stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צדק-מדות-מוסר
היסטוריה

הארגון נוסד בשנת 1963 בעקבות פגישה בין הרב שאר ישוב כהן עם הרבי מלובביץ' במהלך חג החנוכה. בפגישה דנו בדרכים לקדם את תורת ישראל בקרב העם בישראל ובסופה הורה הרבי מלובביץ' לשאר-ישוב להקים את הארגון מתוך מטרה לקדם את תורת האב בלב בניו [דרושה הבהרה].
מיד עם שובו לארץ, החל בשיחות עם אישים נכבדים רבים ולבסוף עורכת הדין רבקה כץ הקימה את הארגון תחת הנהגתו הרוחנית של שאר-ישוב. לשם כך היא הקדישה את חייה וממונה להקמת ותפעול הארגון וקידום מטרותיו והפכה בכך לשלוחה הראשונה של צמ"מ.
היא פנתה לאישי ציבורי רבים שנרתמו למאמץ של הארגון ובשנת 1969, לאחר שהארגון תפס תאוצה, הוקם באופן הרשמי המוסד הראשון של הארגון בשם אגודת צדק-מדות-מוסר. יו"ר האגודה הראשון היה הרב יעקב הרצוג שכיהן עד יום מותו בשנת 1972. לאחריו התמנה הרב שאר-ישוב כהן כיו"ר האגודה.
צדק-מדות-מוסר פועלת לחינוך, הכשרה ותיקון בקרב שופטים, שוטרים, סוהרים, אסירים, סטודנטים לתואר ראשון ושני, מורים ובקרב הדור הצעיר [דרוש מקור]. במהלך השנים היא קיימה סדנאות, הרצאות וקורסים והוציאה ספרים. החומר הלימודי התבסס על תורת ישראל עם שילוב של שיטות שפותחו על ידי לורנס קולברג לחינוך מוסרי. קולברג היה חבר קרוב של עו"ד כץ ובעקבות היכרות זו הוא אף ביקר בארץ בשנת 1969 לצורך שיתוף פעולה עם צמ"מ.
מרבית פועלה של צדק-מדות-מוסר הוא בשטח, בעבודה אישית לשיפור המוסר אצל יחידים. הארגון ממעט בפרסום, למעט פרס זיו לעיתונאים. פרס זיו הוא ייחודי לעולם העיתונאות שבו הזוכים הם אלו שפעלו לשיפור המוסר והמדות הטובות בתחום זה. ראשי האומה ניצלו את הבמה של פרס זיו כדי להעביר ביקורת על החברה. למשל בטקס של שנת 1988, היועץ המשפטי לממשלה יוסף חריש תקף את עמוס קינן [https://www.nli.org.il/he/newspapers/mar/1988/06/08/01/article/15?&dliv=none&e=-------he-20--1--img-txIN%7ctxTI--------------1 בשנת 1991 שופט בית המשפט העליון, השופט דב לוין, העביר ביקורת חריפה על העיתונות ואופי הפעולה של העיתונאים [https://www.nli.org.il/he/newspapers/mar/1991/07/12/01/article/32?&dliv=none&e=-------he-20--1--img-txIN%7ctxTI--------------1
יצחק קיסטר, השופט עליון החרדי היחידי בישראל הצטרף לשורות הארגון ופעל לקידום מטרותיו [דרוש מקור:  איזו פעילות קידם השופט העליון?].
אישי ציבור חברי צמ"מ

הרב שאר-ישוב כהן
רבקה כץ
יצחק קיסטר
יעקב הרצוג
מתתיהו אדלר
אפרים אלימלך אורבך
אהרון אנקר
יהושע שכטר
יעקב בלידשטיין
אברהם זיו
סידני זיו
גבריאל כהן
עמנואל רקמן
ספרים בהוצאות צמ"מ

סמכות במקורות היהדות - הרב יצחק גולדברג, הרב צבי אילני
לקט מעובד של מקורות הלכתיים לעוסקים בסיעוד וריפוי בנושא דילמות מוסריות של המטפלים - צ. אילני, י. ויינברגר
אמת ושקר: חוברת לתלמיד - מאת יצחק פצ'ניק
חנוך לערכים מוסריים על פי אגודת צדק-מדות מוסר - חנה בן כוכב
שיטת קולברג לפיתוח חשיבה מוסרית
Teacher - pupil relationship - יצחק גולדברג, צבי שינוור
Responsibility for private and public property - יעקב ויינברגר
Ethics in and out of the classroom - מרדכי שילר
Esther's beauty secrets - עידן ברקן
פעילויות

פרס זיו לעיתונאים
מלגות לתלמידי תיכון
ארגון השתלמויות לעובדי חינוך (מורים, מנהלים, מפקחים)
הכנת חוברת בנושאי ערכים על פי שיטת קולברג ולאור מקורות היהדות
פעילויות חינוכיות עם צה"ל, משטרת ישראל, שירות בתי הסוהר, משרד התקשורת, משרד המשפטים, עיריות, תלמידי תיכון [דרוש מקור:  דרוש מקור על כך שפעילות מועברת בפועל, לא רק שהם חיברו חוברת]
הערות שוליים

↑  צדק-מדות מוסר, באתר "גיידסטאר ישראל".
טולוקה (סרט)

| --- | --- |
 בימוי:  מיכאילו אילינקו 
 מדינה:  אוקראינה 
 חברה מפיצה:  Ukrainian Film Distribution 
 הקרנת בכורה:  2019 
 שפת הסרט:  אוקראינית 
 סוגה:  סרט היסטורי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
טולוקה (באוקראינית: Толока) הוא סרט היסטורי אוקראיני, עיבוד קולנועי לשירו של שבצ'נקו "לקתרינה..." משנת 1838, בבימויו של מיכאילו אילינקו. הסרט יצא לאקרנים במהלך שנת 2020.
שם הסרט

בשנת 2004, בכתב לחברו לכיתה ולחברו היווני פוטוס למפרינוסוס, מיכאילו אילינקו סיפר לו על עיבוד הסרט שלו, ובמיוחד הסביר את הבחירה בשם הסרט "טולוקה". מבין האפשרויות לשם הסרט כ"לראות ולמות", "חיי בית אחד", הוא עצר ב"טולוקה". אילינקו מסביר כי המונח שאינו ידוע ליוונים משמעותו, גישה מסורתית לבניית בית במעורבות של קרובי משפחה, שכנים ואפילו הכפר כולו. העבודה העיקרית: הקמת קירות, שנמשכת בדרך כלל יום אחד. אילינקו מסביר את בחירת השם באופן הבא:
אם הבית נשרף על ידי ברק יום קודם, הילדים לא זהירים, השכן קנאי, אח מבוגר שיכור, מכשפה, תאונה מצ'רנוביל או הרס מפלישת הנוודים, הטטרים, הליטאים, בני קרים, המוסקבאים, המשמרות הלבנים, הפולשים הנאצים, לכל אלה ששרדו יש סיכוי לבנות בית במהירות ולשרוד באמצעות חומרים שתמיד תחת רגליהם. למעשה, זה מה שקתרינה עושה: מזהירה מפני ההוצאה הלורג הבלתי נמנעת, היא בונה את קירות ביתה שוב ושוב, בדיוק כפי שעשו מיליוני אוקראינים לאורך ההיסטוריה שלהם. קתרינה מצילה לא רק את ביתה, אלא גם את אלה שהוא מגן והציל מהקור החורף, הרעב, המלחמות, השריפות, המהפכות והשיטפונות
תקציר עלילת הסרט

לטארס שבצ'נקו יש בלדה על איך שלושה קוזאקים התאהבו בקטרינה. קתרינה הפקידה את חייה בגורל: היא הבטיחה להפוך לאשתו של זה שישחרר את אחיה מהשבי. שניים משלושת הקוזאקים מתו בניסיון למלא את תנאי החוזה, השלישי הצליח להציל את אחיה, אך אחיה של קטרינה התברר שלא היה אחיה, אלא המאהב שלה... סיפור זה, כמו משל, עובר בתולדות אוקראינה, משחזר את פרקי הדרמה בתולדות העם האוקראיני. כל מבחן הורס את ביתה של קתרינה. אבל היא בעקשנות, כמו דורות רבים של אוקראינים, מעלה אותה מההריסות ובונה שוב ושוב.
שחקנים ודמויות

איוונה אילינקו - קתרינה
דמיטרי לינרטוביץ' – איוון
בוגדן בניוק – לומאקה
סרגיי רומניוק – מנהל עבודה
אולג פרימוגנוב – גנרל
מירוסלב גאי – קיאסק בבאי
טטיאנה נגירניאק – איזולדה
יבהניה קוניוך – מארוסיה
וסיל קוכארסקי – סמיון גולי
קונסטנטין ווייטנקו – איוואן גולי
דמיטרי ריבלבסקי – וסיל
יורקו אילינקו – טריסטן בגיל 5
אלכסנדר טרשצ'נקו – טריסטן בן 19
הפקה > עריכה

לסרט היסטוריה ארוכה ומורכבת של מציאת הכספים הדרושים להשלמת ההפקה. בשנת 2012 הסרט לא זכה בתחרות השנייה של סוכנות הקולנוע הממלכתית, באוקראינה ולא קיבל מימון ממשלתי ונאלץ להסתמך על תרומות ומשקיעים פרטיים.
מאוחר יותר, בשנת 2013, הסרט התמודד שוב על מכרז סוכנות הקולנוע הממלכתית של אוקראינה וקיבל סוף סוף מימון ובשנת 2013 תקציב ההפקה של אמור היה להיות 28 מיליון הריבניה (₴), מתוכם המימון הציבורי אמור היה להיות 14.1 מיליון הריבניה (מחצית מכלל התקציב).
מאוחר יותר, בשנת 2014, גם היוצרים ניסו לאסוף 2 מיליון נוספים, באמצעות פרויקט מימון המונים באתר האוקראיני "הרעיון הגדול". אך הסרט אסף רק 37 אלף הריבניה.
באפריל 2017, בפגישה עם הנהגת משרד התרבות האוקראיני, המליצה סוכנות הקולנוע הממלכתית לממן שני פרויקטים כסרטים חינוכיים פטריוטיים: הסרט "טולוקה" והסרט "מקסים אוסה". בסוף 2017 קיבלו יוצרי הסרט 14.4 מיליון הריבניה, שהסתכמו ב-50.5% מהתקציב הכולל של 28.4 מיליון. בשנת 2018 נודע כי יוצרי הסרט קיבלו מימון נוסף להשלמת הפקת הסרט מתוך מאגר הכספים "הפטריוטיים" של משרד התרבות של אוקראינה, שהופיע לראשונה בשנת 2018. בסך הכל, על פי סוכנות הקולנוע הממלכתית, המדינה מימנה את תקציב הסרט עד 98.02% מהתקציב כשהיא מימנה 28.0 מיליון הריבניה מתוך 28.4 מיליון.
הפקה > פיתוח וצילומים

הרעיון לצלם את הסרט הגיע לאיליינקו בשנת 1967. בפברואר 2013, הצילומים החלו, במיוחד צילום הקטעים שיצרו את הטיזר לסרט.
בפברואר 2018, בריאיון לעיתון אקספרס, הצהיר הבמאי מיכאילו אילינקו כי הצילומים מתוכננים להסתיים בקיץ 2018. בספטמבר 2018, השחקן רומן קולידה הודה בריאיון למגזין "גלאי המדיה" הודיע כי צילומי הסרט הושלמו.
במאי 2019 הוצג הסרט בפני סוכנות הקולנוע של המדינה (שבסופו של דבר מימנה 98.02% מתקציב הסרט).
הפצה

הסרט תוכנן לצאת לאקרנים בשנת 2014 לציון 200 שנה לשבצ'נקו, אך בשל בעיות במימון נדחתה הקרנת הבכורה של הסרט.
הסרט היה אמור לצאת באוקראינה ב-12 במרץ 2020, אך ב-11 במרץ 2020, דחו יוצרי הסרט את ההקרנה בשל הטלת סגר כללי במדינה בעקבות מגפת הקורונה.
הסרט היה לסרט הקולנוע השני, לאחר קיבורגים (2017) שיצא בשיתוף עם קרן "לחזור חיים", שעזרה לרשום חלק מההכנסות ממכירת כרטיסים והפנייתם לצורכי הצבא האוקראיני במהלך מלחמת האזרחים באוקראינה.
הערות שוליים

↑  "Іллєнко екранізує Шевченка". www.wz.lviv.ua. אורכב מ-המקור ב-2013-06-27. נבדק ב-2013-02-27.
↑  טריילר הסרט ביוטיוב (באוקראינית)
↑  "Михайло Іллєнко. У тієї Катерини... (Передмова до фільму «Толока»)". www.ktm.ukma.kiev.ua. ארכיון מ-2013-08-26. נבדק ב-2013-02-27.
↑  За державне фінансування у 2012—2013 у пітчингу Держкіно змагаються 53 кінопроекти — Телекритика, 20.12.2011
↑  За підсумками другого пітчингу Держкіно затверджено 29 фільмів — Держкіно, 20.04.2012
↑  Кінокритик Ігор Грабович підозрює Держкіно у фальсифікації результатів творчого конкурсу — «МедіаБізнес», 28 травня 2012
↑  З приводу Держкіно — Кіноколо, 28.05.2012
↑  Дмитро Десятерик. Заручники підписанта. Скандальна ситуація склалася довкола одного з фільмів, заявлених на події «Молодість. Пролог» — День, 22 вересня 2017
↑  ПІДСУМКОВИЙ ПРОТОКОЛ другого етапу Третього конкурсного відбору кінопроектів. Держкіно, «21» червня 2012 року
↑  Українців закликають проспонсорувати екранізацію твору Шевченка // films.com.ua, 2014-11-07
↑  Фільм Толока // Велика ідея, 2014
↑  Колегія Міністерства культури України розглянула низку питань, пов'язаних з галуззю кінематографії. mincult.kmu.gov.ua, 06.04.2017
↑  «Патріотизм — лазівка для халтури». Як колегія Мінкульту розглядала питання фінансування патріотичного кіно — ДМ, 28 лютого 2017
↑  Договір з Держкіно (2017). prozzoro.gov.ua, 12.12.2017
↑  виробництво національного, просвітницького фільму (аудіовізуального твору) «Толока» на умовах державного замовлення. zakupki.prom.ua, 30 лист. 2017
↑  Пилип Іллєнко: «Наші дії із захисту і промоції української мови є абсолютно адекватними». ДМ, 23 жовтня 2018
↑  Фільм «Толока» почав ліпити 1967 року. Знімаю його досі // gazeta.ua, 15 травня 2018
↑  Що дивитися: нові українські фільми/Толока // Inspired — 17 жовтня 2014.
↑  "Іллєнко знімає художній фільм за віршем Шевченка про Катерину". tsn.ua. ארכיון מ-2013-08-26. נבדק ב-2013-02-27.
↑  Михайло Іллєнко назвав причину, через яку 20 років не може екранізувати Шевченка // expres.ua, 24.02.2018
↑  Роман Коляда: «„Українське радіо“ стало живішим і людянішим» // Детектор медіа, 2018
↑  Проекти, відібрані до участі в семінарі «Лабораторія кіномонтажу в Україні». Cineast, 14.03.2019
↑  Прем’єри українських фільмів «Толока» та «Пульс» переносяться через карантин. ДМ, 12 березня 2020
↑  Команда фільму «Толока» розпочинає спільну ініціативу з фондом «Повернись живим». poltava.info, 24 січня 2020
↑  По сім гривень з квитка на “Толоку” за Шевченком перерахують на армію. ukrinform.ua, 22 січня 2020
פרנסיס הארווי (1873–1916)

| --- | --- |

 לידה:  29 באפריל 1873 אפר סידנהאם, קנט, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  31 במאי 1916 (בגיל 43) אה"מ לאיון, הים הצפוני 
 מקום קבורה:  הים הצפוני 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 השכלה:  Portsmouth Grammar School 
 השתייכות:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 דרגה:   מייג'ור
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  קרב שרטון דוגר  קרב מפרץ הלגולנד  קרב יוטלנד 
 עיטורים
   צלב ויקטוריה
 
מייג'ור פרנסיס ג'ון ויליאם הארווי, VC (באנגלית: Francis John William Harvey;‏ 29 באפריל 1873 – 31 במאי 1916) היה קצין בחיל הנחתים המלכותי הבריטי במהלך מלחמת העולם הראשונה. הארווי זכה לאחר מותו בצלב ויקטוריה, על מעשיו בשיא קרב יוטלנד. קצין נחתים מלכותי ותיק, צאצא למשפחה צבאית, במהלך הקריירה שלו הפך הארווי למומחה בארטילריה ימית, ושירת על ספינות מלחמה גדולות רבות כקצין אימון תותחים ומפקד נשק. הוא היה מבוקש במיוחד עבור אה"מ לאיון, ספינת הדגל של צי סיירות המערכה הבריטיות, ולחם בקרבות מפרץ הלגולנד, שרטון דוגר ויוטלנד.
ביוטלנד, הארווי, למרות שנפצע אנושות מירי פגזים גרמניים, הורה להציף את מחסן התחמושת של צריח Q על סיירת המערכה לאיון. פעולה זו מנעה מטונות של קורדיט המאוחסנות שם להתפוצץ בצורה קטסטרופלית בפיצוץ שהיה משמיד את כלי השיט ואת כל שעל סיפונה. אף על פי שהוא נכנע לפציעותיו שניות לאחר מכן, ייתכן שהמעשה שלו הציל למעלה מאלף אנשי צוות וגרם לווינסטון צ'רצ'יל להגיב מאוחר יותר: "בהיסטוריה הארוכה, המחוספסת והמפוארת של הנחתים המלכותיים אין שם ואין מעשה שבדבריו. אופי והשלכות עומדים מעל זה".
ביוגרפיה > ראשית חייו

פרנסיס הארווי נולד באפר סידנהאם, קנט, ב-29 באפריל 1873, והיה בנם של קומנדר ג'ון ויליאם פרנסיס הארווי, קצין בצי המלכותי, ואליזבת אדוארדס לאווינגטון הארווי (לבית פני). בשנת 1884, בגיל 11, עבר הארווי עם משפחתו לסאות'סי והוא למד בבית הספר של פורטסמות', והשיג תוצאות אקדמיות מצוינות והראה בקיאות בשפות ובדיונים. הארווי היה צאצא למשפחה צבאית; סבא-רבא שלו ג'ון הארווי נהרג ב-Glorious First of June בשנת 1794, וסבא-רבא שלו אדמירל סר אדוארד הארווי וסבו קפטן ג'ון הארווי מרגימנט הרגלים ה-9 היו גם דמויות צבאיות בולטות.
ביוגרפיה > מומחה לתותחנות

לאחר שעזב את בית הספר, הארווי בחר בקריירה צבאית והתקבל הן על ידי המכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, והן על ידי מכללת הצי המלכותי, גריניץ', להכשרת קצינים. הוא בחר בבית הספר האחרון כצוער בחיל הנחתים המלכותי, הארווי סיים את לימודיו ב-1892 ובשנה שלאחר מכן מונה ללוטננט מן המניין, והצטרף לאה"מ וילדפייר עבור ההכשרה הראשונה שלו על הים. לאחר שנה בלבד בים, הארווי חזר לחוף והשתתף בקורסי ירי באה"מ אקסלנט, ובשנת 1896 מונה כמדריך מחלקה ראשונה בתותחנים ימיים. הארווי הוצב על הסיירת אה"מ פיטון כאשר נכנסה לשירות בדבנפורט ב-8 ביוני 1897 לשירות בתחנת הפסיפיק. בשנת 1898, בעודו על הפיטון, הודתה לו האדמירליות על דיווח שמסר על נמל סן דייגו. כשחזר הביתה באותה שנה, הארווי קיבל תפקיד של עוזר מדריך לתותחנים בחטיבת פלימות'. במהלך תקופה זו, הארווי התחתן עם אתל אדי ונולד לו בן אחד, ג'ון.
בין 1898 ל-1904, הארווי בילה חלק ניכר מזמנו קשור לצי התעלה, על סיפון אה"מ אדגר ואה"מ דיאדם, תרגול והדרכה בתותחים. ב-28 בינואר 1900 הועלה לדרגת קפטן. בשנת 1903 הוצב על סיפון אה"מ רויאל סובריין, הראשון מתוך שורה של מינויים בספינות גדולות ללמד תותחנות ליחידות הכבדות של צי התעלה. עד 1909, הארווי שירת באה"מ דיוק אוף אדינבורו, אה"מ סנט ג'ורג' וסיירת המערכה החדשה אה"מ אינפלקסיבל. ב-1910 הפך הארווי למדריך לתותחנים במספנת צ'טהאם ובשנה שלאחר מכן הועלה לדרגת מייג'ור, דו"ח על בית הספר לתותחנים שהעיר "מידת היעילות בהכשרת תותחנים בצ'טהאם היא גבוהה מאוד הן בהכשרה הכללית והן בהתייחסות לפרטים הקטנים. . קרדיט גדול מגיע לכל הנוגעים בדבר, במיוחד למייג'ור פ.ג'.ו. הארווי".
כוחו של דו"ח זה הקנה להארווי תפקיד כקצין ימי בכיר על סיפון אה"מ לאיון, ספינת הדגל בדחי של 27,000 טון של צי סיירות המערכה הבריטי. ללאיון היו שמונה תותחי 13.5 אינץ' והארווי הוצב בצריח Q וניהל את פעולתם ואת האש. תחת מפקדה החדש, אדמירל משנה דייוויד ביטי, הארווי שירת כקצין הימי הבכיר על הסיפון במלחמת העולם הראשונה, המערכה הצבאית הראשונה שלו.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

הארווי לא היה צריך לחכות זמן רב כדי להשתתף בקרב, כשראה קרבות בפעם הראשונה בקרב מפרץ הלגולנד שבועות ספורים לאחר פרוץ המלחמה. ב-28 באוגוסט 1914, לאיון והשייטת שלה שכללה גם את אה"מ קווין מרי ואה"מ פרינסס רויאל, הפליגה אל מפרץ הלגולנד, שם כוחות סיירות גרמנים ובריטים כבר היו מעורבים במאבק מר. סיירת גרמנית אחת כבר הוטבעה כשהכוח של ביטי הגיע, אבל ספינת הדגל הגרמנית SMS קלן והסיירת SMS אריאדנה הופתעו בערפל והושמדו על ידי פגזים כבדים מסיירות המערכה של ביטי. הקונטר-אדמירל הגרמני לברכט מאס ויותר מ-1,000 מלחים שלו נהרגו, התותחים של הארווי קלעו מספר פגיעות בסיירות.
שישה חודשים לאחר מכן, התותחים של הארווי גרמו שוב נזק חמור לכוח גרמני בקרב שרטון דוגר. במהלך החודשים הקודמים חצתה שייטת סיירות מערכה גרמניות בפיקודו של אדמירל היפר את הים הצפוני והפגיזה ערי חוף בריטיות במספר הזדמנויות. ב-24 בינואר 1915 נעשה ניסיון נוסף, אך הפעם מנתחי אותות בריטיים זיהו את התנועה הגרמנית ובאמצעות מידע זה שלחה האדמירליות את כוחו של ביטי ליירט ולהשמיד אותם. השייטות של ביטי והיפר התנגשו בשעה 09:00 ובמהלך הקרב שלאחר מכן, לאיון נותרה חשופה בשל תקשורת שגויה בין הספינות, מה שהוביל לכך שאה"מ טייגר ירתה בספינה הלא נכונה, והותירה את SMS מולטקה ללא שאף אחת מהאוניות העסיקו אותה, וכך הצליחה לירות בצורה מדויקת יותר. ספינת הדגל הבריטית הייתה לחוצה קשה עד שאחת היריות של לאיון חדרה לאחד הצריחים של זיידליץ. פיצוץ ענק הרס גם את הצריח השכן והרג 160 איש, ספינת הדגל הגרמנית שרדה רק בשל פעולותיו של המלח וילהלם היידקאמפ, שפתח את שסתומי המים למחסני התחמושת למרות שהם בערו.
לאיון ניזוקה קשות בפעולה מפגזים מ-SMS דרפלינגר וכשהמנועים שלה כושלים, סבה לאחור כדי להטביע את SMS בליכר שכבר הייתה פגועה קשות. איתותים שנקראו בצורה שגויה הביאו לכך ששאר הצי הבריטי חזר לתמוך בלאיון במשימה זו, מה שאפשר לשאר הצי הגרמני המוכה לפרוש כשהבריטים השמידו את בליכר האומללה ו-792 מאנשי הצוות שלה. לאחר הקרב, הארווי נשאר על סיפון לאיון ברוזית' במשך כל 1915 ובחמשת החודשים הראשונים של 1916, והמשיך באימוני התותחים שלו ובהכנות לפעולת הצי הגדולות. הכנותיו יצאו לפועל ביום האחרון של חודש מאי, כאשר הצי הבריטי הפליג לקרב נגד עיקר כוחותיו של צי הים הפתוח הגרמני בקרב יוטלנד.
ביוגרפיה > קרב יוטלנד

סיירות המערכה של ביטי הובילו את הצי הבריטי בהתקפתו, והפליגו דרומה לים הצפוני כדי למצוא את האויב בשעות אחר הצהריים של 31 במאי 1916. בשעה 14:15, סיירות תצפית הבחינו בחלוץ הגרמני וביטי סגר כדי לתקוף את האויב בכוחו העיקרי. בהינתן זמן להתכונן, היפר היה מוכן להתמודד עם ביטי עם סיירות המערכה שלו במערך כדי להתמודד עם הספינות המתקרבות של ביטי. היפר גם שאב עידוד מצי ספינות הקרב הגרמנית הראשית בפיקודו של ויצה-אדמירל ריינהרד שר, שהפליג צפונה קרוב מאחוריו. בשעה 15:45 הגיע ביטי לטווח של הצי הגרמני והחלוץ התערבו זה בזה עם מטחי האש הפותחים שלהם. כששתי הכוחות צמצמו את הטווח, הגרמנים מצאו את הטווח טוב ומהיר יותר מהבריטים, שזוהו על רקע השמש. כתוצאה מכך, פגזים גרמניים פגעו בספינות הבריטיות בעוד שהספינות הגרמניות נותרו ללא פגיעה ב-10 דקות הראשונות של הקרב. במהלך שלב זה של הקרב נפגעה לאיון מתשעה פגזים מ-SMS ליצו. פגז אחד בשעה 16:00 פגע בפינה הימנית העליונה של פתח התותח השמאלי במפגש בין לוח החזית לגג, והעיף חתיכה מהלוח הקדמי בגודל 9 אינץ' לתוך הצריח לפני שהתפוצץ, פוצץ את הגג המשוריין של הצריח והצית שריפה, שגורמי בקרת נזקים שעבדו מחוץ לצריח נלחמו כדי לכבות אותה.
הפיצוץ הראשוני הרג או פצע את כל מי שהוצב בצריח התותח עצמו. הארווי, למרות פצעים וכוויות קשים, נתן פקודות במורד צינור הקול לסגור את דלתות מחסן התחמושת ולהציף את תאי המחסנים, פעולה שתמנע מהקורדיט במחסנים להתפוצץ. בהסתובב אל הסמל שלו, האיש היחיד שעדיין שרד, הורה לו הארווי להמשיך אל הגשר ולתת דיווח מלא לקפטן הספינה ארנל צ'טפילד (תרגיל רגיל בתרגילי נזק). הסמל הלך מיד לגשר והודיע לקפטן על מעשיו של הארווי לפני שנלקח למטה כדי לחבוש את פצעיו.
בתחנת השידור מתחת לסיפון המשוריין, הופקד מסיק דרגה 1 ויליאם יאו על העברת הפקודות האחרונות של הארווי. כתוצאה מכך, המחסן הוצף וננעל בתוך דקות מהפגיעה. עם זאת, מטעני הקורדיט שנפלו מצריח התותח לאחר הפגיעה לא הוסרו למקום מבטחים, ועדיין היו מטענים מוכנים בתא העבודה. מספר רב של אנשי צוות עדיין נשאר בחדר הפגזים, בחדר מסירת המטענים ובתא העבודה. השריפה שחשבו כי כובתה לאחר הפגיעה בצריח התחזקה והציתה את מטעני הקורדיט הנותרים, והביאה לפיצוץ גדול בשעה 16:28 שהרג את אנשי צוות הצריח, שלהבת הפיצוץ הגיעה עד לגובה העליון של תרני הספינה. גם עם אמצעי הזהירות שננקטו, התגלה מאוחר יותר כי דלתות מחסן התחמושת היו סגורות לחלוטין - רק מי הים במחסן שמאחוריו מנעו מהפיצוץ להגיע פנימה. לספינות אחרות של צי סיירות המערכה היה פחות מזל; בערך באותו זמן עם מותו של הארווי, אה"מ אינדפטיגבל התפוצצה לרסיסים על ידי סדרה של פיצוצי מחסני תחמושת שהביאו למותם של 1,013 אנשי צוות ורק דקות לאחר מכן אה"מ קווין מרי התפוצצה "כמו כדור נפוח" בעמוד ענק אחד של עשן אפור, והרגה 1,275 מלחים. שעות לאחר מכן במהלך ההתקשרות העיקרית של צי הקרב, ספינת הדגל של אדמירל משנה הוראס הוד אה"מ אינווינסיבל הושמדה עם 1,032 אנשי צוות. כל שלוש הספינות אבדו כתוצאה מפיצוצי מחסני תחמושת דומים לזו שנמנע בקושי על לאיון.
הנצחה

גופתו החרוכה של הארווי נלקחה מהריסות צריח Q לאחר הקרב ונקברה בים בכבוד מלא לצד שאר 98 ההרוגים שספגה לאיון. גבורתו מול המוות הוודאי לא נעלמה מעיניו; הוא הוזכר לשבח על ידי אדמירל ג'ליקו לאחר הקרב והוא זכה לאחר מותו בצלב ויקטוריה. אלמנתו של הארווי, אתל, קיבלה את הפרס בארמון בקינגהאם על ידי המלך ג'ורג' החמישי ב-15 בספטמבר 1916. קבוצת המדליות שלו הושאלה מאוחר יותר למוזיאון הנחתים המלכותי, צריף איסטני על ידי בנו לוטננט-קולונל ג'ון מלקולם הארווי מרגימנט המלך ב-1973. שמו של הארווי רשום על האנדרטה הימית של צ'טהאם לאלה שאין להם קבר ידוע, המנוהלת על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
הערות שוליים

1 2 3 4  Snelling, p. 108
↑  Snelling, p. 106
1 2 3 4 5  Snelling, p. 107
↑  Navy List, July 1898, corrected to 18 June 1898, page 279.
↑  Bennett, p. 131
↑  Bennett, p. 143
↑  Bennett, p. 144
1 2  Snelling, p. 93
↑  Campbell, p. 349
↑  Campbell, pp. 64–65
↑  Snelling, p. 94
↑  Through the Hawse Pipe, Captain Alexander Grant, retrieved 20 November 2007. Some accounts, including Perrett, suggest that both of Harvey's legs had been torn off by the shell blast, but Snelling indicates that he could still walk during these final seconds. The full extent of his injuries is unclear. One of the officers who helped recover his body, Lieutenant-Colonel F.R. Jones, wrote to the Marines' journal, The Globe and Laurel, in October 1956 that Harvey's body was "very badly burnt … [but] not dismembered in any way."
↑  Snelling, p. 95
↑  Campbell, pp. 65–66
1 2  Snelling, p.96
↑  Harvey, Major Francis John William, Commonwealth War Graves Commission, retrieved 20 November 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CWGC: 3051079  LCCN: nb99012151  VIAF: 48721792   WorldCat (עם VIAF): 48721792 
לאיון הבוערת ביוטלנד
לוחית שריון הוסרה מחזית צריח Q, מנוקבת בצומת עם לוחית גג
אה"מ לאיון משמאל לאה"מ קווין מרי המתפוצצת ביוטלנד. ניתן לראות ניתזים לבנים מפגזים נופלים על לאיון
צריח Q עם לוח גג שריון פגום הוסר לאחר הקרב
Tolkien Gateway

| --- | --- |


 סוג:  ויקי מעריצים, אנציקלופדיה מקוונת
 תקופת הפעילות:  1 בינואר 2003 – הווה (22 שנים)
 הכנסה:  אין
 הרשמה:  אפשרי
 פרסום:  אין
 שפות תכנות:  ויקי
 https://tolkiengateway.net
Tolkien Gateway הוא ויקי מעריצים (אנ') שנכתב על הלגנדריום של טולקין. האתר מכובד על ידי חוקרים ומשומש על ידם. בשנת 2023, הוא זכה בפרס אגודת טולקין לתוכן מקוון (אנ').
סיקור

Tolkien Gateway הוא ויקי מעריצים שמתעד את כל הדמויות, המקומות, החפצים והאירועים בעולם הפנטזיה של ג'. ר. ר. טולקין, עם ציטוטים לטקסטים של טולקין. הוא מספק סיקור מסוים של פריטים קשורים שאינם טולקין כגון סרטים, שחקנים, משחקים, מוזיקה, תמונות וספרים ומאמרים על הלגנדריום. הוא ראיין חוקרי טולקין (אנ'), למשל ג'ון ד. רייטליף (אנ'). זהו אתר הוויקי הגדול ביותר בעולם שעוסק בטולקין ויצירותיו.
הערות שוליים

↑  "2023 Tolkien Society Awards". Locus. 2023-04-03. ארכיון מ-2023-12-25. נבדק ב-2024-04-19.
↑  "Interviews/John D. Rateliff (4-16-07)". Tolkien Gateway. נבדק ב-8 בינואר 2025. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tolkien Gateway". Fandom.com. נבדק ב-8 בינואר 2025. {{cite web}}:  (עזרה)
קיץ 85

| --- | --- |

 מבוסס על:  Dance on My Grave 
 בימוי:  פרנסואה אוזון
 הופק בידי:  Éric Altmayer, ניקולא אלטמאייר 
 תסריט:  פרנסואה אוזון 
 עריכה:  Laure Gardette 
 שחקנים ראשיים:  פליקס לפבר   בנז'מן וואזן   פיליפין ולג'   ולריה ברוני טדשי   מלוויל פופה   איזבל ננטי   לורן פרננדז   אורורה ברוטין   ברונו לוצ'ט
 מוזיקה:  ז'אן-בנואה דנקל 
 צילום:  Hichame Alaouie 
 מדינה:  צרפת 
 חברה מפיצה:  ורטיגו מדיה 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  23 בספטמבר 2021 
 משך הקרנה:  100 דקות
 שפת הסרט:  צרפתית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט המבוסס על יצירה ספרותית, סרט רומנטי, סרט להט"בי 
 מקום התרחשות:  נורמנדי 
 תקופת התרחשות:  1985 
 הכנסות:  3.7 מיליון דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
קיץ 85 (בצרפתית: Été 85; באנגלית: Summer of 85) הוא סרט קולנוע דרמטי צרפתי-בלגי משנת 2020 שנכתב ובוים על ידי פרנסואה אוזון, המבוסס בחלקו על הרומן Dance on My Grave (אנ') משנת 1982 מאת הסופר איידן צ'יימברס (אנ'). בסרט מככבים פליקס לפבר ובנז'מן וואזן.
הסרט עלה לאקרנים בצרפת ב-14 ביולי 2020.
תקציר העלילה

בנורמנדי של קיץ 1985, אלכסיס (פליקס לפבר), נער בן 16 בעל עניין בנושא מוות, יוצא לשוט בים. סופת רעמים גורמת לסירתו להתהפך, אך הוא מחולץ על ידי דויד (בנז'מן וואזן) בן ה-18. בעקבות התקרית בים השניים מתיידדים, מתאהבים ומתחיל רומן אהבה סוער, וסודי, בין השניים. בעקבות ויכוח בין אלכסיס לבין דויד, דויד נהרג בתאונת אופנוע. אלכסיס, החש אשמה במותו, מחליט לממש את ההסכם שהשניים נשבעו לו טרם מותו של דויד: אם אחד מהם ימות, השני ירקוד על קברו.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| פליקס לפבר | אלכסיס רובין | נער בן 16 בעל עניין בנושא מוות. |
| בנז'מן וואזן | דויד גורמן | בן 18, יתום מאב, עובד בחנות משפחתית. |
| פיליפין ולג' | קייט | נערה אנגליה צעירה שמגיעה לצרפת לעבוד כאו-פר. |
| ולריה ברוני טדשי (אנ') | גב' גורמן | אמא של דויד. |
| מלוויל פופה (אנ') | מר לפבר | המורה לספרות של אלכסיס. |
| איזבל ננטי (אנ') |  | אמא של אלכסיס. |
| לורן פרננדז |  | אבא של אלכסיס. |
| אורורה ברוטין |  | עובדת סוציאלית. |
| ברונו לוצ'ט (אנ') | ברנרד |  |
| יואן צימר | לוק |  |
| אנטואן סימוני | כריס |  |
הפקה

ביוני 2019 פורסם כי פליקס לפבר, בנז'מן וואזן ופיליפין ולז' הצטרפו לצוות שחקני הסרט, אותו יביים פרנסואה אוזון על פי תסריט שכתב. שלב הצילומים החל במאי 2019.
הפצה

הקרנת הבכורה של הסרט תוכננה להתקיים במסגרת פסטיבל הקולנוע בקאן במאי 2020, אך זו בוטלה בשל מגפת הקורונה. הסרט עלה לאקרנים בצרפת ב-14 ביולי 2020. בספטמבר 2020, חברת ההפצה Music Box Films (אנ') רכשה את זכויות ההפצה של הסרט בארצות הברית. הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-13 בספטמבר 2020. הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-18 ביוני 2021.