stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סופאי

| --- | --- |
הכנסייה בסופאי
הכנסייה בסופאי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  אריזונה אריזונה
 מחוז:  קוקונינו
 שטח:  4.4 קמ"ר
 גובה:  974 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב קהילתי:  0 (1 באפריל 2020)
  ‑ צפיפות:  110 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  36°14′06″N 112°41′19″W﻿ / ﻿36.235058333333°N 112.68860277778°W﻿ / 36.235058333333; -112.68860277778 
 אזור זמן:  UTC -7
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה סופאי(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה סופאי(למפת אריזונה רגילה) פיניקס טוסון מסה סקוטסדייל סופרייז יומה פלגסטף גרנד קניון ק ל י פ ו ר נ י ה  נבדה יוטה קו. נ י ו מ ק ס י ק ו  מקסיקוסופאי(למפת אריזונה מוגדלת) פיניקס טוסון מסה סקוטסדייל סופרייז יומה פלגסטף גרנד קניון ק ל י פ ו ר נ י ה  נבדה יוטה קו. נ י ו מ ק ס י ק ו  מקסיקוסופאי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
שיירת הפרדות לפני חנות הכלבו של היישוב
האכסניה בסופאי
סופאי (באנגלית: Supai; בשפת ההוואסופאי: Havasuuw) הוא יישוב קהילתי המוגדר כ-Census-designated place במחוז קוקונינו בצפון מדינת אריזונה בארצות הברית, בתחומי הגרנד קניון. היישוב שוכן בקרקעית ערוץ הוואסו (Havasu Creek) המכונה גם קניון קטרקט (Cataract Canyon).
היסטוריה

היישוב הוקם על ידי בני שבט ההוואסופאי, קבוצה אתנית קטנה של אינדיאנים בארצות הברית כתוצאה ממדיניות ממשלת ארצות הברית בשנות ה-80 של המאה ה-19. בני השבט היו נוודים שנהגו להתגורר בקיץ על קרקעית הקניון בוויקיאפ (wickiup), מחסות עשויים מענפי עצים מכוסים בבוץ ולעבד חלקות קטנות בהשקיה ממי הנחל האיתן שזרם בערוץ. בחורף, כאשר כמעט ולא חדרו קרני שמש לקניון, נהגו בני השבט לעלות לרמה להתגורר במערות ובוויקיאפ ולהיזון מציד ומליקוט צמחים.
ב-1882 חתם נשיא ארצות הברית צ'סטר ארתור על צו נשיאותי לפיו כל הקרקע שעל הרמה מעל לקניון, ששימשה את בני השבט כאתר המגורים המסורתי בחורף, תהפוך לרכוש של ארצות הברית. צו זה הגביל את בני השבט לחלקת אדמה בת שני קילומטרים רבועים בתחתית הקניון, וגזל באחת את כל אדמתם לשימוש הציבור האמריקני. החלטה זו אילצה את בני השבט להסתמך על קיום על חקלאות בלבד ואלצה רבים מבני השבט לחפש עבודות מחוץ לקניון. בני השבט עברו עקב כך ליישוב קבע ובהדרגה הוחלפו מבני הארעי הבנויים מענפי העצים לבקתות. עם זאת, בני השבט שמרו על המסורות, כולם מדברים בשפת ההוואסופאי בנוסף לאנגלית, ואף שחלקם התנצרו, רובם עדיין מאמינים בדת ובתפילות הישנות. בהדרגה לאחר שהתפרסם ברחבי ארצות הברית יופיו של הקניון על מפלי המים שבו החלו בני השבט יותר ויותר להסתמך על תיירות כמקור הכנסה.
בגלל מיקומו הגאוגרפי בקרקעית הקניון סובל היישוב מדי פעם משיטפונות. שיטפון גדול בין ה-17 ל-18 באוגוסט 2008, אילץ את בני השבט ואורחיהם לפנות את היישוב, ותיקון הנזקים גרם להפסקת שירותי התיירות עד אביב 2009. שיטפונות נוספים במאי 2010 השביתו את שירותי התיירות עד 2011.
תיאור

היישוב שוכן בגובה 974 מעל פני היום על שטח של 4.4 קילומטרים רבועים על קרקעית ערוץ הוואסו (Havasu Creek) המכונה גם קניון קטרקט. נכון למפקד האוכלוסין של 2010 התגוררו ביישוב 487 נפשות. סופאי משמש כמרכז המנהלי של שמורת שבט הוואסופאי והוא המקום היחיד בכל ארצות הברית שהדואר מגיע אליו כשהוא נישא על גבי פרדות. גם שאר המצרכים מגיעים באמצעות שיירת הפרדות של שירות הדואר של ארצות הברית או בהיטס באמצעות מסוק.
זוהי הקהילה המרוחקת ביותר ב-48 המדינות הרצופות של ארצות הברית. ניתן להגיע לסופאי באמצעות כביש 66 הישן ואז נסיעה של 96 קילומטרים לאורך כביש מספר 18 שסללה הלשכה לענייני אינדיאנים עד תחילת שביל הוואסופאי היורד לעיירה, הדרך היחידה להגיע לסופאי. תחילת השביל בגבעת ואלאפאי (Hualapai Hilltop) השוכנת בקצה כביש מספר 18, שם יש מגרש חנייה גדול, מנחת למסוקים ושירותים ניידים. את השביל אפשר לעבור ברגל או על גבי סוסים. לחלופין ניתן לטוס במסוק היוצא מדי פעם לסופאי. עבור המשא בלבד אפשר לשכור פרדות. אורך השביל לסופאי הוא כ-13 קילומטרים תוך ירידה של כ-600 מטרים. ביישוב עצמו אין מכוניות.
בראש היישוב עומדת מועצת שבט בת שבעה חברים, המטפלת במרבית נושאי המדיניות, ונבחרת אחת לשנתיים. בראשה עומד יושב ראש הנבחר מבין חברי המועצה. היישוב כולל מעל למאה בתי מגורים, בית קפה, חנות כלבו, משרד תיירות, אכסניה קטנה ממוזגת, משרד דואר, בית ספר, קפלה של הכנסייה המורמונית וכנסייה נוצרית קטנה. הלשכה לענייני אינדיאנים (Bureau of Indian Affairs בראשי תיבות BIA) של ממשלת ארצות הברית היא הישות האחראית לאכיפת החוק והגנה על השבט, ועל הטיפול הרפואי ושירותי חירום רפואיים אחראית מרפאה ורופא קבוע השייכים לשירות הבריאות לאינדיאנים (Indian Health Service), חלק ממחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית. במקום פועל בית ספר יסודי והילדים לומדים בו 11 חודשים בשנה. עם סיום הכיתה השמינית הם נשלחים לפנימיות במימון ממשלתי. מרביתם חוזרים לסופאי עם גמר לימודיהם.
מרבית התושבים מתפרנסים מתיירות: השכרת חדרים באכסניה או מקום באתר המחנאות, הדרכת מטיילים באזור, הפעלת בית קפה והחנות, וחלקם הקטן מחקלאות אינטנסיבית.
ביאורים

↑  נקודת יישוב המוגדרת על ידי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית לצורכי סטטיסטיקה כריכוז אוכלוסין שלא פועל בו ממשל עירוני, אבל דומה מכל זווית אחרת ליישוב מסודר.
הערות שוליים

↑  The Havasupai Tribe
1 2  The Havasupai Tribe
↑  Grand Canyon rescue as dam bursts
↑  Profile of General Population and Housing Characteristics: 2010 Demographic Profile Data (DP-1): 86435
↑  Special Delivery: Mail By Mule
↑  USDA Admin Visits Supai Tribe
↑  Supai Village
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007487114805171  LCCN: no2005047530  NARA: 10039792  VIAF: 159803345   WorldCat (עם VIAF): 159803345
סנאן עבד אל-קאדר

| --- | --- |
עבדאלקאדר במשרדו בירושלים, 2015
עבדאלקאדר במשרדו בירושלים, 2015
 לידה:  30 בנובמבר 1962 (בן 61) טייבה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קייזרסלאוטרן לטכנולוגיה 
 תחום יצירה:  אדריכלות
 יצירות ידועות:  בית המשרבייה
 http://www.senanarchitects.com
 
בית הטרסות בנווה שלום
סנאן חסן קאסם עבדאלקאדר (בערבית: سنان حسن قاسم عبدالقادر; נולד ב-30 בנובמבר 1962) הוא אדריכל ומתכנן ערים פלסטיני בישראל. ב-2007 הוא השתתף בביאנלה השביעית בסאו פאולו בברזיל, ופרסם את ספרו Architecture of (in)Dependence בו הוא מציג את אפשרות הפיכת חייהם של פלסטינים בישראל מחיים תת-אורבאניים לחיים אורבאניים עכשוויים.
עבדאלקאדר הקים את משרדו, סנאן אדריכלים, בהרצליה בשנת 1995, וביפו ב-2015. תוך תכנון מספר פרויקטים פרטיים וציבוריים, ביניהם בית המשרבייה הנודע, הוא יצר פלטפורמה ציבורית בה נחשב תהליך התכנון לאקט קולקטיבי וכמרחב לפעילות אזרחית.
ראשית חייו

עבדאלקאדר נולד בטייבה. כשסיים את לימודיו התיכוניים, עבר לגרמניה והחל ללמוד הנדסה אזרחית באוניברסיטת המבורג למדעים מדויקים, לפני שעבר לארכיטקטורה באוניברסיטת קייזרסלאוטרן.
אקדמיה

עבדאלקאדר החל ללמד במחלקה לארכיטקטורה באוניברסיטת תל אביב בשנת 1998, והקים יחידת לימוד ותכנון בשם “(א)פורמלי” באקדמיית בצלאל לאמנות ועיצוב בשנת 2006. בשנת 2011 הוזמן להרצות באוניברסיטת דסאו בגרמניה.
בשנת 2016, אושר מינויו של עבדאלקאדר לתואר פרופסור על ידי המועצה להשכלה גבוהה, ובכך הפך לפרופסור הערבי הראשון בתולדות ערבי 1948 בתחום הארכיטקטורה.
בשנת 2018 הקים עבדאלאקדר את מכון חקר התרבות הערבית באמנות, עיצוב וארכיטקטורה. המכון עוסק בחקר תחומי ייצור התרבות השונים בהשען על אפיסטמולוגיה ערבית ואסלאמית בכלל, ופלסטינית בפרט, בניסיון לשחרור תודעתי ממערך הכוחות הקולוניאלים.
מבנים חשובים שתכנן

בית המשרבייה
הערות שוליים

↑  אסתר זנדברג, גלריה, הנציג הפלשתיני של ישראל בברזיל, באתר הארץ, 22 בנובמבר 2007
↑   אסתר זנדברג, מה גרם לאדריכל הפלסטיני הנודע לעזוב את ירושלים, באתר הארץ, 10 בספטמבר 2015
↑  Steinberg, Jessica (2012-08-30). "Upending the Traditional Arab Countryside Home". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2022-01-04.
↑  إطلاق معهد دراسات الثقافة العربية في الفنون البصرية بيت مريم الناصرة؟، سنان عبد القادر،20-12-2018, נבדק ב-2022-01-04
↑  مشروع فلسطيني جديد: معهد دراسات الثقافة العربية في الفنون البصرية, القدس العربي, ‏2018-12-30 (בערבית)
↑  عرب ٤٨, إطلاق "معهد دراسات الثقافة العربية في الفنون، التصميم والعمارة", موقع عرب 48, ‏2018-12-23
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 281168  NLI: 987007433966505171  GND: 13416749X  ISNI: 0000 0003 7406 4990  LCCN: no2008061219  VIAF: 61352393   WorldCat (עם VIAF): 61352393
נרסס

| --- | --- |

דמות המזוהה כנרסס בפסיפס יוסטיניאנוס בבזיליקת סן ויטאלה ברוונה
 לידה:  478 מזרח ארמניה
 פטירה:  573 (בגיל 95 בערך) רומא, האימפריה הביזנטית 
 מדינה:  האימפריה הביזנטית
 השתייכות:  הצבא הביזנטי
 דרגה:  גנרל
 פעולות ומבצעים
 המלחמה הגותית (535–554)  קרב טגינאה 
 
יוסטיניאנוס ופמלייתו, נרסס ובליסאריוס משני צדדיו, פסיפס בבזיליקת סן ויטאלה
נַרסֶס (ביוונית: Ναρσής, בארמנית: Նարսես;‏ 478 – 573) היה מצביא ביזנטי, וביחד עם בליסאריוס מגדולי המפקדים בצבאו של יוסטיניאנוס הראשון בתקופת הכיבוש הרומי של איטליה. נרסס היה גם סריס.
ביוגרפיה

נרסס נולד בסביבות שנת 478 במזרח ארמניה למשפחת אצולה מקומית. לא ידוע הרבה על ראשית חייו של נרסס או איך נהפך לסריס, נרסס מוזכר על ידי ההיסטוריון פרוקופיוס בפעם הראשונה בשנת 530, והוא מוזכר כמקורבו של הקיסר יוסטיניאנוס ואדם אשר עסק בכספי הקיסר ובתשלומים מאוצר הקיסרות. הוא עלה בסולם הדרגות, והפך לפטריק. במהלך מרידת ניקה, לאחר שקבוצות הכחולים והירוקים הכתירו אדם בשם היפאתיוס לקיסר, הורה נרסס על ידי יוסטיניאנוס ואשתו תאודורה לשחד את הכחולים להילחם נגד הירוקים אשר הכתירו את היפאתיוס שהיה תומך שלהם, בזמן שיוסטיניאנוס היה תומך של הכחולים. שוחד זה עזר ביצירת קרע במורדים וזמן קצר לאחר מכן, כוחותיו של יוסטיניאנוס הביסו את המורדים, והיפאתיוס הוצא להורג. לאחר מרידת ניקה קיבל נרסס פיקוד על כוח ביזנטי אשר נשלח לתמוך בכוחותיו של המצביא בליסאריוס אשר נשלח על ידי יוסטיניאנוס לעבר איטליה על מנת להחזיר שם את השלטון הרומאי. הצבא הגיע ביוני 538, ככל הנראה לאנקונה, וכלל בערך 7,000 חיילים (כל צבא שעליו פיקד נרסס היה מורכב מעמים מגוונים מאוד). פרוקופיוס תיאר אותו כ"נלהב ונמרץ יותר מאשר היה מצופה מסריס". נרסס נפגש עם בליסאריוס בפרמו, שם נערכה מועצת מלחמה. המועצה דנה במה שצריך לקרות ברימיני שעמדה ליפול לידיים אוסטרוגותיות ועם מפקד הכוחות, יוחנן. נרסס העיר שיוחנן כבר נענש על "טיפשותו" ושאם הגותים ייקחו את רימיני אז זה יכול לשנות את מצב המלחמה. בליסאריוס ונרסס הובילו כוח של חיילים דרך מסלולים הרריים כדי לרדת לרימיני מכיוון צפון מערב.
יוחנן היה חייב את תודתו לנרסס על ששכנע את בליסאריוס להציל את כוחותיו, ועל פי פרוקופיוס, "ומאז החלו שני האנשים האלה [בליסריוס ונרסס] להתייחס זה לזה בחשדנות רבה." במהלך חודשי הסתיו והחורף של 538–39, הצבא באיטליה חולק לשתיים, בין בליסאריוס לנרסס. יוסטיניאנוס בעצמו שלח מכתב לבליסאריוס, שקבע כי "לא שלחנו את נרסס לאיטליה כדי לפקד על הצבא; כי אנו מאחלים שבליסאריוס לבדו יפקד על כל הצבא בכל דרך שנראית לו הטובה ביותר, וזה חובת כולכם ללכת אחריו לטובת המדינה". אולם הפיצול בצבא נשאר והעיר מילאנו נפלה בגלל פיקוד המחולק. נרסס הוחזר לקונסטנטינופול, אך לא בבושת פנים, שכן הוא הורשה לשמור על כמה מהשומרים הברברים שלו.
לאחר שנקרא בחזרה, נראה שנרסס איבד "שום מכוחו בחצר הקיסר, ונשאר המשרת והשר האמין ביותר של הקיסר ואשתו". במשך שתים עשרה השנים הבאות, 539–551, יש התייחסות היסטורית מועטה לנרסס ונראה היה שהוא עבד יותר מאחורי הקלעים. בשנת 545, יוסטיניאנוס שלח את נרסס לשליטי ההרולי, כדי לגייס חיילים לצבא הביזנטי מאחר שהיה פופולרי בקרב אותה אומה.
נרסס היה פעיל מאוד גם ברדיפתו של יוסטיניאנוס נגד הפגאניזם. בסביבות שנת 535 שלח אותו הקיסר לפילה שבמצרים, שם היה עדיין פעיל מקדש של איזיס, כדי להשמיד את הכת, נרסס כלא את הכוהנים ובזז את המקדש. זמן קצר לאחר מכן, הבישוף המקומי תיאודור המיר את המקדש לכנסייה.
החזרה לאיטליה

בשנת 551 נשלח נרסס חזרה לאיטליה לאחר שבליסאריוס פוטר עקב כישלונו בהדיפת כוחות האוסטרוגותים אשר כבשו שטחים נרחבים מאיטליה, באיטליה השיג נרסס את הניצחונות הגדולים ביותר שלו. גרמנוס, בן דודו של הקיסר, מונה על ידי יוסטיניאנוס לסיים את מה שהחל בליסאריוס עשור קודם לכן. אולם בדרכו לאיטליה בשנת 550 חלה גרמנוס ומת בפתאומיות. נרסס מונה למפקד החדש של הצבא, קיבל פיקוד עליון וחזר לאיטליה. היסטוריונים רבים מאמינים שנרסס הופקד בשל זקנתו, כך שלעולם לא יוכל למרוד בהצלחה ביוסטיניאנוס.
הנכס הגדול ביותר של נרסס שעזר בתפקידו החדש הייתה גישתו למשאבים הכספיים של הקיסר. עם האוצר, נרסס הצליח לצבור בין 20,000 ל-30,000 חיילים. נראה שגם נרסס מצא חן בעיני רבים מחייליו, שכן הוא התייחס אליהם "טוב במיוחד". פרוקופיוס דיווח כי נרסס בנה צבא שבדרישת האנשים והנשק היה "ראוי לאימפריה הרומית". הצבא שיקף רבים מצבאותיו הקודמים של נרסס, בכך שרוב החיילים היו ברברים.
לנרסס לקח יותר משנה להגיע לאיטליה לאחר מינויו, שכן כל צבאו עשה צעדה ארוכה לאורך חופי הים האדריאטי. טוטילה המלך האוסטרוגותי שלט בים של מזרח איטליה ופגע בספינות אספקה שיצאו להפליג לצבאו של נרסס. יוחנן מסלונה הוביל 38 ספינות וולריאנוס הפליג עם 12 כדי לפגוש את הכוח של טוטילה, והכוחות הביסו את האוסטרוגותים.
היו מספר סיבות לכך שהצעידה של נרסס הייתה איטית מאוד. טוטילה שיגר כוחות שונים כדי להפעיל טקטיקות עיכוב והפרנקים היו אויבים של בעלי בריתו של נרסס הלומברדים, ולא אפשרו מעבר חופשי. פרוקופיוס הצהיר כי נרסס היה "מבולבל לחלוטין", אך יוחנן הכיר את החלק הזה של איטליה וייעץ לו כיצד להמשיך. באמצעות עצה זו, הצליח נרסס להגיע לרוונה ללא התנגדות. טוטילה אולי האמין שנרסס עומד לבוא מהים, כי משם הגיעו כל הפלישות הקודמות.
קרב טגינאה

בדרכו לחפש את הצבא הראשי של טוטילה, נתקל נרסס בחיל גותי קטן ברימיני. יוחנן, שבעבר היה בפיקוד ברימיני כשהיא נצורה על ידי כוחות גותיים, שוב נתן עצות לנרסס כיצד להמשיך. המסלול המדויק שנלקח לא צוין במדויק על ידי פרוקופיוס והוביל לבלבול בנוגע לשחזור הקרבות שערכו. פרוקופיוס התייחס לקרב הבא כ"בוסטה גאלורום", אך היסטוריונים רבים מתייחסים אליו כיום כקרב טגינאה.
נרסס שלח הודעה לטוטילה ונתן לו הזדמנות להיכנע, או לתת את תאריך היום שבו יתקיים הקרב. פרוקופיוס ציטט את תגובתו של טוטילה, "בסוף שמונה ימים תן לנו להשוות את כוחתנו". נרסס לא הלך שולל בתגובתו והעדיף שכוחו יהיה הגנתי במפגש עם טוטילה, שכן צבאו היה גדול מזה של טוטילה. הקרב היה הניצחון האולטימטיבי של נרסס, וקבע את הערכת כישרונותיו הצבאיים כלא נחותים מאלה של בליסאריוס.
טקטיקות

הצלחתו הגדולה של נרסס בקרב טגינאה הגיעה מפיזור כוחותיו לפני תחילת הקרב. נרסס סידר את חייליו במערך "בצורת חצי סהר" עם חיל רגלים בעיקר באמצע, ולצדם קשתים. חיל הרגלים היו למעשה פרשים ברברים, מכוון רבים מהגותים חשבו שחיל רגלים טיפוסי הוא שברירי ויברח כשיתקפו.
בצדי הסהר הוצבו קשתות ברגל, וזה איפשר להם להשמיד את הפרשים הגותיים. נרסס הציב חלק ניכר מהפרשים שלו בצדדים של חיל הרגלים. בדרך כלל הפרשים היו נמצאים מאחורי המרכז, והם לא נועדו לסייע לאף אחד מהכוחות הנאבקים. במקום זאת הם שימשו להתקפת פתע על הגותים. נרסס ידע שטוטילה ינצל את היתרון של תקיפת המרכז ה"חלש", ולכן אפשר לנרסס להשמיד לחלוטין את הצבא האוסטרוגותי. פרוקופיוס אמר ש"טוטילה הורה לכוחותיו להילחם בחניתות, מכיוון שחשב שמכה מהירה תנצח בקרב."
טוטילה שלח גל אחר גל של חיילים, שהפכו לא מאורגנים בגלל מטר החצים, וכשהם פגשו את חיילי הרגלים שירדו הם נשברו לחלוטין. חיל הרגלים הגותי אף פעם לא עסק בלחימה ממשית מכיוון שהם היססו להתקדם מספיק רחוק כדי להיות יעילים בפועל. הם הוחזקו בחלק האחורי של ההתקדמות, מחשש שהפרשים של נרסס יעקפו אותם מהגבעה. לבסוף, חיל הפרשים של טוטילה נדחף לאחור אל קו חיל הרגלים, ונרסס הסתער עם פרשיו. במהלך הנסיגה הפרשים וחיל הרגלים הגותים התערבבו.
טוטילה עצמו נהרג בקרב זה ופרוקופיוס סיפר שתי גרסאות לגבי גורלו של המלך האוסטרוגותי. בראשון, טוטילה שרד בתחילה את הקרב ונמלט משדה הקרב עם חמישה מאנשיו בלבד. אסבד, מנהיג הגפידים, עקף אותו ודקר את טוטילה עם חניתו. הגופה נלקחה מיד לכפר קפרה שם נקברה בחיפזון. בגרסה השנייה, טוטילה נפצע אנושות בגל הראשון, שנפגע על ידי קשת. הגרסה הראשונה מקובלת יותר על ידי היסטוריונים, שכן מאוחר יותר חשפה אישה גותית היכן נקברה טוטילה והגופה הוצאה מהקבר וזוהתה.
רומא

נרסס צעד לרומא לאחר קרב טגינאה ונאלץ לנהל מצור קצר על העיר. נרסס תקף את העיר בצד אחת עם קבוצה גדולה של קשתים, בעוד יוחנן תקף את החלק השני של החומות. מרומא, נרסס פעל לסלק את כל הכוחות האוסטרוגותיים שנותרו באיטליה. המשימה הבאה שלקח על עצמו נרסס, הייתה לקחת את האוצר של טוטילה שהוחזק בקימה. גם פרוקופיוס וגם אגתיאס כתבו על חוזק המבצר בקומאי. פרוקופיוס כינה אותה, "מבצר חזק ביותר", ואגתיאס הכריז שהיא "מבוצרת היטב".
מכיוון שחלקים מהצבא נשלחו לכל רחבי הארץ לטפל בטיאה (בנו של טוטילה, והמלך הגותי החדש), נשלח כוח ניכר לקמפניה כדי לכבוש את קימה. טיאה הלך בעקבות הדוגמה שהציב נרסס בצעדתו לאיטליה וצעד סביב הצבא הקיסרי. לאחר התכתשויות קטנות בין הכוחות במשך כמעט חודשיים, טיאה נסג אל ההרים. הם תמרנו אל מונס לקטריוס, שם התמודדו עד מהרה מול מוות מרעב.
קרב מונס לקטיריוס

הגותים ירדו לפתע מההר, ותפסו את הצבא הביזנטי לא מוכנים כשהם היו ברגל. הסיבות לכך שהגותים תקפו ללא סוסים אינן ידועות, אך נראה היה שהפתאומיות של המתקפה הייתה הסיבה שנרסס נלחם גם ללא סוסים. הקרב שלאחר מכן נערך במשך יומיים ופרוקופיוס תיאר את גבורתו של המלך טיאה. הוא הציג לראשונה את הקרב כ"קרב בעל ערך רב", והגבורה שהפגין המלך טיאה לא הייתה "נחותה מאף אחד מגיבורי אגדות". ניתן לציין כי פרוקופיוס לא היה עד לקרב, ורק סיפר אותו מעדויות של אחרים.
טיאה הוביל את ההסתערות לעבר נרסס. פרוקופיוס סיפר שבכל פעם שהמגן שלו התמלא בחצים, הוא קיבל מגן חדש. לבסוף, כאשר חנית פגעה במגן שלו, הוא ניסה להחליף מגן אך נדקר על ידי חייל. החייל חתך את ראשו כדי להציג בפני הגותים שמלכם מת, אבל במקום לאכזב את הגותים, זה המריץ אותם להילחם ליום נוסף. היום השני היה דומה ליום הראשון, כאשר הגותים הסתערו ונלחמו ברגל, תוך שימוש מועט בטקטיקות. לבסוף, הגותים שלחו כמה מהקצינים שלהם לנרסס שאמרו שהם ייכנעו אם יורשו לעזוב את הארץ בשלום. נרסס קיבל את תנאי הכניעה הללו.
שנים אחרונות

לאחר התבוסה הגותית, כוחות פרנקים ניסו להשמיד את הכוחות הביזנטים אך נכשלו. ובקרב ולטרונו הסתערו הפרנקים על הביזנטים כשהם ללא שריון או טקטיקות. כוחות הביזנטים הרגו כמעט את כולם, וב-554 ערך נרסס את הטריומף הרומי האחרון בעיר רומא. בשנותיו האחרונות נרסס בנה מחדש את חומות העיר רומא והרבה מהגשרים, אך לא הצליח להחזיר לגמרי לרומא את פארה. נרסס החזיק את השלטון הרומי באיטליה עד מותו ברומא בסביבות שנת 573 או 567 בגיל המופלג של 95.
משפט הפירוק של לבג

במתמטיקה, ובפרט בתורת המידה, משפט הפירוק של לבג הוא משפט הקובע כי ניתן לפרק כל מידה סיגמא-סופית לחלק רציף בהחלט ולחלק סינגולרי ביחס למידה סיגמא-סופית אחרת. משפט זה הוא למעשה הרחבה של משפט רדון־ניקודים.
המשפט קרוי על שמו של אנרי לבג.
ניסוח פורמלי

בהינתן מרחב מדיד  (\Omega ,\Sigma ) ושתי מידות סיגמא-סופיות על המרחב  \mu ,\nu , אזי קיימות זוג מידות על המרחב  \nu _{\text{cont}},\nu _{\text{sing}} כך ש:
\nu =\nu _{\text{cont}}+\nu _{\text{sing}}.
\nu _{\text{cont}}\ll \mu . כלומר,  \nu _{\text{cont}} רציפה בהחלט ביחס ל  \mu .
\nu _{\text{sing}}\perp \mu  . כלומר,  \nu _{\text{sing}} סינגולרית ביחס ל  \mu .
יתר על כן, פירוק זה הוא פירוק יחיד.
תקציר ההוכחה > עבור מידה סופית

במקרה שבו  \nu  היא מידה סופית, מגדירים:
{\mathcal {L}}:=\left\{f:\Omega \to [0,\infty )\mid \forall A\in \Sigma ,\int _{A}{fd\mu }\leq \nu (A)\right\}
ניתן להוכיח באמצעות הלמה של צורן כי ל- {\mathcal {L}} קיים איבר מקסימלי ולסמנו ב- z. בגלל סופיות המידה  \mu , בהכרח מתקיים כי  z מקבלת את הערך  \infty  עבור קבוצה ממידה אפס (ביחס ל- \mu ). כמו כן, לכל  f\in {\mathcal {L}} מתקיים כי  f\leq z
כמעט בכל מקום (גם כן, ביחס ל- \mu ). לכל  A\in \Sigma  מגדירים:
\nu _{\text{cont}}(A):=\int _{A}{zd\mu }
\nu _{\text{sing}}(A):=\nu (A)-\nu _{\text{cont}}(A).
מובן כי:
\nu =\nu _{\text{cont}}+\nu _{\text{sing}}
\nu _{\text{cont}}\ll \mu , (מתכונות אינטגרל לבג).
נותר רק להוכיח כי  \nu _{\text{sing}}\perp \mu . לכל  n\in \mathbb {N}  מגדירים  \lambda _{n}:=\nu _{\text{sing}}-{\frac {1}{n}}\mu . זוהי מידה מסומנת, לכן לפי משפט הפירוק של האן קיימת קבוצה חיובית  P_{n}\in \Sigma  כך ש- \Omega \backslash P_{n} היא קבוצה שלילית. מגדירים  P:=\bigcup _{n}{P_{n}}. לכל  n_{0}\in \mathbb {N}  מתקיים  \Omega \backslash P=\Omega \backslash \bigcup _{n}{P_{n}}=\bigcap _{n}{\Omega \backslash P_{n}}\subseteq \Omega \backslash P_{n_{0}} . לכן:
\nu _{\text{sing}}(\Omega \backslash P)-{\frac {1}{n_{0}}}\mu (\Omega \backslash P)=\lambda _{n_{0}}(\Omega \backslash P)\leq 0\implies \nu _{\text{sing}}(\Omega \backslash P)\leq {\frac {1}{n_{0}}}\mu (\Omega \backslash P)
הדבר נכון לכל  n_{0}\in \mathbb {N} , לכן בהכרח  \nu _{\text{sing}}(\Omega \backslash P)=0. עבור כל  n\in \mathbb {N}  מגדירים:
z_{n}(x):={\begin{cases}z(x)+{\frac {1}{n}},&{\text{if }}x\in P_{n}\\z(x),&{\text{else}}\end{cases}}
בגלל החיובית של  P_{n} ניתן להוכיח כי  z_{n}\in {\mathcal {L}}. מצד שני, בגלל המקסימליות של  z, מחויב כי  \mu (P_{n})=0. הדבר נכון לכל  n\in \mathbb {N} , לכן בהכרח  \mu (P)=\mu \left(\bigcup _{n}{P_{n}}\right)=0. התקבל אפוא כי  \nu _{\text{sing}}(\Omega \backslash P)=0 ו- \mu (P)=0, לכן  \nu _{\text{sing}}\perp \mu . מ.ש.ל.
תקציר ההוכחה > עבור מידה סיגמא-סופית

במקרה שבו  \nu  היא מידה סיגמא-סופית ניתן לפרק את המרחב  \Omega  לכמות בת מניה של קבוצות זרות עבורן המידה  \nu  היא סופיות  \left\{C_{n}\right\}_{n=1}^{\infty }. לכל  n\in \mathbb {N}  ולכל  A\in \Sigma  מגדירים
\mu _{n}(A):=\mu (A\cap C_{n}) ו-
\nu _{n}(A):=\nu (A\cap C_{n}).
ברור כי  \nu _{n} מידה סופית, לכן לפי תוצאת המשפט למקרה הסופי עבור  \mu _{n},\nu _{n}, לפרק אותה ל- \nu _{\text{cont}}^{n},\nu _{\text{sing}}^{n} כתוצאת המשפט. מגדירים:
\nu _{\text{cont}}:=\sum _{n=1}^{\infty }{\nu _{\text{cont}}^{n}}
\nu _{\text{sing}}:=\sum _{n=1}^{\infty }{\nu _{\text{sing}}^{n}}
ניתן להוכיח כי  \nu _{\text{cont}},\nu _{\text{sing}} הוא הפירוק הרצוי. מ.ש.ל.
פירוק מידות לפי מידת לבג

ממשפט הפירוק של לבג ניתן להסיק כי כל מידה  \mu  המוגדרת על המרחב  \mathbb {R} ^{n} לפי סיגמא-אלגברת בורל ניתנת לפירוק
\mu =\mu _{\text{ac}}+\mu _{cs}+\mu _{a} כך ש:
\mu _{\text{ac}},\mu _{cs},\mu _{a} סינגולריות אחת ביחס לשנייה
\mu _{\text{ac}} רציפה בהחלט (ביחס למידת לבג)
\mu _{cs} סינגולרית רציפה (ביחס למידת לבג)
\mu _{a} מידה בדידה (כלומר, סכום בן-מניה של מידות דיראק ממושקלות)
הכללות והרחבות > הכללה למידות מסומנות ומרוכבות

משפט הפירוק של לבג ניתן להכללה עבור מידות סיגמא-סופיות מסומנות או מרוכבות. נוסח המשפט נותר זהה מלבד הסרת ההנחה לחיוביות.
על-מנת להוכיח את הרחבה זו יש להשתמש במשפט הפירוק של ז'ורדן כדי לפרק את המידות לחלק חיובי ושלילי ולהוכיח את המשפט לכל חלק בנפרד.
הכללות והרחבות > משפט רדון-ניקודים

בעוד משפט הפירוק של לבג מתייחס לשתי מידות סיגמא-סופיות כלליות, במקרה שבו אחת המידות רציפה בהחלט ביחס לשנייה ניתן להסיק את משפט רדון-ניקודים מההוכחה של ממשפט הפירוק שהוצגה למעלה:
במקרה שבו  \nu \ll \mu , לפי משפט הפירוק של לבג  \nu _{\text{sing}}=\nu -\nu _{\text{cont}}, אבל במקרה זה  \nu _{\text{sing}} היא הפרש של שתי מידות רציפות בהחלט ביחס ל- \mu , לכן אף היא רציפה ביחס ל- \mu . מקבלים אם כן כי  \nu _{\text{sing}} היא גם סינגולרית וגם רציפה, לכן היא בהכרח מידת האפס. כלומר  \nu =\nu _{\text{cont}}. כזכור,  \nu _{\text{cont}} נוצרת על-ידי אינטגרציה של פונקציה  z:\Omega \to [0,\infty ] כלשהי, וזהו בדיוק משפט רדון-ניקודים.
באופן זהה ניתן להסיק בכיוון ההפוך את משפט הפירוק של לבג ממשפט רדון-ניקודים.
הערות שוליים

↑  Lebesgue decomposition theorem, planetmath.org
↑  The Lebesgue Decomposition Theorem, University of Colorado (באנגלית)
סוכר דקלים

| --- | --- |

עוגיות מסוכר דקלים
 
 מאכלים
 סוג:  sugar product 
 
סוכר דקלים הוא ממתיק המופק מכל זן של עצי הדקל. אף שלסוכרים מדקלים שונים עשויים להיות הרכבים מעט שונים, כולם מעובדים באופן דומה וניתן להשתמש בהם לסירוגין.
סוגי סוכר דקלים

המינים המרכזיים להפקת סוכר הדקלים הם דקלי התמר, הניפה (אנ'), הארנגה (אנ') ודקלי הקוקוס. מין נוסף של דקל ממנו ניתן להפיק את הסוכר הוא דקל הפלמירה (Borassus spp) הגדל באפריקה, אסיה וגינאה החדשה. לעץ שימושים רבים, כגון סכך, ייצור כובעים, עץ, חומרי כתיבה ומוצרי מזון. סוכר הדקלים מופק ממוהל (טודי) מהפרחים.
ישנם שני מינים של תמר המייצרים סוכר דקלים: תמר מצוי ותמר הודי (אנ'). התמר המצוי נפוץ בים התיכון ובמזרח התיכון, בעוד התמר ההודי הוא יליד אסיה, בעיקר פקיסטן והודו. את העצים מגדלים בעיקר לתמרים ולסוכר דקלים המיוצר מהמוהל של העץ.
דקל הניפה (אנ') מקורו בחופים ובאזורים הטרופיים של האוקיינוס ההודי והשקט. זהו עץ הדקל היחיד שגדל במנגרובים (אנ'). רק העלים והפרחים שלו מסוגלים לצמוח מעל המים. סוכר דקלים עשוי מהמוהל שלו, העשיר בסוכר.
הארנגה (אנ') מקורו באזורי החוף והטרופיים של אסיה, בעיקר סין, מלזיה ואינדונזיה. המוהל המשמש לייצור סוכר דקלים מכונה בהודו "גור" ובאינדונזיה "גולה ארן".
דקל הקוקוס מניב סוכר מהמוהל של פרחיו. הוא גדל באזורי החוף של האוקיינוס ההודי והשקט. הספקים העיקריים הם תאילנד, אינדונזיה והפיליפינים.
הפקה

סוכר דקלים מיוצר על ידי הרתחת המוהל עד שהוא נעשה סמיך. את המוהל המבושל ניתן למכור כסירופ דקלים. הוא נמכר בבקבוקים או בקופסאות ונוטה להתעבות ולהתגבש עם הזמן. את המוהל המבושל אפשר גם להפוך למוצק ולמכור כלבנים או עוגות. צבעו יכול לנוע בין חום זהוב לחום כהה או כמעט שחור, כמו גולה ארן האינדונזית.
שימושים

סוכר דקלים הוא מרכיב במאכלים מתוקים ומלוחים המשמשים ברחבי אסיה, המזרח התיכון וצפון אפריקה.