stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארמה בומבק
פרסים והוקרה

1977 - פרס "צלחת הזהב" של האקדמיה האמריקאית להישגים
1980 - היכל התהילה לנשים באוהיו
1981 - תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת דייטון
1990 - מדליית כבוד של האגודה האמריקאית לסרטן
2018 - היכל התהילה לנשים באריזונה
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Bombeck home on Nat’l Register of Historic Place, WHIOTV7, ‏25.03.2015
1 2  היכל התהילה לנשים באריזונה, באתר HONORING ARIZONA'S EXTRAORDINARY WOME, ‏2018
1 2 3  Kristina Schulz, אוניברסיטת דייטון, באתר University of Dayton
1 2  Lasting Legacy, University of Dayton, ‏5.04.2018
1 2 3 4 5 6 7  Myrna Oliver, Erma Bombeck, Columnist, Dies After Transplant, Los Angeles Times, ‏23.04.1996
↑  ארמה בומבק, באתר NNDB
1 2 3  היכל התהילה לנשים באוהיו, באתר Ohio Women's Hall of Fame
↑  Golden Plate Awardees, Academy of Achievement
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007458196805171  PLWABN: 9810693060705606  BIBSYS: 90195166  BnF: cb11892676x (data)  CiNii: DA02500106  GND: 119554046  ISNI: 0000 0000 8098 2155  LCCN: n79089071  MusicBrainz: d0774a68-0a6d-41c4-98e0-bca22a2d888e  NARA: 10581523  NDL: 00433783  NKC: xx0000278  NLA: 36299201  NLK: KAC199602942  NSK: 000683366  NTA: 069356033  RERO: 02-A003021773  SNAC: w6wj3d3v  SUDOC: 026736705  Trove: 1243489  VIAF: 19674551   WorldCat (עם VIAF): 19674551 
בית בומבק בסנטרוויל, אוהיו
במה פתוחה

הופעת במה פתוחה בארצות הברית
ערבי במה פתוחה (באנגלית: open mic) הם מרחבים שבהם אנשים מן השורה מופיעים מול קהל בהופעה חיה. המרחבים מתקיימים בברים, בתי קפה, מועדוני קומדי-קלאב (אנ') או מתנ"סים.
מטרת האירוע היא לאפשר לחובבנים חסרי ניסיון בתחומם להתנסות בהופעה בפני קהל, לצבור ניסיון וביטחון, לבדוק חומרים על קהל אמיתי ולקבל חשיפה ראשונית (כך למשל התחיל את דרכו הקומיקאי ירון ברלד). גם מופיעים מנוסים משתתפים לעיתים בערבים כאלה כדי לבדוק חומרים חדשים ולקיים קשר לא אמצעי עם קהל לא בהכרח אוהד.
האירועים נערכים לרוב ללא עלות עבור הקהל או המופיעים. המארגנים מתנדבים או מרוויחים מתשלום הקהל על אוכל ושתייה.
ערבי במה פתוחה נחלקים לפי תחום המופיעים. מדובר בעיקר בסטאנדאפיסטים, מוזיקאים, משוררים ויזמים.
בישראל נערכים באופן סדיר ערבי במה פתוחה לקומיקאים במועדונים קאמל קומדי קלאב וקומדי פקטורי.
ראו גם

ג'אם סשן
הערות שוליים

↑    יואב בירנברג, יהיו צחוקים, באתר "ידיעות אחרונות", 26 בספטמבר 2015
↑  הצחקתם אותנו: ערב במה פתוחה עם רועי לוי, באתר הארץ, 27 ביוני 2006
↑  מכירת כרטיסים לערבי במה פתוחה, באתר הקאמל קומדי קלאב (ארכיון)
↑  במה פתוחה בערבי יום ג', באתר לוח הופעות הסטנד-אפ פקטורי
ערך זה הוא קצרמרבנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תאובלד פון בתמן-הולווג

תאובלד פון בתמן-הולווג (בגרמנית: Theobald von Bethmann-Hollweg; ‏29 בנובמבר 1856 – 1 בינואר 1921) היה מדינאי גרמני ששימש כקנצלר גרמניה בין השנים 1909–1917.
ביוגרפיה > ראשית חייו > משפחתו וחינוכו

תאובלד פון בתמן-הולווג נולד ב-29 בנובמבר 1856 בהוהנפינוב בברנדנבורג, אז חלק מממלכת פרוסיה. הוא היה בנו של הפקיד הפרוסי פליקס פון בתמן-הולווג. סבו אוגוסט פון בתמן-הולווג היה חוקר משפטים בולט, נשיא אוניברסיטת פרידריך וילהלם בברלין ושר התרבות הפרוסי. סבא רבא שלו יוהאן יאקוב הולווג התחתן עם בת למשפחת הבנקאות העשירה פון בתמן מפרנקפורט. אמו, איזבלה דה רוז'מונט, הייתה שווייצרית צרפתייה וסבתו אוגוסטה וילהלמינה גבסר באה ממשפחת האצולה הפרוסית פון גבזה.
הוא התחנך בפנימיית שולפורטה בפרובינציית סקסוניה הפרוסית ולמד משפטים באוניברסיטאות שטרסבורג ולייפציג ובאוניברסיטת הומבולדט של ברלין בין השנים 1875 ל-1879. לאחר מכן שירת לשנה בצבא כמתנדב.
ב-17 ביוני 1889 נשא בתמן הולווג לאישה את מרתה פון פפול, אחייניתו של נשיא השר הפרוסי ארנסט פון פפול. נולדו להם ארבעה ילדים, אחד מהם מת צעיר. בנם הבכור אוגוסט פרידריך נהרג בחזית המזרחית ב-9 בדצמבר 1914.
ביוגרפיה > ראשית חייו > מנהל מחוז ומושל מחוז

בתמן-הולווג החל את דרכו כשמאי ממשלתי מלכותי בדצמבר 1884. בשנה שלאחר מכן, לאחר שאביו פרש מתפקידו כמנהל המחוז (לנדרט), מונה תאובלד לתפקיד במינוי זמני ובינואר 1886 מונה באופן רשמי. בגיל 29 הוא הפך למנהל המחוז הצעיר ביותר בפרובינציית ברנדנבורג.
בזמן שאביו של בתמן-הולווג ניהל את משרדו בסגנון האוטוקרטי יותר של היונקרים הפרוסיים, הנהיג תאובלד מדיניות של חתירה להסכמות עם התושבים והרבה לבקר בכפרים ולדבר עם בעלי בית ועובדים כאחד. גישתו הפכה אותו לאחד ממנהלי המחוזות המתקדמים ביותר בתקופתו.
קואליציה של שלוש מפלגות העמידה את בתמן-הולווג כמועמד משותף לבחירות לרייכסטאג ב-1890. הוא ניצח ברוב של קול אחד, אך טענות של מתנגדיו על אי-סדרים הובילו לבחירות חוזרות שבהן בתמן-הולווג לא השתתף. זה היה סוף הקריירה הקצרה שלו הן כחבר הרייכסטאג עבור המפלגה השמרנית החופשית והן כפוליטיקאי מפלגתי. במשך שארית חייו הוא היה עצמאי ולא סימפתי למערכת המפלגתית.
בשנת 1896, לאחר עשר שנים כמנהל מחוז, הוא הועלה פעמיים בדרגה ובשנת 1899, מונה למושל (Oberpräsident) פרובינציית ברנדנבורג, וגם בתפקיד זה היה המושל הצעיר ביותר. הצלחתו המקצועית המהירה התאפשרה בזכות כישרונו במדינאות, יוקרתו של סבו, והשתדלותו של קנצלר הרייך, כלודוויג, נסיך הוהנלוהה-שילינגספירסט, שצפה בעלייתו במשך זמן מה.
ביוגרפיה > ראשית חייו > שר הפנים הפרוסי

ב-21 במרץ 1905 מונה בתמן הולווג לשר הפנים הפרוסי. הוא קיבל את המשימה בחוסר רצון, שכן הוא החזיק בדעות ש"לא התאימו לסכמטיות הפרוסית". כשהבחין בשלב מוקדם בהתפרקותה האיטית של החברה הווילהלמינית לימין לאומני, מיליטריסטי יותר ויותר ולשמאל רפובליקני יותר ויותר קיצוני, הוא ניסה לנווט מסלול פייסני במדיניות הפנים. הוא רצה, כפי שהוא עצמו אמר לא פעם, למצוא "מדיניות של אלכסון" בין הזרמים השמרניים והליברלים-רדיקליים של גרמניה. לראש קנצלרית הרייך שמונה זה עתה כתב:
ההתמקדות שלו כבר בשלב מוקדם הופנתה למחויבותה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית למבנה המדינה הקיים. בנאום ההשבעה שלו בבית הנבחרים הפרוסי ב-6 באפריל 1905, בנושא הצעת השמאל להקמת משרד סעד לעם, הוא תיאר את רווחת הציבור כ"המשימה החשובה והרצינית ביותר של ימינו". בתמן-הולווג הבטיח לשקול את הבקשה ביסודיות ובאהדה, והצביע על כך ש"שחרור מכבלי בירוקרטיה אפשרי רק בהשתתפות חופשית של כל חוגי העם". כשהבית עסק בשאלת זיכיון שלושת המעמדות של פרוסיה ששקללו את הקולות לפי סכום המיסים ששולמו, התנגד בתמן-הולווג לאימוץ של פרוסיה את זכות הבחירה האוניברסלית של הרייכסטאג הלאומי. הוא הזהיר מפני "שוויון דמוקרטי" אך שיבח את "השאיפות האדירות של מעמד הפועלים שלנו".
באותה שנה, תלמידי בית ספר דוברי פולנית בפרובינציית פוזן, בתמיכת הכמורה הקתולית, פתחו בשביתה בדרישה לתת שוב שיעורים בפולנית. השמרנים רצו להגביר את הנוכחות הצבאית בפוזן, אך בתמן-הולווג דחה את הרעיון. במקום זאת הוא אישר שבעתיד תינתן הוראת דת בפולנית.
ביוגרפיה > ראשית חייו > מזכיר הפנים של הרייך

בתמן-הולווג מונה למזכיר המדינה של הפנים על ידי הקנצלר ברנהרד פון בילוב מיד לאחר הבחירות לרייכסטאג ב-1907. בתמן-הולווג שוב לא רצה לקחת על עצמו את התפקיד, אך מכיוון שהוא ראה את המינוי כצו אימפריאלי, בסופו של דבר לא ראה ברירה אלא לקבל את המינוי.
באוקטובר 1907 השתתף בקונגרס הפועלים הגרמני, אספה כללית של איגודים מקצועיים נוצריים, שבה הופעתו של מזכיר המדינה האימפריאלי נתפסה כצעד גדול קדימה.
בדצמבר הוא התנגד להקמת משרד עבודה ברייך אך דחה את הטענה שבעניינים סוציו-פוליטיים הממשלה לא תפעל. "מעולם לא גיליתי אפילו שמץ של ספקנות בפעילות הזו; בה, אם כי רחוקה מהזירה הפרלמנטרית, נוצרה גרמניה של ימינו". הוא חש כי "החיפוש והגישושים אחר החדש מתרחשים בקרב העם עצמו, לא בקרב נציגי העם". לכן היה צורך "לפנות מקום להשקפות החדשות שעלו מהשינויים הכלכליים והחברתיים".
בעצתו של בתמן-הולווג הכריז הקיסר על רפורמה בבחירות בממלכת פרוסיה בנאומו מכס המלכות ב-20 באוקטובר 1908 (שיטת הבחירות הפרוסית לא עברה רפורמה סופית רק ב-12 בנובמבר 1918). וילהלם השני הבטיח "התפתחות נוספת אורגנית", אותה תיאר כאחת מהמשימות החשובות ביותר בהווה. סגן יו"ר הרייכסטאג פרידריך נאומן, שאהב את סגנונו של מזכיר המדינה, הדגיש מאוחר יותר במיוחד את השפעתו החיובית של בתמן-הולווג על הקיסר.
ביוגרפיה > קנצלר הרייך > מינוי ותגובות

הקיסר וילהלם השני מינה את בתמן-הולווג לקנצלר ב-7 ביולי 1909. הוא היה סגנו של הקנצלר ברנהרד פון בילוב בתקופת כהונתו, והקיסר ידע את נכונותו של בתמן-הולווג להתפשר על מנת להרגיע את היריבות בין הצדדים. הופעתו הצנועה והצלחותיו כיועץ של וילהלם הכניסו אותו גם לרשימת מקורביו של הקיסר. מינויו של בתמן-הולווג הוצע בעבר בחוגים פוליטיים, כולל על ידי פרידריך פון הולשטיין במשרד החוץ.
בסך הכל הייתה תגובה חיובית מכל המפלגות למינוי, אם כי למפלגת המרכז הקתולית היו הסתייגויות, ומבחינת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (SPD) בתמן-הולווג ייצג רק עוד קנצלר נאמן לקיסר. אבל הנייטרליות המיטיבה של ספקטרום המפלגה הכולל נבעה מההיבטים הרבים של בתמן-הולווג. הוא לא היה יונקר במובן האמיתי של המילה, מה שהשמאלנים תפסו כסימן חיובי. ההיסטוריה המשפחתית שלו גרמה לו להעריך את הליברלים הלאומיים והמרכז, ופעילותו כפקיד מנהלי יצרה אמון בקרב השמרנים.
התגובה מחו"ל הייתה ידידותית בלבד. ה-French Journal des Débats דיבר על "סימן מרגיע" ליחסי גרמניה–צרפת. שגריר צרפת בברלין, ז'ול קמבון, שלח לקנצלר הרייך החדש מכתב ברכות רשמי, דבר שלא קרה מעולם. שגרירות גרמניה בלונדון בפיקודו של פאול וולף מטרניך כתבה כי המלך הבריטי אדוארד השביעי רואה בקנצלר החדש "שותף חשוב לשמירת השלום".
ביוגרפיה > קנצלר הרייך > מדיניות פנים

בינואר 1910 כתב בתמן-הולווג כי הממשלה ניצבת בפני "המשימה הגדולה של החינוך הפוליטי של העם, ביטול שלטון הסיסמאות וההערכות השטחיות". הוא ראה במשימה הבסיסית של מדינאי "סוג של הקשבה להתפתחויות". ב-1910 הגיש הצעת חוק לרפורמה בחוק הבחירות בן שלושת המעמדות של פרוסיה, אך היא נדחתה על ידי הפרלמנט הפרוסי של המדינה (לנדטאג). ברייכסטאג הוא דחף קדימה את הרפורמה במעמד החוקתי של אלזס-לורן, שנלקחה מצרפת לאחר תבוסתה במלחמת צרפת-פרוסיה 1870–1871. היא קיבלה חוקה משלה עם פרלמנט דו-ביתי, שהבית התחתון שלו נבחר תחת זכות הבחירה של הרייכסטאג (הצבעה אוניברסלית לגבר). הצעת החוק של קנצלר הרייך התקבלה ב-23 במרץ 1911 לנוכח מחאות עזות מצד השמרנים והצבא. שלא כמו בפרוסיה, בתמן-הולווג לא התנגד לאף אחד מהשמרנים המשפיעים, מה שאפשר ליוזמה החוקתית הדמוקרטית שלו לעבור.
ביוגרפיה > קנצלר הרייך > פרשת זברן וביקורת על ידי הרייכסטאג

בסוף 1913 טלטלה פרשת סאברן את הפוליטיקה ואת דעת הקהל הגרמנית. בסאברן באלזס, לויטננט גרמני צעיר העליב את האלזסים בנאום בפני חיילים וקרא לדקור את האלזסים המורדים. הוא חויב במינימום דין וחשבון על ידי הקולונל שלו, ולאחר הפגנות של תושבי אלזס, הצבא עצר כמה אזרחים באופן לא חוקי.
כאשר בתמן-הולווג הכריז ברייכסטאג ב-3 בדצמבר 1913 כי יש לכבד את מדי הקייזר בכל הנסיבות, הוא יצר את הרושם שהוא עומד מאחורי שר המלחמה אריך פון פלקנהיין. המפלגות שתמכו עד כה בבתמן-הולווג בגלל מדיניותו הפרוגרסיבית - המרכז, מפלגת העם הפרוגרסיבית, הליברלים הלאומיים והסוציאל-דמוקרטים - התאחדו בהצגת הצעת גינוי נגדו. כאשר פיליפ שיידמן (SPD) הצביע על התנאים החוקתיים המופתיים בבריטניה והולנד, בתמן-הולווג הגיב בביטול כועס. נראה היה שקנצלר המרכז זז ימינה למרות שקולל כדמוקרטי בחוגים לאומיים-שמרנים. בנאום הרייכסטאג שלו, הוא דיבר נגד הרשעותיו כדי לשמור על נייטרליות השלטון ולבסס את נאמנותו לקיסר. אבל בסופו של דבר הוא נכנע לצבא ונקלע לעמדת חולשה. בפעם הראשונה הוא התוודה שהוא מתחרט שלא עמדה מפלגה מאחוריו.
ביוגרפיה > קנצלר הרייך > מלחמת העולם הראשונה > פרוץ המלחמה

גרמניה הכריזה מלחמה על רוסיה והחלה להתגייס ב-1 באוגוסט 1914. בתמן-הולווג, בניגוד לנציגי משרד המלחמה הפרוסי, התעקש על הצהרות רשמיות כדי "לקבל אישור לפי החוק הבינלאומי". רצונו העמוק לקווים מנחים במלחמה שהיו תקפים תמיד, נתקל בהפתעה בברלין. הוא דחה את הצעתו של הצאר להביא את השאלה הסרבית בפני בית הדין הקבוע לבוררות בהאג, משום שהגיוס הכללי הרוסי כבר התקיים יום קודם לכן. ההמתנה עם הגיוס עד לאחר שרוסיה עשתה זאת אפשרה לממשלת גרמניה לטעון שהיא קורבן של התוקפנות הרוסית וזיכתה אותה בתמיכת הסוציאל-דמוקרטים במשך רוב המלחמה.
ב-3 באוגוסט, בתמן-הולווג, הבטיח לשר החוץ הבריטי גריי כי ההתגייסות הרוסית ב-30 ביולי היא שהעמידה את גרמניה במצוקה כזו שהיא דרשה מבלגיה לאפשר לכוחותיה לעבור דרך המדינה. הוא ניסה הכל, לדבריו, כדי להימנע מהפרה של החוק הבינלאומי ולמנוע את "הטירוף של ההרס העצמי של אומות התרבות של אירופה [Kulturnationen]".
ב-4 באוגוסט פלשו כוחות גרמנים לבלגיה. בזמן שהמתין להכרזת המלחמה הבריטית, הופיע בתמן-הולווג בפני הרייכסטאג כדי להדגיש שגרמניה לא רצתה במלחמה ושהצבא הרוסי הצית את השריפה. האימפריה חייבת לתקן את "העוול לבלגיה", אמר, אבל אלה שהיו מאוימים כל כך יכלו לחשוב רק איך לחתוך את דרכם.
הוא ניהל שיחה עם השגריר הבריטי בגרמניה סר אדוארד גושן בערב ה-4 באוגוסט. בבכי שפך לו הקנצלר את נשמתו. עבור "פיסת נייר" (הכוונה לאמנת לונדון משנת 1839 המבטיחה את הנייטרליות של בלגיה), אמר, בריטניה רוצה לנהל מלחמה נגד אומה קרובה שרוצה לחיות איתה בשלום. כל המאמצים קרסו לנגד עיניו כמו בית קלפים. בסופו של דבר אומרים על קנצלר הרייך והשגריר שבכו זה בזרועותיו של זה. ב'הרהורים על מלחמת העולם' הודה בתמן-הולווג כי אמירת "פיסת נייר" הייתה מעשה שגוי (Entgleisung, באופן מילולי 'ירידה מהפסים'), אבל הוא החזיק בדעה שלו שהנייטרליות הבלגית היא כאין וכאפס לעומת מלחמת העולם המתקרבת.
ביוגרפיה > קנצלר הרייך > מלחמת העולם הראשונה > הינדנבורג ולודנדורף

ביולי 1916 טענו תעשיינים מובילים כמו גם אנשי ממשל כמו ולטר רתנאו להעברת פיקוד הצבא העליון (OHL) מאריך פון פלקנהיין לפאול פון הינדנבורג ואריך לודנדורף ולהעניק להם סמכויות דיקטטוריות גם בתחום האזרחי. בתמן-הולווג תמך בתוכנית בכך שאמר בפומבי שהשם הינדנבורג הוא אימת האויב ובכך שגבר על הקיסר לתת לו פיקוד על כל החזית המזרחית. ב-28 באוגוסט הוא שכנע את הקיסר לפטר את פלקנהיין, ולמחרת מינה וילהלם השני את הינדנבורג לראש המטה הכללי של הצבא ואת לודנדורף כראש אגף המבצעים.
בתחילת המלחמה בתמן-הולווג תמך בסיפוח רצועת הגבול הפולנית מפולין הקונגרסאית על מנת לחזק את גבולה המזרחי של גרמניה מול רוסיה. התוכנית כללה הוצאת פולנים אתניים מהאזור ואכלוסו במתיישבים גרמנים. המפקד החדש לודנדורף קרא להקמת ממלכת פולין פסאודו עצמאית כ"תחנת רבייה לאנשים הדרושים להמשך הלחימה במזרח". במשא ומתן עם שר החוץ האוסטרי אישטוואן בוריאן פון ראג'ץ באוגוסט 1916, נציגי מעצמות המרכז הסכימו על ממלכה חוקתית עצמאית של פולין, אך בלחץ של בתמן-הולווג, היא לא תוכרז רק לאחר תום המלחמה. ב-18 באוקטובר 1916, בעקבות מחאות מווינה, הוכרז הסכם אוגוסט כפסול, ועצמאותה של פולין הוקדמה לנובמבר. ב-5 בנובמבר 1916 הוכרז על הכרזת העוצרות של ממלכת פולין.
בתמן-הולווג נכנע ללחץ של פיקוד הצבא והאימפריה האוסטרו-הונגרית. הוא הצליח למנוע היטלים כפויים, אך העובדה שהצבא החל לגייס את המתנדבים הראשונים לכוחות המזוינים הפולניים מיד לאחר הכרזת עצמאות פולין חשפה את תוכניותיו של לודנדורף. למרות שהקנצלר לא היה הכוח המניע בשאלה הפולנית, ואפילו התנגד בגלוי ל-OHL, הוא היה בסופו של דבר אחראי לכך פוליטית.
בסתיו 1916, ה-OHL, שהפך יותר ויותר לכוח השולט ברייך, ניסח חוק תחת המוטו "מי שלא רוצה לעבוד, לא צריך לאכול". הוא כלל בין היתר הצעה לעבודת כפייה לנשים. הקנצלר ומשרד המלחמה הפרוסי מחו בתוקף נגד התוכנית, שחיבר קולונל מקס באואר, ולבסוף הפילו אותה.
במקביל, בהתעקשות ה-OHL, החל גירוש העובדים הבלגים לרייך. למרות פנייתו של בתמן-הולווג לשקול היטב את שאלת עובדי הכפייה, צעדי הכפייה נמשכו עד פברואר 1917.
ביוגרפיה > קנצלר הרייך > מלחמת העולם הראשונה > רפורמה בחוק הבחירות הפרוסי

באותה תקופה חזרה על סדר היום הפוליטי רפורמת חוקי הבחירות שנדחה זמן רב בפרוסיה. ב-27 בפברואר 1917 בא בתמן-הולווג בפני הרייכסטאג ובנאום שכינה מאוחר יותר "המשמעותי ביותר" שלו אמר שהוא ראה את הביטוי הגרמני הטיפוסי של צורת ממשל ליברלית במונרכיה המבוססת "על כתפיו הרחבות של האדם החופשי". "אימפריית עמים" מתקדמת וחברתית נראתה לו מקובלת על הימין והשמאל, ולכן הפתרון לטווח ארוך לבעיות פנים.
אבל לצורת ממשל זו לא הייתה משיכה לעולם החיצון, במיוחד לארצות הברית. המגבלה האינטלקטואלית של בתמן-הולווג לאידיאליזם הגרמני גרמה לו לשפוט לא נכון את השפעתו הבינלאומית. בחודשים האחרונים של כהונתו, הקנצלר חתר למטרה של מונרכיה פרלמנטרית וגם דחף את נושא זכות הבחירה האוניברסלית. ב-9 במרץ השמרנים התרחקו עוד יותר מהמרכז ודחו את "כל הרעיון הליברלי והפרלמנטרי". כדי להימנע מנתק איתם, שוב נמנע הקנצלר - שהיה גם נשיא השרים הפרוסי - מהתיאוריה החוקתית הכללית בדבריו לבית הלורדים הפרוסי. אבל הוא דחה בבירור התעקשות על זכות בחירה תלת-מעמדית ואמר כי העדפתו היא לבצע רפורמה בחוק הבחירות בהקדם האפשרי. עם זאת, הוא ציין כי לזרז את הנושא עלולות להיות השלכות "פטאליות" והשמיע מילים שאמורות להדהד באופן נרחב:
אוי למדינאי שלא מכיר בסימני הזמן, אוי למדינאי שמאמין שאחרי קטסטרופה כמו שהעולם לא ראה קודם לכן, נוכל פשוט להמשיך מאיפה שהפסקנו.
למרות שבתמן הולווג רצה להימנע מכל שבר על ידי שימוש בניסוחים לא מדויקים, הימין לקח את הנאום כביטוי לרגשות אנטי-מדינתיים. האגף הריאקציוני של השמרנים העליב אותו כ"עוזר של היהודים והסוציאל-דמוקרטים". הפרוגרסיבי קונרד האוסמן (DVP), לעומת זאת, דיבר על "אירוע היסטורי" מכיוון שהקנצלר מיקם את עצמו בגלוי בצד השמאלי של המפה הפוליטית.
ב-31 במרץ 1917 מינה בתמן-הולווג ועדה לנסח הודעת קיסר שתזכיר במפורש זכות בחירה. לאחר מכן, הקנצלר העייף והמושקע, גייס את כל הנחישות שלו ונסע לבאד הומבורג כדי לראות את וילהלם השני. מתוך הערכה כלפי חוגים שמרניים, סירב הקיסר להתייחס ישירות לשוויון בחירה (לגברים). בתמן-הולווג הסביר לו בהתרגשות כי לא ייתכן שיוכל לתמוך בהצעת חוק שלפיה "עובד מעוטר בצלב הברזל דרגה ראשונה יצטרך ללכת לקלפיות לצד משתמט מנוסח אמיד מאותו כפר" עם זכויות הצבעה לא שוויוניות. בסופו של דבר הסכים וילהלם השני לנוסח הודעת הפסחא ובכך לדמוקרטיזציה של פרוסיה. לודנדורף תיאר את הודעת הפסחא מה-7 באפריל, שהבטיחה את ביטול זכות הבחירה התלת-מעמדית, כ"נגררת למהפכה".
ה-SPD קראה להתחייבות ברורה מצד ממשלת גרמניה לשלום ללא סיפוחים. הייתה תקווה ליוזמת השלום של האפיפיור בנדיקטוס החמישה עשר, שהציע לתווך בין הצדדים הלוחמים. הקנצלר ווילהלם השני הסכימו עם מאמצי האפיפיור והיו מוכנים לשחרר את בלגיה ולוותר על אלזס-לורן. הנונציו במינכן, אווג'ניו פאצ'לי, אמר מאוחר יותר בסודיות שהסיכויים לשלום היו טובים אילו בתמן-הולווג היה נשאר קנצלר.
באותה תקופה הגיש מתיאס ארצברגר ממפלגת המרכז את החלטת השלום של הרייכסטאג בפני הוועדה הפרלמנטרית הראשית. המאמצים, שברדיקליותם כוונו גם נגד הקנצלר, הדהימו את בתמן-הולווג, שכן עמדת הרוב הרחב של הרייכסטאג הייתה איתו תמיד.
מורשת פוליטית והערכה היסטורית

אף אחד ממעגל החברים של בתמן-הולווג לא השיג השפעה משמעותית במהלך רפובליקת ויימאר. הפוליטיקאי היחיד שתפיסת עולמו הייתה קשורה לזו של בתמן-הולווג היה גוסטב שטרזמן, אולם, כחבר לאומי-ליברלי ברייכסטאג, הוא התמרמר נגד בתמן-הולווג.
אדולף היטלר היה עוין כלפי אישיותו של קנצלר הרייך בספרו מיין קאמפף. הוא קונן על "היחס האומלל והחולשה של החלש המתפלסף הזה". הוא כינה את נאומי הרייכסטאג שלו "גמגום חסר אונים". אלפרד פון טירפיץ גינה את "נטייתם של האינטלקטואלים שלנו לתרבות המערב".
התנהלותו של בתמן-הולווג עם הסוציאל-דמוקרטים השפיעה על מהלך ההיסטוריה של המפלגה. כתוצאה מ-Burgfriedenspolitik, ה-SPD הפך ל"אופציה לבחירה" עבור חלקים גדולים ממעמד הביניים, וכמפלגה עממית הצליח להשפיע רבות על החוקה של רפובליקת ויימאר כמו גם על זו של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה. לפי ההיסטוריון אברהרד פון ויטש, התפתחותה של ה-SPD למפלגה עממית בורגנית משמאל למרכז הייתה קשה יותר ללא היוזמה של בתמן-הולווג לשלב את ה-SPD במערכת הפוליטית.
יריביו המקומיים של בתמן-הולווג האשימו אותו שהוא "תבוסתן" שרצה לרמות את "אנשי פירות הניצחון" ב"שלום רקוב". ההערכה נשמרה על ידי המפלגות הלאומיות ברפובליקת ויימאר עד שהפכה לבסוף לרשמית עם ניצחון המפלגה הנאצית. לאחר 1945 נחשב בתמן-הולווג ל"קנצלר ללא תכונות", "המלט חסר החלטיות שפקפק בעצמו".
בהוהנפינוב נותר היום רק הקבר הפגוע וההרוס בחלקו של קנצלר הרייך לשעבר. הוא קנצלר הרייך היחיד של הקיסרות הגרמנית ששום רחוב לא נקרא על שמו.
מרתה פון בתמן-הולווג ב-1909
הקיסר וילהלם השני בשנת 1904
אלפרד פון קידרלן-וכטר
הארכידוכס פרנץ פרדיננד, יורש העצר של אוסטריה-הונגריה
סר אדוארד גריי
כרזת הגיוס הבריטית המנצלת את "המחזה" של בתמן-הולווג המכנה את האמנה המבטיחה את הנייטרליות של בלגיה "פיסת נייר"
אריך פון פלקנהיין
גרוס אדמירל אלפרד פון טירפיץ
פאול פון הינדנבורג (משמאל) ואריך לודנדורף
וילהלם זולף
הקיסר וילהלם השני בתמונה ללא תאריך. בתמן-הולווג הוא שני מימין, עומד. משמעות המילים הגרמנית מעליו היא "מתקופה נהדרת".
קברו של תאובלד פון בתמן-הולווג
בילי בריק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 באוקטובר 1999 (בן 25) טורונטו, אונטריו, קנדה
 שם לידה:  William Nicholas Bryk
 מדינה:  קנדה, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2019
 פרופיל ב-IMDb
 
ויליאם ניקולס בריק (באנגלית: William Nicholas Byrk; נולד ב-31 באוקטובר 1999) הוא שחקן וקולנוען קנדי.
ביוגרפיה

בילי בריק נולד ב-31 באוקטובר 1999 בטורונטו, אונטריו שבקנדה, בנם של השחקן גרג בריק (אנ') ומעצבת הפנים דניאלה בריק. יש לו אח גדול, דמפסי, אף הוא שחקן, ואחות, אלה.
קריירה

הופעתו הראשונה על מסך הטלוויזיה הייתה בשנת 2019 בפרק בסדרת הטלוויזיה "ג'ט". שנה לאחר מכן הופיע בסרטו הקצר של פין וולפהארד, "משמרות לילה" (אנ'). הסרט הוצג בפסיטבל הקולנוע של קלגרי.
בשנת 2020 שיחק בתפקיד חוזר בעונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה "ויינונה ארפ".
בשנת 2021 שיחק בסרט הקולנוע "משבר" בתפקיד בנה של אוונג'לין לילי. באותה שנה שיחק בסרטו של ג'ייסון רייטמן "מכסחי השדים: החיים שאחרי", הסרט הרביעי בזיכיון "מכסחי השדים".
בשנת 2022 הצטלם לתפקיד ראשי בסרטו של ג'סי אייזנברג, "כשתסיים להציל את העולם" לצד ג'וליאן מור ופין וולפהארד.
בפברואר 2023 פורסם שוולפהארד ובריק יביימו את קומדיית האימה, "Hell of a Summer".
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2021 | משבר | דייוויד ריימן |  |
| 2021 | מכסחי השדים: החיים שאחרי | זק |  |
| 2023 | כשתסיים להציל את העולם | קייל |  |
| 2023 | Hell of a Summer | בובי | גם במאי, תסריטאי ומפיק |
| 2025 | Friendship |  |  |
| TBA | SNL 1975 |  |  |
| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2019 | ג'ט | סלים | פרק: "Phoenix" |
| 2020–2021 | ויינונה ארפ | בילי קלנטון | 6 פרקים |
הערות שוליים

↑  CE Features, Finn Wolfhard, Billy Bryk to turn directors for Hell of a Summer..., CinemaExpress, ‏13 ביולי 2022
↑  Eric Volmers, Calgary International Film Festival releases full lineup for online and in-cinema programming, Saltwire Network, ‏9 בספטמבר 2020
↑  Lauren Huff, Stranger Things' Finn Wolfhard and Wynonna Earp's Billy Bryk to write and direct horror comedy, EW.com, ‏13 ביולי 2022
↑  Michael O'Sullivan, Opioid thriller ‘Crisis’ piles on the cliches, The Washington Post, ‏23 בפברואר 2021
↑  Billy Bryk Talks Acting, Directing & Friendship, Wonderland, ‏29 במרץ 2023
1 2  Brent Lang, Variety, Variety, ‏6 בפברואר 2023
בית העם בראשון לציון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אתר מורשת, בית עם 
 כתובת:  זד"ל 3 
 מיקום:  ראשון לציון 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  בנימין אדמונד ג'יימס דה רוטשילד 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1897
 תאריך פתיחה רשמי:  1897 
 מידות
 גובה:  5 מ' 
 שטח:  200 מ"ר 
 קומות:  1 
 
 קואורדינטות:  31°57′49″N 34°48′19″E﻿ / ﻿31.963638888889°N 34.805305555556°E﻿ / 31.963638888889; 34.805305555556
  (למפת גוש דן מוגדלת) בית העם בראשון לציון(למפת גוש דן רגילה) בית העם בראשון לציון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית העם בראשון לציון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית העם בראשון לציון
 
בית העם באוקטובר 2012
בית העם העברי, שהיה בית העם הראשון בארץ ישראל, הוקם בראשון לציון בשנים תרנ"ו-תרנ"ח (1896–1898). בית העם הוקם בגבולו המזרחי של פרדס המושבה ראשון לציון, והיה המבנה הראשון ברחוב. הבניין הוא בן קומה אחת, שטחו כ-200 מטר רבוע וגובהו 5 מטר. הוא כלל אולם מרכזי שבצידו הצפוני הייתה גלריית תמונות. בצדו הדרומי הוקמה מרפסת אשר שימשה כבמה ומתחתיה נבנה מרתף.
בית העם של ראשון לציון שימש לכינוסים ואירח אישים רבים. הוא נבנה בתמיכת הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד. כאשר אישיות חשובה הגיעה למושבה, היו אנשי ראשון לציון מתכנסים בבית העם כדי להאזין לדבריה. במקום התקיימו אסיפות הייסוד של "איחוד מושבות יהודה והגליל" (1901) ושל "אגודת הכורמים" (1906). בעת הצורך שימש המבנה גם לצרכים אחרים. בין האישים אשר שהתארחו בבית העם היו בנימין זאב הרצל (1898), הברון אדמונד ג'יימס דה-רוטשילד (1899), המושל הטורקי ג'מאל פאשה (1915), אלברט איינשטיין (1923) ועוד רבים .
היסטוריה

שבעים וחמש משפחות מאיכרי המושבה התארגנו, גייסו בעזרת הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד 11 אלף פרנק זהב (מטבעות זהב בני 20 פרנק צרפתי כל אחד), ובנו את בית העם אשר הוקדש לברון רוטשילד ולאשתו. בשנת 1898 חנכו איכרי ראשון לציון את בית העם. במרתף בית העם התגוררו במשך מספר חודשים עולים מתימן שהגיעו למושבה בשנת תר"ע (1909). בשנים תרצ"ו-תרצ"ט (1936–1939) שכנה בבית משטרת היישובים העבריים. בית העם שימש כבית תרבות, ספרייה ומשכן לתזמורת. נערכו בו אסיפות, ערבי תרבות, קונצרטים של "האורקסטרה של ראשון", והצגות תיאטרון בעברית.
אירועים בבית העם בעבר ובהווה

הבית שופץ בראשית שנות ה-30 (של המאה ה-20). לאחר שיפוצו החלו לקיים בבית העם מסיבות "עונג שבת" בעצתו ובהדרכתו של חיים נחמן ביאליק, שיזם בתקופה זאת אירועי "עונג שבת" דומים בתל אביב. במקום נערכו גם אירועים של כל המוסדות הציוניים החשובים, כגון: הקרן הקיימת, הוועד החקלאי, התזמורת, אגודות "מכבי" ו"הפועל", הסתדרות נשים, הסתדרות העובדים ועוד.
בית העם שימש גם לחתונות, לאירועים פרטיים ולטקסי אבל. במלחמת השחרור נערך במקום טקס האשכבה ל-11 בני ראשון לציון שנפלו בקרב בשדות גן יבנה. הפעילות הענפה שהתקיימה בבית העם ביטאה את הסיסמה של הנהגת המושבה: "בית העם לכל העם". בשנת תשנ"ח (1998), ביוזמת עיריית ראשון לציון, נערכו פעולות לשימור המבנה ולשחזורו. השחזור נעשה בהתאם למסמכים ולצילומים הנמצאים בארכיון מוזיאון ראשון לציון. כיום, בית העם משמש להתכנסויות, להצגות, ולהרצאות לקהל הרחב.
הערות שוליים

1 2 3  בית העם, באתר עיריית ראשון לציון (ארכיון)
↑  בית העם, באתר מוזאון ראשון לציון
↑  מרכז ראשון לציון – iNature, באתר www.inature.info