stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוחאללה זם
תגובות

ארגון עיתונאים ללא גבולות (RSF) גינה את ההוצאה להורג והצהיר: "RSF זועם על הפשע החדש הזה של הצדק האיראני ורואה במנהיג העליון, אייתוללה ח'מנאי את המוח של ההוצאה להורג".
משרד החוץ של הצרפתי קבע: "צרפת מגנה בתוקף את ההפרה החמורה הזו של חופש הביטוי וחופש העיתונות באיראן. זהו מעשה ברברי ובלתי מקובל הנוגד את ההתחייבויות הבינלאומיות של המדינה".
ארגון אמנסטי אינטרנשיונל הצהיר: "המומים ומבועתים... אנו קוראים לקהילה הבינלאומית, לרבות המדינות החברות במועצת זכויות האדם של האו"ם והאיחוד האירופי, לנקוט בפעולה מיידית כדי ללחוץ על השלטונות האיראניים להפסיק את השימוש המתגבר בעונש המוות כנשק של דיכוי פוליטי".
בתגובה להוצאה להורג, שגרירים מצרפת, גרמניה, אוסטריה ואיטליה ביטלו את השתתפותם ב"פורום עסקים אירופה-איראן", פורום עסקי מקוון.
ממשלות רבות בעולם גינו את ה"רצח" של רוחאללה, כמו: ראש ממשלת שוודיה, משרד החוץ של קנדה, משרד החוץ הגרמני.
הנצחה

בשנת 2023 יצא לאקרנים, סרט תיעודי על רוחאללה זם, "בנו של המולא". העיתנואי נהיד פרסון סרווסתאני (Nahid Persson Sarvestani), מהגר איראני שחי בשוודיה תיעד את זם ופעילותו הפוליטית, במשך שנה.
פרטים אישיים

לרוחאללה זם הייתה בת מנישואיו הראשונים ובת מנישואיו השניים עם מהסה רזאני, שתיהן מתגוררות בצרפת עם מהסה רזאני.
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
הערות שוליים

1 2  Najibullah, Farangis (5 ינואר 2018). "Controversial Exile Using Social Media To Try To Bring Down Iranian Government". Radio Free Europe. נבדק ב-11 דצמבר 2024.
1 2 3  "Ruhollah Zam: Iran 'arrests exiled journalist' for fanning unrest". BBC News. 14 אוקטובר 2019. נבדק ב-11 דצמבר 2024.
↑  "Ruhollah Zam: Iran sentences journalist to death for fanning unrest" (באנגלית). BBC News. נבדק ב-11 דצמבר 2024.
↑  Ali Alfoneh, Tehran’s campaign against the opposition raises questions, thearabweekly.com, ‏17/03/2019
1 2  Iran Upholds Death Sentence Against French-Based Journalist Captured Last Year, Voice of America, ‏2020-12-08 (באנגלית)
↑  Protests in Iran fanned by exiled journalist, messaging app, AP News, ‏2017-12-31 (באנגלית)
↑  روح‌الله زم را 'دستگاه اطلاعاتی عراق بازداشت کرد و تحویل ایران داد' - BBC News فارسی, web.archive.org, ‏2019-12-05
↑  فیگارو: زم در سفر عراق بازداشت شد و فرانسه از سفرش ممانعت نکرد, web.archive.org, ‏2019-10-16
↑  "Ruhollah Zam: Iran executes journalist accused of fanning unrest" (באנגלית). BBC News. 12 דצמבר 2020. נבדק ב-11 דצמבר 2024.
↑  "جزئیات اعدام "روح الله زم"". news.gooya.com (באנגלית). נבדק ב-2022-12-28.
1 2 3  Engström, Emma (2023-08-31). ""Son of the mullah" – en verklig thriller om paranoia". Sveriges Radio (בשוודית). נבדק ב-2024-12-11.
↑  "Ruhollah Zam: EU powers boycott Iran forum over execution" (באנגלית). 2020-12-13. נבדק ב-2024-12-11.
↑  واکنش‌های جهانی به اعدام روح الله زم ادامه دارد, web.archive.org, ‏2020-12-13
↑  Engström, Emma (2023-08-31). ""Son of the mullah" – en verklig thriller om paranoia". Sveriges Radio (בשוודית). נבדק ב-2024-12-11.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1223305554  VIAF: 3409160848421408210000   WorldCat (עם VIAF): 3409160848421408210000 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רוחאללה זם".
תומאסינה כריסטינה גילמבורג-אהרנסוורד

| --- | --- |

 לידה:  9 בנובמבר 1773 קופנהגן, דנמרק 
 פטירה:  1 ביולי 1856 (בגיל 82) 
 מדינה:  ממלכת דנמרק 
 מקום קבורה:  בית הקברות הולמן 
 שפות היצירה:  דנית 
 בן או בת זוג:  פטר אנדראס הייברג (1790–1801)  קרל פרדריק אהרנסוורד (1801–1815) 
 צאצאים:  יוהאן לודביג הייברג 
 
הברונית תומסינה כריסטינה גילמבורג-אהרנסוורד (בדנית: Thomasine Christine Gyllembourg-Ehrensvärd‏, 9 בנובמבר 1773 - 2 ביולי 1856) הייתה סופרת דנית. היא נולדה בקופנהגן. שם הנעורים שלה היה בונצן (Buntzen).
קורות חייה וכתיבתה

תומסינה התחתנה עם הסופר המפורסם פטר אנדראס הייברג כאשר הייתה בת 16. בנם שנולד שנה לאחר החתונה הוא המשורר והמבקר יוהאן לודביג הייברג (אנ'). בשנת 1800 הוגלה בעלה בשל פעילותו הפוליטית. היא התגרשה והתחתנה מחדש בדצמבר 1801 עם הברון השוודי קרל פרדריק אהרנסוורד (אנ'), אשר היה פליט פוליטי בעצמו בשל מעורבותו ברצח גוסטב השלישי, מלך שוודיה בשנת 1792. בעלה השני, שאימץ את השם גילמבורג (Gyllembourg) על שם אמו, נפטר בשנת 1815.
בשנת 1822 היא הלכה אחרי בנה לקיל, שם הוא מונה לפרופסור, ובשנת 1825 חזרה איתו לקופנהגן. בשנת 1827 היא הופיעה לראשונה באופן אנונימי כסופרת עם פרסום הרומן "Familien Polonius" בעיתונו של בנה ה-"Flyvende Post". בשנת 1828 פורסמו שתי יצירות נוספות שלה "Den Magiske Nøgle" (מפתח הקסם) ו-"Hverdags-Historie" (סיפור יום יומי). ההצלחה של העבודה האנונימית הייתה כה גדולה עד שהיא אימצה את התואר "הסופרת של סיפור יום יומי" עד סוף הקריירה שלה.
בשנים 1833–1834 האי פרסמה שלושה כרכים של נובלות ישנות וחדשות Old and New Novels שלאחריהם בשנים 1835–1836 פורסמו גם סיפורים חדשים New Stories שכללו גם הם 3 כרכים.
לאורך חייה היא הקפידה לשמור על עיסוקה כסופרת בסוד, גם בקרב חבריה הקרובים ביותר. רק לאחר מותה נודעה זהותה כסופרת לציבור.
לקריאה נוספת

Søren Kierkegaard, The Two Ages: Kierkegaard's Writings, Vol 14, Princeton series of Kierkegaard's Writings.
תולדות העולם הקלאסי

| --- | --- |
 
 ספרי הסדרה
 תולדות יוון הקלאסית תולדות העולם ההלניסטי תולדות הרפובליקה הרומית תולדות הקיסרות הרומית
 מידע כללי
 מאת:  משה עמית דוד גולן ישראל שצמן
 סוגה:  היסטוריה, לימודים קלאסיים
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס
 תאריך הוצאה:  1983–2002
 מהדורות נוספות
 מספר כרכים:  4
 
תולדות העולם הקלאסי היא סדרת ספרי היסטוריה בשפה העברית, המהווה סקירה מדעית מקיפה, מפורטת, ורחבת יריעה של תולדות העולם היווני-רומי בעת העתיקה. הסדרה כוללת 4 כרכים: "תולדות יוון הקלאסית", שנכתב על ידי פרופסור משה עמית, "תולדות העולם ההלניסטי", שנכתב על ידי פרופסור דוד גולן, "תולדות הרפובליקה הרומית", שנכתב על ידי פרופסור ישראל שצמן, ו"תולדות הקיסרות הרומית", שנכתב גם הוא על ידי עמית. ספרי הסדרה מיועדים לשימוש של ציבור הסטודנטים להיסטוריה דוברי העברית, ונכתבו בהתאם לצרכיהם.
הסדרה, מבנה והיקפה, נהגו במקור על ידי פרופסור אביגדור צ'ריקובר, ממייסדי הלימודים הקלאסיים במדינת ישראל, מתוך כוונה להציג רצף היסטורי מדעי של התקופה הקלאסית, על בסיס מחקר עצמאי ישראלי. צ'ריקובר נפטר בשנת 1958, לפני שהספיק להוציא את התוכנית לפעול, ותלמידו, פרופסור אלכסנדר פוקס, לקח על עצמו את הגשמת התוכנית. בשנת 1972, פוקס הביא את התוכנית המגובשת לפני הוצאת הספרים מאגנס של האוניברסיטה העברית, שאישרה את החיבור בכללותו.
כתיבת הכרכים הנפרדים חולקה בין המחברים השונים, בני הדור הצעיר דאז של חוקרי העת העתיקה, שצמן, גולן, עמית, ובמקור צבי יעבץ, כאשר פוקס משמש כיועץ המדעי והמתאם של הסדרה כולה. פוקס הספיק לגבש את התוכנית המפורטת לכול כרך עם המחברים השונים, ושימש כיועץ מדעי של עמית וגולן בכתיבת שני הכרכים הראשונים של הסדרה. פוקס אף סיים לערוך את הכרך הראשון בשיתוף עם מחברו עמית בשנת 1978, אך נפטר בשנה זאת, ולא זכה לראות את הסדרה מוצאת לאור.
שני הספרים הראשונים בסדרה, "תולדות העולם ההליניסטי" ו"תולדות יוון הקלאסית", יצאו לאור, בהתאמה, ב-1983 ו-1984. הכרך השלישי, "תולדות הרפובליקה הרומית", יצא לאור בשנת 1989. חיבורו של הספר האחרון בסדרה, "תולדות הקיסרות הרומית", התעכב, והוא יצא לאור רק בשנת 2002, כך שהמחקר, הכתיבה והוצאה לאור של כול כרכי הסדרה כולה נמשכו כ-40 שנה.
4 כרכי הסדרה כוללים במצורף יותר מ-2200 דפים, 21 מפות, ועשרות תרשימים, טבלאות, תמונות ולוחות יוחסין. הסדרה מקיפה תקופה של כ-3500 שנה, מראשית תקופת הברונזה באלף ה-3 לפנה"ס, ועד שנת 337, שנת מותו של הקיסר הרומי קונסטנטינוס.‏
לקריאה נוספת

משה עמית, "תולדות יוון הקלאסית", הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, ירושלים, תשמ"ד (1984). (הספר בקטלוג ULI)
דוד גולן, "תולדות העולם ההלניסטי", הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, ירושלים, תשמ"ג, (1983).
ישראל שצמן, "תולדות הרפובליקה הרומית", הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, ירושלים, תש"ן, (1989).
משה עמית, "תולדות הקיסרות הרומית", הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית,, תשס"ב (2002).
הערות שוליים

↑  תולדות הרפובליקה הרומית, עמ' 1.
↑  תולדות העולם ההלניסטי, עמוד ה', בהקדמת הספר.
↑  הפרקים הראשונים של שני הכרכים הראשונים של הסדרה נוגעים קלות, כרקע, בתקופת האבן.
הרפובליקה הצרפתית השנייה

הרפובליקה השנייה (בצרפתית: Deuxième République) הוא כינויה של תקופה שלטונית בצרפת אשר נמשכה בין 24 בפברואר 1848 ל-2 בדצמבר 1852. התקופה מכונה "הרפובליקה השנייה", כאשר תקופת המהפכה הצרפתית היא "הרפובליקה הראשונה", על אף שתקופה זו מחולקת לרוב לתקופה "האספה הלאומית", "דירקטורט", וה"קונסולט".
רקע היסטורי – "המונרכיה של יולי" ונפילתה

מהפכת יולי 1830 העלתה לשלטון בצרפת את המלך לואי פיליפ, אשר תקופת מלכותו כונתה "המונרכיה של יולי". המלך החדש היה באופן מוצהר שונה מקודמיו הבורבונים. הוא לא שאף למלוכה אבסולוטית, ואף לא קרא לעצמו "מלך צרפת" כי אם "לואי פיליפ, מלכם של הצרפתים, בחסדו של האל, וברצון העם". לא היה זה שינוי סמאנטי, כי אם צעד קדימה בדרך מן המלוכה האבסולוטית של בית בורבון (אף בגרסתה המרוככת בתקופת הרסטורציה), אל עבר משטר מתקדם, המבוסס על הסכמה עממית. עם זאת, לא היו חסרים בצרפת גורמים שדרשו לצעוד את הצעדים הנוספים, ולקבל את החירות, האחווה והשוויון, מהם טעמו בתקופת המהפכה ובתקופת נפוליאון.
שנת 1848 הביאה עמה מהפכות בכל יבשת אירופה. צרפת, אשר תמיד הובילה בשינויים חוקתיים, לא השתהתה מאחורי הגל אשר איים להכרית את המונרכיות הוותיקות מפלרמו ועד וינה.
כאשר ביטלה הממשלה נשף שנועד לחגוג את הישגיה של האופוזיציה בבחירות ב-22 בפברואר 1848, יצאו התושבים והפגינו ברחובות. אירוע זה הידרדר לכדי התקוממות עממית. עד מהרה איבדה הממשלה שליטה בהמון, והחלה יורה על המפגינים. כאשר פנה המשמר הלאומי כנגד המלך, הודיע המלך ב-24 בפברואר על ויתור על כיסאו לטובת נכדו ויורשו בן התשע. לואי פיליפ נמלט מן הבירה בשם בדוי, בחששו מגורל דומה לזה של לואי השישה עשר. את השלטון תפסה קבוצה של פרלמנטרים רפובליקנים מתונים, אשר הכריזו על הקמת רפובליקה, "הרפובליקה הצרפתית השנייה", שבראשה יעמוד כנשיא דיפון דה ל'אור. היה זה סופה של "המונרכיה של יולי".
מהכרזת הרפובליקה ועד לבחירות

ממשלה זמנית זו, כללה פרט לנשיא דה ל'אור, גם את המשורר אלפונס דה למרטין כשר החוץ (למרטין הוא שהכריז על הרפובליקה, והיה בתחילה הכוח המניע מאחורי האירועים), ואת הרדיקל הדמוקרטי, אלכסנדר אוגוסט לדרי-רולן, כשר פנים.
אך ממשלה זו נתקלה עד מהרה בממשלה יריבה שהקימו הסוציאליסטים הרפובליקנים בבניין העירייה של פריז. ממשלה זו כללה אישים כלואי בלאן, ופועל מן ההמון בשם "אלבר" שנבחר כמחווה לפועלים. משא ומתן הוביל ליצירת ממשלה מאוחדת, אשר האלמנט המוביל בה היה הרפובליקנים המתונים. עדיין נותרו בעינם חילוקי הדעות – הרפובליקנים הקיצוניים, מניפי הדגל האדום, אשר ראו כי חילופי המשטר בשישים השנים האחרונות לא הביאו לידי שיפור במצבו של האזרח הפשוט, דרשו רפורמות מקיפות, שעיקרן סיום זכויות היתר של בעלי הרכוש, בעוד המתונים, אשר הניפו את הטריקולור, רצו לשמור את המוסדות החברתיים הקיימים.
ההחלטה המשמעותית הראשונה של הממשלה החדשה הייתה ההצהרה מן ה-24 בפברואר כי תתקיים פניה אל העם להכריז על רפובליקה, וכי החלטה זו תתקבל על ידי הצבעה בבחירה כללית, שתיערך ב-23 באפריל.
בינתיים עסקה הממשלה הזמנית בשיפורים וברפורמות, כאשר משקלם של הסוציאליסטים בממשלה היה מעל ומעבר להשפעתם מחוץ לגבולות פריז. הממשלה הכריזה על "הזכות לעבוד" והקימה "סדנאות לאומיות" ששימשו כמעין לשכות עבודה. "פרלמנט תעשייתי" הוקם בארמון לוקסמבורג בהנהגת לואי בלאן, ועסק בהכנת תוכניות לארגון מחדש של העבודה, ולבסוף, הוכרז כי הקריטריון הכספי לצירוף למשמר הלאומי מבוטל, ונשק ניתן לפועלים. הסוציאליסטים יצרו באופן זה מדינה בתוך מדינה, שלה ממשלה משלה, ארגונים משלה, וצבא משלה.
בחירת האספה הלאומית, ומרידת יוני

בפרק זמן זה, שבין ההכרזה על הבחירות והבחירות עצמן, עשתה לה כנפיים השמועה בדבר הרדיקלים בפריז, העושים ניסיונות חברתיים קיצוניים, שמטרתם להחזיר את שלטון הטרור, כפי שהיה בימי המהפכה הצרפתית, ההמון הצרפתי, אשר קיבל את זכות ההצבעה (מספר בעלי זכות ההצבעה עלה ממאתיים אלף לתשעה מיליון), הנחיל לרדיקלים ולסוציאליסטים תבוסה מכרעת. האספה המכוננת החדשה הייתה מורכבת מגורמים מתונים, וממלוכנים, תומכיו של לואי פיליפ. רצונם של הסוציאליסטים להשליט את עקרונותיהם באמצעות תמיכה עממית נופץ. אך הם לא התכוונו לוותר ללא מאבק. למרות הדומיננטיות של מפלגת ה"טריקולור" בממשלה הזמנית שהוקמה, עדיין היה הזרם ה"אדום" חזק מאוד בקרב ההמון הפריזאי.
העימות היה בלתי נמנע, וב-15 במאי פרץ המון מזוין בהנהגת הסוציאליסטים בלאנקי, רספיי ובארבס, אל אולם האספה. הכח הסוציאליסטי הובס על ידי הגדודים של המשמר הלאומי הבורגני. בלאנקי ובארבס, וכן הפועל אלבר הושלכו אל הכלא, ולואי בלאן נמלט על נפשו, אך האווירה נותרה טעונה.
הממשלה החדשה עמדה בפני משבר נוסף שיצרו "הסדנאות הלאומיות". אלו הבטיחו לפועלים שכר יומי של פרנק אחד, אם לא ימצאו עבודה. שכר זה נראה אטרקטיבי, עד כדי כך שפועלים מכל רחבי צרפת עזבו את מקום עבודתם ונהרו אל "הסדנאות הלאומיות" על מנת לחיות חיי בטלה ולקבל פרנק אחד ליום. כך נוצר מעמד של אנשים בלתי מרוצים באופן תמידי אשר גדש את הגדודים שנהרו אל הדגל האדום, ונוצר עומס פיננסי על המדינה, שלא היה יכל להמשך למשך זמן רב מבלי שהדבר יוביל לפשיטת רגל.
ב-21 ביוני הכריזה הממשלה כי העובדים בסדנאות הלאומיות צריכים להתפזר בתוך שלושה ימים, וכי אלו מהם הכשירים לעבודה יגויסו לצבא. הכרזה זו גרמה להתמרדות מיידית. בין ה-24 ביוני וה-26 ביוני פרצה לחימה בין החלק התעשייתי, המזרחי, של פריז, בו התבצרו העובדים, ובין החלק המערבי, בו שלט הגנרל לואי אז'ן קאויניאק אשר הכריז על עצמו כדיקטטור. קאויניאק השמיד את המתנגדים באש תותחים שכוונה אל המתרסים, ולאחר מכן, מששככו הקרבות הגיע גל של הוצאות להורג והגליות. המפלגה הסוציאליסטית רוסקה, אך גררה בעקבותיה את הרפובליקה. הרפובליקה איבדה את הפופולריות שלה בקרב האיכרים, כאשר הכריזה על מס של 45 סנטימים, שייגבה מהם על מנת למלא את קופת המדינה הריקה. הבורגנים נחרדו מן הכוח שהופנה כלפי הפועלים, ומהקיפאון שנוצר במשק הצרפתי. מאזן הכוחות בחברה הצרפתית, אשר התערער עקב הענקת זכות הבחירה לכל, היה זקוק ליד חזקה שתייצב אותו. וזו לא איחרה לבוא.
בואו של לואי נפוליאון

ב-4 בנובמבר 1848, אושרה החוקה החדשה, אשר הייתה בפירוש תוצר של ידיים בלתי מנוסות. החוקה הכריזה על רפובליקה דמוקרטית, בחירה ישירה וכללית, והפרדת הרשויות. מועצה מחוקקת אחת בת 750 חברים תיבחר לתקופה של שלוש שנים, והיא תצביע על החוקים שיוכנו עבורה על ידי מועצת מדינה שתיבחר לתקופה של שש שנים. הרשות המבצעת תהיה בראשות נשיא שייבחר לתקופה של ארבע שנים בבחירות כלליות וישירות, אך לא יוכל להעמיד עצמו לבחירה נוספת, הוא יבחר בשריו, ויהיה אחראי כלפי המועצה המחוקקת. הוחלט כי שינויים בחוקה יוכנסו רק כאשר יזכו ברוב של שלושה רבעים מן הקולות בשלוש הצבעות בגוף שיוקם במיוחד לצורך זה, דבר שהפך את השינוי לבלתי אפשרי כמעט.
בבחירות לנשיאות התמודד המועמד הסוציאליסטי לנדרו-רולן, המועמד הרפובליקני קויניאק, ונציג המפלגה הקיסרית החדשה, לואי-נפוליאון, אשר שב מגלות ונבחר לאספה בבחירות שהתקיימו באפריל. נפוליון קיבל את תמיכת המונרכיסטים, שהונהגו על ידי אדולף טייר, והצליח לעורר את אהדת העם כמעט בכח שמו בלבד. בבחירות שהתקיימו ב-10 בדצמבר קיבל נפוליון מעל לחמישה מיליון קולות, בעוד שקויניאק קיבל כמיליון וארבע מאות אלף קולות.
לואי נפוליאון כנשיא

למשך שלוש שנים לאחר בחירתו של לואי נפוליאון התקיים מאבק בין האספה הלאומית לבין לואי נפוליאון. הוא בחר את שריו מקרב מתנגדי הרפובליקה, "אורליאניסטים" (תומכי המלך המודח לואי פיליפ). הוא רכש את תמיכת המפלגות הראקציונריות, אך לא היה מחויב לאף אחת מהן.
חקיקת חוק הבחירות ב-31 במאי 1850 נועד לייצב את הממשל, והיה מכוון כנגד רעיונות חתרניים. החוק דרש הוכחה של שהות בת שלוש שנים בצרפת, באמצעות רישומים של תשלום מיסים. האוכלוסייה של הפועלים הניידים, ובהם פועלים חקלאיים שעבדו עבודות עונתיות במקומות שונים על פי הצורך, וכפריים לשעבר שחיפשו עבודה במרכזי התעשייה החדשים בערים, קבוצה שהיוותה אחוז ניכר מן המצביעים, איבדה את זכות הצבעתה. ב-16 ביולי הוגבלה העיתונות החופשית, ונדרש תשלום כופר מעיתונים, כדי להבטיח את תמיכתם בממשלה. לבסוף השתמש לואי נפוליאון בפירוש יצירתי לחוק על ה"מועדונים" כדי לדכא כל פעילות המתנגדת לממשלה.
לואי נפוליאון היה עתה שליט בעל כוח רב, אך ההתנגדות למשטרו באה דווקא מתוך ממשלתו פנימה. שריו המונרכיסטים והאורליאניסטים, והאספה הלאומית אשר תמכה בהם, ראו בו אך כלי לראקציה חברתית, שתוביל בסופו של דבר להחזרתה של המלוכה. העימות היה בלתי נמנע.
באוגוסט 1850 יצא לואי נפוליאון במסע לאורכה ולרוחבה של צרפת בו הטיף לשינויים חוקתיים. הוא הצליח להעביר לצידו את הצבא, ואף ביטל את חוק הבחירות על מנת להחזיר לצידו את הפועלים.
בדצמבר 1851 ראה לואי נפוליאון את ההזדמנות שלו. ב-2 בדצמבר הוא פיזר את ממשלתו, הכריז על החזרתה של זכות הבחירה הכללית, אסר את מנהיגי כל המפלגות, וכינס אספה חדשה אשר (בניגוד לחוקה) האריכה את כהונתו כנשיא לעשר שנים. נציגי האספה הישנה אשר התכנסו למחות על צעדים אלו פוזרו בכוח הזרוע על ידי הצבא. ניסיון להתקוממות בו השתתף אף ויקטור הוגו נכשל אף הוא. ב-20 בדצמבר אישר את השינויים החוקתיים משאל עם.
הצעד הבא, שאכן ננקט עד מהרה, היה ההכרזה על לואי נפוליאון כ"קיסר נפוליאון השלישי". היה זה סופה של הרפובליקה השנייה, ותחילת תקופת הקיסרות השנייה.
מהקמפיין הנשיאותי ב-1848. שני ילדים רבים, אחד תומך בנפוליון והשני בקאויניאק
רכבת הקרח

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  בנז'מין לגראן 
 איורים:  ז'אן מארק רושט 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1982 
 
רכבת הקרח (בצרפתית: Le Transperceneige) הוא רומן גרפי צרפתי פוסט-אפוקליפטי שנוצר על ידי ז'אק לוב וז'אן מארק ויצא לאור על ידי קסטרמן. הרומן הגרפי פורסם לראשונה בשנת 1982 תחת הכותרת Le Transperceneige ומאוחר יותר נקרא "הבריחה". הסדרה יצאה בשני כרכים על ידי המחבר בנז'מין לגראן, שהחליף את ז'אק לוב, עם הספר "המגלים" שפורסם בשנת 1999 ו"מעבר" בשנת 2000. כרך רביעי, בשם "מסוף", נכתב על ידי אוליבייה בוקט וראה אור בשנת 2015.
העלילה מתארת רכבת לאחר עידן קרח שכיסה את העולם כולו בקרח ושלג וכל האוכלוסייה חיה ברכבות נוסעות, כשכל רכבת מחולקת לאוכלוסייה אמידה החיה בחזית ואוכלוסייה ענייה החיה בקרונות האחוריים של הרכבת.
עלילה > הבריחה

לאחר שאסון סביבתי גורם לעידן קרח, האנושות תופסת רכבת של 1,001 קרונות הנקראת "רכבת הקרח". עם תחילת הסיפור, גבר בשם פרולוף מוכנס להסגר לאחר שנמלט מהקרונות האחוריים ביותר ואליו מצטרפת אישה בשם אדלין בלו: בעצמה חלק מתנועה לשילוב חברי קרונות הרכבת האחוריים, עם חיים בתנאים קלושים, לשאר הרכבת. כשהיא מנסה לחלץ את פרולוף, בלו נכנסת איתו בהסגר. השניים נקראים בסופו של דבר לפגוש את קולונל קרימסון ועוברים בכמה קרונות שונים של הרכבת. כשהם מתקדמים, פרולוף ובלאו צופים בפירות טריים, ירקות ובשר, מותרות שלדעתם נכחדו ולא קיימים בקרונות האחוריים של הרכבת.
קרימסון מסביר לפרולוף ולבלו כי רכבת הקרח החלה להאט, ומבקש את עזרתם של פרולוף ובלו בקידום הנוסעים בחלק האחורי של הרכבת, כדי לאפשר את ניתוק הקרונות האחוריים. בלו וחברי קבוצתה מסכימים, אך פרולוף מגלה שקרימסון מתכוון לנתק את הקרונות האחוריים בזמן שחבריו עליה. לאחר שהזהיר את חבריה של בלו, בלו ופרולוף בורחים לקדמת הרכבת, נרדפים על ידי הצבא. במקביל וירוס, המופץ לכאורה על ידי פרולוף, מדביק אחרים על סיפונה של הרכבת ואת ההתקדמות הבריאה לחזיתה.
לפני שמגיע למנוע של רכבת הקרח, פרולוף שובר את כל החלונות בקרון האחרון מסיבות לא ידועות. בלו מתה מהקור בזמן שפרולוף נחלץ על ידי אלק פורסטר, המהנדס שמאחורי רכבת הקרח, שממנה אותו כמטפל למנוע 'אולגה'. בזמן שהם מדברים, הקרונות האחוריים מנותקים. פרולוף מחליף את פורסטר בתפקיד האפוטרופוס של אולגה, אך מבין שהנגיף הרג את כל האחרים על הסיפון וכי ימיו ספורים מכיוון שהרכבת לא יכולה לנסוע לנצח.
עלילה > המגלים

לאחר שאבד קשר עם רכבת הקרח, מי שעולה על רכבת שנייה, שוברת הקרח, חוששים מהתנגשות. כמה חוקרים נשלחים לתרגיל בלימה, שם הם עוצרים את הרכבת. רק חוקר אחד חוזר בחיים, ועד מהרה נעלם. שבע עשרה שנים לאחר מכן, פוג ואלס מצטרף לאחד מתרגילי הבלימה החצי סדירים כעת, כדי למנוע התנגשות עם רכבת הקרח. פויג לא מציית לפקודות במהלך תרגיל הבלימה, ולכן כנקמה הוא מואשם באופן כוזב ברצח אחד מחבריו החוקרים. הוא נידון להטיס מטוס קטן במה שנחשב למשימת התאבדות. פוג טס לפני הרכבת ומזהה גשר שהורד ומזהיר את הרכבת, אך המועצה רוצה שהוא ימות ומאפשרת לו לחזור ולהנחית את מטוסו. פוג מאיים להפיל את מטוסו אל הרכבת ולהפיל אותה מהפסים, ואילו אהובתו ואל משדרת צילומים לכל מי שעולה על הרכבת. מאמציהם מאלצים את המועצה לנצל את האירוע כך שפויג מכונה כעת הגיבור של הצלת הרכבת.
לאחר מכן נחשף בפני פוג כי במהלך תרגיל הבלימה הראשון, מפסק הקרח פגע ברכבת הקרח והמנוע שלה הועלה על סיפונם. החוקר היחיד שנותר בחיים מטפל במנוע יחד עם פרולוף, שמדבר רק עם המנוע. המועצה שומרת על המיתוס לפיו רכבת הקרח נעה ללא שליטה ועדיין מקיפה את העולם, כדי לשלוט באוכלוסייה בפחד.
עלילה > המעבר

הרכבת מזהה אות רדיו שמקורו מעבר לאוקיינוס הקפוא. פוג מחליט לעקוב אחר הרדיו למקורו ומתגלה כי הרכבת יכולה לנסוע מהמסילה באמצעות זחלים עולים. רמת החיים מתדרדרת על הרכבת ומגיעה לשיאה במרד כושל אך חמור ובו נהרגים אנשים רבים, וקרונות ומשאבים רבים נהרסים והופכים את תנאי החיים לקשים עוד יותר. הרכבת חוצה לבסוף את האוקיינוס הקפוא ומגיעה למקור האות, אך החוקרים הרוסים לגלות שאין אנשים: רק אות אוטומטי.
עלילה > מסוף

ללא חום או אוכל ברכבת, נוסעי שוברת הקרח בוחרים בלורה לואיס כמנהיגתם החדשה. פוג לומד שחברתו ואל בהריון וחוקריו מחפשים אחר מקור כוחה של תחנת הרדיו. הם מגלים שתחנת הרדיו היא למעשה הקומה העליונה של גורד שחקים וקומת הקרקע היא תחנת רכבת. הם מפעילים משואות שמאפשרות לשוברת הקרח להתנגש בתחנה, ובכך לספק מחסה אך ההתנגשות פוגעת באופן קריטי ברכבת תוך כדי. לורה עוצרת את פוג, כיוון שהיא רואה בו כאחראי להחלטה הגורלית לחצות את האוקיינוס ולהרס הרכבת בסופו של דבר.
במהלך חקר התחנה תופסים הנוסעים אנשים שחובשים מסכות עכברים. הנוסעים מקבלים אוכל, אך מכניסים אותם להסגר ומחוסנים למחלות. הנוסעים מורשים להצטרף לקהילת העכברים, אך נאלצים לבצע קידוד ולבדוק דם, וילדים ונשים בהריון נלקחים ל"טיפול מיוחד". ואל משתמשת בהסחת דעת כדי להימנע מבדיקת דם, שתחשוף את הריונה. מתגלה כי המתחם הוא מעבדת מחקר היברידית ופארק שעשועים בשם ארץ העתיד. מייסדיה המטורללים, "החלפנים", האריכו את חייהם באמצעות תאי גזע של תינוקות והשתמשו באות הרדיו כדי לפתות את כל הרכבות האחרות אליהם: היו עשר רכבות, מתוכם שוברת הקרח הייתה האחרונה מבין שבע שהגיעו בהצלחה לתחנה. עוד מתגלה כי המתגים מחליפים את כל העכברים ומבצעים ניסויים גנטיים בעוברים ותינוקות, בניסיון מוטעה להנדס זן אנושי מושלם. לורה מסגירה את ואל, שנלקחת.
בזמן שזה קרה, פוג נמלט משבי והתאושש בעזרת המהנדס. בתחפושת כעכבר חושף פויג כי מפעל הגרעין המפעיל את המתחם דולף והורג אט אט את האוכלוסייה. פוג מתאחד עם טום (מפעיל המכ"ם לשעבר), ואל וחוקרים אחרים, ויחד הם משחררים את הילדים ובעלי החיים המוחזקים בשבי. הם חוזרים לשוברת הקרח, אותה תיקן המהנדס, אך מולו עומדים עכברים חמושים. פויג מתאר את המצב ופונה אליהם להצטרף אליו ולנוסעים האחרים, ורבים מהעכברים לוקים בפגם.
הסיפור מסתיים בעתיד: ציידים הרגו זה עתה לוויתן קטלני, וכשפוג מת מזקנה, מוצגת הצצה של פרחים הצומחים מתוך חלקת אדמה מופשרת.
עלילה > הפריקוול

חלק 1: הכחדה. עלילתו מתרחשת לפני אירוע ההכחדה ההמוני שגרם לעידן הקרח.
חלק 2: אפוקליפסה. חלק זה מתרחש ימים לאחר אירוע הכחדה.
חלק 3: השמדה. עלילתו מתרחשת זמן קצר לאחר אירוע הכחדה ולאחר "אפוקליפסה: חלק 2".
עיבודים > קולנוע

הבמאי הקוריאני בונג ג'ון-הו עיבד את הרומן הגרפי לסרט קולנוע בשם רכבת הקרח, שיצא במקור בשנת 2013, ועלה לאקרנים בשנה שלאחר מכן בארצות הברית.
עיבודים > טלוויזיה

סדרת טלוויזיה בשם "רכבת הקרח" פותחה עם ג'וש פרידמן שכתב ובונג שהפיק. בנובמבר 2016 הזמינה TNT פרק פיילוט בסדרה. במאי 2017 דווח כי דויד דיגס יככב בסדרה וסקוט דריקסון יביים את הפיילוט וישמש כבמאי ומפיק הסדרה. דריקסון צילם פרק פיילוט ארוך, אך סירב לבצע צילומים קיצוניים מחדש. פרק הבכורה של הסדרה שודר לראשונה ברשת TNT ב-17 במאי 2020.
הערות שוליים

↑  "Book review: 'Snowpiercer: Volume 1, The Escape' by Jacques Lob and Jean-Marc Rochette - Reviews - Books". The Independent. 2014-01-12. נבדק ב-2014-08-03.
↑  "Book Review: Graphic Novel 'Snowpiercer Volume 1: The Escape' Sets The Stage With A Chilly Futuristic Vision". IndieWire. 2014-01-31. נבדק ב-2020-06-22.
↑  "Book Review: Graphic Novel 'Snowpiercer Volume 2: The Explorers' Takes The Story To Darker Corners". IndieWire. 2014-03-28. נבדק ב-2020-06-22.
↑  Webster, Andrew. "This French sci-fi epic took 30 years to translate, and it was worth the wait". The Verge. נבדק ב-9 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Snowpiercer (2013) Trivia". IMDB. נבדק ב-9 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "'Snowpiercer' Graphic Novel Getting English Translation (Exclusive Photo)". The Hollywood Reporter. נבדק ב-2014-08-03.
↑  Goldberg, Lesley (11 בנובמבר 2015). "'Snowpiercer' Being Adaptaed for TV Writer Josh Friedman (Exclusive)". The Hollywood Reporter. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Schwindt, Oriana (21 בנובמבר 2016). "TNT Orders 'Snowpiercer' Pilot From Tomorrow Studios". Variety. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Rosen, Christopher (17 במאי 2017). "Hamilton star Daveed Diggs to lead Snowpiercer show". Entertainment Weekly. {{cite news}}:  (עזרה)
המשרד לביטחון לאומי (אזרבייג'ן)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  אזרבייג'ן 
 תחום שיפוט:  אזרבייג'ן
 משרד אחראי:  נשיא אזרבייג'ן
 תאריך הקמה:  1991
 סוכנות קודמת:  האגף האזרי של הקג"ב
 תאריך פירוק:  14 בנובמבר 2015
 סוכנות מחליפה:  שירות ביון החוץ   שירות ביטחון המדינה
 מטה מרכזי:  באקו 
 www.mns.gov.az
 
המשרד לביטחון לאומי של אזרבייג'ן (אזרית: Milli Təhlukəsizlik Nazirliyi) היה המשרד הממשלתי במדינה המופקד על ביטחון המדינה והגנתה מפני מרגלים.
פעל בתור השירות החשאי האזרי, יורש האגף האזרי של הקג"ב, בשנים 1991–2015 והיה אחראי גם על ביון חוץ ומודיעין אותות.
בנובמבר 2015 המשרד פורק וסמכויותיו פוזרו בין שירות ביטחון המדינה החדש ושירות ביון חוץ.
משימות ויעדים

המשרד לביטחון לאומי של אזרבייג'ן היה אחראי לביצוע מגוון תפקידים, לרבות:
פעולות ריגול ומבצעי מודיעין
מבצעי סיכול ריגול מצד מדינות זרות
מאבק בשחיתות וביטחון כלכלי, מאבק בהונאות והלבנות הון
ביטחון תעשיית האנרגיה והתשתיות
מאבק בטרור ומאבק בהברחות סמים לא חוקיים
מאבק בסחר בבני אדם והתסננות
מאבק בפשעי מחשב וסחר לא חוקי בנשק.