stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גוז'קוביצה
מילידי העיר

שלמה זלמן שרגאי - ממייסדיה ומנהיגיה הבולטים של תנועת "תורה ועבודה" ו"הפועל המזרחי" וראש עיריית ירושלים השני.
מנדל גרוסמן - צייר וצלם גרפי אמנותי שהנציח את החיים בגטו לודז'.
משה יחיאל בר-און - מראשוני "צעירי מזרחי" בפולין, מורה, מחנך וסופר.
הערות שוליים

↑  population. Size and Structure by territorial division. As of June 30, 2015.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1033331007  VIAF: 298984076   WorldCat (עם VIAF): 298984076
ג'מיני 2

ג'מיני 2 (גם ג'מיני II) הייתה המשימה השנייה בתוכנית החלל ג'מיני של נאס"א. במשימה זו שוגרה לחלל החללית ג'מיני 2 באמצעות טיל השיגור טיטאן 2, לצורך בדיקת מגני החום של החללית.
יעד השיגור המקורי של החללית היה ה-9 בדצמבר 1964, אך באותו יום, לאחר הספירה לאחור, מערכת איתור התקלות של הטיל איתרה תקלות טכניות שנבעו מאיבוד לחץ הידראולי וכיבתה את מנועי הטיל.
משימה > מטרות

בדיקת מגני החום בזמן החזרה.
בדיקת שלמות המבנה של החללית.
בדיקת תפקוד המערכות של החללית.
בדיקת תהליכי שיגור.
בדיקת מערכת גיבוי הנחיה בזמן השיגור.
בחינת תאי הדלק ומערכות התקשורת.
בדיקה נוספת של יכולות השיגור של רכב-השיגור והתאמתו לחללית.
אימון בקרי הטיסה.
הכנה נוספת של צוותי הקרקע, לקראת משימות מאוישות.
משימה > תוצאות

כל המטרות הושגו, למעט בחינת תאי הדלק; אלה נותקו לפני ההמראה.
שיגור ג'מיני 2
גווניון (כדורגל)

גווניון (בצרפתית: Football Club de Gueugnon) הוא מועדון כדורגל צרפתי מהעיר גווניון, המשחק באליפות הלאומית 3, שהיא הליגה הצרפתית החמישית בחשיבותה.
היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 1940. בשנת 1974 הגיע המועדון, בראשותו של קז'ימייז' נובוטארסקי, לפלייאוף ליגה 1 אך הפסיד לרואן. בעונת 1978/79 המועדון זכה בליגה 2 אך לא קיבל מקום בליגה 1 בשל מעמדם הלא מקצועני.
בשנת 2000 הגיע המועדון לרבע גמר הגביע הצרפתי, אך הפסיד לנאנט בפנדלים והיה הראשון בין מועדוני ליגה 2 שזכה בגביע הליגה הצרפתית זאת אחרי שגבר בגמר על פ.ס.ז' בסטאד דה פראנס והשתתפה לראשונה במוקדמות גביע אופ"א בעונת 2000/2001.
באפריל 2011 איבד המועדון את מעמדו כמועדון מקצועני והחל לשחק באליפות החובבים של בורגונדי.
אצטדיון הקבוצה

אצטדיון הקבוצה נקרא ז'אן לאוויל. נקרא על שם גיבור מלחמת העולם הראשונה, מדינאי צרפתי. נפתח ב-1919.
שיא הצופים למשחק נרשם ב-9 במאי 1979, כאשר 16,876 צופים הגיעו למשחק מול שטרסבורג ברבע גמר גביע צרפת. האצטדיון שופץ לאחרונה בשנת 2007 וכיום יש לו קיבולת של 13,800 מושבים.
אצטדיון ז'אן לאוויל
תארים

גביע הליגה הצרפתית
זכייה: 2000
ליגה 2
זכייה: 1978/79
אליפות צרפת לחובבים
זכייה: 1947, 1952
הערות שוליים

↑  National. Le FC Gueugnon placé en liquidation judiciaire (בצרפתית)
↑  "Стадион в Геньоне - Стадионы Франции - Каталог статей - Стадионные новости - Арены и стадионы мира". stadiums.at.ua. נבדק ב-2017-02-26.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13772315k (data)  SUDOC: 027226247  VIAF: 131451216   WorldCat (עם VIAF): 131451216
ג'מיני 10

ג'מיני 10 (באנגלית:Gemini 10) הייתה טיסת החלל המאוישת השמינית בתוכנית החלל ג'מיני של נאס"א. החללית שוגרה לחלל ב-18 ביולי 1966 יחד עם האסטרונאוטים ג'ון יאנג ומייקל קולינס, ומטרתה העיקרית הייתה ביצוע פעילות חוץ-רכבית.
הצוות

טייס: ג'ון יאנג
טייס משנה: מייקל קולינס
הצוות > צוות גיבוי

טייס: אלן בין
טייס משנה: קליפטון ויליאמס
השיגור והטיסה

ב-18 ביולי שוגר "טיל מטרה" שאיתו היה מתוכנן לבצע חיבור. כ-100 דקות אחריו בוצע שיגור של החללית ג'מיני 10. במהלך השיגור היו כמה בעיות אך הוא הסתיים בהצלחה.
לאחר מגע עם טיל מטרה על מסך המכ"ם  בוצעו מספר תמרונים ובסופו של דבר בוצע עגינה. לאחר העגינה מייקל קולינס ביצע פעילות חוץ-רכבית. במהלך הפעילות הוא ביצע מספר צילומים של שביל החלב. הפעילות נמשכה 49 דקות. לאחר ניתוק מטיל המטרה בוצע פעילות חוץ-רכבית נוספת.  במהלך הפעילות המרחק בין החלליות היה כ-3 מ'. קולינס הגיע לטיל מטרה ואסף ממנה מכשיר שאסף מטאוריטים קטנים. הפעילות נמשכה 39 דקות.
במהלך הטיסה אסטרונאוטים ביצוע ניסויים נוספים.
הנחיתה התרחשה כ-5.6 ק"מ מהמיקום המתוכנן.
במשך שנים החללית הייתה מוצבת במוזיאון המדע האוסלו. בשנת 2002 היא הוחזרה לארצות הברית.
ג'מיני 11

ג'מיני 11 (גם ג'מיני XI), הייתה משימה מאוישת של נאס"א בשנת 1966. היא המשימה התשיעית המאוישת בתוכנית ג'מיני, המשימה ה-17 המאוישת של ארצות הברית עד אותה תקופה והמשימה ה-25 של כל הזמנים.
נאס"א התחברו לרכב לא מאויש מסוג "אג'ינה" ששוגר מראש, ובשימוש בדלק שלו, הכניסו את חלליתם למסלול חדש שהאפוגיאה שלו 1368 ק"מ, הגובה הרב ביותר אליו הגיעו אנשים באותה תקופה. גורדון אף ה"אג'ינה" לחלליתם בכבל שאורכו כ-30 מ' בפעילות חוץ רכבית שעייפה אותו כהוגן עקב חוסר המשקל, ולאחר זאת הכניסו את חלליתם לתנועה סיבובית והמיתר המתוח ביניהן יצר מעין "כבידה מלאכותית".
חללית זו הייתה הראשונה ששבה לכדור הארץ באמצעות מחשב בלבד.
צוות

טייס: צ'ארלס קונראד הבן
טייס משנה: ריצ'רד גורדון
צוות > צוות גיבוי

טייס: ניל ארמסטרונג
טייס משנה: ויליאם אנדרס
ראו גם

תוכנית ג'מיני
שיגור משימת ג'מיני 11
גאורג ונצסלאוס פון קנובלסדורף

| --- | --- |

 לידה:  17 בפברואר 1699 קרוסנו אורדז'נסקי, רפובליקת פולין 
 פטירה:  16 בספטמבר 1753 (בגיל 54) ברלין, ממלכת פרוסיה 
 מקום קבורה:  Friedhof I der Gemeinde Jerusalems- und Neue Kirche 
 תחום יצירה:  ציור, אדריכלות 
 זרם באמנות:  רוקוקו 
 הושפע על ידי:  Antoine Pesne 
 יצירות ידועות:  קתדרלת הדוויג הקדושה, ארמון ריינסברג, ארמון סנסוסי 
 
גאורג ונצסלאוס פון קנובלסדורף
גאורג ונצסלאוס פון קנובלסדורף (בגרמנית: Georg Wenzeslaus von Knobelsdorff‏; 17 בפברואר 1699 – 16 בספטמבר 1753, ברלין) היה צייר ואדריכל פרוסי.
ביוגרפיה

נולד ליליד שלזיה בגוט קוקדל (Gut Kuckädel, כיום קוקאדלו, Kukadło (אנ') שבפולין). את הקריירה המקצועית שלו החל כקפטן בצבא הפרוסי, אך ב-1729 החליט להתפטר על מנת להגשים את שאיפותיו בתחום האדריכלות. ב-1740 נסע ללימודים בפריז ובאיטליה במימונו של הקיסר החדש פרידריך הגדול. כאדריכל הוא הושפע מהקלאסיציזם של הבארוק הצרפתי ומהאדריכלות הפלדיאנית. בעזרת שילוב של כישוריו בעיצוב פנים והציוד של המלך הוא הקים את הבסיס לרוקוקו הפרידריכיאני בעיירה ריינסברג, שבאותה תקופה הייתה מקום מושבו של המלך.
פון קנובלסדורף היה מקורב מאוד למלך, ואף ייעץ לו בחשאי בנושאים כלכליים. אולם הקשר ביניהם עלה על שרטון, וב-1746 החליט המלך לפטרו. יוהאן באומן הופקד על סיום הפרויקטים שלו, כולל אלה שבסנסוסי.
ב-1886 יצר הפסל קארל בגאס הצעיר פסל בדמותו של פון קנובלסדורף. הפסל הוצב בעבר באולם הכניסה של המוזיאון הישן בברלין.
עבודות

הרחבות בארמון ריינסברג
1743: האופרה של ברלין, עבודתו העיקרית בסגנון הקלאסי
1740–1742: אגף חדש בארמון שרלוטנבורג
1752–1744: שיקום של ארמון המלוכה בפוטסדאם והפיכתו לבית המגורים החורפי המשני של פרוסיה.
החל מ-1745: ארמון סנסוסי בפוטסדאם
ארמון זרבסט
פארקים בטירגארטן
ג'ון טושאק

ג'ון בנג'מין טושאק (באנגלית: John Benjamin Toshack, נולד ב-22 במרץ 1949 בקארדיף) הוא כדורגלן עבר ולשי ששיחק בעמדת החלוץ, וכיום מאמן כדורגל.
ככדורגלן, החל טושאק את דרכו בגיל צעיר בקארדיף סיטי, ממנה עבר לליברפול. בשבע העונות של טושאק בליברפול זכה עמה להצלחה גדולה, עם זכיות בגביע אירופה לאלופות, גביע אופ"א ובשלוש אליפויות אנגליה, בין היתר. בנוסף, ייצג טושאק את ויילס וכבש במדיה 13 שערים בארבעים הופעות.
המעבר אל מעבר לקווים החל עבור טושאק בהצלחה גדולה, כאשר ככדורגלן/מאמן סוונסי סיטי רשם הישג מרשים של העפלת שלוש ליגות בארבע עונות. משם המשיך לקריירת אימון ביניבשתית, במהלכה אימן בין היתר בספרד (כולל עונת אליפות עם ריאל מדריד), פורטוגל, צרפת, איטליה, טורקיה ואזרבייג'ן, וכן את הנבחרות הלאומיות של ויילס ושל מקדוניה.
קריירת משחק > נבחרת ויילס

טושאק החל את הקריירה הבינלאומית ב-26 במרץ 1969, ארבעה ימים לאחר יום הולדתו העשרים, כשעלה להופעת בכורה במדי נבחרת ויילס תחת המאמן דייוויד בואן, במשחק ידידות מול גרמניה המערבית, שהסתיים בשוויון 1-1. כשבועיים אחר כך, בהופעתו השנייה בנבחרת, כבש את שער הבכורה שלו במדיה כשהשווה זמנית מול גרמניה המזרחית בהפסד 2-1 במסגרת מוקדמות מונדיאל 1970.
טושאק רשם קריירת משחק בינלאומית בת קרוב ל-11 שנים, במהלכה לא הצליח לסייע לנבחרתו להעפיל לטורניר משמעותי. הוא סיים את דרכו בנבחרת עם 13 שערים בארבעים הופעות.
קריירת אימון > סוונסי סיטי (שחקן/מאמן)

בגיל 29 בלבד, וכאשר קריירת המשחק שלו בסיכון עקב ריבוי פציעות, עבר טושאק מליברפול לסוונסי סיטי, אז בליגה הרביעית, על תקן שחקן/מאמן. טושאק החל את דרכו בקבוצה ברגל ימין, ובשתי העונות הראשונות רשם שתי עליות ליגה רצופות. בעונתו השלישית בקבוצה הביא אותה למקום ה-12 בליגת המשנה, וכל זאת תוך כדי שהוא כובש 24 שערי ליגה ב-58 הופעות. החל מעונת 1980/1981, עונתה השנייה של סוונסי בליגת המשנה, התרכז טושאק באימון והוסיף מאז שש הופעות ליגה בלבד בארבע עונות. באותה העונה הוביל טושאק את סוונסי לעליית ליגה בפעם השלישית תוך ארבע עונות, הפעם לליגה הבכירה. ההערכות דיברו על ירידה מהירה של סוונסי המפתיעה בחזרה לליגת המשנה, אך קבוצתו של טושאק פתחה היטב עם ניצחון 5-1 על לידס יונייטד, שהמשיך במאבקי צמרת ואף ובכיבוש הפסגה בשלבים מסוימים של העונה, עד שסיימה את העונה במקום השישי. אלא שסוונסי לא הצליחה לשחזר את ההצלחה, ירדה לליגת המשנה עונה לאחר מכן, ורשמה ירידה שנייה ברציפות תחת טושאק בדרכה לליגה השלישית. בסך הכול הוביל טושאק את סוונסי במשך שבע עונות.
קריירת אימון > פורטוגל והמעבר לספרד ונבחרת ויילס

לקראת עונת 1984/1985, התמנה טושאק לתפקיד מאמן ספורטינג ליסבון מליגת העל הפורטוגלית. טושאק הגיע לקבוצה לאחר שתי עונות במקום השלישי, והוביל אותה לסגנות באותה העונה מתחת לפורטו האלופה, על אף שרשם עם קבוצתו שני הפסדי ליגה בלבד. הדחה מוקדמת מהגביע והגחה בסיבוב השני של גביע אופ"א בדו-קרב בעיטות עונשין מול דינמו מינסק, הביאו לסיום דרכו של המאמן לאחר עונה אחת בלבד.
התחנה המשמעותית והמוצלחת יותר של טושאק בקריירת האימון הייתה בספרד, אליה הגיע לראשונה לקראת עונת 1985/1986, אז מונה לתפקיד מאמן ריאל סוסיאדד. עונה אחר כך כבר רשם הפתעה גדולה וזכה בתואר ראשון בספרד כמאמן, גביע המלך הספרדי. סוסיאדד, שסיימה את העונה במקום השמיני, זכתה בתואר לאחר שגברה בפנדלים על אתלטיקו מדריד לאחר שוויון 2-2 בתום ההארכה. עונה אחר כך שוב הוביל את סוסיאדד להצלחה, כשקבוצתו סיימה כסגנית האלופה, מתחת לריאל מדריד, מה שזיכה אותו בפרס דון בלון למאמן העונה.
לקראת עונת 1989/1990 החליף טושאק את לאו ביינהאקר והתמנה לתפקיד מאמן מועדון הפאר, ריאל מדריד. טושאק הוביל את ריאל לזכייה באליפות ספרד תוך שקבוצתו שוברת את שיא כיבוש השערים לעונה דאז, ומציבה אותו על 107 שערים. בזכות ההישג, זכה טושאק בפעם השנייה ברציפות בפרס דון בלון. עם זאת, בשאר המסגרות נחלה ריאל אכזבות, כאשר העפילה לגמר הגביע אך הפסידה 2-0 לברצלונה של יוהאן קרויף, ובגביע אירופה לאלופות הודחה כבר בסיבוב השני על ידי הזוכה בתואר בתום העונה, מילאן. טושאק פתח את העונה הבאה בריאל, אך הוחלף באלפרדו די סטפאנו כבר לאחר 11 מחזורים, לאחר הפסד חוץ, 2-1 מול ולנסיה, ולא שב לאמן עוד באותה העונה.
טושאק שב לקדנציה שנייה בסוסיאדד בעונת 1991/1992. הוא הוביל את הקבוצה למקום החמישי באותה העונה, ובשתי העונות הבאות, על אף ההתרחקות מהצמרת, הוביל טושאק את סוסיאדד למקום נוח במרכז הטבלה. טושאק פתח עונה רביעית לקדנציה בעונת 1994/1995 עם ניצחון חוץ בליגה, אך אחריו הגיעו ארבעה הפסדים רצופים. סוסיאדד עצרה את המפולת עם ארבעה משחקים ללא הפסד, בהם ניצחון ושלוש תוצאות תיקו, אך מאז רשמה שני הפסדים נוספים, בהם ההפסד 3-2 לסלטה ויגו במחזור ה-11 שחרץ את גורלו של טושאק.
בהמשך אותה עונה התמנה לתפקיד מאמן נבחרת ויילס. טושאק, כדורגלן הנבחרת עם ארבעים הופעות בעברו, סיים את הקדנציה כעבור 41 ימים ומשחק אחד בלבד, בו נכנעה ויילס בבית 3-1 לנורווגיה במשחק ידידות. בסיום המשחק, הודיע טושאק על התפטרותו המפתיעה.
טושאק שב לספרד, ולקראת עונת 1995/1996 התמנה לתפקיד מאמן דפורטיבו לה קורוניה, הקבוצה הספרדית השלישית בקריירת האימון שלו. כבר בתחילת דרכו הוביל את לה קורוניה לזכייה מרשימה בסופר קאפ הספרדי, לאחר ניצחון כפול (3-0 בבית, 2-1 בחוץ) על ריאל מדריד. עם זאת, התקשתה הקבוצה לשחזר את הישגי העונה הקודמת תחת ארסניו איגלסיאס (גביע וסגנות), והסתפקה במקום התשיעי בטבלה. טושאק פתח עונה נוספת עם הקבוצה, אך בפברואר 1997 פוטר מתפקידו לאחר שבעה מחזורי ליגה ללא ניצחון.
קריירת אימון > נדידה באירופה

לאחר 13 שנים בהן אימן בספרד (במקביל לקדנציה קצרה בנבחרת), התמנה טושאק לקראת עונת 1997/1998 לתפקיד מאמן בשיקטש הטורקית. קבוצתו של טושאק כשלה בליגה הטורקית כשסיימה במקום השישי, המקום הנמוך ביותר שלה מזה 18 שנים. עם זאת, הצליחה הקבוצה לזכות בגביע הטורקי, עם ניצחון בפנדלים על גלאטסראיי. בשיקטש גברה על גלאטסראיי 2-1 גם בסופר קאפ הטורקי בפתיחת העונה הבאה, ורשמה שיפור בהופעותיה בליגה, אלא שבפברואר 1999 בחר טושאק לעזוב את הקבוצה כדי לשוב לקדנציה שנייה בריאל מדריד.
טושאק שב לקבוצת הפאר מספרד בעקבות פיטוריו של חוס הידינק. הוא פתח את הופעותיו בליגה עם הפסד 3-2 לריאל בטיס, ונכשל עם הקבוצה גם בליגת האלופות, שם הודחה קבוצתו בידי דינמו קייב. את העונה סיימה ריאל כסגנית האלופה וללא תואר נוסף תחת טושאק. לאחר שריאל פתחה את עונת 1999/2000 תחת טושאק עם שלושה ניצחונות בלבד ב-11 מחזורי הפתיחה, מונה ויסנטה דל בוסקה לתפקיד המאמן על חשבונו של טושאק.
בשלהי שנת 2000 שימש טושאק לתקופה של כחודש וחצי כמאמן קבוצת סנט אטיין הצרפתית, בעונה שנחשבה לכישלון גדול עבור המועדון, שירד בסופו לליגת המשנה. על אף שאימן אותה ב-11 משחקי ליגה בלבד, השיגה הקבוצה חמישה ניצחונות במשחקים אלו מתוך שמונה בכל העונה כולה.
כשבועיים לאחר שעזב את סנט אטיין, חזר טושאק לקדנציה שלישית בריאל סוסיאדד. הוא היה למאמן השלישי והאחרון של הקבוצה באותה עונה, שהחלה תחת חבייר קלמנטה, והסתיימה במקום ה-13 בטבלה. טושאק פתח את עונת 2001/2002 כמאמן הקבוצה, אך בשלהי העונה סיים את דרכו במועדון.
טושאק המשיך להחליף קבוצות בקצב גבוה, ובמהלך עונת 2002/2003 אימן לתקופה קצרה את קטניה מהליגה השלישית באיטליה. במהלכה של עונת 2003/2004 שב לספרד כמאמן ריאל מורסיה, אך לא הצליח להשאיר את הקבוצה בליגה הבכירה והיא נשרה בתום העונה מהמקום האחרון לליגת המשנה.
קריירת אימון > קריירת אימון בינלאומית

בנובמבר 2004, ועל אף הקדנציה הראשונה והכושלת כעשר שנים קודם לכן, החליף טושאק את מארק יוז בתפקיד מאמן נבחרת ויילס. בתקופתו בנבחרת התקשתה ויילס במאבקים בטורנירי המוקדמות בהם השתתפה. היא סיימה חמישית בבית במוקדמות מונדיאל 2006, ובאותו המקום במוקדמות יורו 2008. ויילס של טושאק סיימה רביעית בבית במוקדמות מונדיאל 2010, אך כמו בטורנירים הקודמים, לא היוותה כלל איום על שני המקומות הראשונים בבית. טושאק סיים את דרכו בנבחרת בשלהי 2010, לאחר שש שנים בתפקיד, בעקבות ההפסד 1-0 למונטנגרו במשחק הראשון של מוקדמות יורו 2012.
ב-7 באוגוסט 2011, לאחר קרוב לשנה מחוץ למגרשים, שב טושאק לאימון בינלאומי כשהתמנה לתפקיד מאמן מקדוניה. טושאק הוביל את הנבחרת בשמונה משחקים, מתוכם ארבעה משחקי ידידות וארבעה משחקים במוקדמות יורו 2012. את הניצחון היחיד שלו כמאמן מקדוניה השיג מול אנדורה במסגרת המוקדמות. ב-13 באוגוסט 2012, שנה לאחר מינויו, פוטר מתפקידו בעקבות אי הסכמתו להעתיק את מגוריו למדינה.
קריירת אימון > אזרבייג'ן ומרוקו

ב-8 במרץ 2013, כתשע שנים לאחר שאימן קבוצה בפעם האחרונה, התמנה טושאק לתפקיד מאמן חזר לנצ'ראן מליגת העל האזרית. טושאק הגיע לקבוצה כשזו שיחקה בפלייאוף התחתון, וסיים עמה את העונה במקום השמיני. במקביל, העפיל עמה לגמר הגביע האזרי, שם הפסידה הקבוצה 5-3 בפנדלים לנפטצ'י באקו, שהשלימה דאבל.
עם פתיחת עונת 2013/2014, הוביל טושאק את קבוצתו לזכייה בסופר קאפ האזרי, עם ניצחון 2-1 על נפטצ'י באקו. בהמשך התקשה טושאק לייצב את הקבוצה, ובין היתר ספג עם קבוצתו תבוסת 8-0 למכבי חיפה במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. ב-22 בנובמבר 2013, שמונה חודשים וחצי לאחר מינויו, התפטר מתפקידו, לאחר שקבוצתו צברה 14 נקודות ב-14 משחקים, והתייצבה במקום השמיני.
ב-20 ביוני 2014 התמנה טושאק לתפקיד מאמן וידאד קזבלנקה מליגת העל המרוקאית. כבר בעונת הבכורה שלו במועדון זכה טושאק עם וידאד באליפות מרוקו. עונה אחר כך סיימה וידאד כסגנית האלופה. ב-16 בספטמבר 2016, בעקבות הכישלון בחצי גמר ליגת האלופות האפריקאית לשנת 2016 והתבוסה 4-0 לקבוצה המצרית א-זמאלכ, פוטר טושאק מתפקידו.
תארים > תארים כשחקן

הגביע הוולשי (3): 1966/1967, 1967/1968, 1968/1969
גביע אירופה לאלופות: 1976/1977
גביע אופ"א (2): 1972/1973, 1975/1976
אליפות אנגליה (3): 1972/1973, 1975/1976, 1976/1977
הגביע האנגלי: 1973/1974
הסופר קאפ האירופי: 1977
מגן הצדקה: 1976
תארים > תארים כשחקן/מאמן

הגביע הוולשי (3): 1980/1981, 1981/1982, 1982/1983
תארים > תארים כמאמן

גביע המלך הספרדי: 1986/1987
אליפות ספרד: 1989/1990
הסופר קאפ הספרדי: 1995
הגביע הטורקי: 1997/1998
הסופר קאפ הטורקי: 1998
הסופר קאפ האזרי: 2013
אליפות מרוקו: 2014/2015
פרס דון בלון למאמן העונה בספרד (2): 1989, 1990
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1965/1966 | קארדיף סיטי | אנגליההליגה האנגלית השנייה | 8 | 6 |
| 1966/1967 | קארדיף סיטי | אנגליההליגה האנגלית השנייה | 22 | 10 |
| 1967/1968 | קארדיף סיטי | אנגליההליגה האנגלית השנייה | 35 | 12 |
| 1968/1969 | קארדיף סיטי | אנגליההליגה האנגלית השנייה | 41 | 22 |
| 1969/1970 | קארדיף סיטי | אנגליההליגה האנגלית השנייה | 40 | 17 |
| 1970/1971 | קארדיף סיטי | אנגליההליגה האנגלית השנייה | 18 | 6 |
| 1970/1971 | ליברפול | אנגליההליגה האנגלית הראשונה | 21 | 5 |
| 1971/1972 | ליברפול | אנגליההליגה האנגלית הראשונה | 29 | 13 |
| 1972/1973 | ליברפול | אנגליההליגה האנגלית הראשונה | 22 | 13 |
| 1973/1974 | ליברפול | אנגליההליגה האנגלית הראשונה | 19 | 5 |
| 1974/1975 | ליברפול | אנגליההליגה האנגלית הראשונה | 21 | 12 |
| 1975/1976 | ליברפול | אנגליההליגה האנגלית הראשונה | 35 | 16 |
| 1976/1977 | ליברפול | אנגליההליגה האנגלית הראשונה | 22 | 10 |
| 1977/1978 | ליברפול | אנגליההליגה האנגלית הראשונה | 3 | 0 |
| 1977/1978 | סוונסי סיטי | אנגליההליגה האנגלית הרביעית | 13 | 6 |
| 1978/1979 | סוונסי סיטי | אנגליההליגה האנגלית השלישית | 29 | 13 |
| 1979/1980 | סוונסי סיטי | אנגליההליגה האנגלית השנייה | 16 | 5 |
| 1980/1981 | סוונסי סיטי | אנגליההליגה האנגלית השנייה | 3 | 0 |
| 1981/1982 | סוונסי סיטי | אנגליההליגה האנגלית הראשונה | 0 | 0 |
| 1982/1983 | סוונסי סיטי | אנגליההליגה האנגלית הראשונה | 0 | 0 |
| 1983/1984 | סוונסי סיטי | אנגליההליגה האנגלית השנייה | 3 | 1 |
| סך הכל קריירה | סך הכל קריירה | סך הכל קריירה | 400 | 172 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת ויילס> שנה | נבחרת ויילס> הופעות | נבחרת ויילס> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1969 | 8 | 2 |
1970: 0
| 1971 | 5 | 2 |
| 1972 | 2 | 0 |
| 1973 | 4 | 1 |
| 1974 | 3 | 2 |
| 1975 | 4 | 3 |
| 1976 | 4 | 0 |
| 1977 | 4 | 0 |
1978: 0
| 1979 | 6 | 3 |
| סה"כ | 40 | 13 |
הערות שוליים

↑  ג'ון טושאק פוטר מריאל סוסיאדד, באתר וואלה, 12 במרץ 2002
↑  ג'ון טושאק התפטר מנבחרת ווילס, באתר וואלה, 9 בספטמבר 2010
↑  תבוסה הרסנית: אוהד מת ביציע, טושאק עזב, באתר ערוץ הספורט, 26 ביולי 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 2422 099X  LCCN: n77000602  VIAF: 13558025   WorldCat (עם VIAF): 13558025
ברטרם רמזי

| --- | --- |
ברטרם רמזי
ברטרם רמזי
 לידה:  20 בינואר 1883 לונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת בריטניה
 נהרג:  2 בינואר 1945 (בגיל 61) העיירה Toussus-le-Noble, צרפת צרפת
 מקום קבורה:  Commonwealth section of Saint-Germain-en-Laye New Communal Cemetery 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  הקולג' המלכותי ללימודי הגנה  Colchester Royal Grammar School 
 בן או בת זוג:  Helen Margaret Menzies (26 בפברואר 1929–?) 
 צאצאים:  Charles Alexander Ramsay, David Francis Ramsay 
 השתייכות:  הצי המלכותי הצי המלכותי הבריטי
 תקופת הפעילות:  1898–1945 (כ־47 שנים)
 דרגה:  אדמירל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה הפשיטה על אוסטנד  הפשיטה על זבריחה  מלחמת העולם השנייה מבצע דינמו  מבצע קרברוס  מבצע לפיד  הפלישה לסיציליה  הפלישה לנורמנדי
 עיטורים
  מסדר האמבט   מסדר האימפריה הבריטית (אביר מפקד)   לגיון ההצטיינות (ארצות הברית)    לגיון הכבוד (צרפת)     המסדר הוויקטוריאני המלכותי (אביר הצלב הגדול)    צלב השירות המצוין (ארצות הברית)
 
פסל של אדמירל רמזי משקיף על החוף ליד טירת דובר
ברטרם רמזי (באנגלית: Sir Bertram Home Ramsay;‏ 20 בינואר 1883 – 2 בינואר 1945) היה אדמירל בצי המלכותי הבריטי שנודע בעיקר בפיקודו על פינוי החיילים הבריטים והצרפתים מדנקרק (מבצע דינמו) במלחמת העולם השנייה. הצטיין בעיקר בלוחמה אמפיבית.
קריירה מוקדמת

רמזי הצטרף לצי המלכותי כצוער במכללת הצי המלכותי בדרטמות' ושירת על מספר ספינות ביניהן הדרדנוט. בשנים 1913–1914 השתלם במכללת הצי המלכותי בפורטסמות'.
מלחמת העולם הראשונה ואחריה

במלחמת העולם הראשונה השתתף בפשיטה על אוסטנד וזבריחה בבלגיה ששימשו נמלים לצוללות. לאחר המלחמה התקדם בדרגות ומילא תפקידים שונים בצי הבריטי. בגלל חילוקי דעות פרש ב-1938.
מלחמת העולם השנייה

רמזי חזר לשירות ב-24 באוגוסט 1939, הועלה לדרגת תת אדמירל ומונה למפקד אזור דובר. בתפקידו היה קשור ישירות לאדמירליות והיה ממונה על הגנת החוף, פיקוח על תעבורת כלי שיט צבאיים ומניעת כניסת צוללות למצר דובר.
מלחמת העולם השנייה > מבצע דינמו

לקראת ה-20 במאי 1940 נסוגו כ-350,000 חיילים בריטים וצרפתים לעבר נמל דנקירק ועמדו ליפול בשבי. ב-22 במאי 1940 הזמין צ'רצ'יל את רמזי והטיל עליו את הפיקוד על פינויים. רמזי גייס ספינות מכל הבא ליד. מבצע הפינוי החל ב-26 במאי 1940 והסתיים ב-4 ביוני 1940. פונו כ-338,000 חיילים - 218,000 בריטים ו-120,000 צרפתים. רמזי נקרא לדווח על המבצע למלך ג'ורג' השישי ועוטר באביר מפקד של מסדר האמבט.
מלחמת העולם השנייה > מבצע קרברוס

לאחר הפינוי נשאר רמזי כמפקד אזור דובר במשך כשנתיים. לאור החשש מפלישה לאזור השקיעו הבריטים במקום משאבים. אמנם היטלר החליט לבטל את הפלישה בעקבות כישלונו בקרב על בריטניה אבל זה לא היה ידוע לבריטים.
ב-11 בפברואר 1942 מונה רמזי למפקד מבצע קרברוס שנועד למנוע מצי גרמני שמנה 3 סיירות וספינות נוספות, לעבור בתעלת למאנש ומצר דובר בדרכן מנמל ברסט לוילהלמסהאפן. המבצע נכשל, הכוח הימי של רמזי לא הצליח לעצור את הספינות הגרמניות.
מלחמת העולם השנייה > מבצע לפיד

ב-29 באפריל 1942 הועבר רמזי לזירת הים התיכון כסגנו של מפקד שייטת הים התיכון אדמירל אנדרו קנינגהם. הוא היה נציג הצי הבריטי במפקדתו של דווייט אייזנהאואר הפלישה המיועדת לאירופה נדחתה ובמקומה הוחלט על נחיתה בחופי צפון אפריקה. רמזי תכנן את מבצע הנחיתה תחת פיקודו של אדמירל אנדרו קנינגהם.
מלחמת העולם השנייה > הפלישה לסיציליה (מבצע האסקי)

רמזי מונה למפקד כוח המשימה המזרחי במבצע האמפיבי של נחיתת כוחות הברית בחופי סיציליה תחת פיקודו של ברנרד מונטגומרי ב-יולי 1943.
מלחמת העולם השנייה > הנחיתה בנורמדי (מבצע נפטון)

ב-24 באפריל 1944 הועלה לדרגת אדמירל. הוא היה ממונה על המבצע האמפיבי במהלך הנחיתה בנורמנדי שכונה "מבצע נפטון".
מותו

ב-2 בינואר 1945 המריא רמזי עם עוד מספר קצינים משדה התעופה ליד העיירה Toussus-le-Noble ליד פריז בדרך לפגישה עם ברנרד מונטגומרי בבריסל. המטוס התרסק בהמראה וכל נוסעיו נספו. הוא נקבר בבית קברות Saint-Germain-en-Laye בקרבת מקום התאונה. ב-מאי 1995 הוקמה שם אנדרטת זיכרון לברטרם רמזי ולשאר הנספים. ב-נובמבר 2000 הועמד פסל שלו ליד טירת דובר לא רחוק מהמקום בו תכנן את הפינוי מדנקרק.
גוד ביי, אמריקה (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  סאריק אנדראסיאן
 הופק בידי:  ארמן אנאניקיאן גוונד אנדראסיאן סאריק אנדראסיאן
 תסריט:  אלכסיי גראביצקי סרגיי וולקוב בוריס ג'ומירטקוב
 עריכה:  יאנה וסלובה גולנארה שחמילובה
 שחקנים ראשיים:  דמיטרי נאגייב
 מוזיקה:  מארק דורבסקי
 צילום:  עבדל כרים בלקאסמי
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 חברת הפקה:  Bolshoe Kino
 חברה מפיצה:  Karoprokat
 הקרנת בכורה:  8 באוקטובר 2020
 שפת הסרט:  רוסית אנגלית
 סוגה:  דרמה קומית
 הכנסות:  53,805,667 רובל רוסי
 דף הסרט ב־IMDb
גוד ביי, אמריקה (ברוסית: Гудбай, Америка) הוא סרט דרמה קומית רוסי משנת 2020 בבימויו של סאריק אנדראסיאן ובכיכובם של דמיטרי נאגייב, ולדימיר יאגליץ', ליאנקה גרו ואחרים. הקרנת הבכורה של הסרט תוכננה ל-22 באפריל 2020, אך בעקבות התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה, תאריך ההקרנה הוזז ל-8 באוקטובר אותה שנה
זהו שיתוף הפעולה השני בין הבמאי סאריק אנדראסיאן לשחקן דמיטרי נאגייב, אחרי בלתי נסלח.
עלילה

עלילת הסרט מורכבת מסיפורים שונים המגוללים את סיפורם של מהגרים רוסים בארצות הברית.
ויקטור סרגייביץ' נוסע לארצות הברית לבקר את בתו ובאימה מגלה כי נכדו פול, אף שהוא מדבר רוסית, אינו מבין דברים פשוטים המוכרים ומובנים לכל נער ברוסיה. ארמן חסר העליזות מנסה להשיג דריסת רגל בארצות הברית, ובהדרגה מבין את כל התענוגות של נישואים פיקטיביים.
עבור יוליה, שהתמקמה זה מכבר בארצות הברית, בעיה בלתי צפויה היא חוסר היכולת למצוא געפילטע פיש שהוכן נכון.
לפני זמן לא רב עבר איגור לאמריקה בכל דרך אפשרית בניסיון להכחיש את עברו הרוסי וכינה את עצמו ג'ייסון. נראה שאנשים שונים לחלוטין עם בעיות שונות לחלוטין, אבל ההרפתקן גאורגי המסוגל לפתור כל בעיה מוכיח שזה לא כך נכון, כל הגיבורים סובלים ממחלה אחת - הם מנסים לשכוח מהשורשים שלהם, מחמיצים את האמת הפשוטה: אתה יכול לעזוב את רוסיה, אבל אתה לא יכול להפסיק להיות רוסי.
צוות השחקנים

יורי סטויאנוב - ויקטור סרגייביץ'
דמיטרי נאגייב - גריגורי / ג'ורג'
ליאנקה גרו - סמנתה, רעייתו של ארמן
ולדימיר יאגליץ' - איגור נוביקוב / ג'ייסון נורמן
יליזבטה מוריאק - יוליה
נדז'דה מיכאלקובה - אירינה
גרנט טוחטיאן - ארמן
אירינה טמיצ'בה - אליסה
מיקאל ארמיאן - ניק
דוברומיר משוקוב - פאבל / פול
יליזבטה ואליושקינה- אמה של יוליה
אולגה טומאיקינה- רוזה
יקטרינה ואסילייבה - סבתה של יוליה
סמיון סטרוגאצ'וב- סולומון
סמיון טרסקונוב - ליובה
הפקה

צילומי הסדרה נערכו במהלך שנת 2019 כשהשחקנים הוטסו ללוס אנג'לס, בה נערכו הצילומים ונכללו גם אתרי צילום בטרמינל טום בראדלי בנמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס, במרכז העסקים הראשי ובשכונת מגורים בה צולמו חלק נכבד מהסצנות.
הערות שוליים

↑  "גוד ביי, אמריקה", קרן הקולנוע הרוסי
↑  גוד ביי, אמריקה במסד הנתונים הקולנועי IMDb
↑  Вышел трейлер фильма «Гудбай, Америка!» с Дмитрием Нагиевым
↑  Гудбай, Америка — Трейлер (2020)
↑  «Запрусь с друзьями в квартире и начну снимать фильм», איזבסטיה
↑  Goodbye, America
↑  Самый жизнерадостный фильм сезона: «ГУДБАЙ, АМЕРИКА» с Дмитрием Нагиевым
גוד'מונדור קמבן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 ביוני 1888 אאולפטאנס, איסלנד 
 פטירה:  5 במאי 1945 (בגיל 56) קופנהגן, דנמרק 
 מדינה:  איסלנד 
 מקום קבורה:  Fossvogur up cemetery 
 שפות היצירה:  דנית, איסלנדית 
 
גוּדְ'מוּנְדוּר קַמְבַּן (באיסלנדית: Guðmundur Kamban‏; 8 ביוני 1888 – 5 במאי 1945) היה מחזאי וסופר איסלנדי.