stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בריי-צ'רוויניה
טופונומיה

שם העיירה מורכב משני שמותיה בצרפתית ובאיטלקית. מקורו של השם Breuil הוא צרפתי. זהו שם נפוץ בחבל ואל ד'אוסטה ומשמעותו בדיאלקט המקומי היא "טרסה אלפינית ביצתית". השם צ'רוויניה מזכיר את צ'רווינו - שמו האיטלקי של הר המטרהורן הסמוך, וניתן למקום בתקופת השלטון הפשיסטי באיטליה.
בשנים האחרונות התקיים מאבק משמעותי סביב שמו של הכפר. המועצה המקומית אימצה בשנת 2023 את השם ההיסטורי "Le Breuil" (ללא השם באיטלקית) מתוך שיקולים תרבותיים והיסטוריים. התעוררה התנגדות נרחבת בקרב גורמים פוליטיים ואיגודים אזוריים שטענו כי השינוי עלול לפגוע בתדמית התיירותית של המקום (שכן רבים מהתיירים מכירים את המקום בשם Cervinia ומקשרים אותו לאתר התיירות של הר מטרהורן הסמוך. לבסוף, בינואר 2025, הוחלט באופן רשמי לשנות את שם המקום ל-"Breuil-Cervinia", שילוב בין השם ההיסטורי לבין השם התיירותי המוכר. ההחלטה לוותה בביקורת מצד אגודות מקומיות, שטענו כי מדובר בפגיעה במורשת התרבותית והלשונית של האזור.
היסטוריה

התיירות בעיירה החלה להתפתח בסוף המאה ה-19 כשמטפסי הרים הגיעו אל המקום והשתמשו בו כבסיס לניסיונות ההעפלה לפסגת המטרהורן והפסגות שסביבו. עם תחילת תיירות הסקי, בתחילת המאה ה-20, הפכו מדרונות ההרים שמעל העיירה ליעד לתיירי סקי. ב-1934 הקימו יזמים פיימונטזים את חברת צ'רווינו במטרה להפוך את העיירה ליעד תיירותי מרכזי הכולל מעליות סקי. ב-1936 נחנך הרכבל הראשון לאתר פלה מייזון (Plan Maison) שהגיע לגובה של 2,555 מטר מעל פני הים. ב-1939 הקימה חברה אחרת רכבל מפלה מייזון לאתר פלאטו רוסה המצוי על הגבול עם שווייץ בגובה של 3,480 מטר. בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20, התחדש העניין באתר ובמשך השנים נוספו בו קווי רכבל וקווים הישנים הוחלפו במודרניים יותר. ב-1991 נבנה הרכבל הנוכחי לפלאטו רוסה הכולל שני קרונות בעלי קיבולת של 140 איש כל אחד. מתחילת המאה ה-21 החלה החברה המפעילה את האתר לסבול מקשיים כלכליים ניכרים. ב-2008 מכרה משפחת קרווטו, בעלת השליטה בחברה, כ-70% ממניות החברה לרשויות המחוז ואל ד'אוסטה ויתרת האחזקות בחברה נותרו בידי משקיעים פרטיים.
גאוגרפיה

צ'רוויניה נמצאת בגובה של 2,006 מטר מעל פני הים, לרגלי מורדו הדרומי של הר המטרהורן (באיטלקית: מונטה צ'רווינו, בצרפתית: מון סרוון), בעמק המוקף בהרי קרחון יבשתי. היא חולקת את אזור הסקי שלה עם אתר הסקי השווייצרי, צרמט, הנמצא מצדו הצפוני של המטרהורן. הרכס המחבר את שני אתרי הסקי הוא פלאטו רוסה (Plateau Rosa). חלק ממסלולי הסקי ארוכים מאוד. אורכו של המסלול הארוך ביותר הוא 22 ק"מ והוא מתחיל בקליין מטרהורן (באיטלקית: פיקולו צ'רווינו) שבשווייץ ומגיע עד ואלטורננש שבאיטליה.
בעמק בו נמצאת העיירה וגם בעיירה עצמה, זורם המרמורה (איט') - פלג של הנהר דורה בלטאה. אחד ממקורות המרמורה הוא לאגו גוייה (Lago Goillet), אגם מלאכותי הנמצא כ-2.3 ק"מ ממזרח לעיירה, בגובה 2,516 מטר.
אקלים

כאחד מאתרי הסקי הגבוהים באירופה, הטמפרטורות השוררות בעיירה הן בדרך כלל נמוכות ביחס ליישובים האחרים בסביבה ויורד בה שלג לעיתים תכופות בחורף ובאביב. באתר הסקי שנמצא על הקרחון היבשתי פלאטו רוסה שוררים תנאי גלישה לאורך רוב השנה. בחודשי החורף הטמפרטורה הממוצעת היא (5-) עד (10-) מעלות צלזיוס ובקיץ 8–10 מעלות צלזיוס. טמפרטורות אלו גורמות בדרך כלל לשלג להישמר במצב טוב. לפי שיטת קפן בבריי-צ'רוויניה שורר אקלים תת-ארקטי.
| אקלים בבריי-צ'רוויניה> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בבריי-צ'רוויניה> ינואר.-2.5.-8.7.128 | אקלים בבריי-צ'רוויניה> פברואר.-2.3.-8.5.115 | אקלים בבריי-צ'רוויניה> מרץ.0.3.-6.2.123 | אקלים בבריי-צ'רוויניה> אפריל.3.4.-3.6.126 | אקלים בבריי-צ'רוויניה> מאי.7.9.0.6.147 | אקלים בבריי-צ'רוויניה> יוני.11.6.4.1.151 | אקלים בבריי-צ'רוויניה> יולי.14.4.6.7.125 | אקלים בבריי-צ'רוויניה> אוגוסט.13.6.6.3.143 | אקלים בבריי-צ'רוויניה> ספטמבר.11.0.4.4.123 | אקלים בבריי-צ'רוויניה> אוקטובר.6.4.0.5.127 | אקלים בבריי-צ'רוויניה> נובמבר.1.4.-4.2.126 | אקלים בבריי-צ'רוויניה> דצמבר.-1.-7.1.132 | אקלים בבריי-צ'רוויניה> שנה.5.35.-1.32.1,566 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור:
הערות שוליים

↑  Redazione / Rédaction, Le Breuil diviene Breuil-Cervinia: adottato il nuovo toponimo, Nos Alpes, ‏14 בינואר 2025
↑  נתוני אקלים של בריי-צ'רוויניה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007473887705171  GND: 4556840-6  LCCN: no2002070963  VIAF: 124127711   WorldCat (עם VIAF): 124127711
ולדימיר צ'רמיסוב

| --- | --- |

ולדימיר צ'רמיסוב
 לידה:  2 ביוני 1871 האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית (1858–1883)
 פטירה:  1938 (בגיל 66 בערך) צרפת צרפת
 השכלה:  Alekseev military school 
 השתייכות:   צבא האימפריה הרוסית
 תקופת הפעילות:  1891–1917 (כ־26 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל הרגלים
 תפקידים בשירות
 מפקד הקורפוס ה-12 מפקד הארמייה השמינית מפקד הארמייה התשיעית מפקד החזית הצפונית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 עיטור  אנה הקדושה,  דרגה ראשונה  דרגה רביעית במסדר גאורגיוס הקדוש  חרב הזהב של גבורה  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 3  מסדר סנטה אנה, דרגה 2  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 2  מסדר סטניסלב הקדוש 
 
ולדימיר אנדרייביץ' צ'רמיסוב (ברוסית: Владимир Андреевич Черемисов; 2 ביוני 1871 – באזור 1938) היה גנרל בצבא האימפריה הרוסית, אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

צ'רמיסוב נולד ב-2 ביוני 1871 למשפחת אצולה ממחוז באקו. ב-1891 הוא סיים את לימודיו בבית הספר הצבאי במוסקבה והוצב בבריגדת התותחנים ה-12. ב-1899 הוא סיים את האקדמיה הצבאית ניקולייב. ב-15 בפברואר 1900 הוא הוצב במטה דיוויזיית הקוזאקים ה-2. ב-27 במרץ 1901 הוא הועבר למטה הקורפוס ה-10. ב-26 באפריל 1903 הוא מונה לקצין למשימות מיוחדות בקורפוס ה-11. ב-2 בנובמבר של אותה שנה הוא הועבר למטה המחוז הצבאי קייב. ב-7 במרץ 1904 הועבר למלא תפקידי הוראה בבית הספר הצבאי בקייב. ב-18 בספטמבר 1908 מונה לראש מטה דיוויזיית הפרשים ה-7. ב-8 באוקטובר 1911 מונה למורה באקדמיה הצבאית ניקולייב.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 מונה צ'רמיסוב למפקד הרגימנט ה-120 ולחם עמו במהלך הפלישה לפרוסיה המזרחית ולאחר מכן בקרבות ליד ורשה. ב-18 באפריל 1915 הוא הועבר למטה הארמייה ה-12. ב-16 בפברואר 1916 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-32. ב-12 באפריל 1917 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-12 ולחם עמו בהצלחה במהלך מתקפת ברוסילוב. ב-10 ביולי הוא מונה למפקד הארמייה השמינית. הארמייה שלו ספגה מכה קשה במהלך מתקפת קרנסקי. ב-18 ביולי מינה אותו אלכסנדר קרנסקי למפקד החזית הדרום-מערבית, אולם לאוור קורנילוב התנגד למינוי ולפיכך הוא נדחה. ב-11 באוגוסט הוא הועבר לפקד על הארמייה התשיעית וב-9 בספטמבר מונה למפקד החזית הצפונית. עם פרוץ מהפכת אוקטובר צידד צ'רמיסוב בחשאי בקומוניסטים וסירב לשלוח חיילים מהחזית לסייע בדיכוי המהומות. למרות זאת, ב-14 בנובמבר הוא סולק מהפיקוד בהוראת ניקולאי קרילנקו ונעצר. לאחר שחרורו הוא נמלט לדנמרק ואז לצרפת שם נפטר בתאריך לא ברור בסוף שנות ה-30.
ולדיסלב קלמבובסקי

| --- | --- |

ולדיסלב קלמבובסקי
 לידה:  28 ביוני 1860 מחוז מוסקבה, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית (1858–1883)
 פטירה:  19 ביולי 1921 (בגיל 61) מוסקבה, רוסיה הסובייטית רוסיה הסובייטית (1918-1954)
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 השכלה:  The First Moscow Cadet Corps 
 השתייכות:   צבא האימפריה הרוסית
 תקופת הפעילות:  1879–1917 (כ־38 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל הרגלים
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-9 מפקד הקורפוס ה-16 מפקד הארמייה החמישית מפקד הארמייה ה-11 ראש המטה הכללי של הצבא הרוסי מפקד החזית הצפונית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת רוסיה–יפן מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 עיטור  אנה הקדושה,  דרגה ראשונה  חרב הזהב של גבורה  דרגה רביעית במסדר גאורגיוס הקדוש  מסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 2  מסדר ולדימיר הקדוש דרגה שנייה עם חרבות  מסדר ולדימיר הקדוש דרגה רביעית עם חרבות וקשת  מסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 3 עם חרבות  מסדר אנה הקדושה דרגה ראשונה עם חרבות  עיטור  ולדימיר הקדוש, דרגה 3  עיטור ולדימיר הקדוש, דרגה 4  אות המסדר אנה הקדושה, דרגה 3  מסדר סנטה אנה, דרגה 2  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 3  אות מסדר העיט הלבן  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 2  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 1  מסדר סטניסלב הקדוש 
 
ולדיסלב נפוליונוביץ' (ולדימיר ניקולייביץ') קלמבובסקי (ברוסית: Владислав Наполеонович (Владимир Николаевич) Клембовский; 28 ביוני 1860 - 19 ביולי 1921) היה גנרל בצבא האימפריה הרוסית אשר פיקד על ארמיות במלחמת העולם הראשונה, ושימש לתקופה קצרה גם כראש המטה הכללי של הצבא.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

קלמבובסקי נולד ב-28 ביוני 1860 כבן למשפחת אצולה עם רקע צבאי ממוצא פולני. אביו שרת בצבא האימפריה הרוסית בדרגת פולקובניק, ושני אחיו גם הם שרתו בדרגות בכירות. ב-1877 הוא נרשם ללימודים בבית הספר הצבאי אלכסנדרוב, וב-1879 התגייס לצבא והוצב ברגימנט איזמאילובו של המשמר הקיסרי. בין 1885-1886 הוא הוצב במטה הקורפוס ה-13, וב-15 בפברואר 1886, מונה לשליש הדיוויזיה ה-1. ב-1887 הוא מונה למפקד פלוגת נייבסקי ברגימנט ה-1 של הדיוויזיה ה-1. בין 1887-1889 שימש כמפקד פלוגת סופיה ברגימנט ה-2. בין 1890-1894 שימש כמורה בבית הספר לקציני פרשים בטבר. ב-1894 כבר החזיק בדרגת פולקובניק ומונה לקמ"ט בבריגדה ה-1. בין מאי לספטמבר 1895 שימש כמפקד גדוד ברגימנט השני של המשמר הקיסרי. ב-27 בנובמבר 1897 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-7, וב-16 בספטמבר 1899 הועבר למלא את אותו התפקיד בדיוויזיית הפרשים ה-11 ולאחר מכן בדיוויזיה ה-31. ב-30 ביוני 1901 מונה למפקד רגימנט החי"ר ה-122 טמבוב. הוא לחם עם הרגימנט במלחמת רוסיה–יפן ונפצע פעמיים. ב-1904 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-21 באוקטובר של אותה שנה מונה לראש מטה הקורפוס ה-4 ולאחר מכן הקורפוס ה-10. ב-1912 הועלה לדרגת גנרל לייטננט ומונה למפקד הדיוויזיה ה-9.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, נכללה הדיוויזיה של קלמבובסקי במסגרת הקורפוס ה-10 אשר היה חלק מהארמייה השלישית. הוא לחם עם הדיוויזיה בקרב גליציה. ב-19 באוגוסט הוא מונה למפקד הקורפוס ה-16. ב-17 בספטמבר 1915 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. ב-13 בדצמבר של אותה שנה הוא מונה לראש מטה החזית הדרום-מערבית תחת אלכסיי ברוסילוב. הוא השתתף עם החזית במתקפת ברוסילוב המוצלחת. בהמלצתו של ברוסילוב, ב-6 בדצמבר 1915 הוא מונה למפקד הארמייה החמישית, אולם כעבור חודש ויתר על התפקיד בשל מחלה. ב-25 באוקטובר 1916 הוא מונה למפקד הארמייה ה-11, וב-20 בדצמבר מונה לעוזר הרמטכ"ל. ב-11 במרץ 1917 מינה אותו אלכסנדר קרנסקי כראש המטה הכללי של הצבא. הוא ויתר על התפקיד ב-5 באפריל ומונה למפקד החזית הצפונית. החזית השתתפה תחת פיקודו במתקפת קרנסקי, אולם בפועל, פחות מחצי מהכוח הלוחם שלה השתתף בלחימה. השאר פשוט סירבו לתקוף. הייתה זו אחת הסיבות לכישלון המתקפה. ב-28 באוגוסט, בעיצומה פרשת קורנילוב, הוא הודח מהפיקוד על החזית, והוצע לו לחזור להיות מפקד הצבא במקום לאוור קורנילוב, אולם הוא דחה את ההצעה ופרש מהצבא.
ב-1918 הוא נעצר בידי המפלגה הבולשביקית, אולם שוחרר לאחר שהסכים להתגייס לצבא האדום. הוא לא מילא תפקידים צבאיים בצבא האדום, אלא שימש כיו"ר הוועדה הצבאית-היסטורית בלבד. ב-1920, במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית, הוא נעצר בשל מוצאו הפולני ונכלא בבוטירקה. ב-1921 הוא פתח בשביתת רעב, אלא שאיש לא גילה התעניינות במצבו והוא מת מרעב כעבור שבועיים ב-19 ביולי של אותה שנה והוא בן 61.
אלכסנדר רגוזה

| --- | --- |

אלכסנדר רגוזה
 לידה:  8 ביוני 1858 האימפריה הרוסית (1858–1883) ויטבסק, האימפריה הרוסית
 הוצאה להורג:  29 ביוני 1919 (בגיל 61) אוקראינה הסובייטית (1919-1927) קייב, אוקראינה הסובייטית
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 השתייכות:  האימפריה הרוסית, דגל לשימוש פרטי (1914–1917) האימפריה הרוסית אוקראינה המדינה האוקראינית
 תקופת הפעילות:  1877–1919 (כ־42 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל הרגלים
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-19 מפקד הקורפוס ה-25 מפקד הארמייה הרביעית
 פעולות ומבצעים
 המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 מסדר מיכאי האמיץ (2000)  מסדר סנטה אנה, דרגה 4  מסדר סטניסלאב הקדוש דרגה שנייה עם חרבות  Order of Saint Stanislaus, 3rd class with swords  דרגה רביעית במסדר גאורגיוס הקדוש  מסדר אנה הקדושה דרגה שלישית עם חרבות וקשת  Order of St. Alexander Nevsky with swords  אות מסדר העיט הלבן  מסדר ולדימיר הקדוש דרגה שנייה עם חרבות  מסדר סטניסלב הקדוש 
 
אלכסנדר רגוזה (קיצוני מימין), יחד עם בכירים נוספים בממשלת המדינה האוקראינית
אלכסנדר פרנצביץ' רגוזה (ברוסית: Александр Францевич Рагоза; 8 ביוני 1858 - 29 ביוני 1919) היה גנרל בצבא האימפריה הרוסית אשר פיקד על הארמייה הרביעית במלחמת העולם הראשונה, ולאחר מכן שימש כשר ההגנה של המדינה האוקראינית.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

רגוזה נולד בוויטבסק ב-8 ביוני 1858 כבן למשפחת אצולה. הוא למד בבית הספר הצבאי בפולוצק, ולאחר מכן בבית הספר מיכאלובסקי לתותחנים. ב-1887 התגייס לצבא האימפריה הרוסית והוצב ברגימנט הגרנדירים ה-3 של המשמר הקיסרי. הוא לחם באומץ במלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), וזכה בעיטורים רבים. ב-22 בנובמבר 1883 הוצב במטה הדיוויזיה ה-5, וב-11 בינואר 1888 הועבר למטה המחוז הצבאי אמור. ב-9 באפריל 1896 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-32, וב-10 במרץ 1898 הועבר למלא את אותו תפקיד בדיוויזיה ה-5. ב-27 באפריל 1900 מונה למפקד הרגימנט ה-18 וולגה, וב-2 במרץ 1904 מונה למפקד הבריגדה ה-1. ב-22 באוקטובר של אותה שנה מונה לראש מטה הקורפוס ה-3. ב-16 ביוני 1906 מונה למפקד מבצר. ב-17 במרץ 1909 מונה למפקד הדיוויזיה ה-19.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, נכללה הדיוויזיה של רגוזה במסגרת הקורפוס ה-15 אשר היה חלק מהארמייה השמינית. הוא לחם עם הדיוויזיה בקרב גליציה. ב-27 בספטמבר של אותה שנה הוא הועבר לפקד על הקורפוס ה-25, וב-6 בדצמבר הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. הוא השתתף עם הקורפוס בנסיגה הגדולה משטחי גליציה ופולין, וב-20 באוגוסט 1915 מונה למפקד הארמייה הרביעית במקום אלכסיי אברט שהועבר לפקד על החזית המערבית. הארמייה שלו התגוננה בהצלחה כנגד הגרמנים, ובנובמבר 1916, הועברה הארמייה לחזית הרומנית. לאחר מהפכת פברואר 1917, היה רגוזה אחד הגנרלים ששמרו אמונים למשטר החדש, ובתמורה המשיך לכהן כמפקד הארמייה הרביעית.
ב-21 בנובמבר 1917 הוא סולק מהצבא. רגוזה התגייס לעזרת פבלו סקורופדסקי אשר רצה להקים מדינה אוקראינית עצמאית מרוסיה. ב-30 באפריל 1918, בתמיכת הגרמנים, סקורופדסקי פירק את "הרפובליקה העממית של אוקראינה", והקים את "המדינה האוקראינית". הוא נטל לעצמו את התואר "הטמאן". המדינה הייתה בפועל ממשלת בובות גרמנית וזכתה לתמיכה מועטת מצד הלאומנים האוקראינים, אולם היא השכילה ליצור מערכת אדמיניסטרטיבית יעילה. רגוזה מונה לשר ההגנה של המדינה וקיבל דרגה שוות ערך לפילדמרשל. עם זאת, מתוך 3 דיוויזיות שהוא הקים, שתיים פורקו על ידי הגרמנים. הכוח הצבאי ברשותו הסתכם בדיוויזיה אחת בת כ-6,000 חיילים.
בנובמבר של אותה שנה הסתיימה מלחמת העולם הראשונה בכישלונה של גרמניה, וזו האחרונה החלה להסיג את כוחותיה מאוקראינה. ב-14 בנובמבר הכריזו הסוציאליסטים האוקראינים על ממשלה מהפכנית חדשה, ה"דירקטורט". ממשלה זו זכתה לתמיכה עצומה, וצבא המרד צר על קייב. הגרמנים התפנו, יחד עם סקורופדסקי. רגוזה נשאר בעיר. הוא סירב להצעה להצטרף לצבאו של פטליורה ועזב את קייב ועבר לעיר אודסה.  הוא תכנן לעבור מאודסה לקובאן ושם להתגייס לצבא הלבן, אולם לא הספיק ונפל בשבי הצבא האדום. הוא הוצא להורג ב-29 ביוני 1919 מאחר שסירב לשתף פעולה עם הבולשביקים.
גן החיות של צ'יאנג מאי

| --- | --- |

תצוגת פינגוויני הומבולדט
 מיקום:  מחוז צ'יאנג מאי, תאילנדתאילנד
 תקופת הפעילות:  16 ביוני 1977 – הווה (47 שנים)
 שטח:  85 הקטאר 
 מספר מינים:  400
 קואורדינטות:  18°48′32″N 98°56′49″E﻿ / ﻿18.809°N 98.947°E﻿ / 18.809; 98.947
 www.chiangmaizoo.com
 
גן החיות של צ'יאנג מאי הוא גן חיות על כביש הוויי קאו (Huay Kaew) בצ'יאנג מאי שבתאילנד, ממערב אוניברסיטת צ'יאנג מאי. זהו גן החיות המסחרי הראשון בצפון תאילנד, והוא הוקם ב-16 ביוני 1977.
היסטוריה

בשנת 1950 שלחה ממשלת ארצות הברית יועצים צבאיים כדי להכשיר משטרה שבטית לאורך הגבול של תאילנד. ביניהם היה הרולד מייסון יאנג (Harold Mason Young), יליד בורמה ובנם של מיסיונרים אמריקאים. יאנג החל לעזור לבעלי חיים פצועים, ומבקרים החלו לבוא כדי לראות את אוסף החיות שלו.
הממשלה המחוזית של צ'יאנג מאי הקדישה לחיות שטח קרקע לרגלי הר סוטפ (Suthep), והמתקן נפתח לציבור ב-1957.
כאשר נפטר יאנג ב-1974, נלקח הנכס על ידי מחוז צ'יאנג מאי. גן החיות הורחב לגודלו הנוכחי, והועבר לארגון הגן הזואולוגי, תחת חסותו של מלך תאילנד. הוא הוכרז כגן החיות הרשמי של מחוז צ'יאנג מאי ב-1977.
תצוגות וחיות

גן החיות של צ'יאנג מאי מופעל באופן פרטי וכולל מגוון גדול של בעלי חיים. בנוסף, יש בו שני אקווריומים גדולים, בהם האקווריום הימי הגדול ביותר באסיה. ב-28 באוקטובר 2008, נפתחה לציבור המנהרה המימית הארוכה בעולם באורך של 133 מטר.
כ-400 מינים של בעלי חיים מיוצגים בגן החיות, כולל קואלות, פינגווין הומבולדט, דובי ים איונים, קרנפים, היפופוטמים, פלמינגו, ג'ירפות, זברות, יענים, גמלים, אריות, נמרים, עבדקן הרעמה, טפיר אסייתי, וסוגים רבים של זוחלים. גן החיות הוא גם ביתם של שני פילים ושלוש פנדות ענקיות.
הפנדה הענק לין הואי (Lin Hui) וצ'ואנג צ'ואנג (Chuang Chuang) הגיעו לגן החיות ב-12 באוקטובר 2003, בהשאלה מסין, למשך 10 שנים. הבת שלהם לין בינג (Lin Bing) נולדה בגן החיות ב-27 במאי 2009. משפחת הפנדות תוחזר לסין כשהיא תהיה בת שנתיים. לין בינג היא מהפנדות ענק הבודדות שנולדו בשבי מחוץ לסין.
תחבורה

בגן החיות נבנתה מסילת רכבת בת שני הקילומטרים שנפתחה בשנת 2005. המסילה עוברת סביב המתחם ויש לה ארבע תחנות. הרכבות הממוזגות יכולות להעביר 50–70 נוסעים. בגן החיות יש גם חשמליות שבאמצעותן יכולים המבקרים לנסוע ברחבי גן החיות. השימוש בשני אמצעי התחבורה מותנה בתשלום.
ראו גם

ספארי וורלד
פנדה ענקית בגן החיות של צ'יאנג מאי
גיבון גמיש בגן החיות של צ'יאנג מאי
גן הר הבנים

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גן הנצחה
 כתובת:  מעלה הבנים 19 
 מיקום:  רמת גן 
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  עיריית רמת גן
 מייסדים:  עיריית רמת גן
 נגישות:  נגיש
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1961
 תאריך פתיחה רשמי:  1961
 אדריכל:  משה כבשני
 סגנון אדריכלי:  שמורת טבע
 מידות
 שטח:  24.2 דונם
 גובה מעל פני הים:  70 מ' מטר
 
 קואורדינטות:  32°04′38″N 34°49′18″E﻿ / ﻿32.077132115121°N 34.821612974559°E﻿ / 32.077132115121; 34.821612974559
 he
 
גן הר הבנים, או בשמו המקוצר גן הבנים, הוא גן ציבורי הנמצא על פסגת הר הבנים ברמת גן, בין הרחוב מעלה הבנים במערב, לרחוב מוריה במזרח ורחוב צל הגבעה בצפון. שטח הגן הוא 24.2 דונם (כולל 930 מ"ר שהוא שטחו של בית יד לבנים). שטח המדרון הצפוני הטבעי 7 דונם.
לגן יש גישה ברכב מרחוב מעלה הבנים ודרך שבילי הליכה ונתיבי מדרגות מרחוב מוריה, מרחוב ירושלים ומרחוב צל הגבעה.
רקע היסטורי

עם סיפוח שכונת רמת יצחק לרמת גן בשנת 1943, נוספה לשתי גבעות הכורכר שהיו קיימות בתחומי רמת גן, "ההר" ממזרח ו"הר הגנבים" ממערב, גבעה שלישית והיא "הר הלוויתן". כפועל יוצא הוחלט באופן עקרוני להקים גן פסגה נוסף על גבעה זאת ברוח תוכניתו של האדריכל ריכרד קאופמן.
בשנת 1948 אדריכל הנוף שלמה אורן (ויינברג) מקיבוץ יגור הכין תוכנית להקמת גן זה, אך התוכנית לא יצאה לפועל. התכנון כלל גן אינטנסיבי על כל שטח הגבעה ומדרונותיה.
פיתוח הגבעה התחיל בשנת 1951. בגלל הצנע העבודות התבצעו באופן חסכוני תוך שימוש במבנה הקרקע הקיים ובחלק מצמחי הבר שהיו קיימים בשטח.
העירייה קידמה בשלב הראשון את בניית מאגר המים (1952), בית יד לבנים על גג מאגר המים, שבנייתו נמשכה בין השנים 1959 – 1965, ורחבת טקסי הזיכרון למרגלות בית יד לבנים. עם השלמת בית יד לבנים הוסב שם הגבעה ל"הר הבנים".
בחודש יוני 1961 הגיש אדריכל הגנים ומנהל מחלקת גנים ונוף בעיריית רמת גן, משה כבשני, הצעה לתכנון גן זיכרון על פסגת הר הבנים המשולב בשמורת טבע עירונית. בגן תוכננו אזורים ציבוריים פתוחים לנוף הקרוב והרחוק, וגם אזורים אינטימיים בהם פינות ישיבה מאבן או ספסלי עץ. במתלולים, המערבי, הדרומי והמזרחי, הוקמו טֵרָסות וצמחייה ארץ ישראלית וזרה. הותוו שבילים המתעקלים לאורך הטרסות ושבילי מדרגות המחברים את הגן אל הרחובות הסמוכים. הליכה בשבילים אלה, שרובם שבילי אדמה מהודקת וחלקם מרוצפים באבן שכבות בהנחה פראית, מדמה טיול בטבע. לאורך השבילים מוקמו ספסלי עץ בגומחות מוצללות. המתלול הצפוני נשאר במצבו הטבעי ונשלט על ידי שיחי שרביטן ריסני ורותם המדבר. בשנת 1978, מתלול זה הוגדר באופן רשמי כשמורת טבע עירונית.
בחלקו הדרומי של הגן נבנתה רחבה נוספת, עגולה, מרוצפת באבן שכבות טבעית. במרכז הרחבה הוקמה בריכת נוי קטנה וסביבה מוקמו תריסר ספסלי אבן כאשר לצד כל ספסל שולבה בריצוף עבודת פסיפס עם סמל אחד משנים עשר השבטים. מאחורי כל ספסל ניטע עץ תמר אחד.
בשנת 1986 הוצבה בִּמקום הבריכה אנדרטת "כוח התקווה" של האומנית רות שטייף רוז'ר לזכר ששת מיליוני היהודים שנספו בשואה. עצי התמר הוחלפו בעצי ברוש אך הספסלים והפסיפסים השתמרו.
חידוש ושדרוג הגן והשמורה.

במהלך שנות ה־ 80 סבלה שמורת הר הבנים מהזנחה ומצבה הידרדר. עיריית רמת גן פנתה לגופים שונים כדי לקבל ייעוץ, הדרכה והצעות לשימור האתר.
בשנת 2018 הסתיים פרויקט שדרוג וחידוש הגן על פי תכנונם של אדריכל הנוף גדעון שריג והאדריכל אלישע האוסמן, תוך הקפדה יתרה על הפיכת שטחו לבטיחותי ונגיש עבור אוכלוסייה עם מוגבלות. בין העבודות שבוצעו, הקמת מאגר מים תת-קרקעי חדש, פיתוח שבילים ורחבות, אזורי משחק, גינת כלבים, מתקני הצללה, פינות מנוחה ונקודות תצפית. כמו כן, שוקמו וחודשו ערכי נוף טבעיים ותרבותיים של העיר כדוגמת מדרונות כורכר, צומח טבעי וצומח הגן הקיים, טרסות, קירות אבן, צירים ויזואליים ועוד.
רחבת השטבים לאחר הצבת פסל "כוח התקווה", 2023
פרט ברחבת השבטים
פינת מנוחה בגן הר הבנים
הערות שוליים

1 2  עמית מנדלסון, לרה פארן, חמוטל בירן, ענת ברקאי-נבו, טבע עירוני ברמת גן
↑  צעירה מרואני, גני פסגות ברמת גן
↑  תכניות נוף - גנים ציבוריים בר"ג | פריט NNL_ARCHIVE_AL990049469650205171 | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  עמית מנדלסון, טבע עירוני - מקרה בוחן עיר הגנים רמת גן
↑  אתר עיריית רמת גן - עיריית רמת גן - מחדשים ומשמרים את פנינת הטבע העירונית, באתר www.ramat-gan.muni.il
גן צרפתי

גן טיפוסי בוו-לה-ויקונט (Vaux-le-Vicomte)
האורנז'רי בגני ורסאי
תוכנית ורסאי
גן צרפתי (נקרא גם "גן רשמי") הוא סגנון גינון ועיצוב נוף שמקורו בצרפת. סגנון הגנים הצרפתיים התפתח תחילה בחצרות המלוכה של צרפת בתקופת הבארוק (המאה ה-17).
סגנון גננות זה, שיקף תפישה תרבותית שהייתה נפוצה בצרפת לגבי עליונות האדם על הטבע ותירבות הטבע. הגנים התאפיינו בצורות גאומטריות המנוגדות לחלוטין לצורות הטבעיות, צורות שבאו לידי ביטוי בתכנון הכללי של שבילי הגן וחלקיו וגם בצורת הגיזום של השיחים וסידורי הפרחים. בשל אופיו גן צרפתי הוא גן יקר מאוד להקמה ויקר עוד יותר לתחזוקה שוטפת על מנת שתישמרנה צורות הנוף והצמחייה המיוחדות. מסיבה זו, נפוצה צורת גנים זו בבתי המלוכה והאצילים. תרבות הגנים הצרפתיים הגיעה לשיאה לפני המהפכה הצרפתית והחל מתקופת שלטונו של לואי ה-14, שיזם גם את פיתוחו של ארמון ורסאי וגינותיו, שעוצבו על ידי אנדרה לה נוטרה. גינות ורסאי נחשבות לדוגמה המרשימה והגדולה ביותר של סגנון זה.
הגן הצרפתי מחולק לחלקים מלבניים על ידי שבילים. כל חלק כזה, שהוא מעין גינה משנית בתוך היררכיה של גינות המרכיבות את הגן כולו, נקרא פרטר (Parterre) ומקורו בסגנון הגינון האיטלקי מתקופת הרנסאנס. הפרטרים, היו גינות קטנות יותר בהן יכלו האנשים לטייל להנאתם ולהתרשם מהגינון ומעיצוב הנוף.
בניגוד לארמון, המלא במשרתים ובני לוויה ואשר קירותיו מאפשרים לצותת לשיחות, הפרטר, בהיותו פתוח, היה ידוע כמקום בו ניתן היה לדבר בפרטיות ללא חשש מציתות, וקיימים לכך גם אזכורים רבים בספרות.
מאפייני הגן

גאומטריה – מתוך ניסיון לכפות את הרציונל האנושי על צורות הטבע כל קומפוזיציית הגן, ברמת המקרו וגם בפרטי העיצוב, היו גאומטריים. חלוקה אורתוגונלית, זוויות ישרות וקווים ישרים, קרקע אופקית, ערוגות בעלות צורות גאומטריות ברורות וגיזום תואם.
ציריות – בהתאם גם לתפישה חזותית שהתקיימה גם באדריכלות הבארוק ובאה לידי ביטוי גם בתכנון העירוני הצרפתי.
סימטריה – הגנים היו סימטריים לחלוטין. הסימטריה נראתה מרחוק אך הייתה פעמים רבות מושלמת לחלוטין, לדוגמה, גם בעיצוב של ערוגה מסוימת אשר הייתה לה ערוגה תואמת במרחק רב ממנה בצידו השני של הציר המרכזי. הסימטריה עליה הקפידו מתכנני הגנים הייתה לא רק אלמנט בעיצוב הנוף הכללי אלא עניין תודעתי בתכנון הרציונלי של הגן.
שיחים פיסוליים – גיזום מיוחד שאפשר יצירה של עצים גאומטריים. מתוך התפישה של תירבות הטבע, העצים והשיחים גודלו בניגוד לדרך הטבע בצורות שקיימות רק בציוויליזציה האנושית. תרבות גיזום זו קיימת עד היום בצרפת ובמקומות שונים. יש הרואים גם את תרבות הגיזום של פרוות הפודלים בצרפת, כהמשך של אותה תפישה תרבותית.
אדניות עם עצים – הידוע מכל הוא ה"אורנז'רי" שבגני ורסאי בו נשתלו עצי תפוזים קטנים בתוך אדניות קובייתיות, שניתקו את הקשר שבין העץ לאדמה. אדניות הן אומנם דבר שכיח מאוד בימינו אך שתילה של עץ בתוך קוביית אדמה מלאכותית הייתה חדשנית מאוד בתפישתה במאה ה-17.
סילסולים – בעיקר בהשפעת הרוקוקו, סגנון ששלט באמנות ובאדריכלות של צרפת באותן שנים, שיחים וערוגות פרחים עוצבו בסגנון "סילסולי" או כמו קונכייה גם צורות הקונכיות עוצבו באופן חד ונקי שנוגד את צורת הטבע והן שמרו על סימטריה מופתית.
כאנטיתזה לגן הצרפתי האריסטוקרטי, התפתח במאה ה-18 הגן האנגלי הרומנטי, שהיה מנוגד בתפישת יחסי האדם והטבע ושאף ליצור סביבה הרמונית ורומנטית לטובת כלל הציבור.
ראו גם

גני ורסאי
גן מוסלמי
גן איטלקי
גן אנגלי
גן יפני
הגנים הבהאיים – המתחם הבהאי על הר הכרמל, אל-באהג'ה
הערות שוליים

↑  כדוגמת התוכנית לשיפוץ פריז שבוצעה על ידי בארון אוסמן בשנות ה-60 של המאה ה-19. על גבי תוכנית העיר הקיימת של אז, הושתתה מערכת צירים חדה וברורה שלצורך בנייתה המחודשת של פריז נבנו שדרות חדשות ובניינים רבים מאוד נהרסו לטובת סלילתן.
↑  מקור המילה "רוקוקו" במילה הצרפתית "Rocaille" שפירושה "צדף".
| אדריכלות נוף וגינון |
| --- | --- | --- |
| סוגי גנים | איטלקי • אנגלי • יפני • מוסלמי • פרסי • צרפתי |  |
| אלמנטים בגינון ואדריכלות נוף | אלמנטים בגינון ואדריכלות נוף |  |
| אלמנטי מבניים | בלוודרה • גזיבו • פולי • פטיו • שער ירח |  |
| אלמנטי מים | בריכת השתקפות • בריכת נוי • גשר אבני מדרך • גשר זיגזג • גשר סהר • מפל מים מלאכותי |  |
| אלמנטי צומח | גינון יובשני • לבירינת • מדשאה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557910805171  BnF: cb11952395q (data)  GND: 4217131-3  LCCN: sh85053132