stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המלכים הנורמנים
הערות שוליים

↑  וינסטון צ'רצ'יל, היסטוריה של העמים דוברי אנגלית ח"א עמוד 165.
| מלכי אנגליה |
| --- | --- | --- |
| שושלות מלוכה | ממלכת מרסיה • בית וסקס • המלכים הנורמנים • בית פלנטג'נט • בית לנקסטר • בית יורק • בית טיודור • בית סטיוארט • בית הנובר • בית סקסה-קובורג-גותה • בית וינדזור |  |
| מלכים | ויליאם הראשון • ויליאם השני • הנרי הראשון • מתילדה • סטיבן |  |
הנרי מור רידג'לי

הנרי מור רידג'לי (באנגלית: Henry Moore Ridgely‏; 6 באוגוסט 1779 – 6 באוגוסט 1847) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מדובר, דלאוור. הוא היה חבר במפלגה הפדרליסטית, ולאחר מכן במפלגה הדמוקרטית, ששימש כחבר בית הנבחרים מדלאוור וכסנאטור אמריקאי מדלאוור.
ביוגרפיה > ראשית חייו ומשפחתו

רידג'לי נולד ב-6 באוגוסט 1779 בדובר, דלאוור, והיה בנם של ד"ר צ'ארלס ואן מור רידג'לי. הוא למד בקולג' דיקינסון ולמד משפטים אצל צ'ארלס סמית' מלנקסטר, פנסילבניה. הוא הוסמך ללשכת עורכי הדין של דלאוור בשנת 1802, והחל לעבוד בדובר. סאלי באנינג מדובר הייתה אשתו הראשונה, ונולדו להם 15 ילדים, ביניהם שמונה שחיו עד לבגרות: צ'ארלס ג'ורג', אליזבת, אן (שנישאה לצ'ארלס הראשון דו פונט), הנרי, ניקולס, יוג'ין, ויליאמינה ואדוארד. בשנת 1842, רידג'לי התחתן עם שרה אן קומיגיז, בתו של קורנליוס פ. קומיגיז, מושל דלאוור, אולם לא נולדו להם ילדים. כולם היו חברים בכנסיית המשיח האפיסקופלית. רידג'לי היה גורם מרכזי בארגון בנק האיכרים ושימש כנשיא שלו בדובר במשך 40 שנה.
ביוגרפיה > קריירה מקצועית ופוליטית

רידג'לי היה פדרליסט והחל את הקריירה הפוליטית שלו בבית המדינה, שירת בשלושה מושבים מ-1808 עד 1810. הוא היה גם נציב בית המשפט במחוז קנט לוי. לאחר מכן, הוא נבחר לבית הנבחרים, וכיהן בקונגרס ה-12 וה-13 מ-4 במרץ 1811 ועד ל-3 במרץ 1815. שם הוא הצטרף לאופוזיציה הפדרליסטית הכללית למלחמת 1812. חלק גדול מהתכתבויות שלו מהימים האלה התפרסם ב-A Calendar of Ridgely Family Letters, 1742–1899.
הוא לא ביקש להיבחר מחדש ב-1814, אלא חזר לדובר וחזר לעסוק בעריכת דין. הוא כיהן כמזכיר המדינה של דלאוור מ-1817 עד 1827 וגם נבחר לבית המדינה למושבים של 1816, 1822 ו-1827. בשנת 1827, הוא נבחר לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את התפקיד הפנוי שנגרם על ידי מותו של ניקולס ואן דייק וכיהן מ-12 בינואר 1827 עד 3 במרץ 1829. הוא לא נבחר מחדש לקונגרס הבא מכיוון שבמערך המדיני הגדול שהתחולל אז, רידג'לי הפך לתומך של הנשיא אנדרו ג'קסון, בניגוד לרוב בעצרת הכללית של דלאוור. הוא התנגד לעבדות ומספרים שקנה עבדים, רק כדי לשחרר אותם.
ביוגרפיה > מוות ומורשת

רידג'לי מת בדובר, דלאוור ב-6 באוגוסט 1847, יום הולדתו ה-68, ונקבר שם בבית הקברות של הכנסייה האפיסקופלית של ישו. הוא נחשב לאדם בעל שיפוט עילאי עם כישרון ניכר לעסקים.
הנערה שבעטה בקן הצרעות

| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  סטיג לרסון
 שפת המקור:  שוודית
 תורגם לשפות:  אנגלית, ספרדית, צרפתית, הולנדית, איטלקית, ועוד
 סוגה:  פשע
 הוצאה
 הוצאה:  2007
 תאריך הוצאה:  2005 
 מספר עמודים:  649
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מודן הוצאה לאור
 תרגום:  2010
 פרסים
 פרס מפתח הזכוכית (סטיג לרסון, 2008) 
 סדרה
 סדרת ספרים:  טרילוגיית מילניום
 ספר קודם:  הנערה ששיחקה באש
 הספר הבא:  הנערה ברשת העכביש 
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 2-0005-2398-5
 הספרייה הלאומית:  002878126
 
הנערה שבעטה בקן הצרעות (בשוודית: Luftslottet som sprängdes, באנגלית: The Girl Who Kicked the Hornets' Nest, תרגום מילולי לעברית: החלום באספמיה שנופץ) הוא הספר השלישי והאחרון בטרילוגיית מילניום שכתב הסופר השוודי סטיג לרסון.
הספר פורסם בשוודית בשנת 2007, באנגלית ובעברית ב-2010. תרגמה לעברית רות שפירא.
תקציר הסיפור

לאחר שנורתה על ידי אביה, ליסבת סלאנדר מוטסת לבית החולים סאלגרנסקה בגטבורג. ליסבת, שחשודה ברצח ובתקיפה, נמצאת במשמורת משטרתית בהמתנה למשפטה. עורכת הדין שלה היא אניקה ג'אניני, אחותו של מיכאל בלומקוויסט.
אביה, אלכסנדר סלאצ'נקו, שהיה סוכן חשאי רוסי שערק לשוודיה, מאושפז אף הוא באותו בית חולים. אוורט גולברג, עובד במחלקה מיוחדת של ה"ספ"ו" (סוכנות המודיעין השוודית), חושש שיספר עליהם למשטרה, לכן הוא רוצח אותו ומתאבד.
מיכאל נפגש עם דראגן ארמנסקי, בעל חברת אבטחה בה עבדה ליסבת בעבר, והשניים מתקינים בביתו של מיכאל מצלמות אבטחה ומגלים סוכנים של הספו פורצים לדירתו. מיכאל נפגש עם ראש הממשלה ושר המשפטים, והם מחליטים על פתיחת חקירה חשאית בה מיכאל ישמש כיועץ חיצוני.
אריקה ברגר עוזבת את עבודתה ב"מילניום" לטובת תפקיד העורכת הראשית של העיתון הגדול בשוודיה, ה-SMP. תוך זמן קצר היא מתחילה לקבל בתיבת האימייל שלה איומים על חייה. ליסבת מגלה לה כי המטריד הוא אחד מעמיתיה בעיתון.
ערב משפטה של ליסבת, שותלים אנשי הספ"ו קוקאין בדירתו של מיכאל ושוכרים גנגסטרים סרבים שירצחו אותו. מצלמות האבטחה בביתו חושפות את אנשי הספ"ו מניחים במקום את הקוקאין.
ספר שכתב מיכאל על חייה של ליסבת והעוולות שנעשו לה מתפרסם ביום המשפט. צוותי שוטרים עוצרים את כל המעורבים בפרשה.
האקר נוסף, ידיד של ליסבת בשם "מגפה", פורץ למחשבו האישי של פטר טלבוריאן (פסיכיאטר שטיפל בעבר בליסבת ואמור להעיד במשפטה) ומגלה שם תמונות פורנוגרפיית ילדים. הם חושפים זאת במשפטה, והיא מזוכת לחלוטין.
כבתו של סלאצ'נקו, ליסבת יורשת את כל רכושו ומגלה כי בין נכסיו מפעל נטוש. היא מגיעה למקום ומגלה שתי נשים מתות ואת אחיה החורג, רולנד נידרמן, שהסתתר מהמשטרה. בתום מאבק קצר היא ממסמרת את רגליו לרצפה, ויוצרת קשר עם חברי "מועדון האופנוענים סלאשוו" ועם המשטרה. היא עוצרת בתחנת דלק סמוכה ורואה את המשטרה עוצרת את אנשי מועדון האופנוענים בחשד שמיסמרו את רולנד נידרמן לקרקע.
דמויות מרכזיות בסיפור

מיכאל בלומקוויסט - גיבור הסיפור, עיתונאי ומו"ל מגזין "מילניום".
ליסבת סלאנדר - האקרית על, ביתו של סוכן חשאי רוסי שערק לשוודיה.
אריקה ברגר - עורכת "מילניום", והמאהבת של מיכאל.
אלכסנדר סלאצ'נקו - אביה של ליסבת, סוכן חשאי רוסי שערק לשוודיה בשנות השבעים.
רולנד נידרמן - אחיה החורג של ליסבת, חולה במחלה שאינו חש כאב.
יאן בובלנסקי - שוטר יהודי במשטרת סטוקהולם.
אניקה ג'אניני - אחותו של מיכאל והעו"ד של ליסבת.
פטר טלבוריאן - פסיכיאטר, משתף פעולה עם הספ"ו.
גונאר ביורק - סוכן של הספ"ו.
פרדריק קלינטון - סוכן ספ"ו לשעבר.
אוורט גולברג - סוכן ספ"ו לשעבר, רצח את סלאצ'נקו והתאבד.
טורסטן אדקלינט - מפקד היחידה להגנה על החוקה.
אנדרס יונסטון - רופאה של ליסבת.
דראגן ארמנסקי - מנהל חברת האבטחה מילטון סקיוריטי.
מוניקה פיגוארולה - עובדת ביחידה להגנה על החוקה.
הסרט

סרט המתבסס על הספר בוים על ידי הבמאי השוודי דניאל אלפרדסון (Daniel Alfredson) שביים גם את "הנערה ששיחקה באש". הסרט יצא לאקרנים במדינות סקנדינביה בשנת 2009, ובארצות הברית ובריטניה ב-2010.
המערכה במערב אפריקה במלחמת העולם הראשונה

המערכה במערב אפריקה הייתה סדרת קרבות שהתחוללה במערב אפריקה במהלך מלחמת העולם הראשונה בשנים 1916-1914, בשתי המושבות של גרמניה בחלק זה של אפריקה, וכלל את כיבוש טוגולנד ואת כיבוש קמרון. המערכה נסתיימה בנפילת שתי המושבות לידי מדינות ההסכמה, האחת תוך ימים ספורים והשנייה אחרי יותר משנה. קרבות אלה נערכו בזירה צדדית למדי, הן מבחינה גאוגרפית, הן מבחינת סדרי הכוחות, במאבק האיתנים של מלחמת העולם הראשונה. בנוסף, רוב החיילים שהשתתפו במערכה זו היו מגויסים אפריקנים.
רקע

מושבותיה של גרמניה במערב אפריקה בעת פרוץ מלחמת העולם הראשונה כללו את טוגולנד (כיום טוגו וחלק מגאנה) וקמרון (שכללה חלק ממזרח ניגריה של ימינו). הן היו מוקפות במושבות של מדינות ההסכמה, ולא ניתן היה למעשה להגן עליהן, קל וחומר להכריע את יריביהן במושבות הסמוכות. זאת כיוון שהגרמנים באותן מושבות  היו פחותים במספרם בהשוואה למושבות שמהן יצאו התוקפים, ובהיותם מנותקים, לרוב, ממולדתם. גם השליטה בים, ועימה הקשר עם מדינת האם, הייתה נתונה בידי ציי מדינות ההסכמה.
טוגולנד

הראשונה והקלה ביותר להשתלטותן של מדינות ההסכמה הייתה טוגולנד, שבה לא היו כלל כוחות צבא, אלא משטרה, מיליציה ומשמר גבול, כ-700 במספר, כמעט כולם אסקרי - חיילים אפריקנים תחת פיקוד אירופי, חלקם בעלי מוטיבציה ורוח קרב ירודים. טוגולנד, שהייתה מושבה גרמנית מ-1884, הייתה מוקפת מצפון וממזרח במושבות צרפתיות, כמו דהומיי (כיום בנין), לה היה לטוגו גבול ארוך ממזרח, וממערב בחוף הזהב (כיום גאנה), שהייתה מושבה בריטית. למדינות ההסכמה היה יתרון ימי מכריע גם במפרץ גינאה, שנשק למושבה מדרום. מסע המלחמה נסתיים בהצלחה מנקודת ראות של מדינות ההסכמה ב-27 באוגוסט 1914, פחות משלושה שבועות לאחר שהחל. הייתה זו המושבה הגרמנית הראשונה שנפלה בידי מדינות ההסכמה (כיבוש סמואה הגרמנית אירע מספר ימים אחר כך).
קמרון

כיבוש קמרון היה ארוך ומייגע הרבה יותר. בקמרון, שכללה גם חלקים ממזרח ניגריה של ימינו, היו כאלף חיילים גרמנים ועוד כ-3,000 אפריקנים. המושבה הותקפה מכיוון ניגריה על ידי חמישה טורים בריטיים, אך אלה, לנוכח מארבים גרמניים וקשיי הדרך, כשלו בהתקדמותם, לרוב. לעומת זאת, כוח צרפתי, שיצא מצ'אד ותפס את קוסרי (Kousseri) שעל הגבול, וכוח צרפתי-בלגי שפעל באזור החוף, בסיוע תותחים של ספינות בריטיות וצרפתיות, הצליחו יותר. בתחילת ספטמבר 1914 כבש הכוח הצרפתי-בלגי את לימבה (Limbe) שעל החוף. אחר כך, ב-27 בחודש, נכבשה הבירה דואלה. בדצמבר נכבשה גם יאונדה (Yaunda, כיום Yaunde, הבירה הנוכחית) שבפנים הארץ. רוב הגרמנים מצאו מקלט בריו מוני שבגינאה הספרדית (כיום גינאה המשוונית) הנייטרלית. במהלך 1915 כבשו מדינות ההסכמה חלקים נוספים מהארץ, והתנגדות הגרמנים פסקה בפברואר 1916.
סוף דבר

טוגולנד חולקה בין צרפת לאימפריה הבריטית. החלק שבשליטת צרפת הפך למנדט צרפתי בשם טוגו והחלק שבשליטת בריטניה צורף למושבה חוף הזהב. רוב קמרון הפך למנדט צרפתי, וחלקה המערבי של קמרון צורף לניגריה, שהייתה אז מושבה בריטית.
לקריאה נוספת

Africanus, Historicus (pseud.) (2012). Der 1. Weltkrieg in Deutsch-Südwestafrika 1914/15: Naulila [The First World War in German South-West Africa 1914/15: Naulila] (בגרמנית). Vol. II. Windhoek: Glanz & Gloria Verlag. ISBN 978-99916-872-3-0.
Anderson, R. (2001). World War I in East Africa, 1916–1918 (PhD). University of Glasgow. OCLC 498854094. נבדק ב-2 ביולי 2014. {{cite thesis}}:  (עזרה)
Clifford, H. C. (1920). The Gold Coast Regiment in the East African Campaign (PDF). London: Murray. OCLC 276295181. נבדק ב-8 במרץ 2014. {{cite book}}:  (עזרה)
Fendall, C. P. (1992) [1921]. The East African Force 1915–1919 (PDF). London: H. F. & G. Witherby. ISBN 0-89839-174-1. נבדק ב-25 בפברואר 2014. {{cite book}}:  (עזרה)
Lettow-Vorbeck, P. E. (1920). Meine Erinnerungen aus Ostafrika [My Reminiscences of East Africa] (PDF) (בגרמנית) (Hurst and Blackett, London ed.). Leipzig: K. F. Koehler. OCLC 2961551. נבדק ב-25 בפברואר 2014. {{cite book}}:  (עזרה)
MacPherson, W. G. (1921). History of the Great War based on Official Documents, Medical Services General History: Medical Services in the United Kingdom; in British Garrisons Overseas and During Operations Against Tsingtau, in Togoland, the Cameroons and South-West Africa (PDF). Vol. I (1st ed.). London: HMSO. OCLC 769752656. נבדק ב-27 בפברואר 2014. {{cite book}}:  (עזרה)
Northrup, D. (1988). Beyond the Bend in the River: African Labor in Eastern Zaire, 1865–1940. Athens, Ohio: Ohio University Center for International Studies. ISBN 0-89680-151-9. נבדק ב-3 במרץ 2014. {{cite book}}:  (עזרה)
O'Neill, H. C. (1918). The War in Africa 1914–1917 and in the Far East 1914 (PDF) (1919 ed.). London: Longmans, Green. OCLC 786365389. נבדק ב-25 בפברואר 2014. {{cite book}}:  (עזרה)
Pélissier, R. (1977). Les guerres grises: Résistance et revoltes en Angola, 1845–1941 [The Grey Wars: Resistance and Revolts in Angola, 1845-–1941] (בצרפתית). Montamets/Orgeval: Éditions Pélissier. OCLC 4265731.
Strachan, H. (2004). The First World War In Africa. New York: Oxford University Press. ISBN 0-19-925728-0.
Tucker, S.; Roberts, P. M. (2006). World War I: A Student Encyclopaedia. Santa Barbara: ABC-CLIO. ISBN 978-1-8510-9879-8.
Rotberg, R. I. (במרץ–באפריל 2005). "John Chilembwe: Brief Life of an Anti-colonial Rebel: 1871?–1915". Harvard Magazine. ISSN 0095-2427. אורכב מ-המקור ב-2006-11-12. נבדק ב-2 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
Waldeck, K. (2010). Gut und Blut für unsern Kaiser: Erlebnisse eines hessischen Unteroffiziers im Ersten Weltrkieg und im Kriegsgefangenenlager Aus in Südwestafrika ["Good and Blood for our Emperor: Experiences of a Hessian Corporal in the First World War and in the Prisoner-of-War Camp in South-West Africa"] (בגרמנית). Windhoek: Glanz & Gloria Verlag. ISBN 978-99945-71-55-0.
ארטילריה בריטית בקמרון, 1915
הנערה שקפצה בזמן (ספר)

| --- | --- |

עטיפת מהדורת הספר בגרסה היפנית משנת 1976
 מידע כללי
 מאת:  Yasutaka Tsutsui 
 שפת המקור:  יפנית 
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 הוצאה:  Kadokawa Shoten 
 תאריך הוצאה:  1965 
 
הנערה שקפצה בזמן (ביפנית: 時をかける少女) הוא רומן מדע בדיוני מאת הסופר היפני יאסוטאקה צוטסוי. הסיפור פורסם במקור באופן הדרגתי במגזינים לתלמידים של גאקן בין נובמבר 1965 עד מאי 1966, ופורסם לראשונה כספר ב-1967 על ידי בית ההוצאה לאור היפני Kadokawa Shoten.
בעקבות ההצלחה של הספר לאורך השנים נוצרו עיבודים שונים לסיפור, כולל סרט לייב אקשן משנת 1983 בבימויו של נובוהיקו אובאיאשי, וסרט אנימה משנת 2006 בבימויו של מאמורו הוסודה.
תקציר העלילה

העלילה מתמקדת בתלמידת חטיבת הביניים קאזוקו יושייאמה אשר לאחר תאונה מסתורית במעבדת בית הספר מגלה שיש לה כעת את היכולת לקפוץ בזמן. קאזוקו לומדת בהדרגה לשלוט ביכולות החדשות שלה, משתמש ביכולות הללו על מנת לפתור בעיות יומיומיות שונות, ומתחילה להסתגל לרעיון שלשינוי העבר יש השלכות בלתי צפויות ומרחיקות לכת.
הדמויות הראשיות

קאזוקו יושייאמה - הגיבורה הראשית. תלמידת תיכון סקרנית אשר מקבלת במקרה את היכולת לקפוץ בזמן בעקבות תאונה במעבדה בבית הספר.
גורו אסאקורה - אחד מחבריה הקרובים של קאזוקו.
עיבודים למדיות אחרות

לאורך השנים הופקו עיבודים שונים שהתבססו על עלילת הספר:
העיבוד הראשון נוצר בשנת 1972 כאשר הופקה סדרת דרמה מסוג לייב אקשן בכיכובה של מאיומי אסאנו, אשר שודרה במקור בערוץ NHK ביפן.
בשנת 1983 הופק סרט לייב אקשן בבימויו של נובוהיקו אובאיאשי ובכיכובה של טומויו הארדה. הסרט היה אחד משוברי הקופות הגדולים ביותר ביפן באותה השנה.
בשנת 2006 הופק סרט אנימה בבימויו של מאמורו הוסודה אשר עלילתו מבוססת באופן רופף על הספר.
בשנת 2010 הופק סרט לייב אקשן בבימויו של מאסאקי טניגוצ'י ובכיכובה של רייסה נאקה.
לאורך השנים נוצרו מספר עיבודי מאנגה לספר.
הערות שוליים

↑  Walkov, Marc (2016). "The Girl Who Leapt through Time". Far East Film Festival. נבדק ב-30 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "過去興行収入上位作品 一般社団法人日本映画製作者連盟". Eiren. Motion Picture Producers Association of Japan. 1983. נבדק ב-30 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012844271605171  VIAF: 315861644   WorldCat (עם VIAF): 315861644
המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם הראשונה

המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם הראשונה הייתה סדרה של קרבות, ברובם יבשתיים ומיעוטם ימיים, וכן שורה ארוכה של מבצעי גרילה, שהתנהלה במזרח אפריקה במהלך שנות מלחמת העולם הראשונה. פעולות הלוחמה החלו במזרח אפריקה הגרמנית (כיום טנזניה בקירוב, בורונדי ורואנדה), ואלה בסופו של דבר התפשטו והגיעו לחלקים של מזרח אפריקה הבריטית (כיום קניה), מוזמביק, רודזיה הצפונית (כיום זמביה) ואוגנדה.
בנובמבר 1917 הצליחו מדינות ההסכמה לגרש את כוחות הגרמנים ממזרח אפריקה הגרמנית, אלא שאלה חדרו למוזמביק, שהייתה אז מושבה של פורטוגל, והמשיכו את הלחימה משם. בראש הכוח הגרמני עמד פאול פון לטו-פורבק. במצב חסר תקווה להכריע את יריביו, מנותק כמעט לחלוטין ממולדתו ואל מול עדיפות מכרעת, הוא הפעיל את כוחותיו בכישרון רב, במגמה לרתק לזמן ארוך ככל האפשר, כוחות רבים יותר של מדינות ההסכמה, למערכה במזרח אפריקה. הוא קיווה להקל בכך על המאמץ הגרמני בחזיתות האחרות, אלא שרוב הכוחות שפעלו נגדו היו כוחות קולוניאליים או הודיים, שלא נועדו לפריסה באירופה.
לטו-פורבק החזיק מעמד בראש כוחותיו עד סוף המלחמה, ובשל קשיי תקשורת, בשים לב לתקופה ולאזור, נכנע כשבועיים אחרי יום שביתת הנשק שעם תום מלחמת העולם הראשונה, בהיותו בטריטוריה בשליטה בריטית - רודזיה הצפונית.
הלחימה

בתחילת מלחמת העולם הראשונה, הורה מושל מזרח אפריקה הגרמנית, היינריך שנה (Schnee), שלא לקיים כל פעילות עוינת, וגם מושל מזרח אפריקה הבריטית נטה לדעה דומה, מה גם שלשני הצדדים לא היו חיילים רבים באזור. אלא שהסתבר שלאנשי הצבא היו רעיונות משלהם.
ב-5 באוגוסט 1914 תקפו כוחות בריטיים שיצאו מאוגנדה עמדות גרמניות ליד אגם ויקטוריה, ושלושה ימים אחר כך הפגיזו שתי ספינות בריטיות את דאר א-סלאם. בתגובה, עקף לטו-פורבק, המפקד הצבאי, את סמכותו של המושל. כוחותיו מנו 260 גרמנים בכל הדרגות ו-2,472 ילידים (אסקרי), והשתוו בקירוב במספרם, לשני גדודי הרובאים האפריקנים של המלך (KAR), שהיוו את הכוח הצבאי במושבות הבריטים במזרח אפריקה.
הכוחות הגרמניים תקפו וכבשו מידי הבריטים את טבטה (Taveta) שמצדו המזרחי של הר הקילימנג'רו ב-15 באוגוסט, ומספטמבר החלו בפשיטות על מזרח אפריקה הבריטית ועל אוגנדה, לרבות פשיטות ימיות באגם ויקטוריה. הבריטים, מצדם, ניסו לשבור את כוחו של לטו-פורבק במתקפה דו-ראשית. ב-2  בנובמבר נחתו שתי חטיבות הודיות, ובהן כ-8,000 חיילים, בטנגה (Tanga) שבחוף האוקיינוס ההודי, בצפון מזרח המושבה הגרמנית, ואליהן אמורה הייתה לחבור חטיבה הודית נוספת מכיוון הקילימנג'רו, אלא ששתי זרועות ההתקפה נהדפו. קשה במיוחד הייתה המפלה הבריטית בטנגה.
הבריטים הצליחו יותר באגם ויקטוריה, עת שמו קץ לפשיטות הגרמניות במימיו, ובמשך 1915, בעזרת הבלגים, השתלטו גם על אגם טנגניקה. באותה שנה תגבר לטו-פורבק את כוחותיו ואלה מנו כ-1,800  גרמנים וכ-12,000 אסקרי. חלק מן התגבורות היו מצוותה של 'קניגסברג' (Königsberg), סיירת גרמנית שהוטבעה בנהר רופיג'י במהלך קרב רופיג'י. מן העבר השני, ב-1916 קיבל את הפיקוד על הכוחות הבריטיים יאן כריסטיאן סמאטס, לשעבר ממפקדי הקומנדו במלחמת הבורים ולימים מנהיג דרום אפריקה. לרשותו עמדו כ-13,000  דרום-אפריקנים וכ-7,000 אסקרי, אשר נעזרו בכוחות בלגיים, ולקראת סוף המלחמה בכוחות פורטוגזיים. הכוחות בראשות סמאטס תקפו את מזרח אפריקה הגרמנית משלושה כיוונים: ממזרח אפריקה הבריטית, מקונגו הבלגית ומרודזיה הצפונית. התוקפים נכשלו בלכידת הכוח הגרמני, אך הצליחו לדחוק את הגרמנים לחלקה הדרומי של המושבה. בתוך כך סבלו הפולשים אבדות חמורות, בעיקר ממחלות. בהדרגה, עד סוף המלחמה, החליפו KAR, אשר היו עמידים יותר בתנאים של אפריקה, את הכוחות הבריטיים האחרים, ומספרם גדל עד ל-30,000 בקירוב.
ב-18 באפריל 1916 תקפו כוחות בלגיים שיצאו מקונגו הבלגית את מזרח אפריקה הגרמנית, לכדו את קיגלי ועד ל-6 ביוני שלטו בכל שטחי רואנדה ואורונדי. הבלגים, שנהנו מעדיפות מספרית גדולה וגייסו כ-260,000 סבלים, המשיכו ותקפו דרומה, תוך שהם כובשים את טבורה (Tabora), קיגומה (Kigoma) ואוג'יג'י. כך הם שלטו על כל השטח שבין אלה לבין אגם ויקטוריה, אלא שסמאטס הגבילם בהמשך לתחומי רואנדה ואורונדי, ומכאן ואילך המשיכו הבלגים לפעול בתיאום עם הבריטים. בקצה הדרומי מזרחי של המושבה תקפו הפורטוגלים את משולש קיונגה, אזור מחלוקת בינם לבין גרמניה למן 1894, וכבשו אותו. הדבר נסתייע בהכרזת מלחמה גרמנית על פורטוגל ב-9 במרץ.
בינואר 1917 הצטרף סמאטס לקבינט המלחמה הבריטי ועזב את הזירה. החליפו אותו בתחילה מייג'ור גנרל ארתור רג'ינלד הוסקינס מ-KAR ואחריו הדרום-אפריקני מייג'ור ג'נרל יאקוב ון דוונטר (Van Deventer), שהמשיך מיולי ועד אוקטובר לדחוק את הגרמנים דרומה.
שלבים אחרונים

בנובמבר עזב כוחו של לטו-פורבק את מזרח אפריקה הגרמנית; הוא חצה את הגבול למוזמביק הפורטוגזית. במוזמביק שהה הכוח כתשעה חודשים, בהם הצטייד באספקה שלקח שלל מחילות מצב פורטוגזיים. הכוח חולק לשלושה טורים, שכללו, נוסף לחיילים, גם סבלים וכן נשים וילדים. אחד מטורים אלה נכנע כיוון שאספקתו אזלה, ולטו-פורבק חזר בראש היתר באוגוסט 1918 למזרח אפריקה הגרמנית.
ממזרח אפריקה הגרמנית נכנס הכוח לרודזיה הצפונית, שם כבש ב-13 בנובמבר את קסמה (Kasama) שפונתה על ידי הבריטים. ב-14 בנובמבר קיבל לטו-פורבק, באיחור של שלושה ימים, את הידיעה על כניעת גרמניה וב-23 בנובמבר נכנע.
אחרית דבר

מן התיאור שלעיל עולה כי בהיבט הצר של המערכה במזרח אפריקה, כוחותיו הבלתי מנוצחים של לטו-פורבק רשמו לזכותם את אחת ממערכות הגרילה המוצלחות בהיסטוריה. לדבריו, כוחותיו יכולים היו להחזיק מעמד לנצח. כלי נשקם בעת הכניעה היו ברובם מתוצרת בריטניה ופורטוגל.
מדינות ההסכמה איבדו כעשרת אלפים חיילים, כשני שלישים מהם עקב מחלות, ואילו הגרמנים איבדו כאלפיים חיילים. מספר האבדות של הסבלים ושל האוכלוסייה האזרחית אינו ידוע, אף כי היה גדול הרבה יותר.
מזרח אפריקה הגרמנית חולקה בין בריטניה (טנגניקה, רובה של טנזניה של ימינו) ובלגיה (רואנדה-אורונדי (רואנדה ובורונדי של ימינו)), ומשולש קיונגה, אזור שנכבש על ידי הגרמנים ב-1894, צורף למוזמביק שבשליטת פורטוגל.
לקריאה נוספת

זאב (וולטר) לקוויר, גרילה, הוצאת מערכות, 1979.
Anderson, Ross. The Forgotten Front: The East African Campaign, 1914-1918. London: Tempus Publishing, 2004. ISBN 0-7524-2344-4.
Crowson, Thomas A. When Elephants clash. A critical analysis of Major General Paul Emil von Lettow-Vorbeck in the East African Theatre of the Great War. (Fort Leavenworth, Kansas. Faculty of the US Army Command and General Staff College, Masterarbeit, 2003). Washington, DC: Storming Media, 2003. NTIS, Springfield, VA. 2003. Microform-Edition.
Farwell, Byron. The Great War in Africa, 1914-1918. New York: W. W. Norton & Company, 1989, ISBN 0-393-30564-3.
Ferguson, Niall. Empire. The Rise and Demise of the British World Order and the Lessons for Global Power. New York: Basic Books. 2004. ISBN 0465023282
Garfield, Brian. The Meinertzhagen Mystery. Washington, DC: Potomac Books, Inc. 2007. ISBN 1597970417
Haupt, Werner. Deutschlands Schutzgebiete in Übersee 1884-1918 . Friedberg: Podzun-Pallas Verlag. 1984. ISBN 3-7909-0204-7
Hoyt, Edwin P. The Germans who never lost. New York: Funk & Wagnalls. 1968, and London: Leslie Frewin, 1969. ISBN 0090964004.
Hoyt, Edwin P. Guerilla: Colonel von Lettow-Vorbeck and Germany's East African Empire. New York: MacMillan Publishing Co., Inc. 1981; and London: Collier MacMillan Publishers. 1981. ISBN 0-02-555210-4.
Lefėvre, Eric. Brandenburg Division, Commandos of the Reich. Paris: Histoire & Collections. 2000 . ISBN 2-908-182-734.
Louis, Wm. Roger. Great Britain and Germany's Lost Colonies 1914-1919. Oxford: Clarendon Press. 1967.
Miller, Charles. Battle for the Bundu: The First World War in German East Africa. London: Macdonald & Jane's, 1974; and New York: MacMillan Publishing Co., Inc. 1974. ISBN 0-02-584930-1.
Mosley, Leonard. Duel for Kilimanjaro. New York: Ballantine Books, 1963.
Page, Melvin E. The War of Thangata: Nyasaland and the East African Campaign, 1914 - 1918, The Journal of African History XIX (1) pp. 87 - 100, 1978
Paice, Edward. Tip and Run. The untold tragedy of the Great War in Africa. London: Weidenfeld & Nicolson, 2007. ISBN 0-297-84709-0.
Schulte-Varendorff, Uwe. Kolonialheld für Kaiser und Führer. General Lettow-Vorbeck - Eine Biographie . Berlin: Ch. Links Verlag, 2006. ISBN 3-861-53412-6.
Sibley, J.R. Tanganyikan Guerrilla. New York: Ballantine Books, 1973. ISBN 0345098013.
Stephenson, William. Der Löwe von Afrika. Der legendäre General Paul von Lettow-Vorbeck und sein Kampf um Ostafrika . Munich: Goldmann, 1984. ISBN 3-442-06719-7.
Strachan, Hew. The First World War 1914-1918. New York & Oxford: Oxford University Press. 2001. ISBN 0199261911.
Stratis, John C. A Case Study in Leadership. Colonel Paul Emil von Lettow-Vorbeck. Springfield, VA.: NTIS, 2002. Microform-Edition.
Willmott, H.P. World War One. London: Dorling Kindersley. 2003. ISBN 0789496275
מזרח אפריקה בשנים 1914 עד 1918
פאול פון לטו-פורבק, 1904
כניעתו של לטו-פורבק באברקורן (Abercorn), על פי אמן אפריקני מקומי
המלכים הפיקטים

רשימת מלכי הפיקטים, המלכים שמלכו בממלכת הפיקטים, מתבססת על דברי ימי הפיקטים. רשימה זו היא רשימה מאוחרת ואינה מדויקת מבחינה היסטורית, וחלקים ממנה מתארים מלכים מיתולוגיים שאין עדויות היסטוריות לקיומם.
על פי המקובל מסומנת שנת 843 כשנת המעבר בין ממלכת הפיקטים לבין ממלכת אלבה אף שגם לאחר תאריך זה נשאו המלכים את התואר "מלך הפיקטים".
דברי ימי הפיקטים מציינים את דרסט בנו של ארפ כמלך הפיקטי הראשון. מלך אגדי זה שלט, על פי המסופר 100 שנים ונלחם ב-100 קרבות. מלך זה מתוארך עם ביקורו של פטריק הקדוש באירלנד ולכן ניתן לתארך את תקופת שלטונו.
ההיסטוריונים סבורים שמקורה של הרשימה בראשית המאה השמינית, וככל הנראה היא נערכה בשנת 724 - בתקופת שלטונו של ברידיי הרביעי או של נכטאן השלישי.
שמות המלכים

ברשימה מצויים מספר תעתיקים של שמות, המציינים את אותו אדם. השמות "קיניאוך" (Cinioch), "קיניאוד" (Ciniod) ו"קינאד" (Cináed) זהים לשם "קנת" של ימינו. הרשימות משתמשים בתעתיקים שונים, ולכן לעיתים קשה לדעת אם מדובר באותו אדם או במלכים שונים.
מלכי הפיקטים

הערה: צבעי הטבלה מעידים על קשרי משפחה בין המלכים.
מלכי הפיקטים > מלכים מוקדמים

רשימת המלכים כוללת רשימה ארוכה של מלכים אשר קדמו לשלטונו של דרסט הראשון, אולם אין כל תעוד היסטורי למלכותם. המלך הראשון שניתן לתארך את שלטונו היה דרסט.
| תקופת שלטון | שליט | שמות נוספים | משפחה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| באמצע המאה החמישית | דרסט הראשון | דרסט בנו של ארפ |  | המלך הפיקטי הראשון שניתן לתארך את שלטונו (תקופת ביקורו של פטריק הקדוש באירלנד). נכתב עליו שמלך מאה שנים ולחם במאה קרבות. |
| לא ידוע | טאלורק הראשון | טאלורק בנו של אניאל או תולארג בנו של אניל |  | שלט בין שנתיים לארבע שנים |
| לא ידוע | נכטאן הראשון | נכטאן בין אואירפ | כנראה אחיו של דרסט | ייסד את מנזר אברנת'י |
| לא ידוע | דרסט השני | דרסט גורת'ינמוך או גוכינכט |  | שלט 30 שנים |
| לא ידוע | גאלאן | גאלאן אריליך או גאלאני |  |  |
| לא ידוע | דרסט השלישי | דרסט בן אואודרוסט ((או הודרוסיג) |  |  |
| לא ידוע | דרסט הרביעי | דרסט בן גירום (או גורום) |  |  |
| לא ידוע | גרטנייט הראשון | גארת'נאק בן גירום, גנאט בן גיגורום |  |  |
| לא ידוע | קיילטראם | קיילטראם בן גירום, קלטוראן בן גיגורום | אחיו של גארטנייט הראשון |  |
| לא ידוע | טאלורק השני | טאלורק בן מורטוליק, טולורג בן מורדלג |  |  |
| לא ידוע | דרסט החמישי | דרסט בן מאנאת', דרסט בן מונאייט |  |  |