stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניסים בלאק
דיסקוגרפיה > אלבומים

| תאריך יציאה | סוג | שם | לייבל | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 3 ביולי 2003 | אלבום אוסף | The Sportn' Life Compilation Vol. 1 | Sportn' Life | תחת הכינוי "Danger", השירים "Make A Change" ו"You Need a Thug". |
| 24 במאי 2005 | מיקסטייפ | Behind the Dirt | Sportn' Life | תחת הכינוי "D. Black". יצא מחדש ב-19 בנובמבר 2010 |
| 7 במרץ 2007 | אלבום | The Cause and Effect | Sportn' Life | תחת הכינוי "D. Black". יצא מחדש ב-17 בנובמבר 2009. |
| 15 בספטמבר 2009 | אלבום | Ali'yah | Sportn' Life | תחת הכינוי "D. Black". |
| 17 בפברואר 2011 | מיני אלבום | The Blackest Brown EP | Sportn' Life | תחת הכינוי "D. Black", יחד עם "בי" בראון. |
| 26 בפברואר 2013 | מיקסטייפ | Miracle Music | עצמאי |  |
| 17 בספטמבר 2013 | אלבום | Nissim | Nissim World/Fin |  |
| 10 במרץ 2017 | אלבום | Lemala | Nissim World | יחד עם ישראל לאוב, נתנאל ישראל, וגד אלבז |
| 17 באוגוסט 2020 | אלבום | Love Notes | Marom Entertainment |  |
דיסקוגרפיה > סינגלים

| תאריך יציאה | שם | מתוך | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | Get Loose | The Cause and Effect |  |
| 2009 | Yesterday | Ali'yah | יחד עם מריסה |
| 2012 | Ricochet |  |  |
| 2013 | Unbelievable |  |  |
| 2013 | Chronicles | Miracle Music |  |
| 2013 | Sores | Nissim | יחד עם רבי שמעון בן זקן |
| 2013 | Live For Now | Nissim | סינגל משותף לו ול-Bonhom |
| 2013 | Revered | Nissim |  |
| 2013 | The Black Miracle |  | שיר לחנוכה שהופק על ידי אש התורה. |
| 2014 | Yerushalayim |  | יחד עם אריק גרסטפלד |
| 2014 | Falling Star |  | יחד עם גבריאל מינץ |
| 2016 | bar mitzvah time |  | יחד עם ליפא שמלצר |
| 2016 | זמן חרותינו\Zman cheruteinu | Lemala |  |
| 2016 | A Million Years | Lemala | יחד עם ישראל לאוב |
| 2017 | Tagid toda | Lemala | יחד עם נתנאל ישראל |
| 2017 | We Are Kef |  | יחד עם שרולי ליפשיץ |
| 2021 | Higher |  |  |
דיסקוגרפיה > הופעות אורח

| תאריך יציאה | שם | אמן | לייבל | מתוך | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2008 | God Like | ג'ייק וואן | Rhymesayers | White Van Music | תחת הכינוי "D. Black". |
| 2012 | Rabbit Hole | Shtar | Heatseat | Boss EP |  |
| 2016 | Hashem Melech 2.0 | גד אלבז |  |  |  |
| 2017 | Lechaim | גד אלבז |  | Lechaim |  |
| 2019 | Home | יוני Z |  | Home |  |
דיסקוגרפיה > מפיק מוזיקלי

| תאריך יציאה | שם אלבום | אמן | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002 | The Playground | "L.V." ו-"Prodeje" |  |
| 2002 | Julius Ceasar | C-Blunt |  |
| 2003 | South Central Hella | South Central Cartel |  |
| 2006 | One Out of Many | Wicked |  |
| 2006 | Hood Raised | ליל אל |  |
| 2007 | The Only Forgotten Son | Fatal Lucciano |  |
| 2008 | 13 Reasons | Brownside |  |
| 2008 | Back to Jesus | בראון קינג |  |
הערות שוליים

↑  חסידיסטוק | הראפר ניסים בלאק, באתר ערוץ כאן 11 יוטיוב
↑  ראיון אצל מנחם טוקר 15/7/19 https://www.bhol.co.il/news/1015955
1 2 3 4 5 6 7 8 9  Emily K. Alhadeff (17 בספטמבר 2013). "Rapper Nissim Black Has a Spiritual Message for the Hip-Hop World". "Tablet Magazine". נבדק ב-14 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6 7  Rabbi Tzvi Gluckin (15 ביוני 2013). "Black Jewish Rapper". "Aish HaTorah". נבדק ב-14 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  ‏Cyril Cordor. "D. Black". Allmusic. "Rovi Corporation". נבדק ב-14 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)‏
1 2  ‏Matson, Andrew (17 באוגוסט 2007). "New hip-hop generation celebrates Sportn' Life". Seattle Times. נבדק ב-21 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)‏
↑  ‏Larry Mizell Jr. (21 בנובמבר 2012). "My Philosophy". The Stranger. נבדק ב-22 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ‏"The Sportn' Life Compilation Vol 1". "Bandcamp". נבדק ב-22 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)‏
↑  "Behind the Dirt — Mixtape by D.Black". "Bandcamp". נבדק ב-22 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Mudede, Charles (10 בספטמבר 2009). "The Outsider". "The Stranger". נבדק ב-23 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Seling, Megan (19 ביולי 2007). "Band of the Day: D.Black". "The Stranger". אורכב מ-המקור ב-2016-03-05. נבדק ב-23 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)‏
↑  Benji Rosen (26 נוב' 2013). "The religious rapper: A journey out of the darkness". The Jerusalem Post. נבדק ב-14 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)‏
↑  Matson, Andrew (10 בספטמבר 2009). "D. Black: 22-year-old rapper, father, husband, record label co-owner, preacher". "Seattle Times". אורכב מ-המקור ב-2016-03-04. נבדק ב-21 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)‏
↑  ‏Ayers, Michael D. (28 באפריל 2009). "Sonic Youth, Jesus Lizard Headed To Seattle's Captiol Hill Block Party". "Billboard". נבדק ב-22 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)‏
↑  ‏Marder, Rachel (6 דצמ' 2012). "The Israeli Music Scene's Rising 'Shtar'". "Algemeiner Journal". נבדק ב-11 בינואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)‏
↑  ‏"Miracle Music by NISSIM". "Bandcamp". נבדק ב-22 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)‏
↑  ‏"The Black Miracle: A Hanukkah Poetry Slam" (video). אש התורה. 20 בנובמבר 2013. נבדק ב-21 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)‏
↑  ‏The Black Miracle: A Hanukkah/Thanksgiving Poetry Slam, באתר YouTube, ‏23 בנובמבר 2013.
↑  ‏Gad Elbaz and Nissim - Hashem Melech 2.0, באתר YouTube, ‏23 בינואר 2016
↑  יאיר טוקר, ניסים בלאק מארח את דסטין פאול בס.., באתר כיכר השבת, ‏2024-10-15
↑  יאיר טוקר, ניסים בלאק בסינגל חדש: "חיוג מהיר", באתר כיכר השבת, ‏2024-07-07
↑  Dillz, Kosha (8 בדצמבר 2023). "Celebrate Hanukkah With This Playlist: Songs From Haim, Remedy, Matisyahu & More". Billboard. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007438777505171  MusicBrainz: fd05057d-f2d6-43e2-bd5d-852d9c681bef  VIAF: 599149066764565602260   WorldCat (עם VIAF): 599149066764565602260 
ניסים ב-"the 2013 Sasquatch! Music Festival".
מאי ישראלי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 בספטמבר 1966 (בת 58) 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה 
 סוג קול:  סופרן 
 שפה מועדפת:  עברית 
 
מאי ישראלי לשמן (נולדה ב-14 בספטמבר 1966) היא זמרת סופרן ישראלית, ראש המחלקה לביצוע רב תחומי באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
ביוגרפיה

ישראלי היא בוגרת תואר שני באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב, וזכתה במלגת קרן פליציה-בלומנטל ללימודי המשך בלונדון, בהדרכת פרופסור אליסון פירס מהאקדמיה המלכותית. בנוסף למדה משחק בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב. את שירותה הצבאי עשתה בלהקת פיקוד מרכז.
ב-1990 ראה אור אלבומה "תוך כדי..." בהוצאת NMC, המורכב משירי המשורר עידן סובול (אחיו של המחזאי יהושע סובול).
ישראלי הופיעה עם התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הסימפונית חיפה, התזמורת הסימפונית ירושלים, תזמורת האופרה הקאמרית, אנסמבל "אקוואריוס" ותזמורות נוספות, וכן ברסיטלים בלונדון, בסקוטלנד ובפריז. בנוסף הוזמנה לשיר בקונצרט גאלה בפריז, במסגרת פסטיבל הבינלאומי הראשון ליצירותיו של המלחין וילה לובוס. בישראל העלתה שלושה מופעים אישיים, המוקדשים למחזות זמר, לשירי עם ברזילאיים ולשיר האמנותי הישראלי.
החל משנת 2004 היא מופיעה בישראל ומחוצה לה בתפקיד שנכתב במיוחד עבורה באופרה "צחוק של עכברוש" של התזמורת הקאמרית הישראלית.
בן זוגה הוא המוזיקאי אורי לשמן, והם משתפים פעולה מקצועית. בשנת 2016 יצרו בני הזוג את ״בין השורות בין הצלילים״, סדרת פודקאסטים על הזמר העברי בשיתוף רדיו ״קול האוניברסיטה״ של אוניברסיטת רייכמן. בדצמבר 2023 יצא אלבומם המשותף ״כנף אל כנף״.
הערות שוליים

↑  מאי ישראלי לשמן – איגוד הקול הישראלי
1 2  מאי ישראלי לשמן, באתר האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, ‏2011-02-14
↑  לא זמין | N/A# • קול האוניברסיטה | AudioVersity, באתר קול האוניברסיטה | AudioVersity
↑  כנף אל כנף - Google Search, באתר www.google.com
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רן לוי (סופר)

| --- | --- |

רן לוי, 2022
 לידה:  16 באוגוסט 1975 (בן 49) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  סופר, מהנדס חשמל, מפיק ומגיש הפודקאסט "עושים היסטוריה"
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 שפות היצירה:  עברית
 סוגה:  לקסיקון, מדע פופולרי
 נושאי כתיבה:  טכנולוגיה, מדע
 יצירות בולטות:  פרפטום מובילה, האוניברסיטה הקטנה של המדעים, קרב מוחות - על ההיסטוריה הזדונית של וירוסי המחשב
 ranlevi.co.il
 
רן לוי (נולד ב-8 באוגוסט 1975) הוא סופר, היסטוריון ציבורי, מפיק ומגיש את הפודקאסט "עושים היסטוריה", העוסק בהיסטוריה של המדע והטכנולוגיה וכן המייסד והעורך הראשי הראשון של רשת הפודקאסטים בעלת אותו השם.
ביוגרפיה

לוי נולד ב-8 באוגוסט 1975 בחיפה. שירת בצבא בחיל הים כמפקד ספינת "דבור" בדרום, ומאוחר יותר כמפקד בית הספר לימאות ונשק בבה"ד חיל הים. השתחרר בדרגת סרן.
לוי מהנדס אלקטרוניקה בהשכלתו, בוגר הפקולטה להנדסת חשמל של הטכניון. בטכניון ערך וכתב את "דמיקולי", מדור ההומור והסאטירה של "קולי", עיתון הסטודנטים.
רן לוי עבד בחברת מלאנוקס טכנולוגיות כמהנדס חשמל מספר שנים, והחליט לעבור לעבוד בחברת רפאל בעקבות הצלחת הפודקאסט. לוי עבד ברפאל עוד מספר שנים, עד שהחליט לעזוב את עבודתו כשכיר ולהתמקד ביצירת פודקאסטים.
לוי מרצה על מגוון נושאי מדע וטכנולוגיה לקהל הרחב. כותב במגוון רחב של ירחונים ואתרים, בהם ynet, כלכליסט, הידען, אודיסאה ועוד. מפיק ומגיש את הפודקאסט "עושים היסטוריה", פודקאסט על מדע, טכנולוגיה והיסטוריה. לוי הרחיב את הפודקאסט הזה לרשת פודקאסטים בשם "רשת עושים היסטוריה" והוא היה העורך הראשי שלה עד לשנת 2022. בשנת 2017 הקליט לוי פודקאסט נוסף באתר החינוכית המבוסס על ספרו "האוניברסיטה הקטנה של המדעים".
בפברואר 2025 מכר רן לוי את חברת פודקאסט ישראל מדיה בע"מ ל אייל דגן ו שילה דה בר שישמש כמנכ"ל.
חיים אישיים

לוי גרוש ואב לשלושה. דודתו היא מלכת היופי חווה לוי.
ספריו

פרפטום מובילה: על פיזיקה, מכונות נצח, שרלטנים ומה שביניהם. יצא לאור בשנת 2007, בהוצאת ספריית מעריב. ספר מדע-פופולרי זה שוטח את סיפורה וגלגוליה של מכונת התנועה המתמדת.
האוניברסיטה הקטנה של המדעים: ספר המציג עניינים מדעיים קצרים במגוון תחומי מחקר ובהם אסטרונומיה, ביולוגיה, גוף האדם, פיזיקה, כימיה, מדעי המחשב, ומדעי כדור הארץ.
הקוף שידע לאהוב (ספר אלקטרוני): קובץ מאמרים הלקוחים מתוך פרקי הפודקאסט "עושים היסטוריה". כל אחד מהם נוגע בשאלה מתוך תחומי מדע, טכנולוגיה, תרבות והיסטוריה שונים: פיזיקה, חלל, ביולוגיה, מחשבים, רפואה ואחרים.
קרב מוחות: ההיסטוריה הזדונית של וירוסי המחשב. יצא בשנת 2013 בהוצאת כתר.
עושים פודקאסט: איך להצליח בעולם ההסכתים (ספר אלקטרוני): קובץ מאמרים עם עצות להסכתים מאת לוי עצמו הכולל גם טיפים ועצות מפודקאסטרים, עורכים ואנשי רדיו בישראל.
הערות שוליים

↑  רן לוי,ספרו של לוי האוניברסיטה הקטנה של המדעים הוקלט כפודקסט
↑  גיקטיים- אקזיט לרשת
↑   ציוץ של Ran Levi ברשת החברתית אקס (טוויטר), 16 במרץ 2021
↑  עושים פודקאסט: איך להצליח בעולם ההסכתים – רן לוי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307464805171  ISNI: 0000 0004 0199 561X  LCCN: no2012066941  VIAF: 250896326   WorldCat (עם VIAF): 250896326 
רן לוי ועידו עוזיאל בהקלטת פרק של עושים היסטוריה
רן לוי בהקלטת שטח של 'עושים היסטוריה' באלביט מערכות
דקוטה הדרומית (BB-57)
תכנון

סדרת דקוטה הדרומית הוזמנה בהקשר של חימוש ימי עולמי במהלך התמוטטות מערכת אמנת וושינגטון ששלטה בבניית אוניות מערכה במהלך שנות ה-20 ותחילת שנות ה-30. על פי הסכמי וושינגטון ולונדון, מה שנקרא אוניות מערכה של אמנה הוגבלו להדחק בתפוסה סטנדרטית של 35,000 טונות ארוכות (36,000 טונות) וסוללה ראשית של תותחי 14 אינץ' (356 מילימטרים). בשנת 1936, בעקבות החלטת יפן לנטוש את מערכת ההסכמים, צי ארצות הברית החליט להפעיל את "סעיף המדרגות הנעות" באמנה שאפשרה להדחק לעלות ל-45,000 טונות ארוכות (46,000 טונות) ולהגדיל את החימוש כדי להגדיל לתותחי 16 אינץ' (406 מ"מ). התנגדויות הקונגרס להגדלת גודל האוניות החדשות אילצו את צוות התכנון לשמור על תפוסה קרובה ל-35,000 טונות ככל האפשר תוך שילוב התותחים והשריון הגדולים מספיק כדי להביס תותחים באותו קליבר. האונייה עלתה 52.8 מיליון דולר (שווה ערך ל-752 מיליון דולר כיום), מה שהופך אותה לאחת מאוניות הצי האמריקאי היקרות ביותר באותה תקופה.
דקוטה הדרומית הייתה באורך כולל של 680 רגל (210 מטרים), רוחב של 108 רגל 2 אינץ' (32.97 מטרים) ושוקע של 35 רגל 1 אינץ (10.69 מטרים). הדחק האונייה היה 37,970 טונות ארוכות (38,580 טונות) בתפוסה סטנדרטית ועד 44,519 טונות ארוכות (45,233 טונות) במעמס קרבי מלא. האונייה הונעה על ידי טורבינות קיטור של ג'נרל אלקטריק עם ארבעה צירים ושמונה דוודי Babcock & Wilcox המופעלים על ידי נפט בדירוג של 130,000 כוחות סוס (97,000 קילוואט), שהעניקו לה מהירות מרבית של 27.5 קשרים (50.9 קמ"ש). לאונייה היה טווח שיוט של 15,000 מיילים ימיים (28,000 ק"מ) במהירות של 15 קשרים (28 קמ"ש). היא נשאה שלושה מטוסים ימיים מסוג ווט OS2U קינגפישר לסיור אווירי, אשר שוגרו על ידי זוג מעוטים על הגוחה שלה. הצוות שלה בזמן השלום מנה 1,793 קצינים ומלחים אך במהלך המלחמה גדל הצוות ל-2,500.
האונייה הייתה חמושה בסוללה ראשית של תשעה תותחי 16 אינץ'/45 קליבר Mark 6 בשלושה צריחי תותחים משולשים על קו האמצע, שניים מהם הוצבו בזוג ירי-על מקדימה, כשהשלישי מאחורה. הסוללה המשנית כללה 16 תותחים דו-תכליתיים 5 אינץ' (127 מ"מ) /38 קליבר מותקנים בצריחים תאומים מקובצים באמצע האונייה, ארבעה צריחים משני הצדדים. זה היה שני צריחים פחות מאחיותיה, הפחתת משקל ושטח מחסני תחמושת כדי להכיל את כוח האדם והציוד הנוסף לשימושה כאוניית דגל. כדי לפצות על הירידה בכוח האש הבינוני של חימוש הנ"מ, היא קיבלה תותחי נ"מ קלים. כפי שתוכננה, האונייה צוידה בסוללת נ"מ של 20 תותחי 1.1 אינץ' (28 מ"מ) /75 קליבר ושנים עשר מקלעי M2 בראונינג בקליבר 0.50 בצריחים בודדים, אך היא הושלמה עם סוללה של שבעה צריחים מרובעים של תותחי בופורס 40 מ"מ (1.6 אינץ'), שבעה צריחים מרובעים של תותחי 1.1 אינץ', 34 תותחי אורליקון אוטומטיים 20 מ"מ (0.79 אינץ') בצריחים בודדים, ושמונה מקלעי בראונינג M2 בקליבר 0.50.
חגורת השריון הראשית הייתה בעובי 12.2 אינץ' (310 מילימטרים), בעוד הסיפון המשוריין הראשי היה בעובי עד 6 אינץ' (152 מילימטרים). בצריחי תותחי הסוללה הראשיים היו חזיתות בעובי 18 אינץ' (457 מילימטרים), והם הותקנו על גבי ברבטות שהיו בעובי 17.3 אינץ' (439 מילימטרים). במגדל הניווט היו דפנות בעובי 16 אינץ' (406 מ"מ).
תכנון > שינויים

דקוטה הדרומית קיבלה סדרה של שינויים במהלך הקריירה המלחמתית שלה, המורכבת בעיקר מתוספות לסוללת הנ"מ שלה וסוגים שונים של מערכות מכ"ם. התוספת הראשונה הייתה התקנת מכ"ם חיפוש אווירי SC, שהוזמן ב-1941, שהותקן בתורן הקדמי. מאוחר יותר הוא הוחלף בסט מסוג SK. במקביל, הותקן מכ"ם חיפוש עילי SG על המבנה העילי הקדמי; סט SG שני נוסף לתורן הראשי לאחר חוויות במהלך המערכה בגוודלקנל ב-1942. במהלך ההצטיידות ב-1942, היא קיבלה מכ"ם בקרת אש Mark 3, שהותקן על מגדל הניווט שלה כדי לסייע בכיוון תותחי הסוללה הראשיים שלה ומכ"מים Mark 4 עבור תותחי הסוללה המשניים. ה-Mark 3 הוחלף במהירות במכ"ם פיקוח אש מודרני יותר Mark 8, ומכ"מים Mark 4 עבור תותחי הסוללה המשניים. מאוחר יותר היא קיבלה סטים של Mark 12/22 במקום מכ"מי ה-Mark 4. דקוטה הדרומית קיבלה גם משבש TDY. בשנת 1945 הוחלפו טווחי הזיהוי המסורתיים שלה במערכות מכ"ם מיקרוגל Mark 27, והיא קיבלה מכ"ם חיפוש אווירי SR וצלחת חיפוש אווירית SK-2.
סוללת הנ"מ הקלה של האונייה הורחבה בהדרגה. בנובמבר 1942 הותקנו עוד שמונה מקלעי 0.50 קליבר ובמהלך תיקונים בסוף 1942 ובתחילת 1943, שניים מתותחי ה-1.1 אינץ' בצריחים מרובעים הוחלפו בצריחים מרובעים של תותחי 40 מ"מ. עד פברואר 1943, כל תותחי ה-1.1 אינץ' שלה הוסרו ונוספו 13 צריחים מרובעים של תותחי 40 מ"מ. בשלב זה, סוללת תותחי ה-20 מ"מ שלה הוגדלה ל-80 קנים, הכל בצריחים בודדים. עד סוף המלחמה, שמונה מהם הוסרו.
היסטוריית שירות

השדרית של דקוטה הדרומית הונחה ב-5 ביולי 1939, בתאגיד בניית הספינות של ניו יורק בקמדן, ניו ג'רזי. היא הושקה ב-7 ביוני 1941 והוכנסה לשירות בצי ב-20 במרץ 1942. לאחר מכן היא נגררה מעבר לנהר אל מספנת הצי של פילדלפיה והחלה בעבודות האבזור; קפטן תומאס לי גאץ' היה המפקד הראשון שלה. עבודה זו הושלמה עד 14 במאי, ובמהלך היומיים הבאים היא ערכה בדיקות מכונות בנהר דלאוור, ולאחר מכן עבודות התאמה נוספות שנמשכו עד 3 ביוני. יומיים לאחר מכן, היא החלה בשיוט הטלטלה שלה, בליווי ארבע משחתות בגלל האיום של צוללות גרמניות הפועלות מול החוף המזרחי של ארצות הברית. במהלך היומיים שלאחר מכן, היא בדקה את המנועים שלה במהירויות שונות וירתה בתותחים שלה כדי לבדוק אם יש בעיות מבניות. האימונים באזור נמשכו עד 17 ביולי ולמחרת, היא עזבה להמפטון רודס, וירג'יניה עם ארבע משחתות מלוות. משם, היא שייטה חזרה צפונה כדי לפגוש את אוניית המערכה וושינגטון מול חופי מיין לפני שעגנה במפרץ קאסקו ב-21 ביולי. שם, היא עסקה באימון ירי נוסף לפני שיצאה לפילדלפיה והוכרזה מוכנה לשירות פעיל ב-26 ביולי.
היסטוריית שירות > פריסה ראשונה באוקיינוס השקט

ככל שהלחימה בין הכוחות האמריקאים והיפנים במערכת גוודלקנל התגברה, במיוחד לאחר התבוסה של בעלות הברית בקרב האי סאבו, אדמירל ארנסט קינג, ראש המבצעים הימיים, הורה לדקוטה הדרומית, ווושינגטון, הסיירת הקלה ג'ונו ושש משחתות לפרוס לדרום האוקיינוס השקט כדי לתגבר את הצי האמריקאי שם. אדמירל משנה ויליס לי קיבל את הפיקוד על האוניות, שהוגדרה כ פלגת אוניות המערכה השישית ב-14 באוגוסט, והניף את דגלו על סיפון דקוטה הדרומית. למחרת, היא יצאה לדרך בליווי שלוש משחתות, אך התקדמותה התעכבה בגלל תקלה במנוע שחייבה תיקונים שהושלמו למחרת בבוקר. לאחר הפלגה דרומה דרך האיים הקריביים, לי ניתק את המשחתות המלוות, עבר דרך תעלת פנמה, ואסף שלוש משחתות אחרות בצד הפסיפי של התעלה.
מאוחר יותר באוגוסט, בעודם בדרך לאזור גוודלקנל, נפגשה דקוטה הדרומית עם ג'ונו, האוניות המשיכו יחד לנוקואלופה, טונגטפו, אליה הגיעו ב-4 בספטמבר. לאחר תדלוק שם, הם עזבו את הנמל ב-6 בספטמבר, אך דקוטה הדרומית נפגעה קשות כאשר פגעה בשונית לא ידועה במעבר לאהאי. צוללנים מספינת התיקון וסטל בדקו את גוף האונייה וגילופי הציפוי ניזוק לאורך 150 רגל (46 מטרים). עובדים מווסטל תיקנו את גוף האונייה, ואיפשרו לה לצאת לפרל הארבור ב-12 בספטמבר, שם בוצעו תיקונים קבועים. היא הצטרפה לנושאת המטוסים סרטוגה, שטורפדה על ידי צוללת יפנית מדרום לגוודלקנל, ולמלוותיה למסע. התיקונים נמשכו בין 23 ל-28 בספטמבר, והעבודה כללה גם הסרת תותחי ה-1.1 אינץ', הוספת ארבעה תותחי 40 מ"מ בצריח מרובע ו-22 תותחי 20 מ"מ.
לאחר טעינת תחמושת ואספקה, דקוטה הדרומית הוכרזה מוכנה לים ב-12 באוקטובר. היא ערכה אימונים נגד מטוסים עד היום שלאחר מכן לפני שחזרה לפרל הארבור ב-14 באוקטובר. היא יצאה לדרום האוקיינוס השקט מאוחר יותר באותו יום יחד עם כוח משימה 16 (TF), שכלל את נושאת המטוסים אנטרפרייז, עם תשע משחתות מלוות. תת אדמירל ויליאם פ. הולסי, מפקד אזור דרום האוקיינוס השקט, הורה ל-TF 16 לטהר את כוחות הצי הקיסרי היפני מצפון לאיי סנטה קרוז לפני שיפנה דרום-מערבה לכיוון איי שלמה כדי לחסום את הנתיב היפני לגוודלקנל. עבור המבצע, TF 16 חוזק על ידי TF 17 - שבמרכזו נושאת המטוסים הורנט - ששולבו ליצירת TF 61 בפיקודו של אדמירל משנה תומאס קינקייד. הכוח נתמך על ידי לי עם TF 64, שכללה את וושינגטון, שתי סיירות כבדות, שתי סיירות קלות ושש משחתות.
היסטוריית שירות > תיקונים ופריסה אטלנטית

וושינגטון הצטרפה לדקוטה הדרומית, ושתי אוניות המערכה נסוגו לנומאה, אליה הגיעו ב-17 בנובמבר. שם, ספינת התיקון פרומתאוס תיקנה חלק מהנזקים של דקוטה הדרומית, העבודה נמשכה עד 25 בנובמבר. במהלך אותה תקופה, היא קיבלה תחליפים למטוסי הקינגפישר ההרוסים שלה. ב-25 בנובמבר היא יצאה לדרך, לכיוון נוקואלופה בליווי זוג משחתות. לאחר תדלוק שם ב-27 בנובמבר, היא המשיכה עם המשחתות עד 29 בנובמבר, אז ניתקה אותן כדי לחזור לצי. דקוטה הדרומית הפליגה צפון מזרחה לתעלת פנמה, אליה הגיעה ב-11 בדצמבר. היא תדלקה בצד השקט של התעלה, עברה דרך תאי השיט ויצאה צפונה לניו יורק. ברגע שהיא הייתה באוקיינוס האטלנטי, היא קיבלה ליווי של שתי משחתות.
לאחר שהגיעה לניו יורק ב-18 בדצמבר, דקוטה הדרומית נכנסה למבדוק יבש במספנת הצי של ברוקלין לצורך תיקונים קבועים ושיפוץ. האונייה הוכרזה בעיתונות ונזקף לזכותה הניצחון מול גוודלקנל במקום וושינגטון, למרות הביצועים הגרועים שלה בפעולה. למטרות אבטחה, היא כונתה "אוניית המערכה X". קפטן לינד ד' מקורמיק החליף את גאץ' ב-1 בפברואר 1943, והאונייה יצאה לים ב-25 בפברואר כדי להתחיל בניסויים ימיים. במרץ היא החלה לפעול בצפון האוקיינוס האטלנטי עם נושאת המטוסים ריינג'ר. צי הבית הבריטי פרס אוניות מערכה לים התיכון כדי לתמוך בפלישה של בעלות הברית לסיציליה, ודקוטה הדרומית נשלחה בתורה לתגבר את צי הבית. אחריותה העיקרית בתקופה זו הייתה הגנה על שיירות האספקה הארקטיות שנשלחו לברית המועצות דרך האוקיינוס הארקטי; שייטת גרמנית חזקה המורכבת מאוניות המערכה טירפיץ ושרנהורסט וכמה סיירות כבדות איימו על שיירות אלו.
התרומה האמריקאית לליווי השיירה סומנה TF 61, בפיקודו של RADM אולף מ. הוסטבדט, והורכבה מדקוטה הדרומית, אחותה אלבמה וחמש משחתות. האוניות הגיעו לסקפה פלו ב-19 במאי והצטרפו לאוניות המערכה אנסון ודיוק אוף יורק, איתם הם פעלו לעיתים קרובות במהלך שלושת החודשים הבאים. האוניות הגנו על שיירות הלוך ושוב בין בריטניה לברית המועצות, וביולי הן ערכו הפגנה כדי להסיח את תשומת הלב הגרמנית במהלך הפלישה לסיציליה, למרות שהגרמנים לא שמו לב לאוניות. בסוף החודש הוחזרה דקוטה הדרומית לנורפוק עם חמש משחתות בליווי; הן הגיעו לשם ב-1 באוגוסט. לאחר הגעתה, אדמירל משנה אדוארד הנסון, מפקד פלגת אוניות המערכה ה-9, עלה על סיפון דקוטה הדרומית, והפך אותה לאוניית הדגל שלו.
היסטוריית שירות > סיור שני באוקיינוס השקט > איי גילברט ומרשל

דקוטה הדרומית עזבה את נורפוק ב-21 באוגוסט והגיעה לאפאטה בדרום האוקיינוס השקט ב-14 בספטמבר. משם היא יצאה לפיג'י ב-7 בנובמבר, שם הצטרפה לשאר פלגת אוניות המערכה ה-9, שהוקצו לכוח התמיכה של TG. 50.1, שהוגדרה כקבוצת ה-Crier Interceptor. הצי האמריקאי פתח במסע לכיבוש איי גילברט ומרשל, החל במבצע גאלווניק, כיבוש טאראווה מאוחר יותר בנובמבר. ב-19 בנובמבר פתחו נושאות המטוסים בפשיטות על טאראווה ועל האיים הסמוכים לפני ההתקפה האמפיבית. דקוטה הדרומית שוב עברה לפיקודו של לי בדצמבר, שפיקד על TG 50.4, שכלל גם את אוניות המערכה אלבמה, וושינגטון, קרוליינה הצפונית ושתי אוניות. האוניות נשלחו לתקוף את נאורו בתחילת החודש, וב-6 בדצמבר הן תוגברו על ידי אוניות המערכה אינדיאנה ומסצ'וסטס, שסומנו כעת מחדש TG. 50.8. האוניות הגיעו אל נאורו יומיים לאחר מכן והפגיזו אותה בירי מאוניות המערכה ובתקיפות ממטוסי נושאות המטוסים. האמריקנים השיגו מעט הישגים, שכן הכוחות היפנים באי היו קלים והיו להם מעט מטוסים למטרות. האוניות חזרו לאפאטה והחלו בהכנות למתקפה הגדולה הבאה, כולל העמסת תחמושת ואספקה אחרת. היא העמיסה תחמושת מאוניית התובלה William Ward Burrows ב-5 בינואר 1944 ויצאה לים יחד עם אינדיאנה ושלוש משחתות לאימון ירי ב-16 בינואר.
המבצע הבא בו השתתפה דקוטה הדרומית היה הפלישה לאיי מרשל, בשם הקוד מבצע פלינטלוק; דקוטה הדרומית הייתה כעת חלק מ-TG 37.2, הצי השלישי, שכלל את אינדיאנה, מסצ'וסטס, קרוליינה הצפונית ווושינגטון, בליווי שש משחתות. הם עזבו את אפאטה ב-18 בינואר, לכיוון פונאפוטי. ים סוער פצעו כמה אנשי צוות על סיפון דקוטה הדרומית וסחפו אדם אחד אל מעל לסיפון, שלא אותר. האוניות פגשו בדרך את נושאות המטוסים בנקר היל ומונטריי, ובהגיעם לפונאפוטי יומיים לאחר מכן, הקבוצה סומנה מחדש כ-TF 58.8, שכן הצי החמישי קיבל את הפיקוד על כוח המשימה של נושאות המטוסים המהירות. האוניות תדלקו ויצאו ב-23 בינואר, ובבוקר של 25 בינואר, דקוטה הדרומית, קרוליינה הצפונית ואלבמה נותקו ליצירת TG 58.2.2. הצי המשיך ליעדו במהלך הימים הבאים, המסע שסומן בתצפיות שווא של צוללות ובמגעי מכ"ם. האוניות הגיעו לרואה-נאמור ב-29 בינואר, ונושאות המטוסים פתחו בתקיפות אוויריות גדולות על האיים לקראת ההסתערות הקרובה. דקוטה הדרומית נשארה עם נושאות המטוסים כדי להגן עליהם מפני מטוסים יפניים שלא יצאו לפועל. ב-30 בינואר, דקוטה הדרומית ושאר TG 58.2.2 נשלחו להפגיז את האיים, חלק מהפגזת ההכנה לפני עליית כוחות היבשה לחוף למחרת.
היסטוריית שירות > סיור שני באוקיינוס השקט > איי מריאנה ופלאו

עם אוקינאווה בידי בעלות הברית, החלו ההכנות למבצע אולימפיק, הפלישה לקיושו. אוניות TF 38 יצאו מלייטה ב-1 ביולי כדי להתחיל בסדרה של תקיפות על מטרות ביפן כדי לדלדל את הכוחות היפניים באיי הבית. במהלך הדרך, דקוטה הדרומית שמרה על כמה משחתות שתודלקו לפני שהצי הגיע לחופי יפן ב-10 ביולי. נושאות המטוסים החלו בפשיטות שלהם באותו יום, למרות שהיפנים צפו את ההתקפות ופיזרו והסוו את המטוסים שלהם, והחזיקו אותם לנחיתה הסופית במקום לאבד אותם בטרם עת. כתוצאה מכך, מטוסי נושאות המטוסים מצאו מעט מטוסים יפניים להרוס במהלך הימים הבאים. ב-14 ביולי, דקוטה הדרומית שובצה ל-TU 38.8.1 עם אינדיאנה, מסצ'וסטס, שתי סיירות כבדות ותשע משחתות. לאחר מכן נשלחו אוניות המערכה להפגיז את העיירה קמאישי כדי להרוס את מפעלי הפלדה של קמאישי, אך השטח ההררי הקשה על הכוונת המתקן. זו הייתה הפעם הראשונה שיפן הופגזה על ידי אוניות ראשה במהלך המלחמה. למרות הקושי שלהם לצפות בהשפעות הירי שלהם, במהלך שישה מעברים, אוניות המערכה גרמו למה שהוערך מאוחר יותר כהפסקה של חודשיים וחצי בייצור קוק והפרעה של חודש ימים של ייצור ברזל גולמי.
ב-14 ביוני, דקוטה הדרומית תדלקה כמה מהמשחתות המלוות והעסיקה את מטוסי קינגפישר שלה כדי לחלץ טייסים שהופלו מנושאות המטוסים. למחרת, הנחתים עלו לחוף בסאיפאן, פריצה של היקף ההגנה הפנימי של יפן שהניעה את הצי היפני לשגר מתקפת נגד גדולה עם הצי הנייד הראשון, כוח הפגיעה העיקרי של נושאות המטוסים. בזמן שהיפנים התקרבו, התקפות נגד מקומיות מכלי טיס יבשתיים פגעו בצי. הראשון שבהם פגע בערב 15 ביוני, כאשר דקוטה הדרומית הפילה את אחד התוקפים. האונייה תדלקה למחרת, וב-17 ביוני עזבו נושאות המטוסים ואוניות המערכה המלוות את אזור סאיפאן כדי לפגוש את הצי הנייד הראשון לאחר שסיור צוללות דיווחו על התקרבותם דרך הים הפיליפיני . ב-18 ביוני, לי ואדמירל מארק מיצ'ר, מפקד כוח המשימה של נושאות המטוסים המהירות, דנו באסטרטגיות לקרב הקרוב, ולי החליט לפרוס את אוניות המערכה שלו עם נושאות המטוסים כדי לחפות עליהן במהלך המתקפה היפנית הצפויה, במקום לרדוף אחרי הצי היפני בפעולה לילית, כפי שהציע מיצ'ר.