stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'סי באקלי
הערות שוליים

↑  "Nancy Contestants – Jessie". BBC. 22 במרץ 2008. נבדק ב-10 במאי 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "War and Peace – Characters – BBC One". BBC. נבדק ב-2016-01-31.
1 2  Frost, Caroline (13 בינואר 2017). "'Taboo' Star Jessie Buckley: From 'I'd Do Anything' To 'War And Peace', 9 Facts In 90 Seconds". Huffpost Entertainment - United Kingdom. נבדק ב-21 בינואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Webster, Nick (19 באפריל 2008). "Nancy favourite Jessie Buckley was even a star as a MALE lead". Daily Mirror. נבדק ב-3 ביוני 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Reviewing the Situation: Final Results, Jodie is Nancy!". BBC. 31 במאי 2008. נבדק ב-31 במאי 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Shenton, Mark (14 בספטמבר 2008). "Paige, Menzel, Barrowman and More Celebrate Lloyd Webber's Birthday in the Park". Playbill. נבדק ב-1 באוקטובר 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Jessie Buckley appeared in NCH, Dublin". Kerry News Blog. 22 בספטמבר 2008. נבדק ב-8 בנובמבר 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Smith, Alistair (10 באוקטובר 2008). "I'd Do Anything runner-up Buckley to join Lipman in A Little Night Music". The Stage. נבדק ב-10 באוקטובר 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Friedman, Rice and Buckley join Cantabile for Christmas concerts – News". The Stage. נבדק ב-10 באוגוסט 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Jessie Buckley to appear at Pizza on the Park – News". The Stage. נבדק ב-10 באוגוסט 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Tripney, Natasha (22 ביולי 2013). "Gabriel". The Stage. נבדק ב-17 באוגוסט 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Full cast announced for Grandage's Henry V starring Jude Law, who is at the 'peak of his powers'
↑  - The Winter’s Tale; Harlequinade; All on Her Own review – a gift to eye and heart
↑  "Jessie Buckley, interview: the BBC's War and Peace star on Andrew Lloyd Webber, Dame Judi Dench and competitive karaoke battles", Evening Standard, 16 December 2015. Accessed 24 January 2016
↑  Groskop, Viv (2016-01-10). "War and Peace recap: episode two – forget pecs appeal, it's all about the flop of the fringe". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2016-01-31.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007363633205171  PLWABN: 9811713388905606  BIBSYS: 1576136030189  BNE: XX6058341  BnF: cb171377623 (data)  CiNii: DA19730825  GND: 1063824656  ISNI: 0000 0004 3683 2132  LCCN: no2014107826  MusicBrainz: f6c60754-d682-4aa9-b158-727b60dc15ed  NKC: xx0258571  NTA: 416573193  SUDOC: 188735585  VIAF: 310623619   WorldCat (עם VIAF): 310623619
עמנואל לוינס

| --- | --- |

עמנואל לוינס
 לידה:  12 בינואר 1906 ט"ו בטבת תרס"ז האימפריה הרוסית קובנה, רוסיה
 פטירה:  25 בדצמבר 1995 (בגיל 89) ב' בטבת תשנ"ו צרפת פריז, צרפת
 מקום קבורה:  Cimetière de Pantin 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרייבורג, האוניברסיטה של שטרסבורג
 מוסדות:  אליאנס, אוניברסיטת פואטייה, סורבון, אוניברסיטת פריבור
 מונחה לדוקטורט:  Jacques Colette 
 זרם:  פילוסופיה קונטיננטלית, פוסט-אקזיסטנציאליזם, פילוסופיה דיאלוגית
 תחומי עניין:  אתיקה, אונטולוגיה, פנומנולוגיה, תלמוד
 עיסוק:  פילוסוף, אתיקאי, מרצה באוניברסיטה, סופר 
 הושפע מ:  אפלטון, רמב"ם, קאנט, הגל, קירקגור, הוסרל, ברגסון, היידגר,  רוזנצווייג, סארטר,  בלאנשו,  בובר, "מר שושני", ואהל, בלוך, דרידה
 השפיע על:  דרידה, סארטר, פינקלקראוט, איריגארי, מריון, אגמבן, באטלר, ליוטאר, בני לוי, באומן, איליץ', רונאל, גליקסמן, ריקר, ברנאר-אנרי לוי, קריצ'לי, סלנקיס, אפשטיין, אופיר, כנען, האחים דארדן
 מדינה:  צרפת, גרמניה
 יצירות ידועות:  כוליות ואינסוף, אחרת מהיות, חירות קשה
 פרסים והוקרה:  פרס בלצן (1989)   פרס קרל יאספרס (1983)
 
עמנואל לוינס (בצרפתית: Emmanuel Levinas;‏ 12 בינואר 1906, ט"ו בטבת תרס"ז – 25 בדצמבר 1995, ב' בטבת תשנ"ו) היה פילוסוף ומחנך יהודי-צרפתי. לוינס ידוע בעיקר כמי שהעניק בכורה לשאלת ה"אחר" בפילוסופיה, וראה באתיקה "פילוסופיה ראשונית". הגותו משלבת פילוסופיה יהודית, פנומנולוגיה, אקזיסטנציאליזם ופילוסופיה של הדיאלוג.
משנתו

לוינס ידוע בעיקר כפילוסוף של ה"אחר" או "האחרות", והיה הראשון להעניק בכורה לשאלת הזולת בפילוסופיה. רעיון זה מגולם בטענתו הרדיקלית לפיה הפילוסופיה הראשונית היא האתיקה.
משנתו > המתודולוגיה של לוינס

נקודת המוצא של לוינס היא הפנומנולוגיה, פרי הגותם של אדמונד הוסרל ומרטין היידגר. אין זו משנה פילוסופית במלוא מובן המילה, אלא שיטת-ניתוח, והאופן בו לוינס משתמש בה מקרב אותו אל הזרם האקזיסטנציאליסטי.
אצל אדמונד הוסרל, התודעה מזוהה כיחס בין חוויה לבין מושא כלשהו: "תודעה היא תמיד תודעה של משהו". כך למשל, השתוקקות למים תופיע בתודעה כיחס בין "תשוקה" (החוויה) לבין "מים" (המושא). מופע מסוג זה נקרא "אקט אינטנציונלי" (מוכוון).
תלמידו ויריבו של הוסרל, מרטין היידגר, הבחין שרוב תוכן התודעה אינו מורכב מאקטים אינטנציונליים. לדוגמה, כאשר אדם מעוניין לשבת בחדרו, הוא ניגש לכיסא ומתיישב מבלי להקדיש תשומת לב לכיסא. כלומר הכיסא, בשום שלב, אינו מהווה מושא של אקט אינטנציונלי (אלא אם הכיסא נשבר או אינו נמצא במקומו הרגיל - רוצה לומר: כאשר משהו בעולם "לא בסדר"). דבר-מה המופיע כך בתודעה, כלומר לא כאובייקט אלא כאפשרות, נקרא "פרה-תמאטי".
משנתו > האחרות

לוינס מתאר את ברירת-המחדל של הקיום כמצב בו לא מופיעים אובייקטים בתודעה, והקיום כולו נחווה באופן פרה-תמאטי. מצב זה מופרע על ידי גורמים לא מוכרים ובלתי צפויים (למשל סערה, תופעת טבע חדשה ולא מוכרת, אדם אחר המתנהג שלא לפי רצוני וכדומה). זוהי ה-"אחרות".
האחרות, מעצם היותה לא מוכרת ובלתי צפויה, היא מאיימת. הסרת האיום פירושו הבנה, וכך האחרות מניעה את הצורך בהבנה.
משנתו > אוטונומיה והטרונומיה

כאמור לעיל, הפילוסופיה, והמדעים הנגזרים ממנה, מנסים לנטרל את האחרות. תהליך זה, של הפיכת המוזר למוכר והשונה לזהה, נתפס בעיני לוינס כתהליך אלים. את הפילוסופיה הפועלת תחת הפרדיגמה הזו, כלומר את המסורת הפילוסופית המערבית כולה, הוא מכנה בביקורתיות "אוטונומית", ואת החלופה שהוא מציע הוא מכנה "הטרונומיה".
משמעות ההטרונומיה היא קבלת האחרות כאחרת, מבלי לנסות ללכוד אותה ברשת המושגים הסתמיים של השפה ("להבין אותה"), וכך לנטרל את ייחודיותה.
משנתו > האחרות המוחלטת

במשנה הלוינסית חשובה ההבחנה בין האחרות לבין ה-"אחרות המוחלטת", שהיא מושאה של התשוקה המטאפיזית. האחר מופיע בתודעה כמשהו שאינו מוכר, ואילו האחר-המוחלט מופיע כדבר שמטבעו אינו יכול להפוך למוכר, וזו גם אינה המטרה. לוינס מתנגד לצורך הרווח של בני-האדם לנכס לעצמם את האחר. לנסות להפוך אותו לחלק מהם, לדומה להם, לתרגם אותו או להכניסו להגדרות שהם מבינים כדי שהוא יוכל להיטמע בהם. לתפיסתו עלינו לקבל את האחר באחרותו (מכאן המשמעות שהוא נותן לליטוף-גישוש על פני האחר, הכרתו מבחוץ, בשונותו. בניגוד לחשיבות שמייחסים למעשה האירוטי שבו שני גופים כאילו נעשים אחד). הוא קורא לזה "אידיאת האינסוף" (התפיסה האוטונומית הנוגדת את האינסוף ההטרונומי מכונה "אידיאת הכוליות").
לוינס מזהה את הרדיפה אחר הידע כניסיון לכבוש את האחר, ואת המטאפיזיקה כניסיון (סיזיפי) לכבוש את האחר-המוחלט, זה שאינו ניתן לכיבוש.
לפי לוינס אנו מצווים לכבד את אותו אחר-מוחלט. התשוקה שלנו היא לכבדו כמה שיותר, ולכן איננה באה על סיפוקה לעולם, מכיוון שככל שננסה לכבד כך ניווכח לראות כמה עוד אנו יכולים לעשות (נדמה כי מתקרבים למטרה אך היא מתרחקת).
משנתו > האתיקה כפילוסופיה ראשונית

במסורת הפילוסופית המערבית נהוג לנסות להוכיח ראשית טענות על מה שקיים או על מהות הידיעה, לפני שדנים ב-"ראוי". עד המאה ה-17 ראו כראשונית את האונטולוגיה ("מה קיים?"), ואילו הפילוסופיה המודרנית, מדקארט ועד קאנט, הסיטה את הראשוניות משאלה זו לאפיסטמולוגיה ("מה אפשר לדעת?"). האתיקה, על כל פנים, לא זכתה למעמד ראשוני.
אמנם היו פילוסופים מאוחרים יותר שטענו כי האתיקה היא ראשונית במובנים מסוימים. כך ניטשה טען כי הפילוסופים בונים את השקפתם מתוך תפיסה אתית ("צורת חיים", אתוס) אליה הם עיוורים בהכרח ואותה הם מנסים להצדיק. משנתו של לוינס שונה לחלוטין: הוא אינו ביקורתי בלבד כלפי המסורת הפילוסופית, אלא בונה תזה חיובית, המתארת את האופן בו הפילוסופיה צריכה להראות ולהבנות.
ראשוניותה של האתיקה בפילוסופיה נובעת מזיהויו של האחר-המוחלט עם הזולת. הפילוסופיה מטבעה מנסה להעלים את האחרות. קיומו של האחר שאינו ניתן להעלמה, האחר-המוחלט שהוא הזולת, מעלה את שאלת ההתמודדות איתו ומרוממת אותה לדרגת השאלה הראשונה שעל הפילוסוף לשאול את עצמו.
משנתו > הישנו וההיפוסתזיס

נטייתה של הפילוסופיה להפוך את הכול לזהה ולאחד אותו עם ה-"אני", צמחה, לפי לוינס, בדוגמת תהליך מנטלי יומיומי.
לוינס אינו מקבל את קיומו של הקוגיטו הקרטזיאני. לוינס רואה באגו אוסף של זהויות מפורקות התלויות בזמן, במקום ובנסיבות. המצב בו האגו מפורק מכונה על ידיו "היֵשנו" (Il y a). באופן רגיל, מתרחש כל הזמן תהליך של החזקת האגו, המכונה על ידו "היפוסתזיס". בנסיבות קיצוניות במיוחד, למשל בעת חיים במחנה ריכוז, התהליך קורס והאגו מתפרק.
ההיפוסתזיס הוא תהליך של בניית סיפור כרונולוגי. איחוי החוויות הבודדות לכדי אגו מגובש, פירושו זיהוי של מופעים שונים כדבר זהה. זהו המודל שהפילוסופיה המסורתית, האוטונומית, אימצה, וממנו יש להתנתק (כמודל לפילוסופיה. ההיפוסתזיס לעצמו רצוי ביותר).
משנתו > הפנים והדיבור

האחר-המוחלט (בניגוד ל-"אחר"), המזוהה עם האינסופיות (בניגוד ל-"כוליות") ועם הזולת (בניגוד ל-"אני"), אינו יכול להתפס בכללותו. הזולת מציג את נוכחותו בפני הסובייקט באמצעות פניו, ומעורר את האחריות כלפיו באמצעות הדיבור.
"הפנים" עליהן לוינס מדבר אינן פני-הגוף כפשוטם, אלא מטפורה לדרך בה הזולת חושף את עצם נוכחותו, שאינה ניתנת להכרה, בפני הסובייקט. הפנים הן תמימות, שבריריות וחשופות. כאמור, היחס הטבעי בין ה-"אני" ל-"אחר", בהשראת ההיפוסתזיס המכונן את האגו, הוא יחס אלים של השתלטות והטמעה. דרכו של הזולת להתנגד לאלימות זו היא באמצעות הצגת פניו. מדובר בהתנגדות אתית, לא אלימה ולא מניפולטיבית, בהשמעת הציווי המוסרי "לא תרצח". הפנים אומרות "לא" מאוד שברירי, מכיוון שאלימות ורצח נותרים כאפשרות אונטולוגית. רק אדם אתי יענה לקריאה זו; אדם ללא מוסר לא יגיב לפנייה זו.
משנתו > ראיית לוינס את השואה

לפי לוינס ההיסטוריה היא רצף אירועים אלימים והתגובות אליהם. לדעת לוינס אין "אצבע אלוהים" בהיסטוריה; כל ההיסטוריה היא תוצר של האדם ואין קשר בינה לבין האל. (ראו גם תומאס הובס). לכן אין שום קשר בין השואה לאל.
הגישה המסורתית היא כזו של "שכר ועונש", לוינס רואה את הבעייתיות של הגישה הזו בקשר לשואה.
לדעת לוינס לנאצים היה העדר מוסר, ולכן הם אחראים לזוועות שקרו בשואה.
לוינס מנסה להוכיח שהאתיקה והמוסר לא נכחדו בעקבות השואה.
משנתו > מוסר ודת לפי לוינס

לדעתו של לוינס מכיוון שה"פנייה" של ה"אחר" אל ה"אני" היא צו אלוהי, התנהגות מוסרית היא למעשה התנהגות דתית. לוינס טוען שהדת והמוסר שזורות זו בזו, והמוסר הוא גרעין הדת.
לדעת לוינס "יראת האדם" והתנהגות מוסרית כלפיו משמעה "יראת האל".
משנתו > זכויות האדם בראייתו של לוינס

לוינס היה חשדן כלפי הומניזם (זכויות האדם) גרידא. בהומניזם יש מרכזיות לחופש כערך עליון. מתפיסה זו עולות כמה בעיות: חופש לפגוע באחר וחופש לפגוע בעצמך. לכן, לפי לוינס עלינו להתנהג לפי ערך של "הומניזם האדם האחר". החופש של האדם מתקשר לאחריות החברתית שלו כלפי ה"אחר".
השפעתו של לוינס

לוינס, שבתחילת דרכו זכה להתעלמות מעולם הפילוסופיה, השפיע מאוחר יותר על הוגים רבים בהם: דרידה, סארטר, פינקלקראוט, ג'ודית באטלר, בני לוי, זיגמונט באומן, איוואן איליץ', אנדרה גליקסמן, פול ריקר, וברנאר-אנרי לוי.
השפעתו של לוינס > השפעה בישראל

בישראל לוינס התגלה מאוחר יחסית. העניין בו גבר בשנים האחרונות, בין היתר הודות לישעיהו ליבוביץ, שלום רוזנברג, הרב דניאל אפשטיין וד"ר אלי שיינפלד.
המוזיקאי ברי סחרוף שהושפע מכתביו של לוינס הוציא בהשראתם את האלבום 'האחר' ב-2001. לדברי סחרוף, הוא נחשף ללוינס בעקבות קריאה מקרית בספר 'אתיקה והאינסופי: שיחות עם פיליפ נמו'.
הבמאי יורם רון הפיק סרט תיעודי אודות לוינס בשם: "האל הנעדר - עמנואל לוינס וההומניזם של האדם האחר" בו משתתפים: דניאל אפשטיין, שלום רוזנברג, צביה גרינפלד, אפרים מאיר, חגי כנען, ז'אן-לוק מריון, אלן פינקלקראוט, והבמאים הבלגיים האחים דארדן.
בשנת 2023 יצא לאור ספרו של אלדד שידלובסקי "שיחות על לוינס עם הרב דניאל אפשטיין ומסות נוספות", המנגיש את הגותו של לוינס לקהל הרחב.
משפחתו

ללוינס נולדו בת ובן.
בתו, סימון (נולדה ב-1935), נשואה לפרופ' ז'ורז' הנסל (נולד ב-1936).
בנו, מיכאל (נולד ב-1949), הוא פסנתרן. נשוי לדניאל כהן-לוינס, מוזיקאית ופילוסופית.
ביבליוגרפיה > בתרגום לעברית

אתיקה והאינסופי: שיחות עם פיליפ נמו, תרגם אפרים מאיר בשיתוף עם שמואל ראם, הוצאת מאגנס, תשנ"ה
תשע קריאות תלמודיות, תרגום דניאל אפשטיין, הוצאת שוקן, 2001
דברי עמנואל, הוצאת ישיבת אור וישועה, 2002, ארבעה מאמרים מתוך "חירות קשה" (Difficile liberté), תרגום ועריכה - הרב ד"ר אליהו רחמים זייני. המאמרים: תעודות זהות, סימון וייל נגד ספרי המקרא, האם קראתם את ברוך בשנית?, עין תחת עין.
הומניזם של האדם האחר, תרגום סמדר בוסתן, מוסד ביאליק, 2004
אלוהים והפילוסופיה, תרגום וביאור דניאל אפשטיין ועמית עסיס, הוצאת רסלינג, 2004
קריאות תלמודיות חדשות, תרגום דניאל אפשטיין, הוצאת שוקן, 2004
המוות והזמן, תרגם אלי ג'ורג' שטרית, הוצאת רסלינג, 2007
מעבר לפסוק, תרגום אליזבט גולדוין, הוצאת שוקן, 2007
חירות קשה, תרגום עידו בסוק ושמואל ויגודה, הוצאת רסלינג, 2007
כוליות ואינסוף, תרגום רמה איילון, הוצאת מאגנס, 2010
על אלוהים העולה על הדעת, תרגום רמה איילון, הוצאת מאגנס, 2013
הזמן והאחר, תרגום אלעד לפידות, אחרית דבר - אלי שיינפלד, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2014
ביבליוגרפיה > בצרפתית

Théorie de l’intuition dans la phénoménologie de Husserl, 1930, (New edition Vrin, Paris, 2000)
De l'évasion [1935], Montpellier, Fata Morgana, 1982
De l'existence à l'existant, Paris, Fontaine, 1947 (rééd. J. Vrin, 1978, New edition, 1993)
En découvrant l'existence avec Husserl et Heidegger, [1949], Paris, J. Vrin, New edition aug. 1967, 3rd edition 1974
Emmanuel Levinas,, Le Livre de Poche, 1991 (1st edition 1961) ISBN 9782253053514
Quatre lectures talmudiques, Paris, Minuit, 1968, New edition in coll. « Critique », 1976
Difficile liberté, Paris, Albin Michel, coll. « Présence du judaïsme », New edition aug. 1976, 3rd edition 1983, 4th edition 1995, 5th edition 2006
Sur Maurice Blanchot, Fata Morgana, coll. « Essais », 1976, New edition 1995
Noms propres, Montpellier, Fata Morgana, 1976
Du sacré au saint : cinq nouvelles lectures talmudiques, Paris Minuit, coll. « Critique », 1977
Le Temps et l'Autre, Montpellier, Fata Morgana, 1980 - PUF, 2011
L'Au-delà du verset : lectures et discours talmudiques, Paris, Minuit, coll. « Critique », 1982
Éthique et Infini, (dialogues d'Emmanuel Levinas et Philippe Nemo), Paris, Fayard, coll. « L'Espace intérieur », 1982
Difficile liberté, Paris, LGF, Le Livre de poche, coll. « Biblio-essais », 1984
Transcendance et Intelligibilité, Genève, Labor et Fides, 1984, New edition 1996
Noms propres, Paris, Le Livre de poche, coll. « Biblio essais », 1987, 2014
À l'heure des nations, Paris, Minuit, coll. « Critique », 1988
Autrement qu'être ou Au-delà de l'essence, Paris, LGF, Le Livre de poche, coll. « Biblio-essais », 1990
De Dieu qui vient à l'idée, Paris, J.Vrin, 2nd edition 1992
La Mort et le Temps, Paris, LGF, Le Livre de poche, coll. « Biblio-essais », 1992
Dieu, la mort et le temps, Paris, Grasset, 1993
L'Intrigue de l'infini : textes réunis et présentés par Marie-Anne Lescourret, Paris, Flammarion, 1994
Liberté et Commandement, Montpellier, Fata Morgana, coll. « Essais », 1994
Altérité et transcendance, Montpellier, Fata Morgana, coll. « Essais », 1995
Dieu, la mort et le temps, LGF, Le Livre de poche, coll. « Biblio-essais », 1995
Nouvelles lectures talmudiques, Paris, Minuit, 1996
Hors sujet, LGF, Le Livre de poche, coll. « Biblio-essais », 1997
De l'évasion, Paris, LGF, Le Livre de poche, coll. « Biblio-essais », 1998
L'Éthique comme philosophie première, Paris, Rivages, coll. « Rivages poche », 1998
Début de la publication des œuvres complètes aux éditions Grasset-IMEC : volume 1, 14 octobre 2009. Volume publié sous la responsabilité de Rodolphe Calin et de Catherine Chalier, préface de Jean-Luc Marion : Carnets de captivité, écrits sur la captivité et notes philosophiques diverses.
Œuvres t. 1 : Carnets de captivité suivi de Écrits sur la captivité et Notes philosophiques diverses, Paris, Grasset-IMEC, 2009.
Œuvres t. 2 : Parole et silence et autres conférences inédites au Collège philosophique, Paris, Grasset-IMEC, 2011.:
Œuvres t. 3 : Eros, littérature et philosophie, Paris, Grasset-IMEC, 2013.
לקריאה נוספת

זאב לוי, האחר והאחריות - עיונים בפילוסופיה של עמנואל לוינס, ירושלים: מאגנס, 1997, מסת"ב 9652239712
זאב לוי, האחר ואחריות: עיונים בפילוסופיה של עמנואל לוינס, מאגנס, 1997
אפרים מאיר, פילוסופים קיומיים יהודים ברב-שיח, ירושלים: מאגנס, 2004, מסת"ב 9654931710
דניאל אפשטיין, ‏קרוב ורחוק - על משנתו של עמנואל לוינס, סדרת אוניברסיטה משודרת, בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2006
אלי שיינפלד, פלא הסובייקטיביות - עיון בפילוסופיה של עמנואל לוינס, רסלינג, 2007
ז'ואל הנסל (עורכת), עמנואל לוינס בירושלים, פרשנויות פילוסופיות ופרספקטיבות דתיות, מאגנס, 2007, מסת"ב 9789654932844
חגי כנען, פנימדיבור: לראות אחרת בעקבות עמנואל לוינס, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2008
שלמה מלכה, עמנואל לוינס - ביוגרפיה, רסלינג, 2008
טל זסלר, ליבוביץ ולוינס: בין יהדות לאוניברסליזם, רסלינג, 2008
ז'אק דרידה, היה שלום: לעמנואל לוינס, הקיבוץ המאוחד, 2009
אליזבט גולדוין, רווח בין האותיות - שיעוריו התלמודיים של לוינס:התאמה בין תוכן וצורה, הקיבוץ המאוחד, 2011
חנוך בן פזי, הפרשנות כמעשה מוסרי: ההרמנויטיקה של עמנואל לוינס, רסלינג, 2012
חנוך בן-פזי, עמנואל לוינס: האמנה החינוכית - אחריות, תקווה וברית, הקיבוץ המאוחד והוצאת מופ"ת 2016
חנוך בן-פזי, ציונות נוסח לוינס: זהות, מוסר ואחריות, הקיבוץ המאוחד, 2017.
ז'ורז' הנסל, נתיב המחשבה של עמנואל לוינס, עברית: רמה איילון, הוצאת מאגנס, 2019
דוד בנון, בין עמנואל לוינס לישעיהו ליבוביץ, דעת; כתב עת לפילוסופיה יהודית וקבלה (50–52), תשס"ג
אלדד שידלובסקי, שיחות על לוינס עם הרב דניאל אפשטיין ומסות נוספות, ראובן מס, 2023
Herzog, Annabel (2020) Levinas's politics: justice, mercy, universality Philadelphia: University of Pennsylvania
הערות שוליים

↑  Joseph Mai (2010). Jean-Pierre and Luc Dardenne - Contemporary Film Directors. University of Illinois Press. pp. ix–xvii. ISBN 978-0-252-07711-1.
↑  Critchley, Simon, Introduction, The Cambridge Companion to Levinas, Cambridge: Cambridge University Press, 2002, Cambridge Companions to Philosophy, עמ' 1–32, ISBN 978-0-521-66565-0
↑   עידן צבעוני, בעלי החיים הם היצורים השפויים היחידים, באתר הארץ, 28 במרץ 2016
↑  אסף ליברמן, פרק 51: פרק ספיישל של 1+1 עם ברי סחרוף (!), באתר תאגיד השידור הישראלי.
↑   האל הנעדר - עמנואל לוינס וההומניזם של האדם האחר - 2014, סרטון בערוץ "Yoram Ron", באתר יוטיוב (אורך: 01:08:27)
↑  שיחות עם לוינס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264868305171  PLWABN: 9810574372605606  BIBSYS: 90144277  BNC: 000070690  BNE: XX911910  BnF: cb119128222 (data)  BPN: 46675892  CANTIC: a10115626  CiNii: DA00301721  GND: 118572350  ICCU: CFIV002794  ISNI: 0000 0001 2283 9251  LCCN: n79139609  LNB: 000017469  MusicBrainz: 4bfcaca7-924a-4a64-b1ae-845910868434  NDL: 00447505  NKC: jn19990005059  NLA: 49860913  NLG: 63540  NLK: KAC200306265  NSK: 000163104  NTA: 069089841  RERO: 02-A003517000  SELIBR: 205650  SUDOC: 026988127  Trove: 1223322  VcBA: 495/126947  VIAF: 108203818   WorldCat (עם VIAF): 108203818 
דיוקן של לוינס
השלט בכיכר על שמו ברובע החמישי בפריז.
טקס פרסי אופיר לשנת 2002

| --- | --- |
 תאריך:  10 בנובמבר 2002
 מיקום:  היכל התרבות, תל אביב, ישראלישראל
 מנחים:  אבי קושניר
 רשת שידור:  טלעד, ערוץ 2
 המועמדים והזוכים הבולטים
 סרט עלילתי:  כנפיים שבורות
 הבמאי הטוב ביותר:  ניר ברגמן
 זכייה במספר הפרסים הרב:  9 - "כנפיים שבורות"
 מספר המועמדויות הרב:  13 - "המנגליסטים"
 →2001 2003← פרס אופיר
 
טקס פרסי האקדמיה לקולנוע ה-13 על שם השחקן ואיש הקולנוע הישראלי שייקה אופיר, המכונה גם "האוסקר הישראלי", התקיים ב-10 בנובמבר 2002 בהיכל התרבות שבתל אביב. הפרסים מוענקים מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה. הזוכה בפרס אופיר בקטגוריה הסרט הטוב ביותר יישלח כנציג ישראל בתחרות על פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
הטקס שודר בשידור חי בערוץ 2 על ידי הזכיינית טלעד וצפו בו כ–1.1 מיליון איש.
את רשימת המועמדים הוביל הסרט "המנגליסטים" עם מועמדות לכל 13 הקטגוריות האפשריות (הכל למעט פרס הסרט התיעודי). הסרט לא זכה בסופו של דבר באף פרס.
פרס על מפעל חיים הוענק לשחקן אריה אליאס ופרס על הישגים מקצועיים הוענק למעצב קולי סנדר.
מועמדים

מקור:
| הסרט הטוב ביותר | הבמאי הטוב ביותר |
| --- | --- |
 "כנפיים שבורות" – מפיק: אסף אמיר "בחודש התשיעי" – מפיק: עלי נאסר  "בית"ר פרובנס" – מפיקים: עינת ביקל, אורי סבג  "המנגליסטים" – מפיקים: מיכה שגריר, ליאור שפר  "חוכמת הבייגלה" – מפיקים: אילן הייטנר, שי ורקר:  ניר ברגמן – "כנפיים שבורות" עלי נאסר – "בחודש התשיעי"  אורי ענבר – "בית"ר פרובנס  יוסי מדמוני ודוד אופק – "המנגליסטים"  אילן הייטנר – "חוכמת הבייגלה"
השחקן הטוב ביותר: השחקנית הטובה ביותר
 זאב רווח – "בית"ר פרובנס" אשרף ברהום – "בחודש התשיעי"  ויקטור עידה – "המנגליסטים"  גיא לואל – "חוכמת הבייגלה"  ג'וליאנו מר – "טאהרה".:  אורלי זילברשץ – "כנפיים שבורות" ג'יזל סילבר – "בית"ר פרובנס"  ג'יזל סילבר – "חוכמת הבייגלה"  ריימונד אבקסיס – "המנגליסטים"  מיטל דוהן – "טאהרה"
שחקן המשנה הטוב ביותר: שחקנית המשנה הטובה ביותר
 איתי תורג'מן – "בית"ר פרובנס" מכרם ח'ורי – "המנגליסטים"  אסי דיין – "השיבה מהודו"  בני אבני – "חוכמת הבייגלה"  ניתאי גבירץ – "כנפיים שבורות"  יוסף אבו ורדה – "קדמה":  מאיה מרון – "כנפיים שבורות" דאנה איבגי – "בית"ר פרובנס"  דאנה איבגי – "המנגליסטים"  עלמה זק – "חוכמת הבייגלה"  רזיה ישראלי – "טאהרה"
התסריט המקורי הטוב ביותר: העריכה הטובה ביותר
 ניר ברגמן – "כנפיים שבורות" עלי נאסר – "בחודש התשיעי"  יובל פרידמן – "בית"ר פרובנס"  יוסי מדמוני, דוד אופק וליאור שפר – "המנגליסטים"  אילן הייטנר – "חוכמת הבייגלה":  עינת גלזר-זרחין – "כנפיים שבורות" טובה אשר – "בחודש התשיעי"  יוסף גרינפלד – "בית"ר פרובנס"  אריק להב ליבוביץ – "המנגליסטים"  ז'ואל אלכסיס – "חוכמת הבייגלה"
הסרט התיעודי הטוב ביותר: עיצוב התלבושות הטוב ביותר
 "מייק ברנט - לס מואה ט'מה" – מפיקים: דליה מגדל, ארז לאופר, בועז פייפר "אנשי הדממה" – מפיקות: תמי גרייניק, נועה לויסון גול  "אססינו" – מפיק: דני סיטון  "הנדון: אורי אבנרי" – מפיק: דורון צברי  "השכן של ישו" – מפיקים: דוקי דרור, פיליפ בלאיש:  ליאורה שיים – "קדמה" ליאורה שיים – "בית"ר פרובנס"  רונה דורון – "המנגליסטים"  מישל דנה – "טאהרה"  עדה לוין – "כנפיים שבורות"
הפסקול הטוב ביותר: המוזיקה המקורית הטובה ביותר
 דוד ליס, גיל תורן, ישראל דוד – "כנפיים שבורות" עמוס ציפורי, רונן נגל, ערן לי-ברקט, עמי ולנט, גיל תורן – "בית"ר פרובנס"  רביד דביר, אביב אלדמע, ישראל דוד – "המנגליסטים"  מוטי חפץ, איציק כהן, תומר קורן, ישראל דוד – "חוכמת הבייגלה"  אלכס קלוד, ישראל דוד – "קדמה":  שם טוב לוי – "בית"ר פרובנס" ישראל ברייט – "המנגליסטים"  אופיר לייבוביץ' – "חוכמת הבייגלה"  אריק רודיך – "טאהרה"  אבי בללי – "כנפיים שבורות"
העיצוב האמנותי הטוב ביותר: הצילום הטוב ביותר
 עדו דולב – "כנפיים שבורות" יורם שיר – "בחודש התשיעי"  יואב דהרי ותמי גדיש – "המנגליסטים"  קולי סנדר – "השיבה מהודו"  איתן לוי – "קדמה":  ולנטין בלונוגוב – "כנפיים שבורות" אמנון סלומון – "בחודש התשיעי"  דרור מורה – "בית"ר פרובנס"  שי גולדמן – "המנגליסטים"  קלאודיו שטיינברג – "טאהרה"
הערות שוליים

1 2  מערכת וואלה! NEWS‏, "כנפיים שבורות" זכה בגדול, באתר וואלה, 11 בנובמבר 2002
↑  TheMarker, כ-1.1 מיליון איש צפו בטקס האוסקר הישראלי, באתר TheMarker‏, 12 בנובמבר 2002
1 2  גואל פינטו‏, האוסקר הישראלי - "המנגליסטים" מוביל במועמדויות, באתר וואלה, 15 באוקטובר 2002
↑  היוצרים הזוכים, באתר www.israelfilmacademy.co.il
| פרס אופיר |
| --- | --- | --- |
| פרסי קולנוע | הסרט העלילתי הטוב ביותר • הסרט העלילתי הטוב ביותר מסלול פרינג' • הבימוי הטוב ביותר • התסריט הטוב ביותר • השחקן הראשי הטוב ביותר • השחקנית הראשית הטובה ביותר • שחקן המשנה הטוב ביותר • שחקנית המשנה הטובה ביותר • הצילום הטוב ביותר • העריכה הטובה ביותר • הליהוק הטוב ביותר • העיצוב האמנותי הטוב ביותר • עיצוב התלבושות הטוב ביותר • האיפור הטוב ביותר • המוזיקה המקורית הטובה ביותר • הפסקול הטוב ביותר • הסרט התיעודי הטוב ביותר • הסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר • הסרט העלילתי הקצר הטוב ביותר • פרס על מפעל חיים • פרס על הישגים מקצועיים בקולנוע • פרס על מצוינות |  |
| טקסים | 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 |  |
| זוכים בעלי ערך | במאים • עורכים • מלהקים • מוזיקאים • מפעל חיים • סרטים • עיצוב אמנותי • עיצוב פסקול • עיצוב תלבושות • צלמי קולנוע • שחקנים בתפקיד ראשי • שחקנים בתפקיד משני • תסריטאים • הישגים מקצועיים |  |
ואם פרידה

| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
יוסי חרסונסקי: 
ואם פרידה הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת-יוצרת הישראלית דיקלה. האלבום יצא לאור ב-23 בפברואר 2014 על ידי חברות התקליטים הליקון. האלבום מכיל 10 שירים שאת רובם כתבה דיקלה כשהיא לוקחת חלק בכל הלחנים. ההפקה המוזיקלית של עידו אוחיון, רוני בראון ודיקלה, על העיבודים עידו אוחיון ודיקלה והניהול האמנותי של רוני בראון. השיר אשר פותח את האלבום "אין עוד אהבה כזאת", ועד לסוף של האלבום עם השיר "Love Is Everything", שנחשב כשיר הסוגר את האלבום.
השיר והסינגל הראשון מהאלבום ששמו כשם האלבום "ואם פרידה", הגיע לראש מצעדי תחנות הרדיו בישראל, ובסוף שנה היה בין עשרת השירים המושמעים ביותר במצעדי ההשמעות השנתיים וזיכה את דיקלה בתואר "זמרת השנה" של רשת ג'. לאחר שיצא השיר "בסמה", יצא הסינגל "שבע בערב" אשר זכה להצלחה נאה ושהה במשך שבעה שבועות מיציאתו בין עשרת השירים המושמעים ברדיו בישראל. לאחר מכן חשפה דיקלה את הקאבר לשיר המצליח – "Here Comes The Rain Again", של להקת יורית'מיקס. דיקלה מקפידה לשיר את השיר בהופעותיה השונות.
ב-30 בינואר 2018, נודע כי האלבום זכה לתואר "אלבום זהב" בישראל, על סך מכירות של 20,000 עותקים.