stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רג'ינלד אדוארד סטאבס
תארים

בשנת 1914 הפך סטאבס לחבר במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, בשנת 1919 קיבל תואר אביר מאת המסדר, וב-1928 קיבל תואר אביר גדול של המסדר.
בשנת 1926 סטאבס קיבל תואר דוקטור של כבוד מאוניברסיטת הונג קונג.
מורשתו

על שמו של סטאבס קרויה דרך סטאבס באזור המיד לוולס באי הונג קונג.
קרב נהר יאלו (1894)

ערך זה עוסק בקרב ממלחמת סין–יפן הראשונה. אם התכוונתם לקרב ממלחמת רוסיה–יפן, ראו .
קרב נהר יאלו (ביפנית: (黃海海戰, מילולית: "הקרב הימי בים הצהוב") היה הקרב הימי הגדול ביותר במלחמת סין–יפן הראשונה, ונערך ב-17 בספטמבר 1894, יום לאחר כיבוש העיר פיונגיאנג בתום קרב פיונגיאנג, בים הצהוב, ליד שפך נהר יאלו. בקרב השתתפו ספינות הצי הקיסרי היפני וצי בייאנג הסיני, ועל אף יתרונם המספרי בכלי שיט ובשריון, איבדו הסינים חמש ספינות.
רקע

עוד לפני קרב פיונגיאנג, רצה המשנה למלך הסיני, לי הונגז'אנג, לתגבר את חיל המצב ששהה בקוריאה. מכיוון שתשתית דרכים לא הייתה קיימת במדינה, רצה הונגז'אנג לשלוח את התגבורת ואת האספקה על סיפון ספינות צי בייאנג, הצי הסיני הקיסרי. עם זאת, הוא נתקל בהתנגדות הרשויות הקיסריות, שלא היו מוכנות לסכן את הצי המודרני של סין בקרב, ואסרו על ספינותיו להפליג מעבר לנהר היאלו, שהיווה את הגבול בין סין וקוריאה.
הצי הסיני נהנה מיתרון במספר כלי השיט, בשריון ספינותיו ובקוטר תותחיו, ובין הספינות נמצאות אוניות המערכה פרה-דרדנוט דינגיואן וז'ניואן, להן ליפנים לא הייתה מקבילה. עם זאת, כלי השיט הקטנים והקלים יותר של היפנים הקנו להם יתרון בתמרון ובמהירות, כלומר יעילות רבה יותר בים הפתוח. יתרון נוסף ממנו נהנו היפנים היה באיכות אנשי הצוות. המלחים היפנים התאמנו באופן קבוע, בניגוד למקביליהם הסינים, ששחיתות בצמרת הצבאית גרמה למחסור בתחמושת ובאספקה.
הקרב

בבוקר ה-17 בספטמבר 1894 שייטה שייטת יפנית מול חופי קוריאה. השייטת התחלקה לשתי פלגות שכללו את אוניית הדגל של אדמירל איטו "מצושימה", את הסיירות הממוגנות "צ'יודה", "איצוקושימה", "השידאטה", "פוסו", את הקורבטה "היאיי", את ספינת התותחים "אקאגי" ואת סיירת העזר "סאיקיו-מארו" בפלגה המרכזית, ואת הסיירות המוגנות "יושינו", " טקצ'יו", "אקיצושימה" ו"נאניווה" בפלגת הסיוע.
בשעה 11:40 הבחינו הספינות היפניות בשייטת הסינית שעשתה את דרכה מטיינג'ין, וליוותה שש ספינות להובלת חיילים, עליהן 7,000 חיילים, 80 תותחים ו-400 סוסי פוני, שנועדו לתגבר את פיונגיאנג, אף על פי שהקרב כבר נגמר יום לפני כן בתבוסת הסינים. השייטת הסינית כללה את אוניות המערכה "דינגיואן" ו"ז'ניואן", את הסיירות "ג'יואן", "ג'ינגיואָן", "צ'יואן", "צ'אויונג", " יאנגווי", "לאיואן" ו"ג'ינגיואֶן", שתי ספינות תותחים ושתי ספינות טורפדו.
השייטת הסינית הפליגה בקו אחד, שבמרכזו שתי אוניות המערכה. שתי הפלגות היפניות התקדמו מולה, ופלגת הסיוע פנתה לתקוף את אגפה הימני, והפלגה המרכזית - את השמאלי. בתגובה, עברו הסינים למבנה ראש חץ, שבקודקודו אוניות המערכה. ב-12:03 הניפה אוניית הדגל של איטו, מצושימה, את דגל הצי הקיסרי, שסימן את התחלת הקרב. כשהגיעה פלגת הסיוע למרחק של 6,000 מטרים מהשייטת הסינית, בשעה 12:45, פתחו האחרונים באש. פלגת הסיוע המשכיה להתקדם תחת אש, סגרה את המרחק ל-3,000 מטרים, והשיבה אש על שתי הספינות הקיצוניות במבנה הסיני, צ'אויונג ויאנגווי, ב-13:05. הפלגה היפנית המשיכה לירות תוך כדי התקדמות, וכשהגיעה למרחק 1,600 מטרים מהספינות הקיצוניות עלתה הצ'אויונג באש והחלה לנטות, ובמהרה שקעה. בשלב זה עקפה הפלגה את המבנה הסיני ורבע שעה לאחר מכן פנתה על מנת לחבור לפלגה המרכזית.
במקביל, התקשתה הקורבטה היאיי לשמור על קצב ההפלגה של שאר הפלגה, והשתרכה מאחור. דינגיואן ואחת מספינות התותחים פתחו עליה באש, אך נאלצו להפסיק לאחר שהתקרבו אחת לשנייה יתר על המידה. היאיי הצליחה לחמוק מבעד לשורה הסינית, והמתינה לשאר הפלגה, שחצתה את הקו אף היא, ופנתה לתקוף את השייטת הסינית מעורפה. בשעה 15:00 עמדו שתי הפלגות היפניות זו לצד זו, וביניהן נמצאה השייטת הסינית. אש כבדה נפתחה על דינגיואן, שהחלה לעלות באש, בעוד הז'נגיואן נסוגה מהקרב.
בשעה 15:30 נפגעה מצושימה מפגז שנורה מדינגיואן, והתפוצץ במחסן תחמושת שהוציא את אחד מתותחיה מכלל פעולה, וגרם למותם ולפציעתם של שישים אנשי צוות. הספינה נטתה ושריפה פרצה בה, אך אנשי הצוות התגברו על הנזק והשיבו את הספינה למצב פעולה. כעת שבה השייטת היפנית והפנתה את מלוא כוח האש שלה על אוניות המערכה הסיניות, אך מלבד תותחי 320 המילימטרים של צושימה, לא הצליחו הספינות האחרות לחדור את השריון העבה שהגן על אוניות המערכה.
בינתיים פתחה פלגת הסיוע במרדף אחר שאר הספינות הסיניות. בשעה 15:52 הפגיזה טקצ'יהו את ג'ינגיואָן, ולאחר שהשיגה אותה, פתחה עליה גם יושינו באש. בשעה 16:48 פרצו מספר שריפות על סיפון הג'ינגיואָן, והיא החלה לנטות. לאחר זמן קצר הרעיד את הספינה פיצוץ אדיר, שככל הנראה היה חדר הדוודים שלה, והיא שקעה במהרה.
לקראת השקיעה נסוגו שני הצדדים. סאיקיו-מארו, אקאגי והיאיי שניזוקו שבו לבסיסן, ומצושימה הפליגה למספנת הצי בקורה. מכיוון שבשייטת הסינית היו באותה עת ספינות טורפדו נוספות, החליטו היפנים שלא לערוך התקפה לילית, ולפיכך החליטו להמתין לבוקר. בבוקר ה-18 בספטמבר שבה השייטת היפנית לאזור הקרב, אך לא הצליחה לאתר את השייטת הסינית, מלבד את הסיירת יאנגווי, שעלתה על שרטון, וטובעה באמצעות טורפדו. ליפנים התברר שבמהלך הלילה נסוגו הספינות הסיניות לנמל פורט ארתור, על מנת להימנע מעימות נוסף.
תוצאות הקרב

הנפגעות העיקריות בצד היפני כללו את מצושימה, היאיי, אקאגי וסאיקיו-מארו. ספינות נוספות ספגו נזקים קלים. לעומת זאת, איבדו הסינים חמש ספינות (ג'ינגיואן, צ'יואן, יאנגווי, צ'אויונג ואחת מספינות התותחים), שלוש ספגו נזקים כבדים, ובסך הכל נהרגו 850 אנשי צוות ו-500 נפצעו. צי בייאנג נסוג לנמל לוּ'שׁוּנְקוֹאוּ, ומאוחר יותר לנמל ווייהאיוויי, שם הושמד סופית בקרב ווייהאיוויי.
ברמה הבינלאומית, זכה הניצחון היפני לשבחים גם ממעצמות אירופה, ועיתונים רבים דיווחו אודותיו. עם זאת, היועצים הזרים של צי בייאנג זכו אף הם לשבחים על שהצליחו לחלץ את אוניות המערכה הסיניות ללא נזק רב, ועל שגרמו לסינים להילחם עד סוף הקרב ולא לסגת.
לקריאה נוספת

שילוני, בן-עמי. יפן המודרנית: תרבות והיסטוריה. הוצאת שוקן, 1997 (מהדורה מתוקנת ומורחבת 2002).
Paine, S.C.M. The Sino-Japanese War of 1894-1895: Perception, Power, and Primacy. Cambridge University Press, 2003. ISBN 052161745-1
ראש מטה ההגנה (הממלכה המאוחדת)

ראש מטה ההגנה (באנגלית: Chief of the Defence Staff, או בראשי תיבות: CDS) הוא המפקד העליון בפועל של הכוחות המזוינים של בריטניה והיועץ הבכיר של שר ההגנה הבריטי. התפקיד מקביל לרמטכ"ל צה"ל או רמטכ"ל צבא ארצות הברית (אם כי ההגדרה הרשמית של התפקיד שונה).
דה יורה ראש הצבא בבריטניה הוא המונרך, אולם דה פקטו ממשלת בריטניה היא הפוקדת על הצבא, באמצעות מועצת הביטחון של בריטניה, בה חבר המפקד. המפקד מומלץ על ידי שר ההגנה לראש הממשלה, ומאושר על ידי בית המלוכה הבריטי.
החל מ-30 בנובמבר 2021 מכהן בתפקיד האדמירל סר טוני רדקין.
היסטוריה

התפקיד נוצר ב-1 בינואר 1959, עם הבנת המציאות כי יש צורך בפיקוד משולב על החילות השונים, כפועל יוצא משינוי הדוקטרינה הצבאית במלחמת העולם השנייה. הראשון שכיהן בתפקיד היה ויליאם דיקסון, שכיהן קודם לכן כמפקד חיל האוויר המלכותי. דיקסון פרש אחר זמן קצר יחסית (192 ימים), ואת מקומו מילא לואי מאונטבאטן, מי שכיהן בתפקיד את פרק הזמן הארוך ביותר עד כה (שש שנים ויומיים).
עד לשנת 1997, תפקיד ראש המטה דרש קצין בדרגה הגבוהה ביותר בזרוע ממנו הגיע, פילדמרשל (הצבא הבריטי), מארשל חיל האוויר המלכותי או אדמירל הצי. החל משנה זו התקן ירד לדרגה אחת לפני הגבוהה ביותר, זאת בעיקר עקב קיצוצים בצבא וצמצום מספר הקצינים המגיעים לדרגות אלו שלא בשעת מלחמה.
ראשי מטה ההגנה

| דרגה | שם | זרוע | תחילת כהונה | סיום כהונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  מרשל של חיל האוויר | סר ויליאם דיקסון | חיל האוויר המלכותי חיל האוויר המלכותי | 1 בינואר 1959 | 12 ביולי 1959 | ראש המטה הראשון. |
|  אדמירל הצי | הלורד לואי מאונטבאטן | הצי המלכותי הצי המלכותי | 13 ביולי 1959 | 15 ביולי 1965 | כיהן את פרק הזמן הארוך ביותר (6 שנים ויומיים). |
|  פילדמרשל | סר ריצ'רד האל | הצבא הבריטי הצבא הבריטי | 16 ביולי 1965 | 4 באוגוסט 1967 |  |
|  מרשל של חיל האוויר | סר צ'ארלס אלוורד'י | חיל האוויר המלכותי חיל האוויר המלכותי | 4 באוגוסט 1967 | 8 באפריל 1971 |  |
|  אדמירל הצי | סר פיטר היל-נורטון | הצי המלכותי הצי המלכותי | 9 באפריל 1971 | 21 באוקטובר 1973 |  |
|  פילדמרשל | סר מייקל קרבר | הצבא הבריטי הצבא הבריטי | 21 באוקטובר 1973 | 23 באוקטובר 1976 |  |
|  מרשל של חיל האוויר | סר אנדרו המפרי | חיל האוויר המלכותי חיל האוויר המלכותי | 24 באוקטובר 1976 | 24 בינואר 1977 | כיהן למשך שלושה חודשים, עד שחלה ונפטר מדלקת ריאות. |
|  אדמירל הצי | סר אדוארד אשמור | הצי המלכותי הצי המלכותי | 9 בפברואר 1977 | 30 באוגוסט 1977 |  |
|  מרשל של חיל האוויר | סר ניל קמרון | חיל האוויר המלכותי חיל האוויר המלכותי | 31 באוגוסט 1977 | 31 באוגוסט 1979 |  |
|  אדמירל הצי | סר טרנס לווין | הצי המלכותי הצי המלכותי | 1 בספטמבר 1979 | 30 בספטמבר 1982 | כיהן במהלך מלחמת פוקלנד |
|  פילדמרשל | סר אדווין ברמול | הצבא הבריטי הצבא הבריטי | 1 באוקטובר 1982 | 31 באוקטובר 1985 |  |
|  אדמירל הצי | סר ג'ון פילדהאוס | הצי המלכותי הצי המלכותי | 1 בנובמבר 1985 | 9 בדצמבר 1988 |  |
|  מרשל של חיל האוויר | סר דייוויד קרייג | חיל האוויר המלכותי חיל האוויר המלכותי | 9 בדצמבר 1988 | 1 באפריל 1991 | כיהן במהלך מלחמת המפרץ. |
|  פילדמרשל | סר ריצ'רד וינסנט | הצבא הבריטי הצבא הבריטי | 2 באפריל 1991 | 31 בדצמבר 1992 |  |
|  מרשל של חיל האוויר | סר פיטר הרדינג | חיל האוויר המלכותי חיל האוויר המלכותי | 31 בדצמבר 1992 | 13 במרץ 1994 |  |
|  פילדמרשל | סר פיטר אינג | הצבא הבריטי הצבא הבריטי | 15 במרץ 1994 | 1 באפריל 1997 |  |
|  גנרל | סר צ'ארלס גאת'רי | הצבא הבריטי הצבא הבריטי | 2 באפריל 1997 | 15 בפברואר 2001 | תקן ראש המטה משתנה לדרגה נמוכה יותר (גנרל, אדמירל ומרשל אוויר). |
|  אדמירל | סר מייקל בויס | הצי המלכותי הצי המלכותי | 16 בפברואר 2001 | 2 במאי 2003 |  |
|  גנרל | סר מייקל ווקר | הצבא הבריטי הצבא הבריטי | 2 במאי 2003 | 28 באפריל 2006 |  |
|  מרשל אוויר ראשי | סר ג'וק סטיראפ | חיל האוויר המלכותי חיל האוויר המלכותי | 28 באפריל 2006 | 29 באוקטובר 2010 |  |
|  גנרל | סר דייוויד ריצ'רדס | הצבא הבריטי הצבא הבריטי | 29 באוקטובר 2010 | 18 ביולי 2013 |  |
|  גנרל | סר ניק הוטון | הצבא הבריטי הצבא הבריטי | 18 ביולי 2013 | 14 ביולי 2016 |  |
|  מרשל אוויר ראשי | סטיוארט פיץ' | חיל האוויר המלכותי חיל האוויר המלכותי | 14 ביולי 2016 | 11 ביולי 2018 |  |
|  גנרל | סר ניק קרטר | הצבא הבריטי הצבא הבריטי | 11 ביולי 2018 | 30 בנובמבר 2021 |  |
|  אדמירל | סר טוני רדקין | הצי המלכותי הצי המלכותי | 30 בנובמבר 2021 | מכהן |  |
ראו גם

ראש המטה הכללי (הממלכה המאוחדת)
משרד ההגנה (הממלכה המאוחדת)
קרייג טימברלייק

| --- | --- |

 השכלה:  University of Mary Washington 
 השתייכות:  חיל הנחתים של ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1979–2018 (כ־39 שנים)
 דרגה:   מייג'ור גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הנחתים השלישית
 עיטורים
   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה  לגיון ההצטיינות (2)
 
קרייג ק. טימברלייק (באנגלית:  Craig Q. Timberlake) הוא קצין בדימוס בדרגת מייג'ור גנרל בחיל הנחתים של ארצות הברית.
ביוגרפיה

טימברלייק, בנם של אלבון ומאודי, איבד את הוריו בגיל צעיר וגדל עם סבתו ודודתו. יש לו שני אחים ואחות, המשרתת בחיל הנחתים של ארצות הברית בדרגת סמל ראשי.
במאי 1977 התגייס לחיל הנחתים והתקדם עד דרגת סמל ראשון. הוא יצא לקורס קצינים וסיים תואר ראשון בקולג' מרי וושינגטון ב-1989.
שימש מפקד פלוגה רובאית, סגן מפקד פלוגה ומפקד פלוגה בגדוד השני של רגימנט הנחתים השישי. שימש מפקד מחלקה ומפקד פלוגה בקורס קצינים של הנחתים. פיקד על פלוגה ושימש קצין מבצעים בגדוד הראשון של יחידת המשלוח ה-15. שימש קצין מבצעים של רגימנט בדיוויזיית הנחתים הראשונה ומדריך בגדוד השלישי של רגימנט הנחתים ה-23. פיקד על גדוד הכשרות של הנחתים בבסיס פריס איילנד. בנוסף שימש כראש מדור באגף כוח האדם והמילואים של הנחתים, קצין תכנון לאזור דרום-מזרח אסיה, ועוזר קצין תכנון בפיקוד האוקיינוס השקט.
בפברואר 2011 מונה למפקד חטיבת המשלוח השלישית של הנחתים וסגן מפקד כוח המשלוח השלישי של חיל הנחתים. חודש לאחר כניסתו לתפקיד הוביל את החטיבה במאמצי הסיוע לנפגעי רעידת האדמה והצונמי בסנדאי, בספטמבר אותה שנה קודם לדרגת בריגדיר גנרל. כיוני 2013 מונה לסגן מפקד אזור צפון של כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי באפגניסטן. בתפקידו הבא שימש ראש מחלקת ניהול כוח אדם במטה החיל הנחתים וב-2015 קודם לדרגת מייג'ור גנרל.
בינואר 2017 מונה למפקד דיוויזיית הנחתים השלישית ושירת בתפקיד עד יוני 2018.
טימברלייק בוגר המכללה לפיקוד ומטה של הנחתים, מכללת המלחמה של הצי ובעל תואר שני מהאוניברסיטה לביטחון לאומי.
הערות שוליים

↑  Brother and Sister in Arms, המשמר הלאומי של קנטקי, 16 בינואר 2013
↑  Timberlake promoted to brigadier general, ‏sentinelnews.com, ‏ 28 בספטמבר 2011
עונת 2022/2023 בליגת האלופות

| --- | --- |

אצטדיון אטאטורק באיסטנבול, טורקיה אירח את משחק הגמר
 מארחת:  טורקיה אצטדיון אטאטורק, איסטנבול (משחק הגמר)
 תקופת התחרות:  21 ביוני 2022 – 10 ביוני 2023 (355 ימים)
 מספר משתתפות:  32
 הזוכה:  אנגליה מנצ'סטר סיטי
 מספר משחקים:  125
 מספר שערים:  372 (2.98 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  6,194,200 (49,554 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  נורווגיה ארלינג האלנד   (12 שערים)
 השחקן המצטיין:  ספרד רודרי
 → 2021/20222023/2024 ←
עונת 2022/2023 בליגת האלופות של אופ"א הייתה העונה ה-68 בה התקיים טורניר הכדורגל שמאורגן על ידי אופ"א, והעונה ה-31 במתכונת החדשה מאז שונה שם הטורניר מגביע אלופות אירופה למועדונים לליגת האלופות.
הזוכה בתואר, מנצ'סטר סיטי, תשחק נגד זוכת הליגה האירופית בסופר קאפ האירופי, תקבל כרטיס לשלב הבתים בעונת 2023/2024 ותעפיל לגביע העולם למועדונים 2023.
משחק הגמר נערך באצטדיון אטאטורק באיסטנבול, טורקיה. האצטדיון היה אמור לארח במקור את גמר 2020 אך בעקבות מגפת הקורונה הוא הועבר לאצטדיון חלופי בליסבון, לאחר מכן הוא היה אמור לארח את גמר 2021 אך שוב בעקבות מגפת הקורונה הוזז משחק הגמר לאצטדיון חלופי בפורטוגל.
בעקבות מונדיאל 2022 שהתקיים בקטר החל מ-21 בנובמבר 2022 ועד 18 בדצמבר 2022 התקיימה פגרה ארוכה מהרגיל בין שלב הבתים לשמינית הגמר שנמשכה מ-2 בנובמבר 2022 ועד 14 בפברואר 2023.
בעונה זו השתתפה במפעל קבוצה ישראלית אחת, מכבי חיפה, שזכתה בעונת 2021/2022 בליגת העל.
העפלה

77 קבוצות מ-53 מתוך 55 התאחדויות הכדורגל החברות באופ"א השתתפו בעונת 2022/2023 בליגת האלופות (היוצאות מהכלל הן רוסיה, בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, וליכטנשטיין, לה אין ליגה מקומית). דירוג ההתאחדויות מבוסס על דירוג הליגות של אופ"א ומשמש לקביעת מספר הנציגות מכל התאחדות.
ליגות המדורגות במקומות 1–4 שולחות 4 נציגות.
ליגות המדורגות במקומות 5–6 שולחות 3 נציגות.
ליגות המדורגות במקומות 7–15 (למעט רוסיה) שולחות 2 נציגות.
ליגות המדורגות במקומות 16–55 (למעט ליכטנשטיין) שולחות נציגה אחת.
מחזיקות הגביע בליגת האלופות ובליגה האירופית זכאיות לכרטיס נוסף אם לא זכו בו במסגרת הליגה המקומית שלהן.
ב-28 בפברואר מועדוני הכדורגל ונבחרות הכדורגל של רוסיה הושעו מכל התחרויות של אופ"א ופיפ"א, כתגובה לפלישתה לאוקראינה. ב-2 במאי 2022 אישרה אופ"א כי המועדונים הרוסיים לא ישתתפו בתחרויות הכדורגל של אופ"א בעונת 2022/2023.
העפלה > דירוג הליגות

הדירוג לעונת 2022/23 הוא דירוג הליגות לשנת 2021, שמביא בחשבון את ביצועי נציגות הליגה בליגת האלופות ובליגה האירופית בעונות 2016/2017 עד 2020/2021.
מלבד המקומות המוקצים לליגה, ייתכן שקבוצות נוספות יקבלו מקום בליגת האלופות:
(UCL) מחזיקת הגביע בליגת האלופות.
(UEL) מחזיקת הגביע בליגה האירופית.
העפלה > חלוקת הקבוצות לפי שלב

עקב השעייתן של קבוצות הכדורגל הרוסיות מכל המפעלים האירופיים, התבצעו בעונה זו השינויים הבאים:
אלופת הליגה המדורגת במקום ה-11 (סקוטלנד) העפילה לשלב הבתים (במקום לשלב הפלייאוף).
אלופת הליגה המדורגת במקום ה-13 (טורקיה) העפילה לשלב הפלייאוף (במקום לשלב המוקדמות השלישי).
אלופת הליגה המדורגת במקום ה-15 (קפריסין) העפילה לשלב המוקדמות השלישי (במקום לשלב המוקדמות השני).
אלופות הליגות המדורגות במקומות ה-18 (קרואטיה) ו-19 (שווייץ) העפילו לשלב המוקדמות השני (במקום לשלב המוקדמות הראשון).
סגניות האלופות בליגות המדורגות במקומות 10 (אוסטריה) ו-11 (סקוטלנד) העפילו לשלב המוקדמות השלישי (במקום לשלב המוקדמות השני).
משום שהזוכה בליגת האלופות בעונת 2021/22 (ריאל מדריד) העפילה לליגת האלופות דרך הליגה המקומית, בוצעו השינויים הבאים:
אלופת הליגה המדורגת במקום ה-12 (אוקראינה) העפילה לשלב הבתים (במקום לשלב הפלייאוף).
אלופת הליגה המדורגת במקום ה-14 (דנמרק) העפילה לשלב הפלייאוף (במקום לשלב המוקדמות השלישי).
אלופת הליגה המדורגת במקום ה-16 (סרביה) העפילה לשלב המוקדמות השלישי (במקום לשלב המוקדמות השני).
אלופת הליגה המדורגת במקום ה-20 (יוון) העפילה לשלב המוקדמות השני (במקום לשלב המוקדמות הראשון).
אלופת הליגה המדורגת במקום ה-21 (ישראל) העפילה לשלב המוקדמות השני (במקום לשלב המוקדמות הראשון).
|  |  | קבוצות שמתחילות את דרכן בתחרות בשלב זה | קבוצות שמתקדמות מהשלב הקודם |
| --- | --- | --- | --- |
| שלב המוקדמות הראשוני   (4 קבוצות) | שלב המוקדמות הראשוני   (4 קבוצות) |  4 האלופות מהליגות המדורגות 52–55 |  |
| שלב המוקדמות הראשון   (30 קבוצות) | שלב המוקדמות הראשון   (30 קבוצות) |  29 האלופות מהליגות המדורגות 22–51 (למעט ליכטנשטיין) |  המנצחת בגמר שלב המוקדמות הראשוני |
| שלב המוקדמות השני   (24 קבוצות) | מסלול האלופות   (20 קבוצות) |  5 האלופות מהליגות המדורגות 17–21 |  15 המנצחות בשלב המוקדמות הראשון |
| שלב המוקדמות השני   (24 קבוצות) | מסלול הליגה   (4 קבוצות) |  4 הסגניות מהליגות המדורגות 12–15 |  |
| שלב המוקדמות השלישי   (20 קבוצות) | מסלול האלופות   (12 קבוצות) |  2 האלופות מהליגות המדורגות 15–16 |  10 המנצחות בשלב המוקדמות השני (מסלול האלופות) |
| שלב המוקדמות השלישי   (20 קבוצות) | מסלול הליגה   (8 קבוצות) |  4 הסגניות מהליגות המדורגות 7–11 (למעט רוסיה)  2 המסיימות במקום השלישי מהליגות המדורגות 5–6 |  2 המנצחות בשלב המוקדמות השני (מסלול הליגה) |
| שלב פלייאוף | מסלול האלופות   (8 קבוצות) |  2 האלופות מהליגות המדורגות 13–14 |  6 המנצחות בשלב המוקדמות השלישי (מסלול האלופות) |
| שלב פלייאוף | מסלול הליגה   (4 קבוצות) |  |  4 המנצחות בשלב המוקדמות השלישי (מסלול הליגה) |
| שלב הבתים (32 קבוצות) | שלב הבתים (32 קבוצות) |  מחזיקת הגביע בליגה האירופית  11 האלופות מהליגות המדורגות 1–12 (למעט רוסיה)  6 הסגניות מהליגות המדורגות 1–6  4 המסיימות במקום השלישי מהליגות המדורגות 1–4  4 המסיימות במקום הרביעי מהליגות המדורגות 1–4 |  4 המנצחות בשלב הפלייאוף (מסלול האלופות)  2 המנצחות בשלב הפלייאוף (מסלול הליגה) |
| שלב הנוקאאוט   (16 קבוצות) | שלב הנוקאאוט   (16 קבוצות) |  |  8 הראשונות בשלב הבתים  8 הסגניות בשלב הבתים |
לוח זמנים

| שלב | סיבוב | הגרלה | מפגש ראשון | מפגש שני |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מוקדמות | שלב המוקדמות הראשוני | 7 ביוני 2022 | 21 ביוני 2022 (חצי גמר) | 24 ביוני 2022 (גמר) |
| מוקדמות | שלב המוקדמות הראשון | 14 ביוני 2022 | 5–6 ביולי 2022 | 12–13 ביולי 2022 |
| מוקדמות | שלב המוקדמות השני | 15 ביוני 2022 | 19–20 ביולי 2022 | 26–27 ביולי 2022 |
| מוקדמות | שלב המוקדמות השלישי | 18 ביולי 2022 | 2–3 באוגוסט 2022 | 9 באוגוסט 2022 |
| מוקדמות | שלב הפלייאוף | 2 באוגוסט 2022 | 16–17 באוגוסט 2022 | 23–24 באוגוסט 2022 |
| שלב הבתים | מחזור 1 | 25 באוגוסט 2022 | 6–7 בספטמבר 2022 | 6–7 בספטמבר 2022 |
| שלב הבתים | מחזור 2 | 25 באוגוסט 2022 | 13–14 בספטמבר 2022 | 13–14 בספטמבר 2022 |
| שלב הבתים | מחזור 3 | 25 באוגוסט 2022 | 4–5 באוקטובר 2022 | 4–5 באוקטובר 2022 |
| שלב הבתים | מחזור 4 | 25 באוגוסט 2022 | 11–12 באוקטובר 2022 | 11–12 באוקטובר 2022 |
| שלב הבתים | מחזור 5 | 25 באוגוסט 2022 | 25–26 באוקטובר 2022 | 25–26 באוקטובר 2022 |
| שלב הבתים | מחזור 6 | 25 באוגוסט 2022 | 1–2 בנובמבר 2022 | 1–2 בנובמבר 2022 |
| שלב הנוקאאוט | שמינית גמר | 7 בנובמבר 2022 | 14–15 & 21–22 בפברואר 2023 | 7–8 & 14–15 במרץ 2023 |
| שלב הנוקאאוט | רבע גמר | 17 במרץ 2023 | 11–12 באפריל 2023 | 18–19 באפריל 2023 |
| שלב הנוקאאוט | חצי גמר | 17 במרץ 2023 | 9–10 במאי 2023 | 16–17 במאי 2023 |
| שלב הנוקאאוט | גמר | 17 במרץ 2023 | 10 ביוני 2023 באצטדיון אטאטורק, איסטנבול | 10 ביוני 2023 באצטדיון אטאטורק, איסטנבול |
שלב המוקדמות > שלב המוקדמות הראשוני

שלב המוקדמות הראשוני הורכב משני חצאי גמר ב-21 ביוני 2022 וגמר שהתקיים ב-24 ביוני 2022. הגרלת המשחקים התקיימה ב-7 ביוני 2022. המנצחת העפילה לשלב המוקדמות הראשון, בעוד שלוש הקבוצות האחרות הועברו לשלב המוקדמות השני בקונפרנס ליג.
שלב המוקדמות > שלב המוקדמות הראשוני > חצי הגמר

| קבוצה א' | תוצאה | קבוצה ב' |
| --- | --- | --- |
| אסטוניה לבדיה טאלין | 1–6 | איסלנד ויקינגור רייקיאוויק |
| סן מרינו לה פיוריטה | 1–2 | אנדורה אינטר אסקלדס |
שלב המוקדמות > שלב המוקדמות הראשוני > הגמר

| קבוצה א' | תוצאה | קבוצה ב' |
| --- | --- | --- |
| אנדורה אינטר אסקלדס | 0–1 | איסלנד ויקינגור רייקיאוויק |
שלב המוקדמות > שלב המוקדמות הראשון

הגרלת הסיבוב הראשון התקיימה ב־14 ביוני 2022. שלב זה הורכב מ־30 קבוצות ששיחקו זו נגד זו בשני סיבובים, כאשר 15 המנצחות בסיכום שני המשחקים העפילו לשלב המוקדמות השני. מבין הקבוצות המפסידות, 13 הועברו לשלב המוקדמות השני בקונפרנס ליג, ו־2 הועברו לשלב המוקדמות השלישי בקונפרנס ליג, בחלוקה שנקבעה מראש בהגרלה. 29 קבוצות העפילו ישירות לשלב זה, והקבוצה הנותרת היא המנצחת בגמר שלב המוקדמות הראשוני. הקבוצה הראשונה שעלתה בגורל אירחה את הסיבוב הראשון. הסיבוב הראשון התקיים ב־5–6 ביולי, והסיבוב השני התקיים ב־12–13 ביולי 2022.
| קבוצה א' | תוצאה | קבוצה ב' | סיבוב ראשון | סיבוב שני |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ארמניה פיוניק ירוואן | 2–2 (4–3 פ) | רומניה צ'.פ.ר. קלוז' | 0–0 | 2–2 (ה) |
| סלובניה מריבור | 2–0 | בלארוס שחטיור סליהורסק | 0–0 | 2–0 |
| בולגריה לודוגורץ ראזגרד | 3–0 | מונטנגרו סוטייסקה ניקשיץ' | 2–0 | 1–0 |
| לוקסמבורג F91 דודלאנג' | 3–1 | אלבניה קיי אף טירנה | 1–0 | 2–1 |
| קזחסטן טובול | 1–5 | הונגריה פרנצווארוש | 0–0 | 1–5 |
| שוודיה מאלמה | 6–5 | איסלנד ויקינגור רייקיאוויק | 3–2 | 3–3 |
| קוסובו בלקני | 1–2 | ליטא ז'לגיריס וילנה | 1–1 | 0–1 (ה) |
| פינלנד ה.י.ק. הלסינקי | 2–2 (5–4 פ) | לטביה ריגה פוטבולה סקולה | 1–0 | 1–2 (ה) |
| נורווגיה בודה/גלימט | 4–3 | איי פארו קלאקסוויק | 3–0 | 1–3 |
| ויילס דה ניו סיינטס | 1–2 | צפון אירלנד לינפילד | 1–0 | 0–2 (ה) |
| אירלנד שמרוק רוברס | 3–0 | מלטה פאולה היברניאנס | 3–0 | 0–0 |
| פולין לך פוזנן | 2–5 | אזרבייג'ן קרבאך | 1–0 | 1–5 |
| מקדוניה הצפונית ק.פ. שקופי | 3–2 | גיברלטר לינקולן רד אימפס | 3–0 | 0–2 |
| בוסניה והרצגובינה זרינסקי מוסטר | 0–1 | מולדובה שריף טיראספול | 0–0 | 0–1 |
| סלובקיה סלובן ברטיסלאבה | 2–1 | גאורגיה דינמו בתומי | 0–0 | 2–1 (ה) |
1 2  המפסידה במשחק זה זכתה בהגרלה ותעפיל לשלב המוקדמות השלישי בקונפרנס ליג.
שלב המוקדמות > שלב המוקדמות השני

הגרלת הסיבוב השני נערכה ב-15 ביוני 2022. הסיבוב הראשון נערך ב־19–20 ביולי, והסיבוב השני ב־26–27 ביולי 2022. בסך הכול השתתפו בשלב זה 24 קבוצות, והן חולקו לשני מסלולים:
מסלול האלופות (20 קבוצות): 5 קבוצות שהעפילו לשלב זה, ו-15 המנצחות בשלב המוקדמות הראשון.
מסלול הליגה (4 קבוצות): 4 קבוצות שהעפילו לשלב זה.
הקבוצות שיחקו זו כנגד זו בשני סיבובים בשיטת בית-חוץ, כאשר המנצחת בסיכום שני המשחקים העפילה לשלב המוקדמות השלישי, והמפסידה הועברה לשלב המוקדמות בליגה האירופית. הקבוצה שעלתה ראשונה בגורל אירחה את המפגש הראשון.
שלב המוקדמות > שלב המוקדמות השני > מסלול האלופות

| קבוצה א' | תוצאה | קבוצה ב' | סיבוב ראשון | סיבוב שני |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| הונגריה פרנצווארוש | 5–3 | סלובקיה סלובן ברטיסלאבה | 1–2 | 4–1 |
| קרואטיה דינמו זאגרב | 3–2 | מקדוניה הצפונית ק.פ. שקופי | 2–2 | 1–0 |
| אזרבייג'ן קרבאך | 5–4 | שווייץ פ.צ. ציריך | 3–2 | 2–2 (ה) |
| פינלנד ה.י.ק. הלסינקי | 1–7 | צ'כיה ויקטוריה פלזן | 1–2 | 0–5 |
| צפון אירלנד לינפילד | 1–8 | נורווגיה בודה/גלימט | 1–0 | 0–8 |
| ליטא ז'לגיריס וילנה | 3–0 | שוודיה מאלמה | 1–0 | 2–0 |
| בולגריה לודוגורץ ראזגרד | 4–2 | אירלנד שמרוק רוברס | 3–0 | 1–2 |
| סלובניה מריבור | 0–1 | מולדובה שריף טיראספול | 0–0 | 0–1 |
| ישראל מכבי חיפה | 5–1 | יוון אולימפיאקוס | 1–1 | 4–0 |
| ארמניה פיוניק ירוואן | 4–2 | לוקסמבורג F91 דודלאנג' | 0–1 | 4–1 |
שלב המוקדמות > שלב המוקדמות השני > מסלול הליגה

| קבוצה א' | תוצאה | קבוצה ב' | סיבוב ראשון | סיבוב שני |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| דנמרק מיטיולן | 2–2 (4–3 פ) | קפריסין א.א.ק. לרנקה | 1–1 | 1–1 (ה) |
| אוקראינה דינמו קייב | 2–1 | טורקיה פנרבחצ'ה | 0–0 | 2–1 (ה) |
שלב המוקדמות > שלב המוקדמות השלישי

הגרלת הסיבוב השלישי התקיימה ב-18 ביולי 2022. הסיבוב הראשון נערך ב־2 וב־3 באוגוסט, והסיבוב השני ב־9 באוגוסט 2022. בסך הכול שיחקו 20 קבוצות בשלב זה, והן חולקו לשני מסלולים:
מסלול האלופות (12 קבוצות): 2 קבוצות שהעפילו לשלב זה, ו-10 המנצחות בשלב המוקדמות השני (מסלול האלופות).
מסלול הליגה (8 קבוצות): 6 קבוצות שהעפילו לשלב זה, ו-2 המנצחות בשלב המוקדמות השני (מסלול הליגה).
הקבוצות שיחקו זו כנגד זו בשני סיבובים בשיטת בית-חוץ, כאשר המנצחת בסיכום שני המשחקים העפילה לשלב הפלייאוף. המפסידות במסלול האלופות הועברו לשלב הפלייאוף בליגה האירופית, והמפסידות במסלול הליגה הועברו לשלב הבתים בליגה האירופית. הקבוצה שעלתה ראשונה בגורל אירחה את המפגש הראשון.
שלב המוקדמות > שלב המוקדמות השלישי > מסלול האלופות

| קבוצה א' | תוצאה | קבוצה ב' | סיבוב ראשון | סיבוב שני |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ישראל מכבי חיפה | 4–2 | קפריסין אפולון לימסול | 4–0 | 0–2 |
| אזרבייג'ן קרבאך | 4–2 | הונגריה פרנצווארוש | 1–1 | 3–1 |
| בולגריה לודוגורץ ראזגרד | 3–6 | קרואטיה דינמו זאגרב | 1–2 | 2–4 |
| מולדובה שריף טיראספול | 2–4 | צ'כיה ויקטוריה פלזן | 1–2 | 1–2 |
| נורווגיה בודה/גלימט | 6–1 | ליטא ז'לגיריס וילנה | 5–0 | 1–1 |
| סרביה הכוכב האדום בלגרד | 7–0 | ארמניה פיוניק ירוואן | 5–0 | 2–0 |