stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סורת אל-ענכבות
הערות שוליים

↑  TheLastDialogue, Surah Al Ankabut Summary, The Last Dialogue, ‏6 במרץ 2019 (באנגלית)
↑  Sura al-'Ankabut, WikiShia (באנגלית)
↑  Baḥrānī, al-Burhān, כרך 4, עמ' 301
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הסורה הקודמת: סורת אל-קצץ | הקוראן | הסורה הבאה: סורת א-רום |
| הסורה הקודמת: סורת אל-קצץ | סורה 29 | הסורה הבאה: סורת א-רום |
 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 32 33 34 35 36 37 38 39 40 41 42 43 44 45 46 47 48 49 50 51 52 53 54 55 56 57 58 59 60 61 62 63 64 65 66 67 68 69 70 71 72 73 74 75 76 77 78 79 80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 90 91 92 93 94 95 96 97 98 99 100 101 102 103 104 105 106 107 108 109 110 111 112 113 114
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010327172905171  LCCN: n93067525  SUDOC: 241144140  TDVİA: ankebut-suresi  VIAF: 181527821   WorldCat (עם VIAF): 181527821
סודות החקירה (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

 סוגה:  מותחן פשע ומסתורין
 כותבים:  Yelena Topilskaya 
 שחקנים:  אנה קובאלצ'וק
 פרסים:  פרס TEFI
 ארץ מקור:  רוסיה רוסיה
 שפות:  רוסית
 מספר עונות:  23
 מספר פרקים:  388
 הפקה
 מפיק:  Ada Staviskaya 
 חברת הפקה:  VGTRK
 מוזיקה:  Yevgeny Fyodorov 
 שידור
 רשת שידור:  רוסיה-1
 תקופת שידור מקורית:  1 בספטמבר 2000 – הווה
 קישורים חיצוניים
 http://tainysledstviya.ru
 דף התוכנית ב-IMDb
 
סודות החקירה (ברוסית: «Та́йны сле́дствия») היא סדרת טלוויזיה בלשית רוסית, המגוללת את קורותיה של המשפטנית מריה סרגייבנה שבצובה ועמיתיה בעודם מנסים לפתור תעלומות וחקירות בלשיות. סדרת הטלוויזיה עוקבת אחר עבודתה של מריה שבצובה (בגילומה של אנה קובלצ'וק), תחילה כמשפטנית במשרד התובע של הרובע המרכזי בסנקט פטרבורג ולאחר מכן כחוקרת בסניף המקומי של ועדת החקירות הפדרלית. הסדרה מכילה 23 עונות.
ב-30 בדצמבר 2019 שודר סרט ספין-אוף בשם "סודות החקירה: המאה הקודמת", שמגולל תיק חקירה ואת סיפורן של אותן דמויות, אך כאילו התרחשו בתקופת רוסיה הצארית.
תקציר עלילת הסדרה

מריה סרגייבנה שבצובה היא חוקרת בכירה בפרקליטות הרובע המרכזי בעיר סנקט פטרבורג העוסקת בפתירת פשעים סבוכים בעיר, עם השנים עוברת לעבוד בוועדת החקירות הפדרלית.
הפקה ושידור

פרקי הפתיחה הם עיבוד לרומנים הבלשיים של הסופרת ילנה טופילסקאיה, לשעבר תובעת ועובדת הפרקליטות הרוסית. היא גם שימשה כתסריטאית של 8 העונות הראשונות של הסדרה.
הסדרה מופקת על ידי סטודיו "פנורמה" בהזמנת החברה "סדרה רוסית חדשה" (2000-2007), חברת הסרטים "Forward-Film" (2008-2016), מרכז הפקת סרטים" וחברת "אולפני פרוגרס".
צילומי הסדרה התקיימו בין 2000 לשנת 2009, והמשיכו גם ב-2010. פרק הבכורה של הסדרה שודר ב-1 בספטמבר 2000 בערוץ NTV הרוסי. עונתה הראשונה שודרה גם בערוץ 1+1 (באוקראינה) ובערוץ TV-6 הרוסי.
שחקנים ודמויות > שחקנים ראשיים

אנה קובאלצ'וק - מריה סרגייבנה שבצובה, חוקרת בכירה במשרד התובע של הרובע המרכזי בסנקט פטרבורג (עונה 1), עוזרת לתובע (עונה 2), סגנית התובע (3–7 עונות), חוקרת בכירה בוועדת החקירות למקרים חשובים במיוחד (מעונה 8), (עונות 1–16, מסדרה 15 של עונה 17), עורכת דין (עונה 16, עונה 17 לסדרה 14)
אלכסנדר נוביקוב - פיודור מיכאילוביץ' קורוכקין, רב-סרן במשטרה (עונות 1–19)
ויאצ'סלב זכארוב - ויקטור איוונובי' קובין, התובע של הרובע המרכזי בסנקט פטרבורג (1–9 עונות); ראש סניף הרובע המרכזי של ועדת החקירות (עונה 12–19)
סרגיי בארישוב - ולדימיר וסילייביץ' וינוקורוב, ראש מחלקת החקירות הפליליות במינהל המרכזי לענייני פנים (עונות 1–11)
יוליה יאקובלבה - זויה פבלובנה, מזכירתו של קובין (1–10, 12-17 עונות)
אל דבלטובה - אלבינה מיכאילובנה קרוטיצקאיה, חברתה של שבצובה (1–3, עונה 7)
אלכסנדר צ'ביכלוב - אנדריי פבלוביץ' פרלבוב, בעלה הראשון של שבצובה (1–5, 7, 17 עונות)
אמיליה ספיבק - יבגניה אנטולייבנה, חוקרת במשרד התובע, לאחר מכן עורכת דין, אשתו של וינוקורוב (עונות 1–8).
מירוסלב מליך - דמיטרי סרגייביץ' לוגנסקי, איש עסקים, בעלה השני של שבצובה (עונות 2–17)
אולג אלמזוב - אנטון אלכסנדרוביץ' סטארוסלב, עיתונאי, בעלה של זואי (העונה השנייה, 4-14)
אנדריי שרקוב - לאוניד פאנוב, מנתח רפואי (עונה 1–19)
איגור גריגורייב - ניקולאי פטרוביץ' פילונוב, חוקר משרד התובע, תובע מחוזי. בעונה 8–12 - ראש מחלקת החקירות, יועץ בכיר (אלוף-משנה מהפרק ה-17 בעונה העשירית)
יבגני צ'ודקוב - איוון איבנוביץ' בלייב, חוקר בכיר במשרד התובע
ספין אוף

ב-6 באוקטובר 2018, החלו צילומי סרט עלילתי המהווה ספין אוף ופריקוול בשם "סודות החקירה: המאה הקודמת". שידור פרק הבכורה התקיים ב-30 בדצמבר 2019 בערוץ הטלוויזיה רוסיה-1.
משחקים

ב-21 בנובמבר 2016 פרסמה חברת התקשורת VGTRK משחק מובייל המבוסס על הסדרה. באוקטובר 2017 הופיע משחק הבלשים השני לקהל ברשתות החברתיות שמבוסס על הסדרה, שם המשתמש ישחק את תפקידו של חוקר מנוסה ויפתור פשעים. המשחק מספר כמה סיפורים המבוססים על תיקים פליליים אמיתיים.
פרס

העונה ה-15 של הסדרה זכתה בפרס האקדמיה הרוסית לטלוויזיה בשנת 2016.
הערות שוליים

↑  Наталья Окулова. «Тайны следствия-9»: и продолжение следует! // 7dn.ru (17 ноября 2010 года)
↑  Медведева Ольга (17 בפברואר 2019). "Анна Ковальчук сыграет Марию Швецову в антураже XIX века". Собеседник.ru. נבדק ב-2019-03-15. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "ВГТРК запускает мобильную игру «Тайны следствия»". // vesti.ru. נבדק ב-2016-11-23.
↑  "Новая игра "Тайны следствия": раскрывай преступления по мотивам реальных уголовных дел!". // vesti.ru. נבדק ב-2016-11-23.
סלומון זולצר

| --- | --- |

 לידה:  30 במרץ 1804 הוהנמס, אוסטריה 
 פטירה:  17 בינואר 1890 (בגיל 85) וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מקום קבורה:  בית העלמין היהודי הישן של וינה 
 מוקד פעילות:  אוסטריה 
 סוג קול:  בריטון 
 צאצאים:  מארי זולצר, סופי זולצר, קרל זולצר, יוזף זולצר, אמיל זולצר, יוליוס זולצר, הנרייטה זולצר, פאני זולצר 
 פרסים והוקרה:  מסדר פרנץ יוזף 
 
זולצר
הספר "שיר ציון" בהוצאת פרנקפורט 1922
דלת הכניסה של בית הכנסת הגדול בווינה שבו פעל זולצר
סלומון (שלמה) זוּלצר (בגרמנית: Salomon Sulzer;‏ 30 במרץ 1804 – 17 בינואר 1890), היה חזן, מלחין ומנצח בשדה החזנות האשכנזית. דרכו החדשנית במוזיקה של בית הכנסת השפיעה רבות על החזנות כפי שהיא כיום, ומורשתו המוזיקלית מוסיפה להדהד בין כותלי בתי הכנסת עד היום.
קריירה > ילדות

סלומון זולצר נולד בעיירה הוֹהֶנְאֶמְס (Hohenems) שבאוסטריה (על גבול שווייץ) בשם שלמה לבית לוי. כאשר חייבה הקיסרות האוסטרו-הונגרית את נתיניה לאמץ שם משפחה, קיבלה המשפחה את השם "זולצר" מאחר שהיגרו להוהנאמס מהעיירה זולץ.
כילד נהג זולצר לשהות במחיצתו של נגן העוגב בנימין לוי-ברמן, ממנו למד את יסודות המוזיקה. בגיל העשרה החל לקבל הכשרה חזנית, אצל החזן המקומי של אנדינגן (Endingen) שבשווייץ. כשהיה בן שלוש עשרה התפנתה משרת החזן בעיר הוהנאמס והוצעה לזולצר, אך פרצה מחלוקת בקהילה על מינוי חזן בגיל צעיר כל כך. הושגה פשרה שקבעה כי זולצר אכן יקבל את המינוי אך קודם יסע להתלמדות נוספת עם החזן משה ליפמן (Moses Lippmann), עמו נסע לקרלסרוהה שבגרמניה ולערים נוספות בצרפת. בשנת 1820, בהיותו בן 16 בלבד, החל זולצר לכהן כחזן בפועל. כבר בשלב זה פעל לשינוי במתכונת הטקס המקובל בבית הכנסת והקים מקהלה שתלווה אותו, דבר שלא היה מקובל בבתי הכנסת עד אז.
קריירה > וינה

בשנת 1826, הוקם בית הכנסת המפואר "שטאדטטמפל" (Stadttempel) בווינה. זולצר ביקש מקהילת הוהנאמס חופשה בת כמה ימים לנסוע לעיר הבירה, הוא הבטיח כי יחזור. את הבטחתו לא קיים, מאחר שהוזמן על ידי יצחק נח מנהיימר לכהן כחזן הראשי של בית הכנסת החדש. זולצר פנה (במכתב בשפה העברית) אל קהילת הוהנאמס בבקשה לשחררו מתפקידו כחזן שם, קהילת הוהנאמס הסכימה. בטקס חנוכת בית הכנסת, שר זולצר בין היתר את יצירתו של שוברט למזמור צ"ב בתהילים. כאן החל זולצר לבצע שינויים בטקס התפילה בבית הכנסת. מלבד הקמת מקהלת גברים ונערים שתלווה את הטקס, פעל זולצר לסדר את התפילה בקטעים מוזיקליים קבועים, בהתנגדו לשיטת האלתור שהייתה נהוגה בקרב החזנים. תוך זמן קצר התפרסם בעיר ואף מחוצה לה, כחזן, זמר ומוזיקאי מחונן. זולצר קנה לו שם בווינה בפרט בקרב המוזיקאים שבה. כך התיידד זולצר עם פרנץ שוברט, אשר כאמור אף הלחין יצירות לבקשתו, עם המלחין והפסנתרן פרנץ ליסט שביקר בבית הכנסת ושיבח את תפילתו של זולצר. בהזדמנות אחרת ליווה ליסט בפסנתר את זולצר בשירים מאת שוברט. זולצר קשר קשרי ידידות גם עם המוזיקאים רוברט שומאן, הכנר ניקולו פאגאניני, והמלחין היהודי ג'אקומו מאיירבר.
הקהילה היהודית דרשה מזולצר להפסיק להופיע בקונצרטים, מאחר שאין זה הולם את מקצועו של החזן. זולצר אכן נמנע מכך, ובהזדמנות אחת, כשנתבקש על ידי הקיסרית האוסטרית להופיע בקונצרט למען מטרת צדקה, תרם מכיסו סכום כדי להימנע מכך.
קריירה > פרסומיו

לאחר בקשות מקהילות שונות ברחבי אירופה להוציא לאור את ה"נוסח" המוזיקלי שהנהיג בווינה, הוציא לאור בשנת 1838 את הכרך הראשון של הספר "שיר ציון" - "שירים לעבודת האלוהים היהודית". בספר, הדפיס זולצר את הנוסח המוזיקלי שלו לתפילות השבת, שהורכב מלחניו, אך גם מיצירות של מלחינים אחרים. אחד הקטעים החשובים בספר היא יצירתו של שוברט האמורה לעיל.
פרסומו של זולצר בעולם היהודי הביא חזנים רבים לווינה ללמוד חזנות מפיו – בהם החזן פנחס מינקובסקי, בן דודו של יוסף רוזנבלט), שנשלח על ידי קהילת חרסון להשתלם אצל זולצר. החזנים ממזרח אירופה שהגיעו ללמוד אצל זולצר, השאירו את חותמם בו, ובכרך השני של "שיר ציון", כלל זולצר גם נעימות הקרובות לנוסחים המקובלים במזרח אירופה. יצירותיו וסגנונו של זולצר התפשטו ברחבי מערב אירופה ונוצר ז'אנר של חזנים שנקראו "זולצר קנטור".
השפעת יצירתו כיום

לאחר מלחמת העולם השנייה, כאשר קהילות מערב אירופה נחרבו כמעט כליל, התמעט השימוש התדיר ביצירותיו של זולצר בתפילות. למרות זאת, השפעתו ניכרת עד היום, כאשר רבות מהנעימות שהשתרשו בבתי הכנסת האשכנזיים כיום, מקורן בנוסח זולצר, למשל בהוצאת ספר התורה בשחרית לשבת ועוד. כמו כן מקהלות מקצועיות כפי שייסד זולצר, הפכו לחלק בלתי נפרד מבתי הכנסת בהן מכהן חזן מקצועי בארץ ובעולם. על אף שרק יצירות בודדות של זולצר עדיין מושרות בקונצרטים ובתפילות, השפעתו על מלחינים מאוחרים יותר דוגמת לבנדובסקי הייתה רבה, ומורשתו מהדהדת דרך יצירותיהם עד היום.
הנצחה

בשנת 1990 הנפיקה ממשלת אוסטריה בול דואר לציון 100 שנים לפטירתו של זולצר.
לאחר גירוש והשמדת יהודי הוהנאמס במלחמת העולם השנייה, הפך מבנה בית הכנסת לתחנת מכבי אש. הוא שימש למטרה זו עד שנת 2003, אז החלו שיפוצים במבנה, וכן שיחזור של המבנה המקורי. בשנת 2004 נפתח במבנה בית ספר למוזיקה. אולם בית הכנסת הפך לאודיטוריום שנקרא על שם זולצר, Salomon Sulzer Saal.
רחובות על שמו נקבעו בתל אביב, בווינה ובהוהנאמס.
לקריאה נוספת

פרופ' חנוך אבנארי - ביוגרפיה Kantor Salomon Sulzer und seine Zeit. Thorbecke, Sigmaringen 1985 (בגרמנית)
אליהו שלייפר, החזן שלמה זולצר והשפעתו מימיו ועד היום, דוכן: מאסף למוזיקה יהודית י"ד (תשנ"ו), עמ' 144‑151 (הרצאה בכינוס השנתי השלושים וששה למוזיקה יהודית, חנוכה תשנ"ה)
אליהו שלייפר, המאבק נגד המוזיקה של זולצר ולבנדובסקי במאה העשרים, דוכן: מאסף למוזיקה יהודית ט"ו (תש"ס), עמ' 152‑167
עקיבא צימרמן - מאתיים שנה להולדת אבי "החזנות המודרנית", הצופה, 2004
יוסי שיפמן - אנסמבל קנטורל וחובת ההוכחה, פורטל הבמה, 2/10/2008
Tina Frühauf, Salomon Sulzer: Reformer, Cantor, Icon, Jewish Miniatures vol. 133A, Berlin 2012
הערות שוליים

↑  The Stadttempel Synagogue, Vienna , באתר בית התפוצות
↑   רחוב שלמה זולצר ב"מדריך רחובות תל אביב יפו" בעריכת יחיעם פדן
↑  Straßen name: Salomon-sulzer-straße, Hohenems
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268504405171  PLWABN: 9810540097305606  BNE: XX1768726  BnF: cb14996171c (data)  CiNii: DA14524484  GND: 118809571  ISNI: 0000 0000 8089 5764  LCCN: n83176519  MusicBrainz: 905ae52c-950b-4a14-8129-149c8ef8603d  NKC: zmp2013748420  NSK: 000626836  NTA: 072975865  RERO: 02-A025308592  SNAC: w6ff46gm  VIAF: 10122709   WorldCat (עם VIAF): 10122709
סורת אל-פג'ר

| --- | --- |

שם ומספר הסורה בערבית
 שם מתורגם:  סורת השחר
 מספר הסורה:  89
 מספר פסוקים:  30
 מיקום:  מכה
 ויקיטקסט:  אל-פג'ר (תרגום רקנדורף)
 → סורת אל-ע'אשיהסורת אל-בלד ←
סורת אל-פג'ר (בערבית: سورة الفجر) היא הסורה ה-89 בקוראן, והיא מונה 30 פסוקים.
שמה של הסורה נגזר מהפסוק הראשון בה, ומשמעות השם היא "השחר".
תוכן הסורה

המסר העיקרי בסורת אל-פג'ר הוא שעושר חומרי אינו בהכרח סימן למילוי רצון האל.
בחלק הראשון של הסורה, אשר מורכב מפסוקים 1–14, מוצגת הטענה שאללה יכול לתת חסדים למי שהוא רוצה ולקחת אותם ממי שהוא רוצה, תוך שימת דגש על כך שהוא לכאורה לוקח את החסדים מאלה שבנוסף להיותם לא מאמינים, הם גם אנשים מושחתים. פסוקים 1–4 הם למעשה סדרת שבועות שנעשות לכאורה על ידי האל. בחלק השני, אשר מורכב מפסוקים 15–26, מסופר שאושרו של אדם אינו נמדד על פי כמות נכסיו, ושזעמו של האל לא חייב להתבטא בכך שהאדם החוטא יסבול בעולם הזה, אלא שהוא כביכול ייענש בעולם הבא. החלק השלישי והאחרון של הסורה גורס שעל המאמין להמשיך ללכת בדרכו של האל גם כשטוב לו בחיים וגם כשרע לו.
חלק מחוקרי הקוראן גורסים כי מתוכנה של הסורה עולה כי היא נכתבה בשלב בו החלו אנשי מכה לרדוף את האנשים שהחליטו לאמץ את האסלאם.
הסורה במסורת השיעית

לפי אחת המסורות באסלאם השיעי, אללה סולח על טעויותיו של זה אשר קורא את סורת אל-פג'ר בעשרת הלילות הראשונים של החודש ד'ו אל-חיג'ה. על פי מסורת שיעית נוספת, מי שקורא את הסורה הזאת במהלך תפילותיו, יהיה עם חוסיין בגן העדן ביום הדין.
הערות שוליים

↑  Journey Through Islam, www.facebook.com
↑  Altafsir.com - The Tafsirs - التفاسير, www.altafsir.com
↑  surah al fajr - youtube
↑  Sura al-Fajr, WikiShia (באנגלית)
↑  89. Surah Al Fajr (The Dawn) - Sayyid Abul Ala Maududi - Tafhim al-Qur'an - The Meaning of the Qur'an, www.englishtafsir.com
↑  Surah al-Fajr, Chapter 89, Al-Islam.org, ‏2017-02-05 (באנגלית)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הסורה הקודמת: סורת אל-ע'אשיה | הקוראן | הסורה הבאה: סורת אל-בלד |
| הסורה הקודמת: סורת אל-ע'אשיה | סורה 89 | הסורה הבאה: סורת אל-בלד |
 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 32 33 34 35 36 37 38 39 40 41 42 43 44 45 46 47 48 49 50 51 52 53 54 55 56 57 58 59 60 61 62 63 64 65 66 67 68 69 70 71 72 73 74 75 76 77 78 79 80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 90 91 92 93 94 95 96 97 98 99 100 101 102 103 104 105 106 107 108 109 110 111 112 113 114
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4383658-6  TDVİA: fecr-suresi  VIAF: 4778159477690527990004   WorldCat (עם VIAF): 4778159477690527990004
ספוילר

ערך זה עוסק במידע החושף פרטי עלילה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
חשיפת זהותו של "קייזר סוזה" עבור הסרט החשוד המיידי נחשבת לספויילר מפורסם.
ספוילר (שאילה מאנגלית: Spoiler - מקלקל, הורס; הצעת מונח עברי של האקדמיה ללשון העברית: קַלְקְלָן) הוא מידע אודות יצירה (ספר, סרט קולנוע, סדרת טלוויזיה וכדומה) החושף פרטי עלילה, ברמז או באמירה מפורשת, באופן שעשוי לקלקל את הנאת הקריאה או הצפייה.
ביצירות שבהן העלילה היא חלק משמעותי מהיצירה עצמה, מוצגים פרטי העלילה לקורא בצורה מחושבת, בהתאם לשיקול דעתו של היוצר. הקורא או הצופה מבין את העלילה בהדרגה, בהתאם למידע הנמסר לו. מתן פרטי עלילה, על ידי מי שכבר ראה את היצירה עד סופה, פוגע בתפיסת היצירה אצל הצופה, שהיא שונה מכפי שרקם אותה יוצרה, ובכך פוגע בהנאה של מי שטרם ראה את היצירה. גם הצפייה ביצירה המטפלת בנושא תיעודי ועלילתה חושפת אירועים שקרו בעבר, עלולה להיפגע על ידי ידע מוקדם על הדברים.
מידע מסוים על היצירה נמסר בדרך כלל בפרסומת לה, בסקירתה בעיתונים, בפורומים באינטרנט העוסקים בה ובשיחות עם חברים. לא תמיד ננקטת הזהירות הנחוצה כדי שלא למסור מידע שהוא בגדר ספוילר.
לעיתים ניתנת לקורא אזהרה מפורשת כי פרטי עלילה עומדים להיחשף בפניו, כך שהוא יכול להחליט להימנע מהמשך קבלת המידע.
ספוילר כאמצעי אמנותי

סיפורו של ש"י עגנון, "הרופא וגרושתו" עוסק באהבתם של רופא ואחות, אהבה הנשלטת על ידי אובססיה של הרופא לפרט מסוים בעברה של האחות. הסיפור מתחיל בפגישתם הראשונה של השניים ממשיך בנישואיהם ומסתיים בגירושיהם. כותרתו של הסיפור, "הרופא וגרושתו" היא למעשה ספוילר, משום שעוד לפני קריאת הסיפור מספרת הכותרת את אחריתו. המסר לקורא בספוילר זה ברור: לא סופה של מערכת היחסים הוא העיקר בסיפור זה, אלא השתלשלות העניינים שהובילה אל סוף זה. דוגמה נוספת ניתן למצוא ברומן של גבריאל גארסיה מארקס "כרוניקה של מוות ידוע מראש", המתאר את השתלשלות האירועים עד למות אחת הדמויות.
מחזהו של טום סטופארד, "אינספקטור האונד האמיתי" משרטט שתי דמויות של מבקרי תיאטרון הצופים במחזה של תעלומת רצח באחוזה, ואחר כך נעשים מעורבים בעלילה עקב תאונה. הצופה רואה מחזה בתוך מחזה. במגע סטופארדי אופייני ביסס סטופארד את סיפור המתח, שבו צופים המבקרים, על עלילת המחזה "מלכודת העכברים" של אגתה כריסטי כשהוא יודע היטב שמפיקי מחזה זה (שעדיין מוצג בווסט אנד של לונדון) לא יוכלו להתלונן מבלי למשוך תשומת לב לעובדה שאותה הם רוצים להסתיר יותר מכל, שהמחזה של סטופארד (ואפילו שם המחזה בלבד) חושף את הסיום "המפתיע" של ההצגה שלהם.
ראו גם

קדימון
הערות שוליים

↑  קַלְקְלָן במילון תקשורת המונים (תשע"ב), באתר האקדמיה ללשון העברית
ניקטונס

הלוגו מינואר 2024, מעוצב בסגנון של הלוגו של ערוץ האח ניקלודיאון ממרץ 2023
ניקטונס (באנגלית: Nicktoons) הוא ערוץ אמריקאי לכבלים דיגיטליים ולטלוויזיה בלוויין בבעלות קבוצת רשתות MTV לילדים ולמשפחה, יחידה של ויאקום. הערוץ משדר סדרות אנימציה מקוריות מערוץ האח ניקלודיאון, שנודעות בכינוי "ניקטונס", יחד עם סדרות אנימציה מקוריות נוספות וסדרות אנימציה זרות מהרשתות הבינלאומיות של ניקלודיאון 24 שעות ביממה. הערוץ דומה לבומרנג (ערוץ האחות של Cartoon Network) ולדיסני XD (ערוץ האחות של ערוץ דיסני).
היסטוריה

ניקטונס הושק ב-1 במאי 2002 בתור "ניקטונס TV". הרשת במקור שווקה כשירות חופשי מפרסומות, עם פרומואים קומיים עם הדמויות המצוירות של ניקלודיאון, סרטונים קצרים של שתי דקות ממדינות זרות, וקידומי תוכניות שנראו בעבר בניקלודיאון ותופסות בניקטונס את זמן הפרסומות. הערוץ הושק מחדש כ"ניקטונס" ב-7 באפריל 2003. ביחד עם השקתו בשירותי הלוויין, הערוץ הושק מחדש כ"ניקטונס נטוורק" ב-23 בספטמבר 2005. עם המיתוג מחדש כ"ניקטונס נטוורק", נוצר לוגו חדש עם לוגו ה"ספלאט" המוכר של ניקלודיאון בצורת גלובוס. בנוסף נוצרו גם סלוגן חדש לערוץ "בירת האנימציה של העולם" ונושא עיקרי לפרומואים שבהם הדמויות של ניקלודיאון מוצגות כסלבריטאים. באותו תאריך, הערוץ החל לשדר פרסומות באופן קבוע.
ב-24 בפברואר 2009, ניקלודיאון הכריזה כי ניקטונס נטוורק תושק מחדש כ"ניקטונס", כחלק מתהליך מיתוג כל ערוצי הכבלים הדיגיטליים והלוויין של ניקלודיאון תחת המותג של ניקלודיאון. ערוץ "ניקטונס נטוורק" מותג מחדש כ"ניקטונס", ערוץ "Noggin" לפעוטות מותג מחדש כ"ניק ג'וניור" וערוץ "The N" מותג מחדש כ"טין ניק". ב-18 ביוני 2009, ניקלודיאון הציגה את הלוגו החדש לערוץ, שיורחב לשאר ערוצי ניקלודיאון, על מנת ליצור מראה אחיד לכל הערוצים. הערוץ הושק מחדש רשמית כ"ניקטונס" ב-28 בספטמבר 2009, ביחד עם ההופעה הראשונה של הלוגו החדש.
ב-13 באוגוסט 2013 התחילו לשדר גם ברזולוציה בהפרדה גבוהה.
היסטוריה > גלריית היסטוריית הלוגואים של ערוץ ניקטונס

כיתוב=הלוגו של ניקטונס שהיה בשימוש בערוץ מ-23 בספטמבר 2005 עד 28 בספטמבר 2009
כיתוב=הלוגו של ניקטונס שהיה בשימוש בערוץ מ-28 בספטמבר 2009 עד 5 במאי 2014
כיתוב=הלוגו של ניקטונס שהיה בשימוש בערוץ מ-14 בנובמבר 2016 עד 1 בינואר 2024
כיתוב=הלוגו של ניקטונס שהיה בשימוש בערוץ מ-5 במאי 2014 עד 14 בנובמבר 2016
זמינות הערוץ במדינות העולם

הממלכה המאוחדת – ערוץ ניקטונס זמין בשידורי הטלוויזיה במדינה מ-22 ביולי 2002
אירלנד – ערוץ ניקטונס זמין בשידורי הטלוויזיה במדינה מ-22 ביולי 2002
הולנד – ערוץ ניקטונס זמין בשידורי הטלוויזיה במדינה מ-2007
גרמניה – ערוץ ניקטונס זמין בשידורי הטלוויזיה במדינה ממרץ 2010
מדינות סקנדינביה – ערוץ ניקטונס זמין בשידורי הטלוויזיה במדינה מ-1 בפברואר 2017
סעודיה – ערוץ ניקטונס זמין בשידורי הטלוויזיה במדינה מ-15 בפברואר 2017
טורקיה – ערוץ ניקטונס זמין בשידורי הטלוויזיה במדינה מ-20 בפברואר 2017
פולין – ערוץ ניקטונס זמין בשידורי הטלוויזיה במדינה מ-15 בפברואר 2018
רומניה – ערוץ ניקטונס זמין בשידורי הטלוויזיה במדינה מ-15 באפריל 2019
הונגירה – ערוץ ניקטונס זמין בשידורי הטלוויזיה במדינה מ-15 באפריל 2019
סרביה – ערוץ ניקטונס זמין בשידורי הטלוויזיה במדינה מ-14 ביולי 2020
קרואטיה – ערוץ ניקטונס זמין בשידורי הטלוויזיה במדינה מ-14 ביולי 2020
אלבניה – ערוץ ניקטונס זמין בשידורי הטלוויזיה במדינה מ-14 ביולי 2020
סלובניה – ערוץ ניקטונס זמין בשידורי הטלוויזיה במדינה מ-14 ביולי 2020
ראו גם

ניקלודיאון
Nickelodeon on CBS
הערות שוליים

↑  Nickelodeon Unveils New Logo, וראייטי, ‏29 ביולי 2009
↑  DIRECTV HD Channel Anticipation (Official Q3-13 Thread), DBSTalk
↑  Official AVS National HD Channel Lineups – Cable/DBS/Fiber/IPTV – Updated 8/3/13, AVS Forum
סולאר

ערך זה עוסק בספר מאת איאן מקיואן. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  איאן מקיואן
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן סאטירי
 מקום התרחשות:  ברקשייר 
 הוצאה
 הוצאה:  רנדום האוס 
 תאריך הוצאה:  2010
 מספר עמודים:  323
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת עם עובד
 תאריך:  2011
 תרגום:  מיכל אלפון
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003254755
 
סולאר (באנגלית: Solar) הוא רומן מאת הסופר הבריטי איאן מקיואן. פורסם לראשונה ב-18 במרץ 2010 בהוצאת רנדום האוס. זהו רומן סאטירי על מייקל בירד, פיזיקאי זוכה פרס נובל, כישלונותיו בחייו האישיים, ונסיונותיו השאפתניים והציניים להתמודד מול בעיות שינוי האקלים ויצירת אנרגיה סולארית.
הספר תורגם לעברית על ידי מיכל אלפון ויצא לאור בספטמבר 2011 בסדרת "ספריה לעם" של הוצאת עם עובד.
ב-2010 זכה הספר בפרס "בולינגר אברימן וודהאוס" (Bollinger Everyman Wodehouse Prize), פרס ספרותי בריטי בתחום הספרות הקומית.
תקציר עלילה

מייקל בירד הוא פיזיקאי חתן פרס נובל, ידוע בזכות הגילוי הגדול שלו "מזיגת בירד-איינשטיין". חייו האישיים מסובכים וכאוטיים. הספר עובר בשלוש תחנות בחייו של בירד ב-2000, 2005 ו-2009 בשילוב זכרונות מימיו כסטודנט באוקספורד.
תקציר עלילה > 2000

בירד עומד בראש מרכז מחקר בעיר רדינג, לחקר חלופות ליצירת אנרגיה זמינה ובלתי מתכלה. אין לו אמונה רבה בפרויקטים הנחקרים, ומשרתו היא בעיקרה מינוי פוליטי. הוא בוגד באשתו החמישית, פטריס, כפי שבגד בנשותיו הקודמות. בניגוד לנשים הקודמות, פטריס אינה מאשימה ומאיימת לעזוב אותו, אלא מנהלת רומן משלה עם השיפוצניק שלהם, רודני טרפין. כאשר בירד רואה שהוא מאבד את אשתו הוא חש שהיא האישה המושלמת בשבילו ושוקע בדיכאון. הוא יוצא למסע אל הקוטב הצפוני על מנת לחקור את שינויי האקלים במשלחת שבה הוא המדען היחיד בקרב קבוצה של אמנים. כשהוא שב לביתו, הוא מגלה שלאשתו יש רומן נוסף עם פוסט דוקטורנט שלו, טום אולדוס. בהתנגשות ביניהם טום נהרג בתאונה משונה ומחרידה. בירד מפליל את החבר של פטריס, טרפין, שמואשם ברצח ונדון ל-16 שנות מאסר. בירד יורש את המחקר הסודי של אולדוס ליצירת אנרגיה על ידי פוטוסינתזה מלאכותית.
תקציר עלילה > 2005

בירד זוכה לסיקור תקשורתי משפיל. בכל זאת הוא מצליח לבנות לעצמו מוניטין של מי "שמציל את העולם" על ידי שימוש באנרגיית השמש. הוא רושם על שמו פטנטים המבוססים על תגליותיו של טום אולדוס. הוא מפוטר ממשרתו במכון המחקר ברדינג, אך עובד על תוכניות ליצירת אנרגיה בעזרת פוטוסינתזה מלאכותית. בירד ממשיך לפטם את עצמו, והנאותיו הגסטרונומיות מתוארות בפירוט רב. יש לו בת-זוג חדשה ומסורה, מליסה, שמשתוקקת לילד משלה. בניגוד לרצונו היא נכנסת להריון ממנו.
תקציר עלילה > 2009

כעת בירד הוא בן 62 ואב לילדה, בתה של מליסה. בריאותו לקויה והוא מודאג מכתם חשוד שיש לו על כף היד. הוא עסוק בשלבים אחרונים של בניית תחנת כוח סולרית בתכנונו בעיירה לורדסברג שבניו מקסיקו. שם יש לו חברה נוספת, מלצרית בשם דרלין. דרלין רוצה להתחתן אתו, אך לו נוח להישאר במצבו הנוכחי, עם מליסה וקטריונה, בתו בת השלוש.
כל בעיותיו מגיעות לשיאן בערב טקס הפתיחה של תחנת הכוח. טרפין שוחרר מהכלא, ומגיע אליו בבקשת עבודה. מליסה והבת טסות מלונדון להתעמת איתו ועם דרלין. עורך דין העוסק בפטנטים מאשים אותו שהוא גנב את רעיונותיו מטום אולדוס, ומאיים בתביעה. הרופא מאשר שהנגע בידו הוא ממאיר. שותפו לעסקים נוטש אותו עם חובות של מיליוני דולרים. אז גם נודע לו שמישהו חיבל בקולטי השמש. בסצנת הסיום יש בו תחושה לא מוכרת של דבר-מה גואה, הוא מפרש את זה כאהבה לבתו, אך בהחלט יכול להיות שהוא חש בסימנים ראשונים של התקף לב.
רקע

הספר הוא בראש וראשונה יצירה בדיונית אך מבוססת על המדע וההיסטוריה מודרנית.
מסעו של מייקל בירד לאזור הקוטב הצפוני מבוסס על מסע של מקיואן עצמו לשם ב-2005, עם קבוצה של מדענים ואמנים שנועדה לצפות מקרוב בשינויי האקלים.
. "נהניתי מאוד במסע הזה", הוא אומר. "הפסלים והציירים עשו מה שהם יודעים לעשות, אבל אני טיילתי בסביבה עם כל מי שהיה מוכן לבוא אתי". כששוטט בפיורדים הקפואים עם הפסל אנתוני גורמלי הוא דיבר על נוף ודמיון. בארוחת הערב נסבה השיחה האידיאליסטית על כך ש"עלינו להיות שונים ביחסינו עם הממשלה". אבל מצדה השני של דלת אזור המגורים היה חדר הלבשה. "זה היה תוהו ובוהו. לא נעשו שם דברים בזדון, אבל אנשים היו חסרי זהירות ולקחו מבלי משים זה את חפציו של זה. בגדים וציוד שהיו שם כדי להציל את חיינו, שהיינו אמורים לטפל בהם בקלות רבה, נעלמו, וחשבתי לעצמי, אחרי כל המלים היפות והכוונות הטובות, אולי יש איזה חוסר התאמה קומי בטבע האדם בכל הנוגע לטיפול בבעיה הזאת".
הערות שוליים

↑  http://www.guardian.co.uk/culture/2011/apr/13/leith-knight-wodehouse-book-prize
↑  ניקולס רו גרדיאן, עכבר העיר אונליין, שינויי מזג האוויר הביאו אותי לחשוב, באתר הארץ, 12 במרץ 2010
| כתבי איאן מקיואן |
| --- | --- | --- |
| רומנים | גן הבטון • נחמת זרים • הילדים שבזמן • התמים • כלבים שחורים • אהבה עיקשת • אמסטרדם • כפרה • שבת • על חוף צ'זיל • סולאר • דברי מתיקה • טובת הילד • קליפת אגוז • מכונות כמוני • הג'וק • שיעורים |  |
| קובצי סיפורים | First Love, Last Rites • In Between the Sheets |  |
| ספרי ילדים | Rose Blanche • The Daydreamer (1994) |  |
| מחזות טלוויזיה | Jack Flea's Birthday Celebration • משחק החיקוי • Solid Geometry |  |
| תסריטים | The Ploughman's Lunch • Soursweet • The Good Son • התמים • על חוף צ'זיל • טובת הילד |  |