העיר העתיקה של צפת
שימור העיר העתיקה בצפת מאז מלחמת השחרור

חלקים מסוימים בעיר העתיקה של היום, בפרט בחלקה העליון, אינם על אותו מפלס בו היה הרובע היהודי קודם רעידת האדמה של 1837. רעידת האדמה החריבה את רוב העיר ועל פי הערכות ההיסטוריונים רק המקטע שבין סמטות אלקבץ ואבוהב (בה מצויים בתי הכנסת 'האר"י האשכנזי', 'אבוהב' ו'אלשיך' – הראשון נחרב ברעש כליל, השני שרד בחלקו את הרעש והשלישי שרד לחלוטין) ועד לבית הכנסת האר"י הספרדי ובית הקברות העתיק בצפת הוא מקטע מקורי היושב על אותו מפלס בו הלכו גם במאה ה-16. בעקבות רעידת האדמה וההרס הרב שבא בעקבותיה, עבר הרובע היהודי במחצית המאה ה-19 שיפוץ מסיבי בסיועם של נדיבים מרחבי העולם, אלא ששיפוץ זה היה בסיסי לחלוטין ונועד לאפשר חיות במקום ולא להחזיר את המקום להדרו. רק עם סיומה של מלחמת העצמאות ושחרור צפת מידי הערבים לאחר הקרב על צפת, היו האפשרויות והאמצעים בידי תושבי צפת לשחזר ולשמר את בתי הכנסת והסמטאות.
בשנת ה'תשמ"ה (1985) החלו מתפללי בית הכנסת אבוהב לשפץ ולשחזר את בית הכנסת, שכאמור – מלבד כותלו הדרומי, נהרס כליל במהלך רעידת האדמה ושופץ לאחריה בצורה בסיסית בלבד. תחילה הרחיקו המתפללים את הריסות בית הכנסת, שיפצו את מושביו שהיו עשויים טיט והיו מלאי טחב ורטיבות, ובחלקו הצפוני של בית הכנסת בו היה מקווה שהתמוטט כליל ברעידת האדמה בנו מטבחון לשימוש המתפללים. בשנת תשנ"ג (1993) ביקרו בבית הכנסת נציגי הסוכנות היהודית, התרשמו ממצבו הקשה והעבירו תרומה מכובדת מהנדבן נסים גאון לשיפוץ בית הכנסת. שיפוץ זה היה המאסיבי והגודל ביותר שידע בית הכנסת, כאשר משרד האדריכלים מילוסלבסקי שהופקד עליו מתחייב לשפץ את בית הכנסת באופן שממצאיו ההיסטוריים, רוח המקום ואיכויותיו יישמרו. בין החלקים ששופצו היו כיפת בית הכנסת ובימתו, אשר העמודים עליה הוצבה התפוררו משמעותית והעץ הקטרני המקיף אותה דהה באופן משמעותי. אחד מהשאלות המשמעותיות של צוות האדריכלים היה האם להחליף את העץ הארז הלבנוני או לתקנו. לאחר בדיקה יסודית התברר שהעץ לא נפגם כלל והוחלט להשתמש בבימה ההיסטורית והמקורית, תוך שחזור חלקים חסרים בעץ, שהיה באותה תקופה יקר המציאות. חלקים מאבני בית הכנסת שנהרסו עבור השיפוץ הושמו לשימור בחצר בית הכנסת. מעל לעשור לאחר מכן, בשנת 2003, ביצעה רשות העתיקות את פרויקט שימור בית הכנסת האר"י האשכנזי, מקום שדה ה'חקל תפוחין קדישין' בו קיבל האר"י את השבת כמתואר לעיל. העבודות שנעשו בפיקוחו של הד"ר אמיר פרוינדליך עסקו בעיקר בחיזוק החזית המערבית של בית הכנסת. בשנת 2005, לאור החשש מקריסתו של בית הכנסת האר"י הספרדי, אישרה רשות העתיקה פרויקט שימור לבית הכנסת העתיק. אלא שפרויקט זה לא סייע באופן משמעותי לחיזוקו של בית הכנסת ובשנת 2007 בעקבות מפגעים סביבתיים נוצר סדק ענק בחזית בית הכנסת, סדק שהציב את בית הכנסת בסכנת קריסה. לאור הסכנה, אישר משרד הבינוי והשיכון 305 אלף ₪ לשיפוץ נוסף של בית הכנסת וייצוב חזיתו. בתחילה פרויקט השימור התעכב בעקבות אי-העברת הכספים מצד עיריית צפת, אך לאחר מכן בוצע, כאשר בעבודות השימור נכללו ייצוב חזית המבנה ושחזור מבואות הכניסה.
זקני צפת מתהלכים במדרגות המובילות לבתי הכנסת האר"י האשכנזי באחד מלילות החורף, צפת 1950
המדרגות המובילות לבתי הכנסת האר"י האשכנזי, צפת 2019
עם-זאת, מלבד פרויקטים אלו הוזנחה העיר העתיקה בצפת במשך שנים וכיום היא נחשבת לאתר מורשת בסכנה מידית, כאשר מתוך רשימה של 13 מבנים הבנויים-בה שהוכרזו על ידי רשות העתיקות ב-1972 כמבנים המיועדים לשימור, נותרו בה כיום רק שלושה. 2 סיבית מרכזיות גרמו למצב זה: 1. התפוררותם של מבנים בני מאות שנים שלא שומרו כראוי ומטבע הדברים הלכו ונהרסו עם השנים. 2. אישורי בנייה מאסיביים לקבלנים לבנות מבנים גבוהים חדשים בעיר העתיקה, על חשבון המבנים העתיקים ולצידם. פעולה אשר גרמה לשינוי דרסטי במראה המוכר והעתיק של המקום. בפברואר 1998 עשתה המועצה לשימור סקר והכינה רשימה של כ-350 אתרים ומבנים היסטוריים בעיר העתיקה: בתי מגורים, בתי כנסת ומבנים אחרים. נמצא כי 14 מהמבנים היו הרוסים, 29 מוזנחים, 41 נטושים, 89 משוקמים, 3 משופצים ו-48 מיושבים, על אודות מצבם של השאר לא היה ברשימה מידע. בינואר 2002 היה נראה כי עיריית צפת החלה להבין את חומרת המצב וראש העירייה, עודד המאירי, הודיע על מינויו של האדריכל סרג'יו לרמן בראשה של ועדת שימור שתפעל למען שימור העיר העתיקה. אלא שב-2003 גבר ישי מימון על המאירי בבחירות לראשות העיר צפת והוועדה חדלה מלפעול. ב-5 באוקטובר 2008 הכריזה רשות העתיקות על הקמת ועדת היגוי בראשותו של האדריכל אלכס שפול, שתפקידה יהיה "הצעת פתרונות לשימור ושיקום העיר צפת לצד פיתוח עתידי". בכנס שקיימה הרשות במכללת צפת, "הסכימו נציגי הגופים כי יש דחיפות גדולה בקידום מהלך תכנוני משמעותי בעיר העתיקה בצפת לפני שנכס לאומי זה ייהרס ויאבד לעם ישראל", כלשון ההודעה שנמסרה לתקשורת על ידי הרשות. בפברואר 2011 הודיעו רשות העתיקות ועיריית צפת על הקמת פרויקט 'נאמני שימור למורשת העיר צפת'. במסגרת הפרויקט, גובשה קבוצת תושבים מהעיר צפת שהתכנסה אחת לשבועיים ודנה בדרכים לפעול למען שימור העיר. ב-27 באוקטובר 2011 התקבלה בממשלה הצעת החלטה לפיה תוקם ועדת היגוי בין-משרדית בראשות אגף-תוכנית מורשת במשרד רה"מ, "אשר תכין, בהתייעצות עם עיריית צפת, בתוך 12 חודשים, תוכנית אופרטיבית לפיתוח, לשימור ולקידום אתרים במתחם העיר העתיקה של צפת", כלשון הצעת ההחלטה. למסמך הצעת-החלטה זו צורף מכתבו של מנהל רשות העתיקות שוקה דורפמן, אשר הגדיר את העיר העתיקה כמקום "העומד בפני הכחדה". לאחר הקמתה, המליצה הוועדה על שימור 26 אתרים בעיר העתיקה, ובהם בית הכנסת האר"י האשכנזי, בית הכנסת האר"י הספרדי, בית-הכנסת על שם רבי יוסף קארו ובית הכנסת למברג. העלות הכוללת של התוכנית עמדה על כ-61 מיליון ש"ח, כ-2.7 מיליון ש"ח מהם לשיקום בתי-הכנסת.
זקנות צפת בסמטת חתם סופר בעיר העתיקה, צפת 1949
סמטת חתם סופר בעיר העתיקה בזווית זהה, צפת 2019
נקודה נוספת שיכולה להסביר את מצב חוסר השימור בצפת, זוהי העובדה שעל-אף התוספת הרביעית בחוק תכנון ובנייה המחייבת כל עירייה להקים ועדת שימור, בעיריית צפת לא פועלת כזו. בתגובה לפניית מרכז המחקר והמידע של הכנסת ב-2015 לעיריית צפת בנושא זה, הגיבה העירייה וטענה כי הסיבה לכך היא ש"ועדה ארכיטקטונית חיצונית מייעצת לעיר בנושא שימור" וכן ש"אין לעירייה רשימת מצאי (אינוונטר) מעודכנת של אתרים המיועדים לשימור".
גם בזירה הבינלאומית נעשו ניסיונות לבטא את ערכה ההיסטורי של העיר העיר וב-2009 פנה משרד התיירות לארגון אונסק"ו בהמלצה להכיר בעיר העתיקה בצפת כאתר מורשת עולמי, אך המלצה זו נדחתה על ידי הארגון.