stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישיבת תושיה תפרח

| --- | --- |

ישיבת תושיה - תפרח
ישיבת תושיה - תפרח
 ישיבה גדולה
 השתייכות:  ישיבות ליטאיות
 תקופת הפעילות:  תשכ"ו–הווה
 מייסדים:  הרב יעקב יצחק פרידמן
 בעלי תפקידים
 ראש הישיבה:  הרב יעקב יצחק פרידמן, הרב אביעזר פילץ
 תלמידים
 :  מעל 1000
 מיקום
 מיקום:  תפרח
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°19′30″N 34°40′40″E﻿ / ﻿31.325055555556°N 34.677722222222°E﻿ / 31.325055555556; 34.677722222222
  (למפת מערב הנגב מוגדלת) ישיבת תושיה תפרח(למפת מערב הנגב רגילה) ישיבת תושיה תפרח(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת תושיה תפרח(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת תושיה תפרח
 
ישיבת תושיה תפרח (מוכרת יותר בכינויה ישיבת תפרח) היא ישיבה גדולה חרדית-ליטאית השוכנת במושב תפרח. ראשי הישיבה הם הרב יעקב יצחק פרידמן והרב אביעזר פילץ.
היסטוריה

הישיבה נוסדה בתשכ"ו על ידי הרב יעקב פרידמן והרב נחום לסמן במושב כפר מימון-תושיה. בעקבות חילוקי דעות עם תושבי המקום בעניין קריאת ההלל ביום העצמאות ועוד, עקרה הישיבה שנתיים אחר כך למשכנה הנוכחי. השם "תושיה" נותר גם לאחר המעבר.
הישיבה נפתחה לאחר שישיבת "תפארת נתניה" נסגרה ותלמידיה ברובם פנו לישיבת תפארת ציון. הרב פרידמן החליט לפתוח ישיבה בקו של תפארת נתניה, עבור בוגרי ישיבות תיכוניות וחוזרים בתשובה. הישיבה הייתה רשומה בוועד הישיבות כישיבת בת של ישיבת מרכז הרב שבה למד הרב פרידמן. בישיבה היו עשרות בודדות של בחורים, ללא סדרים ושיעורים מסודרים. פנו אליה גם בחורים שלא הסתדרו במקום לימודיהם הקודם. הר"מים היו הרב ברוך הקשר והרב דן סגל, ששימש גם כמשגיח. לפעמים היו מגיעים לשבות בישיבה הרב משה שפירא והרב צבי פרידמן. הרב אברהם שפירא היה מגיע למסור שיעור כללי בישיבה מדי שבועיים[דרוש מקור].
בשנת תשל"ג צורף לצוות הרב אביעזר פילץ כמשיב. תקופה קצרה לאחר מכן החליטו הר"מים לבסס את הישיבה ופתחו שיעור א' מסודר, כשהרב פילץ מסר בו שיעורים. בהמשך הפך הרב פילץ לראש הישיבה הדומיננטי. הרב פילץ שינה את אופייה של הישיבה והחלו ללמוד בה יותר צעירים ליטאיים. נכון ל-2024 לומדים בה מעל 1000 בחורים.
מאפיינים

הישיבה מתאפיינת בהתמדה, הקפדה בענייני הלכה ובאווירה של הסתפקות במועט.
בשנים הראשונות לקיומה לא היה בישיבה משגיח. בהמשך מונה לתפקיד הרב דניאל ארנפרוינד, חתנו של הרב דב יפה. הוא אינו מעביר שיחות בישיבה, למעט פעמים בודדות בשנה, ותפקידו ממוקד בייעוץ לפונים אליו. הישיבה בנויה בעיקר על משטר עצמי, עם כללי התנהגות המיושמים בעזרת האווירה החברתית. בחורים יכולים להיקרא לשיחת אזהרה. בסעודה שלישית ישנה שיחה של ראש הישיבה או אחד הר"מים, לסירוגין. מספר פעמים בשנה מעביר אותה הרב אליהו אליעזר יעקבזון, רב המושב. בתקופות מסוימות מעביר הרב דן סגל שיחה אחת לשבועיים.
לפי כללי הישיבה אין לקיים חתונות אלא בימי שני וחמישי, וכן לא בתחילת "זמן" ולא בסופו. ב"זמן קיץ" ישנם כעשרה ימים בלבד שבהם מותר להתחתן. תלמידים צעירים אינם מורשים לנסוע לחתונות, אלא אם יש להם קשר מיוחד עם החתן (כגון חברותא או שהם חברים לחדר). שמיעת מוזיקה אסורה כמעט באופן מוחלט.
דרך הלימוד של הישיבה היא עיונית במיוחד. הספק הלימוד בישיבה בסדרי העיון מועט במיוחד והוא נע סביב דף גמרא אחד לחודש, גם בסדרי הצהרים והערב אופי הלימוד מתון ויסודי במיוחד.
מבנה חדרי הפנימייה עשוי באופן שלא ייווצרו ביניהם מסדרונות, כדי למנוע בילוי קבוצות בחורים בסמוך לחדרי הפנימייה.
את שיבוץ תלמידי הישיבה בחדרי הפנימייה קובעים המשגיח וראש הישיבה, תוך הקפדה שבחדר יהיו תלמידים משיעורים מגוונים.
הישיבה מתאפיינת בהתרחקות מחדשנות. לפי כללי התנהגות שקובע הרב פילץ.
רבני הישיבה

הרב אביעזר פילץ (ראש הישיבה) - ר"מ שיעור ג' ומעלה. מוסר שיעור כללי בימי ראשון, ושני שיעורים לקיבוץ במהלך השבוע.
הרב יעקב יצחק פרידמן (ראש הישיבה) - מוסר שיעור כללי ביום חמישי, ועד מדי יום שישי ושיחה בליל שבת.
הרב נחום לסמן תלמידו של רבי ברוך בר ליבוביץ, כיהן כראש הישיבה בין השנים תשכ"ו - תשכ"ט
הרב דן סגל שימש כר"מ ומשגיח בישיבה, וכיום הוא מוסר בה שיחות אחת לשבועיים.
הרב דניאל ארנפרוינד והרב יששכר ברנשטיין, -המשגיחים.
הרב מנחם בן מנחם (גיסו של הרב פילץ) - ר"מ שיעור ב'. עד תשע"ג לימד לצידו הרב יצחק זיסמן.
הרב יעקב שיינברג, הרב אברהם לנדא, הרב מתתיהו שווימר והרב ברוך לוין - ר"מים שיעור א'.
הרב יחזקאל קופולוביץ', הרב אברהם סגל והרב טוביה בן פזי, משיבים.
הרב חיים קמיל היה מוסר שיעור כללי פעם בשבועיים לסירוגין עם הרב אביעזר פילץ עד לפטירתו בט"ו באדר ב' תשס"ה.
רוב רבני הישיבה אינם מתגוררים ביישוב, אך שוהים בישיבה במשך השבוע ולנים בדירה שהישיבה העמידה לרשותם.
בוגרים בולטים

הרב אליעזר יהודה פינקל, ראש ישיבת מיר
הרב פנחס אבוחצירא
הרב אברהם סטוארט, ראש ישיבת ישיבת רינה של תורה בכרמיאל.
הרב יעקב שיינברג, ר"מ בישיבה וחתנו של הרב אליעזר דינר
הרב דניאל ארנפרוינד, משגיח בישיבה
הרב גרשון (רנה) גוטמן, רבה הראשי של שטרסבורג לשעבר
הרב אליעזר נחום, ר"מ בישיבת *תורת שלמה*
הערות שוליים

↑  מנחם קולדצקי, כִּי הֵם חַיֵּינוּ וְאֹרֶךְ יָמֵינוּ > 'המחדש' מציג: מפת הרישום של עולם הישיבות לאלול תשפ"ד, באתר המחדש, ‏7 בספטמבר 2024
↑  משה ויסברג, התקנות המחמירות של ישיבת 'תפרח', באתר בחדרי חרדים, 5 בינואר 2016
↑  אז חלה במחלה ממנה נפטר בי"ג אלול תש"ף.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309469205171  VIAF: 158816719   WorldCat (עם VIAF): 158816719 
מבנה בית המדרש
1971 בישראל

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1970   1969  1968 |  דגל ישראל | 1971  בישראל |  »»»  1972   1973   1974 |
כל ערכי השנים בישראל • אירועים בולטים בעולם ב-1971 כרונולוגיה של אזור ארץ ישראל פורטל ישראל • לוח שנה של שנת 1971
קבלת פנים חגיגית לכבוד יום העצמאות ה-23 למדינת ישראל, בבית הנשיא בירושלים. בצילום, חברי הממשלה והרמטכ"ל.
1971 בישראל (ה'תשל"א – ה'תשל"ב) הייתה השנה בה מדינת ישראל ציינה 23 שנים להקמתה.
הנהגה

נשיא המדינה – זלמן שזר
ראש ממשלת ישראל  החמש עשרה  – גולדה מאיר
יושב ראש הכנסת השביעית – ראובן ברקת
נשיא בית המשפט העליון – שמעון אגרנט
ראש המטה הכללי – חיים בר-לב
מפכ"ל המשטרה – פנחס קופל
פוליטיקה

5 באוקטובר – הממשלה מחליטה לגרש מישראל את העבריים מדימונה (או הכושים העבריים) שהגיעו ללא כסף וללא כרטיס טיסה חזרה לארצות הברית ממנה באו. בתגובה התפרעו הכושים העבריים ותקפו שוטרים.
כרזה של יום העצמאות ה-23 בישראל27 באוקטובר – הממשלה מחליטה שלא לפעול להמשך גירוש הכושים העבריים כדי שלא תיווצר לישראל תדמית של מדינה גזענית. לימים השתקעו בני הכת בדימונה וזכו לאזרחות ישראלית.
צבא וביטחון

אירועים ביטחוניים:
2 בינואר שני ילדים ישראלים נהרגים מזריקת רימון לתוך מכונית בה נסעו עם הוריהם ברצועת עזה מביא למפנה בתגובה הישראלית ולמבצע נרחב נגד הטרור ברצועה. בתגובה לפיגוע פיקד אלוף פיקוד הדרום אריק שרון על סדרת פעולות לביעור הטרור ברצועה.
7 ביולי – התקפת הקטיושות על פתח תקווה: רקטות קטיושה שנורו מהגדה המערבית לעבר העיר פתח תקווה פגעו בבית החולים השיקומי-גריאטרי בית רבקה ובבית מגורים, וגרמו למותן של שלוש נשים וילדה.
8 ביולי – מסוק יסעור של חיל האוויר מתרסק בים מול אל עריש. כל עשרת החיילים שעל סיפונו נהרגים.
17 בספטמבר – מטוס ביון ישראלי מסוג סטרטוקרוזר הופל מעל שטח סיני בירי טיל ששוגר ממארב טק"א שהוצב ממערב לתעלת סואץ.
20 באוקטובר מטען חבלה התפוצץ באוטובוס בכיכר פלמר בחיפה. נפצעו ארבעה. מטען נוסף אותר ונוטרל.
כלכלה ותשתיות

שמועות על שחיתות בפעילות חברת נתיבי נפט מובילה להקמת ועדת חקירה ממלכתית, ועדת ויתקון, אשר חוקרת את החשדות (הגישה את הדו"ח ב-1972). ועדת ויתקון היא ועדת החקירה השנייה המוקמת ב-1971, לצד ועדת עציוני, החוקרת שחיתות בענף הכדורגל ו"מכירת משחקים".
חברה ותרבות > פלילים

13 ביוני בתקרית על רקע סכסוך משפחתי רצח מרדכי סויסה שישה בני אדם באמצעות השלכת שלושה רימוני יד לתוך דירה במגדל העמק שבה התקיימה מסיבת בר מצווה.
חברה ותרבות > תנועות חברתיות

מחאתה של התנועה החברתית "הפנתרים השחורים" הגיעה לשיא בשנה זו. ב-13 באפריל נועדה ראש הממשלה גולדה מאיר עם ראשי הפנתרים, אך תחת שיכוך המחאות, ליבתה את זעם הפעילים. ב-18 במאי הגיע המאבק לשיאו עם הפגנה אלימה בכיכר ציון בירושלים. מזכ"ל התנועה, שלום כהן, פורש במהלך האירועים מסיעת העולם הזה-כוח חדש והופך לחבר הכנסת עצמאי (סיעת יחיד).
בצעד מחאה אחר, מקימים אלי ורינה אביבי את "מדינת אכזיב", על מנת למחות על הפיכת השטח לגן לאומי.
עבדאללה נימר דרוויש מקים את התנועה האסלאמית בישראל.
חברה ותרבות > חינוך ומדע

שלהבת פריאר יוזם את הקמת פארק המדע קריית ויצמן, פארק המדע הראשון בישראל
נחנך מצפה הכוכבים על שם וייז, במצפה רמון, מצפה הכוכבים הגדול בישראל
חינוך: מוקמת מכללת אחווה
בין חתני פרס ישראל: שאול ליברמן (מדעי היהדות); יצחק ארנון (חקלאות)
חברה ותרבות > תרבות

אמנות: יגאל תומרקין מתחיל לבנות את האנדרטה לשואה ולתקומה המוצבת בכיכר רבין בתל אביב; אריה ארוך הוא חתן פרס ישראל בציור; נחנך הבניין המרכזי של מוזיאון תל אביב לאמנות בשדרות שאול המלך
טלוויזיה: מופקת סדרת המקור הראשונה בטלוויזיה הישראלית, חדווה ושלומיק.
מוזיקה: במקום הראשון בפסטיבל הזמר זוכה אילנית עם "רק הירח". בפסטיבל הזמר החסידי זוכים צמד רעים. במצעדים הפזמונים השנתיים של גלי צה"ל ושל קול ישראל זכה בתואר "שיר השנה" השיר "מתוק מתוק" של להקת פיקוד צפון והסולן יגאל בשן. להקת השנה של קול ישראל היא להקת פיקוד דרום; ששי קשת הוא זמר השנה ואילנית זמרת השנה.
ספרות: אמיר גלבע זוכה בפרס ביאליק לספרות יפה; יוצא לאור הספר "שירה" לאחר מותו של שמואל יוסף עגנון
קולנוע: סרטו של אפרים קישון "השוטר אזולאי" (בכיכוב שייקה אופיר) מועמד לפרס אוסקר וזוכה בפרס גלובוס הזהב; סרטים נוספים - "חסמבה ונערי ההפקר" של יואל זילברג (בכיכוב שלמה ארצי); סרטו התיעודי של יהורם גאון "אני ירושלמי" על משפחתו, "התרנגול" עם אורי זוהר; חצי חצי, הבטחה עם שחר, כץ וקרסו, אריאנה, פישקה במילואים, "מלכת הכביש", "בלומפילד", "הרפתקאות ילדי החוף", "7 פעמים ביום"
רדיו: מתחיל שידור התוכנית "שירים ושערים"
תיאטרון: כחלק מן הפעילות החברתית העולה של בני עדות המזרח (ר' בסעיף "תנועות חברתיות") מקים בצלאל אלוני את "סדנת תיאטרון שכונת התקווה"; עולה ההצגה "הצוענים של יפו" של נסים אלוני; עולה הגרסה העברית למחזמר "שיער" ומחזמר נוסף (מקורי עם מוזיקה של דני סנדרסון בשם "קפוץ" (שזוכה להצלחה מועטה בלבד).
תקשורת: העולם הזה חושף את פרשת אלישבע - פרשת מין שבה היה מעורב שר הביטחון משה דיין
חברה ותרבות > ספורט

קבוצת מכבי רמת עמידר מעורבת במכירת משחקים. השערורייה מובילה להקמת ועדת עציוני.
נולדו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
(קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1971)
15 בינואר – ענבל פרלמוטר, מוזיקאית, זמרת, גיטריסטית, מלחינה ומעבדת ישראלית
30 בינואר – אסף אמדורסקי, זמר, מוזיקאי, פזמונאי, מלחין, מעבד ומפיק מוזיקלי ישראלי
12 באפריל – אייל גולן, זמר ישראלי
2 במאי – סער בדישי, מוזיקאי, מדבב, זמר ושחקן ישראלי
14 בספטמבר – שלי גפני, מאפרת ואשת עסקים ישראלית
25 בספטמבר – נדב אבקסיס, סטנדאפיסט ושחקן ישראלי
3 באוקטובר – גלית גיאת, שחקנית וזמרת ישראלית
3 באוקטובר – עידן אלתרמן, קומיקאי, שחקן, סטנדאפיסט ומוזיקאי ישראלי
4 באוקטובר – גיורא חמיצר, יוצר טלוויזיה ישראלי
22 בנובמבר – אלון מזרחי, כדורגלן עבר ישראלי
24 בנובמבר – ליאור רז, שחקן ומפיק טלוויזיה ישראלי
4 בדצמבר – גיא לואל, שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ישראלי
11 בדצמבר – לירית בלבן, שחקנית טלוויזיה וקומיקאית ישראלית
נפטרו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
(קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1971)
21 בפברואר – ירחמיאל צימבל, חלוץ ציוני וחקלאי, מלוחמי מאורעות תל-חי (נולד ב-1900 לערך)
24 בפברואר – מאיר אילן, אלוף בצה"ל, ממייסדי חיל התותחנים (נולד ב-1918)
4 באפריל – ישראל שלמה בן-מאיר, חבר הכנסת וסגן שר בממשלות ישראל (נולד ב-1910)
15 באפריל – יוסף יואל ריבלין, מזרחן (נולד ב-1890)
6 ביוני – יצחק טבנקין, מנהיג ציוני (נולד ב-1888)
19 ביולי – אליהו-משה גנחובסקי, איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם חזית דתית מאוחדת והפועל המזרחי (נולד ב-1901)
7 באוגוסט – יצחק מאיר לוין, מנהיג אגודת ישראל ושר הסעד הראשון בממשלת ישראל (נולד ב-1893)
17 באוגוסט – אליעזר שוחט, ממנהיגי הפועלים של העלייה השנייה, ממייסדי נהלל, ממבססי רעיון העבודה העברית בארץ ישראל (נולד ב-1875)
24 באוגוסט – יהושע ברטונוב, שחקן תיאטרון, מוותיקי תיאטרון הבימה, וחתן פרס ישראל לתיאטרון לשנת 1959 (נולד ב-1879)
28 באוגוסט – ראובן מרגליות, מייסד ספריית הרמב"ם (נולד ב-1889)
1 בספטמבר – מרדכי עופר, חבר הכנסת ופעיל ציבור (נולד ב-1924)
10 בספטמבר – אהרן ראובני, סופר עברי ומתרגם (נולד ב-1886)
17 באוקטובר – שמעון בז'רנו, איש ציבור ותעשיין ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם הציונים הכלליים בכנסת השנייה והשלישית (נולד ב-1910)
21 באוקטובר – ארי אבן-זהב, סופר עברי, סופר ילדים, מחזאי ועורך (נולד ב-1899)
7 בנובמבר – בצלאל לונדון, שחקן תיאטרון (נולד ב-1900)
13 בדצמבר – סעדיה שושני, איש ציבור מימי היישוב וראשית ימי מדינת ישראל (נולד ב-1889)
הערות שוליים

↑  ירון דרוקמן, "השבוע לפני", טבח בבר מצווה: הדוד לא הוזמן ורצח משפחה, באתר ynet, 13 ביוני 2015
↑  אריה גלבלום, סויסה הטיל רימונים לתוך החגיגה; אחר-כך בא לחלץ את אשתו וילדיו, מעריב, 13 ביולי 1971
| שנים בישראל ישראל |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-20 | 1948 • 1949 • 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 |  |
| המאה ה-21 | 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 • 2025 • 2026 |  |
הפגנת הפנתרים השחורים באוניברסיטת תל אביב
יצחק טבנקין
בריח

ערך זה עוסק במנגנון לסגירת דלתות. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
פתיחה של בריח
בריח הוא מנגנון המצמיד שני עצמים או יותר זה לזה, כך שניתוקם מתאפשר רק באופן יזום בדרך שהמנגנון קובע. בריח אינו מנגנון נעילה, שכן לא נדרש מפתח או כל אמצעי עזר אחר לניתוקו, אך עם זאת לעיתים קרובות משולבים בריחים במנגנוני נעילה.
לבריחים רמות שונות של מורכבות מכנית, החל מבריחים פשוטים ביותר הכוללים פיסת עץ או מתכת הנדחפת לתוך מגרעת או מושחלת בלולאה, ועד מנגנונים משוכללים המאפשרים שילוב של פתיחות מכניות וחשמליות כמו בדלתות של כלי רכב מודרניים.
שימושים נפוצים > אדריכלות

בריחים שימשו משחר ההיסטוריה להחזקה של דלתות וחלונות במצב סגור.
שימושים נפוצים > נגרות

בריחים משמשים לסגירה של דלתות בארונות, מכסים של תיבות, הצמדה של חלקי ריהוט מתקפלים או מתפרקים זה לזה ועוד. בספר שמות מוזכרים בריחים אשר הצמידו את קרשי המשכן זה לזה.
שימושים נפוצים > נשק

בנשק חם, משמשים בריחים לאבטחה ונעילה של מנגנוני הירי. בריחים משמשים גם לנעילה בסכינים קפיציות הן במצב הפתוח והן במצב הסגור.
שימושים נפוצים > רכב

בתעשיית הרכב נעשה שימוש רב ומגוון במנגנונים המבוססים על בריחים, הבולטים והמוכרים בהם הם דלתות כלי רכב, תפסים של חגורות בטיחות ובבלמי יד.
שימושים נפוצים > כלי מטבח

ניתן למצוא בריחים המשמשים לסגירה של מכסי צנצנות, תבניות אפיה קפיציות ועוד.
בריח פנימי לדלת כניסה במצב מוברח ובמצב פתוח. לבריח מצב נוסף המאפשר פתיחת הדלת כדי חרך בצורה מאובטחת
בריח על תבנית אפייה קפיצית
איאד ח'וטבא

איאד ח'וטבא (בערבית: اياد خطبا; נולד ב-20 בנובמבר 1987) הוא כדורגלן ערבי-ישראלי המשחק בעמדת המגן הימני במכבי בני ריינה.
קריירה

ח'וטבא החל לשחק במחלקת הנוער של הפועל ריינה, ועלה לקבוצה הבוגרת של המועדון בעונת 2006/2007. הוא שיחק עם הקבוצה במשך עונה אחת בליגה א' צפון, ובתום העונה עבר לשחק במכבי כפר כנא מהליגה הארצית. בתום העונה השנייה שלו בקבוצה הגיע עמה למשחקי המבחן לעליה לליגה הלאומית, אך בסיכום שני המשחקים נוצחה הקבוצה על ידי הפועל רמת השרון.
לקראת עונת 2009/2010 הצטרף לקבוצת הפועל פתח תקווה. ב-12 בספטמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף במשחק מול בני סכנין. בעונה זו שותף ב-15 משחקי ליגה, ובעונה שלאחר מכן הפך לשחקן הרכב קבוע והיה מהשחקנים הבולטים בקבוצה, שבתום עונת 2010/2011 ירדה לליגה הלאומית.
ב-2 באוגוסט 2011 חתם בקבוצת הפועל תל אביב. הוא פתח את העונה בצורה טובה, כשבישל שער במחזור הראשון של הליגה, ושניים נוספים במוקדמות הליגה האירופית, ובעקבות כך הוזמן לראשונה לסגל נבחרת ישראל. ב-6 בספטמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, כשפתח בהרכב במשחק מול נבחרת קרואטיה במסגרת מוקדמות יורו 2012.
בהמשך עונת 2011/2012 הוא נפצע בשריר הירך ונעדר כחודש מהמגרשים. כשחזר לסגל הקבוצה, התמודד על עמדת המגן הימני מול עומרי קנדה, ושיחק בהרכב לסירוגין. בתום העונה הראשונה שלו בקבוצה, זכה עמה בתואר ראשון (והיחיד) בקריירה - גביע המדינה, כשפתח בהרכב במשחק הגמר, בו ניצחה הפועל תל אביב את מכבי חיפה. בעונת 2012/2013 התמודד על עמדת המגן הימני מול ג'ון פנטסיל, ולאחר מכן מול טיאגו קוסטה, ובתום העונה שוחרר מהקבוצה.
לאחר יותר מחצי שנה שלא שיחק, חתם ב-3 בפברואר 2014 במכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית. בתחילת עונת 2014/2015 נפצע במהלך המשחק הראשון בגביע הטוטו, ולא שיחק בליגה עד תום העונה. הוא חזר לשחק כעבור שנה כשפתח בהרכב בדרבי מול הפועל נצרת עילית במסגרת גביע הטוטו, ובליגה ערך בעונת 2015/2016 26 הופעות וכבש שער אחד. בעונת 2016/2017 כבש שער אחד ב-35 משחקי ליגה, ובעונת 2017/2018 כבש שער אחד ב-33 משחקי ליגה. בעונת 2018/2019 כבש שני שערים ב-35 הופעות ליגה. ב-13 ביוני 2021 חתם במכבי בני ריינה. בסיום העונה העפיל עם הקבוצה לליגת העל.
תארים

גביע המדינה: 2011/2012
הערות שוליים

↑  עמית גולדשטיין‏, הפועל תל אביב: איאד חוטבא חתם לארבע שנים, באתר וואלה, 2 באוגוסט 2011
↑  דוניא גנטוס, ממשיכה להתחזק: נאיל חוטבא חתם במכבי בני ריינה, באתר דאבל פס, 13 ביוני 2021
1983 בברית המועצות

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1982   1981  1980 | דגל רוסיה | 1983  בברית המועצות |  »»»  1984   1985  1986 |
כל ערכי השנים בברית המועצות אירועים בולטים בעולם ב-1983 לוח שנה של שנת 1983
1983 בברית המועצות הייתה השנה בה נחגגה השנה ה-66 למהפכת אוקטובר. בדצמבר 1979 החלה פלישת הכוחות הסובייטיות לאפגניסטן והחלה מלחמה שנמשכה 10 שנים.
הנהגה

ראש הממשלה – ניקולאי טיחונוב.
יושב ראש הסובייט העליון של ברית המועצות – ואסילי קוזנצוב – ממלא מקום עד 16 ביוני, יורי אנדרופוב מ-16 ביוני.
המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות – יורי אנדרופוב.
אירועים בולטים > ללא מועד

אימון גדול של צבאות ברית ורשה המכונה "דרוז'בה-83". בניגוד להסכמות ותקדימים מהעבר על דבר קיום האימון לא דווח מראש. לאור כך אין מידע על היקף הכוחות ומועדים מדויקים של האימון. מעריכים שהם נערכו באביב וכללו אימון של תקיפה תוך שימוש בנשק גרעיני.
בעקבות מדיניות חדשה של יורי אנדרופוב החלו פעולות לאכיפת משמעת במקומות העבודה. במקומות עבודה נתלו כרזות "במהלך העבודה – אני בעבודה". עם זאת, סדר עבודה של המשרדים וחנויות לא השתנה ולא היה ניתן לבצע את הסידורים ללא העדר מהעבודה.
החלה חקירה ב"פרשת יהלומים" בה הייתה מעורבת גלינה ברז'נייב (בת של ליאוניד ברז'נייב).
החלה חקירה נרחבת נגד שר הפנים ניקולאי שצ'ולוקוב. בפברואר אשתו התאבדה.
החלה חקירה נגד מנהל אחד מהחנויות הידועות במוסקבה "יליסייבסקי".
חודשה וקיבלה תאוצה חקירה ב"פרשת הכותנה" באוזבקיסטן. בינואר ראש הרפובליקה קיבל הערה מיורי אנדרופוב שמעשית זה היה סימן להדחה קרובה. באוקטובר ראש הרפובליקה נפטר.
הפעלת מרכז חדש לתקשורת לטווח ארוך בקרבת מוסקבה. המרכז שימש לקשר עם גשושיות ששוגרו לכיוון נוגה.
בקיץ מצבו הבריאותי של יורי אנדרופוב הסתבך והוא לא היה יכול להשתתף במפגן המסורתי ב-7 בנובמבר. למעשה הוא ניהל את המדינה בבית החולים.
אירועים בולטים > אירועי תרבות

החל משנת 1957 הירחון הפופולרי "האקרן הסובייטי" ערך סקר להענקת תואר סרט השנה. בשנה זו הזוכים היו:
סרט השנה: "ווקזל נא דוויך" (של אלדר ריאזנוב)
שחקן השנה: אולג ינקובסקי
שחקנית השנה: לודמילה גורצ'נקו
נולדו

2 בפברואר – אנסטסיה דבידובה, ספורטאית רוסית, זכתה ב-5 אליפויות אולימפיות.
1 באפריל – סרגיי לזרב, זמר ורקדן רוסי
8 באפריל – אנסטסיה ירמקובה, ספורטאית רוסית, זכתה ב-4 אליפויות אולימפיות.
27 ביוני – אלסו, זמרת רוסייה
נפטרו

11 בינואר – ניקולאי פודגורני, מדינאי סובייטי (נולד ב-1904).
11 בינואר – גריגורי רושל, במאי סובייטי (נולד ב-1900)
8 בפברואר – יורי סילנטייב, מלחין ומנצח סובייטי (נולד ב-1920)
20 במרץ – איוואן וינוגרדוב, מתמטיקאי סובייטי (נולד ב-1891)
31 במרץ – מיכאיל רומיאנצב, שחקן קרקס סובייטי (נולד ב-1902)
9 במרץ – לאוניד אוטיוסוב, זמר ומוזיקאי סובייטי ממוצא יהודי (נולד ב-1896)
29 באפריל – אנטולי ליאפידבסקי, טייס סובייטי, מראשוני גיבורי ברית המועצות (נולד ב-1908)
29 במאי – ארביד פלשה, מדינאי סובייטי ממוצא לטבי (נולד ב-1899)
12 ביוני – אלכסנדר אלוב, במאי ומחזאי סובייטי (נולד ב-1934).
13 ביוני – ואדים דלונה, דיסידנט סובייטי (נולד ב-1948)
14 ביוני – אנדריי סורקוב, סופר ופעיל ציבור סובייטי (נולד ב-1898)
14 ביוני – אנדריי פופוב, שחקן סובייטי, (נולד ב-1918)
4 באוגוסט – יורי לויטן, שדרן סובייטי ממוצא יהודי (נולד ב-1914)
30 באוגוסט – אלכסנדר חנוב, שחקן סובייטי (נולד ב-1902)
31 באוקטובר – שאראף רשידוב, מדינאי סובייטי ממוצא אוזבקי (נולד ב-1918)
11 בנובמבר – ארנו בבדז'ניאן, מלחין סובייטי ממוצא ארמני (נולד ב-1921)
16 בדצמבר – גריגורי אלכסנדרוב, במאי סובייטי (נולד ב-1903)
אתר הנצחה להרוגי יירוט המטוס הקוריאני
ניקולאי פודגורני
צלילי העוד

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  1974–1984 (כ־10 שנים)
 סוגה:  מוזיקה מזרחית, מוזיקה יוונית 
 חברים
 רמי דנוך יהודה קיסר דוד גזלה
 
צלילי העוּד הייתה להקה ישראלית שהוקמה ב־1974 על ידי רמי דנוך. הלהקה ניגנה מוזיקה יוונית, מוזיקה תימנית, מוזיקה טורקית, מוזיקה מרוקאית, ושילבה כלי נגינה מערביים בנגינת מוזיקה מזרחית.
איחוד מחודש

בשנת 2003, לרגל 30 שנה לפעילות ההרכב, הוציאה הלהקה אוסף משולש הכולל מבחר של 54 שירים מכל אלבומיה. עם צאת האוסף התקיים מופע איחוד של הלהקה בתיאטרון אניס ביפו.
ב-2005, השתתפה הלהקה בשינוי חבריה בטקס פרס עמ"י. ב-2011, ההרכב שיתף פעולה עם הזמרת דיקלה בביצוע ללהיט "חנה'לה התבלבלה".
דיסקוגרפיה

1975 - ביצוע מקורי תקליט מספר 1
1976 - ביצוע מקורי תקליט מספר 2
1976 - ביצוע מקורי תקליט מספר 3 (אני גדליה)
1976 - ביצוע מקורי תקליט מספר 4 (בלהיטי זהב)
1977 - ביצוע מקורי תקליט מספר 5 (בגלל בנות)
1978 - ביצוע מקורי תקליט מספר 6
1981 - אמצע הדרך (אלבום אוסף)
1981 - רמי דנוך ולהקת העוד
1981 - אהבת הנווד
1981 - היו זמנים
1982 - פעמי הגאולה
1984 - סיפור חיים
1984 - בנתיב הזכרונות
הערות שוליים

↑  בהוצאות מחודשות של האלבום נקרא דודו יסמין
↑  דודי פטימר, ‏הסלסול הגואל: פסטיבל הזמר המזרחי שבר את ההגמוניה האשכנזית, באתר מעריב אונליין, 9 ביוני 2018
↑  רמי דנוך ו"צלילי העוד" – "בנתיב הזכרונות", 1984, באתר הכרם
↑  ynet, חנה'לה התבלבלה, אבל דיקלה לא, באתר ynet, 31 בינואר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 4257f2c2-fc9c-46e6-a75a-a60d924e1be2
מיכאל אוחנה

מיכאל אוחנה במדי מכבי נתניה 2022
מיכאל אוחנה (נולד ב-4 באוקטובר 1995) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בעירוני טבריה.
קריירה

אוחנה שיחק במחלקות הנוער של הפועל ירושלים, בית"ר ירושלים ומכבי תל אביב, ובגיל 16 עבר לקבוצת הנוער של מועדון ספורט אשדוד. ב-7 באוגוסט 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בהפסד 0–4 להפועל רמת גן במסגרת גביע הטוטו. ב-22 בדצמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף בהפסד 1–2 לבני סכנין. עד תום העונה ערך בסך הכל ארבע הופעות בליגת העל, ובעונה שלאחר מכן ערך חמש הופעות, כאשר המשיך לשחק במקביל בקבוצת הנוער.
בעונת 2014/2015 הפך לשחקן הרכב פותח בהרכב הקבוצה, וערך 31 הופעות בליגת העל. ב-10 בינואר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בתיקו 3–3 נגד בית"ר ירושלים, ובסך הכל כבש שני שערי ליגה בעונה זו, אשר בסופה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית. בעונת 2015/2016 כבש שני שערים וסייע לקבוצה לסיים במקום הראשון בליגה הלאומית ולעלות בחזרה לליגת העל. באותה עונה הגיע עם הקבוצה לגמר גביע הטוטו לליגה הלאומית, בו הפסידה להפועל אשקלון.
ב-7 בספטמבר 2016 חתם אוחנה באלופת המדינה הפועל באר שבע, ששילמה עבורו 4.5 מיליון ש"ח ו-50% מסכום העברתו הבאה, וכן העבירה לאשדוד את דן ביטון בהשאלה לשנתיים. ב-10 בספטמבר ערך אוחנה את הופעת הבכורה שלו בהפועל באר שבע, כאשר פתח בהרכב בניצחון 3–0 על בני סכנין באצטדיון טרנר. ב-15 באוקטובר כבש את שער הבכורה שלו במדי הקבוצה, בניצחון 5–0 על מכבי פתח תקווה. ב-28 בדצמבר זכה אוחנה עם הקבוצה בגביע הטוטו לאחר ניצחון 4–1 מול עירוני קריית שמונה במשחק הגמר. ב-16 בפברואר 2017 ערך אוחנה את הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופית, כאשר נכנס למשחק כמחליף בדקה ה-67 נגד קבוצת בשיקטש במסגרת שלב 32 האחרונות בליגה האירופית. בסך הכל ערך 31 הופעות ליגה בעונתו הראשונה בהפועל באר שבע, בהן כבש חמישה שערים, ובתום העונה זכה עם הקבוצה באליפות. ב-8 באוגוסט 2017 זכה עם הקבוצה בתואר אלוף האלופים, לאחר שנכנס כמחליף בניצחון 4–2 על מחזיקת הגביע בני יהודה. בעונת 2017/2018 שותף ב-15 משחקי ליגה וכבש שער אחד, ובסופה זכה עם הקבוצה שוב באליפות, אך לקראת תום העונה נפצע וחזר לשחק רק במרץ 2019.
ב-25 ביוני 2019 חתם אוחנה בבית"ר ירושלים, ששילמה להפועל באר שבע 1.6 מיליון אירו בנוסף ל-50% מסכום העברתו העתידית. ב-28 ביולי 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, במשחק מול סקציה נס ציונה במסגרת גביע הטוטו, ושלושה ימים לאחר מכן כבש את שערו הראשון במדי בית"ר ירושלים, במשחק מול הפועל רעננה בגביע הטוטו. ב-18 באוגוסט 2019 נפצע בברכו במשחק מול הפועל באר שבע בחצי גמר גביע הטוטו, ונדרש לתקופת החלמה ארוכה. ב-8 בספטמבר 2020 חזר לשחק.
ב-10 באוגוסט 2022 חתם לעונה אחת במכבי נתניה.
ב-12 בינואר 2023 חתם במועדון ספורט אשדוד.
ב-24 בנובמבר 2024 חתם בעירוני טבריה.
קריירה > נבחרת ישראל

אוחנה שיחק בכל נבחרות הנערים של ישראל, ולזכותו ארבעה שערים ב-17 הופעות במדי נבחרת הנוער, עמה שיחק באליפות אירופה לנוער בשנת 2014. ב-26 במרץ 2015 ערך את הופעות הבכורה שלו במדי הנבחרת הצעירה של ישראל, במשחק ידידות מול קפריסין עד גיל 21. ב-6 בנובמבר 2016 זומן אוחנה לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת, על ידי המאמן אלישע לוי. ב-2 בספטמבר 2017 ערך את הופעות היחידה בנבחרת, כשפתח בהרכב במשחק מול מקדוניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
חיים אישיים

מיכאל אוחנה גדל והתחנך בירושלים ולמד בתיכון ליד"ה. סבו הוא אחיו הבכור של שוער העבר והמאמן יוסי מזרחי.