stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ממלכת אוקיאנה

| --- | --- |
 סוגה:  פנטזיה, אנימציה
 בימוי:  ג'ון טטוליס 
 מדבבים בעברית:  יהויכין פרידלנדר, יורם יוספסברג, עפרון אטקין, איציק סיידוף, דורון אורן, נועם בן אז"ר, איריס זינגר, חנה דרורי קשי
 ארץ מקור:  אוסטרליה
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  26
 הפקה
 אורך פרק:  25 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 10 
 רשת שידור בישראל:  הטלוויזיה החינוכית
 תקופת שידור מקורית:  11 בפברואר 2000 – 5 באוגוסט 2000 
 תקופת שידור בישראל:  2002
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
ממלכת אוקיאנה (באנגלית: The New Adventures of Ocean Girl) היא סדרת אנימציה אוסטרלית משנת 2000. הסדרה היא סדרת-בת ל"ילדת הים".
בישראל הסדרה שודרה בטלוויזיה החינוכית בשנת 2002 עם שיר פתיחה בביצוע אסתר אתי קסטרו.
תקציר העלילה

בכוכב אוקיאנה ישנם ארבעה קריסטלים שנותנים חיים עליהם שמרו הלווייתנים שומרי התקווה. המכשף הרשע גלייל גונב את אחד הקריסטלים ומשנה לרעה את הטבע. בעקבות כך נרי, נסיכת אוקיאנה, נדרשת כעת לחפש את הקריסטל על מנת להחזיר את האיזון לטבע.
דמויות

נרי - הנסיכה של אוקיאנה, אחייניתו של המלך נמון. מתגלה בהמשך, שהיא באה מפשוטי העם, ולא נולדה כבת מלוכה.
צ'ובה - הנסיך של ממלכת בנדור שנהרסה על ידי גלייל.
שימה - מנהיגת הציפורים.
זארדור - מנהיג הדו-חיים השומרים.
גלייל - מכשף אשר גונב את אחד הקריסטלים ומשנה לרעה את הטבע, במספר פרקים משתלט על המלך נמון.
המלך נמון - דודה של נרי ומלכה של אוקיאנה.
שרקנה - קפיטן המשמר.
ניאנדה- אחד מבני המערות.
ליזייה- המנהיג הזקן של בני המערות.
אלגר - מפלץ מעופף, עוזרו של גלייל אשר יכול להקפיא בעזרת העיניים. בהמשך בגד בגלייל.
מוזה - מפלץ מעופף חסר רגליים, היה מעוזריו של גלייל אבל עבר לצד הטובים, לאחר שגילה שגלייל הרג את הוריו והשאיר אותו תחת חסותו.
מנדרול - לווייתנית זקנה השומרת על מקדשה עם שני שומרי התקווה, מכונה גם "הלווייתנית הקדושה".
מיקל סולר

מיקל סולר סראסולס (בספרדית: Miquel Soler Sarasols; נולד ב-16 במרץ 1965 בז'ירונה) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק כמגן שמאלי, וכיום מאמן כדורגל.
קריירת המשחק של סולר התנהלה כולה (למעט חצי עונת השאלה) בליגה הספרדית הבכירה, ונפרשה על פני שני עשורים, שמונה קבוצות ומעל ל-500 הופעות ליגה, המציבות אותו במקום השמיני בטבלת ההופעות בליגה הספרדית בכל הזמנים.
במהלך הקריירה זכה עם ברצלונה בשתי אליפויות ספרד ובגביע אירופה למחזיקות גביע (מפעל בו העפיל שלוש פעמים לגמר עם שתי קבוצות שונות), וכן זכה בשלושה גביעי ספרד עם שלוש קבוצות שונות. סולר הוא הכדורגלן היחיד ששיחק בארבע הקבוצות הבכירות של מדריד (ריאל ואתלטיקו) וברצלונה (ברצלונה ואספניול). בנוסף, סולר נמנה עם סגל נבחרת ספרד בשלהי שנות ה-90, צבר תשע הופעות בינלאומיות, ואף נכלל בסגל ספרד ליורו 1988.
סולר אימן את קבוצת המילואים של מיורקה, המועדון שבמדיו שיחק בלמעלה מ-150 משחקי ליגה ובמדיו פרש, ובהמשך שימש כמאמן הקבוצה הבוגרת של המועדון.
קריירת משחק > אספניול

סולר החל את קריירת הבוגרים בקבוצת אספניול בעונת 1983/1984. עוד בטרם מלאו לו 19, עלה סולר בהרכב למחזור הפתיחה של העונה, בו הובסה קבוצתו 4-1 על ידי אתלטיקו מדריד. עד לסיום העונה השלים המגן הצעיר 22 הופעות ליגה, מתוכן 16 בהרכב, וסייע לקבוצתו לסיים עשירית בליגה הבכירה.
עונה לאחר מכן איבד סולר את מקומו בהרכב והסתפק בשמונה הופעות ליגה בלבד, מה שהוביל להשאלתו לקבוצת ל'הוספיטלט מהליגה השלישית בתום העונה. סולר הפגין יכולת טובה במדי הקבוצה הקטנה, והוחזר לאחר כחצי עונה בלבד לסגל של אספניול. הוא זכה לאשראי נרחב על יכולתו, והסיף 14 הופעות ליגה ושני שערים במדי אספניול עד לתום העונה.
נקודת הפריצה של סולר הגיעה בעונת 1986/1987, עם הגעתו של המאמן חאבייר קלמנטה לקבוצה. קלמנטה העניק לסולר מקום של קבע בהרכב הקבוצה, ושיתף אותו ב-41 מתוך 44 משחקי הליגה של הקבוצה באותה העונה, כאשר כולן בהרכב וכולן הופעות מלאות. סולר תרם שני שערים לעונה המרשימה של אספניול עם קלמנטה, וסייע לה לסיים את העונה במקום השלישי בטבלה. בעקבות כך, השתתפה הקבוצה במשחקי גביע אופ"א בעונה שלאחר מכן. אספניול כשלה לשחזר את ההצלחה בליגה הספרדית, אך רשמה מסע מרשים באירופה. אספניול הדיחה, בין היתר, את בורוסיה מנשנגלדבך, מילאן, אינטר מילאנו וקלאב ברוז' בדרך למשחק הגמר, שם פגשה את באייר לברקוזן. במשחק הראשון כבש סולר את שערה השני של אספניול בדרך לניצחון ביתי מרשים של 3-0. היה זה שערו היחיד באותה העונה, בכל המסגרות. סולר שמר על מקומו בהרכב גם בגומלין, בו מחקה לברקוזן את ההפסד מהמשחק הראשון עם שלושה שערים במחצית השנייה, ניצחה 3-0 ולבסוף ניצחה בדו-קרב בעיטות עונשין. סולר פתח בהרכב בשני המשחקים, ושיחק לכל אורכם.
בסך הכול בארבע וחצי עונות במדי אספניול, רשם סולר 118 הופעות ליגה, בהן כבש ארבעה שערים.
קריירת משחק > ברצלונה

לקראת עונת 1988/1989, עזב סולר את אספניול לטובת היריבה העירונית, ברצלונה של יוהאן קרויף. הופעת הבכורה של סולר בברצלונה הייתה דווקא בדרבי מול אספניול, כאשר עלה בהרכב בניצחונה הביתי של קבוצתו, 2-0. סולר רשם 23 הופעות ליגה באותה העונה, מתוכן תשע בהרכב, וכבש שער בודד. ברצלונה סיימה את העונה כסגנית האלופה, מתחת לריאל מדריד. עם זאת, העונה הוגדרה כהצלחה אירופית, בעקבות זכייתה של הקבוצה בגביע אירופה למחזיקות גביע. במשחק הגמר גברה ברצלונה 2-0 על סמפדוריה, במשחק בו החליף סולר את לואיס מייה בדקה ה-60 של ההתמודדות.
גם בעונה אחר כך, לא הצליח סולר להפוך לשחקן הרכב קבוע, וסיים את העונה עם שבע הופעות ליגה בלבד בהרכב, ועשרים נוספות כמחליף, כאשר ברצלונה סיימה את העונה במקום השלישי בלבד. באותה העונה זכה סולר עם קבוצתו בגביע המלך הספרדי, לאחר ניצחון 2-0 בגמר על ריאל מדריד. סולר החליף את גיירמו אמור בדקה ה-70 של משחק הגמר.
בעונה השלישית של סולר בברצלונה, זכה סולר לראשונה בקריירה באליפות ספרד. מעמדו של סולר בקבוצה לא השתנה, והוא סיים את העונה עם 11 הופעות ליגה בהרכב, ו-26 הופעות ליגה בסך הכול. הוא היה שותף להעפלתה של ברצלונה לגמר גביע אירופה למחזיקות, אך נותר על הספסל בהפסדה של ברצלונה 1-0 למנצ'סטר יונייטד במשחק הגמר.
קריירת משחק > אתלטיקו מדריד וחזרה לברצלונה

לקראת עונת 1991/1992, הצטרף סולר לאתלטיקו מדריד, תחת המאמן לואיס אראגונס. סגנית האלופה בעונה החולפת סיימה את העונה במקום השלישי בטבלה, וסולר תרם שער ליגה בודד ב-25 הופעות ליגה, מתוכן 21 בהרכב. בפעם השנייה בקריירה הניף סולר את הגביע הספרדי, לאחר ניצחון 2-0 בדרבי של מדריד. סולר פתח בהרכב ושיחק לכל אורך משחק הגמר.
לאחר עונה אחת בלבד באתלטיקו, חזר סולר לברצלונה, אך איבד לחלוטין את מקומו בסגל של קרויף. הוא לא שותף כלל בזכיותיה של הקבוצה בתוארי הסופר קאפ האירופי והסופר קאפ הספרדי, ותרם חמש הופעות ליגה בלבד לזכייתה של הקבוצה באליפות ספרד.
קריירת משחק > סביליה וריאל מדריד

לאחר עונה קשה מבחינה אישית בברצלונה, שב סולר לשתף פעולה עם מאמנו באתלטיקו, לואיס אראגונס, כשחתם בסביליה לקראת עונת 1993/1994. במדיה של הקבוצה חזר סולר להיות שחקן הרכב דומיננטי לראשונה מאז עזב את אספניול. סולר שותף ב-37 מתוך 38 משחקי הליגה של סביליה באותה העונה, בכולם פתח ושיחק משחק מלא. על אף שלא כבש באותה העונה, הפגין סולר יכולת גבוהה וסייע לקבוצתו לסיים את העונה במקום השישי בטבלה, מרחק נקודה בלבד מהמקום החמישי המוביל לגביע אופ"א. עונה אחר כך, פתח סולר בכל 38 משחקי הליגה של סביליה, ולמעשה החמיץ 30 דקות ליגה בלבד בכל העונה כולה. בעונה זו סיימה סביליה במקום החמישי, שהעניק לה את הכרטיס לגביע אופ"א.
יכולתו הגבוהה של סולר במדי סביליה עוררה את עניינה של אלופת ספרד, ריאל מדריד, תחת המאמן חורחה ולדאנו, והוא חתם בקבוצה לקראת עונת 1995/1996. בכך, היה סולר לכדורגלן הראשון ששיחק בכל ארבע הקבוצות הגדולות של ברצלונה ומדריד. על אף שהגיע בכושר וביכולת גבוהה מסביליה, סולר לא הצליח למצוא את מקומו בהרכב ריאל תחת ולדאנו. הוא שותף בליגה לראשונה רק במחזור השביעי. גם חילופי המאמנים בקבוצה במהלך העונה, והגעתו של ארסניו איגלסיאס, לא שיפרו משמעותית את מעמדו של סולר. הוא הסתפק ב-14 הופעות ליגה בלבד, כולן בהרכב, וכבש שער ליגה אחד במהלך העונה, במשחק הדרבי של מדריד (2-1 לריאל). את העונה סיימה ריאל במקום השישי בלבד, והחמיצה את הכרטיס לאירופה. בתום עונה אחת בלבד, חוזהו של סולר לא חודש, והוא סיים את דרכו במועדון.
קריירת משחק > ריאל סרגוסה וסיום הקריירה במיורקה

לאחר שחרורו מריאל, התקשה סולר למצוא קבוצה חדשה, וחיכה עד לחלון ההעברות של החורף כדי לחתום בריאל סרגוסה. הקבוצה החליפה מאמן זמן קצר קודם לכן, וסולר החל את דרכו תחת המאמן החדש שקודם מקבוצת הנוער, לואיס קוסטה. סולר השתלב היטב במועדון, ועד לסיום העונה היה לשחקן הרכב משמעותי בקבוצה, וסייע לה לשמור על מקומה בליגה הבכירה. סולר שמר על מקומו גם בעונה אחר כך, אותה סיימה הקבוצה במקום ה-13 בטבלה. בסך הכול בעונה וחצי במועדון השלים סולר 39 הופעות ליגה, בהן כבש שני שערים.
לקראת עונת 1998/1999 חתם סולר בן ה-33 במיורקה של המאמן הקטור קופר. מיורקה בנתה סגל איכותי וחזק, וכבר בפתיחת העונה השלימה ניצחון כפול על ברצלונה וזכתה בסופר קאפ הספרדי. סולר עלה בהרכב ושיחק לכל אורך שני המשחקים. באותה העונה שיחקה מיורקה בגביע אירופה למחזיקות, על אף שהפסידה בגמר שנה קודם לכן לברצלונה, מאחר שברצלונה זכתה אז בדאבל ושיחקה בליגת האלופות. מיורקה רשמה קמפיין מוצלח והעפילה עד למשחק הגמר, בו נוצחה 2-1 על ידי לאציו. סולר עלה בהרכב מיורקה למשחק, שהיה לגמר גביע המחזיקות השלישי שלו בקריירה, והגמר האירופי הרביעי. בליגה רשמה מיורקה עונה טובה שהסתיימה במקום השלישי בטבלה וברטיס למוקדמות ליגת האלופות. חילופי המאמנים והדחה כבר במוקדמות ליגת האלופות, הביאו את מיורקה לעונה קשה, בה התקשתה לשחזר את יכולתה מהעונה החולפת. היא הסתפקה במקום העשירי ובהדחה ברבע גמר גביע אופ"א, בעוד סולר שמר על יציבות עם 32 הופעות ליגה.
בעונת 2000/2001 חזר סולר לשתף פעולה עם לואיס אראגונס בפעם השלישית. סולר ערך 35 הופעות ליגה וסייע לקבוצתו לשוב למקום השלישי בתום העונה, ולהעפיל לשלב הבתים של ליגת האלופות. עונה אחר כך, לאחר חילוף נוסף בעמדת המאמן, שוב כשלה מיורקה בליגה וניצלה מירידה לאחר שסיימה את העונה במקום ה-16, מרחק שלוש נקודות מהקו האדום. גם בעונה זו שמר סולר על מקומו בהרכב עם 37 הופעות ושער בכורה בליגה, וכן שש הופעות מלאות בשלב הבתים של ליגת האלופות.
עם הגיעו של גרגוריו מנסאנו לעמדת המאמן, לקראת עונת 2002/2003, איבד סולר את מקומו כשחקן מפתח בקבוצה, והיה לשחקן משלים במערך של המאמן החדש. הוא הסתפק ב-14 משחקי ליגה בלבד, מתוכם שישה בלבד בהרכב. הייתה זו עונתו האחרונה במיורקה, ממנה נפרד בתום חמש עונות עם שער ליגה בודד ב-152 הופעות, והוא נפרד ממנה עם זכייה בגביע הספרדי השלישי בקריירה, על אף שלא שותף בניצחון 3-0 בגמר על רקראטיבו ולבה. בתום העונה פרש ממשחק פעיל בגיל 38. בסך הכול ערך 504 הופעות בליגה הספרדית הבכירה, בה הוא ממוקם במקום השמיני בטבלת ההופעות בכל הזמנים.
קריירת משחק > נבחרת ספרד

הופעת הבכורה של סולר במדי נבחרת ספרד נערכה ב-29 באפריל 1987, תחת המאמן מיגל מוניוס, בהפסד החוץ 3-1 לרומניה במסגרת מוקדמות יורו 1988. בדקה -18, במצב של שוויון 0-0, החליף סולר את אנדוני גויקוצ'יאה, ועד לתום המחצית ספגה נבחרתו שלושה שערים בדרך להפסד. סולר נאלץ להמתין קרוב לשנה עד להופעתו השנייה במדי ספרד, כאשר שוב שימש כמחליף בהפסד 2-1 לצרפת במשחק ידידות.
על אף חוסר ניסיונו הבינלאומי, שכלל משחק רשמי אחד בלבד, זומן סולר על ידי מוניוס לסגל ספרד לקראת יורו 1988 בגרמניה המערבית. במשחק הראשון בטורניר, בו גברה ספרד 3-2 על דנמרק, עלה סולר כמחליף במחצית, במצב של שוויון 1-1, במקום הקפטן חוסה אנטוניו קמאצ'ו. ספרד המשיכה לניצחון 3-2 במשחק. במשחק השני עלה סולר בהרכב הנבחרת, שנוצחה 1-0 על ידי איטליה. הוא לא שותף בהפסד 2-0 לגרמניה המערבית, מארחת הטורניר, שחתם את דרכה של ספרד בטורניר כבר בתום שלב הבתים.
לאחר הופעה אחת נוספת במשחק ידידות, חודשים ספורים מאז תום היורו, איבד סולר את מקומו בסגל ספרד, ושב אליו רק כשנתיים וחצי מאוחר יותר, כשערך שתי הופעות במסגרת מוקדמות יורו 1992. משחקו האחרון נערך במסגרת טורניר המוקדמות, כשפתח בהרכב בניצחונה של ספרד 2-1 על צ'כוסלובקיה. בסך הכול ערך סולר תשע הופעות בלבד במדי הנבחרת הספרדית.
קריירת אימון

לקראת עונת 2011/2012, התמנה סולר לתפקיד מאמן קבוצת מיורקה ב', קבוצת המילואים של מיורקה ששיחקה אז בליגה השלישית. לאחר עונה אחת במרכז הטבלה, ירדו מיורקה ב' וסולר לליגה הרביעית עונה אחר כך, לאחר שסיימו במקום ה-18 מתוך 21, ונשרו עקב יחס שערים נחות מהקבוצה שמעליה. עונה אחר כך, סיים עם קבוצתו בראש הבית בליגה הרביעית, והחזיר את הקבוצה לליגה השלישית.
לקראת עונת 2014/2015 קודם סולר לתפקיד מאמן מיורקה בליגת המשנה, אך חודש בלבד אחר כך הודיע המנהל המקצועי החדש, דודו אוואט, על מינויו של ואלרי קרפין לתפקיד המאמן במקומו של סולר. בחודש פברואר של אותה העונה, חזר סולר לתפקיד המאמן הראשי, במקומו של קרפין שלא הצליח לקדם את הקבוצה. סולר שימש כמאמן עד לתום העונה, אותה סיימה מיורקה במקום ה-16, בטרם סיים את תפקידו במועדון.
תארים

גביע אירופה למחזיקות גביע: 1988/1989
אליפות ספרד (2): 1990/1991, 1992/1993
גביע המלך הספרדי: 1989/1990
גביע המלך הספרדי: 1991/1992
גביע המלך הספרדי: 2002/2003
הסופר קאפ הספרדי: 1998
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1983/1984 | אספניול | ספרדליגת העל הספרדית | 22 | 0 |
| 1984/1985 | אספניול | ספרדליגת העל הספרדית | 8 | 0 |
| 1985/1986 | ל'הוספיטלט | ספרדהליגה הספרדית השלישית | 17 | 2 |
| 1985/1986 | אספניול | ספרדליגת העל הספרדית | 14 | 2 |
| 1986/1987 | אספניול | ספרדליגת העל הספרדית | 41 | 2 |
| 1987/1988 | אספניול | ספרדליגת העל הספרדית | 33 | 0 |
| 1988/1989 | ברצלונה | ספרדליגת העל הספרדית | 23 | 1 |
| 1989/1990 | ברצלונה | ספרדליגת העל הספרדית | 27 | 0 |
| 1990/1991 | ברצלונה | ספרדליגת העל הספרדית | 26 | 1 |
| 1991/1992 | אתלטיקו מדריד | ספרדליגת העל הספרדית | 25 | 1 |
| 1992/1993 | ברצלונה | ספרדליגת העל הספרדית | 5 | 0 |
| 1993/1994 | סביליה | ספרדליגת העל הספרדית | 37 | 0 |
| 1994/1995 | סביליה | ספרדליגת העל הספרדית | 38 | 1 |
| 1995/1996 | ריאל מדריד | ספרדליגת העל הספרדית | 14 | 1 |
| 1996/1997 | ריאל סרגוסה | ספרדליגת העל הספרדית | 15 | 0 |
| 1997/1998 | ריאל סרגוסה | ספרדליגת העל הספרדית | 24 | 2 |
| 1998/1999 | מיורקה | ספרדליגת העל הספרדית | 34 | 0 |
| 1999/2000 | מיורקה | ספרדליגת העל הספרדית | 32 | 0 |
| 2000/2001 | מיורקה | ספרדליגת העל הספרדית | 35 | 0 |
| 2001/2002 | מיורקה | ספרדליגת העל הספרדית | 37 | 1 |
| 2002/2003 | מיורקה | ספרדליגת העל הספרדית | 14 | 0 |
| סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | 521 | 14 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת ספרד> שנה | נבחרת ספרד> הופעות | נבחרת ספרד> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1987 | 1 | 0 |
| 1988 | 6 | 0 |
| 1991 | 2 | 0 |
| סה"כ | 9 | 0 |
הערות שוליים

↑  מוטי פשכצקי, ‏אוואט עובד: מינה את קרפין למאמן מאיורקה, באתר ערוץ הספורט, 12 באוגוסט 2014
| נבחרת ספרד – יורו 1988 |
| --- | --- | --- |
|  1 זוביזרטה •  2 תומאס •  3 קמאצ'ו •  4 אנדרינואה •  5 ויקטור •  6 קלדרה •  7 סלינאס •  8 סאנצ'יס •  9 בוטרגניו •  10 אלוי •   11 גורדיו •  12 דייגו • 13 בויו •  14 גאייגו • 15 אוסביו • 16 באקרו • 17 בגיריסטיין • 18 סולר • 19 ואסקס • 20 מיצ'ל • מאמן: מוניוס |  1 זוביזרטה •  2 תומאס •  3 קמאצ'ו •  4 אנדרינואה •  5 ויקטור •  6 קלדרה •  7 סלינאס •  8 סאנצ'יס •  9 בוטרגניו •  10 אלוי •   11 גורדיו •  12 דייגו • 13 בויו •  14 גאייגו • 15 אוסביו • 16 באקרו • 17 בגיריסטיין • 18 סולר • 19 ואסקס • 20 מיצ'ל • מאמן: מוניוס | ספרד |
מר פיט הצעיר

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  קרול ריד 
 הופק בידי:  אדוורד בלאק 
 תסריט:  פרנק לאנדר, סידני גילט 
 עריכה:  רוברט דירינג
 שחקנים ראשיים:  רוברט דונאט ג'ון מילס רוברט מורלי פיליס קלברט הרברט לום
 מוזיקה:  לואיס לוי 
 צילום:  פרדי יאנג 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 הקרנת בכורה:  21 בספטמבר 1942
 משך הקרנה:  118 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מר פיט הצעיר (באנגלית: The Young Mr. Pitt) הוא סרט ביוגרפי בריטי בשחור-לבן משנת 1942 בבימויו של קרול ריד, עם רוברט דונאט, רוברט מורלי, פיליס קלברט, ג'ון מילס והרברט לום בתפקידים הראשיים.
הסרט מתאר את מאבקה של הממלכה המאוחדת בראשותו של ויליאם פיט הצעיר נגד נפוליאון בונפרטה. הסרט הופק בימים הסוערים של מלחמת העולם השנייה בהם עמד וינסטון צ'רצ'יל לבד מול אדולף היטלר והנאום של פיט הצעיר "אנחנו נאבקים לבד" דומה לנאומו של צ'רצ'יל מ-1940.
זה סרט פרו-בריטי מובהק בדומה לסרט ליידי המילטון שגם הוא עוסק במלחמת הממלכה המאוחדת נגד נפוליאון.
רוברט דונאט מופיע בתפקיד כפול של ויליאם פיט האב וויליאם פיט הבן (הצעיר).
תקציר העלילה

ויליאם פיט האב (רוברט דונט) נואם בפרלמנט נגד מלחמה עם הקולוניות האמריקאיות שתושביהן הם "אחים" לבריטים מבחינת שפה, תרבות ודת.
כעבור שנים הוא נפגש עם בנו ויליאם פיט הצעיר ומייעץ לו שלא יעשה לעצמו פרסום בעזרת מלחמה.
ויליאם פיט הצעיר (רוברט דונט), מצטרף לפרלמנט ונתקל בהתנגדות חריפה של צ'ארלס ג'יימס פוקס (רוברט מורלי). הוא מתקבל בפרלמנט בקריאות בוז ולעג. בעצת ידידו הקרוב ויליאם וילברפורס (ג'ון מילס), הוא מחליט להציג עצמו לתפקיד ראש הממשלה. בתקופת הבחירות הוא נתן גם להתקפות פיזיות ופעם אחת הוא נחלץ מתוקפיו בעזרת המתאגרף היהודי דניאל מנדוזה (רוי אמרטון).
להפתעת כולם הוא זוכה בבחירות ומתמנה לראש ממשלה בגיל 24. הוא מחוקק רפורמות ומחזק בעיקר את צי המלחמה כדי להכין את הממלכה המאוחדת לעתיד.
לאחר המהפכה הצרפתית מגיע אליו שר החוץ טליראן (אלברט ליבן) בשליחות חשאית ומבקש ממנו לא להתערב אם צרפת תפלוש לבלגיה והולנד. פיט מסרב ומכריז מלחמה על צרפת. הוא סובל מפלה מנפוליאון (הרברט לום) בעת המצור על טולון. נפוליאון מתחמק עם הצי שלו לים התיכון. פיט ממנה את אדמירל הוריישו נלסון למפקד הצי אף על פי שיש בכירים ממנו.
באותה תקופה מפתח פיט קשר עם אלינור עדן (אנ') (פיליס קלברט), בתו של לורד אוקלנד (פרדריק ליסטר). היא רוצה להתחתן אתו אבל הוא שקוע כל כולו במאבק נגד נפוליאון ואומר לה כי לא יוכל להקדיש זמן לנישואיהם.
נלסון מנצח את נפוליאון בקרב אבו קיר. פיט נקרא לפרלמנט ומתקבל בקריאות זועמות בעיקר על ידי פוקס. רק כאשר הוא שולף פתק ומקריא את הניצחון בקרב הנילוס, הוא זוכה לתשואות.
נפוליאון פונה לפיט באמצעות טליראן בבקשה לחתום על הסכם שלום. פיט מסרב כי הוא יודע שזה תכסיס של נפוליאון להרוויח זמן כדי לחזק את צבאו. ואכן כך מסביר זאת נפוליאון לטליראן.
הבריטים רוצים שלום ומתנגדים לפיט. בראש המתנגדים עומד שוב פוקס שרואה בפיט שונא שלום ומחרחר מלחמה ואבנים נזרקים לביתו. פיט חולה ותשוש הולך למלך ג'ורג' השלישי (ריימונד לובל) ומגיש את התפטרותו.
במקומו מתמנה הנרי אדינגטון (הנרי יואיט) לראש ממשלה (1801). עם סילוקו של פיט מראשות הממשלה נפתחה הדרך למשא ומתן לשלום, וב-25 במרץ 1802 נחתם חוזה אמיין, שסיים באופן זמני את המלחמה. על אף שתנאי החוזה לא היו טובים במיוחד, הוא התקבל באהדה בציבור ואדינגטון זכה לפופולריות מסוימת. בתקופת השלום פעול אדינגטון לקיצוץ חד בצבא ובצי על מנת לצמצם את הגירעונות שגרמה המלחמה, וכן מייעל את מערכת המס.
אולם בתוך חודשים אחדים התברר כי שלום אמיין הוא זמני בלבד, לאחר ששני הצדדים לא עמדו בתנאיו.
הבריטים מתחננים לפני פיט שיחזור להיות ראש ממשלה כדי להציל את המצב והוא מסכים ומתמנה לראש ממשלה בפעם השנייה ב-1804.
צבא צרפת בראשות נפוליאון מתעצם, מוכרז מצב חירום בממלכה המאוחדת, והתושבים נקראים להתגייס. גם פוקס מתגייס לצבא כחייל פשוט.
נפוליאון נוחל תבוסה קשה בקרב טרפלגר והאיום על הפלישה לממלכה המאוחדת מוסר.
פיט נושא נאום חוצב להבות בגילדהול ובו אומר שהניצחון הושג לא רק בזכותו אלא בזכות כל העם וכי הממלכה המאוחדת תציל בעתיד את אירופה.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| רוברט דונט | ויליאם פיט האב/הצעיר | ראשי ממשלת הממלכה המאוחדת |
| ג'ון מילס | ויליאם וילברפורס | חבר פרלמנט |
| רוברט מורלי | צ'ארלס ג'יימס פוקס | חבר פרלמנט |
| פיליס קלברט | אלינור עדן | ידידתו של פיט הצעיר |
| הרברט לום | נפולאון בונפרטה |  |
| ריימונד לובל | ג'ורג' השלישי | מלך הממלכה המאוחדת |
| הנרי יואיט | הנרי אדינגטון | ראש ממשלה |
| רוי אמרטון | דניאל מנדוזה | מתאגרף |
| אלברט ליבן | טליראן | שר החוץ הצרפתי |
| סטפן הגרד | הוריישו נלסון | אדמירל |
מטמון עספיא

מטבעות צוריים ממטמון עספיא, אוסף מוזיאון הכט
האזור בו נמצא המטמון
מטבע חצי שקל צורי. פנים המטבע: ראש מלקרת־הרקלס, גב המטבע: עיט ניצב על חרטום ספינה, וכיתוב ביוונית "צור הקדושה", שנת 16/15 לספירה
מטמון עספיא הוא מטמון מטבעות גדול שהתגלה בשנת 1960 בכפר עספיא שבכרמל, מקורו בחוסיפה העתיקה. הוא מכיל 4560 מטבעות כסף, רובם שקלים צוריים.
תכולה

המטמון כולל:
3,400 שקל צורי
כ-1,000 חצאי שקל צורי
160 דינר רומי.
השקלים וחצאי השקלים נושאים תאריכים משנת 40 לפנה"ס ועד לשנת 52/53 לספירה, כאשר רוב המטבעות נושאי תאריך בין 20 – 52/53 לספירה. מרבית הדינרים הם מימי אוגוסטוס, פרט לשלושה שהם מימי טיבריוס.
על חלק מן המטבעות יש חרותות נוספות ביוונית ובארמית.
מחקר ופרשנות

נכון לשנת 2012 לא התפרסם מחקר מקיף של כל מטבעות המטמון. מידע ראשוני התפרסם על ידי הנומיסמט ליאו קדמן.
קדמן סבר שהיה זה מס מחצית השקל שנאסף בצפון המדינה ונשלח לירושלים במהלך המרד הגדול, אך בשל הסכנה הוטמן בדרך. יעקב משורר חלק על עמדתו של קדמן וטען שלא ייתכן שהמטמון הוטמן אחרי שנת 53 לספירה, שכן אין במטמון מטבעות שהוטבעו אחרי שנת 53. ברוך קנאל כתב שהסברה שמדובר על כסף למקדש לא נראית בעיניו, אך שנדרש לו רשימה מלאה של המטבעות לפני שיוכל להביע עמדה סופית.
היסטוריה

בתחילת מאי 1960 פורסם שהמטמון נמצא על ידי דרוזי תושב עספיא שהחל למכור את המטבעות. על פי הפרסום, בעקבות ידיעות על כניסת מספר רב של מטבעות לשוק, פנו אנשי מחלקת העתיקות למשטרה בבקשה לחקור את מקור המטבעות, והמשטרה הגיעה לתושב עספיא שהודה שמצא שני כדים מלאים במטבעות באדמתו והספיק למכור כשליש מהם. על פי הפרסום, הוא מסר את שאר המטבעות, כ-2500, למשטרה, שהבטיחה לו שיכובדו זכויותיו ומטבעות אלו הועברו לידי רשות העתיקות. בתגובה לפרסום טענו חברי החברה הנומניסטית שהם מסרו על מציאת המטמון למחלקת העתיקות כבר בינואר 1960 ודיווח על המציאה בפרסומיהם. לטענתם, חברי החברה הנומניסטית רכשו מעל 2000 מטבעות מהמטמון עד מאי 1960. מהמשטרה הודלף שנחקר חשד שהמליצו למוצא לספר שהוא קיבל את המטמון מסבו, כדי שחוק העתיקות לא יחול עליו. ליאו קדמן טען, לעומת זאת, שחקירת המשטרה רק גורמת נזק ושהיה צריך לאפשר להם לרכוש את המטמון לצורכי מחקר ללא התערבות הרשויות.
המטמון התפזר בין כמה מוסדות וכמה אספנים פרטיים. בהם אגף העתיקות והמוזיאונים, מוזיאון הארץ והחברה הממשלתית למדליות ומטבעות. בין האוספים הפרטיים נמנה דר' ראובן הכט (כיום במוזיאון הכט שבאוניברסיטת חיפה).
באוסף מוזיאון הכט נמצאים 57 שקלים ו-24 חצאי שקלים מצור, ו-3 דינרים מרומא. השקל הקדום ביותר באוסף הוא משנת 24/25 לפנה"ס והמאוחר ביותר הוא משנת 50/49 לספירה.
לקריאה נוספת

ליאו קדמן, "מטמון עוספיה", ידיעות נומיסמטיות בישראל, א', 1962, עמ' 12-9
יעקב משורר, "אמצעי תשלום קדומים, משקלות ומטבעות", קטלוג אוסף מוזיאון ראובן ועדית הכט (עורך: רוני רייך), א', אוניברסיטת חיפה, 1998, עמ' 189-173.
הערות שוליים

↑  מטמון הכרמל - משלוח מס השקל לבית המקדש, הארץ, 31 במאי 1960
↑  ברוך קנאל, מחצית השקל, מחניים, 7 במרץ 1962
↑  אוצר מטבעות עתיקות נתגלה בעוספיה, מעריב, 6 במאי 1960
↑  שמואל שליט, מטמון הכרמל נועד לבית המקדש, מעריב, 30 במאי 1960
↑  החקירה בעוספיה גורמת נזק, הארץ, 10 במאי 1960
↑  חשד לנסיון טשטוש מקור המטבעות, מעריב, 11 במאי 1960
↑  הבריטים לא תבעו..., מעריב, 15 במאי 1960
↑  במוזיאון המטבעות-מוצגים מימי קדם ועד זמננו, הצופה, 19 ביוני 1961
| רכס הכרמל |
| --- | --- | --- |
| הרים, עמקים ונקודות ציון גאוגרפיות | בקעת אלון • הר אלון • הר אורן • הר חורשן • הר ערקן • הר שוקף • הר סומק • הר טללים • חניון האגם •  מצוק מגדים • עין ורדיה • עין עמיקם • עמק מהר"ל •  סטלה מאריס • רום כרמל • חוטם הכרמל |  |
| נחלים | נחל אבן  • נחל אורן • נחל אזוב  • נחל אחוזה  • נחל אלרואי • נחל בוסתן • נחל גחר • נחל גיבורים • נחל גלים • נחל דורים • נחל הוד • נחל ורדיה • נחל חוסיפה • נחל חיק • נחל חרובים • נחל יגור • נחל כלח • נחל לוטם • נחל מגדים • נחל מהר"ל • נחל מערות • נחל נדר • נחל מעפילים • נחל נץ • נחל נשר • נחל סבך • נחל סעדיה • נחל ספונים • נחל עובדיה • נחל עמיק • נחל עמירם • נחל קטיע • נחל רקית • נחל רקפת • נחל שיח • נחל תן |  |
| אתרים ארכאולוגים | חורבת דובה • חורבת כרך • חורבת סומקה • חורבת קסטרא • חורבת רקית • מבצר ראש מיה • מחצבות קדומים • מערת אורן • מערות אורנית • מערת גמל • מערת הגדי • מערת הנחל • מערת תנור • מערת כבארה • מערת מיסליה • מערת ספונים • מערת רקפת • נווה דוד |  |
| נקודות ציון | בית אוליפנט • גבעת ההגנה • חוות משמר הכרמל • חורשת הארבעים • בית סוהר דמון • מלון יערות הכרמל • מקאם הנביא אבו אברהים • מצפה עופר • משמר הכרמל • קרן הכרמל • פארק הכרמל • פארק נשר • בית הקברות הצבאי בעספיא |  |
| יישובים | חיפה • נשר • טירת כרמל • דלית אל-כרמל • עספיא • יגור • בית אורן • גבעת וולפסון • ניר עציון • עין הוד • ימין אורד • עין חוד • כרם מהר"ל • עופר • מאיר שפיה • פוריידיס • זכרון יעקב • מעיין צבי |  |
| שונות | גאולוגיה של הכרמל • השרפה בכרמל בשנת 1989 • השרפה בכרמל בשנת 2010 • כביש 672 • כביש 705 • כביש 721 • כביש 7212 • דרך נוף כרמל • מטמון עספיא • חזירי הבר בחיפה • מלון יערות הכרמל • ההר הירוק תמיד  • גל השריפות בישראל בשנת 2016  • יקבי כרמל |  |
מטמורוס

| --- | --- |
סמל מטמורוססמל מטמורוס

ארמון המועצה האזורית מטמורוס
 מדינה:  מקסיקו מקסיקו
 מדינה:  טמאוליפס טמאוליפס
 מועצה אזורית:  מטמורוס
 תאריך ייסוד:  1774
 גובה:  9 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  541,979 (2020)
  ‑ במטרופולין:  1,136,995 (2010)
 קואורדינטות:  25°52′47″N 97°30′15″W﻿ / ﻿25.879722222222°N 97.504166666667°W﻿ / 25.879722222222; -97.504166666667 
 אזור זמן:  UTC -6
 www.matamoros.gob.mx
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מקסיקו מוגדלת) מקסיקו סיטי גוודלחרה מונטריי פואבלה טיחואנה לאון סיודאד חוארס סלטיו סן לואיס פוטוסי ארצות הברית גוא. ב. הונ. האוקיינוס השקט  מפרץ מקסיקו מטמורוס(למפת מקסיקו רגילה) מקסיקו סיטי גוודלחרה מונטריי פואבלה טיחואנה לאון סיודאד חוארס סלטיו סן לואיס פוטוסי ארצות הברית גוא. ב. הונ. האוקיינוס השקט  מפרץ מקסיקו מטמורוס(למפת טמאוליפס רגילה) סיודד ויקטוריה ריינוסה נואבו לארדו טמפיקו מפרץ מקסיקו  ס. ארצות הברית נואבו לאון קואווילה קוא. ורא. סן לואיס פוטוסימטמורוס(למפת טמאוליפס מוגדלת) סיודד ויקטוריה ריינוסה נואבו לארדו טמפיקו מפרץ מקסיקו  סקט. ארצות הברית נואבו לאון קואווילה קואווילה וראקרוס סן לואיס פוטוסימטמורוס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ארואיקה מטמורוס (בספרדית: Heroica Matamoros, "מטמורוס ההרואית"), או בקיצור מטמורוס, היא עיר במדינת טמאוליפס במקסיקו. העיר נמצאת בצפון-מזרח מקסיקו, על הגדה הדרומית של נהר ריו גראנדה (שמשמש גם כגבול של מקסיקו עם ארצות הברית), מול העיר בראונסוויל.