stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כביש 7212
היסטוריה

סלילת הכביש נעשתה ב־1942 על ידי מפעל המלט נשר, לצורך הגעה למחצבה ב"חרייבה"". המפעל השתמש מיום פתיחתו ב־1925 במחצבת האבן הסמוכה למפעל. פרוץ מלחמת העולם השנייה שינה את מצבו הכלכלי של המפעל. הצבא הבריטי נזקק לכמויות גדולות והולכות של מלט, ופעילות ייצור המלט חודשה. בעקבות הידלדלות מקורות אבן הסיד ממחצבת נשר ליד בית החרושת, החליטה הנהלת המפעל לפתוח את המחצבה ב"חרייבה", ולשם כך השלימה את רכישת השטח (שתוכנן להירכש כבר בשנת 1922). ב־18 בינואר 1942 החלה סלילת הכביש מהמפעל אל פסגת ההר. סלילת הכביש הסתיימה ב־19 בדצמבר 1942.
הכביש יצא מתוך מחצבת נשר הישנה מול בית החרושת ופנה במעלה ההר בנתיב הנוכחי במקום בו היום נמצא הצומת עם רחוב הרקפות בשכונת גבעת נשר. קטע הכביש הסלול שהוביל מכביש 705, הכביש ההיסטורי הראשי מחיפה לעמק יזרעאל, נסלל בשלב מאוחר יותר עם הקמת שכונת גבעת נשר בשנת 1949.
בשנת 1997 שופץ הכביש על ידי מע"צ בעלות של 5.5 מיליון ש"ח. שיפוץ הכביש כולל הרחבת הכביש לכ־8 מטר, סלילתו באספלט, עבודות חציבה וחיזוק הכביש, בחלקים מהכביש נבנה מעקה מבטון.
בקטעי כביש שונים אפשר היה בעבר לראות מבני בטון מעל הכביש שנבנו מתחת לרכבל המשא שעבר מעליהם. מטרתם הייתה להגן על הנוסעים בכביש מפני שפוכת חומר שהובל בקרוניות. בטונדות אלה הוסרו בעשור השני של המאה ה־21 (בין מרץ 2010 למאי 2013)
הכביש סובל מבעיות של אשפה ולכלוך שלא מנוקות בתדירות מספקת על ידי חברת נתיבי ישראל - החברה הלאומית לתשתיות תחבורה האחראית על ניקיון הכביש מהצומת של הרחובות העלייה ורחוב הכלניות בכניסה לשכונת גבעת נשר ועד הצומת עם כביש 672 בקטע שבין אוניברסיטת חיפה ועוספיה. לפי נתיבי ישראל הם אחראים על ניקיון הכביש ושולי הכביש עד מרחק 10 מטר. ותדירות הניקיון על ידי הקבלן היא אחת לחודשיים, תדירות שאינה מספקת לכביש כה מתויר. נוסעים ברכבים ורוכבי אופניים זורקים אשפה בצד הדרך.
חלקו התחתון של הכביש מהצומת עם כביש 752 ועד הצומת עם רחוב העלייה בגבעת נשר צמוד לשטח מחצבת נשר הישנה במקום בו חברת כלל נדל"ן, חברת בת של חברת כלל תעשיות, מתכננת להקים שכונה בשם "אגמי כרמל" שבה יבנו 2,000 יחידות דיור. התוכנית של החברה היא ליצור 3 יציאות מהשכונה לכיוון מערב לתוך כביש 7212 - רחוב הכלניות, ורק יציאה אחת מזרחה מול קאנטרי נשר. רחוב הכלניות הוא כביש עם נתיב אחד לכל כיוון, והוא כביש מתפתל. מצידו המערבי נמצאת שמורת הטבע המאושרת פארק הכלניות, מצידו המזרחי בחלקו הגדול הוא גובל באתר לשימור גבעת העמדות. האפשרות יחידה להרחיב את הכביש היא אם ייכרתו עצים באזור שמורת הטבע. ב-13 במרץ 2024 התקיים סיור קבלנים לאורך הכביש ובתוך פארק הכלניות, עם מהנדס התנועה של הפרויקט, לבחון כיצד ניתן להרחיב את הכביש.
ב-31 במרץ 2024, החלה חברת נתיבי ישראל בשיפוץ כביש 7212. חסמו את הכניסה לכביש מדרך בר יהודה, ללא הודעה מוקדמת לתושבי נשר, ומנעו כניסה לשכונת גבעת נשר מהכביש. במסגרת העבודות קרצפו את הכביש. ב-1 באפריל 2024 המשיכו בקרצוף הכביש המעלה הכביש עד העיקול הראשון.
גאוגרפיה

הכביש מתחיל בעמק זבולון מכביש 752 מול אצטדיון נשר, מתמשך לאורך 6 ק"מ ומתחבר לכביש 672 בקטע הכביש שבין אוניברסיטת חיפה וגבעת ההגנה.
גאוגרפיה > קטע דרך בר יהודה ורחוב העלייה

תחילתו של כביש 7212 הוא בכביש 752 דרך בר יהודה בצידו הדרומי, מול אצטדיון נשר, ליד כיכר ההסתדרות מימין ומבנה בית הדואר המנדטורי בנשר שהוקם באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 (מבנה לשימור) משמאל. חלק זה של הכביש קיבל את השם רחוב הכלניות והוא ממשיך בשם זה במעלה הכביש עד הצומת של רחוב הכלניות ורחוב העלייה שהוא הכניסה המזרחית לשכונת גבעת נשר. בקטע זה של הכביש יש 4 צמתים. צומת בצורת כיכר בין רחוב הכלניות ורחוב התשבי. שמה של הכיכר שונה ל"כיכר גדוד 21, חטיבת כרמלי" בספטמבר 2023. צומת טי נוסף עם רחוב התשבי, וצומת בין רחוב הכלניות ורחוב הרקפות היוצא משכונת גבעת נשר. אין כניסה מרחוב הכלניות לרחוב הרקפות. צומת רחוב העלייה שהוא בצורת האות T. בצומת זה מתחיל פארק הכרמל. הזרוע הימנית של הצומת הפונה מערבה מובילה לשכונת גבעת נשר. הזרוע השמאלית עולה במעלה ההר ופונה מזרחה.
כיכר גדוד 21 חטיבת כרמלי הוקם בשנת 2017, כשעיריית נשר נגסה בחלק מהשטח של גבעת העמדות. באפריל 2023 אישרה ועדת השמות של עיריית נשר לשנות את שם הכיכר ל"כיכר גדוד 21, חטיבת כרמלי" ולהנציח בכיכר שמות של 12 חללי נשר ממלחמת העצמאות, שהיו חיילים בגדוד. ב-18 בספטמבר 2023, התקיים טקס חנוכת הכיכר בנוכחות ראש העיר רועי לוי, בני משפחות נופלים, יו"ר עמותת חטיבת כרמלי, קצינים מגדוד 21 חטיבת כרמלי, יהודית יחזקאלי גלילי, ותושבי נשר.
מצדו המערבי של הכביש בקטע זה, נמצא פארק הכלניות שהוקם בשנת 1989 על ידי קרן קיימת לישראל בשיתוף פעולה עם מועצת נשר. שמו בתחילה היה "פארק נשר". בשנת 2004 הקימה קק"ל פארק נוסף בעיר נשר היוצא משכונת רמות יצחק, וקראה גם לו פארק נשר. שני השמות הזהים לשני פארקים באותה עיר גרמו לבלבול למגיעים לפארק ומטיילים הגיעו לשכונת גבעת נשר בחיפוש אחרי הגשרים התלויים שפארק ברמות יצחק. רק בשנת 2017, שונה שמו של הפארק ל"פארק הכלניות" השלט בכניסה לפארק מכביש 7212 שונה בהתאם, אבל שלט הכניסה לפארק מרחוב המעפילים לא שונה ונכון לאוקטובר 2021, מופיע עליו השם "פארק נשר". בחודש דצמבר 2023 החל שדרוג הפארק הכולל השארת מגרש טניס אחד בכניסה אליו, ויצירת שביל הליכה רחב המגיע עד בית הספר בית יהושע בשכונת נשר הוותיקה.
שטח פארק הכלניות נמצא בתוך שמורת טבע קטנה המשתרעת במעלה הכביש מימינו בין בית הספר היסודי "בית יהושע" לצומת הטי עם רחוב העלייה. שטח זה שהוא בבעלות חברת כלל תעשיות אושר כשמורת טבע במסגרת תוכנית הבנייה של כלל נדל"ן לבניית בתוך מחצבת נשר הישנה הנמצאת בקטע זה ממזרח לכביש 7212.
בצידו המזרחי של כביש 7212 של קטע כביש זה שוכנת גבעת העמדות שהיא גבעה עם שרידי בונקרים של הצבא הבריטי ממלחמת העולם השנייה, עמדות תותחים ששימשו להגנה על האזור מפני התקפות אוויריות ועמדת בטון מבוצרת ממלחמת העצמאות. מצדה המערבי משקיפה הגבעה על שכונת גבעת נשר, מצידה הצפוני על עמק זבולון ומפרץ חיפה ומצידה המזרחי, על מחצבת בית החרושת נשר שעברה ניסוי שיקום נקודתי במסגרת פרויקט ניסיוני של האמן יצחק דנציגר, פרויקט שיקום מחצבת נשר.
גאוגרפיה > קטע הדרך בין צומת העלייה והפיתול הראשון בכביש

קטע כביש זה תחילתו בצומת רחוב העלייה בגבעת נשר. בצומת גינה קטנה עם ספסל מנוחה המשקיף על הכביש העולה מכביש 752. הכתובת "גבעת נשר" מאותיות גדולות מבטון צבועות באדום, ושלט המכריז על פארק הכרמל ומשני צדיו דגל ישראל ודגל רשות הטבע והגנים. הכביש עולה בעלייה מתונה ויישרה מזרחה עד העיקול הראשון. כמעט לאורך כל קטע כביש זה נבנה קיר נמוך בגובה כחצי מטר המגן על ההולכים לאורך הכביש. בקטע קיימים מספר מרזבי מים, האוספים את המים הזורמים במקביל למעקה, בעת ירידת גשם.
בחודש יולי 2024 הדחפורים של חברת כלל נדל"ן חברת בת של כלל תעשיות הבונה את שכונת אגמי הכרמל בתוך מחצבת נשר הישנה, הגיעו לקטע זה של הכביש בחלקו התחתון. הסירו את כל צמחיית הבתה ואת הגדר שהגנה מפני כניסה לשטח המחצבה מחלקה העליון. החברה שמה שלט ענק המפרסם את הפרויקט.
בעיקול הראשון של הכביש שמאלה התחיל בעבר השביל הירוק העובר על צלע הכרמל מנשר ליגור. הכניסה לשביל זה בוטלה על ידי רשות הטבע והגנים מנהלת פארק הכרמל והוועדה לסימון שבילים.
גאוגרפיה > קטע הדרך בין הפיתול הראשון והשני בכביש – מצפה אורי

קטע כביש זה עולה בעלייה מתונה מערבה עד העיקול השני. הכביש כולל פיתול דרומה העובר בוואדי קטן על צלע ההר. בקטע כביש זה שוכנת בריכת מים המשרתת את העיר נשר. הבריכה ממוקמת מתחת לכביש לקראת סופו של קטע הכביש. אל הבריכה מוביל גרם מדרגות היורד מהכביש.
בפיתול הכביש הוקם בשנת 2006 מצפה אורי המנציח את סגן אורי בינמו, בנו של אברהם בינמו, ראש עיריית נשר לשעבר, יליד העיר, אשר נהרג בפעילות מבצעית בכ"ח בכסלו תשס"ו, נר חמישי של חנוכה (29 בדצמבר 2005), וקיבל לאחר מותו ציון לשבח. אורי בינמו מונצח גם בשביל הליכה דרך אורי בפארק הגשרים התלויים בנשר.
המצפה משקיף על גבעת נשר השכונה בה אורי גדל. המצפה הוקם על ידי פקודיו של אורי בינמו מגדוד נחשון חטיבת כפיר. המצפה כולל אבן המנציחה את אורי, ספסל ישיבה, דגל ישראל ותמונתו של אורי שהוספו בשנת 2014. המצפה כולל תצפית צפון מערבה לשכונת רמות יצחק בנשר, כביש 705, עמק זבולון, בית חרושת נשר והאגמים שלידו ומחלף יגור. הגישה אל המצפה עצמו מהעיקול בכביש אינה מוסדרת. יש דרדרת אבנים בין דרך העפר היוצאת מהעיקול מערבה לאנדרטה. והירידה בתוך הדרדרת מסוכנת.
גאוגרפיה > קטע הכביש בין הפיתול השני ועד יער היערנים

באזור יער היערנים ליד סימן הק"מ השלישי על הכביש, מתחילה דרך נוף כרמל שאורכה 15 ק"מ. זו הנקודה הצפונית ביותר, וסופה בקרן הכרמל המהווה את הנקודה הדרומית ביותר. חלקה הראון של דרך נוף כרמל נמצא בשטח המוניציפלי של נשר.
"יער היערנים" טופח על ידי קרן קיימת לישראל, שם היער ניתן לו כהוקרה ליערני קרן קיימת לישראל. בתוך השטח הנקרא יער היערנים יש שני חניונים לרכבים, שולחנות עץ, ברזי מים, חניון לילה בחינם, מתקני משחקים ושירותים, מקומות ייעודיים להדלקת אש ופחי אשפה. במקום יש שבילי הליכה למטיילים. מתוך יער היערנים יוצא מסלול טיול מסומן בשילוט אדום לנחל נשר העליון.
גאוגרפיה > קטע הכביש בין יער היערנים ועד כביש 672

הכביש ממשיך מיער היערנים מערבה ודרומה תוך עלייה מתמדת עד שהכביש מסתיים בצומת המחבר עם כביש 672, שם גם מתחילות שדרות אבא חושי בעיר חיפה. בדרך הכביש עובר ליד הכניסה למחצבת החרייבה השוכן מתחת לגבעת ההגנה. שטח המחצבה שייך לחברת כלל תעשיות. במקור השטח היה שייך למפעל המלט נשר בנשר. בשנת 1942, כשהמפעל ניצל עד תום את שטח מחצבת האבן ליד בית החרושת, החליטו לנצל את האבן שנמצאה באזור החרייבה והקימו שם את המחצבה. לשם כך נסלל כביש 7212 לצורך הובלת האבן שנחצב עד לשטח המפעל. בשנות ה-60 של המאה ה-20 הקימו רכבל שהוביל את האבן מהמחצבה ישירות למסוע שנמצא במחצבת נשר הישנה ליד המפעל. הרכבל עבר מעל הכביש, וכדי למנוע סכנה של נפילת אבן על הרכבים הנוסעים בכביש, נבנו מבני בטון מעל הכביש במקום בו עבר קו הרכבל מבנים אלה נהרסו בשנת 2013. לאחר שהשימוש במחצבה פסק, הפסיק הרכבל לפעול. בתוך שטח המחצבה נשאר מבנה ששימש לרכבל והוא הוכרז כמבנה לשימור.
צמתים עיקריים

| קילומטרים | שם | סוג מפגש | מיקום | דרכים מצטלבות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 7212 מדרום-מערב לצפון-מזרח
| 0 | צומת ללא שם |  | חיפה |   כביש 672 |
| 1 | צומת הרחובות הכלניות והעלייה |  | גבעת נשר | רחוב העלייה בגבעת נשר |
| 2 | צומת ללא שם |  | פארק הכרמל | דרך נוף כרמל |
| 6 | צומת נשר |  | נשר |   כביש 752 |
הערות שוליים

↑  המלט ויוצריו – נשר ביובלו, מפעלי מלט פורטלנד ישראליים נשר, 1976, עמ' 86
↑  נפתח כביש נשר-אוניברסיטה, באתר גלובס, 3 בפברואר 1997
↑  חנה יריב, השביל הירוק בכרמל בין נשר ליגור שנסגר ללא הצדקה בשנת 2019 לערך., באתר יו טיוב, ‏7 באוקטובר 2022
↑  חנה יריב, כביש 7212 בנשר. הניקיון באחריות "נתיבי ישראל" בפועל לא מנוקה כמו שצריך. אשפה בעיקול הראשון 17/3/2023, באתר יו טיוב, ‏18 במרץ 2023
↑  כביש 7212 בנשר. הניקיון באחריות "נתיבי ישראל", אבל בפועל לא מנקים כמו שצריך. אשפה במצפור אורי בינמו. 17 במרץ 2023 בערוץ יוטיוב
↑  רחוב הכלניות נשר, כביש 7212. הקבלן של כלל נדל"ן בוחן איך להרחיב את הכביש. אבל יש שם עצים. האם יכרתו? בערוץ יו טיוב, 13 במרץ 2024
↑  כלל נדל"ן הגיעו עם הדחפורים שלהם עד כביש 7212. הגדר נעלמה, לא שמו אחרת ואין שלט אזהרה של אתר בנייה צולם ב-18 ביולי 2024 באתר יו טיוב
↑  רשימת מבנים לשימור בנשר, באתר עיריית נשר, עמוד 23
| רכס הכרמל |
| --- | --- | --- |
| הרים, עמקים ונקודות ציון גאוגרפיות | בקעת אלון • הר אלון • הר אורן • הר חורשן • הר ערקן • הר שוקף • הר סומק • הר טללים • חניון האגם •  מצוק מגדים • עין ורדיה • עין עמיקם • עמק מהר"ל •  סטלה מאריס • רום כרמל • חוטם הכרמל |  |
| נחלים | נחל אבן  • נחל אורן • נחל אזוב  • נחל אחוזה  • נחל אלרואי • נחל בוסתן • נחל גחר • נחל גיבורים • נחל גלים • נחל דורים • נחל הוד • נחל ורדיה • נחל חוסיפה • נחל חיק • נחל חרובים • נחל יגור • נחל כלח • נחל לוטם • נחל מגדים • נחל מהר"ל • נחל מערות • נחל נדר • נחל מעפילים • נחל נץ • נחל נשר • נחל סבך • נחל סעדיה • נחל ספונים • נחל עובדיה • נחל עמיק • נחל עמירם • נחל קטיע • נחל רקית • נחל רקפת • נחל שיח • נחל תן |  |
| אתרים ארכאולוגים | חורבת דובה • חורבת כרך • חורבת סומקה • חורבת קסטרא • חורבת רקית • מבצר ראש מיה • מחצבות קדומים • מערת אורן • מערות אורנית • מערת גמל • מערת הגדי • מערת הנחל • מערת תנור • מערת כבארה • מערת מיסליה • מערת ספונים • מערת רקפת • נווה דוד |  |
| נקודות ציון | בית אוליפנט • גבעת ההגנה • חוות משמר הכרמל • חורשת הארבעים • בית סוהר דמון • מלון יערות הכרמל • מקאם הנביא אבו אברהים • מצפה עופר • משמר הכרמל • קרן הכרמל • פארק הכרמל • פארק נשר • בית הקברות הצבאי בעספיא |  |
| יישובים | חיפה • נשר • טירת כרמל • דלית אל-כרמל • עספיא • יגור • בית אורן • גבעת וולפסון • ניר עציון • עין הוד • ימין אורד • עין חוד • כרם מהר"ל • עופר • מאיר שפיה • פוריידיס • זכרון יעקב • מעיין צבי |  |
| שונות | גאולוגיה של הכרמל • השרפה בכרמל בשנת 1989 • השרפה בכרמל בשנת 2010 • כביש 672 • כביש 705 • כביש 721 • כביש 7212 • דרך נוף כרמל • מטמון עספיא • חזירי הבר בחיפה • מלון יערות הכרמל • ההר הירוק תמיד  • גל השריפות בישראל בשנת 2016  • יקבי כרמל |  |
כיכר גדוד 21, חטיבת כרמלי
איתמר בן ברק

| --- | --- |

 לידה:  אוקטובר 1916 
 פטירה:  5 בפברואר 2008 (בגיל 91) 
 מדינה:  ישראל 
 
איתמר בן ברק (אוקטובר 1916 – 5 בפברואר 2008) היה מראשוני ומקימי קיבוץ חניתה ובוניה, מלוחמי ומפקדי חטיבת כרמלי במלחמת העצמאות, מפקד הנח"ל ומחברם של שני ספרים.
ביוגרפיה > שנותיו המוקדמות

איתמר נולד בבית הרצל שביער חולדה בשנת 1916, בן בכור להוריו שושנה (לבית פקר) ואהרן בן ברק, מאנשי העלייה השנייה. ב-1920 חלתה שושנה בקדחת ונפטרה. האב אהרן, ושני בניו – איתמר ובנימין (ביניה), נמנו עם מייסדי נהלל, בקיץ 1921. הבנים גדלו ללא אם בתנאים פיזיים קשים, בעוד האב נאבק על קיום משק חקלאי במושב הצעיר, ונלחם במלריה ובקשיי התקופה. האב נישא בשנית לטוניה, אחותה הצעירה של אשתו הראשונה, ונולדו להם חמישה ילדים. כבר כילדים צעירים נדרשו לעבוד, לסייע בפרנסה ובגידול אחיהם הצעירים. איתמר וביניה נאלצו להפסיק לימודיהם בגיל 16 לצאת לעבודה על מנת לסייע כלכלית לאב, חלק מסיפור זה מתואר בספרו של בן אחותו של איתמר, מאיר שלו – הדבר היה ככה.
בימי המרד הערבי הגדול (1936–1939) בלילות עסקו באימוני נשק בשמירה ובהגנה, עם משה דיין ובני דורם. בשנת 1936 היו איתמר ובניה ממייסדי גרעין "שמרון" של בני נהלל. חברי שמרון עבדו בעיקר בייעור ובחקלאות. בעקבות אהבתה לאיתמר הצטרפה לגרעין גם מכבית גולני, בוגרת בית הספר החקלאי לבנות בנהלל, ולימים נישאו והקימו משפחה. אחרי לבטים ומאבקים רעיוניים ממושכים, החליטו רוב חברי שמרון "למרוד" ברעיון המושב והעדיפו להפוך לגרעין קיבוצי, שיעלה להתיישבות במקום חדש.
בשנת 1938 החליטו המוסדות המיישבים בארץ, כי ב-1 בנובמבר 1938 יקבל גרעין שמרון את האחריות לחניתה, על הר נישא בגבול הלבנון.
ביוגרפיה > חניתה – שנים ראשונות

איתמר היה איש אדמה ורצה להקים משק חקלאי על אדמות ההר. חבורת הראשונים שעמה נמנה עיבדה בצורה סיזיפית כל חלקה אפשרית באדמה הטרשית והקשה של ההר כדי להוציא ממנה פרנסה ליישוב החדש.
ביוני 1941 פיקד על אחת החוליות של ההגנה, שהשתתפו בפלישת הצבא הבריטי לסוריה ולבנון באותו מבצע נפצע משה דיין ואיבד את עינו.
קיבוץ חניתה סבל מהתקפות חוזרות ונשנות של הכנופיות של אל קאוקג'י וחברי המשק והנוטרים המגנים סבלו ממחסור בנשק, כתוצאה ממדיניות הבריטים. כתוצאה מכך ניסו להתארגן ולהשיג נשק דרך לבנון. ב-1942 נתפס איתמר בשטח לבנון, יחד עם אחיו ביניה, במהלך הברחת נשק מהלבנונים לארגון ההגנה. השניים ריצו תקופת מאסר בכלא בביירות. את פרק הזמן הזה הם ניצלו כדי לשפר את כישורי הלשון הערבית.
ביוגרפיה > בצבא ההגנה לישראל

במלחמת העצמאות היה הגליל המערבי במצור. בימי המצור על חניתה שימש איתמר איש קשר בין המפקדה בחיפה ליישובים הנצורים בגליל, והשתתף בפעילות צבאית להתמודדות עם המצור הערבי. בין היתר השליך שקי אספקה ליישובים מהמטוס הקל, שטייסו נפצע. בנוסף לחם בקרבות באזור משמר העמק מול צבא ההצלה של קאוקג'י.
במאי 1948 פינו את ילדי חניתה לחיפה בדרך הים מנהריה. איתמר כבר היה מגויס כמפקד פלוגה בחטיבת כרמלי וקיבל בנמל חיפה את הילדים המפונים, ובהם שני ילדיו, צור ויואב. איתמר ופלוגתו לחמו בגליל המזרחי, בקרבות עקובים מדם מול הסורים, באזור משמר הירדן, דרדרה וירדה. אלו כללו שני קרבות מכריעים, האחד על קיבוץ דרדרה, שבו נבלמה התקפה מסיבית של הסורים על הקיבוץ הקטן שעל שפת אגם החולה. הקרב הסתיים בעשרות הרוגים סוריים ובשלושה הרוגים לכוחות צה"ל. הקרב שני היה הכיבוש האחרון של חרבת ירדה, ששימשה כעמדה בקו החזית ועברה מספר פעמים מיד ליד, עד שנכבשה לבסוף על ידי פלוגתו של איתמר. בנקודה זו נקבע קו הגבול הזמני, ובכך נמנע ניתוק אצבע הגליל על ידי הסורים ששאפו להגיע לראש פינה. בגבול לבנון הוא השתתף בקרבות ליד מנרה, שהסתיימו במבצע חירם. בנוסף לחם בקרבות באזור משמר העמק מול צבא ההצלה של קאוקג'י.
בסיום הלחימה איתמר השתתף במשלחת לשביתת הנשק מול הסורים. בשנת 1949 פיקד על גדוד באזור אילת, הנגב והערבה.
ב-1951 פשט את מדיו וחזר לחניתה. בתקופה זו הוא מילא תפקידים רבים ובהם מרכז המשק והגזבר.
בשנת 1956 חזר איתמר לשירות קבע כמפקד הנח"ל. אולם בסוף 1958 הוא נאלץ לפרוש מתפקידו לפני המועד בעקבות מותה של רעייתו מכבית ממחלת האפילפסיה לה עדיין לא היה בארץ טיפול נאות בתקופה ההיא. היא נפטרה בגיל 40 והותירה אחריה שלושה בנים: צור (18), יואב (12) ואסף (6).
ביוגרפיה > חניתה – לאחר השחרור מצה"ל

איתמר חזר לעבודות השדה והיה מחלוצי גידול הכותנה בגליל המערבי. הוא למד את המקצוע, תוך שילוב עבודת כפיים וניהול. במקביל הקים את משפחתו בשנית: הגר מורבין עלתה מארצות הברית עם בתה אברה, והן הצטרפו לאיתמר ובניו בחניתה. מאוחר יותר נישאו השניים ונולדה להם בת, גמר.
איתמר מילא תפקידים מרכזיים בחניתה, ובהם מרכז ענף הכותנה, מרכז משק. בנוסף גם מילא תפקידים מחוץ לקיבוץ וכיהן כיו"ר ארגון עובדי הפלחה, וכן במועצת הכותנה ובחברת כים-אוויר. הוא היה ממקימי המנפטה האזורית בקבוצת מפעלי מילואות ומנכ"ל המנפטה, ובהמשך כיהן כמזכ"ל הארגון. בשנת 1970 היה איתמר חלק ממשלחת של מדריכי גידול כותנה שנסעה מטעם משרד החקלאות להדריך מגדלים באתיופיה. בשעות הפנאי גם ריכז את ועדת התרבות והחגים בחניתה.
בנו הבכור של איתמר, צור בן ברק, היה טייס קרב בחיל האוויר ובנו השני יואב שירת כצוער בקורס טיס. בשנת 1967 נפצע יואב בתאונת אימונים ועשרה ימים מאוחר יותר נהרג צור בתאונה בפעילות מבצעית בגבול מצרים.
בשנות ה-70 השלים השכלה בלימודי ניהול במסגרת לה"ב באוניברסיטת ת"א. באותה תקופה עמל איתמר לילות כימים, באיסוף חומר לכתיבת שני ספרים: "קשים כצורי ההר" על ימיה הראשונים של חניתה; ו"כך נפרשו הכנפיים", סיפור קורס הטיס של בנו צור.
בשנות ה-70 לחייו השתתף כשומע חופשי בקורס לתכנון גנים בפקולטה לאדריכלות בטכניון. את הרעיונות שקיבל שם הוא יישם בחניתה ביצירת פינות חמד שבהן שילב את הצמחייה הטבעית מהחורש של חניתה. איתמר הושפע רבות מחברו יצחק קוטנר שחי בעבר בחניתה והיה אדריכל גנים. כאחד מראשוני תחום אדריכלות בנוף בארץ עיצב קוטנר את תפיסת הנוף הייחודית של חניתה. איתמר השתייך לצוות העובדים בגן הנוי של חניתה. במקביל גם עסק בניהול מוזיאון חומה ומגדל שבקיבוץ.
בשנות ה-80 הוביל איתמר את הצוות שכתב וערך את ספר היובל שהוצא לקראת חגיגות היובל של קיבוץ חניתה.
בגיל 81 עבר אירוע שגרם למצבו הבריאותי להידרדר. ב-5 בפברואר 2008 נפטר ונקבר בחניתה, ועל קברו חרותות מילותיו: "לו הייתי צריך לבחור שוב את הדרך, לא הייתי מהסס לשנייה: חניתה זה פסגה, חניתה זה אופקים, חניתה זה מסירות, נאמנות. חניתה זה אדמה".
ספריו

קשים כצורי ההר, תל אביב: עם עובד, תשל"ו 1976
כך נפרשו הכנפים: סיפור פריחתם של פרחי הטיס, תל אביב: עם עובד, תשל"ז 1977
הערות שוליים

↑  סא"ל בן ברק מפקד הנח"ל, חרות, 3 בספטמבר 1956
↑  סא"ל א. אבנון – מפקד הנח"ל, דבר, 18 בנובמבר 1958
↑  צור בן ברק, יד לבנים
↑  אל"מ זאב רז, מוות בטיסת אימונים מזכיר לי את החברים שהלכו, באתר הארץ, 22 באוקטובר 2008
↑  סרן צור בן ברק, דבר, 2 בפברואר 1967
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313427305171  ISNI: 0000 0000 7738 3266  LCCN: n89120109  VIAF: 68056894   WorldCat (עם VIAF): 68056894
בואו (נהר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  673 קילומטרים
 ספיקה ממוצעת:  129 מ"ק לשנייה 
 אגן ניקוז:  26,200 קמ"ר 
 מוצא:  קרחון בואו 
 גובה מוצא הנהר:  710 מ' 
 יובלים:  Pipestone River, Spray River, Highwood River, Kananaskis River, נהר אלבו, נחל ג'ונסטון, נהר קסקייד 
 שפך:  נהר ססקאצ'ואן הצפוני 
 מדינות באגן הניקוז:  קנדה 
 
 אגן הניקוז של נהר בואו
 
נהר בואו (באנגלית: Bow River) הוא נהר בפרובינציית אלברטה שבקנדה. מוצאו של הנהר בקרחון בואו (חלק משדה הקרח ואפטה) בהרי הרוקי הקנדיים, הנהר נשפך לאגם בואו, ועובר בסמוך לעיירה לייק לואיז, ודרך העיירות באנף (שם מצוי מפל בואו) וקנמור. הנהר זורם בהרים שלרגלי הרי הרוקי, לעבר הערבה של אלברטה, עובר דרך העיר קלגרי, ומתמזג עם הנהר אולדמן, והשניים הופכים לנהר ססקצ'ואן הדרומי, הזורם אל נהר נלסון, הנשפך למפרץ הדסון.
הנהר הוא מקור מים חשוב המשמש לשתייה ולחקלאות באלברטה. בין השנים 1910 ו-1960, שימש הנהר להפקת אנרגיה הידרואלקטרית, עבור העיר קלגרי.
אורכו הכולל של הנהר 587 קילומטרים, והוא מנקז אזור של 26,200 קמ"ר.
היסטוריה > האומות הראשונות

שבטי האומות הראשונות התגוררו בעמק בואו אלפי השנים שקדמו להגעת הסוחרים והמתיישבים האירופאים. השבטים צדו בעמק הנהר ביזון אמריקאי - צוקי מדרונות העמק הקלו על הציד. וכן השבטים נהגו לדוג בנהר. בנוסף, בעמק היו צמחי מאכל רבים: שורשי מאכל, אגוזים, פירות יער.
סוחר הפרוות ג'יימג גאדי (James Gaddy) ומגלה הארצות דייוויד תומפסון (David Thompson) מחברת מפרץ הדסון נחשבים לאירופאים הראשונים אשר גילו את נהר בואו. הם חנו על גדת הנהר, ביחד עם קבוצה של פיקאני (אחת מהאומות הראשונות) בחורף 1787–1788. בעקבות משלחתו של תומפסון החלו סוחרי הפרוות להשתמש בעמק נהר בואו. היישוב הראשון על גדת הנהר - פורט וופ-אפ הוקם בשנת 1869 (מרכז סחר בויסקי). פורט קלגרי הוקם בשנת 1875, במפגש הנהרות בואו ונהר אלבו.
על מנת לאפשר הקמת מסילות ברזל החוצות את אלברטה, החלה ממשלת קנדה במשא ומתן עם שבטי האומות הראשונות, במטרה להגיע עימם להסכמה - הסכם 7 נחתם ב-22 בספטמבר 1887. ההסכם קובע שהאומות הראשונות יעברו להתגורר בשמורות אינדיאנים, ובתמורה יוותרו על יתר השטחים באזור.
היסטוריה > פיתוח הידרואלקטרי 1910–1960

הגידול המהיר של העיר קלגרי בראשית המאה ה-20 הביא את אנשי העסקים בעיר ללחוץ על השלטון להקמת תחנות חשמל הידרואלקטריות. חברת החשמל של קלגרי נוסדה ב-1910, ובאותה שנה, על שטח שנרכש משבט הנקודה, החלה בניית סכר הורסשו.
בשל הלחץ על חברת החשמל להתחיל בפעילותה, הקמת הסכר החלה מבלי שנבדקו התנאים להקמתו, ורק לאחר הקמתו התברר כי יש שונות גבוהה בזרימה בנהר בין חודשי הקיץ לחודשי החורף (המסת הקרחונים בקיץ מגבירה את הזרימה), ולכן הזרם לא אפשר הפקת חשמל בחודשי החורף. בשל כך הוחלט על הקמת תחנת חשמל הידרואלקטרית נוספת על נהר קאנאנאסקיס. בשנת 1912 הוקם מאגר מים נוסף, בשטח הפארק הלאומי באנף - באגם מינוונקה. למרות מאגר נוסף זה ושתי תחנות כוח, התקשתה חברת החשמל של קלגרי לקיים את החוזים לאספקת חשמל במהלך חודשי החורף. בשנת 1920, החלה החברה לתכנן פרויקטים חדשים כדי לווסת את הזרימה בנהר בואו.
באמצע שנות ה-20 החל לחץ ציבורי על ממשלת אלברטה, ובעיקר על הממשל המוניציפלי בקלגרי, להגביר את המודעות הסביבתית לאיכות מי הנהר, ולהגנה על סביבתו.
הערות שוליים

↑  H. V. Nelles,  How Did Calgary Get Its River Parks?
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531922305171  GND: 7614075-1  LCCN: sh87002684  VIAF: 247424564   WorldCat (עם VIAF): 247424564
מגדל 120

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים
 שימוש:  משרדים, מסחר
 מיקום:  רמת גן
 מדינה:  ישראל ישראל
 בעלים:  בורסת היהלומים הישראלית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2024 בערך – 2030 בערך
 אדריכל:  אבנר ישר
 מידות
 גובה:  520 מטר
 קומות:  120
 
מגדל 120 הוא גורד שחקים עתידי, המתוכנן להיבנות במתחם הבורסה ברמת גן. הבניין צפוי להתנשא לגובה של כ-520 מטרים שיתחלקו בין 120 קומות, מה שעשוי להפוך אותו לבניין הגבוה בישראל, וגם בין המגדלים והמבנים מהגבוהים ביותר בעולם.
מתחם הבורסה בשנת 2014
על הבניין

שמו של המגדל נגזר ממספר הקומות שהוא צפוי להכיל, תוך קריצה לברכה הרווחת: "עד מאה ועשרים".
על הבניין > התוכנית הנוכחית

התוכנית הנוכחית, שאושרה בוועדה המקומית לתכנון ובנייה רמת גן בשנת 2019, כוללת בנוסף למגדל שני מגדלים נוספים, בני 88 ו-77 קומות, בעלות כוללת של 5 מיליארד שקלים. על התוכנית מופקד האדריכל אבנר ישר ממשרד ישר אדריכלים. גורדי השחקים יוקמו כחלק מהתוכנית להרחבת מתחם הבורסה ליהלומים. ראש עיריית רמת גן, כרמל שאמה הכהן, החליט עם כניסתו לתפקידו להרחיב את התוכנית ולהקים שלושה מגדלים חדשים: מגדל בן 120 קומות, מגדל בן 88 קומות ומגדל בן 77 קומות.
בקומה האחרונה של הבניין מתוכננות לקום תצפית, מסעדה ומתחם לאירועים מיוחדים.
התוכנית מיועדת לחבר בין תחנת הרכבת סבידור מרכז לבין "הקו האדום" של הרכבת הקלה, מה שיביא להפיכת המרחב שבין תחנת הרכבת, ציר ז'בוטינסקי ושדרות אבא הלל סילבר למתחם עסקים מודרני רציף אחד. המגדל עצמו יוקם במקום או בסמוך לקניון דימול.
על הבניין > השוואות

בניין זה צפוי להיות הראשון בארץ שיעבור בגובהו את רף חצי הקילומטר.
הוא צפוי להיות יותר מכפול בגובהו ממגדל עזריאלי בשרונה, שהוא המגדל הגבוה ביותר בישראל כיום (נכון לינואר 2025). הוא יהיה גם בערך פי ארבעה גבוה יותר מגורד השחקים הראשון בישראל, שנשא בתואר במשך כ-34 שנים - מגדל שלום מאיר (כלבו שלום).
בנוסף, הוא יהיה גם גבוה יותר בכ-120 מטרים מהמבנה הגבוה ביותר בישראל כיום (מתקן המכ"ם בדימונה), וכן גם גבוה ביותר מ-150 מטרים מהארובה הגבוהה ביותר של תחנת הכוח בחדרה "אורות רבין", שגובהה הוא כ-300 מטרים.
הערות שוליים

↑  גיא נרדי, ‏הסכסוך תם, נסללה הדרך להקמת המגדל הגבוה בישראל, באתר גלובס, 23 בדצמבר 2020
↑  חצי ק"מ לגובה: אושר המגדל הגבוה בישראל, באתר ynet, 7 באפריל 2019
↑  ב-5 מיליארד: הושקו המגדלים היקרים והגבוהים בישראל, באתר ביזנעס, ‏3 באוקטובר 2019 (ארכיון)
↑  משה כהן, ‏120 קומות: רמת גן אישרה את הקמת המגדל הגבוה בישראל, באתר מעריב אונליין, 7 באפריל 2019
↑  אריק מירובסקי, ‏80 קומות לפחות: המגדלים החדשים שישנו את קו הרקיע של תל אביב, באתר גלובס, 13 במאי 2024
סירחאן סירחאן

ערך זה עוסק ברוצחו של המועמד לנשיאות רוברט קנדי. אם התכוונתם למחבל מהפיגוע בקיבוץ מצר, ראו .
| --- | --- |

סירחאן סירחאן, 25 באוגוסט 2021
 לידה:  19 במרץ 1944 (בן 80) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 שם לידה:  Sirhan Bishara Sirhan 
 מדינה:  ירדן 
 השכלה:  בית הספר התיכון ג'ון מויר  מכללת העיר פסדינה 
 
סירחאן סירחאן, 23 במאי 1969
סירחאן בישארה סירחאן (באנגלית: Sirhan Bishara Sirhan; בערבית: سرحان بشارة سرحان; נולד ב-19 במרץ 1944 בירושלים למשפחה נוצרית-פלסטינית) הוא רוצחו של הסנאטור והמועמד לנשיאות ארצות הברית רוברט קנדי, אחיו הצעיר של הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי. סירחאן ירה בו ב-5 ביוני 1968, באקדח. ההתנקשות בוצעה לאחר שקנדי זכה במדינת קליפורניה בבחירות המקדימות למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית.