גרגורי אבו
עבודותיו

עבודותיו של אבו הן מיסטיות באופיין, עם רמיזות מיתיות ותאולוגיות. בחלקן הניכר אבו מופיע כשחקן ראשי ומצלם את עצמו בווידאו. הסצנות לצילום מתרחשות באתרי טבע רחוקים מיישוב או במבנים ארכאולוגיים נטושים. משולבת בהן עבודת פרפורמנס הכוללת פעולות טקסיות שאבו עורך באמצעות חפצים שהוא יוצר. העבודות עוסקות בשאלות של קיום, אלוהות, בית ונוודות, ומודרניזציה מול טבע. השפה החזותית של אבו שואפת אל המאוזן וההרמוני עם מוטיבים של אסתטיקה יפנית, קליגרפיה יהודית ותנועה מדיטטיבית.
בשנות ה-2000 עסק אבו בשיחזור וחידוש של בתים נטושים. ב-2006 הוא הוזמן ליצור מיצב ב-Gallery Attilalou בפריז, שבו שיחזר מדמיונו מבנה נטוש.
בין השנים 2010 עד 2012 הציג אבו את עבודת הצילום "Are you there" בתערוכות קבוצתיות בפריז: בגלריה Slott, בפסטיבל CineNordica, ובגרנד פלה. העבודה התבססה על צילומי וידאו מגוטלנד.
בשנת 2015 הציג אבו את העבודה "Kinah" במנזר המלכותי של ברו (אנ'), בבורק-אן-ברס בצרפת, עבודת וידאו שעסקה במנהגי האבל היהודיים.
בשנת 2019 אבו הוזמן להציג במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית תערוכת יחיד בשם "גוטלנד – שלוש פעימות / Areyouthere", באצירת יונה פישר. בתערוכה הוצגו תוצרים מתוך עבודת צילום של אבו הנמתחת על פני כמה שנים (2009–2014) והיא תיעוד של שלושה ביקורים באי המרוחק גוטלנד, הסמוך לשוודיה. בפעם הראשונה, ב-2016, נדד אבו לקצה הציוויליזציה, לאי ששמו מרמז ל"אדמת האלוהים". זה היה בסוף הקיץ, כאשר אבו צילם הר ולמרגלותיו קרוואן מגורים. בפעם השנייה, בחורף המושלג אבו חזר לצלם באותו המקום. הוא הביא איתו הדפסה של תצלום הקיץ, ותיעד בווידאו את הרוח קורעת אותו לחתיכות. אבו חזר אל האי בשלישית, והעמיד באתר מסגרת עץ ועליה הדפסה של תצלום מהביקור השני שהיה בחורף. את העבודה הוא הצית באש, ותיעד בווידאו את ההתכלות. את המסגרת עצמה עם שיירי ההדפסה השרופים הציב אבו במוזיאון, כאשר דרכה ניתן לצפות בעבודות הווידאו מהביקורים השונים בגוטלנד, ולצידה התצלום הקרוע המשוחזר. התערוכה עוסקת בהבנה של המושג מקום, הדימוי שלו, וכן התכלות הדימוי והקיום. מזווית אחרת, העבודה מטילה ספק בנצחיותן של יצירות האמנות. פרק נוסף של העבודה צולם בים המלח, בקצה אחר של העולם, אך לא הופיע בתערוכה.
בין השנים 2014 עד 2020, יצר אבו סדרת עבודות וידאו בשם "ידעתיך / Jetesais". ב-2021 הציג אבו פרקים מתוכה במשכן לאמנות עין חרוד, וכן פרק נוסף שהוא נקרא ליצור במבנה המוזיאון עצמו, בתקופת סגר מגפת הקורונה. את התערוכה אצרו בת שבע גולדמן אידה ויניב שפירא. החומרים צולמו בארכיפלג של לופוטן בצפון נורווגיה, ביער יאקושימה בדרום יפן, באתר הביזנטי שבטה בנגב, ובשמורת עין זיו בגליל המערבי. העבודה החמישית היא עבודת פרפורמנס ומיצב במשכן.
בארבעת הפרקים הראשונים, אבו מופיע כדמות נזיר ועורך פעולות טקסיות, כאשר הוא המצלם והמצולם. מהלך בשלג, בונה שער, מתלבש, מתפשט, כותב, תולה, שורף. את הסצנות מלווה שער. ביער יאקושימה, אבו בונה שער עץ מסורתי. בלופוטן, הוא מהלך יחף בשלג אל מול ההרים לבוש בשחור, מעמיד שער מאולתר ותולה עליו נייר עם אותיות שם השם כתובות בקליגרפיה, הולך ונעלם באופק. בשבטה, אבו מעמיד את השער ונושא קערת זהב כמנחה לאל. בעין זיו השער עומד על הנחל ואבו מניח כלים על חבלים המשתלשלים ממנו. בסצנה אחרת אבו מופיע בתוך מבנה כחול בלופוטן, אותו השער מוצב ברקע, והוא שורף את הדף עם אותיות שם השם [אותיות 'יהוה'], כשהנייר בידו. הטקסט המלווה את התערוכה כולל מקורות מהמסורת היהודית: מהתנ"ך, המדרש והקבלה.
הסצנה האחרונה - ובה שריפת שם השם - עוררה סערה בקרב חוגים דתיים, ובעקבותיה החליט אבו להסיר את התערוכה. עם זאת, סיפר האמן בשיחה עם האוצרים בעקבות הפרשה, כי העבודה נעשתה ממקום מאמין, כאשר ברקע הרעיון הקבלי לפיו כליה היא שלב הכרחי לבריאה והתחדשות.