stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרלוס קיירוש
הערות שוליים

↑  מוצג במספר מקורות כ-Carlos Manuel Brito Leal de Queirós‏.
↑  "קרלוס קיירוש פוטר מאימון נבחרת פורטוגל", כתבה בספורט 5
↑  7.2.19, Futbolred.com Las primeras tareas de Queiroz al frente de la Selección Colombia
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9812863300105606  GND: 1239934688  VIAF: 5942167202646967930008   WorldCat (עם VIAF): 5942167202646967930008
העם (עיתון ארץ ישראלי)

כותרת "העם", גיליון 78, כ"ז בתמוז תרצ"א, 2.7.1931
העם (העם, עיתון לאומי) היה יומון של ברית הציונים הרוויזיוניסטים (צה"ר) בהנהגת זאב ז'בוטינסקי. ראה אור בירושלים בשנת 1931.
תולדותיו > הקמתו, הפסקתו וסגירתו

"העם" הוקם לקראת הבחירות לקונגרס הציוני ה-17, שנערך בבזל בימים 30 ביוני עד 15 ביולי 1931. התנהלותה של ממשלת בריטניה ושלטונות המנדט הבריטי בארץ ישראל, עוררה מורת רוח רבה בהנהגת ההסתדרות הציונית. אולם בין מנהיגיה: חיים ויצמן, נחום סוקולוב וזאב ז'בוטינסקי שררה מחלוקת כיצד לפלס את הדרך אל מדינה יהודית בארץ ישראל. ז'בוטינסקי, שעמד בראש התנועה הרוויזיוניסטית, החליט על הופעתו של עיתון יומי, אשר יבטא את חזונה ודרכה, ונבחר לו שם: "העם". לשם כך, נוסדה חברת "מגדלור" בכ"ג באייר תר"ץ 21 במאי 1930, אשר הופקדה על הפקתו. עם מייסדי החברה נמנו אנשי התנועה הרוויזיוניסטית, בהם: אברהם וינשל, שמואל פאסמאן, שלמה גפשטיין ודוד מלמד.
ליוזמי העיתון היו תוכניות רבות, למשל להוציאו לאור בשלוש שפות: עברית, אנגלית וגרמנית, אולם הם לא הצליחו לגייס די משאבים כלכליים והעיתון סבל כל ימיו מהעדר מזומנים ומחסור באמצעי תשלום. התקציב המצומצם שגויס הספיק בקושי להוצאתו בעברית.
הגיליון הראשון של "העם" ראה אור ביום ו' בניסן תרצ"א 24 במרץ 1931. מאה גיליונות שלו הודפסו כסדרם בירושלים, כארבעה חודשים, עד 7 באוגוסט 1931. בפרק הזמן 16 ביוני עד 2 ביולי 1931, נסגר העיתון על ידי שלטון המנדט הבריטי, בהוראתו הרשמית של הנציב העליון סר ג'ון צ'נסלור, לתקופה של שבועיים. הבריטים הסבירו את האיסור על הופעת "העם", בטענה שהעיתון מפרסם חומר הסתה. דוד תדהר הסביר, לימים, כי השלטונות סגרו את העיתון בגלל מאמריו של פון וייזל, אשר בהם האשים את המופתי הירושלמי חג' אמין אל-חוסייני בהסתה למהומות בארץ ישראל.
ביום י"ז בתמוז תרצ"א 2 ביולי 1931, חודשה הופעת "העם", אבל לא לזמן רב. חודש ושבוע לאחר הוצאתו המחודשת, ביום כ"ד באב תרצ"א 7 באוגוסט 1931 הופיע גיליונו האחרון של העיתון.
תולדותיו > תכנים, עורכים וכותבים

נושאו העיקרי של העיתון היה ליבון הרעיון הציוני בהיבט הרוויזיוניסטי, לרבות חדשות על הנעשה בסניפי התנועה בארץ ובתפוצות הגולה. בנוסף היו בו גם מדורים לספרות, ספורט ומשפט. מאמר המערכת הופיע בטור, תחת הכותרת: "יומן העם".
העורך הראשי היה ראש התנועה זאב ז'בוטינסקי, ובגיליונותיו פורסמו מאמרים ומסות מפרי עטו. "העם" נוהל בפועל על ידי ד"ר בנימין זאב פון וייזל (שפרסם גם תחת שם העט: "אבי נעמה") מאמרים על תולדות הציונות הרוויזיוניסטית, שבה ראה "ציונות מחודשת". ד"ר יהושע השל ייבין מונה לעורך האחראי של העיתון. הכותבים הבולטים אשר העניקו לו את אופיו ואת צביונו היו הוגה הדעות ד"ר אב"א אחימאיר והמשורר אורי צבי גרינברג. חמדה בן-יהודה פרסמה בו סדרת מאמרים על "זיכרונות מחיי אליעזר בן-יהודה". כמו כן השתתפו בכתיבתו ההיסטוריון בנציון נתניהו, המשורר אביגדור המאירי, בצלאל אליצדק (בצלאל קלוזנר, אחיו של ההיסטוריון פרופ' יוסף קלוזנר), (בשם העט: "ב' אליצדק"), יוחנן פוגרבינסקי, החוקר דוד תדהר, דוד סיטון, דניאל סירקיס, מאיר גרוסמן, ד"ר בנימין לובוצקי (לימים: בנימין אליאב), הלל רוזנברג (לימים: הלל הר-שושנים), יוסף קלרמן (בשם העט: בן פורת), אוריאל הלפרין ( לימים: יונתן רטוש; בשם העט: "אריאל שלם") ואחרים.
תולדותיו > המחאה על סגירתו בידי השלטונות הבריטים

זאב ז'בוטינסקי התייחס בפומבי לסגירת "העם" על ידי ממשלת המנדט בעיתון "ראזסוויט" שהופיע בפריז, בגיליון שראה אור ב-21 ביוני 1931.
סגירת עיתון היא צעד חריג במשטר דמוקרטי, על כן ביטא ז'בוטינסקי ביקורת קשה כלפי שלטונות המנדט הבריטי, ובמקביל, הביע רגשות הערכה והוקרה לאנשי מערכת "העם". הוא הביע תקווה שהמופקדים על הוצאתו לאור יצליחו לחדש את הופעת העיתון. ז'בוטינסקי הבטיח לקוראי מאמרו ב"ראזסוויט", כי הביקורת נגד עוולות המשטר הבריטי המנדטורי תימשך ולא ניתן יהיה להשתיק אותה, לא באמצעים כוחניים כפי אלה שננקטו ולא באחרים, וזאת ברוח מילות שירו הידוע, באותם ימים, של אביגדור המאירי: "לֹא נָזוּז מִפֹּה, כָּל אוֹיְבֵינוּ, כָּל שׂוֹנְאֵינוּ, כֻּלָּם יֵלְכוּ מִפֹּה".
ז'בוטינסקי לא חסך מידע מקוראיו ברחבי העולם על הליכי סגירת "העם" בארץ ישראל. הוא תיאר כיצד "העם" בעריכתו של ד"ר פון וייזל, נסגר בפקודת הנציב העליון הבריטי, וציין כי "הסיבות לצעד ממלכתי זה עדיין אינן ידועות לנו ברגע מסירת הגיליון הנוכחי של 'ראזסוויט' לדפוס; אולם לא קשה לנחשן. העניין אינו נעוץ בתואנה מוחשית זו או אחרת, אלא בכך, שהמִנהל בארץ-ישראל מנסה להחניק את קול מאשימיו העיקריים". הוא ציין לפני קוראיו כי "העם" הוא עיתון לוחם במדיניות האנטי ציונית של ממשלת המנדט: "'העם' עומד בכבוד על עקרונות הציונות המדינית ומוקיע את כזבי המשטר בארץ-ישראל".
תולדותיו > השפעה והד ציבורי

הופעתו של "העם" הייתה קצרת הימים, אולם העשירה את העיתונות העברית. "העם" היה, לכל הדעות, עיתון לוחם. פרסם מאמרים שמתחו ביקורת על כוונת השלטונות הבריטיים לערוך מפקד אוכלוסין ופקפק בכוונותיהם לערוך ואת ממצאיו באופן הוגן. חוקרת העיתונות הרוויזיוניסטית ד"ר מינה גראור, מציינת, כי "העם" המשיך בסגנונו ובכיוונו את הקו הרדיקלי שהונהג ב"דֹאר היום". הוא הרבה לבקר את ראשי ההסתדרות הציונית, את מנהיגי מפלגות הפועלים בארץ ישראל ואת העיתונים העבריים העיקריים ביישוב. העיתונים אוזכרו לעיתים על פי צבעים (שביטאו את מהותם על פי כותבי "העם"): "דבר" – אדום, "הארץ" – אפור, "דֹאר היום" – צהוב, הפורוורד - צהוב ואדום, ו"העם" בתכלת לבן.
מעל דפי "העם" התנהלו דיונים סוערים על אפשרות לפרישה מההסתדרות הציונית, עקב מהלכיה השגויים לדעת מנהיגי התנועה, או הישארות במסגרתה. הדיון התנהל, בין התומכים בז'בוטינסקי המצדד בפרישה, לבין מאיר גרוסמן, שהתנגד לפרישה. העיתון כמעצב דעת קהל היה חשוב לשני הצדדים. גרוסמן אף הבטיח לסייע במימון העיתון. לכן צורף להנהלתו אחד מתומכיו המובהקים ברוך ויינשטיין. אך ההבטחה הכספית לא מולאה.
פון וייזל, אשר ערך את "העם" ושימש גם כנשיא "הוועד המרכזי של הצה"ר בארץ ישראל", פרסם בעיתון סדרת מאמרים על הוויכוח הפנים תנועתי. לז'בוטינסקי הדיון המורחב בסוגיה זאת נראה מיותר. וב-24 באפריל 1931, כתב לפון וייזל, כי בהיותו העורך הראשי של "העם" הוא דורש ממנו להפסיק מיד דיונים פומביים על הוויכוחים הפנימיים במפלגה.
בוועידה הארצית השישית של ברית הצה"ר בארץ-ישראל, ב-8 – 10 במאי 1931, ביקשו חברי סיעת האופוזיציה במפלגה להימנע מכל דיון בשאלת היציאה מההסתדרות הציונית. "האופוזיציה דרשה גם שהעיתון 'העם' יימצא תחת פיקוחו הרשמי של מרכז הצה"ר בארץ-ישראל, ושייבחר מרכז חדש, שחבריו לא השתתפו במרכז האחרון או בזה שקדם לו".
הקונגרס הציוני ה-17, שלקראתו הוקם "העם", נערך בראשית יולי 1931. העיתון הביא לידיעת הקוראים את המאבק הרעיוני שהתנהל בו, ופרסם את נאומי הצירים הרוויזיוניסטים. הוא הודיע לקוראיו על ביקורתו של ז'בוטינסקי על הנהלת ההסתדרות הציונית, ועל כך שקרע בהפגנתיות את כרטיס הציר שלו וקרא לחבריו לעזוב את ההסתדרות הציונית ולהקים הסתדרות ציונית חדשה. "העם" הכשיר את הדרך לרעיון שקרם עור וגידים עם הקמת ההסתדרות הציונית החדשה (הצ"ח). קונגרס היסוד שלה נערך בווינה שבאוסטריה, בימים ט' – י"ד באלול תרצ"ה, 7 – 12 בספטמבר 1935.
לקריאה נוספת

זאב ז'בוטינסקי, הרוויזיוניזם הציוני במאבקיו, קובץ מאמרים ב'ראזסוויט' לשנים 1930 – 1931, (עריכה והקדמה: פרופ' יוסף נדבה), תל אביב: הוצאת מכון ז'בוטינסקי בישראל, תשמ"ז 1986.
ח' בן-ירוחם, ספר בית"ר – קורות ומקורות, כרך א: מן העם (1923 – 1933), ירושלים ותל אביב: הוועד להוצאת ספר בית"ר, תשכ"ט 1969.
מינה גראור, ימי הצה"ר, כרונולוגיה של התנועה הרביזיוניסטית, תל אביב: מכון ז'בוטינסקי בישראל, תשע"ג 2013.
מינה גראור (עורכת), כתבי זאב ז'בוטינסקי - ביבליוגרפיה 1897 – 1940, תל אביב: מכון ז'בוטינסקי בישראל, תשס"ז 2007.
מינה גראור, העם, בתוך: עיתונות ומפלגה – קשרי הגומלין בין המפלגה הרביזיוניסטית לעיתוניה, תל אביב: מכון ז'בוטינסקי בישראל, תשס"ב 2002, עמ' 65 – 75.
אפרים אבן, עיתון 'העם', בארץ ישראל, גיליון 140, הוצאת "היום", יולי 1983, עמ' 34 – 35.
הערות שוליים

↑  ראו: על הקונגרס הציוני ה-17, באתר תנועת העבודה הישראלית.
↑  ראו: מינה גראור, ימי הצה"ר, כרונולוגיה של התנועה הרביזיוניסטית, [להלן: גראור, ימי הצה"ר], תל אביב: מכון ז'בוטינסקי בישראל, תשע"ג 2013, עמ' 82.
↑  דוד תדהר, אנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו, כרך שני, תל אביב: ספריית ראשונים, 1947, עמ' 970.
↑  גליונות "העם" שמורים בתיק עת – 377, בארכיון מכון ז'בוטינסקי בישראל, ובספרייה הלאומית בירושלים.
↑  ראו: גראור, ימי הצה"ר, עמ' 77.
↑  ראו: זאב ז'בוטינסקי, "מן היומן: נאום שילס בוועדת-המאנדאטים, לסגירת 'העם'", בתוך: הרוויזיוניזם הציוני במאבקיו, קובץ מאמרים ב'ראזסוויט' לשנים 1930 – 1931, (עריכה והקדמה: יוסף נדבה), תל אביב: מכון ז'בוטינסקי בישראל, תשמ"ז – 1986, עמ' 167 - 170.
↑  ראו: אביגדור המאירי, לא נזוז מפה, באתר זמרשת.
↑  זאב ז'בוטינסקי, בתוך: גראור, ימי הצה"ר, עמ' 170.
↑  גראור, ימי הצה"ר, עמ' 66.
↑  ראו למשל: עוד רומן אפל א-ד, העם, 28 ביולי 1931
↑  חיה ביתית נאמנת, העם, 12 ביולי 1931
↑  מינה גראור, העם, בתוך: עיתונות ומפלגה – קשרי הגומלין בין המפלגה הרוויזיוניסטית לעיתוניה, תל אביב: מכון ז'בוטינסקי בישראל, תשס"ב 2002, עמ' 66
↑  ראו: זאב ז'בוטינסקי (איגרת לוולפגאנג פון-וייזל) 24 באפריל 1931, תיק א 1 / 2 / 21 / 1, בארכיון מכון ז'בוטינסקי בתל אביב.
↑  גראור, ימי הצה"ר, עמ' 80.
↑  ראו: ז'בוטינסקי נואם במליאת הקונגרס הציוני ה-17, בזל, 1931, באתר מטח.
זאב ז'בוטינסקי
אב"א אחימאיר
בנימין זאב פון וייזל
חמדה ואליעזר בן-יהודה
יהושע השל ייבין
דוד תדהר
שחר חיון

| --- | --- |

 לידה:  21 באפריל 2000 (בת 24) ט"ז בניסן ה'תש"ס באר שבע, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  שחקנית, דוגמנית
 בן או בת זוג:  און רפאלי (אפריל 2022–מאי 2023) 
 פרופיל ב-IMDb
 
שחר חיון (נולדה בט"ז בניסן ה'תש"ס, 21 באפריל 2000) היא שחקנית, דוגמנית, ואושיית רשת ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה וגדלה בבאר שבע במשפחה מסורתית. אמה, אליזבת מתווכת נדל"ן, ואביה ציון בלש בימ"ר. לה שלושה אחים.
למדה בבית הספר היסודי נווה שלום ובבית הספר התיכון יצחק רגר בעיר, בו למדה במגמת אומנות. בשנים 2018–2020 שירתה בצה"ל באבטחת מידע בבסיס חצרים.
למדה קורס משחק אצל גלית אשכול, מגי אזרזר, רותם קינן ואור בן מלך.
קריירה > דוגמנות

בגיל 18 עברה חיון ללונדון וקיבלה קמפיינים גדולים לאסוס, Missguided ומותגים אחרים.
ב-2019 חתמה בסוכנות הדוגמנות הישראלית "עילית מודלס" בבעלות שי אביטל. כשלפני כן, הייתה חתומה בסוכנות הדוגמנות ITM של עמרי יערי. ב-2021 דגמנה לקמפיין של אופטיקנה לצד עומר אדם.
משנת 2022 החלה לשמש בתור הפרזנטורית הרשמית של רשת ההלבשה התחתונה FIX, וחלק מנבחרת השגרירים של סמסונג בישראל. באותה שנה נבחרה לשמש כפרזנטורית מותג האופנה אורבניקה.
ביולי 2023 הצטרפה לנבחרת הפרזנטורים של חברת האופנה טוונטי פור סבן לצד יהונתן מרגי, מאיה קיי ותומר הכהן. בשנים אלו כיכבה בקמפיינים ושימשה גם כפרזנטורית של מותגים רבים, ביניהם "Alo Yoga", "מותג הדרמו קוסמטיקה CeraVe (סרווה)", "איל מקיאג'", Strongful" "Ysl, "אמריקן לייזר", "אדידס", "missguided", "מיקי בוגנים NB" ועוד.
קריירה > משחק

בשנת 2018 שיחקה בסדרה "שלטון הצללים".
בשנת 2019 השתתפה בקליפ לשיר "כפיות" של הזמר עדן חסון.
בשנת 2021 שיחקה בסדרה "מגן דוד דרום".
בשנת 2023 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרה "פול ספיד" בה גילמה את עמליה תשבי. באותה שנה שיחקה בסדרה "בני מצווה" בתפקיד מוריה סבן. ב-4 באפריל התארחה בסינגל "לישון זה לחלשים" של אדיר גץ.
ב-18 בפברואר 2024 התארחה בסינגל "שחר חיון" של הראפר שרק שנכתב עליה.
חיים אישיים

מאפריל 2022 ועד מאי 2023 הייתה בזוגיות עם און רפאלי.
מתגוררת בתל אביב.
הערות שוליים

↑  אפרת וכטל, אני בשלה להוליווד. רואים את זה, ‏21 בספטמבר 2023
↑  יפעת הללי אברהם, ‏אני שפויה והכל בסדר. גם הזוגיות שלי, באתר ‏מאקו‏, 25 ביולי 2021
↑  דליה בן ארי, שחר חיון: "בחו"ל אמרו לי שאני צריכה לרזות, שלחתי אותם לעשות חמוצים במפעל ביבנה", באתר "את", 6 בפברואר 2022
↑  יובל ארד, ‏מתאוששת מהפרידה מאון רפאלי? הג'וב החדש של שחר חיון, באתר מעריב אונליין, 20 ביולי 2023
↑  עדן חסון - Eden Hason (2019-03-12), עדן חסון - כפיות | Eden Hason - Kapiyot, נבדק ב-2024-08-20
↑  ערן סויסה, און רפאלי ושחר חיון כבר לא, באתר ישראל היום, 13 במאי 2023
גוספלאן

| --- | --- |

המטה המרכזי לשעבר של הגוספלאן במוסקבה, היום מתכנסת בו הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית
 מידע כללי
 מדינה:  ברית המועצות
 משרד אחראי:  ממשלת ברית המועצות
 סוכנות אם:  מועצת השרים של ברית המועצות
 תאריך הקמה:  22 בפברואר 1921
 תאריך פירוק:  1 באפריל 1991
 מטה מרכזי:  מוסקבה
 
ועד התכנון הממשלתי, הידוע גם בדרך כלל כגוספלאן (ברוסית: Госплан) הייתה הסוכנות הממשלתית אשר הייתה אחראית לתכנון המרכזי של הכלכלה בברית המועצות. הסוכנות הממשלתית נוסדה ב-1921 והתקיימה עד להתפרקות ברית המועצות ב-1991, מטרתה העיקרית של הגוספלאן הייתה ליצור ולנהל את תוכניות החומש אשר שלטו על הכלכלה הסובייטית.
היסטוריה > רקע כלכלי

תקופת מהפכת אוקטובר ומלחמת האזרחים הרוסית שבאה ישר לאחר מכן היוותה תקופה של קריסה כלכלית מדומת. הייצור והחלוקה של הסחורות החיוניות הוקשה באופן חמור מכיוון שמפעלים רבים נסגרו ובערים מרכזיות כמו פטרוגראד (כיום סנקט פטרבורג) האוכלוסייה הצטמצמה. זאת מכיוון שהרבה מהתושבים העירוניים חזרו לאזורים החקלאיים בפריפריה כדי לתבוע זכות על אדמה כאשר האדמות יחולקו כדי להימנע ממחסור בתעסוקה, מחסור באוכל, ומחסור בדלקים. עד 1919, היפר-אינפלציה התחילה, ובכך הקשתה על המערכת הכלכלית של רוסיה הסובייטית לתוך קריסה טוטאלית.
כדי להתאים למצב הנוראי ששרר במדינה, התפתחה מערכת כלכלית חדשה כדי לנסות להתאים למצב. המערכת הזאת תיזכר בהיסטוריה כקומוניזם מלחמתי. מועצת ההגנה של הפועלים והאיכרים, מועצה ממשלתית, נחפזה, תוך כדי שהיא מתמודדת עם צווארי בקבוק כלכליים, במאמץ מטורף לנסות לקיים את מה שנשאר מהתעשייה הרוסית בשם הצבא האדום, אשר שקע במאמץ מלחמתי עם התנועה האנטי-בולשביקית של הצבא הלבן, שנתמך על ידי ההתערבות הצבאית הזרה של הממלכה המאוחדת, צרפת, יפן, ארצות הברית, ומדינות אחרות. באזורים הכפריים, דרישות מזון, אשר נתמכו על ידי כוחות ברוטאליים, התרחשו תחת חסות קומיסריאט החקלאות העממי. (אשר לאחר מכן שונה שמו למשרד החקלאות והמזון)
באמצע הכאוס הזה הרעיון של תכנון כלכלי ארוך-טווח נשאר חלום אוטופי, בשנים הראשונות לקיומה של רוסיה הסובייטית. הרעיון הזה גרר תשומת לב רצינית רק ב-1920, לאחר שמלחמת האזרחים החלה להסתמן בניצחון של הבולשביקים. במרץ 1920 למועצת ההגנה של הפועלים והאיכרים ניתן שם חדש - מועצת העבודה וההגנה - ומשימת תכנון רחבה הרבה יותר.
המועצה נוסדה כוועדה של הסובנארקום, כדי שתובל על ידי הקומיסרים העממיים בעצמם, נציג של האיגודים המקצועיים הרוסים, וראש הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה. על המועצה הונחה התפקיד ליצור תוכנית כלכלית אחת עבור רוסיה הסובייטית ולכוון לכך שהקומיסארים העממיים יפקחו כדי להשלים את התוכנים, זאת הייתה הפעם הראשונה שלרוסיה הייתה תוכנית כלכלית כללית עם יעדים ברורים. כמו שההיסטוריון א.ה קר הבחין.
ועד התכנון הממשלתי, אשר היה ידוע גם כ"גוספלאן" נוסד כתת-מועצה מייעצת קבועה למועצת העבודה וההגנה, אשר לו ניתנה המטלה של יצירת תוכנית כלכלית מפורטת ומתן המלצות על ידי מומחים למקבלי ההחלטות במועצת העבודה וההגנה.
היסטוריה > ייסודה

הגוספלאן נוסד רשמית על ידי צו הסובנארקום, מ-22 בפברואר 1921. באופן אירוני, הצו אושר באותו יום שבו התפרסמה כתבה שנכתבה על ידי המנהיג הסובייטי ולדימיר איליץ' לנין בפראבדה שבה ביקר את תומכי "התוכנית הכלכלית היחידה" עבור "דיבורי הסרק" ו"הדקדקנות המשעממת" שלהם וטען שתוכנית גואלרו לחשמול הלאומי הייתה "עבודה רצינית על שאלת התוכנית הכלכלית היחידה". עם זאת, חברים אחרים של הסובנארקום היו אופטימיים יותר. לנין הפסיד בטיעונו נגד הקמת מוסד נוסף לתכנון, הגוספלאן. כצעד פשרה, ראש תוכנית גואלרו, גלב קרז'יז'אנובסקי מונה להיות ראש הגוספלאן גם כן.
בהתחלה הגוספלאן תפקד כגוף מייעץ, צוותה כלל רק 34 אנשים בזמן השקתו באפריל 1921. אותם עובדים נבחרו לפי בסיס ההתמחות האקדמית שלהם במגזרים מיוחדים בתעשייה, רק שבעה מהם היו חברים במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
מהר מאוד הגוספלאן נהיה תומך בירוקרטי מוביל לתכנון מרכזי והשקעה נרחבת בתעשייה הכבדה, בהשפעת ליאון טרוצקי, אחד מהאישים הפוליטיים הבולטים בסוכנות. ביוני 1922 צו חדש הרחיב עוד יותר את תחום הפעילות של הגוספלאן, ובכך הנחה את הסוכנות ליצור גם תוכניות ייצור "לטווח הארוך" וגם תוכניות ייצור "מיידיות".
היסטוריה > התהוות

מתחים המשיכו בין הנארקומפין (משרד הפיננסים של רוסיה הסובייטית) והגוספלאן בתקופת הנא"פ, בזמן שהנארקומפין המליץ על ייצוא מוגבר של תבואה כאמצעי תמיכה במטבע על ידי איזון הייצוא והייבוא ובאותו זמן חיזוק השגשוג של האיכרים. בזמן שהגוספלאן הייתה תומכת עיקרית של מזון זול התפתחות מתוכננת של התעשייה.
במשך 1925 הגוספלאן התחיל ליצור תוכניות כלכליות שנתיות, אשר נודעו כ"מספרי שליטה" (контрольные цифры).
עבודת הגוספלאן עברה תיאום עם דירקטוריון הסטטיסטיקה המרכזי של ברית המועצות, הקומסריאט העממי של הכלכלה, והסובייט העליון של הכלכלה הלאומית, ומאוחר מכן עם הגוסבנק וועד האספקה הממשלתי (גוססנאב).
היסטוריה > תוכנית חומש

עם השקתם של תוכניות החומש ב-1928, הגוספלאן נהיה אחראי עבור יצירתן וניהולן לפי היעדים אשר הוכרזו על ידי המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
במשך שנות השלושים, דירקטוריון הסטטיסטיקה אוחד לתוך הגוספלאן, וב-3 בפברואר 1931 הגוספלאן נהיה גוף הכפוף לסובנארקום.
במאי 1955 הגוספלאן חולק לשתי ועדות: הוועד הממשלתי לתכנון מתקדם של מועצת השרים של ברית המועצות, והוועד לתכנון כלכלי עכשווי של מועצת השרים של ברית המועצות.
בניין המטה המרכזי של הגוספלאן היה הבניין אשר משמש היום לדומה הממלכתית של רוסיה, במוסקבה.
הערות שוליים

↑  The word "Gosplan" is an abbreviation of Gosudarstvenniy Komitet po Planirovaniyu (Государственный комитет по планированию, "State Committee for Planning".)
↑  Alec >Nove, An Economic History of the USSR. New Edition. London: Penguin Books, 1989; pg. 61.
1 2  E.H. Carr, A History of Soviet Russia: The Bolshevik Revolution, 1917-1923: Volume 2. London: Macmillan, 1952; pg. 375.
1 2  Maurice Dobb, Russian Economic Development Since the Revolution. New York: E.P. Dutton, 1928; pg. 241; fn. 1.
1 2 3  Carr, A History of Soviet Russia, vol. 2, pg. 376.
1 2  Carr, A History of Soviet Russia, vol. 2, pg. 377.
1 2  Carr, A History of Soviet Russia, vol. 2, pg. 379.
↑  Carr, The Interregnum, pp. 13-14.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270503305171  LCCN: n82077938  VIAF: 238181365   WorldCat (עם VIAF): 238181365 
גלב קרז'יז'אנובסקי, ראש הגוספלן הראשון, כפי שהופיע על בול סובייטי מ-1972.
מיימון הדיין

| --- | --- |

 לידה:  1110 ספרד
 פטירה:  1170 (בגיל 60 בערך) ירושלים
 מקום קבורה:  טבריה
 מקום פעילות:  קורדובה, פאס, ירושלים
 תקופת הפעילות:  ?–1170 
 השתייכות:  ראשונים
 תחומי עיסוק:  דיינות
 רבותיו:  רבי יוסף אבן מיגאש, אביו רבי יוסף
 תלמידיו:  בנו - הרמב"ם
 חיבוריו:  שו"ת הלכתי "אגרת הנחמה"
 צאצאים:  רבי דוד ורבי משה בן מימון
 
רבי מיימון בר' יוסף הדיין (1110 – 1170) היה רב ספרדי מתקופת הראשונים בימי הביניים ששימש כדיין בבית הדין של קורדובה. ידוע בעיקר בזכות בנו ותלמידו, הרמב"ם.
ביוגרפיה

רבי מיימון כיהן כדיין בבית הדין של קורדובה, דור שביעי לדיינות. למד תורה מרבי יוסף אבן מיגאש, ובנו הרמב"ם ראה בו כתלמידו אף על פי שלא למד ממנו ישירות. בשנות ה-20 של המאה ה-12 הזהיר את יהודי פאס מחזיונותיו של רבי משה הדרעי אודות בואו הקרוב של המשיח ומהמלצותיו למכור את נכסיהם בעקבות כך. במחצית המאה ה-12 עבר עם משפחתו לפאס שבמרוקו, יש אומרים כדי שבניו, הרמב"ם ואחיו דוד, ילמדו מפי רבי יהודה הכהן אבן סוסאן. עם התגברות הכפיה והאונס מצד שלטון אל-מוואחידון בפאס, כתב לבני העיר את "אגרת הנחמה".
רבי מיימון ברח מפאס עם משפחתו בעקבות מעשי הטבח והכפייה הדתית מצד זרועות שלטון אל-מוואחידון, והפעם המשפחה עברה לארץ ישראל. משפחתו ככל הנראה ניסתה להיאחז בארץ ישראל, אך תנאי החיים תחת השלטון הצלבני היו קשים. בעוד שבניו של רבי מיימון התיישבה במצרים, לא ידוע מה עלה בגורלו של רבי מיימון. אפשר שנדד עם משפחתו למצרים, ויש הסבורים שבסוף חייו עלה לירושלים, ובה נקבר.
ציון קברו כיום הוא בטבריה, סמוך לציון בנו הרמב"ם.
בהסתמך על הנוהג באותם ימים ובאותה תרבות, יש להעריך כי עיקר חינוכו והשתלמותו המקצועית של הרמב"ם הצעיר בראשית חינוכו, הגיע לו מאביו.
מעריצים שונים של הרמב"ם אימצו את השם 'מיימון' כדי לציין את זיקתם הרעיונית והנפשית למורשתו של רבי משה בן מיימון. כך נהג הפילוסוף שלמה מיימון במאה ה-18 וכך נהג גם הסופר והמנהיג הציוני-דתי יהודה לייב פישמן מיימון. מעריצי הרמב"ם תומכי הרציונליות והפילוסופיה לאורך ימי הביניים נקראים לעיתים 'מיימוניים' או מיימוניסטים. אחד החיבורים המתלווה כנושאי כליו של הרמב"ם בספרו משנה תורה נקרא 'הגהות מיימוניות' (הגה"מ). גם בשפות הלועזיות נקרא הרמב"ם בקיצור על שם אביו: Maimonides.
חיבוריו

חיבר פירושים לדברי חז"ל, וכפי שכותב הרמב"ם בהקדמה לפירוש המשנה ”וקבצתי כל אשר בא לידי מפירושי אבי מורי ז"ל”. באחת התשובות הוא מביא את דברי אביו בשם רבו אבן מיגאש. רבי שמעון בן צמח דוראן מביא בתשובותיו מחיבור של רבי מיימון בערבית העוסק בדיני תפילה ומועד, בו הזכיר גם את רבו אבן מיגאש. בשו"ת הרשב"ש סימן רנה מזכיר את מנהג ארץ ישראל ע"פ פסק של רבי מיימון. בידינו נותרו תשובות הלכתיות של רבי מיימון. רבי יעקב משה טולידאנו פרסם קטע מפירושי התפילות של רבי מיימון העוסק בשמירת המנהגים. רבי עזריה מן האדומים מזכיר כי רבי מיימון עשה פירוש לספר "אלפרגאני", קיצור של אלמגסט, העוסק באסטרונומיה.
החיבור השלם שנותר לנו ממנו הוא "אגרת הנחמה". החיבור שנכתב בערבית נדפס מספר פעמים עם ליקויים שונים, ובשנת ה'תש"ה (1945) הוא יצא לאור בתרגום חדש של ר' בנימין קלאר, בתוספת מבוא והערות מר' יהודה לייב מיימון בהוצאת מוסד הרב קוק.
לקריאה נוספת

יהודה לייב הכהן פישמן מיימון, אגרת הנחמה, "מבוא", ירושלים, תש"ה.
הערות שוליים

↑  פירוש המשנה לרמב"ם עקוצין ג יב: ” אני משה בר מיימון הדיין ברבי יוסף החכם בר יצחק הדיין בר יוסף הדיין בר עובדיה הדיין בר' שלמה הרב ברבי עובדיה הדיין”.
↑  לדוגמה, ראה שו"ת הרמב"ם סימן פ"ב וקכ"ו, שם הרמב"ם כותב שאביו החשיב את הר"י מיגאש לרבו.
↑  ראו: איגרת תימן בגרסתה המורחבת, בתוך: הרב יצחק שילת, אגרות הרמב"ם, עמ' קסד ואילך, ירושלים, תשנ"ה.
1 2  סעדיה אבן דנאן, מאמר על סדר הדורות, בתוך "חמדה גנוזה", באתר היברובוקס; וראו בדף יהודה הכהן אבן סוסאן, שם מובאות דעות שונות אודות המסורות הזו.
↑  ראו הערה: וראו עוד: יהודה לייב פישמן מימון, אגרת הנחמה, "מבוא" עמ' ד - ה, מוסד הרב קוק, תש"ה.
↑  רבי מימון באתר 'אגודת אהלי צדיקים'
↑  קבר רבי מימון סמוך לבנו נזכר בפי עולי הרגל הקדומים ביניהם: ייחוס האבות, רבי חיים ויטאל, איגרת מספרת יחסותא דצדיקייא, משה חיים קאפסוטו, כת"י אילן א', קברי אבות, כת"י אילן ה', ידי משה, שערי ירושלים ומבשרת ציון
↑  ראה ספר "מקומות קדושים וקברי צדיקים בגליל" חלק א', מערכה: טבריה. ערך: רבי מימון
↑  שרה סטרומזה, מתוך ראיון במסגרת סדרת הטלויזיה 'הנשר הגדול', פרק 1 דקה 9.
↑  אברהם חיים פריימן, תשובות הרמב"ם, סימן שמח, ירושלים, 1934.
↑  שו"ת תשב"ץ, חלק א, סימן ב.
↑  ראו אור על ידי ר' אברהם חיים פריימן, בתוך: תרביץ שנה ו, ספר ג.
↑  המבוא של מימון מהווה מקור לידיעות רבות המובאות לעיל.
↑  ראו גם: שרגא אברמסון, רב נסים גאון, עמ' 328, באתר היברובוקס.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313274405171  GND: 136771556  ISNI: 0000 0000 6700 4381  LCCN: n92034075  VIAF: 13962638   WorldCat (עם VIAF): 13962638
K.A.O.S. On the Road

K.A.O.S. On the Road היה סיבוב ההופעות השני של המוזיקאי הבריטי רוג'ר ווטרס, אשר החל במרכז האזרחי של פרובידנס, פרובידנס, ארצות הברית ב-14 באוגוסט 1987 והסתיים בארנה של ומבלי, לונדון, אנגליה ב-22 בנובמבר באותה שנה. סיבוב זה נועד לקדם את אלבום האולפן השני שלו, Radio K.A.O.S. שיצא לאור שלושה חודשים לפני כן, ב-15 ביוני. במת ההופעה עוצבה על ידי מארק פישר, בה הציב מסכים עגולים, מערכת שמע קוואדרופונית ותא טלפון בו היה יכול הקהל להתקשר לווטרס בעת הופעתו ולהפנות אליו שאלות שונות.
רקע

לאחר סיבוב ההופעות הקודם שלו, הקים ווטרס את להקת הבלידינג הרט בנד, עמה כתב עיבודים שונים לשיריו ושירי פינק פלויד שנכתבו על ידו בלבד. למרות זאת, עקב בקשה שהופנתה אליו באחת ההופעות באמצעות התא שהציב פישר, הבטיח כי בסיבובי ההופעות הבאים יבצע את השיר "Comfortably Numb", אשר נכתב על ידו ועל ידי דייוויד גילמור והופיע באלבום האולפן האחד עשר של פינק פלויד, The Wall. בחלק מההופעות הופיעה הלהקה עם השיר "Tempted", אשר נכתב על ידי הקלידן פול קאראק בעת שהיה חבר בלהקת סקוויז. שיר זה היה מעין הופעת חימום קצרה שבוצעה על ידי כל חברי הלהקה מלבד ווטרס. בשלוש הופעות אירח ווטרס את הזמרת קלייר טורי, אשר ביצעה במקור את השיר "The Great Gig in the Sky" מתוך האלבום The Dark Side of the Moon של פינק פלויד.
רשימת שירים

רשימת שירים זו מייצגת את הופעתו של ווטרס בארנה של ומבלי, לונדון, אנגליה ב-22 בנובמבר 1987, וזו אינה מייצגת בהכרח הופעות אחרות שהתקיימו במסגרת סיבוב זה הופעות זה.
| --- | --- |
1. "Tempted" 2. "Radio Waves" 3. "Welcome to the Machine" 4. "Who Needs Information" 5. "Money" 6. "In the Flesh" 7. "Have a Cigar" 8. "Pigs (Three Different Ones)" 9. "Wish You Were Here" 10. "Mother" 11. "Molly's Song" 12. "Me or Him" 13. "The Powers That Be" 14. "Going to Live in L.A." 15. "Sunset Strip" 16. "Get Your Filthy Hands Off My Desert": 17. "Southampton Dock" 18. "If" 19. "5:06 AM (Every Stranger's Eyes)" 20. "5:06 AM (Every Stranger's Eyes)" 21. "Another Brick in the Wall, Part 1" 22. "The Happiest Days of Our Lives" 23. "Another Brick in the Wall, Part 2" 24. "Nobody Home" 25. "Home" 26. "Four Minutes" 27. "The Tide Is Turning" הדרן 28. "Breathe (In the Air)" 29. "The Great Gig in the Sky" 30. "Brain Damage" 31. "Eclipse"
שירים שבוצעו במהלך סיבוב ההופעות > שירי רוג'ר ווטרס

| אלבום | שיר | פעמים |
| --- | --- | --- |
| The Pros and Cons of Hitch Hiking (1984) | "5:01AM (The Pros and Cons of Hitch Hiking, Part 10)" | 15 |
| The Pros and Cons of Hitch Hiking (1984) | "5:06AM (Every Stranger's Eyes)" | 38 |
| Radio K.A.O.S. (1987) | "Radio Waves" | 38 |
| Radio K.A.O.S. (1987) | "Who Needs Information" | 38 |
| Radio K.A.O.S. (1987) | "Me of Him" | 38 |
| Radio K.A.O.S. (1987) | "The Powers That Be" | 38 |
| Radio K.A.O.S. (1987) | "Sunset Strip" | 38 |
| Radio K.A.O.S. (1987) | "Home" | 38 |
| Radio K.A.O.S. (1987) | "Four Minutes" | 38 |
| Radio K.A.O.S. (1987) | "The Tide Is Turning (After Live Aid)" | 38 |
| - | ".Going to Live in L.A" | 38 |
| - | "Molly's Song" | 38 |