stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוקני
שם

הם מוזכרים כאוקני (uceni, ucermi גם) על ידי פליניוס הזקן (המאה ה-1 לספירה) ועל הטרופאום אלפיום כאחד מהשבטים האלפינים. שמם שם מצוין כ-אוקנוס (גם cennos sennos ,scennos) על ידי ההיסטוריון הרומי לוקיוס אנאוס פלורוס. הצורה Ikónioi (Ἰκόνιοι) שניתנה על ידי סטראבון (תחילת המאה ה-1 לספירה) היא ככל הנראה גרסה של השם האתני.
משמעות השם נותרה מעורפלת, אם כי ככל הנראה מדובר במקור קלטי. ניתן להשוות את זה עם המילה העליונה אוקנה בגלטיה.
גאוגרפיה

שבט האוקני חיו כאמור בעמק רומאנש, באזור אוזאן.  הטריטוריה שלהם הייתה ממוקמת דרומית לגראיוקלי, מערבית לבלאקי, סגובי ובריגיאני, צפונית ל-Tricorii, ומערבית לוורטמוקורי (Vertamocorii (Narbonensis)) ולאלוברוגים.
ישובים ידועים בקטוריסיום (Le Bourg-d'Oisans),Mont-de-Lan, ו-Durotincum (ליד La Grave ו-Villar-d'Arêne).
היסטוריה

הם מוזכרים על ידי פליניוס הזקן כאחד מהשבטים האלפיניים שנכבשו על ידי רומא בשנים 16–15 לפני הספירה, וששמו נחקק על הטרופאום אלפיום.(אנ') (הוא מזכרת ניצחון רומי (tropaeum) לחגיגת ניצחונו המכריע של הקיסר אוגוסטוס על השבטים שאכלסו את האלפים)
לקריאה נוספת

Pliny (1938). Natural History. Loeb Classical Library. תורגם ע"י Rackham, H. Harvard University Press. ISBN 978-0674993648.
Strabo (1923). Geography. Loeb Classical Library. תורגם ע"י Jones, Horace L. Harvard University Press. ISBN 978-0674990562.
ביבליוגרפיה

Barruol, Guy (1969). Les Peuples préromains du Sud-Est de la Gaule: étude de géographie historique. E. de Boccard. OCLC 3279201.
Falileyev, Alexander (2010). Dictionary of Continental Celtic Place-names: A Celtic Companion to the Barrington Atlas of the Greek and Roman World. CMCS. ISBN 978-0955718236.
Graßl, Herbert (2006). "Ucenni". Brill's New Pauly. doi:10.1163/1574-9347_bnp_e1223950.
Talbert, Richard J. A. (2000). Barrington Atlas of the Greek and Roman World. Princeton University Press. ISBN 978-0691031699.
הערות שוליים

↑  Pliny. Naturalis Historia, 3:20; Corpus Inscriptionum Latinarum 5:7817.
↑  Florus. Epitome, 2:22:4.
1 2 3  Falileyev 2010, s.v. Ucennii.
↑  Barruol 1969, p. 41.
↑  Barruol 1969, pp. 320–323.
↑  Graßl 2006.
↑  Talbert 2000, Map 17: Lugdunum.
↑  Barruol 1969, p. 322.
↑  Pliny. Naturalis Historia, 3:20.
ניקי פרנץ'

| --- | --- |

 לידה:  26 בספטמבר 1964 (בת 60) קרלייל, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1992
 מקום לימודים:  West Kent College, Homewood School 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 www.nickifrench.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ניקי פרנץ' (באנגלית: Nicki French; נולדה ב-26 בספטמבר 1964) היא זמרת אנגלייה.
ביוגרפיה

פרנץ' נולדה במחוז קאמבריה ולה שתי אחיות ואח.
ב-1994 היא התפרסמה שביצעה גרסת כיסוי לשיר "Total Eclipse of the Heart" של בוני טיילר, השיר דורג חמישי במצעד הסינגלים הבריטי ומכר מעל 250,000 עותקים בבריטניה, השיר גם זכה להצלחה בארצות הברית כשנכלל בבילבורד הוט 100.
הסינגל השני שהוציאה "For All We Know" שהיווה גרסת כיסוי לשירם של הקרפנטרז זכה להצלחה פחותה.
ב-1995 יצא אלבומה הראשון "Secrets" אשר עותקיו נמכרו רבות במדינות שונות.
ב-2003 הייתה הזמרת הבריטית היחידה להופיע בספיישל טלוויזיוני של ה-ABC הנקרא "The Disco Ball".
היא שיחקה במספר הצגות ומחזות זמר ובהן "סינדרלה", שם גילמה את הפיה, "היפהפייה הנרדמת" ו"אנני", לאחר מכן ביצעה סיבוב הופעות ברחבי אירופה.
ב-1993 היא נישאה למוזיקאי גאווין מאלט, לאחר מכן הם התגרשו.
אירוויזיון

היא נבחרה לייצג את הממלכה המאוחדת באירוויזיון 2000, עם שירה "Don't Play That Song Again" שהגיע למקום ה-16.
ב-2002 הייתה שופטת בתחרות לבחירת נציג אסטוניה לאירוויזיון.
ב-2003 הביעה עניין לייצג בשנית את מדינתה בתחרות, אך לבסוף לא השתתפה בגמר הלאומי, בשנה זו השתתפה בתוכנית "החוליה החלשה" בפרק ספיישל של אירוויזיון.
סוגיונטי

הסוגיונטי (בלטינית: Sogionti) היו שבט גאלי ששכן סביב סיסטרון (Sisteron) של ימינו בתקופת הברזל.
שם

הם מוזכרים כ-Sogionti על-ידי פליניוס הזקן (המאה ה-1 לספירה), וכ-Sogionti ו-Sogion[ti]or(um) על כתובות.
משמעות השם נותרה מעורפלת. גיא בארו השווה את האלמנט הראשון לטופונים Soio.
גאוגרפיה

בני השבט הסוגיונטי חיו בעמק האמצעי של נהר דוראנס (אנ'), סביב סיסטרון (אז Segustero) של ימינו. השטח שלהם היה ממוקם צפונית לריאי מערבית לבודיונטיקי, מזרחית לווקונטי ודרומית לסבאגיני.
הם היו כנראה חלק מהקונפדרציה הווקונטית.
היסטוריה

הם מוזכרים על ידי פליניוס הזקן כאחד מהשבטים האלפיניים שנכבשו על ידי רומא בשנים 15–16 לפני הספירה, וששמו נחקק על הטרופאום אלפיום.
לקריאה נוספת

Pliny (1938). Natural History. Loeb Classical Library. תורגם ע"י Rackham, H. Harvard University Press. ISBN 978-0674993648.
ביבליוגרפיה

Barruol, Guy (1969). Les Peuples préromains du Sud-Est de la Gaule: étude de géographie historique. E. de Boccard. OCLC 3279201.
Falileyev, Alexander (2010). Dictionary of Continental Celtic Place-names: A Celtic Companion to the Barrington Atlas of the Greek and Roman World. CMCS. ISBN 978-0955718236.
Rivet, A. L. F. (1988). Gallia Narbonensis: With a Chapter on Alpes Maritimae : Southern France in Roman Times. Batsford. ISBN 978-0-7134-5860-2.
Talbert, Richard J. A. (2000). Barrington Atlas of the Greek and Roman World. Princeton University Press. ISBN 978-0691031699.
הערות שוליים

↑  Pliny. Naturalis Historia, 3:20.
↑  5:7817, 12:1871.Corpus Inscriptionum Latinarum
↑  Falileyev 2010, s.v. Sogiontii.
↑  Barruol 1969, p. 284.
↑  Barruol 1969, pp. 284–285.
↑  Talbert 2000, Map 16: Col. Forum Iulii-Albingaunum.
↑  Barruol 1969, pp. 278–284.
↑  Rivet 1988, pp. 16, 286.
חיפה 87'

"חיפה 87'" הוא שם אלבומו השלישי של היוצר והפסנתרן דניאל סלומון. האלבום יצא בשנת 2007 וכולל 11 שירים. אלבום זה לא הצליח מבחינה מסחרית. את כל המילים והלחנים כתב סלומון, למעט "ארצות החום" שכתבה והלחינה שילה פרבר. באלבום זה חוזר סלומון אל ילדותו בעיר חיפה של לפני עשרים שנה. השיר "חיפה 87'" הוא מעין ביוגרפיה על ילדותו.
לא היה אף פרח, כן, כולם היו קוצים, היית צריך להיזהר כשאתה עובר קרוב מדי לאנשים
סינגלים

לקראת צאת האלבום ב-2007 שוחרר הסינגל "הייתכן" שזכה להצלחה גדולה יחסית בתחנות הרדיו ושהה מספר שבועות במקומות הראשונים במצעדי תחנות הרדיו (ברשת ג' השיר שהה 4 שבועות בראש) במקביל לצאת השיר יצא קליפ לערוץ המוזיקה. סינגלים נוספים שיצאו מהאלבום היו "איתך" (לו צולם קליפ שזכה להצלחה סבירה בערוץ המוזיקה) "היי", ו"הכל נרגע".
רשימת שירים

הייתכן
איתך
הכל נרגע
היי
חיפה 87'
מסובכת
ארצות החום (מילים ולחן: שילה פרבר)
ארץ יפה
ראשים לזנבות
אהובתי
חללית האם
יזן נסאר

יזן נסאר (בערבית: يزن نصّار; נולד ב-6 במאי 1997) הוא כדורגלן ערבי־ישראלי המשחק בעמדת המגן השמאלי בהפועל תל אביב.
קריירה

נסאר נולד בטורעאן והתחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של צעירי טורעאן מליגה ב'. נסאר התבלט כבר בצעירותו ובעונת 2013/2014 כבש 40 שערים במדי קבוצת הנערים והנוער לסירוגין. ב-30 באוקטובר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 2-1 למ.ס. דבורייה. ב-8 בדצמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בהפסד 3-1 להפועל אום אל-פחם.
בקיץ 2017 נסאר חתם בהפועל כאוכב. בעונה זו כבש 4 שערים בקבוצה והיה שותף לעלייה שלה לליגה א'.
בקיץ 2020 חתם בבני סכנין מליגת העל. ב-9 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-2 נגד הפועל חיפה. ב-2 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בתיקו 2-2 נגד הפועל באר שבע. בקיץ 2022 קרע את הרצועה הצולבת במהלך משחק הכנה נגד מכבי בני ריינה.
ב-20 ביולי 2023 חתם בבני יהודה. בספטמבר  2024 חתם בקבוצת הפועל תל אביב
תארים

ליגה ב' צפון א': 2017/2018
הערות שוליים

↑  יגאל גולדשטיין, ‏בדיקה מצאה: קרע ברצועה הצולבת ליזן נאסר, באתר ערוץ הספורט, 26 ביולי 2022
↑  אופיר סער‏, הפועל תל אביב החתימה את יזן נסאר לעונה אחת, באתר וואלה, 12 בספטמבר 2024
הרי וו-יי

נהר תשעת הפיתולים ברכס הרי וו-יי
הרי ווּ-יִי (בסינית: 武夷山; בפין-יין: Wǔyí Shān) הם רכס הרים בנציבות נָאנְפִּינְג שבצפון מחוז פוג'יין, על הגבול עם מחוז ג'יאנגשי בסין. זהו אחד האזורים העשירים ביותר במגוון הביולוגי בדרום-מזרח סין. הרכס הוא אתר תיירות פופולרי, והוא כולל כמה מנופי הטבע היפים ביותר בסין. הרי וו-יי הם גם המקור לכמה מסוגי התה הידועים בעולם: תה אולונג, ובמיוחד המין המכונה תה דה חונג פאו ("גלימה אדומה גדולה"), ומין התה השחור המכונה תה לפסנג סושונג.
הרכס הוכר ב-1999 על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית טבעי ותרבותי בשם "הר וויי".
גאוגרפיה > תיאור

הרי וו-יי שוכנים בדרום-מזרח סין בין העיר וויישאן בנציבות נָאנְפִּינְג שבצפון מחוז פוג'יין, לעיירה וויישאן בנציבות העירונית שָׁאנְגְזָ'או (上饒, פין-יין Shàngráo) במחוז ג'יאנגשי. האזור מקושר לרשת הכבישים באמצעות הכביש המחוזי מספר S303. רכס ההרים משתרע על שטח של 70 קמ"ר, בין קווי הרוחב '32 27° ו-'55 27° צפון, ובין קווי האורך '24 117° ו-'02 118° מזרח. זהו רכס ההרים הגבוה ביותר בדרום-מזרח סין, ומשום כך הוא מכונה "גג מזרח סין". הרכס הוא קו פרשת המים בין היובלים של חלקו התחתון של נהר היאנגצה בצפון, ליובלים של הנהר מין בדרום. בשטח הרכס מצויים נופים מגוונים של עמקי נהרות מתפתלים שבגדותיהם צוקים תלולים בצורת כיפות או עמודים מגוונים, עמקים וקניונים עמוקים, מפלי מים ופסגות מיוערות.
מקורן של הפסגות במערב הרכס בפעילות געשית. לעומתן ההרים במזרח עשויים אבן חול אדומה, מדרונותיהם תלולים מאוד, אבל פסגתם שטוחה. "נהר תשעת הפיתולים" (九曲亭, פין-יין Jiǔqū), שאורכו המלא כ-60 קילומטרים, מתפתל בין הרי אבן החול בקניון עמוק שאורכו כ-19 קילומטרים. משני צדי גדות הנהר מתנשאים צוקים לגובה שבין 200 ל-400 מטרים, ובמדרונותיהם בולטים זיזים ומערות רבות שהתושבים הקדומים השתמשו בהם כאתרי קבורה (ראו את פסקת ההיסטוריה בהמשך). הפסגה הגבוהה ביותר היא פסגת חְוָאנְגְגָאנְג (黄岗山, פין-יין huánggǎng shān), שגובהה 2,158 מטרים, והיא שוכנת בגבול שבין פוג'יין וג'יאנגשי. חְוָאנְגְגָאנְג הוא גם ההר הגבוה ביותר בשני המחוזות. ברכס וו-יי יש יותר מ-110 פסגות אחרות שגובהן עולה על 1,000 מטרים. המקום הנמוך ביותר נמצא ברום של כ-200 מטרים מעל פני הים.
גאוגרפיה > אקלים

הרי וו-יי שוכנים בין קו הרוחב 27° לקו הרוחב 28° באזור האקלים הסובטרופי הגשום. ההרים פועלים כמחסום המגן בפני זרם האוויר הקר מצפון-מערב ולכן האקלים מושפע מהאוויר החם והלח שמגיע מים סין המזרחי, כ-250 קילומטרים מדרום-מזרח לרכס. עקב כך האקלים באזור הוא לח מאוד (לחות בין 80% ל-85%) וגשום מאוד. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא בין 2,200 מילימטרים בדרום-מערב ל-3,200 מילימטרים בצפון-מזרח סביב הר חְוָאנְגְגָאנְג, כשתדירות המשקעים וכמותם תלויה בהשפעות המונסון. ערפילים הם תופעה נפוצה. באזורים הנמוכים נעות הטמפרטורות הממוצעות השנתיות בין 12°C ל-18°C. על אף מזג האוויר הסובטרופי יכול לרדת שלג במקומות הגבוהים ולהישאר על הקרקע למעלה מחודש בכרי הדשא שמעל גובה של 1,800 מטרים.
איכות האוויר והמים גבוהה משום שזיהום סביבתי אינו קיים באזור. ב-31 בינואר 2005 הקים הממשל הסיני באזור תחנה לניטור איכות האוויר.
גאוגרפיה > צמחייה > היסטוריה של המחקר

הרי וו-יי הם הדוגמה המייצגת ביותר למגוון ביולוגי של יערות סובטרופיים סיניים ויערות גשם של דרום סין. האקולוגיה של האזור שרדה מלפני עידן הקרח מלפני 3 מיליון שנים. בוטנאים עורכים מחקרי שדה באזור מאמצע המאה ה-19. בין החוקרים הזרים שערכו מסעות מחקר בוטניים בהריי וו-יי היו האנגלים: רוברט פורצ'ן (Robert Fortune‏; 1880-1812), שביקר באזור לראשונה ב-1845, ואחר-כך ב-1848 (ראו פסקת ההיסטוריה על גידול התה), ופרד בורן (Frederick Samuel Augustus Bourne) שביקר ב-1883; והאוסטרי היינריך פון הנדל-מזטי (Heinrich Raphael Eduard Freiherr von Handel-Mazzetti‏; 1940-1882), בוטנאי שערך מסעות מחקר בוטניים בסין בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
גאוגרפיה > צמחייה > חלוקה לאזורים

הצמחייה באזור תלויה מאוד בגובה, והיא מחולקת ל-11 קטגוריות נרחבות:
יער מחטני ממוזג בגבהים שבין 1,100 מטרים ל-1,850 מטרים
יער מחטני של אקלים חם בגבהים שמתחת ל-1,000 מטרים
יער ממוזג של יער מעורב של מחטניים ועצים רחבי עלים בגבהים שבין 500 מטרים ל-1,700 מטרים
יער עצים נשירים ועצים רחבי עלים
יער מעורב של עצים רחבי עלים ירוקי-עד ועצים נשירים בגבהים שבין 350 מטרים ל-1,400 מטרים
יער של עצים רחבי עלים ירוקי-עד בגבהים שבין 350 מטרים ל-1,400 מטרים
יער חזרן
יער שיחים רחבי עלים נשירים
יער שיחים רחבי עלים ירוקי-עד
בתה
אחו
גאוגרפיה > צמחייה > מצאי הצמחייה

באזור נמנו 2,888 מינים של צמחים וסקולריים השייכים ל-1,107 סוגים מ-284 משפחות. בהם:
361 מיני טחבים ב-192 סוגים ו-73 משפחות, 18 מינים מתוכם אנדמיים לסין.
280 מיני חסרי זרע ב-85 סוגים ו-40 משפחות, המהווים כ-11% מכלל מיני חסרי הזרע בסין.
25 מיני חשופי זרע ב-18 סוגים ושבע משפחות,
2,222 מיני בעלי פרחים ב-812 סוגים ו-163 משפחות.
31 מינים מתוך צמחי זרע ב-27 סוגים ו-23 משפחות אנדמיים לסין. בהר וו-יי יש שפע של מיני סחלבים, 78 מינים ב-32 סוגים. בין המינים הבולטים: Yoania Japonica‏, Yoania amagiensis‏, Gastrodia javanica ו-Lecanorchis nigricans. השיח Actinidia arguta, סוג של קיווי ממשפחת האברשאים שגדל בר בהרי וו-יי מדגים את תופעת ההתאמה לסביבה כשבמהלך התפתחותו באזור נוצרו לו כמה זנים.
סקרים שנערכו בעשרות השנים האחרונות גילו 57 מיני צמחים וסקולריים חדשים, 44 מהם אנדמיים לפוג'יין ולהר וו-יי, ושמותיהם המדעיים מתייחסים למקום הגילוי. 12 מכילים את שם התואר פוג'יין כדוגמת Maddenia Fujianensis,‏ 12 מכילים את שם התואר הר וו-יי, כדוגמת Rhododendron wuyishanicum, ונוספים המתייחסים לפסגות ספציפיות כדוגמת Dryopteris huanggangshanensis. הצמחים הנדירים ביותר והמצויים לכן בסיכון דוגמת, Emmenopterys henryi או Bretschneidera sinensis, מצויים בדרך כלל ביער של העצים רחבי העלים ירוקי-העד שבעמקי הנהרות.
בנוסף קיימים גם כ-840 מינים של צמחים שאינם וסקולריים - 503 מיני פטריות, 98 מיני חזזיות ו-239 מיני אצות.
גאוגרפיה > צמחייה > יערות

הנפוצים ביותר הם יערות עצים רחבי עלים ירוקי-עד המשתרעים על כרבע מהשטח, כמה יערות מהוות את החלקות הגדולות ביותר בעולם של יערות סובטרופיים לחים. סוגי העצים הנפוצים ביותר ברכס וו-יי הם אשור (אלוניים), ער (עריים), קמליה סינית (תאיים), מגנוליה (מגנוליים), משפחת Elaeaocarpaceae והממליס (Hamamelidaceae). מעל ל-100 עצים מ-36 מינים הם בני יותר מ-100 שנים, בהם עץ מהמין taxus chinensis var. mairei שהוא בן כ-900 שנים. זהו העץ הגדול מסוגו בדרום סין - גובהו 34 מטרים והיקף גזעו 4.8 מטרים.
גאוגרפיה > בעלי חיים

בתי הגידול והצמחייה המגוונים בהרי וו-יי מספקים מזון ותנאי מחיה למגוון של בעלי חיים, כולל מינים רבים נדירים ובלתי רגילים. באזור נתגלו לראשונה 55 מינים של בעלי חוליות שבחלקם כוללים בשמם המדעי את שם האזור או שם אתר באזור, דוגמת הדג: Acrossocheilus wuyiensis; דו-חיים דוגמת מין הצפרדע Amolops wuyiensis, זוחלים, דוגמת הנחש Opisthotropis kuatunensis ממשפחת הזעמניים; עופות, דוגמת חוגלת ההרים (Arborophila gingica) ממשפחת הפסיוניים; ויערון דרום-סין - (Apodemus draco) ממשפחת העכבריים. בסך הכול, נמנו באזור כ-5,000 מיני בעלי חיים, מהם 475 בעלי חוליות ו-4,635 חרקים מזוהים, כחמישית ממספר מיני החרקים בסין ובאזור מיוצגים 31 סוגים מתוך 33 הסוגים הקיימים בסין.
להלן פירוט מיני בעלי החוליות שנתגלו באזור:
|  | משפחות | מינים |
| --- | --- | --- |
| יונקים | 23 | 71 |
| עופות | 47 | 256 |
| זוחלים | 13 | 73 |
| דו-חיים | 10 | 35 |
| דגים | 12 | 40 |
ארבעים ותשעה מיני בעלי חוליות אנדמיים לסין ושלושה אנדמיים להרי וו-יי. האחרונים הם העוף בעל מקור התוכי Paradoxornis davidianus ממשפחת הסבכיים, הקרפדה מהמין Vibrissaphora liui ממשפחת המגופריים, ונחש החזרן Pseudoxenodon karlschmidti ממשפחת הזעמניים. מינים ידועים נוספים מהאזור הנמצאים בסיכון הם: טיגריס דרום-סין (Panthera tigris amoyensis), נמר ערפילי מצוי (Neofelis nebulosa), נמר הודו-סין (Panthera pardus), מונטיאק שחור (Muntiacus crinifrons), סרו סיני (- סוג של יעל), טרגופן קבוט (Tragopan caboti), פסיון אליוט (Syrmaticus ellioti), סלמנדרת ענק סינית (Andrias davidianus), ו-Teinopalpus aureus מין של פרפר זנב סנונית.
גאולוגיה

השכבה העתיקה ביותר בהרי וו-יי היא מערכת סלעים מותמרים מעידן הפרוטרוזואיקון (מלפני 2.5 מיליארד שנים ועד לפני 540 מיליון שנים). שכבות עבות של סלעים מִשאָריים (סלעים דטריטיים, סלעים הנוצרים בהתלכדות של משקע דטריטי) וסלעים געשיים מתקופת הקריגניום (לפני 600–800 מיליון שנים) בעידן הנאופרוטרוזואיקון (בין לפני מיליארד שנים ללפני 542 מיליון שנים) מעידים שהאזור היה מתחת לים יחד עם כל דרום סין באותה תקופה, והוא החל לבצבץ מעל פני המים עד תור הקמבריון (מלפני כ-542 מיליוני שנים ועד לפני 488 מיליוני שנים).
הרי וו-יי הם חלק ממערכת הקמטים של קאתיסיאן (Cathayshan fold system), המכונה גם אורוגן וו-יי-יונקי (Wuyi-Yunkai orogen), שנוצרה באורוגנזה (יצירת רכסי הרים) בפלאוזואיקון התחתון. מקורה בהפחתה של החלק הדרומי של גוש דרום סין מתחת לחלקו הצפוני, תוך סגירת שבר נאנחואה שנוצר לפני כ-800–850 מיליון שנים ויצירת מבני העתקים. הפעילות הטקטונית לוותה בפעילות געשית, באנאטקסיס (התכה חלקית) וביצירת מחדר פלוטוני נרחב של סלעי גרניט. פעילות זו התרחשה בין לפני 433 מיליון שנים ל-437 מיליון שנים (סילור תחתון), במקביל לאורוגנזה הקלדונית (Caledonian orogeny) שגרמה ליצירת רכסי ההרים באיים הבריטים ובסקנדינביה.
משלהי עידן הפרוטרוזואיקון ועד אמצע תור הטריאס (מלפני 245 מיליון שנים עד לפני 208 מיליון שנים) היו הרי וו-יי בתהליך רציף של התרוממות מצד אחד וסחיפה, בשל פעולת מים, בליה וחסיפה משמעותיים מצד שני. בשלב האחרון של תור הטריאס התפתחו סדרה של אגני העתקים במקום בו הצטברו שכבות עבות של אבן חול, גרנוליט וסלעים געשיים ומחדר של גרניט. בחלק המזרחי התפתחו אגני העתק קטנים, ושכבות גרנוליט בעובי של יותר מ-2,000 מטרים המורכבות בעיקר מאבן חול בגוון אדום ארגמן מתור הקרטיקון (מלפני 145 מיליוני שנים עד לפני 65 מיליוני שנים) הצטברו באגנים. מאז הרביעון התרומם הר חְוָאנְגְגָאנְג שבמערב בכ-1,000 מטרים בעוד האזור שבמזרח התרומם לאט הרבה יותר וכתוצאה מכך נוצר הפרש גבהים של כ-1,950 מטרים ושיפוע של כ-6.5% באזור של כ-30 קמ"ר.
פסגות ההרים בחלקו המערבי של רכס וו-יי מעל לרום של 1,500 מטרים בנויים מסלעים געשיים או פלוטוניים כדוגמת גרניט, ריוליט וטוף, אזור זה נחצה על ידי העתק בולט שכיוונו מצפון-מזרח לדרום מערב. הגבעות במזרח בנויות מאבן חול אדומה. בהרי וו-יי יש מגוון גדול של מאובני צמחיים ובעלי חיים טיפוסיים למזרח סין מתקופת היורה-קרטיקון.
היסטוריה > גידול התה

הקרקע והאקלים של הרי וו-יי מתאימים מאוד לגידול תה, ולאזור היה תפקיד חשוב בהתפתחות גידול התה בסין. התה מוו-יי המכונה "תה הסלע מוו-יי" (武夷岩茶, פין-יין Wu Yi Yan Cha) היה מוכר היטב בסין כבר בתקופת השושלות הדרומיות והצפוניות (בערך שנת 479). מאוחר יותר, בתקופת שושלות טאנג וסונג, נהגו לאדות את העלים ולדחוס אותם לצורות עוגיות המכונות תה כחול שהועלו כמס לקיסר. בשנה השביעית למלוכתו של הקיסר טימור חאן משושלת יואן (בערך בשנת 1302) הוקם גן תה מלכותי על הגדה בפיתול הרביעי של נהר תשעת הפיתולים. הגן פעל ברציפות על המאה ה-16. המנהג לדחוס את העלים הופסק החל מאמצע שושלת מינג כאשר נתגלה שאם נותנים לתת לעלי התה לעבור תהליך תסיסה מתקבל טעם טוב יותר. תה אולונג הופיע באזור בין שושלת מינג לשושלת צ'ינג. על הקיסר צ'יינלונג משושלת צ'ינג נאמר שלאחר שלגם תה שמקורו בהרי וו-יי הוא חיבר שיר קצר "תה וו-יי הוא הטוב ביותר. טעמו עדין ועז בעת ובעונה אחת". באמצע המאה ה-17 פיתחו באקראי איכרים מהכפר טונְגְמוּ שבהרי וו-יי את התה השחור.
שמעו של התה מאזור וו-יי הגיע גם מחוץ לסין. במאה ה-18 הוא הפך למצרך מבוקש ברוסיה הצארית, וסוחרים סיניים ממחוז שאנשי התמחו במכירתו בעיירת הגבול יאקטיה. במאה ה-19 התעניינו גם האנגלים בתה של אזור וו-יי. ב-1848 נשלח הבוטנאי רוברט פורצ'ן (Robert Fortune‏; 1880-1812) לאסוף שתילי תה וללמוד על שיטות עיבוד התה בסין. היה זה ביקורו השני בסין. לאחר תבוסתה במלחמת האופיום הראשונה (1842-1839) נאלצה סין, שהייתה עד אז סגורה, לאפשר לזרים לבקר בשטחה. החברה המלכותית להורטיקולטורה (Royal Horticultural Society) ניצלה רשות זו ושלחה את פורצ'ן לאסוף צמחים בסין. במשך שלוש שנים, בין 1843 ל-1846, סייר פורצ'ן בסין ואסף צמחים תוך שהוא לומד את השפה, והמנהגים של בני המקום. ב-1849, במסגרת ביקורו השני בסין הגיע פורצ'ן להר וו-יי והידע שצבר בביקורו הראשון אפשר לו לשוחח עם המקומיים, לקבל 400 שתילי תה וללמוד על שיטות ההכנה המסורתיות של התה. השתילים נשלחו דרך שאנגחאי ונשתלו במטעים בציילון (כיום סרי לנקה) ובדרג'ילינג שלמרגלות הרי ההימלאיה שאקלימה דומה לזה של וו-יי. התה מדרג'ילנג שנחשב לאחד מסוגי התה האיכותיים ביותר הוא למעשה סוג של תה וו-יי. פורצ'ן סיכם את ביקורו השני בסין בספר "מסע לארצות התה של סין, כולל סונג-לו והרי בוהי" ("A journey to the tea countries of China, including Song-Lo and the Bohea hills"). על הרי ווי כתב פורצ'ן: ”ציפיתי לראות מראה נהדר כשאגיע למקום זה, אך אני חייב להודות כי הנוף עלה על כל הציפיות שפיתחתי”.
גם כיום נחשב התה מהרי וו-יי לאחד מסוגי התה האיכותיים ביותר בעולם. ארבעת המינים המפורסמים ביותר של אזור הרי וו-יי מכונים: "גלימה אדומה גדולה" (四大名枞, פין-יין: sì dàmíng cōng), "ארהט הברזל" (: 铁罗汉, פין-יין: Tiě Luóhàn), "כרבולת לבנה" (白鸡冠, פין-יין: Bái Jī Guān) ו"צב המים הזהוב" (水金龟, פין-יין: Shuǐ Jīn).
ב-2022 נכללו שיטות העיבוד של התה בהרי וו-יי ברשימת המורשת התרבותית הבלתי מוחשית של סין.
תיירות

מספר התיירים המבקרים בהרי וו-יי גדל בצורה משמעותית בשנות התשעים של המאה ה-20 מ-424,000 תיירים בשנת 1993 לכ-700,000 בשנת 1998, מרביתם (כ-85%) מקומיים. הפעילויות הפופולרית ביותר היא שיט במורד נהר תשעת הפיתולים על רפסודת חזרן, וביקור במערות "חוט השמים". הביקור באזור שמורת המגוון הביולוגי מוגבל. לתמיכה בתנועת התיירות הוקם בסמוך מרכז הכולל כמה מוזיאונים, אקדמיה לציור, מרכזי קניות, מלונות, ושירותי רפואה.
אתר המורשת העולמית

ההרים מוכרים מאז 1999 כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו, בשל ערכי תרבות, נופים ומגוון ביולוגי. אתר המורשת העולמית כולל ארבעה אזורים מוגנים, שלושה מהם רציפים: שמורת הטבע הלאומית וו-יישאן (Wuyishan National Nature Reserve) במערב, שטחה 565 קמ"ר, האזור האקולוגי המוגן של נהר תשעת הפיתולים (Nine-Bend Stream Ecological Protection Area) במרכז, שטחו 364 קמ"ר והאזור הנופי הלאומי ווישאן (Wuyishan National Scenic Area) במזרח ששטחו 70 קמ"ר. האזור הרביעי: האזור המוגן של שרידי שושלת האן העתיקה (Remains of Ancient Han Dynasty) הוא אזור נפרד השוכן 15 קילומטרים דרומית-מזרחית לגוש העיקרי ושטחו 480 דונם. סה"כ שטח אתר המורשת העולמי הוא 999.75 קמ"ר המוקפים באזור חיץ ששטחו 278.88 קמ"ר. חלקים משמורת הטבע הלאומית וו-יישאן מוגנים בצורה מחמירה יותר, כשמורות הביוספריות פוג'יין וג'יאנגשי וו-יישאן בגבול בין המחוזות, תחת הרשת העולמית של אונסק"ו של שמורות ביוספריות.
אתר המורשת העולמית > אתרים עיקריים

פסגת חְוָאנְגְגָאנְג - בגובה 2,158 זו הפסגה הגבוהה ביותר בהרי וו-יי. מהפסגה נשקף נוף של פסגות אחרות הבולטות מים הערפל, אם כי כיום הפסגה סגורה לביקורי תיירים מתוך כוונה לשמר את הטבע בהר. בצמוד להר בגובה של 1,000 מטרים מעל פני הים נמצא "העמק הגדול של הר חואנגגאנג" הדומה לאולם ארוך הכולל פסגות קרסטיות, יערות שופעים, ופלגים זכים.
נהר תשעת הפיתולים (九曲亭, פין-יין Jiǔqū)- נהר שמימיו צלולים וזכים ואורכו המלא, ממקורותיו ועד שהוא נשפך לנהר צ'ונְגְיָאנְג, 62.8 קילומטרים. שטח אגן הניקוז של הנהר 534.3 קמ"ר, ושיפועו הממוצע ירידה של כ-16.2 מטרים ל-1000 מטרים. בחלקו התחתון מתפתל הנהר בקניון עמוק שאורכו כ-19 קילומטרים. שיט בחלקו התחתון של הקניון הוא הפעילות העיקרית של התיירים המבקרים באתר. משני צדי גדות הנהר מתנשאים צוקים לגובה שבין 200 ל-400 מטרים, ובמדרונותיהם בולטים זיזים, חרכי סלע ומערות רבות.
פסגת טְייֵן-יוּאוּ - הפסגה שפירוש שמה הוא "מסע שמימי" מתנשאת לגובה של 408 מעל פני הים והיא אתר פופולרי בשל הנוף הנשקף ממנה. אל ביתן יִילָאן שבפסגת ההר ההר ניתן להגיע מהנהר בכ-1,000 מדרגות או מהעמק המכונה "מערת התה" בכ-700 מדרגות. עמק זה מפורסם בהיותו מוקף פסגות מכל צד והיציאה היחידה ממנו היא סדק במערבו.
ארונות הקבורה בצורת סירות - בחלק מהמערות שבצוקים לגדת הנהר השתמשו התושבים האתניים הקדומים כאתרי קבורה עבור ארונות הקבורה בצורת סירות המתוארכות לפני כ-3,700 שנים. ולאורך הנהר נמצאו 18 ארונות קבורה כאלו.
שרידי אקדמיות של נאו-קופוציאניזם - לאורך הנהר מצויים שרידים של 35 אקדמיות שבהם למדו נאו-קונפוציאניזם מתקופת שושלת סונג הצפונית ועד תקופת שושלת צ'ינג (בין המאה העשירית למאה ה-19). ממרביתם נותרו שרידים מעטים. ממבני אקדמיית וו-יי גִ'ינְגְשֶׁה (Wuyi Jingshe) הנרחבת שהקים הפילוסוף ג'ו שי ב-1183, בפיתול החמישי של הנהר נותרו שני חדרים בלבד שנוספו כמה מאות שנים אחר-כך.
מנזרים ומקדשים טאואיסטים - מעטים מבין 60 המנזרים והמקדשים שנבנו לאורך הנהר שרדו עד ימינו. מבין אלו ששרדו בולטים מקדש טָאויְוֵּ'אן, ארמון "ארמון וָאנְּייֵן" (עשרת אלפי השנים) המכונה גם "ארמון וו-יי", מקדש בָּאיְיוּ'ן ומקדש טְייֵנְשִׂין.
אתרי תרבות התה - מגן התה המלכותי שהוקם בשנה השביעית למלוכתו של הקיסר טימור חאן משושלת יואן (בערך בשנת 1302) על הגדה בפיתול הרביעי של נהר תשעת הפיתולים ופעל עד המאה ה-16 שרדו מעט אלמנטים, והמבנים במקום כיום הם שחזורים שנעשו לאחרונה. כמו כן יש לאורך הנהר שרידים ממפעלי התה שנבנו במקום החל במאה ה-17.
עיר הבירה של ממלכת מין-יה מתקופת שושלת האן המערבית - אתר ארכאולוגי ליד הכפר צֶ'נְגְצוּן, כ-15 קילומטרים דרומית מזרחית לאתר העיקרי. זו עיר מוקפת חומה וחפיר המשתרעת על שטח של 480 דונם שנתגלתה ב-1958. העיר נחשבת לעיר העתיקה השמורה בצורה הטובה ביותר דרומית לנהר היאנגצה. חומות העיר שרדו בשלמותן. רוחבן 4 מטרים וגובהן נע בין 2 מטרים ל-8 מטרים, ובממוצע מעל לארבעה מטרים. בחומה היו ארבעה שערי יבשה ושלושה שערים לנהר שחצה את העיר. בעיר נתגלו ארבעה מכלולי מבנים גדולים שזוהו כארמונות, כמקדשים או כמרכזים מנהלתיים. מבנים נוספים כדוגמת בתים, קברים, תנורים לשריפת לבנים וליציקת ברזל, נחשפו בעיר ומחוץ לה. בין השאר נחשפו מערכת ניקוז ובאר שעד היום נובעים ממנה מים, הבאר העתיקה ביותר בפוג'יין.