stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניטרה
יהודי ניטרה

ההערכה היא שהקהילה היהודית הראשונה בסלובקיה נוסדה בניטרה, אשר קהילתה היהודית מוזכרת בכתובים כבר בשנת 1113. רבי יצחק בן משה מווינה מזכיר גם הוא את קהילת ניטרה. עד לשואה הייתה בניטרה קהילה דתית וישיבה בראשות הרב שמואל דוד אונגר וחתנו הרב מיכאל דב וייסמנדל אליה הגיעו תלמידים מכל רחבי אירופה. הישיבה התייחדה בכך שלמדו בה גם ספרי מוסר והתקיימו בה מבחנים שבועיים בגמרא ובחומש עם פירוש רש"י. בתקופת השואה עסקו ראשי הישיבה בניסיונות להציל יהודים. רוב יהודי ניטרה הושמדו בשואה ומעט מן הניצולים שבו לעיר. בשנת 1940, בטרם הוחל בהשמדת יהודי סלובקיה, מנתה קהילת יהודי ניטרה 4,358 נפש, אשר היוו 19.2% מאוכלוסיית העיר. בשנת 1948 נותרו בעיר 610 יהודים בלבד. בשיא פריחתה הפעילה קהילת יהודי ניטרה, האורתודוקסית והנאולוגית, מוסדות קהילתיים מגוונים ובהם בתי כנסת, מקווה טהרה, בית תמחוי, בית אבות, בית חולים יהודי, בית קברות יהודי ובית הארחה יהודי. יהודי העיר אף היו פעילים בשלטון המקומי ובשנות ה-20 השתתפו יהודים, נציגי הסיעה היהודית, במועצת העיר ובמועצת המחוז. בשנות ה-20 הייתה ליהודי העיר השפעה מכרעת על כלכלת העיר. מתוך 605 בתי עסק אשר פעלו בעיר ברישיון בשנת 1921, 458 היו בבעלות יהודית. יהודי ניטרה אף בלטו בנוכחותם בין בעלי המקצועות החופשיים: 19 מתוך 29 רופאים שפעלו בעיר, 18 מתוך 31 עורכי דין, 3 מתוך 6 וטרינרים.
בית הכנסת הנאולוגי בניטרה, שנבנה בשנים 1908–1911, הוא אחד מאתרי נתיב המורשת היהודית בסלובקיה. בבית הכנסת מוצגות באורח קבע תצוגה על יהודי סלובקיה בשואה ותערוכה מציוריו של הצייר שרגא ווייל יליד העיר ניטרה.
ערים תאומות

צ'כיה צ'סקה בודייוביצה, צ'כיה
סרביה באצ'קי פטרובאץ, סרביה
הונגריה וספרם, הונגריה
ארצות הברית נייפרוויל, ארצות הברית
קרואטיה אוסייק, קרואטיה
פולין ז'לונה גורה, פולין
הולנד זוטרמר, הולנד
לקריאה נוספת

חני קהת, ניטרה שלי. ירושלים: יד ושם, 2009.
הערות שוליים

↑  The largest cities in Slovakia
↑  Solvak University of Agriculture in Nitra
↑  Univerzita Konštantína Filozofa v Nitre
↑  אתר סטטיסטיקות של סלובקיה
↑  מורשת יהודי סלובקיה
↑  פנקס הקהילות: סלובקיה. הוצאת יד ושם, 2003.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559616105171  GND: 2020452-8  LCCN: n80132141  MusicBrainz: 16316c7f-3b24-44f0-83f5-f0060dd6d55d  NKC: ge130182  VIAF: 126071187   WorldCat (עם VIAF): 126071187 
בית הכנסת בניטרה
משרד המשפטים (אוקראינה)

| --- | --- |


בניין משרד המשפטים בקייב
 מידע כללי
 מדינה:  אוקראינה 
 תחום שיפוט:  אוקראינה 
 סוכנות אם:  ממשלת אוקראינה 
 סוכנות בת:  Main Territorial Department of Justice in Vinnytsia region 
 תאריך הקמה:  1990 
 מטה מרכזי:  13 Arkhitektora Horodetskoho Street 
 תקציב:  18,670,995,100 הריבניה (נכון ל־2024) 
 www.minjust.gov.ua
 
משרד המשפטים של אוקראינה (באוקראינית: Міністерство юстиції України) הוא גוף של הרשות המבצעת של אוקראינה, שמנוהל על ידי ממשלת אוקראינה ואחראי לניהול מדיניות הממשלה בענייני חוק ומשפט.
שר המשפטים של אוקראינה, ממונה על ידי הראדה העליונה של אוקראינה בהתאם לחקיקה.
משימות

הכנת הצעות על ביצוע רפורמה משפטית באוקראינה, קידום וסיוע בתהליך החקיקה, בענייני הגנה על הזכויות והחירויות של האדם והאזרח בתחום מסוים, תוך הכנת הצעות לשיפור החקיקה;
ניהול שיטת החקיקה באמצעות פיתוח טיוטות חוק ווידוא התאמת הנחיות נורמטיביות משפטיות לאמנות הבינלאומיות שעליהן אוקראינה חתומה בסוגיות משפטיות, ענייני רישום ורגולציה על פעולות משפטיות ותחזוקת מאגר הרישום הממשלתי;
תכנון הצעות חוק עבור גופים מרכזיים אחרים של הרשות המבצעת, ניהול הסתגלות החקיקה האוקראינית לנוהל החקיקה של האיחוד האירופי, תיאום הרגולציה בפעילותם של הגופים המרכזיים של הרשות המבצעת ובקרה על פעולות כאלה;
מתן מימוש המדיניות המשפטית ומדיניות המדינה בעניינים עדתיים;
מתן תמיכה ארגונית ולוגיסטית לבתי המשפט בכלל (למעט בית המשפט העליון של אוקראינה ובית המשפט לבוררות), ארגון יישום החלטות של בתי משפט וגופים אחרים בהתאם לחוקי אוקראינה;
ארגון עבודת הנוטריונים ורשויות לרישום מעמד אזרחי;
פיתוח מאגר המידע המשפטי ודאגה לשיתוף פעולה משפטי בינלאומי.
יחידות סמך

שירות ארכיון המדינה
שירות בתי הסוהר
שרי המשפטים

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| # | תקופת כהונה | דיוקן | שם |

| 1 | 24 באוגוסט 1991 — 20 במרץ 1992 |  | ויטלי בויקו |

| 2 | 20 במרץ 1992 — 21 באפריל 1992 |  | וולודימיר קמפו |

|  | 21 באפריל 1992 — 27 באוקטובר 1992 | — | — |

| 3 | 27 באוקטובר 1992 — 7 באוגוסט 1995 |  | ואסיל אונופנקו |

|  | 7 באוגוסט 1995 — 27 בספטמבר 1995 | — |  |

| 4 | 27 בספטמבר 1995 — 21 באוגוסט 1997 |  | סרגיי הולובאטיי |

| 5 | 21 באוגוסט 1997 — 7 במאי 2002 |  | סוזנה סטאניק |

| 6 | 7 במאי 2002 — 3 בפברואר 2005 |  | אולכסנדר לברינוביץ' |

| 7 | 4 בפברואר 2005 — 27 בספטמבר 2005 |  | רומן זוואריץ' |

| 8 | 27 בספטמבר 2005 — 4 באוגוסט 2006 |  | סרגיי הולובאטיי |

| 9 | 4 באוגוסט 2006 — 1 בנובמבר 2006 |  | רומן זוואריץ' |

| 10 | 1 בנובמבר 2006 — 18 בדצמבר 2007 |  | אולכסנדר לברינוביץ' |

| 11 | 18 בדצמבר 2007 — 11 במרץ 2010 |  | מיקולה אונישצ'וק |

| 12 | 11 במרץ 2010 — 4 ביולי 2013 |  | אולכסנדר לברינוביץ' |

| 13 | 4 ביולי 2013 —27 בפברואר 2014 |  | אולנה לוקאש |
| 14 | 27 בפברואר 2014 — |  | פאבלו פטרנקו |
ראו גם

שירות בתי הסוהר הממלכתי של אוקראינה
משרד המשפטים
הערות שוליים

↑  https://minjust.gov.ua/pages/mission
↑  https://www.kmu.gov.ua/ua/catalog/ministerstvo-yustitsii-ukraini
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306763605171  ISNI: 0000 0001 2156 8015  SUDOC: 102533385  VIAF: 129967782   WorldCat (עם VIAF): 129967782
נזרית ארוכת קוצים

| נזרית ארוכת קוצים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: קווצי עור
מחלקה:: קיפודי ים
סדרה:: חדי־קוצים
משפחה:: נזריתיים
סוג:: נזרית
מין:: נזרית ארוכת קוצים
שם מדעי
 Diadema setosum

נזרית ארוכת קוצים (שם מדעי: Diadema setosum) הוא מין של קיפוד ים.
מאפיינים

אורכו הממוצע של מין זה הוא 70 סנטימטרים. משקלו של קיפוד הים הוא 35 עד 80 גרמים. ניתן להבחין בין מין זה למינים אחרים מהסוג נזרית (Diadema) לפי חמישה כתמים בצבע לבן. האוכלוסייה במפרץ הפרסי מתרבה בין אפריל למאי. כמו קיפודי ים ארסיים אחרים הארס כלל לא קטלני לבני אדם והוא גורם לנפיחות וכאב. מין זה אוכל אצות והוא בעל תפקיד חשוב בשמירה על השונית מפני צמיחת יתר של אצות. בהיעדר אוכלוסייה בריאה של מין זה השונית עלולה להיפגע. הנזרית היא קיפוד ים בצבע שחור בעל קוצים ארוכים ודקים.
בית גידול

מין זה נפוץ באזור האינדו-פסיפי כולל מפרץ אילת, אוסטרליה, יפן והחוף של אפריקה המזרחית בשוניות אלמוגים, קרקע חולית ואזורים עם עשב ים ואצות. מין זה פלש לים התיכון דרך תעלת סואץ.
הערות שוליים

↑  נִזְרִית אֲרֻכַּת-קוֹצִים במילון בעלי חיים: קווצי-עור (תש"ף), 2020, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  Coppard, Simon Edward; Andrew C. Campbell (2006). "Taxonomic significance of test morphology in the echinoid genera Diadema Gray, 1825 and Echinothrix Peters, 1853 (Echinodermata)" (PDF). Zoosystema. 28 (1): 93–112. Archived from the original (PDF) on 2006-11-27. Retrieved 2009-01-12.
↑  Alsaffar, Adel H.; Khalid P. Lone (2000). "Reproductive cycles of Diadema setosum and Echinometra mathaei (Echinoidea: Echinodermata) from Kuwait (Northern Arabian Gulf)". Bulletin of Marine Science. 67 (2): 845–856.
1 2 נועה פיים, רשות הטבע והגנים, נזרית ארוכת קוצים, באתר www.parks.org.il
דפני, י. מפרץ אילת, מים סוף ועד סופו.
Diadema setosum, Porcupine sea urchin, www.sealifebase.ca
ערך זה הוא קצרמרבנושא בעלי חיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
משרד המשפטים של רוסיה

| --- | --- |


מטה משרד המשפטים ברחוב ז'יטנאיה 14 במוסקבה
 מידע כללי
 מדינה:  רוסיה 
 תחום שיפוט:  רוסיה 
 סוכנות בת:  שירות בתי הסוהר הפדרלי 
 תאריך הקמה:  8 בספטמבר 1802
 שר:  קונסטנטין צ'ויצ'נקו
 תאריך כניסה:  21 בינואר 2020
 סגן שר:  אלכסנדר פיודורוב
 מטה מרכזי:  מוסקבה 
 http://www.minjust.ru
 
משרד המשפטים של רוסיה (ברוסית: Министерство юстиции России) הוא המשרד הממשלתי ברוסיה הממונה על ענייני חוק ומשפט במדינה.
המשרד אחראי לביצוע פסקי דין בהקשר לענישה בעבריינים באמצעות שירות בתי הסוהר הפדרלי, רישום ארגונים לא מסחריים לרבות סניפי ארגונים בינלאומיים וארגוניים בינלאומיים לא מסחריים וממשלתיים, ארגוני ציבור, מפלגות פוליטיות וארגוני דת. המשרד מעניק שירותי נוטריון וסנגוריה ציבורית ואחראי גם לרישום מעמד אזרחי (נישואים אזרחיים ועוד).
היסטוריה

משרד המשפטים של האימפריה הרוסית הוקם על ידי הקיסר אלכסנדר הראשון ב-8 בספטמבר 1802 ברפורמה הממשלתית שהוא קידם בזמנו. אז גם נוצר תפקיד שר המשפטים כששר המשפטים כיהן גם כגנרל-פרוקורור של האימפריה הרוסית. בתקופת הצארים משרד המשפטים עסק במינוי שופטים ופיטורם ופיקח על פסיקותיהם. שר המשפטים הראשון היה גברייל דרז'אבין. ב-13 בדצמבר 1895 לאחריות משרד המשפטים הועבר מינהל הכלא הראשי. בעקבות מהפכת אוקטובר 1917, משרד המשפטים פורק.
המשרד הממשלתי לענייני משפט בברית המועצות הוקם בתחילה בשם "קומיסריון המשפטים העממי". ב-30 בינואר 1928 הוחלט ששר המשפטים יכהן גם כתובע וגם כיו"ר בית המשפט העליון. ב-1936 הפרקליטות הופרדה מהמשרד והפכה לארגון נפרד.
משרד המשפטים של הפדרציה הרוסית הוקם ב-23 בדצמבר 1991, לשר המשפטים הראשון של הפדרציה הרוסית מונה ניקולאי פיודורוב.
יחידות סמך

באחריות המשרד נמצאים גופים כדוגמת:
משרד התובע הכללי של רוסיה
שירות בתי הסוהר הפדרלי
שירות ההוצאה לפועל הפדרלי
שרי המשפטים של הפדרציה הרוסית

שר המשפטים הרוסי הוא אחד משרי הממשל החשובים בממשלת רוסיה. מאז מאי 2008 עד ינואר 2020 כיהן בתפקיד שר המשפטים אלכסנדר ולדימירוביץ' קונובלוב עת הוחלף בקונסטנטין צ'ויצ'נקו.
שרי המשפטים של הפדרציה הרוסית > שרי המשפטים של הפדרציה הרוסית

| שם | תקופת כהונה |
| --- | --- |
ניקולאי פיודורוב: 25 בדצמבר 1991 - 24 במרץ 1993
יורי קלמיקוב: 13 באפריל 1993 - 7 בדצמבר 1994
ולנטין קובאליוב: 5 בינואר 1995 - 2 ביולי 1997
סרגיי סטפאשין: 2 ביולי 1997 - 29 במרץ 1998
פאבל קראשניניקוב: 30 באפריל 1998 - 17 באוגוסט 1999
יורי צ'ייקה: 17 באוגוסט 1999 - 23 ביוני 2006
ולדימיר אוסטינוב: 23 ביוני 2006 - 12 במאי 2008
אלכסנדר קונובלוב: 12 במאי 2008 - 21 בינואר 2020
קונסטנטין צ'ויצ'נקו: 21 בינואר 2020 - ואילך
גלריה

ארמון שובאלוב, שימש כבניין משרד המשפטים מהמאה ה-18 ועד שנת 1917
סמל משרד המשפטים לשעבר
סמל השירות הפדרלי לפיקוח משפטי
הערות שוליים

↑  Главное тюремное управление Российского государства, 1879 - октябрь 1917 гг.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604003905171  ISNI: 0000 0004 0440 2381  VIAF: 135159511   WorldCat (עם VIAF): 135159511
סונאטה לפסנתר מס' 1 של ברהמס

יוהנס ברהמס
הסונאטה לפסנתר מס' 1 בדו מז'ור, אופוס 1 היא סונאטה שכתב יוהנס ברהמס בהמבורג בשנת 1853, והוציא לאור מאוחר יותר באותה השנה. למעשה, חיבר ברהמס את סונאטת הפסנתר מספר 2 שלו תחילה, אך הוא בחר בסונאטה זו כאופוס הראשון שלו, משום שסבר כי היא איכותית יותר. היצירה נשלחה יחד עם הסונאטה השנייה שלו להוצאת  המוזיקה ברייטקופף והרטל עם מכתב המלצה מאת רוברט שומאן, שכבר שיבח את ברהמס בהתלהבות, וניכר בה מאמץ להרשים בדרישותיה הטכניות ובאופי הדרמטי שלה. הסונאטה הוקדשה ליוזף יואכים.
לסונאטה ארבעה פרקים:
"אלגרו"' (ב-דו מז'ור).
"אנדנטה" (על פי שיר גרמני נושן) (דו מינור, מסתיים ב-דו מז'ור).
"אלגרו מולטו א קון פוקו – פיו מוסו (מי מינור – דו מז'ור – מי מינור).
"אלגרו קון פוקו – פרסטו נון טרופו אד אג'יטאטו" (דו מז'ור).
הפרק הראשון הוא בצורת סונאטה קונבנציונלית עם אקספוזיציה חוזרת ונשנית. פתיחת הנושא הראשון דומה לפתיחת סונאטת "המרקלאוויר" של בטהובן. הפרק השני הוא נושא ווריאציות בהשראת השיר "Verstohlen geht der Mond auf". ברהמס אמור היה לכתוב אותו מחדש למקהלת נשים בשנת 1859 (WoO 38/20). הפרק השלישי הוא סקרצו וטריו. הפרק הרביעי הוא רונדו רופף, שהנושא שלו משתנה באופן ניכר בכל חזרה. צורת הרונדו היא ABACACABA בפלינדרום.
טקסט השיר

Verstohlen geht der Mond auf.

Blau, blau Blümelein!

Durch Silberwölkchen führt sein Lauf

Blau, blau Blümelein!

Rosen im Tal

Mädel im Saal

schönste Rosa!
חרש מתגנב הירח

פרח כחול מכחול!

מבעד לענני כסף בוקע,

פרח כחול מכחול!

ורדים בגיא,

עלמות באולם,

ואת, רוזה, הנאוה מכולן!
לקריאה נוספת

"ברהמס ועולמו", פריש, וולטר, 1951-, קרנס, קווין, 1972-, פסטיבל המוזיקה בָּארְד. (מהדורה מתוקנת). פרינסטון: הוצאת אוניברסיטת פרינסטון.
ניקולאייבקה

| --- | --- |
עמוד המסמן כניסה ליישוב
עמוד המסמן כניסה ליישוב
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 אובלסט:  המחוז היהודי האוטונומי המחוז היהודי האוטונומי
 ראיון:  מחוז סמידוביץ'
 תאריך ייסוד:  1898
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב:  6,224 (נכון ל-2022)
 קואורדינטות:  48°33′29″N 134°47′01″E﻿ / ﻿48.558055555556°N 134.78361111111°E﻿ / 48.558055555556; 134.78361111111 
 אזור זמן:  UTC +10
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת רוסיה מוגדלת) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניניקולאייבקה(למפת רוסיה רגילה) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניניקולאייבקה(למפת המחוז היהודי האוטונומי רגילה) בירוביג'ן אובלוצ'יה לנינסקויה אמורזט סמידוביץ' סין חברובסק אמורניקולאייבקה(למפת המחוז היהודי האוטונומי מוגדלת) בירוביג'ן אובלוצ'יה לנינסקויה אמורזט סמידוביץ' סין חברובסק אמורניקולאייבקה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ניקולאייבקה (ברוסית: Никола́евка) היא עיירה (רו') במחוז היהודי האוטונומי שברוסיה, נמצאת בנפת סמידוביצ'סקי. בעיירה ישנה תחנת רכבת.
אוכלוסייה

אוכלוסיית ניקולאייבקה לפי שנים:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | שנה | מספר תושבים |
| 1 | 1939 | 2,612 |
| 2 | 1959 | 6,579 |
| 3 | 1970 | 8,007 |
| 4 | 1979 | 8,476 |
| 5 | 1989 | 8,188 |
| 6 | 2002 | 7,650 |
| 7 | 2009 | 7,823 |
| 8 | 2010 | 7,912 |
| 9 | 2015 | 7,067 |
| 10 | 2020 | 6,401 |
| 11 | 2022 | 6,224 |
נתיבי הגז הטבעי לישראל

| --- | --- |
לוגו נתיבי הגז הטבעי

תחנת הגפה (המשמשת לתפעול ולבקרת המערכת ולבידוד מקטעים בעת חירום) "שואבה" בנחל כסלון
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ממשלתית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בתל אביב (INGL) 
 מייסדים:  מדינת ישראל
 תקופת הפעילות:  2003–הווה (כ־21 שנים)
 מיקום המטה:  תל אביב-יפו 
 משרד ראשי:  תל אביב
 ענפי תעשייה:  גז טבעי
 הכנסות:  1.14 מיליארד ש"ח (2023)
 רווח תפעולי:  553 מיליון ש"ח (2023)
 רווח:  286 מיליון ש"ח (2023)
 הון עצמי:  1.97 מיליארד ש"ח (2023)
 סך המאזן:  7.33 מיליארד ש"ח (2023)
 יו"ר:  איה אבידור
 מנכ"ל:  שמואל תורג'מן
 עובדים:  150 (2022)
  
 www.ingl.co.il
 
מפת מערכת ההולכה הארצית של חברת נתיבי הגז הטבעי בישראל (נכון לשנת 2016 - לא מעודכן)
נתיבי הגז הטבעי לישראל בע"מ (מכונה: נתג"ז) היא חברה ממשלתית שהוקמה בשנת 2003 למטרת הקמה והפעלה של מערכת הולכת גז טבעי בלחץ גבוה בישראל.
החברה היא מונופול בתחום הפעלת מערכת ההולכה של הגז הטבעי מהספק לצרכנים בישראל, ומחזיקה בזיכיון בלעדי לעיסוק בתחום עד 2034.
היסטוריה

בשנת 1999 התגלה, מול חוף אשקלון, מאגר הגז הטבעי הגדול הראשון בישראל - מאגר "נועה". בעקבותיו בוצעו קידוחים נוספים בשנים הבאות, שברובם נמצא גז בכמויות גדולות (מאגר "מרי"). מאפייני גז הטבעי מחייבים שימוש בצנרת הולכה מהספק לצרכנים, ובמקביל לגילויים הראשוניים, הוחל בהסדרה חקיקתית של התחום.
בשנת 2001 הושלמה חקיקתו של חוק להסדרת משק הגז הטבעי, והוא נכנס לתוקפו בראשית שנת 2002. בתחילה תוכנן לפרסם מכרז לבחירת חברה פרטית שתקבל רישיון להקמת מערכת הולכת הגז טבעי, אך עקב הסיכון הכלכלי הגבוה באותה עת, הדבר לא התאפשר. לכן בשנת 2003 תוקן חוק משק הגז הטבעי כדי לאפשר את מתן רישיון לחברה ממשלתית. ב-23 ביולי 2003 הוקמה חברת "נתיבי הגז הטבעי לישראל בע"מ", ובשנת 2004 החלה החברה בהקמה של מערכת הולכת הגז טבעי.
בתחילת 2004 הושלם חיבור המאגרים הימיים של שותפות ים תטיס לחוף אשדוד ולתחנת הכוח אשכול. שתי יחידות ייצור של תחנת הכוח אשכול הוסבו להפעלה עיקרית באמצעות גז טבעי, במקום המזוט ששימש כדלק לתחנה מאז הקמתה. יחידות אלו היו הראשונות בארץ שהופעלו באמצעות גז טבעי כדלק. חברת "נובל אנרג'י" הפעילה זמנית את תשתית ההולכה של הגז הטבעי בישראל עבור חברת "נתיבי הגז הטבעי". זאת לאחר שחברת "גזיוני", חברה הולנדית שהייתה אמורה לבצע את העבודה פרשה, כיוון שהמתקן לוויסות והפחתת לחץ נבנה לפי התקן האמריקאי, שאינו מתאים לדרישות הבטיחות שנקבעו על ידה.
בשנת 2006 החלה הקמתו של המקטע הדרומי של מערכת ההולכה. מקרית גת, דרך באר שבע, לאזורי התעשייה נאות חובב, מישור רותם ועד מפעלי ים המלח בסדום. תוואי באורך 147 ק"מ, שעלותו הייתה כ-55 מיליון דולר. מקטע זה אפשר לראשונה חיבור של מפעלי תעשייה למאגרי הגז הטבעי.
בשנת 2008, החלה חברת EMG (Eastern Mediterranean Gas) להזרים לישראל גז מצרי באמצעות המקטע הישראלי של צינור הגז הערבי המחבר בצינור תת-ימי את אל עריש לאשקלון ומשם מתחבר למערכת הולכת הגז הישראלית. ב-10 בנובמבר 2011 פוצץ בשישית צינור הגז הטבעי בסיני, בעקבותיו הופסקה הזרמת הגז הטבעי לישראל. ההזרמה חודשה ב-19 בנובמבר 2011.
ב-28 בנובמבר 2011 התרחש פיצוץ נוסף, ומאז לא חודשה האספקה. באפריל 2012 הודיעה חברת הגז הממשלתית של מצרים, EGAS, באופן חד צדדי על ביטול ההסכם לחברת הגז הישראלית EMG, בגין אי עמידה בהתחייבויות כספיות מצד האחרונה.
בשנת 2009 השלימה החברה גיוס של אג"ח בהיקף של 250 מיליון שקל על מנת לממן את המשך הקמת מערכת הולכת הגז הטבעי.
ב-30 במרץ 2013 החלה הזרמת הגז הטבעי ממאגר "תמר" אל תחנת הקבלה באשדוד.
לחברה זיכיון לפעול בתחום הולכת הגז הטבעי בישראל עד 2034, ובסיומם תעביר את המערכת למדינת ישראל, ללא תמורה.
מערכת ההולכה

מערכת ההולכה הוקמה על פי תוכנית המתאר הארצית 37 וכוללת קו ימי שהוקם ראשון, ומערכת יבשתית הכוללת 4 קווים שהורחבו בהדרגה.
מערכת ההולכה > הקו הימי

הקמת הקו הימי החלה עוד לפני הקמת נתיבי הגז הטבעי לישראל, עם תחילת הפיתוח של מאגר מרי שמול אשקלון, שהתגלה בפברואר 2000 שותפות ים תטיס. השותפות חתמה ביוני 2002 על הסכם עם חברת החשמל לאספקת 18 מיליארד מ"ק גז טבעי בשווי של כ-1.5 מיליארד דולר במשך 11 שנים, כאשר חברת החשמל לקחה על עצמה את הקמת מערכת ההולכה. הקו הימי פעיל מאז מאי 2006, מאשדוד עד חוף דור עם חיבור יבשתי לתחנת הכוח חגית שבואדי מילק. הקו הוקם על ידי חברת החשמל אך מופעל על ידי החברה.
מערכת ההולכה > המערכת יבשתית

הקו המרכזי בתוואי אשקלון – קריית-גת – שורק – גזר – אשדוד. פעיל ממאי 2007, עם חיבור מאגרי מרי ונועה של שותפות ים תטיס, לתחנת הכוח של מתקן התפלה אשקלון.
הקו הדרומי בתוואי קריית-גת – באר-שבע – רמת-חובב – דימונה – סדום. פעיל מנובמבר 2009, במרץ 2017 החל לפעול חיבור הקו עד לצדו הירדני של ים המלח, עבור חברת האשלג הערבית.
הקו הצפוני (פעיל מאפריל 2011), מחבר את תחנת הכוח חגית, תחנת הכוח אלון תבור ואזור חיפה לרשת הגז.
קו אשדוד-פלמחים (פעיל מאפריל 2016) קו באורך של כ-15 ק”מ מאזור התעשייה הצפוני של אשדוד עד לתחנת כוח “שורק” בפלמחים.
הקו המזרחי - המשך הקו המרכזי צפונה וחיבורו לקו הצפוני באזור אליקים. קו זה יהיה מקביל לקו הימי בין אשקלון לאליקים. הקו נחנך ביוני 2017, לאחר שלוש שנות עבודה והוסיף 30% לקיבולת המערכת.
קו ירושלים - חיבור אזור ירושלים למערכת מאזור שורק. הקו נחנך במרץ 2019, ונכון לסוף 2021 רק לקוח אחד חובר לאספקת הגז - בית החולים הדסה עין כרם.
קו אשלים - חיבור לתחנות הכוח באשלים מאזור נאות חובב. בדצמבר 2016, שר האנרגיה אישר את חיבור המתחם לגז טבעי, כגיבוי לשני תחנות הכוח התרמו-סולאריות במקום. החיבור הושלם בתחילת 2019.
הקו הצפוני לירדן - קו לייצוא גז טבעי לירדן באזור בית שאן שעל הקמתו הוחלט בעקבות חתימת מסמך הבנות בין נציגי הממלכה בירדן לנציגי נובל אנרג'י וקבוצת דלק לאספקת גז טבעי מישראל לירדן משדה הגז לווייתן, בספטמבר 2014, עבור חברת החשמל של ירדן. הקו החל לפעול בתחילת 2020.
מערכת ההולכה > המצוף הימי לקליטת גז טבעי מונזל

בתחילת 2011 הורה שר התשתיות, עוזי לנדאו, לקדם מיזם לייבוא גז טבעי נוזלי (LNG), שיצמצם את התלות של ישראל בגז טבעי המיובא ממצרים.
ביולי 2012 החלו העבודות לבניית מצוף ימי לקליטת גז טבעי ממכליות גז טבעי נוזלי מגזזות, כ-10 ק"מ מול חופי חדרה. באמצעות המצוף תוכל מערכת ההולכה הארצית לקבל גז טבעי בנפח של כ־2-3 BCM בשנה. על פי השר לנדאו, הפרויקט הזה בלבד יוכל לספק כמעט מחצית מכמות הגז הטבעי השנתית הדרושה למדינת ישראל.
בינואר 2013 החלו לראשונה לקלוט גז מונזל אוניה המגזזת, כאשר האחריות על המצוף מוטל על נתג"ז ואילו הזמנת האונייה המגזזת ותכולתה הוטלו על חברת החשמל.
מבנה החברה

על רקע לקחים מקשיים שנתגלו בפעילותם של חברות ממשלתיות, הוחלט כי מרבית עובדי החברה יועסקו בחוזי עבודה אישיים, ולא במסגרת הסכם עבודה קיבוצי, וכי תחומים רבים בפעילות החברה יהיו במסגרת מיקור חוץ.
מודל עסקי ומימון

המודל העסקי של החברה הוא הולכת הגז הטבעי מתחנות הקליטה בדרום הארץ, אל הצרכנים בכל רחבי הארץ, תמורת תשלום עבור הולכת הגז בצנרת. היותה של החברה מונופול בתחום לצד הביקוש הגבוה לגז טבעי (ביחוד מצד תחנות כוח ומפעלים גדולים) מבטיחים את רווחי החברה, ומאפשרים לה לקבל דירוג עסקי גבוה יחסית לאיגרות החוב המונפקות על ידה. עם זאת, תעריפי ההולכה אינם נקבעים על ידי החברה, אלא על ידי רשות הגז הטבעי.
לצורך הקמת תשתית ההולכה נדרשו משאבים כספיים רבים, שחייבו גיוס הון באמצעות איגרות חוב והלוואות מתאגידים בנקאיים. נכון ל־2013 עומדות התחייבויות החברה על קרוב ל־3 מיליארד ש"ח: 677 מיליון ש"ח לחברת החשמל (עבור הקמת המקטע הימי), 2,219 מיליון ש"ח באיגרות חוב ו־55 מיליון ש"ח לתאגידים בנקאיים.
עלות תוכנית הפיתוח המרכזית של החברה, שבוצעה בשנים 2013–2017 הייתה כ־1.5 מיליארד ש"ח.
ראו גם

גז טבעי בישראל
מאגר תמר
הערות שוליים

1 2 3 4 5  נתיבי הגז הטבעי לישראל בע"מ: נתונים כספיים באתר מאי"ה.
↑   אבי בר-אלי, עוד מונופול מוריד שאלטר: עובדי נתג"ז מעכבים חיבור צרכנים לגז, באתר TheMarker‏, 29 בספטמבר 2016
↑  חוק משק הגז הטבעי, התשס"ב-2002
↑  עמירם כהן, בוטל סופית המכרז להולכת הגז הטבעי, באתר הארץ, 19 באוגוסט 2002
↑  עמירם כהן, חברת נובל אנרג'י האמריקאית תפעיל זמנית את תשתית ההולכה של הגז הטבעי בישראל, באתר הארץ, 5 בינואר 2004
↑  הארץ, חברת ההנדסה גזיוני פרשה מהפיקוח על מערכת ההזרמה של הגז הטבעי - בשל קבלת התקן האמריקאי, באתר TheMarker‏, 23 בדצמבר 2003
↑  גל ניסים, ‏סולל בונה תניח צינור הגז מקרית-גת לסדום, באתר גלובס, 20 ביוני 2006
↑  גיא מי-טל, לראשונה: הגז הטבעי ממצרים זורם לישראל, באתר ynet, 21 בפברואר 2008
↑  אבי בר-אלי, יהונתן ליס, מצרים ביטלה את הסכם הגז עם ישראל; EMG: "זו הפרה של הסכם השלום", באתר TheMarker‏, 22 באפריל 2012
↑  ליאור ברון, ‏נתיבי הגז הטבעי השלימה גיוס אג"ח בהיקף של 250 מיליון שקל - למימון המשך הקמת מערכת הולכת הגז הטבעי, באתר גלובס, 13 במרץ 2009
↑   איתי טרילניק, אחרי שלוש שנים והשקעה של 3 מיליארד דולר הגז ממאגר תמר בדרך לישראל, באתר TheMarker‏, 29 במרץ 2013
↑  דוד חיון, ‏מומחי גז: התגלית בקידוח הימי "מארי 1" - ברמה שטרם היתה בארץ, באתר גלובס, 28 בפברואר 2000
איי אונליין, אבנר ודלק קידוחים : תגלית גז משמעותית מול חופי אשקלון, באתר TheMarker‏, 27 בפברואר 2000
↑  עמירם כהן, חברת החשמל תרכוש מים תטיס גז טבעי ב-1.5 מיליארד דולר, באתר הארץ, 30 בדצמבר 2001
↑  עמירם כהן, חברת החשמל תממן ההשקעה ב-200 מיליון דולר להקמת מערכת ההולכה הימית לגז הטבעי, באתר TheMarker‏, 26 בפברואר 2004
↑  אבי בר-אלי, תשובה ימשיך לחכות: הזרמת הגז הטבעי בדרום הופסקה בגלל ירי הקסאמים, באתר הארץ, 20 במאי 2007
↑  ליאור ברון, ‏בשורה למפעלי התעשייה בדרום: יחוברו לגז טבעי עד סוף 2009, באתר גלובס, 4 באוגוסט 2009
↑   ערן אזרן, לראשונה בהיסטוריה ומתחת לרדאר: גז טבעי החל לזרום מישראל לממלכה הירדנית, באתר TheMarker‏, 1 במרץ 2017
↑  עמירם ברקת, ‏אושר הערב: גז טבעי יוזרם לבתי הזיקוק בחיפה, באתר גלובס, 6 באפריל 2011
↑   אבי בר-אלי, בהשקעה של 750 מיליון שקל: נחנך "המוביל הארצי" של הגז הטבעי, באתר TheMarker‏, 13 ביוני 2017
↑   אורה קורן, הושק צינור הגז הטבעי לירושלים: "יוזיל את ההוצאות על חשמל", באתר TheMarker‏, 19 במרץ 2019
↑  גיא ליברמן, ‏260 מיליון שקל הושקעו בחיבור ירושלים לגז. רק מפעל אחד חובר, באתר גלובס, 21 ביולי 2021
↑  נתי יפת, ‏אושרה הזרמת הגז לתחנות התרמו-סולאריות באשלים, באתר גלובס, 20 בדצמבר 2016
↑  דרור פויר, ‏פצצת אנרגיה דרור פויר טיפס לראש המגדל התרמו-סולארי באשלים וחזר מסנוור, באתר גלובס, 29 ביוני 2019
↑  הדי כהן, ‏ישראל תמכור גז לירדן בהיקף של יותר מ-15 מיליארד דולר, באתר גלובס, 3 בספטמבר 2014
↑  הדי כהן, ‏צינור הגז לירדן - המחיר כבר ידוע, התוואי עדיין לא, באתר גלובס, 10 בספטמבר 2014
↑   ערן אזרן, לווייתן - "הפרויקט הלאומי" שרק 15% מהגז שלו יגיע לישראל, באתר TheMarker‏, 8 בינואר 2020
↑  תני גולדשטיין, לנדאו מקדם תחליף לגז המצרי: יבוא גז נוזלי, באתר ynet, 6 בפברואר 2011
↑  חדשות מאתר חברת "נתיבי הגז הטבעי לישראל", 24 ביולי 2012
↑  אושרה הזרמת הגז מהאוניה המגזזת דרך המצוף הימי, 20 בינואר 2013 כתבה בפוטל תשתיות סביבה ואנרגיה
↑  אביטל להב, תאגידי המים בדרך לביטול, הוזלה נוספת של 9%, באתר ynet, 18 בדצמבר 2014
נקודה על קו הולכה, סמוך לתחנת הכוח חגית (ברקע)
נדב קנדר

| --- | --- |

 לידה:  דצמבר 1961 (בן 62) תל אביב-יפו, ישראל 
 תחום יצירה:  צילום 
 www.nadavkander.com
 
נדב קַנְדֶר (באנגלית: Nadav Kander;‏ נולד בדצמבר 1961) הוא צלם אמן ובמאי יליד ישראל שמושבו בלונדון. הוא ידוע בזכות צילומי דיוקן ונוף. קנדר הפיק מספר ספרים ויצירותיו הוצגו בתערוכות רבות. ב-2015 הוא זכה בחברות כבוד בחברה הצילומית המלכותית (Royal Photographic Society) וזכה בפרס ה־"פְּרִי פִּיקְטֶה".
ביוגרפיה

קנדר נולד בתל אביב בשנת 1961, אך לאחר שאביו, שהיה טייס באל על, איבד את עינו, המשפחה היגרה ליוהנסבורג בדרום אפריקה ב-1963. את מצלמת הפֶּנְטָקְס הראשונה שלו רכש בכספי בר המצווה שלו. כשהתגייס לחיל האוויר הדרום-אפריקאי עסק שם בפיתוח צילומי תצ"א, אז גם התגבשה החלטתו להיות צלם. ב-1986 היגר ללונדון, שם הוא מתגורר עד היום עם אשתו ניקול ושלושת ילדיו.
קנדר ידוע במיוחד בשל סדרת הצילומים Yangtze - The Long River ("יאנגצה - הנהר הארוך") אותה צילם על רקע העבודות להקמת סכר שלושת הערוצים. עבור סדרת צילומים זו זכה ב־"פרי פיקטה".
ב-18 בינואר 2009, פורסמו 52 דיוקנאות בצבע מלא שצילם בגיליון אחד של מגזין הניו יורק טיימס. דיוקנאות אלו היו של האנשים הסובבים את נשיא ארצות הברית ברק אובמה, מג'ו ביידן (סגן נשיא ארצות הברית) ועד ליוג'ין קאנג (עוזר מיוחד לנשיא). זהו תיק העבודות הגדול ביותר של אותו צלם שהמגזין הציג בגיליון אחד בודד.
הצילום שלו לשער איש השנה של המגזין "טיים" לשנת 2016, זכה לסיקור נרחב וזכה לשבחים.