stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יג'ילין
חוקים

המשחק מתבצע על גבי טבלה מרובעת. בהתחלה, התאים הם מצביעים (כוללים מספר וחץ המצביע "למעלה", "למטה", שמאלה  או "ימינה") או ריקים. סוג תא נוסף, תאים שחורים, יכול להתגלות במהלך פתרון החידה.
המטרה היא לצייר לולאה אחת רציפה שלא חותכת את עצמה העוברת דרך כל תא שאינו שחור ואינו מצביע. על הלולאה "להיכנס לכל תא דרך מרכז אחת מצלעותיו, ו"לצאת" מצד אחר; כל הפניות הן בנות 90°.
לכל תא מצביע, המספר שבתוכו מציין את מספר התאים השחורים הנמצאים בכיוון אליו החץ מצביע. תאים מצביעים אינם יכולים להיות שחורים, ואינם נספרים כשחורים על ידי תאים מצביעים אחרים, אף על פי שהלולאה אינה יכולה לעבור דרכם.
בלוח פתור,
כל תא שאינו תא מצביע, הוא או שחור או כולל בתוכו קטע מן הלולאה.
התאים המצביעים הם מדויקים. לדוגמה, אם תא מצביע לכיוון שמאל עם המספר 3, חייבים להיות בדיוק שלושה תאים שחורים לשמאל התא המצביע באותה השורה.
תאים שחורים אינם יכולים להיות סמוכים במאונך או במאוזן (כלומר, אינם יכולים לחלוק צלע).
יכולים להיות תאים שחורים שאינם נספרים על ידי התאים המצביעים.
שיטות פתרון

ישנן כמה נקודות שיכולות להיות לעזר בפתרון חידות יג'ילין:
הצבת תאים שחורים:
במקומות שבהם על פי התאים המצביעים ייתכן רק תא שחור.
תאים שאינם יכולים להיות חלק מהלולאה חייבים להיות שחורים. לדוגמה, תא שמוביל ל"מבוי סתום".
ציור הלולאה:
סימון תאים שחייבים להיות חלק מהלולאה (על ידי נקודות למשל). לדוגמה, תאים הסמוכים לתא שחור.
תאים שלא יכולים להיות שחורים חייבים להיות חלק מן הלולאה.
היסטוריה

יג'ילין היא חידה מקורית של ניקולי; היא הופיעה לראשונה בכתב העתPuzzle Communication Nikoli מספר 86 (יוני 1999). השם ביפנית, הוא קיצור של ヤジルシ (יג'ירושי, חץ מכוון) ושל リンク (רינקו, המילה האנגלית לקשר "link").
ראו גם

רשימת החידות של ניקולי
טבלת יג'ילין פתורה
יחסי הוותיקן – הרפובליקה של קונגו

| יחסי קריית הוותיקן – הרפובליקה של קונגו |
| --- | --- |
קריית הוותיקן: הרפובליקה של קונגו


קריית הוותיקן: הרפובליקה של קונגו
שטח (בקילומטר רבוע)
0.49: 342,000
אוכלוסייה
498: 6,370,804
תמ"ג (במיליוני דולרים)
: 15,321
תמ"ג לנפש (בדולרים)
: 2,405
משטר
מונרכיה תאוקרטית אבסולוטית נבחרת: משטר חצי-נשיאותי

יחסי הוותיקן–הרפובליקה של קונגו מתייחסים ליחסים הנוכחיים בין קריית הוותיקן לרפובליקה של קונגו. לכנסייה הקתולית יש השפעה ניכרת על הרפובליקה של קונגו, שכן כמחצית מהאוכלוסייה מזדהה כרומית–קתולית. למרות ששתי המדינות כוננו יחסים ביניהן בפברואר 1963, שיתוף הפעולה ביניהן החל להתגבר רק לאחרונה[דרושה הבהרה], כשההסכם הבילטרלי הגדול הראשון שלהן נחתם בתחילת 2017.
לוותיקן יש שליחה–נזירה (אנ') בברזוויל, בעוד שלקונגו אין עדיין נציגות דיפלומטית או קונסוליה בוותיקן. במקום זאת היא מיוצגת על ידי שגריר הרפובליקה בצרפת, המוסמך במספר מדינות אחרות, כולל הוותיקן. הנונציו הנוכחי של הוותיקן לקונגו הוא פרנסיסקו אסקאלנטה מולינה(אנ'), בעוד ששגריר הרפובליקה של קונגו בצרפת הוא אנרי לופז(אנ'), אשר הוסמך לוותיקן בשנת 2000.
הסכמים בילטרליים

בפברואר 2017 חתמו שתי המדינות על הסכם המאשר את מעמדה של הכנסייה הקתולית ומוסדות קתוליים אחרים בקונגו, וכן את זכותה של הכנסייה לבצע את משימתה במדינה. החשמן פייטרו פארולין(אנ'), הקרדינל מזכיר המדינה וראש ממשלת קונגו קלמאן מואמבה נכחו בחתימת ההסכם, וכן גם מספר פקידי ממשלה ודת בכירים.
ביקורים רשמיים

החשמן פייטרו פארולין ביקר בברזוויל לצורך חתימת ההסכם הדו-צדדי, כחלק ממסעו באפריקה.
יוסף גרפי

יוסף גרפי היה איש ציבור ישראלי שכיהן בין השנים 1969–1972 ו-1975–1976 כראש מועצת גדרה ה-3.
ביוגרפיה

יוסף גרפי נולד בגדרה. בצעירותו עזב את בית הוריו לקיבוץ שדה נחמיה. שירת בצה"ל, למד בסמינר ובאוניברסיטה, ב-1968 חזר למשפחתו בגדרה.
ב-1969 הצטרף לסיעת ט"ל ונבחר לעמוד בראשה למרות שהיה חסר ניסיון מוניציפלי, בבחירות לרשויות המקומיות באותה השנה ניצח גרפי את ראש המועצה צבי הרבט עגנון אף על פי שסיעתו של עגנון זכתה ביותר מנדטים. ב-31 בינואר 1972 הודיע על התפטרות מתפקיד ראש המועצה והוחלף על ידי סגנו שלום כהן, גרפי טען שהתפטר מפני שחברי האופוזיציה מנסים להכשילו וכי גורמים בכירים במועצה אינם משתפים איתו פעולה.
ב-1975 נבחר לקדנציה נוספת של שנתיים בהן קיים רוטציה עם יהודה לרנר ושלום כהן, גרפי התחיל את כהונתו מוקדם מהצפוי מפני שיהודה לרנר פינה את מקומו כראש המועצה לאחר שנה בלבד בשל ריב בין סיעת ט"ל לסיעת למען גדרה שבראשה עמד לרנר.
יואכים פון קורצפלייש

| --- | --- |

גנרל יואכים פון קורצפלייש (מימין) עם הנס פון אהלפן
 לידה:  3 בינואר 1890 בראונשווייג, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  20 באפריל 1945 (בגיל 55) זאוארלאנד, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1907–1945 (כ־38 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל הרגלים (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-1   מפקד הקורפוס ה-11   מפקד הקורפוס ה-43
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בכסף   אות הפציעה בכסף   צלב הכבוד
 
גנרל יואכים פון קורצפלייש (בגרמנית: Joachim von Kortzfleisch;‏ 3 בינואר 1890 – 20 באפריל 1945) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

פון קורצפלייש נולד ב-3 בינואר 1890 בבראונשווייג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, לגנרל גוסטב פון קורצפלייש ולאליזבת לבית אופרמן. בשנת 1907 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הגרנדירים של המשמר ה-4 (המלכה אוגוסטה), ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-24 בדצמבר 1914 הועלה לדרגת אובר לוטננט, וב-18 באוגוסט 1916 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בכסף, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פון קורצפלייש לפרייקור, ולאחר מכן הצטרף לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בינואר 1928 הועלה פון קורצפלייש לדרגת מיור, וב-1 באפריל 1928 מונה לקצין מטה בקבוצת הארמייה השנייה. ב-1 באוקטובר 1930 מונה לקצין ההדרכה ברגימנט הרגלים ה-17, וב-1 בפברואר 1932 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, ומונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט היגר ה-17 (הפרוסי). ב-1 באוקטובר 1933 מונה לראש המטה של מפקדת הביצורים באופולה, וב-1 במאי 1934 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 באפריל 1935 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-3, וב-1 באוגוסט 1937 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-30 בספטמבר 1937 פרש מתפקידו, וב-12 באוקטובר 1937 מונה למפקד הלאנדווהר באלנשטיין. במהלך פרשת בלומברג-פריטש מונה פון קורצפלייש ב-4 בפברואר 1938 למפקד הדיוויזיה ה-1, וב-1 ביוני 1939 הועלה לדרגת גנרל לוטננט.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה פון קורצפלייש מפקד הדיוויזיה ה-1, ופיקד עליה במהלך הפלישה לפולין כחלק מהקורפוס ה-26 במסגרת הארמייה השלישית, וב-1 במרץ 1940 מונה למפקד הקורפוס ה-11. במהלך המערכה על צרפת לחם פון קורצפלייש עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה השישית, ולאחר מכן כחלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות B, וב-1 באוגוסט 1940 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. ב-4 בספטמבר 1940 קיבל פון קורצפלייש על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ובמהלך המערכה בבלקן לחם עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה.
במהלך מבצע ברברוסה לחם פון קורצפלייש עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה ה-11, ולאחר מכן כחלק מה-17 ומארמיית הפאנצר הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות דרום, וב-6 באוקטובר 1941 פרש מתפקידו. ב-10 בדצמבר 1941 מונה פון קורצפלייש שוב למפקד הקורפוס ה-11, שהיה חלק מה-17 ומארמיית הפאנצר הראשונה לסירוגין במסגרת קבוצת ארמיות דרום, וב-1 ביוני 1942 פרש מתפקידו. ב-21 ביוני 1942 מונה פון קורצפלייש למפקד הקורפוס ה-43, שהיה חלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, וב-15 באוגוסט 1942 פרש מתפקידו והועבר לעתודת המילואים.
ב-1 במרץ 1943 מונה פון קורצפלייש למפקד המחוז הצבאי השלישי, וב-30 בדצמבר 1943 הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בכסף. במהלך קשר ה-20 ביולי סירב פון קורצפלייש לשתף פעולה עם הקושרים, ובשל כך נעצר. לאחר כישלון ההפיכה, קיבל בחזרה את תפקידו, וב-24 בינואר 1945 פרש מתפקידו.
ב-2 במרץ 1945 מונה פון קורצפלייש למפקד גשר הריין בין קובלנץ ודיסלדורף, תחת פיקוד קבוצת ארמיות B, וב-20 באפריל 1945 נהרג בכיס הרוהר על ידי חיילים אמריקאים.
יואכים פרנק

| --- | --- |

פרנק, 2017
 לידה:  12 בספטמבר 1940 (בן 84) זיגן, גרמניה 
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  גרמניה, ארצות הברית
 עיסוק:  מיקרוסקופ אלקטרונים קריוגני ;ביולוגיה מבנית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרייבורג, אוניברסיטת מינכן, אוניברסיטת קליפורניה, אוניברסיטת קורנל
 מוסדות:  Commonwealth Fund (1 בינואר 1971–31 בדצמבר 1972)  אוניברסיטת אולבני  אוניברסיטת קולומביה 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לכימיה
 בן זוג:  קרול סגינאו
 
יואכים פרנק (בגרמנית: Joachim Frank; נולד ב-12 בספטמבר 1940) הוא ביופיזיקאי גרמני-אמריקאי באוניברסיטת קולומביה. הוא נחשב כמייסד מיקרוסקופ האלקטרונים הקריוגני, שעבורו חלק את פרס נובל לכימיה בשנת 2017 עם ז'אק דובושה וריצ'רד הנדרסון. הוא גם תרם תרומות משמעותיות להבנת המבנה והתפקוד של הריבוזום מחיידקים ואאוקריוטים.
חיים וקריירה

פרנק נולד בזיגן ברובע ויידנאו ב-12 בספטמבר 1940. לאחר שסיים את התואר הראשון שלו בפיזיקה באוניברסיטת פרייבורג ב-1963 ואת הדיפלומה שלו תחת הדרכתו של וולטר רולוואגן באוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן עם התזה: "חקירת פליטת אלקטרונים משנית של זהב בנקודת ההתכה שלו" (1967), פרנק השיג את הדוקטורט שלו מהאוניברסיטה הטכנית במינכן ללימודי תואר שני במעבדתו של וולטר הופ במכון מקס פלאנק עם עבודת הדוטוקרט "חקירה על צילומי אלקטרונים ברזולוציה גבוהה המשתמשים בהבדל תמונה ושיטות שחזור" (1970). התזה בוחנת את השימוש בעיבוד תמונה דיגיטלית ועקיפה אופטית בניתוח של מיקרוגרפיות אלקטרונים, ויישור תמונות באמצעות פונקציית המתאם הצלב.
כעמית פוסט-דוקטורט בהרקנס, הייתה לו ההזדמנות ללמוד במשך שנתיים בארצות הברית: אצל רוברט נתן במעבדה להנעת סילון, המכון הטכנולוגי בקליפורניה; עם רוברט מ. גלזר במעבדת דונר, אוניברסיטת קליפורניה, ברקלי ועם בנימין מ' סיגל באוניברסיטת קורנל, אית'קה, ניו יורק. בסתיו 1972 הוא חזר לזמן קצר למכון מקס פלאנק לביוכימיה במרטינסריד כעוזר מחקר, ועבד על תאוריית הקוהרנטיות החלקית במיקרוסקופ אלקטרונים, ואז, בשנת 1973, הוא הצטרף למעבדת קוונדיש, אוניברסיטת קיימברידג' עוזר מחקר בכיר בהוראת ורנון אליס קוזלט. בשנת 1975 הוצע לפרנק תפקיד של מדען מחקר בכיר בחטיבת המעבדות והמחקר (כיום מרכז וודסוורת'), משרד הבריאות של מדינת ניו יורק, שם החל לעבוד על גישות של חלקיקים בודדים במיקרוסקופ אלקטרונים. בשנת 1985 הוא מונה לעמית ואז (1986) פרופסור מן המניין במחלקה החדשה למדעים ביו-רפואיים באוניברסיטה באלבני, אוניברסיטת מדינת ניו יורק. בשנת 1998 מונה פרנק לחוקר המכון הרפואי הווארד יוז (HHMI). מאז 2003 הוא גם מרצה באוניברסיטת קולומביה, והוא הפך באוניברסיטת קולומביה בשנת 2008 לפרופסור לביוכימיה וביופיזיקה מולקולרית ולמדעים ביולוגיים.
פרסים והוקרה

1994 – פרס המחקר של הומבולדט של קרן אלכסנדר פון הומבולדט.
2006 – עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
2014 – מדליית בנג'מין פרנקלין במדעי החיים של מכון פרנקלין.
2017 – פרס וילי למדעים ביו-רפואיים.
2017 – פרס נובל בכימיה.
2018 – דוקטורט לשם כבוד, אוניברסיטת זיגן.
יואכים פטיניר

| --- | --- |

 לידה:  1480 Bouvignes-sur-Meuse, בלגיה 
 פטירה:  5 באוקטובר 1524 (בגיל 44 בערך) אנטוורפן, ארצות השפלה ההבסבורגיות 
 הושפע על ידי:  Lieven van Lathem 
 יצירות ידועות:  Landscape with Charon Crossing the Styx, The Temptations of Saint Anthony the Abbot, Rest on the Flight to Egypt 
 חתימה:   
 
יואכים פטיניר, ההטבלה של ישו, 1510-1520
יואכים פטיניר (בהולנדית: Joachim Patinir), המכונה גם פטנייה (בערך 1480 – 5 באוקטובר 1524), היה צייר רנסאנס פלמי של אירועים היסטוריים, מיתולוגיים ונופים. הוא היה פלמי, מאזור וולוניה המודרנית, אך עבד באנטוורפן, אז מרכז שוק האמנות במדינות השפלה. פטיניר היה חלוץ הנוף כז'אנר עצמאי והוא היה הצייר הפלמי הראשון שראה את עצמו בעיקר כצייר נוף. הוא למעשה המציא את סגנון הציור נופי עולם, סגנון מובהק של נופי הרנסאנס הצפוני, המהווה את תרומתו החשובה של פטיניר לאמנות המערבית.
יש רק חמישה ציורים שנחתמו על ידי פטיניר, אך יצירות רבות אחרות יוחסו לו או לסדנה שלו בדרגות שונות של הסתברות. על אלה שנחתמו נכתב: יואכים ד. פטינייה, ה- "D" בחתימתו המסמן את דיוננטנסיס ("של דיננט"), ומשקף את מקום הולדתו. תערוכת 2007 במוזיאון הפראדו במדריד הכילה 21 תמונות הרשומות על שמו של פטיניר או בית המלאכה שלו, וקיטלגו שמונה נוספים שלא היו בתערוכה.
פטיניר היה חברם של דירר, וגם עם קוונטין מטסי, איתו הוא שיתף פעולה לעיתים קרובות. הציור ״הפיתוי של סנט אנתוני״ (פראדו) נעשה בשיתוף פעולה עם מטסי, שהוסיף את הדמויות לנוף של פטיניר. הקריירה שלו הייתה דומה לזו של חלוץ אחר בציורי נופים - אלברכט אלטדורפר, שעבד בסגנון שונה לגמרי. הוא ככל הנראה דודו של הארי מאט דה בלס, שהיה ממשיכו בסגנון הציור נופי עולם.
ביוגרפיה ועבודה

במקור מדיננט או בוביני, בבלגיה של ימינו, חבל וולוניה. פטיניר הפך לחבר בגילדת הציירים סנט לוק, של אנטוורפן בשנת 1515, שם בילה את שארית חייו. ייתכן שהוא למד אצל ג'רארד דייוויד בברוז', שנרשם כחבר הגילדה באותה שנה בה פטיניר. בשנת 1511, על פי ההערכה, פטיניר נסע לגנואה עם דייוויד ואדרין יסנברנדט.
בשנת 1521 השתתף חברו של פטיניר, אלברכט דירר בחתונתו השנייה וצייר את דיוקנו. דירר כינה את פטיניר "der gute Landschaftsmaler" ("הצייר הטוב של הנופים"), ובכך יצר מושג שתורגם אחר כך לצרפתית. לעיתים קרובות הניח פטיניר לנופיו לגמד את דמויותיו, באיכות משתנה מאוד. הגדולים שבהם נצבעו על ידי אמנים אחרים. התמחות כזו נפוצה באותה תקופה בארצות השפלה. רבות מיצירותיו גדולות באופן יוצא דופן לציורי פאנל הולנדיים באותה תקופה, כמו גם אלה של הירונימוס בוש, צייר נוסף של נופים גדולים, מדור קודם.
הנופים העצומים של פטיניר משלבים התבוננות בפרטים נטורליסטיים עם פנטזיה לירית. תצוגות הסלעים התלולים בנופיו הם גרסאות מרהיבות לקבוצת התצורות הגאולוגיות סביב דיננט הולדתו. אלה הפכו לחלק מנוסחת ציור נופי עולם, ונמצאים בעבודותיהם של ציירים רבים שמעולם לא ראו את הנוף המקורי. נופיו משתמשים בנקודת מבט גבוהה עם אופק גבוה, אך אחיזתו בפרספקטיבה אווירית רחוקה מלהיות שלמה.
הוא משתמש בסכמת צבעים עקבית ויעילה בנופיו, שהשפיעו על ציור הנוף המאוחר. בחזית שולטים גוונים חומים, ואילו "הנוף במרכז הציור הוא ירוק כחלחל והרקע כחול בהיר", מה שיוצר תחושה יעילה של מיתון למרחק. "בשילוב של צבעים חומים, ירוקים וכחולים לעיתים קרובות עם גוון קשה, המתחלפים באזורים משמעותיים של צבע לבן, נוצרת תחושה של אבדון מתקרב על ידי העננים המאיימים, קווי המתאר המחודדים של הסלעים וההצטופפות של האלמנטים הטבעיים ."
דוגמאות לעבודותיו כוללות את השאר ״הבריחה למצרים״ (פראדו, שיש בה ארבעה ציורים שלו כולל שניים חתומים), ״טבילת המשיח״ (אחד משניים בווינה), ״סנט ג'ון בפטמוס״ (על ידי או עם בית המלאכה שלו, הגלריה הלאומית, לונדון), ״נוף עם הרועים״ (אנטוורפן), ו״המנוחה בבריחה למצרים״ (מכון לאמנויות מיניאפוליס).
לאמיתו של דבר, מדריד, בירת ספרד מחזיקה באוסף הנרחב ביותר של עבודות של פטיניר, כאשר ארבע מהן נמצאות בפרדו ובתיסן-בורנמישה והמנזר המלכותי באסקריאל בעלות אחת מהן. ישנו גם טריפטיך המיוחס לו במוזיאון המטרופוליטן בניו יורק.
פטיניר נפטר באנטוורפן בשנת 1524, וקוינטן מסייס הפך לאפוטרופוס של ילדיו.
הערות שוליים

↑  L'essor du paysage" in Jacques Stiennon, Jean-Patrick Duchesne, Yves Randaxhe, Cinq siècles de peinture en Wallonie, Les éditeurs d'art associés, Brussels, 1988, p. 67-72.
↑  Prado feature, exhibition "Patinir", 2007, Museo del Prado, Madrid, Spain.
↑  Though de Bles was only 14 when Patiner died
1 2  Grove
↑  Landscape with the Rest on the Flight into Egypt". Museo Nacional Thyssen-Bornemisza. Retrieved 17 September 2019.
↑  "List of works in the Prado exhibition, 2007". Museodelprado.es. 15 September 2009. Retrieved 19 March 2014.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266468505171  PLWABN: 9810692033905606  BnF: cb14965791s (data)  BPN: 01896177  CANTIC: a17434725  GND: 118591975  ISNI: 0000 0001 0823 3608  KulturNav: 31ba8902-893d-480f-9e9d-896afd278445  LCCN: n81068576  NDL: 001192520  NTA: 070896453  RERO: 02-A003674578  RKD: 62060  SUDOC: 027384306  ULAN: 500019854  VcBA: 495/9561  VIAF: 74123527   WorldCat (עם VIAF): 74123527 
יואכים פטיניר, סנט ג׳רום במדבר 1515–1520
יואכים פטיניר, המנוחה בבריחה ממצרים, גרסה בברלין.
יחסי הוותיקן – סן מרינו

| יחסי קריית הוותיקן – סן מרינו |
| --- | --- |
קריית הוותיקן: סן מרינו


קריית הוותיקן: סן מרינו
שטח (בקילומטר רבוע)
0.49: 61
אוכלוסייה
498: 33,579
תמ"ג (במיליוני דולרים)
: 1,855
תמ"ג לנפש (בדולרים)
: 55,254
משטר
מונרכיה אבסולוטית תאוקרטית: רפובליקה

יחסי הוותיקן–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הכס הקדוש הפועל מקריית הוותיקן כישות טריטוריאלית עצמאית לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
היסטוריה

יוחנן פאולוס השני ביקר בסן מרינו ב-28 באפריל 1982.
כאשר שגריר סן מרינו בוותיקן הציג את כתב האמנתו לאפיפיור בנדיקטוס השישה עשר ב-13 בנובמבר 2008, בירך האפיפיור את העם הסן מרינזי:  "אני קרוב מאוד לסן מרינו ולעם שלה, שהוא עם קטן מבחינת טריטוריה, אך בכל זאת ראוי להתחשבות רבה ולכבוד בעקבות ההיסטוריה הארוכה והמסועפת שלו והמסורת התרבותית והדתית שהוא מקיים".
ייצוג

הוותיקן מיוצגת בסן מרינו באמצעות נונציו שהיא מחזיקה בסן מרינו. הנונציו שווה בדרגתו לדרג השגריר, ובכך הוותיקן הופכת לאחת משלוש המדינות היחידות המחזיקות נציגות דיפלומטית בדרג שגרירות בסן מרינו.
סן מרינו מיוצגת בוותיקן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בקריית הוותיקן.
יחסי הוותיקן – מקדוניה הצפונית

| יחסי קריית הוותיקן – מקדוניה הצפונית |
| --- | --- |
קריית הוותיקן: מקדוניה הצפונית


קריית הוותיקן: מקדוניה הצפונית
שטח (בקילומטר רבוע)
0.49: 25,713
אוכלוסייה
498: 1,820,681
תמ"ג (במיליוני דולרים)
: 14,761
תמ"ג לנפש (בדולרים)
: 8,108
משטר
מונרכיה תאוקרטית אבסולוטית נבחרת: רפובליקה

יחסי הוותיקן–מקדוניה הצפונית הם היחסים שבין מדינת קריית הוותיקן לרפובליקת מקדוניה הצפונית.
שתי המדינות נהנות מיחסים מצוינים, המבוססים על חברות, תמיכה והבנה הדדית.
היסטוריה

הרפובליקה של מקדוניה הצפונית הפכה למדינה עצמאית בשנת 1991, כאשר הכריזה על עצמאותה והיפרדותה מהרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. מדינת קריית הוותיקן הייתה בין המדינות שתמכו בעצמאותה וריבונותה של המדינה כבר מתחילתה.
יחסים דיפלומטיים מלאים בין הוותיקן למקדוניה הצפונית החלו ב-21 בדצמבר 1994. עם זאת, מדינת הוותיקן לא הייתה בין 131 המדינות שהכירו במדינה תחת שמה החוקתי, אלא הכירה בשם שבחר האו"ם: "הרפובליקה היוגוסלבית לשעבר של מקדוניה".
מקדוניה הצפונית זוכה לתמיכה מלאה של הוותיקן בבקשתה להצטרפות לאיחוד האירופי. כמו כן, הנהגת מקדוניה הצפונית מבקרת מדי שנה את האפיפיור בקריית הוותיקן במשך שנים רבות.
ייצוג דיפלומטי

עד שנת 2002 שגריר מקדוניה הצפונית בסלובניה היה גם השגריר בקריית הוותיקן, כשמאותה שנה מחזיקה מקדוניה הצפונית שגריר מיוחד למדינת הוותיקן השוהה ברומא.
למדינת הוותיקן ישנו שגריר השוהה בסלובניה וממונה גם על היחסים עם מקדוניה הצפונית.
יואכים פייפר

| --- | --- |

פייפר ב-1943.
 לידה:  30 בינואר 1915 וילמרסדורף, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 נרצח:  14 ביולי 1976 (בגיל 61) טראב, צרפת צרפת
 מקום קבורה:  Schondorf am Ammersee 
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1933–1945 (כ־12 שנים)
 דרגה:   שטנדרטנפיהרר
 תפקידים בשירות
 מפקד קמפפגרופה פייפר
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
יואכים פייפר (בגרמנית: Joachim Peiper; ‏ 30 בינואר 1915 – 14 ביולי 1976) היה קצין בכיר באס אס, בדרגת שטאנדרטנפיהרר ומפקד יחידת שריון בדיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה במהלך הקרב על הבליטה. הוא נידון למוות ב-16 ביולי 1946 על חלקו בטבח מלמדי. עונשו הומר למאסר עולם והוא שוחרר בדצמבר 1956, בעקבות חקירה של ועדת הכוחות המזוינים של הסנאט של ארצות הברית, אשר הגיעה למסקנה כי הליכי קדם המשפט שנוהלו על ידי שלטונות ארצות הברית בעניינו לא היו הוגנים ובכך השפיעו על ההליך המשפטי.
תולדות חייו

עם עליית היטלר לשלטון הצטרף פייפר לנוער ההיטלראי. מתוך רצון לשרת בחיל הפרשים של הרייכסווהר הצטרף ל-SS בו התקדם בדרגות. באמצע שנת 1936 צורף לסגל של דיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה תחת פיקודו של יוזף דיטריך. ביולי 1938 הוצב במטהו של היינריך הימלר. פייפר מצא חן בעיני הימלר וצורף לצוותו האישי. בתפקידו זה השתתף בביקור של הימלר באיטליה. במתקפה על פולין במלחמת העולם השנייה, היה פייפר במטהו של הימלר שעסק בניהול פולין לאחר כיבושה. במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה ביקש פייפר להצטרף ללוחמים ומונה למפקד מחלקה ולאחר מכן מפקד פלוגה. במהלך הקרבות הוא עוטר בצלב הברזל. פייפר שב למטהו של הימלר ב-21 ביוני 1940 ובנובמבר 1940 מונה לשלישו האישי של הימלר. במהלך מבצע ברברוסה עסק פייפר, בין השאר, באיסוף הנתונים על רצח יהודים ואחרים בידי האיינזצגרופן. באוקטובר 1941 מונה למפקד פלוגה שלחמה באזור מריאופול. במאי 1942 הועברה היחידה של פייפר לצרפת למנוחה, במסגרתה אורגנה מחדש היחידה כפאנצרגרנדיר ופייפר מונה למפקד גדוד. בסוף ינואר 1943 הועבר הגדוד של פייפר לחזית המזרחית ליד חרקוב, בה השתתף בקרב חרקוב השלישי.
לאחר הדחתו של מוסוליני מהשלטון באיטליה ופלישת בעלות הברית לסיציליה הועברה דיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה בה שירת פייפר לאיטליה כדי להתכונן לאפשרות של פלישה של בעלות הברית למדינה. ב-8 באוגוסט 1943 הגיעה הלייבשטנדרטה לנהר הפו וקיבלה הוראה לפרק את היחידות האיטלקיות באזור מנשקן. ההוראה התבצעה כמעט ללא התנגדות. ה-OKW היה מודאג מדיווחים על כך שהארמייה האיטלקית ה-14 מתארגנת בפיימונטה ליד הגבול הצרפתי, בכוונה לעבור לצד בעלות הברית. כוח בראשות יואכים פייפר נשלח לפרק את הארמייה מנשקה. בעקבות סירובם של האיטלקים להתפרק מנשקם, אילץ אותם פייפר להיכנע ולמסור את נשקם לאחר קרב קצר.
בסוף 1944 פיקד אוברשטורמפיהרר פייפר על אחת מיחידות השריון של ארמיית הפאנצר השישית של הוורמאכט.
ב-16 בדצמבר 1944 יצא הרגימנט שלו, שכונה "צוות קרב פייפר", בראש הכוחות התוקפים במתקפה נגד בעלות הברית בחזית הארדנים. ב-17 בדצמבר 1944 בשעות הצהריים ביצעה יחידת השריון של פייפר את טבח מלמדי.
לאחר המלחמה נשבה פייפר והועמד לדין במשפטי דכאו על טבח מלמדי. נגזר עליו עונש מוות, שהומתק אחר כך ל-25 שנות מאסר. בעקבות שחרורו של מפקדו יוזף דיטריך, בדצמבר 1955, עלו מחאות נגד הכוונה לשחרר גם את פייפר, אולם אלו לא הועילו, ופייפר שוחרר בדצמבר 1956. פייפר ומעשה הטבח שימשו השראה לדמותו של הגנרל טאנץ בספר ובסרט "ליל הגנרלים".
פייפר עבר בשנת 1972 לצרפת והתגורר בכפר הקטן טראווס בצפון צרפת. לפרנסתו עבד כמתרגם ספרי מלחמה מאנגלית לגרמנית. בשנת 1976 הופצו כרוזים בעיירה שסיפרו על עברו של פייפר. בעקבות זאת הוא קיבל איומים על חייו. בגלל איומים שקיבל הוא שלח את אשתו לגרמניה בעוד הוא ממשיך להתגורר בצרפת ומגן על עצמו באקדח ובכלב שמירה.
בליל 14 ביולי 1976, יום הבסטיליה, הוא נרצח ובית העץ שלו הועלה באש. במשך מספר ימים לא היה ברור אם הגופה שנמצאה בזירה היא שלו או של אחד מתוקפיו. גופתו החרוכה הובאה לקבורה בגרמניה. ארגון בלתי ידוע בשם "הנוקמים" קיבל אחריות לרצח. זהות הרוצחים לא נודעה, אך הועלו חשדות שהיו אלו חברי תנועת ההתנגדות הצרפתית לשעבר או קומוניסטים. פייפר עסק באותה עת בכתיבת ספר על טבח מלמדי ומה שהתרחש בעקבותיו.
לאחר הרצח ביצעה קבוצה שהזדהתה כ"הקבוצה על שם קולונל יואכים פייפר" פעולות חבלה שונות בצרפת. שנה לאחר רצח פייפר התפוצצה פצצה בפריז בסמוך למשרדים של עורכי דין של תנועה נגד גזענות ואנטישמיות. בסמוך לפצצה הונח פתק בו נכתב בגרמנית: "שנה לפייפר". סמוך לאחר מכן קיבלה הקבוצה אחריות לפיצוץ פסל של פיליפ לקלרק.
הערות שוליים

↑  מוחים נגד שחרור הפוצע הנאצי פייפר, הצופה, 26 בדצמבר 1955
↑  סינטור קיפובר ידרוש חקירה בעניין שחרורם של פושעי מלחמה נאציים, חרות, 9 בינואר 1956
↑  איומים על חיי הצרפתים, דבר, 27 ביולי 1976
↑  רוצח השבויים הנאצי נהרג בקרב אקדחים עם ותיקי המחתרת הצרפתית, דבר, 16 ביולי 1976
↑  פורקה פצצה בביכ"נ במרסיי, דבר, 20 ביולי 1976
↑  פיצוץ בפאריס, דבר, 17 ביולי 1977
↑  ניאו נאצים פוצצו פסל משחרר פאריס, דבר, 19 באוגוסט 1977
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463474605171  PLWABN: 9810664150805606  BIBSYS: 11014864  BnF: cb12395008s (data)  GND: 118592424  ISNI: 0000 0001 1461 5688  LCCN: n50009011  NARA: 10581617  NKC: jn20000701388  NTA: 292998511  SNAC: w64f4cjs  SUDOC: 033043531  VIAF: 62786458   WorldCat (עם VIAF): 62786458
יגאל אנטבי

יגאל אנטבי (נולד ב-1 באוגוסט 1974) הוא כדורגלן עבר ישראלי.
אנטבי שיחק בעמדת המגן השמאלי, ולזכותו 351 הופעות במדי הפועל תל אביב בליגת העל ו-11 הופעות במדי נבחרת ישראל.