stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פריקת פיקת הברך
הערות שוליים

↑  Denise Ramponi, Patellar Dislocations and Reduction Procedure, Advanced Emergency Nursing Journal 38, April 2016, עמ' 89–92 doi: 10.1097/TME.0000000000000104
1 2 3 4 5 6 7  R Dath, J Chakravarthy, KM Porter, Patella dislocations, Trauma 8, 2016-09-02, עמ' 5–11 doi: 10.1191/1460408606ta353ra
↑  V. B. Duthon, Acute traumatic patellar dislocation, Orthopaedics & traumatology, surgery & research: OTSR 101, February 2015, עמ' S59–67 doi: 10.1016/j.otsr.2014.12.001
1 2 3 4 5 6  הסיבות והסימפטומים לפריקה של פיקת הברך
↑  Patellofemoral pain, instability, and arthritis : clinical presentation, imaging, and treatment, Berlin: Springer, 2010
1 2  Matthias Buchner, Benjamin Baudendistel, Desiderius Sabo, Holger Schmitt, Acute traumatic primary patellar dislocation: long-term results comparing conservative and surgical treatment, Clinical Journal of Sport Medicine: Official Journal of the Canadian Academy of Sport Medicine 15, March 2005, עמ' 62–66
↑  H. Dejour, G. Walch, L. Nove-Josserand, C. Guier, Factors of patellar instability: an anatomic radiographic study, Knee surgery, sports traumatology, arthroscopy: official journal of the ESSKA 2, 1994, עמ' 19–26
↑  Saladin, Kenneth S., Anatomy & physiology : the unity of form and function, 6th ed, New York, NY: McGraw-Hill, 2012
1 2 3  Brukner, P. Khan, K., Clinical Sports Medicine, McGraw-Hill, 2006
↑  null Nomura, null Horiuchi, null Kihara, Medial patellofemoral ligament restraint in lateral patellar translation and reconstruction, The Knee 7, 2000-04-01, עמ' 121–127
↑  D. F. Gerrard, External knee support in rugby union. Effectiveness of bracing and taping, Sports Medicine (Auckland, N.Z.) 25, May 1998, עמ' 313–317
1 2  ד"ר ברק גורדון, פריקות של פיקת הברך, באתר ויקירפואה
1 2  ד"ר יפתח חצרוני, פריקה של פיקת הברך(הקישור אינו פעיל)
1 2 3  Kevin G. Shea, Kurt Nilsson, Jennifer Belzer, Patellar Dislocation in Skeletally Immature Athletes, Operative Techniques in Sports Medicine 14, עמ' 188–196 doi: 10.1053/j.otsm.2006.08.001
1 2  R. Nikku, Y. Nietosvaara, P. E. Kallio, K. Aalto, Operative versus closed treatment of primary dislocation of the patella. Similar 2-year results in 125 randomized patients, Acta Orthopaedica Scandinavica 68, October 1997, עמ' 419–423
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph405067 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
האנטומיה של הברך
צילומי רנטגן ו-MRI לאחר פריקה של הפיקה.
זיבר

|  מאפיינים כלליים |
| --- | --- |
 יצרן:  עידו שיפורי רכב בע"מ (Ido OffRoad Center Ltd (IORC))
 שנות ייצור:  1989 – היום
 הרכבה:  ישראל ישראל
 סיווג:  רכב שטח
 רוחב:  2,200 מ"מ (דגמי "זיבר טרופר")
 משקל:  3,000 ק"ג (ריק), מטען 1,800 ק"ג (דגמי "זיבר טרופר")
 בסיס גלגלים:  3,600 מ"מ (דגמי "זיבר טרופר")
 מפרט טכני
 מנוע:  V8 צילינדרים, 5.7 ליטר בהספק 220 כ"ס (מנוע ג'נרל מוטורס, מורכב בדגמי "זיבר סימן 2"))  V8 צילינדרים, בהספק 400 כ"ס (מנוע ג'נרל מוטורס)  V8 צילינדרים, 6.2 ליטר בהספק 430 כ"ס ב-5,900 סל"ד (מנוע ג'נרל מוטורס, מורכב בדגמי "זיבר טרופר")  V8 צילינדרים, בהספק 620 כ"ס (מנוע ג'נרל מוטורס, מורכב בדגמי "זיבר סימן 2")
 הילוכים:  תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות, מתוצרת "ג'נרל מוטורס", מסוג "TH40" (בדגמי "זיבר טרופר")
 מהירות מרבית:  מעל 180 קמ"ש (כביש אספלט) (נכון לדגם "זיבר סימן 2", שנת 2014)  120 קמ"ש (דרך לא סלולה) (נכון לדגם "זיבר סימן 2", שנת 2014)
 
זיבר (באנגלית: Zibar) היא סדרה של רכבי שטח אשר מיוצרים על ידי חברת עידו שיפורי רכב בע"מ (Ido OffRoad Center Ltd (IORC)) . סדנת הייצור ממוקמת בפרדס חנה-כרכור, ישראל, והייצור החל משנת 1989.
ייצור השלדה והמסגרת בוצע תוך שימוש בחלקי מדף מסחריים. המנועים מתוצרת ג'נרל מוטורס, V8 צילינדרים. התמסורות מתוצרת ג'נרל מוטורס.
דגמי "זיבר" מאופיינים ככלים קשוחים המשלבים עבירות גבוהה, עם כישורי כביש שאינם נפוצים ברכבי שטח ייעודיים.
בשנת 2020 התעשייה האווירית הודיעה כי רכשה את פעילות כלי הרכב ZMAG, ZIBAR ו-ZD.
דגמים

"Z-COM" - בתצורת 4 מושבים זה לצד זה.
"זיבר סימן 1" ("Zibar Mk.1") - גרסה קודמת, היום לא בייצור.
"זיבר סימן 2" ("Zibar Mk. 2") - גרסה לשימוש אזרחי, הדגם נבדק[דרוש מקור] במדבריות ברחבי העולם בטמפרטורות פעולה של עד 55 מעלות צלזיוס. הדגם מציע פלטפורמה של 4×4 הניתנת להתאמה לצרכים המיוחדים של כל לקוח, תוך שמירה על גמישות לשינויים מאוחרים יותר. סרני "DANA 70" בתוכם סובבות ציריות של חברת "דיינה טראק", צלבי הנעה של "סופר ג'וינט" ונעילות דיפרנציאל של "ARB". מערכת המתלים מבוססת על מבנה של חמישה חיבורים מלפנים ומאחור, קפיצי "קוייל אובר" ארוכי מהלך, ושני בולמי זעזועים בכל פינה: אחד "בילשטיין" ו- "קינג-שוקס". מפרקי המתלים של חברת "ג'וני ג'וינט" ותפוח זרוע "איי" של "מקסי דרייב" משלימים את מערכת המתלים המספקת כ־45 ס"מ של מהלך בכל פינה. זווית גישה של כ־88 מעלות, וזווית נטישה של כ-65 מעלות. המצבר ומדחס האוויר ממוקמים מתחת למושבים כדי שהגישה אליהם תהיה נוחה ומידית. החלונות הקדמיים מתפרקים כדי לאפשר שימוש באמצעי ראיית לילה לנהיגה. צמיגים: "MTR" בקוטר של 40 אינץ'.
"Zibar M" - גרסה לשימוש צבאי.
"Z- Mag" - אב טיפוס בגרסה פתוחה.
"זיבר טרופר" ("Zibar Trooper") - גרסת טנדר בתצורת הארדטופ, בתצורות של 2 דלתות ו-4 דלתות.
"Zibar Zed" - גרסה משוריינת.
זיבר סימן 4" (ZIBAR MK4) - גרסה לשימוש אזרחי.
מאפיינים

כ-10 שנים לקח לפתח את האב טיפוס. תהליך הייצור היה כרוך בקשיים בירוקרטיים, בקשיים להשיג חלקים, ובקשיים כספיים. הדגמים הראשונים נבנו לאחר אלפי שעות ניסוי, ללא מהנדסים, ללא מעצבים וללא אנשי פיתוח.
דגמי "זיבר" מיועדים ליחידות ביטחון והצלה, בגלל רמת ניידות גבוהה, כמעט ללא מגבלות לעבור מכשולים כגון: גדרות, סלעים, צליחת מחצבות וביצות. על הדגם מורכבים גלגלים של משאית (בקוטר של כ-מטר), המניעים גוף קטן יחסית.
הדגם נוסה בג'ונגלים ושטח מחוספס בארבע יבשות, קיבל בשנת 2012 את חשיפתה של צפון אמריקה בלאס וגאס ב-"The SEMA Show" (אירוע הסחר במוצרי הרכב הראשונים בעולם).
4 גלגלים.
מנוע קדמי.
סוג הנעה: הנעה כפולה 4x4.
מהירות: מעל 200 קמ״ש 0-100 בשש שניות (על כביש), 120 קמ"ש (בדרך לא סלולה).
מרווח מתחת לסרנים: 380 מילימטרים (דגמי "זיבר טרופר").
זווית גישה: 90 מעלות (דגמי "זיבר טרופר").
זווית נטישה: 38 מעלות (דגמי "זיבר טרופר").
טיפול במדרון הצד: 60% (דגמי "זיבר טרופר").
טיפול במורד אורכי: 100% (דגמי "זיבר טרופר")
מעבר תעלה: 0.8 מטר (דגמי "זיבר טרופר").
יכולת טיפוס שלב: 0.75 מטר (דגמי "זיבר טרופר").
קיבולת מכל דלק - 190 ליטר (דגמי "זיבר טרופר").
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא פחות מ-8 שניות.
שיווק ומכירות

עד שנת 2012 יוצרו 40 יחידות. 5 יחידות הועברו לצה"ל.
במרץ 2012 יוצאו מחוץ לישראל 12 יחידות.
הדגם שווק באפריקה, רוסיה, אמריקה הלטינית (כולל במקסיקו), דובאי.
מחיר הדגם בשוק האזרחי עמד על 110,000-150,000 דולר (שנת 2012, בהתאם לסוג הדגם).
בשנת 2014 הוזמנו 30 יחידות מדגם "זיבר סימן 2" בדרום אמריקה.
בין הנוהגים בדגם: ולדימיר פוטין, דמיטרי מדבדב אשר קיבלו את הדגם במתנה מאוליגרך רוסי.
ביולי 2019 אושר אב טיפוס של דגם "זיבר סימן 4" לשימוש אזרחי במדינת ישראל.
בצה"ל

דגם "זיבר" בשימוש יחידות נבחרות בצה"ל.
בשנת 2002 פנו בצה"ל לעידו כהן בחיפוש אחר פתרון לסיורים לאורך "קו-התפר" באמצעות רכב סיור מהיר, שיידע להתמודד עם תוואי שטח לא אחידים, בעל תגובה מהירה ועבירות ללא מתאימה, לא על חשבון יכולת נשיאת חיילים וציוד.
במסגרת המהלך נדרש לוח זמנים של חודשיים בלבד להצגת הרכב לבדיקה ומבחן. המפתח בדק את מלאי החלקים העומדים לרשותו ממדפי האפסנאות הצבאית וקיבל סרנים, תיבת הילוכים ותיבת העברה של דגם האביר ומנוע של דגם הסופה.
חודשיים לאחר מכן נערך סיבוב הדגמה עם האלוף במיל. ומנכ"ל משרד הביטחון אודי אדם על ה"זיבר" הראשון. לאחר תצוגת התכלית, הוזמנו שני כלים נוספים. אלה משמשים גם היום יחידות מיוחדות למגוון משימות.
בשנת 2020 התעשייה האווירית הודיעה כי רכשה את פעילות כלי הרכב ZMAG, ZIBAR ו-ZD מיצרן הסדרה, עידו כהן. רכבי השטח ישודרגו לצרכים צבאיים והגנת גבולות ויותקנו עליהם מגוון מערכות הגנה, תקיפה, מודיעין, מכ"ם, אלקטרו-אופטיקה, ניווט ותקשורת המיוצרות בתעשייה האווירית. בין המערכות שיותקנו: מערכת Drone Guard לאיתור ושיבוש רחפנים, מערכות הגנה אווירית, מערכות איסוף מודיעין שונות, מצלמות EO\IR מסוג MiniPOP ומערכות נוספות הנותנות מענה לצורכי יבשה שונים. במסגרת העסקה רכשה התעשייה האווירית את התכן וזכויות הייצור של רכבי השטח, תשדרג אותם במערכות שונות ותשווק את כלי הרכב לגופים ביטחוניים בארץ ובעולם. ביוני 2022 קיבלה התעשייה האווירית הזמנה ממשרד הביטחון לייצור רכבי זיבר במפעל רמת"א שלה.
הערות שוליים

↑  עידו שיפורי רכב בע"מ - החברה הוקמה בשנת 1984 על ידי עידו כהן, העוסק בתחום רכבי השטח בישראל, נהג מרוצים ומתחרה פעיל בישראל ומחוצה לה
↑  מנוע LS3-62L-430HP jegs.com/p/Chevrolet-Performance/Chevrolet-Performance-LS3-62L-430HP-Crate-Engine
↑  דני קושמרו, ‏דני קושמרו יצא לבדוק את רכב השטח הישראלי החדש שעושה היסטוריה, באתר ‏מאקו‏, 23 באוגוסט 2019
↑  עידו כהן מפתח רכב שטח israel21c.org/ido-cohens-off-road-empire
↑  זיבר. כלי רכב צבאיים מעשה ידיו של גאון אוטודידקט — AUTOBOOM, באתר autoboom.co.il, ‏2021-10-19
1 2  ערוץ 7, התעשייה האווירית: רכבי שטח חדשים, באתר ערוץ 7, 7 במאי 2020
↑  היכרות ראשונה עם זיבר MK2. דעה פרטית של מכונאי רוסי — AUTOBOOM, באתר autoboom.co.il, ‏2021-10-23
↑  זיבר טרופר אתר היצרן
↑  השקה מקומית - זיבאר 2012 ג'יפולוג, מאת
asafk
↑  רמי גלבוע‏, יצרן עולמי: ע?דו? כהן שולח 30 רכבי זיבאר לדרום אמריקה, באתר וואלה, 27 ביוני 2014
↑  כפיר כשריאן, ‏נסיעת מבחן: זיבר - רכב שטח ישראלי שהוא מפלצת כחול-לבן, באתר גלובס, 1 בינואר 2014
↑  מורן ישעיהו, לראשונה מאז הסוסיתא: אושר אב טיפוס של רכב שטח ישראלי, באתר ביזפורטל, 17 ביולי 2019
↑  הכירו: רכב שטח חדש תוצרת כחול לבן בחדרי חרדים, קובי עוזיאלי, 18 ביולי 2019
↑  ניר דבורי, ‏מי גנב את הרכב הצבאי המסווג?, באתר ‏מאקו‏, 26 בינואר 2017
↑  מבחן דרכים "זיבר 2" ג'וי בירן, 9 במרץ 2009
↑  אודי עציון, משרד הביטחון הזמין מתע"א רכבי שטח ב-100 מיליון שקל, באתר כלכליסט, 8 ביוני 2022
לאנס רדיק

| --- | --- |

לאנס רדיק
 לידה:  7 ביוני 1962 בולטימור, מרילנד, ארצות הברית 
 פטירה:  17 במרץ 2023 (בגיל 60) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1992–2023 (כ־31 שנים)
 מקום לימודים:  אוניברסיטת רוצ'סטר אוניברסיטת ייל
 מספר צאצאים:  2
 http://www.lancereddick.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
לאנס רדיק (באנגלית: Lance Reddick;‏ 7 ביוני 1962 – 17 במרץ 2023) היה שחקן ומוזיקאי אמריקאי. היה ידוע בעיקר בזכות דמותו של סדריק דניאלס (אנ') שגילם בסדרת הדרמה והפשע "הסמויה" (2002–2008) של HBO, בתור פיליפ ברויילס בסדרת המדע-בדיוני "פרינג'" (2008–2013) של FOX, ובתור הצ'יף אירווין אירווינג בסדרת המשטרה "בוש" (2014–2020) של אמזון פריים וידאו. בקולנוע, היה ידוע בעיקר בתור כשרון בסדרת סרטי "ג'ון וויק" (2014–הווה), בתור דייוויד ג'נטרי בסרט "המטרה: שומר הראש" (2019), ובתור גילרמין בסרט "גודזילה נגד קונג" (2021).
היה ידוע גם בזכות גילום הבלש ג'וני באסיל בסדרת הפשע של HBO "אוז" (2000–2001) בתור מת'יו אבדון בסדרה "אבודים" (2008–2009) ברשת ABC, ובזכות הופעתו בתור אלברט וסקר (אנ') בסדרת האימה "האויב שבפנים" (2022) של נטפליקס.
ביוגרפיה

רדיק נולד בבולטימור, מרילנד, בנם של דורותי ג'י וסולומון רדיק. הוא סיים את לימודי התיכון בבית הספר "חברים" (אנ') בבולטימור.
כנער, הוא למד מוזיקה בקונסרבטוריון של מכון פיבודי (אנ') מטעם אוניברסיטת ג'ונס הופקינס ובתוכנית הקיץ של בית הספר וולדן (אנ'), המלמדת הלחנה ואת תורת המוזיקה.
רדיק החל לימודי תואר ראשון בבית הספר איסטמן למוזיקה של אוניברסיטת רוצ'סטר, וקיבל תואר ראשון במוזיקה עם דגש בהלחנה של מוזיקה קלאסית. בשנות ה-80, הוא עבר לבוסטון, מסצ'וסטס. לאחר מכן, למד בבית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל וקיבל תואר שני ב-1994.
קריירה

בשנת 1998 קיבל את תפקידו המשמעותי הראשון כאשר שיחק לצד אית'ן הוק בסרט הדרמה "תקוות גדולות" בבימויו של אלפונסו קוארון. באותה שנה שיחק בתפקיד קטן בסרט המפלצות "גודזילה" בבימויו של רולנד אמריך, וגילם סוכן FBI לצד דנזל וושינגטון במותחן הפעולה "המצור" בבימויו של אדוארד זוויק.
בשנים 2000–2001 רדיק שיחק לאורך העונה הרביעית של הסדרה "אוז", בתפקיד ג'וני באסיל.
בשנים 2002–2008 גילם את קצין המשטרה סדריק דניאלס בסדרת הטלוויזיה זוכת הפרסים "הסמויה", המתרחשת בבולטימור. הוא הופיע ב-2003 בקליפ משותף של ביונסה וג'יי זי בתור שוטר. רדיק התארח בשני פרקים בסדרה "חוק וסדר", ב-2001 וב-2004. ב-2007 הופיע בפרסומת למותג רכבי היוקרה קדילאק.
בשנת 2008 הופיע בארבעה פרקים בעונות הרביעית והחמישית של "אבודים" בתור מת'יו אבדון, לצד הארולד פרינו ג'וניור ואדוואלה אקינואויה-אגבאג'ה ששיחקו לצידו באוז.
בשנים 2008–2013 שיחק בתפקיד קבוע בסדרת המדע-בדיוני "פרינג'" שנוצרה על ידי ג'יי ג'יי אברהמס, אלכס קורצמן ורוברטו אורקי עבור רשת הטלוויזיה FOX. בסדרה הוא גילם את פיליפ ברויילס.
בשנת 2013 שיחק בסרט הפעולה "וושינגטון על הכוונת" לצד ג'יימי פוקס וצ'נינג טייטום.
בשנת 2014 שיחק בסרט "ג'ון וויק" בכיכובו של קיאנו ריבס. ב-2017 שיחק בסרט ההמשך וב-2019 שיחק בסרט השלישי בסדרה.
בשנת 2016 התארח בסדרה הקומית של MTV "מרי + ג'יין" בתפקיד של דייוויד.
בשנת 2022 גילם את אלברט וסקר, אביהן של ג'ייד ובילי, בסדרת האימה "האויב שבפנים" המבוססת על סדרת משחקי וידאו באותו השם שפותחה על ידי חברת "קאפקום". הסדרה עלתה בבכורה ב-14 ביולי 2022 בשירות הסטרימינג "נטפליקס"; היא בוטלה בחודש אוגוסט לאחר עונה אחת.
בשנת 2023 גילם את בנג'י אלן בסרט הספורט "גברים לבנים אינם יכולים"; רימייק לסרט בעל אותו שם משנת 1992.
חיים אישיים

בשנת 1986 התחתן רדיק עם סוזן איבון לואיס. הזוג התגרש זמן קצר לאחר מכן; להם שני ילדים יחד, בת ובן.
ביוני 2011 נישא לסטפני דיאן דיי בטקס מצומצם שנערך במינסוטה; הזוג נפגש לראשונה בשנת 1999 בתיאטרון גאת'רי.
ב-17 במרץ 2023 נמצא מת בדירתו שבלוס אנג'לס בגיל 60.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1998 | תקוות גדולות | אנטון לה פרג' |  |
| 1998 | גודזילה | חייל בגשר מנהטן |  |
| 1998 | המצור | פלויד רוז |  |
| 2000 | חלומות על אפריקה | סימון |  |
| 2001 | אל תוציא מילה | ארני |  |
| 2002 | ברידג'ט | בלאק |  |
| 2004 | Brother to Brother | ג'יימס בולדווין |  |
| 2006 | Dirty Work | מנינג |  |
| 2008 | טנסי | פרנק |  |
| 2009 | The Way of War | האיש השחור |  |
| 2010 | ג'ונה הקס | סמית' |  |
| 2011 | Remains | ראמזי |  |
| 2012 | לא מוכנות לוותר | צ'ארלס אלברטס |  |
| 2013 | וושינגטון על הכוונת | גנרל קאלפילד |  |
| 2013 | שבעה צעדים | דניאל ניוקומב |  |
| 2014 | Faults | מיק |  |
| 2014 | האורח (אנ') | ריצ'רד קארבר |  |
| 2014 | משלחת חיפוש | קאל |  |
| 2014 | ג'ון וויק | שרון |  |
| 2017 | ג'ון וויק 2 | שרון |  |
| 2018 | ליטל וודס | השוטר קרטר |  |
| 2018 | Monster Party | מילו |  |
| 2018 | The Domestics | ניית'ן ווד |  |
| 2019 | Canal Street | ג'רי שואו |  |
| 2019 | Business Ethics | פרופסור רייטוויי |  |
| 2019 | ג'ון וויק 3 | שרון |  |
| 2019 | המטרה: שומר הראש | דייוויד ג'נטרי |  |
| 2020 | Faith Based | הכומר מייק | גם מפיק בפועל |
| 2020 | האהבה של סילבי | הרברט ג'ונסון |  |
| 2020 | לילה אחד במיאמי | האח קארים |  |
| 2021 | גודזילה נגד קונג | גילרמין |  |
| 2023 | ג'ון וויק 4 | שרון |  |
| 2023 | גברים לבנים אינם יכולים | בנג'י אלן |  |
| 2023 | המשפט הצבאי של המרד על הקיין (אנ') | קפטן קופר בלייקלי |  |
| 2025 | ג'ון וויק מציג: בלרינה | שרון |  |
| TBA | Apteros | קפטן מיטשל |  |
| TBA | St. Sebastian | אייבס |  |
| TBA | Shirley |  |  |
קוקו בן 19

| --- | --- |

 בימוי:  דני ורטה
 הופק בידי:  נתן זהבי
 תסריט:  דני ורטה
 עריכה:  זוהר סלע
 שחקנים ראשיים:  אודי כהן, מאיר דדון, שפרה האפרתי, גיל רוזנטל
 מוזיקה:  שלמה מזרחי
 צילום:  יוסי ויין
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברת הפקה:  גולן גלובוס
 הקרנת בכורה:  1985
 משך הקרנה:  86 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט נעורים 
 מקום התרחשות:  ירושלים 
 דף הסרט ב־IMDb
 
קוקו בן 19 הוא סרט קולנוע ישראלי מ-1985, בבימויו של דני ורטה.
עלילה

הסרט עוסק בקוקו, נער מזרחי משכונת מצוקה ירושלמית. שמו של הסרט הוא תגובה לשם הסרט נועה בת 17 העוסק בהתבגרות על רקע משבר בתנועה הקיבוצית. קוקו מנגן בלהקת רוק וחולם להיות כוכב, אך בינתיים, כדי לממן את הקלטות האלבום, מבצע מעשי שוד. אחד השירים שכתב, "קוקו בן 19" מבוצע על ידי להקה של בני עשירים וזוכה להצלחה גדולה, אך קוקו לא נהנה ממנה.
הפקה

הסרט היה סרטו הראשון של ורטה באורך מלא. הוא ליהק לסרט שחקנים לא מקצועיים, שהייתה זו להם הפעם הראשונה (והאחרונה) בה השתתפו בסרט קולנוע. פסקול הסרט יצא כאלבום במקביל להקרנתו, בהפקתו ובכתיבתו של שלמה מזרחי. בין היתר, נטלו בו חלק דני בסן, ששר את שיר הנושא שהפך ללהיט, מיקי שביב, גלעד עצמון ומאיר דדון, שגילם את דמותו של חברו ללהקה של קוקו. ב-2001 יצא האלבום בהפקה מחודשת.
לקראת צאתו של הסרט, וגם זמן רב אחרי שירד מהאקרנים, צצו ברחבי ישראל כתובות גרפיטי רבות, הנושאות את הכיתוב "קוקו בן 19". רבים יצאו נגד הפרסום הלא שגרתי, וראש עיריית ירושלים דאז, טדי קולק, אף איים להחרים את הסרט. בתגובה, הופצו צילומים של כוכבי הסרט, כשהם מוחקים את אחת הכתובות ובמאי הסרט דני ורטה טען שאין להפקה קשר לכתובות. חרף הפרסום האגרסיבי, לא זכה הסרט להצלחה מסחרית.
סצנות רבות בסרט צולמו בשכונת ממילא, כמה שנים לפני שהחלה הריסתה לקראת הקמת פרויקט ממילא אך לאחר שפונתה ממרבית תושביה. המבנים הנטושים בשכונה סיפקו תפאורה הולמת לסרט.
הערות שוליים

↑  תמר סוקניק, הנדריקס ממחנה יהודה, באתר הארץ, 15 ביולי 2007
↑  פירסומת מקיר תזעק, כותרת ראשית, 13 במרץ 1985
↑  בריאיון עם מני פאר בתוכנית סיבה למסיבה
אשתו השנואה

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  יהודה בורלא 
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  רומן 
 מקום התרחשות:  ירושלים 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת מצפה 
 תאריך הוצאה:  1928 
 
אשתו השנואה הוא רומן מאת הסופר העברי יהודה בורלא המתאר את חיי הנישואין המרים של משפחה יהודית ממוצא מזרחי בירושלים העות'מאנית, מסוף המאה ה-19 ועד לשנות המנדט הבריטי שלאחר מלחמת העולם הראשונה. יצירתו זו של בורלא, הנחשבת לאחת מיצירותיו הבולטות, מצטרפת ליצירותיו האחרות בתיאור העולם היהודי-ספרדי בירושלים באמצעים של הרומן האירופי-אשכנזי.
הספר נתפרסם תחילה בארבעה חלקים בהמשכים במאסף הספרותי "התקופה" בשנים 1923-1922 ויצא לאור כספר ב-1928 בהוצאת מצפה. הספר יצא במהדורה חדשה ב-1952 בהוצאת עם עובד ספריה לעם ושנית באותה הוצאה ב-1959. ב-1962 יצא לאור פעם נוספת בהוצאת מסדה, במסגרת כינוס כתבי יהודה בורלא בשמונה כרכים.
עלילה

דַאוּד חדד (ובהמשך, כואג'ה דאוד) הוא בן למשפחה ספרדית שעלתה ממוגדור שבמרוקו. הוא יתום מאביו, בן יחיד, וחי עם אימו התקיפה והבוטה מַסעוּדה. דאוד למד בילדותו בתלמוד תורה ובשל עוני המשפחה גם במיסיון האנגלי, ומתפרנס בבחרותו (בן 20 בראשית הספר) ממכירת עופות וביצים בירושלים העתיקה. דאוד שהוא גבוה ויפה מראה, מחפש כלה ונמשך אל מספר נערות אך אמו פוסלת את כל הכלות המוצאות חן בעיניו. היא מבקשת להשיא לו את רחל, נערה מן היישוב היהודי בחברון, שאף היא יתומה מאביה ובת יחידה. דאוד רואה בה נמוכה, כהה וכעורה ואינו נמשך אליה. הוא מהסס ומתלבט רבות, אך משתכנע ושומע בקול אימו ונקבעים אירוסים.
אחרי החתונה גוברת בהדרגה שנאתו לאשתו. דאוד עושה חיל בעסקיו, הוא מתחיל לעסוק במסחר ולבסוף קונה לו מקום של שולחני ועושה הון רב. את הצלחתו הוא מייחס למזל שיש לנישואיו עם רחל. אך את רחל הוא שונא ומתייחס אליה באלימות פיזית ומילולית. בכל פעם שהוא פועל להשתחרר מנישואיו, מגיעה פגיעה זמנית בעסקיו, ומאשרת מבחינתו, שהגורל כופה עליו את אשתו ולכן, למרות שנאתו, הוא אינו מתגרש ממנה. הוא מתאווה אל שכנותיו ומנסה אף לבגוד ברחל איתן, אך או שנדחה, או שנתפס על ידי רחל. לאחר מותה של מסעודה שחייה עמהם, מגיעה מחברון לחיות בביתם אמה של רחל, שעד כה אף לא ביקרה בביתם בגלל איסורה של מסעודה.
במהלך השנים נולדים לדאוד ורחל שלושה ילדים:
אלברט - הבן הבכור, דומה לאביו שגם אוהבו ומטפחו. בבגרותו מנסה אלברט להגן על אימו מאלימות אביו וגם נשבע לאביו שאם ייקח אשה אחרת או נוספת הוא ירצח אותה.
אלעזר - אחרי לידתו הקשה והסכנה לחיי אמו, שינו את שם רחל לווידה (חיה). אלעזר המכונה לזר, דומה לרחל, שנוא על ידי אביו המעליבו ומגדפו ללא הרף וגדל לכן חסר ביטחון.
שרינה - ילדה עם מחשבה עצמאית, לומדת בבית ספר עברי וממשיכה ללמוד גם אחרי בית ספר יסודי ונמשכת לציונים.
דאוד רב עם אלברט בנו שאחרי שהות במצרים, נוסע למצוא את מזלו ולהשתקע באמריקה. לאחר הפיוס במכתבים עם הבן, מקווה האב להצלחת עסקיו של אלברט באמריקה, כדי שייקח אליו את רחל וילדיה וישחרר אותו לנישואים חדשים. לאחר כמה מהמורות, אלברט אכן עושה חיל בעסקיו וגם מתחתן בשיקגו עם אדל, אבל אז פורצת מלחמת העולם הראשונה ותוכניתו של דאוד נדחית. הוא קונה בית גדול בקצה רחוב יפו, עם גן גדול ועם נוף. אחרי המלחמה, כשבא הבן לבקר בירושלים עם אשתו ושלושת ילדיו, מתוארים ששת השבועות שלהם בבית ברחוב יפו כאתנחתא של שפיות ושמחה בבית. דאוד מתפעל מכלתו הצעירה ומנכדיו, ותוך כדי כך נכנע לגורלו ומחליט כי יישאר עם רחל למרות שנאתו אליה. אם בגלל שהוא כבר בשנות החמישים לחייו ואיחר את המועד, ואם בשביל כבודו של אלברט ומשפחתו. הספר מסתיים כשרחל ושרינה חוזרות מטקס הנחת אבן הפינה לאוניברסיטה העברית (קיץ 1918). דאוד מודיע להן על כניעתו לגורלו והן מגישות לו כוס מים קרים.
עלילה > עלילות משנה

סביב לציר המרכזי של הרומן, עולמו של דאוד לאורך שלושים שנה, מתרקמות עלילות משנה.
יחסיהם של רחל ובן ציון כוהן - בן ציון כוהן ביקש את ידה של רחל לפני נישואיה, אך היא דחתה אותו כיוון שלא מצא חן בעיניה. בן ציון הוא כותב מכתבים במקצועו ובעל קול ערב השר ומנגן בשמחות. לאחר מספר שנים, במר לה בנישואיה, הולכת אליו רחל כדי שיכתוב מכתב לאמה בחברון ובמכתב היא מגוללת באמצעות בן ציון את כל ייסוריה. מאז הם מתראים מדי פעם ומדברים. רחל מתחרטת על כך שבצעירותה הלכה אחרי נטיית ליבה ודחתה את בן ציון. בן ציון מקבל את הדין וסבור כי את הנעשה אין להשיב.
חיים ששון הוא צורף וחברו של דאוד שמדבר רבות על החיים והעולם מתוך התעניינותו בקריאת כף היד, בחישובי מזלות ובגימטריה. דאוד מגלה לו את ליבו ואת רצונו להתגרש מאשתו, אך ששון משפיע עליו לשמור אמונים לרחל. סופו שהשלטונות הטורקים עוצרים אותו בגין זיוף מטבעות והוא נידון ל-15 שנים בכלא, כולל עונש הצלפה בתחילת המאסר. בתחילה דאוד מבקר אותו בכלא אך פוסק מכך וחיים ששון נשכח. לאחר שחרורו אחרי 17 שנים, הוא מבקש מעט סיוע מדאוד, אך זה מתנכר לו.
כתיבת הספר

בורלא החל לכתוב ב-1913 ועד 1920 התפרסמו סיפוריו בקובצי סיפורים שיצאו לאור וזכו לתשומת לב ולהערכה. הספר נכתב, לפי עדותו של בורלא, במהלך 1920 בתקופה בה שהה עם אשתו וילדיו בדמשק כשליח ההסתדרות הציונית וכמנהל בתי הספר העבריים בעיר.
ככל הנראה, השתמש בורלא בסיפור באירועים ובדמויות מן המציאות. בראיונות איתו סיפר כי איטה ילין פגשה את השולחני שעל פיו נבנתה דמות גיבור הסיפור (למרות שבורלא שינה את שמו, ידעו אנשי ירושלים במי מדובר) היא גידפה אותו על כך שהתעלל באשתו, כפי שלמדה מהסיפור. דמות נוספת היא האשה השנואה. בורלא ציין כי דמותה נבנתה על פי בת אחות אימו.
בראיונות שנערכו עם בורלא בשנות ה-40 ציין הסופר שבשנים הראשונות של כתיבתו הרגיש, שהוא “יכול וחייב לספר את חיי הספרדים ועדות המזרח” באופן שחווה והכיר אותם, ב“יריעת חיים רחבה” וזאת לאחר שנוכח, ש“היסוד האנושי משותף לכל העדות והזרמים.”.
מבנה וניתוח

הסיפור מורכב מאפיזודות נפרדות אשר קשורות ומתארות את חוט העלילה המרכזי. חלק מהאפיזודות רומזות לדו-ערכיות שברומן ובדמותו של הגיבור, שבו הפכים כמו הצלחה (מסחרית) וכישלון (אהבה ונישואים), גורל מול אופי ורציונליות ושל אחריות מוסרית מול השאיפה לשבור את האחריות הזו.
מתי מגד זיהה קיטוב בספריו של בורלא שבחלקם שולטת הריאליות ובחלקם הרומנטיקה. הוא מוצא שסיפורו הראשון, "לונה" (שקובץ יחד עם "אשתו השנואה" במהדורות של "עם עובד") נוטה לריאליות בהיותו מתאר הווי חיים והוא רואה דמיון בכך ל"אשתו השנואה" שגם הוא עוסק בעיקר בתיאור ההווי כרקע לסיפור. דן מירון טוען כי גם בתוך היצירות קיים קיטוב בין הריאלי והרומנטי והוא מדגים זאת ברומן באפיזודה של ביקור החתן בבית הכלה בחברון לפני הנישואין כאפיזודה ריאלית לעומת תיאור המכונה לטביעת מטבעות שעברה בירושה ונמצאת במרתף עם דלת סתרים, ובעל המכונה (חיים ששון), מזייף רק את צרכיו המיידיים ולא יותר מערך הכסף שהוא חומר הגלם, כאפיזודה רומנטית.
מירון מוצא גם שילוב מוטיבים של אגדות עם בסיפור, בדמות עני-טוב ועשיר-רע. כל "המקרים המוצלחים" קורים בסמיכות לימי ציון כמו ציון יום נישואין ופדיון הבן, בעוד שכל מקרי הביש והאסונות קורים כשדאוד עומד בפני מתן הגט לאשתו. גרשון שקד מצא כי גם תולדות המשפחה הם בעלי מוטיבים של סיפורי-עם. אלו כוללים שלושה גירושין של האב ושלושה גירושין של האם ומות כל הבנים שנולדו עד הולדת הגיבור. שקד סבר כי "לא הגיבור בלבד מאמין במהימנותה של חוקיות זו, אלא היא אינה רחוקה מחשיבתה של ‘דמות המספר’ וקרובה למדי לליבו של המחבר.". הביקורת לכן רואה את הרומן כבעל מבנה הפתוח להסבר כפול, רציונלי-ריאליסטי, ואי־-רציונלי-עממי.
התקבלות הספר

הביקורת הראשונה על "אשתו השנואה" הייתה של אשר ברש, מיד לאחר שנדפס הרומן בהמשכים ב"התקופה": "הוא בא ממקום שלא פיללו. איזה צעיר ספרדי, י. בורלא שמו, הרים ראש, והרי הוא עולה בסולם – ובאון. ב’לוּנה' נתגלה המסתכל והרואה לנפש, ב’בלי כוכב' – המספר, ועתה, ב’אשתו השנואה' – האמן בחסד.".

לא הרבה אחריו כתב דב קמחי ביקורת: "בספרותנו שכחו כמעט תורה זו, הפשוטה: לספר. ובורלא יודע אותה. זוהי המעלה העיקרית.".

ב-1927 היה שמעון הלקין מסויג במקצת מהיצירה ומאורח החיים שהיא מציגה: "החיים ה’ספרדיים־מזרחיים' נראים אמנם יותר בריאים, יותר פשוטים ותמימים. אולם… זוהי פשטות שבעניות… הרבה מתרדמת המזרח מורגשת בחיים אלה, תרדמה כבדה, מטומטמת, ללא חזון וללא חלום.".

לאחר מות בורלא ב-1969 סיכם גרשון שקד: "כיבוש הארץ ע“י האנגלים ופתיחת האוניברסיטה העברית, ירידת הבנים לארה”ב ומנהגי העדה אינם קיימים לשמם בסיפור, אלא אך ורק כדי לתת רקע של מקום וזמן לעולם הרגשות המעוצם שביקש להעלות. במיטבו אין בורלא מספר אידאולוגי, ‘ז’אנרי־עדתי’ או ‘פילוסופי’, אלא מספר לתומו המעלה עולם של רגשות מעוצמים במצע עלילתי, שבו שולטים עדיין חוקי הנס והפלא.".
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  ראובן קריץ, "בורלא, הכול אודות 'אשתו השנואה'" בפרויקט בן-יהודה
1 2 3  קרן דותן, חילון ואוריינטליזם ביחסי הסופר המזרחי והביקורת: יהודה בורלא המוקדם כמקרה מבחן, מכאן כ', אפריל 2020, 228-254
↑  דב קמחי, על "אשתו השנואה", הארץ, 28 במאי 1923
בן אולדרידג'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 בנובמבר 1985 (בן 39) דבון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2004 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון  St Peter's Church of England Aided School 
 פרופיל ב-IMDb
 
בן צ'ארלס אולדרידג' (באנגלית: Benjamin Charles Aldridge; נולד ב-12 בנובמבר 1985) הוא שחקן אנגלי.