stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האמת העירומה (סדרת טלוויזיה)
פרק מיוחד

בין הפרק החמישי לפרק השישי שודר פרק הסוקר מנקודת מבט מיוחדת את התקדמות החקירה בעניינה של הגר, הנעלמת כבר ארבעה ימים. בניגוד לפרקי הסדרה הרגילים, בהם סיפורי הדמויות השונות שזורים זה בזה במהלך הפרק, בפרק מיוחד זה נעשה מאמץ בעריכה לסדר עבור הצופה את המידע (בין השאר באמצעות תוספת של כתוביות), להפריד דמות מדמות ולאפשר תשומת לב לפרטים. הפרק היה באורך 50 דקות, בשונה משאר הפרקים שאורכם היה כחצי שעה.
הערות שוליים

↑  רותה קופפר, עשרה דברים לראות הערב, באתר הארץ, 3 בפברואר 2009
↑  מתן אברמוביץ', עכבר העיר, פורמט הסדרה "האמת העירומה" נמכר לשידור באירופה, באתר הארץ, 13 בינואר 2010
↑  לי-אור אברבך, ‏הסדרה "האמת העירומה" של ערוץ 10 נמכרה, באתר גלובס, 26 באוקטובר 2010
אופיר בר-זהר, HBO רכשה את הזכויות להפקת סדרת המשטרה "האמת העירומה", באתר TheMarker‏, 26 באוקטובר 2010
גיריות דבש

| גיריות דבש |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: סמוריים
תת־משפחה:: גיריות דבש
סוג:: גירית דבש
שם מדעי
 Mellivora ‏סטור, 1780

גיריות דבש (שם מדעי: Mellivorinae) היא תת-משפחה של טורפים ממשפחת הסמוריים החיים באפריקה ודרום אסיה ובעבר התקיימו גם באירופה. תת-משפחה זו מכילה סוג אחד – גירית דבש (Mellivora) ובו קיים כיום רק המין גירית הדבש, בעוד שני מינים מהסוג נכחדו. הסוג קרוב גם לסוגים הנכחדים Promellivora ולבני השבט הנכחד Eomellivorini, בו האאומליבורה והאקורוס.
הגירית מגיעה לאורך ממוצע של 55-77 ס"מ ולמשקל של 6 עד 12 ק"ג. היא בעלת ראש קשיח ועור עבה המגן עליה. צבעה שחור-לבן מה שמשמש כצבעי אזהרה לטורפים. מעט מאוד טורפים מאיימים על הגירית עקב התגוננותה המרשימה ועקב יכולתה להפריש נוזל מצחין מאחוריה.
גירית הדבש היא טורפת נועזת וחסרת פחד החיה במחילות ויכולה לגבור על טרף בגודל דומה לה, כשהיא ניזונה בין השאר מצמחייה, חרקים, זוחלים, עופות ויונקים קטנים והיא חסינה מארס של נחשים ארסיים.
מינים

גירית הדבש (Mellivora capensis)
גירית דבש בנפילד (Mellivora benfieldi) - נכחדה
Mellivora sivalensis - נכחדה
בתרבות > בספרות חז"ל

בתלמוד מבואר שגירית הדבש שמה מפגיע ואימתה מוטלת על האריה. ופירש רבי נתן מרומי בעל הערוך: "בריש גמרא דפרק המוציא יין במסכת שבת אימת מפגיע על ארי - פירוש חיה קטנה שהיא מהלכת בין רגלי הארי וצועקת בקול גדול וכששומע הארי את קולה מתפחד". ברש"י שם מסביר מדוע האריה פוחד: "מפגיע - חיה קטנה וקולה גדול, ושומע וירא שתהא בריה גדולה, ובורח". בפירוש רבינו חננאל אנו מוצאים את שם החיה בשפה הערבית: "מפגיע חיה קטנה שהיא מהלכת בין רגלי הארי וצועקת בקול גדול ומבהלת הארי ונקראת אל "פרנאך" בערבית فرانق.
בספר בן יהוידע מאת הרב רבינו יוסף חיים הבן איש חי כתב בזו הלשון; אך העולם אומרים; מפגיע זה מין חיה שקורין בלשון ערבי ני"ץ, והוא כמו חתול וכו', ויש לה בכפות ידיה בכל כף יותר מ-30 ציפורניים קטנים וחדים מאוד יותר מסכין, וכשרואה הארי קופץ עליו ויושב על כתיפיו, ומשם עולה על גולגולתו של הארי וחופר בו בציפורניים החדים שלו עד שנוקב עצם הגולגולת ומוצא המוח ואוכלו, והארי מפיל עצמו לארץ בעת שרוכב זה על כתיפו כדי לרומסו, ולא יכול לו כי זה הני"ץ תיכף נשמט לצידו השני, ובמעט רגעים גומר מלאכתו בציפורניו, וזאת החיה נקראת בלשון חכמינו ז"ל בשם מפגיע, וזה מתיישב יותר מפירש"י, וכו'. ויש בני אדם שהעידו; שראו בעיניהם מעשיו הנזכר שעשה בארי אצל שר אחד שהביא שניהם לשחק בם.
בתרבות > כסמל

גירית הדבש הפכה בשנת 2017 לסמל פלגת חה"ן (ספיר) של סיירת נח"ל, אשר מופיע על חולצות, דגלים ומדים של לוחמי הפלגה.
הערות שוליים

↑  מסכת שבת דף עז עמוד ב
↑  בערך "מפגיע"
| סמוריים |
| --- | --- | --- |
| סמורים | סמורים |  |
| סמור | הרמין • חמוס השלגים • חמוס מבאיש • חמוס סיבירי • סמור האמזונאס • סמור הררי • חמוס ערבות • סמור קולומביאני • סמור ארך-זנב • סמור יפני • סמור צהוב-בטן • חורפן אירופאי • סמור הרים אינדונזי • חמוס שחור-רגל • סמור מלאי • סמור מפוספס-גב • סמור מצרי |      |
| חורפן (סוג ומין יחיד) | חורפן אמריקאי |      |
| סמור פטגוני (סוג ומין יחיד) | סמור פטגוני |      |
| גריזונים | גריזונים |      |
| גריזון | גריזון גדול • גריזון קטן |      |
| סמור משויש (סוג ומין יחיד) | סמור משויש |      |
| חמוס מפוספס | חמוס מפוספס סהרי • בואש אפריקני |      |
| סמור אפריקאי (סוג ומין יחיד) | סמור אפריקאי |      |
| דלקים | דלקים |      |
| דלק | דלק הסלעים • דלק אמריקאי • דלק צהוב-גרון • דלק נילגירי • דלק אירופי • דלק יפני • דלק דייג • דלק סיבירי |      |
| גרגרן (סוג ומין יחיד) | גרגרן |      |
| טאירה (סוג ומין יחיד) | טאירה |      |
| גיריות | גיריות |      |
| גירית | גירית מצויה • גירית קוואקזית • גירית אסייתית • גירית יפנית |  |
| גירית דובית (סוג ומין יחיד) | גירית דובית |  |
| גירית סמורית | גירית סמורית בורנאית • גירית סמורית סינית • גירית סמורית ג'אווה • גירית סמורית בורמזית • גירית סמורית וייטנאמית |  |
| גיריות דבש | גיריות דבש |  |
| גירית דבש (סוג ומין יחיד) | גירית הדבש |  |
| גיריות אמריקאיות | גיריות אמריקאיות |  |
| גירית אמריקאית (סוג ומין יחיד) | גירית אמריקאית |  |
| לוטרות | לוטרות |  |
מרדכי זעירא

ערך זה עוסק במלחין שירי ארץ ישראל. אם התכוונתם לסופר ומחנך מנהל המדרשה באורנים, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  6 ביולי 1905 
 פטירה:  1 באוגוסט 1968 (בגיל 63) 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 שפה מועדפת:  עברית 
 
מרדכי זעירא ב-1953
בני הזוג זעירא
לוחית זיכרון על ביתו של מרדכי זעירא ברח' הירדן 15 בתל אביב
מרדכי זעירא (גְרֶבֶּן) (6 ביולי 1905 – 1 באוגוסט 1968) היה מחשובי המלחינים והפזמונאים הישראליים. כתב מנגינות לטובי המשוררים והפזמונאים, בהם יעקב אורלנד, נתן אלתרמן, אהרן אשמן ואלכסנדר פן. יצירותיו מושמעות גם כיום, חלקן בלבוש מודרני על ידי אמנים צעירים. בזמנו כונה "הטרובדור של הזמר העברי".
תולדות חייו

מרדכי זעירא נולד כדמיטרי מארק (מיטְיָה) גְרֶבֶּן בעיר קייב שבאימפריה הרוסית (כיום בירת אוקראינה). למד במגמת מכונאות בפוליטכניקום של קייב, אך עקב קשיי הפרנסה הפסיק לימודיו לאחר שני סמסטרים ועבר לעסוק בתפירת נעליים. בשנת 1924 נעצר עקב השתייכותו לתנועת הנוער הציונית "השומר הצעיר", אך קיבל היתר לעזוב את ברית המועצות ועלה לארץ ישראל בגיל 19. בארץ הצטרף לקיבוץ אפיקים (שאז נקרא "קיבוץ השומר הצעיר ס.ס.ס.ר."), ששכן אז ליד יבנאל. חברי הקיבוץ העלו הצגת אופרה עברית בשם "כרמלה". על התזמורת, שכללה קונצרטינה ונגני מסרק, ניצח זעירא, שהיה מוכשר בנגינה על מסרקים. בפי חבריו נקרא אז בשם "מסרקי".
לאחר חודשים אחדים עברה הקבוצה לעפולה והעלתה הצגה חדשה, "חולצה כחולה", ובה שירו הראשון של זעירא (מילים ולחן) הקרוי אף הוא "חולצה כחולה", שזכה לפופולריות רבה בקרב תנועות הנוער הסוציאליסטיות בארץ ישראל. משה הלוי, מייסד "האהל", שכנע את זעירא לעבור לתל אביב וללמוד משחק. בשנת 1927 החליט זעירא להפסיק את לימודי המשחק וללמוד הלחנה, בעיקר עם המוסיקולוגים שלמה רוזובסקי ודוד שור. החלטתו לעבור מלימודי משחק ללימודי מוסיקה נעשתה בעקבות מפגשו עם המלחין יואל אנגל בתיאטרון ה'אהל'. לאחר פטירתו של אנגל ב-1927 המשיך זעירא את קשריו עם המלחין שלמה רוזובסקי, שכתב גם הוא מוסיקה עבור אותו תיאטרון (ל'יעקב ורחל'). זעירא עבד אז במפעלי ים המלח ובמשך כשנה עלה בסופי שבוע לירושלים אל ביתו של רוזובסקי, כדי ללמוד אצלו. בתמורה העתיק עבורו זעירא תווים, לצורך מחקר אודות טעמי המקרא שכתב אז המלחין. בעידודו של רוזובסקי התוודע זעירא למוסיקה של מגוון העדות היהודיות בירושלים, כדי להכיר את "מקורות" המוסיקה היהודית מהם ישאב בעתיד. כמו כן, הוא למד גם אצל הפרופ' דוד שור - בהרצאות פומביות ובשיעורים פרטיים, שהפרופסור, שהבחין בכשרונותיו, והיה ער למצבו הכלכלי, לימד אותו בחינם, בביתו.
ב-1927 הכיר את שרה גוטמן, תלמידת סמינר לוינסקי לגננות, כששרו שניהם במקהלת "בית הלויים" של מנשה רבינא בתל אביב. השניים היו לבני-זוג, כעבור כמה שנים, בינואר 1933, נישאו בכפר ויתקין, וב-1935 נולד בנם היחיד, יובל.
בשנת 1928 פרסם עם יצחק שנהר אוסף שירי עלייה לירושלים, שבו כתב שנהר את המילים וזעירא את הלחנים. זעירא ראה בכך את ראשית יצירתו כמלחין. בשנה זו שינה את שם משפחתו ל"זעירא", בשל קומתו הנמוכה, בעצתו של הסופר אהרן אשמן.
מסוף שנת 1933 התפרנס למחייתו מעבודה בחברת החשמל, בתחילה כקורא מונים ואחר כך, בעקבות התקף לב, עבר לעסוק בהנהלת חשבונות. בהקשר זה כתב והלחין את השיר "שיר הרשת" ("הזקן מנהריים") על אודות פנחס רוטנברג. בשנת 1966 פרש לגמלאות.
במלחמת העולם השנייה התגייס זעירא לצבא הבריטי, נמנה עם מקימי להקת "מעין זה" של הבריגדה היהודית והלחין חלק משיריה, בהם "שלכת" ("עמוק העצב בעיניים"). כמו כן כתב אז בדרכו ברכבת למצרים את המילים של "שיר ההודיה" ולאחר מכן גם את הלחן.
תולדות חייו > רכישת פסנתר

זמן קצר אחר סיום מלחמת העצמאות בא אל ביתם של מרדכי ושרה זעירא בתל אביב חיים הלפרין, פרופסור לחקלאות שכתב גם שירים וביקש מזעירא להלחינם. הלפרין גילה שבדירתו של זעירא אין פסנתר.לשאלתו כיצד הוא מלחין ענה זעירא שלפעמים הוא שורק, ולפעמים דופק על השולחן, וכשאין ברירה והוא חייב להיעזר בפסנתר הוא הולך בלילות לגן הילדים של שרה אשתו ועובד על הפסנתר שנמצא שם. זעירא קנה פסנתר בתשלומים, אבל לא הצליח לעמוד בהם והפסנתר נלקח ממנו. פרופ' הלפרין פנה לרשויות ודרש שיימצא הסדר שיאפשר לזעירא לקבל פסנתר, וכך היה. הפעם זעירא לא נדרש לשלם במזומן, אלא החזיר את הכסף בנגינה. הוא היה נוסע בסופי שבוע לקיבוצים ומושבים ועורך בהם ערבי שירה בציבור.
תולדות חייו > שירים שנכתבו כתגובה למאורעות בארץ

זעירא היה קשוב למתרחש בארץ, וכמה משיריו הם תגובות בזמן אמת למאורעות שאירעו. כך לדוגמה, שירו "חמישה יצאו מולדת לבנות" הוא תגובה על רצח חמשת היהודים על ידי פורעים ערבים שעל שמם קרוי קיבוץ מעלה החמישה. שירו הנודע "לילה לילה" הולחן באחד מימי העוצר של השלטון הבריטי זעירא הלחין שניים משיריו של אלכסנדר פן לזכרו של אלכסנדר זייד. ביום השנה הראשון הלחין את השיר "שיר של זייד" ("פעם ועוד") (זייד נרצח שנה קודם), ושנתיים אחר כך הלחין את "אדמה אדמתי" (בטעות סוברים כי שיר זה הולחן ליום השנה הראשון.) שיר מפורסם נוסף שנכתב על ידו וע"י חברו אורלנד היה "שיר שמח" שנכתב לאחר רצח נוסעי אוטובוס במעלה העקרבים בשנת 1954 על ידי מסתננים מירדן. השניים נפגשו במועדון בתל אביב עם ראש הממשלה משה שרת, שהפציר בהם לכתוב שיר שיפיג את אווירת הנכאים ששררה בארץ בעקבות הרצח. השיר נכתב מיד והפך ללהיט גדול באותן שנים.
תולדות חייו > מאפיני יצירתו

בשיריו של זעירא קיים מיזוג של מזרח ומערב, אך בולטת בשיריו נימת הזמר החסידי שקלט עוד כילד מהבית וכן השפעת הלחן הרוסי. הצלחת שיריו מוסברת בהיותם קליטים אך בו בזמן יש בהם התפתחות פיוטית מעניינת ובעלת חן מלודי. יצירתו זכתה להערכה רבה והקנתה לו את התואר "הטרובדור של הזמר העברי".
כשנשאל לימים כיצד הוא מחבר את שיריו, השיב: "אני אוהב שירה וקורא הרבה שירים וחוזר וקורא. והנה יש אשר עם קריאה בשיר מסוים נרטט משהו בקרבי לפתע. אז כאילו נזרע הניגון ומתחילה 'נביטתו', אשר יש ותארך שעות, ימים, חודשים ואפילו שנים – עד שהלחן מופיע ויוצא לאור העולם".
תולדות חייו > מותו

זעירא נפטר מהתקף לב ב-1968 ונטמן בבית העלמין קריית שאול בתל אביב. הותיר אחריו את רעייתו, שרה ובנם היחיד, יובל.
שרה עסקה בהפצת שיריו לאחר פטירתו. היא יזמה את הוצאתם לאור של שני ספרים של שיריו - "עוד שיר אחד" ו"לילה לילה". כמו כן, הופק גם אלבום השירים "לילה לילה" שכולל 43 שירים ב-2 תקליטורים.
ארכיונו מופקד במחלקת המוזיקה בספרייה הלאומית בירושלים.
מיצירתו

לחן:
"למולדתי" (למילותיו של הלל ברגמן-אביחנן) (במקור "בשערי המולדת", וידוע גם כ"פקד ה'")
"היו לילות" (למילותיו של יעקב אורלנד)
"הנה תמו יום קרב וערבו" (למילותיו של נתן אלתרמן)
"לילה לילה" (למילותיו של נתן אלתרמן)
"כנרת" (למילותיו של אלכסנדר פן)
"על גבעות שייך-אבריק" (למילותיו של אלכסנדר פן)
"שמאל הירדן" (למילותיו של זאב ז'בוטינסקי)
"שיר שמח" (למילותיו של יעקב אורלנד)
"שירת הנודד" (למילותיו של אהרן אשמן, עיבוד גיל אלדמע, - "היי ציוניוני הדרך...")
"שועלי שמשון" (למילותיו של אורי אבנרי)
"ליל גליל" (למילותיו של נתן אלתרמן)
"אנו נושאים לפידים" (למילותיו של אהרן זאב)
"רק את לי נותרת" (למילותיו של עודד אבישר)
"יודקה" (למילותיו של עודד אבישר)
"שני שושנים" (למילותיו של יעקב אורלנד)
"מה אומרות עינייך" (למילותיו של יצחק שנהר)
"ניגון עתיק" (למילותיו של נתן אלתרמן)
"שיר אלייך" (למילותיו של יעקב אורלנד)
"שקט שקט, החנוכייה דולקת" (למילותיו של עמנואל הרוסי)
"שיר הכד" (למילותיו של אברהם חלפי)
מרדכי זעירא באסופת "מלחיני משוררים ישראלים" בעריכת דודו אלהרר, האתר של נילי דגן
"איה" (למילותיו של נתן אלתרמן)
מילים ולחן:
"שיר הרשת" (מוכר בשם "הזקן מנהריים")
"חולצה כחולה" (שירו הראשון)
"פיל פילון"
"שיר ההודיה" ("ליווית אותי ארצי")
ספרי שיריו

לילה לילה: משירי המלחין מרדכי זעירא; עורך גיל אלדמע, מבוא ופרטי מידע: אליהו הכהן, תל אביב: מפעלי תרבות וחינוך (הספרייה למוסיקה ע"ש נסימוב), 1998.
אלבומים שכולם מלחניו

יפה ירקוני עם תזמורת הד ארצי ומקהלת ציון, 1957
יהורם גאון, קסם מולדת, 1976
מרדכי זעירא: לילה לילה, 1998
גיתית שובל, לילה לילה, 1998
קרן הדר, מוזיקת לילה זעירא, 2006
פרסים ומחוות כבוד

1952 – פרס אלקוני (במסגרת פרס אנגל) למוזיקה עממית
הנצחה

רחובות נקראו על שמו בתל אביב וברעננה.
אקו"ם חילק פרס על שמו למלחינים, פזמונאים, מחברים ומעבדים של שירים.
חנן שלזינגר הלחין את ה"סוויטה הפסטוראלית" הכוללת 4 פרקים ומושתת על לחנים מאת זעירא ושרה לוי-תנאי
לקריאה נוספת

אליהו הכהן, "עוד שיר אחד רצה הוא לזמר", עת־מול, כג (1998), עמ' 14–16.
"היו לילות בין דגניה לכנרת: מרדכי זעירא (1905–1968)", בתוך: זאב ענר (עורך), המאה ועשרים במאה העשרים: מאה ועשרים אישים יהודים שהטביעו את חותמם בארץ ישראל במאה העשרים, אור יהודה: הד ארצי, תש"ס 1999.
שני שושנים: קונצרט משירי מרדכי זעירא (תכניה הכוללת צילומי מסמכים מקוריים מארכיון מרדכי זעירא המופקד בספרייה הלאומית), ירושלים 2015
הערות שוליים

↑  מרדכי זעירא - זֶמֶרֶשֶׁת - זמר עברי מוקדם, באתר www.zemereshet.co.il
↑  לזיכרונותיו של עמנואל הרוסי משהותם של השניים כאסירי ציון משוחררים בעיר אודסה, שם הכירו, ערב עלייתם ארצה, ראו עמנואל הרוסי, למרדכי זעירא בהגיעו לששים, דבר, 10 בספטמבר 1965.
↑  מרדכי זעירא באתר המרכז לחקר המוסיקה היהודית, האוניברסיטה העברית בירושלים
↑  זהו גם עברות מילולי של שם משפחתו המקורי, "גְרֶבֶּן" (Гребень), שפירושו ברוסית מסרק.
↑  מָרְדְּכַי, באתר www.zemereshet.co.il
↑  על שרה זעירא (1910–2001), גננת וזמרת חובבת, ראו שרה זעירא באתר זמרשת; סמדר שיר, הקדשה זעירא לאשת זעירא, מעריב, 7 בנובמבר 1976; תלמה אדמון, שרה זעירא זוכרת הכל, מעריב, 12 בנובמבר 1986. הכתוב שעל מצבת קברה היא פרפרזה על ההקדשה שכתב לה זעירא עם צאת ספר שיריו הראשון: "לשופטת חסרת הרחמים, למעודדת חסרת התקדים, למבצעת להדהים" (דף באתר ההנצחה "נשמה").
↑  שיר ההודיה, באתר זמרשת
↑   בן שלו, מה הסוד שהפך את מרדכי זעירא לאחד מגדולי המלחינים של תקופת היישוב?, באתר הארץ, 17 באוקטובר 2018
↑  שיר של זייד, דבר, 27 ביוני 1939.
↑  סיפורו של שיר, באתר www.plaot.com
↑  דברים אלה אמר לישראל שליטא, בריאיון שערך במסגרת כתיבת ה"אנציקלופדיה למוסיקה" שלו, שראתה אור בשנות ה-50. ראו ישראל שליטא, מרדכי זעירא: (במלאות שנה למותו), דבר, 18 באוגוסט 1969.
↑  ארכיון מרדכי זעירא באתר הספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311732505171  PLWABN: 9810696374705606  BnF: cb16546942j (data)  GND: 1144190967  ISNI: 0000 0000 6700 8884  LCCN: no99013785  MusicBrainz: 94d26a3f-658b-43b2-9677-eee55e0203a8  VIAF: 46392164   WorldCat (עם VIAF): 46392164
האקס המיתולוגי

| --- | --- |

 סוגה:  דרמה, קומדיה
 יוצרים:  סיגל אבין, גיל לוי, אליאור רייסינגשיט קשת
 בימוי:  סיגל אבין
 שחקנים:  טלי שרון, ורד פלדמן, איתי טיראן, עומר ברנע, יפתח קליין, רננה רז, יעל שרוני
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית 
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  11
 הפקה
 חברת הפקה:  ניסן הפקות
 אורך פרק:  45
 שידור
 רשת שידור:  קשת
 תקופת שידור מקורית:  מאי 2007 – יולי 2007
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
האקס המיתולוגי היא סדרת טלוויזיה ישראלית דרמטית-קומית, אשר הופקה על ידי קשת, ושודרה בערוץ 2 בקיץ 2007. הסדרה נוצרה ובוימה על ידי סיגל אבין. הסדרה כללה 11 פרקים וזכתה למדרוג ממוצע של כ-20%.
עלילה

הסדרה, עוקבת אחרי מיכל גולן (טלי שרון), רווקה בת 30, אשר יצאה בחייה עם גברים רבים מאוד.
בעת ביקור אצל מגדת עתידות, כדי לנסות ולגלות אם ומתי תתחתן, אומרת לה מגדת העתידות שכבר פגשה ונפרדה מאהבת חייה, ושאם לא תמצאנו השנה היא לא תתחתן לעולם ותישאר בודדה כל חייה.
מיכל מכינה רשימה של הגברים אותם זרקה, ומתחילה במסע חיפוש אחריהם. היא מוצאת אותם אחד אחד, וכאשר היא מגלה שהם אינם מתאימים לה, היא מסמנת קו על שמם במחברתה.
אל המסע הארוך והמפרך מצטרפים שלושת חבריה הטובים, שחושבים שהמסע חסר סיכוי, אך מיכל ממשיכה בחיפוש אחר האחד ולא מאבדת תקווה.
שחקנים ודמויות

מיכל גולן (טלי שרון) – רווקה, המנסה לאתר את אהבת חייה.
יואל (פישי) פישמן (איתי טיראן) – שכן של מיכל. בתחילת העונה נמצא בזוגיות עם סקאי והם נפרדים לאחר שהיא בוגדת בו.
ניר ששון (עומר ברנע) – בן 26, ידיד של מיכל. סטודנט למשחק שנה שנייה.
סקאי (ורד פלדמן) – בת זוגו לשעבר של פישי.
רגב (יפתח קליין) – אחד האקסים של מיכל. נכה בכיסא גלגלים.
ראובן (מוטי גלעדי) – אביה של מיכל. שמרן ובעל דעות גזעניות.
בתפקידי האקסים בסדרה: זהר שטראוס, עפר שכטר, גיא לואל, רודי סעדה, וילי סימס, הנרי דוד, מיה דגן ושמיל בן ארי.
גרסה אמריקאית

הסדרה שודרה במקור במאי - יולי 2007 ולאחר שידורה, בספטמבר 2007, רכשה רשת פוקס האמריקאית את פורמט הסדרה על מנת להפיק סדרה דומה. תחילה הופקה תוכנית פיילוט, במאי 2008 החלו הצילומים בארצות הברית.
הגרסה האמריקאית בהפקת פוקס, שנקראת "The Ex-List" (אנ'), שודרה ברשת CBS החל מ-3 באוקטובר 2008, והורדה לאחר שידור של ארבעה פרקים בלבד, עקב רייטינג נמוך וביקורות גרועות.
למרות שבוטלה, 13 הפרקים שהוזמנו על ידי CBS הופקו וזמינים במארז ה-DVD של הסדרה שיצא בארצות הברית.
בישראל, הגרסה האמריקאית שודרה בערוץ YES Stars Drama.
הערות שוליים

↑  רותי זוארץ, ‏סגירת האודישנים של "כוכב נולד" מובילה את הטבלה עם 31.1% רייטינג, באתר גלובס, 10 ביוני 2007
↑  פבלו אוטין, ‏אתמול בערב נישקתי בחורה, באתר גלובס, 6 בדצמבר 2006
↑  רותה קופפר, אולפני פוקס קנו את הפורמט של הסדרה הישראלית "האקס המיתולוגי", באתר הארץ, 30 בספטמבר 2007
↑  גלי ברגר, בארה"ב יחפשו את "האקס המיתולוגי" - רשת CBS הזמינה פיילוט מהסדרה, באתר הארץ, 1 באוקטובר 2007
↑  רותה קופפר, הגרסה האמריקאית לסדרה "האקס המיתולוגי" תעלה בסתיו, באתר הארץ, 15 במאי 2008
↑  ברק דיקמן, המסך המפוצל, "האקס המיתולוגי": הלהיט הבא בארה"ב?, באתר הארץ, 9 בספטמבר 2008
↑  חן חדד, עכבר העיר, "האקס המיתולוגי" עלתה לשידור בארה"ב, באתר הארץ, 5 באוקטובר 2008
↑  לי-אור אברבך, ‏אבי ניר: "כשאנחנו מפתחים תוכנית, אנחנו חושבים איך היא תבלוט בחו"ל", באתר גלובס, 17 במאי 2012
לינה מדינה

| --- | --- |

 לידה:  23 בספטמבר 1933 (בת 91) Ticrapo District, פרו 
 מדינה:  פרו 
 ידועה בשל:  היולדת הצעירה ביותר הידועה בהיסטוריה
 בן או בת זוג:  Raúl Jurado 
 מספר צאצאים:  2 
 
לינה מדינה (Lina Vanessa Medina Vásquez ; נולדה ב-27 בספטמבר 1933) היא פרואנית שילדה בגיל חמש שנים, שבעה חודשים ו-17 ימים לפני הלידה ובכך הייתה ליולדת הצעירה ביותר הידועה בהיסטוריה.
מדינה התחילה לקבל את המחזור החודשי בגיל שמונה חודשים. היו לה שחלות של אישה בוגרת, כנראה כתוצאה ממחלה הורמונלית. בגיל ארבע היו לה שדיים מפותחים ושער ערווה.
עם התנפחות הבטן בשלבים המוקדמים של הריונה החשש היה לגידול בבטנה, והיא הובאה לבית-החולים על ידי הוריה כשהייתה בת 5. אך בבית החולים קבעו שמדובר בהריון וכי מדינה אוחזת כבר בחודש השביעי להריונה. ד"ר חררדו לוזדה גם לקח את מדינה ללימה, בירת פרו, כדי שמומחים אחרים יוודאו שהיא אכן בהריון. ב-14 במאי 1939, חודש וחצי לאחר האבחון הראשוני, היא ילדה בן בניתוח קיסרי שבוצע על ידי המנתחים ד"ר חראדו לוסאדה (Lozada) וד"ר בוסלו (Busalleu) והמרדים ד"ר קולרטה (Colareta).
בתחילה, הואשם אביה בכך שהוא אבי התינוק ונכלא בעוון גילוי עריות; הוא שוחרר לאחר מכן מחוסר ראיות. זהות אבי התינוק אינה ידועה. הבן, חררדו (שנקרא על שם הרופא שלה), שקל בלידה 2.7 קילוגרם. בשנות ילדותו המוקדמות גדל הילד באשליה שמדינה היא אחותו, אך בגיל 10 נודע לו שהיא למעשה אמו. הוא גדל והיה בריא, ומת ב-1979 בגיל 40 כתוצאה ממחלת עצמות. אין קשר מוכח בין מחלתו לבין הגיל הצעיר של אמו כשילדה אותו.
לכשבגרה נישאה מדינה לראול חוראדו והביאה איתו ילד ב-1972. השניים מתגוררים במחוז עני בלימה שנקרא "שיקגו הקטנה".
מדינה איננה מדברת על הנושא בפומבי וסירבה לריאיון עם רויטרס בשנת 2002.
אברהם אבידן

הרב אברהם משה אבידן (זמל; ה' באלול ה'תרצ"ח, 1938 – י"ז בשבט ה'תשפ"א, 30 בינואר 2021) היה ראש ישיבת ההסדר שעלבים. קודם לכן כיהן כסגן הרב הראשי לצה"ל בדרגת אלוף-משנה.
ביוגרפיה

נולד בה' באלול ה'תרצ"ח לרב מרדכי זמל (לימים, רב המושבה תל מונד) ולחיה דאבא בת הרב יצחק אפשטיין.
למד בישיבת תפארת ציון בבני ברק (שם פגש את החזון איש ונבחן מפיו), בישיבת תפארת צבי ובישיבת חברון. נשא את רות בת הרב ירמיהו רלב"ג, נכדתו של הרב רפאל קצנלנבוגן. לאחר נישואיו למד בכולל "קדשים" של הרב מרדכי אליפנט בחברותא עם הרב עזריאל אוירבך. לאחר מכן למד במכון הרי פישל, וכן למד והתקרב אל הרב יוסף שלום אלישיב.
בשנת 1966, במהלך לימודיו בישיבה, פנה אל הרב הראשי לצה"ל, אלוף שלמה גורן בבקשה להתגייס לרבנות הצבאית. לאחר ראיון ארוך, קיבל אותו הרב גורן, והוא התמנה לרב חטיבת ירושלים. כיהן כרב פיקוד המרכז בדרגת סגן אלוף וכסגן הרב הראשי לצה"ל אלוף גד נבון לענייני הלכה בדרגת אלוף-משנה. בעת שירותו כרב פיקוד המרכז, עורר סערה זוטא כאשר פרסם מאמר בחוברת של רבנות הפיקוד שבו כתב כי בעת מלחמה מותר לפגוע באזרחים חפים מפשע כי "אין מבחינת ההלכה לתת אמון בגוי ויש לחשוש שמא הוא יביא תועלת לאויב". בעקבות הדברים הורה הרמטכ"ל לגנוז את החוברת. נחשב לאחד המועמדים המובילים לרשת את הרב נבון ב-1987, אולם לבסוף הוחלט שהרב נבון יישאר בתפקיד, והרב אבידן השתחרר מצה"ל. שמו עלה כמועמד להחליף את הרב בצלאל ז'ולטי כרבה האשכנזי של ירושלים.
לאחר שחרורו התמנה לר"מ השיעורים הגבוהים בישיבת ההסדר שעלבים. ב-1992, לאחר פרישת ראש הישיבה הרב מאיר שלזינגר, התמנה במקומו לראשות הישיבה, תפקיד שאותו נשא עד שנת 2005.
לאחר פרישתו מן התפקיד עבר להתגורר עד לפטירתו בשכונת הר נוף בירושלים, והתמסר ללימוד וכתיבה תורנית. באותה העת למד בחברותא עם הרבנים משה שמואל שפירא ומשה שטרנבוך.
נפטר בשבת, 30 בינואר 2021 (י"ז בשבט ה'תשפ"א), ונקבר בהר המנוחות.
ספריו

שבת ומועד בצה"ל – בירורים הלכתיים בנושא שבת ומועדים בצה"ל (ירושלים, תש"ן). ספר זה נחשב כאחד מספרי היסוד בפסיקת הלכה צבאית.
דרכי חסד – הלכות לעוסקים ב"חסד של אמת": זיהוי חללים, קבורה, התרת עגונות ואבלות (ירושלים, תשל"ח. מהדורה שנייה שעלבים תשל"ז). ספר זה נחשב כאחד מספרי היסוד בפסיקת הלכה צבאית.
משא בהר – בירורים הלכתיים בנושאי צבא, ביטחון וארץ ישראל (ירושלים, תשס"ו).
שמירת הנפש כהלכתה – הלכות שמירת הנג"ב – נפש, גוף ובריאות (ירושלים תשע"ז).
תורת תמורה – חידושים על מסכת תמורה (ירושלים, תשע"ה).
אמרות מלך – על משנה תורה לרמב"ם, הלכות מלכים ומלחמותיהם (ירושלים, תשע"ב)
אהבת צדקה – הלכות צדקה ומעשר כספים (ירושלים, תשס"ח. מהדורה שנייה תשע"ט).
הערות שוליים

↑  גיא עזרא, ‏ראש ישיבת שעלבים לשעבר הרב אברהם אבידן זצ"ל הלך לעולמו, באתר "סרוגים", 30 בינואר 2021
↑  הלוויית סג"מ מרדכי גרידי, על המשמר, 14 באפריל 1974
↑  דוד שחם, מין פרק הגות, על המשמר, 4 באפריל 1975
↑  הרמטכ"ל הורה לגנוז חוברת אנטי-ערבית של הרבנות הצבאית, על המשמר, 6 במאי 1975
↑  מנחם רהט, חדש בצה"ל: רב ראשי וגם קצין דת ראשי, מעריב, 24 בדצמבר 1986
↑  משה הורוביץ, היחידה המתרחבת ביותר בצה"ל, כותרת ראשית, 28 בינואר 1987
↑  אל"ם אבידן - מועמד לרב ראשי, כל העיר (ירושלים), 3 בדצמבר 1982
↑  חזקי ברוך, ראש ישיבת שעלבים הרב אברהם משה אבידן הלך לעולמו, באתר ערוץ 7, 30 בינואר 2021
↑  אברהם משה אבידן, באתר GRAVEZ.
1 2  אל"ם הרב אברהם אבידן זצ"ל, באתר צה"ל
חתול אמריקני קצר-שיער

| --- | --- |

 מיון
 משפחה:  חתוליים
 מין:  חתול בר
גור חתול אמריקני קצר-שיער
חתול אמריקני קצר-השיער הוא גזע של חתול הבית.
היסטוריה של הגזע

המתיישבים שהגיעו מאירופה לצפון אמריקה לקחו עמם בספינותיהם חתולים כדי שיגנו על החוות ומחסני המזון מפני עכברים. קיימות עדויות שעל המייפלאור היו חתולים שנלקחו על מנת לצוד עכברים. בבואם לאמריקה, נאלצו החתולים הללו להתאים את עצמם לסביבה החדשה, ותוך כדי זיווג בינם לבין עצמם, פיתחו מאפיינים ומראה ייחודיים. בראשית המאה העשרים גזעי חתולים זרים שיובאו לאמריקה (ארוכי-פרווה וסיאמיים) איימו לשנות את "חתולי החווה" היפים ובעלי האופי הנוח. בניסיון להציל את הזן, מגדלים בחרו את החתולים הטובים ביותר והחלו בתוכנית של גידול בררני, על מנת לשמר את המראה והאופי כשהדגש היה על דוגמת הפרווה המרהיבה. גזע זה הוא אחד מחמשת הגזעים הראשונים שנרשמו והוכרו כגזע על ידי אגודת חובבי החתולים האמריקאית, בשנת 1906. במקור, נקרא הגזע "קצר-שיער מבוית" (Domastic Shorthair). בשנת 1966 הוחלט לשנות את שם הגזע ל"קצר-שיער אמריקני" (American Shorthair) כדי להדגיש את האפיון האמריקאי שלו, ולהבדילו מגזעים קצרי-שיער אחרים. זהו חתול גזעי לכל דבר שאינו דומה לחתולי האסמים והמשוטטים האמריקאיים. החתול הגזעי הראשון שנרשם היה מסוג עשן כחול שנקרא באסטר בראון. הגזע התקבל על ידי כל ארגוני החתולים האמריקניים בשנות ה-60. חתולים אלה מוצגים בתערוכות החתולים בהצלחה רבה בכל רחבי ארצות הברית.
מבנה כללי

לעומת קרובו הבריטי קצר השיער, האמריקאי הוא חתול אתלטי, בעל גוף גדול ומוצק יותר. זהו חתול חזק ובריא, אשר אינו מצריך טיפוח מיוחד, כמו כן הגזע אינו סובל ממחלות גנטיות אופייניות.
גודל ומשקל: הזכרים גדולים משמעותית מהנקבות, משקלם של הזכרים הוא 5–7 ק"ג, והנקבות שוקלות בין 3.5–5.5 ק"ג. החתול מגיע לגודלו המלא בגיל 3–4 שנים.
תוחלת החיים של הגזע היא 15–20 שנים.
מוכרים כמעט 80 צבעים ודוגמאות פרווה שונות לגזע. צבעים חלקים: שחור, כחול, אדום, קרם ולבן, עשן, קמיאו ושיידד, ביקולור, קליקו וואן.
דוגמת הפרווה הפופולרית היא הטאבי על כל גווניו כאשר הפופולרי ביותר הוא הטאבי הכסוף.
הערות שוליים

↑  CFA אתר האגודה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544227905171