stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מכון בנין שלם
היסטוריה ותחומי פעילות

המכון נוסד בשנת תשנ"ח על ידי הרב אוהד תירוש ואשתו הרבנית דנה תירוש, שעומדים בראשו.
מקיים במהלך השנה אירועים וימי עיון וכן כנסי קיץ. רבני המכון מחתנים זוגות. בנוסף מקיים המכון פעילויות פרטניות כגון הדרכת כלות וייעוץ זוגי. בשנת תשע"ו החל המכון להעביר ימי עיון למורים בחמ"ד.
משרדי המכון נמצאים בשכונת קריית משה ופעילותו מפוזרת בכל הארץ ובפרט במדרשת הרובע.
כנס קיץ "בנין שלם"

המכון מקיים כנס קיץ לנשים המתקיים מדי שנה במשך שלושה ימים בבנייני האומה בנושאי זוגיות, בניין המשפחה, ייעוץ, הדרכת כלות, הורות וחינוך ילדים.
בכנס משתתפות בכל שנה כ-6000 נשים. מרצים בו רבנים, רבניות, אנשי ציבור ואנשי חינוך. הכנס מתקיים החל משנת תשנ"ח (1998), וממשיך להתקיים מדי קיץ מאז ועד היום (נכון ל-2023). במקביל נערך כנס לגברים בו משתתפים כמה מאות גברים.
בכנס משתתפות נשים דתיות, מסורתיות וחילוניות.
מסלולי לימוד במכון

הדרכת כלות - הכנה הלכתית, רעיונית ומעשית לקראת החתונה וחיי הנישואין, עם מדריכת כלות.
ייעוץ - מוקד טלפוני של ייעוץ, זוגי ומשפחתי.
מרקם - עריכת חופות לזוגות מהמגזר החילוני.
בוקר לימוד לנשים נשואות - העשרה זוגית, חינוך ילדים ומתבגרים, העצמה נשית.
קורסי ערב בנושא חינוך ילדים.
תוכנית דו שנתית לנשות מקצוע בתחום הנפש ולסטודנטיות במקצועות טיפוליים.
מרצים

ד"ר מיכאל אבולעפיה
הרב אוהד תירוש
הרבנית עידית איצקוביץ
הרבנית דנה תירוש, ראש מכון בנין שלם.
הרבנית דנה סליי, ראש מדרשת הרובע
הרבנית אסתר לבנון - אשת הרב אליקים לבנון
הרבנית קתי מנדלביץ - אשת הרב יוסף מנדלביץ, מרצה ומדריכת כלות במכון פוע"ה
הרבנית אסתי ארנד
ישראל עמיקם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 בינואר 1902 ירושלים, האימפריה העות'מאנית 
 התאבד:  5 בספטמבר 1957 (בגיל 55) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי שדה יהושע (כפר סמיר) 
 
עו"ד ישראל עמיקם (16 בינואר 1902, ח' בשבט תרס"ב - 5 בספטמבר 1957) היה יושב ראש גדוד מגיני השפה בחיפה, והאחראי להכנסת השפה העברית למברקה הארץ-ישראלית בזמן המנדט הבריטי.
ביוגרפיה

נולד בירושלים לחוה ליבה בת יהושע יאניווער ולחיים שלמה מסיוף. הצטרף לרעיון הציוני מגיל צעיר, וקיבל חינוך מסורתי וכללי. בגיל 12, בהשפעת ז'בוטינסקי, שינה את שם משפחתו לעמיקם.
בשנת 1918, בגיל 16, התגייס כחייל מתנדב אל הגדודים העבריים ושירת באותה מחלקה שבה שירתו דוד בן-גוריון ויצחק בן-צבי. הוא כתב על הגדודים מחזה בשם "מחיי הגדוד העברי" וכתב על הגדודים בעיתונות. בהמשך היה פעיל בין יוצאי הגדודים העבריים.
למד בבית המדרש למורים "מזרחי" ובית הספר המנדטורי למשפטים בירושלים, והוסמך למשפטים. בשנת 1937 הוסמך כעורך דין.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נשא את ציפורה בת ברוך מרקוס, רבהּ של חיפה, ועבד בדואר המנדטורי בתור רואה חשבון. בשנים 1925–1935 עבד כפקיד בחברת החשמל.
במקביל, עמיקם כתב בדואר היום מאמרים בנושאים שונים. אחרי מאורעות תרפ"ט פרסם בשם העט י.ע. חוברת בשם "ההתקפה על הבית היהודי בתרפ"ט" (תמוז תרפ"ט).
ב-1946 נאסר על ידי הבריטים כחשוד בקשרים עם ארגוני המחתרת. בשנת 1948 היה פעיל ב"הגנה" בחיפה, ובהיותו מצטיין בקליעה למטרה, פעל כצלף בעמדה קדמית בהדר הכרמל.
בי"א בניסן ה'תש"ח (20 באפריל 1948) נהרג בנו הבכור, בועז, בהתקפה על מצודת נבי-יושע (מצודת כ"ח).
ביולי 1948 נתמנה למנהל המחסנים הראשיים של הדואר. הוא פרש מהדואר בסוף יולי 1951. בשנת 1954 קיבל משרה זמנית בתפקיד של יועץ משפטי במחלקת מס הקנייה באגף המכס. הוא התאבד בחיפה ב-ט' באלול תשי"ז, במחאה על שנציבות שירות המדינה סירבה לתת לו זכויות של עובד קבוע הזכאי לפיצויים ופנסיה במידה שדרש. בעיתון חרות טען אב"א אחימאיר שעמיקם לא קיבל עבודה קבועה בגלל עברו כתומך ז'בוטינסקי.
על שמו נקרא רחוב בחיפה. ארכיונו נמסר למכון ז'בוטינסקי.
העיתונאית סמדר פרי והסופרת מירב הלפרין הן נכדותיו.
נקבר בבית העלמין שדה יהושע בחיפה.
מאבק למברקים בעברית

לפי החלטת חבר הלאומים נקבעו בארץ ישראל שלוש שפות רשמיות: אנגלית, עברית, ערבית. הבריטים לא יישמו את החלטת חבר הלאומים, ולגביהם היו רק שתי שפות: אנגלית וערבית. עמיקם החל במסע להכנסת השפה העברית לפקידות הממשלתית, ובמיוחד למברקי דואר. הוא נאבק לקבל עבור בנו תעודת לידה בעברית.
את המאבק למברקים בעברית הוא החל בכתיבה לעיתונות ובהמשך פנה למנהל הדואר, שהשיב לו בסוף 1928 שהדבר אינו אפשרי.
לאחר שהמזכיר הראשי של ממשלת המנדט השיב פניו ריקם, החל עמיקם בכתיבת מכתבי דרישה לכל רמות הממשל הבריטי, והגיע עד למלך בריטניה. כמו כן, הכין שורה של תזכירים לוועדת המנדטים שליד חבר הלאומים, שקבעה שיש צדק בטענתו. שלוש פעמים רצופות הופיעו באי-כוח המעצמה המנדטורית (מזכיר הממלכה לענייני חוץ בבריטניה) בפורום הבינלאומי העליון – "חבר הלאומים" – הגנו בעקשנות על עמדתם, וטענו, כי הנהגת משלוח מברקים באותיות עבריות יגרום קשיים טכניים, אדמיניסטרטיביים, כספיים וחוקיים. בספטמבר 1932 נפגש בעניין עם הנציב העליון. ביולי 1933 הגיש לנציב העליון עצומה שחתמו עליה מנהיגים יהודיים באותה תקופה.
לבסוף, אילץ חבר הלאומים את הבריטים לשלב את השפה העברית כשפה רשמית שנייה, והללו קיבלו את הגזרה, אך הפעילו אותה רק ביישובים עבריים. במאי 1935 הגיש עמיקם תלונה נוספת לחבר הלאומים, בדרישה להרחיב את השירות לכל סניפי הדואר ובמיוחד לירושלים, יפו וחיפה. חבר הלאומים הכין על התלונה דו"ח נוסף בו הובעה תקווה שהשירות יורחב כדי למנוע את אפליית העברית. באפריל 1938 הוחל בקבלת מברקים בעברית בהדר הכרמל. בהמשך הורחב השימוש באות העברית לשאר המקומות בהם היה רוב יהודי. בשנת 1944 התלונן עמיקם על שבירושלים ובחיפה אין מקבלים מברקים באותיות עבריות בשבת ודרש שגם פקידים לא יהודים יוכשרו להעביר מברקים באותיות עבריות.
את מאבקו זה תיעד עמיקם בשנת תש"ז (1947) בספר בשם "כ"ב אותיות לוחמות לזכותן".
מפעילויותיו הציבוריות

מראשוני ההגנה בירושלים.
יושב ראש גדוד מגיני השפה העברית בחיפה.
חבר הנהלת בנק זרובבל תל אביב.
חבר הנהלת הלוואה וחסכון חיפה.
מזכיר התאחדות החיילים המשוחררים העברים בצבא הימי.
היה ידידו של רמז, ויזם את בולי מועדים לשמחה היוצאים מאז כל שנה.
כתביו

המתקפה על היישוב היהודי בארץ ישראל בתרפ"ט, חיפה: אלול תרפ"ט
כ"ב אותיות לוחמות לזכותן, חיפה, ה'תש"ז
הערות שוליים

↑  האופירטה העברית, דואר היום, 25 בדצמבר 1922
↑  חמש שנים ללגיון העברי, דואר היום, 9 ביולי 1923
זכרונות, דואר היום, 17 ביולי 1925
↑  ביום שביתת הנשק ה-25, דבר, 14 בנובמבר 1943
↑  חגיגת מתן דיפלומות ותעודות בבתי הספר למשפטים, דואר היום, 18 באפריל 1928
↑  עורכי דין חדשים, דבר, 30 באפריל 1937
↑  העברית דומה לסינית בעיני פקידי הדאר, דואר היום, 12 ביוני 1929
↑  היהדות הא"י והמועצה החדשה, דואר היום, 18 בדצמבר 1923
השתתפותנו במשטרה, דואר היום, 16 בפברואר 1930
↑  אורי קיסרי, בשם החי והמת, מעריב, 10 ביוני 1948
↑  מכתבים אל העורך, חרות, 28 באוגוסט 1949
↑  מינוי לעו"ד עמיקם, הצופה, 26 ביולי 1948
↑  התאבד עו"ד עמיקם בחיפה, הצופה, 6 בספטמבר 1957
↑  עו"ד עמיקם למנוחות, מעריב, 6 בספטמבר 1957
לוחם שויתר על מלחמתו, מעריב, 6 בספטמבר 1957
↑  עו"ד ישראל עמיקם התאבד בדירתו בחיפה, דבר, 6 בספטמבר 1957
↑  נציבות שרות המדינה על התאבדות עו"ד עמיקם ז"ל, הצופה, 9 בספטמבר 1957
↑  א. שמאי (אחד מכינוייו הספרותיים של אחימאיר), ישראל עמיקם הי"ד, חרות, 18 בספטמבר 1957
↑  ארכיונו של עו"ד ישראל עמיקם למכון ז'בוטינסקי, חרות, 19 במרץ 1962
↑  ישראל עמיקם, באתר BillionGraves
↑  חיפה, כחה של עקשנות, דואר היום, 21 ביולי 1929
↑  מברקים בעברית, דואר היום, 11 בפברואר 1924
↑  איך מקיימת הממשלה את זכויות השפה העברית, דואר היום, 28 בדצמבר 1928
↑  הנני שמח באמת על שניתן לי להודיעך כי מצאנו אפשרות להעביר טלגרמות באותיות עבריות, הַבֹּקֶר, 10 בינואר 1940
↑  למשלח מברקים בעברית יש תקוה, דואר היום, 8 בינואר 1932
↑  שאלת אות העברית בטלגרף הא"י בפני ועדת המנדטים, דבר, 11 בפברואר 1932
↑  מלחמת עמיקם לאותיות העבריות, דואר היום, 27 בספטמבר 1932
↑  הוגשה בקשת עם לנציב העליון, דואר היום, 30 ביולי 1933; המשך
↑  יומן העיריה, ידיעות עיריית תל אביב, 15 בנובמבר 1934
↑  האות העברית עודנה מקופחת, דבר, 28 במאי 1935
↑  האות העברית בוערת המנדטים, דבר, 13 באוקטובר 1936
↑  חיפה, טלגרמות בכתב עברי, דבר, 15 באפריל 1938
↑  שבת עברית וטלגרמות, הַבֹּקֶר, 10 במאי 1944
↑  מר עמיקם מסביר, הצופה, 29 ביוני 1944
↑  איגוד להשלטת העברית בחיפה, דבר, 31 במאי 1937
↑  המתקפה על היישוב היהודי בא"י בתרפ"ט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284342105171  ISNI: 0000 0000 6996 9347  VIAF: 97257663   WorldCat (עם VIAF): 97257663
מדד שמידט לדירוג כאב מעקיצות

קיטלוג של כמה המינים המכאיבים ביותר במדד שמידט, ביניהם: הצרעה Synoeca surinama, נמלת הקליע (Paraponera clavata), שני מיני צרעת טרנטולה (Pepsis) וצרעת ענק אסייתית.
מדד שמידט לדירוג כאב מעקיצות (באנגלית: Schmidt sting pain index) הוא דירוג סולם כאב של הכאב היחסי מעקיצות של חרקים מסדרת הדבוראים. המדד הוא בעיקר פרי עבודתו של האנטומולוג האמריקאי ג'סטין שמידט (Justin Orvel Schmidt; 1947-2023) במרכז מחקר הדבורים על שם קרל היידן (Carl Hayden) באריזונה. שמידט פרסם מספר מחקרים בנושא, וטען כי נעקץ על ידי מרבית החרקים העוקצים המשתייכים לסדרת הדבוראים.
המאמר המקורי שלו ב-1983 ניסה לקבוע שיטה ולהשוות את התכונות ההמוליטיות (תמס דם) של ארס החרקים. המדד הכלול במאמר התחיל מ-0 עבור עקיצות שהיו בלתי יעילות לחלוטין כנגד בני אדם, התקדם למדד 2 של הכאב המוכר כמו עוקץ דבורת הדבש או מין הצרעות הנפוץ (Vespula vulgaris) וסיים במדד 4 עבור העקיצות הכואבות ביותר. הצרעה מהסוג Synoeca, נמלת הקליע והצרעה מסוג Pepsis הם החרקים היחידים בדרגה זו. לסיכום, חלק מהתיאורים של הדוגמאות הכואבות ביותר מוצגות במאמר, לדוגמה עקיצת נמלת הקליע מחוללת כאב מידי מייסר וחוסר תחושה ועד לחץ דומה לחוד עפרון, כמו גם רעידה בצורת רצון בלתי נשלט לנער את האיבר הפגוע.
בהמשך חידד שמידט את הסולם, כשהשיא היה מאמר שפורסם ב-1990, המסווג עקיצות של 78 מינים ו-41 סוגים של דבוראים. שמידט תיאר בפרוטרוט באופן ססגוני חלק מחוויותיו.
במאמריו שמידט לא נקב במדד שונה מחמשת הערכים (בין 0 ל-4), אבל במאמר שהופיע בכתב העת Outside מ-1996 הוא ציין דרגות ביניים כדוגמת 1.2 עבור נמלת האש. בטור "The Straight Dope" מהעיתון Chicago Reader מ-2012 ציין עורך הטור ססיל אדמס כי שוחח עם שמידט והלה הודה שדרגות ביניים אלו "הוצאו ממנו בעורמה" על ידי כתב ה-Outside.
בספטמבר 2015 הוענק לשמידט במשותף עם מייקל סמית (שחקר השפעת עקיצת דבורים על חלקים שונים בגוף) פרס איג נובל בפיזיולוגיה ואנטומולוגיה בשל מחקרם על הדבוראים.
הערות שוליים

↑  Schmidt, Justin O.; Blum, Murray S.; Overal, William L. (1983). "Hemolytic activities of stinging insect venoms". Archives of Insect Biochemistry and Physiology. 1 (2): 155–160. doi:10.1002/arch.940010205.
↑  Schmidt, Justin O. (1990). "Hymenoptera Venoms: Striving Toward the Ultimate Defense Against Vertebrates".  In D. L. Evans; J. O. Schmidt (eds.). Insect Defenses: Adaptive Mechanisms and Strategies of Prey and Predators. Albany, New York: State University of New York Press. pp. 387–419.
↑  Cecil Adams (May 11, 2012) Did the creator of the Schmidt Sting Pain Index volunteer to get stung by everything on earth?, The Straight Dope
רוי היינס

| --- | --- |

 לידה:  13 במרץ 1925 בוסטון, ארצות הברית 
 פטירה:  12 בנובמבר 2024 (בגיל 99) מחוז נסאו, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1945–2024 (כ־79 שנים) 
 סוגה:  ג'אז, הארד בופ 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  מערכת תופים 
 חברת תקליטים:  Mainstream Records, EmArcy, אימפולס רקורדס 
 צאצאים:  גראהם הינס 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי למפעל חיים (2011)  מפקד מסדר האמנויות והספרות  אמני הג'אז של NEA 
 פרופיל ב-IMDb
 
רוי היינס (באנגלית: Roy Haynes; 
‏13 במרץ 1925 –  12 בנובמבר 2024) היה אחד ממתופפי הג'אז המוקלטים ביותר בהיסטוריה. במהלך הקריירה שלו, שנפרסה על יותר משישה עשורים, הוא ניגן במגוון רחב של סגנונות, בין סווינג, ביבופ, הארד בופ ועד אוונגרד. היה לו צליל מאוד אקספרסיבי, ולרוב עדין ודינמי.
היינס פרץ לתודעה הציבורית כמתופף של נגן הסקסופון לסטר יאנג ב-1945. בסוף אותו העשור ובראשית שנות החמישים הוא תופף בחמישייה של צ'ארלי פארקר, במקביל ניגן בהרכבו של הפסנתרן באד פאוול, של הסקסופוניסט סטן גץ וכן של הסקסופוניסט ורדל גריי. אחר כך עבר לנגן עם כמה מפורצי הדרך של הג'אז החופשי, ביניהם הסקסופוניסטים ג'ון קולטריין ואריק דולפי והפסנתרנים צ'יק קוריאה ואנדרו היל.
היינס ניגן עם רוב המוזיקאים הגדולים של הג'אז בתקופתו. בין היתר ניתן למנות את מיילס דייוויס, דיזי גילספי, ת'לוניוס מונק, ג'רי מאליגן, סאני רולינס, ארט פפר ופט מתיני.
כמו כן היינס הוביל הרכבים כבר עשרות שנים. הוא הקליט אלבומים רבים כמוביל, והופיע ברחבי העולם. בשנת 2009 ביקר בישראל.
אולגופול

| --- | --- |
בניין משרד החקלאות בכפר
בניין משרד החקלאות בכפר
 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 אובלסט:  מחוז ויניצה ויניצה
 נפה:   צ'צ'לניק
 תאריך ייסוד:  המאה ה־18 
 שטח:  40.100 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  3,897 (2001)
  ‑ צפיפות:  97.180 נפש לקמ"ר (2001)
 קואורדינטות:  48°11′47″N 29°29′47″E﻿ / ﻿48.196388888889°N 29.496388888889°E﻿ / 48.196388888889; 29.496388888889 
 אזור זמן:  UTC+2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםאולגופול(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםאולגופול(למפת מחוז ויניצה רגילה) ויניצה ז'מרינקה מוהיליב-פודילסקי חמילניק האיסין קוזיאטין טולצ'ין ז'יטומיר קייב צ'רקאסי קירו. אודסה מולדובה צ'רנו. חמלניצקיאולגופול(למפת מחוז ויניצה מוגדלת) ויניצה ז'מרינקה מוהיליב-פודילסקי חמילניק האיסין קוזיאטין טולצ'ין ז'יטומיר קייב צ'רקאסי קירו. אודסה מולדובה צ'רנו. חמלניצקיאולגופול  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אולגופול וגם אולהופיל (באוקראינית: Ольго́піль) היא כפר במחוז ויניצה של אוקראינה.
במאה ה-18 הייתה אולגופול עיירת גבול בין האיחוד הפולני-ליטאי לבין שבטים ששכנו בערבה האירואסייתית. את שמה של העיירה נתנה לה הקיסרית יקטרינה הגדולה בסוף המאה ה-18. לפני המהפכה הרוסית הייתה אולגופול חלק ממחוז פודוליה.
יהודי אולגופול

באמצע המאה ה-19 היו בעיירה כ-240 יהודים. בסוף המאה כבר היו בה כ-2,400 יהודים. עקב פוגרומים שעשו אוקראינים ביהודי העיירה בשנת 1919, עזבו רבים מהנותרים. ערב פלישת הגרמנים לברית המועצות נותרו בעיירה כ-650 יהודים בלבד.
ביולי 1941, עם פלישתם לברית המועצות, כבשו הגרמנים את אולגופול והעיירה סופחה לטרנסניסטריה. 100–150 יהודים שנותרו בעיירה רוכזו בגטו. רבים מהם מתו במגפת טיפוס.
אולגופול שוחררה בידי הצבא האדום במרץ 1944.
לקריאה נוספת

אובידיו קראנגה, אולגופול, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 732–734), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
הערות שוליים

↑  Arthur Kessler, Leo Spitzer, Margaret Robinson, A Doctor’s Memoir of the Romanian Holocaust: Survival in Lager Vapniarka and the Ghettos of Transnistria, Rochester NY: University of Rochester Press, 2024, Rochester studies in East and Central Europe, עמ' 154-99, ISBN 978-1-64825-093-4
מדוע לא תתעטשי רוז סלאווי?

| --- | --- |

 מידע כללי
 פַּסל:  מרסל דושאן
 תאריך יצירה:  1921
 טכניקה וחומרים:  רדי מייד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  22 ס״מ 
 גובה:  11.4 ס״מ 
 עומק:  16 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  191483 (מוזיאון ישראל) 
 מיקום:  מוזיאון פילדלפיה לאמנות פילדלפיה שבארצות הברית
 
"מדוע לא תתעטשי, רוז סלאווי?" (באנגלית: Why Not Sneeze, Rose Sélavy?) הוא פסל מאת האמן האמריקאי יליד צרפת מרסל דושאן, אשר נוצר בשנת 1921.
העבודה מורכבת מכלוב ציפורים, בתוכו הניח דושאן 152 קוביות שיש המעוצבות בצורת קוביות סוכר, מדחום רפואי ושלד גירני של דיונון (הניתן לעיתים קרובות לציפורים כדי שישחיזו בו את מקורן). הכותרת החידתית של העבודה, המנוסחת כשאלה, מאזכר את דמותה של רוז סלאווי (Rose Sélavy), דמות המופיעה בכמה עבודות של דושאן.
הפסל נוצר עבור דורותיאה דרייר, אחותה של קתרין דרייר, אשר הייתה פעילה בתנועת הדאדא הניו-יורקית לצידו של דושאן. דושאן קיבל בעבור היצירה 300 דולר. דורותיאה שלא הייתה מרוצה מן האובייקט, העבירה אותו לאוסף האמנות של אחותה. בשנת 1937 נמכר הפסל לאוסף של וולטר ארמסטרונג, אשר נתרם למוזיאון פילדלפיה לאמנות.
דושאן יצר מספר העתקים ליצירה. בשנת 1963 נוצר העתק ראשון של העבודה ובשנת 1964 נוצרה סדרה של 8 העתיקים חתומים ו-3 שאינם חתומים לעבודה. אולם רק בעותק המקורי, הנמצא במוזיאון פילדלפיה לאמנות, מוטבע על קוביות השיש הכיתוב "Made in France" ("תוצרת צרפת").
דושאן הגדיר את העבודה כ"רדי מייד". בראיון שהעניק בשנת 1956 הסביר את הקשר בין האובייקט לרעיון הרדי מייד (מוכן מראש):
זה היה [במסגרת] טבעית, בנסיון לפתור או לתת תשובה [לתהליך] הדה-הומניזאציה של יצירת האמנות, שבו הגעתי לרעיון של הרדי-מיידים. זהו השם, כידוע לך, שנתתי לאותן עבודות שהן בעצם כבר מוכנות בעצמן. הנח לי להראות לך: זהו כלוב מוכן מראש עם, אם אתה יכול לראות אותי, אני מתקשה [להחזיק אותו]. זה אינו סוכר, זהו שיש, והוא שוקל טון, וזה היה, אתה מבין, האלמנט שעניין אותי כשעשיתי [עבודה] זו. זה 'מוכן מראש' במובן שבו סוכר משתנה לשיש. זהו אפקט מעט מיתולוגי.
הילריוס מפואטייה
לקריאה נוספת

Hilary of Poitiers בתוך: David Farmer, The Oxford Dictionary of Saints, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 2011. עמ' 210.
הערות שוליים

↑  Mark Weedman, The Trinitarian Theology of Hilary of Poitiers, הוצאת בריל, 2007. עמ' 11.
↑  וידמן, עמ' 18.
↑  וידמן, עמ' 6.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007322955905171  PLWABN: 9810594089705606  BIBSYS: 90297656  BNC: 000059116  BNE: XX960535  BnF: cb119075091 (data)  CANTIC: a10489253  CiNii: DA01050900  GND: 118550896  ICCU: CFIV022003  ISNI: 0000 0001 2096 6126  LCCN: n81008231  NKC: skuk0002993  NLA: 35921256  NLG: 163350  NSK: 000235782  NTA: 070269815  RERO: 02-A000080350  SELIBR: 190698  SUDOC: 026922029  Trove: 1146470  ULAN: 500397682  VcBA: 495/43869  VIAF: 89595978   WorldCat (עם VIAF): 89595978
י"ג בחשוון

י"ג בחשוון הוא היום השלושה עשר בחודש השני 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום השלושה עשר בחודש השמיני 
למניין החודשים מניסן. י"ג בחשוון לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים ראשון, רביעי ושישי, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא אדו".
פרשת בר המצווה של ילד שנולד בי"ג חשוון היא פרשת וירא, אם בר המצווה חל בשנה המתחילה בימים שני, שלישי או חמישי, או פרשת לך לך אם בר המצווה חל בשנה המתחילה בשבת.
אירועים היסטוריים

ה'שי"ד – שרפת התלמוד בוונציה, בעקבות שרפת התלמוד ברומא בא' בתשרי בהוראת האפיפיור יוליוס השלישי
ה'תש"ב – השואה: השמדת קהילת לזדיי שבליטא
ה'תש"ג – השואה: השמדת קהילת נדבורנה שבגליציה
נולדו

ה'תרע"א – מרדכי טביב, סופר עברי
ה'תרצ"ד – יוסי גרבר, שחקן ישראלי (נפטר בה'תשע"ו)
ה'תשכ"ד – רמי קלינשטיין, זמר ומפיק ישראלי
ה'תשמ"ד – אלונה טל, שחקנית ישראלית
נפטרו

ה'תס"ד – רבי שמואל יצחק מודילינו, פוסק הלכה ודרשן, מחכמי סלוניקי.
ה'תקמ"ב – רבי ברוך מקוסוב, מתלמידי המגיד ממזריטש ומחבר הספרים "יסוד האמונה ו"עמוד העבודה".
ה'תרע"א – רבי אליהו יוסף רבינוביץ מליניץ, רב בבאפלו שבניו יורק, האדמו"ר הראשון בארצות הברית. (נולד בה'תר"י)
ה'תרע"ו – אליעזר ליפמן פרינץ, ביבליוגרף ומהדיר ספרות תורנית, ראש ארגון הפקידים והאמרכלים של אמסטרדם לתמיכה ביהודי היישוב הישן. (נולד בט"ו באדר ה'תקצ"ה)
ה'תשי"ט – יוסף קלוזנר, היסטוריון, חוקר ספרות ואיש רוח ישראלי. (נולד בא' באלול ה'תרל"ד)
ה'תשע"ח – הרב ישראל רוזן, רב ופוסק דתי-לאומי, ראש ומייסד מכון צומת. (נולד באייר ה'תש"א)
י"ב בחשוון – י"ד בחשוון
חשוון
הערות שוליים

↑  כ-71.4% (בדיוק: 5 שביעיות) מכלל השנים.
↑  כ-28.6% (בדיוק: 2 שביעיות) מכלל השנים.
סגרגציה גאוגרפית

צ'יינהטאון בפילדלפיה. מהביטויים הנפוצים בעולם המערבי של תופעת הסגרגציה האורבנית
סֶגְרֵגַצְיָה גאוגרפית היא הפרדה גאוגרפית בין אוכלוסיות או סוגי שטח. הסגרגציה הגאוגרפית מתבטאת בחלוקה מרחבית לפי שימושי קרקע ופעילויות שונים או לפי קהילות ופרטים מובחנים. הגדרת הסגרגציה הגאוגרפית מקבלת משמעויות שונות בהתייחס לדיסציפלינה בה נעשה בה שימוש. בהקשר לתיאוריות לתכנון ערים, ההגדרה נוטה לעבר הבחנה בין שימושי קרקע במרחב (כגון מגורים, מסחר, תעסוקה, תחבורה), בעוד שבמרחב הסוציולוגי ההגדרה מתייחסת להפרדה מרחבית בין קהילות מובחנות. למעשה, ההגדרה הסוציולוגית מרחיבה את הגדרת ההפרדה הפיזית-מרחבית, לתכונות נוספות המלמדות על משמעויות חברתיות, דוגמת הבדלי מעמדות, פערים סוציו-אקונומיים ושונות תרבותית.
בתכנון ערים

סגרגציה גאוגרפית בהיבטי תכנון ערים הופיעה כבר בתקופת הרנסאנס בערי איטליה ומתקיימת, בשינויים מסוימים עד ימינו אנו.
משלהי המאה ה-16, התחילה מגמה של הפרדת המגורים מהמרכז המסחרי בפנים העיר, כאשר משפחות ממעמד גבוה בפירנצה וונציה נדדו לפרברים. מהמאה ה-17, עם התהוות התעשייה, הועבר חלק מתהליך הייצור למרכזי הערים ונוצרו אזורים המאופיינים בפעילות תעשייתית, במקביל, לאור השגשוג הכלכלי התעוררה דרישה למרכזי תרבות ופנאי במרכזי הערים. כך, הערים סיגלו פעילויות כלכליות מגוונות הכוללות מסחר, תרבות ופנאי במרכז העיר, בעוד המגורים נותרו בשוליה. בראשית המאה ה-18, עם גידול מסיבי באוכלוסייה והפיכת העיר למוקד מסחרי-כלכלי, החל תהליך מעבר למרכזי התעסוקה בפנים העיר.
תהליך הפרדת השימושים התגבר בעידן התעשייתי, התעשייה הגדלה דרשה פיתוח מבנים ייעודיים בשטחים נרחבים, כך שפותחה מערכת תחבורה תומכת לשינוע העובדים והצרכנים על בסיס יומיומי מאזור המגורים בשולי העיר לאזורי המסחר והתעסוקה במרכזה.
לאור תהליכים אלו, התפתחה תיאוריה בתכנון ערים המתבססת על אִיזוּר, כאשר גישה זו דוגלת בהקצאת שטחים לפי סוג השימושים בקרקע.
בעקבות אמנת אתונה (אנ') משנת 1933, ארצות רבות אימצו את פרדיגמת הפרדת השימושים במרחב העירוני, במקביל לפיתוח מערכות תחבורה מהירות. באירופה אומץ מודל עיר הגנים של אבנעזר הווארד, המתבסס על הפרדת שימושים לצמצום קונפליקטים בין שימושים סותרים. וכן בארצות הברית, עם הקמת גורדי השחקים, נקבעו רגולציות המחזקות את הפרדת השימושים. הרגולציה קבעה הפרדה בין שטחי מגורים לשטחי תעשייה ומסחר, ובכך ייסדה את מודל הפרברים.
בתכנון ערים > ביקורת על מודל הפרדת השימושים

בשנות ה-70 של המאה ה-20 קמה תנועת ה"ניו אורבניזם", תנועה שקמה בתגובה לגישת הפרדת השימושים ולתהליך הפרבור. יוזמיה עודדו שילוב קנה מידה אנושי ובר-הליכה בערים. זאת לאחר הפנמת השלכות תהליך הפרבור: הפרת שטחים נרחבים; התגברות השימוש בתחבורה פרטית מזהמת ולא יעילה; התייקרות שירותי הולכה כגון ביוב וחשמל; צמצום מרחבים ציבוריים, אזרחיים וקהילתיים; בידול אוכלוסיות מוחלשות; והחלשות מרכזי הערים ועסקים קטנים. לטענת התנועה, הפרבר מתפקד כמלכודת עוני בכך שהוא מצמצם את הנגישות לשירותים בסיסיים כגון חינוך ותעסוקה. מאז תנועת הניו אורבניזם קמו תנועות רבות אחרות אשר הציגו גישה תכנונית חלופית לגישת הפרדת השימושים, אשר שימשה לאורך שנים כאורתודוקסיה השלטת בתיאוריות התכנון.
במרחב הסוציולוגי

סגרגציה על פי הגדרתה במרחב הסוציולוגי, היא הפרדה בין קבוצות אנשים עם מאפיינים שונים. השימוש בסגרגציה חברתית נעשה לעיתים קרובות כדי להצביע על מצבים של אי שוויון בין קבוצות אנשים וקהילות. לדוגמה, הפרדה גזעית היא סוג אחד מני רבים לסגרגציה חברתית. הפרדה גזעית יכולה לנוע בין רדיפה מכוונת ושיטתית של קהל מובחן, ועד אפליה או הפרדה המתבצעת באופן יזום בידי חברי הקבוצה.
עם זאת, סגרגציה יכולה לנבוע מנסיבות טבעיות או רצוניות, שמקורן אינו בעיה מוסרית בחברה בה היא מתרחשת דווקא. סגרגציה, כשלעצמה, אינה מושג נורמטיבי כמו אי-צדק, אלא מהווה תיאור מצב שעל מנת לייחס לו סיבתיות, נדרש בירור מקיף על כלל ממדיו. לדוגמה: תנועת זכויות האזרח צ'יקנו (אנ'), שפעלה בארצות הברית בשנות ה-60 למאה ה-20, הובילה קמפיין למען מדינה עצמאית, מתוך תפיסה כי לעולם לא יוכלו לשגשג באופן שוויוני בתוך התרבות הלבנה השלטת. לעומת זאת, קהילת האיימיש בצפון ארצות הברית שואפת להיבדלות תרבותית, אשר מחייבת לשיטתם היבדלות גאוגרפית מיתר החברה המודרנית המקיפה אותם.
למעשה, סגרגציה מורכבת משני ממדים: סגרגציה אנכית וסגרגציה אופקית. לצורך המחשה, ניתן להתייחס לתופעת ההבחנה התעסוקתית על פי מגדר לפי כל אחד מהממדים: הפרשי שכר בין גברים ונשים בין עיסוקים עם נטייה מגדרית מלמדים על סגרגציה אנכית, ואילו סגרגציה אופקית ממחישה את ההפרדה מבחינת ריכוז המינים בסוגים שונים של עיסוקים (הבחנה שאינה מלמדת בהכרח על אפליה או אי שוויון). תאורטית, ניתן להפריד באופן אופקי לחלוטין את הפרטים ללא שום מימד אנכי, או להפך.
סגרגציה גאוגרפית בהיסטוריה > ארצות הברית

בתחילת המאה ה-20, כ-35 שנה לאחר ביטול העבדות בארצות הברית, המשיכה אפליה כנגד השחורים בעיקר במדינות הדרום. תחת חוקי ג'ים קרואו הונהגה שיטה של "אפליה במסגרת החוק" שהבחינה בין שחורים ללבנים והחילה הפרדה מוחלטת במערכות החינוך, התחבורה, השירותים והרפואה בין השחורים ללבנים. ב-1896 בית המשפט העליון בארצות הברית נדרש להגדיר מי הוא שחור לצורך החלת החוקים. החלטת בית המשפט קבעה כי אדם שחור הוא כל מי שיש בדמו ולו טיפה אחת של דם שחור, על כן אדם כזה נידון לחיים בסטטוס נחות וכן לסבול מדיכוי, מאפליה ומאי-שוויון.
בין הדוגמאות להשפעת חוקי ג'ים קרואו על המרחב העירוני: במדינת לואיזיאנה, חל איסור השכרת בתים לאדם שחור אם רוב המתגוררים בבניין בשכונה לבנים; במדינת ג'ורג'יה חלה הפרדה בפארקים העירוניים - חל איסור על אנשים בעלי צבע להשתמש בפארקים שיועדו ללבנים, וכן חל איסור על לבנים להשתמש בפארקים שיועדו לאנשים שאינם לבנים.
כתוצאה מהחקיקה המפלה, חלה הגירה לארצות הצפון הליברליות. צפון ארצות הברית נדרשה להתמודד עם נהירה של עבדים משוחררים, שהגיעו בתקווה לזכות בשוויון, כמו גם בפרנסה. ההגירה המסיבית הובילה לדחיקת המהגרים החדשים לאזורי מגורים קטנים וצפופים שהולידו "גטאות אורבניים" שהתאפיינו בעוני, אלימות ובערות. יתר על כן, על אף ליברליות מדינות הצפון, עקרון שוויון ההזדמנויות לא ייושם במלואו, ומרבית השחורים הועסקו בעבודות כפיים כגון בינוי, תעשייה ומשק בית על רקע גוון עורם.
חוקי הסגרגציה בוטלו רשמית רק ב-1954 בפסק הדין של בית המשפט העליון הידוע בשם פסק דין בראון נגד מועצת החינוך, פסק דין שנקבע לאחר הגשת תובענה ייצוגית בדרישה לביטול ההפרדה הגזעית של מחוז טופיקה במוסדות החינוך. עם זאת, ההפרדה נמשכה בפועל אל תוך שנות ה-60 של המאה ה-20, שידוע כעשור מאבקי השחורים על החלת השוויון.