stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בת הים הקטנה 2: השיבה לים

| --- | --- |

 מבוסס על:  בת הים הקטנה 
 בימוי:  ג'ים קמרוד בראיין סמית
 הופק בידי:  לסלי הו דייוויד לאבגרן
 תסריט:  אליזבת אנדרסון טמפל מאתיוס אלזי ד'היין אדי גאזליאן
 מדבבים:  ג'ודי בנסון (אריאל) באדי האקט (Scuttle) רוב פאולסן (הנסיך אריק) קנת' מארס (המלך טריטון) טרה סטרונג (מלודי) סמואל רייט (סבסטיאן) רנה אוברז'ונואה אדי מקלורג סטפן פורסט קם קלארק קלנסי בראון פאט קרול מקס קסלה אמילי הארט 
 מוזיקה:  דני טרוב 
 מדינה:  ארצות הברית, אוסטרליה 
 חברת הפקה:  אולפני דיסניטון, סרטי וולט דיסני 
 חברה מפיצה:  בואנה ויסטה הפקות
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, ישירות לווידיאו 
 הקרנת בכורה:  19 בספטמבר 2000 
 משך הקרנה:  75 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מוזיקלי, סרט פנטזיה, סרט הרפתקאות 
 סרט קודם:  בת הים הקטנה 3: סיפורה של אריאל 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
בת הים הקטנה 2: השיבה לים (באנגלית: The Little Mermaid II: Return to the Sea) הוא סרט הנפשה שהופק על ידי אולפני דיסני ויצא ישירות לווידאו בשנת 2000. זהו סרט המשך לסרט "בת הים הקטנה" משנת 1989. סרט זה בוים על ידי ג'ים קמרוד (אנ') ובראיין סמית'.
עלילת הסרט מתרחשת למעלה מעשור לאחר הסרט המקורי והסדרה ומתמקדת במלודי, בתם של אריאל ואֶריק- נסיכה בת-אדם שמשתוקקת לשחות באוקיינוס למרות שהוריה אוסרים על כך.
זה הסרט האחרון כרונולוגית בגרסת וולט דיסני לבת הים הקטנה, והשני שהופק (אחריו יצא בת הים הקטנה 3: סיפורה של אריאל).
הסרט עלה בדיסני+ עם השקתו בישראל ב-16 ביוני 2022.
עלילה

אריאל ואֶריק חוגגים את הולדת בתם, מלודי, על ספינה בים. לרגל הולדתה, אביה של אריאל, המלך טריטון, מעניק למלודי תליון קסום שחרוט עליו שמה. החגיגה נקטעת לפתע כשמורגנה, אחותה של אורסולה (הנבלית בסרט המקורי), מופיעה ומאיימת לפגוע במלודי אם לא תקבל לידיה את הקלשון של טריטון. אריאל ואֶריק מצליחים להביס את מורגנה והיא בורחת לים. כדי להגן על מלודי מפני מורגנה, אריאל מחליטה למנוע ממנה כל מידע על הים: התליון מושלך לאוקיינוס, ונבנית חומה שמקיפה את הארמון ומפרידה בינו ובין הים.
שתים-עשרה שנים לאחר מכן, מלודי עדיין לא יודעת על עברה של אמה כבת ים. ההורים שלה אוסרים עליה לצאת מחוץ לגבולות הארמון, אף על פי כן מלודי חומקת מהארמון באופן קבוע כדי לשחות בים. באחת הפעמים היא מגלה על קרקעית הים את התליון ששמה חרוט עליו. היא מתעמתת עם אריאל אודות התליון, וכשהיא לא מוכנה לענות לשאלות שלה, מלודי בורחת לים. כשאֶריק ואריאל מבינים שמלודי נעלמה, טריטון הופך את אריאל לבת ים כדי שתוכל לחפש אותה.
בינתיים מלודי מובלת למחבוא של מורגנה. מורגנה משתמשת במה שנותר מהקסם של אורסולה על מנת להפוך את מלודי באופן זמני לבת ים. היא אומרת שהשינוי יהיה קבוע אם מלודי תוכל להחזיר לה את הקלשון שלה, שלטענתה נגנב ממנה על ידי טריטון. בעזרתם של טיפ הפינגווין ודאש הניבתן (אריה ים) מלודי מצליחה להביא את הקלשון למורגנה. אריאל מנסה לעצור את מלודי מלתת למורגנה את הקלשון אבל מאחרת את המועד. מורגנה, כעת עם הקלשון, תופסת את אריאל ומחזיקה אותה בשבי. סקאטל, טריטון, סבסטיאן ואֶריק מגיעים, ונלחמים מול מורגנה. במהלך הקרב, מלודי מצליחה לקחת את הקלשון ולהחזיר אותו לטריטון, שכולא את מורגנה בגוש קרח.
מלודי מתאחדת עם משפחתה, וטריטון מציע למלודי להפוך לבת ים לתמיד. במקום, מלודי משתמשת בטריטון כדי להעלים את החומה שהפרידה את ביתה מהים, ומאחדת את בני האדם ובני הים.
ביקורת

הסרט קיבל ביקורות מעורבות עד שליליות ומחזיק בציון של 33% ("רקוב") באתר Rotten Tomatoes.
דיבוב

| שם דמות | שם המדבב/ת המקורי/ת באנגלית | שם המדבב/ת בעברית | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| מלודי | טרה סטרונג | אנה שפיץ | הגיבורה הראשית של הסרט. חולמת להיות בת ים. ביתה של אריאל. |
| אריאל | ג'ודי בנסון | רמה מסינגר | המדבבת במקור, ג'ודי בנסון, דיבבה את אריאל גם בסרט המקורי ב-1989. אימה של מלודי ואשתו של אֶריק. |
| אֶריק | רוב פאולסן | אלי לולאי | אביה של מלודי ובעלה של אריאל. |
| גרימסבי | קיי א. קוטר | דב רייזר | היועץ של אֶריק. |
| השף לואי | רנה אוברז'ונואה | דור צויגנבום | השף המלכותי של אֶריק. שונא את סבסטיאן ורוצה לבשל אותו. |
| טריטון | קנת מארס | אריאל פורמן | מלך בני הים. אביה של אריאל וסבה של מלודי. |
| סבסטיאן | סמואל א. רייט | אלי גורנשטיין | היועץ של טריטון. פוקד עליו לשמור על מלודי. |
| פלאונדר | קאם קלארק | עידו מוסרי | חברה הטוב של אריאל. |
| שחף | באדי האקט | אוהד שחר | אחד החברים של אריאל. |
| מורגנה | פאט קרול | יעל עמית | הנבלית הראשית בסרט. שונאת את אחותה אורסולה ורוצה לשלוט בים. |
| קרישלון | קלנסי בראון | שמעון כהן | העוזר של מורגנה. |
הקונגרס הציוני העולמי השביעי

| --- | --- |

בימת הקונגרס
 מיקום:  בזל 
 עיר:  בזל
 מדינה:  שווייץ שווייץ
 תאריכים:  27 ביולי 1905 – 2 באוגוסט 1905 (7 ימים)
 נשיא:  דוד וולפסון
 משתתפים
 → הקונגרס הציוני העולמי השישיהקונגרס הציוני העולמי השמיני ←
 
קבוצת אורחים וצירים מאנגליה וארצות הברית
צירים באולם הקונגרס
תצלום קבוצתי של צירים מרוסיה. במרכז יושב מקס נורדאו.
הקונגרס הציוני השביעי התקיים בין ה-27 ביולי ל-2 באוגוסט 1905, בעיר בזל שבשווייץ. זה היה הקונגרס הראשון שנערך מאז פטירתו של נשיא הציונות בנימין זאב הרצל ב-1904 ובו נדחתה באופן סופי תוכנית אוגנדה.
מהחלטות הקונגרס

בקונגרס הוחלט כי "תוכנית בזל" שרירה וקיימת ואין לעסוק בשום פעולת התיישבות מחוץ לתחומי ארץ-ישראל. ונדחתה תוכנית אוגנדה
הוחלט להגביר את הפעילות בארץ ישראל, הגברת פיתוח תוכניות להכשרת קרקע והגברת ההתיישבות הציונית בארץ ישראל.
התנועה הציונית מאמצת את "עבודת ההווה" עקב צרכים של יהודי אירופה (אנטישמיות ופוגרומים) הדורשים פתרון מיידי ואינם מסתפקים בפתרון המוצע בתוכנית בזל שהיא פתרון לטווח ארוך
הקונגרס החליט לקחת תחת חסותו את "הבית הנאמן" ולהפכו לבית הספרים הלאומי ולשם כך הקציב 4000 פרנק בשנה.
על פי הצעת ורבורג הוחלט להקציב למשפחתו של הרצל 4000 כתר בכל שנה לתקופה של עשר שנים.
ראו גם

המהלכים שגרמו לדחיית תוכנית אוגנדה
דוד וולפסון
הערות שוליים

↑  על פי עיתון "הזמן" הצירים נחלקו על פי הארצות שייצגו כדלהלן: רוסיה 500, אנגליה 40, אוסטריה, 35, גרמניה 31, דרום אפריקה 30, רומניה 20, ארץ ישראל, 8, איטליה 6, שווייץ 6, צרפת 4, סרביה 4, בולגריה 4, הולנד 3, בלגיה 3, ארגנטינה 1, אוסטרליה 1, חינה (סין) 1. (ישנם מקורות המדברים על מספר גדול יותר של סך צירי הקונגרס)
↑  על פי השבועון The Nation - הלאום מ-3 באוגוסט 1905
↑  בקונגרס היהודי השמיני, שנערך בהאג ב-1907, כבר התקבל וולפסון כאחד ממנהיגיה הבלתי מעורערים של התנועה ונבחר לנשיאה. הוא כיהן כנשיא הקונגרס עד פרישתו בשנת 1911.
↑  הצפירה, הזמן 27 - 30 ביולי 1905
↑  הצפירה 152, 26 ביול 1905
↑  שלום עליכם "כוכבים תועים", פרק רביעי
↑  הספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007370409805171
חוסמי אלפא

פנוקסיבנזמין, חוסם אלפא פוטנטי, לא סלקטיבי הנצמד לקולטנים בצורה לא תחרותית
טרזוסין, חוסם אלפא סלקטיבי לקולטנים מסוג אלפא1 בכלי הדם
טמסולוסין (שם מסחרי: אומניק), תרופה הסלקטיבית לקולטני אלפא1 בבלוטת הערמונית
יוהימבין, חוסם אלפא סלקטיבי לקולטנים מסוג אלפא2
חוסמי אלפא היא קבוצת תרופות החוסמת קולטנים אלפא אדרנרגיים.
עקב תופעות לוואי, שהשכיחה בהן היא סחרחורת המופיעה במעבר משכיבה לישיבה או לעמידה, השימוש בהן הולך ופוחת כיום, אבל הם שכיחים עדיין בטיפול ביתר לחץ דם כתרופות מקו 3 לטיפול (לאחר כישלון במספר תרופות שמהוות את טיפול הבחירה), וכמו כן עיקר השימוש בהם כיום הוא בהגדלה שפירה של הערמונית.
קיימים שני סוגים עיקריים של קולטני אלפא, קולטן מסוג אלפא 1 וקולטן מסוג אלפא 2. נהוג לסווג את חוסמי אלפא על פי סוג הקולטן שאותו הם חוסמים. חסימת הקולטן לאלפא 2 איננה שכיחה בשימוש כיום והתרופות מקבוצה זאת הולכות ומאבדות את שימושן הקליני.
סיווג ומאפיינים

נהוג לסווג את חוסמי האלפא לקבוצות על פי הקולטנים עליהם הם פועלים.
סיווג ומאפיינים > חוסמי אלפא לא סלקטיביים

תרופות אלו חוסמות גם את הקולטנים מסוג אלפא 1 וגם את הקולטנים מסוג אלפא 2. מאחר שתרופות אלו אינן ספציפיות לקולטן מסוים, תופעות הלוואי הנצפות מתרופות אלו הן חזקות ומהותיות יותר בהשוואה לחוסמי אלפא סלקטיביים.
סיווג ומאפיינים > חוסמי אלפא לא סלקטיביים > פנוקסיבנזמין

פנוקסיבנזמין (באנגלית Phenoxybenzamine, משווק בארץ בשם דיבנילין) היא תרופה לא סלקטיבית, הנקשרת בקשר קוולנטי לשני סוגי קולטני אלפא. חסימה זאת היא לא הפיכה ולא תחרותית, כך שמתקבלת חסימה חזקה של הקולטנים למשך זמן ארוך של עד 24 שעות במתן חד פעמי. לאחר נתינה במתן ממושך היא יכולה לפעול על פני שלושה ימים רצופים.
לתרופה יש תופעת לוואי קשה של תת-לחץ דם אורתוסטטי המלווה ברפלקס טכיקרדיה (עלייה בדופק). יש להיזהר או להימנע בשימוש בחולים שסובלים מטרשת עורקית חסימתית, שכן חולים אלו עלולים לפתח תסמיני לחץ בחזה עקב השימוש בתרופה.
השימוש בתרופה מוגבל כיום למצבים של פאוכרומוציטומה למרות שגם תרופות אחרות ממשפחת חוסמי אלפא שסלקטיביים לאלפא 1 כגון דוקסזוסין יכולים להיות יעילים למטרה זאת.
סיווג ומאפיינים > חוסמי אלפא לא סלקטיביים > פנטולאמין

פנטולאמין (באנגלית Phentolamine) היא תרופה שחוסמת קולטנים מסוג אלפא 1 ואלפא 2 אך בניגוד לפנוקסיבנזמין עושה זאת בצורה תחרותית ולפיכך השפעתה היא על פני זמן קצר יותר. תרופה זאת ניתנת בהזרקה ובעבר שווקה גם בישראל בשם המסחרי Regitine.
תרופה זאת שימשה בטיפול בפאוכרומוציטומה לטווח קצר בלבד.
השימוש בה כיום מוגבל, בשל תרופות יעילות יותר.
סיווג ומאפיינים > חוסמי אלפא 1

חוסמי אלפא 1 חוסמים באופן סלקטיבי את הקולטנים מסוג אלפא 1 ללא השפעה על קולטנים מסוג אלפא 2.
נהוג לחלק חלוקת משנה את התרופות ממשפחה זאת על פי מידת הסלקטיביות לקולטני אלפא 1 בבלוטת הערמונית.
סיווג ומאפיינים > חוסמי אלפא 1 > דוקסזוסין, טראזוסין ופראזוסין

דוקסזוסין (באנגלית: doxazosin, שם מסחרי בישראל: Cadex), פראזוסין (באנגלית: prazosin, התרופה איננה משווקת בישראל) וטראזוסין (באנגלית: terazosin, שם מסחרי בישראל: Hytrin) הן תרופות שחוסמות קולטנים מסוג אלפא 1 גם בכלי הדם וגם בבלוטת הערמונית ולפיכך הן תרופות שיכולות להתאים לטיפול ביתר לחץ דם ובהגדלה שפירה של הערמונית.
פראזוסין (שווקה בשם היפוטנס) הייתה התרופה הראשונה שיצאה לשימוש מקבוצה זאת, אך בשל זמן מחצית חיים קצר (כ-3 שעות) שדרש מתן 3 פעמים ביום ובשל תופעות לוואי, תרופה זאת יצאה משימוש. לדוקסאזוסין יש את זמן מחצית הארוך ביותר מכל התרופות במשפחה זאת (15-22 שעות כתלות בפורמולציה) והוא גם השכיח מכולם בשימוש. ניתן להשתמש בטראזוסין ודוקסזוסין גם כאשר התפקוד הכלייתי יורד, מה שמקנה להן יתרון במטופלים עם בעיות בכליה וחולי דיאליזה, שלא יכולים ליטול מעכביACE או ARB. בתחילת הטיפול בתרופות אלו המטופלים עלולים לחוות תת-לחץ דם אורתוסטטי ולכן יש להנחות אותם היטב על תופעת לוואי זאת על מנת למנוע נפילות.
תרופות אלו אינן מומלצות בקשישים, אך לעיתים ניתנות גם בקשישים בשל קושי בשליטה על לחץ דם גבוה. קשישים חווים את תופעות הלוואי של תרופות אלו בצורה מהותית יותר עם סיכון לנפילות כתוצאה מהתרופה.
סיווג ומאפיינים > חוסמי אלפא 1 > אלפוזוסין וטמסולוסין

אלפוזוסין (באנגלית: alfuzosin, שמות מסחריים: קסטרל Xatral, אלפו-קל Alfu-Kal ) וטמסולוסין (באנגלית: Tamsulosin, שמות מסחריים: אומניק Omnic, פרומניקס Promnix, וכן Tamsulosin-Teva או טמסולין Tamsulin, ונמצא גם בתרופות משולבות - דואודרט Duodart, ערמוניה פלוס) הן תרופות אשר ספציפיות לקולטנים מסוג אלפא1 הממוקמות בבלוטת הערמונית.
לפיכך תרופות אלו אינן משפיעות על לחץ הדם בצורה ניכרת ומותוות לשימוש בהגדלה שפירה של הערמונית. הן אינן מתאימות לשימוש נגד יתר לחץ דם, אך עדיין תיתכן תופעת לוואי של סחרחורת או תת-לחץ דם אורתוסטטי (בשכיחות נמוכה יותר מדוקסזוסין).
אלפוזוסין היה התרופה הראשונה שיצאה לשוק ב-1993, והוא ניתן בתכשיר בשחרור מושהה במינון של 10 מ"ג ליום. הוא עוזר לשפר את התסמינים של הגדלה שפירה של הערמונית ויעיל גם בטיפול בתסמינים במערכת השתן אצל מטופלים עם קטטר. דווח כי הוא גם משפר את התפקוד המיני של מטופלים עם הגדלה שפירה של הערמונית אך עלול לגרום זקפה ממושכת וכואבת. תופעות לוואי נוספות שדווחו לעיתים קרובות כוללות חולשה, התעלפות, כאב ראש, בחילה, כאב בטן ותחושת מחלה.
טמסולוסין היא התרופה השנייה שיצאה לשוק ב-1995 עם פעילות דומה לזאת של אלפוזוסין וסלקטיביות לקולטני אלפא1 בפרוסטטה, עם מעט השפעות על כלי הדם. קיימת בפורמולות שונות הניתנות בשחרור מושהה. התרופה ניתנת במינון של 0.4 מ"ג ליום וקיימת גם בשילוב עם דוטסטריד לטיפול בהגדלה שפירה של הערמונית. אין להשתמש בטמסולוזין אצל מי שסובל או סבל בעבר מלחץ דם נמוך, מסחרחורות או מהתעלפות כתוצאה מירידה בלחץ הדם או כאשר יש אי ספיקת כבד חמורה. התרופה בעלת יעילות זהה לאלפוזוסין ומבחינת תופעות לוואי היא עלולה לגרום לסחרחורת, להפרעות בשפיכה (שפיכה לא תקינה או העדר שפיכה), להפרעות ראייה, יובש בפה ועוד. מלבד הטיפול בהגדלה שפירה של הערמונית, טמסולוסין נחקרת גם במחקרים לטיפול בה במצבים של אבנים בדרכי השתן וגם בטיפול בנשים שסובלות מחסימה בדרכי השתן.
סיווג ומאפיינים > חוסמי אלפא 2

חוסמי אלפא-2 - אתיפמזול, אפרוקסן, אידזוקזן, יוהימבין
תרופות פועלות על קולטנים מסוג אלפא 2 במערכת העצבים המרכזית. כיוון שקולטנים אלו מדכאים את הפעילות העצבית, חוסמי אלפא-2 גורמים לשפעול המערכת הסימפתטית. התרופות אינן נמצאות בשימוש רפואי כיום, בשל העדר יעילות או בשל תרופות יעילות טובות יותר למצבים שעבורן הם ניטלו.
סיווג ומאפיינים > חוסמי אלפא 2 > יוהימבין

יוהימבין (באנגלית: Yohimbine) היא אלקלואיד המופק מעץ ה-Pausinystalia johimbe (צמח הגדל במערב ומרכז אפריקה) ונמצא גם בשורש ראולפיה (Rauwolfia). כיוון שהתרופה מגבירה את הפעילות הסימפתטית, היא גורמת לעלייה בלחץ הדם והדופק. בעבר, לפני גילויה של התרופה ויאגרה, השתמשו ביוהימבין לטיפול באין אונות אצל גברים (למרות שיעילותה באין אונות מעולם לא הוכחה בצורה מחקרית). כיום, יוהימבין איננה משמשת בטיפול במצב זה. כמו כן בעבר השתמשו בתרופה זאת במטופלים עם תת-לחץ דם אורתוסטטי, במטופלים עם תסמונת ריינו ובמטופלים עם נפרופתיה סוכרתית. היא איננה מומלצת למטופלים שסובלים מהפרעות בתפקוד הלבבי. 
יוהימבין איננה משווקת בישראל ובארצות הברית.
ראו גם

הגדלה שפירה של הערמונית
יתר לחץ דם
תת לחץ דם
תרופות נוגדות יתר לחץ דם
חוסמי ביתא
הערות שוליים

1 2  אינובמד, עלון לצרכן טמסולין, באתר משרד הבריאות - מאגר התרופות, ‏11/08/2014
1 2  Lippincott Illustrated Review Pharmacology, 5th Edition, 2012
↑  ראפא, עלון לצרכן - דיבנילין כמוסות, באתר שירותי בריאות כללית - מדריך התרופות, ‏02/2012
↑  Van der Zee PA and de Boer A. Pheochromocytoma: a review on preoperative treatment with phenoxybenzamine or doxazosin. Neth J Med. 2014 May;72(4):190-201.
↑  דקסל, עלון לצרכן - קדקס, באתר משרד הבריאות - מאגר התרופות, ‏10/2016
↑  ביוטיס, עלון לצרכן - היטרין, באתר משרד הבריאות - מאגר התרופות, ‏1/12/2011
↑  סאנופי, עלון לצרכן - קסטרל, באתר משרד הבריאות - מאגר התרופות, ‏02/2015
↑  Christopher R Chapple, A Comparison of Varying α-Blockers and Other Pharmacotherapy Options for Lower Urinary Tract Symptoms, Reviews in Urology 7, 2005, עמ' S22–S30
↑  Wilde MI et al. Alfuzosin. A review of its pharmacodynamic and pharmacokinetic properties, and therapeutic potential in benign prostatic hyperplasia. Drugs. 1993 Mar;45(3):410-29
↑  Elhilali MM. Alfuzosin: an alpha1-receptor blocker for the treatment of lower urinary tract symptoms associated with benign prostatic hyperplasia. Expert Opin Pharmacother. 2006 Apr;7(5):583-96.
↑  Lyseng-Williamson KA et al. Tamsulosin: an update of its role in the management of lower urinary tract symptoms. Drugs. 2002;62(1):135-67.
↑  Lu Z et al. Tamsulosin for ureteral stones: a systematic review and meta-analysis of a randomized controlled trial. Urol Int. 2012;89(1):107-15
↑  Meyer LE and Brown JN. Tamsulosin for voiding dysfunction in women. Int Urol Nephrol. 2012 Dec;44(6):1649-56.
↑  Goodman and Gilman's Manual of Pharmacology and Therapeutics, The McGraw-Hill Companies, 2008
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
איור של ערמונית מוגדלת (ימין) לעומת ערמונית נורמלית (שמאל)
הצמח ראוולפיה סרפנטינה, גדל בהודו ובדרום מזרח אסיה, מכיל את האלקלואיד יוהימבין, שהוא חוסם קולטנים מסוג אלפא 2 במערכת העצבים המרכזית
המוסד לעלייה ב'

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  אתונה, פריז 
 יושב ראש:  שאול אביגור 
 תקופת הפעילות:  29 באפריל 1939 – 1951 (כ־11 שנים) 
 
המוסד לעלייה ב' היה זרוע של ארגון ההגנה ששימש כגוף המארגן מטעם הנהגת היישוב של ההעפלה של תנועת הבריחה העלייה היבשתית ממדינות ערב ומפעל הרכש . הבטוי "עלייה ב' מתייחס לעליה בלתי לגאלית. פעילות המוסד התרכזה מחוץ לגבולות הארץ, הייתה חשאית ובלתי חוקית עקב חוקי המנדט הבריטי. הפעילות הסתיימה בשנת 1952.
אוניית המעפילים "מורדי הגטאות", מאי 1947
תחילת הפעילות ועד מלחמת העולם השנייה

למרות שבאופן רשמי "המוסד לעלייה ב'" (בהמשך המוסד) נוסד ב-29 באפריל 1939 על ידי קבוצת אנשים חברי הקיבוץ המאוחד, הוא פעל למעשה כבר בשלהי 1938. הסיבות להקמתו היו החמרת האיסורים הבריטיים על עלייה חוקית לארץ ישראל, מול ההכרה כי יש לחלץ יהודים מאירופה לפני שתפרוץ מלחמה. המוסד הוקם על בסיס תנועת ההעפלה שהייתה קיימת לפניו. תנועת ההעפלה הושתתה בתחילת דרכה על עליית בדד של מעפילים שהגיעו ארצה כתיירים או בדרכים אחרות. החל משנת 1934 החלה ההעפלה לפעול דרך הים בספינות מעפילים, שהראשונה בהן הייתה הספינה כוכב שהביאה 50 מעפילים ממצרים בינואר 1934.
ב-29 באפריל 1939 זימן אביגור ללונדון את אנשי מנגנון ההעפלה לפגישה שהפכה למעשה לכינוס היסוד של המוסד תחת פיקודו. בפגישה נוכחו יהודה ברגינסקי, זאב שינד, צבי יחיאלי, ויוסף ברפל. בפגישה זו הותוו דפוסי העבודה במוסד. נקבע כי פעולות ההעפלה והבריחה יתבצעו בפיקוד ההנהלה של אביגור וברגינסקי, וההנהלה תשב בפריס. הוחלט לצרף את שמריה צמרת, פינו גינצבורג ומשה אוורבוך. סגנו באירופה היה זאב וניה הדרי ובארץ דוד (דוידקה) נמרי, שהיה אחראי על הורדת המעפילים ושימש קצין המבצעים. גזבר המוסד היה פינו גינזבורג ("ברג") שפעל בז'נבה.
תחילה התרכזה פעילות מטה המוסד באתונה, ומאוחר יותר עבר המרכז לפריז. מעל המטה היה ועד ציבורי שפעל בארץ ישראל והורכב מנציגי מפא"י, העובד הציוני, הפועל המזרחי והשומר הצעיר. עם הפילוג במפא"י פרש אחד ממייסדי המוסד לעלייה ב', יהודה בראגינסקי, ממפא"י לסיעה ב' וכך הייתה נציגות גם לתנועה לאחדות העבודה.
בשנים הראשונות ליסודו נחל המוסד הצלחה מסוימת ולפני מלחמת העולם השנייה הצליח להביא ב-50 הפלגות למעלה מ-20 אלף עולים.
עם פרוץ המלחמה, כמעט ושותקה פעילות המוסד וב-1944 הגיעו מרומניה 11 ספינות.
פעילות במדינות האסלאם

מ-1943 ועד 1949, המוסד בשיתוף עם הסוכנות היהודית והמחלקה הערבית של הפלמ"ח פעל במדינות ערב, בעיקר בסוריה ובעיראק, להעלאת מעל ל-5,000 יהודים לישראל, בדרך היבשה. פעולות אלה אורגנו על ידי סיירים של הפלמ"ח.
בראש השלוחה בסוריה עמד מנשה הראל, ובראש השלוחה בעיראק עמדו שלמה הלל ועזרא כדורי.
העולים, שרובם היו בני נוער, נקלטו בקיבוצים.
בשנת 1947 עלו ממרוקו ומאלז'יר כ-1,500 עולים, רובם בספינות המעפילים 'יהודה הלוי', הפורצים', ו'שיבת ציון'. הספינות ניסו להתחמק מהבריטים, אך ניתפשו והגיעו לקפריסין.
רכש מחו"ל

המוסד עסק ברכש צבאי בחו"ל, שנועד לשמש את ההגנה ובהמשך את צה"ל במלחמת העצמאות.
סגנו של שאול אביגור, אהוד אבריאל נשלח בתום המלחמה לאירופה לסייע להעפלה ורכש נשק. אבריאל היה מעורב בהמשך בקידום עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-ישראלית שהייתה המקור העיקרי לנשק של ההגנה וצה"ל במלחמת העצמאות. במסגרת עסקה זו נרכשו בצ'כוסלובקיה עשרות מטוסים, כ-50,000 רובים, כ-6,000 מקלעים וכ-90 מיליון כדורים. העברה מוקדמת של חלק מהנשק בוצעה במסגרת מבצע חסידה כדי לספק נשק למבצע נחשון לפריצת הדרך לירושלים עוד לפני הקמת המדינה.
בנוסף עסק המוסד ברכש של אוניות שישמשו כאוניות מעפילים. אוניות נרכשו בעיקר בארצות הברית, קבוצת זאב שינד, ובאיטליה.
לאחר הקמת המדינה

עם הקמת מדינת ישראל, שימש "המוסד לעלייה" (האות ב' נמחקה) כחברת נסיעות שעסקה בהובלת זרם העולים שזרם ארצה ובסוף 1948 היא הפכה לחברת ספנות 'שוהם', ששמה שונה לאחר מכן ל'צים' (ללא קשר למוסד החשאי נתיב, שארגן עלייה מארצות הגוש הקומוניסטי ולמוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים שקיבל את האחריות הממלכתית על העלאת יהודים מארצות מצוקה במזרח התיכון וצפון אפריקה).
ב-1952 פורק המוסד ופעיליו התפזרו, חלקם חזרו לקיבוציהם ורבים מהם הצטרפו לזרועות כוחות הביטחון.
ראו גם

מבצע מבוכה
לקריאה נוספת

אריה ל. אבנרי, המאבק בספר הלבן והקמת המוסד לעליה ב', בתוך שורשים; קבצים לחקר הקיבוץ ותנועת העבודה. תל אביב ג (תשמ"ב) עמ' 213–245
אריה בועז, עלום ונוכח בכל – סיפור חייו של שאול אביגור, פרק שמיני: המוסד לעלייה ב', עמודים 106–130, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2001.
זאב וניה הדרי פליטים מנצחים אימפריה, קיבוץ מאוחד-כתר, תל אביב, תשמ"ה
יהודה בראגינסקי עם חותר אל החוף; חמש עשרה שנה בשירות עליה ב' , הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשכ"ה
יצחק אבנרי, ההסתדרות הציונית והעלייה הבלתי ליגלית לארץ ישראל, מראשית הכיבוש הבריטי ועד פרוץ מלחמת העולם השנייה, אוניברסיטת תל אביב, 1979
מרדכי נאור, בים, ביבשה וגם באוויר – מבט חדש על ההעפלה, הוצאת ספריית יהודה דקל והמועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2015.
אברהם יבין, שלמה דרך (עורכים), סיפורו של דוידקה, דוד נמרי - מפיו ועליו, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשל"ד
דליה עופר, דרך בים: עלייה ב' בתקופת השואה, 1939–1944, ירושלים: יד יצחק בן צבי, 1988.
יהודה סלוצקי, ספר תולדות ההגנה, הוצאת עם עובד, 1973
מירי נהרי, שליחי המוסד לעליה ב' בתנועת הבריחה, מבטמל"מ, כתב עת לעייני מודיעין וביטחון מבית המרכז למורשת המודיעין, גיליון 93, 2023
הערות שוליים

↑  אריה בועז, עלום ונוכח בכל, ישראל: משרד הביטחון, 2002, עמ' 183
↑  יהודה סלוצקי, ספר תולדות ההגנה, תל אביב: עם עובד, 1973, עמ' 174
↑  אריה בועז, עלום ונוכח בכל, ישראל: עם עובד, 2002, עמ' 188
↑  יהודה סלוצקי, ספר תולדול ההגנה, ישראל: עם עובד, 1973, עמ' 174
↑  אריה בועז, עלום ונוכח בכל, משרד הביטחון, 2002, עמ' פרק 10, העליה היבשתית 164-140
↑  אריה בועז, עלום ונוכח בכל, משרד הביטחון, 2002, עמ' פרק 13 הרכש הצבאי עבור ההגנה וצהל 244-225
↑  המוסד לעליה ב, באתר www.palyam.org
↑  זאב צחור, המוסד לעליה ב' - מקור הסמכות [דרושה הבהרה]
↑  אריה בועז, עלום ונוכח בכל, משרד הביטחון, 2002, עמ' 114
↑  אריה בועז, עלום ונוכח בכל, משרד הביטחון, 2002, עמ' 188
↑  יוחנן כהן, עוברים כל גבול, זמורה-ביתן ומשואה, 1995, עמ' 22
↑  אריה בועז, עלום ונוכח בכל, משרד הביטחון, 2002, עמ' 189
↑  בכירי 'המוסד לעליה ב' לאחר מלה"ע ה-2
↑  יוחנן כהן, עוברים כל גבול, "הבריחה" פולין 1945–1946, תל אביב: זמורה-ביתן, 1995, עמ' 129
↑  יהודה סלוצקי, ספר תולדות ההגנה, עם עוד, 1973, עמ' 1095
↑  יהודה סלוצקי, ספר תולדות ההגנה, עם עובד, 1973, עמ' 1094
↑  קיבוץ מעגן | דף הבית
↑  אשר בן נתן, החוצפה לחיות, פרקי חיים, משרד הביטחון, 2002, עמ' 24 - 74
↑  אשר בן נתן ודוד שיף (עורכים), הבריחה, משרד הביטחון, 1998, עמ' 16
↑  דניאל רוזן, הגדעונים, ירושלים: העמותה להנצחתחלי הקשר והתקשוב, 2017, עמ' 9
↑  יוחנן כהן, עוברים כל גבול, זמורה-ביתן ומשואה, 1995, עמ' 462-461
↑  אריה בועז, עלום ונוכח בכל, משרד הביטחון, 2002, עמ' 191
↑  יוחנן כהן, עוברים כל גבול, זמורה-ביתן ומשואה, 1995, עמ' 221
↑  יוחנן כהן, עוברים כל גבול, ביתן-זמורה ומשואה, 1995, עמ' 60-59
↑  בעקבות מבצע מייקלברג, אתרים 57, אפריל 2017
↑  העפלה מצפון אפריקה
↑  מרשת 'גדעון' לרשות התח"ל, אתר הפל"ים
↑  עדה סירני, ספינות ללא דגל, עם עובד, 1975
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007578951105171  LCCN: n50073740  SUDOC: 100553672  VIAF: 148895877   WorldCat (עם VIAF): 148895877
המילטון א.ר. גיב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 בינואר 1895 אלכסנדריה, מצרים 
 פטירה:  22 באוקטובר 1971 (בגיל 76) Shipston-on-Stour, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אדינבורו  התיכון המלכותי של אדינבורו 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד 
 פרסים והוקרה:  עמית האקדמיה הבריטית  Knight Bachelor  עמית אקדמיית ימי הביניים של אמריקה (1956) 
 
המילטון אלכסנדר רוסקין גיב (באנגלית: Hamilton Alexander Rosskeen Gibb;‏ 2 בינואר 1895 - 22 באוקטובר 1971) נודע גם כ"ה. א. ר. גיב H. A. R. Gibb", היה מזרחן סקוטי של האסלאם והמזרח התיכון.
חייו

המילטון אלכסנדר רוסקין גיב נולד באלכסנדריה שבמצרים ושב לסקוטלנד לשם רכישת השכלה בהיותו בן חמש לאחר שאביו הלך לעולמו. הוא התחנך בבית הספר התיכון המלכותי באדינבורו. גיב החל ללמוד באוניברסיטת אדינבורו, אך מלחמת העולם הראשונה קטעה את לימודיו והוא שרת בצרפת ובאיטליה בחיל התותחנים המלכותי. עבור שירותו הוענק לו האות 'war privilege' MA. לאחר המלחמה הוא למד ערבית בבית הספר ללימודי המזרח ואפריקה באוניברסיטת לונדון וקיבל תואר שני בשנת 1922. התזה שלו שפורסמה מאוחר יותר בידי החברה האסייתית המלכותית כמונוגרפיה, נכתבה אודות הכיבושים המוסלמים במרכז אסיה. הוא נשא לאישה את הלן ג'סי סטארק (אלה) באותה שנה ונולדו להם בן ובת.
משנת 1921 עד 1937 לימד גיב ערבית בבית הספר ללימודי המזרח ונהיה פרופסור בשנת 1930. בפרק זה בחייו הוא שימש כעורך האנציקלופדיה של האסלאם. ב-1937 ירש גיב את דייוויד סמואל מרגליות כמופקד הקתדרה לערבית על שם לאוד ועמית מחקר בקולג' סנט ג'ון באוניברסיטת אוקספורד, שם שהה במשך 18 שנים. ספרו של גיב Mohammedanism ראה אור ב-1949, והפך לטקסט יסוד ששימש דור של סטודנטים מערביים של האסלאם. בשנת 1955 קיבל גיב את הקתדרה לערבית על שם ג'יימס ריצ'רד יואיט באוניברסיטת הרווארד לאחר מכן הוא כיהן כמנהל המרכז ללימודי המזרח התיכון בהרווארד. הוא נעשה מנהיגה של תנועה באוניברסיטאות ארצות הברית ששמה לעצמה למטרה לבסס לימודים אזוריים, לאגד מורים, חוקרים וסטודנטים מדיסציפלינות שונות על מנת לחקור את התרבות והחברה של אזורים שונים בעולם. בספריית הרווארד קרויה Gibb Islamic Seminar Library לזכרו.
ספריו שתורגמו לעברית

מבוא לתולדות הספרות הערבית / מאת המילטון א.ר. גיב ויעקב מ. לנדאו; תל אביב: עם עובד, תש"ל 1970 (החלק שכתב גיב תורגם מאנגלית וגרמנית בידי נפתלי גינתון).
מגמות חדשות באסלאם / ה. א. ר. גיב (תרגם מאנגלית מיכאל שורץ); תל אביב: עם עובד, תשל"ו 1976.