stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אגפא
מוצרים > מצלמות וציוד צילום

בשנת 2004 יצאה אגפא משוק הצרכני למוצרי צילום, לרבות מצלמות, סרטי צילום וציוד צילום אחר. עד אז במשך השנים ייצרה עשרות דגמים של מצלמות, ביניהם היו:
ה-Agfa Box 50 - מצלמה עמידה ופשוטה למתחילים. עם פילם בגודל 6×9 ס"מ על סרט 120 מ"מ. כדי לטעון את הסרט היה על הצלם להוציא את החלק הפנימי מהמצלמה.
Agfa Ambiflex - מצלמת רפלקס לסרט 35 מ"מ, שהושקה ב-1960 בערך. שהייתה בעלת אפשרות להחלפת עדשות והייתה מצוידת במד אור ובטיימר עצמי.
Agfa Rapid - סדרת מצלמות זולות ופשוטות להפעלה ללא זום, שיועדה לחובבים וזכתה להצלחה רבה ברחבי העולם
Agfa Optima - משפחה של מצלמות 35 מ"מ שהושקה בשנת 1959. היא הייתה המצלמה הראשונה שיוצרה עם חשיפה מתוכנתת אוטומטית, תוך שימוש במערכת מכנית המונעת במד אור סלניום.
Agfamatic Pocket - משפחה של מצלמות קומפקטיות שהושקה בשנות ה-70. המצלמה הייתה שטוחה עם פילם דק שגולגל בתוך כיסוי פלסטיק מיוחד עם פלאש אלקטרוני מובנה. כדי להעביר לצילום הבה צריך היה לכווץ את המצלמה משני צדדיה ולאחר מכן להרפות, כמעיין אקורדיון. בישראל זכתה המצלמה להצלחה כמתנת בר-מצווה, בגלל פשטות הפעלתה.
פעילות בישראל

מוצרי הצילום של חברת אגפא החלו להימכר בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי וזכו לפופולריות רבה. עם זאת, לאחר עליית הנאצים, איש עסקים ציוני שעלה מגרמניה בשנות ה-20, אריך נאי, יזם חרם על מוצרים גרמנים, ביניהם מוצרי אגפא.
לאחר הקמת מדינת ישראל חודש היבוא של מוצרי אגפא לישראל בשנת 1955, לאחר כינון יחסים דיפלומטיים עם גרמניה המערבית, על ידי חברת ש. גטר — צורכי צלום בע"מ (לימים "גטר גרופ"). סרטי הצילום הצבעוני והמצלמות של אגפא זכו שוב לפופולריות רבה בישראל. בשנת 1966 אף הקימה אגפא ביתן רשמי ביריד הבינלאומי שנערך בתל אביב.
בשנת 1969 התרחבה פעילות החברה בישראל עם הקמת מעבדות "ישראקולור" (כחברת בת של היבואן חברת ש. גטר), לפיתוח שקופיות וסרטי 8 מ"מ צבעוניים בפורמט אגפאקולור, תוך 24 שעות. החברה גם החלה לשווק בישראל קלטות שמע. בנוסף נכנסה לשוק המשרדי ושיווקה מכונות צילום ומוצרי אחסון במיקרופיש ומיקרופילם.
בשנת 1992 החליטה מעבדות "ישראקולור" להפסיק לפתח סרטי סופר 8 בישראל, בגלל הירידה בביקוש והמעבר לשימוש במצלמות וידאו. באותה שנה יצא לאקרנים הסרט החיים על פי אגפא שביים אסי דיין, שם הסרט מתייחס לעובדה שכוכבת הסרט ליאורה שהיא צלמת חובבת וברמנית בפאב בו מתרחשת העלילה, מצלמת לכל אורך הערב את היושבים בפאב במצלמה עם סרטי "אגפא".
בשנת 1998 נכנס תאגיד אגפא לפעילות ישירה בישראל, שרכשה את חברת "פלווקו" ששימשה במשך השנים כסוכנת בלעדית בישראל של אגפא העולמית בענף הדפוס, הקדם-דפוס והדפוס הדיגיטלי. החברה החלה לפעול בשם "אגפא גרפיקס" כשם חטיבת הקדם-דפוס של אגפא. אולם פעילות זאת נרכשה ב-2001 על ידי יבואן מוצרי הצילום של אגפא, חברת "ישראקולור". בשנת 2000 השקיעה אגפא בקרן הון הסיכון הישראלית "דור ונצ'רס" (DOR Ventures), אותה הקימו אריה רוזנפלד ואהרון דברת.
בשנת 2001 רכשה חטיבת המערכות הרפואיות של אגפא 25% ממניות חברת מדיוויז'ן הישראלית, שעסקה בפיתוח וייצור ובשיווק מערכות הדמיה דיגיטלית לשוק רפואת העיניים. בנוסף באותה שנה שילבה אגפא במצלמות הווידאו והסטילס הדיגיטליות שייצרה שבבים תוצרת חברת צורן הישראלית. בשנת 2002 רכשה מערכת לעיצוב, תכנון ובניית פסי ייצור תוצרת חברת התוכנה הישראלית טקנומטיקס.
בשנת 2004 רכשה חטיבת הקדם דפוס של אגפא את חברת ההזנק הישראלית "פרו-אימג'", חברה שהוקמה ב-1995 על ידי שני עובדי סאיטקס קורפוריישן לשעבר, ופיתחה מערכות לניהול תהליכי עבודה בתחום ההוצאה לאור והדפוס של עיתונים יומיים. תחום בו התחרתה עם חברה ישראלית נוספת - קריאו.
אורל ניקולה

| --- | --- |

אורל ניקולה (ראשון משמאל), לאחר קונצרט בו ניגן בירושלים. יחד איתו (מימין לשמאל): יוסף טל, שבתי פטרושקה ואריה זקס
 לידה:  22 בינואר 1926 נשאטל, שווייץ 
 פטירה:  29 בינואר 2016 (בגיל 90) פרייבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מוקד פעילות:  שווייץ 
 תקופת הפעילות:  מ-1948 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 כלי נגינה:  חליל צד 
 פרסים והוקרה:  תחרות המוזיקה הבינלאומית של ז'נבה (1942) 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
אוֹרֵל ניקולֶה (בצרפתית: Aurèle Nicolet; ‏22 בינואר 1926 – 29 בינואר 2016) היה חלילן שווייצרי. נחשב לאחד החלילנים והמורים לחליל צד המשמעותיים במחצית השנייה של המאה ה-20.
ביוגרפיה

ניקולה נולד ב-22 בינואר 1926 בעיר נשאטל (Neuchâtel), בירת הקנטון בעל אותו השם בשווייץ. בצעירותו למד ניקולה חליל בקונסרבטואר של ציריך בכיתתו של החלילן אנדרה ז'ונה, ואחר-כך בין השנים 1945–1947 בקונסרבטואר של פריז בכיתתו של מרסל מואיז ואיבון דרפייה. בשנת 1947 זכה ניקולה בפרס ראשון בתחרות בקונסרבטואר, ובשנה לאחר מכן, בתחרות ז'נבה.
הקריירה התזמורתית המשמעותית שלו כוללת נגינה בתזמורת טונהאלה של ציריך בין השנים 1945–1947, חלילן סולן בתזמורת הסימפונית של וינטרטור בין השנים 1948–1950. וילהלם פורטוונגלר מינה אותו לחלילן הסולן בתזמורת הפילהרמונית של ברלין, שם ניגן בין השנים 1950–1959. בין השנים 1952–1965 היה המורה לחליל בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין (כיום UdK), ולאחר מכן המשיך ללמד בבית הספר הגבוה למוזיקה פרייבורג עד שנת 1981. גם אחרי פרישתו, המשיך לתת כיתות אומן ולהופיע באינטנסיביות רבה, עד אשר מצבו הבריאותי לא אפשר לו זאת יותר. בין השאר, ביקר בישראל פעמים אחדות ואף חגג בה את יום הולדתו ה-70.
ביוגרפיה > הישגיו

אורל ניקולה הציג קריירה חלילנית מרשימה; הוא ניגן כסולן עם תזמורות חשובות, בקונצרטים של מוזיקה קאמרית, וכן הקליט דיסקים רבים בכל הז'אנרים של המוזיקה הקלאסית, בין השאר לחברות התקליטים סוני, פיליפס ואראטו.
מלחינים חשובים, וביניהם טורו טקמיצו, ג'רג' ליגטי, אדיסון דניסוב ויוסף טל, כתבו בעבורו יצירות, ולא בכדי; אורל ניקולה החל לעסוק באופן אינטנסיבי בנגינת מוזיקה מודרנית ואוונגארד, וכן תרם לטכניקות השונות של נגינת החליל בז'אנר זה.
נגינתו

ניקולה היה מייצג מהותי של אסכולת הנגינה הצרפתית בחליל מיסודו של פול טפנל, בין השאר הודות ללימודיו אצל גדולי החלילנים של זמנו, מרסל מואיז ואנדרה ז'ונה. נגינתו התאפיינה בצליל מלא וחד, ועם זאת גמיש. זאת ועוד, הוא ניחן בארטיקולציה חדה ונקייה במיוחד. שלא כמו מורו מרסל מואיז, נגינתו של ניקולה הייתה מאופקת יותר, ובנוסף - מהוקצעת, וחפה ממנייריזם בכל צורה שהיא.
חלילנים רבים מאוד למדו תחת הדרכתו של ניקולה, ומרובים אלו מתוכם אשר פיתחו קריירה חלילנית מרשימה. בין החלילנים הידועים שלמדו בכיתתו ניתן למנות את הסולן המפורסם עמנואל פהו. בכיתתו של ניקולה למדו גם ישראלים, ובהם החלילן משה אהרן אפשטיין. ניקולה זכור כמורה קשוח ותובעני, ועם זאת, ככזה שהשקיע את מירב מרצו בלימוד ובחלילנים אשר עבדו תחת הדרכתו.
הערות שוליים

↑  יוסף טל כותב לאורל ניקולה, דבר, 5 ביוני 1977
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266076405171  PLWABN: 9810598439605606  BIBSYS: 1071464  BNE: XX872780  BnF: cb138979589 (data)  CANTIC: a12191759  CiNii: DA07962390  GND: 134473205  HDS: 020719  ISNI: 0000 0001 0909 4865  LCCN: n81132042  LNB: 000102064  MusicBrainz: 98b40321-a346-4a73-ba89-7ce868743371  NDL: 01155301  NKC: jx20060403065  NTA: 069982112  SUDOC: 162427646  VIAF: 64192733   WorldCat (עם VIAF): 64192733 
אורל ניקולה (משמאל) יחד עם אורי טפליץ, אורי שוהם וחנוך תל אורן. בית נתנזן ירושלים
אופל מנטה

| --- | --- |

Opel Manta A
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  אופל
 שנות ייצור:  1970 – 1988
 יחידות שיוצרו:  1,056,493
 הרכבה:  גרמניה גרמניה
 מודל קודם:  אופל GT  ווקסהול פירנצה
 מודל אחריו:  אופל קליברה  Opel Isuzu (ארצות הברית)
 אורך:  4,340 מ"מ (דור ראשון)  4,450 מ"מ (דור שני, דור שלישי)
 רוחב:  1,630 מ"מ (דור ראשון)  1,670 מ"מ (דור שני)  1,700 מ"מ (דור שלישי)
 גובה:  1,360 מ"מ (דור ראשון)  1,330 מ"מ (דור שני, דור שלישי)
 משקל:  950 – 970 ק"ג (דור ראשון)  925 – 1,060 ק"ג (דור שני)  965 – 1,095 ק"ג (דור שלישי)
 בסיס גלגלים:  2,430 מ"מ (דור ראשון)  2,520 מ"מ (דור שני)  2,620 מ"מ (דור שלישי)
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 2 שסתומים לצילינדר, 1,196 סמ"ק המפיק 61 כ"ס ב-5,400 סל"ד, יחס דחיסה 9.0:1 (דור ראשון, דור שני)  4 צילינדרים, 1,297 סמ"ק המפיק 60 כ"ס, 68 כ"ס, 75 כ"ס (דור שני, דור שלישי)  4 צילינדרים, 1,584 סמ"ק המפיק 68 כ"ס, 75 כ"ס, (דור ראשון)  4 צילינדרים, 1,897 סמ"ק המפיק 90 כ"ס (דור ראשון)  4 צילינדרים, 1,584 סמ"ק המפיק 80 כ"ס (דור שני)  4 צילינדרים, 1,897 סמ"ק המפיק 105כ"ס (דור שני)  4 צילינדרים, 1,979 סמ"ק המפיק 90 כ"ס, 100 כ"ס, 110 כ"ס, 115 כ"ס (דור שני)  4 צילינדרים, 1.3 ליטר (דור שלישי)  4 צילינדרים, 1.8 ליטר (דור שלישי)  4 צילינדרים, 1,979 סמ"ק המפיק 105 כ"ס (דור שלישי)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות (דור ראשון, דור שני, דור שלישי)  תמסורת ידנית - 5 מהירויות (דור שלישי)  תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות (דור ראשון, דור שני, דור שלישי (אופציונלי))
 מהירות מרבית:  147 קמ"ש (מנוע 1.2 ליטר המפיק 61 כ"ס, משודך לתיבת הילוכים ידנית - 4 מהירויות, שנת 1979)
אופל מנטה (בגרמנית: Opel Manta) היא מכונית קופה מתוצרת יצרן הרכב הגרמני אופל (בגרמנית: Opel Automobile GmbH), חברת בת של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס, שיוצרה בין השנים 1970 – 1988 בגרמניה.
יוצרו 1,056,493 יחידות.
דורות "אופל מנטה" > "Opel Manta A"

דור ראשון.
יוצרו 498,543 יחידות.
יוצר בין השנים 1970 – 1975.
תצורה: 2 דלתות קופה.
דורות "אופל מנטה" > "Opel Manta B"

דור שני.
יוצר בין השנים 1975 – 1981.
תצורות: 2 דלתות קופה, 3 דלתות קופה - פסטבק.
דור שני, דגם מקביל אשר יוצר על ידי ווקסהול בממלכה המאוחדת היה קרוי: "Vauxhall Cavalier Sports Hatch" ו-"Vauxhall Cavalier Coupe".
דורות "אופל מנטה" > Opel Manta B2

דור שלישי.
יוצר בין השנים 1982 – 1988.
תצורות: 2 דלתות קופה, 3 דלתות קופה - פסטבק.
"אופל מנטה"

4 מושבים (2+2).
מנוע קדמי.
סוג הנעה: הנעה אחורית.
מנוע בנזין.
מנוע קירור מים.
קיבולת מכל דלק - 50 ליטר.
מדגם "אופל מנטה 400" שיועד לתחרויות מרוץ, הורכבו 245 יחידות בין השנים 1981 – 1984. בדגם הורכב מנוע 4 צילינדרים בטור, 4 שסתומים לצילינדר, 2,410 סמ"ק המפיק 144 כ"ס. תאוצה בין 0-97 קמ"ש היא 7.1 שניות.
תמונות

"אופל מנטה A", שנת 1971
"אופל מנטה A"
"אופל מנטה A"
"אופל מנטה A"
"אופל מנטה A", שנת 1971
"אופל מנטה A", שנת 1973
"אופל מנטה A", שנת 1971
"אופל מנטה A" - מבט לתא הנהג ו-לוח מחוונים
"אופל מנטה B"
"אופל מנטה B"
"אופל מנטה B"
"אופל מנטה B2" דגם "GSi", שנת 1986
"אופל מנטה B"
"אופל מנטה B2" דגם "GSI", שנת 1987
"אופל מנטה B" דגם "GT-J"
"אופל מנטה 400"
ראו גם

אופל
אופל GT
הערות שוליים

↑  ווקסהול פירנצה 1971-1972 היסטוריה hagertyinsurance.co.uk/price-guide/1972-Vauxhall-Firenza
↑  "אופל מנטה" autozine.org/Archive/Opel/classic/Manta
↑  "אופל מנטה" 1.2 ליטר, שנת 1979 - מפרט carfolio.com/specifications/models
↑  James M. Flammang (1994). Standard Catalog of Imported Cars, 1946–1990. Iola, WI: Krause Publications, Inc. pp. 472, 479. ISBN 0-87341-158-7.
↑  "אופל מנטה" (בגרמנית) web.archive.org/web/20171218231907
אופל סנטור

| --- | --- |

אופל סנטור, דור שני
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Vauxhall Senator
 יצרן:  אופל
 שנות ייצור:  1978–1993
 יחידות שיוצרו:  204,640 
 הרכבה:  גרמניה גרמניה
 מודל קודם:  אופל דיפלומט 
 מודל אחריו:  אופל אומגה 
 חברת אם:  ג'נרל מוטורס
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout
 פלטפורמה:  GM V platform ‏(1966)
 אורך:  4,810 מ"מ (דור ראשון)  4,845 מ"מ (דור שני)
 רוחב:  1,722 מ"מ (דור ראשון)  1,785 מ"מ (דור שני)
 גובה:  1,415 מ"מ (דור ראשון)  1,455 מ"מ (דור שני)
 משקל:  1,640 ק"ג (דור ראשון)  1,440-1,640 ק"ג (דור שני)
 בסיס גלגלים:  2,685 מ"מ (דור ראשון)  2,730 מ"מ (דור שני)
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, 2,800 סמ"ק (דור ראשון)  6 צילינדרים, 3,000 סמ"ק (דור ראשון)  6 צילינדרים, 2,490 סמ"ק, המפיק 140 כ"ס (דור שני)  6 צילינדרים, 2,594 סמ"ק, המפיק 150 כ"ס (דור שני)  6 צילינדרים, 2,969 סמ"ק, 4 שסתומים לצילינדר, המפיק 156 כ"ס, 177 כ"ס, 204 כ"ס (מנוע סוג "C30SE") (דור שני) 6 צילינדרים, 4 שסתומים לצילינדר, 3,983 סמ"ק, המפיק 272 כ"ס ב-5,800 סל"ד (מנוע סוג "Irmscher4.0 i C40SE") (דור שני)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות (דור שני)  תמסורת אוטומטית - 4 מהירויות (דור שני)
 מהירות מרבית:  210 קמ"ש (מנוע 2,490 סמ"ק - דור שני)  215 קמ"ש (מנוע 2,594 סמ"ק - דור שני)  225 קמ"ש (מנוע 2,969 סמ"ק, המפיק 130 כ"ס - דור שני)  240 קמ"ש (מנוע 2,969 סמ"ק, המפיק 150 כ"ס - דור שני)  255 קמ"ש (מנוע 3,983 סמ"ק - דור שני)
 
אופל סנטור (בגרמנית: Opel Senator) היא מכונית סלון מתוצרת יצרן הרכב הגרמני אופל, חברת בת של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס, אשר יוצרה בין השנים 1978–1993.
מהדגם יוצרו 204,640 יחידות.
ייצור דגמים זהים ל"אופל סנטור" על ידי חברות בת של ג'נרל מוטורס

בארצות הברית ובדרום אפריקה יוצר הדגם כ"שברולט סנטור" (Chevrolet Senator).
בדרום קוריאה יוצר הדגם תחת השם "Daewoo Imperial".
בבריטניה יוצר הדגם על ידי ווקסהול מוטורס תחת השם "Vauxhall Royale" (בין השנים 1978–1983).
ביוגוסלביה הדגם היה קרוי "Opel Kikinda" (יוצר ברישיון אופל על ידי "IDA-Opel").
דורות "אופל סנטור"

דור ראשון - יוצר בין השנים 1978–1986
דור שני - יוצר בין השנים 1987–1993, יוצרו 69,905 יחידות.
דגמי "אופל סנטור"

סנטור
סנטור C
סנטור CD
סנטור CS (יוצר משנת 1985)
סנטור S (יוצר בין השנים 1978–1982)
תצורות "אופל סנטור"

4 דלתות - סלון
אמבולנס (דור ראשון, יוצר בין השנים 1982–1986)
תאוצות "אופל סנטור"

בין 0–100 קמ"ש, 10.5 שניות (מנוע 2,490 סמ"ק - דור שני)
בין 0–100 קמ"ש, 9.8 שניות (מנוע 2,594 סמ"ק - דור שני)
בין 0–100 קמ"ש, 9.0 שניות (מנוע 2,969 סמ"ק, המפיק 130 כ"ס - דור שני)
בין 0–100 קמ"ש, 7.8 שניות (מנוע 2,969 סמ"ק, המפיק 150 כ"ס - דור שני)
בין 0–100 קמ"ש, 6.5 שניות (מנוע 3,983 סמ"ק - דור שני)
תמונות

אופל סנטור - דור ראשון
אופל סנטור - דור ראשון
אופל סנטור - דור ראשון
אופל סנטור - דור ראשון בתצורת אמבולנס
אופל סנטור - דור ראשון בתצורת אמבולנס
אופל סנטור - דור שני
אופל סנטור - דור שני
אופל סנטור - דור שני
אופל סנטור, שנת 1992 - דור שני
אופל סנטור, שנת 1992 - דור שני
הערות שוליים

↑  "אופל סנטור" car.info/en-se/opel/senator
↑  אופל סנטור car.info/en-se/opel/senator
↑  "אופל סנטור" מנוע 3.0 ליטר, שנת 1978 - מפרט טכני carfolio.com/specifications/models/car
↑  "אופל סנטור" מנוע 3.0 ליטר, שנת  1990 - מפרט טכני carfolio.com/specifications/models/car
↑  ווקסהול רויאל classics.honestjohn.co.uk/reviews/vauxhall/royale
↑  דגמי  "אופל סנטור" - מפרט טכני automobile-catalog.com/model/opel/senator
אהרון ספלינג

| --- | --- |

 לידה:  22 באפריל 1923 דאלאס, ארצות הברית 
 פטירה:  23 ביוני 2006 (בגיל 83) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הילסייד ממוריאל פארק 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה המתודיסטית הדרומית  James Madison High School 
 בן או בת זוג:  קרולין ג'ונס (1953–1964)  Candy Spelling (1968–2006) 
 צאצאים:  Randy Spelling, טורי ספלינג 
 פרסים והוקרה:  GLAAD Vanguard Award (1994)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
אהרון פ. ספלינג (Aaron Spelling; ‏22 באפריל 1923 – 23 ביוני 2006) היה מפיק טלוויזיה וקולנוע יהודי אמריקני.
ספלינג היה מעורב, בתפקיד זה או אחר, כמעט במאתיים הפקות טלוויזיה, לרבות "סטארסקי והאץ'", "המלאכיות של צ'רלי", "ספינת האהבה", "שושלת", "טווין פיקס", "בברלי הילס 90210", "מלרוז פלייס" ו"מכושפות". בשל כך נחשב ספלינג לאחד המפיקים הפוריים והמצליחים בהיסטוריה של הטלוויזיה. ב-1991 הפיק את הקומדיה "בועות של אהבה".
קורות חיים

ספלינג נולד בדאלאס שבטקסס, למשפחה יהודית של מהגרים מפולין. הוא שירת בחיל האוויר של ארצות הברית ולאחר מכן למד באוניברסיטה המתודיסטית הדרומית, שם סיים את לימודיו בשנת 1949. לאחר סיום הלימודים עבר לניו יורק והתפרנס מעבודה כשחקן. הוא נישא לשחקנית קרולין ג'ונס ב-1953, והשניים עברו לקליפורניה. בשנת 1954 הצליח למכור מחזה ללהקת תיאטרון מצליחה, שניהלה ג'יין ויימן. הוא החל לכתוב להפקות טלוויזיה, ועבד עבור דיק פאואל. לאחר מותו של פאואל הקים חברת הפקה בשיתוף עם המפיק דני תומאס, ובשנת 1972 הקים חברת הפקה עצמאית, בשיתוף פעולה עם לאונרד גולדברג. בשנת 1986 הפכה החברה לחברה ציבורית, בשם "ספלינג אנטרטיינמנט".
ספלינג התגרש מג'ונס בשנת 1965 ובשנת 1968 נישא לקארול ג'ין מארר, הידועה מאז בכינוי "קאנדי ספלינג". הוא אביה של השחקנית ויקטוריה דייבי ספלינג (הידועה כטורי ספלינג) ושל השחקן רנדל ג'ין ספלינג (הידוע כראנדי ספלינג). ביתו בלוס אנג'לס הוא הבית הגדול ביותר בקליפורניה המשמש למגורי משפחה אחת.
ב-18 ביוני 2006 לקה ספלינג בשבץ באחוזתו בלוס אנג'לס. חמישה ימים לאחר מכן מת, בגיל 83. במותו הוריש ספלינג יותר מ-500 מיליון דולר וביתו המפורסם הוערך בסכום של 150 מיליון דולר.
איליף פטרסון

| --- | --- |

 לידה:  4 בספטמבר 1852 כריסטיאניה, האיחוד השוודי-נורווגי 
 פטירה:  29 בדצמבר 1928 (בגיל 76) Lysaker, נורווגיה 
 מקום לימודים:  האקדמיה הדנית המלכותית לאמנויות יפות  האקדמיה לאמנות יפה, מינכן  האקדמיה הלאומית הנורווגית לתעשיית המלאכה והאמנות 
 הושפע על ידי:  יוהאן פרדריק אקרסברג, וילהלם פון דיץ, לודוויג דה קודר, פרנץ פון לנבאך 
 יצירות ידועות:  Christian II signing the Death Warrant of Torben Oxe, Nocturne 
 פרסים והוקרה:  אביר מסדר אולף הקדוש (1887)  מפקד במסדר אולב הקדוש (1905)  Knight Officer of the Order of the Polar Star 
 בן או בת זוג:  Nicoline Peterssen (21 בספטמבר 1879–26 במרץ 1882) 
 
הילמר איליף עמנואל פטרסון (בנורווגית:  Hjalmar Eilif Emanuel Peterssen‏; 4 בספטמבר 1852 – 29 בדצמבר 1928) היה צייר נורווגי.
ביוגרפיה

הילמר איליף עמנואל פטרסן נולד בכריסטיאניה כעת אוסלו, נורווגיה. הוא היה בנם של יון פטרסון (1814–1880) ואן מארי אנדרסן (1812–1887).
הוא למד באקדמיה הלאומית הנורווגית לתעשייה ואמנות, בכריסטיאניה בין השנים 1866–1870. הוא נכנס לבית הספר לציור של יוהאן פרדריק אקרסברג בשנת 1869. הוא התאמן אצל קנוד ברגסליאן ומורטן מולר בסתיו 1870.
בשנת 1871 הוא עזב את אוסלו ללמוד באקדמיה המלכותית הדנית לאמנויות יפות בקופנהגן. מאוחר יותר באותה שנה עבר לקרלסרוהה, שם היה תלמידו של לודוויג דה קודר באקדמיה לאמנויות יפות, קרלסרוהה. בסתיו 1873 נסע פטרסון למינכן שם למד באקדמיה לאמנויות יפות, במינכן בהנהלת וילהלם פון דיץ (אנ') ופרנץ פון לנבאך. במינכן פגש פטרסון אמנים מפורסמים אחרים כמו ארנולד בוקלין וקארל פון פילוטי.
איליף פטרסון ערך כמה נסיעות לצרפת ולאיטליה. בשנת 1896 נסע לנורמנדי, שם צייר מספר נופים, ומצרפת נסע יחד עם משפחתו לרומא בשנת 1897. בשנת 1903 ביקר פיטרסן שוב באיטליה וברפאלו ליד גנואה, צייר בסגנון אימפרסיוניסטי מוטיב חורף בדרום. במהלך פירוק האיחוד בין שוודיה לנורווגיה בשנת 1905 הוזמן פטרסון לתכנן את סמל החדש של נורווגיה.
בשנותיו המאוחרות פטרסון נסע בכל נורווגיה כדי לצייר נופים. הוא ערך כמה ביקורים בסקוגסטאד בוואלדרס, שם קיבל השראה במיוחד מנוף ההרים הגדול. בשנים 1920–1921 ערך את נסיעתו האחרונה לפרובאנס שם צייר כמה נופים של הכפרים הקטנים על הגבעות שבין ניס לקאן.
קריירה

פטרסון פרץ את פריצתו כצייר במינכן עם ציור ההיסטורי "כריסטיאן השני חותם על גזר דין המוות של טורבן אוקס" (1876) שנרכש על ידי החברה ההיסטורית בשטוטגרט. במינכן הוא צייר גם את אחד מציוריו הגדולים ביותר, מזבח הצליבה (נעלם) לכנסיית יוהנס באוסלו שנהרסה בשנת 1928. מאוחר יותר צייר תשעה ציורי מזבח נוספים (1908– 1909) בכנסיית אולרן באוסלו.
פטרסון מפורסם גם בזכות הדיוקנאות שלו. במינכן הוא צייר כמה מהדיוקנאות הטובים ביותר שלו, של חבריו האמנים כמו הרייט באקר והנס היירדאהל ושל הציירים הגרמנים אנטון וינדמאייר ואדולף היינריך לייר. הוא צייר את הנסיכה אנה אליזבת ראוס בארמון שלייז (שלוס שלייז) בגרא במהלך 1878.
לאחר מות רעייתו הראשונה ניקולין בשנת 1882, פטרסן ביקר בסקגן בדנמרק יחד עם קבוצה של ידידיו אמנים דנים, שוודים ונורווגיים. בקיץ 1883. בסקגן צייר פטרסון כמה מנופיו הטובים כמו ערב קיץ בסקגן (1883). בקיץ 1884 נשאר פטרסן בסנדו, אי קטן בפיורד אוסלו, שם צייר כמה גרסאות לערב הקיץ, סנדו. ציורים אלה עם אישה מהורהרת היושבת בחזית השפיעו על הצייר הנורווגי המפורסם אדוורד מונק בציוריו "המלנכוליה" המאוחרים.
במהלך ביקור בוונציה בשנת 1885 יחד עם הצייר הנורווגי פריץ תאולוב, צייר פטרסן כמה מציוריו האימפרסיוניסטיים ביותר, כמו התעלה הגדולה. ציורים אלה מושפעים בבירור מציירים צרפתים, במיוחד מאנה ומונה.
עם חזרתו לנורווגיה בשנת 1886, צייר פטרסון את ציורו המפורסם ביותר, "ערב קיץ ונוקטורן" (1887). ערב קיץ הוצג בתערוכות רבות מחוץ לנורווגיה, ביניהן תערוכת "האור הצפוני" באמריקה בשנים 1982–1983.
פטרסון המשיך לצייר דיוקנאות של נורווגים מפורסמים, בהם הסופרים אלכסנדר קילנד (1887), ארנה גרבורג (1894) את הנריק איבסן (1895), צייר כבר בשנת 1875. הוא גם צייר דיוקן את המלחין הידוע אדוורד גריג בשנת 1893.
פטרסון זכה להצלחה בתערוכה העולמית בפריז בשנת 1889 עם דייגי הסלמון. אחריו הוצגו ציורי נוף ומוטיבים של דייגי סלמון בג'ארן שבדרום נורווגיה, שם שהה פטרסון בקיץ בכפר הקטן סלה.
בשנות ה-90 של המאה ה-19 פטרסון עשה כמה ציורים שהושפעו מהאימפרסיוניזם, החשוב ביותר הוא "סאנשיין, קלווייה" (1891). ציור זה גרם למבקר האמנות השוודי אריק וטרגרן להשוות את פטרסן עם האימפרסיוניסט הצרפתי ברטה מוריסו.
בהשראת האמנות הסימבוליסטית והפרה-רפאליטית צייר פטרסון סדרת תמונות עם מוטיבים של אגדה צרפתית מימי הביניים (1905–1907), עבור המוציא לאור ויליאם ניגארד. הוא צייר סדרה נוספת המבוססת על שיר עם עממי נורווגי (1911), עבור אל הספנות יורגן ברדר סטנג. הוא גם צייר את האירוע ההיסטורי כאשר המלך כריסטיאן השני חתם על צו המוות של טורבן אוקס בשנים 1874–1876. המלכה מתוארת יושבת בצד שמאל של המלך, מפצירה בו ומנסה להציל את טורבן אוקס.
חיים אישיים

איליף פטרסון התחתן לראשונה בשנת 1879 עם אינגר בירגיט ססילי ניקולין באצ'ה ראבן (1850–1882), בתו של האלוף יוהאן גיאורג בול גרם (1809–1873). לאחר שאשתו נפטרה הוא התחתן בפעם השנייה בשנת 1888 עם פרדריקה מגדלנה קילנד (1855–1931), בתו של סגן מפקד ייקוב קילנד (1825–1889).
הוא נפטר בליזאקר בבארום ב־29 בדצמבר 1928.
גלריה

דייג באגם
מהרהר בעבודתו
בסנדו
בתצפית
בכנסייה
הנריק איבסן
הערות שוליים

↑  Olaf Kortner, Preben Munthe, Egil Tveterås, Eilif Peterssen, Store norske leksikon, 2019-06-25
1 2  Jan Kokkin, Eilif Peterssen, Norsk biografisk leksikon, 2020-02-25
↑  Margaret C. Conrads, Sterling and Francine Clark Art Institute, American Paintings and Sculpture at the Sterling and Francine Clark Art Institute, Hudson Hills, 1990, ISBN 978-1-55595-050-7. (באנגלית)
↑  Ole André Solbakken, Mari Rauk, Anders Solem, William Lødrup, Tell me how you feel and I will tell you who you are: First validation of the affect integration inventory, Scandinavian Psychologist 4, 2017-01-21 doi: 10.15714/scandpsychol.4.e2
↑  Leif Østby, Eilif Peterssen, Norsk kunstnerleksikon, 2017-02-20
↑  Leif Østby, Peterssen, (Hjalmar) Eilif, Oxford Art Online, Oxford University Press, 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 90708852  BnF: cb13177051s (data)  GND: 143057006  ISNI: 0000 0001 0792 2786  KulturNav: 4ed17665-97fe-4f3a-a70a-9a53ba41cf96  LCCN: nr97041985  RKD: 62928  ULAN: 500002023  VIAF: 64749933   WorldCat (עם VIAF): 64749933 
איליף פטרסון, כריסטין השני חותם על פסק הדין
אטרקציה תיירותית

מגדל האייפל בפריז, צרפת; אטרקציה תיירותית פופולרית – כמעט 7 מיליון איש מבקרים בו מדי שנה.
אטרקציה תיירותית היא מקום מעניין שבו מבקרים תיירים, בדרך כלל בשל הערך התרבותי הרב, החשיבות ההיסטורית או היופי הטבעי או הבנוי של המקום, המספק מקום בילוי לשעות הפנאי, הרפתקה או שעשועים.
סוגים

מקומות בעלי יופי טבעי כגון חופים, אתרי נופש על איים טרופיים עם שוניות אלמוגים, טיולי קמפינג בפארקים, הרים ויערות לאומיים, הם דוגמאות לאטרקציות תיירותיות מסורתיות לבלות בהם את חופשות הקיץ. דוגמאות נוספות של אטרקציות תיירותיות תרבותיות כוללות מקומות היסטוריים, מונומנטים, מקדשים עתיקים, גני חיות, מוזיאונים וגלריות לאמנות, גנים בוטניים, בניינים ומבנים (למשל, טירות, קתדרלות, ספריות, בתי סוהר לשעבר, גורדי שחקים, גשרים), פארקי שעשועים וקרנבלים, מוזיאונים פתוחים, רבעים של קהילות אתניות (למשל: צ'יינטאון, איטליה הקטנה וכדומה), רכבות היסטוריות ואירועי תרבות. סיורים במפעל, מורשת תעשייתית, אמנות יצירתית וסדנאות אמנות הם יעדים המיועדים לנישות תרבותיות כמו תיירות תעשייה ותיירות יצירתית.
תיירות חברתית, המבוססת על מפגשים עם פעילים במגוון תחומים דוגמת חינוך, סביבה או קידום אוכלוסיות בעלות צרכים מיוחדים, הוא תחום חדש יחסית הרוכש לו קהל מתעניינים גדל והולך.
לעיתים, אטרקציות תיירותיות נוצרות על מנת לנצל את אגדות, כגון אתר התרסקותו של עצם בלתי מזוהה (לכאורה), ליד רוזוול, ניו מקסיקו או תצפיות על המפלצת מלוך נס בסקוטלנד. מקומות הימצאותם של רוחות רפאים (לכאורה) יכולים גם כן לשמש כאטרקציות תיירותיות.
קהילות אתניות עשויות להפוך לאטרקציות תיירותיות, כגון צ'יינטאון בערים שונות בארצות הברית; והשכונה הבריטית השחורה בריקסטון שבלונדון, אנגליה. במקרים אחרים, מהווה חג או פסטיבל מקומי משאב תיירותי. כך לדוגמה חגיגות המרדי גרא בניו אורלינס, מצעד הגאווה בתל אביב, הקרנבל בברזיל, ועוד.
בארצות הברית, בעלים ומשווקים של אטרקציות תיירותיות מפרסמים על שלטי חוצות בצידי כבישים מהירים, במיוחד באזורים מרוחקים. אטרקציות תיירותיות לעיתים קרובות מספקות חוברות חינם לצורך קידום מכירות ופליירים המחולקים במרכזי מידע, מסעדות מזון מהיר, חדרים או בלובי בתי מלון ומוטלים, ואזורי שירות.
בעוד שאטרקציות תיירותיות רבות מספקות למבקרים בהן חוויות בלתי נשכחות, תמורת תשלום כניסה במחיר סביר או אפילו בחינם, ישנם מקומות שעלולים להתגלות כמספקי חוויות בעלות איכות נמוכה, ובמחירים מופקעים (של דמי הכניסה, המזון והשתייה הנמכרים במקום, המזכרות וכדומה), וזאת על מנת להרוויח על חשבון התיירים. מקומות כאלה ידועים בכינוי "מלכודות תיירים".
אטרקציות תיירותיות פופולריות בתוך ערים גדולים הם אמצעי תחבורה יוצאי דופן, כגון אלו המעניקים סיורים ברחבי העיר על ספינות, אוטובוסים לתיירים וכדומה.
יעדים תיירותיים

יעד תיירותי הוא עיר, עיירה, או אזור אחר אשר, מבחינה כלכלית, תלוי במידה משמעותית בהכנסות שמקורן בתיירות, או "ארץ, מדינה, אזור, עיר, או עיירה, אשר משווקת את עצמה, או משווקת על ידי אחרים, כמקום המיועד לביקורם של תיירים". המקום עשוי להכיל אטרקציה תיירותית אחת או יותר, ואולי אף כמה "מלכודות תיירים". העיר סיאם ריפ, לדוגמה, היא יעד תיירותי פופולרי בקמבודיה, בעיקר בשל קרבתה למקדשים שבאנגקור.
אטרקציות תיירותיות בישראל

תיירות צליינית לארץ ישראל
מצעד הגאווה בתל אביב
תיירות מרפא בים המלח
גנים לאומיים בישראל
מוזיאונים בישראל
ראו גם

תיירות בישראל