stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קארן קרפטיאן

קארן וילהלמי קראפטיאן (בארמנית: Կարեն Վիլհելմի Կարապետյան) הוא מדען, כלכלן ופוליטיקאי, ראש ממשלת ארמניה לשעבר.
בעבר כיהן כראש עיריית ירוואן, כשקודם לכן עבד במגזר האנרגיה והשתלב בחברות הבת של תאגיד גזפרום בארמניה.
ביוגרפיה > השכלה

קארן נולד בשנת 1963 בסטפנאקרט, שבנגורנו-קרבך. עד מהרה עברה משפחתו לבירת ארמניה, שם למד בבית הספר מספר 128 בירוואן. הוא המשיך את לימודיו בעיר הבירה של הרפובליקה הארמנית ונרשם לאוניברסיטת ירוואן. הוא למד היטב ובשנת 1980 סיים בהצטיינות בפקולטה למתמטיקה.
לאחר שסיים את לימודיו, הוא נכנס לעבוד במרכז החשבונאות של הוועדה לתכנון המדינה של ארמניה, במקביל עסק גם בפעילות מדעית. בשנת 1989 סיים תואר.
בעידן הסובייטי הוא עדיין לא חשב על פעילות פוליטית, תוך התמקדות מלאה בתחום המדע.
לא השפיעו עליו רוח הפרסטרויקה והחידוש בתחום הפוליטי והחיים הציבוריים. הוא המשיך לעבוד בוועדה לתכנון המדינה, תוך מתן תשומת לב מועטה לשינויים המתרחשים סביב.
ביוגרפיה > פעילות כלכלית בארמניה העצמאית

אחרי שארמניה זכתה בעצמאות, הכלכלן והתאורטיקן המשיך בפעילותו האקדמית כמה שנים. הוא הצטרף לאגודה של מדע ותרבות והרצה באוניברסיטת ירוואן.
עם זאת, הקריירה שלו עברה בהמשך שינויים דרסטיים. על פי השמועות, הוא היה קרוב משפחה של רוברט קוצ'ריאן המשפיע, שהפך מאוחר יותר לנשיא המדינה.
בשנת 1996 קראפטיאן מונה לתפקיד סגן יו"ר חברת "Armenergo". בתוך שנתיים הוא כבר עמד בראש מערך האנרגיה של הרפובליקה וניהל אותו עד 2001. אז הוא קיבל קידום ומונה לתפקיד שר האנרגיה.
קארן עבד בקבינט השרים לא לזמן רב, בשנת 2001, על פי המלצת קוצ'ריאן, הוא היה מועמד לתפקיד מנכ"ל המיזם הארמני-רוסי המשותף "ArmRosgazprom", חברה שהוקמה על ידי גזפרום. הוא הוכיח את עצמו כמנהל יעיל ומוצלח ומילא תפקיד זה עד 2010.
ביוגרפיה > ראש עיריית ירוואן

קארן החל להיות מעורה יותר ויותר בפוליטיקה ובשנת 2009 קיבל מושב במועצה העירונית של ירוואן מטעם המפלגה הרפובליקנית של ארמניה. בדצמבר 2010, נבחר על ידי המועצה לתפקיד ראש העיר של הבירה הארמנית.
בשנת 2011, הוא חייב את עובדי העירייה ללמוד אנגלית ולשפר את הידע שלהם בשפה הרוסית. החלטה זו נתקלה בתגובות מעורבות. אם הבחורים הצעירים היו מרוצים מההזדמנות להדק את הידע בשפה האנגלית, המבוגרים התאחדו נגד היוזמה ויצאו בקמפיין נגדו וחשדו בראש העיר וברצונו להיפטר מהמסורות הישנות.
עם זאת, אלה היו רק ניצנים לסכסוכים בין ראש העיר לעובדי העירייה או לתושבים, סערה אמיתית פרצה לאחר שבנאומו גרם ראש העיר החדש למלחמה עם הרוכלים. כמו בכל עיר מזרחית, המסורת של סחר באוויר הפתוח היה בעל חשיבות מיוחדת לירוואן, אלפי אנשים הרוויחו מכך, ברם החלטתו של ראש העיר לאסור סחר ברחוב שחררה מלחמה אמיתית. הסוחרים הזועמים, ארגנו הפגנות ועצרות סמוך למשרדו של ראש העיר, בדרישה לשקם את זכויותיהם, אנשי האופוזיציה הצטרפו אליהם וגם הם תקפו את קארן קרפטיאן.
עם זאת, ראש העיר לא ויתר: הצעד הבא היה הריסת המונית של כל הדוכנים וקיוסקים. כדי למנוע פיצוץ של ממש, נאלץ הנשיא הארמני להתערב, לצנן את הלהט של ראש העיר וביקש ממנו להשעות את תוכניות השיפור של העיר.
ביוגרפיה > מירוואן למוסקבה ובחזרה

בשנת 2011, קארן עזב את תפקיד ראש עיריית ירוואן. זאת בשל ההזמנה לעבוד במשרד המרכזי של גזפרום במוסקבה, לאחר שהוכיח את עצמו היטב בעת עבודתו בחטיבה הארמנית של ענקית הגז והוא הוזמן לכהן כסגן נשיא גזפרום בנק. בתוך כמה שנים הוא התקדם עד שהתמנה לסגן מנהל הפרויקטים הבינלאומיים של גזפרום.
בשנת 2016, ארמניה החלה להתקרב יותר ויותר לרוסיה והנשיא סרז' סרקזיאן החליט להחזיר את ראש העיר לשעבר של ירוואן למדינה והציע לו לעמוד בראש הממשלה. סרקיזיאן לא הסתיר את רצונו למנות מנהל מנוסה לתפקיד ראש הממשלה על מנת לשפר את היחסים עם רוסיה ולמשוך השקעות ממוסקבה. בהיותו יושב ראש קבינט השרים הארמני, הפוליטיקאי הודיע מיד על שורת רפורמות כלכליות שמטרתן לחסל את השחיתות ולשפר את האקלים העסקי.
באפריל 2018 מונה שוב לזמן קצר לתפקיד ממלא מקום ראש הממשלה.
הערות שוליים

↑  לאחר מחאה עממית: ראש ממשלת ארמניה התפטר
↑  ראש ממשלת ארמניה נכנע למחאה - והתפטר: "טעיתי", באתר וואלה, 23 באפריל 2018
↑   על רקע מחאה כי הוא נאחז בשלטון: ראש ממשלת ארמניה התפטר, באתר הארץ, 23 באפריל 2018
פטרה פלקה

פטרה מאייר (לשעבר פלקה, בגרמנית: Petra Felke Meier; נולדה ב-30 ביולי 1959) היא אתלטית עבר מגרמניה המזרחית. היא אלופה אולימפית (סיאול 1988), פעמיים ברציפות סגנית אלופת עולם (רומא 1987 וטוקיו 1991), אלופת האוניברסיאדה (בוקרשט 1981) ושיאנית עולם בהטלת כידון. היא דורגה 6 פעמים ראשונה בעולם (1984–1985, 1987–1990). היא האישה היחידה בעולם שהצליחה להטיל את הכידון למרחק של 80 מטר. הטלה זו נחשבה לשיא עולם בהטלת כידון לנשים מ-1988 ועד 1999, השנה שבה שונה מבנה וגודל הכידון.
קריירת ספורט

פטרה פלקה נולדה בזאלפילד שבמחוז תורינגיה, אז בשטח גרמניה המזרחית. היא התאמנה בצעירותה עם האלופה האולימפית רות פוקס. באליפות אירופה לנוער בשנת 1977 היא זכתה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 57.68 מטר.
קריירת ספורט > 1981 > אלופת האוניברסיאדה

באוניברסיאדה שנערכה בבוקרשט, רומניה בשנת 1981 זכתה פלקה במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 65.20 מטר
קריירת ספורט > 1982

באליפות אירופה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1982 סיימה פלקה במקום שביעי בהטלת כידון בתוצאה של 65.56 מטר
קריירת ספורט > 1983

באליפות העולם שנערכה בהלסינקי פינלנד בשנת 1983 היא סיימה במקום תשיעי בהטלת כידון בתוצאה של 62.02 מטר.
קריירת ספורט > 1984

בשנת 1984 נמנע ממנה להשתתף באולימפיאדת לוס אנג'לס בשל החרם הסובייטי. עשרה ימים לאחר המשחקים האולימפיים, בתחרות שנערכה בפראג, צ'כוסלובקיה היא קבעה בהטלת כידון שיא אישי חדש של 73.30 מטר. טסה סנדרסון מבריטניה המנצחת באולימפיאדה קבעה תוצאה של 69.56 מטר.
קריירת ספורט > 1985 > שיאנית עולם

בתחרות שנערכה בשוורין, גרמניה ב-4 ביוני 1985 היא שברה פעמיים את שיא העולם בהטלת כידון, בפעם הראשונה היא הטילה את כידון למרחק 75.26 מטר, שיפור לשיא העולם בן השנתיים של טינה לילאק מפינלנד (74.76) ולאחר מכן למרחק של 75.40 מטר.
קריירת ספורט > 1986

באליפות אירופה שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בשנת 1986 היא זכתה במדליית כסף בתוצאה של 72.52 מטר, אחרי פטימה ויטברד מבריטניה (76.32 מטר) ולפני ביאטה פטרס מגרמניה המערבית (68.04 מטר). בשלב המוקדמות שברה ויטברד את שיאה העולמי ובעמידה אותו על 77.44 מטר.
קריירת ספורט > 1987 > סגנית אלופת עולם

בתחרות שנערכה בלייפציג, גרמניה ב-29 ביולי 1987 קבע פלקה בהטלת כידון שיא עולם חדש של 78.90 מטר, שיפור לשיא בן השנה של פטימה ויטברד (77.44 מטר). אולם, חמישה שבועות לאחר מכן באליפות העולם שנערכה ברומא היא זכתה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 71.76 מטר, אחרי פטימה ויטברד (76.64 מטר) ולפני ביאטה פטרס (68.82 מטר).
קריירת ספורט > 1988 > אלופה אולימפית

בתחרות שנערכה בפוטסדאם, גרמניה ב-9 בספטמבר 1988 היא שברה את שיא העולם בפעם הרביעית וקבעה תוצאה של 80.00 מטר והייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה שמצליחה להטיל כידון למרחק של 80 מטר. שבועיים לאחר מכן, באולימפיאדת סיאול (1988) זכתה פלקה במדליית זהב בהטלת כידון בשיא אולימפי חדש של 74.68 מטר, לפני פטימה ויטברד (70.32 מטר) ובת ארצה ביאטה קוך (67.30 מטר).
קריירת ספורט > 1990

באליפות אירופה שנערכה בספליט, קרואטיה בשנת 1990 היא זכתה במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 66.56 מטר, אחרי פייבי אלאפרנטי מפינלנד (67.68 מטר) ובת ארצה קארן פולקה (67.56 מטר)
קריירת ספורט > 1991

החל משנת 1991 החלה לייצג את גרמניה המאוחדת ובאליפות העולם שנערכה בטוקיו, יפן היא זכתה במדליית כסף בתוצאה של 68.68 מטר, אחרי שו דמיי מהרפובליקה העממית של סין (68.78 מטר) ולפני בת ארצה זילקה רנק (66.80 מטר)
קריירת ספורט > 1992

באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיימה במקום שביעי בהטלת כידון, בתוצאה מאכזבת של 59.02 מטר בלבד, ולאחריה פרשה מספורט תחרותי.
ב-1999 שונו המבנה והגודל של הכידון המיועד להטלה הן לגברים והן לנשים. לפיכך, כל השיאים אופסו, ושיאה של פטרה יישאר כשיא העולם לפי המידות הישנות.
תוכנית האימרוץ

לאחר איחוד גרמניה נחשפה תוכנית האימרוץ של גרמניה המזרחית, בה נתנו סטרואידים אנאבוליים באופן שיטתי לספורטאים רבים. בין היתר, השחיינית בריגיט מיינקה סיפרה ששחייניות נבחרת מזרח גרמניה השתמשו באימרוץ נרחב. גילוי זה הטיל צל כבד וחשד משמעותי לגבי תקפות השגי הספורטאיות המזרח גרמניות ופלקה בכללן.
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
התפתחות שיא העולם בהטלת כידון לנשים (ויקיפדיה באנגלית)
הערות שוליים

↑  Fear of the Future by Karin Helmstaedt
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14343982
צבי יותם

| --- | --- |

 לידה:  16 במרץ 1916 בסרביה, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  23 בנובמבר 1986  (בגיל 70) מפלסים, ישראל ישראל
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברזיל, ממלכת רומניה, ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה הפדרלית של ריו דה ז'ניירו 
 
צבי (הירש, הנריקה) יותם (יתום) (בפורטוגזית: Henrique Iusim‏; 16 במרץ 1916 - 23 בנובמבר 1986) היה פעיל ציוני, פובליציסט, מתרגם, מחנך וחוקר הגות-יהודית בברזיל ובישראל.
צבי יתום (יוסים) נולד ביישוב סקורני (סקוריאן) שבחבל בסרביה ב-16 במרץ 1916 כבן זקונים להוריו - מאיר דניאל יוסים, פקיד יערות, ואמו, שייבע לבית שוויצר, עקרת בית.
מגיל צעיר הצטיין בלימודיו ונשלח בשנות העשרה לנעוריו ללמוד בסמינר למורים בעיר צ'רנוביץ, בירת חבל בוקובינה ומרכז תוסס של חיים יהודיים וציוניים. במהלך לימודיו יותם הפך לפעיל בולט ולאחד ממנהיגי תנועת הנוער החלוצית-סוציאליסטית גורדוניה אשר חינכה לעבודה עברית וחיי הגשמה בארץ-ישראל. יותם הצעיר הירבה לנסוע ברחבי רומניה, להיפגש עם חניכים, להרצות ולשכנע צעירים להגשים את תורתו של א. ד. גורדון ולעלות ארצה.
בשנת 1937, בגיל 21, נסע יותם אל אחותו מינה שחיה בסאו-פאולו, ברזיל, בתקווה ששם יוכל לקבל "סרטיפיקט" ולהגשים את חלומו לעלות לארץ-ישראל. שאיפתו לזכות לסרטיפיקט מהשלטונות הבריטיים בפלשתינה לא צלחה, ויותם השתקע בברזיל. הוא למד באוניברסיטה הפדרלית של ריו דה ז'ניירו בה השלים את לימודיו לתואר דוקטור בפילוסופיה בתזה העוסקת בהשוואת הגותם של הרמב"ם ותומאס אקווינס. עבד כמנהל תיכון יהודי בריו דה ז'ניירו. לימד ספרות עברית ויידיש בסמינר היהודי למורים בריו.
במקביל לעבודתו כמתרגם ומו"ל היה יותם פעיל בסוכנות היהודית בסאו פאולו, בתחום החינוך והתרבות.
עלייה לישראל

צבי יתום עלה ארצה בשנת 1968 יחד עם אשתו רות ושתי בנותיו והשתקעו בעיר חולון. בתחילת שנות ה-80 הצטרפו צבי ורעייתו רות לקיבוץ מפלסים, בו נפטר בשנת 1986. הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ.
עם עלייתו, שינה את שם משפחתו מ"יוסים" (יתום) ל"יותם". צבי יותם היה בן דודו ממדרגה ראשונה של שמחה יתום, אביו של אנשי כוחות-הביטחון והפוליטיקאים הישראלים דני יתום ואהוד יתום.
פעילותו כמתרגם ומוציא לאור

פעילותו העיתונאית של יותם החלה בשנת 1934 אז החל לפרסם מאמרים ביידיש בעיתון "אונזער צייט" (זמננו) אשר יצא לאור בקישינב. עם הגירתו לברזיל המשיך יותם לפרסם בעיתונים יהודים מקומיים כגון "דער נייער מאמענט" (סאו פאולו), "דער-וולט שפיגל" (סאו פאולו), "די יידישע פרעסע" (ריו דה ז'ניירו) ואחרים. כמו כן, יותם פרסם בעברית וביידיש בכתב העת הציוני "קרננו" (בהוצאת קק"ל). מלבד פרסום בעיתונים וכתבי עת, תרגם וחיבר יותם ספרים רבים בעברית, יידיש, פורטוגזית וספרדית בתחומי המחשבה וההיסטוריה היהודית, השפה העברית והספרות. בברזיל הקים יותם הוצאת ספרים בשם "הר הצופים" (Mount Scopus) בה ראו אור תרגומיו לשיר השירים, פרקי אבות, היסטוריה יהודית ועוד. עד עלייתו לישראל ב-1968, ראו אור ב"הר הצופים" לא פחות מ-85 כותרים הקשורים ביהדות והיסטוריה יהודית. עם עלייתו לישראל הקים ועמד בראש "ביבלוס הוצאה לאור" (Edições Biblos) אשר פעלה עד סגירתה בתחילת שנות ה-80.
ספריו

מקורות המסורת היהודית: יהדות כפילוסופיית חיים - As raízes do judaísmo clássico: o judaísmo como filosofia de vida, Rio de Janeiro: Editora B'nai B'rith, 1968.
הגדה של פסח (נוסח פורטוגזי-עברי, עם פירוש) - Hagadá de Pésach, Rio de Janeiro: Organisação juvenil sionista unificada, 1946; Estabelecimentos Gráficos Monte Scopus, 1962.
שמעון דובנוב - ההיסטוריה היהודית (תרגום לפורטוגזית, יחד עם רות יותם) - Simon Dubnov . História Judáica. Tradução por Ruth e Henrique Iusim. Rio de Janeiro: S. Cohen, 1948.
היסטוריה מקוצרת של הספרות היהודית - Breve história da literatura Judaica. Rio de Janeiro: Edicóes Biblos, 1962. [כתיבה משותפת עם ישעיה רפלוביץ']
מבוא מקוצר לתלמוד - Breve introdução ao Talmud. Rio de Janeiro: Editôra B'Nai Brith, 1968.
אלבום איורי התנ"ך לילדים (ציוריו של הצייר היהודי-גרמני אוטו גייסמר) - Album bíblico para crianças. Rio de Janeiro: Biblos, 1963.
סקירה היסטורית של מסורת היהדות בשאלות ותשובות - Uma visão panorâmica da história do Judaísmo clássico, em perguntas e respostas. Rio de Janeiro: Ediçóes Biblos, 1965.
אנתולוגיה לספרות עברית מודרנית: שירה ופרוזה בישראל - Antologia da literatura Hebraica moderna: poesia e prosa de Israel. Rio de Janeiro, 1969.
אַפּיקורסישע געדאַנקען וועגן י. ל. פּרץ, צו זייַן הונדערטסטן געבוירנטאָג, Rio de Janeiro, 1952 (מחשבות כפירה על י.ל. פרץ - לרגל יובל המאה ללידתו).
אוצר פֿון העברעיִזמען: ווערטערבוך פֿון העברעיִשע און אַראַמעיִשע עלעמענטן אין דער ייִדישער שפּראַך, Rio de Janeiro, 1953 (אוצר העבריות: מילון מקורות עבריים וארמיים בשפת היידיש).
לעקסיקאָן פֿון ייִדישע עסקנים און קולטור-טוערס אין בראַזיל, Rio de Janeiro, 1953-1957 (לקסיקון דמויות התרבות היהודית בברזיל).
מבוא לתלמוד - El Talmud, Buenos Aires : Servicio Comunitario Educativo y Cultural para las Comunidades Judías de América Latina; Comité Judío Americano, Oficina Latinoamericana, 1966.
סינתזה היסטורית של הספרות היהודית - Síntesis histórica de la literatura judía, Buenos Aires : Comité Judío Americano, Oficina Latinoamericana, 1966.
מילון בסיסי עברי פורטוגלי, הוצאת ספרים מעריב (1975) - Dicionario básico-hebraico portuguêsy. 1977; Rio de Janeiro: Biblos, 1982; São Paulo: Vida Nova, 1982. [כתיבה משותפת עם ר. בלגור]
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263373005171  CiNii: DA17857596  ISNI: 0000 0000 6699 3149  LCCN: n96041220  VIAF: 53414776   WorldCat (עם VIAF): 53414776 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "צבי יותם".
קליסטו (מיתולוגיה)

| --- | --- |

 תרבות:  דת יוון העתיקה 
 אב:  Lycaon 
 בן או בת זוג:  זאוס 
 צאצאים:  ארקס, פאן 
 
קליסטו עם זאוס המחופש לארטמיס; ציור שמן מאת פרנסואה בושה, 1744.
במיתולוגיה היוונית, קליסטו (ביוונית: Καλλιστώ) היא נימפה של האלה ארטמיס. על שמה קרויה קבוצת הכוכבים "הדובה הגדולה".
רקע

קליסטו הייתה נימפה ידועה ביופייה, והייתה בת לוויה של ארטמיס, אלת הציד, שדרשה מהנימפות לנדור כי ישמרו על בתוליהן.
זאוס, ראש האלים, חשק בקליסטו, אולם היא לא שעתה לחיזוריו. לכן התחפש לארטמיס, התייחד עמה במרמה ואף עיבר אותה. הרה, אשתו הקנאית של זאוס, גילתה את דבר בגידת בעלה, ונקמה בקליסטו באמצעות הפיכתה לדובה.
לפי הסיודוס, ארטמיס אחוזת החימה, זיהתה את חברתה ושלחה בה חץ שהרג אותה, אולי בעידודה של הרה הנזעמת. זאוס חילץ את הוולד מריחמה של קליסטו וקרא לו אָרְקאס.
זאוס מסר את הרך הנולד לנימפה מאיה, שגידלה אותו במערתה. לימים הפך זאוס לאבי בני ארקאדיה. את קליסטו וגם את בנה, ארקאס, בדמות דוב, העלה אל השמים. אלו הן, כך מספרת האגדה, הדובה הגדולה וההדובה הקטנה - שני מערכי כוכבים הסובבים את כוכב הצפון.
לפי גרסת הספר השני של מטמורפוזות מאת המשורר הרומי אובידיוס, קליסטו ההריונית גורשה מחברתה של מגינתה ארטמיס וילדה את ארקאס. הרה, שידועה כאלה הנוטרת טינה, ואינה שוכחת לעולם את בגידותיו של בעלה, ניצלה את ההזדמנות והפכה את קליסטו לדובה.
ארקאס גדל להיות צייד מוכשר ואמיץ, והיה חביב ביותר על זאוס.
יום אחד, בעת ששוטט ביער, ראתה קליסטו את בנה ארקאס. ההתרגשות גאתה בה, והיא החלה לרוץ לקראתו במהירות, תוך שהיא שוכחת כי היא עוטה דמות דובה. ארקאס נבהל וירה בדובה, כשהוא פוצע אותה אנושות. זאוס, מלך האלים, שקליסטו הייתה אהובתו וארקאס היה אחד מבניו האהובים, לא היה יכול לשאת את הכאב הטרגי שבפגיעה בשני יקיריו. לכן הפך גם את ארקאס לדובה, והעלה את שניהם לשמים. שם הם נמצאים עד היום, תמיד יירָאו ותמיד יישארו ביחד.
הרה, שכעסה עד מאוד על הכבוד שנעשה ליריבתה, שכנעה את פוסידון לאסור על הדובות לרדת אל האוקיינוס ככל שאר הכוכבים. כך שהן היחידות מקבוצות הכוכבים הבולטות שאינן שוקעות לעולם מתחת לאופק.
בתרבות

הירח קליסטו של כוכב הלכת צדק והאסטרואיד 204 Kallisto (אנ') נקרא על שמה. כמו כן, האופרה "לה קליסטו" של פרנצ'סקו קאוואלי מבוססת על סיפור אהבתם של קליסטו ושל יופיטר (זאוס) שהתחפש לדיאנה (ארטמיס).
קו בריסביין

אדי וורד, 1941
קו בריסביין הייתה, לפי הנטען, תוכנית ובה אוסטרליה תכננה לסגת מצפון היבשת במקרה של פלישה יפנית. אף על פי שתוכנית להגן על אזורי התעשייה העיקריים בין בריסביין למלבורן אכן הוצעה בפברואר 1942, ראש הממשלה האוסטרלי מטעם הלייבור, ג'ון קרטין, והקבינט דחו את ההצעה. הבנה חלקית של התוכנית גרמה לשר אדי וורד, ממפלגתו של קרטין, להאשים את הממשלה הקודמת (ממשלת אחדות בהובלת רוברט מנזיס וארתור פאדן) בכך שתכננה לנטוש את צפון היבשת.
וורד המשיך להאשים בכך את הממשלה בסוף 1942 ובתחילת 1943, האשמה שצברה תמיכה מאמירתו של הגנרל דאגלס מקארתור במסיבת עיתונאים בה השתמש בביטוי "קו בריסביין". וורד לא הציג תימוכין לטענותיו, ובהמשך טען שהרעיון נמחק מהמסמכים הרשמיים. ועדה מלכותית הגיעה למסקנה שלא היה רעיון כזה, וכי ממשלת מנזיס–פאדן לא אישרה הצעה זו. הוויכוח הציבורי תרם לזכייתו של הלייבור ב-1943, אם כי וורד מונה לתפקידים זוטרים יותר בהמשך.
האשמותיו של וורד

באוקטובר 1942 חשף השר מטעם הלייבור, אדי וורד, כי הממשלה הקודמת בראשות רוברט מנזיס ויורשו ארתור פאדן הכינה תוכניות לנטישת רוב היבשת במקרה של פלישה יפנית, ולרכז את מאמצי ההגנה בדרום–מזרחה. וורד קיבל את המידע כנראה מקצין במשרד ההגנה.
בפברואר 1942 הועבר לקבינט המלחמה בראשות הלייבור תזכיר, בו הומלץ כי במקרה של פלישה יפנית רוב הכוחות האוסטרליים יתרכזו בין בריסביין למלבורן, שם מוקמה רוב התעשייה האוסטרלית. המפקד העליון של כוחות המולדת, איבן מקאי, קיבל הוראה לתעדף את האזורים סביב סידני וניוקאסל, עם דרווין בעדיפות משנית. היה עליו לקחת בחשבון גם את העובדה שרוב צבא אוסטרליה נפרס מעבר לים. ממשלת קרטין דחתה את ההצעה, והקדישה כוחות להגנה על דרווין וצפון היבשת, תוך נקיטה במדיניות של אדמה חרוכה כדי לעכב את הפולשים ככל הניתן. התיאוריה של וורד התבססה על הבנה חלקית של התוכנית בשילוב מידע שפורסם בנוגע לפינוי אזורים בקווינסלנד.
וורד לא הציג הוכחות לטענותיו, ומנזיס, יחד עם כל שריו בממשלה הקודמת, הכחישו את הנטען. בישיבת מועצת המלחמה המייעצת בדצמבר 1942 הביע מנזיס דאגה מכך ששר מציג טענות שניתן להפריכן רק על ידי פרסום מידע מסווג. ראש הממשלה קרטין שיתף פעולה עם וורד ותקף את מנזיס ופאדן שהיו אחראים לדבריו לתוכנית "תבוסתנית" ו"בוגדנית". המודעות הציבורית לתוכנית עלתה כשבמרץ 1943 אמר הגנרל האמריקאי דאגלס מקארתור את הביטוי "קו בריסביין". וורד המשיך להפיץ את טענותיו, ובהמשך טען שהמידע על התוכנית נמחק ממסמכים רשמיים.
קרטין מינה ועדה מלכותית כדי לחקור את הטענות ולבדוק האם מנזיס אחראי לתוכניות כאלו. הוועדה דיווחה ביולי 1943 כי אין ראיות שתומכות בתוכנית לנטוש את רוב אוסטרליה, וכי לא ידוע על מחיקת מסמכים. המחלוקת על קו בריסביין תרמה לניצחון הלייבור ב-1943, אך וורד הודח לתפקידים זוטרים יותר.
אחרי המלחמה

התומכים בקיום התוכנית מביאים כהוכחה לטענותיהם את הקמת מלכודות טנקים במקומות שונים באוסטרליה בסוף שנות ה-30.
בספר הזיכרונות שלו, טוען דאגלס מקארתור כי הצבא האוסטרלי הציע להקים קו סביב נהר דרלינג כדי להתגונן מפני פלישה אוסטרלית אפשרית. מקארתור זוקף לזכותו את ביטול התוכנית באמצעות יוזמות התקפיות שבלמו את יפן בגינאה החדשה.
הערות שוליים

↑  TANK TRAPS NEAR TENTERFIELD, NSW DURING WW2, ‏1 בדצמבר 2001
קו ג'ה-צ'אול

זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא .
קו ג'ה-צ'אול (בקוריאנית: 구자철; ‏נולד ב־27 בפברואר 1989) הוא כדורגלן דרום קוריאני המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת אל-גארפה מליגת העל הקטרית.
לקו 79 הופעות במדי נבחרת קוריאה הדרומית, בה הוא שימש קפטן עד לפרישתו ממנה בשנת 2019.
קריירת מועדונים

קו הופיע בשנת 2006 באליפות בתי הספר התיכונים שהתקיימה באי צ'ג'ו. הוא הוביל את קבוצתו למקום השני בטורניר עם ביצועים מרשימים. בעקבות זאת, מאמן צ'ג'ו יונייטד החתים אותו בשנת 2007 על חוזה בקבוצה. תחילה הוא שיחק בקבוצת המילואים של צ'ג'ו, ולא הרשים עקב פציעות רבות. למרות זאת, עם חלוף הזמן הוא התחיל להוכיח את עצמו ולהרשים בהופעותיו, והחל לשחק באופן קבוע בקבוצה הראשונה של צ'ג'ו, בעיקר כקשר הגנתי. בעונת 2010 קו הוביל את צ'ג'ו לסגנות ליגת העל של קוריאה הדרומית. באותה עונה נבחר לשחקן המצטיין בליגת העל הקוריאנית. הוא היה גם מלך הבישולים באותה עונה בליגה.
ב-30 בינואר 2011 קו עבר לוולפסבורג, וחתם במועדון הגרמני על חוזה לשלוש וחצי שנים. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בגרמניה ב-12 בפברואר, בהפסד הביתי 0–1 להמבורג.
ב-31 בינואר 2012 קו הושאל לאאוגסבורג לעונה וחצי. בתקופה בה שיחק במועדון הוא סייע לו להימנע פעמיים מירידת ליגה. בסך הכל כבש שמונה שערים ב-32 הופעות ליגה בקבוצה. בעונת 2013/2014 הוא חזר לוולפסבורג. ב-18 בינואר 2014, לאחר חצי עונה במועדון, הוא עבר למיינץ, וחתם על חוזה לארבע וחצי שנים. הוא כבש את שער הבכורה שלו במיינץ בניצחון 0–2 על פרייבורג.
בקיץ 2019 חתם קו על חוזה באל-גארפה הקטרית.
נבחרת קוריאה הדרומית

קו היווה חלק מרכזי מנבחרת קוריאה הדרומית בגביע אסיה 2011, בו כבש חמישה שערים וסייע לנבחרתו להגיע עד לחצי הגמר. קו היה מלך השערים של הטורניר.
קו שיחק באולימפיאדת לונדון בשנת 2012, וסייע לנבחרתו לזכות במדליית ארד. בכך, קוריאה הדרומית הפכה לנבחרת האסייתית השנייה שמגיעה לשלב חצי הגמר בטורניר הכדורגל במשחקים האולימפיים.
קו נבחר לקפטן נבחרת קוריאה הדרומית למונדיאל 2014. בטורניר, הוא כבש בהפסד 2–4 לאלג'יריה.
בינואר 2019 הודיע קו על פרישתו מנבחרת קוריאה הדרומית, לאחר ההדחה שלה ברבע גמר גביע אסיה 2019.
תארים > אישיים

השחקן המצטיין בליגת העל הקוריאנית: 2010
מלך הבישולים בליגת העל הקוריאנית: 2011
מלך השערים בגביע אסיה: 2011
צבע (חומר)

צבע ירוק שהתייבש
צבע הוא כינוי למשפחה של חומרים שמכסים בהם גופים (על ידי משיחה, ציפוי וכדומה) כדי שישנו את צבעם. בימינו מורכב חומר כזה מפיגמנט (צבען), מבסיס (חומר מאחז שאוחז הן את הצבען הן את הגוף הנצבע), ומחומרים מדללים. אדם שמקצועו צביעה נקרא צַבָּע.
צבע יכול לשמש למטרות שימושיות, כגון הגנה על משטחים רגישים מפני שיתוך (קורוזיה), הבדלה בין פרטים או הדגשת פרטים (דף מודפס למשל), וכן למטרות אומנותיות.
השימוש בצבע למטרות אומנותיות מאפשר שינוי של אווירה והשפעה על הרגש שמעבירה יצירה לצופה בה, ולכן השימוש בו הוא נפוץ ביותר.
בתהליכי הייצור של כמעט כל פריט בחיי היום יום משתמשים בצבעים כדי להשיג את המראה הרצוי. צבע הוא כלי בסיסי באמנות, בעיצוב תעשייתי וכמובן גם בשימוש ביתי, בו הוא מיושם על קירות ומשטחים אחרים.
התפתחות הצבע בהיסטוריה

האדם משתמש בצבע בפיסול ובציור מזה עשרות אלפי שנים – בציורי המערות ואצל הסינים הקדמונים, ששכללו את ייצור הצבע והשימוש בו. מאוחר יותר השתמשו המצרים הקדמונים בצבעים לכתיבת הירוגליפים ולקישוטים, ואחריהם עשו כן היוונים והרומאים. בציורי קיר השתמשו אז בצבעים מבוססים על פיגמנטים מינרליים בשעוות דבורים, ידע שאבד אחר כך והוחלף בצבעי שמן.
צבעים מיוחדים היו מבוקשים ויקרי ערך כבר בימי קדם. לדוגמה, את צבע התכלת הפיקו מחילזון ימי והשתמשו בו לצביעת בגדי הכוהן הגדול, והנוזל שהופק מהחילזון היה יקר יותר מזהב. עד ימי הביניים היו הצבעים ששימשו לאמנות ולצביעת בתים ובדים בעיקר צבעי אדמה – הם הופקו בדרך כלל מפחם ומאדמה שהכילה תחמוצות ברזל צבעוניות. הציורים ששרדו מאז מכילים בעיקר את הצבעים שניתן היה להפיק מחומרים אלו: שחור, חום, אדום וצהוב. כדי ליצור כחול או ירוק שחקו אבנים יקרות למחצה לאבק צבעוני.
בימי הביניים התווספו כמה גוונים חדשים לצבעים שלמד האדם לייצר. במקרים רבים הצבעים יוצרו מחומרים רעילים, (למשל, את הצבע הירוק הפיקו מארסן) אך הביקוש לצבעים היה כה רב שהייצור והשימוש בהם נמשכו למרות רעילותם. גוון צהוב מסוים הופק משתן פרות שעורב בבוץ וזוקק בלונדון, וצבע חום יוצר מדיו של דיונונים.
בתקופת הרנסאנס למדו באירופה כיצד להפיק את הצבע המבוקש כחול אולטראמרין והחלו לייצר זכוכית קובלט כחולה. גילו דרכים ליצור פיגמנטים חדשים, ורוד וארגמן, מפירות יער ומגזעי עצים, ודרכים לצבוע בדים בכחול אינדיגו. במקביל גילו האינדיאנים באמריקה דרך להפיק אדום שני מגופן של חיפושיות – תהליך שבעזרתו מפיקים צבעי מאכל עד ימינו. עופרת לבנה, צבען לבן ובסיס נפוץ (ורעיל), הגיע אז בעיקר מוונציה.
במאות  ה-18 וה-19, החל מהמהפכה התעשייתית, גילו שיטות לייצור צבעים שרעילותם נמוכה יותר, והחלו לייצר צבעי שמן מבוססים על תרכובות מיסודות שהופרדו ממינרלים, כגון מנגן וקובלט, שאיפשרו לצייר בצבעים שעד אז הצליחו ליצור רק בזכוכית צבעונית אך לא על הבד. כמו כן פותח בפעם הראשונה צבע ניתן לרחיצה, ובפעם הראשונה יוצרו צבעים לשימוש ביתי בקנה מידה מסחרי, שלא דרשו ניסיון מקצועי או אמצעי בטיחות מיוחדים.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 פותחו צבעי האקריליק על ידי תעשיית הפטרוכימיה, והם היום בשימוש נרחב. באותן שנים החלה המגמה להיפטר מצבעים רעילים, ויצרנים החלו להחליף את הצבענים המבוססים על עופרת בחומרים בטוחים יותר. בשנות ה-50 הופיעו תקנים רבים האוסרים שימוש בעופרת בצבע ובסוף שנות ה-70 נאסר השימוש בעופרת בצבע לשימוש בבתים. גודל השוק של תעשיית הצבע על פלחיה השונים הוא כעת בשווי עשרות מיליארדי דולרים בשנה.
בישראל חברת הצבע הראשונה, טמבור, נוסדה בשנת 1936 ומאז היא מתמחה בייצור ובשיווק של צבעי איכות דקורטיביים לתעשייה ולבניין, צבעים ליישומים מיוחדים בתחומי תעופה, רכבות וספנות, חומרי בנייה מתקדמים, לוחות גבס, תקרות אקוסטיות, בלוקי גבס, טיח גבס, ניצבים ומסלולים, חומרי בידוד ואיטום, אמולסיות לתעשיית הצבע, נייר וקרטון, דבקים לבניה, לנייר ולעץ, צבעי דפוס, צבעי רכב, צבעי רצפות, צבעי אבקות, סימון דרכים ועוד.
מרכיבים

שלושת המרכיבים העיקריים בצבע הם בסיס, מדללים, פיגמנט ותוספים אחרים. המרכיב החיוני ביותר אינו הפיגמנט אלא הבסיס – זהו המרכיב שמתקשה והופך לשכבה עמידה הנאחזת בגוף הנצבע. המדללים מאפשרים שליטה בצמיגות הצבע ומכיוון שהם נדיפים הם אינם חלק של שכבת הצבע היבשה. הפיגמנט משפיע על הגוון הסופי.
חומרי בסיס נפוצים הם שרפים טבעיים או מלאכותיים כגון אקרילים, פוליאוריתנים, פוליאסטרים, מלמינים, שמנים וגומי.
מדללים נפוצים כוללים ממסים אורגניים כדוגמת אלכוהולים, קטונים, אסטרים ועוד. גם מים הם ממס נפוץ, למשל בצבעי גואש ובצבעי מים. בגלל הזמן הארוך שלוקח למים להתייבש אין השימוש במים כממס תעשייתי אלא כממס ביתי או אמנותי.
התוספים השונים הם אוסף של חומרים רבים שמטרותיהם מגוונות – זרזים, מסמיכים, מייצבים, מתחלבים, שוברי ברק ועוד.
לאחר היישום, מתקשה שכבת הצבע, באופן שתלוי בבסיס. במקרים מסוימים התקשות זו נגרמת כתוצאה מפילמור של הבסיס, התאיידות של המדללים, או קירור פשוט. בצבעי שמן ההתקשות היא תוצאה של חמצון. תחליבים הם משפחת צבעים שבהם הבסיס מדולל במים (תמיסה), וכשהם מתנדפים נקשרות מולקולות הבסיס זו לזו, ונוצר צבע שאינו מסיס במים.