ההמנון ההומרי לאפולו
חלוקת ההמנון > תקציר העלילה > לידת אפולו

ההמנון מתחיל בסיפור לידתו של האל אפולו המכונה בשיר בכינויים: המרחיק לקלוע, פוׂיְבּוׂס, פיתי, האדון הקולע, בן חסון ונאה ללא דופי.
פתיחת ההמנון:
אזכיר ואל נא אשכח את אפולון המרחיק לקלוע

כל האלים רועדים בשעה שהוא בא לבית זאוס:

בחפזון ממקום מושבם נתרים ועומדים הם

כשמתקרב האל ודורך את קשתו הזוהרת.

רק לטו יושבת ליד זאוס השש לו ברעם,

היא מתירה המיתר ואת אשפתו רוכסת,

מעל כתפיו כבירות העצמה פורקת הקשת,

במו ידיה תולה על יתד הזהב המקבעת

בראש העמוד בהיכל, ומנחה אל כסאו את אפולון
ההמנון מתחיל בתיאור סצנה: אפולו מגיע לבית זאוס, לטו, אימו, מנחה אותו אל כסאו בראש ההיכל, ואילו אביו מגיש לו נקטר בגביע זהב. לטו מתרוננת על "שנולד לה בן הבקי בקשתו ורב כח".
המשך ההמנון מתאר את לידת האל אפולו לאמו לטו ולאביו זאוס, את נדידת אמו לטו לחפש אחר מקום הראוי ללידת אפולו, מצוינים שמות איים והרים יוונים רבים אשר פחדו לקבל את פניו של אפולו וסירבו לאמו ללדת אצלם, מפחדים מכוחו העצום של אפולו:
עד לכל אלה הגיעה לטו הכורעת ללדת

את היורה למרחק, מקוה שיקצו לבנה בית.

אך המקומות נרעדו אמימה, אף אחד, ואפילו

המדושן שבהם, לא העז לקבל את פויבוס
לבסוף מתייצבת לטו בפני האי דלוס, ושואלת אותו האם יסכים לשמש עבור בנה בית:
עד שלטו הנכבדת הציבה רגליה בדלוס

ושאלה את האי, מפריחה המילים משפתיה:

דלוס, הואל בטובך להסכים לשמש לבני פויבוס

בית, ועל אדמתך מקדש מדשן ליסד לו

...

אם מקדש לאפולון יקום בתחומיך

כל בני אנוש לחגג בזבחים למרחיק כקולע

כאן יתכנסו, לעולם הניחוח מחלב

מאות הפרים הטבוחים, ותמציא מחיה ליושביך

מנדבת יד נכריה, כי הלא אדמתך מדלדלת.
האי נעתר לה, ומשתכנע בחיל ורעדה שהולדת אפולו תתקיים אצלו:
באהבה אקבל את הולדת האל הקולע למרחקים,

שהרי באמת נוהגים לזלזל בי

האנשים, וצפוי עקב כך שירבו לכבדני.

אך לא אסתיר ממך, לטו, מה מטיל עליי פחד:

זו השמועה שאפולון עתיד להיות מלא רהב,

הוא בכוחו הכביר ישתלט על בני האלמוות

ועל בני החלוף החיים ממתנות פרי הארץ
לידת אפולו ארכה תשעה ימים ותשעה לילות של צירים, היא מלווה בלידה על ידי אלות עתיקות. נעדרת מן הלידה המיילדת איליתיה אלת הלידות, מאחר שהרה, בת זוגו של זאוס מקנאת בלטו על שבקרוב תלד את אפולו ועיכבה את איליתיה מלהגיע לסייע ללטו.
אפולו נולד כשהוא מדלג אל האור ומכריז על שלושת תחומי ההשפעה העיקריים שלו:
1. הקתרוס - כלי מיתר (הלאוטה)
2. הקשת
3. מנבא את דבריו של זאוס לבני האדם
כשאיליתיה המילדת הגיעה לדלוס,

כבר תכפו הצירים ולטו התאוותה ללדת.

בזרועותיה לפתה התמר, הציבה ברכיה

על האחו הרך, והארץ חייכה מתחתיה,

אז הוא דלג אל האור, ותרחו האלות כשראוהו.

אז, הו פוחבוס, במים זכים האלות רחצוך

שתתקדש ותטהר, עטפוך בבד צח כשלג,

בד שזה אך נארג, ובשרוך של זהב לפפוך.

אך את אפולון לו חרב הפז אמו לא הניקה

נקטר ומתק מזון אלמות תמיס קצבה לו

במו ידיה האלוהיות, ולטו צהלה אז,

על שילדה בן כביר שידו עושה חיל בקשת.

...

ואז פויבוס אפולון הודיע לבני האלמוות:

לי מעתה יקרים יהיו הקתרוס והקשת,

ואנבא לבני האדם את החלטות זאוס
האי דלוס חוגג על ידי פסטיבל את לידתו של אפולו, בו מתכנסים אלים ואלות ומשפחות, אשר משבחים כולם את לידתו.
"אך ביחוד, הו פויבוס, לבך מוצא עונג בדלוס,
שם, לבושים כתנות ארוכות, מתכנסים האיונים
עם ילדיהם ונשיהם הצנועות לחגג את חגיך,
ומתענגים על קרבות האגרוף, המחול והזמר,
שם בזכרם את שמך"
בין פסטיבל הסגידה לאפולו ובין הסצנה הבאה המתארת את חיפושו של אפולו אחר מקום עבור מקדשו:
"איך אתימר להוסיף עוד המנון למכלול המנוניך?
שמא אשיר אודות חזוריך ואהבותיך?
איך בעבור קורוניס הארקדית שרית עם איסכיס
האלוהי, בן אלטוס זה שסוסיו לתפארת?
או עם פורבס בן טריאופס או למול אראותאוס?
או שאזכיר, אל קולע הרחק, איך חיפשת בארץ
חבל שבו תיסד לאנוש את היכל נבואותיך?"