stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האומה
היסטוריה > המאה ה-21

בריאיון לערוץ 7, בשנת 2012, לציון יובל שנים להופעת "האומה", אמר העורך יוסי אחימאיר: "יש עיתונות ליומה ויש עיתונות כמו 'האומה', שהיא עיתונות המופיעה אחת לשלושה חודשים עם מאמרי עומק ואיכות, אלה הם מאמרים שלא קיימים רק ליומם, אלא מנתחים מצבים עקרוניים חשובים ומביאים את העמדות הלאומיות הנכונות. הם נותנים לקורא להתעמק במשהו עמוק יותר וממשי יותר".
בסוף 2016 בחרה שרת התרבות והספורט מירי רגב לפרסם את משנתה בגיליון 203 של העיתון, במאמר "כתונת הפסים הישראלית: קולות רבים – עם אחד".
בגיליון 210 (מאי 2018) פרסם יצחק הרצוג ב"האומה" את מאמרו: "האם נמצאת הממלכתיות במדינת ישראל בסכנת אובדן?"
לקריאה נוספת

נורית גוברין, "כתבי העת העבריים אז והיום - הקושי בהתמדה, המעבר לאינטרנט"
בתוך: 'קריאת הדורות - ספרות עברית במעגליה', כרך ז', הוצאת כרמל ואוניברסיטת תל אביב, תשע"ט / 2019, עמ' 524–537.
הופיע לראשונה בגיליון ה-200 של האומה (כסלו תשע"ו/דצמבר 2015).
הערות שוליים

↑  "האומה", גיליון 212. מתוך אתר "מסדר ע"ש זאב ז'בוטינסקי"
↑  מירי רגב, ‏כתונת הפסים הישראלית:קולות רבים – עם אחד, האומה 203, ספטמבר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463290005171  VIAF: 248338229   WorldCat (עם VIAF): 248338229
יוני המנחם

| --- | --- |
יוני המנחם
יוני המנחם
 לידה:  5 בספטמבר 1942 (בן 82) ירושלים, פלשתינה-א"י
 תקופת הפעילות:  מ-1965
 תחום יצירה:  צילום
יונתן (יוני) המנחם (נולד ב-5 בספטמבר 1942) הוא צלם סטילס ישראלי עבור סרטי קולנוע וטלוויזיה.
ביוגרפיה

יוני המנחם הוא בנו של עזרא המנחם, יליד העיר סקופיה שבמקדוניה (בעבר יוגוסלביה). אמו, תמר, היא ילידת העיר טרנוב שבפולין. אביו היה סופר וכתב בעיקר ספרים על ירושלים. אמו הייתה דוקטור לכימיה ועבדה באוניברסיטה העברית. היא ערכה את "האנציקלופדיה לחקלאות" ואת אחד הספרים הראשונים לבריאות המשפחה. ליוני אח אחד הצעיר ממנו.
יוני נולד וגדל בירושלים, למד בגימנסיה רחביה. בשנת 1952, בהיותו בן עשר, עבר עם הוריו לרמת גן, שם סיים בית ספר עממי ולמד שנה בתיכון, אחר-כך למד בפנימייה החקלאית במקוה ישראל. בתום שירותו הצבאי עבד בחברות ביטוח שונות.
יוני  המנחם נשוי מ-1973 לשוש, ולהם שני ילדים.וששה נכדים .
הם מתגוררים בגבעת שמואל.
תמונות שצילם במהלך צילומי סרטי קולנוע

סילבסטר סטאלון בסרט "רמבו"
צ'אק נוריס בסרט "מחץ הדלתא"
גילה אלמגור בסרט "הבית ברחוב שלוש"
זאב רווח בסרט "חגיגה בסנוקר"
משמאל לימין: יהודה ברקן, זאב רווח ומשה איש כסית, בסרט "צ'ארלי וחצי"
מומו (יפתח קצור), בנצי (יהונתן סגל) ויודל'ה (צחי נוי) בסרט "אסקימו לימון"
יוסף שילוח בסרט "הבלש האמיץ שוורץ"
שייקה אופיר ומלאני גריפית' בסרט "הגן"
משמאל לימין: יוסף שילוח, יהונתן סגל, צחי נוי ויפתח קצור בסרט "ספיחס"
ליאור אשכנזי ומוני מושונוב בסרט "מתנה משמיים"
פיטר יוסטינוב וסר ג'ון גילגוד בסרט "מפגש עם המוות"
איה קורן ואושרי כהן בסרט "הכוכבים של שלומי"
משמאל לימין: ספי ריבלין ואריק לביא בסרט "השגעון הגדול"
לי ואן-קליף והבמאי ג'אנפרנקו פרוליני בסרט "וונדטה"
ילד פלא בשחמט

שמואל רשבסקי משחק שח עם דאגלס פיירבנקס, כשצ'רלי צ'פלין צופה בהם במהלך צילומי הסרט האילם האמריקאי שלושת המוסקטרים, 1921
יֶלֶד פֶּלֶא בשחמט (באנגלית: chess prodigy) הוא ילד צעיר בעל כישרון יוצא דופן (עילוי) במשחק השחמט, מעבר למה שניתן היה לצפות בגילו. כישרונם המדהים של ילדי הפלא מאפשר להם לעיתים קרובות לנצח שחקנים מבוגרים ומנוסים ואף רב-אמנים בשחמט. חלק מעילויי השחמט האלה ממשיכים להתפתח והופכים לרב-אמנים ואף לאלופי עולם בשחמט.
ילדי פלא בשחמט מהעבר

ילדי הפלא בשחמט מהעבר היו פול מורפי (1837–1884) וחוסה ראול קפבלנקה (1888–1942). שניהם ניצחו במשחקים מול יריבים מבוגרים וחזקים מהם, כשהיו בגיל 12. סמואל רשבסקי (1911–1992), השתתף במשחקים סימולטנים בגיל שש.  מורפי הפך לשחקן המוביל בעולם עוד לפני שנוסד התואר הרשמי של אלוף העולם. קפבלנקה הפך לאלוף העולם השלישי. ורשבסקי, אף שמעולם לא זכה בתואר, היה אחד מהשחקים הבולטים בעולם במשך עשרות שנים. יוטה המפל שיחקה בגיל 6, ב־12 משחקים סימולטניים וניצחה 9.5-2.5.
ארתורו פומאר (1931–2016) נחשב לילד פלא בזכות הישגיו יוצאי הדופן בגיל צעיר.   הוא השתתף בטורניר הבינלאומי הראשון שלו (מדריד 1943) בגיל 11 בלבד, מול שחקנים מנוסים. אירוע זה נחשב נדיר באותה תקופה. הקריירה שלו הובילה אותו להפוך לשחקן השחמט המוביל של ספרד ולרב-האמן הראשון במדינה. תרומתו לשחמט הספרדי הייתה משמעותית, בהתחשב בכך שספרד לא הייתה ידועה כמעצמה בשחמט באותה תקופה.
הצעירים ביותר שהביסו רבי-אמנים

לעיתים כאשר שחקן צעיר מביס רב-אמן, בין אם במשחק בטורניר רגיל ובין אם בתנאים פחות רשמיים כל תשומת הלב מופנית לשחקן הצעיר.
הצעירים ביותר שהביסו רבי-אמנים > תחרויות המתבצעות תחת כללים מוגדרים, כולל הגבלת זמן

בפברואר 2024, אשוואת קאושיק, ילד בן 8 ממוצא הודי, עשה היסטוריה כאשר ניצח את רב האמן הפולני יאצק סטופה במהלך תחרות בינלאומית בשווייץ. הוא הפך בכך לשחקן הצעיר ביותר שניצח רב אמן במשחק קלאסי בתנאים רשמיים, גילו הרשמי היה 8 שנים, 6 חודשים ו-11 ימים. הישגו שבר את השיא הקודם שהחזיק בו ליאוניד איוונוביץ'.
ליאוניד איבנוביץ', קבע את השיא שלו בינואר 2024, כשהיה בגיל 8 שנים, 11 חודשים ו-7 ימים. הוא ניצח את רב-האמן הבולגרי מילקו פופצ'ב במהלך טורניר השחמט Novogodisnji Rating ŠSB שנערך בבלגרד, סרביה.   המשחק התקיים במסגרת תחרות, בה פופצ'ב, בעל דירוג מד כושר של 2139, הפסיד לילד הפלא שדירוגו היה 1946 באותה העת.
הצעירים ביותר שהביסו רבי-אמנים > תחרויות בלתי פורמליות ללא הגבלת הזמנים

בשנת 1976, נייג'ל שורט בן עשר ניצח את ויקטור קורצ'נוי כשהשתתף בתחרות סימולטנית. היה זה המשחק היחיד שקורצ'נוי הפסיד בו באותו אירוע.
ב-1999, דייוויד האוול ניצח את ג'ון נאן במשחק שחמט מהיר (בליץ) בגיל שמונה.
בשנת 2021, פרדריק ולדהאוזן גורדון בן ה-10, מסקוטלנד, ניצח את רב-האמן GM Bogdan Lalic במשחק מהיר 10+5 מקוון שנערך באתר lichess.org.
בשנת 2023, רומן שוגדז'ייב בן ה-8, מרוסיה, ניצח את רב-האמן Jakhongir Vakhidov ואת רב-האמן יוהאן-סבסטיאן כריסטיאן באליפות העולם בשחמט מהיר 2023,  לאחר מספר ימים רומן ניצח את רבי-האמנים GM Kirill Shevchenko, GM Alan Pichot ו־GM Pranav, באליפות העולם בשחמט בבליץ 2023.
ילדות וילדי הפלא שזכו בתואר אלוף/אלופת העולם בשחמט

הטבלה ממוינת לפי גיל הזכייה באליפות העולם.
| האלופה או האלוף | מדינה | גיל זכייה באליפות העולם | שנת הזכייה באליפות העולם | מגדר |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| חוֹאוּ יִיפָא | הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין | 16 | 2010 | אשה |
| מאיה צ'יבּוּרדאנידזֶה | ברית המועצות ברית המועצות | 17 | 1978 | אשה |
| נונה גפרינדשווילי | ברית המועצות ברית המועצות | 21 | 1962 | אשה |
| מגנוס קרלסן | נורווגיה נורווגיה | 23 | 2013 | גבר |
| בובי פישר | ארצות הברית ארצות הברית | 29 | 1972 | גבר |
| חוסה ראול קפבלנקה | קובה קובה | 33 | 1921 | גבר |
רשימת רבי האמנים הצעירים ביותר

מאז 1950, כאשר התואר רב-אמן (GM) הוצג על ידי פיד"ה, היה מדד אחיד לילדי פלא בשחמט, והוא הגיל שבו הם זוכים בתואר רב-אמן. השחקן שהחזיק בשיא רב-אמן הצעיר ביותר ב-2021 היה אבהימניו מישרה. הגיל הרשום הוא הגיל שבו הם היו זכאים לתואר. גיל זה אינו שווה לגיל שבו הם הפכו רשמית לרב-אמנים, מכיוון שניתן להעניק תוארי רב-אמן רק בתחרויות של FIDE. המדינה הרשומה מציינת את הפדרציה שאליה השחקן השתייך בזמן קבלת התואר ולא ההשתייכות המאוחרת שלו.
| שנת קבלת התואר | השחקן | מדינה | גיל |
| --- | --- | --- | --- |
| 1950 | דוד ברונשטיין | ברית המועצות ברית המועצות | 26 שנים |
| 1952 | טיגראן פטרוסיאן | ברית המועצות ברית המועצות | 23 שנים |
| 1955 | בוריס ספאסקי | ברית המועצות ברית המועצות | 18 שנים |
| 1958 | בובי פישר | ארצות הברית ארצות הברית | 15 שנים, 6 חודשים, 1 יום |
| 1991 | יהודית פולגאר | הונגריה הונגריה | 15 שנים, 4 חודשים, 28 ימים   |
| 1994 | פטר לקו | הונגריה הונגריה | 14 שנים, 4 חודשים, 22 ימים |
| 1997 | אטיין בקרו | צרפת צרפת | 14 שנים, 2 חודשים, 0 ימים |
| 1997 | רוסלן פונומריוב | אוקראינה אוקראינה | 14 שנים, 0 חודשים, 17 ימים |
| 1999 | בו שיאנז'י | הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין | 13 שנים, 10 חודשים, 13 ימים |
| 2002 | סרגיי קריאקין | אוקראינה אוקראינה | 12 שנים, 7 חודשים, 0 ימים |
| 2021 | אבהימניו מישרה | ארצות הברית ארצות הברית | 12 שנים, 4 חודשים, 25 ימים  |
רשימה של השחקנים שעמדו בדרישות כדי להשיג את התואר רב-אמן לפני יום הולדתם ה-14.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
רבי-אמנים מתחת לגיל 14 (מעודכן לאפריל 2022)
| מספר | שם | מדינה | גיל קבלת התואר | שנת לידה |
| 1 | אבהימניו מישרה | ארצות הברית ארצות הברית | 12 שנים, 4 חודשים ו-25 ימים | 2009 |
| 2 | סרגיי קריאקין | אוקראינה אוקראינה | 12 שנים ו-7 חודשים | 1990 |
| 3 | גוקש דומרזו | הודו הודו | 12 שנים, 7 חודשים ו־17 ימים | 2006 |
| 4 | יבוחיר סינדרוב | אוזבקיסטן אוזבקיסטן | 12 ו-10 חודשים ו-10 ימים | 2011 |
| 5 | פראגנאננדה ראמשבאבו | הודו הודו | 12 ו-10 חודשים ו-13 ימים | 2005 |
| 6 | נודירבק אבדוסטרוב | אוזבקיסטן אוזבקיסטן | 13 שנים ו-1 חודשים ו-11 ימים | 2004 |
| 7 | פארימרז'אן נגי | הודו הודו | 13 שנים, 4 חודשים ו-22 ימים | 1993 |
| 8 | מגנוס קרלסן | נורווגיה נורווגיה | 13 שנים, 4 חודשים ו-27 ימים | 1990 |
| 9 | ווי וי | הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין | 13 שנים, 8 חודשים ו-23 ימים  | 1999 |
| 10 | ראונאק סנהואני (אנ') | הודו הודו | 13 שנים, 9 חודשים ו-25 ימים  | 2005 |
| 11 | בו שיאנז'י | הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין | 13 שנים, 10 חודשים ו-13 ימים | 1985 |
| 12 | סמואל סביאן | ארצות הברית ארצות הברית | 13 שנים, 10 חודשים ו-27 ימים  | 2000 |
| 13 | ריכרד רפורט | הונגריה הונגריה | 13 שנים, 11 חודשים ו-6 ימים  | 1996 |
הערה: קארג'קין החליף פדרציות מאז השגת תואר רב-אמן.
רשימת רבי האמנים הצעירים ביותר > רשימת רב-האמניות הצעירות ביותר

להלן רשימת השחקניות הצעירות ביותר שהעפילו לתואר רב-אמן:
| שנה | השחקנית | מדינה | גִיל |
| --- | --- | --- | --- |
| 1978 | נונה גפרינדשווילי | ברית המועצות ברית המועצות | 37 שנים |
| 1984 | מאיה צ'יבורדנידזה | ברית המועצות ברית המועצות | 23 שנים |
| 1991 | סוזן פולגר | הונגריה הונגריה | 21 שנים |
| 1991 | יהודית פולגאר | הונגריה הונגריה | 15 שנים, 4 חודשים |
| 2002 | קונרו האמפי | הודו הודו | 15 שנים, חודש אחד   |
| 2008 | חואו ייפאן | הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין | 14 שנים, 6 חודשים  |
ראו גם

רבי-אמנים בגיל צעיר
גביע העולם בשחמט 2021
אלופי העולם בשחמט
ילד פלא
הערות שוליים

↑  "Chess prodigies and mini-grandmasters". 10 בינואר 2006. נבדק ב-8 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Saidy, Anthony; Lessing, Norman (1974). The World of Chess. William Collins Sons & Co. Ltd. p. 13. ISBN 0-394-48777-X.
↑  Whyld, Kenneth (1986). Guinness Chess, The Records. Guinness Publishing Ltd. p. 259. ISBN 0851124550.
↑  Svensen, Tarjei (21 בינואר 2024). "8-Year-Old Makes History Becoming Youngest To Beat Grandmaster In Classical Chess". chess.com. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Eight Year Old Leonid Ivanoivc Becomes Youngest Player To Beat GM In Classical Chess". 22 בינואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Hetul Shah, nine-year-old grandmaster slayer, Chess News, ‏2009-01-13 (באנגלית)
↑  Brown, Angie (22 במאי 2021). "news/uk-scotland-edinburgh-east-fife". www.bbc.co.uk. ארכיון מ-22 במאי 2021. נבדק ב-22 במאי 2021 – via archive.today. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Rapid Chess • FREDERICKtheMATE vs GM BogdanLalic".
↑  "ECF Grand Prix Rapid Event 1 by ECF Online Rapid Grand Prix Series 2021: Standard 10+5 #ILOHq9MS".
↑  "World Rapid Chess Championship 2023 Results".
↑  "World Blitz Chess Championship 2023 Results".
↑  Judit Polgar: How I beat Fischer's record, Chess News, ‏2013-02-05 (באנגלית)
↑  Tibor Tolnai vs Judit Polgar (1991), www.chessgames.com
↑  Abhimanyu Mishra, KIDS
↑  לאחר קבלת דרגת רב האומן, קריאקין עבר לייצג את רוסיה
↑  ChessBase.com - Chess News - Wei Yi has become the youngest GM in the world, web.archive.org, ‏2013-02-28
↑  Rao, Rakesh (2019-10-20). "Raunak Sadhwani becomes India's 65th Grandmaster". The Hindu (בIndian English). ISSN 0971-751X. נבדק ב-2024-12-02.
↑  Youngest-ever American Chess Grandmaster crowned in St. Louis, FOX 2, ‏2014-11-23 (באנגלית אמריקאית)
↑  Richard Rapport Becomes Hungary’s Youngest Grandmaster | Chessdom, web.archive.org, ‏2017-07-28
↑  "Judit Polgar: How I beat Fischer's record". ChessBase. 5 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Humpy emerges winner at Elekes". The Times of India. 29 במאי 2002. נבדק ב-7 בספטמבר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Humpy beats Judit Polgar by three months". Chess News. 31 במאי 2002. נבדק ב-17 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  WWCC - Nalchik 2008 - and now there are just four! (אורכב 13.09.2008 בארכיון Wayback Machine), FIDE web site, 9 September 2008
שמואל רשבסקי בן השמונה, לימים רב אמן במשחק השחמט, מנצח מספר יריבים מבוגרים במשחק סימולטני שנערך בצרפת בשנת 1920
מגנוס קרלסן בן ה-13 משחק רשמית נגד איבן סוקולוב בן ה-35, 2004
וולטר קרוגר

| --- | --- |

וולטר קרוגר
 לידה:  26 בינואר 1881 פלאטו, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  20 באוגוסט 1967 (בגיל 86) ואלי פורג', פנסילבניה, ארצות הברית ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  מכללת המלחמה של הצי  המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית  מכללת המלחמה של צבא ארצות הברית 
 השתייכות:  הצבא האמריקני צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1898–1946 (כ־48 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-2   מפקד הקורפוס ה-9   מפקד הקורפוס ה-8   מפקד הארמייה השלישית   מפקד הארמייה השישית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת ארצות הברית–ספרד  מלחמת ארצות הברית–הפיליפינים  המהפכה המקסיקנית  מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב השירות המצוין     מדליית השירות המצוין (3)     מדליית השירות המצוין של הצי    לגיון ההצטיינות
 
גנרל וולטר קרוגר (באנגלית: Walter Krueger;‏ 26 בינואר 1881 - ‏ 20 באוגוסט 1967) היה גנרל בצבא ארצות הברית וידוע בעיקר בזכות פיקודו על הארמייה השישית במהלך המערכה בפיליפינים.
ביוגרפיה > ראשית חייו

וולטר קרוגר נולד בפלאטו שבפרוסיה המערבית, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, והיה בנו של יוליוס קרוגר, חוואי פרוסי ששירת כקצין במלחמת צרפת–פרוסיה, ואשתו, אנה לבית האסה. לאחר מותו של יוליוס, אנה ושלושת ילדיה היגרו לסנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית, שם התגורר דודו. בסנט לואיס התחתנה אמו שוב עם אמיל קרל שמידט, ובהמשך התיישבה המשפחה במדיסון, אינדיאנה. קרוגר התחנך בבית הספר במדיסון, ובבית הספר התיכון הטכני בסינסינטי, אוהיו. לאחר מכן רצה קרוגר להתגייס לצי ארצות הברית, אולם אמו התנגדה והוא החליט לעבוד כנפח.
ב-17 ביוני 1898 קרוגר, יחד עם רבים מחבריו, התגייס לרגימנט המתנדבים ה-2, ונשלח להילחם במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד. קרוגר הגיע לסנטיאגו דה קובה מספר שבועות לאחר קרב סן חואן היל, ובילה שם שמונה חודשים כחיל כיבוש, והועלה לדרגת סמל. בפברואר 1899 חזר קרוגר לאוהיו, ותכנן להפוך למהנדס אזרחי.
אולם, רבים מחבריו התגייסו מחדש להילחם במלחמת ארצות הברית–הפיליפינים, וביוני 1899 התגייס קרוגר מחדש כטוראי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-12. עד מהרה הוא היה בדרכו להילחם נגד אמיליו אגינלדו, כחלק מהדיוויזיה ה-2 בפיקוד ארתור מקארתור הבן. קרוגר השתתף במרדף סרק אחר אגואינלדו, שנמלט ברחבי המישור המרכזי של לוזון. בעת שירותו בפיליפינים, הועלה קרוגר לדרגת סמל, וב-1 ביולי 1901, הוא הועלה לדרגת לוטננט שני והוצב ברגימנט הרגלים ה-30 במרינדוק.
בדצמבר 1903 חזר קרוגר לארצות הברית עם רגימנט הרגלים ה-30, שהוצב בפורט קרוק, נברסקה. בספטמבר 1904 התחתן קרוגר עם גרייס איילין נורוול, שאותה פגש בפיליפינים, ממנה היו לו שלושה ילדים: ג'יימס נוורוול (נולד ב-29 ביולי 1905), וולטר ג'וניור (נולד ב-25 באפריל 1910), ודורותי ג'יין, (נולד ב-24 בינואר 1913).
בשנת 1904 למד קרוגר בבית הספר למקצועות חי"ר-פרשים בבפורט-ליונוורת', קנזס, ובשנת 1907 למד במכללת סגל הפיקוד הכללי. לאחר מכן הצטרף לרגימנט הרגלים ה-23 בפורט אונטריו, ניו יורק, ולאחר סיור שני בפיליפינים, חזר לארצות הברית ביוני 1909, והוצב בחוג לשפות בפורט-ליונוורת' כמדריך בספרדית, צרפתית וגרמנית, שאותן דיבר באופן שוטף. בנוסף הדריך קרוגר את קציני המשמר הלאומי במחנה בנג'מין הריסון, אינדיאנה, ובמחנה פיין, ניו יורק, ופרסם תרגומים של כמה ספרים צבאיים גרמנים. הספר משך את תשומת הלב של ראש המטה הכללי של צבא ארצות הברית, גנרל לאונרד ווד, והיה פופולרי מאוד אצל קצינים בצבא.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, הוצע לקרוגר להיות משקיף בצבא האימפריה הגרמנית, אך הוא נאלץ לדחות את ההצעה בשל התחייבויות משפחתיות. במקום זאת, הוא הוצב ברגימנט הרגלים ה-10 של המשמר הלאומי של פנסילבניה. ב-23 ביוני 1916 גויס הרגימנט ונשלח לשרת לאורך הגבול המקסיקני במשך חמישה חודשים במסגרת משלחת עונשין במסע למקסיקו - פעולת תגמול כנגד פשיטותיו של פנצ'ו וייה על אדמת ארצות הברית, תחת פיקודו של ג'ון פרשינג. לאחר מכן, נשאר קרוגר במשמר הלאומי, אימן יחידות, ועזר להקים בית ספר לקצינים באוניברסיטת פנסילבניה.
לאחר הצטרפות ארצות הברית למלחמה באפריל 1917, מונה קרוגר לעוזר ראש מטה הדיוויזיה ה-84, וב-5 באוגוסט 1917 הועלה לדרגת מייג'ור. בפברואר 1918 נשלח קרוגר ללאנגר, צרפת, כחלק מחיל המשלוח האמריקני ובמאי 1918 הצטרף לדיוויזיה ה-26. בשל מוצאו הגרמני, נשלח קרוגר לארצות הברית, אולם עד מהרה חזר לצרפת, כשהדיוויזיה ה-84 הפליגה לצרפת באוגוסט 1918. באוקטובר 1918 מונה קרוגר לראש מטה קורפוס הטנקים של חיל המשלוח האמריקני, ולאחר שביתת הנשק עם גרמניה, מונה לעוזר ראש מטה הקורפוסים ה-4 וה-6 שהיו חלק מחיל הכיבוש והועלה לדרגת קולונל זמנית. על שירותו במלחמה, הוענק לקרוגר מדליית השירות המצוין בשנת 1919.
ביוגרפיה > בין המלחמות

עם סיום המלחמה, חזר קרוגר חזר -22 ביוני 1919 לארצות הברית, ונשלח לבית הספר ללוחמת חי"ר בפורט בנינג, ג'ורג'יה. ב-30 ביוני 1920 חזר קרוגר לדרגת הקבע שלו, אולם למחרת הועלה לדרגת מייג'ור. בשנת 1921 למד קרוגר במכללה הצבאית, ונשאר שם במשך שנה כמדריך. בשנת 1922 הוא הגיע לביקור בן ארבעה חודשים לגרמניה, כחלק מהפקת הלקחים מהמלחמה.
בין השנים 1922–1925 שירת קרוגר באגף תוכניות המלחמה במשרד המלחמה בוושינגטון, ובמהלך תפקידו השתתף בהכנת תוכניות למלחמה עם מדינות שונות, תוך שיתוף פעולה עם הצי.
קרוגר שחש כי בחיל הרגלים סיכויי הקידום נמוכים ביותר, ניסה בשנת 1927 לעבור לחיל האוויר של צבא ארצות הברית. הוא למד בבית הספר היסודי לטיסה בשדה ברוקס, טקסס, אך התקף של דלקת עצבים בזרועו הימנית, ומדריך הטיסה שלו, לוטננט קלייר שנו מנעו ממנו להשלים את הלימודים. בדצמבר 1927, הוצע לו תפקיד של מדריך במכללה ללוחמה הימית, שם מסר שיעורים על מלחמת העולם הראשונה, ועל פעילות משותפת עם צבא היבשה.
ביוני 1932 מונה קרוגר למפקד רגימנט הרגלים ה-6 במיזורי, וב-1 באוגוסט אותה שנה הועלה שוב לדרגת קולונל. בשנת 1934 חזר קרוגר לאגף תוכניות המלחמה במשרד המלחמה, ובמאי 1936 מונה לראש האגף, ובאוקטובר אותה שנה הועלה לדרגת בריגדיר גנרל. בספטמבר 1938 מונה קרוגר למפקד חטיבת הרגלים ה-16, ובפברואר 1939 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-2. עם כניסתו לתפקיד, הדיוויזיה ה-2 ניסתה באותה עת את המבנה הדיוויזיוני המשולש, וקרוגר הציע דרכים לשפרו, ואף בדק את האפשרויות ללחימה ממוכנת.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה > הדרכה בארצות הברית

ב-31 בינואר 1940 מונה קרוגר למפקד הקורפוס ה-9, שהיה ממונה על אימון היחידות של הארמייה השלישית, שעסקה באותה עת בתמרונים בקנה מידה גדול, וביצע עמו שורה של דימויי קרבות נגד הקורפוס ה-4 בפיקוד וולטר שורט. ב-27 ביוני מונה קרוגר למפקד הקורפוס ה-8, וב-16 במאי 1941 הועלה לדרגת לוטננט ג'נרל ומונה למפקד הארמייה השלישית. בנוסף מונה קרוגר ב-16 ביולי 1941 למפקד פיקוד ההגנה הדרומי, ודווייט אייזנהאואר מונה לראש מטהו.
במהלך תימרוני לואיזיאנה פעלה הארמייה השלישית כנגד הארמייה השנייה בפיקודו של בן ליר, והוכיחה את כוחה תוך שהיא גורמת מפלות לארמייה השנייה. לאחר קידומו של אייזנהאואר לראש מחלקת תוכניות המלחמה, מונה אלפרד גרונתר לראש מטה הארמייה השלישית, עד שהוחלף גם הוא על ידי ג'ורג' הונן.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה > הארמייה השישית

ב-16 בפברואר 1943 מונה קרוגר למפקד הארמייה השישית, על פי בקשתו של דגלאס מקארתור. מכיוון שעמדו לרשות הארמייה באותה העת רק 3 דיוויזיות (דיוויזיית הנחתים ה-1, הדיוויזיה ה-32 והדיוויזייה ה-41), הועמד לרשות קרוגר מטה מצומצם להקמת הארמייה. בתחילה לא היו ברורות סמכויות הארמייה, עקב פעולתו של כוח אלאמו, ורק בספטמבר 1943 פורק כוח אלאמו, והארמייה הפכה לאחראית הישירה על הפעולות בדרום-מערב האוקיינוס השקט. בתחילה השתתפה הארמייה במערכה בבריטניה החדשה, ולאחר מכן השתתפה במערכה בגינאה החדשה. בקיץ 1944 פיקד קרוגר על הקרב על סאיפאן, ובמהלכו הדיח את הוראס ה. פולר מפקד הדיוויזיה ה-41, עקב זהירותו הרבה והתקדמותו האיטית.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה > המערכה בפיליפינים

ב-20 באוקטובר 1944 נחתה הארמייה השישית של ארצות הברית בחיפוי ארטילרי מהים ומהאוויר על חופיו המזרחיים של האי לייטה. היפנים שגו בחישוביהם את יחסי הכוחות בין כוחותיהם לבין הכוחות האמריקאים וניסו לעצור את הנחיתה. שגיאה זו היא שהובלה למפלה היפנית בקרב מפרץ לייטה, שנערך ב-23-26 באוקטובר. בקרב זה איבד הצי הקיסרי היפני ארבע נושאות מטוסים, שלוש אוניות מערכה, שמונה סיירות ו-12 משחתות, ולאחריו חדל מלהיות כוח התקפי מאיים באוקיינוס השקט.
הארמייה השישית בפיקודו של קרוגר המשיכה בהתקדמותה ממזרח, בעוד היפנים החישו תגבורות למפרץ אורמוק שבמערב האי. התקדמות הארמייה השישית נמשכה אף צפונה, כשחצו חייליה אל האי סמאר שמצפון ללייטה. ב-7 בדצמבר 1944 נערכה נחיתה נוספת, הפעם במפרץ אורמוק, ולאחר קרב יבשתי ואווירי ניתקו האמריקאים את כוחות ההגנה היפנים מקווי האספקה שלהם מצפון. על אף שהלחימה בלייטה נמשכה עוד מספר חודשים, לא איבד צבא ארצות הברית את יתרונו באזור. לאחר מכן כבשה הארמייה השישית את האי מינדורו.
ב-9 בינואר 1945 החלו יחידות מהארמייה השישית, תחת פיקודו של קרוגר, לנחות בחופו הדרומי של מפרץ לינְגָיֶן שבמערב לוזון. כ-175,000 חיילים נחת והקימו תוך מספר ימים ראש חוף שנמתח 32 ק"מ לפנים הארץ. באמצעות סיוע אווירי התקדמו יחידות של הצבא לפנים הארץ, וכבשו את שדה התעופה קלארק, 64 ק"מ צפונית-מערבית למנילה, בשבוע האחרון של ינואר. כמו כן פשט גדוד הסיירים השישי, תחת פיקודו של סא"ל הנרי מיוסי על מחנה השבויים בקבנטואן ב-30 בינואר, ושחרר 512 שבויים מחיילי בעלות הברית משבי הצבא היפני.
שתי נחיתות גדולות הגיעו לאחר מכן, אחת נועדה לנתק את חצי האי בטאן, והשנייה, שכללה הצנחת חיילים, מדרום למנילה. שתי זרועות הצבת החלו לסגור על מנילה, וב-3 בפברואר 1945 נכנסו יחידות מדיוויזיית הפרשים הראשונה לפאתיה הצפוניים של הבירה, ודיוויזיית הפרשים השמינית נכנסה לעיר עצמה.
בעוד התקדמות הכוחות אל מנילה נמצאת בעיצומה, נכבש מחדש חצי האי בטאן. ב-16 בפברואר פתחו צנחנים ויחידות אמפיביות במתקפה על האי קורגידור. כיבוש האי המבוצר היה בעל חשיבות שכן שליטה עליו מאפשר שליטה במפרץ מנילה, והאמריקאים התכוונו להקים נמל גדול בבירה, שיתמוך לוגיסטית בפלישה המתוכננת ליפן, שנקבעה ל-1 בנובמבר 1945. כניעת יפן ב-15 באוגוסט 1945 הותירה את תוכנית הפלישה ליפן לא נחוצה. ההתנגדות בקורגידור שככה ב-27 בפברואר.
על אף האופטימיות שהפגינו בעלות הברית הייתה הלחימה במנילה קשה. טיהור העיר נמשך עד ה-3 במרץ, והתנגדות קשה במיוחד העמידו הנחתים היפנים שסירבו להיכנע או לסגת, כפי שעשה הצבא. ההתנגדות היפנית בפורט דראם, אי מבוצר במפרץ מנילה, החזיקה מעמד עד ה-13 באפריל, אז הזרימו האמריקאים 11,000 אלף ליטר של דלק והבעירו את המבצר. אף לא חייל יפני אחד שרד את הפיצוץ והשריפה.
בסופו של דבר, בקרב על לוזון לקחו חלק 10 דיוויזיות אמריקאיות ועוד חמישה רגימנטים עצמאיים, במה שהפך אותו למערכה הגדולה ביותר בזירת אסיה. מספר החיילים האמריקאים שהשתתפו בקרב זה גדול ממספר החיילים האמריקאים שהשתתפו במערכה בצפון אפריקה, בזירה האיטלקית ובדרום צרפת.
ב-5 במרץ  1945 הועלה קרוגר לדרגת גנרל, וב-30 ביוני 1945 העביר קרוגר את השליטה בפיליפינים לרוברט אייכלברגר מפקד הארמייה השמינית, כדי להתכונן למבצע נפילה.
לאחר כניעת יפן ב-2 בספטמבר 1945 עברה הארמייה השישית ליפן כחיל כיבוש, וקרוגר שיכן את מטהו בקיוטו, והיה אחראי על קיושו, שיקוקו ודרום הונשו. הארמייה השישית נשארה ביפן עד ה-31 בדצמבר 1945 שאז נטלה הארמייה השמינית את האחריות, וב-25 בינואר 1946 פרש קרוגר מהצבא.
ביוגרפיה > אחרית חייו

בפברואר 1946 עבר קרוגר לסן אנטוניו, טקסס, שם קנה בפעם הראשונה בחייו בית מגורים. בעקבות חוקי מס ההכנסה שהיו גבוהים מאוד בעקבות המלחמה, לא הצליח קרוגר לשלם על הבית, וחבריו נרתמו והקימו קרן למענו, ושילמו סכום גדול ממחיר הבית.
לאחר מכן קיבל קרוגר הצעה לפרסם את זיכרונותיו, אולם קרוגר סירב לכתוב אוטוביוגרפיה, והסכים לכתוב ספר על הארמייה השישית במלחמה. בשנת 1947 החל קרוגר לעבוד על הספר, אך הפרויקט התנהל לאט, ורק בשנת 1953 פורסם הספר. אולם היסטוריונים התאכזבו מאוד מהספר, אשר כלל רק את העובדות היבשות של פעולות הארמייה במלחמה, אך לא סיפק הסברים ותובנות מדוע בוצעו הפעולות כפי שבוצעו.
קרוגר שמר על קשר עם חבריו מתקופת המלחמה, ואף נסע כל שנה לניו יורק להשתתף בחגיגת יום הולדתו של מקארתור.
בשנת 1947 פוטר בנו ג'יימס מהצבא, בעקבות התנהגות שאינה הולמת קצין, לאחר שהשתתף בקטטת שיכורים. בשנת 1955 חלתה אשתו גרייס בסרטן, ובשנת 1956 מתה כתוצאה מכך.
בשנת 1952 הרגה בתו דורותי את בעלה אוברי ד. סמית, על ידי שדקרה אותו בסכין ציידים, בעת שגרו במחנה צבאי ביפן. דורותי נשפטה בבית דין צבאי ונמצאה אשמה ברצח מדרגה ראשונה, ובשל כך נגזר עליה מאסר עולם עם עבודת פרך. בית הדין הצבאי לערעורים דחה את ערעורם של עורכי דינה של דורותי, על כך שלא הייתה שפויה בעת הרצח. אולם בשנת 1956 פסק בית המשפט העליון שבית דין צבאי לא יכול לשפוט אזרחים המלווים לכוחות הצבא, ובשל כך שוחררה דורותי, ועברה לגור עם קרוגר בביתו בסן אנטוניו.
ביוגרפיה > מותו

בשנת 1950 החלה להתפתח גלאוקומה בעינו הימנית של קרוגר, ובנוסף סבל מנשית בירכו השמאלית. בשנת 1960 עבר קרוגר ניתוח בקע - שבר, ובשנת 1963 עבר ניתוח בכליה. ב-20 באוגוסט 1967 מת קרוגר בביתו בואלי פורג', פנסילבניה, והוא נקבר בבית הקברות הלאומי בארלינגטון.
ראו גם

המערכה בפיליפינים (1944–1945)