stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלכודת יונים
מלכודות פנינג

מלכודות אלו הומצאו כנראה על ידי הנס דמלט, שחלק את פרס נובל לפיזיקה בשנת 1989 עם פאול. במלכודות אלו משתמשים בשילוב של שדות חשמליים ומגנטיים. שדה מגנטי גורם ליונים לנוע במעגלים במישור שמאונך לשדה. לכן, על ידי הפעלת שדה מגנטי בכיוון ציר z, יונים יהיו כלואים במישור xy, ובתוספת של שדות חשמליים היוצרים בור פוטנציאל בציר z, ניתן לכלוא יונים.
כמו במקרה של מלכודות פאול, יונים במלכודות פנינג מבצעים תנודות קטנות מסביב למרכז המלכודת. השימוש העיקרי במלכודות אלו הוא מדידת מסה מדויקת (ספקטרומטריית מסות - mass spectrometry), בטכניקה המבוססת על התמרת פורייה ונקראת FTICR Fourier transform ion cyclotron resonance.
טבעות אחסון

מכשירים אלו, שמקורם בטכנולוגיה ששימשה מאיצי חלקיקים, עושים שימוש בהאצה של יונים וכליאתם במסלולים מעגליים. טבעות האחסון הראשונות שנבנו היו מגנטיות, שבהם היונים מואצים לאנרגיות בסדר גודל של מגה אלקטרון וולט. טבעות אחסון כאלו הוקמו ברחבי אירופה (ASTRID בדנמרק, CRYRING בשוודיה, TSR בגרמניה) ושימשו בתחילה למחקרים בפיזיקה גרעינית, ופיזיקה אטומית, ובהדרגה יותר ויותר לצורך פיזיקה מולקולרית. בשנות ה-90 של המאה ה-20 נבנתה בדנמרק טבעת אחסון אלקטרוסטטית (המבוססת על שדות חשמליים בלבד) הקרויה ELISA, שבה היונים מואצים לאנרגיות נמוכות הרבה יותר (כמה עשרות קילו אלקטרון וולט). אחר כך הוקמו שתי טבעות דומות ביפן, ובקרוב יוקמו טבעות דומות בגרמניה ובשוודיה. במקביל, הומצאה על ידי דניאל זייפמן ועודד הבר מישראל מלכודת העובדת על עיקרון דומה. במתקן זה, יונים המואצים לאנרגיה של 4keV מתנדנדים בין שתי מראות אלקטרוסטטיות.
קירור של יונים

אחד השימושים הבולטים במלכודות נובע מהיכולת שלהם לקרר יונים, כאשר כאן הכוונה היא לדרגות החופש הפנימיות שלהם (quantum control), או לתנועה החיצונית שלהם. קירור של דרגות החופש הפנימיות נעשה על ידי קירור קרינתי (radiative cooling), כאשר יון הוא חם הוא יכול להתקרר על ידי פליטה של פוטון. תהליך זה לוקח זמן רב (סדר גודל של שניות), ולכן יש צורך ללכוד יונים לזמן רב על מנת לאפשר קירור זה, ובסופו היונים מגיעים לטמפרטורה שבה נמצאת מלכודת היונים.
קירור על ידי התנגשויות עם גז קירור (buffer gas cooling)- היא טכניקה שבה היונים באים במגע עם גז קר, ודרך התנגשויות הגז מקרר את היונים, הן את דרגות החופש הפנימיות והן את החיצוניות. בדרך כלל נעשה שימוש בגז הליום, שאותו ניתן לקרר בקלות לטמפרטורות נמוכות, והוא כמעט שאינו מגיב עם רוב סוגי המולקולות. סוג זה של קירור יכול להתבצע רק במלכודות שבהם היונים נמצאים במנוחה (מלכודות פאול ומלכודות פנינג). בטבעות אחסון ניתן לקרר יונים על ידי מזיגתם עם קרן של אלקטרונים בעלת מהירות זהה למהירות היונים.
קירור סטוכסטי (resistive cooling, stochastic cooling) - טכניקות אלו משמשות לקירור דרגות החופש החיצוניות של היונים ומבוססות על מטען חשמלי המושרה על ידי היונים.
קירור באמצעות לייזרים (laser cooling)- הוא שם כולל לשיטות של קירור יונים וגם אטומים נייטרלים בעזרת שימוש בקרני לייזר.
קירור דופלר מאירים בלייזר בתדר מעט יותר נמוך מתדר הרזוננס של האטומים את צבר האטומים מכל הכיוונים. על פי אפקט דופלר כאשר גוף זז לכיוון קרן אור תדר האור מוסט לכחול ולכן האטומים שזזים לכיוון הקרן יראו קרן שהיא בדיוק ברזוננס ויבלעו פוטונים רק מהקרן הזו. כל פוטון יתן לאטום תנע בכיוון הפוך לכיוון התנועה של האטום ויאט אותו, האטום אומנם יפלוט את הפוטון אך בכיוון אקראי.
קירור סיזיפוס
קירור באמצעות אידוי (evaporation cooling) על ידי הורדת גובה המלכודת בהדרגתיות מאפשר ליונים החמים לברוח והקרים נשארים.
שימושים של מלכודות יונים

למלכודות יונים כמה שימושים עיקריים: מדידה מדויקת של מסות, קירור של יונים וחישובים קוונטיים. ספקטרומטריית מסות, כלומר מדידה של מסות, יכולה להתבצע במלכודות יונים על ידי מדידה של התדרים שבהם היונים מתנדנדים סביב מרכז המלכודת. ככל שהיונים לכודים זמן רב יותר כך הדיוק של המלכודות הללו רב יותר. השימוש הזה הפך מלכודות יונים, בעיקר מסוג פנינג, לכלי חשוב בביולוגיה ובכימיה. בנוסף, מלכודות אלו משמשות לביצוע המדידות המדויקות ביותר של קבועים פיזיקליים.
קירור יונים הוא שלב חשוב בניסויים רבים על יונים שבהם יש משמעות למצב ההתחלתי של היונים. קירור יונים הוא גם שלב חשוב בשימושים של מלכודות יונים לצורך חישובים קוונטיים. בתחום זה מנסים להשתמש בחוקי תורת הקוונטים על מנת לבצע פעולות חישוב בצורה יעילה הרבה יותר מאשר במחשבים רגילים. מלכודות יונים היא אחת השיטות המרכזיות ביישום מערכות שמבצעות חישובים קוונטיים. לצורך חישובים אלו, כל יון מתפקד בתור ביט קוונטי, היכול להיות במצב היסוד שלו או במצב מעורר, ובעזרת לייזרים ניתן לבצוע פעולות חישוב על היונים.
מלכודת פאול
הסכם לונדון (1827)
ראו גם

ועידת לונדון (1832)
הערות שוליים

↑  הסכם לונדון (1827), סעיף 2.
↑  הסכם לונדון (1827), סעיף 1.
↑  הסכם לונדון (1827), סעיף נוסף (1).
↑  הסכם לונדון (1827), סעיף נוסף (2).
טריר

טְרִיר (גרמנית: ‏Trierקובץ:Trier.ogg‏Ⓘ‏; צרפתית: Trèves; לוקסמבורגית: Tréier; לטינית: Augusta Treverorum) היא עיר במערב גרמניה במדינת ריינלנד-פפאלץ, השוכנת סמוך לגבול עם לוקסמבורג. העיר ממוקמת בעמק נהר המוזל, בין גבעות נמוכות מכוסות כרמים, ואזור העיר נחשב לאזור חשוב לייצור יין.
טריר היא העיר העתיקה ביותר בגרמניה שלה היסטוריה כעיר ולא כיישוב או כמחנה צבאי. היא נוסדה במאה ה-1 לפנה"ס. היא גם המושב העתיק ביותר של בישוף נוצרי מצפון להרי האלפים. בימי הביניים הארכיבישוף של טריר נחשב גם כנסיך אשר שלט על השטח שבין הגבול הצרפתי ועד לריין, והיה אחד מ-11 הנסיכים הבוחרים של שליט האימפריה הרומית הקדושה.
חורבות רומיות של מרחצאות הקיסר בטריר
בטריר מתגוררים כ-100 אלף תושבים, והיא העיר הרביעית בגודלה במדינת ריינלנד-פפאלץ. בעיר שוכנת הנהלת מחוז טריר-זארבריקן, ואוניברסיטת טריר שנוסדה ב-1473.
גאוגרפיה

טריר נמצאת במרכז עמק המוזל, ורוב שטחה נמצא על גדתו הימנית (המזרחית) של נהר המוזל. גבעות מכוסות עצים וגפנים משתרעות מדרום לעיר ועד הונסריק, ומצפונה עד להרי אייפל. גבול גרמניה עם לוקסמבורג נמצא כ-15 קילומטרים מהעיר. השטח העירוני של טריר מחולק לכ-19 מחוזות.
היסטוריה

הרומאים הכניעו את שבט הטרוורים הגאלי, במאה ה-1 לפנה"ס, והקימו באזור את אוגוסטה טרוורורום ("עירו של אוגוסטוס על אדמת הטרוורי") בשנת 30 לפנה"ס. מאוחר יותר הפכה העיר לבירת הפרובינקיה הרומית גאליה בלגיקה. במאה הרביעית לספירה שימשה לזמן קצר כעיר הבירה של הקיסר הרומי קונסטנטיוס כלורוס, אביו של הקיסר קונסטנטינוס, שהחל בפעילות בנייה אינטנסיבית שכללה את החומה מסביב לעיר, ארבעת שערי הכניסה (ביניהם פורטה ניגרה) אולם הכס (שהפך לכנסייה) והמרחצאות. בעיר הוקמו מגורים לקיסר הרומי המערבי, ובה נולד ההגמון אמברוזיוס.
הפרנקים כבשו את טריר מהרומאים בשנת 459, וב-870 היא הפכה לחלק מפרנקיה המזרחית, שבבוא הימים הפכה לאימפריה הרומית הקדושה. כוחם של הבישופים בעיר גדל באופן משמעותי, והארכיבישוף של טריר הוכר כאלקטור של האימפריה, אחד התפקידים החשובים בגרמניה באותה התקופה. אוניברסיטת טריר הוקמה בעיר בשנת 1473.
במאה ה-17 הארכיבישוף והנסיך הבוחר של טריר העבירו את מעונותיהם למבצר ארנברייטשטיין שבפיליפסבורג, ליד העיר קובלנץ.
במאות ה-17 וה-18 ניסתה צרפת לכבוש את טריר במהלך מלחמת שלושים השנים, מלחמת תשע השנים, מלחמת הירושה הספרדית ומלחמת הירושה הפולנית. לבסוף, הצליחה צרפת להשתלט על טריר בשנת 1794 במהלך מלחמות המהפכה הצרפתית. במהלך הכיבוש הצרפתי בוטלה נסיכות הבוחר מטריר, ולאחר סיום המלחמות הנפוליאוניות בשנת 1815, עברה טריר לידי ממלכת פרוסיה. קרל מרקס נולד בעיר בשנת 1818.
כחלק מפרובינציית הריין פקדה את טריר תקופת שגשוג כלכלי. תושבי העיר מרדו במהלך אביב העמים ב-1848 אך הוכנעו. ב-1871 הפכה העיר לחלק מהאימפריה הגרמנית.
טריר נפגעה קשות מהפצצות בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה. העיר הפכה לחלק ממדינת ריינלנד-פפאלץ החדשה לאחר המלחמה. האוניברסיטה, שנסגרה בשנת 1797, נפתחה מחדש בשנות השבעים של המאה העשרים, וקתדרלת טריר נפתחה גם היא מחדש בשנת 1974. טריר חגגה 2,000 שנה בשנת 1984.
אתרים חשובים

טריר ידועה בזכות המבנים הרומים המשומרים היטב הנמצאים בה, שבהם נכללים:
פורטה ניגרה (Porta Nigra) הוא השער הרומי המשומר ביותר מצפון לאלפים. כיום זה האתר התיירותי המפורסם ביותר בטריר. ממנו מוביל מדרחוב שמעון מטריר הקדוש (Simeonstraße) לכיכר השוק הראשי (Hauptmarkt) ובה עמוד צלב השוק (Marktkreuz) ומזרקת פטרוס הקדוש (Petrusbrunnen).
שרידי שלושה בתי מרחץ רומיים המכונים "מרחצאות הקיסר" (Kaiserthermen), "מרחצאות ברברה" (Barbarathermen) ו"בית המרחץ בשוק הבקר" (Thermen am Viehmarkt).
בזיליקת קונסטנטינוס (Konstantinbasilika) היא בזיליקה רומית מקורית, ששימשה כהיכל הכס של הקיסר הרומי קונסטנטינוס. כיום היא משמשת ככנסייה פרוטסטנטית;
קתדרלת טריר או קתדרלת פטרוס הקדוש (Trierer Dom או Dom St. Peter) היא כנסיית רומית קתולית שמתוארכת לתקופה הרומית. לפי המסורת בכנסייה נמצאת הכותונת הקדושה שלבש ישו בזמן מותו. הכותנת מוצגת לראווה אחת לכמה עשרות שנים, במרווחי זמן לא קבועים.
כנסיית גבירתנו (Liebfrauenkirche) היא אחד המבנים הגותיים המוקדמים החשובים ביותר בגרמניה. היא בנויה בסגנון המסורתי של הקתדרלות הגותיות הצרפתיות.
האמפיתיאטרון הרומי (Amphitheater in Trier).
גשר הרומאים (Römerbrücke) חוצה את נהר המוזל, ונחשב לגשר העתיק ביותר מצפון לאלפים שעוד חוצות אותו מכוניות.
מנזר מתיאס הקדוש הבנדיקטיני (Benediktinerabtei St. Matthias).
כנסיית גנגולפוס הקדוש (St. Gangolf) הייתה כנסיית-השוק העירונית, שהתחרתה בקתדרלת הבישופים של טריר.
כנסיית פאולינוס מטריר הקדוש (Stift St. Paulin) היא אחת מכנסיות הבארוק החשובות ביותר בריינלד-פפאלץ. חלקים ממנה עוצבו על ידי האדריכל המפורסם יוהאן בלתזר נוימן.
שני העגורנים העתיקים, שהופעלו בכוחם של אנשים המסובבים גלגלים: "העגורן הישן" (Alter Krahnen) או "עגורן טריר-מוזל" (Trierer Moselkrahn), בנייה גותית משנת 1413; ולצידו עגורן מתקופת הבארוק (1774), ושמו "עגורן המכס הישן" (Alter Zollkran). שני העגורנים, כל אחד בזמנו, שימשו לפריקת וטעינת סחורות מאוניות שעגנו בנהר.
בית הקברות היהודי העתיק (Weidegasse).
בית קרל מרקס - בו נולד קרל מרקס ב-1818. משמש היום כמוזיאון לתולדות קרל מרקס וכתביו וכן כמוזיאון להיסטוריה של הקומוניזם.
ארמון הנסיך האלקטור (Kurfürstliches Palais) צמוד לבזיליקת קונסטנטינוס - ארמון מפואר שבנייתו הסתימה ב-1794. חזיתו הדרומי מעוטרת בקישוטים ובגרם מדרגות מרהיב והוא מהווה את הדוגמה הבולטת לאמנות הרוקוקו בגרמניה. החזית פונה לגן נרחב ובו פסלי שיש ובריכה.
קתדרלת פטר הקדוש בטריר
מזרקת פטרוס בכיכר השוק
עמוד הצלב בכיכר השוק
בזיליקת קונסטנטין
ארמון הנסיך האלקטור
יהדות טריר

בטריר (בכתובים: טרייר, טרויאש) התקיימה קהילה יהודית מימי הביניים ועד השואה, מן הקהילות העתיקות ביותר ביהדות גרמניה, שנייה רק לזו שבוורמס. לפי המסורת החלה ההתיישבות היהודית בעיר כבר במאות הראשונות לספירה, ואולם האזכור הכתוב הראשון הוא משנת 1066.
בראשית 1066 הורה הבישוף אברהרד (אנ') על גירוש יהודי טריר. הגירוש לא יצא לפועל לאחר שהבישוף נרצח בידי כומר, ועל פי השמועה, היהודים קשרו עם אותו כומר כדי להסיר מעליהם את אימת הבישוף. בשנת 1096, בעת גזרות תתנ"ו נרצחו רבים מיהודי טריר, הבישוף אגילברט (גר') גונן על אלו מהם שהסכימו להמיר את דתם. הם הורשו לחזור ליהדותם בידי היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ב-1104, למרות התנגדות הכנסייה הקתולית.
ב-1262 גורשו יהודי טריר שוב בידי הארכיבישוף היינריך פון וינסטינגן (גר'). הם שבו בשנים שלאחר מכן ותפסו עמדות ותפקידים בכירים בממשל העירוני במחצית הראשונה של המאה ה-14. יהודי טריר נמלטו מן העיר במהלך פרעות ארמלדר (הוא ארנולד פון אוישיגהיים (אנ')) וב-1339 הורשו לשוב ולהתיישב בעיר, לא לפני שהתחייבו לשלם מס גבוה קבוע. בתקופת המגפה השחורה סבלו יהודי העיר מרדיפות.
בדצמבר 1356 הרשה הקיסר קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בצורה רשמית לנסיך הבוחר מטריר להזמין את היהודים להתיישב בשטחים שתחת שלטונו, וב-1362 הורשו 50 משפחות יהודיות שהתחייבו להעלות מס קבוע, להתיישב בעיר.
ב-1418 גירש הארכיבישוף והנסיך הבוחר מטריר אוטו פון ציגנהיים (גר') את יהודי טריר מן העיר. הם שבו אט-אט להתגורר בה רק כעבור שבעים שנה. ב-1555 העניק הבישוף יוהאן פון אייזנברג (גר') זכויות ליהודי העיר, ובמקביל העלה את סכום המס שהושת עליהם. גם בשנים שלאחר מכן נמשכו גירושים לסירוגין ואף הוטלה על יהודי העיר החובה לשאת אות קלון. בשנים 1675–1676 הייתה תקופת רדיפות קשה, ובקהילה היהודית התקינו צום מיוחד בט"ו באלול שנשמר שנים רבות לאחר מכן.
הקהילה היהודית זכתה לשוויון ולהפסקת הרדיפות רק בשנת 1794 עם הכיבוש הצרפתי.
רבני הקהילה הראשונים המוכרים היו רבי יוסף ישראל ב"ר אברהם וורמסר ובנו רבי יצחק אהרן וורמסר, שניהם ידידיו של רבי יאיר חיים בכרך אב"ד וורמס שהתכתב עמם. אחרי פטירת הרב וורמסר התמנה הרב אהרן לבוב, ואחריו בנו רבי יהושע השיל לבוב שהיה גם חתנו של הרב וורמסר. הוא היה שותף פעיל בפולמוס הגט מקליווא וחיבר את ספר שאלות ותשובות בשם "פני לבנה". בהמשך התמנה גם כרבה של נסיכות אנסבך ושוואבך כולה.
אחריו התמנה בנו הרב אברהם משה לבוב ועם פטירתו בשנת 1788 ירש את משרתו חתנו הרב מרדכי מרקס בעלה של בתו חיה. בנם היינריך (יהושע השיל), עסק בעריכת דין והתנצר, אך המשיך להתגורר בטריר. הוא אביו של קרל מרקס. מתבולל נוסף בן טריר הוא סבו של הבישוף העירוני מטיאס אברהרד (גר')‏ (1815–1876).
בית הכנסת הגדול בטריר נבנה ב-1859 ובשנת 1910 מנתה הקהילה היהודית המקומית 1,000 נפשות.
בתרבות

המשורר שאול טשרניחובסקי מזכיר את העיר בחלק השביעי של "בַּלַּדּוֹת וִירְמַיְזָא" – "בַּלַּדַּת הַזְּאֵב".
ערים תאומות

צרפת מץ, צרפת (מ־1957)
איטליה אסקולי פיצ'נו, איטליה (מ־1958)
הממלכה המאוחדת גלוסטר, הממלכה המאוחדת (מ־1959)
הולנד 'ס הרטוחנבוס, הולנד (מ־1968)
קרואטיה פולה, קרואטיה (מ־1971)
ארצות הברית פורט וורת', ארצות הברית (מ־1987)
גרמניה ויימאר, גרמניה (מ־1990)
יפן נאגאוקה, יפן (מ־2006)
הערות שוליים

↑  שו"ת פני לבנה, מכון ירושלים תשע"ז, באתר מכון ירושלים (הספר במלואו).
↑  אברהם ביק, שאלות ותשובות 'פני לבנה', כתב יד מוצל מאש ליל הבדולח, סיני, צג, עמ' קסז-קעב.
↑  שאול טשרניחובסקי, "בַּלַּדּוֹת וִירְמַיְזָא/פרק 7 – VII – בַּלַּדַּת הַזְּאֵב" בפרויקט בן-יהודה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555059805171  BNE: XX458053  BnF: cb120608288 (data)  GND: 4060877-3  ISNI: 0000 0001 2163 5513  LCCN: n80104771  MusicBrainz: e55f7917-fd8c-4ac9-a569-0ac174f1406a  NARA: 10044979  NKC: ge131121  SUDOC: 028860365  VIAF: 135701727   WorldCat (עם VIAF): 135701727 
תמונה פנורמית של העיר
סימנים חיוניים

| --- | --- |

מכונת הרדמה הכוללת מערכות לניטור לחץ דם וקצב לב
 שיוך:  סימן רפואי 
 מזהים
 קוד MeSH:  E01.370.600.875 
 מזהה MeSH:  D055986 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0518766 
 
סימנים חיוניים הם קבוצת הסימנים הרפואיים החשובים ביותר המציינים את המצב הפיזיולוגי של גוף האדם. מדידות אלו נעשות כדי לעזור להעריך את מצב בריאותו הגופנית הכללית של אדם, לאתר רמזים למחלות אפשריות, ולעקוב אחרי התקדמות ההחלמה. הטווחים התקינים לסימנים החיוניים של האדם משתנים בהתאם לגיל, למשקל, למין ולבריאות הכללית.
ישנם ארבעה סימנים חיוניים עיקריים: טמפרטורת גוף, לחץ דם, דופק (קצב לב), וקצב הנשימה. עם זאת, בהתאם להגדרה הקלינית, הסימנים החיוניים עשויים לכלול מדידות אחרות המכונות "הסימן החיוני החמישי" או "הסימן החיוני השישי". סימנים חיוניים נרשמים באמצעות מערכת הקידוד הבינלאומית LOINC.
ברפואת חירום, ציונים הניתנים על פי מדדים אלו, מסייעים בהערכת מצבו הכללי של המטופל וקביעת דחיפות הטיפול בו. ציונים אלו נקבעים מתוך ההכרה בכך שהסימנים החיוניים המידרדרים לעיתים קרובות קודמים לדום לב או העברה ליחידה לטיפול נמרץ. בשימוש מתאים, צוות טיפול נמרץ יכול להעריך ולטפל בחולה המתדרדר ולמנוע פגיעה בו.
מוניטור רפואי, מציג את כלל הסימנים החיוניים במסך אחד ומתריע על שינויים מסכני חיים. מדדים אלו נמדדים גם באופן שוטף בעת ניתוח, כחלק ממכשירי ההרדמה.
הסימנים

ישנם ארבעה סימנים חיוניים עיקריים שהם סטנדרטיים ברוב המסגרות הרפואיות:
טמפרטורת הגוף
קצב הלב או דופק
קצב הנשימה
לחץ הדם
הציוד הבסיסי ביותר הדרוש למדידה הוא מדחום, מד לחץ דם ושעון. למרות שניתן למדוד דופק באמצעות מישוש, ייתכן ויהיה צורך בסטטוסקופ לחולה עם דופק חלש מאוד, שלא נימוש באופן ידני.
הסימנים > טמפרטורת הגוף

גוף האדם שומר על טמפרטורת גוף נורמלית שהיא לרוב בין 36.0° ל-37.5° צלזיוס. מדידת הטמפרטורה נעשית באמצעות מדחום בפה, ברקטום, בבית השחי (Axille), באוזן, או במגע בעור (במצח). במדידה רקטלית הטמפרטורה הנמדדת גבוהה יותר במעלה אחת, ובמדידה בבית השחי נמוכה יותר במעלה אחת מאשר במדידה בפה. מטרת מדידה זו - איתור סימנים לזיהום, היפותרמיה או היפרתרמיה. תרופות מורידות חום עשויות להשפיע על המדידה.
הסימנים > דופק

הדופק הוא קצב פעימת הלב בזמן דחיפת הדם בעורקים, הנרשם כקצב פעימות לדקה (bpm). בנוסף למדידת קצב הלב, יש להעריך את הדופק גם לגבי עוצמה והפרעות קצב ברורות. הדופק נלקח בדרך כלל בפרק כף היד (עורק החישור). נקדות בדיקה אלטרנטיביות כוללות את המרפק (עורק הזרוע), הצוואר (עורק תרדמני), מאחורי הברך (עורק פופליטאלי), או בכף הרגל. הדופק נלקח עם האצבע המורה והאצבע האמצעית ביחד, בלחיצה בלחץ יציב אך עדין במיקומים שתוארו למעלה, וספירת סך הפעימות המורגשות לכל 60 שניות (או לכל 30 שניות והכפלה בשתיים). ניתן למדוד קצב דופק גם בהאזנה ישירות לדופק הלב, באמצעות סטטוסקופ. הדופק עשוי להיות מושפע עקב פעילות גופנית, רמת כושר, מחלות, תחושות רגשיות או תרופות. הדופק משתנה גם עם הגיל: ליילוד יכול להיות דופק של 100–160 סל"ד, לתינוק (בן 0-5 חודשים) דופק של 90–150 סל"ד, ולפעוט (6–12 חודשים) דופק של 80–140 פעימות לדקה. אצל ילד בגיל 1–3 שנים יכול להיות דופק של 80–130 פעימות לדקה, אצל ילד בגיל 3–5 שנים דופק של 80–120 פעימות לדקה, אצל ילד גדול (גיל 6–10) דופק של 70–110 פעימות לדקה, ואצל מתבגר (גיל 11–14) דופק של 60–105 פעימות לדקה. אצל בגיר (גיל 15 ומעלה) יכול להיות דופק של 60–100 פעימות לדקה.
הסימנים > קצב נשימה

קצב הנשימה הוא מספר הנשימות בדקה, מה שמבטא את פעילותה של מערכת הנשימה.
שיעורי הנשימה הממוצעים משתנים בגילים שונים, אך טווח ההתייחסות הרגיל לאנשים בגילים 18 עד 65 הוא 16–20 נשימות בדקה. קצב הנשימה עשוי להיות מושפע ממצבים פיזיולוגיים שונים, פעילות גופנית, ומחלות. קצב נשימה לא תקין מצביע על תפקוד לקוי של מערכת הנשימה, אולם ממצאים שונים מראים שהוא בעל ערך מוגבל. קצב הנשימה הוא אינדיקטור ברור למצבים אסידוטיים, שכן תפקיד הנשימה העיקרי הוא סילוק ה-CO2 מהדם.
הסימנים > לחץ דם

זהו הלחץ שמפעיל הדם על דפנות כליו. ניתן להסיק ממדד זה את כמות (נפח) הדם וההתנגדות לזרימתו, ולאתר בעיות בזילוח הדם (פרפוזיה), ליקוי בשריר הלב, פגיעה בכלי הדם וכו'. הערכת מצב הלב וכלי הדם מכונה גם "מצב המודינאמי", וכוללת בין השאר: הערכת דופק, מהירות וסדירות קצב לב, לחץ הדם, צבע העור, וטמפרטורת העור. לחץ הדם נרשם כשתי קריאות: לחץ סיסטולי גבוה יותר, נמדד במהלך התכווצות מקסימלית של הלב, ולחץ דיאסטולי נמוך יותר, בהרפיית הלב (או מנוחה). אצל מבוגרים, לחץ דם תקין הוא 120/80, כאשר 120 הוא הסיסטולי ו-80 קריאה דיאסטולית. בדרך כלל, לחץ הדם נלקח מהזרוע השמאלית - אלא אם כן יש נזק כלשהו לזרוע. ההבדל בין לחץ סיסטולי לדיאסטולי נקרא לחץ דופק. מדידת הלחצים הללו נעשית בדרך כלל באמצעות מד לחץ דם ידני או אלקטרוני. מכשיר המדידה הקלאסי הוא מד לחץ דם בכספית, על ידי עמוד כספית הנמדד במילימטרים. בארצות הברית ובבריטניה המידה הנפוצה היא מילימטר- כספית, בעוד שבמקומות אחרים משתמשים ביחידות לחץ של SI . ללחץ הדם אין טווחי ערכים נורמליים, אלא טווח ערכים שמעליו נרמז קשר לסיכון כלשהו. ערכי לחץ הדם על פי ההנחיות המקובלות מתחשבת בגורמים נוספים, לכן לחץ הדם נמדד גם בחלקים אחרים של הגפיים, כהערכה לתקינות/סתימת עורקים בגפה. לחץ דם מוגבר (יתר לחץ דם) מוגדר במספר אופנים, כשהערך הסיסטולי הנמדד מעל 140–160 מ"מ כספית. לחץ דם נמוך הוא תת לחץ דם.
סימנים אחרים

בארצות הברית, בנוסף לארבעה לעיל, חוקים ממשלתיים מחייבים תיעוד הגובה, המשקל ומדד מסת גוף. בניגוד לסימנים החיוניים המסורתיים, מדידות אלה אינן מועילות להערכת שינויים חריפים במצב בגלל הקצב בו הם משתנים; עם זאת, הם מועילים להערכת ההשפעה של מחלה ממושכת או בעיות בריאות כרוניות.
סימנים אחרים > סימנים חיוניים חמישיים

"הסימן החיוני החמישי" עשוי להתייחס למספר פרמטרים שונים:
סולם כאב נחשב לסימן חיוני חמישי חובה בבית חולים בישראל ובארצות הברית. הכאב נמדד בסולם כאב 0–10 בהתבסס על דיווח על מטופלים סובייקטיביים ויכול להיות שאינו אמין.
צבע העור, עור צהבהב עשוי להצביע על צהבת, וכחלון על מחסור בחמצן, עור "קר" נובע מאדרנלין גבוה, ועור "חם" על זיהום מקומי.
מחזור חודשי.
ריווי חמצן בדם (כפי שנמדד על ידי אוקסימטר).
רמת גלוקוז בדם (באמצעות גלוקומטר).
התכווצות האישון בחשיפה לאור.
סימנים אחרים > סימנים חיוניים שישיים

אין "סימן חיוני שישי" סטנדרטי; השימוש בו הוא בלתי פורמלי ומשמעותו משתנה.
פחמן דו-חמצני בדם.
קוצר נשימה.
מהירות ההליכה.
דליריום.
ראו גם

מוניטור רפואי
תיק רפואי
מערכת קוונטית בעלת שני מצבים

מערכת הניסוי של שטרן-גרלך
בפיזיקה קוונטית, מערכת שתי רמות או מערכת שני מצבים (באנגלית: Two-state quantum system) היא מערכת היכולה להמצא באחד משני מצבים נפרדים, או בסופרפוזיציה קוונטית שלהם. מערכת שתי רמות היא המערכת הקוונטית הפשוטה ביותר האפשרית, שכן מערכת בעלת רמה אחת היא בעלת פתרון בעל אופי דינאמי טריוויאלי, ולא קוונטי לפי הגדרה.
את מערכת שתי הרמות מגדירים כאמור שני מצבים קוונטיים, ולכן מרחב הילברט של המערכת נפרש על ידי בסיס בעל שני מצבים בלבד:  |\psi _{1}\rangle ,|\psi _{2}\rangle  . לכן מערכת שתי רמות אינה יכולה לתאר נאמנה בעיות בעלות ספקטרום רציף כמו בעיות אוסצילטור הרמוני למיניהן.
מערכת שתי רמות מוכרת היא זו של חלקיקים בעלי ספין חצי שלם  \pm {\frac {1}{2}} כמו המערכת ששימשה בניסוי המפורסם של שטרן-גרלך.
פתרון אנליטי למערכת שתי רמות סטציונרית

נציג את המצב הכללי במערכת זו כסופרפוזיציה של שני המצבים האורתונורמליים:  |\psi \rangle =c_{1}|\psi _{1}\rangle +c_{2}|\psi _{2}\rangle  כאשר המקדמים  c_{1},c_{2}\in \mathbb {C}  מרוכבים.
מכיוון שהמצבים אורתונורמליים, מתקיים התנאי  \langle \psi _{i}|\psi _{j}\rangle =\delta _{ij}, כש \delta _{ij} היא הדלתא של קרונקר. ההסתברות למדידת מצב  |\psi _{i}\rangle  נתונה על ידי  P_{i}=|\langle \psi _{i}|\psi \rangle |^{2}=|\langle \psi _{i}|c_{1}|\psi _{1}\rangle +\langle \psi _{i}|c_{2}|\psi _{2}\rangle |^{2}=|c_{i}|^{2}.
אמפליטודת ההסתברות מוגדרת כ a_{\alpha \beta }=\langle \psi _{\alpha }|\psi _{\beta }\rangle  כך ש P_{\alpha \beta }=|a_{\alpha \beta }|^{2} היא ההסתברות למדידת המצב הקוונטי  |\psi _{\alpha }\rangle  בהינתן המצב  |\psi _{\beta }\rangle .
חשוב לשים לב כי מכיוון שיכול להמדד רק אחד מהמצבים האורתונורמליים, הרי שלכל סופרפוזיציה  |\psi \rangle =c_{1}|\psi _{1}\rangle +c_{2}|\psi _{2}\rangle  חייב להתקיים תנאי הנרמול  P_{1}+P_{2}=1\Rightarrow |c_{1}|^{2}+|c_{2}|^{2}=1.
לצורך נוחות החישוב והקריאה נסמן  |\psi _{1}\rangle =|1\rangle ,|\psi _{2}\rangle =|2\rangle .
כדי למצוא בצורה אנליטית את הגדלים המדידים של המערכת, יש למצוא את האופרטורים ההרמיטיים המייצגים אותם. לדוגמה, עבור האנרגיות של מערכת שתי רמות יש לרשום את האופרטור ההרמיטי  {\mathcal {H}} עבור ההמילטוניאן של המערכת בצורה הבאה:  {\mathcal {H}}_{ij}=\langle i|H|j\rangle  כך ש {\mathcal {H}}_{ij} הוא אלמנט מטריצה של האופרטור ההרמיטי  {\mathcal {H}}={\begin{pmatrix}\langle 1|H|1\rangle &\langle 1|H|2\rangle \\\langle 2|H|1\rangle &\langle 2|H|2\rangle \end{pmatrix}}={\begin{pmatrix}{\mathcal {H}}_{11}&{\mathcal {H}}_{12}\\{\mathcal {H}}_{12}^{*}&{\mathcal {H}}_{22}\end{pmatrix}}.
האנרגיות העצמיות והמצבים העצמיים של המערכת יתקבלו על ידי ליכסון של האופרטור  {\mathcal {H}}. משימה זו קלה יחסית מכיוון שאופרטור הרמיטי זה, כדי לקיים את הדרישה  {\mathcal {H}}^{\dagger }={\mathcal {H}}, יהיה מהצורה:  {\mathcal {H}}={\begin{pmatrix}\epsilon _{1}&\beta -i\gamma \\\beta +i\gamma &\epsilon _{2}\end{pmatrix}}, כאשר הקבועים במטריצה ממשיים  \epsilon _{1},\epsilon _{2},\beta ,\gamma \in \mathbb {R}  עם יחידות של אנרגיה, ו -  i={\sqrt {-1}} הוא המספר המדומה. ניתן לפרק את  {\mathcal {H}} על ידי שימוש באופרטורי פאולי כדי לקבל צורה מוכרת:  {\mathcal {H}}={\frac {\epsilon _{1}+\epsilon _{2}}{2}}\cdot \sigma _{0}+\beta \cdot \sigma _{x}+\gamma \cdot \sigma _{y}+{\frac {\epsilon _{1}-\epsilon _{2}}{2}}\cdot \sigma _{z}.
\sigma _{0}=\left[{\begin{matrix}1&0\\0&1\end{matrix}}\right]=\mathbb {I} \quad ,\sigma _{x}=\left[{\begin{matrix}0&1\\1&0\end{matrix}}\right]\quad ,\quad \sigma _{y}=\left[{\begin{matrix}0&-i\\i&0\end{matrix}}\right]\quad ,\quad \sigma _{z}=\left[{\begin{matrix}1&0\\0&-1\end{matrix}}\right]\quad  הן מטריצות פאולי והן אופרטורים הרמיטיים. ולכן  {\mathcal {H}}={\frac {\epsilon _{1}+\epsilon _{2}}{2}}\cdot \sigma _{0}+{\vec {r}}\cdot {\vec {\sigma }}.
האנרגיות העצמיות של מערכת המוגדרת כך הן:  \mathop {E_{\pm }} =\alpha \pm |{\vec {r}}| כאשר:  \alpha ={\frac {\epsilon _{1}+\epsilon _{2}}{2}}\quad ,\quad {\vec {r}}=(\beta ,\gamma ,{\frac {\epsilon _{1}-\epsilon _{2}}{2}}). המצבים העצמיים המתאימים מסומנים  |+\rangle ,|-\rangle  בהתאמה.
פתרון אנליטי למערכת שתי רמות סטציונרית > פתרון עבור מערכת סטציונרית

עבור מערכת סטציונרית ההמילטוניאן אינו תלוי מפורשות בזמן, ולכן משוואת שרדינגר  i\hbar \partial _{t}|\psi \rangle ={\mathcal {H}}|\psi \rangle  היא מד"ר פשוטה שפתרונה  |\psi (t)\rangle =e^{-i{\frac {\mathcal {H}}{\hbar }}t}|\psi (0)\rangle .
האופרטור  e^{-i{\frac {\mathcal {H}}{\hbar }}t} מכונה אופרטור ההתפתחות בזמן, והוא מתאר את הפאזה שצובר המצב  |\psi (0)\rangle  כתלות בזמן.
נשים לב כי אם המצב ההתחלתי הוא מצב עצמי של המערכת  |\psi (0)\rangle =|\pm \rangle , ההתפתחות בזמן תהיה:  |\psi (t)\rangle =e^{-i{\frac {\mathcal {H}}{\hbar }}t}|\psi (0)\rangle =e^{-i{\frac {\mathop {E_{\pm }} }{\hbar }}t}|\pm \rangle  וההסתברות למדוד את המצב העצמי הנ"ל בזמן t כלשהו היא:
P_{\pm \pm }(t)=|\langle \pm |\psi (t)\rangle |^{2}=|\langle \pm |e^{-i{\frac {\mathop {E_{\pm }} }{\hbar }}t}|\pm \rangle |^{2}=|e^{-i{\frac {\mathop {E_{\pm }} }{\hbar }}t}|^{2}\cdot |\langle \pm |\pm \rangle |^{2}=1, ולכן המצבים העצמיים של מערכת כזאת מכונים גם מצבים סטציונריים.
חשיבות

מערכת שתי רמות מהווה את הבסיס למחשוב קוונטי. קיוביטים, שהם הביטים של מחשבים קוונטים, הם מערכת שתי רמות. כל פעולת חישוב קוונטית היא למעשה הפעלת אופרטור אוניטרי על קיוביט שמסובבת את המצב הקוונטי של הקיוביט על ספירת בלוך.
נקיפות לרמור קוונטיות הן פתרון של בעיית שתי רמות בשדה מגנטי משתנה בזמן, המכונה תהודה מגנטית גרעינית (NMR). מכשיר הMRI פועל על בסיס עיקרון זה.
מבחינה פדגוגית, מערכת שתי רמות היא אחת מהבעיות הקוונטיות הפשוטות ביותר מתמטית לפתרון אנליטי, ויכולה להציג בעיות יסוד פשוטות כמו ניסוי שטרן-גרלך ובעיות מורכבות כמו אוסצילציות ניוטרינו.