stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גביע הקונפדרציות 1997

| --- | --- |
 מארחת:  ערב הסעודית ערב הסעודית
 תקופת התחרות:  12 בדצמבר 1997 – 21 בדצמבר 1997 (10 ימים) 
 מספר משתתפות:  8
 הזוכה:  ברזיל ברזיל
 מספר משחקים:  16
 מספר שערים:  52 (3.25 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  333,500 (0 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  ברזיל רומאריו (7 שערים)
 → 19951999 ←
 
גביע הקונפדרציות 1997 היה גביע הקונפדרציות הראשון שאורגן על ידי פיפ"א - הטורנירים הקודמים שנערכו ב-1992 וב-1995 אורגנו עצמאית על ידי ערב הסעודית ונקראו בשם "גביע המלך פהד". הטורניר נערך באצטדיון הבינלאומי המלך פהד שבריאד בירת ערב הסעודית, אותו האצטדיון שאירח גם את שני טורנירי "המלך פהד", בין ה-12 ל-21 בדצמבר 1997. היה זה טורניר גביע הקונפדרציות הראשון שכלל נבחרות מכל אחת מקונפדרציות הכדורגל של פיפ"א. בגביע זכתה ברזיל, שהביסה במשחק הגמר את אוסטרליה בתוצאה 0–6. בעקבות זאת, ברזיל הפכה לנבחרת הראשונה שזוכה ברציפות במונדיאל, בגביע הקונפדרציות, ובאליפות הקונפדרציה לה היא שייכת (במקרה של ברזיל זוהי קופה אמריקה). ארבע שנים לאחר מכן, עם זכייתה של צרפת בגביע הקונפדרציות 2001, ביצעה גם היא שיא דומה (שכן זכתה במונדיאל 1998 וב-2000).
נבחרות שהשתתפו בטורניר

| נבחרת | מייצגת קונפדרציה | משתתפת בתור |
| --- | --- | --- |
|  ערב הסעודית | AFC | מארחת |
|  איחוד האמירויות הערביות | AFC | סגנית גביע אסיה 1996 |
|  אוסטרליה | OFC | זוכת גביע אוקיאניה לאומות 1996 |
|  אורוגוואי | CONMEBOL | זוכת קופה אמריקה 1995 |
|  ברזיל | CONMEBOL | זוכת מונדיאל 1994 |
|  דרום אפריקה | CAF | זוכת גביע אפריקה לאומות 1996 |
|  מקסיקו | CONCACAF | זוכת גביע הזהב 1996 |
|  צ'כיה | UEFA | סגנית יורו 1996 |
הערות:
גרמניה זכתה ביורו 1996 ולכן הוזמנה להשתתף בטורניר, אך היא סירבה, והוחלפה על ידי סגניתה צ'כיה.
איחוד האמירויות הערביות העפילה אף על פי שהגיעה רק לסגנות גביע אסיה, וזאת משום שזוכת גביע אסיה, ערב הסעודית, העפילה גם משום היותה הנבחרת המארחת.
מהלך הטורניר > שלב הבתים > בית 1

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  ברזיל | 7 | 3 | 2 | 1 | 0 | 6 | 2 | 4 |
|  אוסטרליה | 4 | 3 | 1 | 1 | 1 | 3 | 2 | 1 |
|  מקסיקו | 3 | 3 | 1 | 0 | 2 | 8 | 6 | 2 |
|  ערב הסעודית | 3 | 3 | 1 | 0 | 2 | 1 | 8 | -7 |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 12 בדצמבר 1997 |  ערב הסעודית | 0–3 |  ברזיל | האצטדיון הבינלאומי המלך פהד, ריאד |
| 12 בדצמבר 1997 |  | (סיקור) | סיזאר סאמפיו  65'   רומאריו  73', 80' | האצטדיון הבינלאומי המלך פהד, ריאד |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 12 בדצמבר 1997 |  מקסיקו | 1–3 |  אוסטרליה | האצטדיון הבינלאומי המלך פהד, ריאד |
| 12 בדצמבר 1997 | לואיס הרננדס  80' (פ) | (סיקור) | מארק וידוקה  45'   ג'ון אלואיסי  59'   דמיאן מורי  90' | האצטדיון הבינלאומי המלך פהד, ריאד |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 14 בדצמבר 1997 |  ערב הסעודית | 0–5 |  מקסיקו | האצטדיון הבינלאומי המלך פהד, ריאד |
| 14 בדצמבר 1997 |  | (סיקור) | פרנסיסקו פלנסיה  20', 62'  קוואוטמוק בלנקו  68', 76'   בראוליו לונה  75' | האצטדיון הבינלאומי המלך פהד, ריאד |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 14 בדצמבר 1997 |  אוסטרליה | 0–0 |  ברזיל | האצטדיון הבינלאומי המלך פהד, ריאד |
| 14 בדצמבר 1997 |  | (סיקור) |  | האצטדיון הבינלאומי המלך פהד, ריאד |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 16 בדצמבר 1997 |  ערב הסעודית | 1–0 |  אוסטרליה | האצטדיון הבינלאומי המלך פהד, ריאד |
| 16 בדצמבר 1997 | מוחמד סאלח אל-ח'ליווי  40' | (סיקור) |  | האצטדיון הבינלאומי המלך פהד, ריאד |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 16 בדצמבר 1997 |  ברזיל | 3–2 |  מקסיקו | האצטדיון הבינלאומי המלך פהד, ריאד |
| 16 בדצמבר 1997 | רומאריו  41' (פ)   דנילסון  61'   ז'וניור ביאנו  66' | (סיקור) | קוואוטמוק בלנקו  51'  רמון רמירס  90' | האצטדיון הבינלאומי המלך פהד, ריאד |
מהלך הטורניר > שלב הבתים > בית 2

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  אורוגוואי | 9 | 3 | 3 | 0 | 0 | 8 | 4 | 4 |
|  צ'כיה | 4 | 3 | 1 | 1 | 1 | 9 | 5 | 4 |
|  איחוד האמירויות הערביות | 3 | 3 | 1 | 0 | 2 | 2 | 8 | -6 |
|  דרום אפריקה | 1 | 3 | 0 | 1 | 2 | 5 | 7 | -2 |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 13 בדצמבר 1997 |  איחוד האמירויות הערביות | 0–2 |  אורוגוואי | האצטדיון הבינלאומי המלך פהד, ריאד |
| 13 בדצמבר 1997 |  | (סיקור) | ניקולאס אוליברה  45+2'  אנטוניו פצ'קו ד'אגוסטי  90+2' | האצטדיון הבינלאומי המלך פהד, ריאד |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 13 בדצמבר 1997 |  דרום אפריקה | 2–2 |  צ'כיה | האצטדיון הבינלאומי המלך פהד, ריאד |
| 13 בדצמבר 1997 | ברנדן אוגוסטין  39'  הלמן מח'אללה  86' | (סיקור) | ולדימיר שמיצר  19', 40' | האצטדיון הבינלאומי המלך פהד, ריאד |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 15 בדצמבר 1997 |  איחוד האמירויות הערביות | 1–0 |  דרום אפריקה | האצטדיון הבינלאומי המלך פהד, ריאד |
| 15 בדצמבר 1997 | חסן מובארכ  5' | (סיקור) |  | האצטדיון הבינלאומי המלך פהד, ריאד |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 15 בדצמבר 1997 |  צ'כיה | 1–2 |  אורוגוואי | האצטדיון הבינלאומי המלך פהד, ריאד |
| 15 בדצמבר 1997 | הורסט סיגל  89' | (סיקור) | ניקולאס אוליברה  26'  מרסלו סלז'טה  88' | האצטדיון הבינלאומי המלך פהד, ריאד |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 17 בדצמבר 1997 |  איחוד האמירויות הערביות | 1–6 |  צ'כיה | האצטדיון הבינלאומי המלך פהד, ריאד |
| 17 בדצמבר 1997 | עדנאן אלטליאני  78' | (סיקור) | מוחמד עובייד  11' (ע)   פאבל נדבד  22', 31'   ולדימיר שמיצר  42', 68', 71' | האצטדיון הבינלאומי המלך פהד, ריאד |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 17 בדצמבר 1997 |  אורוגוואי | 4–3 |  דרום אפריקה | האצטדיון הבינלאומי המלך פהד, ריאד |
| 17 בדצמבר 1997 | דריו סילבה  12', 66'   אלבארו רקובה  42'   כריסטיאן קז'חס  90' | (סיקור) | לוקאס רדבה  11'  הלמן מח'אללה  69'  פולן נדלאניה  77' | האצטדיון הבינלאומי המלך פהד, ריאד |
מהלך הטורניר > שלב הנוקאאוט

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי הגמר | חצי הגמר |  |  | הגמר | הגמר |  |

|  | 19 בדצמבר | 19 בדצמבר |  |  |  |  |  |
|  |    ברזיל |   2 |   |  |  |  |  |
|  |    צ'כיה |   0 |   |  |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | 21 בדצמבר | 21 בדצמבר |  |
|  |   |   |   |   |    ברזיל |   6 |  |
|  |   |   |   |   |    אוסטרליה |   0 |  |

|  |  |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | המשחק על המקום השלישי | המשחק על המקום השלישי |  |
|  | 19 בדצמבר | 19 בדצמבר |   |  | 21 בדצמבר | 21 בדצמבר |  |
|  |    אורוגוואי |   0 |   |  |    צ'כיה |   1 |  |
|  |    אוסטרליה |   1 |   |  |    אורוגוואי |   0 |  |
מהלך הטורניר > שלב הנוקאאוט > חצי הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 19 בדצמבר 1997 |  ברזיל | 2–0 |  צ'כיה | האצטדיון הבינלאומי המלך פהד, ריאד |
| 19 בדצמבר 1997 | רומאריו  54'   רונאלדו  83' | (סיקור) |  | האצטדיון הבינלאומי המלך פהד, ריאד |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 19 בדצמבר 1997 |  אורוגוואיה | 0–1 |  אוסטרליה | האצטדיון הבינלאומי המלך פהד, ריאד |
| 19 בדצמבר 1997 |  | (סיקור) | הארי קיואל  92' | האצטדיון הבינלאומי המלך פהד, ריאד |
מהלך הטורניר > שלב הנוקאאוט > המשחק על המקום השלישי

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 21 בדצמבר 1997 |  צ'כיה | 1–0 |  אורוגוואי | האצטדיון הבינלאומי המלך פהד, ריאד |
| 21 בדצמבר 1997 | אדווארד לאסוטה  63' | (סיקור) |  | האצטדיון הבינלאומי המלך פהד, ריאד |
מהלך הטורניר > שלב הנוקאאוט > הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 21 בדצמבר 1997 |  ברזיל | 6–0 |  אוסטרליה | האצטדיון הבינלאומי המלך פהד, ריאד |
| 21 בדצמבר 1997 | רונאלדו  15', 27', 59'   רומאריו  38', 53', 75' (פ) | (סיקור) |  | האצטדיון הבינלאומי המלך פהד, ריאד |
פרסים

| כדור הזהב | כדור הכסף | כדור הארד | נעל הזהב | נעל הכסף | נעל הארד | גביע המשחק ההוגן של פיפ"א |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ברזיל דנילסון | ברזיל רומאריו | צ'כיה ולדימיר שמיצר | ברזיל רומאריו | צ'כיה ולדימיר שמיצר | ברזיל רונאלדו |  דרום אפריקה |
מלך השערים

רומאריו, שהבקיע 7 שערים (מתוכם שלושה במשחק הגמר מול אוסטרליה), היה מלך השערים של הטורניר. ולדימיר שמיצר הבקיע 5 שערים, רונאלדו ארבעה וקוואוטמוק בלנקו שלושה. חמישה שחקנים נוספים הבקיעו צמד שערים ו-24 אחרים הבקיעו שער בודד. את השער העצמי היחיד בטורניר הבקיע מוחמד עובייד מאיחוד האמירויות הערביות במשחקה של נבחרתו מול צ'כיה.
הנבחרות שהשתתפו בגביע הקונפדרציות 1997. באדום נבחרות שהשתתפו בבית 1, ובכחול נבחרות שהשתתפו בבית 2
גור ורבינסקי

| --- | --- |

גור ורבינסקי, 2004
 לידה:  15 במרץ 1964  (בן 60) אוק רידג', טנסי
 שם לידה:  Gregor Verbinski 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1989 
 מקום לימודים:  בית הספר לתאטרון, סרטים וטלוויזיה של UCLA  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס  La Jolla High School 
 פרסים והוקרה:  פרס באפט"א לסרט אנימציה (2012)  פרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר (2012)  פרס אנני 
 פרופיל ב-IMDb
 
גרגור "גור" ורבינסקי (באנגלית: Gregor "Gore" Verbinski; נולד ב-15 במרץ 1964) הוא במאי, תסריטאי, מפיק ומוזיקאי אמריקאי. ורבינסקי ידוע בשל בימוי הסרטים הצלצול, שודדי הקאריביים ורנגו.
קורות חיים

ורבינסקי נולד כילד השלישי למשפחה של חמישה ילדים להוריו ויקטור ולורטה ורבינסקי באוק רידג', טנסי. אביו היה מדען פולני שעבד כפיזיקאי. בשנת 1967 משפחת ורבינסקי עברה לסן דייגו, קליפורניה, והוא החל את הקריירה המקצועית שלו כגיטריסט בלהקות פאנק רוק, כדוגמת "הנועזים" (Daredevils), וביים את סרטיו הראשונים יחד עם חבריו. לאחר שפיתח תשוקה לקולנוע מכר את הגיטרה שלו ורכש בכסף מצלמת 8 מ"מ. במקביל למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס עד לסיום התואר הראשון שלו בשנת 1987.
עם תחילת הקריירה שלו ביים קליפים ללהקות רוק. ביניהן בד רליג'ן, L7 ועוד. לאחר מכן המשיך וביים פרסומות לחברות גדולות כמו נייקי, אמריקן איירליינס, קוקה-קולה ועוד. בשנת 1993 יצר את קמפיין הפרסום המפורסם "באדוויזר" שכלל צפרדעים מקרקרות. כפרס על הקמפיין הוענק לו פרס "ארי הכסף" בפסטיבל הפרסום בקאן וגם ארבעה פרסי קליאו.
ורבינסקי החל את קריירת בימוי הסרטים שלו עם בשנת 1997 עם הסרט "Mousehunt" שזכה לביקורות בינוניות. לאחר מכן ביים את הסרט "המקסיקני" בשנת 2001 שזכה לביקורות צנועות. שנה לאחר מכן ביים את סרטו המצליח הצלצול, שגרף למעלה מ-230 מיליון דולר ברחבי העולם וזכה לביקורות מרשימות. ההצלחה הגדולה ביותר שלו כבמאי הייתה הסרט שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה, שגרף למעלה מ-650 מיליון דולר וזכה למעריצים בכל רחבי העולם ו-5 מועמדויות לפרס האוסקר. לאחר הביקורות הטובות ולאור הצלחת הסרט הראשון, חברת וולט דיסני ביקשה מוורבינסקי לביים שני סרטים נוספים בסדרת שודדי הקאריביים: שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת ושודדי הקאריביים: סוף העולם. בנוסף דיסני פנתה אליו לביים פעם נוספת את כוכב שודדי הקאריביים ג'וני דפ בסרט "הפרש הבודד" (The Lone Ranger) שיצא לקולנוע בשנת 2013.
קורות חיים > חיים אישיים

ורבינסקי מתגורר בלוס אנג'לס יחד עם אשתו ושני בניו, אנטון ואיבן.
פילמוגרפיה

| שנה | שם הסרט | מועמדויות לפרס האוסקר | זכייה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1996 | ריטואל |  |  |
| 1997 | הצילו! עכבר בבית! |  |  |
| 2001 | המקסיקני |  |  |
| 2002 | מכונת הזמן | מועמדות אחת | ללא זכיות |
| 2002 | הצלצול |  |  |
| 2003 | שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה | 5 מועמדויות | ללא זכיות |
| 2005 | החזאי |  |  |
| 2006 | שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת | 4 מועמדויות | זכייה אחת |
| 2007 | שודדי הקאריביים: סוף העולם | 2 מועמדויות | ללא זכיות |
| 2011 | רנגו | מועמדות אחת | זכייה אחת |
| 2013 | הפרש הבודד |  |  |
| 2013 | ביו-הלם |  |  |
| 2013 | רמז |  |  |
| 2016 | התרופה לשלמות |  |  |
גיל ברק (שדרן)

| --- | --- |

 לידה:  27 בדצמבר 1973 (בן 50) תל השומר, ישראל 
 מדינה:  ישראל
 מקום מגורים:  גבעתיים
 פעילות בולטת:  שדרן ועיתונאי העוסק בתחום הספורט
 השכלה:  אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו   אוניברסיטת תל אביב
 תקופת הפעילות:  מ-1999
 מקצוע:  עיתונאי ושדרן ספורט בערוץ הספורט
 
גיל ברק (נולד ב-27 בדצמבר 1973) הוא שדרן, עיתונאי ספורט ופובליציסט אמריקאי-ישראלי העובד בערוץ הספורט (מאז 1999).
בעברו היה כדורסלן מכללות. גובהו 1.88 מ' ועיקר התעסקותו הוא כדורסל אמריקאי וליגת ה-NBA.
ביוגרפיה

ברק למד בתיכון בליך ברמת גן בין 1987 ל-1991 במגמות היסטוריה, אמנות וחינוך גופני והיה כדורסלן במסגרת התיכון (אליו הגיע לדבריו בגלל גיבור ילדותו, דורון ג'מצ'י) והכיר את אשתו בכיתה בה למד.
לאחר מכן, למד לתואר ראשון בתקשורת, קולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, והיה חלק מקבוצת הכדורסל של המוסד ששיחקה אז בדיוויז'ן 3 של ה-NCAA, אך כמעט ולא זכה לדקות משחק. לאחר שסיים את לימודיו בארצות הברית פרש מכדורסל ושב לישראל ולמד תואר שני בתקשורת פוליטית באוניברסיטת תל אביב.
בשנת הלימודים 2000/2001 לימד בתיכון בליך במשך שנה כמורה לקולנוע ותקשורת.
בינואר 2013 מונה ברק ביחד עם דניאל זילברשטיין למחליפו של עפר שלח, שהצטרף למפלגת "יש עתיד", בהגשת התוכנית "חמישיות".
ברק הוא קרוב משפחה של שימי ריגר. אב לארבעה.
הערות שוליים

↑  התייחסות לגובהו בעת שידור משחק הגמר של טורניר אלון בין הפועל חולון להפועל גלבוע/גליל, ה-16 בספטמבר 2017.
↑  "בליך: המפורסמים נפגשים עם המנהל הנערץ". ynet. אורכב מ-המקור ב-2017-09-23. נבדק ב-2017-09-23.
↑  "גיל ברק מגיע להתארח בפורום NBA ומכללות - פורום NBA ומכללות". תפוז אנשים. נבדק ב-2017-09-23.
↑  גיל ברק מתייחס לליגת המכללות בה שיחק ג'ון דיברתולומיאו בעת שידור מכבי תל אביב נגד אוניקס קאזאן בטורניר כרתים: "גם אני שיחקתי בדיוויז'ן 3, רק שתבינו כמה הדרג הזה גרוע". ה-22 בספטמבר 2017 - החל משנת 2000 האוניברסיטה מדורגת בדיוויז'ן 2.
↑  שימי ריגר מביע לעג שברק הפסיד במשחק "1 על 1" לכדורסלנית WNBA בתוכנית "חמישיות" ב-2008 ואומר: "אסור שידעו שהוא קרוב משפחה שלי".
גוביאתריום

| גוביאתריום |
| --- | --- |
 איור משוער של גוביאתריום
תקופה
אמצע אאוקן 52–46 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: דינוצרטים
משפחה:: אואינתתריים
תת־משפחה:: Gobiatheriinae
סוג:: גוביאתריום
מינים
 Gobiatherium major  Gobiatherium mirificum  Gobiatherium monolobotum
שם מדעי
 Gobiatherium ‏אוסבורן & Granger, 1932

גוביאתריום (שם מדעי: Gobiatherium; מילולית: "הבהמה של מדבר גובי") הוא סוג של יונק גדול נכחד מתקופת האאוקן שחי במשך אמצע האאוקן לפני 46–52 מיליון שנה במונגוליה.
המאובנים של יונק זה התגלו במונגוליה ב-1930 בידי משלחת חוקרים של המוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע למרכז אסיה. ממצאים אלו תוארו לראשונה ב-1932 בידי החוקרים הנרי פיירפילד אוסבורן ווולטר ו' גריינג'ר. נכללו בו שלושה מינים.
סוג זה השתייך לסדרת הדינוצרטים, דמויי-הקרנפיים, אך סוג זה היה שונה מקרוביו כמו היואינטתריום והאאובסילאוס מאמריקה הצפונית. הוא הגיע לאורך משוער של 3.8 מטרים ולמשקל קטן יחסית של 400 קילוגרם. הוא היה חסר כל סימן לקרניים או לניבים גדולות. הוא היה בעל גולגולת נמוכה וחוטם בעל מבנה כדורי מעליו, שלא ברור מה מטרתו. המבנה המוזר של גולגולתו הוביל להפרדתו לתת-משפחה משלו - Gobiatheriinae וכמה חוקרים אף משייכים אותו למשפחה עצמאית (Gobiatheriidae).
יונק זה חי במהלך האאוקן באזור מדבר גובי שהיה שופע ביערות בהם מיני יונקים קדומים, כמו כימולסטיים ותנינים מהלכים.
גיל בלנק

| --- | --- |

 לידה:  3 במרץ 1997 (בן 27) רמת השרון, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  הכפר הירוק 
 פרופיל ב-IMDb
 
גיל בלנק (נולד ב-3 במרץ 1997) הוא שחקן ישראלי.
קורות חייו

בלנק נולד ברמת השרון, והוא הבכור מבין שלושה אחים. משנת 2009 למד בתוכנית המחוננים ומגמת התיאטרון של בית הספר הכפר הירוק.
בשנת 2011 הצטרף לבית הספר לקולנוע של אייל קנטור והחל להשתתף בהפקות מצולמות. גילם תפקידים ראשיים בפרויקט הסרטים הבינלאומי "48 שעות". בשנת 2012 זכה הסרט "חתולה בשק" בהשתתפותו בפרס "השימוש הטוב ביותר בז'אנר" בפרויקט זה. כמו כן, השתתף בהפקות סרטי חובבים משותפות לתלמידי קולנוע ישראלים, גרמנים וצרפתים.
ב-2013 גילם את דמותו של הילד יונתן בסרט הישראלי "לצוד פילים" של התסריטאי והבמאי רשף לוי כתפקיד ראשי, לצד השחקנים מוני מושונוב, ששון גבאי ופטריק סטיוארט.
בסוף שנת 2013 הוענק לו צל"ש בימוי (במשותף עם היוצר והצלם ים שרגיל) בתחרות הקליפים השנתית על שם אורי סונין ליוצרים צעירים.
בלנק סיים את לימודיו בהצטיינות בקיץ 2015 והתנדב למסלול עילית בצה"ל. בתחילת שנת 2018 סיים בהצלחה קורס קצינים, והוא משרת כקצין בתפקיד משמעותי בבסיס במרכז הארץ.[דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  חתולה בשק, באתר יוטיוב
↑  ירון רוולסצ'י, ‏אלו הם הזוכים הגדולים בתחרות 'קליפ צעיר' 2013, באתר ‏מאקו‏, 29 בדצמבר 2013
גונתר שולר

| --- | --- |

גונתר שולר (משמאל) מקבל את פרס "מאסטר הג'אז" בשנת 2008
 לידה:  22 בנובמבר 1925 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  21 ביוני 2015 (בגיל 89) בוסטון, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  תיכון ג'מייקה, Saint Thomas Choir School 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  קרן יער 
 פרסים והוקרה:  אגדה חיה של ספריית הקונגרס  פרס פוליצר למוזיקה (1994)  פרס האקדמיה האמריקנית לאמנויות ולספרות (1960)  פרס סטוגר (1987)  מלגת גוגנהיים  עמיתי מקארתור  אמני הג'אז של NEA  פרס דיטסון לניצוח 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
גונתר שולר (באנגלית: Gunther Schuller;‏ 22 בנובמבר 1922 – 21 ביוני 2015), היה מוזיקאי ג'אז ומוזיקה קלאסית. נגן קרן יער, מלחין, מנצח, מוזיקולוג ותאורטיקן של מוזיקה מודרנית. מגדיר ומעצב "הזרם השלישי", סגנון מוזיקלי הניצב בין מוזיקה קלאסית לג'אז.
קורות חיים וקריירה

שולר נולד בניו יורק למשפחה מוזיקלית, אביו היה נגן כינור בפילהרמונית של ניו יורק. שולר הצעיר למד נגינה בחליל ובקרן ובגיל 15 כבר הופיע באופן מקצועי עם הבלט האמריקאי. בשנים 1943–1945 שימש כנגן הקרן הראשי של התזמורת הסימפונית של סינסינטי ובין השנים 1945–1959 ניגן בתזמורת המטרופוליטן אופרה. במקביל החל לנגן ג'אז והופיע עם מיילס דייוויס החל מ-1949.
בשנת 1955 הקים, יחד עם הפסנתרן ג'ון לואיס את "אגודת הג'אז המודרני" (Modern Jazz Society) שהפכה מאוחר יותר ל"אגודת הג'אז והמוזיקה הקלאסית" (Jazz and Classical Music Society). בשנת 1957, כאשר שימש כמרצה באוניברסיטת ברנדייס, הגדיר את "הזרם השלישי".
שולר לא רק הגדיר את הזרם אלא הלחין מספר רב של יצירות שביטאו את מה שראה כעיקר הסינתזה בין הסגנונות. בהן Transformation ‏ (1957, לאנסמבל ג'אז), Concertino ‏ (1959, לרביעיית ג'אז ותזמורת), Abstraction ‏ (1959, ל-9 כלי נגינה), Variants on a Theme of Thelonious Monk ‏ (1960, ל-13 כלי נגינה) אותו ביצעו אורנט קולמן, אריק דולפי וביל אוונס ואופרה בשם The Visitation ‏ (1966). בשנים אלה הופיע כנגן וכמנצח בהרכבים שונים ומגוונים.
בשנת 1959 הפסיק להופיע על במות והחל להקדיש עצמו להוראה, כתיבה תאורטית והיסטורית והלחנה. עם זאת הקליט מספר פעמים תקליטים יחד עם אמנים כדיזי גילספי, ג'ו לובנו ואחרים. ב-1989 שבר היעדרות ארוכה מן הבמה כאשר ניצח על יצירתו של צ'ארלס מינגוס Epitaph בלינקולן סנטר. הוא הלחין למעלה מ-160 יצירות, שימש כעורך סדרת Jazz Masterworks Editions של הסמיתסוניאן, פרויקט שמטרתו להציג את המיטב של היסטוריית ההקלטות של הג'אז מראשיתו על מנת לשחזר ולשמר הקלטות מיושנות ולהנגישן לציבור הרחב וכמנהל של להקת הג'אז של המכון.
בשנת 1981 הקים את חברת התקליטים GM Recordings, המיועדת להוצאת מוזיקה של "הזרם השלישי".
פרסים והוקרה

בשנת 1974 ו-1976 זכה בשני פרסי גראמי על ההופעה הקאמרית הטובה ביותר ועל האלבום הקלאסי הטוב ביותר. ב-1988 זכה לפרס ויליאם שומאן המוענק על ידי אוניברסיטת קולומביה על מפעל חיים בהלחנת מוזיקה אמריקאית. ב-1993 קיבל פרס למפעל חיים על תרומתו לג'אז מאת המגזין דאון ביט ובשנת 1994 זכה בפרס פוליצר להלחנה על יצירתו Of Reminiscences and Reflections. כמו כן קיבל למעלה מעשרה תוארי דוקטור לשם כבוד.
ספרים פרי עטו

Early Jazz: Its Roots and Musical Development, Oxford University Press. 1968
The Swing Era: The Development of Jazz, 1930-1945, Oxford University Press, 1991
Gunther Schuller: A Bio-Bibliography, Greenwood Publishing Group, 1987
הערות שוליים

↑  אודות הפרויקט
↑  אתר החברה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272439005171  PLWABN: 9810650313005606  BNE: XX1155407  BnF: cb138995591 (data)  CANTIC: a11518583  CiNii: DA0215162X  GND: 118924117  ICCU: CFIV079308  ISNI: 0000 0001 0919 2166  LCCN: n81016917  MusicBrainz: d27e05e6-ddd1-4d84-bf9f-60596bee20c1  NDL: 00516068  NKC: js20040107025  NLA: 35616347  NTA: 074958801  SNAC: w63n2fjm  SUDOC: 030263115  Trove: 1015932  VIAF: 79167723   WorldCat (עם VIAF): 79167723
ג'יימס ת'רבר

| --- | --- |

 לידה:  8 בדצמבר 1894 קולומבוס, אוהיו, ארצות הברית 
 פטירה:  2 בנובמבר 1961 (בגיל 66) ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות גרין לוון 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של אוהיו, East High School 
 שפות היצירה:  אנגלית
 סוגה:  סיפור קצר, מסה, קריקטורה
 נושאי כתיבה:  הומור, סאטירה, שפה - דילמות מוסר בעולם המודרני
 יצירות בולטות:  My Life and Hard Times     My World and Welcome to It   "The Catbird Seat"   "The Secret Life of Walter Mitty"
 תקופת הפעילות:  מ-1929 
 אתר רשמי
 
ג'יימס גרובר ת'רבר (באנגלית: James Grover Thurber;‏ 8 בדצמבר 1894, קולומבוס, אוהיו – 2 בנובמבר 1961, ניו יורק) היה סופר הומוריסטן, מחזאי, עיתונאי, מאייר וקריקטוריסט אמריקאי. נודע בעיקר הודות לקריקטורות ולסיפורים הקצרים שפרסם במגזין "ניו יורקר" (כמו "The Catbird Seat") ובעיתונים אחרים, שנקבצו בספרים רבים. היה אחד ההומוריסטנים המפורסמים של תקופתו ששיקף בסיפוריו את התסכולים והחריגויות המצחיקים של האנשים הרגילים. יחד עם עמיתו וידידו אליוט ניוג'נט הוא כתב את קומדיית הברודוויי "The Male Animal". קומדיה זו עובדה לסרט שבו כיכבו הנרי פונדה ואוליביה דה הבילנד. גם סיפורו הקצר "חייו הסודיים של וולטר מיטי" עובד פעמיים לסרט: ב-חייו הסודיים של וולטר מיטי ב-1947 וב-2013.
ביוגרפיה > ילדות ונעורים

ת'רבר נולד בקולומבוס שבאוהיו בשנת 1894. אביו, צ'ארלס ליאנדר ת'רבר, היה פקיד שעבד לעיתים מזומנות וגם כפעיל פוליטי שהיו לו יומרות להיות עורך דין או שחקן תיאטרון. האם, מרי אגנס "מיימי", לבית פישר, הייתה אישה אקסצנטרית וחומדת לצון. לדברי הסופר היא הייתה "שחקנית קומדיה מלידה" ו"אחד הכישרונות הקומיים הטובים שהכיר אי פעם". היא אהבה מתיחות ונתנה השראה לסיפורי בנה. פעם העמידה פנים שהיא נכה מרותקת לכיסא גלגלים, פנתה למרפא אמוני ואחרי הטיפול קפצה על רגליה ו"הבריאה". ת'רבר בילה את ילדותו ואת נעוריו בבית הוריו בקולומבוס. היו לו שני אחים, ויליאם ורוברט. בשלב מסוים, כשעבד האב כמזכיר של חבר קונגרס, עברה המשפחה לגור בווירג'יניה. שם, בגיל 7 בזמן ששיחק עם אחיו את סיפורו של וילהלם טל איבד ת'רבר את עינו השמאלית עקב פגיעה של חץ. מאוחר יותר החמיר מצב ראייתו גם בעינו הימנית עד לעיוורון כמעט מוחלט.
ליקוי הראייה החמור מנע ממנו להשתלב בפעילויות ספורט ואחרות בילדות. עם זאת הוא גילה כישורים יצירתיים שמצאו ביטוי בכתיבתו.
מנקודת מבט רפואית שיער הנוירולוג וילאיאנור ס. רמצ'נדרן שסבל ת'רבר מסוג כלשהו של תסמונת שארל בונה שבה ליקוי הראייה גורם לנטייה להזיות חזותיות מורכבות וכי אלו יכלו להסביר משהו מדמיונו הפראי של הסופר כפי שבא לידי ביטוי בסיפורו "The Admiral on the Wheel" ("האדמירל על הגלגל")
אחרי שמעבידו של אביו הפסיד בבחירות, חזרה משפחת ת'רבר לביתה בקולומבוס. אחרי שלמד בבתי ספר ציבוריים וסיים ב-1913 בהצטיינות את התיכון, בשנים 1913–1917 למד ת'רבר באוניברסיטת המדינה של אוהיו. הוא עזב את הלימודים בשנת 1918 ללא תעודה מכיוון שעל רקע ליקוי הראייה שלו התקשה להשתתף בתוכנית קורס הקצינים במילואים שהייתה חובה. עם זאת הוא רכש בשנות לימודיו ידע ספרותי רחב. אחרי מותו, בשנת 1995 העניקה לו אוניברסיטת אוהיו כפיצוי מאוחר את התואר דוקטור לשם כבוד.
בתום לימודיו, בשנים 1920-1918 הוא עבד כמפענח מסרים טלגרפיים קודם במשרד החוץ בוושינגטון, ואחר כך בשנת 1918 נשלח לעבוד בשגרירות ארצות הברית בפריז ובהמשך היה כתב של אחד העיתונים משיקגו בבירת צרפת. בשובו לקולומבוס בשנים 1921–1924 היה כתב של העיתון "קולומבוס דיספץ'". בתוקף תפקיד זה הוא חיבר מאמרי רוויו על ספרים, סרטים ומחזות במדור שבועי שנקרא "Credos and Curios". שם שניתן לימים לאוסף מיצירותיו. ת'רבר חזר גם לפריז כדי לכתוב כתבות ל"שיקגו טריביון" ולעיתונים אחרים.
הוא שכר בתקופת לימודיו את הבית בשדרות ג'פרסון 77 בקולומבוס, שהפך ל"ת'רבר האוס" בשנת 1984.
ביוגרפיה > המעבר לניו יורק

בשנת 1925 עבר ת'רבר לגור בגריניץ' וילג' בניו יורק, כשהועסק ככתב של "ניו יורק איבנינג פוסט". ב-1927, בעזרת ידידו אלוין ברוקס וייט הוא הצטרף בין השנים 1927–1933 כעורך לצוות המגזין "ניו יורקר" ותרם להצלחתו. אחרי שבשנת 1930 גילה וייט כמה מציוריו של ת'רבר בתוך פח אשפה ופרסם אותם, התחיל ת'רבר לתרום למגזין גם כסופר וגם כקריקטוריסט. וייט מילא כמה מרישומיו של ת'רבר בדיו כדי להתאים אותם לדפוס אך מאוחר יותר הצטער על כך. ת'רבר כתב וצייר ב"ניו יורקר" עד שנות ה-1950, אולם אחרי 1933 כ"פרי לנסר" ונסע יותר לחו"ל. סיפוריו הקצרים, מאמריו, המשלים וההומורסקות וגם איוריו והקריקטורות שצייר הטביעו את חותמם על תדמיתו של המגזין.
בהמשך פנה לכתיבה ספרותית, אישית מאוד, שסגנונה קשה להגדרה, ומתקרב לזה של הסופרים הצרפתים אלכסנדר ויאלאט ובוריס ויאן.
בשנת 1932 הופיע ספרו "The Seal in the Bedroom" ובעקבותיו ב-1933 My Life and Hard Times. ב-1935 הוצא לאורThe Middle-aged Man on the Flying Trapeze וב-1937 Let Your Mind Alone! שקטף הצלחה רבה. בתחילת שנות ה-1940 בגלל החמרה מצב ראייתו נאלץ להכתיב את מאמריו ב"ניו יורקר" דבר שהכעיס אותו מאוד והפך אותו למריר נפש ובספריו באו לפעמים יותר לידי ביטוי רגשות מיזנתרופיים ועוינות לנשים.
ב-1939 פרסם את Last Flower ושיתף פעולה עם וייט בכתיבת מחזה - The Male Animal שהפך ללהיט ב-1940. באותה שנה נאלץ לעבור סדרת ניתוחים בעין בגין ירוד וטרכומה. ב-1951 התעוור לחלוטין וצייר את ציורו האחרון.
גם אחרי שהתעוור כליל נשאר פעיל כסופר ונכח תכופות בהצגות תיאטרון.