stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מזל שיש לי מוזיקה
רשימת רצועות

מילות השירים נכתבו על ידי גלעד כהנא (למעט היכן שמצוין אחרת).
| מס' | שם | מילים | לחן | הפקה | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | הכי יפה בדיסקו (בהשתתפות דניאל סאן קריאף)   |   | גלעד כהנא ויאיר קז | גלעד כהנא ויאיר קז | 2:54 |
| 2. | מה בכי מה ים (בהשתתפות שחר אדמוני)   |   | כהנא, ליאור אברמוב וצליל קליפי | כהנא, קז וליאור אברמוב | 3:34 |
| 3. | מסיבה רעה (עם Dego ונטע)   | גלעד כהנא, נטע ברזילי, אורן עמנואל, צליל קליפי ואבשלום אריאל | כהנא, נטע ברזילי, אורן עמנואל, קליפי ואבשלום אריאל | אורן עמנואל | 3:25 |
| 4. | שניצל  |   | כהנא וקז | כהנא וקז | 3:20 |
| 5. | ריקוד אחד  |   | כהנא, קז, לוי בן ברוך וארז רוסו | כהנא וקז | 3:07 |
| 6. | פומפיי (בהשתתפות סימה נון)   | כהנא וסימה נון | כהנא, קז וסימה נון | כהנא וקז | 2:59 |
| 7. | אני אומר יש (עם אלמוג)   |   | כהנא ודוד טימרמן | דאבו, כהנא וקז | 2:53 |
| 8. | חופשי  |   | כהנא וקז | כהנא וקז | 2:52 |
| 9. | נמסיס  |   | כהנא וקז | כהנא וקז | 2:31 |
| 10. | מזל שיש לי מוזיקה  |   | כהנא | כהנא וקז | 2:52 |
| 11. | אני מה?  |   | כהנא וקז | כהנא וקז | 3:08 |
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  רז שכניק, גלעד כהנא: "שרנו בבית הקברות, וכולנו פרצנו בבכי", באתר ynet, 26 בנובמבר 2024
1 2 3 4 5 6  יובל אראל‏, ג'ירפות – מזל שיש לי מוזיקה, בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 30 בנובמבר 2024
קונג לינגחווי

זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
קוֹנְג לִינְגְחווֵי (孔令辉; נולד ב-18 באוקטובר 1975, חארבין, חיילונגג'יאנג) הוא טניסאי שולחן סיני. אלוף אולימפי בעל 3 מדליות, מהן 2 מדליות זהב (אטלנטה 1996 וסידני 2000) ואלוף עולם בעל 16 מדליות, מהן 8 מדליות זהב. דורג בשיאו במקום הראשון בעולם, ונחשב על ידי רבים לאחד משחקני טניס השולחן הגדולים בכל הזמנים.
קונג הוא צאצא של הפילוסוף הסיני הנודע קונפוציוס. שותפו למשחקי הזוגות הוא ואנג האו.
מחצבת 4.5

| --- | --- |

מחצבת 4.5, 2010. צילום משכונת בן דור
 מידע כללי
 סוג:  מחצבה 
 כתובת:  דרך בר יהודה כביש 752 נשר
 מיקום:  נשר
 מדינה:  ישראל
 בעלים:  עיריית נשר
 מייסדים:  סולל בונה, האחים קראמן
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1929
 תאריך פתיחה רשמי:  1929
 תאריך פירוק:  שנות ה-60 של המאה ה-20. הוכרזה כנטושה בשנת 1983
 חברת בנייה:  סולל בונה, האחים קראמן, אבן וסיד
 שיטת כרייה:  חציבה
 מידות
 שטח:  230 דונם
 
 קואורדינטות:  32°46′47″N 35°02′01″E﻿ / ﻿32.779756°N 35.033503°E﻿ / 32.779756; 35.033503
  (למפת חיפה מוגדלת) מחצבת 4.5(למפת חיפה רגילה) מחצבת 4.5(למפת הגליל המערבי רגילה) מחצבת 4.5(למפת הגליל המערבי מוגדלת) מחצבת 4.5
 
מחצבת 4.5 בשנות ה-60 של המאה ה-20
צילום מתוך המחצבה, לכיוון תחנת הרכבלית, כביש דורי ושכונת נווה אנן בחיפה. אפריל 2024
מחצבת 4.5 שוכנת בעיר נשר קרוב לצ'ק פוסט, והיא השטח המערבי ביותר בעיר. שטח המחצבה כ-230 דונם. המחצבה הוקמה בשנת 1929 על ידי חברה משותפת של סולל בונה והאחים קרמאן מהכפר איבטין. המחצבה פעלה עד תחילת שנות ה-60 של המאה ה-20. שמה של המחצבה ניתן לה על שם תחנה 4.5 של רכבת העמק, ששירתה את המחצבה. המחצבה עברה שיקום על ידי הקרן לשיקום מחצבות.
היסטוריה > משק הפועלות ושכונת אייזנברג

בגבול המחצבה, ליד הכביש, הוקם בשנות ה-20 של המאה ה-20 משק יהודי קטן, שנקרא על שם מייסדו שכונת אייזנברג. ב-1928 פרסם אייזנברג שהוא מבקש להחכיר 50 דונם ליד משק הפועלות. בשטח היו 17 דונם אדמת שלחין, רפת פרות, מחסך קטן וחצר עופות על שטח של 1.5 דונם. כמו כן היה במקום משק פועלות שהוקם בשנת 1927 בשטח שלאחר מכן נפתחה בו מחצבת 4.5. המרכז החקלאי בחיפה התחיל בסידור משק הפועלות. הוא חכר 100 דונם במקום. מתוכם 50 דונם אדמת שלחין. התוכנית שלהם הייתה ליישב במקום קבוצה של כ-60 פועלות מחיפה. כשחלק מהפועלות תעבודנה במשק בשטח, ואחרות בעבודות שונות בחיפה ובכך לקיים את הקבוצה. בינואר 1927 פורסם שלשטח הגיעו 15 פועלות שהחלו בהכשרת הקרקע ובהקמת צריפים, הן החלו להכין את השטח לפועלות האחרות שצפויות להגיע למקום תוך מספר שבועות. משק הפועלות נקלע לסכנה במאורעות 1929 ואנשי נשר יצאו לחלצן. ערביי בלד א-שייח' שדדו את מה שנשאר ממשק הפועלות. ב-6 בספטמבר 1929 פורסמה בעיתון "דבר" הידיעה הבאה שנכתבה לאחר ההתנפלות של ערבים מבלד א-שייח על ההתיישבות של משק הפועלות:
חברות משק הפועלות על יד חיפה עודן נמצאות ב"נשר". יום יום הן נוסעות להשקות את המשתלות. צריפים אחדים נשרפו. החציר והמספוא נשדדו. כלי עבודה רבים והאינקובטור נשדדו ונשברו. הנזקים גדולים. .
בספטמבר 1930 פורסם כי מספר ערבים תושבי בלד א-שייח נתבעו במשפט בגלל שמצאו אצלם חפצים שנשדדו ממשק הפועלות בימי מאורעות 1929
פעילות הגנה, בריכת המים ומגדל השמירה

לפלוגה 13 בגדוד 21 בחטיבת כרמלי היו חמישה בסיסים: בסיס יגור מפקדו היה דב פיק בן נשר, בסיס "ח'רייבה", בשטח מחצבת ח'רייבה, בסיס נשר שמפקדו היה יוסקה גלילי מנשר, בסיס מחצבת 4.5, ובסיס צ'ק פוסט שמפקדו היה שלמה קמינקר בן נשר. בתוך המחצבה היה מגדל ששימש גם בריכת מים וגם מגדל שמירה ששימש את ההגנה מסוף שנות ה-30 של המאה ה-20. מגדל שמירה זה הופיע ברשימת השימור של העיר נשר, רשימה שהוכנה על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל. למרות זאת נהרס המגדל במאי 2020 בעקבות תוכניות הבנייה של עיריית נשר במחצבה.
על בסיס ההגנה בקילומטר 4.5 סיפר יוסף וונדרמן (שגב):
באמצע חודש נובמבר 1947, ארץ ישראל הייתה תחת השלטו הבריטי גדוד 21 עוד לא הוקם. חברי ההגנה מאזור הקריות, כפר אתא, כפר חסידים ונשר גויסו גיוס מלא וחלוקו לפלוגות. יוסי האס היה מפקד הפלוגה שלי. נשלחנו לאבטח את מחצבת "אבן וסיד, הנמצאת 4.5 ק"מ מחיפה, בצד ימין של הכביש הישן חיפה-נצרת. מעל המחצבה שכן הכפר הערבי חוואסה. אנשיו היו מרוצחי 39 הפועלים היהודים בבתי הזיקוק מתחת לאפם של הבריטים. כתגבורת קיבלו אנשי חוואסה מתנדבים עיראקים, מזויינים בנשק ותחמושת בכמויות בלתי מוגבלות. לידם שכן הכפר הערבי הגדול בלד א-שייח' שאנשיו הטרידו את התחבורה היהודית ואת אנשי נשר. היינו 20 לוחמים עם נשק דל מאד. כזכור לי, היו לנו חמישה רובי ציד ברישיון, חמישה רובים אנגלים שהיו שייכים לנוטרים של סולל בונה, מקלע שאסו  צרפתי שכמובן לא פעל בשעת הצורך, וכן כמות קטנה של רימוני יד.
תפקיד הלוחמים היה לסייר סביב הגדר שהקיפה את המחצבה, לשמור על שער הכניסה ושערים נוספים שהיו למחצבה. הלוחמים התגוררו במגדל השמירה שקומתו הראשונה הייתה מבוצרת. בכל לילה היו נורים מטחי ירייות על מחצבת 4.5 מתוך הכפרים חוואסה ובלד א-שייח. התחמושת המעטה של הלוחמים לא איפשרה להם לירות כדורים רבים והם ירו אש דלילה. מצבם השתפר לאחר שקיבלו רובים צ'כים. לאחר הקרב על חיפה, שהתקיים ב-21–22 באפריל 1948, החיילים עיראקים הסתלקו, וב-24 באפריל 1948 עזבו גם ערביי חוואסה ובלד א-שייח'. והצורך בבסיס הגנה במחצבת 4.5 התייתר.
תוכניות בנייה במחצבה

המחצבה, שנמצאת מתחת לקמפוס הטכניון בחיפה ובסמוך לצירי תחבורה מרכזיים כמו מנהרות הכרמל, מרכזית המפרץ, הרכבת והמטרונית, מתוכננת להפוך לשטח הכולל אזור תעשייה, מסחר ותעסוקה. התוכנית כוללת חלוקה לחמישה אזורים: שלושה אזורי תעשייה ומשרדים, אזור מסחר ושירותים, ואזור ספורט שיכלול מתקני ספורט לרווחת תושבי העיר והעובדים.
במהלך 2024 החלו העבודות בשטח המחצבה. בין הפרויקטים הבולטים שצפויים לצאת לפועל נכללים: כפר סטודנטים ואולם תצוגה בן שלוש קומות של חברת כלמוביל.
בנוסף, כחלק מתוכנית הפיתוח, מתוכנן לקום מגדל מגורים בן 54 קומות בגובה 254 מטרים, שיהיה הגבוה ביותר במחוז חיפה ובמחוז הצפון (בכך יעקוף את גובהו של מגדל המפרש בחיפה ב-117 מטרים). המגדל נועד לחבר את תחתית המחצבה עם תחנת הרכבלית ועם קמפוס הטכניון. לצד המגדל המרכזי מתוכננים מבנים נוספים לשימושי מסחר, תעסוקה ומגורים, הכוללים כ-356 אלף מ"ר שטחי תעסוקה ו-1,081 יחידות דיור. המגדל צפוי לכלול קומת מסחר ראשית עם חנויות ובתי קפה.
לקריאה נוספת

ישראל בן דור, "100 שנים לנשר - משכונת צריפים לעיר מגדלים, אפי מלצר בע"מ, מאי 2023 עמודים 301–302
יואל רגב, אדם מול סלע, חוצבים, סתתים, ומחצבות בתולדות היישוב העברי 1856-1948 הוצאת ארץ-ארץ תשע"ט 2019, פרק מחצבת 4.5, עמודים 177–183
דוד פאיאנס, אדם מול סלע, תעשיות אבן וסיד, 1984, הוצאת תעשיות אבן וסיד
ביאורים

↑  הכוונה למקלע ששמו בעברית שׁוֹשָׁא, מקלע ממלחמת העולם הראשונה
הערות שוליים

↑  יואל רגב, אדם מול סלע, חוצבים, סתתים, ומחצבות בתולדות היישוב העברי 1856-1948, הוצאת ארץ-ארץ, תשע"ט 2019, עמוד 177
↑  יואל רגב, אדם מול סלע, חוצבים, סתתים, ומחצבות בתולדות היישוב העברי 1856-1948, הוצאת ארץ-ארץ, תשע"ט 2019, עמודים 178-177
↑  יואל רגב, אדם מול סלע, חוצבים, סתתים, ומחצבות בתולדות היישוב העברי 1856-1948, הוצאת ארץ-ארץ, תשע"ט 2019, עמודים 181
↑  מחצבת ק"מ 4,5 עלולה להיסגר, היום, 3 במרץ 1966⁩
↑  "אבן וסיד" תסגור מחצבת "קילומטר 4.5" אם לא תאושר העברתה לקריית־חרושת, דבר, 3 במרץ 1966
↑  ישראל בן דור, "100 שנים לנשר - משכונת צריפים לעיר מגדלים, אפי מלצר בע"מ, מאי 2023 עמודים 302-301
↑  להחכיר בסביבות חיפה שטח, הארץ, 16 באפריל 1928
↑  משק פועלות בסביבות חיפה, הארץ, 12 בינואר 1927
↑  בחיפה הר מאורעות אב תרפ"ט, הארץ, 25 בספטמבר 1930
↑  רשימת מבנים לשימור העיר נשר, ארכיון היסטורי של העיר נשר
↑  הספר גדוד 21 שהוציאה בשנת 1988 עמותה שעסקה בשימור המורשת של גדוד 21 חטיבת כרמלי במלחמת העצמאות, עמודים 12-11
↑  מעונות הסטודנטים בפארק ההייטק החדש בצמידות לטכניון, באתר ymag
↑  מספר תיק 250001743 באתר הוועדה המרחבית לתכנון ובניה מורדות הכרמל, תוכנית הוגשה ב-18 בנובמבר 2021
↑  "המגדל הגבוה ביותר בארץ מחוץ לגוש דן", באתר ניוז חיפה והקריות, ‏26 ביולי 2021
↑  מגדל הטכניון נשר, באתר סלע בינוי
↑  המחצבה, באתר גשם החזקות
בריכת המים ומגדל השמירה בתוך מחצבת 4.5. מבנה לשימור שנהרס במאי 2020. הצילום מ־2010
התחלת בנייה של כפר סטודנטים בתוך מחצבת 4.5. צולם ב-1 באוגוסט 2024
הכניסה למחצבת 4.5 מכביש 752, מול רחוב השיש המוביל לאזור הצ'קפוסט אפריל 2024
מחצבת 4.5 המשוקמת. המחצבה שוקמה בעזרת הקרן לשיקום מחצבות משמאל בתי שכונת רמות יצחק בנשר, במרכז בתי שכונת בן דור (שכונה) מימין בתי שכונת נווה שאנן בחיפה. צילום משנת 2010
מחצבת 4.5 בנשר צילום משכונת בן דור אוקטובר 2024
עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי

| --- | --- |

עטיפת המהדורה העברית
 מידע כללי
 מאת:  ויליאם שיירר
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  היסטוריוגרפיה, מסה, ספר היסטוריה 
 נושא:  מלחמת העולם השנייה, Third Reich 
 הוצאה
 הוצאה:  סיימון אנד שוסטר 
 הוצאה בשפת המקור:  סיימון ושוסטר
 תאריך הוצאה:  1960
 מספר עמודים:  1,245
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת שוקן
 תאריך:  1961
 תרגום:  חיים גליקשטיין
 מספר עמודים:  992
 
עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי: היסטוריה של גרמניה הנאצית (באנגלית: The Rise and Fall of the Third Reich: A History of Nazi Germany) הוא ספר מאת העיתונאי האמריקני ויליאם שיירר המכיל סקירה היסטורית רחבת יריעה ומפורטת של תקופת הרייך השלישי, בין 1933 ל-1945. הסקירה מתחילה בתיאור מוצאו ומשפחתו של אדולף היטלר, נמשכת בשנות מאבק המפלגה הנאצית לעלות לשלטון, ומתרכזת בנעשה בגרמניה ובאירופה בשנות שלטון המפלגה הנאצית, ולאחר מכן בתולדות מלחמת העולם השנייה עד לתבוסה הנאצית. הספר מסתיים בתיאור משפטי נירנברג.
הספר מתאפיין בעושר ובפירוט דקדקני של שמות אישים, מקומות ואירועים אשר התרחשו בתקופה הנידונה. הספר כתוב בסגנון עיתונאי-תיאורי, הנגיש לקהל הרחב, ומאז יציאתו לאור ועד ימינו, משמש כמקור פופולרי ללימוד התקופה, ולידע על שהתרחש בה.
הספר יצא לראשונה בארצות הברית ב-1960. בשנת 1961 יצא הספר לאור בעברית בתרגומו של חיים גליקשטיין (בשני כרכים) בהוצאת שוקן, ולאחר מכן הודפס במהדורות רבות.
מקורות הספר

מחבר הספר, שיירר, שימש ככתב בברלין החל מאמצע שנות ה-30 ועד לדצמבר 1940, והיה עד לרבים מהמאורעות המתפרסמים בספר. לכתיבת הספר נעזר גם במסמכים רשמיים של גרמניה הנאצית וביניהם, יומניו של שר התעמולה יוזף גבלס והגנרל פרנץ הלדר. בנוסף, השתמש המחבר בעדויות ממשפטי נירנברג, דיווחים של משרד החוץ הבריטי וכן ביומנו של שר החוץ האיטלקי, גלאצו צ'יאנו שהיה חתנו של מוסוליני. בנוסף, כוללים המקורות נאומים סודיים, תקצירים של שיחות טלפון וכן דיווחים משש שנות המלחמה אשר העביר המחבר בתור כתב צבאי. בשעה שנכתב הספר, רק חלקים מיומניו של גבלס היו ידועים לציבור. מסמכים רבים נוספים התגלו רק במשך השנים כשחלקם הגדול נחשף ברוסיה רק לאחר נפילת ברית המועצות ב-1991.
עיבוד הספר לטלוויזיה

ב-1966 עובד הספר לסדרת טלוויזיה ברשת ABC. זו אחת מהפקות הטלוויזיה הראשונות שתויגו כמיני סדרות.
הצלחה והישגים

זמן קצר אחר יציאת הספר, נכנס הספר לרשימת רבי המכר בארצות הברית ונשאר שם מעל לשנה בזכות מכירות של כמה מיליוני עותקים. חלק מהצלחת הספר נזקפת לכך שמועדוני קריאה רבים הפכו אותו ל"ספר החודש". המחבר וכן סוכנו הופתעו מקבלת הספר. בשל כך, במהדורה הראשונה יצאו רק 12,500 עותקים של הספר. תוך זמן קצר החל הספר להצליח במכירות גם בבריטניה, צרפת ואיטליה. ההצלחה אשר זכה לה התרגום הגרמני לוותה בהתקפות של העורכים של התרגום. הספר זכה להלל ושבח כעבודה היסטורית מופתית. הניו יורק טיימס שיבח את הספר כעבודה לימודית נהדרת בעלת מתודה אובייקטיבית ונימה שיפוטית ושמסקנותיה מתבקשות ומובנות מתוך המחקר עצמו.
ב-1961 קיבל הספר את הפרס הלאומי האמריקאי לספרים, בקטגוריית ספרי עיון ואת פרס קארי תומאס.
תוכן ונושאים בספר

זהו הספר הראשון אשר הציג סינתזה מקיפה של התקופה הנאצית.
המחבר טוען בספר כי ההיסטוריה של גרמניה, ממשיכה בצורה הגיונית, מלותר עד היטלר. המהות הגרמנית מנוגדת להשפעות הרומאיות לטיניות והגיעה לשיאה בנאציזם. בשל גישה זו, רואה המחבר את עלייתו של היטלר כביטוי לאופי הגרמני ולא לתופעה הבינלאומית של טוטליטריזם. נקודת ראות זו, הייתה מקובלת בקרב היסטוריונים בני התקופה אך מבקרי הספר מתייחסים לפרשנות זו של הנאציזם כפגם משמעותי בתאוריה.
ביקורת כלפי הספר

בשעה שעיתונאים אמריקאים היללו ושיבחו את הספר, העולם האקדמאי התפצל בביקורתו. חלק מהאקדמאים ראו בגישתו של שירר הישג אבל מרבית האקדמאים גינו אותה. הגינויים באו בעיקר לגבי הרעיון כי הנאציזם הוא המשך ישיר מלותר להיטלר.
קלאוס אפשטיין מנה ארבעה כשלים משמעותיים בספר:
הבנה גסה של ההיסטוריה של גרמניה.
חוסר איזון.
השארת מרווחים קריטיים.
חוסר הבנה של שלטונות טוטליטריים מודרניים ובורות לגבי מחקרים בני התקופה העוסקים בגרמניה הנאצית.
אליזבת' ויסקמן אמרה בביקורת על הספר מ-1961 כי הספר לא מחקרי מספיק וכי אינו כתוב בצורה העונה לדרישות אקדמאיות.
ויליאם או שנהן אמר ב-1962 כלפי הספר כי ההיסטוריה של הרייך היא לקויה בצורה עצובה וששירר לא מצליח להבין את ההיסטוריה של הרייך יותר מהבנה בסיסית. רבות מהביקורות אשר הוטחו בספר גם מתמקדות בחדשנות האקדמאית הלא מקובלת שלו וכן כאמור בחוסר הסתמכות על מחקרים בני התקופה.
בגרמניה המערבית גונתה התאוריה המרכזית בספר מכיוון שהעדיפו לראות את הנאציזם כתופעה של טוטליטריות אשר עלתה באותה תקופה בארצות שונות ולא כמייחדת את גרמניה. הספר גונה ונחשב למסוכן ליחסים בין ארצות הברית וגרמניה בשל יכולתו לעורר רגשות אנטי גרמניים בארצות הברית.
לקריאה נוספת

ש"י עגנון, "אגרופה של רשעה", מעצמי אל עצמי, הוצאת שוקן, 2000, עמ' 415-413 (פורסם לראשונה ב"הארץ", 24 בנובמבר 1961).
צו אלוף

חוברת מנשרים, צווים ומינויים
צו אלוף הוא אחד מאלה:
צו מתוקף תקנות ההגנה (שעת חירום), 1945, שבחוק הישראלי,
דבר חקיקה ("תחיקת ביטחון") הניתן על ידי מפקד כוחות צה"ל באזור הנתון בתפיסה לוחמתית מתוקף סמכותו כגורם העומד בראש המערכת השלטונית באזור לפי כללי המשפט הבינלאומי.
על-פי תקנות ההגנה רשאי להורות על הצו שר הביטחון, הרמטכ"ל, מפקד צבאי או ממונה על המחוז (סעיף 6). בדרך כלל הצו ניתן על ידי אלוף פיקוד. מטרת הצו, לפי לשון התקנות, היא הבטחת שלומו של הציבור, הגנתה של ישראל, קיומו של הסדר הציבורי או דיכוי של התקוממות, מרד או מהומה. הצו יינתן לתכליות הבאות:
הגבלת תנועתם של אנשים וסגירת אזור.
איסור החזקה של חפצים מסוימים.
הגבלת עיסוק או העברת מידע בין אנשים.
לעומת זאת, "צו אלוף" הניתן באזור הנתון תחת תפיסה לוחמתית (על ידי מפקד פיקוד מרכז ביחס לאזור יהודה ושומרון, וכן, בתקופת השליטה של צה"ל ברצועת עזה, על ידי מפקד פיקוד דרום ביחס לרצועת עזה) אינו מוגבל לנושאים הללו. צו כזה ניתן מכוח סמכות הנתונה למפקד כוחות צה"ל באזור כרשות המחוקקת העליונה של האזור, ומעמדו כלפי האזור דומה למעמד של חוקי הכנסת ביחס לשטח מדינת ישראל. עם זאת, סמכות החקיקה של המפקד כפופה לכללי המשפט הבינלאומי, וכן, לאור מעמדו של המפקד כקצין בצה"ל, "צווי האלוף" חייבים לעלות בקנה אחד עם נורמות המשפט המנהלי הישראלי. "צווי האלוף" באזור יהודה ושומרון, לצד דברי "תחיקת ביטחון" נוספים, מתפרסמים בקובץ המנשרים, הצווים והמינויים (קמצ"ם).
באמצעות "צווי האלוף" מוחלים בפועל חלק מחוקי מדינת ישראל על אזרחי ישראל המתגוררים באזור הנתון תחת תפיסה לוחמתית. הדבר נעשה על ידי הוצאת צו אלוף המעתיק סעיפים בחוק הישראלי.
דוגמאות

במרץ 2005, במסגרת ההתנתקות, הוצא צו אלוף פיקוד דרום האוסר העתקת מגורים לרצועת עזה.
ב-13 ביולי 2005 נכנס לתוקפו צו אלוף המטיל סגר על גוש קטיף ומונע אליו כניסה של אזרחים ישראליים שאינם תושביו הקבועים.
ב-30 באפריל 2007, בית משפט השלום בירושלים הרשיע את מרדכי ואנונו ב-15 הפרות צו אלוף פיקוד המרכז.
ב-9 בספטמבר 2013, הוצא צו אלוף בדבר עבודת נשים ביהודה ושומרון, על מנת להשוות זכויות הנשים הישראליות שם לזכויות הקיימות במדינת ישראל.
ברמת הגולן, בה קיים מחסור בשטחי אימונים לצבא, רשאי אלוף פיקוד הצפון, בתנאים מסוימים, להפוך זמנית שטחי מרעה לשטחי אש עבור אימונים ותרגילים.
הערות שוליים

↑  בג"ץ 256/72 חברת החשמל למחוז ירושלים בע"מ נ' שר הביטחון, פ"ד כז(1) 124, 136; בג"ץ 10104/04 שלום עכשיו – שעל מפעלים חינוכיים נ' רות יוסף, הממונה על היישובים היהודיים ביהודה ושומרון ואחרים, ניתן ב־14 במאי 2006, פסקאות כ'-כ"ג לפסק דינו של השופט רובינשטיין.
האויב שבפנים: הגמול

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 מבוסס על:  Resident Evil
 בימוי:  פול וו. אס. אנדרסון 
 הופק בידי:  פול וו.ס. אנדרסון ג'רמי בולט רוברט קולצר דון קרמודי סמואל הדידה
 תסריט:  פול וו. אס. אנדרסון 
 עריכה:  ניבן האווי
 שחקנים ראשיים:  מילה יובוביץ' סיינה גילורי מישל רודריגז יוהאן אורב קווין דורנד עודד פהר קולין סלמון
 מוזיקה:  טומנדנדי
 צילום:  גלן מק'פירסון 
 מדינה:  גרמניה צרפת קנדה ארצות הברית
 חברת הפקה:  Constantin Film Davis Films Impact Pictures
 חברה מפיצה:  Screen Gems
 שיטת הפצה:  הפצה לאולמות הקולנוע, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 14 בספטמבר 2012
 משך הקרנה:  96 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה מדע בדיוני, סרט זומבים, סרט פוסט-אפוקליפטי, סרט מדע בדיוני, גירלס ויד' גאנס, מותחן אקשן, סרט אימה, ביו־פאנק 
 מקום התרחשות:  ניו יורק, מוסקבה, וושינגטון די. סי., טוקיו 
 תקציב:  65 מיליון דולרים
 הכנסות:  240.2 מיליון דולרים
 הכנסות באתר מוג'ו:   residentevil5
 סרט קודם:  האויב שבפנים: החיים שאחרי 
 סרט הבא:  האויב שבפנים: הפרק האחרון 
 סרטים בסדרה:  האויב שבפנים האויב שבפנים: אפוקליפסה האויב שבפנים: השמדה האויב שבפנים: החיים שאחרי האויב שבפנים: הגמול האויב שבפנים: פרק הסיום
 www.residentevil-movie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
האויב שבפנים: הגמול (באנגלית: Resident Evil: Retribution) הוא סרט אימה אמריקאי מ־2012, בבימויו ובכתיבתו של פול וו.ס. אנדרסון (אנ'). הסרט הוא סרט המשך ישיר ל"האויב שבפנים: החיים שאחרי" והחמישי בסדרת האויב שבפנים, המבוססת על משחקי הישרדות האימה Resident Evil של חברת קאפקום. הסרט עוקב אחר אליס (בגילומה של מילה יובוביץ'), שנלכדה בידי תאגיד "אמברלה" ונאלצת להימלט ממתקן תת-ימי בצפון הרחוק של החוג הארקטי בו נערכים בו ניסויים בנגיף הטי. בסרט חוזרות דמויות מסרטים קודמים בסדרה, בהן ג'יל ולנטיין (בגילומה של סיינה גילורי), קרלוס אוליברה (בגילומו של עודד פהר), ג'יימס "אחד" שייד (בגילומו של קולין סלמון) וריין אוקמפו (בגילומה של מישל רודריגז), כמו גם דמויות חדשות כמו ליאון ס. קנדי (בגילומו של יוהאן אורב), ברי בורטון (בגילומו של קווין דורנד) ואדה וונג (בגילומה של לי בינגבינג).
הסרט יצא לאקרנים ב-14 בספטמבר 2012 בתלת-מימד וב-IMAX וזכה להצלחה בקופות, עם הכנסות של למעלה מ-240 מיליון דולרים. מבקרי הקולנוע מתחו ביקורת על הדמויות, העלילה ויכולות המשחק, אך שיבחו את האפקטים הוויזואלים וכוריאוגרפיית הקרבות. הסרט משלב אלמנטים מהמשחקים Resident Evil 4 ו-Resident Evil 5.
שחקנים ראשיים

מילה יובוביץ' - אליס
סיינה גילורי - ג'יל ולנטיין
מישל רודריגז - ריין אוקמפו
אריאנה אנג'ניר - בקי
לי בינגבינג - אדה וונג
יוהאן אורב - ליאון ס. קנדי
בוריס קודג'ו - לות'ר ווסט
קווין דורנד - ברי בורטון
עודד פהר - קרלוס אוליברה
קולין סלמון - ג'יימס שייד
שון רוברטס - אלברט ווסקר
קו המים

| --- | --- |

כרזת הסרט (עיצוב: אריק וייס)
 בימוי:  אלון לוי (במאי)
 הופק בידי:  סער יוגב, גיא הודס, נעמי לבארי
 תחקיר:  חגית בן יעקב
 עריכה:  אלון לוי, אסף לפיד, אורי דרדיקמן
 מוזיקה:  משה בעבור
 צילום:  אלון לוי
 מדינה:  ישראל
 חברת הפקה:  בלאק שיפ
 הקרנת בכורה:  2024 
 משך הקרנה:  65 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  דוקו-אקטיביזם
 דף הסרט ב־IMDb
 
קו המים הוא סרט תיעודי ישראלי משנת 2024 שבוים על ידי אלון לוי ועוסק במאבק על נחל האסי שבעמק בית שאן. יצירת הסרט נתמכה על ידי הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה, תאגיד השידור הציבורי, מפעל הפיס ו-Israel Film Center Fund. הסרט התחרה בפסטיבל דוקאביב 2024 וסוקר גם באתר מכון ון ליר בירושלים, מאקו ו-וואלה.
הסרט זכה בפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר (עד 65 דקות) במסגרת פרס הקולנוע הדוקומנטרי הישראלי של הפורום הדוקומנטרי בישראל
הסרט הוקרן לראשונה ב-23 בנובמבר 2024 בכאן 11.
הערות שוליים

↑  קו המים - NFCT, באתר nfct.org.il, ‏2024-05-07
↑  'Daniela', הסרט "קו המים": מי הדובר ומי האחר?, באתר מכון ון ליר בירושלים, ‏2024-06-13
↑  רועי אבן, ‏בניגוד לניר דוד, "קו המים" לא מפחד לקרוא לגזענות בשמה, באתר ‏מאקו‏, 24 בנובמבר 2024
↑  עמית סלונים‏, איזה ריקבון: מדהים לחזור לרגע שכולנו ראינו בחדשות, ולראות איך שיקרו לנו בפרצוף, באתר וואלה, 30 במאי 2024
↑  שגיא בן נון‏, פרסי הפורום הדוקומנטרי: "מוות באום אל חיראן" ו"קו המים" הם סרטי השנה, באתר וואלה, 20 בדצמבר 2024
אל-עין (כדורגל)

מועדון כדורגל אל-עין (בערבית: نادي العين لكرة القدم) הוא מועדון כדורגל מהעיר אל-עין שבאיחוד האמירויות הערביות המשחק בליגת העל של איחוד האמירויות הערביות. המועדון מקיים את משחקיו הביתיים באצטדיון הזה בין זאיד המכיל 25,500 מושבים.
היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1968 על ידי סטודנטים מבחריין וסודאן שלמדו באיחוד האמירויות הערביות, ובשנת 1977 זכה המועדון באליפות הראשונה שלו. אל עין הוא המועדון המעוטר ביותר באיחוד האמירויות עם 11 אליפויות, 6 גביעים, 4 סופר קאפים, זכייה אחת בגביע המפרץ וזכייה אחת גם בליגת האלופות האסיאתית (2003) - המועדון היחיד מאיחוד האמירויות שזכה במפעל זה. המועדון הגיע לגמר גביע העולם למועדונים 2018 בו הפסיד לריאל מדריד בתוצאה 1-4.
שיתופי פעולה

בפברואר 2021, לאחר חתימת הסכם הנורמליזציה של מדינת ישראל עם איחוד האמירויות הערביות, החל המועדון בשיתוף פעולה כולל, ספורטיבי, טכנולוגי ועסקי עם מועדון מכבי חיפה מליגת העל הישראלית. זהו הסכם ראשון מסוגו בכדורגל הישראלי עם מועדון ממדינה ערבית. במסגרת ההסכם ישתפו המועדונים פעולה בהשאלות והעברת שחקנים, השתלמויות, מחלקות נוער, השמה של טכנולוגיות, השתלמויות, מחנות אימון, משחק שלום הדדי, קשרים עסקיים וכל אספקט עתידי, שיבנה בחיזוק היחסים בין המועדונים והבעלים.
שחקנים מפורסמים

ברזיל מישל באסטוס
גאנה אסמואה ג'יאן
גאנה עבדי פלה
צ'ילה חורחה ואלדיביה
סלובקיה מירוסלב סטוך
צרפת ג'ירס קמבו אקוקו
ארגנטינה חוסה סאנד
שוודיה מרקוס ברג
אוקראינה אנדריי ירמולנקו
תארים

ליגת העל של איחוד האמירויות הערביות
אליפויות (14) (שיא): 1976/1977, 1980/1981, 1983/1984, 1992/1993, 1997/1998, 1999/2000, 2001/2002, 2002/2003, 2003/2004, 2011/2012, 2012/2013, 2014/2015, 2017/2018, 2021/2022
סגנות (9): 1975/1976, 1977/1978, 1981/1982, 1993/1994, 1994/1995, 1998/1999, 2004/2005, 2015/2016, 2022/2023
גביע הנשיא
זכייה (7) : 1998/1999, 2000/2001, 2004/2005, 2005/2006, 2008/2009, 2013/2014, 2017/2018
סגנות (8): 1978/1979, 1980/1981, 1989/1990, 1993/1994, 1994/1995, 2006/2007, 2015/2016, 2022/2023
סופר קאפ
זכייה (5 ): 1995, 2003, 2009, 2012, 2015
סגנות (6): 1993, 2002, 2013, 2014, 2018, 2022
גביע הליגה
זכייה (2) : 2008/2009, 2021/2022
סגנות (3): 2010/2011, 2022/2023, 2023/2024
גביע הפדרציה
זכייה (3) : 1988/1989, 2004/2005, 2005/2006
סגנות (2): 1986, 1994
ליגת האלופות האסיאתית
זכייה (2) : 2003, 2024
סגנות (2): 2005, 2016
גביע העולם למועדונים
סגנות (1): 2018
הערות שוליים

↑  היסטוריה: נחתם ההסכם בין מכבי חיפה לאל עין, באתר רשמי: מכבי חיפה, ‏4 בפברואר 2021
ערך זה הוא קצרמרבנושא מועדוני כדורגל ובנושא איחוד האמירויות הערביות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יאן גוסארט

| --- | --- |

 לידה:  1478 מובוז', צרפת 
 פטירה:  1 באוקטובר 1532 (בגיל 54 בערך) אנטוורפן, ארצות השפלה ההבסבורגיות 
 תקופת הפעילות:  1508–1532 (כ־24 שנים) 
 יצירות ידועות:  The Adoration of the Kings, Descent from the Cross, Madonna and Child Playing With the Veil, Danae, The Metamorphosis of Hermaphrodite and Salmacis 
 
יאן גוסארט (בצרפתית: Jan Gossaert; נודע גם בכינויו: יאן מביז, Jan Mabuse. ‏~1478 – 1 באוקטובר 1532) היה צייר דובר צרפתית מארצות השפלה, מראשוני ציירי הרנסאנס ההולנדי והפלמי (אנ').
גוסארט היה מגדולי ציירי דורו, בן דורם של אלברכט דירר, ממנו הושפע, ולוקאס ואן ליידן, אך יש המעריכים אותו בדרגה נמוכה מהם.
עבודתו המוקדמת החשובה ביותר היא הערצת המלכים, המצוירת בסגנון מקושט של בית הספר באנטוורפן. יצירות מוקדמות אחרות, כמו ישו, הבתולה והבפטיסט, משקפות את התעניינותו ביצירותיהם של ג'אן ואן אייק ואלברכט דירר. יצירה מוקדמת נוספת, המפורסמת בתחושת מצב הרוח שלה, היא הייסורים בגן. גוסרט היה גם צייר דיוקנאות ידוע. דיוקנאותיו, כמו שארל דה בורז'ון, אלינור מאוסטריה (בערך משנת 1525) וז'אן קרונדלט (1517), חושפים את התפיסה הפסיכולוגית שלו ובולטים בעיקר בתיאורם הבולט של הידיים.
גלריה

ונוס וקופידון במוזיאונים המלכותיים לאמנויות יפות של בלגיה
דיוקנאות התורמים מתוך כנפיים של טריפטיכון במוזיאונים המלכותיים לאמנויות יפות של בלגיה
דיוקן בבמוזיאונים המלכותיים לאמנויות יפות של בלגיה
דיוקן במוזיאון המטרופוליטן לאמנות
דיוקן במוזיאונים המלכותיים לאמנויות יפות של בלגיה
הערות שוליים

↑  Editors of Encyclopaedia Britannica, Jan Gossart, ENCYCLOPAEDIA BRITANNICA
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007423812205171  PLWABN: 9810677108305606  BIBSYS: 3037978  BNE: XX1671263  BnF: cb121770373 (data)  BPN: 00864599  GND: 118696602  ISNI: 0000 0001 2281 9090  KulturNav: 3eff18fb-d521-4097-82fa-c06679bb1f12  LCCN: nr92039086  NKC: jn20011018106  NLA: 35688306  NTA: 073631620  RKD: 32898  SELIBR: 224021  SNAC: w6cn7nxd  SUDOC: 06168323X  Trove: 1043276  ULAN: 500009353  VcBA: 495/15204  VIAF: 74123543   WorldCat (עם VIAF): 74123543 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.