stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גיל שוחט
יצירותיו

שוחט הלחין עד כה 9 סימפוניות, 15 קונצ'רטי לכלי סולו ותזמורת, 4 אופרות, ויותר מ-50 יצירות קאמריות ויצירות לכלי סולו. את רוב יצירותיו הוא מוציא לאור בהוצאת "ריקורדי" באיטליה, בה החל את דרכו כצעיר המלחינים בהיסטוריית ההוצאה, או בהוצאה לאור אשר הקים בעצמו ונושאת את שמו. הקונצ'רטו השני שלו לפסנתר בנגינתו, והתזמור שלו לפרלודים של דביסי יצאו לאור בתקליטור. האופרה שלו "אלפא ואומגה" הועלתה בהפקת האופרה הישראלית ובניצוחו של גארי ברתיני. יצירות בולטות אחרות שלו הן "שיר השירים", "חזון העצמות היבשות" והסימפוניות "הישראלית", "האש", "האורות" ו"הגרמנית".
בשנת 2010 העלתה האופרה הישראלית החדשה את האופרה שלו "הילד חולם", לפי מחזה של חנוך לוין.
יצירותיו הוזמנו ובוצעו בעונות המנויים של מוסדות המוזיקה החשובים בעולם כגון: התזמורת הפילהרמונית של טוקיו, הפילהרמונית של בייג'ינג, התזמורת הלאומית של תאילנד, סולני מוסקבה, הקאמרית של ההרמיטאז׳ בסנקט פטרבורג ועוד תזמורות רבות ברחבי העולם.
בשנת 2021 הוציא עם יסמין לוי את האלבום, Voice & Piano.
תפקידים נוספים

בזמן שירותו הצבאי שירת כמתאם ומפקד התזמורת הקאמרית והלהקות הצבאיות, וכפסנתרן הרשמי של צה"ל.
בנוסף לפועלו כמלחין מופיע שוחט כפסנתרן וכמנצח. כפסנתרן הופיע כסולן עם התזמורות הישראליות וכן עם תזמורות שונות בחו"ל, ובמאות רסיטלים ברחבי אירופה, ואלפי קונצרטים בכל רחבי הגלובוס, שוחט הופיע ויצירותיו בוצעו בפסטיבלים רבים בעולם, וביניהם פסטיבל לונדון, הביאנאלה בוונציה, פסטיבל הונג קונג, הקרנגי הול בניו יורק, פסטיבל העיר האסורה בבייג'ינג ועוד. בעבר - היה מנהל מוזיקלי ומנצח ראשי של התזמורת הקאמרית הישראלית ושל התזמורת הסימפונית החדשה הרצליה, מלחין הבית ומנהל הסדרות הקאמריות של התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, ראש המוזיקה הקלאסית בפסטיבל ישראל בירושלים, מנהל אומנותי של אנסמבל "אליסיום" שהקים ב-2004, יועץ אומנותי של פסטיבל "קלאסי בים האדום", מנהל אומנותי של פסטיבל "מאסטרו" למוזיקה קלאסית בעין הוד, מנהל אומנותי של פסטיבל צלילי ילדות בחולון, מנהל אומנותי של פסטיבל בטהובן בנצרת. כיום שוחט הוא מנהל האנסמבל המוזיקלי, "פוליפוניה" וכן מנהל את כל סדרות המוזיקה בהיכלי התרבות של מודיעין, אור עקיבא, קריית מוצקין, וכן סדרות עצמאיות ברוב היכלי התרבות החשובים במדינה, לרבות היכל התרבות בתל אביב. חברת ההפקות אשר בבעלותו ובראשותו, משלבת יוצרי פופ וג'אז עם קונצרטים קלאסיים. יד ימינו ומנהל ההפקות של שוחט הוא חגי קורן.
מחוץ לישראל, מנהל שוחט את הסדרה הקאמרית באולמות "פולי" של סין, הוא מנצח אורח קבוע בפסטיבל "אמיליה רומנה" באיטליה, ופסטיבל מוצרט בוורמונט, ארצות הברית.
שוחט עורך סדרות רסיטלים והרצאות לקהל הרחב, רובן במסגרת "אסכולות" של האוניברסיטה הפתוחה, ו"קתדרה" של מוזיאון ארץ ישראל. החל מקיץ 2011 הוביל מדי קיץ סדרה של קונצרטים בפארק הרצליה, בהם ניצח על תזמורת סימפונט רעננה, תזמורת האופרה הקאמרית והרכבים אחרים, ובחלק מהיצירות גם השתתף כפסנתרן. כל אחד מקונצרטים אלה משך קהל רב ואלפי מאזינים.
ביוני 2012 החל הערוץ הראשון להקרין את סדרת הטלוויזיה "סיפור מנצח" בהנחייתו של שוחט ובהשתתפות התזמורת הסימפונית ירושלים, בכל פרק בסדרה יצא שוחט במסע דוקומנטרי חווייתי, אל מאחורי הקלעים של היצירה הקלאסית. הסדרה בת 8 פרקים זכתה בציון לשבח בתחרות הפורמטים של איגוד השידור האירופי.
פרסים והוקרה

שוחט זכה בפרסים ובמענקים רבים, ובהם בפרס התיאטרון על האירוע הבולט של השנה שהוענק לאופרה פרי עטו "אלפא ואומגה" (2001), ופרס מלחין השנה בתיאטרון על "צור וירושלים" (2004), פרס ראשון בתחרות ארתור רובינשטיין להלחנה (1997), פרסי תחרויות האקדמיה למוסיקה, פרס תל אביב לאומנויות הבמה, פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים, ופרס קרן קיסריה – אדמונד בנימין דה-רוטשילד (2001).
בין המלגות שהוענקו לשוחט במהלך דרכו ניתן לציין מלגות מטעם קרן התרבות אמריקה ישראל, הקונסוליה הבריטית וממשלת איטליה, מענקים מקרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב, קרן ברכה, קרן ריץ', מוטורולה ישראל, בנק ספרא, הבנק הבינלאומי, צפונות תרבות, קרן סוזן רוז (ניו יורק) ומענק מראי פפר (לוס אנג'לס).
שוחט הוא אמן נבחר של הקרן למצוינות בתרבות החל משנת 2004. שוחט מקדיש מזמנו לפעילות ציבורית בישראל, הן ברסיטלים עבור גיוס כספים לעמותות כגון "לתת" ו"עזרה", מרכז נפגעות תקיפה מינית, בתי החולים וולפסון בחולון, מאיר בכפר סבא והמרכז הרפואי רבין.
בשנת 2008 בחר מגזין "פורבס" בגיל שוחט כדמות המשפיעה ביותר בתחום המוזיקה בישראל. בחודש יולי 2009 קיבל שוחט תואר אביר מסדר האמנויות והספרות מטעם ממשלת צרפת.
באוקטובר 2012 זכה בפרס מפעל הפיס לאמנויות על שם לנדאו בתחום המוזיקה הקלאסית.
חיים אישיים

בריאיון לעיתון "הארץ" בדצמבר 2009 דיבר לראשונה על היותו הומוסקסואל. שוחט התגורר ביפו עם בן זוגו בריאן בולטון. בהמשך נפרד מבולטון וחי עם בן זוג אחר, ממנו נפרד. לשוחט שני ילדים, תאומים.
הערות שוליים

1 2 3  שרית ישי לוי, ואיפה נעוריו, חדשות, 17 באפריל 1992
↑  ביוגרפיה באתר הרשמי.
↑  המלחין והמנצח גיל שוחט, באתר אסכולות - בית-הספר ללימודים רב תחומיים ולתרבות הדעת של האוניברסיטה הפתוחה
↑  סיפור מנצח - עם המאסטרו גיל שוחט, באתר רשות השידור, 21 ביוני 2012
↑  מרב יודילוביץ', תואר אבירות לגיל שוחט, באתר ynet, 11 במאי 2009.
↑  מרב יודילוביץ', הוכרזו זוכי פרס לנדאו לאמנויות הבמה, באתר ynet, 24 באוקטובר 2012
↑  דורון חלוץ, המנצח, המלחין והפסנתרן גיל שוחט מדבר בפעם הראשונה על בן הזוג שלו, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2009.
↑  סמדר הירש, "לא סכריני, לא בנאלי: הדירה של גיל שוחט", nrg מעריב, 22 בינואר 2010.
↑  ליאת עיני, גיל שוחט: "אין אצלי ממתקים בבית, הילדים אוכלים מעדנים אורגניים", באתר ynet, 2 ביולי 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268006405171  BnF: cb16617983x (data)  GND: 135371171  ISNI: 0000 0000 7910 1082  LCCN: no2005009548  SNAC: w6d23gwt  VIAF: 36642408   WorldCat (עם VIAF): 36642408
המשחקים הגאים בסן פרנסיסקו (1982)

| --- | --- |
 עיר מארחת:  סן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית
 מדינות משתתפות:  10
 ספורטאים משתתפים:  1,350
 תחרויות:  16 ענפי ספורט
 טקס הפתיחה:  28 באוגוסט 1982
 טקס הנעילה:  5 בספטמבר 1982
 נפתח רשמית על ידי:  טום ואדל
 האצטדיון הראשי:  אצטדיון קזר
 סן פרנסיסקו, 1986 ← 
 
המשחקים הגאים בסן פרנסיסקו (1982), הוא האירוע העולמי הראשון של תחרויות ספורט רב-ענפיות ואירועי תרבות מגוונים עבור נשים גברים המזהים עצמם כלהט"ב, שנערכו בסן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית בין 28 באוגוסט ל-5 בספטמבר 1982. הם היו אירוע שהגה באופן רשמי טום ואדל, אתלט אמריקאי אולימפי (מקום שישי בקרב עשר באולימפיאדת מקסיקו סיטי 1968) ואקטיביסט, יחד עם עזרה של רבים אחרים. מטרת האירוע הייתה לקדם את קבלתם וכלילתם של ספורטאים הומוסקסואלים, לסביות וטרנסג'נדרים בעולם האתלטי, ולחגוג את יכולותיהם והישגיהם. בסך הכול 1,350 מתחרים ביותר מ-170 ערים ברחבי העולם השתתפו במשחקים הגאים הראשונים והאירוע בן תשעת הימים משך כ-10,000 איש.
במקביל לאולימפיאדה, לפיד נישא מניו יורק, בזירת מהומות סטונוול, עד לאצטדיון קזר בו נערכו טקסי הפתיחה והסיום. אירועים אחרים התקיימו באזורים שונים מסביב, בהם משתתפים מרחבי העולם התחרו בתחרויות שונות, כמו שחייה, אתלטיקה קלה, כדורסל, אגרוף, גולף ועוד. באירוע התקיימה גם הופעה של טינה טרנר במהלך טקס הפתיחה, ועוד אחת של סטפני מילס במהלך טקס הסיום יחד עם התזמורת הצועדת San Francisco Gay Freedom Day Marching Band and Twirling Corps ומג כריסטיאן ששרו את ה"Gay Anthem". גם חבר הקונגרס פיליפ ברטון נאם באירוע במהלך טקס הסיום.
לוח הזמנים של האירועים

| אירוע | אוגוסט> 28 | אוגוסט> 29 | אוגוסט> 30 | אוגוסט> 31 | ספטמבר> 1 | ספטמבר> 2 | ספטמבר> 3 | ספטמבר> 4 | ספטמבר> 5 | מָקוֹם מִפגָשׁ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| טקסי פתיחה וסיום |  |  |  |  |  |  |  |  |  | אצטדיון קזר |
| אופניים |  |  |  |  |  |  |  |  |  | פארק שער הזהב |
| אגרוף |  |  |  |  |  |  |  |  |  | ביתן קזר |
| אתלטיקה קלה |  |  |  |  |  |  |  |  |  | אוניברסיטת המדינה של סן פרנסיסקו |
| באולינג |  |  |  |  |  |  |  |  |  | פארק באול |
| ביליארד |  |  |  |  |  |  |  |  |  | פארק באול |
| גולף |  |  |  |  |  |  |  |  |  | מגרש הגולף הרדינג |
| היאבקות |  |  |  |  |  |  |  |  |  | ביתן קזר |
| הרמת כוח |  |  |  |  |  |  |  |  |  | באדי סנטר |
| טניס |  |  |  |  |  |  |  |  |  | הסיטי קולג' של סן פרנסיסקו |
| כדורגל |  |  |  |  |  |  |  |  |  | אצטדיון קזר |
| כדורסל |  |  |  |  |  |  |  |  |  | ביתן קזר |
| כדורעף |  |  |  |  |  |  |  |  |  | הסיטי קולג' של סן פרנסיסקו |
| סופטבול |  |  |  |  |  |  |  |  |  | מגרש לאנג |
| פיתוח גוף |  |  |  |  |  |  |  |  |  | תיאטרון קסטרו |
| קפיצה למים |  |  |  |  |  |  |  |  |  | אוניברסיטת המדינה של סן פרנסיסקו |
| ריצת מרתון |  |  |  |  |  |  |  |  |  | פארק שער הזהב |
| שחייה |  |  |  |  |  |  |  |  |  | אוניברסיטת המדינה של סן פרנסיסקו |
מקור

את הרעיון לתחרות הגה לראשונה טום ואדל, לאחר שצפה בטורניר באולינג לגברים הומוסקסואלים בטלוויזיה. הוא הרגיש כי לעיתים קרובות מדי התנועה לזכויות ההומוסקסואלים נשלטת על ידי סטריאוטיפים, ותפיסת האנשים לגבי התנועה כללה רק גברים צעירים ולבנים ושללה כל סוג אחר של אנשים בקהילת הלהט"ב. הוא רצה להדגיש שגברים ונשים הומוסקסואלים הם גברים ונשים לפני שהם הומוסקסואלים, והרגיש שטורניר הבאולינג לגברים הומוסקסואלים מסייע להשיג זאת על ידי התמקדות בכישרון שחקני הבאולינג מבלי למחוק ולאלץ אותם להסתיר את מיניותם.
ואדל וחברו מארק בראון העלו אז את הרעיון לערוך תחרות המבוססת על האולימפיאדה העתיקה, שהציגה כישרונות אתלטיים רבים, ותכלול כל אחד למרות הגיל, הגזע, המין, הנטייה המינית או היכולת שלו. יחד עם חבר נוסף בשם פול מארט, ואדל ובראון הקימו את ועד המשחקים הגאים ב-15 ביוני 1980, שהתרחב לוועדת האמנות והאתלטיקה בסן פרנסיסקו (SFAA).
גיוס כספים

ה-SFAA פיתחה גישה לגיוס כספים על סמך השיעורים שלקח טום ואדל שהדגישו את בקשת הכסף ואז "לסתום את הפה". התאוריה כאן הייתה שתורם פוטנציאלי שיקבל את ההזדמנות לדבר, יהיה בעל סיכוי גבוה יותר לתת, ואילו אם איש המכירות הוא היחיד שידבר, התורם לא ייתן. הם מצאו כי שיטת "הצע והמתן" הזו מועילה במיוחד מכיוון שהם שכנעו כל מיני אנשים הומוסקסואלים וקבוצות גייז לתרום לאירוע.
למרות החששות של אנשים רבים וחוסר הרצון הכללי של רבים לתמוך במשחקים, הצליחה ה-SFAA לכסות את ההוצאות שעמדו על סך 380,000 דולר בעוד נתרמו 395,000 דולר, ועודדה את ה-SFAA ו-Waddell להמשיך את המשחקים שוב בשנת 1986.
מחלוקות > תביעה משפטית על השם "Gay Olympics"

ד"ר טום ואדל, האולימפי לשעבר שעזר בהקמת המשחקים, התכוון לקרוא להם "Gay Olympics", אך תביעה שהוגשה פחות משלושה שבועות לפני פתיחת המשחקים הגאים בשנת 1982 הכריחה לשנות את השם.
מארגני האירועים נתבעו על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי (IOC) במסגרת חוק הספורט החובבני האמריקני משנת 1978, אשר העניק ל-USOC זכויות בלעדיות למילה Olympic בארצות הברית. נאשמי התביעה טענו כי החוק הוחל מתוך גחמה וכי אם השם Special Olympics לא נאסר באופן דומה, גם Gay Olympics לא אמור להיאסר.
אחרים, כמו דניאל בל, ציינו את ההיסטוריה הארוכה של ה-IOC בהגנה על המותג "אולימפיאדה" כראיה לכך שהתביעה נגד "Gay Olympics" לא הייתה מונעת מאפליה של הומוסקסואלים. מאז 1910 פעל ה-IOC, גם בתביעות וסילוק ממנו, כדי למנוע מארגונים מסוימים להשתמש במילה "אולימפיאדה". "אולימפיאדת המשטרה בקליפורניה" (California Police Olympics) השנתית התקיימה במשך 22 שנה, בין השנים 1967 ל-1989, ולאחר מכן המילה אולימפיאדה כבר לא שימשה לאירוע. בית המשפט העליון פסק לטובת USOC (הוועד האולימפי של ארצות הברית) בתביעת San Francisco Arts & Athletics, Inc. v. United States Olympic Committee .
סרט תיעודי משנת 2009 בשם "Gay Olympics on Trial" (אולימפיאדת הגאים עומדת לדין), נוצר בארצות הברית והוצג בתצוגה מקדימה בכמה פסטיבלי קולנוע. הנושא נכלל גם בסרטו של דייוויד סקטור משנת 2005, "Take the Flame! Gay Games: Grace Grit & Glory".
בשנים שחלפו מאז התביעה, האולימפיאדה והמשחקים הגאים שמו בצד את העימותים ההתחלתיים שלהם, עבדו יחד בשיתוף פעולה[דרוש מקור] ושידלו בהצלחה קיום הגבלת נסיעה לנשאי HIV במשחקים הגאים 1994 בניו יורק ובאולימפיאדת הקיץ 1996 באטלנטה.
מחלוקות > הקרנת הסרט "אולימפיה"

טום ואדל תכנן להקרין את סרט התעמולה הנאצי "אולימפיה" משנת 1938, בשל "היופי האמנותי" של הסרט. הוא צוטט באומרו כי בחר בסרט "לא על רקע התוכן הפוליטי המינימלי שלו" אלא משום שהוא היה "שיר הלל לגוף האדם ולספורט", וטען כי הבמאית לני ריפנשטאהל הצליחה לתעד את "הרצון לחוזק". וודל הכיר בשימוש הבוטה בסרט על ידי אדולף היטלר כתעמולה נאצית, אך טען כי הצופים צריכים להיות מסוגלים לראות בו גם דוגמה למה שהאולימפיאדה צריכה ולא צריכה להיות, וכינה אותו הסרט האולימפי הטוב ביותר שהיה עד כה במונחים של איכות למרות המסרים הפרו-נאציים הברורים.
זה גרם לבעיה בקרב יהודים הומוסקסואלים ולסביות רבים שהעבירו מיד ליד עלונים שהוקיעו את הסרט כתעמולה נאצית ודרשו מ-SFAA לבטל את ההקרנה. אחרים תקפו את ואדל באופן אישי, והאשימו אותו בהיותו אובססיבי לגבי השקפה פשיסטית על גוף הגבר הלבן ובהיותו מעורב במפלגה הנאצית, ונחרדו מכך שה-SFAA ינסה להרוויח כסף באמצעות סרט תעמולה נאצי. ואדל הגיב בביטול ההקרנה, בידיעה שללא תמיכת הקהילה היהודית ההומוסקסואלית והלסבית, ה-SFAA לא יכול להצליח. מאוחר יותר הוא התלונן בפני עיתונאי שהוא "נכנע לאותו סוג של צנזורה שהנאצים עצמם קיימו".
הקשר לאידיאלים של הסרט הזה וההאשמה כי ואדל, יחד עם התחרות על ידי מיופה כוח, הציגו וחגגו רק מבט ספציפי אחד על גוף הגבר הלבן, המשיכו לעקוב אחר המשחקים גם בעתיד, למרות הכוונה המקורית של לקבל את פני כולם ולהתרחק ממרכוז גופם של גברים צעירים ולבנים בתנועה לזכויות ההומוסקסואלים.
ראו גם

1982 בספורט
הערות שוליים

↑  Caroline, Symons. The Gay Games : a history. London. ISBN 9780415472968. OCLC 466772098.
1 2 3 4 5  Waddell, Tom (1996). Gay Olympian : the life and death of Dr. Tom Waddell. New York: Alfred A. Knopf. ISBN 0394572238. נבדק ב-30 בנובמבר 2018. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  White, Allen (26 באוגוסט 1982). "The torch arrives: Let the games begin". Bay Area Reporter. Vol. 12, no. 34. pp. 1–2. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  Liberti, Rita; Smith, Maureen M. (eds.). San Francisco bay area sports : golden gate athletics, recreation, and community. ISBN 9781610756037. OCLC 1039166467.
↑  Blackwell, Savannah (5 בספטמבר 2001). "Crushing the Gay Olympics: The USOC's homophobic past". San Francisco Bay Guardian. אורכב מ-המקור ב-27 במאי 2006. נבדק ב-4 בינואר 2006. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Clark, Joe (1994). "Glory of the Gay Games". נבדק ב-4 בינואר 2006. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Bell, Daniel (1998). "Why Can't the Gay Games Be the Gay Olympics?". International Games Archive via archive.org. אורכב מ-המקור ב-7 במרץ 2006. נבדק ב-12 ביוני 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "History". United States Police and Fire Championships. 16 בנובמבר 2010. אורכב מ-המקור ב-8 במאי 2013. נבדק ב-2012-12-25. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Home". Acquarius Media. אורכב מ-המקור ב-28 במאי 2011. נבדק ב-7 ביוני 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
בצדק תשפוט עמיתך

| --- | --- |
 מקרא:  ספר ויקרא, פרק י"ט, פסוק ט"ו
 תלמוד בבלי:  תלמוד בבלי, מסכת שבועות, דף ל', עמוד א'
 משנה תורה:  ספר שופטים, הלכות סנהדרין והעונשין המסורין להם, פרק כ"א
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, עשה קע"ז ספר החינוך, מצווה רל"ה
 מקורות נוספים:  חפץ חיים
 
בְּצֶדֶק תִּשְׁפֹּט עֲמִיתֶךָ היא מצוות עשה מתוך תרי"ג מצוות, לפיה הדיין חייב לשפוט בצדק וביושר, ולא להטות את הדין משיקולים שונים. צד נוסף של המצווה מצריך לדון לכף זכות אדם שעושה מעשים חשודים, אמנם נחלקו לגבי תוקף ציווי זה.
דיני המצווה

מקור המצווה בפסוק: ”לֹא-תַעֲשׂוּ עָוֶל בַּמִּשְׁפָּט לֹא-תִשָּׂא פְנֵי-דָל וְלֹא תֶהְדַּר פְּנֵי גָדוֹל בְּצֶדֶק תִּשְׁפֹּט עֲמִיתֶךָ”.
וכן למדו חכמים שחובה על הדיינים להשוות את שני בעלי הדין בכל דבר שלא יהא אחד מאריך בדיבורו ולאחד יאמרו לו קצר דברך, שלא יסביר הדיין פנים לאחד וידבר אליו רכות, ולאחר ירע פנים וידבר אליו קשות. ואם אחד לבוש בגדים מכובדים והשני בגדים בזויים על הדיינים לומר למכובד או הלבישו כמותך או לבוש כמוהו. וכן שלא יהיו בעלי הדינים אחד יושב ואחד עומד אלא שניהם עומדים או שניהם יושבים..
לדון לכף זכות

עוד דרשו חכמים שכוונת הפסוק לכלול גם את החובה על כל אדם לשפוט כל מעשה של אדם אחר בפרשנות חיובית, כנאמר במשנה: "הוי דן את כל האדם לכף זכות". וניתנו מספר טעמים למצוה זו א. כדי להימנע משנאת חינם, ב. כדי שלא יחסר לו במצוות ואהבת לרעך כמוך,  ג. שעל ידי שידון את חברו לכף זכות ימנע מלחטוא שלא ירצה להיות חוטא יחיד במקום שכולם צדיקים בעיניו.
נחלקו הראשונים האם זו חובה או מידת חסידות בספר החינוך כתב שזו חובה, וכן כתב בספר המצוות, אך הרמב"ם בפירושו למשנה ובמשנה תורה כתב שהיא מידת חסידות שאינה חובה.
והפליגו חכמים בשכרו של הדן לכף זכות שאוכל פירותיהן בעולם הזה והקרן קיימת לו לעולם הבא, ודנים אותו מן השמים לזכות. וכתב בספר של"ה "כל אדם ירגיל עצמו במדה זו לדון חבירו לכף זכות בכל מה שאפשר אפילו בדרך רחוק שבנוסף על זה שמסלק קטטה ונותן שלום בארץ, מרבה כבוד שמים, והקדוש ברוך הוא חפץ מאוד בזה, ולא רק שדנים אותו למעלה לכף זכות אלא אף בעולם הזה הקדוש ברוך הוא מראה לו חיבה יתרה".
במשפט העברי ביסס השופט חיים כהן, על פסוק זה ועל הפרשנות שניתנה לו, את הכלל המשפטי בדבר חזקת החפות מפשע.
וירג'יניה צ'ריל

| --- | --- |

וירג'יניה צ'ירל, 1929
 לידה:  12 באפריל 1908 קרת'ג, ארצות הברית 
 פטירה:  14 בנובמבר 1996 (בגיל 88) סנטה ברברה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1928–1936 (כ־8 שנים)
 עיסוק:  שחקנית
 בן או בת זוג:  George Child Villiers, 9th Earl of Jersey (1937, 30 ביולי 1937–1946)  Irving Adler (1926–?)  קרי גרנט (1934, 9 בפברואר 1934–1935)  Florian Kazimierz Martini (1948–?) 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
וירג'יניה צ'ריל (באנגלית: Virginia Cherrill; נולדה ב-12 באפריל 1908 ונפטרה ב-14 בנובמבר 1996) הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית. היא ידועה בעיקר בזכות משחקה כמוכרת הפרחים העיוורת, בסרט אורות הכרך של צ'ארלי צ'פלין.
צ'ירל שיחקה בארבעה עשר סרטי קולנוע עלילתיים, שיצאו לאור בין 1928 לבין 1936. בשנת 1983 היא רואיינה בסרט תעודה אודות צ'פלין. תפקידה בסרט "אורות הכרך" היה תפקידה השני בקולנוע, אך הראשון שעליו היא קיבלה קרדיט.
תחילת דרכה

צ'ריל נולדה בחווה באילינוי, לאמה בלאנש (לבית וילקוקס) ואביה ג'יימס צ'ריל. היא לא תכננה לפתח קריירה בקולנוע, אך דרך חברתה סו קרול (שנישאה בהמשך לאלן לאד) היא מצאה את דרכה להוליווד. בשיקגו, היא הייתה ידועה בשל כישרון הריקוד וההופעה שלה, וזכתה בפרס "מלכת נשף האמנים", ואף הוזמנה להופיע על במות וודוויל במופע "זיגפילד ורוי" המפורסם, אך דחתה את ההצעה. היא הייתה אז נשואה, לא באושר, ולכן התפתתה להזמנתה של קרול להתחיל מחדש בקליפורניה. שם, היא פגשה את ויליאם רנדולף הרסט, ואחר כך את צ'ארלי צ'פלין, בתחרות אגרוף.
קריירה

צ'פלין עד מהרה ליהק את צ'ריל בסרטו "אורות הכרך". הסרט זכה לביקורות חיוביות והצלחה מצד הקהל, אך יחסיה של צ'ריל עם צ'פלין היו מתוחים. על פי הסרט התיעודי Unknown Chaplin, הוא פיטר את צ'ריל כשעזבה את הסט כדי להסתפר. צ'פלין רצה לצלם מחדש את כל הסצנות שלה עם השחקנים ג'ורג'יה הייל, אך הבין שכבר הוציא יותר מדי כסף על ההפקה. בעקבות זאת, הוא הזמין את צ'ריל לחזור לצילומים, והיא ניצלה את ההזדמנות לבקש יותר כסף עבור תפקידה. עם זאת, בראיונות מאוחרים יותר, היא הביעה הערכה גדולה לצ'פלין, לכישרונו כבמאי ושחקן, והשקעתו ודיוקו בעבודתו.
עוד לפני שיצא "אורות הכרך" לאקרנים, אולפני פוקס המאה ה-20 החתימו את צ'ריל לחוזה צילומים. כשהסרט נהיה להיט, הם ליהקו אותה בסדרת סרטי קול במהלך שנות ה-1930, ביניהם Girls Demand Excitement ‏(1931), שהיה אחד מסרטיו הראשונים של ג'ון ויין ככוכב. במאים בעלי שם ביקשו אותה עבור סרטיהם, כולל ג'ון פורד (לסרט The Brat משנת 1931) וטוד בראונינג (לסרט Fast Workers משנת 1933). היא גם הופיעה בסרט המוזיקלי של ג'ורג' גרשווין, Delicious ב-1931. מאוחר יותר, היא נסעה לאנגליה, שם השתתפה בשניים מסרטיו של ג'יימס מייסון, כולל Troubled Waters משנת 1936, שהיה לסרטה האחרון. הסרטים המאוחרים יותר שלה לא היו להיטים, והיא החליטה לוותר על קריירת המשחק שלה.
חיים אישיים

צ'ריל הייתה נשואה ארבע פעמים: בעלה הראשון (1925–1928) היה עורך דין עשיר משיקגו, אירווינג אדלר. בעלה השני היה הכוכב ההוליוודי, קרי גרנט (1934-1935). היא עזבה אותו אחרי שבעה חודשים, בטענה שהיה מכה אותה. נישואיה השלישיים היו לבן אצולה בריטי, ג'ורג' צ'יילד-וילייה, רוזן ג'רזי ה-9, והיא הייתה לרוזנת. הנישואים ארכו בין 1937–1946. במסגרת תפקידה כרוזנת, היא עשתה עבודת צדקה ותמיכה בחיילים במלחמת העולם השנייה. היא לבסוף נישאה לטייס פולני, פלוריאן מרטיני, שהיה חבר ביחידה שהיא טיפלה בה במהלך המלחמה. הם נישאו ב-1948, והוא חזר עמה לארצות הברית, ומצא עבודה בחברת לוקהיד מרטין בסנטה ברברה, שם הם חיו עד מותה ב-1996, בגיל 88.
צ'ריל מונצחת בכוכב, בשדרת הכוכבים של הוליווד.
פילמוגרפיה

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1928 | The Air Circus | Extra | ללא קרדיט |
| 1931 | אורות הכרך | נערה עיוורת |  |
| 1931 | The Brat | Angela |  |
| 1931 | Delicious  | Diana Van Bergh |  |
| 1931 | Girls Demand Excitement | Joan Madison |  |
| 1933 | The Nuisance | Miss Rutherford |  |
| 1933 | Charlie Chan's Greatest Case | Barbara Winterslip |  |
| 1933 | Fast Workers | Virginia |  |
| 1933 | He Couldn't Take It | Eleanor Rogers |  |
| 1933 | Ladies Must Love | Bill's Society Fiancée |  |
| 1934 | Money Mad | Linda |  |
| 1934 | חום לבן | לוסיל צ'ייני |  |
| 1935 | Late Extra | Janet Graham |  |
| 1936 | Troubled Waters | June Elkhardt |  |
| 1983 | Unknown Chaplin | Herself | TV |
הערות שוליים

1 2  Louvish, Simon. "Bright Spark on the Silver Screen." The Guardian, May 9, 2009. Retrieved: December 17, 2011.
↑  Nicholson, Juliet.Review: "Review: Chaplin's Girl: The Life and Loves of Virginia Cherrill by Miranda Seymour." The London Evening Standard, May 20, 2009.
↑  Eagan 2010, p. 180.
↑  Pace, Eric. "Virginia Cherrill, 88, Actress in 30's Films, Including 'City Lights'." The New York Times, November 18, 1996.
↑  "Virginia Cherrill: Hollywood Star Walk." Los Angeles Times.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462269705171  BIBSYS: 3119323  BNE: XX1207086  BnF: cb14164107s (data)  GND: 138614466  ISNI: 0000 0001 2277 7935  LCCN: n86041311  NKC: xx0179744  NLK: KAC2020M7039  NTA: 072013478  SNAC: w6681z1v  SUDOC: 066965535  VIAF: 28549259   WorldCat (עם VIAF): 28549259 
צ'פלין וצ'ריל בסרט "אורות הכרך"
כלכלה נאו-קלאסית

כלכלה נאו-קלאסית הוא שם שניתן לקבוצה של אסכולות בתחום הכלכלה, שהבדלים רבים ביניהן, אך משותפת להן ראיית הכלכלה כשדה בו פועלים שחקנים רציונליים אך ורק או בעיקר להשגת תועלת ורווח מרביים, בתנאים הנשלטים על ידי ביקוש והיצע והניתנים לניתוח מדעי אמפירי מדויק. הכלכלנים הנאו-קלאסיים מדגישים את חשיבות שיווי-המשקל בשוק, כשמצב של שיווי-משקל מושלם נחשב ל'פתרון' של רוב בעיות מקסום הרווח בפניהן ניצבים השחקנים בשוק. את המונח "כלכלה נאו-קלאסית" טבע לראשונה הכלכלן האמריקני תורסטן ובלן. על אף שהתאוריה הנאו-קלאסית מנוסחת בתנאים של שוק מושלם ותחרות משוכללת, נוסחה התאוריה הנאו-קלאסית מבחינה היסטורית בהתאם לשיטה המוניטרית ולהתפתחות המדינות המודרניות שאינם שוק מושלם עקב חסמים ביורוקרטיים.
החשיבה הכלכלית הקלאסית המקובלת, כפי שהתפתחה עד אמצע המאה התשע עשרה, ראתה במחירים (או ערך החליפין) של מוצרים פועל יוצא של העלויות המעורבות בייצורם (דבר הבא לידי ניסוח בתאוריית הערך של העבודה). מנקודת מבטם של הוגים במסורת זו, כמו תומאס מלתוס, אדם סמית, דייוויד ריקרדו, ג'ון סטיוארט מיל או קרל מרקס, העלויות של הגורמים השונים העוסקים בייצור: ממעבדי חומר הגלם וכלה בפועל המייצר אותם, היו אמורות להתגלם בערך החליפין (כלומר, המחיר) של המוצר.
גישה זו, הרואה בעלויות הייצור את חזות הכול, הייתה כרוכה לפי עיני הכלכלנים הנאו-קלאסיים בבעיות. הראשונה שבהן הייתה העובדה שהמחירים בשוק לא שיקפו בהכרח את ה"ערך" המבוסס על עלות. אנשים היו מוכנים לשלם יותר עבור מוצרים שבעיניהם היו "שווים יותר". היה ברור כי חסר דבר מה מהותי, שיוכל להסביר כיצד נקבע ערכו של דבר בלי להניח שערכו נובע באופן בלעדי מערך שהוטמע בו, בחומרים ובעבודה.
המהפכה השולית

"מהפכת התועלת השולית" או המהפכה הנאו-קלאסית סיפקה פתרון ראשוני לבעיה. חיבוריהם של ויליאם סטנלי ג'בונס ב"תאוריה של כלכלה פוליטית" (1871), לאון ואלרה ב"אלמנטים של כלכלה טהורה" (1874) וקרל מנגר ב"עקרונות הכלכלה" (1871) הציעו מנגנון חדש להתייחסות לאופן שבו נוצרים מחירים והאופן שבו אנשים מתקשרים זה עם זה בשוק: על בסיס התועלת (או אי התועלת) השולית.
לטענתם, אנשים עורכים החלטות בשוק על פי התועלת או סיפוק הצורך שהם מקווים להשיג באמצעות רכישה או מכירה של מוצרים. מחירו של מוצר, נקבע על פי התועלת השולית ביותר אותה ניתן או שעליה יש לוותר במסגרת האמצעים העומדים לרשותו של הצרכן. לדוגמה, אם לאיכר חמישה שקי גרעינים, בהם הוא מבקש לספק צרכים כמו מזונו הוא, מזון סוסו, וכן הלאה עד לשק החמישי, שבו הוא מתכוון להאכיל את להקת התוכיים שלו, ערך כל השקים כערך המיוחס על ידי האיכר להאכלת התוכיים.
מהפכת התועלת השולית העמידה את הכלכלה על ראשה. על פי התפישה הקלאסית, עלויות הייצור עומדות במוקד תשומת הלב, כאשר הביקוש מוקש בעקיפין על פי ההיצע. על פי התורה החדשה, ההיצע או הייצור הוא זה הנובע ומוקש בעקיפין מהביקוש.
בין השלושה היו חילוקי דעות עקרוניים, שהתבטאו אחר כך בהתפצלות של האסכולה השולית למספר אסכולות משנה של כלכלה נאו-קלאסית, וליצירת האסכולה האוסטרית, שגישתה שונה במידה משמעותית מזו של האסכולה הנאו-קלאסית. הוויכוח נסב בעיקר סביב שלוש נקודות:
מידת ההדגשה של התועלת או השוליות: האם יש להדגיש את החשיבות שיש לייחס להכרעות סובייקטיביות של יצרנים וספקים על השוליים, או שיש להדגיש את מוטיבציית התועלת של היצרן והצרכן?
האם השינוי הוא מהפכני או אבולוציוני: האם המהפכה השולית מבטלת למעשה את עיקר קביעותיהם של הכלכלנים הקלאסיים כמו אדם סמית ודייוויד ריקרדו או שהיא תוספת המרחיבה את קביעותיהם, בלי לבטל את הישגיהם.
האם החתירה של הכלכלה צריכה להיות לפתרונות מדעיים-מדויקים, או להמשיך במסלול המוכר של חשיבה והגות תוך שימוש בכלי הגיון, היקש והיסק בלבד, כפי שנעשה עד כה.
מבין השלושה, היה ולרה מעוניין בהידוד (אינטראקציה) בשווקים יותר מאשר בהסברת פעולות הפרט באמצעות עקרונות פסיכולוגים הדוניסטיים (כמו עקרונות סיפוק צרכים). ג'בונס, לעומתו, ראה בכלכלה המשך של הרעיונות התועלתניים של ג'רמי בנת'ם ולא פיתח מעולם תורה של שיווי-משקל כללי. מנגר הדגיש את הפרתו המתמדת של שיווי-המשקל ואת ההחלטות הסובייקטיביות של הצרכן, תוך התנגדות לשימוש במתמטיקה בכלכלה.