stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרנסואה קופה
ביוגרפיה

פרנסואה אדוארד ז'ואקן קופה נולד בפריז לאב שהיה עובד מדינה. אחרי שלמד בבית הספר התיכון סנט-לואי עבד כפקיד במשרד המלחמה הצרפתי. הוא החל להתפרסם כמשורר שהשתייך לאסכולת הפארנאס בשירה הצרפתית. חרוזיו הראשונים נכתבו ב-1864 ומחזהו הראשון ב-1869. מחזה זה בשם "עובר אורח" שהוצג לראשונה בתיאטרון אודיאון בפריז, הביא לשחקנית שרה ברנאר את אחת מהצלחותיה הראשונות.
מאוחר יותר כתב את המחזות "עשה את חובתך" (1871) ו-"תכשיטי הגאולה" (1872). מחזות אלה שנכתבו בהשפעת מלחמת צרפת–פרוסיה זכו להצלחה בציבור. אחרי ששימש כספרן בספריית הסנאט, נבחר ב-1878 לתפקיד מנהל הארכיב של להקת קומדי פראנסז - תפקיד שבו שימש עד 1884 כאשר נבחר לחבר האקדמיה הצרפתית.
החרוזים והפרוזה של פרנסואה קופה מבטאים רגשות פטריוטיים, שמחת אוהבים צעירים וחמלה על העניים. הוא כתב אוטוביוגרפיה המשקפת את תקופת נעוריו כאשר חלם להפוך למשורר ולסופר. בספרו "הייסורים הטובים" (1898) הוא מתאר את מחלתו שכמעט גרמה למותו - מה שגרם לו להיכנס בבריתה של הכנסייה הקתולית. מבחינה פוליטית הוא השתייך לחלק הקיצוני של התנועה הלאומית הצרפתית ובז לדמוקרטיה. במשפט דרייפוס היה מראשי המצדדים בהרשעתו בדין כבוגד.
בהקדמה להוצאה הראשונה של לקט שיריו "מחברת אדומה" פרנסואה קופה מגדיר את תפקידיו של המשורר: "מטרתנו המשוררים, איננה לעסוק במה שכבר הושג, אלא במה שעתיד לבוא. על המשורר לחלום על כתיבת חרוזים מושלמים, ואחרי שמסר את החומר להדפסה עליו להיות משוחרר מכל דאגה, כמו עלים מתים של הסתיו שעבר."
פרנסואה קופה מת בפריז ב-1905.
הוא כתב 12 קובצי שירה, 15 מחזות ו- 14 סיפורים, רומנים ונובלות. הייתה לו הצלחה רבה בקרב הציבור של תקופתו, אך אחרי מותו יצירתו נשכחה.
פרנסואה פנלון

| --- | --- |

 לידה:  6 באוגוסט 1651 Sainte-Mondane, צרפת 
 פטירה:  7 בינואר 1715 (בגיל 63) קמברה, צרפת 
 שם לידה:  François de Salignac de La Mothe-Fénelon 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  סורבון 
 תקופת הפעילות:  מ-1679 
 תפקיד:  ארכיבישוף קתולי (10 ביולי 1695)  seat 34 of the Académie française (1693–1715) 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 חתימה:   
 
פרנסואה דה סליניק דה לה מוט פנלון (בצרפתית: François de Salignac de La Mothe-Fénelon;‏ 6  באוגוסט 1651 - 7 בינואר 1715) היה תאולוג נוצרי-קתולי וסופר צרפתי חבר האקדמיה הצרפתית.
פרנסואה פנלון נולד ב-6 באוגוסט 1651 למשפחת אצולה שהתרוששה מנכסיה, בטירת פנלון בכפר סנט מונדאן במחוז דורדון שבדרום מערב צרפת. משפחתו הועידה אותו לכמורה והוא החל ללמוד בעיר קאהור (כיום בחבל דרום הפירנאים) ולאחר מכן למד אצל הישועים בפריז. החל מ-1668 נשא דרשות וזכה בהצלחה כפרח כמורה. ב-1678 נתמנה על ידי הארכיבישוף של פריז למנהל "המוסד לקתוליות חדשות" שהוקדש ל"חינוך מחדש" של נערות ממשפחות האצולה שהוריהן המירו את דתם מפרוטסטנטים לקתולים. ב-1681 כתב את ה"מסה על חינוך נערות". ב-1685, בהמלצתו של ז'אק-בנין בוסואה, נתמנה על ידי המלך לואי הארבעה עשר למנהל קבוצת מיסיונרים קתולים בחבל פואטו שבמערב צרפת שבו התקיימה קהילה גדולה של פרוטסטנטים. ב-1688 הוצג בפני מאדאם דה מיינטנון, ובהמלצתה נתמנה למורהו הפרטי של לואי, דוכס בורגונדיה בן השבע, נכדו של המלך. באותה שנה פגש פנלון לראשונה את בת דודתו ז'אן מארי בובייה דה לה מוט גיון (אנ'), הידועה בדרך כלל כמאדאם גיון. באותה תקופה, היא התקבלה היטב במעגל החברתי. פנלון התרשם עמוקות מאדיקותה ולימד אותה באופן פעיל. מאוחר יותר הוא יהפוך לחסיד ויגן על צורת הקויאטיזם שלה. ב-1693 הוא נבחר לאקדמיה הצרפתית.
ב-1695 נתמנה לארכיבישוף של העיר קמברה (כיום בחבל צפון פה דה קאלה), אך חיבורו "פירושים על דברי הקדושים באשר לחיים הפנימיים" (משנת 1697) גונה על ידי האפיפיור בהשפעת ז'אק-בנין בוסואה שהפך למתנגדו הגדול של פנלון בחצר המלכות. פנלון נאלץ לחזור בו ולהודות בטעותו. ב-1699 השלים את חיבור יצירתו "הרפתקאותיו של טלמאכוס". ברומן היסטורי זה שנכתב עבור תלמידו המלכותי הדוכס מבורבון, הוא מוביל את טלמאכוס, בנו של אודיסאוס גיבור המיתולוגיה היוונית, דרך מדינות שונות של העולם העתיק שבגלל עצות רעות שניתנו למנהיגיהן גררו את ארצותיהם למלחמות שגרמו להתרוששותן. בעיות אלה באו על תיקונן, בהתאם לרומן, הודות לעצותיו של חכם שוחר שלום שהמליץ על הימנעות מייצור דברי מותרות והביא לפיתוח החקלאות ולפריחה כלכלית. כמובן שהיה בכך משום רמז למצבה של צרפת בתקופתו של המלך לואי הארבעה עשר.
המלך, שראה בספר זה ביקורת על שלטונו האבסולוטי, אסר על הדפסת הספר וציווה לגרש את פנלון מחצר המלכות. לאחר שנת 1700 פנלון שב לקמברה שם המשיך בתפקידו כארכיבישוף. הוא דאג באופן אישי לחינוכם הדתי של אנשי עדתו וילדיהם. במשך החורף הקשה של 1709 הוא דאג למזון עבור הצבא הצרפתי שחנה באזור כהונתו.
פרנסואה פנלון נפטר בקמברה ב-1715.
מורשתו

פרנסואה פנלון נחשב לאחד ממבשרי עידן האורות. ספרו "הרפתקאותיו של טלמאכוס" שימש במשך המאה השמונה עשרה כאחד הספרים החשובים לחינוכם של בני הנעורים בצרפת. אחדים מספריו, שנמצאו ברשות תלמידו המלכותי שנפטר ב-1712, נידונו לשריפה על ידי המלך לואי הארבעה עשר. כמה מספריו נתפרסמו אחרי מותו ובהם: "דיאלוגים על אמנות הנאום בצירוף מכתב לאקדמיה הצרפתית" (1718). "חשבון הנפש של מצפונו של מלך" (1734).
קוסובה (עיירה)

| --- | --- |
סמל קוסובהסמל קוסובה
טירת קוסובה
טירת קוסובה
 מדינה:  בלארוס בלארוס
 וובלסט:  ברסט (מחוז) ברסט
 ראיון:  איווצביצ'י
 גובה:  164 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  1,862 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  52°45′29″N 25°09′11″E﻿ / ﻿52.75802°N 25.15294°E﻿ / 52.75802; 25.15294 
 אזור זמן:  UTC+3
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בלארוס מוגדלת) מינסק פינסק ברסט הומל גרודנו מוהילב ויטבסק אוקראינה פולין ליטא לטביה רוסיהקוסובה(למפת בלארוס רגילה) מינסק פינסק ברסט הומל גרודנו מוהילב ויטבסק אוקראינה פולין ליטא לטביה רוסיהקוסובה(למפת מחוז ברסט רגילה) ברסט ברנוביץ' פינסק קוברין ברזה קרטוסקה  לוניניץ גרודנו מינסק ה ו מ ל  אוקראינה פוליןקוסובה(למפת מחוז ברסט מוגדלת) ברסט ברנוביץ' פינסק קוברין ברזה קרטוסקה  לוניניץ גרודנו מינסק ה ו מ ל  אוקראינה פוליןקוסובה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
קוסובה (בבלארוסית: Косава; בפולנית: Kossów; ברוסית: Ко́ссово; נקראה גם קוסוב-פולֶסקי) היא עיירה קטנה בבלארוס במחוז ברסט, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

לפני מלחמת העולם הראשונה השתייכה קוסובה לאימפריה הרוסית. בין שתי מלחמות העולם הייתה קוסובה חלק מהרפובליקה הפולנית השנייה. לאחר מלחמת העולם השנייה עברה קוסובה לשליטת ברית המועצות וב-1991, לאחר התפרקות ברית המועצות, נכללה העיירה בתחום בלארוס העצמאית.
יהודי היישוב

יהודים הגיעו לעיירה עוד במאה ה-16, ועסקו במלאכה ובמסחר זעיר, והחזיקו משקי עזר קטנים. בסוף המאה ה-19 התגוררו בעיירה כ-3,000 תושבים, מהם כשני שלישים יהודים.
בשנת תק"ל התמנה לרב בקוסובה הרב אפרים מרדכי הלוי אפשטיין, נכדו של בעל הפרדס הרב אריה לייב הלוי אפשטיין. לאחר מותו של הרב אפרים מרדכי התמנה תחתיו חתנו הרב יהודה מאיר בשנת תקס"ח. בתקופה מאוחרת יותר, בשנת 1858 התמנה לרב העיירה הרב שאול קצנלנבוגן. הרב קצנלנבוגן עזב את העיירה בשנת 1882 בעלותו על כס הרבנות בקוברין, ואת מקומו ירש חתנו הרב שמריהו יוסף קרליץ (אביו של החזון איש). במקביל נתמנה לרב בעיירה הרב מנחם מנדל שרשבסקי, חתנו של הרב שמואל סלונימסקי שהיה רב בעיירה. הרב שרשבסקי כיהן כרב במשך 43 שנה עד לעלייתו לארץ ישראל ב-1927. לאחר עלייתו של הרב שרשבסקי לירושלים ב-תרפ"ז כיהן תחתיו כרב בעיירה חתנו, הרב מאיר לייקין, ולאחר פטירת הרב קרליץ ב-1916 כיהן כרב בעיירה חתנו, הרב אבא סוויאטיצקי, ולאחריו בנו, הרב יצחק קרליץ. שלושתם נספו בשואה.
יהודי היישוב > בשואה

עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים ב-1 ביולי 1941, הטילו אלו גזירות שונות על יהודיה, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וחובת תשלום סכומי כופר. 12 מחברי היודנרט שמונה בעיירה הוצאו להורג בפומבי זמן לא רב לאחר מינויים. עם הבאת יהודים מהסביבה לעיירה, הגיע מספר יהודיה לכ-2,250 איש, ומאות מהם הועסקו בעבודות כפייה, תוך הוצאה להורג של יהודים שהפרו כללים שונים. בין הנרצחים היה הרב יצחק קרליץ, שסירב לצאת מן העיירה בשבת מחמת איסור תחומין.
באמצע יוני 1942 רוכזו יהודי העיירה בשלושה גטאות שהוקמו בה. ב-24 ביולי 1942 רצחו הגרמנים את המאושפזים בבית החולים היהודי בעיירה, ולמחרת רצחו בבורות ירי כ-1,200 מיהודי הגטאות. כ-200 יהודים שהתגלו במקומות מסתור נרצחו כעבור זמן מה.
ב-2 באוגוסט 1942 השתלטו על העיירה פרטיזנים סובייטיים, וכמה עשרות יהודים הצטרפו אליהם. עם שובם של הגרמנים למקום, רצחו את כל היהודים שנותרו בו. מקהילת קוסובה שרדו את השואה 26 יהודים.
הערות שוליים

↑  קונטרס גבעת שאול באתר Hebrewbooks
↑  יהודה לפידות, ‏על חומותייך - שער ראשון, באתר "דעת"
↑  פנינה מייזליש, סויאטיצ'קי,Swiatichki,אבא, קרליץ (קארליץ),Karelic,יצחק, בן שמריהו יוסף (איצ'ה קוסובר), לייקין,Leikin,מאיר, "רבנים שנספו בשואה"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2011004155  VIAF: 166341128   WorldCat (עם VIAF): 166341128
פרנסיס הופקינסון

| --- | --- |

 לידה:  21 בספטמבר 1737 פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  9 במאי 1791 (בגיל 53) פילדלפיה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית, ממלכת בריטניה הגדולה 
 מקום קבורה:  כרייסט צ'רץ', פילדלפיה 
 שם עט:  Peter Grievious 
 מקום לימודים:  מכללת פילדלפיה, אוניברסיטת פנסילבניה 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 בן או בת זוג:  אנה הופקינסון 
 צאצאים:  ג'וזף הופקינסון, פרנסיס הופקינסון, ג'ייימס הופקינסון 
 פרסים והוקרה:  מדליית הזהב ע״ש מגלן (1790) 
 חתימה:   
 
פרנסיס הופקינסון (באנגלית: Francis Hopkinson;‏ 21 בספטמבר 1737 – 9 במאי 1791) היה סופר אמריקאי, בין החותמים על הכרזת העצמאות של ארצות הברית כנציג ניו ג'רזי בקונגרס. שימש גם כשופט פדרלי בפנסילבניה. הוא מילא תפקיד מרכזי בעיצובו של דגל ארצות הברית הראשון.
ביוגרפיה

פרנסיס הופקינסון נולד בפילדלפיה ב-1737, לתומאס הופקינסון ולמרי ג'ונסון. ב-1751 התחיל ללמוד בכיתה הראשונה שנפתחה במכללת פילדלפיה (כיום אוניברסיטת פנסילבניה) וסיים את לימודיו ב-1757, סיים את התואר השני שלו ב-1760, ודוקטורט למשפטים (כבוד) ב-1790. ב-1761 הוא היה מזכיר במשלחת של המועצה המחוזית של פנסילבניה אל האינדיאניים, שעשתה הסכם עם הלנאפי וכמה שבטים אינדיאניים אחרים. ב-1763, התמנה לפקיד מכס בסיילם שבניו ג'רזי. הופקינסון בילה באנגליה ממאי 1766 עד אוגוסט 1767 בתקווה להפוך לנציב המכס של צפון אמריקה. אף על פי שלא הצליח, הוא בילה את זמנו שם עם ראש ממשלת הממלכה המאוחדת לעתיד פרדריק נורת' ואחיו למחצה, הבישוף של וסטר ראונלו נורת', ועם הצייר בנג'מין וסט.
לאחר שובו, עסק הופקינסון במסחר בפילדלפיה ונישא לאן בורדן ב-1 בספטמבר 1768, נולדו להם חמישה ילדים. ב-1 במאי 1772 התמנה הופקינסון לפקיד המכס של ניו קאסל שבדלאוור. הוא עבר לברודנטאון שבניו ג'רזי ב-1774, הפך לחבר במועצה המחוזית של ניו ג'רזי, וחבר בלשכת עורכי הדין של ניו ג'רזי ב-8 במאי 1775. הוא התפטר מכל מינויו הממשלתיים בשנת 1776, ומ-22 ביוני, ייצג את ניו ג'רזי בקונגרס הקונטיננטלי השני שבו חתם על מגילת העצמאות. הוא עזב את הקונגרס ב-30 בנובמבר 1776 כדי לשרת במנהלת הצי שבפילדלפיה.
כחלק מהממשלה של האומה הצעירה, הוא היה הגזבר של משרד המילווה הקונטיננטלי ב-1778. התמנה לשופט בית משפט האדמירלי בפנסילבניה בשנת 1779 ושוב ב-1780 ו-1787. סייע לאשרר את החוקה בוועידה החוקתית ב-1787. ב-24 בספטמבר 1789, הוצע שמו על ידי הנשיא ג'ורג' וושינגטון לתפקיד שופט בית המשפט המחוזי בפנסילבניה. הוא אושר על ידי הסנאט של ארצות הברית, וקיבל את המינוי שלו, ב-26 בספטמבר 1789.
רק שנים מעטות לאחר כניסתו לתפקיד שופט פדרלי, הופקינסון נפטר בגיל 53 מהתקף אפילפטי פתאומי.
הוא נקבר בכנסיית המשיח בפילדלפיה כמו אישים אמריקאים חשובים אחרים כבנג'מין פרנקלין.
בנו של הופקינסון, ג'וזף הופקינסון (אנ'), היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית והיה גם הוא שופט פדרלי.
הופקינסון היה ממעצבי הדגל האמריקאי, אך לא קיבל הכרה על כך בחייו.
יצירתו

הופקינסון היה סופר חובב ומשורר בתקופה שפילדלפיה, והמושבות בכלל לא היו מעורות באומנות. הוא כתב חרוזים סאטירות פוליטיות בצורה של שירים וחוברות. חלקם היו בעלי תפוצה רחבה, שסייעו בעוצמה לעורר ולעודד את רוח העצמאות המדינית שצמחה ממהפכה האמריקנית.
כתביו העיקריים הם סיפור יפה... (1774), סאטירה על המלך ג'ורג', הנבואה (1776), וקתכיזם פוליטי (1777).
מאמרים בולטים אחרים הם
"שיטות לניהול מריבה", "מסה על טיוח" ו"למידה מודרנית".
ניתן למצוא רבים מכתביו ב"מסות שונות" ו"כתבים מזדמנים", שפורסמו בפילדלפיה בשלושה כרכים בשנת 1792 (ראו ביבליוגרפיה).
הופקינסון היה מוזיקאי חובב אך נחשב. הוא החל לנגן בצ'מבלו בגיל שבע עשרה, ובמהלך שנות החמישים של המאה ה-18. הוא ניגן אריות מועתקות ביד, שירים, וקטעים אינסטרומנטליים של מלחינים אירופאיים רבים. ב-1759 הוא הוכר כמלחין הראשון שנולד באמריקה, שניצח בתחרות קומפוזיציה לעיתון, עם יצירתו "My Days Have Been So Wondrous Free". בשנות השישים הוא כבר ניגן מספיק טוב בצ'מבלו כך שיכל להופיע לצד נגנים מקצועיים בקונצרטים. כמה משיריו הבולטים: "האמנה ", "קרב החביות ", ואת "הגג החדש, שיר על מכניזם פדרלי". הוא ניגן גם בעוגב בכנסיית המשיח בפילדלפיה והלחין או ערך מספר פיוטים ומזמורים: "אוסף לחני מזמורים עם כמה המנונים ופיוטים חלקם חדשים לגמרי, לשימוש איחוד כנסיות המשיח וכנסיית סנט פטר שבפילדלפיה " (1763), "מזמור הודיה, מעובד לחגיגיות חג הפסחא: מיועד להתבצע ביום ראשון, ה30 במרס 1766, בכנסיית המשיח, פילדלפיה " (1766), ו"מזמור לדוד, עם עשרת הדיברות, אמונה, תפילתו של אלוהים, וכו'. במטר" (1767). בשנות השמונים, הופקינסון התאים הרמוניקת זכוכית שאפשר לנגן בה עם קלידים והמציא את הבלמוניק, כלי שעבד על ידי צלילים של כדורי מתכת. בשנת 1788 הוא פרסם אוסף של 8 שירים שהוקדש לידידו ג'ורג' וושינגטון ובתו בשם "שבעה שירים לצ'מבלו " וקול.
ביבליוגרפיה > ספרים

The Miscellaneous Essays and Occasional Writings of Francis Hopkinson, Esq Printed by T. Dobson, 1792. Available via Google
Books:
1
2
3
Judgments in the Admiralty of Pennsylvania in four suits Printed at T. Dobson and T. Lang, 1789.
Google Books
ביבליוגרפיה > מאמרים

A Pretty Story Written in the Year of Our Lord 1774. Printed by John Dunlap, 1774.Google Books
ביבליוגרפיה > יצירות מוזיקליות

Collection of Plain Tunes with a Few from Anthems and Hymns. Printed by Benjamin Carr, 1763.
Temple of Minerva. (The First American Opera) Printed by Benjamin Carr, 1781.
Seven Songs for the Harpsichord or Forte Piano. Printed by T. Dobson, 1788.
הוויכוח על הדגל

הופקינסון טען שעצב את "הדגל הראשון" הרשמי של ארצות הברית וביקש תשלום על עבודתו מהקונגרס.
הקונגרס סירב בתואנה שאנשים רבים היו מעורבים בעיצוב הדגל, ושהופקינסון כבר קיבל תשלום
כעובד ציבור.
שיקול נוסף היה שקבלת העיצוב של הדגל ב-1777, שהגדירה את דגלי ארצות הברית הרשמיים,
לא קבעה את סידור הכוכבים.
עיצובים רבים לדגל הרשמי היו בשימוש בזמן שהתקבלה ההחלטה, עם כוכבים מסודרים בריבוע,
זר, שורות, או המעגל המוכר "בטסי רוס".
העיצוב הראשון של כוכבים ופסים שנעשה על ידי הופקינסון, היה שלושה עשר כוכבים מסודרים
לסירוגין. מבחינה טכנית הסידור הזה מכונה קווינקוני משום שהוא מבוסס על חזרה על מוטיב
של חמש יחידות- סידור בריבוע ובמרכז. סידור זה יוצר קשר אלכסוני חזק בין היחידות.
בדגל של שלושה עשר כוכבים, סידור זה יצר את קווי המתאר של צלבי סנט ג'ורג' וסנט אנדרו,
כפי שהם מסודרים גם בדגל הבריטי.
הופקינסון עיצב גם דגל עם כוכבים מסודרים במעגל. בדומה לדגל הבטסי רוס המוכר,
פרט לכך שהוא משתמש בכוכבי שישה קודקודים ולא חמישה.
הוויכוח על הדגל > סמל ארצות הברית

פרנסיס הופקינסון סייע לוועדה השנייה שעיצבה את סמל ארצות הברית או החותם הגדול של ארצות הברית.
הסמל, שעוצב על ידי ויליאם ברטון, מכיל פירמידה לא גמורה עם עין קורנת, תמונה שבה הופקינסון השתמש כאשר עיצב את שטר 50 הדולר הקונטיננטלי.
הערות שוליים

↑  http://books.google.co.il/books?id=iBAFAAAAYAAJ&pg=RA1-PA131&redir_esc=y
↑  http://lcweb2.loc.gov/diglib/ihas/loc.natlib.ihas.200035713/default.html
↑  http://pabook.libraries.psu.edu/palitmap/bios/Hopkinson__Francis.html
↑  http://colonialdancing.org/Easmes/Biblio/B000974.htm
↑  http://memory.loc.gov/cgi-bin/query/r?ammem/hlaw:@field(DOCID+@lit(jc01845))
↑  http://www.teachinghistory.org/history-content/ask-a-historian/23852
↑  Mastai, עמוד. 49 Mastai, Bolesław; Mastai, Marie-Louise d'Otrange. The Stars and the Stripes; the American flag as art and as history from the birth of the Republic to the present. New York, Knopf, 1973.
↑  זנמירוסקי אמר גם שהופקינסון השתמש גם בכוכבים בעלי חמישה קודקודים Znamierowski, Alfred. The World Encyclopedia of Flags.
↑  ראו את התמונה באתר ויקישיתוף.
↑  http://www.coins.nd.edu/ColCurrency/CurrencyText/CC-09-26-78.html
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279087305171  BnF: cb16368052x (data)  GND: 118774921  ISNI: 0000 0000 8117 1813  LCCN: n50028479  MusicBrainz: 1532d590-1ceb-4ab4-8bee-3daacd71a2e0  NARA: 10581275  NTA: 334339081  RKD: 39679  SNAC: w6427p31  SUDOC: 132297345  ULAN: 500000835  US Congress: H000783  VIAF: 37712285   WorldCat (עם VIAF): 37712285
פרשת מותו של רב"ט אהוד שניאור

סיכת יחידת דובדבן.
פרשת מותו של רב"ט אהוד שניאור היא אירוע שהתרחש ביחידת דובדבן, ובו נגרם מותו של רב"ט אהוד שניאור מטרטורים בהוראת מפקדיו. הוא התמוטט ומת בעת שביצע "ריצת אפוד". האירוע והמשפט שבא בעקבותיו עוררו דיון ציבורי על התנהלות ופיקוח בצה"ל, וכיצד יחסי מפקד-חייל צריכים להתנהל. הסמל שהורשע בהתעללות וגרימת מותו של שניאור, נידון לשנתיים מאסר בפועל.
רקע

אהוד שניאור טירון באימון מתקדם ביחידת דובדבן, חזר ליחידתו לאחר שנעדר מהיחידה למעלה מחודש ימים בשל פציעה. רופאיו הורו שיחזור לפעילות הגופנית באופן הדרגתי במשך שלושה שבועות נוספים. כשלושה שבועות לאחר שחזר לפעילות, ב-8 באוגוסט 2002, התקשה שניאור במהלך אימון ריצה. באותה לילה, נערכה "הקפצת כוננות" אשר לא התעורר לה, והוחלט להענישו על כך. מפקדו הישיר, ומפקד כיתה נוסף, הורו לשניאור לבצע פעילות פיזית קשה עם ציוד במשקל רב, תוך כדי שמפקדו הניח את רגלו על קסדתו של שניאור במהלך זחילה.
למרות בקשתו של שניאור להיבדק על ידי חובש לפני הטרטור, בקשה זו לא טופלה והוא לא נבדק. למחרת בצהריים, נערך אימון ריצה נוסף תוך נשיאת אפודים. הוא התמוטט כ-700 מטרים מתחילת המקצה השלישי, וזמן קצר לאחר מכן נקבע מותו.
בליבה של פרשת דובדבן נמצא מקרה טרגי של התעללות שהוביל למותו של חייל ביחידה המובחרת דובדבן. האירוע הביא לתביעה פלילית נגד מפקדו, סמל נ', אשר הורשע בהתעללות ובגרימת מות ברשלנות.
חיילים ביחידה סיפרו כי שניאור חש ברע יום לפני מותו ולפיכך לא ביצע חלק מהפעילויות בטירונות היחידה. למחרת הוא קיבל עונש והוטל עליו למלא את המשימות שלא מילא יום לפני כן עם חבריו לצוות.
המשפט

חובת הזהירות של מפקדים כלפי פקודיהם ואף כלפי כל חייל הנמוך מהם בדרגה נקבעה במספר הזדמנויות, בחקיקה, בפקודות הצבא ובפסיקה, במיוחד ביחס לפעילות אימונים. בית-הדין הצבאי הדגיש את החובה להבטיח כי אימונים לא יהיו כרוכים בסיכונים מיותרים.
בחוות דעת רפואיות, נקבע כי ריצה תחת תנאים קשים כאלה שבהם נמצא רב"ט שניאור היא הגורם למותו, ככל הנראה ממכת חום. מפקדו הישיר של שניאור, היה מודע למצבו הגופני ולנסיבות המורכבות שקדמו ליום האימון האחרון שלו, ובכל זאת הורה על השתתפותו בריצה קיצונית. התנהלות זו נקבעה כרשלנות חמורה, מה שהוביל להרשעתו של הסמל בגרימת מוות ברשלנות ובהתעללות.
המקרה וההליכים המשפטיים הביאו לנקיטת צעדים פיקודיים נגד המפקדים, ובמקביל, הוקמה ועדת חקירה שקבעה קיומן של נורמות פיקוד פסולות, חריגה מנהלים ואלימות כלפי טירונים ביחידה. למרות ההליכים הפליליים נגד המפקדים, הוריו של שניאור פנו לבג"ץ בבקשה להורות לפרקליט הצבאי הראשי להגיש כתבי אישום גם נגד מפקד הפלוגה ומפקד המחלקה, בניסיון להבטיח שמקרים דומים לא יחזרו על עצמם ושהלקחים ילמדו בצורה מלאה ויסוקו המסקנות הנדרשות.
במהלך המשפט בבית הדין הצבאי, סמל נ' נקבע אשם ונידון לשנתיים מאסר בפועל. המקרה חשף פערים ובעיות בקרב יחידות בצה"ל ובאיך שקשרי מפקד-חייל מתנהלים בפועל. גזר הדין נתפס כחסר תקדים, בהתחשב בחומרת המעשים וההשלכות הטרגיות שלהם. התהליך המשפטי הביא לדיון ציבורי על הצורך בפיקוח ובשינויים באופן ההתנהלות בצה"ל.
במשפט דרשו השופטים חשיבות רבה לתפקיד המפקדים ולאחריות הכרוכה בו. השופט אדמונד לוי הדגיש את החובה של המפקדים לדאוג לשלום הפיזי והנפשי של חייליהם ואת הכישלון החמור במילוי חובה זו במקרה זה. לוי קבע כי התנהגותם של מפקד המחלקה ומפקד הפלוגה ראויה לגינוי חריף וכי קיימת חובת ערנות ובדיקה מעמיקה יותר מצד המפקדים כלפי מפקדי הכיתות. הוא העלה שאלות על הבחירה להחזיר את המנוח לפעילות מלאה לפני הזמן שנקבע ועל התעלמות מסימני אזהרה כגון בדיקת עומס החום.
השופטת עדנה ארבל הביעה את התמיכה בתביעת ההורים לנקיטת צעדים משפטיים נגד האחראים למות בנם, מתוך תקווה שהלקחים ילמדו והמסקנות יוסקו. ארבל ציינה את הזכות המוסרית והמשפטית של ההורים לדרוש צדק, תוך שהיא מדגישה את החשיבות של שמירה על חיילי צה"ל והכרה באחריות המפקדית.
השלכות

הפרשה הובילה לנקיטת צעדים פיקודיים נגד מפקדי היחידה: קידום מפקד הבסיס בוטל, המג"ד הודח, מפקד הפלוגה ומפקד המחלקה הודחו מתפקידים פיקודיים ושוחררו מצה"ל, ומפקדי הכיתות הודחו מתפקידים פיקודיים ונפסלו מלשמש כלוחמים. בנוסף, הוגשו כתבי אישום פליליים נגד מפקדי הכיתות, על רקע התנהלותם באירועים שהובילו למותו של רב"ט שניאור.
המקרה והמשפט שבאו אחריו עוררו דיון רחב בציבור ובצה"ל על נושאי אחריות מפקדית, התנהלות עם חיילים, והצורך בפיקוח ובהדרכה נאותה למניעת אירועים דומים בעתיד.
הפרשה גרמה לצה"ל לבחון מחדש את מדיניותו ולקדם שינויים בהכשרות ובתהליכי פיקוח, על מנת להבטיח כי יחסי מפקד-חייל יתנהלו ברוח האחריות והכבוד ההדדיים.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  עוזי ברוך, מפקדיו של טוראי אהוד שניאור לא יעמדו לדין, באתר ערוץ 7, ‏29.08.10
1 2 3 4  חנן גרינברג, מי ישלם על הטרטור למוות ביחידת "דובדבן"?, באתר ynet, 2 בפברואר 2004
1 2  קצינת-משפטים מרטה קרמרנקו, עוזרת ראש תחום הדוברות, הרשעת מפקד בגרימת מוות ברשלנות בגין "טרטורו" של חייל, באתר www.idf.il
קוסוב לאצקי

| --- | --- |
סמל קוסוב לאצקיסמל קוסוב לאצקי

 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  מזוביה מזוביה
 מחוז:  סוקולוב
 שטח:  11.57 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  2,013 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  52°35′43″N 22°08′49″E﻿ / ﻿52.59541°N 22.14707°E﻿ / 52.59541; 22.14707 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.kosowlacki.pl
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיקוסוב לאצקי(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיקוסוב לאצקי(למפת פרובינציית מזוביה רגילה) ורשה ראדום פלוצק שדליץ אוסטרולנקה לודז' שוויינטו. ורמיה-מזוריה קוי. פומ.  לובלין פודלסיהקוסוב לאצקי(למפת פרובינציית מזוביה מוגדלת) ורשה ראדום פלוצק שדליץ אוסטרולנקה לודז' שוויינטוקז'יסקיה ורמיה-מזוריה קויאוויה פומרניה  לובלין פודלסיהקוסוב לאצקי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קוסוב לאצקי (בפולנית: Kosów Lacki) היא עיירה במחוז סוקולוב שבפרובינציית מזוביה בפולין, אשר עד השואה הייתה יישוב יהודי.
תולדות היישוב

העיירה נזכרת לראשונה בשנת 1202, ובשנת 1723 הוענקו לה זכויות עיר והיתר לקיים ימי שוק שבועיים וירידים שנתיים. בשנת 1869 ניטלו מהיישוב זכויותיו העירוניות, ואלה הושבו לו רק בשנת 2000.
יהודי קוסוב לאצקי

קהילה יהודית עצמאית התקיימה בעיירה מאמצע המאה ה-18, לאחר שבני משפחת האצולה הפולנית קוסובסקי עודדו יהודים להשתקע ביישוב. בשנת 1827 היו כל תושבי העיירה יהודים. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,300 תושבים, כמעט כולם יהודים, והתקיימה בה פעילות ציונית, הגם שרוב תושביה היו חרדים.
יהודי קוסוב לאצקי > בשואה

בהתאם להסכם ריבנטרופ מולטוב נכללה העיירה בתחום הכיבוש הגרמני בפולין בספטמבר 1939, ואלו החלו מיד בגיוס יהודי המקום לעבודות כפייה, תוך שוד רכושם. בסוף 1939 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו בהמשך יהודים מקאליש. באמצע שנת 1942 שולחו מספר יהודים מהגטו שבעיירה לטרבלינקה, כדי לסייע בבניית מחנה ההשמדה.
בין 22 ל-25 בספטמבר 1942 פשטו על הגטו שבעיירה שוטרים גרמנים ופולנים, ושילחו את כל יושביו לטרבלינקה (1,100 איש). יהודים רבים שהתנגדו לאקציה נורו במקום, וחלקם הצליחו להימלט ליערות הסביבה, אך הוסגרו לגרמנים בידי הפולנים.
לאחר שחרור העיירה בקיץ 1944 רצחו הפולנים את היהודים הבודדים ששבו אליה.
לקריאה נוספת

מ. צאנין, קוסוב בתוך: תל עולם: מסע על פני מאה קהילות נחרבות, תל אביב: המנורה, 1962. עמ' 149–154 (תיאור החורבן ותיאור של המקום מיד לאחר מלחמת העולם השנייה ומבט האוכלוסייה המקומית על חיסול היהודים והשימוש בשללם)
פרפיניאן

| --- | --- |
סמל פרפיניאןסמל פרפיניאן
פנורמה של פרפיניאן
פנורמה של פרפיניאן
 מדינה:  צרפת צרפת
 חבל:  אוקסיטניה (חבל מנהלי) אוקסיטניה
 מחוז:  פירנה-אוריאנטל
 ראש העיר:  ז'אן לואי אליו (2020–2026)
 שפה רשמית:  קטלאנית 
 שטח:  68.07 קמ"ר
 גובה:  30 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  119,656 (1 בינואר 2021)
  ‑ במטרופולין:  317,000 (2014)
  ‑ צפיפות:  1772 נפש לקמ"ר (2014)
 קואורדינטות:  42°41′55″N 2°53′44″E﻿ / ﻿42.69861°N 02.895556°E﻿ / 42.69861; 02.895556
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.marie-perpignan.fr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי פרפיניאן(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי פרפיניאן(למפת אוקסיטניה (חבל מנהלי) רגילה) מונפלייה נים קרקסון מנד בזייה טולוז אלבי טארב קאור אוש רודז פואה אוברן-רון-אלפ פ.א. קד.  אקיטן החדשה הים התיכון א. ספרדפרפיניאן(למפת אוקסיטניה (חבל מנהלי) מוגדלת) מונפלייה נים קרקסון מנד בזייה טולוז אלבי טארב קאור אוש רודז פואה אוברן-רון-אלפ פרובאנס-אלפ קוט ד'אזור  אקיטן החדשה הים התיכון א. ספרדפרפיניאן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פרפיניאן (בצרפתית: Perpignan; בקטלאנית: Perpinyà) היא עיר בדרום צרפת על גדות הנהר טט, בסמוך לגבול עם חבל קטלוניה שבספרד, ובירת מחוז פירנה-אוריינטאל שבחבל אוקסיטניה. בשנת 2014 התגוררו בעיר כ-120,000 בני אדם, ובאזור המטרופולין התגוררו כ-317,000 איש.