stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טקליק אבח
היסטוריה > היסטוריה מודרנית

הדיווח הראשון שפורסם הופיע ב-1888, ונכתב על ידי גוסטב ברול (Gustav Bruhl). האתנולוג וחוקר הטבע הגרמני קרל סאפר (אנ') תיאר את אסטלה 1 ב-1894 לאחר שראה אותה לצד הדרך בה טייל. מקס פולמברג (Max Vollmberg), אמן גרמני, צייר את אסטלה 1 וציין כמה מונומנטים נוספים, שמשכו את התעניינותו של ולטר להמן (אנ').
בשנת 1902 התפרצות הר הגעש סנטה מריה הסמוך כיסתה את האתר בשכבה של אפר געשי שעובייה נע בין 40 ל-50 סנטימטרים.
להמן החל את חקר הפסלים של טקליק אבח בשנות העשרים של המאה ה-20. בינואר 1942 ביקר הארכאולוג האנגלי אריק תומפסון (אנ') באתר עם ויליאם וב (William Webb) וראלף ל. רויס (Ralph L. Roys) מטעם מכון קרנגי למדע תוך כדי מחקר על החוף האוקיינוס השקט, ופרסם את דיווחיו ב-1943. חקירות נוספות בוצעו על ידי סוזנה מיילס, לי פרסונס ואדווין שוק (אנ'). מיילס העניקה לאתר את השם אבח טקליק, שהופיע בפרק שתרמה בכרך 2 של ה"מדריך לאינדיאנים של אמריקה התיכונה" (Handbook of Middle American Indians) שיצא לאור ב-1965. בעבר נקרא האתר במספר שמות אחרים, כמו סן איסידרו פיידרה פרדה או סנטה מרגריטה על שם המטעים שבהם שוכן האתר, וגם בשם קולומבה על שם הכפר קולומבה (אנ') שנמצא צפונית לאתר במחוז קצאלטננגו (אנ').
החפירות באתר בשנות ה-70 של המאה ה-20 נערכו בחסות אוניברסיטת קליפורניה בברקלי. הם החלו ב-1976 ובוצעו על ידי ג'ון א. גרהם (John A. Graham), רוברט פ. הייזר (Robert F. Heizer) ואדווין מ. שוק. עונה ראשונה זו חשפה 40 מונומנטים חדשים, כולל אסטלה 5, תוספת לבערך התריסר שכבר היו ידועים. החפירות של אוניברסיטת קליפורניה בברקלי נמשכו עד 1981 וחשפו עוד יותר מונומנטים באותה תקופה. משנת 1987 נמשכו החפירות על ידי המכון לאנתרופולוגיה והיסטוריה של גואטמלה (אנ') בניהולם של מיגל אורגו (Miguel Orrego) וכריסטה שיבר (Christa Schieber), ומונומנטים חדשים ממשיכים להיחשף. האתר הוכרז כפארק לאומי.
בשנת 2002 הצטרף טקליק אבח לרשימה של אתרי מורשת עולמית מוצעים של אונסק"ו, תחת הכותרת "המפגש בין המאיה לאולמקים". הוא הוכרז רשמית כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 2023 תחת השם "הפארק הלאומי הארכאולוגי טקליק אבח".
תוכנית האתר ותיאורו

ליבת האתר משתרעת על פני כ-6.5 קילומטרים רבועים וכוללת שרידים של כ-70 מבנים מונומנטליים הממוקמים סביב תריסר כיכרות. בטקליק אבח יש שני מגרשים למשחק הטלאצ'טלי ולמעלה מ-239 מונומנטים ידועים מאבן, כולל אסטלות ומזבחות מרשימים. הגרניט ששימש לייצור מונומנטים בסגנון האולמקים והמאיה המוקדמים שונה בהרבה מאבן גיר רכה ששימשה בערי פטן (Petén). האתר ידוע גם במערכות המים שלו, כולל טמאסקל (אנ') או אמבט סאונה עם ניקוז תת-קרקעי, וקברים מהתקופה הקדם-קלאסית שנמצאו בחפירות מסוף שנות ה-90 ואילך על ידי ד"ר. מריון פופנו דה האץ', כריסטה שיבר דה לווארדה ומיגל אורגו, ממשרד התרבות והספורט (Ministerio de Cultura y Deportes) של גואטמלה.
המבנים בטקליק אבח פרוסים בין ארבע קבוצות; הקבוצות המרכזית, הצפונית והמערבית מקובצות יחד, אך הקבוצה הדרומית ממוקמת כחצי קילומטר מדרום. האתר ניתן להגנה באופן טבעי, כשהוא גובל בנקיקים תלולים. האתר מתפרש על פני סדרה של תשע טרסות, שרוחבן משתנה בין 140 ל-220 מטרים וגובה קיר התמך של הטרסה משתנה בין 4.6 ל-9.4 מטרים. הכיוון של טרסות אלו אינו אחיד, במקום זאת כיוון פניהן תלוי בפני השטח המקומי. שלוש הטרסות העיקריות התומכות בעיר הן מלאכותיות, כאשר במקומות משתמשים יותר מ-10 מטרים של מילוי.
כשטקליק אבח היה בהיקף הגדול ביותר, הארכיטקטורה המרכזית בעיר השתרעה על שטח של כ-2 על 4 קילומטרים, אם כי גודל השטח עבור בנייה למגורים לא נקבע.
הקבוצה המרכזית – משתרעת על טרסות 1 עד 5, אשר מיושרות באופן מלאכותי. הקבוצה מכילה 39 מבנים המסודרים סביב רחבות הפתוחות בצד הצפוני והדרומי. הקבוצה המרכזית יושבה לראשונה בתקופה הקדם-קלאסית התיכונה ומכילה ריכוז של יותר מ-100 מונומנטים מאבן.
הקבוצה המערבית – כוללת 21 מבנים בטרסה 6, שגם היא מפולסת באופן מלאכותי. המבנים מסודרים סביב רחבות שנותרו פתוחות בצד המזרחי. בקבוצה זו נמצאו שבעה מונומנטים. הקבוצה המערבית גובלת בנהרות נימה במערב ובסן איסידרו במזרח. ממצא בולט בקבוצה המערבית היה גילוי כמה מסכות ירקן. הקבוצה המערבית הייתה מיושבת מהתקופה הקדם-קלאסית העליונה ועד לפחות התקופה הקלאסית העליונה.
הקבוצה הצפונית – הייתה מיושבת משלהי התקופה הקלאסית העליונה ועד לתקופה הפוסט-קלאסית. המבנים של קבוצה זו נבנו בשיטה שונה מאלה שבקבוצה המרכזית, ונבנו מחימר דחוס ללא בנייה באבן או חזית מחפה באבן. הקבוצה משתרעת על הטרסות 7 עד 9, העוקבות אחר קווי המתאר של הטרסות הטבעיות הנוכחית ואינן מציגות עדות ליישור מלאכותי משמעותי. בשילוב עם היעדר ניכר של מונומנטים מפוסלים, שיטות הבנייה והמכלולים הקרמיים השונים הקשורים לקבוצה זו מרמזים על יישוב הקבוצה הצפונית על ידי קהילת התיישבות חדשה שהגיעה בתקופה הקלאסית העליונה, ככל הנראה קיצ'ה מאיה מהרמות.
הקבוצה הדרומית – ממוקמת מחוץ לליבת האתר, כחצי קילומטר דרומית לקבוצה המרכזית, כ-2 ק"מ (1.2 מייל) מערבית לאל אסינטאל, היא כוללת כ-13 תלוליות מבנה היוצרות קבוצה מפוזרת.
תוכנית האתר ותיאורו > מערכות המים

מערכת המים כללה תעלות אבן, שלא שימשו להשקיה אלא לתעל נגר ולשמירה על השלמות המבנית של המבנים העיקריים. תעלות אלו שימשו גם להובלת מים לאזורי המגורים של העיר, וייתכן שהתעלות שימשו גם מטרה פולחנית הקשורה לאל הגשם. במקום נמצאו שרידי 25 תעלות. התעלות הגדולות יותר ברוחב של 25 סנטימטרים ובעומק של 30 סנטימטרים, תעלות משניות היו כמחצית מממדים אלו.
ישנן שתי שיטות בנייה המשמשות לתעלות המים. תעלות חימר מתוארכות מהתקופה הקדם-קלאסית התיכונה ואילו תעלות אבן מתוארכות מהתקופה הקדם-קלאסית העליונה ועד לתקופה הקלאסית, כאשר תעלות האבן מהתקופה הקלאסית העליונה הן התעלות הגדולות ביותר שנבנו באתר. ההנחה היא שתעלות החימר לא היו יעילות מספיק, ובכך הובילו לשינוי בחומרי הבנייה ולהטמעת תעלות מחופות באבן. בתקופה הקלאסית העליונה נעשה שימוש משני בחלקים של מונומנטי אבן שבורים בבניית תעלות המים.
תוכנית האתר ותיאורו > טרסות

טרסה 2 נמצאת בקבוצה המרכזית. מבנים בטרסה זו מתוארכים עוד לתקופה הקדם-קלאסית התיכונה וכוללים דוגמה מוקדמת של מגרש למשחקי טלאצ'טלי.
טרסה 3 נמצאת בקבוצה המרכזית. החזית ייצגה פרויקט בנייה גדול ומתוארכת לתקופה הקדם-קלאסית העליונה. משערים כי החלק הדרום-מזרחי של טרסה 3 היה הרחבה הקדושה ביותר בעיר, בהתבסס על ריכוז הפסלים בה, ובמיוחד על נוכחותו של מבנה 7 בצד המזרחי של הרחבה. אזור זה של העיר העתיקה כונה על ידי ראש עיריית אל אסינטאל "תנמי ת'נם" ("לב העם" בשפת מאם מאיה). בבסיס מבנה 8, בצד הדרום-מערבי של הרחבה, הוקמה שורה של 5 מונומנטים מצפון לדרום, ושורה נוספת של 5 פסלים עוברת מזרח-מערב במקביל לקצה הדרומי של הטרסה, עם 2 פסלים נוספים מעט. מדרום להם.
טרסה 5 נמצאת בצד המזרחי של האתר מיד מצפון לקבוצה המרכזית. גודלה 200 מטר ממזרח למערב ו-300 מטר מצפון לדרום. טרסה 5 נמצאת במטע סן איסידרו פיידרה פרדה ומשמשת כיום לגידול קפה. הצד התומך של הטרסה נבנה מחימר דחוס במהלך התקופה הקדם-קלאסית העליונה ודרש השקעה גדולה של עבודה. טרסה זו המשיכה להיות בשימוש עד התקופה הפוסט-קלאסית.
טרסה 6 תומכת ב-16 המבנים של הקבוצה המערבית. אורכה 150 מטר ממזרח למערב ו-140 מטר מצפון לדרום. הטרסה נוצרה בכמה שלבי בנייה שונים, היא חופפת תשתית הבנויה מגושי בזלת גדולים מעובדים, המתוארכת לתקופה הקדם-קלאסית העליונה, שלבי בנייה מאוחרים יותר מתוארכים לתקופה קלאסית העליונה ובטרסה יש עקבות של התיישבות בתקופה הפוסט-קלאסית של האתר. הטרסה שוכנת בתוך מטעי סן איסידרו פיידרה פרדה ובואנוס איירס והאדמה משמשת כיום לגידול גומי וקפה. דרך מודרנית חותכת את הפינה המזרחית של טרסה 6.
טרסה 7 היא טרסה טבעית התומכת בחלק מהקבוצה הצפונית. כיוונה מזרח-מערב ואורכה 475 מטר. יש עליה 15 מבנים המתוארכים משלהי התקופה קלאסית ועד התקופה הפוסט-קלאסית וקשורים להתיישבות הקיצ'ה באתר. טרסה זו שוכנת בין מטעי בואנוס איירס וסן אליאס, והחלק המזרחי נחתך בכביש מודרני.
טרסה 8 היא טרסה טבעית נוספת בקבוצה הצפונית. גם כיוונה ממזרח למערב ואורכה 400 מטר. דרך מודרנית חתכה את החלק המזרחי של הטרסה ואת הצד המערבי של מבנה 46 על קצהו. הטרסה תומכת רק במבנה זה ובאחד אחר מצפון (מבנה 54). הטרסה הייתה כנראה אזור מגורים עם אדמה מעובדת הקשורה לקבוצה הצפונית. טרסה זו קשורה להתיישבות הקיצ'ה באתר משלהי התקופה קלאסית ועד התקופה הפוסט-קלאסית.
טרסה 9 היא הטרסה הגדולה ביותר בטקליק אבח ותומכת בחלק מהקבוצה הצפונית. אורכה כ-400 מטר ממזרח למערב ו-300 מטר מצפון לדרום. קיר התמך של הטרסה עובר צמוד מצפון למתחם הראשי של הקבוצה הצפונית במחצית המערבית של טרסה 7 לאורך 200 מטר, בקצה המזרחי של קטע זה הוא פונה צפונה מעל טרסה 8 למשך 300 מטר לפני הפניה לאורך 200 מטר מזרחה, מה שמגביל את טרסה 8 בצדה המערבי והצפוני. טרסה 9 תומכת רק בשני מבנים עיקריים (מבנים 66 ו-67). דרך מודרנית חותכת את הצד המזרחי של טרסה 9, חפירות שבהן חתכה הדרך את הטרסה חשפו שרידים אפשריים של מגרש טלאצ'טלי.
תוכנית האתר ותיאורו > מונומנטים מאבן

נכון לשנת 2006 נמצאו בטקליק אבח 304 מונומנטים מאבן, רובם נחצבו מסלעי אנדזיט מקומיים. מתוך מונומנטים אלה 124 מגולפים והשאר רגיל; הם נמצאים בעיקר בקבוצות המרכזית והמערבית. ניתן לחלק את המונומנטים המעובדים לארבעה סיווגים רחבים: פסלים בסגנון אולמקי, המהווים 21% מהמונומנטים, פסלים בסגנון מאיה המייצגים 42% מהמונומנטים, פסלים בסגנון כרס (14%), וסגנון הפיסול המקומי המיוצג על ידי דמויות בעלי חיים (23%).
רוב המונומנטים בטקליק אבח אינם במקומם המקורי אלא הועברו והוצבו במועד מאוחר יותר, לכן תיארוך המונומנטים באתר תלוי לעיתים קרובות בהשוואות סגנוניות. דוגמה לכך היא סדרה של ארבעה מונומנטים שנמצאו ברחבה מול במה מהתקופה הקלאסית, כאשר לפחות שניים מתוך הארבעה (מזבח 12 ומונומנט 23) מתוארכים לתקופה הקדם-קלאסית.
ישנן כמה אסטלות מפוסלות בסגנון המאיה המוקדם הכוללות טקסטים הירוגליפים עם תאריכי הספירה הארוכה (אנ') הממקמים אותן בתקופה הקדם-קלאסית העליונה. סגנון פיסול זה הוא קדום לסגנון הקלאסי של שפלת המאיה.
בטקליק אבח יש מונומנטים שונים בסגנון הקרוי "דמויות בעלות כרס" המייצגות דמויות אנושיות שמנות שמפוסלות מסלעים גדולים, מסוג שנמצא ברחבי מישור החוף של האוקיינוס השקט, המשתרעת מאיסאפה במקסיקו ועד אל סלוודור. תפקידם המדויק אינו ידוע, אך נראה שהם מתוארכים לתקופה הקדם-קלאסית העליונה.
תוכנית האתר ותיאורו > פסלים בסגנון אולמקי

הפסלים הרבים בסגנון אולמקי, כולל מונומנט 23, ראש ענק שגולף מחדש לדמות בגומחה, מעידים על נוכחות פיזית ושליטה של האולמקים, אולי תחת מושל אולמקי. הארכאולוג ג'ון גרהם קובע כי:
אחרים פחות בטוחים: הפסלים בסגנון אולמקי עשויים פשוט לרמוז על איקונוגרפיה משותפת של כוח בחופי האוקיינוס השקט והמפרץ. בכל מקרה, טקליק אבח היה בהחלט מקום חשוב עבור האולמקים. הפסלים בסגנון אולמקי בטקליק אבח מתוארכים כולם לתקופה הקדם-קלאסית התיכונה. למעט מונומנט 1 ו-64, רובם לא נמצאו במיקומם המקורי.
תוכנית האתר ותיאורו > פסלים בסגנון מאיה

יש יותר מ-30 מונומנטים בסגנון המאיה המוקדם, המתוארך לתקופה הקדם-קלאסית העליונה, מה שהופך אותו לסגנון הנפוץ ביותר המיוצג בטקליק אבח. הכמות הגדולה של פיסול המאיה הקדום והנוכחות של דוגמאות מוקדמות לכתב הירוגליפים של מאיה מצביעות על כך שלאתר היה חלק חשוב בהתפתחות האידאולוגיה של המאיה. ייתכן שמקורותיו של סגנון הפיסול של המאיה התפתחו בתקופה הקדם-קלאסית בחוף האוקיינוס השקט ומיקומו של טקליק אבח בקשר של נתיבי סחר מרכזיים יכול היה להיות חשוב בהפצת הסגנון ברחבי אזור המאיה. סגנון המאיה המוקדם של המונומנטים בטקליק אבח קשור קשר הדוק לסגנון המונומנטים בקמינלחיו, ומראה השפעה הדדית. סגנון מקושר זה התפשט לאתרים אחרים שהיוו חלק מרשת הסחר המורחבת ששתי הערים הללו היו המוקדים התאומים שלה.
תוכנית האתר ותיאורו > פסלים בעלי כרס

פסלים בסגנון בעלי כרס נמצאים לאורך כל חוף האוקיינוס השקט מדרום מקסיקו ועד אל סלוודור, כמו גם רחוק יותר באתרים בשפלת המאיה. אף על פי שכמה חוקרים העלו השערה שסגנון זה הוא קדם-אולמקי, חפירות ארכאולוגיות בחוף האוקיינוס השקט, כולל אלו בטקליק אבח, הראו שסגנון זה הופיע בסוף התקופה הקדם-קלאסית התיכונה והגיע לשיאו במהלך הקדם-קלאסית העליונה. פסלים בסגנון בעלי כרס בטקליק אבח מתוארכים כולם לתקופה הקדם-קלאסית העליונה ודומים מאוד לאלו במונטה אלטו (אנ') באסקואינטלה וקמינלחיו בעמק גואטמלה. פסלים בסגנון בעלי הכרס הם בדרך כלל פסלים גסים שמראים שונות ניכרת בגודל ובמיקום הגפיים. הם מתארים דמויות אנושיות שמנות, בדרך כלל ישבו ברגליים משוכלות עם זרועותיהם על הבטן. יש להם לחיים נפוחות או תלויות, עיניים עצומות והם ממגדר בלתי מוגדר.
תוכנית האתר ותיאורו > פסלים מסגנון מקומי

פסלים בסגנון מקומי הם בדרך כלל סלעים מגולפים בצורות זואומורפיות, כולל ייצוגים תלת־ממדיים של צפרדעים, קרפדות ותנינים.
תוכנית האתר ותיאורו > מעבר אולמק למאיה: אל קרגאדור דל אנססטרו

"קרגאדור דל אנססטרו" (Cargador del Ancestro, "נושא האב הקדמון") מורכב מארבעה שברי פסל שנעשה בהם שימוש חוזר בחזיתות של ארבעה מבנים שונים במהלך החלק האחרון של התקופה הקדם-קלאסית העליונה. מונומנטים 215 ו-217 התגלו בשנת 2008 במהלך חפירות של מבנה A‏7, בעוד שברי אסטלה 53 ו-61 נחשפו בחפירות קודמות. ארכאולוגים גילו שאף על פי שמונומנטים 215 ו-217 היו בעלי נושאים שונים ובוצעו בסגנונות שונים, הם למעשה השתלבו זה בזה בצורה מושלמת והיוו חלק מפסל בודד שעדיין לא היה שלם. זה גרם לעדכון של שברי פסלים שנמצאו בעבר והביא לגילוי של שני חלקים נוספים, שנמצאו במקור במבנים 12 ו-74.
נמצא כי ארבעת החלקים מרכיבים עמוד מונומנטלי אחד בגובה 2.3 מטרים עם שילוב יוצא דופן של מאפיינים פיסוליים. החלקים העליונים והתחתונים הקיצוניים פגומים ולא שלמים והפסל כולל שלושה חלקים. החלק התחתון ביותר הוא עמוד מלבני עם טקסט הירוגליפי מוקדם על שני הצדדים ודמות מאיה מוקדמת בחזית בלבוש עשיר. הדמות עונדת כיסוי ראש בצורת תנין או כלאיים של תנין-חתול עם הלסתות פעורות לרווחה שמהן צצות פנים של אב קדמון. החלק התחתון של חלק זה פגום וחלק מהטקסט וגם מהדמות חסר.
החלק האמצעי של העמוד, היוצר סוג של כותרת, הוא פסל בעל תבליט גבוה של ראש עטלף שמבוצע בקווים המעוקלים של סגנון המאיה, עם עיניים קטנות וגבות שנוצרו על ידי שני וולוטות קטנות. האף בצורת עלה מאפיין את העטלף ערפד מצוי (Desmodus rotundus). הפה פתוח, חושף את הניבים שהשתמרו בחלקם, ולשון בולטת משתלשלת כלפי מטה. פס של משולשים כפולים מקיף את הפסל עם חוט או חבל מגולפים ועשוי לסמל את כנפי העטלף.
החלק העליון של העמוד הוא דמות מפוסלת של אדם גוץ ויחף הניצב על ראש העטלף. הדמות לובשת אזור חלציים קשור בחגורה ומעוטרת בסמל U גדול. עיטור חזה מגולף בקפידה עם דוגמת שזירה יורד מהצוואר עד המותניים. הסגנון נוקשה במקצת ומזכיר פיסול רשמי של האולמקים, ואלמנטים שונים של תלבושות דומים לאלה שנמצאו על פסלים אולמקיים מחוף המפרץ של מקסיקו. לדמות יש עיניים סגלגלות ותליוני תנוכים גדולים, האף והפה של הדמות פגומים. הוא עונד שתי רצועות שמצטלבות על הגב ומחוברים לחגורה ולכתפיים, הן תומכות בדמות אדם קטנה הפונה לאחור. המיקום והמאפיינים של דמות קטנה יותר זו דומים מאוד לאלו של פסלי תינוקות אולמקיים, אם כי הפנים הם של קשישים. דמות משנית זו לובשת סוג של חצאית ארוכה המשתרעת מטה אל החלק האמצעי של העמוד, וממשיכה עד מחציתו בחלק האחורי של ראשו של העטלף. מיקום הכתפיים והפנים של הדמות הראשית אינם נכונים מבחינה אנטומית, מה שהוביל את הארכאולוגים למסקנה ש"הפנים" הם למעשה עיטור חזה וכי הראש האמיתי של הדמות הראשית חסר. אף על פי שהחלק העליון של העמוד מכיל אלמנטים אולמקיים רבים, הוא חסר גם כמה מאפיינים בולטים שנמצאים באמנות אולמקית אמיתית, כמו הדמות החתולית המתוארת לעיתים קרובות.
הפסל קודם לשנת 300 לפני הספירה, המבוסס על סגנון הטקסט ההירוגליפי, ונחשב כמונומנט של המאיה הקדומים שנועד לייצג שליט מאיה קדום (בבסיס) שנשא את העולם התחתון (כלומר את העטלף) ואת אבותיו. (הדמות הראשית למעלה נושאת דמות קטנה יותר על גבה). הפסל בן המאיה השתמש באלמנטים סגנוניים אולמקיים הזכורים למחצה על דמות האב בצורה של סינקרטיזם מאיה-אולמקים, ויצר פסל היברידי. ככזה הוא מייצג את המעבר משלב תרבותי אחד למשנהו, בנקודה שבה התושבים האולמקים הקודמים טרם נשכחו ונחשבו כאבות קדמונים רבי עוצמה.
תוכנית האתר ותיאורו > קברים מלכותיים

קבר מהתקופה הקדם-קלאסית העליונה נחפר ועל פי ההערכות הוא קבר מלכותי. קבר זה סומן כקבר 1; הוא נמצא במהלך חפירות של מבנה A‏7 והוכנס למרכז המבנה הקדם-קלאסי התיכון הזה. הקבורה קשורה גם לאסטלה 13 ועם היצע עצום של יותר מ-600 כלי חרס וחפצים אחרים שנמצאו בבסיס מבנה A‏7. כלי חרס אלו מתארכים את המנחות לשלהי התקופה הקדם-קלאסית העליונה. לא נמצאו שרידי אדם, אך ההנחה היא שהממצא הוא קבורה בשל החפצים הקשורים אליו. על פי ההערכות, הגופה נקברה על אלונקה בגודל של 1 על 2 מטרים, אשר הייתה עשויה כנראה מעץ ומצופה באבק צינובר אדום. חפצי הקבורה כוללים שרשרת ירקן של 18 חלקים, שני קישוטי תנוכים מצופים בצינובר, מראות פסיפס שונות עשויות פיריט ברזל, אחת המורכבת מיותר מ-800 חלקים, מסכת פסיפס ירקן, שני להבי אובסידיאן בצורת מנסרה, דג מגולף בדיוק מאבן ירוקה, חרוזים שונים שיצרו כנראה תכשיטים כמו צמידים ומבחר כלי חרס שמתארכים את הקבר ל-100–200 לספירה.
באוקטובר 2012, דווח כי קבר שתוארך באמצעות פחמן-14 בין 700 לפנה"ס ל-400 לפנה"ס נמצא בטקליק אבח של שליט המכונה קוץ צ'מאן ("נשר סבא" בשפת מאם) על ידי ארכאולוגים, מלך קדוש או, לפי מיגל אורגו, "צ'יף גדול". "שגישר על הפער בין התרבות האולמקית לבני המאיה במרכז אמריקה". נכון ל-2023 הקבר הוא הקבר המלכותי העתיק ביותר של מאיה שהתגלה.
הערות שוליים

1 2  National Archaeological Park Tak’alik Ab’aj
טקליק אבח ביחס למרכז התרבות האולמקית
חפירות של מגרש משחקי הכדורי מהתקופה הקדם-קלאסית התיכונה בטקליק אבח
טקליק אבח ואתרים קדם-קלאסיים אחרים בחוף האוקיינוס השקט
חפצי אומנות מאובסידיאן שהתגלו בטקליק אבח, כולל להבים בצורת מנסרה וליבות אובסידיאן.
אסטלה 5 מטקליק אבח. האחרון מבין שני תאריכי הספירה הארוכה (אנ') שווה ערך לתאריך בשנת 126 לספירה. התאריכים מוקפים על ידי שליטים, המסמלים כנראה את מעבר השלטון ממלך אחד למשנהו. לחץ כאן לתמונה של אסטלה זו.
כלי גלילי רבגוני מהתקופה הקלאסית התחתונה בטקליק אבח
תעלת אבן להובלת נגר מהארכיטקטורה העיקרית. דוגמה זו היא ליד מבנה 7 ומתוארכת לתקופה הקלאסית העליונה.
רחבה על אחת הטרסות של טקליק אבח
מבנה 11 והמונומנטים הקשורים אליו
מבנה 5
פסל עם כרס בטקליק אבח, כנראה מתוארך לתקופה הקדם-קלאסית העליונה
מונומנט 23, פסל אולמקי (או בהשפעת אולמקית) בטקליק אבח, המציג דמות יוצאת ממערה, נושאת תינוק בזרועותיה.
קטעי הקרגאדור דל אנססטרו כפי שהיו מסודרים במקור
מזבח 48, פיסול מאיה קדום
מונומנט 67 פסל בסגנון אולמקי המתוארך לתקופה הקדם-קלאסית התיכונה
מונומנט 65, פסל של ראש אדם בסגנון אולמקי המתוארך לתקופה הקדם-קלאסית התיכונה
מונומנט 66, פסל בסגנון מקומי בצורת ראש של תנין
מונומנט 99, ראש עצום בסגנון פסל בעל כרס מהתקופה הקדם-קלאסית העליונה
אסטלה 18 והמזבח הצמוד אליה
אסטלה 5 ומזבח 8
אסטלה 14 עם העתק של מזבח 48
מבנה 12 מואר בלילה
רומא (כדורגל)

אסוצ'אציונה ספורטיבה רומא (באיטלקית: Associazione Sportiva Roma) או בקיצור רומא הוא מועדון כדורגל איטלקי מהעיר רומא מליגת הסרייה א', הליגה הבכירה באיטליה. התלבושת הביתית של קבוצת הכדורגל היא חולצה בצבע אדום כהה עם קצוות כתומים, מכנסיים לבנים וגרביים שחורים.
סמל רומא הוא זאבה המניקה שני תינוקות (רמוס ורומולוס) - מקורו בסיפור על ייסוד רומא. הצבעים הרשמיים בסמל הם צבעי העיר.
האצטדיון הנוכחי של הקבוצה מכיל 70,634 מקומות ונקרא הסטאדיו אולימפיקו, אותו היא חולקת עם לאציו. שתי הקבוצות מתחרות זו מול זו בדרבי של רומא, אחד המשחקים המעניינים באיטליה מדי שנה.
היסטוריה > הקמת המועדון וכניסה לליגה ראשונה

קבוצת הכדורגל רומא נוסדה ביולי 1927. אז היו לעיר רומא 4 קבוצות שייצגו אותה בליגה האיטלקית - אס.אס. אלבה אודצ'ה, פורטיטודו-פרו רומא, רומאן פ.צ. ולאציו. החזון של הפשיסטים ששלטו באיטליה באותה תקופה היה לאחד את כל הקבוצות תחת מועדון אחד, כך שכל רומאי יוכל להזדהות איתו ולהתמודד עם המועדונים היותר עשירים מצפון איטליה. מבין ארבע הקבוצות, לאציו היה המועדון העשיר ביותר בעיר הודות לפטרונים שלו מהמעמדות הגבוהים, והיה חזק מספיק בשביל להתמודד עם המועדונים הצפוניים יותר. לאציו סירבה להצטרף לאיחוד עקב התערבותו של גנרל ואקארו, חבר המועדון ונציג של ההתאחדות האיטלקית לכדורגל. שאר המועדונים הסכימו והאיחוד יצא לפועל ללא לאציו. כל הקבוצות הללו ירדו באותה עונה ליגה, אבל ההתאחדות האיטלקית באותה עת הייתה פשיסטית ורצתה לתת ייצוג של מועדון גדול לעיר רומא שהעם יוכל להזדהות איתו. לפיכך, ההתאחדות העניקה למועדון כרטיס ישירות ל"דיוויזיונה נאציונאלה", שהייתה הליגה הבכירה באיטליה לפני ששונה שמה לסרייה א'. האצטדיון הראשון של הקבוצה המאוחדת היה מוטובלודרומו אפיו. העונה הראשונה בה שיחק המועדון בליגה הייתה עונת 1929/1930. בעונת 1929/1930 סיימה רומא במקום השני, והפסידה במאבק ליריבה העיקרית שלה בליגה יובנטוס. בתקופה זו השחקנים הבולטים של המועדון היו: אטיליו פראריס, גויאדו מאזטי, פלוביו ברנארדיני ורודולפו וולק.
היסטוריה > התואר הראשון ודעיכה

לאחר עונות לא טובות בליגה ועזיבה של מספר שחקני מפתח, רומא לבסוף הצליחה לבנות סגל חזק שכלל את החלוץ הארגנטינאי אנריקה גואיטה, כשאת הקבוצה מאמן לואיג'י ברבסינו, ובעונת 1935/1936 סיימה הקבוצה במקום השני, רק נקודה אחת מתואר האליפות שבו זכתה בולוניה. לאחר חוסר יציבות בסוף שנות ה-30, זכתה רומא לעדנה בעונת 1941/1942, עונה בה זכתה באליפות איטליה ("הסקודטו") לראשונה בתולדותיה תחת הדרכתו של המאמן אלפרד שאפר, ובעזרת החלוץ המקומי אמדאו אמדי שהבקיע 18 שערים. בתקופה זו הייתה איטליה מעורבת במלחמת העולם השנייה, ורומא שיחקה באצטדיון אצטדיון נאציונלה PNF.
לאחר המלחמה רומא התקשתה לשחזר את הצלחתה מעונת האליפות, וסיימה בחצי התחתון של הטבלה בסרייה א' 5 עונות ברציפות, עד שבעונת 1950/1951 ירדה הקבוצה לסרייה ב', כעשור לאחר זכייתה באליפות. בעונה העוקבת חזרה רומא לליגה הראשונה תחת הדרכתו של המאמן ג'וזיפה ויאני, אשר היה מאמן נבחרת איטליה בשנים שלאחר מכן.
לאחר חזרת הקבוצה לליגה הראשונה רומא הצליחה לייצב את עצמה כקבוצה המתמודדת בחלק העליון של הטבלה. שחקנים בולטים בשנים אלו היו: אגיסטו פנדולפיני, דינו דה-קוסטה ודיין הלגה ברוני. הישג השיא בשנים הללו היה בעונת 1954/1955, בה סיימה הקבוצה במקום השני אחרי אודינזה. בעשור העוקב לא הצליחה רומא להיכנס לטופ 4 בליגה, אולם היא הצליחה במסגרת טורנירי גביע. בעונת 1960/1961 זכתה רומא בגביע ערי הירידים, כשהביסה את ברמינגהאם סיטי בגמר 2–4. לאחר שנתיים, בעונת 1963/1964, זכתה רומא גם בקופה איטליה (הגביע האיטלקי הבכיר) אחרי שניצחה בגמר 0–1 את טורינו. השפל בשנים הללו הגיע עונה לאחר מכן כשמאמן הקבוצה, חואן קרלוס לורנצו, הודיע כי המועדון לא יוכל לשלם לשחקניו ולא יוכל אפילו לנסוע למשחק הבא מפאת בעיות תקציביות. אוהדי המועדון גייסו כסף והצליחו למנוע את קריסת המועדון והליכתו לפשיטת רגל, עם בחירתו של נשיא המועדון החדש, הפוליטיקאי פרנקו אבאנגליסטי. ב-1968/1969 זכתה רומא פעם נוספת בקופה איטליה (במתכונת חדשה שדומה לשיטת ליגה). השחקן גיאקומו לוסי קבע שיא הופעות לקבוצה בשנת 1969, עם 450 הופעות בכל המסגרות. שיא זה החזיק 38 שנים. בשנת 1972 הצליחה הקבוצה לזכות בגביע האנגלו-איטלקי כשניצחה את בלקפול בגמר 1–3. הקבוצה לא הצליחה בליגה בשנות ה-70, והמקום הגבוהה ביותר בו הצליחה הקבוצה לסיים היה בעונת 1974/1975 כשסיימה במקום השלישי. שחקנים בולטים בשנים הללו היו ג'אנקרלו דה סיסטי ופרנקו רוקה.
היסטוריה > שנות הצלחה ודעיכה נוספת

בשנות ה-80 חלה עלייה מסוימת במעמד הקבוצה' כאשר בעונת 1979/1980 זכתה הקבוצה בקופה איטליה בפעם השלישית, ועונה לאחר מכן אף סיימה כסגנית פעם נוספת ליובנטוס. בתקופה זו מאמן הקבוצה היה שחקן העבר של מילאן נילס לידהולם, עם השחקנים ברונו קונטי, אגוסטינו דיבורתולמיאו, רוברטו פרוצו ופלקאו. האליפות לא איחרה להגיע ובעונת 1982/1983 זכתה הקבוצה באליפות השנייה בתולדותיה. זו הייתה זכייה ראשונה של המועדון באליפות 41 שנים לאחר הזכייה הראשונה, וחגיגות גדולות התקיימו בעיר הבירה. עונה לאחר מכן סיימה הקבוצה כסגנית פעם נוספת, אך הצליחה לזכות ב"קופה איטליה" בפעם הרביעית. כמו כן, סיימה הקבוצה כסגנית אלופת אירופה בגמר גביע אירופה לאלופות 1984 כשסיימה בתוצאה 1-1 נגד ליברפול אבל הפסידה בדו-קרב בעיטות עונשין 4-2. ההצלחה המשיכה עם סגנות נוספת בליגה בעונת 1985/1986, וזכייה ב"קופה איטליה" בפעם החמישית לאחר ניצחון על סמפדוריה 3-2 בגמר. שנות ההצלחה הסתיימו עם סיומה של הקבוצה במקום השלישי בלבד ב1987/1988.
בתחילת שנות ה-90 הגיע הקבוצה לגמר גביע אופ"א, שם הפסידה 1–2 ליריבתה מהליגה האיטלקית אינטר. באותה העונה זכתה הקבוצה ב"קופה איטליה" השביעי בתולדותיה, וסיימה כסגנית מחזיקת הגביע ב"סופר-קופה איטאליאנה", לאחר שהפסידה לסמפדוריה בגמר. מלבד סגנות נוספת בגביע קופה איטליה פעם נוספת, שאר העשור היה כושל והקבוצה לא הצליחה להגיע למעמד של זכייה בתואר כלשהו. בשנים הללו התפתח אחד השחקנים הבולטים בתולדות המועדון, פרנצ'סקו טוטי, שיהיה שחקן משמעותי, סמל וקפטן שנים רבות בקבוצה הרומאית.