stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אחרים ויש אומרים
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת הוריות, דף י"ג, עמוד ב'
↑  דוד גולדבלאט, על סיפור ה'קשר' נגד רבן שמעון בן גמליאל השני, ציון, גיליון מט, עמ' 349-374, באתר JSTOR
↑  דוד גולדבלאט, על סיפור ה'קשר' נגד רבן שמעון בן גמליאל השני, ציון, גיליון מט, עמ' 373, באתר JSTOR
↑  ראו עוד, דב רפל, מרד רבי מאיר ורבי נתן ברבי שמעון בן גמליאל, בשדה חמ"ד, גיליון יד, תשל"א, עמ' 34-35
↑  א. קארכמאל, תולדות רבי יהודה הנשיא, החלוץ, גיליון ב, תרי"ג, עמ' 66
↑  לרשימה חלקית של ברייתות בגמרא המזכירות את המונח "אחרים" ראו הרב אהרן הימן, תולדות תנאים ואמוראים, ערך אחרים
↑  תוספות, מסכת בבא בתרא, דף ט"ו, עמוד ב'; תוספות, מסכת עבודה זרה, דף ס"ד, עמוד ב', ועוד
1 2  תוספות, מסכת סוטה, דף י"ב, עמוד א', כך כתב גם הריטב"א, יומא נא:
↑  כך כתב גם רבי שמשון מקינון בספר הכריתות חלק ד שער א אות יט, רבי יצחק אברבנאל, נחלת אבות פרק א ורבי בצלאל אשכנזי בכללי הש"ס שלו (מובא אצל החיד"א, עין זוכר, מערכת י' אות יח
↑  לקוטי שיחות חלק י"ב עמ' 129
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף כ"ד, עמוד א'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף כ', עמוד א'
↑  אליהו מאיר אליטוב, אחרים אומרים, ביתר, תשע"א, באתר אוצר החכמה
עומר אל-ביטאר

עומר אל-ביטאר OBC ‏(1876 – 16 ביוני 1946) היה פוליטיקאי ערבי שכיהן כראש עיריית יפו בשלהי השלטון העות'מאני (1908–1915) ובמהלך המנדט הבריטי (1941–1945).
הערות שוליים

↑  יעקב שמעוני, ערבי ארץ־ישראל, עם עובד, תל אביב, תש"ז, עמ' 223.
↑  יהושע פורת, צמיחת התנועה הלאומית הערבית הפלסטינית 1918–1929, עם עובד, תל אביב, 1976, עמ' 13, הערה 60.
↑  יהושע פורת, צמיחת התנועה הלאומית הערבית הפלסטינית 1918–1929, עם עובד, תל אביב, 1976, עמ' 251.
↑  יהושע פורת, צמיחת התנועה הלאומית הערבית הפלסטינית 1918–1929, עם עובד, תל אביב, 1976, עמ' 224.
↑  יהושע פורת, צמיחת התנועה הלאומית הערבית הפלסטינית 1918–1929, עם עובד, תל אביב, 1976, עמ' 190.
↑  יהושע פורת, ממהומות למרידה: התנועה הלאומית הערבית הפלסטינית 1929–1939, עם עובד, תל אביב, 1978, עמ' 70.
↑  יהושע פורת, ממהומות למרידה: התנועה הלאומית הערבית הפלסטינית 1929–1939, עם עובד, תל אביב, 1978, עמ' 34.
↑  יהושע פורת, ממהומות למרידה: התנועה הלאומית הערבית הפלסטינית 1929–1939, עם עובד, תל אביב, 1978, עמ' 84.
↑  יעקב שמעוני, ערבי ארץ־ישראל, עם עובד, תל אביב, תש"ז, עמ' 290.
↑  יהושע פורת, ממהומות למרידה: התנועה הלאומית הערבית הפלסטינית 1929–1939, עם עובד, תל אביב, 1978, עמ' 87, הערה 131.
↑  יעקב שמעוני, ערבי ארץ־ישראל, עם עובד, תל אביב, תש"ז, עמ' 352.
↑  עומר אל ביטאר – ראש עיריית יפו, הצופה, 22 ביוני 1941
↑  Supplement to the London Gazette, 2 June, 1943
↑  Goren, Tamir (2016). "The Jewish Neighbourhoods of Jaffa and the Question of Annexation to Tel Aviv at the End of the British Mandate". Middle Eastern Studies. 52 (6): 917–37. JSTOR 44157732.
↑  הועדה לעירית יפו, דבר, 30 במרץ 1945
↑  התפטר אל־ביטאר, הַבֹּקֶר, 12 ביולי 1945
↑  ד"ר י. הייכל נתמנה ראש הוועדה העירונית ביפו, הארץ, 25 ביולי 1945
↑  יעקב שמעוני, ערבי ארץ־ישראל, עם עובד, תל אביב, תש"ז, עמ' 224.
עזאם אל-אחמד

עזאם אל-אחמד (בערבית: عزام الأحمد; נולד ב-24 בנובמבר 1948) הוא מדינאי פלסטיני. הוא חבר בוועד המרכזי של פתח. בעברו שימש כשר לענייני עבודות ציבוריות ושיכון ברשות הפלסטינית (1996–2003) וכשר התקשורת וטכנולוגיית מידע (2003–2006). נכון לאוגוסט 2014, משמש אל-אחמד כראש המשלחת הפלסטינית לשיחות המשא ומתן עם ישראל בקהיר בעקבות מבצע צוק איתן.
ביוגרפיה

אל-אחמד נולד בכפר רומאנה מצפון לג'נין (ממערב לתל תענך) ב-1948. אביו, נג'יב-אל אחמד, גורש ב-1968 לירדן על ידי השלטון הישראלי. נג'יב וחלק מתשעת ילדיו עסקו בגלות בעמאן בפעילות פוליטית למען העניין הפלסטיני. זמן קצר לאחר הגירוש לירדן הפך נג'יב לחבר בפרלמנט הירדני. עזאם אל-אחמד סיים את לימודיו בתיכון והחל ללמוד באוניברסיטאות סוריות, אך מאוחר יותר עבר לבגדאד עם עליית מפלגת הבעת' לשלטון בעיראק ב-1969 והתבלט כתומך נלהב של העניין הפלסטיני. בשנים שלאחר מכן, בתקופת שלטונו של סדאם חוסיין בעיראק, נחשב אל-אחמד כ"מחזיק התיק העיראקי" ברשות הפלסטינית.
אל-אחמד הוא אחד מארבעת נציגי ג'נין במועצה המחוקקת הפלסטינית.
ב-2007 ספג אל-אחמד ביקורת מחוגים מוסלמים נרחבים בעת שהתראיין לערוץ הטלוויזיה הלבנוני אל מנאר ואמר כי גם אם אללה ירצה לסייע לערבים בכך שיספק את התנאים שנדרשים על ידי ארצות הברית, ארצות הברית תדחה את התנאים ואת הסיוע של אללה. רבים טענו כי בכך בפגע בשמו של אללה.
ב-2010 האשים פהמי שבאנה, הממונה לשעבר על המלחמה בשחיתות במנגנוני המודיעין הפלסטינים, את עזאם אל-אחמד ואת אחיו, עלאם, בגנבת 2.7 מיליון דולר מקופת הרשות הפלסטינית. לטענת שבאנה, רכשו השניים קרקעות בסכומים שקיבלו על מנת "להציל קרקעות מהשתלטות ציונית". לטענתו, התברר מאוחר יותר כי בחלק מהמקרים שולמו לבעלי הקרקע סכומים נמוכים בהרבה ממה שהוצהר על ידי האחים אל-אחמד ובחלק מהמקרים נעשה זיוף והעסקאות בוצעו רק לכאורה.
ב-7 בינואר 2023 החליט שר הביטחון הישראלי, יואב גלנט, לשלול את אישור הכניסה של אל-אחמד לישראל לאחר שביקר את המחבל שרצח את החייל אברהם ברומברג ב-1980.
הערות שוליים

↑  יוסי מלמד‏, שוחרר האזרח הבריטי שנשבה בעיראק, באתר וואלה, 12 באפריל 2004 - פורסם בעיתון הארץ
↑  Azzam Al-Ahmad insulting Allah Live on TV (2007)
↑  אבי יששכרוף, אבו מאזן השעה את ראש לשכתו בעקבות "הקלטת הלוהטת" שחשפה את שחיתותו, באתר הארץ, 15 בפברואר 2010
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הפועל ירושלים (כדורגל)

הפועל ירושלים היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר ירושלים, המשחקת בליגת העל. המועדון הוקם בשנת 1926 והוא נמנה עם המועדונים הוותיקים ביותר בליגה הבכירה בארץ ישראל כשהשתתף בעונת הבכורה (1931/1932). הישג השיא של הקבוצה הוא זכייה בגביע המדינה ומקום שלישי בליגה הראשונה ב-1973.
כמחאה על האופי הניהולי של קברניטי המועדון בקבוצת הפועל ירושלים מאז שנות ה-90, הקימו חלק מאוהדי הקבוצה בשנת 2007 את מועדון הכדורגל הפועל קטמון ירושלים, שהיה למועדון הכדורגל הראשון בישראל הנמצא בבעלות אוהדיו. המועדון היה קרוי על-שם מגרש קטמון ששימש בעבר את הפועל ירושלים. הפועל קטמון ירושלים התקיימה במקביל להפועל ירושלים במשך 12 עונות (2007–2019), עד שבשנת 2019 פורקה קבוצת הפועל ירושלים המקורית עקב בעיות תקציביות, ובאוגוסט 2020 רכשה הפועל קטמון ירושלים את הזכויות על השם "הפועל ירושלים" והיא הפכה להפועל ירושלים, וכך בסופו של התהליך הגיעה לידי מועדון האוהדים.
כיום המועדון נמצא בבעלות אוהדיו ומנוהל על ידי ועד מנהל המונה שבעה חברים, מתוכם ארבעה הם נציגי האוהדים, אשר נבחרים מדי שנה בבחירות דמוקרטיות בין כלל חברי עמותת קטמון מועדון אוהדים, מתוכם בוחר הוועד את היו"ר. אל שלושת המקומות הנותרים העמותה יכולה להזמין גורמים התורמים לקבוצה למשך אותה עונת משחקים.
צבעי הקבוצה הם אדום ושחור. עד שנות ה-80 שיחקה הקבוצה במגרש קטמון ובאצטדיון ימק"א, והחל משנות ה-90 היא משחקת באצטדיון טדי.
היסטוריה > השנים הראשונות

אגודת הפועל ירושלים נוסדה ב-1926. בשנת 1929 היו לאגודה שתי קבוצות כדורגל בירושלים, שמנו בסך הכל 30 חברים. בשנותיה הראשונות קיימה הקבוצה מספר משחקים מול הפועל חיפה והפועל תל אביב. בשנת 1929 זכתה הקבוצה בגביע עיריית ירושלים, לאחר שניצחה את המשטרה הבריטית וסנט ג'ורג' בפתיחת עונת 1931/1932 הובסה 0–8 על ידי יריבתה העירונית מכבי חשמונאי ירושלים, במשחק שהיה הראשון בתולדות ליגת ארץ ישראל בכדורגל, בעונה זו גם סיימה הקבוצה במקום האחרון בליגה (אך לא ירדה עקב חוסר בקבוצות בתקופה זו). בהמשך העשור המשיכה הקבוצה לסיים במקומות האחרונים בליגה ואף ירדה לליגה ב' כשזו הוקמה. בשנות ה-40 דשדשה בין הליגה הבכירה לליגת המשנה והישג השיא של המועדון היה המקום השלישי במחוז ירושלים של עונת 1941/1942. בשנת 1943 העפילה הקבוצה לגמר גביע המלחמה, לאחר ניצחון טכני על בית"ר תל אביב.
לאחר הקמת מדינת ישראל שיחקה הקבוצה בתחילה בבית ירושלים והדרום ב"ליגה המיוחדת" שהוקמה (ליגת המשנה) לעונת 1949/1950, סיימה במקום הראשון ונשארה בליגה השנייה לעונה הבאה, בבית הדרום, שם סיימה במקום הרביעי בעונת 1951/1952. בשנים הבאות סיימה הקבוצה במקומות השלישי והרביעי וכשלה בניסיונותיה להעפיל לליגה הבכירה. בשנים אלה, כונתה הפועל ירושלים "הקבוצה האפורה", בשל יכולתה הנמוכה. במאי 1955 עבר מגרשה הביתי של הקבוצה מאצטדיון ימק"א למגרש קטמון.
היסטוריה > העפלה לליגה הבכירה

בעונת 1956/1957 סיימה במקום השלישי בליגה הסדירה, ולאחר מכן במקום השני בפלייאוף העלייה ללאומית – מה שגרם להעפלה היסטורית של הקבוצה לליגה הבכירה לראשונה בתולדות המועדון מאז שירד בשנות ה-30. בשנת 1958 העפילה הפועל ירושלים לגמר גביע העשור לאחר שהביסה את מכבי חיפה ובני יהודה תל אביב; בסיקור הגמר, ציין עיתון "דבר" לשבח את מרדכי בנבנישתי, ואת בלם הקבוצה מרדכי חניני. בשנתיים הראשונות בליגה הבכירה סיימה הקבוצה במקום העשירי. בעונת 1959/1960 סיימה במקום הרביעי – הגבוה ביותר בו סיימה עד אז. במהלך תקופה זו הייתה הפועל לקבוצה המובילה של העיר ירושלים, ביחס לבית"ר שדשדשה בין הליגה הראשונה לשנייה. בתחילת שנות ה-60 סיימה הקבוצה במקום השביעי והשישי בליגה. בעונת 1963/1964 הייתה הקבוצה מרחק פסע מירידה, אך ניצלה וסיימה במקום ה-14 שהשאיר אותה בליגה. בעונות הבאות נאבקה נגד הירידה וסיימה במקום ה-13, וה-12. בעונה הכפולה של 1966/1968 סיימה הקבוצה במקום השישי. בסיום אותה העונה, היריבה העירונית, בית"ר העפילה לליגה הבכירה, והדרבי הירושלמי חזר לליגה הבכירה. בעונה זו סיימה הקבוצה במקום השישי פעם נוספת, וגם בעונה שלאחר מכן שמרה על מיקומה. באותה תקופה, הפעילה הפועל מספר קבוצות בת בליגה ג'.
היסטוריה > שנות ה-70: עונת שיא וירידת ליגה

שנות ה-70 נפתחו עבור הפועל ירושלים במקום השביעי והשמיני בליגה. עונת 1972/1973 סומנה כעונה המוצלחת ביותר עבור הקבוצה מאז ומעולם כאשר הישגה הגדול ביותר היה הזכייה בגביע המדינה בעונה זו, לאחר ניצחון 0–2 בגמר על הכח רמת גן (זאת לאחר שהפסידה בגמר שנה קודם לכן 1:0, להפועל תל אביב). משחק הגמר מול הכח התקיים באצטדיון בלומפילד, בנוכחות רוב מוחלט של אוהדי הפועל ירושלים. את השערים במשחק כבשו הקשר נחום תא-שמע והחלוץ ציון תורג'מן. הגביע הונף על ידי הקפטן צבי סינגל, שהיה לאחד מסמלי הקבוצה, יחד עם אלי בן רימוז', מלך השערים של הקבוצה בכל הזמנים עם 110 שערים. גם בליגה הגיעה הקבוצה להצלחת שיא כאשר סיימה הקבוצה באותה עונה במקום השלישי בליגה, הגבוה בתולדותיה אי פעם, כאשר רק הפועל תל אביב והאלופה הכח רמת-גן הקדימו אותה בטבלה.
עונה לאחר מכן חוותה הקבוצה נפילה כאשר נאבקה על מקומה בליגה העליונה פעם נוספת, אך שרדה במחזורים האחרונים וסיימה במקום ה-11. עונה לאחר מכן סיימה במקום החמישי בליגה, אך ב1975/1976 שוב נאבקה על הירידה וסיימה במקום ה-13, נקודה אחת בלבד מעל הקו האדום שהיה מוריד אותה לליגת המשנה. בהמשך המשיכה הקבוצה לדשדש במקומות נמוכים בטבלת הליגה הבכירה, כאשר אט אט יריבתה העירונית צוברת הצלחות בדמות 2 גביעי מדינה וסיום במקומות גבוהים בטבלה, מה שהצביע על שינוי ההגמוניה בעיר – לטובת בית"ר. בעונת 1978/1979 הפועל ירושלים סיימה במקום ה-15, וירדה לליגת המשנה, לראשונה מאז 1957. באותה עונה התמודדה הקבוצה עם גירעון של כ-1.8 מיליון לירות וקיבלה סיוע כספי מן ההסתדרות. בסופה, פרש אלי בן רימוז' ממשחק כדורגל פעיל.
היסטוריה > שנות ה-80 וה-90: הפיכה בהגמוניה העירונית וירידת מעמד

בעונת 1979/1980 עלתה הקבוצה חזרה לליגה הבכירה, כאשר היא סיימה את העונה ללא הפסד בית, ועם 3 הפסדי חוץ בלבד, תוך התמודדות עם קשיים כספיים ושביתה של שחקנים שלא קיבלו את משכורתם. באותה עונה נפסל בידי העירייה מגרש קטמון, מאחר שהיציעים היו במצב רעוע. מצבה הכלכלי של הקבוצה לא איפשר לה להשקיע בשיפוץ המגרש. האצטדיון הועבר לרשות העירייה על מנת שזו תקים אותו מחדש, וזו הרסה את המגרש, אך עצרה את הבנייה בעקבות מאבק תושבים. ניסן הרפז, מזכיר ההסתדרות בירושלים, דרש שהמגרש ישוב לרשות הפועל ירושלים, כך שמכירת הקרקע תכסה את חובות הקבוצה. הדבר נעשה, וב-1983, המגרש נמכר לחברת חפציבה.
השטחים שנמכרו איפשרו לקבוצה, שדישדשה בשנים אלה במקומותיה האחרונים של ליגת העל, ואף ירדה לליגת המשנה בסוף עונת 1982/1983, לכסות את חובותיה ולהמשיך לפעול. בעונת 1984/1985, הקבוצה עלתה לליגה הבכירה. בעונה זו נפל יהודה תובל, שוער הקבוצה מאז 1969, בזמן שירות מילואים בעת מלחמת לבנון הראשונה. הקבוצה ירדה ליגה בעונה שלאחר מכן. בהמשך שנות ה-80 ובראשית שנות ה-90, הקבוצה ירדה לליגת המשנה ועלתה בחזרה פעמים רבות. למרות מכירת המגרש, הקבוצה נותרה בגירעון, כאשר בשנת 1990 עמדו חובותיה על בין שלושה לשישה מיליון שקלים. השחקן הבולט בשנים אלו היה קפטן הקבוצה, הקשר מישל דיין.
ב-1995 נרכשה הקבוצה על ידי הקבלן יוסי סאסי, שמינה את עמיתו, ויקטור יונה, ליו"ר. המועדון אמנם עלה ליגה בעונת 1995/1996, ואף הגיע לגמר גביע המדינה בשנת 1998, לאחר ניצחונות על מחזיקת הגביע היוצאת הפועל באר שבע והפועל תל אביב. בגמר הפסידה הפועל למכבי חיפה בתוצאה 0–2, לאחר הארכה. למשחק באצטדיון רמת גן הגיעו כ-8,000 אוהדי ירושלים. ברם, שלהי שנות התשעים עמדו בסימן מאבקי ירידה בליגה.
היסטוריה > שנות ה-2000: ליגות נמוכות וחוסר שקט ניהולי

מסוף שנות ה-90 ועד שנת 2008 התנהל סכסוך קשה בדבר הבעלות על הקבוצה בין הבעלים יוסי סאסי והיו"ר ויקטור יונה. החיכוך, שבשלב מסוים עבר לקווים משפטיים גרר את הידרדרותה הניהולית והמקצועית של הקבוצה, והשפיע קשות על הפופולריות של הקבוצה.
בעונת 1999/2000 ירדה הקבוצה מליגת העל לליגה הלאומית, ולאחר שנה אף התדרדרה לליגה הארצית (הליגה השלישית). החל מעונה זו, המשיכה הקבוצה לדשדש בין הליגה השנייה והשלישית. בעונת 2002/2003 החמיצה ירושלים, תחת אימונו של מישל דיין, את העלייה לליגת העל במחזור האחרון, לאחר שהקבוצה נזקקה לניצחון במשחק חוץ מול הפועל רעננה, אך סיימה בתיקו 0-0. המשחק היה שיאה המאכזב של עונת שיא בעיני האוהדים, ואף זכה בפי תומכיה לכינוי "טראומת רעננה".
ב-11 בדצמבר 2006, פסק השופט בדימוס ורדי זיילר כי על הצדדים לחלק את הבעלות על הקבוצה באופן שווה, כאשר נשיא הקבוצה יהיה יוסי סאסי ושם הקבוצה יחזור להיות "הפועל סא.ד.ר. ירושלים" (על שם חברת הבניה של סאסי). כמו כן יחויב יונה להחזיר את הכספים שהעביר מהקבוצה לבני משפחתו ולכסות את כל החובות של הקבוצה (המוערכים בכ-7–8 מיליוני שקלים), כאשר אם לא ימלא אחר חובות אלו יילקחו ממנו אחוזיו בקבוצה וימכרו לגורם שלישי. עד לפירוקה ב-2019 יונה עדיין החזיק באחוזיו בקבוצה.
בעונת 2006/2007 ירדה הפועל ירושלים לליגה הארצית, ושוב, שהתה בה רק עונה אחת מוצלחת וחזרה לליגה הלאומית.
לאחר מספר שנים בהן ניסו האוהדים, ללא הצלחה, למצוא משקיע חדש שירכוש את הקבוצה מידי יונה וסאסי, לקראת סוף עונת 2006/2007 נוהלה הקבוצה על ידי קבוצת ניהול שבין אנשיה נמנו בני סיוון, סימו טובול ורמי לוי. כוונותיהם של המשקיעים לטווח הארוך לא היו ברורות ובסוף העונה הופסקה השקעתם במועדון.
בחודש מאי 2007 ניסתה חברה שהוקמה על ידי אוהדים לרכוש את הקבוצה בעצמה, בדומה לקבוצות אחרות בבעלות אוהדים. עם זאת הדבר לא יצא לפועל. יוסי סאסי סירב למכור את חלקו ונציגי האוהדים סירבו לקבל לרשותם את הקבוצה כל עוד לוויקטור יונה או ליוסי סאסי יש יד בנעשה בקבוצה, וחובותיה אינם מכוסים, שכן חובות כאלו לא איפשרו תכנון ארוך טווח. כך לטענתם, לא ניתן לקדם את הקבוצה. לבסוף הוחלט על הקמת קבוצה בבעלות האוהדים ששיחקה בשם "הפועל קטמון ירושלים".
בעונת 2007/2008 עזב ויקטור יונה את הפועל ירושלים, וניהולה עבר לקבוצת ניהול חיצונית, בראשות רביב צחי. מלבד ההצלחה בפן המקצועי (עליית הקבוצה לליגה הלאומית), בעונה זו דיווחה קבוצת הניהול על צמצום חובות מהעבר בכ-2.5 מיליון שקלים. עם זאת בתום העונה הודיע רביב צחי על התפטרותו מהקבוצה והוחלף בידי קבוצת ניהול בראשות צחי בזיז ואופיר קורץ.
בעונת 2009/2010 סיימה ירושלים במקום הלפני האחרון וירדה פעם נוספת לליגה השלישית (שבעקבות שינוי מבנה הליגות הפכה לליגה א').
היסטוריה > שנות ה-2010: מאבק בין הקבוצות, ופירוק הפועל ירושלים

בעונת 2010/2011 העפילה הקבוצה מליגה א' בחזרה לליגה הלאומית. בעונת 2013/2014 העפילה הפועל קטמון ירושלים לראשונה בתולדותיה לליגה הלאומית. בעונה זו התקיימו שלושה משחקי "דרבי" בהשתתפות שתי הקבוצות. המשחק הראשון הסתיים בניצחון של הפועל קטמון ירושלים, השני בתוצאת תיקו והשלישי הסתיים בניצחון להפועל ירושלים. בעונת 2015/2016 שוב נפגשו הקבוצות. המשחק הראשון בגביע הטוטו הסתיים בניצחון הפועל קטמון ירושלים, כמו גם המשחק הראשון בליגה. במשחק השני בליגה ניצחה הפועל ירושלים. בעונת 2016/2017 הסתיים המשחק הראשון בתוצאה 0:0, והמשחק השני הסתיים בניצחון הפועל קטמון ירושלים 2:1. בסך הכל ניצחה הפועל קטמון ירושלים את הפועל ירושלים 4 פעמים, הפועל ירושלים ניצחה פעמיים ופעמיים הסתיימו המשחקים בתוצאת תיקו. בסיום עונת 2016/2017 ירדה הפועל ירושלים לליגה א' (אחרי 6 שנים רצופות בלאומית) ולראשונה ירדה לליגה נמוכה יותר מהליגה בה משחקת הפועל קטמון ירושלים.
במהלך 2018/2019 נתקלה הפועל ירושלים בסכנת הפסקת פעילות בגלל חוב של 70 אלף שקל שלא שולם על ידי סאסי בתחילת העונה. בסיום העונה רשמה הפועל ירושלים את הרגע השפל הגדול בתולדותיה, כאשר ירדה לליגה ב' (הליגה הרביעית) לאחר הפסד ביתי להפועל מגדל העמק במחזור הלפני האחרון. הקבוצה לא נרשמה לעונת המשחקים 2019/2020 בליגה ב' ובשל אי עמידה בתנאי ההתאחדות לכדורגל פעילותה הושהתה, והמועדון למעשה חדל מלהתקיים בתור מועדון כדורגל בוגרים. ב-26 בפברואר 2020 החליט בית המשפט המחוזי בירושלים על פירוק העמותה אשר ניהלה את הפועל ירושלים.
היסטוריה > 2020: איחוד תחת בעלות עמותת האוהדים

ב-1 ביוני 2020 החליטו חברי עמותת "קטמון מועדון אוהדים" לאשר את קניית השם "הפועל ירושלים" ולהחליף את שם המועדון לשם זה.
ב-13 ביוני 2020 החלה העמותה ביישום ההחלטה והגישה למפרק הפועל ירושלים את הבקשה לרכישת השם. ב-2 באוגוסט 2020 זכתה ההצעה של קטמון במכרז על שם המועדון תמורת 225 אלף שקלים. מספר ימים לאחר מכן, ולאחר החלטת שופט בית המשפט העליון מני מזוז כי לא תינתן ליוסי סאסי זכות ערעור על ההחלטה, הודיע בית המשפט המחוזי כי הזכויות בשם "הפועל ירושלים", לרבות הזכות להירשם בשם זה בהתאחדות לכדורגל, שייכים לעמותת "קטמון מועדון אוהדים".
לקראת עונת 2020/2021 בלאומית הודיעה ההתאחדות לכדורגל, בהתאם להחלטת בית המשפט המחוזי בירושלים, כי עמותת "קטמון מועדון אוהדים" אשר החזיקה בבעלותה את מועדון הכדורגל "הפועל קטמון ירושלים" תקבל את מלוא הזכויות על השם והמוניטין של "הפועל ירושלים". בהתאם לכך הודיעה ההתאחדות לכדורגל כי היא מאשרת את שינוי שמה של "הפועל קטמון ירושלים" ל"הפועל ירושלים" לקראת פתיחת העונה ובכך, החל מעונת 2020/2021, נקראת הקבוצה "הפועל ירושלים". ב-15 בפברואר 2021 נערכה הצבעה על מיתוג וסמל הקבוצה שם התקבלו מספר החלטות: סמל המועדון החדש שבו ישתמש המועדון החל מעונת 2021/2022 בו ישתמשו כל מחלקות המועדון. עוד הוחלט כי כל קבוצות המועדון ייקראו רשמית "הפועל ירושלים", למעט הקבוצות במחלקת הנשים. עוד הוחלט כי הסלוגן "אני מקטמון ויש עליי פזמון" יופיע על מדי כל קבוצות המועדון, ושם העמותה הרשמי שמחזיקה בבעלות על המועדון יהיה "קטמון מועדון אוהדים – איחוד אוהדי הפועל ירושלים".
היסטוריה > העפלה לליגת העל

ב-30 באפריל 2021 ניצחה הפועל ירושלים את סקציה נס ציונה בתוצאה 0–2 בביתה במסגרת המחזור ה-34 בליגה הלאומית והבטיחה את העפלתה לליגה הבכירה אחרי היעדרות של 21 שנים. בכך הפכה הפועל ירושלים לקבוצת האוהדים הראשונה שמשחקת בליגה הבכירה בישראל.
טרום עונת 2021/2022 התקיים משחק הדרבי הירושלמי הרשמי הראשון זה 21 שנה, במסגרת גביע הטוטו. במשחק זה ניצחה הפועל את בית"ר בתוצאה 0–1. בעונתה הראשונה בליגת העל נאבקה על הישארות בליגה הבכירה, כאשר חלק גדול מהעונה הייתה מתחת לקו האדום, והתנדנדה בין מקומות 12–14. במסגרת הפלייאוף התחתון ניצחה הקבוצה במחזור לפני האחרון את יריבתה לתחתית מכבי פתח תקווה בתוצאה 1–0, סיימה את העונה במקום ה-12, ונשארה בליגה.
בעונת 2022/2023 המשיכה הפועל ירושלים את התקדמותה המקצועית. פתיחת עונה זו הייתה מהטובות של הפועל ירושלים אי פעם. את סיבוב הליגה הראשון סיימה הקבוצה במקום הרביעי, כאשר במסגרתו ניצחה הפועל דרבי ראשון במסגרת הליגה מאז שנת 1991, ניצחה את האלופה מכבי חיפה בתוצאה 0–3 והעבירה מספר מחזורים כשהיא מדורגת במקום השני בליגה. לקראת תום העונה הסדירה הקבוצה העפילה לפלייאוף העליון של ליגת העל, זאת לאחר ניצחון חוץ על מכבי תל אביב בתוצאה 1–2, במהלכו ביצעה הקבוצה מהפך מפיגור 0–1 להובלה תוך שלוש דקות. בשלבי הסיום של העונה שיחקה בית"ר בפלייאוף התחתון, והייתה זו הפעם הראשונה מאז עונת 1990/1991 בה סיימה הפועל ירושלים את העונה בליגה הבכירה במיקום גבוה מבית"ר. את העונה סיימה לבסוף הקבוצה במקום הרביעי בטבלה – מיקום השיא של המועדון בליגה הבכירה, מאז הגיעה למקום השלישי בעונת 1972/1973.
בעונת 2023/2024 סיימה כמובילת הפלייאוף התחתון, תוך שני ניצחונות בדרבי - אחד בתוצאה 1–2 לאחר מהפך בדקות הסיום, ושני בתוצאה 3-0.
תארים > הפועל ירושלים

גביע המדינה:
זכייה (1): 1972/1973
סגנות (3): 1943, 1971/1972, 1997/1998
גביע העשור:
סגנות (1): 1958
תארים > הפועל קטמון ירושלים

גביע הטוטו (הליגה הלאומית):
זכייה (1): 2018/2019
סטטיסטיקה והישגים

מאז קום המדינה העבירה הפועל ירושלים 32 עונות בליגה הראשונה. המקום הנמוך ביותר שהגיעה אליו מעולם הוא המקום ה-15 בליגה השלישית ואילו המקום הגבוה ביותר שהגיעה אליו היה המקום השלישי בליגה הראשונה, בעונת 1972/1973 שהיוותה עונת השיא של הקבוצה. באותה עונה הקבוצה גם זכתה בגביע המדינה.
הפועל קטמון ירושלים סיימה 12 עונות כדורגל (מתוכן שתיים במסגרת הפועל קטמון מבשרת ציון). הקבוצה רשמה עליית ליגה ב-4 עונות וירידת ליגה בעונה אחת. הקבוצה זכתה פעם אחת בגביע הטוטו לליגה הלאומית.
בעונת 2019/2020 לא נרשמה הפועל ירושלים לעונת הכדורגל ובמהלך אותה עונה היא פורקה.
באוגוסט 2020 הפכה הפועל קטמון ירושלים להפועל ירושלים והחלה להתמודד בליגה הלאומית בשם המקורי "הפועל ירושלים". באפריל 2021 הבטיחה הפועל ירושלים המחודשת את עלייתה חזרה לליגה הבכירה בעונת 2021/2022, אחרי 21 שנים של היעדרות.
סטטיסטיקה והישגים > משחקים ששוחקו בין הפועל ירושלים להפועל קטמון ירושלים ("דרבי אוהדי הפועל ירושלים")

משחקי ליגה:
ניצחונות להפועל קטמון ירושלים: 3
ניצחונות להפועל ירושלים: 2
תיקו: 2
משחקי גביע הטוטו:
ניצחונות להפועל קטמון ירושלים: 1
ניצחונות להפועל ירושלים: 0
תיקו: 1
סגל השחקנים

נכון ל-15 בספטמבר 2024, עם שינויים בהתאם לפרסומי הקבוצה
סגל השחקנים > הנהלה וצוות מקצועי

המועדון מנוהל על ידי ועד מנהל המונה שבעה חברים, מתוכם ארבעה הם נציגי האוהדים, שנבחרים מדי שנה בבחירות דמוקרטיות בין כלל חברי העמותה ומתוכם בוחר הוועד את היו"ר. אל שלושת המקומות הנותרים הוועד יכול להזמין גורמים שתורמים לקבוצה למשך אותה עונת משחקים.
| --- | --- |
יו"ר: ישראל יותם כרמון
מנכ"ל: ישראל אורי שרצקי
מנהל מקצועי: ישראל שי אהרון
מאמן ראשי: ישראל זיו אריה
עוזרי מאמן: ישראל גולן חרמון ישראל ליאור זדה
מאמן שוערים: ישראל גיא חכמון
מאמן כושר: ישראל צח פיינסילבר
מנהל מחלקת הנוער: ישראל ליאור חוג'ה
פיזיותרפיסט: ישראל ליאור קסלר
ספורטתרפיסט: ישראל נבו בראז
אנליסטים: ישראל אורין מונק ישראל נדב גביש
אחראי לוגיסטיקה: ישראל יוראי שושני
סגל השחקנים > שחקנים בולטים בעבר > הפועל ירושלים > שחקנים בולטים עד שנות ה-80

אלי בן רימוז'
צבי סינגל
חיים חדד
עלי עות'מאן
מרדכי בנבנישתי
משה ליצ'ינסקי
אברהם בן דוד
נחום תא-שמע
יצחק מרילי
ציון מרילי
שלמה מוצי הוד
ציון תורג'מן
יהודה תובל
בני קרוצי
מרדכי (בובה) יצקן
יעקב בוזגלו
ליאון אזולאי
אריה בראשי
שלמה מהטבי
אבי אלקובי
מנחם שירזי
מריו זוכוביצקי
דוד ניניו
סגל השחקנים > שחקנים בולטים בעבר > הפועל ירושלים > שחקנים בולטים בשנות ה-90 וה-2000

זאהי ארמלי
מישל דיין
יאיר אסייג
נצח מסובי
גוסטבו קרנקו
מורדי ועקנין
אהוד כחילה
עידן טל
אסי טובי
דודו דהאן
לירן שטראובר
מוטי אוחיון
אייל אברהמי
ויקטור פאצ'ו
שי אהרון
שלומי דנינו
אמיר גולה
רם סטי
סלמן עמר
טיבי טיבי
דן רומן
אופיר עזו
אסף עזו
ויקטור סאריץ'
מוסא סלמאן
סגל השחקנים > שחקנים בולטים בעבר > הפועל קטמון ירושלים

וויליאם אגאדה
עידן שמש
עוז צבאג
שי אהרון
אבירם ברוכיאן
כפיר מלול
יוגב לרמן
גוני נאור
ערן קורנברג
אווקה אשטה
האוהדים והיריבות העירונית עם בית"ר

אוהדי הקבוצה מדגישים את היותם אנטיתזה ליריבה העירונית, בית"ר ירושלים. היריבות נובעת בעיקר מזיהוין הפוליטי של הקבוצות: לעומת בית"ר המזוהה עם הימין, הפועל מזוהה עם הצד השמאלי של המפה הפוליטית. ליריבות היסטוריה עתיקת יומין – מהימים בה הפועל הייתה קבוצה ששייכת להסתדרות, והיריבה העירונית הייתה שייכת לתנועת בית"ר הרוויזיוניסטית. עד לשנות ה-70 הפועל הייתה מזוהה כקבוצה המקושרת למוסדות השלטון של מפא"י, ואוהדי בית"ר אף ראו בה קבוצה המייצגת את ה"ממסד". בשנות ה-80, לאחר המהפך, הגלגל התהפך ומעמדה של בית"ר התחזק בזכות קשריה עם תנועת הליכוד, בעוד דעיכת ההסתדרות הביאה להקטנת התמיכה בהפועל.
ארגון האוהדים של הקבוצה הוא ״בריגדה מלחה״ שנוסד בשנת 2006 והוא גם ארגון האוהדים של קבוצת הכדורסל.
קטמון מועדון אוהדים

| --- | --- |
 :  ראו גם – קטמון מועדון אוהדים
"קטמון מועדון אוהדים" היא העמותה המחזיקה בבעלות ובזכויות הניהול של הפועל ירושלים, היא הוקמה בשנת 2009 במטרה לנהל את קבוצת הכדורגל "הפועל קטמון ירושלים" ובמטרה לקבל לידיה את הבעלות על הפועל ירושלים. בשנת 2020 הושגה המטרה והקבוצה קנתה את הזכויות על השם "הפועל ירושלים"
עם הקמתה, "קטמון מועדון אוהדים" הפעילה מספר פעילויות נוספות מלבד כדורגל מקצועני.
קטמון מועדון אוהדים > מאבק באלימות, גזענות והומופוביה

מלבד פעילות ספורטיבית, המועדון רואה בעצמו ארגון חברתי השואף למען עקרונות של מאבק בגזענות, באלימות, ובהומופוביה. הדבר בא לידי ביטוי הן בהנפת כרזות על ידי האוהדים בזמן המשחקים והן בתוכן הפעילות החברתית של המועדון.
בשנת 2015 החלו אוהדי והנהלת הקבוצה גם להדגיש את מאבקם בהומופוביה במגרשי הכדורגל.
במשחקי הבית של המועדון קיימת כריזה בערבית בנוסף לכריזה בעברית.
קטמון מועדון אוהדים > פעילות חברתית

מלבד פעילותה של הקבוצה הבוגרת, העמותה מפעילה גם מספר רב של פעילויות פעילויות קהילתיות וחינוכיות דרך כדורגל. זאת לרבות הדרכה וחינוך ילדים בתחומי הכדורגל, עידוד ספורטאים צעירים מוכשרים ופעילויות לטובת הקהילה.
עם רכישת השם "הפועל ירושלים" על ידי הפועל קטמון ירושלים, בשנת 2020, המשיכו לפעול כל הפעילויות החברתיות תחת הקבוצה המאוחדת. הפעילויות החברתיות, מחלקות הנוער, הנערות והנשים המשיכו לפעול בשם "הפועל בנות קטמון ירושלים", כאשר הסמל הוא סמל המועדון, אליו התווספה המילה "קטמון". בעונה הראשונה לפעילות לאחר רכישת השם "הפועל ירושלים" מבין פעילויות המועדון הרבות, קבוצת הגברים הבוגרת היא היחידה המשחקת ללא המילה "קטמון" על סמלה. החל מהעונה השנייה החלו כל המחלקות לשחק עם אותו הסמל. רק מחלקת הנשים והנערות נשארה עם השם "קטמון" בשמה, אך לא בסמלה.