stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיוטר הגדול
ביוגרפיה > אחרית ימיו (1723–1725)

בחורף 1723 פיוטר החל לסבול מבעיות בדרכי השתן ושלפוחית השתן. בקיץ 1724, צוות רופאים ביצע בו ניתוח ושחרר למעלה משני קילו של שתן, אך פיוטר נשאר מרותק למיטתו עד סוף הסתיו. בתחילת אוקטובר, חסר מנוחה ומתוך אמונה שכבר נרפא, החל בסיורים נרחבים לבחון פרויקטים שונים. על פי האגדה, בנובמבר ראה פיטר קבוצת חיילים טובעת ליד חוף סמוך בעת שהיה במפרץ הפיני, והחליט לקפוץ לתוך המים ולהצילם.
יש הטוענים שמקרה זה החמיר את בעיות שלפוחית השתן של פיוטר וגרם למותו. עם זאת, הסיפור נתפס בספקנות על ידי כמה היסטוריונים, והצביעו על כך שכרוניקן גרמני הוא המקור היחיד לסיפור, ונראה שלא סביר שאף אחד אחר לא היה מתעד מעשה גבורה כזה.
בתחילת ינואר 1725, פיטר לקה שוב באורמיה. האגדה מספרת שלפני ששקע בחוסר הכרה פיטר ביקש נייר ועט וכתב פתק לא גמור, אך זמן קצר אחר כך ביקש לזמן את בתו אנה.
פיוטר מת בין השעה ארבע לחמש בבוקר ב-28 בינואר 1725. נתיחה שלאחר המוות גילתה ששלפוחית השתן שלו הייתה נגועה בנמק. פיוטר נפטר לאחר שמלך במשך 42 שנה. הוא נקבר בקתדרלת פטרופבלובסקיה שבסנקט פטרבורג.
חוק שאושר בשנת 1722 העניק לפיוטר את הזכות לבחור את יורשו, אולם פיוטר לא זכה לנצל חוק זה לפני שנפטר. היעדר יורש מוסכם עורר סכסוכי ירושה רבים ב"עידן מהפכות הארמון" העתיד לבוא. בסופו של דבר הייתה יקטרינה, אשתו של פיוטר, ליורשת, תוך שהיא מסתייעת במשמר הקיסרי. עם מותה בשנת 1727 ירש אותה בנו של אלכסיי, פיוטר השני, במה שסיים את קו הירושה הזכרי הישיר של שושלת רומנוב. מעתה ואילך, תהליך הירושה התבצע בחוסר סדר מוחלט – שני השליטים שעלו לאחר פיוטר השני היו צאצאיו של איוואן החמישי, אחיו למחצה של פיוטר הגדול, אולם הכתר הועבר לצאצאיו של פיוטר ב-1741 בכוח הזרוע. יותר משבעים שנה לאחר מותו של פיוטר, עד עלייתו של פאבל הראשון, בנה של יקטרינה הגדולה, בשנת 1796, לא ירש אף ילד את אביו או את אמו באופן פשוט וישיר.
תוארו

תוארו המקורי של פיוטר הראשון היה "פיוטר, צאר ודוכס עליון, שליטה היחיד של רוסיה הגדולה, הקטנה והלבנה, של מוסקבה, קייב, ולדימיר, נובגורוד, צאר קאזאן, צאר אסטרחן, צאר סיביר, אדונה של פסקוב, הנסיך הגדול של סמולנסק, טוור, אוגרה, פרם, ויאטקה, אדון והנסיך הגדול של ניז'ני נובגורוד, של צ'רניגוב, ריאזן, רוסטוב, ירוסלבל, בלוצרו, אודור, אובדוריה וקונדה, שליט כל הארצות הצפוניות, אדון ארצותיהן האיוורניות של הצארים הקרתליניאנים והגאורגים, ושל ארצותיהן הקרברדיניאניות של הנסיכים הצ'רקסיאנים והגורסיאנים, ושל כל הארצות האחרות, אדון ושליט."
התואר השתנה בשנת 1721, כשהמשפט "צאר ונסיך גדול, שליטה היחיד של רוסיה הגדולה, הקטנה והלבנה" הוחלף במשפט "קיסר ושליט יחיד של רוסיה כולה." זאת ועוד, המשפט "דוכס עליון של סמולנסק, טוור, אוגרה, פרם, וייטקה ובולגריה" תוקן באופן הבא: "הנסיך הגדול של סמולנסק, דוכס אסטוניה, ליווניה, קרליה, טוור אוגרה, פרם, וייטקה ובולגריה." בנוסף כינה עצמו "פיוטר הראשון", למרות הנוהג הרוסי לפיו אין ממספרים את שמותיהם הרשמיים של השליטים.
מורשתו

שבחו של פיוטר, כאדם מאוד לא יומרני בחיים הפרטיים, החל כמעט מיד לאחר מותו ונמשך ללא קשר לשינוי המשטרים הפוליטיים ברוסיה. פיוטר הפך למושא של פולחן אישיות בעיר שאותה ייסד וכן בכל רחבי רוסיה. במאה ה-20, הערים פטרוגרד, פטרודבורץ, פטרוקרפוסט, פטרוזבודסק נשאו את שמו; על שמו נקראים גם מקומות גאוגרפיים גדולים כמו האי פיוטר הראשון ומפרץ פיוטר הגדול. ברוסיה ומחוצה לה, בערים רבות יש אנדרטאות לזכרו, שהמפורסמת (והראשונה) שבהן היא פרש הברונזה בכיכר הסנאט בפטרבורג.
היו שתיארו את פיוטר כשליט אכזר וחסר רחמים, לדברי אוגוסט סטרינדברג, הוא היה "ברברי... בנה ערים, אך לא רצה לגור בהן והצליף באשתו אף שנתן לה חירות רבה". ניקולאי קרמזין, ביקר קשות את פיוטר על התשוקה המוגזמת שלו למדינות זרות, הרצון להפוך את רוסיה להולנד. שינוי חד באורח החיים ה"ישן" ובמסורות הלאומיות שעשה הקיסר, לדברי ההיסטוריון, רחוקות מלהיות מוצדקות. כתוצאה מכך, אנשים משכילים רוסים "הפכו לאזרחי העולם, אך הפסיקו להיות, במקרים מסוימים, רוסיים". ככלל, במדינות המערב בירכו את אותו ואת הרפורמות שלו שהפכו את רוסיה למדינה אירופית באופיה, אך היסטוריונים רוסיים נוטים לגמד בערכו כשליט וביקרו את הרפורמות האלימות שלו שהביאו לכך שרוסיה הפכה למדינה מערבית יותר, אך זאת על חשבון חיי אזרחיה.
פיוטר הוזכר כדמות מרכזית במספר רומנים היסטוריים כולל ספרו של מיכאיל לומונוסוב, "פיוטר הגדול" משנת 1760, "פיוטר הגדול" מאת אלכסיי טולסטוי שנכתב בשנים 1929–1945 ורומנים היסטוריים שונים שבהם הוא מופיע כמו "טובול" מאת המחבר אלכסיי איוואנוב. כתוצאה מכך הופקו מספר הפקות קולנוע וטלוויזיה כמו "פיוטר הגדול" משנת 1937 בהפקת לנפילם, הסרטים "רוסיה הצעירה" מהשנים 1981–1982, "הצארביץ' אלכסיי" משנת 1997, סודות הפיכות החצר (2000–2001) בבימויה של סבטלנה דרוז'ינינה, כמו גם תיבה רוסית (2002) של אלכסנדר סוקורוב, משרת השליטים והסרטים טובול (2019) ופיוטר הראשון (2022), והפקות הטלוויזיה פיוטר הראשון: הצוואה משנת 2011 ויליזבטה (2022).
משפחתו

בשנת 1689 התחתן פיוטר עם יבדוקיה לופוחינה, ממנה נולדו לו 3 ילדים, מהם רק אחד הגיע לבגרות:
אלכסיי פטרוביץ', הצארביץ' של רוסיה (1690–1718)
אלכסנדר פטרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1691–1692)
פאבל פטרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1693)
ב-9 בפברואר 1712 התחתן פיוטר עם מרטה סקאברונסקה, ממנה נולדו לו 11 ילדים, אולם רק שתי בנות הגיעו לבגרות:
פיוטר פטרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1704)
פאבל פטרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1705)
קתרינה פטרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1706–1708)
אנה פטרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1708–1728)
יליזבטה, קיסרית רוסיה (1709–1762)
מריה פטרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1713–1715)
מרגריטה פטרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1714–1715)
פיוטר פטרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1715–1719)
פאבל פטרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1717)
נטליה פטרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1718–1725)
פיוטר פטרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1723)
פאבל פטרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1724)
ראו גם

פיוטר הגדול (סיירת מערכה)
כתב אזרחי
לקריאה נוספת

Matthew Smith Anderson, Peter the Great, London ; New York : Longman, c1995.
Anisimov Evgenii; J. T. Alexander, The reforms of Peter the Great: progress through coercion in Russia, Armonk, N.Y. : M.E. Sharpe, c1993.
Paul Bushkovitch, Peter the Great, Lanham : Rowman & Littlefield, 2016
James Cracraft, The Revolution of Peter the Great, Cambridge, Mass.: Harvard University Press, 2003.
Peter Englund, The battle that shook Europe: Poltava and the birth of the Russian Empire, London ; New York : I.B. Tauris, 2003.
Lindsey Hughes, Peter the Great: a biography, New Haven: Yale University Press, c2002.
Lindsey Hughes, Russia in the age of Peter the Great, New Haven, Conn.: Yale University Press, c1998.
Nicholas Dorrell, Peter the Great humbled: the Russo-Ottoman War of 1711, Solihull, West Midlands, England: Helion & Company Limited, 2018.
Encalypta

| Encalypta (צנופית)  |
| --- | --- |
 Encalypta vulgaris
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: טחבי עלים
מחלקה:: Bryopsida
סדרה:: Encalyptales
משפחה:: Encalyptaceae
סוג:: Encalypta
שם מדעי
 Encalypta ‏Hedwig, 1801

Encalypta (בעברית: צנופית) הוא סוג של טחב עלים מהמשפחה Encalyptaceae. סוג זה כולל 34 מינים, והוא נפוץ ברחבי העולם. השם נגזר מהמילה היוונית kalyptos, שמשמעותה כיסוי, רעלה או מצנפת.
פרטים מהסוג צנופית גדלים בדרך כלל בכר צפוף. מאפיין בולט של מין זה הוא העלים בעלי הבסיס הרחב יחסית. השם צנופית נגזר מהמצנפת (Calyptra) המכסה את הקפסולה לכל אורכה, כיסוי מלא שכזה לא קיים בשום מין אחר בישראל.
מיון

בישראל קיימים שני מינים:
Encalypta vulgaris (בעברית: צנופית מצויה) - מין נפוץ יחסית הגדל בישראל בעיקר בהרי יהודה, בגוש הר מירון ובצפון הגולן. תפוצתו בעולם קוסמופוליטית. הזיף (Setae) בבסיס הקפסולה ארוך מ-7 מ"מ, הפרטים יוצרים כרים גדולים ובולטים.
Encalypta rhaptocarpa - מין נדיר יחסית הגדל בישראל בהרי יהודה ובהר הנגב ברום של מעל 900 מטר. הזיף במין זה קצר יותר (פחות מ-4 מ"מ), הפרטים יוצרים כר שטוח וקטן יחסית.
הערות שוליים

↑  פליקס בילבסקי, מבוא לטחבים בישראל, תל אביב, 1963
↑  "Encalypta". Flora of North America. נבדק ב-2011-05-14.
↑  The bryophyte flora of Israel and adjacent regions, Jerusalem: Israel Academy of Sciences and Humanities, 2004
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
Encalypta vulgaris - מבט אל עבר המצנפת והקפסולה המעניקות לצנופית את שמן
גבי סיבוני

| --- | --- |

 לידה:  1957 (בן 68 בערך) צפת, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  גבי
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד סיירת גולני  ראש מטה חטיבת גולני  סגן מפקד אגד לוגיסטי  ראש מטה אוגדה
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון  האינתיפאדה הראשונה    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה   מלחמת לבנון השנייה
 תפקידים אזרחיים
 מנהל תוכניות המחקר של המכון למחקרי ביטחון לאומי בתחומי צבא ואסטרטגיה וביטחון סייבר
 
גבי סיבוני (נולד ב-1957) הוא אל"ם במילואים, מפקד סיירת גולני בעברו. סיבוני עמד בראש תוכניות המחקר של המכון למחקרי ביטחון לאומי בתחומי צבא ואסטרטגיה וביטחון סייבר. בנוסף, הוא שימש כעמית מחקר בכיר במכון ירושלים לאסטרטגיה ולביטחון. משנת 2019 משמש סיבוני כפרופסור בתוכנית לניהול ביטחון וסייבר באוניברסיטת פרנצ'סקו דה ויטוריה במדריד. חוקר במכון משגב לביטחון לאומי ולאסטרטגיה ציונית.
ביוגרפיה > שירות צבאי

סיבוני נולד ב"שיכון כנען" בצפת להורים יוצאי מרוקו. הוריו, מכלוף והלן, עלו ממרוקו בשנת 1955 עם שלושת אחיו, שמואל, דניאל ומיכאל, באוניה מנמל מרסיי. סיבוני למד בבית הספר היסודי ממלכתי ב"שיכון כנען" ואת לימודי התיכון למד בבית הספר העיוני בצפת.
לאחר גיוסו לצה"ל סיבוני שירת בחטיבת גולני, בה עבר מסלול הכשרה כלוחם. בנוסף, עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה ושירת כמפקד מחלקה וכמפקד פלוגה. סיבוני לחם בשורות החטיבה במלחמת לבנון הראשונה ובשנים 1985-1984 פיקד על סיירת גולני בלחימה בדרום לבנון. בסוף שנת 1985 השתחרר מצה"ל. בשירות המילואים שימש ראש מטה חטיבת גולני, סגן מפקד האגד לוגיסטי של אוגדה 78 וראש מטה אוגדה, בפיקוד הצפון. כיום הוא משרת במילואים במטה הכללי.
ביוגרפיה > קריירה מקצועית

סיבוני הוא בעל תואר ראשון ושני בהנדסה מכנית מאוניברסיטת תל אביב ובעל תואר דוקטור במערכות מידע גאוגרפי מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, עם תזה בהנחיית פרופ' דן בלומברג. במקביל ללימודי התואר השני, התמחה סיבוני באוטומציה של תהליכי ייצור ובנייה של מכונות וכלים לקווי ייצור תעשייתיים ובהמשך עבד כמהנדס לאפיון והנדסת מערכת למערכות אלקטרואופטיות צבאיות דוגמת מערכות בקרת ירי נ"ט מבוססות אופטיקה ולייזר ומערכות ראיית לילה. בשנת 1995 הקים את חברת הבת של חברת "DHV" בישראל. חברה שעסקה בתכנון הנדסי וסביבתי למערכות עירוניות וארציות של טיפול והולכת מים, שפכים ואנרגיה. בתחילת שנת 2006 הקים את חברת הייעוץ "ג. בינה", חברת ייעוץ המתמחה בתחום ביטחון הסייבר, אבטחת מידע, ניהול פרויקטי מערכות מידע ופרויקטים עתירי תשתיות. במסגרת פעילותו העסקית ייעץ סיבוני לצה"ל במגוון רב של תחומים ובהם פרויקט צי"ד, ניתוח וגיבוש תפיסה מבצעית וארגונית כוללת להגנה על גבולות שלום בכלל ושל מדינת ישראל בפרט. גיבוש תפיסה מבצעית כוללת למערכות שו"ב והכוונה של אמצעי כינון וירי הנשלטים מרחוק בגבולות עימות.
ביוגרפיה > מחקר

במקביל לפעילותו המקצועית, הצטרף סיבוני בשנת 2006 למכון למחקרי ביטחון לאומי כחוקר. הוא עמד בראש שתי תוכניות במכון למחקרי ביטחון לאומי: תוכנית "ביטחון סייבר" ותוכנית "צבא ואסטרטגיה".
סיבוני הקים והיה עורך של כתב העת "צבא ואסטרטגיה", כתב עת שפיט שיצא לאור שלוש פעמים בשנה בעברית ובאנגלית בין השנים 2009-2014. הוא גם הקים והיה העורך של כתב העת "סייבר, מודיעין וביטחון" כתב עת שפיט שיצא לאור פעמיים בשנה בין השנים 2014-2020 בין היתר פרסם סיבוני שורת מחקרים אודות תפיסת ההפעלה של צה"ל, ההתמודדות עם ארגוני טרור היברידיים וכן מזכר "קווים מנחים לאסטרטגיה לאומית במרחב הסייבר". סיבוני היה היוזם והמוביל של כנס הסייבר הבינלאומי DCOI של המכון בארצות הברית. כנס שמטרתו לחשוף את המחקרים ואת העשייה הישראלית בארצות הברית.
באוקטובר 2018, פרסם סיבוני את הספר "רגולציה במרחב הסייבר", שבו נעשה ניתוח של מושג הרגולציה, התאמתו לצורכי מרחב הסייבר תוך הצעה של מודל ייחודי שיוכל להתאים מדינית לישראל ולמדינות נוספות בעולם.
ביולי 2019 פרסם סיבוני את מזכר "קווים מנחים לאסטרטגיית אבטחה לאומית", אותו כתב בהשתתפות בכירים לשעבר בשירות הביטחון הכללי, אשר בו קבע כי הגופים המופקדים על הנחיית האבטחה בישראל פועלים באופן חסֵר ובלתי מסונכרן, והמליץ להקים רשות ממלכתית לאבטחה, שתהיה מופקדת על הנחיית האבטחה בישראל ותרכז, תכוון ותנחה את פעילויות האבטחה הלאומיות, הממלכתיות והפרטיות בישראל.
באפריל 2020 סיים את עבודתו במכון למחקרי ביטחון לאומי, ובאפריל 2021 הצטרף למכון ירושלים לאסטרטגיה ולביטחון כעמית מחקר בכיר.
בסוף שנת 2021, יצא לאור ספרו בנושא "היבטים משפטיים ורגולטוריים בביטחון סייבר". הספר נכתב עם פרופ' לימור עציוני. ביולי 2023, יצא לאור ספרו בשם "ישראל ואיום הסייבר – כיצד הפכה מדינת הסטארט-אפ למעצמת סייבר עולמית". הספר נכתב עם ריצ'רד פרייליך ומתיו כהן.
ביוגרפיה > קווים מנחים לתפיסת ביטחון לישראל

בספטמבר 2019 פרסמו הרמטכ"ל לשעבר גדי איזנקוט וסיבוני עבודה שכותרתה "קווים מנחים לתפיסת ביטחון לישראל". עבודה זו התפרסמה במקביל במכון למחקרי ביטחון לאומי ובמכון וושינגטון למדיניות המזרח התיכון. השניים קובעים כי האתגרים הביטחוניים שבפניהם ניצבת מדינת ישראל מאז הקמתה מחייבים את קברניטיה לעצב עקרונות כתובים לביטחון לאומי ולגבש לאתגרים אלו מענה רלוונטי המשתרע על מגוון מאמצי הביטחון הלאומי. האיום המרכזי מולו מתמודדת ישראל הוא שאיפתה של איראן להשיג הגמוניה אזורית ונשק גרעיני. לצד אלה עולה הצורך להתמודד עם שינויים פנימיים בחברה הישראלית, כאשר לצד צמיחה באוכלוסייה, בעוצמה הכלכלית וביכולותיה המדעיות והטכנולוגיות, מתגלעים בקיעים מטרידים בלכידות החברה. העבודה מציעה מספר תובנות עיקריות בהן: עדכון למושגי היסוד הצבאיים-ביטחוניים, מרכזיות המערכה שבין המלחמות, חשיבות התמרון היבשתי, חשיבות המאמץ המדיני בדגש על הקשר האסטרטגי עם ארצות הברית, המאמץ הכלכלי, המאמץ החברתי ובמסגרתו החשיבות המכרעת של הקשר עם יהדות התפוצות והצורך לחזק קשר זה. המסמך מציג את עילות המלחמה של ישראל ובכלל אלה החשיבות של מערכה לפגיעה בבניין הכוח של האויב לאור התפתחות אסטרטגית ומערכה לגמול מרתיע.
ביוגרפיה > מוזיקה

סיבוני הוא נגן גיטרה חשמלית. את הרכבו הראשון להקת "גשם", הקים במהלך לימודי התיכון בצפת. הלהקה ניגנה אז את מוזיקת התקופה (צלליות, סנטנה ועוד) כשלהרכב מצטרף מעת לעת אחיו (דניאל סיון) שניגן אף הוא על גיטרה חשמלית. בשנת 2003 הקים את להקת "כוח משיכה" יחד עם אחיו דניאל, חברו הקרוב נגן הבס גיורא סגל ונגן התופים יגאל צברי. לימים שינתה הלהקה את שמה ל"ג'וקבוקס" (Jukebox).
הערות שוליים

↑   טלי חרותי-סובר, הבהרה, באתר הארץ, 20 בדצמבר 2023
↑  המומחים שלנו, באתר מכון משגב לביטחון לאומי ולאסטרטגיה ציונית
↑  טל מילר, פרופ' גבי ומיסטר סיבוני, "ידיעות פתח תקווה, ‏ 13.12.2013, כפי שהועלה באתר פרש.
↑  אמיר אורן, בועז הרפז, חשוד דה לוקס, באתר הארץ, 13 בנובמבר 2010.
↑  גבי סיבוני (1984-1985)(הקישור אינו פעיל, 1.4.2020), באתר גדס"ר גולני.
↑  אמיר בוחבוט, והפז"ם דופק: סיירת גולני חוגגת 60 שנה, באתר nrg‏, 28 באוגוסט 2010.
↑  חדשות 2, ‏גם מקורבו של אשכנזי בין הנחקרים, באתר ‏מאקו‏, 18 באוגוסט 2010.
↑  מודלים במערכת מידע גאוגרפי (GIS) לכימות תרומת אגן הניקוז על עומס מזהמים על הכנרת, בקטלוג הספריות של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
↑  צבא וביטחון, מתוך אתר חברת "ג. בינה".(הקישור אינו פעיל, 1.4.2020)
↑  אמיר בוחבוט‏, הצבא הקטן, החכם והקטלני שהמטכ"ל מקים בתוך צה"ל, באתר וואלה, 11 במרץ 2016
↑   אמיר אורן, אינו יכול עוד, באתר הארץ, 8 בדצמבר 2014
↑  קורות חייו של גבי סיבוני, באתר המכון למחקרי ביטחון לאומי.
↑  עמוס הראל ואבי יששכרוף, קורי עכביש, הוצאת ידיעות ספרים, 2008, עמוד 308
↑  גבי סיבוני, אסטרטגיית צה"ל – תפיסת פעולה ממוקדת, אתר המכון למחקרי ביטחון לאומי, "מבט על", גיליון 739, 26 באוגוסט 2015(הקישור אינו פעיל, 1.4.2020)
↑  גבי סיבוני ועופר אסף, מנחים לאסטרטגיה לאומית במרחב הסייבר, מזכר 149, המכון למחקרי ביטחון לאומי, 2015.
↑  גבי סיבוני ועידו סיון־סביליה, רגולציה במרחב הסייבר, באתר המכון למחקרי ביטחון לאומי
↑  גבי סיבוני, קווים מנחים לאסטרטגיית אבטחה לאומית, מזכר 192, המכון למחקרי ביטחון לאומי, ‏ יולי 2019.
↑  גבי סיבוני ולימור עציוני, Cybersecurity and Legal-Regulatory Aspects, world scientific, ‏ינואר 2021
1 2  Charles D. Freilich, Matthew S. Cohen, Gabi Siboni, Israel and the Cyber Threat: How the Startup Nation Became a Global Cyber Power, New York, NY: Oxford University Press, 2023-07-07, ISBN 978-0-19-767771-1. (באנגלית)
↑  גדי איזנקוט וגבי סיבוני, קווים מנחים לתפיסת ביטחון לישראל, מזכר 196, המכון למחקרי ביטחון לאומי, ספטמבר 2019.
↑  אור ברנע, על הגיטרה והבס: אל"מ במיל', באתר ynet, 6 במרץ 2012
↑  גבי סיבוני ועופר אסף, קווים מנחים לאסטרטגיה לאומית במרחב הסייבר, INSS, 2015
↑  גדי איזנקוט וגבי סיבוני, קווים מנחים לתפיסת ביטחון לישראל,, באתר המכון למחקרי ביטחון לאומי, ‏ספטמבר 2019
↑  גבי סיבוני ולימור עציוני, Cybersecurity and Legal-Regulatory Aspects, world scientific, worldscientific, ‏ינואר 2021
↑  אל"מ (מיל') פרופ' גבי סיבוני, "תפיסת הניצחון": הצורך בתפיסת לחימה מעודכנת, באתר JISS, ‏2021-06-01
↑  אל"מ (מיל') פרופ' גבי סיבוני, "דרך נחושה" – המערכה לקעקוע האסטרטגיה של איראן, באתר JISS, ‏2022-02-14
↑  אל"מ (מיל') פרופ' גבי סיבוני, לפני שיהיה מאוחר – על המשבר במערך המילואים, באתר JISS, ‏2023-01-24
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299434705171  BnF: cb17827304t (data)  ISNI: 0000 0000 7067 9697  LCCN: no2012076040  VIAF: 98400449   WorldCat (עם VIAF): 98400449 
האדמירל מייקל רוג'רס וגבי סיבוני (מימין) בכנס ה-DCOI בוושינגטון די. סי., מאי 2016
אדמונד הוסרל

| --- | --- |

 לידה:  8 באפריל 1859 האימפריה האוסטרית פרוסטיוב, מוראביה
 פטירה:  26 באפריל 1938  (בגיל 79) גרמניה הנאצית פרייבורג, באדן
 שם לידה:  Edmund Gustav Albrecht Husserl 
 השקפה דתית:  לותרניזם, יהדות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וינה, אוניברסיטת הומבולדט של ברלין, אוניברסיטת לייפציג, אוניברסיטת האלה-ויטנברג 
 מנחה לדוקטורט:  לאו קניגסברגר, קארל שטומפף 
 מוסדות:  אוניברסיטת פרייבורג  אוניברסיטת גטינגן  אוניברסיטת האלה-ויטנברג 
 מונחה לדוקטורט:  אדית שטיין, גינתר אנדרס, לודוויג פרדיננד קלאוס, רומן אינגרדן (אנ')
 זרם:  פנומנולוגיה
 תחומי עניין:  תורת ההכרה, מתמטיקה
 עיסוק:  מתמטיקאי, מרצה באוניברסיטה, פילוסוף, פנומנולוג 
 הושפע מ:  רנה דקארט, פרנץ ברנטנו, קרל שטומף, גוטלוב פרגה
 השפיע על:  מרטין היידגר, ז'ן-פול סארטר, קורט גדל, מוריס מרלו-פונטי, קרל מאנהיים, עמנואל לוינס, גרהם הרמן, אדית שטיין, ז'אק דרידה
 מדינה:  האימפריה האוסטרית, הרייך הגרמני 
 יצירות ידועות:  legitimacy, Logical Investigations 
 בן או בת זוג:  Malvine Husserl 
 
אדמונד גוסטב אלברכט הוּסֶרְל (בגרמנית: Edmund Gustav Albrecht Husserl;‏ 8 באפריל 1859 – 26 באפריל 1938) היה פילוסוף צ'כי־גרמני יהודי מומר. מייסד הפילוסופיה הפנומנולוגית.
ביוגרפיה

נולד בפּרוסְניץ, כיום פרוסטֵייוֹב, במחוז מוראביה שבצ'כיה (אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית).  תלמידם של פרנץ ברנטנו וקארל שטומף. יחד עם אחרים, השפיע על אדית שטיין (הקדושה טרזה בנדיקטה של הצלב), מרטין היידגר, ז'אן-פול סארטר ומוריס מרלו-פונטי. ב-1887 הוסרל התנצר והצטרף לכנסייה הלותרנית. הוא לימד פילוסופיה בתחילה כמורה פרטי משנת 1887, ואז באוניברסיטת גטינגן כפרופסור משנת 1901, ובאוניברסיטת פרייבורג משנת 1916 עד שפרש לגמלאות ב-1928. לאחר פרישתו המשיך להשתמש בספרייה בפרייבורג למחקריו וכתיבתו, זכות שנשללה ממנו בשנת 1933 יחד עם סילוקו מהאוניברסיטה, בשל מוצאו היהודי. הוא מת בפרייבורג ב-26 באפריל 1938.
תמצית תורתו והשפעתו

הוסרל פיתח את הפנומנולוגיה השונה מהלוגיקה ומהפסיכולוגיה מהבחינה האמפירית.
תמצית תורתו והשפעתו > ג'ון לוק - הטענה מראש מן ההגדרה לעומת טענה מן המציאות לאחר מעשה

תומכי החקר הניסויי האמפירי כמו ג'ון לוק הדגישו שהלוגיקה חוקרת את העולם כפי שהוא מוכרח להיות, ומגיעה למסקנתה בתהליך חשיבה הגיונית על פי מספר הנחות יסוד "טבעיות" בה כל הנחה מובנת לאדם מאליה. אך משום כך הלוגיקה אינה מסוגלת לתאר את המציאות כפי שהיא. לעומתה הפנומנולוגיה מאששת את נכונותן של טענות או שוללת טענות שבהן מתוארים קְּשָׁרִים בין תופעות שונות מן המציאות, בעולם הממשי הפיזי.
לדוגמה הלוגיקה תבדוק ותנתח טענה כמו "רווק הוא גבר לא נשוי", טענה אנליטית שהדרך לבחון אותה היא בניתוח לשוני, על פי המשמעות המילונית המוגדרת למושגים שבה. אם טענה זו נכונה, נכונותה היא באופן אפריורי מראש, עוד בטרם בדקנו את נכונותה במציאות, והיא אמת אף אם לעולם לא נבדוק בחושינו את המקרים שלה, ולא נראה לעולם לא רווק ולא גבר. היא נכונה בהגדרה.  אבל הלוגיקה לא מסוגלת לבחון מקרים של מציאות, שאין נכונותם מחויבת מראש. היא לא מטפלת במקרים של טענה שאינה בהכרח אמת באופן אפריורי.
לעומת הלוגיקה, המדע הניסויי האמפירי עוסק בבדיקת נכונותה של טענה סינתטית - טענה שהדרך לאשש את אמיתותה ולבדוק את נכונותה היא רק במבחן המציאות, על ידי הרכבה (סינתזה) עם המציאות, זו שמחוץ למשמעות הלשונית, כמו בטענה "בירושלים יורד עכשיו גשם", או "רוב הרווקים גרים בדירות שכורות". נכונותה של טענה כזו היא קונטינגנטית - מקרית, תלויה בתוצאות הבדיקה, ולא נובעת מהגדרה. הטענה אינה נכונה מראש, ייתכן שכן וייתכן שלא, אך נדע זאת רק אחר כך, באופן אפוסטריורי שלאחר מעשה, על ידי בדיקת העולם הפיזי הממשי, או על ידי בדיקת המחשבות שכרגע האדם חושב, אם מדובר בטענה הכוללת מושגים מדומיינים.
עד סוף המאה ה-18 הייתה הבדלה מובחנת היטב, הבחנה דיכוטומית חדה, בין מדעים אנליטיים-אפריוריים כמו המתמטיקה והלוגיקה, לבין מדעים סינתטיים-אפוסטריוריים, כמו פיזיקה וביולוגיה (מאוחר יותר גם הפסיכולוגיה הצטרפה לאלו).
תמצית תורתו והשפעתו > קאנט - הטענה הנכונה מראש במציאות

עמנואל קאנט קבע בשם דייוויד יום כי ישנו גם סוג של טענה סינתטית אפריורית. משפטים שנכונותם נבחנת רק במציאות, ועם זאת נכונותם היא מראש באופן אפריורי. משפטים שלמרות שאנחנו מתישהו נדרשנו לצאת מן הניתוח המשמעותי ומן ההגדרה הלשונית, ולבחון במציאות הגשמית ממשית - פיזית. אך משמצאנו כי כך היא המציאות בהכרח, על פי חוקי הטבע, או על פי הגיון הסיבתיות של דבר גורם דבר, (בעברית של ימי-הביניים המושגים נקראו "סיבה ומסובב"), הרי שעתה האמת כבר ידועה כמו בהגדרה, ושוב אין צורך ללכת ולבדוק את המציאות בכל פעם. אפשר לפתח את החשיבה, לבדוק את נכונות הטענה, ולנבא את ההתנהגות במציאות העתידה, - מתוך היסודות הבדוקים כבר. כאלה, לדעת קאנט, הם משפטי המתמטיקה, כמו גם משפטי תורת ההכרה (האפיסטמולוגיה - חקר הידיעה וגבולותיה) כאשר אלו עוסקים במושגים כמו סיבתיות או במושג האני העצמי, הנבחן ונדון בפילוסופיה של הנפש.
תמצית תורתו והשפעתו > הוסרל - משל הכוכבים הבלתי נראים ביום: האני והפנומנולוגיה הטרסנדנטלית

הידע האפיסטמי - הוא הידע עליו אנו יודעים מתוך חקר הידיעה, האפיסטמולוגיה. חקר הידיעה הוא התחום המדעי בו נבדק מה ניתן לדעת וכיצד אנו יכולים לדעת אותו. אחד הנושאים המרכזיים בו עסקה האפיסטמולוגיה הוא חקר משמעות האני העצמי: מיהו באמת "אני", ומה אנו יכולים לדעת על "אני עצמי" זה של אחרים ושלנו עצמנו.
הוסרל טען שעיקר הידע האפיסטמי ובתוכו גם הבנת ה"אני" יבואו לנו רק אם נצליח לבחון את הטענות הסינתטיות אפריוריות - הטענות שחייבים לבדוק אותן על פי המציאות, ולמרות זאת אנו נוהגים להניח שהם עובדה קיימת, על פי חלק "יסודי" של המציאות, מציאות שכבר נבחנה קודם לכן.  
לדעתו שכחנו לבחון טענות סינתטיות אפריוריות כמו את טענות המתמטיקה או את טענות הסיבתיות, כי שני סוגי הטענה האחרים, אלה של משחקי הגדרה שאינם קשורים במציאות, ואלה של בחינת המציאות בניסויים, "מסנוורים" אותנו עד שאיננו בוחנים את הטענה שהסקנו עליה כ"אפריורית" אף שהיא למעשה סינתטית. בדומה לכוכבים שאי אפשר לראותם באור השמש המסנוורת.
חיי היומיום המעשיים, הפרקטיקה של פרנסה ולימודים, מסתירים מאיתנו את האני האמיתי הטרנסנדנטלי, האמת שאינה תלויה בדבר, ואף שהיא נמצאת במציאות, אנו סבורים שאיננו צריכים לבדוק אותה בתוך המציאות ולאמת אותה, ולכן אנחנו מתעלמים ממנה. כדי לראות אותה כפי שהיא, ולקלוט את החיוניות בצורך לבחון אותה בכלים של בדיקה "מציאותית פיזית" - גופנית וחמרית, עלינו "לכבות" את חיי היומיום, ואז נראה את האני הטרסנדנטלי במלוא הדרו.
תמצית תורתו והשפעתו > תלמידיו

הוסרל השפיע מאוד על תלמידיו הרבים ובהם היידגר (שהצטרף למפלגה הנאצית, והתכחש להוסרל בסוף ימי הוסרל בגרמניה). היידגר סבר שהמדע והמטפיזיקה המערבית סנוורו אותנו מלראות את התובנות של הפילוסופיה הקדם-סוקרטית שנתגלו לפני טכנולוגיית הא-ב היווני. סוקרטס, אפלטון ואריסטו היו שמש חזקה מדי שסימאה את עינינו ובגללם איבדנו את החוכמה הפרה-סוקרטית. לוינס, דרידה ופורוש[דרוש מקור] טוענים שגם היהדות סונוורה על ידי המטפיזיקה היוונית והמערבית. מרשל מקלוהן טוען שכל טכנולוגיה קיימת מעוורת אותנו מלראות את הטכנולוגיות שהיו לפניה ואחריה.
לימודים וחיבורים מוקדמים

הוסרל למד בתחילה מתמטיקה באוניברסיטאות לייפציג (1876) וברלין (1878), עם הפרופסורים קארל ויירשטראס ולאופולד קרונקר. ב-1881 נסע לווינה על מנת ללמוד אצל ליאו קניגסברגר, וקיבל את תואר הדוקטור שלו על עבודתו "תרומות לחשבון וריאציות".
רק ב-1884 החל להאזין להרצאותיו של פרנץ ברנטנו על פסיכולוגיה ופילוסופיה. ברנטנו הרשים אותו מאוד, והוא החליט להקדיש את חייו לפילוסופיה. הוסרל למד בתחילה איתו, ואז ב-1886 באוניברסיטת האלה עם קארל שטומף, תלמיד של ברנטנו. תחת השגחתו כתב את "על מושג המספר" (1887), חיבור שיהיה בסיס לחיבורו הגדול, "הפילוסופיה של האריתמטיקה" (1891).
בחיבורים ראשונים אלה ניסה לחבר בין המתמטיקה, הפסיכולוגיה והפילוסופיה כשמטרתו העיקרית היא לספק בסיס חזק למתמטיקה. הוא ניתח את התהליך הפסיכולוגי הנצרך על מנת להגיע למושג המספר, ואז ניסה לבנות תאוריה שיטתית על ניתוח זה. בניסיון זה השתמש במספר שיטות שלמד ממוריו. מוויירשטראס קיבל את הרעיון שאנו מגיעים למושג המספר על ידי ספירה של מספר מסוים של חפצים. מברנטנו ושטומפף לקח את ההבחנה בין הצגה "מתאימה" ו"לא מתאימה". הוסרל הסביר זאת כך: אם עומדים מול בית, יש את צורת ההצגה המתאימה של הבית. לעומת זאת אם מחפשים את הבית, ומקבלים הוראות כיצד להגיע אליו, אז הוראות אלה הן הצגות לא מתאימות. במילים אחרות, יש הצגה מתאימה של דבר רק אם הוא נמצא למעשה, והצגה לא מתאימה (או סימבולית, מילה שהוא משתמש בה גם כן), אם רק מסמלים את הדבר בצורות שונות.
אלמנט חשוב אחר שהוסרל לקח מברנטנו הוא של התכוונות, והוא הרעיון שהמאפיין העיקרי של התודעה הוא שהיא תמיד מכוונת. ברנטנו ראה את ההתכוונות כמאפיין העיקרי של דברים מנטליים בניגוד לדברים פיזיים. לכל תופעה מנטלית, לכל אירוע פסיכולוגי, יש תוכן שמכוון כלפי דבר מסוים. לכל אמונה, רצון וכן הלאה קיים דבר כלשהו שהם עליו: הדבר בו מאמינים, הדבר אותו רוצים. ברנטנו השתמש בביטוי "חוסר קיום מכוון" על מנת לאפיין את האובייקטים של המחשבה במוח. לעומת זאת לתופעות פיזיות, אין כל מכוונות.