stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם קית
הערות שוליים

↑  Cornelius, Keith, old master of California., New York,, [1942-57]
↑  Mark Sublette Medicine Man Gallery Tucson is the Premier Art Gallery to purchase Native American Indian Art, Western and Contemporary Art | Medicine Man Gallery, Medicinemangallery.com (באנגלית)
↑  Linnie Marsh Wolfe, Son of the wilderness, University of Wisconsin Press, 1978
↑  "Lives of the Dead: Mountain View Cemetery in Oakland"
↑  Adams, Elaine. "William Keith (1838-1911): Seeking the Unseen Spiritual Sense in Nature." California Art Club Newsletter, Winter 2011, 1-10. Accessed January 24, 2013.
↑  Gene Hailey, California Art Research Project, California Art Research: William Keith, Thomas Hill, Albert Bierstadt, San Francisco, Calif. : [s.n.], 1936
↑  "Artist William Keith Dies At His Berkeley Home After Long Illness". Oakland Tribune. 1911-04-13. p. 1. נבדק ב-2020-06-24.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  DSI: 7347  GND: 174317530  ISNI: 0000 0001 1690 3894  LCCN: n88156083  NKC: xx0211236  PIC: 311002  RKD: 43755  SNAC: w6jd4wqm  SUDOC: 198317530  ULAN: 500010110  VIAF: 95742728   WorldCat (עם VIAF): 95742728 
ויליאם קית, עמק יוסמיטי, 1875
ויליאם קית, עמק היץ הצ׳י, 1908
ויליאם קית, אורנים בקליפורניה, 1878
ויליאם קית, גשמי קיץ, 1911
ויליאם קית, הר הגעש הר ווד, פורטלנד, אורגון.
ויליאם קית, בעמק יוסמיטי, 1872
קולין קמפבל קופר

| --- | --- |

 לידה:  8 במרץ 1856 פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  6 בנובמבר 1937 (בגיל 81) סנטה ברברה, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן  Académie Delécluse  האקדמיה לאמנויות היפות בפנסילבניה  Académie Vitti 
 זרם באמנות:  אימפרסיוניזם אמריקאי 
 יצירות ידועות:  השדרה החמישית, ניו-יורק 
 בן או בת זוג:  אמה למפרט קופר (?–1920) 
 
קולין קופר, דיוקן עצמי, 1922
קולין קמפבל קופר (באנגלית: Colin Campbell Cooper;‏ 8 במרץ 1856 – 6 בנובמבר 1937) היה צייר אימפרסיוניסטי אמריקאי, שנודע בזכות ציורי האדריכלות שלו, במיוחד של גורדי שחקים בניו יורק, פילדלפיה ושיקגו. הוא סייר בעולם וצייר באסיה ואירופה: נופים טבעיים, דיוקנאות, פרחים ועיצוב פנים. בנוסף להיותו צייר, הוא היה גם מחנך וסופר. אשתו הראשונה, אמה למפרט קופר, הייתה גם ציירת חשובה.
ראשית חייו

קולין קמפבל קופר, (ג'וניור), נולד בפילדלפיה, פנסילבניה ב־8 במרץ 1856 למשפחה אמידה ממוצא אנגלי-אירי. היו לו ארבעה אחים גדולים יותר וארבעה צעירים ממנו. אמו, אמילי ויליאמס קופר, שאביה היגר לארצות הברית מאנגליה, הייתה ציירת חובבת בצבעי מים. אביו, ד"ר קולין קמפבל קופר, שסבו הגיעה מאירלנד, היה מנתח ועורך דין עם הערכה רבה לאומנויות.
קולין הצעיר קיבל השראה מהאמנות שגילה כשנכח בתערוכת פילדלפיה בשנת 1876. שני הוריו תמכו מאוד בשאיפותיו, ועודדו אותו להפוך לאמן.
בשנת 1879, קופר נרשם לאקדמיה לאמנויות יפות בפילדלפיה, ולמד אמנות אצל הצייר הריאליסטי תומאס אקינס במשך שלוש שנים.
בשנת 1886 יצא למסע הראשון מתוך הרבים שערך לארצות זרות. הוא ביקור בהולנד, בלגיה ובריטני. לאחר מכן המשיך ללמוד אמנות באקדמיה ז'וליאן בפריז בין השנים 1886–1890, עם הנרי לוסיין דוקט, ויליאם-אדולף בולו, ויולי ג'וזף לפבר. הוא גם למד באקדמיה דלקלה ואקדמיה ויטי. עבודותיו מתקופה זו כללו בעיקר נופים שצוירו בסגנון של ברביזון.
הוא טייל רבות במהלך חייו, רשם וצייר סצנות של אירופה, אסיה וארצות הברית בצבעי מים ושמנים.
חיים ועבודה > פילדלפיה וניו יורק

לאחר שובו לפילדלפיה, לימד קופר שיעורי צבעי מים וציור אדריכלי במכון דרקסל לאמנות, מדע ותעשייה (כעת אוניברסיטת דרקסל) בין השנים 1895 עד 1898. רבים מציוריו של קופר נהרסו בשריפה בשנת 1896 בגלריית הזלטיין בפילדלפיה. כתוצאה מכך, מעט יחסית מהעבודה המוקדמת שלו שרד.
בזמן ששהה בדרקסל, בילה את הקיץ שלו בהולנד, בעיקר במושבת האמנים לארן בצפון הולנד ובדורדכטכט בדרום הולנד. בין שאר האמנים בדורדרכט באותו הזמן הייתה הציירת הנודעת אמה למפרט (1855–1920) מרוצ'סטר, ניו יורק. היא וקופר נפגשו, ונישאו עד מהרה, ברוצ'סטר ב־9 ביוני 1897.
בשנת 1898 הם חזרו לאירופה לכמה שנים. במהלך תקופה זו, כאשר קופר צייר ציורים ארכיטקטוניים, הוא פיתח את הסגנון האימפרסיוניסטי בו השתמש בשארית הקריירה האמנותית שלו.
קופר ואשתו הציגו יחד בכמה תערוכות, כולל תערוכה במאי 1902 במועדון האמנות בפילדלפיה ובשנת 1915 בגלריה לאמנות ברוצ'סטר.
הם עברו בשנת 1904 לעיר ניו יורק, שם הוא נשאר עד שנת 1921. כאן המשיך בעבודה, אותה החל כשנתיים קודם לכן בפילדלפיה - ציורי גורדי השחקים המפורסמים שלו. הציור "רחוב ברוד, ניו-יורק" זכה להצלחה ופרסם אותו 1902. הוא ציין כי "אחת הנקודות שמרגשות אותי בנוגע לציור במעלה רחוב ברוד הוא הניגוד הדרמטי בין הבניינים מהסוג הישן והנמוך ... לבין גורדי השחקים הגדולים. התמונות שלי בנויות על ניגודים אלה."
בשנת 1911, הניו יורק טיימס, מציין את קופר כאמן שהצליח לצייר מבנים מודרניים ומתנשאים על בד, וטען שהוא "אמן גורדי השחקים הטוב ביותר באמריקה". במאמר בשנה שלאחר מכן כתבו מבקרי העיתון, שקופר הוא "אחת הדמויות המעניינות ביותר באמנות האמריקאית", וחזרו על כך ש"בתחום המסוים שלו אין לו מתחרים". בנוסף לעיר ניו יורק, ציוריו מתארים לעיתים קרובות גורדי שחקים בפילדלפיה ושיקגו.
הציור של קופר "השדרה החמישית, ניו יורק" נרכש על ידי ממשלת צרפת למוזיאון דו לוקסמבורג. כבוד כזה היה נדיר למדי עבור אמן אמריקני. המבקרים באותה תקופה ועד היום השוו לעיתים קרובות את יצירותיהם של קופר וצ'יילד האסאם. קופר אולי נמנע בכוונה מנושאים מסוימים כדי לבדל את עצמו מהאסאם. האסאם, שלא כמו קופר, לא התרכז בבניינים הגבוהים באזור העיר שלו.
קופר היה צייר מיומן בצבעי מים כמו בצבעי שמן. לעיתים קרובות הוא היה יוצר ציור קטן בצבעי מים לפני שצייר יצירה גדולה יותר על אותו נושא בשמן. אבל צבעי המים הקטנים יותר לא היו רישומים בלבד לשימושו. היו אלה יצירות גמורות שהציג, לפעמים שנים קודם שהציג את ציורי השמן הגדולים המקבילים שהפיק בסופו של דבר. קופר נבחר לחבר באקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1912.
הוא ואשתו עלו על הספינה "קרפטיה" במהלך משימת החילוץ שלה את הניצולים מטיטניק ב־15 באפריל 1912. הוא סייע במאמץ ובמהלך פעולת החילוץ ויצר מספר ציורים המתעדים את האירועים. הם ויתרו על תא הנוסעים שלהם, כך שלחלק מהניצולים היו מקומות לינה.
קופר הציג בתערוכה הבינלאומית של פנמה-פסיפיק בסן פרנסיסקו משנת 1915, וזכה במדליית הזהב לציור שמן ובמדליית הכסף לצבעי מים. כשהיה שם, הוא יצר סדרת ציורים המתארים את מבני התערוכה, כולל ארמון האמנות. הוא השתתף גם בתערוכת פנמה – קליפורניה בסן דייגו בשנת 1916. הם בילו את חורף 1915 בלוס אנג'לס. השהייה בדרום קליפורניה הייתה ללא ספק גורם מפתח בהחלטתו המאוחרת של קופר לעבור לשם לצמיתות.
אשתו אמה נפטרה משחפת ב־30 ביולי 1920.
חיים ועבודה > סנטה ברברה

לאחר מות אשתו עבר קופר לסנטה ברברה בקליפורניה בינואר 1921. סנטה ברברה הפכה הבסיס הביתי שלו עד סוף ימיו. הוא בילה שנתיים בצפון אירופה ובתוניסיה, והתמנה לדיקן הציור בבית הספר לאמנויות הקהילה של סנטה ברברה.
קופר אמר על סביבתו החדשה: "אני מוצא את סנטה ברברה תורמת לסוג הדברים שצייר חושק בהם - אקלים, פרחים, הרים, נופי ים וכו'". עם זאת הוא לא נטש את אותו "היקום האמנותי של אמריקה " - ניו יורק, כשהוא המשיך להחזיק שם סטודיו במשך עשר שנים לאחר המעבר שלו לקליפורניה.
אולי מושפע מאהבתו הגדולה של אביו לספרות, הוא החל לכתוב מחזות וספרים. מחזותיו מצאו את דרכם בשנות העשרים והשלושים לחברות תיאטרון במקומות כמו פסדינה, רדלנדס וסנטה פה, והופקו גם להצגות בתיאטרון שהקים בסנטה ברברה. בנוסף למחזות, הוא כתב גם רומנים, ספרים מאוירים ואוטוביוגרפיה שכותרתה "בימים עברו".
באפריל 1927 נישא לאשתו השנייה, מארי הנרייט פרייזה, באריזונה.
קופר המשיך לנסוע, ולצייר עד שנמנע ממנו לעשות זאת עקב בעיות ראייה בשנותיו האחרונות.
הוא נפטר בסנטה ברברה ב־6 בנובמבר 1937, בגיל 81.
בשנת 1938 גלריה לאמנות בסנטה ברברה הוקירה את מורשתו של קופר באמצעות הצגת תערוכת זיכרון ליצירתו.
חודשים ספורים לפני מותו, יזם קופר את המהלך להפוך את בניין הדואר הנטוש למוזיאון לאמנות.
ארבע שנים לאחר מותו, נחנך במקום מוזיאון סנטה ברברה לאמנות.
הערות שוליים

↑  Colin Cambell Cooper Biography |National Museum of Wildlife Art Jackson Hole, Wyoming, web.archive.org, ‏2010-12-22
↑  "Exhibition & Museum Resources Guide – East Coast/West Coast and Beyond: Colin Campbell Cooper, American Impressionist"
↑  "Colin Campbell Cooper (1856–1937)" (ארכיון)
↑  William H. Gerdts, Deborah Epstein Solon, Colin Campbell Cooper (Jr.), East Coast/West Coast and Beyond: Colin Campbell Cooper, American Impressionist, Hudson Hills Press, 2006, ISBN 978-1-55595-269-3. (באנגלית)
↑  "Colin Campbell Cooper: California & New York Impressionist; Noted Orientalist" (ארכיון)
↑  "Rome Aids Titanic Fund"
↑  Emma Lampert Cooper Papers | RBSCP, rbscp.lib.rochester.edu
↑  Colin Campbell Cooper (1856-1937), www.sternfinearts.com
↑  "Lasting Impressions: Colin Campbell Cooper" (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 132834162  ISNI: 0000 0000 7877 8905  LCCN: n81107915  RKD: 18141  SNAC: w6xp8hp9  SUDOC: 119535882  ULAN: 500009763  VIAF: 57942479   WorldCat (עם VIAF): 57942479 
קולין קופר, חזית המים של נהר הדסון, ניו-יורק, 1913-1921?
קולין קופר, ארמון האמנויות היפות סן פרנסיסקו, 1915
קולין קופר, הצלת הנוסעים מ"טיטניק", 1912
קולין קופר, השדרה החמישית, ניו-יורק, 1906
קולין קופר, ניו-יורק מברוקלין, 1910
פרד וגנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 בדצמבר 1860 Port Kennedy, ארצות הברית 
 פטירה:  14 בינואר 1940 (בגיל 79) 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות היפות בפנסילבניה 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אימפרסיוניזם 
 הושפע על ידי:  תומאס אייקינס 
 
פרד וגנר, אישה מעשנת (?)
פרד וגנר, (באנגלית: Fred Wagner;‏ 20 בדצמבר 1860 - 14 בינואר 1940) היה אחד הציירים המוקדמים מבין האימפרסיוניסטים בפנסילבניה. בילה את רוב חייו בפילדלפיה בציור הנמלים, הגשרים, הפארקים, תחנות הרכבת והנמלים שלה.
פרד וגנר, תעלת דלוואר, 1926
קריירה

וגנר למד אצל תומאס אייקינס באקדמיה לאמנויות פנסילבניה החל משנת 1878. לפני שסיים את לימודיו, נבחר וגנר ללמד לצד אייקינס בקורס האנטומיה החל משנת 1882.
עבודותיו של וגנר היו בתערוכות השנתיות של האקדמיה בפנסילבניה לראשונה בשנת 1882 ובאופן עקבי מדי שנה בין השנים 1906–1940, ובתערוכות הדו-שנתיות של גלריית קורקורן לאמנות, וושינגטון הבירה, בין 1907 ל-1935. הוא זכה בפרס מלגת האקדמיה בפנסילבניה בשנת 1914, ובשנת 1922 זכה למקום מכובד בתערוכה הבינלאומית של מכון קרנגי בפיטסבורג.
וגנר עזב את ההוראה באקדמיה בפנסילבניה בשנת 1886 כדי לערוך סיור בעיירות המערב ולצייר דיוקנאות.
עם שובו לפילדלפיה הוא עבד כמאייר בעיתונות עד 1902. אחר כך התבקש ללמד בבית הספר בצ'סטר ספרינגס, תפקיד אותו מילא במשך שבע שנים. אחר כך התחיל ללמד בבית ספר באדינגהאם בשנת 1912. כמה מתלמידיו הבולטים של וגנר היו: אליזבת וושינגטון (1871–1953) וג'ון וייגנד (1869–1951). בית ספר הזה התקיים יותר מעשרים וחמש שנים, ובסופו של דבר נערכו שיעורים בבניין פולר בפילדלפיה.
וגנר הפך לחבר במועדון הסקיצה של פילדלפיה בשנת 1897 ונשאר שם חבר לכל החיים. ואגנר היה חבר בברית האמנות בפילדלפיה במשך שנים רבות והיו תערוכות שהוקדשו לעבודותיו שם לפני ואחרי מותו.
משפחה

ואגנר התחתן עם אווה וילמוט בשנת 1913, הדוגמנית שלו במספר לא ידוע של ציורים כולל אחד שכותרתו "ליידי מעשנת." זו הייתה גם השנה של תערוכת הארמורי הידועה בעיר ניו יורק שבה התקבלו שתיים מיצירותיו של וגנר.
בקיץ שבין 1903 ל־1913 התגורר וגנר באי הייטס, ניו ג'רזי, שם ג'יימס מור בראיינט תמך בו. בראיינט היה חרט שוגנר פגש במועדון הסקיצה בפילדלפיה. בתקופות קיץ אחרות הם בילו באושן סיטי, ניו ג'רזי, שם צייר דיוקנאות של אחייניתו, מרגריט ברנדלינגר וחמש בנותיה, יחד עם סצנות של האוקיינוס והחוף.
וגנר נפטר ב-20 בינואר 1940
מורשת

פרד וגנר צייר כל חייו, אף על פי שהתפרנס בצניעות כאמן, יצירותיו הוכנסו והתקבלו לכמה מתערוכות האמנות היוקרתיות ביותר באותה תקופה.
הוא זכה בפרסים רבים על עבודתו וציוריו היו (או נמצאים) במוזיאונים רבים כולל מוזיאון פילדלפיה לאמנות, מוזיאון רדינג, מוזיאון האמנות של ג'יימס א. מיכנר, מוזיאון האמנות של סנט לואיס, מוזיאון לאמנות אמריקאית, מוזיאון האמנות של פרנסוורת' ומוזיאון אוניברסיטת פן סטייט.
הערות שוליים

↑  Smith, Cyndy Drue and Susan Brendlinger, Fred Wagner An American Painter (1860–1940) page 11
↑  Peterson, Brian H. (Editor) (2002). Pennsylvania Impressionism. Page 276
↑  Alterman, James M. New Hope for American Art. Page 566
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2018086351  RKD: 296752  VIAF: 6121153063116919320001   WorldCat (עם VIAF): 6121153063116919320001 
פרד וגנר, שם הציור ותאריך לא ידועים
פרד וגנר, נחל קפוא
עידו סטולרו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 באוגוסט 1988 (בן 36) פרדס חנה, ישראל
 עמדה:  גארד
 גובה:  1.88 מטר
 מספר:  9
 קבוצות כשחקן
 2006–2008  2008–2010  2010   2010–2011  2011  2011–2012  2012–2013  2013–2015  2015–2016  2016–2017  2017–2018  2018–2019  2019–2020   2020– 2021   2021-2022   2023-2025:  הפועל לב השרון  הפועל יקנעם/מגידו  הפועל לב השרון  הפועל חולון  הפועל טבעון   הפועל יקנעם/מגידו  מכבי הוד השרון  עירוני נהריה  א.ס. רמת השרון  עירוני נס ציונה  מכבי הוד השרון  עירוני רעננה  מכבי רחובות  עירוני רעננה  הפועל חבל מודיעין  עירוני קריית אונו
 הישגים כשחקן
 2013-2014 - אליפות הליגה הלאומית 2016-2017 - אליפות הליגה הלאומית
 
עידו סטולרו (נולד ב-11 באוגוסט 1988) הוא כדורסלן ישראלי, המשחק בעמדת הגארד בקבוצת עירוני קריית אונו מהליגה הארצית.
ביוגרפיה

סטולרו נולד וגדל בפרדס חנה. הוא החל לשחק כדורסל בכיתה א' בבית הספר לכדורסל של מכבי חדרה. בהמשך עבר לשחק במכבי פרדס חנה. בגיל הנערים שיחק בהפועל גן שמואל איתה זכה בעונת 2003/4 בסגנות נערים א' לאחר הפסד לאליצור מכבי נתניה. בענות 2005/6 זכה עם אליצור מכבי נתניה באליפות המדינה לנוער לאחר ניצחון על מכבי תל אביב. בעונה זו נבחר לחמשיית העונה בנוער.

בתיכון למד בבית הספר שרת נתניה שם שיחק בנבחרת הכדורסל. בעונת 2005/6 זכתה באליפות הליגה לאחר ניצחון בגמר על תיכון היובל הרצליה. סטולרו בלט במשחק עם 18 נקודות. בתום השנה נבחר לשחקן העונה בליגת בתי הספר.
ביוגרפיה > בקבוצות הבוגרים

עונתו הראשונה בקבוצת בוגרים הייתה עונת 2006/7 שבמהלכה שיחק לראשונה בקבוצת הבוגרים של הפועל לב השרון מהליגה הלאומית בכדורסל. בקבוצה השלים שנתיים רצופות כאשר בעונה השנייה הוא קולע בממוצע 9.1 נקודות למשחק. בתום העונה השנייה בקבוצה עבר בעונת 2008/9 לשחק בהפועל יקנעם/מגידו. בעונה זו הוא שומר על יציבות וקולע בממוצע 8.7 נקודות למשחק. בעונת 2009/2010 פתח סטולרו באותה הקבוצה, אולם כעבור מספר חודשים עבר בחזרה לשחק עד לתום העונה בקבוצת הפועל לב השרון. בעונת 2010/11 עבר לשחק בהפועל חולון בליגת העל בכדורסל. את עונת 2011/12 פתח בהפועל טבעון וכעבור מספר משחקים עבר לשחק עד לתום העונה בשורות הפועל יקנעם/מגידו. בעונת 2012/13 שיחק במכבי הוד השרון שם קלע בממוצע 8.1 נקודות למשחק. בעונות 2013/2014 עבר לשחק בקבוצת עירוני נהריה איתה זכה בתום העונה באליפות הליגה הלאומית. בעונת 2014/15 המשיך לשחק עם הקבוצה בליגת העל. בתום השנתיים בנהריה חזר לשחק בליגה הלאומית בקבוצת א.ס. רמת השרוןשם קלע 9.4 נקודות למשחק. בעונת 2016/17 עבר לשחק בקבוצת עירוני נס ציונה אשר איתה זכה באליפות הליגה הלאומית כאשר בתום סדרת הגמר נגד הפועל באר שבע/בני שמעון עלתה לליגת העל. בעונת 2017/18 שיחק כקפטן במכבי הוד השרון, בעונה זו קלע בממוצע 10.6 נקודות למשחק. בעונת 2018/19 עבר לשחק בעירוני רעננה. בתום העונה הסדירה הקבוצה דורגה במקום הראשון אולם הקבוצה נעצרה בשלב חצי הגמר על ידי מכבי חיפה. סטולרו היה הבולט במשחק האחרון מול חיפה עם 18 נקודות. בעונת 2019/20 עבר לשחק במכבי רחובות מהליגה הארצית במטרה להעלות את הקבוצה בחזרה לליגה הלאומית. עקב משבר הקורונה הופסקה הליגה כאשר רחובות ממוקמת במקום השני, מקום ממנו לא עלתה ליגה. בעונת 2020/21 לאחר מספר מחזורים מפתיחת העונה חתם בקבוצת עירוני רעננה. במרץ 2021 עזב את רעננה וחתם בהפועל חבל מודיעין, גם היא מן הליגה הלאומית
ביוגרפיה > בנבחרות הלאומיות

סטולרו שיחק בנבחרות הנוער והעתודה של ישראל.

בקיץ 2005 היה חלק מנבחרת הטרום-נוער אשר השתתפה במשחקי המכביה השבע-עשרה. הנבחרת תחת המאמן הוד בן הרצל זכתה במדליית הזהב בתחרות.
בקיץ 2006 השתתף עם נבחרת הנוער תחת המאמן ארז ביטמן באליפות אירופה עד גיל 18 שנערכה ביוון.
בקיץ 2008 השתתף עם נבחרת העתודה תחת המאמן אריאל בית הלחמי באליפות אירופה עד גיל 20 שנערכה בריגה.
הערות שוליים

↑  דובי פיק, ‏לא עוצרת: מקשפרד, סטולרו וסגל חתמו ברמה"ש, באתר ONE‏, 3 באוגוסט 2015
↑  עירוני נס ציונה גברה 68:72 על הפועל באר שבע ועלתה לליגת העל, באתר וואלה, 12 במאי 2017
↑  כפיר חודרה, ‏הפייבוריטית: מכבי חיפה בגמר עם סוויפ מול רעננה, באתר ONE‏, 3 במאי 2019
↑  דף השחקן באיגוד הכדורסל
אל-ג'ווף

| --- | --- |

 מדינה:  לוב לוב
 גובה:  382 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  17,320 (1984)
 קואורדינטות:  24°13′00″N 23°18′00″E﻿ / ﻿24.216666666667°N 23.3°E﻿ / 24.216666666667; 23.3 
 אזור זמן:  UTC+2
 he
 
השקיה בנווה המדבר א־גָ'ווף
אל־גָ'ווף (בערבית: الجوف) עיירה בדרום-מזרח לוב, בירת מחוז כופרה בלוב. גובה העיירה הוא 382.2 מ' (1,254 רגל).
במפקד האוכלוסין של 1984 מנתה אוכלוסיית העיר 17,320.
טמפרטורות גבוהות בקיץ ממוצע מעל 37.8 מעלות צלזיוס (100 מעלות פרנהייט). באל־גָ'ווף כמעט ואין גשם, עם ממוצע של 2.5 מ"מ בשנה בלבד.
העיר שוכנת בנווה המדבר הגדול ביותר באגן כופרה. זהו אחד מנאות המדבר המשקים ביותר בסהרה. האזור שמסביב מכיל אשכולות של מערכות השקיה המשמשות לחקלאות. הדפוס הייחודי צולם על ידי צוות תחנת החלל הבינלאומית בשנת 2016.
אקלים

באל־גָ'ווף יש אקלים מדברי חם.
לקריאה נוספת

Bertarelli, L.V. (1929). Guida d'Italia, Vol. XVII (באיטלקית). Milano: Consociazione Turistica Italiana.
הערות שוליים

↑  Bertarelli (1929), p. 514.
↑  "Al Jawf, Eastern Libya". earthobservatory.nasa.gov. 2 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של לוב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חוג הגדי (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  הנרי מילר 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  נובלה אוטוביוגרפית
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 הוצאה
 הוצאה:  Obelisk Press 
 תאריך הוצאה:  1939 
 סדרה
 ספר קודם:  אביב שחור 
 הספר הבא:  הענק ממארוסי 
 
חוג הגדי הוא רומן סמי אוטוביוגרפי מאת הנרי מילר, שיצא לאור לראשונה בהוצאת אובליסק בפריז בשנת 1939. הוא מהווה מעין ניסוי תקדימי לקראת הרומן הנודע הראשון של מילר,"חוג הסרטן" מ-1934, הספר צונזר בארצות הברית עד שפסק דין של משרד המשפטים ב-1961 הצהיר כי תוכנו אינו מגונה.
היסטוריה > כתיבה

במהלך חופשה בת שלושה שבועות מווסטרן יוניון בשנת 1922, כתב מילר את הרומן הראשון שלו, "כנפיים קצוצות", מחקר בעל אופי רישומי שערך על 12 שליחי ווסטרן יוניון שאיתם עבד. הספר מעולם לא פורסם ונותרו ממנו רק פרגמנטים, אם כי חלקים ממנו מוחזרו ביצירות מאוחרות יותר ובין השאר שוחזרו והיוו חומר גלם גם ל"חוג הגדי".
באביב 1927 התגורר מילר בשכונת ברוקלין הייטס עם אשתו השנייה ג'ון מילר ואהובתה הלסבית, ז'אן קרונסקי. קצת קודם לכן מילר השיג עבודה חדשה במחלקת הפארקים של ניו יורק. יום אחד הוא חזר הביתה למצוא פתק מזוג הנאהבות ובו נכתב שהן לקחו סירה ועזבו לפריז. זמן קצר לאחר מכן, מילר חזר להתגורר שבור לב עם הוריו בברוקלין. לילה אחד במאי 1927 שהה מילר במשרד מחלקת הפארקים לאחר העבודה והקליד מסמך בן 32 עמודים שכינה בשם "ג'ון", בו כתב על הקשר ביניהם. הוא ישתמש מאוחר יותר במסמך כחומר מקור ל"חוג הגדי", כמו גם לטרילוגיית ה"הצליבה הוורודה".  בנוסף לכן מילר מחזר עבור הספר כמה סצנות מתוך הרומן השלישי שלו "לסביות מקסימות" (שלימים נודע בשם "זין משוגע"), עליו עבד בין השנים 1928 ו-1930 ושלא פורסם עד עשור לאחר מותו ב-1991.
מילר החל לכתוב את "חוג הגדי", ברצינות מלאה, כלומר בכוונה לסיימו, רק לקראת סוף שנת 1933, כשגר בפריז. באותה תקופה פורה הוא כתב גם את "אביב שחור" וכמו כן הביא לסיום את כתיבת "חוג הסרטן". כבר בשלב מוקדם מילר התייחס ל"חוג הגדי" כ-"הספר של ג'ון". הביוגרף שלו, רוברט פרגוסון, כינה את הספר הניסיון של מילר "לשחזר בצורה כתובה ככל האפשר עבר שנעלם." אף על פי שכונה "הספר של ג'ון", אשתו השנייה מהווה בעבור הספר יותר השראה מדמות ראשית של ממש ומופיעה בו רק בקצרה. אף על פי כן, את הספר מילר הקדיש "לה", בהתייחסו לג'ון.
היסטוריה > פרסום

"חוג הגדי" פורסם בצרפת, באנגלית, על ידי הוצאת אובליסק בפברואר 1939. תרגום לצרפתית הופיע בתור Tropique du Capricorne ביולי 1946. מכירות הספר ביחד עם אלו של "חוג הסרטן" זינקו בעקבות המחלוקת סביב הצנזורה שהופעלה כנגד כמו גם התלונות כנגד מילר והמו"ל שלו באשמת פורנוגרפיה. בשנות הארבעים והחמישים, ספריו של מילר היו נדירים למדיי ולכן יקרים. בהיותם אסורים על פי חוק הם הוברחו לעיתים קרובות לארצות הברית אם כי לעיתים קרובות גם הוחרמו על ידי המכס. בשנת 1944, בליוויה של אשתו השלישית ג'נינה מרתה לפסקה, מילר קרא קטעים מתוך "חוג הגדי" ומ"אביב שחור" בספריית הקונגרס שבוושינגטון .
בינתיים, מילר צבר דור קוראים חדש וצעיר יותר לעבודתו, בחפיפה כרונולוגית ממוזלת מבחינתו עם המהפכה המינית של שנות השישים. הוא נתפס בעיני רבים בארצות הברית כאביר של החופש המיני החדש ומצא שהוא נתמך על ידי רבים מהדמויות הספרותיות הבולטות של אותה תקופה שכללו בין רבים אחרים גם את המשורר אלן גינסברג וחבריו לסופרי דור הביט ויליאם ס. בורוז וג'ק קרואק.
עלילה

הרומן עוסק בהתגברות ההולכת וגוברת של חוסר יכולתו של מילר להכיל ולקבל את מה שהוא ראה כסביבה העוינת של אמריקה ובעקבות זאת את הדחייה שלו מבחינה רוחנית את המדינה. הספר אוטוביוגרפי אך איננו נאמן לזמן כרונולוגי ולכן קופץ בין הרפתקאותיו המתבגרות של מילר בברוקלין בשנות העשרים, זיכרונות של אהבתו הראשונה, אונה גיפורד, רומן אהבה עם המורה שלו לפסנתר בת ה-30 כשהוא עצמו מתבגר בן 15, נישואיו האומללים לאשתו הראשונה ביאטריס, שנות עבודתו בחברת וסטרן יוניון (שנקראה "The Cosmodemonic Telegraph Company" בספר) במנהטן בשנות העשרים, והמפגש הגורלי שלו עם אשתו השנייה ג'ון (הידועה בספר בשם מארה), לה הוא מייחס בספר זה כמו גם בספרים אחרים את שינוי חייו שלו והפיכתו בסופו של דבר לסופר. הצליבה הוורודה מפרטת את סיפורה של ג'ון ביתר פירוט לאורך קרוב ל -1,500 עמודים, ומתארת בנוסף, מבחינה אמנותית ומנקודת מבט פנימית את הניסיון של מילר למצוא את קולו מפורשות כסופר, עד שבסוף מתוארת עזיבתו לפריז, שם מתחילה ההתרחשות המתוארת ב"חוג הסרטן".
הערות שוליים

↑  Mary V. Dearborn, The Happiest Man Alive: A Biography of Henry Miller, New York: Simon & Schuster, 1991, pp. 70-71.
↑  Henry Miller (ed. Antony Fine), Henry Miller: Stories, Essays, Travel Sketches, New York: MJF Books, 1992, p. 5.
↑  Robert Ferguson, Henry Miller: A Life, New York: W.W. Norton & Company, 1991, pp. 153-54.
↑  Dearborn, The Happiest Man Alive, p. 118.
↑  Ferguson, Henry Miller: A Life, p. 231.
↑  Dearborn, The Happiest Man Alive, p. 161.
↑  Ferguson, Henry Miller: A Life, pp. 246-47.
1 2  Ferguson, Henry Miller: A Life, pp. 261-62.
↑  Dearborn, The Happiest Man Alive, pp. 161, 198.
↑  Dearborn, The Happiest Man Alive, pp. 201-02.
↑  Arthur Hoyle, The Unknown Henry Miller: A Seeker in Big Sur, New York: Arcade Publishing, 2014, pp. 124-25.
↑  Hoyle, The Unknown Henry Miller, p. 107.
↑  Dearborn, The Happiest Man Alive, p. 286.
↑  Hoyle, The Unknown Henry Miller, p. 27.
↑  Dearborn, The Happiest Man Alive, p. 197.
↑  Ferguson, Henry Miller: A Life, p. 65.
↑  Frank N. Magill, editor, "Tropic of Capricorn," Masterpieces of American Literature, New York: Salem Press, 1993, pp. 567-69.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX2091104  MusicBrainz work: 160e3b2d-4421-44a0-9e69-8e96828beaab
אנה הנטינגטון סטנלי

| --- | --- |
אנה הנטינגטון סטנלי, 1888
אנה הנטינגטון סטנלי, 1888
 לידה:  20 באפריל 1864 ילו ספרינגס, ארצות הברית 
 פטירה:  25 בפברואר 1907 (בגיל 42) מחוז צ'סטר, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  United States Soldiers' and Airmen's Home National Cemetery 
 מקום לימודים:  אקדמיית קולארוסי 
 זרם באמנות:  אימפרסיוניזם אמריקאי 
 בן או בת זוג:  Willard Ames Holbrook 
 צאצאים:  Willard A. Holbrook, Jr. 
 annastanley.com
 
אנה הנטינגטון סטנלי (באנגלית: Anna Huntington Stanley;‏ 20 באפריל 1864 - 25 בפברואר 1907) הייתה אמנית אמריקאית אימפרסיוניסטית, ציירה באירופה אמריקה ואסיה.
ראשית חייה

אנה סטנלי נולדה בכפר קטן במחוז גרין באוהיו. היא נולדה במהלך השנה הרביעית של מלחמת האזרחים האמריקאית. באותה שנה סיים אברהם לינקולן את כהונתו הראשונה כנשיא, הגנרל ויליאם טקומה שרמן פתח בקמפיין שלו, ואביה של אנה, גנרל בצבא האמריקני דייוויד סלואן סטנלי נפצע בקרב.
אנה טופלה על ידי אמה, אנה מריה,עם שישה אחים נוספים. הקריירה הצבאית של אביה העבירה את משפחת סטנלי מספר פעמים בשנים שלאחר מלחמת האזרחים - הם עברו לדרום דקוטה, מישיגן, ניו יורק, טקסס וושינגטון הבירה. למרות חייהם הדינמיים המחויבות של הוריה לטפח ולחנך את ילדיהם, הוא הישג גדול והמשפחה נותרה אינטימית ועמידה. הסביבה הזו היא שייצרה את יכולתה של אנה לפרש את העולם שסביבה באמצעות האמנות שלה.
אנה סטנלי בילתה את שנות לימודיה בתיכון בניו יורק, שם למדה באקדמית הנשים של באפלו וצוינה על כישוריה בציור. אנה קיבלה הדרכה אצל הצייר אמי מרשנט פרנהאם ( 1845-1922) שלמד באקדמיה המלכותית של בוואריה ובאקדמיה במינכן אצל פרנק דובנק. היצירה של פרנהם כוללת נופים, שצוירו לרוב בשעות אחר הצהריים המאוחרות, המתארות סצנות דמדומים, והיוו השפעה רבה לרבים מהנופים של אנה.
הישגיה הוכרו כאשר אחד מציורי העט והדיו שלה נבחר לעיצוב הכריכה על ספר שפורסם על ידי נשות האקדמיה.
בסתיו 1882 עברה אנה לפילדלפיה כדי להמשיך את לימודיה באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה ולשפר את שליטתה בדמות האנושית. היא השתתפה בהרצאות אנטומיה ולמדה רישום ופיסול אצל תומאס אייקינס (1844-1916) ותומאס אנשוץ ( 1851-1912) עד אביב 1885. במהלך תקופה זו פגשה גם את האמנית משיקגו, פאולין דון רודולף, תלמידה לשעבר של בית הספר לאמנות בשיקגו, שלוותה את אנה לאירופה.