stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סן
גאוגרפיה

אורכו של נהר הסן 776 ק"מ והוא השני באורכו בנהרות צרפת (נהר הלואר הוא הארוך בנהרות).
הנהרות הנשפכים אליו הם הנהרות אובה, מארן ואוייסי מצפון, והנהרות אורה ויון מדרום. מוצאו של הנהר באזור דיז'ון, בגובה 471 מטרים מעל פני הים. הנהר זורם דרך הערים טרואה ופריז. בפריז מוצרות גדות הנהר על ידי רציפים. הנהר זורם דרך נורמנדי ורואן ונשפך לבסוף אל תעלת למאנש בין לה הבר ואונפלר. בסמוך לשפך הנהר נחצה הנהר על ידי הגשר מעוגן הכבלים פון דה נורמנדי. הנהר הועמק, ואוניות מטען ימיות יכולות להגיע לרואן - מרחק 120 ק"מ מהים. ספינות נהר שטות לאורך 560 ק"מ מאורכו של הנהר - מבאר סיר-סן ועד שפך הנהר. בפריז גובהו של הנהר 24 מטרים מעל פני הים, ומרחקה של העיר מהים 445 ק"מ, ובשל כך הזרימה בנהר איטית ומאפשרת ניווט קל. מי הנהר משמשים לקירור תחנות כוח הן תרמיות והן גרעיניות. למעלה ממחצית המים שאזור פריז צורך מקורם בנהר.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. חסרה היסטוריה מוקדמת ומאוחרת.
בתקופה שהייתה צרפת פרובינציה רומאית, היה נהר הסן ידוע בשם הלטיני "סקוונה" (Sequana). בחורף 1910 עלה הנהר על גדותיו, עד כי בין ה-20 ל-28 בינואר גרם להצפת חלקים נרחבים במרכז פריז. עבודות חפירה שבוצעו בנהר בשנות ה-60 של המאה ה-20 הפסיקו את תופעת הגאות והשפל בנהר ("le mascaret"). גדות נהר הסן המצויות בתוך העיר פריז הן אתר מורשת עולמית של אונסק"ו מאז שנת 1991.
באולימפיאדת הקיץ של פריז 2024, טקס הפתיחה התקיים על נהר הסן. כמו כן צפויות להתקיים בו תחרויות טריאתלון ושחייה במים פתוחים. לצורך כך השקיעה עיריית פריז סכומים גדולים בשיפור האיכות של מי הסן.
ראו גם

סן (מחוז)
סלדן ספנסר

סלדן פאלמר ספנסר (באנגלית: Selden Palmer Spencer‏; 16 בספטמבר 1862 – 16 במאי 1925) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי. כרפובליקני, הוא כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית ממיזורי.
ביוגרפיה > ראשית חייו

סלדן ספנסר נולד ב-16 בספטמבר 1862 באירי, פנסילבניה, לסמואל סלדן ואלייזה דבורה (פאלמר) ספנסר. הוא קיבל את השכלתו הבסיסית באירי לפני שלמד בבית הספר הופקינס, מכינה למכללה בניו הייבן, קונטיקט. לאחר מכן ספנסר למד במכללת ייל, שם היה עורך של עיתון הסטודנטים והשתתף בלאקרוס. הוא סיים את לימודיו ב-1884 בהצטיינות, במקום השביעי בכיתה של מאה חמישים. לאחר מכן עבר לסנט לואיס, מיזורי, כדי ללמוד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וושינגטון שם סיים את לימודיו ב-1886.
ספנסר התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1886, ופתח משרד עריכת דין בסנט לואיס עם מושל מיזורי לעתיד, פורסט דונל, תוך שהוא שימש גם כפרופסור לרפואה משפטית במכללה הרפואית של מיזורי. מאוחר יותר כיבדו אותו המכללה בתואר MD לשם הערכה על מאמציו. מכללת וסטמינסטר בפולטון, מיזורי, גם העניקה לו תואר כבוד שלדוקטור.
ביוגרפיה > פוליטיקה

סלדן ספנסר כיהן לראשונה בתפקיד נבחר בשנת 1895 כאשר נבחר כחבר בבית הנבחרים של מיזורי. בהיותו בבית הנבחרים של מיזורי היה יושב ראש הוועדה לבנקים ולבנקאות, וכן בוועדות המשפט, הדרכים והאמצעים, המיליציה והחוקים. מ-1897 עד 1903 הוא היה שופט של בית המשפט המחוזי של ארצות הברית. בתום כהונתו בבית המשפט חזר ספנסר לעיסוק בעריכת הדין שלו. הוא גם הפך למעורב מאוד עם איגוד עורכי הדין האמריקאי, כיהן בדירקטוריון המנהל שלה וכסגן נשיא ב-1914. ספנסר היה חבר במיליציה של מדינת מיזורי, והשיג דרגת קפטן. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא היה יושב ראש ועדת הגיוס באזור סנט לואיס.
מותו הבלתי צפוי של הסנאטור האמריקני ממיזורי ויליאם ג'ואל סטון באפריל 1918 גרם לחזרתו של סלדן ספנסר לתפקיד פוליטי. קסנופון פ. וילפליי מונה למחליף זמני עד שניתן יהיה לקיים בחירות מיוחדות. בנובמבר 1918 ספנסר הביס את המושל לשעבר ג'וזף וו. פולק עם 52 אחוזים מהקולות כדי למלא את השנתיים הנותרות של כהונתו של סטון. בשנת 1920 זכה סלדן ספנסר בבחירה מחדש, תחילה על ידי ניצחון על כוכב הטניס שהפך לפוליטיקאי דווייט פ. דייוויס בפריימריז הרפובליקני, ולאחר מכן על הדמוקרטי ברקינרידג' לונג בלמעלה מ-121,000 קולות בבחירות הכלליות בנובמבר.
ספנסר היה תומך של תנועת העצמאות הקוריאנית, וכתב באופן ביקורתי על הדיכוי האלים של יפן של ההפגנות השלוות בקוריאה ב-1919 של תנועת ה-1 במרץ.
בהיותו בסנאט, הוא היה יושב ראש הוועדה לתביעות (הקונגרסים ה-66 וה-67) וחבר בוועדה לענייני האינדיאנים (הקונגרס ה-67) ובוועדה לענייני הרשאות ובחירות (הקונגרסים ה-67 עד ה-69). הסנאטור ספנסר ציין גם שהוא אחד מהרפובליקנים המתנגדים להסכם ורסאי ולהשתתפותה של ארצות הברית בחבר הלאומים, בעבודה עם הסנאטור הנרי קבוט לודג' והבלתי מתפשרים. הסנאטור ספנסר נשא נאומים רבים נגד האמנה תוך כדי קמפיין למען עמיתיו הרפובליקנים ב-1920 וב-1922. הסנאטור סלדן פ. ספנסר מת בבית החולים וולטר ריד בוושינגטון הבירה, ב-16 במאי 1925, בעקבות סיבוכים מניתוח בקע. הוא נקבר בבית הקברות בלפונטיין בסנט לואיס.
הערות שוליים

↑  "Selden Palmer Spencer ancestry". Ancestry.com. 2012. נבדק ב-2 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Missouri U.S. Senate Special Election 1918". Our Campaigns.com. 19 באוקטובר 2009. נבדק ב-3 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "1920 Missouri U.S. Senate Republican Primary". Our Campaigns.com. 12 בינואר 2009. נבדק ב-3 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "1920 Missouri U.S. Senate General Election". Our Campaigns.com. 21 בינואר 2007. נבדק ב-3 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Selden P. Spencer bio". United States Congress website. 2012. נבדק ב-2 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb166440762 (data)  ISNI: 0000 0000 4229 2268  LCCN: no2001036582  NLK: KAC201768262  SNAC: w6hm6b3f  US Congress: S000730  VIAF: 75965914   WorldCat (עם VIAF): 75965914 
השופט סלדן פ. ספנסר מוביל את נביא הצעיף של סנט לואיס מסירת הנהר War Eagle לרציף בקסרקטין ג'פרסון באוקטובר 1892.
סלדן פ. ספנסר, בסביבות 1897.
אמוץ שפירא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 ביולי 1968 (בן 56) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  ישיבת חורב 
 עיסוק:  עיתונאי
 מעסיק:  כאן
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  amotzsh
 
אמוץ מנחם שפירא (נולד בג' באב ה'תשכ"ח, 28 ביולי 1968) הוא עיתונאי ישראלי המשמש ככתב לענייני משפט בתאגיד השידור הישראלי. עבד ברשות השידור, גם כמגיש ועורך חדשות, עד סיום שידורי רשות השידור במאי 2017 ועבר לעבוד בכאן 11.
ביוגרפיה

שפירא נולד בירושלים. הוא נכדם של הרב שלמה זלמן מן-ההר ושל הרב אלימלך שפירא מתל אביב, האדמו"ר מפיאסצ'נה-גרודז'יסק. אחיו הוא הרב ד"ר הראל שפירא, מייסד "פורטל הדף היומי" ומנהלו.
למד ביסודי בבית הספר האזורי בגוש עציון, בכיתה ו' למד בבית ספר רמב"ם בבריסל עת הוריו היו בשליחות חינוכית שם. בתיכון למד בישיבת "חורב" בירושלים, ולאחר מכן למד בישיבת ההסדר "שעלבים" ושירת בצה"ל בחטיבת גבעתי במסגרת מסלול ההסדר.
שפירא בעל תואר B.Ed ממכללה ירושלים ובעל תואר שני מאוניברסיטת בר-אילן בלימודי משפט. כמו כן למד 'עיתונאות ותקשורת ציבורית' באוניברסיטת בבר-אילן.
עסק בהוראה במסגרת הגרעין התורני "שעלי תורה" בבית שמש, ובבית ספר Hebrew Academy ברוקוויל אשר במרילנד במסגרת שליחות חינוכית.
חיים אישיים

נשוי ואב לארבעה. מתגורר בנווה דניאל. אחותו ד"ר גליה שלוסברג נשואה ליואב שלוסברג, מי שהיה חתן חידון התנ"ך העולמי לנוער ומחבר החידון.
דרכו העיתונאית

שפירא החל את דרכו העיתונאית כעורך המקומון גושפנקא בגוש עציון וככתב חדשות במקומון בבית שמש וככתב ברדיו ירושלים. בתפקידו הראשון בקול ישראל היה כתב לענייני פנים ולתחום בית הנשיא, כולל ברשת מורשת. בשנים 2003–2007 שימש שפירא ככתב חדשות בכיר לענייני משפט בקול ישראל וגם פרסם כתבות בעיתון "מקור ראשון". שפירא סיקר וליווה עתירות ודיונים כמו בג"ץ גיוס בני הישיבות, בג"ץ הגיור, בג"ץ ההתנתקות, פרשת קצב, ומשפטים של חברי כנסת שונים. כמו כן, סיקר את הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2008. לאחר שובו מארצות הברית בראשית 2009, סיקר את מבצע עופרת יצוקה ובהמשך את תחום החרדים.
בין החשיפות הבולטות שלו: חקיקת שמו של הנער מוחמד אבו ח'דיר בלוח הזיכרון של נפגעי פעולות האיבה בהר הרצל, חשיפת סרטון ההסתה נגד עו"ד שי ניצן, חשיפת הפרוטוקולים מהוועדה לבחירת שופטים שבהם הודה השופט דאז אשר גרוניס כי שופטים לא מתאימים נשארים במערכת מסיבות כלכליות, וכן חשיפת מסמך הסנגוריה הציבורית שקבע כי האכיפה נגד מוחי ההתנתקות היא פוליטית.
בשנת 2010 הוענק לו פרס מנכ"ל רשות השידור על-שם אילן רועה.
בספטמבר 2014 הוענק לו עיטור כבוד על ידי תנועת אומ"ץ בגין תרומה מיוחדת לקהילה על תקשורת משפטית אמיצה, על הצטיינותו בעבודתו העיתונאית, אומץ ליבו, הגינותו ודבקותו בעיקרון המקודש של זכות הציבור לדעת.[דרושה הבהרה]
במאי 2017 הגיש את המהדורה האחרונה של יומן הבוקר של רשת ב' במסגרת רשות השידור בטרם סגירתה, והמשיך את עבודתו ככתב לענייני משפט בכאן 11.
יצירותיו

בחודש מרץ 2020 הוציא לאור את הספר 'גאולה' - סיפור יציאת מצרים המסופר מחדש בשפה מודרנית, מנקודת מבטם של נער בן התקופה ואחותו גאולה. הספר בהוצאת 'צמרת'.
בחודש פברואר 2022 הוציא לאור את 'הגדת פיאסצנה'- תוכני ההגדה לוקטו מספריו של האדמו"ר קלונימוס קלמיש שפירא המכונה האדמו"ר מפיאסצנה, הקשורים לסיפור יציאת מצרים ולמשנתו וגישתו החינוכית. ההגדה בהוצאת 'דני ספרים'.
הערות שוליים

↑  שילה פריד, עניין אישי עם יואב שלוסברג, באתר ערוץ 7, 30 באפריל 2022
↑  סיפורת, גאולה, באתר ארכיון אלון שבות, ‏מרץ 2020
↑  רוטר שרון, הגדת פיאסצנה, באתר אקטואליה יהודית, ‏22/02/2022
↑  ליבסקינד קלמן, ריאיון עם אמוץ שפירא על 'הגדת פיאסצנה', באתר תוכנית 'עצם העניין' (כאן 11), ‏13 באפריל 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007397763205171  VIAF: 30153237860229211863   WorldCat (עם VIAF): 30153237860229211863
פורטוגל

פורטוגל (נקראת רשמית: הרפובליקה הפורטוגלית; בפורטוגזית: República Portuguesa) היא מדינה בדרום-מערב אירופה, הגובלת בספרד, ושוכנת בחלקו המערבי של חצי האי האיברי. תחת ריבונותה מספר איים באוקיינוס האטלנטי (חבלי פורטוגל האוטונומיים), בהם האיים האזוריים ואיי מדיירה. בני פורטוגל מכונים פורטוגזים, כשם שפתם – פורטוגזית.
בעברה הייתה פורטוגל מעצמה קולוניאלית ימית (ראו האימפריה הפורטוגלית), חלוצת עידן התגליות האירופי, ושלטה בחלקים גדולים באפריקה ובדרום אמריקה וכן בנתיבי המסחר בין אירופה למזרח הרחוק ולהודו. פורטוגזית, השפה המדוברת בפורטוגל, מדוברת גם במושבותיה לשעבר, כגון ברזיל שבאמריקה הדרומית, אנגולה ומוזמביק שבאפריקה, ומקאו שבמזרח אסיה.
מקור השם

השם פורטוגל נגזר מהשם הלטיני-רומאי "פורטוס-קאלה" (Portus Cale). "קאלה" היה שמו של יישוב פרימיטיבי, מקום בו העיר וילה נובה דה גאיה נמצאת כיום, השוכן בשפך נהר דורו, שנשפך לאוקיינוס האטלנטי בצפון פורטוגל. במהלך המלחמה הפונית השנייה (בסוף המאה השלישית לפנה"ס), פלשו הרומאים לחצי האי האיברי, כדי להתעמת עם צבא קרתגו, וכבשו את אזור קאלה (נמל שהוקם על ידי יורדי ים יווניים, באתר בו נמצאת העיר אופורטו המודרנית). מעתה, כינו הרומאים את היישוב בשם "פורטוס-קאלה" (Portus – "נמל", בלטינית). במהלך ימי הביניים החלו הוויזיגותים לכנות את הסביבה של קאלה בשם פורטוקלה. בין המאה השביעית למאה השמינית נגזר שם חדש – פורטוגלה. המינוח שימש להתייחסות לאזור התחום בין הנהר דורו לנהר מיניו, שהפך לגבול בין פורטוגל לספרד.
יש הגורסים[דרוש מקור] כי המילה "קאלה" נגזרת מהמילה היוונית קאלס שפירושה "יפה", בהתייחס ליופיו של עמק הדורו, שבו החליטו היוונים להקים מושבות בעבר הרחוק. בעקבות היוונים באו הפיניקים, ואלה ביטאו את המילה כקאלה, וכך גם, מאוחר יותר, הרומאים. אחרים גורסים[דרוש מקור] כי קאלה נגזרת משפתם של העמים הגלאיקים, ששכנו גם כן באזור.
פירוש המילה פורטו (Portu) – נמל. שמה של העיר המודרנית אופורטו (Oporto), שנמצאת באותו האזור, לחופי האוקיינוס האטלנטי, נגזר ממילה זו.
היסטוריה > בימי הביניים

בשנת 1249 כבש המלך אפונסו השלישי את פארו בדרום, ובכך הייתה פורטוגל לממלכה הנוצרית הראשונה בחצי האי האיברי אשר נשלם בה תהליך הרקונקיסטה, גבולות פורטוגל של המאה ה-13 נותרו עד ימינו.
היסטוריה > המאה ה-15 עד המאה ה-19

במהלך עידן התגליות, בין המאה ה-15 למאה ה-16, הרחיבה פורטוגל את אחיזתה מעבר לים, וכפועל יוצא הפכה לאימפריה עולמית רחבת ידיים. היא הפכה למעצמה בעקבות יורדי ים שיצאו בשליחותה ואשר גילו את הנתיב הימי בין אירופה להודו. ב-1494 הסדיר חוזה טורדסיאס את חלוקת העולם החדש בינה ובין ספרד.
רעידת האדמה והצונאמי של 1755, אשר הרגו יותר משליש מאוכלוסייתה של הבירה ליסבון והחריבו את רובה של העיר העתיקה, היו בעלי השפעה על הפוליטיקה הפנימית.
ב-1808 נכבשה פורטוגל על ידי צרפת במסגרת המלחמות הנפוליוניות. בית המלוכה הפורטוגלי ברח לברזיל. זמן קצר לאחר מכן, הכריזה ברזיל על עצמאותה תחת שלטונו של פדרו הראשון, יורש העצר הפורטוגלי, שהכתיר עצמו כקיסר ברזיל.
המאה ה-19 אופיינה בליברליזם. המחלוקת בין קיסר ברזיל פדרו הראשון הליברל לבין אחיו מלך פורטוגל מיגל השמרן שהדיח את מריה הראשונה, בתו של קיסר ברזיל מכס המלוכה של פורטוגל, הובילה למלחמת אזרחים בין השנים 1832–1834 ולחוקה חדשה ב-1836.
בפוליטיקה ובחברה בפורטוגל של המאה ה-19 שרר חוסר יציבות.
היסטוריה > המאה ה-20

ב-1910 הוכרזה פורטוגל כרפובליקה, והמלך יצא לגלות בממלכה המאוחדת.
בשנים 1932 עד 1968 התקיימה בפורטוגל דיקטטורה תחת אנטוניו דה אוליביירה סלזאר. במהלך מלחמת העולם השנייה הוביל סלזאר את פורטוגל בדרך האמצע בין בעלות הברית ומדינות הציר. ברית הנייטרליות האיברית נחתמה בין שני העריצים, הספרדי פרנקו והפורטוגלי סלזאר, בשנת 1939. סלזאר סיפק עזרה לבעלות הברית והרשה להן להשתמש באיים האזוריים כבסיס. הוא הניח כי אם יצטרף למלחמה לצד גרמניה, יוביל המאבק עם בריטניה לאובדן המושבות הפורטוגליות באפריקה ובאסיה.
ב-1945 שלטה פורטוגל באיים האזוריים, במדיירה, באיי כף ורדה, בסאו טומה ופרינסיפה, באנגולה, בגינאה ביסאו, בקבינדה, במוזמביק, ובמושבות גואה, דאמאן ודיו שבהודו, מקאו שבסין, ומזרח טימור שבדרום-מזרח אסיה. סלזאר לא ראה צורך להרחיב את המושבות, אך ראה צורך להבטיח את המשך השליטה בהן. המושבות היו הבסיס לגאוותה הלאומית של פורטוגל, שראתה עצמה ככוח הקולוניאלי השלישי בחשיבותו בעולם. גם לאחר שהחל תהליך הדה קולוניזציה באסיה ובאפריקה לאחר תום מלחמת העולם השנייה, סירבה פורטוגל בכל תוקף להעניק עצמאות למושבותיה. סלזאר התעלם מגינוי מדיניותו באו"ם ודיכא את התנועות הלאומיות במושבות בשפיכות דמים רבה, שהגיעה לשיאה במרד באנגולה ב-1961 שבו נהרגו כ-50,000 אנגולים וכ-2,000 חיילים פורטוגליים.
פורטוגל הצטרפה לברית נאט"ו בשנת 1949, והדגישה את מעמדה כבסיס נגד הקומוניזם, אך נותרה מדינה מסתגרת וחשדנית, שלא אפשרה השפעה חיצונית. ב-14 בדצמבר 1955 הצטרפה פורטוגל לאו"ם. ב-1968 לקה סלזאר במוחו, דבר שהכריח את הנשיא אמריקו טומאש לפטר אותו מתפקידו. ממשיכו בתפקיד היה מרסלו קייטנו, שהמשיך בקו של דיקטטורה שמרנית שבו נקט סלזאר.
היסטוריה > 1974 והלאה

בשנת 1974 הובילו קציני צבא צעירים שקצו בשלטון הארכישמרני, במלחמות הקולוניאליות, ובסגירותה של פורטוגל לעולם, מהפכה ללא שפיכות דמים שכונתה מהפכת הציפורנים (שכן החיילים שביצעו את המהפכה הכניסו פרחי ציפורן לקני רוביהם על מנת להדגיש כי מדובר במהפכה שקטה). המהפכה הובילה להדחתו של קייטנו ולרפורמות דמוקרטיות נרחבות, שהביאו את הדיקטטורה הסלזארית לסיומה, והובילו לשחרור המושבות אנגולה ומוזמביק.
בבחירות הדמוקרטיות שנערכו באפריל 1976 זכתה המפלגה הסוציאליסטית במספר מושבים מספיק בפרלמנט על מנת להקים ממשלת מיעוט בראשותו של מריו סוארש. לממשלה זו התנגדו הקומוניסטים משמאל והשמרנים מימין, וסוארש נאלץ להתפטר מתפקידו בשנת 1978. האווירה השמאלית שהביאה עמה המהפכה התפוגגה, וממשלות השמאל פינו את מקומן לסדרת ממשלות שמרניות עד 1983, עת שוב זכה סוארש בבחירות, ושוב כיהן כראש ממשלה עד 1985. הישגו העיקרי בתקופה זו היה כניסת פורטוגל לאיחוד האירופי ב-1986. ב-1999 העבירה פורטוגל לסין את מקאו, השריד האחרון לאימפריה הפורטוגלית.
פוליטיקה

פורטוגל היא רפובליקה דמוקרטית, המתנהלת על פי חוקת 1976. ליסבון היא בירתה. כמו מרבית מדינות אירופה, לפורטוגל אין דת רשמית. הנשיא נבחר אחת לחמש שנים, ותפקידו הוא בעיקר סמלי ולא ביצועי. הנשיא הנוכחי הוא מרסלו רבלו דה סוזה. למדינה פרלמנט יחיד (אוניקמרלי) המונה 230 חברים, הנבחרים אחת ל-4 שנים. בפרלמנט הפורטוגלי שתי מפלגות עיקריות, המפלגה הסוציאליסטית והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית (שלמרות שמה היא מפלגת ימין-מרכז). ראש הממשלה הנוכחי הוא לואיש מונטנגרו מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
כלכלה

פורטוגל היא אחת המדינות הפחות עשירות במערב אירופה. בין ענפי הכלכלה בה בולטת החקלאות, בין השאר בגידול ירקות, פירות (בעיקר גפנים ליין ולצימוקים), זיתים ואלוני שעם, וכן דיג. ענפי התעשייה העיקריים הם עיבוד תוצרת חקלאית, יצור סרדינים, צימוקים, יין ושמן זית. משנות ה-60 חלה התפתחות ניכרת גם בענפי תעשייה שאינם מבוססים על חקלאות.
אוצרות הטבע של פורטוגל הם: פחם, ברזל, נחושת, טונגסטן ובדיל ששימשו יסוד להקמת תעשייה כבדה. בערים פורטו ובראירו פותחה תעשיית ברזל ופלדה. כן הוקמו בתי-זקוק לנפט ותעשייה פטרו-כימית. ענף כלכלי חשוב בפורטוגל הוא הצי הסוחר.
בשנת 1986 הצטרפה פורטוגל לאיחוד האירופי והחל משנת 1999 אימצה את מטבע האירו.
במשבר החוב האירופי בשנת 2009 נמנתה פורטוגל על מדינות PIIGS שנקלעו לחובות חיצוניים גבוהים ונקלעו לקשיים להחזרת חובותיהן, ובשנת 2013 עמד שיעור האבטלה בקרב הצעירים על כ-40%.
גאוגרפיה ואקלים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
פורטוגל שוכנת בחצי האי האיברי ממערב לספרד, ותחומה מדרום וממערב על ידי האוקיינוס האטלנטי. ממערב ומדרום-מערב לה, במרחק רב, שוכנים האיים האזוריים ומדיירה, שהם חלק מהמדינה (חבלי פורטוגל האוטונומיים). אורכה מצפון לדרום 560 ק"מ, ורוחבה ממזרח למערב 220 ק"מ. רכס ההרים הגבוה ביותר בה הוא סרה דה אשטרלה (אנ'), וההר הגבוה בו הוא הר טור (1,993 מטר) (אנ'). שנת 1945 הייתה השנה הקרה ביותר בתולדות פורטוגל מאז החלו המדידות, ובעיר הבירה ליסבון אף ירד שלג.
האקלים בפורטוגל, לפי שיטת קפן, הוא אקלים ים-תיכוני ומשתנה במידה ניכרת מאזור אחד למשנהו ומושפע מקו הרוחב והקרבה לים.
באזור פנים הארץ, קרוב יותר לספרד, החורפים קרים יותר, אם כי הטמפרטורות עדיין מתונות בהשוואה לשאר אירופה.
הקיץ חם ויבש, במיוחד באזורים הפנימיים והטמפרטורות מעט נמוכות באזורי החוף, בגלל השפעת הים.
הטמפרטורות השנתיות הממוצעות נעות בין 8–12 מעלות צלזיוס. בחלק הפנימי, ההררי של הצפון, הטמפרטורות תלויות יותר בגובה מאשר בקו הרוחב, יגיעו הטמפרטורות השנתיות הממוצעות עד כ־20 מעלות צלזיוס.
חלוקה מנהלית של פורטוגל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
דמוגרפיה

האוכלוסייה בפורטוגל, אשר מונה כ-10.2 מיליון תושבים (2018), נחשבת אחידה למדי מבחינה אתנית, דתית ולשונית. העם הפורטוגלי נוצר מתערובת של עמים איברים (בפרט לוסיטנים) וקלטים, עם השפעות מסוימות של הרומאים, הגרמאנים, המורים, האנוסים וכן קבוצות נוספות. קיימים הבדלים תרבותיים מסוימים בין תושבי הערים הגדולות ובין העיירות והאזורים החקלאיים, אך ההבדלים בין אזורים שונים במדינה קטנים ביחס למדינות אירופיות אחרות.
פרט לתושבים שמוצאם פורטוגלי, ישנה בפורטוגל אוכלוסיית מהגרים, המונה נכון ל-2017 כ-4 אחוז מכלל האוכלוסייה. ארצות המוצא עיקריות של מהגרים אלו הן המושבות הפורטוגליות לשעבר באסיה ובאפריקה, (בעיקר כף ורדה וגינאה ביסאו), ארצות מזרח אירופה, ברזיל, ובמידה פחותה סין, בריטניה (בעיקר פנסיונרים) וספרד. נוסף למהגרים, קיים גם מיעוט קטן של צוענים, המונה כ-40,000 נפש.
הדת השלטת היא נצרות קתולית, אליה השתייכו ב-2011 כ-81 אחוזים מן האוכלוסייה. 6.8% מגדירים עצמם חסרי דת.
השפה הפורטוגלית מדוברת בכל המדינה, מלבד מספר כפרים באזור מירנדה דו דורו שבצפון מזרח המדינה, הדוברים מירנדזית.
דמוגרפיה > יהדות פורטוגל

הידיעות הראשונות על ישיבת יהודים בפורטוגל הן מהמאה ה-12 וכבר אז היו קיימים רבעים יהודיים בליסבון, בז'ה וסנטרן. ב-1492, בעת גירוש היהודים מספרד, כ-150,000 יהודים מספרד הורשו להתיישב בפורטוגל לאחר ששילמו כופר גדול לשלטון.
בלחצם של מלכי ספרד, פרננדו ואיזבלה, ושל שרים בממלכתו הוציא לבסוף המלך מנואל צו גירוש בדצמבר 1496, אך באמצעות שורה של פעולות הפך את הקערה על פיה, אסר על יהודי פורטוגל לצאת מהמדינה, וכן לעבור הטבלה קולקטיבית בניגוד גמור לרצונם בכיכרות העיר ליסבון – הטבלת יהודי פורטוגל לנצרות (1497).
יהודים אנוסים רבים (מראנוס\קריפטוס), היו בתפקידים בכירים בחצר המלוכה כשרי אוצר, יועצים כלכלים ומשפטיים, וכן היוו גרעין וציר מרכזי בגילוי העולם החדש (יבשת אמריקה וגילוי ברזיל), מערב אפריקה, הודו (גואה וקוצ'ין) והמזרח הרחוק (גואה, פיליפינים, איי התבלינים). יהודים רבים היו מדענים, רופאים, מתמטיקאים, אסטרונומים, סוחרים, כלכלנים, סופרים ונווטים ימיים.
בשנת 1521 החלה לפעול בפורטוגל האינקוויזיציה הפורטוגזית והועלו באש ראשוני "הנוצרים החדשים". באופן פורמלי לא נותרו יהודים בפורטוגל, אולם רבים מהיהודים חיו כאנוסים ושמרו בסתר על זהותם היהודית. רבים מהאנוסים בפורטוגל היגרו למרוקו, תוניסיה, לוב, סלוניקי, עיראק, אמסטרדם, אנגליה, ברזיל והאימפריה העות'מאנית, וחזרו בגלוי ליהדותם.
קהילות של יהודים ספרדים-פורטוגליים התפתחו בעקבות האינקוויזיציה, בברזיל (רסיפה, בלם), באיים הקאריביים (ג'מייקה, פורט רויאל), ניו אמסטרדאם (לימים ניו יורק), אמסטרדאם (היו הברוקרים המרכזיים בחברת הודו המזרחית ההולנדית), מדינות צפון אפריקה, איטליה (ליבורנו) מדינות הבלקן, המבורג, לונדון וארץ ישראל העות'ומנית (ירושלים, צפת, חברון וטבריה).
בין השנים 1996–2006 כיהן בפורטוגל נשיא ממוצא יהודי – ז'ורז'ה סמפאיו. נכון לעשור הראשון של המאה ה-21 יש בפורטוגל כ-3,500 יהודים, רובם חיים בליסבון ופורטו.[דרוש מקור]
חינוך ותרבות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
פורטוגל היא חלק מארגון המדינות האיברו-אמריקניות, בו משתפות מדינות איברו-אמריקאיות פעולה בנושאי חינוך, מדע ותרבות.
ראו גם

יחסי ישראל–פורטוגל
הערות שוליים

↑  מירנדזית מוכרת כשפה רשמית בעיירה אחת.
↑  דירוג שטח יבשתי - מתוך אתר Worldometer, כפי שפורסם ב-28 במאי 2021
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: UN_PPP2024_Output_PopTot.xlsx, שם החוצץ: Median - מתוך אתר האו"ם
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: WPP2024_POP_F01_1_POPULATION _SINGLE_AGE_BOTH_SEXES.xlsx, שם החוצץ: Medium variant - מתוך אתר האו"ם, הערכה 1 ביולי 2024
↑  דירוג תמ"ג - מתוך אתר הבנק העולמי, כפי שפורסם ב-2 באוגוסט 2023
↑  מדד הפיתוח האנושי לשנת 2022 בדו"ח שפורסם ב-2024 על ידי אתר מינהל הפיתוח (UNDP) של האומות המאוחדות
↑  לפני 2000 - אשקודו פורטוגלי.
↑  מיכאל פרל, ‏"הרחק מהים התיכון: הזינוק של אירלנד", השילוח, 3, פברואר 2017
↑  נתוני מהגרים בפורטוגל באתר Publico
| מדינות אירופה |
| --- | --- | --- |
| מדינות ריבוניות | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן 1 • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה 2 • בולגריה • בלגיה • בלארוס • בוסניה והרצגובינה • גאורגיה 1 • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • הרפובליקה הצ'כית • ותיקן • טורקיה 1 • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונקו • מונטנגרו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צרפת •  קזחסטן 1 • קפריסין 2 • קרואטיה • רומניה • רוסיה 1 • שוודיה • שווייץ |  |
| חבלי ארץ "לא מוכרים" | אבחזיה • דרום אוסטיה • טרנסניסטריה • קוסובו • צפון קפריסין 2 |  |
| שטחים תלויים | אולנד • אקרוטירי ודקליה 2 • איי פארו • גיברלטר • גגאוזיה • גרנזי • יאן מאיין • ג'רזי • האי מאן • סבאלברד |  |
| הערות | 1 חלק משטח המדינה נמצא באסיה. 2 מבחינה גאוגרפית נמצאת באסיה, אך נחשבת חלק מאירופה מסיבות היסטוריות. |  |
| מדינות האיחוד האירופי |
| --- | --- | --- |
| מדינות מייסדות | איטליה • בלגיה • גרמניה[1] • הולנד • לוקסמבורג • צרפת |  |
| מדינות נוספות | אוסטריה • אירלנד • אסטוניה • בולגריה • דנמרק • הונגריה • יוון • לטביה • ליטא • מלטה • סלובניה • סלובקיה • ספרד • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • קפריסין • קרואטיה • רומניה • שוודיה |  |
| פרשו מהאיחוד לאחר חברות בו | הממלכה המאוחדת |  |
| מועמדות להצטרפות | אלבניה • טורקיה • מונטנגרו • מקדוניה הצפונית • סרביה |  |
[1] המדינה המייסדת הייתה גרמניה המערבית. גרמניה המזרחית צורפה בעקבות איחוד המדינות בשנת 1990.
| קהילת המדינות הדוברות פורטוגזית |
| --- | --- | --- |
| חברות | אנגולה • ברזיל • כף ורדה • גינאה ביסאו • מוזמביק • פורטוגל • סאו טומה ופרינסיפה • מזרח טימור • גינאה המשוונית |  |
| משקיפות | מאוריציוס • סנגל • גאורגיה • יפן • נמיביה • טורקיה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548069305171  BNE: XX4575378  BnF: cb119328454 (data)  GND: 4046843-4  HDS: 003368  ISNI: 0000 0001 2242 8399  KulturNav: feb63f94-bb00-469f-a60b-fd7081f16236  LCCN: n80049716  LNB: 000042835  MusicBrainz: 781b0c54-3d54-362d-a941-8a617def4992  NARA: 10035824  NDL: 00569163  NKC: ge130488  SUDOC: 026398516  UKPARL: wqhKMlej  VIAF: 153009195   WorldCat (עם VIAF): 153009195 
מפת האימפריה הפורטוגלית במאה ה-16
אנשים ברחוב בפורטוגל.
ספנסר ג'רנגין

ספנסר ג'רנגין (באנגלית: Spencer Jarnagin‏; 1792 – 25 ביוני 1851) היה סנאטור ארצות הברית מטנסי בין השנים 1843 ל-1847.
ביוגרפיה

ג'רנגין נולד ב-1792 במה שעתיד להפוך זמן קצר לאחר מכן למחוז גריינג'ר, טנסי. הוא סיים את לימודיו במכללת גרינוויל ב-1813 ולאחר לימודי משפטים התקבל ללשכת עורכי הדין ב-1817. הוא כיהן בסנאט של מדינת טנסי מ-1833 עד 1835. מ-1836 עד 1851 כיהן במועצת הנאמנים של מכללת איסט טנסי, כיום אוניברסיטת טנסי. הוא המשיך בעיסוק בעריכת דין לאחר שעבר לאת’נס, טנסי ב-1837. ג'רנגין היה אלקטור עבור המועמדים הוויגים ויליאם הנרי הריסון וג'ון טיילר בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1840.
בשנת 1841 הוא היה מועמד לסנאט של ארצות הברית על ידי אספת הבחירה הוויגית באספה הכללית של טנסי. עם זאת, חלק מהדמוקרטים בבית המחוקקים החליטו שהם מעדיפים שאף סנאטור לא יכהן מאשר יכהן סנאטור ויגי. הדמוקרטים של טנסי, הידועים בתור "השלוש עשרה האלמותיים", הם סירבו לאפשר הצבעה בסוגיה. עד שג'רנגין נבחר בסופו של דבר למושב והושבע, חלפו למעלה משנתיים וחצי, כמעט מחצית מהקדנציה. ג'רנגין נכנס לבסוף לתפקידו ב-17 באוקטובר 1843 וכיהן עד 3 במרץ 1847. במהלך תקופה זו כיהן כיו"ר הוועדה לתביעות מהפכניות. הוויגים הציעו אותו לכהונה שנייה ב-1847, אך הוא לא נבחר, ככל הנראה הדמוקרטים העדיפו יותר את ג'ון בל, ויגי אחר שנבחר בסופו של דבר למחליפו; גם מסע בחירות של ג'רנגין לבית המשפט העליון של טנסי לא הצליח. ג'רנגין עבר לממפיס והמשיך שם את עריכת הדין שלו. ג'רנגין מת מכולרה בשעה 01:00 בבוקר של 25 ביוני 1851 בממפיס. הוא נקבר בבית הקברות אלמווד של העיר ממפיס.
הערות שוליים

↑  "Death of the Hon. Spencer Jarnagin". Mississippi Palladium. 27 ביוני 1851. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "The Memphis papers announce the death of the Hon. Spencer Jarnagin". New Orleans Crescent. 1 ביולי 1851. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 5136 7890  LCCN: no2008078368  SNAC: w66432ts  US Congress: J000059  VIAF: 39187903   WorldCat (עם VIAF): 39187903