stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סלומון מאיר רוטשילד
קורות חיים > השפעתו

סלומון יצר קשרים הדוקים עם קלמנס ונצל פון מטרניך. על פי המסופר, הוא ליווה את מטרניך בכל הקונגרסים הבינלאומיים אליהם נסע, ואחיו של סלומון שימשו שם כצירים בלתי רשמיים של האימפריה האוסטרית. מתוקף מעמדו הגיע לידיו מידע מודיעיני רב, והוא ניצל זאת למנף מכך רווחים כספיים. בין השנים 1822–1825 הוא הלווה למטנריך סכום של מיליון וחצי פלורינים, ובוועידה שנערכה בוורונה בשנת 1822 הוא גם שילם למטרניך את דמי שהותו בבית המלון בעיר בסך של למעלה מ-16,000 לירות איטלקיות. בזכות יחסים אלו הצליח לעכב את תשלומי הפנסיה של אחד מבעלי חובו של אחיו ג'יימס - קצין בדרגת מרשל בצבא, עד להסדרת החוב. באותה ועידה גם נחתם החוזה על ההלוואה הראשונה של משפחת רוטשילד לממשלה הרוסית על סך 6,000,000 לירות, בזכות תיווכו של פון גנץ, עליה קיבל סלומון את "אות ההצטיינות של ולדימיר". בשנה ההיא גם פנתה אליו לטיציה רמולינו, אמו של נפוליאון בונפרטה, בבקשה שישתדל אצל מטרניך להעניק לה רשות להיפגש עם בנה ז'וזף.
ניהל גם את ענייני הכספים של מריה לואיזה, אשתו לשעבר של נפוליאון, אחרי מות בעלה השני בשנת 1829.
ב-1830, עם פרוץ מהפכת יולי בצרפת, תיווך סלומון בין מלך צרפת החדש לואי פיליפ, שנחשב לדמוקרטי יחסית, לבין מטרניך השמרן, שראה בהפיכה הצרפתית ערעור הסדר הקיים. סלומון תרם רבות, יחד עם אחיו ג'יימס, למניעת מלחמה שהייתה עלולה לפרוץ באותה העת. בד בבד באותה תקופה של מתיחות בין המעצמות באירופה, הלווה סלומון לממשלת אוסטריה סכום של 36,000,000 פלורינים לצורך התחמשות. באותה שנה, עם פרוץ מגפת הכולרה, עזב סלומון את וינה לתקופה, בחלקה התגורר בפריז אצל אחיו ג'יימס.
קורות חיים > העזיבה את וינה

עושרו של סלומון היה עצום; הוא רכש נכסים נרחבים והשקיע באמנות ועתיקות. עם פרוץ אביב העמים בשנת 1848 באזורים שבשליטת בית הבסבורג, נשמעו קולות הסתה רבים נגד סלומון ומשפחת רוטשילד בכלל, על אף שהוא תרם תרומות משמעותיות למטרות פילנתרופיות. הקנצלר מטרניך שהיה ידידו ומגינו הגדול נמלט מהמדינה, ובמהלך האירועים האלימים אף פרצו המהפכנים גם לגג ביתו של רוטשילד, והוא נמלט לפרנקפורט בשנותיו האחרונות התגורר בפריז עם בתו וחתנו (להוציא ביקור קצר אחד בווינה בשנת 1849), שם נפטר בשנת 1855. את הנהלת הבנק הוא מסר לבנו אנסלם, כמה חפצי אמנות מתקופת הרנסאנס שהיו שייכים בעבר לאוסף שלו, יחד עם יצירות מהמאה ה-18 נתרמו למוזיאון הלובר כולל שני ציורים של קרלו דולצ'י (אנ').
קורות חיים > אותות כבוד ותארים

כהוקרה על שירותיו למען האימפריה, הועלה סלומון בשנת 1816 לדרגת אצולה על ידי הקיסר פרנץ הראשון, והוא נמנה עם האצולה האוסטרית (אנ'). יחד עמו זכו בתואר כל חמשת האחים לבית רוטשילד (אם כי האח נתן דחה את קבלת התואר). בשנת 1822 זכה שוב לכבוד זה יחד עם אחיו כאשר הקיסר העניק לו את התואר פרייהר - ברון.
משפחתו

בנו אנסלם (אנ')
בתו בטי (1805–1886) נישאה לדודה ג'יימס מאיר רוטשילד בשנת 1824. כנדוניה העניק לה אביה מיליון וחצי פרנקים.
הערה: אילן יוחסין זה אינו כולל את כל חברי משפחת רוטשילד, אלא מתרכז באישים בולטים בה, בפרט בענפים הצרפתי והבריטי.
|}
ביאורים והרחבות

↑  כבת למשפחת הרץ, היו לאדלהייד קשרים עם חברי האצולה הגבוהה באירופה, יותר מבני משפחת רוטשילד שגדלו בגטו של פרנקפורט.
הערות שוליים

↑  אהרן חרמוני, הרוטשילדים, תל אביב תרצ"ו.
↑  אהרן חרמוני, הרוטשילדים, תל אביב תרצ"ו.
1 2  אהרן חרמוני, הרוטשילדים, תל אביב תרצ"ו, עמ' 88, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  אהרן חרמוני, הרוטשילדים, תל אביב תרצ"ו, עמ' 136, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  אהרן חרמוני, הרוטשילדים, תל אביב תרצ"ו, עמ' 100, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  ראו: רומישר קייזר, בארכיון רוטשילד.
↑  ראו: אחוזת שילרסדורף, בארכיון משפחת רוטשילד.
קואורדינטות: 49°55′34″N 18°16′29″E﻿ / ﻿49.925998°N 18.274682°E﻿ / 49.925998; 18.274682.
↑  אהרן חרמוני, הרוטשילדים, תל אביב תרצ"ו, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  אהרן חרמוני, הרוטשילדים, תל אביב תרצ"ו,עמ' 114, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  אהרן חרמוני, הרוטשילדים, תל אביב תרצ"ו.
↑  אהרן חרמוני, הרוטשילדים, תל אביב תרצ"ו.
↑  קואורדינטות: 48°13′23″N 16°23′37″E﻿ / ﻿48.2231888°N 16.3937087°E﻿ / 48.2231888; 16.3937087.
↑  אריה מורגנשטרן, גאולה בדרך הטבע, ירושלים תשנ"ז.
↑  שמואל וינגרטן, ערים ואמהות בישראל, חלק ז', ירושלים תש"כ, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299065305171  PLWABN: 9811286955305606  GND: 116641924  ISNI: 0000 0000 5534 1268  LCCN: no89014199  Léonore: 328861  NKC: js20051212017  SNAC: w6q96kq5  VIAF: 30292938   WorldCat (עם VIAF): 30292938 
בניין המלון בווינה אותו שכר סלומון רוטשילד עקב האיסור ליהודים על רכש נדל"ן. בשנת 1843 קיבל היתר רכישה, והסב אותו לארמונו האישי
קלמנס ונצל פון מטרניך, עמו ניהל סלומון רוטשילד קשרים הדוקים
תחנת הרכבת בנורדבנהוף שבווינה (גר'),‏ 1908, מעט אחר שהולאמה חברת הרכבות "הרכבת הצפונית הקיסר פרדיננד" (גר') מידי משפחת רוטשילד. נקודת המוצא של הרכבות הייתה בתחנה זו
KFNB Ia (גר'), קטר ששימש את הרכבת הצפונית הקיסר פרדיננד, בבעלות סלומון רוטשילד
תעשיית הברזל בוויטקוביץ', בתקופה שבה היה בבעלותו של סלומון רוטשילד - שנת 1850.
סלומון מאיר רוטשילד, ליתוגרפיה מאת יוזף קריחובר (גר')
קתרין הייר

| --- | --- |

 לידה:  26 באוגוסט 1959 (בת 65) מוביל, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  המכון הטכנולוגי של פלורידה  האקדמיה הימית של ארצות הברית  בית הספר התיכון מרפי 
 
קתרין פטרישה ״קיי״ הייר (באנגלית: Kathryn Patricia Hire; נולדה ב-16 באוגוסט 1959 במוביל, שבאלבמה) היא אסטרונאוטית לשעבר בסוכנות החלל האמריקאית, שהשתתפה בשתי משלחות לחלל ודרגת קפטן בחיל הים האמריקאי. היא האישה הראשונה שהייתה בצוות קרב אווירי.
השכלה

קתרין הייר למדה בבית הספר התיכון מרפי במוביל, שבאלבמה.
היא סיימה את התואר הראשון ב-1981 בהנדסה וניהול באקדמיה הימית של ארצות הברית, ואת התואר השני ב-1991 בטכנולוגיית חלל ב-Florida Institute of Technology.
השירות בחיל הים

הייר קיבלה את אות הקצונה שלה ב-1982 וביצעה משימות מחקר אוקיינוגרפיות ברחבי העולם ביחידה 8 בבסיס Nas Patuxent River (אנ'), שבמרילנד. הייר תפקדה בתור רכזת פרויקטים אוקיינוגרפים, מפקדת משימה וכקצינה מפקדת. היא טסה בעיקר ב-RP-3D אוריון ובRP-3A. בהמשך הייר נשלחה להדריך ניווט אווירי של חיל הים בבסיס האוויר מאתר (אנ'), שבקליפורניה.
ש
הייר התקדמה ממרצת ניווט ומנהלת קורס בבסיס למנהלת תוכנית הלימודים. בינואר 1989 הייר עזבה את התפקיד שלה בחיל הים ועברה למילואים של חיל הים האמריקאי בתחנת האוויר של חיל הים בג'קסונוויל, שבפלורידה.
ב-13 במאי 1993, הייר הועברה ליחידת הסיור של חיל הים של ארצות הברית (VP-62) והפכה לאישה הראשונה בארצות הברית שהשתתפה בצוות קרב אווירי. הייר ביצעה מבצעים באיסלנד, פוארטו ריקו וופנמה בתור נווטת מטוס סיור. לאחר מכן הייר עברה אל NAS JointReserve Base (אנ'), שבניו אורלינס, ושירתה ב-CV-63 USS Kittyhawk 0482, ב-Tactical Support Center 0682, מפקדת יחידה 111 של הצי השביעי וביחידה 108. הייר חזרה לפעילות צבאית מלאה מ-2001 עד 2003, ותמכה ב-OEF (אנ') וב-Operation Iraqi Freedom (אנ') ובצוות של (JOC) ב-MacDill AFB שבפלורידה וקודמה לדרגת קפטן של חיל הים האמריקאי ב-1 בדצמבר 2002
שירותה בנאס״א

קתרין הייר התחילה לעבוד בסוכנות החלל האמריקאית במרכז החלל על שם קנדי (KSC) ב-1989 ועבדה שם כמהנדסת של לוקהיד מרטין. היא עבדה בתור מהנדסת המערכות מכניות של ההקפה במעבורות חלל (Space Shuttle Orbiter Mechanical Systems Engineer), לאחר מכן בתור מהנדסת פרויקטי טסט (TPE), ולבסוף Supervisor of Space Shuttle Orbiter Mechanisms and Launch Pad Swing Arms ב-1994.
במרץ 1995 בהחלטת נאס״א הייר הועברה למרכז החלל ג׳ונסון. לאחר שנת אימונים והערכה עבדה הייר בבקרת משימה בתקשורת עם רכבי חלל. היא טסה במשימה STS-90 כמומחית (1998) שבה הייתה 381 שעות בחלל. הייר נשלחה לצוות התמיכה באסטרונאוטים במרכז החלל קנדי. ולאחר מכן היא הצטרפה במשימה STS-130 לתחנת החלל הבין לאומית בתור מומחית משימה.
שירותה בנאס״א > טיסות לחלל

STS-90 ‏(17 באפריל - 3 במאי 1998) צוות המשימה כלל שבעה אנשים, במהלך המשימה הצוות ביצע 26 ניסויים שהתמקדו באפקט של מיקרו כבידה על המוח ומערכת העצבים. ה-STS-90 הקיפה את כדור הארץ 256 פעמים, ועברה 10.1 מיליון ק״מ.
STS-130 (‏8 בפברואר - 21 בפברואר 2010) משימה זו העלתה אל תחנת החלל את node 3 ואת Cupola המכונה ״טרנקוויליטי״(שלווה). הייר הצטרפה לתחנת החלל הבין לאומית כמומחית משימה. המשימה עברה 9.2 מיליון ק״מ והקיפה את כדור הארץ 217 פעמים.
כיום קתרין הייר נחשבת כ-"NASA Management Astronaut" כלומר היא מועסקת בסוכנות החלל האמריקאית אך אינה כשירה לטוס לחלל.
עיטורים ופרסים

מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה
Meritorious Service Medal
Joint Service Commendation Medal
National Defense Service Medal (אנ').
Armed Forces Reserve Medal (אנ').
Coast Guard Special Operations Service Ribbon (אנ').
Navy and Marine Corps Overseas Service ribbon (אנ').
הערות שוליים

1 2 3 4  "KATHRYN P. HIRE (CAPTAIN, U.S. NAVY) NASA ASTRONAUT" (PDF). NASA. במרץ 2010. נבדק ב-21 במרץ 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Astronaut Biography: Kathryn hire, Spacefacts
↑  NOTABLE GRADUATES: Kathryn Hire, unsa
ארצות הברית במשחקים האולימפיים (1992 ואילך)

המשלחת האמריקאית בטקס הפתיחה של אולימפיאדת סידני (2000)
המשלחת האמריקאית בטקס הפתיחה של אולימפיאדת בייג'ינג (2008)
ארצות הברית השתתפה בכל המשחקים האולימפיים שנערכו מאז 1992, ואף אירחה אותם פעם אחת, באולימפיאדת אטלנטה (1996).
עם התפרקות ברית המועצות וסיום המלחמה הקרה הגיעו לקצם ארבעה עשורים של יריבות בין-גושית במשחקים האולימפיים, והיריבות בין ארצות הברית לבין רוסיה, המדינה הגדולה ביותר שנוצרה מהתפרקות ברית המועצות, הייתה מעתה על רקע ספורטיבי. מאפיין נוסף של חילופי המשטר בגוש המזרחי היה הפסקת השימוש הממוסד בסמים (בפרט סטרואידים אנאבוליים). כתוצאה מהתפתחויות אלה, שבה ארצות הברית להיות המעצמה האולימפית העיקרית. בתוך כך, צמחה במהירות מעצמה אולימפית חדשה, סין, שאף הצליחה לחלוף על פניה באולימפיאדה אותה אירחה, אולימפיאדת בייג'ינג (2008).
אולימפיאדת ברצלונה (1992)

545 ספורטאים אמריקאים השתתפו באולימפיאדת ברצלונה (1992). הם זכו ב-108 מדליות, מהן 37 מדליות זהב, ודורגו במקום השני בטבלת המדליות, אחרי המשלחת המאוחדת.
אולימפיאדת ברצלונה (1992) > אתלטיקה

באתלטיקה זכו האמריקאים ב-30 מדליות, מהן 12 מדליות זהב.
קארל לואיס זכה במדליית זהב שלישית ברציפות בתחרות הקפיצה לרוחק והיה שותף לשיא העולם שקבעה נבחרת השליחים ל-100X4 מטר (37.40 שניות). שותפיו למרוץ היו לירוי בורל, דניס מיטשל (שגם זכה במדליית ארד בריצת 100 מטר) ומייקל מארש (שזכה גם במדליית זהב בריצת 200 מטר). גם נבחרת השליחים ל-400X4 מטר קבעה שיא עולם חדש - 2:55.74 דקות. בנבחרת זו היו חברים מייקל ג'ונסון, אנדרו ואלמון, קווינסי ווטס (שגם זכה במדליית הזהב בריצת 400 מטר) וסטיב לואיס (שזכה גם במדליית כסף בריצת 400 מטר). שיא עולם נוסף קבע קווין יאנג, בריצת 400 מטר משוכות (46.78 שניות). בנוסף, זכה מייק קונלי במדליית זהב בקפיצה משולשת (8 שנים אחרי שזכה במדליית כסף), ומייק סטולס עשה זאת בהדיפת כדור ברזל. מייק פאוול זכה במדליית כסף שנייה ברציפות בקפיצה לרוחק.
נבחרת השליחות ל-100X4 מטרים זכתה אף היא במדליית זהב. בין הרצות היו גם אוולין אשפורד וגוון טורנס, שזכתה גם במדליית זהב בריצת 200 מטר ובמדליית כסף עם נבחרת השליחות ל-400X4 מטר. ג'קי ג'וינר קרסי שמרה על תוארה בקרב שבע, וזכתה גם במדליית ארד בקפיצה לרוחק. גייל דיברס זכתה במדליית הזהב בריצת 100 מטר, באחת הריצות הצמודות בהיסטוריה: בין דיברס לג'מייקנית מרלין אוטי, שסיימה במקום החמישי, הפרידו 6 מאיות השנייה בלבד. גוון טורנס סיימה במקום הרביעי, בהפרש של 4 מאיות השנייה מדיברס, ושתי מאיות השנייה מאירינה פריבלובה שזכתה במדליית הארד.
אולימפיאדת ברצלונה (1992) > שחייה

בשחייה זכו האמריקאים ב-27 מדליות, מהן 11 מדליות זהב.
מייק בארומן קבע שיא עולם במשחה ל-200 מטר חזה (2:10.16 דקות), נלסון דיבל קבע שיא אולימפי במשחה לחצי המרחק (1:01.50 דקות) ומלווין סטיוארט קבע שיא אולימפי במשחה ל-200 מטר פרפר (1:56.26 דקות). דיבל וסטיוארט שיתפו פעולה גם במשחה ל-100X4 מטר מעורב, בו השתתפו גם ג'ף ראוס (שזכה גם במדליית כסף ב-100 מטר גב) וג'ון אולסן. הארבעה זכו במדליית הזהב במשחה השליחים. אולסן היה שותף גם לזכייתה של נבחרת השליחים ב-100X4 מטר חופשי במדליית הזהב, יחד עם מאט ביונדי, טום ג'אגר וג'וזף יודפול. ביונדי זכה גם במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי, וג'אגר זכה בו במדליית הארד. במדליית זהב נוספת זכה פאבלו מוראלס, ב-100 מטר פרפר. נבחרת השליחים ל-200X4 מטר חופשי, בה היו חברים אולסן, יודפול, סטיוארט, וכן דאג גיירטסן, זכתה במדליית ארד.
ג'נט אוונס שמרה על תוארה במשחה ל-800 מטר חופשי. היא לא הצליחה לשמור על התואר ב-400 מטר חופשי, אך זכתה במדליית הכסף. סאמר סאנדרס זכתה במדליית הזהב ב-200 מטר פרפר, במדליית כסף ב-200 מטר מעורב אישי ובמדליית ארד ב-400 מטר מעורב אישי. ניקול הייזלט זכתה במדליית הזהב ב-200 מטר חופשי והייתה שותפה לזכייה במדליית הזהב במשחה השליחות ל-100X4 מטר חופשי. שותפותיה לזכייה זו היו דארה טורס, אנג'ל מרטינו (שגם זכתה במדליות ארד במשחים ל-50 מטר חופשי ו-100 מטר פרפר) וג'ני תומפסון (שזכתה גם במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי). תומפסון הייתה שותפה גם לזכייתן של השליחות במדליית הזהב ב-100X4 מטר מעורב, יחד עם כריסי אהמן-לייטון (שזכתה גם במדליית כסף ב-100 מטר פרפר), ליאה מאורר (שזכתה גם במדליית ארד ב-100 מטר גב) ואניטה נול (שזכתה גם במדליית כסף ב-100 מטר חזה ובמדליית ארד ב-200 מטר חזה).
אולימפיאדת ברצלונה (1992) > כדורסל

ב-1989 שינתה פיב"א את מדיניותה, ואפשרה את שיתופם של כדורסלנים מקצוענים במשחקים (להבדיל משחקנים חובבנים). נבחרת ארצות הברית, שעד אז התבססה על שחקני כדורסל מכללות, יכלה עתה לשתף גם שחקנים מליגת ה-NBA. כישלונה היחסי של הנבחרת באולימפיאדת סיאול (1988), בה זכתה במדליית ארד, ההישג הנמוך בתולדותיה עד אז, דרבן רבים מהכוכבים הגדולים של ה-NBA להצטרף לנבחרת. אנשי השיווק של ה-NBA מיהרו להדביק לנבחרת את הכינוי "Dream Team" (נבחרת החלומות), והיא נחשבת לאחת הנבחרות הטובות ביותר שהורכבו מעולם, אם לא הטובה שבהן. סגל הנבחרת כלל את צ'ארלס בארקלי, לארי בירד, מג'יק ג'ונסון מייקל ג'ורדן, קלייד דרקסלר, פטריק יואינג, כריסטיאן לייטנר, כריס מאלין, קארל מלון, ג'ון סטוקטון, סקוטי פיפן ודייוויד רובינסון.
במהלך הטורניר הביסה הנבחרת את יריבותיה בתוצאה הממוצעת 73–117 (כולל ניצחון בתוצאה 48–116 על נבחרת אנגולה). בחצי הגמר הביסה את נבחרת ליטא 76-127, ובמשחק הגמר הביסה את נבחרת קרואטיה 85-117. ג'ורדן, יואינג ומאלין, שהיו חברים בנבחרת באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), כשחקני מכללות, היו לכדורסלנים הראשונים בהיסטוריה שזוכים במדליית זהב שנייה.
נבחרת הנשים פתחה משחקיה באופן דומה, ובשלב הבתים הביסה את יריבותיה בתוצאה הממוצעת 60–106. עם זאת, בשלב חצי הגמר, הפסידה לנבחרת המשלחת המאוחדת 79-73. היה זה בסך הכל ההפסד השני בתולדותיה. במשחק על המקום השלישי גברה על נבחרת קובה 74-88, וזכתה במדליית הארד.
אולימפיאדת ברצלונה (1992) > ענפים אחרים

שמונה מתאבקים אמריקאים זכו במדליות, שלושה מהם במדליות זהב. ג'ון סמית' שמר על תוארו מסיאול בקטגוריית המשקל של עד 62 ק"ג. ברוס באומגרטנר השיב לעצמו את התואר האולימפי בקטגוריית המשקל של עד 130 ק"ג לאחר שבסיאול הסתפק במדליית הכסף. קווין ג'קסון זכה במדליית הזהב השלישית, בקטגוריית המשקל של עד 82 ק"ג. קווין מאנדיי איבד את תוארו (עד 74 ק"ג), אך זכה במדליית כסף.
הטניסאיות האמריקאיות זכו בשלוש מדליות, מהן שתי מדליות זהב. ג'ניפר קפריאטי בת ה-16 זכתה בתואר האולימפי לאחר שגברה במשחק הגמר על הגרמניה שטפי גראף. מרי ג'ו פרננדז, שהפסידה לגראף בחצי הגמר, זכתה במדליית הארד. פרננדז זכתה גם במדליית זהב בטורניר הזוגות, יחד עם ג'יג'י פרננדז, לאחר שגברו על הספרדיות קונצ'יטה מרטינס וארנצ'ה סנצ'ס. הטניסאים הצליחו פחות - ג'ים קורייר ופיט סמפראס הודחו בסיבוב השלישי (למארק רוסה ואנדריי צ'רקסוב, בהתאמה), ומייקל צ'אנג הפסיד לברזילאי ז'יימה אונסינס כבר בסיבוב השני. בטורניר הזוגות הודחו קורייר וסמפראס בסיבוב השני, לאחר הפסד לצמד הספרדי סרחיו קאסאל ואמיליו סאנצ'ס.
בהתעמלות זכו האמריקאים בשש מדליות. בחמש מהן זכתה שאנון מילר. מילר זכתה במדליות כסף בקרב-רב ובתרגיל הקורה (יחד עם הסינית לו לי) ובמדליות ארד בתרגילי המקבילים המדורגים, הקרקע ועם הנבחרת בתחרות הקבוצתית. טרנט דימאס זכה במדליית זהב במתח.
התאומות קארן ושרה ג'וזפסון זכו במדליית הזהב במקצה הזוגות בשחייה צורנית, ובמקצה היחידות חלקה קריסטן בב-ספראג את מדליית הזהב עם הקנדית סילבי פרשט. השייטים זכו בתשע מדליות (בכל תחרויות השיט פרט לתחרות הלכנר לנשים). במדליית הזהב היחידה זכו מארק ריינולדס והרולד האנל, בדגם סטאר. שלושה מתאגרפים זכו במדליות, היחיד מהן שזכה בזהב היה אוסקר דה לה הויה, במשקל קל. גם בקפיצה למים נרשם מאזן דומה, כשמארק לנזי היה היחיד שזכה במדליית זהב, בקפיצה מ-3 מטר. חותרי הקאנו ג'ו ג'קובי וסקוט סטראוסבו זכו במדליית הזהב במקצה הזוגות בסלאלום והקלעית לוני מיילי עשתה זאת בירי מ-50 מטר בשלושה מצבים. חותר הקיאק גרג ברטון איבד את תואריו מסיאול, והסתפק במדליית ארד במקצה היחידים ל-1000 מטר. מדליות נוספות הושגו בחתירה, ג'ודו, אופניים ורכיבה.
נבחרות הכדורעף זכו שתיהן במדליות ארד. נבחרת הנשים לאחר שהפסידה בחצי הגמר לנבחרת קובה וגברה על נבחרת ברזיל במשחק על המקום השלישי, ונבחרת הגברים לאחר הפסד לנבחרת ברזיל וניצחון על נבחרת קובה. במשחק של נבחרת הגברים בשלב הבתים נגד נבחרת יפן, כאשר חסרה ליפנים נקודה אחת לניצחון, הוציאו השופטים כרטיס אדום לשחקן הנבחרת רוברט סמואלסון, דבר שחייב גם מתן נקודה טכנית ליפנים, שהבטיחה את ניצחונם במשחק. שחקני הנבחרת הביעו את מחאתם נגד החלטת השופטים בכך שגילחו את שערם, כאות הזדהות עם סמואלסון הקירח.
נבחרת הכדורמים סיימה במקום הרביעי, לאחר שהפסידה בחצי הגמר לנבחרת ספרד, ובמשחק על המקום השלישי לנבחרת המשלחת המאוחדת. גם נבחרת הבייסבול סיימה במקום הרביעי, אחרי שהפסידה לנבחרות קובה ויפן. נבחרת הנשים בכדוריד סיימה במקום השישי ונבחרת הכדורגל הודחה בשלב הבתים.
אולימפיאדת אטלנטה (1996)

ב-1996 אירחה העיר אטלנטה את המשחקים האולימפיים ה-23 במספר. הייתה זו הפעם הרביעית בה ארצות הברית אירחה את משחקי הקיץ. בשלוש הפעמים הקודמות, סבלו המשחקים מהשתתפות חלקית. אולימפיאדת סנט לואיס (1904) נמשכה על פני חודשים ארוכים והוצאות הנסיעה היו כבדות, ולכן 80% מהמשתתפים בה היו אמריקאים, ורק 11 מדינות נוספות שלחו אליהן ספורטאים. אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) נערכה בצל השפל הכלכלי הגדול, ומדינות רבות צמצמו את היקפי משלחותיהן או ויתרו על ההשתתפות לגמרי. אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סבלה מחרם של ברית המועצות ומרבית בנות בריתה מהגוש המזרחי. באולימפיאדת אטלנטה, לעומת זאת, הייתה השתתפות מלאה. מספר שיא של 646 ספורטאים אמריקאים השתתפו במשחקים. הם זכו ב-101 מדליות, מהן 44 מדליות זהב, ולראשונה מאז 1984, ניצבה ארצות הברית בראש טבלת המדליות.
אולימפיאדת אטלנטה (1996) > שחייה

לראשונה מאז 1984, עברה השחייה את האתלטיקה, והייתה לענף הפורה ביותר עבור המשלחת האמריקאית, עם 26 מדליות, מהן 13 מדליות זהב.
אמי ואן דיקן זכתה בארבע מדליות זהב, במשחים ל-50 מטר חופשי, 100 מטר פרפר, ועם נבחרות השליחות ל-100X4 מטר חופשי ו-100X4 מטר מעורב. אנג'ל מרטינו, שהשתתפה אף היא בשני משחים אלה, זכתה גם במדליות ארד במשחים ל-100 מטר חופשי ו-100 מטר פרפר. שותפותיהן למשחה המעורב, בת' בוטספורד ואמנדה בירד, זכו אף הן במדליות נוספות - בוטספורד במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב ובירד במדליות כסף במשחים ל-100 ול-200 מטר חזה. במקצה השליחות החופשי היו שותפות לזכייה גם קתרין פוקס וג'ני תומפסון. תומפסון זכתה בזהב גם במשחה ל-200X4 מטר, משחה בו השתתפו גם טרינה ג'קסון, כריסטינה טוישר ושילה טאורמינה. במדליית זהב נוספת זכתה ברוק בנט, במשחה ל-800 מטר חופשי.
ג'ף ראוס זכה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב ובמשחה השליחים ל-100X4 מטר מעורב, בו קבעו האמריקאים שיא עולם חדש, 3:34.84 דקות. שותפיו למשחה השליחים היו ג'רמי לין, שזכה גם במדליית כסף ב-100 מטר חזה, מארק הנדרסון וגארי הול ג'וניור, בנו של גארי הול סניור, שייצג את ארצות הברית במשחקים האולימפיים בין 1968 ל-1976. הול הבן זכה, בנוסף לזכייה בזהב במשחה המעורב, גם במדליית זהב במשחה ל-100X4 מטר חופשי ובמדליות כסף במשחים ל-50 מטר חופשי ו-100 מטר חופשי. שותפיו לזכייה בזהב במשחה השליחים החופשי היו ג'ון אולסן, ג'ון דייוויס ובראד שומאכר. דייוויס ושומאכר זכו במדליית זהב נוספת, במשחה השליחים ל-200X4 מטר חופשי, יחד עם ג'וזף יודפול וראיין בריוב. במדליות זהב נוספות זכו בראד ברידג'ווטר (200 מטר גב) וטום דולאן (400 מטר מעורב אישי). טום מלצ'ו זכה במדליית כסף ב-200 מטר פרפר ואריק ניימסניק זכה במדליית כסף שנייה ברציפות ב-400 מטר מעורב אישי.
אולימפיאדת אטלנטה (1996) > אתלטיקה

באתלטיקה זכו האמריקאים ב-23 מדליות, מהן 13 מדליות זהב. מייקל ג'ונסון קבע שיא עולם בריצת 200 מטר (19.32 שניות) ושיא אולימפי בריצת 400 מטר (43.49 שניות). שיא העולם שקבע החזיק מעמד 12 שנים. קארל לואיס זכה במדליית הזהב בקפיצה לרוחק בפעם הרביעית ברציפות, והיה לספורטאי השלישי בתולדות המשחקים האולימפיים שרושם הישג כזה, אחרי השייט הדני פאול ברט אלווסטרום וזורק הדיסקוס אל ארטר. הייתה זו גם מדליית הזהב האולימפית התשיעית בה זכה, הישג לו היו שותפים באותה העת רק עוד שלושה ספורטאים, האתלט הפיני פאבו נורמי, המתעמלת הסובייטית לאריסה לטינינה והשחיין מארק ספיץ.
אלן ג'ונסון קבע שיא אולימפי בריצת 110 מטר משוכות (12.95 שניות), צ'ארלס אוסטין עשה זאת בקפיצה לגובה (2.39 מ') וקני הריסון בקפיצה משולשת (18.09 מ'). במדליות זהב נוספות זכו דריק אדקינס (ריצת 400 מטר משוכות), רנדי בארנס (הדיפת כדור ברזל), דן אובראיין (קרב עשר) ונבחרת השליחים ל-400X4 מטר. נבחרת השליחים ל-100X4 מטר, בה היו חברים ג'ון דראמונד, טים הארדן, מייקל מארש ודניס מיטשל זכתה במדליית הכסף.
גייל דיברס שמרה על תוארה בריצת 100 מטר. בדומה לריצה בברצלונה, גם באטלנטה היה מרוץ צמוד במיוחד. דיברס סיימה את המרוץ בתוצאה זהה למרלין אוטי, וניצחונה נקבע בפוטו פיניש. גוון טורנס, שזכתה במדליית הארד, הגיעה שתי מאיות השנייה אחריהן. דיברס וטורנס זכו גם במדליית הזהב במרוץ השליחות ל-100X4 מטר, יחד עם כריסטי גיינס ואינגר מילר. נבחרת השליחות ל-400X4 מטר זכתה אף היא במדליית זהב. ג'קי ג'וינר קרסי, באולימפיאדה הרביעית בה השתתפה, זכתה במדליה השביעית שלה, מדליית ארד בקפיצה לרוחק.
אולימפיאדת אטלנטה (1996) > ענפי כדור קבוצתיים

שישה משחקני ה"דרים טים" נכללו בסגל נבחרת הכדורסל באטלנטה - בארקלי, מאלון, סטוקטון, פיפן, רובינסון וריצ'מונד, ואליהם הצטרפו האקים אולאג'ואן, שאקיל אוניל, פני הארדוויי, גרנט היל, רג'י מילר וגארי פייטון. בשלב הבתים הביסה הנבחרת את יריבותיה בתוצאה הממוצעת 69–104, בחצי הגמר הביסה את נבחרת אוסטרליה 73-101 ובמשחק הגמר הביסה את נבחרת יוגוסלביה 69-95. נבחרת הנשים זכתה אף היא במדליית הזהב, לאחר שגברה בחצי הגמר על נבחרת אוסטרליה 71-93, ובמשחק הגמר גברה על נבחרת ברזיל 87-111.
לראשונה נערך באטלנטה טורניר אולימפי בכדורגל נשים. נבחרת ארצות הברית זכתה במדליית הזהב לאחר שגברה בחצי הגמר על נבחרת נורווגיה 1-2 (לאחר הארכה) ובמשחק הגמר גברה על נבחרת סין באותה התוצאה. נבחרת הגברים הודחה כבר בשלב הבתים. גם נבחרת הסופטבול זכתה במדליית זהב, לאחר שגברה במשחק הגמר על נבחרת סין. נבחרת הבייסבול זכתה במדליית הארד, לאחר שהפסידה בחצי הגמר לנבחרת יפן, וגברה על נבחרת ניקרגואה במשחק על המקום השלישי.
נבחרת הנשים בהוקי שדה סיימה במקום החמישי, בעוד נבחרת הגברים סיימה במקום ה-12 והאחרון, לאחר שהפסידה בכל משחקיה. נבחרת הכדורמים סיימה במקום השביעי. גם נבחרת הנשים בכדורעף סיימה במקום השביעי, ואילו נבחרת הגברים סיימה במקום התשיעי. נבחרת הגברים בכדוריד סיימה במקום התשיעי (מתוך 12) ונבחרת הנשים סיימה במקום השמיני והאחרון, ללא ניצחון.
אולימפיאדת אטלנטה (1996) > ענפים אחרים

בטניס זכו האמריקאים ב-3 מתוך 4 מדליות הזהב האפשריות. מרי ג'ו פרננדז וג'יג'י פרננדז זכו בטורניר הזוגות לנשים בפעם השנייה ברציפות, אחרי שגברו על הצ'כיות יאנה נובוטנה והלנה סוקובה. בטורניר היחידות זכתה לינדזי דבנפורט, לאחר שגברה במשחק הגמר על ארנצ'ה סאנצ'ס. מרי ג'ו פרננדז הפסידה לדבנפורט בחצי הגמר, ובהמשך הפסידה ליאנה נובוטנה במשחק על מדליית הארד. נובוטנה הדיחה טניסאית אמריקאית נוספת, מוניקה סלש, ברבע הגמר. אנדרה אגאסי זכה במדליית הזהב בטורניר היחידים, לאחר שגבר במשחק הגמר על הספרדי סרז'י ברוגרה. ברוגרה הדיח בשלב רבע הגמר טניסאי אמריקאי אחרי, מליווי וושינגטון. בטורניר הזוגות לגברים הודחו וושינגטון ואגאסי כבר בסיבוב השני, בידי הדרום אפריקאים ויין פריירה ואליס פריירה.
המתאבקים האמריקאים זכו ב-8 מדליות, מהן 3 מדליות זהב: קנדול קרוס (עד 57 ק"ג), טום ברנדס (עד 62 ק"ג) וקורט אנגל (עד 100 ק"ג). ברוס באומגרטנר איבד את תוארו בקטגוריית המשקל של עד 130 ק"ג, אך זכה במדליית ארד, המדליה האולימפית הרביעית ברציפות. נבחרת הנשים בהתעמלות זכתה לראשונה במדליית הזהב הקבוצתית, וכמה מהחברות בה זכו גם במדליות אישיות: שאנון מילר זכתה במדליית זהב בתרגיל הקורה, איימי צ'ו זכתה במדליית כסף בתרגיל המקבילים המדורגים ודומיניק דוז זכתה במדליית ארד בתרגיל הקרקע. בנוסף, זכה ג'ייר לינץ' במדליית כסף בתרגיל המקבילים. הקשת ג'סטין יואיש זכה בשתי מדליות זהב, במקצה היחידים ובמקצה הקבוצתי. הקלעים זכו ב-3 מדליות, ואחת מהם, קים רוד, זכתה במדליית זהב בירי בצלחות חרס. המתאגרפים זכו ב-6 מדליות, אך רק אחד מהם, דייוויד רייד, זכה במדליית זהב (משקל קל-בינוני). יתר החמישה, בהם פלויד מייוות'ר ואנטוניו טארוור, זכו במדליות ארד. לראשונה נערך טורניר כדורעף חופים, ושני זוגות אמריקאים העפילו לשלב הגמר בטורניר הגברים. קארץ' קיראי (לשעבר שחקן נבחרת ארצות הברית בכדורעף, שזכה עמה במדליות זהב בלוס אנג'לס ובסיאול) וקנט סטפס זכו במדליות הזהב, ואילו מייק דוד ומייק ויטמארש זכו במדליית הכסף. בשחייה צורנית נערכה רק תחרות קבוצתית, והנבחרת האמריקאית זכתה במדליית הזהב. מדליות נוספות הושגו בחתירה, רכיבה, אופניים, קיאקים, קפיצה למים וג'ודו.
אולימפיאדת סידני (2000)

באולימפיאדת סידני (2000) השתתפו 586 ספורטאים אמריקאים. הם זכו ב-93 מדליות, מהן 37 מדליות זהב, ב-22 ענפים שונים, ובפעם השנייה ברציפות ניצבו בראש טבלת המדליות.