stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'וזף הנרי שארפ
ראשית חייו

שארפ נולד בברידגפורט, אוהיו ב-27 בספטמבר 1859 להורים מהגרים איריים. אביו היה סוחר במקצועו. מילדות, שארפ היה מוקסם מכל מה שקשור לאינדיאנים האמריקאים. כילד, שארפ כמעט טבע בתאונת שחייה, האירוע פגע לצמיתות בשמיעתו, ובהדרגה הוא נעשה חירש לחלוטין. כתוצאה מכך היה עליו ללמוד לקרוא שפתיים ונשא עמו משטח כתיבה.
אביו של שארפ נפטר כשהיה בן שתים עשרה. זמן קצר לאחר מכן החל הילד לעבוד בבית חרושת בכדי לסייע בפרנסת משפחתו. בגיל 14, איבוד השמיעה הפך את המשך לימודיו לבלתי אפשרי. הוא עזב את בית הספר ועבר לגור בסינסינטי, שם התגורר עם דודו ועבד לפרנס את עצמו ולשלוח כסף לאמו. הוא למד זמן קצר בבית הספר לעיצוב מקמיקן, ואז נרשם לאקדמיה לאמנות בסינסינטי.
בשנת 1881 נסע שארפ לאירופה, שם למד במשך שנה באקדמיה המלכותית לאמנויות באנטוורפן, בלגיה.
הוא חזר לארצות הברית ובשנת 1883 עשה את מסעו הראשון למערב ארה״ב, ביקר במדינות ניו מקסיקו, אריזונה, קליפורניה וויומינג, שם החל לשרטט את אנשי השבטים הפואבלו, אומטילה, קליקיטאט ואחרים.
בשנת 1885 נסע שוב לאירופה עם ג'ון האוזר, אמן נוסף מסינסינטי, שלמד איתו באקדמיה המלכותית לאמנויות יפות במינכן. שארפ למד גם באקדמיה ז'וליאן בפריז, ובשנות ה-1890 אצל פרנק דובנק באיטליה.
קריירה אמנותית

שארפ חזר לסינסינטי שם התחתן עם אדי ולימד באקדמיה לאמנות בסינסינטי. בתקופה זו הוא צייר דיוקנאות של חברי הקהילה המקומית. בשנת 1890 הקימו שארפ ו-12 אמנים נוספים מסינסינטי את מועדון האמנות של סינסינטי.
בשנת 1893 ערך את מסעו השני למערב בחברת ג'ון האוזר, שלמד עמו באירופה. הם ביקרו בפעם הראשונה בטאוס, ניו מקסיקו, שארפ דיווח למגזין "הארפר'ס ויקלי" על החיים של האינדיאנים בפאבלו טאוס. הרי סנגר דה כריסטו והתרבות הילידית המקומית עוררו את התלהבותו, אותה חלק עם עמיתיהם ארנסט בלומנשיין וברט פיליפס באקדמיה ז'וליאן בשנה לאחר מכן.
שארפ המשיך ללמד בסינסינטי עד 1902. בתקופה זו בילה גם במונטנה, שם צייר סצנות של חיי הילידים ודיוקנאות של בני שבטי המישורים. בשנת 1900 הוצגו דיוקנאות אלה בוושינגטון הבירה. מוסד הסמית'סוניאן קנה אחד עשר מהדיוקנאות שהוא צייר.
הנשיא תיאודור רוזוולט, התעניין בציוריו והזמין אותו לצייר דיוקנאות של 200 לוחמים אינדיאנים ששרדו את קרב ליטל הורן. כדי להיות מסוגל להישאר באזור, שארפ כנראה עשה הסדר פרטי עם סמואל ריינולדס, סוכן הנציבות האינדיאנית של ארצות הברית במונטנה, וקיבל אישור לבנות בקתת עץ על אדמות ממשלה. זה היה סמוך למקום המפגש של שני נהרות.
פיבי הרסט (אמו של ויליאם רנדולף הרסט) קנתה 80 מציוריו של שארפ של הילידים האמריקאים. הקניה איפשר לו להפסיק ללמד לעבור לבקתה ולהתמסר לציור. הרסט הזמינה 75 דיוקנאות נוספים שכללו דמויות משבטי המישורים הגדולים. (כל אוסף הרסט של 155 מציוריו של שארפ נתרם בסופו של דבר לאוניברסיטת קליפורניה, ברקלי.)
שארפ המשיך לבלות את הקיץ בניו מקסיקו, ובשנת 1909 רכש קפלה לשעבר בטאוס לשימוש כסטודיו.
בתגובה לנוף ולאור החדשים של ניו מקסיקו, שארפ החל לשנות כמה מהטכניקות הציור שלו. בשנת 1915, הפך שארפ לאחד מששת החברים המייסדים של אגודת האמנים של טאוס, שהוא היה הבכיר והמנוסה ביותר. הם עבדו כקואופרטיב מכירות לפיתוח טאוס כקהילה אמנותית מוכרת. הם המשיכו כחברה עד 1927.
החל משנת 1930, שארפ נסע מספר פעמים להוואי יחד עם אשתו השנייה, לואיז. בעודו בהוואי, שארפ צייר רק להנאתו. לבקשתו של בעל גלריה מקומי, שארפ הסכים להציג כמה מעבודותיו.
מוות

שארפ סגר את הסטודיו בטאוס כשהיה בן 93 כדי לנסוע לקליפורניה. הוא התכוון לחזור לטאוס בשנה שלאחר מכן, אבל חלה ומת בפסדינה, קליפורניה, ב-29 באוגוסט 1953.
במהלך חייו ייצר שארפ כ-10,500 יצירות אמנות, כולל ציורי שמן, תחריטים, מונוטיפים, פסטלים וצבעי מים. מתוך עבודות אלה 7,800 הם של אינדיאנים, כולל 3,200 פורטרטים. הוא היה היסטוריון של המערב, כמו גם צייר, ועזר לשמר את התיעוד של אורח חיים שהשתנה.
הערות שוליים

↑  JH Sharp Paintings, Highest Prices Paid, Specializing in Joseph Henry Sharp, jhsharp.com
↑  Peters, Gerald III, ed. (1998). The Taos Society of Artist: Masters and Masterpieces. Gerald Peters Gallery.
↑  Dawdy, Doris Ostrander (1974). Artists of the American West: A Biographical Dictionary. Chicago: Sage Books. p. 211.
↑  Jeffrey Weidman, Oberlin College Library, Artists in Ohio, 1787-1900: A Biographical Dictionary, Kent State University Press, 2000, ISBN 978-0-87338-616-6. (באנגלית)
↑  Newby, Rick (2004). The Greenwood Encyclopedia of American Regional Cultures: The Rocky Mountain Region. Greenwood Publishing Group. pp. 37–38
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 134108515  ISNI: 0000 0000 6687 2291  LCCN: n82272144  PIC: 286054  RKD: 72196  SNAC: w6kd2qq3  SUDOC: 196239966  ULAN: 500019643  VIAF: 40583761   WorldCat (עם VIAF): 40583761
ג'ון דייוויס (מושל דקוטה הצפונית)

ג'ון אדוארד דייוויס (באנגלית: John Edward Davis;‏ 18 באפריל 1913 –  12 במאי 1990) היה פוליטיקאי אמריקאי מדקוטה הצפונית, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר הסנאט של מדינתו בשנים 1952–1956, כמושל דקוטה הצפונית ה-25 בשנים 1957–1961, כמפקד הלאומי של הלגיון האמריקאי בשנים 1966–1967, וכמנהל המשרד להגנה אזרחית, שבהמשך היה למשרד למוכנות אזרחית בשנים 1969–1977.
ראשית חייו

ג'ון דייוויס נולד במיניאפוליס שבמינסוטה. לאחר שלמד מספר שנים בבית ספר תיכון בפארגו שבדקוטה הצפונית, הוא סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון של ביסמרק, בירת המדינה. מאוחר יותר באותו סתיו, הוא החל ללמוד באוניברסיטת דקוטה הצפונית שבגרנד פורקס. בעת לימודיו היה חבר באחוות בטא-תטא-פי, והיה פעיל בגיסות האימונים של קציני המילואים (ROTC). הוא היה קצין ב"נדן ולהב" (Scabbard and Blade), ארגון לבחירת צוערי ROTC בכירים. ב-1935 סיים דייוויס תואר בוגר במדעים במסחר והוצב כלוטננט משנה בגייסות המילואים של צבא ארצות הברית. לאחר מכן הוא שב לנהל את החווה המשפחתית. ב-1938 נשא דייוויס לאישה את פאולין הנטלי, ולשניים נולדו שלושה ילדים. ב-1978 התגרשו השניים לאחר ארבעים שנות נישואים, וב-1980 נישא דייוויס בשנית למרילין ר. וסטלי.
מלחמת העולם השנייה

במאי 1941 גויס דייוויס לשירות פעיל בצבא ארצות הברית. הוא התייצב בפורט סנלינג, מינסוטה, ולאחר מכן נשלח למחנה ג'וזף ט. רובינסון שבארקנסו, שם הוא היה בהמשך למפקד פלוגה C, הגדוד הראשון, רגימנט הפרשים ה-134, הדיוויזיה ה-35. הוא השתתף בקרבות רבים בזירה האירופית כמפקד פלוגה C ובהמשך כמפקד הגדוד הראשון וכמפקד הרגימנט ה-134, ועוטר בכוכב הכסף, בכוכב הארד ובלב הארגמן. ב-31 ביולי 1945 שוחרר דייוויס משירות פעיל בקמפ מקוי שבוויסקונסין.
קריירה פוליטית

ב-1946 נבחר דייוויס למשרת ראש עיריית מקלוסקי שבדקוטה הצפונית, תפקיד בו הוא כיהן עד 1952. באותה שנה הוא נבחר לסנאט של דקוטה הצפונית, וכיהן בו עד 1956, כאשר הוא נבחר כמועמד המפלגה הרפובליקנית למשרת מושל דקוטה הצפונית. בבחירות הכלליות הוא הביס את מועמד המפלגה הדמוקרטית וולי וורנר. ב-1958 הוא ניצח את מועמד הדמוקרטים, ג'ון פ. לורד, וכיהן כמושל עד ינואר 1961. ב-1960 היה דייוויס מועמד לסנאט של ארצות הברית, אך נוצח בהפרש קל על ידי הדמוקרט קוונטין ברדיק. ב-1964 הוא התמודד פעם נוספת לסנאט, אך נוצח בבחירות המקדימות של הרפובליקנים על ידי תומאס קלפ. ב-1966 זכה דייוויס לקבל את פרס סו, הכיבוד הגבוה ביותר של אגודת בוגרי אוניברסיטת דקוטה הצפונית. מאותה שנה ועד 1967 הוא שימש כמפקד הלאומי של הלגיון האמריקאי (American Legion), וב-1969 הוא מונה על ידי הנשיא ריצ'רד ניקסון כמנהל משרד ההגנה האזרחית. ב-1972 שונה שמה של סוכנות זו למשרד למוכנות אזרחית והוא שימש כמנהלה עד ינואר 1977. לאחר פרישתו הוענקה לו מדליית השירות של מחלקת ההגנה.
שנותיו האחרונות

ב-1977 שב דייוויס לדקוטה הצפונית כדי לנהל את החווה המשפחתית ושב גם לשמש כנשיא הבנק הלאומי הראשון של מקלוסקי. הוא היה פעיל בארגונים רבים ללא כוונת רווח, כולל במסדר הנדיב והמגן של האיילים הקנדיים (Elks) ובבונים החופשיים. ג'ון דייוויס נפטר ברנצ'ו מיראז' שבקליפורניה ב-12 במאי 1990. הוא נטמן בבית הקברות פיירויו שבביסמרק, בירת דקוטה הצפונית.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 3, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1185-1186.
ג'וזף הנריך

| --- | --- |

 לידה:  6 בספטמבר 1968 (בן 56) נוריסטאוון, ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת נוטרדאם  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס 
 מעסיק:  אוניברסיטת קולומביה הבריטית, אוניברסיטת הרווארד, הקרן הלאומית למדע 
 פרסים והוקרה:  פרס נשיאותי למדענים ומהנדסים בתחילת דרכם (2003) 
 henrich.fas.harvard.edu
 
ג'וזף הנריך (באנגלית: Joseph Henrich; נולד ב-1968) הוא פרופסור קנדי לביולוגיה אבולוציונית אנושית באוניברסיטת הרווארד, ויו"ר המחלקה. הנריך היה פרופסור לפסיכולוגיה וכלכלה באוניברסיטת קולומביה הבריטית. הוא מתעניין בשאלה כיצד בני האדם התפתחו מ"פרימאט יחסית לא ראוי לציון לפני כמה מיליוני שנים למין המצליח ביותר בעולם", וכיצד השפיעה התרבות על ההתפתחות הגנטית שלנו.
ביוגרפיה

הנריך הוא בעל תואר ראשון באנתרופולוגיה והנדסת חלל מאוניברסיטת נוטרדאם, 1991. בשנים 1991–1993 עבד כמהנדס מערכות בדיקה והערכה של חברת ג'נרל אלקטריק-חלל (שנמכרה למרטין מריאטה בשנת 1993) בספרינגפילד, וירג'יניה. בשנת 1995 קיבל תואר שני וארבע שנים לאחר מכן, דוקטורט באנתרופולוגיה מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
בין השנים 2002–2007 היה הנריך באוניברסיטת אמורי במחלקה לאנתרופולוגיה. הוא היה יושב ראש הקתדרה למחקר בקנדה בתחומי התרבות, הקוגניציה והקו-אבולוציה באוניברסיטת קולומביה הבריטית, שם היה פרופסור במחלקות לפסיכולוגיה וכלכלה. בשנת 2015 הוא מונה לפרופסור ויו"ר המחלקה לביולוגיה אבולוציונית אנושית באוניברסיטת הרווארד.
מחקר

תחומי המחקר של הנריך כוללים למידה תרבותית, התפתחות של שיתוף פעולה, ריבוד חברתי, יוקרה והתפתחות קבלת החלטות כלכליות ואמונות דתיות. הוא תומך ברעיון שפוליגמיה מזיקה לחברה מכיוון שמונוגמיה מפחיתה את התחרות הגברית. מחקריו של הנריך מראים כי בבדיקות פסיכולוגיות אנשים עם רקע מערבי, משכיל, מתועש, עשיר, דמוקרטי – אנשי ה-WEIRD‏ (Western, educated, industrialized, rich, democratic background) – אינם מייצגים בני אדם באופן כללי במבחנים פסיכולוגיים רבים.
פרסומים נבחרים > ספרים

Henrich, Joseph; Bowles, Samuel; Boyd, Robert; Camerer, Colin; Fehr, Ernst; Gintis, Herbert (2004). Foundations of Human Sociality: Economic Experiments and Ethnographic Evidence from Fifteen Small-Scale Societies. Oxford New York: Oxford University Press. ISBN 9780199262052.
Henrich, Joseph; Henrich, Natalie (2007). Why Humans Cooperate: A Cultural and Evolutionary Explanation. Oxford.
Henrich, Joseph; Ensminger, Jean (2014). Experimenting with Social Norms: Fairness and Punishment in Cross-Cultural Perspective. Russell Sage Foundation Press.
Henrich, Joseph (2016). The Secret of Our Success: How Culture is Driving Human Evolution, Domesticating our Species, and Making us Smarter. Princeton University Press. ISBN 9780691166858.
Henrich, Joseph (2020). The WEIRDest People in the World: How the West Became Psychologically Peculiar and Particularly Prosperous. Farrar, Straus and Giroux. ISBN 9780374173227.
בספר טוען הנריך, בין השאר, שהייחודיות של העולם המערבי נעוצה בין השאר באיסור שהטילה הכנסייה הקתולית על נישואי קרובים. האיסור הביא לכך שחמולות, שבטים ומשפחות לא נותרו בקשרי דם, מה שהביא לכורח בפיתוח קשרי מסחר ענפים ובהשתתה של קשרים אלה על גורמים אחרים מלבד המשפחה: אמון, שלטון החוק, מערכת משפט ואכיפה. עקב כך שלא ניתן היה להתנות קשרי מסחר בקרבת דם, נוצר תמריץ לייעול של המסחר, התעשייה והחקיקה, באופן שעודד התפתחות מריטוקרטיה, שלטון המוכשרים, ולא נפוטיזם, שלטון המקורבים. עקב כך פיתחו בני תרבות המערב צורת חשיבה שמתבססת לא על מסורות אלא על איכויות, על תכונות כגון אוניברסליזם, אינדיבידואליזם, חתירה לשוויון והשקפת עולם מדעית, במקום קהילתיות וצייתנות.
הערות שוליים

↑  Joseph Henrich, HEB, Harvard University
↑  Joseph Henrich: Guiding Questions
↑  Markus Schär (4 בדצמבר 2018). "Anthropologe Joseph Henrich: «Es schadet dem Zusammenleben, wenn Männer mehrere Frauen haben dürfen" (בגרמנית). Neue Zürcher Zeitung. נבדק ב-4 בדצמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Henrich, Joseph; Heine, Steven J.; Norenzayan, Ara (2010). "The weirdest people in the world?". Behavioral and Brain Sciences. 33 (2–3): 61–83. doi:10.1017/S0140525X0999152X. PMID 20550733.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007432963105171  PLWABN: 9812837087105606  BIBSYS: 3061755  BNE: XX6454411  BnF: cb14615648t (data)  CiNii: DA16222056  GND: 173438547  ISNI: 0000 0001 1488 3201  LCCN: no95043551  MGP: 244904  NDL: 001328258  NKC: mub2017946447  NLK: KAC201919174  NSK: 000374959  NTA: 268437254  ORCID: 0000-0002-5012-0065  RERO: 02-A017588984  SUDOC: 08426327X  VIAF: 17476567   WorldCat (עם VIAF): 17476567
ג'ורג' מקסוול ריצ'רדס

ג'ורג' מקסוול ריצ'רדס (באנגלית: George Maxwell Richards;‏ 1 בדצמבר 1931 - 8 בינואר 2018) היה  פוליטיקאי מ טרינידד וטובגו, שכיהן כנשיא הרביעי של טרינידד וטובגו,  בשנים 2003–2013. היה מהנדס כימי בהכשרתו. היה פרופסור באוניברסיטת וסט אינדיס בטרינידד
ביוגרפיה

נולד בשנת 1931 בעיר סן פרננדו בטרינידד בדרומה של האי, כאחד מחמשת ילדיה משפחתו. הוא היה בעל שורשים אינדיאניים וסיניים.
אביו, ג'ורג' ריצ'רדס, היה עורך דין  בעוד אמו, הנרייטה לבית מרטין עבדה כעקרת בית וכמורה.
התחנך בעיר הולדתו עד שקיבל מלגה ללימודים בקולג' המלכותי בעיר פורט אוף ספיין. מ-1950 עד 1951 עבד עבור חברת שדות הנפט הבריטית של טרינידד שמסונפת לחברת "של". באמצעות מלגה שהעניקה לו החברה יצא ללימודי הנדסה כימית. התקבל לאוניברסיטת מנצ'סטר ושם קיבל תואר ב-1955 ותעודה מקצועית ב-1957. קיבל תואר דוקטור בהנדסה כימית מאוניברסיטת קיימברידג'.
עבד בחברת "של" בשנים 1957-1965, אחר כך פנה לאקדמיה.   
הצטרף למחלקה להנדסה כימית באוניברסיטת וסט אינדיס. מאוחר יותר קיבל משרת פרופסור להנדסה כימית. מ-1980 עד 1985 כיהן כסגן מנהל האוניברסיטה. ב-1984 היה למנהל האוניברסיטה בפועל וב-1985 מונה רשמית למנהל. ניהל את קמפוס סט. אוגוסטין באוניברסיטת וסט אינדיס בטרינידד משנת 1996. שימש כמנהל עד 1996 והוסיף ללמד עד 2003.
ב-1977 קיבל מדליה עבור שירותו ומפעל חייו למען טרינידד וטובגו.
משפחתו

היה נשוי לג'אן ראמג'ון, ואב לשניים. אלמנתו היא רופאה ואחייניתו של הנשיא לשעבר נור מוחמד חסן עלי.
ג'ורג' אייבל

| --- | --- |

ג'ורג' אוגדן אייבל  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1 במרץ 1927 לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 פטירה:  7 באוקטובר 1983 (בגיל 56) אנסינו, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  אסטרופיזיקה, אסטרונומיה 
 מקום מגורים:  לוס אנג'לס 
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של קליפורניה  תיכון ון נויס 
 מוסדות:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס 
 תלמידי דוקטורט:  אד קרופ 
 פרסים והוקרה:  עמית הוועדה למחקר סקפטי 
 
ג'ורג' אוגדן אייבל (באנגלית: George Ogden Abell, ‏ 1 במרץ 1927 - 7 באוקטובר 1983) היה אסטרונום אמריקאי, פרופסור באוניברסיטת UCLA בלוס אנג'לס.
אייבל עסק במחקר אסטרונומי, בניהול, ובחינוך למדע, והיה ידוע בהתנגדותו לתאוריות פסאודו-מדעיות.
הוא למד במכון הטכנולוגי של קליפורניה בו סיים את הדוקטורט בשנת 1957 תחת הדרכת דונלד אוסטרברוק. את הקריירה שלו באסטרונומיה התחיל בנעוריו כמדריך סיורים במצפה גריפית' בלוס אנג'לס. אייבל תרם תרומות חשובות לידע האסטרונומי באמצעות עבודתו בימי סקר הרקיע שבמצפה פלומאר ואחריו, במיוחד בנוגע לצבירי גלקסיות וערפיליות פלנטריות. לכבודו נושאים את שמו גלקסיה אחת, אסטרואיד, כוכב שביט מחזורי ומצפה אחד.
אייבל לימד גם בתוכניות מדע בקיץ ובתוכניות טלוויזיה חינוכית. הוא היה חבר בוועד לחקירה מדעית של טענות לפאראנורמליות, שנודע כ"ועד לחקירה סקפטית".
ביוגרפיה > ראשית חייו

ג'ורג' אוגדן אייבל נולד בשנת 1927 בלוס אנג'לס כבנם היחיד של תאודור סי. אייבל ואנמרי לבית אוגדן. אביו, יליד ווטרברי, קונטיקט 1890, היה כומר אוניטריאני ואחד החברים המייסדים של החברה ההומניסטית של הוליווד. האם ילידת קנזס סיטי, מיזורי 1896, הייתה זמן מה ספרנית ואחר כך עובדת סוציאלית. ג'ורג' נקרא לפי שם דודו, ג'ורג' אוגדן.
הוריו של אייבל התגרשו כשהוא היה בן 6 ואז הוא עבר עם אמו להתגורר בבית הסב מצד האם, שהיה מחבר ספרי מערבונים. אביו, שבהמשך התחתן שנית והוליד בן נוסף, שמר על קשר איתו ונהג באופן קבוע לקחת אותו לביקורים במוזיאונים וכן למצפה גריפית' ולפלנטריום, זמן קצר אחרי פתיחתם, כשהילד היה בן 8. אייבל הסתקרן מגיל ילדות לקרוא ספרים על אסטרונומיה. הוא למד בתיכון ואן נאיס שבו הצטיין במתמטיקה ובמדעים.
בנעוריו עבד עבודות מזדמנות, ניהל קו הפצת עיתונים וקו חלוקת דואר, עבד גם במרכז לבאולינג, במסעדה, במכולת ובשיפוצים.
אחרי שסיים את התיכון בשנת 1945  בשלהי מלחמת העולם השנייה התגייס אייבל לחיל האוויר. הוא התקבל לקורס טיס אבל עם סיום המלחמה הקורסים אליהם התקבל נסגרו.
הוא נרשם אז לבית הספר למטאורולוגיה בבסיס חיל האוויר בצ'נוט, אילינוי. אייבל עמד להישלח אחר כך לבית ספר לחזאים אבל כדי לקצר את השירות העדיף לוותר על כך ולשרת עוד שישה חדשים ביפן במסגרת השירות המטאורולוגי של חיל האוויר.
בתום שירותו הצבאי שב ללוס אנג'לס, ואחרי שעבד זמן מה בתחנת דלק התחיל לימודי פיזיקה במכון הטכנולוגי של קליפורניה. כשנפתחה כעבור שנה מחלקה לאסטרונומיה הוא פנה ללימודים במסגרת זו. הוא התגורר במעונות של המכון - "בית פלמינג", והיה חבר בקבוצת הבאולינג של המעונות. בנוסף השתתף בחוג לדרמה ועמד בראשו למשך שנה. כתב גם את הפסקול של השידורים השבועיים של הג'ורנל לחדשות האוניברסיטה 'The California Tech'. כסטודנט מצא עבודה כמדריך סיורים במצפה גריפית'.
בשנת 1951 סיים אייבל את התואר הראשון באסטרונומיה. המשיך אחר כך לתואר שני (1952) ולדוקטורט (1957). הוא היה הדוקטורנט הראשון של האסטרונום דונלד אוסטרברוק. באותה תקופה הוא התמנה למרצה במצפה גריפית'.
ביוגרפיה > המשך הקריירה המדעית והאקדמית

כאסטרונום, נודע אייבל בקטלוג צבירי הגלקסיות שערך במהלך עבודתו כתצפיתן במסגרת סקר הרקיע של מצפה פלומאר. ניתוחו את הצבירים הללו שיפור את ההבנה לגבי היווצרותם והתפתחותם. הוא דחה את המודל ההיררכי של קרל צ'רלייה והוכיח את קיומם של "צבירים בעלי רמה ב"[דרוש תרגום].
כמו כן הוכיח שהארת הצבירים עשויה לשמש כסולם מרחקים.
קטלוג אייבל הוא רשימה כמעט שלמה של כ-4000 צבירים הכוללים לפחות 30 גלקסיות עד להסחה לאדום שבה z ‏ = 0,2.
הקטלוג ההתחלתי של ההמיספרה הצפונית פורסם בשנת 1958. הקטלוג המורחב, הכולל גם את צבירי ההמיספרה הדרומית, פורסם אחרי מותו של אייבל, בשיתוף פעולה בין הרולד פ. אולווין ורונלד אולווין.(Olowin).
אייבל גילה יחד עם חוקרים אחרים את כוכב השביט המחזורי 52P/Harrington-Abell. יחד עם פיטר גולדרייך קבע כי מקורן של הערפיליות הפלנטריות הוא בענקים האדומים.
אייבל הקדיש זמן ומרץ לתחום ההוראה ובמשך מעל 20 שנה לימד בתוכניות הקיץ לסטודנטים. לאות הוקרה, מלגת הלימודים עבור תוכנית זו קיבלה את שמו.
הוא השתתף גם בתוכניות המדע בטלוויזיה "Understanding Space and Time ׁV" (הבנת המרחב והזמן) ו-"Project Universe" (פרויקט היקום).
הוא רדף בקנאות נגד טענות פסאודו-מדעיות כמו אלו של עמנואל וליקובסקי. היה אחד ממייסדי "הוועד לחקירה מדעית של הטענות לפאראנורמליות" CSICOP
וכתב מאמרים בכתב עת של הוועד "The Skeptical Inquirer" (החוקר הסקפטי)
כך, למשל, הוא הוכיח ב-1979 שיתוש המתיישב על זרוע של אדם מפעיל יותר משיכה מירח, ודחה את רעיונות השווא לפיהם לירח השפעה על גופנו מכיוון שהוא מורכב ממים. בשנת 1977 יחד עם פול קורץ ודניס רולינס ערך חישובים בנוגע לאפקט מאדים שקיומו נטען על ידי הנאו-אסטרולוג גוקלן.
ג'ורג' אייבל היה יושב ראש הוועדה לקוסמולוגיה של האיחוד האסטרונומי הבינלאומי ויושב ראש "החברה האסטרונומית של האוקיינוס השקט".
בשנת 1970 הוא נבחר לחברה האסטרונומית המלכותית. בשנים 1968–1975 כיהן כראש המחלקה לאסטרונומיה של UCLA.
אייבל היה אמור להתחיל לכהן כעורך של Astronomical Journal החל מינואר 1984, אך הוא נפטר מאוטם בלב בגיל 57 בשנת 1983.
תגליותיו

1954 - פלומאר 1, צביר כדורי מקבוצת הכוכבים  קפאוס
1955 - אייבל 39, ערפילית פלנטרית מקבוצת הכוכבים הרקולס
1958 - אייבל 2142,  צביר גלקסיות בכתר הצפוני
אייבל 2151  או הצביר מהרקולס, המורכב ממאה גלקסיות בקבוצת הכוכבים הרקולס
אייבל 426 או הצביר מקבוצת הכוכבים פרסאוס
חיים אישיים

אייבל התחתן לראשונה בשנת 1951 ונולדו לו שני ילדים. הוא התחתן שנית ב-1972.
הנצחה

האסטרואיד (3449) Abell קיבל את שמו.
נקרא על שמו המצפה ג'ורג' אייבל במילטון קיינס באנגליה.
ראו גם

קטלוג אייבל
ג'יין בולין (שופטת)

| --- | --- |

 לידה:  11 באפריל 1908 פוקיפסי, ארצות הברית 
 פטירה:  8 בינואר 2007 (בגיל 98) קווינס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הפרברי פוקיפסי 
 מקום מגורים:  ניו יורק 
 השכלה:  בית הספר למשפט של ייל (1931)  מכללת ולסלי 
 תקופת הפעילות:  מ-1939 
 מפלגה:  המפלגה הרפובליקנית 
 
ג'יין מטילדה בולין (Jane Matilda Bolin; ‏11 באפריל 1908 – 8 בינואר 2007) הייתה עורכת דין ושופטת אמריקאית. היא הייתה האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שסיימה את לימודיה בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל, הראשונה שהצטרפה ללשכת עורכי הדין של העיר ניו יורק והראשונה שהצטרפה למחלקת המשפטים של העיר. בולין הפכה לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה שכיהנה כשופטת בארצות הברית, כאשר מונתה לשופטת בית המשפט למשפחה בניו יורק בשנת 1939.
ביוגרפיה

בולין נולדה בעיר פוקיפסי בעמק ההדסון שבמדינת ניו יורק. היא הייתה הצעירה מבין ארבעה ילדים. אביה, אפרו-אמריקאי, היה עורך דין. הוא עסק בעריכת דין במחוז ד'אצס (אנ') במשך חמישים שנה והיה הנשיא האפרו-אמריקאי הראשון של לשכת עורכי הדין במחוז זה. אמה הייתה מהגרת מבריטניה. היא מתה כשבולין הייתה בת 8.
כילדתם של בני זוג בין-גזעי, בולין סבלה מאפליה בפוקיפסי כאשר לעיתים לא קיבלה שירות בבתי עסק. היא הושפעה כילדה ממאמרים ותמונות של תלייתם ללא משפט של דרומיים אפרו-אמריקאים במגזין The Crisis, המגזין הרשמי של האיגוד הלאומי לקידום אנשים צבעוניים (NAACP).
בולין למדה בבית ספר תיכון בפוקיפסי, אך נמנע ממנה מלהירשם למכללת ואסר שבעירה, שלא קיבלה תלמידים אפרו-אמריקאיים באותה תקופה. בגיל 16 היא נרשמה למכללת ולסלי במסצ'וסטס, שם הייתה אחת משני הצעירים האפרו-אמריקאיים היחידים ונדחתה חברתית על ידי הסטודנטים הלבנים. היא סיימה את לימודיה בוולסלי בשנת 1928 בין 20 הראשונים של כיתתה. יועץ קריירה בוולסלי קולג' ניסה להרתיע אותה מלהגיש מועמדות לבית הספר למשפטים של ייל בשל גזעה ומגדרה. אף על פי כן, בשנת 1931 היא הפכה לאישה האפרו-אמריקאיה הראשונה שסיימה את לימודיה שם, ועברה את בחינת לשכת עורכי הדין של מדינת ניו יורק בשנת 1932.
ביוגרפיה > קריירה משפטית

בולין עבדה עם אביה בפוקיפסי במשך תקופה קצרה לפני שקיבלה עבודה במשרד היועץ המשפטי של עיריית ניו יורק. היא נישאה לעורך הדין ראלף א. מיזל (Ralph E. Mizelle) בשנת 1933, ואיתו עסקה בעריכת דין בניו יורק. מיזל הפך בהמשך להיות חבר בקבינט השחור של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט, לפני שמת ב-1943. לאחר מכן נישאה בולין בשנית לוולטר פ. אופוט הבן (Walter P. Offutt, Jr.), כומר שמת ב-1974. בולין התמודדה ללא הצלחה בבחירות לבית המחוקקים של מדינת ניו יורק ב-1936 כמועמדת רפובליקנית. למרות שהפסידה, השגת המועמדות הרפובליקנית שיפרה את מעמדה בפוליטיקה של ניו יורק.
ב-22 ביולי 1939 מינה ראש עיריית ניו יורק פיורלו לה גוארדיה את בולין בת ה-31 לשופטת בבית המשפט למשפחה. במשך 20 שנה היא הייתה השופטת האפרו-אמריקאיה היחידה במדינה. מינויה חודש שלוש פעמים והיא כיהנה בבית המשפט במשך 40 שנה, עד שהגיעה לגיל הפרישה של 70.
בולין הייתה פעילה למען זכויות ילדים וחינוך. היא פעלה לעודד את קיומם של שירותי ילדים לבני כל הגזעים יחד, וכן שקציני מבחן יוקצו ללא קשר לגזע או לדת, וסוכנויות לטיפול בילדים במימון ציבורי יקבלו ילדים ללא קשר לרקע האתני שלהם. היא הייתה יועצת משפטית של המועצה הלאומית של נשים שחורות. היא כיהנה במועצות המנהלים של ארגונים שונים לרבות NAACP והליגה לרווחת הילד. היא התפטרה מה-NAACP בשל תגובתה למקארתיזם, אך נותרה פעילה בתנועה לזכויות האזרח. היא גם נאבקה באפליה גזעית מצד קבוצות דתיות כאשר סייעה בפתיחת בית ספר מיוחד לנערים אפרו-אמריקאיים בעיר ניו יורק. היא קיבלה תוארי כבוד ממכון טסקיגי, מכללת ויליאמס, אוניברסיטת המפטון ומכללת וסטרן לנשים.
לאחר פרישתה לגמלאות ב-1979, התנדבה בולין כמדריכת קריאה בבתי ספר ציבוריים בעיר ניו יורק במשך שנתיים וכיהנה במועצת הנגידים של מדינת ניו יורק (אנ'), שם עסקה בדיונים משמעתיים.
בולין נפטרה ב-8 בינואר 2007 בגיל 98 בלונג איילנד סיטי, קווינס, ניו יורק. היא נקברה בפוקיפסי.
הנצחה

דמויות בולין ואביה מופיעות בציור קיר בבית המשפט של מחוז דאצ'ס בפוקיפסי, ובניין המנהלה של מחוז בית הספר העירוני פוקיפסי נקרא על שמה. שופטים לרבות ג'ודית קיי (אנ') וקונסטנס בייקר מוטלי (אנ') ציינו את בולין כמקור השראה לקריירה שלהם. לאחר מותה נשא צ'ארלס ריינג'ל (אנ') נאום לכבודה במליאת בית הנבחרים של ארצות הברית. בשנת 2011 פורסמה ביוגרפיה של בולין בשם Daughter of the Empire State.
ג'ון ניומן

| --- | --- |

 לידה:  16 ביוני 1990 (בן 34) סטל, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  John William Peter Newman 
 מוקד פעילות:  בריטניה ניו יורקשייר, בריטניה
 תקופת הפעילות:  מ-2004
 מקום לימודים:  Settle College 
 סוגה:  נשמה • פופ • נורת'רן סול • דאנס-פופ
 סוג קול:  בריטון, מצו-סופרן 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה, מקלדת אלקטרונית 
 חברת תקליטים:  איילנד, יוניברסל
 www.johnnewman.co.uk
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ון ניומן (באנגלית: John Newman; נולד ב-16 ביוני 1990) הוא זמר, מלחין, פזמונאי ומפיק מוזיקלי אנגלי. מוכר בעיקר בזכות השיר "Love Me Again", אשר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי ביולי 2013. בנוסף היה לאמן המצליח במצעד הדאנס הבריטי לשנת 2012 עם השירים "Feel the Love" ו-"Not Giving In" של רודימנטאל שדורגו במקומות הראשון והארבעה עשר במצעד בהתאמה.
ביוגרפיה

ניומן גדל ביורקשייר שבבריטניה ולמד במכללה הקהילתית. ניומן התחיל את דרכו במוזיקה בגיל 14, כאשר כתב והלחין שירים משלו על גיטרה. בהמשך הקליט והפיק את שיריו באולפן ביתי שבנה. בגיל 20 עבר ניומן לגור בלונדון והקים להקה. לאחר מכן הוחתם בחברת התקליטים המצליחה "איילנד" ("Island records"), בה הוציא את השיר "Cheating" לרשת והופיע עם השיר בגרסה האקוסטית בהופעות.