stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי אוזבקיסטן–גרמניה
סקירה כללית

היחסים הדו-צדדיים בין המדינות מתבססים על קרבה ואמון. עם זאת, ישנם תנאי מסגרת קשים לסחר ולהשקעה, ונושאי זכויות אדם מטופלים גם על ידי הצד הגרמני. בסיס התובלה האווירית טרמז הממוקם באוזבקיסטן חשוב מאוד כבסיס לוגיסטי לאספקה הגרמנית באפגניסטן. הרפובליקה של אוזבקיסטן מאפשרת את השימוש בו על ידי הבונדסוור. על פי נתוני משרד החוץ הפדרלי, גרמניה דורגה במקום ה-6 מבין שותפי הסחר במדינה בשנת 2012, עם נתח של 3.8% ביבוא האוזבקיסטי. מוצרי היצוא הגרמניים החשובים ביותר הם מכונות, כלי רכב וחלקי רכב וכן תרופות. היקף הסחר הדו-צדדי בשנת 2012 היה 414.9 מיליון אירו.
הממשלה הפדרלית מעורבת באופן פעיל במערכות יחסים דו-צדדיות בנושא פיתוח מדיני. ממשלת גרמניה הוציאה למעלה מ-300 מיליון אירו על פרויקטים לפיתוח לשיתוף פעולה טכני וכלכלי עם אוזבקיסטן בין השנים 1992–2013. תמיכה במודרניזציה של תחום הבריאות האוזבקי אך גם תמיכה בפיתוח כלכלי בר-קיימא הם מרכיבים חשובים ביחסי המדינות.
הסכם תרבות בין המדינות נחתם בשנת 1993 ונמצא בתוקף מאז 2002. משרד החוץ הפדרלי רואה בכך מרכיב חיוני לשיתוף פעולה תרבותי.
נציגויות דיפלומטיות

גרמניה מחזיקה באוזבקיסטן שגרירות בטשקנט.
אוזבקיסטן מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין וקונסוליה כללית בפרנקפורט.
יחסי אינדונזיה – דרום אפריקה

| יחסי אינדונזיה – דרום אפריקה |
| --- | --- |
אינדונזיה: דרום אפריקה


אינדונזיה: דרום אפריקה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,904,569: 1,219,090
אוכלוסייה
284,049,195: 64,192,939
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,371,171: 377,782
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,827: 5,885
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה

יחסי אינדונזיה–דרום אפריקה הם היחסים בין אינדונזיה ודרום אפריקה. היחסים בין אינדונזיה לדרום אפריקה כוננו באוגוסט 1994. שגרירות דרום אפריקה בג'קרטה הוקמה בינואר 1995, ואינדונזיה פתחה את שגרירותה בפרטוריה בשנת 1995. שתי המדינות חברות בארגון הסחר העולמי וב-G-20. בשנת 2012, במהלך התדריך על יוזמות מדיניות חוץ לשנת 2012, אינדונזיה מנתה את דרום אפריקה בין 14 השותפים האסטרטגיים שלה.
על פי סקר השירות העולמי של ה-BBC ב-2013, התפיסה של אינדונזים את דרום אפריקה חלוקה בין 36% לתפיסה שלילית, ו-33% שמביעים עמדה חיובית, זה בערך כמו הדעה הממוצעת העולמית על דרום אפריקה.
היסטוריה

אף על פי שיחסים דיפלומטיים פורמליים כוננו רק בשנות ה-90, הקשרים ההיסטוריים בין אינדונזיה לדרום אפריקה החלו במהלך המאה ה-17. בשנת 1693 השייח יוסוף ממקאסאר הוגלה לכף התקווה הטובה, מחמת שסייע לסולטן בהוטן Ageng Tirtayasa במרד נגד ההולנדים. באותה תקופה, ההולנדים יישבו הן את כף התקווה הטובה (כיום העיר קייפטאון) והן את איי הודו המזרחיים ההולנדיים (במרכז בטאוויה). הגעתו של יוסוף לקייפטאון הקימה את הקהילה המוסלמית המלאבית בדרום אפריקה, שכן העיירה שימשה הסדר עונשין להרשעות וגולים פוליטיים מהודו המזרחית.
במהלך תקופת האפרטהייד הצטרפה אינדונזיה לשאר מדינות אסיה בהימנעות מיחסים רשמיים עם דרום אפריקה, אולם בשנת 1968 פתחה אינדונזיה באופן לא רשמי ביחסי צבא ומודיעין סודיים עם דרום אפריקה באמצעות משטר אסטדו נובו של פורטוגל וכן באמצעות ישראל. ידוע היה כי בשנים 1968–1969 ואילך, אינדונזיה חלקה מודיעין עם דרום אפריקה וישראל דרך פורטוגל, איראן וטורקיה.
היחסים בין אינדונזיה לדרום אפריקה פורסמו באמצעות כינון יחסים דיפלומטיים באוגוסט 1994. שגרירות דרום אפריקה בג'קרטה הוקמה בינואר 1995 ונפתחה רשמית על ידי שר החוץ, מר א נזו, ב-14 ביולי 1997. שגרירות דרום אפריקה בג'קרטה מוסמכת גם ל-ASEAN על מנת לקיים אינטראקציה הדוקה עם הגוף האזורי, וכן הוסמכה למזרח טימור מאז 2009.
יחסי סחר

דרום אפריקה היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של אינדונזיה באפריקה והיוותה 22.18 אחוז מסך המסחר באינדונזיה עם אפריקה בשנת 2011. המסחר בין המדינות חווה עלייה מתמדת במהלך השנים האחרונות ויש לו פוטנציאל לצמוח. המסחר הדו-צדדי בין המדינות הגיע ל-214 מיליארד דולר בשנת 2011. הייצוא של אינדונזיה הוערך ב-1.44 מיליארד דולר בשנת 2011 ואילו היבוא עמד על כ-705.78 מיליון דולר, והתוצאה הייתה עודף סחר בסך 730.81 מיליון דולר לטובת אינדונזיה. השוק בדרום אפריקה הוא אחד השווקים הלא מסורתיים העיקריים באינדונזיה, שצפוי להניע את היצוא העתידי.
נציגויות דיפלומטיות

אינדונזיה מחזיקה בדרום אפריקה שגרירות בפרטוריה, קונסוליה כללית בקייפטאון ומסרד סחר ביוהנסבורג.
דרום אפריקה מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה וקונסוליה כללית בדנפסאר.
יחסי אוזבקיסטן–בלגיה

| יחסי אוזבקיסטן–בלגיה |
| --- | --- |
אוזבקיסטן: בלגיה


אוזבקיסטן: בלגיה
שטח (בקילומטר רבוע)
447,400: 30,528
אוכלוסייה
36,534,946: 11,743,761
תמ"ג (במיליוני דולרים)
90,889: 632,217
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,488: 53,834
משטר
דיקטטורה נשיאותית: מונרכיה פדרטיבית ודמוקרטיה פרלמנטרית

יחסי אוזבקיסטן–בלגיה הם יחסי החוץ שבין רפובליקת אוזבקיסטן לבין ממלכת בלגיה.
היסטוריה

מאז שאוזבקיסטן הכריזה על עצמאותה, שתי המדינות מחזקות את יחסיהן בעזרת מגעים פוליטיים שכוללים פגישות קבועות בין שרי החוץ הבלגיים והאוזבקים לענייני חוץ ומספר התייעצויות פוליטיות בבריסל ובטשקנט בשנים 2009,2010,2012 ו-2016. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-10 במרץ 1992. בלגיה ואוזבקיסטן משתפות פעולה במגזרי הכלכלה והמסחר, וכן המדינות מנהלות דיאלוגים פוליטיים בארגונים בינלאומיים רבים. בין היתר, אוזבקיסטן הודיעה על תמיכתה במועמדותה של בלגיה לחברים הלא קבועים במועצת הביטחון של האו"ם לשנים 2019-2020.
ב-10 במרץ 2017, שתי המדינות ציינו 25 שנים של יחסים דיפלומטיים. סגן ראש הממשלה ושר החוץ הבלגי דידייה ריינדרס הצהירו כי בין המדינות קיימת מערכת יחסים דו-צדדית לבבית שמתגברת עם השנים, וכן ריינדרס ציין כי הוא מאחל לעם האוזבקי הרמוניה ושגשוג רב.
ייצוג

אוזבקיסטן מיוצגת בבלגיה על ידי שגרירות בבריסל.
בלגיה מיוצגת באוזבקיסטן על ידי קונסוליה בטשקנט.
יחזקאל צ'ארלס וורטסמן

אין תמונה חופשית
יחזקאל צ'ארלס ווֹרטסמן (נכתב גם ווֹרטסמאן; ביידיש: וואָרטסמאן, גם וואָרטסמאנן; באנגלית: Wortsman;‏ 1878, ז'וָונֶץ, פלך פודוליה, האימפריה הרוסית (אוקראינה) – 16 במאי 1938, ניו יורק) היה עיתונאי, פובליציסט ועורך יידי ציוני, כימאי בהכשרתו. ממשתתפי הקונגרס הציוני הראשון.
פרסומים בולטים

וואָס ווילען דיא ציוניסטען?, לונדון: מאזין, 1901. ('מה רוצים הציונים?') (חוברת)
דער יודישער נאציאָנאל-פאנד: וואָס ער איז, צו וואָס מיר דאָרפען איהם און וואָס מיר קענען פון איהם ערווארטען, פריז: מבשרת ציון, דפוס דאנציג, 1903. ('הקרן הלאומית היהודית: מהי, לשם מה אנו זקוקים לה ולמה אנו יכולים לצפות ממנה') (חוברת; על קרן קיימת לישראל)
'דער יודישער נאציאנאל-פאנד: זיין געשיכטע, זיין צוועק און זיין בעדייטונג', אין לעמבערגער יודישען פאָלקסקאלענדער, תרס"ג. ('הקרן הלאומית היהודית: תולדותיה, מטרתה ומשמעותה') (מאמר)
'ציוניסטישע טעריטאָריאליסטען און טעריטאָריאליסטישע ציוניסטען', די יודישע צוקונפט, 1904, העפט 4, עמ’ 228-219. ('טריטוריאליסטים ציוניים וציונים טריטוריאליסטיים') (מאמר)
ווען שווייגען איז א פארברעכען: וועגען מיסמענעדזשעמענט פון דער אמעריקאנער קרן היסוד אָרגאניזאציע, קליבלנד: Independent Press'‏ [1925?].
עריכה:
אמעריקא: זאמעלבוך; רעדאגירט פון דר. י’ וואָרטסמאנן, ניו יורק: נאציאָנאלע ביבליאָטעהק, 1909.
תרגום:
די וויענער רעוואָלוציאָן אין 1848-ען יאָהר; איבערזעצט פון דער רוסישער אויסגאבע "דאנסקאיא רעטש" י’ ווארטסמאנן, מינסק: קולטור, 1906. (חוברת; על מאורעות אביב 1848 בווינה)
ב' בלבנוב, די פערזענליכע פרייהייט: די אונבעריהרליכקייט פון פערזאָן, פון וואָהנונג: פון פריוואטע קאָרעספאָנדענץ און די וואנדערונגעס-פרייהייט; פון רוסיש איבערזעצט ד"ר י’ ווארטסמאן, מינסק: קולטור, 1906. (חוברת)
לקריאה נוספת

'וואָרטסמאַן יחזקאל', בתוך: זלמן רייזען, לעקסיקאָן פון דער יִידישער ליטעראַטור, פּרעסע און פילאָלאָגיע, אינגאַנצן איבערגעאַרבעטע פאַרמערטע און פאַרפולשטענדיקטע אויסגאַבע, דריטע פאַרבעסערטע אויפלאַגע, כרך א, וילנה: ווילנער פערלאַג פון ב. קלעצקין, תרפ"ט 1928, עמודות 915–917. (ביידיש)
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "שלום אלטמן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1293.
↑  אברהם רוזן, חיים שריג, י. ברנשטיין (עורכים), קמיניץ-פודולסק וסביבתה: ספר זיכרון לקהילות ישראל בערים: קמיניץ-פודולסק, באלין, דוניביץ, זאמיחוב, זבאניץ, מינקוביץ, סמוטריץ’, פראמפול, קופין, קיטייגורור, שהושמדו בימי השואה על ידי הנאצים בשנת תש"א, תל אביב: ארגון יוצאי קמיניץ-פודולסק וסביבתה בישראל, תשכ"ה, עמ' 184.
↑  וורטסמן פגש במשה סמילנסקי באירופה בעת שהלה החלים מניתוח, וביקש ממנו שיכתוב עבור העיתון "סיפור קטן מחיי הארץ". כך הגיע סמילנסקי לכתוב את סיפורו הראשון מחיי הערבים בארץ: "לטיפה". וורטסמן פרסם את הסיפור בעיתונו בתרגום ליידיש, וחתם בשם שבו קראו הערבים לסמילנסקי, "חוואג'ה מוסה". אחר-כך תרגמה חמדה בן-יהודה את הסיפור בחזרה לעברית, ופרסמה אותו ב"השקפה" (ראו: נורית גוברין, לטיפה נכתבה ביידיש, באתר הארץ, 1 בנובמבר 2005; דוד תדהר (עורך), "משה סמילנסקי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1127).
↑  שאול חיות, אוצר בדויי השם (וינה תרצ"ג 1933), מס' 948.
↑  אוצר בדויי השם, מס' 441.
יחסי טורקיה–מונטנגרו

| יחסי טורקיה–מונטנגרו |
| --- | --- |
טורקיה: מונטנגרו


טורקיה: מונטנגרו
שטח (בקילומטר רבוע)
783,562: 13,812
אוכלוסייה
87,527,097: 637,024
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,108,022: 7,405
תמ"ג לנפש (בדולרים)
12,659: 11,624
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: רפובליקה

טורקיה הכירה רשמית במונטנגרו ב-12 ביוני 2006. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-3 ביולי 2006. ביקורים ואנשי קשר ברמה גבוהה בין שתי המדינות נמשכים באינטנסיביות ובהצלחה. שתי המדינות חברות מלאות באיחוד מדינות הים התיכון, מועצת אירופה ונאט"ו.
נציגויות דיפלומטיות

מונטנגרו מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה.
טורקיה מחזיקה במונטנגרו שגרירות בפודגוריצה.
שיתוף פעולה כלכלי

המסחר הכולל בין שתי המדינות בשנת 2012 הסתכם ב-40.1 מיליון אירו, מתוכם היבוא 28.4 מיליון אירו, והיצוא 11.7 מיליון אירו. ההשקעה הישירה מרפובליקת טורקיה בשנת 2012 הסתכמה ב-25 מיליון אירו.
המסחר הכולל בין שתי המדינות בשנת 2011 הסתכם ב-36.8 מיליון אירו, מתוכם היבוא היה 25.6 מיליון אירו, והיצוא 11.2 מיליון אירו. ההשקעה הישירה מרפובליקת טורקיה בשנת 2011 הסתכמה ב-993,281 אירו.
בתחילת דצמבר 2010 התקיימה הישיבה הראשונה של הוועדה המשותפת למונטנגרו–טורקיה, כמו גם הפורום העסקי הראשון של אנשי מונטנגרו ואנשי עסקים טורקים, במהלך ביקורו של שר התעשייה והמסחר הטורקי ניהאט ארגון מונטנגרו.
סך הסחר בין המדינות בשנת 2010 הסתכם ב-33.06 מיליון אירו, מתוכם היבוא 28.07 מיליון אירו, והיצוא 4.9 מיליון אירו. ההשקעה הישירה מרפובליקת טורקיה בשנת 2010 הסתכמה ב-3.3 מיליון אירו.
סך הסחר בין המדינות בשנת 2009 הסתכם ב-22.7 מיליון אירו, מתוכם היצוא היה 1.3 מיליון אירו, והיבוא 21.3 מיליון אירו. ההשקעה הישירה מרפובליקת טורקיה בשנת 2009 הסתכמה ב-523.2 אלף אירו.
יחסי תרבות

טורקיה ממשיכה להעניק מלגות לסטודנטים מונטנגרים במסגרת מלגות הממשלה ופרויקט סטודנטים גדול יותר (BOP). במטרה לענות על צורכיהם העתידיים של קרוביהם הגרים במונטנגרו, שאיתם אנו חולקים גם אותה דת, עבור אימאמים משכילים, הקרן הטורקית לדת מעניקה מלגות לסטודנטים מונטנגרים מדי שנה.
תיירות

תיירים טורקים במונטנגרו:
| שנה | מספר התיירים | המספר הכולל של לילות |
| --- | --- | --- |
| 2012 | 13,197 | 24,021 |
| 2011 | 18,872 | 91,089 |
| 2010 | 6,246 | 11,010 |
| 2009 | 2,255 | 5,079 |
שיתוף פעולה צבאי

בשנת 2018 העמיקו מונטנגרו וטורקיה את הקשרים הצבאיים, וחתמו על עסקה הקובעת שיתוף פעולה בענף הביטחון בנוגע ל"ייצור וסחר של סחורות ושירותים ביטחוניים, תחזוקה ותמיכה לוגיסטית". לפני 2018 טורקיה לא נחשבה כשותפה צבאית מרכזית עבור מונטנגרו.
יחסי אוזבקיסטן–בולגריה

| יחסי אוזבקיסטן–בולגריה |
| --- | --- |
אוזבקיסטן: בולגריה


אוזבקיסטן: בולגריה
שטח (בקילומטר רבוע)
447,400: 110,879
אוכלוסייה
36,534,946: 6,746,791
תמ"ג (במיליוני דולרים)
90,889: 101,584
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,488: 15,057
משטר
רפובליקה נשיאותית: רפובליקה

יחסי אוזבקיסטן–בולגריה הם היחסים הדיפלומטיים שבין אוזבקיסטן לבולגריה. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-12 בספטמבר 1992. לבולגריה יש שגרירות בטשקנט. אוזבקיסטן מיוצגת בבולגריה באמצעות שגריר שאינו תושב השוכן בטשקנט (במשרד החוץ). שתי המדינות חברות במלואן בארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה.
בולגריה מספקת קישור במסדרון הסחר בין אוזבקיסטן לאיחוד האירופי, עם נמלי ים שחורים חשובים. שתי המדינות מעוניינות להרחיב את המסחר בדרך זו. עם זאת, למרות דיונים חוזרים ונשנים בנושא, אוזבקיסטן סירבה עד כה לספק גז טבעי לצינור נבוקו, שאם ייבנה, יזין גז לאירופה דרך בולגריה.
רקע

במהלך המלחמה הקרה, שתי המדינות היו בעבר מדינות קומוניסטיות בגוש המזרחי כחברות בברית ורשה ובקומון. באותה תקופה, בולגריה, באופן רשמי הרפובליקה העממית של בולגריה הייתה מדינת לוויין של ברית המועצות ואוזבקיסטן, באופן רשמי הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוזבקית הייתה אחת הרפובליקות של ברית המועצות.
דגלה של הרפובליקה העממית של בולגריה
דגלה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוזבקית
הסכמים וקשרים כלכליים

בנובמבר 1997 דן שר החוץ הבולגרי בשיתוף פעולה כלכלי עם אוזבקיסטן. בעת ביקורו בבולגריה ביוני 1998, אמר נשיא אוזבקיסטן אסלאם קרימוב כי ראה בבולגריה שותף מרכזי לסחר, באומרו כי סחורות בולגריות ואוזבקיות יכולות לעשות שימוש בדרך המשי בשני הכיוונים. לאחר הקמת השגרירות הבולגרית באפריל 1999, בעשר השנים הבאות נחתמו 21 הסכמים בין-ממשלתיים ו-9 הסכמים בין-משרדים בתקופה שהסתיימה באפריל 2009. אוזבקיסטן מקווה לנצל את קשריהם ההולכים וגוברים עם בולגריה כדי לנצל את ההזדמנויות הקיימות עקב החברות המלאה של בולגריה באיחוד האירופי, בעוד שבולגריה מתעניינת במיוחד בביטחון אנרגיה.
בין שתי המדינות נמשכו מגעים בדרג בכיר. במאי 1998 ביקר שר החוץ האוזבקי בסופיה ופגש את נשיא בולגריה. במהלך ביקורו דנו שרי החוץ הבולגרים והאוזבקים בקשרים כלכליים ותחבורתיים. ביוני 1998 ביקר נשיא אוזבקיסטן בבולגריה. במאי 1999 ביקר נשיא בולגריה באוזבקיסטן. בנובמבר 2003 נפגש נשיא אוזבקיסטן עם ראש ממשלת בולגריה. במאי 2004 דנו שרי החוץ הבולגרים והאוזבקים בקשרים דיפלומטיים וכלכליים. בינואר 2005 הקימו אוזבקיסטן ובולגריה משרדים קונסולריים. במרץ 2006 הצהיר השגריר הבולגרי באוזבקיסטן כי הוא שמח על שיתוף הפעולה בין שתי המדינות. באפריל 2007 ביקר שר בולגריה באוזבקיסטן לשיחות שיתוף פעולה.
בנובמבר 2008 ערך נשיא בולגריה גאורגי פרבאנוב ביקור רשמי באוזבקיסטן שם נפגש עם נשיא אוזבקיסטן אסלאם קרימוב. שני הגברים דנו בכל ההיבטים של היחסים הדו צדדיים. הם הסכימו לעשות מאמצים להגדיל ולגוון את המסחר, תוך ניצול טוב יותר של הפוטנציאל הבלתי מנוצל. הייתה מחלוקת ניכרת כאשר נשיא בולגריה צד חיות מוגנות באוזבקיסטן. בפברואר 2009 הביעה בולגריה אמון כי היחסים ימשיכו להתפתח, כולל הרחבה משמעותית של הקשרים הקשורים לתיירות וכן התפתחויות נוספות הנוגעות למסחר ולחילופי תרבות.
ביוני 1998 בולגריה ואוזבקיסטן חתמו על שבעה הסכמי אמנה ושיתוף פעולה. במאי 1999 הם חתמו על הסכמי תחבורה ופשע. בשיחה עם ראש עיריית בורגס בנובמבר 2003, הציע נשיא אוזבקיסטן אסלאם קרימוב כי יש ליישם הסכם מכס רשמי כדי להקל על הובלת סחורות אוזבקיות דרך בולגריה.
באוקטובר 2004 סיכמו שתי המדינות שלוש הסכמות משפטיות. באפריל 2007 בולגריה ואוזבקיסטן חתמו על הסכם לשיתוף פעולה כלכל. עד שנת 2005, הסחר בין שתי המדינות היה צפוי להגיע ל -50 מיליון דולר.
עם זאת, בנובמבר 2008 נשיא אוזבקיסטן, אסלאם קרימוב, הצהיר כי מדינתו אינה מעוניינת להיות ספקית של מעבר הנפט בחסות האיחוד האירופי, אך היא תמשיך לייצא דרך רוסיה.
יחסי אינדונזיה – בוסניה והרצגובינה

| יחסי אינדונזיה – בוסניה והרצגובינה |
| --- | --- |
אינדונזיה: בוסניה והרצגובינה


אינדונזיה: בוסניה והרצגובינה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,904,569: 51,197
אוכלוסייה
284,049,195: 3,158,147
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,371,171: 27,055
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,827: 8,567
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה

יחסי אינדונזיה–בוסניה והרצגובינה מתייחסים ליחסים הדו-צדדיים של בוסניה והרצגובינה ואינדונזיה. היחסים הדו-צדדיים הונעו בתחילה על ידי אנושיות וסולידריות דתית. כאומה עם האוכלוסייה המוסלמית הגדולה ביותר, האינדונזים היו המומים מהטיהור האתני נגד בוסניאקים מוסלמים במהלך מלחמת בוסניה, והתארגנו וגייסו עזרה באופן מיידי. התמיכה האינדונזית בבוסניה והרצגובינה נעה בין איסוף תרומות, שליחת כוחות שמירת שלום תחת האו"ם, לבניית מסגד.
היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים בין בוסניה והרצגובינה לאינדונזיה החלו ב-20 במאי 1992, כאשר אינדונזיה הכירה בבוסניה והרצגובינה בעקבות התפרקות יוגוסלביה. אינדונזיה גם תרמה למאמצי שלום וביטחון על ידי שליחת כוחות שמירת שלום במדינה בשנים 1992–1996 תחת כוח ההגנה של האו"ם (UNPROFOR). המשקיפים הצבאיים מאינדונזיה הובלו על ידי נשיא אינדונזיה סוסיליו באמבאנג יודהויונו, שהיה אז בריגדיר גנרל, והיה המשקיף הצבאי הראשי תחת UNPROFOR בבוסניה והרצגובינה בשנים 1995–1996. ממשלת בוסניה והרצגובינה הקימה את שגרירותה בג'קרטה בשנת 1998. בתקופה 1994–2010 העניין האינדונזי בבוסניה והרצגובינה התנהל באמצעות שגרירות אינדונזית בבודפשט, ולבסוף הוקמה השגרירות האינדונזית בסרייבו ב-10 בנובמבר 2010. בשנת 2001 סייעה אינדונזיה בבניית אחד המסגדים הגדולים של סרייבו, מסגד איסתקלל, שנחנך על ידי שר הדתות האינדונזי בספטמבר 2001.
ביקורים רמי דרג

נשיא אינדונזיה סוהארטו ביקר בסרייבו במרץ 1995. משלחת של הפרלמנט האינדונזי של MPR ביקרה בבוסניה והרצגובינה במאי 2000. בספטמבר 2001 ביקר השר האינדונזי לענייני דתות, אמר אגיל אל מונאואר, בעיר הבירה סרייבו, כדי לחנוך את מסגד "איסטיקלל" בעזרת אינדונזיה. הנשיא מגוואטי סוקרנופוטרי ביקר גם הוא בסרייבו בספטמבר 2002. בדצמבר 2004 ביקר שר החוץ מלאדן איווניץ' באינדונזיה. ב-15–16 במרץ 2007 ביקר בסרייבו שר החוץ האינדונזי, חסן וירודה.
יחסי סחר והשקעה

הסחר הדו-צדדי בין בוסניה והרצגובינה ואינדונזיה הוא זעיר והוערך ב-1.5 מיליון דולר בשנת 2008. היצוא האינדונזי כולל בעיקר קקאו, רהיטים, חיטה ומוצרי חיטה, עץ ושטיחים, לעומת זאת, היבוא כוללים מוצרי חשמל, מכונות וציוד מכני מבוסניה והרצגובינה.
נציגויות דיפלומטיות

אינדונזיה מחזיקה בבוסניה והרצגובינה שגרירות בסרייבו.
בוסניה והרצגובינה מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה.
יחסי אינדונזיה – הממלכה המאוחדת

| יחסי אינדונזיה – הממלכה המאוחדת |
| --- | --- |
אינדונזיה: הממלכה המאוחדת


אינדונזיה: הממלכה המאוחדת
שטח (בקילומטר רבוע)
1,904,569: 243,610
אוכלוסייה
284,049,195: 69,242,094
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,371,171: 3,340,032
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,827: 48,237
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: מונרכיה חוקתית

יחסי אינדונזיה–הממלכה המאוחדת הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת אינדונזיה לבין הממלכה המאוחדת.
על פי סקר השירות העולמי של ה-BBC ב-2013, 65% מהאינדונזים רואים את השפעתה של בריטניה באופן חיובי, כאשר רק 15% מביעים דעה שלילית, מה שהופך את אינדונזיה למדינה עם התפיסה השנייה החיוב ביותר של בריטניה באסיה אחרי דרום קוריאה.
היסטוריה

חברת הודו המזרחית ההולנדית הייתה כמעט באופן קבוע בעימות עם הבריטים, עימות שהוחרף לאחר הרצח האכזרי של 19 עובדי חברת הודו המזרחית הבריטית באמבון באיי התבלינים, בשנת 1623. בתקופת המאה ה-18 רוכזו נכסי החברה באיי הודו המזרחית. לאחר מאבק מלחמתי בבריטניה וכבוש הולנד בידי צרפת, נקלעה חברת הודו המזרחית ההולנדית לקשיים כלכליים. בשנת 1798 פורקה החברה, ניסיון להקימה מחדש לאחר שפשטה רגל נכשל. היא הולאמה ב-31 בדצמבר 1799 על ידי הצרפתים שמשלו בהולנד, וב-1806 קרסה החברה שוב. מכיוון שהולנד סופחה לצרפת בשנת 1810 השתלטה בריטניה בשנת 1811 על רבים מהאיים, לפי דרישת לורד מינטו מושל נחלות בריטניה בהודו, ושלטה בהם רשמית עד 1816. בעקבות החלטת קונגרס וינה מ-1815 נסוגה בריטניה מהאיים בשנים 1816–1817, והלורד מינטו רגז על כך. האיים שפנתה בריטניה נמסרו לשלטון ישיר של ממלכת הולנד, והפכו לאיי הודו המזרחיים ההולנדיים.
במסגרת הסכם שנחתם בין בריטניה להולנד ב-1824 הסכימה בריטניה לפנות את נחלותיה שמדרום לסינגפור שהיו בנגקולו בסומטרה ועוד מקום שמקומו אינו ברור, בתמורה לאזור מלאקה בחצי האי המלאי שנשלטה בידי ההולנדים. ההסכם בוצע ב-1825. הגבולות שנקבעו אז בין השטחים ההולנדים לבין השטחים הבריטים נותרו עד היום הגבולות בין אינדונזיה לבין מלזיה, במצר מלאקה.
הבריטים שלטו בחצי האי המלאי (מלאיה הבריטית) ובצפון בורנאו, בעוד ההולנדים שלטו בג'אווה, סומטרה, ורוב הארכיפלג האינדונזי עד הפלישה היפנית בשנת 1942. במהלך מלחמת העולם השנייה, כוחות בעלות הברית שהובלו על ידי הבריטים היו מעורבים בלוחמה עם חיילים ומיליציות אינדונזיות רפובליקניות במהלך קרב סורבאיה בשנת 1945. הכוחות ההודים כבשו בהצלחה את סורבאיה מטעם הולנד, אך התמודדו עם התנגדות עזה מצד חיילים ומיליציות אינדונזיות.
בשנת 1962 התנגשו שוב הצבא הבריטי והכוחות המזוינים האינדונזיים בלוחמה מוצהרת בצפון בורנאו (סבאח וסארוואק) במהלך עימות אינדונזיה–מלזיה. ממשל סוקרנו האינדונזי היה נגד יוזמת הפירוק הבריטית על הקמת מלזיה, התמזגות פדרציית מלאיה (כיום מערב מלזיה), סינגפור ומושבת הכתר / פרוטקטורטים של סבאח וסראוואק (המכונים ביחד בשם בורנאו הבריטית), כיום מזרח מלזיה). הבריטים סייעו לכוחות המזוינים של מלזיה נגד מערכות ומבצעים אינדונזיים בצפון בורנאו. עם נפילת סוקרנו ובשל בעיות פנימיות, איבדה אינדונזיה את כוונתה להמשיך במאבק והלחימה פסקה. אינדונזיה הסכימה לבסוף להקמת הפדרציה המלזית.
לאחר השנים הסוערות של שנות ה-60, היחסים בין אינדונזיה לבריטניה השתפרו מאז. בגלל חשיבותה של האנגלית כשפה בינלאומית, ממשלת אינדונזיה מקדמת את חינוך האנגלית כשפה זרה החשובה ביותר הנלמדת בבתי ספר אינדונזיים מאז שנות ה-70. המועצה הבריטית הוקמה בשנת 1948 בג'קרטה, על מנת לקדם את התרבות הבריטית באינדונזיה באמצעות טיפוח תחומי הליבה: אנגלית, אומנויות, חינוך וחברה.
בשנת 1974 ביקרה המלכה אליזבת השנייה באינדונזיה, והפכה להיות המלך הבריטי הראשון שערך ביקור רשמי במדינה. בשנת 1989, הנסיך והנסיכה מוויילס ביקרו באינדונזיה. נסיך ויילס ביקר בהמשך ביוגיאקרטה ובורובודור בשנת 2008.
באוקטובר 2012 קיבל נשיא אינדונזיה סוסיליו באמבאנג יודהויונו את הצלב הגדול של אבירי הכבוד של מסדר האמבט שהוענק על ידי המלכה אליזבת השנייה.
היחסים כיום

בשנת 2006 נפגש ראש ממשלת בריטניה, טוני בלייר עם נשיא אינדונזיה, סוסיליו באמבאנג יודהויונו, והם סיכמו על "הקמת פורום שותפות אינדונזי-בריטי שיועמד על ידי שרי החוץ, לקידום דיאלוג אסטרטגי בנושא דו צדדי, רב-צדדי וסוגיות גלובליות". הפורום הראשון של אינדונזיה-בריטניה נערך בשנת 2007, ובראשו עמדו שר החוץ הבריטי מרגרט בקט ושר החוץ האינדונזי חסן וירודה.
במרץ 2010 שיבחו חברי בית הלורדים את אינדונזיה על התקדמותם בדמוקרטיזציה של החברה, חופש התקשורת והגנת הסביבה. בפגישה עם חבר הפרלמנט האינדונזי, הייונו איסמן, הצהירו הלורדים כי הם רוצים לשפר את מערכת היחסים בין המדינות.
בשנת 2010 משרד התרבות והתיירות של אינדונזיה פתח בקמפיין להגברת מספר התיירים מבריטניה שנכנסים לאינדונזיה. בשנת 2009 ביקרו באינדונזיה 160,000 תיירים בריטים, ומטרת הקמפיין הייתה להגדיל את המספר הזה ל-200,000.
יחסי סחר

יצוא הסחורות בבריטניה לאינדונזיה בשנת 2010 הסתכם בשווי 438.9 מיליון ליש"ט, עלייה של 25% בהשוואה לשנה הקודמת, ואילו יבוא הסחורות לבריטניה מאינדונזיה חלה עלייה של 13% ל-1.3 מיליארד ליש"ט. חברות בריטיות הפועלות באינדונזיה כוללות את ענקית האנרגיה BP, בנקי ההלוואות Standard Chartered Bank ו-HSBC וקבוצת הטבק הבריטית האמריקאית טבק, בעוד שחברות אינדונזיות הפועלות בבריטניה הן בנק נגרה אינדונזיה.
נציגויות דיפלומטיות

אינדונזיה מחזיקה בממלכה המאוחדת שגרירות בלונדון בלבד.
הממלכה המאוחדת מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה וקונסוליה כללית בדנפסאר.
יחזקאל קישון

פרופ' יחזקאל קישון 
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
יחזקאל קישון (19 ביולי 1933 – 19 ביוני 2006) היה קרדיולוג, פרופסור לקרדיולוגיה, מייסד ומנהלו הראשון של המכון הקרדיולוגי בבית החולים וולפסון, ראש החוג לקרדיולוגיה בבית ספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, מג"ד במילואים של גדוד רפואה בדרגת סא"ל.
ביוגרפיה

קישון נולד לברוך ובלומה באנטוורפן שבבלגיה, אמו עלתה לארץ מפולין והייתה ממקימי קיבוץ חולדה. אביו שעלה מרוסיה למד הנדסה בטכניון בבלגיה וניגן כינור בתזמורת הטכניון. הוריו נפגשו במקרה בבלגיה ונישאו. בהיותו בן שנה וחצי, בשנת 1935 הגיע עם הוריו לארץ ישראל. המשפחה התגוררה בפתח תקווה ובהמשך בתל אביב. סיים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה הרצליה, במקביל סיים את הקונסרבטוריון בתל אביב כשהוא מתמקד בנגינת כינור.
במסגרת העתודה האקדמית התקבל קישון ללימודי הרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים. בסיום לימודי הרפואה שירת כרופא צבאי בחיל הצנחנים.
בשנת 1966 יצא קישון עם משפחתו לאנגליה להתמחות בקרדיולוגיה בבית החולים המרסמיט בלונדון. בזמן היותו בלונדון פרצה מלחמת ששת הימים. בהיותו רס"ן בצנחנים מיהר לחזור ארצה. בנספחות הצבאית בלונדון נמסר לו שהתפקיד הדחוף ביותר הוא לשרת כרופא על הצוללת אח"י לויתן (צ-75) אשר ביחד עם הצוללת אח"י דקר ערכו אימונים באותה עת באנגליה. הצוללת הייתה אמורה להגיע ארצה ולפטרל לאורך חופיה. אף על פי שמעולם לא היה קודם לכן בצוללת, התנדב קישון לתפקיד זה. בתום המלחמה קישון חזר להשתלמות באנגליה.
בסוף שנת 1967 המשיך קישון להשתלם במשך שנתיים בקרדיולוגיה במאיו קליניק שבמינסוטה, ארצות הברית. בתום התמחותו, בהמשך לבקשתו של הפרופ' הנרי נויפלד חזר קישון לבית החולים תל-השומר שם הקים את יחידת הצינתורים.
במלחמת יום הכיפורים (1973), היה קישון מפקד גדוד הרפואה באוגדה של אריק שרון וצלח את תעלת סואץ.
בשנת 1980 התבקש קישון לקחת חלק במערך הקמת בית חולים וולפסון בחולון (אז תל גיבורים) ובפרט בהקמת מכון לב בבית חולים זה. קישון התמנה למנהל מכון הלב, והקים בהדרגה את היחידה לטיפול נמרץ, המרכז לצנתור לב, מרכז לאקו - לב, ויחידת מחקר.
בשנת 1994 הוענק לקישון "פרס העבודה" על ניהול מוצלח של מכון הלב אותו הקים, על מחקריו המדעיים ועל קליטת רופאים עולים והכשרתם לעבודה בארץ.
קישון מונה לראש החוג לקרדיולוגיה באוניברסיטת תל אביב, קישון נבחר לנשיא האיגוד הקרדיולוגי בישראל וכעבור שנים גם לחבר כבוד באיגוד זה. בנוסף קישון מונה ליו"ר ועדת הלסינקי הארצית לניסויים קליניים.
קישון היה חבר האגודה לרפואה ולמשפט ואף חבר ההנהלה.
קישון פרסם למעלה מ-150 מאמרים שהתפרסמו בספרות הקרדיולוגית .
ב-2006 נפטר קישון.
בבית החולים וולפסון מוענק מדי שנה "הפרס על שם קישון". משפחת קישון הקימה קרן לזכרו, במסגרתה מחולקים מדי שנה פרסים לעובדים המצטיינים בשלושה תחומים: רפואה, סיעוד, ומקצועות פרה-רפואיים
משפחתו

קישון היה נשוי למרים שעלתה מרומניה. ביתו ליאת קישון-רבין פרופסור למדעי השמיעה. בנו ערן, מהנדס אלקטרוניקה. בתו זיוית, עורכת דין.
הנצחה

ביער חולדה הוקמה פינת מרגוע וחורשה על שם פרופ' יחזקאל קישון ובה סלע עם כתובת הנצחה לזכרו.