stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גביע לייבר
פורמט הטורניר והרכבי הנבחרות

הטורניר נערך במתכונת של 12 משחקים מקוצרים על פני שלושה ימים. בכל יום מתקיימים שלושה משחקי יחידים ומשחק זוגות אחד. משחק הזוגות נועל את שני הימים הראשונים, ופותח את היום השלישי. הניקוד הקבוצתי על ניצחון בכל משחק עולה ככל שהטורניר מתקדם – ניצחון ביום הראשון מעניק נקודה אחת, ביום השני שתי נקודות, וביום השלישי והמסיים – שלוש נקודות.
מיקום הטורניר משתנה מדי שנה בין עיר באירופה לעיר ביבשת אחרת.
בכל נבחרת שישה טניסאים פעילים ועוד טניסאי שמובא כמחליף למקרה של פציעה. כללי הטורניר קובעים שכל ששת הטניסאים חייבים לשחק לפחות משחק יחידים אחד, אך לא יותר משניים, במהלך הטורניר. כמו כן, לפחות ארבעה מששת הטניסאים חייבים להשתתף לפחות במשחק זוגות אחד.
לכל נבחרת ממונים קפטן וסגן קפטן, כשהקפטן יושב לצד שחקן נבחרתו במהלך ההפסקות בין המשחקונים, בדומה לנהוג במשחקי גביע דייוויס. שחקני הנבחרות רשאים לשבת לצד המגרש, לעודד את חבריהם לקבוצה ואף לתת להם עצות אימון במהלך המשחק.
המשחקים – הן ביחידים והם בזוגות – הם מקוצרים, מועתקים מהפורמט הנהוג במשחקי זוגות במרבית הטורנירים המקצוענים. שתי המערכות הראשונות הן מערכות מלאות, ובמידה וכל שחקן ניצח מערכה אחת – מתקיים במקום מערכה שלישית שובר שוויון מורחב, שבו על שחקן לצבור 10 נקודות עם יתרון של שתי נקודות לפחות, על מנת לנצח.
פרסים כספיים

לכל טניסאי מובטח שכר כספי הנגזר ממיקומו בדירוג העולמי. כמו כן משולם מענק קבוע וזהה לכל שחקני הנבחרת המנצחת.
כיוון שהטורניר הוא טורניר ראווה, הוא אינו מעניק נקודות דירוג בסבב ה-ATP.
הטורנירים > גביע לייבר 2017

הטורניר נערך בין ה-22 ל-24 בספטמבר 2017 בפראג שבצ'כיה, באולם O2 ארנה.
נבחרת אירופה גברה על נבחרת העולם 9:15 וזכתה בגביע.
הטורנירים > גביע לייבר 2018

הטורניר נערך בין ה-21 ל-23 בספטמבר 2018 בשיקגו, אילינוי שבארצות הברית, באולם יונייטד סנטר.
נבחרת אירופה גברה על נבחרת העולם 8:13 וזכתה בגביע.
הטורנירים > גביע לייבר 2019

הטורניר נערך בין 20 ל-22 בספטמבר 2019 בז'נבה שבשווייץ, במרכז הכנסים פלקספו.
נבחרת אירופה גברה על נבחרת העולם 11:13 וזכתה בגביע.
הטורנירים > גביע לייבר 2021

הטורניר נועד בתחילה להיערך בין 25 ל-27 בספטמבר 2020 בבוסטון, מסצ'וסטס שבארצות הברית, באולם טי די גארדן. עקב התפרצות מגפת הקורונה נדחה הטורניר, והוא נערך בין 24 ל-26 בספטמבר 2021, באותו המקום.
נבחרת אירופה גברה על נבחרת העולם 1:14 וזכתה בגביע.
הטורנירים > גביע לייבר 2022

גביע לייבר 2022 נערך בלונדון, באולם O2 ארנה, בין 23 ל-25 בספטמבר 2022.
נבחרת העולם גברה על נבחרת אירופה 8:13 וזכתה בגביע בפעם הראשונה.
הטורניר היה גם הטורניר האחרון בקריירה של רוג'ר פדרר, ששיחק בו זוגות בלבד ביום הראשון, ולאחר מכן פרש רשמית מפעילות.
רוג'ר פדרר ורפאל נדאל שיחקו זוגות בלבד ביום הראשון. המחליפים מתאו ברטיני וקמרון נורי החליפו אותם החל מהיום השני.
הטורנירים > גביע לייבר 2023

גביע לייבר 2023 נערך בוונקובר שבקנדה, באולם רוג'רס ארנה, בין 22 ל-24 בספטמבר 2023.
נבחרת העולם גברה על נבחרת אירופה 2:13 וזכתה בגביע.
הטורנירים > גביע לייבר 2024

גביע לייבר 2024 נערך בברלין שבגרמניה, באולם אובר ארנה, בין 20 ל-22 בספטמבר 2024.
נבחרת אירופה גברה על נבחרת העולם 11:13 וזכתה בגביע.
הטורנירים > גביע לייבר 2025

גביע לייבר 2025 מיועד להיערך בסן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית, באולם צ'ייס סנטר, בין 19 ל-21 בספטמבר 2025.
שתי הנבחרות יציגו לראשונה קפטנים חדשים שיחליפו את ביורן בורג וג'ון מקנרו ששימשו בתפקידיהם מאז ייסוד המפעל. יאניק נואה יהיה קפטן נבחרת אירופה, ואנדרה אגאסי יהיה קפטן נבחרת העולם, כשסגנו, שיחליף את פטריק מקנרו, יהיה פטריק ראפטר.
הנבחרות בגביע לייבר 2019 מוצגות לקהל. נבחרת העולם (באדום) מימין לשמאל: סגן הקפטן פטריק מקנרו, המחליף ג'ורדן תומפסון, ג'ק סוק, דניס שפובלוב, טיילור פריץ, ניק קיריוס, מילוש ראוניץ', ג'ון איזנר, הקפטן ג'ון מקנרו. נבחרת אירופה (בכחול) מימין לשמאל: הקפטן ביורן בורג, רוג'ר פדרר, רפאל נדאל, דומיניק תים, אלכסנדר זברב, סטפנוס ציציפס, פאביו פוניני, המחליף רוברטו באוטיסטה אגוט, סגן הקפטן תומאס אנקוויסט. במרכז - רוד לייבר.
אוליבר הלאשי

האביר אוליבר הלאשי (במקור האלטמאייר-Haltmayer, בהונגרית: Halassy Olivér;‏ אויפשט, 31 ביולי 1909 – בודפשט, 10 בספטמבר 1946) היה אלוף אולימפי ואלוף אירופה בכדורמים, וכן אלוף אירופה בשחייה.
אוליבר הלאשי סיים חטיבת ביניים בעיר הולדתו (כיום רובע 4 של בודפשט). הוא היה בן שמונה כשניסה לקפוץ על חשמלית נוסעת והחליק במורד המדרגות. היה צורך לקטוע את רגלו השמאלית. הוא נהרג ב-1946 בנסיבות שעדיין לא ברורות, כנראה על ידי חיילים חמושים סובייטים או סתם פושעים.
ביוגרפיה

הלאשי היה שחיין ושחקן כדורמים במועדון UTE. הוא היה חבר בנבחרת הכדורמים שזכתה באליפות אירופה בפריז ב-1931, במגדבורג ב-1934 ובלונדון ב-1938. ב-1928 הוא היה שני באולימפיאדת אמסטרדם, ב-1932 בלוס אנג'לס, וב-1936 בברלין, הוא היה חבר בנבחרת הכדור מים שזכתה במדליית הזהב.
בין 1926 לבין 1938, הוא השיג תוצאות מצוינות בשחייה ל-400, 800 ו-1,500 מטר חופשי ובמשחה ל-4×200. בשנת 1927 היה מקום חימישי בחופשי ב-1500 מטר באליפות אירופה. ב-1931, בפריז, היה אלוף אירופה במשחה ל-1,500 מטר חופשי. הוא זכה באליפות המדינה בשחיית נהר, אחת עשרה פעמים, 9 פעמים בקבוצתי. כספורטאי UTE, הוא היה שחיין נבחרת שמונה פעמים ו-91 פעמים חבר בנבחרת כדורמים. הוא זכה בסך הכל ב-36 אליפויות ושיפר את השיא הלאומי 12 פעמים.
ביוגרפיה > בזמן מלחמת העולם השנייה

במלחמת העולם השנייה, לאחר הכיבוש הגרמני ב-1944, (מבצע מרגרטה) החביא ספורטאים יהודים רבים וחברים נוספים במרתף ביתו. הלאשי נתן את טבעת האבירות שלו שקיבל בירושה מאביו לרופא נרדף (יהודי) כדי לעזור לו להימלט אל מחוץ להונגריה. הוא יעץ לאדם שנמלט מהכובשים לענוד את הטבעת בצורה בולטת, כדי שיוכל להימנע מבקורת זיהוי בלתי צפויה או שתיים. כך הצליח חברו לעזוב את המדינה.
ביוגרפיה > מותו

ב-10 בספטמבר 1946, על פי כמה הנחות, סיור צבאי סובייטי רצה להחרים את מכוניתו של חותנו, בה נהג עם נהג. הלאשי סירב למסור את הרכב, ופשוט נורה למוות יחד עם הנהג. מאוחר יותר נמצאה המכונית ללא צמיגים. כלי התקשורת של אז לא הזכירו כי המבצעים היו חיילים סובייטים בקשר לרצח השוד, שעורר זעם רב. למעשה, איננו יודעים דבר על נסיבות מותו, כתבה העיתונות של אותה תקופה, על גנגסטרים. מבצעי השוד-רצח יכול היה להיות כל אחד. בזמנים הבעייתיים שלאחר המלחמה, הן עריקים מהצבא הסובייטי והן פושעים הונגרים יצרו "כנופיות מפשיטים", הם התלבשו בעיקר במדי הצבא הסובייטי. בכל מקרה לא שרדו עדי ראייה לאירוע. החדשות על העבריינים הן ספקולציות.
טריוויה

עדות אופיינית הייתה למצבו הגופני שבאליפות אירופה 1931 בפריז, היו לו רק שעתיים לנוח בין גמר ה-1,500 מטר חופשי לגמר כדור המים, אבל הוא בכל זאת יצר ביצועים יוצאי דופן, כשהפך אלוף אירופה האישי בשחייה ולאחר מכן גם נבחרת הכדורמים זכתה בתואר באותו יום.
הישגיו

אליפות הונגריה
אלוף (1930, 1931, 1932, 1933, 1934, 1935, 1936, 1937, 1938, 1939)
גביע הונגרי
זוכה (1929, 1936)
אליפות הונגריה
400 מ' חופשי
אלוף 1929, 1930
שני 1931
800 מ' חופשי
אלוף 1928, 1929, 1931
1500 מ' חופשי
אלוף 1926, 1927, 1928, 1929, 1930, 1931, 1932
יחיד שחייה בנהר
אלוף 1928, 1929, 1931, 1933, 1934, 1935, 1936, 1937, 1938
קבוצתי שחייה בנהר
אלוף 1928, 1931, 1933, 1934, 1935, 1936, 1937, 1938
שני ב-1929
4 × 200 מ' חופשי
אלוף 1933
שני 1931
פרסים והוקרה

זכה פעמיים בסיגנום לאודיס (1928)
גרנד פרי ספורט לאומי (1931)
מדליית הצטיינות טולדי (1936)
פרס מורשת הונגריה (2006)
חבר בהיכל התהילה של השחייה (1978)
הנצחה

אולם הספורט הלאשי אוליבר (1989)
אגודת הספורט אוליבר הלאשי
לוח הזיכרון שלו בכיכר טנודה (2009)
פסל הברונזה שלו ברחוב Pozsonyi באויפשט
בית הספר היסודי הגרמני הלאשי אוליבר (2012)
מרכז הספורט Halassi Olivér – בריכת שחייה עירונית (2013)
פרס אוליבר הלאשי (2016)
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon I. (A–K). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
הערות שוליים

1 2  Bakos Géza: Halassy Olivér, a tragikus sorsú pólóklasszis, Nemzeti Sport, 2012.05.17. Frissítve: 2015.03.29.
↑  "Emlékállítás Halassy Olivérnek | Újpest". www.ujpest.hu. אורכב מ-המקור ב-2017-07-31. נבדק ב-2017-07-31.
↑  "A Nemzeti Sport nagydíjának nyertese az 1931-es évben: vitéz Halassy Olivér". Nemzeti Sport. 23: 1. 1931-12-23.
↑  "Egyedülálló uszoda nyílt Újpesten". ujpest.hu. 2013-11-05. אורכב מ-המקור ב-2017-09-03. נבדק ב-2017-09-02.
אלפונס דודה

| --- | --- |

 לידה:  13 במאי 1840 נים, צרפת 
 פטירה:  16 בדצמבר 1897 (בגיל 57) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Louis Marie Alphonse Daudet 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 מקום מגורים:  קלמאר 
 אירועים משמעותיים:  הלוויה (20 בדצמבר 1897) 
 שם עט:  Piccolo 
 שפות היצירה:  צרפתית, אוקסיטנית 
 סוגה:  שירה, מעשייה, דרמה 
 יצירות בולטות:  Tartarin of Tarascon, Monsieur Seguin's Last Kid Goat, Le petit chose, Letters From My Windmill, הנערה מארל 
 תקופת הפעילות:  מ-1859 
 הושפע מ:  אמיל זולא, אדמון דה גונקור 
 בן או בת זוג:  Julia Daudet 
 צאצאים:  ליאון דודה, לוסיאן דודה, Edmée Daudet 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד (9 באוגוסט 1870)  קצין בלגיון הכבוד (29 בדצמבר 1886)  פרס ז'ואי (1875) 
 חתימה:   
 
אלפונס דודה
אלפונס דודֶה (בצרפתית: Alphonse Daudet;‏
13 במאי 1840 -17 בדצמבר 1897) היה סופר צרפתי, אביו של ליאון דודה (אנ').
ילדות ובגרות

דודה נולד בנים, בלנגדוק-רוסיון שבדרום צרפת למשפחה בורגנית. אביו, ויקטור דודה, היה יצרן משי שנכשל רבות בחייו. ילדותו של אלפונס לא הייתה מאושרת במיוחד והוא הרבה להיעדר מבית הספר. ב-1856 עזב את נים ועבר לעבוד כמורה בגארד, גם היא בדרום צרפת. העבודה התגלתה כבלתי נסבלת עבורו ומאוחר יותר סיפר אלפונס שחודשים לאחר שסיים לעבוד, רדפו אותו סיוטים בהם היה מוקף בתלמידיו הלא ממושמעים.
ב-1 בנובמבר 1857, עזב דודה את מקצוע ההוראה ועבר להתגורר בפריז, אצל אחיו ארנסט דודה המבוגר ממנו ב-3 שנים. ארנסט, שמאוחר יותר הפך להיסטוריון ולסופר, ניסה באותה תקופה להתקיים כעיתונאי בפריז.
אלפונס החל לכתוב בעצמו, חיבר מספר פואמות שנאספו במהרה לאוסף קצר בשם Les Amoureuses, אשר התקבל בהצלחה יחסית. לאחר מכן מצא אלפונס עבודה בלה פיגארו, שהיה אחד מעיתוני הבוקר המובילים בפריז באותה תקופה. תוך כדי עבודתו כתב דודה מספר מחזות וקרנו החלה לעלות בקרב שוחרי הספרות. מורני, השר הכל-יכול של נפוליאון, מינה את דודה להיות אחד ממזכיריו, תפקיד שדודה מילא עד למותו של מורני ב-1865.
קריירה ספרותית

ב-1886 פרסם דודה את "מכתבים מהטחנה", שהתקבל באהדה רבה בזמנו ונחשב עד היום ליצירת המופת של דודה. הספר נכתב בקלאמארט, ליד פריז ומתייחס לטחנת רוח בפונטויי (Fontvielle) שבפרובאנס. לעומתו, הספר הראשון מבין ספריו הארוכים יותר של דודה, La petit chose מ-1868 התקבל באופן צונן הרבה יותר. הספר מתאר את צעירותו של דודה בהדר ובפאתוס מרובים. ב-1871 פרסם את ספרו המוערך טרטרין מטרסקון (Aventures prodigieuses de Tartarin de Tarascon) ואת L'Arlésienne - מחזה בשלושה חלקים.
Fromont jeune et Risler aîné שיצא ב-1874, כבש את העולם בסערה. הספר הציג מוטיבים שהיו מוכרים אמנם בספרות האנגלית, אבל היוו חידוש בצרפת. הדמויות האמיתיות והעשירות, ובעיקר החיוניות הרבה בספר שנתנה אשליה של עולם אמיתי, הציגו לעולם סופר הרגיש לפאתוס ועצב, אך גם ליופי מוסרי.
לאחר הצלחה זו כתב דודה ב-1876 את Jack, סיפורו של ממזר הסובל מאנוכיות אימו ולאחר מכן הקריירה שלו פרחה עם ספרים רבים שיצאו כמעט מדי שנה, ובמקביל לשירים ומחזות רבים. דווקא הסיפורים והספרים שפרסם לפני שהפך לידוע ואמיד מהווים את יצירותיו הגדולות ביותר.
דודה אמנם הכחיש כל חייו את הטענות כי הוא מחקה את דיקנס, קשה להתעלם מהדמיון הבולט ברוח ובסגנון בין השניים. דודה היה חבר קרוב של יוצרים ידועים נוספים - אדמון דה גונקור, גוסטב פלובר ואמיל זולא ויחד איתם נחשב לחלק מהאסכולה ה"נטורליסטית" בסיפורת הצרפתית. חוויותיו האישיות, סביבתו והאנשים שבאו איתו במגע, כולם שיחקו תפקיד זה או אחר באמנותו וזכו לחיי נצח ביצירותיו. הספר L'Immortel הוא מתקפה כואבת על האקדמיה הצרפתית (Académie française) שאליה דודה לא השתייך מעולם.
בשנת 1886 הלווה דודה כספים לאדוארד דרימון, שייסד לימים את הליגה האנטישמית הצרפתית, לצורך מימון מנשר אנטישמי שזה פרסם בשם: "צרפת היהודית". בפרשת דרייפוס תמך דודה במחנה שהיה נגד דרייפוס.
באפריל 1895 נפגש דודה עם תיאודור הרצל, שתרגם את אחת מכתבותיו. דודה, שהודה בפני הרצל כי הוא אנטישמי, התרשם מאוד מרעיונותיו של הרצל והציע לו לכתוב אותם כספר, דבר שהוביל את הרצל לכתוב את הספר מדינת היהודים.
דודה כתב, בין השאר, מספר סיפורי ילדים, ביניהם La Belle Nivernaise, סיפור על סירה ישנה וצוותה. ב-1867 נישא אלפונס לג'וליה אלארד, שהייתה סופרת אף היא.

לקראת סוף חייו סבל דודה מנדודי שינה ומחלות רבות, ובראשן העגבת בה נדבק בגיל 17. דודה נפטר ב-16 בדצמבר 1897 בפריז, כתוצאה ממחלת העגבת ונקבר בבית הקברות פר לשז.
יצירות בולטות

מכתבים מהטחנה (1866) (Lettres de mon Moulin)
טרטרין מטרסקון (1872)
מיצירותיו שתורגמו לעברית

המאהבת סאפו, תורגם בידי חיים תרסי, והופיע בשנת 1956 בהוצאת אסימון, עובד לסרט "השראה" בכיכובה של גרטה גרבו.
קטינא, תרגמה עדית זרטל, הופיע בהוצאת כתר, 1975
טרטרין איש טרסקון, הופיע בהוצאת מסדה ומהדורה נוספת בהוצאת כתר
טרטרין בהרי האלפים, הופיע בהוצאת כתר
מכתבים מהטחנה, תרגם יעקב שטיינברג, הופיע בהוצאת משרד הביטחון
אסופי, תרגם יצחק לבנון, מזרחי, תל אביב, 1966
בארץ המכאוב, תרגם מצרפתית מיכה פרנקל, נהר ספרים, פברואר 2006
הערות שוליים

↑  מתוך הספר בארץ המכאוב באת "טקסט": הקדמה, אחרית דבר ודברי רקע על מחלת העגבת, מאת ג'וּליאַן בַּארְנְס.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260274205171  PLWABN: 9810705740005606  BIBSYS: 90095583  BNC: 000037087  BNE: XX1150666  BnF: cb118987232 (data)  CANTIC: a10410508  GND: 118523872  ICCU: CFIV017165  ISNI: 0000 0001 2118 4572  LCCN: n50037948  LNB: 000007954  Léonore: 101366  MusicBrainz: 587f63de-8afe-422f-9d47-2c632f36125e  NDL: 00437268  NKC: jn19990001635  NLA: 35033519  NLG: 61163  NLK: KAC199606328  NSK: 000100275  NTA: 068261594  RERO: 02-A000047131  SELIBR: 183446  SNAC: w6vq33p5  SUDOC: 026812703  Trove: 806093  ULAN: 500524348  VcBA: 495/85856  VIAF: 4928621   WorldCat (עם VIAF): 4928621
אנדרה סולד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 ביולי 1897 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  14 בנובמבר 1968 (בגיל 71) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת ארז'בט 
 תפקידים:  אורולוג 
 
אֶנְדרֶה סולד (בהונגרית: Szold Endre;‏ בודפשט, 26 ביולי 1897 – בודפשט, 14 בנובמבר 1968) היה דוקטור לרפואה (MD) יהודי-הונגרי, אורולוג וכירורג, קנדידט ("דוקטורט קטן" .CSc) למדעי הרפואה (1953). מנהל מחלקה אורולוגית והמפקח הראשי האורולוגי המקצועי של הונגריה. הוא פרסם כחמישים פרסומים ממחקריו המדעיים. הוא היה חבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
קורות חייו

אנדרה סולד נולד במשפחה יהודית כבנם של לאיוש (יעקב) סולד (1869–1945), פקיד רכבת המדינה (רכבות הונגריה (מ.א.ב)) ושל מלווינה בֶּרְגלֶר (1875–1938). הוא סיים את בחינות הבגרות בגימנסיה הראשית המלכותית הממלכתית ההונגרית של רובע 8 והמשיך את לימודיו באוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד), שממנה גורש בשל תפקידו תחת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. אז יחד עם ארנה דויטש, הובילו את ארגון הקייטנות לילדים. הוא נסע לווינה לזמן קצר, משם חזר הביתה ב-1922 וקיבל דיפלומה באוניברסיטת ארז'בט בפץ'. כסטודנט, הוא היה מדגים ב"מכון האנטומיה" בפץ' וחבר בחוג גלילאו. לאחר סיום לימודיו, היה מתמחה בכירורגיה במרפאה הכירורגית מס' 1 של האוניברסיטה במשך שנתיים. מיוני 1925 עד מאי 1939 עבד כמתמחה וכרופא ולאחר מכן כעוזר הוראה (מרצה) במרפאה האורולוגית בבודפשט.
בשנת 1927, קיבל הסמכה כרופא אורולוג מומחה. משנת 1939 היה מנהל המחלקה האורולוגית של פוליקליניקה קאסאב. בשנה שלאחר מכן הוא נלקח למחנות שירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). במסגרת זו נשלח בשנים 1941–1944 לבית החולים של חיל המצב בסומבטהיי ועבד שם ככירורג. ב-1944 הסתלק (ברח) משם וירד למחתרת. הוא שרד ולאחר מלחמת העולם השנייה במרץ 1945 חידש את עיסוקוהרפואי. במאי אותה שנה נבחר למפקח המחלקה המקצועית האורולוגית (היה המזכ"ל הראשי במשך שני עשורים). משנת 1946 ועד פרישתו היה המפקח ראשי האורולוגי של הונגריה. הוא השתתף במספר סיורי לימודים מחוץ להונגריה באוסטריה, שוודיה, גרמניה, צרפת וארצות הברית של אמריקה. ב-1949 קיבל הסמכה כפרופסור (חיצוני) באוניברסיטה. בשנים 1950–1960 כיהן בתפקיד המזכיר הכללי של החברה האורולוגית. הוא היה העורך ואחד ממייסדי Acta Urologica כתב העת המקצועי. סולד היה הראשון שהשתמש בניתוח ספקטרלי של קרני רנטגן כדי לחשוף את המבנה העדין של האבנים בכליות. הוא פרסם כחמישים פרסומים טכניים ממחקריו המדעיים.
אשתו הייתה ארז'בט פייר (1905–1937), בתם של האדריכל לאיוש פייר (במקור וייס) ושל ברטה דויטש, איתה התחתן ב-7 במאי 1929 בבודפשט. בתו היא ורוניקה סולד.
מחקריו ופרסומיו (חלקי)

על pollakisuria nervosa (עיתון הרופאים
ניסויים טיפוליים במתן כמויות גדולות של פניצילין בפרק זמן קצר. עם לאסלו זדור. (עיתון הרופאים, 1947, 40)
על ההפרשה הכלייתית וההשפעה האנטיביוטית של פניצילין (ניסויים במבחנה). עם לאסלו זדור. (עיתון הרופאים, 1947, 44)
סטטיסטיקה השוואתית של ריפוי פצעים בניתוחים אורולוגיים ב-1941. וב-1948. עם István Merényi (שבועון רפואי, 1950, 26)
יישום מקומי של תכשיר חדש המכיל פניצילין + סטרפטומיצין (טבלית פוליטריצין) . עם יוז'ף ויראסטו ולאסלו זאדור. (שבועון רפואי, 1951, 36)
בחינת ההשפעה של חומר אנבולי על חולדות זכרים בוגרים מינית לאחר הקרנה של כל הגוף, עם בלה גימש ובלה ארדש. (שבועון רפואי, 1960, 46)
פרסים והוקרה

מדליית ההצטיינות של הרפובליקה ההונגרית דרג כסף (1948)
מדליית הצטיינות לעבודה סוציאליסטית
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי)
Gergely András: Jeles magyar zsidó orvosok lexikona. Budapest, Makkabi, 2001.(אנדראש גרגיי: רופאים יהודים הונגרים מפורסמים ומצטיינים. בודפשט. הוצאת מכבי. 2001)
Magyar életrajzi lexikon III: Kiegészítő kötet (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1981. ISBN 963-05-2500-3 (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
Magyar orvoséletrajzi lexikon. Összeáll. Kapronczay Károly–Közrem. Tóth Magda. Budapest: Mundus Magyar Egyetemi Kiadó. 2004. ISBN 963-950-132-8 (לקסיקון ביוגרפי רפאוי הונגרי)
הערות שוליים

↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a Budapest IX. kerületi polgári házassági akv. 1262/1896. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-04-18.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 242/1929. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-04-18.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אנדרה סולד".
אלדאר גארדוש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 באפריל 1878 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  15 בינואר 1945 (בגיל 66) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 שם לידה:  Grosz Aladár 
 
פסל הנטושים
אלדאר גארדוש (במקור גרוס, בהונגרית: Gárdos Aladár;‏ בודפשט, 12 באפריל 1878 – בודפשט, 15 בינואר 1945) היה פסל יהודי-הונגרי מוכר מאוד. עשרות מיצירותיו הרבות מוצגות במקומות ציבוריים ברחבי ערי הונגריה או במוזיאונים.
קורות חייו

אלדאר גרוס נולד במשפחה יהודית כבנם של המסעדן אדולף גרוס ושל קרולינה שטרנברג. הוא החל את לימודיו במכללה לאמנויות שימושיות (כיום שמה אוניברסיטת מוהולי-נאג' לאמנות ועיצוב) ולאחר מכן המשיך במינכן ובפריז. הוא קיבל הזמנה לעבודתו הגדולה הראשונה בשנת 1903, בגיל 25 בלבד) שהייתה הפסל של בלה לוקאץ' בזלאטנה. בשנת 1915, גרוס שינה את שם משפחתו לגארדש. הוא הציג את יצירותיו בסלון הלאומי ב-1923 וב-1927, ובמוזיאון ארנסט ב-1929. הוא נרצח בשואה בנסיבות לא ידועות.
חייו הפרטיים

ב-28 בדצמבר 1919, בבודפשט, נשא לאישה את אתלקה גלאטר, שהייתה צעירה ממנו ב-15 שנים, בתם של הצייר ארמין גלאטר ושל ז'ופיה הלר.
יצירותיו (חלקי)

פסל בלה לוקאץ' (זלאטנה, 1904)
חסרי בית (1906)
פסל לאיוש קושוט (שאטוראליאויהיי, 1911)
פסל פרנץ דיאק (מישקולץ, 1925)
מאבק עם הידרות (בודפשט, 1927)
באר הרועים (ריצ'ה, 1928)
אנדרטת שיטפון (מישקולץ, 1928)
קבר שאנדור הנוואי (בודפשט, 1930)
תבליט של פרקש בויאי ויאנוש בויאי (סגד, 1930)
פסל הנטושים (בודפשט, 1932)
גלריה (מבחר)

באר הרועים, ריצ'ה
מצבת זיכרון לקרבנות השיטפון ב-1878
ספא גלרט פסל חוץ
ספא גלרט
פרסים

מלגת רודיץ' (1906)
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon IV: 1978–1991 (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6422-X (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
Magyar zsidó lexikon. Szerk. Ujvári Péter. Budapest: Magyar Zsidó Lexikon. 1929. 307. o. Online elérés (לקסיקון יהודי הונגרי. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת)
Hung-Art.hu
מי זה מי? מילון אנשים בני זמננו. בודפשט, ביתא ספרותי בטא 1937.
Művészeti lexikon I–IV.
יוז'ף פלטינוס : פשעי הבנייה החופשית. בודפשט, 1938-1939.
Révai új lexikona VIII. (הלקסיקון החדש של רוואי).
לקסיקון אויפשט. יו"ר מערכת: לאיוש שיפוש, עורך ראשי: לאסלו הירמן. אויפשט, עיריית אויפשט, הוצאת קושוט 2002.
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 119379/1915. MNL-OL 30793. mikrofilm 1263. kép 3. karton
↑  "Születési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség születési akv. 541/1878. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-12-01.
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 34/1949. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-04-12.
↑  Az elhalálozás bíróilag lett megállapítva. Budapesti Központi Járásbíróság Pk. I. 585026/1947-sz.
↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 119379/1915. Forrás: MNL-OL 30793. mikrofilm 1263. kép 3. karton, ill. MNL-OL 30793. mikrofilm 1264. kép 2. karton.
↑  A házasságkötés bejegyezve a Bp. I. ker. állami házassági akv. 1154/1919. folyószáma alatt.
↑  Hanvai Sándor síremléke. Köztérkép.hu, Neszták Béla műlapja
↑  Azonos Hanvai Sándor sírszobrával. Köztérkép.hu, Pál Tamás műlapja
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אלדאר גארדוש".
פסל פרנץ דיאק (מישקולץ, 1925)
בשם החוק

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אנטונין סקאליה
 סוגה:  עיון
 נושא:  משפטים
 הוצאה
 הוצאה:  סלע מאיר
 תאריך הוצאה:  2022
 מספר עמודים:  288
בשם החוק הוא ספר עיון משפטי מאת השופט אנטונין סקאליה שיצא לאור בהוצאת סלע מאיר בשנת 2022. הספר מבוסס על מאמרים הרצאות ופסקי דין שנתן סקאליה במהלך השנים. בנוסף בספר מופיעות הערות הקושרות חלק מן המאמרים למציאות המשפטית בישראל.
סקירה

הספר נפתח בהקדמה מאת שר המשפטים לשעבר דניאל פרידמן שבו הוא מסביר על חשיבות לימוד כתביו של סקאליה והבנתם. לאחר מכן יהושוע שגב כותב הקדמה נוספת אשר מסבירה על עמדותיו של סקאליה בנושאים נתונים ומסבירה באופן ראשוני את שני הקווים המנחים החשובים ביותר של סקאליה בבואו לפסוק, הטקסטואליזם שדוגל בפסיקה אך ורק על פי לשון החוק והאוריגינליזם שדוגל בהיצמדות למשמעות סעיפי החוקה בעת כתיבתה.
הספר מחולק לחמישה חלקים, בחלק הראשון, "משפט חוקתי", מאוגדים יחדיו שלושה נאומים ופסק דין אחד של השופט סקאליה אשר ביחד אמורים להוות מבוא למערכת הדמוקרטית בכלל והמשפטית בפרט של ארצות הברית. בנאומים הוא מסביר על חשיבות החוקה והמנגנון הטכני שלה בד בבד עם ההכרח לפסוק לפי השיטה האוריגינליסטית והטקסוטאלית.
בחלק השני, "שפיטה ושופטים" מאוגדים שני נאומים שני מאמרים ושלושה פסקי דין שבהם סקאליה מסביר על הכלים המשפטיים שעומדים לרשות כל שופט דוגמת דעת המיעוט, ועל הכישורים שבהם הוא צריך להיות ניחן יחד עם הביקורת הגדולה שלו על אימוצם של שופטים ככוהני דת וכפוסקים חברתיים והשימוש המוגבר בפסקי דין ותקדימים זרים.
בחלק השלישי, "השלטון לרשותיו" מאוגדים שני נאומים פסק דין אחד ומאמר אחד שבהם השופט סקאליה מסביר על החשיבות הרבה שיש לאיזונים ובלמים בשיטה הדמוקרטית ומדגים זאת על השיטה למינוי שופטים בארצות הברית יחד עם ביקורת על קלות הראש שבה מאפשרים לאחת הרשויות לפלוש לתחומה של האחרת והסבר מעמיק על המשותף לטקסטואליזם ולאורגינליזם ולמקור של שתי השיטות.
בחלק הרביעי, "מקצוע השופט והחינוך המשפטי" מאוגדים חמישה נאומים ובהם סקאליה מדגיש את תפיסתו החינוכית לגבי הוראת המשפטים כשהוא מדבר כפרופסור אמריטוס. בנאום הרביעי הוא מסביר על הקריירה המשפטית של אברהם לינקולן ועל עמדותיו הנחרצות הרבה לפני שנהיה פוליטיקאי, והנאום החמישי הוא רואסט(אנ') על השופטת רות ביידר גינסבורג שמדגים את הקשרים הידידותיים החמים ששררו בינה ובין סקאליה.
בחלק החמישי, "משפט פוגש חברה" מאוגדים שישה נאומים ופסק דין אחד שבהם סקאליה מרשה לעצמו להתרחק מעט מן הסוגיות המשפטיות הסבוכות ולהתעסק יותר במהות, כך לדוגמה ארבעה מהנאומים מוקדשים לסוגיות של דת ואמונה וכיצד הם משתלבים בחברה, נאום אחד עוסק בשאלה: מה הופך אדם לאמריקני ושני נאומים עוסקים ביהדות כשהנאום האחרון כולל בתוכו את המכתב ששלח ג'ורג' וושינגטון לחברי הקהילה היהודית בניופורט.
ביקורת

עיתונאי "הארץ" נתנאל שלומוביץ', תיאר את הספר כ"(ספר ש)נועד להעניק תוקף למגוון עמדות שמרניות בישראל ולסייע בהכשרת משפטנים בדמותו (של סקאליה) בארץ" ומסביר כי את המאמרים שהספר מכיל תרגם עוזרו הפרלמנטרי של חבר הכנסת שמחה רוטמן כסימן להתעצמות ההשפעה של פורומים המייבאים חשיבה שמרנית אמריקאית למדינת ישראל. לעומתו עיתונאי "מעריב" שמואל רוזנר, סובר כי אין להחיל את דעותיו של סקאליה על השיח המשפטי בישראל מכיוון שהמערכת המשפטית והפוליטית בארצות הברית שונה באופן מהותי מזו של מדינת ישראל ועל כן יש לקחת בערבון מוגבל את התומכים בהחלת דעותיו על מערכת המשפט הישראלית.
הערות שוליים

↑  רועי כדורי, [https://www.izs.org.il/wp-content/uploads/2020/10/רועי-כדורי-תורת-פרשנות-החוק-על-פי-אנטונין-סקאליה-1.pdf#page=11 תורת פרשנות החוק על פי
אנטונין סקאליה], עמ' 11
↑  רועי כדורי, [https://www.izs.org.il/wp-content/uploads/2020/10/רועי-כדורי-תורת-פרשנות-החוק-על-פי-אנטונין-סקאליה-1.pdf#page=13 תורת פרשנות החוק על פי
אנטונין סקאליה], עמ' 13
↑  טרי איסטלנד,אנטונין סקאליה: שופט עליון מזן אחר באתר מידה, 15.01.2016
↑  כריסטופר סקאליה, My Father’s Relationship with Justice Ginsburg — ‘best of Friends’, American Enterprise Institute, ‏22 באפריל 2024
↑  תום שגב, שיעור היסטוריה | נשיא בקרטון, באתר הארץ, 8 ביולי 2011
↑   נתנאל שלומוביץ, יד ימינו של שמחה רוטמן מציג: המדריך לשופט הימני, באתר הארץ, 23 בפברואר 2023
↑  שמואל רוזנר, ‏האם נגזר על החברה הישראלית לבחור רק בין שתי אפשרויות מצערות?, באתר מעריב אונליין, 20 בינואר 2023