stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כריסטל שאאק
ביוגרפיה

שאאק נולדה בברלין.
ביוני 1953 התמודדה כמיס ברלין ונבחרה למיס גרמניה.
זכייתה לא הייתה במרכז תשומת הלב הציבורית מאחר שב-17 ביוני, יום לאחר זכייתה, פרצה התקוממות הפועלים במזרח-גרמניה.
ביולי אותה שנה התחרתה במיס תבל 1953 ועלתה לחצי הגמר (שש עשרה מועמדות).
בשנת 1954 זכתה כריסטל שאאק בתואר מיס אירופה, אך התואר נשלל ממנה עקב כך שהתגלה כי בעלה מת, ועל פי כללי התחרות באותה עת, לא ניתן היה להכתיר אלמנות כמלכות יופי. במקומה נבחרה דניאל ז'אנו הצרפתייה. עם זאת, כדי למנוע תקרית בינלאומית, הוכרתה שאאק בתואר "מיס אירופה של כבוד".
היא עבדה כדוגמנית במקומות שונים במהלך שנות החמישים, היא עבדה בין היתר בסלון אופנה בברלין.
ב-2009 הופיעה בסדרה התיעודית "Mein Deutschland".
מ-1958 ועד 2002 הייתה נשואה למלחין ולמנצח האוסטרי וילי מאטס, בנה ד"ר פרנק שאאק הוא יועץ עסקי בבאד הומבורג.
התגוררה במינכן ובזלצבורג לסירוגין.
נפטרה ב-15 באוקטובר 2021.
הערות שוליים

↑  גלויות נסתרות, חרות, 9 ביולי 1954.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ברכה זיסמן כהן

אין תמונה חופשית
ברכה זיסמן כהן היא יוצרת קולנוע ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה וגדלה בכפר סבא. בוגרת תואר ראשון בלימודי קולנוע ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב.
קריירה

זיסמן כהן היא עורכת סרטים במאית, מפיקה ותסריטאית, שביימה עשרות סרטים.
בין סרטי התעודה שערכה: הקשר הרוסי- על הכנסיות הרוסיות במגרש הרוסים, הבימה - על המסע הראשון של תיאטרון הבימה למוסקבה, ישראל השנייה - פרק בסדרה תקומה על הפנתרים השחורים. בשנת 2003 הוקרן במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה הסרט הצ'פלינים - סרט תעודה על זוג הבמאים לינה צ'פלין וסלבה צ'פלין אותו ביימה, ערכה, והפיקה.
זיסמן כהן עוסקת בעריכת סרטים תיעודיים ועלילתיים ובכתיבת תסריטים לסרטים תיעודיים. היא מרצה לעריכה  הקונספטואלית במכללה האקדמית ספיר ובמנשר לאמנות. הייתה לקטורית בקרן גשר לקולנוע רב תרבותי ובקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה.
פרסים והוקרה

זוכת פרס העריכה בפורום היוצרים התיעודי על הסרט "קולות מהבודקה".
ערכה את הסרטים העלילתיים:
היה או לא היה, על פי תסריט של עדנה מזי"א ואלונה קמחי, זוכה פרס האקדמיה לדרמת טלוויזיה הטובה ביותר 2003.
חצוצרה בוואדי, על פי תסריט מאת סמי מיכאל, זוכה פרס חץ הזהב לסרט הטוב בפסטיבל Faces of Love Festival, מוסקבה 2003, וזוכה פסטיבל הסרטים בחיפה ופרס האקדמיה לדרמת הטלוויזיה הטובה ביותר 2001.
ערכה את סרטי התעודה יואל ישראל והפשקווילים – זוכה פרס פסטיבל ורשה 2006 ופרסים נוספים בפסטיבלים בינלאומיים.
חיים אישיים

מתגוררת ברמת גן.
הערות שוליים

↑  ברכה זיסמן כהן –עורכת ובמאית סרטים-קורות חיים
↑  mgmt, הצ'פלינים, באתר www.cinemaproject.org.il
1 2  ברכה זיסמן, באתר מנשר לאמנות
↑  ברכה זיסמן כהן | איגוד העורכים, באתר editors.org.il
אבולוציה של פטריות

מינים שונים של פטריות. עם כיוון השעון משמאל למעלה: אמנית הזבובים,פטריית בסיסה; Sarcoscypha coccinea, פטריית שק; לחם מכוסה בעובש ; כיטריד; קונידיופור אספרגילוס .
פטריות על עץ בנחל שניר
האבולוציה של הפטריות נמשכת מאז פיצולן מצורות החיים האחרות לפני כ-1.5 מיליארד שנים. על פי ניתוח DNA, הגלומלינים (אנ') (קבוצת Glomeromycota) הסתעפו מהפטריות האחרות לפני כ־570 לפני מיליון שנים. פטריות יישבו כנראה את היבשה במהלך הקמבריון, לפני למעלה מ-500 מיליון שנים, ואולי אף מוקדם יותר - לפני 635 מיליון שנים - במהלך האדיקר, אך תיארוך זה קשה לאימות שכן מאובנים יבשתיים שכיחים רק במהלך הדבון, לפני 400 מיליון שנים .
אבולוציה מוקדמת

עדויות מניתוח DNA מצביעות על כך שכל הפטריות הן צאצאיות של אב קדמון משותף אחרון שחי לפני 1.2 עד 1.5 מיליארד שנים לפחות. סביר להניח שהפטריות הקדומות ביותר חיו במים, והיו להן שוטונים .
מאובני הפטרייה היבשתיים המוקדמים ביותר, או לפחות מאובנים דמויי פטריות, נמצאו בדרום סין ותוארכו לכ-635 מיליון שנים. החוקרים שדיווחו על מאובנים אלו הציעו שייתכן שאורגניזמים דמויי פטריות אלו מילאו תפקיד בחמצון האטמוספירה של כדור הארץ .
בהתבסס על תיעוד המאובנים, לפני כ־250 מיליון שנה נפוצו פטריות באזורים רבים, וייתכן שהיו צורת החיים השלטת על פני כדור הארץ באותה תקופה.
אמיליה (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  בהשראת סיפורים אמתיים
 בימוי:  מירה נאיר,
 הופק בידי:  טד וואיט
 תסריט:  רונלד בס,
 עריכה:  לי פרסי
 שחקנים ראשיים:  הילרי סוונק  ריצ'רד גיר
 מוזיקה:  גבריאל יארד
 צילום:  סטיואר דרייבורג
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  סרצ'לייט פיקצ'רס, Mirabai Films, 2S Films 
 חברה מפיצה:  Searchlight Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  23 באוקטובר 2009
 משך הקרנה:  111 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  אוקיאניה 
 תקציב:  40 מיליון דולר
 הכנסות:  19.6 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   amelia
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
אמיליה (באנגלית: Amelia) הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 2009 בבימויה של מירה נאיר, עם הילרי סוונק וריצ'רד גיר בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על חייה של הטייסת המפורסמת אמיליה ארהארט, שזכתה לתהילת עולם בטיסותיה שפרצו את הדרך לנשים בתעופה ונעלמה בים בטיסתה האחרונה ב-1937.
תקציר העלילה

ניו יורק, אפריל 1937 - למשרדו של הפרסומאי ואיש העסקים ג'ון פטנאם (ריצ'רד גיר) נכנסת טייסת צעירה בשם אמיליה ארהארט (הילרי סוונק). פטנאם הוא המארגן והמשווק של טיסה טרנס אטלנטית שממומנת על ידי איימי גסט, אישה אמריקאית עשירה שהתגוררה בלונדון שבאנגליה. גסט דרשה שבטיסה תהיה אישה כנוסעת ואמיליה מחוסר ברירה קיבלה את התפקיד הזה.
היא מצטרפת למטוס שמוטס על ידי טייס וטייס משנה/נווט מניופאונדלנד לווילס. לאחר טיסה של יותר מ־20 שעות הם מגיעים לווילס (לאחר שחשבו שהגיעו לאירלנד) והיא האישה הראשונה שחצתה בטיסה את האוקיינוס האטלנטי. פטנאם דואג שכל הפרסום יופנה אליה והיא מתקבלת בארצות הברית בכבוד רב והופכת לידוענית. פטנאם מבקש לשאתה לאישה אבל היא רוצה להיות "חופשייה" והוא מסכים שנישואיהם יהיו "חופשיים".
אמיליה מתאהבת בראש מנהלת התעופה האזרחית ג'ין וידאל (אנ') (יואן מקגרגור) אך לבסוף חוזרת לפטנאם.
כעת היא מתכננת לחצות את כדור הארץ עם הנווט המקובל עליה, פרד נונן (אנ') (כריסטופר אקלסטון) במטוס לוקהיד 10-אלקטרה (אנ') במימון אוניברסיטת פרדו שם לימדה.
היא טסה עם נונן מאוקלנד להונולולו ב-17 במרץ 1937 אך בהמראה מהונולולו מערבה, קורית תקלה חמורה במטוס והוא ניזוק קשה ומושבת.
הניסיון השני התחיל ממיאמי, והפעם בטיסה לכיוון מזרח. השניים המריאו ב-1 ביוני, ולאחר עצירות רבות בדרום אמריקה, באפריקה, בתת-היבשת ההודית ובדרום-מזרח אסיה, הגיעו לעיר לאה שבגינאה החדשה ב-29 ביוני. בנקודה זו הושלם מסע בן 35,000 ק"מ (22,000 מיל). 11 אלף הקילומטרים (7,000 מיל) הנותרים מהווים טיסה מעל האוקיינוס השקט.
ב-2 ביולי הם המריאו לכיוון הונולולו. היה עליהם לנחות לשם תדלוק באטול האולנד. בהאולנד עגנה ספינה של משמר החופים שיצרה אתם קשר. הקשר נותק והם נעלמו. גורלם המדויק לא נודע עד היום.
צוות השחקנים

| שם השחקן | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| הילרי סוונק | אמיליה ארהארט |  |
| ריצ'רד גיר | ג'ורג' פטנאם |  |
| יואן מקגרגור | ג'ין וידאל |  |
| כריסטופר אקלסטון | פרד נונן |  |
| מיה וסיקובסקה | אלינור סמית' | טייסת |
| שרי ג'ונס | אלינור רוזוולט |  |
חוג דדקינד

במתמטיקה, ובעיקר באלגברה, תורת המספרים וגאומטריה אלגברית, חוג דדקינד הוא תחום שלמות נתרי נורמלי שבו כל אידיאל ראשוני שונה מאפס הוא מקסימלי. המבנה נקרא על שמו של ריכרד דדקינד.
הדוגמה הבולטת לחוגי דדקינד היא אוסף המספרים השלמים בשדה מספרים, ומכאן התפקיד המרכזי שיש להם בתורת המספרים האלגברית. לאידיאלים הראשוניים בחוג דדקינד יש תפקיד דומה לזה שמעניק המשפט היסודי של האריתמטיקה למספרים הראשוניים בחוג המספרים השלמים: כל אידיאל (שונה מאפס) אפשר לכתוב באופן יחיד כמכפלה של אידיאלים ראשוניים. כל תחום שלמות בעל תכונה זו הוא חוג דדקינד.
הגדרות שקולות

התפקיד המרכזי של חוגי דדקינד באלגברה קומוטטיבית מאפשר לאפיין אותם בדרכים רבות, המספקות מספר הגדרות חלופיות. תחום שלמות הוא חוג דדקינד אם:
הוא נותרי ובעל ממד קרול 1, וכל אידיאל פרימרי הוא חזקה של אידיאל ראשוני;
הוא נותרי, והמיקום ביחס לכל אידיאל ראשוני הוא תחום הערכה דיסקרטית (כלומר, תחום ראשי מקומי);
הוא "פירוקי" (כלומר - כל אידיאל הוא מכפלה של אידיאלים ראשוניים באופן יחיד עד כדי סדר);
הוא נותרי, וכל אידיאל מקסימלי הוא הפיך;
כל אידיאל ראשוני (שונה מאפס) הוא הפיך;
כל אידיאל שונה מאפס הוא הפיך;
כל אידיאל הוא פרויקטיבי;
כל מודול חליק הוא אינג'קטיבי.
(קיימות הגדרות שקולות רבות אחרות).
דוגמאות

כל תחום ראשי הוא חוג דדקינד (ההפך אינו נכון). בפרט, חוג המספרים השלמים וכל חוג פולינומים  F[x] במשתנה אחד מעל שדה  F, הם חוגי דדקינד.
גם חוג השלמים של גאוס,  \{a+bi\mid a,b\in \mathbb {Z} \}, הוא חוג דדקינד. באופן כללי יותר, אוסף השלמים האלגבריים בשדה מספרים הוא חוג דדקינד.
הרחבות וקשרים לחוגים אחרים

חוגי דדקינד אפשר להרחיב בכמה אופנים.
אם  R חוג דדקינד ו- F שדה שברים שלו, ו- K הרחבת שדות סופית של  F, אז הסגור השלם של  R בתוך  K הוא חוג דדקינד.
אם  S תת-מונואיד של חוג דדקינד  R, אז המיקום  S^{-1}R הוא חוג דדקינד (או שדה).
כל תחום ראשי הוא תחום פריקות יחידה, אבל ההפך אינו נכון (למשל, חוג הפולינומים בשני המשתנים  x,y מעל שדה הוא תחום פריקות יחידה, אבל האידיאל  \langle x,y\rangle  אינו ראשי). בחוגי דדקינד שתי התכונות שקולות: חוג דדקינד הוא תחום פריקות יחידה אם ורק אם הוא תחום ראשי.
חוגי דדקינד הם "כמעט ראשיים" בכמה מובנים. למשל, כל אידיאל של חוג דדקינד נוצר על ידי שני איברים לכל היותר. יתרה מזו: אם  0\neq J\subset I\subset R אידיאלים בחוג דדקינד, אז קיים  a\in R כך ש- I=J+Ra. לכל אידיאל  I בחוג דדקינד, קיים אידיאל  J כך שהמכפלה  IJ היא אידיאל ראשי. (יותר מזה, ניתן לבחור  J להיות זר לכל אידיאל  A; או כך ש- Ra=IJ לכל עבור  a איבר ב- I). חוג דדקינד בעל מספר סופי של אידיאלים ראשוניים הוא ראשי. אם חבורת המחלקות (ראו להלן) סופית, אפשר להפוך את החוג לראשי באמצעות היפוך של איבר אחד.
הרחבות וקשרים לחוגים אחרים > תחומים שהם כמעט דדקינד

תחום שלמות עם יחידה  R הוא כמעט דדקינד אם מתקיים אחד התנאים השקולים הבאים
לכל אידיאל מקסימלי  M, המיקום  R_{M} הוא חוג הערכה דיסקרטית.
אם לאידיאל יש רדיקל ראשוני, אז הוא חזקה של ראשוני.
ממד קרול שווה ל-1, וכל אידיאל פרימרי הוא חזקה של ראשוני.
יש צמצום באידיאלים (אם  AB=AC אז  A=0 או  B=C).
כל תחום דדקינד הוא כמעט דדקינד. מאידך, אם תחום שלמות הוא כמעט דדקינד, כדי להיות דדקינד די לו בכך שכל אידיאל שונה מאפס מוכל במספר סופי של אידיאלים מקסימליים.
חבורת מחלקות האידיאלים

חבורת המחלקות של חוג דדקינד  R מודדת עד כמה החוג אינו ראשי. יהי  K שדה השברים של  R. אידיאל שברי של  R הוא, על-פי ההגדרה,  R-תת-מודול  I של  K כך שעבור  d\in R מתאים, מתקיים  dI=\{da\mid a\in I\}\subset R. למשל, כל אידיאל (רגיל) של  R הוא גם אידיאל שברי.
נסמן ב- \operatorname {Id} (R) את קבוצת האידיאלים השבריים. בקבוצה זו אפשר להגדיר פעולת כפל כרגיל בכפל של אידיאלים. כך הופכת קבוצה זו למונואיד, שבו איבר היחידה הוא החוג עצמו. מכיוון שכל אידיאל שברי הוא אידיאל הפיך, זוהי חבורה אבלית - ומתכונת הפירוק היחיד של אידיאלים נובע שהיא חבורה אבלית חופשית הנוצרת על ידי אוסף האידיאלים הראשוניים של החוג. (אמי נתר הוכיחה שתחום שלמות שלקבוצת האידיאלים השברים שלו עם פעולת הכפל יש מבנה של חבורה - הוא חוג דדקינד).
קבוצת האידיאלים השבריים הראשיים, שלהם הצורה  bR=\{ba\mid a\in R\} עבור  0\neq b\in K, היא תת-חבורה של  \operatorname {Id} (R). חבורת מחלקות האידיאלים  \operatorname {Cl} (R) של  R היא חבורת המנה של  \operatorname {Id} (R) ביחס לחבורת האידיאלים הראשיים.
חבורת המחלקות היא טריוויאלית בדיוק כאשר כל אידיאל (שברי) הוא ראשי - כלומר, כאשר החוג ראשי. במקרים רבים (למשל, עבור חוגי שלמים של שדה מספרים), החבורה סופית.
נניח שחבורת מחלקות האידיאלים של  R היא סופית. נבחר נציגים  I_{1},...,I_{m} של מחלקות האידיאלים (ניתן לבחור אותם להיות אידיאלים אמיתיים של  R); ניקח  b\neq 0 איבר כלשהו ב- \bigcap I_{i}, ו- S=\{1,b,b^{2},...\} המונואיד הנוצר על ידי  b. אז  S^{-1}R הוא תחום ראשי.
מודולים מעל חוג דדקינד

כל מודול נוצר סופית מעל חוג דדקינד אפשר לפרק כסכום ישר של מודול מפותל ומודול חסר פיתול. מודול חסר פיתול הוא סכום ישר של אידיאלים שבריים. אם  A_{i} אידיאלים שבריים, הסכום  A_{1}\oplus \cdots \oplus A_{m} תלוי רק בדרגה m ובמכפלה  A_{1}\dots A_{m} בחבורת המחלקה. בפרט, כל מודול חסר פיתול ונוצר סופית מעל  R הוא מהצורה  R^{n}\oplus I, כאשר  I אידיאל שלם של  R.
אם  N\subseteq M מודולים כנ"ל מאותה דרגה, אז קיימים  e_{1},\dots ,e_{m}\in M, אידיאלים שבריים  A_{1},\dots ,A_{m}, ואידיאלים שלמים  I_{1}\supseteq I_{2}\supseteq \cdots \supseteq I_{m}, כך ש- M=a_{1}e_{1}\oplus \cdots \oplus a_{m}e_{m} ו- N=a_{1}I_{1}e_{1}\oplus \cdots \oplus a_{m}I_{m}e_{m}. האידיאלים  I_{i} נקבעים באופן חד-משמעי, והם נקראים הגורמים האינווריאנטיים של  N ב- M.
ראו גם

תחום פרופר (ההכללה של חוגי דדקינד לתחומים שאינם נתריים).
הערות שוליים

↑  Eilenberg-Cartan, "Homological Algebra", Prop VII.5.1
↑  Robert W. Gilmer, Integral domains which are almost Dedekind, Proc. Amer. Math. Soc. 15 (1964), 813-818
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph135366
אבל

ערך זה עוסק בתגובה לאובדן. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אשה מתאבלת על בעלה
אבל הוא התגובה הרגשית האופיינית לאובדן. מרבית העיסוק באבל מתייחס לאובדן חיי אדם, אולם אבל מופיע גם נוכח סוגי אובדן אחרים: מחלה, פיטורים, גירושין ועוד.
אבל כולל ביטויים רגשיים, חשיבתיים והתנהגותיים המשתנים מאדם לאדם וממקרה למקרה. במקרה של אובדן חיים, עוצמת האבל, מאפייניו ומשכו מושפעים ממידת הקרבה הרגשית למנוח.
מנהגי אבל הם סממנים חיצוניים המשמשים לביטוי ועיבוד של תחושות האבל. מנהגים אלה כוללים טקסים חברתיים המשתנים מתרבות לתרבות ומדת אחת לאחרת.
תגובות שכיחות לאבל

התגובות לאבל הן רבות ומגוונות ומשתנות בין אדם לאדם ובין תרבויות. התגובות יכולות להיות קשורות לנסיבות האובדן (פתאומי, צפוי, טראומטי), אופן קבלת ההודעה על האובדן, מידת הקירבה למנוח, גיל האדם האבל וגילו של המנוח. כיום, מקובלת התפיסה שאין נכון או לא נכון בכל הנוגע לרגשות, מחשבות וביטויים גופניים באבל: לא קיים מסלול צפוי ואחיד שכל האבלים באשר הם אמורים לעבור. עם זאת, ישנן רגשות, מחשבות וביטויים גופניים של אבל שהם נפוצים יותר מאחרים:
הלם: תחושה שכיחה בעיקר על רקע הודעה פתאומית על פטירת אדם, לדוגמה; הודעה על מות אדם בתאונה. נסיבות המוות לצד דרך קבלת ההודעה משפיעים על עוצמת הרגשות. הדבר יכול לבוא לידי ביטוי במחשבות מסוג "מה עושים עכשיו, איך ממשיכים מכאן". החוויה היא חוויה של קטיעת רציפות החיים אשר מלווה בתחושה ש"העולם נפל".
בלבול: בשעות ובימים הראשונים לאחר האובדן עשוי האבל לחוש ברגשות רבים ושונים המציפים אותו. התוצאה יכולה להיות חוויה של בלבול וחוסר בהירות מחשבתית.
אובדן תחושת זמן: עם קבלת הודעה על פטירת אדם קרוב, תיתכן לעיתים קרובות מאוד תחושה של עצירת השעון הפנימי. דקות נדמות לשעות ולפעמים נדמה לאבל שהוא נמצא לפתע במציאות אחרת שאינה החיים האמיתיים.
עצבות: האבל עשוי לחוש תחושות של עצב עמוק, תסכול ואף דיכאון במקרה של אובדן משמעותי. תחושות אלו לרוב מלוות בבכי, כעס, געגוע והתרפקות על זכרונות עבר הקשורים למנוח.
אשמה, חרטה: האבל עשוי להרגיש כך עקב דברים שרצה לומר או לעשות ולא הספיק טרם פטירת המנוח.
תגובות של מערכת העצבים הסימפטתית: התכווצויות בבטן, שלשול, כיווצים בשרירים שונים בגוף, לעיתים חולשה ואף התעלפות כתוצאה מנפילה רגעית בלחץ הדם.
אבל הוא תהליך הסתגלותי בעיקרו, המשתנה מאדם לאדם. בחלק מהמקרים, עוצמת הרגשות קטנה בחלוף חודשים ושנים מאז האובדן. במקרים אחרים עוצמת הרגשות אינה קטנה, אך הרגשות מתפתחים ומשתנים. במרבית המקרים יופיעו הרגשות המחשבות והביטויים הגופניים הללו סמוך להודעה על האובדן - שעות או ימים לאחר האירוע.
בפסיכולוגיה > תפיסות קדומות של אבל

חוקרים ואנשי טיפול בתחום הפסיכולוגיה יצרו מגוון של מודלים כדי להסביר את מהלך האבל ולהפוך אותו לצפוי ומובן יותר. הראשון שבהם היה זיגמונד פרויד, בחיבורו אבל ומלנכוליה (1917) פרויד ראה באבל תהליך תוך אישי בו האדם האבל עוסק בנפטר ובייצוגי הזיכרון שלו. פרויד טען עוד, שלתהליך האבל יש תכלית מרכזית אחת: להגיע למצב בו האדם האבל יוכל לשחרר את המנוח לדרכו ולהמשיך בחייו. מטרה זו מושגת לפי באמצעות מה שפרויד קרא 'עבודת אבל' (Grief Work). תהליך האבל נתפס על ידי פרויד כתהליך ליניארי בו שלב אחד מוביל לשלב הבא, עד לפרידה הסופית מהנפטר.
תרומה חשובה נוספת לידע אודות אבלות, תרם הפסיכיאטר אריק לינדמן. במאמר שלו שכותרתו הייתה "סימפטומולוגיה של ניהול יגון עז" בה סקר קבוצה בת 101 אבלים. לינדמן נחשב לחלוץ בהמשגה של תגובות ראשוניות לאובדן פתאומי וטראומטי. הוא נעזר בניסיונו בטיפול בשורדי שרפה במועדון לילה בבוסטון, כדי לתאר תופעות אמפיריות הקשורות בתגובת אבל על רקע אירוע אסון. לינדמן אף נחשב לחלוץ בהתערבויות באירועי אסון.
ג'ון בולבי בחיבורו "Attachment and Loss", וכן בעבודותיו יחד עם קולין מורי פארקס, תיאר את תהליך האבל דרך ארבעה שלבים מובחנים:
הלם ושיתוק תחושה
חיפוש אחר איחוד מחדש עם המנוח,
התמוטטות דרכי קיום עם עצמי ועם המנוח.
ארגון מחדש - מאפשר לאדם האבל להסתגל לחיים ללא המנוח
ג'יימס ויליאם וורדן התייחס לארבעה שלבים של אבל, שבהם יש קבלה של מציאות האובדן, חוויית הכאב, התאמה לחיים בלי האהוב ולבסוף היכולת להשקיע אנרגיה רגשית ביצירת חיים חדשים.
הפסיכולוגית אליזבת קובלר-רוס (Elisabeth Kübler-Ross) טענה בהתייחס לאנשים לאנשים האבלים על אדם החולה במחלה סופנית כי ישנם חמישה צעדים חופפים, הידועים כמודל קובלר-רוס: הכחשה, זעם, מיקוח, דיכאון והשלמה. שלא כמו התהליך הליניארי שתיאר פרויד, קובלר רוס גרסה שסדר השלבים יכול להשתנות מאדם לאדם, וישנם אף אבלים שידלגו על שלבים.
המודלים הישנים לאבל ניסו לצקת מידת מה של ודאות וסדר בתהליך פסיכולוגי קשה ועוצמתי בו נדמה לעיתים שהחיים הפכו לכאוטיים. מחקרים מהשנים האחרונות מצביעים על כך שהמודלים מבוססי השלבים של האבל הם חסרי תוקף. עם זאת, מודלים מבוססי שלבים של אבל עדיין מקובלים בציבור הרחב, בשל היותם פשוטים להבנה, וכיוון שהם מכניסים סדר והגיון בתהליך הרגשי העוצמתי והכואב. המודלים הוותיקים אף סיפקו ועודם מספקים לאבלים מענה פשוט לשאלה "האם אני נורמלי" ו- "האם האבל שלי הוא אבל נורמלי" וכן נותנים לאדם האבל אינדיקציה לגבי צורך בקבלת עזרה מקצועית.
בפסיכולוגיה > מודלים לאבל בני זמננו

תפיסת תהליך האבל בימנו התרחקה מאוד מהמודלים מבוססי השלבים שתוארו לעיל.
אבל כיום נתפס כתהליך הסתגלותי תוך אישי, המושפע מנסיבות האובדן (אובדן צפוי, אובדן פתאומי או טראומטי) קשרי משפחה, מגדר, תרבות, זהות האדם האבל וזהותו של המנוח. בניגוד לתפיסת האבלות כתהליך אוניברסלי שמאפייניו תקפים אצל כל אדם, התפיסה כיום היא של אבל כתהליך אישי מאוד.
אין דרך שגויה לחוות אובדן. לאנשים שונים יש דרכים שונות לחוות אובדן ואבל.
מרבית בני האדם יעברו תהליך אבל ללא צורך בעזרה מקצועית. שיעור אלו שזקוקים לעזרה כזו נע בין 5% ל-15% מכלל האבלים.
הקשר בין האדם האבל למנוח אינו נפסק, גם לא עשרות שנים לאחר האובדן. הקשר משתנה, מקשר עם האדם החי, לקשר עם האדם המת.
אין לאבל נקודת סיום מוגדרת והכרחית התקפה אצל כל האבלים.
הוגי מודלים עכשוויים לאבל כמו רוברט נימאייר, וג'ורג' בונאנו רואים באבל לא רק מצב תגובתי. לדעתם אבל הוא גם תהליך אקטיבי בו האדם בונה מחדש את משמעות חייו.
בפסיכולוגיה > מודלים לאבל בני זמננו > המודל הדו-מסלולי לאובדן ושכול

המודל הדו-מסלולי לאובדן ושכול הוא מודל שפותח על ידי פרופ' שמשון רובין מאוניברסיטת חיפה. מודל זה נסקר במספר גדול של מחקרים מאז פורסם לראשונה בראשית שנות השמונים של המאה ה-20, דבר שחיזק את הבסיס האמפירי של מודל זה. המודל הדו-מסלולי ממשיג את האבל דרך שני ממדים או מסלולים:
תפקוד ביו-פסיכו סוציאלי של האדם האבל: תכלית מסלול זה היא להעריך את הקשיים ומנגד גם את המשאבים והחוזקות בתפקוד האדם האבל: במסלול זה יש התייחסות לתגובות חרדה, שינויים במצב הרוח, ביטויים גופניים של אבל, תסמינים פוסט טראומטיים. ההתייחסות למשאבים כוללת: תפקוד בעבודה ובתחומי חיים שונים, הערכה ודימוי עצמי, מערכות יחסים בין אישיות, ומערכות יחסים משפחתיות.
מערכת היחסים של האדם האבל עם המנוח. מסלול זה עוסק בהיבטים שונים של מערכת היחסים עם המנוח: הערכת הקשר עם המנוח מבחינת הרגש והקוגניציה טבע מערכת היחסים עם הנפטר והאופן בו סיפור החיים האישי של האדם האבל נקשר לזה של הנפטר.
בפסיכולוגיה > מודלים לאבל בני זמננו > מודלים עכשוויים נוספים לאבל ואובדן

ההכרה בהשפעתם של משתנים כמו נסיבות האובדן (אובדן צפוי או פתאומי, עם טראומה נפשית או בלעדיה), גרמה לכך שעם הזמן התפתחו מודלים ספציפיים שונים לתיאור תהליכים שעוברים אבלים מסוגים שונים. רוברט נימאייר הציב במרכז המודל שלו את תהליך השינוי האישי בנרטיב שעובר האדם האבל בעקבות האבל. מודל אחר מתייחס לאבלם של שורדי התאבדות (אנשים שאיבדו את יקירם בעקבות התאבדות). מודל נוסף מתייחס למושג -"אובדן עמום" -אותו טבעה פאולין בוס (על מצבים בהם האובדן קיים ולא קיים- אובדן עמום כפי שהגדירה אותו בוס מתייחס לשתי קבוצות מרכזיות של היעדר . בקבוצה אחת ההיעדר הוא של הנוכחות הפיזית של האדם. משפחות שצריכות להתמודד מצבים של שבי, הגירת עבודה, או אפילו פרידה של בני זוג. קבוצה שנייה היא זו של היעדר פסיכולוגי ומנטלי- כאשר הנוכחות הפיזית של האדם ממשיכה להתקיים, אולם מבחינה פסיכולוגית הוא נעדר. אלצהיימר ומחלות נפשיות, התמכרויות למנהן, ואפילו תופעות של וורקוהילות יכולות ליצור אובדן מעין זה. המושג "אובדן עמום"-פתח שדה מחקר פסיכולוגי חדש משום שהתברר שניתן להחיל את צורת החשיבה וההגדרה הזו למצבים רבים בחיים.)
אבלות בדתות

בעקבות מוות של קרוב משפחה נהוגה בדתות השונות, תקופת אבלות. בתקופה זו האדם האבל נוטל פסק זמן מחיי היומיום ומקדיש את כל משאביו הרגשיים להתמודדות עם האובדן. מטרת תקופת האבלות היא לתת כלים לאדם להמשיך לתפקד למרות האובדן הקשה, ולחזור לחיי רווחה נפשית יחסית, למרות האובדן שהתרחש. בדתות שונות יש מערך מובנה של מנהגים שתכליתו להפוך את תהליך האבלות לצפוי וברור ופחות כאוטי. מנהגים אלה מתייחסים לתהליך הפרידה מהמנוח החל מרגע יציאת הנשמה, דרך תהליך ההכנה לקבורה ועד לאזכרות.
אבלות בדתות > מנהגי אבלות ביהדות

לפי ההלכה היהודית, אֲבֵלוּת היא מצב הלכתי של האָבֵל, מי שמת אחד מקרובי משפחתו. משך האבלות מדורג בדרגות-חומרה שונות; שלשה ימי 'בכי', שבעה, שלושים, ובפטירת הורים - שנים עשר חודש.
בהלכה ובמסורת נקבעו מנהגי אַבֵלוּת, אשר ככל כללי ההלכה היהודית, חלקם מהתורה וחלקם מתקנות חז"ל. לדעת חלק מהפוסקים האבלות היא מצוות עשה מהתורה, שנלמדת מהפסוק בפרשת שמיני, שנאמר על ידי אהרון הכהן אחרי מות שני בניו נדב ואביהוא: ”ואכלתי חטאת היום, הייטב בעיני השם ?”. מצווה זו חמורה מאוד, ולכן נדחה מפניה האיסור לכהן להיטמא למת.
עוד לפני מתן התורה היה הנוהג לקיים אבלות שבעה ימים, כך גם למשל מסופר על יוסף הצדיק שעשה לאביו אבלות שבעה ימים ”ויעש לאביו אבל שבעת ימים”. למרות זאת גדרה ההלכתי של מצות האבלות מן התורה - לדעת כמה מהפוסקים - היא רק יום אחד שהוא יום המיתה ויום הקבורה. משה רבנו הוסיף ותיקן להם לישראל שבעת ימי אבלות במקביל לשבעת ימי המשתה.
אבלות בדתות > מנהגי אבלות באסלאם

כאשר מדובר במוות צפוי ותהליך גסיסה, לא מקובל באסלאם לערוך טקסים כלשהם לגוסס. יש הנוהגים לקרוא פסוקים מהקוראן או לבקש מהגוסס לומר את השהאדה. באסלאם מקובל להביא את המת לקבורה במהירות האפשרית (בדומה למנהג הקיים ביהדות). אם האדם נפטר בארץ ייקבר במקום מגוריו. אם נפטר בזמן קיום מצוות החאג', ייקבר במכה.
אבלות בדתות > מנהגי אבלות באסלאם > הכנת הנפטר לקבורה

עוצמים את עיני הנפטר, רוחצים אותו ומבשמים אותו בקטורת. נפטר גבר יירחץ ויבושם בידי האימאם ובני משפחת הנפטר. כשהנפטרת היא אשה, היא תטופל על ידי בנות משפחתה או נשים העוסקות בטהרת המת כמעשה של חסד. גברים ייעטפו בשלוש יריעות בד (זכר לשלוש יריעות הבד שבהן נעטף הנביא לאחר מותו). נשים ייעטפו בחמש יריעות בד מטעמי צניעות.
אבלות בדתות > מנהגי אבלות באסלאם > הלוויה

יש חשיבות רבה לכך שהמנוח ילווה על ידי אנשים רבים שיכבדו את המשפחה. בחלק מהמקרים ייטמן המנוח בארון עץ. הקרובים והמכרים מתחלפים ביניהם בנשיאת הארון למקום הקבר. טקס הלוויה כולל תפילת אשכבה הנעשית כולה בעמידה (בניגוד לתפילות אחרות באסלאם בהן המתפלל כורע). משהסתיימה תפילת האשכבה מורידים את המת לקברו, מושיבים אותו על צד ימין ומכוונים את פניו לעבר העיר מכה וכך מכסים אותו בעפר. הכיסוי נחשב למיצווה. לאחר שהקבר כוסה דואגים ליצור תלולית עפר קטנה כך שלא ידרכו בטעות על הקבר, ומניחים עליו שתי אבנים.
אבלות בדתות > מנהגי אבלות באסלאם > לאחר הקבורה

לאחר שהמת נקבר, מתקיים טקס התלקין. האימאם מבקש מכל הנוכחים לשבת ואז הוא נותן למת את התשובות לשאלות שמלאכים ישאלו אותו: מיהו ריבונך? מהי דתך? מהו הספר שלך? ומי הוא הנביא שלך? האימאם מבקש מאלוהים לסלוח למת ולהכניסו לגן עדן. בסיום הטקס נאמרת סורת אלפתחה.
אבלות בדתות > מנהגי אבלות באסלאם > בבית האבלים

מוקמת סוכת אבלים שבה מקבלים האבלים אורחים בקפה מר ותמרים. האבלות נמשכת שלושה ימים, במהלכם האדם האבל שובת ממלאכה ונמנע ממעשים שנעשים לשם הנאה. המבקרים את האבלים נוהגים לומר "מי יתן ואלוהים ירחם עליו ויכניסו לגן עדן". אף שהשריעה אוסרת על החצנת האבל (מריטת שערות, קריעת הבגדים וכדומה) יש מוסלמים שמחצינים את אבלם בדרכים שונות. השריעה מסתייגת מהגזמה בתיאור מעלותיו של המנוח. בסיום שלושת הימים קוראים את הקוראן מתחילתו עד סופו (בני המשפחה מחלקים ביניהם את הקריאה הנעשית בשקט).
אבלות בדתות > מנהגי אבלות באסלאם > לאחר תום שלושת ימי האבל

כאשר מדובר באישה שבעלה נפטר, מתחילה תקופה הנקראת אלעדה (המתנה). תקופה זו נמשכת 4 חודשים ועשרה ימים. האשה ממתינה בתקופה זו לראות אם היא בהריון. אם היא אינה בהריון היא רשאית בתום תקופה זו להינשא לגבר אחר.
אבלות בדתות > מנהגי אבלות באסלאם > ביקור בקבר לאחר שלושת ימי האבל

השריעה מתירה ביקור בקבר לצורך תפילות. ביקור בקבר לצורך שימור הקשר עם המנוח אינו מקובל.
אבלות בדתות > מנהגי אבלות בנצרות > כאשר מותו של אדם קרב

אדם גוסס יכול לבקש מכוהן דת לערוך לו טקס של "משיחה אחרונה". בטקס זה איש הדת מסמן צלב בעזרת שמן זית מקודש על מצח הגוסס, תוך שהוא מברך "יהי רצון שדרך משיחה קדושה זו, האדון, באהבתו ובחמלתו, יעזור לך בעזרת חסד רוח הקודש.". טקס זה מקובל כדרך לסייע לגוסס להתכונן למותו הקרוב. בזרם האורתודוקסי בנצרות מקובל טקס נוסף ששמו "הפרדותה של הנפש מהגוף". טקס זה כולל שירת מזמורים ותכליתו היא לבטא את הרעיון שהמוות הוא אמנם סופו של הגוף אך הנפש ממשיכה להתקיים. בזרם הפרוטסטנטי יימצא הגוסס בטרם מותו עם רועה הקהילה שיתמוך בו, יקשיב לו ויסייע לו להתכונן מבחינה רוחנית למותו הקרב.
אבלות בדתות > מנהגי אבלות בנצרות > לאחר הפטירה

אנשים המתמחים בכך רוחצים את הנפטר ומבשמים אותו ומכינים את הגופה לתהליך הפרידה מהמת. במקומות שונים (תלוי בתרבות) נהוג תהליך פרידה בו המנוח מונח בארון קבורה, כשידיו מוצלבות על חזהו. לעיתים מונח בזרועותיו ספר תפילה. האבלים עוברים על פני המנוח השכוב בארון גלוי, ונפרדים ממנו. טקס האשכבה עשוי להתקיים בבית המנוח, בכנסייה או בבית הלוויות. בניגוד ליהדות ולאסלאם בהן נודעת חשיבות רבה לקבורת המת מהר ככל האפשר, בנצרות יש פחות דגש על קבורה מהירה.