stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אה"מ פרינס אוף ויילס (1939)

.
| --- | --- |
אה"מ פרינס אוף ויילס, 1941, זמן קצר לפני הקרב עם הביסמרק
אה"מ פרינס אוף ויילס, 1941, זמן קצר לפני הקרב עם הביסמרק
 תיאור כללי
 סימן זיהוי:  מספר Pennant: ‏53
 מוטו:  "ich diene", גרמנית: "אני משרת" (I Serve)
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:  הצי המלכותי הבריטי
 דגל הצי:  
 סדרה:  המלך ג'ורג' החמישי
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  קאמל לירד 
 הוזמנה:  29 ביולי 1936
 הושקה:  3 במאי 1939
 תקופת הפעילות:  19 בינואר 1941 – 10 בדצמבר 1941 (326 ימים)
 אחריתה:  הוטבעה על ידי מטוסים יפניים ב-10 בדצמבר 1941 בים סין הדרומי
 מיקום:  3°33′36″N 104°28′42″E﻿ / ﻿3.56°N 104.47833333333°E﻿ / 3.56; 104.47833333333 
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם השנייה Sinking of Prince of Wales and Repulse 
 מידות
 הֶדְחֶק:  43,786 טון
 אורך:  227.1 מטר, 225.6 מטר בקו המים
 רוחב:  34.3 מטר (רוחב מקסימלי)
 שוקע:  9.9 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  28 קשרים
 גודל הצוות:  1,521 איש
 טווח שיוט:  5,700 ק"מ במהירות 27 קשר, 26,600 ק"מ במהירות 10 קשר
 הנעה:  8 דוודים המזינים 4 טורבינות בהספק 111,600 כוחות סוס
 צורת הנעה:  4 מדחפים בעלי שלושה להבים וקוטר 4.42 מטר
 אמצעי לחימה
 שריון:  שריון עיקרי - 374 מ"מ, שריון תחתון - 137 מ"מ, שריון סיפון - עד 136 מ"מ, צריחי תותחים - 324 מ"מ
 חימוש:  10 תותחים 14 אינץ' (356 מ"מ), קליבר 45, 16 תותחים 5.25 אינץ' (133 מ"מ), 48 תותחים נ"מ 2 ליטראות (1.5 אינץ', 40 מ"מ), תותח 40 מ"מ נ"מ, 8 תותחים 20 מ"מ נ"מ
 מטוסים:  ארבעה מטוסי סיור אמפיביים סופרמרין וולרוס
 
פרינס אוף ויילס במפרץ ארג'נטייה
"פרינס אוף ויילס" ו"ריפאלס" תחת ההתקפה היפנית. בחזית התמונה אחת המשחתות המלוות. משמאל שתי אוניות המערכה, הקדמית ביניהן היא "פרינס אוף ויילס". צולם מאחד מן המטוסים התוקפים
הנשיא פרנקלין רוזוולט נפגש עם וינסטון צ'רצ'יל על סיפון אה"מ פרינס אוף ויילס, עבור השיחות ב-1941 ליצירת האמנה האטלנטית
אה"מ פרינס אוף ויילס (באנגלית: HMS Prince of Wales) הייתה אוניית מערכה של הצי המלכותי הבריטי, מסדרת המלך ג'ורג' החמישי. האונייה התפרסמה בזכות קריירה קצרה אך פעילה מאוד, שבמהלכה השתתפה בקרב ימי נגד אוניית המערכה הגרמנית ביסמרק, והובילה את ראש ממשלת בריטניה, וינסטון צ'רצ'יל, למפגש היסטורי עם נשיא ארצות הברית, פרנקלין דלאנו רוזוולט, מפגש שהוליד את האמנה האטלנטית. האונייה הוטבעה על ידי מפציצים יפניים, אירוע שסימל את שקיעתה של אוניית המערכה מול נושאת המטוסים, שעלתה לגדולה כאוניית הראשה החדשה.
בנייה ומתן השם

ב-1922 חתמו חמש המעצמות הימיות הגדולות בעולם – ארצות הברית, בריטניה, הקיסרות היפנית, צרפת ואיטליה – על אמנת וושינגטון, שמטרתה הייתה להטיל מגבלות על בניית אוניות מלחמה חדשות. זאת, כדי למנוע מרוץ חימוש ימי, כמו זה שהיה בין בריטניה וגרמניה לפני מלחמת העולם, והיה אחד הזרזים המשמעותיים לפריצת המלחמה. על פי ההסכם, הוטלו מגבלות על מספר האוניות שמותר היה לכל מדינה לבנות, ונקבעה רף עליון להדחק של כל אונייה ורף עליון לסך כל ההדחק של כלל אוניות הצי של כל מדינה; בנוסף, הוטלו הגבלות על קוטר התותחים. אמנת וושינגטון אושררה ב-1930 באמנת לונדון הראשונה, אך בתוך כמה שנים הודיעו יפן ואיטליה על פרישתן מן ההסכם, והחלו בבניית אוניות מערכה חדישות. הדבר עורר דאגה בבריטניה, שאוניות המערכה שלה היו מיושנות יחסית.
בשל דאגה זו הזמינה האדמירליות הבריטית סדרה חדשה של אוניות מערכה, אוניות המערכה מסדרת המלך ג'ורג' החמישי. האוניות הוזמנו בתקופה שבה מגבלות אמנת וושינגטון ואמנת לונדון עדיין היו בתוקף, ולכן הוגבל קוטר תותחי האוניות ל-14 אינץ' (356 מ"מ), כפי שקבעו ההסכמים. אלו היו אוניות המערכה היחידות שנבנו על פי המגבלות שנקבעו, היות שתוך זמן קצר הסתבר לבריטים ששאר השותפות להסכם מתעלמות מתוכנו – אלא שבשלב זה כבר היה מאוחר מכדי שניתן יהיה לשנות את התכנון.
"פרינס אוף ויילס" נקראה בתחילה קינג אדוארד השמיני, על שם אדוארד השמיני, מלך הממלכה המאוחדת. ואולם, לאחר שזה האחרון ויתר על כסאו בדצמבר 1936, שונה שמה המיועד של האונייה, עוד לפני שהוחל בבנייתה. בכך הפכה אוניית מערכה זו לאונייה השביעית בצי הבריטי הנושאת את השם "פרינס אוף ויילס". העבודה עצמה החלה ב-1 בינואר 1937, והיא הושקה ב-3 במאי 1939. כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה, ב-1 בספטמבר עדיין הייתה האונייה בשלבים אחרונים של התאמות. פרוץ המלחמה הביא להאצת הבנייה של האונייה ושל אוניית האחות, אה"מ קינג ג'ורג' החמישי, אך עיכובים באספקת כנות התותחים עיכבו את השלמתה.
"פרינס אוף ויילס" הייתה בנמל ליברפול, בהשלמות אחרונות כאשר נפגעה בההפצצות הגרמניות על העיר, באוגוסט 1940. פצצה אחת נפלה בין האונייה לבין דופן המבדוק שבו שהתה האונייה, החטיאה עגורן 100 טון סמוך, והתפוצצה ליד אחד מהסנפירים שבתחתית גוף האונייה, עיקמה כמה מלוחות הפלדה שבדופנה. האדמירליות הבריטית החליטה שהאונייה תהיה חיונית במקרה שאוניות המערכה הגרמניות, "ביסמרק" ו"טירפיץ" יופעלו על ידי הצי הגרמני. השלמת בנייתה של האונייה הואצה, והיא נכנסה לשירות באופן רשמי ב-19 בינואר 1941. עם זאת, האונייה הושלמה רק כחודשיים וחצי לאחר מכן, ב-31 במרץ 1941.
תיאור

ההדחק של פרינס אוף ויילס היה 37,300 טון בתפוסה סטנדרטית ו-44,500 טון במעמס מלא. האונייה הייתה באורך כולל של 745 רגל (227.1 מטר), רוחב 103 רגל (31.4 מטר) ושוקע של 29 רגל (8.8 מטר). הגובה המטצנטרי המעוצב שלה היה 6 רגל 1 אינץ' (1.85 מטר) בתפוסה סטנדרטית ו-8 רגל 1 אינץ' (2.46 מטר) במעמס מלא.
היא הונעה על ידי טורבינות קיטור של פארסונס, שהניעו ארבעה צירי מדחף. קיטור סופק על ידי שמונה דודי אדמירליות אשר בדרך כלל סיפקו 100,000 כוחות סוס (75,000 קילוואט), אך יכלו לספק 110,000 כוחות סוס (82,000 קילוואט) עם שוקע מאולץ. זה העניק לפרינס אוף ויילס מהירות מרבית של 28 קשרים (52 קמ"ש). האונייה נשאה 3,600 טון מזוט. היא גם נשאה 200 טון של סולר, 300 טון של מי הזנה רזרביים ו-500 טון של מים מתוקים. במהלך ניסויים בהספק מלא ב-31 במרץ 1941, פרינס אוף ויילס בתפוסה של 42,100 טון השיגה מהירות של 28 קשרים עם 111,600 כוחות סוס ב-228 סל"ד וצריכת דלק ספציפית של 0.73 ק"ג לכוח סוס. לפרינס אוף ויילס היה טווח של 3,100 מיילים ימיים (5,700 ק"מ) במהירות של 27 קשרים (50 קמ"ש).
תיאור > חימוש

פרינס אוף ויילס הרכיב 10 תותחי BL‏ 14 אינץ' (356 מ"מ) Mk VII. תותחי ה-14 אינץ' הותקנו בצריח כפול אחד של Mark II קדימה ושני צריחים מרובעים של Mark III, אחד מקדימה ואחד מאחורה. ניתן היה להגביה את התותחים ל-40 מעלות ולהנמיך את התותחים ל-3 מעלות. קשתות הסיבוב היו: צריח "A"‏, 286 מעלות; צריח "B"‏, 270 מעלות וצריח "Y"‏, 270 מעלות. הסיבוב וההגבהה נעשו על ידי הנעה הידראולית, בקצבים של 2 ו-8 מעלות לשנייה, בהתאמה. משקל תותח מלא שקל 15,950 פאונד (7,230 ק"ג), וניתן היה לירות מטח כל 40 שניות. החימוש המשני כלל 16 תותחי QF‏ 5.25 אינץ' (133 מ"מ) Mk I אשר הורכבו בשמונה צריחים תאומים, במשקל 81 טון כל אחד. הטווח המרבי של תותחי Mk I היה 24,070 יארד (22,009.6 מטר) בגובה של 45 מעלות, התקרה נגד מטוסים הייתה 49,000 רגל (14,935.2 מטר). ניתן היה להגביה את התותחים ל-70 מעלות ולהנמיך אותם ל-5 מעלות. קצב האש הרגיל היה 10 עד 12 פגזים לדקה, אך בפועל, התותחים יכלו לירות רק 7 עד 8 פגזים בדקה. יחד עם הסוללות הראשיות והמשניות שלה, נשאה פרינס אוף ויילס 32 תותחי QF‏ 2 פאונד (1.575 אינץ', 40 מ"מ) Mk.VIII "פום-פום" נגד מטוסים. היא גם נשאה 80 מקרני UP, כלי נשק נגד מטוסים לירי רקטות קצרי טווח ששימשו את הצי המלכותי בראשית מלחמת העולם השנייה.
שירות באוקיינוס האטלנטי

ב-18 במאי 1941 יצאה אוניית המערכת הגרמנית "ביסמרק", מנמל המבורג לכיוון האוקיינוס האטלנטי, כשאליה נלווית הסיירת הכבדה "פרינץ אויגן". "ביסמרק" הייתה איום חמור מאוד על השיירות הבריטיות באוקיינוס האטלנטי, בשל חימושה, שריונה הכבד ומהירותה הרבה. רק אוניות המערכה הבריטיות היו יכולות להוות איום עליה (אם כי הנזק המשמעותי שגרם לעצירתה נגרם בסופו של דבר על ידי מפציצי טורפדו). בשל כך נשלחו האוניות "פרינס אוף ויילס" וסיירת המערכה הוּד (HMS Hood) צפונה, כדי ליירט את "ביסמרק", שהפליגה לנורווגיה ולאחר מכן הקיפה את איסלנד מצפון, ושייטה דרומה בים גרינלנד דרך מצר דנמרק אל לב האוקיינוס האטלנטי. שתי האוניות הבריטיות פגשו את "ביסמרק" ו"פרינץ אויגן" בין גרינלנד לאיסלנד ב-24 במאי 1941. "הוּד" הייתה אונייה ישנה יחסית, ולעומתה "פרינס אוף ויילס" הייתה אונייה חדשה, עדיין בשלבי הייצור האחרונים (על סיפונה היו טכנאים אזרחיים, שהפליגו עמה כדי להשלים את עבודתם), ועם צוות לא מנוסה. "הוּד" נפגעה באחד המטחים הראשונים מפגז שחדר באופן מקרי למחסן התחמושת שלה, וגרם להתפוצצותה ולטביעתה המידית על כל צוותה, למעט שלושה ניצולים.
"פרינס אוף ויילס" נפגעה משבעה פגזים שירו תותחיה הכבדים של "ביסמרק", ורוב החימוש שלה הוצא מכלל שימוש, כתוצאה מפגיעות שספגו או תקלות טכניות, והאונייה נסוגה תחת מסך עשן. "פרינס אוף ויילס" הצליחה לפגוע שלוש פעמים ב"ביסמרק", אחת מהן במכל דלק קדמי. הפגיעה אילצה את "ביסמרק" לפנות לצרפת לתיקונים, דבר שהביא בסופו של דבר להטבעתה בידי הצי הבריטי. "פרינס אוף ויילס" הצטרפה לסיירות "ספוק" (Suffolk) ו"נורפוק" (Norfolk) שהמשיכו לעקוב אחרי "ביסמרק". לאחר חצות הוחלפו מטחים נוספים בין הספינות. 12 שעות לאחר מכן נאלצה "פרינס אוף ויילס" לנתק מגע בשל מחסור בדלק, וחזרה לבסיסה לתיקונים שנמשכו שישה שבועות.
באוגוסט, הפליגה "פרינס אוף ויילס" למערב האוקיינוס האטלנטי, כשעל סיפונה ראש ממשלת בריטניה, וינסטון צ'רצ'יל. צ'רצ'יל היה בדרכו לפגישה סודית עם נשיא ארצות הברית, פרנקלין דלאנו רוזוולט, פגישה שהתקיימה בים, במפרץ ארג'נטייה, ליד האי ניופאונדלנד. הפגישה נמשכה מ-10 עד 12 באוגוסט 1941, ובמהלכה חתמו שני המנהיגים על האמנה האטלנטית. האמנה קבעה עקרונות כלליים משותפים לבריטניה ולארצות הברית, וסימלה את תחילת הדרך המשותפת במאבקן במדינות הציר.
לאחר מסע זה נשלחה "פרינס אוף ויילס" לים התיכון למשימת ליווי שיירות. במהלך משימה זו, ב-27 בספטמבר 1941, הפילו תותחי הנ"מ של האונייה כמה מטוסים שתקפו את אחת השיירות.
שירות במזרח

האדמירליות הבריטית הייתה מודאגת מאוד מהתעצמותו של הצי הקיסרי היפני, וב-25 באוקטובר 1941 נשלחה "פרינס אוף ויילס", יחד עם שתי משחתות, לסינגפור, שם נועדה להיות אוניית הדגל בצי המזרח הרחוק, שנקרא כוח Z. "פרינס אוף ויילס" הגיעה ליעדה בתחילת דצמבר, שם חברה לסיירת המערכה ריפאלס (Repulse). נושאת המטוסים החדשה אינדומיטבל (Indomitable) הייתה אמורה להצטרף גם היא לכוח, אך היא עלתה על שרטון בהפלגת הבכורה שלה ליד ג'מייקה ונזקקה לתיקון. התיקונים גרמו לעיכובה, עיכוב שהתברר כגורלי לכוח Z.
כוח Z היה אמור לשמש כהרתעה מול היפנים, אך היפנים לא נרתעו. בבוקר 7 בדצמבר 1941 השמידו מטוסי הצי היפני את אוניות המערכה של צי ארצות הברית שעגנו בנמל הפנינים בהוואי; שעות ספורות לאחר מכן, בבוקר ה-8 בדצמבר 1941 (ההבדל בשעות ובתאריך נובע ממיקומם של האתרים משני צידי קו התאריך הבינלאומי) תקפו היפנים את הפיליפינים ואת סינגפור, והחלו בהנחתת כוחות במלאיה, כוחות שהחלו להתקדם לכיוון סינגפור.
משמעות הקרב ושרידי האונייה

"ריפאלס" ו"פרינס אוף ויילס" היו שתי אוניות המערכה הראשונות שהוטבעו על ידי כוח אווירי בלבד. אמנם, אוניות המערכה של צי ארצות הברית הוטבעו ימים ספורים לפני כן בנמל פרל הארבור, אך הן הופתעו ולא היו מוכנות; כאן היה מדובר בשתי אוניות שהיו בסיור קרבי, בכוננות מלאה, ובכל זאת לא הצליחו להתמודד מול ההתקפה האווירית. מכאן ההלם שיצר קרב זה, שהיה מעין בשורה על שקיעתן של אוניות המערכה. ייתכן שהקרב יכול היה להסתיים אחרת, לו היה המכ"ם של "פרינס אוף ויילס" תקין, ולו לא הייתה סופגת פגיעה קריטית בתחילת הקרב. ייתכן והייתה יכולה להסב אבדות כבדות בהרבה לכוח האווירי ואף להדוף את המתקפה. כך או אחרת, התפיסה שאוניית המערכה אינה יכולה לשרוד ללא חיפוי אווירי התקבעה היטב עד לסוף המלחמה.
תוצאות הקרב היו מקור עידוד עצום עבור יפן וגרמו להלם כבד אצל בעלות הברית. כשקיבל צ'רצ'יל את הידיעה על טביעת האוניות, הוא אמר שבמשך כל המלחמה כולה מעולם לא קיבל הלם ישיר קשה יותר ("...In all the war, I never received a more direct shock"). היפנים הצליחו להשמיד את הצי של בעלות הברית מפרל הארבור ועד סינגפור, ובעלות הברית היו עתידות לעבור כמה שנים קשות עד שתוכלנה לשקם את הצי שלהן במזרח הרחוק ואת ביטחונן העצמי.
שרידי האונייה נמצאים במים בעומק של כ-50 מטרים. במקום ישנו דגל בריטי על מצוף, המוחלף מעת לעת. בשנת 2002 נמשה מן המים פעמון האונייה בברכת משרד ההגנה של בריטניה ואגודת ניצולי כוח Z.
תצפית על הגשר של אזור החרטום של פרינס אוף ויילס בזמן שהאונייה בלב ים.
חלק מחימוש הנ"מ של פרינס אוף ויילס: שניים מצריחי תותחי הפום-פום בעלי שמונה קנים 2 פאונד ושניים מצריחי התותחים התאומים בקוטר 5.25 אינץ'.
היו זמנים בהוליווד

| --- | --- |

היו זמנים בהוליווד
 בימוי:  קוונטין טרנטינו 
 הופק בידי:  קוונטין טרנטינו, דייוויד היימן 
 תסריט:  קוונטין טרנטינו 
 עריכה:  פרד רסקין
 שחקנים ראשיים:  לאונרדו דיקפריו בראד פיט מרגו רובי אמיל הירש מרגרט קוואלי טימותי אוליפנט אוסטין באטלר דקוטה פנינג ברוס דרן אל פצ'ינו (לרשימה מלאה ראו כאן)
 צילום:  רוברט ריצ'רדסון 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  Heyday Films, סרטי סוני, סרטי קולומביה 
 חברה מפיצה:  InterCom, סרטי סוני, אייטונס 
 שיטת הפצה:  הורדה דיגיטלית, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  26 ביולי 2019 
 משך הקרנה:  161 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה קומית, סרט פשע, סרט היסטוריה אלטרנטיבית, סרט דרמה, סרט קומדיה שחורה, היסטוריה חלופית 
 מקום התרחשות:  הוליווד, 10050 Cielo Drive, Benedict Canyon, Los Angeles 
 תקופת התרחשות:  August 1969, February 1969 
 תקציב:  90-96 מיליון דולר
 הכנסות:  363.8 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   untitledtarantino
 פרסים:  פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי פרס האוסקר לשחקן המשנה לבראד פיט. פרס האוסקר לעיצוב.
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
היו זמנים בהוליווד (באנגלית: Once Upon a Time in Hollywood) הוא סרט דרמה קומית אמריקאי-בריטי משנת 2019, שכתב וביים קוונטין טרנטינו. הסרט הופק על ידי סרטי קולומביה, ‏Bona Film Group‏, ‏Heyday Films‏ ו-Visiona Romantica והוא מופץ על ידי סרטי סוני. בסרט מככבים לאונרדו דיקפריו, בראד פיט, מרגו רובי, אמיל הירש, מרגרט קוואלי, טימותי אוליפנט, אוסטין באטלר, דקוטה פנינג, ברוס דרן ואל פצ'ינו. אלו הם רק חלק מאנסמבל גדול של שחקנים שמככבים "במספר קווי עלילה של מעשייה מודרנית, שהיא מחווה לרגעים האחרונים של תור הזהב של הוליווד". עלילת הסרט מתרחשת בלוס אנג'לס, שנת 1969, ועוקבת אחרי כוכב טלוויזיה מזדקן וחברו הטוב ביותר, שהוא גם הפעלולן הכפיל שלו ועוזרו האישי, בעודם מנסים לנווט דרכם בתעשיית הקולנוע ההוליוודית המשתנה.
על הסרט

הודעה רשמית על הפקת הסרט פורסמה ביולי 2017. זהו סרטו הראשון של טרנטינו שאינו קשור להארווי ויינסטין, לאחר שטרנטינו ניתק את הקשרים איתו בעקבות פרסום טענות באוקטובר 2017 על התעללות מינית שביצע ויינסטין. סרטי סוני זכו בזכויות ההפצה של הסרט, לאחר שהסכימו לחלק מדרישותיו של טרנטינו, כגון זכות הגרסה הסופית. פיט, דיקפריו ורובי, וכן מספר שחקנים קבועים של טרנטינו, כגון זואי בל וקורט ראסל, הצטרפו לצוות השחקנים בין ינואר ליוני 2018. צילומי הסרט התקיימו בין יוני לנובמבר 2018 באזור לוס אנג'לס. סרט זה הוא האחרון בהשתתפותו של לוק פרי, שנפטר במרץ 2019. הסרט כולל הופעת קמאו של דניאלה פיק, רעייתו הטרייה של טרנטינו.
הקרנת הבכורה העולמית של הסרט נערכה בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-21 במאי 2019. הסרט עלה לאקרנים ב-26 ביולי 2019 בארצות הברית וב-14 באוגוסט בממלכה המאוחדת. על פי ההוליווד ריפורטר, הסרט זכה לתגובות חיוביות בדרך כלל מצד מבקרי הקולנוע. היו שקראו לסרט "מכתב אהבה של טרנטינו לאל. איי. של שנות ה-60", ושיבחו את הליהוק ואת העיצוב האמנותי, אם כי אחרים היו "חלוקים בדעתם על סוף הסרט".
שחקנים ודמויות > סצנות שלא נכללו בסרט

טים רות', ג'יימס מרסדן ודני סטרונג הצטלמו לסצנות שבסופו של דבר לא נכללו בסרט. רות' גילם את המשרת האנגלי של ג'יי סברינג, מרסדן גילם את ברט ריינולדס, ודני סטרונג גילם את דין מרטין.
הפקה

ב-11 ביולי 2017 פורסם כי סרטו הבא של קוונטין טרנטינו יעסוק ברציחות שביצעה משפחת מנסון. הארווי ובוב ויינסטין יהיו מעורבים, אך לא היה ברור אם חברת The Weinstein Company היא שתפיץ את הסרט, שכן טרנטינו רצה קודם לסיים את מלאכת הליהוק, לפני קבלת ההחלטה על חברת ההפצה. הוא פנה אל בראד פיט וג'ניפר לורנס והציע להם לככב בסרט. גם עם סמואל ל. ג'קסון ניהל טרנטינו משא ומתן על גילום תפקיד מרכזי בסרט. פיט היה צפוי לגלם בסרט בלש משטרתי החוקר את מעשי הרצח.
בעקבות פרסום הטענות על התעללות מינית של הארווי ויינסטין, ניתק טרנטינו את קשרים עימו, וחיפש מפיץ חדש, זאת לאחר שבמשך כל הקריירה שלו עבד עם ויינסטין. בשלב זה נחשף כי לאונרדו דיקפריו נמנה עם רשימת השחקנים הקצרה שטרנטינו שוקל ללהק לסרט. זמן קצר לאחר מכן התפרסמו דיווחים כי טרנטינו מנהל משא ומתן עם מספר אולפנים שונים בהוליווד, כי עלילת הסרט תתרחש בלוס אנג'לס של סוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70, כי טום קרוז במשא ומתן על אחד משני התפקידים הראשיים, וכי דייוויד היימן הצטרף לפרויקט כמפיק, יחד עם טרנטינו ושאנון מקינטוש.
ב-11 בנובמבר 2017 הודיעה חברת סרטי סוני כי תפיץ את הסרט, לאחר שגברה על האחים וורנר, סרטי יוניברסל, סרטי סרטי פרמאונט, Annapurna Pictures ו-Lionsgate‏. דרישותיו של טרנטינו כללו תקציב של 95 מיליון דולר, זכות הגרסה הסופית, "שליטה קריאטיבית יוצאת דופן", 25% מההכנסות של מכירות הכרטיסים ביום הראשון בו עולה הסרט לאקרנים, ושהזכויות על הסרט יחזרו אליו לאחר 10 עד 20 שנה.
הפקה > ליהוק

בינואר 2018 פורסם כי דיקפריו הוחתם לככב בסרט, תוך כדי קיצוץ בשכרו על מנת לשתף שוב פעולה עם טרנטינו. עוד פורסם כי טרנטינו שוקל ללהק גם את אל פצ'ינו לתפקיד בסרטו. ב-28 בפברואר 2018 דווח כי שמו של הסרט יהיה Once Upon a Time in Hollywood, ושפיט לוהק לתפקיד ראשי שגם טום קרוז התמודד עליו. דיקפריו ופיט השתכרו 10 מיליון דולר כל אחד. במרץ 2018 פורסם כי רובי, שהביעה עניין לעבוד עם טרנטינו, לוהקה לתפקיד הנשי הראשי של שרון טייט, וכן פורסם שגם זואי בל תופיע בסרט. באפריל 2018 קיימה ג'סיקה לאנג משא ומתן לגלם את דמותה של מרי אליס שוורז, אך בסופו של דבר פרשה וברנדה ואקרו החליפה אותה. במאי 2018 הצטרפו אל צוות השחקנים של הסרט ברט ריינולדס, טים רות', קורט ראסל ומייקל מדסן. גם טימותי אוליפנט לוהק לסרט. ביוני 2018 הצטרפו אל הקאסט דמיאן לואיס, לוק פרי, אמיל הירש, דקוטה פנינג, קליפטון קולינס ג'וניור, קית' ג'פרסון, ניקולאס האמונד, אל פצ'ינו וסקוט מק'ניירי.
ביולי הוכרז כי ספנסר גארט, ג'יימס רימר, ברנדה ואקרו ומייק מו ישתתפו בסרט. באוגוסט 2018 לוהקו דיימון הרימן לתפקיד צ'ארלס מנסון ולינה דנהאם, אוסטין באטלר, דני סטרונג, רומר וויליס, דרמה ווקר ומרגרט קוואלי לתפקידי משנה.
הפקה > צילומים

הצילומים החלו ב-18 ביוני 2018 בלוס אנג'לס, קליפורניה והסתיימו ב-1 בנובמבר 2018. ברט ריינולדס נפטר בספטמבר 2018, לפני שהספיק להצטלם לאחת הסצנות שלו; ברוס דרן לוהק במקומו לגלם את דמותו של ג'ורג' ספאן.
הפצה

הקרנת בכורה עולמית של הסרט התקיימה ב-21 במאי 2019 בפסטיבל הקולנוע בקאן. בארצות הברית, הסרט עלה לאקרנים ב-26 ביולי 2019 בהפצת Sony Pictures Releasing.‏ בתחילה, הסרט תוכנן לעלות לאקרנים ב-9 באוגוסט במלאת 50 שנה בדיוק למעשה הרצח בבית שרון טייט.
ב-20 במרץ 2019 הופץ טיזר-טריילר ובו שירי שנות ה-60 בביצוע The Mamas & the Papas‏ ("Straight Shooter") ו-Los Bravos‏ "Bring a Little Lovin'".‏ הטריילר הרשמי הופץ ב-21 במאי 2019 וכלל את השירים "Good Thing" בביצוע Paul Revere & the Raiders ו-"Brother Love's Travelling Salvation Show" בביצוע ניל דיימונד. בסך הכל, ההפקה הוציאה כ-110 מיליון דולר בשיווק הסרט ברחבי העולם.
פסקול

| --- | --- |
 פסקול מאת אמנים שונים
 יצא לאור:  2019
 סוגה:  רוק אנד רול
 אורך:  74:41
 הפקה:  קוונטין טרנטינו, דייוויד היימן 
 
אלבום פסקול, ששמו "Once Upon a Time in Hollywood", כשם הסרט, יצא בשנת 2019. על פי פיצ'פורק, המוזיקה בסרט הייתה "גולת הכותרת" וכן "מיקסטייפ של תור הזהב של הרוק אנד רול, שדרני הרדיו ופרסומות תקופתיות".
פסקול > רשימת השירים

| מס' | שם | ביצוע | משך |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Treat Her Right  | Roy Head & The Traits | 2:04 |
| 2. | Ramblin' Gamblin' Man  | The Bob Seger System | 2:22 |
| 3. | Hush  | Deep Purple | 4:08 |
| 4. | Mug Root Beer Advertisement  | KHJ | 0:08 |
| 5. | Hector  | The Village Callers | 2:32 |
| 6. | Son of a Lovin' Man  | Buchanan Brothers | 2:56 |
| 7. | Paxton Quigley's Had The Course  | Chad & Jeremy | 3:17 |
| 8. | Tanya Tanning Butter Advertisement  | Bristol-Myers | 1:06 |
| 9. | Good Thing  | Paul Revere & The Raiders | 3:02 |
| 10. | Hungry  | Paul Revere & The Raiders | 2:53 |
| 11. | Choo Choo Train  | The Box Tops | 2:50 |
| 12. | Jenny Take A Ride  | Mitch Ryder And The Detroit Wheels | 3:36 |
| 13. | Kentucky Woman  | Deep Purple | 4:45 |
| 14. | The Circle Game  | Buffy Sainte-Marie | 3:00 |
| 15. | Mrs. Robinson  | Simon & Garfunkel | 3:36 |
| 16. | Numero Uno Cologne Advertisement  | I Profumi di Capri | 0:49 |
| 17. | Bring a Little Lovin'  | Los Bravos | 2:17 |
| 18. | Suddenly / Heaven Sent Advertisement  | Harold E. Weed / Dana Classic Fragrances | 0:59 |
| 19. | Vagabond High School Reunion  | KHJ | 0:20 |
| 20. | KHJ Los Angeles Weather Report  | KHJ | 0:10 |
| 21. | The Illustrated Man Advertisement / Ready for Action  | Syd Dale | 0:29 |
| 22. | Hey Little Girl  | Dee Clark | 2:15 |
| 23. | Summer Blonde Advertisement  | Coty Inc. | 1:15 |
| 24. | Brother Love's Traveling Salvation Show  | Neil Diamond | 3:27 |
| 25. | Don't Chase Me Around  | Robert Corff | 1:45 |
| 26. | MR Sun, Mr Moon (feat. Mark Lindsay)  | Paul Revere & The Raiders | 2:45 |
| 27. | California Dreamin'  | José Feliciano | 4:09 |
| 28. | Dinamite Jim  | I Cantori Moderni Di Alessandroni | 2:27 |
| 29. | You Keep Me Hangin' On  | Vanilla Fudge | 5:00 |
| 30. | Miss Lily Langtry  | Maurice Jarre | 3:13 |
| 31. | KHJ Batman Promotion  | KHJ | 1:06 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 74:41 |
פסקול > מצעדים

| מצעדים (2019) | מקום שיא |
| --- | --- |
אוסטרליה Australian Albums (ARIA)‏‏: ‏14‏
בלגיה Belgian Albums (Ultratop Flanders)‏‏: ‏17‏
בלגיה Belgian Albums (Ultratop Wallonia)‏‏: ‏98‏
צ'כיה Czech Albums (ČNS IFPI)‏‏: ‏35‏
הולנד Dutch Albums (Album Top 100)‏‏: ‏68‏
צרפת French Albums (SNEP)‏‏: ‏65‏
גרמניה German Albums (Offizielle Top 100)‏‏: ‏29‏
פסקול > שירים נוספים

"היו זמנים בהוליווד" כולל שירים נוספים, שלא נכללו בפסקול הסרט, בביצוע ג'ו קוקר, אריתה פרנקלין, אוטיס רדינג, הרולינג סטונז, האמהות והאבות ועוד רבים. במהלך הסרט, לאונרדו דיקפריו (כריק דלטון) מבצע את השיר "Green Door".‏
תגובות > הכנסות

נכון ל-25 באוגוסט 2019, הסרט הכניס 123.2 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה, ועוד 116.6 מיליון דולר בשאר העולם, כך שסך ההכנסות העולמי שלו עומד על 239.8 מיליון דולר.
בארצות הברית ובקנדה הקרנות של הסרט הכניסו סכום של 30–40 מיליון דולר ב-3,659 אולמות קולנוע במהלך הסוף השבוע הראשון להקרנתו, כאשר התחזיות היו שהסרט יכניס בין 25 ל-50 מיליון דולר. על פי חברת הכרטיסים Fandango, מבין כל סרטיו של טרנטינו, היו זמנים בהוליווד הוא הסרט המכניס ביותר בשבוע הראשון להקרנתו. הסרט הכניס 16.9 מיליון דולר ביום הראשון להקרנתו, הכולל 5.8 מיליון דולר מהצגות טרום-בכורה של יום חמישי בערב (ההישג הגבוה ביותר בקריירה של טרנטינו). סך ההכנסות מהקרנות הבכורה הגיע לסכום של 41.1 מיליון דולר, מקום שני אחרי "מלך האריות", ובכך הפך לסרטו של טרנטינו שהכנסותיו בהקרנות הבכורה היו הגבוהות ביותר. על פי Comscore, כ-47% מהצופים הלכו לראות את הסרט בגלל הבמאי (לעומת 7% באופן כללי) ו-37% הלכו לראות את הסרט בגלל צוות השחקנים (לעומת 18% באופן כללי). הסרט הכניס 20 מיליון דולר במהלך השבוע השני להקרנתו, ירידה של 51% לעומת השבוע הקודם, ובאותו שבוע היה לסרט השלישי המכניס ביותר. בסופי השבוע שלאחר מכן הסרט הכניס 11.6 מיליון דולר ו -7.6 מיליון דולר.
תגובות > ביקורות

באתר האינטרנט Rotten Tomatoes, לסרט יש דירוג של 85% על סמך 464 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.81 מתוך 10. על פי דעת הרוב באתר נכתב כי הסרט "בלתי מרוסן ועם זאת מעוצב בצורה יציבה. הסרט משלב בין דחפיו הפרובוקטיביים של טרנטינו לבין בהירות חזונו של הקולנוען הבוגר". האתר Metacritic העניק לסרט ציון ממוצע של 83 מתוך 100, המבוסס על 61 מבקרים, המעידים על "שבחים מקיר לקיר". קהלים שנבדקו על ידי CinemaScore העניקו לסרט ציון ממוצע של "B" בסולם שבין A + לבין F, ואילו אלה שבאתר PostTrak העניקו לו בממוצע 4 מתוך 5 כוכבים כש-58% מהם ממליצים בחום לצפות בסרט.
על פי ההוליווד ריפורטר, הסרט זכה לתגובות חיוביות בדרך כלל מצד מבקרי הקולנוע. היו שקראו לסרט "מכתב אהבה של טרנטינו לאל. איי. של שנות ה-60" ושיבחו את הליהוק ואת העיצוב האמנותי, אם כי אחרים היו "חלוקים בדעתם על סוף הסרט". בביקורת עבור ReelViews, כתב ג'יימס ברארדנלי כי זהו "סרט של אוהב קולנוע עבור אוהבי קולנוע. ואפילו מי שאינם כאלו עשויים עדיין ליהנות ממנו". באתר האינטרנט של רוג'ר איברט, העניק בריאן טלריקו לסרט ארבעה מתוך ארבעה כוכבים, וכינה אותו "רב שכבות ושאפתני, מוצר של קולנוען בעל ביטחון שאיתו משתפים פעולה מי שחולקים עימו באופן מוחלט את חזונו". המבקר של "וראייטי", אוון גלייברמן, כינה את הסרט "קולאז' מרתק של סרט - אך בסופו של דבר זוהי איננה יצירת מופת". פיטר ברדשו מהגרדיאן העניק לסרט חמישה מתוך חמישה כוכבים, תוך שהוא מהלל את הופעותיהם של בראד פיט ולאונרדו דיקפריו ומכנה את הסרט "מקומם, מבולבל, חסר אחריות, וגם מבריק". סטיב פונד (TheWrap) כתב: "גדול, נמרץ, מגוחך, ארוך מדי, ובסופו של דבר ממריץ, הסרט הוא גן שעשועים מפואר עבור הבמאי שלו שעושה פטישיזציה לתרבות הפופ הישנה תוך שימוש בסטיות שלו ככלי ליצירת הסרט".
קייטי רייף (The A.V. Club) העניקה לסרט דירוג של B +, וכינתה אותו "סרט משבר אמצע החיים הערמומי של טרנטינו". ריצ'רד ברודי מהניו יורקר כינה את הסרט "חזון רגרסיבי מגונה של שנות השישים" ש"מהלל את הכוכב הלבן-זכר (וגם את הכפופים לו שמאחורי הקלעים) על חשבון כולם". במגזין "Little White Lies", המבקר כריסטופר הוטון תיאר את הסרט כ"מייגע לעיתים" אך "כל הזמן מעורר השראה", וציין שהסרט הוא לא כל כך "מכתב אהבה להוליווד" אלא יותר "הספד לרגע בתרבות, שנראה שלא ישוב עוד לחיים אי פעם".
תגובות > פרסים ומועמדויות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| פרס | קטגוריה | מועמד/ים | תוצאה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Palm Dog Award | ההופעה הטובה ביותר של כלב או כלבים | סייורי | זכייה |  |
| פרס אוסקר | פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר | בראד פיט | זכייה |  |