stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שטפן זייברט
ביוגרפיה

זייברט נולד ב-7 ביוני 1960 בעיר מינכן. כשהיה בן 12, הוריו התגרשו והוא עבר לגור עם אמו, תחילה בשטוטגרט ולאחר מכן בהנובר. הוא למד היסטוריה, ספרות ומשפט ציבורי באוניברסיטת המבורג ובבית הספר לכלכלה של לונדון, וסיים עם תואר שני באוניברסיטת המבורג ב-1987.
ב-1989 החל לעבוד כעיתונאי ב-ZDF. בין היתר היה עורך במספר תוכניות, כתב הערוץ בוושינגטון די. סי. שבארצות הברית בשנים 1992–1995, ומגיש של כמה תוכניות חדשות מרכזיות. ב-2002 זכה בפרס המצלמה המוזהבת (אנ') הגרמני על משדר מיוחד שהגיש בעקבות פיגועי 11 בספטמבר ב-2001 בארצות הברית, וב-2005 זכה ביחד עם יוהנס קרנר (אנ') בפרס במבי (אנ') בקטגוריית "אירוע הטלוויזיה של השנה" על הגשת משדר התרמות לנפגעי הצונאמי באוקיינוס ההודי ב-2004.
ב-2010, אולריך וילהלם (אנ'), שהיה דובר ממשלת גרמניה הפדרלית ומנהל לשכת העיתונות והמידע של הממשלה הפדרלית בחמש השנים הראשונות לכהונתה של הקנצלרית אנגלה מרקל, מונה לתפקיד בכיר בגוף התקשורת הבווארי באיירישר רונדפונק (אנ') ולכן הודיע שיתפטר מתפקידו. עורך העיתון "די צייט" ג'ובאני די לורנצו (אנ'), שלמד עם זייברט בתיכון, המליץ לאנשיה של מרקל למנות אותו לתפקיד, והוא החל לכהן ב-11 באוגוסט 2010. על אף קשיים ומתיחות מול ההנהגה הפוליטית בשנותיו הראשונות בתפקיד, בסופו של דבר הוא הפך לבעל הכהונה הארוכה ביותר בתולדות התפקיד - 11 שנים - ולאחד מיועציה הקרובים ביותר של מרקל. כאשר מונה לדובר לא היה חבר במפלגה כלשהי, אך במהלך כהונתו הצטרף למפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (CDU), מפלגתה של מרקל.
ב-8 בדצמבר 2021, עם סיום כהונתה של מרקל ותחילת כהונתו של הקנצלר אולף שולץ, סיים זייברט את כהונתו והוחלף על ידי שטפן הבשטרייט (גר').
במרץ 2022 מונה על ידי ממשלת שולץ לשגריר גרמניה בישראל. ב-9 באוגוסט הגיש את כתב האמנתו לנשיא ישראל יצחק הרצוג והחל את כהונתו באופן רשמי.
זייברט משקיע לא מעט בלימוד עברית והשיג שליטה לא רעה בזמן קצר.
. כדי לציין  60 שנה לכינון היחסים הדיפלומטיים בין גרמניה וישראל, התחיל זייברט בינואר 2025 לצעוד בשביל ישראל.
חיים אישיים

זייברט הוטבל כפרוטסטנט, אך בהמשך חייו המיר את דתו לנצרות קתולית. הוא נשוי ואב לשלושה ילדים.
הערות שוליים

1 2 3 4  "Seibert, Steffen". Munzinger Online/Personen - Internationales Biographisches Archiv (בגרמנית). נבדק ב-2022-08-11.
↑  "GOLDENE KAMERA 2002 - 37. Verleihung". GOLDENE KAMERA (בגרמנית). 2016-06-15. נבדק ב-2022-08-11.
↑  "Bewegende Momente bei Bambi". HubertBurda.de (בגרמנית). 2005-12-02. נבדק ב-2022-08-11.
1 2  "Steffen Seibert: ZDF-Moderator wird Merkels neuer Sprecher". Der Spiegel (בגרמנית). 2010-07-10. נבדק ב-2022-08-11.
1 2  Detjen, Stephan (2019-10-24). "Regierungssprecher Seibert: Die Stimme der Kanzlerin". Deutschlandfunk (בגרמנית). נבדק ב-2022-08-11.
↑  CASDORFF, STEPHAN-ANDREAS (2012-07-03). "Steffen Seibert wird zum Problem für die Kanzlerin". Der Tagesspiegel (בגרמנית). נבדק ב-2022-08-11.
↑  Fried, Nico (2019-10-24). "Steffen Seibert: Merkels Langstreckenläufer". Süddeutsche Zeitung (בגרמנית). נבדק ב-2022-08-11.
↑  Alexander, Robin (2016-01-18). "Die Morgenlagen der Mächtigen". Politik & Kommunikation (בגרמנית). נבדק ב-2022-08-11.
↑  "Regierungssprecher Hebestreit tritt Amt an". Presse- und Informationsamt der Bundesregierung (בגרמנית). 2021-12-09. נבדק ב-2022-08-11.
↑  Krüger, Paul-Anton (2022-03-30). "Ex-Regierungssprecher Steffen Seibert wird Botschafter in Israel". Süddeutsche Zeitung (בגרמנית). נבדק ב-2022-08-11.
↑  איתמר אייכנר, עם שמלה בעיצוב מיוחד, בבית הנשיא: השגריר שפגש את הרצוג, באתר ynet, 9 באוגוסט 2022
↑  https://www.bhol.co.il/news/1459146
↑  נעם אימלס, שגריר בשביל - כתבנו עם שטפן זייברט בשביל ישראל, באתר גל"צ, ‏2 בינואר 2025
↑  Elflein, Christoph (2010-08-10). "Steffen Seibert: Merkels Mann fürs Marketing". Focus Online (בגרמנית). נבדק ב-2022-08-11.
↑  Möller, Barbara (2010-07-12). "Steffen Seibert: Von einem, der die Seite gewechselt hat". Hamburger Abendblatt (בגרמנית). נבדק ב-2022-08-11.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 130426075  ISNI: 0000 0000 2068 6864  NTA: 318890569  SUDOC: 243257309  VIAF: 23246563   WorldCat (עם VIAF): 23246563
2024 בספרות

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 2024  בספרות |  |
< · 2022 · 2023 – 2024 – 2025 · 2026 · >
כל ערכי השנים בספרות במאה ה-20 · כל ערכי השנים בספרות במאה ה-21 · פורטל הספרות
בערך זה מצוינים אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 2024 ונוגעים לתחום הספרות.
אירועים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ספרים חדשים נבחרים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ספרים חדשים נבחרים > סיפורת

"You Like It Darker" (אנ') מאת סטיבן קינג
ספרים חדשים נבחרים > ספרי ילדים ונוער

"פרסי ג'קסון וזעם האלה המשולשת" מאת ריק ריירדן
"רוח ואמת" מאת ברנדון סנדרסון
ספרים חדשים נבחרים > אוטוביוגרפיות

"מלניה" (אנ') מאת מלניה טראמפ
ספרים חדשים נבחרים > ספרי עיון

"חזון ופגיון" מאת מיכאל בן ארי
"מדינה יהודית אחת" מאת דייוויד פרידמן
"מזרח אירופה היהודית" מאת שלום בוגוסלבסקי
"מר הפקרה" מאת כותבים שונים
"צבא ההיי־טק וצבא הפרשים" מאת גיא חזות
"תובנות נחמה" מאת אביתר נאמן
ספרים חדשים נבחרים > ספרות עברית

"והימים לא חלפו" מאת אלי עמיר
"חרשתא" מאת יהודית קגן
"יום אחד באוקטובר" מאת יאיר אגמון ואוריה מבורך
"חזון ופגיון" מאת מיכאל בן ארי
"מדינה יהודית אחת" מאת דייוויד פרידמן
"מזרח אירופה היהודית" מאת שלום בוגוסלבסקי
"מר הפקרה" מאת כותבים שונים
"צבא ההיי־טק וצבא הפרשים" מאת גיא חזות
"תובנות נחמה" מאת אביתר נאמן
נפטרו

10 בינואר – טרי ביסון, סופר מדע בדיוני ופנטזיה אמריקאי (נולד ב-1942)
31 בינואר – מריו לוי, סופר יהודי-טורקי, מחבר רומנים וסיפורים ופובליציסט בשפה הטורקית, איש רדיו וקופירייטר (נולד ב-1957)
2 באפריל – ג'ון בארת', סופר אמריקאי (נולד ב-1930)
4 באפריל – לין ריד בנקס, סופרת בריטית (נולדה ב-1929)
30 באפריל – פול אוסטר, סופר אמריקאי (נולד ב-1947)
27 ביולי – עדנה או'בריאן, סופרת אירית (נולדה ב-1930)
16 בספטמבר – פיטר גרין, היסטוריון, סופר, משורר, מבקר ומתרגם בריטי (נולד ב-1924)
7 באוקטובר – לורי סגל, סופרת, מתרגמת, מורה, סופרת ילדים וסיפורים קצרים יהודייה-אמריקאית (נולדה ב-1928)
9 באוקטובר – לילי אברט, סופרת יהודייה-בריטית ילידת הונגריה (נולדה ב-1923)
29 בנובמבר – מרשל בריקמן, תסריטאי, במאי, מלחין, מחזאי וסופר יהודי-אמריקאי (נולד ב-1939)
פרסים

פרס מאן בוקר: סמנתה הארווי, "Orbital".
פרס נובל לספרות: האן קאנג
סרטים וסדרות טלוויזיה חדשים/ות בולטים שמבוססים/ות על ספרים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
להלן כמה מההפקות הקולנועיות והטלוויזיוניות הבולטות ביותר שהוקרנו/שודרו לראשונה במהלך שנת 2024:
| שם | הספר עליו הסרט/סדרת הטלוויזיה מבוסס/ת | סוג | סוגה | תאריך הקרנת בכורה | חברה מפיצה / רשת שידור מקורית |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| יום אחד | "יום אחד" מאת דייוויד ניקולס | סדרת טלוויזיה | דרמה רומנטית | 8 בפברואר 2024 | נטפליקס |
| בחלל שנותר | "Spaceman of Bohemia" מאת ירוסלב קלפר | סרט | מדע בדיוני, דרמה | 23 בפברואר 2024 | נטפליקס |
| חולית: חלק שני | "חולית" מאת פרנק הרברט | סרט | מדע בדיוני, פעולה, הרפתקאות, פנטזיה | 1 במרץ 2024 | סרטי האחים וורנר |
| בעיית שלושת הגופים | "בעיית שלושת הגופים" מאת ליו צשין | סדרת טלוויזיה | דרמה, מדע בדיוני | 21 במרץ 2024 | נטפליקס |
| רוניה בת השודד | "רוניה בת השודד" מאת אסטריד לינדגרן | סדרת טלוויזיה | הרפתקאות, דרמה | 28 במרץ 2024 | נטפליקס |
| ג'נטלמן במוסקבה | "ג'נטלמן במוסקבה" מאת אמור טאוולס | סדרת טלוויזיה | דרמה תקופתית | 29 במרץ 2024 | פרמאונט+ |
| המדריך לרצח לילדות טובות | "המדריך לרצח לילדות טובות" מאת הולי ג'קסון | סדרת טלוויזיה | מסתורין, דרמה, מתח | 1 ביולי 2024 | BBC Three |
| איתנו זה נגמר | "איתנו זה נגמר" מאת קולין הובר | סרט | סרט רומנטי | 6 באוגוסט 2024 | סרטי קולומביה |
| כעורים | "כעורים" מאת סקוט ווסטרפלד | סרט | סרט מדע בדיוני, סרט דיסטופי | 13 בספטמבר 2024 | נטפליקס |
| מרשעת | "מרשעת" מאת גרגורי מגווייר | סרט | סרט פנטזיה, סרט מוזיקלי | 3 בנובמבר 2024 | סרטי יוניברסל |
הערות שוליים

↑  Creamer, Ella (2024-11-12). "Samantha Harvey's 'beautiful and ambitious' Orbital wins Booker prize". The Guardian (באנגלית בריטית). נבדק ב-2025-01-08.
↑  The Nobel Prize in Literature 2024, NobelPrize.org (באנגלית אמריקאית)
| שנים בספרות |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-20 | 1901 • 1902 • 1903 • 1904 • 1905 • 1906 • 1907 • 1908 • 1909 • 1910 • 1911 • 1912 • 1913 • 1914 • 1915 • 1916 • 1917 • 1918 • 1919 • 1920 • 1921 • 1922 • 1923 • 1924 • 1925 • 1926 • 1927 • 1928 • 1929 • 1930 • 1931 • 1932 • 1933 • 1934 • 1935 • 1936 • 1937 • 1938 • 1939 • 1940 • 1941 • 1942 • 1943 • 1944 • 1945 • 1946 • 1947 • 1948 • 1949 • 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 |  |
| המאה ה-21 | 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 • 2025 |  |
הבחירות לראשות העבודה (1969)

הבחירות לראשות מפלגת העבודה הישראלית נערכו ב-7 במרץ 1969. לאחר מותו של ראש המפלגה וראש הממשלה לוי אשכול, מרכז המפלגה בחר את גולדה מאיר למנהיגת המפלגה.
הבחירות

ב-26 בפברואר 1969 נפטר לוי אשכול, מנהיג מפלגת העבודה וראש ממשלת ישראל, ראש הממשלה הראשון של ישראל שמת בעת כהונתו. יגאל אלון מונה לראש הממשלה בפועל במקומו של אשכול.
אלון ושר הביטחון משה דיין ביקשו להתמודד על ראשות המפלגה. עם זאת, הם לא היה חלק אינטגרלי בממסד המפלגה, וכל אחד מהם נתקל בהתנגדות משמעותית מצד חלקים משמעותיים במפלגה. אלון נחשב לשמאלני מדי על ידי הסוציאליסטים של "הממסד הישן". דיין היה דמות שנויה במחלוקת, ופופולרי יותר בקרב צעירים מאשר בממסד המפלגה. בסופו של דבר, הממסד הישן של המפלגה (שהייתה לו השפעה רבה על תהליך הבחירות) החליט לתמוך בגולדה מאיר. מאיר הייתה אחת הדמויות המשפיעות ביותר במפלגת העבודה הישראלית, ואויבת פוליטית של דיין. עם זאת, מאיר נרתעה מלהתמודד לתפקיד, והביעה דאגה לבריאותה במקרה שתיבחר. מאיר תמכה באלון לראשות הממשלה.
ב-2 במרץ 1969 נערכה הצבעה בין שרי הממשלה המשתייכים למפלגת העבודה שבה הם העדיפו שמאיר תנהיג את המפלגה. ב-3 במרץ 1969 אישרה הנהגת המפלגה את הבחירה במאיר בהצבעה פה אחד, עם שבעה נמנעים. הנמנעים היו דיין ושישה חברים נוספים מחברי מפלגת רפ"י לשעבר שהתמזגו שנה קודם לכן עם מפלגת העבודה. לאחר בחירת ההנהגה במאיר, דיין הצהיר כי יעמוד מאחורי כל החלטה שמרכז המפלגה יקבל ב-7 במרץ, ולא יתמודד על ההנהגה. זו הייתה הפתעה. מאיר מצידה ציינה לאחר הישיבה כי היא מוכנה לשקול לכהן כראש המפלגה, והעירה, "אני תמיד מקבלת את ההחלטות של מוסדות המפלגה. אחשוב על מה ששמעתי בוועדה הזו, ואז אגיע למסקנה".
היו שראו בהצבעה רק בחירת יורש זמני של אשכול, ולא הצבעה ארוכת טווח. לא היה ברור, מפאת גילה ובריאותה, כמה זמן עשויה מאיר לכהן אם תיבחר. רבים שיערו כי היא רק תכהן כראש ממשלת מעבר.
תוצאות ההצבעה

ב-7 במרץ נערכה ההצבעה במרכז המפלגה. מרכז המפלגה בחר פה אחד (אם כי היו 45 נמנעים) במאיר לראשות המפלגה. ככל הנראה כמעט כל הנמנעים היו תומכי דיין. לאחר ההצבעה קיבלה מאיר את תפקיד ראש המפלגה לקראת הבחירות לכנסת השביעית, והצהירה כי תקבל את המינוי כפי שקיבלה את כל החלטות המפלגה הקודמות. היא גם נשבעה לשמור על אחדות בין סיעות הממשלה.
| מועמדים | קולות |  % |
| --- | --- | --- |
| גולדה מאיר | 287 | 100% |
| נמנעים | 45 | - |
הערות שוליים

1 2 3  Kenig, Ofer (2009). "Democratizing Party Leadership Selection in Israel: A Balance Sheet". Israel Studies Forum. 24 (1): 62–81. ISSN 1557-2455. JSTOR 41805011. נבדק ב-25 בינואר 2022. {{cite journal}}:  (עזרה)
1 2  הנשיא יתחיל ביום א' בהתיעצויות עם הסיעות על הרכבת הממשלה; מרכז "העבודה" יחליט היום על מועמדות ג. מאיר, דבר, 7 במרץ 1969
↑  שרי "העבודה" מציעים את ג .מאיר לראשות הממשלה, דבר, 3 במרץ 1969
1 2 3 4 5 6 7  "Party Chiefs Back Mrs. Mier; Thant Fears Suez Outburst". The Philadelphia Inquirer. 4 במרץ 1969. נבדק ב-19 ביולי 2022 – via Newspapers.com. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  דב בן-מאיר, מכתב גלוי אל משה דיין, דבר, 5 במרץ 1969
↑  אליהו אגרס, הרוב המכריע ב"עבודה" ומפלגות הקואליציה בעד מועמדות גולדה מאיר, דבר, 2 במרץ 1969
↑  ג. מאיר: "תפקיד ראש־הממשלה מטיל עלי מורא", דבר, 5 במרץ 1969
1 2  לשכת "העבודה" אישרה את מועמדותה של גולדה מאיר, דבר, 4 במרץ 1969
↑  אליהו אגרס, דיין לא יציג מועמדותו, דבר, 3 במרץ 1969
↑  מודעת הבחירות, ישיבת מרכז המפלגה, דבר, 6 במרץ 1969
גאיה שליטא-כץ

| --- | --- |

שליטא-כץ לצד דודו ניב, בהצגת "השחף", 2013
 לידה:  6 בספטמבר 1988 (בת 36) ישראל תל אביב ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2011
 בן זוג:  דור מוסקל
 מספר צאצאים:  2
 פרסים והוקרה:  "פרס קיפוד הזהב" לשחקנית הראשית לשנת 2012 על משחקה בהצגה "קילר ג'ו"  "פרס האקדמיה" לשחקנית המבטיחה לשנת 2012 על משחקה בהצגה ״החולה המדומה״ של תיאטרון החאן
 פרופיל ב-IMDb
 
שליטא כץ בהצגה לצד יורם יוספסברג
גאיה שליטא-כץ (נולדה ב־6 בספטמבר 1988) היא שחקנית, תסריטאית ומנחת טלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה

שליטא-כץ נולדה וגדלה בתל אביב. למדה במגמת תיאטרון בתיכון עירוני א' בתל אביב, ולא סיימה את לימודי התיכון.[דרוש מקור]
בשנים 2007–2010 למדה בסטודיו למשחק ניסן נתיב. מיד עם תום הלימודים השתתפה בהצגה "משורה משחרר רק המוות" שהוצגה בפסטיבל עכו בבימויו של ג'ייסון דנינו-הולט.
בשנים 2012–2016 גילמה את דמותה של אלה-לי רשף בסדרת הנוער המצליחה "החממה" ששודרה בערוץ ניקלודיאון של Yes, ואף לוותה במופע "החממה לייב" שהוצג בהיכל נוקיה. כשסיימה את לימודי התסריטאות בבית הספר סם שפיגל לקולנוע בירושלים, הצטרפה שליטא-כץ לצוות הכתיבה של "החממה" והייתה שותפה לכתיבת העונה השלישית שלה.
קריירה > תיאטרון

"כשהאוניה שוקעת" בבימויה של דניאלה מיכאלי; "האיש שאהב מספרים" בבימויו של אסטבן גוטפריד; "החולה המדומה" בבימויו של אודי בן-משה בתיאטרון החאן בתפקיד לואיזון שעליו זכתה בפרס השחקנית המבטיחה לשנת 2012; "השחף" בבימויו של עירא אבנרי בתיאטרון תמונע בתפקיד נינה, לצד דודו ניב, שירי גולן, אבי אוריה מיכל ווינברג ובני אלדר; "שרופים" בבימויו של מיכאל רונן; "קילר גו" בבימויו של אלירן כספי – שעליה זכתה בפרס השחקנית הראשית הטובה ביותר; "אמא אמרה שאסור" מאת שרלוט קיטלי בבימויה של אתי רזניק בתיאטרון הבימה.
בשנת 2015 השתתפה במופע "החממה על הבמה" לצד שיר מורנו, דניאל ליטמן ותמיר גינזבורג. בנוסף, השתתפה גם במחזמר לילדים "הדינוזאורים" בתפקיד המרשעת לילה.
בספטמבר 2016 עלתה ב־HOT הסדרה "מטומטמת" בה שליטא-כץ שיחקה את נופר, תלמידת תיכון שלכאורה מנהלת רומן עם מנהל בית הספר ומאושפזת בבית חולים עקב שימוש בסמים. באותה שנה שיחקה בסדרת הרשת "קונפס" שביימו משה רוזנטל ועדי קוטנר.
ב־2017 הנחתה את תוכנית הראיונות "סנאפטוק" בערוץ KidZ. באותה שנה שיחקה בתפקיד ליאור בסדרה הקומית "ויקי ואני" בערוץ עשר.
בין השנים 2017–2020 שיחקה את דודה רונה בסיטקום "צפוף" בערוץ זום לצד אלי פיניש, יעל שרוני ודניאל ליטמן. בנוסף, הייתה שותפה לכתיבת שתי העונות הראשונות.
ב־2019 שיחקה בסדרת הדרמה "גיבור אמיתי" בערוץ KidZ ב-yes. באותה שנה השתתפה בסדרה "אבא משתדל" בערוץ כאן 11 בתפקיד אדווה, המטפלת.
בדצמבר 2020 השתתפה במערכון בתוכנית פעם בשבוע עם תם אהרון בתפקיד בתו העתידית של תל.
קריירה > קולנוע

| שנה | שם הסרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | "תום" | מיכל | סרט קצר בבימוי נמרוד שפירא, שיחקה לצד אריאל וולף |
| 2011 | "וריאציות ליליות על נושא" | שירה | סרט קצר בבימוי צור אביגד |
| 2013 | "יומולדת" | - | סרט קצר בבימוי זוהר קמינסקי, זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל סרטי הסטודנטים |
| 2015 | "בעלות השחר" | יעל | סרט קצר בבימוי עמרי בורשטיין |
| 2015 | "ילדי מפתח" | דניאל | סרט קצר בבימוי אלעד גולדמן, שיחקה לצד יואב רוטמן |
| 2016 | "סופעולם" | גאיה | סרט עלילתי בבימוי רוני קידר |
| 2018 | "אווה" | - | סרט עלילתי בבימוי חיים טבקמן |
קריירה > טלוויזיה

| שנה | שם התוכנית/סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | "מהדורה מוגבלת" | תפקיד אורח | מיני סדרה קומית על מאחורי הקלעים של "טלוויזיה במיטבה" |
| 2012 | "החממה" | אלה-לי רשף | תפקיד ראשי בסדרה של גיורא חמיצר, 3 עונות |
| 2012 | "חטופים" | תפקיד אורח | עונה שנייה של סדרת המתח של ערוץ 2, בכיכובם של אסי כהן ויורם טולדנו |
| 2015 | "גולשי ספות" | - | השתתפות בעונה השנייה של תוכנית הדוקו-ריאלטי ב-HOT |
| 2015 | "פצועים בראש" | תפקיד משני | עונה שנייה של סדרת המתח ב-HOT |
| 2016 | "החממה" | אלה-לי רשף | סיום תפקידה בסדרה |
| 2016 | "התכנית" | - | ספיישל טלוויזיוני כמחווה לסדרות הילדים והנוער של הערוץ הראשון |
קריירה > כתסריטאית

בפברואר 2015 השתתפה בכתיבת העונה השלישית של "החממה", יחד עם גיורא חמיצר.
בין השנים 2016–2018 שימשה שליטא-כץ כתסריטאית בטלנובלה של HOT בידור ישראלי "פולמון".
בין השנים 2017–2018 השתתפה בכתיבת שתי העונות הראשונות של קומדיית המצבים "צפוף" ששודרה בערוץ זום, ובה גם הופיעה בתור "דודה רונה".
חיים אישיים

שליטא-כץ נמצאת בזוגיות עם השחקן והתסריטאי דור מוסקל, חבר בהרכב ערוץ הכיבוד. לשניים נולד בן בחודש מאי 2022 וכן בת בחודש אפריל 2024, והם מתגוררים בכפר ידידיה.
הערות שוליים

↑  יוני פרוים, גאיה שליטא כץ: "אם הייתי מתחנפת יותר לאנשים הנכונים יכול להיות שהייתי במקום אחר בקריירה שלי", במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 27 בינואר 2022
סטריז'בקה

סטריז'בקה (באוקראינית: Стрижавка; בפולנית: Strzyżawka; ברוסית: Стрижавка) היא יישוב עירוני במחוז ויניציה באוקראינה, השוכן באזור פודוליה ובו כ-9,000 תושבים.
היסטוריה

היישוב נוסד בשנת 1552. עד חלוקת פולין היה היישוב חלק מאזור ברסלב בפרובינציית פולין של הכתר הפולני באיחוד הפולני-ליטאי. האציל הפולני מיכל גרוכולסקי (Michał Grocholski) ייסד ארמון קלאסיציסטי ביישוב, אך זה נהרס ב-1918.
יהודי היישוב

בסטריז'בקה חיו יהודים ככל הנראה מתחילת המאה ה-18. ב-1847 גרו במקום 1,186 יהודים ובסוף המאה ה-19 היו ביישוב 795 יהודים, שהיוו מעל שליש מאוכלוסיית היישוב. הם נפגעו בשנות מלחמת האזרחים ברוסיה, מספר יהודים נרצחו ובתים נבזזו. רבים מהשרידים עזבו את סטריז'בקה בחיפוש אחר אפשרויות תעסוקה טובות יותר ברוסיה, ובשנות העשרים חיו ביישוב כ-400 יהודים בלבד. עם זאת, בשנות השלושים היה בסטריז'בקה בית ספר יהודי.
ערב מלחמת העולם השנייה הקהילה מנתה כ-300 יהודים. יחידות של הארמייה השישית של הוורמאכט כבשו את סטריז'בקה ב-19 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה. כמה עשרות יהודים הצליחו להימלט מזרחה לפני הכיבוש, או שגויסו לצבא האדום.
כעבור זמן לא רב הוחלו מגבלות עם היהודים: הוקם מעין גטו, נאסר עליהם לעזוב את סטריז'בקה, הם היו צריכים להסתובב עם טלאי צהוב וחלקם נשלחו לעבודות כפייה. חלק מיהודי סטריז'בקה גויסו לשם בניית מפקדת ורוולף של הוורמכט בסוף 1941. כחלק מההכנות להקמת המפקדה נסקרו "איומים פוטנציאליים" באזור והנאצים הגיעו למסקנה שהיהודים בסטריז'בקה יכולים לאיים על המפקדה. בהתאם לכך ב-10 בינואר 1942 הגרמנים הכינו בור גדול מחוץ לסטריז'בקה, הביאו אליו את היהודים ורצחו כ-200 מהם. בימים שלאחר מכן הגרמנים ומשטרת העזר האוקראינית איתרו עוד כ-15 יהודים שנרצחו גם הם.
סטריז'בקה שוחררה בידי הצבא האדום ב-19 במרס 1944. באתר הטבח נבנתה אנדרטת זיכרון.
הערות שוליים

↑  סטריז'בקה ביברייסקיה אנציקלופדיה (ברוסית)
1 2 3 4 5  סטריז'בקה במיזם "הסיפורים שלא סופרו - אתרי רצח יהודים בשטחי ברית המועצות הכבושים", באתר "יד ושם" (באנגלית)
1 2 3 4 5  אלכסנדר קרוגלוב (רו'), סטריז'בקה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1569–1570), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009624074905171 
ארמון גרוכולסקי (נהרס)
דוד פוגל

| --- | --- |

 לידה:  15 במאי 1891 סטנוב, אוקראינה 
 נרצח:  10 במרץ 1944 (בגיל 52) גרמניה הנאצית אושוויץ, גרמניה הנאצית 
 מדינה:  אוסטריה 
 אירועים משמעותיים:  השואה 
 שפות היצירה:  יידיש, עברית 
 
דוד פוגל (1926 בקירוב)
דוד פוגל (15 במאי 1891 – ט"ו באדר ה'תש"ד 10 במרץ 1944) היה משורר וסופר עברי, שפעל באירופה. קובצי שיריו, סיפוריו הקצרים והרומן "חיי נישואים" הקנו לו במהלך השנים שם כאחד הסופרים והמשוררים העבריים המרכזיים ברבע השני של המאה ה-20.
ביוגרפיה

דוד פוגל נולד בסטנוב שבחבל פודוליה בשנת 1891. ב-1909 או 1910 עבר לווילנה, שם היה תלמיד ישיבה. בשנת 1912 עבר להתגורר בווינה. בתחילת מלחמת העולם הראשונה נכלא כנתין מדינת אויב (רוסיה), ושוחרר בשנת 1916. סיפורו של גרשון שופמן, "במצור ובמצוק", שגיבורו קרוי דוד גול, עוסק בתקופה זו בחייו של פוגל. אשתו, אילקה, חלתה בשחפת ובשנת 1919 אובחנה גם בו המחלה. משך רוב שנות חייו נדד ברחבי אירופה, עני ודל, כשהוא מתפרנס בדי-עמל מתשלומים זעירים בעבור פרסום שיריו וסיפוריו.
בשנת 1925 עבר להתגורר בפריז. לקראת סוף שנות ה-20 נישא בשנית, לעדה נדלר. בשנת 1929 עלה לארץ ישראל לפי הזמנת הסופרים העבריים, שדאגו לסרטיפיקטים לו ולאשתו, אך לא הסתגל לאקלים ולסביבה התרבותית. בארץ ישראל נולדה בתו היחידה, תמרה. באביב 1930 שב עם אשתו ובתו לאירופה, שהה בוורשה ובווינה, ובשנת 1932 חזר לפריז.
בתחילת מלחמת העולם השנייה עזב את פריז ונסע עם בתו לאוטוויל שבמחוז אן, שם הייתה אשתו מאושפזת עקב מחלת השחפת. ב-3 באוקטובר 1939 נעצר שם ונכלא עקב היותו נתין של מדינת אויב (אוסטריה). באוגוסט 1940, בעקבות כיבוש צרפת בידי גרמניה הנאצית, שוחרר וחזר לאוטוויל, שהייתה תחת שלטון וישי. את התקופה הזו בחייו תיאר במעין יומן אישי שכתב ביידיש (נוסח עברי, בשם "כולם יצאו לקרב", נכלל בספרו "תחנות כבות"). בפברואר 1944 נתפס על ידי הגסטאפו באוטוויל, הועבר למחנה הריכוז דראנסי וממנו למחנה ההשמדה אושוויץ, שם נרצח.
יצירתו

חוקר הספרות דן מירון עמד על מקומה של כתיבת השירה והפרוזה בחייו של פוגל: "כל פרשת הפרוזה הייתה בבחינת אפיזודה בחייו היצירתיים; אפיזודה שנמשכה לא יותר משבע או שמונה שנים (בעוד ששירה יצר פוגל במשך שלושים שנה, ללא הפסק)." דעה זו השתנתה במהלך השנים בעקבות עוד ועוד יצירות פרוזה שהיו שמורות ונמצאו בארכיונו של פוגל כדוגמת הטקסט רומן וינאי או כולם יצאו לקרב.
כמו כן, מחקרים חדשים מצביעים על טעות נוספת שהייתה מקובלת לאורך שנים הנוגעת למקורות ההשפעה וההתכתבות של יצירות הפרוזה שכתב פוגל; בעבר נהוג היה לקטלג את פוגל כסופר אירופאי שכתב כמו במקרה בשפה העברית, אך כיום ברור יותר כי יצירתו של פוגל התכתבה והושפעה משורה ארוכה של סופרים יהודים שכתבו גם הם בשפה העברית.
יצירתו > שירה

שיריו של פוגל התפרסמו החל משנת 1918 בכתבי עת עבריים, ובהם "הפועל הצעיר", "השילוח" בעריכת יוסף קלוזנר, "דבר", "הדים" בעריכת אשר ברש ו"גליונות" שבעריכת יצחק למדן. במהלך חייו של פוגל נדפס ספר שירים יחיד שלו, "לפני השער האפל", בווינה, בשנת 1923. באנתולוגיה "מבחר השירה העברית" שיצאה לאור בשנת 1938 בעריכתו של אשר ברש, נכללו חמישה משיריו של פוגל, וגם באנתולוגיות מאוחרות יותר.
שירתו של פוגל זכתה להוקרתם של ברנר ואשר ברש, אך ביאליק התנגד לה. שירתו זכתה לעניין מחודש כאשר פרסם המשורר נתן זך במוסף הספרותי "משא", ב-23 בספטמבר 1954, את הרשימה "בעקבות משורר שנשכח". ברשימה זו הציב זך את פוגל כאלטרנטיבה למשוררים המובילים בישראל של אותה תקופה ובראשם נתן אלתרמן. הוא המשיך מגמה זו גם במאמרו הנודע "הרהורים על שירת אלתרמן" (1959).
העניין שהתעורר במשורר הוביל לפרסום שיריו במוספים שונים ולמהדורת השירים "לפני השער האפל" אותה ערך דן פגיס ושיצאה לאור בשנת 1966. בשנת 1981 ערך אהרן קומם את "לעבר הדממה" הכולל את פנקסי השירים של פוגל, ובהם שירים רבים שלא פורסמו בספרו של פגיס. ב-1998 ראתה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד מהדורה חדשה של כל שירי פוגל, בעריכת אהרן קומם, המביאה לראשונה במרוכז את כל שירי פוגל בנוסח ובסדר שקבע בעצמו.
חוקר הספרות דן מירון תיאר את שיריו של פוגל שפורסמו לאחר מלחמת העולם הראשונה: "שיריו התבלטו מיד במקוריותם, בבשלותם, בגיבושם הסגנוני-הייחודי ובעיקר בחדשנותם; כלומר בריחוקם המכוון מכללי הפואטיקה הביאליקאית ששלטו בשירה לפני המלחמה".
כוחה של שירתו האקספרסיוניסטית של פוגל בצמצומה, ניקיונה ובדימויים הסתומים, הטורדים ורבי העוצמה שבה. על הפלטה השירית שלו צבעים בודדים ופשוטים: שחור, לבן, כתום, צהוב, לילה, דממה, שתיקה, ארון, מלתחה, נהר, כלב וכדומה. המבנה השירי אף הוא פשוט: בתים ספורים בני שלוש או ארבע שורות, לא נחרזים. פוגל משלב את המבחר המוגבל במכוון הזה באופן מפתיע ולעיתים אף מזעזע, דווקא בגלל היות הצירופים סתומים כביכול. בשיר היאוש הקודר "נשברו הפכים" הוא כותב:
אין היגיון בפעולה ואין לה מטרה. אצבעות מותזות אל הארון אינן אלא ביטוי עז ליאוש המוחלט, לשיר אחרון ימיו של המשורר. דימויים חידתיים כאלו רווחים אצל פוגל. בשיר "עם כלבים את פצעי" הוא כותב:
ובשיר "דרך יערות":
המשורר אינו מבקש לספר סיפור. אין לו סיפור לספר. הוא מנסה להעביר תחושת חידלון, אין אונים, אובדן וכאב שאין לו פשר, והדימויים הסתומים, האילמים, עוקפים תיאור מאורעות כלשהו ובחידתיותם המאיימת מעוררים את התחושה הזו ישירות. שירתו זו האקספרסיוניסטית מזכירה באמצעים שבהם היא משתמשת ובתחושה אשר היא מעבירה לקורא את שירתו של המשורר האוסטרי גאורג טראקל.
אחדים משיריו הולחנו: "בלילות הסתיו" הולחן על ידי שם טוב לוי ב-1977, "אמא קטנה", הולחן על ידי שלמה ארצי וגידי קורן ושר ארצי, ו"ערי נעורי", הולחן על ידי קובי אושרת ושרה צילה דגן ועוד.