לווייתן (מיתולוגיה)
הלוויתן כדמות מיתולוגית במדרש ובאגדה > הלוויתן כיסוד עולם

הלוויתן מופיע לא רק בסיפור הבריאה או באחרית הימים. חז"ל מאמינים שהוא יצור חי וקיים אי שם במעמקי הים. במדרש ובין פרשני התורה בימי הביניים היו שנטו לראות בלוויתן דג גדול, ואף כינוהו מלך הדגים ואדונם של כל הדגים שיכול לבלוע כל דג, גם את התנין וגם את הדג הגדול שבלע את יונה. היתה אמונה שהלוויתן הוא מפלצת שעדיין משוטטת בימים. התלמוד הבבלי מביא עדות של שני אמוראים ששטו בספינהופגשו מפלצת ים נוראה שהיא ללא כל ספק הלוויתן ומסופר שם כי כשהלוויתן רעב הוא מוציא הבל מפיו, ו"מרתיח כל מימות שבמצולה",.
בגירסה אחרת שראשיתה במדרשים קדומים ובספרים החיצוניים, הלוויתן הופך לכח חיובי בקיום העולם ובחזונות אסכטולוגיים. יש המוצאים רמזים לגישה תיאופנית כלפי הלוויתן . הם מסתמכים על מקורות לפיהם הסוכה שבה ישבו הצדיקים בגן העדן תיעשה מעור הלוויתן, שאותו יפרשו גם על חומות ירושלים והוא יפיץ אור גדול. מדרש תנחומא טוען שהטיט שבו רובץ הלוויתן בקרקעית הים הוא יפה מן הזהב !
בחזון אחרית הימים של אברהם, אחד מן הספרים החיצוניים, שנכתב ככל הנראה בשנת 79 לספירה בשפה העברית, אך שרד רק בתרגום לשפה הסלבונית הלוויתן מוזכר בחזון שמציג המלאך יהואל בפני אברהם. בעולם שלאחר הבריאה הנגלה בפניו הוא רואה את הים ואת כל החיות והדגים שבו, ואת לוויתן ומקום מרבצו והמחילות שהוא חי בהם. כל העולם מונח עליו והלוויתן יכול בכל תנועה שיעשה לגרום לחורבנו.
בזכות כוחו העצום הוא מאפשר את קיום העולם. על פי פרקי דרבי אליעזר לויתן נחש בריח נברא עם שאר היצורים ביום החמישי והוא שוכן במעמקי הים "במים התחתונים, ובין שני סנפיריו עומד הבריח התיכון של הארץ", אבן עזרא מגדיר את תפקיד הלוויתן בעולם כך: לויתן הוא התלי המבריח מהקצה אל הקצה. על פי גירסה אחרת "אלולי שהוא רבוץ על התהום וכובש עליו, היה עולה ומאבד את העולם ומציפו, וכיון שהוא מבקש לשתות אינו יכול לשתות מימי אוקיינוס מפני שהם מלוחים, מהו עושה, תולה אחת מן סנפיריו והתהום עולה, והוא שותה, ומשהוא שותה הוא מחזיר סנפיריו למקומה וסותם בפני תהום. בתאור זה סנפירו של הלוויתן מתפקד כשסתום המונע ממי התהום להציף את העולם וכך הלוויתן הוא חלק מהמיתוס הקוסמולוגי. הוא גם מבטיח את קיום העולם, אך גם מסכן אותו. הוא אבן הפינה של העולם, אך מהווה גם סכנה מתמדת לקיומו. כך גם בפיוט של אלעזר הקליר:
(סדרי דיברין לשבועות שורה 120 - 122:)
בחוקו אבן שתיה על פני תהום/ בחוקו לויתן על דלתות תהום/בחוקו אבן פינה שלא יציף לעולם תהום
יתכן שהאמונה ביכולתו של הלוויתן לזעזע את העולם נרמזת גם בתלמוד. לפיו מדי שבעים שנה הלוויתן הרעב מרתיח את המצולה ומזעזע את היםדימוי הלוויתן כיסוד העולם קשור  לכינוי  שלו : "נחש בריח". הבריח - הוא עצם חזק, נועל, ומחבר בין חלקים. אך  הכינוי המקביל לו:  "נחש עקלתון" מתקשר לדימוי אחר של הלוויתן: נחש ענק הסובב את היקום. כך רש"י מסביר שנחש עקלתון הוא: "לויתן נקבה, שמקיף את כל העולם".
המדרש יצר קישור בין הלוויתן ובין הצדיק שהם עומדים ביסוד העולם: כך בילקוט ראובני:
העולם ת"ק על ת"ק, וים הגדול חוזר לעולם כמי כיפה, וים הגדול וכל העולם עומדים על עמוד אחד וצדיק שמו, שנאמר וצדיק יסוד עולם, ואותו עמוד וכל העולם עומדים על נחירין של לויתן, ולויתן שוכן בתוך המים התחתונים כדג קטן בתוך הים... (בראשית)
בעקבות ספר הזהר המדמה את הצדיק ללוויתן שכמוהו הוא יסוד עולם:
. בתוך כך בא המאור הקדוש (רבי שמעון), פתח רעיא מהימנא ואמר, בעלי המשנה, מי הוא לויתן, אמר לו המאור הקדוש זה הוא שמדרגתו עמוד האמצעי וצדיק, שנאמר בו, גוף וברית, אנו חושבים אותם כאחד, והוא גדל בים הזה, שהיא ימא עלאה, שהיא ים... אמר רעיא מהימנא ודאי לויתן הוא העומד על שפת הים, והעולם עומד על סנפירו שלויתן, זהו צדיק יסוד עולם, שכל העולם עומד עליו... (תבא סו)