stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדמונד רוברה
יצירות > מוזיקה ווקאלית

רבות מאוד מן היצירות הכוראליות של רוברה (42 מתוך 59) כתובות לטקסטים דתיים או פילוסופיים, בהתאם לעניין שגילה, כפי שנזכר כבר קודם, בנושאים אלה. יצירתו הכוראלית הראשונה הייתה אופוס 3 שלו, משנת 1924 והאחרונה הייתה אופוס 164 משנת 1984, רק שנתיים לפני מותו. הוא כתב מוזיקה לקולות ילדים ומדריגלים, מיסות ומוטטים. בשנת 1948 חיבר "מיסה סנקטי דומיניקי", אופוס 66, לחגוג את מעברו לקתוליות. שם המיסה נובע מכך, שקבלתו לכנסייה הקתולית חלה ביום חגו של הקדוש דומיניק, 4 באוגוסט.
שיריו של רוברה אינם מוכרים ברבים, אך הם חובקים את מלוא תקופת יצירתו: "רוזה מונדי", אופוס 2, היה הראשון להתפרסם, ב-1921; "עופה, זמן קנאי", אופוס 148, היה האחרון, ב-1974, מוקדש "לזכרו של ג'רלד פינצי". בפחות ממחציתם צוין בפירוש פסנתר ככלי המלווה, אף כי רק אחד מהם נכתב ללא ליווי. באחרים נבחרו רביעיית מיתרים, תזמורת כלי קשת או נבל כמלווים.
יצירות > מוזיקה קאמרית

רוברה היה אומנם פסנתרן מעולה, אך כתב מעט מאוד מוזיקה לפסנתר. לעומת זאת, הרבה לכתוב מוזיקה קאמרית בהרכבים שונים, במשך כל שנותיו כמלחין. כפי שראה זאת, הסונאטה לכינור, אופוס 31, שכתב בשנת 1932, הייתה הראשונה ביצירותיו הראויה ליחס רציני מצד עולם המוזיקה. רביעיית המיתרים הראשונה שלו חוברה רק שנה לאחר מכן. במשך זמן רב לא היה רוברה מרוצה מיצירה זו, אם כי ווהן ויליאמס גילה בה עניין רב. לבסוף ערך בה שינויים מפליגים והוציא אותה לאור בשנת 1946, מוקדשת לווהן ויליאמס, והשמיד את הפינאלה המקורי. עוד שלוש רביעיות מיתרים נכתבו אחריה ברווחי זמן גדולים. האחרונה נכתבה בשנת 1977 לזכר בנט תרשיש, אמריקאי צעיר שהעריץ את המוזיקה של רוברה ומת בשנות השלושים לחייו. ביצירה זו בולטת שיטתו של רוברה, להסתמך על מרווח מסוים או מרווחים (במקרה זה, ספטימה) במקום סולם מוגדר, הניכרת גם בסימפוניות האחרונות שלו.
הסונאטה לצ'לו משנת 1946 הוקדשה לויליאם פלית' ואשתו. הצ'לנית ז'קלין די פרה, שהייתה תלמידתו של פלית', ניגנה אותה לפעמים. שלישיית הפסנתר השנייה של רוברה, אופוס 138, בוצעה לראשונה על ידי נגני קבוצת המוזיקה הקלאסית של הצבא, שהתכנסו במיוחד לביצוע זה בשנת 1970, אם כי גלזייר הוחלף בינתיים בגרינברג.
הרפרטואר לחלילית התרחב והתעצם הודות ליצירות אחדות של רוברה. פורמן סבור, שהיצירות הללו ”חשובות משום שהן מציגות סגנון אידיומטי לנגינה בחלילית, המצליח להציב את הכלי כשווה בין שווים עם כלי נגינה אחרים.” יצירות אלה לחלילית נכתבו בשביל קרל דולמטש, בנו של ארנולד דולמטש, וכמעט כל אחת מהן מתייחסת למוזיקה של המאה ה-16, למשל, Passacaglia sopra ‘Plusieurs Regrets’ לחלילית סופרן וצ'מבלו.
בין שאר היצירות הקאמריות במכלול המוזיקה של רוברה גם יצירות לאבוב, קרן אנגלית וויולה.
יצירות > יצירות אחרות

מוזיקה נלווית למחזות אחדים תפסה מקום קטן אך משמעותי בתפוקה של רוברה. הארוכה ביצירות אלה היא המוזיקה, שלא התפרסמה, ל"מקבת". ב-1933 כתב אופרה במערכה אחת, עדיין בכתב יד, שלה קרא במקור "בי-בי-ביי", אך שינה את שמה ל"הצל". היא משקפת את עניינו במזרח הרחוק, כיוון שהיא מתרחשת בקשמיר.
כל שלוש היצירות לכלי נשיפה ממתכת נכתבו לפי הזמנה. אחת מהן, "וריאציות על הנהר הזוהר", הייתה יצירת מבחן לאליפות תזמורות כלי נשיפה של בריטניה הגדולה, 1958, שהתקיימה ברויאל אלברט הול.
יצירתו האחרונה של רוברה הייתה סינפונייטה לתזמורת כלי קשת גדולה, אופוס 163, בהזמנת התזמורת הסימפונית של אולבני מניו יורק, לביצוע בשנת 1986, כחלק מחגיגות השנה השלוש-מאות לייסוד ניו יורק. יצירה זו הוקדשה לבניו של רוברה, אדריאן וג'וליאן, והתקבלה בביקורות מצוינות בעיתונות.
ראו גם

רשימת יצירות נבחרות בוויקיפדיה האנגלית
הערות שוליים

↑  ראלף סקוט גרובר, "אדמונד רוברה, במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
↑  גרובר, שם
↑  גרובר, שם
↑  גרובר, שם
↑  גרוב, שם
↑  גרוב, שם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007330528705171  PLWABN: 9810658756605606  BIBSYS: 90733195  BNE: XX4827656  BnF: cb138992534 (data)  CiNii: DA12137603  GND: 124204368  ISNI: 0000 0000 8079 5923  LCCN: n79115329  LNB: 000113032  MusicBrainz: 7bab1f57-2d17-4817-a5c2-085aaf96c4bf  NDL: 01056873  NKC: xx0071466  NLA: 35657400  NTA: 097196398  RERO: 02-A003768244  SNAC: w6542qnq  SUDOC: 115239510  Trove: 1029742  VcBA: 495/244756  VIAF: 197526   WorldCat (עם VIAF): 197526
אלברו סולר

| --- | --- |

 לידה:  9 בינואר 1991 (בן 33) ספרד ברצלונה, ספרד
 שם לידה:  Alvaro Tauchert Soler 
 מוקד פעילות:  ספרד, גרמניה 
 תקופת הפעילות:  מ-2015 
 מקום לימודים:  בית הספר הגרמני בברצלונה 
 סוגה:  מוזיקה לטינו-אמריקאית, פופ-פולק, פופ לטיני 
 שפה מועדפת:  קטלאנית, איטלקית, גרמנית, אנגלית, ספרדית, יפנית 
 כלי נגינה:  גיטרה, חליל צד, פסנתר אפרייט, קסילופון 
 חברת תקליטים:  יוניברסל מיוזיק גרופ
 בן או בת זוג:  Sofia Ellar (2016–2021) 
 www.alvarosoler.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אלברו סולר (בספרדית: Álvaro Tauchert Soler; נולד ב-9 בינואר 1991) הוא זמר ספרדי-גרמני.
ביוגרפיה

סולר נולד בברצלונה, ספרד לאם ממוצא ספרדי-בלגי ולאב ממוצא גרמני. בגיל 10 עבר עם משפחתו ליפן, בה התגוררו עד שהיה בן 17. בילדותו למד לנגן על פסנתר. בשנת 2010, לאחר שחזר להתגורר בספרד הקים להקה שנקראה Urban Lights, יחד עם אחיו הצעיר ושניים מחבריו. סגנון הלהקה היה מורכב מפופ בריטי, אינדי פופ ומוזיקה אלקטרונית. ב-2013 השתתפה הלהקה בתוכנית טלוויזיה בספרד בשם "Tú sí que vales" הכוללת תחרות שירים. הלהקה זכתה במקום ה-8. הלהקה הוציאה חומרים משלה והקליטה אלבום בהפקה עצמית. סולר למד בזמן זה עיצוב תעשייתי, ב-Escuela de Grafismo Elisava והיה רשום בסוכנות דוגמנות בברצלונה.
בשנת 2014 החליט סולר לפרק את הלהקה ולעבור לברלין. הוא הוציא את הסינגל "El Mismo Sol" שכתב הוא עצמו עם עלי זוקובסקי (Ali Zuckowski) וסימון טרייבל ( Simon Triebel) והופק על ידי טרייבל. השיר הגיע למקום הראשון באיטליה ובשוויץ, וזכה להצלחה גם בגרמניה, צרפת, בלגיה, אוסטריה והולנד. גרסה בספרדית ואנגלית לשיר בשיתוף ג'ניפר לופז הוקלטה לשימוש בארצות הברית, בריטניה ושאר העולם.
בשנת 2015 הוציא את אלבום הבכורה שלו "Eterno Agosto" שהוקלט ביוניברסל מיוזיק גרופ. בשנה זו זכה בפרס תגלית השנה לזמרים השרים בספרדית, בתחרות "Los Premios 40 Principales" שמארגנת תחנת הרדיו "Los 40" המשדרת בספרדית בדרום ומרכז אמריקה.
בשנת 2016 השתתף כשופט בגרסה האיטלקית לתוכנית The X Factor. בשנה זו היה מועמד לפרס תגלית השנה בתחום הפופ/רוק לזמרים, ועם "El Mismo Sol" לשיר השנה בתחום הפופ/רוק לביצוע המשותף עם לופז, אך לא זכה בפרס. בשנה זו שיתף פעולה עם הזמרת הפולניה מוניקה ליוצ'וק, והוציא איתה דואט לשירו "Libre". שיר נוסף שהוציא והצליח "Sofia", זכה להצלחה במצעדים באירופה, והגיע למקום הראשון באיטליה, פולין ושווייץ.
ב-2017 הוציא שיר עם הלהקה הקולומביאנית מוראט, וביצע איתה שיר שנכלל בפסקול הסרט "Despicable Me 3" (גנוב על העולם).
ב-2018 הוציא שיר בשם la cintura שצולם בקובה. ב-17 באוגוסט יצא השיר ELLA שיהיה כלול באלבום שייצא ב-7 בספטמבר. ב-24 אוגוסט הוציא Alvaro שיר חדש ״Lo mismo” עם הראפר Maitre Gims. ב-7 בספטמבר יצא האלבום השני של סולר, mar de colores. ב-25 בינואר 2019 הוציא סינגל חדש הנושא את השם Loca. ב-7 במאי 2019 התחיל Alvaro soler את סיבוב ההופעות שלו (mar de colores). ב-10 במאי 2019 יצא הסינגל שלו La libertad.
היום 5 במרץ שנת 2021 יצא השיר MAGIA שזה השיר הראשון של האלבום השלישי העתיד לצאת בקיץ של אותה שנה.
ב-31 במרץ 2021 אלברו וחברתו לשעבר סופיה אלר העלו פוסט באינסטגרם שם הם הודיעו על פרידתם לאחר 5 שנים של זוגיות.
אלברו סולר ובת זוגו מלאני התחתנו ב-23 במאי 2023.
סולר דובר ספרדית, גרמנית, אנגלית ואיטלקית ובמידת מה גם צרפתית ויפנית. סולר מתגורר כיום בברלין.
הערות שוליים

↑  קולסאנטי צ'יארה, INTERVIEW: ALVARO SOLER באתר musicemissions‏, 3 ביוני 2015
↑  ליילה קובו, Alvaro Soler Tells the Story Behind 'El Mismo Sol,' His Chart-Topping Hit With Jennifer Lopez: Exclusive באתר הבילבורד, 12 באוקטובר 2015
↑  Ellie Goulding, Pablo Alborán y Alejandro Sanz triunfan en los Premios 40 Principales Ballantine’s 2015 באתר los40‏, 10 בדצמבר 2015
↑  אנתוניו דיפולינה, X Factor, non c'è confronto. Lo show senza rivali באתר לה רפובליקה, 16 בספטמבר 2016
↑  דיאנה מארטי, 2016 Latin American Music Awards: Complete List of Nominations באתר eonline‏, 31 באוגוסט 2016
↑  21.01. - 27.01.2017 באתר bestsellery.zpav
↑  Morat y Álvaro Soler presentan 'Yo Contigo, Tú Conmigo' באתר europafm‏, 6 במרץ 2018
↑  צ'יארה מטלי, ALVARO SOLER, ENGLISH VERSION באתר מגזין style (קוריירה דלה סרה), 31 במרץ 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9812450978505606  BnF: cb170146061 (data)  GND: 1107193192  ICCU: MODV660308  ISNI: 0000 0004 5294 381X  LCCN: no2020041996  MusicBrainz: 4863c533-61cd-4287-93a1-3157732ecfd5  NKC: osa2017965992  RERO: 02-A025911366  VIAF: 9145244370074480479   WorldCat (עם VIAF): 9145244370074480479
אח"י מזנק (ק-32)

ערך זה עוסק בפריגטה. אם התכוונתם לספינת טילים, ראו .
| --- | --- |

הספינה "אח"י מזנק"
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  פריגטה
 צי:  חיל הים הישראלי 
 דגל הצי:  
 סדרה:  הפריגטות מסדרת ריבר 
 אוניות בסדרה:  אח"י מבטח (ק-28) אח"י משגב (ק-30) אח"י מזנק (ק-32)
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Canadian Vickers 
 תקופת הפעילות:  1949–1959 (כ־10 שנים)
 אחריתה:  נמכרה לצי של סרי לנקה
 מלחמות וקרבות:    מבצע קדש
 מידות
 אורך:  301 רגל
 רוחב:  36.5 רגל
 שוקע:  12 רגל
 נתונים טכניים
 מהירות:  17 קשר
 גודל הצוות:  121 קצינים ולוחמים
 טווח שיוט:  9500 מייל
 הנעה:  2 מנועי בוכנה קיטור 5500 כ"ס
 אמצעי לחימה
 חימוש:  3 תותחי 102 מ"מ 8 תותחי נ"מ 20 מ"מ 2 תותחי נ"מ 40 מ"מ
 
דגם הפריגטה אח"י מזנק (ק-32) במוזיאון ההעפלה וחיל הים.
אח"י מזנק הייתה פריגטה בשרות חיל הים הישראלי בין השנים 1952–1959, סימנה הצבאי היה ק-32.
בשרות חיל הים

אח"י מזנק הייתה הפריגטה השנייה מתוך שלוש ששירתו בחיל הים.  הפריגטה הגיעה לחיפה ב-28 באפריל 1949. במקור הייתה פריגטה בשם  HMCS Violetta בשרות הצי הקנדי.  במלחמת העולם השנייה שירתה בליווי שיירות. היא נרכשה בארצות הברית על ידי חיל הים ונכנסה לשירות מבצעי לאחר שיפוץ כללי והתקנת תותחים בשנת 1952 והייתה חלק מ'השייטת הגדולה' בחיל, שייטת 1.
במלחמת סיני הוצבה הספינה מול חופי עזה, בליל ה-30 באוקטובר הוזעקה הספינה לחיפה לשם סיוע בהכנעת המשחתת המצרית אבראהים אל-אוול אולם בשל מהירות גבוהה נפגע צינור לחץ ואחד המכונאים שעל האוניה נפגע קשה, למחרת תוקנה האוניה והוחזרה לעזה. במהלך המלחמה יועדה הספינה לתקוף בעזה ובמצרים, אולם בשל חוסר במערכות ניווט ותחמושת נאותים בוטלה הפעולה מספר פעמים,
הפלגת הרקולס - ב-12 בנובמבר 1956  ערכה הספינה מסע ארוך כשהקיפה את יבשת אפריקה במסעה  דרך מצרי טיראן והגיעה לאילת ב-25 בדצמבר 1956. בכך איפשרה את פתיחת את ים סוף לשיט ישראלי.
הפריגטה הוצאה משירות בשנת 1959 והיא נמכרה לחיל הים של סרי לנקה והועברה בהפלגה לנמל טרינקומלי על ידי צוות ברובו אנשי מילואים בפיקודו של סא"ל מנחם כהן (קצין)..
מפקדים

מפקדי הפריגטה במהלך שירותה היו בדרגת רס"ן אך בהפלגות המיוחדות היו גם בדרגת סא"ל
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| דרגה ושם  | תקופת כהונה כמפקד הספינה | מבצעים מיוחדים | תמונה |  |  |

| רב-סרן מנחם כהן | 1 בספטמבר 1950 עד 10 בנובמבר 1950 | השתתפות בתמרון הגדול |  |  |  |
| רב-סרן אריה ברוש | 10 בנובמבר 1950 -קיץ 1951 |  |  |  |  |
| רב-סרן מנחם כהן | קיץ 1951 - אוגוסט 1952 |  |  |  |  |
| רב-סרן יצחק דביר | אוגוסט 1952 – ספטמבר 1953 | כיבוי שרפה גדולה באי 'איוס' וסיוע חיל הים לנפגעי הרעש באיי יוון |  |  |  |
|  | 1955-1954 |  |  |  |  |
| סרן יוסף יריב | אוקטובר 1956 | הפלגה בין איי יוון עם מחזורים ב' וג' של בית הספר לקציני ים עכו |  |  |  |
| סא"ל דוד מימון (רב חובל) | אוקטובר 1956 - פברואר 1957 | מלחמת סיני והפלגת הרקולס סביב אפריקה לאילת. |  |  |  |
| רב-סרן נחום רודיס | פברואר 1957 - מרץ 1957 | פינוי סיני |  |  |  |
|  | 1958 - 1959 | הפריגטה בהשבתה באילת |  |  |  |
| סא"ל מנחם כהן | 7עד 24 באפריל 1960 | הפלגה להעברת הפריגטה לסרי לנקה |  |  |  |
גלריה

בנמל אילת, 1957
הפריגטות אח"י מבטח (ק-28) ואח"י מזנק (ק-32) פורקות פצועים בנמל פטרס.
עוגנת בנמל ונציה (האחרונה)
צוות הספינה אח"י מזנק ק-32 באימון
צוות אח"י מזנק על המטרה החילית בגאווה על שפגעו בה בירי מתותחי הפריגטה, 1954.
קדטים של בית הספר לקציני ים עכו על רקע הפריגטה אח"י מזנק בהפלגת קיץ 1956.
אח"י מזנק (ק-32) מקושטת בשארם א-שייח', לקראת ביקור ראש הממשלה דוד בן גוריון, ינואר 1957.
הפריגטה אח"י מזנק (ק-32) בנמל אילת פברואר, 1957
צוללים מצוות אח"י מזנק בודקים את המדחף הימני שנפגע ע"י הסתבכות בכבל.
העמסת ציוד על אח"י מזנק לקראת הנסיגה מסיני.
בצי סרי לנקה

ב-7 אפריל 1960 יצאה הפריגטה בפיקוד סא"ל מנחם כהן להפלגה דרך הים האדום והאוקיינוס ההודי  לסרי לנקה. בדרך נכנסה לג'יבוטי והצטיידה בדלק. הפריגטה חצתה את האוקיינוס ההודי והגיעה ב-22 באפריל 1960 לנמל טרינקומלי, לאחר יומיים נמסרה לצי סרי לנקה.
הפריגטה פועלת בצי סרי לנקה משנת 1960  בשם (SLNS Gajabahu) בשנת 1980 הועמדה ומשמשת כאוניית מגורים לאקדמיה לקציני ים (Naval and Maritime Academy) בטרינקומלי.
מקורות וקריאה נוספת

מרדכי לדקני אח"י מזנק אלבום זכרונות ותמונות מהפלגת הרקולס עד מסירת לצי סרי לנקה, במוזיאון ההעפלה וחיל הים, 1960
ביאורים

↑  תמונה מתקופה מאוחרת יותר.
↑  תמונה מתקופה מוקדמת יותר.
↑  המפקד מנחם כהן (קצין) במרכז שורת העומדים העליונה, קצין התותחנות יהודה בן-צור במרכז השורה הנמוכה.
↑  בתמונה: מימין המכונאי סמ"ר מרצ'לו ומשמאל טכנאי מכ"ם וקשר סמ"ר עמוס בן-אריה.
הערות שוליים

↑  מתוך סקירה: הקמת התשתיות הימית של צה"ל וחיל הים
↑  עדותו של יהודה איגרא, קצין המבצעים של שייטת 1, באתר בוגרי בית הספר לקציני ים
↑  ים סוף נפתח לישראל, מעריב, 27 בדצמבר 1956
↑  "מזנק" הפליגה לציילון, דבר, 10 באפריל 1960
הפריגטה  SLNS Gajabahu בנמל טרינקומלי סרי לנקה 1981.
איוואן פבלוב

.
| --- | --- |

 לידה:  26 בספטמבר 1849 ריאזאן, פלך ריאזאן, רוסיה, האימפריה הרוסית
 פטירה:  27 בפברואר 1936 (בגיל 86) לנינגרד (כיום סנקט פטרסבורג)
 ענף מדעי:  ביולוגיה, פיזיולוגיה, פסיכולוגיה
 מקום מגורים:  רוסיה
 מקום קבורה:  ליטרטורסקיה מוסטקי 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סנקט פטרבורג  האקדמיה לרפואה צבאית בסנט-פטרסבורג 
 מנחה לדוקטורט:  איליה ציון, Sergey Petrovich Botkin, קרל לודוויג 
 מוסדות:  Institute of Experimental Medicine (1890)  האקדמיה לרפואה צבאית בסנט-פטרסבורג (1890)  אוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 תלמידי דוקטורט:  Konstantin Bykov, Alexander Samoilov, Natalia Traugott, L. V. Sobolev, Nikolay Rozhansky, Viktorin Deryabin, Pyotr Anokhin, Sergey Anichkov, Lev Pavlovich Rozanov, בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1904)  הרצאת קרוניאן (1928)  חבר זר של החברה המלכותית (6 ביוני 1907)  מדליית ביילי (1905)  מדליית קארל ארנסט וון בר (1900)  מדליית קוטניוס (1903)  מדליית קופלי (1915)  מסדר סטניסלב הקדוש  מסדר ולדימיר הקדוש  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 2  עיטור  אנה הקדושה,  דרגה ראשונה  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 1  מסדר סנטה אנה, דרגה 2  עיטור  ולדימיר הקדוש, דרגה 3  אביר בלגיון הכבוד  עיטור ולדימיר הקדוש, דרגה 4 
 בן או בת זוג:  Sara Pavlov (1881–?) 
 צאצאים:  Vera I. Pavlova 
 מספר צאצאים:  5 
 תרומות עיקריות
 פיתח וביסס את המושג התניה קלאסית.
 
איוואן פטרוביץ' פבלוב (ברוסית: ‏Ива́н Петро́вич Па́вловקובץ:Ru-Ivan Petrovich Pavlov.ogg‏Ⓘ‏‏; 14 בספטמבר 1849 - 27 בפברואר 1936) היה רופא, פיזיולוג ופסיכולוג רוסי.
בשנת 1904 זכה להכרה עולמית, כאשר קיבל את פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על עבודותיו בחקר מערכת העיכול, ובמהלך מחקרים אלו פיתח וביסס את המושג התניה קלאסית. בעקבות עבודותיו של פבלוב, הפך הזרם ההתנהגותי לאסכולה השולטת בפסיכולוגיה בשנות העשרים של המאה ה-20.
באחד הניסויים הידועים ביותר שלו, חיבר צינור לבלוטת הרוק של כלבים. כלבים אלה אולפו לבוא לאכול לשמע צלצול פעמון. פבלוב שם לב שהכלבים מריירים עוד לפני שהאוכל בא אל פיהם, רק ממראה או מריח האוכל. בשלב מאוחר יותר הופרשו ריר והפרשות עיכול אחרות כבר למשמע צליל הפעמון.
ניסוי זה משך תשומת לב רבה בשל מה שכונה התניה קלאסית, כלומר יכולת בעל החיים להפעיל רפלקס על ידי למידה.
ביוגרפיה

פבלוב נולד ב-1849 בעיר ריאזן שברוסיה. התחנך בכנסיית בית הספר הראשון בריאזן, ולאחר מכן בסמינר התאולוגי. אביו, שהיה כומר, רצה שגם פבלוב יעסוק בבגרותו במקצוע זה, ואיוואן החל לעסוק בדת ובנה קריירה דתית עד שהחליט ב-1870 לעסוק במדע הפיזיולוגיה ולחקור את מערכת העיכול. בשנת 1881 התחתן עם סרפימה וסילייבנה קרצ'בסקאיה, מורה ובתו של רופא. לזוג נולדו חמישה ילדים. אחד מהם מת בגיל צעיר, ואחד היה לרופא מפורסם.
לאחר מהפכת אוקטובר הוא קיבל הזמנה לצאת לשוודיה, אך סירב. בתחילת שנות ה-20 הוקם לכבודו מכון לחקר פיזיולוגיה והוא היה מנהלו עד לשנת 1936.
"ניסוי פבלוב"

במסגרת מחקריו על מערכת העיכול ערך פבלוב ניסוי בהשתתפות כלבים ובו האכיל אותם. פבלוב ראה שבכל פעם שכלביו רואים אותו, הם מתחילים להזיל ריר, כי הם חושבים שהוא הולך להאכיל אותם. אפילו בפעמים שלא הייתה בידו קערת אוכל, הם הזילו ריר. הוא ביצע ניסוי כדי לחקור את התופעה: הוא נתן למספר כלבים אוכל, ובאותו זמן צלצל בפעמון. בכל פעם שהכלבים ראו את האוכל, הם הזילו ריר (פעולת רפלקס אוטומטית). אחרי מספר פעמים, פבלוב צלצל בפעמון, אך לא הביא להם אוכל. למרות זאת, הכלבים עדיין ריירו. בעקבות זאת, פבלוב חילק את הגירויים לשני סוגים: גירוי בלתי מותנה וגירוי מותנה. גירוי בלתי מותנה הוא גירוי שהגוף מגיב אליו באופן טבעי, ללא צורך באימון, בעוד שגירוי מותנה הוא גירוי מלאכותי, שמתבצע רק אחרי למידה ואימון. פעולה זו כונתה התניה קלאסית - תהליך למידה, שבו גירוי מסוים שחוזר על עצמו, מעורר תגובה רפלקסיבית, גם אם התקיימה רק רמיזה לגירוי.
גילוי זה של פבלוב, שימש את הרוסים במלחמת העולם השנייה. עשרות אלפי כלבים אומנו על סמך התניה קלאסית שתחת לטנקים יש אוכל (בשר). הרוסים העמיסו עליהם חומרי נפץ, הרעיבו את הכלבים, ושחררו אותם לקראת בוא הטנקים הגרמניים על מנת להסב נזק לחיל השריון הגרמני. כתוצאה מכך, נהרגו עשרות אלפי כלבים[דרוש מקור] (ראו כלב נגד טנקים).
שלבי הניסוי:
שלב הבקרה - פבלוב הציג גירוי מותנה כדי לבדוק שהגירוי לא משפיע על הכלב לפני התהליך של הלמידה (למשל: פבלוב בדק וראה שהכלב לא מרייר בגלל צלצול פעמון). בנוסף בדק פבלוב את הגירוי הבלתי מותנה, כדי לבדוק שהכלב כן מגיב לו (כלומר, הכלב כן מרייר כשמציעים לו בשר).
רכישה - פבלוב מציג לכלב גירוי מותנה ביחד עם גירוי בלתי מותנה, ורואה שהכלב מגיב (פבלוב הגיש לכלב בשר בזמן שצלצל בפעמון - והכלב רייר). שלב זה הוא מבצע מספר פעמים כדי ליצור את ההתניה.
מבחן - פבלוב מציג לכלב את הגירוי המותנה (הפעמון) ובודק האם ההתניה פועלת, כלומר, האם הכלב קישר בין הגירוי המותנה והגירוי הבלתי מותנה (פבלוב מציג לכלבים את הפעמון - והם מריירים, בלי שהיה לכך קשר לבשר).
פבלוב הוכיח שתהליכים פסיכולוגיים יכולים לקרות גם דרך למידה סביבתית. בניסוי הכלבים, הוא הראה שפעמון, שבדרך כלל לא גורם לתגובה אינסטינקטיבית של הכלב, יכול לגרום לכלב לריור (תגובה אינסטינקטיבית בלתי רצונית), אם מלמדים אותו לכך. פבלוב גם הניח תשתית לענף חדש בפסיכולוגיה - פסיכולוגיה התנהגותית.
פרסים והנצחה

פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1904)
חבר זר של החברה המלכותית (1907)
חבר האגודה המלכותית האקדמית ההולנדית למדעים ואומנות (אנ') (1907)
מדליית קופלי (1915)
על שמו נקראים המושגים התניה פבלובית, וטיפוס פבלובי
אסטרואיד 1007 Pawlowia (אנ') ומכתש על הירח קרוי על שמו.
ָ* על שמו נקראת פסגת פבלוב פסגה באי לייז' בארכיפלג פאלמר שבאנטארקטיקה
אילן כהן

ערך זה עוסק במנכ"ל משרד ראש הממשלה. אם התכוונתם למנכ"ל משרד המודיעין, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 בספטמבר 1958 (בן 66)
 מדינה:  ישראל 
 תפקיד:  מנהל כללי 
 
אילן כהן (נולד ב-16 בספטמבר 1958) הוא מנהל ויזם ישראלי, שימש כמנכ"ל משרד ראש הממשלה בתקופתו של אריאל שרון כראש הממשלה.
ביוגרפיה

אילן כהן נולד בישראל, אך את רוב שנות ילדותו העבירה משפחתו בצרפת עקב שליחות ביטחונית של אביו אליהו כהן, אשר שימש בתפקיד בכיר כמפקד בשרות המוסד. עם גיוסו לצה"ל התנדב כהן לשרת בשייטת 13 ("הקומנדו הימי"). כהן עזב את מסלול ההכשרה בשייטת ועבר לשרת בסיירת גולני, שם עבר מסלול הכשרה והשתתף באימונים ופעילות מבצעית במסגרת הסיירת והחטיבה בלבנון. במילואים שימש כהן כקצין בדרגת רס"ן בגדוד מודיעין וסיור בעוצבת האש, ולחם במלחמת שלום הגליל. לאחר שחרורו מצה"ל התגייס לשב"כ ושימש כמאבטח בשגרירות ישראל בלונדון. עם שובו לישראל למד לתואר ראשון בכלכלה וניהול באוניברסיטת תל אביב, ולתואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת INSEAD בצרפת, וסיים את שני התארים בהצטיינות. מאז הוא איש עסקים ויזם, וכן עוסק רבות בפעילות ציבורית.
שירת כמנכ"ל משרד ראש הממשלה (2004–2006).
ביוגרפיה > פעילות עסקית

ב-1985, תוך כדי לימודיו, הקים כהן עם שותפים את חברת פי.או.סי. לתכנון אסטרטגי, מחברות התכנון האסטרטגי הראשונות והמובילות שפעלו בישראל. כהן ניהל את החברה עד למכירתה בשנת 2006. החברה ביצעה מאות פרויקטים לגופים בישראל ובשוק הבינלאומי, בין היתר עבור החברות טבע, שטראוס, עלית, פז, וקומברס. במקביל, כיזם, היה שותף בהקמת מיזמים חדשניים רבים, וביניהם "המכרז של המדינה" חברת "הדקה ה-90" אינסוליין מדיקל ומיזמים נוספים. נכון ל-2016, שותף כהן בחברות אילן כהן השקעות, פי.או.סי השקעות, GIGATON ו- Tempramed medical. הוא מכהן כדירקטור בחברות ישראברט, ויסוצקי ובעבר ב- בנק דיסקונט אדמונד דה רוטשילד ישראל וAlon USA.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית

בתקופת ראש הממשלה יצחק רבין שימש כהן כיועץ בהתנדבות למשרד ראש הממשלה. בשנת 2003 התבקש על ידי ראש הממשלה אריאל שרון לייעץ לו בהתנדבות בנושא תוכנית הייצוב הכלכלית. במאי 2004 מונה כהן על ידי אריאל שרון להיות מנכ"ל משרד ראש הממשלה. בין המשימות שבהן עסק המשרד בתקופתו היו תוכנית ההתנתקות, הרפורמות הכלכליות של שר האוצר דאז בנימין נתניהו, הקמת מפעל ההזנה במוסדות החינוך, רפורמת בכר בשוק ההון, ואיתור נגיד חדש לבנק ישראל (פרופסור סטנלי פישר). כמו כן שימש כיושב ראש הקרן למורשת הכותל המערבי. לאחר מחלתו של אריאל שרון הודיע כהן על רצונו לפרוש מתפקידו. לאחר שישה חודשים נוספים שבהם ליווה את מחליפו של שרון, אהוד אולמרט, ועם כינון הממשלה החדשה, פרש במאי 2006.
כהן מכהן כיושב ראש המועצה הציבורית של תנועת אור העוסקת בפיתוח והתתיישבות בנגב ובגליל והפיכתן למרכזים החדשים של ישראל, חבר המועצה הארצית של עיר דוד, חבר ההנהלה הציבורית קונסרבטוריון תל אביב ובעבר כיהן כיושב ראש דירקטוריון ויושב ראש ועדת אסטרטגיה בפרויקט מסע, כיושב ראש הדירקטוריון בכפר הנוער ובית הספר מקוה ישראל, כיושב ראש המועצה הציבורית וכחבר מועצת עמותת "אור ירוק".
חיים אישיים

כהן גר בתל אביב, נשוי למירב ואב לשני ילדים.
הערות שוליים

↑  רונית ורדי, ‏אילן גבוה, באתר גלובס, 26 במרץ 2004
↑  איילה צורף, דברים שרואים מקאן, באתר הארץ, 9 ביוני 2006
↑  אלוף בן, אילן כהן נכנס לתפקידו כמנכ"ל משרד ראש הממשלה, באתר הארץ, 9 במאי 2005
↑  אלוף בן, אילן כהן, כלכלן בלי רקע פוליטי, מונה למנכ"ל לשכת ראש הממשלה, באתר TheMarker‏, 10 במאי 2004
|  מנכ"לי משרד ראש הממשלה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  אהוד אבריאל  |  טדי קולק  |  יעקב הרצוג  |  שמחה דיניץ  |  מרדכי גזית  |  עמוס ערן  |  אליהו בן-אלישר  |  מתתיהו שמואלביץ'  |  אברהם טמיר  |  יוסי בן אהרון  |
|  1951–1952  |  1952–1964  |  1966–1972  |  1972–1973  |  1973–1975  |  1975–1977  |  1977–1980  |  1980–1984  |  1984–1986  |  1986–1992  |
|  שמעון שבס  |  צבי אלדרוטי  |  אביגדור ליברמן  |  משה ליאון  |  יוסי קוצ'יק  |  רפי פלד  |  אביגדור יצחקי  |  אילן כהן  |  רענן דינור  |  איל גבאי  |
|  1992–1995  |  1995–1996  |  1996–1997  |  1997–1999  |  1999–2001  |  2001–2001  |  2001–2004  |  2004–2006  |  2006–2009  |  2009–2011  |
|  הראל לוקר  |  אלי גרונר  |  יואב הורוביץ  |  רונן פרץ  |  צחי ברוורמן  |  יאיר פינס  |  נעמה שולץ  |  יוסי שלי  |  |  |
|  2011–2015  |  2015–2018  |  2019–2018  |  2019–2020  |  2020–2021  |  2021–2022  |  2022  |  מ-2023  |  |  |
איגוף אנכי

צניחת רגימנט הריינג'רס ה-75 בפלישה לגרנדה בשנת 1983
איגוף אנכי או "נחיתת סער אווירית", היא טקטיקה צבאית אשר מנצלת את כוח השינוע והאש של כלי טיס כדי להנחית כוח צבאי, הכולל חיילים וציוד, בעומק שטח האויב, בין באמצעות צניחה ובין באמצעות דאונים או מסוקים.
בעת מלחמה נדרשים צבאות לצלוח מכשולים רבים ובהם מכשולים הנדסיים, ובהם שדות מוקשים, ומכשולים בדמות שטח קשה לחצייה דוגמת נהרות והרים. מצבים אלו דורשים שימוש באמצעי תובלה מהיר ככל האפשר כדי להביא לוחמים לאזורי לחימה. בעידן המודרני, נחיתת לוחמי חי"ר, כמו צנחנים וכוחות יבילי אוויר, כדי לכבוש ולבסס ראש גשר שכזה היא בין המורכבות בטכניקות הקרביות, בשל היכולת המוגבלת לתיאום ולתקשורת בין מאמצי הסיוע האווירי, הכולל שינוע ואש, הסיוע הימי במידת הצורך והלחימה הקרקעית.
אספקת כוחות אלו היא עניין מורכב. במבצעים אלה משתמשים הכוחות במטוסי תובלה ומסוקי סער, ומסתייעים במטוסי קרב ומסוקי קרב.
במלחמת העולם השנייה נערכו מבצעי איגוף אנכי רבים ובהם מבצע מרקט גארדן והפלישה לנורמנדי. במלחמת וייטנאם ביצע צבא ארצות הברית מבצעי איגוף אנכי מוסקים רבים כאשר המפורסם שבהם הוא קרב יה דראנג. בצה"ל התבצעו מספר מבצעי איגוף אנכי לאורך השנים ובהם הצניחה במיתלה, מבצע קינוח ומבצע שינוי כיוון 11.
השיטה משמשת גם כוחות קומנדו וסיור המבצעים פשיטות לעומק האויב ובהן מבצע חנית נפטון, מבצע אנטבה, מבצע תרנגול 53 והפשיטה המוטסת על אבן אמאל.
הגדוד ה 1 של רגימנט הפרשים ה-7 מצבא ארצות הברית נוחת בא"נ אקס ריי
לקריאה נוספת

אלישיב שמשי, נוע כבר, לכל הרוחות!, הוצאת מודן, 2011, פרק רביעי: לאט וחכם עם הצלחה מהירה, חטיבת צנחנים 317 בכיבוש החרמון הסורי 21-22 באוקטובר 1973, עמודים 67-84.
ס.ל.א מרשל, "הם צנחו בלילה", הוצאת מערכות מאנגלית: אהרן אמיר.
קורנליוס ראיין, "גשר אחד רחוק מדי", הוצאת זמורה ביתן מודן, 1979.
קורנליוס ראיין, "היום הארוך ביותר", הוצאת מערכות, 1982.
סטיבן אמברוז, "אחים בקרב", תל אביב: כנרת, זמורה ביתן, דביר, 2005.
סטיבן אמברוז, "יום הפלישה", הוצאת זמורה ביתן, מאנגלית: מרדכי ברקאי, 1995 - תיאור מקיף של יום הפלישה משלב ההכנות ועד להשלכות שבעקבותיו.
ג'ון גאלבין, "היורדים לקרב", הוצאת מערכות, 1972.
הערות שוליים

↑  אחיקם משה דוד, תיק מבצע קינוח יוצא לאור: כך נכבש החרמון, באתר nrg‏, 12 במאי 2012.
↑  רון בן ישי, "ראש הממשלה הוריד הוראה להפסיק להתקדם", באתר ynet, 16 באוגוסט 2006.
↑  אמיר אורן, חיסול אוסמה בן לאדן | מאנטבה לאבוטבאד, באתר הארץ, 7 במאי 2011
↑  טלי ליפקין-שחק, "השחקן הראשי", מעריב, ‏ 16.06.2006.
↑  אילן כפיר, "האנציקלופדיה לצבא וביטחון – 'צה"ל בחילו'", הוצאת רביבים (מהדורת מעריב), 1982, כרך רביעי-"צנחנים", עמוד 125.
↑  לן דייטון, "מלחמת בזק : מעליית היטלר עד נפילת דנקירק", הוצאת מערכות, 1986, עמודים 180-183.
ערך זה הוא קצרמרבנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.