stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמחה במברגר (שטוטגרט)
קורות חייו

במברגר היה בנם של הרב יצחק זֶקל במברגר (גר'), הרב המחוזי של באד קיסינגן (בנו של ר' שמחה (סימון) במברגר (1832–1897) מאָשָפֶנבורג (אנ') ונכדו של הרב יצחק דב במברגר), ואשתו-דודניתו גנדל (Nannette Bamberger), בתו של משה אריה ליב במברגר ונכדתו של הרב יעקב אטלינגר (בעל ה"ערוך לנר").
נולד בעיירה שְרים, עיר מחוז בדרום פרובינציית פוזן של ממלכת פרוסיה, הקיסרות הגרמנית (כיום שרֶם (Śrem), בפולין) בכ"ה בחשוון תרנ"ט (1899). בילדותו עבר עם משפחתו לעיירת הספא באד קיסינגן שבבוואריה, שם כיהן אביו ברבנות. למד בישיבת רבי שלמה זלמן ברויאר בפרנקפורט ובברלין בבית המדרש לרבנים ע"ש הילדסהיימר, שם הוסמך להוראה. למד באוניברסיטאות ברלין ווירצבורג, שם קיבל בשנת 1923 תואר דוקטור. עבודת הגמר שלו, על משמעות קרי וכתיב ("Die Bedeutung der Qeri-Kethib, ein Beitrag zur Geschichte der Exegese"), התפרסמה ב-Jahrbuch der Jüdisch-Literarischen Gesellschaft.
לאחר מלחמת העולם הראשונה התמנה כמורה בבית הספר החרדי בקלן.
בשנת תרפ"ד נישא לגֶרטרודה בת מרדכי דרילסמה, לימים פעילה בעבודה ציבורית בבני ברק.
בשנת תרפ"ה–1925 נבחר כרב בקהילה החרדית "עדת ישורון" בשטוטגרט, וכיהן בתפקיד זה עד עלייתו בשנת תרצ"ט–1939. לאחר הלחץ שהופעל על יהודי גרמניה בעקבות עליית הנאצים לשלטון, יעץ ליהודי העיר והסביבה למהר לעזוב את המדינה. פעל למען ההכשרה של הנוער הדתי בקיבוץ רודגס לקראת עלייה לארץ ישראל.
ב-1939 נעצר והוחזק במשך מספר שבועות במחנה הריכוז דכאו, ובעקבות זאת נפגעה בריאותו והוא לקה במחלת לב. זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה שוחרר ממעצר ועלה לארץ ישראל. אביו נפטר בשנת 1934, אמו ואחותו נספו בשואה.
בשנותיו הראשונות בארץ התגורר עם אשתו בירושלים, נתן שיעורים בחוגים קטנים ופעל בחוגי הציונות הדתית.
בשנת תש"ג–1943 התמנה כמנהל בתי הספר לבנים ובנות של "המזרחי" בבני ברק, ושימש בתפקיד זה במשך 11 שנה.
בשנת תש"י–1950 ייסד בעזרת עסקנים נוספים מהתנועה את מפעלו הגדול: בית ספר תיכון דתי של "המזרחי" בבני ברק, שקלט את בוגרי המחזורים של בתי הספר העממיים לבנים ולבנות. בשנותיו האחרונות ניהל את בית הספר.
נפטר בבני ברק באופן פתאומי בט' בתשרי תשי"ח (1957) עקב מחלת לב, בגיל 57. נקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה. הותיר את אשתו גרטרודה.
תרגם מגרמנית לעברית את הספר "אמירה לבית יעקב" של אבי-סבו רבי יצחק דב במברגר.

לאחר מותו הוציאה אלמנתו של ספר השו"ת שלו, "שארית שמחה" (תשכ"ט).
על שמו נקרא רחוב ובית כנסת בבני ברק, וכן מרכז קהילתי הנקרא בית במברגר.
ספרו

ר’ שמחה הלוי במברגר, שו"ת שארית שמחה: תשובות בארבעה חלקי שו"ע...ונלוו אליהן כמה תשובות מאת אביו ... ר’ יצחק (זעקל) הלוי במברגר, ירושלים: [חמו"ל], תשכ"ט. (הספר, באתר היברובוקס) (הוצא על ידי אלמנתו, גרטרודה במברגר)
הערות שוליים

↑  Jahrbuch der Jüdisch-Literarischen Gesellschaft 15 (1923), S. 217-265; 21 (1930), S. 39-88.
↑  שמחה במברגר באתר GRAVEZ
↑  הרב שמחה בן הרב יצחק הלוי במברגר, הצופה, מודעת אבל, 4 באוקטובר 1957.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302169405171  GND: 1053054106  ISNI: 0000 0001 0808 9327  LCCN: no2003115523  NKC: zmp2012726703  VIAF: 160541434   WorldCat (עם VIAF): 160541434
קנה טנאקה

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |

קנה טנאקה סביב גיל 20, צולם כנראה ב-1923
 לידה:  2 בינואר 1903 וואג'ירו, יפן 
 פטירה:  19 באפריל 2022  (בגיל 119) פוקואוקה, יפן 
 מדינה:  יפן
 מקום מגורים:  היגאשי-נו, פוקואוקה, יפן
 ידועה בשל:  האדם החי המבוגר ביותר בעולם
 השקפה דתית:  בפטיזם 
 בן זוג:  טנאקה הידאו
 מספר צאצאים:  5
 
קָנֵה טָנַאקַה (במקור: קָנֵה אוֹטָה; ביפנית: 田中カ ‏;2 בינואר 1903 - 19 באפריל 2022) הייתה האדם המבוגר ביותר החי בעולם, שגילו אומת בוודאות, והאדם השני במיקומו ברשימת האנשים המבוגרים ביותר שתועדו אי פעם, שגילם ידוע בוודאות, וכן גם האדם האסייתי המבוגר ביותר אי פעם בוודאות שתועד.
כמו כן, היא הייתה האדם השלישי בלבד עד כה שתועד בהגיעו לגיל 119, לראשונה מאז 1999, עם הגיעה של שרה נאוס האמריקאית לגיל זה.
ביוגרפיה

טנאקה נולדה ב-2 בינואר 1903 כצאצא שביעי להורים יפנים בכפר ווג'ירו, מחוז פוקואוקה באי הדרומי קיושו, יפן. טנאקה נולדה כפג בשנותיה האחרונות של תקופת מייג'י ואת חודשיה הראשונים בילתה בבית חולים תוך שהיא ניזונה באמצעות הנקה מהאחיות.
במהלך מלחמת העולם השנייה עבדה בחנות שהתמחתה במכירת שירוקו (מעין קינוח יפני) ונודלס יחד עם בעלה הידאו, בן דוד רחוק שלה, לו נישאה בשנת 1922 כששניהם היו סביב גיל 19. למרות מותו הטרגי של אחד מילדיהם במלחמת העולם השנייה, היא ובעלה הידאו המשיכו לעבוד בחנות, כשבהמשך קנה פרשה מעבודתה בגיל 63. לקנה והידאו היו ארבעה ילדים נוספים ובעקבות המלחמה אימצה ילד חמישי נוסף. בשנות ה-70 ביקרה בארצות הברית, שם יש לה מספר אחייניות ואחיינים.
קנה והידאו היו נשואים עד מות האחרון בשיבה טובה בשנת 1993, אחרי קצת יותר מ-70 שנים של נישואים, כשהידאו וקנה עצמה היו בני 90.
בגיל 103 אובחן אצל טנאקה סרטן המעי הגס, ממנו הצליחה להחלים. בגיל 107, כתב בן נוסף שלה ספר אודותיה, אשר עוסק בחייה ובאריכות ימיה יוצאת הדופן. בספטמבר 2017, בגיל 114, התראיינה לרשת KBC (רשת טלוויזיה יפנית).
ב-9 במרץ 2019 הוכרה על ידי ספר השיאים של גינס כאדם המבוגר ביותר בעולם החי דאז.
ב-2 בינואר 2021 טנאקה הגיעה לגיל 118, והיא האדם השלישי בהיסטוריה שהוכח שהגיע לגיל זה. עד כה רק נשים הגיעו לגיל זה (הגבר הכי מבוגר אי פעם הידוע שתועד הוא ג'ירואמון קימורה היפני גם כן, שהגיע לגיל 116 ב-2013).
ב-10 באפריל 2022 עקפה טנאקה את שרה נאוס והפכה לאדם השני המבוגר ביותר בהיסטוריה. היא הלכה לעולמה 9 ימים לאחר מכן, ב-19 באפריל 2022.
הערות שוליים

↑  אסף גולן, עד 120: זהו גילה של האישה המבוגרת בעולם, באתר ישראל היום, 27 בדצמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 01199937  VIAF: 259773682   WorldCat (עם VIAF): 259773682
שרה נאוס

| --- | --- |

 לידה:  24 בספטמבר 1880 הוליווד, פנסילבניה, ארצות הברית 
 פטירה:  30 בדצמבר 1999  (בגיל 119) אלנטאון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית העלמין גראנדוויו 
 מספר צאצאים:  2 
 
שרה דה-רמר נאוס (באנגלית: Sarah DeRemer Knauss;‏ 24 בספטמבר 1880 – 30 בדצמבר 1999) הייתה אזרחית אמריקאית שהגיעה לגיל 119 שנה. נאוס היא האדם הזקן אי-פעם המוכח מיבשת אמריקה בכלל, והאדם השלישי בזקנותו אחרי ז'אן לואיז קלמן וקנה טנאקה. נאוס הוכרה על ידי ספר השיאים של גינס כאדם החי המבוגר ביותר במשך כשנה וחצי ממותה של מארי-לואיז מלייה (אנ') ב־16 באפריל 1998 ועד למותה ב-30 בדצמבר 1999.
היא הייתה בין האנשים החיים האחרונים שהשתייכו ל"דור המיסיונרים". נכון לאפריל 2024 הגיעו רק נאוס, קנה טנאקה היפנית וז'אן לואיז קלמן הצרפתייה, בוודאות לגיל 119.
נאוס החזיקה בתואר האישה השנייה הכי מבוגרת שתועדה בהיסטוריה עד ל-9 באפריל 2022, עת קנה טנקה הגיעה לגיל בו נאוס נפטרה.
ביוגרפיה

שרה נאוס נולדה ב-24 בספטמבר 1880 בהוליווד שבפנסילבניה, שהיה אז מושב כורים קטן, ושם נעוריה היה שרה דה-רמר קלארק. ב-1901 נישאה לאברהם לינקולן נאוס, שהיה מנהיג רפובליקני מקומי.
בגיל 116 הוכתרה כאישה המבוגרת ביותר בארצות הברית. בשנת 1998, לאחר מותה של מארי-לואיז מילי מקוויבק בגיל 117, הפכה לאדם החי המבוגר ביותר. היא נפטרה 33 שעות בלבד לפני הכניסה למאה החדשה ולמילניום החדש, ולו הייתה חיה עד אז, חייה היו יכולים להשתרע על פני שלוש מאות ושני אלפים.
נאוס חזתה בשבע מלחמות בחייה ובכהונתם של 23 נשיאים אמריקאים. במותה, הותירה אחריה 6 דורות של בני משפחה.
היא מתה בבית אבות בעיר אלנטאון ב-30 בדצמבר 1999, בו התגוררה בתשע השנים האחרונות לחייה.
ראו גם

אמה מורנו
ג'ירואמון קימורה
כריסטיאן מורטנסן
הערות שוליים

↑  Anonym, Kane Tanaka (119) has become the second-oldest person ever since today: where is the limit? | tellerreport.com, www.tellerreport.com (באנגלית)
אישה אחת

| --- | --- |

 סוגה:  סדרת רשת
 יוצרים:  נילי צרויה
 בימוי:  טל ברנר, אילנה ריינה, לימור שמילה, דנה לרר, מיכל גסנר
 משתתפים:  נילי צרויה
 פרסים:  פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה, Impact award בפסטיבל מלבורן, Best Directing בפסטיבל ניו זילנד
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית (כתוביות באנגלית)
 מספר פרקים:  6
 הפקה
 מפיק:  נילי צרויה, לינור לביא
 צלמים:  אביגיל שפרבר, עירית שרביט, רותם בכר, נעה שחם, זיו ממון
 אורך פרק:  5 דקות
 שידור
 רשת שידור:  יוטיוב, פייסבוק, אינסטגרם
 קישורים חיצוניים
 אישה אחת ביוטיוב
 דף התוכנית ב-IMDb
אישה אחת היא סדרת רשת ישראלית, זוכת פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה, החושפת סיפורים אמיתיים של נשים העוסקים במיניותן, באמצעות שחקנית אחת.
את הסדרה יצרה והפיקה נילי צרויה, שחקנית תיאטרון וקולנוע, בעקבות ראיונות שקיימה עם עשרות נשים, מתוכן בחרה את הסיפורים המובילים. כל פרק בסדרה מבוסס על עדות אמיתית של אישה שביקשה להישאר אנונימית ועל כן מסופרת באמצעות צרויה, אשר מחליפה זהויות מפרק לפרק.
הסדרה צולמה בסגנון דוקומנטרי, הופקה באופן עצמאי, וכוללת שישה פרקים באורך של כחמש דקות לפרק, כולם זמינים לצפייה חופשית ביוטיוב.
הרקע לסדרה

"אישה אחת" מפנה זרקור אל מגוון גישות, תשוקות והעדפות מיניות של נשים בדרך ישירה ואינטימית.
הרעיון שהנחה את יוצרת הסדרה הוא שמיניות נשית היא נושא מורכב ודרמטי שטומן בחובו השפעה סביבתית נרחבת – הן על ידי ההורים והן על ידי הסביבה והתרבות שבה אנו חיים, ושאינו זוכה לייצוג הולם מנקודת מבט נשית. הסדרה מאירה בזרקור מגוון רחב של בחירות והעדפות מיניות בעקבות חוויות של נשים בשנות הארבעים לחייהן, ונותנת לגיטימציה לשיח חופשי בנושא.
בין הפרקים ניתן למצוא כאלו העוסקים בתדירות קיום יחסי מין, וכאלו העוסקים בדרכים המגוונות שבהן הנאה באה לידי ביטוי אצל נשים שונות.
בטור שכתבה לאתר onlife אמרה צרויה: "תהליך היצירה של הסדרה אפשר לי לתת קול לעונג הנשי, לייצר אמירה של אחדות ושותפות בין נשים, למצוא את הדומה והשווה ובכך לעודד חופש מיני ללא קשר לנטייה או העדפה מינית".
יצירת הסדרה

לצורך יצירת הסדרה ראיינה צרויה עשרות נשים, שלא הכירה קודם, שהסכימו לדבר בפניה בגילוי לב על המיניות שלהן ובתנאי שתשארנה אנונימיות. מתוך עשרות הראיונות בחרה שישה סיפורים יוצאי דופן, אותם בחרה להציג בדיוק כפי שסופרו לה. כל הטקסטים זהים למילותיהן של הנשים שאותן ראיינה, תוך שימור הניואנסים המילוליים וסגנון הדיבור הספציפי המאפיין ומבדיל בין כל הדמויות.
בכל פרק מוצג סיפור המתמקד באישה אחת, וכדי לשמור על אנונימיות הנשים עליהן מבוססים הפרקים, נעשה שימוש בשם בדוי ובמקצוע שונה ממקצועה האמיתי של אותה אישה.
יצירת הסדרה > יוצרות הסדרה

כל הנשים שעסקו במלאכת יצירת הסדרה הן נשים, החל מהצילום, ההפקה, והבימוי ועד הסאונד, התאורה והעיצוב הגרפי. כל פרק נוצר על ידי הרכב צוות קולנועניות שונה, למעט השחקנית ויוצרת הסדרה, נילי צרויה - שמשתתפת בכל הפרקים.
הרעיון שהנחה את הבחירה ביצירת הסדרה על ידי נשים בלבד הוא שעיסוק בנושא מיניות של נשים בהכרח צריך להיות מסופר על ידי נשים. בנוסף, הסדרה נותנת הזדמנות לנשים לאייש תפקידים מובילים בעולם יצירת הקולנוע.
הצלחת הסדרה

"אישה אחת" יצאה לרשת לרגל יום האישה הבינלאומי בחודש מרץ 2020, גרפה למעלה משלושה מיליון צפיות, וסוקרה בהרחבה בעיתונות, ברדיו ובטלוויזיה. הסדרה זמינה לצפייה ברחבי הרשת לרבות בפייסבוק, באינסטגרם וביוטיוב.
הצלחת הסדרה > פרסים ופסטיבלים

הסדרה זכתה בפרסים הבאים:
פרס סדרת הרשת הטובה בתחרות האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה 2020
פרס הסדרה המשפיעה ביותר בפסטיבל מלבורן 2020 אוסטרליה, Melbourne WebFest
פרס הבימוי הטוב ביותר בפסטיבל ניו זילנד 2020, NZ Web Fest
פרס סדרת הרשת הטובה בפסטיבל קולנוע נשים בניו יורק 2021, Imagine This Femail Film Festival
פרס סדרת הרשת הטובה בפסטיבל קולנוע ותסריטים טורונטו 2021, Toronto Film & Script Festival
הסדרה התמודדה בקטגוריית "תיעודי קצר" בתחרות פרסי קולנוע דוקומנטרי לשנת 2019 של פורום הקולנוע הדוקומנטרי בישראל, עם הפרק 'אישה אחת שלא עושה סקס'. כמו כן נבחרה להשתתף בפסטיבלים נוספים ברחבי העולם:
Stareable Fest, ניו יורק
Buenos Aires Series, ארגנטינה
Rio Webfest, ברזיל
Apulia Web Fest, איטליה
BOGWEBFEST, קולומביה
Miami Web Fest, ארצות הברית
Berlin Lift-Off Film Festival, גרמניה
Japan Web Fest, יפן
LA Independent Women Film Awards, ארה״ב
Minnesota WebFest, ארה״ב
Bilbao Seriesland Web Fest Festival, ספרד
Marseille Web Fest, צרפת
הערות שוליים

1 2  נועה בנוש, "אל תחכי לגיל 40 כדי ליהנות מהמיניות שלך", באתר ynet, 8 במרץ 2020
↑  נילי צרויה, ‏פרויקט 'אישה אחת': 6 נשים מספרות מיניות דרך שחקנית אחת, באתר onlife
↑  פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה 2020
↑  הזוכים בפסטיבל מלבורן לשנת 2020
↑  הזוכים בפסטיבל ניו זילנד לשנת 2020
↑  Winners for Sixth Annual Fe..., Imagine This Prods (באנגלית)
↑  arsalanbaraheni, Mission of Toronto Film and Script Awards, Toronto Film Mag, ‏2021-10-10 (באנגלית)
↑  אתר תחרות הקולנוע הדוקומנטרי הישראלי לשנת 2019
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: | פרס האקדמיה לטלוויזיה לסדרת רשת  2020: אישה אחת | הבא: 2021: לוחמים |
מרדכי אבי-שאול

| --- | --- |

צילום מ-1986
 לידה:  25 באוגוסט 1898 ה'תרנ"ח סולנוק, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  18 בפברואר 1988  (בגיל 89) ה'תשמ"ח תל אביב-יפו, ישראל 
 שם לידה:  מרדכי מַנְדֶל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בארי 
 שפות היצירה:  עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס טשרניחובסקי 
 
מרדכי אבי-שאול (מַנְדֶל) (25 באוגוסט 1898 – 18 בפברואר 1988) היה משורר, סופר, מבקר ומתרגם עברי. חתן פרס טשרניחובסקי לשנת ה'תשי"ז על תרגומיו לרומנים של תומאס מאן לעברית.
קורות חייו

אבי-שאול נולד בשם מרדכי מַנְדֶל לאסתר ושאול מנדל ב-1898 בסולנוק שבהונגריה. הוא למד בישיבה ובבית המדרש לרבנים בשארושפטק (Sárospatak, היום במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון הונגריה) ובבית המדרש למורים בבודפשט, ועסק בהוראה. ב-1921 עלה לארץ ישראל, והמשיך בהוראה עד 1948. בין השנים 1922 ל-1925 כתב ב"דואר היום", ופרסם בו שירים, סיפורים, פיליטונים, מאמרי-ביקורת, תרגומים ופובליציסטיקה.
למד במכון למדעי היהדות של האוניברסיטה העברית בירושלים. היה מפעילי "ברית שלום", וב-1926, בעת פירוק המשטרה המעולה, פרסם יחד עם אישים מקרב "ברית שלום" והרב ישעיה שפירא גילוי דעת נגד הקמת גדוד עברי נפרד, אותו ראו כצעד שירחיק בין שני העמים היושבים בארץ ויסיים את שיתוף הפעולה ביניהם בשירות הציבורי המשותף במשטרה, והדגישו כי ההתחמשות הנפרדת של הגדוד העברי לא רק שלא תעניק ביטחון, אלא בעצמה תיצור חוסר ביטחון ומלחמה, וכי הביטחון יושג לא על ידי ההתחמשות, אלא על ידי חיזוק יחסי הידידות והצדק בין העמים.
ב-1935 נמנה עם מקימי "הליגה למען זכויות האדם והאזרח".
בהמשך השנה, כאשר שניים מבכירי המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה נאסרו על ידי שלטונות המנדט הבריטי, ונמנעו מהם זכויותיהם המיוחדות כאסירים פוליטיים, אסירים חברי המפלגה פתחו בשביתת רעב. אבי-שאול וחבריו יזמו עצומת מחאה שנשלחה לנציב העליון ארתור ווקופ, בה דרשו את השבת הזכויות המיוחדות של האסירים הפוליטיים, ועליה חתמו אישים בולטים בהם אליעזר שטיינמן, גרשון אגרון, אנדה פינקרפלד, מרגוט קלאוזנר, זאב רכטר, אלכסנדר פן, חנה רובינא ואהרן מסקין. המחאה הפוליטית הנרחבת הובילה לריכוך בעמדת השלטונות ולפרסום הוראה של הנציב העליון המתירה לשופטים להעניק "יחס מיוחד" לאסירים, ולאחר 19 ימים נסתיימה שביתת הרעב.
ב-1942 היה ממייסדי "ליגה V" לתמיכה בברית המועצות במלחמתה בנאצים בימי מלחמת העולם השנייה, ולאחר דעיכתה, לחבר ב"ליגה לקשרי ידידות ישראל-ברית המועצות".
ב-1950, "עצומת סטוקהולם", שיזם הפיזיקאי הצרפתי פרדריק ז'וליו-קירי ו"המועצה העולמית לשלום", אשר קראה לביטול מוחלט של הנשק הגרעיני בעולם, נחתמה על ידי כ-273 מיליון בני אדם, ביניהם בישראל. החותמים בישראל, בהם אבי-שאול, הקימו בעקבות העצומה את "הוועד הארצי למען השלום בישראל".
ב-1951 הוצב אבי-שאול במקום ה-16 ברשימת מק"י לבחירות לכנסת השנייה, ולא נבחר. באותה שנה היה פעיל בתמיכה בשביתת הימאים,. ב-1952 היה פעיל בהתנגדות למשא ומתן של ישראל עם גרמניה המערבית לגבי קבלת פיצויים על הסבל והנזק החומרי אשר נגרם ליהודים בתקופת השואה (הסכם השילומים), ולחוק האזרחות, מתוך התנגדות לדרישה מתושביה הערבים של הארץ להוכיח כי היו נתיני המנדט לפני קום המדינה, כי שהו בה ברציפות מהקמתה עד תאריך תחולת החוק, וכי היו רשומים במרשם התושבים, כדי לקבל אזרחות ישראלית.
בנוסף, סביב משפטי פראג, היה פעיל ב"ליגה לקשרי ידידות ישראל-צ'כוסלובקיה".
בשלהי 1953, בעקבות הפיגוע ביהוד ופעולת קיביה, וביוזמת הליגה לזכויות האדם והאזרח, חתם, לצד אישים יהודים וערבים נוספים, על עצומה כנגד מעשי הרצח ההדדיים של אזרחים חפים מפשע, ובעד העמדתם לדין של הרוצחים בשני הצדדים.
בהמשך היה פעיל "הליגה לידידות יהודית-ערבית".
ספרו הראשון היה ספר שירים אשר נכתב בהונגרית (1920). על תרגומו ממבחר הרומאנים של תומאס מאן זכה בפרס טשרניחובסקי לשנת ה'תשי"ז.
היה נשוי ללאה ידידיה, ואב לבן ושתי בנות.
נפטר ב-18 בפברואר 1988 בתל אביב, והובא למנוחות בקיבוץ בארי לצד בנו שאול שהיה חבר הקיבוץ.
הוקרה

1957 - פרס טשרניחובסקי
1967 -  פרס נורדאו
1970 - קיבל מטבע זיכרון מטעם מועדון ה-PEN ההונגרי
הנצחה

ארכיון מרדכי אבי-שאול - נמצא בארכיון גנזים - אגודת הסופרים בבית אריאלה בתל אביב.
ספריו

"המחרזת" : מחזה מחיי ירושלים בארבע מערכות ; "בין עיים" : מחזה מעולם החלוצים בשתי מערכות (ירושלים-תל אביב : אחיעבר, תרפ"ח)
"באזקים" : שירי מרדכי אבי-שאול (תל אביב : כתובים, תרצ"ב)
"יוגורנת" : שירים (תל אביב : מ' אבי-שאול, 1945)
"מפקד עברי בספרד הלוחמת: מרדכי מילמן" (תל אביב : מ' אבי-שאול, 1945)
"לא יוגי ולא קומיסר : מסית למלחמה" (הוצאת המחבר, 1946) - ביקורת על "היוגי והקומיסר" של ארתור קסטלר
"30 שאלות ותשובות : מדוע שפטו למות את הזוג רוזנברג בארצות הברית. מדוע חייב כל אדם ישר לתבוע את ביטול פסק-הדין?" (תל אביב, 1952)
"מרקס בתחום האמנות" (תל אביב, 1953)
"גילוגלים שווייצריים" (ירושלים : אוגדן, 1963)
"המלך קאראקאש ושאר אירועי חולין" (תל אביב : מחר, 1965)
"בלדה על השלום : מכתביו של חייל אמריקאי מווייטנאם לעיר הנפלם רדווד קליפורניה" (תל אביב 1966)
"קברים לי" : סיפור (תל אביב : מחר, 1968)
"צ'ילה" : שירים (תל אביב : מחר, 1974)
"הקץ לעבדות הקולוניאלית" (תל אביב : הליגה לזכויות האדם והאזרח, 1976)
"שירי קצר רוח" : מבחר (רמת גן : ספריית פרוזה, 1982)
עריכה

"הנלך לאבדון? : ניתוח הבארבאריזם של המאה העשרים" / הרשל מאיר (תל אביב : חיפ"לפק, 1952)
"זהירות אטום!" (תל אביב : הוועד הארצי למען השלום בישראל, 1956)
תרגום

"היהודי זיס" : רומן / ליון פויכטונגר (תל אביב : שטיבל, תרפ"ט) - ומחזה שהועלה בתיאטרון "הבימה" ב-1933
"יהודי בזין" : רומן / ליוש בירו (ברלין ; תל אביב : א"י שטיבל, תרצ"א)
"פנג הלבן" / ג'ק לונדון (תל אביב : א"י שטיבל, 1933)
"תעתועי גורל" / פרנץ קרמנדי [Ferenc Körmendi] (תל אביב : מצפה, תרצ"ד)
"רשימות מבית המוות" / יוליוס פוצ'יק (מרחביה:  פועלים, הוצאת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1948)
"עלילות החייל האמיץ שווייק" / ירוסלאב האשק (מרחביה : הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1952)
"מבחר מאמרים פדגוגיים" / נאדז'דה קרופסקיה : ספרית פועלים, הוצאת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1952)
"נובילות" / אלכסנדרו סחייאה (תל אביב : מדע וחיים, 1954)
"התאונה" / דקסטר מאסטרס (מרחביה : ספרית פועלים, הוצאת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1956)
"רפסודיה קרפטית" / בילא אילאש (תל אביב : מדע וחיים, 1959)
"מבחר שירים" / ברטולט ברכט (מרחביה : ספרית פועלים, הוצאת הקבוץ הארצי השומר הצעיר, 1959)
"לב המאפליה" / ג'וזף קונרד (מרחביה: ספרית פועלים, הוצאת הקבוץ הארצי השומר הצעיר, 1961) (הוצאה שנייה, ספרית פועלים, 1978)
"פרוזה" / י. ו. גיתה (מרחביה : ספרית פועלים, 1962)
"יסורי ורתר הצעיר" / י.ו. גיתה (מרחביה : ספרית פועלים, תשכ"ג)
"בלב טהור" : מבחר שירים / אטילה יוז'ף (ירושלים : עכשיו, 1964)
"שמונה אקלוגות" / מיקלוש רדנוטי (תל אביב : דפוס הפועל הצעיר, 1966)
"האחוזה ; העלמה דה-סקודרי" : שני ספורים / א.ת.א. הופמן (תל אביב : דביר, תשל"ג)
"ספר יונה" / מיהאי בביטש (תל אביב : מפעלים אוניברסיטאיים להוצאת לאור, 1973)
"דבקות" / י. ו. גיתה (תל אביב : ספרית פועלים, תשמ"ז 1987)
"אהבה בממלכת הרוחות" : שירים ופואימות / דורה טייטלבוים (תל אביב : ספרית פועלים, תשמ"ט 1989)
"לוטה בוימר": רומאן / תומאס מאן (מרחביה : ספרית פועלים, הוצאת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1954)
"הר הקסמים" / תומאס מאן (מרחביה : ספרית פועלים, הוצאת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1955)
"וידויי ההרפתקן פליכס קרול : זכרונות, חלק ראשון" / תומאס מאן (מרחביה : ספרית פועלים, 1956)
"יוסף ואחיו: טטרילוגיה" / תומאס מאן (מרחביה : הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1957–1959)
"הנבחר" / תומאס מאן (מרחביה : ספרית פועלים, הוצאת הקיבוץ השומר הצעיר, 1962)
לקריאה נוספת

'אבי־שאול (מנדל), מרדכי', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 19. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  מרדכי אבי שאול, חזון האדם, דואר היום, 28 במרץ 1924
↑  הרב ד"ר עמנואל לוו, על דאבדין א משתכחין, דואר היום, 18 בספטמבר 1923
↑  מחיי א. מרמורק בטרנסילוניה, דואר היום, 9 במאי 1924
↑  שיחה עם ד"ר ח. ויסבורג, דואר היום, 19 באוקטובר 1923
↑  גלוי דעת, דואר היום, 11 באפריל 1926
↑  יום שלושה-עשר לשביתת הרעב, דבר, 29 ביולי 1935; שביתת הרעב, דבר, 29 ביולי 1935.
↑  תמר גוז'נסקי, כח הרצון מול התעמרות השלטון, 80 שנה לשביתת הרעב הגדולה של האסירים הקומוניסטים בפלשתינה.
↑  בחזית האנטיפשיסטית, קול העם, 1 בינואר 1942; דברי שמצה על חכמי התלמוד, המשקיף, 26 באפריל 1942; ריאורגינזציה של הליגה למען ססס"ר, דבר, 26 ביולי 1942.
↑  האיומים בפצצה האטומית נגד קוריאה שכנעו רבים לחתום על העצומה, קול העם, 12 ביולי 1950; האיומים בפצצה האטומית, קול העם, 12 ביולי 1950.
↑  מועמדי רשימת המפלגה קומוניסטית הישראלית ובלתי מפלגתיים לכנסת השניה, קול העם, 25 ביוני 1951.
↑  תרומות לעזרת הימאים באמצעות "קול-העם", קול העם, 2 בדצמבר 1951; מחאת הליגה לזכויות האדם, קול העם, 12 בדצמבר 1952; שביתת הימאים שימשה אות אזעקה למצפון הפרוליטרי של עמלי ישראל, קול העם, 23 בדצמבר 1951; שביתת הימאים שימשה אות אזעקה, קול העם, 23 בדצמבר 1951.
↑  ישיבת אנשי תרבות ויצירה נגד המו"מ הבוגדני, קול העם, 7 בינואר 1952; נמנע הקלון, נסכל סכנת האבדון, קול העם, 8 בינואר 1952; משלחות של פרטיזנים, א.נ.ד. וסטודנטים הגישו לכנסת מחאותיהם נגד המו"מ המחפיר, קול העם, 9 בינואר 1952; המאבק נגד המו"מ עם ממשיכי דרכם של הנאצים יוסיף להתנהל עד לביטול מדיניות המעל, קול העם, 3 בפברואר 1952; המאבק נגד המעל נמשך, קול העם, 3 בפברואר 1952; המונים בתל-אביב וחיפה מוחים נגד המשא ומתן המחפיר, קול העם, 23 במרץ 1952; נאום מ. אבי-שאול, קול העם, 23 במרץ 1952; עצרת מחאה של תומכי מפ"ם-מק"י, חרות, 23 במרץ 1952.
↑  מתארגן המאבק נגד הסעיפים הגזעניים של חוק האזרחות, בעד שוויון זכויות מלא לאוכלוסיה הערבית, קול העם, 8 באפריל 1952; אספת הליגה לזכויות האדם מוקיעה מדיניות ההפליה הגזעית, קול העם, 30 ביוני 1952.
↑  קול-קורא של אישים יהודים וערבים נגד מעשי הרצח ההדדיים, בעד השלום, קול העם, 4 בדצמבר 1953.
↑  מברקים ומכתבי תנחומים, דואר היום, 20 בדצמבר 1922
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258185305171  PLWABN: 9810568250005606  GND: 1041599412  ISNI: 0000 0000 6693 531X  LCCN: nr90013422  VIAF: 82141556   WorldCat (עם VIAF): 82141556
ברטו יילדרים

ברטו אוזגור יֶילְדֶרִים (בטורקית: Bertuğ Özgür Yıldırım; נולד ב-12 ביולי 2002 בקאהיטהאנה שבטורקיה) הוא כדורגלן טורקי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת חטאפה מהלה ליגה בהשאלה מסטאד רן מליגת העל הצרפתית ובנבחרת טורקיה.
קריירת מועדונים

יילדרים גדל במחלקת הנוער של סארייר. הוא ערך 31 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת הליגה הטורקית השלישית, בהן הבקיע ששה שערים.
ב-3 ביוני 2021 חתם יילדרים בהטאייספור מליגת העל הטורקית. ב-14 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד קסימפאשה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2021/2022. ב-22 במאי 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–4 על גירסונספור במסגרת המחזור ה-38 בליגה. הוא ערך 35 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ששה שערים.
ב-17 בפברואר 2023, לאחר רעידות האדמה בטורקיה ובסוריה, הושאל יילדרים לאנטליהספור מליגת העל הטורקית עד לתום עונת 2022/2023. ב-6 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-1 לקסימפאשה במסגרת המחזור ה-24 בליגה. ב-11 במרץ הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–4 על קייסריספור במסגרת המחזור ה-25 בליגה. הוא ערך 13 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שני שערים.
ב-29 באוגוסט 2023 חתם על חוזה לחמש שנים בסטאד רן מליגת העל הצרפתית. ב-16 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד ליל במסגרת המחזור החמישי בליגה לעונת 2023/2024. ב-21 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–3 על מכבי חיפה במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית לעונת 2023/2024.
ב-23 באוגוסט 2024 הושאל אל חטאפה. ב-5 באוקטובר כבש שער בכורה בלה ליגה נגד אוססונה, ב-26 בנובמבר כבש צמד בגביע המלך הספרדי נגד מניסס.
קריירה בינלאומית

ב-8 בספטמבר 2023 ערך יילדרים את הופעת הבכורה שלו בנבחרת טורקיה, בתיקו 1-1 נגד נבחרת ארמניה במסגרת מוקדמות יורו 2024. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת. נכלל בסגל נבחרת טורקיה ליורו 2024.
הערות שוליים

↑  Hatayspor, 18 yaşındaki forvet Bertuğ Özgür Yıldırım'ı transfer etti באתר Cumhuriyet, ‏ 3 ביוני 2021 (בטורקית)
↑  BERTUĞ YILDIRIM, NOUVEL ATTAQUANT ROUGE ET NOIR באתר הרשמי של סטאד רן, 29 באוגוסט 2023 (בצרפתית)
↑  Ryan DabbsContributions from Michael Yokhin last updated, Turkey Euro 2024 squad: Vincenzo Montella's full team, fourfourtwo.com, ‏2023-09-21 (באנגלית)
| נבחרת טורקיה – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 גונוק •  2 צ'ליק •  3 דמיראל •  4 אקאידין •  5 יוקושלו •  6 קקצ'י •  7 אקטורקואולו •  8 גולר •  9 טוסון •  10 צ'להאנולו •   11 יאזיג'י •  12 באינדיר • 13 קפלאן •  14 ברדקג'י • 15 אוזג'אן • 16 ייקסק • 17 קהבצ'י • 18 מולדור • 19 יילדיז • 20 קדיאולו • 21 יילמאז • 22 אייהאן • 23 צ'אקיר • 24 קיליצ'סוי • 25 אקגון • 26 יילדירים • מאמן: מונטלה |  1 גונוק •  2 צ'ליק •  3 דמיראל •  4 אקאידין •  5 יוקושלו •  6 קקצ'י •  7 אקטורקואולו •  8 גולר •  9 טוסון •  10 צ'להאנולו •   11 יאזיג'י •  12 באינדיר • 13 קפלאן •  14 ברדקג'י • 15 אוזג'אן • 16 ייקסק • 17 קהבצ'י • 18 מולדור • 19 יילדיז • 20 קדיאולו • 21 יילמאז • 22 אייהאן • 23 צ'אקיר • 24 קיליצ'סוי • 25 אקגון • 26 יילדירים • מאמן: מונטלה | טורקיה |
ג'וזפה פאריני

| --- | --- |

דיוקן מאת הצייר ג'וזפה פייטרו מצולה מ-1793
 לידה:  23 במאי 1729 Bosisio Parini, איטליה 
 פטירה:  15 באוגוסט 1799 (בגיל 70) מילאנו, הרפובליקה הצ'יסאלפינית 
 מקום קבורה:  בית הקברות מויאצה 
 שם עט:  Ripano Eupilino 
 שפות היצירה:  איטלקית 
 יצירות בולטות:  Lode al Beato Angelo Carletti, Il giorno 
 
ג'וּזֶפֶּה פאריני (באיטלקית: Giuseppe Parini, ‏23 במאי 1729 בזיזיו – 15 באוגוסט 1799) היה משורר, לבריתן ומתרגם איטלקי, נציג של עידן האורות והנאו-קלסיציזם. 
לאופרדי כינה אותו "ורגיליוס של איטליה המודרנית".