stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בתיה משעני
ביוגרפיה

במשחקים הפאראלימפיים טוקיו (1964) זכתה משעני ב-5 מדליות, מהן 2 זהב, 1 כסף ו-2 ארד. 2 מדליות זהב בהטלת כידון בשיא עולם חדש של 15.50 מטר, במדליית ארד זכתה צפורה רוזנבאום מישראל (13.28 מטר) ובמשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 1:07.8 דקות, לפני רוזנבאום (1:25.2 דקות). מדליית כסף בטניס שולחן ביחידות ושתי מדליות ארד בהדיפת כדור ברזל (4.64 מטר) ראשונה הייתה רוזנבאום בשיא עולם חדש של 5.16 מטר ובטניס שולחן בזוגות עם רוזנבאום. נוסף לכך היא סיימה במקום רביעי בזריקת אלה (22.19 מטר).
במשחקים הפאראלימפיים תל אביב (1968) זכתה משעני ב-7 מדליות, מהן 2 זהב, 4 כסף ו-1 ארד. מדליית זהב במרוץ בכיסאות גלגלים ל-60 מטר בתוצאה של 16.3 שניות, שלישית סיימה גאולה סירי מישראל (17.9 שניות). מדליות כסף בזריקת אלה (23.93 מטר) אחרי רוזנבאום (27.44 מטר) ולפני שושנה שרעבי מישראל (21.06 מטר), בהטלת כידון (12.71 מטר) אחרי רוזנבאום שקבעה שיא עולם חדש של 16.80 מטר ובהדיפת כדור ברזל (5.93 מטר) שוב אחרי רוזנבאום שקבעה שיא עולם חדש נוסף של 6.97 מטר. מדליית ארד בטניס שולחן ליחידות. נוסף לכך היא סיימה במקום רביעי בסללום (1:23.0 דקות) ובמקום שמיני בזריקת דיסקוס (10.55 מטר) וכן הגיעה לשלב רבע הגמר בטניס שולחן בזוגות עם מיכל אסקפה.
בשנת 1969 הוסמכה לעריכת דין. משנת 1978 ועד מותה הייתה היועצת המשפטית של ועדה מחוזית לתכנון ולבנייה.
בנה בועז לחובר היה ספורטאי חובב ונהרג בשנת 2008 מפגיעת רכב בזמן רכיבה על אופניים.
הערות שוליים

↑  הוסמכו 146 עו"ד חדשים, על המשמר, 2 בנובמבר 1969
↑  עב 303583/98 לחובר יצחק, לחובר עודד נ' הוועדה המקומית לתכנון ולבניה - המרכז
↑  בועז לחובר ז"ל
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים טוקיו (1964)  |
| --- | --- | --- |
|    אתלטיקה | ישראל אבן-זהב • ברוך חגאי •  בתיה משעני •  צפורה רוזנבאום |  |
|    הרמת משקולות |  שלום דלוגץ' |  |
|    טניס שולחן |  מיכל אסקפה •  יצחק גליצקי •  ברוך חגאי •  בתיה משעני •  צפורה רוזנבאום •  יוסף שרב |  |
|    כדורסל |  נבחרת ישראל בכדורסל (גברים)  (נבחרת א': ישראל אבן-זהב, יעקב בן-אריה, ישראל גלובוס, יצחק גליצקי, שלום דלוגץ', ברוך חגאי, אברהם קפטלוביץ')   (נבחרת ב': שמואל בן-זכאי, מיכאל בן-נפתלי, צבי בן-צבי, דן וגנר, יואל זינגר, ראובן חברון, שמחה לוסטיג, מנחם מורבה, אברהם מושרקי, יוסף שרב) |  |
|    שחייה |  מיכל אסקפה •  יעקב בן-אריה •  ברוך חגאי •  בתיה משעני •  אברהם קפטלוביץ' •  צפורה רוזנבאום •  משחה שליחים (יעקב בן-אריה, ברוך חגאי, אברהם קפטלוביץ') |  |
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים תל אביב (1968)  |
| --- | --- | --- |
|    אתלטיקה |  ישראל אבן-זהב •  נאורה אבן-זהב • אריה ביזם •  רות בוטון • יעקב בן-אריה • צבי בן-צבי •  אורה גולדשטיין •  יצחק גליצקי •  אמנון וייס • ראובן חברון • ברוך חגאי • יחזקאל בן-שדי •  מלכה חלפון • עוזי טסה • שרון ליבר • איילה מלחן •  בתיה משעני •  גאולה סירי • יוסי סעדון • משה פלד • דוד פרח •  צפורה רוזנבאום •  בתיה שוויקי • דני שחר • יוסף שרב •  שושנה שרעבי • אברהם תשובה |  |
|    חץ וקשת | ישראל אבן-זהב • נאורה אבן-זהב • משה פלד • אהרון קירשנר |  |
|    טניס שולחן |  מיקי אבלס •  מתי אנג'ל •  מיכל אסקפה • יצחק בדלי • שלמה בלן • דני בן-משה •  גבריאל גובי • גוטליב •  משה גמישידה • יוסף זינגר •  ברוך חגאי • יחזקאל בן-שדי • יוסף מוגלניצקי •  בתיה משעני • אהרון קירשנר •  אריה רובין • אהרון שאטל •  יוסף שרב |  |
|    כדורסל |  נבחרת ישראל בכדורסל (גברים) (ישראל אבן-זהב, אריה ביזם, יעקב בן-אריה, שמואל בן-זכאי, צבי בן-צבי, ישראל גלובוס, יצחק גליצקי, אריה גנץ, אמנון וייס, ברוך חגאי, צבי פוטשניק, אברהם קפטלוביץ', דני שחר, אברהם תשובה)    נבחרת ישראל בכדורסל (נשים) (נאורה אבן-זהב, מיכל אסקפה, רות בוטון ,מלכה חלפון, מלי מזין, איילה מלחן, בתיה משעני, גאולה סירי, צפורה רוזנבאום, בתיה שוויקי, שושנה שרעבי) |  |
|    סיף |  ששון אהרוני • נתי גורסקי • בלה ויינשטוק • שרון ליבר •  איילה מלחן • עזרא נבעה • יוסי סעדון •  שושנה שרעבי •  נבחרת ישראל בסיף (גברים) • נבחרת ישראל בסיף (נשים) |  |
|    שחייה | מיקי אבלס •  מתי אנג'ל • אריה ביזם •  יעקב בן-אריה •  אורה גולדשטיין • בלה ויינשטוק •  מלכה חלפון • עוזי טסה •  משה לוי • שרון ליבר •  מלי מזין • איילה מלחן • דוד פרח •  אברהם קפטלוביץ' • דוד קראוס •  אריה רובין • צפורה רוזנבאום • בתיה שוויקי •  רחל שלום •  משחה שליחים (אריה ביזם, משה לוי, אריה רובין) •  משחה שליחים (אורה גולדשטיין, מלכה חלפון וצפורה רוזנבאום) |  |
בתיה ליפשיץ

| --- | --- |

 לידה:  1880
 פטירה:  1947 (בגיל 67 בערך) ל' שבט תש"ז
בתיה ליפשיץ (1880–1947) הייתה מורה, אשת ציבור, איכרה וסופרג'יסטית – פעילה למען שוויון זכויות לנשים, מהראשונות במאבק הציבורי למען שווין-זכויות לנשים.
ביוגרפיה

בתיה גורדון נולדה בקלם, ליטא ב-1880 לחיה רבקה גורדון (ממשפחת זלקינד) ולרב אריה ליב גורדון (1841 - 1913). אביה עסק במקביל בלימוד תורה ולימוד פיזיקה, כימיה ומתמטיקה, בישראל היה כימאי, מנהל בית ספר ומנהל אדמיניסטרטיבי בישיבת עץ חיים. היה לה אח אחד יעקב גורדון (1867 - 1907), מכונאי, ממקימי טחנת הקמח היהודית בבאר שבע.
ברוסיה סיימה גורדון בית-ספר גבוה לאמנות ומלאכת-יד וכן למדה שפות מערב אירופאיות שונות ועסקה בספרות.
ב-1891 עלתה המשפחה לארץ ישראל.
היא דיברה עברית על בוריה עוד טרם עלייתה לארץ ישראל ועם עלייתה למדה השפות הרשמיות שהיו נהוגות אז טורקית וערבית.
היא נהגה להופיע כנציגת היישוב המקומי בפני השלטון הטורקי ואחר כך גם בפני הגנרל רונלד סטורס, המושל הבריטי בירושלים.
מספר שנים עבדה בתור מורה בבית הספר יק"א פיק"א במושבה פתח תקווה, בו כיהן אביה בתור מנהל.
ליפשיץ הייתה שותפה במאבק על זכות הבחירה לנשים בארץ ישראל בראשית שנות ה־20 של המאה ה-20, שהיה המאבק הפמיניסטי הכלל ארצי הראשון ביישוב היהודי בארץ. בשנת 1917 לאחר שהבריטים כבשו את ישראל, ההנהגה הציונית החליטה לארגן בחירות כלליות על מנת להקים גוף יהודי ארצי שייצג את השאיפה לעצמאות. ארגוני הנשים, בהשפעת מאבקן של הסופרז'יסטיות באנגליה ובאמריקה, הקימו את התאחדות נשים עבריות לשיווי זכויות בארץ ישראל. לאחר מאבק ארוך, אספות מחאה, מאבקים משפטיים ועוד התקבלה בינואר 1926 החלטה על מתן זכות בחירה ושוויון זכויות מלא לנשים. ליפשיץ הייתה ממובילות המאבק כחלק מפעילותה הציבורית במושבה פתח תקווה.
ביוגרפיה > חיים אישיים

ב-1894 נישאה לשמואל כהן ליפשיץ (1872–1960), חקלאי אשר הוציא ספרי הדרכה לגידול ירקות. השניים גרו בפתח תקווה ועבדו במשק אותו ירש מהוריו.
לזוג היו שלושה ילדים: משה ליפשיץ (1903–1939) נהרג במסגרת תפקידו ב"הגנה", מתתיהו ליפשיץ (? – 1981), מנהל ומדריך מורים למדעי הטבע, רחל לויטה (1907 – 1978) מורה, מנהלת מחלקה בבנק.
הערות שוליים

1 2  דוד תדהר (עורך), "אריה ליב גורדון", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 228
↑  הקבר של בתיה ליפשיץ, באתר billiongraves.com
1 2  הארכיון לתולדות פתח תקוה ע"ש עודד ירקוני, מאבקן של נשות המושבה פתח תקוה לזכות בחירה, באתר הארכיון לתולדות פתח תקוה ע"ש עודד ירקוני, ‏2021-03-09
1 2 3 4  דוד תדהר (עורך), "שמואל ליפשיץ (ברי"ל)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ח (1957), עמ' 3153
↑  שמואל ליפשיץ ז"ל, באתר מוזיאון ראשונים לתולדות פתח תקווה
↑  משה ליפשיץ ז"ל, באתר מוזיאון ראשונים לתולדות פתח תקווה
↑  מתתיהו ליפשיץ, באתר מוזיאון ראשונים לתולדות פתח תקווה
↑  רחל לויטה (ליפשיץ), באתר מוזיאון ראשונים לתולדות פתח תקווה
ביל או'ריילי

| --- | --- |

ביל אוריילי, 2010
 לידה:  10 בספטמבר 1949 (בן 75) מנהטן, ארצות הברית 
 שם לידה:  William James O'Reilly Jr. 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  תיכון צ'אמינייד  בית הספר לממשל ע"ש קנדי באוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת בוסטון  אוניברסיטת הרווארד  מכללת מריסט  אוניברסיטת קווין מרי בלונדון  האקדמיה הנוצרית וסטמיניסטר  הקולג' לתקשורת של אוניברסיטת בוסטון 
 תקופת הפעילות:  מ-1975 
 מעסיק:  The First TV 
 מספר צאצאים:  2 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  billoreillyofficial
 טוויטר:  billoreilly, BillOReilly
 www.billoreilly.com
 
ויליאם ג'יימס "ביל" או'ריילי ג'וניור (באנגלית: .William James "Bill" O'Reilly, Jr; נולד ב-10 בספטמבר 1949) הוא מנחה טלוויזיה לשעבר, סופר, בעל טור ופובליציסט אמריקאי. או'ריילי הנחה את התוכנית "האו'ריילי פקטור" ברשת פוקס ניוז משנת 1996 עד הדחתו ב-2017. הוא בעל השקפות שמרניות ברובן. כתב עשרה ספרים והיה בעברו שדרן רדיו, ולפני כן כתב בערוצי חדשות מקומיים.
קריירה

או'ריילי נולד בניו יורק, לאב שמוצאו מאירלנד ואם שמוצאה מצפון אירלנד. בגיל צעיר משפחתו עברה להתגורר בכפר לוויטאון שבמחוז נסאו, ניו יורק.
הוא היה בין שדרני הטלוויזיה הראשונים שסקרו את נפילת חומת ברלין והיה הראשון שסיקר את מהומות לוס אנג'לס שהתרחשו ב-1992 ממקום האירועים. לאחר שסיים את לימודיו לתואר שני במינהל ציבורי באוניברסיטת הרווארד ב-1995, גויס על ידי רשת פוקס הצעירה להנחיית התוכנית "האו'ריילי פקטור". התוכנית הייתה בעלת אחוז הצפייה הגדול ביותר מבין שלושת ערוצי החדשות העיקריים בארצות הברית. עד 2009 היה או'ריילי גם בעל תוכנית רדיו במעל 400 תחנות רדיו, עם מעל 3 מיליון מאזינים.
או'ריילי כתב עשרה ספרים, מתוכם חמישה רבי-מכר. הוא כתב טור שבועי במספר עיתונים, ביניהם הניו יורק פוסט.
קריירה > האשמות בהטרדות המיניות

באפריל 2017 דווח כי חברת פוקס ניוז שילמה בסתר מיליוני דולרים כדי להסדיר תביעות מצד 5 נשים על הטרדה מינית נגד או'ריילי, וכתוצאה מכך קרוב לכ-50 חברות מסחריות הסירו את פרסומותיהן מתוכניתו. ב-9 באפריל 2017 אישרה חברת פוקס ניוז כי היא פתחה בחקירה בנוגע לתלונות של הטרדה מינית נגד א'וריילי, וב-19 באפריל הודיעה כי לא יחזור להנחות את התוכנית ויעזוב את פוקס.
השקפותיו

או'ריילי אינו מזהה עצמו רשמית עם המפלגה הרפובליקנית וחבר המפלגה העצמאית של ניו יורק, אך היה רפובליקני רשום בעבר, ואף כי רוב השקפותיו שמרניות.
מתנגד לסוציאליזם, למדיניות הרווחה ולמסים גבוהים.
קורא להידוק הפיקוח על הגבולות למניעת הגירה בלתי חוקית לארצות הברית.
תומך בהפעלת יד קשה במלחמה בטרור.
תומך בניהול דיונים בבתי ספר בנושא תכנון תבוני לצד לימודי אבולוציה.
מתנגד לאקטיביזם שיפוטי.
תומך בהעדפה מתקנת.
הערות שוליים

↑  איתמר זהר, פוקס ניוז שילמה מיליוני דולרים כדי להשתיק תלונות על הטרדה מינית של ביל אוריילי, באתר הארץ, 2 באפריל 2017.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007448892505171  PLWABN: 9810662524205606  BIBSYS: 7022772  BnF: cb171261144 (data)  CiNii: DA17596583  GND: 103283367X  ISNI: 0000 0000 6404 1494  LCCN: no98099183  MusicBrainz: 844b6082-4346-4437-a762-ab6adcbf0332  NDL: 001153537  NKC: ola2013799363  NLA: 35651817  NLK: KAC201512870  NSK: 000608708  NTA: 338294457  RERO: 02-A023132206  SUDOC: 076770869  VIAF: 63630604   WorldCat (עם VIAF): 63630604
ביל W

| --- | --- |

 לידה:  26 בנובמבר 1895 מזרח דורסט, ורמונט
 פטירה:  24 בינואר 1971 (בגיל 75) מיאמי, ארצות הברית 
 שם לידה:  William Griffith Wilson 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  East Dorset Cemetery 
 ידוע בשל:  מייסד שותף של אלכוהוליסטים אנונימיים
 השכלה:  אוניברסיטת נורוויץ'  Burr and Burton Academy 
 בת זוג:  לויס W (מ. 1918)
 steppingstones.org/billsstory
 
ויליאם (ביל) גריפית וילסון (26 בנובמבר 1895 - 24 בינואר 1971), הידוע גם בשם ביל וילסון או ביל דבליו, היה יוצר שיטת שנים עשר הצעדים להחלמה מהתמכרות, וממייסדי אלכוהוליסטים אנונימיים, ארגון בינלאומי עם יותר משני מיליון חברים. בעקבות מסורת 12 של AA הדורשת אנונימיות מחברי הקבוצות, וילסון ידוע בכינויו "ביל W".
פיכחון הקבע של וילסון החל מ-11 בדצמבר 1934. וילסון מת מדלקת ריאות בשנת 1971. בשנת 1999 בחר בו המגזין "טיים" כאחד מ-100 האנשים המשפיעים ביותר על המאה ה-20.
נישואים, עבודה, ואלכוהוליזם

וילסון נישא ללויס ב -24 בינואר 1918, ממש לפני שיצא לשרת במלחמת העולם הראשונה בתור סגן בארטילריית החופים. לאחר שירותו הצבאי, וילסון חזר לגור עם אשתו בניו יורק. הוא לא הצליח לסיים את לימודיו בבית ספר למשפטים, כי הוא היה שיכור מכדי להשקיע בלימודיו. הוא הפך לספסר מניות ונסע ברחבי ארצות הברית עם אשתו, כדי לבצע הערכת חברות עבור משקיעים פוטנציאליים. עם זאת, שתייתו הכרונית עשתה את העסקים לבלתי אפשריים והרסה את המוניטין שלו.
תוכנית רוחנית להתאוששות

בנובמבר 1934 ביקר את ביל חבר אלכוהוליסט ותיק בשם אבי. וילסון נדהם לגלות כי אבי היה פיכח במשך כמה שבועות תחת הדרכתה של קבוצת אוקספורד. ביל השתתף מעט בקבוצה, אך זמן קצר לאחר מכן, הוא שוב אושפז בבית החולים כדי להתאושש מהתקף שתייה. במשך שהייתו בביה"ח, על פי דבריו, הוא חוה חויה רוחנית. ביל תיאר את חוויותיו לרופאו ד"ר סילקוורט שאמר לו, "משהו קרה לך שאני לא מבין. אבל מוטב להיאחז בו".
ביל הצטרף לקבוצת אוקספורד וניסה לעזור לאלכוהוליסטים אחרים, אבל הצליח רק בשמירה על הפכחות שלו. במהלך נסיעת עסקים לאקרון, אוהיו, וילסון התפתה לשתות שוב והגיע למסקנה שכדי להישאר פיכח הוא זקוק לעזור לאלכוהוליסט אחר. הוא התקשר לכומר מקומי שהפנה אותו לד"ר בוב סמית. ביל שיתף את סמית בתיאור החלמתו, מה שהוביל את סמית גם כן לפיכחות. לאחר מכן ביל ובוב החלו לעבוד עם אלכוהוליסטים אחרים. ופתחו את קבוצת אלכוהוליסטים אנונימיים הראשונה.
בשנת 1938, לאחר ש-100 אלכוהוליסטים באקרון וניו יורק התפכחו בצורה רצינית, ביל הוציא ספר. הספר קיבל את התואר אלכוהוליסטים אנונימיים, וכלל את רשימת הפעילויות להחלמה ולעזרה רוחנית אשר כונתה שנים עשר הצעדים. מאוחר יותר וילסון גם כתב את 12 המסורות, סדרה של הנחיות רוחניות כדי להבטיח את ההישרדות של קבוצות AA.
בתרבות

ב-1989 יצא הסרט "שמי הוא ביל", בכיכובם של ג'יימס וודס, בתפקיד ביל, וג'יימס גארנר בתפקיד ד"ר בוב. הסרט מתאר את סיפור החלמתו של ביל והקמת AA.
הערות שוליים

↑  מסורת 12 - אנונימיות היא הבסיס הרוחני לכל מסורותינו, להזכירנו תמיד להעמיד עקרונות לפני האישיות.
↑  Cheever, 2004, p 91.
↑  הספר הגדול, הוצאה פנימית של AA, עמ' 16
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007504071005171  PLWABN: 9810585206005606  BIBSYS: 1001584  BNE: XX1186739  BnF: cb17008813m (data)  GND: 109140079  ISNI: 0000 0000 8099 7226  LCCN: n50023083  LNB: 000174526  MusicBrainz: da3e7395-a968-4878-9c5d-5208ceb887d3  NDL: 01000737  NKC: mzk2015880212  NLA: 35585322  NTA: 072108274  SNAC: w6gf84vj  Trove: 1004420  VIAF: 20241862   WorldCat (עם VIAF): 20241862
בירקה היילום

בירקה היילום (באנגלית: Birke Haylom; נולדה ב-6 בינואר 2006) היא אתלטית אתיופית, אלופת העולם עד גיל 20 (קאלי 2022) בריצת 1500 מטר.
קריירה

היילום נולדה וגדלה באתיופיה.
קריירה > 2022 > אלופת העולם עד גיל 20 בריצת 1500 מטר

באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה באוגוסט בקאלי שבקולומביה זכתה היילום במדליית זהב בריצת 1500 מטר בשיא אליפות חדש של 4:04.27 דקות.
קריירה > 2023

בתחרות שנערכה באוסלו שבנורווגיה ב-15 ביוני קבעה היילום שיא עולם עד גיל 20 בריצת מייל, בתוצאה של 4:17.13 דקות.
שיאים אישיים

ריצת 1500 מטר: 3:54.93 דקות (2023), שיא אפריקה עד גיל 20
ריצת מייל: 4:17.13 דקות (2023), שיא עולם עד גיל 20
ריצת 3000 מטר: 9:09.90 דקות (2022)
ריצת 5000 מטר: 14:37.94 דקות (2023), שיא אפריקה עד גיל 18
בית הפרלמנט (מלבורן)

| --- | --- |

בית הפרלמנט במלבורן (2010)
 מידע כללי
 סוג:  מבנה פרלמנט 
 כתובת:  מזרח מלבורן 
 מיקום:  הסיטי של מלבורן 
 מדינה:  אוסטרליה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1929
 תאריך פתיחה רשמי:  1929 
 אדריכל:  Knight & Kerr 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-קלאסית 
 www.parliament.vic.gov.au
 he
 
בית הפרלמנט במלבורן משמש כמקום מושב הפרלמנט של מדינת ויקטוריה באוסטרליה מאז שנת 1855. משנת 1901 ועד 1927 שימש הבניין כמקום מושב הפרלמנט הפדרלי של אוסטרליה.
הקמת המבנה

האתר לבניית המבנה, הצופה על פני מלבורן מגבוה, נבחר בשנת 1851 על ידי המודד רוברט הודל לפי הוראת מושל מדינת ויקטוריה, צ'ארלס לה טרוב. נערכה תחרות לתכנון המבנה, אך התוכנית שנבחרה בה לא מומשה. במקומה הוצאה לפועל תוכנית של האדריכל הממשלתי צ'ארלס פייזלי (שעברה שינויים על ידי האדריכל פיטר קר), בסגנון אדריכלות התחייה הרומנסקית.
בניית המבנה החלה ב-1855. חלקיו הושלמו לשיעורין במשך שנים רבות:
1856 - אולמות שני בתי הפרלמנט - האספה והמועצה
1860 - הספרייה
1879 - האולם הגדול (נקרא עתה אולם המלכה), שכיום ניצב בו פסל של המלכה ויקטוריה
1892 - הוספו מבנה שער (פורטיקו) ושדרת עמודים קלאסיים
1893 - נשלם האגף הצפוני
1927 - הוספו חדרי מזנון באחורי המבנה.
תוכנית להוסיף למבנה כיפה נזנחה, ומספר ניסיונות עם השנים להחיותה לא נשאו פרי.
בשנת 2005 צוינו מלאת 150 שנים למבנה.
המבנה נכלל ברשימת אתרי המורשת של מדינת ויקטוריה.
משכן זמני לפרלמנט של אוסטרליה

בשנים 1901 עד 1927 שימש המבנה כמקום משכנו של הפרלמנט הפדרלי של אוסטרליה. הוא השתכן שם מאחר שהבירה הפדרלית שנועדה לקום על פי חזונה של חוקת המדינה טרם נבנתה. במהלך שנים אלו התרחשו בו רבים מהמאורעות הפוליטיים המעצבים של ראשית תקופת העצמאות של אוסטרליה.
בשנים בו אירח המבנה את הפרלמנט הפדרלי התכנס הפרלמנט של מדינת ויקטוריה בבניין התערוכה המלכותי בעיר.
הערות שוליים

↑  היו שסברו כי פייזלי שאב השראה לתוכנית מבית העירייה של לידס בבריטניה, הנחשב לאחד מבנייני הציבור המוצלחים בבריטניה ובעולם.
ליתוגרפיה של תוכנית המבנה המקורית. הכיפה שבה לא נבנתה מעולם
בירקירקארה

ערך זה עוסק בעיר. אם התכוונתם לקבוצת כדורגל, ראו .
תחנת הרכבת הישנה בבירקירקארה
בירקירקארה (במלטית: Birkirkara) היא העיר הגדולה ביותר במלטה מבחינת מספר תושביה, ובשנת 2014 התגוררו בה 22,247 נפש. היא שוכנת בעמק קטן במרכזו של האי מלטה.
היסטוריה

בסמוך לעיר התגלו מספר שרידים פרהיסטוריים, בהם חריצים במסלע המובילים לראש גבעה, והמיוחסים, לעיתים, לגלגליהן של מרכבות או למזחלות להובלת מטען; לדוגמה מיסרח אר איל-קביר. מספר קברים בעיר מיוחסים לפיניקים, ובשעת גילויים נמצאו בחלק מהם כלי חרס, כמו צלחות, כדים ומנורות. הרומאים אשר כבשו את מלטה במלחמה הפונית השנייה הותירו בשטחה של העיר באר מים וקבר בודד.
העיר עצמה נזכרה לראשונה במסמך כנסייתי משנת 1436 שציין כי שמשה כרובע כנסייתי זמן מה לפני שנת 1402, וכי בעת כתיבת המסמך, הייתה אחד היישובים הגדולים באיים, ובה כ-500 תושבים. עיקר עיסוקם של תושבי העיר היה בחקלאות, אך ייתכן שעסקו גם בטווית כותנה ובייצור כלי חרס וסלים. 
סמוך לאמצע המאה ה-16 מנתה אוכלוסיית העיר כ-4,000 איש, אך היא חרבה בהתקפה עות'מאנית ב-1551. בעת המצור הגדול על מלטה ב-1565 מצאו תושבי העיר מקלט במבצר סנט אלמו (כיום בבירה ולטה) ובמבצר סנט אנג'לו שבבירגו והשתתפו בהגנתם. החל בסוף המאה ה-16 החלו שטחה של העיר ואוכלוסייתה להצטמצם וכפרים שהשתייכו לה הפכו לרבעים עצמאיים. תהליך זה הואץ במהלך המאה ה-19 והמאה ה-20, עת נותקו מבירקירקארה שישה כפרים שהפכו לערים עצמאיות חדשות, וכפר נוסף שצורף לעיר אחרת. בתחילת המאה ה-17 הוקמה במלטה אמת מים אשר הובילה מים מדרום-מערבו של האי עד לבירה ולטה, וזו חצתה גם את בירקירקארה. עוד הוקמה בעיר אותה עת כנסיית רובע שהוקדשה לחג עליית מרים, אך היא הוחלפה בבזיליקת הלנה הקדושה המוקדשת להלנה הקדושה, ואשר בנייתה החלה ב-1727.
מסילת הרכבת היחידה במלטה, אשר נסללה על ידי הבריטים ב-1883 ופעלה עד 1931, חצתה את העיר, ותחנת רכבת פעלה בה. מבנה תחנת הרכבת שוחזר בשנת 1970 והוא משמש כיום כגן ציבורי ובו ניצב אחד הקרונות המקוריים של הרכבת הישנה. בתחילת המאה ה-20 מנתה אוכלוסיית העיר כ-8,000 תושבים, והיא הלכה ואיבדה את אופייה הכפרי, תוך שהיא הופכת לרובע מגורים. במלחמת העולם השנייה הופקדו יצירות אמנות שונות בבזיליקת הלנה הקדושה ובמבנים אחרים ברחבי העיר, אולם גם בירקירקארה ספגה הפצצות אוויריות מצד מטוסי מדינות הציר, והפצצה קשה במיוחד ארעה בה ב-30 ביולי 1942. לאחר המלחמה הוקמו בעיר בית חולים ומחנה פליטים אשר שימש כמחסה לתושבי האי אשר איבדו את ביתם, רובם מהערים אשר סביב הנמל הגדול - ולטה, פלוריאנה, בירגו וסנגלאה ואחרות. באותה עת התגוררו בעיר כ-40,000 איש. בשנות ה-60 של המאה ה-20 הוקמו בעיר ובקרבתה שני אזורי תעשייה.
כנסיות הרובע

בזיליקת הלנה הקדושה - הקדושה המגנה של בירקירקארה היא הלנה הקדושה וכנסיית העיר המרכזית בה, שלה מעמד של בזיליקה, קרויה על שמה. בנייתה החלה בשנת 1727 בסגנון הבארוק. ביום חגה של הקדושה החל ביום ראשון, ה-18 באוגוסט, או ביום ראשון שלאחריו אם הוא חל ביום אחר, נחגג בפסטה כמקובל במלטה. סיסמתה של העיר "In hoc signo vinces" (בלטינית "בסימן זה תנצח") נשמעה לפי המסורת באוזניו של הקיסר קונסטנטינוס, ערב הקרב על הגשר המילוויאני נגד מקסנטיוס, שהתרחש ב-28 באוקטובר 312. קונסטנטינוס הוא בנה של הלנה הקדושה.
לצידה של הבזיליקה משמשת גם כנסיית יוסף הקדוש הפועל ככנסיית רובע. בנייתה החלה ב-1965 ונמשכה שנתיים, וב-1973 זכתה למעמד של כנסיית רובע.
כנסיית הרובע הישנה שהוקדשה לחג עליית מרים מוכרת כיום בכינוי "הכנסייה הישנה" (Il-Knisja l-Qadima). היא נבנתה החל בשנת 1617 בסגנון הרנסאנס ובנייתה נשלמה רק ב-1716. לפי סברה מקומית היא הוזנחה במתכוון, על מנת להצדיק את הקמתה של כנסיית רובע חדשה, אך נראה שסברה זו אינה נכונה, ומצבה של הכנסייה התדרדר רק לאחר השלמתה של הכנסייה החדשה. הכנסייה נזנחה, כל שניתן היה לעשות בו שימוש, נלקח ממנה והועבר לכנסייה החדשה, וכיפתה התמוטטה בשנת 1865 בעקבות רעידת אדמה. באמצע המאה ה-20 היא שופצה ונפתחה מחדש ב-1972. ב-2005 הוענק לה מעמד של כנסיית רובע שלישית בעיר.
ראו גם

בזיליקת הלנה הקדושה
בירקירקארה (כדורגל)
ב.מ.וו X2

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  ב.מ.וו
 שנות ייצור:  2017-הווה
 הרכבה:  גרמניה גרמניה הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 סיווג:  מכוניות שטח/פנאי
 מרכב:  קרוסאובר בכלת חמש דלתות
 פלטפורמה:  ב.מ.וו UKL2
 אורך:  4,360 מ"מ
 רוחב:  1,824 מ"מ
 גובה:  1,526 מ"מ
 משקל:  1,460–1,684 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,670 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין 
 קשר:  ב.מ.וו סדרה 1 (F52), ב.מ.וו סדרה 2, ב.מ.וו X1, אלפא רומיאו טונלה
 
ב.מ.וו X2 (באנגלית: BMW X2) היא מכונית משפחתית קומפקטית במרכב קרוסאובר, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי ב.מ.וו משנת 2017. היא הוצגה באוקטובר 2017 והגיעה לישראל בפברואר 2018, המכירות בעולם החלו במרץ 2018. בתערוכת הרכב של פריז בספטמבר 2016 הציגה ב.מ.וו את דגם הקונספט המקדים.
מבט קדמי
מרכב

מרכב המכונית אומנם הוא קרוסאובר, אך הצורה והעיצוב מזכירים מרכב האצ'בק. הפגוש האחורי ביחד עם החלק האחורי (מהדלת השנייה עד סוף המכונית), נראים כמו מרכב האצ'בק. החלק הכולל את הפגוש הקדמי עד הדלת השנייה - ב.מ.וו הגביהה חלק זה, והוסיפה גלגלים בקוטר ארוך יחסית, המגביהים את המכונית ונותנים לה מראה של קרוסאובר.
מפרט טכני

ה-X2 משווקת עם שלושה מנועי בנזין וארבעה מנועי דיזל.
שלושת מנועי הבנזין בנפחי 1.5 ו-2.0 ליטר טורבו המספקים 140 כ"ס (מנוע 1.5 ליטר), 192 כ"ס (מנוע 2.0 ליטר), 231 כ"ס (מנוע 2.0 ליטר).
ארבעת מנועי הדיזל בנפחי 1.5 ו-2.0 ליטר טורבו המספקים 116 כ"ס (מנוע 1.5 ליטר), 150 כ"ס (מנוע 2.0 ליטר), 190 כ"ס (מנוע 2.0 ליטר), 231 כ"ס (מנוע 2.0 ליטר).
ללקוחות ישנה אפשרות לבחור בין תיבת הילוכים ידנית בעלת שישה הילוכים, לתיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים, לתיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים.
גרסאות

מלבד הגרסה הבסיסית הציגה ב.מ.וו שתי גרסאות נוספות:
הגרסה הראשונה, ב.מ.וו X2 M35i, גרסת הביצועים לגרסה הבסיסית, נחשפה בספטמבר 2018. גרסה זו כוללת כיול ספורטיבי למתלים ומנוע בנזין בנפח 2.0 ליטר טורבו המספק כ-306 כ"ס ומומנט מרבי של 45.9 קג"מ. התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 4.9 שניות. צריכת הדלק המשולבת עומדת על 12.3 ק"מ לליטר.
הגרסה השנייה, ב.מ.וו X2 xDrive25e, גרסה היברידית פלאג-אין, נחשפה בינואר 2020. גרסה זו כוללת מערכת הנעה היברידית המשלבת בין מנוע בנזין בנפח 1.5 ליטר טורבו המספק כ-125 כ"ס ומנוע חשמלי המספק 95 כ"ס, שני המנועים יחד מספקים 220 כ"ס. סוללת ליתיום-יון בקיבולת 10 קוט"ש המספקת טווח נסיעה חשמלי של 53 ק"מ.
מכירות

להלן נתוני המכירות בארצות הברית ואירופה.
| שנה | ארצות הברית | אירופה |
| --- | --- | --- |
| 2017 | - | 245 |
| 2018 | 16,154 | 36,484 |
| 2019 | 11,293 | 45,126 |
| 2020 | 7,387 | 32,745 |
הערות שוליים

↑  ב.מ.וו X2 החדש נחשף - X1 אפנתי, באתר קארטיוב, ‏26 באוקטובר 2017
↑  ב.מ.וו X2 בישראל - מחיר החל מ- 259,900 שקל, באתר קארטיוב, ‏07 בפברואר 2018
↑  New BMW X2 shown in Detroit ahead of March arrival, באתר אוטו קאר, ‏15 בינואר 2018
↑  Can the 2018 BMW X2 work the same magic as the 2-Series coupes?, באתר autoweek, ‏16 בינואר 2018
↑  ב.מ.וו מציגה: X2 קונספט כקדימון לדגם עתידי, באתר קארטיוב, ‏30 בספטמבר 2016
↑  2018 BMW X2 can't figure out if it's a crossover or a hatchback, באתר cnet, ‏25 באוקטובר 2017
↑  ביצועים: ב.מ.וו X2 M35i עם 306 כ״ס, באתר קארטיוב, ‏07 בספטמבר 2018
↑  היברידי פלאג-אין: 2020 ב.מ.וו X2 xDrive25e, באתר קארטיוב, ‏09 בינואר 2020
↑  ב.מ.וו X2 - נתוני המכירות בארצות הברית, באתר carsalesbase
↑  ב.מ.וו X2 - נתוני המכירות באירופה, באתר carsalesbase
מבט אחורי
בית הקברות בית עולם

| --- | --- |

 פרטי בית הקברות
 שטח:  12.37 אקר
 אתר רשמי
 מיקום:  80-12 Cypress Hills St 
 קואורדינטות:  40°41′26″N 73°52′48″W﻿ / ﻿40.69055556°N 73.88°W﻿ / 40.69055556; -73.88
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיבית הקברות בית עולם(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיבית הקברות בית עולם he
 
בית הקברות בית עולם (באנגלית: Beth Olam Cemetery) הוא בית קברות היסטורי בשכונת סייפרס הילס אשר בברוקלין שבעיר ניו יורק.
זהו בית קברות בסגנון כפרי אשר הוקם במקור בשנת 1851 על ידי שלושת הקהילות היהודיות במנהטן - קהילת שארית ישראל (פורטוגזית-ספרדית), קהילת בני ישורון וקהילת שערי תפילה.
בשנת 1882 הוזמן הארכיטקט האמריקאי-אנגלי קלברט ווקס לתכנן את המבנה של בית הקברות. ווקס עיצב גם את השערים של המבנה. זהו המבנה הדתי היחיד שעיצב ווקס, אשר לקח בעבר גם חלק בעיצוב סנטרל פארק.
ונדליזם

באפריל 2019 גנבים גנבו 14 דלתות מבני מאוזוליאום בבית הקברות בשווי של 30,000 דולר וכמו גם 75 פתחי אוורור.
אישים בולטים שקבורים בבית הקברות

בנג'מין קרדוזו (1870–1938), כיהן כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית.
עמנואל לסקר (1868–1941), שחמטאי, מתמטיקאי ופילוסוף יהודי-גרמני, אלוף העולם השני בשחמט. היה אלוף העולם במשך 27 שנים, ונחשב לאחד מגדולי השחמטאים בכל הזמנים.
אמה לזרוס (1849–1887), משוררת יהודייה-אמריקאית. שירה המפורסם ביותר הוא הסונטה "הקולוסוס החדש" החקוק על פסל החירות בניו יורק.
אוריה לוי (1792–1862), קומודור בצי האמריקאי. היהודי הראשון שהגיע לדרגה בכירה זו.
הנרי פררה מנדס (1852–1937) רב אמריקאי יליד בריטניה.
בנימין פרנקלין פיישוטו (1834–1890), עורך דין ודיפלומט יהודי-אמריקאי
דוד די סולה פול (1885–1970), הרב הספרדי המוביל במאה ה-20 בארצות הברית