stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דר שפיגל
ביקורת

אחת מנקודות הביקורת המרכזיות כנגד "דר שפיגל" בעבר, הייתה כנגד השפה הגרמנית הייחודית בה נכתב. הסופר הנס מגנוס אנצנסברגר פרסם בשנת 1957 את המאמר "שפת דר שפיגל", שבו ביקר את השפה המתיימרת להיות אובייקטיבית באופייה. העיתונאי והמומחה לסגנון כתיבה, וולף שניידר קרא לשפיגל "המשחית הגדול ביותר של השפה הגרמנית" והשתמש בציטוטים מן העיתון להדגמת מה שנתפס בעיניו כסגנון כתיבה רע בגרמנית.
תפיסה זו לגבי איכותו הלשונית של המגזין השתנתה במהלך שנות התשעים, לאחר שלמערכת הצטרפו כמה מהכותבים המוכשרים בגרמניה, והעיתון התפרסם דווקא בזכות כתיבתו המשובחת, וכיום הוא אף מקדיש טורים מיוחדים לענייני טוהר השפה.
כמה מבקרים, ובמיוחד הביוגרף של אוגשטיין, אוטו קהלר, האשימו את המגזין בקשרים עם נאצים לשעבר ואף עם קצינים באס אס. לפי ההאשמות, השפיגל, אשר נודע דווקא בחשיפת עברן הנאצי של דמויות ציבוריות שונות, שיתף פעולה עם נאצים לשעבר אשר נשכרו לכתוב על נושאים הקשורים ברייך השלישי.
הערות שוליים

↑  ארץ קטנה עם שפם, באתר העין השביעית, 18 בינואר 2011
↑  ynet והסוכנויות, ריאיון בווטסאפ, ילד שלא היה: כך נחשף העיתונאי השקרן, באתר ynet, 22 בדצמבר 2018
הדיווח הנרחב ב"דר שפיגל" על הפרשה (בגרמנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308537805171  BnF: cb12961919c (data)  GND: 4056205-0  NKC: unn20241229699  VIAF: 314851656   WorldCat (עם VIAF): 314851656 
הבניין ששימש את משרדי העיתון עד 2011
הבניין שמשמש את משרדי העיתון מאז 2011
האחת (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  קיארה קאס 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  רומן רומנטי 
 סדרה
 ספר קודם:  העילית 
 
האחת (באנגלית: The One) הוא ספר בסוגת הרומן רומנטי, המהווה כרך שלישי מתוך סדרה של שישה מאת הסופרת קיארה קאס.
הספר תורגם מאנגלית לעברית על ידי נעה בן פורת, והודפס בהוצאת ידיעות ספרים בתל אביב באפריל 2016, שלושה חודשים בלבד לאחר שפורסם התרגום העברי לכרך השני בסדרה "העילית", ושבעה חודשים לאחר הכרך הראשון בסדרה: "המועמדת".
ספרי הסדרה זכו פעם אחר פעם לעמוד בראש רשימות רבי המכר במדינות רבות, מה שהיווה עדות להצלחתם הרבה. יתר על כן, חברת הקולנוע האחים וורנר רכשה את הזכויות להפקת סרט בעקבות הספרים.
עלילת הספר

תחרות "הבחירה" ממשיכה לשלביה הסופיים ביותר עד להכרעתו של הנסיך מקסון. בתחרות נותרו ארבע בנות בלבד: אמריקה, קריס, סלסט ואליס. הבנות שחשות במתח הגבוה שנבנה סביבן, מוצאות לבסוף נחמה אחת בשנייה ומצליחות להתחבר כחברות טובות ככל שעלילת הספר מתקדמת.
אמריקה זכתה
במקביל לתחרות "הבחירה" קיים מתח פוליטי מכיוון שההתפרעויות של קבוצות המורדים השונות (הדרומיים והצפוניים) הולכות וגוברות. דרך קריאת יומנו של גרגורי איליאה, אמריקה מתחילה להבין מדוע מורדים ומתחילה בעצמה לסלוד מדרך ההתנהלות של מלך איליאה הנוכחי, אביו של מקסון.
בהמשך, הבנות בארמון נדרשות למבחן חשוב נוסף שנקרא "טקס ההרשעה". בטקס ארבע המועמדות צריכות להרשיע פושעים ולדון אותם לעונש מאסר. במהרה מתברר כי הפושעים הם תושבי איליאה מהמעמד הנמוך שהתנגדו למלך ונתפסו בעוון פשעים מזעריים, כדוגמת גנבת אוכל או בגדים לילדיהם בשל עוני מוחשי. אמריקה נגעלת מהמעמד, ולמרות התנכלותו של מלך איליאה וניסיונו להפילה בפח על ידי הבאת "פושע" שיש לדון אותו למאסר עולם בכלא, היא מוצאת דרך יצירתית לקיים את הטקס בלי לוותר על אמונותיה וערכיה.
אמריקה ומקסון יוצרים קשר סמוי ללא ידיעת המלך והמלכה עם מנהיגי המורדים הצפוניים שמעוניינים במקסון כמלכם על פני אביו, ובאמריקה כמלכתם לצידו. מנהיגי המורדים, אוגוסט וג'ורג'יה, הם זוג צעיר שמטרתם היא לבטל את המעמדות ולהחזיר את השוויון בין כל תושבי איליאה.
במבחן נוסף של המועמדות ב"בחירה", הבנות נדרשות להביא אורחים חשובים למסיבת תה מתוקשרת שמצולמת למשדר "הריפורט" השבוע. במבחן זה מצליחה אמריקה לקשר בין ג'ורג'יה ובין ניקולטה הנסיכה, ולהביא לשיתוף פעולה שיביא למורדים הצפוניים כסף במזומן לרכישת נשק שעמו יוכלו להצטייד כנגד המורדים הדרומיים ובתקווה לקדם את המלכות של מקסון ואמריקה לטובת הכלל. התוכנית נרקמת בסודיות מוחלטת, כאשר מקסון תומך באמריקה באופן מוחלט למרות האיום המתמיד מאביו.
לקראת סוף הספר, אמריקה מקבלת הודעה קשה על מות אביה, ונאלצת להתמודד עם אובדן אמיתי לראשונה בחייה. היא חוזרת לביתה באמצע תחרות "הבחירה" כדי להתאחד עם משפחתה. השיבה הביתה והניתוק הפתאומי מהארמון גורמים לה להבין כמה דברים על חייה החדשים, על המשמעות שהיא מעוניינת ליצוק בהם ובעיקר - על עומק רגשותיה למקסון. כשהיא חוזרת לארמון היא מתוודה בפניו על רגשותיה, זאת מבלי שהסבירה לאהוב נעוריה אספן שהיה השומר לג'ר בארמון המלוכה לגבי ההתפתחויות האחרונות.
ערב לפני ההכרזה הגורלית של הנסיך מקסון על הבחירה בבת זוג, כשכבר הודה בפני אמריקה שהוא מתכוון להציע לה את המלוכה, השניים ישנים במיטתה יחדיו אך מתעוררים למציאות אחרת לגמרי. זאת מפני שאספן תופס את השניים ישנים יחדיו, וכשמקסון עוזב את המקום אמריקה ממהרת לבוא אליו בהסברים ובהתנצלויות. מקסון מוצא במסדרון הסמוך את קריס, המועמדת השנייה שגם מצאה לה מקום בלבו, וכשהוא שב לאמריקה הוא מוצא אותה קרובה מאוד לאספן. בשנייה אחת הכול מתהפך, מקסון מבטל ההצעה לאמריקה ומחליט בו במקום להתחתן דווקא עם קריס.
במעמד ההכרזה בסיום הספר, מתרחש באופן פתאומי אירוע טרור גדול של קבוצת המורדים הדרומיים שמלווה ברצח של אנשים רבים, גם במעמדות גבוהים וחשובים. שוב הכול מתהפך כשמקסון ואמריקה מצויים בסכנת חיים ממשית יחד עם שאר המועמדות שהוזמנו לאירוע, משפחת המלוכה ואנשים חשובים אחרים.
הספר מסתיים עם חתונתם של אמריקה והנסיך מקסון.
עלילת הספר > דמויות מרכזיות

אמריקה סינגר - גיבורת הספר, נערה ממעמד חמש שהפכה לשלוש בעקבות תהליך הבחירה. בת 17, ג׳ינג׳ית. המועמדת הראשית בתחרות על ליבו של הנסיך מקסון. בסוף הספר נישאת לנסיך מקסון והופכת למלכה.
קריס - נערה ממעמד ארבע שהפכה לשלוש בעקבות תהליך הבחירה, מבין המתמודדות האחרונות בתחרות וחביבה על הנסיך מקסון. בסוף הספר מתגלה שהיא מורדת צפונית. אוהבת מאוד את מקסון, ולכן היה לה קשה להתמודד עם הפסדה.
סלסט - נערה ממעמד שתיים, מתמודדת בבחירה. בספרים הקודמים הייתה אויבת מושבעת של אמריקה אך בכרך הנוכחי הן הופכות לחברות קרובות, לקראת סוף הספר סלסט נהרגת על ידי מורד דרומי.
אליס - נערה ממשפחה ניו-אסייתית, עוד לפני שהגיעה לבחירה, מעמדה היה שלוש. מתמודדת בבחירה. ערכיה הראשיים הם כבוד למשפחתה, איננה מאוהבת במקסון אבל רוצה להישאר בתחרות עבור משפחתה.
הנסיך מקסון - הנצר העיקרי לשושלת המלוכה, עתיד להיהפך למלך על מדינת איליאה.
אספן לג'ר - קרוי גם הגנרל לג'ר בשל תפקידו כשומר בכיר בארמון. אהוב נעוריה של אמריקה שמוצא את עצמו מתאהב בנערה אחרת בארמון.
אן - המשרתת הראשית של אמריקה, סמכותית ופרפקציוניסטית. הייתה יתומה ונשלחה לארמון בשל מחסור בעובדים. מאוהבת באספן, ונעלמת בסוף הספר.
מרי - אחת המשרתות של אמריקה, נולדה בארמון. נשארה המשרתת המקורית היחידה של אמריקה בסוף הספר, לאחר שאן נעלמה ולוסי פרשה.
לוסי - אחת המשרתות של אמריקה, הרגישה שבחבורה. מצולקת נפשית ממקרה שבו נחטפה על ידי מורד. נמכרה יחד עם אביה לארמון. בסוף הספר הופכת לבת זוגו של אספן, ופורשת מתפקיד המשרתת.
מארלי וקרטר - מארלי הייתה מועמדת בבחירה וחברתה הטובה של אמריקה, במהלך התחרות התאהבה בקרטר שהיה שומר בארמון. השניים הולקו בעקבות האהבה האסורה אך לאחר מכן בזכות הנסיך מקסון נשארו במשרות שוליות בתחומיו כדי לא להיהפך למעמד שמונה (חסרי בית). בתחומי הארמון הם נישאו בחשאי ועברו לגור ביחד.
המלכה אמברלי - אמו של הנסיך מקסון, אישה ענוגה וצנועה, הגיעה ממעמד ארבע לפני שנהפכה למלכה. נהרגה בסוף הספר לאחר שניסתה להציל את בעלה, המלך קלרקסון.
המלך קלרקסון - אביו של הנסיך מקסון, בכרך זה מתגלה נוקשותו הנוראית כלפי כולם ובמיוחד כלפי מקסון. מתנכל גם לאמריקה מרגע שיודע על אהבתו של בנו אליה. נהרג בסוף הספר.
סילביה - האחראית הראשית על הבנות המשתתפות בבחירה.
אוגוסט - מנהיג המורדים הצפוניים, לקראת סוף הספר מתגלה כי הוא נצר לשושלת העתיקה של איליאה בעצמו.
ג'ורג'יה - בת זוגו של אוגוסט, אף היא מנהיגת המורדים הצפוניים. נעשית לחברה טובה של אמריקה.
ניקולטה - הנסיכה האיטלקייה, יוצרת קשרי חברות וברית עם אמריקה ועם ג'ורג'יה כדי להביא את איליאה למצב שוויוני ולביטול המעמדות.
ספרים נוספים בסדרה

הספר השלישי מהווה סגירת מעגל לסיפורם של אמריקה והנסיך מקסון שהתחיל בספר הראשון. החל מהספר הרביעי והלאה, הספרים יתארו את חייהם של ילדיהם של אמריקה ומקסון.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| כרך בסדרה | שם הספר | הדפסה במהדורה עברית |
| כרך רביעי | היורשת | נובמבר 2016 |
| כרך חמישי | הכתר | מאי 2017 |
| כרך שישי | עד עצם היום הזה | אפריל 2019 |
הערות שוליים

↑  המידע באדיבות אתר עברית
↑  הילה יחימוביץ', החלה לכתוב כדי להתמודד עם טראומה והגיעה לרשימות רבי המכר, באתר Xnet‏, 19 בדצמבר 2016
ג'נטלמן במוסקבה

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אמור טאוולס 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  רומן 
 מקום התרחשות:  מוסקבה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2016 
 
ג'נטלמן במוסקבה (באנגלית: A Gentleman in Moscow) הוא רומן משנת 2016 מאת אמור טאוולס.
רקע

הגיבור הוא הרוזן הבדיוני אלכסנדר איליץ' רוסטוב, שנולד בעיר סנקט פטרבורג, רוסיה, ב-24 באוקטובר 1889. הוא גדל באחוזת משפחת רוסטוב "אידלצ'ה" בניז'ני נובגורוד. הסנדק של רוסטוב היה חברו של אביו בחיל הפרשים, הדוכס הגדול דמידוב. כשהוריו של הרוזן מתו מכולרה תוך שעות אחד אחרי השני בשנת 1900, הדוכס הגדול דמידוב הפך לאפוטרופוס של הילד בן ה-11. דמידוב יעץ לו להיות חזק עבור אחותו ילנה, כי "...מצוקה מתקיימת בצורות רבות, ואם אדם אינו שולט בנסיבותיו, הרי שהוא חייב להיות נשלט על ידם." האחים רוסטוב הם אריסטוקרטים, עורכים ביקורים חברתיים באחוזות סמוכות באמצעות טרויקה רתומה לסוס או מזחלת. בצעירותו, הרוזן נשלח אל מחוץ למדינה על ידי סבתו. עם שובו הביתה מפריז לאחר המהפכה הבולשביקית של 1917, נעצר הרוזן וכאן מתחיל קו העלילה. כל אחד מפרקי הספר נקבע על פי מבנה כרונולוגי של הכפלה לאחר חצייה. הפרק הראשון הוא יום לאחר מעצרו של הרוזן, השני הוא יומיים לאחר מכן והפרקים הבאים מתרחשים חמישה ימים, עשרה ימים, שלושה שבועות, שישה שבועות, שלושה חודשים, שישה חודשים, שנה, שנתיים, ארבע שנים, שמונה שנים ושש עשרה שנים לאחר תחילת העלילה. בשלב זה, המבנה מתהפך, כאשר הזמן בין הפרקים הולך ומצטמצם בחצי עד ליום האחרון.
השראה ועלילה

טאולס קיבל את השראתו לכתיבת הרומן מחוויית שהותו במלונות יוקרה, במיוחד במלון בז'נבה, שווייץ, שבו חלק מהאורחים היו תושבי קבע. הוא שילב את הרעיון של מלונות יוקרה עם הידע שלו על המסורת ההיסטורית ארוכת השנים של מעצרי בית ברוסיה.
השראה ועלילה > המשפט

הרוזן מואשם כטפיל חברתי בפני בית דין בולשביקי, מתוך ציפייה שיימצא אשם ויוצא להורג בירייה. הוא לא מתחרט ומסרב ברהיטות להתוודות. בגלל שיר מהפכני המיוחס לו, שבגינו כמה מבכירי הבולשביקים רואים בו אחד מגיבורי המאבק במשטר הצארי, נחסך מהרוזן גזר דין מוות. במקום זאת, הוא נשלח למעצר בית לכל החיים במעונו הנוכחי: מלון מטרופול במרכז מוסקבה.
השראה ועלילה > המלון

שומר צבאי מלווה את הרוזן בחזרה למלון מטרופול, שם הוא מצווה לפנות את הסוויטה המפוארת שלו ולעבור למגורי המשרתים הצפוף בקומה השישית. ככל שעובר הזמן, הרוזן מטפח מעגל חברתי של חברים מנעוריו וכן דיירים נבחרים, צוות ולקוחות המלון ומסעדותיו. אלה כוללים חתול עם עין אחת, תופרת, שף רוסי, מארח צרפתי ולהטוטן קרקס לשעבר, משוררת, שחקנית, ארכיטקט מובטל, מנצח תזמורת, נסיך, קולונל לשעבר של הצבא האדום ועוזר מחנה של גנרל אמריקאי.
בשל נסיבותיו המצומצמות וחירותו המוגבלת, יש לרוזן זמן להתבוננות עצמית. הוא איש שיחה מבריק, דן בקלות בנושאים מגוונים כמו אבולוציה, פילוסופיה, אימפרסיוניזם, סופרים ושירה רוסית, אוכל, החברה הרוסית של אחרי המהפכה ותרומותיה של רוסיה לעולם.
היכרות מוקדמת שלו במלון היא עם נינה קוליקובה בת התשע, בתו של ביורוקרט אוקראיני אלמן, המוקסמת מהנסיך.
השראה ועלילה > סופיה

בשנת 1938, הגעה בלתי צפויה משנה את נסיבות הרוזן. נינה קוליקובה, כיום אישה נשואה, מבקרת את הרוזן. היא מודה שבעלה ליאו נעצר ונידון לחמש שנות עבודת כפייה על ידי הגולאג. נינה מחליטה ללכת בעקבות בעלה למחנה סבוסטלאג שבקולימה (אנ'), אזור נידח בברית המועצות התחום מהים הסיבירי המזרחי והאוקיינוס הארקטי. היא מתחננת בפני הרוזן לקבל משמורת זמנית על בתה הצעירה סופיה, בזמן שהיא מסדרת שהילדה תצטרף אליה לסיביר כדי להיות ליד אביה. זו הפעם האחרונה שהרוזן רואה את נינה, אז בגיל 49 הוא הופך לאביה הפונדקאי של סופיה.
סופיה היא ילדה שקטה ואינטליגנטית מאוד. הפוטנציאל שלה בא לידי ביטוי במשחקי מחבואים כנערה צעירה וניווט מהיר במלון על מנת להפתיע את אביה. מאוחר יותר, סופיה לוקחת שיעורי פסנתר. היא מפתיעה את הרוזן בניגון נוקטורן של שופן (אופוס 9, מספר 2, בדו מז'ור) לאחר מספר שיעורים בלבד. ברור גם למורה לפסנתר וגם לרוזן שסופיה היא ילדת פלא מוזיקלית.
השראה ועלילה > תצפיות על החיים בברית המועצות

חוויותיו של הרוזן עם הכוחות השונים של המהפכה, המדינה הסובייטית ואורחים זרים מספקים הזדמנויות להרהור על רגעים היסטוריים שונים במהלך המלחמה הקרה. דעותיו של הרוזן מושפעות במיוחד מהחוויה של חבר ילדות שלו לאחר שהתבקש לצנזר את אחד ממכתביו של צ'כוב, שמגיע לשיאו לצד האומנות של סופיה בשיאו של הספר.
השראה ועלילה > אוכל ושתייה

כיוון שאירועים רבים של הספר המתרחשים באחת ממסעדות המטרופול, האינטראקציות של הרוזן עם דמויות אחרות מתרכזות לעיתים קרובות סביב בחירת מזון ומשקאות. יינות צרפתיים ועולמיים רבים מוזכרים בספר. יין משאטונפ דה פאפ מהווה מפתח מיוחד לקו העלילה.
עיבוד טלוויזיוני

באוגוסט 2017 דווח שסדרה מוגבלת המבוססת על הספר נמצאת בפיתוח אצל חברת Entertainment One. באפריל 2018 הוכרז כי קנת בראנה יככב בתור הרוזן רוסטוב בסדרת הטלוויזיה, וכי טום הארפר יביים אותה. באוגוסט 2022 הוכרז כי יואן מקגרגור החליף את בראנה בתפקיד הרוזן רוסטוב. הסדרה הופצה בתחילת 2024 בשירות הסטרימינג Paramount+ וברשת Showtime.
הערות שוליים

↑  תלמה אדמון, ‏ג'נטלמן במוסקבה - תרגיל ספרותי משעשע שעובר בשלום, באתר מעריב אונליין, 3 באוגוסט 2018
↑   חן חדד, "ג'נטלמן במוסקבה": המציאות האפלה של רוסיה נותרה בחוץ, באתר הארץ, 18 באוגוסט 2024
↑  יואן מקגרגור מוגלה למלון ברוסיה בסדרה חדשה
הגמד

| --- | --- |

עטיפת ההוצאה המחודשת של זמורה-ביתן מ-1995
 מידע כללי
 מאת:  פר לגרקוויסט
 שפת המקור:  שוודית
 סוגה:  רומן
 מקום התרחשות:  איטליה 
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  1944
 תאריך הוצאה:  1944 
 מספר עמודים:  מהדורה ראשונה - 220
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת מ' ניומן זמורה ביתן
 תאריך:  מהדורה ראשונה - 1958 מהדורה מחודשת - 1995
 תרגום:  יוסף לוז (1958) בשמת אבן-זהר (1995)
 
הגמד (בשוודית Dvärgen) הוא רומן אלגורי מ-1944 מאת הסופר השוודי זוכה פרס נובל, פר לגרקוויסט. הספר כתוב בצורת יומן, שמתאר את נקודת המבט של גמד, יד ימינו של נסיך מקיאוויליסטי בעיר-מדינה איטלקית בימי הרנסאנס. הגמד שותף לכלל התככים וההרג שהנסיך מבצע, ופרשנותו האוהדת למעשי שליטו, מציגים את הרוע האנושי והמניעים האנוכיים של בני אדם כערכים חיוביים. הגמד מהלל את המלחמה והרצח, ובז לחמלה ואמפתיה כל אימת שאלו מוצגים בפניו. עם יציאתו של הספר, הוא נתפס בהקשר התקופתי, כביקורת על הנאציזם. במרוצת השנים, ההקשר של גרמניה הנאצית התרופף, והיצירה נלמדת ונחקרת בעיקר על האופן שבו לאגרקוויסט מבקר את האופי האנושי. בזכות ספר זה, והספר הבא של לגרקוויסט, "בר-אבא", זכה לגרקוויסט בפרס נובל לספרות ב-1951. "הגמד", נחשב לספרו הראשון של לגרקוויסט שהקנה לו הכרה בינלאומית, והטביע את שמו כאחד מהסופרים השוודים המודרניים הנחשבים של תקופתו.
רקע

הסיפור מתרחש בחצר המלוכה של נסיך השולט בעיר-מדינה באיטליה של תקופת הרנסאנס. המיקום והזמן המדויק אינם ברורים, אולם נוכחותו של דמות האמן "ברנארדו", שהוא ללא ספק ייצוג של לאונרדו דה וינצ'י, יכול לרמוז שהסיפור מתרחש בגרסה בדיונית של מילאנו, בסביבות התקופה שבה דה וינצ'י התגורר בחצר הדוכס של מילאנו לודוביקו ספורצה מ-1482 ועד ל-1499. בנוסף, ברנארדו/דה וינצ'י, עוזר לנסיך, בדומה לעזרה האמיתית של דה וינצ'י לצ'זרה בורג'ה, הנסיך שהיווה את ההשראה העיקרית של מקיאוולי לכתוב את ספרו המפורסם "הנסיך". כמו כן, במהלך הספר יש התייחסויות ליצירות של ברנארדו, שמתארות בדיוק את היצרות הנודעות של דה וינצ'י הסעודה האחרונה והמונה ליזה. ההתייחסויות הרבות לדמויות ומקומות אמיתיים בהיסטוריה עם שמות שונים, נותנות לקורא תחושה אותנטית של קריאה על התקופה והלך המחשבה של אנשי התקופה, אף על פי שהיצירה היא בבירור כולה בדיונית.
דמויות

הגמד - משרתו של הנסיך ליאונה, גר בדירת מגורים המותאמת לגודלו. הגמד לא רואה את עצמו כחלק מגזע בני האדם. מהלל את הרוע והאכזריות ומתעב את האמפתיה והמוסר האנושי.
הנסיך ליאונה - בן דמותו של הנסיך המקייאוויליסטי, שאפתן, חסר מעצורים וערמומי. הגמד משרת אותו ומבצע את הוראותיו.
ברנארדו - האמן ואיש האשכולות אשר נמצא תחת חסותו של הנסיך ליאונה, ומסייע לו בהמצאת מכשירים ללחימה במקביל לעבודות יצירה אחרות. מהווה מחווה ברורה ללאונרדו דה וינצ'י.
הנסיכה תיאודורה - אשתו של הנסיך, אשר בוגדת בו ומהווה לקראת סוף הספר את המודל לציור של ברנארדו, אשר מתואר באופן שאין לטעות בו כציור המונה ליזה המפורסם של דה וינצ'י.
הערות שוליים

↑  Wolfgang Saxon,‏ Par Lagerkvist, 83, Dies; Nobel Laureate Writer מתוך הניו-יורק טיימס, 12 ביולי 1974 (באנגלית)
↑  פוני בז`זינסקי ואריאל הירשפלד (עורכים), מבלי דלג על דף: בתיה גור, מבחר מסות ומאמרים, ירושלים:כתר, 2008
הוראות הפעלה

הוראות הפעלה הן ספר, חוברת או קובץ המסופקים עם מוצר ומפרטים כיצד להפעילו או להשתמש בו. הוראות הפעלה נחוצות במוצרים שהפעלתם מורכבת, כגון כלי רכב, מכשירי חשמל ביתיים ומחשבים, אך מלוות פעמים רבות, בגרסה מצומצמת, גם מוצרים פשוטים.
המידע הכלול בהוראות הפעלה כולל:
הוראות בטיחות; מסיבות תוקף האחריות פרק זה עשוי להיות נרחב, לעיתים קרובות כולל אזהרות שימוש לא נכון במוצר לטובת אריכות ימים של המוצר ובטיחותו של המשתמש.
הוראות הרכבה; למוצרים המגיעים בחלקים.
הוראות התקנה; למוצרים שיש להתקינם טרם הפעלתם.
הוראות שימוש.
הוראות תכנות; עבור מכשירים המבוקרים על ידי מעבד כגון מכשירי וידאו, מחשבונים בני תכנות וסינתיסייזרים.
הוראות תחזוקה.
פתרון בעיות; כאשר המוצר אינו פועל כצפוי.
איתור נקודות שירות; כאשר המוצר דורש תיקון על ידי טכנאי מורשה מטעם היצרן.
תאימות מידע אודות רגולציה; כך למשל ביחס בטיחות או הפרעות אלקטרומגנטיות.
מפרט טכני של המוצר.
פרטי האחריות; לעיתים מוגש בנפרד.
עד לסוף המאה העשרים היה מקובל כי הוראות הפעלה כוללות מידע מפורט לביצוע תיקונים, כגון סכימת חשמל; עם זאת, ככל שמוצרים נעשו מורכבים יותר, מידע זה הפך בהדרגה לנחלת אנשי מקצוע בלבד בצורת מדריכי שירות, או שתיקון מכשירים הפך יקר מכדי להיות כדאי כלכלית לתיקון.
הוראות הפעלה של מכשירים פשוטים יותר הן לעיתים קרובות רב-לשוניות - אותו מוצר יכול להימכר בשווקים שונים ברחבי העולם. לעיתים, הוראות הפעלה מגיעות עם מגוון של מוצרים קשורים והספר עצמו מכיל מספר פרקים שרק חלקם רלוונטיים למוצר.
עם המורכבות הגדלה של מכשירים מודרניים, רבים מספרי הוראות ההפעלה צריכים להיות מקיפים, עד כי מדריך התחלה מהירה מסופק בנפרד. למשך תקופה מסוימת היו הוראות הפעלה של מחשבים וציודם מסופקות על-גבי תקליטור כדי לצמצם את עלויות הייצור, שכן ההנחה היא שלבעלים יש מחשב המסוגל לקרוא את התקליטור. מגמה נוספת היא לספק עם המוצר חומרי הדרכה בווידאו, כגון קלטת או DVD, בנוסף לספר הוראות ההפעלה.
עסקים רבים מציעים עותק בקובץ PDF של הוראות הפעלה שניתן להוריד בחינם מאתרי האינטרנט שלהם.
ספר רכב

כל המכוניות החדשות מגיעות עם ספר רכב מהיצרן. רוב בעלי המכוניות מעדיפים להשאיר אותם בתוך תא הכפפות לעיון קל. ספרי רכב מקיפים בדרך כלל שלושה נושאים עיקריים: תיאור של מיקום ותפעול של כל מערכות הרכב; לוח זמנים ותיאורים של התחזוקה הנדרשת, הן על ידי הבעלים ועל ידי מכונאי; ומפרטים טכניים לתפעול כגון סוג וכמות שמן, סוג דלק מומלץ וקיבולת, לחץ אוויר וסוג צמיגים, מספרי חלקים של נורות ועוד. ספרי רכב הפכו זה מכבר הרבה יותר גדולים בעיקר בשל אזהרות בטיחות רבות. מערכות הניווט והשמע הפכו גם הן מורכבות, ולעיתים קרובות מגיעות עם הוראות הפעלה נפרדות.
ראו גם

מדריך למשתמש
RTFM
הארפרז (כתב עת)

| --- | --- |

גיליון של הארפרז משנת 1905
 פורמט:  טבלואיד 
 תאריכי הופעה:  יוני 1850 – הווה (כ־174 שנים) 
 שפה:  אנגלית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 ISSN:  0017-789X, 2169-7612
 www.harpers.org
 
הארפרז (ובשמו המלא באנגלית: Harper's Magazine; ובתרגום מילולי: כתב עת הארפרז) הוא ירחון אמריקאי לספרות, פוליטיקה, תרבות, כלכלה ואמנות. הוא נוסד ביוני 1850, ובכך הוא כתב העת השני הוותיק ביותר המתפרסם ברציפות גם כיום. לאחר סיינטיפיק אמריקן. 
 העורך הנוכחי של כתב העת הוא ג'יימס מרקוס, אשר החליף את כריסטופר קוקס במרץ 2016. כתב העת זכה פעמים רבות בפרסי איגוד כתבי העת האמריקאיים (National Magazine Awards).
תולדותיו

הארפרז ראה אור תחילה בשם "הירחון החדש של הארפר" (Harper's New Monthly Magazine) ביוני 1850, בהוצאת "הארפר ואחיו" בניו יורק. לימים יסדה ההוצאה גם את כתבי העת "הארפר'ס ויקלי" ו"הבזאר של הארפר" (Harper's Bazaar), והתרחבה והפכה להוצאת הארפרקולינס. 7500 העותקים שהודפסו מן הגיליון הראשון נמכרו כמעט מייד. כחצי שנה לאחר מכן, היקף המכירות עמד על 50,000 עותקים.
הגליונות הראשונים פרסמו מחדש, ללא רשות וללא תשלום תמלוגים, טקסטים מאת סופרים בריטיים כגון צ'ארלס דיקנס, ויליאם מייקפיס ת'אקרי, ושרלוט ברונטה. עד מהרה החל כתב העת לפרסם גם יצירות מאת מחברים אמריקאיים, וכן מאמרים מאת פוליטיקאים דוגמת וודרו וילסון או וינסטון צ'רצ'יל. פרקים מתוך "מובי דיק" מאת הרמן מלוויל פורסמו לראשונה בגיליון אוקטובר 1851 של כתב העת, תחת הכותרת "The Town-Ho's Story" (על פי כותרת פרק 54 של הרומן).
בשנת 1965 הועבר כתב העת לארגון נפרד, בבעלות הוצאת ה-Minneapolis Star and Tribune, שבעצמה הייתה בבעלות חברת Cowles Media Company.
בסוף שנות ה-60 ובשנת 1970 פרסם כתב העת סדרת כתבות מאת סימור הרש על טבח מי ליי, אשר ביצע צבא ארצות הברית בווייטנאם. בשנת 1971 התפטר עורך כתב העת דאז, וילי מוריס, בלחץ הבעלים, ג'ון קאולס הבן, ובעקבות זאת התפטרו רבים מהבולטים שבסגל כתב העת ומבין המחברים שפרסמו בו מיצירותיהם, ובהם נורמן מיילר ודייוויד הלברשטאם.
העורך שהחליף את מוריס היה רוברט שניירסון, אשר כיהן עד אז כעורך בכיר בטיים מגזין. הוא כיהן כעורך הארפרז מ-1971 עד 1976.
לואיס לאפם (Lewis H. Lapham) כיהן כעורך הראשי של הארפרז בין 1976 ל-1981, ושוב מ-1983 עד 2006. ביוני 1980 הודיעה הנהלת ה-Star Tribune כי תחדל מלהוציא את כתב העת לאחר גיליון אוגוסט.  חודש לאחר מכן, ג'ון ר' מקארתור הצליח לגייס התחייבויות מהנהלות קרן ג'ון ד' וקת'רין ט' מקארתור וחברת אטלנטיק ריצ'פילד, כמו גם ממנכ"ל אותה חברה, רוברט אורוויל אנדרסון, להעמיד סך מיליון וחצי דולר לרשות ארגון חדש שייסד, בשם קרן כתב העת הארפרז.  מאז הקרן היא המוציאה לאור של כתב העת.
בשנת 1984, מקארתור (ביושבו כמוציא לאור ונשיא הקרן), לאפם, והעורך בפועל מייקל פולן, עיצבו מחדש את כתב העת והוסיפו לצד הכתבות, הסיפורת, המאמרים, והביקורות, גם את המדורים "Annotation", ו"Readings", וכן מדור בשם "האינדקס של הארפרז", אשר מכיל סטטיסטיקה פוקחת-עיניים.
בתקופת לאפם ומקארתור, המשיך הארפרז לפרסם ספרות יפה מאת ג'ון אפדייק, ג'ורג' סונדרז, ואחרים. פוליטית, הארפרז נקט קו ביקורתי במיוחד כלפי הממשל האמריקאי, בנושאי מדיניות פנים וחוץ כאחד. טוריו החודשיים של העורך לאפם הוקיעו את ממשלי ביל קלינטון וג'ורג' ו' בוש בקביעות. מאז 2003, התמקד כתב העת בדיווח על המלחמה בעיראק, ופרסם כתבות ארוכות על המערכה על פאלוג'ה, ועל ההטבות למקורבים שאפיינו את השיקום האמריקאי של עיראק. כמו כן עסק כתב העת בנושאים כגון שיבוט, הפלות מלאכותיות, והתחממות עולמית. בשנת 2011 החלה הסופרת הבריטית זיידי סמית' לכתוב טור על ספרים חדשים.
משתתפים בולטים

נועם חומסקי
וינסטון צ'רצ'יל
תאודור דרייזר
ברברה ארנרייך
סטיבן דאגלס
רלף אליסון
רוברט פרוסט
הוראס גרילי
ג'ונתן פרנזן
סימור הרש
כריסטופר היצ'נס
הנרי ג'יימס
נעמי קליין
ג'ק לונדון
נורמן מיילר
הרמן מלוויל
סטנלי מילגרם
ג'ון סטיוארט מיל
ג'ון מיור
ג'ויס קרול אוטס
סינתיה אוזיק
סילביה פלאת'
מייקל פולן
מרילין רובינסון
תאודור רוזוולט
ג'"ד סלינג'ר
זיידי סמית'
ג'ון סטיינבק
האנטר ס. תומפסון
מארק טוויין
ג'ון אפדייק
קורט וונגוט
הנרי סטימסון
שרה טיזדייל
דייוויד פוסטר וואלאס
וודרו וילסון
א"ב ווייט
הווארד זין
סלבוי ז'יז'ק
טום וולף
ג'ון טיילור גאטו
ריצ'רד הופשטטר
וינסלו הומר
ג'ורג' סונדרז
ג'יין סמיילי
הערות שוליים

↑  "Awards and Honors" (PDF). Harpers.org. נבדק ב-29 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "History of Harper's" (PDF). Harpers.org. נבדק ב-29 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Gale Encyclopedia of U.S. History: Publishing Industry". answers.com. נבדק ב-2013-02-13.
↑  "JiffyNotes: Moby Dick: Summary: Chapters 51 - 55". Jiffynotes.com. נבדק ב-29 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Monday, June 28, 1971 (1971-06-28). ""The Press: New Head at Harper's," ''TIME'' magazine, June 28, 1971". Time.com. נבדק ב-2012-05-16.{{cite news}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  "''Harper's Magazine,'' "About This Issue," September 1971". Harpers.org. נבדק ב-2012-05-16.
↑  Facts on File 1980 Yearbook, pp.501, 582
↑  Woo, Elaine (2007-12-05). "Arco founder led firm into major civic philanthropy". Los Angeles Times. p. B6.
↑  "NY Times Makes Harper's Publisher Look Ineffective". Mediaite.com. 1 בפברואר 2010. נבדק ב-29 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  An American Album: One Hundred and Fifty Years of Harper's Magazine, a 712-page illustrated anthology, with an introduction by Lewis H. Lapham and a foreword by Arthur Schlesinger Jr.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011910635605171  GND: 4159162-8  VIAF: 200992438   WorldCat (עם VIAF): 200992438 
מייסדי חברת ההוצאה לאור "הארפר ואֶחָיו", פלצ'ר, ג'יימס, ג'ון, וג'וזף ווזלי הארפר. (1860)
האף (סיפור)

עטיפת הספר "סיפורים פטרבורגיים" של ניקולאי גוגול בתרגומה של נילי מירסקי, בו נכלל הסיפור "האף"
"האף" הוא סיפור סאטירי מאת ניקולאי גוגול, שהתפרסם לראשונה בשנת 1836, בעת שהותו של גוגול בסנקט פטרבורג. בתרגומו הראשון לעברית על ידי יצחק שנהר, נקרא הסיפור: "החוטם". נילי מירסקי פרסמה בשנת 1992 את הסיפור בשם "האף", שנכלל בספר: "סיפורים פטרבורגים"; אוסף סיפורים של גוגול שתורגמו מחדש על ידה. הסיפור מופיע בספר לצדו של סיפור ידוע אחר של גוגול: "האדרת".
האף עוסק בעלילה מטא ריאליסטית בדיונית, שארעה לפקיד קובאליוב בדרגה בינונית בשרות הציבורי הרוסי בסנקט פטרבורג. קובאליוב התעורר בוקר אחד ומצא לתדהמתו שאפו נעלם מפניו. במהלך הסיפור, הוא פוגש באפו מטייל ברחובות העיר, כשהוא לבוש בגדי שרד הדורים משלו, משמע, דרגתו גבוהה מדרגת קובאליוב.
"האף" נחשב בעיני מבקרים רבים כיצירה ששמה ללעג את החשיבות היתירה שמקדישה החברה הרוסית לתוארי מעמד בירוקרטיים, וחושפת מעט מן השחיתות שפשתה בקרבם.