קדושתא
הרחבות וביאורים

↑  המונח קרובה נטבע כנראה בשל ראיית שליח הציבור כמי שקרב לפני ה' ומקריב את קרבן הציבור – התפילה: ”זה שעובר לפני התיבה אין אומר לו בוא והתפלל, אלא בוא וקרב, עשה קרבנינו.” (תלמוד ירושלמי, מסכת ברכות,  פרק ד', הלכה ד')
↑  לדוגמה, המערבית הקלאסית, שאמורה להחליף את ברכות קריאת שמע של ערבית, כוללת ששה קטעים, שנים כנגד שתי הברכות שלפני קריאת שמע, שנים כנגד הפסוקים "מי כמכה" ו"ה' ימלך" שבברכת הגאולה, ושנים כנגד שתי הברכות האחרונות.
↑  ישנם דוגמאות נוספות לקרובות המתרחבות באחת הברכות לכבוד עניין מסוים: שבעתות שנכתבו לתפילת טל ותפילת גשם מכילות פיוטי הרחבה בברכת גבורות, קרובות לתשעה באב מורחבות בברכת בונה ירושלים בפיוט הקינות, ובקרובות לפורים מקובל היה להוסיף פיוטי הרחבה בברכת המינים (ראו דוגמה כאן).
↑  בכתב היד מופיעות רק המילים "לא ידעו ולא יבינו" שיכולות להתייחס גם לפסוק ”לֹא יָדְעוּ וְלֹא יָבִינוּ בַּחֲשֵׁכָה יִתְהַלָּכוּ יִמּוֹטוּ כׇּל־מוֹסְדֵי אָרֶץ:” (תהלים, פ"ב, ה') הבחירה להציג למעלה את הפסוק מישעיהו דווקא היא משום שהוא נדרש בבראשית רבה, פרשה ל"ח, פסקה ד' על הפסוק שלו מוקדש המגן.
↑  בדרך כלל ממשיך המחיה את האקרוסטיכון שהחל במגן (ולעיתים אפילו המשלש ממשיך את אותו הא"ב). פייטנים רבים כותבים מגן ומחיה בני שלוש מחרוזות, ומעמידים את המגן על האקרוסטיכון א–ל, ואת המחיה על מ–ת (כאשר ש' ות' כפולות), אך יש גם שיטות אחרות. לעיתים מעדיפים הפייטנים להאריך את המגן והמחיה ומקצים לכל אחד מהם אקרוסטיכון שלם.
↑  בשבתות שעיקר ייחודן הוא בהפטרה ולא בקריאה, כגון שבת שובה או תלת דפורענותא ושבע דנחמתא, באים במקום פסוקי הקריאה הראשונים פסוקי ההפטרה הראשונים. לנוהג זה ישנם חריגים: קדושתאות שאינן מיועדות לתפילת שחרית (דהיינו לתפילת מוסף בראש השנה, ולתפילות מוסף מנחה ונעילה ביום הכיפורים) אינן מחויבות לקריאת התורה. גם קדושתאות לשחרית אינן מחויבות לקריאת התורה אם נכתבו עבור ייעוד מיוחד, כמו חתונה או אבל.
↑  בקרובות מורחבות אחרות שמתקיים בהם כלל זה (אך לא במשלש שבקדושתא), הקטע המדומה אף מכיל בסופו לשון מעין הברכת שלה הוא מיועד, כאילו באה אחריו חתימת הברכה, אף על פי שאחריו באים פיוטי הרחבה ורק אחריהם החתימה. דוגמה בולטת לכך ניתן לראות בקרובה הקלירית לפורים ויאהב אומן, לפני קטעי ההרחבה בברכת מכניע זדים.
↑  אצל חלק מהפייטנים, החל מימי רבי אלעזר בירבי קליר, ישנן באמצע שרשרת הפסוקים מחרוזות הקוטעות את רצף הפסוקים שממשיך לאחריהן. במחקר מקובל לכנותן, בעקבות פליישר, "מחרוזות סיום מדומות". גם לאחר שהופיעו מחרוזות אלה, מספרן אינו קבוע, ולעיתים אינן מופיעות כלל, אפילו בקדושתאות שונות של אותו פייטן.
↑  לעיתים, אין קשר בין הפסוקים שאותם חייב הפייטן לפייט במגן ובמחיה, ובין נושאי היום, משום שקריאת התורה פותחת בנושא שאינו קשור לחג או למועד (כך למשל ביום טוב ראשון של סוכות, בו קריאת התורה פותחת בפסקא בדיני קרבנות, ורק לאחר מכן עוברת לנושאי החגים). במקרים אלה הפייטנים נאלצו לבחור בין התמקדות בענייני היום, ולבסוף מעבר קצר בלבד לפסוקי הקריאה, ובין התמקדות בענייני הקריאה והתעלמות מענייני היום, ולעיתים ניסו ליצור שילוב חדש בין השנים. על בעיה זו ופתרונותיה השונים ראו בהרחבה אצל אליצור, סוד משלשי קודש, עמ' 775–794.
↑  נוסחו המלא: ”אֵל נָא לְעוֹלָם תָּעֳרָץ וּלְעוֹלָם תֻּקְדָּשׁ, וּלְעוֹלְמֵי עוֹלָמִים תִּמְלֹךְ וְתִתְנַשֵּׂא. הָאֵל מֶלֶךְ נוֹרָא מָרוֹם וְקָדוֹשׁ. כִּי אַתָּה הוּא מֶלֶךְ מַלְכֵי הַמְּלָכִים. מַלְכוּתוֹ נֶצַח. נוֹרְאוֹתָיו שִׂיחוּ. סַפְּרוּ עֻזּוֹ. פָּאֲרוּהוּ צְבָאָיו. קַדְּשׁוּהוּ רוֹמְמוּהוּ. רוֹן שִׁיר וָשֶׁבַח. תֹּקֶף תְּהִלּוֹת תִּפְאַרְתּוֹ:”.
↑  דוגמה לפיוט ה' מאת הקליר הכתוב לפי הדגם הזה הוא הפיוט הידוע "אץ קוצץ".
↑  מקור הכינוי אינו ברור דיו. ראו בפירוט בדברי עזרא פליישר, "בירורים בדבר מקורם של מונחים אחדים בפייטנות ובשירה", תרביץ מז [ג/ד] (ניסן–אלול תשל"ח), עמ' 185–189.
↑  באופן קבוע, בשני המבנים המשמשים אצלו כפיוט ה', נוהג הקליר לחתום בפיוט זה את שמו. בעבר סברו בטעות כי פיוטי הקיקלר בקדושתאות רבי אלעזר בירבי קליר משמשות פיוט ו' ושהן הפיוט הראשון בחוליה השלישית. על הטעות העמידה שולמית אליצור, "על מיקומו ומבנהו של הקיקלר בקדושתא הקלירית", מחקרי ירושלים בספרות עברית ג (תשמ"ג), עמ' 140–155., באתר אוצר החכמה.
↑  החוליה הראשונה היא כנגד הברכות הראשונות עצמן, וצמודה לחתימות הברכות ולפסוקים. את פיוטי החוליה השנייה מלווים קטעי קבע כמו "חי וקיים נורא ומרום וקדוש" (לאחר פיוט ד') ו"אל נא לעולם תערץ" (לאחר פיוט ה').
↑  זהו סדרה המקורי של הקדושה. בפועל, רבים נוהגים שהציבור אומר גם את הקטעים המקדימים לפסוקים, ויש מהפוסקים שהתנגדו לכך. ראו שולחן ערוך, אורח חיים, סימן קכ"ה, סעיף א'.
↑  לעיתים רחוקות נוסף פיוט רביעי, המוביל לאמירת הפסוק ”ה' אֲדֹנֵינוּ מָה אַדִּיר שִׁמְךָ בְּכָל הָאָרֶץ” (ספר תהלים, פרק ח', פסוק י'), שנהוג בקדושה במועדים מסוימים לפי חלק מהמנהגים.