stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית חיים
ייחודו

ייחודו נובע מכמה סיבות:
בבית קברות יהודי טיפוסי כתובות המצבה הן בעברית (גם אם חברי הקהילה אינם שולטים בשפה) ובמקרים מסוימים מוסיפים את שם הנפטר בלועזית בצידה האחורי של המצבה. מאמצע המאה ה-19 מופיעים על הרבה מצבות בגרמניה והולנד ובעוד ארצות מצבות עם שתי שפות על גוף המצבה הקדמי. לעומת זאת, ב"בית חיים" מופיעות כתובות המצבה בשלוש שפות: עברית, הולנדית ופורטוגזית.
על המצבות חקוקות על חלק מהמצבות דמויות אדם ומלאכים.
על חלק מהמצבות חקוקים סמלי מוות אופייניים למסורת הנוצרית, כמו גולגולת ושתי עצמות מוצלבות. יוסף קפלן כתב ”יותר מכל מצבת זיכרון אחרת שהותירו אחריהם יהודי אמשטרדם, מלמד בית הקברות שבאודרקרק על השניות הרוחנית והתרבותית, שאפיינה אנשים מיוחדים אלה, אשר גם לאחר חזרתם ליהדות לא נפרדו מהערכים  והמושגים, שאימצו לעצמם בימי חייהם בספרד ובפורטוגל במסווה של נוצרים.”
ניתן לחלק את הסצנות המתוארות על גבי המצבות לארבע קטגוריות:
מצגות אלגוריות
אירוע ידוע שקרה לאחד מגיבורי המקרא, הנושא שם דומה לזה של הנפטר
אירוע שהתרחש בחייו של הנפטר (בדרך כלל מימיו האחרונים)
סצנה אופיינית למקצועו של הנפטר
עובדות אלה מצביעות על כך שחברי הקהילה הפורטוגלית-ספרדית הושפעו רבות משכניהם ההולנדים ולא פיגרו אחריהם בהוד ובפאר, לא בחייהם ולא במותם.
פרטי מצבות, בית הקברות באודרקרק
ציור "בית הקברות היהודי"

סמוך לשנת 1655 החל צייר הנופים ההולנדי הידוע יאקוב ואן רויסדאל (1628–1682) לצייר את בית הקברות באדורקרק בסדרת תמונות שכונו "בית הקברות היהודי". במרכז כל תמונה הוא הציב את קברו המפואר של ד"ר אליהו מונטאלטו, העשוי משיש בוהק ואת הקברים הסמוכים. ברקע הוא הוסיף חורבות כנסייה ישנה (זהו מובנו של השם "Ouderkerk") שמשתנה מציור לציור, וכן פלגי מים, אף שאינם קיימים בקרקע המישורית של בית הקברות. תמונה אחת מצויה במכון לאמנות בדטרויט (ראו העתק משמאל), תמונה שנייה מוצגת במוזיאון המטרופוליטני בוויטפילדס (Wheatfields) שבגרמניה, ותמונה נוספת במוזיאון לאמנות בפילדלפיה. בציור רואים בבירור, שהמצבה של מונטאלטו הוסרה ממקומה וכי הפיאה השמאלית-עליונה חסרה, מה שמעלה את הסברה שהשורה העליונה בכתובת המצבה הוסרה עוד לפני שוואן רויסדאל החל לצייר את סדרת תמונותיו.
אישים בולטים הטמונים בו

למעלה מ-27,500 איש קבורים ב"בית חיים" ובהם רבנים, פרנסים, בעלי מקצועות חופשיים ואחרים, שהיו מעורים הן בחברה היהודית והן בחברה ההולנדית האזרחית. להלן מספר דמויות:
רבי מנשה בן ישראל, מנהיג קהילת יהודי אמסטרדם.
ד"ר אליהו מונטאלטו, רופאם של מארי דה מדיצ'י ולואי השלושה עשר מלכי צרפת.
הרב שמואל פלאג'י ( Samuel Pallache), דיפלומט מרוקאי ופיראט יהודי.
הוריו של הפילוסוף ברוך שפינוזה.
שמואל צרפתי (Samuel Sarphati), מתכנן העיר אמסטרדם במאה ה-19.
אפרים בואנו (Ephraim Bueno), רופא וחוקר מפורסם באמסטרדם.
שאול לוי מורטירה, מרבניה המפורסמים של אמסטרדם, אב בית הדין שגזר חרם על שפינוזה ב-1656.
יוסף מנדס דה-קוסטא, פסל ואמן הולנדי.
לקריאה נוספת

L. Alvarez Vega, The Beth Haim of Ouderkerk aan de Amstel, 1994
Pieterse, W. C. (ed.), Livro de Bet Haim do Kahal Kados de Bet Yahacob (Original text *),
Assen: Van Gorcum & Comp. N.V, 1970
הערות שוליים

↑  מלבד "בית חיים" יש לעדה בית קברות נוסף במידלבורח (Middelburg).
↑  א' למל, תגלית בהולנד: בעקבות החום הכבד נחשפו מצבות עתיקות בבית הקברות היהודי, באתר רוטר.נט, 13.8.2018 (לפי "המבשר" מאותו תאריך).
↑  אין הכוונה למצבה של הרב שמואל פלאג'י, שהיה פיראט, שקבור שם ויש במצבתו סימן המזהה אותו כפיראט, שעון חול או גזע עץ שנגדע
↑  יוסף קפלן, הפזורה הספרדית המערבית, תל אביב: משרד הביטחון,1994, עמ' 57.
↑  ראו http://www.nytimes.com/2005/10/28/arts/design/28ruis.html.
↑  ראו את הנוסח המלא של כתובת המצבה בערך אליהו מונטאלטו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011046469705171  LCCN: no2006066350  VIAF: 157474413   WorldCat (עם VIAF): 157474413 
תרשים האתר. הכיתוב: בית הקברות הפורטוגלי-עברי: בית חיים (בהולנדית)
ציור "בית הקברות היהודי", שמן על קנבס, 1655–1660, ‏
141x182.9 ס"מ, יאקוב ואן רויסדאל
קברו של ר' מנשה בן ישראל - שופץ על ידי הקהילה היהודית באנגליה, בית הקברות באודרקרק
תל בית ירח

| --- | --- |

תל בית ירח: היפוקאוסט (אנ') – בית הקמין. בתוכו טורי אומנות־לבנים אשר חיממו את רצפת האולם.
 שמות נוספים:  "צינברי", "פילוטריה" ו"הכֶּרַךְּ"
 מידות
 אורך:  1.2 ק"מ
 רוחב:  380 מטר
 גובה מעל פני הים:  כ-200 מטר מתחת לפני הים
 היסטוריה
 תרבויות:  התרבות הכנענית
 תקופות:  התקופה הכלקוליתית ברונזה קדומה תקופת הברונזה המאוחרת תקופת הברזל התקופה ההלניסטית התקופה הערבית הקדומה התקופה הצלבנית
 ננטש:  התקופה הצלבנית
 סוג:  תל
 אתר ארכאולוגי
 חפירות:  1945–1946 1949–1950 שנות ה-80 של המאה ה-20 2014
 ארכאולוגים:  בנימין מזר, מיכאל אבי יונה, משה שטקליס, עמנואל דונייבסקי, פסח בר אדון
 מצב:  הרוס
 גישה לציבור:  לא
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°43′05″N 35°34′19″E﻿ / ﻿32.717958°N 35.571864°E﻿ / 32.717958; 35.571864
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) תל בית ירח(למפת הגליל העליון רגילה) תל בית ירח(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל בית ירח(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל בית ירח
 
תל בית ירח הוא תל ארכאולוגי וגן לאומי לחופה הדרום מערבי של הכנרת, בסמוך למוצא הירדן מהכנרת, המזוהה עם היישובים הקדומים בית ירח וצינברי - שתי עיירות יהודיות סמוכות זו לזו, הנזכרות רבות בכתבי חז"ל ובמקורות נוספים מן התקופה הרומית.
בתל ממצאים מתקופות רבות, החל מן התקופה הכלכוליתית ועד התקופה הצלבנית, וכן שרידי בית כנסת מתקופת התלמוד ושרידי כנסייה ביזנטית.
גאוגרפיה

גובהו של התל 15 מטרים מעל פני הכנרת, אורכו כ-1.2 ק"מ ורוחבו 380 מטרים. צורת התל משולשת כשבסיסו בדרום וקצהו בצפון.
כיום זורם נהר הירדן מדרום לתל, אך בעת העתיקה זרם הנהר מצפון וממערב לתל. במאה ה-19, בשנים גשומות, זרם הירדן משני נתיביו, והתל הפך למעשה לאי. לא ברור מתי שינה הירדן את נתיבו ועבר לנתיב הדרומי. ככל הנראה קרה הדבר בסוף התקופה הביזנטית (יש חוקרים הסבורים כי שינוי הנתיב הוא מעשה ידי בוני ארמונות בית אומיה).
שמות התל

שמות התל הם "בית ירח", "צינברי", "פילוטריה" ו"הכֶּרַךְּ" (אלכרכ). מקור שמה של העיר בתקופה הכנענית, והיא, בדומה ליריחו, קרויה על שם אל הירח שהיה אל העיר.
מקור השם "צינברי" או "סינברי" ככל הנראה בשמו של האל הכנעני סין.
זיהוי נוסף שהוצע לתל הוא עם העיר "פילוטריה", שנוסדה בתקופה ההלניסטית, על ידי המלך תלמי השני, שקרא לה על שם אחותו, הנסיכה התלמית פילוטרה.
עיר זו, שישבה דרומה לכנרת, נזכרת לראשונה בקשר לפעולותיו הצבאיות של אנטיוכוס השלישי, שהשתלט עליה בשנת 218 לפנה"ס. בתקופה ההלניסטית היא הייתה עיר חשובה באזור. היא נזכרת שוב בימי אלכסנדר ינאי, בין הערים ההלניסטיות שכבש, ככל הנראה בעשור הראשון לשלטונו.
בתקופה הצלבנית, עקב עיוות השם "צינברי", נקראה העיר "סאנה בוריה" (Sane Boria), ועד המאה ה-19 נקרא האתר סין-א-נאברה.
בשירה של רחל המשוררת "כנרת" מוזכר המקום במילים: ”מַה יִּרְבּוּ פְּרָחִים בַּחֹרֶף עַל הַכֶּרַךְּ, דַּם הַכַּלָנִית וְכֶתֶם הַכַּרְכֹּם.”
היסטוריה > העת העתיקה

היישוב הראשון בתל מקורו בתקופה הכלכוליתית (כ-6,000 שנה לפני זמננו) - מתקופה זו התגלו בורות ששימשו לאחסון מזון ובישול. מתקופה מאוחרת יותר התגלו מבני טיט קטנים. לפני כ-5,000 שנה נוסדה העיר בית ירח שהייתה לעיר השנייה בגודלה בארץ (אחרי יריחו). מתקופה זו התגלו כלי חרס ייחודיים, וכן חומות העיר ורחובות מרוצפים שנסללו בה. חומות העיר נבנו מלבני טיט שיובשו בשמש, ועובי החומה הגיע לשמונה מטרים.
בתקופת הברונזה הקדומה גדלה העיר והתגלו בה כלי חרס ייחודיים המכונה על שם העיר "כלי בית ירח". מתקופה זו התגלה אסם ציבורי גדול ממדים. גודלו של האסם 30 על 40 מטרים, והיו בו רציפים שרוחבם 10 מטרים המקיפים בור מרוצף. סביב האסם התגלו יסודות של שמונה מגדלים עגולים שקוטר כל אחד מהם כ-8 מטרים (ייתכן שהיו שני מגדלים נוספים אולם לא נתגלו יסודותיהם). מגדלים אלה שימשו כאסמי תבואה, והם היו בנויים לבני טיט. אסם תבואה ציבורי זה היה יכול להכיל 1,500 טון גרעיני חיטה - כמות אשר יכלה להזין 6,000 אנשים במשך שנה שלמה.
מתקופת הברונזה הקדומה נותרו שרידיהן של שלש חומות, שלפחות אחת המשיכה לכיוונה של דגניה א', דבר המעיד על כך שהירדן לא זרם באפיקו הנוכחי לפני כ־5,000 שנה. מתחת לחומה התגלתה מנהרת סתרים שהוליכה לכיוון הכנרת. ייתכן שמדובר במנהרה להובלת מים או להבאת מים לתוך העיר, ואם כך הדבר, המדובר במפעל המים הקדום ביותר שהתגלה בארץ.
בסוף תקופת הברונזה הקדומה נעזבה העיר, ומתקופת הברונזה התיכונה התגלו רק בתים בודדים ובית קברות ייחודי.
היסטוריה > התקופה ההלניסטית־רומית

התל נותר נטוש במשך כ-1,000 שנה, עד התקופה ההלניסטית בה העיר שבה וגדלה. בעיר התגלו שרידי כלי חרס מיוון העתיקה - דבר המעיד על סחר רחב היקף. כמו כן התגלה בעיר מטמון של מטבעות שקלי כסף שמקורם במאה הרביעית לפני הספירה. בתקופה זו נבנתה סביב העיר חומה שאורכה היה יותר מ-1,600 מטרים, גובהה ארבעה מטרים, ורוחבה 6–7 מטרים. בחומה היו מגדלים מרובעים ועגולים לסירוגין, וכן היה בה מעבר סתרים סודי שאיפשר יציאה מן העיר מבלי להתגלות.
פוליביוס בספרו "ההיסטוריוֹת" מספר שאנטיוכוס התקדם עם צבאו אל בית ירח: "בית ירח שוכנת על חוף האגם, אשר הנהר ירדן זורם לתוכו ויוצא שוב ממנו אל עמק בית שאן"
בתקופת המרד הגדול, בשנת 67 לספירה, לאחר כיבוש העיר יודפת חנה בעיר הצבא הרומי בדרכו לגולן:
ומשם יצא אפסיאנוס צפונה בראש שלושה לגיונות וחנה במרחק שלושים פרסה מטבריה במקום נראה היטב לעיני המורדים שמו סינבריס.
בצינברי הייתה מפקדת הרומאים והחיילים עצמם חנו סביב דרום הכנרת. מטרתו של אספסיאנוס הייתה לשבור את המורל של המורדים שראו מהגולן (מגמלא) את 18,000 החיילים החונים סביב הכנרת.
בתקופה הרומית נבנו בעיר בית מרחץ גדול, בית כנסת ומצודה, ובתקופה הביזנטית נבנתה בעיר כנסייה גדולה. בית המרחץ המפואר, שהיה "מרכז הקהילה" כלל אולם מים קרים (פריג'ידריום) שגודלו 11 על 10 מטרים, שהיה מצופה שיש לבן, ותקרתו צופתה פסיפס מוזהב, חדר חם (קלדריום) וחדר פושר (טפידריום) שהיו מדרום וממזרח לאולם המים הקרים, בהתאמה. החדר החם והחדר הפושר נבנו על עמודים ותחת העמודים הוזרם אוויר חם שחימם את החדרים.
בתקופה הביזנטית נבנתה גם אמת מים שהזרימה מים לעיר מנחל יבנאל. אורך האמה כ־16 ק"מ.
המצודה שנבנתה בתקופה הרומית הייתה מבנה ריבועי שמידותיו 60 על 60 מטרים, והיא הייתה בנויה אבני גוויל מסותתות. מגדלים נבנו בכל פינה של המצודה. בתוך המצודה התגלה עמוד ועליו חרוטים מנורה עם שבעה קנים, לולב, אתרוג ומחתה - כנראה מקורו של העמוד במבנה קדום יותר.
בית הכנסת העירוני היה מבנה גדול שאורכו 37 מטרים ורוחבו 22 מטרים, והיה מחולק על ידי שתי שורות עמודים לאולם מרכזי ושני אולמות צדדיים (סיטראות). בקיר הדרומי, הפונה לירושלים, היה אפסיס ששימש כהיכל. בית הכנסת היה מרוצף פסיפס צבעוני המתאר צמחים ובעלי חיים. בקרבת בית הכנסת התגלו שרידי בית מדרש. העיר "צינברי" נזכרת רבות במקורות חז"ל בני התקופה, בעיקר בתלמוד הירושלמי ובמדרשים, הן בשל סמיכותה למוצא הירדן והן בשל האמורא בן המקום רבי לוי צנבריא.
הכנסייה שנבנתה באתר בתקופה הביזנטית הייתה בצורת בזיליקה ורצפתה הייתה מקושטת בפסיפס. הכנסייה הורחבה מספר פעמים, ופסיפס שנוסף בהרחבה האחרונה מתארך אותה לשנת 529. הכנסייה נהרסה במאה השביעית, לאחר הכיבוש הערבי.
היסטוריה > התקופה הערבית הקדומה והתקופה הצלבנית

בתקופה הערבית הקדומה התגוררו בעיר בחודשי החורף הח'ליפים של בית אומיה. ארמון החורף של הח'ליפים נבנה על שרידי הכנסייה הביזנטית.
בשנת 1113 נערך בקרבת העיר קרב בין הצלבנים לבין המוסלמים, ולפני קרב קרני חיטין חנה צבאו של צלאח א-דין בצינברי.
לאחר הכיבוש הצלבני ננטשה העיר ולא נבנתה מחדש.
היסטוריה > המאה ה-20

בשנת 1905 נקנו אדמות התל על ידי חיים מרגליות קלווריסקי בתיווכו של יהושע חנקין, ומאוחר יותר נמכר התל ונרכש על ידי התנועה הציונית. ארתור רופין רצה להגשים את חזונו של בנימין זאב הרצל, המתאר בספרו אלטנוילנד את "טבריה החדשה" - עיר נופש שתיבנה מדרום לכנרת. רופין תכנן הקמת עיר גנים יהודית שתיבנה על "חצי האי כרך", ואף שלח תוכניות אלה לאירופה שם הן זכו לתהודה רבה. בספרו של ג'יימס ג'ויס - יוליסס מופיע תיאור של הגיבור לאופולד בלום, הקונה בשר באיטליז בדבלין, הנעטף ב"פרוספקט" המתאר את "החווה לדוגמה בכנרת על חוף אגם טבריה".
ב-8 ביולי 1908, (א' בסיוון ה'תרס"ח) הוקמה בקרבת התל חוות כנרת. ב-כ' בתמוז תרס"ט - יום השנה החמישי למותו של הרצל, נערך בתל טקס זיכרון והוקם על התל גל אבנים לזכרו של הרצל.
חפירות ארכאולוגיות בתל בית ירח

כבר במאה ה-19 החלו החפירות הארכאולוגיות בתל. חפירות אלה בוצעו על ידי הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל אשר סברה כי במקום נמצאים שרידי העיר טריכיי (אף שכיום טריכיי מזוהה עם האתר הארכאולוגי מגדלא באזור מגדל הצפונית יותר).
החפירה המדעית הראשונה נערכה בשנות ה-20 של המאה ה-20 על ידי ויליאם פוקסוול אולברייט, אשר גילה במקום סוג ייחודי של כלי חרס, וקרא להם על שם העיר כלי בית ירח (או כפי שהייתה ידועה בעת החפירה - "כלי חירבת כרך" (Khirbet Kerak Ware).
בעת סלילת כביש טבריה צמח על ידי גדוד העבודה גילו בוני הכביש, העובר על התל, חרסים רבים, והחתך שנוצר בתל נבדק על ידי הארכאולוג אלעזר ליפא סוקניק. חפירה נוספת ביצע במקום הארכאולוג הפיני סאריסאלו בשנות ה-30.
בחפירה שבוצעה בעיר בשנת 1936 התגלה בעיר מטמון מטבעות קדום מהמאה הרביעית לפני הספירה - לאחר כיבוש הארץ על ידי אלכסנדר מוקדון. מטבעות אלה נטבעו בעיר צור והם נושאים את שמות שני המלכים האחרונים של העיר וכן את שמו של המושל הפרסי, וכן מטבעות הנושאים את שמו של אלכסנדר מוקדון ויורשיו.
בין השנים 1945–1946 בוצעה חפירה נוספת על ידי הארכאולוגים בנימין מזר, מיכאל אבי יונה, משה שטקליס ועמנואל דונייבסקי, בה התגלתה חומת העיר וכמה מבני מגורים.
בין היתר התגלו בחפירה זו בניין המעגלים (תקופת הברונזה הקדומה), בית המרחץ (תקופה רומית) ומצודה (מאותה תקופה).
בין השנים 1949–1950 נערכו חפירות על ידי מחלקת העתיקות של מדינת ישראל, והתגלה בית כנסת קדום. במהלך חפירות אלה גילה הארכאולוג פסח בר אדון כי היו בתל 16 שכבות יישוב.
בשנים 1952–1953 חפרה במקום משלחת של המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו בראשותו של פנחס דלוגז הוא קיים חפירות נוספות באתר בשנים 1963–1964. בסיועה של הלין קנטור (Helene J. Kantor). המשלחת גילתה את המבנים מתקופת בית אומיה וכן כנסייה ביזנטית.
בשנת 1967 נערכה בתל חפירת הצלה בהנהלת סוקניק אשר גילה במקום כלי עבודה מתקופת הברונזה הקדומה. חפירות נוספות בוצעו בניהול רות עמירן ודן בהט.
בשנות ה-80 חפרו בתל עמנואל אייזנברג ואורה יוגב מרשות העתיקות.
בין השנים 2003 ו-2015 נערכו מספר עונות חפירה בתל מטעם המכון לארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב בניהולם של רפי גרינברג ושרית פז.
בחודש מאי 2014 נעשתה חפירת הצלה בתוך שטח תיכון בית ירח בשטח שיועד להקמת אולם ספורט. בית הספר יושב כולו על שטח העיר הקדומה. בחפירה נמצאו שרידי מבני מגורים שחלקם הופרדו על ידי סמטה צרה. נמצאו גם כמה כלי חרס מרוסקים ושלמים, בהם פכים ופכיות מטיפוס כלי אבידוס, ברמת גימור הרומזת שאולי הכילו נוזל כמו יין או שמן. הממצאים מתוארכים מלפני 4,800 שנים החפירה נוהלה על ידי ד"ר אמיר גולני מרשות העתיקות. החפירה הסתיימה ביום 1 ביוני 2014, והאתר שנחפר כוסה. מעליו יבנה בית הספר.
כלי בית ירח

כאמור, בתל התגלו סוג כלים ייחודי שנוצר באמצע האלף השלישי לפני הספירה. סוג ייחודי זה של כלים נקרא על ידי אולברייט (או כפי שהייתה ידועה בעת החפירה - "כלי חירבת כרך" (Khirnet Kerak Ware)). החוקרים משערים שסוג ייחודי זה נוצר על ידי גל של מהגרים שהגיע לארץ והמשיך לייצר את הכלים כפי שייצרם בארץ מוצאו (אשר אינה ידועה - ומשערים שהייתה באזור הרי קווקז).
במקורות היהודיים

הגם ששמו המקורי של התל לא השתמר, אלא בצורה אלכרכ, עוד במאה ה-19 הוצע לזהותו עם "בית ירח" או עם "צינברי" הנזכרות רבות במקורות חז"ל כעיירות סמוכות השוכנות בסמוך למוצא הירדן מהכנרת.
בתוספתא נזכר כך:
נהר היוצא ממערת פמיאס ועובר בימה של סופני ובימה של טבריה, אף על פי ששמו ירדן – אין מתחשב עם הירדן. איזהו ירדן? מבית ירחו ולמטה.
וכן בתלמוד הבבלי: ”אין ירדן אלא מבית ירחו ולמטה”.
בתלמוד הירושלמי בית ירח וצינברי נזכרות כשתי עיירות סמוכות:
שני אבטוניות (עיירות גדולות) היו – בית ירח וצינברי – שהן מגדלות כינרין (קני סוף).
כך גם במדרש בראשית רבה נזכרות שתי העיירות כצמודות, וכשוכנות בסמוך למוצא הירדן מהכנרת:
"מִכִּנֶּרֶת". רבי אלעזר אמר: ירח. רבי שמואל בר נחמן אמר: בית ירח. רבי יהודה בן רבי סימון אמר: סנבראי ובית ירח.
צינברי נזכרת בכתבי יוסף בן מתתיהו בצורה "Γινναβρὶν" (גינַבּרין) או "Ἔνναβρις" (אֶנַבּריס). בצינברי עצמה ישב בין היתר האמורא רבי לוי צנבריא הנזכר מספר פעמים בתלמוד הירושלמי, וכן מובא בתלמוד הירושלמי מעשה שבו נפגם ספר תורה בעיירה.
בנוסף, במדרש בראשית רבה נזכרים לשבח גידוליה החקלאיים של העיירה, המשווים לפירות ארץ גושן:
"גשנה" – זה שהיא קלה ופרותיה גסים. אמר רבי יהושע בן לוי: דומים לפרות צניבריי.
במדרש שמואל מתקופת האמוראים זוהתה בית ירח התלמודית עם האתר המקראי אֶרֶץ תַּחְתִּים, שם עבר יואב בן צרויה.
לקריאה נוספת

זלמן וינוגרדוב, "בית ירח", ספר הכנרת, חלק ב': חופים ואתרים, (עורך: יצחקי גל), משרד הביטחון – ההוצאה לאור.
זלמן וינוגרדוב, "התוכנית להקמת עיר וילות על הכרך (תל בית ירח)", אריאל 103-102, תשנ"ד, עמ' 92–96.
רות הסטרין, "בית ירח", בתוך: אפרים שטרן ואחרים, האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכיאולוגיות בארץ ישראל, בהוצאת החברה לחקירת א"י ועתיקותיה, משרד הביטחון וכרטא, 1992, כרך 1, עמ' 175–181
רפי גרינברג ושרית פז, "רחובות בית ירח", ארץ ישראל - ספר אמנון בן תור, כרך ל, הוצאת החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, עמ' 156–164
Pinhas Delougaz, Richard C. Haines, A Byzantine Church  at Khirbat al-Karak, University of Chicago Oriental Institute, 1960
הערות שוליים

↑  רות הסטרין, בית ירח, האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל, עמ' 175
↑  מנחם שטרן, ההיסטוריה של ארץ ישראל, כרך 3, חלק א: ארץ ישראל בתקופה ההלניסטית, עמ' 85.
↑  מנחם שטרן, "יהודה ושכנותיה בימי אלכסנדר ינאי", בתוך: אוריאל רפפורט וישראל רונן (עורכים), מדינת החשמונאים, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 371.
↑  פוליביוס, היסטוריות, עמ' 368
↑  שביעית, פ"ו ה"ב; עבודה זרה, פ"ה ה"ט.
↑  רות הסטרין, הערך "בית ירח", האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל, הוצאת החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, כך 1 עמ' 176
↑  Raphael Greenberg, Hai Ashkenazi, Alice Berger et. al, The Circles Building (Granary) at Tel Bet Yerah (Khirbet el-Kerak): A New Synthesis (Excavations of 1945–1946, 2003–2015), Bulletin of the American Schools of Oriental Research 378, 2017, עמ' 163-202
↑  תלמוד בבלי, מסכת בכורות, דף נ"ה, עמוד א'
↑  ספר דברים, פרק ג', פסוק י"ז
↑  מלחמות היהודים ג', 9, 7
↑  מלחמות היהודים ד', 8, 2
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת שביעית,  פרק ו', הלכה ב'; תלמוד ירושלמי, מסכת עבודה זרה,  פרק ה', הלכה ט' ועוד.
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת מגילה,  פרק ג', הלכה א'
↑  מדרש שמואל, פרשה ל', על בסיס שמואל ב', כ"ד, ו'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7542249-9  VIAF: 173323442   WorldCat (עם VIAF): 173323442 
מראה כללי של התל, ברקע הכנרת
צילום השטח שנחפר ביום החפירה האחרון 1 ביוני 2014
ג'ונתן הייד

| --- | --- |

 לידה:  21 במאי 1948 (בן 76) בריזביין, קווינסלנד, אוסטרליה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, אוסטרליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1974
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (1972) 
 בן או בת זוג:  איזבל ביוקנן 
 צאצאים:  ג'ורג'יה קינג 
 http://www.jonathanhyde.net/
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ונתן הייד (באנגלית: Jonathan Hyde; נולד ב-21 במאי 1948) הוא שחקן אנגלי יליד אוסטרליה, אשר התפרסם בזכות תפקידיו כמשרת הנאמן בסרט "ריצ'י ריץ'", כג'יי ברוס איסמיי בסרט "טיטניק", וורן וסטרידג' בסרט "אנקונדה" וכצייד ואן פלט ב"ג'ומנג'י".
חיו המוקדמים

הייד נולד בבריזביין, קווינסלנד, אוסטרליה.
קריירה

הוא חבר בלהקה השייקספירית המלכותית ובוגר האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה. הייד היה חבר בצוות המקורי של מבט הפוך. הייד שיחק בתפקיד גי' ברוס איסמיי, דירקטור בחברת וייט סטאר ליין בסרט טיטניק, האגיפטולוג אלן צ'מברלין בסרט המומיה ואן פלט בג'ומנג'י.
הוא הופיע בסדרות טלוויזיה וביניהן: הרפתקאות שרלוק הולמס ורציחות במידסומר.
ב-2007, שיחק בתפקיד ד"ר דורן במחזה השחף, שנכתב על ידי אנטון צ'כוב, וכן כרוזן קנט בהמלך ליר. שניהם הוצגו בהצגות בינלאומיות.
כמו כן השתתף בסדרה הבריטית "ספוקס" בתפקיד איליה, שר רוסי.
הוא שיחק בסדרה "הנגיף", בתפקיד אולדריץ' פאלמר, מיליארדר קשיש אשר רודף אחר חיי נצח.
בשנת 2016 שיחק במיני-סדרה "משפט טוקיו", דרמה היסטורית המתארת את בית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק.
בשנת 2024 גילם את לסלי וודרוב בסרט הדרמה ההיסטורי "הברוטליסט".
חיים אישיים

הייד נשוי לסופרנו הסקוטית, איזבל ביוקנן. לזוג יש שתי בנות, אחת מהן היא השחקנית ג'ורג'יה קינג.
מלחמת ההתשה במובלעת הסורית

ערך זה עוסק בקרבות במלחמת יום הכיפורים. אם התכוונתם לקרבות במלחמת ההתשה, ראו .
שטח המובלעת הסורית
אזור הקרבות. שטח שעבר לאחריות אונדו"ף באפור
מלחמת ההתשה במובלעת הסורית הוא כינוי שניתן לחילופי האש שהתחוללו בשטח הסורי שכוחות צה"ל החזיקו בו בסיום מלחמת יום הכיפורים, בין מועד הפסקת האש ועד לחתימה על הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה במאי 1974.
הלחימה במובלעת הסורית עד אפריל 1974

ב-24 באוקטובר 1973, לאחר 19 ימי לחימה, הכריז האו"ם על הפסקת האש בשתי החזיתות, המצרית והסורית. בחזית הסורית עלה בידי צה"ל, במהלך המלחמה, להדוף את הסורים מכל השטחים שכבשו ברמת הגולן בתחילת המלחמה ולכבוש מובלעת משטח סוריה במרחק של כארבעים קילומטר מדמשק, שהוא טווח ירי ארטילרי. המובלעת, שקיבלה את הכינוי "המובלעת הסורית", הייתה מול צפון רמת הגולן, רוחבה היה כעשרים קילומטרים, ושטחה כ-400 קמ"ר. היא כללה כפרים סוריים רבים, תילי געש, את מוצב החרמון הסורי, מוצב הכוכים, מוצב הפיתולים ואת פסגת שיא החרמון.
הסורים שאיבדו את עמדותיהם בחרמון שצפו על החרמון הישראלי ועל רמת הגולן, שאפו להשתלט עליהן מחדש בתקופת ההתשה שאחרי המלחמה ויזמו תקריות ירי כמעט מדי יום, ואילו צה"ל מצדו הפעיל כוחות חי"ר, צנחנים ויחידות מובחרות בפשיטות ומארבים כדי לסכל את היוזמות של הצבא הסורי, בין אלו ניתן למנות מארב של כוח מגדוד 890 בשיא החרמון שפגע במספר חיילי קומנדו סורים, ופשיטות של סיירת גולני וסיירת צנחנים על מוצבים סורים. מאמצע חודש מרץ 1974 הפכו ההטרדות לתקריות אש רצופות, שלבשו אופי של מלחמת-התשה. מלחמה זו קיבלה את הכינוי "מלחמת ההתשה הסורית" או "מלחמת ההתשה הקטנה". הצבא הסורי הפעיל בעיקר יחידות ארטילריה אך גם יחידות שריון וחיל-רגלים. הפגזות תותחים ומרגמות הפכו דבר שבשגרה.
בנובמבר 1973, אחרי תחילת עונת השלגים, קפאו למוות שני חיילי מילואים מהכוח ששהה בשיא החרמון וחייל נוסף מכוח החילוץ. בפברואר 1974 החל משא ומתן בין ישראל לסוריה בתיווכו של שר החוץ האמריקאי הנרי קיסינג'ר שיצא למסע דילוגים בין ירושלים ודמשק. במקביל לפתיחת המשא ומתן גברה מלחמת ההתשה ובחודשים מרץ - מאי אירעו למעלה מאלף תקריות ובכללן הפגזות כבדות על יישובי הגולן והפגזות בלתי פוסקות על כוחות צה"ל. בשל מזג האוויר הקשה והתנאים הלוגיסטיים, צה"ל פינה את הכוחות הקבועים משיא החרמון והסתפק בסיורים שפקדו אותו מדי מספר ימים. הסורים הבחינו בכך, ובחודש מרץ ותחילת אפריל 1974 החלו לסלול דרך לשיא.
ההסלמה מאפריל ועד להסכם הפרדת הכוחות

במשך כחודשיים מתחילת אפריל ועד ל-31 במאי 1974 על רקע המשא והמתן בין סוריה לישראל להפרדת כוחות בגבולות חדשים התגבר המתח והתנהלו ימי קרב של ממש.
ב-6 באפריל 1974 הבחינו תצפיות צה"ל כי כוחות קומנדו סורים העפילו לשיא החרמון. צה"ל הגיב באש ארטילרית כבדה ותקיפת מטוסים. כבר באותו הלילה העפיל כוח קטן של צה"ל לשיא החרמון וכבש אותו לאחר קרב קצר. לאחריו הועלו כוחות מצוידים כהלכה לתנאי מזג האוויר והשלגים לשהייה קבועה בשיא החרמון. הכוחות התבצרו במערה טבעית בפסגה.
חיל ההנדסה פרץ עד 16 באפריל, תחת הפגזות סוריות כבדות וסופות השלגים, דרך עבירה לכלי רכב. דחפור די-9 שהוביל את הפריצה היה לכלי הממונע הראשון שהגיע לפסגת שיא החרמון. לאחר פריצת הדרך הועלו טנקים ונגמ"שים לשיא (ואחר כך התבררה חשיבותם להדיפת המתקפות הסוריות) ונערכו עבודות ביצורים במוצב המאולתר.
ב 19-18 וב-22 באפריל ניסו כוחות קומנדו סורים לכבוש שוב את שיא החרמון אך נהדפו. נערכו גם קרבות אוויר בהם הופלו שני מטוסים ישראלים ומספר מטוסים סוריים.
ב-27 באפריל הפגיזו הסורים את מוצב הפיתולים ואחד המטחים גרם לנפגעים. מסוק סופר פרלון (צירעה) שהגיע לפנות נפגעים פגע בצלע ההר והתרסק ושישה מאנשי הצוות נהרגו. הסורים הפגיזו מדי יום את מוצבי השיא והפיתולים וגם את הכלים שעלו למוצבים. צה"ל הגיב בתקיפות אוויר על מחנות הצבא הסורי במורדות החרמון. בלילה שבין 1-2 במאי פשטו כוחות קומנדו סורים על חניון טנקים, זו הייתה התקיפה הסורית האחרונה, בה נהרגו שני חיילים ישראלים ושניים נוספים נפלו בשבי הסורי. אלה היו השבויים האחרונים במלחמת יום הכיפורים, והם אלה שסיפרו ליתר השבויים בסוריה ממלחמת יום הכיפורים על המצב בארץ, לאחר שהסורים דיווחו לשבויים כי מדינת ישראל הושמדה.
כוחות שריון קובנים, שהגיעו לסוריה בעקבות המלחמה על מנת לסייע בהפעלת טנקי T-62 שנשלחו לסוריה על ידי ברית המועצות, הצטרפו ללחימה במהלך הקרבות.
סיום הלחימה

ב-31 במאי נחתם הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה. במסגרת ההסכם הוחזרו ב-6 ביוני כל השבויים והנעדרים. בהתאם להסכם פינה צה"ל תוך שלושה שבועות את כל שטחי המובלעת ושיא החרמון וכן את העיר קוניטרה וסביבתה ושב אל הקו שמלפני מלחמת יום הכיפורים. באמצע יוני 1974 הושלם הפינוי של כוחות צה"ל מהמובלעת ומאז ועד 2024 המוצבים הוחזקו על ידי כוח אונדו"ף (UNDOF).
אבדות ישראל במלחמת ההתשה הסורית: מסוף אוקטובר 1973 עד להסכם הפסקת האש בתאריך 31 במאי 1974 נהרגו בחזית הסורית 54 חיילים ו-6 אזרחים. בנוסף נפצעו 176 חיילים ו-3 אזרחים.
במשך עשרות השנים שחלפו מאז לא התרחשו פעולות איבה בגזרה זאת. גם בעת מלחמת לבנון הראשונה לא גלשה הלחימה לאזור זה. עד למבצע חץ הבשן בדצמבר 2024.
הענקת אות לחימה ללוחמי מלחמת ההתשה במובלעת הסורית

לוחמים ששירתו שירות של 18 יום רצופים, או יותר, בתקופה שבין 6 באוקטובר 1973 ועד 31 במאי 1974 בחזית הצפון קיבלו את אות מלחמת יום הכיפורים.
לקריאה נוספת

דוד שחם, ישראל 40 השנים, תל אביב: הוצאת עם עובד, 1991.
נחמן שי, אילן כפיר, דני דור, משה מילנר, יהודה שיף, ביטחון 50, תל אביב: הוצאת מעריב, 1998.
אביחי בקר, אינדיאנים על גבעה 16 - פלוגה בקרב החרמון, הוצאת משרד הביטחון, 2003.
משה גבעתי, הישרדות בספטמבר - לקחים מבצעיים ממלחמות ישראל, חולון: הוצאת 'רעות', תשע"ג-2013, עמ' 252-233.
עזי קורן, אור בזלות, הוצאת סער, 1991.
משה גבעתי, המערכה בחרמון - הקרבות ברכסי החרמון במלחמת יום הכיפורים ולאחריה, תל אביב: הוצאת מערכות והוצאת מודן, תשע"ה-2015.
אלישיב שמשי, "ממני תראו וכן תעשו", הוצאת מודן והוצאת משרד הביטחון, 2016, עמודים 219-234.