stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליפות ארצות הברית הפתוחה 1933
התחרות > תחרות הגברים

לתחרות זו נרשמו 88 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. 16 הטניסאים החזקים קיבלו דירוג (לטניסאים אמריקאים וטניסאים זרים בנפרד) כדלקמן:
| --- | --- |
 אלזוורת' ויינס (ארצות הברית ארצות הברית), מנצח תחרות 1931 ו-1932, הודח בסיבוב הרביעי  פרנק שילדס (ארצות הברית ארצות הברית), הודח בחצי הגמר  וילמר אליסון (ארצות הברית ארצות הברית), הודח בסיבוב הרביעי  קליפורד סאטר (ארצות הברית ארצות הברית), הודח ברבע הגמר  פרנק פרקר (ארצות הברית ארצות הברית), הודח בסיבוב השלישי  סידני ווד (ארצות הברית ארצות הברית), הודח בסיבוב הרביעי  לסלי סטופן (ארצות הברית ארצות הברית), הודח בחצי הגמר  גרגורי מנגין (ארצות הברית ארצות הברית), הודח ברבע הגמר:  ג'ק קרופורד (אוסטרליה אוסטרליה), הפסיד בגמר  פרד פרי (הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת), מנצח תחרות  ג'ירו סאטו (יפן יפן), הודח בסיבוב הרביעי  הרי לי (הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת), הודח בסיבוב הרביעי  ריוסוקי נונוי (יפן יפן), הודח בסיבוב הרביעי  ויויאן מקגרף (צרפת צרפת), הודח בסיבוב הרביעי  איקיצ'י איטו (יפן יפן), הודח בסיבוב השני  אדריאן קוויסט (אוסטרליה אוסטרליה), הודח ברבע הגמר
מנצח אליפות 1932 אלזוורת' ויינס הודח בסיבוב הרביעי. פרד פרי מבריטניה נפגש במשחק הגמר עם ג'ק קרופורד מאוסטרליה וניצח ב-5 מערכות.
התחרות > תחרות הנשים

בתחרות הנשים השתתפו 64 טניסאיות שחולקו ל-4 בתים. דירוג הטניסאיות החזקות (לטניסאיות אמריקאיות וטניסאיות זרות בנפרד) בוצע כדלקמן:
| --- | --- |
 הלן וילס (ארצות הברית ארצות הברית), מנצחת תחרות 1923-1925, 1927-1929, פרשה במהלך משחק הגמר  הלן ג'ייקובס (ארצות הברית ארצות הברית), מנצחת תחרות 1932, ניצחה בתחרות  אליס מרבל (ארצות הברית ארצות הברית), הודחה ברבע הגמר  שרה פלפרי (ארצות הברית ארצות הברית), הודחה ברבע הגמר  קרולין בבקוק (ארצות הברית ארצות הברית), פרשה  ז'וזפין קרויקשנק (ארצות הברית ארצות הברית), פרשה:  דורותי ראונד (הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת), הודחה בחצי הגמר  בטי נאטהול (הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת), הודחה בחצי הגמר  מרי הילי (הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת), הודחה ברבע  פגי סקריבן (הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת), הודחה בסיבוב השלישי  ג'ואן רידלי (הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת), הודחה בסיבוב השני  פרדה ג'יימס (הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת), הודחה בסיבוב השלישי
מנצחת תחרות 1932 הלן ג'ייקובס ניצחה במשק הגמר את הלן וילס שפרשה במהלך המשחקון השלישי.
התחרות > תחרות זוגות גברים

בתחרות השתתפו מספר זוגות. במשחק הגמר ג'ורג' לוט ולסטר סטופן מארצות הברית נפגשו עם פרנק שילדס ופרנק פרקר מארצות הברית וניצחו אותם ב-4 מערכות. עבוד ג'ורג' לוט זה היה הניצחון הרביעי בתחרות זוגות גברים באליפות ארצות הברית הפתוחה.
התחרות > תחרות זוגות נשים

בתחרות השתתפו 28 זוגות. הזוגות החזקות קיבלו דירוג (לטניסאיות אמריקאיות וזרות בנפרד):
| --- | --- |
 הלן וילס/אליזבת ריין (ארצות הברית ארצות הברית), הפסידו בגמר (טכני)  הלן וילס/שרה פלפרי (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בחצי הגמר (טכני):  פרדה ג'יימס/בטי נאטהול (הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת), ניצחו בתחרות  מרי הילי/דורותי ראונד (הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת), הודחו בחצי הגמר
במשחק הגמר בטי נאטהול/פרדה ג'יימס (בריטניה) נפגשו עם זוג אמריקאי הלן וילס/אליזבת ריין וניצחו אותם. עבור בטי נאטהול זה היה הניצחון השלישי בתחרות.
התחרות > תחרות זוגות מעורבים

בתחרות השתתפו 16 זוגות. במשחק הגמר אליזבת ריין/אלזוורת' ויינס (ארצות הברית) נפגשו עם שרה פלפרי/ג'ורג' לוט האמריקאים וניצחו אותם ב-2 מערכות.
הערות שוליים

↑  מיקום תחרויות
פרד פרי, מנצח תחרות הגברים
הלן ג'ייקובס, מנצחת תחרות הנשים
יחסי אוסטרליה–ונצואלה

| יחסי אוסטרליה–ונצואלה |
| --- | --- |
אוסטרליה: ונצואלה


אוסטרליה: ונצואלה
שטח (בקילומטר רבוע)
7,741,228: 912,050
אוכלוסייה
26,866,532: 28,471,082
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,723,827: 482,359
תמ"ג לנפש (בדולרים)
64,163: 16,942
משטר
מונרכיה חוקתית פדרלית: רפובליקה פדרלית

שגרירות ונצואלה בקנברה
יחסי אוסטרליה–ונצואלה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הקהילייה של אוסטרליה לבין הרפובליקה הבוליברית של ונצואלה.
סיוע הומניטרי

בעקבות השיטפון הקשה בוונצואלה בדצמבר 1999 שגרם למפולות אדירות לאורך חופי המדינה (מה שנודע בתור טרגדיית ורגאס (אנ')), ממשלת ונצואלה הגישה בקשה בינלאומית לסיוע חירום. הערכות על מספר ההרוגים הצביעו על כך שאולי 50,000 בני אדם מתו. בתגובה לפנייה, ממשלת אוסטרליה תרמה 100,000 דולר אוסטרלי עבור אספקת תרופות, ביגוד ומצעים.
יחסים כלכליים

היחסים הדו-צדדיים בין המדינות היו חלשים יחסית עד לאחרונה. ביוני 1996 ביקר בקרקאס סגן ראש הממשלה ושר המסחר, טים פישר, וכתוצאה מכך זוהו מספר תחומי מפתח לפיתוח, כולל ענפי הכרייה, החקלאות והים.
הסחר הדו-צדדי היה צנוע למדי וזה בא לידי ביטוי במאזן נתוני הסחר. מאזן הסחר נטה מאוד לטובת אוסטרליה. ונצואלה דורגה במקום ה-106 בשנת 1999 לפי שווי הסחר בסחורות עם אוסטרליה בהיקף כולל של 17.2 מיליון דולר. זה הציב את ונצואלה במקום ה-6 ברשימת מדינות דרום אמריקה לאחר ברזיל, צ'ילה, ארגנטינה, פרו וקולומביה. בשנת 1999, נתוני ונצואלה כיעד לייצוא סחורות באוסטרליה דורגו במקום ה-92 עם יצוא של 15.6 מיליון דולר. כמקור ליבוא סחורות דורגה ונצואלה במקום ה-111 והיבוא לאוסטרליה הסתכם ב-1.6 מיליון דולר בלבד בשנת 1999.
הייצוא האוסטרלי העיקרי לוונצואלה בשנת 1998 כלל ציוד לטיפול מכני - 2.90 מיליון דולר; פיגמנטים, צבע ולכות - 1.86 מיליון דולר; פריטים חסויים - 1.27 מיליון דולר ומכונות חקלאיות (לא כולל טרקטורים) - 1.24 מיליון דולר; תרופות (כולל וטרינריה) - 1.04 מיליון דולר.
היבוא העיקרי מוונצואלה בשנת 1998 כלל משקאות אלכוהוליים - 417,000 דולר; זרעי שמן - 372,000 דולר; נפט מזוקק - 337,000 דולר ואלומיניום - 198,000 דולר.
האינטרסים של אוסטרליה בוונצואלה מתמקדים בתחום שירותי הכרייה והכרייה. המשקיעה האוסטרלית המשמעותית בוונצואלה היא BHP. ל-BHP יש מיזם משותף עם Sivensa בשווי של 700 מיליון דולר לבניית מפעל ברזל בפוארטו אורדאז, 525 ק"מ דרומית מזרחית לקראקס באזור גיאנה. הפרויקט מבוצע על ידי חברה, אורינוקו איירון, שבבעלות BHP ו-Sivensa 50/50.
עסקים באוסטרליה זכו להצלחות אחרות בוונצואלה. Bodegas Pomar, חטיבת תעשיות הקוטב, קבוצת המשקאות, עיבוד המזון והפצת מזון בוונצואלה, מייבאת כעת יין אוסטרלי דרך קבוצת הארדי. חברת Conferry רכשה מעבורת מהירה מספינות אוסטרל במערב אוסטרליה בעקבות מסע התצוגה של המעבורת המהירה מתוצרת אוסטרליה באוגוסט 1999.
אוסטרליה מיקדה את תשומת לבה בשוקי דרום אמריקה בשנת 1999. בספטמבר 1999 קיימה המועצה לחינוך אוסטרלי (AEI) ו-IDP תערוכת חינוך בקראקס שמשכה כ-5,000 איש.
נציגויות דיפלומטיות

אוסטרליה מיוצגת בוונצואלה באמצעות שגרירותה בבוגוטה, קולומביה.
ונצואלה מחזיקה באוסטרליה שגרירות בקנברה.
הסימפוניה התשיעית של בטהובן

הסימפוניה התשיעית ברה מינור אופוס 125 היא הסימפוניה האחרונה הגמורה שכתב המלחין הגרמני לודוויג ואן בטהובן. הסימפוניה, שמלאכת כתיבתה הושלמה בשנת 1824, היא אחת היצירות הנודעות ביותר ברפרטואר המוזיקה המערבית, הן כמסמלת והן כמבשרת את התקופה הרומנטית, ונמנית עם יצירות המופת של בטהובן.
הסימפוניה התשיעית מכונה "הכוראלית" משום שבפרק הרביעי, האחרון שלה, כלל בטהובן קטעי שירה לארבעה סולנים ומקהלה. המילים של הקטע הווקאלי היו מילות האודה לשמחה של פרידריך שילר, שנכתבו בשנת 1785, עם תוספות קטנות שהכניס בטהובן לטקסט המקורי. הייתה זו הפעם הראשונה, שמלחין גדול הציב את קול האדם באותה רמה עם כלי התזמורת בסימפוניה ויצר בכך יצירה רחבת יריעה ומפוארת, שנתנה את הטון לסימפוניה הרומנטית. ב־2016, על פי משאל שערך BBC Music Magazine (אנ') בקרב 151 מנצחים, דורגה הסימפוניה במקום השני ברשימת עשר הסימפוניות הגדולות בכל הזמנים.
כתב היד של הסימפוניה שמור בספריית המדינה בברלין.
היסטוריה > חיבור הסימפוניה

הסימפוניה הוזמנה מבטהובן על ידי החברה הפילהרמונית המלכותית של לונדון בשנת 1817 ועבודת ההלחנה החלה כשנה מאוחר יותר, ב-1818. את הסימפוניה השמינית השלים בטהובן כ-10 שנים קודם לכן וככל הנראה החל בכתיבת הסימפוניה התשיעית עוד זמן רב קודם. ידוע כי הוא רצה להלחין את ה"אודה לשמחה", ועשה זאת כבר בשנת 1793, אך המוזיקה הזו אבדה. את נושא הסקרצו אפשר לאתר בפוגה שנכתבה ב-1815. המבוא לחלק הווקאלי של הסימפוניה גרם לבטהובן קשיים רבים. הייתה זו הפעם הראשונה שהוא - או כל מלחין גדול אחר - עשה שימוש ברכיב ווקאלי בסימפוניה. ידידו של בטהובן, אנטון שינדלר, אמר אחר כך: "כשהחל לעבוד על הפרק הרביעי, התחולל מאבק שלא היה כמותו. המטרה הייתה למצוא דרך נכונה להצגת האודה של  שילר. יום אחד נכנס (בטהובן) לחדר וצעק "מצאתי. הרגע מצאתי את זה", והראה לי פנקס רשימות ובו המילים "הבה נשיר את האודה של שילר בן האלמוות'". פתיחה זו לא נכנסה, בסופו של דבר, ליצירה ובטהובן הקדיש זמן רב לשכתוב הפרק עד שהגיע לצורתו המוכרת כיום."
המוטיב לאודה לשמחה מופיע באופן ברור ב"מיזרקורדיה" של מוצרט, מס' 222 ברשימת קכל, שחובר במינכן בשנת 1775 וייתכן שבטהובן לקח אותו משם.
היסטוריה > ביצוע הבכורה

בטהובן היה להוט להשמיע את הסימפוניה שלו בברלין בהקדם האפשרי אחרי שסיים אותה. הוא סבר, שטעם הקהל בווינה נוטה למלחינים איטלקים כמו רוסיני. ידידיו ופטרוניו, ששמעו את הדבר, דחקו בו להביא את הסימפוניה התשיעית לביצוע בכורה בווינה.
הסימפוניה בוצעה לראשונה ב-7 במאי 1824 בתיאטר אם קרנטנרטור (כיום מלון זאכר) בווינה, יחד עם הפתיחה "חנוכת הבית" ושלושת הפרקים הראשונים של המיסה סולמניס. הייתה זו הופעתו הראשונה של המלחין על בימה מזה שתים-עשרה שנים. האולם היה מלא עד אפס מקום. את תפקידי הסופרן והאלט ביצעו שתי זמרות צעירות מפורסמות: הנרייטה זונטג וקרולינה אונגר.
המנצח בבכורה היה מיכאל אומלאוף, ובטהובן ישב לידו. פעם, צפה אולף בחזרה הגנרלית של האופרה של בטהובן פידליו. החזרה נגמרה באסון, בשל חירשותו של בטהובן. הוא לא היה מסוגל לשמור על אחדות התזמורת, והנגנים הלכו לאיבוד כל הזמן. לכן, הנחה הפעם אולף את הנגנים להתעלם מבטהובן, שבעת מופע הבכורה של הסימפוניה התשיעית, היה חירש לחלוטין. בתחילת כל פרק, נתן בטהובן קצב, והפך את הדפים בפרטיטורה שלו.
המפורסמת שבין האנקדוטות על מופע הבכורה של הסימפוניה התשיעית גורסת, כי בסיומה בטהובן לא שמע את מחיאות הכפיים הרמות, ולכן אונגר, הסולנית, נאלצה להפנות את פניו אל הקהל. עוד מסופר, כי הצופים הרימו כובעים וזרקו מטפחות, כדי להסב את תשומת לבו של המלחין החירש להתלהבות ששררה באולם.
חלקי היצירה

הסימפוניה מחולקת לארבעה פרקים:
חלקי היצירה > 1 Allegro ma non troppo

פרק זה כתוב בצורת סונאטה, ומבוסס על מוטיב של קווינטות וקוורטות "ריקות" בירידה, המופיע לראשונה מעל טרמולו מהיר בכלי המיתר. הסימפוניה נפתחת בפיאניסימו, שמתגבר והולך עד לקטע פורטיסימו רועם בהשתתפות כל התזמורת. הקטע הפותח כל כך שקט ומקוטע, עד שנאמר עליו לא אחת שהוא מזכיר יותר תזמורת המכוונת את כליה מאשר פתיחה של סימפוניה. הנושא השני רגוע ושלֵו יותר, ומבוסס על מוטיב במשקל דקטיל, המופיע לראשונה בכלי הנשיפה בסולם פה מז'ור. הרפריזה מסתיימת שוב בטונים סוערים, בסולם סי במול מז'ור. הקודה כוללת קטע סוער במיוחד, שגם הוא מתחיל בפיאניסימו ומסתיים ב"שאגה" של התזמורת כולה, ומבוססת על מוטיב אוסטינטו כרומטי.
חלקי היצירה > 2 Molto Vivace

פרק הסקרצו, גם הוא ברה מינור, נפתח באופן דרמטי בשתי קריאות קצרות בכלי הקשת, במקצב מנוקד, ואחריהן אותו המוטיב בטימפני ושוב בתזמורת כולה באוניסון. הפרק עצמו נפתח בתנועה מתמדת של רבעים, וגם הוא מתאפיין בפתיחה מהוסה וחיקויית, ובקרשנדו גדול. צורתו של פרק הסקרצו גם היא צורת סונאטה, ולא צורה דו-חלקית רגילה, כמקובל. בחלק הפיתוח מורה בטהובן למנצח לעבור לנצח A tre Battute, כלומר ביחידות של שלוש תיבות במקום שתיים. בחלק זה יש גם לטימפני תפקיד דרמטי ואקספרסיבי. שלא כמקובל, הטריו ברה מז'ור כתוב בארבעה רבעים ולא בשלושה, והוא מבוסס על מוטיב יחיד בעל אופי "פסטורלי", הנרמז מן השימוש הרחב בקרנות יער ובנקודות עוגב, שני סַמָּנים מובהקים של כתיבה פסטורלית. לאחר הטריו חוזר הסקרצו הראשון כמעט ללא שינוי, והקודה הקצרה מאזכרת לרגע את הטריו, לפני שהיא מסתיימת באוניסונו גדול ובמינור.
חלקי היצירה > 3 Adagio molto e cantabile

הפרק השלישי בסי במול מז'ור הוא פרק וריאציות, אך צורתו חופשית יחסית - בין הווריאציות יש מעברים כליים, בחלק מהווריאציות יש מעברי מודולציה שאינם קיימים בנושא, והווריאציה האחרונה נקטעת פעמיים באפיזודה דמוית פנפארה (תרועה). הנושא העיקרי מוצג בכלי המיתר, כשכלי הנשיפה מעץ עונים להם כהד בסופי פראזות.
חלקי היצירה > 4 Presto-Allegro assai ("האודה לשמחה" – בגרמנית: "Ode an die Freude")

גם הפרק הרביעי הוא מעין פרק וריאציות ענקי, אבל מלבד הווריאציות הוא כולל גם הקדמה ארוכה, קטעי ביניים וקודה מורחבת, כך שקשה מאוד להתייחס אליו כאל פרק וריאציות מסורתי. ישנן דרכים שונות לפרש את המבנה הכללי שלו; צ'ארלס רוזן, למשל, ראה בו "סימפוניה בתוך סימפוניה", כלומר ארבעה פרקים קצרים המנוגנים ללא הפסקה. הפרק נפתח במעבר סוער ודיסוננטי, הנקטע בבת אחת, ואז מתחיל רצ'יטטיב כלי, שמבצעים הצ'לי והקונטרבסים, ונועד לחקות שירה חופשית, ללא מקצב ברור. הרצ'יטטיב נקטע מדי פעם בציטוטים, או "זכרונות", משלושת הפרקים הקודמים - תחילה מן הראשון, אחרי כן מן השני ולבסוף מן השלישי. אבל בטהובן דוחה מעליו את שלושת הנושאים הללו, ומתחיל נושא חדש - המנגינה המפורסמת של האודה לשמחה. כמו רוב הנושאים בסימפוניה כולה, היא נפתחת בקול חרישי - כלי הבאס לבדם, ללא ליווי. זוהי תחילתו של קטע פוגאטו, כאשר קול אחר קול נוסף למרקם הקונטרפונקטי עד לפורטה גדול שמבצעת כלל התזמורת. ביצוע חגיגי ואופטימי זה גם הוא נקטע בבת אחת וחוזר למוטיב הסוער והדיסוננטי מתחילת הפרק. אלא שבמקום הרצ'יטטיב הכלי, מופיע רצ'יטטיב אנושי - כניסתו של זמר הבאס. את טקסט הרצ'יטטיב הוסיף בטהובן עצמו, והוא אינו משל שילר: "הו, חברים, לא צלילים אלו [כלומר צלילים דיסוננטיים וסוערים] - אלא הבה ניתן קולנו בצלילים נעימים יותר, ומלאי שמחה". ולאחר שתי קריאות Freude! הנענות מן הגברים במקהלה, הוא שר את הבית הראשון של האודה, ונענה על ידי המקהלה כולה באוניסון. זוהי למעשה תחילתו של קטע הווריאציות הראשון: שני הבתים הבאים הם שתי וריאציות "קלאסיות" על הנושא ששר זמר הבאס. גם חלק זה נקטע בפתאומיות, ואחריו מתחיל קטע חדש - אריה לטנור סולו בסי במול מז'ור, שהיא וריאציה נוספת על הנושא. בולט בה השימוש בקונטרבסון, תוף באס, משולש ומצילתיים, כלים המזוהים עם מוזיקה צבאית, ובמיוחד עם חיקויים למוזיקת היניצ'רים הטורקיים, שהיו פופולריים במוזיקה קלאסית וינאית. הרמיזות הצבאיות מתייחסות מן הסתם למילות האריה, המזכירות גיבור שפניו אל הניצחון. מן האריה הזאת עובר בטהובן היישר אל פוגאטו גדול ומורכב, אשר שיאו - לאחר מעבר שקט ומתוח בכלי הנשיפה - בביצוע גדול ומסכם של נושא האודה - מעין וריאציה רביעית.
לאחר קיטוע ומעבר פתאומי נוסף, נפתח קטע חדש, איטי וחגיגי יותר, בשלושה חצאים, על הטקסט "התלכדו, רבבות בני חלד". המוטיב כאן הוא היפוך של הצלילים הפותחים את הנושא המרכזי, והוא שולט בפרק מכאן ועד סופו. הבית מושר בצורה דו-חלקית, כאשר בכל פעם שרים את הנושא רק הבאסים, ולאחר מכן המקהלה כולה. בסוף הבית כתב בטהובן עוד פוגת ענק, הפעם פוגה כפולה אקסטטית על שני הנושאים העיקריים של הפרק - נושא הפתיחה של האודה לשמחה, "את, שמחה" והנושא המהופך "התלכדו, רבבות". את הראשון משני אלה מכפילים כלי הקשת בסלסולים וירטואוזיים בטריולות. לאחר מעבר שקט יותר ומתוח, מגיעה הקודה המהירה, שמשלבת בין שני הנושאים ומסיימת את הפרק כולו במצב-רוח מרומם ואופטימי.
הרכב

הסימפוניה כתובה לתזמורת הכוללת:
כלי נשיפה מעץ:
פיקולו (לפרק הרביעי בלבד), 2 חלילים, 2 אבובים, 2 קלרינטים, 2 בסונים, קונטרה-בסון (לפרק הרביעי בלבד).
כלי נשיפה ממתכת:
4 קרנות יער, 2 חצוצרות, 3 טרומבונים - אלט, טנור ובס (לפרקים השני והרביעי בלבד).
כלי הקשה:
טימפני, תוף בס (לפרק הרביעי בלבד), משולש (לפרק הרביעי בלבד), מצילתיים (לפרק הרביעי בלבד).
קולות (כולם רק בפרק הרביעי):
סולו סופרן, סולו אלט, סולו טנור, סולו בריטון, מקהלה: סופרן, אלט, טנור ובס.
כלי קשת:
כינור ראשון, כינור שני, ויולות, צ'לים, קונטרבסים.
הסימפוניה במאה ה-20

הסימפוניה התשיעית תופסת מקום חשוב בתרבות העולמית כיום. היא מושמעת לעיתים תדירות מאוד בטקסים ואירועים רשמיים רבים, ואף משמשת כהמנון האיחוד האירופי. בנוסף לכך, היא מצוטטת מבחינה מלודית לעיתים קרובות ביצירות אמנותיות אחרות בתחום הספרות, הקולנוע, ואף ביצירות מוזיקליות שונות.
הפרק הרביעי שימש כהמנון של המשלחת המאוחדת של "מדינות ברית המועצות לשעבר" באולימפיאדת ברצלונה ב-1992 ובאולימפיאדת החורף של אותה שנה.
בהפגנות הסטודנטים בכיכר טיאננמן ב-1989 הושמעה הסימפוניה כצעד מחאה נגד השלטון הרודני.
הסימפוניה נוגנה ב-25 בדצמבר 1989 בניצוחו של ליאונרד ברנשטיין לכבוד נפילת חומת ברלין. לכבוד האירוע החליף ברנשטיין את המילה 'שמחה' כפי שנכתבה בשירו של שילר, במילה 'חופש'.
בישראל בוצעה הסימפוניה התשיעית בפעם הראשונה באפריל 1942, בביצוע התזמורת הפילהרמונית הארץ-ישראלית ומקהלת האורטוריה הישראלית בניצוח מיכאל טאובה.
הסימפוניה במאה ה-20 > בתרבות הפופולרית

הספר "תפוז מכני" מאת אנתוני ברג'ס, שעובד לסרט על ידי סטנלי קובריק ב-1971, עושה שימוש נרחב בסימפוניה. בעיקר בסרט "תפוז מכני", הסימפוניה מושמעת כפסקול ברקע כהנגדה קיצונית למעשי אלימות קשים המתרחשים בו.
בסרטם של הביטלס, Help, נעשה שימוש בסימפוניה כשכל הנוכחים שרים את "האודה לשמחה" בעקבות היתקלותו של מתופף הלהקה רינגו סטאר בטיגריס, ונאמר כי רק הקטע מן הסימפוניה יוכל להרגיעו.
הסימפוניה פופולרית במיוחד גם ביפן, שם היא מושמעת תמיד בחגיגות השנה החדשה. סדרת האנימה היפנית החשובה "נאון ג'נסיס אוונגליון", בפרק 24, קאוורו מזמזם את האודה לשמחה מתוכה, שמושמעת לאחר מכן מהרגע בו הוא מפעיל את EVA 02 ועד סוף הופעתו בפרק.
בסימפוניה ובחלקים ממנה נעשה שימוש בעוד עשרות רבות של ספרים, סרטים ותוכניות טלוויזיה שונות במהלך המאה ה-20. כמו כן נעשו לה מספר עיבודים מוזיקליים בכמה סגנונות שונים.
הסרט "להעתיק את בטהובן", בבימוי אניישקה הולנד, עם אד האריס בתפקיד בטהובן ודיאן קרוגר בתפקיד אנה הולץ, מביא את סיפור השמעת הבכורה של הסימפוניה התשיעית, לאחר ארבעה ימים דחוסי דרמה ומתח של העתקת תפקידי המקהלה והסולנים, בידי אנה הולץ, תלמידת קומפוזיציה יפה ומוכשרת, והקשר הנוצר בינה לבין בטהובן החרש, הפרוע וחסר הטקט. דמותה של אנה הולץ לא התקיימה במציאות. מי שהעתיק את התווים היה גבר בשם קארל הולץ, ובעוד שבסרט אנה הולץ מסובבת את בטהובן על מנת שיראה את מחיאות הכפיים של הקהל, במציאות הייתה זו הסולנית קרולינה אונגר.
קטע בן 1:15 דקות מהיצירה בביצוע תזמורת סיאטל נכלל ביחד עם תוכנת Windows Media Player שהגיעה ביחד עם מערכת ההפעלה חלונות XP של מיקרוסופט.
ההמנון

בשנת 1972, המנצח הרברט פון קאראיין ערך מחדש את הפרק הרביעי ("האודה לשמחה") למה שמוכר כיום כהמנון הרשמי של האיחוד האירופי. לפני כן, שימשה הגרסה הערוכה כהמנון של גרמניה המערבית לאחר מלחמת העולם השנייה, במשחקי האולימפיאדה בין השנים 1958-1968. העיבוד של הרברט פון קאראיין אומץ על ידי האיחוד האירופי כהמנון בשנת 1985.
הערות שוליים

↑  מארק בראון, ה"ארואיקה" של בטהובן נבחרה לסימפוניה הגדולה בכל הזמנים, באתר הגרדיאן, ‏4 באוגוסט 2016, בדיקה אחרונה 9 באוקטובר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502687605171  BnF: cb13908150w (data)  GND: 300016433  LCCN: n81018172  MusicBrainz work: c35b4956-d4f8-321a-865b-5b13d9ed192b  SUDOC: 133387380  VIAF: 179828695   WorldCat (עם VIAF): 179828695 
לודוויג ואן בטהובן
שמעון בכר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 באוקטובר 1923 סופיה, בולגריה
 פטירה:  23 באפריל 1995 (בגיל 71)
 כינוי:  יפתח
 השתייכות:   לח"י  צבא הגנה לישראל מחתרת צריפין
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות   מבצע קדש   מלחמת ששת הימים   מלחמת יום הכיפורים
 
שמעון בכר (1 באוקטובר 1923 – 23 באפריל 1995) היה לוחם לח"י וחבר "מחתרת צריפין".
חייו

בכר נולד בסופיה, בולגריה להוריו יוסף וסולטנה. בילדותו התצרף לארגון בית"ר בשנת 1940 עלה לארץ ישראל, והצטרף לארגון לח"י, בלחי צורף למחלקת הידיעות (מחלקה ו').
עם קום המדינה וגיוס חטיבת לח"י לצה"ל, התגייס גם שמעון, שרת בחטיבה 8, והשתתף בכל קרבותיה עד סוף המלחמה.
מספר שנים לאחר פירוק הארגון, נפגש בכר עם ידידו, יעקב חרותי, והשניים הקימו את הגוף המכונה "מחתרת צריפין". המחתרת קמה על רקע האירועים האנטישמיים והאנטי ישראליים שהתרחשו בגוש המזרחי בשנים 1952 ו-1953, ששיאם היו משפטי פראג, שבהם הועמדו לדין בפראג אחד עשר יהודים, ובהם שני ישראלים.
במסגרת פעילות המחתרת, הוטמנה פצצה בשגרירות ברית המועצות בשדרות רוטשילד בתל אביב. בעקבות הפיצוץ, ניתקה ברית המועצות את הקשרים הדיפלומטיים עם ישראל. ביוני 1953, נעצרו חברי המחתרת ובישיבת ממשלה ב-8 ביוני 1953 הכריזה הממשלה על מחתרת זו כעל ארגון טרור, על פי פקודת מניעת טרור.
זמן קצר לאחר מעצרו, הצליח שמעון בכר לברוח מתא המעצר בבית דגן. המשטרה פתחה במצוד, והודיעה שבכר ייתפס בתוך 24 שעות. במשך שישה חודשים, הצליח בכר להימלט מהמשטרה כאשר העיתונות המקומית מפרסמת מדי פעם מידע על מקומות מסתור אפשריים, אנשים שראו את בכר, ושמועות על כך שבכר הצליח להימלט לצרפת. שישה חודשים לאחר בריחתו, לכדה המשטרה את בכר במרתף בית בתל אביב. מאחר שהיה זה יום שישי לאחר צאת העיתונים המקומיים, טסו בשמי תל אביב מטוסים קלים שהשליכו כרוזים בדבר לכידתו.
בזמן הימלטו, נידון בכר ל-12 שנות מאסר בפועל, יותר מכל חבר אחר בארגון, והחל לרצות את עונשו בכלא תל מונד. בשנת 1955 העניק שר המשפטים, פנחס רוזן, חנינה לאסירים.
לאחר שחרורו עבד כתמחירן בחברת קרגל,  וכעבור זמן הקים את חברת “אריזות בכר בע”מ” אותה ניהל  עד לפטירתו.
בכר חזר לצה"ל ונלחם בכל מלחמות ישראל עד למלחמת יום הכיפורים.
נפטר ב-23 באפריל 1995, והובא למנוחות בבית העלמין בסביון .
חיים אישיים

לאחר שהשתחרר מהכלא, הכיר את אשתו לימים, תמר, ולזוג נולדו שלושה בנים.
רון גרשנוק

| --- | --- |
רון גרשנוק מאמן טאקוונדו הידוע כרון המאמן
 לידה:  1982 (בן 43 בערך) 
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  טאקוונדו 
 
רון גרשנוק (נולד ב-1982) הוא אלוף טאקוונדו ישראלי, בעל חגורה שחורה דאן 5. הוא נלחם מול בוגרים עד למשקל 62 ק"ג. הוא בוגר מכון וינגייט, מאמן נבחרת הנוער של ישראל, חבר הנבחרת הלאומית, שופט לאומי, רכז קורסי מאמנים ומדריכים במכללת וינגייט וחבר נבחרת ישראל לשעבר.
הוא ידוע גם כ"רון המאמן עם הכובע האדום" בערוץ היוטיוב המצליח של מועדון הלוחם הצעיר עם כמות של כ-100,000 עוקבים, המפרסם סרטונים מצחיקים בנושאי אמנויות לחימה.
גרשנוק הקים את מועדון "שרעבי אמנויות לחימה" שברמלה, ביחד עם האחים מעוז שרעבי ויחיעם שרעבי.
הישגים בולטים

סגן אלוף ישראל לשנת 2005
המכביה ה-17 (בשנת 2005) - מדליית ארד
אליפות ירושלים הפתוחה - מדליית זהב
הערות שוליים

↑  רועי רובינשטיין, גדרה חגגה עם אבישג סמברג: "לוחמת למען העם היהודי ומדינת ישראל", באתר ynet, 27 ביולי 2021
יחסי דומיננטיות

האללים השונים הם מקור השוני בצבעי הפרחים הללו, אשר כולם מאותו המין. פרחים אלו מדגימים את יחסי הגומלין המורכבים הקיימים בין האללים ואת מגוון האללים באוכלוסייה המביאים למגוון רחב של צבעים.
בגנטיקה, יחסי דומיננטיות הוא מונח המתאר את האופן בו אללים שונים של אותו גן מתבטאים וקובעים את הפנוטיפ.
ביטוי תכונות גנטיות נקבע על ידי הקוד הגנטי, המקודד לגנים ולרצפי רגולציה ומסודר בכרומוזומים. לכל יצור בעל גנום דיפלואידי כגון זה של האדם, שני עותקים מכל כרומוזום (להוציא את כרומוזומי המין), המכילים רצפים זהים מבחינה פונקציונלית (כלומר מכילים את אותם גנים), אך לא בהכרח זהים מבחינת תוכנם (כלומר האללים בהם שונים). לא כל הרצפים הגנטיים באים לידי ביטוי בצורה זהה, וביטויים למעשה תלוי ביחסי מיסוך מסוגים שונים, אם בין אללים שונים של אותו גן המופיעים בשני כרומוזומים הומולוגיים ואם בין אללים של גנים שונים הפועלים יחד בהשפעתם על תכונה אחת.
דומיננטיות שלמה

כאשר אלל אחד של הגן ממסך באופן מלא את התבטאותו של אלל אחר, מתקיימים יחסים של דומיננטיות שלמה בין אללים אלו. האלל הממסך נקרא אלל דומיננטי (Dominant, בעברית: שַׁלְטָן, שַׁלְטָנִי) ועותק יחיד ממנו מספיק כדי לגרום לפנוטיפ אליו הוא מקודד. האלל הרצסיבי (Recessive, בעברית: נַסְגָן, נַסְגָנִי) הוא האלל הממוסך, והוא גורם להופעת הפנוטיפ אליו הוא מקודד אך ורק במצב הומוזיגוטי (כאשר שני האללים של הגן זהים).
לדוגמה, האלל המקודד לזרע אפונה ירוק הוא דומיננטי על-פני האלל המקודד לזרע אפונה צהוב. אם צמח צאצא יירש מאחד מהוריו אלל ירוק ומההורה השני אלל צהוב - הרי שזרעיו של הצאצא יהיו ירוקים, מאחר שהאלל הירוק הדומיננטי ממסך את השפעתו של האלל הצהוב הרצסיבי.
קו-דומיננטיות

קו-דומיננטיות מתארת מצב בו אללים שונים המכתיבים פנוטיפים שונים, באים שניהם לידי ביטוי בפרט הטרוזיגוטי. קו-דומיננטיות היא צורה של יחסי גומלין בין אללים - מעין "שיתוף פעולה" ביניהם, כך שהתכונה הסופית - הפנוטיפ - מהווה שילוב של התכונות להן מקודדים שני האללים. יחסי גומלין מסוג זה קיימים בין האללים המכתיבים את סוג הדם. קיימים שלושה אללים לגן הקובע את סוג הדם, שניים מביניהם (A ו-B) מכתיבים שני סוגים של שיירי אוליגו-סוכרים הבולטים מתאי הדם האדומים ואילו האלל השלישי (מסוג O) אינו מכתיב שייר כלשהו. הופעת כל אחד מהאללים A או B תגרום להופעת השייר מהסוג התואם לאלל, ללא תלות באלל השני. המצאות אלל מסוג אחד (הומוזיגוט או הטרוזיגוט כשהאלל השני הוא O) תגרום להופעת שייר מסוג אחד, ולכן סוג הדם יהיה A או לחלופין B ואילו המצאות שני האללים (הטרוזיגוט AB) תגרום להופעת שני סוגי השיירים יחד וסוג הדם יהיה AB. האללים A ו-B מקיימים ביניהם קו-דומיננטיות, ואילו האלל O הוא רצסיבי מול כל אחד מהם.
לדוגמה:אלל מסוג Ia ואלל מסוג Ib יביא לתוצאה של IaIb שיתן סוג דם AB.
דומיננטיות חלקית

דומיננטיות חלקית היא צורה נוספת לביטוי משולב של שני אללים שונים בפרט הטרוזיגוטי. הפנוטיפ המתקבל מהווה מעין פנוטיפ ביניים של הפנוטיפים להם מקודדים שני האללים בנפרד. כך למשל, בצמח שלו אלל בעל דומיננטיות חלקית המקודד לפרחים אדומים על ידי יצירת פיגמנט אדום, ואלל רצסיבי שאינו גורם ליצירת פיגמנט (ומקודד לפרחים לבנים), כמות הפיגמנט שתהיה בפרחים הטרוזיגוטיים היא קטנה מזו שבפרחים הומוזיגוטים דומיננטיים ולכן הם יהיו בצבע ורוד - שילוב של אדום ולבן.