stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תגובת העולם לשואה
תגובת יהודי העולם > תגובת יהודי ארצות-הברית

ארגון הג'וינט היהודי, שפעל למען יהודי התפוצות, סייע רבות ליהודים בתקופת השואה: בשנות ה-30 תמך הארגון במאות אלפי יהודים בגרמניה שנושלו מפרנסתם על ידי הנאצים. בשנות המלחמה נשלחו עשרות מיליוני דולרים לצורכי סעד, כמו בתי-תמחוי, בתי חולים, בתי-מחסה לילדים ובתי-ספר. חבילות מזון ובגדים נשלחו לגטאות (בעיקר לגטו ורשה) ולמחנות הריכוז. יתרה מזאת, ה"ג'וינט" סייע ל-80 אלף יהודים באירופה הכבושה להגר ליבשות אחרות.
ב-1942, בהשפעת הלחץ הפוליטי מצד יהודי ארצות הברית, התפרסמה ההצהרה הראשונה של חבר הלאומים לגינוי ההשמדה. חבר הלאומים הזהיר את גרמניה ודרש את הפסקת הרצח ההמוני.
במרץ 1943, ביוזמת יהודי ארצות הברית, בדקו השלטונות האמריקאיים את האפשרות להציל 70 אלף יהודים מבולגריה תמורת הלוואה כספית לממשלת בולגריה. התוכנית נגנזה מחמת חוסר טיפול מתאים. המחנך היהודי חיים אהרן קפלן מתח ביומן גטו ורשה ביקורת נוקבת על הסלקטיביות בה נהגו עסקני הג'וינט בהעברת הסיוע לגטו.
תגובת יהודי העולם > פעולות ההצלה של יהודי שווייץ

חיים ישראל אייז, רחה שטרנבוך, אלפרד שוורצבאום ועוד יהודים תושבי שווייץ נצלו את מיקומם במרכז בשטיחים הכבושים לשם שליחת מוצרי מזון ליהודים בשטחי כיבוש הרייך השלישי וכך אפשרו לרבים מהם לשרוד וכן עסקו בהברחתם לתוך גבולות שווייץ בצורות ליגאליות ושאינן ליגאליות. חיים ישראל אייז, סוחר חרדי מציריך, אף פיתח מתחת לאפה של המשטרה שיטה למשלוח דרכונים ותעודות אזרחות של מדינות דרום אמריקה ליהודים בגטאות על מנת לשפר את יחס הנאציים אליהם ואומנם בשלב ראשון נשלחו מחזיקי הדרכונים למחנה ויטל וחלקם אף הצליח לשרוד את המלחמה.
לאחר סיום המלחמה > הליכים משפטיים נגד הנאצים

כוחות בעלות הברית שחררו את אסירי מחנות הריכוז באירופה עם התקדמותם. הם העניקו סיוע ראשוני לניצולים. הפליטים היהודים התגוררו במחנות מעבר שונים ושאלת גורלם עלתה על סדר היום הבינלאומי. רצח היהודים תפס מקום חשוב במשפטי נירנברג שבהם הועמדו מנהיגי הנאצים לדין על פשעים נגד האנושות. עם תום המלחמה נעשו ניסיונות להביא לדין את הנאצים ועוזריהם במסגרת משפטית, לצד חיסולים רבים של פושעי מלחמה נאצים ועוזריהם בקרב אומות שונות, על ידי הניצולים ועל ידי חיילים. מנהיגי הנאצים הבכירים נשפטו במסגרת משפטי נירנברג על ידי בעלות הברית, בבית הדין הבינלאומי הראשון מסוגו. הם הואשמו בפשעים נגד האנושות ושנים-עשר מהם הוצאו להורג.
בסך הכול, 5,025 פושעי מלחמה נאצים הורשעו בין השנים 1945–1949 באזורי גרמניה שנשלטו על ידי ארצות הברית, בריטניה וצרפת, בין היתר במשפטי אושוויץ, במשפטי דכאו ובמשפטי מיידנק. משפטים אחרים נוהלו במדינות שבהן המואשמים היו אזרחי המדינה. רבים הוצאו להורג, ורבים אחרים נשפטו לתקופות מאסר ממושכות. מנגד, חלק מהנאשמים קיבלו עונשים קלים משום ש"פעלו על פי הוראות", זכו לתנאים מקלים, ורבים חזרו לחברה זמן קצר לאחר מכן. למשפטים הייתה השפעה רבה על רבה על התפתחותו של המשפט הפלילי הבינלאומי ועל אמנות בינלאומיות לזכויות אדם.
לאחר סיום המלחמה > ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם

הכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם היא מסמך היסוד של הקהילה הבינלאומית על זכויות האדם והאזרח. ההכרזה אומצה על ידי העצרת הכללית של האו"ם ביום 10 בדצמבר 1948, ומתארת את זכויות האדם היסודיות שצריכות לחול בכל מדינות האו"ם. זו ההגדרה הבינלאומית הראשונה של זכויות האדם, ומאז מצוין 10 בדצמבר כיום זכויות האדם ברחבי העולם. עקרונות ההכרזה הם בסיס חשוב במשפט הבינלאומי, ותשתית לחוקות של מדינות רבות. סעיפי ההכרזה אומצו על ידי ארגונים רבים לזכויות האדם ברחבי העולם, כבסיס לפעילותם, כמו אמנסטי אינטרנשיונל והאגודה לזכויות האזרח בישראל.
שורשיה הרעיוניים של ההכרזה נובעים ממלחמת העולם השנייה והשואה. ההפרות הקיצוניות של זכויות האדם הבסיסיות בתקופה זו הכשירו את דעת הקהל בעולם לרעיון, כי שיתוף פעולה בינלאומי להגנת זכויות האדם וחירויותיו הבסיסיות הוא צורך חיוני לבניית חברה בינלאומית חדשה ובריאה.
לאחר סיום המלחמה > הצהרת הלסינקי לאתיקה רפואית

משפט הרופאים בגרמניה שהתקיים במסגרת משפטי נירנברג, ובו הועמדו לדין רופאים נאצים על ביצוע ניסויים רפואיים בבני אדם בתקופת השואה, הסב את תשומת לבה של הקהילה הרפואית והמשפטית בעולם להיעדרם של תקינה, הנחיה וקוד אתי מוגדר בנושא. בתחילה נוסח קוד נירנברג כקוד האתיקה הרפואי. לדוגמה הקוד קבע כי נדרשת הסכמה רצונית של המשתתף במחקר, המתקבלת מתוך הבנה של הניסוי או כי על הניסוי להיות מתוכנן בצורה שתמנע סבל (פיזי ונפשי) ופגיעות מיותרים. בהמשך ועל סמך קוד נירנברג גובשה הצהרת הלסינקי - זהו מסמך הכולל מערכת של עקרונות אתיים, שמטרתם להנחות ביצוע מחקרים רפואיים הכוללים ניסוי קליני בבני אדם כך שיעמדו בסטנדרטים של אתיקה רפואית. היא נחשבת עד היום אחד ממסמכי היסוד באתיקה הרפואית. עקרונות ההצהרה הותוו בעצרת ההסתדרות הרפואית העולמית (WHO) ה-18 שהתכנסה בהלסינקי בירת פינלנד ב-1964.
לאחר סיום המלחמה > הקמת מחנות פליטים וקליטת פליטים יהודים

לאחר המלחמה היו ברחבי אירופה וצפון אפריקה מאות אלפי פליטים יהודים ניצולי השואה, שהצליחו לשרוד את החקיקה האנטישמית של הנאצים, מחנות ההשמדה והגטאות. בעלות הברית שיכנו את חסרי הבית היהודים במחנות פליטים (שכונו "מחנות העקורים") וניסו לדאוג לצורכיהם. תנועת הבריחה שהחלה כיוזמה של יהודים פולנים ציונים, הובילה לגל של פליטים יהודים שיצאו מפולין ומזרח אירופה לכיוון מערב אירופה ולארץ ישראל.
בעקבות יציאתם מאירופה, בתהליך הדרגתי, פורקו מחנות הפליטים עד תחילת שנות ה-50, ו-250 אלף היהודים ששכנו בהם מצאו מקלט במדינות שונות. למעלה ממחצית הפליטים (136 אלף) עלו לישראל, 80 אלף נוספים היגרו לארצות הברית, והאחרים התיישבו בקנדה ובמדינות במרכז ובמערב אירופה, כמו גם בדרום אפריקה ובמדינות אחרות בעולם.
לאחר סיום המלחמה > תמיכה בהקמת מדינת ישראל

מראות מחנות הריכוז וההשמדה, ומשפטי נירנברג, ובעיה של מאות אלפי פליטים יהודים באירופה עוררה צעקה ציבורית נרחבת במדינות מערביות. בארצות הברית דעת הקהל תמכה בהקמת מדינה יהודית בארץ ישראל. באוגוסט 1945 ביקש הנשיא טרומן מהבריטים שמאה אלף ניצולים יהודים יכנסו לישראל. למרות זאת, הממשלה הבריטית התמידה בסירובה להתיר לניצולים ולעקורים לעלות לארץ ישראל מחשש לאינטרסים שלה במזרח התיכון. הדבר הוביל לועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל ב-1946. הוועדה קבעה כי פתרון בעיית העקורים הוא בארץ ישראל. בריטניה דחתה את המלצות הוועדה וארצות הברית לחצה על בריטניה לקיים את המלצותיה.
הנהגת היישוב הציוני בישראל החליטה להעלות את הפליטים היהודים בכל מחיר - גם בדרכים לא חוקיות והחלה בארגון מבצע העפלה נרחב, בראשות המוסד לעלייה ב'. במסגרת המבצע, העפילו יהודי אירופה לארץ ישראל דרך הים, בהתגנבות בלתי לגאלית באמצעות ספינות. מספר רב של ספינות נתפס ונוסעיהן היהודים הועברו למחנות המעצר בקפריסין. ב-18 ביולי 1947, תפסו הבריטים את אוניית המעפילים אקסודוס והחליטו להחזיר את נוסעי האונייה לצרפת. הסיפור עורר מהומה תקשורתית ותגובות מזועזעות ברחבי העולם ובבריטניה. גורמים אלה הביאו את ממשלת בריטניה לידי מסקנה כי אין באפשרותה לטפל בבעיית הפליטים היהודיים ועליה למסור את הטיפול בארץ ישראל לידי האו"ם.
באביב 1947, מינתה עצרת האו"ם ועדת חקירה בינלאומית, ועדת אונסקופ, שתבדוק את שאלת ארץ ישראל ותביא את המלצותיה לפתרון. הוועדה סיירה בארץ במטרה לבדוק את שאלת ארץ ישראל, היהודים קיבלו את הוועדה בשמחה, בעוד שהערבים החרימו אותה לחלוטין. חלק מחברי הוועדה הושפעו גם ממראות אקסודוס. באוגוסט 1947 המליצה הוועדה לסיים את המנדט הבריטי ולחלק את הארץ בין שתי מדינות עצמאיות, ערבית ויהודית, כשירושלים והעיר בית לחם הקדושה לנצרות, יהיו שטח נייטרלי בחסות האו"ם (corpus separatum). שתי המדינות היו אמורות לקיים מערכת כלכלית משותפת, על אף ההפרדה הפוליטית ביניהן. ב-29 בנובמבר 1947 - כ"ט בנובמבר (אור לי"ז בכסלו תש"ח) נערכה הצבעה באו"ם על תוכנית החלוקה, 33 מדינות תמכו, 13 התנגדו, 10 נמנעו ואחת נעדרה. רוב היישוב העברי חגג את ההחלטה, בעוד שהערבים ראו בהחלטה אסון והחליטו לסכל אותה בכוח.
לקשר המסובך שבין השואה והקמתה של מדינת ישראל ניטש ויכוח אקדמאי ער, ישנן טענות שהקשר בין השואה להקמת מדינת ישראל הוא הפוך: השואה כמעט חיסלה את מאגר היהודים שבפוטנציה יכלה הייתה להתיישב בארץ ולהקים ארץ חזקה.
לאחר סיום המלחמה > הסכם השילומים של ממשלת גרמניה

במרץ 1951, דרשה ממשלת ישראל מממשלת גרמניה המערבית 1.5 מיליארד דולר לצורך שיקום של חצי מיליון יהודים ששרדו את השואה, בטענה שגרמניה גזלה 6 מיליארד דולר (במונחים של אותה תקופה) מיהודים באירופה. הדבר נבע בין היתר ממצוקה כלכלית קשה שבה הייתה נתונה מדינת ישראל בתקופה זו. הידיעות על קיום משא ומתן ישיר עם גרמניה על פיצויים הובילו לוויכוח סוער מאוד בישראל. ב-10 בספטמבר 1952 נחתם הסכם השילומים, ובמסגרתו העבירה גרמניה לישראל, בין השנים 1953 ל-1965, סכום של כ-3 מיליארד מארק מערב גרמני כפיצוי על הסבל והנזק החומרי אשר נגרם ליהודים בתקופת השואה. כמו כן התחייבה ממשלת גרמניה המערבית להעניק רנטות (תשלום חודשי) לניצולי השואה, למימון ההוצאות הרפואיות להן נדרשים ניצולי השואה, כפיצוי על הסבל במחנות הריכוז וההשמדה, וכפיצוי על אובדן זכויות בסיסיות כגון הזכות ללימודים לניצולים שהיו ילדים וכדומה.
בהסכם נקבע כי גרמניה תשלם למדינת ישראל פיצוי כספי מתוך הכרה באחריותה לרצח בני העם היהודי ולפגיעה ברכוש ובנפש. ההסכם כלל הכרה במדינת ישראל כמייצגת את העם היהודי ובפרט את הנרצחים בשואה, וכן כמדינה שנשאה בנטל העיקרי של קליטת הפליטים היהודים ושיקומם. עקרון מתן השילומים לנפגעי המשטר הנאצי נקבע בחוזי השלום בין המדינות המנצחות לבין גרמניה. הפיצויים האישיים הועברו גם לניצולים זכאים שלא ישבו בישראל ולא היו אזרחים ישראלים.
לאחר סיום המלחמה > הנצחת השואה בעולם

במשך שנים נמנעו מדינות רבות לעסוק בזכר השואה. עם השנים יש עלייה בהנצחת השואה, בעיקר במדינות מערביות כולל ארצות הברית, גרמניה, הולנד ועוד. בחלק מהאתרים באירופה יש אנדרטאות לזכר השואה.
בשנת 2006 הכריז האו"ם על יום הזיכרון הבינלאומי לשואה המצוין ב-27 בינואר. תאריך זה נבחר משום שהוא היום שבו שוחרר מחנה ההשמדה אושוויץ מידי הנאצים, ושימש מדינות אחדות, ובהן גרמניה ובריטניה, כיום הזיכרון לשואה עוד קודם להחלטת האו"ם. ההחלטה מציינת את רצח היהודים ומיעוטים נוספים בידי הנאצים.
לאחר סיום המלחמה > גרמניה לאחר המלחמה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ראו גם

סוגיית הפצצת אושוויץ
מברק ריגנר
תגובת היישוב היהודי בארץ-ישראל לשואה
יחס הכנסייה לשואה
השפעות השואה
הנצחת זכר השואה
לקריאה נוספת

יוסף גורני, קריאה באין אונים: העיתונות היהודית בארץ ישראל, בבריטניה, בארצות הברית ובברית המועצות לנוכח השואה, בשנים 1945-1939, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2009.
גולי נאמן ערד, אמריקה, היהודים ועליית הנאציזם, הוצאת עם עובד, 2000.
הערות שוליים

↑  =German Jewish Refugees, 1933-1939, אנציקלופדיית השואה, באתר מוזיאון השואה האמריקני
↑  BBC ON THIS DAY | 17 | 1942: Britain condemns massacre of Jews
↑  Max Frankel (14 בנובמבר 2001). "Turning Away From the Holocaust". The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Leff, Laurel (2005). Buried by the Times: The Holocaust and America's Most Important Newspaper. New York: Cambridge University Press. ISBN 0-521-81287-9.
↑  http://www.jewishvirtuallibrary.org/jsource/Holocaust/greekbishop.html מכתבו של דמסקינוס (באנגלית)] באתר Jewish Virtual Library
↑  הארכיבישוף דמסקינוס - קרן ראול ולנברג לחקר השואה.
↑  פועלו של אוורט להצלת יהודים בתקופת השואה, באתר יד ושם (באנגלית)
↑  אורט אנגלוס, מרכז המידע - יד ושם.
↑  הרמן ברנשטיין, בסה: מילה של כבוד, באתר יד ושם, ‏2018
↑  INIT crew, Rescue in Albania // Documentry Film, YouTube, ‏27 ביולי 2012
↑  Paul R. Bartrop, Michael Dickerman, The Holocaust: An Encyclopedia and Document Collection, ABC-CLIO, 2017. עמ' 15-16.
↑  Mojzes, Paul., Balkan genocides: holocaust and ethnic cleansing in the twentieth century, Lanham, Md.: Rowman & Littlefield, 2011, עמ' 94
↑  דניאל ארי קפנר וסטיבן לוין, THE JEWS OF JAPAN, אתר Jerusalem Center for Public Affairs.
1 2  "מסעות בזמן - משלום למלחמה ולשואה" ד"ר קציעה טביביאן עמוד 268. הוצאת מט"ח 2009
1 2 3  "מסעות בזמן - משלום למלחמה ולשואה" ד"ר קציעה טביביאן עמוד 269. הוצאת מט"ח 2009
↑  1-"הכנסייה הקתולית בגרמניה: היינו שותפים לפשעי הנאצים" ערוץ 7
↑  עופר אדרת, "כל אחד ידע, שאלף יעזור, שאלף ישתדל, שאלף יודיע הלאה", באתר הארץ, 18 באפריל 2012
↑  Israel and the Holocaust: Debunking the Myth
↑  יחיעם ויץ, שאלת הפליטים היהודים במדיניות הציונית
↑  חגית לבסקי, שארית-הפליטה והקמת המדינה – הזדמנות אשר נוצלה
↑  amnonti. "הקשר המסובך שבין השואה להקמת מדינת ישראל". amnonti. נבדק ב-2018-04-03.
↑  היום שבו נכבשה הכנסת (כמעט), באתר ynet, 28 בספטמבר 2006
↑  הנוסח המלא של ההחלטה http://www.yadvashem.org/yv/en/remembrance/international/pdf/un_decision.pdf
המסמך "ההשמדה ההמונית של יהודים בכיבוש הגרמני", שחובר על ידי ממשלת פולין הגולה בשנת 1942 ויועד לבנות הברית
ראשי המשטר הנאצי מועמדים לדין במשפטי נירנברג
אלינור רוזוולט מחזיקה בידה את הנוסח הספרדי של ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם
450 ילדים ניצלי שואה מפראג מגיעים לניימכן
Find U Again

Find U Again (בעברית: למצוא אותך שוב) הוא שיר של המפיק המוזיקלי הבריטי מארק רונסון, שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקובנית קמילה קביו, מתוך אלבום האולפן החמישי שלו, Late Night Feelings. השיר יצא לאור ב-30 במאי 2019, על ידי חברות התקליטים סוני מיוזיק אנטרטיינמנט ו-RCA רקורדס, כסינגל הרביעי מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב.
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי קווין פארקר, מארק רונסון, קמילה קביו ואילסי ג'ובר והופק על ידי מארק רונסון וקווין פארקר גם כן. בשנת 2017, מארק רונסון והמוזיקאי, קווין פארקר מטיים אימפלה, שיתפו פעולה בהפקת השיר "Find U Again", בזמן שהיו בסיבוב הופעות. לבסוף, בחרו בקמילה קביו כזמרת שתקליט אותו.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-205 מיליון השמעות.
וידאו קליפ > רקע ופיתוח

ב-8 ביולי 2019 הודיע רונסון על תאריך הפרסום של הקליפ בחשבונות המדיה החברתית שלו עם תמונות נלוות שפרסם, ואילו RCA רקורדס הוציאה טריילר רשמי שלו. קביו גם שיתפה תמונה באינסטגרם, שהציגה אותה עם שיער בלונדיני ושפתיים עם שפתון בצבע ורוד. בתמונה, היא לבושה בשמלת כסף עם שרוולים מעוטרים, כשהיא מחזיקה כוס קפה. הקליפ יצא לאור באופן רשמי ב-9 ביולי 2019. הוא בוים על ידי בראדלי & פבלו, וצולם בלוס אנג'לס. סצנות שונות צולמו בגווני אפור, ואילו סצנות נוספות צולמו בגווני כחול.
וידאו קליפ > תקציר

במוטל, צייד ראשים שנקרא "הדוכס" מקבל קריאה לרדוף אחרי קביו, לאחר שנודע לו שיש מחיר גבוה ל"ראש שלה". ציידים אחרים קיבלו הודעה דומה, כולל צמד בשם "התאומים". לרונסון מוצע סכום בגובה 5,000 דולרים כדי ללכוד אותה "מתה או חיה". קביו מגלמת דמות העוסקת בקברט במועדון מסוים, כשהיא חובשת פאה בלונדינית ולובשת בגד גוף וחצאית, בעודה מבצעת את השיר לצד שני רקדני ליווי. רונסון הוא האדם הראשון שתופס אותה, אך לבסוף מחליט לצפות בהופעה שלה. בהמשך, מוצגת שורה בה כתוב: "אין לו מושג שהוא הולך להתאהב".
בהמשך, "הדוכס" נראה נוהג במכונית וחובש כובע בוקרים, בעוד ש"התאומים" חולקים אופנוע. נהג משאית בשם "נובה מרצדס" עוקב אחריהם, כששורה בה כתוב: "אופורטוניסט סקרן", מוצגת. לאחר מכן, מגיעים כולם למועדון בו קביו מופיעה ומנסים לאתר אותה. האורות מהבהבים ללא הרף וקביו נעלמת מהבמה; בחושך, ניתן לראותה לצד רונסון. שניהם נוסעים במכוניתו של רונסון כאשר קביו מורידה את הפאה וחושפת את שערה הברונטי הטבעי. היא מתחילה לחייך כשהם בורחים אל תוך הלילה, וכך הקליפ מסתיים.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 53 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 24 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | – |  |
|  ארצות הברית | מצעד השירים מתחת להוט 100 | 2 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הדאנס קלאב | 1 |  |
|  ארצות הברית | מצעד 40 שירי המיינסטרים | 19 |  |
|  ארצות הברית | מצעד 40 השירים למבוגרים | 32 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 27 |  |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 32 |  |
|  יוון | IFPI Greece | 27 |  |
|  לטביה | לטביה טופ 40 | 28 |  |
|  ליטא | AGATA | 19 |  |
|  מקסיקו | טופ 100 – מקסיקו | 46 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 4 |  |
|  סין | בילבורד סין | 6 |  |
|  סינגפור | RIAS | 15 |  |
|  סלובקיה | ČNS IFPI | 42 |  |
|  סקוטלנד | מצעד הסינגלים הסקוטי | 45 |  |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 29 |  |
|  צ'כיה | ČNS IFPI | 75 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 67 |  |
|  קנדה | Hot AC | 36 |  |
|  קרואטיה | טופ ליסטה | 35 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 6 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 83 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2019)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2019)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2019)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2019)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | – |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הדאנס קלאב | 32 |  |
|  פורטוגל | מצעד הסינגלים הפורטוגזי | 519 |  |
נתוני מכירות

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה (ARIA) | זהב | 35,000 |
| ברזיל (Pro-Música Brasil) | פלטינה | 40,000 |
| בריטניה (BPI) | כסף | 200,000 |
| מקסיקו (AMPROFON) | זהב | 30,000 |
| פולין (ZPAV) | זהב | 10,000 |
| קנדה (Music Canada) | זהב | 40,000 |
 מכירות + הזרמת מדיה בלבד
היסטוריית יציאות לאור

| מדינה | תאריך יציאה | פורמט | גרסה | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| עולם | 30 במאי 2019 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית | רגילה | SME |  |
| הממלכה המאוחדת | 31 במאי 2019 | רדיו להיטים עכשוויים | רגילה | קולומביה |  |
| אוסטרליה | 31 במאי 2019 | רדיו להיטים עכשוויים | רגילה | RCA •‏ SME |  |
| ארצות הברית | 3 ביוני 2019 | רדיו עכשווי למבוגרים | רגילה | RCA |  |
| ארצות הברית | 4 ביוני 2019 | רדיו להיטים עכשוויים | רגילה | RCA |  |
| עולם | 5 ביולי 2019 | סטרימינג • הורדה דיגיטלית | רמיקס מאת MK | SME |  |
| איטליה | 26 ביולי 2019 | רדיו להיטים עכשוויים | רגילה | SME |  |
חיים שאול ברוק

| --- | --- |

 לידה:  17 באוגוסט 1894 ט"ו באב תרנ"ד 
 פטירה:  14 באפריל 1965 (בגיל 70) י"ב בניסן תשכ"ה 
 מקום קבורה:  בית העלמין הישן, ראשון לציון
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  זוויהל, תל אביב, ראשון לציון
 תקופת הפעילות:  ? – 14 באפריל 1965 
 השתייכות:  חסידות חב"ד 
 תחומי עיסוק:  ראש ישיבה
 תפקידים נוספים:  משפיע, ורב קהילת חב"ד בראשון לציון
 רבותיו:  שמואל גרונם אסתרמן
 
הרב חיים שאול ברוק (בחייו הוכר כשאול ברוק; נהגה: שׁוֹאֶל; ט"ו באב תרנ"ד, 17 באוגוסט 1894 - י"ב בניסן תשכ"ה, 14 באפריל 1965) היה ראש ישיבות חב"ד "אחי תמימים" בתל אביב ובראשון לציון, רב קהילת חב"ד בראשון לציון ומשפיע חב"די מרכזי בישראל; רבים ממשליו ואמרותיו בעת התוועדויותיו נכנסו לפולקלור החב"די.
תולדות חייו

נולד בעיירה סנובסק, לר' ישראל בן ציון ולגיטל לאה, נכדת הרב שאול יהודה ליב הכהן ליבין (מרבני העיר חברון). בלידתו נקרא שאול, על שם סבו, אך לאחר עשרות שנים עקב מחלה קשה, נוסף לו השם חיים.
משנת ה'תרס"ט (1909) למד בישיבת תומכי תמימים בלובביץ', לצד המשפיע הרב שמואל גרונם אסתרמן, עסק בלימוד ספר התניא, ובחסידות של הרבי שלום דובער שניאורסון; ביאוריו ומאמריו על הספר הועלו על הכתב אחרי שנים, והם נדפסו בספר על תולדות חייו. בהיותו בן 16 חלה אביו במחלת הטיפוס, חזר מנדודיו לביתו שבסנובסק, ונפטר מספר ימים לאחר חג הפסח; ברוק סירב לבקשת משפחתו לחזור אל ביתו ולסייע בפרנסת המשפחה, ונשאר ללמוד בישיבה.
בשנת ה'תרע"ו (1915) נשא את צביה בת מנחם מענדל קרסניק, חסיד חב"ד ומלמד בעיירה ביישינקוביץ. לאחר נישואיו מונה לרב העיירה אלינוי (פלך ויטבסק, בלארוס). באותם ימים החלו הקומוניסטים ברדיפת כלי הקודש בכלל והרבנים בפרט; הוא כיהן כשמונה שנים כרב למרות רדיפותיהם, אך בהדרגה נעשתה הפעילות חשאית יותר ויותר.
בחורף תרפ"ח (1928) נסע בהוראת האדמו"ר הריי"צ לעיירת זוויהל, כדי לפתוח את ישיבת תומכי תמימים במקום. הוא שימש כראש ישיבה, משפיע ומשגיח. בתחילת חודש טבת תרפ"ט נעצר על ידי משלחת של שישה אנשים (ראש העיר, 3 אנשי יבסקציה, איש ג.פ.או. ושוטר) ונשלח למאסר. בפסח אותה שנה נשפט במשפט פומבי בפני אלפיים איש; המשפט ארך כשבע שעות, ובו הואשם שלימד תורה לנערים. הוא נשפט לתשעה חודשי עבודת כפייה, ולאחר מכן גלות של חמש שנים בעירו הקודמת אלינוי. לאחר קבלת בקשתו להעביר את מקום גלותו לעיר ברדיצ'ב, הוא עבר אליה בחודש סיון תרצ"א. בשנת תרצ"ה (1935) הוקמה בעיר ישיבת "תומכי תמימים" על ידי יעקב ש"ץ (לימים חתנו של ברוק), וברוק התמנה למשפיע בישיבה זו.
בחורף ה'תרצ"ז (1936) הצליח ברוק לעזוב את ברית המועצות ועלה לישראל. הוא התיישב בראשון לציון ומונה לרב קהילת חב"ד בעיר. בחודש אייר תרצ"ח הקים הרב אליעזר קרסיק בתל אביב את ישיבת "אחי תמימים"; ברוק התמנה לראש הישיבה ובה'ת"ש התמנה גם למשפיע בישיבה. בתשי"א עברה הישיבה ללוד; לפיכך הקים ברוק בחורף תשי"ב, עם מספר עסקנים, את ישיבת "אחי תמימים" בראשון לציון, בצריף ליד בית כנסת חב"ד בו שימש כראש ישיבה ומשפיע. לאחר מספר שנים גדלה הישיבה, ובחודש אב תשט"ז פתח ברוק את המבנה החדש שלה, שהוקם על שטח שתרם ר' יוסף שמוטקין. כעבור חמש שנים החל בהקמת בנין נוסף עבור הפנימייה של הישיבה.
בשנת תשי"ז נישא ברוק בשנית למינה גולדשמיד. נפטר לאחר מחלה בי"ב בניסן תשכ"ה, ונקבר בבית הקברות הישן בראשון לציון.
תולדות חייו > משפחתו

לברוק היו מאשתו הראשונה ארבע בנות ושני בנים:
בתו מרת רבקה שץ- אשת התמים הרב יעקב ש"ץ שכיהן כראש ישיבת תומכי תמימים בחרקוב, נלקח למאסר בשנת תרצ"ח שממנו לא שב. אחרי 83 שנים נחשף תיק החקירה שלו בק.ג.ב. ושם הופיע שנרצח על ידי כיתת יורים בג' ניסן תרצ"ח.
עם נפילת מסך הברזל, עלתה אשתו לישראל בשנת תשנ"א והתגוררה באחרית ימיה בכפר חב"ד. נפטרה בו' מנחם אב ה'תש"ס ונטמנה בבית העלמין בראשון לציון בסמיכות לאביה.
בנו ר' מנחם מענדל ברוק חתן ר' מנחם מאניש שיינברגר מירושלים, עם עלותו לישראל נשלח על ידי הרבי הריי'ץ ללמוד בישיבת תורת אמת בירושלים תחת השפעת ר אלטר שימחאווישט, לאחר חתונתו עבר להתגורר בסמיכות לאביו בראשון לציון ועסק בניהול ישיבת אחי תמימים בראשון לציון, התגורר בירושלים בין השנים ה'תשכ"א- ה'תנש"א ולאחר מכן עבר להתגורר בכפר חב"ד, נפטר בי"ג בכסלו ה'תשס"ו בכפר חב"ד ונטמן לצד ביתו מרת יוכבד וילהלם בחלוקת חב"ד בהר המנוחות בירושלים.
בנו ר' ישראל ברוק (חתן של יצחק גרשטנקורן), נפטר בכפר חב"ד י"ג אדר א' ה'תש"ס ונטמן בבית העלמין בבני ברק לצד בניו וחמיו.
בתו מרת בלה אשת ר' יצחק גליצנשטיין- ירושלים.
בתו מרת אסתר אשת ר' מנחם שרגאי- באר שבע.
בתו מרת רחל (נפטרה כ"ד חשון תשפ"ב ונטמנה בבית עלמין גורדון בראשון לציון), אשת הרב משה צבי הלפרין, ממלא מקום חותנו כראש ישיבה ורב בראשון לציון (נפטר ליל יום הכיפורים תשנ"ה).
נכדתו, פנינה מושקוביץ - אשדוד (נפטרה י"ב טבת תשפ"ב).
נכדו הרב חיים שאול ברוק הוא מנהל "ועד הנחות בלשון הקודש", המוציאה לאור את סדרת הספרים תורת מנחם.
נכדו שניאור נהרג במלחמת ההתשה.
שני חיילים מצאצאיו נהרגו במלחמת חרבות ברזל, ישראל יודקין ושאול מויאל הי"ד.
מתלמידיו

הרב יואל כהן
הרב יעקב כ"ץ
הרב מרדכי שלמה ברמן
הרב ישראל דן טאוב
הרב שלום דב ליפשיץ
הרב שמואל אלעזר היילפרין
הרב שמעון אליטוב
הרב אורי בן שחר (חתן רבי ישכר דוב ליפשיץ)
הרב זושא וילימובסקי (הפרטיזן)
לקריאה נוספת

ספר זיכרון לרב ברוק - ממכתביו, שיעורים בספר התניא שלו, רשימות מסיפוריו, מאמרים לזכרו ועוד, בעריכת הרב אורי בן שחר תשל"א
אוצר החסידים - ארץ הקודש - אישיותם ומשנתם החסידית של משפיעי חב"ד, עמודים 199 - 173; בעריכת יוסף אשכנזי, תשע"ב
מעשה חשב - תולדתו הרב חיים שאול ברוק, תדפיס בעריכת הרב מנחם מנדל קסטל
ראשון לציון - סיפורה של קהילת חב"ד בראשון לציון, בעריכת ישראל אלפנביין, תשע"ה
הרב יואל כהן בדרכי החסידים - מאמרים על דרכי החסידות ועולמה, עמודים 311–336, בהוצאת יחד, תשע"ה
הערות שוליים

↑  השם 'חיים' התווסף בסוף חייו
↑  נפטרה בטבת תשט"ז
↑  על ימי גלותו בברדיצ'ב והקמת הישיבה במקום תדפיס מהספר מעשה חשב
↑  "ימי תמימים" א' עמוד 107
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007477314505171  VIAF: 297561676   WorldCat (עם VIAF): 297561676
דובדבן מסוכר

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  עיטורי קוקטייל, שימורי פירות 
 מרכיבים עיקריים:  דובדבן, sour cherry 
 
דובדבן מסוכר הוא דובדבן משומר ומסוכר העשוי מדובדבנים בעלי צבע בהיר (בעיקר מזני רויאל אן, רנייה וגולד). הדובדבנים משומרים בתמיסת מלח, תמיסת גופרית דו-חמצנית או באלכוהול ולאחר מכן בתמיסה הכוללת סירופ סוכר, חומרי טעם וריח מלאכותיים, ממתיקים וצבעי מאכל.
באופן מסורתי הדובדבנים המסוכרים הצבועים אדום הם בטעם שקדים, ואילו אלה הצבועים ירוק הם בטעם מנטה.
בהמשך התהליך מחוממים הדובדבנים ועוברים תהליך העושה אותם למבריקים, נטבלים בגלוקוז ומיובשים על מנת ליצור את הזיגוג.
היסטוריה

דובדבנים אלה נמכרו לראשונה בארצות הברית בסוף המאה ה-19, ובשנת 1912 הגדיר לראשונה מנהל המזון והתרופות האמריקאי את הליך ייצור הדובדבנים המסוכרים. במקור שומרו הדובדבנים באלכוהול אולם בשל האיסור על מכירת האלכוהול בארצות הברית החל משנת 1920 פיתח פרופסור ארנסט ויגאנד (Ernest H. Wiegand) מאוניברסיטת מדינת אורגון את תהליך היצור המקובל כיום, הכולל תמיסת מלח.
דובדבנים מסוכרים משמשים כעיטור לקוקטיילים ועוגות, מילקשייקים וגלידות.
קבב דובדבנים

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  קבב
 מטבח:  סורי
 מוצא:  סוריה סוריה
 אופן הגשה:  חם
 מרכיבים עיקריים:  דובדבנים ובשר
קבב דובדבנים (בערבית: كباب كرز; קבב ביל קארז) הוא מאכל סורי מסורתי, המזכיר קבב או קובה ונפוץ בקרב יהודי סוריה.
המאכל מורכב מבשר טלה טחון, דובדבן סנט לוסיה שטעמו חמוץ ומתוק, סוכר, פלפל שחור ושמן זית.
מלבד הגרסה הסורית, קיימת גם גרסה מקסיקנית בשם קבב קון סרזה (Kebab Con Cerezas) וגרסה ארמנית בשם פישנה קבב (Fishnah Kabab).
נהוג להגיש את המאכל על פיתה בליווי צנוברים ושמן זית.
ראו גם

קובה (מאכל)
ורניקי
הערות שוליים

↑  מאת שף יונתן רושפלד ונוף עתאמנה אסמעיל, קבב דובדבנים, באתר השולחן, ‏1 ביוני 2017
↑  Mai, Cherry Kebab~ a dish I dedicate to my Grandmother Tita Um Kusta, almondandfig, ‏2018-08-03 (באנגלית)