stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hope not Hate
הערות שוליים

↑  יניב חלילי, איילסברי, "הייתי מנהיג ניאו-נאצי - היום אני רוצה להתנצל בפני ניצולי שואה", באתר ynet, 4 בנובמבר 2017
↑  יענקי פרבר, ניאו נאצי שקרא להדביר יהודים יכנס למאסר, באתר בחדרי חרדים, 25 בדצמבר 2020
↑  גיא שרמן, לקרוא או לשרוף? הספרות האנטישמית עדיין על המדפים, באתר ynet, 5 באפריל 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nb2012008980  VIAF: 242341801   WorldCat (עם VIAF): 242341801
צבי קוסטינר

| --- | --- |

 לידה:  1957 (בן 68 בערך) ה'תשי"ז ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:  ציונות דתית
 תחומי עיסוק:  הלכה, גמרא, אמונה
 רבותיו:  הרב צבי יהודה הכהן קוק, הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא, הרב מרדכי אליהו, הרב צבי טאו
 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה 
 
עם הרב מרדכי אליהו בבית הרב אליהו
הרב צבי יצחק קוסטינר (נולד בה'תשי"ז, 1957) הוא ראש ישיבת מדברה כעדן במצפה רמון. מרבני "ישיבות הקו".
קורות חייו

נולד בירושלים לאריה ויהודית קוסטינר וגדל בשכונת בית וגן. בילדותו חלה בשיתוק ילדים וסבל מצליעה. למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר, שבה שימש אביו כמנהל. לאחר מכן למד בישיבת מרכז הרב, אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק בשלהי תקופתו, אצל הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא ואצל הרב צבי ישראל טאו. בנוסף היה קשור לרב מרדכי אליהו - אליו הוא גם קשור משפחתית מצד נשותיהם. בצבא שירת בגדוד הסיור 6863 בחטיבת הנגב.[דרוש מקור] בהמשך השנים שירת כרב צבאי והגיע לדרגת רב-סרן. בי"ז באייר ה'תשמ"ח (1988) הוסמך לרבנות ולדיינות על ידי הרב אברהם שפירא.
בשנת ה'תשמ"ט (1989) עמד בראש קבוצת אברכים מישיבת מרכז הרב שעברה לדימונה להקים בה גרעין תורני בשיתוף עם הרב דוד תורג'מן. במקום הוקם כולל אברכים שהרב קוסטינר עמד בראשו. בסוף שנת ה'תשנ"ב (1992) נפתחה במקום ישיבת הסדר בראשותו. בשנת ה'תש"ס (2000) עבר עם הישיבה למצפה רמון, בחצי השנה הראשונה ישן בסלון אחת הדירות יחד עם תלמידיו.
עם הקמת היישוב מרחב עם בשנת ה'תשס"ב (2002) ליווה תורנית את היישוב בין היתר בהגעה לשיעורי תורה קבועים, מענה לשאלות בהלכה ועוד. בשנת ה'תשס"ט (2009) החל לכהן כנשיא ארגון "קרוב אלי" שהוקם תחת חסות ישיבתו. הארגון מציע לימוד בחברותא ושיעורי תורה. היה מעורכי ספריו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק "באר אליהו" ו"מאמרי הראי"ה". היה שותף בכתיבת הספר "דרכי טהרה" של הרב מרדכי אליהו. בעבר השיב לשאלות בהלכה באתר האינטרנט "כיפה".
במהלך מלחמת חרבות ברזל נפצע קשה בנו, דוד קוסטינר.
הדחתו מצה"ל

הרב קוסטינר עמד במשך כעשר שנים כרב קורס רבנים צבאיים במילואים, מאז היווסדו, ולצורך כך שירת במילואים כחודש וחצי בשנה. בנאום שנשא בשנת 2018 התבטא נגד שירות נשים בצה"ל ואמר, בין השאר "צבא יהודי זה צבא בלי בנות" וכי "הניסיון לגייס את הבנות הוא חלק ממלחמת תרבות ומהניסיון להרס המשפחה". בעקבות הדברים הוחלט בצה"ל להדיח אותו מתפקידו כרב הקורס אך להשאירו בשירות המילואים. המהלך עורר התנגדות רחבה, ממקורבי הרב נמסר ש"לא ייתכן שרב יצטרך לחשוש להביע את עמדתו התורנית בגלל שאולי יחליטו להדיח אותו מתפקידו. ההרגשה שמתחזקת בתקופה האחרונה היא שיש ניסיון לסתום לרבנים את הפיות, גם בצה"ל, ולהטיל עליהם אימה כדי שיישרו קו עם האג'נדה הליברלית". עשרות רבנים וראשי ישיבות חתמו על מכתב תמיכה ברב קוסטינר שנשלח לראש הממשלה נתניהו, שר הביטחון ליברמן, הרמטכ"ל איזנקוט וסגנו.
בשנת 2019 כשנה לאחר מכן הוחלט בצה"ל להדיח את הרב קוסטינר גם משירות המילואים. מאות משרתי מילואים חתמו על עצומה לביטול ההדחה. וכן ראשי ישיבות ובצלאל סמוטריץ' שלחו מכתבים לרמטכ"ל אביב כוכבי לעצור את המהלך. ב-19 לנובמבר נערך "כנס חירום" בהשתתפות עשרות אנשים לבחינת הדרכים למאבק בהדחה. אך בסופו של דבר הרב קוסטינר הודח.
מצעד הגאווה במצפה רמון

במאי 2022, בעקבות הכנות למצעד גאווה במצפה רמון, התבטא הרב קוסטינר בחריפות נגד הקהילה הגאה, במאהל מחאה שהוקם מול ביתו של חבר הכנסת ניר אורבך. בעקבות האמירות קיבל הרב קוסטינר איומים על חייו ורוססו נגדו כתובות נאצה. עקב האיומים החליטה המשטרה לשנות את מסלול המצעד כך שלא יעבור ליד ביתו של הרב קוסטינר. בעקבות עתירה לבג"ץ שהגישו ארגוני להט"ב נגד שינוי המסלול, חזרה בה המשטרה ואפשרה את קיום המצעד במסלול המקורי. בעת קיום המצעד קיימו תלמידי הישיבה הפגנה למען ערכי המשפחה בה נכחו מאות אנשים. בתוך כך, כמאה איש השתתפו במצעד הגאווה. המשטרה אבטחה את המצעד בכוחות מתוגברים, הכוללים כ-300 שוטרים, עשרות בלשים, שוטרי יס"מ ופרשים. כמו כן, מסוק משטרתי ליווה את המצעד בשיתוף רחפנים של המשטרה.
תפיסתו ועמדותיו

הרב קוסטינר הוא תלמיד של הרב צבי טאו ותפיסתו ביחס למדינת ישראל היא "ממלכתית". הוא בין המתנגדים לתנ"ך בגובה העיניים ולשיטת הרבדים. מדגיש את חשיבות לימוד הבקיאות ולימוד בהיקף רחב ומעודד את תלמידיו ללמוד "דף יומי", פרק יומי של משנה.
הרב קוסטינר תומך במפלגת נעם וקורא לתלמידיו להתפקד ולהשתתף בפעילויות המפלגה.
הערות שוליים

↑  ישיבת מדברה כעדן, באתר midbara.org.il
1 2 3  דברים שלא ידעתם על הרב צבי קוסטינר, באתר כיפה, ‏2012-12-05
↑  אתר הארגון
↑  בהקדמת "באר אליהו" מודה לו על כך הרב אברהם שפירא, ובהקדמה ל"מאמרי הראי"ה" מודה לו על כך הרב אלישע אבינר.
↑  הקדמה ל"דרכי טהרה השלם" בהוצאת אור עציון.
1 2  גיא עזרא, ‏אחרי שהודח מתפקידו; הרב קוסטינר יודח גם ממילואים, באתר "סרוגים", 17 בנובמבר 2019
↑  עשרות רבנים מתייצבים לצד הרב קוסטינר, באתר ערוץ 7, 15 במרץ 2018
↑  עצומת מילואימניקים נגד הדחת הרב קוסטינר, באתר ערוץ 7, 17 בנובמבר 2019
↑  ראשי ישיבות לרמטכ"ל: עצור את הדחת הרב קוסטינר, באתר ערוץ 7, 2 בדצמבר 2019
↑  סמוטריץ' לכוכבי: "הדחת הרב קוסטינר - סתימת פיות", באתר ערוץ 7, 19 בדצמבר 2019
↑  הרב קוסטינר: נמשיך בקרב בלי לפחד, באתר ערוץ 7, 20 בדצמבר 2019
↑  קורין אלבז-אלוש, הרב שהתבטא נגד להט"ב ושירות נשים בצה"ל הוזמן להרצות בפני חיילים, באתר ynet, 13 באוגוסט 2023
↑  הרב צבי קוסטינר: "לא להתבייש להגיד – הומואים הביתה!", באתר ערוץ 7, 24 במאי 2022
↑  יהונתן גוטליב, גרפיטי במצפה רמון: "קוסטינר נאצי", באתר ערוץ 7, 30 ביוני 2022
↑  יהונתן גוטליב, בעקבות איומים על חיי הרב צבי קוסטינר: השתנה מסלול מצעד הגאווה במצפה רמון, באתר ערוץ 7, 26 ביוני 2022
↑  יהונתן גוטליב, המשטרה נכנעה: מצעד הלהט"ב במצפה רמון יחזור למתווה המקורי, באתר ערוץ 7, 29 ביוני 2022
↑  יהונתן גוטליב, שני פעילי להט"ב במצפה רמון עוכבו, באתר ערוץ 7, 1 ביולי 2022
↑  רבדים,  באתר כיפה, 9 ביולי 2003
↑  בכירי רבני "הקו": להתפקד למפלגת נעם, באתר ערוץ 7, 3 בפברואר 2020
↑  דביר עמר, בנו של הרב קוסטינר נפצע קשה בעזה, באתר ערוץ 7, ‏25 בדצמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007336494805171  ISNI: 0000 0000 4936 6194  LCCN: nr91001978  VIAF: 51542012   WorldCat (עם VIAF): 51542012
אולם (יישוב תלמודי)

אוּלָם היה יישוב מתקופת התלמוד בגליל התחתון. היישוב מזוהה עם חורבת אולם שברמת סירין, בו נמצאו שרידי יישוב מתקופות שונות, בהם התקופה החשמונאית והביזנטית.
אזכורי היישוב

היישוב נזכר בתלמוד הירושלמי: ”מעשה בסובתה מאולם שהשכיר חמורו לגויה אחת”.
היישוב נזכר גם באונומסטיקון של אוסביוס מתחילת המאה ה-4 לספירה, שם נזכר יישוב בשם אולמה במרחק של 12 מיל ממזרח לציפורי.
חורבת אולם

היישוב מזוהה כיום עם האתר ח'רבת עולם שברמת סירין, בדרום מזרח הגליל התחתון.
בחורבה נערכו חפירות מקיפות בשנת 1966, ונמצאו בה שרידי בית כנסת, וכן מספר מוטיבים נוצריים, כנראה מתקופה מאוחרת יותר. כמו כן, נמצאו במקום מטבעות החל מהתקופה החשמונאית, המעידים על קדמוניותו של היישוב במקום.
לצד האתר נמצא מעיין עין אולם, המהווה מוקד לטיולים באזור.
הערות שוליים

↑  תלמוד ירושלמי, מסכת סנהדרין,  פרק י', הלכה ב'.
↑  אונומסטיקון, שורה 752.
↑  בתי-כנסת בגליל ובגולן, אריאל, כתב עת לידיעת ארץ-ישראל, כרך 52, 1987, עמ' 71-73.
↑  עין אולם באתר מסלולים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987013331418905171
רפי וייכרט

| --- | --- |

 לידה:  8 במרץ 1964 (בן 61) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית, פולנית 
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה לסופרים עבריים (2018) 
 www.rafiweichert.info
 
רפי וַיְיכֶרְט (נולד ב-8 במרץ 1964) הוא מתרגם, משורר, מסאי, פרופסור מן המניין לספרות באוניברסיטת חיפה, ובמכללה האקדמית לחינוך אורנים, ומוציא לאור ישראלי.
ביוגרפיה

עד גיל שתים-עשרה התגורר בשכונת רמת אביב שלה הקדיש בספריו השונים שירים וקטעי פרוזה רבים. ספר שיריו השלישי, "מבט חוזר" (2002), הוא מחזור שירים המתאר את הילדות בשכונה בשנות השישים והשבעים מפרספקטיבה של עשורים.
בשנת 1976 עבר להתגורר בשכונת יד אליהו, למד בחטיבת הביניים בעירוני ט' ולאחר מכן (1982-1978) במגמת מחשבים בתיכון אורט יד סינגאלובסקי. את שירותו הצבאי (1985-1982) עשה כמש"ק תכנון כ"א במפקדת קצין שלישות ראשי בתל-השומר.
בין השנים 1986 ל-1992 למד ספרות בחוג לתורת הספרות הכללית באוניברסיטת תל אביב. את התואר הראשון סיים בהצטיינות ואת השני בהצטיינות יתרה. את עבודת המוסמך הקדיש לשירתו של יאיר הורביץ ("התהוות של משורר – על שירת יאיר הורביץ 1968-1959").
לימד ספרות בתיכון עירוני ד' בתל אביב. כיהן בעבר כראש ועדת מקצוע הספרות במשרד החינוך. לימד בעבר בטכניון במסגרת המחלקה ללימודים הומניסטיים ואמניות. כיום (פברואר 2019) מרצה במכללת אורנים ומכהן כראש התוכנית לכתיבה יוצרת במחלקה לספרות עברית והשוואתית באוניברסיטת חיפה.
ספריו

נכון ל-2022, פרסם וייכרט עשרים ושבעה ספרי שירה, וספר פרוזה שירית:
'מיטה' (עכשיו, 1994), 'ימים בהולים' (2000), 'מבט חוזר' (2002), 'פתק אהבה לעולם - שירים נבחרים 2004-1994' (2004), 'שעה לא צפויה' (2006), 'בשנה הראשונה לחייך' (2007), 'רזים' (2008), 'שירים לדר' (2009), 'שברים ומכפלות' (2010), 'בקווים דקים' (2012), 'מאות' (2012).'גג החשיכה' (2013), 'עד לב השמש' (כולל דיסק) (2013), 'דהרה' (2014), 'איתותים'(2015), 'יקומים מקבילים' (2015). 'שחף וקעקועים אחרים' (2015), שניים (2016), 'זריחה' (2017), 'יפו, נגוהות' (הוצאת מטען, 2017), 'הבהובים של זמן' (אבן חושן, 2018), 'קנה נשימה' (אבן חושן, 2018), 'רכיבה' (ספרי עיתון 77, 2019), 'אהבה בלתי תלויה' (אבן חושן, 2019), 'מיטה' (מהדורה חגיגית בליווי פתח דבר מאת גיא פרל, אבן חושן, 2020), 'ברחובות ריקים' (כרמל, 2022), 'אתה היית קורא לזה אלגיה' (עמדה, 2022).
בנימוקים להענקת פרס עמיחי למשורר רפי וייכרט בשנת 2013 נכתב:
"לספרו של רפי וייכרט, שלו נוכחות מורגשת היטב בשדה השירה בארץ, ישנם שני מרכיבים עיקריים : המרכיב האחד, שירי אהבה אל הבת, שהם שירים יפים להפליא, שמבטם מופנה אל העתיד. המרכיב האחר - שירי קינה ואבל על מותם של ידידים, בכללם משוררים שעמם היה בקשר דיאלוג במשך שנים רבות. חלק זה של הספר פונה אל העבר. נושא המוות חוזר גם בשירים אחרים, שבהם מתקיים פולמוס שכלתני ונוקב עם האידיאה של חיים לאחר המוות, שאותה שולל הכותב מכול וכול. בזיקתם ההדדית מעמידים שני רכיבי הספר עולם שלם, שיש בו אהבה ויופי, אך יש בו גם לא מעט מ"צער העולם"."
תרגומיו

וייכרט מתרגם משפות רבות, אך התפרסם בעיקר בזכות תרגומיו לשירה פולנית, בין השאר של המשורר תדיאוש רוז'ביץ ושל המשוררת זוכת פרס נובל לספרות ויסלבה שימבורסקה.
נכון ל-2020, פרסם עשרה ספרי שירה מתורגמים מפולנית:
אטלנטיס מאת ויסלבה שימבורסקה (עכשיו, 1993)
סוף והתחלה מאת ויסלבה שימבורסקה (גוונים, 1996)
שלהי המאה מאת ויסלבה שימבורסקה (קשב לשירה, 1998)
מלתחה של עלטה מאת אווה ליפסקה (קשב לשירה, 1999)
אכרון בצהרי היום מאת תדיאוש רוז'ביץ' (קשב לשירה, בשיתוף הוצאת עכשיו 2000)
בשבח החלומות מאת ויסלבה שימבורסקה (קשב לשירה, 2004)
מוקדם לצעקה מאת אווה ליפסקה (קשב לשירה, 2005)
נקודתיים מאת ויסלבה שימבורסקה (קשב לשירה, 2009),
קריאת רשות מאת ויסלבה שחמבורסקה (חרגול, 2011)
דואר ספרותי מאת ויסלבה שימבורסקה (חרגול, 2014)
עבודה עם מוזיקאים

שיריו של וייכרט הולחנו ובוצעו בידי מלחינים וזמרים שונים ובהם מוני אמריליו, ירונה כספי, עודד גדיר, קובי פז, יסמין אבן וטובה גרטנר. גם אחדים מתרגומיו לשירה הפולנית ובהם שירים של ויסלבה שימבורסקה ואווה ליפסקה זכו ללחנים ולביצועים של אלון אולארצ'יק, גידי גוב, ירונה כספי ואחרים.
במרץ 2012 יצא לאור הדיסק "חוטים", תוצאה של שיתוף פעולה רב-שנים עם המוזיקאי והזמר עודד גדיר. בדיסק תשעה שירים שאת מילותיהם כתב וייכרט, שבעה לחנים חיבר גדיר. בשיר הנושא "חוטים" משתתפת הזמרת רונית שחר. השיר "קרבה" מתנגן פעמיים בתקליטור, כל פעם בסגנון אחר. שני שירים קורא וייכרט. בנוסף, משתתף בשיר "ערב טוב", בקריאת שורה. הערות מבוא מאת רוני סומק. בשנת 2013, ראה אור האלבום 'עד לב השמש' ובו שירים מאת רפי וייכרט בלחנים של מוני אמריליו, את כל השירים שר השחקן דרור קרן. בשנת 2015 ראה אור דיסק של יצירותיו עם קובי פז "בקצה הבדידות" בין הנגנים והזמרים באלבום זה: אבי סינגולדה, ניצן עין הבר, חני דינור ורמי הראל. בשנת 2018 ראה אור האלבום 'ז'ורנל' ובו שירים מאת רפי וייכרט, בלחנים של עודד גדיר. בין האורחים באלבום זה: ערן צור, אפרת גוש ודודי לוי.
מסאי ומבקר

משלהי שנות השמונים ועד היום פרסם במוספי הספרות ובכתבי העת מאות מאמרי ביקורת ומסות על יוצרים מספרות העולם ומן הספרות העברית. רשימותיו על משוררים מן העולם עסקו בין השאר, בשירתם של קונסטנדינוס קוואפיס, פאול צלאן, תדאוש רוז'ביץ', זביגנייב הרברט, ויסלבה שימבורסקה, טד יוז, אלן גינסברג, יוסיף ברודסקי ורבים אחרים. בין המשוררים העבריים שלהם הקדיש מאמרים ניתן למנות (לפי סדר הא-ב) את דוד אבידן, משה בן-שאול, אורי ברנשטיין, משה דור, יאיר הורביץ, ישראל הר, דליה הרץ, יונה וולך, מאיר ויזלטיר, נתן זך, רחל חלפי, מאיה בז'רנו חזי לסקלי, רוני סומק, אריה סיון, יהודה עמיחי, דן פגיס, ישראל פנקס, דליה רביקוביץ, טוביה ריבנר, אהרן שבתאי, בן-ציון תומר, קובי נסים ורבים אחרים. בשנת 2018 ראה אור ספרו 'במילים מועטות: קריאה בט"ז שירים' בהוצאת עיתון 77, ובשנת 2020 ראה אור בהוצאת עיתון 77 ספרו 'באור חריף' אנתולוגיה פרטית של שירים קצרים וקצרצרים שלהם הוא מקדיש קריאה קרובה ואוהבת.
עורך ומרצה

בשנת 1997 הקים את הוצאת "קשב לשירה", ביחד עם המשוררים גיורא לשם ומשה דור. כיום וייכרט הוא עורכה הראשי של ההוצאה, שבמשך חמש-עשרה שנות קיומה הראשונות פרסמה מאתיים ספרי שירה ומסה, מקור ותרגום (לרשימה מלאה של הספרים ראו "קשב לשירה"). בין השאר ראו אור בהוצאה ספריהם של שבעה זוכי פרס נובל לספרות – ויליאם בטלר ייטס (1923), ת"ס אליוט (1948), נלי זק"ש (1966), פבלו נרודה (1971), צ'סלב מילוש (1981), אוקטביו פאס (1990), ויסלבה שימבורסקה (1996), תומאס טראנסטרמר (2011). וייכרט חבר במערכת כתב העת "עתון 77".
הוא מתגורר בתל אביב. הוא מרצה מבוקש במכללות, בספריות ובבתי ספר ומקדיש חלק ניכר מזמנו לקירוב קהלים רחבים אל השירה. לימד כתיבה יוצרת באוניברסיטת תל אביב, כתיבה יוצרת ותרגום לתואר שני באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. מלמד ספרות בתיכון עירוני ד' בעיר מגוריו. החל משנת 2010 מרצה בחוג לספרות עברית והשוואתית באוניברסיטת חיפה. החל משנת הלימודים תשע"ג מלמד ספרות גם במכללת "אורנים" על יד קריית טבעון ובטכניון בחיפה. בשנים האחרונות הנחה וייכרט, בשיתוף עם אגף התרבות של עיריית תל אביב-יפו, את סדנת "מדברים שירה" בספריית בית אריאלה לתלמידי תיכון הכותבים שירה. בסוף הסדנה הופק ספר שירה בערב פתוח בו מקריאים התלמידים משיריהם.
פרסים

בשנת 1994 זכה הקובץ הראשון שפרסם משירתה של שימבורסקה בפרס לתרגום מטעם שרת המדע והאמנויות לשנת תשנ"ד.
בשנת 2004 זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים (בפעם הראשונה).
בשנת 2008 זכה על תרגומיו מפולנית ב"צלב הזהב" שהוענק לו על ידי נשיא פולין לך קצ'ינסקי.
בשנת 2007 זכה על עריכת הוצאת "קשב לשירה" בפרסי שר התרבות והספורט בתחום היצירה הספרותית העברית.
בשנת 2009 לרגל חגיגות שנת המאה של העיר תל אביב נבחר וייכרט על ידי העיתון "ידיעות אחרונות" כאדם המשפיע ביותר בתל אביב בתחום השירה.
בשנת 2013 זכה בפרס יהודה עמיחי לשירה עברית.
בשנת 2013 זכה בפרס רמת גן לספרות על ספרו "בקווים דקים".
בשנת 2015 זכה מבחר שיריו המקיף "גג החשכה" בפרס ע"ש יצחק לייב ורחל גולדברג מטעם קרן קיימת לישראל.
בשנת 2018 זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים (בפעם השנייה).
בשנת 2022 זכה בציון לשבח בפרס רעיית נשיא המדינה לשירה עברית על ספרו "זכרונות מחנות תקליטים".
לקריאה נוספת

עדינה מור-חיים, המרחב שבינינו, קריאה בשירת רפי וייכרט, רסלינג, 2023
הערות שוליים

↑  הזוכים בפרס יהודה עמיחי:המשוררים וייכרט וברג, באתר ערוץ 7
↑  קשב לשירה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269864305171  PLWABN: 9810616316605606  BnF: cb146175392 (data)  GND: 139768750  ISNI: 0000 0001 0858 2517  LCCN: nr94038082  ORCID: 0000-0002-4327-1965  VIAF: 66719103   WorldCat (עם VIAF): 66719103 
וייכרט מקבל ציון לשבח בפרס רעיית נשיא המדינה לשירה עברית במשכן הנשיא, 2022. מימין: נשיא המדינה יצחק הרצוג, וייכרט, רעיית נשיא המדינה מיכל הרצוג והאפוטרופוס הכללי בן ציון פיגלסון.
אמריקה (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  אופיר ראול גרייצר
 הופק בידי:  איתי תמיר
 תסריט:  אופיר ראול גרייצר
 עריכה:  מיכל אופנהיים אופיר ראול גרייצר
 שחקנים ראשיים:  מיכאל מושונוב אושרת אינגדשט עופרי ביטרמן אוולין שפיר רובא בלאל-עספור עירית שלג מוני מושונוב אור בוטבול
 מוזיקה:  דומיניק שרפנטייה
 צילום:  עומרי אלוני
 מדינה:  ישראל
 חברה מפיצה:  סרטי נחשון
 הקרנת בכורה:  פסטיבל קרלובי וארי, 5 ביולי 2022
 משך הקרנה:  127 דקות
 שפת הסרט:  עברית, אנגלית
 סוגה:  דרמה, מלודרמה
 פרסים:  פרס השחקנית הטובה ביותר - פסטיבל ירושלים
 דף הסרט ב־IMDb
אמריקה הוא סרט דרמה רומנטית ישראלי משנת 2022, שנכתב ובוים על ידי אופיר ראול גרייצר. הסרט עוקב אחר מאמן שחייה שחוזר לישראל מארצות הברית לאחר מות אביו, ואחר ארוסתו של חבר ילדות, בעלת חנות פרחים. בסרט מככבים אושרת אינגדשט, מיכאל מושונוב ועופרי ביטרמן בתפקידים הראשיים.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל קרלובי וארי כחלק מהתחרות הרשמית ב-5 ביולי 2022, כמו סרטו הקודם של גרייצר "האופה מברלין". הוא השתתף גם בפסטיבל הקולנוע ירושלים ביולי 2022, שם זכתה אינגדשט בפרס ענת פרחי לשחקנית.
עלילה > פרק ראשון - המעיין הנסתר

איליי קרוס (מיכאל מושונוב) הוא מאמן שחייה בן 30 שחי בשיקגו, ארצות הברית. בוקר אחד הוא מקבל שיחת טלפון מעורך דינו של אביו ונודע לו שאביו, יהודה, הלך לעולמו לפני חודש. איליי הוא למעשה אלי, ישראלי שעזב את הארץ לפני כעשור ושב אליה למכור את הבית הישן של אביו. אלי מגיע לתל אביב ופוגש בשכן מהבית ממול, מוטי (מוני מושונוב). מוטי מספר לאלי שיותם (עופרי ביטרמן), בנו, התארס זה עתה ומעודד את אלי לפגוש בו. אלי נכנס לבית אביו הישן, הקירות עמוסים אקדחים ישנים ותעודות הוקרה שקיבל האב כשוטר.
אלי מגיע לחנות הפרחים של יותם, חבר ילדותו, ופוגש את איריס (אושרת אינגדשט) ארוסתו. יותם מזמין את אלי לארוחה בביתם. בסוף הארוחה, יותם מספר לאלי שאיריס מגיעה מבית דתי, היא עזבה אותו בגיל 15 ומאז מנותקת ממשפחתה. אלי מזמין את יותם להצטרף אליו לטיול במעיין הנסתר, שבו היו מטיילים בעבר. יותם מסתייג תחילה בשל סידורי חתונה אך למחרת בבוקר הם נוסעים יחדיו. במעיין, יותם ואלי שוחים יחד. אלי נרדם על סלע בקרבת מקום בעוד יותם מצלם את המעיין, מועד ונופל אל המים. אלי מתעורר ומוצא את יותם מדמם בתוך המים, כורך את חולצתו סביב ראשו החבול ונושא אותו על כתפיו.
יותם מאושפז ברמב"ם בחיפה, הוא נתון בקומה. לצד מיטתו נמצאים איריס, מוטי ואורנה, אמו. שוטר מזהיר את אלי שעדיף לו לא להתקרב למשפחה. בכל זאת, הוא מנסה לבקר את יותם ונענה בדחייה. גם איריס דוחה את ניסיונותיו להתנצל בפניה. היא מבקרת את יותם ומנסה לגרום לו להגיב לריחות שונים, ביניהם ריח המרווה שאהב לשים בתה, אך ללא תגובה. בהחלטת הרופאים ולאחר שאינו מתעורר או מגיב, יותם מועבר למוסד שיקומי בצפון.
עלילה > פרק שני - הכד הישן

לאחר עשרה חודשים, אלי מגיע לבקש מאיריס עזרה בעיצוב הגינה בחצר הבית הישן של אביו. היא מסכימה ומגיעה לעבוד בשבתות אצלו בגינה. באחד הימים, כשאינו נמצא, היא מגלה את דרכונו האמריקאי במגירה ומביטה בחדרים הסגורים של הבית. שם היא רואה את האקדחים של האב המנוח לצד תעודות ההוקרה. איריס מחפשת מידע על אלי ואביו ומגלה פרשה משנת 1998 בה אשתו של שוטר התאבדה. כאשר איריס חופרת באדמת הגינה היא מוצאת כד ישן, שאלי מעניק לה שתשמור. הם אוכלים ביחד ואלי מספר לה שמצא עבודה כמדריך שחייה לילדים בבריכה מקומית. הוא מציע לאיריס לבוא ולשחות. היא מגיעה וצופה בו מדריך ילדים להתמודד עם פחדם מהמים.
ביום אחר, אלי מבקש מאיריס עזרה בעיצוב פינת ישיבה לגינה והיא מציעה לו להצטרף אליה לנסיעה למשתלה ממנה היא קונה את הפרחים. בביקורם במשתלה, איריס מראה לאלי כיצד להריח מרווה באמצעות אצבעותיו. לאחר מכן, כאשר הם אוכלים, איריס ואלי שומעים שיחה בשולחן לידם של אב המכריח את ילדו לאכול ומאיים עליו באלימות כשיגיעו הביתה. האב הולך לשירותים, אלי הולך אחריו. קצת לאחר מכן, אלי לוקח את דבריו והולך, משאיר את איריס המומה לצד השולחן.
לאחר שסיימה את עבודתה על הגינה, נפרדים אלי ואיריס לשלום אך היא חוזרת, אלי מתנצל בבכי על שקרה והם מתנשקים ושוכבים. לאחר מכן, היא מספרת לו שלאחר זמן מה הפסיקה לבקר את יותם במוסד השיקומי ונראה שהדבר מקובל על הוריו, שמעולם לא קיבלו אותה. לאחר מכן, הם יושבים בבר ואלי נתקל במושיקו (אור בוטבול), דמות מעברו שמציעה לו הצעות כלכליות שקשורות למראהו. אלי מסלק אותו בכעס. הם מטיילים ברחוב ואוחזים ידיים.
לאחר שלושה חודשים, אלי ואיריס נוסעים למקום בו טייל עם יותם ביום שבו נפל. הם נכנסים למערה ואיריס מקבלת טלפון ממוטי שמבשר לה שיותם התעורר. איריס מגיעה לבקר את יותם שאינו מדבר אך עיניו פקוחות. היא מציגה בפניו תמונות מדירתם והוא מזהה את העיר המוצגת באחת מהן כשהוא מדבר לראשונה ואומר "יפו". למראה תמונה אחרת, יותם מברר היכן אלי. איריס מנסה להשיג את אלי אך הוא אינו עונה לה יותר. יום אחד, מגיע אלי לחנות של איריס, מספר לה שהוא עוזב בחזרה לארצות הברית ומבקש ממנה לא ליצור איתו קשר יותר.
עלילה > פרק שלישי - בעצת האחיות הטובות

לאחר שישה חודשים, יותם שב לדבר ומתנייד עם כיסא גלגלים. יותם אומר לאיריס שזה בסדר אם היה לה מישהו אחר או שיש לה כעת היא מכחישה בפניו. אורנה מספרת לאיריס כי אלי היה ילד מוכה על ידי אביו שבשל מעמדו במשטרה לא נעצר. כשהיה בן 9 מצא אלי את גופת אימו שהתאבדה והחל להתחבר עם יותם. מוטי היה זה שעודד את אלי לשחות, כך הוא ויותם בילו את זמנם. עם התגברות האלימות של אביו, ברח אלי מביתו לתחנה המרכזית בתל אביב שם צרך סמים ועשה דברים נוראיים, לדברי אורנה, כדי להשיג כסף. אחרי שחסך מספיק כסף הוא טס לארצות הברית.
יותם מנסה לאמץ את זכרונו ולזכור פרטים מעברו אך הוא אינו מצליח. לאחר שהתקדם מספיק בשיקומו, הרופאות ד"ר מרגריטה (אוולין שפיר) וד"ר רובה (רובא בלאל-עספור) משחררות את יותם לגור עם איריס. ביתם משופץ כדי להנגישו. אלי מגיע לארץ ומבקר את איריס ואלי. אלי והוא יושבים לצד הים, יותם מספר לאלי שהוא רוצה לשחות ואלי מכניס אותו אל המים ביחד איתו.
עלילה > פרק אחרון - על גדת אגם שיקגו

לאחר שנה, יותם הולך בכוחות עצמו באמצעות מקל. כשהוא תולה את הכביסה, מתגלה חולצה של בריכת השחייה שאלי עבד בה בשיקגו. יותם אומר לאיריס שהוא שמח שהכירה את אלי והוא שמח על כל מה שקרה. איריס בהריון.
באחד הערבים, יותם מבשל כשהוא מקבל טלפון שקרתה לאלי תקרית. הוא ואיריס צופים בכתבה משיקגו המדווחת שאלי טבע כשהציל ילד קטן באגם בשיקגו. באחד הבקרים, יותם נוסע ואיריס מכינה תה עם מרווה שגידלה בכד שאלי העניק לה. יותם מגיע למעיין בו טייל עם אלי, עוצם את עיניו ומחייך.
צוות השחקנים

אושרת אינגדשט - איריס
מיכאל מושונוב - אלי/איליי קרוס
עופרי ביטרמן - יותם
מוני מושונוב - מוטי
עירית שלג - אורנה
אוולין שפיר - ד"ר מרגריטה
רובא בלאל-עספור - ד"ר רובה
לוקאס אנרי קרופט - ג'וש
אור בוטבול - מושיקו
אודי רצין - שוטר
ג'וש שגיא
דניאל מורשת
גלי רשף - רופא
הפקה

גרייצר הגה את הסרט בשיקגו כשביקר בארצות הברית בפעם הראשונה כשהאופה מברלין הוצג שם בפסטיבל. לפי גרייצר, שם הסרט אמריקה מסמל "מקום של געגוע" ו"חלום רחוק" שהיה לו כילד שגדל בישראל בשנות ה-80.
הסרט צולם בשנת 2020 בתל אביב ובברלין. בעלו של גרייצר, דניאל קוסוב, מעצב הפקות ובעל חנות פרחים, עיצב את חנות הפרחים שבסרט.
קבלה

ניל יאנג מ"סקרין אינטרנשיונל" כתב, "בעוד שרגשות מכמירי לב לא נמנעים לחלוטין ... הסרט מטפל בטקט וברגישות מספקת כדי להגביר ולא להוזיל את ההשפעה הכוללת של הסיפור." יאנג מצא ששם הסרט אינו מתיישב עם "האווירה הידידותית והישירה של הסרט". גיא לודג' מוראייטי כתב שהסרט "משלב סיפורים מלודרמטיים בוטים עם מבט רך ומחפש על זהות מסוכסכת", והוסיף, "אם הסרט לא תמיד אמין מבחינה נרטיבית, הוא מורגש בכנות עד הסוף".
הערות שוליים

↑  Leo Barraclough, Leo Barraclough, Ofir Raul Graizer’s ‘America’ Debuts Trailer Ahead of Karlovy Vary Premiere (EXCLUSIVE), Variety, ‏2022-06-27 (באנגלית אמריקאית)
↑  זוכי פסטיבל הקולנוע ירושלים 2022, באתר Jerusalem Film Festival
1 2  "Press kit" (PDF). Beta Cinema. ארכיון (PDF) מ-6 ביולי 2022. נבדק ב-6 ביולי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Marta Balaga, Marta Balaga, ‘America’ Director Ofir Raul Graizer on Seeking Out a ‘Beacon of Light in This Crazy World’, Variety, ‏2022-07-04 (באנגלית אמריקאית)
↑  "Cannes 2022" (PDF). Beta Cinema. ארכיון (PDF) מ-6 ביולי 2022. נבדק ב-6 ביולי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Neil Young2022-07-06T08:55:00+01:00, ‘America’: Karlovy Vary Review, Screen (באנגלית)
↑  Guy Lodge, ‘America’ Review: Unspoken Desire and Trauma Ripple the Surface of a Colorful, Affecting Israeli Melodrama, Variety, ‏2022-07-06 (באנגלית אמריקאית)
אל-מוזירע

| --- | --- |

 מדינה / טריטוריה:  פלשתינה (א"י) פלשתינה
 קואורדינטות:  32°02′57″N 34°56′58″E﻿ / ﻿32.04913611°N 34.94955278°E﻿ / 32.04913611; 34.94955278 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גוש דן מוגדלת) אל-מוזירע(למפת גוש דן רגילה) אל-מוזירע(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אל-מוזירע(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אל-מוזירע  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אל-מוזירע או "אום זרע" (בערבית: المُزيرعة) היה כפר ערבי, ששכן במקום בו נמצאת היום הכניסה הראשית לאלעד.
הכפר מוזכר על ידי אדוארד רובינסון שראה אותו מהמגדל של רמלה. ויקטור גרן שביקר בכפר בשנת 1870 מתאר אותו כיושב על גבעה מסולעת ובעל בתים קטנים. מפקד אוכלוסין מאותה תקופה מונה 68 בתים בהם התגוררו 234 גברים.
בשנת 1919 נוסד בכפר בית ספר לבנים. מפקד אוכלוסין 1922 של ארץ ישראל מצא בכפר 578 תושבים, כולם מוסלמים. במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל נמנו בכפר 780 תושבים, כולם מוסלמים, ב-186 בתים.
במהלך קרבות עשרת הימים נכבש הכפר על ידי צה"ל ותושביו נטשוהו. באוגוסט 1948 תואר הכפר:
ביוני 1949 התיישבו בכפר עולים מצ'כוסלובקיה שהקימו את מושב מזור. הם עדיין התגוררו בבתי הכפר בתחילת 1953. בהמשך עבר המושב כ-3 קילומטר מערבה. וליד ח'אלדי תיאר את אתר הכפר בשנת 1992 כמיוער בעיקרו עם מספר מצומצם של בתים שנותרו על תלם.