stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלחמת וייטנאם
מהלכי המלחמה העיקריים > מתקפת טט (1968)

לקראת חג השנה החדשה, חג הטט - שהוא החג החשוב ביותר בלוח השנה הווייטנאמי - הושגה הסכמה זמנית להפסקת אש בין הצפון לדרום, במטרה לאפשר לשני הצדדים לחגוג את החג ללא לחימה.
אולם, למרות הסכם הפסקת האש, צבא הצפון בחר לתקוף את הדרום בערב החג, בליל 30 בינואר 1968. לכבוד החג אלפי חיילים בצבא דרום וייטנאם שוחררו לחגוג את המועד עם משפחותיהם בעוד שחיילי צבא צפון וייטנאם והוייטקונג חגגו את החג ימים מספר לפני התאריך.
מתקפת הפתע של צבא הצפון, בסיוע הווייטקונג, נערכה במטרה לעודד מרד של תושבי הדרום נגד הממשלה והצבא האמריקני, וכללה תקיפות של מעל 100 מהערים הגדולות בדרום, בהן 36 מתוך 44 ערי הבירה של המחוזות השונים.
המתקפה כללה כ-80,000 לוחמים והייתה המבצע הצבאי הגדול ביותר שנערך עד אז בשני הצדדים הלוחמים.
המתקפה הנרחבת אמנם נכשלה לחלוטין, אך הצבא האמריקני ספג אבדות קשות.
הצבא האמריקני וצבא הדרום, בסיוע תושבי הדרום, הצליחו להדוף את התוקפים. הכוונה המקורית של קברניטי המתקפה בצפון וייטנאם הייתה שצבא הדרום יתפורר ושאזרחי הדרום יצטרפו להתקוממות עקב שנאתם לממשל הנוכחי. בפועל, צבא הדרום גילה כושר עמידות מרשים ולא דווחה אף לא עריקה אחת. אזרחי הדרום, מצדם, שנאו יותר את הממשל הקומוניסטי הצפוני מאשר את ממשלם הדרומי, ורובם נשארו בבתיהם. בנוסף, חיילי הצפון והוייטקונג ביצעו אלפי הוצאות להורג של פקידי ממשל דרומיים, אנשי צבא, אנשי רוח וכדומה יחד עם כל משפחותיהם. פשעים אלו הגבירו את שנאת האזרחים הדרומיים כלפיהם.
הקרב על עיר הבירה סייגון נמשך שלושה ימים, והקרב בעיר העתיקה הואה (Hue) נמשך כחודש, במהלכו נהרגו כ-2,800 תושבים על ידי הווייטקונג.
מספר שבועות לאחר מכן, ב-16 במרץ, הסתיימה פעולה שגרתית של כוח אמריקאי לחיסול לוחמי וייטקונג בכפר סון מי שבמחוז קואנג נגאי, בטבח מי ליי.
למרות הכישלון המוחלט של המתקפה, הייתה לה השפעה חזקה על דעת הקהל בארצות הברית.
המלחמה בווייטנאם החלה להיתפס כעימות חסר פתרון, שגובה קורבנות מיותרים.
בעקבות דרישתו של גנרל וסטמורלנד לכוחות צבא נוספים, הביע שר ההגנה של ארצות הברית, קלארק קליפורד, התנגדות מוחלטת להמשך המעורבות האמריקנית באזור.
ביוני 1968 מונה הגנרל קרייטון אברמס, סגנו של וסטמורלנד, למפקד הכוח האמריקני. אברמס, שנחשב למפקד שקול וזהיר יותר, הידק את שיתוף הפעולה עם צבא הדרום והגדיל את חופש הפעולה של התקשורת.
באוקטובר 1968 נשלחו 24,000 חיילים אמריקנים לתקופת שירות חובה שנייה בווייטנאם. באותו חודש הודיע הנשיא ג'ונסון שהמשא ומתן לשלום בפריז עומד להביא לסיום מיידי של המלחמה, אך המשא ומתן נכשל והלחימה נמשכה.
מהלכי המלחמה העיקריים > המעורבות האמריקנית בתקופת הנשיא ניקסון (1969 - 1973)

בנובמבר 1969 הודיע הנשיא החדש ריצ'רד ניקסון שבכוונתו לסיים את המעורבות במלחמה באופן הדרגתי, על ידי חיזוק צבא הדרום והעברת סמכויות הלחימה אליו עד יציאת האמריקנים.
מדיניותו זאת הייתה אבן הפינה למה שיקרא אחר כך דוקטרינת ניקסון, שבהקשר הווייטנאמי נקראה "Vietnamization".
המטרה הייתה להעביר בהדרגה לצבא דרום וייטנאם את השליטה ואת יכולת הלחימה העצמאית מול "חזית השחרור הלאומית" וצבא צפון וייטנאם.
בנובמבר 1970 הורה ניקסון על ביצוע מבצע חוף השנהב, בו ביצעו הכוחות המיוחדים בפיקוד קולונל ארתור "הפר" סיימונס, פשיטה לחילוץ שבויי מלחמה אמריקנים שהיו מוחזקים במחנה השבויים סון טאי שבקרבת האנוי, צפון וייטנאם. המבצע נכשל משום שמידע אודות הפשיטה דלף, ככל הנראה, והשבויים הועברו מבעוד מועד למקום אחר.
במשך אותה תקופה הוציא צבא ארצות הברית חלק מכוחות הלחימה שלו מווייטנאם, תוך קרבות נסיגה. ניקסון המשיך להחזיק במקום כוח תקיפה אווירי להפצצת צבא הצפון, ביחד עם כוח תקיפה בקמבודיה.
מהלכי המלחמה העיקריים > סיום המלחמה

עם השנים, התגברה התנגדות העם האמריקאי למלחמה. הפגנות וסרבנות גיוס נעשו נפוצות יותר ויותר. בשל גל המחאה ההולך וגובר, הוכרזה הפסקת ההפצצות בצפון וייטנאם על ידי הנשיא לינדון ג'ונסון ב-31 במרץ 1968.
אמנם, ההסלמה במלחמה לא איחרה לבוא, כאשר ריצ'רד ניקסון, נשיאה החדש של ארצות הברית, הורה על הפצצות בלאוס ופלישה לשטח קמבודיה על מנת לחסום את נתיב הו צ'י מין בשנת 1970.
הסכם שביתת הנשק הושג בין הצדדים הלוחמים ב-27 בינואר 1973 בפריז.
ההסכם קבע כי ארצות הברית תפנה את כל כוחותיה מווייטנאם. מאוחר יותר באותה שנה, נאסרה כל פעילות צבאית אמריקנית בהודו-סין על ידי הקונגרס האמריקאי.
צפון וייטנאם ודרום וייטנאם המשיכו להילחם אחת בשנייה למרות הפסקת המעורבות האמריקאית.
בתחילת 1975 פתחה צפון וייטנאם במתקפה מאסיבית על הדרום.
כוחות צבא דרום וייטנאם ניסו להתנגד, אך התנגדות זו קרסה במהירות. ב-30 באפריל 1975 נכנסו כוחות צבא צפון וייטנאם לסייגון, בירת דרום וייטנאם, ששמה שונה להו צ'י מין סיטי, והיא קרויה כך עד היום. איחוד דרום וצפון וייטנאם הוכרז באופן רשמי ביולי 1976.
לאחר שנה התקבלה וייטנאם המאוחדת כחברה באו"ם.
המדינה המאוחדת ניתקה את מרבית קשריה הרשמיים עם מדינות המערב, ובהתאם לכך ניתקה גם את קשריה הכלכליים עם מדינות אלו, מה שהכניס את המדינה למספר שנים של משבר כלכלי.
טקטיקות הלחימה של הצדדים הלוחמים > טקטיקות הלחימה הווייטנאמיות

הווייטנאמים לחמו בעיקר בלוחמת גרילה מסועפת, בה בנו בונקרים ומנהרות רבות מתחת לפני השטח, אשר רובו מורכב מיער עד.
יתר על כן, כל היציאות מהבונקרים האלו מולכדו והוסוו, מכיסוי עלים ועד יציאות מגזעי עצים. לא פעם אחת קרה שבלב מחנה צבא אמריקאי יצאו מתוך גזעי העצים כמה לוחמים וייטנאמים אשר החלו במתקפת קומנדו.
בהמשך, לאחר שחיילי ארצות הברית שילמו מחיר דמים יקר בניסיונות כניסה לבונקרים התת-קרקעיים, הוחלט על הקמת יחידת קומנדו מיוחדת אשר אומנה להיכנס למקומות אלו ולפוצצם. במקרים רבים רשמה היחידה הזו הצלחות טקטיות.
נעשה גם ניסיון לשחרור גז ועשן לתוך המנהרות, אך הווייטנאמים הקדימו תרופה למכה ובודדו את המנהרות על ידי אגמים תת-קרקעיים, אשר דרכם נאלצו הלוחמים האמריקאים לצלול כדי להגיע לצד השני.
עוד ניסיון לפגיעה בבונקרים היה הפצצה אווירית של פצצות נפאלם, בעיקר, אשר גרמו לשריפות מרובות ולפיצוצים רבים על פני השטח.
טקטיקות הלחימה של הצדדים הלוחמים > טקטיקות הלחימה האמריקאיות

כניסתם של המסוקים הקלים ללחימה הביאה לפיתוח מהיר של טקטיקה יעילה אשר מיצתה את היתרון הטכנולוגי. הגנרל וסטמורלנד פיתח את טקטיקת "אתר והשמד" (Search & destroy), שמהותה הטקטית הייתה סיורים אוויריים של חטיבות באזורים נרחבים בג'ונגל הדרום וייטנאמי, במטרה לאתר מטרות של הצבא הצפון וייטנאמי והווייטקונג. כשאותרה יחידה מקומית, הנחיתו המסוקים כוחות רגליים שחתרו למגע עם הווייטנאמים במטרה להשמיד אותם. ההיגיון האסטרטגי שמאחורי הטקטיקה היה התשת הצבא הצפון ווייטנאמי.
הנחת יסוד של האמריקאים הייתה שהרג נרחב בקרב האוכלוסייה יביא לכניעתה, בדומה לכניעתה של יפן במלחמת העולם השנייה. תוצאות המלחמה הוכיחו שהן הנחת היסוד והן הטקטיקה שהיא הולידה, היו טעות: האמריקאים אכן גרמו להרג נרחב של וייטנאמים, אך הרג זה לא הביא לכניעה. בנוסף, טקטיקה זו עוררה מספר בעיות פנימיות בתוך הצבא האמריקאי: אחד המאפיינים של הטקטיקה היה נסיגה מיידית משטח שנכבש. מאפיין זה גרם לעיתים לכיבוש חוזר ונשנה של אותו שטח. כך לדוגמה, באתר שכונה המבורגר היל נערכו קרבות מרים כעשר פעמים, כשבאף אחד מהם לא נשאר הצבא האמריקאי במקום לאחר הניצחון הטקטי.
אחת הבעיות האסטרטגיות הבולטות ביותר של הכוחות האמריקאים הוא הכנסה לשימוש של רובה M16 כשהמלחמה היוותה את "טבילת האש" הראשונה של נשק זה. רק במהלכה התגלו המגרעות הרבות של הנשק, ובראשן ריבוי חלקיו הקטנים. אלו גרמו למעצורים חוזרים ונשנים במיוחד לאור תנאי השטח הטרופיים (גשמים, ביצות, בוץ וכו') שתרמו את חלקם לחוסר יעילות הנשק במיוחד לעומת נשקם של חיילי האויב (קלצ'ניקוב).
המחאה בארצות הברית למעורבות במלחמה

קבוצות פציפיסטיות שמאלניות התנגדו למעורבות ארצות הברית בווייטנאם כבר בתחילת הלחימה. רק במרץ 1965, כשצבא ארצות הברית החל להפציץ באופן קבוע את צפון וייטנאם (במבצע רעם מתגלגל), ההתנגדות התרחבה.
הדובר הבולט של המתנגדים היה הסנאטור הרפובליקני בארי גולדווטר, שטען שממשל ארצות הברית צריך לעשות כל מה שניתן כדי לתמוך בחיילים, ואם אין כוונה להילחם עד חורמה בצפון וייטנאם - על הצבא לסגת משם בהקדם האפשרי. עם זאת, גם מהצד השני של המפה הפוליטית נשמעו קולות התנגדות למלחמה. הסנאטור הדמוקרטי יוג'ין מקארתי ממדינת מינסוטה נתן פומבי לדיבוריו בגנות המלחמה, שבא בין היתר לידי ביטוי במסע הבחירות שלו לנשיאות ארצות הברית בבחירות לנשיאות 1968.
פעילות פמיניסטיות ופעילות בתנועה לזכויות אזרח התנגדו למלחמה כחלק מתפיסת עולמן והתנגדותן לכל סוגי האלימות. נשים אלו הקימו ארגונים או קבוצות משלהן (ליגת נשים בינלאומית לשלום וחרות, שביתת הנשים למען השלום ו-Another Mother for Peace) בגלל התייחסות סקסיסטית ולא שווה של חלק ממנהיגי תנועת המחאה, כשהאחרונים טענו כי הם אלו שחייהם נמצאים בסכנה, ועל כן יש להם את הזכות בהובלת המאבק.
נציגות של שביתת הנשים למען השלום ערכו בכל יום ראשון, במשך שמונה שנים, משמרת שלום בין השעות 11 ל-1 בצהריים ליד הבית הלבן.
פעולות המחאה של הסטודנטים החלו בתחילת 1965. בחלק מהאוניברסיטאות והמכללות פעלו תאים של סטודנטים למען חברה דמוקרטית: (SDS (Students for a Democratic Society. לתאים אלו היה חלק נכבד בפעילות המחאה בקמפוסים.
במרץ 1965 נערכה צעדת מחאה שאורגנה על ידי ה-SDS אל בסיס צבאי באוקולנד ממנו יצאו כוחות רבים לווייטנאם. גם מרצים הצטרפו למחאה וערכו סמינרים בנושא הרקע למעורבות ארצות הברית במלחמה ובנושאים נוספים. הסמינר הראשון נערך באוניברסיטת מישיגן, גם הוא בחודש מרץ.
באפריל 1965, ה-SDS ארגן את הפעילות הארצית הראשונה שלו, הפגנת מחאה נגד הפגזות בוושינגטון. בהפגנה השתתפו בין 15,000 ל-20,000 צועדים, דבר שהפתיע אפילו את המארגנים.
בעקבות הרג של ארבעה סטודנטים באירוע הידוע בשם הטבח בקנט סטייט באוהיו, במהלך אירוע מחאה במכללה ב-4 במאי 1970, נערכה שביתת סטודנטים ותלמידי תיכון בכל רחבי ארצות הברית, שכללה כ-4 מיליון לומדים.
גורם נוסף שהגביר את מחאת הסטודנטים היה העלייה במספר צווי הגיוס שנשלחו. עד אוקטובר 1965 נשלחו 3,000 צווי גיוס בחודש ומאוקטובר נשלחו 3,300 צווי גיוס בחודש.
אחת מפעולות המחאה הראשונות של סטודנטים הייתה שריפת צווי גיוס.
עם זאת, החוקר א.מ. שרייבר טוען שמספר הסטודנטים שהיו מעורבים במחאה היה קטן יותר ממה שנהוג לחשוב. הפרסום הרחב, המקומי והבינלאומי שהיה להפגנות, לשריפת צווי הגיוס ולפעולות המחאה הנוספות, יוצר לטענתו תמונה לא מדויקת של מספר הסטודנטים שהיו מעורבים.
בינואר 1967 מרטין לותר קינג פרסם בעיתון שיקגו דפנדר (The Chicago Defender) מאמר דעה המתנגד למלחמה ותומך בתנועת ההתנגדות. באפריל נאם לפני 3,000 איש, ובנאום הביע את דאגתו לאחוז החיילים האפרו-אמריקאיים שהשתתפו בקרבות ונפגעו וקישר בין התנועה לזכויות האזרח לתנועת השלום. תמיכתו של קינג בתנועת ההתנגדות למלחמה הרחיבה את הדיון הציבורי בדבר נחיצותה. קינג התייחס גם לסוגיית מימון הלחימה, וטען שהכספים המופנים לווייטנאם פוגעים בתוכניות מקומיות לתמיכה בעניים שחורים.
בשנת 1967 הוקם ארגון ותיקי וייטנאם נגד המלחמה.
נקודת ציון נוספת בהתנגדות למלחמה הייתה הפגנות ענק שנערכו בוושינגטון באוקטובר ונובמבר 1969. באחרונה השתתפו כ-500,000 איש, ועצרות נוספות נערכו ברחבי ארצות הברית. במהלך העצרת הגדולה פיט סיגר שר את שירו של ג'ון לנון Give Peace a Chance.
המחאה בארצות הברית למעורבות במלחמה > ההשלכות הפוליטיות של תנועת המחאה

מתקפת טט, בינואר 1968, עוררה הדים שליליים רבים של הלם וחוסר שביעות רצון בקרב הציבור האמריקאי, והיוותה את הפתיח לתקופה בה הייתה הפעילות האינטנסיבית ביותר של המחאה נגד מלחמה עד אז. בראשית פברואר 1968, סקר גאלופ הראה שרק 35% מהאוכלוסייה תומכים בהתנהלות של הנשיא ג'ונסון במלחמה ואילו 50% סברו שהוא מתנהל בצורה לא אחראית (ל-15% נוספים לא הייתה דעה בנושא). באותה תקופה הצטרפו לתנועת המחאה גם קבוצות של משוחררי המלחמה (Vietnam Veterans Against the War), דבר שפגע עוד יותר בתמיכה בממשל ג'ונסון ובתחושת נחיצות המלחמה בקרב הציבור האמריקאי.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1968 הושפעו רבות מהמחאה. ג'ונסון הודיע שלא יתמודד לכהונה נוספת ויוברט האמפרי התמודד מטעם המפלגה הדמוקרטית. במהלך הוועידה הדמוקרטית התקיימו אירועי מחאה בהם כ-10,000 מפגינים הפגינו נגד המלחמה מחוץ לבניין הוועידה בשיקגו. המפגינים התעמתו עם המשטרה שהשתמשה בגז מדמיע ואלות על מנת לפזר את ההפגנה. הירצחם של מרטין לותר קינג ורוברט קנדי במהלך מערכת הבחירות לנשיאות הטו את הכף לטובת מועמד המפלגה הרפובליקנית, סגן נשיא ארצות הברית לשעבר ריצ'רד ניקסון, שזכה בבחירות בפער קטן בקולות הבוחרים אך בפער משמעותי בקרב חבר האלקטורים. ניקסון הבטיח בקמפיין הבחירות שלו "חוק וסדר", כשהוא מתייחס לתנועת ההתנגדות למלחמה ולמהומות שפרצו לאחר ההתנקשות במרטין לותר קינג.
כשנתיים וחצי לאחר הבחירות, בינואר 1973, הודיע ניקסון על סיום מעורבות ארצות הברית בדרום מזרח אסיה, כששיקוליו המרכזיים הם מספר הקרבנות הגדול, התנגדות החיילים בשטח ותנועות המחאה.[דרוש מקור]
קרבות עיקריים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שם ומקום הקרב | תאריך | תוצאה | אבדות לצבא הצפון, כולל וייטקונג | אבדות לצבא הדרום, כולל הצבא האמריקני |
| קרב אפ בק, בדלתה של נהר המקונג | 2 בינואר 1963 | ניצחון לווייטקונג | 18 (מתוך 350) | 83 (מתוך 1,400) |
| קרב יה דראנג, בעמק יה דראנג | 14 עד 17 בנובמבר 1965 | ללא הכרעה | 1,037 (מתוך 4,000) | 234 (מתוך 495) |
| קרב לונג טן [1] | 18 עד 19 באוגוסט 1966 | ניצחון אמריקני | 245 (מתוך 1,500) | 18 (מתוך 250) |
| קרב קה סאן הראשון, בגבול לאוס | 24 באפריל עד 9 במאי 1967 | ניצחון אמריקני | אין נתון | אין נתון |
| קרב דק טו, בגבול לאוס | 3 עד 22 בנובמבר 1967 | ניצחון אמריקני | 1,455 (מתוך 6,000) | 285 (מתוך 4,500) |
| קרב קה סאן, בגבול לאוס | 21 בינואר עד 8 באפריל 1968 | ניצחון אמריקני | 15,000 (מתוך 20,000) | 205 (מתוך 6,000) |
| מתקפת טט | 30 בינואר עד 24 בפברואר 1968 | ניצחון אמריקני | 35,000 (מתוך 85,000) | 4,324 (מתוך 50,000) |
| קרב סייגון הראשון | 31 בינואר עד 3 בפברואר 1968 | ניצחון אמריקני | אין נתון | אין נתון |
| מתקפת טט 1969, באזור סייגון ודה נאנג | פברואר 1969 | ניצחון אמריקני | אין נתון | אין נתון |
| קרב המבורגר היל, בגבול לאוס | 10 עד 20 במאי 1969 | ניצחון אמריקני | 630 | 70 |
| קרב ריפקורד | 12 במרץ עד 23 ביולי 1970 | ניצחון אמריקני | אין נתון | אין נתון |
| מתקפת איסטרטייד | 30 במרץ עד 22 באוקטובר 1972 | ניצחון אמריקני | אין נתון | אין נתון |
| קרב קסואן לוק, מזרחית לסייגון | 9 עד 20 באפריל 1975 | ניצחון לצבא הצפון | אין נתון | אין נתון |
הערה [1] - בקרב לונג טן, עיקר הכוח שלחם בווייטקונג היה כוח אוסטרלי, בשילוב כוח אמריקני.
מלחמת וייטנאם בתרבות הפופולרית

מלחמת וייטנאם הוצגה בהרחבה על במות התיאטרון, בטלוויזיה, בקולנוע ובספרות במדינות המשתתפות. בתרבות האמריקנית הפופולרית הפך "יוצא וייטנאם המוטרף", המונע מטירוף או ממחאה בעקבות חוויותיו מהמלחמה, לדמות מרכזית לאחר המלחמה.
בין היצירות המבוססות על מלחמת וייטנאם: המחזמר "שיער" (1967), שנוסח עברי שלו הוצג בישראל בראשית שנות ה-70, והסרטים "הכומתות הירוקות" של ג'ון ויין (1968), "צייד הצבאים" של מייקל צ'ימינו (1978); "אפוקליפסה עכשיו" של פרנסיס פורד קופולה (1979); "שיער" של מילוש פורמן (1978), "פלאטון" של אוליבר סטון (1986) המבוסס על שירותו בצבא האמריקאי במלחמה; "מטאל ג'אקט" של סטנלי קובריק (1987); "המבורגר היל" (1987); "בוקר טוב, וייטנאם" (1987);"נפגעי המלחמה" (1989); "פורסט גאמפ" (1994). במאה ה-21 יצאו הסרטים "חיילים היינו" (2002) ו"לשרוד עד החופש" (2007).
המלחמה השפיעה גם על דור של מוזיקאים וכותבי שירים בארצות הברית, בעיקר אנטי מלחמתיים. דור של אמני שנות ה-60 ביטא ביצירותיו את התנגדותו למלחמה ולמען השלום, והבולטים שבהם היו בוב דילן וג'ימי הנדריקס. גם פסטיבל וודסטוק, שנערך ב-1969, הושפע בחלקו הגדול מהעמדות החברתיות כנגד המלחמה שהחזיקו האמנים והקהל. הנדריקס ביצע שם גרסת רוק בלתי מסורתית של ההמנון האמריקאי, שאומץ בחום על ידי דור מתנגדי המלחמה. מחזמר הרוק המצליח "שיער", שעלה ב-1967, היווה ייצוג בולט למחאת הצעירים, ילדי הפרחים, כנגד המלחמה, על שאיפתם לשלום, שוויון, אהבה, חופש ואחווה בין בני האדם. מחזמר נוסף שנעשה על המלחמה היה "מיס סייגון".
ג'ון לנון, מהאקטיביסטים הפעילים נגד מלחמת וייטנאם, פרסם שלושה שירים כנגד המלחמה, שלושתם זכו לפרסום רב, ותרמו במידה מסוימת לשיח הציבורי:
Give Peace a Chance‏ (1969),
Imagine ‏ (1971),
Happy Xmas (War Is Over) ‏(1971).
ראו גם

הילטון האנוי
מבצע פניקס
פאן טי קים פוק
המלחמה הקרה
מלחמת קוריאה
לקריאה נוספת

טל טובי, כמו לאכול מרק בסכין: המעורבות האמריקנית בווייטנאם 1959 - 1973, מערכות, 2006. (הספר בקטלוג ULI)
טל טובי, העיט נגד הלוטוס - מלחמת וייטנאם 1946 - 1975, הוצאת אפי מלצר. (הספר בקטלוג ULI)
משה דיין, יומן וייטנאם (דיין שהה בווייטנאם כפרשן צבאי). (הספר בקטלוג ULI)
ברברה טוכמן, מצעד האיוולת, (תרגום: יוסף אשכול). הוצאת ספרית מעריב, 1986. (הספר בקטלוג ULI)
ג'ו אלן, וייטנאם - המלחמה (האחרונה) שאמריקה הפסידה בה, רסלינג, 2010. (הספר בקטלוג ULI)
מייקל מקליר, וייטנאם - מלחמת 10,000 הימים, מערכות, 1993. (הספר בקטלוג ULI)
אהד לסלוי, המדינאי ואיש המודיעין, הוצאת מודן, 2021. (הספר בקטלוג ULI)
מקס הייסטינגס, וייטנאם: טרגדיה אפית, 1945–1975, מאנגלית: משה סביליה־שרון, הוצאת מודן, 2021. (הספר בקטלוג ULI)
זאב טנא

| --- | --- |

זאב טנא (2023)
 לידה:  6 במאי 1947 (בן 77) רפובליקת פולין 
 שם לידה:  זיגמונד טננבאום 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1973
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 סוגה:  רוק
 שפה מועדפת:  עברית 
 חברת תקליטים:  עצמאי
 מספר צאצאים:  2
 www.zeevtene.com
 פרופיל ב-IMDb
 
זאב טנא (נולד ב-6 במאי 1947) הוא יוצר, משורר, שחקן, פזמונאי וזמר רוק ישראלי, שידוע בשירי המחאה שלו ובסגנונו המשעשע.
טנא הוא גם מהנדס מזון ויזם בתחום הנדסת המזון, ושותף בחנות הנקניקיות "פרנק" בתל אביב.
ביוגרפיה

נולד בפולין בשם זיגמונד טננבאום להורים ניצולי השואה, שושנה (רוזה) וחיים (חמק) טננבאום. אחותו הגדולה נספתה במלחמת העולם השנייה כאשר הבונקר בו הוחבאה התגלה על ידי הנאצים.
לאחר המלחמה עלתה המשפחה לישראל.
את שירותו הצבאי עשה טנא כפקח טיסה, לאחר שנשר מקורס טיס. רבים משיריו של טנא עוסקים בביוגרפיה שלו.
ביוגרפיה > סגנון מוזיקלי

הסגנון המוזיקלי של טנא הוא רוק בועט, מלווה בטקסטים שנונים, מלאים בהומור עצמי ובמסרים פוליטיים. לדבריו, מלחמת יום הכיפורים עודדה אותו להוציא את שיריו מהמגירה ולהתחיל להפיץ אותם ושם החלה הקריירה שלו. מבחינה פוליטית ממוקם טנא בשמאל, ובמלחמת לבנון השנייה הוא הופיע בערב הופעות נגד המלחמה ותמך פומבית בסרבנות.
ביוגרפיה > מזון

בניגוד לאמנים ישראלים רבים, טנא אינו מסתמך על המוזיקה לצורך פרנסתו. הוא נוהג להקליט את אלבומיו בעצמו ורק לאחר מכן הוא מוכר את המאסטר לחברות תקליטים. טנא מתפרנס מעבודתו כמהנדס מזון וכמסעדן. בין היתר פיתח קו מוצרים מסויה תחת השם "צמחון", שנמכר לחברת טבעול, ופיתח את סדרת מוצרי "מאמא עוף" לחברת תנובה. כמו כן הוא בעליה של רשת המסעדות "פרנק" בתל אביב, המתמחה בנקניקיות.
ביוגרפיה > משחק

ב-2009 שיחק טנא בסדרה "תמרות עשן" בתפקיד בנצי זווילי, חבלן בעל שם שאיבד חלק מזכרונו עקב פיצוץ מוקש שבו טיפל. ב-2011 חזר לשחק את הדמות בעונה השנייה של הסדרה. כמו כן שיחק בסדרות הדרמה "המיוחדת" (2012) ו"שטיסל" (2013) ושבאבניקים ושיחק בסרטי הקולנוע "לרדת מהעץ" (2013), הכל שבור ורוקד (2016) ו"בית בגליל" (2017).
ביוגרפיה > דיסקוגרפיה

"טנא והזאב" (1987)
"חתול שחור" (1989)
"חצי צוחק" (1992)
"חתול שחור מארח" (1994)
"הכל במקום" (1997)
"זיכרון קצר" (2001)
"האוסף" (2003)
"הרוב חי" (2005)
"חדר" (2007)
"זה שר" (2010)
"צעיר אני כבר לא אמות" (2017)
"מקולקל" (2020)
"זאבקינדר" - בשיתוף עם רייסקינדר (2021)
"בידוד" (2022)
ביוגרפיה > חיים אישיים

טנא נשוי לד"ר עפרה טנא, מרצה לסוציולוגיה בגמלאות שלימדה במכללה האקדמית בית ברל. עפרה טנא שרה קולות רקע בשירו הראשון של טנא "לא לגעת", והוזכרה בשירו "מחלות טובות" מהאלבום "זיכרון קצר".
לטנא שני בנים. מתגורר בתל אביב.
הערות שוליים

↑  איש זאב
1 2  בעור של קבס – ריאיון עם זאב טנא, באתר "המאסף"
↑  בן שלו, הארץ‏, לרקוד עם זאבים, באתר וואלה, 7 בנובמבר 2007
↑  פסטיבל דרך הנדיב 2019, מוסף תרבות, הארץ
↑  ז' באוקטובר, באתר youtube, ‏24 ביולי 2024
↑  קרינה שטוטלנד, ‏מאמא רוק, באתר גלובס, 20 באוגוסט 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298370805171  ISNI: 0000 0000 6976 9791  MusicBrainz: 19641076-ecd6-451d-bb74-7061cb7fea99  VIAF: 97326233   WorldCat (עם VIAF): 97326233 
זאב טנא בהופעה (2004)
גודל אפקט

בסטטיסטיקה, גודל אפקט הוא ערך המודד את הקשר בין שני משתנים באוכלוסייה, או אומדן מבוסס מדגם לקשר זה. דוגמאות לגודלי אפקט כוללות את המתאם בין שני משתנים, מקדם הרגרסיה ברגרסיה, ההבדל בין ממוצעים, או ההבדל בסיכון לאירוע מסוים (כגון התקף לב). גודלי אפקט הם כלי מרכזי בבדיקת השערות סטטיסטיות, והם ממלאים תפקיד חשוב בניתוחי עוצמה המעריכים את גודל המדגם הנדרש למחקרים חדשים. גודל האפקט הוא מדד בסיסי במטא-אנליזות שנועדו לתאר את גודל האפקט המשולב בהתבסס על נתונים ממספר מחקרים.
ניתן למדוד את גודל האפקט במונחים מוחלטים או יחסיים. בגודל אפקט מוחלט, ערך מוחלט גבוה יותר מצביע על אפקט חזק יותר, כמו ב־d של כהן או מתאם פירסון. בגודל אפקט יחסי, שתי קבוצות מושוות ישירות זו לזו, כמו ביחס הסיכויים.
דיווח על גודל האפקט נחשב לפרקטיקה טובה בעת הצגת ממצאי מחקר בתחומים רבים, במיוחד במדעי החברה ובמחקר רפואי. לראייה, צוות משימה של האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה הגיש את ההמלצה הבאה שאומצה בהמשך למדריך הפרסום של APA
הציגו תמיד את גודל האפקט עבור הממצאים העיקריים. אם ליחידות המדידה יש משמעות פרקטית (למשל, מספר הסיגריות שאדם מעשן ביום), נעדיף בדרך־כלל מדד לא מתוקנן (מקדם רגרסיה או הבדל בין ממוצעים) על פני מדד מתוקנן (r או d). כדאי להוסיף הסבר קצר הממקם את גדלי האפקט בתוך הקשר תיאורטי ומעשי.
ג'ייקוב כהן הדגיש את חשיבותם של גודלי אפקט באמירה ”רגע של מחשבה יבהיר ש[גדלי אפקט] הם, אחרי הכל, מה שהמדע עוסק בו.” (עמ' 532)
סקירה כללית > גודל אפקט באוכלוסייה ובמדגם

כמו באומדן סטטיסטי, גודל האפקט האמיתי באוכלוסייה מובחן מגודל האפקט הנצפה במדגם. כדי להעריך את גודל האפקט באוכלוסייה, למשל את הסיכון למחלה באוכלוסייה, מודדים את גודל האפקט במדגם, כלומר את הסיכון למחלה במדגם המייצג את האוכלוסייה. מקובל להשתמש באותיות יווניות כמו ρ [rho] לציון פרמטרים באוכלוסייה ואותיות לטיניות כמו r לציון הנתון המקביל במדגם. לחלופין, ניתן לשים "כובע" מעל פרמטר האוכלוסייה לציון הנתון, למשל עם  {\hat {\rho }} בהיותו אומדן לפרמטר  \rho .
סקירה כללית > קשר לבדיקת השערות

גודל אפקט מבוסס מדגם שונה מסטטיסטים המשמשים בתהליך של בדיקת השערות. גודל האפקט מעריך את העוצמה, החוזק או הגודל של הקשר בין שני המשתנים. בבדיקת השערות, לעומת זאת, מוערך הסיכוי שקשר כזה יתקבל באופן מקרי. למרות שבדיקת ההשערות מושפעת מגודל האפקט, היא מושפעת גם מגודל המדגם. אם המדגם מספיק גדול, גם גודל אפקט קטן מאוד (כל עוד אינו שווה לאפס), יוביל לבדיקת השערות חיובית, כלומר למובהקות סטטיסטית. לדוגמה, בדיקת השערות של מתאם פירסון של 0.01 תהיה מובהקת סטטיסטית אם גודל המדגם הוא 1000, למרות שמדובר באפקט קטן מאוד. במקרה כזה, ובהרבה מקרים נוספים, דיווח רק על רמת המובהקות עלול להיות מטעה, שכן התקבל אפקט מובהק, אך ייתכן שאין לו משמעות יישומית.
סקירה כללית > גודלי אפקט מתוקננים ולא מתוקננים

ניתן למדוד את גודל האפקט במונחים מוחלטים או יחסיים. בגודל אפקט מוחלט, ערך מוחלט גבוה יותר מצביע על אפקט חזק יותר, כמו ב־d של כהן או מתאם פירסון. בגודל אפקט יחסי, שתי קבוצות מושוות ישירות זו לזו, כמו ביחס הסיכויים. מדדי גודל אפקט מתוקננים נפוצים במיוחד בבמטא-אנליזות, גודלי אפקט סטנדרטיים משמשים כמדד נפוץ שניתן לחשב עבור מחקרים שונים ולאחר מכן לשלב אותם לסיכום כולל.
פירוש

על מנת להחליט אם גודל אפקט הוא קטן, בינוני או גדול, יש להתחשב בהקשר ובהגדרה האופרטיבית של המשתנים. מקובל להשתמש בקריטריונים של כהן,. אם כי הוא הזהיר:
"המונחים 'קטן', 'בינוני' ו'גדול' הם יחסיים, לא רק זה לזה, אלא גם לתחום במדעי ההתנהגות, ובמיוחד לשיטת המחקר הספציפית המופעלת בכל מחקר. ...בשל היחסיות הזו, קיים סיכון מסוים בהצעה של הגדרות אופרטיביות קונבנציונליות למונחים אלו, לשימוש בניתוח עוצמה בתחום מחקר מגוון כמו מדעי ההתנהגות. הסיכון הזה מקובל בכל זאת מתוך אמונה שהרווח גדול מההפסד, כאשר מוצעת מסגרת התייחסות קונבנציונלית משותפת, המומלצת לשימוש רק כאשר אין בסיס טוב יותר להערכת גודל האפקט. (עמ' 25)
הנורמות הקובעות מהו אפקט קטן, בינוני או גדול עברו שינויים היסטוריים. בשנת 1962, כהן התייחס למתאם פירסון של 0.2, 0.4, 0.6 כאל קטן, בינוני וגדול, בהתאמה. אך בשנת 1988 שינה זאת ל-0.1, 0.3, 0.5. הועלו טענות שהנורמות הללו הן מחמירות מדי, כלומר שהן צריכות להיות נמוכות יותר. כהן אמר שחוקר שחושב ש”מה שמוגדר כאן כ'גדול' הוא קטן מדי (או גדול מדי) ביחס למה שמתאים לתחום המחקר שלו במדעי ההתנהגות, צריך לקבוע הגדרות אופרציונליות מתאימות יותר.” (עמ' 79)
סוגים

ידועים כ-50 עד 100 מדדים שונים של גודל אפקט. ניתן להמיר גודלי אפקט רבים מסוג אחד לסוג אחר, מכיוון שרבים מהם מעריכים את המרחק בין שתי התפלגויות בדרכים שונות. לדוגמה, ניתן להמיר את מתאם פירסון ל-d של כהן ולהפך. אפשר לחלק את גודלי האפקט לשתי משפחות עיקריות: משפחת המתאם ומשפחת ההבדל בין ממוצעים. הבחנה נוספת עוסקת בשאלה אם המדד מבצע תיקון עבור הטיה. למשל, משפחה של הבדל בין ממוצעים, Hedge's g הוא המדד המתוקן של d של כהן. במשפחת המתאם אומגה בריבוע (ω2) היא המדד המתוקן של אטא בריבוע (η2).
סוגים > מתאם

גודלי אפקט אלו מעריכים את מידת השונות המוסברת על־ידי מודל המחקר.
סוגים > מתאם > מתאם פירסון

מתאם פירסון, מסומן באות r הוא מדד נפוץ לגודל אפקט, כאשר מודדים את הקשר בין שני משתנים בסולם רווח או מנה. למשל הקשר בין משקל לידה לתוחלת חיים. מתאם פירסון נע בין 1 ל-1, כאשר - 1 מציין יחס ליניארי שלילי מושלם, 1 מציין יחס ליניארי חיובי מושלם ו-0 מציין שאין קשר ליניארי בין שני המשתנים. במדעי החברה, לפי כהן:
| גודל אפקט | r |
| --- | --- |
קָטָן: 0.10
בֵּינוֹנִי: 0.30
גָדוֹל: 0.50
סוגים > מתאם > מתאם פירסון > אחוז השונות המוסברת (מקדם ההסבר) (r2 או R2)

כאשר מעלים בריבוע את מתאם פירסון, מתקבל מדד בשם מקדם ההסבר (אנ'). לדוגמה, עבור r של 0.21 מקדם ההסבר הוא 0.0441. כלומר 4.4% מהשונות של כל אחד מהמשתנים משותף עם השונות של המשתנה השני. ה-r 2 תמיד חיובי, ולכן אינו מעביר את כיוון המתאם בין שני המשתנים. אחוז זה נקרא גם אחוז השונות המוסברת, שכן הוא מתייחס לכמה אחוזים במשתנה אחד מוסברים על-ידי המשתנה השני. עם זאת, אין הכוונה להסבר סיבתי אלא רק לתיאור מידת הקשר בין השניים.
סוגים > מתאם > מתאם פירסון > אטא בריבוע (η2)

אטא בריבוע מתאר את אחוז השונות המוסברת במשתנה המנובא על־ידי משתנה מנבא, תוך שליטה על מנבאים אחרים. אטא בריבוע מתייחס לגודל האפקט במדגם, ולא באוכלוסייה.  \eta ^{2}={\frac {SS_{\text{Treatment}}}{SS_{\text{Total}}}}
סוגים > מתאם > מתאם פירסון > אומגה בריבוע (ω2)

אומדן פחות מוטה של השונות המוסברת באוכלוסייה הוא ω 2  \omega ^{2}={\frac {{\text{SS}}_{\text{treatment}}-df_{\text{treatment}}\cdot {\text{MS}}_{\text{error}}}{{\text{SS}}_{\text{total}}+{\text{MS}}_{\text{error}}}}