stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איומי האמאסאקי
קריירה מוזיקלית > קריירה מוזיקלית מ-1998 עד 1999

האמאסאקי ערכה את הופעת הבכורה שלה בחברת התקליטים Avex ב-8 באפריל 1998, עם הסינגל "Poker Face". זה וארבעת הסינגלים הבאים לא היו להיטים גדולים. אלבום הבכורה של האמאסאקי, A Song for XX, שיצא בשנת 1999 תואר כאלבום "לא מתיימר". הרצועות, שהלחין יאסוהיקו הושינו, אקיו טוגאשי ומיצורו איגראשי היו "שירי פופ-רוק זהירים". עם זאת, מילות השיר של האמאסאקי, התבוננותה הפנימית על רגשותיה וחוויותיה שהתמקדו בבדידות ואינדיבידואליזם, הדהדו אל הציבור היפני. הוצאת האלבום זכתה להצלחה: הוא הגיע אל דירוג Oricon במשך חמישה שבועות ונמכר ביותר ממיליון עותקים. על הישגיה, היא זכתה בפרס דיסק זהב ביפן עבור "האמן החדש והטוב ביותר של השנה".
עם Ayu-mi-x (מרץ 1999), הראשון בסדרת אלבומי הרמיקס, האמאסאקי החלה להתקדם מעבר לפופ-רוק של A Song for × krekt והחלה לשלב סגנונות שונים כולל טראנס,דאנס ובלדות. האמאסאקי החלה להתנסות בסגנונות מוזיקליים שונים גם בסינגלים שלה, הוציאה לאור מנגינות דאנס ובלדות כמו גם רמיקסים לסינגלים ששימשו רגאיי והאוס. הראשונים היו אבני דרך: האמאסאקי זכתה בזכות הסינגל הראשון שלה אחד ("אהבה: גורל") ואת הסינגל הראשון שנמכר במיליון ("A") אלבום האולפן השני שלה, Loveppears (נובמבר 1999), לא רק שעלה בראש דירוגי Oricon, הוא מכר כמעט 3 מיליון עותקים. האלבום הראה גם שינוי במילים של האמאסאקי. אף כי מילות השיר של "Loveppears" עדיין עסקו בבדידות, רבים מהם נכתבו מנקודת מבט של אדם שלישי. בתמיכת Lovepears, היא קיימה את סיבוב ההופעות הראשון שלה, סיור הקונצרטים של איומי האמאסאקי 2000.
סרט ל-XX הוא אוסף הסרטונים הראשון של איומי האמאסאקי, והוא יצא ב-15 בספטמבר 1999.
הסינגל השביעי שלה, ~LOVE ~Destiny, היה השיר הראשון של איומי במקום הראשון במצעדים. בצד השני של הסינגל היה השיר LOVE Since 1999, שהוקלט עבור סדרת הדרמה Semidouble. איומי שרה שיר זה עם טסונקו, סולן של להקת Sharan Q.
עם שחרורו של הסינגל Boys & Girls, השתנה פורמט הסינגלים של איומי. צוות ההפקה שלה עיבד מספר רב יותר רצועות שכל אחת מהן קצרה, עקב המגמות המשתנות בתעשיית המוזיקה. הסינגל החדש שלה אופיין במיקסים ורמיקסים רבים והגיע למכירות של סינגל פלטינה. הסינגל הבא, A, הכיל גם כן מספר רב של רצועות ומכר מעל 1,600,000 עותקים. זהו הסינגל הנמכר ביותר שלה עד היום.
איומי הוציאה לאור את אלבום הסטודיו השני שלה Loveppears ב-10 בנובמבר 1999, פחות משנה אחרי אלבום הסטודיו הראשון שלה. האלבום היה ללהיט ומכר מעל לשני מיליון עותקים. איומי הצטלמה בעירום חלקי עבור עטיפת אלבום זה.
קריירה מוזיקלית > קריירה מוזיקלית מ-2003 עד 2008

בשנת 2003 הוציאה האמאסאקי שלושה סינגלים, "&", "Forgiveness" ו-"No Way to Say". כדי לחגוג את יציאת הסינגל השלושים שלה ("Forgiveness"), קיימה האמאסאקי את הופעה מיוחדת. המיני-אלבום שלה Memorial Address (דצמבר 2003) היה הראשון שיצא בפורמט של תקליטור ודי וי די בנוסף לפורמט הרגיל של תקליטור בלבד. כמו אלבומיה הקודמים, הוא הגיע לראש תרשים Oricon ונמכר ביותר ממיליון עותקים.
בסוף סבב הופעות 2003–2004, האמאסאקי החלה לעבוד על אלבומה החדש My Story שיצאה בדצמבר 2004.
(Miss)understood יצאה בינואר 2006. זה היה אלבום האולפן השביעי של האמאסאקי. הוא הגיע לראש מצעד הפזמונים אך נמכר בפחות ב-ממיליון העתקים."Bold & Delicious" שהיה סינגל של האלבום היה הסינגל ה-25 של הזמרת שהגיע לראש מצעד הפזמונים. סינגל שיצאה בשנת 2006 Startin הגיע לראש מצעד הפזמונים ובכך הזרמת הפכה לזמרן יפנית הראשונה שהיו לה 26 שירים בראש מצעד הפזמונים.
ב-28 בפברואר 2007 הוציא האמאסאקי את A Best 2, אלבום כפול שהמכיל שירים מ-I am... ו- (Miss)understood. שתי התקליטים, "לבן"- ו-"שחור", זכו למיקומים הראשונים והשניים במצעד השבועי של אוריקון, והפכו את האמאסאקי לאמנית הנשית הראשונה שהחזיקה בשני המיקומים הראשונים במצעד באלבומי אוריקון. בסוף 2007 הפך הצמד לאלבומים החמישי והשביעי ברשימת הנמכרים ביותר של יפן השנה בהתאמה. בתמיכה ל-A Best 2, האמאסאקי ערכה סבב הופעות של ארבעה חודשים ממארס עד סוף יוני. זה היה סיבוב ההופעות הבינלאומי הראשון שלה, ומלבד יפן היא הופיעה בטאיפיי, בשנגחאי ובהונג קונג. כרטיסים להופעות טאיפיי והונג קונג אזלו בפחות משלוש שעות.
ביולי 2007 הוציאה האמאסאקי את הסינגל הראשון שלה מזה למעלה משנה, "Glitter/Fated". סרט קצר, "אהבה מרחוק", שימש כסרטון המוזיקה ל-"Glitter" / "Fated". הסרט, שצולם בהונג קונג, כיכב בשחקן ההונג קונגי שון יו שהיה בקשר הרומנטי עם האמאסאקי. "Glitter/Fated" והסינגל הבא "Talkin '2 Myself" הגיעו לראש המצעדים שלהם והמשיכו את רצף הסינגלים מספר אחת. בדצמבר הוציאה האמאסאקי את הסינגל "Together When..." לראשונה בצורה דיגיטלית בלבד.
באפריל 2008, לציון יום השנה העשירי שלה באווקס, הוציאה האמאסאקי את הסינגל "Mirrorcle World". הוא הגיע לראש האוריקון והפך את האמאסאקי לאמנית הסולו היחידה שיש לה סינגל בראש המצעד בכל שנה במשך עשר שנים ברציפות. האמאסאקי קיימה גם את סיבוב ההופעות השני שלה באסיה "סיור אסיה 2008: עשר שנים", לחגיגת עשור לקריירה לה. מאפריל עד יוני היא סיירה ביפן, כשהיא מקיימת שבע עשרה קונצרטים. טייוואן, הונג קונג ושאנגחאי היו שוב התחנות בסבב הופעות.
קריירה מוזיקלית > קריירה מוזיקלית מ-2009 עד 2013

שני הסינגלים הבאים של האמאסאקי, "Days/Green" (דצמבר 2008) ו-"Rule/Sparkle" (פברואר 2009), המשיכו את רצף הסינגלים מספר אחת. "כלל" משמש כשיר הנושא לסרט "Dragonball Evolution". אלבום שלאחר מכן, Next Level, יצא ב-25 במרץ 2009 במספר פורמטים: CD, CD + DVD, 2CD + DVD וכונן הבזק USB עם שתי ג'יגה-בייט. ה-Next Level היה בעיקר אלבום ריקודים אלקטרוניים. הוא הגיעה לראש המצעד האוריקון, והפך את האמאסאקי לאמנית היחידה שיש אלבום מספר אחד בכל שנה במשך אחת עשרה שנים ברציפות מאז הופעת הבכורה שלה. כמן כן האלבום היה פלטינה כפולה מוסמכת, מה שהפך אותו לאלבום האולפנים עם המכירות הנמוכות של האמאסאקי עד כה. ב-12 באוגוסט2009 הוציאה האמאסאקי את הסינגל הארבעים ושש שלה "Sunrise/Sunset (Love Is All)". אלבום האולפן האחד-עשר של האמאסאקי, Rock 'n' Roll Circus, יצא ב-14 באפריל 2010. כמו קודמיו הוא הגיע לראש מצעד הפזמונים. ביולי הוכרז שסבב הופעות 2009 Next Level יוקרן בשיטת סרט תלת-ממד החל מאוגוסט 2009.
בשנת 2012 הודיעה האגודה הבינלאומית לתלת מימד על הזוכים בפרסי אומנויות היצירה התלת־ממד לשנת 2012 שהאמאסאקי זכה בפרס עבור "מדיה משודרת אלקטרונית (טלוויזיה) - אירוע חי" במסגרת סיבוב ההופעות. ב-21 במרץ 2012, הוציאה האמאסאקי את אלבום האולפן השלוש-עשרה שלה, Party Queen. האלבום הגיע לשיא במקום השני במצעד של אוריקון, והפך לאלבום האולפנים השני שלה שעשה זאת לאחר האשמה של שנת 2008. ב-6 באוגוסט 2012, הוציאה האמאסאקי את אלבום האטסף השישי A Best Summer. זה כלל שני שירים חדשים שיצאו דיגיטלית לקידום האלבום: כיסוי TRF, Happening Here ו-You & Me.
בספטמבר 2012 הוכרז, כי לציון 15 שנה של האמאסאקי בתעשיית המוזיקה ב-8 באפריל 2013, היא תוציא לאור חומר חדש במשך חמישה חודשים ברציפות, החל מהיום ה-8 בנובמבר 2012, עד 8 במרץ 2013. המהדורות הראשונות היו שני אלבומי מיני, Love and Again, אשר הועמדו למכירה ב-8 בנובמבר ודצמבר, בהתאמה. המהדורה השלישית ב-8 בינואר הייתה אלבום ההידור שלה A Classical, שכלל עיבודים קלסיים של שירים שיצאו בעבר. המהדורה הרביעית הייתה אלבום האולפן ה-14 של האמאסאקי, Love Again, שכלל את השירים משני אלבומי המיני הקודמים. ולבסוף החמישי היה ה-DVD / Blu-ray של תור ההיכל שלה 2012: שירי אהבה של מלון, שיצא במרץ. באפריל 2013 החלה האמאסאקי בסיבוב ההופעות ה-15 לחייה: הטוב ביותר, שנמשך ארבעה חודשים עד סוף יולי. רשימת הסטים שלה נבחרה על ידי המעריצים באמצעות הצבעה מקוונת, ויצאה לאור לאחר מכן כדיסק האלבום הראשון שלה ב-18 בספטמבר. גרסאות ה-DVD וה- Blu-ray יצאו ב-30 באוקטובר 2013. ב-25 בדצמבר 2013, הוציאה האמאסאקי את "Feel the Love / Merry-go-round", הסינגל הפיזי הראשון שלה מזה שלוש שנים. "Feel the Love" הלחין על ידי טטסויה קומורו והופק על ידי Dj Hello Kitty, ואילו "Merry-go-round" הופק על ידי טאקו טאקהאשי של M-Flo ומציג את הראפר ורבל. שני השירים מושפעים מאוד ממוזיקת המחול-פופ המערבית.
קריירה מוזיקלית > קריירה מוזיקלית מ-2014 עד 2017

בינואר 2014 הוכרז כי שיר חדש בשם "Pray" נבחר להיות שיר הנושא לסרט האנימה "בודדה 2", שהוקרן בבכורה ב-8 בפברואר 2014 ביפן. השיר יצא דיגיטלית ב-27 בינואר 2014. אלבום האולפן החמישה עשר של האמאסאקי, Colours, יצא ב-2 ביולי 2014. באלבום הוצגו מפיקים בעלי שם בינלאומי כולל ארמין ואן בירן, לראשונה בקריירה של האמאסאקי בו היו בעיקר מפיקים מערביים. האלבום הגיע למקום החמישי בשבוע הראשון שלו במצעד של אוריקון, והפך לאלבום האולפן הראשון של האמאסאקי שהעלה לראשונה מהטופ 3. עם זאת, הצלחתו הייתה נמוכה יחסית לאלבומים הקודמים.
ב-18 באוקטובר 2014 הופיע האמאסאקי בסינגפור. זו הייתה הפעם השנייה שהיא הופיע בעיר לאחר הופעתה בפרסי MTV Asia Asia לפני 12 שנה.
ביולי 2015 החלה הזמרת סבב הופעות חדש Arena Tour 2015 A: Cirque de Minuit.
בדצמבר 2015 תרמה האמאסאקי מילים לשיר "יומן", סינגל הבכורה של האמן עמית מיצ'י, שעבד כאחת מזמרי הגיבוי של להקה החיה מאז 2011. המילים "יומן" זכו לזיכוי CREA, והשיר הולחן על ידי טימותי ווארד, שגם הוא היה חלק מהלהקה האמאסאקי והלחין עבורה מוזיקה מאז 2011. הסינגל של מיקי יצא לאור ב-23 בדצמבר 2015, דרך ניפון קראון.
במהלך שנת 2016 היא עבדה על אלבום חדש. במהלך שנת 2017 האמאסאקי יצאה למסע ההופעות Just the Beginning -20- Tour 2017.
קריירה מוזיקלית > המשך הקריירה המוזיקלית מ-2018

למרות בעיות שמיעה האמאסאקי ממשיכה להופיע, אך בקצב נמוך מבעבר. בפברואר 2020 היא הודיע על תחילת סבב ארצי חדש, אך בקבות התפרצות מגפת הקורונה סבב בוטל. ב-4 ביולי 2020 הזמרת הוציאה סינגל חדש. היא אמרה שמילים השיר באו בהשראה לאחר לידת בנה. ב-25 ביולי היא נתנה הופעה מיוחדת Premium Limited Live A: Natsu No Trouble ללא קהל ששודרה בטלוויזיה. בהמשך של אותו חודש שוחרר סינגל חדש.
תרומה לקהילה

במרץ 2011 תרמה האמאסאקי 30 מיליון ין למאמצי טיפול בהשלכות רעידת האדמה וצונאמי בחבל טוהוקו. היא גם שיתפה פעולה עם מגזין אופנה ViVi למכירת חולצות צדקה.
חייה האישיים > זוגיות

ב-1 בינואר 2011 הודיעה האמאסאקי על אירוסיה לשחקן והדוגמן האוסטרי מנואל שוורץ, אותו פגשה האמאסאקי באוגוסט 2010 על סט הווידאו המוזיקלי שלה ל"וירג'ין רוד". ב-2 בינואר, מפיקיה הודיעו שהיא ושוורץ התחתנו בארצות הברית יום קודם. עם זאת, ב-16 בינואר 2012, הודיעה האמאסאקי באתר האינטרנט שלה כי תתגרש משוורץ. הסיבה לגירושין הייתה כי בתחילה רצתה האמאסאקי לעבור לגור עם שוורץ בארצות הברית, אך בגלל רעידת האדמה והצונאמי שפקדו את ארץ מולדתה ב-2011, היא רצתה מאוד לא לעזוב את יפן.
ב-13 בדצמבר 2013, הוכרז באתר הרשמי שלה ב-TeamAyu כי האמאסאקי התארסה לסטודנט לרפואה אמריקאי הצעיר ממנה בעשר שנים, איתו היא הייתה מאז האביב של אותה שנה, והוסיפה: "בן זוגי הוא סטודנט רגיל, הייתי שמחה מאוד אם יוכלו לשמור עלינו בשקט". ב-3 במרץ 2014, הזמרת הודיעה באתר מועדון המעריצים שלה "Team Ayu" שהיא נשואה רשמית. על פי סוכנותה, הזוג כבר סיים את הליך הנישואין שלהם בארצות הברית בסמוך לסוף פברואר. ב-11 בספטמבר 2016, הודיעה האמאסאקי שהיא ובעלה נפרדו.
בשנת 2020 הזמרת הודיעה שילדה בן. בשנת 2021 ילדה ילד נוסף.
חייה האישיים > אובדן שמיעה

בינואר 2008, הודיעה האמאסאקי בבלוג שלה כי גורם שאינו ברור, ייתכן טינטון או מחלת Ménière, גרם לחירשות מוחלטת באוזנה השמאלית. היא אובחנה בשנת 2006 והסברה היא שהבעיה מתוארכת לשנת 2000, כבר אז היא פיתחה דלקת אוזניים אך המשיכה להופיע בניגוד לעצות הרופאים. למרות עצת הרופאים, האמאסאקי הצהירה שהיא רוצה להמשיך לשיר, וכי "כמקצוענית" היא רוצה "לספק את הביצועים הטובים ביותר לכולם". ב-20 במאי 2017, כתבה שהיא מאבדת את השמיעה באוזנה הימנית וחוותה סחרחורת ובחילה. היא נשבעה להמשיך להופיע וכתבה: "המקום בו אני מרגישה שייכת, זה המקום היחיד שאני באמת קיימת בו, אני לא יודעת שום דבר אחר."
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

1999: A Song for XX
1999: Loveppears
2000: Duty
2002: I am...
2002: Rainbow
2004: My Story
2006: (Miss)understood
2006: Secret
2008: Guilty
2009: Next Level
2010: Rock 'n' Roll Circus
2010: Love Songs
2012: Party Queen
2013: Love Again
2014: Colours
2015: A One
2016: Made in Japan
דיסקוגרפיה > אלבומי אוספים

2001: A Best
2003: A Ballads
2007: A Best 2
2008: A Complete: All Singles
2012: A Summer Best
2013: mu-mo Gentei Hamasaki Ayumi 2013 Summer Best 3
2013: mu-mo Gentei Hamasaki Ayumi 2013 Summer Best 6
2014: Winter Ballad Selection
2015: A Theme Songs -Drama Edition
2019: Rainy Season Selection
2019: Anime & Game Selection
2021: A Ballads 2
דיסקוגרפיה > מיני אלבומים

1995: Nothing from Nothing
2003: Memorial Address
2011: Five
2011: Again
2012: Love
2012: Again
2015: Sixxxxxx
2018: Trouble (אנ')
אבשלום פיינברג

| --- | --- |

 לידה:  23 באוקטובר 1889 האימפריה העות'מאנית החל מ-1844 גדרה, האימפריה העות'מאנית 
 נהרג:  20 בינואר 1917 (בגיל 27) סולטנות מצרים פתחת רפיח, סולטנות מצרים 
 מקום קבורה:  ישראל הר הרצל, ירושלים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 כינוי:  אבשה
 השתייכות:  ניל"י
 תקופת הפעילות:  1915–1917 (כשנתיים)
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה 
 עיטורים
   אות ניל"י   עיטור לוחמי המדינה
 
משפחת פיינברג (1910)
אבשלום פיינברג עם הגב' רוזמוואלד מניו יורק ואהרון אהרונסון (במגבעת) בתחנת הניסיונות בחדרה (1913)
פיינברג
אבשלום עם שרה אהרנסון, דמשק (1916)
אבשלום פיינברג (כ"ח בתשרי ה'תר"ן, 23 באוקטובר 1889 – כ"ו בטבת ה'תרע"ז, 20 בינואר 1917) היה הוגה רעיון מחתרת ניל"י ומייסדה. נהרג בשליחות הארגון, כשניסה לחצות את קו החזית העות'מאני־בריטי במלחמת העולם הראשונה עם שותפו לשליחות יוסף לישנסקי אשר נפצע ושרד, ולחבור לכוחות הבריטיים בחצי האי סיני לצורך חידוש הקשר המודיעיני בינם לבין ניל"י.
ילדות ונעורים

אבשלום פיינברג נולד בגדרה לזוג הביל"ויים פאני (לבית בלקינד) וישראל פיינברג. כשהיה כבן שנתיים עברה משפחתו ליפו, בעקבות סכסוך של אבי המשפחה עם ערביי הכפר קאטרה בסמוך לגדרה. אבשלום הצעיר התחנך על ברכי סבו, מאיר בלקינד, שהיה שומר מצוות וחובב תנ"ך מובהק. לאחר מכן נשלח על ידי אביו ל"כֻּתאב", מקום לימוד לילדים מוסלמים, המקביל ל"חדר", שם למד ערבית וקוראן. לאחר סיום לימודיו שם, המשיך פיינברג ללמוד בבית הספר של ארגון "כל ישראל חברים" ביפו.
בביתו כונה אבשלום "אבשה" (קיצור של אבשלום).
בימים ההם פעל אביו, ישראל פיינברג, לייבושן ועיבודן של ביצות חצ'ירה, לימים חדרה, שנרכשו על ידי דודו, יהושע חנקין. במשך כמה שנים חי ישראל בגפו בחדרה בעוד שמשפחתו התגוררה ביפו, ולבסוף, ב־1898, עברה המשפחה כולה לבית פיינברג בחדרה, אותו הקים ישראל. שנתיים לאחר מכן, חזרה משפחת פיינברג ליפו ולאחר מכן עלתה לירושלים.
בגיל שתים־עשרה ייסד אבשלום, ביחד עם נערים נוספים, אגודה בשם "נושאי דגל ציון", שמטרתה הייתה להביא ל"ארץ ישראל חופשית". כשהיה בן ארבע עשרה וחצי, הוחלט לשלוח את אבשלום לפריז, הן מפני שטרם היה בארץ ישראל בית ספר תיכון ראוי לשמו, והן משום שלקה בבריאותו: בקיץ 1904 יצא לסיור במושבות בארץ ישראל, להספיד ולקונן על מותו של בנימין זאב הרצל. במהלכו התקרר פיינברג וחלה, והעריכו כי שהייה באירופה תסייע לבריאותו.
בין השנים 1906-1904 למד פיינברג בפריז, בתיכון של "כל ישראל חברים". בצרפת ספג אבשלום את רוח תרבותה, ואף התיידד עם אנשי רוח צרפתים, ובמיוחד עם ז'אק מריטן (אנ'), הפילוסוף הקתולי, ועם המשורר שארל פגי.
לאחר ששב לארץ ישראל, ירד פיינברג למצרים, ועבד שם כפקיד. השעמום מהשהייה במצרים, ונוורלגיה (נוריטיס, דלקת עצב) שתקפה אותו, גרמו לו לנסוע לשווייץ. בשווייץ חי עד 1909, ואז נסע בשנית לפריז, שם ניסה להתקבל ללימודים במדרשה הלאומית לחקלאות, אך נכשל. הוא שב לארץ, וביחד עם הוריו חזר לגור בבית פיינברג בחדרה. בשנת 1910 הוקמה בעתלית התחנה לניסיונות חקלאיים על ידי אהרן אהרנסון, ופיינברג החל לעבוד בה כעוזרו. בין אהרנסון לפיינברג, הצעיר ממנו בשלוש־עשרה שנים, נרקמו יחסי ידידות קרובים מאוד. גם עם משפחתו של אהרנסון קשר אבשלום קשרי ידידות קרובים: הוא התחבר עם אלכסנדר, התיידד עם שרה, ובהמשך התארס, ככל הנראה, עם רבקה אהרנסון. היו אף שמועות לרומן שהיה בינו ובין שרה אהרנסון. בשנת 1913, עת נוסדה אגודת הגדעונים בידי אלכסנדר אהרנסון, היה פיינברג החבר היחיד בה שלא היה מבני זכרון יעקב.
פעילותו בניל"י > רקע

פיינברג, שהיה יהודי בעל רגשות לאומיים עזים, חש שנאה חריפה כלפי האימפריה העות'מאנית, הרקובה לדעתו, ששלטה בארץ ישראל בתקופה שלפני מלחמת העולם הראשונה. עוד ב־1909 כתב לדודו, מנדל חנקין, בעקבות הפיכת הטורקים הצעירים:
...בתורכיה לא נגולה עכשיו מהפכה המביאה בכנפיה חירות וצדק לעמים. זאת היא מהפכה שמחוללת אומה שליטה, אומה תורכית, אשר תמחץ עמים אחרים. הן מעצמך אתה מבין שהמהפכה איננה סימפאטית לי, שהתורכים מגעילים אותי, וזה בלבד שפלשתינה היא בידיהם דומני שהוא סיבה מספקת לכך. אני רוצה בעם תורכי חלש, אפסי, מצורע כאשר היה עד כה... אנו היהודים איננו יכולים עוד אלא לעבוד נגד תורכיה, ויהיו האמצעים אשר יהיו. וכל אלה הסבורים כי יכולים אנו להיתלות בהם ולהתרומם עמם, אינם אלא משלים עצמם...

קנאי אנוכי, ואינני בוש על כך. אני מכריז על זאת בקול רם. כדי להשיג את מטרתנו מוכן הייתי, אילו ניתן בידי, לשלח בהם, בתורכים, מלחמות שתים או שלוש וכל מגפה ופגע־רע, ולהעלות אותם באש כמי שמדליק נר.
שנאתו לטורקים, ומחשבתו כי על יהודי היישוב היהודי בארץ ישראל לפעול למען סילוק העות'מאנים אך הלכה וגברה עם הזמן, ובייחוד לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה ו"פרשת חדרה": באוקטובר 1914 יצאו מספר צעירים בני חדרה, ובהם פיינברג, לטיול לילי על חוף הים. הם השתמשו בפנסים כדי להאיר את דרכם, אך בעיני כמה בדואים שצפו בהם, נדמו כמאותתים לאוניות בריטיות. הבדואים הלשינו לטורקים, ובינואר 1915 נעצרו שלושה־עשר מצעירי חדרה באשמה זו. פיינברג היה בין העצורים. הוא הובל לירושלים לחקירה, כשהוא חולה בקדחת וממלמל באוזני חבריו על סיוע שיכולים היהודים להגיש לבריטים. לבסוף שוחררו העצורים, אך רוחו של אבשלום לא נרגעה.
ההתעמרות העות'מאנית ביישוב היהודי גרמה לרוחו להמשיך ולסעור. בדו"ח ששלח באוקטובר אותה שנה להנרייטה סאלד, כתב על עריצותם של הקצינים העות'מאנים:
הקצין שנשלח למקום (...) האמין, אפוא, שחובתו הפטריוטית מחייבת אותו לחשוד בכל, לבדוק כל דבר, לחוקק חוקים ולנהוג כעריץ ממש המוציא חוקים ואיסורים שהם טיפוסיים לסכלות הטורקית...

אל־אלוהים, כשאני מעלה על דעתי עד כמה הרבינו לרגוז, לקצוף ולהתעבר באשמת העריצים המנוולים הללו, שאך זה־מקרוב זכו בדרגת הקצונה שלהם, הנני מגיע למסקנה כי הקטנות הללו דיכאו את רוחנו הרבה יותר מהסכנות הגדולות אשר נגדן אתה נחלץ ופועל, כשמרצך מכריח אותך לקום ולעמוד בשער...

...מחמת צרות אלו שבכל יום נעשו חיינו איומים, קשים־מנשוא.
פעילותו בניל"י > נפילתו בחולות המדבר

שנת 1916 עברה כולה בניסיונות לייצר קשר יציב עם הכוחות הבריטיים שישבו במצרים. גם בראשית ינואר 1917 נראה לאבשלום שאין קשר כזה. מאהרן אהרנסון, שיצא עוד קודם לכן לאנגליה, לא נשמעו ידיעות (אף שכבר הגיע למצרים בדצמבר 1916), ופיינברג, שניהל בהיעדרו את תחנת הניסיונות, סבר שיש צורך דחוף להגיע למצרים. הוא יצא, בדרך לחצי האי סיני, יחד עם יוסף לישנסקי, כשהם מחופשים לבדואים. בלילה שבין ה־19 ל־20 בינואר (אור לכ"ו בטבת תרע"ז) תעו בדרכם, והסתובבו במעגלים. ככל הנראה, פגשו בדואי אשר דרש מהם להתלוות עמו אל האוהל שלו (ולמעשה, להסגיר את עצמם לטורקים). לישנסקי הכה אותו ואיים עליו באקדחו. הצעיר הבדואי, יונס אלבחבח, הלך אל האוהל ודיווח על פיינברג ולישנסקי. שני ז'נדרמים טורקים וכשלושים בדואים יצאו ללכוד את פיינברג ולישנסקי. בהיתקלות נפצעו לישנסקי ופיינברג. לישנסקי נמלט, ופיינברג, שנפצע בירכו ולא יכול היה לנוע, ירה בז'נדרם הטורקי בתגובה לדרישה לזרוק את נשקו. בעקבות זאת, נורה בראשו ונהרג. מן התמרים שנשא עמו, צמח מאוחר יותר עץ דקל שעל פיו נתגלה מקום קברו.
מציאת עצמותיו

לאחר שנעלם אבשלום פיינברג בחולות המדבר באזור רפיח, נעשו ניסיונות לא מעטים לחפש את גופתו. הניסיונות הראשונים נעשו בתקופה הסמוכה להירצחו של פיינברג, הן על ידי הבריטים והן על ידי אנשי ניל"י. בראשית שנות השלושים מצא המהנדס בנימין רן את מקום הקבר, אך זיהויו (הנכון) נדחה. רק לאחר מלחמת ששת הימים, משתפס צה"ל את השטח שבו נהרג פיינברג, פוענחה התעלומה באופן סופי על ידי ד"ר שלמה בן אלקנה, והשלד שנמצא על ידו זוהה על ידי הפתולוג פרופ' היינריך קרפלוס, כְּזה של אבשלום פיינברג, ונקבר בטקס צבאי אל חלקת עולי הגרדום בהר הרצל. מציאת השלד והעברתו גרמו לטיהור שמו של יוסף לישנסקי מן ההאשמות ברצח אבשלום, כמו גם עוררו דיון ציבורי בישראל באשר למעשיה של רשת הריגול ניל"י כולה. בעקבות זאת הועברו, בסופו של דבר, עצמותיהם של אנשי ניל"י נוספים להר הרצל בטקסים ממלכתיים ואנשי ניל"י זכו להנצחה רשמית של מדינת ישראל.
עם גילוי ופינוי עצמותיו להר הרצל, הוקמה במקום אנדרטה מטעם הממשל הצבאי, בו ננטע עץ זקוף היאה לדמותו של אבשלום, ומדי שנה נערכה ב־20 בינואר, יום הרצחו, אזכרה לזכרו, וזה נמשך עד פינוי הרצועה על ידי צה"ל.
בתשכ"ט הוקמה היאחזות נח"ל בחבל ימית שנקראה "דקלה", כדי להנציח את הדקל שציין את קבר אבשלום. בעקבות נסיגת צה"ל מסיני הוקם היישוב מחדש בחבל שלום בשם "דקל". בקיץ תשל"ג הוקם מרכז אזורי עבור פתחת רפיח על שם אבשלום פיינברג בשם מרכז אבשלום. שם היישוב משתמר ביישוב חדש בחבל שלום שנקרא אבשלום.
מזרחית לכביש 4, צפונית לצומת הרא"ה הוקם אתר הנצחה לזכרו של אבשלום. לאחר מציאת עצמותיו הוספה כתובת במקום המספרת על כך.
בשנת 2010 בגלל צורך בהרחבת הכביש הסמוך, הועבר האתר בשלמותו לפארק נחל חדרה.
ביתה המשופץ של משפחת פיינברג בחדרה נפתח לקהל באוקטובר 2008.
דמותו

מקריאה בכתביו מצטיירת דמותו של אבשלום כבעל נפש עדינה ורגישה, בעל ערכים לאומיים וציוני נלהב. אבשלום ידע לדבר כמה שפות (עברית, ערבית, צרפתית, יידיש ואנגלית), והושפע במיוחד מתרבות צרפת, שבה חי כמה שנים. ההרפתקנות הייתה תכונה בולטת באופיו, הן על פי עדותם של אנשים אחרים ("טיפוס לא נורמלי, סורר ומורה, שאינו מקבל מרות ונכון להפקיר גם את עצמו גם את כל סביבו" כתב עליו מרדכי בן הלל הכהן בעקבות פעולות הריגול) והן על פי עדות עצמו (”דעי לך, רבקה'לה, כי בעוד שנתיים, שלש, עשר, אלך גם־כן אל הקור, אל החום, אל הסכנה, אל האי־ידוע והַאוונטורה, וגם אם אוהבך אז אלף מונים אל תנסי לעצרני כי אדחפך כגס, ועברתי על פניך, זכרי זאת..” כתב לרבקה במכתב בינואר 1912).
אהבתו לארץ ישראל ולעם ישראל ניכרת היטב מן הדברים שכתב, וכך גם נטייתו לפאתוס ולרומנטיקה:
...וידוע ידעתי כי מהיותי בן לגזע שנועד גם הוא לאש ולחרב יאה לי להיכון בכל יום "לחזות בהיחרץ הגורל". ומאומה, לעולם לא יהיה לי לנחלה, כעם. ומכיוון שירשתי צרור של ייסורים, אולי אורישנו יום אחד, בהיותו כבד מעט יותר. ואני, החלש והאובד, באתי עד הלום להציל חלש ואובד ממני, למען ארקום לי אילוזיה של כוח, כגואל ומושיע. מה רבה, מה רבה המצוקה! 

דהרות עברו בהר. היה זה כהד גווע של רעם רחוק. כאן קם העבר לתחייה בהמיה מעורפלת ומרעידת לב. העבר הוא פרקליט המיטיב לטעון ולשדל, מכוחו שבו לצמוח יערות עבותים אפופי מסתורין, ורועים עזים עטורי תלתלים כבני אלים, ועלמות שזופות המזמרות כמעיינות מפכים, ולוחמים שוצפים כאשדות מים.

...וברדתי אל המישור, צילצלו באוזני אלפי פעמונים את דברי בראנד לאיבסן (...) ואשר הם סיסמה נאה:

"עם חי, ויהי מפוזר ומיצער, מתחסן באסונו ובכאבו מתעלה; ומבטו הדועך ככבות עין גוועת הופך למבט הנשר הממריא בעוז שכור תכלת, פרוש אברה יחתור באון מול החמה היוקדת, ובגעל נפשו את הצר הצורר והקודר תהיה חולשתו לכוח, וייאושו למקור תקוה; ואולם העם אשר אל הנשגב לא התעלה, בייסוריו ואת לבו לא כיון אל מטרה גדולה ונאצלה, העם ההוא לא יזכה לישועה, מות ימות באין תקוה לגאולה".

אכן, שאלה גדולה היא, אחא איבסן! שאלה היא אם איננו ראויים לגאולה.
ב־2009 יצא בהוצאת ידיעות ספרים הספר "אות מאבשלום" מאת נאוה מקמל-עתיר, שמבוסס על סיפור חייו של אבשלום פיינברג.
אזכרה שנתית

בשנת 2007, 90 שנה לנפילתו של אבשלום, ובעקבות עבודה שכתבו בנושא, עלו לקברו של אבשלום שתי תלמידות מאולפנת עפרה שיר בן חיים ומרב אדרעי והופתעו לגלות שלא היה שם איש. בשנים הבאות השתיים החלו להוביל את האזכרה השנתית לזכרו של אבשלום. החל משנת 2010 תנועת "אם תרצו" הצטרפה ליוזמה ואף לקחה על עצמה את ארגון האזכרה לאורך השנים. בין הדוברים באזכרה ניתן למנות אנשי ציבור רבים ובני משפחת פיינברג. ביניהם, ח"כ לשעבר תמר אשל, אחייניתו של פיינברג, לוחם הלח"י עזרא יכין ואלידע בר־שאול.
גלריה

הכתובת שנוספה בגלעד לאבשלום פיינברג לאחר גילוי עצמותיו
הדקל שצמח מעל הקבר, כפי שצולם בידי בנימין רן בראשית 1931
הגלעד לאבשלום פיינברג
הכתובת בגלעד לאבשלום פיינברג
קברו של אבשלום פיינברג בחלקת עולי הגרדום בבית הקברות הצבאי בהר הרצל. במאי 2009 ניטע בסמוך לקבר חוטר מהדקל שצמח מגלעין התמר שהיה בכיסו בעת שנרצח
חוטר מדקל אבשלום בחצר בית פיינברג בחדרה
ראו גם

אלף נשיקות לך, אהובתי
לקריאה נוספת

אהרן אמיר (עורך), אבשלום – כתבים ומכתבים, שקמונה, 1971 (הספר בקטלוג ULI)
אליעזר ליבנה, ד"ר יוסף נדבה, יורם אפרתי, ניל"י – תולדותיה של העזה מדינית, הוצאת שוקן, 1961 (מפתח בערכו) (הספר בקטלוג ULI)
שלמה א. בן אלקנה, אבשלום פיינברג שב מן המדבר, רשפים, 1987 (הספר בקטלוג ULI)
יעקב יערי־פולסקין, פרשת נילי, עידית, 1958. (הספר בקטלוג ULI)
משה בן־שאול, מעלות לוחמים – עשרים ושלשה פרקי גבורה, הוצאת הדר, 1967, עמודים 6–19 (הספר בקטלוג ULI)
יעקב יערי־פולסקין, סוד המדבר, בתוך: חולמים ומגשימים, תל אביב: הוצאת מ. מזרחי, 1967, עמודים 201–221 (הספר בקטלוג ULI)
לקריאה נוספת > סיפורת

גבריאלה אביגור־רותם, אדום עתיק, כנרת־זמורה, 2007 (הספר בקטלוג ULI)
נאווה מקמל עתיר, אות מאבשלום, ידיעות, 2009 (הספר בקטלוג ULI)
לקריאה נוספת > ילדים ונוער

דבורה עומר, שרה גיבורת ניל"י, י. שרברק, 1976 (הספר בקטלוג ULI).