stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דרך הקיסר
גאוגרפיה

הדרך נמצאת ביער מטע, סמוך למושב מטע, עין מטע וחורבת חנות. בחלקים מן הדרך, העוברת כולה בשיפוע על שלוחת הר, נחצבו מדרגות נוחות להקלת התנועה. לצדי הדרך מצויים ריכוז אבני מיל, בור מים גדול חצוב ובית בד.
השם הערבי עקבת אל ח'אן (מילולית: מעלות החאן) מתייחס לקרבת הדרך אל הח'אן של חורבת חנות. בעבר עבר על הדרך קטע משביל ישראל.
היסטוריה

בעוד שהדרכים הרומיות בארץ ישראל לא היו תמיד סלולות, הרי שדרך זו סלולה ברוחב, בפאר ובאופן המאפשר נוחות רבה, כראוי לקיסר. אחת מאבני המיל שנמצאו סמוך לדרך נושאת את שמו של הקיסר אדריאנוס, ולכן קיימת סברה שהיא נסללה לכבוד ביקורו של הקיסר בארץ ישראל בשנת 130 (סמוך לפני פרוץ מרד בר כוכבא) ומכאן שמה "דרך הקיסר". אולם, יוסף בן מתתיהו מתאר מסע שערך המצביא הרומי לוקיוס אניוס בשם אספסיאנוס, נגד העיר גרשה; לפי מחקריהם הנפרדים של אלי שנהב וזאב ספראי, השתמש המצביא בדרך זו כ-80 שנים קודם לכן.
בינואר 2024 פתחה קרן קיימת לישראל שביל חדש של "דרך הקיסר" בשיתוף הוועדה לשבילי ישראל של החברה להגנת הטבע, הממוקם בצד הדרומי של כביש 375 – על השלוחה של הר יערן, ללא חציית הכביש.
מחקר

העובדה שאין כל עדויות לחריצים מעגלות משא או מרכבות רומיות מקשה על זיהוי הדרך כדרך רומית אימפריאלית. מחקר של ישראל רול הראה שעגלות משא נהגו בצבא הרומי עד המאה הרביעית, אך אחר כך היו רק בהמות משא (כך למשל בעמודי ניצחון מהמאה השנייה והשלישית מתוארות גם עגלות משא, אך בעמוד תאודוסיוס הראשון אין). ניתוח זה מתארך את הדרך למאה הרביעית, אך לא הרבה אחרי, כי גת ביזנטית החותכת את הדרך מלמדת שתוך כ-200 שנה לכל היותר הדרך חדלה לתפקד כציר תנועה.
חוקרים עצמאיים מציעים כי חלק מהדרכים בארץ שסלילתן מיוחסת לאימפריה הרומית, בעיקר באזור יהודה, היו למעשה דרכים שנסללו על ידי עולי הרגל היהודים לירושלים.
הערות שוליים

↑  מלחמת היהודים, ספר ד', עמודים 490-486
↑  גלעד כרמלי, לצעוד כמו לפני 2,000 שנה: "דרך הקיסר" בהרי ירושלים סומנה מחדש, באתר ynet, 21 בינואר 2024
↑  יגאל טפר, יותם טפר, "דרכים נושאות עם - דרכי עולי הרגל אל ירושלים בימי הבית השני", הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2013
↑   אלי אשכנזי, החוקרים שעלו על הדרך החדשה לבית המקדש, באתר הארץ, 20 בספטמבר 2013
היהודים - 7 שאלות נפוצות

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  שמואל רוזנר
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  יהדות - עיון
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת דביר ובית התפוצות
 תאריך הוצאה:  2016
 מספר עמודים:  176
 עורך:  יעל ינאי
 מהדורות נוספות
 מספר כרכים:  1
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 9789655662399
 הספרייה הלאומית:  003902005
היהודים - 7 שאלות נפוצות הוא ספר מאת שמואל רוזנר העוסק בשאלות יסודיות הנוגעות לעם היהודי.
הספר יצא לאור בשנת 2016, בהוצאת דביר ובית התפוצות.
הספר

בהקדמה לספר, מסביר המחבר את מטרתו וייחודו: "...על כל אחד מהנושאים הנדונים בו נכתבו כרכים עבי כרס... הספר הזה קצר במכוון - ניסיון לנסח בתמצית את מצב הצבירה היהודי."
הספר מורכב משבעה נושאים:
החלק הראשון עוסק בנושא "מהי יהדות"?. כחלק מבחינת הנושא מראה המחבר כי ב-300 השנים האחרונות התשובה לשאלה הזו הפכה מורכבת מאשר באלפי השנים שקדמו להם.
החלק השני בוחן את הסוגיה שיש לה כיום גם היבטים משפטיים משמעותיים: "מיהו יהודי?" לצד הצבת התשובות, המחבר מסביר גם את המשמעויות הקריטיות של כל אחת מהן.
החלק השלישי דן בשאלה "האם יש ערכים יהודיים" ואם כן, מה הם ומי מוסמך לקבוע אותם? בפרק זה מדגים המחבר כי בנאומו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה בפני קהילה יהודית, עלה כי לתפיסתו "הערכים היהודיים" דומים מאוד לערכיו שלו.
החלק הרביעי סוקר את האנטישמיות ותופעת העלילות דם ומנסה להסביר את הגורמים לכך. לצד ההסברים האפשריים השונים טוען המחבר כי "אפשר להסביר את השנאה ליהודים בכל רגע בזמן; קשה יותר להסביר את השנאה ליהודים בכל רגעי הזמן".
החלק החמישי דן בתאוריות השונות שהועלו בניסיון להבין את "כושר השרידות" הייחודי של העם היהודי - ביחס לכל אחת מהציוויליזציות השונות בהם התקיים העם היהודי לאורך אלפי שנים. לאחר מכן בוחן המחבר האם ובאיזו מידה, אותן סיבות לשרידותו של העם היהודי קיימות גם במאה ה-21.
החלק השישי מעמיק בשאלת מעמדו של היישוב היהודי בארץ ישראל, מול הקהילות היהודיות ב"גולה".
החלק השביעי המסיים את הסוגיות הנידונות בספר, בוחן האם קיים "גניוס יהודי" ואם כן, מהם הגורמים לכך. על השאלה הראשונה התשובה בספר חד משמעית, אך מובאות גישות רבות מתי התחילה "ההצטיינות היהודית" ומה הגורמים לה.
בסוף כל אחד מהחלקים מוצג מבנה תרשימי, שמציג את התובנות המרכזיות שהועלו לגביו.
כנספח לספר מצורף "אחרית דבר" המכוון לעתיד ורשימת "היסטוריה יהודית מקוצרת" הכוללת את האירועים המשמעותיים ביותר עבור העם היהודי מבריאת העולם ועד תחילת המאה ה-21.
צור ארליך כתב בביקורת על הספר:
”הספר, שבמבט מבחוץ לכאורה טוחן מים, מתגלה כמאלף בשני מובנים. האחד הוא, כאמור, רוחב הדעת והידיעות והדעות המורעף על הקורא באבחת קוצר יריעה. והשני הוא התבנית המחודשת שמפת השאלות של רוזנר יוצקת לתוכה את מציאות חיינו. הפרק על ערכים יהודיים, למשל, מקבץ יחדיו השקפות מנוגדות לקבוצת 'אין ערכים יהודיים, יש יהדות'...”
הערות שוליים

↑  שמואל רוזנר, היהודים - 7 שאלות נפוצות, עמוד 7
↑  צור ארליך, ‏סקירת הספר, השילוח, גיליון 2, דצמבר 2016
דירה מפוצלת

דירה מפוצלת היא דירה שנבנתה כיחידת דיור אחת, ובהמשך החלל הפנימי בה פוצל כך שנוצרו לפחות שתי יחידות עצמאיות בהן מתקיימות כל הפונקציות הנדרשות ביחידת דיור: מטבח, חדר רחצה וחדר מגורים/שינה.
ישראל > רקע

בעשורים הראשונים של המאה ה-21 בישראל ניכרות מגמות אחדות:
הצטמצמות התאים המשפחתיים עקב אלמנות, גירושים, רווקים מבוגרים, אל-הורות, הורות יחידנית.
נסיקת מחירי הדירות
מחסור בהיצע דירות קטנות.
דרכי ההתמודדות הן מגוונות.
במגזר הערבי מקובל לבנות בית על עמודים תוך מחשבה שבעתיד הדור הצעיר יוכל לסגור את מעטפת קומת העמודים בעלות נמוכה ולייצר חלל מגורים נפרד.
רבים מיוצאי ברית המועצות רוכשים דירה גדולה ומתגוררים בה כמה דורות יחד, סבא, סבתא, הורים וילדיהם הקטנים.
עבור הישראלים הוותיקים פתרון זה לא עובד, מבחינה מנטלית, תפיסתית, למרות מחירי הדירות הגבוהים, הישראלים לא מוכנים לחלוק חלל משותף ולוותר על הפרטיות והמרחב האישי. מצב זה בו המחירים גבוהים ומגורים יחד באותו חלל אינם רצויים, מביא את בעלי הדירות וגם את הרשויות להתקדם לפתרון של ניצול יעיל יותר של חלל הדירה.
בישראל של שנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20, היה מקובל לשכן דייר משנה בחדר קיים. בתחילת המאה ה-21 תופעת פיצולי הדירות גאתה, היו שפיצלו דירות למטרת רווח והגדלת התשואה מדירתם המושכרת, אך בעקבות מלחמה של הרשויות בתופעת הפיצול, היא נעצרה.
בשל מחירי הדירות הגבוהים הרשויות מתחילות להבין שבמצבים מסוימים ראוי לאפשר לבעלי דירות לנצל ביעילות את חלל דירותיהם ולאפשר פיצול דירות.
ישראל > האתגרים התכנוניים

כדי לייצר דירה מפוצלת, יש לאפשר גישה נפרדת אל כל אחת מיחידות הדיור. הגישה תתבצע באמצעות הגדרת מבואה פנימית בדירה מאזור דלת הכניסה הראשית לדירה ועד לדלתות הכניסה ליחידות הדיור. המבואה משמשת כ"לובי פנימי" ומתפקדת כשטח משותף לדיירי היחידות המפוצלות. מבואת הגישה ליחידות הדיור המפוצלות תתוכנן בגודל המינימלי שיאפשר גישה נוחה ופונקציונלית תוך בזבוזו של שטח מינימלי.
במבואת הדירה ימוקמו לוחות החשמל הפנימיים, שעוני המים וברזי המים הראשיים של כל אחת מיחידות הדיור. קיום הפרדה של שעוני חשמל ומים נפרדים הוא הוכחה משמעותית שבוצע פיצול דירות. חדרי הרחצה והמטבח של כל יחידת דיור מפוצלת יתוכננו בהתאמה למיקומו של צינור הניקוז האנכי של הבניין.
ישראל > החוק

היסטורית, סעיף 145 לחוק התכנון והבנייה גורס כי שינוי פנימי בדירה אינו דורש היתר בנייה, אך שינוי מספר יחידות הדיור טעון היתר בנייה.
ביולי 2017, בעקבות מצב שוק הדיור והבנת התמורות בחברה הישראלית, יזם חבר הכנסת אלי כהן את תיקון מס' 117 לחוק התכנון והבנייה, שמתיר פיצול בתים צמודי-קרקע לשתי דירות לצורך השכרה או מגורי קרובים. התיקון הוא הוראת שעה לחמש שנים, ובמסגרתו הוועדות המקומיות לתכנון ובנייה תחויבנה לאשר לעד 20% מכלל הבתים צמודי הקרקע בשטחן, לפחות הוספת יחידת דיור אחת להשכרה בתוך המבנה הקיים (פיצול יחידת דיור לשתי דירות ללא תוספת בניה) וזאת בתנאי ששטח המבנה הקיים גדול מ-120 מ"ר. זאת בתנאי שגודל היחידה הנוספת יהיה לפחות 45 מ"ר והיא תכלול מטבח, שירותים וכניסה נפרדת.
ישראל > עבירה על חוק התכנון והבניה

המציאות של הגברת הביקושים לדירות שכורות, הובילה בעלי דירות רבים לייצר דירות מפוצלות. וכך במקום להשכיר דירה אחת בעל הנכס יכול להשכיר שתי דירות ואפילו שלוש דירות.
חוק התכנון והבניה מאפשר ביצוע שינויים פנימיים ללא בקשת היתר. מה שאסור על פי חוק הוא הגדלת מספר הדירות.
האפשרות העומדת בפני בעלי דירה כיום היא יצירת דירת שותפים משודרגת שתכלול חדר שינה עם מקלחת ושירותים צמודים. רצוי לתכנן את הדירה בשימת לב להיתר הבנייה המקורי. אסור שהדירה תכלול יותר מפריט אחד מהבאים: מטבח, פעמון, שעון צריכה (חשמל, מים), לוח חשמל ומערכת חימום מים. במקרה זה מדובר על יצירת מבואה מיד לאחר הכניסה לדירה הקיימת אשר ממנה יש דלתות כניסה ליחידות נפרדות אשר כל אחת מהן מושכרת לדייר נפרד.
כאשר בוצעו בדירה שינויים שנועדו לשמש למגורי דיירים שונים ויצרו יחידות עצמאיות ונפרדות מבחינה פונקציונלית, מדובר בפיצול אסור. המבחן המרכזי לקיומה של יחידה נפרדת ועצמאית הוא קיומו של מטבח בכל חלק.
הפסיקה קבעה כי גם במקרה שקיים בדירה מטבח אחד בלבד, אך קיימים בכל חדר מכשירי חשמל כגון מיקרוגל, תנור, קומקום חשמלי וכן כיור במקום אחר בחדר - מדובר ביחידה עצמאית. ככל שמספר הדיירים הזרים זה לזה יהיה גדול יותר, כך גישת בית המשפט תהייה מחמירה יותר.
ראו גם

מלון כמוסות
דירת מיטה
הערות שוליים

↑  טל קדש, מה מותר ומה אסור בפיצול דירת מגורים, באתר כלכליסט, 29 באוקטובר 2017
↑  חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 117 - הוראת שעה), התשע"ז-2017, ס"ח 2660 מ-7 באוגוסט 2017
↑  ענת דניאלי, הכנסת אישרה את חוק פיצול דירות צמודות קרקע, באתר כלכליסט, 26 ביולי 2017
האפיפיורים

| --- | --- |

 בימוי:  פרננדו מאירלס 
 הופק בידי:  דן לין 
 תסריט:  אנתוני מק'ארטן
 שחקנים ראשיים:  אנתוני הופקינס ג'ונתן פרייס
 מוזיקה:  ברייס דסנר
 צילום:  סיזר קרלאונה 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארגנטינה, איטליה, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  נטפליקס
 חברה מפיצה:  נטפליקס, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, ישירות לווידיאו 
 הקרנת בכורה:  12 בדצמבר 2019 
 משך הקרנה:  125 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית, פורטוגזית, גרמנית, ספרדית, לטינית, איטלקית, צרפתית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט היסטורי, סרט ביוגרפי 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
האפיפיורים (באנגלית: The Two Popes) הוא סרט דרמה ביוגרפי משנת 2019, בבימויו של פרננדו מאירלס ונכתב על ידי אנתוני מק'ארטן ומבוסס על מחזהו של מק'ארטן משנת 2017 The Pope.‏ מככבים בו אנתוני הופקינס וג'ונתן פרייס.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים Telluride ב-31 באוגוסט 2019. הופץ באופן מוגבל בארצות הברית ב-27 בנובמבר 2019 ובבריטניה ב-29 בנובמבר 2019 ועלה לסטרימינג דיגיטלי ב-20 בדצמבר 2019, על ידי נטפליקס.
עלילה

הסרט עוקב אחר חייהם של האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר ושל האפיפיור פרנציסקוס וחייהם השונים.[דרושה הבהרה] לאחר מותו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני, מועצת החשמנים מתכנסת לקונקלווה ולמרות דיונים ערים לגבי לאן נושבת רוח הכנסייה, נבחר החשמן השמרן יוזף רצינגר בשנת 2005. הוא הופך לאפיפיור בנדיקטוס ה-16. הסרט עוקב אחר מנהיגותו השמרנית יותר לעומת קודמו משנת 2005 עד לפרישתו בפברואר 2013. העושר והשפע של הוותיקן מוצגים והדוגמה הנוצרית המלווה אותה.
הקרדינל הארגנטינאי חורחה ברגוליו משתתף בבחירתו של האפיפיור בנדיקטוס אך חוזר לחייו הפשוטים יותר בארגנטינה. הוא משרת העניים והפועלים, אלא שיש הסבורים שהוא היה קרוב מדי לפקידים ממשלתיים מושחתים בזמן שלטון החונטה הצבאית בשנות ה-70 בארגנטינה והוא מאבד את תמיכתם של שניים מכמרי הכנסייה הישועית שבראשה עמד. עם הזמן הוא מתפייס עם האחד מהם אך הקרדינל סובל אשמה משום שמעולם לא התפייס עם הכומר השני. הוא מחליט לפרוש אך הוא לא מצליח לגרום לאפיפיור לענות על מכתביו. הוא מחליט לנסוע לרומא אך נאלץ להקדים את טיסתו בכמה ימים כשהוא מקבל מכתב מהאפיפיור לבוא לוותיקן.
הקרדינל והאפיפיור נפגשים והבדלי האופי שלהם מתגלים אך שניהם משרתים את הכנסייה. הקרדינל רק רוצה לגרום לאפיפיור לקבל את מכתב ההתפטרות שלו בעוד האפיפיור בנדיקטוס מתחמק מהרעיון. השניים הופכים לחברים, ככל שהם שוהים זה במחיצת זה יותר ויותר זמן. האפיפיור בנדיקטוס אומר לקרדינל ברגוליו שהוא מתכוון לפרוש. הקרדינל מתנגד וטוען לפגיעה במוסד האפיפיורות וחשיבות ההגנה על המסורת הכנסייתית וההמשכיות. ברם, האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר מתפטר.
הסרט מציג את בחירת האפיפיור בשנת 2013 בקפלה הסיסטינית, כאשר הקרדינל ברגוליו הופך לאפיפיור פרנציסקוס. לבושו של האפיפיור לקראת היכרותו הראשונה עם האנשים בכיכר פטרוס הקדוש עם התלבושות הפשוטות שלו מציגה את האופי הפשוט של האפיפיור החדש שהולך להוביל את הכנסייה הקתולית.
שחקנים ודמויות

ג'ונתן פרייס כקרדינל חורחה מריו ברגוליו, האפיפיור לעתיד פרנציסקוס
חואן מינוחין בתפקיד חורחה מריו ברגוליו הצעיר
אנתוני הופקינס בתפקיד בנדיקטוס השישה עשר
סידני קול בתפקיד הקרדינל פיטר טורקסון
ליסנדרו פיקס בתפקיד האב פרנץ ג'אליקס
תומאס ד. ויליאמס כעיתונאי אמריקאי
מריה אוסדו בתפקיד אסתר בלסטרינו
אמה בונינו בתפקיד עצמה
הפקה

ב-6 בספטמבר 2017, נטפליקס אישרה כי תפיק סרט על האפיפיור, בבימויו של פרננדו מאירלס ונכתב על ידי אנתוני מקרטן. ג'ונתן פרייס ואנתוני הופקינס לוהקו לגלם את הקרדינל ברגוליו ואת האפיפיור בנדיקטוס ה-16, בהתאמה. הצילומים היו אמורים להתחיל באותו נובמבר בארגנטינה. לבסוף הפקת הסרט החלה ברומא באפריל 2018, כשצילומים נערכו גם באורוגוואי ובארגנטינה.
הערות שוליים

↑  "Netflix confirms cast and production team on 'The Pope'". Screen Daily. אורכב מ-המקור ב-2 בספטמבר 2019. נבדק ב-2 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kay2017-10-26T21:38:00+01:00, Jeremy. "Netflix confirms Argentine cast and production team on 'The Pope'". Screen (באנגלית). נבדק ב-2019-10-07.
↑  Fleming Jr., Mike (2017-09-06). "Jonathan Pryce To Play Pope Francis In Netflix's 'The Pope;' Anthony Hopkins Is Pope Benedict". Deadline (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-2017-09-06. נבדק ב-2019-02-28.
↑  Kroll, Justin (2017-09-06). "'City of God's' Fernando Meirelles to Direct Pope Movie for Netflix Starring Jonathan Pryce, Anthony Hopkins". Variety (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-2019-02-28. נבדק ב-2019-02-28.
↑  "Sir Anthony Hopkins, 79, seen in character for the first time alongside Jonathan Pryce on set of Netflix's The Pope in Rome". msn.com. אורכב מ-המקור ב-2019-02-28. נבדק ב-2019-02-28.
↑  Kay2017-10-26T21:38:00+01:00, Jeremy. "Netflix confirms Argentine cast and production team on 'The Pope'". Screen. נבדק ב-11 אוק' 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
דיכוי מופנם

דיכוי מופנם (באנגלית: internalized oppression) הוא מושג בסוציולוגיה ובפסיכולוגיה המתאר מצב בו קבוצה חברתית הסובלת מדיכוי משתמשת בעצמה בשיטות דיכוי, ופוגעת במטרותיה עצמה. דיכוי מופנם מתרחש כאשר קבוצה חברתית מזהה את עצמה כנחותה לעומת קבוצה אחרת, ושואפת להיות כמוה.
חברי קבוצה הנוקטים בדיכוי מופנם נוטים להיות ביקורתיים כלפי חברים אחרים בקבוצה, ולהצביע על סטריאוטיפים שליליים של עצמם. במצב כזה נוצרים מצבי עימות ואפליה בתוך הקבוצה.
במספר מקרים, חוקרים זיהו מצבים של דיכוי מופנם בקרב קבוצות של מהגרים וצאצאיהם, בפרט כאשר המדינה אליה היגרו מחלישה את זהותם ומרחיקה אותם מהשפה והתרבות המקורית שלהם. במצבים אלה מרגישים חברי הקבוצה רגשי נחיתות, העלולים להוביל לשנאה עצמית ותירבות כפוי.
סוגים של דיכוי מופנם

סוגים שונים של דיכוי מופנם זוהו בקרב קבוצות שונות הסובלות מאפליה. הסוגים העיקריים הם:
סוגים של דיכוי מופנם > גזענות מופנמת

גזענות מופנמת היא מצב המתרחש כאשר אדם שחור, למשל, מאמץ גישה גזענית כלפי שחורים, ואף כלפי עצמו. זוהי גישה המעידה על הערכה עצמית נמוכה. אחד הביטויים לגזענות מופנמת הוא אופנת הלבנת העור (אנ') הנפוצה במספר מדינות, בהן הפיליפינים, ניגריה וקוריאה הדרומית.
באתר המטה למאבק בגזענות בישראל מתוארת גזענות מופנמת כתוצר של מנגנון חברתי-פסיכולוגי סמוי, המביא בעלי אינטרסים משותפים לצאת זה כנגד זה.
סוגים של דיכוי מופנם > הומופוביה מופנמת

הומופוביה מופנמת היא מצב בו להט"בים (לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים) מפנימים עמדות ורגשות שליליים כלפי גילויים הומוסקסואליים בקרב הפרט עצמו ובקרב אחרים. להומופוביה מופנמת יש קשר הדוק לרגשות אשמה ובושה, בעיקר בקרב בני נוער, ועלולה להוביל לחרדה מוגברת, דיכאון והתאבדויות.
סוגים של דיכוי מופנם > אפליית נשים מופנמת

אפליית נשים מופנמת היא מצב של אפליה מינית שבו נשים מאמצות גישה של אפליה ודיכוי כלפי נשים אחרות. לדוגמה, ביוש נשים (Slut-shaming) הוא מצב שבו נשים אוכפות על נשים אחרות סטנדרטים חברתיים המוכתבים על ידי גברים.
המסמך "טיוטת הצהרה למדיניות נשים" מזהה שלוש צורות עיקריות של אפליית נשים מופנמת:
נשים אחדות מאמצות עמדות מדכאות כלפי עצמן, למשל, "אני לא יכולה לעשות 'מתמטיקה' ", "מגיע לי יחס גרוע", "אינני יפה", "אין לי ברירה, אלא ללדת ילד".
נשים נוקטות בגישה מפלה כלפי נשים אחרות, למשל באמצעות הבעת ביקורת כלפיהן, הפחתה בחשיבותן, תחרות עימן, זלזול בהן, או ציפייה שימלאו תפקידים כנועים.
קבוצות של נשים (המוגדרות, למשל, על ידי גזע, מעמד, זהות מינית, גיל או מוצא) מדכאות קבוצות אחרות של נשים. מקרה כזה הוא מצב בו נשים לבנות מדכאות נשים בעלות צבע עור אחר.
סוגים של דיכוי מופנם > אפליית גברים מופנמת

אפליית גברים מופנמת, היא מצב של אפליה מינית שבו גברים מאמצים גישה של אפליה ודיכוי כלפי גברים אחרים.
לדוגמה: ביקורת וביוש גברים שלא שירתו בתפקידי לחימה בצבא, למשל, בשימוש במונח "ג'ובניק" בכוונה לבייש אותם, ביוש גברים שמביעים רגשות וחוויה של פגיעות וחולשה, בניגוד לציפיות תפקידי המגדר לדיכוי רגשות והתגברות עליהם, זלזול כלפי גברים שבוחרים לטפח הופעה אישית ברמה גבוהה מהמקובל עבור גברים בחברה, הפניית כינויי גנאי כלפי גברים שאינם מוכנים לשלם בדייט על בנות זוגם, אלא מצפים לחלוקה שוויונית בתשלום, ביקורת כלפי גברים הפונים לקבלת טיפול נפשי, ועוד.
הספר "טיוטת מדיניות לשחרור גברים", מציין כי קשיים רבים המעיקים על גברים נגרמים בשל דיכוי מופנם המעורר רגשות של חוסר אונים, בדידות, אשמה, כעס ודיכאון, ומותיר גברים במצב הפגיע לדיכוי מצד גברים אחרים, והחברה כולה. לדוגמה, האמונה כי גברים הם "תוקפניים מטבעם" היא סטראוטיפ חברתי שגוי, הנובע מדיכוי גברים בחברה ומופנם על ידי חלק מהגברים.
ראו גם

סקסיזם מופנם
הומופוביה מופנמת
שנאה עצמית
אוטואנטישמיות
הערות שוליים

↑  מיגור הגזענות כמטרה, באתר המטה למאבק בגזענות בישראל, ‏21 במרץ 2013 (ארכיון).
↑  טיוטת הצהרה למדיניות נשים, ‏ינואר 2005.
↑  אורי פריד, עובד סוציאלי קליני, "אני לא לבד" - סקירת יום העיון גבריות ואבהות בתקופה של שינוי, באתר פסיכולוגיה עברית hebpsy.net, ‏2/10/2016
↑  ניצן סניור שניאור, ‏משחררים את איש המערות: הגיע הזמן לדבר על הדיכוי הגברי והקשר לחינוך, באתר ‏מאקו‏, 29 באוגוסט 2017
↑  ניב שטנדל, ‏מה עדיף להיות: קרבי או ג'ובניק?, באתר ‏מאקו‏, 1 ביולי 2011
↑  יואב זיתון, חייל רמז שגנץ ג'ובניק – ונשלח לכלא, באתר ynet, 3 ביוני 2014
↑   איתן לשם, התשלום בדייטים הוא רק תחנה ראשונה בחרדה הכלכלית המשתקת של הגבר, באתר הארץ, 29 באוקטובר 2019
↑  ד"ר יאיר אפטר, עו"ס קליני, איפה הגברים כולם? מודל להסבר המחסומים בפנייה של גברים לעזרה נפשית מקצועית, באתר hebpsy.net פסיכולוגיה עברית, ‏01.04.2018
↑  Harvey Jackins And Others, The Human Male- A Men's Liberation Draft Policy, האוניברסיטה של קליפורניה: Rational Island Publishers, 1999
האזור האפור

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 מבוסס על:  "הייתי עוזרו של מנגלה באושוויץ" (ספר, 1946), "האזור האפור" (מחזה, 1996)
 בימוי:  טים בלייק נלסון
 הופק בידי:  אבי לרנר, כריסטין ואשון 
 תסריט:  טים בלייק נלסון 
 עריכה:  טים בלייק נלסון 
 שחקנים ראשיים:  הרווי קייטל, סטיב בושמי, דייוויד ארקט, מירה סורבינו
 מוזיקה:  ג'ף דנה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי מילניום, Killer Films 
 חברה מפיצה:  ליונס גייט אנטרטיינמנט, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 בספטמבר 2001
 משך הקרנה:  108 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מלחמה, סרט דרמה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   greyzone
 דף הסרט ב־IMDb
 
האזור האפור (באנגלית: The Grey Zone) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2001 בבימויו של טים בלייק נלסון ובכיכובם של הארווי קייטל, סטיב בושמי, דייוויד ארקט ומירה סורבינו. המגולל את סיפורו של מרד הזונדרקומנדו באושוויץ. מקור שם הסרט הוא בפרק בספר "השוקעים והניצולים" מאת ניצול השואה פרימו לוי.
הסרט הוצג בהקרנת בכורה ב-13 בספטמבר 2001 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, אולם יצאה לאקרנים בארצות הברית רק שנה אחר כך, ב-18 באוקטובר 2002. ב-6 באוקטובר 2001, השחקן הארווי קייטל והבמאי בלייק נלסון היו אורחי פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, בו הוקרן הסרט.
עלילה

הסרט מבוסס על ספרו של מיקלוש ניסלי "הייתי עוזרו של מנגלה באושוויץ" מ-1946 ומחזה בעל שם זהה, פרי עטו של במאי הסרט טים בלייק נלסון, מ-1996. הסרט מתאר את סיפור המרד שאירע ב-12 באוקטובר 1944 במחנה הריכוז אושוויץ בידי אנשי הזונדרקומנדו, אסירים שנאלצו לסייע לשומרי המחנה להוליך קורבנותיהם לתאי הגזים ולאחר מכן להשליך את גופותיהם למשרפות. המורדים משתפים פעולה עם מספר אסירות המועסקות כעובדות כפייה במפעל תחמושת, ועם כמה אזרחים פולנים, לצורך הריסת המשרפות. תוך כדי תיאור ההכנות למרד נחשפת שיגרת חיי אנשי הזונדרקומנדו, עבודתם בתאי הגזים ובמשרפות, ויחסיהם עם שומרי המחנה הנאצים ובראשם האובר-שארפיהרר אריך מוספלדט.במהלך עבודתם בתאי הגזים מגלים אנשי הזונדרקומנדו ילדה ששרדה את הגז ועושים ככל יכולתם על מנת להציל אותה במציאות הבלתי אפשרית בה הם נמצאים.
שחקנים

הרווי קייטל - אריך מוספלדט
דייוויד ארקט - הופמן
סטיב בושמי - האש
מירה סורבינו - דינה
דייוויד צ'נדלר - רוזנטל
אלן קורדונר - מיקלוש ניסלי
הנרי סטראם - יוזף מנגלה
נטשה ליון - רוזה
הבדלים בין הסרט לספר

הספר "הייתי עוזרו של מנגלה באושוויץ", עליו מבוסס הסרט, מתאר בפירוט, מנקודת מבטו של ד"ר מיקלוש ניסלי, את תקופת מאסרו במחנה אושוויץ, ומתמקד בעיקר בעבודתו תחת יוזף מנגלה. הסרט לעומת זאת, מתמקד בעיקר במרד הזונדרקומנדו ואינו מובא מנקודת מבטו של ניסלי, המופיע בו כדמות משנית בלבד.
ראו גם

התנגדות יהודית בשואה
יוזף מנגלה
אושוויץ
הערות שוליים

1 2 3  ניו יורק טיימס, "האזור האפור" - סרט עלילתי על הזונדרקומנדו, באתר הארץ, 26 באוקטובר 2002
↑  אורי קליין, הארווי קייטל בישראל כאורח פסטיבל הקולנוע בחיפה, באתר הארץ, 5 באוקטובר 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007400855505171  GND: 4779985-7  VIAF: 215960630   WorldCat (עם VIAF): 215960630
דרכון הונגרי

דרכון הונגרי ביומטרי
דרכון הונגרי רגיל
דרכון הונגרי הוא מסמך נסיעה המונפק לאזרחי הונגריה, המאפשר להם לצאת אל מחוץ לגבולות הונגריה, ומזכה את נושאו להגנה וסיוע קונסולרי של הונגריה מול גורמים זרים. נכון לינואר 2022, נושאי דרכון הונגרי מורשים להיכנס ל-183 מדינות ללא צורך באשרת כניסה (הדרכון מאפשר נסיעה חופשית ומגורים בכל מדינות האיחוד האירופי ללא ויזה). על מנת לקבל את הדרכון, אין צורך בידיעת השפה ההונגרית.[דרוש מקור]
היסטוריה

בתחילתו היה הדרכון ההונגרי מאוד מוגבל ולא אפשר נסיעות רבות (בעיקר בגלל הגדילה הניכרת של הקומוניזם באירופה), והונפק רק עבור אזרחים הונגריים (לא כולל צאצאיהם). הדרכון כלל לא איפשר לנסוע למספר רב של מדינות, והוצבו דרישות אשרה גבוהות ממדינות המערב, כך שעל מנת לצאת מהונגריה ולגור/לעבוד במדינות כאלה ואחרות באירופה, ובמיוחד באסיה ובאמריקה, היה צריך לעבור תהליך ארוך בן כמה שנים, הכולל מספר שלבים:
שלב ראשון: קבלת הזמנה רשמית (מקרוב משפחה, במקרים חריגים ניתן גם מחבר).
שלב שני: קבלת הבטחה לתמיכה כספית מלאה מאדם אמיד המתגורר ביעד.
שלב שלישי: קבלת אישור מדיני.
שלב רביעי: הנפקת ויזה (ויזת עבודה/ויזת מגורים/ויזת סטודנט).
מתהליך זה היו פטורים רק אזרחים הונגריים בעלי אזרחות של המדינה אליה הם רוצים לנסוע.

גם אזרחים הונגריים שעברו את התהליך, לרוב, יכלו לצאת מהונגריה רק פעם אחת בשלוש שנים.
אך, ב-1989, לאחר התמוטטות הקומוניזם ושיפור יחסיהם של אוסטריה והונגריה (עקב הפלת חומת הגבול של אוסטריה-הונגריה), מגבלות הדרכון הוקלו במידה ניכרת.
דרישות אשרה

נכון לינואר 2022, הדרכון נמצא במקום השמיני מבחינת רמת חופש הנסיעה שהוא מעניק, יחד עם הדרכון הפולני. הדרכון מעניק חופש נסיעה ללא ויזה ל-183 מדינות, בהן הממלכה המאוחדת (6 חודשים) וארצות הברית (90 ימים).
סוגי דרכונים

לדרכון ההונגרי שני סוגים; דרכון ביומטרי ודרכון דיפלומטי.
הדרכון הדיפלומטי מאפשר נסיעה למקומות האלו בתנאים האלו;
מדינות האיחוד האירופי מאפשרות לבעלי אזרחות הונגרית לטייל, לעבוד ולגור ברחביהן ללא צורך באשרה.
הנפקה ורישום

האזרחות ההונגרית מוענקת אך ורק לאזרחי הונגריה ולצאצאים ביולוגיים של אזרחי הונגריה (בן, נכד, נין). הזכאים לקבל דרכון הונגרי הם:
כל אדם שנולד לפני 1 באוקטובר 1957 שמצליח להוכיח כי אביו הביולוגי בעל אזרחות הונגרית זכאי לקבל דרכון הונגרי ואזרחות. אדם אשר קשרו ההונגרי בא מצד אמו הביולוגית, רשאי לקבל דרכון הונגרי אך לא יוכל להעניק דרכון הונגרי לצאצאיו אם הם טרם נולדו.
כל אדם שנולד לאחר 1 באוקטובר 1957 שמצליח להוכיח כי אביו הביולוגי או אמו הביולוגית בעל/ת אזרחות הונגרית, רשאי לקבל דרכון הונגרי ואזרחות, וגם רשאי להעניק דרכון ואזרחות הונגריים לצאצאיו גם אם הם טרם נולדו.
הערות שוליים

↑  זיו ריינשטיין‏, למרות הקורונה: זה הדרכון הכי חזק בעולם לשנת 2022, באתר וואלה, 12 בינואר 2022
↑  The Economist, Economist Newspaper Limited, 1987. (באנגלית)
↑  שגרירות הונגריה בתל אביב
דרישות אשרה:  הונגריה  חופש תנועה ומגורים  אין צורך באשרה  אשרה בהגעה  אשרה אלקטרונית  אשרה אלקטרונית או אשרה בהגעה  נדרשת אשרה
מדינות האיחוד האירופי  ללא ויזה  מדינות הדורשות ויזה בהגעה  מדינות הדורשות ויזה אלקטרונית  מדינות הדורשות ויזה
האקדח של צ'כוב

האקדח של צ'כוב (לחלופין: הרובה של צ'כוב) הוא עיקרון דרמטי ביצירות סיפורת (ספרות, מחזאות ותסריטאות) המיוחס למחזאי הרוסי אנטון צ'כוב, ולפיו, כל פריט המופיע בסיפור צריך להיות חיוני לעלילה ובעל משמעות, סיבה ותוצאה. בעברית נפוצה הפרפרזה "אקדח שמופיע במערכה הראשונה של ההצגה, חייב לירות עד סוף המערכה האחרונה (או: השלישית)".
עיקרון זה הפך לכלל אצבע מוסכם המסביר שכל רכיב בעלילה צריך לתרום למכלול שלה, ומבטיח שלא יהיו ביצירה פרטים שרירותיים שאינם משרתים את המכלול, ושהעלילה לא תקודם באמצעים מפתיעים שלא נרמזו קודם לכן.