stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משפט וולף וצורת גביש בשיווי משקל
בניית וולף

בשנת 1951 הכליל קונירס הרינג (אנ') ממעבדות בל בניו ג'רזי את משפט וולף לכלל הגופים הקמורים (לאו דווקא פוליהדרונים). הוא פיתח בנייה גאומטרית לקביעת צורת שיווי המשקל (ECS) של גביש - היא בניית וולף: בשלב ראשון בונים את עקום האנרגיה החופשית הספציפית בכל כיוון,  \gamma (\theta ,\phi ), בקואורדינטות פולריות. עבור גביש דו-ממדי מותחים מהראשית וקטור בכיוון  \theta  שאורכו פרופורציונלי לגודלה של האנרגיה המשטחית הספציפית באותו כיוון (החץ האדום באיור). אוסף קצות הווקטורים בכל הכיוונים יוצר את עקום  \gamma (\theta ) של החומר, הנקרא גם עקום וולף. בשלב שני קובעים גרפית את צורת שיווי המשקל של הגביש (ה-ECS) בצורה הבאה: בכל נקודה על עקום וולף מעבירים משיק,  t, לעקום (ישרים כחולים באיור), כלומר ניצב לקו הרדיאלי המחבר את הנקודה עם מרכז העקום (הישרים החומים באיור). המעטפת הפנימית של משיקים אלו נותנת את צורת שיווי המשקל (מסומנת בעקום כחול מודגש באיור). אם יש חודים בעקום וולף, הבנייה תיתן צורת שיווי משקל שיש בה פאות מישוריות (הקווים הכחולים הישרים, שניצבים לקווים השחורים באיור). אם פאות אלו לא חותכות זו את זו בתוך עקום וולף, יתקבלו ב-ECS "פינות מעוגלות" (מחוספסות, המכילות מספר רב של מישורי שיווי-משקל), המפרידות בין המישורים הראשיים המרכיבים את צורת הגביש בשיווי-משקל (4 הפינות הכחולות המעוגלות באיור). הצורה של הפינות המעוגלות נקבעת על ידי המעטפת הפנימית של המשיקים לעקום וולף משני העברים של כל "פינה".
בניית הרינג

בגלל האזורים המחוספסים ב-ECS, קביעתה של צורת הגביש בשיווי-משקל מעקום וולף אינה תמיד קלה כל כך. הרינג תיאר במאמרו בנייה נוספת - בניית הרינג - האומרת היכן במרחב האמיתי  (x,y,z) יופיע מישור בעל כיוון מסוים. הבנייה מקשרת, אם כן, בין נקודות במרחב האנרגיה-כיוון  (\gamma ,\theta ,\phi ), ובין נקודות במרחב האמיתי  (x,y,z). במקרה זה רוצים לדעת האם הכיוון  P מיוצג בגביש בצורת שיווי המשקל שלו בנקודה שכיוונה  Q? במילים אחרות, האם בכיוון כלשהו  Q בגביש קיים, בצורת שיווי-המשקל שלו, מישור כלשהו, שכיוונו  P, כלומר מישור שניצב לווקטור  {\overrightarrow {OP}}, היכן ש- O היא הראשית של עקום וולף  \gamma (\theta ,\phi ) [או  \gamma (\theta ) בדו-ממד]. זה יהיה המצב אם המישור  PQ הוא חלק מהמעטפת הפנימית של המשיקים לעקום וולף  \gamma (\theta ), כך שאין משיק אחר ל- \gamma (\theta ) החותך את הכיוון  {\overrightarrow {OQ}} קרוב יותר לראשית.
הבנייה (ראו איור) מורכבת מציור עיגול שקוטרו מתחיל בראשית של עקום וולף ( O) ומסתיים בנקודה הנדונה  Q, כך שישיק לעקום וולף,  \gamma (\theta ) (בדו-ממד), בנקודה  P. הזווית  \angle OPQ=90^{\circ } כי היא נשענת על קוטר, ולכן כיוון המישור  PQ הוא  {\overrightarrow {OP}} (כלומר, הוא אמנם משיק לעקום וולף).
בניית הרינג > קריטריון הרינג

אם העיגול של הרינג מצוי כולו בתוך העקום  \gamma (\theta ) אז המישור  PQ (שכיוונו:  {\overrightarrow {OP}}) יופיע ב-ECS בנקודה  Q. אם, לעומת זאת, חלק מעקום וולף חודר לתוך עיגול הרינג, אז המישור שכיוונו  {\overrightarrow {OP}} אינו קיים ב-ECS בנקודה  Q.
צורת שיווי המשקל של הגביש היא, אם כן, המקום הגאומטרי של כל הנקודות  Q על הכדורים המשיקים שאינם נחתכים על ידי חלקים אחרים של עקום  \gamma (\theta ).
בניית הרינג > הוכחה

נניח שהעיגול של הרינג מצוי כולו בתוך העקום  \gamma (\theta ) (חלק א' באיור). עבור כל נקודה  R על עקום  \gamma (\theta ), שונה מ- P, חייבת להימצא נקודה אחרת כלשהי,  S בין  R ו- O, שנמצאת על העיגול המשיק, כך ש‑ \angle OSQ=90^{\circ }. המישור המקביל ל- SQ והעובר ב- R (כלומר המשיק ל- \gamma (\theta ) ב- R) חייב לחתוך את הכיוון  {\overrightarrow {OQ}} מחוץ לעיגול המשיק. זאת אומרת, רחוק יותר מהראשית מאשר המשיק  PQ. לכן, בכיוון  {\overrightarrow {OQ}} המשיק  PQ ל- \gamma (\theta ) נמצא על המעטפת הפנימית של המשיקים ל- \gamma (\theta ), ומכאן שהוא מצוי ב-ECS.
כעת נניח שחלק מעקום וולף  \gamma (\theta ) חודר לתוך עיגול הרינג (חלק ב' באיור). במקרה כזה קיימת לפחות נקודה אחת על עקום וולף, למשל הנקודה  T, שמצויה בין  O ובין נקודה אחרת  U שעל העיגול המשיק. כעת  \angle OUQ=90^{\circ } (כי היא נשענת על קוטר). הישר העובר דרך  T ומקביל ל- {U}Q הוא המשיק ל- \gamma (\theta ) ב- T. הוא חותך את  OQ בנקודה  Q' בתוך העיגול. כלומר, קרוב יותר לראשית בכיוון  {\overrightarrow {OQ}} מאשר המשיק ל- \gamma (\theta ) ב- P. לכן, המישור  PQ אינו יכול להיות חלק מהמעטפת הפנימית של המשיקים, ולא יימצא ב-ECS.
צורות שיווי המשקל של המקרים א' ו-ב' מוראות בכחול ב-ג' ו-ד', בהתאמה.
התלות בטמפרטורה של צורת שיווי-המשקל של הגביש - טמפרטורת חספוס

האנרגיה החופשית המשטחית הספציפית תלויה בטמפרטורה, ולכן עקום וולף וצורת שיווי המשקל של הגביש משתנים עם הטמפרטורה. תופעה מעניינת הקשורה בכך היא מעבר החספוס (roughening transition). מעבר זה מאופיין בהיעלמות הפאות בצורת שיווי המשקל של הגביש, כאשר הטמפרטורה עולה מגיעה לערך מסוים, הקרוי טמפרטורת החספוס. בטמפרטורות נמוכות מטמפרטורת מעבר זו מתחילות להופיע פאות בצורת הגביש, אבל ישנם בה אזורים מעוגלים (מחוספסים), קמורים. אזורי החספוס הללו הולכים וקטנים עם הורדת הטמפרטורה, עד שבסופו של דבר יופיעו בצורה צלעות וקודקודים. זה מודגם סכמתית באיור עבור המקרה של גבישים של מלח בישול. בטמפרטורה נמוכה מ-620 מעלות צלזיוס יש לגבישים הללו את צורת הקובייה האופיינית להם. זה מתאים, בהצגה דו-ממדית, ל-ECS ולעקום וולף שבחלק ד' של האיור למעלה. ב-650 מעלות מתחילים להתעגל הקודקודים של הקובייה, ובטמפרטורה גבוהה יותר גם הצלעות, כמוראה באיור עבור 700 מעלות בערך. מצב זה מתאים ל-ECS ולעקום וולף שבחלק ג' באיור למעלה. ההתעגלות (החספוס) של כיוונים מסוימים בגביש נובעת מכך שכאשר מעלים את הטמפרטורה גְּדֵלוֹת האנרגיות החופשיות המשטחיות הספציפיות בגלל תרומת האיבר האנטרופי לאנרגיה החופשית. כתוצאה מכך החודים בעקום וולף בולטים פחות (פנימה) וצורת העקום מתעגלת (השוו, באיור למעלה, בין עקום וולף בחלק ב' - טמפרטורה נמוכה, והעקום בחלק א' - טמפרטורה גבוהה).
שימוש ב-ECS לקביעת אנרגיות משטחיות ספציפיות

צריך לשים לב שבדרך כלל הצורה של גבישים (בעיקר בטבע) אינה צורת שיווי המשקל שלהם. במקרים אלו הצורה של הגביש נקבעת על ידי שבירתו במישורים מסוימים, או ליטושו במישורים מסוימים, למשל בהכנת אבני חן כמו יהלומים; או על ידי קצב הגידול של המישורים השונים של הגביש. מעשית, גבישים מגיעים לצורת שיווי המשקל שלהם אם האטומים יכולים לפעפע על פני השטח שלהם במהירות גבוהה מספיק כדי להגיע לאתרים המעודפים אנרגטית (כלומר שהאנרגיה החופשית שלהם מינימלית) על פני השטח. זה אפשרי, למשל, בגבישים קטנים של מתכות בטמפרטורות גבוהות מספיק.
כאשר גבישים מקבלים באמת את צורת שיווי המשקל שלהם, אפשר, תוך הסתמכות על משפט וולף, למדוד באמצעותה את האנרגיות המשטחיות של החומר בכיוונים השונים. זאת, אם ידועה, לפחות בכיוון אחד, האנרגיה המשטחית של החומר באותם תנאים. או, לכל הפחות, אפשר למצוא את היחסים בין האנרגיות המשטחיות הספציפיות של החומר בכיוונים השונים הקיימים ב-ECS. שכן, לפי משפט וולף, היחסים בין המרחקים לפאות ב-ECS ממרכזו שווים ליחסי האנרגיות המשטחיות הספציפיות בכיוונים אלו, וליחסים ההפוכים של שטחי הפאות:  {\gamma _{i} \over {\gamma }_{j}}={r_{i} \over {r}_{j}}={{A}_{j} \over {A}_{i}}. במשוואה זו  A מציין את שטח הפאה, והאינדקסים  i,j מציינים את הכיוונים המתאימים בגביש.
בניית וולף קינטית

אף שמשפט וולף מתייחס לצורת הגבישים בשיווי משקל תרמודינמי, בעבודתו של וולף נעשו רוב התצפיות לגבי הגידול של גבישים, קרי המצב הקינטי ולא התרומדינמי. הוא אף ביטא זאת בשם המאמר שפרסם: על "השאלה של מהירות הגידול וההמסה של משטחים גבישיים". הוא הניח שקיים קשר ישיר בין האנרגיה החופשית של המישורים הגבישיים ובין קצב הגידול שלהם, אך זה לא תמיד המצב. כך התפתחה "בניית וולף קינטית" (kinetic Wulff construction), שבה מוחלפות האנרגיות המשטחיות הספציפיות עבור הכיוונים הגבישיים השונים במהירויות הגידול של הגביש בכיוונים אלו. גישה זו זוכה לתשומת לב רבה בפענוח וחיזוי הצורה של ננוחלקיקים חופשיים או על משטחים, וכן כאלו עם גבולות תאום. היא שימושית גם באפיטקסיה על מישורים גבישיים לא שכיחים.
הערות שוליים

↑  J.W. Gibbs, On the equilibrium of heterogenous substances, JW Gibbs. Collected Works 1, 1928, עמ' 55-353
↑  P. Curie, Sur la formation des cristaux et sur les constantes capillaires de leurs différentes faces (On the formation of crystals and on the capillary constants of their different faces), Bulletin de Minéralogie, 1885•persee.fr 8 (6), 1885, עמ' 145-150
1 2  G. Wulff, [https://www.degruyter.com/document/doi/10.1524/zkri.1901.34.1.449/html?lang=en Zur Frage der Geschwindigkeit des Wachsthums und der Auflösung der Krystallflächen (On the question of the speed of growth
and the dissolution of the crystal surfaces)], Zeitschrift für Kristallographie 34, 1901, עמ' 449-530
↑  המאמר התפרסם לראשונה ברוסית ב-1895. הגרסה הגרמנית היא מ-1901.
1 2  C. Herring, Some Theorems on the Free Energies of Crystal Surfaces, Physical Review 82/1, 1951, עמ' 87-93
↑  J.C. HEYRAUD and J.J. METOIS, EQUILIBRIUM SHAPE OF AN IONIC CRYSTAL IN EQUILIBRIUM WITH ITS VAPOUR (NaCI), Journal of crystal growth 84/3, 1987, עמ' 503-508
↑  J.J. Metois, P. Mueller, Absolute surface energy determination, Surface Science 548/1-3, 2004, עמ' 13-21
↑  H. Nahor, Y. Kauffmann, and W.D. Kaplan, [https://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S1359645418309650 The Cr-Doped Ni-YSZ(111) interface: Segregation, oxidation and the Ni
equilibrium crystal shape], Acta Materialia 166, 2019, עמ' 28-36
↑  L.D. Marks and L. Peng, Nanoparticle shape, thermodynamics and kinetics, Journal of Physics: Condensed Matter 28, 2016, עמ' 053001
↑  H. Li et al., Toward heteroepitaxially grown semipolar GaN laser diodes under electrically injected continuous-wave mode: From materials to lasers, Applied Physics Reviews 7/4, 2020, עמ' 041318
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4440925-4  LCCN: sh92001737 
בניית קירי לתיבה בעלת נפח קבוע ואנרגיה משטחית מינימלית.
באמצעות בניית וולף אפשר לקבל את צורת שיווי המשקל של גביש (equilibrium crystal shape - ECS). העקום האדום מתאר את האנרגיה החופשית של פני השטח, γ, כפונקציה של הכיוון (אורכו של החץ האדום בכל כיוון פרופורציונלי לגודלה של האנרגיה החופשית המשטחית באותו כיוון). הקווים הכחולים t הם המשיקים לעקום האנרגיה החופשית (ניצבים לקווים החומים המחברים את נקודת ההשקה עם הראשית של עקום האנרגיה החופשית המשטחית). צורת שיווי המשקל של הגביש, המתוארת על ידי העקום הכחול המודגש, היא המעטפת הפנימית של כל המשיקים לעקום γ.
בניית הרינג להסקה האם המישור שכיוונו P מיוצג בצורת שיווי המשקל של הגביש בנקודה שכיוונה Q. עבור העקום γ(θ) (באדום) ב-א' הכיוון P מיוצג, מפני שבכל הכיוונים (למשל בכיוון R) העקום γ(θ) נמצא מחוץ לכדור המשיק (בחום). לעומת זאת, ב-ב' המישור שכיוונו P, אינו מיוצג, מפני שבכיוון אחר, T, העקום γ(θ) נמצא בתוך הכדור המשיק. צורת שיווי המשקל (ECS) של מקרה א' מוראית בכחול ב-ג', והיא מכילה פינות מעוגלות (מחוספסות). לעומת זאת, ה-ECS של מקרה ב', המוראית ב-ד', מכילה רק מישורים שטוחים ופינות חדות.
תיאור סכמתי של ההתחספסות של גביש של מלח בישול בטמפרטורה גבוהה. האיור מתאר שמינית של הגביש בשתי טמפרטורות שונות. בטמפרטורה הנמוכה (משמאל) לגביש צורת קובייה. בטמפרטורה הגבוהה (מימין) התחילה התחספסות בצלעות ובקודקוד שלה (האזורים שבתוך הצורה המעוגלת בכחול בהיר קמורים).
ציד המכשפות הסקוטי הגדול של 1597

נשים חשודות בכישוף כורעות לפני ג'יימס השישי כשאדם אחר מכה אותן, איור מתוך הספר "Daemonologie" (אנ') שכתב המלך
ציד המכשפות הסקוטי הגדול של שנת 1597 היה סדרה של משפטי מכשפות, שהתרחשו ברחבי סקוטלנד ממרץ עד אוקטובר 1597. לכל הפחות 400 אנשים הועמדו למשפט באשמת כישוף וצורות רבות של שטניות במהלך ציד המכשפות. המספר המדויק של ההוצאות להורג לא ידוע, אבל משערים שהיו בסביבות 200. ציד המכשפות הסקוטי הגדול של שנת 1597 היה השני מתוך חמש צידי⁻מכשפות בהיסטוריה של סקוטלנד, האחרים הם ציד המכשפות הסקוטי הגדול של 1590–1591, ציד המכשפות הסקוטי הגדול של 1628–1631, ציד המכשפות הסקוטי הגדול של 1649–1650 וציד המכשפות הסקוטי הגדול של 1661–1662.
היסטוריה

ציד המכשפות הסקוטי הגדול של שנת 1597 הוא הפחות מתועד בין חמשת צידי-המכשפות האחרים. כמו אלה האחרונים, היא נערכה על ידי בתי משפט מקומיים בפיקוח ועדות מלכותיות, אך בניגוד לאחרים, היא לא תועדה על ידי הרשויות המרכזיות, ורוב הרשומות המקומיות נאבדו. לא ידוע מה היה המניע לציד המכשפות של 1597, אבל באותה תקופה סקוטלנד חוותה סכסוך פוליטי בין המלוכה לכנסייה הפרסביטריאנית, כמו גם מגפה ורעב המוני. במשפט מכשפות שהתקיים באדינבורו בשנת 1596, כריסטיאן סטיוארט הואשם בכך שכישף את פטריק רוטבן למוות, מקרה בו המלך התעניין באופן אישי. זו הייתה גם אותה שנה שבה המלך ג'יימס השישי פרסם את ספרו על כישוף "Daemonologie".
ביולי 1597, ג'יימס השישי בילה 9 ימים בסנט אנדרוז בחקירת מטיפים באוניברסיטה ומשתתפים במשפטי המכשפות. נאמר היה שיש מספר גדול של מכשפות מכמה סוגים (מעמדות חברתיים) שהתמסרו לשטן וסומנו כמכשפות. סר רוברט ביוס שמע כי המשפטים פורסמו. באוגוסט ביוס שמע שהמכשפה מקולמה אנדרסון ואחרים ניסו להטביע את המלך בדונדי בעזרת כישוף ואחרים ניסו להרוג את הנסיך הנרי.
נראה כי המקרים הראשונים שנרשמו התרחשו בסליינס מצפון לאברדין במרץ 1597, שם ביקשו הרשויות המקומיות אישור להוציא להורג מכשפות. לאחר מכן נערך משפט מכשפות גדול באברדין נגד ג'נט וויארט ושותפיה. נטען כי וויארט השתמשה בכישוף כדי לגרום לקורבן אחד לרעוד ולהזיע, כישפה קורבנות אחרים למוות או כמעט למוות, העלתה סערות באמצעות השלכת גחלים חיות, השתמשה ב"חתולי סיוטים" כדי לגרום לחלומות רעים, וניתקה גופה שהייתה תלויה על הגרדום. היא הוצאה להורג בשריפה יחד עם "מכשפה" אחרת.
מספר ועדות מלכותיות נשלחו לחקור כישוף באזורים רבים במדינה. נראה כי ציד המכשפות היה הכי נפוץ בפייף, בפרתשיר, בגלאזגו, בסטירלינגשיר ובמיוחד באברדינשייר, וכולם בין 4 במרץ לאוקטובר.
המקרה הידוע ביותר היה המקרה של מרגרט אייקן, המכונה המכשפה הגדולה מבלוואריי. ככל הנראה היא נעצרה בפייף באפריל 1597. לאחר שהודתה באשמה תוך עינויים, היא הציעה לעזור לנציבות בזיהוי מכשפות בכל חלקי הארץ בתמורה לחייה. כתוצאה מכך, במהלך ארבעה חודשים ביקרה ועדת אייקן בכמה אזורים בסקוטלנד ואנשים רבים נעצרו, הועמדו לדין והוצאו להורג לאחר שצוינו כמכשפות על ידה. בסופו של דבר אייקן נפסלה לשמש כעדה לאחר שהכריזה על אנשים כזכאים אף על פי שאמרה קודם לכן שראתה אותה עוסקים בכישוף. ב-1 באוגוסט היא נעצרה, וב־12 באוגוסט הורו לוועדות להקפיא את המשפט עד שניתן יהיה לבדוק טוב יותר את הטענות. נראה כי פחות עונשי מוות נפסקו לאחר מכן, ובאוקטובר נראה כי ציד המכשפות הופסק.
ראו גם

ציד מכשפות
משפטי המכשפות של איי התעלה
משפטי הכישוף בבמברג
לקריאה נוספת

Julian Goodare, The Scottish Witch-Hunt in Context, Manchester University Press, 2002-09-21, ISBN 978-0-7190-6024-3. (באנגלית)
בוב סמית'

רוברט קלינטון סמית' (באנגלית: Robert Clinton Smith; נולד ב-30 במרץ 1941) הוא פוליטיקאי אמריקאי ממדינת ניו המפשייר, שייצג את אותה בשני בתי הקונגרס של ארצות הברית – תחילה בבית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1985-1990, ולאחר מכן בסנאט של ארצות הברית בין השנים 2003-1990.
לאחר שנבחר לראשונה לבית הנבחרים כחבר המפלגה הרפובליקנית בשנת 1984, נבחר מחדש פעמיים לפני שהתמודד לסנאט בשנת 1990, עת נבחר למושבו הפתוח של הסנאטור המתפטר גורדון ג'. האמפרי. הוא נבחר מחדש בשנת 1996, ולאחר מכן התמודד בפריימריז הרפובליקני בבחירות לנשיאות בשנת 2000. לאחר שלא הצליח לצבור תמיכה משמעותית, פרש סמית' מהמרוץ עוד לפני תחילת הבחירות המקדימות והצטרף ל"מפלגת משלמי המיסים" במטרה לזכות במועמדותם. בהמשך שינה שוב את השתייכותו הפוליטית והפך לעצמאי, אך לבסוף פרש לחלוטין מהמרוץ לנשיאות. לאחר מכן שב למפלגה הרפובליקנית כאשר התפנה תפקיד יו"ר ועדת הסביבה והעבודות הציבוריות של הסנאט של ארצות הברית.
סמית' התמודד מחדש בבחירות ב-2002 אך הפסיד בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית לחבר הקונגרס ג'ון א. סונונו, אשר ניצח לאחר מכן גם בבחירות הכלליות. לאחר תבוסתו עבר לפלורידה וניסה להתמודד לסנאט מטעמה ב-2004 וב-2010, אך פרש בשלב מוקדם בשתי הפעמים לאחר שקיבל תוצאות מאכזבות בסקרים של הפריימריז הרפובליקניים. לאחר מכן שב לניו המפשייר, שם הכריז על מועמדותו למועמדות הרפובליקנית בבחירות לסנאט ב-2014, אך הפסיד בבחירות המקדימות לסקוט בראון, לשעבר סנאטור מטעם מסצ'וסטס.
ביוגרפיה > ראשית חייו

סמית' נולד ב-30 במרץ 1941 בטרנטון שבניו ג'רזי, והוא בנם של מרגרט (לבית אלדרידג') ודונלד סמית'.  בשנת 1965 השלים במכללת לאפייט לימודי תואר ראשון, ולמד לימודים מתקדמים לתואר שני באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בלונג ביץ'. סמית' שירת בכוחות המילואים של צי ארצות הברית בין השנים 1962 ל-1965, והיה בשירות פעיל בין 1965 ל-1967, כולל שנה במלחמת וייטנאם. הוא המשיך לשרת במילואים של הצי עד 1969. סמית' התיישב בוולפבורו שבניו המפשייר, שם לימד היסטוריה ואנגלית. בנוסף, הוא כיהן במועצת בית הספר המקומית ונכנס לתחום הנדל"ן כבעלים ומפעיל של סוכנות התיווך "Yankee Pedlar".
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > בית הנבחרים של ארצות הברית

בבבחירות 1982 התמודד סמית' לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס הראשון של ניו המפשייר. המיתון וחוסר הפופולריות של הנשיא הרפובליקני רונלד רייגן תרמו להצלחתם של מועמדים דמוקרטים רבים, וסמית' הפסיד לחבר הקונגרס המכהן נורמן ד'אמורס (אנ'), ביחס של 45% לעומת 55%. ד'אמורס לא התמודד לכהונה נוספת ב-1984 ובמקום זאת ניסה ללא הצלחה להיבחר לסנאט של ארצות הברית. סמית' ניצל את ניצחונו הסוחף של רייגן בבחירות לנשיאות באותה השנה ונבחר במקומו של ד'אמורס, וגבר על המועמדת הדמוקרטית דאדלי דאדלי (אנ') עם 59% מקולות הבוחרים. דאדלי, שהייתה חברה במועצה המבצעת של ניו המפשייר, ניהלה מסע בחירות תחת הסיסמה: "Dudley Dudley, Worth Repeating" (דאדלי דאדלי, שווה לחזור על זה). סמית' השיב בסיסמה משלו: "Dudley Dudley, Liberal Liberal" (דאדלי דאדלי, ליברלית ליברלית).
סמית' נבחר מחדש ברוב גדול בשנים 1986 ו-1988. בבחירות הראשונות ניצח ג'יימס מ. דמרס עם 56% מהקולות, ובבחירות שלאחר מכן ניצח את ג'וזף פ. קיף עם 60% מהקולות.
ביוגרפיה > קריירה לאחר כהונתו בקונגרס

בשנת 2003, ייסד סמית' את "הקרן לפטריוט האמריקני" (American Patriot Foundation) במטרה לתמוך ב"משפחות חיילים שאיבדו את חייהם במלחמה". נכון ל-2014, האתר של הקרן תיאר אותה כ"קרן לאומית בלתי-מפלגתית וללא מטרות רווח, אשר תפקידה העיקרי הוא לחנך את הציבור האמריקני על חשיבותם של חוקת ארצות הברית, הכרזת העצמאות, כתבי הפדרליסט ומסמכים מכוננים אחרים בחברה של ימינו".
באותה שנה, העביר סמית' את ניהול הקרן לחברו, והיא הפכה למעשה לבלתי פעילה. עם זאת, בשנת 2010, הקרן חזרה לפעילות במהלך המשפט הצבאי של טרי לקין, לוטננט קולונל בצבא ארצות הברית, שסירב להישלח לאפגניסטן בשל חששותיו לגבי חוסר כשירותו החוקתית לכאורה של הנשיא ברק אובמה לכהן כנשיא. הקרן תמכה בלקין ואף פרסמה סרטון שבו הוא מסביר את כוונתו להפר פקודות שלדבריו היו "בלתי חוקיות".
כשנשאל האם הוא תומך בפעילות הקרן למען לקין, סמית' השיב: "האמונה האישית שלי היא שכאשר לקצין יש שאלה חוקתית, אין לי בעיה בכך שהוא יקבל עליה תשובה, זה זכותו החוקית לקבל תשובה, אבל אני לא מעורב בזה".
סמית' התמודד בפריימריז הרפובליקניים ב-2004 למושב בסנאט של ארצות הברית מטעם פלורידה מול מל מרטינז, אך פרש לאחר שגייס מעט מאוד כספים וזכה לפחות מ-1% תמיכה בסקרים הרפובליקניים. מרטינז ניצח בהמשך בבחירות הכלליות, עם 49.5% מול 48.4% למועמדת הדמוקרטית בטי קסטור.
פחות מחודש לפני הבחירות לסנאט של ארצות הברית בניו המפשייר בנובמבר 2004, פרסם סמית' מאמר דעה בעיתון Concord Monitor, שבו גינה את היעדר הזעם הרפובליקני על פרשת "חסימת קווי הטלפון" ביום הבחירות ב-2002. במהלך האירוע, פעילים רפובליקנים הציפו את מרכזי הטלפונים בשיחות נכנסות כדי למנוע מהם לשמש את עובדי המפלגה הדמוקרטית בניסיון לארגן את מצביעי ג'ין שאהין ולהביאם לקלפיות. סמית' רמז כי הפעולה הזו עשויה הייתה להיות גורם מכריע בהפסד הצמוד של שאהין למועמד הרפובליקני ג'ון סונונו.
בינואר 2008, החל סמית' לכתוב מאמרי דעה באתר האינטרנט של "מפלגת החוקה" (לשעבר "מפלגת משלמי המיסים של ארצות הברית"), מה שעורר השערות כי בכוונתו להתמודד על מועמדות המפלגה לנשיאות. לבסוף, המועמדות הוענקה לצ'אק בולדווין, כומר בפטיסטי.
בפברואר 2009, לאחר שמל מרטינז הודיע כי יפרוש מהסנאט בינואר 2011, שקל סמית' להתמודד שוב על המושב.   במקביל, דווח כי הוא שוקל לחזור לניו המפשייר ולהתמודד שם על מושב הסנאט, במיוחד אם יריבו הוותיק, ג'ון א. סונונו (שהפסיד בבחירות ב-2008), ינסה להשיב לעצמו את המושב.
ב-9 באפריל 2009, דווח באתר Politico כי סמית' יתמודד על המועמדות הרפובליקנית לסנאט של ארצות הברית מטעם פלורידה בבחירות 2010. עם זאת, הוא פרש מהמרוץ במרץ 2010, לאחר שהציג תוצאות חלשות בסקרים מול המושל צ'ארלי כריסט ומרקו רוביו.
באמצע 2013, סמית' הביע עניין להתמודד מול הסנאטורית הדמוקרטית המכהנת ג'ין שאהין בבחירות לסנאט של 2014.  באוקטובר של אותה שנה הודיע כי לא יתמודד,  אך בדצמבר שינה את דעתו והכריז כי הוא שוקל זאת מחדש.  במרץ 2014 הכריז רשמית על מועמדותו למועמדות הרפובליקנית.  עם זאת, הוא הפסיד בפריימריז הרפובליקניים לסקוט בראון, לשעבר סנאטור מטעם מסצ'וסטס, שכיהן בין 2010 ל-2012 והחליף את הסנאטור טד קנדי שנפטר.
ביוגרפיה > עמדות פוליטיות

סמית' תואר כ"שמרן מובהק" על ידי התקשורת כאשר השיק את הקמפיין שלו לנשיאות.  במהלך כהונתו בסנאט ובקונגרס, יזם סמית' וחוקק מספר חוקים נגד הפלות, ובמיוחד את חוק איסור ההפלות בשלב הלידה החלקית משנת 2000.  דווח כי סמית' דווח השווה את סוגיית ההפלות לעבדות בעת שדן בהצעת החוק במליאת הסנאט.  סמית' התנגד למינוי של רות ביידר גינסבורג לבית המשפט העליון.  הוא תמך בזכות לשאת נשק    וחוקק חוקים כמו חוק הגברת הגישה המאובטחת לנשק (S.A.F.E.) משנת 2001, אשר נועד לכפות הכרה הדדית של רישיונות נשק מוסתרים בין מדינות ארצות הברית. בשנת 1993, היה הסנאטור בוב סמית' עד לירי במטה ה-CIA.  בנוסף, ניסה להגביל את תחולתו של כלל הפסילה הראייתית (Exclusionary Rule).
ביוגרפיה > חיים אישיים

סמית' הוא קתולי, ולו ולאשתו מרי ג'ו נולדו שלושה ילדים, ג'ניפר, רוברט וג'ייסון.
ברק מדינה

ברק מדינה (נולד ב-6 במרץ 1966) הוא רקטור לשעבר של האוניברסיטה העברית בירושלים, פרופסור מן המניין למשפטים ומופקד הקתדרה לדיני זכויות האדם ע"ש השופט חיים כהן. חבר הנהלת האגודה לזכויות האזרח. תחומי מחקרו כוללים משפט ציבורי, משפט חוקתי ומשפט מנהלי וניתוח כלכלי של המשפט. בעבר שימש דיקן הפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה

מדינה סיים לימודי תואר ראשון במשפטים ובכלכלה (כחוג לאחר תואר), בהצטיינות, באוניברסיטת תל אביב, בשנת 1991. בסוף אותה שנה השלים תואר מוסמך בכלכלה עם התמחות במנהל עסקים, גם כן בהצטיינות, באוניברסיטת תל אביב. את התמחותו עשה במשרד עו"ד יעקב וינרוט ושות'. לאחר מכן הוסמך כעורך דין ועבד במשרדו של וינרוט עד 1994. בשנה זו המשיך לתואר שני במשפטים באוניברסיטת הרווארד, אותו סיים ב-1996. השלים תואר דוקטור בכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים ב-1999, תחת הנחייתם של פרופ' אוריאל פרוקצ'יה ויורם מישר.
בין השנים 1996 ל-2003 לימד במסלול האקדמי המכללה למינהל כמרצה ולאחר מכן כמרצה בכיר. במקביל לימד באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטה העברית כמורה מן החוץ. בשנת 2003 הצטרף לסגל האוניברסיטה העברית כמרצה בכיר. בשנת 2007 התמנה לדרגת פרופסור חבר ובשנת 2009 החליף את יואב דותן כדיקן הפקולטה למשפטים. בתום כהונתו כדיקן, ב-2012, מונה לכהן כפרופסור מן המניין בפקולטה. ב-25 באוקטובר 2017 נבחר מדינה לרקטור האוניברסיטה העברית, וכיהן בתפקיד זה עד 2022. משמש כיו״ר הדירקטוריון של חברת ״העתיד״: חברת הגמל לעובדי האוניברסיטה העברית בע״מ.
כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטת קולומביה ובאוניברסיטת ברקלי, כחוקר במכון ון ליר בנושא חקיקה להסדרת הפרטה וכחבר ממלא מקום בוועדת ונציה של מועצת אירופה.
בשנת 2004 הוענק לו פרס "Ellis and Alma Birk" למצוינות אקדמית. בשנת 2014 קיבל את פרס פתאל מטעם אוניברסיטת חיפה, לחוקר המצטיין בתחום המשפט הציבורי. ב-2015 קיבל מענק מחקר מטעם הקרן הלאומית למדע על מחקרו בתחום דיני זכויות האדם בישראל. באותה שנה קיבל את אות "אביר איכות השלטון" מטעם התנועה לאיכות השלטון. ב-2017 קיבל את פרס חשין למצוינות אקדמית במשפט. ב-2018 קיבל את פרס גורני למשפט ציבורי. מדינה הוא חבר בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה, הפועל נגד השינויים שהוצעו במערכת המשפט הישראלית בשנת 2023. בשנת 2024 זכה בפרס החוקר הבכיר במסגרת פרס אהרן ברק למצוינות בחקר המשפט מטעם בית ספר הארי רדזינר למשפטים באוניברסיטת רייכמן.
חיים אישיים

מדינה נולד בבאר שבע וגדל בחולון. מתגורר מזה כ-30 שנים בניר בנים, והוא נשוי ואב לשניים.
תחומי מחקריו ופרסומיו

מדינה פרסם שישה ספרים ועשרות מאמרים. תחומי מחקריו העיקריים הם דיני זכויות האדם, משפט חוקתי, משפט אזרחי וניתוח כלכלי של המשפט.
בין מאמריו:
ברק מדינה ואוריה בארי, "עמדת מיעוט ואחריות משותפת: על חופש הביטוי של שרי הממשלה", מעשי משפט 2016
יואב דותן וברק מדינה, "חוקיות ההפרטה של אספקת שירותים ציבוריים", משפטים (כתב עת) 2007
ברק מדינה, "ארבעים שנה להלכת ירדור: שלטון החוק, משפט הטבע וגבולות השיח הלגיטימי במדינה יהודית ודמוקרטית", מחקרי משפט, 2006
תחומי מחקריו ופרסומיו > מספריו

רענן הר-זהב וברק מדינה, דיני השכלה גבוהה (2000)
אברהם וינרוט וברק מדינה, דיני הלוואות – ההגנה על הלווה על-פי הדין בישראל (2000, הוצאת בורסי)
אמנון רובינשטיין וברק מדינה, המשפט החוקתי של מדינת ישראל: עקרונות יסוד (2005, הוצאת שוקן)
אמנון רובינשטיין וברק מדינה, המשפט החוקתי של מדינת ישראל: רשויות השלטון ואזרחות (2005, הוצאת שוקן)
איל זמיר, ברק מדינה וסיליה פסברג, ספר אהרן ברק: עיונים בעשייתו השיפוטית של אהרן ברק (2009) (הספר בקטלוג ULI)
ברק מדינה, דיני זכויות האדם בישראל (2017, הוצאת נבו)
הערות שוליים

1 2 3  הכר את יו”ר הדירקטוריון: פרופ’ ברק מדינה!, באתר העתיד: חברת הגמל לעובדי האוניברסיטה העברית בע״מ
↑  פרס חשין, באתר הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים
↑  הודעת הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, 31.10.2018.
↑  רשימת חברי וחברות פורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה
↑  בית ספר הארי רדזינר למשפטים באוניברסיטת רייכמן מתכבד להזמינכם לטקס הביכורים של פרס אהרן ברק למצוינות בחקר המשפט, באתר אוניברסיטת רייכמן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265247805171  BIBSYS: 10029947  GND: 1165818663  ISNI: 0000 0001 1873 2048  LCCN: n00049250  NTA: 304250708  ORCID: 0000-0001-6643-5646  RERO: 02-A025907525  SUDOC: 15260751X  VIAF: 13542913   WorldCat (עם VIAF): 13542913