stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'וזף אוסטרמן

| --- | --- |

 לידה:  1960 (בן 64 בערך) אדג'ווטר, מרילנד, ארצות הברית 
 השתייכות:  חיל הנחתים של ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1982–2020 (כ־38 שנים)
 דרגה:   לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד רגימנט הנחתים ה-25  מפקד דיוויזיית הנחתים הראשונה  מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל הנחתים  משנה למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים  מפקד כוח המשלוח הראשון של חיל הנחתים
 פעולות ומבצעים
 מלחמת המפרץ מלחמת עיראק מלחמת אפגניסטן
 עיטורים
   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה (2)  לגיון ההצטיינות (2)   כוכב הארד
 
ג'וזף ל. אוסטרמן (באנגלית: Joseph L. Osterman) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בחיל הנחתים של ארצות הברית. פיקד על כוח המשלוח הראשון של חיל הנחתים.
ביוגרפיה

אוסטרמן נולד באדג'ווטר שבמרילנד, בן לאב ששירת כקצין בחיל הנחתים. ב-1982 סיים תואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטת קולורדו אותו עשה במסגרת תוכנית הכשרת קציני המילואים של חיל הנחתים וצי ארצות הברית.
שירת כמפקד מחלקה רובאית ומפקד מחלקת מרגמות בגדוד הראשון של רגימנט הנחתים השביעי. שירת כסגן מפקד יחידת הנחתים על נושאת המטוסים "ג'ון פ. קנדי" ומפקד יחידת הנחתים על נושאת המטוסים "פורסטל". לאחר המשימות בים שימש מדריך בבית הספר לקצינים בבסיס קוונטיקו של הנחתים וכמדריך בקורס קציני חי"ר.
פיקד על פלוגה בגדוד הראשון של רגימנט הנחתים השני ושימש קצין מבצעים של הגדוד. בתקופה זו השתתף בכוח ההתערבות של ארצות הברית והאו"ם בעקבות מלחמת האזרחים בסומליה ובכוח המשימה לסיוע הומניטרי לפליטים מקובה והאיטי. (אנ') בתום לימודים במכללת המלחמה של הצי שימש בשנים 1996–1999 כמפקד לשכת הגיוס של חיל הנחתים באולבני. לאחר מכן למד במכללת המלחמה של צבא ארצות הברית.
ביוני 2000 מונה למפקד הגדוד הראשון ברגימנט הנחתים השלישי שהוצב באוקינאווה והשתתף עמו ב"מבצע חירות מתמשכת". ב-2002 מונה למדריך וראש מטה בית הספר של נאט"ו באובראמרגאו שבגרמניה. ב-2004 מונה למפקד רגימנט הנחתים ה-25 והוצב עמו בעיראק מאפריל 2005 עד מרץ 2006. ביוני 2006 מונה למפקד בית הספר ללוחמה באוניברסיטת חיל הנחתים בקוונטיקו. בתפקידו הבאים שימש עוזר למפקד דיוויזיית הנחתים השנייה ועוזר למפקד דיוויזיית הנחתים הראשונה.
ממרץ 2010 עד מרץ 2011 פיקד על דיוויזיית הנחתים הראשונה בלחימתה באפגניסטן. ביוני 2011 מונה למפקד פיקוד הגיוס של חיל הנחתים. בדצמבר 2012 מונה לסגן ראש מטה כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי באפגניסטן. במרץ 2014 מונה לסגן מפקד פיקוד הפיתוח של חיל הנחתים בקוונטיקו.
באוגוסט 2014 מונה למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל הנחתים. באוגוסט 2016 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למשנה למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים.  באוגוסט 2018 מונה למפקד כוח המשלוח הראשון של הנחתים.
הערות שוליים

↑  Mundy takes over as commander of Marine Raiders, Osterman heads to SOCOM, ‏marinecorpstimes.com, ‏27 ביולי 2016
ג'וזף אדוארד מאייר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 בפברואר 1904 גטינגן, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  15 באוקטובר 1983 (בגיל 79) ניו יורק, מדינת ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  גרמניה  ארצות הברית
 מקום מגורים:  גרמניה  ארצות הברית
 ידוע בשל:  גיבוש תאורית "התרחבות מאייר" שיטת הרחבת האשכול תורת הפתרונות של מאייר-מקמילן
 השכלה:  המכון הטכנולוגי של קליפורניה  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 תקופת הפעילות:  1929–1972 (כ־43 שנים)
 מקצוע:  כימאי  פיזיקאי
 מעסיק:  אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו 
 תפקיד:  נשיא החברה האמריקאית לפיזיקה
 תואר:  פרופסור
 תקופת כהונה:  1973 – 1975
 בת זוג:  מריה גופרט-מאייר
 פרסים והוקרה:  פרס ג'וסיה וילארד גיבס (1955)  פרס פטר דביי (1967)  פרס ג'יימס פלאק נוריס (1969) 
 
ג'וזף אדוארד מאייר (בגרמנית: Joseph Edward Mayer;‏ 5 בפברואר 1904 – 15 באוקטובר 1983) היה כימאי ופיזיקאי אמריקאי יליד גרמניה, שגיבש את תיאורית "התרחבות מאייר" על שמו.
הוא היה פרופסור לכימיה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו בין השנים 1960 עד 1972, ולפני כן באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, אוניברסיטת קולומביה ואוניברסיטת שיקגו. הוא היה נשוי לפיזיקאית זוכת פרס נובל מריה גופרט-מאייר משנת 1930 עד מותה בשנת 1972. הוא עבד עם ג'יימס פרנק בגטינגן, גרמניה בשנת 1929, שם הכיר את מריה, שהייתה עוד תלמידה של מקס בורן. מאייר היה נשיא החברה האמריקאית לפיזיקה משנת 1973 עד 1975.
מאייר פיתח את שיטת הרחבת האשכול ותורת הפתרונות של מאייר-מקמילן.
לקריאה נוספת

Clark, Leigh B.; Zimm, Bruno H. "Joseph Edward Mayer obituary" . University of California.
הערות שוליים

↑  Elliott W. Montroll, Harold J. Raveché, Jerald A. Devore, Joseph E. Mayer, Physics Today 37, 2008-08-28, עמ' 98 doi: 10.1063/1.2916215
↑  Read "Biographical Memoirs: V.65" at NAP.edu. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007365022005171  BnF: cb123938760 (data)  CiNii: DA06750309  GND: 133969622  ISNI: 0000 0001 1587 9415  LCCN: nr91019422  MGP: 219110  NTA: 073541486  SNAC: w6q253r1  SUDOC: 033030456  VIAF: 5015097   WorldCat (עם VIAF): 5015097 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פיזיקאים ובנושא אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ורג' תאודור ברטון

| --- | --- |

 לידה:  3 במאי 1806 וינה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  18 בינואר 1892 (בגיל 85) טורונטו, קנדה 
 
ג'ורג' תאודור ברטון, באנגלית: George Théodore Berthon (3 במאי 1806 - 18 בינואר 1892) היה צייר דיוקנאות קנדי יליד צרפת.
ביוגרפיה

אביו של ברטון, רנה תאודור ברטון, היה צייר חצר של נפוליאון הראשון, וככל הנראה אימן את בנו באמנות. כמו כן, הידע שלו באמנות בפריז היה משמעותי: אביו היה תלמידו של ז'אק לואי דוד.  כבוגר, הוא חי באנגליה במשך מספר שנים בביתו של סר רוברט פיל כדי ללמד את בנותיו של פיל רישום וצרפתית.  התיעוד הראשון שניתן לאימות על הגירתו לקנדה הוא פרסום עבור שירותי הפורטרט שלו בעיתון טורונטו ב-1845.
ברטון היה בולט בהיסטוריה של קנדה בזכות יצירתו של דיוקנאות רשמיים המאופיינים בתחושת ריאליזם. הוא התמקד בהגדרת התכונות והדמויות של נושאיו ללא אידיאליזציה. הרכב הדיוקנאות שלו נשאר פשוט עם רקע כהה. עבודתו חשובה הן כתיעוד היסטורי והן כדוגמה לסגנון הדיוקן הקנדי באותה תקופה.
הוא היה מועמד כחבר מייסד של האקדמיה המלכותית הקנדית לאמנויות  אך לא הצליח להתקבל. הוא נבחר כחבר בחיים של אגודת האמנים של אונטריו ב-1891.
הוא מת מזיהום בסימפונות, בביתו בטורונטו, בשנת 1892.
הערות שוליים

↑  Lowrey, Carol. "George Theodore Berthon". www.biographi.ca. Dictionary of Canadian Biography, vol. 12, University of Toronto/Université Laval, 2003.
↑  Bradfield, Helen (1970). Art Gallery of Ontario: the Canadian Collection. Toronto: McGraw Hill
↑  Records of the Founding of the Royal Canadian Academy of the Arts. Toronto: Globe Printing Co. 1879–80. p. 16.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 6705 4442  LCCN: nr93012947  RKD: 7628  ULAN: 500019736  VIAF: 31867289   WorldCat (עם VIAF): 31867289 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ג'ורג' תאודור ברטון".
ג'ורג' שירס

ג'ורג' שירס הבן (באנגלית: .George Shiras Jr;‏ 26 בינואר 1832 –  2 באוגוסט 1924) היה שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית בשנים 1892–1903. הוא מונה על ידי הנשיא בנג'מין הריסון וטרם מינויו הוא עסק במשך 37 שנים בעריכת דין במגזר הפרטי, אך מעולם לא כיהן בשום תפקיד שיפוטי. התפקיד הציבורי היחידי בו הוא שימש טרם מינויו היה חברות בחבר האלקטורים בבחירות לנשיאות של 1888.
ראשית חייו

ג'ורג' שירס נולד בפיטסבורג, פנסילבניה. הוא למד באוניברסיטת אוהיו ולאחר מכן המשיך ללמוד בייל קולג', שם היה חבר באחוות פי בטא קפא וסיים את לימודיו ב-1853. הוא החל ללמוד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל, אך פרש מהלימודים מבלי שקיבל תואר במשפטים. הוא סיים את הכשרתו במשפטים בקריאה עצמית במשרד עורכי דין, ולאחר מכן עסק בעריכת דין בעיר דובק שבאיווה בשנים 1855–1858 ולאחר מכן ועד 1892 המשיך את עיסוקו בפיטסבורג. בפיטסבורג הוא היה לעורך דין מסחרי בולט ובלט בשל יושרו והפרגמטיות שלו כאשר ייצג כמה מענקי התעשייה הארציים.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית

ב-19 ביולי 1892 מונה שירס על ידי הנשיא בנג'מין הריסון כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית במקומו של ג'וזף בראדלי שנפטר. הוא מונה בעקבות המלצה של דודנו, מזכיר המדינה ג'יימס בליין. ב-26 ביולי אושר מינויו על ידי הסנאט של ארצות הברית וב-10 באוקטובר שירס הושבע לתפקיד.
אף על פי ששירס כיהן על כס השיפוט במשך קצת יותר מעשר שנים, וכתב 253 חוות דעת הרוב ו-14 חוות דעת מיעוט, הוא בלט בהצבעותיו בשני תיקי מפתח בלבד, פסק הדין "פולוק נגד חברת ההלוואות והנאמנות לחקלאים" (Pollock v. Farmers' Loan & Trust Co.) מ-1895 ופסק דין פלסי נגד פרגוסון מ-1896. הפסיקה בפסק הדין פולוק הובילה לצורך בתיקון לחוקה כדי לאפשר את גביית מס ההכנסה הפדרלי, וב-1913 אושרר בעקבות כך התיקון ה-16 לחוקת ארצות הברית. שירס הצביע גם עם הרוב של שבעת השופטים מול המתנגד האחד בפסק הדין פלסי נגד פרגוסון, תיק שאישר את חוקתיות הההפרדה הגזעית על פי דוקרטרינת נפרד אך שווה, ושנהפך על פיו ב-1954. שירס פרש מכהונתו ב-23 בפברואר 1903.
ג'ורג' שירס נפטר ב-2 באוגוסט 1924 בפיטסבורג ונטמן בבית הקברות אלגני שבעיר. בנו ג'ורג' שירס השלישי, היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם פנסילבניה.
הערות שוליים

↑  Supreme Court Justices Who Are Phi Beta Kappa Members Archived September 28, 2011, at the Wayback Machine, Phi Beta Kappa website.
1 2  George Shiras, HistoryCentral.com.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007338248505171  LCCN: no00082596  SNAC: w6032vj4  VIAF: 2017511   WorldCat (עם VIAF): 2017511
בית האם מרים

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מנזר, אתר ארכאולוגי, מקדש לבתולה מרי 
 מיקום:  סלג'וק 
 מדינה:  טורקיה 
 מידות
 שטח:  83 הקטאר 
 קואורדינטות:  37°54′42″N 27°20′02″E﻿ / ﻿37.911527777778°N 27.333972222222°E﻿ / 37.911527777778; 27.333972222222
 www.hzmeryemanaevi.com
  (למפת טורקיה מוגדלת) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורבית האם מרים(למפת טורקיה רגילה) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורבית האם מרים
 
בית האם מרים (בטורקית: Meryem Ana Evi) הוא אתר קדוש נוצרי ומוסלמי, השוכן בראשו של "הר הזמיר" (Bülbüldağı) בגובה של 401 מטרים מעל פני הים, כשלושה קילומטרים מדרום לשרידי אפסוס שבמערב טורקיה. לפי גרסה אחת, הרווחת בעיקר בקרב הקתולים, נלקחה הבתולה למקום זה על ידי יוחנן בן זבדי, והתגוררה בו עד עלייתה לשמים.
מקורה של המסורת

המסורת המייחסת את מקום מגוריה האחרון של הבתולה לבית ליד אפסוס, חדשה יחסית. אומנם במכתב ששלח נסטוריוס למשתתפי ועידת אפסוס בשנת 431 נזכר כי מרים ויוחנן בן זבדי ביקרו באפסוס, אך התוספת כי במקום זה הם מתו ונקברו נזכרה לראשונה רק במאה ה-13. מסורת זו התבססה בחזיונה של הנזירה הגרמנייה אן קתרין אמריך (Anne Catherine Emmerich) ב-1812, ואשר פורסם בשנת 1852. אמריך שהייתה נכה רתוקה למיטתה, לא ביקרה באפסוס מעולם וחיתה בטרם שרידי העיר נחפרו. היא תיארה מבנה אבן מלבני, ובו אח ואפסיס, וכן מעיין שנבע לידו. עוד תיארה מערה ליד המבנה שבה הונח ארון הקבורה של הבתולה, ואשר נמצא ריק זמן קצר לאחר שגופה הארצי הונח בו. בעקבות חזיונותיה של אמריך, התגלה מבנה אבן קטן על הר הזמיר בשנת 1881, אך תגלית זו לא זכתה להכרה של ממש. המבנה "התגלה" פעם נוספת ב-27 ביוני 1891 על ידי שני נזירים לזריסטים ושני פקידים קתולים, אשר מצאו במקום שרידי קפלה הרוסה ופסל של הבתולה. הנזירים החלו עולים לאתר לרגל בכל שנה בחג עליית מרים החל ב-15 באוגוסט. הפעם המסורת התבססה וצברה מעמד כגרסה חלופית לזו המזהה את קבר הבתולה בקבר מרים בירושלים. המקום הפך ליעד פופולרי לעליה לרגל, במיוחד בחג עליית הבתולה.
בשל חוסר בראיות של ממש לנכונות המסורת, הכנסייה הקתולית לא אשרה מעולם את הדבר באופן רשמי, אך יחסה לגרסה זו היה אוהד. האפיפיור פיוס השנים עשר קבע בשנת 1951 כי האתר הוא "מקום קדוש", ומספר אפיפיורים בקרו במקום - פאולוס השישי ב-1967, יוחנן פאולוס השני ב-1979 ובנדיקטוס השישה עשר בשנת 2006.
המקום קדוש גם למוסלמים הרואים בבתולה קדושה, ולפי המסורת, למעיין הנובע באתר יש סגולות מרפא.
האתר

המבנה באתר מתוארך למאה ה-6 או ה-7, אך חלקים מיסודותיו הוקמו במאה ה-1, כמו גם שרידי פחם שנמצאו במקום. הקפלה הנוכחית היא תוצר של עבודות שחזור מאמצע המאה ה-20, וקו אדום מבחין בין החלקים המקוריים של המבנה לבין אלה המשוחזרים. המבנה קטן למדי ובו חלל מרכזי, חדר שלפי המסורת שימש כחדר השינה של הבתולה ומטבח. בחלל המרכזי ניצב מזבח פשוט ומעליו פסל הבתולה. האתר מתוחזק על ידי נזירים לזריסטים, ובכל יום נערכת בו מיסה.
ראו גם

קבר מרים
כנסיית הדורמיציון
הערות שוליים

↑  Testimony in favor of Ephesus
↑  House of the Virgin, Ephesus
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293867805171  LCCN: sh00009352  VIAF: 146776774   WorldCat (עם VIAF): 146776774 
החזית הצפונית. הכנסייה הראשית נראית משמאל. הקו האדום המבחין בין השרידים המקוריים לחלק המשוחזר נראה היטב
מראה באתר
ברזים בהם זורמים מי המעיין במקום
בית האמנים בירושלים

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גלריה 
 כתובת:  שמואל הנגיד 12, ירושלים 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  אגודת הציירים והפסלים – אמני ירושלים
 קואורדינטות:  31°46′48″N 35°12′52″E﻿ / ﻿31.7799°N 35.2144°E﻿ / 31.7799; 35.2144
 www.art.org.il
 he
 
"בית האמנים" שבמרכז העיר ירושלים הוא ביתה של אגודת הציירים והפסלים של ירושלים.
היסטוריה

ראשיתו של בית האמנים היא ב"ביתן האמנים", שהוקם בשנת 1948 ב-"קלוב הקצינים" של הצבא הבריטי ששכן בשטח על יד מלון המלך דוד. המבנה ניתן לאגודת האמנים על ידי המושל הצבאי של ירושלים דאז, משה דיין. במחצית שנות ה-50 של המאה ה-20 החלה הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים, שקיבלה באותה עת בחזרה שטחים באזור מידי האפוטרופוס על נכסי נפקדים, בתביעה להשיב אל ידיה את השטח עליו עמד הביתן.
עיריית ירושלים, בראשות מרדכי איש שלום, פעלו בשנות ה-60 במטרה למצוא לאגודת האמנים משכן קבע. הזדמנות לכך הגיע עם פינויו של בית הנכות הלאומי בצלאל, שעבר בשנת 1965 אל שטח מוזיאון ישראל החדש.
הבניין משמש מרכז לתערוכות מתחלפות, שבהן מציגים אמנים ישראלים בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות. מ־2001 מתקיימת במקום הביאנלה הישראלית לרישום.
גלריה

מבנה "קלוב הקצינים" (1950)
תערוכה ב"ביתן האמנים" (1950)
תערוכה ב"ביתן האמנים" (1950)
בית הנכות הלאומי בצלאל (1951-1948)
תערוכה באחד מחללי בית האמנים (2019)
לקריאה נוספת

דוד קרויאנקר, המשולש הירושלמי, ביוגרפיה אורבנית, ירושלים: הוצאת כתר ומכון ירושלים לחקר ישראל, 2011.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 1011 3517  LCCN: nr2003007900  VIAF: 298171912   WorldCat (עם VIAF): 298171912
בסטיאן שוויינשטייגר

בסטיאן שוויינשטייגר (בגרמנית: Bastian Schweinsteiger, ‏האזנהקובץ:De-Bastian Schweinsteiger.ogg‏Ⓘ‏; נולד ב-1 באוגוסט 1984) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר. שוויינשטייגר שיחק לאורך מרבית הקריירה שלו בבאיירן מינכן, עמה זכה ב-23 תארים קבוצתיים, לרבות ליגת האלופות בעונת 2012/13, כאשר באותה עונה אף זכה בתואר כדורגלן השנה בגרמניה.
שוויינשטייגר ערך 121 הופעות במדי נבחרת גרמניה והשתתף עמה בארבעה טורנירי יורו ובשלושה מונדיאלים, ואף זכה עמה במונדיאל 2014. נכון לשנת 2019, שוויינשטייגר מדורג רביעי בטבלת שיאני ההופעות של נבחרת גרמניה בכל הזמנים.
קריירה > באיירן מינכן

שוויינשטייגר נולד בקולברמור שבבוואריה, גרמניה. הוא הוחתם בבאיירן מינכן כשחקן נוער ב-1 ביולי 1998. בגיל 14 נאלץ לבחור בין קריירה כשחקן כדורגל לבין קריירה כגולש סקי מקצועי. עם קבוצת הנוער של באיירן זכה באליפות גרמניה לנוער ביולי 2002 ורכש לעצמו מקום כשחקן סגל בקבוצת הבוגרים, הודות ליכולת הטובה שהציג בקבוצת הנוער.
לאחר שני אימונים בלבד עם הקבוצה הבוגרת החליט המאמן אוטמאר היצפלד להעלותו להופעת בכורה כמחליף במשחק ליגת האלופות של באיירן נגד ר.ס. לאנס, בנובמבר 2002. באותו משחק בישל שער. באותה עונה שיחק 14 משחקים בשורות באיירן מינכן, שזכתה בדאבל. בעונה לאחר מכן שיחק 26 משחקים. את השער הראשון במדי באיירן כבש שוויינשטייגר נגד קבוצת וולפסבורג בספטמבר 2003.
בתחילת עונת 2005/06 נשלח שוויינשטייגר לשחק במדי המילואים של באיירן מינכן על ידי המאמן פליקס מגאת למרות הופעות טובות במדי הקבוצה הראשונה. אף על פי שנשלח לקבוצת המילואים, שוויינשטייגר חזר לקבוצה הראשונה במהרה ואף כבש שער בהפסד של באיירן לצ'לסי במשחק בליגת האלופות. עד סוף שנת 2007/08, ערך שוויינשטייגר 135 הופעות במדי באיירן מינכן בכל המסגרות וכבש 10 שערים. ב-15 באוגוסט 2008, כבש שוויינשטייגר את השער הראשון בבונדסליגה בעונת 2008/09. ובחודש דצמבר 2010, האריך את חוזהו בבאיירן מינכן עד לשנת 2016. ב-25 באפריל 2012, כבש שוויינשטייגר את בעיטת העונשין האחרונה בדו-קרב פנדלים שנערך בין באיירן מינכן לריאל מדריד ושלח את באיירן לגמר ליגת האלופות שם פגשה את צ'לסי. המשחק שוחק במגרשה הביתי של באיירן מינכן, האליאנץ ארנה. המשחק הסתיים בשוויון 1-1 ובדו-קרב הפנדלים שהתקיים כשהתוצאה הייתה 3-3 פטר צ'ך קלט בעיטה של שוויינשטייגר ולאחר מכן בבעיטה נוספת לזכות צ'לסי הפסידה באיירן בגמר. בעונת 2012/13, הפך שווינשטייגר לשחקן המרכזי בקישור של באיירן ובתום אותה עונה היה חלק חשוב מהקבוצה שזכתה בטרבל.
בשנת 2013, נבחר שוויינשטייגר לשחקן הגרמני של העונה בשל ביצועיו המרשים במדי באיירן מינכן. הוא תואר על ידי מאמן הקבוצה יופ היינקס כקשר האחורי הטוב ביותר בעולם. בעונת הטרבל של הקבוצה, הרשים שוויינשטייגר את מאמנו החדש בקבוצה פפ גווארדיולה. בחודש מאי 2015, כשבאיירן מינכן כבר הבטיחה את תואר האליפות לעונת 2014/15, כבש שוויינשטייגר את השער הראשון בניצחון 2-1 של באיירן על פרייבורג. ב-23 במאי 2015, כבש שוויינשטייגר בהופעתו ה-500 במדי באיירן מינכן.
קריירה > מנצ'סטר יונייטד

ב-11 ביולי 2015, הודיעה מנצ'סטר יונייטד כי הגיעה לסיכום עם באיירן מינכן על רכישת שוויינשטייגר, בתמורה ל-20 מיליון יורו ובכפוף לתנאים אישיים ובדיקות רפואיות. ב-13 ביולי, חתם שוויינשטייגר לשלוש שנים בקבוצה. ב-8 באוגוסט 2015, ערך שוויינשטייגר את הופעת הבכורה שלו במדי מנצ'סטר יונייטד כשעלה כמחליף בניצחון 1-0 על טוטנהאם הוטספר במחזור הראשון של הפרמייר ליג.
עם הגעתו של ז'וזה מוריניו לאימון הקבוצה לא קיבל כמעט דקות משחק, ואף נשלח להתאמן עם קבוצת המילואים של המועדון.
קריירה > שיקגו פייר

ב-21 במרץ 2017 חתם שוויינשטייגר בשיקגו פייר האמריקאית לעונה אחת. בהופעת הבכורה שלו במועדון הבקיע את השער הראשון לשיקגו פייר בתיקו 2-2 מול מונטריאול אימפקט.
ב-8 באוקטובר 2019 הודיע על פרישה מכדורגל.
נבחרת גרמניה

שוויינשטייגר הופיע לראשונה במדי נבחרת גרמניה במשחק ידידות נגד הונגריה. את שני השערים הראשונים שלו במדי הנבחרת הבקיע שוויינשטייגר ב-8 ביוני 2005, נגד רוסיה. שוויינשטייגר נכלל בסגל נבחרת גרמניה במסגרת מונדיאל 2006. באותו טורניר כבש שוויינשטייגר צמד במשחק על המקום השלישי מול פורטוגל אשר הסתיים בתוצאה 3-1 לטובת גרמניה.
במהלך מוקדמות יורו 2008 כבש צמד במשחק בו ניצחה גרמניה 13-0 את סן מרינו ושער נוסף במשחק מול סלובקיה, שהסתיים בתוצאה 4-1 לגרמניה.
בגיל 22 הספיק שוויינשטייגר לשחק 43 משחקים במדי גרמניה, המהווים שיא עבור שחקן גרמני בן גיל זה.
שווינשטייגר סיים כמלך הבישולים של שני גביעי עולם ברצף (פעמיים זכייה משותפת עם שחקנים אחרים), כאשר בישל 3 שערים הן במונדיאל 2006 והן במונדיאל 2010.
בספטמבר 2014 מונה לקפטן נבחרת גרמניה במקומו של פיליפ לאם שפרש מהנבחרת לאחר הזכייה במונדיאל 2014.
שווינשטייגר זומן על ידי המאמן יואכים לב ליורו 2016 על אף שסבל מפציעות רבות באותה עונה, ובמשחק הראשון של גרמניה בשלב הבתים מול נבחרת אוקראינה, נכנס כמחליף בדקות הסיום, והבקיע את השער השני בניצחון 2-0. שווינשטייגר שיחק בהמשך הטורניר בעיקר כמחליף, וזכה לשבחים על הופעתו מול נבחרת איטליה ברבע הגמר, כאשר נכנס כמחליף במקומו של סאמי ח'דירה שנפצע כבר בדקה ה-12, ושיחק עד לדקה ה-120 על אף שלא היה בכושר משחק מלא. לאחר המשחק, שהסתיים בתיקו 1-1, לשווינשטייגר הייתה הזדמנות לבעוט את הפנדל החמישי והמנצח עבור גרמניה בדו-קרב הפנדלים, אך הוא החטיא, והדו-קרב הוכרע רק לאחר שכל צד בעט תשע בעיטות, כאשר יונאס הקטור הבקיע את הפנדל המנצח. בחצי הגמר, ח'דירה עדיין היה פצוע ושווינשטייגר פתח בהרכב מול נבחרת צרפת, ושיחק היטב במחצית הראשונה, אך גרם לפנדל כאשר נגע בידו ברחבה בתוספת הזמן של המחצית הראשונה, אותו תרגם אנטואן גריזמן לשער יתרון צרפתי, ובהמשך צרפת ניצחה 2-0 וגרמניה הודחה מהיורו. ב-29 ביולי 2016 הודיע על פרישה מנבחרת גרמניה.
חייו האישיים

אחיו הגדול של שוויינשטייגר, טוביאס, כדורגלן גם הוא ומשחק בליגה הגרמנית השלישית.
בסטיאן שווינשטייגר ניהל מערכת יחסים ארוכה ומתוקשרת עם הדוגמנית הגרמניה שרה ברנדנר. השניים נפרדו ביולי 2014. ב-12 ביולי 2016 התחתן שווינשטייגר עם הטניסאית הסרבית אנה איבנוביץ'.
תארים

אליפות גרמניה (8): 2003, 2005, 2006, 2008, 2010, 2013, 2014, 2015
הגביע הגרמני (7): 2003, 2005, 2006, 2008, 2010, 2013, 2014
ליגת האלופות (1): 2013
סגנות: 2010, 2012
גביעי הליגה הגרמנית (3): 2004, 2006, 2007
הסופר קאפ הגרמני (2): 2010, 2012
אליפות העולם לקבוצות (1): 2013
הסופר קאפ האירופי (1): 2013
הגביע האנגלי: 2015/2016
גביע העולם בכדורגל (1): 2014
הערות שוליים

↑  nrg ספורט, שוויינשטייגר: "יונייטד היא התחנה האחרונה שלי באירופה", באתר nrg‏, 24 באוגוסט 2016
↑  בסטיאן שווינשטייגר עובר לשיקגו פייר מה-MLS, באתר וואלה, 21 במרץ 2017
↑  בסטיאן שווינשטייגר הודיע על פרישה: "אשאר נאמן לכדורגל", באתר וואלה, 8 באוקטובר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 141148705  ISNI: 0000 0000 7805 7147  LCCN: no2022030321  NTA: 436224364  RERO: 02-A027345116  VIAF: 120389042   WorldCat (עם VIAF): 120389042 
שוויינשטייגר במדי באיירן מינכן במהלך אימון, 2013
שוויינשטייגר חוגג את הזכייה בגביע העולם
ג'וזף אוסטין בנוול

| --- | --- |

 לידה:  1816 לונדון/סאות'ווארק-לואישהאם, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  1886 (בגיל 70 בערך) קנזינגטון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  בית הקברות קנסאל גרין 
 תקופת הפעילות:  1865–1886 (כ־21 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אוריינטליזם 
 אתר רשמי
 
ג'וזף אוסטין בנוול (באנגלית: Joseph Austin Benwell; ‏1816 – 1886) היה אמן, חרט ומאייר אנגלי. הוא היה בעיקר אמן בסגנון 'אוריינטליזם'. רבים מציוריו והתחריטים שלו התבססו על מסעותיו במזרח הקרוב והתיכון, בסין ובהודו, ולעיתים קרובות הופיעו שיירות גמלים, סצנות ערביות ותיאורים של החיים בהודו.
ביוגרפיה

בנוול נולד ב-26 במאי 1816 בלונדון, בנם השני של ג'וזף בנוול, רואה חשבון, ואשתו שרלוט.
משפחתו הייתה מהקווייקרים מאז סוף המאה ה-17 בברקשייר ואחר כך בסאמרסט ובריסטול. אביו ג'וזף נולד ביטון, סומרסט, אך בין 1810 ל-1824 לערך התגוררה המשפחה במשך כמה שנים בלונדון, שם נולדו מספר ילדים, לפני שעברה חזרה לאזור בריסטול. סבו של בנוול מצד אביו, ג'ון בנוול, היה המייסד של בית הספר סידקוט, בית הספר הקוואקרי בסומרסט עם הקמתו מחדש ב-1808.
ג'וזף אוסטין בנוול התחתן עם מריאן בולטון (1821–1892), אף היא אמנית מציגה, בלונדון ב-13 ביולי 1854.
מקורות שונים מספקים מידע מוגבל על מסעותיו של בנוול. ידוע שהוא נכנס לשירות בחברת הודו המזרחית בשנות הארבעים של המאה ה-19. הוא נסע להודו ולסין לפני 1853, והיה תושב בהודו ובבורמה זמן מה לפני 1856. הערך שלו ב"מילון הביוגרפיה ההודית" מתאר אותו כ"בולט בתיאור מקורי ואוהד של חיי הילידים, הנוף והמבנים בהודו, שצוירו כנראה במקום״. בשנים 1865–1866 הוא בילה זמן במצרים [5] וארץ ישראל. כשלא היה במסעותיו הוא התגורר בקנזינגטון, לונדון מתחילת שנות ה-60 ועד מותו ב-1886.
אחת מיצירותיו הידועות יותר היא הליטוגרפיה הצבעונית בבית החולים 1855 שמתארת את פלורנס נייטינגייל בתמונה איקונית וריאליסטית לכאורה בתור הגברת עם המנורה. גם בנושא של מלחמת קרים, הוא הפיק ליטוגרפיה צבעונית המתארת את ההשלכות של קרב עלמה "היום שאחרי הקרב" 1854.
בנוול היה מאייר פורה עבור פרסומים דתיים ויקטוריאניים שונים, במיוחד אלה שפורסמו על ידי חברות דתיות ומיסיונריות. וכן סדרת ספרי תמונות (האחרונה מכוונת לנוער ויקטוריאני) במהלך שנות ה-50 ועד אמצע שנות ה-60.
הוא אייר את העיתונים: The Illustrated London News ואת Sunday at Home במשך שנים רבות.
ג'וזף אוסטין בנוול גם סיפק איורים לכתבי עת ויקטוריאניים אחרים, אם כי לא בהכרח עם נושא דתי, הוא הפיק איורים על החיים ההודיים והמזרחיים עבור The Illustrated London News בין 1857 ל-1864.
בהמשך חייו התמקד בנוול בציורי צבעי מים וגואש בסגנון תנועת האמנות האוריינטליסטית. רוב יצירותיו בז'אנר זה צוירו מסביבות 1865 ועד סמוך למותו ב-1886.
הוא התמחה בציור בדואים ובמאהליהם ובשיירות החוצות את המדבר עם גמלים, לרוב עם חורבות עתיקות ברקע או עם 'גמל לבן' בציוריו. הוא צייר את ארץ ישראל וסיני בתקופה זו הוא הציג באופן נרחב ביותר, במוסדות כולל האקדמיה המלכותית, החברה המלכותית של אמנים בריטים, המכון המלכותי לציירים בצבעי מים, ומוסדות וגלריות אחרות ברחבי בריטניה. הוא גם הציג בתערוכה הבינלאומית של לונדון של 1873, ובסידני (1879–1880). ותערוכות בינלאומיות של מלבורן (1880–1881).
לא תועדו ילדים ששרדו מנישואיו של בנוול לאשתו מריאן.
הוא מת בביתו, בלונדון ב-13 במאי 1886, ונקבר בבית הקברות Kensal Green,
הערות שוליים

↑  Joseph Austin Benwell" in Boase, F., Modern English Biography, containing many thousand concise memoirs of persons who have died between the years 1851-1900 Vol iv, 1908
↑  Charles Edward Buckland, Dictionary of Indian biography, London, Sonnenschein, 1906
↑  Montpelier Square Area: Other Streets | British History Online, www.british-history.ac.uk
↑  'Sketch of a Ward at the Hospital at Scutari’
↑  memoryprints.com | Quality Prints, Frames & Canvas Art, www.memoryprints.com
↑  Christopher Wood, Christopher Newall, Margaret Richardson, Victorian Painters: The text, Antique Collectors' Club, 1995, ISBN 978-1-85149-171-1. (באנגלית)
↑  Yehoshua Ben-Arieh, Painting the Holy Land in the Nineteenth Century, Yad Izhak Ben-Zvi, 1997, ISBN 978-965-217-135-1. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1117828905  LCCN: nr93002195  RKD: 6686  ULAN: 500098753  VIAF: 31865246   WorldCat (עם VIAF): 31865246
ג'וזף אייבור לינטון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 ביולי 1900 
 פטירה:  1 במרץ 1982 (בגיל 81) 
 מדינה:  ישראל 
 תפקיד:  שגרירת ישראל בתאילנד (1954–1958) 
 
ג'וזף אייבור לינטון (באנגלית: Joseph Ivor Linton‏; 2 ביולי 1900 – 1 במרץ 1982) היה דיפלומט ישראלי.