stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקורפוס ההררי ה-36 (ורמאכט)
היסטוריה

ב-15 באוקטובר 1939 הוקם הקורפוס ה-36, והועמד בפיקוד הנס פייגה. הקורפוס לחם במערכה על צרפת כחלק מהארמייה ה-16, ולאחר מכן הועבר לדרום נורווגיה, ומשם לצפון פינלנד.
ב-18 בנובמבר 1941, הוסב הקורפוס לקורפוס הררי, וב-30 בנובמבר  הוחלף פייגה על ידי קרל וייזנברגר.
הקורפוס לחם לצד פינלנד כחלק מארמיית נורווגיה, שהפכה ב-14 בינואר 1942 לארמייה ההררית ה-20, והשתתף בקרבות השונים במלחמת ההמשך. ב-10 באוגוסט 1944 מונה אמיל פוגל למפקד הקורפוס, ופיקד עליו במהלך מלחמת לפלנד עד סוף המלחמה.
מפקדים

הנס פייגה (18 בנובמבר 1941 - 30 בנובמבר 1941)
קרל וייזנברגר (30 בנובמבר 1941 - 10 באוגוסט 1944)
אמיל פוגל (10 באוגוסט 1944 - 8 במאי 1945)
סדר הכוחות > מלחמת ההמשך

במלחמת ההמשך כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הדיוויזיה ה-163
הדיוויזיה ה-169
הערות שוליים

↑  ליתר דיוק - הפיקוד המיוחד הגבוה ה-36 (Höheres Kommando z.b.V. XXXVI)
הר קינט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  Urbain J. Kinet 
 גובה:  2,180 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס מאונטניר 
 קואורדינטות:  73°14′00″S 165°54′00″E﻿ / ﻿73.23333°S 165.9°E﻿ / -73.23333; 165.9
  
 
הר קינט הוא הר גדול ומעוגל המתנשא לגובה של 2,180 מטרים (7,150 רגל), ביבשת אנטארקטיקה. הר זה נמצא ברכס מאונטניר של ארץ ויקטוריה, בצד הדרומי-עליון של הקרחון המפותל (Meander Glacier), כ-9 קילומטרים דרומית-מזרחית לרכס ההובי (Hobbie Ridge). ההר מופה בין השנים 1960–1964 על ידי המכון הגאולוגי של ארצות הברית באמצעות סקר גאולוגי ובאמצעות צילומי אוויר של הצי האמריקני. שמו של ההר נקבע על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים על שם Urbain J. Kinet, ביולוג בתחנת מקמרדו, שפעל בתחנה בשנים 1965-1966.
הערות שוליים

↑  "Hobbie Ridge". Geographic Names Information System. United States Geological Survey, United States Department of the Interior. Retrieved 2012-06-18.ל
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "הר קינט".
הנרי פלהם

הנרי פלהם (באנגלית: Henry Pelham‏; 25 בספטמבר 1694 – 6 במרץ 1754) היה מדינאי בריטי מהמפלגה הוויגית ששירת כראש ממשלת בריטניה מ-27 באוגוסט 1743 ועד למותו. הוא היה אחיו הצעיר של תומאס פלהם-הוליס, דוכס ניוקאסל, שכיהן אחריו כראש הממשלה.
ראשית חייו

פלהם היה בנם הצעיר של הברון תומאס פלהם ושל אשתו גרייס, בתו של רוזן קלייר. הוא התחנך בבית ספר וסטמינסטר שבלונדון ובקולג' הארטפורד שבאוקספורד. הוא נבחר לפרלמנט מטעם מחוז הבחירה סיפורד (Seaford) שבסאסקס וייצג אותו עד 1722.
בהיותו בן למשפחה רבת השפעה ובהמלצתו של רוברט וולפול הוא מונה ב-1721 כלורד האוצר. בשנה שלאחר מכן הוא חזר לגור במחוז הולדתו וב-1724 הוא התמנה כשר המלחמה. ב-1730 קיבל את התפקיד המכניס יותר של האחראי על תקציב הצבא. הוא בלט בתמיכתו ברוברט וולפול בדיון על הבלו. יחד עם אחיו ועם וולפול הם היו נפגשים בצוותא ודנים בענייני הממלכה.
ראש ממשלה

כתוצאה מהקמתה של קואליציה של מפלגות שהוקמה ב-1742, התמנה פלהם שנה לאחר מכן כראש ממשלה, בנוסף לתפקידים של שר האוצר ויושב ראש בית הנבחרים. בשנה הראשונה לקיומה של הממשלה כיהן בה הלורד ג'ון קרטרט וכאשר הוא אולץ לעזוב אותה, הפך פלהם לדמות הדומיננטית בממשלה. אך כאן הפך אחיו של פלהם להיות הדמות המשפיעה ולמרות יחסי הקרבה ביניהם, היו ביניהם גם חיכוחים.
עקב היותו רודף שלום ניהל פלהם את חלקה של בריטניה במלחמת הירושה האוסטרית ביד רפה ובאדישות, אך המדינה, בהיותה עייפה מהמאבק האינסופי, השלימה עם מדיניות החוץ שלו. ב-1746 פנה המלך ג'ורג' השני ללורד באת' כדי שיקים ממשלה יחד עם קרטרט. אך אלה לא הצליחו לעשות כן ועוד קודם לכן התפטרו האחים פלהם מהממשלה. בסופו של דבר נכשלה יוזמתו של המלך והאחים פלהם שבו לכהן בתפקידיהם.
ב-1749 חוקק חוק שארגן מחדש את מבנהו של הצי המלכותי. ב-1751 אורגן מחדש לוח השנה הבריטי ושנה לאחר מכן קיבלה בריטניה את הלוח הגרגוריאני. בסוף תקופת כהונתו העביר פלהם שני חוקים חשובים: חוק שאפשר ליהודים להתאזרח בבריטניה, להיות בעלי רכוש ולשאת במשרות ללא צורך לשאת את השבועה הנוצרית, שחוקק ב-1753 וחוק הנישואין שחוקק באותה שנה שהגביל את הגיל המינימלי לנישואין. עם מותו של פלהם התמנה אחיו דוכס ניוקאסל.
הרפובליקה הפרלמנטרית בצ'ילה
ראו גם

היסטוריה של צ'ילה
המסעדה הקואופרטיבית (ירושלים)

| --- | --- |
בניין ההסתדרות ברח' ההסתדרות (1960). בקומה הראשונה של הבניין (לצד האוטובוסים בתמונה) שכנה המסעדה הקואופרטיביתבניין ההסתדרות ברח' ההסתדרות (1960). בקומה הראשונה של הבניין (לצד האוטובוסים בתמונה) שכנה המסעדה הקואופרטיבית
 מידע כללי
 סוג:  מסעדה 
 כתובת:  ההסתדרות 3 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – העשור של 1940
 תאריך פתיחה רשמי:  שנות ה־40 של המאה ה־20 
 תאריך פירוק:  שנות ה־70 של המאה ה־20 
 קואורדינטות:  31°46′55″N 35°13′01″E﻿ / ﻿31.781857868892°N 35.217052435608°E﻿ / 31.781857868892; 35.217052435608
  (למפת ירושלים מוגדלת) המסעדה הקואופרטיבית(למפת ירושלים רגילה) המסעדה הקואופרטיבית(למפת הרי ירושלים רגילה) המסעדה הקואופרטיבית(למפת הרי ירושלים מוגדלת) המסעדה הקואופרטיבית
 
ערך זה עוסק במסעדה לשעבר בירושלים. אם התכוונתם למסעדה הקואופרטיבית בתל אביב, ראו .
רח' ההסתדרות 3 (2023) – במקום זה הייתה ממוקמת המסעדה הקואופרטיבית
המסעדה הקואופרטיבית הייתה מסעדת פועלים שנמצאה ברחוב ההסתדרות 3 (במפגש רחוב ההסתדרות עם רחוב קינג ג'ורג' בירושלים המסעדה פעלה בין שנות ה-40 לשנות ה-70 של המאה העשרים, והייתה מקום מפגש מרכזי לתושבי ירושלים. החל משנת 1964 נקראה המסעדה בשם "מסעדת שובע". במקום גם נחגגו בריתות, מסיבות בר-מצווה ומסיבות חתונה של רבים מתושבי העיר, וכאולם-שמחות הייתה למסעדה חשיבות מרכזית בחיים החברתיים של האזור הקרוי המשולש הירושלמי.
היסטוריה

הבניין בו שכנה המסעדה נבנה בתקופת המנדט ושימש את ההסתדרות הכללית בירושלים. הבניין שהוקם בשנת 1932, בתכנונו של דב ק'וצ'נסקי, נבנה על ידי פועלים חברי הסתדרות מאנשי העלייה השלישית. הבניין הכיל את משרדי ההסתדרות ובקומה ראשונה שלו שכנה מסעדת פועלים – המסעדה הקואופרטיבית. המסעדה נוהלה על ידי מועצת פועלי ירושלים, וההגשה הייתה ב"שירות עצמי". התפריט הבסיסי כלל פירה, כדורי לחם עם בשר ומנה אחרונה – פודינג ג'לי אדום.
אביבה גלי, בספרה האוטוביוגרפי "העיר שאיננה עוד", כותבת: "את המסעדה ניהלה קבוצת חברות-פועלות שהאמינו בעבודה שיתופית על בסיס של שוויון (כולן היו סוציאליסטיות) ומילאו אחר השקפותיהן במסירות ובנאמנות אין קץ".
בשנת 1937 נוספו לבניין שתי קומות נוספות שהכילו אולם-כינוסים, ובשנת 1941 נפתח באולם הכינוסים גם בית קולנוע, שנקרא "קולנוע תל-אור".
בשנות ה-40 וה-50 המקום שימש לא רק כמסעדת פועלים, אלא גם כמקום מפגש של פועלים, פעילי מפא"י וסטודנטים של האוניברסיטה העברית. אריה ליפשיץ מציין בספרו כי "רבים הם הפועלים בירושלים, אשר המסעדה הקואופרטיבית משמשת להם בית מועד ומקום לפגישת רעים. רבים מהחברים המזדמנים ירושלימה מכל רחבי הארץ לרגל ענייניהם הציבוריים והמשקיים, נועדים במסעדה הקואופרטיבית לסעודה, לשיחה ולסידור ענייניהם".
במלחמת העצמאות שימשה המסעדה כ"חדר אוכל לחיילים" שקיבלו "תלושים לארוחות" (ואוצ'רים). נוהג זה המשיך גם לגבי עובדי ממשלה ועובדי ציבור שונים שעבדו במרכז העיר בשנות המדינה הראשונות.
חיים ברעם, שכתב ספר ובו הוא מעלה זיכרונות כנער ירושלמי בשנות ה-50, כתב על המסעדה: "בקומת קרקע הפעילה ההסתדרות את המסעדה הקואופרטיבית…אפילו בגיל 12 הבחנתי שהמלצריות לא היו מלכות היופי, אבל עצם החוויה, לאכול במסעדה, הייתה מהממת…אז התבוננו בהערצה בכדור הבשר הגדול, הלא מתובל, ששחה בתוך רוטב אדמדם עם קצת פפריקה. גם הפירה היה מוצף באותו רוטב, שטעמו עדיין מדגדג בחיכי. הקינוח, פודינג שוקולד שהיה צהבהב יותר מאשר חום ומעוטר בתלתל לבן דמוי קצפת, נראה בעיני כמילה האחרונה בעולם הבישול".
יואל שר, מבכירי משרד החוץ, כתב בספרו האוטוביוגרפי, על המקומות שבהם נהג לאכול כתלמיד תיכון בירושלים, בתחילת שנות ה-50: "ארוחות צהרים, נקניקיות, 'כבד צמחוני', ומרק פירות אכלתי במטבח הפועלים שבבניין קולנוע תל-אור במרכז העיר".
ב-1 בדצמבר 1964, לאחר שיפוץ המקום נפתחה מסעדה חדשה בשם מסעדת שובע. מסעדת שובע כללה מסעדה בשירות עצמי, מסעדה בהגשה, מסעדה צמחונית, בית קפה ומגדניה.
לאחר סגירת מסעדת שובע, שכנו במקומה בתי עסק שונים.
בשנת 1999 התפרסמה ידיעה בעיתון גלובס על מכירת הבניין כולו לקבוצת משקיעי חוץ.
כיום (2023), שוכן במקום שבו פעלה המסעדה, סניף סופר-פארם.
לקריאה נוספת

דוד קרויאנקר, המשולש הירושלמי – ביוגרפיה אורבנית, ירושלים, הוצאת כתר, 2011 (במיוחד הפרקים: "בתי קפה ומסעדות – מגוון תרבויות חברתיות וקולינריות", עמ' 53–60, ו"בית ההסתדרות וקולנוע תל-אור (לשעבר)", עמ' 150).
אביבה גלי, העיר שאיננה עוד: ירושלים שלי 1920-1940, ירושלים, הוצאת אריאל, 2005 (במיוחד הפרק "המסעדה הקואופרטיבית 1932-1939", עמ' 64–68).
חיים ברעם, אדום צהוב שחור, מעריב – הד ארצי, 2004.
הערות שוליים

↑  אביבה גלי, המסעדה הקואופרטיבית 1932-1939, העיר שאיננה עוד: ירושלים שלי 1920–1940, ירושלים: הוצאת אריאל, 2005, עמ' 64-68
↑  אריה ליפשיץ (עורך), ההסתדרות בירושלים, 1933-1941, ירושלים: הוצאת מועצת פועלי ירושלים, 1941
↑  חיים ברעם, אדום צהוב שחור, מעריב - הד ארצי, 2004
↑  יואל שר, מסביב לעולם בתשעים שנה, ירושלים: הוצאה עצמית, 2022, עמ' 41
↑  המערכת, מסעדת "שובע" הגדולה בבירה, למרחב, 30 בנובמבר 1964
↑  הההסתדרות מכרה את בית תל-אור בירושלים ב-3.1 מיליון דולר, באתר גלובס, 1 בפברואר 1999
הר קיניאטי

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  3,187 מטרים
 מדינה:  דרום סודאן 
 מיקום:  מחוז אקווטוריה המזרחית, דרום סודאן
 רכס הרים:  הרי הימטונג
 קואורדינטות:  3°56′51″N 32°54′32″E﻿ / ﻿3.9475°N 32.908888888889°E﻿ / 3.9475; 32.908888888889
  (למפת דרום סודאן מוגדלת) ג'ובה רומבק מלקאל ואו יאמביו קוג'וק בור קניה אוגנדה הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו  הרפו. המרכז אפריקאית  סודאן אתיופיההר קיניאטי(למפת דרום סודאן רגילה) ג'ובה רומבק מלקאל ואו יאמביו קוג'וק בור קניה אוגנדה הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו  הרפו. המרכז אפריקאית  סודאן אתיופיההר קיניאטי
 
הר קיניאטי הוא ההר הגבוה ביותר בדרום סודאן והפסגה הגבוהה ביותר של הרי הימטונג. גובהו 3,187 מעל פני הים ונמצא בנפת איקוטוס שבמחוז אקווטוריה המזרחית, בסמוך הגבול הבינלאומי עם אוגנדה. רכס הרים זה נקרא גם לומריטי או הרי לולובאי.
הנקודה הנמוכה של רכס ההרים מכוסה ביער עבות ופסגתו סלעית. אחד האירופאים הראשונים שהגיעו להר היה הבוטנאי תומאס פורד ציפ שגילה את Coreopsis chippii הגדל קרוב לפסגת ההר.
הערות שוליים

↑  "Mount Kinyeti". Encyclopædia Britannica. נבדק ב-2011-07-06.
↑  Kaj Vollesen (1998). Flora of the Sudan-Uganda border area east of the Nile, Part 1. Kgl. Danske Videnskabernes Selskab. p. 9. ISBN 8773042978.
↑  Paul Clammer (2005). "Sudan: the Bradt travel guide". Bradt Travel Guides. p. 5. ISBN 1841621145.
↑  Earl Edward Sherff (20 באוקטובר 1936). "Revision of the Genus Coreopsis" (PDF). Field Museum of Natural History, Chicago. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא הרים ובנושא גאוגרפיה של אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תמונה פנורמית
הקורפוס ההררי ה-51 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  15 באוגוסט 1943 – 8 במאי 1945 (שנה)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה קרב מונטה קאסינו
 פיקוד
 מפקדים
 
הקורפוס ההררי ה-51 (בגרמנית: LI. Gebirgs-Armeekorps) היה קורפוס של הורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

ב-15 באוגוסט 1943 הוקם הקורפוס בווינה כקורפוס הררי, והועמד תחת פיקוד ולנטין פוירשטיין. בדצמבר 1943 נשלח הקורפוס לאיטליה כחלק מהארמייה ה-14, ולחם עימה בקרב מונטה קאסינו, ולאחר מכן לחם הקורפוס בקרבות השונים באיטליה כחלק מהארמייה העשירית והארמייה ה-14 לסירוגין. בינואר 1945 מונה פרידריך וילהלם האוק למפקד הקורפוס, ופיקד עליו עד סוף המלחמה.
מפקדים

ולנטין פוירשטיין (15 באוגוסט 1943 - ינואר 1945)
פרידריך וילהלם האוק (ינואר 1945 - 2 במאי 1945)
סדר הכוחות > קרב מונטה קאסינו

בקרב מונטה קאסינו כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
דיוויזיית הרייכסגרנדיר ה-44
דיוויזיית הצנחנים ה-1
דיוויזיית היגר ה-114
הדיוויזיה ההררית ה-5
סדר הכוחות > מתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה

במתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
דיוויזיית היגר ה-114
הדיוויזיה ה-334
הדיוויזיה ה-232
הדיוויזיה ה-148
דיוויזיית הברסליירי ה-1 "איטליה"
ויין מילנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 בינואר 1913 מסצ'וסטס, ארצות הברית 
 פטירה:  19 בנובמבר 1976 (בגיל 63) מחוז ארלינגטון, ארצות הברית 
 לאום:  ארצות הברית
 עמדה:  קיצוני
 גובה:  1.85 מטר
 משקל:  86 קילוגרם
 מספר:  40
 מכללה:  אוניברסיטת נוטרדאם
 דראפט:  דראפט ה-NFL‏ 1936, בוסטון רדסקינס, סבב 8, מספר 65
 היכל התהילה:  חבר היכל התהילה של ה-NFL משנת 1968
 קבוצות כשחקן
 1936–1945:  בוסטון / וושינגטון רדסקינס (1936–1941, 1945)
 הישגים כשחקן
 בחירה ל-70 השחקנים הגדולים של הרדסקינס
 
ויין ורנאל מילנר (באנגלית: Wayne Vernal Millner;‏ 31 בינואר 1913 - 19 בנובמבר 1976) היה שחקן ומאמן פוטבול אמריקני.
מילנר שיחק באוניברסיטת נוטרדאם בשנים 1933–1935. מילנר נבחר בדראפט של שנת 1936 על ידי בוסטון רדסקינס. ברדסקינס שיחק עד סוף עונת 1941 שלאחריה התגייס לצי האמריקני, במהלך מלחמת העולם השנייה וחזר לעונה נוספת ב-1945, שבסופה פרש. מילנר זכה באליפות ליגת ה-NFL יחד עם הרדסקינס ב-1937. בשנת 1968 נכנס להיכל התהילה של ה-NFL ובשנת 1990 נכנס להיכל התהילה של פוטבול המכללות.
המשטרה הפדרלית של אוסטרליה

| --- | --- |
 סמליל הארגון

מטה המשטרה הפדרלית
 
 מידע כללי
 מדינה:  אוסטרליה 
 תחום שיפוט:  אוסטרליה אוסטרליה
 משרד אחראי:  התובע הכללי האוסטרלי
 סוכנות אם:  הפרלמנט האוסטרלי
 סוכנות בת:  ACT Policing 
 תאריך הקמה:  19 באוקטובר 1979
 סוכנות קודמת:  משטרת הקהילייה
 מטה מרכזי:  בניין אדמונד ברטון, קנברה
 עובדים:  6,598‏
 תקציב:  1.8 מיליארד דולר אוסטרלי
 המשטרה הפדרלית האוסטרלית
 
המשטרה הפדרלית באוסטרליה (באנגלית: The Australian Federal Police, בראשי תיבות: AFP) הוקמה ב-19 באוקטובר 1979 כיורשת למשטרת הקהילייה, משטרת טריטוריית הבירה האוסטרלית ולשכת הסמים הפדרלית של אוסטרליה. המשטרה הפדרלית כפופה למשרד הפנים והתובע הכללי האוסטרלי ועד נובמבר 2007 הייתה כפופה למשרד המשפטים והמכס.
משימות

המשטרה הפדרלית אחראית על:
הגנת האינטרסים הלאומיים של אוסטרליה מפני פשיעה חמורה במדינה ומחוצה לה;
הענקת שירותי שיטור בעיר הבירה ובאיים הסמוכים לאוסטרליה;
אבטחת בכירי הממשל באוסטרליה;
מפקד המשטרה הוא היועץ הראשי של ממשלת אוסטרליה בענייני משטרה;
מאבק בסחר לא חוקי בסמים;
מאבק בהברחה מאורגנת של בני אדם, למטרות זנות או ניצול אנוש;
מאבק בהונאה חמורה;
אספקת מידע נכון אודות פשעי היי טק ומאבק בהם;
חקירה, מניעה ומאבק בטרור;
מאבק בהלבנות הון ופשע מאורגן;
מבנה > צוותים משולבים ללוחמה בטרור

הצוותים המשולבים ללוחמה בטרור הם קציני מודיעין המנהלים חקירות למניעת טרור ואלימות קיצונית בכל טריטוריה ומדינה באוסטרליה.
מבנה > מרכז מאגר הנתונים לפצצות

מרכז מאגר הנתונים לפצצות הוא המקור העיקרי למודיעין בתחום שימוש לא מורשה בחומרי נפץ. המרכז מספק דו"ח סטטיסטי מדי שנה על כל תקריות הנפץ. פועלת מאז 1978.
מבנה > המרכז לפשעי היי טק

הוא יחידת הסייבר הלאומית של אוסטרליה, הנאבקת בפשעי מחשב ופועלת בשיתוף פעולה עם ארגון הביון והביטחון האוסטרלי (Australian Security Intelligence Organisation) ומינהל האותות האוסטרלי (Australian Signals Directorate). המרכז אחראי לתיאום בין ארגוני אכיפת החוק לצורך מאבק בפשעי מחשב ואבטחת תשתיות מחשוב ממשלתיות.
מבנה > מכללת המשטרה הפדרלית האוסטרלית

מכללת המשטרה הפדרלית (Australian Federal Police College) מהווה את מתקן האימונים של המשטרה.
מבנה > לשכת הסמים הפדרלית

לשכת הסמים הפדרלית של אוסטרליה (Federal Bureau of Narcotics) היא הארגון המרכזי באוסטרליה למאבק בסחר בסמים והיא חלק מהמשטרה הפדרלית.
ב-1969 ייסד ראש ממשלת אוסטרליה, ג'ון גורטון, את הוועדה הלאומית למאבק בתפוצת הסמים (National Standing Control Committee on Drugs of Dependence). אלן קרמודי, היה יו"ר הוועדה הראשון. קרמודי היה מנהל המכס האוסטרלי והוא הקים את לשכת הסמים (Narcotics Bureau) אגף במכס שתכליתו להילחם בסמים ברמה הלאומית. לשכת הסמים הפדרלית הוכפפה בספטמבר 1979 למשרד המשפטים האוסטרלי וכעבור זמן קצר הפכה לחלק מהמשטרה הפדרלית של אוסטרליה.
ראשי המשטרה הפדרלית

הקצין הבכיר ביותר במשטרה הוא הנציב (Commissioner).
| דרגה> נציב המשטרה הפדרלית האוסטרלית | שם> נציב המשטרה הפדרלית האוסטרלית | תקופת כהונה> נציב המשטרה הפדרלית האוסטרלית |
| --- | --- | --- |
| נציב | קולין וודס | 1 באוגוסט 1979 – 1 בינואר 1982 |
| נציב (מייג'ור-גנרל) | רונלד גריי | 1 בינואר 1982 – 30 בנובמבר 1988 |
| נציב | פיטר מק'וליי | 30 בנובמבר 1988 – 1 ביוני 1994 |
| נציב | מייקל ג'ון פלמר | 1 ביוני 1994 – 2 באפריל 2001 |
| נציב | מיק קילטי | 2 באפריל 2001 – 2 בספטמבר 2009 |
| נציב | טוני נגס | 7 בספטמבר 2009 – 30 בספטמבר 2014 |
| נציב | אנדרו קולווין | 30 בספטמבר 2014 – 2 באוקטובר 2019 |
| נציב | ריס קרשו | אוקטובר 2019 – מכהן |
סוכנויות דומות במדינות אחרות

RCMP בקנדה
שירות הביטחון הפדרלי של רוסיה
שירות האבטחה הפדרלי של רוסיה
פסק"ן - השירות הפדרלי הרוסי למלחמה בסמים
ועדת החקירות הפדרלית ברוסיה
לשכת החקירות הפדרלית בארצות הברית
השירות החשאי של ארצות הברית
שירות האבטחה הפדרלי של ארצות הברית
DEA - מינהל הסמים האמריקני
שירות הביטחון הפדרלי הרוסי
הערות שוליים

↑  the Australian Federal Police Annual Report 2007–08 Appendix 4
↑  Archived copy from the Australian Federal Police Budget Report 2010–11
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007364290805171  GND: 67377-8  ISNI: 0000 0004 0385 4570  LCCN: n81115537  NLA: 36057056  Trove: 612304  VIAF: 149453955   WorldCat (עם VIAF): 149453955 
מבנה המכללה
הממשל הצבאי הגרמני בצרפת הכבושה במלחמת העולם השנייה

הממשל הצבאי בצרפת (בגרמנית: Militärverwaltung in Frankreich; בצרפתית: Administration militaire en France) הייתה רשות כיבוש שהוקמה ביוני 1940 על ידי גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה כדי לנהל את שטח הכיבוש הנאצי של צפון ומערב צרפת. כאשר גם האזור הלא כבוש בדרום המכונה zone libre ("אזור חופשי") נכבש ושמו שונה ל-zone sud ("אזור דרום").
תפקידי הממשל הצבאי בצרפת הוגדרו בחלקם על ידי התנאים שנקבעו על ידי הסכם שביתת הנשק בין גרמניה הנאצית וצרפת לאחר הצלחת הבליצקריג של הוורמאכט במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, שהובילה לנפילת צרפת; באותה תקופה גם הצרפתים וגם הגרמנים חשבו שהכיבוש יהיה זמני, ויימשך רק עד שתגיע בריטניה להסכם עם גרמניה, שהאמינו שהוא קרוב. למשל, צרפת הסכימה שחייליה יישארו שבויי מלחמה עד להפסקת כל פעולות האיבה.
צרפת של וישי (שנקראה באופן רשמי "המדינה הצרפתית") החליפה את הרפובליקה הצרפתית השלישית שהתפרקה בתבוסה. אף שהרחיבה באופן נומינלי את ריבונותה על כל המדינה, היא הייתה מוגבלת בפועל בהפעלת סמכותה לאזור החופשי. מכיוון שפריז הייתה ממוקמת באזור הכבוש, ממשלתה ישבה בעיירת המרפא וישי באוברן, ולכן היא הייתה ידועה יותר בשם ממשלת וישי.
בעוד שממשלת וישי הייתה אחראית באופן נומינלי על כל צרפת, הממשל הצבאי באזור הכבוש היה דיקטטורה נאצית בפועל. השלטון הנאצי הורחב לאזור החופשי כאשר הוא נכבש על ידי גרמניה ואיטליה במהלך מבצע אנטון ב-11 בנובמבר 1942 בתגובה למבצע לפיד, נחיתות בעלות הברית בצפון אפריקה הצרפתית ב-8 בנובמבר 1942. ממשלת וישי נותרה קיימת, אף על פי שסמכותה הופחתה כעת מאוד.
הממשל הצבאי הגרמני בצרפת הסתיים עם שחרור צרפת לאחר הפלישה לנורמנדי. הוא היה קיים באופן רשמי ממאי 1940 עד דצמבר 1944, אם כי רוב שטחו שוחרר על ידי בעלות הברית עד סוף קיץ 1944
אזורי הכיבוש

אלזס-לורן סופחה לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה ב-1871 על ידי הקיסרות הגרמנית והוחזרה לצרפת לאחר מלחמת העולם הראשונה. היא סופחה מחדש על ידי הרייך השלישי. המחוזות נור ופה-דה-קאלה צורפו לממשל הצבאי בבלגיה ובצפון צרפת, שהיה אחראי אף הוא לעניינים אזרחיים באזור ברוחב של 20 ק"מ (12 מייל) לאורך חוף האוקיינוס האטלנטי. "אזור אסור" נוסף היו אזורים בצפון-מזרח צרפת, המקבילים לחבל לורן וכמחצית מחבלי פראנש-קונטה, שמפאן ופיקארדי. נאסר על פליטי מלחמה לחזור לבתיהם, והיא נועדה למתיישבים גרמנים ולסיפוח בסדר הנאצי החדש (Neue Ordnung).
האזור הכבוש (בצרפתית: zone occupée, בגרמנית: Besetztes Gebiet) כלל את שאר צפון ומערב צרפת, כולל שני האזורים האסורים.
החלק הדרומי של צרפת, למעט המחצית המערבית של אקוויטניה לאורך החוף האטלנטי, הפך ל-zone libre ("אזור חופשי"), שבו משטר וישי נותר ריבון כמדינה עצמאית, אם כי תחת השפעה גרמנית כבדה בשל ההגבלות של שביתת הנשק (כולל מס כבד) והתלות הכלכלית בגרמניה. הוא כלל שטח של 246,618 קמ"ר, כ-45% מצרפת, וכלל כ-33% מכלל כוח העבודה הצרפתי. קו התיחום בין האזור החופשי לאזור הכבוש היה גבול דה פקטו, שהצריך אישור מעבר מיוחד מטעם השלטונות הגרמניים על מנת לעבור אותו.
ההגבלות הללו נותרו במקומן לאחר כיבוש וישי והאזור שונה ל-zone sud ("אזור דרום"), וגם הוכנס לניהול צבאי בנובמבר 1942.
אזור הכיבוש האיטלקי כלל אזורים קטנים לאורך גבול האלפים, ואזור מפורז של 50 קילומטר (31 מייל) לאורך אותו אזור. הוא הורחב לכל השטח בגדה השמאלית של נהר הריין לאחר פלישתו יחד עם גרמניה לצרפת של וישי ב-11 בנובמבר 1942, למעט אזורים סביב ליון ומרסיי, שנוספו ל"אזור דרום" של גרמניה, וקורסיקה.
אזור הכיבוש האיטלקי נכבש גם הוא על ידי גרמניה והתווסף ל"אזור דרום" לאחר כניעתה של איטליה בספטמבר 1943, מלבד קורסיקה, ששוחררה על ידי נחיתות של כוחות צרפת החופשית וכוחות איטלקים מקומיים שהפכו לשותפים בלוחמה של בעלות הברית.
מבנה השלטון

לאחר שגרמניה וצרפת הסכימו על שביתת נשק בעקבות התבוסות של מאי ויוני, גנרל-אוברסט וילהלם קייטל והגנרל שארל הונציגר, נציגי הרייך השלישי וממשלת צרפת של המרשל פיליפ פטן בהתאמה, חתמו עליה ב-22 ביוני 1940 ב-Rethondes, קרחת יער ביער קומפיין. כפי שזה נעשה באותו מקום ובאותו קרון רכבת שבו נחתמה שביתת הנשק שסיימה את מלחמת העולם הראשונה כאשר גרמניה נכנעה, והיא ידועה בשם שביתת הנשק השנייה של קומפיין.
צרפת חולקה באופן גס לאזור צפוני כבוש ואזור דרומי לא כבוש, על פי אמנת שביתת הנשק "על מנת להגן על האינטרסים של הרייך הגרמני". האימפריה הקולוניאלית הצרפתית נותרה בסמכותו של משטר וישי של מרשל פטן. הריבונות הצרפתית הייתה אמורה להתפרש על כל שטח צרפת, כולל האזור הכבוש, אלזס ומוזל, אך הסעיף השלישי של שביתת הנשק קבע כי השלטונות הצרפתיים באזור הכבוש יצטרכו לציית לממשל הצבאי וכי גרמניה תממש זכויות של כוח כובש בתוכו:
באזור הכבוש של צרפת, הרייך הגרמני מממש את כל הזכויות של מעצמה כובשת. ממשלת צרפת מתחייבת להקל בכל דרך אפשרית ביישום זכויות אלו, ולספק את סיועם של השירותים המנהליים הצרפתיים לשם כך. ממשלת צרפת תנחה מיד את כל הפקידים והמנהלים של השטח הכבוש לציית לתקנות, ולשתף פעולה באופן מלא עם רשויות הצבא הגרמני.
הממשל הצבאי היה אחראי לעניינים אזרחיים בצרפת הכבושה. הוא חולק ל"קומנדנטורן" (ביחיד "קומנדנטור"), בסדר היררכי הולך ופוחת Oberfeldkommandanturen, Feldkommandanturen, Kreiskommandanturen ו-Ortskommandanturen. ענייני חיל הים הגרמני בצרפת תואמו באמצעות משרד מרכזי הידוע כ-Höheres Kommando der Marinedienststellen ב-Gross-Paris (פיקוד עליון לשירותי הצי באזור פריז רבתי) אשר בתורו היה כפוף למפקד בכיר בכל צרפת המכונה האדמירל פרנקרייך. לאחר מבצע אנטון, הפיקוד הימי "אדמירל פרנקרייך" פורק למשרדים קטנים יותר שהוכפפו ישירות לפיקוד המבצעי של קבוצת הצי מערב.
שיתוף פעולה

על מנת לדכא פרטיזנים ולוחמי התנגדות, הממשל הצבאי שיתף פעולה באופן הדוק עם הגסטפו, ה-Sicherheitsdienst‏ (SD), שירות הביון של האס אס ו-Sicherheitspolizei‏ (SiPo). לרשותה עמדה גם תמיכת השלטונות והמשטרה הצרפתית, שנאלצו לשתף פעולה בהתאם לתנאים שנקבעו בהפסקת שביתת הנשק, כדי לאסוף יהודים, אנטי-פשיסטים ומתנגדים אחרים, ולהעלים אותם ל-Nacht und Nebel, "לילה וערפל". היא נעזרה גם במשתפי פעולה צרפתיים בולטים כמו פול טובייה ומוריס פאפון, יחד עם שותפי עזר צרפתיים כמו המיליציה הצרפתית, הפרנק-גארד ושירות הסדר הלגיוני. שתי המפלגות הפוליטיות העיקריות המשתפות פעולה היו המפלגה העממית הצרפתית (PPF) והעצרת העממית הלאומית (RNP), בכל אחת מהן 20,000 עד 30,000 חברים.
המיליציה השתתפה עם הגסטפו בתפיסת חברי המחתרת ומיעוטים, כולל יהודים, למשלוחה למרכזי מעצר, כמו מחנה הריכוז דראנסי, בדרך לאושוויץ, ומחנות ריכוז גרמנים אחרים, כולל דכאו, בוכנוולד ומאוטהאוזן.
כמה צרפתים גם התנדבו ישירות בכוחות הגרמניים כדי להילחם למען גרמניה או נגד בולשביקים, כמו לגיון המתנדבים הצרפתים נגד הבולשביזם. מתנדבים מיחידות אלו ואחרות היוו מאוחר יותר את הקאדר של דיוויזיית הוואפן-גרנדיר ה-33.
סטנלי הופמן בשנת 1974, ואחריו, היסטוריונים אחרים כמו רוברט פקסטון וז'אן-פייר אזמה השתמשו במונח שיתוף פעולה כדי להתייחס לפשיסטים ולאוהדי נאצים, אשר מסיבות אידאולוגיות ביקשו שיתוף פעולה מחוזק עם גרמניה של היטלר. בניגוד ל"משתפי פעולה", אנשים שרק שיתפו פעולה מתוך אינטרס אישי. דוגמאות לכך הן מנהיג PPF ז'אק דוריוט, הסופר רוברט ברזילך או מרסל דאט. המניע והיסוד האידאולוגי העיקרי בקרב אנשי שיתוף פעולה היה אנטי-קומוניזם.