stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השפעת מגפת הקורונה על הכלכלה
משבר פיננסי

המגפה הביאה לירידות שערים בבורסות העולם. בתחילת מרץ 2020 גיבשה קרן המטבע העולמית חבילת סיוע בסכום של 12 מיליארד דולר למדינות עניות, והקונגרס האמריקאי הסכים על תוכנית סיוע של 7.7 מיליארד דולר. הבנקים הגדולים בארצות הברית ביקשו מהממשל הקלות רגולטוריות כדוגמת הורדת דרישת הלימת הון, והעברת הלוואות בריבית נמוכה מהבנק הפדרלי. בסוף אפריל, דווח שמדינות עניות נפגעות קורונה יקבלו מאג"ח המגפות של הבנק העולמי 133 מיליון דולר. היו שטענו התשלום מועט או מאוחר.
ההתרסקות בשוק המניות העולמי החלה ב־20 בפברואר 2020. בין ה-24 ל-28 בפברואר, שוקי המניות ברחבי העולם דיווחו על הירידות הגדולות ביותר בשבוע שעבר מאז המשבר הפיננסי ב-2008. השווקים העולמיים בתחילת מרץ הפכו לתנודתיים ביותר. ב-9 במרץ 2020, מרבית השווקים בעולם דיווחו על התכווצויות קשות, בעיקר בתגובה למגפה הקורונה ומלחמת מחירי נפט בין רוסיה למדינות OPEC בהובלת סעודיה. היום כונה "יום שני השחור הראשון", ובאותה עת היה הנפילה החדה ביותר מאז המיתון ב-2008.
ב-12 במרץ 2020, היה "יום חמישי השחור". באותו יום, הייתה התרסקות בשוק המניות העולמי. שוקי המניות בארצות הברית סבלו מהירידה הגדולה ביותר ליום אחד מאז יום שני השחור (1987). הבורסה בקנדה רשמה את היום הגרוע מאז 1940. בורסות אירופה סגרו את יום המסחר הגרוע מעולם. בעקבות יום שני השחור שלושה ימים קודם לכן, מיוחס יום חמישי השחור למגפה וחוסר אמון המשקיעים בנשיא דונלד טראמפ, לאחר שאסר נסיעה של 30 יום לאזור שנגן. בנוסף, הבנק המרכזי האירופי, בראשות כריסטין לגארד, החליט שהריבית לא תרד למרות ציפיות השוק, מה שגרם לירידה בחוזים עתידיים של S&P 500 ביותר מ-200 נקודות בפחות משעה.
חוזים עתידיים בדאו ג'ונס צנחו ביותר מאלף נקודות ו-500 החוזים העתידיים של Standard & Poor's ירדו ב-5% והפעילו מפסק. הבנק הפדרלי חתך את הריבית ל-0.
ביום שני, 16 במרץ 2020, ננעלו שוקי המניות במזרח אסיה, בישראל ובאירופה בירידות. בלטו מניות מגזר המכוניות והתיירות. באותו היום, המדדים המובילים בוול סטריט רשמו את היום הגרוע מאז יום שני השחור (1987) עם נפילות של סביב ה-13% של מדד דאו ג'ונס, כאשר כל המניות במדד נצבעו באדום בוהק. מדד הנאסד"ק ציין את היום הגרוע מעולם עם נפילה של 12.3%, ומדד S&P 500 צלל בכ-12% לרמה הנמוכה מחודש דצמבר. מחירי הנפט ירדו ב-10%. היום כונה "יום שני השחור השני".
בסוף השבוע הקודם הודיעה הרשות המוניטרית בסעודיה על חבילת אשראי בגובה 13 מיליארד דולר לחברות קטנות ובינוניות, בעוד נשיא דרום אפריקה, סיריל רמפוזה, הודיע על חבילת גירוי פיסקלית. הבנק הפדרלי הודיע כי יקטין את יעד שיעורי הכספים הפדרליים ל-0%-0.25%,יתחיל תוכנית הקלה כמותית וכו'.
השפל היה ב-23 במרץ 2020. בשלושת ימי המסחר שהיו אחריו, זינק דאו ג'ונס ב-21.3%. באותם ימים קפץ S&P 500 ב-17.2%. זו הייתה העלייה התלת יומית הגבוהה ביותר בדאו ג'ונס מאז 1931, וב-S&P 500 מאז 1933. במרץ, דאו ג'ונס סגר נפילה של 23.2% מתחילת 2020 - הרבעון הגרוע ביותר מאז 1987. בחודשים הבאים, הבורסה עברה תהליך של התאוששות, לעיתים תוך תנודות.
דווח ביולי שסוכנות הדירוג פיץ' רייטינגס הורידה במחצית הראשונה של 2020 את דירוג האשראי של מספר שיא של מדינות - 33.
מדד דאו ג'ונס בתחילת 2020:
קטגוריה:דפים עם גרפים מושבתים באופן זמני – 
ההרחבה Graph להצגת תרשימים שיחת תבנית:גרף#שימו לב: הגרפים לא מוצגים בוויקיפדיה!!!.
מבוסס על מדד דאו ג'ונס.
בישראל > הקלות וסיוע

מטרות המדיניות הכלכלית בתקופת המשבר נחלקה לשתי תקופות – בעת המשבר: פעולות סיוע לשם הישרדות משקי הבית, העסקים והארגונים (המגזר השלישי), ובעיקר על ידי אספקת נזילות והשעיית הוצאות ומיסים. לאחר המשבר: פעולות לשם הצלת העסקים והארגונים והעלאת ביקושים לשם חזרה מהירה למסלול של צמיחה מהירה. לאחר הגדלת גירעון וצמיחה שלילית בשנת 2020, הכלכלה בשנת 2021 איזנה חלק מהפערים עם צמיחה של 6.5% והפחתת הגירעון ל־4%.
בסקירה של קרן המטבע הבינלאומית מפברואר 2022, הובעה תמיכה במדיניות הכלכלית הישראלית ביחס למגפה ותוארו המלצות כגון השקעה בתחומים מסוימים, התייעלות ממשלתית והעלאת מיסים (בעיקר לעשירים).
בישראל > הקלות וסיוע > תוכניות כלכליות

ב-11 במרץ, הודיע נתניהו שהממשלה תגדיל את היקף הסיוע שיועבר למשק בשל משבר הקורונה, מ-4 ל-10 מיליארד שקל. ב-30 במרץ, שר האוצר כחלון הציג את התכנית הכלכלית להתמודדות עם המשבר. ב-8 במאי, תוכנית הסיוע להתמודדות עם קורונה הורחבה מ-80 ל-100 מיליארד שקל. עם זאת, היו שביקרו על איטיות בקבלת ההחלטות, על המימוש, או על מצב אי הודאות. למשל, עצמאים ועסקים התלוננו על סיוע שהובטח להם ולא התקבל. כמו כן, טענו כי חלק מההצהרות של הממשלה היוצאת ושל ראש הממשלה בנימין נתניהו - לא מומשו. ביולי, דווח שחצי מהתכנית לא הגיע למשק. אחרי ביקורת, ב-9 ביולי, הציגו נתניהו ושר האוצר כ"ץ תוכנית חילוץ חדשה למשק. התכנית כונתה "רשת ביטחון כלכלית 2020-2021". היקפה 50 מיליארד ש"ח. היא הציגה סיוע לטווח רחוק. למשל, התכנית כללה מענק דו-חודשי לעצמאים. נבחרי הציבור קבעו את הקריטריונים. בשל הסגר השני, פורסמה תוכנית כלכלית נוספת אשר כללה בין היתר מענקים לשימור עובדים ומתן תוספת של 67% למענק עבור מס הכנסה שלילי ל-2020 בעבור אפריל-דצמבר. בסגר השלישי הוצגה תוכנית למתן מענקים שיוענקו במהלכו במקום ביוני 2021.
בישראל > הקלות וסיוע > מובטלים

המוסד לביטוח לאומי הודיע שעובדים שהוצאו לחל"ת לתקופה של 30 יום לפחות, יהיו זכאים לדמי אבטלה ותקופת האכשרה לקבלת דמי אבטלה צומצמה ל-6 חודשים. ב-26 במרץ הודיע מנכ"ל הביטוח הלאומי על הקדמת המקדמה לפני הפסח.
בהמשך להודעת ראש הממשלה ב-16 במרץ על צמצום הפעילות במשק, הודיע כי הוחלט לקצר את תקופת האכשרה לקבלת דמי אבטלה לעובדים שהוצאו לחל"ת בעקבות המשבר ל-6 חודשים במקום שנה, זאת כדי לאפשר לעובדים חדשים יחסית לקבל גם הם את הקצבה.
ב-27 במרץ אושרה הגמשה של כללי הזכאות לדמי אבטלה, ומתן מענק למובטלים שאינם זכאים לדמי אבטלה (אנשים שהגיעו לגיל 67 ועצמאים). אושרו גם דרכי סיוע לעסקים. ב-24 באפריל, אושר שמפוטרים מעל לגיל הפנסיה יקבלו עד 4,000 שקלים במאי, נוסף על 6,000 השקלים שאושרו במרץ-אפריל.
בסוף אפריל, ראש הממשלה נתניהו ושר האוצר כחלון, בתמיכת נגיד בנק ישראל, החליטו להקצות תקציב מיוחד נוסף של עד 6 מיליארד ש"ח לשימור והחזרת עובדים למעגל התעסוקה במשק. תהליך קביעת המדדים לקבלת הסיוע נמשך כמה שבועות.
עקב איסור על כפל קצבאות, זכאים שיצאו לחל"ת נאלצו לבחור בין כמה אפשרויות, דבר שעורר קשיים. בסוף מאי, אחרי דיווח תקשורתי על הקשיים, סוכם על פתרון שכלל ההחזר. אושר חוק המסדיר את העניין.
בנובמבר, סיכמו משרד האוצר והביטוח הלאומי על הענקת מענק חד-פעמי למובטלים ומענק יומי לשבים לעבודה.
בתחילת 2021, הותר לעצמאים להוציא כספים מקרן הפנסיה לצורך תשלום "דמי אבטלה".
שר האוצר אביגדור ליברמן הציג מודל ליציאה הדרגתית ממודל החל"ת שסיפק מענקים למי שיצא לחופשה ללא תשלום תחילתו ב-1 ביולי 2021.
בישראל > הקלות וסיוע > עסקים

ב-8 במרץ 2020 הודיעו ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר האוצר משה כחלון שתיפתח קרן סיוע לחברות שנפגעו מהשלכות הנגיף, סכום הקרן יעמוד על היקף של 4 מיליארד ש"ח. לאחר מכן הודיע משרד האוצר כי סכום הקרן יעמוד על היקף של 2.5 מיליארד ש"ח ורק במידת הצורך תורחב ל-4 מיליארד, עוד סוכם כי לא תפתח קרן סיוע חדשה, והאוצר ישתמש בקרן להעמדת הלוואת לעסקים קטנים ובינוניים בערבות המדינה. ב-11 במרץ הוגדל היקף הקרן ל-10 מיליארד שקלים.
ב-15 במרץ הודיע נגיד בנק ישראל אמיר ירון כי הבנק יקים קרן הלוואות ייעודית בריבית מופחתת כדי לסייע לעסקים המתקשים להתמודד, וכן כי הבנק הגדיל את האפשרות להיכנס לאוברדרפט ואת מסגרות האשראי. מעבר לכך, קרא לסיוע ממשלתי ואף קרא לממשלה להרחיב את התקציב כדי להתמודד עם משבר הקורונה, אף מעבר למגבלות הפיסקליות ולתקציב ההמשכי (שחל בשל אי היכולת להעביר תקציב חדש על רקע המשבר הפוליטי בישראל (2019–2020)). נכון למאי, תקרת הערבות הממשלתית בהלוואות לעסקים הייתה 15 אחוזים.
בהמשך להודעת נתניהו ב-16 במרץ הודיע כחלון שמגובש תוכנית תמריצים בשווי 5 מיליארדים לעידוד לעסקים קטנים ובינוניים, וכי עסקים יוכלו להיות מפוצים בעד 6,000 שקלים בגין הפסדים שנגרמו מהמשבר. ב-30 במרץ הוצגה חבילת הסיוע הכלכלית. בתוכה הייתה הבטחה למענק סיוע לעסקים קטנים. ב-2 באפריל, אושרה פעימה ראשונה, שהורחבה בהמשך. ב-24 באפריל, אושרה הפעימה השנייה של המענק לעצמאים. בפעימה הראשונה שולמו מענקים בסכום ממוצע של כ-4,000 שקל ליותר מ-170 אלף איש. סך המענקים בפעימה השנייה מוערך ב-2.8 מיליארד שקל. הקריטריונים נקבעו על ידי שרי הממשלה. היו שביקרו על איטיות בקבלת ההחלטות, על המימוש, או על מצב אי הודאות. על רקע הביקורת, מנגנון החלוקה שונה ונוספה פעימה שלישית. ב-26 במאי, הפעימה השלישית בוטלה. בסוף יוני, פורסם שפעימה שלישית תנתן בשל העלייה בתחלואה להחזרת חלק מהמגבלות.
ב-21 באפריל, אושרו תקנות שיאפשרו פטור מארנונה לעסקים מסוימים. ב-31 במאי, אושרה תוכנית הסיוע שנועדה להחזיר את המשק לתפקוד, וכוללת מענק עבור כל עובד שיוחזר מחל"ת. היא תחוקק בכנסת.
בישראל > הקלות וסיוע > סיוע אחר

במסגרת צעדי האוצר לשמירה על יציבות המשק, העניקה המדינה סובסידיה של מאות מיליוני שקלים לחברות הגז בבניית קו צינור גז למצרים. בתחילת אפריל, אושר מענק 500 שקלים להורים לילדים (עד 4) ולמקבלי קצבאות מסוימות.
בסוף אפריל, הוחלט מתן תגמול כספי לרשויות מקומיות, בשל ירידה חדה בתשלומי הארנונה שהעבירו עסקים. מתוך אותו סכום, יועברו רק קרוב ל-2% לרשויות ערביות: 47 מיליון שקל מתוך 2.8 מיליארד שקל כי אין בשיטחן עסקים רבים. מסיבה זאת ועל רקע המצב הכלכלי, הרשויות הערביות הודיעו על שביתה. ביוני, הנחה השר דרעי להעביר סיוע לרשויות מקומיות בדירוג סוציו אקונומי 1 עד 3, בהן הערביות והדרוזיות. גובהו 160 מיליון ש"ח. בנק ישראל אפשר דחייה בתשלומי משכנתאות.
ביולי, נתניהו וכ"ץ הציגו תוכנית מענקים. אמורה להעניק 2,000 שקלים למשפחה עם ילד אחד, 2,500 למשפחה עם שני ילדים ו-3,000 למשפחה עם שלושה ילדים ומעלה. האזרחים ללא ילדים היו אמורים לקבל 750 שקלים. בעקבות דרישות כחול לבן, העבודה וחברי ועדת הכספים שונתה התכנית. למשל, כל ילד יקבל מענק ולא יועברו מענקים למי שהכנסתו ב-2019 הייתה גבוהה מ-651 אלף שקל בשנה. בהמשך, חילים שהשתחררו בשנת 2020 קיבלו מענק מיוחד.
ביולי 2021, אושר סיוע לתיירות, ובנובמבר תוספת למענקי הקורונה. סיוע נוסף בתיירות אושר בדצמבר 2021, כולל סיוע בהסבה מקצועית. סיוע בתחום התרבות קודם בינואר 2022. בהמשך, הוזרמו מקדמות של מס הכנסה ומע"מ. לאחר מכן, סופק סיוע לעצמאים, עסקים קטנים ובינוניים עם מחזור שנתי מסוים, שספגו ירידה של אחוז מוגדר במחזור בינואר-פברואר 2021, בהשוואה לשנת 2019.
ראו גם

מגפת הקורונה
משבר שרשרת האספקה
רובים, חיידקים ופלדה
ההיסטוריות של ישו

תחיית ישו מאת נואל קופל (1700)
מפת פרובינקיה יודיאה בתקותפו של ישוע
ההיסטורִיּוּת של ישו היא שאלת ה"היסטוריות" של ישו, כלומר מידת האמיתות ההיסטורית שלו. היא חלק מהמחקר על ישו, כפי שנעשה בחיפוש אחר ממצאים ועדויות כתובות על חייו. בעוד שתאוריית "המיתוס של ישו" (אנ') מציעה שישו מעולם לא היה קיים, הקונצנזוס המדעי דוחה את "המיתוס של ישו" ומקבל שאדם בשם ישו היה קיים, אף על פי שלא כל האירועים המוזכרים בבשורות מקובלים באופן אוניברסלי. קריטריונים היסטוריים סטנדרטיים סייעו בהערכת ההיסטוריות של סיפורי הבשורה, ושני אירועים נמצאים בהסכמה כמעט אוניברסלית שאכן התרחשו: שאדם בשם ישו (ישוע) הוטבל על ידי יוחנן המטביל ושהוא נצלב בפקודת המושל הרומי פונטיוס פילאטוס.
קיומו היסטורי ותאוריית המיתוס של ישו

החיפוש אחר ישו ההיסטורי והמחקרים על חייו של ישו מבוססים בעיקר על ניתוח ביקורתי של טקסטי הבשורות, ויישום הקריטריונים הסטנדרטיים של חקירה ביקורתית-היסטורית, ומתודולוגיות לניתוח מהימנות מקורות ראשוניים ועדויות היסטוריות אחרות.
כמעט כל החוקרים של העת העתיקה מסכימים שישו אנושי היסטורי היה קיים. ההיסטוריון מייקל גרנט טוען שאם מיושמים סטנדרטים קונבנציונליים של ביקורת טקסטואלית היסטורית על הברית החדשה, "לא נוכל לדחות את קיומו של ישוע יותר מאשר אנו יכולים לדחות את קיומם של המוני אישים מהעולם הפגאני, שמציאותן כדמויות היסטוריות לעולם אינה מוטלת בספק".
תאוריית המיתוס של ישו, שהתפתחה במסגרת המחקר האקדמי על ישו ההיסטורי, היא הדעה שסיפורו של ישו הוא חלק ממיתולוגיה, ואין שום עדות משמעותית שהוא עובדה היסטורית. לחלופין, ההיסטוריון בארט אהרמן, בפרפרזה על מחקריו של ארל דוהרטי, טוען ש:”ישו ההיסטורי לא היה קיים. או שאם כן, לא היה לו כמעט שום קשר עם ייסוד הנצרות”.
בעוד רעיון זה מקובל על מיעוט של חוקרים, הרוב המכריע של החוקרים אינו מחזיק בדעה זו. כמעט כל חוקרי המקרא וההיסטוריונים הקלאסיים רואים את התיאוריות בדבר אי קיומו כמופרכות, ובמחקר המודרני, תאוריית המיתוס של ישו היא תאוריית שוליים.
מחקר ביקורתי-היסטורי

מאז המאה ה-18, התקיימו שלושה חיפושים מחקריים נפרדים אחר ישו ההיסטורי, כל אחד עם מאפיינים מובהקים ומבוסס על קריטריונים מחקריים שונים, אשר פותחו לעיתים קרובות במהלך אותו שלב. קריטריונים שפותחו כדי להבחין בין אלמנטים מוקדמים שמקורם בעל פה מאלמנטים ספרותיים מאוחרים יותר בסיפורי הבשורה, בהתייחס לאותם אלמנטים מוקדמים כמרכיבים מקוריים בתורתו ובביוגרפיה של ישו.
חיפושים מחקריים אלו נבדלו מגישות קודמות, משום שהן מסתמכות על השיטה ההיסטורית ללימוד נרטיבים מקראיים. בעוד ניתוח טקסטואלי של מקורות מקראיים התרחש במשך מאות שנים, חיפושים אלה הציגו שיטות חדשות וטכניקות ספציפיות, כדי לבסס את התוקף ההיסטורי של מסקנותיהם. ההתלהבות שהופגנה במהלך המחקר הראשון פחתה לאחר הביקורת של אלברט שוויצר משנת 1906, שבה הצביע על חסרונות שונים בגישות ששימשו את המחקר באותה תקופה. המחקר השני החל ב-1953, והציג מספר טכניקות חדשות, אך הגיע לשיאו בשנות ה-70. בשנות ה-80 החלו בהדרגה מספר חוקרים להציג רעיונות מחקריים חדשים, ויזמו מחקר שלישי, המאופיין בגישות המחקר העדכניות ביותר. המחקר האקדמי המודרני על ישו ההיסטורי מתמקד במה שסביר מבחינה היסטורית. מאז סוף שנות ה-2000, גברו החששות לגבי התועלת של קריטריונים אלה של אותנטיות.
ישו ההיסטורי

קיימת מחלוקת רחבה בין החוקרים על ההיסטוריות של פרקים ספציפיים המתוארים בסיפורי הברית החדשה על ישו, על פרטי חייו של ישו המוזכרים בסיפורי הבשורה, ועל משמעות תורתו. חוקרים רבים הטילו ספק באמיתותם ובאמינותם של מקורות אלה, ומעט אירועים המוזכרים בבשורות מקובלים באופו גורף על כל החוקרים.
ישו ההיסטורי > טבילה וצליבה

שני האירועים היחידים הכפופים להסכמה כמעט אוניברסלית במחקר הם שישו הוטבל על ידי יוחנן המטביל ונצלב בפקודת המושל הרומי הרומי פונטיוס פילטוס.
לפי חוקר הברית החדשה ג'יימס דאן, כמעט כל החוקרים המודרניים רואים בטבילתו של ישו וצליבתו אירועים שהתרחשו מבחינה היסטורית. הוא קובע כי "על שתי עובדות אלו בחייו של ישו יש הסכמה כמעט אוניברסלית". ההיסטוריון ג'ון פ. מאייר רואה בצליבתו של ישו עובדה היסטורית, וקובע כי בהתבסס על קריטריון המבוכה הנוצרים לא היו ממציאים את מותו הכואב של מנהיגם. "הקריטריון של מבוכה" משמש גם כדי לטעון לטובת ההיסטוריות של טבילתו של ישו על ידי יוחנן המטביל, שכן זהו סיפור שהכנסייה הנוצרית הקדומה לא הייתה רוצה להמציא. בהתבסס על קריטריון זה, בהתחשב בכך שיוחנן הטביל למחילה על חטאים, וישו נתפס כחסר חטא, המצאת הסיפור הזה לא הייתה משרתת שום מטרה, והייתה מבוכה בהתחשב בכך שהוא מציב את יוחנן מעל ישו.
איימי-ג'יל לוין סיכמה את המצב בקביעה ש"יש קונצנזוס מסוגים לגבי המתווה הבסיסי של חייו של ישו" בכך שרוב החוקרים מסכימים שישוע הוטבל על ידי יוחנן המטביל, ובמשך תקופה של שנה עד שלוש שנים התווכח על השלטונות היהודיים בנושא אלוהים, אסף חסידים ונצלב על ידי פונטיוס פילטוס שכיהן בשנים 26–36 לספירה.
ישו ההיסטורי > אירועים נוספים בחייו

ישנה מחלוקת רבה לגבי ראשית חייו, ילדותו, משפחתו ומקום מגוריו, שהבשורות הקנוניות כמעט ואינן מתארות לחלוטין.
חוקרים מייחסים רמות שונות של ודאות לפרקים המאוחרים יותר בחייו. ההיסטוריון א.פ. סנדרס הציע שמונה "עובדות שאין עליהן עוררין" על חייו של ישו כמסגרת לדיון ביוגרפי:
ישו היה מטיף גלילי.
פעילותו הייתה מוגבלת לגליל ויהודה.
הוא הוטבל על ידי יוחנן המטביל.
הוא קרא אחריו לתלמידים.
הייתה לו מחלוקת בבית המקדש.
הוא נצלב על ידי הרומאים ליד ירושלים.
לאחר מותו תלמידיו המשיכו בדרכו.
חלק מתלמידיו נרדפו.
ההסכמה על רשימה מורחבת זו אינה אוניברסלית. אלמנטים שהאותנטיות ההיסטורית שלהם שנויה במחלוקת כוללים את שני התיאורים על הולדתו של ישו ופרטים מסוימים על צליבתו. הניסים שעשה, כמו הפיכת מים ליין, האכלת ההמון, הליכה על המים ותרופות שונות, גירוש שדים ותחיות המתים; תחיית המתים שלו; אינם נחשבים אירועים היסטוריים
הלימס של גרמאניה סופריור-רייטיה

| --- | --- |
מפה ובה מסומן קו הגבול והמצודות העיקריות
מפה ובה מסומן קו הגבול והמצודות העיקריות
 האתר הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית תרבותי בשנת 2005, לפי קריטריונים 2 ו-4
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 חלק מתוך:  הלימס הגרמאני 
 הערות:  המשך של ההכרזה ב-1987 על חומת אדריאנוס וקדמה להכרזה על חומת אנטונינוס ב-2008
 קואורדינטות:  49°47′47″N 9°09′27″E﻿ / ﻿49.796388888889°N 9.1575°E﻿ / 49.796388888889; 9.1575
 
מגדל השמירה מעץ ששוחזר בשנת 2008 על בסיס עבודתו של דיטולף באץ
טירת זאלבורג. המתחם הוקם בשנים 1899–1907, ונחשב לניסיון החשוב ביותר לשיקום העבר הארכאולוגי. חלק מהשחזור שגוי משום שנבנה עם שינות מימי הביניים
הלימס של גרמאניה סופריור-רייטיה (בגרמנית: Obergermanisch-Raetischer Limes, בראשי תיבות ORL) הוא קטע בן 550 קילומטרים מהגבול החיצוני לשעבר של האימפריה הרומית בין הריין לדנובה. הוא משתרע מריינברוהל (Rheinbrohl) בצפון למצודת איינינג (Kastell Eining) שעל הדנובה בדרום-מזרח. הלימס של גרמאניה סופריור-רייטיה הוא מונומנט ארכאולוגי, ומאז 2005 אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
המונח

המונח הלטיני לימס (Limes, במקור: דרך צבאית) מתייחס למערכות להגנת גבולותיה של הקיסרות הרומית. היו אלו חומות, מצודות, דרכים, ביצורים ומכשולים אשר נועדו לתחום את הקיסרות מפני שבטים פולשים. בגרמניה, המונח לימס מתייחס בדרך כלל ללימס הרייטיאני (Raetische Limes) וללימס של גרמאניה סופריור (Obergermanische Limes), המכונים יחד הלימס של גרמאניה סופריור-רייטיה. שני חלקי הלימס נקראים על שם הפרובינקיות הרומיות השכנות רייטיה וגרמאניה סופריור (גרמניה עילית).
לראשונה בהיסטוריה הוגדרו ה-Limites (בלטינית - לימס ברבים) הרומיים באופן ברור במרחב והיו גבולות חיצוניים מזוהים של תחום השליטה הרומי עבור ידידים ואויבים כאחד. הוא מקיף את הגבול היבשתי הארוך ביותר בחלק האירופי של הלימס, שנקטע רק כמה קילומטרים ברצועה העוקבת אחרי הנהר מיין בין העיירות גרוסקרוצנבורג (אנ') ומילטנברג (אנ'). יתרת הלימס באירופה, היא לאורך הנהרות ריין (הלימס של גרמאניה אינפריור) והדנובה (לימס הדנובה).
מטרה

מטרת הגבולות הצבאיים הרומיים הייתה נושא לדיון ער בין החוקרים. המחקר העדכני ביותר מניח שלפחות הלימס של גרמאניה סופריור-רייטיה, בניגוד לרעיונות ישנים יותר, לא היה בעיקר תיחום צבאי וקו הגנתי, אלא גבול שנועד לפקח על הסחר עם האזור הלא-רומי. הוא אפשר פיקוח על תנועה חוצת גבולות ידידותית וגביית חובות ומיסים. הלימס לא התאים להדיפת התקפות חיצוניות מרוכזות, במיוחד מכיוון שהכוחות שהוצבו שם לא הספיקו להגנה. האימפריה הרומית הרחיבה את אזור השפעתה מעבר לגבול הרחק צפונה-מזרחה באמצעות מדיניות כלכלית מיומנת. מעברי הגבול הרבים, היו מפוקחים על ידי חיילים רומאים, אך בכל זאת אפשרו סחר חליפין ער, והממצאים הרומיים הרבים גם ב"גרמאניה החופשית" (עד יוטלנד וסקנדינביה) מעידים על כך. נעשו ניסיונות גם ליישב לגיונרים רומאים בצד השני של הלימס או, לעיתים קרובות יותר, לגייס חיילי עזר. הרומניזציה של האוכלוסייה התרחבה אם כן מעבר ללימס.
מחקר היסטורי

העניין בלימס כשריד למתחם מהתקופה הרומית התעורר לחיים בגרמניה בתקופת הרנסאנס וההומניזם. הוא התעורר כשהתגלו בספריות המנזר במאות ה-15 ותחילת המאה ה-16 הספרים "גרמאניה" וה"אנלים" שכתב ההיסטוריון הרומי טקיטוס. חוקרים כמו סימון שטודיון (גר') (1543–1605) חקרו כתובות וגילו מבצרים. כך למשל הוביל שטודיון חפירות ארכאולוגיות במצודת בנינגן (Benningen Fort) בקו הנקאר של הלימס נקאר-אודנוואלד (Neckar-Odenwald-Limes). הוקמו ועדות לימס (Limes-Kommissionen) אזוריות, אך הן נותרו מוגבלות לאזורים קטנים בגלל המצב הפוליטי, למשל בדוכסות הגדולה של הסן או בדוכסות הגדולה של באדן. ההיסטוריון יוהאן אלכסנדר דודרליין (גר') (1675–1745) היה הראשון שדיווח על מסלול הלימס באזור העיירה אייכשטאט (אנ'). בשנת 1723 הוא היה הראשון שפירש נכון את משמעות המילה לימס, ובשנת 1731 פרסם עליה מאמר מדעי ראשון.
מחקר היסטורי > ועדת הלימס הקיסרית

רק לאחר הקמת האימפריה במחצית השנייה של המאה ה-19 הצליחו ארכאולוגים לתעד את המסלול, שעד אז תואר בקווים בסיסיים בלבד, ולבצע את החפירות השיטתיות הראשונות. בשנת 1892 הוקמה לשם כך "ועדת הלימס הקיסרית" (Reichs-Limeskommission בראשי תיבות RLK) בהנחיית ההיסטוריון של העת העתיקה תאודור מומזן, שבסיסה בברלין. עבודתה של ועדה זו נחשבת כמאמץ חלוצי להשלים את ההיסטוריה של הפרובינקיות הרומיות. עשר השנים הראשונות של המחקר היו פרודוקטיביות במיוחד, בהן נקבע מסלול הלימס של גרמאניה סופריור-רייטיה, והמצודות לאורך הגבול קיבלו שמות. דוחות המחקר על החפירות הופיעו משנת 1894 ועד לפיזור הוועדה בשנת 1937. הדוחות קובצו תחת הכותרת "הלימס של גרמאניה סופריור-רייטיה של האימפריה הרומית" (Der Obergermanisch-Raetische Limes des Roemerreiches (ORL)) בחמישה עשר כרכים, שבעה מהם עוסקים במסלול, ושמונה דנים במבצרים בודדים. מסמכי ועדת הלימס הקיסרית נמצאים כעת ברשותה של הוועדה הרומית-גרמנית (Römisch-Germanische Kommission) של המכון הארכאולוגי הגרמני (גר'). בנוסף למסלולים, ספררה ה-RLK את המבצרים ברציפות, וכן את מגדלי השמירה (Wp) של המקטעים הבודדים.
מחקר היסטורי > מסלול

במהלך עבודה זו נקבע מסלול הלימס באורך 550 קילומטרים, חולק למקטעים ותואר. חלוקה זו עקבה אחר הגבולות המנהליים שהיו בגרמניה של המאה ה-19, ולא אחר הגדרות קדומות:
מקטע 1: ריינברוהל – באד אמס
מקטע 2: באד אמס – אדולפזק (Adolfseck) בסמוך לבד שוואלבך (גר')
מקטע 3: אדולפזק – רכס טאונוס (אנ') – עמק קופרן (Köpperner Tal)
מקטע 4: עמק קופרן – שפלת וטראו (אנ') – מצודת מרקובל (Kastell Marköbel)
מקטע 5: מצודת מרקובל – מצודת גרוסקרוצנבורג (Kastell Großkrotzenburg)
מקטע 6a: מצודת האינשטדט (Kastell Hainstadt) – וורת אם מיין (Wörth am Main), הלימס העתיק של המיין (Mainlimes)
מקטע 6b: מצודת טרננפורט (Kastell Trennfurt) - מילטנברג (אנ')
מקטע 7: מילטנברג – ואלדירן (גר') – בושן-הטינגן (גר')
מקטע 8: בושן-הטינגן – אוסטרבורקן (גר') – יאגשטהאוזן (גר') (קו אודנוואלד החדש)
מקטע 9: יאגשטהאוזן – אורינגן (גר') - מיינהרדט (גר') – ולצהיים (גר') – אלטדורף (גר')
מקטע 10: וורת אם מיין – מצודת וימפּפן (Kastell Wimpfen im Tal), קו אודנוואלד הישן, על הלימס נקאר-אודנוואלד
מקטע 11: מצודת וימפּפן – מצודת קונגן (Kastell Köngen) על קו נקאר
מקטע 12: אלטדורף – לורש (גר') – רוטנבכטל (Rotenbachtal) סמוך לשוואביש גמינד (גר') (קצה הלימס של גרמאניה סופריור, תחילת הלימס של רייטיה) – אאלן שטולדן (גר')
מקטע 13: מונשסרות (גר') – וילטינגן (גר') – גוצנהאוזן (גר')
מקטע 14: גוצנהאוזן – מצודת וייסנבורג (Kastell Weißenburg) – קיפפנברג (גר')
מקטע 15: קיפּפנברג – מצודת איינינג (Kastell Eining)
היסטוריה של הבנייה > מאפיינים מיוחדים

בלימס של גרמאניה סופריור ישנם כמה קטעים הבולטים עקב היותם מסלול ישר מדויק ונראים כאילו שורטטו בנוף עם סרגל. הדיוק יוצא הדופן הנדרש לכך מיוחס לשימוש בגרומה (גר') (מכשיר מדידה) על ידי מודדים רומאים. הארוך ביותר מבין קטעים אלה משתרע, עם סטייה קצרה בלבד עקב תבליט בשטח, בפפדלבאך (גר') – גליכן (Gleichen), ממגדל שמירה לא משמעותי ליד ולדירן (Walldürn, מקטע 8) ועד הגהוף (Haghof) מדרום לוולצהיים שאורכו 81.259 קילומטרים. זהו המסלול הישר הארוך ביותר בימי קדם. מאפיין מיוחד באזור זה הוא המגדל המשושה (WP 9/51) בפדלבאך-גליכן. זהו המגדל היחיד כזה במקטע לימס זה. היסודות ברוחב מטר אחד, ולכן הם חזקים באופן יוצא דופן, בסיסם בולט 0.5 מטר מבחוץ כחיזוק נוסף. הצורה המשושה וקירות היסוד מצביעים על כך שהמגדל היה גבוה מהרגיל. תכנון המגדל ומיקומו מרמזים שהוא היה נקודה עיקרית למדידה האופטית של הקו הישר.
היסטוריה של הבנייה > מבני עזר

הלימס של גרמאניה סופריור-רייטיה נתמך ברשת בסיסים צבאיים ומתקני אספקה אזרחיים בעורף הרומי והיה מחובר ברשת דרכים ונתיבים.
במרחק של כעשרה קילומטרים מהלימס נבנו מבצרים קטנים יותר עבור כוחות העזר שתספקו את צוותי המגדלים והיו יכולים לקבל הודעה מהם במקרה של תקריות בגבול. המבצרים הראשונים נבנו על הנהר נקאר וברכס טאונוס, תחילה כמבני עץ ואדמה, ואחר כך, משנת 150 ואילך, גם כמבני אבן. דוגמאות בולטות למבצרים כאלה הם מצודת זאלבורג (Kastell Saalburg), מצודת קליינר פלדברג (Kastell Kleiner Feldberg) ומצודת קפרסבורג (Kastell Kapersburg), ששלושתם ממוקמים ברכס הטאונוס. מבצר גדול במיוחד ליחידת פרשים (בלטינית: Ala) נמצא באזור העירוני של אאלן של ימינו. הכוחות במצודות אלה היו יכולים לבקש תגבורת ממחנות הלגיונות, בבירות הפרובינקיה, במידת הצורך.
ככלל, התנחלויות אזרחיות גדולות וקטנות יותר (בלטינית ויקוס (אנ') ברבים ויקי, Vici) נוצרו סביב המצודות. באלה התגוררו, בין היתר, קרובי המשפחה של חיילי העזר המוצבים. סוחרים, בעלי מלאכה ופונדקים סיפקו גם הזדמנויות לתספק את הכוחות. חלק מהוויקי המוקדמים הפכו לערים (civitas) גדולות ומשגשגות יותר גם לאחר שהצבא נסוג, כמו העיר נידה (אנ') הרומית, כיום בפרוורים הצפון-מערביים של פרנקפורט.
יסודה של העיר הרומית באזור ולדגירמס (Waldgirmes) של ימינו בעמק הנהר לאהן (אנ') מעבר ללימס הוא מקרה מיוחד. לעיר היה פורום מייצג והיא נועדה כנראה להיות מרכז מנהלי מקומי, כבירת הערים האחרות המתוכננות, אולי אפילו כבירתה העתידית של הפרובינקיה הגדולה גרמאניה מאגנה לפי החזון המקורי של הקיסר אוגוסטוס. היא הייתה אמורה להתרחב מהריין עד לאלבה. לאחר קרב יער טויטובורג (9 לספירה), או לכל המאוחר עם נטישת מדיניות ההרחבה של אוגוסטוס בתקופת טיבריוס (17 לספירה), כל התוכניות הרלוונטיות בוטלו והעיר ננטשה.
הנפילה

רק מקורות כתובים מעטים הגיעו אלינו על תקופת הדעיכה של הלימס של גרמאניה סופריור-רייטיה. היסטוריונים הניחו אפוא זמן רב כי הלימס הותקף והתמוטט בהתקפה יחידה של הטבטונים בשנים 259 וב-260 לספירה. חקירות וממצאים ארכאולוגיים מאוחרים יותר מראים, עם זאת, שהדעיכה במאה ה-3 לספירה התרחשה לאט ובכמה שלבים וכי היו גם הבדלים בין המקטעים בגרמאניה סופריור למקטעים ברייטיה. צירוף המקרים של מספר גורמים פנימיים וחיצוניים הוביל לתהליך של התדרדרות מתמשכת.