stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הקברות וישהראד

| --- | --- |
שדרת קברים בבית הקברות בוישהראד
שדרת קברים בבית הקברות בוישהראד
 פרטי בית הקברות
 תאריך הקמה:  1869
 שטח:  7,785 מטר רבוע
 קואורדינטות:  50°03′54″N 14°25′04″E﻿ / ﻿50.065°N 14.417777777778°E﻿ / 50.065; 14.417777777778
  (למפת פראג מוגדלת) בית הקברות וישהראד(למפת פראג רגילה) בית הקברות וישהראד
 
קברים בבית הקברות בוישהראד
בית הקברות וישהראד (צ'כית: Vyšehradský hřbitov) ממוקם בטירת וישהראד בפראג, צ'כיה. הוא נוסד בשנת 1869, ומאז הוא משמש בין היתר כמקום משכנם האחרון של מלחינים, אמנים, פוליטיקאים, סופרים, פסלים ומדענים צ'כים רבים. במרכז בית הקברות ניצבת "אנדרטת סלאבין" שעוצבה בידי אנטונין ויהל, ובעטייה מכונה בית הקברות לעיתים קרובות "סלאבין", לשם קיצור.
בין הצ'כים המפורסמים הקבורים בבית הקברות:
קארל צ'אפק (1890–1938), מחזאי וסופר
אנטונין קיטוסי (1847–1891), צייר
אמה דסטינובה (1878–1930), זמרת אופרה
אנטונין דבוז'אק (1841–1901), מלחין
פרנטישק הרובין (1910–1971), סופר ומשורר
ויטייסלאב נזוואל (1900–1985), משורר אוונגרדיסט וממייסדי התנועה הסוריאליסטית בצ'כוסלובקיה
ירוסלאב היירובסקי (1890–1967), מדען, זוכה פרס נובל
רפאל קובליק (1914–1996), מנצח ומלחין
קארל הינק מאחה (1810–1836), משורר רומנטי
אלפונס מוכה (1860–1939), צייר
יוזף ואצלב מיסלבק (Myslbek) (1848–1922), פסל
יאן נרודה (1834–1891), משורר וסופר
בוז'נה נימצובה (1820–1862), סופרת, מחברת הרומן Babička ("הסבתא")
אולגה שיינפפלוגובה (1902–1968), שחקנית ואשתו של קארל צ'אפק
בדז'יך סמטנה (1824–1884), מלחין
מקס שוואבינסקי (1873–1962), צייר
הבלוק

| --- | --- |

לוגו התוכנית
 סוגה:  תוכנית מציאות
 מנחים:  חיים אתגר
 משתתפים:  ראו רשימה
 פרסים:  400,000 ש"ח ודירה
 ארץ מקור:  אוסטרליה
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 הפקה
 מוזיקה:  ארז קוסקס, אלעד אדר
 אורך פרק:  60-90 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 10
 תקופת שידור מקורית:  30 במאי 2009- 10 בספטמבר 2009 – 10 בספטמבר 2009 
הבלוק הייתה תוכנית מציאות ישראלית בהנחיית חיים אתגר, שהתבססה על תוכנית המציאות האוסטרלית - "The Block". התוכנית שודרה בערוץ 10 במהלך שנת 2009.
בתוכנית השתתפו 5 זוגות ולכל אחד מהם הייתה דירה הרוסה לחלוטין שהצטרכו לשפצה. כל זוג קיבל תקציב של 200,000 ש"ח כדי לעצב את הדירה. המשתתפים יכלו לזכות בתקציב נוסף בתחרויות שונות. השופטים בתחרות היו ברברה ברזין וירון טל.
בפרק 5 התקיימה ההדחה הראשונה בה הודחו אוהד ושרית.
אחרי כל הדחה הגיע לבלוק זוג חדש שקיבל את הדירה של הזוג שהודח. במקרה זה, הגיעו לדירה זו אייל ושני - קבלן שיפוצים וסייעת שיניים. בפרק 11 התקיימה הדחה נוספת. בהדחה זו הודחו שרה ועופר.
המתחרים

| הזוג | מקצוע | מספר דירה | הערות | מקום בגמר |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מאיה ואלעד | סטודנטית לעיצוב גרפי ואיש הייטק | 1 | הגיעו לגמר | 4 |
| אייל ושני | קבלן שיפוצים וסייעת שיניים | 2 | נכנסו לבלוק במהלך העונה לאחר הדחתם של אוהד ושרית והגיעו לגמר | 2 |
| קיקו ומורין | שיפוצניק וספרית | 3 | הגיעו לגמר | 3 |
| אסף וגל | בעלי גלריה | 4 | הגיעו לגמר | 1 |
| עופר ושרה | מוזיקאי ומעצבת פנים | 5 | הודחו פרק לפני הגמר |  |
| אוהד ושרית | איש מכירות ומעצבת פנים | 2 | הודחו והוחלפו בזוג אחר |  |
המתחרים כעבור שינוי קבוצות כתוצאה ממשימה שבועית

בפרק 7 התקיימה המשימה השבועית רק שהשינוי שהיה בה הוא חילוף הזוגות רק למשימה.
המשימה בנויה מחלקים שבכל חלק הזוגות מקבלים כתב חידה, ובכתב החידה מוצפן הרחוב שאילו צריכים הזוגות להגיע.
| הזוג | מקום במשימה |
| --- | --- |
מורין ואלעד: 5
שני וקיקו: 2
אייל ועופר: 1
אסף ומאיה: 4
גל ושרה: 3
ההדחות

בפרק 5 נערכה ההדחה הראשונה, בה הודחו שרית ואוהד, לאחר עיצוב חדרי האמבטיה. לאחר החלפתם, הוחלפו שרית ואוהד בזוג אחר, שני ואייל, סייעת לרופא שיניים וקבלן שיפוצים.
בפרק 11, בסמוך לפרק הגמר, נערכה הדחה נוספת. בהדחה זו הודחו שרה ועופר, לאחר ששלושה מהזוגות זכו בחסינות: גל ואסף (לאחר משימת שינוי הדירות), קיקו ומורין (לאחר משימת השער) ומייקי ואלעד (זכו לחסינות מהשופטים). שני הזוגות הנותרים, אייל ושני ושרה ועופר הועמדו לבחירתם של שלושת הזוגות. מייקי ואלעד בחרו באייל ושני ואילו קיקו ומורין ואסף וגל בחרו בשרה ועופר. משכך, הודחו שרה ועופר.
בני מוקנדי

בנדיטו "בני" מאמבואנה מוקנדי (בפורטוגזית: Benedito "Beni" Mambuene Mukendi; נולד ב-21 במאי 2002 בלואנדה שבאנגולה) הוא כדורגלן אנגולי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת קאזה פיה א.ק. מליגת העל הפורטוגלית ובנבחרת אנגולה.
קריירת מועדונים

מוקנדי גדל במחלקת הנוער של פטרו דה לואנדה. בקיץ 2020 חתם בטרופנסה, עמה שיחק במסגרת הליגה הפורטוגלית השנייה והליגה הפורטוגלית השלישית. בסך הכל ערך 49 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-30 בינואר 2023 חתם בקאזה פיה א.ק. מליגת העל הפורטוגלית. ב-4 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-0 לבנפיקה ליסבון במסגרת המחזור ה-19 בליגה לעונת 2022/2023. בחצי העונה הראשונה שלו במועדון ערך 14 הופעות ליגה.
קריירה בינלאומית

ב-27 במרץ 2023 ערך מוקנדי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אנגולה, בתיקו 1-1 נגד נבחרת גאנה במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2023.
נכלל בסגל נבחרת אנגולה לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023 בשנת 2024.
הערות שוליים

↑  Oficial: médio Beni por quatro épocas e meia (Casa Pia) באתר A Bola, ‏ 30 בינואר 2023 (בפורטוגזית)
↑  זמן לאפריקה: את מי יחמיצו מילסון ושואו?, באתר ערוץ הספורט, 17 בדצמבר 2023
| נבחרת אנגולה – גביע אפריקה לאומות 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 דומיניק •  2 פורטונה •  3 בואטו •  4 קליאנו •  5 בלנגה •  6 גספר •  7 ז'ילברטו •  8 מוקנדי •  9 זיני •  10 דאלה •   11 מילסון •  12 קאדו • 13 טו •  14 אוגוסטו • 15 לובומבו • 16 פרדי • 17 פאז • 18 בלה • 19 מאבולולו • 20 אסטרלה • 21 אדי • 22 נבלו • 23 שואו • 24 ז'לסון • 25 אינסיו • 26 דפו • 27 באנזה • מאמן: גונסלבש |  1 דומיניק •  2 פורטונה •  3 בואטו •  4 קליאנו •  5 בלנגה •  6 גספר •  7 ז'ילברטו •  8 מוקנדי •  9 זיני •  10 דאלה •   11 מילסון •  12 קאדו • 13 טו •  14 אוגוסטו • 15 לובומבו • 16 פרדי • 17 פאז • 18 בלה • 19 מאבולולו • 20 אסטרלה • 21 אדי • 22 נבלו • 23 שואו • 24 ז'לסון • 25 אינסיו • 26 דפו • 27 באנזה • מאמן: גונסלבש | אנגולה |
היסטוריה (כתב עת)

עטיפת גיליון מספר 20 של היסטוריה.
היסטוריה, כתב עת מדעי בנושא היסטוריה כללית בהוצאת החברה ההיסטורית הישראלית היוצא לאור מדי חצי שנה, החל משנת 1998 (ה'תשנ"ח). כתב העת מפרסם בעיקר את מאמריהם של חוקרים ישראלים העוסקים בתולדות העמים, החברות והתרבויות הזרות. 
כל גיליון של כתב העת מכיל שלושה עד חמישה מאמרים מרכזיים וכן מספר ביקורות ספרים. מאמרי כל גיליון נוטים לדון בצדדים שונים של נושא משותף.
בית עיריית טמפלהוף-שנברג

| --- | --- |

בית עיריית טמפלהוף-שנברג
 מידע כללי
 סוג:  בניין עירייה 
 שימוש:  בית עירייה
 על שם:  שנברג 
 כתובת:  כיכר ג'ון קנדי 1, ברליןברלין
 מיקום:  טמפלהוף-שנברג 
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 בעלים:  הסנאט של ברלין 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1911–1914 (כ־3 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1914 
 חומרי בנייה:  אבן חול 
 אדריכל:  פטר יורגנסן, יורגן בכמן 
 מידות
 גובה:  70 מ' 
 עומק:  90 מ' 
 קומות:  5 
 קואורדינטות:  52°29′06″N 13°20′39″E﻿ / ﻿52.485°N 13.344166666667°E﻿ / 52.485; 13.344166666667
  (למפת ברלין מוגדלת) בית העירייה(למפת ברלין רגילה) בית העירייה
 
בית עיריית טמפלהוף-שנברג (בגרמנית: Rathaus Schöneberg) הוא מבנה ציבורי, המשמש כמשכן עיריית רובע טמפלהוף-שנברג בעיר ברלין. משנת 1948 ועד איחוד גרמניה שימש הבניין כמשכנה של עיריית ברלין המערבית.
תולדות הבניין

הבניין נבנה בשנים 1911–1914 כדי לשמש כמשכן חדש לעיריית שנברג – אז עיר עצמאית, אשר סופחה לתחומי ברלין כאחד מרובעיה רק בשנת 1920. במלחמת העולם השנייה נפגע הבניין מהפצצות ובמהלך הקרב על ברלין.
לאחר מלחמת העולם השנייה השתכנה עיריית ברלין באופן ארעי בבית העירייה החדש (Neues Stadthaus), כתחליף לבית העירייה האדום, אשר נפגע קשה בהפצצות במהלך המלחמה. כאשר חולקו עיריית ברלין והמינהל שלה בין שני חלקיה בספטמבר 1948 הפך בית העירייה החדש לבלתי נגיש לתושבי ברלין המערבית. אז השתכנה עירייתה – רשמית באופן זמני – בבית עיריית שנברג. משנת 1949 ועד 1991 שכן בבניין גם בית הנבחרים של ברלין.
באוקטובר 1950 הוצב במגדל הבניין פעמון הדרור, שניתן במתנה לברלין המערבית ביוזמה אזרחית אמריקנית. מאות אלפים מתושבי העיר נאספו מול הבניין לכבוד טקס ההענקה. מאז מצלצל הפעמון מדי יום בשעת הצהרים וכן במועדים נוספים במהלך השנה.
באוגוסט 1961 הפגינו בכיכר שבחזית הבניין כ-800 אלף מתושבי העיר במחאה על הקמת חומת ברלין.
בעת ביקורו בברלין המערבית ביוני 1963 נשא נשיא ארצות הברית ג'ון פ. קנדי בחזית הבניין את נאומו הידוע אני ברלינאי. המונים מתושבי העיר התאספו בכיכר רודולף וילדה (Rudolph Wilde Platz) שלפני בית העירייה כדי להאזין לנאום. ב-25 בנובמבר 1963, שלושה ימים לאחר רציחתו של קנדי, נקראה כיכר זו על שמו.
לאחר איחוד גרמניה ב-1990 חזר הבניין לשמש כמשכן עיריית רובע שנברג. בשנת 2001, לאחר ארגון מחדש של רבעי ברלין, היה הבניין למשכנה של עיריית הרובע החדש טמפלהוף-שנברג.
ב-13 בספטמבר 2001 התכנסו אלפים מתושבי העיר בכיכר שלפני הבניין להפגנת הזדהות עם ארצות הברית לאחר פיגועי 11 בספטמבר.
לוחות זיכרון ותערוכות בבניין

בחזית הבניין מוצב לוח זיכרון לציון התקנת פעמון הדרור במגדלו בשנת 1950.
לוח המציין את ביקורו של הנשיא קנדי בברלין ב-1963 מוצמד לעמוד בכניסה לבניין, והחדר שמעל הכניסה לבניין, המשקיף אל הכיכר, מוקדש לקנדי ולביקורו.
מאז 2005 שוכנת בבניין התערוכה "היינו פעם שכנים – ביוגרפיות של יהודים בשנברג וטמפלהוף תחת המשטר הנאצי" (כותרתה בגרמנית: Wir waren Nachbarn – Biografien jüdischer Zeitzeugen).
הבניין היה גם מקום משכנה הקבוע של הקרן לזכרו של וילי ברנדט, ראש עיריית ברלין המערבית (1957-1966) וקנצלר גרמניה המערבית, ותערוכה אודות חייו שכנה בבניין. בינואר 2010 נסגרה התערוכה והיא אמורה להיפתח באתר אחר בברלין.
לוח הזיכרון לביקור הנשיא קנדי בברלין
בית עיריית כפר סבא

| --- | --- |

בית העירייה כיום
 מידע כללי
 סוג:  בניין 
 כתובת:  רחוב ויצמן 135, כפר סבא
 מיקום:  כפר סבא 
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1905–1906
 תאריך פתיחה רשמי:  1906 
 קואורדינטות:  32°10′29″N 34°54′44″E﻿ / ﻿32.1747°N 34.91233889°E﻿ / 32.1747; 34.91233889
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת נתניה מוגדלת) בית עיריית כפר סבא(למפת נתניה רגילה) בית עיריית כפר סבא(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית עיריית כפר סבא(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית עיריית כפר סבא  he בית עיריית כפר סבאhe בית עיריית כפר סבאמפת  __ כפר סבא (in English: Kfar Saba) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון, ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית דרום השרון (in English: Drom HaSharon Regional Council) ממזרח: קלקיליה (in English: Qalqilya) מדרום: __ הוד השרון (in English: Hod HaSharon) ממערב: __ רעננה (in English: Ra'anana) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בית עיריית כפר סבא הוא מבנה שהוקם בשנת 1906 כחאן וכיום משמש כמשכנה של עיריית כפר סבא.
המבנה שוכן ברחוב ויצמן 135 בכפר סבא. זהו מבנה חד קומתי מוארך עם גג רעפים.
היסטוריה

ב-1905–1906 הקימו המתיישבים הראשונים את הוועד של כפר סבא. הם הטילו מס של 100 פרנק על כל בעל נחלה, ובכסף בנו בשנת 1906 בניין אבנים, שזכה לכינוי "הח'אן". ממדיו של המבנה היו גדולים ויוצאי דופן לאותם זמנים. גודלו 30×10 מטר. בבניין היו חמישה חדרים גדולים שלושה מהם הוקדשו לבעלי חיים ומספוא, אחד למגורים של דרי המקום, ובחדר החמישי התגוררה המשפחה שניהלה את המקום. בנוסף החדר שימש גם כאכסניה לאורחים מזדמנים, ואף סיפקה להם תה ותבשיל חם. בעונות החקלאיות החמות התגוררו במבנה כ-40–50 איש.
הבניין המוארך שימש לאחר מכן בעיקר כאורווה לבהמות, עם זאת היו בו גם שני חדרי מגורים. צורת יישוב ארעית זו נמשכה עד שנת 1912. ליד "הח'אן" נחפרה באר המים הראשונה בכפר סבא בשנת 1906, בעומק של 18 מטרים, הנמצאת כיום מאחורי בניין העירייה ("הח'אן"), ונשתלו עצי אקליפטוס על ידי יצחק שיינפיין. שניים מן העצים נותרו נטועים שם עד היום.
ב-1912 אכן הוקמו שנים עשר הבתים הראשונים לאורך רחוב הרצל, ומסביב לרחוב מטעים. בניינים אלה כבר מופיעים במפה טורקית (שבה מופיע שמה של כפר סבא - בשם כסביה) ובמפה אנגלית (מצרים, 1917) גם בתצלום אוויר שנת 1918, שצולם על ידי הצבא הגרמני, אפשר להבחין בהצטלבות הרחובות הרצל וויצמן.
בית עיריית כפר סבא מופיע בסמל העיר כפר סבא, כי מבנה זה משקף את אופייה של העיר, כבית הראשון בכפר סבא המתחדשת. לצדו נטועים שני עצי אקליפטוס אשר ניטעו ב-1906. הסמל עוצב על ידי יעקב אבוקאי בשנת 1953.
הבניין נבחר להיות תחנה מספר שבע בשביל הראשונים כפר סבא.
הערות שוליים

↑  דן גלעדי, ימי כפר-סבא - הכפר שהיה לעיר
↑  שאול מייזליש, כפר סבא - אבני הדרך אל שנות האלפיים
↑  אתר עיריית כפר סבא
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סמל העיר כפר סבא, שבתוכו הח'אן
הדחת דילמה רוסף מנשיאות ברזיל

אדוארדו קוניה מודיע על החלטת הבית התחתון בנוגע להליכי הדחה (2 בדצמבר 2015)
תהליך ההדחה של דילמה רוסף מנשיאות ברזיל החל בסוף 2015 והסתיים ב-31 באוגוסט 2016.
הבקשה להליך הדחה נגד דילמה רוסף, הנשיאה ה-36 של ברזיל, התקבלה בבית התחתון של הפרלמנט של ברזיל ב-2 בדצמבר 2015. ההאשמות נגד רוסף כוללות אי-סדרים ניהוליים והתנהגות מזלזלת כלפי תכתיבי התקציב הפדרלי, וכן חשד למעשי שחיתות בחברת פטרוברז, אשר היה נושא לחקירה על ידי המשטרה הפדרלית תחת "מבצע שטיפת רכב".
לאחר קבלת הבקשה, ועדה מיוחדת הוקמה בבית התחתון להחליט באשר לקבילות הנתונים. בתחילה נשמעה עדותם של מגישי הבקשה, ואחריה הוצגו כתבי ההגנה של רוסף. בינתיים, הפגנות רחוב בעד ונגד ההדחה התרחשו מעת לעת בכל רחבי המדינה. הדו"ח המסכם של הוועדה המליץ על הליך הדחת הנשיאה, ברוב של 38 בעד מול 27 נגד.
ב-17 באפריל נערכה הצבעה על תחילת הליכי הדחה נגד רוסף. נקבע שבתחילת מאי תתקיים הצבעה על כך בסנאט כדי לאשר את התוצאה. באותה הצבעה שנערכה ב-11 במאי החליט הסנאט ברוב מוחץ (55 מול 22) להשעות את רוסף לחצי שנה עד למיצוי התהליך. יריבה הפוליטי ששימש כסגנה, מישל טמר, מונה לנשיא זמני במקומה.
ב-31 באוגוסט אותה שנה החליט הפרלמנט הברזילאי להדיח אותה רשמית מתפקידה ברוב של 61 תומכים מול 20 מתנגדים.
רקע

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הערות שוליים

↑  Felipe Amorim (2 בדצמבר 2015). "See 8 reasons for and against the impeachment of President Dilma Rousseff" (בפורטוגזית). Universo Online. נבדק ב-6 בדצמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Nathalia Finch and Fernanda Calgaro (17 במרץ 2016). "Chamber elects committee members to consider impeachment Dilma" (בפורטוגזית). Rede Globo. נבדק ב-1 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mariana Schreibe (14 במרץ 2016). "Five visions: how the protests will impact the process of 'impeachment' '" (בפורטוגזית). BBC News. נבדק ב-1 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fabiana Maranhão and Ricardo Marchesan (12 באפריל 2016). "Assent to Rousseff's impeachment is approved in House committee" (בפורטוגזית). Universo Online. נבדק ב-12 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Brazil MPs vote on impeachment". BBC News. נבדק ב-18 באפריל 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא ברזיל ובנושא פוליטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בני מזאב

שוק בע'רדאיה, בירת אזור המזאב
ע'רדאיה
בני אישגון
ארכיטקטורה מסורתית בע'רדאיה
בני מְזַאבּ (במזאבית: ⴰⵜ ⵎⵣⴰⴱ, הם קבוצה אתנית בֶּרְבֶּרִית המתגוררת באזור מזאב שבצפון מדבר הסהרה, באלג'יריה של ימינו. קבוצה זאת דוברת את הדיאלקט מזאבית (Tumẓabt; טומזאבט) השייך לקבוצת הדיאלקטים הזנאטיים של שפות ברבריות. רובם דוברים גם ערבית אלג'יראית.
בני מזאב מונים, נכון להערכה משנת 2007, כ-150 אלף נפשות. מבחינה דתית, רוב המזאבים משתייכים לזרם האיבאדיה של האסלאם.
האוכלוסייה בעמק המזאב מתרכזת בקבוצה של חמישה כפרים מבוצרים ("קסר"), המשתרעים על שטח של כ-75 קמ"ר ומכונים "פנטאפוליס" ("חמש ערים") - היישוב המרכזי ע'רדאיה (Ghardaïa), בני אישגון (Beni-Isguen), מליכּה (Mélika), בו נורה (Bou Noura) ואלאטאף (El-Ateuf). חמשת היישובים מאוגדים, יחד עם שלושה יישובים נוספים - בריאן (Berrian) כ-45 ק"מ צפונה, גרארה (Guerrara) כ-100 ק"מ צפון-מזרחה, ואוראגלה (Ouargla) כ-200 ק"מ מזרחה - במסגרת מועצה אזורית המכונה "מג'ליס עאמי סעיד". מועצה זו אחראית לניהול תחומי התרבות, החברה והדת בכפרים.
היסטוריה

עמק המזאב יושב כבר בתקופת האבן החדשה ושרידי מבנים המעידים על כך נמצאו ברחבי האזור. באופן היסטורי ההתיישבות באזור הייתה סמי-נוודית. לאחר הכיבוש המוסלמי של המגרב,  אזור מזאב היה מקלט לרבים מבני זרם האיבאדיה של האסלאם, שנמלטו מפני הרדיפות שהנהיג כנגדם בית אומיה בגין אמונותיהם ההטרודוקסיות. לאחר הגעתם הם הפיצו את האמונה המוסלמית-איבאדית בקרב השבטים הבֶּרְבֶּרִים המקומיים.
לאחר פירוקה של השושלת הרסתמידית האיבאדית, ששלטה באזור צפון אלג'יריה, על ידי השושלת הפאטמית, השליט הרסתמידי האחרון מצא מקלט בקרב שבט מקומי שחי בקרבת היישוב אוראגלה, מה שנתן חיזוק נוסף לכוחה של האיבאדיה באזור מזאב. עם הזמן רוב תושבי האזור המקומיים הצטרפו לזרם האיבאדי.
אזור המזאב היה השער הצפוני של מדבר הסהרה, ובו שכנו כמה מנאות המדבר החשובים ביותר שעל מסלול הסחר הטרנס-סהרי. כתוצאה מכך עברו בו סחורות רבות, בהן זהב ועבדים. המסחר הענף עודד את האיבאדים להקים נקודות יישוב חדשות. אלאטאף (El-Ateuf) הוקמה בשנת 1012, בו נורה (Bou Noura) הוקמה בין השנים 1046-1048 ובני אישגון (Beni-Isguen) הוקמה בין השנים 1048-1054. המקורות לגבי תאריך ההקמה של היישובים ע'רדאיה (Ghardaïa) ומליכּה (Mélika) אינם מדויקים, אך ידוע שגם הם הוקמו לראשונה במהלך המאה ה-11. לחץ דמוגרפי במאה ה-17 הביא להקמת שני היישובים הנותרים באזור - גרארה (Guerrara) ובריאן (Berrian).
כל אחד מהיישובים באזור המזאב נבנה לפי עקרונות אדריכליים קבועים, והוקף בחומה. במרכזו של היישוב ניצב מסגד הבנוי כמצודה והמינרט שלו שימש כמגדל תצפית ושמירה. במסגד שכנו גם ארסנל נשק ומאגר תבואה, והוא הוקם כמעוז אחרון במקרה של מצור. כל בתי היישוב הוקמו במעגלים סביב המסגד, על חלקות שוות בגודלן, אשר ייצגו עקרונות של שוויון חברתי. מחוץ לחומת היישוב שוכן בית הקברות שבו מצבות אחידות למעט אלה המסמנות את קבריהם של חכמים. בעונות הקיץ נהגו המוזאבים להגר לערי קיץ שהוקמו סביב מטעי דקלים, ומנהג זה נהג ברציפות עד המאה ה-20.
במהלך התקופה העות'מאנית באלג'יריה לרוב שמרו השבטים באזור מזאב על שלטון עצמאי, ולא הוכפפו לדאי (השליט המקומי מטעם העות'מאנים) שישב באלג'יר.
בשנת 1830 צרפת פלשה לאלג'יריה העות'מאנית וכבשה את חלקה הצפוני. למשך העשורים הבאים הצרפתים הסתפקו בשליטה על צפון אלג'יריה, ולא השתלטו על אזור מזאב הדרומי. בשנת 1859 ניסחו תושבי המקום הסכם עם הצרפתים לפיו תישמר האוטונומיה של האזור. השלטון השבטי האוטונומי נמשך עד שנת 1882, אז סופח האזור באופן סופי לאלג'יריה הצרפתית.
ב"פנטאפוליס" - חמש הערים הראשיות, התגוררו 18,892 תושבים בשנת 1892, ועוד מספר אלפי תושבים גרו בעיירות שמחוצה לו. לאורך השנים נוצרה רציפות אורבנית מסוימת בין חמש העיירות שמהוות חלק מה"פנטאפוליס". בשנת 1962, עת קיבלה אלג'יריה עצמאות מצרפת, התגוררו ב"פנטאפוליס" כ-40 אלף תושבים ובעיירות שמחוצה לו התגוררו כ-40 אלף תושבים נוספים. בימינו מתגוררים בע'רדאיה, עיר הבירה של האזור, כ-90 אלף תושבים, ובבני אישגון, עיר המסחר המרכזית, מתגוררים כ-5,000 תושבים. האזור חווה תמורות רבות בעת המודרנית, אך לצד זה המזאבים שמרו על המסורות הדתיות, האדריכליות והתרבותיות הייחודיות להם. עמק המזאב הוגדר כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1982.
לקריאה נוספת

Henriette Didillon, Habiter le désert: les maisons mozabites : recherches sur un type d'architecture traditionnelle pré-saharienne, Editions Mardaga, 1977.
J. Lethielleux, Ouargla, cité saharienne, des origines au début du XX e siècle, Paris 1983
S. Faath, Die Banû Mîzâb, eine religiose Minderheit in Algérien zwischen Isolation und Integration, Scheesel 1985.
הערות שוליים

↑  טומזאבט באתר Ethnologue.
היסטון

מבנה ההיסטון
רמות האריזה השונות של ה-DNA. ברמה השנייה ניתן לראות את ההיסטונים
היסטון (באנגלית: Histone) הוא חלבון בעל מטען חיובי שמעורב באריזת ה-DNA. חומצות האמינו המרכזיות הבונות את ההיסטון הן ליזין וארגינין.
ההיסטונים, להם צורת כדור, נקשרים לקבוצת הזרחה של ה-DNA. ישנם חמישה סוגים של חלבונים היסטוניים: 4 קבוצות קושרות את ה-DNA ויוצרות תבניות, ואילו הקבוצה האחרונה (H1) מקשרת בין התבניות.
ההיסטונים אחראיים לאריזה היוצאת דופן בצפיפותה של ה-DNA בכרומוזומים. בזכות הליפוף הסבוך של ה-DNA סביב ההיסטונים יכולה מולקולת DNA, אשר אורכה המתוח כ-1.8 מטר, להידחס לתוך גרעין התא, שאורכו נמדד בננומטרים.
היסטונים קיימים בתאים איקריוטיים בלבד. מערך ה-DNA הארוז סביב ההיסטונים קרוי כרומטין. בתאים פרוקריוטיים (חיידקים) אין צורך בהיסטונים, שכן ה-DNA מעגלי ואינו ארוז בכרומוזומים. לאחרונה נתגלו היסטונים בכמה חיידקים קדומים, דבר שלתקוות החוקרים יעזור בהתחקות אחר השורשים האבולוציוניים של חיידקים מיוחדים אלו.
בנוסף לאריזת ה-DNA, ההיסטונים מעורבים בבקרה על התבטאות גנים. גנים פעילים במיוחד, שמשועתקים בתדירות גבוהה, ארוזים בצורה רופפת יותר סביב ההיסטונים; כמות ההיסטונים בהם פחותה אף היא. גנים פעילים פחות ארוזים בחוזקה סביב היסטונים רבים. תופעה זו נתגלתה רק בשנות ה-90 של המאה ה-20.
את ההיסטונים גילה הביולוג הגרמני אלברכט קוסל בשנת 1884. ב-1910 קיבל על כך את פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה.
ראו גם

נוקלאוזום
קוד היסטונים
בני מיטיב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1926 חיפה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  2005 (בגיל 79 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 מספר צאצאים:  2
 תקופת הפעילות:  מ-1946
 דרגה:  אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מושל רפיח, מושל עזה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העצמאות מלחמת סיני מלחמת ששת הימים
 
בני (בן-ציון) מיטיב (מוטילוב) (1926 – 2005) היה ממייסדי קיבוץ נירים, סופר וקצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, כיהן כמושל הצבאי באזור עזה.
ביוגרפיה

נולד בחיפה בשנת 1926, בתיכון למד בבית הספר הריאלי. היה חבר גרעין ניר של תנועת השומר הצעיר שעבר הכשרה בתל עמל. הגרעין התארגן ביולי 1946 בראשון לציון ושלח את ראשוני חבריו לגבולות. לאחר שהות של מספר חדשים במצפה גבולות יצאו חברי נירים ב-6 באוקטובר 1946 במסגרת עליית 11 הנקודות לנגב הצפוני והתיישבו על 1600 דונם במקומו הראשון של הקיבוץ, שנקרא דנגור. הוא שימש בתפקיד שומר השדות של הקיבוץ, ניהל קשרים עם הבדווים בסביבה שקיבלו את מיטיב וחבריו בלבביות, למד את שפתם ומנהגיהם, יצר קשרי ידידות ונקרא בפיהם "חוואג'ה בוני".
במלחמת העצמאות שירת כקצין מודיעין בגדוד השמיני - "הנגב הדרומי" של הפלמ"ח והשתתף בהגנת קו המים לנגב ובאבטחת יישובים. קשריו של בני עם ערביי הסביבה סיפקו מודיעין קרבי חשוב באותם ימים. ב-15 מאי 1948 השתתף בקרב נירים, בו נהרס הקיבוץ באש הצבא המצרי שהתקדם צפונה, אך מגניו נאחזו בו והמקום לא נכבש.
בשנים 1953–1956 שירת כשליח עליית הנוער בצרפת. עם פרוץ מלחמת סיני נקרא לשמש כמושל רפיח לאחר שנכבשה על ידי צה"ל ופרצו בה מהומות. היכרותו עם הבדווים עזרה לו להרגיע את הרוחות, שאף ערכו לו חפלה עם הולדת בנו.
ב-1961, לאחר טביעת הספינה אגוז שהבריחה יהודים ממרוקו, נשלח מיטיב על ידי המוסד, במסגרת מבצע יכין, לטפל בהברחתם של היהודים דרך מרוקו הספרדית לגיברלטר. בפברואר 1967 יצא לשליחות סודית מטעם המוסד לסייע לכוחות הכורדים בהנהגת מוסטפא ברזאני, שלחמו בעיראק למען עצמאותם.
לאחר מלחמת ששת הימים שוב שירת ברצועת עזה כמושל חאן יונס ורפיח, ואחר כך גם עזה.
ספריו

הזורעים במדבר : בשלושה פרקים : התנחלות בנגב, מאורעות ומלחמה, פרק קדש, הוצאת ספריית פועלים, 1963
בצל צאלים; סיפורים, הוצאת ב. צ'ריקובר, 1969
הטירה שבדרך, הוצאת עם עובד, 1980
סיפורו של גבול, משרד הביטחון, 1986
הערות שוליים

↑  סא"ל מיטיב נכנס לתפקידו כמפקד נפת עזה, הצופה, 16 באוקטובר 1969
↑  4 קבוצים חדשים של השומר הצעיר, משמר, 21 ביולי 1946
↑  13 נקודות חדשות ותקציביהן, הצופה, 2 בינואר 1947
↑  בשלושה ראשים יצאו מגבולות, משמר, 8 באוקטובר 1946
↑  אמנון קפליוק, אצל הבדואים במרחבי הנגב, על המשמר, 30 באוקטובר 1959
↑  המערכה בנירים - מיפנה במלחמת־השיחרור, על המשמר, 28 באפריל 1966
↑  התפרעות והפגנות ברפיח, הארץ, 19 בנובמבר 1956
↑  אמנון קפליוק, חאוואג"ה בוני, על המשמר, 22 במרץ 1957
↑  חגיגה ברפיח, דבר, 1 במרץ 1957
↑  אורי דרומי, האיש שהיה פעמיים מושל רפיח, באתר הארץ, 23 במרץ 2005
↑  רפאל גאון, בחאן יונס ורפיח אין בעיות..., על המשמר, 17 בספטמבר 1967
↑  מנחם תלמי, דברו אלינו גלויות, מעריב, 4 באוגוסט 1967
↑  ספר סיפורים לבני נוער מפרי עטו של מושל עזה, הצופה, 27 באוקטובר 1969
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295792105171  BnF: cb16519028m (data)  ISNI: 0000 0001 2026 2751  LCCN: nr91035171  VIAF: 56468831   WorldCat (עם VIAF): 56468831
הם יגיעו מחר

הם יגיעו מחר (נקרא גם "המוקש השביעי") הוא מחזה ישראלי מקורי מאת נתן שחם. המחזה עלה על במת התיאטרון הקאמרי בראשית 1950 והיה לאחר משלושת המחזות החשובים של סופרי דור תש"ח (יחד עם "הוא הלך בשדות" של משה שמיר ו"בערבות הנגב" של יגאל מוסינזון) ולאחת מאבני הפינה של התיאטרון בישראל. המחזה, המעצב את דמות הצבר, דן באירועי מלחמת העצמאות, מהווה דוגמה למחזאות הישראלית העברית, המקורית, האקטואלית והרלוונטית, המציבה דילמות מוסריות ודנה בהן.
הדמויות

הדמויות מוצגות בשם פרטי ובתפקיד הצבאי (אך לא בדרגה צבאית), ללא שם משפחה ולפיכך ללא הקשר מסורתי, או משפחתי גלותי. ההגדרה העצמית של הדמויות היא דרך תפקידן הצבאי.
ג'ונה המ"מ - שמו האמיתי: יונה אוורבוך
אלכס, קצין מודיעין גדודי
אבי, מ"מ 2
נוגה, אלחוטאית, אחותו של אבי ואהובתו של ג'ונה
שלמה, חייל
אורי, חייל
בומה, מ"פ התגבורת
שני שבויים ערבים
ג'ונה ואבי הם שני המפקדים המופקדים על הפלוגה ומייצגים שני טיפוסים מנוגדים: אבי מייצג קצין המהווה דמות-אב לחייליו, הוא מתחשב, שקול ומוסרי ומבקש למצוא פתרונות זהירים. ג'ונה, מנגד מייצג קצין קשוח, סמכותי ואדיש לסבל הזולת, המוכן לקחת סיכונים ואף לחצות קווים אדומים.
נוגה היא האשה היחידה במחזה, אחותו של אבי ואהובתו של ג'ונה. היא מוצגת כסטריאוטיפ נשי בחברה צבאית-גברית (באחת הסצנות היא מכינה קפה למפקדים) ונוגה, ללא דעה משלה, בין דעותיהם של אבי ושל ג'ונה.