stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תיאטרון ארצי מיסודו של סמי לוי
הפקות

הצגות התיאטרון מתמקדות בערכי ארץ ישראל, הקניית ערכים חברתיים ותרומה לקהילה. במסגרת זו, מופקים אירועי לטובת הגעת חסידי אומות העולם, ערבי הוקרה לשורדי השואה בשיתוף חניכי תנועות הנוער ועוד.
התיאטרון מפיק ומציג הצגות המשלבות מחזות מקוריים ומחזות מתורגמים שחלקם נמכרים ומוצגים בתיאטראות אחרים.
בשנת 2020, במהלך הקורונה בישראל, העלתה המנהלת האומנותית קלדרון שני מחזות מקוריים, המחזמר לילדים "הכל זהב" ובו שירי להקת התרנגולים. וההצגה "גרטה" בהשראת פעילת איכות הסביבה גרטה טונברי.
בשנת 2022, הוצג מופע היחיד "לא מתחתנת" בכיכובה של טלי אורן שכתב אורן יעקובי וביים יותם קושניר. בהמשך אותה השנה, עלה מחזמר מקורי המבוסס על הסרט הלהקה בהפקת התיאטרון בבימויו של צדי צרפתי, תרגום של אורן יעקובי ובכיכובם של דב נבון, תום גרציאני, נופר סלמאן, ונוי הלפרין.
התיאטרון העלה עיבוד להצגות הילדים חנה'לה ושמלת השבת ואורה הכפולה.
בשנת 2023 עלו ההפקה המחודשת למחזמר סאלח שבתי בכיכוב איציק כהן ומופע היחיד "מילה טובה" של דב נבון. בסוף אותה השנה הועלה מחזמר המבוסס על הסרט סוף העולם שמאלה כמחזמר תיאטרלי בשיתוף עם תיאטרון חיפה.
הצגה שזכתה לפרסום היא "הילד עם הנקודות" המציגה את סיפורו של ילד המתמודד עם קשיים חברתיים בעקבות מחלת עור נדירה. הפקה זו עלתה בשיתוף עם תיאטרון גושן.
בשנת 2025 יעלה התיאטרון הארצי את המחזמר שיקגו (מחזמר) בכיכובם של: מירי מסיקה, רן דנקר, רונה-לי שמעון, רוני דלומי ואנה ארונוב.
הערות שוליים

↑  פרסום בדף הפייסבוק של אסיטז' ישראל.
↑  מאיה נחום שחל, התרנגולים לאפרוחים: מחזה חדש משירי התרנגולים, באתר כלכליסט, 10 במרץ 2020
↑  מאיה בניטה, פרסונה נון גרטה: הנוער הישראלי שנלחם למען האקלים מחפש איידול חדש במקום גרטה, באתר ynet, 10 בנובמבר 2023
↑  יונתן ריגר, ‏"הילד עם הנקודות" מדבר על חייו בצל התסמונת הנדירה, באתר ‏מאקו‏, 26 במאי 2023
↑  שיקגו - המחזמר, באתר toMix | האתר לחוויות שוות באמת
סופר בוי

ערך זה עוסק בסרט ישראלי. אם התכוונתם לגיבור-על בדיוני, ראו .
| --- | --- |

עטיפת ה-DVD של הסרט
 בימוי:  חנוך רוזן
 הופק בידי:  חנוך רוזן ואודי איזק
 תסריט:  נועה ברנר ועמית ליאור
 שחקנים ראשיים:  תום אבני, מיטל סגל, עודד תאומי, אשר צרפתי, אלון דהן, ערן שדר, צופית גרנט, נתן סגן כהן, זוהר זמיר, אבי יפה, דודו טופז, חנוך רוזן
 צילום:  אבי קורן
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  16 ביולי 1998
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט קומדיה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
סופר בוי הוא סרט ישראלי קומי בבימויו של חנוך רוזן משנת 1998 עם תום אבני ומיטל סגל בתפקידים הראשיים.
עלילה

הסרט מספר על תום בן ה-12 (תום אבני), ילד חולמני ולא מקובל בחברה, שהסובבים אותו הם אביגיל (מיטל סגל), חברתו לכיתה; ופרופסור גנץ (עודד תאומי), חוקר מוח בעל תוכי וחיבה לנוזלים צבעוניים. בעקבות תאונת דרכים הפרופסור הופך את תום מילד חולמני וכלומניק, לילד בעל חוכמה על אנושית וחיבה למתוקים.
במציאות חדשה זאת, הופך תום לילד מקובל ואהוד על חבריו, ומסתבך בפרשיית פלילים משעשעת, בה הוא הופך להיות "סופר בוי".
זהו רומן ילדות רגיש והתמודדות מול מציאות ודמיון, כאשר סיפור דוד וגוליית משמש תפאורה לגבורתו של תום.
הפקה > שחקנים

תום – תום אבני
אביגיל – מיטל סגל
פרופסור גנץ – עודד תאומי
ביל רושדה – אשר צרפתי
האחים קול – ערן שדר, אלון דהן
אמא של תום – צופית גרנט (אלישיב)
אבא של תום – נתן סגן כהן
אבא של אביגיל – עמית ליאור
כתב פלילים – אבי יפה
אודליה המורה ־ זוהר זמיר
שחקני משנה: דודו טופז המגלם עיתונאי, חנוך רוזן בתפקיד בובת כלבו, אוהד קנולר בתפקיד שומר בבורסה, שיש קולר בתפקיד מנהל ביה"ח, אליעזר אפלבוים בתפקיד ג'ינג'י, ולהקת היי פייב.
בתפקיד אורח מופיע העיתונאי אילן ליזרוביץ' בתפקיד עצמו (כתב).
הפקה > שיר הנושא

תום אבני שר את שיר הנושא של הסרט, שנקרא גם הוא "סופר בוי". המילים מאת נועה ברנר ועמית ליאור והלחן של אורי אופיר.
תיאטרון טגנקה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  חברת תיאטרון, playhouse 
 כתובת:  ул. Земляной Вал 
 מיקום:  מוסקבה 
 מדינה:  רוסיה 
 מייסדים:  יורי ליובימוב 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1946
 תאריך פתיחה רשמי:  1946 
 
 קואורדינטות:  55°44′37″N 37°39′14″E﻿ / ﻿55.743613888889°N 37.653886111111°E﻿ / 55.743613888889; 37.653886111111
 taganka.theatre.ru
  (למפת מוסקבה מוגדלת) תיאטרון טגנקה(למפת מוסקבה רגילה) תיאטרון טגנקה
 
תיאטרון טגנקה (ברוסית: Театр на Таганке) הוא תיאטרון השוכן בבניין בסגנון אר נובו בכיכר טגנקה בנפת טגנקה במוסקבה.
היסטוריה

התיאטרון נוסד בידי יורי ליובימוב ב-1964 והמשיך את המסורת של תיאטרון האם שלו "תיאטרון וכטנגוב" וחקר את התיאטרון האפי של ברטולט ברכט. ההרכב הראשון היה מבוסס על הסטודנטים של לובימוב שבשנת 1964 סיימו את הלימודים.
תחת לובימוב, נסקה הפופולריות של התיאטרון במוסקבה, השחקנים המובילים בו היו ולדימיר ויסוצקי ואלה דמידובה. חברים ידועים אחרים בלהקתו של לובימוב היו ואלרי זולוטוכין, וניאמין סמחוב, לאוניד פילאטוב, ניקולאי ארדמן (המפורסם בשל עבודתו עם וסבולוד מיירהולד בשנות העשרים) היה אחראי על הרפרטואר של התיאטרון. מי שהיה אחד מבמאי הבית של התיאטרון משך קרוב לשני עשורים (עד סוף שנות השמונים) הוא יפים קוצ'ר, שכיום חי ופועל בישראל. התיאטרון היה פופולרי מאוד אך התיאטרון הסתבך בצרות עם השלטונות הסובייטים, שהחרימו רבות מהפקותיו של לובימוב, עד שהם שללו את אזרחותו הסובייטית של לובימוב והוא גלה למערב ב-1984.
כשאנטולי אפרוס, במאי דגול אחר, התמנה לעמוד בראשו של התיאטרון במקומו של לובימוב, השחקנים הראשיים החרימו וביזו אותו. לאחר מותו של אפרוס שלוש שנים מאוחר יותר, ניקולאי גובנקו, קומוניסט אדוק, התמנה לעמוד בראש הלהקה. לובימוב שב לתיאטרון ב-1989, דבר שהביא לפיצול הלהקה, כשגובנקו וקבוצתו פרשו מהתיאטרון ויצרו את "קהילת שחקני טגנקה" (Содружество актеров Таганки).
ביוני 2011, לפני שהחלה ההצגה "הנפש הטובה מסצ'ואן" בצ'כית, פרי עטו של ברטולט ברכט, סירבו שחקני התיאטרון להשתתף אלא אם כן ישלמו להם. לובימוב בן ה-93 שילם את הכסף ועזב את התיאטרון. "נמאס לי מהחרפה הזו, ההשפלות האלה, חוסר הרצון לעבוד, המרדף אחר הכסף." הוא אמר. שניים מהשחקנים הבולטים של התיאטרון, דמיטרי מזחביץ' ואלה סמירדן, כמו גם כמה מעובדי המנהלה, עזבו ביחד עם לובימוב. למנהל התיאטרון מונה ולרי זולוטוכין, משחקני הדור הראשון.
לקריאה נוספת > ספרים

חזין, מריק. מחיפוש אחר "הנפש הטובה" עד "המתאבד" : לובימוב ותיאטרון "טגנקה". 1992(הספר בקטלוג ULI)
Beumers, B (1997). Yury Lyubimov: Thirty Years at the Taganka Theatre (1964–1994). Routledge. ISBN 3718658755.
Picon-Vallin Beatrice. Lioubimov: La Taganka. Paris : CNRS Editions, 1998.ISBN 2271054966
Vartani︠a︡n, A. L. "Moi︠a︡ Taganka" : 50 let. Moskva : Moskovskiĭ teatr dramy i komedii na Taganke, 2014.
Abeli︠u︡k, E. Taganka : lichnoe delo odnogo teatra. Moskva : Novoe literaturnoe obozrenie, 2007.
Smekhov, Veniamin. Zolotoĭ vek Taganki : (vosemʹ vecherov). Moskva : Staroe kino, 2012
Smekhov, Veniamin. Taganka : zapiski zaklûčennogo. Moskva: Polikom, 1992
Smekhov, Veniamin. Ta Taganka. Moskva : Vremi︠a︡, 2008(הספר בקטלוג ULI)
Смехов, Вениамин. Театр моей памяти. Москва : Вагриус, 2001.(הספר בקטלוג ULI)
Smekhov, Veniamin. Zapiski na kulisakh. Moskva : Staroe kino, 2016
Zolotukhin, Valeriĭ. Taganskiĭ tupik. Moskva : ZebraE, 2005(הספר בקטלוג ULI)
Zolotukhin, Valeriĭ. Ėfros na Taganke : dnevniki, kniga 11. Nizhniĭ Novgorod : Nizhpoligraf, 2007
Zolotukhin, Valeriĭ. Taganskiĭ dnevnik : roman. Moskva : OLMA-Press : Avantitul, 2002.(הספר בקטלוג ULI)
Zolotukhin, Valeriĭ. Na plakhe Taganki : dnevnik russkogo cheloveka. Moskva : "Algoritm", 1999
Zolotukhin, Valeriĭ. Taganskiĭ domovoĭ. Moskva : Zebra E, 2013
Jänis, Marja. Moskovan Taganka-teatteri. Helsinki : [Helsingin yliopisto], 1985
Vysot︠s︡kii, Taganka// Dupak N.L.Moskva] : Izdatelʹ OOO "Fregat", [2018]
Moskovskiĭ teatr dramy i komedii na Taganke, 1964- 1984 : bibliograficheskiĭ ukazatelʹ / [sostavitelʹ Olʹga Iosifovna Lysi︠a︡k .Moskva : Gosudarstvennai︠a︡ t︠s︡entralʹnai︠a︡ teatralʹnai︠a︡ biblioteka, 1989.
Malʹt︠s︡eva, Olʹga. Poėticheskiĭ teatr I︠U︡rii︠a︡ Li︠u︡bimova : spektakli Moskovskogo teatra dramy i komedii na Taganke 1964-1998. Sankt-Peterburg : Rossiĭskiĭ institut istorii iskusstv, 1999.(הספר בקטלוג ULI)
Aksionova, Galina. Teatr na Taganke: 68i i drugie godi : Moskva: Pravda ,1991.
Gershkovich, Aleksandr. The Taganka : Russian political theater, 1964-84. Washington, DC: Wilson Center, Kennan Institute for Advanced Russian Studies, 1988
Yurieff, Michael, Kirby, Michael. Lyubimov's theatrical synthesis: Directing "The Master and Margarita" and "Crime and Punishment" in the United States and USSR. Ph. D. New York University 1989
Tz Hua Huang. Taganka theatre : a study of theatre art and its social signification in late Soviet(1964-1991).
J. Genet, B. Brecht, E. Schwarz, théâtre Taganka. S.l. : Ed. du CNRS, 1988.Левченко, Т. В.; Чиркович, М. А.; Chirkovich, M. A. Трансформация сказочных притч Г. Х. Андерсена, О. Уайльда и Ч. Диккенса в драматической композиции Ю.П. Любимова «Сказки». УрФУ, 2019
Mikhaleva Ella. V granitzakh krasnogo kvadrata. Moskva: Izdatelskii dom Rodionova, 2007ISBN 9785967300738
Chicherina, Viktoriya. Taganka: s Visotzkim i bez. Moskva: Algoritm, 2019.ISBN 9785907120495
לקריאה נוספת > מאמרים

תבור, יוסי. תיאטרון טגנקה סטודיו, 8: 42-43,
פישר-דיקסון, דניאלה.ההצגות שחזרו מהכפור ["ויסוצקי" ו"הנשדד", בבימוי יורי לובימוב בתיאטרון טגנקה].על המשמר, ע' 16, 10.5.1990. טגנקה, בקטלוג המאוחד לכתבי-עת (ULS)
Teatro político nos anos Brejnev. A Tagánka. Béatrice Picon-Vallin ; Edélcio Mostaço. Urdimento, 01 July 2016, Vol.1(26), pp. 12–19ISSN [[issn:|]]
The Taganka-A Bolshevik Club?/Liubimov, Iurii ; Vaksberg, Arkadii. Russian politics and law, 01 November 1996, Vol.34(6), pp. 81–89ISSN [[issn:|]]
Lamont, Rosette. The Taganka of Anatoly Efros. PAJ (Baltimore, Md.), 1987, Vol.10(3), pp. 96–101ISSN [[issn:|]]
Francesca Di Tonno.Il teatro della Taganka nel XXI secolo. Performatività della cultura russa sulla scena. Mantichora, 01 October 2020, Vol.1ISSN [[issn:|]]
Debreczeny, Paul.Boris Godunov at the Taganka: A Note on a Non-Performance.The Slavic and East European Journal, 1 April 1984, Vol.28(1), pp. 99–101ISSN [[issn:|]]
Nikolenko, Ariadna. Moscow's Taganka Theater. Soviet Life, Sep 1989, Issue 9, p. 44.ISSN [[issn:|]]
Glasnost: Home to Taganka. Soviet Life, Feb 1989, Issue 2, p. 57 ISSN [[issn:|]]
תל ארביד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 היסטוריה
 נבנה:  2750 לפנה״ס 
 מיקום
 מדינה:  סוריה סוריה
 מיקום:  מחוז אל-חסכה, צפון מזרח המדינה
 קואורדינטות:  36°52′21″N 41°01′19″E﻿ / ﻿36.8725°N 41.021944444444°E﻿ / 36.8725; 41.021944444444
  (למפת סוריה מוגדלת) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהתל ארביד(למפת סוריה רגילה) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהתל ארביד
 
תל ארביד מסומן באדום באגן הניקוז של נהר חבור
תל ארביד הוא אתר ארכאולוגי השוכן באגן הניקוז של נהר חבור במחוז אל-חסכה בסוריה. האתר שוכן 45 ק"מ דרומית לתל מוזאן, האתר שבו שכנה העיר העתיקה אורקש.
היסטוריה

המידע על האתר מקורו בחפירות הארכאולוגיות. הממצאים הארכאולוגיים מראים שתקופת הזוהר והשגשוג של היישוב באתר התרחשה באלף השלישי לפנה"ס.
האתר היה מיושב בהרחבה במהלך התקופה השושלתית הקדומה במסופוטמיה (אנ'), החל מ-2900 לפנה"ס, בעיקר בתקופה שבין 2900–2600 לפנה"ס, המקבילה לתקופה הארכאולוגית נינוה V. השרידים הארכאולוגים מתקופה זאת מכסים כמעט את כל האתר. ההתיישבות באתר המשיכה לתקופה מאוחרת יותר, בין השנים 2600–2350 לפנה"ס.
אתרים אחרים באזור אגן נהר החבור שהם בני זמנם של אתר זה הם המוקאר (אנ') ותל שאע'ר בזאר.
האתר היה מיושב בתקופות מאוחרות יותר לסירוגין, בתקופה האכדית (2350–2150 לפנה"ס לערך), תקופת מיתני (המאה ה-16 עד המאה ה-13 לפנה"ס), התקופה הנאו-בבלית (סוף המאה ה-7 עד סוף המאה ה-6 לפנה"ס) והתקופה ההלניסטית.
ארכאולוגיה

האתר כולל תל ראשי גדול ועוד ארבע תלוליות קטנות בשטח כולל של 380 דונם. הנקודה הגבוהה באתר היא 30 מטר לערך. הממצאים הארכאולוגיים בתל הראשי כוללים ממצאים מהתקופה השושלתית הקדומה, האכדית ומיתני. בשכבה של "נינוה V" נמצאו שני מבנים מונומנטלים.
החפירות הראשונות באתר נעשו בין השנים 1934–1936 על ידי צוות של המוזיאון הבריטי בראשותו של הארכאולוג הבריטי מקס מלוואן. ממצאים שנחפרו בעונות חפירה אלה הועברו למוזיאון הבריטי, למכון לאוספי ארכאולוגיה (אנ') של הקולג' האוניברסיטאי של לונדון, למוזיאון אשמוליאן באוקספורד ולסוריה.
ב-1990 נעשה באתר סקר ארכאולוגי על ידי ברטיל ליונט (Bertille Lyonnet) מהמרכז הלאומי למחקר מדעי בפריז. ב-1996 החלה באתר חפירה חדשה בצוות משותף פולני וסורי, בראשותם של פיוטר בילינסקי (Piotr Bieliński) מהמרכז הפולני לארכאולוגיה של המזרח התיכון באוניברסיטת ורשה וד"ר אחמד סרייה (Ahmad Serriyeh) מאוניברסיטת דמשק. החפירות הארכאולוגיות נמשכו עד עונת 2010. בשנת 2000 הצטרפה אליהם משלחת משותפת אוסטרית-אמריקאית מאוניברסיטת וינה.
הערות שוליים

↑  Polish-Syrian Expedition to Tell Arbid 2015
↑  Piotr Bielinski, Tell Arbid : The ninth season of Syrian-Polish excavations
↑  Piotr Bielinski, Report on the Syrian-Polish Explorations in 2005
↑  Piotr Bielinski, Tell Arbid
קרחון טאקר

| --- | --- |

מפת כף האלט. קרחון טאקר במרכז המפה.
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  72°32′00″S 169°15′00″E﻿ / ﻿72.53333333°S 169.25°E﻿ / -72.53333333; 169.25
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון טאקר(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון טאקר
 
קרחון טאקר (באנגלית: Tucker Glacier) הוא קרחון גדול, שאורכו 144 קילומטרים, הזורם לכיוון דרום מזרח, בין הרי אדמירליטי להרי ויקטורי, ונשפך לים רוס שבאנטארקטיקה.
הקרחון יוצא מאוכף מושלג, מערבית לרכס הומראן, מאוכף זה זורם גם קרחון אבי, לכיוון צפון מערב (בעוד שקרחון טאקר זורם לדרום מזרח).
היסטוריה > גילוי הקרחון

הקרחון נחקר על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד (שחקרה את האזור בין השנים 1957- 1958).
היסטוריה > מקור השם

משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד קראה לקרחון על שם מפרצון טאקר (מפרצון במוצא הקרחון ששמו ניתן לו על ידי קפטן ג'יימס קלארק רוס בשנת 1841).
לקריאה נוספת

• Isaac Moening-Swanson, , Pacific Lutheran University
• WARREN HAMILTON, , GEOLOGICAL SURVEY PROFESSIONAL PAPER 456-C
תרועת החצוצרה של קרקוב

כנסיית מריה הקדושה בקרקוב. נגינת החצוצרה מושמעת מהמגדל השמאלי שבחזית
תרועת החצוצרה בבזיליקת מריה הקדושה שבקרקוב  ‏האזנהקובץ:Cracow trumpet signal.ogg‏Ⓘ‏ היא מלודיה המושמעת על ידי חצוצרה מדי שעה עגולה מחלון המגדל הגבוה של בזיליקת מריה הקדושה שבקרקוב. פעם ביום, בצהריים, מושמעת הנגינה בתוכנית הרדיו Polskie Radio Program I (פול'). לאחר סיום המלודיה מנופף החצוצרן בידו לשלום. תרועת החצוצרה הפכה לסמלה המוזיקלי של העיר. המלודיה, שמסתיימת בקטיעה, מסמלת על פי האגדה את החצוצרן שהציל את קרקוב מניסיון פלישה של הטטרים.
אגדת התרועה

האגדה מקשרת את תרועת החצוצרה הנקטעת, עם מותו של השומר מימי הביניים שנהרג בעודו מריע. באותם ימים הייתה הבזיליקה מקום חשוב ומרכזי בעיר. ממרומי המגדל הגבוה של הבזיליקה, במקום שנקרא hejnalica, ניצב שומר שהריע בחצוצרה עם פתיחת וסגירת שערי העיר, וכן בהבחינו באש או באויבים הקרבים לעיר.
הטטרים היו תוקפים לעיתים קרובות כפרים וערים בפולין, ואף פלשו לקרקוב עצמה מספר פעמים במאה ה-13. באותה פלישה הבחין השומר החצוצרן בענן אבק הגדל וקרב במהירות, והריע בחצוצרתו. בינתיים הזדרזו שומרי העיר לנעול את השערים, ומגִני העיר וקשתיה התמקמו בעמדותיהם והדפו את ניסיון התקיפה. אולם תרועת החצוצרה נדמה לפתע באחת. כאשר קרבו אנשי העיר למקום החצוצרן, מצאו כי הוא מוטל על הארץ כשחץ נעוץ בצווארו. כדי להנציח מאורע זה, מושמעת המלודיה כשהיא מסתיימת בקטיעה. למעשה, האגדה מופיעה לראשונה בספרו של אריק פ. קלייגו "החצוצרן מקרקוב" (אנ'), משנת 1928. עצם קיומו של שומר זה לא ידוע בהיסטוריה.
תרועת החצוצרה מחלון המגדל
מבט מבחוץ על תרועת החצוצרה
לאנדק (מחוז)

| --- | --- |

 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 מדינה:  טירול טירול
 בירת המחוז:  לאנדק 
 שטח:  1,594.81 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  44,189 (1 בינואר 2016)
 קואורדינטות:  47°06′N 10°30′E﻿ / ﻿47.1°N 10.5°E﻿ / 47.1; 10.5 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.tirol.gv.at/bh-landeck
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
לאנדק (בגרמנית: Landeck) הוא מחוז במערב מדינת טירול שבאוסטריה.
במחוז 30 ערים ועיירות:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  אישגל  גלטיר  גרינס  זה  טובדיל  טזנס  לאנדק  לדיס  נאודרס  סן אנטון |  סרפהאוס  פאגן  פטנוי אם ארלברג  פיאנס  פיס  פליס  פלירש  פנדלס  פפונדס  פרוץ |  צאמס  קנוס  קאונרברג  קאונרטל  קפל  ריד אים אוברינטל  שטנץ ביי לאנדק  שטרנגן  שנוויס  שפיס |
תותח צהרי היום

ירי בתותח הצהריים
תותח הצהריים (ברקע)
תותח הצהריים
שלט התותח
תותח הצהריים או תותח צהרי היום (באנגלית: Noonday Gun או Noon-day Gun; בסינית: 午炮) הוא תותח ימי, הניצב באזור מפרץ קווזיי, שבאי הונג קונג. התותח מופעל על ידי חברת ג'רדיין מאתיסון, ויורים בו מדי יום בשעת הצהריים. התותח הוא אתר תיירות פופולרי בהונג קונג.
היסטוריה

תותח הצהריים ממוקם על קו החוף באזור שנקרא בעבר כף איסט פוינט, וכיום נקרא האזור קוזווי ביי. האזור היה האזור הראשון בהונג קונג שנמכר על ידי הממשלה הקולוניאלית של הונג קונג, במכרז בשנת 1841. את השטח רכשה קבוצת ג'רדיין מאתסון. במהלך השנים, עקב ייבוש שטחי הים לכיוון צפון, הועבר התותח ממקומו המקורי צפונה, על מנת שייוותר על קו החוף.
מסורת הירי בתותח החלה בעקבות תקרית שאירעה בשנות ה-60 של המאה ה-19. באותה עת המחסנים ומשרדי חברת מאתיסון היו ממוקמים בכף איסט פוינט. כאשר ראש החברה (הטאי פאן) היה מגיע למשרדים בדרך הים, הייתה מיליציית החברה יורה מטחי כבוד לכבודו. אחד מבחירי הצי המלכותי הבריטי שהגיע להונג קונג לא הכיר מנהג זה, וסלד ממנו שכן בצי הבריטי הנוהג הוא שמטחי הצדעה היו שמורים לקצינים בכירים בלבד, ועל כן הורה למאתיסון, לירות בתותח בכל יום, בשעת הצהריים.
בשנת 1941, במהלך הכיבוש היפני של הונג קונג, הצבא הקיסרי היפני פירק את התותח, והתותח אבד. לאחר שחרור הונג קונג על ידי בעלות הברית בשנת 1945, העניק הצי המלכותי לחברת מאתיסון תותח 6 ליטראות על מנת להמשיך במסורת של ירי מדי יום בשעת הצהריים, וב-1 ביולי 1947 הושבה המסורת והתותח ירה שוב. בעקבות תלונות תושבי הסביבה על הרעש, ב-1961 הוחלף התותח בתותח קטן יותר, אשר שימש בקרב יוטלנד במלחמת העולם הראשונה.
אתר תיירותי

הירי בתותח הפך לאטרקציה תיירותית, ותיירים מגיעים מדי יום לצפות בירי התותח. כמו כן נהוג לירות בתותח בחצות הלילה ב-31 בדצמבר, על מנת לסמל את ראש השנה האזרחית. במסגרת טקס הירי, יוצא שומר לבוש מדים של חברת מאתיסון, מצלצל בפעמון על מנת לסמל חילוף משמרות בעבודה בחברה (מנהג שמקורו בתקופה שמשרדי ומחסני החברה היו בסמוך), ואז יורה בתותח, ולאחר מכן מצלצל בפעמון שנית.
אדם המבקש לתרום 33,000 דולר הונג קונגי לארגון הצדקה "The Community Chest of Hong Kong" יקבל את הזכות לירות בתותח הצהריים.
בתרבות הפופולרית

ירי התותח (וכן הצלצול בפעמון) מוזכר בשירו המפורסם של נואל קאוורד - "כלבים שוטים ואנגלים" ("Mad Dogs and Englishmen"), בו הוא מספר שרק כלבים שוטים ואנגלים יוצאים בצהרי היום החמים באזורים הטרופיים כדי לעשות מיני פעילויות המפורטות בשיר (בעוד שתושבי האזור מסתתרים מהחום בבקתותיהם), השיר מפרט מושבות בריטיות שונות ברחבי העולם, ולגבי הונג קונג מתאר:
In Hong Kong, they strike a gong, and fire off a noonday gun

To reprimand each inmate who's in late
בהונג קונג, הם פוגעים גונג, לירות בתותח הצהריים
 ולנזוף בכל אסיר שמאחר
ראו גם

תותח הצהריים - תותח בקייפטאון, דרום אפריקה
תותח השעה אחת בצהריים - בטירת אדינבורו שבסקוטלנד
הערות שוליים

1 2 3  ההיסטוריה של תותח צהרי היום באתר discoverhongkong
↑  תקלה בתותח בשנת 1998 פגעה במסורת רבת שנים של ירי בתותח בראש השנה האזרחית
↑  סיפורו של היורה בתותח צהרי היום
↑  מנהגים הקשורים בתותח צהרי היום
↑  מילות השיר "כלבים שוטים ואנגלים"
רצח ז'ובנל מואיז

| חלק מHaitian crisis (2018–present) |
| --- | --- |

ז'ובנל מואיז, 2017
 תאריך:  7 ביולי 2021
 מקום:  פטיון-ויל, האיטי
 מטרה:  ז'ובנל מואיז
 קואורדינטות:  18°29′55″N 72°17′51″W﻿ / ﻿18.498611111111°N 72.2975°W﻿ / 18.498611111111; -72.2975
 סוג:  ירי
 נשק:  רימון יד, רובה סער 
 הרוגים:  1 (ז'ובנל מואיז)
 פצועים:  1 (מרטין מואיז)
 מספר מפגעים:  28 
 he
 
ז'ובנל מואיז, נשיאה ה-59 של האיטי, נרצח על ידי קבוצה של גברים חמושים לא מזוהים בביתו הפרטי בשעה 1 לפנות בוקר ב-7 ביולי 2021. אשתו הגברת הראשונה, מרטין מואיז, נפצעה קשה באירוע ואושפזה בבית החולים. בהמשך היום, גורמים בהאיטי הודיעו, כי המשטרה הרגה ארבעה מהמתנקשים החשודים ועצרה שניים.
רקע

ז'ובנל מואיז היה יורשו בתפקיד של מישל מרטלי, שנאסר עליו חוקתית לבקש בחירה מחודשת בבחירות לנשיאות ב-2015. על פי התוצאות, זכה מואיז בכ-33% מהקולות ההצבעה בסיבוב הראשון, יותר מכל מועמד אחר, אך פחות מהרוב שנדרש כדי להימנע מבחירות בסיבוב שני. על תוצאות אלה ערערו תומכי ג'וד סלסטין שסיים במקום השני. העברת המנדט התעכבה שוב ושוב, מה שגרם למחאות אלימות, והתוצאות בסופו של דבר בוטלו. עם תום כהונתו של מישל מרטלי המכהן, מינה המחוקק את ז'וסלרם פריוור לנשיא זמני, לפני הבחירות החדשות בנובמבר 2016. בבחירות אלה קיבל מואיז 56% מהקולות, כמות מספיקה כדי לנצח כבר בסיבוב הראשון, והוא נכנס לתפקידו ב-7 בפברואר 2017.
בתקופת כהונתו של מואיז, התסיסה הפוליטית והאלימות היו דבר שבשגרה. מה שהוביל משבר חוקתי. תנאי הנשיאות הם כהונה של חמש שנים, ומואיז דרש את המנדט לשלוט עד פברואר 2022, חמש שנים לאחר כניסתו לתפקיד. עם זאת, אנשי אופוזיציה, טענו כי המנדט של מואיז צריך להסתיים בפברואר 2021, חמש שנים לאחר שהמנצח בבחירות לנשיאות ב-2015 היה מושבע בנסיבות רגילות מה שלא קרה אצל מואיז. הפגנות נרחבות דרשו את התפטרותו של מואיז. מואיז זכה לתמיכה מארצות הברית ומארגון מדינות אמריקה. מואיז טען כי סוכל ניסיון הפיכה שניסה להרוג אותו ולהפיל את הממשלה בפברואר 2021. לפחות 23 חשודים נעצרו. מואיז מינה שבעה ראשי ממשלה שונים בתקופת כהונתו, האחרון בהם אריאל אנרי, שמונה ב-5 ביולי 2021, אך לא הספיק להיות מושבע לפני ההתנקשות.
ההתנקשות

מואיז נרצח בבוקר 7 ביולי 2021, כאשר חמושים לא מזוהים תקפו אותו ואת רעייתו במקום מגוריו בפלרין 5, מחוז פטיון-ויל. הגברת הראשונה מרטין מואיז אושפזה עקב פצעים קשים במהלך הפיגוע, והוגדרה במצב קשה. הודעה לעיתונות שפורסמה מאוחר יותר באותו יום מלשכת ראש הממשלה קלוד ג'וזף האשימה את ההתקפה על "קבוצה של אנשים לא מזוהים, שחלקם דיברו בספרדית".
לאחר הרצח

שר התקשורת פרנץ אקסנטוס אמר כי המשטרה עצרה את "המתנקשים המשוערים" של מואיז באותו יום בו נרצח. שני חשודים נעצרו, בעוד שארבעה אחרים נהרגו על ידי המשטרה. ראש הממשלה הזמני קלוד ג'וזף גינה את ההתקפה, והצהיר כי הוא אחראי על המדינה לעת עתה. כמו כן הוא הכריז על מצב חרום ארצי מאוחר יותר באותו יום. הוא כינה את המתנקשים מאומנים מאוד וחמושים בצורה מסיבית. תיקון 2012 בחוקה קובע כי ראש הממשלה, יחד עם מועצת שרים, הופך לנשיא עם מותו של הנשיא. עם זאת, מכיוון שמואיז היה בשנה האחרונה לכהונתו, החוקה אומרת גם כי האספה הלאומית תבחר נשיא זמני חדש.
נמל התעופה הבינלאומי טוסיינט לוברטורה נסגר, ומטוסים נשלחו חזרה למוצאם. נשיא הרפובליקה הדומיניקנית לואיס אבינאדר סגר את הגבול עם האיטי וכינס פגישה דחופה של מפקדים צבאיים בתגובה להתנקשות. הגינוי הבינלאומי לתקיפה כלל הצהרות מצד ממשלות ארגנטינה, בוליביה, קנדה, צ'ילה, קולומביה, ישראל, פנמה, מקסיקו, בריטניה, ארצות הברית וסין, כמו גם ארגון מדינות אמריקה.
ב-9 ביולי הודיעה משטרת האיטי כי נעצרו 28 בני אדם, בהם חיילים קולומביאנים לשעבר ושני אזרחים אמריקאים ממוצא האיטי, בחשד למעורבות ברצח הנשיא.
הערות שוליים

1 2  סוכנויות הידיעות, התנקשות בקריביים: נשיא האיטי נרצח במעונו, באתר ynet, 7 ביולי 2021
↑  Oriana Gonzalez, Police arrest "presumed assassins" of Haitian president, Axios (באנגלית)
↑  Haiti president Jovenel Moïse assassinated by ‘armed commando group’, the Guardian, ‏8 ביולי 2021 (באנגלית)
↑  Haiti names new PM, jamaica-gleaner.com, ‏7 ביולי 2021 (באנגלית)
↑  "The murder of its president will worsen Haiti's chaos". The Economist. 2021-07-07. ISSN 0013-0613. נבדק ב-2021-07-08.
↑  Haiti - FLASH : The State of siege is declared in Haiti - HaitiLibre.com : Haiti news 7/7, www.haitilibre.com
↑  Etant Dupain, Gerardo Lemos, Ivana Kottasová and Caitlin Hu CNN, Haiti President Jovenel Moise assassinated in attack on his residence, CNN
↑  26 קולומביאנים בחוליית החיסול בהאיטי: "זרים הגיעו להתנקש בנשיא", באתר ynet, 9 ביולי 2021
תל ברי

מבט על התל מכיוון מערב
מפת סוריה באלף השני לפנה"ס
תל ברי הוא אתר ארכאולוגי במחוז אל-חסכה שבצפון-מזרח סוריה. אתר זה הוא מקומה של עיר עתיקה בשם כַּחַת. הזיהוי של העיר העתיקה עם האתר הוכח על פי ממצא שנמצא באתר. התל שוכן ליד נהר ג'ע'ג'ע' (Wadi Jaghjagh), שהוא יובל של נהר החבור.
היסטוריה

השכבות המוקדמות ביותר בתל משויכות לתרבות חלף. היישוב שכן באזור הג'זירה ונהנה מגשמים חורפיים ומי נהר, מה שהביא לפיתוח החקלאות באזור. האתר היה מיושב מהאלף הרביעי לפנה"ס. באלף השלישי לפנה"ס נכנס היישוב לתחום השפעתה של תרבות האימפריה האכדית. העיר שכנה בקרבת העיר הגדולה נגר, שהייתה בירתה של ממלכה אזורית גדולה.