stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דיקנס (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |
 סוגה:  דוקו-דרמה
 כותבים:  פיטר אקרויד
 בימוי:  כריס גרנלונד מרי דאונס
 שחקנים:  אנטון לסר נטשה ליטל אווריל אליס
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  3
 הפקה
 מפיק:  כריס גרנלונד מרי דאונס
 מפיקים בפועל:  אנדראה מילר
 הפצה:  BBC
 עורכים:  קולין מינצ'ין מייקל דולי
 מוזיקה:  אנדרו בלייני
 אורך פרק:  60 דקות
 שידור
 רשת שידור:  BBC Two
 פורמט (תמונה):  16:9 576i
 פורמט (קול):  סטריאו
 תקופת שידור מקורית:  11 במאי 2002 – 25 במאי 2002
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
דיקנס (באנגלית: Dickens) היא סדרת דוקו-דרמה של ה-BBC משנת 2002 על חייו של הסופר האנגלי צ'ארלס דיקנס. את התוכנית מגיש פיטר אקרויד והיא מבוססת על הביוגרפיה שכתב אודות דיקנס. את דמותו של דיקנס מגלם השחקן אנטון לסר. הסדרה כוללת שלושה פרקים באורך שעה. הסדרה יצא על גבי DVD בשם "Uncovering the Real Dickens".
צוות השחקנים

פיטר אקרויד – מגיש
מרים מרגוליס – קתרין דיקנס
קנת קרנהאם – ג'ון פורסטר
ג'פרי פאלמר – ויליאם מייקפיס תאקרי
הלן מקרורי – קייט דיקנס
אנטון לסר – צ'ארלס דיקנס
ג'ק דוונפורט – צ'ארלי דיקנס
נטשה ליטל – אלן טרנן
אווריל אליס – פרנסס טרנן
טימותי וסט – ג'ון דיקנס
פרונלה סקיילס – אליזבת דיקנס
לוסי דוונפורט – מרי הוגארת'
פיליס לוגאן – ג'ורג'ינה הוגארת'
רובין סואנס – ג'ורג' ריינולדס
טרוור פיקוק – וילאם בארקר
הערות שוליים

↑  Home / DVD / Dickens: Charles Dickens, OPUS ARTE
דייוויד אוגלי

| --- | --- |

 לידה:  1922 
 פטירה:  1962 (בגיל 40 בערך) 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 השכלה:  אוניברסיטת אוקספורד  בית הספר רוגבי  בית הספר המרכזי לאמנות ועיצוב 
 פרסים והוקרה:  חבר במסדר האימפריה הבריטית 
 
דייוויד אוגלי (באנגלית: David Slingsby Ogle‏; 1922, הממלכה המאוחדת - 25 במאי 1962) היה מעצב ותעשיין בריטי.
ביוגרפיה

לאחר סיום בית הספר אוגלי למד משפטים באוניברסיטת אוקספורד. בשנת 1940 הוא הצטרף לזרוע האוויר של הצי המלכותי. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא השתתף במבצעים רבים. על פעילותו הוא קודם לדרגת לוטננט והוענק לו צלב השירות המצוין (1945). כמו כן הוא התקבל למסדר האימפריה הבריטית בשנת 1946.
לאחר סיום המלחמה הוא המשיך לימודים בבית הספר לעיצוב בלונדון. תחילה הוא עבד בעיצוב מכשירי רדיו. בשנת 1954 אוגי הקים חברה Ogle Design. החברה החלה לעסוק בעיצוב רכבים. בין היתר הם עיצבו כלי רכב מתוצרת "טריומף" ו"רליאנט".
בשנים 1959–1962 חברתו נכנסה לתחום ייצור מכוניות. המכונית הראשונה הייתה דו-מושבית בנויה מפיברגלס. בשנת 1962 החל ייצור אוגל SX1000 ובהמשך של אותה שנה SX250. החברה המשיכה להתקיים עד לשנת 1999 אך עסקה בעיצוב בלבד.
אוגלי נפטר בשנת 1962 בתאונת דרכים בהיותו נוהג במכונית מתוצרת חברתו.
גן האריות

| --- | --- |

 מיקום:  אדיס אבבה, אתיופיהאתיופיה
 קואורדינטות:  9°02′34″N 38°45′43″E﻿ / ﻿9.04277778°N 38.76194444°E﻿ / 9.04277778; 38.76194444
  (למפת אדיס אבבה מוגדלת) גן האריות(למפת אדיס אבבה רגילה) גן האריות
 
אריה בגן
גן האריות (באמהרית: አንበሳ ግቢ) הוא גן חיות קטן השוכן דרומית מזרחית לכיכר יכתית 12 שב"סדיסט קילו", באדיס אבבה, בירת אתיופיה.
היסטוריה

לאורך השנים רחשו קיסרי אתיופיה חיבה לאריות ונהגו לקחת עימם אריות למסעותיהם. אלה שוכנו באוהל שכונה "אנבאסה בית", היינו "בית האריות", ומבנה קבע בשם זה שכן גם בפאסיל גמב, המתחם הקיסרי ההיסטורי בגונדר, אם כי סביר שלא שימש ככלוב לבעלי החיים. האריה הופיע בסמל אתיופיה ועל דגלה, וכן הופיע על גבי אנדרטאות לאומיות דוגמת אנדרטת גור אריה יהודה הסמוכה לתחנת הרכבת של אדיס אבבה.
מספר אריות שניצודו בדרום המדינה הוענקו לקיסר היילה סלאסי במתנה, וזה שיכנם בארמונו המשמש כיום כבניין המוזיאון האתנולוגי באדיס אבבה בליבה של אוניברסיטת אדיס אבבה. מאוחר יותר, בשנת 1948, נוסד גן החיות במיקומו הנוכחי, במטרה לשכן בו את האריות.
גן החיות

צורתו של הגן כצורת משולש, אורכו כ-190 מטרים, רוחבו המרבי כ-100 מטרים ושטחו כתשעה דונם. לצד האריות השמורים בגן, צאצאיהם של האריות המקוריים, חיים בו גם צבים, קופי בבון, קופי אדם וקופים אחרים, שפנים, ברווזים ודגים.
הערות שוליים

↑  המקור שלהלן מציין שהאריות שייכים למין Leopantels Abyssinica, אם כי ספק אם השם מדויק.
דוד ארנון

| --- | --- |

ארנון, מרץ 1949
 לידה:  11 ביולי 1911 תל אביב, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  21 באפריל 1968 (בגיל 56) מדריד, ספרד
 מקום קבורה:  בית עלמין חולון
 מדינה:  ישראל
 השתייכות:   ההגנה הצבא הבריטי הצבא הבריטי  צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1928–1954 (כ־26 שנים)
 דרגה:   קפטן  סגן-אלוף
 תפקידים בשירות
 השליש הצבאי של נשיא המדינה  מפקד יחידה 108
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות
דוד ארנון (11 ביולי 1911 – 21 באפריל 1968) היה קצין צה"ל בדרגת סגן-אלוף, שלישו הצבאי של נשיא המדינה הראשון, חיים ויצמן.
ביוגרפיה

ארנון נולד בתל אביב, בנו של מיכאל. בגיל 17 הצטרף להגנה, וכן שירת בשירות הביון הבריטי ברומניה ובבולגריה. במרץ 1941 התגייס לגדוד השני של הבריגדה היהודית, ושירת כלוחם ביחידת חיל רגלים כחלק ממתנדבי היישוב בבאפס במלחמת העולם השנייה והגיע לדרגת קפטן.
לאחר המלחמה עסק בעלייה ב' של יהודים לארץ ישראל. במלחמת העצמאות לחם בקרבות לשחרור הגליל התחתון ועמק הירדן ולאחר קום המדינה, באוקטובר 1948, מינה אותו משה שרת לשלישו הצבאי של נשיא המדינה הראשון, חיים ויצמן, תפקיד אשר מילא תחילה בדרגת רב-סרן ולאחר מכן בדרגת סגן-אלוף עד מותו של ויצמן בנובמבר 1952. לאחר מותו של ויצמן שירת בין השנים 1952 ל-1954 כמפקד יחידה 108. לאחר מכן עזב לניו יורק, ארצות הברית שם עבד עבור מכון ויצמן וכן בעסקי הביטוח.
היה נשוי לטילדה (נפטרה במרץ 2023), נפטר במדריד ב-21 באפריל 1968 מהתקף לב בשובו מביקור בישראל. הובא למנוחות בבית העלמין בחולון.
הערות שוליים

↑  David Arnon, AncientFaces (באנגלית)
↑  David Arnon – ביטוח לאומי ארה"ב – רשימת פטירות (SSDI), באתר MyHeritage (בעברית)
1 2 3  סט"א, מת דוד ארנון, שלישו של וייצמן, באתר הצופה, ‏6 במאי 1968
1 2  דוד ארנון ז"ל, באתר GRAVEZ
1 2 3  אחותו של דוד ארנון, דוד ארנון, באתר דבר, ‏20 במאי 1968
↑  דוד ארנון, באתר מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם ה-2
↑  שליש לד"ר ויצמן, באתר דבר, ‏24 באוקטובר 1948
↑  שלמה נקדימון, יושבים קבע בניו-יורק, וצועקים "איננו יורדים"!, באתר חרות, ‏30 במרץ 1962
↑  צוות - ארגון גמלאי צה"ל, טילדה ארנון ז"ל, באתר מודעות אבל, ‏2023-03-27
דיקסון הול לואיס

דיקסון הול לואיס (באנגלית: Dixon Hall Lewis‏; 10 באוגוסט 1802 – 25 באוקטובר 1848) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים וסנאטור מאלבמה.
ביוגרפיה

לואיס נולד ב-10 באוגוסט 1802 במטע בוטוויק, מחוז דינווידי, וירג'יניה, ועבר למחוז הנקוק, ג'ורג'יה, עם הוריו בשנת 1806. הוא סיים את לימודיו באקדמיית מאונט ציון ומכללת קרוליינה הדרומית בקולומביה בשנת 1820. הוא עבר למחוז אוטוגה, אלבמה, באותה שנה, שם למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1823. באותה שנה הוא בנה בית ("Old Homestead") בעיירה לואונדסבורו, אלבמה, עשרים מייל מערבית לבירת המדינה במונטגומרי. הוא החל לעסוק בעריכת דין במונטגומרי ונבחר כחבר בבית הנבחרים של אלבמה בשנת 1826, כיהן עד 1828. הוא נבחר כדמוקרטי לזכויות מדינות בקונגרס ה-21 ובשבעת הקונגרסים הבאים וכיהן מ-4 במרץ 1829 עד 22 באפריל 1844, כאשר התפטר מהבית כדי להצטרף לסנאט. הוא כיהן כיושב ראש ועדת בית ארצות הברית לענייני האינדיאנים בין השנים 1831 ל-1835. הוא כמעט נבחר ליושב ראש הבית בקונגרס ה-26, וקיבל 113 קולות בהצבעה ה-8, רק ארבעה קולות פחות מ-117 הדרושים על מנת להיבחר. רוברט מ. ט. האנטר נבחר בהצבעה ה-11.
בשנת 1844 מונה לואיס על ידי גיסו המושל בנג'מין פיצפטריק לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את המשרה הפנויה שנגרמה בעקבות התפטרותו של ויליאם ר. קינג ב-1844. הוא נבחר מחדש כמועמד הדמוקרטי ב-1847 וכיהן מ-22 באפריל 1844 ועד מותו בעיר ניו יורק ב-25 באוקטובר 1848. בסנאט כיהן כיושב ראש ועדת הכספים בין השנים 1845–1847. הוא מונה לוועד המבקרים של ווסט פוינט בשנת 1847. כמו כן, בשנת 1847 הוא קנה בבולטימור "כושים בשווי חמישה עשר או עשרים אלף דולר לשימוש שלו ושל בנו, במטעים שלהם, בבית".
כדמות שמנה להפליא, לואיס היה ידוע במשקל של עד 500 פאונד (227 ק"ג), מה שהפך אותו לחבר הקונגרס הכבד ביותר אי פעם. מושב שנבנה במיוחד סופק בחדרי הסנאט עבורו, והכרכרה שלו הייתה מצוידת בקפיצי מתלים כבדים בצורה יוצאת דופן. לפי הפרסום של פרויקט הכותבים הפדרלי של WPA, Alabama: A Guide to the Deep South, שנינות פופולרית בקרב עמיתיו של לואיס הייתה ההבחנה שלאלבמה יש את הנציגות הגדולה ביותר מכל מדינה.
לואיס נקבר בבית הקברות גרין-ווד בברוקלין, ניו יורק.
הערות שוליים

1 2  "Dixon H. Lewis". The State Guard. 1847-08-03. p. 1. נבדק ב-2023-09-18.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nr92037464  SNAC: w6w95kg6  US Congress: L000278  VIAF: 71257776   WorldCat (עם VIAF): 71257776 
ביתו של דיקסון ה. לואיס בלאונדסבורו, אלבמה, 1935
גינון יובשני

צלקנית, מדרום אפריקה, היא אחד הצמחים הקשוחים והמותאמים ביותר לאקלים הישראלי
המונח גינון יובשני (אנגלית: Xeriscaping), הנקרא גם 'גינון חסכוני' או 'גינון קְסֶרי', מתייחס לגינון ועיצוב נוף המקטין או מבטל את הצורך בהשקיה מלאכותית. סוג גינון כזה מקודם במקומות עם זמינות מעטה של מים מתוקים וצובר פופולריות עם שינוי האקלים ברחבי העולם.
המונח האנגלי הגיע לידי שימוש לאחר העלאת המודעות לחיסכון במים בעיר דנוור בארצות הברית. בגן הבוטני של אותה העיר הוקמה גם תצוגת גינון יובשני בשנת 1988.
יתרונות הגינון היובשני

צריכה מועטה של מים.
דרישות טיפול מופחתות.
צורך מועט או לא קיים בכיסוח דשא.
בהתאמה נכונה של מינים, תכנון נוף וחיפוי קרקע נכונים, ניתן להגיע לניצול יעיל של מי גשמים.
גינות יובשניות ישרדו וילבלבו בזמן הפעלת חוקי בצורת, בעוד גינות בעלות דרישות מים גבוהות יתנוונו.
דגשים

מחלקת המים של דנוור פרסמה שבעה עקרונות לגינון יובשני נכון:
תכנון מראש - יש ליצור מראש תוכנית לשימוש יעיל של הנוף, תוך התחשבות בתוואי השטח ובמתקנים מתוכננים (דרכים, מדרכות, מדשאות וכו')
טיוב הקרקע - צמחים רבים ירוויחו מהשימוש בקומפוסט, אשר ישפר את יכולת שמירת המים של הקרקע ויתחח אותה. צמחי מדבר רבים יעדיפו אדמה אבנית או חולית דווקא. יש להתאים את האדמה לצמחים או את הצמחים לאדמה.
השקיה יעילה - למדשאות השתמשו בממטרות המפזרות טיפות גדולות ולא מערפלות את המים. ערפל כזה נישא ברוח והמים מתבזבזים. לעצים שיחים וכיסויי-נוף יש להשתמש בטפטפות. ההשקיה צריכה להיות עמוקה ולא תכופה, לעידוד העמקת שורשים. יש לשנות את כמות ההשקיה בהתייחס למזג האוויר.
בחירת צמחים הולמת - אזורים שונים בגינה הם בעלי תנאים שונים של הצללה, לחות ורוח. יש להתאים את בחירת מיני הצמחים לחלקים השונים. צמחים עדינים יותר יגיעו לחלקים המוצלים, המקבלים מי נגר רבים יותר. בחלקים הגבוהים והמוארים יותר יש לשתול צמחים חובבי יובש.
חיפוי קרקע - חיפוי קרקע שומר על קרירות השורשים, מקטין אידוי ומונע גדילת עשבים. שימוש בחיפוי אורגני מומלץ יותר משימוש אי-אורגני (חצץ, טוף וכו') וחיפוש סיבי (למשל, קוקוס) נחשב לעמיד יותר מחיפוי אורגני אחר (למשל, שבבי עץ).
מדשאה חסכונית - זנים מסוימים של דשא דורשים פחות מים מאחרים. יש לבחור את הזן הנכון ולהגביל את שטח המדשאה, לחסכון במים.
תחזוקה - כל גינה דורשת תחזוקה. המדשאות יזדקקו לכיסוח ודישון כל חודש וחצי (הניחו לגזם ליפול). שיחים ועצים יזדקקו לגיזום, לשם הסרת חומר מת, עידוד פריחה או שליטה בהתפשטות. רוב החומר שהוסר יוכל לשמש להכנת קומפוסט.
הגן "Dryland Mesa" בגנים הבוטניים של דנוור, מתבסס על "7 העקרונות" של גינון יובשני, וכולל צמחים עמידים לבצורת ואזור צחיח הים התיכון .
גינון יובשני בישראל

ישראל ממוקמת באזור מועט משקעים והגינון המסורתי בה משלב לעיתים מיני צומח העמידים לחום וליובש. מקורות מיני הצמחים הם לרוב בארץ ישראל עצמה, בדרום אפריקה ובצפון אמריקה. 
יש לזכור כי בישראל הבדלי משקעים עצומים בין אזורי אקלים שונים ומה שיאה לגינה יובשנית של החבל הימתיכוני (למשל, הדס), עלול להתגלות כדורשני מדי באקלים מדברי.
רשימה חלקית של צמחים היאים לגינון חסכוני-במים בישראל (החלק הים תיכוני):
סוקולנטים (צמחים בשרניים, לרוב בעלי צורה פשוטה):
משפחת הצבריים: הקקטוסים האמיתיים של העולם החדש. כוללת מאות מינים.
חלבלובים בשרניים: צמחים הדומים מאוד לקקטוסים ומגיעים בעיקר מדרום אפריקה. ישנם חלבלובים בשרניים שלא דומים לקקטוסים. כוללת מעל מאה מינים.
אהלים: צמחים ממשפחת החיעדיים, אשר לרוב צומחים במרבד רב-שנתי צפוף ואהובים בשל פריחתם. מוצא רובם מדרום אפריקה. מעל מאה מינים. סוגים נפוצים: צלקנית, מלפורה, אהל.
אלוי: מעל מאה מינים של סוקולנטים מאפריקה, אשר הידוע שבהם הוא האלוי האמיתי "אלוורה".
משפחת האגביים: צמחים גדולים, שעליהם מגיעים לעיתים לאורך של יותר ממטר, הדומים לאלוי. מוצאם מאמריקה. סוגים נפוצים: אגבה, יוקה.
משפחת הקרסוליים: צמחים שרובם נמוכים ומצטיינים בעלים מנוקדים בעלי צורות מעניינות. יש גם כמה עצים במשפחה. סוגים נפוצים: קרסולה, רגלנית אפריקנית, ניצנית.
גאופיטים (צמחי בצל ופקעת):
לדוגמה -
משפחת השושניים.
משפחת האירוסיים.
משפחת הנרקיסיים.
משפחת הנוריתיים.
חד-שנתיים חורפיים (כל מחזור החיים מתרחש בעונה הגשומה):
לדוגמה -
כובע הנזיר - חד-שנתי מדרום אמריקה. צמח מאוד קל לגידול, עד פולשני.
פשתה גדולת-פרחים - חד-שנתי מצפון אפריקה.
לוע-ארי גדול - חד-שנתי מישראל.
רב-שנתיים עמידים:
לדוגמה -
גזניה - עשב רב-שנתי מדרום אפריקה.
פלרגוניום ("גרניום") - סוג גדול של צמחים עמידים ליובש מדרום אפריקה.
ארקטותקה - עשב רב-שנתי מדרום אפריקה.
נר-הלילה החופי - עשב רב-שנתי חובב חולות מצפון אמריקה.
עדעד קנרי - עשב רב-שנתי מצפון אפריקה.
רגלנית אפריקנית - שיח רב-שנתי עמיד ביובש, בשרב ובמליחות מדרום אפריקה.
לבן-עלה - שיח מאוסטרליה.
בוגנוילאה - שיח מדרום אמריקה.
קריסה גדולת פרחים - שיח מדרום אפריקה.
אלת המסטיק - שיח מישראל.
הרדוף הנחלים - שיח מישראל.
ברוש מצוי - עץ בישראל.
חרוב מצוי - עץ בישראל.
אשל - סוג של עצים ושיחים עמידים ליובש ולמלח. נפוץ בישראל ובארצות השכנות.
צאלון נאה - עץ ממדגסקר.
אקליפטוס - סוג הכולל מעל מאה מינים של עצים ושיחים שונים מאוד. מוצאו באוסטרליה. חלק גדול מן המינים עמיד ליובש.
ברכיכיטון - סוג מגוון של עצים מאוסטרליה.
גרוילאה - עץ מאוסטרליה.
תמר - סוג הכולל מספר מינים עמידים ליובש של דקלים. מוצאו מהעולם הישן.
וושינגטוניה - סוג הכולל מספר מינים עמידים ליובש של דקלים. מוצאו מאמריקה.
גלריית צמחים
גזניה, לצד אגבה צעירה וכובע הנזיר
שני מיני פלרגוניום, צמח עמיד וקשוח כמעט כמו קקטוס
מיני צבריים
ארקטותקה
ראו גם

גינון
צמח בשרני
| קיימות |
| --- | --- | --- |
| מושגי מפתח | איכות הסביבה • אקולוגיה • סביבתנות • טביעת רגל אקולוגית • מאזן אקולוגי • צדק בין-דורי |  |
| איומים | משבר האקלים • התחממות עולמית • הידלדלות שכבת האוזון • הכחדה המונית |  |
| אסטרטגיות סביבתיות | חשיבה סביבתית • קיימות מקומית • חינוך סביבתי • אקו-אנרכיזם • אקולוגיה עמוקה • עירוניות חדשה |  |
| פסולת | הפחתה במקור • קומפוסט (התכלות) • שימוש חוזר • מיחזור (מיחזור בישראל) • מדרג הפסולת • שטח הפסולת של האוקיינוס השקט  • שטח הפסולת של האוקיינוס ההודי  • שטח הפסולת הצפון אטלנטי |  |
| תשתיות ובנייה | תחבורה בת קיימא • בנייה ירוקה • תכנון רגיש למים • בנייה באדמה • בנייה תואמת אקלים |  |
| גינון וחקלאות | גינה קהילתית • גינון יובשני • חקלאות אורגנית • גידול ביו-אינטנסיבי • מזון מקומי • גינון גרילה • פרמקלצ'ר • יער מאכל • חקלאות עירונית |  |
| אנרגיה | אנרגיה חלופית • אנרגיה ירוקה • אנרגיה מתחדשת • אנרגיה סולארית • אנרגיית רוח • אנרגיה הידרואלקטרית • RDF |  |
| כלכלה | תרבות הצריכה • מזון מהיר • שיווק ערכי • שיווק ירוק • גרינווש • פיתוח בר-קיימא • תיירות בת קיימא • השקעה אחראית • כלכלה אקולוגית • התיישנות מתוכננת |  |
| ארגונים בישראל | החברה להגנת הטבע • המשרד להגנת הסביבה • אדם טבע ודין • אקו-ויקי • חיים וסביבה • מגמה ירוקה • המרד בהכחדה • צלול |  |
| מיזמים נבחרים | אג'נדה 21 • יום ללא קניות • תערוכת קלינטק • תחבורה היום ומחר • פרויקט עדן • ביוספירה 2 • BedZED • יום איכות הסביבה העולמי • שמיטה ישראלית |  |
הערות שוליים

↑  Xeriscape Plans | Denver Water
↑  Johnson, Dan. "Going Native in the Gardens", editor Holly Shrewsbury, Gardening With Altitude: Cultivating a New Western Style, Denver Botanic Gardens (2006), ISBN 0-9777375-0-0, pp. 33-35
| אדריכלות נוף וגינון |
| --- | --- | --- |
| סוגי גנים | איטלקי • אנגלי • יפני • מוסלמי • פרסי • צרפתי |  |
| אלמנטים בגינון ואדריכלות נוף | אלמנטים בגינון ואדריכלות נוף |  |
| אלמנטי מבניים | בלוודרה • גזיבו • פולי • פטיו • שער ירח |  |
| אלמנטי מים | בריכת השתקפות • בריכת נוי • גשר אבני מדרך • גשר זיגזג • גשר סהר • מפל מים מלאכותי |  |
| אלמנטי צומח | גינון יובשני • לבירינת • מדשאה |  |
גינה קסרית, עם פלקטרנתוס, מלפורה וכנפון
קקטוס פורח - קקטוסים הם אולי המייצגים האופייניים ביותר של הגינון היובשני, אך הם רחוקים מלהיות היחידים
אהל הגבישים הוא סוקולנט קל לגידול שמוצאו בישראל
כלנית מצויה היא גאופיט. משמעו, שהיא מבלה את עונת היובש בצורת פקעת ופורחת באותו מקום בחורף הבא.
יוקה אלואית היא סוקולנט מעוצה מצפון אמריקה. היא נפוצה כצמח גינון עקב עמידותה ליובש, חום וקור והקלות של ריבויה מחוטרים. בתמונה נראים (משמאל לימין) גם חלבלוב רותמי, מלפורה כתומה, צלקנית, פלקתרנטוס וכנפון זהוב - כולם משגשגים ללא השקיה בעונה החמה
גן האמנות ע"ש בילי רוז

| --- | --- |

הנרי מור, "חוּליוֹת", 1969
 מידע כללי
 סוג:  גן פסלים
 על שם:  בילי רוז 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  בילי רוז 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 11 במאי 1965
 תאריך פתיחה רשמי:  1965
 אדריכל:  איסמו נוגוצ'י
 קואורדינטות:  31°46′20″N 35°12′16″E﻿ / ﻿31.77236111°N 35.2045°E﻿ / 31.77236111; 35.2045
 אתר רשמי
  (למפת ירושלים מוגדלת) גן האמנות ע"ש בילי רוז(למפת ירושלים רגילה) גן האמנות ע"ש בילי רוז(למפת הרי ירושלים רגילה) גן האמנות ע"ש בילי רוז(למפת הרי ירושלים מוגדלת) גן האמנות ע"ש בילי רוז
 
גן האמנות ע"ש בילי רוז הוא גן פסלים במתחם מוזיאון ישראל בירושלים. הגן עוצב על ידי הפסל היפני-אמריקאי איסמו נוגוצ'י ונקרא על שם האמרגן, התמלילן והאספן היהודי-אמריקאי בילי רוז, שמימונו ותרומת אוסף הפסלים הפרטי שלו אִפשרו את הקמת הגן.
נוגוצ'י החל לתכנן את גן הפסלים בתחילת שנות ה-60 על המורדות המערביים של הגבעה עליה הוקם המוזיאון. הגן הושלם בשנת 1965, לאחר פתיחת המוזיאון.
הפסלים

שטח הגן מחולק למרחבים שונים באמצעות קירות וטראסות עשויים אבני שדה לא מעובדות. אוסף הליבה של הגן כולל 39 יצירות בעיקר מסוף המאה ה-19 והמחצית הראשונה של המאה ה-20, לצד פיסול עכשווי.
בין הפסלים בגן מצויים פסלים מאת אמנים זרים נודעים, בהם רוברט אינדיאנה, הנרי מור, דייוויד סמית, פבלו פיקאסו, אוגוסט רודן, ג'יימס טורל, ז'אק ליפשיץ, קלאס אולדנבורג, לין צ'דוויק, אלכסנדר קלדר, ריצ'רד סרה, אלי נדלמן, ז'רמן רישייה, לוצ'אנו מינגוצי, מגדלנה אבקאנוביץ', רג' באטלר, ז'אן טינגלי, סול לוויט, דונלד ג'אד, רוקסי פיין, רובר דלונה, ג'ואל שפירו, אנטואן בורדל, ברי פלאנגן, אריסטיד מאיול, ארמן, חוסה דה-קרפט, אוטו פרוינדליך, פרננדו בוטרו, מרק דיון, אלכסנדר ארכיפנקו, מרינו מריני, ז'אק ליפשיץ, איי וייוויי, אריסטיד מאיול ואמנים ישראלים כדוגמת יגאל תומרקין, מנשה קדישמן, מיכה אולמן, שלמה קורן, עזרא אוריון, מיכאל גרוס, עופר ללוש, בני אפרת, צדוק בן דוד, ישראל הדני ואחרים.
גלריה

מיכאל גרוס, "מלכה", 1970
מנשה קדישמן, "מתח", 1966
אלי נדלמן, "אדם באוויר הפתוח", סביבות 1915
אנטואן בורדל, "פנלופה", 1912
ג'יימס טורל, "החלל הרואה", 1992
לין צ'דוויק, "אריה שואג", 1950
ג'ואל שפירו, ללא כותרת, 1996
"כיסא, מזבח, קיר ברזל" (1995-1994) מאת יגאל תומרקין
ראו גם

מוזיאון ישראל
גן הפסלים באמירים
דייוויד או. סלזניק

| --- | --- |

 לידה:  10 במאי 1902 פיטסבורג, ארצות הברית 
 פטירה:  22 ביוני 1965 (בגיל 63) הוליווד, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  פורסט לאון ממוריאל פארק 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1923 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה 
 בן או בת זוג:  Irene Mayer Selznick (1930–1948)  ג'ניפר ג'ונס (1949–1965) 
 צאצאים:  L. Jeffrey Selznick, Daniel Selznick 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
דייוויד או. סלזניק, 1940
דייוויד או. סלזניק (באנגלית: David O. Selznick;‏ 10 במאי 1902 – 22 ביוני 1965) היה מפיק קולנוע יהודי אמריקאי, אחד הגדולים ביותר של תור הזהב של הוליווד. ידוע בעיקר כמפיק האפוס שובר הקופות "חלף עם הרוח", שזיכה אותו בפרס אוסקר. כעבור שנה, זכה סרט נוסף שלו, "רבקה", בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר. בכך היה למפיק הראשון, והיחיד עד כה, ששני סרטים שלו זוכים בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר שנה אחר שנה.
קורות חיים

סלזניק נולד למשפחה יהודית בפיטסבורג שבפנסילבניה. בנם של מפיץ סרטי ראינוע, לואיס סלזניק ופלורנס לבית זקס. הוא למד באוניברסיטת קולומביה ועבד כמתלמד בחברה של אביו עד שזה פשט את הרגל ב-1923. כעבור שלוש שנים עבר סלזניק להוליווד, ובעזרת קשריו של אביו קיבל עבודה כעוזר עורך תסריט באולפני MGM. בין השנים 1928 ל-1931 עבד בחברת הסרטים "סרטי פרמאונט", עד אשר עבר ל- "RKO Pictures" והחל לשמש כמנהל הפקה. שנותיו באולפנים הללו היו פוריות, וכללו סרטים כ"חשבון הגירושין", "הוליווד באיזה מחיר?" ו"קינג קונג". עוד בימי עבודתו ב- RKO הביא סלזניק לפריצתו הגדולה של ג'ורג' קיוקור כבמאי סרטים. ב-1933 שב אל אולפני MGM כדי לבסס שם את יוקרתו בשנית כמפיק סרטים, ולסייע למפיק אירווינג תלברג, שסבל באותו זמן מבריאות לקויה. מהקלאסיקות שוברי הקופות שהפיק באותה תקופה נמנים "ארוחת ערב בשמונה", "דייוויד קופרפילד", "אנה קרנינה" ו"בין שתי ערים".
אך סלזניק היה חסר מנוחה והשתוקק להיות מפיק עצמאי ולבסס חברת סרטים משלו. ב-1935 מימש את מטרתו, וייסד את "Selznick International Pictures", שעבדה בשיתוף עם אולפני "יונייטד ארטיסטס", שעבדו אף הם באופן עצמאי. הצלחותיו המשיכו עם סרטים כגון "בגנו של אללה", "השבוי מזנדה", "כוכב נולד", "אין דבר קדוש", "לורד פונטלרוי הקטן", "נועד לכל אחד", "אינטרמצו" וכמובן סרטו הידוע מכל, "חלף עם הרוח". ב-1940 זכה באוסקר שני ברציפות, על הסרט "רבקה", שהיה סרטו ההוליוודי הראשון של הבמאי הבריטי אלפרד היצ'קוק. סלזניק הביא את היצ'קוק מבריטניה לארצות הברית, ובכך הזניק את הקריירה של היצ'קוק מעלה.
לאחר "רבקה", סגר סלזניק את אולפניו, ולקח הפסקה לתקופה של שלוש שנים מהפקת סרטים. בזמן זה עסק בפעולות כספיות. בין השאר הוא הלווה לאולפנים אחרים רוויי ממון את השמות הגדולים ביותר שהיו תחת חוזה אצלו, כמו אלפרד היצ'קוק, אינגריד ברגמן, ויוויאן לי וג'ואן פונטיין. כמו כן פיתח פרויקטים קולנועיים, אותם מכר לאולפנים הגדולים. ב-1944 שב להפקת סרטים על ההצלחה הגדולה, "מאז שהלכת", לו גם כתב את התסריט. הוא המשיך עם "בכבלי השכחה" ו"דיוקנה של ג'ני". ב-1949 הפיק את "האדם השלישי" של קארול ריד, אולם לא קיבל קרדיט על כך. לאחר "חלף עם הרוח" ניסה סלזניק לשחזר, ללא הצלחה יתרה, את ההצלחה הפנומנלית של הסרט. הצלחתו הגדולה ביותר הייתה בסרט "דו-קרב בשמש" ב-1946, עם תקציב עצום וכוכבים מוכרים. אף על פי שצילומי הסרט היו בעייתיים בגלל ריבוי הבמאים, הסרט הפך להיות הצלחה מסחררת ודורג כסרט השני המצליח ביותר לשנת 1946 בארצות הברית.
סלזניק בילה את מרבית שנות החמישים ברדיפה אובססיבית של הקריירה של אשתו השנייה, ג'ניפר ג'ונס. סרטו האחרון כמפיק, "הקץ לנשק" משנת 1957 עם ג'ונס ורוק הדסון היה תחילת מחלתו של סלזניק, שגרמה לו לפרוש מהפקת סרטים. קודם לכן, בשנת 1954 לקח הימור, שהתברר כמוצלח ביותר, ונכנס לעולם הטלוויזיה כשהפיק סרט טלוויזיה דוקומנטרי בשם "Light's Diamond Jubilee", שקבע היסטוריה כשהיה שידור הטלוויזיה הראשון ששודר בו-זמנית בכל רשתות הטלוויזיה.
ביוני 1965 נפטר סלזניק לאחר מספר התקפי לב שחווה, ונקבר בבית קברות פרטי בלוס אנג'לס, שם קבורים גם כמה משותפיו ומיריביו בעבר כמו הבמאים ויליאם ויילר, וינסנט מינלי וג'ורג' קיוקור והמפיקים האל ואליס ואירווינג תלברג.
פרסים ומועמדויות לפרסי האקדמיה

| שנה | פרס | סרט | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1935 | ההפקה המצטיינת | ויוה וילה! (אנ') | מועמדות |
| 1935 | ההפקה המצטיינת | דייוויד קופרפילד | מועמדות |
| 1936 | ההפקה המצטיינת | בין שתי ערים | מועמדות |
| 1937 | ההפקה המצטיינת | כוכב נולד | מועמדות |
| 1938 | פרס תלברג |  | מועמדות |
| 1939 | ההפקה המצטיינת | חלף עם הרוח | זכייה |
| 1939 | פרס תלברג |  | זכייה |
| 1940 | ההפקה המצטיינת | רבקה | זכייה |
| 1944 | סרט הקולנוע הטוב ביותר | מאז שהלכת | מועמדות |
| 1945 | סרט הקולנוע הטוב ביותר | בכבלי השכחה | מועמדות |
גבריאלה דוריו

גבריאלה דוריו (באיטלקית: Gabriella Dorio; נולדה ב-27 בדצמבר 1956) היא אתלטית איטלקייה בעברה. היא אלופה אולימפית (לוס אנג'לס 1984) ופעמיים ברציפות אלופת האוניברסיאדה (בוקרשט 1981 ואדמונטון 1983) בריצת 1500 מטר.
ביוגרפיה

דוריו נולדה וגדלה בווג'אנו שבאיטליה.
ביוגרפיה > 1974

באליפות אירופה שנערכה ברומא, בשנת 1974 היא סיימה במקום תשיעי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:12.7 דקות.
ביוגרפיה > 1976

באולימפיאדת מונטריאול (1976) היא סיימה במקום שישי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:07.27 דקות.
ביוגרפיה > 1978

באליפות אירופה שנערכה בפראג, באותה העת צ'כוסלובקיה בשנת 1978 היא סיימה במקום שישי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:01.25 דקות.
ביוגרפיה > 1979

במשחקי הים התיכון שנערכו בספליט באותה העת יוגוסלביה בשנת 1979 היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא משחקים חדש של 2:01.78 דקות ומדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:07.07 דקות.
ביוגרפיה > 1980

באולימפיאדת מוסקבה (1980) היא סיימה במקום רביעי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:00.3 דקות ובמקום שמיני בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:59.2 דקות.
ביוגרפיה > 1981 > אלופת האוניברסיאדה

באוניברסיאדה שנערכה בבוקרשט, רומניה בסוף יולי 1981 היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת 1500 מטר בשיא משחקים חדש של 4:05.35 דקות, לפני דוינה מלינטה מרומניה (4:05.74 דקות) ואולגה דבירנה מברית המועצות (4:06.39 דקות) ומדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:58.99 דקות, אחרי דוינה מלינטה (1:57.81 דקות)
ביוגרפיה > 1982

באליפות אירופה באולם שנערכה במילנו בתחיחת מרץ 1982 היא זכתה במדליית זהב ריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:04.01 דקות, לפני בריגיטה קראוס מגרמניה המערבית (4:04.22 דקות) וביאטה ליביך מגרמניה המזרחית (4:06.70 דקות).
באליפות אירופה שנערכה באתונה, יוון באותה שנה היא זכתה במדליית ארד בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:59.02 דקות, אחרי אולגנה דבירנה שקבעה שיא אליפות חדש של 3:57.80 דקות וזמירה זייצבה (3:58.82 דקות), שתיהן מברית המועצות.
ביוגרפיה > 1983

באליפות אירופה באולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בתחיחת מרץ 1983 היא סיימה במקום רביעי ריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:17.42 דקות.
באוניברסיאדה שנערכה באדמונטון, קנדה בתחילת יולי אותה שנה היא זכתה פעם נוספת במדליית זהב ריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:07.26 דקות, לפני דוינה מלינטה (4:07.34 דקות). כחודש לאחר מכן, באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בתחילת אוגוסט אותה שנה היא סיימה במקום שביעי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:04.73 דקות.