stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נאום יוהנסבורג

ערפאת, רבין וקלינטון בעת הסכם אוסלו
נאום יוהנסבורג היה נאום שנשא יאסר ערפאת בעיר הדרום אפריקאית יוהנסבורג ב-10 במאי 1994, בנוגע להסכמי אוסלו, בערך חצי שנה לאחר חתימת ההסכם אוסלו הראשון. בנאום התייחס ערפאת בנחרצות אל ירושלים כבירת פלסטין הנצחית, טען כי יש להמשיך בג'יהאד עד כיבוש ירושלים, ושהסכמי אוסלו שווים במשמעותם להסכם חודיבייה, הסכם שביתת אש שחתם הנביא מוחמד עם שבט קורייש, לפני שהופר ההסכם ומוחמד כבש אותם.
במאי 1994 ביקר ערפאת בדרום אפריקה, כאורחו של נלסון מנדלה. בעת ביקורו נאם ערפאת באנגלית במסגד ביוהנסבורג וניסה להצדיק את חתימתו על הסכם אוסלו. באותו נאום ביקש ערפאת לגייס את מאזיניו לסוגיית ירושלים, סוגיה אשר בהסכמי אוסלו הוסכם כי תידוֹן בשלב מאוחר יותר, כאשר יתנהל משא ומתן על הסכם הקבע. ערפאת, שחזר מפסגה בקהיר בה התעקש לקבל מכתב בנושא ירושלים כתנאי לחתימתו על ההסכם, עדכן את שומעיו בפרשה זו והוסיף כי הוא צופה מאבק על ירושלים ושישראל תנצל את הזמן לקבוע עובדות בשטח. הוא קרא לשומעיו להיות מוכנים לג׳יהאד לשחרור ירושלים. ערפאת לא ידע שנאומו הוקלט בחשאי על ידי עיתונאי מקומי. ההקלטה הועברה ישראל לתושב קרני שומרון, אשר שהה באותה עת בדרום אפריקה, ושודרה לאחר מכן בערוץ 7 ובקול ישראל.
ניתן לראות את הנאומים המוקלטים בטלוויזיה הירדנית בהם ערפאת אמר כי אוסלו הוא לא יותר מחלק בתוכנית השלבים של אש"ף לכיבוש "פלסטין" ואת נאום יוהנסבורג כדי לטעון כי כוונותיו האמיתיות של ערפאת בחתימת ההסכם לא היו מטרות שלום.
נאמנותו של ערפאת לחוזה עומר

חוזה עומר הוא חוזה שנערך, על פי המסורת המוסלמית, בין הח'ליפה המוסלמי עמר בן אלח'טאב לבין פטריארך ירושלים סופרוניוס ככל הנראה בשנת 638, לאחר כיבוש ירושלים על ידי המוסלמים. בין היתר, הוחלט בחוזה כי יינתן חופש דת ל"עם הספר" הנוצרי. החוזה הגביל את היהודים וחלקם גורשו. הוטל עליהם עוצר. הוסכם כי אין על היהודים לצאת בשבת אל העיר.
בנאומו הזכיר ערפאת את נאמנותו לחוזה:
במכתב הזה אנחנו אחראים לכל המקומות הקדושים למוסלמים ולנוצרים, ואני התעקשתי להזכיר את המקומות הנוצריים לפני המוסלמים מכיוון שעליי להיות נאמן להסכם בין הח'ליף עומאר איבן אל חטאב והפטריארך סופרוניוס. זוכרים את ההסכם הזה? בגללו התעקשתי לציין את המקומות הקדושים הנוצריים נוסף לאלו המוסלמיים
ג'יהאד בירושלים

בנאומו, ערפאת הדגיש כי העם הפלסטיני לא ויתר על "בירתו הנצחית", וכי ירושלים אינה בירתה הנצחית של ישראל. הוא הוסיף ואמר כי על כל העמים המוסלמים להתאחד ולהתחיל ג'יהאד בירושלים כדי להביא לשחרורה.
בגללו התעקשתי לציין את המקומות הקדושים הנוצריים נוסף לאלו המוסלמיים, והנה אנחנו כאן ועליי לדבר בכנות: אינני יכול לעשות זאת לבדי, בלי עזרתה של האומה האיסלאמית. ולא לאמור כמו היהודים: לך, ואלהיך יילחם לך. לא! עליכם לבוא ולהילחם, ולהתחיל את הג'יהאד לשחרור ירושלים.
בהמשך הדיון המשיך לדבר על ג'יהאד שצריך להתחולל כדי להביא לשחרור העם הפלסטיני:
ואני אומר לכם בכנות, מאח לאח, אנחנו זקוקים לכם. אנחנו זקוקים לכם כמוסלמים, כמג'הדין.
בפגישה לאחר פרסום הנאום טען ערפאת שהתכוון לג'יהאד של הנפש, ג'יהאד גדול, לא ג'יהאד אלים.
מכתבו של שמעון פרס

בנאומו, הזכיר ערפאת את המכתב שכתב שמעון פרס בנוגע לעצמאותו של העם הפלסטיני במוסדותיו בירושלים, מכתב שישראל גינתה והכחישה:
וחשוב שכולם ידעו על המכתב הזה. אני התעקשתי והם כתבו, והמכתב נמצא אצלי, לא פרסמתי אותו לא דיברתי עליו עד עכשיו. במכתב הזה אנחנו אחראים לכל המקומות הקדושים למוסלמים ולנוצרים, ואני התעקשתי להזכיר את המקומות הנוצריים לפני המוסלמים בגלל שעליי להיות נאמן להסכם בין הח'ליף עומאר איבן אל חטאב והפטריארך סופרוניוס.
"הזריקה" מכווית וועידת מדריד

בתחילת הנאום הציג ערפאת את גירוש הפלסטינים מכווית לאחר מלחמת המפרץ בעקבות תמיכה בעיראק, כאסון וכ"זריקה":
כידוע לכם, הקהילה שלנו בכווית, שהייתה הגדולה והעשירה שבקהילותינו, נזרקה מכווית.
לאחר מכן טען שחוסלו הפלסטינים אחרי היוזמה של נשיא ארצות הברית ג'ורג בוש לוועידת מדריד ושנוכחותם שם הייתה כדי לא לתת לישראל "סיבה או תירוץ להוציא את ירושלים מסדר היום":
לא רק זאת, אחר כך חוסלנו על ידי היוזמה שהוכרזה על ידי הנשיא בוש, היזמה לוועידת מדריד, וזה לא היה קל, אבל למרות התנאים הקשים הסכמנו ללכת למדריד. מדוע? כדי לא לתת להם סיבה ותירוץ להוציא מסדר היום את ירושלים. הלכנו למדריד למען פלשתין. ובאשר להסכם הזה, שהוא רק צעד ראשון, האמינו לי, יש עוד הרבה מה לעשות.
תגובות בעת פרסום הנאום

ממשלת ישראל הגיבה בחריפות רבה לנאום, במיוחד לאחר רצח שני חיילים בגבול רצועת עזה. סגר הוטל על הרצועה, ויצחק רבין דרש מערפאת לחזור בו מהצהרתו. בשיחתו עם שמעון פרס טען ערפאת שדבריו לא הובנו נכון ופרס ביקש ממנו להוציא הודעת תיקון לפני מסיבת עיתונאים שעמדה להתקיים באוסלו. בפגישה באוסלו העיר פרס לערפאת על הנאום. בראיון ב"קול ישראל" שנערך למחרת אמר פרס שדברי ערפאת במסגד אכן היו מיותרים ומקוממים, אך במסיבת העיתונאים הוא חזר על מחויבותו להסכם ולפתרון חילוקי דעות בדרכים מדיניות וקרא להפסיק את הטרור. פרס גם ציין את העובדה שערפאת והנהגת אש"ף לא היו מעורבים בטרור מאז חתימת הסכם אוסלו בספטמבר 1993.
הערות שוליים

1 2 3  יצחק רייטר, מלחמה, שלום ויחסים בינלאומיים באסלאם: פתוות בנושא שלום עם ישראל (ירושלים: מכון ירושלים לחקר ישראל, 2008).
↑  https://web.archive.org/web/20070622142512/http://www.mfa.gov.il/MFA/Archive/Peace+Process/1996/INCITEMENT%20TO%20VIOLENCE%20AGAINST%20ISRAEL%20BY%20LEADERSHI
↑  ארז פרידמן, מבט לשלום : עובדות, סיכויים וסיכונים, הסכם חודיבייה, "חוג השכל הישר"
↑  בן דרור ימיני, מחרחרי מלחמה, ברור, באתר nrg‏, 4 באפריל 2009
↑  ישראל היום, ישראל השבוע, 23.08.13, דרור אידר, עמוד 22
↑  Tabari. The History of Al-Tabari: The Victory of Isla, Translated by Michael Fishbein, SUNY Press 1997. Vol. 8. ISBN 0791431495 
עמוד 162
↑  פגישת פרס וערפאת, אוסלו, 18 במאי 1994
↑  פרק 5. מחתימה לביצוע – לקראת הקמת הרשות הפלסטינית וההסכמים הבאים |, באתר catalog.archives.gov.il
בית הראשונים (ביתן אהרון)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מבנה היסטורי 
 מיקום:  ביתן אהרן 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – המאה ה־19
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה־19 
 מידות
 קומות:  2 
 
 קואורדינטות:  32°21′56″N 34°52′23″E﻿ / ﻿32.365686878292°N 34.873068806808°E﻿ / 32.365686878292; 34.873068806808
  (למפת נתניה מוגדלת) בית הראשונים(למפת נתניה רגילה) בית הראשונים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הראשונים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הראשונים
 
בית הראשונים הוא מבנה היסטורי הממוקם ליד מושב ביתן אהרון שבעמק חפר. בקרב תושבי האזור הוא ידוע בכינוי "הבית הגדול".
המבנה הוא בן שתי קומות על מדרונו מהערבי של רכס הכורכר ליד המושב. אבני כורכר נחצבו מהרכס עליו הוא בנוי, מידותיו 12.80 מ' רוחב 15.30מ' אורך ועובי הקירות כ-80 ס"מ. הצד המזרחי של הקומה הראשונה נחצב בחלקו בסלע הגבעה, והתקרה שלו נסמכת על קמרונים וקשתות אבן. בקומה הראשונה היו שני מחסנים צרים וארוכים ולהם פתחים מקומרים הפונים כלפי מערב. רצפתם הייתה אדמה כבושה. בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 הם שימשו כאורוות סוסים. בין שני המחסנים הפריד קיר עבה מאבני כורכר. על בית האבן נבנתה קומה שנייה שהייתה בנויה אבן גם היא ולה גג בטון שטוח. בחלקה הדרומי של קומה זאת היו שלושה חדרים וחלקה הצפוני היה מרפסת פתוחה. הכניסה לקומה השנייה היא מצידו המזרחי של הבניין, בראש הגבעה. מעליה יש מגדל ובו סולם המאפשר עלייה לגג. ליד הבית הגדול, מצדו הדרום-מערבי יש בית קטן יותר, גם הוא מאבני כורכר שנחצבו במקום. בבית זה היו שלושה חדרים. בקרבת הבניין ישנם מספר עצי אקליפטוס המקור שניטעו כנראה עוד בתחילת המאה ה-20.
בית הראשונים, או "הבית הגדול", נקרא בפי כותבים שונים גם "בית הבק", בדומה לבתים דומים לו במקומות אחרים בארץ.
לפני תקופת ההתיישבות

את הבית-הגדול בנה אנטואן בשארה טאיאן, לבנוני מרוני בן למשפחת סוחרים, שעבר מלבנון לשכונת עג'מי ביפו שבה היה לו בית מגורים מפואר. בשנת 1880 רכש טאיאן חלקה גדולה, כעשרים אלף דונם, בוואדי חווארת, כיום עמק חפר, ובה שימש הבית הגדול כבית אחוזה. טאיאן חפר באר מדרום מזרח לבית, התקין משאבה עם מנוע, בנה בית-באר ובריכה מרובעת פתוחה לאגירת המים. מהבריכה זרמו המים בגרביטציה בתעלות בטון לשטחים שממזרח לבית. הוא נטע פרדס וזרע חלק מהאדמות בשותפות עם הבדואים המקומיים שהפכו לאריסיו.
למרות השותפות בהקמת הבית, יחסים עכורים שררו בין טאיאן והבדואים שמררו את חייו, עקרו את הפרדס, סתמו את הבאר וקפחו את חלקו ביבול. הסכסוכים בין הבדואים המקומיים ומשפחת טאיאן החריפו ובסופו של דבר, כנראה בגלל הסתבכות המשפחה בעסקים, הועמדו הקרקעות למכירה פומבית, ונקנו על ידי הקרן הקיימת לישראל באמצעות בא כוחה יהושע חנקין.
1930 - 1938

ביום ב' בטבת תר"צ, 2 בינואר 1930, עלו שבעה בחורים ראשונים מבין מייסדי כפר ויתקין, יחד עם שאול קרבל, השומר מטעם הקרן הקיימת, אל הבית-הגדול והתגוררו באחד החדרים בקומה השנייה. על המרפסת של הקומה השנייה, בנו אנשי כפר-ויתקין אולם מבלוקים ובטון, שהוכנו מזיפזיף וחול ים. הגג נעשה מקורות עץ ופחים גליים. האולם חולק במחיצות לחדרי מגורים, וכך כחודשיים שלושה אחרי העלייה לבית הגדול, השתכנו כל 20 מייסדי כפר-ויתקין במקום. בנוסף הקימו בחצר צריפי מטבח ושירותים. מאוחר יותר, בסוף שנת 1930 ובמשך שנת 1931 הצטרפו לעשרים הראשונים שנים עשר חברים נוספים וכשלא הספיק המקום לכולם, הקימו שכונה ובה צריפי מגורים למשפחות ואוהלים על הגבעה ליד הבית הגדול. בהמשך נוספו מתיישבים ומשפחות שהשתייכו לשני ארגונים, ארגון ג' וארגון "העמק". בסוף שנת 1932 פעלו בבית הקטן, מבנה האבן בפינה הדרום מערבית של הבית-הגדול, שתי צרכניות, אחת לכל ארגון. באפריל 1933 החלו מתיישבי כפר ויתקין להעביר את הצריפים מהשכונה אל מקום יישוב הקבע שנמצא כשני ק"מ צפונית לבית הגדול.
הבית הגדול שימש כנקודה מרכזית שעברו בה חלוצים שבאו להתיישב באזור. בתאריך 15 ביוני 1933 הגיעו למקום קבוצת מתיישבים שעזבה למחרת בדרכה לייסד את קיבוץ משמר השרון השוכן במרכזו של עמק-חפר. בשנת 1936 הגיעו למקום ארבע המשפחות הראשונות בביתן אהרון, משפחת גורדין, משפחת רוזנברג, משפחת שוסטקובסקי ומשפחת שטיינהאוז, והתגוררו בבית הגדול עד שנבנו בתי הקבע שלהם. כל משפחה גרה בחדר אחד. בקומה השנייה בצד הדרומי. משפחות אלו היו הגרעין להקמתו של ביתן אהרון, בחדר שבפינה הצפון מזרחית של הקומה השנייה, פעלה זמן מה תחנת משטרה ובה שוטרים ערבים. בסוף הקיץ של שנת 1936, הגיעו לבית הגדול קייטנים מכפר אתא, אלו היו משפחות של פועלי ביח"ר לטקסטיל אתא ששהו במקום במחזורים, נפשו והתרחצו בים.
1938 - 1948

בסוף שנות ה-30 ותחילת שנות ה-40 נערכו ב"בית הגדול" בביתן אהרון, קורסים חשובים של ארגון ההגנה. הקורס החשוב ביותר היה קורס המ"מים (מפקדי מחלקות) הרביעי, שנפתח בחודש דצמבר 1938. מאז קוימו במקום קורסי מ"מים נוספים. על הקורס הרביעי פיקד יוסף אבידר, מוותיקי ה"הגנה" ולימים אלוף בצה"ל. בקורס השתתפו 51 מפקדים שחלקם צברו ניסיון קרבי במסגרת פלוגות הלילה של וינגייט. ייחודו של הקורס היה בשני תחומים: לראשונה הועמד במרכז האימון נושא "היציאה מהגדר" (לחימה בעומק שטח האויב) ולראשונה תורגלו בקורס מסגרות כמו "מחלקה" ו"פלוגה". הקורס הזה זכה לכינוי הליצני "קורס הפישרים", בגלל בעיות משמעת בלתי אופייניות שקרו במהלכו. באחת מהן, הביעו החניכים את אי שביעות רצונם ממפקדת הקורס על-ידי השתנה קולקטיבית בעת מסדר בוקר. ב"ספר ההגנה" נקבע כי רמת ההדרכה הירודה בתחילת הקורס לא תאמה את רמתם הגבוהה של החניכים, ולכן הביעו מחאתם. בעקבות זאת, הובא לקורס, כמפקד בפועל, יהושע גלוברמן, אחד התאורטיקנים החשובים של ארגון ה"הגנה". כן הופיע בקורס לראשונה, רפאל (רודולף) לב, לב שהיה קצין בצבא האוסטרי ולחם במלחמת העולם הראשונה. ב-1934 הגיע ארצה והפך מפקד בכיר ב"הגנה".
בקורס "הפישרים", הופקו לראשונה הלקחים ממאורעות 1936–1938. במאורעות אלה, שכונו בשם "המרד הערבי הגדול", הותקפו יישובים יהודיים ומתקני צבא ומשטרה בריטיים על-ידי כנופיות מאורגנות והמונים מוסתים. בתקופה זו היה שיתוף פעולה בין היישוב לבריטים, במסגרתו הקים הקצין הבריטי אורד צ'ארלס וינגייט את "פלגות הלילה" המפורסמות. הפלגות, שהורכבו ממפקדים בריטיים ולוחמים יהודים, בעיקר מבני עמק יזרעאל, יצאו בחסות הלילה לפגוע בכנופיות ובפורעים. כאן פותחה לראשונה תורת "היציאה מהגדר", שנוסתה בהצלחה לא מבוטלת שנתיים קודם לכן על-ידי יצחק שדה, בירושלים. הקורס התנהל במתכונת ובמשטר צבאיים. לראשונה חולקו החניכים למחלקות, ולכל מחלקה - מפקד. הקורס נערך במסווה של קורס נוטרים, לכן החניכים לבשו מדי נוטרים ונשאו נשק צמוד. בתרגיל המסכם פעל כל הקורס, לראשונה, כפלוגה. אחד החניכים תיפקד כמפקדה.
ב-1939 התקיים בביתן אהרון קורס ארצי למדריכים ראשיים לנשק, שנמשך חודשיים. מפקד הקורס היה אליהו בן-חור. החניכים היו בעלי ניסיון קודם בפיקוד ובהדרכה. בקורס נקבעה שיטה אחידה להדרכה בנשק (רובה, מקלע, כידון, אקדח, רימון-יד ורימון-רובה). רבים מהבוגרים הפכו למדריכים ראשיים במחוזות ובנפות ולמדריכים ארציים. קורס זה קבע את שיטת ההדרכה בנשק עד קום המדינה וגם לאחר מכן. קורס המ"מים של שנת 1941, החל גם הוא בביתן אהרון והסתיים בג'וערה, בגלל אותן סיבות. על קורס זה חזר לפקד יהושע גלוברמן. בין המדריכים היו: יגאל ידין, מונדק פסטרנק (משה בר-תקווה), יצחק דובנו ("יואב", שנהרג בפקדו על נגבה במלחמת העצמאות) צבי הורביץ ורבים אחרים, שהיו למפקדים בכירים בצה"ל. בשנות ה-40 קוימו בביתן אהרון גם קורסי גדנ"ע וחג"ם (חינוך גופני מורחב). כן התקיימו קורסים בספורט שימושי.
אחרי 1948

תקופות ארוכות עמד הבית הגדול ריק, שומם, ומוזנח. מדי פעם הוא נמסר לאדם או גוף, אשר ניסו להפעילו בצורות שונות ומגוונות. בשנים 1973–1974 ישב במקום צייר שכינויו "שליפקע" (שזיפי) שהגיע מקיבוץ מנרה. הוא הקים במקום סטודיו, אותו עזב לאחר שנתיים. בשנות השמונים עבר הבניין שיפוץ נרחב, נבנתה רצפה בקומה התחתונה המדרון ממערב סודר בכמה טרסות ונבנה גרם מדרגות המאפשר גישה נוחה לבית. הוקמה במקום מסעדה ומרכז בידור על-ידי תושב בת-חן, שלמה קרבינסקי (בן כפר ויתקין), אשר הפעילו מספר שנים. בשנות התשעים פעל במקום מרכז לאומנויות "בוסתן" – בניהולם של זאב ומיקי מרין מנתניה. מאוחר יותר פעלה במקום מסעדה שבעליה התחלפו מספר פעמים.
בשנת 2023 עבר הבית שיפוץ יסודי והוא מופעל באמצעות המועצה האזרית עמק חפר. במקום מתקיימת פעילות תרבותית.
אחרי 1948 > קרון הרכבת במתחם

סמוך לבית הגדול הוצב במשך מספר שנים קרון רכבת ישן נושן. הקרון במקורו היה קרון צבאי בריטי שנבנה לפני מלחמת העולם הראשונה, הוסב במהלך המלחמה לקרון אמבולנס, ומאוחר יותר לקרון נוסעים בשירות האימפריה הבריטית. עקב מחסור בקרונות מפוארים ("קרונות טרקלין") הוסב פעם נוספת לקרון מפואר, וניתן לו המספר 95. הקרון היה אחד משלושה קרונות דומים בא"י. הוא נבנה בהידור פנימי רב הכולל כורסאות מרופדות, רהיטי מהגוני יוקרתיים, ואבזור עשיר, אולם מעט מכל אלו שרד עד ימינו הקרון שימש את המלכה אליזבת בנסיעותיה לא"י ומצרים. לאחר שהועבר לרכבת ישראל שימש את "דוד בן-גוריון, בנסיעתו הראשונה לירושלים לאחר הקמת מדינת ישראל. בקרון זה זכו לנסוע אישים נוספים כולל הקיסר האתיופי, בעת ביקורו בארץ. הקרון שימש בשרות רכבת ישראל עד שנות השבעים. בהיותו ליד "הבית הגדול" לא טיפל אף אחד בקרון זה ומצבו התערער ולאחר כמה שנים נלקח חזרה למוזיאון הרכבת לשיפוץ ולתצוגה מכובדת.
אחרי 1948 > שמורת הטבע

רכס הגבעות, שבקצהו הדרומי נמצא הבית הגדול הוא שמורת טבע מוכרזת בשטח 50 דונם, המשמרת את הצומח והחי של גבעות הכורכר. בית גידול זה הולך ונכחד, כתוצאה מבינוי. לכן יש חשיבות רבה לשמורה זאת אף על פי שהיא קטנה, כזאת המכונה "שמורת עציץ". יש בשמורה כמה מערות קבורה חצובות, מהתקופות הרומית והביזנטית, שהכניסה אליהן אסורה, כדי להגן על אוכלוסיות העטלפים החיים בהן וכדי להימנע מהדבקות בקדחת המערות. הכניסה מותרת למערה אחת, הגדולה מכולן שבה תשעה כוכי קבורה חצובים בסלע הכורכר. פתחה רחב והאור בה רב מכדי שישתכנו בה העטלפים.
אחרי 1948 > מצפור רמי

בצמוד לבית הראשונים נמצא מצפור ע"ש רמי כהן, בנם של ידידיה (בן כפר ויתקין) ועליזה כהן שנפל בשנת 1982 בעת שירותו בלבנון. המצפור כולל משטח מרוצף וספסלי ישיבה. ממנו ישנה תצפית נוף עוצרת נשימה על עמק חפר.
אחרי 1948 > שיפוץ הבית

בשנת 2023 עבר הבית הגדול שיפוץ יסודי, והיום הוא מופעל על ידי המועצה האזורית עמק חפר. תחת הכותרת "קהילה בונה בית" הוא פועל כמרכז תרבות ואומנות במודל המשלב את הקהילה בתהליך ההקמה. במקום מוצגות כדרך קבע תערוכות מתחלפות שמתכתבות עם האזור ועם הנוף ופתוחות לקהל הרחב, כולל מפגשים עם היוצרים והיוצרות.
אחרי 1948 > בית הראשונות

בית הראשונות הוא מרחב עסקי משותף לנשים, יוזמה משותפת של המועצה האזורית עמק חפר, סופרסונס ומיכל סביון קושמרו. בית הראשונות ממוקם מול ביתן אהרון ובסמוך לבית הראשונים.
בית הראשונות הוא בית להרצאות, תוכניות, קורסים, ישיבות הנהלה וסדנאות במטרה לקיים שוויון מגדרי בצמתי הכרעה והשפעה.
הערות שוליים

↑  גדעון חרובי, הבית הגדול (2005), באתר ארכיון כפר ויתקין
↑  Burke, A.A., Burke, K.S. & Peilstocker, M. (eds.), The History and Arcaeology of Jaffa 2, Los Angeles: Costen Institute of Archaeology Press, 2017, עמ' 184
1 2 3  בית הראשונים שליד כפר ויתקין, באתר הדרך לקיסריה. מבט על
1 2  ישראל בר, בונים בית, תל-אביב: הוצאת אל"ף, 1976
↑  איתן יעמוד ביתנו, משמר השרון: ארכיון משמר השרון, 2008
↑  ארכיון ההגנה, באתר אתרי ההגנה, ביתן אהרון
↑  הבית הראשון בעמק קם לתחיה, באתר עלי חפר, ‏אפריל 2023
↑  שמורת טבע ביתן אהרון – המלצה למסלול טיול בשמורת טבע ביתן אהרון, באתר www.parks.org.il
↑   משה גלעד, בשמורת ביתן אהרון אפשר לראות הכל בטיול קצר, באתר הארץ, 22 בדצמבר 2021
↑  סרן רמי כהן בן עליזה וידידיה, באתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל
↑  מיכל בן ארי, לעומקו של עמק: עמק חפר, באתר ynet, 24 ביולי 2008
↑  רעות ברנע, לגלות את עמק חפר מחדש: בית היסטורי בטבע שהפך למרכז תרבות, באתר לגלות את עמק חפר מחדש: בית היסטורי בטבע שהפך למרכז תרבות - טיים אאוט, ‏2024-11-21
↑  אודות, באתר בית הראשונות
ביתן אהרן בסיס אימונים של ההגנה 1948 ארכיון ההגנה
בית הראשונים, ביתן אהרן
ג'רמי אוסמוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בספטמבר 1979 (בן 45) לאמאר, ארצות הברית 
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת המדינה של קולורדו 
 ספורט
 ענף ספורט:  פוקר 
 הישגים
 שיאים אישיים:  6 צמידי אליפות העולם בפוקר טבעת סבב אליפות העולם בפוקר גביע סבב טריטון
 
ג'רמי אוסמוס (באנגלית: Jeremy Ausmus; נולד ב-22 בספטמבר 1979) הוא שחקן פוקר אמריקאי אשר זכה בשישה צמידי אליפות העולם בפוקר ובגביע סבב טריטון.
ביוגרפיה

אוסמוס בעל תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת המדינה של קולורדו. הוא עבר לגור בלאס וגאס ב-2006. אוסמוס החל לשחק באליפות העולם בפוקר לראשונה ב-2010. ב-2012 הגיע לשולחן הגמר של האירוע המרכזי, בו סיים במקום החמישי וזכה בפרס של כ-2.2 מיליון דולר. שנה לאחר מכן זכה בצמיד אליפות העולם בפוקר הראשון שלו כאשר ניצח בטורניר אומהה הולדם שהתקיים כחלק מהסבב האירופאי בצרפת.
במהלך השנים שלאחר מכן הגיע קרוב לזכייה נוספת, כאשר סיים במקומות השני והשלישי מספר פעמים, עד שב-2021 ניצח את טורניר ההתרמה לצוותי הרפואה המטפלים ב-COVID-19 וכחודשיים לאחר מכן בטורניר ה-High Roller אומהה עם סך כניסה של 50 אלף דולר, בו זכה בפרס של כ-1.2 מיליון דולר לאחר שגבר על פיל הלמות ודניאל נגראנו אשר נשארו איתו אחרונים בטורניר. שנה לאחר מכן שחזר את הישג הזכייה בשני צמידים בשנה אחת, כאשר ניצח בטורניר ה-Limit טקסס הולדם ובטורניר טקסס הולדם באינטרנט. ב-2023 זכה בצמיד השישי שלו, כאשר ניצח בטורניר ה-High Roller באינטרנט וזכה בפרס של כ-360 אלף דולר.
נכון למרץ 2025, אוסמוס זכה בסך של כ-26 מיליון דולר מטורנירי פוקר, כשמתוכם כ-11.5 מיליון דולר בסבב אליפות העולם.
ביוגרפיה > צמידי אליפות העולם בפוקר

| שנה | טורניר | פרס |
| --- | --- | --- |
| 2013 | €1,650 Pot-Limit Omaha (Europe) | €70,324 |
| 2021 | $1,000 Covid-19 Relief No-Limit Hold'em Charity Event | $48,687 |
| 2021 | $50,000 HIGH ROLLER Pot-Limit Omaha | $1,188,918 |
| 2022 | $3,000 6-Handed Limit Hold’em | $142,147 |
| 2022 | $365 No-Limit Hold'em (Online) | $51,807 |
| 2023 | $3,200 No-Limit Hold'em High Roller (Online) | $360,036 |
הערות שוליים

↑  Ausmus makes WSOP Main Event Former Lamar native has shot at $8.5M prize, באתר The Lamar Ledger (באנגלית)
↑   World Series of Poker Main Event - Jeremy Ausmus Finishes Fifth, סרטון בערוץ "CardPlayer", באתר יוטיוב (אורך: 04:48)
↑  Connor Richards,‏ Ausmus Denies Hellmuth and Negreanu; Wins Third WSOP Bracelet in $50K PLO High Roller ($1,188,918), באתר PokerNews,‏ 21 בנובמבר 2021 (באנגלית)
↑  Liam Gannon,‏ Jeremy “ChipChecka” Ausmus Claims Sixth Bracelet in Online Event #8: $3,200 No-Limit Hold’em, באתר PokerNews,‏ 21 ביוני 2023 (באנגלית)
זהו זה!

| --- | --- |

זהו זה
 סוגה:  מערכונים
 יוצרים:  רישה טירמן
 כותבים:  חיים אידיסיס, ענת גוב, ניסו כהן, דניאל לפין, ב. מיכאל, שלמה משיח, אפרים סידון, צביקה קרצנר, קובי ניב, שמוליק לוי, ישראל ויסלר, חנן פלד, אילנה לופט, חגית רכבי, אבי שמש, דני רווה, גיל קופטש, שלומי מושקוביץ, שמואל הספרי, טל גלעד, שגיב פרידמן, מנחם זילברמן, רמי ורד, נטלי מרכוס, אסף בייזר
 בימוי:  יוסי רונן, שלמה אלברט, דני ולין, דן תגר, יעל גרף, לינדה מישל, דב נתיב, אבינועם דמארי, מאיר שני, מוטי אבירם, אירווינג קפלן, יצחק שאולי, אריה בן-ציון, אבישי גולדשטיין, סיון מגזניק, עופר ויצמן, בועז פרמדר
 שחקנים:  דליק ווליניץ (1978–1980), שלמה בראבא (1978–1990, 2020–הווה), מוני מושונוב (1978–1998, 2020–הווה), גידי גוב (1979–1993, 2020–הווה), ששון גבאי (1979–1994), מתי סרי (1980–1983), משה איבגי (1983–1984), דובל'ה גליקמן (1984–1998, 2020–הווה), תמי גינגולד (1983–1984), אלי גורנשטיין (1987–1988), יאיר ניצני (1988–1993), אבי קושניר (1988–1998, 2020–הווה), קרן מור (1992–1994)
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית 
 מספר עונות:  28
 מספר פרקים:  כ-600
 הפקה
 חברת הפקה:  אולפני הרצליה
 אורך פרק:  25–60 דקות
 שידור
 רשת שידור:  חינוכית 1 (1978–1993)  חינוכית 2 (1993–1995) הטלוויזיה החינוכית הישראלית ערוץ 2 (רשת) (1995–1998)   עונות האיחוד: כאן 11 (26 במרץ 2020–רץ)
 תקופת שידור מקורית:  2 ביולי 1978 – 15 במאי 1998  26 במרץ 2020 – רץ
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
זהו זה! היא תוכנית בידור וקומדיה ישראלית ששודרה בערוץ הראשון בשנים 1978–1993 (בהפקת הטלוויזיה החינוכית הישראלית), ובערוץ 2 בשנים 1993–1998 (תחילה במסגרת הזמן שהוקצה בו לטלוויזיה החינוכית ומאוחר יותר כתוכנית בידור מרכזית של הזכיינית רשת). התכנית, ששודרה ברציפות במשך 20 שנה (1978–1998), זכתה למעמד של תוכנית קאלט בתרבות הישראלית. שנים אחר כך שודרה התוכנית שוב במרתונים של שידורים חוזרים בערוץ 23 של הטלוויזיה החינוכית בימי שישי-שבת. במרץ 2020, בעקבות התפרצות הקורונה בישראל, חזרה התוכנית לעונות איחוד בכאן 11, ובו היא משודרת עד היום. התוכנית זכתה במרץ 2022 בפרס מפעל חיים מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
היסטוריה > הטלוויזיה החינוכית (1978–1993)

התכנית החלה את דרכה ב-2 ביולי 1978, כמגזין בידור לנוער בטלוויזיה הלימודית לימות הקיץ והחופש הגדול. יוזמת ועורכת הסדרה הייתה רישה טירמן, המפיקה הראשונה, יפה אורנשטיין והבמאי הראשון, יוסי רונן. צוות המגישים היו מוני מושונוב, שלמה בראבא ודליק ווליניץ. התכנית נוצרה במתכונת מגזין ואוסף של קטעי משחק שקישרו בין הפינות השונות. את התסריטים הראשונים כתבו לה אפרים סידון, ב. מיכאל וקובי ניב. בתחילת שנות השמונים הפכה לתוכנית נושא שבה כל פרק סבב סביב נושא מסוים עם קו עלילתי מנחה. התכנית, שארכה כשעה לערך, שודרה בשנים הראשונות בשידור חי שלושה ימים בשבוע, בימי ראשון, שלישי וחמישי בשעה ארבע אחר הצהריים, והשידור החוזר היה למחרת בשעה אחת ושלושים בצהריים. לאחר מכן עברה לפעמיים בשבוע בלבד בחופש הגדול, ובמהלך שנת הלימודים לפעם בשבוע בלבד, בימי חמישי. בכל שנה, עד 1993, התכנית יצאה לפגרה בת ארבעה חודשים. היציאה לפגרה החלה בפרק חגיגי לפורים ונמשכה עד הקיץ.
את הצד המוזיקלי של התכנית סיפקה במשך שנים רבות להקת ברוש (שהחלה את דרכה כלהקת הליווי של הזמר אריאל זילבר). בנוסף נוצרה פינה בשם "שיר השבוע" ובה שירים של אהוד מנור בלחנו של קובי אשרת, אותם ביצעה להקת "חלב ודבש" (1982–1983). לפינה זו צולמו לראשונה קליפים מיוחדים מחוץ לאולפן, וכן יצא גם תקליט עם כל השירים. שנים אחדות אחר כך חודשה הפינה בהשתתפותו של שלמה גרוניך שאף ביצע שירים רבים שנכתבו במיוחד עבור התכנית יחד עם מגישי התכנית. שירי פינה זו הופיעו באלבום "אמא שלי תמיד רצתה שהבן שלה יהיה בטלוויזיה". כמו כן הופיעו בתוכנית מיטב הלהקות והזמרים הישראליים, ווידאו קליפים רבים נוצרו בה. את שיר הפתיחה של התכנית כתב אהוד מנור ללחן של בני נגרי. הביצוע היה של יהודה תמיר (מ"חלב ודבש"), חני בודגוב (מ"סקסטה"), עירית בולקא, ואיציק בן מלך.
התכנית זכתה לפופולריות רבה, בין אם בשל איכותה או מעמד הערוץ הראשון כערוץ ישראלי יחיד באותה התקופה. עד היום זוכרים רבים שיש להתקשר לטלפון 414155 או, יותר מאוחר, 426144, כדי לזכות בפרס הקבוע: חולצה ותקליט (ומאוחר יותר תיק ותקליט). סיבה נוספת לעובדה שמספרי הטלפון נחקקו בזיכרון הקולקטיבי היא הלחן שהוצמד להם על ידי מנחי התכנית. במשך רוב שנותיה, היא הייתה תוכנית הדגל של הטלוויזיה החינוכית.
השחקנים הקבועים סיפרו שלכל פרק הייתה עלילה מוגדרת ותסריט, אך הם הורשו לאלתר במקום בהתאם לסיטואציה, מה שאפשר להם להביע את נטיותיהם האמנותיות ולהעשיר את התכנית בקטעים שהם סטנד-אפ בחלקם, כמו גם, מצד שני, רגעים של חישכון (בלק-אאוט) שבהם נאלצו לסמוך על בן-זוגם לקטע שיציל אותם ממבוכה בשידור חי.
עלילות הפרקים נסובו סביב נושאים שונים מהווי החיים בישראל (למשל "הדייגים" ומפלס הכנרת היורד או "חברת החשמל" עם "דירקטור וולט" שאומר "למה לכבות מזגן אם אפשר להדליק תנור חשמלי?"), אפנות ותופעות חברתיות (למשל "ריקודי עם" או "מחוסרי הדיור" או פרודיות על ריבוי "מחזות זמר"), מחוות לקלסיקות (כמו "צ'ארלי צ'פלין", "לורל והארדי", "ג'יימס בונד") או סדרות טלוויזיה ("משפחת שמשון" – מחווה למשפחת סימפסון, "ראשון" – מחווה לדאלאס, "משפחת קוסבי").
החל מקיץ 1988, במלאת עשור ל"זהו זה!", החלו מצולמים פרקי התכנית בנוכחות קהל(אנ'), ומאז פסקול התוכנית מלווה בפרצי צחוק, וגם במחיאות כפיים בסוף כל תוכנית, ובהמשך הזמן גם בסוף כל קטע.
ב־1991 עלה מופע מיוחד של התכנית יחד עם כוכבי הופה היי שנקרא "זהו הופה".