stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פייר וידאל-נאקה
מחקריו

מחקריו ההיסטוריים עסקו ביוון העתיקה, בהיסטוריה היהודית וגם בהיסטוריה בת זמננו. חברו ההיסטוריון ז'אן פייר ורנאן אמר בראיון באוגוסט 2006:
- האם אתה חושב שיש, בדיסציפלינה ההיסטורית," לפני "ו"אחרי" פייר וידאל-נקט? [תגובת ז'אן פייר ורנאן]: - [...] מבחינתי, פייר היה היסטוריון מכף רגל ועד ראש. הוא לא חשב רק כהיסטוריון, אלא הסתכל על העולם העכשווי, על העולם היווני, על העולם היהודי באותה צורה: כהיסטוריון. קלאסיקאי ששלט בכלים דוגמת אפיגרפיה ופפירולוגיה, הוא מעולם לא הפך את יוון למודל נצחי. הוא לא שכח שיש סין, הודו, אמריקה הפרה-קולומביאנית, למשל, ושלא ניתן היה להבין את היוונים אם מתעלמים מהציוויליזציות הללו. פייר איחד בתוכו תכונות נדירות מאוד: חוקר קרוא וכתוב, הוא היה גם חדשן, ולא רק בתחום העולם היווני. אני חושב על עבודתו על העולם היהודי: בספרו המעורר התפעלות על יוספוס פלביוס הוא מצייר תמונה מדהימה של הבעיות שהתעוררו באותה תקופה (המאה ה-1) ביהודה, ומצביע על שאלות סמויות מסוימות בעולם המודרני. בספרו "הצייד השחור" (1981) הוא פיתח דרך חדשה לחלוטין לראות את העולם היווני, על מורכבותו ואי-בהירותו. כך גם במחקריו על הטרגדיה, שאותם הוא ניהל איתי: להבין מה היה ספציפי בתיאטרון היווני תוך הקפדה לא לנתק אותו מההקשר החברתי, הפוליטי והמנטלי.
בשנת 1987, ערך את "האטלס ההיסטורי". אטלס המתעדת את ההיסטוריה העולמית באמצעות תיעוד תרבויות בודדות, מערכות פוליטיות וחברות. הוא כולל בעיקרו עמודים כפולים המוקדשים למגמה או אירוע ספציפי בהיסטוריה העולמית, המוצגים עם מפות, טקסט, ציר זמן ואיורים. עורך המהדורה העברית של האטלס היה פרופ' אלי בר-נביא שגם שיתף פעולה עם וידאל-נאקה בעריכת הגרסה המקורית של האטלס.
בשנת 1991, פרסמה הוצאת עם עובד, במסגרת סדרת ספרי העיון ספרית אפקים, קובץ ממאמריו בספר בשם "רוצחי הזיכרון". בספר שלושה שערים ותחומים. השער הראשון כולל דיונים בפרקים נבחרים של ההיסטוריה היהודית המתמקדים בדמותו וביצירתו של יוסף בן מתתיהו. השער השני כולל מאמרים על ההיסטוריה של יהודי צרפת בעידן המודרני ובמרכזם מאמר על אלפרד דרייפוס, החלק השלישי של הספר כולל את המאמר ששמו ניתן לקובץ כולו, על המאבק בניסיונות להכחיש את השואה ולסלף את זכרה.
אקטיביזם

וידאל-נוקט הגדיר את עצמו כ"היסטוריון אקטיביסט", ותוך כדי לימודיו לא הפסיק לעסוק במאבקים פוליטיים. הוא היה חבר ב"וועד האודין" יחד עם ג'רום לינדון, הוא היה אחד המתנגדים הבולטים ביותר לשימוש בעינויים על ידי הצבא הצרפתי במהלך מלחמת אלג'יריה (בשנים 1954 עד 1962). יחד עם ז'אן פול סארטר ו-119 אחרים, הוא חתם על המניפסט של ה-121, קריאה לאי ציות אזרחי נגד המלחמה באלג'יריה. הוא גם התנגד למשטר הקולונלים ביוון.
בתקופת ההמתנה שלפני מלחמת ששת הימים, לאחר שמצרים סגרה את מצרי טיראן למעבר ספינות ישראליות, חתם על גילוי דעת התומך בישראל, יחד עם מאות אנשי רוח צרפתים ובראשם ז'אן-פול סארטר. לאחר המלחמה תמך במאמצי השלום במזרח התיכון והיה פעיל ב"ההתאחדות הצרפתית היהודית למען השלום". עם התמשכות הכיבוש הישראלי החל לבקר את מדיניות ישראל. ב-2004 הכריז: "אני רואה באריאל שרון פושע מלחמה". וידאל-נאקה גם ביקר את השימוש שמדינת ישראל עושה בזכר השואה ואמר "הציונות מנצלת את הטבח הנורא (שביצעו הנאצים ביהודים) בדרך שהיא לעיתים שערורייתית למדי". הוא סבר שליהדות צרפת, כמו גם למיעוטים אחרים, יש זכות לשמור על השוני והנבדלות שלהם בתוך המסגרת של המדינה. בראיון לעיתון הארץ ב-2002 אמר:
"ב-13 ביוני 1967, מיד אחרי מלחמת ששת הימים, פירסמתי ב'לה מונד' מאמר וכתבתי שאם ישראל לא תחזיר את השטחים שכבשה, ואם לא תוקם בהם מדינה פלשתינית, תיהפך ציון החדשה לאלג'יריה החדשה. נחרדתי לראות כיצד אימצו הישראלים מנטליות זהה לזו של ה'פייה נואר' (כינוי לתושביה הצרפתים של אלג'יריה). עד 1967 היתה הפרדה בין שתי החברות, ועל כן סכנת האלג'יריזציה לא היתה קיימת. ביוני 1967 הפגנתי למען ישראל, כמו רבים אחרים שנאבקו למען עצמאות אלג'יריה. אבל אחר כך הכל השתנה. כיבוש השטחים הוא חיבוק המוות, שהוביל בהכרח למבוי סתום. זה היה רק עניין של זמן. הכיבוש הופך את ישראל לחברה קולוניאלית במובנו הקלאסי, האלג'ירי, של המונח. זהו תהליך הרה אסון לדידה".
יחד עם מישל פוקו וז'אן-מארי דומנאק, ב-8 בפברואר 1971, הוא חתם על המניפסט שלGroupe d'informations sur les prisons, אשר פעלה לאפשר לאסירים ועצורים לדבר עם התקשורת, ואפשר לתקשורת בצרפת לסקר את הנעשה בבתי הכלא, לאחר שהדבר הוגבל בצרפת. התנועה שהוקמה בעקבות המניפסט הביא לרפורמה ושיפור בתנאי הכליאה בצרפת.
וידאל-נאקה היה פעיל גם בגנות הכחשת רצח העם הארמני. במחקריו ומאמריו ביקר רבות את מכחיש השואה רובר פוריסון. בהקשר של הכחשת רצח העם הארמני כתב על פוריסון:
נתאר לעצמנו את המכחיש רוברט פוריסון כשר בממשלה, נשיא הרפובליקה, הגנרל פוריסון, השגריר פוריסון, נשיא פוריסון, חבר בסנאט של אוניברסיטת איסטנבול, פוריסון באומות המאוחדות, פוריסון שהגיב בעיתונות בכל פעם ששאלת היהודים עולה. בקצרה, פוריסון בחסות המדינה יחד עם פוריסון הבינלאומי, ולצד כל זאת, טלעט-הימלר  מונצח מאז 1943 על ידי  מאוזולאום רשמי בבירת המדינה
.
ספריו

בעברית:
רוצחי הזיכרון, תרגום: עדה פלדור, הוצאת עם עובד, 1991
האטלס ההיסטורי - תולדות העולם משחר האנושות ועד ימינו (עורך: פייר וידאל-נאקה, עורך המהדורה העברית: אלי בר-נביא), תרגום: מולי מלצר, חגי פורשנר, הוצאת ידיעות אחרונות, ספרי חמד, ספרי תל אביב, 1994
בצרפתית:
Clisthène l'Athénien, 1964 (with Pierre Lévêque) [Cleisthenes the Athenian: An Essay on the Representation of Space and of Time in Greek Political Thought from the End of the Sixth Century to the Death of Plato, Humanities Press, 1996]
La Grèce ancienne - Du mythe à la raison, with Jean-Pierre Vernant, Le Seuil, coll. Points, 1990
La Grèce ancienne - L'espace et le temps, with Jean-Pierre Vernant, Le Seuil, coll. Points, 1991
La Grèce ancienne - Rites de passage et transgressions, with Jean-Pierre Vernant, Le Seuil, coll. Points, 1992
Mythe et tragédie en Grèce ancienne, with Jean-Pierre Vernant, La Découverte, 2000
(מיתוס וטרגדיה ביוון העתיקה, 1972)
Les Grecs, les historiens et la démocratie, La Découverte, 2000
Œdipe et ses mythes, with Jean-Pierre Vernant, Complexe, 2001
La démocratie grecque vue d'ailleurs, Flammarion, coll. Champs, 2001
Le chasseur noir - Formes de pensées et formes de société dans le monde grec, Francois Maspero, Paris 1981
(הצייד השחור - צורות חשיבה וצורות חברה בעולם היווני 1981)
Le miroir brisé : tragédie athénienne et politique, Les Belles Lettres, 2002 (new edition)
Travail et esclavage en Grèce ancienne, with Jean-Pierre Vernant, Complexe, 2002
Le monde d'Homère, Perrin, 2002
Fragments sur l'art antique, Agnès Viénot, 2002
L'Atlantide. Petite histoire d'un mythe platonicien, Les Belles Lettres, 2005 ; ISBN 2-251-38071-X.
L'Affaire Audin, 1957-1978, éditions de Minuit, 1989 [nouvelle édition augmentée]
La torture dans la République : essai d'histoire et de politique contemporaine, 1954-1962, Minuit, 1998 (Torture: Cancer in Democracy, out of print) (העינויים ברפובליקה 1972)
Les crimes de l'armée française Algérie 1954-1962, La Découverte, 2001 (Préface inédite de l'auteur)
La Raison d'État. Textes publiés par le Comité Audin, La Découverte, 2002 (nouvelle édition du livre publié en 1962 aux éditions de Minuit) ( טובת המדינה -1962 )
Du bon usage de la trahison, introduction à la traduction par Pierre Savinel de La Guerre des Juifs de Flavius Josèphe, Éditions de Minuit, coll. Arguments, 1988 (יוספוס פלאוויוס, או:על השימוש הנכון בבגידה 1977)
Les Juifs, la mémoire et le présent (I et II), La Découverte, 199137 (Point Seuil, 1995)
Les Juifs, la mémoire et le présent III, La Découverte, 1995,(היהודים, הזיכרון וההווה, 1981)
הערות שוליים

↑   דניאל בלטמן, אידיאולוגיה יש, חזון יש, פתרון סופי — טרם, באתר הארץ, 21 ביוני 2018
1 2  תום שגב, זמנים קשים, כותרת ראשית, 6 בנובמבר 1985
↑  ספרי עיון כבקשתך, מעריב, 1 בספטמבר 1989
↑  מאות אנשי רוח בצרפת בראשות סארטר דוחים האשמות הערבים נגד ישראל, דבר, 30 במאי 1967
↑  ה נפתלי, השמאל בצרפת מתווכח על ישראל, על המשמר, 29 בינואר 1968
↑  “Le Dernier des dreyfusards”, article on Vidal-Naquet in Le Figaro, September 6, 2004
↑  שמעון בלס, הזכות להיות שונה, למרחב, 13 באפריל 1971
↑  Vidal-Naquet, Pierre. The Jews: History, Memory, and the Present. 1996, page 169
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269594105171  PLWABN: 9810696165905606  BIBSYS: 90101329  BNE: XX932310  BnF: cb11928224r (data)  CANTIC: a17772692  CiNii: DA00657606  GND: 119254298  ICCU: CFIV030836  ISNI: 0000 0001 2131 8550  LCCN: n79069643  LNB: 000005642  NDL: 00516755  NKC: jn19990008781  NLA: 35581579  NLG: 61235  NSK: 000037300  NTA: 068973004  SELIBR: 319850  SNAC: w6jb09fs  SUDOC: 027184269  Trove: 1003090  VcBA: 495/20168  VIAF: 49232662   WorldCat (עם VIAF): 49232662
ראש ממשלת טורקיה

| --- | --- |


 איוש נוכחי:  בינאלי יילדירים (24 במאי 2016) 
 תחום שיפוט:  טורקיה טורקיה
 ייסוד המשרה:  3 במאי 1920
 איוש ראשון:  מוסטפא כמאל אטאטורק
 איוש אחרון:  בינאלי ילדרים
 תאריך ביטול המשרה:  9 ביולי 2018
 משרה יורשת:  התמזג עם נשיא טורקיה
 www.basbakanlik.gov.tr
 
ראש ממשלת טורקיה (בטורקית: Türkiye Cumhuriyeti başbakanı ובדרך כלל רק Başbakan - ראש הממשלה) הייתה משרה שהמחזיק בה היה ראש מועצת השרים בטורקיה. היה אחראי על שיתוף הפעולה בין השרים ועל מימושה של מדיניות הממשלה, והיה עליו לפקח על כך שהשרים פועלים בהתאם להוראות החוקה והחוק. ראש הממשלה התמנה בידי נשיא טורקיה מקרב חברי האספה הלאומית ועליו להציג את שריו בפני האספה. האספה אישרה את המינוי בהצבאת אימון בתוך שבוע ולאחר שהממשלה הציגה בפניה את תוכנית פעולתה. כל אחד מהשרים היה אחראי בפני ראש הממשלה לעניינים עליהם מופקד משרדו ולפעולות הכפופים לו. משרד ראש ממשלת טורקיה כונה "באשבקנלק" (Başbakanlık).
ראש הממשלה האחרון שכיהן בטורקיה היה בינאלי ילדרים, ראש הממשלה ה-28 במספר. על פי משאל העם שהתקיים באפריל 2017, תפקיד ראש הממשלה התבטל והתמזג עם תפקיד הנשיא, עם מעבר טורקיה למשטר נשיאותי, בדומה לזה הקיים בארצות הברית.
היסטוריה

עם הקמתה של האספה הלאומית הגדולה של טורקיה ב-23 באפריל 1923 נבחר מוסטפא כמאל לנשיאה. רק ב-1921 קיבלה האספה הלאומית את חוקתה הראשונה וזו עמדה בתוקף גם לאחר הכרזת העצמאות של טורקיה ועד שנת 1924. חוקת 1921 הייתה קצרה ולקונית ולא הזכירה כלל את הנשיא או את ראש הממשלה. נשיא האספה תיפקד כראש ממשלה אף שהלכה למעשה הוא היה בעצם יושב ראש האספה הלאומית. ביום הכרזת העצמאות של טורקיה, ב-29 באוקטובר 1923 שונתה החוקה הראשונה כך שקבעה בסעיף 10 את תפקידו של נשיא המדינה וסעיף 12 קבע כי האחרון ימנה, יחד עם האספה הלאומית, את ראש הממשלה (Başvekil בטורקית עות'מאנית). הלכה למעשה קבעה החוקה כי טורקיה היא רפובליקה נשיאותית והנשיא הוא ראש הרשות המבצעת. מצב זה נותר בעינו גם עם קבלתה של החוקה השנייה ב-1924.
ב-1961 נכנסה החוקה השלישית של טורקיה לתוקפה לאחר משאל עם. חוקה זו ערכה שינויים מרחיקי לכת במבנה מוסדות המדינה ותפקידים, ובין היתר הפכה את המדינה לרפובליקה פרלמנטרית. הנשיא הפך לדמות ייצוגית אף כי שמר על מעמדו הרשמי כראש הרשות המבצעת, והסמכויות הביצועיות הופקדו בידיו של ראש הממשלה.
לאחר ההפיכה הצבאית השלישית בטורקיה ב-1980 בוטלה החוקה מ-1961 ובמקומה התקבלה ב-1982 החוקה הרביעית בתולדות המדינה. חוקה זו שבה והרחיבה את סמכויותיו של נשיא טורקיה באופן מרחיק לכת והשפיעה במידה רבה גם על סמכויותיו של ראש הממשלה.
באפריל 2017 הוחלט במשאל עם לבטל את תפקיד ראש הממשלה ולמזגו עם תפקיד הנשיא.
רשימת ראשי ממשלת טורקיה > תקופת מלחמת העצמאות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מסד | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה | מפלגה |
| 1 | מוסטפא כמאל אטאטורק | 3 במאי 1920 | 24 בינואר 1921 | מפלגת העם הרפובליקאית |
| 2 | מוסטפא פווזי צ'קמק | 24 בינואר 1921 | 9 ביולי 1922 | מפלגת העם הרפובליקאית |
| 3 | חוסיין ארוף אורביי | 12 ביולי 1922 | 4 באוגוסט 1923 | מפלגת העם הרפובליקאית |
| 4 | אלי פטהי אוקיאר | 14 באוגוסט 1923 | 27 באוקטובר 1923 | מפלגת העם הרפובליקאית |
בתקופה זו "ראשי הממשלות" היו למעשה היושבי ראש של האספה הלאומית הגדולה של טורקיה.
רשימת ראשי ממשלת טורקיה > התקופה החד-מפלגתית

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מסד | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה | מפלגה |
| 1 | איסמט אינני, ראשונה | 1 בנובמבר 1923 | 6 במרץ 1924 | מפלגת העם הרפובליקאית |
| - | איסמט אינני, שנייה | 6 במרץ 1924 | 22 בנובמבר 1924 | מפלגת העם הרפובליקאית |
| 2 | אלי פטהי אוקיאר | 22 בנובמבר 1924 | 3 במרץ 1925 | מפלגת העם הרפובליקאית |
| - | איסמט אינני, שלישית | 3 במרץ 1925 | 1 בנובמבר 1927 | מפלגת העם הרפובליקאית |
| - | איסמט אינני, רביעית | 1 בנובמבר 1927 | 27 בספטמבר 1930 | מפלגת העם הרפובליקאית |
| - | איסמט אינני, חמישית | 27 בספטמבר 1930 | 4 במאי 1931 | מפלגת העם הרפובליקאית |
| - | איסמט אינני, שישית | 4 במאי 1931 | 1 במרץ 1935 | מפלגת העם הרפובליקאית |
| - | איסמט אינני, שביעית | 1 במרץ 1935 | 25 באוקטובר 1937 | מפלגת העם הרפובליקאית |
| 3 | ג'לל באייר, ראשונה | 25 באוקטובר 1937 | 11 בנובמבר 1938 | מפלגת העם הרפובליקאית |
| - | ג'לל באייר, שנייה | 11 בנובמבר 1938 | 25 בינואר 1939 | מפלגת העם הרפובליקאית |
| 4 | רפיק סיידם, ראשונה | 25 בינואר 1939 | 3 באפריל 1939 | מפלגת העם הרפובליקאית |
| - | רפיק סיידם, שנייה | 3 באפריל 1939 | 9 ביולי 1942 | מפלגת העם הרפובליקאית |
| 5 | שיקרי סרג'ואואלו, ראשונה | 9 ביולי 1942 | 9 במרץ 1943 | מפלגת העם הרפובליקאית |
| - | שיקרי סרג'ואואלו, שנייה | 9 במרץ 1943 | 7 באוגוסט 1946 | מפלגת העם הרפובליקאית |
| 6 | מהמט רצ'פ פקר | 7 באוגוסט 1946 | 10 בספטמבר 1947 | מפלגת העם הרפובליקאית |
| 7 | האסן סאקה, ראשונה | 10 בספטמבר 1947 | 10 ביוני 1948 | מפלגת העם הרפובליקאית |
| - | האסן סאקה, שנייה | 10 ביוני 1948 | 16 בינואר 1949 | מפלגת העם הרפובליקאית |
| 8 | שמטין גינאלטיי | 16 בינואר 1949 | 22 במאי 1950 | מפלגת העם הרפובליקאית |
Just a Fool

"Just a Fool" (בעברית: "פשוט טיפשה") הוא שיר של כריסטינה אגילרה בשיתוף הזמר בלייק שלטון אשר יצא כסינגל ב-4 בדצמבר 2012 מתוך אלבומה השביעי Lotus על ידי RCA רקורדס. השיר נכתב על ידי סטיב רובסון, ויין הקטור וקלוד קלי והופק על ידי רובסון וקלי. מבחינה מוזיקלית, השיר הוא בלדת קאנטרי פופ ומבחינה לירית הוא מדבר על הכאב שלאחר פרידה.
לאחר יציאתו, השיר קיבל בעיקר ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה שהחמיאו לסאונד של השיר. מבחינה מסחרית, השיר זכה להצלחה בארצות הברית כאשר הגיע למקום הראשון במצעד שירי הקאנטרי ואף הגיע למעמד זהב במדינה אף על פי שלשיר לא יצא קליפ. על מנת לקדם את השיר אגילרה ושלטון הופיעו עם השיר בדה וויס ובתוכנית האירוח של אלן דג'נרס.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2012)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2012)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2012)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2012)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  איסלנד | הפלייליסט | 4 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 71 |  |
|  סלובקיה | ČNS IFPI | 45 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 37 |  |
הערות שוליים

↑  Just A Fool, 2012-11-09, נבדק ב-2021-11-05
| כריסטינה אגילרה |
| --- | --- | --- |
דיסקוגרפיה • וידאוגרפיה • סיבובי הופעות • פרסים ומועמדויות • שירים
| אלבומי אולפן | Christina Aguilera • Mi Reflejo • My Kind of Christmas • Stripped • Back to Basics • Bionic • Lotus • Liberation • Aguilera |  |
| אלבומי אוסף | Just Be Free • Keeps Gettin' Better: A Decade of Hits |  |
| מיני-אלבומים | La Fuerza • La Tormenta • La Luz • The 25th Anniversary of Christina Aguilera |  |
| פסקולים | Burlesque |  |
| אלבומי וידאו | Genie Gets Her Wish • My Reflection • Stripped Live in the U.K. • Back to Basics: Live and Down Under |  |
| סיבובי הופעות | Christina Aguilera in Concert • Justified and Stripped Tour • The Stripped Tour • Back to Basics Tour • Liberation Tour • The Xperience • The X Tour |  |
| ערכים קשורים | Christina Aguilera doll |  |
| כריסטינה אגילרה – שירים |
| --- | --- | --- |
| Christina Aguilera | "Genie in a Bottle" • "What a Girl Wants" • "I Turn to You" • "Come on Over Baby (All I Want Is You)" • "Reflection" |  |
| Mi Reflejo | "Ven Conmigo (Solamente Tú)" • "Pero Me Acuerdo de Ti" • "Falsas Esperanzas" |  |
| My Kind of Christmas | "Christmas Time" • "Have Yourself a Merry Little Christmas" |  |
| Stripped | "Dirrty" • "Beautiful" • "Fighter" • "Can't Hold Us Down" • "The Voice Within" |  |
| Back to Basics | "Ain't No Other Man" • "Hurt" • "Candyman" • "Oh Mother" • "Slow Down Baby" |  |
| Keeps Gettin' Better | "Keeps Gettin' Better" • "Genie 2.0" • "You Are What You Are (Beautiful)" |  |
| Bionic | "Not Myself Tonight" • "Woohoo" • "You Lost Me" • "I Hate Boys" |  |
| Burlesque | "Express" • "Show Me How You Burlesque" |  |
| Lotus | "Your Body" • "Just a Fool" |  |
| Liberation | "Fall in Line" • "Like I Do" • "Accelerate" • "Twice" |  |
| La Fuerza | "Pa' Mis Muchachas" • "Somos Nada" • "Santo" |  |
| שיתופי פעולה | "Lady Marmalade" • "Nobody Wants to Be Lonely" • "What's Going On" • "El Ultimo Adios (The Last Goodbye)" • "Car Wash" • "Tilt Ya Head Back" • "Somos Novios (It's Impossible)" • "Tell Me" • "Moves like Jagger" • "Feel This Moment" • "Hoy Tengo Ganas de Ti" • "Say Something" • "Do What U Want" • "Fall on Me" |  |
| שירים אחרים | "We Remain" • "Shotgun" • "Change" • "Telepathy" • "Haunted Heart" • "Loyal Brave True" |  |
סיימון סבאג מונטיפיורי

| --- | --- |

 לידה:  27 ביוני 1965 (בן 59) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Simon Jonathan Sebag Montefiore 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  בית הספר הארו, קולג' גונוויל וקאיוס, Ludgrove School 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 תקופת הפעילות:  מ-1991 
 בן או בת זוג:  Santa Montefiore 
 צאצאים:  Lily Sebag-Montefiore, Sasha Sebag-Montefiore 
 פרסים והוקרה:  Grand prix de la biographie politique (2008)  עמית החברה המלכותית לספרות 
 אתר רשמי
 
סיימון ג'ונתן סבאג מונטיפיורי (באנגלית: Simon Jonathan Sebag Montefiore; נולד ב-27 ביוני 1965 בלונדון) הוא היסטוריון וסופר יהודי בריטי.
ההיסטוריה המשפחתית

משפחתו מצד אביו הם ספרדים שעברו למרוקו ואיטליה, המשפחה מצד אמו הגיעה לבריטניה מליטא בתחילת המאה ה-20.
אביו של סיימון, רופא במקצועו, הוא נצר לשושלת ספרדית עשירה של יהודים שפעלו כדיפלומטים וכבנקאים בכל רחבי אירופה. בראשית המאה ה-19, סר משה מונטיפיורי, דוד סבו של סיימון, סחר בשווקים בהתבסס על ידע מודיעיני אודות קרב ווטרלו ונעשה שותף בעסקי הבנקאות של חברת הבנקאות של משפחת רוטשילד. בניגוד לכך, אמו של סיימון, אפריל, סופרת במשלח ידה, הגיעה ממשפחה ענייה של מלומדים יהודים ליטאים. אביה נס מהאימפריה הרוסית בראשית המאה ה-20. הוא רכש עם משפחתו כרטיסים לעיר ניו יורק, אבל רימו אותם והם הורדו בקורק, אירלנד. במהלך חרם לימריק של 1904 הם עזבו את אירלנד ועברו לניוקאסל, אנגליה.
שנותיו הראשונות

סיימון סבאג מונטיפיורי למד בבית הספר הארו (Harrow) ובקולג' גונוויל וקיס (Gonville and Caius) באוניברסיטת קיימברידג', שם למד היסטוריה.
הוא עבד כבנקאי וכעיתונאי ליחסים בינלאומיים.
ספריו של מונטיפיורי הם רבי מכר וראו אור ב-33 שפות, בהם גם עברית. ספרו הראשון, "Catherine the Great & Potemkin", היה מועמד סופי לפרסים סמואל ג'ונסון, דאף (Duff) קופר ופרסי הביוגרפיה של מארש.
"סטלין - חצר הצאר האדום" זכה בפרסי הספר הבריטי בקטגוריית ספר ההיסטוריה של השנה ב-2004. "סטלין הצעיר" זכה בפרס הלוס אנג'לס טיימס לביוגרפיה הטובה ביותר של השנה, בפרס הספר של קוסטה, בפרס ברונו קרייסקי לספרות פוליטית, ובפרס הביוגרפיה הפוליטית בצרפת, והיה מועמד סופי לפרס הזיכרון לג'יימס טייט בלאק (James Tait Black).‏
אולפני מירמקס ואולפני רובי רכשו את הזכויות לסרט שיתבסס על הספר "סטלין הצעיר".
הוא גם כתב רומן, "Sashenka". ספר ההיסטוריה הבא שכתב הוא "Jerusalem: the Biography", המתאר היסטוריה חדשה של המזרח התיכון.
הוא עמית האגודה המלכותית לספרות, מתגורר בלונדון ביחד עם אשתו, הסופרת סנטה מונטיפיורי, ושני ילדיהם.
חמיו הוא בעל האדמות האנגלו-ארגנטינאי צ'ארלס פלמר-תומקינסון, אחיו הוא יו סבאג מונטיפיורי וגיסתו היא אשת החברה טארה פלמר-תומקינסון.
חבריו כוללים את המלך צ'ארלס השלישי, ראש ממשלת בריטניה לשעבר דייוויד קמרון וקו סטארק.
ספריו > ספריו שתורגמו לעברית

ירושלים: הביוגרפיה (מאנגלית: גיל שמר), אור יהודה: הוצאת דביר, 2013
סשינקה (מאנגלית: יעל ענבר),  אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2010
(עם דן ג'ונס וקלודיה רנטון), 101 גיבורים: החשובים, האמיצים, המעניינים בתולדות האדם (מאנגלית: אורי שגיא), אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, תשע"א 2010
סטלין הצעיר (מאנגלית: מנשה ארבל), אור יהודה: הוצאת דביר, תש"ע 2010
סטלין חצר הצאר האדום (מאנגלית: מנשה ארבל), אור יהודה: הוצאת זמורה-ביתן ויבנה, 2006
ספריו > ספרות תעודית

The World: A Family History of Humanity (2022)
Jerusalem: the Biography, a fresh history of the Middle East, Knopf (October 25, 2011)
101 World Heroes, 2009
Monsters – History's most evil men and women, 2008
Young Stalin, 2008
Stalin: The Court of the Red Tsar, 2005, 2004 ISBN 1400042305 ISBN 978-1400042302
Potemkin: Catherine the Great's Imperial Partner, 2005
Catherine the Great and Potemkin, 2004
Speeches that Changed the World: The Stories and Transcripts of the Moments that Made History, 2008, 2007
Piggy Foxy and the Sword of Revolution: Bolshevik Self-Portraits (Annals of Communism Series) with Alexander Vatlin, Larisa Malashenko and Vadim A. Staklo, 2006
A History of Caucasus, 2005 ISBN 0297819259 ISBN 978-0297819257
King's Parade, 1992
ספריו > סיפורת

Sashenka, 2008
My Affair with Stalin, 2004
ספריו > CD

Speeches that Changed The World
הערות שוליים

1 2 3 4  קורות חיים קצרים של סיימון סבאג מונטיפיורי, BBC‏, 18 ביולי 2008
1 2 3  ויקי וורד, "ההיסטוריה בהתהוותה", ואניטי פייר, 22 בינואר 2008
↑  "פרסי הספר של הלוס אנג'לס טיימס לשנת 2007", לוס אנג'לס טיימס, 25 באפריל 2008
↑  חפציבה אנדרסון, "הספר 'Day' של א.ל. קנדי והספר "סטלין הצעיר" של מונטיפיורי זוכים בפרסי קוסטה", בלומברג, 2 בינואר 2008
1 2  קורות חיים קצרים של סיימון סבאג מונטיפיורי, אתר המחבר
↑  אליסון פלוד, "ביוגרף חוגג את הזכייה בפרס 'השווה זהב'", הגארדיאן, 26 באוגוסט 2008
↑  לוסי קבנדיש, "האצולה, טארה וספרים רבי-מכר", Evening Standard, ‏ 7 במרץ 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267816605171  PLWABN: 9810543092605606  BIBSYS: 3099094  BNE: XX4581428  BnF: cb146463523 (data)  CANTIC: a10669371  CiNii: DA16263213  GND: 129648965  ICCU: TO0V389628  ISNI: 0000 0001 2123 9713  LCCN: no98074514  LNB: 000047415  MusicBrainz: 0f76e0be-a29b-4f49-adbb-b85ccc953463  NDL: 01183767  NKC: xx0028143  NLA: 36035117  NLG: 314415  NLK: KAC200800754  NSK: 000501338  NTA: 082410135  RERO: 02-A009390093  SELIBR: 241851  SUDOC: 07940880X  Trove: 1195209  VIAF: 22399708   WorldCat (עם VIAF): 22399708
בנות הפאוור פאף

| --- | --- |
 
סמליל הסדרה בעברית
 סוגה:  אנימציה לילדים, פעולה
 יוצרים:  קרייג מקראקן 
 בימוי:  גנדי טרטקובסקי, רוב רנזטי, רוברט אלוורז, John McIntyre, רומן פטקוב 
 מדבבים:  ג'ף בנט (Dick Hardly) ג'ניפר הייל (Sedusa, Princess Morbucks) רוב פאולסן (Major Glory) אליזבת דיילי (באטרקאפ) טרה סטרונג (באבלס) טום קני (Mayor of Townsville, Mitch Mitchelson) טום קיין (Him, פרופסור יוטוניום) ג'ניפר מרטין (Sara Bellum) רוג'ר ל. ג'קסון (Mojo Jojo) קלנסי בראון בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 מדבבים בעברית:  ראו צוות המדבבים בהפקת הדיבוב העברי
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית אמריקאית 
 מספר עונות:  6
 מספר פרקים:  78
 תוכנית המשך:  Demashita! Powerpuff Girls Z בנות הפאוור פאף
 הפקה
 חברת הפקה:  Image Production House, Venus Centre, האנה-ברברה 
 הפצה:  האחים וורנר טלוויזיה, הולו 
 מוזיקה:  ג'יימס ונייבל 
 אורך פרק:  30 דקות (2 חלקים באורך 15 דקות או חלק אחד ב-30 דקות)
 שידור
 רשת שידור:  Cartoon Network
 רשת שידור בישראל:  Cartoon Network   ערוץ הילדים
 תקופת שידור מקורית:  18 בנובמבר 1998 – 25 במרץ 2005
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
בנות הפאוור פאף (באנגלית: The Powerpuff Girls) היא סדרת אנימציה בת 78 פרקים שהופקה לטלוויזיה בין השנים 1998–2005 ונחשבת לאחת הסדרות הפופולריות ברשת "Cartoon Network".
בישראל הסדרה שודרה בערוץ Cartoon Network בחברות יס והוט בין השנים 2000 עד 2005, אולם בשנת 2005 הופסקו שידורי ערוץ Cartoon Network בהוט בשל בעיות בהסדרים הכספיים וכיום אינו משודר בארץ. בנוסף הופקה גרסה מדובבת לעברית של הסדרה בערוץ הילדים ששודרה בין השנים 2002 עד 2005, ומאוחר יותר שודרה גרסה מתורגמת לעברית של הסדרה בערוץ הילדים בשעות הערב כחלק מרצועת "טלמאניה".
כל 13 הפרקים של העונה הראשונה שוחררו במארז DVD על ידי חברת "קלסיקלטת" בדיבוב העברי בשנת 2011 על גבי שני דיסקים, ובכל אחד מהם 4 פרקים2 דיסקים כפול 4 פרקים בדיסק שווה 8 פרקים ולא 13.
בשנת 2015, גרסת הדיבוב העברי של ערוץ הילדים עלתה ב-HOT VOD Young וסלקום TV מעונות 1 עד 2.
מ-4 באפריל 2016 ועד 18 בספטמבר 2017 שודרה סדרת ריבוט באותו השם, "בנות הפאוור פאף".
סקירה כללית

| עונה | פרקים | פרקים | עלילות | שידור מקורי בארצות הברית> שידור ראשון | שידור מקורי בארצות הברית> שידור אחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 13 | 13 | 24 | 18 בנובמבר 1998 | 26 במאי 1999 |
| 2 | 13 | 13 | 26 | 25 ביוני 1999 | 30 ביוני 2000 |
| 3 | 12 | 12 | 22 | 28 ביולי 2000 | 9 בפברואר 2001 |
| 4 | 11 | 11 | 12 | 14 באפריל 2001 | 18 במאי 2002 |
| 5 | 14 | 14 | 25 | 6 בדצמבר 2002 | 9 באפריל 2004 |
| 6 | 15 | 15 | 27 | 16 באפריל 2004 | 25 במרץ 2005 |
| ספיישלים | 3 | 3 | 3 | 12 בדצמבר 2003 | 20 בינואר 2014 |
תקציר העלילה

בנות הפאוור פאף נוצרו כתוצאה מניסוי כושל של פרופסור יוטוניום שניסה לייצר את "הבת הקטנה והמושלמת" מסוכר, פלפל ו"כל דבר נחמד" (פרפרזה על שיר הילדים האנגלי "What Are Little Boys Made Of?"). במהלך הניסוי הוסף בטעות מרכיב נוסף לתבשיל, "כימיקל X", שגרם לפיצוץ ויצר שלוש בנות עם כוחות על-טבעיים. מאותו פיצוץ קיבל קוף המחמד של הפרופסור, מוג'ו ג'וג'ו, את האינטליגנציה האנושית ומאפיינים אנושיים נוספים. היות שהפרופסור הפנה את כל תשומת לבו כלפי הבנות, נשבע הקוף לנקום בהם.
לב הסדרה עוסק במלחמה של הבנות בעולם הפשע ובמפלצות הפוקדות את העיר טאונסוויל. הבנות מקבלות דיווח ב"קו החם" שבביתן ישירות מראש העיר.
מרבית הפרקים נחתמים בהכרזת המספר: "ושוב היום ניצל, הודות לבנות הפאוור פאף!"