stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בלה ז'ולט
כתביו העיקריים

Zsolt Béla verseskönyve; Nagel Ottó, Bp., 1915
Lohengrin bukása. Regény; Pallas, Bp., 1918
Forgószél (színmű, 1919)
Hiába minden; Sonnenfeld Ny., Nagyvárad, 1921
Igaz könyv; Genius, Bp., 1924
Házassággal végződik (regény, 1926)
Erzsébetváros (színmű, 1928)
Versek; Genius, Bp., 1929
Gerson és neje (regény, 1930)
Bellegarde (regény, 1931)
A királynő családja. Regény; Pantheon, Bp., 1932
Oktogon (színmű, 1933)
A párizsi vonat (színmű, 1934)
Kínos ügy (regény, 1935)
A dunaparti nő. Arthur; Nova, Bp., 1936
A Wesselényi-utcai összeesküvés (regény, 1937)
Az időszerű újságírásról; Kner Ny., Gyoma, 1937
Villámcsapás. Schwarz András önéletrajza;  1937
Kőért kenyér. Vezércikkek 1921-1939; 1939
Kakasviadal (regény, 1939)
Tanulságok és reménységek (cikkek, 1942)
Napraforgó (regény, 1943)
Fehér könyv. Írta Bródy Sándor, folytatja Zsolt Béla;  1945
Kilenc koffer (regény, 1946)
Nemzeti drogéria (színmű, 1947);
Kínos ügy. Regény; Szépirodalmi, Bp., 1970
Kilenc koffer;  Magvető, Bp., 1980
A végzetes toll. Publicisztikai írások; Bp., 1992
Az igazi szerelem. Válogatott novellák;  Noran, Bp., 2000
Duna-parti nő; Ulpius-ház, Bp., 2007
Házassággal végződik; Ulpius-ház, Bp., 2007
Zsolt Béla ifjúkori írásai a Komáromi Újságban, 1916-1917
Még egyszer és utoljára
ספר השירה של בלה ז'ולט ; Otel Nagel, Bp., 1915
נפילת לוהנגרין. רומן ; Pallas, Bp., 1918
מערבולת רוח (תיאטרון, 1919)
הכל לשווא ; זוננפלד ניו. אורדיאה, 1921
ספר אמיתי ; גאון, ב ', 1924
מסתיים בנישואין (רומן, 1926)
בודפשט רובע 7 (מחזה, 1928)
שירים ; גניאוס, ב ', 1929
גרשון ואשתו (רומן, 1930)
בלהגארדה (רומן, 1931)
משפחת המלכה. רומן ; פנתאון, עמ ', 1932
אוקטוגון (תיאטרון, 1933)
הרכבת לפריז (תיאטרון, 1934)
מקרה מביך (רומן, 1935)
האישה על שפת הדנובה. ארתור ; נובה, ב., 1936
קנוניה של רחוב וושלני (רומן, 1937)
על עיתונאות בת זמננו ; קנר ני., גיומה, 1937
הביבליוגרפיה של אנדראש שוורץ ; פנתאון, ב., 1937
לחם תמורת אבנים. מאמרי עריכה 1921-1939 . Ny., Bp., 1939
קרב תרנגולים (רומן, 1939)
שיעורים ותקוות (מאמרים, 1942)
חמניות (רומן, 1943)
נייר לבן. נכתב על ידי שאנדור ברודי, המשיך אותו בלה ז'ולט ; 1945
תשע מזוודות (רומן, 1946)
בית המרקחת הלאומי (מחזה, 1947);
זו פרשה מביכה. רומן בדיוני, עמ ', 1970
תשע מזוודות ; עריכת הערות פרנץ קשג; Seeder, Bp., 1980
הנוצה הקטלנית. כתבים פובליציסטים  ב ', 1992
אהבה אמיתית. סיפורים קצרים שנבחרו ;  2000 (Foghorses)
אישה על שפת הדנובה ; בית Ulpius, Bp., 2007 (Ulpius anno)
זה נגמר בנישואין ; בית Ulpius, Bp., 2007 (Ulpius anno)
במפגשים עם הגורל. כתבי בלה ז'ולט בנערותו; Komárom, 2009
פעם אחרונה
מידע נוסף

בסיס נתונים רב לשוני של קרן הספרים ההונגרית
"הדראגסטור הלאומי", התיאטרון הלאומי סגד
הספרייה האלקטרונית ההונגרית
בלה ז'ולט והמפלגה הרדיקלית ההונגרית (MRP )
בלה ז'ולט: בתלן. המאמר הופיע ב 21 באפריל 1929 בעיתון "חדשות הונגריה".
לקסיקון יהודי הונגרי . אד. פיטר אוגווארי. בודפשט: לקסיקון יהודי הונגרי. 1929
הערות שוליים

↑  A Belügyminisztérium 1916. évi 25050. sz. rendelete. MNL-OL 30809. mikrofilm 991. kép 2. karton.
↑  A házasságkötés bejegyezve a Bp. VI. ker. állami házassági akv. 1960/1927. folyószáma alatt.
↑  A bpesti kir. tszék. 36.P.35.700/1936-4. sz. végzés.
↑  Borbándi Gyula: Szellem és erkölcs (Magyar Szemle online, 2001. április)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298285305171  BNE: XX1694778  BnF: cb12950809b (data)  CANTIC: a10431147  GND: 119093863  ICCU: UBOV865139  ISNI: 0000 0000 7826 1316  LCCN: n90723873  NKC: jn20040226007  NTA: 262840774  SUDOC: 140401482  VIAF: 32799079   WorldCat (עם VIAF): 32799079
משפחת אוירבך

אוירבך (מוכר גם כאויערבך, אויערבאך או אורבך) הוא שם משפחה יהודי אשכנזי שמקורו, ככל הנראה, מהעיר אווערבך (Auerbach), בוואריה. משפחת אוירבך היא גם משפחת רבנים מפורסמת.
מקורות המשפחה

התיעוד הראשון הקיים של שם המשפחה אוירבך נמצא בארכיון הכללי של מדינת באדן, בקרלסרוהה, שם נמצא כתב חסות וזכות מגורים מתאריך 1 ביולי 1499 עבור יהודי בשם משה מאווערבך (Mosse Juden von auwerbach) שניתן על ידי שליט פפאלץ העילית, שם כתוב:
אנו... מצהירים... שהענקנו את חסותנו והגנתנו למשה, יהודי מאווערבך, לו וליורשיו ובני ביתו, בתוקף מכתב זה לגור בעשר השנים הבאות בעירנו אווערבך ולהתלך ולסחור בארצנו בוואריה... הוא יגור בעירנו זאת - אווערבך, ולא נטיל עליו יותר מסים מאשר על יתר נתינינו הנוצרים.
תיעוד מאוחר יותר של אותו אדם נמצא בארכיון העיר אמברג. מדובר בשני מסמכים המתעדים כי היהודי משה מאוורבעך שילם את מס היהודים השנתי וכן רישיון ליהודי משה הגר באווערבך למעבר חופשי עבור גביית חובותיו. על פי הניסוח שנכתב על מצבת ביתו גיטל שנפטרה בשנת 1522, "פה טמונה האישה... מרת גיטל בת ר' משה אורבעך ז"ל", נראה כי משה אימץ את שם העיר כשם משפחתו. על פי ד"ר דניאל י. כהן משה אויערבך הוא ככל הנראה אבי סבתו של הרמ"א והראשון שנשא את שם המשפחה הזה.
בני המשפחה השונים נפוצו על פני מערב ומזרח אירופה. נתן רפאל אוירבך משער בספרו שומרי משמרת הקודש כי ככל הנראה לווריאציות השונות של השם המשפחה, אוירבעך, אוערבאך ואורבך, יש שורש משותף, אולי אותו משה אוירבך המוזכר להלן.
ספר היחוס למשפחת אויערבך

אילן היוחסין של משפחת אוירבך מבוסס על כתב ידו הרב צבי הירש אוירבך מורמייזא. אילן זה הועתק ונמצא בשלושה עותקים: בכתב ידו של הרב צבי בנימין אויערבך ובכתב ידו של בנו הרב אביעזרי זעליג אויערבך - שניהם הוסיפו לו נתונים, וכתב היד השלישי הוא של נכדו, הרב יצחק אויערבך, כולם רבנים בקהילת הלברשטאדט.
אילן היוחסין מתחיל בר' דוד טעבלה אויערבך מווינא בשנת של"ה (אביו של רבי שמעון וולף אוירבך), ומסתיים בר' צבי בנימין אויערבך, שנת תרס"א, שנפטר בשנת תשל"ג בתל אביב.
ראו גם

הרב מרדכי אוירבך
הרב שלמה זלמן אוירבך
הרב שמואל אוירבך
לקריאה נוספת

נתן רפאל אוירבך, שומרי משמרת הקודש: הרבנים למשפחת אויערבך באשכנז, הוצאת פלדהיים, תש"ע.
הערות שוליים

↑  נתן רפאל אויערבך, שומרי משמרת הקודש, עמ' 10.
↑  מנהל הארכיון המרכזי לתולדות עם ישראל, מתוך מכתבו המצוטט בספר להלן.
מארטון זלד

| --- | --- |

 לידה:  25 באפריל 1865 סקסארד, הונגריה 
 פטירה:  22 בנובמבר 1946 (בגיל 81) בודפשט, הרפובליקה ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית לודוויקה (1885) 
 
מארטון זלד, מִשיאו-אגארד (תואר אצולה) (במקור מוריץ גרינהוט, בהונגרית: Zöld Márton; סקסארד, 25 באפריל 1865 – בודפשט, 22 בנובמבר 1946) היה גנרל צבא ממלכת הונגריה יהודי-הונגרי.
קורות חיים

מארטון זלד נולד במשפחה יהודית כבנם של איגנץ גרינהוט ושל תרזיה וינקלר. הוא סיים את בתי הספר התיכוניים בערים פץ' ובסקשפהרוואר, ואת האקדמיה הצבאית לודוויקה (המוסד שסיפק את ההכשרה הצבאית האקדמית הגבוהה ביותר בהונגריה לפני 1945) בבודפשט. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הוא צעד מהעיר גיולה לדלמטיה ב-2 באוגוסט 1914, עם גדוד עממי (לא צבא סדיר). כמגן חצי האי קרוטולה מתחת לעיר לובצ'ה, הוא ניצח את הצבא המונטנגרי בקרב בן ארבעה ימים. מאוחר יותר נלחם בקרבות ינואר 1916 עם הגדוד שלו בוולהניה ולאחר מכן בבוקובינה. בהגנה ליד ראראנס, עודד את חייליו באומץ אישי, הוא דחק בגבורה את העליונות הכוחות הרוסיים שחדרו לתעלות ההגנה. על לוחמתו זו העניק לו מלך הונגריה, פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה את האצולה ההונגרית ואת מסדר כתר הברזל. בקרבות ליד פרזוניה ובקרבות ליסוניה (גליציה המזרחית), בחזית המזרחית האוקראינית, ובהמשך בחזית האיטלקית, ביצע זלד שורה שלמה של מהלכים צבאיים מצוינים, שהוכרו בהענקת האותות:
צלב הכשרות הצבאית דרגה 3
צלב הברזל בדרגה 2
מסדר כתר הברזל דרגה 3
צלב האביר של מסדר לאופולד (אוסטריה)
צלב הקצין במסדר אלברכט הסקסוני
הוא החזיר את החטיבה שלו מהחזית האיטלקית עם אבדות מינמליות. בתקופת מהפכת החרציות והרפובליקה הסובייטית ההונגרית הצטרף לצבא הלאומי (שלחם נגד הצבא האדום של הרפובליקה הסובייטית) בסגד בשנת 1918. בשנת 1921 הוענק לו תואר גנרל על ידי העוצר מיקלוש הורטי, מושל ממלכת הונגריה. מלבד הקולונל דיולה באואר (גם הוא בעל תואר אצולה) הוא היה הקצין היהודי היחיד (הנוסף) של הכוחות המזוינים ההונגרים שזכה בתואר גנרל אחרי 1918 ועד תום מלחמת העולם השנייה (בתקופת שלטון של משטר ימני-לאומני-אנטישמי).
זלד היה חבר במועצה הנשיאותית של הלקסיקון יהודי הונגרי.
הנצחה

ב-12 באוגוסט 2014 נחנך לוח הזיכרון שלו, שהוקם לכבוד האיגוד לשימור מסורות של הצבא בסקסארד.
לקריאה נוספת

לקסיקון יהודי הונגרי. 1929.עורך פטר אויווארי. מארטון זלד.
מאה שנה למלחמת העולם הראשונה - לוח זיכרון שנחשף למארטון זלד בסקסארד, 12 באוגוסט 2014
נתוניו במוזיאון ספרותי פטפי
קברים יהודיים בבודפשט. ג'רג' האראסטי. ועדת הכבוד הלאומית, 2004.
הערות שוליים

↑  "Halotti bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári halotti akv. 891/1946. folyószáma alatt".
חמש ארובות

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אולגה לנדייל 
 נושא:  השואה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1946 
 
חמש ארובות (באנגלית: Five Chimneys) הוא ספר שיצא לאור במקור ב-1946 בצרפתית בשם "זכרונות מאחורי המוות" (בתרגום חופשי) (בצרפתית: Souvenirs de l'au-delà). היצירה היא ספר זיכרונותיה של אולגה לנדייל על התקופה בה הייתה אסירה במחנה הריכוז אושוויץ.
רקע

אולגה לנדייל נולדה ב-19 באוקטובר 1909 בטרנסילבניה, אז חלק מהונגריה. ב-1944 גורשה עם הוריה, בעלה ושני ילדיה לאושוויץ-בירקנאו. כיוון שהייתה אחות חדר ניתוח, בסופו של דבר הוצבה לעבודה במרפאת מחנה ההשמדה, תפקיד שהעלה את סיכויי הישרדותה. אולגה אכן שרדה את אושוויץ, היחידה מכל משפחתה. בעלה, מיקלוש לנדייל, מת בצעדת המוות בפינוי רשת מחנות אושוויץ-בירקנאו שנמשך עד לשבוע האחרון של ינואר 1945.
לאחר המלחמה היגרה אולגה לנדייל לארצות הברית דרך אודסה וצרפת. היא נישאה שם לגוסטב אגייר (Gustav Aguire) ועברה מארצות הברית להוואנה, אך חזרה לניו יורק ב-1962 והקימה את ספריית הזיכרון (Memorial Library) במנהטן. המשימה של ספריית הזיכרון הייתה לתמוך בחינוך של תולדות השואה ולעזור למורים מכל רחבי ארצות הברית וכן ממדינות אחרות לקדם אג'נדה לצדק חברתי. היא מתה ב-15 באפריל 2001 בניו יורק בגיל 92.
סקירת הספר ופרקיו > חייה מוקדמים

בשנת 1944 עבדה אולגה לנדייל כעוזרת כירורגית בקלוז' (השם ההונגרי של העיר קולוז'וואר), "בירת" טרנסילבניה, במרפאה בבעלות בעלה מיקלוש, מנתח בעל השכלה מברלין. כבר ב-1943 שמעו בני הזוג על זוועות הגרמנים נגד אזרחים בשטחים כבושים על ידם. עם זאת, הם סירבו להאמין למה שנחשבו בעיניהם "שמועות פנטסטיות".
במאי 1944 זומן ד"ר לנדייל לתחנת המשטרה בקלוז' (למרות היותו נוצרי) ולא חזר. כשנאמר לאולגה שבעלה יגורש מיד לגרמניה היא התעקשה לאפשר לה ולילדיה להצטרף אליו. כדי שהמשפחה לא תיפרד, הצטרפו גם הוריה של אולגה למיקלוש בתחנת הרכבת למסע לגרמניה. לפתע, התחנה הוקפה בחיילים ומשפחת לנדייל ונוסעים אומללים אחרים אולצו להיכנס לקרונות בקר צפופים. עד שהגיעה הרכבת לאושוויץ, ביום השביעי למסע, מתו רבים מהמגורשים והרכבת נראתה לאולגה "כהרבה ארונות קבורה".
סקירת הספר ופרקיו > אושוויץ-בירקנאו

עם הגעתם לאושוויץ-בירקנאו נבחרו צעירים, כולל מיקלוש, לעבודות כפייה, ואילו הוריה וילדיה של אולגה נשלחו "לשמאל", כלומר ישירות לתאי הגזים. לאחר שהקבוצה של אולגה הגיעה לתוך המחנה, נאמר לה על ידי אסירים ותיקים שהריח השרוף והמתקתק מגיע מ"מאפיית המחנה". במהלך השבועות הבאים, הנאיביות של אולגה פינתה את מקומה להבנה המפוכחת שאושוויץ-בירקנאו היא מחנה השמדה, שבו נשלחו גם האסירים למות בתאי הגזים ונשרפו במשרפות, כאשר נשפטו כחלשים מדי ולא מועילים עוד לעבודת הכפייה.
התנאים בצריפים היו מתועבים, כאשר 1500 איש אכלו מתוך עשרים הקערות ששימשו כסירי לילה בלילות. את המרק שחולק בצהריים לא ניתן היה לצרוך לעיתים קרובות מבלי להחזיק את האף, בעוד מאתיים גרם הלחם שניתן לכל אסיר בערב הכיל שיעור גבוה של נסורת עץ. אולגה ציינה שהמחנה התנהל בצורה קפריזית, אפילו מנוגדת. נשים משכילות, או במצב פיזי ירוד, קיבלו לעיתים קרובות עבודה פיזית שוברת גב, בעוד שבלתי משכילות לחלוטין עשויות היו לקבל עבודות משרדיות.
שלושה שבועות לאחר הגעתה לאושוויץ, הוצעה הצעה לאולגה על ידי אסיר פולני, נגר שעבד במחנה הנשים. הוא הציע מזון כנגד קיום יחסי מין, אבל אולגה, אף על פי שכמעט גוועה, סירבה. אישה אחרת בצריף שלה, שקיבלה את ההצעה, חלתה בעגבת. סידורים כאלה היו נפוצים יחסית במחנה הנשים. נשים בעלות "חברים" כאלה לא רק זכו לתזונה טובה יותר, אלא נהנו מבידול מסוים, כי גברים היו במחסור.
לאחר שאולגה שהתה מספר שבועות במחנה, הגיעה קריאה לאסירות בעלות ניסיון רפואי. אולגה הייתה אחת הנשים שגויסו לעבוד במרפאה החדשה, אך הרעועה. עם צוות של חמש עבור כ-35,000 נשים, עומס העבודה היה עצום. מה שהטריד את אולגה יותר מכל היה הטיפול במקרים מדבקים, שנשלחו לבית החולים שם הסלקציות לתאי הגזים היו תכופות.
אולגה עושה הבחנה בין "הארגון" (גניבה מהגרמנים) לבין גניבות נפוצות בין האסירות. חפצים שנגנבו מ"קנדה", שמו של מחסן השירות שבו מוינו ואוחסנו על ידי "קומנדו-קנדה" סחורות שהוחרמו מהיהודים בסלקציות, הופיעו לעיתים קרובות כסחורות חליפין בשוק השחור המשגשג במחנה ובכך הפכו את חייהם של האסירים לנסבלים יותר. באופן זה, "הארגון" הונצח כאקט של סולידריות והתנגדות חברתית.
אולגה ושאר הנשים במרפאה היו אחראיות על לידות היילודים במחנה. עם זאת, אלא אם כן ילד מת, הן האם והן היילוד נשלחו מייד לתאי הגזים. בנות הלוויה של אולגה נאבקו בדילמה האתית הזו ובסופו של דבר החליטו להציל את האמהות על ידי גרימת לידות של וולדים מתים. "וכך, הגרמנים הצליחו לגרום לכך, שאפילו אנחנו נהפך לרוצחות", כתבה אולגה.
החיסול ההמוני של יהודי הונגריה בקיץ 1944 היה ללא תקדים אפילו בבירקנאו. עשרה טרנספורטים הגיעו מדי יום ו-400 יהודים יוונים מהגירושים מאתונה ומקורפו נלקחו לזונדרקומנדו. למרבה הפלא, היהודים היוונים סירבו להרוג את ההונגרים. הם הצהירו שהם מעדיפים למות קודם.
אולגה עבדה עם קומנדו שונים, כולל ה"אסקומנדו" (הקומנדו של שירות המזון) וה"שייסקומנדו" (נקיון בתי השימוש). שני אלה היו עדיפים על עבודה חסרת טעם שדרשה נשיאת אבנים, לבנים או בוץ, ואז החזרתם למקומם המקורי. מטרת עבודה כזו הייתה לשחוק את האסירים פיזית ונפשית ולהפוך אותם למועמדים לסלקציה.
סקירת הספר ופרקיו > רופאי האס אס

על אף שמפקד המחנה יוזף קרמר, שהכה פעם חולה במרפאה למוות עם האלה שלו לעיני אולגה ובהחלט זכה לתואר "החיה של אושוויץ ובלזן", אולגה ציינה וזיכתה את ד"ר יוזף מנגלה בבוז מיוחד. כסלקטור הראשי של המגיעים החדשים בתחנת בירקנאו, מנגלה היה המפיק הראשי של שליחת הקורבנות לתאי הגזים. עם זאת, בחירות מפתיעות היו המומחיות שלו. הוא היה מופיע במרפאה או בבית החולים לפי גחמתו, שורק אריות אופראיות, ומזמין נשים לימין או לשמאל באדישות. לפעמים לא ניתן היה לדעת מי הקבוצה הנידונה עד שמנגלה מסר את הצהרתו הסופית. "איך שנאנו את השרלטן הזה!", כתבה אולגה.
מנגלה ביצע ניסויים רפואיים באסירים. תשוקתו הייתה לתאומים ולגמדים. כאשר המחנה הצ'כי הושמד, מנגלה הורה לחוס על תריסר קבוצות של תאומים. כשהגיעה משפחה בת חמישה גמדים בטרנספורט אחד, מנגלה היה מאושר ו"יצא מעורו מרוב שמחה".
כמה רופאים נאצים ביצעו ניסויים "מדעיים" באושוויץ לטובת הוורמאכט, כגון לראות כמה זמן אדם יכול לשרוד בתנאים קיצוניים. כך נקבע, בדייקנות מדעית, תוך כמה זמן הגיע המוות לאיש האומלל לאחר צריבות בטמפרטורות שונות. מחקרים אחרים נוצרו בהשראת "מדעי הגזע", כמו ניסיונות לשנות את צבע העיניים והשיער ומחקרים על הזרעה ועיקור מלאכותיים.
סקירת הספר ופרקיו > סלקציות

הסלקציות במחנה הנשים בוצעו על ידי נשים בשורות הנאצים אליזבט האסה ואירמה גרזה. האחרונה הייתה מרוצה בעליל מהאימה שעוררה בנשים נוכחותה במפקד. הייתה לה נטייה לבחור לא רק את החולים והחלשים, אלא כל אישה ששמרה על שרידי יופיה הקודם.
גרזה עוררה שנאה אלימה באולגה. גרזה הייתה רק בת עשרים ושתיים והיו לה במחנה כמה מאהבים בקרב אנשי האס אס, כולל מנגלה. לאחר שאילצה את המנתח האסיר במרפאה לבצע בה הפלה הבלתי חוקית, אירמה חשפה בפניו שהיא מתכננת קריירה בסרטים לאחר המלחמה. אולגה הרגישה שהטיפוח המוקפד של אירמה, הבגדים המותאמים אישית ושימוש יתר בבושם היו חלק ממעשה מכוון של סדיזם כלפי האסירות המרופטות.
סקירת הספר ופרקיו > מחתרת ומרד אושוויץ

כחברה בצוות המרפאה, לאולגה הייתה גישה בלתי מוגבלת יחסית לאזורים השונים באושוויץ-בירקנאו והיא גויסה על ידי ארגון המחתרת של אושוויץ. היא השתתפה בפעילות התנגדות חשאית, כולל הברחת חומרי נפץ. דרך הקשרים המחתרתיים שלה למדה פרטים על תאי הגזים והמשרפות. היא אפילו השיגה סטטיסטיקות השמדה מרופא צרפתי שהיה מסונף לזונדרקומנדו ....1,314,000 הושמדו ונשרפו באושוויץ-בירקנאו בחודשים מאי-יולי, 1944 לפי מה שכתבה בספרה (מספר מדהים למשך שלושה חודשים בלבד, שליש מהם יהודי הונגריה). ב-7 באוקטובר 1944 התמרדו אנשי הזונדרקומנדו, ופוצץ את אחת המשרפות בחומרי נפץ שסיפקה המחתרת. הזונדרקומנדו של אחת המשרפות השתמש בבלבול הכללי כדי לחתוך את התיל ולברוח. עם דיכוי המרד, תוך שימוש בחיילי הוורמאכט עם נשק אוטומטי, הוצאו להורג 430 חברי הזונדרקומנדו המורדים.
סקירת הספר ופרקיו > פינוי וצעדת המוות

לאחר חצות ב-17 בינואר 1945 נשרפו כל רישומי החולים מבית החולים, ואולגה ואנשי בית החולים האחרים התבשרו על פינוי אושוויץ בקרוב. עם זאת, החולים היו צריכים להישאר מאחור. בבהלה על הסבירות להוצאה להורג אם יישארו מאחור, חולים גררו את עצמם ממיטותיהם עטופים בשמיכות. אולם אנשי האס אס רדפו אחר כל החולים והחלשים והחזירו אותם אל הצריפים. אולגה, בעזרת כמה חברים, פרצה למחסן ושחררה כיכרות לחם למסע. הנשים, כ-6,000 נפשות, היו מסודרות בקבוצות של חמש. "עזבנו את בירקנאו עדיין בחיים!" התפלאה אולגה בספרה.
במהלך היום הראשון של הצעדה ספרה אולגה 119 גופות, על העמודים שהם חלפו לאורך הכביש בפרק זמן של 20 דקות. היה ברור שהאס אס הוציאו להורג חלשים חולים ומפגרים בצעידה. המידע הזה הגביר את נחישותה של אולגה להימלט. היא וחברותיה מגדה ולואיזה ניסו להישאר בקדמת טור הצועדים כדי שאם יצטרכו לעצור לזמן קצר, הן לא יצנחו לעורף הטור במקום בו שומרי האס אס דאגו שלא 'יינצלו' על ידי היהודים הבולשביקים משחררי המחנה והיו יורים בהם.
סקירת הספר ופרקיו > בריחה ושחרור

את הלילה הראשון בילתה אולגה ברפת, והיא וחברותיה קמו מוקדם כי רצו להיות בחזית הטור. קבוצה של 25 אסירים שהובלו על ידי אנשי אס אס הייתה חסרת סבלנות והחלה לצעוד מוקדם, כך שנוצר פער גדול בין הקבוצה המובילה לשאר הנשים. אולגה וחברותיה רצו אחרי הקבוצה המובילה והתעלמו מקריאות "Stehen bleiben!" ("עצור!") ומהכדורים ששרקו מעל ראשיהן, הן נעלמו בחושך ולמעשה ברחו. שלוש הנשים שברחו בילו את הלילה ברפת ולאחר מכן בביתם של פולנים מסבירי פנים. כשהגרמנים האחרונים עברו דרך הכפר, לפני הצבא האדום, הם לקחו מספר גדול של נשים פולניות מהכפר כבנות ערובה ולרוע מזלה אולגה הייתה אחת מאלה. היא נקשרה בידיה לעגלה ונאלצה לצאת לצעדה כפויה נוספת. אולגה כרסמה את החבלים בהם נקשרו ידיה, ובלילה השלישי הצליחה להשתחרר לבסוף. בלילה שלאחר מכן הכוחות הרוסים שחררו את האזור ואולגה ניצלה.
סקירת הספר ופרקיו > ניתוח הספר

חמש ארובות פורסם כאמור במקור ב-1946 בצרפתית, הוא אחד הדיווחים האישיים המפורטים ביותר על מחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו. אולגה הייתה אסירה בצריף הנשים בבירקנאו במשך שבעה חודשים בשנים 1944–1945 והנרטיב שלה מדגיש נושאים בעלי חשיבות מיוחדת לנשים. במובן זה, ניתן לראות בחמש ארובות כהשלמה לספרם של פרימו לוי הזהו אדם – הישרדות באושוויץ ולהלילה של אלי ויזל.
לקריאה נוספת

הלילה (ספר). Hill and Wang. 1958–2006. ISBN 0-553-27253-5. (Personal account of the Holocaust)
Müller, Filip (1999). Eyewitness Auschwitz: Three Years in the Gas Chambers. trans. Routledge & Kegan Paul Ltd. and Susanne Flatauer. Chicago: Ivan R. Dee & in association with the United States Holocaust Memorial Museum. p. 180. ISBN 1-56663-271-4.
Fink, Ida (1987). A Scrap of Time and Other Stories. 1987 translation by Madeline Levine. New York: Schocken Books. p. 165. ISBN 0-8052-0869-0.
Stephen Nasser (2003). My Brother's Voice: how a young Hungarian boy survived the Holocaust: a true story. Stephens Press. pp. 001–232. ISBN 1-932173-10-2.
הערות שוליים

↑  "TOLI | Olga Lengyel". 27 בספטמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Olga Lengyel (1995). Five Chimneys. Academy Chicago. pp. 001–231. ISBN 0-89733-376-4.
↑  Primo Levi (1993). Survival in Auschwitz. Collier Books. pp. 001–187. ISBN 0-02-029192-2.
↑  Wiesel, Elie (2006). Night. Translated by Stella Rodway in 1960. Hill and Wang. ISBN 0-553-27253-5. (Personal account of the Holocaust)
ארנה זיידלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 במרץ 1886 אוז'הורוד, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  1938 (בגיל 51 בערך) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  הונגריה 
 
ארנה זיידלר (בהונגרית: Seidler Ernő; אוז'הורוד, 18 במרץ 1886 – מוסקבה, 1938 או 1940) היה פעיל קומוניסטי בצ'כוסלובקיה, יהודי-הונגרי, מפקד גדוד של הצבא האדום ההונגרי. פקיד במקצועו.
ביוגרפיה > ילדותו

ארנה זיידלר נולד במשפחה יהודית כבנם של ליפוט זיידלר ושל וילמה פולאצ'ק בצעירותו היה חבר ב"האגודה למדעי החברה" (האגודה למדעי החברה הוקמה ב-23 בינואר 1901 והתפרקה בתחילת 1919 עם הגירתו של אוסקר יאסי). זיידלר היה ממייסדי חוג גלילאו בשנת 1910 הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית (MSZDP). ב-15 ביולי 1911 נשא לאישה את אסטלה שרה מינץ (במקורות אחרים, סטלה מינץ), בתם של בודוג מינץ ושל אילונה מינץ.
במלחמת העולם הראשונה הוא נפל בשבי בחזית הרוסית בשנת 1915 ובמחנה שבויי המלחמה טומסק פגש את בלה קון ופרנץ מוניך, איתם ארגן את הקבוצות האנטי-מיליטריסטיות והסוציאליסטיות של המחנה. מאוחר יותר הפך לחבר בקבוצה ההונגרית של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, שנוסדה ב-24 במרץ 1918.
ביוגרפיה > החזרה הביתה

זיידלר שב הביתה ממוסקבה בשנת 1918 ועבד במועצה הצבאית של בודפשט במהלך מהפכת החרציות. בנובמבר, כאשר בלה קון חזר הביתה מרוסיה זיידלר מסר לו רשימה של אלה שניתן לסמוך עליהם בעת הקמת המפלגה הקומוניסטית. הוא שיכן גם את אשתו של קון, אירן גאל. זיידלר השתתף בהקמת מפלגת הקומוניסטים של הונגריה (KMP) שהפך בה לחבר הוועד המרכזי. הוא חימש יחידות צבאיות שונות ועסק בפעולות שכנוע באופן קבוע. בסתיו 1918 ארגן יחד עם ולדימיר אוראסוב את הדפסת העיתון האדום. זיידלר נעצר ב-20 בפברואר 1919, ביום שחרורו ב-21 במרץ 1919 היה אחד החותמים על ההכרזה על איחוד שתי המפלגות (MSZDP ו-KMP) והקמת הדיקטטורה של הפרולטריון. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית היה מפקד המשמר האדום בבודפשט. בתפקיד זה הוציא למפקד היחידה יוז'ף צ'רני את הדברים הבאים: "אתם יכולים לחסל כמה בורגנים שאתם רוצים, אני אחליק הכל." במהלך קיומה של הרפובליקה הסובייטית הבווארית שימש כשגריר הרפובליקה הסובייטית ההונגרית במינכן. כמפקד גדוד הרגלים ה-53 של הצבא האדום ההונגרי, לקח חלק בהבסת "מהפכת הנגד" בסולנוק במאי 1919. עם זאת, במהלך המערכה הצפונית, הוא הוחלף בוילמוש בהם מחמת חוסר כשירות צבאית מספקת. המערכה האחרונה שלו במסגרת הרפובליקה הייתה כיבושו של סולנוק מחדש ב-1 באוגוסט 1919.
לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית של הונגריה, בלה קון, ינה לנדלר הוא ואחרים נכלאו בטירת קרלשטיין. לאחר שחרורו ארגן את מנגנון המפלגה הבלתי חוקית בווינה יחד עם לאסלו פולאצ'ק ואחרים. מאוחר יותר (משנת 1921) היה מזכיר המפלגה הקומוניסטית צ'כוסלובקיה (CSKP) במערב סלובקיה, ולקח חלק באיחוד המפלגות הקומוניסטיות הצ'כית והסלובקית. הוא היה גם חבר בוועד המרכזי של ה-CSKP. בשנת 1925 גורש מצ'כוסלובקיה בשל פעילותו הפוליטית ונסע לברלין, שם עבד גם בתנועה הקומוניסטית כראש המחלקה בייצוג הסחר עם ברית המועצות.
משנת 1930 התגורר כבר בברית המועצות ועד למעצרו בשנת 1937 או 1938 עבד בתחום הכלכלי כמנהל תשלובת "המתכות הצבעוניות". כמו בלה קון, גם הוא פנה בבקשה בשנת 1937 להשתתף במלחמת האזרחים בספרד, אך הדבר נדחה. לאחר מכן נעצר והוצא להורג במסגרת הטיהורים הגדולים של סטלין.
משפחתו

אחותו, הייתה הציירת אירמה זיידלר, אהבת נעוריו של ג'רג' לוקאץ'. בני דודיו היו אדן פור, ארווין סבו, קרל פולאני ומיכאל פולני.
לקריאה נוספת

אלברט וארי: קורבנות השלטון האדום בהונגריה (בודפשט, מסת"ב 978 963 848 400 0)
גוסטב גראץ: עידן המהפכות – ההיסטוריה של הונגריה 1918–1920 (בודפשט, 1935)
וילמוש בהם: באש של שתי מהפכות (נפסבה, 1923)
מתיאש ראקושי: זכרונות 1892–1925 (כרכים 1-2, הוצאת נאפווילג, בודפשט מסת"ב 963 9082 90 2)
"Seidler Ernő". Petőfi Irodalmi Múzeum. נבדק ב-2015-08-03.
ההיסטוריה של תועת הפועלים בהונגריה
לקסיקון הונגרי ביוגרפי: כרך נוסף (א - ז). עורכת ראשי. אגנש קניירש. בודפשט. 1981 עמ' 614. ISBN 9630525003
למען המהפכה הסוציאליסטית (בודפשט, הוצאת קושוט, 1975, עמ' 607–608)
Magyar életrajzi lexikon I–II. Főszerk. Kenyeres Ágnes. Bp., Akadémiai Kiadó, 1967–1969.
Révai Új Lexikona. Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd, Babits, 1996—.
Új magyar életrajzi lexikon. Főszerk. Markó László. Bp., Magyar Könyvklub.
Kelen Jolán: Seidler Ernő (Párttört. Közl. 1966.)
Jász Dezső: Harc a Hernád mentén (Élet és Irod. 1966. márc. 7.)
Forradalomban, háborúban (Szerk. Hetés Tibor. Bp. 1974.)
Hajdu Tibor: A Magyarországi Tanácsköztársaság (Bp. 1969.)
A magyar internacionalisták a Nagy Októberi Szocialista Forradalomban és a polgárháborúban (Bp., 1969–1968.)
הערות שוליים

↑  Más forrásokban Pollacsek vagy Polátsek
1 2  "Házasságkötés (337/1911.)". Bp. V. ker. állami házassági akv.
↑  "Seidler Ernő, 1919 (Személyrekord)". Budapest Fővárosi Levéltár.(הקישור אינו פעיל, 2019-11)
↑  Fenyo Mario (1987). Literature and political change, Budapest, 1908-1918. p. 94.
↑  Rolla Margit (1983). "Kaffka Margit. 2. Út a révig". ספריית האקדמיה ההונגרית למדעים.
1 2  Kun Béláné (1969). Kun Béla. Budapest: Magvető Könyvkiadó. p. 107.
↑  "Seidler Ernő". Fogolytörzskönyv adatbázis. Arcanum. אורכב מ-המקור ב-2014-08-26.
↑  A határozat teljes szövege a Wikiforráson
↑  Kun Béláné: Kun Béla (Budapest, Magvető Könyvkiadó, 1969. 303. oldal)
↑  Kortárs. 12 (7–12): 1134. {{cite journal}}: חסר או ריק |title= (עזרה)
↑  "Balázs Béla". Irodalmi Jelen. אורכב מ-המקור ב-2014-10-24. נבדק ב-2014-09-18.
↑  Geni
אירמה זיידלר
יעקב פולק

| --- | --- |
 לידה:  1460? 
 פטירה:  1541 (בגיל 81 בערך) פולין (1385-1569) לובלין, ממלכת פולין 
 מקום קבורה:  פולין לובלין, פולין
 מדינה:  פולין 
 תקופת הפעילות:  ?–1541 
 רבותיו:  רבי יעקב מרגליות
 תלמידיו:  שלום שכנא מלובלין 
 
המצבה המיוחסת לרבי יעקב פולק בבית הקברות היהודי בלובלין
הרב יעקב בן הרב יצחק הלוי פולק (לעיתים פולאק; סביבות 1460–1470 – כ"ג בסיוון ה'ש"א, 1541) היה מראשוני החכמים שתרמו להיווצרותו של מרכז התורה בפולין. כונה "בעל החילוקים" בגין דרכו בלימוד ותמיכתו בשיטת הפלפול.
שהה תקופה בפראג ושימש בה דיין וראש ישיבה, עד שנאלץ לעזוב בעקבות המחלוקת על המיאון. לאחר מכן עקר לפולין והקים ישיבה בקרקוב.