stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רכבת גרורת קטר
חסרונות

הכורח בהצבת הקטר בראש הרכבת יוצר קושי תפעולי, שכן עם הגעת הרכבת לתחנתה הסופית, יש לבצע חיוג פיזי, כלומר להעביר את הקטר אל הקצה השני שלה. פעולה זו דורשת את קיומם של מסילות נוספות ומסוטים לשם העברת הקטר, מאריכה את זמן השהיה של הציוד הנייד וצוות הרכבת בתחנה בין נסיעות ופעולות הניתוק והחיבור של הקטר מהקרונות דורשות זהירות רבה בביצוען. בשל מגבלות אלו, הולך ופוחת השימוש ברכבות גרורות קטר בשביל רכבות נוסעים מודרניות, שבהפעלתן נדרשת גמישות תפעולית, כדי לצמצם איחורים, ויעילות גבוהה בהפעלת הציוד הנייד ובכוח האדם.
יתרונות

היתרון היחידי של רכבות גרורות קטר הוא העלות הנמוכה יחסית של הציוד הנייד. קטרים ישנים לא ניתנים תמיד לשליטה מרחוק וקרונות ישנים לא מכילים את החיווט הדרוש לשליטה על הקטר מצידה השני של הרכבת, כך שלשם מעבר מרכבות גרורות קטר לרכבות מו-דו דרוש ציוד נייד חדש ויקר יחסית.
רכבות משא הן כמעט תמיד גרורות קטר, שכן הגמישות התפעולית חשובה פחות וממילא במקרים רבים הרכבת נבנית מקרונות שונים בתחנת המוצא ומפורקת בתחנת הסיום. כמו כן, ברכבות אלו נעשה שימוש לעיתים קרובות במספר קטרים הנשלטים כולם מהקטר הראשון, ולכן יותר הגיוני שכל הקטרים יהיו בראש הרכבת.
רכבות דו-ראשיות

על מנת להקל על תפעולן של רכבות גרורות קטר, נעשה לפעמים שימוש בשני קטרים, אחד בכל קצה של הרכבת והנהיגה מתבצעת מהקטר הקדמי בעוד האחורי נמצא בהילוך סרק ונגרר כמו קרון רגיל. שיטה זו מבזבזת משאבים, שכן היא דורשת שני קטרים לכל רכבת בעוד שרק אחד מבין השניים פעיל.
רכבות גרורות קטר ברכבת ישראל

עד לשלהי העשור הראשון של המאה ה-21 עשתה רכבת ישראל שימוש ברכבות נוסעים גרורות קטר. הרכבות האחרונות גרורות קטר ברכבת ישראל היו מורכבות מקטר Bo-Bo הגורר עד שמונה קרונות נוסעים ישנים, רובם מתוצרת חברת "Metalka" היוגוסלבית, או מתוצרת "Carel Fouché" הצרפתית וקרונות ששימשו בעבר כחלק ממערכי קרונועים מתוצרת חברת "Esslingen" הגרמנית. לרכבות אלו צורף גם קרון כוח בזנב הרכבת לאספקת חשמל למערכות מיזוג האוויר. לקראת הוצאתם משירות היו מערכי רכבות אלו פעילים כמעט רק בקו נהריה - תל אביב - מודיעין. הם יצאו מהשרות עם הגעת קרונות רכבת חדשים מתוצרת סימנס.
ראו גם

ציוד נייד ברכבת ישראל
הערות שוליים

↑  תאונת רכבת בזמן חיוג בתחנת מודיעין מרכז - פורטל העיר מודיעין
ריינר בנהם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 במרץ 1922 נוריץ', הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  19 במרץ 1988 (בגיל 66) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Peter Reyner Banham 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  מכון קורטולד לאמנות  בית הספר נוריץ' 
 תקופת הפעילות:  1950–1988 (כ־38 שנים) 
 מעסיק:  יוניברסיטי קולג' לונדון, אוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז, אוניברסיטת מדינת ניו יורק בבאפלו 
 פרסים והוקרה:  עמית המכון המלכותי לאדריכלים בריטים 
 
פטר ריינר בנהם (Reyner Banham;‏ 2 במרץ 1922, נוריץ' - 19 במרץ 1988, לונדון) היה מבקר והיסטוריון של האדריכלות.
ביוגרפיה

ריינר בנהם נולד ב-1922 בנוריץ' שבאנגליה. בנם הבכור של פרסי בנהם, מהנדס גז, ואשתו ויולט פרנסס מוד ריינר. את השכלתו הבסיסית רכש בבית הספר המקומי על שם אדוארד השישי (King Edward VI Grammar School). הוא זכה במלגה להכשרה כמהנדס בחברת בריסטול אירופליין, שם העביר את מרבית שנות מלחמת העולם השנייה. כשחזר לנוריץ', החל לעבוד כמנהל במה בתיאטרון מדרמרקט (Maddermarket Theatre), להרצות על אמנות ולכתוב מאמרי ביקורת לעיתון. ב-1946 התחתן עם מרי, מורה בבית הספר המקומי לאמנות. לשניים נולדו בן ובת.
ב-1949 נרשם ללימודי היסטוריה של האמנות במכון קורטולד (Courtauld) באוניברסיטת לונדון. לאחר שסיים את התואר הראשון ב-1952, הוא התחיל לעבוד על הדוקטורט בהנחיית היסטוריון האדריכלות ניקולאס פבזנר. באותה שנה החל לכתוב עבור כתב העת החשוב "Architectural Review". כתיבתו השנונה והחריפה ביססה את מעמדו בתור פרשן חשוב של הארכיטקטורה העכשווית. הוא ואשתו פתחו מדי שבוע את ביתם לדיונים על אמנות עכשווית. האמנים, האדריכלים והמבקרים שפקדו את דיונים אלו, הרכיבו ביחד עם אחרים את הקבוצה העצמאית אשר נפגשה במכון לאמנות עכשווית בלונדון בין השנים 1952–1955. ריינר בנהם כינס את המושב הראשון של הקבוצה ונשאר חבר בה עד סופה.
ספרו הראשון, "ארכיטקטורה בעידן המכונה הראשון: הלכה ועיצוב" (Theory and Design in the First Machine Age), שהיה מבוסס על עבודת הדוקטורט שלו, התפרסם ב-1960. הספר סוקר את הגישות, המגמות והתאוריות האדריכליות בשנים 1900–1930, בהשפעת ההתקדמות הטכנולוגית המודרנית. באותה שנה הוא החל להרצות במשרה-חלקית בבית ספר ברטלט לארכיטקטורה (Bartlett School of Architecture), בקולג' האוניברסיטאי של לונדון. לאחר שנתיים בשיקגו על מלגת מחקר (1964–1966), הוא חזר ללונדון להרצות במשרה-מלאה בברטלט, פרסם את "הברוטליזם החדש" (The New Brutalism, 1966) ופתח בכתיבה של סדרת מאמרים פופולריים למגזין "New Society" ‏(1965-1985). הוא מונה לקתדרה לתולדות האדריכלות ב-1969, כאשר המחקר שערך בשיקגו התפרסם בספר "ארכיטקטורת הסביבה המתכווננת" (Architecture of the Well-Tempered Environment).
ב-1971 פרסם את הספר "לוס אנג'לס: הארכיטקטורה של ארבע אקולוגיות" (Los Angeles: The Architecture of Four Ecologies), ושנה לאחר מכן הפיק את הסרט "ריינר בנהם אוהב את לוס אנג'לס" (Reyner Banham Loves Los Angeles) במסגרת סדרת "זוג עיניים אחד" של ה-BBC‏. ב-1977 הוא עבר לארצות הברית ומונה לראשות המחלקה ללימודי העיצוב באוניברסיטה של מדינת ניו יורק בבאפלו. ב-1980 מונה לראשות הקתדרה לתולדות האמנות באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז, ולאחר שנתיים פרסם את "סצנות במדבר האמריקאי" (Scenes in America Deserta). ב-1986 יצא לאור ספרו האחרון, "אטלנטיס מבטון" (A Concrete Atlantis). הוא מונה לראשות הקתדרה להיסטוריה ולתאוריה של האדריכלות באוניברסיטת ניו יורק, אך נפטר במרץ 1988, כחודש לפני הרצאת הבכורה שלו.
פרסומים

ארכיטקטורה בעידן המכונה הראשון (תרגום: וורמברנד, מרדכי), תל אביב: דביר, תשל"ח [1960].
ארכיטקטורת הסביבה המתכווננת (תרגום: אלכסנדרוביץ', אור), תל אביב: בבל, 2014 [1969].
Guide to Modern Architecture, London: Architectural Press, 1962.
The New Brutalism, London: Architectural Press, 1966.
Los Angeles: the Architecture of Four Ecologie, New York: Harper & Row, 1971.
Megastructure: Urban Futures of the Recent Past, London: Thames and Hudson, 1976.
Scenes in America Deserta, London: Thames and Hudson, 1982.
Concrete Atlantis: U.S. Industrial Building and European Modern Architecture, 1900-1925, Cambridge, Massachusetts: MIT Press, 1986
לקריאה נוספת

Lyall, Sutherland, "Banham, (Peter) Reyner", Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 2004.
Musgrove, John, "Banham, (Peter) Reyner", Oxford Art Online, Oxford University Press.
Vidler, Anthony, "Futurist Modernism: Reyner Banham", in: Histories of the Immediate Present: Inventing Architectural Modernism, Cambridge, Massachusetts: MIT Press, 2008, pp. 106-155.
Whiteley, Nigel, Reyner Banham: Historian of the Immediate Future, Cambridge, Massachusetts: MIT Press, 2002.
הערות שוליים

↑   "ריינר בנהם אוהב את לוס אנג'לס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279141005171  PLWABN: 9810602544205606  BNE: XX845009  BnF: cb12354798f (data)  GND: 119445654  ISNI: 0000 0001 1080 967X  LCCN: n80005839  MusicBrainz: 2b975dee-eb96-42e3-87ad-fd12f0cbccad  NKC: jo2003184065  NLK: KAC2018F7719  NTA: 069346119  RKD: 444696  SNAC: w6fn328z  SUDOC: 032536496  Trove: 1229147  ULAN: 500213219  VIAF: 108384896   WorldCat (עם VIAF): 108384896
שאנדור שאשדי

| --- | --- |

 לידה:  3 בספטמבר 1898 וארגה (יישוב), הונגריה 
 פטירה:  23 במאי 1992 (בגיל 93) בודפשט, הונגריה 
 שם לידה:  Tintner Sándor 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 
שאנדור שאשדי (במקור טינטנר, בהונגרית: Sásdi Sándor; וארגה, 3 בספטמבר 1898 – בודפשט, 23 במאי 1992) היה סופר ועיתונאי יהודי-הונגרי זוכה פרס אטילה יוז'ף (1955) שהוא הפרס הספרותי הממלכתי הגבוה בהונגריה. עשרות מיצירותיו פורסמו.
קורות חייו

שאנדור טינטנר נולד במשפחה יהודית כבנם של בלה טינטנר, בעל בית מרזח יליד וארגה ושל פאולה האן, ילידת בונהאד. הוא היה בן תקופת הדור הגדול של "סופרי העם" (סופרי העם או תנועת העם היו זרם אידאולוגי, ספרותי ואמנותי רדיקלי של שנות ה-20 ושנות ה-30 של המאה ה-20 שחצה את גבולות הונגריה, ואף היה בעל השפעה בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה). הוא השלים את בית הספר היסודי שלו בשאשד (כפר גדול ליד כפר הולדתו שמשם אימץ את שמו מאוחר יותר). הוא למד בבית ספר תיכון בעיר פץ', לאחר סיום לימודיו החל לעבוד כעיתונאי בבודפשט. ב-1923 הפך לעובד ב"יומן פץ'" ( Pécsi Napló), וב-1928 מונה לסגן העורך הראשי של העיתון. ב-1924, יחד עם בלה פלדש (במקור וייס), ערך את המגזין הספרותי "כתבים חדשים" (Új Írások). הרומן הראשון שלו נקרא "קרקע של שמונה הולד" (Nyolc hold föld) ("הולד" הוא מידת שטח הונגרית. 1 הולד הוא 5.755 דונם). הספר זכה לשבחים בתחרות הכתיבה של כתב העת הספרותי ואמנותי החשוב ניוגט. הוא הקים הוצאת ספרים עם אוסקר ז'אדאני (Oszár Zsadányi) וכן לקח חלק בעריכת אלבום אמנות יפה. ב-1943 פוטר מיומן פץ' בגלל מוצאו היהודי. ב-4 בנובמבר 1944 גורש למחנה הריכוז דכאו. הוא הצליח לשרוד וחזר להונגריה ביוני 1945.
שאשדי הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה, בהלווייתו נפרד ממנו הרב ראשי דאז של הונגריה יוזף שווייצר.
כתביו

בהונגרית
Vadludak (regény, 1925)
Hanna nagy útja (regény, 1928)
Nyolc hold föld (regény, 1929, dráma, 1955)
Megtalált út (regény, 1930)
Szívre hulló kő (regény, 1933)
Csillagok alatt, regény, 1933, 63 oldal, Gong 37.
Egy nyár regénye (regény, 1934)
Az árnynélküli ember (elbeszélés, 1936)
Ősz felé (regény, 1937)
Aratástól hóhullásig (regény, 1940)
Könyörület (regény, 1942)
Fehér kenyér (önéletrajzi regény, 1946)
Egy asszony elmegy (regény, 1948)
Éneklő élet (regény, 1949)
Csodálatos ősz (regény, 1950)
Magvetők (regény, 1951)
Éjszakai dobszó (kisregény, 1952)
Cseresznyevirág (dráma, 1953)
A vándorút vége (regény, 1953)
Ruzsinka (regény, 1954)
Boldog órák… (tíz állattörténet, 1955)
Bosszú (regény, 1955)
Tavaszodik (regény, 1957)
Árnyék (regény, 1958)
Fecskefészek (elbeszélés, 1958)
Elhagyott szerető (regény, 1959)
Boldog hajlék (regény, 1960)
A harmadik elmegy (regény, 1961)
A Sólyom utcai fiúk (ifjúsági regény, 1963)
Tél hozta, tavasz vitte (elbeszélések, 1963)
A várakozó (regény, 1964)
Akit visszavárnak (regény, 1965)
Városszélen (regény, 1966)
A sárga bohóc (regény, 1970)
A rigó sírja (regény, 1973)
Élt: négy boldog évet (regény, 1975)
A hídon kezdődött (regény, 1978)
Szabálytalan szerelem (regény, 1980)
Veronika (regény, 1986)
Vacsorára hazaértek (regény, 1988)
Az utolsó szó jogán (emlékezések, 1993)
Nyolc hold föld (tv-játék, 1960) https://www.imdb.com/name/nm9312464
Vízimalom, Ballada a szép vízimolnárnéról és az uraságról (tv-játék, 1974)
בתרגום לעברית
אווזי בר (רומן, 1925)
המסע הגדול של חנה (רומן, 1928)
שמונה הולד של קרקע (רומן, 1929, דרמה, 1955)
הדרך שנמצאה (רומן, 1930)
אבן נופלת על הלב (רומן, 1933)
מתחת לכוכבים, רומן, 1933.
רומן של קיץ (רומן, 1934)
האיש חסר הצללים (סיפור קצר, 1936)
לקראת הסתיו (רומן, 1937)
מהקציר עד ירידת השלג (רומן, 1940)
חסד (רומן, 1942)
לחם לבן (רומן אוטוביוגרפי, 1946)
אישה עוזבת (רומן, 1948)
החיים ששרים (רומן, 1949)
סתיו נפלא (רומן, 1950)
זורעים (רומן, 1951)
קול תוף לילי (סיפור קצר, 1952)
פריחת הדובדבן (דרמה, 1953)
סוף דרך ההנדידה (רומן, 1953)
רוז'ינקה (רומן, 1954)
שעות שמחות... (עשרה סיפורי חיות, 1955)
נקמה (רומן, 1955)
הגיע האביב (רומן, 1957)
צל (רומן, 1958)
קן הסנונית (סיפור קצר, 1958)
מאהב נטוש (רומן, 1959)
מעון שמח (רומן, 1960)
השלישי עוזב (רומן, 1961)
הבנים מרחוב שויום (רומן נוער, 1963)
החורף הביא, האביב לקח (סיפורים, 1963)
הממתין (רומן, 1964)
האחד שמחכים לחזרתו (רומן, 1965)
בשולי העיר (רומן, 1966)
הליצן הצהוב (רומן, 1970)
קבר הקכלי (רומן, 1973)
הוא חי: ארבע שנים מאושרות (רומן, 1975)
זה התחיל על הגשר (רומן, 1978)
אהבה לא סדירה (רומן, 1980)
ורוניקה (רומן, 1986)
הגיעו הביתה לארוחת ערב (רומן, 1988)
לפי זכות המילה האחרונה (זיכרונות, 1993)
שמונה הולד של קרקע (משחק טלוויזיה, 1960)
טחנת מים, בלדה על גבירת טחנת המים היפה והג'נטלמן (דרמת טלוויזיה, 1974)
פרסים

פרס אטילה יוז'ף (1955)
עיטור מסדר העמל דרג זהב (1968, 1973)
ראו גם

סופרים הונגרים בני זמננו
שאנדור שאשדי (1898–1992) סופר ועיתונאי הונגרי
אינדקס ביוגרפי
לרגל יום השנה למותו של שאנדור שאשדי

שאנדור שאשדי באתר IMBd עם שני סרטי טלוויזיה על פי הרומנים שלו
הערות שוליים

1 2  Születési bejegyzése a sásdi polgári születési akv. 86/1898. folyószáma alatt
↑  Születése bejegyezve a sásd polgári szül. akv. 86/1898. folyószáma alatt.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267546905171  PLWABN: 9810589655005606  BnF: cb127817621 (data)  ISNI: 0000 0000 7861 4492  LCCN: n85806171  NKC: jx20050504025  NTA: 133411753  SUDOC: 250549891  VIAF: 93421904   WorldCat (עם VIAF): 93421904
רוסן מילאנוב

| --- | --- |

 לידה:  13 בינואר 1965 (בן 59) סופיה, הרפובליקה העממית של בולגריה 
 מוקד פעילות:  בולגריה 
 תקופת הפעילות:  מ-1994 
 מקום לימודים:  בית הספר ג'וליארד, האקדמיה הבולגרית הלאומית למוזיקה, אוניברסיטת דוקיין, מכון קרטיס למוזיקה 
 עיסוק:  מנצח, אבובן
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  בולגרית, אנגלית 
 כלי נגינה:  אבוב 
 https://rossenmilanov.com/
 
רוסן מילאנוב (בבולגרית: Росен Миланов; נולד ב-
13 בינואר 1965) הוא מנצח ואבובן בולגרי. הוא המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של פרינסטון בניו ג'רזי והמנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של נסיכות אסטוריאס בספרד. הוא המנהל המוזיקלי לשעבר של התזמורת הסימפונית החדשה של בולגריה. וכיום הוא המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של קולומבוס ושל התזמורת הסימפונית של צ'אוטקואה.
קורות חיים וקריירה

מילאנוב נולד בסופיה שבבולגריה. הוא למד נגינה באבוב וניצוח באקדמיה הבולגרית הלאומית למוזיקה, והוא רכש את התואר השני שלו באבוב באוניברסיטת דוקסן. הוא למד ניצוח במכון קרטיס למוזיקה ובבית הספר ג'וליארד, שם קיבל מלגה ע"ש ברונו ולטר.
קורות חיים וקריירה > קריירה בניצוח

בין השנים 1994–1999, מילאנוב היה מנצח בתזמורת של בית הספר ג'וליארד. הוא שימש כמנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית הצעירה של שיקגו בין השנים 1997-2001. הוא שיתף פעולה למעלה מ-11 שנים עם תזמורת פילדלפיה, תחילה כעוזר מנצח בשנים 2000–2003, לאחר מכן כמנצח משנה בין השנים 2003–2011, ולבסוף כמנהל אמנותי של בית הקיץ של האנסמבל במרכז מאן לאמנויות הבמה בין השנים 2006–2010. מילאנוב היה המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של התזמורת הסימפונית הלאומית של הרדיו הבולגרי בין השנים 2003–2008.
בספטמבר 2014, מונה רוזן מילאנוב למנהל המוזיקלי הבא של התזמורת הסימפונית של קולומבוס, החל בעונת 16–2015 ועם חוזה לארבע שנים. בחודש שלאחר מכן, התזמורת הסימפונית של צ'אוטקואה מינתה את מילאנוב למנהל המוזיקלי שלה החל מקיץ 2015. משנת 2018, הוא המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית RTV בסלובניה.
קורות חיים וקריירה > פרסים

בשנת 2005, מילאנוב נבחר למוזיקאי השנה של בולגריה. הוא קיבל את פרס משרד התרבות הבולגרי על תרומה יוצאת דופן לתרבות הבולגרית ואת פרס ASCAP לשנת 2011 על שיתוף הפעולה עם התזמורת הסימפונית של פרינסטון.
קורות חיים וקריירה > שיתופי פעולה והופעות

מילאנוב שיתף פעולה עם יו-יו מה, יצחק פרלמן, ג'ושוע בל, מידורי וכריסטיאן טצלאף. הוא ניצח על ביצועי בכורה של יצירות מאת ריצ'רד דניאלפור, גבריאל פרוקופייב וניקולס מאו, כמו גם מלחינים מתפתחים באמצעות תחרות המלחינים הצעירים השנתית של סימפוניה ב-C.
הוא הופיע עם הרכבים כמו התזמורת הסימפונית של מילווקי, פסטיבל המוזיקה של גרנט פארק, תזמורת סיינט פול, תזמורת בולטימור, תזמורת סנט לואיס, תזמורת רשות השידור הבריטית, התזמורת הסקוטית הלאומית, התזמורת הקאמרית הסקוטית, תזמורת דה לה סוויס רומנדה, התזמורת הפילהרמונית של רוטרדם, התזמורת הפילהרמונית של האג, התזמורת הלאומית של מקסיקו, התזמורת הסימפונית NHK, הפילהרמונית של סיאול, התזמורת הפילהרמונית של הונג קונג, התזמורת הסימפונית הלאומית של קולומביה והתזמורת הסימפונית של ניו זילנד.
מילאנוב עובד גם כמנצח בבלטים ושיתף פעולה עם הכוריאוגרפים מאטס אק באופרה של ציריך והבלט המלכותי של סטוקהולם, סברינה מתיוס ונילס קריסטה בבלט המלכותי של סטוקהולם, בנג'מין מילפייד ואנדוניס פוניאדקיס באופרה של ז'נבה, וג'ורמה אלו בפילדלפיה.
קורות חיים וקריירה > ניסיון באופרה

מילאנוב עבד עם להקות אופרה כולל קומישה אופר ברלין (בליידי מקבת ממצנסק של שוסטקוביץ'), תזמורת פילדלפיה (באופרה לה בוהם של פוצ'יני) ותיאטרון האופרה קרטיס (בהקלטה של הגלויה ממרוקו של דומיניק ארג'נטו עבור אלבני רקורדס).
שומאכר (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  Hanns-Bruno Kammertöns, Vanessa Nöcker, Michael Wech 
 הופק בידי:  Vanessa Nöcker, Benjamin Seikel 
 מדינה:  גרמניה 
 חברת הפקה:  B14 Film
 חברה מפיצה:  נטפליקס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 בספטמבר 2021
 משך הקרנה:  112 דקות
 שפת הסרט:  גרמנית, אנגלית
 סוגה:  סרט תיעודי
 דף הסרט ב־IMDb
 
שומאכר (בגרמנית: Schumacher) הוא סרט תיעודי בהפקה גרמנית העוסק בנהג המרוצים מיכאל שומאכר, שזכה שבע פעמים באליפות הפורמולה 1. הסרט שודר לראשונה בנטפליקס ב-15 בספטמבר 2021, לציון 30 שנה להופעת הבכורה של שומאכר באליפות. הסרט מתמקד בשנים הראשונות באליפות ובתקופה בה היה בקבוצת פרארי. זהו הסרט הראשון שנעשה בשיתוף פעולה עם משפחת שומאכר, שנתנה גישה לסרטים ותמונות פרטיים והתראיינה לסרט.
הפקה

הסרט בוים במשותף על ידי האנס-ברונו קמברטונס, ונסה נוקר ומייקל ווך, והופק על ידי ונסה נוקר ובנימין סייקל עבור חברת Film B14. משפחת שומאכר שיתפה פעולה עם הפקת הסרט והעניקה גישה לארכיון הסרטים והתמונות המשפחתי. בני המשפחה מתראיינים לאורך הסרט: קורינה, אשתו, רולף, אביו וראלף, אחיו. בסרט מופיעים גם הילדים ג'ינה-מריה ומיק. בנוסף, מתראיינים בסרט גם ווילי ובר, שהיה מנהלו האישי ובעלי תפקידים ונהגים שלקחו חלק באליפות: ז'אן טוד, ברני אקלסטון, פאביו בריטורה, סבסטיאן פטל, דייוויד קולטהרד, מיקה הקינן ודיימון היל.
ביקורת

הסרט זכה לביקורות מעורבות. באתר IMBD קיבל הסרט ציון 7.7 בשבוע הראשון לצאתו, ו-43% באתר Rotten Tomatoes. הגרדיאן מציין שהסרט מספק "תובנה ייחודית" לחייו האישיים ולמאבקיו האישיים של שומאכר, עם זאת שהוא מסכם שסרט הוא דל בפרטים ו"סטרילי מדי". הסרט חושף ששומאכר התחרה עם צמיגים משומשים שאביו מיחזר בתחילת דרכו בקארטינג, סבל מנדודי שינה לאחר מותו של איירטון סנה, ושקל לבצע צניחה חופשית בדובאי במקום הנסיעה לאתר הסקי במריבל, בה נפגע בתאונה, בסופו של דבר.
הערות שוליים

↑  Netflix Buys Michael Schumacher Documentary, DeadLine.com, 30 July 2021
↑  Loving, caring Michael Schumacher revealed in new documentary, The Guardian, 18 September 2021
שדמית

| שדמית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: שדמתיים
סוג:: שדמית
שם מדעי
 Glareola ‏בריסון, 1760

שַׁדְמִית (שם מדעי: Glareola) הוא סוג של עופות ממשפחת השדמתיים. לעופות אלה פנים צהובות בעלות סנטרים שחורים ומקורים אדומים והם מעופפים מעל שדות פתוחים, שם הם חוטפים חרקים קטנים במעוף מהיר.
מינים שונים של השדמית חיים באירופה, אסיה, אוסטרליה, אפריקה והאי מדגסקר. בישראל נצפים שני מינים חולפים, ומין אחד (שדמית מזרחית) מוגדר כמזדמן.
מינים

סוג זה כולל 7 מינים:
שדמית אדומת-כנף (Glareola pratincola)
שדמית מזרחית (Glareola maldivarum)
שדמית שחורת-כנף (Glareola nordmanni)
Glareola ocularis
Glareola nuchalis
Glareola cinerea
Glareola lactea
שבוע ההגנה המקודשת

שבוע ההגנה המקודשת (בפרסית: هفته دفاع مقدس) הוא אירוע הנצחה המתקיים באיראן מדי שנה לציון מלחמת איראן–עיראק, שהתחוללה בין השנים 1980-1988. במסדרי הצבא ומשמרות המהפכה האסלאמית שנערכים לכבוד האירוע מוצגים לעיתים קרובות כלי נשק חדישים. במסגרתו למשל נחשפו לראשונה לכלל הציבור טיל הקרקע קרקע השיהאב.
לרוב, הצועדים באירוע קוראים סיסמאות אנטי-ישראליות ואנטי-אמריקניות.
הערות שוליים

↑  רועי קייס, איראן הציגה מל"ט: "יכול להפיל מטוסי קרב", באתר ynet, 23 בספטמבר 2014
ערך זה הוא קצרמרבנושא איראן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רחוב אלקלה

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  אלקלה דה אנארס 
 אורך:  10.5 ק"מ 
 מיקום
 ערים ראשיות:  מדריד 
 קואורדינטות:  40°25′42″N 3°40′04″W﻿ / ﻿40.4283°N 3.66778°W﻿ / 40.4283; -3.66778
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מדריד מוגדלת) רחוב אלקלה(למפת מדריד רגילה) רחוב אלקלה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
רחוב אלקלה (בספרדית Calle de Alcalá) הוא רחוב מרכזי במדריד, בירת ספרד.
באורך 10.5 קילומטרים, רחוב אלקלה הוא הארוך שברחובות מדריד וכן אחד הרחובות הישנים בה. הרחוב נבנה על יסודותיה של הדרך הישנה שהובילה ממדריד לאלקלה דה הנרס (ומכאן שמו) והמשיכה לאראגון. כיום מוביל הרחוב מפוארטה דל סול עד ליציאה הצפון-מזרחית מהעיר.
לאורך הרחוב נמצאים אתרים חשובים רבים ובהם פלאסה דה סיבלס, שער אלקלה, בניין משרד החינוך הספרדי, מטה מכון סרוואנטס, בניין בנק ספרד, פארק בואן רטירו וזירת קרבות השוורים לאס ונטאס.
רצח בדרך בית לחם

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  בתיה גור
 שפת המקור:  עברית
 תורגם לשפות:  אנגלית, צרפתית, ספרדית, גרמנית
 סוגה:  ספרות בלשית
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת כתר
 תאריך הוצאה:  2001
 סדרה
 סדרת ספרים:  מיכאל אוחיון
 ספר קודם:  המרחק הנכון
 הספר הבא:  רצח, מצלמים
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-84-7844-712-1
 הספרייה הלאומית:  002181030
"רצח בדרך בית לחם" הוא הרומן הבלשי החמישי בסדרת ספרי מיכאל אוחיון, שנכתבו בידי בתיה גור. הספר יצא לאור בהוצאת כתר בשנת 2001.
הרומן מתרחש בשכונה מעורבת אתנית בירושלים ובמרכז סיפור הרצח עומד חוקר המשטרה מיכאל אוחיון, דמות מבוקרת וצנועה. אוחיון הוא גיבור תלת־ממדי, אינטליגנטי ואמפאתי שסבלנותו וחמלתו מובילות אותו לאמת הטרגית.
עלילה

ב"רצח בדרך בית לחם" נקרא סגן ניצב מיכאל אוחיון לחקור זירת רצח עקובה מדם. גופתה של אישה צעירה  מרוטשת פנים נמצאה במקרה בעליית גג של בית העובר שיפוץ בשכונת בקעה בירושלים. בסופו של דבר מתגלה כי הגופה היא של אישה הגרה בקרבת מקום, אישה יפה להפליא. מכיוון שפניה של הקורבן רוסקו, הזיהוי לוקח זמן, אך בקעה היא שכונה קטנה ובסופו של דבר הזהות החסרה של האישה הופכת לנודעת.
החיפוש אחר הרוצח של זוהרה בשארי מתחיל. החקירה מתמקדת בשכונתה של זוהרה, עם כל המתחים והיריבויות שבה. בעוד אוחיון מתשאל את תושבי השכונה - סיר רותח של מתחים ודעות קדומות, הוא חושף את האובססיה של האישה המתה עם חטיפתם של תינוקות תימניים בשנות ה-50 (פרשת ילדי תימן). זוהרה רצתה לגלות יותר על הכתם הזה על העבר ועל מה שהיה עשוי לקרות לאחד מקרובי משפחתה.
חייה האישיים של זהרה מתגלים כמורכבים אף יותר ממה שחשדה משפחתה - הבוס שלה נתן לה לאחרונה דירה, היה לה חשבון חיסכון מדאיג ביותר והיא הייתה בהריון כאשר נרצחה.
זהרה עבדה על פיתוח מוזיאון קטן עבור "פאר התרבות התימנית" במרתף בית כנסת מקומי. סוגיות  פוליטיות מורכבות היו קיימות בין התימנים לבין האשכנזים וזהרה האמינה כי האשכנזים רוצים להשמיד את כל מה שמייחד את יהודי תימן. אוחיון פורם את חוטיה הסבוכים של העוינות האתנית עם כל הטיפול והנחישות של ארכאולוג המסנן שכבות אבן בחיפוש אחר ציוויליזציה.
למרות החשדות של  דני בלילתי, סגן מפקד אגף המודיעין, בפועל פלסטיני שעבד בבניין, אוחיון מחליט כי קבוצתו תחקור את מערכות היחסים המורכבות של הקורבן, אשר כוללות את אלו עם מעסיקהּ - עורך דין מבוגר שהחליט מסיבה כלשהי לתת לה דירה יקרה, ואמהּ – מהגרת שלאחרונה החלה להשתתף בפגישות סודיות. תגליותיו של הבלש כי האישה  המתה עסקה וגיששה באחת מהשערוריות הגרועות ביותר בהיסטוריה של מדינת ישראל  מצביעות על כך שייתכן והושתקה על ידי אנשים המעורבים בזוועה מחשש לחשיפה.
הוריה של זהרה ושכניהם, משפחת בנש, לא דיברו זה שנים. נסיה, נערה צעירה בודדה אשר גרה בשכונה ללא חברים, מעריצה את זהרה באופן אובססיבי ועוקבת אחר תנועותיה בשכונה, רושמת את מה שהיא רואה, אוספת "מזכרות" מחייה של זהרה, ומחפשת אחר הכרה כלשהי מזהרה - עד שגם היא נעלמת. בתיה גור מכניסה כמה תובנות פסיכולוגיות לתוך דמותה של הילדה הצעירה והשמנה נסיה. היא מלאה בשנאה עצמית ומנסה נואשות ליצור עולם חדש עבור עצמה.
נושאים מרכזיים

החקירה הפלילית של סנ"צ אוחיון מתנהלת על רקע המתחים בין אשכנזים למזרחים, איבה בין יהודים וערבים, פרשת ילדי תימן החטופים והאינתיפאדה השנייה. במהלך החקירה חושף אוחיון את מה שנסתר מתחת לפני השטח, ובכך, באופן דרמטי חושף את גווניה של החברה הישראלית.
כאשר היחסים בתוך השכונה מתפתחים, היריבויות והמתחים בתוך תחנת המשטרה מתפתחות גם הן. אלו, כמו תושביה של בקעה, משקפים את כל ההיבטים של החברה ואת כל התנועות הפוליטיות והחברתיות. דבר הבולט המיוחד בעמדות כלפי ערבים. למרות שמיכאל אוחיון מתון בהשקפותיו, דני בלילתי, סגן מפקד אגף המודיעין, העוסק גם הוא במקרה, הוא קיצוני יותר. כמובן, שהאינתיפאדה היא האיום המשמעותי באותה עת וגם המשטרה וגם השכנים מפנים אצבע מאשימה לערבים בשכונה.
מאפיין מיוחד  של היחסים האישיים אשר מתפתחים בתעלומה הוא הגילוי החדש של אוחיון של אהבה ישנה. סיפורי אהבה אחרים אשר מערבים מספר גדול של דמויות אחרות שומרים על הקשרים האישיים בחזיתו של הסיפור, גם כאשר החקירות של היעלמותה של נסיה ורציחתה של זוהרה נמשכות.
בתיה גור יוצרת אווירה משכנעת בבקעה, שבה שנאות ישנות ופחדים החמירו מאז הקמתה של ישראל. העיר עצמה, האווירה המצמררת של שנאה ופחד הנגרמת כתוצאה מאלימות בין יהודים לערבים, ומהאיבה שבין מזרחים ואשכנזים כולם קמים לתחייה ברצח בדרך בית לחם. בהשוואה למעשי האיבה אשר עדיין בוערים בין בני עדות המזרח והאשכנזים ועם הקונפליקט המתמשך בין ערבים ליהודים, גור מעלה בבהירות נוף בו אלימות נשזרת במארג של חיי היומיום. מיקום הסיפור מהווה דמות באותה המידה של השחקנים שאנו פוגשים לאורך הסיפור. בקעה, המקום שבו מתרחש הסיפור, היא שכונה סגורה וסביבה זו מעניקה לקוראים מיקרוקוסמוס להוויה הישראלית כולה.
רקפת יוונית

| רקפת יוונית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: אברשאים
משפחה:: רקפתיים
סוג:: רקפת
מין:: רקפת יוונית
שם מדעי
 Cyclamen coum ‏.Mill
רקפת יוונית (שם מדעי: Cyclamen coum) היא גאופיט ממשפחת הרקפתיים, שממדיו קטנים יותר מאלה של הרקפת המצויה.