stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לי דאג'או
מוות

המתחים בין הקומינטרן, הקוומינטנג והמפלגה הקומוניסטית הסינית יצרו הזדמנויות לתככים פוליטיים ואופורטוניזם. עם קריסת החזית המאוחדת בשנת 1927, לי נתפס במהלך פשיטה שהוזמנה על ידי חבורת (קליקה) פאנגייאן על השגרירות הסובייטית בפקין. הוא נתפס יחד עם תשעה עשר אנשים נוספים שנעצרו במהלך הפשיטה. הוא הוצא להורג בתלייה על פי הוראתו של ג'אנג דזוו-לין מצביא החבורה, ב-28 באפריל 1927.
הערות שוליים

↑  Original text based on marxists.org article, released under the GNU FDL.
1 2  Meisner, Maurice (1967). Li Ta-Chao and the Origins of Chinese Marxism. Cambridge: Harvard University Press
↑  Murray, Stuart. The Library: An Illustrated History. New York, NY: Skyhorse Pub, 2009.
↑  Pringsheim, Klaus H. (Oct–Dec 1962). "The Functions of Chinese Communist Youth Leagues 1920–1949". The China Quarterly. 12: 75–91
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007569903305171  PLWABN: 9810652438605606  BIBSYS: 90399122  CiNii: DA07089920  GND: 118572571  ICCU: MILV120132  ISNI: 0000 0000 8388 0963  LCCN: n81033670  NCL: 1085640  NDL: 00536007  NKC: jo2010578833  NLA: 36604226  NLK: KAC201425434  NTA: 140989978  RERO: 02-A025750450  SNAC: w6t46sh5  SUDOC: 087199300  Trove: 1321209  VIAF: 62340922   WorldCat (עם VIAF): 62340922 
ציור של הפגישה של לי דז׳או (יושב מצד ימין) עם סוכן הקומינטרן, גרגורי וויטינסקי, 1920 - 1921
מארי ויקטואר דה נואיי

מארי ויקטואר דה נואיי (בצרפתית: Marie-Victoire de Noailles; ‏6 במאי 1688 - 30 בספטמבר 1766), הייתה אשתו של לואי אלכסנדר, רוזן טולוז, בנו של לואי ה14 מלך צרפת.
ביוגרפיה

מארי ויקטואר נולדה ב-6 במאי 1688 בארמון ורסאי, לאן ז'ול דה נואיי ולמארי פרנסואז דה בורנונוויל, בתם של אמברואה פרנסואה, דוכס בורנונוויל ולוקרס פרנסואז דה לה ויוויל. ב-25 בינואר 1707 התחתנה מארי ויקטואר עם לואי דה פרדאיאן דה גונדרן, בנו של לואי אנטואן דה פרדאיאן דה גונדרן, שהיה בנם של לואי אנרי דה פרדאיאן דה גונדרן ופרנסואז-אתנאיס דה רוששואר דה מורטמר, ממנו נולדו לה שני ילדים. לאחר נישואיה היא שימשה כנערת לוויה של מארי אדלייד, דוכסית בורגונדיה, אולם בשנת 1712 מתו גם בעלה וגם דוכסית בורגונדיה.
ב-2 בפברואר 1723 התחתנה מארי ויקטואר עם לואי אלכסנדר, רוזן טולוז, בנו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ממנו נולד לה ילד אחד - לואי ז'אן מארי דה בורבון, דוכס פנתייבר, אולם הנישואים הוכרזו באופן רשמי רק לאחר מותו של פיליפ השני, דוכס אורליאן, שהיה עוצר הממלכה. בשנת 1737 מת בעלה לואי אלכסנדר, ובשנת 1744 היא סידרה את נישואי בנה עם מריה תרזה פליצ'יטה ד'אסטה. מארי ויקטואר הייתה ביחסים טובים מאוד עם לואי החמישה עשר, מלך צרפת, שהיה הסנדק של בנה, ואף היה לה אליו גישה חופשית ללא הגבלה. ב-30 בספטמבר 1766 מתה מארי ויקטואר בפריז, ונקברה לצד בעלה.
משפחתה

ב-25 בינואר 1707 התחתנה מארי ויקטואר עם לואי דה פרדאיאן דה גונדרין, ממנו נולדו לה שני ילדים:
לואי דה פרדאיאן דה גונדרן (1707–1743)
אנטואן פרנסואה דה פרדאיאן דה גונדרן (1709–1741)
ב-2 בפברואר 1723 התחתנה מארי ויקטואר עם לואי אלכסנדר, רוזן טולוז, בנו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ממנו נולד לה ילד אחד:
לואי ז'אן מארי דה בורבון, דוכס פנתייבר (1725–1793), התחתן עם מריה תרזה פליצ'יטה ד'אסטה.
מוזיאון הניאון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גלריה 
 כתובת:  לאס וגאס 
 מיקום:  נבדה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1996
 תאריך פתיחה רשמי:  1996 
 אדריכל:  פול ויליאמס
 קואורדינטות:  36°10′40″N 115°08′13″W﻿ / ﻿36.1777°N 115.137°W﻿ / 36.1777; -115.137
 www.neonmuseum.org
 he
 
מוזיאון הניאון (באנגלית: Neon Museum) הוא מוזיאון לאמנות ניאון המציג שלטי ניאון מבתי קזינו ובתי עסק שונים. המוזיאון מוקדש לאיסוף, שימור, חקר והצגת שלטי ניאון אייקוניים.
היסטוריה

המוזיאון נפתח בשנת 1996 בצומת הרחובות לאס וגאס בולווארד ופרמונט, אך העתיק את מקומו בשנת 2012 למבנה בו שכן לה קונצ'ה מוטל, אותו תכנן בשנת 1961 האדריכל פול ויליאמס.
תערוכות ותצוגות

התצוגה מכילה יותר מ-200 שלטי ניאון משוחזרים החל משנת 1950, המוצבים במוזיאון הפתוח המשתרע על למעלה מ-8,000 מטרים רבועים. בין היתר ניתן לצפות בשלטים המקוריים של:
מלון ריביירה (1955)
מלון וקזינו ליידי לאק (1964)
מלון וקזינו מולן רוז' (1955)
מועדון לידו דה פאריס (1958)
קזינו גולדן נאגט (1946)
מוזיאון ליברצ'ה (1979)
הערות שוליים

↑  Neon Museum, travelnevada.com
↑  הפרויקטים של פול ויליאמס
↑  The Neon Museum Visitors’ Center
↑  NEON MUSEUM: A BLAST OF VEGAS PAST, https://www.visitlasvegas.com/
↑  The Neon Museum, travel.usnews.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0541 857X
לי גרנט

| --- | --- |

גרנט (1978)
 לידה:  ארצות הברית ניו יורק, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1949
 עיסוק:  שחקנית קולנוע, במאית
 מקום לימודים:  התיכון למוזיקה ולאמנות  סטודיו אייץ' בי  בית הספר לתאטרון נייברהוד פלייהאוס  ליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק 
 בן או בת זוג:  Arnold Manoff (1951–1960)  Joseph Feur 
 צאצאים:  דינה מנוף 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (1974)  פרס אמי לשחקנית הטובה ביותר במיני סדרה או סרט טלוויזיה (1971)  פרס קריסטל (1988)  פרס אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה (1966) 
 פרופיל ב-IMDb
 
לי גרנט (באנגלית: Lee Grant; נולדה ב-31 באוקטובר 1927) היא שחקנית קולנוע ובמאית יהודייה-אמריקאית, זוכת שני פרסי אמי ופרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1975 על תפקידה בסרט "שמפו". הייתה מועמדת לשלושה פרסי אוסקר נוספים ולחמישה פרסי אמי נוספים.
ביוגרפיה

לי גרנט נולדה בשם ליובה האסקל רוזנטל (Lyova Haskell Rosenthal) בניו יורק סיטי. היא בתם של מהגרים יהודים ממזרח אירופה - וויטה שהיא מורה במקצועה ואברהם וו. רוזנטל.
שמה, לי גרנט, מורכב משני שמות של גנרלים ממלחמת האזרחים האמריקאית.
בגיל 4 הופיעה כבלרינה במטרופוליטן אופרה שבניו יורק. בילדותה הרבתה ללמוד ריקוד ומשחק.
גרנט ביססה את מעמדה בברודוויי כשחקנית דרמטית, וזכתה לביקורות חיוביות עבור תפקידה כגנבת חנויות במחזה "סיפור בלשי". על תפקידה הראשון בקולנוע, בגרסה הקולנועית של ויליאם ויילר משנת 1951, קיבלה את פרס השחקנית הטובה ביותר במסגרת פסטיבל קאן וכן מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב.
לאחר מכן התפרסמה עם הופעות משניות בדרמה הפרובוקטיבית המבוססת על הנובל "מרפסת", ובקומדיות "להתגרש בסטייל אמריקאי", "ערב טוב גברת קמפבל" ו"עמק הבובות".
הופעתה הבולטת ביותר בשנות ה-60 הייתה במותחן זוכה חמישה פרסי האוסקר "כחום הלילה", מהסרטים הראשונים שהחלו לעסוק בבעיית הגזענות בחברה האמריקאית. בסרט גילמה את גברת לזלי קולברט וקיבלה בפעם השנייה מועמדות לפרס גלובוס הזהב.
באמצע שנות ה-60 זכתה גרנט בפרס אמי לשחקנית משנה על תפקידה בסדרת הדרמה "פייטון פלייס".
הייתה שותפה לסרט "נטישה" אשר תיאר את משימת החלל "אפולו 11", בה הצוות האמריקאי הראשון דרך על אדמת הירח.
ב-1970 זכתה גרנט להערכה עבור תפקידה בדרמה הקומית "בעל הבית" בתור ג'ויס אנדרס, אמו של אלגר, בן עשירים (בו ברידג'ס) אשר מחליט לרכוש בניין מגורים ברובע עני בברוקלין בו גרים בעיקר שחורים. בעקבות התפקיד הייתה גרנט מועמדת בפעם שלישית לגלובוס זהב ומועמדת פעם שנייה לפרס האוסקר בקטגוריית שחקנית המשנה. שנה לאחר מכן זכתה בפרס אמי השני שלה בזכות הופעתה בסרט "The Neon Ceiling".
ב-1975 זכתה גרנט בפרס האוסקר לשחקנית המשנה, על תפקידה בתור פלישיה קארפ בקומדיה "שמפו". על תפקידה בסרט הייתה גרנט גם מועמדת בשלישית לגלובוס הזהב.
בשנה שלאחר מכן הייתה מועמדת ברביעית לפרס האוסקר וכן ברביעית לפרס גלובוס הזהב עבור הופעתה בדרמה הספרותית הטראגית "מסע הארורים", סיפורם של 973 פליטים יהודים שהועלו על ידי הנאצים על אניית פאר ונשלחו לאמריקה, בניסיון להציג את הנאצים כסובלניים והומניים. בסרט גילמה גרנט פליטה יהודייה בשם לילי רוזן.
ב-1977 הופיעה בסרט האסונות "שדה תעופה 77" ובסרט "אות משמיים 2", סרט ההמשך למותחן האימה הקלאסי.
ב-2001 הופיעה בסרטו של דייוויד לינץ' "מלהולנד דרייב". ב-2005 שיחקה בקומדיה "הולכים לקניות" לצד רוב מורו.
חיים אישיים

גרנט הייתה נשואה לתסריטאי האמריקאי-יהודי ארנולד מאנוף ונולדה להם בת אחת, השחקנית דינה מאנוף. מאנוף היה בין מוחרמי הרשימה השחורה של הוליווד, בתקופת מקארתי וגם הקריירה של גרנט - שלא הייתה קומוניסטית - נפגעה כתוצאה מכך.
פילמוגרפיה נבחרת

סיפור בלשי (1951)
אמצע הלילה (1959)
מרפסת (1963)
גירושין בנוסח אמריקה (1967)
כחום הלילה (1967)
עמק הבובות (1967)
ערב טוב גברת קמפבל (1968)
צעירים וסוערים (1969)
נטישה (1969)
בעל הבית (1970)
היו היה אדם מכופכף (1970)
חליפת כיכר (1971)
מלון פלאזה (1971)
מה מעיק על פורטנוי (1972)
הפרויקט ההרסני (1974)
שמפו (1975)
מסע הארורים (1976)
שדה תעופה 77 (1977)
אות משמיים 2 (1978)
הנחיל (1978)
פיקדון קטן (1980)
מטורפים מטורפים המורים (1984)
אורות הכרך (1987)
אין כמו בבית (1989, סרט טלוויזיה) - במאית
נחיה ונאהב (1991)
האזרח קון (1992)
משהו לחיות בשבילו: הסיפור של אליסון גרץ (1992) - סרט טלוויזיה
מתחת לחום (1994)
זו המסיבה שלי (1996)
משפחה בצל האש (1996)
הנשים של ד"ר טי (2000)
בנות אמאטי (2001)
מלהולנד דרייב (2001)
הולכים לקניות (2005)
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

הנמלט (1964)
פייטון פלייס (1966-1965)
לי ג'יי. קוב

| --- | --- |

לי ג'יי. קוב בשנות ה-60
 לידה:  8 בדצמבר 1911 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  11 בפברואר 1976 (בגיל 64) וודלנד הילס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות מאונט סיני 
 שם לידה:  Leo Jacoby 
 סוגה מועדפת:  מערבון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1934 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ניו יורק 
 בן או בת זוג:  Helen Beverley (פברואר 1940–28 ביולי 1952) 
 צאצאים:  Julie Cobb 
 פרסים והוקרה:  פרס צלחת הזהב (1960)  פרס דונלדסון 
 פרופיל ב-IMDb
 
לי ג'יי. קוב (באנגלית: Lee J. Cobb;‏ 8 בדצמבר 1911 - 11 בפברואר 1976) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי מועמד שני פרס אוסקר על הופעותיו בסרטים "חופי הכרך" ו"האחים קרמזוב". ככוכב קולנוע בולט בשנות ה-40, ה-50 וה-60 הופיע קוב בסרטים "12 המושבעים", "אקסודוס", "כיצד נכבש המערב", "שירת ברנדט" ו"אנה ומלך סיאם".
ביוגרפיה

נולד בשם ליאו ג'ייקוב בניו יורק למשפחה יהודית ממוצא רוסי ורומני. הוריו היו קייט ובנג'מין ג'ייקוב, עורך עיתון.
קוב גדל ברובע הברונקס ולמד ב"אוניברסיטת ניו יורק", לאחר שסיים ללמוד הצטרף לקבוצת התיאטרון של ניו יורק סיטי.
בתקופת מלחמת העולם השנייה התגייס קוב לחיל האוויר האמריקאי שם שירת ביחידת הקולנוע של החיל.
קריירת משחק

קוב ערך את הופעתיו הרשמיות הראשונות בהוליווד לקראת סוף שנות ה-30 של המאה ה-20 בין היתר בסרט "ילד הזהב" של ראובן מאמוליאן לצד ויליאם הולדן וברברה סטנוויק. זכה לתפקיד גדול ראשון בתעשיית הסרטים בשנת 1943 מצידו של הנרי קינג שליהק אותו בתור ד"ר דוזאוס לדרמה הקלאסית "שירת ברנדט". 
בהמשך שנות ה-40 זכה קוב לשדרג את מעמדו כשחקן בזכות הופעות בעיבוד הקולנועי לספר "אנה ומלך סיאם" בתור ראש ממשלת סיאם קרלאהום, בסרטו של איליה קזאן "בומרנג" בתור מפקד המשטרה הארולד רובינסון, בסרטים "רומנס הפעמונים" בתור המפיק מרקוס האריס, "קריאה צפונית דרומית 777" בתפקיד עורך העיתון בריאן קלי, "מזלו של האירי" של הנרי קוסטר בתור דייוויד אביה של נורה (אן בקסטר) ובסרט נוסף של הנרי קינג "הקפטן מקסטיליה".
בשנת 1954 הועמד קוב לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו המרשימה בסרט הפשע הקלאסי "חופי הכרך" בתור בוס המאפיה ג'וני פרנדלי. ב-1957 שיחק קוב בסרט הביכורים של סידני לומט "12 המושבעים" בתפקיד איש העסקים הכעסן והמושבע השלישי בסרט, תפקיד עליו היה מועמד קוב לפרס גלובוס הזהב. באותה השנה שיחק קוב גם בדרמה "שלוש פנים לחוה" בתפקיד הפסיכיאטר ד"ר קרטיס לותר המטפל בעקרת הבית אווה ווייט (ג'ואן וודוורד) הסובלת מהפרעה נפשית.
ב-1958 זכה קוב לביקורות משבחות על הופעתו בתפקיד פיודור קרמזוב בעיבוד הקולנועי של ריצ'רד ברוקס לרומן הרוסי המפורסם "האחים קרמזוב", על תפקידו בסרט הועמד קוב בפעם השנייה לפרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ב-1959 השתתף בקומדיה "אבל לא בשבילי" בבימויו של וולטר לאנג בתפקיד המחזאי השתיין ג'רמייה מקדונלד.
ב-1960 הופיע קוב באפוס הקולנועי ההיסטורי של אוטו פרמינגר "אקסודוס" בתור ברק בן כנען מראשי הסוכנות היהודית המנסה להקים מדינה יהודית בדרכים דיפלומטיות בלבד. ב-1962 השתתף קוב בפרויקט המערבונים הגדול והמצליח "כיצד נכבש המערב" בתפקיד מארשל עיירת גולד סיטי לו רמזי. ב-1963 הועמד קוב בפעם השנייה לפרס גלובוס הזהב על הופעת המשנה שלו בעיבוד הקולנועי למחזה על פי ניל סיימון "דירת הרווקים", בסרט שיחק בתפקיד הארי אביו של אלן בייקר (פרנק סינטרה). במקביל לקריירת הקולנוע המזהירה שלו שיחק קוב גם בסדרת המערבונים המפורסמת "הוורג'ינאי" במשך כארבע עונות בתפקיד השופט גארת'.
בשנת 1966 היה קוב מועמד לפרס אמי על הופעתו בתפקיד וילי לומן בעיבוד הטלוויזיוני של המחזה "מותו של סוכן".
ב-1968 שיחק במותחן הפעולה של דון סיגל "המצוד" בתפקיד הבלש מק'אלרוי לצידו של קלינט איסטווד.
קוב התפרסם בשנותיו האחרונות בסדרת הדרמה "הפרקליטים הצעירים" לצידו של זלמן קינג ובשנת 1973 בסרט האימה "מגרש השדים" בו שיחק בתפקיד הבלש ויליאם קינדרמן החוקר את רצח הבמאי בורק דנינגס.
חיים אישיים

לקוב נולדו ארבעה ילדים משתי מערכות נישואים שניהל בחייו האישיים: 2 עם אשתו הראשונה השחקנית הלן בוורלי ממנה התגרש לאחר 12 שנה, מנישואים אלו נולדה בתו השחקנית ג'ולי קוב (אנ'), חתניו היו השחקנים ויקטור פרנץ' (אנ') וג'יימס קרומוול ונכדתו היא השחקנית רוזמרי מורגן. משנת 1957 עד למותו היה נשוי לאשתו השנייה מרי הירש, לקוב נולדו 2 ילדים נוספים מנישואיו השניים.
קוב נפטר מהתקף לב ב-11 בפברואר 1976 בוודלנד הילס שבלוס אנג'לס כשהוא בן 64. הוא נקבר בבית הקברות היהודי "פארק הזיכרון מאונט סיני". ביום שלאחר מותו נרצח כוכב הקולנוע סאל מינאו איתו שיחק קוב בסרט "אקסודוס".
פילמוגרפיה

עלי באבא הולך העירה (1937)
פנטום קריפרס (1939)
ילד הזהב (1939)
שירת ברנדט (1943)
ניצחון מכונף (1944)
אנה ומלך סיאם (1946)
ג'וני או'קלוק (1947)
בומרנג (1947)
רומנס הפעמונים (1948)
קריאה צפונית דרומית 777 (1948)
מזלו של האירי (1948)
העבר האפל (1948)
כביש הגנבים (1949)
סירוקו (1950)
האיש שבגד בעצמו (1950)
חופי הכרך (1954)
ידו השמאלית של אלוהים (1955)
האיש בחליפה האפורה (1956)
12 המושבעים (1957)
הג'ונגל המכוסה (1957)
שלוש פנים לחוה (1957)
איש המערב (1958)
האחים קרמזוב (1958)
נערה לכל מסיבה (1958)
היכלי ירק (1959)
אבל לא בשבילי (1959)
המלכודת (1959)
אקסודוס (1960)
ארבעת פרשי האפוקליפסה (1962)
כיצד נכבש המערב (1962)
דירת הרווקים (1963)
האיש שלנו פלינט (1966)
יומו של הינשוף (1968)
הם הגיעו ללאס וגאס (1968)
זהב מק'קנה (1968)
המצוד (1968)
מאצ'ו קלהאן (1970)
השחרור של ל. בי ג'ונס (1970)
איש חוק (1971)
האיש שאהב ריקוד חתולים (1973)
החטיפה הגדולה (1973)
מגרש השדים (1973)
מוכר הבלונים (1974)
החטיפה הגדולה (1973)
מגע המזל הזה (1975)
סימונו של השוטר (1975)
טלוויזיה

הוורג'ינאי (1962–1966)
הפרקליטים הצעירים (1970–1971)
לי ג'יי קוב בתפקיד ג'וני פרינדלי בסרט חופי הכרך, 1954
מולי

| מוֹלִי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: גמבוזאים
משפחה:: גמבוזיים
סוג:: מוֹלִי
שם מדעי
 Poecilia ‏בלוך ושניידר, 1801

מוֹלִי (שם מדעי: Poecilia; נקרא גם גּוֹנוּנִית) הוא סוג של דג גרם ממשפחת הגמבוזיים. נפוץ במים מתוקים ומלוחים באמריקה המרכזית בטמפרטורה של בין 25°C ל-28°C.
זהו דג אוכל כל, הניזון בעיקר מאצות וידוע אף בהסתגלותו המהירה במעבר ממים מתוקים למלוחים. המולי הוא דג קטן ויפה, ומינים רבים ממנו משמשים כדגי נוי בשל מזגם הנוח וקלות גידולם.
מקור השם הוא מיוונית ποικίλος שפירושו מגוון, עקב מגוון הצבעים של דגים אלו.
מינים

בסוג זה מעל 40 מינים שונים כאשר מספר מינים נמצא בסכנת הכחדה חמורה כמו מולי גופרית:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  מולי מפרש (Poecilia latipinna)  גופי (Poecilia reticulata)  מולי שחור (Poecilia sphenops)  מולי גופרית (Poecilia sulphuraria)  מולי מפרש מקסיקו (Poecilia velifera)  Poecilia boesemani  Poecilia butleri  Poecilia catemaconis  Poecilia caucana  Poecilia caudofasciata  Poecilia chica  Poecilia dauli  Poecilia dominicensis |  Poecilia elegans  Poecilia formosa  Poecilia gillii  Poecilia hispaniolana  Poecilia hondurensis  Poecilia kempkesi  Poecilia koperi  Poecilia kykesis  Poecilia latipunctata  Poecilia marcellinoi  Poecilia maylandi  Poecilia mechthildae  Poecilia mexicana |  Poecilia nicholsi  Poecilia obscura  Poecilia orri  Poecilia parae  Poecilia petenensis  Poecilia rositae  Poecilia salvatoris  Poecilia sarrafae  Poecilia teresae  Poecilia vandepolli  Poecilia vivipara  Poecilia waiapi  Poecilia wandae  Poecilia wingei |  |
הערות שוליים

↑  מולי גופרית, באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558377305171  NKC: ph782086 
ערך זה הוא קצרמרבנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מאסל שולס

| --- | --- |

מבנה אולפני FAME במאסל שולס
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  אלבמה אלבמה
 מחוז:  קולברט
 תאריך ייסוד:  24 באפריל 1923
 שטח:  42.86 קמ"ר
 גובה:  152 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  16,275 (1 באפריל 2020)
 קואורדינטות:  34°45′03″N 87°39′01″W﻿ / ﻿34.750833333333°N 87.650277777778°W﻿ / 34.750833333333; -87.650277777778 
 אזור זמן:  UTC -6
 http://www.cityofmuscleshoals.com/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מאסל שולס(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מאסל שולס(למפת אלבמה רגילה) מונטגומרי ברמינגהאם האנטסוויל מוביל טסקלוסה דיקייטר דותן מ י ס י ס י פ י  טנסי ג'ורג'יה פלורידה מפרץ מקסיקומאסל שולס(למפת אלבמה מוגדלת) מונטגומרי ברמינגהאם האנטסוויל מוביל טסקלוסה דיקייטר דותן מ י ס י ס י פ י  טנסי ג'ורג'יה פלורידה מפרץ מקסיקומאסל שולס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מאסל שולס (באנגלית: Muscle Shoals) היא העיר הגדולה ביותר במחוז קולברט במדינת אלבמה בארצות הברית, והעיר השנייה בגודלה באזור המטרופוליטני פלורנס–מאסל שולס, המתפרס על הפינה הצפון-מערבית של אלבמה, אחרי פלורנס. בעיר מתגוררים כ-14 אלף תושבים (הערכה ל-2017).
העיר שוכנת על הגדה הדרומית של נהר טנסי בצמידות לאגם וילסון המלאכותי שנסכר על ידי סכר וילסון. העיר משתרעת על שטח של כ-43 קמ"ר.
היסטוריה

האזור בו שוכנת העיר היה חלק מאדמות שבט הצ'רוקי עוד במאה ה-17. לאחר הקמת ארצות הברית התפצלה מהצ'רוקי קבוצה שכונתה צ'יקמאוגה (אנ') אשר התנגדה לאמריקאים שניסו ליישב את האזור, וכמו כן ישבו באזור בני שבט הקריק (אנ') שגם נודעו בעוינות לאמריקאים. ב-1790 הממשל האמריקאי שלח לאזור משלחת במטרה להקים מבצר ותחנת מסחר, אך היא כמעט הושמדה על ידי הילידים והתוכנית בוטלה. האמריקאים שרצו להתיישב בשטחים לא ויתרו ובסופו של דבר האזור סופח לארצות הברית בעקבות מלחמת 1812 והילידים גורשו כעבור כ-20 שנים טריטוריה האינדיאנית.
האזור היה חקלאי וכפרי בעיקרו עד מלחמת העולם הראשונה. באותן שנים נשיא ארצות הברית וודרו וילסון הורה להקים את סכר הידרואלקטרי במטרה ליצור מפעלים לעיבוד אמוניום חנקתי, שנדרש להכנת תחמושת, אך בסופו של דבר המפעלים נפתחו רק לאחר סיום המלחמה ובניית הסכר הושלמה סופית רק ב-1924. התעשיין הנרי פורד הציע לקנות מהממשל את הסכר ואת המפעלים במטרה להקים מפעלים גדולים לייצור כלי רכב וביחד איתם יישוב גדול, אך הצעתו נדחתה בקונגרס של ארצות הברית. עם זאת, ההצעה ייצרה התעניינות באזור והעיר הוקמה באופן רשמי ב-24 באפריל 1923. הקמת רשות עמק טנסי כעשור לאחר מכן תרמה לפיתוח האזור והמפעלים המקוריים הוסבו לייצור דשן לחקלאים באזור.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 הוקמו בעיר אולפני FAME על ידי המפיק ריק הול שבהם הוקלטו שירים של מספר אמנים אמריקאים גדולים כמו פרסי סלדג', אריתה פרנקלין, וילסון פיקט, אוטיס רדינג ופול אנקה. ביחד עם אולפן מאסל שולס סאונד (אנ') שפרש מ-FAME ב-1969 הם תרמו להפיכתה של מאסל שולס והמטרופולין כולו למרכז משמעותי בתעשיית המוזיקה האמריקאית, וייצרו השפעה שנודעה בתור "צליל מאסל שולס" (Muscle Shoals Sound) בעיקר בתחומי הקאנטרי, בלוז, פ'אנק, רית'ם אנד בלוז, מוזיקת הנשמה והרוק הדרומי.
אטימולוגיה

המשמעות המילולית של השם "שרטוני שריר", ומקורו לא ברור לחלוטין. לפי אחת התאוריות המילה Muscle היא עיוות של המילה Mussel שמשמעה "צדפה", והשם מתייחס למצבורי צדפות גדולים שהיו בשרטונים של נהר טנסי.
דמוגרפיה

לפי הערכת אוכלוסין ב-2016 שכנו בעיר 13,585 תושבים, מתוכם 81.1% הזדהו כלבנים, 16.5% כאפרו-אמריקאים, 1.6% כהיספנים, 1.6% כבעלי שני גזעים או יותר, 0.5% כילידים אמריקאים ו-0.4% כאסייתים. ההכנסה הממוצעת עמדה על $26,413 וההכנסה החציונית עמדה על $52,132.
תחבורה

שדה התעופה האזורי של צפון-מערב אלבמה השוכן במאסל שולס משרת את כלל המטרופולין ומשמש לטיסות פנימיות בטווח קצר ולתעופה כללית.
הערות שוליים

1 2  אתר American FactFinder של לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית (באנגלית)
↑  קובצי אינדקס ארצות הברית 2017 של לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית (באנגלית)
1 2 3 4  ג'יימס פ. קיץ, מאסל שולס, אנציקלופדיה של אלבמה (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564553105171  GND: 4249194-0  LCCN: n81138310  MusicBrainz: f60452fe-aa86-4b7d-8e8a-4a0700abac6c  NARA: 10046522  VIAF: 248631006   WorldCat (עם VIAF): 248631006
מארי ז'וזה, מלכת איטליה

מארי ז'וזה, מלכת איטליה הידועה גם כמארי ז'וזה נסיכת בלגיה (באיטלקית: Maria José del Belgio; ‏4 באוגוסט 1906 - 27 בינואר 2001) הייתה מלכת איטליה האחרונה מבית סבויה. מכונה באיטליה "מלכת חודש מאי" (באיטלקית - "regina di maggio") עקב 33 בלבד ימי מלכותה במאי 1946.
חייה

מארי ז'וזה נולדה לאלברט הראשון, מלך הבלגים ולאליזבת מבוואריה, מלכת הבלגים, בתם של קרל תאודור, דוכס בבוואריה ומריה ז'וזה, נסיכת פורטוגל, ונקראה מארי ז'וזה שרלוט סופי אמיליה הנרייטה אולגה גבריאלה. בשנת 1930 נישאה ליורש העצר האיטלקי, שיהיה לימים אומברטו השני, מלך איטליה. עם נישואיה זכתה בתואר "נסיכת פיימונטה". לבני הזוג נולדו ארבעה ילדים.
בשנת 1939 מונתה מארי ז'וזה לנשיאת הצלב האדום באיטליה.
בימי מלחמת העולם השנייה הייתה הנסיכה מארי ז'וזה בין היחידים במשפחת המלוכה האיטלקית אשר התנגדו לשלטונו הפשיסטי של מוסוליני באיטליה. ישנן אף עדויות שהנסיכה ניסתה ליצור קשרים עם גורמים מבין מדינות בעלות הברית נגד מוסוליני.
כאשר הודח מוסוליני בשנת 1943, ולאחר שהמלך ויטוריו אמנואלה השלישי אולץ לצאת לגלות, הוכרז בעלה של הנסיכה מארי ז'וזה כעוצר הממלכה. באותה עת ערכו מארי ז'וזה ובעלה ביקורים רבים בערי איטליה השונות אשר השתחררו מעול השלטון הפאשיסטי, ובני הזוג זכו לאהדה רבה בקרב האוכלוסייה האיטלקית.
במאי 1946 התפטר המלך ויטוריו אמנואלה מתפקידו כמלך איטליה ובנו אומברטו עלה לכס השלטון כמלך אומברטו השני. מארי ז'וזה הוכרזה כמלכת איטליה. משך כהונת בני- הזוג כמלכי איטליה לא ארכה זמן רב משום שבחודש יוני 1946 החליטו אזרחי איטליה לבטל את שלטון המלוכה במדינה ולהכריז על איטליה כעל רפובליקה. מארי ז'וזה ובעלה המלך אומברטו השני נאלצו לצאת לגלות בפורטוגל.
בגלות בפורטוגל החליטו מארי ז'וזה ובעלה להיפרד ומארי וילדיה עברו להתגורר בז'נבה. בני הזוג לא התגרשו באופן רשמי עקב מחשבתו של המלך המודח כי הוא ישוב באחד הימים לשלטון באיטליה הקתולית, אשר לא הכירה באותה עת בגירושים.
מארי ז'וזה מתה בעיר ז'נבה בגיל 94. במהלך ימי גלותה בז'נבה הייתה פטרונית האומנויות בתחום המוזיקה הקלאסית.
משפחתה

למארי ז'וזה ובעלה אומברטו השני, מלך איטליה נולדו ארבעה ילדים:
מריה פיה, נסיכת בורבון-פארמה (נולדה ב-1934)
ויטוריו אמנואלה, נסיך נאפולי (נולד ב-1937)
מריה גבריאלה, נסיכת סבויה (נולדה ב-1940)
מריה באטריצ'ה, נסיכת סבויה (נולדה ב-1943)
מארי הנריקס

| --- | --- |

 לידה:  26 ביוני 1866 Klampenborg, דנמרק 
 פטירה:  12 בינואר 1944 (בגיל 77) אלסינור, דנמרק 
 מקום קבורה:  Jewish Western Cemetery 
 תקופת הפעילות:  1886–1944 (כ־58 שנים) 
 הושפעה על ידי:  Frants Henningsen, כריסטיאן קרוהג, Viggo Johansen, אלפרד סטיבנס, אוטון פרייז 
 פרסים והוקרה:  מלגת הנסיעות של תגאה ברנדט (1934) 
 
מארי הנריקס (בדנית: Marie Henriques;‏ 26 ביוני 1866 – 12 בינואר 1944) הייתה ציירת יהודייה-דנית, שציירה נופים, דמויות ודיוקנאות, בתחילה בסגנון הריאליסטי ובהשפעת האימפרסיוניזם. בשנת 1916 היא הייתה חברה מייסדת של החברה לאמניות (Kvindelige Kunstneres Samfund).
"ילדה צעירה בשמלה לבנה" (1893)
ביוגרפיה וחינוך

מארי הנריקס נולדה למשפחת דנית-יהודית עשירה בקלמפנבורג מצפון לקופנהגן, הייתה בתם של מרטין הנריקס (1825–1912) ותרז אברהמסן (1833–1882). היא חלקה את כישרונותיה האמנותיים עם דודי אביה ועם אחיה הבכור, רוברט הנריקס (1858–1914), מוזיקאי וסופר. לאחר שלמדה שיעורי ציור פרטיים בדנמרק, היא בילתה אצל אביה שישה חודשים בפריז, שם למדה ציור אצל אלפרד סטיבנס הבלגי, כריסטיאן קרוהג הנורווגי והאמן הצרפתי אותון פרייז. כשחזרה לקופנהגן, היא הייתה בת מזל שהצליחה ללמוד בבית הספר לנשים, שהוקם זה עתה באקדמיה הדנית המלכותית לאמנויות. היא למדה שם אצל האמן ויגו ג'והנסן, וסיימה את לימודיה בשנת 1893.
היא הייתה קרובת משפחה של אסתר גהלין, מבית הנריקס.
קריירה

הנריקס, שנסעה לעיתים קרובות בילדותה, ביקרה באיטליה, ספרד, צפון אפריקה, אנגליה, הולנד, בלגיה, שוודיה ומצרים. בולטת במיוחד שהותה ביוון שם בילתה תקופות ארוכות בין השנים 1910 ל-1913. בדנמרק ומחוצה לה הציגה ציורים בצבעי מים ושמן המתארים סצנות ממסעותיה.
עבודתה המוקדמת של הנריקס הייתה בסגנון ריאליסטי, אך במהלך שהותה בפריז היא נהייתה יותר ויותר אימפרסיוניסטית. ייתכן וקיבלה השראה מביקור בסקיין, מעבודתה של אנה אנצ'ר. בהמשך היא יצרה ליטוגרפיות צבעוניות של מבנים בדנמרק וביוון וכן חיתוכי עץ של אמנות יוונית עתיקה, מצרית, אצטקית ורומית. רבים מיצירותיה נרכשו על ידי המחלקה לארכאולוגיה ואתנולוגיה באוניברסיטת קופנהגן.
בשנת 1916 הייתה הנריקס חברה מייסדת בחברת האמניות שם כיהנה בדירקטוריון עד 1935. בשנות השלושים של המאה העשרים היא הייתה גם חברה במועצה של האקדמיה המלכותית ובוועד של החברה לאמנות קונסטפורנינגן. בשנת 1934 הוענק לה פרס טגאה ברנדט רייזלגט.
חיים אישיים

הנריקס מעולם לא התחתנה ולא היו לה ילדים. היא גרה בקומה השנייה ברחוב פרדריקסולמס 20 בקופנהגן. באוקטובר 1943 היא נאלצה לברוח מדירתה כדי להימלט מהגסטפו. היא התחבאה בסנטוריום מונטבלו באלסינור שם נפטרה. היא נקברה בבית הקברות היהודי בקופנהגן.