שמואל בן הושענא
ביוגרפיה

אין מידע על שנות חייו המוקדמות של רבי שמואל. בשנות השבעים של המאה העשירית הוא נשלח על ידי רב יוסף גאון לקהילת פלרמו שבסיציליה כדי לאסוף כספים לטובת הישיבה הארץ ישראלית. כבר בתקופה זו היה רבי שמואל אישיות חשובה וכל הנהגת הקהילה המקומית התקבצה לאספה בראשותו של ”כבוד גדולת קדושת מרנא ורבנא שמואל בן כבוד מרנא ורבנא הושענא”.
כבר ברבע האחרון של המאה העשירית עסק רבי שמואל בחיבור פיוטי יוצרות רבים עליהם הוא חתם באקרוסטיכון "שמואל החבר", תואר שמעיד על כך שכבר אז רבי שמואל השתייך להנהגת ישיבת ארץ ישראל ונסמך על ידי ראשי הישיבה לשמש דיין ומנהיג בקהילתו מטעם הישיבה הארץ ישראלית.
בשנת 972 נערכו בארץ ישראל קרבות בין החליף הפאטמי, אבו תמים מעד אל-מועיז, שהגיע מקירואן וכבש את מצרים וארץ ישראל, לבין יוחנן הראשון צימיסקס, קיסר האימפריה הביזנטית ובעל בריתו אלפתכין מושל דמשק. הביזנטים רצו לגרש את יהודי ירושלים. בעקבות המאורעות חיבר רבי שמואל שיר שבו הוא מתאר את הגעתם של שלשה מלכים: אחד מהמערב (אל מועיז שמוצאו מקירואן שבמגרב), אחד מהמזרח (אלפותכין שבא מדמשק השוכנת ממזרח לא"י) ואחד "איש שעיר" (יוחנן צימסקס הביזנטי שכונה איש שעיר על בסיס הזיהוי בין אדום לנצרות). רבי שמואל המשיך לתאר את השטנה והקנאה של הביזנטים לעם ישראל, ואת רצונם לגרש את יהודי ירושלים, וסיים בתפילה להגעת המשיח שיבוא ויאבד את שונאי ישראל.
לפני שנת 1001 התמנה רבי שמואל לכהן כ"רביעי בחבורה" בישיבת ארץ ישראל.
בשנה זו כתב רבי שמואל שיר על הצלת הקהילות היהודיות משני צוררים, אחד במצרים ואחד בארץ ישראל. אין מידע ברור על כל השיר, אך רוב החלק העוסק בהצלה מהצורר הארץ ישראלי שרד. בחלק ששרד כותב רבי שמואל שהצורר (כנראה פקיד נוצרי שמונה על ידי השלטון הפאטמי בארץ ישראל), פגע בקהילות השונות בארץ ישראל: ”נווי אשקלון שידד, ובני עזה גידד, וקהל חצרים השסה, ואנשי צור הגלה”. הקהילות היהודיות ניצלו לאחר שהח'ליף הפאטמי (כנראה אל-חאכם באמר אללה) שלח מכתב ודרש להפסיק את הרדיפות נגד היהודים. המכתב הגיע ב”ביום רביעי מכוון, בסוף חודש מרחשוון”, בלשונו של ר' שמואל, והכוונה היא ליום רביעי האחרון של חודש חשוון שבאותה שנה חל בתאריך 19 בנובמבר 1001. רבי שמואל שלח שיר זה לנמען בשם רבנא אברהם כדי שיפיץ את סיפור הנס בקהילתו. רבי שמואל שלח לרבנא אברהם גם אגרת שבה פירט שמות של נכבדים שהוא חפץ שרבנא אברהם יראה להם את השיר: ”שלח אחר רבנא הלל ותלמדהו אותם בפרושם יפה יפה שיאמר אותם לפני השר ישמרהו צורו, ואם יאמר אותם לפני השר רבי משה יוסיף לו כי האיגרת הזו היא.”
לאחר מינויו של רבי שמואל לרביעי בחבורה, הוצע לו לתמוך במתחרהו של הגאון המכהן רבי שמואל בר יוסף, ובתמורה הוא יקודם למשרת "השלישי בחבורה" שהיא המשרה החשובה ביותר בהיררכיה לאחר משרותיהם של הגאון ואב בית הדין. רבי שמואל שמר אמונים לגאון המכהן וסירב להצעה המפתה. במכתב ששלחו הגאון רבי שמואל הכהן בר יוסף ואחיו רבי חנניה אב הישיבה הם משבחים את נאמנותו של רבי שמואל.
למרות סירובו להתמנות לשלישי באמצעות קשר נגד הגאון המכהן, כעבור תקופה קצרה הוא התמנה לכהן כשלישי, כנראה בשל פטירתו של אחד מבעלי התפקידים בישיבה או עזיבתו. כבר בכ"ד בחשוון ד'תשס"ד (10 בנובמבר 1003) הוא חתם כ"שמואל השלישי בירבי הושענא" על שטר חוב שסודר בבית הדין הגדול בירושלים.
בתקופת כהונתו כשלישי, נפטר במגרב אחד מחכמי הישיבה, רבנא אברהם בן שאול. בנו רבי נתן בן אברהם שהיה תלמיד בישיבת ארץ הצבי רצה לנסוע למגרב לטפל בעיזבונותיו של אביו. רבי שמואל ניסה לשכנע את רבי נתן לשלוח שליח לנסוע במקומו כי ריחם על תלמידו ורצה למנוע ממנו את טרחת הדרך, אך רבי נתן העדיף לנסוע בעצמו. רבי שמואל שלח מכתב מחורז לרבי שמריה בן אלחנן, מנהיג הקהילה הבבלית בקהיר, וביקש ממנו שיסייע לרבי נתן וייתן לו אגרות המלצה לתלמידיו בקהילות המגרב. לימים חזר רבי נתן מצפון אפריקה לארץ ישראל לאחר שלמד בישיבתו של רבינו חושיאל בן אלחנן בקירואן והתמנה לאב בית דין בישיבה הארץ-ישראלית תחת הגאון רב שלמה בן יהודה ונודע בכינוי רבי נתן אב הישיבה.
כחלק מתפקידו כשלישי בחבורה, רבי שמואל נסע לקהילות בחו"ל כשליח מטעם הישיבה הארץ-ישראלית, שם השתתף בהנהגת הציבור יחד עם המנהיגים והדיינים המקומיים. בו' בתמוז ד'תשס"ז (24 ביולי 1007) הוא חתם על פסקי דין בבית הדין של קהילת דמשק.