stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אבוא בחיל להתיצבה
הערות שוליים

1 2  אברהם פרנקל, "קדושתא לשבת הגדול לר' חננאל בר אמנון", קבץ על יד כו (תשס"ב), עמ' 14–16, באתר אוצר החכמה.
↑  ספר מהרי"ל, ורשה תרל"ה, דף ג., באתר אוצר החכמה. יש לציין שהמהרי"ל עצמו נהג מנהג אשכנז המערבי ואמר "אדיר דר מתוחים" במקום פיוט זה, אבל הטעם שייך בשני הפיוטים.
↑  הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, ערוך השולחן, אורח חיים, סימן ת"ל, סעיף ה'.
↑  הרב יהודה ברנדס, לפרשת צו – שבת הגדול: זאת התורה, באתר בית מורשה.
↑  למשל, "ולה"ר יוסף טוב עלם שכתב בסדרו 'קימעא לשתות מים יכנס, אם חולה הוא או איסטניס, ואי בעי משתיא חמרא משום אונס, לומר בחמישי הלל הגדול ישתנס' תימה...", תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף קי"ז, עמוד ב', תוס' ד"ה רביעי.
אזור התעשייה ברקן

מצפה
רמון
מצפה
רמון
קניון לב ברקן
אזור התעשייה ברקן הוא אזור תעשייה הנמצא בשומרון, בסמוך לברקן, צפונית לכביש חוצה שומרון. השטח שייך מוניציפלית למועצה אזורית שומרון, ומשרדי המועצה נמצאים באזור התעשייה.
מבנה ומיקום

שטחו המפותח של אזור התעשייה הוא כ-1,300 דונם, מתוכם 650 דונם מגרשים לתעשייה. הבנייה פרוסה בשלוש "אונות", כך שהמרחק בין שני קצות אזור התעשייה הוא כשני קילומטר, מהקצה הצפוני לפינה הדרומית-מערבית. בסמוך לאזור התעשייה הוקם אזור תעשייה נוסף פארק תעשיות אריאל מערב.
לאזור התעשייה יש שתי כניסות, אחת ממחלף ברקן בכביש חוצה שומרון, והשנייה מכביש 505, "חוצה שומרון הישן", בין צומת גיתי ובין קריית נטפים. כביש הגישה ליישוב ברקן עובר דרך אזור התעשייה.
בתחום אזור התעשייה נמצא "קניון לב ברקן", ומפעלים שונים. במפעלים אלו מועסקים ישראלים ופלסטינים תושבי הסביבה.
בסמוך לאזור התעשייה נמצא אתר ארכאולוגי, ח'רבת אל-בורך, ובה גת עתיקה הנחשבת לאחת הגתות הגדולות ביותר בארץ.
היסטוריה

בשנת 2004 הועסקו באזור התעשייה כ-4,500 עובדים.
עקב התנגדות לתוצרת שמקורה במפעלים ישראליים בשטחי יהודה והשומרון, העתיקו חלק מהמפעלים באזור התעשייה את פעילותם לתחומי הקו הירוק. כך למשל בשנת 2008 הועתק מפעל מולטילוק ליבנה ובשנת 2011 הועתק מפעל "בייגל בייגל" לאזור התעשייה של צפת. וייצור של "זרועות ברקן" עבר לסין".
האזור העניק את שמו למספר מפעלים, בהם "יקבי ברקן" (שפעל בו משנת 1988, ובשנת 2003 עבר לחולדה).
בפיגוע ירי שהתרחש באזור התעשייה ב-7 באוקטובר 2018 רצח מחבל פלסטיני שעבד במקום שני עובדים ישראלים במפעל של קבוצת אלון.
הערות שוליים

↑  אורה קורן, אסה אבלוי השוודית מעבירה את מפעלי מולטילוק מהשטחים לתחומי הקו הירוק, באתר TheMarker‏, 23 באוקטובר 2008
↑  קובי דוד‏, בגלל החרם? מפעל "בייגל בייגל" עובר לצפת מפעל הקרקרים הידוע יועתק מאזור התעשייה "ברקן" שליד אריאל לאזור התעשייה של צפת, באתר וואלה, 15 ביולי 2011
↑  איתי בלומנטל, אלישע בן קימון, רועי רובינשטיין, אליאור לוי ומורן אזולאי, שני נרצחים בפיגוע בברקן, ההרוגה נמצאה כפותה, באתר ynet, 7 באוקטובר 2018
|  אזורי תעשייה בישראל |
| --- | --- | --- |
| אזורי תעשייה | מעלות (מעלות-תרשיחא) • מגדל תפן (חבל תפן) • צ.ח.ר (ראש פינה) • צ'ק פוסט (חיפה) • אלון תבור (עמק יזרעאל) • קריית ספיר (נתניה) • הרצליה פיתוח (הרצליה) • כפר סבא • נווה נאמן ׁ(הוד השרון) • פארק שרונים (הוד השרון) • עבר הירקון (תל אביב-יפו) • BBC בני ברק • סגולה (פתח תקווה) • קריית אריה (פתח תקווה) • קריית מטלון (פתח תקווה) • חולון • מתחם האלף (ראשון לציון) • מרכז עינב (מודיעין-מכבים-רעות) • עטרות (ירושלים) • הר חוצבים (ירושלים) • תלפיות (ירושלים) • הר טוב • (מטה יהודה) • עד הלום (אשדוד) • שער הנגב וספירים (מועצה אזורית שער הנגב) • תימורים (קריית מלאכי) • עידן הנגב (רהט) • אופקים • באר שבע • עמק שרה (באר שבע) • קריית יהודית (באר שבע) • אבשלום (חבל שלום) • נאות חובב • דימונה • מישור רותם (מישור ימין) • מצפה רמון |  |
| פארקי תעשייה | רמת דלתון (דלתון) • בר לב (אחיהוד) • משגב • קדמת גליל (טבריה) • ציפורת (נוף הגליל) • שגיא 2000 (מגדל העמק) • מת"ם (חיפה) • צבאים (בית שאן) • יקנעם • מבוא כרמל (רמות מנשה) • קיסריה • עמק חפר • יורופארק (יקום) • לב הארץ (כפר קאסם) • אפק (ראש העין) • עתידים (תל אביב-יפו) • אזורים (פתח תקווה) • חמן (חבל מודיעין) • (נתב"ג) • שורק (ראשון לציון) • פלמחים • קריית ויצמן (נס ציונה) • מודיעין • מלחה (ירושלים) • כנות (גדרה) • ראם (בני עי"ש) • קריית גת • נעם (נתיבות) • גב ים נגב (באר שבע) • עומר  • שחורת (אילת) |  |
| אזורי תעשייה ביהודה ושומרון | שח"ק (גוש שקד) • ניצני שלום (שומרון) • בראון (קדומים) • ברקן • אריאל מערב (אריאל) • שער בנימין (מטה בנימין) • מישור אדומים (מעלה אדומים) |  |
| אזורי ופארקי תעשייה עתידיים | רמת בקע • צומת שוקת • מעבר תרקומיא • עירון • גבעת ברנר • רג"מ • בוסתני חפץ • שער הירדן • שער שומרון |  |
| אזורי תעשייה לשעבר | קריית המלאכה (תל אביב-יפו) • ארז (מעבר ארז) • קרני (מעבר קרני) • נווה דקלים • קטיף • ימית • אופירה |  |
| מרחב עורפי | חוף שמן • איירפורט סיטי |  |
אוניברסיטת ארסמוס ברוטרדם

| --- | --- |


 אוניברסיטה ציבורית
 על שם:  ארסמוס מרוטרדם 
 מוטו:  גרום לזה לקרות
 תקופת הפעילות:  1913–הווה (כ־111 שנים)
 מייסדים:  W. C. Mees, Jacob Adolf Ruys, Cornelis Adriaan Pieter van Stolk 
 בעלי תפקידים
 סגל:  3,089
 סטודנטים
 :  29,790
 שונות
 הון עצמי:  588 מיליון אירו
 מיקום
 מיקום:  רוטרדם, הולנד
 מדינה:  הולנד הולנד
 קואורדינטות:  51°55′05″N 4°31′33″E﻿ / ﻿51.918061111111°N 4.5258305555556°E﻿ / 51.918061111111; 4.5258305555556
 www.eur.nl
 he
 
אוניברסיטת ארסמוס ברוטרדם (בהולנדית: Erasmus Universiteit Rotterdam) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת ברוטרדם שבהולנד אשר הוקמה ב-1913. האוניברסיטה קרויה על שם התאולוג ואיש הרנסאנס ארסמוס מרוטרדם.
בתי הספר לכלכלה ולרפואה באוניברסיטה נחשבים לטובים בהולנד ומחוצה לה. כיום (2020) יש באוניברסיטה כ-7 פקולטות: רפואה, כלכלה, ניהול, משפטים, מדעי החברה וההתנהגות, פילוסופיה, משפטים ובית הספר להיסטוריה, תרבות ותקשורת.
מבין אנשי הסגל הידועים של האוניברסיטה ניתן למנות את לוס איריגארי, יאן טינברגן, יאן פיטר בלקנאנדה ופים פורטאון. בולטים מבין בוגריו של המוסד הם מלס זנאווי, רוד לוברס ויוהאן-פריסו, נסיך אוראניה-נסאו.
היסטוריה

אוניברסיטת ארסמוס נוסדה בנובמבר 1913 כ"בית הספר למסחר בהולנד" (Nederlandsche Handels-Hoogeschool) הודות לתרומות קבות של אנשי עסקים רבים בהולנד. בשנת 1937 הוכר בית הספר כמכון להשכלה גבוהה עם מעמד אוניברסיטאי. בשנת 1966 הוקם בית הספר המקומי לרפואה. בשנת 1973 בתי הספר לכלכלה ולרפואה אוחדו לאוניברסיטה אחת.
דירוגים בינלאומיים

דירוג שאנגחאי - 68 (2019)
Times Higher Education - מקום 69 (2020)
דירוג QS לאוניברסיטאות - 183 (2020)
אגם ברינץ

| --- | --- |
אגם ברינץ וסביבתו במבט מדרום. בקצה השמאלי התחתון אפשר להבחין בפאתי אינטרלאקן, ובחלק העליון באלפים האמנטליים
אגם ברינץ וסביבתו במבט מדרום. בקצה השמאלי התחתון אפשר להבחין בפאתי אינטרלאקן, ובחלק העליון באלפים האמנטליים
 מידע כללי
 על שם:  ברינץ 
 מיקום:  הרמה הברנית, ברן (קנטון) ברן
 סוג:  ימה קרחונית
 מידות
 שטח:  29.8 קמ"ר
 נפח:  5.17 קמ"ק
 גובה:  564 מטר מעל לפני הים
 אורך מרבי:  14 ק"מ
 אורך:  14 קילומטר
 רוחב מרבי:  2.8 ק"מ
 רוחב ממוצע:  2.8 ק"מ 
 עומק מרבי:  260 מטר
 ‏עומק ממוצע:  173 מטר
 מידע נוסף
 נהר מזין:  ארה, לוטשן
 מקור לנהר:  האלפים הברניים
 ‏אגן ניקוז:  1,127 קמ"ר
 מדינות באגן הניקוז:  שווייץ שווייץ
 ערים:  ברינץ, אינטרלאקן
 תחלופת המים:  3 שנים
 קואורדינטות:  46°41′N 7°43′E﻿ / ﻿46.683°N 7.717°E﻿ / 46.683; 7.717
  (למפת שווייץ מוגדלת) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.אגם ברינץ(למפת שווייץ רגילה) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.אגם ברינץ(למפת ברן רגילה) ברן ביל/ביין תון בורגדורף לנגנטל שפיץאגם ברינץ(למפת ברן מוגדלת) ברן ביל/ביין תון בורגדורף לנגנטל שפיץאגם ברינץ
 
אגם ברינץ (בגרמנית: Brienzersee) הוא אגם השוכן באזור הרמה הברנית, בין הערים אינטרלאקן במערב וברינץ במזרח, בקנטון ברן שבשווייץ. האגם קרוי על שם העיר ברינץ השוכנת על חופו המזרחי.
גאוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
שטח האגם הוא 29.8 קמ"ר והוא האגם ה-11 בגודלו בשווייץ והשלישי בגודלו בקנטון ברן אחרי אגם תון ואגם ביל. אורך האגם כ-14 ק"מ בכיוון מזרח-מערב ורוחבו כמעט שלושה ק"מ. היקפו של אגם ברינץ הוא כמעט 35 ק"מ. עומקו המרבי הוא 260 מטר. אגן ההיקוות שלו הוא בשטח של כ-1,100 קמ"ר. רצפת האגם מחולקת לשני אגנים נפרדים: באחת יש שכבת משקע של כ-300 מטר ובשנייה של כ-550 מטר. שטורם ומאטר סיווגו את המשקע על קרקעית האגם לארבעה אזורים שונים:
אזור של משקע דלתה של חול וטין באזורים של כניסת ויציאת הארה.
אזור של בוץ בשכבות לאורך השוליים הצפוניים והדרומיים של האגם.
אזור של בוץ הומוגני באזור קטן בדרום האגם בשפך מפל.
אזור של שכבות בוץ וחול במרכז האגם.
העיר הגדולה ביותר על גדות האגם היא ברינץ. באזור האגם ממוקמות גם העיירות רינגגנברג, נידרד, אוברריד, בוניגן ואיזלטוולד.
תחבורה

ספינות נוסעים פועלות באגם לפחות משנת 1839. כיום פועלות באגם חמש ספינות המנוהלות על ידי חברת הרכבת המקומית בקו המחבר את תחנת הרכבת אינטרלוקן אוסט(אנ'), הנמצאת 1.3 קילומטר במורד הארה מהקצה הדרום מערבי של האגם, אל ברינץ בצפון מזרח האגם. בקו מספר תחנות לאורך האגם.
לאורך הגדה הצפונית של האגם יש כביש מקומי ומסילת ברזל, ולאורך גדתו הדרומית יש כביש מהיר שרובו עובר במנהרות.
נופש

אגם ברינץ מציע רק כמה מקומות רחצה פראיים בגלל המדרונות התלולים, אך נחשב לאגם הנקי ביותר בשווייץ. ישנן ארבעה מרחצאות חוף הפזורות סביב האגם: הבריכה החיצונית של נידריד, לידו בוניגן, לידו איזלטוולד ולידו ברינץ.
ראו גם

אגם תון
הערות שוליים

1 2  Depositional Sedimentary Environments: With Reference to Terrigenous Clastics, Springer Science & Business Media, 6 Dec 2012, pages 251-252
↑  Stefano C. Fabbri et al., Subaqueous geomorphology and delta dynamics of Lake Brienz (Switzerland): implications for the sediment budget in the alpine realm, Swiss Journal of Geosciences volume 114, Article number: 22 (2021)
↑  Brienzersee, SCHWEIZERSEE
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4008258-1  HDS: 008656  VIAF: 234563018   WorldCat (עם VIAF): 234563018 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של שווייץ ובנושא ימות ואגמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מפת אגם ברינץ והרשויות המקומיות בסביבתו
אברהם סוסקין

| --- | --- |

 לידה:  28 בנובמבר 1881 אורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  28 באוגוסט 1963 (בגיל 81) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל, פלשתינה (א"י) 
 חתימה:   
 
אברהם סוסקין, הגרלת המגרשים לאחוזת בית
אברהם סוסקין, צילום הצריף באום ג'וני
אברהם סוֹסְקין (28 בנובמבר 1881 – 28 באוגוסט 1963) היה צלם עברי אשר תיעד את הקמת היישוב היהודי בארץ ישראל.
סוסקין נודע בתור "הצלם של תל אביב", וכמי שצילם את האירוע ההיסטורי של הגרלת המגרשים לאחוזת בית ב-11 באפריל 1909, כשהנוף התל אביבי לא היה אלא רצועת ים ודיונות של חול. בנוסף, זכה לתעד את ראשי הציונות ברגעים המכריעים של תקומת מדינת ישראל. רוב תצלומיו הם תצלומים מאורגנים המראים את טיב ואופי התקופה הקשה של בניית הארץ.
ביוגרפיה

סוסקין נולד ו' בכסלו תרמ"ב ליקותיאל זלמן, סוחר תבואה אמיד ובעל אות כבוד מהצאר, ולזאלטה בת שניאור זלמן רייכלין באורשה שבפלך מוהילב, האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס). למד במוסדות חינוך יהודי כגון חדר וישיבה, וכן בגימנסיה המלכותית בסמולנסק, ממנה גורש בסוף שנות ה-90 של המאה ה-19 בעקבות פעילותו בתנועת "פועלי ציון" הפוליטית. הוא למד מגיסו את מלאכת הצילום ונדד ברחבי רוסיה, וב-1901 התיישב ישיבת קבע בלייפאיה שבלטביה. בשנת 1904 הצטרף סוסקין לקבוצת ציונים שעלו לארץ ישראל מסיבות אידאולוגיות, אולם לאחר שהייה קצרה בארץ חלה סוסקין במלריה ושב לרוסיה. עלה שוב לארץ ישראל בשנת 1905 עם חבריו מלייפאיה, כשעמו ציוד צילום רב שהיה ברשותו. יחד עם חבריו שכרו בית במושבה הגרמנית ביפו וייסדו בו את "האוטונומיה הליבאווית", וסוסקין הקים את הצלמנייה היהודית הראשונה ביפו, ברחוב בוסטרוס (כיום רחוב רזיאל). בשנת תר"ע נשא לאישה את גיטה סוסנוביק.
לאחר התפזרות הקבוצה, הקים סוסקין סטודיו לצילום בשכונת נווה שלום, שנקראה "פוטוגרפיה פרוגרס", בשותפות עם הצלם היהודי ג' סרוק שהיה שותפו עד לשנת 1913 לערך. בשנת 1914 עבר סוסקין להתגורר בעיר תל אביב, לאחר שהעירייה ייעדה לו מבנה מגורים ייחודי המותאם לצרכיו הצילומים וכן למגורים עם בני משפחתו ברחוב הרצל 24, והוא פתח את הסטודיו הראשון לצילום בתל אביב. בשנת 1915 נאסר על ידי המושל הטורקי ביפו, לאחר שצילם תור לחלוקת קמח והואשם בניסיון לתעד את העוני בארץ תחת השלטון הטורקי. לאחר מספר שעות שוחרר, אולם התצלום עצמו נגנז. בשנת 1917 גורשו סוסקין ומשפחתו יחד עם כל תושבי תל אביב לפתח תקווה לתקופה של כמה חודשים עקב מלחמת העולם הראשונה.
סוסקין צילם לא רק למטרות פרנסה, אלא גם מתוך תחושת שליחות כנה כמעצב ההיסטוריה המתועדת של העם היהודי. בשנת 1926 הוציא את ספרו הנודע ביותר, "מראות תל אביב 1926-1909", שהציג צילומים המתעדים אירועים משמעותיים מראשית הקמת העיר תל אביב. על הספר קיבל סוסקין מכתבי הוקרה ממאיר דיזנגוף. בין השנים 1923–1924 יצא למסע הצילום המרכזי שלו באזור הצפון, שהתבצע בהזמנת קפא"י.
בשנת 1933 פרש סוסקין במפתיע מעולם הצילום, כאשר סגר את הסטודיו שלו, אחסן את מכלול ארכיון תשלילי הזכוכית שלו בחדר הכביסה שעל גג בניין מגוריו, ועבר להתמקד בתחום הפקות הדפוס מהבית ברחוב לילנבלום מס' 12, עד לשנת 1950 לערך. בשנת 1951 פרש רשמית לגמלאות. סוסקין נפטר ב-1963 בתל אביב, ונקבר בבית העלמין קריית שאול בעיר. הותיר אחריו בת ובן.
על שמו של סוסקין נקרא רחוב בצהלה.
יצירתו

ניתן לחלק את אוסף התצלומים שהשאיר אחריו סוסקין לשלוש קבוצות מרכזיות: תצלומי ארץ ישראל והקמת היישובים בכלל, תצלומי הקמת תל אביב בפרט וצילומי הסטודיו והדיוקנאות. ארכיון התצלומים שלו הוא אחד המקורות החשובים על ראשיתה של תל אביב, העיר העברית הראשונה, ושל ההתיישבות בארץ ישראל. בשנת 2003 נערכה לו תערוכה רטרוספקטיבית תחת הכותרת "אברהם סוסקין, רטרוספקטיבה: 1905–1945", בשני מוזיאונים בישראל במקביל – במוזיאון תל אביב לאמנות הוצגו תמונות מתל אביב, ובמוזיאון הישראלי לצילום בתל חי הוצגו תמונות ההתיישבות העובדת. אוצר התערוכות: גיא רז.
בארכיון של מכון לבון, בו נמצאים רבים מצילומיו, מחולקות תמונות הארכיון לנושאים הבאים: יישובים ציוניים וערים יהודיות ראשונות, בתי ספר וגני ילדים, תיאטראות והצגות, תעשייה וחקלאות ותצלומי סטודיו מאורגנים. כפי שניתן להבין הנושאים אלה, סוסקין תיעד כמעט כל התרחשות מרכזית בתולדות היישוב היהודי בישראל.
יצירתו > צילומי ארץ ישראל

תצלומי ארץ ישראל של סוסקין עסקו בתיעוד של הקמת היישוב היהודי בארץ ישראל. אלה לרוב בוצעו תחת הזמנות חיצוניות, בין אם מהמדינה או מגופים פרטיים, כאשר חלקן צולמו כיוזמה פרטית של סוסקין עצמו. כיוון שחש בחשיבות תיעוד הקמת היישוב, הרבה סוסקין לשתף פעולה עם גורמי מימון חיצוניים, דוגמת קפא"י והקרן הקיימת לישראל. הוא לרוב השתמש באור טבעי בצילומיו, והיה מעמיד ומביים את הדמויות המצולמות לצד מוטיבים מקומיים שהתקשרו לדמות הציוני ששאפו להציג, למשל בצורת כלים חקלאיים (מכוש, מעדר, טוריה וכדומה), מתוך ניסיון ליצור הרמוניה בין הדמויות לרקע. ניכר במקרים רבים כי התמונות מבוימות, כאשר הדמויות המצולמות לבושות בבגדים נקיים, ולא נראים כל סימנים לעבודה פיזית ממשית מצדן. כמעט ולא נמצאו ייצוגים של מזרחים או ערבים בארכיון שהותיר אחריו. סדרת תצלומים בודדה של יהודים יוצאי תימן, שהייתה חריגה בנוף הארכיון, נקראה "היישוב הישן". סוסקין לא נהג ברכב מעולם, ולרוב צילומיו הסתייע בנהג מלווה או שהגיע רכוב על חמור.
יצירתו > צילומי תל אביב

החל משנת 1909 החל סוסקין לצלם באזור שלימים הפך לתל אביב. הוא תיעד תחילה את ראשית הקמת "אחוזת-בית", דיונות חשופות, קבוצות אנשים בסיורים מקדימים, טרקטורים, מסילות ברזל, אוהלים על שפת הים וכדומה. באחד משיטוטיו תיעד את הגרלת המגרשים לאחוזת בית בצילומו ההיסטורי, שנחשב לצילום הראשון של הקמת העיר תל אביב. ספרו "מראות תל אביב 1926-1909", 
שהודפס בברלין ונכרך בידי אלחנן חפץ בירושלים, איגד את מיטב דימויו של העיר מאותה תקופה. את התמונות צילם סוסקין תחת יוזמות פרטיות או במימון חיצוני, על ידי גופים ממסדיים או פרטיים.
צילומים אלו היו חלק של תערוכה "תל אביב בתצלומים - העשור הראשון, 1918-1909".
יצירתו > צילומי הסטודיו

סוסקין הרבה לצלם דיוקנאות בסטודיו הפרטי שלו ששכן בביתו שברחוב הרצל 24. הוא צילם אנשים בעלי חשיבות היסטורית לצד אמנים, אנשי רוח ואנשים פרטיים מן השורה. בתוך כך צילם גברים, נשים, משפחות, חיילים, טורסו גברי עירום, תיעוד מתחפשים בפורים, כיתות בתי ספר, קבוצות של חברי "השומר", עוברי אורח מזדמנים ועוד. צילומי הסטודיו שלו מאופיינים בדיוק רב ובהקפדה על קומפוזיציה מאוזנת. צילומים אלה משקפים את מודעותו של סוסקין לעולם הצילום המתפתח, וכן את רצונו להתנסות בטכניקות צילומיות חדשות, למשל בשימוש במראות והצללות, וכן בחידושים טכנולוגיים דוגמת עדשות מרככות וחשיפות כפולות. חלק מאמצעים אלה השתלבו במכלול הצילום שלו, וחלק נזנחו משיקולים פרקטיים.
אלבום תצלומיו

אברהם סוסקין, אלבום מראות תל אביב, ברלין: Rotophot A. G., תרפ"ו.
הערות שוליים

↑  בינשטוק, אלה, "האיש שצילם היסטוריה: אברהם סוסקין, ראשון הצלמים בתל אביב", באתר עיתון דבר, בארכיון עיתונות יהודית היסטורית, ‏4 בנובמבר 1955
↑  שבא, שלמה, "הצלם של תל אביב", באתר עיתון דבר בארכיון עיתונות יהודית היסטורית, ‏2 בספטמבר 1963
1 2  תדהר, דוד (עורך), "אברהם סוסקין" (עמ' 2543), באתר בתוך אנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ו, 1955
↑  גז, דור, אוריינטליזם טרום-ישראלי דיוקן מצולם, תל אביב: רסלינג, 2015, עמ' 127-123
↑  גיא רז, אברהם סוסקין: רטרוספקטיבה צילומים, 1905–1945, תל אביב: מוזיאון תל אביב לאמנות, 2003, עמ' 15
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 275382  NLI: 987007268474705171  BnF: cb17087900z (data)  GND: 126965226  ISNI: 0000 0000 6684 6771  LCCN: nr93044916  PIC: 293285  VIAF: 88129977   WorldCat (עם VIAF): 88129977
אזור התעשייה ארז

אזור התעשייה ארז היה אזור תעשייה בסמוך למעבר ארז והיה חלק מגוש התוחמת הצפונית, אשר פונה בתוכנית ההתנתקות.
בשיא פעילותו של אזור התעשייה היו בו כ-210 מפעלים, בתי מלאכה ומוסכים שהעסיקו כ-4,500 עובדים מרצועת עזה. עם זאת, בימים בהם הייתה מתיחות או במקרים בהם התרחשה תקלה במחשבי מסוף הגבול בסמוך לאזור התעשייה הצטמצם המספר לכ-200 עובדים בלבד. נכון ליוני 2004 כמחצית מ-210 המפעלים שהיו באזור התעשייה היו בבעלות ישראלית אך העסיקו יחד עם היזמים הפלסטינים כ-4,000 עובדים פלסטינים וכן כ-350 עובדים ישראליים בכל אזור התעשייה.
היסטוריה

בשנת 1970 הוקם ליד מעבר הגבול ארז (אז מחסום ארז) אזור תעשייה. באזור התעשייה הועסקו פועלים ישראלים ופלסטינים. בשנת 1972 היו באזור 11 מפעלים שבהם הועסקו כ-200 פועלים.
בדצמבר 2003 הציג שר החוץ דאז סילבן שלום בוועידת המדינות התורמות תוכנית בשם "האג'נדה החיובית" שתוכננה במסגרת שיתוף פעולה עם מפקדת תיאום פעולות הממשלה בשטחים, משרדי התמ"ת והחוץ. עיקר התוכנית היה הקמת שבעה פארקים תעשייתיים בשיתוף פעולה בין ישראל להרשות הפלסטינית שיהיו מבסוסים על מודל אזור התעשייה ארז. התכנית התבססה על העובדה שבניגוד לציפיות של גורמי מקצוע רבים, נוספו במהלך שלוש שנות האינתיפאדה השנייה (אשר באותה תקופה הייתה בשיאה) כ-50 מפעלים באזור התעשייה ארז.
בינואר 2004 התפוצצה מחבלת מתאבדת בכניסה למסוף מעבר הגבול והרגה 5 ישראלים אשר שהו במקום, בעקבות האירוע נסגר אזור התעשייה והעובדים אשר עבדו בו באותו הזמן חזרו לביתם.
במרץ 2004 הוחלט לסגור את אזור התעשייה לעובדים הפלסטיניים אשר היו חלק נכבד מכוח העבודה באזור התעשייה לאור המצב הביטחוני שהדרדר. חודשיים לאחר מכן נפתח מחדש אזור התעשייה לעובדים הפלסטיניים אך תוך זמן קצר נסגר בשנית. פעולות אלו הסבו למפעלים באזור נזק של כ-80 מיליון שקלים חדשים. עקב כך החליט ביוני 2004 שר התמ"ת דאז אהוד אולמרט לפנות את אזור התעשייה ולפזר את המפעלים שאכלסו אותו במספר אזורי תעשייה בדרום הארץ. הדבר בא לאחר אישורה של ההחלטה על תוכנית ההתנתקות על ידי ממשלת ישראל ולאחר תקופה ממושכת של אי ודאות ביטחונית.
היסטוריה > תוכנית ההתנתקות

במקור שטח אזור התעשייה היה אמור להיות בחלקו בשליטה ביטחונית ישראלית (כמו השטח של יישובי צפון השומרון אשר פונו אזרחית אך לא צבאית), כך למשל במסמך שהציג חגי שובל, בעבר ראש ענף במפקדת תיאום וקישור ארז (אשר בסיסה היה צמוד לשטח אזור התעשייה) שאף הגיע לידי מספר בעלי עסקים, במסמך נקבע כי לפחות חלקו הצפוני של אזור התעשייה מתוכנן להישאר בשליטה ביטחונית ישראלית גם במסגרת הסדר קבע.
ביוני 2005 נפגש המשנה לראש הממשלה, שמעון פרס עם מספר בכירים בלשכת המסחר הטורקית וכן עם אנשי עסקים מטורקיה אשר היו מעוניינים בניהולו וכן בהפעלתו של אזור התעשייה ארז לאחר שתבוצע תוכנית ההתנתקות, הגורמים לא שללו אפשרויות בהם הדבר יכלול העברת שלוחות של מפעלים בטורקיה אל אזור התעשייה, באזור התעשייה רצו הטורקים להכשיר אלפי עובדים פלסטיניים וכן עשרות מנהלים לעבודה במפעלים הטורקיים, הנושא עלה לראשונה בשיחות שקיים רג'פ טאיפ ארדואן (אז כיהן כראש ממשלת טורקיה) עם פרס במהלך ביקורו של ארדואן בישראל.
כפיצוי לפינוי המפעלים בעת תוכנית ההתנתקות ניתנו כ-18 הלוואות לבעלי עסקים מתוך קרן מיוחדת שמינהלת סל"ע ניהלה, עם זאת לטענתו של אבי דואן, אשר באותה תקופה היה ראש צוות המשימה ליזמות ותעסוקה למפוני חבל עזה וצפון השומרון, דואן טען כי לא כולם קיבלו את הפיצויים אשר הובטחו להם, דואן הציג נתונים בהם צוין כי רק כ-5 מפעלים היו מטופלים באמצעות הלוואת גישור של מט"י, כ-4 מפעלים נוספים נמצאים בטיפול של רואה חשבון עצמאי בעזרת מימון מטעם מט"י ושני מפעלים נוספים קיבלו סיוע מול הבנקים לאחר שהפכו ללקוחות מוגבלים.
היסטוריה > לאחר ההתנתקות

ב-2008 כתגובה לירי קסאמים על עוטף עזה נהרסו כליל שרידי אזור התעשייה על ידי חיל האוויר.
הערות שוליים

↑  ניר חסון, באזור תעשייה ארז הישראלים והפלשתינאים כבר מרגישים את תוכנית ההתנתקות, באתר הארץ, 2 באוגוסט 2004
↑  יצחק יעקבי, עזה ללא יהודים, דבר, 8 באוקטובר 1970
↑  דוד מושיוב, התרחבות בתעשיה בגדה, דבר, 13 ביוני 1972
↑  קחו את ארז כדוגמה, באתר גלובס, 7 בדצמבר 2003
↑  חנן גרינברג ואפרת וייס, מחבלת מתאבדת התפוצצה במעבר ארז; 4 הרוגים, באתר ynet, 15 בינואר 2004
↑  תני גולדשטיין ואטילה שומפלבי, אולמרט סוגר את אזור התעשייה ארז, באתר ynet, 8 ביוני 2004
↑  הארץ, אנשי עסקים טורקיים מעוניינים בהפעלת אזור התעשייה ארז; נפגשו אתמול עם פרס, באתר TheMarker‏, 29 ביוני 2005
↑  יעל גרוס, געגועים לארז, באתר nrg‏, 6 בספטמבר 2005
|  אזורי תעשייה בישראל |
| --- | --- | --- |
| אזורי תעשייה | מעלות (מעלות-תרשיחא) • מגדל תפן (חבל תפן) • צ.ח.ר (ראש פינה) • צ'ק פוסט (חיפה) • אלון תבור (עמק יזרעאל) • קריית ספיר (נתניה) • הרצליה פיתוח (הרצליה) • כפר סבא • נווה נאמן ׁ(הוד השרון) • פארק שרונים (הוד השרון) • עבר הירקון (תל אביב-יפו) • BBC בני ברק • סגולה (פתח תקווה) • קריית אריה (פתח תקווה) • קריית מטלון (פתח תקווה) • חולון • מתחם האלף (ראשון לציון) • מרכז עינב (מודיעין-מכבים-רעות) • עטרות (ירושלים) • הר חוצבים (ירושלים) • תלפיות (ירושלים) • הר טוב • (מטה יהודה) • עד הלום (אשדוד) • שער הנגב וספירים (מועצה אזורית שער הנגב) • תימורים (קריית מלאכי) • עידן הנגב (רהט) • אופקים • באר שבע • עמק שרה (באר שבע) • קריית יהודית (באר שבע) • אבשלום (חבל שלום) • נאות חובב • דימונה • מישור רותם (מישור ימין) • מצפה רמון |  |
| פארקי תעשייה | רמת דלתון (דלתון) • בר לב (אחיהוד) • משגב • קדמת גליל (טבריה) • ציפורת (נוף הגליל) • שגיא 2000 (מגדל העמק) • מת"ם (חיפה) • צבאים (בית שאן) • יקנעם • מבוא כרמל (רמות מנשה) • קיסריה • עמק חפר • יורופארק (יקום) • לב הארץ (כפר קאסם) • אפק (ראש העין) • עתידים (תל אביב-יפו) • אזורים (פתח תקווה) • חמן (חבל מודיעין) • (נתב"ג) • שורק (ראשון לציון) • פלמחים • קריית ויצמן (נס ציונה) • מודיעין • מלחה (ירושלים) • כנות (גדרה) • ראם (בני עי"ש) • קריית גת • נעם (נתיבות) • גב ים נגב (באר שבע) • עומר  • שחורת (אילת) |  |
| אזורי תעשייה ביהודה ושומרון | שח"ק (גוש שקד) • ניצני שלום (שומרון) • בראון (קדומים) • ברקן • אריאל מערב (אריאל) • שער בנימין (מטה בנימין) • מישור אדומים (מעלה אדומים) |  |
| אזורי ופארקי תעשייה עתידיים | רמת בקע • צומת שוקת • מעבר תרקומיא • עירון • גבעת ברנר • רג"מ • בוסתני חפץ • שער הירדן • שער שומרון |  |
| אזורי תעשייה לשעבר | קריית המלאכה (תל אביב-יפו) • ארז (מעבר ארז) • קרני (מעבר קרני) • נווה דקלים • קטיף • ימית • אופירה |  |
| מרחב עורפי | חוף שמן • איירפורט סיטי |  |
אוקק בלגרד

או.ק.ק בלגרד (בסרבית: Омладински Kошарка Kлуб מועדון כדורסל הנוער) היא קבוצת כדורסל סרבית מהעיר בלגרד המשחקת בליגת העל הסרבית בכדורסל.
היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 1945 ביוזמת איגוד עובדי המתכת של יוגוסלביה, תחת השם "KK Metalac" (מתכת) והשתתפה בליגה היוגוסלבית, ובהמשך בליגה הסרבית לאחר התפרקות יוגוסלביה. בשנת 1950 שונה שם המועדון ל"KK BSK" ובשנת 1958 הוסב שמו ל"OKK Beograd", השם שנשמר עם היום.
האולם הביתי של הקבוצה הוא "היכל שומיצה", המכיל 2,000 מקומות, אך במשחקים בין-לאומיים משחקת הקבוצה ב"היכל פיוניר", המכיל 5,878 מקומות ישיבה.
ב-2 ביוני 1969 נהרג בתאונת דרכים ליד סרייבו הכדורסלן הסרבי רדיבוי קוראץ' שגדל בקבוצה, ועל שמו נקרא גביע קוראץ'. אוקק השתתפה בעונה הראשונה של המפעל ואף הגיעה לגמר הראשון ב-1972, בו הפסידה ללוקומוטיב זאגרב.
הקבוצה השתתפה בעבר בליגה הבלקנית.
תארים והישגים

זכייה (4) : 1958, 1960, 1963, 1964
סגנות: 1962
זכייה (3) : 1960, 1962, 1993
סגנות: 1959
מקום שלישי: 1959, 1964, 1965
סגנות: 1972
אורבה

| --- | --- |

האורבה עובר בתוך דולני קובין
 מידע כללי
 אורך:  60.9 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  34.5 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  1,991.8 קמ"ר
 מוצא:  מאגר אורבה
 גובה מוצא הנהר:  601 מטרים
 יובלים:  Biela Orava, Lehotský potok, Krivský Potok, Skalický potok, Jelšava, Istebnianka, Zázrivka, Oravica, Studený potok, Jasenovský potok, Bystrička, Chlebnice, Dubový potok, Mlynský potok, בפסקה זו 8 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 שפך:  ואה
 מדינות באגן הניקוז:  סלובקיה
 
אורבה (סלובקית: Orava) הוא נהר באורך 60.9 קילומטר בצפון מערב סלובקיה במחוז ז'ילינה. האורבה זורם מצפון לדרום ממאגר המים אורבה, שנוצר על ידי סכר שנבנה סמוך לעיירה נמסטובו, בקצה הצפוני של סלובקיה. הוא זורם דרך דולני קובין ונשפך אל נהר הואה בסמוך לכפר קראלובני.
אגרון

ערך זה עוסק בלקסיקון מילים נרדפות. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אֶגְרוֹן (או: אוֹצָר; בלועזית: תזאורוס, Thesaurus) הוא מילון של מילים נרדפות, המבוסס על שדות סמנטיים.
בעוד שמילון כללי מגדיר מילים באותה השפה או נותן תרגומים של המילה לשפה אחרת ונועד בעיקר לשם בירור פירושה של מילה בטקסט קיים, האגרון כולל רשימה של מילים נרדפות. כמו מילונים אחרים, גם אגרונים יכולים להיערך כספר, כאתר אינטרנט או כתוכנת מחשב. כיום מרבית מעבדי התמלילים מכילים אגרון שמוצא את משמעות המילה עליה מצביע הסמן בלחיצת כפתור.