stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריגל אקדמי
שידור

| עונה | עונה | מספר פרקים | תקופת שידור מקוריתאיטליה> שידור ראשון | תקופת שידור מקוריתאיטליה> שידור אחרון | תקופת שידור בישראלישראל> שידור ראשון | תקופת שידור בישראלישראל> שידור אחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 26 | 21 במאי 2016 | 15 בנובמבר 2016 | 4 בספטמבר 2016 | 9 באפריל 2017 |
|  | 2 | 26 | 16 במרץ 2018 |  |  |  |
פרקים > עונה 1

| מספר הפרק | שם הפרק בעברית | תאריך שידור מקוריאיטליה | תאריך שידור בישראלישראל |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | תיכון ריגל | 21 במאי 2016 | 4 בספטמבר 2016 |
| 2 | מרוץ הדרקונים הגדול | 21 במאי 2016 | 5 בספטמבר 2016 |
| 3 | נהר הברבור בביצה | 22 במאי 2016 | 6 בספטמבר 2016 |
| 4 | אסטוריה וגבעול צמח השעועית | 22 במאי 2016 | 7 בספטמבר 2016 |
| 5 | חתונה מהאגדות | 27 במאי 2016 | 8 בספטמבר 2016 |
| 6 | תעלומה בטירה של סינדרלה | 28 במאי 2016 | 11 בספטמבר 2016 |
| 7 | נכדתה של הנסיכה על העדשה | 17 בספטמבר 2016 | 20 בספטמבר 2016 |
| 8 | הנקמה | 18 בספטמבר 2016 | 21 בספטמבר 2016 |
| 9 | מתקפת מכשפת עוגיות החמאה | 19 בספטמבר 2016 | 22 בספטמבר 2016 |
| 10 | אוסף האגדות של רוז | 20 בספטמבר 2016 | 25 בספטמבר 2016 |
| 11 | נפילתו של הזאב הרע | 21 בספטמבר 2016 | 26 בספטמבר 2016 |
| 12 | דלועיות ודרקונים | 22 בספטמבר 2016 | 27 בספטמבר 2016 |
| 13 | הנשף הגדול | 23 בספטמבר 2016 | 28 בספטמבר 2016 |
| 14 | איירון פאן האגדית | 20 באוקטובר 2016 | 26 במרץ 2017 |
| 15 | Rose e il re dei draghi | 21 באוקטובר 2016 | 27 במרץ 2017 |
| 16 | La canzone della strega del mare | 22 באוקטובר 2016 | 28 במרץ 2017 |
| 17 | Hawk e le mele avvelenate | 23 באוקטובר 2016 | 29 במרץ 2017 |
| 18 | האגדות על כדור הארץ | 23 באוקטובר 2016 | 30 במרץ 2017 |
| 19 | קללת השיער | 12 בנובמבר 2016 | 2 באפריל 2017 |
| 20 | יום ההורים | 12 בנובמבר 2016 | 3 באפריל 2017 |
| 21 | קסם קוף | 13 בנובמבר 2016 | 4 באפריל 2017 |
| 22 | אסון הפרחים | 13 בנובמבר 2016 | 5 באפריל 2017 |
| 23 | Danza al chiaro di luna | 14 בנובמבר 2016 | 6 באפריל 2017 |
| 24 | קרב הדרקונים | 14 בנובמבר 2016 | 7 באפריל 2017 |
| 25 | נפילת השומרים | 15 בנובמבר 2016 | 8 באפריל 2017 |
| 26 | ויקי המרשעת | 15 בנובמבר 2016 | 9 באפריל 2017 |
עונה 2
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.  יש להוסיף את פרקי העונה השנייה.
הערות שוליים

↑  אם הפרק לא שודר בעברית, שמו ייכתב באיטלקית עד לשידורו בישראל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: unn20181009956
רנו 21

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  רנו (בצרפתית: Renault)
 שנות ייצור:  1986–1994 (צרפת)
 הרכבה:  צרפת צרפת  טורקיה טורקיה (בין השנים 1990-1995)  ארגנטינה ארגנטינה  קולומביה קולומביה  צ'ילה צ'ילה  בלגיה בלגיה  איראן איראן  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 מודל קודם:  רנו 18
 מודל אחריו:  רנו לגונה
 חברת אם:  רנו
 אורך:  4,462 מ"מ 4,644 מ"מ (דגם סטיישן)
 רוחב:  1,715 מ"מ
 גובה:  1,415 מ"מ, 1,421 מ"מ (דגם סטיישן)
 משקל:  1,003-1,345 ק"ג
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים 1,397 סמ"ק המפיק 67 כ"ס ו-69 כ"ס, מנוע 1,565 סמ"ק המפיק 72 כ"ס,מנוע 1,721 סמ"ק המפיק 74 כ"ס, 75 כ"ס, 87 כ"ס, 89 כ"ס, 94 כ"ס, מנוע דיזל 1,870 סמ"ק, המפיק 64 כ"ס, מנוע 1,995 סמ"ק המפיק 133 כ"ס ו-173 כ"ס, מנוע 2,165 סמ"ק המפיק 108 כ"ס, מנוע דיזל 2,068 סמ"ק המפיק 66 כ"ס, 72 כ"ס,ו-87 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות, תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות, תמסורת אוטומטית - 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  165 קמ"ש (מנוע 1,397 סמ"ק), 192 קמ"ש (מנוע 2,115 סמ"ק)
 מעצב:  Giorgetto Giugiaro
 
רנו 21,דגם  RX שנת 1988
רנו 21 (Renault 21) היא מכונית משפחתית, מתוצרת יצרנית כלי הרכב הצרפתית רנו אשר יוצרה בין השנים  1986–1994.
סך הכול יוצרו 2,096,000 יחידות.
רנו 21
גרסאות

4 דלתות - סדאן
5 דלתות - סטיישן
5 דלתות - האצ'בק
תמונות

רנו 21 טורבו
רנו 21 טורבו, שנת 1988
רנו 21 "נבדה" (סטיישן)
רנו 21
ראו גם

רנו
דופין
רנו קרוול
רנו 15
רנו 16
רנו 18
רנו 19
רנו 25
רנו פואגו
הערות שוליים

↑  רנו 21 - היסטוריה ://web.archive.org/web/20080220142557
↑  רנו 21 aronline.co.uk/ar-cars/not-their-finest-hour-renault-21
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph208017
ריגליץ

| --- | --- |
דגל ריגליץדגל ריגליץ
מראה העיירה
מראה העיירה
 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  פולין קטן (פרובינציה) פולין קטן
 מחוז:  טרנוב
 ראש העיר:  Bernard Karasiewicz
 שטח:  25.08 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  2,735 (31 במרץ 2021)
  ‑ במטרופולין:  11,438
  ‑ צפיפות:  112.1 נפש לקמ"ר (2007)
 קואורדינטות:  49°53′00″N 21°08′00″E﻿ / ﻿49.883333333333°N 21.133333333333°E﻿ / 49.883333333333; 21.133333333333 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.ryglice.pl
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיריגליץ(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיריגליץ(למפת פרובינציית פולין קטן רגילה) קרקוב טרנוב נובי סונץ' אושוויינצ'ים שוויינטוקז'יסקיה שלזיה פ ו ד ק ר פ צ ק י ה סלובקיהריגליץ(למפת פרובינציית פולין קטן מוגדלת) קרקוב טרנוב נובי סונץ' אושוויינצ'ים שוויינטוקז'יסקיה שלזיה פ ו ד ק ר פ צ ק י ה סלובקיהריגליץ  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ריגליץ (בפולנית: Ryglice) היא עיירה בגליציה דרומית לטרנוב.
היסטוריה

ריגליץ הוקמה במהלך המאה ה-18 על ידי בני אצולה בעלי אדמות באזור, כעיירה פרטית ובשנת 1824 קיבלה מהשלטונות האוסטרים מעמד רשמי של עיירה. משעברה לחזקת פולין לאחר מלחמת העולם הראשונה נחשבה שוב ככפר מבחינה אדמיניסטרטיבית. היא הייתה מרוחקת כ-8 ק"מ מתחנת הרכבת הקרובה ביותר ותושביה התפרנסו מחקלאות, אריגה, עבודה באחוזתו של הפריץ ומסחר ושירותים שונים לכפריי הסביבה.
יהודים

לפי ההערכות, יהודים התיישבו בריגליץ כבר באמצע המאה ה-18, למרות שידיעות מוצקות על קהילה ועל רב יש רק מתחילת המאה ה-19. יהודי ריגליץ התגוררו במרכז העיירה ועסקו במסחר, רוכלות, וגם בחייטות, זגגות ומלאכות אחרות. היו גם יהודים שהתגוררו בפרברי העיירה ועסקו בחקלאות. כמה מאמידי הקהילה עבדו עבור הפריץ המקומי.
יהודי ריגליץ, כשאר יהודי גליציה המערבית התאפיינו בהיותם אדוקים, ובמהלך השנים עברו רובם לתנועת החסידות. בתחילת המאה ה-19 כיהן כרבה של ריגליץ הרב טוביה גוטמאן, שהיה מתלמידיו של החוזה מלובלין. אחריו כיהן חתנו, הרב נחום צבי הורביץ טנצר, שהוחלף על ידי בנו הרב אברהם אבא הורוביץ טנצר. גם הוא העביר את תפקיד הרב לבנו אחריו, הרב יעקב יצחק הורוביץ, שכיהן במקביל כרב בריגליץ ובלימאנובה, ועל כן שהה בריגליץ רק בימים הנוראים ובחגים. בהיעדרו, מילא את מקומו שמחה ברגלס, סוחר שהיה גם תלמיד חכם. משנת 1904 כיהן כרבה של ריגליץ הרב יקותיאל צבי זלמן גוטווירט, שהיה חתנו של הרב נחום צבי הורביץ טנצר. אחריו כיהן כרב אלטר אליעזר הורוביץ ובערך בשנת 1922 היה ישראל יוסף בנו, רבה של ריגליץ. הרב יוסף שמואל שמלקא ארליך כיהן כרב אחריו, וככל הנראה היה אחרון הרבנים בריגליץ.
אזור ריגליץ לא התפתח ובתחילת המאה ה-20 היגרו חלק מתושביה היהודיים להולנד, בלגיה וארצות הברית. לאחר מלחמת העולם הראשונה נעזרו יהודי ריגליץ על ידי הג'וינט ובין השאר הוקם במקום "חברת ביקור חולים".
פרברים

בגמינת ריגליץ שריגליץ היא מרכזה נמצאים מספר כפרים קטנים:
אונישובה (Uniszowa) - כ-3 קילומטר מערבית לריגליץ. בשנת 1880 התגוררו בה כ-300 תושבים, ובהם שישה יהודים.
ביסטושובה (Bistuszowa)
קובלובה (Kowalowa) - כ-6 קילומטר מזרחית לריגליץ. בשנת 1883 התגוררו במקום 877 תושבים והתקיים בה בית ספר ציבורי של חדר אחד. קובלובה נמצאת בעמק בגובה של 318 מטר מעל פני הים.
יוניני (Joniny)
לובצ'ה (Lubcza)
וולה לובצקה (Wola Lubecka)
זאלאסובה (Zalasowa)
ערים תאומות

הונגריה טרקסנטמיקלוש, הונגריה
לקריאה נוספת

פנקס הקהילות, כרך III, גליציה המערבית, ערך ריגליצה, עמודים 356-355.
הערות שוליים

↑  מאורי גליציה: אנציקלופדיה לחכמי גליציה, כרך שישי, עמוד 242
↑  Uniszowa, translation from Slownik Geograficzny Krolestwa Polskiego - Warsaw 1893
↑  Kowalowy, translation from Slownik Geograficzny Krolestwa Polskiego - Warsaw 1883
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4236942-3  VIAF: 235996877   WorldCat (עם VIAF): 235996877
שריר הגב הרחיב

| --- | --- |

שריר הגב הרחיב
 שיוך:  hypaxial muscles of back 
 אספקה עורקית:  עורק החזה והגב 
 עצבוב:  עצב החזה והגב
 פעולת שריר:  הארכת הזרוע באמצעות מפרק הכתף, סיבוב מצעי של הזרוע במפרק הכתף, התווכת הזרוע במפרק הכתף, נשיפה 
 שריר נגדי:  שריר הדלתא, שריר הטרפז 
 מזהים
 לטינית (TA98):  m. latissimus dorsi 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A04.3.01.006 
 TA2 (2019):  2231 
 FMA:  13357 
 
שריר הגב הרחיב (TA: Musculus latissimus dorsi) הוא שריר גדול ושטוח המכסה את החלק האחורי-צידי של הגב. הגב הרחיב הוא מניע ראשי של הזרוע כאשר הוא פושט, מקרב ומסובב פנימה את הזרוע. השריר גם מרים את הגוף אל הזרועות, בזמן פעולות כמו טיפוס או עליות מתח.
תיאור

שרירי גו שטחיים במבט אחורי
שריר הגב הרחיב מכסה את האזור המותני וכן את המחצית התחתונה של האזור החזי. צורתו מזכירה משולש שקודקודו העליון בנקודת חיבורו לעצם הזרוע.
תחילת השריר בסיבים גידיים המחוברים לזיזים הקוציים של שש החוליות החזיות התחתונות (T6 עד T12) ולחיתולית המותניים והגב (Fascia thoracolumbalis), דרכה הוא מחובר לזיזים של חוליות המותניים והעצה, לרצועה הרום קוצית (Ligamentum supraspinale) ולרכס הכסל. מספר סיבים שריריים, מחוברים ישירות לרכס הכסל הצידי ולשלוש או ארבע הצלעות התחתונות.
השריר מסתיים בגיד, כשבעה סנטימטרים אורכו, הנאחז בחלקו התחתון של החריץ שבין הגבשושיות של עצם הזרוע.
תיאור > משולשים

בין הגבול הצידי של חיבור הגב הרחיב לרכס הכסל, לגבול התיכון של חיבור שריר הבטן המלוכסן החיצוני לרכס הכסל נוצר משולש בשם משולש המותניים (lumbar triangle of Petit). בסיס המשולש הוא רכס הכסל וקרקעיתו הוא שריר הבטן המלוכסן הפנימי.
משולש נוסף בסמוך לעצם השכם, מוגדר על ידי צידו התיכון של הגב הרחיב (גבול תחתון למשולש), שריר הטרפז (גבול עליון) והגבול השידרתי של עצם השכם (גבול צידי). חלק מקרקעית המשולש, מהווה השריר המעוין הגדול. כאשר עצם השכם נעה קדימה על ידי שילוב ידיים ובנוסף מכופפים מעט את הגב הופכות צלעות שש ושבע והמרווח ביניהן לתת עוריים ומאפשרים האזנה (בעזרת מסכת). מכאן שמו של המשולש - משולש ההאזנה (triangle of ausculation).
עצבוב

שריר הגב הרחיב מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים השישי, השביעי והשמיני דרך עצב החזה והגב (Nervus thoracodorsalis).
ראו גם

אנטומיה טופוגרפית (גו במבט אחורי, בית חזה במבט צידי)
אנטומיה - מונחים
תג זיהוי רפואי

תג זיהוי רפואי
תג זיהוי רפואי (באנגלית: Medical identification tag) הוא צמיד זיהוי רפואי שנועד להציל חיים.
הצמיד מספק מידע רפואי מיידי לכוחות ההצלה במצב חירום, כאשר המטופל אינו מסוגל לתקשר עם הסביבה. תיאור קצר של העובדות הרפואיות החיוניות, שחרוטות על תג הזיהוי, מבטיח טיפול רפואי נכון, מהיר ומציל חיים.
כוחות ההצלה (מד"א, חדרי מיון וכו') בארץ ובעולם יודעים לחפש את התג המופיע על הצמיד. על ידי כך יוכלו לזהות שמדובר בצמיד זיהוי רפואי, לקרוא את המידע שחרוט עליו ולספק את הטיפול הרפואי הנכון לכל אחד ברגע האמת.
על גבי תג הזיהוי המשולב בצמיד מופיע אייקון רפואי בצבע אדום, המתריע על צורך בהתייחסות רפואית מיוחדת. מצידו הפנימי של התג חרוט המידע הרפואי הרלוונטי.  האיגוד הישראלי לרפואה דחופה בישראל תומך וממליץ בשימוש בצמיד זיהוי רפואי, תוך הכרה בחשיבותו למתן טיפול נכון ומציל חיים.
בין המצבים הרפואיים בהם תג זיהוי רפואי עשוי לשמש: סוכרת, אפילפסיה, אסתמה, אלצהיימר, אלרגיה, מחלות דם  ועוד.
הערות שוליים

↑  ג'ולייט מנדלצוייג, צמיד זיהוי רפואי, באתר אינפומד, ‏2013
ערך זה הוא קצרמרבנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שריר החרטום והזרוע

| --- | --- |

 שיוך:  muscle of anterior compartment of arm 
 אספקה עורקית:  עורק עצם הזרוע הכותר הקדמי, עורק הזרוע 
 עצבוב:  עצב השריר והעור
 פעולת שריר:  כפיפת הזרוע במפרק הכתף, התווכת הזרוע במפרק הכתף 
 תחל שריר:  coracoid process 
 אחז שריר:  anteromedial surface of humerus 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (443) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  m. coracobrachialis 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A04.6.02.017 
 TA2 (2019):  2468 
 FMA:  37664 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0224246 
 
שרירי החזה והזרוע במבט קדמי
שריר החרטום והזרוע (TA: Musculus coracobrachialis) הוא שריר ארוך ודק הממוקם בחלקה המקורב של הזרוע. השריר פועל עם יתר שרירי הכתף כשריר עזר לכיפוף הזרוע ולקירובה לגוף.
תיאור

תחילתו של שריר החרטום והזרוע בזיז החרטום של עצם השכם באזור הקדמי של הכתף. יחד איתו נאחזים בזיז החרטום גם הראש הקצר של שריר הזרוע הדו-ראשי ושריר החזה הקטן. חלקו המרוחק של השריר נאחז בשליש האמצעי של הפן התיכון של עצם הזרוע.
עצבוב

שריר החרטום והזרוע מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים החמישי, השישי והשביעי (C5, C6, C7) דרך עצב השריר והעור.
ראו גם

אנטומיה טופוגרפית - גפה עליונה במבט קדמי
תגובה אלמנטרית

בכימיה פיזיקלית, תגובה אלמנטרית היא תגובה כימית בה מגיבים מגיב אחד או יותר, בשלב אחד, לתת תוצר. לתגובה כזאת יש מצב מעבר אחד בלבד. כל תגובה כימית היא תגובה אלמנטרית או בנויה מכמה תגובות אלמנטריות. בתגובה אלמנטרית המקדמים הסטוכיומטריים של משוואת התגובה המאוזנת הם ערכי החזקות של משוואת הקצב.
ניתן לבטא את קצב התגובה כהשתנות ריכוז המגיב לפי הזמן. כלומר, הנגזרת של הריכוז לפי הזמן.
עבור ריאקציה אונימולקולרית, כלומר, ריאקציה שבה יש מגיב אחד בלבד, מתפרקת המולקולה A, ליצירת תוצר.
קצב התגובה של ריאקציה כזו, כאשר הטמפרטורה קבועה, תלוי בריכוז החומר ויתואר כך:
בתגובה בימולקולרית, מגיבים שני אטומים, מולקולות יונים או רדיקלים לתת תוצר או תוצרים:
קצב הריאקציה של תגובה כזאת, בטמפרטורה קבועה, ניתן לבטא כך:
באופן עקרוני, נדירות עד מאוד תגובות אלמנטריות בהן מעורבים 3 חלקיקים שונים במקביל, כיוון שהסיכוי ששלוש מולקולות שונות יפגשו באותו זמן בהכוונה מרחבית מתאימה להתנגשות פורייה, נמוך מאוד. תגובות אלה נקראות תגובות טרימולקולריות.  
לכל תגובה כימית שאינה אלמנטרית, קיים מנגנון המתאר את התגובה בעזרת מספר תגובות אלמנטריות. לא תמיד ברור המנגנון, ופעמים רבות משוואת הקצב שלו מסובכת. לרוב ניתן למצוא משוואת קצב מקורבת על ידי שימוש בקירובים שונים.
ראו גם

הנחת המצב העמיד
שלב קובע מהירות
קינטיקת מיכאליס-מנטן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4070762-3
ריוקיצ'י אינאדה

| --- | --- |

ריוקיצ'י אינאדה
 לידה:  18 במרץ 1874 נגויה, יפן 
 פטירה:  27 בפברואר 1950  (בגיל 75)
 ענף מדעי:  בקטריולוגיה, רפואה פנימית
 מקום מגורים:  יפןהאימפריה היפנית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טוקיו 
 מוסדות:  אוניברסיטת טוקיו  אוניברסיטת קיושו 
 פרסים והוקרה:  הפרס הקיסרי של האקדמיה היפנית
 תרומות עיקריות
 גילוי החיידק Leptospira icterohaemorrhagiae
 
פרופ' רִיוֹקִיצִ'י אִינָאדָה (ביפנית: 稲田 龍吉,‏ 18 במרץ 1874 – 27 בפברואר 1950) היה רופא ובקטריולוג יפני נודע, אשר התפרסם בעקבות גילוי החיידק Leptospira icterohaemorrhagiae, מחולל מחלת העכברת. על תגלית זאת היה מועמד לפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1919.
קורות חייו

אינאדה נולד ב-18 במרץ 1874 בעיר נגויה שבמחוז אאיצ'י. בשנת 1895, התקבל ללימודי הרפואה באוניברסיטה הקיסרית בטוקיו, ובשנת 1900, עם סיום לימודיו, החל להתמחות ברפואה פנימית. בשנת 1902 יצא אינאדה, בשליחות ממשלת יפן, להשתלמות בפקולטה לרפואה בשטרסבורג שבגרמניה. עם חזרתו ליפן בשנת 1905 מונה לפרופסור לרפואה פנימית בפקולטה לרפואה באוניברסיטה הקיסרית בקיושו שבפוקואוקה.
בשנת 1908, בעקבות התפרצות מחלת העכברת באי קיושו, החלו אינאדה ושותפו יָסוּשִׁי אִידוֹ (Yasushi Ido) לחקור מההיבט הבקטריולוגי את המחלה וזאת על מנת לגלות את המחולל שלה. ב-20 בינואר 1915 זכו אינאדה ואידו בפרסום עת הכריזו כי הצליחו לבודד, לאפיין ולזהות באופן חד-משמעי את החיידק הסלילוני-מחולל המחלה, לו קראו Leptospira icterohaemorrhagiae japonica. כחודש ימים לאחר מכן, ב-13 בפברואר 1915, פרסמו אינאדה ואידו מאמר מדעי, הראשון בסדרת מאמרים בנושא מחלת העכברת, בהם סיכמו את ממצאיהם אודות המיקרוביולוגיה, המורפולוגיה והפיזיולוגיה, אופן ההדבקה, הפתוגנזה והאבחנה של המחולל, וכן את דרכי הטיפול, המניעה והחיסון כנגדו. מחקרם פורץ הדרך עורר עניין רב בקרב הקהילה המדעית ובמרץ 1916 פרסמו אינאדו ואידו את מאמרם הראשון אודות מחולל העכברת בשפה האנגלית, ובאוגוסט אותה השנה בגרמנית. במחקרם הצליחו להראות כי מחולל המחלה ביפן זהה לזה שבאירופה ובעקבות זאת תיקנו את שמו ל-Leptospira icterohaemorrhagiae. בשנת 1919 הוכרזו אינאדה ואידו כמועמדים לקבלת פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על גילוי ופיתוח שיטת טיפול יעילה באמצעות נוגדנים כנגד מחלת העכברת, אולם בסופו של דבר לא זכו בו.
פרט למחקרו בתחום הבקטריולוגיה עסק אינאדה רבות גם בתחומי הקרדיולוגיה והאונקולוגיה, תחומים בהם נחשב לחלוץ ביפן. כך למשל היה לראשון אשר ייבא והכניס לשימוש רפואי ביפן את מכשיר האלקטרוקרדיוגרף.
ריוקיצ'י אינאדה נפטר ב-27 בפברואר 1950, בגיל 75.
תארים ומינויים

להלן המינויים והתארים בהם זכה אינאדה במהלך הקריירה שלו:
פרופסור לרפואה פנימית בפקולטה לרפואה באוניברסיטה הקיסרית בקיושו (1905).
הפרס הקיסרי של האקדמיה היפנית (1916).
סגן נשיא האגודה היפנית לחקר הסרטן (1950-1919).
פרופסור לרפואה פנימית בפקולטה לרפואה באוניברסיטה הקיסרית בטוקיו (1920).
מנהל בית חולים לסרטן בטוקיו (1934).
נשיא התאחדות הרופאים ביפן (1943).
עיטור מסדר התרבות (1944).
הנצחתו

Leptospira inadai - מין חיידקים בסוג Leptospira שקיבל את שמו כהוקרה לזכרו.
רחוב אינאדה בקמפוס מַאידָאשִׁי (Maidashi) שבתחומי אוניברסיטת קיושו בפוקואוקה.
לקריאה נוספת

Kobayashi Y. (2001). Discovery of the causative organism of Weil's disease: historical view. Journal of Infection and Chemotherapy. 7(1):10-5. PMID 11406751 -
 סקירה היסטורית אודות גילוי מחולל מחלת העכברת על ידי ריוקיצ'י אינאדה ויסושי אידו
הערות שוליים

1 2  ‏The Japan academy - The Imperial Prize, Japan Academy Prize, Duke of Edinburgh Prize Recipients.
1 2  Civil Affairs Handbook, Japan. Prefectural Studies, volume 4. War Department. 1945, p.581.
1 2  ‏Ryukichi Inada and Yasushi Ido - Nobel Prize nomination.
↑  לאחר תבוסת הצרפתים במלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1871 סופחה אלזס-לורן, ובירתה שטרסבורג, לתחום קיסרות הגרמנית.
↑  Le Minor JM, Richert JB. (2011). Japanese students and assistants of the medical faculty of Strasbourg from 1872 to 1918. Histoire des Sciences Medicales. 45(4):403-14. PMID 22400479.
1 2 3  ‏Discoverer of the pathogen of Weil's disease - Ryokichi Inada.
1 2 3  Kobayashi Y. (2001). Discovery of the causative organism of Weil's disease: historical view. Journal of Infection and Chemotherapy. 7(1):10-5. PMID 11406751.
↑  ‏Professor Ryukichi Inada - Contribution toward discovery and eradication of Weil's disease (ביפנית).
↑  בשנת 2002 קבעה הוועדה לטקסונומיה של חיידקי Leptospira, שפעלה מטעם איחוד האגודות הבינלאומי למיקרוביולוגיה (IUMS), נומנקלטורה חדשה לסרוטיפים בסוג Leptospira. נקבע, בין היתר, כי החיידק אותו זיהו אינאדה ואידו יקבל את השם Leptospira interrogans serovar Ichterohaemorrhagiae.
1 2  ‏Ryukichi Inada - Japanese physician.
↑  ‏  Kyushu University - Department of Cardiology; Historical overview. (ביפנית)
↑  War and Medicine (Exhibition panel broshure): facts and responsibility of participation of Japanese medical establishment in 15 years' war. Sankeisha. 2008, pp.69-70. ISBN 978-4883616183.
↑  ‏Contributions to Cancer Prevention of Non-Governmental Organizations-2: The Dawn of Cancer Control Activities: Comparison of Japan and the USA.
↑  Noel R. Krieg, Wolfgang Ludwig, William B. Whitman, Brian P. Hedlund, Bruce J. Paster, James T. Staley, Naomi Ward, Daniel Brown. Bergey's Manual of Systematic Bacteriology, volume 4 (2nd ed.). Springer. 2011, p.554. ISBN 978-0387950426.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CiNii: DA07156471  LCCN: n2007185679  NDL: 00019043  VIAF: 253447703   WorldCat (עם VIAF): 253447703 
רחוב אינאדה בקמפוס מאידאשי שבתחומי אוניברסיטת קיושו בפוקואוקה
רחוב סולטאן סולימאן

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 על שם:  סולימאן המפואר
 מיקום
 מדינה:  ישראל
 עיר:  ירושלים
 שכונה:  באב א-זהארה
 קואורדינטות:  31°46′58″N 35°13′56″E﻿ / ﻿31.782885°N 35.232307°E﻿ / 31.782885; 35.232307
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ירושלים העתיקה מוגדלת) רחוב סולטאן סולימאן(למפת ירושלים העתיקה רגילה) רחוב סולטאן סולימאן(למפת ירושלים רגילה) רחוב סולטאן סולימאן(למפת ירושלים מוגדלת) רחוב סולטאן סולימאן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
רחוב שולטאן סולימאן, הקרוי על שמו של סולימאן המפואר, הוא אחד הרחובות הראשיים בירושלים. הרחוב משתרע מדרך יריחו בקודקוד הצפון-מזרחי של העיר העתיקה עד המנהרות שבין שער שכם לשער החדש.
היסטוריה

תוואי הרחוב נסלל בתקופת השלטון העות'מאני, כאשר מוסלמים החלו לצאת מחומות העיר העתיקה ולבנות את שכונת באב א-זהרה הסמוכה לגן הקבר ובקצהו נחנך ב-1937 מוזיאון רוקפלר לארכאולוגיה. הרחוב הפך למרכז העסקים של ערביי ירושלים בתקופת המנדט הבריטי, בעיקר סביב שער שכם והשתרע מבניין נוטר דאם דה ז'רוזלם, מערבית לשער שכם ועד המוזיאון. משנת 1948, בעקבות חלוקת העיר, נדד המרכז המסחרי הערבי לאורך הרחוב מזרחה, לכיוון שער הפרחים וההצטלבות עם רחוב צלאח א-דין.
לאחר איחוד העיר בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, נחנכה בקצהו המערבי של הרחוב כיכר צה"ל והקטע המערבי של הרחוב, מהכיכר עד שער שכם, שינה את שמו לרחוב חטיבת הצנחנים. בשנת 1968 נערך לאורך הרחוב מצעד צה"ל ביום העצמאות ה-20 למדינת ישראל. סיקור המצעד היה השידור הראשון של הטלוויזיה הישראלית.
כיום משמש הרחוב, יחד עם רחוב צלאח א-דין, מרכז העסקים של מזרח ירושלים, ובאינתיפאדה הראשונה בשנת 1987 אף אירעו ברחוב מספר הפרות סדר ונזרקו בו אבנים לעבר אוטובוסי אגד. מאידך, באינתיפאדה השנייה נשמר שקט ביטחוני יחסי ברחוב, בדומה לרוב חלקי מזרח ירושלים.
הרחוב הוא משכנם של מסעדות מזרחיות מפורסמות, כמו מסעדת פילדלפיה.
הרחוב משמש נתיב נסיעה ראשי למעוניינים לבקר בכותל המערבי ובהר הזיתים ונתיב ראשי לצעדה המסורתית ריקודגלים מדי יום ירושלים.
בתים ואתרים ברחוב

אכסניית סנט פאולוס (בית ספר שמידט)
מסוף תחבורה ציבורית
מלון Golden walls
מוזיאון רוקפלר
תמונות

רחוב סולטאן סולימאן במבט לכיוון מזרח
מסעדות ובתי עסק ברחוב
מבט על הרחוב מחומות העיר העתיקה
בית הינדיה - רחוב סולטאן סולימאן פינת רחוב הנביאים
מבט על הרחוב מחומות העיר העתיקה
ערך זה הוא קצרמרבנושא ירושלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ריוסיגואט

| --- | --- |

ריוסיגואט
 נתונים כימיים
 מסה מולרית:  422.1615 יחידת מסה אטומית מאוחדת 
 בטיחות
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון X (אוסטרליה), קטגוריית סיכון X 
 מזהים
 קוד ATC:  C02KX05 
 מספר CAS:  625115-55-1
 PubChem:  11304743
 ChemSpider:  9479719
 
ריוסיגואט (שם מסחרי אדמפס) היא תרופה לטיפול ביתר לחץ דם ריאתי, ובפרט CTEPH: יתר לחץ דם ריאתי טרומבואמבולי. יתר לחץ דם ריאתי היא מחלה קשה המתבטאת בקוצר נשימה עד כדי חוסר יכולת לבצע פעולות יומיומיות פשוטות. המחלה מתקדמת במהירות ותוחלת החיים של רוב החולים ללא טיפול היא פחות משלוש שנים. אדמפס פועלת להרחבת עורקי הריאות (כלי הדם המקשרים בין הלב לריאות) באמצעות שפעול האנזים גואנילאט ציקלאז (sGC stimulators) המפעיל מנגנון המרחיב את עורקי הריאות ובכך מקל על הלב לשאוב דם דרך הריאות דבר זה מקל את קוצר הנשימה של החולים ומאפשר להם ללכת מרחק גדול יותר ולבצע פעולות גופניות. התרופה אדמפס כלולה בסל התרופות הישראלי לחולי CTEPH.
התוויות לטיפול בריוסיגואט

אדמפס מיועדת לטיפול במבוגרים באחד משני הסוגים הבאים של יתר לחץ דם ריאתי:
סיטף CTEPH: יתר לחץ דם ריאתי טרומבואמבולי - יתר לחץ דם ריאתי טרומבואמבולי: במצב זה קריש דם חוסם או מצר את כלי הדם בריאות. ניתן לטפל בריוסיגואט כאשר לא ניתן לעבור ניתוח או במקרה שלחץ הדם הריאתי חזר או נותר ללא שינוי לאחר הניתוח. ריוסיגואט היא התרופה היחידה לנטילה דרך הפה המאושרת לטיפול בסיטף (CETPH) בארץ ובעולם.
יתר לחץ דם ריאתי עורקי ראשוני, תורשתי או שניוני למחלות רקמות חיבור: ביתר לחץ דם ריאתי עורקי דפנות כלי הדם מתעבות וכלי הדם הופכים צרים.
פיתוח קליני

ריוסיגואט, כמעורר האנזים sGC, הוא מולקולה שפותחה כמרחיב כלי דם שאינו תלוי ב-NO (חנקן חמצני - חומר המצוי בריאות) לשם פעולתו. מספר מחקרים קליניים בדקו את יעילות ובטיחות ריוסיגואט במחקרי פאזה שלישית גדולים, רב-מרכזיים, אקראיים, כפולי סמיות ומבוקרי פלצבו (CHEST-1, PATENT-1) וכן מחקרי המשך למחקרים אלו (CHEST-2, PATENT-2).
אדמפס לחולי סיטף (CTEPH: יתר לחץ דם ריאתי טרומבואמבולי) שאינם מתאימים לניתוח או שהמחלה חזרה לאחר הניתוח: מחקר CHEST הראה כי לאחר 16 שבועות טיפול, ריוסיגואט שיפר משמעותית את התנגודת הריאתית ואת יכולת המטופלים לבצע פעילות גופנית. מחקר CHEST-2 הראה כי השיפור במרחק ההליכה וההשתייכות לקבוצה התפקודית נשמר כעבור שנת טיפול בריוסיגואט כמו במחקר CHEST הראשון. מחקר ההמשך הראה כי לאחר שנתיים טיפול בריוסיגואט ההישרדות היא 93% וכי יש קשר ישיר בין מרחק הליכה במשך שש דקות (6MWD), בין מדדים המצביעים על תפקוד הלב הימני ובין הישרדות. הטיפול בריוסיגואט נסבל היטב בקרב המטופלים ללא סימנים לתופעות לוואי חדשות.
אדמפס לחולי יתר לחץ דם ריאתי עורקי: מחקר PATENT הראה כי לאחר 12 שבועות, ריוסיגואט שיפר משמעותית את היכולת לבצע פעילות גופנית, את התנגודת הריאתית, את ההשתייכות לקבוצה תפקודית, את הזמן להחמרה קלינית ואת מדד קוצר הנשימה. במחקר PATENT-1 ארוך הטווח שנמשך שנה נמצא כי הטיפול בריוסיגואט נסבל היטב והוביל לשיפור מתמשך ביכולת לבצע פעילות גופנית וביכולת התפקודית. מחקר ההמשך הראה כי לאחר טיפול של שנתיים, ריוסיגואט הוביל לשיפור מתמשך במרחק הליכה, בהשתייכות לקבוצה תפקודית ובמדדים המצביעים על תפקוד לב ימין. כמו כן נצפה קשר משמעותי בין מרחק הליכה, ערכי BNP, והשתייכות לקבוצה תפקודית לבין הישרדות. ריוסיגואט נסבל היטב בקרב משתתפי המחקר.
אדמפס לטיפול ביתר לחץ דם ריאתי שניוני למחלות רקמות חיבור: במחקרי PATENT נמצא כי בקרב מטופלים אלו, ריוסיגואט הוביל לשיפור מרחק ההליכה, השתייכות לקבוצה תפקודית, תנגודת ריאתית ואינדקס קרדיאלי. השיפור במרחק ההליכה וההשתייכות לקבוצה תפקודית נמשך גם בתום השנה השנייה לטיפול. הישרדות החולים אחרי שנתיים טיפול בריוסיגואט הייתה דומה לזו של חולים אידיופתים ועמדה על 93%. פרופיל הבטיחות של ריוסיגואט בקרב קבוצה זו זהה לזה של קבוצות הטיפול האחרות.