stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרצ'לו מלפיגי
חייו

מלפיגי נולד בקרבלקורה שבאיטליה, וגדל בחווה של הוריו, עד שנכנס לאוניברסיטת בולוניה, כאשר היה בן 17. בזמן שהוא למד פילוסופיה, הוריו מתו, ובגלל שהיה הבן הבכור במשפחה, הוא נאלץ לקחת אחריות ולטפל בעסקי המשפחה. מלפיגי חזר לאוניברסיטת בולוניה לאחר שנתיים, והחל ללמוד רפואה בשנת 1653.
מלפיגי השתמש במיקרוסקופ בשביל ללמוד על העור, על הכליות, ובשביל השוואה בכבד. הוא העצים והגדיל עד מאוד את הידע על האמבריולוגיה. השימוש במיקרוסקופ עזר לו לתאר את התפתחות האפרוח כאשר הוא עוד בתוך הביצה, ולגלות שהחרקים (הוא השתמש בעיקר בתולעת המשי) לא משתמשים בריאות כדי לנשום, אלא משתמשים בגומות קטנות הנמצאות על גבי העור שלהם כדי לנשום. מלבד זאת, מלפיגי היה הראשון שהצליח לזהות את הנימים, ולכן הוא גילה את הקישור בין הוורידים לעורקים, דבר שויליאם הארווי לא הצליח לעשות.
מלפיגי נחשב למייסד האנטומיה המיקרוסקופית, ולהיסטולוג הראשון. הרבה מבנים אנטומיים מיקרוסקופיים קרויים על שמו, כגון רובד עור (רובד מלפיגי), ושני גופיפי מלפיגי-איבר (מצויים בנפרון שבכליות אצל בעלי חוליות) בכליות. כמו כן נקראו על שמו צינוריות מלפיגי, הנמצאות במערכת הצואה של רמשים למיניהם. מרצ'לו מלפיגי גילה גם את רשת הנימים המחברות בין העורקים ובין הוורידים ובכך הניח את התשתית העובדתית לתורתו של ויליאם הארווי ותרם לגילוי מחזור הדם.
מלפיגי היה פרופסור באוניברסיטאות בולוניה ופריז. בשנת 1669, התקבל כחבר כבוד בחברה המלכותית של לונדון.
לקריאה נוספת

מוריי ברומברג, ד"ר ג'יי גרין, ד"ר בראתר ק. ג'יימס, רוברט ליפטון, מאה אנשי מדע, תל אביב: הוצאת הדר, 1967, עמ' 104–107
Opere, 1687
מרצ'לו דודוביץ'

| --- | --- |

מרצ'לו דודוביץ' עם אשתו בוונציה, (1910)
 לידה:  21 במרץ 1878 טריאסטה, העיר החופשית טריאסט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  31 במרץ 1962 (בגיל 84) מילאנו, איטליה 
 מקום קבורה:  בית הקברות הגדול במילאנו 
 תחום יצירה:  ציור, כרזה, איור 
 זרם באמנות:  אר נובו 
 הושפע על ידי:  אלפונס מוכה 
 marcellodudovich.it
 
מרצ'לו דודוביץ' (באיטלקית: Marcello Dudovich;‏ 21 במרץ 1878, טריאסטה – 31 במרץ 1962, מילאנו) היה צייר, מאייר ויוצר פוסטרים איטלקי.
ביוגרפיה

מרצ'לו דודוביץ' נולד בטריאסטה שאז היה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית למשפחה ממוצא איטלקי. הוא החל את לימודיו בעיר הולדתו, טריאסטה אצל יוג'ניו סקומפריני (באותה תקופה עם ג'ינו פארין) ובשנת 1897 עבר למילאנו. בשנת 1899 הוא עבר לבולוניה בה פגש את אשתו אליזה בוצ'י. באותה תקופה הוא עבד בעיקר בתחום האיור. בשנת 1900 מרצ'לו דודוביץ' זכה במדליית זהב בתערוכה העולמית של פריז. בהיותו בבולוניה הוא השתתף במספר תערוכות.
בשנת 1905 דודוביץ' חזר למילאנו. הוא מונה לאחראי לתערוכה לקראת פתיחת מנהרת סימפלון. ובהיותו בעיר הוא יצר מספר פוסטרים מוצלחים לחברות כמו בורסלינו, פירלי וחברות נוספות.
השנת 1911 דודוביץ' עבר למינכן והיה כתב מיוחד של ירחון "זימפליציסימוס". לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה הוא לא היה יכול להסכים להמשיך בעבודה בירחון שפרסם כתבות ורקיקטורות נגד איטליה. בחזרה לאיטליה הוא הואשם בשיתוף פעולה עם הגרמנים. במהלך כל המלחמה דודוביץ' היה בהשגחה משטרתית. למרות זאת הוא עבד על מספר יצירות פטריוטיות על המלחמה.
לאחר מלחמת העולם השנייה דודוביץ' עזב את תחום התעשייה והתרכז בציור.
מרצ'לו דודביץ' נפטר ממחלה בשנת 1962 ונטמן בבית הקברות הגדול במילאנו.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275411105171  BNE: XX4882700  GND: 121807193  ICCU: RAVV033271  ISNI: 0000 0001 1556 2784  LCCN: n80098407  NKC: jo2016905169  RKD: 262552  SNAC: w6cn92qf  SUDOC: 074733028  ULAN: 500054789  VcBA: 495/342549  VIAF: 10711613   WorldCat (עם VIAF): 10711613
מקס מארה

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מייסדים:  אקילה מאראמוטי 
 תקופת הפעילות:  1951–הווה (כ־73 שנים) 
 מיקום המטה:  רג'ו אמיליה 
 ענפי תעשייה:  אופנה 
  
 maxmara.com
 
חנות מקס מארה באזור סנטרל בהונג קונג.
חלון ראווה בחנות מקס מארה.
מקס מארה (באיטלקית: Max Mara) הוא בית אופנה איטלקי ידוע. בית האופנה נוסד בשנת 1951 בעיר רג'ו אמיליה על ידי אקילה מאראמוטי (Achille Maramotti).
נכון לשנת 2008 לרשת 2,254 חנויות ב-90 מדינות.
היסטוריה

מאראמוטי החל בעיצוב אופנה בשנת 1947 וייסד את בית האופנה בשנת 1951. מקור השם "מארה" בשם בית האופנה בקיצור שם המשפחה של מאראמוטי, ואילו השם "מקס" היה שם של רוזן מקומי שנודע במחוז אמיליה באיטליה (בה התגורר מאראמוטי) בחוש האופנה שלו. 
מאראמוטי היה מראשוני המעצבים האיטלקיים שהחל בייצור המוני של בגדיו, תוך שמירה על איכות גבוהה. מאראמוטי הקפיד להדגיש את המותג של בית האופנה ולא את שמות מעצבי הבגדים, וזאת אף שבית האופנה עבד עם מעצבים בעלי שם עולמי כמו קרל לגרפלד, דומניקו דולצ'ה וסטפאנו גבאנה ונרקיסו רודריגז. בשנת 2005 מייסד החברה נפטר ומאז החברה מנוהלת על ידי ילדיו.
מותגים

לבית האופנה למעלה מ-35 מותגים שונים ובהם "ספורטמקס", "מארלה", iBlues, Max & Co, ו"מרינה רינלדי" הקרוי על שם סבת-סבתו של מאראמוטי.
מרגוט פרנק

| --- | --- |

 לידה:  16 בפברואר 1926 פרנקפורט, רפובליקת ויימאר 
 נרצחה:  9 במרץ 1945  (בגיל 19) ברגן-בלזן, גרמניה הנאצית 
 שם לידה:  Margot Frank 
 השקפה דתית:  יהדות רפורמית 
 
מרגוט פרנק 1942
מרגוט בטי פרנק (16 בפברואר 1926 – 9 במרץ 1945) הייתה אחותה הבכורה של אנה פרנק. על פי יומנה של אנה פרנק גם מרגוט כתבה יומן אך הוא אבד.
ביוגרפיה

מרגוט נולדה בפרנקפורט שבגרמניה לאוטו פרנק ולאדית פרנק. בשנת 1929 נולדה אחותה הצעירה והמפורסמת אנה פרנק. מרגוט למדה בבית הספר לודוויג-ריכטר בפרנקפורט עד שנת 1933 שלאחריה עקרה משפחת פרנק להולנד מאימת רדיפות הנאצים בגרמניה. מרגוט נרשמה ללימודים בבית ספר הציבורי ברחוב יקרסטראט שהיה קרוב לביתם בכיכר המרוודפליין באמסטרדם, ב-10 במאי 1940 תקפה גרמניה הנאצית את הולנד ובלגיה. הולנד נכבשה תוך חמישה ימים ונכנעה ב-15 במאי. מרגוט ואנה גורשו מבתי הספר ההולנדים בהם למדו בעקבות גזירה שקבעה כי תלמידים יהודים יכולים ללמוד רק במסגרות חינוכיות יהודיות, ועברו ללמוד בבית ספר הגמנסיה היהודי. תלמידי בית ספרה העידו לאחר פרסום יומנה של אנה פרנק כי מרגוט הייתה תלמידה מבריקה, ילדה מופנמת ובעלת זיקה עמוקה לדת היהודית. היא גילתה עניין בחיי הקהילה, למדה את השפה העברית והשתתפה בתפילות ושיעורי דת בבית הכנסת. בשנת 1941 היא הצטרפה לקבוצה הולנדית ציונית שהכינה את חבריה לעלייה לארץ ישראל, ביומנה מציינת אנה פרנק כי מרגוט חלמה להיות מיילדת ולחיות במדינה יהודית בארץ ישראל.
הכניסה למחבוא

בחודש יולי 1942 קיבלה מרגוט פרנק זימון מטעם הלשכה המרכזית להגירת יהודים, שהורה לה להתייצב לצורך העברה למחנה עבודה. אוטו פרנק החליט כי הגיע העת לעבור למחבוא שהוכן מבעוד מועד בחודשים הראשונים של שנת 1942 על ידי אוטו פרנק, בשיתוף עובדיו הקרובים בחברת אופטקה, בחלק האחורי של בית המשרדים ברחוב פרינסנחראכט 263 (Prinsengracht, בעברית: "תעלת הנסיך"). הכניסה למחבוא הוסתרה מאחורי ארון ספרים מסתובב על ציר, החלונות נצבעו והואפלו, וכך נעלם הבית האחורי מעין זר.
מרגוט ביומנה של אנה

בזמן המסתור הייתה מרגוט, מופנמת וסגורה יותר ולא ביטאה את עצמה בגלוי כפי שעשתה אנה. מרגוט גם כתבה יומן אך הוא לא נמצא לאחר המעצר. מה שאנחנו יודעים על מרגוט אנחנו לומדים מיומנה של אנה.
מרגוט מתוארת ביומן כ "מסודרת, שקטה ומקבלת ציונים טובים". בתקופת הסתתרות ארגן אוטו פרנק את לימודיהם של מרגוט, אנה ופיטר (בנם של הרמן ואוגוסטה ואן פלס). ניתן ללמוד מיומנה של אנה מה מרגוט למדה ובמה התעניינה ברישום ביומן המפרט את תחומי הלימוד והעניין של כל המסתתרים. ברשימה של מרגוט מופיעים תחומי הלימוד הבאים: טריגונומטריה, גאומטריה, מכניקה, פיזיקה, כימיה, ביולוגיה, אלגברה. שפות לימוד אנגלית, צרפתית, לטינית, גרמנית והולנדית. קצרנות באנגלית, גרמנית, והולנדית. הנהלת חשבונות, גאוגרפיה, היסטוריה מודרנית, כלכלה. קוראת הכל במיוחד בנושאים דת ורפואה.
מרגוט מתוארת כנערה אינטליגנטית ושקדנית. במקום נוסף מופיעים "מגוון סגולותיה ואופיה" שהיא "טבעית, טובה, חכמה, שלמות עצמה, מופת של סגולה".
מעצר המסתתרים

בבוקר 4 באוגוסט 1944, פרצו למחבוא שוטרים ממשטרת הסדר הגרמנית (גרמנית: Ordnungspolizei) שפעלו על סמך הלשנה של אדם שנותר אלמוני עד היום. בראש הכוח עמד נגד אס אס קרל זילברבאואר מהאס דה ואיתו עוד 3 קציני משטרה נוספים. משפחת פרנק ושאר דיירי המחבוא נלקחו למטה הגסטאפו ומשם הועברו, לאחר חקירה, לבית מעצר בו שהו יומיים ולאחר מכן הועברו למחנה המעבר המשטרתי ליהודים וֶסְטֶרְבּוֹרְק. ביום 3 בספטמבר 1944 יצאה קבוצת דיירי המחבוא במשלוח האחרון מווסטרבורק לאושוויץ אליו הגיע לאחר מסע של 3 ימים. על הרכבת הגיעה עם משפחת פרנק בלומה אייפרס-עמדין מורה ופסיכולוגית יהודייה שהכירה את האחיות לבית פרנק עוד מימי בית הספר היהודי. אייפרס-עמדין הייתה בקשר רצוף עם אנה מרגוט ואמם ותרמה למחקר ההיסטורי את הרקע לשבעת החודשים האחרונים לחייהן.
באושוויץ נערכה סלקציה לאסירים במשלוח, מתוך 1,019 נשלחו 549 מיד להשמדה. קבוצת המסתתרים במחבוא שרדה את הסלקציה הראשונית אך נשות משפחת פרנק הופרדו מאבי המשפחה והקשר נותק. גורלם לא היה שונה מגורל האסירים האחרים במחנה. לאחר הסלקציה הופשטו הנשים, שיערותיהן נגזזו ומספר קועקע על זרוען. ביום הן עסקו בעבודת כפייה ובלילה הן נדחסו לצריפים. עדויות מאוחרות מעידות כי אנה פרנק התקשתה לעכל את חיי המחנה והסתגרה בתוך עצמה או נתקפה בבכי. בחיי היום יום גילתה אנה פרנק תושייה וכוח. היא תמכה באחותה ואמה והצליחה למצוא מזון בנוסף על ההקצבה הזעומה. תנאי התברואה הקשים גרמו לגרדת קשה ולהעברת בנות המשפחה לחדר בידוד שהיה חשוך ושורץ חולדות, האם אדית ביקרה אותן בחשאי והעבירה להן את קצבת המזון שלה דרך בור שנחפר מתחת לקיר הביתן.
ברגן-בלזן

בחודש אוקטובר 1944 החלה העברת אסירות מאושוויץ למחנות עבודה וריכוז הרחוקים מהחזית, בשלב זה נותק הקשר בין בלומה אברס-אמדן לבנות משפחת פרנק שביום 28 באוקטובר הועלו על משלוח אסירות שכלל את אוגוסטה ון-פלס לברגן-בלזן. האם אידית פרנק נותרה באושוויץ ומתה מרעב בתאריך לא ידוע. בסוף אוקטובר ותחילת נובמבר הגיע לברגן-בלזן משלוח של כ-3,000 נשים מאושוויץ בירקנאו; נשים חולות שיצאו מאושוויץ. הם הובלו בקרונות בצפיפות נוראית והוכנסו לאוהלים ללא תאורה, שירותים או תנאים היגייניים מינימליים. ב-7 בדצמבר סופה עקרה מספר אוהלים, והנשים נאלצו לעמוד מספר שעות בקור העז תחת מטר שוטף עד שהוכנסו לאוהל המטבח למשך הלילה. למחרת פונו מספר אוהלים של חולים לצורך שיכונן של הנשים. ב-2 בדצמבר היה מספרם של הכלואים בברגן-בלזן 15,257, מתוכם 8,000 נשים במחנה הנשים. בתחילת 1945 עמדה מנת המזון היומית של אסיר על ½ ליטר מים ופרוסת לחם או תפוח אדמה. פעמיים בשבוע היו האסירים מקבלים מנה של מים מעופשים רותחים שנקראה "קפה". בחלק מהמחנה כלל לא הייתה אספקת מים, והאסירים נאלצו לשתות ממקורות מים מזוהמים, ולא יכלו להתרחץ. בחודש מרץ 1945 השתוללה בברגן-בלזן, כתוצאה מתנאי התברואה הבלתי אפשריים, מחלת טיפוס שהתפשטה במהירות בקרב האסירים והפילה חללים רבים. לפי רופא האסירים, ד"ר לאו, כעשירית ממקרי המוות במחנה היו עקב מחלת הטיפוס; החלק האחר של מקרי המוות היה עקב מחלות בטן שונות, תשישות ורעב. בשל מגפת הטיפוס הורה הימלר שלא לפנות את ברגן-בלזן אל עבר תחומי גרמניה הנאצית, בניגוד לשאר מחנות הריכוז. על פי עדויות מאוחרות של אסירות, מרגוט שהייתה תשושה נפלה מהדרגש ומתה, ימים מספר לאחר מכן נפטרה אנה ממחלת הטיפוס. תאריכי מותן המדויקים אינם ידועים.
בפברואר הפכה בעיית פינוי הגופות להיות הבעיה החמורה ביותר של המחנה, מאחר שבקרמטוריום יכלו לשרוף בו-זמנית רק 3 גופות. במרץ החלה ערימת גופות בתלים שבהם הונחו עצים ספוגים בנפט, אשר הובערו; אך בסוף מרץ אסר משרד היערות על שימוש בעצים למטרה זו בשל זיהום האוויר של האזור מסביב, וגופות האסירים נותרו במקום שבו מתו. לכשהיה ברור כי השחרור קרב, עשו הגרמנים מאמץ אחרון לפינוי הגופות. בין ה-11 ל-14 באפריל נלקחו האסירים שעוד יכלו ללכת למלאכת פינוי הגופות. הגופות הועברו לנקודה מרוחקת במחנה ונזרקו לקבר אחים ענק. גורלן של אנה ומרגוט פרנק לא היה שונה וגופותיהן נעלמו ומקום קבורתן לא נודע. לאחר שחרור המחנה, על ידי הצבא הבריטי ביום 21 במאי, הועלה מחנה ברגן-בלזן באש ונמחה מעל פני האדמה.
בית הספר יקר (Jeker) באמסטרדם בו למדה מרגוט פרנק.
שטולפרשטיין למרגוט פרנק באאכן, גרמניה
מקסים דונייבסקי

| --- | --- |

 לידה:  15 בינואר 1945 (בן 79) מוסקבה, ברה"מ 
 מוקד פעילות:  רוסיה, ברית המועצות, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון של מוסקבה 
 סוגה:  סרט מוזיקלי 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 בן או בת זוג:  Natalya Andrejchenko 
 צאצאים:  Alina Dunaevskaya 
 פרסים והוקרה:  אמן העם של הפדרציה הרוסית (2006)  אמן כבוד של הפדרציה הרוסית  עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית 
 www.maximdunaevskiy.ru
 פרופיל ב-IMDb
 
מקסים דונייבסקי בשנת 2010
מקסים דונייבסקי (ברוסית: Максим Дунаевский;‏ נולד ב-15 בינואר 1945) הוא מלחין סובייטי רוסי. בשנת 2006 הוענק לו תואר אמן העם של רוסיה.
ביוגרפיה

מקסים דונייבסקי נולד במוסקבה לאיסאק דונייבסקי ולרקדנית הבלט זויה פשקובה. הוריו לא היו נשואים אך אביו הכיר בקיומו. בשנת 1965 סיים דונייבסקי לימודים בבית הספר למוזיקה והתקבל לקונסרבטוריון של מוסקבה, אותו סיים בשנת 1970. הוא למד הלחנה אצל דמיטרי קבלבסקי, טיחון חרניקוב, אלפרד שניטקה ואנדריי אשפאי.
מקסים דונייבסקי התקרב למארק רוזובסקי, מנחה של תיאטרון סטודנטים ליד אוניברסיטת מוסקבה, והחל לכתוב מוזיקה להצגות. כאשר רוזובסקי התקדם לבמאי של תיאטרון מקצועי, דונייבסקי המשיך לכתוב מוזיקה להצגות התיאטרון. במסגרת זו כתב מספר שירים שאחר כך נכללו בסדרת טלוויזיה "שלושת המשקטרים". בסוף שנות ה-70 דונייבסקי הקים להקה וכתב עבורה שירים תוך שיתוף פעולה עם משוררים כמו רוברט רוז'דסטבנסקי, איליה רזניק, לאוניד דרבניוב ועוד. שירים שעבורם דונייבסקי כתב מוזיקה נהפכו לפופולריים בברית המועצות והיו חלק מהרפרטואר של זמרים ידועים (מיכאיל בויארסקי, ניקולאי קרצ'נצוב ונוספים).
דונייבסקי כתב מוזיקה ללמעלה מ-70 סרטים. בנוסף לכך הוא מלחין בתחום מחזמר ואחרון מהם הועלה על הבמה בשנת 2019. כמו כן הוא כתב אופרת רוק. דונייבסקי הופיע הרבה בטלוויזיה בתוכניות שונות כולל בחבר השופטים של תחרויות זמר.
בשנים 1992–1999 דונייבסקי התגורר בארצות הברית וכתב מוזיקה למספר סרטים של הוליווד.
תקליט ראשון עם שירי מקסים דונייבסקי יצא לאור בשנת 1983, בהמשך יצאו תקליטים ותקליטורים נוספים.
חיים אישיים

מקסים דונייבסקי היה נשוי 7 פעמים. בנו התגורר בלוס אנג'לס וביתו בפריז בו היא הקימה להקה.
דונייבסקי הוא יושב ראש קרן על שם אביו איסאק דונייבסקי.
מעופו של פיטר פן

מעופו של פיטר פן היא אטרקציה מסוג מתקן אפל בדיסנילנד, ממלכת הקסם, דיסנילנד טוקיו, דיסנילנד פריז ובדיסנילנד שאנגחאי.
מתקן זה הוא אחד המתקנים היחידים אשר היו פעילים גם ביום הפתיחה של דיסנילנד בשנת 1955, ועדיין פעילים עד היום.
המתקן מבוסס על סרט ההנפשה של וולט דיסני - פיטר פן המבוסס על הספר פיטר פן.
מבנה המתקן

האטרקציה מתרחשת בעת שהנוסעים מובלים ב"ספינת פירטים" התלויה ונוסעת באוויר מעל האטרקציה. הספינה עפה דרך חדר השינה של בני משפחת דרלינג, מעל הכלבה ננה (האומנת של הילדים). בחדר השינה רואים את הילדים וונדי, מייקל וג'ון ואת צילו של פיטר פן על הקיר, ואז עפים דרך החלון מעל לונדון, כאשר ניתן לזהות את הביג בן, גשר מצודת לונדון ואת נהר התמזה. לאחר מכן פונה ספינת הפירטים המעופפת לידי הכוכב השני מימין ואז עפים מעל ארץ לעולם לא, בה רואים את הכפר האינדיאני, סלע הגולגולות, וכן את הקרוקודיל הרודף אחרי קפטן הוק.
היסטוריה של המתקן

כוונתם המקורית של מעצבי המתקן הייתה שהמבקרים בו יראו את המתקן מבעד לעיניו של פיטר פן, ולכן הם רואים באחת הסצנות את צילו של פיטר אך פיטר עצמו אינו מופיע בכל הסצנות במתקן. העובדה שהמבקרים לא הבינו כוונה זו הביאה לכך שבמתקן בממלכת הקסם שבפלורידה הוספה דמותו של פיטר, ובשנת 1983, כאשר נערך שיפוץ מקיף במתקני ארץ הפנטזיה שבדיסנילנד נוספה דמות אודיו אנימטרוניק של פיטר.
בגרסת המתקן המקורית נסעו המבקרים דרך חדר הילדים, מעל לונדון ולעבר ארץ לעולם לא, ולבסוף מעל סלע הגוגלת וספינת שודדי הים בה ראו את קפטן הוק, מר סמי, טייגר לילי והקרוקודיל. הדמויות שהוצגו היו בובות סטטיות.
במתקן שנבנה בפלורידה נוספו מספר סצנות, וכן הדמויות היו דמויות אודיו אנימטרוניק נעות, בדומה למתקנים האחרים שבארץ הפנטזיה של ממלכת הקסם. כמו כן מתקן העלייה למתקן הייתה מדרכה נעה, בדומה לזו שבטירה המכושפת על מנת להאיץ את העלייה והירידה של המבקרים מהמתקן הפופולרי, ולצמצם את התורים הארוכים שבכניסה למתקן. במתקן שבפלורידה נבנו סצנות גדולות יותר, נוספה סצנה של מעוף מעל ארץ לעולם לא, וספינת שודדים שגודלה 13 מטרים שעל תרניה נלחמו פיטר והוק דו-קרב חרבות, בשעה ששודדי הים מנסים לדחוף את ונדי לים מעל קרש קפיצה. בסצנת הסיום של המתקן רואים את פיטר והילדים חוגגים את ניצחונם על ספינת השודדים.
במסגרת השיפוץ שנערך בארץ הפנטזיה בדיסנילנד בשנת 1982 נוספו למתקן סצנות חדשות הכוללות בובות אודיו אנימטרוניק. הסצנות במתקן אמנם אינן זהות לגרסת דיסניוורלד, אולם מדובר בסצנות דומות ביותר, עם הבדלים קטנים, כך למשל בקליפורניה נלחמים הוק ופיטר בחרטום הספינה ולא על אחד התרנים. המתקן המחודש בקליפורניה נפתח לקהל ב-25 במאי 1983.
מידע על המתקן > דיסנילנד

פתיחה: 17 ביולי 1955 (פתיחה מחודשת נערכה ב-23 במאי 1983).
מתכנן: מיזמי WED
מספר נוסעים מקסימלי: 3 נוסעים בכל ספינת פירטים
משך הנסיעה במתקן: כ-2:10 דקות
סוג אטרקציה: מתקן אפל
מידע על המתקן > ממלכת הקסם

פתיחה: 1 באוקטובר 1971
מתכנן: מיזמי WED
מספר נוסעים מקסימלי: 2 נוסעים בכל ספינת פירטים
משך הנסיעה במתקן: כ-2:45 דקות
סוג אטרקציה: מתקן אפל
מידע על המתקן > טוקיו דיסנילנד

פתיחה: 15 באפריל 1983
מתכנן: מיזמי WED
מספר נוסעים מקסימלי: 2 נוסעים בכל ספינת פירטים
משך הנסיעה במתקן: כ-2:30 דקות
סוג אטרקציה: מתקן אפל
מידע על המתקן > דיסנילנד פריז

פתיחה: 12 באפריל 1992
מתכנן: מהנדסי וולט דיסני
מספר נוסעים מקסימלי: 4 נוסעים בכל סירת פירטים
משך הנסיעה במתקן: כשלוש דקות
סוג אטרקציה: מתקן אפל
מידע על המתקן > דיסנילנד שאנגחאי

פתיחה: 16 ביוני 2016
מתכנן: מהנדסי וולט דיסני
מספר נוסעים מקסימלי: 4 נוסעים בכל סירת פירטים
משך הנסיעה במתקן: כשלוש דקות ו-15 שניות
סוג אטרקציה: מתקן אפל
הערות שוליים

↑  Peter Pan’s Flight
מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
|  אטרקציות בפארקי דיסני |
| --- | --- | --- |
| הרחוב הראשי של ארצות הברית | פנטזיה בשמים • התהלוכה החשמלית של הרחוב הראשי •  משאלות |  |
| ארץ הפנטזיה | טירת סינדרלה • מזחלות מטרהורן • הפילהרקסם של מיקי • המסע הפרוע של מר קרפד •  מעופו של פיטר פן • דרך השמים • טירת היפהפייה הנרדמת • זה עולם קטן • הרפתקאותיו הרבות של פו הדוב • מסעות הקסם |  |
| ארץ המחר | מסע דרך החלל הפנימי • אמריקה שרה • אוטופיה • משגרי החלל של באז שנות אור • קפטן איו • קרוסלת הקידמה • מעוף החלום של דלתא • מסע הצוללת בעקבות נמו • אם היו לך כנפיים • חדשנות • פיפלמובר / רשות התחבורה של ארץ המחר • סילוני הטילים / אסטרו אורביטר • מטות הטילים • הר החלל • סטאר טורס • הבריחה הגדולה של סטיץ' |  |
| ארץ המערב הפרוע | רכבת הר הרעם הגדול • אינדיאני עץ האורן • נהרות אמריקה • הר הרסס |  |
| ארץ ההרפתקאות | הרפתקאות אינדיאנה ג'ונס • מסע בג'ונגל • שודדי הקאריביים • רוחות שוצפות / אינדיאנה ג'ונס ומקדש הסכנה • חדר הטיקי הקסום |  |
| מתקנים ואזורים נוספים | מועדון 33 • ג'מבורי דובי הכפר • ארץ החיות הקטנות • פנטזמיק! • הטירה המכושפת • כיכר ניו אורלינס • שומר הזמן • כיכר החרות • עיר ההנפשה של מיקי • משלחת אוורסט |  |
מרדכי רוט

אין תמונה חופשית
מרדכי רוֹט (15 במאי 1902 – 16 בספטמבר 1986) היה זמר טנור ישראלי, שפעל בארץ מ-1935 ושר בעיקר משירי ארץ ישראל ושירים עממיים.
ביוגרפיה

מרדכי רוט נולד ב-1902 בעיירה בּוּכנדאם (Buchendamm) שבלוסאטיה תחתית, ממלכת פרוסיה, גרמניה (כיום בוצ'ינה (Buczyna) בפולין). למד ב"חדר" ובגימנסיה בלֶמבֶּרג בירת גליציה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נמלטה המשפחה לקרפטים, על גבול הונגריה, ולבסוף התיישבו בבודפשט, שם למד בבית ספר ערב. כששבו הוריו ללמברג, נסע רוט לווינה ללמוד בבית ספר למסחר, וב-1917 שב גם הוא ללמברג. שם למד באקדמיה למסחר והצטרף לתנועת "השומר הצעיר". ב-1920, לאחר שסיים את לימודיו, עלה לארץ ישראל כחלוץ, עבד בסלילת כבישים ובייבוש ביצות, היה מדריך וחבר הנהגת התנועה, וממייסדי בית אלפא וקיבוץ השומר הצעיר ב'.
לרוט היה קול ערב והוא ביקש ללמוד זמרה, וב-1930 נסע ללמוד בברלין. הוא למד שנתיים בסמינריון להשכלה מוזיקלית לנוער (Jugend- und Volksmusik) מיסודו של פריץ יֶדֶה (Jöde) (גר') (1932–1933) ולמד אצל המורה הידוע לפיתוח קול אוסקר דניאל (שב-1933, בעקבות עליית הנאצים לשלטון, פוטר ממשרתו בשל היותו יהודי).
בברלין הכיר את הפסנתרנית פלה טננבאום והם נישאו ב-1932. מאז הופיע באופן תמידי בלווי אשתו בקונצרטים של זמרה.
ב-1934 הקליט לראשונה שירים עבריים והיה מהראשונים שהפיצו את שירי המלחין דוד זהבי.
ב-1935 שב ארצה, ומעת שובו הופיע בזמרה במשך עשרות שנים ברחבי הארץ. כמו כן ביצע החל באמצע שנות ה-30 משיריו ברדיו, החל ב"קול ירושלים" בתקופת המנדט.
ב-1941 ארגן רוט את האגודה המקצועית של "אמני הבמה העברית בארץ ישראל".
מרדכי רוט הִרבה להופיע במקומות שונים ברחבי הארץ מטעם מחלקת התרבות. שירים מפורסמים המזוהים איתו כמבצע: "שיר הספנים" של יואל ולבה למילים של נתן אלתרמן, שהיה בזמנו להיט גדול, ו"למדבר שאנו" – לחן עממי למילים של אלכסנדר פן.
מרדכי רוט נפטר בספטמבר 1986, בגיל 84. נקבר בבית העלמין בהרצליה.
הותיר את אשתו, בנו ונכדים.
לקריאה נוספת

'Mordechai Roth,' in: Rainer E. Lotz und Axel Weggen, Discographie der Judaica-Aufnahmen: Deutsche National-Discographie, Serie 6, Bonn: Birgit Lotz Verlag, 2006, p. 456.
הערות שוליים

↑  מרדכי רוט, מעריב, מודעת אבל, 18 בספטמבר 1986.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007592512705171  LCCN: n2012073689  MusicBrainz: cf789536-707f-46ce-9290-f5aa432de121  VIAF: 316546105   WorldCat (עם VIAF): 316546105
מרקלוס הראשון

מרקלוס הראשון (בלטינית: Marcellus I;‏ 6 בינואר 255 – 16 בינואר 309) היה האפיפיור ה-30 של הכנסייה הקתולית וכיהן 27 במאי 308 – 16 בינואר 309 כיורשו של מרקלינוס. ככל הנראה, קדם פרק זמן ארוך יחסית בין מותו של מרקלינוס ב-304 לבחירתו של מרקלוס כיורשו.
לא ידוע רבות על חייו. על פי הליבר פונטיפיקליס, הוא היה רומאי ופירוש שמו מעיד על כך, "המוקדש לאל מרס". בשנת 305, לאחר התפטרותו של דיוקלטיאנוס ועלייתו לשלטון של מקסימיאנוס באוקטובר שנה לאחר מכן, הנוצרים ברומא נהנו משקט יחסי. אולם, רק שנתיים לאחר מכן מונה מרקלוס לתפקיד האפיפיור.
ב-309 גורש מרומא על ידי מקסנטיוס בשל מחלוקות שעורר כשהחליט על חומרת הצעדים נגד נוצרים שנטשו את דתם תחת הרדיפות נגדם. הוא החל בשיקום הקהילה הנוצרית.
הוא מת ב-309 ויורשו היה אוסביוס. שרידיו קבורים תחת מקדש כנסיית סן מרצ'לו אל קורסו ברומא. יום חגו הוא 16 בינואר.
מכתבים מפליקס

| --- | --- |

עטיפת המהדורה העברית
 מידע כללי
 מאת:  אנט לנגן
 איורים:  קונסטנצה דרופ
 שפת המקור:  גרמנית
 סוגה:  ילדים
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1995
 מספר עמודים:  32
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת שוקן
 תרגום:  2000
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002143379
מכתבים מפליקס (בגרמנית: Briefe von Felix) הוא הראשון בסדרת ספרי ילדים שנכתבה על ידי הסופרת הגרמנייה אנט לנגן ואוירה על ידי המאיירת קונסטנצה דרופ. הספר מספר על פליקס, בובת ארנב קטנה, שאבדה לסופי בנמל תעופה בסוף חופשה משפחתית. יום אחד, מתקבל מכתב מפליקס בתיבת הדואר שלהם, ולאחר מכן שולח פליקס מכתבים בזה אחר זה, כל אחד מעיר אחרת, ומתחנה אחרת במסעו חזרה הביתה. בספר, המכתבים מגיעים במעטפה, לפעמים בצירוף צילום או מפה, מה שהופך את הקריאה למרגשת עבור הילדים.
הספר יצא לאור בגרמנית בשנת 1995. בשנת 2004 הגיע הספר לראש רשימת רבי המכר (לספרי ילדים) בגרמניה.
הספר תורגם לעברית על ידי ארנו בר ויצא בהוצאת שוקן בשנת 2000. ספרים אחרים בסדרה יצאו בתרגומו של חגי ברקת.
ספרים נוספים בסדרה

תיבת ההפתעות של פליקס
פליקס, מה השעה?
פליקס חוקר את כדור הארץ
פליקס במנהרת הזמן
לכיתה א' עם פליקס
פליקס מבקר ילדים בעולם
פליקס במזוודה המעופפת
כאשר פליקס חולם...
מאפיינים חינוכיים

היכרות עם כתיבה כאמצעי להעברת מסרים
היכרות עם עולם הדואר הכתוב: מאפייני מכתבים כמעטפה, בולים, כתובת, חותמת דואר
גאוגרפיה בסיסית: מדינות, ערי בירה, אתרים מפורסמים
ביקורת

מנקודת מבטם של מבוגרים, מתקבל הרושם כי שורת המכתבים שמקבלת סופי היא הסחה שנוצרה על ידי הוריה על מנת להסתיר את עובדת היעלמותו של הצעצוע האהוב. הסיטואציה המתוארת בספר נראית כמו מסכת שקרים ארוכה, שמגיעה לסיומה עם "חזרתו" של הארנב הביתה, שמתרחשת "במקרה" בערב חג המולד.

ביקורות נוספות מובעות על תוכנו בטענה כי הוא נגוע בשוביניזם.
עיבודים נוספים

הספר עובד בשנת 2000 על ידי Caligari Film GMBH בשיתוף עם TV-Loonland לסדרת אנימציה טלוויזיונית בעלת אותו השם. גיבור הסדרה, שלא כמו הספר, הוא פליקס עצמו והסדרה מתמקדת בהרפתקאות העוברות עליו. לסדרה הופקו 2 עונות שכל אחת מהן בעלת 26 פרקים. בהשראת הסדרה הופקו גם שני סרטי קולנוע - "מסביב לעולם עם פליקס" שהופק בגרמניה ובהולנד ב-2005 בבימויו של חנן קמינסקי, אנימטור ובוגר בצלאל, וסרט ההמשך בשם "פליקס 2: ארנב הצעצוע ומכונת הזמן" משנת 2007.
הספר עובד בשנת 2005 להצגת ילדים בהפקתו של שלמה צח ובבימויו של עמיר ממן, בה השתתפו אסף אשתר, שרון שחל ועוד.
הערות שוליים

↑  Buchreport Online Bestsellerarchiv Kinderbuch
↑  שהם סמיט ~ למה אמא לא אוהבת את פליקס? (ושאר העולם כן)
מקסים וורוביוב

| --- | --- |

 לידה:  6 באוגוסט 1787 (יוליאני) פסקוב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  30 באוגוסט 1855 (יוליאני) (בגיל 68) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית העלמין טיחווין 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1809) 
 תחום יצירה:  ציור 
 הושפע על ידי:  פיודור אלכסייב, Jean-François Thomas de Thomon 
 
מקסים וורוביוב (ברוסית: Максим Никифорович Воробьёв;‏ 17 באוגוסט 1787 – 11 בספטמבר 1855) היה צייר נוף רוסי.
ביוגרפיה

הוא היה בנו של חייל בדימוס ששירת מאוחר יותר כאפוטרופוס באקדמיה האימפריאלית לאמנויות  . בגיל עשר הוא נרשם לכיתות היסוד והמשיך ללמוד ציור נוף אצל פיודור אלכסייב ואדריכלות אצל ז'אן פרנסואה תומאס דה תומון  . בשנת 1809, אלכסייב הצטרף למשלחת לחקור את האזורים ההיסטוריים של מרכז רוסיה ווורוביוב הלך איתו כעוזר.
בשנים 1813–1814 ליווה את הצבא הרוסי במסעותיו בגרמניה ובצרפת. ב-1815 הוא הפך למורה באקדמיה, תפקיד שמילא עד מותו. בשנת 1820 הוא הצטרף למשלחת חקר בארץ ישראל, שתיעדה את המקומות הקדושים לנצרות. רוב העבודה הזו הייתה צריכה להיעשות בסתר כדי למנוע התערבות של השלטונות העות'מאניים המקומיים. מלבד ההריסות העתיקות, הוא גם צייר רישומים של ירושלים וים המלח וכן סצנות מאיסטנבול, סמירנה, יפו ומקומות נוספים בהם עבר. התוצאה הסופית הייתה אוסף של למעלה מ-90 דפי צבעי מים שישמשו בסיס לציורים רבים. הוא קיבל קצבה לכל החיים על עבודתו שם.
במהלך מלחמת רוסיה-טורקיה הוא צורף לפמלייתו של הצאר ניקולאי הראשון כדי לשרטט ולצייר ציורים ממסעם, שכללו כמה סצנות מהמצור על ורנה.