stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עונש מוות בפקיסטן

עונש מוות הוא עונש חוקי בפקיסטן. למרות שהיו תיקונים רבים לחוקה, עדיין לא קיימת הוראה האוסרת על עונש מוות.
בשנת 2008 הוטל מורטוריום על הוצאות להורג במדינה. בין -2009 עד 2011 לא בוצעו הוצאות להורג. בשנת 2012 בוצעה הוצעה להורג אחת ו-0 ב-2013. ההקפאה בהוצאות להורג בוטלה בשנת 2014, לאחר טבח התלמידים בפשאוור שבו נרצחו 145 בני אדם נרצחו, ביניהם 132 תלמידים בגילאים 6–16. פקיסטן ביצעה 7 הוצאות להורג ב-2014, 326 הוצאת להורג ב-2015, 87 ב-2016, 65 ב-2017 ו-14 ב-2018. תלייה היא השיטה הנפוצה לביצוע עונשי מוות במדינה.
חילול הקודש או "חילול השם" הוא עבירה שדינה מוות בפיקסטן, לפי סעיף C-295. בשנת 2001 דוקטור יוניס שייח נידון למוות על חילול השם, בגלל שאמר לסטודנטים שלו שבזמן שהגה את האסלאם, בגיל 40, מוחמד עוד לא היה מוסלמי. חוקים נגד חילול הקודש מופעלים במדינה בדרך כלל נגד נוצרים. בשנת 2000 נידון למוות אדם נוצרי בשם אשיק מסיח בגלל שרצה להתאסלם. החוק המוסלמי והפקסיטני אוסר נישואין בין נוצרים למוסלמים, מסיח ביקש להתאסלם כדי להתחתן עם אשה מוסלמית, אולם לפי התביעה הוא עשה זאת ממניעים לא כשרים ולכן עבר על החוק.
בשנת 2013, גזר בית דין שבטי בפקסיטן באזור קוראם שנשלט על ידי רוב שיעי, עונש מוות על אנוואר דין, חייל סוני בן 27 שתכנן לברוח עם אהובתו השיעית בת ה-19. החייל נסקל למוות. הצעירה נידונה למוות גם היא, אולם לא ברור אם גזר הדין בוצע או לא.
הערות שוליים

↑  "Death sentences and executions in 2016". אמנסטי אינטרנשיונל, Retrieved 21 August 2017.
↑  ריצ'רד דוקינס, יש אלוהים?, 2006, עמ' 405-406
↑  אהבה אסורה: חייל נסקל למוות כי ניהל רומן, באתר ynet, 13 במרץ 2013
הספר השני של היטלר

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אדולף היטלר 
 שפת המקור:  גרמנית
 סוגה:  מחשבה מדינית 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1961 
 סדרה
 ספר קודם:  מיין קמפף 
 הספר הבא:  שיחות השולחן של היטלר 
 
הספר השני של היטלר (בגרמנית: Hitlers Zweites Buch), שפורסם באנגלית בשם הספר הסודי של היטלר ולאחר מכן בשם הספר השני של היטלר, הוא תמליל לא ערוך של מחשבותיו של אדולף היטלר על מדיניות חוץ, שנכתבו ב-1928. הספר נכתב לאחר מיין קאמפף ולא פורסם בחייו של היטלר.
גרהרד ויינברג משער שהספר השני לא פורסם ב-1928 מכיוון שמיין קאמפף לא נמכר באותה תקופה והמו"ל של היטלר, הוצאת פרנץ אהר, אמר להיטלר שספר שני יעכב את המכירות של מיין קאמפף אפילו יותר. הספר השני נכתב לאחר ההישגים הגרועים של המפלגה הנאצית בבחירות בגרמניה ב-1928, הישגים שהיטלר סבר כי נגרמו עקב חוסר הבנה של רעיונותיו מצד הציבור.
תוכן

מלחמה ושלום
ההכרח של המאבק
גזע ורצון במאבק על הכוח
אלמנטים של מדיניות חוץ
מדיניות החוץ הנאצית
צרכים ויעדים של הגרמנים
מדיניות הרייך השני
כוח צבאי למטרת שיקום הגבולות
חוסר תקווה במצב הכלכלי
על הצורך במדיניות חוץ פעילה
גרמניה ורוסיה
מדיניות החוץ הגרמנית
מטרות גרמניות
אנגליה כבעלת ברית
איטליה כבעלת ברית
סיכום
מיין קאמפף והספר השני

יש קווי דמיון והבדלים בין מיין קאמפף והספר השני. כמו במיין קאמפף, גם בספר השני היטלר הכריז שהיהודים הם יריביו הנצחיים והמסוכנים ביותר. כמו במיין קאמפף, היטלר תיאר את מה שההיסטוריון הגרמני אנדריאס הילגרובר (Andreas Hillgruber) כינה Stufenplan, כלומר "תוכנית השלבים של היטלר". היטלר עצמו מעולם לא השתמש במונח Stufenplan, שטבע הילגרובר בספרו מ-1965, האסטרטגיה של היטלר (Hitlers Strategie). בתוכנית היו שלושה שלבים. בשלב הראשון, חימוש והתעצמות צבאית מסיבית, הפלת הכבלים של הסכם ורסאי, ויצירת בריתות עם איטליה הפשיסטית והאימפריה הבריטית. השלב השני נועד להיות סדרה של "מלחמות בזק" מהירות בשיתוף עם איטליה ובריטניה נגד צרפת ובעלות בריתה במזרח אירופה ובהן צ'כוסלובקיה, פולין, רומניה ויוגוסלביה. השלב השלישי יהיה מלחמה למחיקת מה שהיטלר החשיב כמשטר ה"יהודי-בולשביקי" בברית המועצות.
השלב הרביעי

בניגוד למיין קאמפף, בספר השני היטלר הוסיף שלב רביעי לתוכנית השלבים. הוא רמז שבעתיד הרחוק עשוי להתחולל מאבק על שליטה עולמית בין ארצות הברית לבין ברית אירופית הכוללת התאגדות חדשה של אומות, המורכבת ממדינות בודדות בעלות ערך לאומי גבוה. הספר השני מציע פרספקטיבה שונה על ארצות הברית מזו המתוארת במיין קאמפף. במיין קאמפף הכריז היטלר כי היריבה המסוכנת ביותר של גרמניה בזירה הבינלאומית היא ברית המועצות; בספר השני הכריז כי בטווח הקרוב ברית המועצות היא עדיין היריבה המסוכנת ביותר, אך בטווח הארוך, היריב הפוטנציאלי המסוכן ביותר הוא ארצות הברית.
טיעון סביבת המחיה

בשני הפרקים הראשונים היטלר טען שהאיזון בין אוכלוסייה ומשאבי טבע הוא המוקד העיקרי של כל אומה.
נקודת המוצא של הניתוח שלו היא "המאבק על ייצור המזון" כבסיס לאומה. מתוך צורך זה בשימור עצמי, פיתח היטלר את הרעיון המרכזי שלו לגבי היחס בין האוכלוסייה לגודל בית הגידול שלה. אם בית הגידול אינו יכול לספק משאבים מספיקים להישרדות, תתנוון האומה ותדעך. היטלר העלה את המאבק על בית גידול נאות לעיקרון מרכזי בהיסטוריה. היטלר ציין כי קרב זה מתחולל לעיתים קרובות באופן צבאי.
כפתרונות למאבק על מרחב המחיה, הציע היטלר מניעת הריון, הגירה של אוכלוסייה, הגדלת ייצור המזון והגדלת היצוא לשם קניית מזון נוסף. חלופות אלה מצא בעייתיות. פיקוח על ילודה והגירה, האמין, מובילות להיחלשות האומה, כי אנשים הם דם החיים האמיתי של האומה. הגידול בייצור המזון מוגבל ביסודו עקב כמות סופית של אדמה פורייה. יצוא גדול יותר לא מתאים, מכיוון שהוא מוביל לתחרות מוגברת בשוק עם מדינות אחרות, מה שהופך את גרמניה לתלויה באומות חיצוניות ולכן מוביל למצב שעמו גרמניה התמודדה בתחילת מלחמת העולם הראשונה ב-1914. היטלר חוזר על טיעונים אלו מספר פעמים בפרקים הבאים.
מדיניות חוץ

בפרקים האחרים פיתח היטלר את מחשבותיו על מדיניות החוץ הנציונל-סוציאליסטית העתידית לשירות המאבק על מרחב המחיה. כמו במיין קאמפף, טען היטלר שהיהודים הם המתנגדים הנצחיים והמסוכנים ביותר של העם הגרמני. הוא תיאר והרחיב את תוכניותיו הפוליטיות העתידיות.
היטלר הצהיר כי מדיניות החוץ הלאומית-סוציאליסטית אמורה להתבסס על לבנסראום עבור העם הגרמני:
"התנועה הנציונל-סוציאליסטית תמיד תיתן למדיניות החוץ שלה להיקבע על ידי ההכרח להבטיח את המרחב הדרוש לחיי העם שלנו. היא לא יודעת גרמניזציה או טבטוניזציה, כמו במקרה של הבורגנות הלאומית, אלא רק התפשטות העם. היא לעולם לא תראה בהכפפה של הצ'כים או הפולנים לגרמניה את מה שנקרא "גרמניזציה", חיזוק לאומי עממי, אלא רק את ההחלשה הגזעית של העם שלנו [כלומר, בכך יצא היטלר נגד השאיפה לגרמן את הצ'כים והפולנים]."
יחסי חוץ

מבין כל האויבים הפוטנציאליים של גרמניה, שלימים הרכיבו את בעלות הברית במלחמת העולם השנייה, היטלר דירג את ארצות הברית כמסוכנת ביותר. היטלר ראה את הממלכה המאוחדת כמעצמה "ארית" שותפה, שבתמורה לוויתור של גרמניה על שאיפות ימיות וקולוניאליות תיצור ברית עם גרמניה. צרפת, לדעתו של היטלר, "הכשילה" את עצמה במהירות. בהתייחס לברית המועצות, היטלר בז לעם הרוסי בטענה שהוא סלאבי ו"אונטרמנשן", "תת-אדם", חסר יכולת מחשבה אינטליגנטית. כתוצאה מכך, היטלר האמין שהעם הרוסי נשלט על ידי מה שנראה לו ככנופיה של מהפכנים יהודים צמאי דם אך חסרי יכולת.
יחסי חוץ > בריטניה

בספר השני היטלר קרא לברית אנגלו-גרמנית המבוססת על כדאיות פוליטית כמו גם על התפיסה ששתי המעצמות הן בעלות ברית טבעיות עקב מוצאן האנגלו-סקסי המשותף. היטלר טען שהשאיפה הבריטית למאזן כוחות שיוביל לברית אנגלו-גרמנית לא תתנגש עם מטרתו שגרמניה תהיה המעצמה היבשתית הדומיננטית, כי לא נכון ש"אנגליה נלחמה בכל מעצמה הגמונית מיד", אלא הייתה מוכנה לקבל מדינות דומיננטיות שמטרותיהן היו "יבשתיות בלבד". היטלר האמין שיש מאבק מתמשך בין "הפלישה היהודית" ו"המסורת הבריטית הישנה" לשליטה בממלכה המאוחדת, ולכן האמין שהסיכויים לברית אנגלו-גרמנית יהיו טובים בתנאי שבריטניה תתנגד ל"פלישה היהודית" בהצלחה. היטלר טען:
"האינסטינקטים של האנגלו-סכסונים עדיין כה חדים וחיים, עד שאי אפשר לדבר על ניצחון מוחלט של היהדות. זו נאלצת עדיין להתאים את האינטרסים שלה לאלו של האנגלים. אם היהודי היה מנצח באנגליה, האינטרסים האנגלים היו נסוגים... [אבל] אם הבריטים ינצחו, עדיין יכול להתרחש שינוי ביחסה של אנגליה מול גרמניה."
תרגום לאנגלית

תרגום מאת סלבטור אטנסיו (Salvator Attanasio) פורסם ב-1962, בשם "הספר הסודי של היטלר", עם הקדמה מאת טלפורד טיילור. תרגום מאת קריסטה סמית' פורסם ב-2003, כספרו השני של היטלר, בעריכת גרהרד ויינברג.
הערות שוליים

↑  Publishers Weekly
↑  Gerhard Weinberg. Hitler's Second Book: Ideas That Were Too Provocative for Publication (Television production). Graduate Center, CUNY: C-SPAN.  Event occurs at 9:37. נבדק ב-2020-02-23. Here we are necessarily in the realm of speculation.
↑  Cf. Adam Tooze (2007): The Wages of Destruction: The Making and Breaking of the Nazi Economy. London. p. 13.
↑  "Hitler's editor tells all | Double Take | The Guardian". amp.theguardian.com. נבדק ב-2023-03-30.
↑  Hillgruber, Andreas. Germany and the Two World Wars, Harvard University Press: Cambridge, 1981 pp. 50–51
↑  אדולף היטלר, הספר השני של היטלר, תרגום לאנגלית (עמ' 157), ‏1928 (מקור)
↑  Eberhard, Jäckel, Hitler's World View A Blueprint for Power, Harvard University Press: Cambridge, Massachusetts, United States of America, 1981. p. 41
↑  Leitz, Christian, Nazi Foreign Policy, 1933–1941 The Road to Global War, Routledge: London, United Kingdom, 2004. p. 35.
↑  Leitz, Christian. Nazi Foreign Policy p. 35
↑  "Hitler's secret book. Introd. by Telford Taylor. Translated by Salvator Attanasio | WorldCat.org". www.worldcat.org. נבדק ב-25 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "A Light in History's Dark Houses | endeavors". endeavors.unc.edu. נבדק ב-25 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
ליאל דניר

| --- | --- |
ליאל דניר (מימין) ב"רומיאו ויוליה" גרסת המועדונים, האנגר "גשר" עם הילה סעדה
ליאל דניר (מימין) ב"רומיאו ויוליה" גרסת המועדונים, האנגר "גשר" עם הילה סעדה
 לידה:  25 בינואר 1985 (בת 40) תל אביב
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  סטודיו למשחק ניסן נתיב 
 פרופיל ב-IMDb
 
ליאל דניר (נולדה ב-25 בינואר 1985) היא דוגמנית ושחקנית ישראלית.
קורות חייה

דניר נולדה וגדלה בתל אביב והיא בת זקונים למשפחה בת שלושה ילדים. הוריה התגרשו כשהייתה בת חמש ומאז נותק הקשר עם אביה. מוטי רייף היה זה שגילה אותה במפגש מקרי כשהייתה בת 17 והביא אותה לתחרות "תגלית השנה", בה זכתה במקום הראשון. זמן קצר לאחר הזכייה, השתתפה בקמפיין של מעצב האופנה ג'אנפרנקו פרה בפריז ובהפקות אופנה למגזינים מובילים. ב-2007 השתתפה בקליפ לשיר "מותק את אצלי בראש" שביצע ותרגם שלומי שבן לשיר "Mama, you have been on my mind" של בוב דילן.
בשנת 2006 הייתה מנחה של תוכנית הטלוויזיה "אקזיט", לצד איתי תורג'מן. ב-2008 גילמה את גאיה בסדרה "לאהוב את אנה". בשנת 2009 דניר דגמנה לקולקציית בגדי החורף של חברת "קאלה".
בשנים 2007 - 2010 למדה דניר בסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב. בכיתתה למדו בין השאר יעל איתן, ג'ייסון דנינו הולט, אריאל וולף, גל לב, מגי אזרזר, יערה פלציג ואיתי זבולון.
בשנת 2010 שיחקה בסרט הקולנוע "לך יום אף לך לילה" של הבמאי אייל ציון וב"התגנבות יחידים" של הבמאי דובר קוסאשווילי.
בשנת 2011 שיחקה בסדרה האינטרנטית של ynet "במעגל סגור" בתפקיד מאיה ושיחקה לצד הנרי דוד. כמו כן השתתפה בתפקיד אורח בסדרה "סברי מרנן" ובסדרה החברים של נאור בתפקיד אורח בפרק "ויפאסנה" ובקומדיה "בובי ואני".
בשנת 2012 גילמה דניר את דמותה של נחמה בסרט החרדי "מלאכיות בלבן". דניר הופיעה בסרט, שבויים על ידי טלי אברהמי, לצידן של ליאת אזר ואליענה שכטר.
בשנת 2013 כיכבה בקליפ לשיר "להציל אותי" של גיא ויהל. באותה שנה התארחה בסדרה "בית המשאלות" של הבמאי חיים בוזגלו לערוץ הראשון, ושיחקה בכמה פרקים בסדרת הנוער "יומני החופש הגדול" בתפקיד אביגיל.
בעבר דניר ניהלה מערכת יחסים מתוקשרת עם השחקן רן דנקר. אחיה רעואל הוא זמר ובעבר התפרסם כחבר בלהקת הפאנק "דפקט החממה". דניר נשואה לגילי בראל ואם לשלושה.
הערות שוליים

↑   להציל אותי, בביצוע גיא ויהל, וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb166566303 (data)  ISNI: 0000 0003 9962 0463  VIAF: 294837880   WorldCat (עם VIAF): 294837880
לין ז'או

| --- | --- |

 לידה:  23 בינואר 1932 סוג'ואו, מחוז ג'יאנגסו 
 הוצאה להורג:  29 באפריל 1968 (בגיל 36) נמל תעופה לונגהואה, שאנגחאי 
 שם לידה:  彭令昭 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין
 פעילות בולטת:  דיסידנטית נגד המשטר של מאו דזה-דונג
 השכלה:  אוניברסיטת פקין (יוני 1958)  אוניברסיטת רנמין בסין (1960) 
 השקפה דתית:  נצרות 
 
זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
לין ז'או (בסינית ‏林昭; ‏16 בדצמבר 1932 – 29 באפריל 1968; נולדה בשם פנג לינגז'או ‏彭令昭), הייתה דיסידנטית סינית בולטת, אשר נכלאה ואחר כך הוצאה להורג על ידי הרפובליקה העממית של סין במהלך המהפכה התרבותית בעקבות הביקורת שלה על המדיניות של מאו דזה-דונג.
תחילה דרכה

פנג לינגז'או נולדה למשפחה נחשבת בעיר סוג'ואו, במחוז ג'יאנגסו. בילדותה למדה בבית ספר מיסיונרי נוצרי, וכך המירה דתה לנצרות. בגיל 16, היא כבר הצטרפה לתא במחתרת הקומוניסטית והייתה כותבת מאמרי ביקורת על שחיתות בממשלה הלאומנית תחת שם העט לין ז'או. שלושה חודשים לפני שהקומוניסטים עלו לשלטון בסין, היא ברחה מהבית על מנת ללמוד עיתונאות באוניברסיטת פקין, שהייתה בניהול קומוניסטי. שם, היא הייתה לחסידה נלהבת של מאו, והצטרפה לקבוצה שהייתה אמונה על ניהול רפורמת הקרקעות באזור כפרי, שם היא נטלה חלק פעיל בעינויים והריגות של בעלי הקרקעות, תחת ההצדקה של העקרונות של  מלחמת המעמדות.
דיסידנטית

מאוחר יותר, לין נרשמה ללימודי ספרות סינית באוניברסיטת פקין, שם הפכה שבו היא הפכה למתנגדת בוטה לדרכו של מאו, במהלך מערכת מאות הפרחים של שנת 1957. בתקופה זו, הממשלה עודדה אינטלקטואלים כמו לין להעביר ביקורת על המפלגה הקומוניסטית, אבל מאוחר יותר הם נענשו על כך. על לין נגזר לבצע עבודות שרות באוניברסיטה, כמו הדברת יתושים כחלק מקמפיין ארבעת המזיקים, ומיון ורישום של עיתונים ישנים בספריית האוניברסיטה.
באוקטובר 1960, לין ז'או נעצרה יחד עם דיסידנטים אחרים על פרסום והפצת עיתון מחתרתי שמתח ביקורת על המפלגה הקומוניסטית על ההרס והנזק הגדולים שגרמו לעם הסיני במסגרת הקפיצה הגדולה קדימה. היא נידונה ל-20 שנות מאסר, כאסירה פוליטית, ובכלא היא הוכתה ועונתה.
במהלך זמנה בכלא, לין כתבה מאות עמודים של פרשנות ביקורתית על מאו, מכתבים, ושירים. מכיוון שלא התירו לה להחזיק בכלי כתיבה, היא השתמשה בנייר של ההודאות וההתנצלויות שרצו שתחתום עליהם, וכתבה באמצעות סיכות ראש מבמבוק כעטים, ובדם שלה כדיו. בדו"ח מיום 5 בדצמבר 1966, הומלץ שלין תוצא להורג בגין "פשעים חמורים, שכללו "1. תוקפת, מקללת, ומשמיצה בטירוף את המפלגה הקומוניסטית הסינית ואת מנהיגינו הדגול, יו"ר מאו... 2. מתייחסת לדיקטטורה של הפרולטריון ולמערכת הסוציאליסטית בעוינות ושנאה קיצונית. 3. צועקת ססמאות ריאקציונריות בפומבי, מפרה את הסדר בבית הכלא, מסיתה אסירים אחרים למרוד, ומפיצה איומים לנקמת דמם של פושעים אנטי-מהפכנים שהוצאו להורג... 4. משמרת בהתמדה עמדה ריאקציונרית, מסרבת להודות בפשעיה, מתנגדת למשמעת וחינוך, קוראת תיגר על ניסיונות לשיקום..."
לין הוצאה להורג על ידי כיתת יורים ב-1968. משפחתה של לין לא הייתה מודעת לכך, עד שנציג המפלגה הקומוניסטית ניגש אל אמה כדי לגבות תשלום של חמישה סנט עבור הכדור ששימש להרוג אותה.
שיקום

ב-1981, תחת ממשלתו של דנג שיאופינג, לין זוכתה באופן רשמי על פשעיה, ושוקמה. למרות השיקום, הממשלה הסינית המשיכה להתנגד לכל הנצחה או דיון ציבורי על לין או על כתביה. ב-2013, ביום השנה ה-45 להוצאתה של לין להורג, מספר פעילים ניסו לבקר בקברה, סמוך לעיר הולדתה סוג'ואו, אך כניסתם נאסרה על ידי מערכת הביטחון.
מורשת

בגלל ההעלמה מצד הממשלה הסינית במשך עשורים, סיפורה של לין ז'או לא היה ידוע ברבים, ורק דיסידנטים מועטים מתקופתה ששרדו ידעו על קיומה. רק כאשר יוצר הסרטים הדוקומנטריים, הו ג'אי, חשף את הסיפור בסרטו זוכה הפרסים משנת 2005, In Search Of Lin Zhao's Soul - גילה העולם אותה מחדש. היא גם מופיעה במספר פרקים בספרו של פיליפ פאן Out of Mao's Shadow (2008).
במשך שנים רבות, המפלגה הקומוניסטית שימרה את מאמריה, מכתביה, ויומניה - בהתחלה כדי לשמש כראיות נגדה, ולאחר מותה עבור שימוש עתידי אפשרי כחומרי תעמולה. לאחר מותה, היה קצין משטרה אחד שהסכים לסכן את חייו על מנת להבריח רבים מכתביה של לין לידי משפחתה וחבריה. הו ג'אי השתמש בחלק ממסמכים אלו ליצירת סרטו, לצד ראיונות עם דיסידנטים אחרים ובני משפחתה. כיום, אוסף העבודות שלה יושב במכון הובר באוניברסיטת סטנפורד.
הערות שוליים

1 2  Pan, Philip P (2008), Out of Mao's Shadow, Simon & Schuster, ISBN 1-41653705-8.
↑  Zhong, Jin (2004), "In Search of the Soul of Lin Zhao" (PDF), China Rights Forum, HRI China, no. 3, אורכב מ-המקור (PDF) ב-2012-07-20, נבדק ב-2016-11-10.
1 2  Marquand, Robert. "Tiananmen Anniversary: Memory of executed poet resonates". Christian Science Monitor.
↑  Boehler, Patrick. "Remembrance of dissident Lin Zhao obstructed on 45th execution anniversary". SCMP.
↑  Wickenkamp, Carol. "Chinese Regime Blocks Commemoration of Executed Dissident Lin Zhao". The Epoch Times.
↑  Pan, Philip. "A Past Written In Blood". The Washington Post.
↑  "Letters and diaries of Chinese political activist Lin Zhao opened". The Hoover Institution Archives.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007401942305171  BIBSYS: 1542227318237  BNE: XX6149654  BnF: cb166461504 (data)  GND: 1166813177  ISNI: 0000 0000 3456 4243  LCCN: n2001053606  MusicBrainz: 1bd7ba36-ada2-4ae6-9676-d8a882419b41  SNAC: w6fj3v8f  SUDOC: 230218172  VIAF: 78124487   WorldCat (עם VIAF): 78124487 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "לין ז'או".
כליאה בדגן

דמות של אדם מבוהל השוקע בדגן. לצדו הכיתוב: "לוקח רק 2–3 שניות להפוך לחסר אונים בזרימת דגן."
כליאה בדגן מתרחשת כאשר אדם שוקע בתבואה ולא יכול לצאת ללא עזרה. אירוע כזה מתרחש בתדירות גבוהה יותר באזורים שיש בהם מתקני אחסון כגון ממגורות או אסמים, אך עשוי להתרחש בסביבת כל כמות גדולה של תבואה, כולל ערמה גדולה. כאשר צביר תבואה מתמוטט פתאום הוא עלול ללכוד באופן מלא או חלקי אנשים הנמצאים בתוכו או אף בקרבתו. כאשר הקורבנות שקועים חלקית, האירוע נקרא "כליאה בדגן" (grain entrapment), כיוון שאין באפשרותם של האנשים לחלץ את עצמם. כאשר אנשים שוקעים בתוך התבואה באופן מלא, הדבר נקרא "טביעה בדגן" (grain engulfment)., במקרי טביעה בדגן, אחוזי התמותה עולים בהרבה.
מספר מקרי המוות של טביעה בתבואה לא השתנה כמעט בעשור הראשון של המאה ה-21, זאת אף על פי שמספרם הכולל של מקרי המוות בתאונות בחוות חקלאיות ירד. בארצות הברית נהרגו בשנת 2010‏ 26 אנשים, רבים מהם קטינים.
ארגונים חקלאיים פועלים כדי להגן על עובדי חוות ולשפר את טכניקות חילוץ, וכן להפיץ את המודעות לשיטות מניעה בקרב חקלאים. בארצות הברית קיימת חקיקה האוסרת פתיחה של מחסני תבואה כשיש משהו בפנים., אך חקיקה זו אינה מחייבת בעלי חוות קטנות. בעלי חוות קטנות גם נוהגים להעסיק את ילדיהם סביב מחסני התבואה.
ב-2011 ניסה משרד העבודה האמריקאי להעביר שורה של חוקים שתאסור כניסה של קטינים לתוך מחסנים כאלה, אך החוק לא עבר בגלל התנגדותם של החוואים.
מקרים נפוצים

במחסני תבואה מסוימים נהגו אנשים לדרוך על התבואה כדי לדחוף אותה כלפי מטה, אל עבר הפתח התחתון של הממגורה. אלו המקרים הנפוצים ביותר של כליאה בתוך דגן. במחסנים הגדולים יותר חל איסור מוחלט לנהוג כך. אולם בחוות קטנות החוק לא חל. לפעמים יש גם צורך להיכנס לממגורה כדי להוציא חלק מהתבואה שנרטב או נרקב. ילדים נלכדים תחת תבואה, ברכבי שינוע תבואה, או כאשר הרכבים הללו פורקים את משאם, וילדים משחקים בקרבת מקום.
הלכידה עלולה להתרחש בכמה דרכים שונות. ערמת דגן יציבה הצמודה לקיר יכולה להפוך ללא יציבה כאשר מתחילים לפנות אותה. דרך נוספת היא יצירה של "גשר דגן". "גשר דגן" הוא קרום שנוצר מגרגרי הדגן שנדבקים זה לזה. הקרום נותן את האשליה של דגן מוצק. אך כאשר מתחילים להוציא את הדגן החוצה, נוצר חלל ריק מתחת לגשר, והוא כבר אינו מסוגל לשאת את משקלו של העומד עליו. הדרך השלישית היא תנועה של דגן. דגן בתנועה לא יכול להחזיק משקל של אדם ממוצע.
ברגע שמתחיל אירוע של לכידה בדגן, הוא מתקדם ונעשה קטלני במהירות. לאדם לוקח כמה שניות לשקוע עמוק לתוך הדגן, וכמה דקות להיחנק למוות. לצוותי ההצלה לוקח כמה שעות לאתר ולהוציא את הלכודים. הפציעה הנגרמת מאירוע כזה שקולה לפגיעה פיזית חזקה.
אנשים שנלכדים מתחת לדגן אינם נחנקים ממשקל הדגן, אלא מהדגן עצמו. אם אדם מצליח למצוא כיס אוויר בתוך הממגורה, הוא יכול להמשיך לנשום ולהיחלץ. ידוע על מקרה שבו אדם שרד חמש שעות בתוך דגן בזכות מסכה שלבש.
חילוץ

בפני המחלצים עומדים מספר קשיים עיקריים. רוב האירועים הללו מתרחשים בחוות מבודדות, רחוקות ממרכז הצלה כלשהו. האזור שההילכדות מתרחשת בו הוא אזור מסוכן גם עבור המחלצים. דגן מרקיב פולט גזים רעילים. קיים תיעוד של מקרה שבו האדם הראשון שהגיע למקום האירוע נאלץ לקבל טיפול רפואי כי נפגע משאיפת חומרים רעילים.
ברגע שמשהו שוקע בדגן יש להודיע מיד לכוחות החילוץ הקרובים. העובדים במתקן צריכים לסגור כל הפתחים ולוודא כי הדגן מפסיק לזוז. יש להפעיל את מערכת האוורור כדי לשפר את זרימת האוויר בתוך הדגן. אבל יש לוודא כי הדבר לא יגרום למקור חימום לפעול. המצילים חייבים תמיד לדאוג לא להחמיר את המצב, או לנקוט פעולה שתגרום גם להם להילכד. הם צריכים ללבוש ציוד בטיחות מתאים, כגון חבלי הצלה. מספר האנשים שרשאים לעמוד על הדגן מוגבל לשניים בכל רגע נתון.
טמפרטורה קיצונית מקשה על החילוץ. על מנת לשמור על התבואה טרייה משתמשים בהזרמה של אוויר יבש על התבואה. דבר זה, בשילוב עם לחות, יכול להוביל לטמפרטורה נמוכה מאוד (עד 5 מעלות צלזיוס) בתוך ליבת הממגורה. במקרים כאלה האדם שנלכד עלול לסבול מהיפותרמיה, בפרט אם נבלע לחלוטין. לעומת זאת, האוויר בתוך הממגורה עשוי להיות חם מהרגיל בשל החום ששוחרר על ידי תבואה רקובה, וחוסר אוורור חיצוני (במיוחד בימים חמים). יש בכך סיכון של מכת חום עבור כוחות החילוץ.
גם כאשר מצליחים לקשור חבל סביב האדם הלכוד, אי אפשר פשוט למשוך אותו החוצה. הדגן יוצר חיכוך רב, אשר פועל נגד הכוח שמנסה למשוך את האדם למעלה. כדי להרים אדם ששקוע עד מותניו צריך לפחות משקל של 180 ק"ג כמשקל נגד; כדי לחלץ אדם ששקע כולו בתוך התבואה, נדרשים לפחות 410 ק"ג של משקל נגדי. אדם ממוצע לא יכול להפעיל כוח כזה מבלי לגרום לפגיעה בעמוד השדרה.
חילוץ אנשים נעשה בשתי דרכים עיקריות. השיטה הראשונה היא יצירת חיץ בין הלכוד לשאר התבואה. את זאת עושים באמצעות גליונות מתכת, עץ או או חומרים דומים. המבנה שנוצר דומה לסכר עצירה. ברגע שהדבר נעשה, ניתן להסיר על ידי היד, את חפירה, שואב גרגרים או כל שאר ציוד חילוץ. במקרים אלה מקובל גם לנסות לחתוך חור בצדו של מתקן האחסון; נדרש ייעוץ ממהנדס כדי לוודא כי הדבר לא יגרום לקריסת המבנה.
מניעה

הדרך הטובה ביותר למנוע כליאה בדגן היא לאחסן את התבואה כראוי. אם מקפידים על אחוזי לחות נמוכים מ-14%, גרגרי הדגן לא נדבקים זה לזה. הדגן שומר על אחידות, ולא נוצרים גשרים או כיסים בתוכו. לכידה מתרחשת כאשר הדגן מתחיל להירקב. הוצאת חלקים רקובים, שבורים וקטנים גם כן מסייעת למנוע התפשטות של רקב.
על מנת להימנע מאירועים כאלה יש לגבש מדיניות נוקשה בעבודה עם דגן. רצוי לא לשלוח עובד בודד, ולכל הפחות, שיהיה לו מכשיר קשר, או טלפון נייד. הכניסה לאזור צריכה להיות מסומנת היטב, וסגורה למי שלא אמור להיות שם.
בתקנות משרד הבטיחות והגהות האמריקני מצוין כי כל מי שנכנס לממגורה חייב להיות קשור עם רתמה הדוקה, ושיהיה מישהו שישגיח עליו. התקנות קובעות גם כי בחווה חייב להיות ציוד חילוץ. בחוות קטנות, ששם לא מחויבים בתקנות, קושרים סביב האנשים חבל המחובר לממגורה. עם זאת, שיטה זו בדרך כלל איננה יעילה, כיוון שאנשים שוקעים מהר מדי, ויש יותר מדי חיכוך מכדי למשוך את האנשים החוצה.
מגמות סטטיסטיות

מאז 1978 אוניברסיטת פרוד, באינדיאנה מתעדת מקרים של לכידה. עד שנת 2011, תועדו כ-900 דיווחים על לכידה שתוארכו מאז 1964. האוניברסיטה ערכה מחקר על מנת לנסות להבין מה הם גורמים הסיכון הנפוצים למקרים מסוג זה. הגורמים המשפיעים העיקריים הם: סוג התבואה, מיקומים גאוגרפיים, סוג המתקן והדמוגרפיה של הקורבנות.
יותר ממחצית מהמקרים של כליאה בדגן התרחשו במחסנים של גרגרי תירס. דגנים אחרים שבהם נלכדו קורבנות כוללים סויה, שיבולת שועל, חיטה, פשתן וקנולה. בהתאמה לדומיננטיות של תירס במקרים אלו, רוב האירועים מתרחשים בחגורת התירס בארצות הברית (איווה, אילינוי, אינדיאנה, מינסוטה, דרום מישיגן, מערב אוהיו, מזרח קנזס ומזרח נברסקה) שם מגדלים ומאחסנים תירס בכמויות גדולות. באזורים בהם מגדלים דגנים אחרים יש פחות התרחשויות. יותר משבעים אחוז מהמקרים מתרחשים בחוות קטנות, שם לא נוהגים על פי התקנות. כל המקרים המתועדים הם של גברים ובנים. הגיל הממוצע של הטובעים הוא 40, אף על פי שיש ריבוי מקרי טביעה של צעירים (מפני שהתקנות לא חלות עליהם).
ב-2011, אחרי ששני צעירים טבעו למוות בדגן, משרד החקלאות האמריקאי הציע תקנות נוספות כדי למנוע מקרים כאלה. התקנות יכללו תקנות בנוגע לעבודתם של צעירים בחוות של הוריהם, והתנהלות בחוות קטנות. ההצעה זכתה להתנגדות רבה. חוואים טענו כי החוק כולל מדי, וכי הוא ימנע מילדיהם את האפשרות ללמוד כישורי חקלאות חשובים. שנה לאחר ההצעה, הוחלט למשוך אותה.
הערות שוליים

↑  שאלות ותשובות בנוגע ללכידה בתוך דגן, באתר המחלקה לבריאות ובטיחות באוניברסיטת טרוד, ‏2011
↑  Broder, John M. (2012-10-28). "Silos Loom as Death Traps on American Farms". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-08-24.
↑  ג'ורג' מהר, מומחה לבטיחות באוניברסיטת צפון דקוטה, 1995. אוחזר באמצעות ארכיון האינטרנט
↑  Katherine Klingseis, Farmer bucks odds, survives being trapped in grain bin, USA TODAY (באנגלית אמריקאית)
↑  פעולות מניעה וחילוץ מכליאה בדגן, אוניברסיטת איווה, 2011
↑  מאט רוברטס, סטיב רידל סטיב ווטשורק וביל פילד, סיכום על כליאת דגן בארצות הברית ב-2011. המחלקה לבריאות ובטיחות באוניברסיטת פרוד 2015
↑  פרסום משרד העבודה בארצות הברית
מריחיה אריינס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  המאה ה־16 
 הוצאה להורג:  1591 שונהובן, הולנד 
 מדינה:  ארצות השפלה ההבסבורגיות 
 
מריחיה אריינס (בהולנדית: Marigje Arriens;‏ 1520 לערך, פדרויין, חלדרלנד – 18 בדצמבר 1591, שונהובן), הואשמה כמכשפה, והייתה אחת הקורבנות המוכרות ביותר בציד המכשפות בהולנד.
ביוגרפיה

אריינס הייתה פעילה כמרפאת. לפי תאוריה אחת, היא הואשמה על ידי מטופל לשעבר שהיא איימה להטיל כישוף על ילד. היא הייתה נשפטה בעוון כישוף ונידונה להישרף על המוקד. היא הייתה מוכרת בתור אחת הנשים האחרונות שהוצאו להורג בגין כישוף בהולנד, מדינה שבה ציד המכשפות הסתיים מוקדם יותר מאשר בהרבה מדינות אחרות באירופה, אך תפישה זו הייתה מוטעית, כנראה מכיוון ששנת מותה נרשמה בטעות כ-1597 במקום 1591. במציאות, היו מספר אנשים נוספים שהוצאו להורג בהולנד אחריה; שתי הנשים האחרונות שהוצאו להורג בגין כישוף בהולנד היו אנה מאגן, שהועלתה על המוקד בגורינכם בשנת 1608, וטרינה לנשלדס שנהרגה בשנת 1613.
בתרבות פופולרית

השיר "נולדתי לבעור", של להקת הבלאק מטאל השוודית באת'ורי הוקדש לאריינס.