מגנוס השלישי, מלך נורווגיה
מלכותו > המסע השני לים האירי ומותו

ב-1101 או 1102 שם מגנוס שוב את פעמיו לאירלנד, הפעם ככל הנראה עם כוח גדול יותר בהשוואה למסע הראשון. אחד האתגרים הגדולים ביותר שלו הייתה הברית שכרתו מלכי המשנה באיים. המקורות האיריים מציינים שמגנוס הגיע כדי "לקחת את אירלנד", "לפלוש לאירלנד", או "לצור על אירלנד". הוא קיבל תגבורות מאורקני בדרכו לאי מאן, שם הוא הקים בסיס כדי לבדוק את המצב. בין מגנוס לבין מוירכרטך או בריאין, מלך מנסטר והמלך העליון של אירלנד, שנאבק כנגד יריבו, דומנאל או לוכליין התגלעו מתחים. ב-1101 התנסה מגנוס ככל הנראה במצב זה, כאשר פלשו מלחים עלומי שם לאי סקטרי. לאחר הגעתו לאי מאן, מספרים המקורות האירים, שמגנוס הסכים ל"שנת שלום" עם האירים. על פי מקורות נוספים הייתה ברית נישואים בין זיגורד, בנו של מגנוס, לבין בימוניו, בתו של מוירכרטאך, כחלק מהברית שנחתמה בין השניים. ביום החתונה, מינה מגנוס את זיגורד כמלך-שותף והפקיד בידיו את האחריות על האדמות במערב. מוירכרטאך הכיר גם הוא בשלטונו של מגנוס על ממלכת דבלין ועל פינגל.
בערך באותה תקופה, נשא מוירכרטאך לאישה את בתו של ארנולף ממונטגומרי, אחיו של יו ממונטגומרי, שנהרג ב-1098 על ידי מגנוס. הדיווחים במקור הקרוי "הקלף העבש" (Morkinskinna) הנוגעים ל"אביר זר" הקרוי גיפרור, שהופיע בחצרו של מגנוס לפני תחילת המערכה בשוודיה, מובאים, על פי רוזמרי פאוור, כהוכחה לכך שמגנוס קשר קשר עם ולטר גיפרד, רוזן בקינגהאם הראשון (או עם בן משפחתו), במסגרת המרד נגד הנרי הראשון, מלך אנגליה. על פי אורדריקוס ויטליס, השאיר מגנוס בידיו של אזרח עמיד של העיר לינקולן, אוצר שהוחרם על ידי המלך הנרי לאחר מותו של מגנוס. ייתכן שאוצר זה שולם למגנוס על ידי הרוזנים הנורמנים בתמורה לתמיכתו בהם וככל הנראה הוסדר עניין זה על ידי אותו גיפרור שעל פי הסאגות ביקר בחצרו של מגנוס. תשלום זה יכול היה לממן למגנוס את העלות הגבוהה של מסעותיו במערב, שלא זכו לאהדה רבה באותה עת בנורווגיה.
מוירכרטאך היה דיפלומט מיומן, והמשא ומתן על הנדוניות של בנותיו היה חלק ממהלך פוליטי זה. בעוד שלא הייתה בכוונתו לכבד את ההסכמים שלו עם מגנוס (או עם אחרים), הוא היה זקוק לתמיכתו של מגנוס כדי למחוץ את דומנאל. מגנוס ומוירכרטאך חברו יחדיו למשלחות פשיטה משותפות לאחר הסכם השלום, שהופסקו רק במהלך חורף 1102 – 1103. על פי הסאגות העביר מגנוס את החורף בקונכט, אך מאחר שבאופן שגוי תבע מוירכרטאך את קונכט כחלק מממלכתו, תיקנו ההיסטוריונים המודרניים את תיאור המקום בו העביר מגנוס את חורף זה לקינקורה שבמנסטר. לפי רוזמרי פאוור נראה סביר יותר שמגנוס השאיר את הצי שלו ליד דבלין (ב-1102 מוירכרטאך ויתר על השליטה בממלכת דבלין — שאותה כבש ב-1194 ובה המליך את בנו את אחיינו — לטובתו של מגנוס). ככל הנראה כרת מגנוס ברית עם מוירכרטאך במהלך המערכות שלו כנגד דומנל ב-1103, אך בניגוד למקורות הנורדיים, המקורות האיריים לא מתארים את המערכות הללו כמוצלחות. ב-5 באוגוסט 1103, ניסה מוירכרטאך ללא הצלחה להכניע את דומנל בקרב מג קובה. מגנוס לא לקח חלק בקרב זה, אך נתיניו בממלכת דבלין לחמו לצדו של מוירכרטאך. מאחר שמגנוס היה קרוב לתפיסת כס המלכות האירי, מוירכרטאך שאף ככל הנראה לסלק אותו מדרכו. על פי "הקלף העבש" ועל פי מחזור העולם, הסכימו השניים שמוריכרטך יספק למגנוס ולאנשיו את המספוא לבהמותיהם למסע חזרה לנורווגיה. כאשר הוא התמהמה לקיים את התנאי הזה, החל מגנוס לחשוד בכך שהאירים מתכננים התקפה. הוא קיבץ את אנשיו ביום ברתולומאוס הקדוש, 24 באוגוסט 1103, ופלש לארץ. ייתכן שמגנוס ואנשיו ביצעו נחיתה בלתי זהירה כדי לשדוד את הבקר, או ששבטי האולייד שגו לחשוב שבכוונתם לעשות כן. לחלופין, ניתן לחשוב שמוריכרטך הורה לאולייד לספק ציידה לדרך למגנוס, ותחת זאת אלה ארבו לנורווגים.
המקורות הנורדיים מתארים כוח גדול שארב מתוך מקומות מחבוא. הכוחות הנורווגיים הופתעו והם לא היו במערך קרבי. מגנוס ניסה להשליט סדר בצבאו שנקלע לאנדרלמוסיה, הורה לחלק מהכוח לתפוס עמדה בטוחה ולהמטיר חיצים כדי להאט את התקדמותם של האירים. בהתכתשות שהתפתחה, נפגע מגנוס מרומח שחדר דרך שתי ירכיו מעל הברכיים, אך הוא המשיך להילחם, בנסותו להוביל את אנשיו לחניון במקום מישורי. לוחם אירי נושא גרזן תקף אותו והכה אותו במכה קטלנית מתחת לצווארו. כאשר נהגו אנשיו לומר לו שהוא נהג בחוסר זהירות במסעות המלחמה שלו, דווח שהוא הגיב: "מלכים נועדו לכבוד, לא לחיים ארוכים". מגנוס השלישי היה אחרון מלכי נורווגיה שנהרג בקרב מחוץ לגבולות ארצו.
בנוסף לבגידה האפשרות במגנוס מצידו של מוירכרטאך, ייתכן שגם אנשיו שלו בגדו בו, במיוחד חיל המשלוח של האציל תורגרים סינלוב, שנמלט לספינותיו בעיצומו של הקרב. ייתכן שתורגרים ואנשיו קיבלו פקודה מאנשים בעלי השפעה בנורווגיה שחפצו בהרחקתו של מגנוס מכס המלכות. על פי סנורי סטורלוסון, מספרם של האירים שנהרגו בקרב עלה על זה של הנורווגים, וגורלו של מגנוס היה שונה אם תורגרים ואנשיו היו נלחמים כפי שהורו להם. בנו של מגנוס, זיגורד, שב לנורווגיה ללא ארוסתו לאחר תבוסת אביו והשליטה הנורווגית הישירה באזור באה לקיצה. למרות שההשפעה הנורווגית שם המשיכה, לא היה שום מלך נורווגי ששב לשם במשך יותר מ-150 שנים.