stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיים יונה תאומים
ביוגרפיה

חיים יונה תאומים נולד בערך בשנת ת"נ, לרב יחזקיה יהושע פייבל תאומים, רבן של פרמיסלה צילץ וברסלאו, בנו של הרב יונה תאומים-פרנקל מחבר הספר "קיקיון דיונה", שהיה מגדולי מרביצי התורה בדורם של הש"ך וה"תוספות יום טוב".
בצעירותו למד תורה מפי אביו, ואחר כך מפי תלמידי חכמים בעיר גלוגא (Głogów - שלזיה, גרמניה). הוא התפרסם כשקדן מתמיד, וככשרוני בצורה יוצאת דופן. כשהיה בן 14 התארס עם שרה בתו של הרב דוד אופנהיים רב-ההשפעה, רבן של הערים ניקלשבורג ופראג. בתקופת האירוסין שלח ר' חיים יונה מכתבים רבים ובהם דברי תורה לחותנו המיועד, והם השתמרו בספרו "שלל דוד".
רעייתו שרה התפרסמה בכשרונה הרב, כבחורה היא כתבה, כמתנה לאביה, עותק של מגילת אסתר על קלף. היא מתה עליו בשנת תע"ג (1713 בגיל 18), והוא נישא בזיווג שני לרייזל, בתו של הרב נפתלי הירש מירל'ס, דיין בברלין. גיסו, אחי אשתו השנייה, היה הרב דוד פרנקל, מחבר הפירוש המקיף הראשון לתלמוד הירושלמי, "קרבן העדה". במשך תקופה מסוימת לאחר נישואיו השניים, התגורר רבי חיים יונה בהנובר.
בשנת תפ"ג (1713) נתקבל לאב"ד בברסלאו.
הוא נפטר בגיל 38, בי"ז בטבת ה'תפ"ח (1728). על מצבת קברו בקראטשין נכתב:
פה נטמן וספון חלקת מחוקק כנפי יונה נחפה בכסף מזוקק הלא הוא החכם השלם במדות תרומיות מוהר"ר חיים יונה זצ"ל אב"ד בעיר ברעסלא אשר הרביץ תורה בישראל וחיבר כמה חיבורים ונפטר בשם טוב בברעסלא ג' י"ז טבת
מזיווג ראשון היו לו רק בת אחת, ושמה גיננדל, נישאה לרבי שמעון בנו של ר' יצחק באנדי מפראג.
ומזיווג שני נולדו בן ושתי בנות:
בנו, הרב יצחק יוסף תאומים, היה אב"ד ברסלאו במשך חמישים שנה.
בתו חיה נישאה לבן דודה רבי צבי הירש רבה של זברז' בן רבי שלמה אב"ד פינטשוב מחבר "יקהל שלמה" שהיה חתן רבי יחזקיה יהושע פייבל תאומים.
בתו אדיל נישאה לרבי אריה לייב (בנו של ה"פני יהושע"), מחבר הספר "פני אריה", שהיה אב בית הדין בפודהייץ, ומאוחר יותר רבה של רוטרדם ורב בהנובר.
כתביו > קונטרס ר' חיים יונה

בזמן לימודיו בבחרותו בגלוגא, בהיותו בערך בן 17, חיבר את קונטרסו המפורסם המתמקד כולו בביאור סימן אחד ב"שולחן ערוך" - סימן כ"ה בהלכות דיינים שב"חושן משפט", העוסק בעיקרו בדין דיין שטעה, ונסוב על הסוגיה התלמודית הכללית בדיני נזיקין, המכונה "דינא דגרמי". בשנת תפ"ד (1724), ארבע שנים לפני מותו של המחבר, הביא רבה של גלוגא הרב אברהם הלין את החיבור לדפוס ביסניץ הסמוכה, בהסכמתו של הרב תאומים. קונטרס זה מוזכר לפעמים בשל הטקסט הקצר שלו, בשם "עלה דיונה".
הקונטרס הכולל הערות והשגות על פירוש הש"ך, התקבל בבתי המדרש בכובד ראש, ורבים מהרבנים הבכירים ביותר בני הדור, עסקו בו ומצאו לנכון לדון בדבריו: רבי מאיר איזנשטט, נכד אחותו של הש"ך, כתב בספרו "פנים מאירות" על מסכת בבא קמא, חיבור שלם המבהיר את הנקודות הבעייתיות שהעלה "קונטרס ר' חיים יונה" ומיישב את קושיותיו. החרה החזיק אחריו תלמידו ובנו המאומץ, רבי יהונתן אייבשיץ בספרו "אורים ותומים" העוסק ב"חושן משפט". הוא כתב בהקדמה לסימן כ"ה: ”ובזמנינו חיבר שארי הגאון מוהר"ר חיים יונה תאומים ז"ל קונטרס אחד על סימן זה והשיג בכמה דברים על הש"ך, ואמת שבכמה דברים היטיב אשר דיבר. ואם כי אלוף נעורי המנוח מוהר"ר מאיר ז"ל בספרו ובחידושיו על בבא קמא ירד להציל וחשב לעשות לש"ך מסגרת, מ"מ מעט אשר הציל”. בהמשך פירושו לסימן זה, מרבה הרב אייבשיץ לעסוק בדברי "קונטרס ר' חיים יונה" וליישב קושיותיו על דברי הראשונים והש"ך.
"קונטרס ר' חיים יונה" נדפס לראשונה כנספח לספרו של המהרש"ל "ים של שלמה" על מסכת בבא קמא. ולאחר מכן זכה למספר רב של מהדורות כקונטרס בפני עצמו: בלבוב תקס"ז, ובפיוטרקוב תרנ"ז, ועוד. ולדפוסי צילום רבים. בשנת תשנ"ט נדפסה בלייקווד מהדורה מתוקנת ומוערת של הקונטרס. במהדורה זו מובאים בשולי הגיליון דבריהם של האחרונים שדנו בדברי הקונטרס בספריהם, כמו: הרבנים אייזנשטט ואייבשיץ שהוזכרו, ה"קצות החושן", ה"נתיבות המשפט", ה"שער משפט", רבי בנימין וולף לעוו ה"שערי תורה", הרב חיים אוירבך ה"דברי משפט", הרב יעקב גזונדהייט ה"תפארת יעקב", הרב צבי הירש קלישר בספרו "מאזניים למשפט", הרב מאיר אוירבך ה"אמרי בינה", ה"חזון איש", ורבים נוספים.
כתביו > "סדר משנה"

בשנת תשמ"א (1981) נדפס בירושלים מכתב ידו של רבי חיים יונה, ספרו על משנה תורה להרמב"ם.
לקריאה נוספת

מרדכי וייץ, עטרת פז, קאליש תרצ"ח עמ' 17
צבי הירש הורוביץ, לתולדות הקהילות בפולין: מחקרים לקורות הקהילות היהודיות במזרח אירופה, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשל"ח. עמ' 40–43 בהערה 24.
צבי יהושע לייטנר, מבוא לסדר משנה, ירושלים תשמ"א. עמ' 9–28.
הערות שוליים

↑  לפי לייטנר נולד בין השנים ת"נ-תנ"ה. וצבי הורוויץ כתב שהיה בן שלשים שנה כשנפטר, אם כן נפטר בשנת תפ"ח.
↑  במכתביו לחותנו הוא מזכיר את מורו האלוף מוהר"ר מיכל נר"ו בעל נזר הקודש.
↑  התפתח דיון על כשרותה של מגילה זו לקריאת המגילה בפורים. לפסק ההלכה, ראו בספרו של אביה, שו"ת נשאל דוד (אורח חיים סימן ל), ובמגילת ספר [פראג, תע], ובהגהות רבי עקיבא איגר לשולחן ערוך (או"ח סימן תרצא, ב).
↑  כן כתב מרדכי וייץ בעטרת פז, עמ' 17.
↑  צבי הורוויץ כתב שהיה בן שלשים שנה.
↑  לפי לייטנר, מבוא ל"סדר משנה, הוא נקבר בקראטשין מהעדר בית עלמין יהודי בברסלאו באותה תקופה.
↑  מחבר "זרע אברהם", פירוש למדרש רבה.
↑  בתוך הקובץ "נטע משפט" של מכון משנת רבי אהרן, סוף כרך ב.
↑  ראו שם בהסכמות הרבנים: משה פיינשטיין ויעקב ישראל קניבסקי, שהפליגו בשבחים אודות נשוא הערך, כמו: "מתקיפי אדירי הרבנים", על אף גילו הצעיר במותו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309363805171  GND: 1113789204  ISNI: 0000 0001 1282 7839  LCCN: n95022812  NTA: 262678004  VIAF: 164556217   WorldCat (עם VIAF): 164556217
יהודה ייטלס

| --- | --- |
 לידה:  1773 פראג, ממלכת בוהמיה 
 פטירה:  6 ביוני 1838 (בגיל 65 בערך) וינה, האימפריה האוסטרית 
 
יהודה בן-יונה ייטלס (יהב"י; ה'תקל"ג, 1773 – י"ג בסיוון ה'תקצ"ח, 6 ביוני 1838) היה בלשן יהודי תושב פראג.
קורות חיים

נולד לרופא היהודי יונה מיכל ייטלס, אחיו הוא הרב ברוך ייטלס רבו של הקלויז בפראג ומרבניה המשכילים של העיר.
חקר את השפות השמיות והיה הראשון שהדפיס ספר דקדוק שיטתי על הלשון הארמית בדגש על הארמית הבבלית בה נכתב התלמוד הבבלי. הוא היה מפרנסי הקהילה היהודית בפראג, ומעת לעת נשא דרשות מוסריות בבית הכנסת הגדול בעיר.
בסוף ימיו התגורר בווינה, ובה נפטר ביום י"ג בסיוון ה'תקצ"ח, 6 ביוני 1838.
כתביו

ייטלס חיבר ספרים ומאמרים רבים על יהדות ומקרא, שירה ופתגמים, דקדוק של שפות שמיות ועוד. הוא חתום על ספריו בשם יהודה בן-יונה או בשם העט יהב"י, ראשי התיבות של שמו.
ספריו שהובאו לדפוס:
כתבי קדש: עם תרגום אשכנזי ובאור, מהדורה חדשה של רבים מספרי המקרא. מהדורתו זו זכתה למספר מהדורות.
Siha: Gespräche über die Sekte der Sabbatäer (בגרמנית), ברנו 1800
מבוא הלשון: ארמית, פראג 1813
מזמור לתודה: להודות לה' ... על הטוב והחסד אשר גמל אתנו וצוה לנו את הברכה ... ולעת מצוא ... ישפוך אדם שיחו ... בהודאה על העבר והתפלה על העתיד. פראג תקע"ז, 1817
מנחת יהודה: לאחיו בני ישראל היושבים במדינת בעהמען', כולל שירים ותפלות להתקדש חג יום הולדת ... הקיסר פראנץ הראשון ..., פראג תקע"ח, 1818
בני הנעורים: כולל משלים, מכתמים, אמרי מוסר וחכמה, חדות ומליצות מוסר; פראג תקפ"א, 1821. ”ונספח אל הכרך הזה ס' תולדות אבי המחבר הח' הרופא זצ"ל”
שיר תהלה: מעמי הארצות (פאלקס-הימנע), נעתק משפת אשכנזית לעברית וארמית ... לזמרו ... ביום חגי בית מלכות קיסריה (וינה 1835)
מלבד אלו פרסם ייטלס מאמרים רבים בכתבי עת שונים.
הערות שוליים

↑  דף הסדרה של מהדורת 1863–1867, בקטלוג הספרייה הלאומית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263212505171  GND: 141851996  ISNI: 0000 0000 8196 0505  LCCN: no2006112383  NKC: zmp20191058523  NTA: 297760971  VIAF: 9607976   WorldCat (עם VIAF): 9607976
אברהם יעקב פפירנא

| --- | --- |

אברהם יעקב פפירנא, בוברויסק
 לידה:  30 באוגוסט 1840 קופיל, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  18 בפברואר 1919 (בגיל 78) אודסה, הרפובליקה העממית של אוקראינה 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 חתימה:   
 
אברהם יעקב פפירנא, פלוצק
אברהם יעקב פפירנא (א' באלול ה'ת"ר, 30 באוגוסט 1840 – י"ח באדר א' ה'תרע"ט, 18 בפברואר 1919) היה סופר ומבקר ספרות עברית. חי ופעל באימפריה הרוסית.
לקריאה נוספת

שלום קרמר, המבקר א. י. פאפירנא : חייו ופעלו בבקורת העברית, אחרית דבר ל'כל הכתבים', תל אביב: מחברות לספרות, ה'תשי"ב
ז'אנה צונזר, 'השפעת בלינסקי על ההשכלה הרדיקלית: עיון בכתבי קובנר ופפירנא', בתוך: שמואל פיינר וישראל ברטל (עורכים), ההשכלה לגווניה: עיונים חדשים בתולדות ההשכלה ובספרותה, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשס"ה, עמ' 257–265.
הערות שוליים

↑  לפי: משה ליב ליליינבלום, מלואים לזכרונות מר פפירנא, הד הזמן, גיליון 144, 1909.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306629805171  PLWABN: 9810692525105606  CiNii: DA12960394  GND: 1076548091  ISNI: 0000 0001 1016 8593  LCCN: no99021653  LNB: 000158961  NTA: 204253012  VIAF: 150419434   WorldCat (עם VIAF): 150419434
ראובן קולישר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 באפריל 1828 דובנו, אוקראינה 
 פטירה:  20 באוגוסט 1896 (בגיל 68) קייב, האימפריה הרוסית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 השכלה:  האקדמיה הקיסרית לכירורגיה 
 
ראובן קולישר (ברוסית: Руви́м Моисе́евич Ку́лишер (רובים מוסיביץ' קולישר) בכתיב יידי: קאָלישער; י"א באייר ה'תקפ"ח, 25 באפריל 1828 – י"א באלול ה'תרנ"ו, 20 באוגוסט 1896) היה סופר, רופא כירורג ועסקן יהודי, שחי ופעל במאה ה-19 באימפריה הרוסית. פרסם מאמרים ב"המליץ", "הצפירה" ובכתבי עת אחרים. בן למשפחת קולישר, משפחת מלומדים ואנשי ציבור ידועים שפעלו ברוסיה במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20.
ביוגרפיה

נולד למשה קולישר בדובנו, בגיל 20 התקבל לאוניברסיטת פטרבורג והיה הסטודנט היהודי השני שהתקבל לאוניברסיטה זו. הוא השלים את לימודי הרפואה והכירורגיה בשנת 1856.
קולישר פרסם מאמרים בתחום הרפואה, על מחלות עור (מאמר מצוטט שמתייחס גם לצרעת המקראית, פורסם בסביבות ~1860) ועל רעב וצמא (1868). בין השנים 1869–1876 השתלם בהיגיינה ורפואה צבאית במלגה ממשלתית.
בצעירותו היה קולישר מגויס להפצת השכלה בקרב היהודים. הוא נמנה עם מעריציו ומקורביו של יצחק בר לווינזון, והתכתובת ביניהם התפרסמה בשם "אגרות ריב"ל" (1896).
קולישר היה בעל תודעה לאומית עמוקה, כבר בצעירותו כסטודנט פרסם פואמה ברוסית בשם "תשובה לסלאבי", שנאסרה בפרסום בידי הצנזורה והופצה בכתב יד במשך שנים עד שהודפסה. ב-1861 פרסם את שירו "היהודי הנרדף לאחיו הנרדפים" שחיבר עשור קודם לכן.
זכרונותיו תחת הכותרת "סיכום התקוות והסיכויים של יהודי רוסיה במשך חמישים השנים 1838 – 1888" פורסמו על גבי גליונות כתב העת "ווסחוד" בשנים 1891–1894.
שנתיים לאחר תום פרסום הסדרה, בשנת 1896, נפטר ד"ר ראובן קולישר בקייב והוא בן 68 שנים.
בנו הצעיר מיכאיל קולישר היה כנר.
לקריאה נוספת

יעקב נתנאלי-רותמן, העיר וקורותיה: ד"ר ראובן בן משה קולישר, בתוך: יעקב עדיני (עורך), דובנא : ספר זיכרון, תל אביב, תשכ"ו. עמ' 73–74.
הערות שוליים

1 2  ע"פ לוח אחיאסף
↑  ראובן קאלישער, היהודי הנרדף לאחיו הנרדפים, המליץ, 19 בדצמבר 1861
↑  מעשים בכל יום: בקהל יהודי רוסיא, המליץ, 10 ביוני 1879
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007504401405171  ISNI: 0000 0000 4627 995X  LCCN: no2007071624  NTA: 299337278  VIAF: 1376162723690261290006   WorldCat (עם VIAF): 1376162723690261290006
יעקב צהלון

הרב יעקב צהלון (ה'ש"צ, 1630 – ה'תנ"ג, 1693) היה רופא, רב וסופר יהודי-איטלקי.
קורותיו

נולד למשפחת מגורשי ספרד ופורטוגל מרומא, שנודעה כמשפחת רבנים, סופרים ורופאים.
למד רפואה באוניברסיטת רומא. סיים לימודיו בשנת 1656 והשתתף בטיפול בחולים וארגון הקהילה בעת מגפת הדבר שהתפשטה בגטו היהודי ברומא. יעקב צהלון חיבר תפילה הדומה לשבועת הרופאים.
בימי הדבר ברומא ב-1656 נחלק הגטו היהודי שנמצא בפיקוחו הראשי של ההגמון ג'ובני פרנצ'סקו נגרוני לשלושה רבעים: ברובע א' נמנה לפקח רפואי הרופא היהודי חנניה ממודיליאנו, ברובע ב' הרופא גבריאל מלאריציאה וברובע ג' - הרופא יעקב צהלון.
במקביל ללימודי הרפואה הוסמך לרבנות והיה חבר במועצת הרבנות של קהילת רומא. חלק מהדרשות שנשא בעיר הוצאו לאור. בשנת 1682 שימש  כרב העיר פרארה. כנראה לאור מחלוקות עם מספר יהודים ברומא ואולי גם משום רצונו להיות קרוב לוונציה, שם הודפסו ספריו. גם הדרשות שנשא בפרארה, הוצאו לאור. מלבד פעילותו התורנית והרפואית התבלט גם כמשורר.
רבי יעקב צהלון חיבר אנציקלופדיה בשם אוצר החוכמות, שאותה חילק לשלושה כרכים; רק השלישי מבהם, שכותרו אוצר החיים, העוסק ברפואה, נשמר וראה אור בדפוס (ונציה 1683).
בהקדמתו ל"אוצר החיים" הביא את הכללים להנהגת הרופא שתרגם מספריו של אברהם זכות הרופא, כגון: "יכין לו ספרים לעיין בם בחכמת הרפואה - מעטים וטובים: לא יגדיל חולי קל וקטן כאילו הוא גדול, לא יקטין חולי גדול, יקבל לרפא מעט חולים שלא יטעה בריבוי החולים, יעמוד בחוזק לב נגד קינטור ההמון, לא יהיה בו קנאה, לא יהיה קשה עורף בדעתו נגד רבים או גדולים ממנו, יודה טעותו אם טעה, יחשוב קושי וסכנת עניין הרפואה".
נפטר בפרארה בשנת 1693.
בנו, רבי מרדכי שנפטר בשנת 1741 היה גם כן רב ורופא בפרארה.
הנצחה

1948 - על שמו המרכז הגריאטרי צהלון (לשעבר דג'אני) בשדרות ירושלים ביפו, שבסמוך לו שכונת "צהלון" ורחוב "צהלון הרופא".
כתביו

מספריו:
אוצר החיים (ספר רפואי)- ויקיטקסט;
מרגליות טובות (מתוכה צוטטה תפילת הרופאים);
קיצור ספר חובת הלבבות לרבנו בחיי אבן פקודה
הספרון אור הדרשנים.
חלק מכתביו נמצאים עדיין בכתבי יד.
ראו גם

יצחק למפרונטי
לקריאה נוספת

ד"ר ל. מ. הרברט, 'הרב הרופא יעקוב בן יצחק צהלון', הרופא העברי 1954.
יהושע ליבוביץ, 'מגפת הדבר בגיטו רומא (1656) לפי [יעקב] צהלון והקרדינאל [הירונימוס] גאסטאלדי', קורות (שנתון לתולדות הרפואה ומדעי הטבע) ד (תשכ"ז), 155–169.
יוסף צבי הס, 'תיאור ההיפוכונדריאזיס אצל יעקב צהלון', קורות ד (תשכ"ח), 447–444.
יהושע ליבוביץ, 'ר’ יעקב צהלון איש רומא ופזמונו לשבת חנוכה משנת התמ"ח - 1687', בתוך: איתיאל מילאנו, שלמה א' נכון, דניאל קארפי (עורכים), ספר זיכרון לחיים אנצו סיריני: כתבים על יהדות רומא, ירושלים – מילאנו: מוסד שלמה מאיר: מכון למדעי היהדות, תשל"א, עמ' 166–181.
ד"ו זיצ'יק, 'בעיות ההנקה ב"אוצר החיים" של יעקב צהלון (1683)', קורות ד (תשכ"ט), 667–678.
זוהר עמר, שמירת הבריאות להרמב"ם, פירושו של ר' יעקב צהלון הרופא להלכות דעות פרק ד', נוה צוף תשס"א.
Samuel S. Kottek, 'Etude du précis de pédiatrie, extrait du livre "Otzar Ha’hayyim" de Jacob ben Isaac Zahalon,' Revue d’Histoire de la Médecine Hébraïque 97 (1972), 15-18, 43-52. (בצרפתית)
Jonathan Jarashow, 'Yakov Zahalon and the Jewish attitude towards medicine,' Koroth 9,9-10 (1989), 725-736.
Samuel S. Kottek, 'La Prière des Médecins de Jacob Zahalon,' Pardès 15 (1992), 185-193. (בצרפתית)
Aaron J. Feingold, 'The marriage of science and ethics: three Jewish physicians of the Renaissance,' in: Natalia Berger (Ed.), Jews and Medicine; Religion, Culture, Science, Tel Aviv: Beth Hatefutsoth - the Nahum Goldmann Museum of the Jewish Diaspora, 1995, pp. 89-111.
Joshua O. Leibowitz, 'Bubonic plague in the ghetto of Rome (1656): descriptions by Zahalon and by Gastaldi,' Korot 14 (2000), 65-68.
Michal Altbauer-Rudnik, 'Early modern Jewish physicians writing on lovesickness, Korot 20 (2009-2010) 99-116.
הערות שוליים

↑  ד"ר א. גולדשטיין, ד"ר א. שכטר, "אוצר הרפואה והבריאות - לכסיקון רפואי", הוצאת דביר, תל אביב, הדפסה ג', 1958, פרק : "רופאים יהודים במשך הדורות", ערך : צהלון יעקב, עמודים 1563-1564
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270254505171  BnF: cb14472761g (data)  GND: 1145648452  ISNI: 0000 0000 6657 8594  LCCN: n85230047  NKC: ola20231206330  NTA: 155541846  RERO: 02-A004026649  VIAF: 5681160848428408210008   WorldCat (עם VIAF): 5681160848428408210008
דניאל טירני

| --- | --- |
 לידה:  שנות ה־60 של המאה ה־18 אנקונה, איטליה 
 פטירה:  1814 פירנצה, צרפת 
 מקום מגורים:  אנקונה, פירנצה, לוגו, פזארו 
 תקופת הפעילות:  ?–1814 
 
רבי דניאל טירני (השליש האחרון של המאה ה-18 - ~ה'תקע"ד, 1814) היה רב מחכמי איטליה במפנה המאות ה-18 וה-19, רבה של יהדות פירנצה. נודע בספרו "עיקרי הד"ט".
ביוגרפיה

נולד למשה דוד טירני באנקונה. בינקותו התייתם מאמו וגדל מנעוריו אצל סבו אבי אמו הרב דניאל נחמו שגדלו כאב ולימד אותו תורה. כמו כן השתלם בחכמות אחרות. בשנת ה'תקכ"א סיים לכתוב את חיבורו "שם עולם" דרושים על התורה. באותה שנה הוא כבר התכבד לדרוש בבית הכנסת באנקונה בשבת שובה ובשבת הגדול. בצעירותו נדד בין ערי איטליה וקהילותיה היהודיות. תקופה מסוימת היה מורה בעיר לוגו. בשנת ה'תקל"ג, בהיותו בלוגו ניהל ויכוח בהתכתבות עם ר' אשר ויטירבו מפירנצה וחכמים אחרים על האמונה בגלגול נשמות. בשנת ה'תקמ"ב הגיע לשמש כדיין בקהילת פיזארו, ובכ"ט בכסלו ה'תקנ"א עזב את פיזארו והתמנה לרבנות העיר פירנצה.
בכ"ז סיון תק"ן ניצלה הקהילה היהודית בפירנצה מאויביהם והם קיבלו על עצמם לציין את יום כ"ו בסיון בכל שנה בתענית וסדר לימוד ואת יום הכ"ז בסיוון בהלל והודאה לה', במה שנודע כפורים פירנצה. לשנה הבאה בשנת תקנ"א חיבר הרב טירני לקהילה "כתב הד"ט" - סדר היום לתענית ולחג סדר לימוד, פיוט, ותפילה חגיגית.
את הדרשות שנשא בתקופת רבנותו בפירנצה הוא העלה על הכתב באיטלקית ונשתמרו בכתב יד עשרה כרכים מהם עד לשנת תקע"ד.
בשנת תקס"ג (1803) הדפיס את ספרו ההלכתי "עיקרי הד"ט", שם הספר הוא נוטריקון של שמו, דניאל טירני, המתכתב עם המונח "עיקרי הדת". הספר עוסק בקצרה בעיקרי ההלכות מארבעת חלקי ה"שולחן ערוך" הרלוונטיות לחיי היומיום והוא מלוקט מ-138 ספרים, שאותם הוא מונה בהקדמה לספר.
לצידו ותחתיו שימש כדיין בפירנצה הרב משה חיים סוסקינו שמילא את מקומו בעת העדרו מהעיר ולאחר פטירתו מילא את מקומו.
משפחתו

אחיו אברהם היה עשיר ותרם את הוצאות ההדפסה של ספריו
בן דודו וחברו מילדות, הרב מתתיה נסים בן יעקב יחזקאל טירני, מחבר ספר "שפת אמת". שניהם כתבו הסכמות זה לספרו של זה
בנו מרדכי שבתי מנחם
בתו נשאה ליהודה חיים גאלליקו מהעיר סיינא, בן שלמה אריה אברהם בן יהודה חיים מהעיר מונטי סאוינו
כתביו

כתב הד"ט, ליוורנו, תקנ"א
סעודת מצווה, ונציה, תקנ"א
שמחת מצווה על חנוך הבית – בית הכנסת איטליאנו בפירניצי. פירנצה, [תקנ”ג] 1793, אופרה בשתי מערכות. מחבר “המוזיקא על דברי השירה הזאת... הוא... ר’ מיכאל בולאפי”.
מתנת יד, פירנצה, תקנ"ד, י"ד מאמרים בעניין הצדקה מוקדש לאחיו הנדיב אברהם.
מתנת יד - מחר חודש, פירנצה, תקנ"ד
שם עולם - א, פיעטרקוב, תרפ"ט
שם עולם - ב , פיעטרקוב, תרפ"ט
שם עולם יצא מחדש עם תיקונים על ידי תפארת בחורים ד'באבוב, ברוקלין תשפ"ב.
עיקרי הד"ט - א, חלק אורח חיים. אמסטרדם, תקס"ג
עיקרי הד"ט - ב, חלק יורה דעה. אמסטרדם, תקס"ו
עיקרי דינים, הוא עיקרי הד"ט. סדילקוב, תקצ"ה
עיקרי דינים, הוא עיקרי הד"ט. וילנה: דפוס ראם, תרס"ד.
דרך שיחו, הערות על ספר פרשת דרכים לרבי יהודה רוזאניס בעל משנה למלך שכתב בעיקר בשנים תקל"ז-תקל"ט
שותא דינקותא, שו"ת.
הספד על הרב החיד"א, דרשה שנשא באיטלקית.
פלגי מים, פירוש על מגילת איכה, נחתם בשנת תקמ"א.
פרוש המשנה, כולל סדר מועד, נשים, נזיקין ומסכתות חולין, בכורות, עדויות ועוקצים. נשלם בשנת תקנ"א.
שו"ת ואגרות שהתכתב עם רבנים.
דרשותיו שנשא בתקופת רבנותו בפירנצה עד שנת תקע"ד, עשרה כרכים.
ידוע על חיבור אבוד שלו בשם "אין קץ", שלפי תיאורו נועד להוות השלמה לספר "שפתי חכמים" של רבי שבתי בס, לא נדפס וגם כתב היד שלו לא מוכר.
לקריאה נוספת

תולדות המחבר שבתוך ספר שם עולם על התורה, ברוקלין : תפארת בחורים ד'באבוב, תשפ"ב.
הערות שוליים

↑  תאריכי הלידה-פטירה, לפי מפעל הביבליוגרפיה העברית. מקורות: לקסיקון קרסל ח"ב 20. ומקבציאל, גיליון כז, תשנ"ט, עמ' יט-כ.
↑  הסכמת הרב דניאל חמו לספר שם עולם, פיעטרקוב תרפ"ט.
↑  כתב היד נמצא בידי ראש ישיבת אהבת שלום. קטעים ממנו נדפסו במקבציאל כז, תשנ"ט עמ' כ-כג.
יעקב אליעזר בראונשווייג

| --- | --- |
 לידה:  ? קוניץ
 פטירה:  14 באפריל 1729 ט"ו בניסן ה'תפ"ט
 תקופת הפעילות:  ? – 14 באפריל 1729 
 
רבי יעקב אליעזר בראונשווייג (נפטר ט"ו בניסן ה'תפ"ט, 14 באפריל 1729) היה רב אשכנזי בראשית המאה ה-18. רבן של שטייניץ, אייבנשיץ וקוניץ.
ביוגרפיה

נולד לליבי'לה וליהושע זליג, שמש ונאמן הקהילה בקוניץ. נישא למיר'ש בת רבי יואל מקראקא, אב בית הדין של קרומנוי.
כיהן כאב בית הדין של שטייניץ, אייבנשיץ וקוניץ, ובסוף ימיו עקר לווינה וכיהן בה כחבר בית הדין של רב המדינה רבי שמשון ורטהיימר.
ספרו "שיח עבדי אבות" נותר בכתב יד, ושאלות ותשובות בודדות שלו בהלכה נדפסו.
משפחתו

בתו שפרינצה נישאה לרבי מרדכי קמפנר שכיהן אחריו כאב בית הדין. אביה לימד אותה תורה והיא התפרסמה כאשה מלומדת, נמסר שהייתה בקיאה בתנ"ך וידעה על פה את ששה סדרי משנה. נכדה, רבי משה קוניץ העיד שידעה גם לצטט קטעי תלמוד רבים
בתו שרה נישאה לרבי אליקום גטשליק ואניפרידן, דרשן ורב
בתו חנה נישאה ליוסף טייטש קוניצר בן הפרנס ר' מאיר יעקב טייטש
בתו הנדל נישאה לרבי חננאל ב"ר יהודה ליב, אב בית הדין של הוציפלאץ
הערות שוליים

↑  לפי לאו גולדהמר, וינה בתוך: ערים ואמהות בישראל, ח"א, ירושלים תש"ו, עמ' 231, כונה גם: לזרוס שלמה או לזר קוניץ.
↑  פסקים חתומים שלו מתקופת שבתו בבית דין זה, מובאים אצל רפאל נתן אוירבך, שומרי משמרת הקודש, ח"ב, ירושלים תש"ע. עמ' 55–58 ועמ' 61.
↑  ראו: בעניין טבילת נדה באשה ששערותיה מסובכים, בחוברת ובני ציון יגילו במלכם - א, מכתב יד מינכן. עמ' 16–21 (כולל צילום כתב היד), באתר אוצר החכמה.
↑  שלמה אשכנזי, נשים למדניות, תל אביב תש"ב, עמ' ס. וראו: משה קוניץ, הקדמה לספר "בן יוחאי": ”אמרו עליה שהיתה בקיאה בכל החסרות ויתרות והמסורות שבכל ספרי תנ"ך, ולא הניחה משנה ואגדה בש"ס בבלי וירושלמי אשר לא ידעה היטב בעל פה, גם יפיה וצדקתה מפורסם מאד”.
יצחק אדרבי

| --- | --- |
 לידה:  1510 סלוניקי, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1584 (בגיל 74 בערך) 
 תקופת הפעילות:  ?–1584 
 רבותיו:  יוסף טאיטאצאק 
 
רבי יצחק אדרבי (~ה'ר"ף, 1520 - ז' באייר ה'של"ז, 24 באפריל 1577) היה פוסק הלכה וראש ישיבה מחכמי יהדות סלוניקי, מרבני הפזורה הספרדית במאה ה-16 בשטחי האימפריה העות'מאנית בכלל וביוון בפרט.
ביוגרפיה

נולד בסלוניקי לרב שמואל אדרבי, בצעירותו למד יחד עם רבי שמואל די מדינה אצל רבי יוסף טאיטאצאק והיה לתלמידו המובהק. כבר בצעירותו התמנה כרב בקהילת לישבון ובשנת ה'ש"ט (1549) התמנה כרבה של קהילת "שלום" בעיר שבה כיהן עד לפטירתו.
רבי יצחק אדרבי נחשב לאחד מגדולי הפוסקים במאה ה-16 ושאלות הלכתיות נשלחו אליו מרחבי הבלקן. הוא היה ידידו ועמיתו של רבי שמואל די מדינה, חברו משכבר ואחד מחשובי הפוסקים בזמנו, ובתי הדין של שניהם היו מן החשובים ביותר בסלוניקי, הם העריכו זה את זה אף שלעיתים התגלעה ביניהם מחלוקת והוחלפו האשמות הדדיות.[דרוש מקור] חלק מתשובותיו כונסו בספר השו"ת דברי ריבות שנדפס בסלוניקי חמש שנים לאחר פטירתו (ה'שמ"ב) וזכה למהדורות נוספות.
דרשותיו כתובות בסגנון מליצי ואף הן באו בדפוס בשם "דברי שלום"  וזכו למהדורות חוזרות. לפי יעקב קלצקין היה רבי יצחק אדרבי גם מקובל ובקיא בספרות הקבלה, אך חוקר תולדות יהודי סלוניקי, יצחק שמואל עמנואל, חולק על כך.
לקריאה נוספת

יצחק שמואל עמנואל, גדולי שלוניקי לדורותם, ח"א, תל אביב תרצ"ו, פריט 243, עמ' קנו-קנז.
מיכאל מולכו, בית העלמין של יהודי שאלוניקי, ירושלים תשל"ה, פריט 510, עמ' 163–164
הערות שוליים

↑  התאריך המדויק לפי העתק המצבה השלם יותר, המובא אצל עמנואל, גדולי שלוניקי לדורותם, ח"א, תל אביב תרצ"ו. עמ' קנו. אך ראו שם בהערה שבעמ' קנז, שאין הדבר ברור כל צרכו. יש מאחרים את תאריך הפטירה לשנת ה'שמ"ד, 1584.
↑  לספר הסרוק באתר הספריה הלאומית לחצו כאן
↑  עמנואל, גדולי שלוניקי לדורותם, ח"א, תל אביב תרצ"ו. מכתב קלצקין בראש הספר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257457105171  GND: 1053392370  ISNI: 0000 0000 6697 7595  LCCN: nr94035501  NTA: 154070114  VIAF: 314823209   WorldCat (עם VIAF): 314823209
יאן בלוך

| --- | --- |

יאן בלוך
 לידה:  24 ביוני 1836 ראדום, פולין הקונגרסאית 
 פטירה:  7 בינואר 1902 (בגיל 65) ורשה, האימפריה הרוסית 
 מדינה:  פולין, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית הקברות פובונזקי 
 השכלה:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 
יאן גוטליב בלוך (בפולנית: Jan Gotlib (Bogumił) Bloch; ברוסית: Иван Станиславович Блиох או Блох, איוואן סטניסלבוביץ' בליוך או בלוך; ‏24 ביולי 1836 - 25 בדצמבר 1902) היה בנקאי יהודי פולני אשר הקדיש את חייו הפרטיים לניתוח התפתחות הלוחמה המודרנית בתקופתו. הוא חזה, בניגוד לדעה הרווחת בזמנו, כי המלחמות יהפכו לכה עקובות מדם, יקרות וממושכות שהצד המנצח יהיה זה שיוכל לדחות מפלה כלכלית לזמן הרב ביותר. מלחמת העולם הראשונה איששה את חיזויו.
הרקע לניתוח

בלוך התפעם מהניצחון הפרוסי המוחץ על צרפת ב-1870 וחזה כיצד שינויים טכנולוגים ואחרים ישנו את אופי הלחימה ויהפכו את זה המקובל בימיו ללא ישים.
לאור זאת הגיע למסקנה כי לא יהיה ניתן לפתור בעתיד סכסוכים מדיניים בעימות צבאי. הוא פרסם את עבודתו בת השישה כרכים "האם מלחמה בלתי אפשרית כעת" בפריז, 1898.
תרומתו לתאוריה של הלחימה

בלוך ניתח את השפעת ההתקדמות הצבאית על אופי המלחמה. ניתוחיו נתפרסמו בכל אירופה אך לא הופנמו בקרב ראשי הצבאות.
עיקרי תורתו הם:
התקדמות הטכנולוגיה הצבאית (כדוגמת אבק שרפה נטול עשן, עיצוב משופר של הרובה, פיתוח המקלע) נותנים יתרון לחייל מחופר על חייל מסתער.
בשל נחיתות המסתער, התמרונים המקובלים (הסתערות פרשים או שימוש בכידונים) הפכו למיושנים ולא יעילים.
רצונם של שני הצדדים ליהנות מהיתרון יוביל למלחמת חפירות.
על מנת למנוע איגוף, שני הצדדים יאריכו את קו החזית.
התקפות מהירות וניצחונות מוחצים פסו מהעולם.
הצורך להחזיק קו חזית ארוך לאורך זמן רב יוביל לגידול הצבאות מכמה עשרות אלפי חיילים למיליונים.
מלחמות תהפכנה לדו-קרב של עוצמות תעשייתיות מה שיוביל לשחיקה כלכלית כוללת.
המאמץ שכופה מלחמה מהסוג המתואר על הכלכלה עלול להוביל לרעב, מגפות, התמוטטות המבנה החברתי ומהפכות.
בלוך אף חישב כי לכוח מחופר תהיה עדיפות השקולה לאחד לארבע מול חיל רגלים המתקדם מולו.
ההיסטוריון עזר גת טוען שחישוביו היו דוגמה ראשונה לחקר ביצועים מודרני.