stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גיורא שנאן
חייו

נולד בשם גיורא שיננסקי בשנת 1908 לז'ניה ואברהם בעיירה הניצ'סק, על שפת הים השחור בקרים שבאימפריה הרוסית, הבן השלישי במשפחה בת 6 נפשות. בגיל 13 התייתם מאמו, שנפטרה ממחלת הטיפוס.
כבר בגיל 13 וחצי נכנס למחתרת נגד הבולשביקים, במסגרת פעילותו נשלח לחבל במערכות קשר צבאיות, במוסדות שלטון ובטלפונים. בשנת 1921 הוציא הצבא האדום גזר דין מוות על אנשי המחתרת, עובדת היותו של ז'ורה נער צעיר גרמה לביטול גזר הדין נגדו וקבלת חנינה. שחרורו נעשה לאחר כיבוש חצי האי קרים. בזיכרונותיו סיפר שמתנת הבר מצווה שלו הייתה בית הסוהר שבו ישב.
בגיל 17 עלה לארץ ישראל והתיישב בחצר כנרת, במסגרת הגרעין שהקים את קיבוץ אפיקים (גרעין השומר הצעיר מברית המועצות). משנותיו הראשונות בארץ עסק בביטחון בעמק הירדן עד שהפך למפקד הגוש בשנת 1934. חמש שנים תפקד כמפקד גוש עמק הירדן עד לשנת 1939. לאחר מכן עבר לתפקידים שונים ב"הגנה", סייע ליצחק שדה בהקמת הפלמ"ח, פיקד על פלוגה ב' של הפלמ"ח, ומונה לאחר מכן לסגנו יחד עם דוד (דוידקה) נמרי.
בזמן כהונתו בפלמ"ח, בשנת 1942, היה שותף לתוכנית מצדה על הכרמל, היה אחראי על הקמת מערך ההגנה הראשון ברכס רמות מנשה.
לאחר סיום שירותו בפלמ"ח עבר לפקד על נפת הגליל העליון, במסגרת זו סייע רבות ליישוב עין זיתים בעלייתו על הקרקע.
בזמן מלחמת העצמאות היה מפקד היישובים דגניה א' ודגניה ב' ונלחם נגד הצבא הסורי שפלש לעמק הירדן. כן פיקד על גדוד חי"ם 103.
לאחר המלחמה עסק בהקמת חיל הספר. בשנת 1951 החל קורס מג"דים אותו סיים בהצלחה והיה מפקד גדוד 21 בחטיבת גולני, כמו כן השתתף בקורס הקומנדו הראשון בצה"ל ("בית הספר ללוחמה זעירה"), והיה לחניך מצטיין בקורס. באמצע שנות ה-50 השתחרר מצה"ל בדרגת סגן-אלוף.
במלחמת ההתשה ירד לעזור לכוחות הלוחמים בסיני במסגרת פלוגת הנמרים (פלוגה של מפקדים יוצאי פלמ"ח ההגנה שעברו את גיל 55) והוא בן 61.
היה פעיל בספורט העממי של עמק הירדן, השתתף בצליחת הכנרת מהצליחה הראשונה בשנת 1939 ועד שנות ה-90 של המאה ה-20. היה לו קיאק משלו בימיה של עמק הירדן ואתו חתר רבות מסביב לכנרת. פעילות הספורט הייתה חשובה לו והוא לא החסיר אף אירוע ספורט עממי במסגרת העמק.
היה נשוי פעמיים. מאשתו הראשונה, תמרה, נולדו הבן עוזי והבת אריאלה. עוזי, נהרג בעת שירותו הצבאי בדצמבר 1950.
לזכרו של עוזי שנאן ניטעה חלקת כרם ונקראה על שמו (כיום חלקת בננות) בשדות אפיקים. 
מרעייתו השנייה, פוליה, נולדו לו בן ובת. הוא אימץ את הבת של רעייתו מנישואים קודמים.
גיורא שנאן נפטר בקיבוץ אפיקים בנובמבר 2001, בגיל 93.
לקריאה נוספת

אסף ענברי, הביתה, הוצאת ידיעות ספרים, 2009
גוגומוביל

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  גלאס 
 אורך:  2,900 מ"מ 
 גובה:  1,310 מ"מ 
 משקל:  386 ק"ג 
 בסיס גלגלים:  1,800 מ"מ 
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין 
 מהירות מרבית:  60 מייל לשעה 
 
גוגומוביל Ts קופה
גוגומוביל Ts קופה
גוגומוביל Ts קופה, מבט לתא הנהג
גוגומוביל T  250 סדאן
גוגומוביל TL400 Transporter
מנוע גוגומוביל T 300
גוגומוביל (גרמנית: Goggomobil) היא דגם של מכונית מיקרו שיוצרו בגרמניה על ידי יצרנית הרכב גלאס (Hans Glas GmbH) (אנ'), משנת 1955 עד 30 ביוני 1969. יוצרו 214,313 מכוניות, 66,511 אופניות, ו 3,667 טנדרים Transporter.
ייצור נוסף ב-אוסטרליה בשנים 1957–1961 הסתכם בכ-5,000 יחידות.
דגם הגוגומוביל דארט אשר יוצר ב-אוסטרליה על ידי חברת המכוניות האוסטרלית "Buckle Motors Pty Ltd" בין השנים 1959–1961, התבסס על דגם ה-"גוגומוביל" הגרמני.
סוגי הגוגומוביל

T Goggomobil סדאן - דגם T250, (מנוע 250 סמ"ק המפיק 10.1 כ"ס), ומשנת 1957 גם דגמי T300 ו T400 (מנועי 293 סמ"ק (11 כ"ס) ו- 392 סמ"ק (13.8 כ"ס).  דגם T250 הוצג לראשונה בשנת 1954.
TS Goggomobil קופה- הוצג בשנת 1957 עם מנועי 250, 300 ו- 400 סמ"ק
TL Goggomobil ואן (Transporter) - הוצג בשנת 1956
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 חלקים של המכונית שולבו במכונית מדגם "AWS Shopper".
מפרט טכני ומידות > דגם  סדאן - T 300 Goggomobil

מנוע 2 צילינדרים, מקורר אוויר  298 סמ"ק, המפיק 11 כ"ס
4 הילוכים ידניים
מהירות מרבית - 75 קמ"ש
אורך הרכב  - 2,900 מ"מ
רוחב - 1,260 מ"מ
גובה - 1,310 מ"מ
בסיס גלגלים - 1,800 מ"מ
משקל - 415 ק"ג
מפרט טכני ומידות > דגם קופה - TS 300 Goggomobil

מנוע אחורי 2 צילינדרים, מקורר אוויר 298 סמ"ק, המפיק 13.6 כ"ס
אורך הרכב - 2,910 מ"מ
רוחב - 1,300 מ"מ
גובה - 1,200 מ"מ
בסיס גלגלים - 1,800 מ"מ
מהירות מרבית - 85 קמ"ש
תאוצה 0-80 קמ"ש - 27.9 שניות
משקל - 420 ק"ג
מפרט טכני ומידות > דגם  TL Goggomobil ואן (Transporter)

אורך הרכב - 2,910 מ"מ
גובה - 1,695 מ"מ
רוחב - 1,316 מ"מ
שיווק גוגומוביל בישראל

מכוניות גוגומוביל יובאו לישראל על ידי "גוגו איסר". בשנת 1957 יובאו כמה עשרות מכוניות משומשות ממודל 1957.
עד שנת 1962 יובאו כמה עשרות יחידות. מחירה של הגוגומוביל סדאן היה 2,600 ל"י.
ראו גם

מכונית מיקרו
גוגומוביל דארט
גלאס גוגו
PTV 250, PTV 400
ביסקווטר 100, 200
לקריאה נוספת

פרסומת בארץ לגוגומוביל  גוגומוביל - Wheel
גוגומוביל סדאן  (1:52 דקות), יו-טיוב
גוגומוביל קופה  (1:29 דקות), יו-טיוב
גוגומוביל  (30:58 דקות), יו-טיוב
גוגומוביל  (16:29 דקות), יו-טיוב
הערות שוליים

↑  פרופיל חברת המכוניות Buckle Motors Pty Ltd
↑  גוגומוביל   - The Israel Motor Industry - תמונות ישראליות
↑  פרסומת היבואן לגוגומוביל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4133608-2
גונתר ראמין

| --- | --- |

 לידה:  15 באוקטובר 1898 קרלסרוהה, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  27 בפברואר 1956 (בגיל 57) לייפציג, גרמניה המזרחית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הדרומי בלייפציג 
 מוקד פעילות:  גרמניה, גרמניה המזרחית 
 מקום לימודים:  בית הספר ע"ש תומאס בלייפציג, בית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  עוגב
 פרסים והוקרה:  הפרס הלאומי של מזרח גרמניה 
 
גונתר ורנר האנס ראמין (בגרמנית: Günther Werner Hans Ramin;‏ 15 באוקטובר 1898 – 7 בפברואר 1956) היה נגן עוגב, מנצח, מלחין ומחנך גרמני במחצית הראשונה של המאה ה-20.
ביוגרפיה

ראמין, בן לכומר, נולד בקרלסרוהה, גרמניה. בגיל 12 התקבל למקהלת הנערים סנט תומאס המהוללת של כנסיית תומאס בלייפציג, על ידי מי שהיה אז הממונה על השירה בכנסייה, גוסטב שרק. באותה עת היה קארל שטראובה, נגן העוגב, המנצח, המוציא לאור והתומך במוזיקה של מקס רגר, עוזרו של שרק, והוא נתן דעתו על כישרונו של ראמין כנגן עוגב ומלחין. בהמשך, כששטראובה קיבל עליו את משרת הממונה על המוזיקה בכנסיית תומאס, היה ראמין לעוזרו וממלא מקומו בשעת הצורך כמנצח מקהלה ומנהל.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה גויס ראמין לשירות צבאי; אף על פי כן, הצליח לעמוד בהצטיינות בכל בחינותיו בקונסרבטוריון של לייפציג בינואר 1917 וב-30 במאי 1918 הודיע לו שטראובה במכתב לחזית על בחירתו לנגן עוגב בכנסיית תומאס. ראמין שב מן המלחמה ונכנס לתפקידו, משרה בה החזיק במשך עשרים ושתיים שנים עד פרוץ מלחמת העולם השנייה.
ראמין בנה קריירת ביצוע מצליחה כנגן עוגב קונצרטי; עם זאת, בשנות ה-30' הקדיש את זמנו יותר ויותר לניצוח. הוא קיבל עליו את ניהול התאחדות המורים לשירה (Lehrergesangsverein) בלייפציג ב-1923 ועבד בקביעות עם מקהלת הגוונדהאוס. בשנת 1935 התמנה למנצח המקהלה הפילהרמונית שליד הפילהרמונית של ברלין, מינוי שהעצים את פרסומו. הוא היה נגן העוגב בעצרת המפלגה הנאצית בנירנברג ב-1936, שם ניגן בעוגב שנבנה במיוחד לתכלית זו, הגדול ביותר בגרמניה באותו זמן. בראש השנה האזרחית 1940 התמנה ראמין למנצח מקהלת תומאס בכנסיית תומאס, כמחליפו של קארל שטראובה, משרה בה החזיק עד מותו. לאחר מינוי זה, הקדיש ראמין את זמנו לביצוע היצירות הכוראליות של באך, והקנה לו ולמקהלה תהילה בינלאומית בשני קונצרטים ברוסיה 1953 ובדרום אמריקה 1955. שנה לאחר סיור זה, האחרון בחייו, לקה ראמין באירוע מוחי פתאומי ומת ב-27 בפברואר 1956.
כמה מהקלטותיו של ראמין יצאו מחדש על תקליטורים. הידועה ביותר בהן היא הגרסה רבת-השבחים (אם כי מקוצרת מאוד) שלו מ-1941 למתאוס פסיון של באך, עם הסולנים קארל ארב, טיאנה למיץ וגרהרד היש. ראמין היה פעיל גם כמורה לעוגב. בין תלמידיו הנודעים כריסטוף אלברכט, קארל ריכטר, האנס-מרטין שניידט והלמוט ואלכה.
בול גרמני שהוצא ליובל ה-100 לגונתר ראמין
ג'יימס אלברט גארי

ג'יימס אלברט גארי (באנגלית: James Albert Gary;‏ 22 באוקטובר 1833 - 31 באוקטובר 1920) היה פוליטיקאי ותעשיין טקסטיל אמריקאי.
ביוגרפיה

ג'יימס אלברט גארי נולד באנקסוויל, קונטיקט, כבנם של ג'יימס סאליבן ופאמליה (לבית פורסט) גארי. רב-סבו, ג'ון גארי, היגר מאנגליה ב-1712 והתיישב בניו המפשייר. אביו היה יצרן כותנה וב-1840 עבר לאלברטון, מרילנד, שם הוא הקים את מפעלי הכותנה אלברטון.
ג'יימס אלברט התחנך במכון רוקוויל ובקולג' אלגייני שבפנסילבניה. ב-1861 הוא היה לשותף בחברת ג'יימס ס. גארי ובניו של אביו ובמותו ב-1870 הוא ירש את הבעלות על החברה. במשך כמה שנים הוא היה נשיא אגודת הסוחרים והתעשיינים ושל הבנק הלאומי האזרחי. הוא גם היה סגן-נשיא חברת הגז של בולטימור ומנהל בנק החיסכון של בולטימור. כמו כן הוא היה מנהל חברת המחסנים של בולטימור, חברת ביטוח האש האמריקנית, חברת הביטוח של הסוחרים והתעשיינים וחברת הביטוח והנאמנות של בולטימור.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

ב-1856 הוא התמודד מטעם המפלגה הוויגית למושב בסנאט של מרילנד, אך נוצח. ב-1861 הוא היה נציג לוועידת האיחוד שהתקיימה בבולטימור. ב-1870 הוא התמודד ללא הצלחה בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית וב-1879 הוא נוצח בבחירות למשרת מושל מרילנד. בכל מערכות הבחירות לנשיאות שהתקיימו בין השנים 1872–1896 הוא היה נציג לוועידה הארצית של המפלגה הרפובליקנית. בשנים 1880–1896 הוא היה חבר הוועדה הרפובליקנית הלאומית.
ב-1897 מונה גארי על ידי נשיא ארצות הברית ויליאם מקינלי כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית. באפריל 1898 הוא התפטר מהתפקיד מסיבות בריאותיות.
חיים אישיים

ב-1856 נשא גארי לאישה את לווינה ו. קורי, בתו של ג'יימס קורי. לזוג נולדו עשרה ילדים ששמונה מתוכם הגיעו לבגרות. בנם, א. סטנלי גארי היה לשותף בחברה המשפחתית. גארי היה חבר פעיל בכנסייה הפרסביטריאנית בבולטימור.
ג'יימס אלברט גארי נפטר בולטימור ב-31 באוקטובר 1920 ונטמן בבית הקברות לודון פארק שבעיר.
ג'יימס אייבורי

| --- | --- |

 לידה:  7 ביוני 1928 (בן 96) ברקלי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1953–2017 (כ־64 שנים) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דרום קליפורניה  תיכון קלאמת יוניון  בית הספר לקולנוע של אוניברסיטת דרום קליפורניה  אוניברסיטת אורגון  בית הספר לעיצוב של אוניברסיטת אורגון 
 בן או בת זוג:  אסמאעיל מרצ'נט 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1974)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע בחירת הקהל לסרט האירופי הטוב ביותר (2018)  מפקד מסדר האמנויות והספרות (9 בדצמבר 1996)  פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר  פרס מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית לסרט הטוב ביותר 
 http://www.merchantivory.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'יימס פרנסיס אייבורי (באנגלית: James Francis Ivory, נולד ב-7 ביוני 1928) הוא במאי קולנוע אמריקאי, נודע במיוחד כשותף בחברת מרצ'נט ואייבורי הפקות יחד עם המפיק איסמעיל מרצ'נט והתסריטאית רות פראוור-ג'אבוולה. היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר לבמאי הטוב ביותר, על סרטיו זכרונות מאחוזת הווארד, שארית היום וזכרונות אהבה מפירנצה. ב-2018 זכה בפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר עבור הסרט "קרא לי בשמך".
שנים ראשונות

אייבורי נולד בברקלי שבקליפורניה וגדל בקלאמת פולס שבאורגון, שם למד אדריכלות ואמנות. סרטו הראשון היה "ארבע לפנות בוקר", סרט קצר שהופק ב-1953 במסגרת לימודי הקולנוע שלו באוניברסיטת דרום קליפורניה. ב-1957 קיבל תואר מוסמך מאוניברסיטה זו. סרט הגמר שלו, סרט תיעודי שצילם בוונציה, זכה לשבחי הביקורת. ב-1961 צילם סרט תיעודי נוסף, הפעם בהודו, בשם The Delhi Way (יצא לאקרנים ב-1964) והכיר את איסמעיל מרצ'נט שהפך לשותפו למערכת זוגית ולעשייה האמנותית עד מותו בשנת 2005.
מרצ'נט ואייבורי

ב-1961 ייסד עם איסמעיל מרצ'נט את חברת ההפקות שהפיקה למעלה מ-40 סרטים עד מותו של מרצ'נט ב-2005. ב-1963 צירפו השניים את התסריטאית רות פראוור-ג'אבוולה.
רוב סרטי החברה בוימו על ידי אייבורי והופקו על ידי מרצ'נט, לתסריט מאת רות פראוור-ג'אבוולה והיו מבוססים על רומנים או סיפורים מאת א.מ. פורסטר, הנרי ג'יימס וג'אבוולה עצמה. עלילות הסרטים מתרחשות לרוב במאה ה-19 או ב"תקופה האדוארדית" באנגליה, בארצות הברית או בהודו והם עשירים בעיצוב סגנוני, תלבושות תקופתיות וכדומה.
פרסים

כאמור, היה אייבורי מועמד לשלושה פרסי אוסקר לבימוי. הוא זכה בפרס באפט"א ב-1987 עבור הסרט "זכרונות אהבה מפירנצה" וב-1992 עבור הסרט "זכרונות מאחוזת האוורד". ב-1987 זכה בפרס "אריה הכסף" של פסטיבל ונציה עבור הסרט "מוריס" וב-1992 זכה בפרס מיוחד של פסטיבל הקולנוע בקאן.
זכה בפרס אוסקר ובפרס באפט"א לתסריט המעובד הטוב ביותר עבור הסרט "קרא לי בשמך".
ג'וש הווארד

| --- | --- |

 לידה:  28 באפריל 1980 (בן 44) וינסטון-סיילם שבקרוליינה הצפונית
 עמדה:  סמול פורוורד
 גובה:  2.01 מטרים
 מספר:  5, 8
 מכללה:  וייק פורסט
 דראפט:  בחירה מספר 29, 2003 דאלאס מאבריקס
 קבוצות כשחקן
 2003–2010   2010–2011   2011–2012   2012   2013–2014:  דאלאס מאבריקס   וושינגטון ויזארדס   יוטה ג'אז   מינסוטה טימברוולבס   אוסטין טורוס
 הישגים כשחקן
 חמישיית הרוקיז השנייה של העונה (2004)   בחירה למשחק האולסטאר (2007)
הווארד זורק מקו העונשין
ג'ושואה "ג'וש" ג'יי הווארד (באנגלית: Joshua Jay Howard; נולד ב-28 באפריל 1980 בוינסטון-סיילם שבקרוליינה הצפונית) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 2003–2012. בעונת 2006/2007 נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA.
נעוריו וראשית הקריירה

הווארד נולד בווינסטון-סיילם, ולמד ב"בית הספר התיכון גלן" שבקרנרסוויל. כאשר שיחק בקבוצת הכדורסל של בית הספר, הוא נבחר לחמישיית המצטיינים הראשונה של מדינת קרוליינה הצפונית בעונה האחרונה שלו, כשבו בזמן הגיע להישגים גבוהים במיוחד - שש חסימות בממוצע למשחק ו-70 אחוזי קליעה. הוא אף השיג ממוצעים של "דאבל דאבל" בשתי עונותיו האחרונות בגלן, וזכה פעמיים ב"פרס פרנק ספנסר" לשחקן המצטיין בצפון מערב קרוליינה.
לאחר שכשל במבחני הכניסה לאוניברסיטת וייק פורסט, החליט הווארד להצטרף לשנה אחת לאקדמיית הרגרייב מילטרי בצ'טהאם שבווירג'יניה. לאחר שהצטיין בשנה בה שיחק במסגרת הרגרייב מילטרי, התקבל הווארד לאוניברסיטת וייק פורסט ב-1999. הוא בחר בלימודי הסוציולוגיה במכללה והתמקד בלימודים בינלאומיים.
הווארד הצטיין במהלך העונות בהן שיחק בקבוצת הכדורסל של וייק פורסט, והיה מהשחקנים הבולטים בקבוצה. עונת ה"סניור" שלו, 2002/2003, הייתה המוצלחת ביותר - הווארד זכה בתארים אישיים רבים, בהם שחקן השנה של טורניר התאחדות החוף האטלנטי (ACC), חמישיית העונה של ה-ACC וחמישיית ההגנה של העונה, וחמישיית העונה בליגת המכללות מטעם AP; ואף הועמד לזכייה בפרס שחקן השנה בליגת המכללות על שם ג'יימס נייסמית' וג'ון וודן. במהלך קריירת המכללות שלו השיג הווארד מעל ל-1,000 נקודות, 500 ריבאונדים, 200 אסיסטים, 200 חטיפות, 100 חסימות ו-100 שלשות, והוא השחקן השני בלבד בתולדות ה-ACC שעושה זאת.
קריירת משחק > דאלאס מאבריקס (2003–2010)

בשנת 2003 נבחר הווארד במקום ה-29 בסיבוב הראשון בדראפט ה-NBA, על ידי קבוצת דאלאס מאבריקס. הווארד החל את הקריירה שלו בדאלאס בתור הסמול פורוורד המחליף של הקבוצה, והשיג בעונתו הראשונה ב-NBA‏ (2003/2004) ממוצע של 8.6 נקודות ו-5.5 ריבאונדים למשחק. על אף שנעדר מ-13 משחקים באותה עונה עקב פציעה, הוא זכה בבחירה לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה.
פריצת הדרך בקריירה של הווארד הגיעה בעונת 2004/2005, לאחר שפציעתו של שחקן הקבוצה מרקוס דניאלס העניקה לו מקום כסמול פורוורד הפותח של דאלאס. הווארד פתח בחמישייה בכל 76 המשחקים בהם השתתף באותה עונה, והשיג ממוצעים של 12.6 נקודות, 6.4 ריבאונדים ו-1.5 חטיפות למשחק. הווארד סייע לדאלאס להגיע באותה עונה לחצי גמר המערב במשחקי הפלייאוף, לאחר ניצחון על יוסטון רוקטס בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
בעונת 2005/2006 שיחק הווארד 59 פעמים בלבד בעונה הסדירה בשל פציעות נשנות, אך השיג שיא קריירה חדש מבחינת ממוצע הקליעות - 15.6 נקודות למשחק, ובנוסף הוריד 6.8 ריבאונדים בממוצע. במשחקי הפלייאוף, היה הווארד חלק חשוב בקבוצה שזכתה באליפות המערב והגיעה עד לסדרת הגמר של ה-NBA, מול מיאמי היט, לאחר שניצחה את ממפיס גריזליס בסיבוב הראשון, את סן אנטוניו ספרס בסיבוב השני, ואת פיניקס סאנס בגמר האזור המערבי. ממוצעיו בפלייאוף של אותה עונה היו אף טובים יותר מאלו שהשיג בעונה הסדירה - 16.7 נקודות ו-7.4 ריבאונדים.
במשחק החמישי של סדרת הגמר מול מיאמי, השופטים חשבו כי הווארד ביקש פסק זמן לדאלאס בין שתי זריקות העונשין של דוויין וייד. כתוצאה מכך, דאלאס נאלצה להתחיל את ההתקפה האחרונה שלה מקצה המגרש במקום מחציו, ולא עלה ביכולתה לנסות לקלוע שלשה שתכריע את המשחק. דאלאס הפסידה את אותו משחק בהפרש של נקודה אחת, ולבסוף הפסידה 2–4 למיאמי בסדרה כולה, ולא הצליחה לזכות באליפות הליגה.
במהלך שנת 2006 קיבל הווארד לראשונה בקריירה שלו זימון לנבחרת ארצות הברית. הוא קיבל הצעה להיות אחד משלושת שחקני ההגנה העיקריים, יחד עם שיין באטייה וברוס בואן, בסגל לאולימפיאדת בייג'ינג, אך לבסוף דחה את ההצעה. בעונת 2006/2007 הציג הווארד את היכולת הטובה בקריירה שלו כאשר העמיד ממוצעים של 18.9 נקודות ו-6.8 ריבאונדים, וסייע לדאלאס להשיג את המאזן הטוב ביותר בליגה בעונה הסדירה - 67 ניצחונות ו-15 הפסדים. בעקבות יכולתו הטובה הוא זכה בהשתתפות במשחק האולסטאר של ה-NBA, לאחר פציעותיהם של יאו מינג וקרלוס בוזר. על אף העונה הסדירה המוצלחת, הווארד הודח עם דאלאס כבר בסיבוב הפלייאוף הראשון, מול גולדן סטייט ווריורס.
בדצמבר 2007 השיג הווארד את שיא הקריירה שלו בנקודות, כאשר קלע 47 נקודות במשחק מול יוטה ג'אז. הווארד המשיך להיות גם בעונות הבאות אחד מהשחקנים המובילים של דאלאס והעפיל עמה למשחקי הפלייאוף בעונות 2007/2008 ו-2008/2009, אם כי שוב לא הצליח להעפיל עם קבוצתו לשלבים מתקדמים.
קריירת משחק > שלהי הקריירה (2010–2012)

באמצע עונת 2009/2010 הועבר הווארד עם דרו גודן, קווינטון רוס וג'יימס סינגלטון בטרייד לוושינגטון ויזארדס, תמורת קארון באטלר, ברנדן הייווד ודשון סטיבנסון.
בדצמבר 2011, לאחר כעונה וחצי בוושינגטון, חתם על חוזה ביוטה ג'אז.
לקראת עונת 2012/2013 חתם על חוזה במינסוטה טימברוולבס, אולם כבר לאחר 11 משחקים שוחרר מהקבוצה, בגין פציעה בברכו.
בעונת 2013/2014 שיחק עבור אוסטין טורוס מליגת הפיתוח של ה-NBA, בטרם פרש ממשחק.
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % לשלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2003/2004 | דאלאס | 67 | 29 | 23.7 | 0.430 | 0.303 | 0.703 | 5.5 | 1.4 | 1.0 | 0.8 | 8.6 |
| 2004/2005 | דאלאס | 76 | 76 | 32.2 | 0.475 | 0.296 | 0.733 | 6.4 | 1.4 | 1.5 | 0.6 | 12.6 |
| 2005/2006 | דאלאס | 59 | 58 | 32.5 | 0.471 | 0.429 | 0.734 | 6.3 | 1.9 | 1.2 | 0.4 | 15.6 |
| 2006/2007 | דאלאס | 70 | 69 | 35.1 | 0.459 | 0.385 | 0.827 | 6.8 | 1.8 | 1.2 | 0.8 | 18.9 |
| 2007/2008 | דאלאס | 76 | 76 | 36.3 | 0.455 | 0.319 | 0.813 | 7.0 | 2.2 | 0.8 | 0.4 | 20.0 |
| 2008/2009 | דאלאס | 52 | 51 | 32.0 | 0.451 | 0.345 | 0.782 | 5.1 | 1.6 | 1.1 | 0.6 | 18.0 |
| 2009/2010 | דאלאס | 31 | 9 | 26.7 | 0.401 | 0.267 | 0.790 | 3.6 | 1.4 | 0.7 | 0.3 | 12.5 |
| 2009/2010 | וושינגטון | 4 | 3 | 22.8 | 0.435 | 0.273 | 0.750 | 3.3 | 1.0 | 0.8 | 0.5 | 14.5 |
| 2010/2011 | וושינגטון | 18 | 10 | 22.7 | 0.358 | 0.241 | 0.617 | 4.1 | 1.3 | 0.7 | 0.3 | 8.4 |
| 2011/2012 | יוטה | 43 | 18 | 23.0 | 0.399 | 0.243 | 0.773 | 3.7 | 1.2 | 0.7 | 0.2 | 8.7 |
| 2012/2013 | מינסוטה | 11 | 4 | 18.8 | 0.403 | 0.313 | 0.583 | 3.3 | 0.4 | 0.9 | 0.3 | 6.7 |
| קריירה |  | 507 | 403 | 30.3 | 0.448 | 0.332 | 0.770 | 5.7 | 1.6 | 1.0 | 0.5 | 14.3 |
סטטיסטיקות הקריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % לשלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2003/2004 | דאלאס | 5 | 0 | 17.2 | 0.222 | 0.200 | 0.909 | 6.4 | 0.8 | 1.2 | 1.2 | 5.4 |
| 2004/2005 | דאלאס | 13 | 13 | 32.9 | 0.503 | 0.250 | 0.745 | 7.4 | 1.8 | 0.8 | 0.5 | 15.5 |
| 2005/2006 | דאלאס | 23 | 23 | 35.8 | 0.453 | 0.369 | 0.808 | 7.4 | 1.4 | 1.0 | 0.6 | 16.7 |
| 2006/2007 | דאלאס | 6 | 6 | 41.3 | 0.515 | 0.389 | 0.704 | 9.8 | 2.8 | 2.2 | 0.8 | 21.3 |
| 2007/2008 | דאלאס | 5 | 5 | 34.2 | 0.292 | 0.100 | 0.800 | 7.0 | 1.4 | 0.4 | 0.4 | 12.6 |
| 2008/2009 | דאלאס | 10 | 10 | 29.5 | 0.438 | 0.250 | 0.776 | 5.1 | 1.3 | 0.9 | 0.4 | 15.8 |
| 2011/2012 | יוטה | 4 | 3 | 15.8 | 0.294 | 0.500 | 0.800 | 3.5 | 1.0 | 0.5 | 0.3 | 3.8 |
| קריירה |  | 66 | 60 | 32.0 | 0.440 | 0.311 | 0.782 | 6.9 | 1.5 | 1.0 | 0.6 | 14.8 |
הערות שוליים

↑  Wake Forest University, Josh Howard's profile at Wake Forest basketball
↑  NBA.com, Prospect Profile: Josh Howard
↑  ESPN, Wade's heroics have Heat one victory from NBA title, 18.06.2006
ג'ורג' וילרס, הדוכס הראשון מבקינגהם

סמלו
וילרס ב-1619. ציור מאת דניאל מייטנס
ג'ורג' וילרס, הדוכס הראשון מבקינגהם (באנגלית: George Villiers, 1st Duke of Buckingham; ‏28 באוגוסט 1592 – 23 באוגוסט 1628) היה אציל אנגלי בחצרם של ג'יימס הראשון, מלך אנגליה וצ'ארלס הראשון, מלך אנגליה. מפקד הצי, יועץ מלכותי, שר חוץ בפועל ופטרון אומנות.
תולדות חייו > שנים ראשונות

נולד בברוקסבי שבלסטרשייר. אביו נפטר ב-1606 ואמו חינכה אותו לחיי ג'נטלמן ואיש-חצר. הוא סייר בצרפת, למד צרפתית, מחול, רכיבה על סוסים וסיוף. אנשי תקופתו תיארו אותו כצעיר המקסים ביותר של זמנו, נאה ביותר, בעל התנהגות מעודנת ואיש שיחה. ב-1611 הפך סר ג'ון גרהאם, בן-לווייתו של המלך ג'יימס הראשון, למנטור שלו.
תולדות חייו > עם המלך ג'יימס

ב-1614 ביקשו גורמים בחצר במלך, שהתנגדו לקשר האמיץ בין המלך לבין הלורד צ'מברלין רוברט קאר (אנ'), להפוך את וילרס ליקירו של המלך במקום קאר. אישים אלה, בהם פרנסיס בייקון, גייסו כספים על מנת לקדם את וילרס למשרת נושא הגביע המלכותי, הראשונה במשרות אמון רמות שרכש וילרס בחצר המלך. ככל הנראה היה ביחסיהם מימד הומוסקסואלי.
מכאן קודם וילרס במהירות בסולם האצולה בחצר המלך. ב-1615 מונה לאביר ולג'נטלמן של חדר-המיטות המלכותי (Gentleman of the Bedchamber) ושנה לאחר מכן לשר הסוסים (Master of the Horse), הוכנס לשורות האצולה כויקונט ג'רזי ואביר מסדר הבירית. ב-1617 קודם לרוזן ובשנה שלאחר מכן למרקיז. ב-1623 מונה לדוכס בקינגהאם, תואר שיצר המלך ג'יימס מחדש, מאה שנים לאחר שהנרי השמיני ביטל את התואר, עקב הוצאתו להורג של אדוארד סטאפורד, הדוכס השלישי מבקינגהאם.
עד מותו של המלך ב-1625, היה וילרס בן לווייתו העיקרי והאהוב ביותר. בהשפעתו מונה פרנסיס בייקון ב-1618 ללורד צ'נסלור. ב-1619 מונה ללורד אדמירל הבכיר של אנגליה ולשר חוץ בפועל (Lord High Admiral of England). במסגרת תפקידו זה ליווה וילרס את יורש העצר צ'ארלס במסעו למדריד על מנת לפגוש את מריה אנה מספרד, שיועדה להיות אשתו. אולם, התנגדות הן בפרלמנט הבריטי והן בספרד מנעו את נישואי הנסיכה הקתולית לנסיך פרוטסטנטי.
תולדות חייו > בימי צ'ארלס הראשון

ביוני 1625, לאחר מותו של המלך ג'יימס, הוכרזו נישואי צ'ארלס לנסיכה קתולית אחרת, הנרייט מארי, נסיכת צרפת, בניגוד לדעתו של וילרס. אולם גם אז, היה וילרס האציל היחיד מממשלו של ג'יימס ששמר על מעמדו, לא הודח עם חילופי השלטון ואף היה ליועצו הבכיר של צ'ארלס. וילרס ראה בנישואים הקתוליים של המלך בגידה וביקש, בתפקידו כמפקד הצי לצאת לסיוע למרד הוגנוטי בצרפת נגד מלך צרפת והקרדינל רישלייה (מצור לה רושל) וקיבל פיקוד על המשימה מן המלך. המרד כשל וב-1627 נעשה ניסיון נוסף לשלוח צי אנגלי על מנת לסייע להוגנוטים, אף הוא בפיקוד וילרס, אף הוא הסתיים בכישלון צורב והוביל לאבדן האוטונומיה ההוגנוטית בלה רושל. ווילרס סומן כאחראי להרפתקה הכושלת. יתרה מזו, לשם מימון הרפתקאותיו הצבאיות נדרשה העלאת מיסים שקוממה את העם ואת נציגיו בפרלמנט. על אף זעם ציבורי שהופנה כלפיו והתנגדות לצעדיו בפרלמנט, גונן עליו המלך ולא הסכים להדיחו ואף פיזר את הפרלמנט.
ב-1625 מונה ללורד חמשת הנמלים. ב-1626 מונה וילרס לצ'נסלור של אוניברסיטת קיימברידג'.
תולדות חייו > הרצחו

ב-23 באוגוסט 1628, בעת ששהה בפורטסמות', בניסיון לארגן מבצע צבאי ימי נוסף, נרצח וילרס בפאב "גרייהאונד" בעיר והוא בן 35 באמצעות דקירת פגיון בחזהו. המתנקש היה ג'ון פלטון (אנ'), חייל שנפצע במסע הצבאי הקודם שארגן וילרס. מעמדו הציבורי של דוכס בקינגהאם היה כה ירוד בשלב זה, שפלטון זכה למעמד של גיבור עממי ומעשה הרצח שלו הוצדק ציבורית בשירים ופמפלטים.
הרוצח פלטון נשפט והוצא להורג בטייברן ב-29 בנובמבר 1628. גופתו נשלחה לפורתסמות' על ידי השלטונות כצעד שנועד לעורר יראה מפני החוק, אך הפכה לאובייקט להערצת ההמון ועוררה תסיסה נגד המלך.
וילרס הובא לקבורה במנזר וסטמינסטר, הוא פוסל עוטה שריון ואת שרשרת אבירי מסדר הבירית ועל מצבתו הוצבו פסלי מרס ונפטון.
פטרון אמנות

וילרס עסק במחול והיה חובב תיאטרון שסייע בהעלאת מחזות בדור שאחרי ויליאם שייקספיר.
הוא הזמין לעצמו ולאחרים דיוקנאות מאת ציירים כויליאם לרקין, קורנליוס ג'ונסון ואנתוני ואן דייק, אותו סייע להביא לחצר האנגלית. נוסף על כך, פטר פאול רובנס צייר דיוקן שלו, אשר נחשב כאבוד, אך התגלה מחדש ב-2017. הצייר חרארד ואן הונטהורסט צייר את וילרס כמרקוריוס המוביל את המוזות בציור "האמנויות מציגות את עצמן לפני צ'ארלס והנרייט מארי".
הדוכס מבקינגהם גילה עניין רב בספרים וטיפח את ספריית אוניברסיטת קיימברידג'. בין היתר רכש בעבודה את ספריית תומאס ואן ארפה ויזם את אוסף הספרים בערבית שלה.
חייו האישיים

ב-1620 נשא לאשה את קתרין (1603–1649), בתו של פרנסיס מנרס, רוזן רותלנד, נגד רצון אביה. ילדיהם היו
מרי סטיוארט, דוכסית ריצ'מונד (1622–1685)
צ'ארלס (1625–1627)
ג'ורג' וילרס, הדוכס השני מבקינגהם (1628–1687)
פרנסיס (1629–1648), נהרג במלחמת האזרחים האנגלית השנייה
בתרבות

הופעתו הידועה ביותר של הדוכס מבקינגהם, כדמות דמיונית למחצה, מצויה בספרו של אלכסנדר דיומא האב "שלושת המוסקטרים" ושלל עיבודיו. הוא מתואר שם כ"אביר הנאה ביותר בצרפת ואנגליה", חביבם של מלך אנגליה ושל מלך צרפת, עשיר ובעל עוצמה עצומה בחצר ומאהבה של אן מאוסטריה. הוא נרצח על ידי פאלון המתואר כפוריטני שפותה לבצע את המעשה בערמה על ידי מיליידי דה וינטר, זאת לאחר שרישלייה דרש ממנה לרצוח את הדוכס לפני שיוכל לסייע להוגנוטים בלה רושל.
בסרטים שלושת המוסקטרים (סרט, 1973) מ-1973 מקבלת דמותו של הדוכס, בגילומו של סיימון וורד, נפח גדול יותר מאשר בספרים, כידידם של המוסקטרים.
הוא מופיע כדמות ברומן ההיסטורי Earthly Joys מאת פיליפה גרגורי (1998) ורומן של רונלד בליית' The Assassin (2004) שנכתב כביכול על ידי פלטון בעת שהוא ממתין להוצאתו להורג.
לקריאה נוספת

Christiane Hille, Visions of the Courtly Body: The Patronage of George Villiers, First Duke of Buckingham and the Triumph of Painting at the Stuart Court, Akademie Verlag 2012. ISBN 978-3-05-005908-2 - סקירה