stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
72 החיות החמודות ביותר
פרקים

פרק 1 - חמוד וצמרירי:
למור זנב טבעת (מקום 2)
פינגווין מלכותי (מקום 3)
גורילה (מקום 4)
תמנון (מקום 5)
חולדה (מקום 6)
קואלה (מקום 1)
פרק 2 - חברים מקפצצים:
קווקה (מקום 4)
פיל (מקום 2)
שחפית צהובת מקור (מקום 6)
קנגורו אילני (מקום 3)
גיבון לבן-לחיים (מקום 1)
עז (מקום 5)
פרק 3 - חתולים בועטים:
לווייתן גדול-סנפיר (מקום 4)
קיפודן נמלים אוסטרלי (מקום 2)
ברדלס (מקום 1)
חמוס (מקום 5)
גמל (מקום 6)
אילניות (אילנית אוסטרלית לבנה ורנואידה ספלנדידה) (מקום 3)
פרק 4 - קטנים וגבוהים:
פינגווין זוטר (מקום 3)
ג'ירף (מקום 4)
אורנגאוטן (מקום 1)
דולפין (מקום 5)
פנדה זנובה (מקום 2)
אלפקה (מקום 6)
פרק 5 - טורפים אכזריים:
דוב חום (מקום 3)
סוריקטה (מקום 2)
ארנבים (מקום 5)
אריה (מקום 4)
פיתון וומה (מקום 6)
עצלן (מקום 1)
פרק 6 - סוליות וסנפירים:
תחש נהרות (מקום 4)
נמר (מקום 6)
כריש לווייתני (מקום 3)
אייליים (יחמור) (מקום 5)
פינגווין מצויץ (מקום 1)
פוסום זנב-מברשת זהוב (מקום 2)
פרק 7 - מוזרים ונהדרים:
טפיר מלאי (מקום 1)
פלמינגו (מקום 6)
זברה (מקום 4)
דוב ים (אנטארקטי) (מקום 3)
מקוק יפני (מקום 2)
ינשוף נובח (מקום 5)
פרק 8 - זנבות ארוכים:
פינגווין רצועת-הסנטר (מקום 4)
שועל השלג (מקום 2)
קרנפיים (מקום 6)
מרמוסט (מקום 1)
סנאיים (מקום 5)
סרוואל (מקום 3)
פרק 9 - משונים על ארבע:
וומבט (מקום 3)
סוס (מקום 4)
קפיברה (מקום 2)
היפופוטם (מקום 5)
לוטרה (לוטרת הים) (מקום 1)
פנגולין (מקום 6)
פרק 10 - מקוטב לקוטב:
בבון (מקום 5)
קוף עכביש (מקום 2)
קנגורו (אדום) (מקום 4)
דוב קוטב (מקום 1)
חוטמן (מקום 3)
פינגווין אדלי (מקום 6)
פרק 11 - ההצגה:
פיל ים (מקום 2)
לטאות (דרקון מזוקן ונפרורוס לויס) (מקום 4)
זאב טלוא (מקום 6)
פנדה ענק (מקום 1)
קוקבורה (מקום 3)
טווס (מקום 5)
פרק 12 - מקור המתיקות:
טמרין לבן-קודקוד (מקום 2)
קזואר (מקום 6)
טיגריס (מקום 4)
פר הרמה (מקום 3)
צב גלאפגוס (מקום 1)
בינטורונג (מקום 5)
סיכום (בסיום פרק 12):
במקום ה-72 והאחרון בסדרה נמצאת החולדה ולפניה במקום ה-71 מצוי הקזואר.
ראו גם

72 החיות המסוכנות ביותר: אסיה
72 חיות מסוכנות: אמריקה הלטינית
72 המסוכנים של אוסטרליה
72 מקומות שמסוכן לחיות בהם
הערות שוליים

↑  הודח מהרשימה הסופית בפרק השביעי, אך הושב ב"גלגל הצלה"
↑  הודחה מהרשימה הסופית בפרק השביעי, אך הושבה ב"גלגל הצלה"
| זיכיון 72 |
| --- | --- | --- |
| ראשי | 72 המסוכנים של אוסטרליה (2014) • 72 חיות מסוכנות: אמריקה הלטינית (2017) • 72 החיות המסוכנות ביותר: אסיה (2018) |  |
| אחר | 72 החיות החמודות ביותר (2016) • 72 מקומות שמסוכן לחיות בהם (2018) |  |
אוקיי בומר

"אוקיי בוּמר" (מאנגלית: OK Boomer) הוא ביטוי אינטרנטי ומם הנאמר לעיתים קרובות על ידי בני נוער וצעירים לצורך לעג כלפי אמירות או גישות המיוחסות לדור הבייבי בום ומשמש גם כביטוי גנאי לזקנים ומתייג אותם כטיפוסים אנכרוניסטיים, בעיקר בגלל עמדות שמרניות. עם זאת, לאחרונה נעשה בו שימוש ולעג גם בלי קשר לגיל. הביטוי משך תשומת לב נרחבת לראשונה בסרטון באפליקציית טיקטוק בנובמבר 2019 בתגובה לגבר מבוגר, אף על פי שהביטוי נטבע שנים לפני כן.
הביטוי צבר פופולריות רבה במהלך שנת 2019 בעיקר בקרב צעירים שהשתמשו בו כדי לבטא פער בין-דורי. הוא קנה את פרסומו באותה שנה בעקבות סרטון תגובה ברשת הטיקטוק לאדם מבוגר שטען כי דור המילניום סובל מתסמונת פיטר פן. נכון ליולי 2020, סרטוני טיקטוק עם האשטאג OkBoomer# זכו ליותר מ-3.4 מיליארד צפיות. המונח הפך למם בולט ונעשה בו שימוש מסחרי לפרסום ולמכירת טובין.
מבקרי הביטוי טוענים כי הוא גילני. בדרך כלל נעשה בו שימוש כלפי אנשים שמכחישים את שינוי האקלים או מתנגדים לערכי הדור הצעיר. כאמור, נעשה בו שימוש רחב גם באופן מסחרי.
מקור

הביטוי "OK Boomer" הופיע לראשונה בתגובה ברשת החברתית רדיט ב-29 בינואר 2009.  הביטוי הופיע באתר הפורומים 4chan בשנת 2015 וצבר פופולריות רבה בשנת 2019 כתגובה ל"התלהמות" של מבוגר ברשת החברתית טיקטוק, שבה חזר על משפטים של פרשנים שמרנים. הוא טען ש"בני דור המילניום ודור ה-Z סובלים מתסמונת פיטר פן [...] הם לעולם לא רוצים לגדול ו[הם] חושבים שהאידיאלים האוטופיים שיש להם בצעירותם איכשהו יתורגמו לבגרות". אלפי צופים השיבו בביטוי "OK boomer".
ראו גם

ביטויי סלנג של דור ה-Z ודור האלפא
הערות שוליים

↑  מייקי לוי‏, "אוקיי בומר": המשפט שהפך לבלתי נפרד מבני הנוער ומשגע את המבוגרים, באתר וואלה, 19 בנובמבר 2019
↑  #okboomer (באנגלית)
↑  הגר בוחבוט
, "אוקיי בומר": נקמתם של המילניאלז, ynet‏, 27 בנובמבר 2019
↑   "אוקי בומר": מלחמת הדורות החלה, באתר הארץ, 31 באוקטובר 2019
↑  Lorenz, Taylor (2019-10-29). "'OK Boomer' Marks the End of Friendly Generational Relations". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-09-29.
↑  Kalhan RosenblattKalhan Rosenblatt is a reporter covering youth, internet culture for NBC News, based in New York, Teens use 'OK boomer' to fire back at older generations' criticisms, NBC News (באנגלית)
↑  "Companies Try To Trademark 'Ok, Boomer' Expression". NPR.org (באנגלית). נבדק ב-2021-09-29.
↑  Felipe Hoffa, “OK Boomer” escalated quickly — a reddit+BigQuery report, Medium, ‏2019-12-03 (באנגלית)
↑  Chlöe Swarbrick explains what 'OK boomer' means, Stuff, ‏2019-11-05 (באנגלית)
↑  Joshua Bote, Why are Gen Z and millennials calling out boomers on TikTok? 'OK, boomer,' explained, USA TODAY (באנגלית אמריקאית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא סוציולוגיה ובנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קרלוס ולדרמה

פסל בדמותו של ולדרמה בסנטה מרתה, עיר הולדתו
קרלוס אלברטו ולדרמה פאלאסיו (בספרדית: Carlos Alberto Valderrama Palacio; נולד ב-2 בספטמבר 1961) הוא כדורגלן עבר קולומביאני, הנחשב לאחד מגדולי הכדורגלנים הקולומביאנים בכל הזמנים. ולדרמה הוא שיאן ההופעות בנבחרת הלאומית של קולומביה, ונבחר בשנת 2004 לאחד מ-125 הכדורגלנים החיים הטובים בעולם (פיפ"א 100). סימן ההיכר הבולט שלו היה רעמת השיער הבלונדינית שלראשו והיה ידוע בכינויו "אל פיבה" (הילד). הוא השתתף בטורנירי גביע העולם באיטליה 90', ארצות הברית 94' ו-צרפת 98'. זכה פעמיים בתואר כדורגלן השנה באמריקה הדרומית בשנים 1987 ו-1993 וכן מוקם במקום ה-39 ברשימת הכדורגלנים הדרום אמריקאים הטובים ביותר של המאה ה-20. ולדרמה לא הרבה לבעוט לשער או לכבוש שערים, אך התאפיין ביכולת מסירה מדויקת, לעיתים גם במסירות לאורך חצי מגרש.
פסל ברונזה בדמותו הוצב בסמוך לאצטדיונה של אוניון מגדלנה בסנטה מרתה, עיר הולדתו.
ראשית חייו

הוא נולד בסנטה מרתה לקרלוס ולדראמה, שהיה ידוע בכינויו "חאריצ'ו" ולחוסטה פלסיו. אביו היה כדורגלן בנבחרת מחוז מגדלנה וכן השתייך לקבוצת אוניון מגדלנה. משפחת ולדרמה כללה כדורגלנים נוספים כמו אחיו של "אל פיבה", רונאלד ואלן וכן בני דודיו, דידי אלכס ולדרמה ומיגל רודריגס פלסיו.
בילדותו נהג ולדרמה לשחק כדורגל אחרי השיעורים בבית ספר ובמגרש החול בשכונת "פסקאיטו" שבסנטה מרתה, שם גדלו ושיחקו כדורגלנים קולומביאנים מוכשרים רבים. בילדותו נתן לו חבר ארגנטינאי של אביו את הכינוי "אל פיבה" (שמשמעותו ילד) ומאז הוא מוכר בעולם בעיקר בכינוי זה.
קריירת המועדונים

ולדרמה החל לשחק בקבוצה של בית ספרו, "ליסאו סלדון", אותה אימן אביו ושיחק שם בעיקר כחלוץ בכבש המון שערים, אך עם הזמן החליט לשנות את תפקודו לקשר יצירתי, פליימייקר. בעידודו של אביו ובזכות מאמנה של אוניון מגדלנה, אדוארדו דאבילה, הצטרף ולדרמה לאוניון בשנת 1980.
בשנת 1984 עבר לשחק בקבוצת הפאר מיונאריוס, אך בעקבות מיעוט דקות משחק שקיבל מהמאמן חורחה לואיס פינטו, החליט לעזוב אחרי עונה אחת.
את ההכרה ככדורגלן מצטיין במדינתו קיבל ב-1985 כשעבר לדפורטיבו קאלי ושיתף פעולה בקבוצה זו עם שחקנים כגון סרחיו אנגולו וברנרדו רדין. המאמן ולדימיר פופוביץ' נתן לו חופש לשחק במרכז המגרש ושיתוף הפעולה עם רדין יצר את אחד הצמדים הטובים בהיסטוריה של הכדורגל הקולומביאני. עם דפורטיבו קאלי סיים ולדרמה פעמיים במקום השני בליגה הקולומביאנית, ב-1985 ו-1986.
קריירת המועדונים > היציאה לאירופה

ב-1988 הוא החל את הקריירה האירופאית שלו כשהצטרף לקבוצת מונפלייה מהליגה הצרפתית, עמה זכה בגביע הצרפתי ב-1990. ההתחלה במונפלייה הייתה קשה שכן המאמן, פייר מוסקה, נתן לו דקות משחק מעטות ולעיתים כלל לא כלל אותו בסגל המורחב ואפילו שלח אותו להתאמן בקבוצת המילואים וזאת אף על פי ששנה קודם לכן נבחר ולדרמה לכדורגלן השנה באמריקה הדרומית. כשאיימה ז'אקה החליף את מוסקה מצבו של ולדרמה השתפר מעט, אך עדיין היה מחליף בדקות האחרונות בדרך כלל. ב-1991 הגיע לקבוצה המאמן מיצ'ל מסי ואיתו חזר ולדרמה להרכב הראשון וחזר להפגין את הכדורגל שנתן לו את ההכרה הבין לאומית.
בעונת 1990/91 עבר ולדרמה לריאל ואיאדוליד הספרדית, ושיחק בה יחד עם שניים מחבריו לנבחרת קולומביה, לאונל אלברס ורנה היגיטה וכן תחת המאמן הקולומביאני, פרנסיסקו מאטוראנה. ולדרמה שיחק עונה אחת בלבד, שהייתה מאכזבת עבורו ועבור חבריו, במדי ויאדוליד. האירוע הבולט ביותר בתקופתו בקבוצה היה באצטדיון סנטיאגו ברנבאו כאשר מיצ'ל מריאל מדריד החליט להתגרות בו ונגע באשכיו של ולדרמה, בעת בעיטת קרן שנפסקה לזכות קבוצתו.
לאחר מכן חזר ולדרמה לליגה הקולומביאנית, והצטרף ב-1992 לדפורטיבו אינדפנדיינטה מדיין תחת המאמן חוליו קומסניה. אף על פי שמדיין לא העפילה לפלייאוף, ולדרמה היה השחקן המצטיין בליגה. שנה לאחר מכן הוא עבר לקבוצת ג'וניור ברנקייה, במדיה נחל הצלחה לצידו של החלוץ המצטיין, איוון ולנסיאנו והקשרים ויקטור פאצ'קו ואוסוולדו מקנסי. ב-1993 הוא זכה עם איתה באליפות קולומביה הראשונה שלו ואף נבחר בשנית לכדורגלן השנה באמריקה הדרומית, וב-1994 העפיל עם הקבוצה עד לחצי גמר גביע ליברטדורס, שם היא הודחה על ידי ולס סארספילד בדו-קרב בעיטות עונשין. ב-1995 הוא זכה עם ג'וניור באליפות נוספת.
קריירת המועדונים > הצטרפות לליגת ה-MLS החדשה

בשנת 1996 הצטרף ולדרמה לליגה החדשה שהוקמה בארצות הברית, ה-MLS, והיה מראשוני השחקנים בליגה זו. הוא שיחק בקבוצת טמפה ביי מיוטיני בשנים 1996–1997, ונבחר לשחקן המצטיין של משחק האולסטאר פעמיים ברציפות. ב-1998 שיחק בקבוצת מיאמי פיוז'ן החדשה, ובשנים 1999–2001 שיחק בשנית בטמפה ביי מיוטיני. הוא סיים את קריירת המשחק שלו בקבוצת קולורדו ראפידס, בה שיחק משנת 2001 עד 2002. ולדרמה סיים את הקריירה שלו כשיאן הבישולים של כל הזמנים (114) בליגת ה-MLS. ב-2005 נבחר לנבחרת העשור הראשון של הליגה האמריקאית.
קריירת המועדונים > פרישה בגיל 42

בגיל 42 ולאחר 22 שנות קריירה, החליט ולדרמה לפרוש. משחק הפרידה מולדרמה נערך ב-1 בפברואר 2004 באצטדיון מטרופוליטאנו רוברטו מלנדס בברנקייה, לעיני 56,000 צופים. לכבוד ולדרמה הגיעו למשחק כוכבי כדורגל רבים מאמריקה הדרומית, ביניהן דייגו מראדונה, איוואן זמורנו, חוסה לואיס צ'ילברט, אלכס אגינאגה ואנצו פרנצ'סקולי. גם חבריו לנבחרת הגיעו וביניהם רנה היגיטה, פאוסטינו אספרייה, אדולפו ולנסיה, ויקטור פאצ'קו, אוסוולדו מקנסי, אנטוני דה אבילה וגם הזמר המפורסם, קרלוס ויואס.
נבחרת לאומית

ולדרמה החל לשחק בנבחרת הלאומית של קולומביה בשנת 1985, כאשר זומן על ידי המאמן גבריאל אוצ'ואה אוריבה לשני משחקי הפלייאוף במוקדמות מונדיאל 1986 מול פרגוואי. לאחר הפסד 0–3 במשחק באסונסיון, ניצחה קולומביה באצטדיון פסקואל גררו 1-2, אבל הודחה לאחר הפסד 2–4 בסיכום. זה גם היה משחק הפרידה של וילינגטון אורטיס מהמדים הלאומיים. הוא נחשב לכדורגלן הקולומביאני הטוב ביותר בכל הזמנים וולדרמה סומן כיורשו הטבעי. הטורניר הבינלאומי החשוב הראשון של ולדרמה היה הקופה אמריקה 1987, ,תחת הדרכתו של המאמן פרנסיסקו מטוראנה. הוא כבש במשחק הראשון מול בוליביה בניצחון 0–2 ובלט בניצחון 0–3 מול פרגוואי. קולומביה הגיעה לחצי הגמר אך הפסידה 1–2 לצ'ילה. הוא הוביל את נבחרתו למקום השלישי, לאחר ניצחון 1–2 על נבחרת ארגנטינה המארחת. ולדרמה נבחר לשחקן המצטיין בטורניר ובחודש דצמבר של אותה שנה זכה בתואר כדורגלן השנה באמריקה הדרומית.
בקופה אמריקה 1989 בברזיל, קולומביה הודחה כבר בשלב הבתים. באותה שנה שיחקה במוקדמות מונדיאל 1990 והעפילה למשחקי הפלייאוף מול ישראל. לאחר ניצחון בבית 0–1, סיימה באצטדיון רמת גן בתיקו 0-0 והעפילה למונדיאל לאחר 28 שנים. במשחק הראשון של קולומביה, מול נבחרת איחוד האמירויות הערביות, כבש ולדרמה שער ממרחק של 18 מטר, בדרך לניצחון 0–2 של קולומביה. לאחר הפסד 0–1 ליוגוסלביה במשחק השני, בישל ולדרמה בתוספת הזמן של המשחק לפרדי רינקון את שער השוויון במשחק האחרון מול גרמניה המערבית, שהעלה את נבחרתו לשמינית הגמר. בשמינית הגמר הפסידה קולומביה לנבחרת קמרון לאחר הארכה.
ב-1991 תחת הדרכתו של המאמן לואיס אוגוסטו גרסיה, שוב זומן ולדרמה למשחקי הקופה אמריקה 1991 שנערכו בצ'ילה, ובו השיגה קולומביה את ניצחונה הרשמי הראשון אי פעם על ברזיל בתוצאה 0–2 כשולדרמה מבשל את שני השערים לאנטוני דה אבילה וארנולדו איגוארן. בסופו של דבר סיימה קולומביה במקום הרביעי בבית הגמר. ב-1993 שוב תחת הדרכתו של המאמן מטוראנה, קולומביה סיימה במקום השלישי בטורניר הקופה שנערך באקוודור. מספר חודשים מאוחר יותר, הפגין ולדרמה את יכולתו הגבוהה במדי הנבחרת במוקדמות מונדיאל 1994 שכללו גם את הניצחון המפורסם על ארגנטינה 5-0. הניצחון הביא את הנבחרת להעפיל בפעם השנייה ברציפות למונדיאל. כ-4 חודשים לפני תחילת הטורניר, נפצע ולדרמה בברכו והשתתפותו בטורניר הייתה בספק, אך הוא החלים ושיחק בטורניר עבור נבחרתו. על אף שקולומביה הייתה מועמדת בכירה להעפלה לשלב גבוה, היא הודחה כבר בשלב הבתים של הטורניר לאחר הפסדים לרומניה והמארחת ארצות הברית.
הקופה אמריקה 1995 היה טורניר היבשת האחרון שבו שיחק ולדרמה וגם שם הוליך את קולומביה למקום השלישי, לאחר הפסד בחצי הגמר לאורוגוואי וניצחון 1–4 על ארצות הברית במשחק שבו כבש את השער השני לזכות נבחרתו. ולדרמה העפיל עם נבחרת קולומביה גם למונדיאל 1998, שהיה המונדיאל השלישי בקריירה שלו. במהלך משחקי המוקדמות הוא כבש שלושה שערים. בטורניר המונדיאל עצמו, קולומביה פתחה עם הפסד במשחק הראשון לנבחרת רומניה. במשחק השני בישל ולדרמה לליידר פרסיאדו את שער הניצחון במשחק מול נבחרת תוניסיה. עם זאת, קולומביה הודחה פעם נוספת בשלב הבתים של המונדיאל, לאחר הפסד לאנגליה במשחק האחרון בתוצאה 0–2. לאחר משחק זה הודיע ולדרמה על פרישתו מהנבחרת הלאומית.
בסך הכול שיחק ולדרמה 111 פעמים במדי הנבחרת (10 משחקים בגביע העולמי, 30 במוקדמות המונדיאל, 27 בטורניר הקופה אמריקה ו-44 משחקי ידידות) וכבש 11 שערים.
קריירה כמאמן

בשנת 2007 מונה ולדרמה יחד עם לואיס גראו למאמן אתלטיקו ג'וניור ברנקייה, שהייתה אחת מקבוצותיו של ולדרמה כשחקן. הניסיון היה לא מוצלח, כאשר ג'וניור לא הצליחה להעפיל למשחקי הפלייאוף של הליגה הקולומביאנית. לקראת סיום עונה זו היה ולדרמה מעורב בתקרית עם השופט אוסקר חוליאן רואיז. לאחר שרואיז פסק על בעיטת עונשין לזכות אמריקה קאלי, התפרץ ולדרמה למגרש בצעקות וטען לקבלת שוחד של רואיז מאנשי אמריקה קאלי. בעקבות המקרה הורחק ולדרמה על ידי רואיז מהמשחק, ונקנס על ידי ועדת המשמעת של הליגה.
תארים והישגים

הגביע הצרפתי עם מונפלייה בשנת 1990
אליפות עם ג'וניור ברנקייה בשנת 1993 ו-1995
כדורגלן השנה באמריקה הדרומית בשנת 1987
השחקן המצטיין בקופה אמריקה 1987
נבחר לנבחרת השנה באמריקה הדרומית בשנת 1987
שחקן השנה בקולומביה בשנת 1993
כדורגלן השנה באמריקה הדרומית בשנת 1993
נבחר לנבחרת השנה באמריקה הדרומית בשנת 1993
נבחרת לנבחרת השנה ב-MLS בשנת 1996
השחקן המצטיין ב-MLS בשנת 1996
השחקן המצטיין במשחק האולסטאר של ה-MLS בשנת 1996
נבחר לנבחרת השנה באמריקה הדרומית בשנת 1996
השחקן המצטיין במשחק האולסטאר של ה-MLS בשנת 1997
נבחרת לנבחרת השנה ב-MLS בשנת 1997
נבחר לרשימת 100 השחקנים החיים הטובים ביותר של פיפ"א בשנת 1998
נבחרת לנבחרת השנה ב-MLS בשנת 2000
מקום 39 ברשימת השחקנים הדרום אמריקאים הטובים ביותר במאה ה-120 בשנת 2004
נבחר לחמשת הכדורגלנים הקולומביאנים הטובים בכל הזמנים בשנת 2008
חבר מוזיאון היכל התהילה בשנת 2014
מיגל אינדוראין

| --- | --- |
מיגל אינדוראין, 2009
מיגל אינדוראין, 2009
 לידה:  16 ביולי 1964 (בן 60) ספרד ספרד
 כינוי:  big mig, המלך
 גובה:  188 ס״מ 
 משקל:  76 ק"ג 
 תחום:  כביש
 התמחות:  רב גוני
 קבוצה נוכחית:  פרש
 קבוצות עבר:  רינולדס, בנסטו
 הישגי שיא:   5 ניצחונות בטור דה פראנס (1991-1995)  2 ניצחונות בג'ירו ד'איטליה (1992-1993) מדליית זהב במשחקים האולימפיים (נגד השעון)  אלוף העולם (מרוץ נגד השעון)
 
מיגל אנחל אינדוראין לאראיה (בספרדית: Miguel Ángel Indurain Larraya; נולד ב-16 ביולי 1964), הוא רוכב אופניים עבר ספרדי.
מיגל אינדוראין נחשב לאחד מגדולי רוכבי האופניים בהיסטוריה. הוא קנה את פרסומו כאשר היה לרוכב הראשון אשר ניצח בטור דה פראנס חמש פעמים ברציפות, בין השנים 1991 ו-1995 (הרוכב הראשון אשר זכה חמש פעמים במרוץ, אך לא ברציפות, היה הצרפתי ז'ק אנקטיל). הוא הרוכב היחידי אשר הצליח לזכות, באותה שנה, בשני המרוצים הגדולים ביותר של עולם מרוצי האופניים הטור דה פראנס והג'ירו ד'איטליה, במשך שנתיים רצופות (1992 ו-1993). גודל גופו (גובה: 1.88 מ' ומשקל: 80 ק"ג) ויכולתו הפיזית הקנו לו הכינוי "Big Mig" בארצות דוברות אנגלית ואת הכינוי "El Rey" (המלך) באירופה.
תחילת הקריירה

אינדוראין נולד בעיר ויליאווה שבנווארה, ספרד. בילדותו עבר אינדוראין מעיירת הולדתו לבירת נווארה, פמפלונה, כדי להשלים את חינוכו היסודי. המעבר לא עלה יפה ואינדוראין הצעיר תעל את כוחותיו לעיסוק בספורט. הוא עסק בסקי, הטלת כידון, הדיפת כדור ברזל, קפיצה במוט, קפיצה למרחק וברכיבה על אופניים. ב-1976, בהיותו בן 12, הצטרף למועדון אופניים מקומי בויאווה. הוא נצח כבר במרוץ השני בו השתתף כילד. כבר בנעוריו הוא התבלט באופיו השקט והצנוע וביכולתו להשתלב בעבודה הקבוצתית הנדרשת במרוצי אופני כביש. הוא החל להתפרסם בקרב אוהדי הענף בספרד אך רק ב-1983 זכה להכרה רחבה יותר כאשר נצח באליפות ספרד לחובבים ובמרוץ חד-יומי בו נטלו חלק גם רוכבים מקצוענים.
בסוף 1984 הפך למקצוען עת הצטרף לקבוצה הספרדית "ריינולדס" בה בלט אז פדרו דלגדו. תחילה היה על אינדוראין להשתתף במאמץ הקבוצתי ולרכוב כפועל של רוכבי קבוצתו הבכירים ממנו. ב-1985 זינק לראשונה לטור דה פראנס אך פרש באמצע. ב-1986 זכה לניצחונו הראשון במרוץ מקצועני כאשר ניצח בפרולוג של ה"וואלטה מורסיה". גם ב-1986 הוא זינק לטור דה פראנס אך שוב פרש באמצע המרוץ. אולם, בספטמבר באותה שנה ניצח במרוץ היוקרתי לרוכבים צעירים, ה"טור ל'אווניר".
ב-1987 זכה אינדוראין במספר ניצחונות במרוצים, אם כי לא במרוצים מהשורה הראשונה. הוא גם הצליח, לראשונה, לסיים את הטור דה פראנס (במקום ה-97). ב-1988 זכה לניצחון ראשון במרוץ קטעים חשוב, וולטה אה קטלוניה. במרוץ זה ניצח בקטע נגד השעון והצליח לסיים את קטעי ההרים בפערים קטנים מהרוכבים המובילים. טקטיקה זו ליוותה אותו גם בהמשך הקריירה שלו. בטור דה פראנס הוא המשיך בהתקדמותו העקבית וסיים במקום ה-47 תוך שהוא מסייע לבן קבוצתו, פדרו דלגדו, לזכות במרוץ.
בשנת 1989 המשיך אינדוראין את התקדמותו וזכה כבר בתחילת העונה בשני מרוצי קטעים יוקרתיים. תחילה זכה במרוץ פריז - ניס כשהוא מקדים את מנצח הטור דה פראנס של 1987, סטפן רוץ'. מספר שבועות לאחר מכן, זכה בקריטריום אינטרנשיונל בהקדימו את שרלי מוטה ואת רוץ'. באותה שנה רכב שוב בטור דה פראנס כעוזרו של דלגדו אשר סיים שלישי. יחד עם סיועו לדלגדו, הצליח אינדוראין לזכות בקטע הררי בפירנאים וסיים את המרוץ במקום ה-17 המכובד.
ב-1990 התחלף המממן של הקבוצה והיא נקראה מעתה "בנסטו". אינדוראין זכה שוב במרוץ פריז - ניס והגיע שוב לטור דה פרנס כחלק מהמערך הקבוצתי שנועד לסייע לפדרו דלגדו - הרוכב המוביל של הקבוצה. דלגדו סיים רביעי ואינדוראין סיים עשירי. אינדוראין נצח שוב בקטע הררי שנערך בפירנאים והסתיים באחת מהפסגות המפורסמות במרוץ, לוז ארדידן. ישנם פרשנים הטוענים כי אינדוראין יכול היה לזכות במקום גבוה בהרבה באותה שנה, לו היה רוכב בצורה פחות קבוצתית. בהמשך אותה שנה הוא זכה בקלאסיקה סאן סבסטיאן והיה לרוכב הספרדי הראשון שזכה במרוץ קלאסי שנכלל בסבב הגביע העולמי.
הניצחונות בטור דה פראנס > 1991

אינדוראין הגיע שוב לטור דה פראנס בתפקיד סיוע לדלגדו הוותיק. כבר בקטע הראשון הפסידו אינדוראין ודלגדו כמעט שתי דקות למספר רוכבים בכירים, בינם גם גרג למונד מנצח המרוץ ב-1990 והמועמד המוביל ב-1991. בקטע השמיני נצח אינדוראין במרוץ אישי נגד השעון והתקדם למקום הרביעי בדרוג הכללי. בקטע ה-13 שהתנהל בהרי הפירנאים סיים אינדוראין שני, אחרי קיאפוצ'י. הוא הקדים בקטע זה את למונד ביותר משבע דקות ואת פדרו דלגדו ב-14 דקות. בעקבות קטע זה הוא עבר לראשות הדרוג הכללי ולבש לראשונה את החולצה הצהובה. מכאן ואילך היה גם ברור כי אינדוראין הוא המוביל של הקבוצה ולא דלגדו. אינדוראין הצליח לעבור בשלום גם את הרי האלפים והגיע לקטע לפני האחרון עם יתרון של מעל שלוש דקות מהמקום השני. בקטע זה שהיה מרוץ אישי נגד השעון הוא נצח שוב תוך שהוא מבטיח את ניצחונו הכולל במרוץ. כחודש לאחר סיום הטור דה פראנס זכה אינדוראין במקום השלישי במרוץ הכביש באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט.
הניצחונות בטור דה פראנס > 1992

ב-1992 השתתף אינדוראין לראשונה בג'ירו ד'איטליה. הוא נצח בקטע השלישי שהיה מרוץ אישי נגד השעון, עבר לראשות הדרוג הכללי והחזיק בחולצת המוביל עד לקטע הסיום במילאנו שבו נצח (מרוץ אישי נגד השעון). בטור דה פראנס הוא נצח בפרולוג אך הגיע לקטע התשיעי שהיה מרוץ אישי נגד השעון רק במקום ה-12. בקטע זה הוא נצח בהפרש של שלוש דקות מהמקום השני, פער אשר נחשב כיוצא דופן בסוג מרוץ זה. הודות להישגו זה הוא התקדם למקום השני בדרוג הכללי. בקטע ה-13 שנערך באלפים סיים אינדוראין שלישי ועבר להוליך בדרוג הכללי. אינדוראין נצח גם בקטע ה-19 שהיה קטע אישי נגד השעון ובכך הבטיח את ניצחונו השני בטור דה פראנס.
הניצחונות בטור דה פראנס > 1993

שנת 1993 היוותה במידה רבה העתק לשנת 1992 מבחינת הישגיו של אינדוראין. הוא שוב נטל חלק בג'ירו ד'איטליה. הוא נצח בקטע העשירי שהיה מרוץ אישי נגד השעון ונטל את ההובלה ממורנו ארג'נטין שהוביל במרוץ מתחילתו. הוא איבד למחרת את החולצה הוורודה אך חזר להוביל בהמשך המרוץ ואף הוסיף ונצח בקטע ה-19 במרוץ אישי נגד השעון. בסיום המרוץ הוא נצח והקדים בהפרש קטן של 58 שניות את פיוטר אוגרומוב.
בטור דה פראנס סייעו לצידו בקבוצת בנסטו פדרו דלגדו ואחיו הצעיר פרודנציו אינדוראין. אינדוראין נצח בפרולוג אך בהמשך המרוץ נטלו רוכבים אחרים את החולצה הצהובה. בקטע התשיעי שהיה מרוץ אישי נגד השעון נצח אינדוראין והקדים את הרוכב השני, ג'אני בוניו, ביותר משתי דקות. בעקבות ניצחונו זה נטל אינדוראין שוב את ההובלה במרוץ והחזיק בה עד לסיום בפריז למרות שנוצח בקטע האישי נגד השעון, שהיה סמוך לסיום המרוץ, על ידי טוני רומינגר שאף סיים שני בדרוג הכללי. באליפות העולם שנערכה באוסלו סיים אינדוראין שני במרוץ הכביש אחרי לאנס ארמסטרונג הצעיר.
הניצחונות בטור דה פראנס > 1994

ב-1994 ניסה אינדוראין לחזור על אותה נוסחה שהצליחה בשנתיים הקודמות, אך נכשל בניסיונו לנצח בג'ירו ד'איטליה. הוא נתקל בשני רוכבים צעירים, אבגני ברזין ומרקו פנטאני. ברזין נצח בשני הקטעים האישיים נגד השעון, קטעים שנחשבו כנחלתו הבלעדית של אינדוראין ופנטאני שלט בקטעי ההרים. בסיום נצח במרוץ ברזין ואינדוראין סיים שלישי אחרי פנטאני. בטור דה פראנס התמונה הייתה שונה. אינדוראין שלט במרוץ בדומה לשנים הקודמות. בקטע התשיעי, שהיה מרוץ אישי נגד השעון, הוא נצח ועבר להוביל בדרוג הכללי. לאחר מעבר הפירנאים, יתרונו על פני המקום השני היה כבר קרוב לשמונה דקות. אמנם הוא נוצח על ידי אוגרומוב בקטע האישי נגד השעון, שנערך סמוך לסיום המרוץ, אך לא היה בכך די כדי למנוע ממנו ניצחון רביעי רצוף במרוץ. בספטמבר באותה שנה, שבר אינדוראין את שיא השעה כשקבע מרחק של 53.04 ק"מ.
הניצחונות בטור דה פראנס > 1995

אינדוראין החליט ב-1995 שלא להשתתף בג'ירו ד'איטליה ונטל חלק בשני מרוצי קטעים שהתקיימו במאי ("מידי ליברה") וביוני ("דופינה ליברה"). בשני המרוצים הוא נצח והגיע בתחילת יולי לטור דה פראנס כמועמד ברור לניצחון. עד הקטע השישי המרוץ התנהל במתכונתו הרגילה, בשליטת קבוצות המאיצים. אינדוראין דורג לאחר קטע זה במקום העשירי בפיגור של 49 שניות מביארן ריס שדורג ראשון. בקטע השביעי שנערך בין שארלרואה וליאז' שבבלגיה החליט אינדוראין לבצע צעד נועז ובלתי רגיל כאשר יצא לבריחה כ-30 ק"מ לפני הסיום. הרוכב היחידי שהצליח להצמד אליו היה הבלגי יוהאן ברוינל שניצל את יוזמתו של אינדוראין ורכב מאחוריו במשך כל הבריחה, עד אשר חלף על פניו על קו הסיום, 50 שניות לפני הדבוקה. בעקבות הישגו זה, עלה אינדוראין למקום השני בדרוג הכללי (אחרי ברוינל) וכך זנק לקטע השמיני, שהיה מרוץ אישי נגד השעון, אחרי מתחריו הבולטים, דבר אשר הקנה לו יתרון ואפשר לו לנצח בקטע ולהוביל במרוץ. הוא המשיך והוביל במרוץ גם אחרי האלפים והפירנאים וזכה בקטע נוסף, שוב קטע אישי נגד השעון, אשר הבטיח סופית את ניצחונו החמישי הרצוף בטור. בסיום העונה הוא נטל חלק באליפות העולם שהתקיימה בקולומביה. הוא נצח במרוץ האישי נגד השעון והוכתר כאלוף העולם. במרוץ הכביש הוא רכב בחבורה המובילה וסייע לבן ארצו אברהם אולנו לזכות בתואר בשעה שהוא סיים שני לפני פנטאני .
סיום הקריירה

לפני ניסיונו לשבור את שיא הזכיות בטור דה פראנס נראה אינדוראין בכושר מתאים. כחודש לפני המרוץ, הוא נצח בצורה מרשימה את מרוץ ה"דופינה ליברה" ונראה כמועמד בטוח לניצחון שישי רצוף. אולם, בקטע השביעי שהתנהל באלפים, נשבר אינדוראין ופיגר ביותר מארבע דקות אחרי מנצח הקטע. גם בקטע השמיני הפסיד אינדוראין זמן נוסף למתחריו. הקטע התשיעי היה מרוץ אישי נגד השעון בתוואי הררי שהסתיים באתר הסקי האיטלקי ססטרייר. אינדוראין הגיע רק חמישי בקטע זה ומנצח הקטע, הדני ביארנה ריס, עבר להוביל בדרוג הכללי במרוץ כשהוא מקדים את אינדוראין ביותר מארבע וחצי דקות. שיא ההשפלה, מבחינתו של אינדוראין, היה כאשר המרוץ הגיע לפירנאים ולאזור הולדתו. בקטע שהסתיים בפמפלונה סיים אינדוראין בפיגור של יותר מ-8 דקות אחרי ריס אשר נתמך על ידי בן קבוצתו הצעיר, הגרמני יאן אולריך. בקטע האישי נגד השעון שהתקיים סמוך לסיום המרוץ נוצח אינדוראין על ידי אולריך וסיים במקום השני. בסיום המרוץ בפריז, דורג אינדוראין במקום ה-11. כשבועיים בלבד לאחר הכישלון בצרפת, זכה אינדוראין במדליית הזהב במרוץ האישי נגד השעון באולימפיאדת אטלנטה. בינואר 1997 הודיע אינדוראין על פרישה מרכיבה מקצוענית. בראיון שנערך עמו כחודש לאחר הודעתו הוא הסביר כי הגורמים אשר הביאו להחלטתו לפרוש היו: תשישות, לחץ, רצון להקדיש זמן רב יותר למשפחתו ומספר גורמים נוספים.