stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלה אטלנטית

| אלה אטלנטית |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: סבוננאים
משפחה:: אלתיים
סוג:: אלה
מין:: אלה אטלנטית
שם מדעי
 Pistacia atlantica ‏דפונטן
אֵלָה אַטְלַנְטִית (שם מדעי: .Pistacia atlantica Desf, על שם הרי האטלס) היא עץ בר גדול ונשיר נושא פרי אכיל ממשפחת האלתיים. טיפוס תפוצתו העולמית של עץ זה הוא סובטרופי ובישראל באזור האירנו-טורני. תחום תפוצתו הטבעית הוא האיים הקנריים ומדרום הים התיכון (לא במצרים) ומזרחה ועד מערב ההימלאיה וחצי האי ערב. תפוצתו בישראל משתרע, מהגולן והגליל העליון עד הר הנגב, בעיקר באזור חגורת הספר.
תיאור כללי

העץ הוא דו-ביתי (ישנם עצי זכר ועצי נקבה שנושאות פרי), נשיר חורף, רחב גזע ונוף, בעל קצב צימוח איטי ומאריך להתקיים מאות שנים; קוטר הגזע יכול להגיע ל-2 מטרים וגובהו נע בין 5 ל-9 מטרים ואף יותר. העלה מורכב והאבקת הפרחים הקטנים מתבצעת על ידי הרוח. הפרי, בית גלעין חד-זרעי, גדול יחסית (שישה עד שמונה מילימטרים) ואכיל.
לאלה אטלנטית יש על פי רוב שלשה סוגי עפצים שמושרים בשל כנימות (Eriosomatinae: Fordini). 1. עפצים דמויי אלמוגים שמתפתחים על ענפים ככדורים עד גודל כדור טניס. צבעם אדום בתחילת השלכת ושחור עם התייבשותם לאחר מכן. 2. עפצים דמוי אלמוג שמתפתחים על ניצן ליטראלי (צדדי ולא חיקי). 3. עפצים בצורת אגרופן שמתפתחים על עלים.
עצי אלה צעירים ניכרים בהמוני ענפים דקיקים הפרושים ממרכז העץ בכל הכיוונים בצורה סימטרית. ככל שהעץ גדל, נעצרת גדילתם של רוב הענפים ורק ענפים ספורים מתפתחים ומתעבים, מה שמשווה לכל אלה מראה ייחודי.
אלה אטלנטית בעלת ריח טרמפנטין חריף ובעלי ריח טיפוסי (באמצעות הריח ניתן להבדילה מפלפון דמוי-אלה).
אלה אטלנטית, אומנם גדלה בר בישראל אבל היא משמשת כצמח ייעור ונוי שמתרבים מעבר למקום הנטיעות. אלה אטלנטית נחשבת כצמח אור מלא, דורש קרה, עמיד בשרב ובגיר, רגיש למליחות וקצב צימוח איטי. היא מתאקלמת היטב בהר בעמק ובנגב, גדלה בקרקעות כבדות ופוריות. הריבוי באמצעות זרעים בסתיו.
תפוצתה העולמית של אלה אטלנטית היא רחבה ומקוטעת באזורים ערבתיים (אירנו-טורניים), המאופיינים בקור עז בחורף, ובקיץ חם ויבש, והיא אינה מוגבלת על ידי רום גבוה, קור עז או כמות משקעים, אלא בגלל סוג קרקע בעל כושר אחיזת מים מוגבלת, למשל סלעי גיר קשים ואדמת טרה רוסה קאוליניטית.
פתיחה ראשונה של ניצני הפרחים בתחילת מרץ וגם התחלת פתיחת ניצני העלים.
האלה האטלנטית היא הכנה שעליה מרכיבים את אלת הבוטנה - הפיסטוק חלבי.
האלה האטלנטית היא ערך טבע מוגן על פי חוק בישראל.
מורפולוגיה

אלה אטלנטית נבדל מפלפון דמוי-אלה כמה מאפיינים: הפטוטרת מכונפת ומדיפה ריח טרמפנטין חריף וקודקוד העלים על פי רוב קהה.
השורשים מסועפים ועמוקים.
היקף הגזע עשוי להגיע למטרים אחדים. העצה בעל נקבוביות טבעתית. עונת הפעילות של הקמביום היא מסוף מרץ ועד סוף דצמבר. הקמביום הם תאים עובריים שיוצרים טבעת בפנים הגזע. פעילות נמרצת זו בגזע דורשת מים זמינים בקרקע בתקופת הקיץ הארוך והיבש. ועל כן, תפוצת האלה מוגבלת בגלל סוג הקרקע בעל כושר אחיזת מים מוגבל.
העלים מסורגים, ללא לוואים, צירם מורחב לכנפיים, והם מורכבים-מנוצים ל-7 עד 11 עלעלים אי-זוגיים, אליפטיים או דמוי אזמל או ביצה, שראשם קהה ומעוגל ואינם מסתיימים בחוד כלשהו. העלעלים נגדיים, תמימים, קירחים, כמעט יושבים, אורכם 2.5 עד 7 ס"מ. העלים, שאורכם אינו עולה על 15 ס"מ, דלילים ומאדימים ונושרים בסוף הקיץ או בתחילת החורף ומלבלבים באביב. ציר העלה שטוח ובעל כנף ירוקה צרה משני צדדיו של העורק הבהיר (ציר מכונף). בקצה הציר יושב עלעל בודד שגודלו כגודל שאר העלעלים.
התפרחות הם מכבדים חיקיות. התפרחות הנקביות מבודרות ורפות.
הפרחים בעלי עטיף פשוט (חסרי עלי כותרת), נכונים, חד-מיניים וירקרקים. הצופן מצוי במצעית הפרח.
הפרח הזכרי בעל חפה אחת ו-2 חפית ו-1 או שניים אונות עטיף (הגביע) ו-3 עד 5 אבקנים בעלי זירים קצרים ומאבקים גדולים. האבקנים אינם קשורים לעטיף.
הפרח הנקבי בעל חפה אחת, 2 חפית ו-2 עד 5 אונות עטיף (הגביע) והם ערוכים בדור אחד.
השחלה עילית דמוית ביצה בעלת עלה שחלה אחת, מגורה אחת וביצית אחת. עמוד השחלה קצר ושסוע בראשו ל-3 אונות שבראשן צלקות.
הפרי בית גלעין (דמוי ענבה) חד-זרעי כדורי וקוטרם 6 עד 8 מ"מ. פירות מלאים המכילים זרע בעל עובר – קליפתם ירוקה או טורקיז. פירות המכילים זרע שחסר עובר צבעם אדום או אדמדם. הפירות
מקור השם

השם אֵלָה מצטרף לשמות העצים אַלּוֹן, אִילָן ששורשן "אל". השם "אלה" מופיע בתנ"ך 17 פעמים כעץ הנמצא בסמיכות לאלו וללבינה. וכל התרגומים מייחסים את האלה לעץ האלה הארץ-ישראלית ואלה אטלנטית. ויש המזהים את ה"בטנים" שהוזכרו ברשימת "זמרת הארץ" (בראשית, מ"ג, י"א) כפירות האלה האטלנטית, בין השאר בשל השתמרות שם העץ בערבית כ'בטם'.
השם הערבי של אלה אטלנטית הוא butm atlasi بطم أطلسي.
שמות באנגלית: Atlantic Mastic tree, Atlantic Pistachia, Mt. Atlas Mastic tree, Persian Turpentine tree.
שם הסוג הלטיני Pistacia מקורו בשמה הפרסי העתיק של האלה האמיתית (), הנקראת בפרסית פיסטה ומכאן גם שם הפרי פיסטוק חלבי.
שם המין המדעי אַטְלַנְטִי מקורו מהרי האטלס משם אלה אטלנטית משתרעת לאורך אזור הערבתי עד מרכז אסיה.
עצי אלה עתיקים בארץ

אלה אטלנטית ענקית ומרשימה, בת כ-450 שנה, נמצאת ממערב למצודת כח, ייתכן שזוהי האלה הגדולה והעתיקה ביותר בארץ ישראל, לצידה מספר פרטים עתיקים נוספים, קטנים יותר.
אלות עתיקות גדולות נוספות נמצאות ליד בורות לוץ בהר הנגב ובנחל מלחן שבערבה. כמה עשרות פרטים קיימים בשמורת הטבע נבי איסמעיל (נקראת גם "האלות האטלנטיות") על רכס הר גריזים. גם בתל דן הייתה אלה אטלנטית ענקית אך היא נשרפה כתוצאה מרשלנות מטיילים בשנות השבעים.
בעמק בית שאן, על ראש מצפה אלות (כ-3 ק"מ מערב למנחמיה ו-4.5 ק"מ דרום-מזרחית ליבנאל) מתנשאת אלה אטלנטית גדולה, יש הטוענים שהיא ההשראה לסמל חטיבת גולני. האלה היא חלק מזוג עצים, שהיו במקום על קברו של שייח או זוע'ית, האלה השנייה עלתה באש לפני עשרות שנים. אלות מרשימות נוספות ניתן למצוא בכניסה למושב דישון, בטירת צבי, בקיבוץ גונן ודרום-מזרחית למושב אדרת בעמק האלה.
רמת הסיכון - על סף איום

אלה אטלנטית אינה בסיכון להכחדה בעולם, אבל היא נחשבת כמי שנמצאת על סף איום (קרובה לסיכון - Near threatened (NT)), בגלל ירידה מתמשכת בגודל האוכלוסיות שלה ובמספרם, והידרדרות מתמשכת במצב בתי הגדול הטבעיים שלה בגלל השפעות מעשיהם של בני האדם והאקלים. החשש שבעתיד האלה אטלנטית תמצא בסיכון הוא בגלל מספר סיבות. שימוש בלתי אחראי לצרכים ביתיים ומסחרים: רעיית יתר, מספוא והפקת אנרגיה. איום באופן ישיר ועקיף מפעילויות אנושיות כמו פעילויות פנאי, תיירות, פיתוח תשתיות, וגם מתקופות ארוכות של בצורת ושינויי אקלים וסיבה אחרונה - היעדר פעילויות פיקוח וניהול השימור. כל הסיבות מנויות למעלה מונעות התחדשות טבעית של האוכלוסייה.
מכוון שאלה אטלנטית נמצאת על סף איום הומלצו מספר פעולות שימור והגנה על בתי הגידול שלה: הגנה על בתי הגדול מפני כריתת יערות ומרעיית יתר ומפעולות הרסניות ובלתי מתחשבות בבית הגדול. גידור האתרים הפגיעים ויצירת שמורות טבע. פעולות אלו להבטחת שיקום בתי הגדול אמורות להבטיח שיקום בתי הגידול התאוששות טבעית של האוכלוסייה ושל המערכת האקולוגית.
שימושים רפואיים לפי מקורות קדומים ובימינו

הרופאים מהתקופה הקלאסית תיארו שימוש בשרף של מין אלה לחיזוק הקיבה, לשלשול ולטיפול בעיניים ובאוזניים. בימי הביניים שימשו פירות הצמח לטיפול בקיבה ולהגברת התאווה המינית. בימינו, ברפואה העממית, משמש השרף להרגעת כאבי בטן, להפחת גזים, לטיפול בפצעים ובמחלות עור ולמניעת הרעלות. הפרי משמש לריפוי פצעים בפנים.
מחקר שערכו פרופ' זהר עמר ואלרון זבטני מאוניברסיטת בר-אילן בו חרצו והפיקו שרף מ-80 עצים במקומות שונים בארץ העלה שניתן להפיק מהעצים שרף באופן מסחרי.
זיהוי שרף האלה האטלנטית עם הצרי המקראי

בחינת המקורות ההיסטוריים והארכאולוגים ושחזור הפקת שרף מן האלה האטלנטית בהווה יחד עם שימוש השם 'צרי' בשם הערבי הקדום 'צ'רו' ובשם שרך "הנבטים" וממצא בוטנוארכאולוגי של שרף אלות שיצא מכנען למצרים בספינה טרופה הוביל את פרופ' זהר עמר להציע לזהות את הצרי המוזכר במקרא (בראשית לז, כה, מג יא; ירמיהו ח כב מו יא, נא, ח) עם השרף של אלה אטלנטית.
תמונות

אלה אטלנטית עמוסה פרי בחורשת קק"ל קריית שמונה
פירות של אלה אטלנטית על רקע העץ
אלה אטלנטית ליד מצודת כח
עפצי אלה אטלנטית
עלי אלה אטלנטית בתהליך התעפצות
ראו גם

אלה (עץ)
הערות שוליים

↑  אלה אטלנטית באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  .Pistacia atlantica Desf, POWO plants of the World Online. Published on the Internet, ‏9-2023
1 2  משה ענבר, עצי אלה וכנימות העפצים המלוות אותם מותחים את גבול תפוצתם בחרמון, באתר כלנית, ‏2018
↑  אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח
1 2  א. פאהן, מהדורה שניה, מורחבת ומעודכנת (ע), אנטומיה של הצמח, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1987, עמ' 403, 375
1 2 3  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 419
1 2 3  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 295
↑  אלה, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏17 בדצמבר 2018
↑  זוהר עמר, צמחי המקרא ירושלים 2012, ירושלים: הוצאת ראובן מס, 2012, עמ' 80 ,84
↑  סיפור האלה באתר משרד החקלאות
↑  Atlantic Pistachio, The IUCN Red List of Threatened Species, ‏2023
↑  אפרים לב וזהר עמר, סממני המרפא המסורתיים בארץ ישראל, ירושלים, תשס"ב, עמ' 72.
↑  זהר עמר ואלרון זבטני, השימוש באלות בארץ ישראל בעת העתיקה: פירות, שמן ושרף, מורשת ישראל 19, 1, 2021, עמ' 42-5
↑  זהר עמר, הצרי המקראי – שרף האלה האטלנטית מארץ-ישראל, בית מקרא סז, ב, התשפ"ב, עמ' 274-261
אלה אטלנטית בעמק החולה למרגלות גבעת החומית קריית שמונה
עפץ על ענף של אלה אטלנטית
עפצים של עלה בצורת אגרופן
עלה מנוצה בלתי זוגי של אלה אטלנטית
פירות של אלה אטלנטית
כתובות מלכי גבל

כתובות מלכי גבל הן סדרת כתובות פיניקיות שהציבו מלכי גבל בראשית תקופת הברזל. כתובות אלה הן הקדומות ביותר בכתב הפיניקי. הכתב הפיניקי התפתח מן הכתב הפרוטו-כנעני הפיקטוגרפי לכתב הקווי במהלך המאה ה-11 לפנה"ס. זמן קצר אחרי כן, במהלך המאה ה-10 לפנה"ס, אימצו את הכתב הזה מן הפיניקים גם העברים והארמים. הכתובות הפיניקיות הראשונות הן כתובות מלכותיות של מלכי גבל, כולן חקוקות באבן (כתובות לפידאריות).
רק בשתים מן הכתובות יש נקודת אחיזה כרונולוגית המסייעות בתיארוך כל הקבוצה. כתובת אביבעל חקוקה על פסל של המלך המצרי שישק (מחצית שנייה של המאה ה-10 לפנה"ס); כתובת אליבעל חקוקה על שבר של פסל הנושא גם כרטוש (במצרית: שִנוּ) של אוסורכון הראשון (אנ') מלך מצרים (מסוף המאה ה-10 וראשית המאה ה-9 לפנה"ס). סידורן הכרונולוגי של הכתובות מתבסס על שני פרעונים אלה, על הנתונים הגנאלוגיים בכתובות (אתבעל הוא בנו של אחרם, שפטבעל הוא בנו של אלבעל ונכדו של שפטבעל) ועל ניתוח אפיגרפי של הכתב והתפתחותו.
לפי מרבית החוקרים, סדר המלכים הוא: אחרם, אתבעל, יחמלך, אבבעל, אלבעל, שפטבעל.
כתובת אחירם

כתובת החקוקה על גבי ארון אחירם - סרקופג מאבן. הכתובת מתוארכת לשנת 1000 לפנה"ס לערך. הכתובת מסומנת כ-KAI 1 וכ-TSSI III 4.
ארן | ז פעל | [א]תבעל | בנ אחרם | מלכ גבל | לאחרם | אבה | כשתה | בעלם

ואל | מלך | במלכם | וסכן | בס<כ>נם | ותמא | מחנת | עלי | גבל | ויגל | ארן | זן | תחתסף | חטר | משפטה | תהתפך | כסא | מלכה | ונחת | תברח | על | גבל | והא | ימח | ספרה | לפנ | גבל
הכתובת בעברית מודרנית
ארון זוּ עשה אתבעל בן אחירם מלך גבל לאחירם אביו כאשר השיתו (שׂם אותו) ב (בית ה)עולם

ואַל, מלך במלכים או סוכן בסוכנים או מפקד(?) צבא יעלה (על) גבל ויגלה ארון זה - ישבר חוטר משפטו, יתהפך כיסא מלכותו ונחת תברח מגבל, והוא - תימח כתובתו מלפני גבל!
כתובת יחמלך

שם אביו של יחימלך אינו נזכר בכתובת. עובדה זו יכולה לציין שיחימלך הוא מייסד שושלת, כלומר אדם שתפס את השלטון בכוח הזרוע ולא ירש אותו מאביו, ובשל כך הוא מבקש לגיטימיות. השמות אל, בעל, בעלת הם שמות שלישיית אלי גבל. הכתובת מסומנת כ-KAI 4 וכ-TSSI III 6.
בת . ז בני . יחמלך . מלך גבל

האת . חוי . כל . מפלת . הבתמ

אל . יארך . בעל . שמם . ובעל<ת>

גבל . ומפחרת . אל גבל

קדשם . ימת . יחמלך . ושנתו

על גבל . כ מלך . צדק . ומלך

ישר . לפנ . אל גבל . קדשם [הא]
הכתובת בעברית מודרנית:
בית זוּ בנה יחימלך מלך גבל.
הוא חִיַּה את כל מפולת הבתים

האלה. יאריכו בעל שמים ובעלת

גבל ופנתיאון אלי גבל

הקדושים את ימות יחימלך ושנותיו

על גבל כי מלך צדיק ומלך
ישר לפני אלי גבל הקדושים הוא.
כתובת אבבעל

הכתובת נחקקה על פסל של שישק מלך מצרים (945-924 לפנה"ס). שישק ערך מסע צבאי לארץ ישראל בשנה החמישית לרחבעם (היא שנת 925 לפנה"ס). שישק לא הגיע לגבל. הפסל נשלח לאבבעל או שהובא על ידו כשהיה במצרים. הפסל נותן רק 'תאריך שאחריו'. הכתובת מסומנת כ-KAI 5, כ-RÉS 505 וכ-TSSI III 7.
[(מש?) | ז י]בא . אבבעל . מלכ [גבל . ב(יחמלך?)]

[מלכ] גבל . במצרם . לבעל[ת . גבל . אדתו . תארכ . בעלת . גבל . ימת . אבבעל . ושנתו .] על גבל
הכתובת בעברית מודרנית:
[פסל זוּ ה]ביא אבבעל מלך [גבל בן ... (יחימלך?)]

[מלך] גבל ממצרים לבעל[ת גבל אדוניתו. תאריך בעלת גבל ימות אבבעל ושנותיו] על גבל.
כתובת אלבעל

הכתובת חקוקה על פסל עליו חקוק גם שִנוּ של אוסרכון הראשון (אנ') מלך מצרים (924-889 לפנה"ס), בנו של שישק הראשון. הכתובת הפיניקית נוספה אחר כך, אך לא ברור עד כמה הכתובת מאוחרת יותר לשִנוּ. הכתובת מסומנת כ-KAI 6 וכ-TSSI III 8.
מש . ז פעל . אלבעל . מלך . גבל . ביח[מלך . מלך . גבל]

[לב]עלת . גבל . אדתו . תארך . בעלת [. גבל]

[ימת . א]לבעל . ושנתו . על [גבל]
הכתובת בעברית מודרנית:
פסל זוּ עשה אליבעל מלך גבל בן יחי[מלך מלך גבל]
לבעלת גבל אדוניתו. תאריך בעלת[ גבל]
ימות אלבעל ושנותיו על [גבל].
כתובת שפטבעל

הכתובת מסומנת כ-KAI 7 וכ-TSSI III 9.
קר . ז בני . שפטבעל . מלך

גבל . בן אלבעל . מלך . גבל

ביחימלך . מלך . גבל . לבעלת

גבל . אדתו . תארך . בעלת גבל

ימת שפטבעל . ושנתו . על . גבל
הכתובת בעברית מודרנית:
קיר זוּ בנה שפטבעל מלך
גבל בן אלבעל מלך גבל

בן יחימלך מלך גבל לבעלת

גבל אדוניתו. תאריך בעלת גבל
ימות שפטבעל ושנותיו על גבל.
ראו גם

רשימת כתובות כנעניות וארמיות
כתובות מלכותיות מגבל:
ארון אחירם
ארון בתנועם
מצבת יחומלך
כתובת בן שפטבעל
אובליסק אבישם
כתובות מלכותיות פיניקיות אחרות:
הסרקופג של תבנת
ארון אשמונעזר השני
כתובות בדעשתרת
כתובת כלמו
כתובת אזתוד
לקריאה נוספת

יוסף נוה, ראשית תולדותיו של האלפבית, מבוא לאפיגרפיה ולפאליאוגרפיה שמית-מערבית, הוצאת מאגנס, ירושלים, תשמ"ט.
Christopher Rollston, "The Dating of the Early Royal Byblian Phoenician Inscriptions: A Response to Benjamin". MAARAV 15 (2008): 57–93.
Benjamin Mazar, The Phoenician Inscriptions from Byblos and the Evolution of the Phoenician-Hebrew Alphabet, in The Early Biblical Period: Historical Studies (S. Ahituv and B. A. Levine, eds., Jerusalem: IES, 1986 [original publication: 1946]): 231–247.
William F. Albright, The Phoenician Inscriptions of the Tenth Century B.C. from Byblus, JAOS 67 (1947): 153–154.
Charles Simon Clermont-Ganneau, Inscription égypto-phénicienne de Byblos, Comptes rendus des séances de l'Académie des Inscriptions et Belles-Lettres 47, 1903, עמ' 378–385 doi: 10.3406/crai.1903.19466
הערות שוליים

↑  Christopher Rollston, "The Dating of the Early Royal Byblian Phoenician Inscriptions: A Response to Benjamin". MAARAV 15 (2008): 57–93
1 2 3 4 5  J. C. L. Gibson (1971): Textbook of Syrian Semitic Inscriptions: III Phoenician Inscriptions.
1 2 3 4 5  במשמעות אֲשֶׁר, כמו: "נָחִיתָ בְחַסְדְּךָ עַם זוּ גָּאָלְתָּ" (שמות ט"ו י"ג), "עַד יַעֲבֹר עַמְּךָ יהוה עַד יַעֲבֹר עַם זוּ קָנִיתָ" (שות ט"ו ט"ז), "מִי נָתַן למשוסה [לִמְשִׁסָּה] יַעֲקֹב וְיִשְׂרָאֵל לְבֹזְזִים הֲלוֹא יְהוָה זוּ חָטָאנוּ לוֹ וְלֹא אָבוּ בִדְרָכָיו הָלוֹךְ וְלֹא שָׁמְעוּ בְּתוֹרָתוֹ" (ישעיהו מ"ב כ"ד), "עַם זוּ יָצַרְתִּי לִי תְּהִלָּתִי יְסַפֵּרוּ" (ישעיהו מ"ג כ"א), "אָז חָלַף רוּחַ וַיַּעֲבֹר וְאָשֵׁם זוּ כֹחוֹ לֵאלֹהוֹ" (חבקוק א' י"א), "טָבְעוּ גוֹיִם בְּשַׁחַת עָשׂוּ בְּרֶשֶׁת זוּ טָמָנוּ נִלְכְּדָה רַגְלָם" (תהלים ט' ט"ז) ועוד.
↑  אזהרה, מילת ציווי שלילית
↑  ז'ורז' קונטנו, שמואל שניצר, התרבות הפניקית, תל אביב: כתבים, תשי"ד, עמ' 226
↑  Herbert Donner, Wolfgang Röllig, Kanaanäische und aramäische Inschriften, Band II: Kommentar, Otto Harrassowitz, 1964, עמ' 6
↑ מפחרת, מהשורש פ.ח.ר. המוכר גם: ראו צבי ושפרה רין, עלילות האלים: כל שירות אוגרית , הוצאת ענבל, פילדלפיה 1996, עמ' 72, 807.
מאוגריתית: פחֿר מעד (קהל מועד), מפחֿרת בנ אִ (עצרת בני אל), לפחֿר אִלמ (לאספת האלים), פחֿר בנ אִלמ (חבר בני אלים), בנ אִל ∥ פחֿר ככבמ (בני אל - אוסף הכוכבים), פחֿר קבצ דתנ (פחר קיבוץ דותן) וכו'.
מאכדית: paḫru (אספה, עצרת).
מסורית: פּוּחְרָא.
מערבית: فخر.
↑  ייתכנו גם "מלך צֶדק" או "מלך צודק"
↑  מלכים א', י"ד, כ"ה–כ"ז
↑  Herbert Donner, Wolfgang Röllig, Kanaanäische und aramäische Inschriften, Band II: Kommentar, Otto Harrassowitz, 1964, עמ' 7
↑  Herbert Donner, Wolfgang Röllig, Kanaanäische und aramäische Inschriften, Band II: Kommentar, Otto Harrassowitz, 1964, עמ' 8
↑  Herbert Donner, Wolfgang Röllig, Kanaanäische und aramäische Inschriften, Band II: Kommentar, Otto Harrassowitz, 1964, עמ' 9
ארון אחירם במוזיאון הלאומי של ביירות
כתובת יחמלך
שבר פסל שישק ועליו כתובת אבבעל
פסל אוסרכון ועליו כתובת אלבעל
כתובת שפטבעל
עוזי לבצור

| --- | --- |

עוזי לבצור
 לידה:  1 בינואר 1943 (בן 82) נתניה, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1960–1993 (כ־33 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד חטיבה 691  מפקד חטיבה 401  מפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה  מפקד אוגדה 440
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון הראשונה  האינתיפאדה הראשונה
 עיטורים
   עיטור המופת
 תפקידים אזרחיים
 נציב קבילות החיילים
 
עוזי לבצור (לנצ'נר) הוא תת-אלוף במילואים, קצין שריון, בעל עיטור המופת, שלחם בארבע מלחמות. לבצור שימש בתפקידים שונים בצה"ל ובהם: מפקד חטיבה 401, מפקד המכללה הבין־זרועית לפיקוד ומטה, מפקד אוגדה 440 ובתפקידו האחרון היה נספח צבאי בוושינגטון. כיהן גם כנציב קבילות החיילים בין השנים 1998 ל־2003.
ביוגרפיה

לבצור נולד נולד ב-1 בינואר 1943 בנתניה להורים שעלו לארץ מפולין בשנות ה־30, לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. אמו, שרה חיה לבית וישליצקי, הייתה חילונית ובוגרת השומר הצעיר, בעוד שאביו, ישראל ישעיהו לנצ'נר, קיים אורח דתי. השניים נישאו בנתניה ונולדו להם עוד שני ילדים - שמחה ומרים.
למד בבית ספר תחכמוני והיה חניך ומדריך בתנועת בני בני עקיבא. הוא למד גם בישיבת נחלים והשתלם בחקלאות בבית הספר מקווה ישראל.
לבצור הוא אב לשני ילדים מנישואיו לאשתו הראשונה רחל: בנו הבכור, ניצן, היה טייס תובלה בחיל האוויר וכיום קברניט באל על. בנו הצעיר ערן, קצין מודיעין לשעבר, חזר בתשובה ועוסק בהייטק.
לבצור נישא בשנית ב־1989 לשושי רוטפלד והיה שותף מלא בגידול בנותיה הצעירות. השתיים, עינת שלסינגר ולירון לפייקין, עוסקות בחינוך.
שירות בצה"ל

בנובמבר 1960 לבצור התגייס לצה"ל ושובץ בגדוד חרמ"ש וסיור בחיל השריון. הכשרתו הראשונה הייתה כלוחם והוא סיים קורס מפקדי טנקים. בהמשך סיים קורס קצינים ובשנת 1962 שימש כמפקד מחלקת טנקים ומפקד מוצב תל דן. בתקופה זו התנהלה בצפון המלחמה על המים מול סוריה ואחת מנקודות החיכוך העיקריות היו מול כוחות שריון וצבא סוריים, שהתבצרו בכפר נוחיילה, במרחק של ק"מ אחד מהמוצב בתל דן.
במלחמת ששת הימים היה מפקד פלוגה בגדוד 9 שהשתייך אז לחטיבה 7 והשתתף בכיבוש מוצבי צומת רפיח, מערך הג'רדי, פאתי אל עריש, ביר לחפן וביר גפגפה. לאחר המלחמה פיקד על גזרת המזח והשתתף בתקריות האש שאירעו חודש לאחר המלחמה, ב־14 וב־15 ביולי.
ב־21 במרץ 1968, במקביל לפעולת כראמה, השתתף לבצור במבצע אסותא, שבו פגעו בבתי מחבלים מהפת"ח ובתחנות משטרה ירדניות. הפלוגה בפיקודו לקחה חלק בכיבוש הכפרים א־צפי ופיפה בדרום ים המלח. עם סיומה של הפעולה נמנו כ־50 מחבלים הרוגים ונהרסו מבני המשטרה ששימשו כמפקדות לארגוני הטרור. הפעולה הושלמה בהצלחה רבה וללא נפגעים בצד הישראלי.
במלחמת ההתשה היה סגן מפקד גדוד 9 בחטיבה 14 ומפקד גזרת טמפו בגזרה הצפונית של תעלת סואץ.
ב־1971 מונה לקצין אג"ם של חטיבה 401.
במלחמת יום הכיפורים פיקד לב צור על גדוד 195, שהשתייך באותה עת לחטיבה 401. החטיבה, בפיקודו של דן שומרון, לקחה חלק משמעותי בבלימת הארמייה השלישית בקו התעוזים ממזרח לתעלת סואץ. בהמשך המלחמה, בקרב השריון ב־14 באוקטובר, השתתפה החטיבה בהשמדת חטיבה 3 של חטיבה 4 מהארמייה השלישית והיה לה חלק מרכזי במעבר ממגננה למתקפה. הניצחון הישראלי היווה נקודת מפנה במערכה בחזית המצרית ואפשר את פתיחת מבצע אבירי לב - צליחת הכוחות הישראלים לגדה המערבית של תעלת סואץ. לאחר צליחת התעלה, בליל 23 באוקטובר, כבש גדוד 195, בפיקודו של לבצור, את ראס אדביה ונמל אל-אדביה ובכך תרם לכיתור הארמייה השלישית. בסוף המלחמה התייצב הגדוד בק"מ ה־101, מול כוח משלוח אלג'ירי והשמידו. על הצטיינותו במלחמה קיבל את עיטור המופת מהרמטכ"ל מוטה גור.
לאחר המלחמה מונה לקצין אג"ם באוגדה 162 וב־1976 קיבל את הפיקוד על חטיבה 691 - חטיבת טנקי טירן.
ב־1977 מונה למפקד בית הספר לשריון. בתקופה זו, על פי הנחייתו, לראשונה נתקבלו בנות לקורס מדריכות שריון, שנחשב כיום לאחד המסלולים היוקרתיים והמבוקשים לצעירות שעומדות לפני גיוס.
במלחמת לבנון הראשונה, שראשיתה ב־6 ביוני 1982, היה לב צור מפקד חטיבה 401, שפעלה בגזרה המזרחית בלבנון במסגרת אוגדה 252. במהלך שלושת הימים שקדמו להפסקת האש הראשונה, נלחמה החטיבה נגד יחידות שריון מדיוויזיה מספר של צבא סוריה שהורכבו בעיקר מטנקי T-62. עם הכרזת הפסקת האש, ב־12 ביוני, התייצבה החטיבה באזור דיר אל־עשייר על גבול לבנון-סוריה ובלמה ניסיונות סוריים לבצע התקפת נגד הגייס הצפוני לכיוון צפון אגם קרעון. כעבור חודש, ביום קרב יזום, השמידה החטיבה כ־60 טנקים סוריים.
לאחר המלחמה שימש כסגן מפקד אוגדה 252 ובנובמבר 82 הועלה לדרגת תת־אלוף והתמנה למפקד אוגדת הטנקים 440.
לאחר חזרתו מלימודים, במכללה הבריטית לאסטרטגיה והגנה בלונדון, הוא שימש במשך שנה סגנו של האלוף משה בר כוכבא, שהיה אז עוזר הרמטכ"ל להפקת לקחי המלחמה. לאחר כשנה בתפקיד, במהלכה עסק בהכנת תרגילים פיקודיים מטכ"ליים,, הוא התמנה לרמ"ט פיקוד צפון תחת האלוף יוסי פלד. בסוף שנות ה־80 פיקד לבצור על המכללה לפיקוד ומטה. תפקידו האחרון בצה"ל היה בוושינגטון, כאשר שימש נספח כוחות היבשה.
לאחר פרישתו מצה"ל

ב-1993 השתחרר מצה"ל והחל לעבוד בקבוצת תעבורה. בתפקידו הראשון בקבוצה הוא עמד בראש חברת מ.מ.מ, שהוקמה לצורך סגירת אתר האשפה חיריה והקמת אתר חלופי בדודאים. באוגוסט 98 מונה לנציב קבילות החיילים ושימש בתפקיד עד ספטמבר 2003. לאחר מכן חזר לקבוצת תעבורה ובה הוא עובד עד היום בתפקידי ניהול שונים ובהם ניהול נכסים ופיתוח פרויקטים בתחום הנדל"ן.
ב־2003 היה מועמד הליכוד בבחירות לראשות העיר הרצליה, אך הפסיד לראשת העיר המכהנת יעל גרמן. הוא היה חבר מועצת העיר עד 2008 ולאחר מכן פרש מפעילות פוליטית.
השכלה

לבצור בוגר תואר ראשון בהיסטוריה כללית ולימודי גאוגרפיה מוניציפלית באוניברסיטת תל אביב. הוא גם בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ובין השנים 1986 ל־1989 למד ב־Royal College of Defence Studies (RCDS) (המכללה הבריטית לאסטרטגיה והגנה).
לקריאה נוספת

משה גבעתי, בדרך המדבר והאש - תולדות גדוד 9, תל אביב: הוצאת 'מערכות' ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, תש"נד - 1994, עמ' 345–368.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011246926005171  ISNI: 0000 0000 3357 5813  LCCN: n90602622  VIAF: 45915981   WorldCat (עם VIAF): 45915981 
אל"ם זאב אלמוג (מימין), מפקד זירת ים סוף, וסא"ל עוזי לבצור (במרכז), מג"ד 195, לוקחים בשבי את המז"ר המצרי (משמאל) בנמל אל-אדביה
הרי אילת

| --- | --- |

הרי אילת. ברקע: ים סוף
 מידע כללי
 סוג הר:  הרים המורכבים מסלעי יסוד
 גובה:  899 מטר בהר נשף
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  דרום הנגב, ישראל
 קואורדינטות:  29°40′02″N 34°54′51″E﻿ / ﻿29.66722222°N 34.91416667°E﻿ / 29.66722222; 34.91416667
  (למפת דרום הנגב מוגדלת) הרי אילת(למפת דרום הנגב רגילה) הרי אילת(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הרי אילת(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הרי אילת
 
הר נשף בזריחה
הרי אילת הם רכס הרים בדרום ארץ ישראל ובדרום הנגב.
קבוצת ההרים קרויה על שם העיר אילת הסמוכה וכן על שם היישוב המקראי אילות שככל הנראה ישב במקום בו נמצאת היום העיר אילת.
שרשרת רכסי אזור תמנע משתייכת לאזור הרי אילת.
בין ההרים בגוש המרכזי, הגבוה בין ההרים הוא הר חזקיהו והשני בגובהו הוא הר שלמה למרות שלמתבונן מן הצד נראה כי הר שלמה גבוה מהר חזקיהו.
גאולוגיה

שלושה תהליכים עיקריים הכתיבו את ההתפתחות הגאולוגית של אזור הרי אילת:
היווצרות השילד הערבו-נובי בנאופרוטרוזואיקון כחלק מהאורוגן המזרח אפריקאי.
הצטברות רצפים של סלעי משקע על גבי הלוח הערבי, בשוליים הדרום מזרחיים של הפלאו-טתיס והטתיס, החל מהקמבריום ועד לאיאוקן.
היווצרות בקע ים המלח כהעתק שמאלי, החל מהמיוקן, כגבול בין הלוח הערבי במזרח והלוח האפריקאי במערב.
גאולוגיה > שלבים בהיווצרות השילד הערבו-נובי

יש מעריכים כי השילד (מאסיב) הערבו-נובי כולל את חלקה הצפוני מזרחי של יבשת אפריקה, ערב הסעודית ועד לאזור ההפחתה שבגבולות אירן וטורקיה. אותה הערכה, מניחה כי תחילת היווצרות המאסיב היה לפני כ-900 מיליון שנה והוא קשור בתהליך של התנגשות לוחות טקטוניים שהתרחש בסיום סגירת אוקיינוס קדום. תהליך סגירת האוקיינוס הביא להיווצרות קרום יבשתי חדש בדמות שרשרת הרים (אורוגן). עוד במסגרת ההנחה: תהליכי היווצרות המאסיב נמשכו כ-350 מיליון שנה שבסיומם "הולחם" הקרום היבשתי החדש והפך לחלק הצפוני מזרחי של יבשת אפריקה.