stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אתרי טוסה
אתר המורשת העולמית

ב-3 ביולי 2015, נוספו שלושת אתרי טוסה לרשימת אתרי מורשת התרבות העולמית, במפגש ה-39 של ועדת המורשת העולמית בבון, גרמניה. על פי הודעת הוועדה, מערכת טוסה נועדה לאחד את הממשל, ובו זמנית להרשות למיעוטים אתניים לשמור על מנהגיהם ודרך חייהם.
שלושת אתרי טוסה שהוכרזו על שטח כולל של 7,813 דונם ושטח חיץ בן 31,253 דונם, כוללים חורבות של מבנים ששימשו את המערכת הפוליטית העתיקה של טוסה: בית מגורים, מקדש, בית קברות, מבצר, בית משפט, תעלת שפכים ועוד.
| מספר האתר | שם | מיקום | גודל שטח האתר  (בדונם) | גודל אזור החיץ  (בדונם) | קואורדינטות | תיאור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1474-001 | אתר לָאוסְה-צֶ'נְג (Lǎosī chéng) של טוסה | מחוז חונאן | 5,342 | 10,239 | 28°59′55″N109°58′01″E | העיר על גדות הנהר לינגשי. נבנתה בשנת 1135 וננטשה בשנת 1724. הייתה בירת חמולת פנג. השרידים שנחפרו כוללים את ארמונו של השליט, מקדש של האבות הקדמונים של חמולת פנג, קשת ניצחון, רחובות מרוצפים בתבניות של חלוקי נחל ומתחם קבורה. |
| 1474-002 | אתר טָאנְגְיָה (Táng yá) של טוסה | מחוז חוביי | 866 | 974 | 29°41′26″N 109°00′19″E | העיר נבנתה בשנת 1355 וננטשה בשנת 1755. הייתה בירת טאנגיה, שנשלטה על ידי שושלת צ'ין. |
| 1474-003 | ארמון הָאיְלונְגְטוּן (Hǎilóng tún) של טוסה | מחוז גוויג'ואו | 1,604 | 11,278 | 27°48′42″N 106°49′01″E | מבצר בָּוֹג'וֹאוּ, שנבנה בשנת 1257, היה ממוקם על הר והוקף משלושה צדדים במדרונות תלולים בלתי נגישים. לאחר מרד בָּוֹג'וֹאוּ הכושל, נהרס המבצר בשנת 1600 ושלטון טוסה פוזר. |
הערות שוליים

↑  "Now that's a sight Tusi: Remains of ancient Chinese tribal sites are latest to be added to World Heritage List". Daily Mail. 4 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "China: Ancient Tusi tribal sites added to World Heritage List". International Business Times. 4 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Resurrected From the Past". Beijing Review.
↑  Site of Laosicheng Tusi Domain
↑  Laosicheng becomes the First World Cultural Heritage in Hunan
↑  Site of Hailongtun Tusi Fortress
אתרי ממלכת סבא העתיקה

אתרי ממלכת סבא העתיקה (בערבית: معالم مملكة سبأ, באנגלית: Landmarks of the Ancient Kingdom of Saba, מילולית: "ציוני דרך של ממלכת סבא העתיקה") הוא שמו של אתר מורשת עולמית של אונסק"ו המאגד מספר אתרים ארכאולוגיים במחוז מאריב במרכז תימן הקשורים לממלכת סבא, שהייתה אחת הממלכות הגדולות בחצי האי ערב בתקופה שקדמה לאסלאם.
האתר הוכרז על ידי ועדת המורשת העולמית בינואר 2023 בהליך חירום מזורז על רקע מלחמת האזרחים שהחלה במדינה ב-2015 ובהתאם הוא הוכנס לרשימת אתרי מורשת עולמית בסיכון. בנימוקים להחלטת הוועדה הוזכרו הסמליות של האתרים כייצוג לתקופת השפע של הממלכה בסביבתה הצחיחה (שפרחה בעיקר בתקופת האלף ה-1 לפנה"ס על רקע דרך הבשמים שעברה דרכה) ולהישגים האדריכליים וההנדסיים של הציוויליזציה הסבאית, ובפרט סכר מאריב ומערכת ההשקיה המתקדמת לתקופתה שאפשרו את יצירת "נווה המדבר המלאכותי" הגדול ביותר בחצי האי ערב בעת העתיקה.
האתרים

להלן התת-אתרים הכלולים באתר לפי המספר הסידורי שלהם באונסק"ו:
| מספר סידורי | שם אתר | תמונה | קואורדינטות | שטח (הקטאר) | אזור חיץ (הקטאר) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1700-001 | העיר העתיקה של מאריב |  | 15°25′36.76″N 45°20′6.82″E﻿ / ﻿15.4268778°N 45.3352278°E﻿ / 15.4268778; 45.3352278 | 152 | 8,993 |
| 1700-002 | מקדש אוואם |  | 15°24′15.91″N 45°21′21.04″E﻿ / ﻿15.4044194°N 45.3558444°E﻿ / 15.4044194; 45.3558444 | 36.2 | - |
| 1700-003 | מקדש בראן |  | 15°24′11.56″N 45°20′35.24″E﻿ / ﻿15.4032111°N 45.3431222°E﻿ / 15.4032111; 45.3431222 | 0.79 | - |
| 1700-004 | סכר מאריב העתיק - גדה צפונית |  | 15°24′16.19″N 45°16′11.9″E﻿ / ﻿15.4044972°N 45.269972°E﻿ / 15.4044972; 45.269972 | 60.4 | - |
| 1700-005 | סכר מאריב העתיק - גדה דרומית |  | 15°23′51.24″N 45°16′7.51″E﻿ / ﻿15.3975667°N 45.2687528°E﻿ / 15.3975667; 45.2687528 | 14 | - |
| 1700-006 | סכר מאריב העתיק - סכר אל-ג'ופיינה |  | 15°25′11.96″N 45°17′1.29″E﻿ / ﻿15.4199889°N 45.2836917°E﻿ / 15.4199889; 45.2836917 | 29.5 | - |
| 1700-007 | העיר העתיקה של סרוואח |  | 15°27′6.4″N 45°1′5.22″E﻿ / ﻿15.451778°N 45.0181167°E﻿ / 15.451778; 45.0181167 | 82.4 | 17,034.6 |
ראו גם

סבא
הערות שוליים

↑  "Landmarks of Ancient Kingdom of Saba, Marib (Yemen) added to UNESCO's World Heritage List". UNESCO (באנגלית). 2023-01-25. נבדק ב-2023-03-01.
↑  "Decision 18 EXT.COM 5.3 - Any other matter: Nominations to the World Heritage List - Nominations to be processed on an emergency basis - Yemen". UNESCO (באנגלית). 2023. נבדק ב-2023-03-01.
↑  רשימת האתרים באתר אונסק"ו (באנגלית).
אתרים

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה עירונית
 תקופת הפעילות:  1969–הווה (כ־55 שנים)
 חברות בנות:  החברה לפיתוח יפו העתיקה החברה לפיתוח תל אביב אוצר מפעלי ים מרינה תל אביב
 בעלות:  עיריית תל אביב-יפו
 ענפי תעשייה:  נדל"ן, תיירות
 הכנסות:  29.4 מיליון ש"ח (2010)
 רווח:  13.7 מיליון ש"ח (2010)
 
סמליל קודם של החברה
חברת אתרים בחוף תל אביב - חברה לפיתוח אתרי תיירות בתל אביב-יפו בע"מ (ידועה בשם חברת אתרים או אתרים) היא חברה עירונית בבעלות של עיריית תל אביב-יפו, עוסקת בתכנון, פיתוח, תחזוקה, השכרה וניהול של אתרי תיירות בעיקר באזור החוף של העיר.
היסטוריה

חברת אתרים הוקמה בשנת 1968 והייתה בבעלות משותפת של מדינת ישראל באמצעות משרד התיירות (50%) ושל עיריית תל אביב-יפו (50%). עם הקמתה החלה החברה לעסוק בתכנון אזור החוף של תל אביב, כולל נמל יפו ונמל תל אביב שנסגרו בשנת 1965 עם פתיחת נמל אשדוד. תוכנית הפיתוח של "אתרים" התבססה על תוכנית מתאר מקומית לחוף תל אביב של האדריכל האיטלקי לואיג'י פיצ'ינטו, שאושרה בשנת 1965. פיצ'ינטו יצר פרוגרמה שכללה שדרת בתי מלון מודרניים, טיילת לאורך החוף, הסדרת התנועה לאורך החוף, בניית כיכר דמוית פיאצה איטלקית ומתחם מרינה. במסגרת פרויקט הפיתוח הוחלט לפנות לבנות בשטחה של שכונת מחלול מרכז תיירותי שיקשר בין בתי המלון, החופים ושדרות בן-גוריון, ויכלול גם כביש ראשי מקביל לחוף ומגרש חניה. ובמקום שכונת מנשייה הוחלט להקים מרכז עסקים ראשי חדש לעיר. על התכנון המפורט של הפרויקטים השונים הופקדו ארבעה משרדי אדריכלים: "רכטר-זרחי-פרי"(יעקב רכטר, משה זרחי ומיכה פרי) משרד אברהם יסקי, משרד "ניב-רייפר" (רפי רייפר, אמנון ניב) ומשרד ""נדלר, נדלר, ביקסון" (מיכאל נדלר, שולמית נדלר, שמואל ביקסון).
בשנת 2005 מונה במכרז איתמר שמעוני לתפקיד מנכ"ל החברה, אך הועלו טענות נגד המינוי, הטיית המכרז ושינוי תוצאות בדיקת תנאי הסף שלו, שבהם שמעוני לא עמד. אך שר התיירות, אברהם הירשזון, אישר את המינוי. המינוי הביא גם לחקירת משטרה שנסגרה מחוסר ראיות. במאי 2012 הוגשה עתירה לבג"ץ, בבקשה לפתוח שוב את תיק החקירה נגד המינוי. מתשובת המדינה, על ידי רשות החברות הממשלתיות והיועץ המשפטי לממשלה יהודה וינשטיין הודתה המדינה שנפלו פגמים במינויו, אך היא אינה מעוניינת להפסיק את העסקתו.
בשנת 2011 החל מהלך של איחוד הבעלות במתחם חצי האי הירקוני תחת חברה אחת. חברת "אתרים" (שכבר החזיקה בחלק הצפוני של חצי האי הירקוני) רכשה את "החברה לפיתוח תל אביב" שהחזיקה בשטח יריד המזרח.
ביוני 2016 חתמו רשות החברות הממשלתיות ועיריית תל אביב על עסקת הפרדת החזקות, לאחר תהליך ממושך של משא ומתן. במסגרת ההסכם מכרה המדינה לעירייה את החזקותיה בחברת אתרים (50%), המחזיקה ומנהלת אתרי בילוי לאורך רצועת החוף העירונית, וכן את החזקותיה בחברת אוצר מפעלי ים (83%) ובחברה לפיתוח יפו העתיקה (50%).
מתחמים בניהול החברה

המתחמים בניהול או בבעלות החברה כוללים, מצפון לדרום:
יפו העתיקה
יריד המזרח
נמל תל אביב
מרינה תל אביב
בנתה את טיילת תל אביב
פארק התחנה (מתחם התחנה)
נמל יפו
הערות שוליים

↑  הממשלה והעיריה משתתפות בפיתוח שפת הים לרחצה בת"א, דבר, 8 בספטמבר 1969
↑  מה ייעשה בנמלי יפו ותל־אביב, דבר, 24 ביוני 1969
↑  שני משרדי אדריכלים יתכננו נמלי יפו ות"א, למרחב, 3 ביוני 1969
↑  דנקה הרניש, הפיתוח הגיע לחוף ימה של תל-אביב, דבר, 30 בספטמבר 1970
↑  יהושע כהנא, 5 מיליוני ל"י יושקעו השנה בשיקום חוף ים ת"א, מעריב, 28 במאי 1970
↑  עמית בן-ארויה, נסגר התיק נגד הירשזון בפרשת מינוי מנכ"ל אתרים: "מכלול נסיבות העניין אינו מצדיק הגשת כתב אישום", באתר TheMarker‏, 27 ביולי 2009
↑  עינת פז-פרנקל, ‏בג"ץ: מדוע לא תופסק כהונתו של מנכ"ל חברת אתרים?, באתר גלובס, 2 בינואר 2012
↑  שני אשכנזי, ‏אתרים תקנה את החלק המזרחי של הנמל ב-8.5 מ' ד', באתר גלובס, 30 בינואר 2011
↑   נמרוד בוסו, עסקה היסטורית: תל אביב רכשה את נמל תל אביב, נמל יפו ואת רצועת החוף, באתר TheMarker‏, 15 ביוני 2016
↑  מיכל מרגלית, ‏חברת אתרים הממשלתית תפרסם מכרזים להשכרת אלפי מ"ר מסחרי במתחם יריד המזרח שליד נמל תל אביב, באתר גלובס, 14 באוגוסט 2012
↑  שלומית צור, ‏אתרים מפרסמת מכרז להפעלת שטחים מסחריים בנמל תל-אביב, באתר גלובס, 21 במרץ 2017
↑  איה אורנשטיין, אבא חדש למרינה, מעריב, 15 ביולי 1984
↑  אתרים תבצע ב-2002 עבודות ב-50 מיליון ש' - פי 2 מאשר ב-2001, באתר הארץ, 12 באפריל 2002
ארגוב (אתר מקראי)

מפת אזורים בארץ ישראל
חבל אַרְגֹּב היה שמו של חבל ארץ בבשן בעבר הירדן המזרחי בתקופת המקרא. בקרב חוקרי המקרא וארץ ישראל ניתנו הצעות שונות באשר לזיהוי חבל הארגוב.
אזכורים מקראיים

ארגוב נכבש על ידי שבטי ישראל לפני כניסתם לארץ ישראל שממערב לירדן; לפי המסופר בספר דברים, יצאו הלוחמים של שבטי ישראל אל הבשן שכלל את "חבל ארגוב", שם נתקלו בכוחות הצבא של עוג בסמוך לעיר אדרעי, והתנהלה מערכה צבאית שהסתיימה בניצחונם של שבטי ישראל:
”וַנֵּפֶן וַנַּעַל דֶּרֶךְ הַבָּשָׁן וַיֵּצֵא עוֹג מֶלֶךְ הַבָּשָׁן לִקְרָאתֵנוּ הוּא וְכָל עַמּוֹ לַמִּלְחָמָה אֶדְרֶעִי: וַיֹּאמֶר ה' אֵלַי אַל תִּירָא אֹתוֹ כִּי בְיָדְךָ נָתַתִּי אֹתוֹ וְאֶת כָּל עַמּוֹ וְאֶת אַרְצוֹ וְעָשִׂיתָ לּוֹ כַּאֲשֶׁר עָשִׂיתָ לְסִיחֹן מֶלֶךְ הָאֱמֹרִי אֲשֶׁר יוֹשֵׁב בְּחֶשְׁבּוֹן: וַיִּתֵּן ה' אֱלֹהֵינוּ בְּיָדֵנוּ גַּם אֶת עוֹג מֶלֶךְ הַבָּשָׁן וְאֶת כָּל עַמּוֹ וַנַּכֵּהוּ עַד בִּלְתִּי הִשְׁאִיר לוֹ שָׂרִיד: וַנִּלְכֹּד אֶת כָּל עָרָיו בָּעֵת הַהִוא לֹא הָיְתָה קִרְיָה אֲשֶׁר לֹא לָקַחְנוּ מֵאִתָּם שִׁשִּׁים עִיר כָּל חֶבֶל אַרְגֹּב מַמְלֶכֶת עוֹג בַּבָּשָׁן:”
בהמשך ספר דברים מסופר על יאיר בן מנשה אשר חלש על חבל ארגוב, שנקרא מאז על שמו "חות יאיר":
”יָאִיר בֶּן מְנַשֶּׁה לָקַח אֶת כָּל חֶבֶל אַרְגֹּב עַד גְּבוּל הַגְּשׁוּרִי וְהַמַּעֲכָתִי וַיִּקְרָא אֹתָם עַל שְׁמוֹ אֶת הַבָּשָׁן חַוֹּת יָאִיר עַד הַיּוֹם הַזֶּה:”
ואילו, בספר מלכים, חבל ארגוב בבשן וחות יאיר בן מנשה בגלעד מתוארות כשתי יחידות מנהל נפרדות, שעליהן הופקד בן גבר אשר ישב ברמת גלעד, הנכללות בממלכת שלמה.
”בֶּן גֶּבֶר בְּרָמֹת גִּלְעָד לוֹ חַוֹּת יָאִיר בֶּן מְנַשֶּׁה אֲשֶׁר בַּגִּלְעָד לוֹ חֶבֶל אַרְגֹּב אֲשֶׁר בַּבָּשָׁן שִׁשִּׁים עָרִים גְּדֹלוֹת חוֹמָה וּבְרִיחַ נְחֹשֶׁת:”
אונקלוס מתרגם תמיד את "כל חבל הארגב" כ"כָּל בֵּית פֶּלֶךְ טְרָכוֹנָא". טרכונא היא טרכון.
אוסביוס, בחיבורו האונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה), הציע לזהות את האתר המקראי עם העיר "רגב" (כיום ראג'ב) שבהרי הגלעד, אך זיהוי זה מוטל כיום בספק.
ראו גם

טרכון
לקריאה נוספת

הערך: ארגב, לכסיקון מקראי, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 73.
יוחנן אהרוני, אטלס כרטא לתקופת המקרא, ירושלים: הוצאת כרטא, 1974, עמ' 113.
הערות שוליים

↑  ספר דברים, פרק ג', פסוקים א'–ד'.
↑  ספר דברים, פרק ג', פסוק י"ד.
↑  ספר מלכים א', פרק ד', פסוק י"ג.
↑  אונומסטיקון 16, שורה 21.
↑  י' אליצור, שמות מקומות קדומים בארץ ישראל השתמרותם וגלגוליהם, הוצאת יד יצחק בן-צבי והאקדמיה ללשון העברית, 100-107.
בויז לייק גירלז

| --- | --- |

 מקום הקמה:  בוסטון 
 מוקד פעילות:  מסצ'וסטס, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2005
 סוגה:  פאנק פופ
 חברת תקליטים:  Columbia Records, Red Ink
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 מרטין ג'ונסון פול דיג'ובאני מורגן דור ג'ון קייפ
 חברים לשעבר
 בריאן דונהו
 
בויז לייק גירלז (באנגלית: Boys Like Girls) היא להקת פופ פאנק אמריקאית.
היסטוריה

הלהקה הוקמה בסוף 2005 במסצ'וסטס. חברי הלהקה פתחו חשבון באתר "PureVolume" כדי לפרסם את המוזיקה שלהם. הם פרסמו באתר את הדמו הראשון שלהם "The Great Escape" וגרסה אקוסטית לשיר "Thunder". לקראת סוף השנה הלהקה הגיעה למקום הראשון במצעד "האמנים הלא החתומים הטובים ביותר" של האתר.
מאוחר יותר, שמעו סוכן האומנים מאט גאל ומפיק התקליטים מאט סקיור על הלהקה ויצרו עמם קשר.
בעקבות תמיכתם, יצאה הלהקה לסיבוב ההופעות הכלל ארצי הראשון שלה עם "A Thorn for Every Heart" בפברואר 2006. לאחר מכן החלה הלהקה להקליט את אלבום הבכורה שלה. לאחר השלמת האלבום, הצטלמו חברי הלהקה לקליפ הראשון שלהם לשיר "Hero/Heroine".
ב-22 באוגוסט 2006, יצא אלבום הבכורה, אשר קרוי על שם הלהקה.
נכון לאוגוסט 2008, האלבום נמכר בלמעלה מ-580,000 עותקים רק בארצות הברית.
בעקבות הצלחת האלבום, יצאו חברי הלהקה לסיבוב הופעות ראשון כלהקה מובילה.
ב-2008, שימשה הלהקה כלהקת חימום בסיבוב ההופעות של גוד שארלוט ואבריל לאבין.
DVD ראשון של הלהקה "Read Between The Lines" יצא ב-4 בנובמבר 2008.
ב-8 בספטמבר 2009 יצא האלבום השני של הלהקה שנקרא "Love Drunk". בשבוע הראשון ליציאתו הגיע למקום השמיני במצעד של בילבורד.
הסינגלים שיצאו בינתיים מהאלבום הם "Love Drunk" (בקליפ משתתפת אשלי טייסדל), "She's Got a Boyfriend Now" והסינגל "Two Is Better Than One", בו משתתפת גם הזמרת טיילור סוויפט.
דיסקוגרפיה > סינגלים

2007: "The Great Escape"
2007: "Hero/Heroine"
2008: "Thunder"
2009: "love drunk"
2009: "she's got a boyfriend now "
2009: "two is better than one "
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2006: Boys Like Girls
2009: Love Drunk
2012: Crazy World
בילי היגינס

| --- | --- |

 לידה:  11 באוקטובר 1936 לוס אנג'לס, קליפורניה
 פטירה:  3 במאי 2001 (בגיל 64) אינגלווד, קליפורניה
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 סוגה:  ג'אז חופשי, בי בופ
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  מערכת תופים 
 חברת תקליטים:  Contemporary Records 
 פרסים והוקרה:  אמני הג'אז של NEA 
 
בילי היגינס (1936–2001) היה מתופף ג'אז אמריקאי. הוא ניגן בעיקר ג'אז חופשי ובי בופ.
היגינס ניגן באלבום הראשון של אורנט קולמן בשנת 1958, והמשיך איתו עד 1961 (וגם ב-1971 ו-1987). לאחר מכן ניגן רבות עם כל מיני נגני ביבופ, כולל דונלד בירד, דקסטר גורדון, מילט ג'קסון, ג'קי מקלין, האנק מובלי, ת'לוניוס מונק, לי מורגן, ארט פפר, סוני רולינס, מאל ולדרון, פט מת'יני, סידר ולטון ועוד.
היגינס ניגן ביותר מ-700 אלבומים.
אתרי מטלורגיית הברזל העתיקה בבורקינה פאסו

אתרי מטלורגיית הברזל העתיקה בבורקינה פאסו (צרפתית Sites de métallurgie ancienne du fer à Burkina Faso) הם מקבץ של חמישה אתרים ברחבי בורקינה פאסו הממחישים את האינטנסיביות שאפיינה את ייצוא הברזל במשך האלף השני לפנה"ס. גם אם כיום שוב לא נהוג להפיק ברזל מעפרות, לחרשי ברזל בכפרים עדיין נודע מקום חשוב באספקת מוצרים כמו גם בלקיחת חלק בטקסים שונים. בשנת 2019 הוכרזו האתרים כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה

מטלורגיית ברזל עתיקה היא מלאכה שנהגה בכל רחבי יבשת אפריקה במשך אלפי שנים. התעשייה התפתחה באפריקה במשך תקופה של 2,500 שנה, והתארוך נעשה על פי רוב לפי שיירים מותכים. הממצאים מראים כי אפריקה הייתה אחד ממרכזי מטלורגיית הברזל העתיקים בעולם כולו. התעשייה התפתחה באלף הראשון לפנה"ס והורכבה משני יסודות: הראשון היה תהליך הפיכת העפרות לברזל; והשני קשור להתכת המתכת. חשיבותה של התעשייה באה לידי ביטוי במספר גדול של מכרות ישנים לכריית עפרות, אך במיוחד במספרם הגדול של בתי המלאכה שבהם נמצאו אין ספור סיגים, שיירי תנורים וזרבוביות. אף שסגנון החיים היה בעיקרו חקלאי, תקופת הברזל התאפיינה בהיווצרות היררכיה חברתית והיווצרות משלח היד החדש הקשור לברזל. בין המאות ה-7 וה-16 התפתחו במערב אפריקה כוחות פוליטיים חזקים ומשגשגים, שבמידה רבה חבו את היווצרותם להופעת הברזל. עם אלה נמנים אימפריית סונגהאי, אימפריית מאלי ואימפריית גאנה. בתקופה הקולוניאליסטית, בבורקינה פאסו הלך תהליך עיבוד הברזל ונזנח, ופינה את מקומו לייצור פלדה. כיום עיבוד ברזל הוא העיסוק היחיד שנותר מהתעשייה המטלורגית. עם זאת, מנקודת מבט חברתית לתעשייה המטלורגית הייתה השפעה על היווצרות מעמד החרשים, ששומר גם היום על חשיבותו בכפרים.
האתרים

חמשת האתרים כוללים כ-15 תנורים ניצבים, מספר בסיסי תנורים, מערומים של סיגים, מכרות ומספר שאריות של מגורים:
טיווגה (Tiwêga, 13°05′16.13″N 01°08′40.92″W﻿ / ﻿13.0878139°N 1.1447000°W﻿ / 13.0878139; -1.1447000) - האתר של טיווגה מורכב משלושה תנורים מסוג draft (זרימת האוויר אל תוך הכבשן נעשית באופן טבעי) שעומדים עדיין, ושברי סיגים וזרבוביות שכיוונו את האוויר. הכבשנים הם מסוג זרימת אוויר טבעית. בגובה של כ-2.6 מטרים, שני הכבשנים שהשתמרו בצורה הטובה ביותר הם בצורת חרוטים, כאשר חלקם התחתון בנוי משברי זרבוביות ומטויח בחימר, והחלק עליון עשוי שברי סיגים.
ימאנה (Yamané, 12°49′19.12″N 1°18′3.71″W﻿ / ﻿12.8219778°N 1.3010306°W﻿ / 12.8219778; -1.3010306) - באתר ימאנה יש שני תנורי draft עיקריים, שעומדים עדיין לגובה של 2.1 מטר. הם בנויים על אותו עיקרון, עם שכבות לסירוגין של אדמה לטריטית, ושברי זרבוביות או סיגים מונחים אופקית. בסיסים רבים לתנורים מסוגים שונים נראים לעין, עם סיגים מפוזרים, מכרות ותלוליות ממקור אנושי. כפי שצוין על ידי בורקינה פאסו בתיעוד שהתקבל ב-9 בנובמבר 2018, חפירות על תנורים סמוכים הובילו לתאריכים שנעו בין המאות ה-13 וה-14 לספירה. התנורים ננטשו בתקופה הקולוניאלית. המסורות של ימינו מייחסות את הכבשנים לנפחים של קהילת מוסה (Moosé), שנמצאים עדיין בכפר וממשיכים לייצר כלי ברזל, העשויים כעת מגרוטאות מתכת.
קינדיבו (Kindibo, 13°14′5.3″N 2°10′51.4″W﻿ / ﻿13.234806°N 2.180944°W﻿ / 13.234806; -2.180944) - האתר של קינדיבו כולל שלושה תנורי draft שעדיין עומדים, בעלי צורה חרוטית, וגובהם עד 2.3 מטרים. הם בנויים משכבות מעגליות רצופות המורכבים מגלילים של אדמה המונחים בשיפוע. תנורים אלה, המתוארכים למאה ה-10 וה-11 לספירה, נבנו על ידי קבוצות פרדגומבה (Prédagomba) שקדמו למוסה (Moosé). זוהו בסיסים של תנורים מסוג מאוחר יותר, המיוחסים למוסה ומתוארכים לאחר המאה ה-15 לספירה, וגם מכרות, עם עשרה בורות גישה, ואתר מגורים לשעבר המתאפיין בתלוליות מכוסות בשברי חרסים. קרוב לאתר, משפחה של נפחים ממשיכה להנציח כישורי נפחות.
בקוי (Békuy, 11°37′20.61″N 3°53′30.99″W﻿ / ﻿11.6223917°N 3.8919417°W﻿ / 11.6223917; -3.8919417) - בקוי שונה משאר האתרים מבחינת הארגון המרחבי המובנה מאוד שלו, וכמות ערמות הסיגים. חמשת התנורים הם מסוג תת-קרקעי או תת-קרקעי למחצה, ומוקפים בשורת סיגים באורך של כמה מטרים, שבתוכם ניצבים קירות חלוקה אחרים, העשויים גם הם מסיגים. התנורים בנויים מגושי סיגים, תוך שימוש בחימר כחומר מחבר. הם מסוג draft. נמצאו גם כמה עשרות בורות מלאים. בקצה אזור החיץ מצאו החוקרים של בורקינה פאסו את מה שהיה כנראה מכרה של עפרות ברזל, שעל פי המסורת שבעל פה מתגוררים בו פיתונים קדושים.
דורולה (Douroula, 12°35′15.91″N 3°19′44.34″W﻿ / ﻿12.5877528°N 3.3289833°W﻿ / 12.5877528; -3.3289833) - אתר דורולה ממוקם באותו אזור תרבותי כמו אתר בקוי, וכולל שרידים של תנור תת-קרקעי למחצה, המתוארך למאה ה-8 לפני הספירה, שהוא העתיק ביותר שהתגלה בבורקינה פאסו עד כה. צורתו כשל קערה חרוטית באדמה, עם קירות עשויים אדמה לטריטית שנאפו בחלקם במהלך השימוש בתנור. תועדו שדות סיגים, מחצבת עפרות, עם חללים שנחצבו מהסלע הלטריטי, ותלים מעשה ידי אדם. המידע הנוסף שהתקבל בנובמבר 2018 שופך אור נוסף על מתחם דורולה: בחינת 15 התלים מעשה ידי אדם חשפה כלי חרס, ציוד לטחינה, כלי ברזל וקברי אדם. תפוצתם מצביעה על קיומן של קבוצות תלוליות המתפרשות ככפרים עם מגורים שונים. האתר מיוחס לפועלי ברזל עתיקים מקהילת בוואבה (Bwaba). שלוש סדנאות נפחות עדיין פועלות בכפר דורולה.
קישוים חיצוניים

מראה האתר בטיווגה
הערות שוליים

↑  Ancient Ferrous Metallurgy Sites of Burkina Faso
בוכקירכן

| --- | --- |
סמל בוכקירכןסמל בוכקירכן

 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 מדינה:  אוסטריה עילית אוסטריה עילית
 מחוז:  מחוז ולס
 שטח:  32 קמ"ר
 גובה:  346 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  4,038 (1 בינואר 2018)
 קואורדינטות:  48°13′26″N 14°01′12″E﻿ / ﻿48.223888888889°N 14.02°E﻿ / 48.223888888889; 14.02 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.buchkirchen.at/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוסטריה מוגדלת) וינה זלצבורג גראץ אינסברוק לינץ קלגנפורט שווייץ לכ. גרמניה צ'כיה סלוב. איטליה סלובניה הונגריהבוכקירכן(למפת אוסטריה רגילה) וינה זלצבורג גראץ אינסברוק לינץ קלגנפורט שווייץ ל גרמניה צ'כיה ס. איטליה סלובניה הונ.בוכקירכן(למפת אוסטריה עילית רגילה) לינץ ולס שטייר בראונאו באד אישל גמונדן גרמניה צ'כיה אוסטריה תחתית  שטיריה זלצבורגבוכקירכן(למפת אוסטריה עילית מוגדלת) לינץ ולס שטייר בראונאו באד אישל גמונדן גרמניה צ'כיה אוסטריה תחתית  שטיריה זלצבורגבוכקירכן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בוכקירכן (בבווארית: Buchkirchen) היא עיירה במחוז ולס שבמדינת אוסטריה עילית באוסטריה.
גאוגרפיה

העיירה בוכקירכן שוכנת באזור המנהלי האוסרוקפירטל. כ-11% מאדמות העיירה מיוערות, ו-77% הן אדמות חקלאיות.
היסטוריה

בשנת 1179, בוכקירכן הוזכרה במסמך של האפיפיור אלכסנדר השלישי. בשנים אלו בוכקירכן נקראה "פויכקירכן" (Puechkirchen).
אוכלוסייה

| שנה | אוכלוסייה |
| --- | --- |
1991: 3,187
2001: 3,648
ארמון ברניצקי (ביאליסטוק)

| --- | --- |
ארמון ברניצקי
ארמון ברניצקי
 מידע כללי
 סוג:  ארמון 
 שימוש:  האוניברסיטה הרפואית של ביאליסטוק
 כתובת:  רחוב קילינסקייגו 1, ביאליסטוק
 מיקום:  ביאליסטוק 
 מדינה:  פולין פולין
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1691–1697 מפה= (כ־6 שנים)
 אדריכל:  טילמן ואן גאמרן
 סגנון אדריכלי:  בארוק מאוחר
 קואורדינטות:  53°07′50″N 23°09′54″E﻿ / ﻿53.130555555556°N 23.165°E﻿ / 53.130555555556; 23.165 
  (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיארמון ברניצקי(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיארמון ברניצקי
 
ארמון ברניצקי (בפולנית: Pałac Branickich) הוא מבנה היסטורי בעיר ביאליסטוק שבצפון-מזרח פולין. הוא נבנה באתר של בניין מוקדם יותר במחצית הראשונה של המאה ה-18 על ידי יאן קלמנס ברניצקי, איש חבר העמים הפולני-ליטאי עשיר, למגורים המתאימים לאדם ששאיפתו הייתה להיות מלך פולין. מתחם הארמון עם הגנים שסביבו, ביתנים, פסלים, מבני חוץ ומבנים נוספים שנבנו כולם כמעט באותו זמן לפי מודלים צרפתיים היו הסיבה לכך שהארמון נודע במאה ה-18 בשם ורסאי של פודלסיה (Versailles de la Podlachie). במהלך מלחמת העולם השנייה ניזוק הארמון בצורה משמעותית ולאחריה נבנה מחדש ושוחזר, ונמסר לשימושה של האוניברסיטה הרפואית בביאליסטוק.
היסטוריה

סטפן מיקולאי ברניצקי, אביו של נסיך הכתר הגדול יאן קלמנס ברניצקי, הזמין את האדריכל טילמן ואן גאמרן להפוך את טירת ויסיולובסקי ששכנה במקום לבית מגורים בסגנון בארוק. מהנדס זה מאוטרכט היה מפורסם בעבר, בין היתר, בניית ארמון קרשינסקי בוורשה ובית מגוריו של הפרימט מיכאל ראדז'יובסקי בניבורוב. הבנייה, שנערכה בשנים 1691–1697, שינה לחלוטין את פני המבנה. בין היתר שימש אחד המגדלים כגרם מדרגות. החדרים היו ממוקמים במגדל השני. במהלך השחזור הבא הוגבו הספחים הצדדיים, הוקמה עמוד עמודים יוני וכן פסלים רבים. מהעבר הקודם של הטירה בתקופת המלחמה, נראים רק קווי המתאר של המעוז ליד הבריכה. ישנה גם אגדה על מעבר תת-קרקעי בין הטירה למגדל כנסיית הקהילה הסמוכה, שבמאה ה-17 הותאמה גם היא להגנה.
היסטוריה > המאה ה-18

הרחבה נוספת של הארמון נעשתה לבקשת יאן קלמנס ברניצקי ואשתו איזבלה פוניאטובסקה. משנת 1728, עבודות הבנייה נוהלו על ידי יאן זיגמונט דיבל. בהנחייתו נוספה קומה אחת, טימפנון בצד החזית וכיפות על המגדלים מימי טילמן ואן גאמרן. דיבל הוא גם מחבר החזית מצד החצר. אחר כך, במקום הגומחות והמבנים המוקדמים יותר, בנה דייבל אגפים צדדיים לפי הדגם הצרפתי כדי להקיף את החצר - cour d'honneur, שאליהם הגישה שער שנבנה ב-1758 על ידי יאן הנריק קלם, שגם מילא תפקיד חשוב במהלך שִׁחזוּר. גם פייר ריקו דה טירגה עבד כאן. לאחר מותו של דיבל, בשנים 1750–1771, הוביל יעקב פונטנה את שחזור הארמון והוא גם עיצב את הגוף הסופי של הארמון, הפרוזדור, פנים הרוקוקו, ובשנת 1754 גרם המדרגות עם פסליו של יאן כריסוסטום רדלר "מסובב". ב-1757 הוקמו שני פסלים מונומנטליים נוספים של רדלר בין הכניסה לחצרות הכבוד - "הרקולס נלחם בדרקון" ו"הרקולס נלחם בהידרה". עיטור הפנים היה גם פרי עבודתם של האומני הפרסקו סמואל קונטס ואנטוני פוגט, ציירים כמו שמעון צ'כוביץ', לואי מרטו, אוגוסטין מיריס, ז'אן פילמנט ואמני פרסקו כמו גאורג וילהלם נוינהרץ (ב-1738) ואנטוני הרליצ'קה. יוצר חזית הגן של הארמון, המונומנטלי בקלאסיקה הבארוקית שלו, עדיין לא ידוע.