stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פעולת תג מחיר
היסטוריה

הביטוי "תג מחיר" נטבע לראשונה בסביבות יולי 2008, לאחר עימותים של קבוצות מתנחלים עם פלסטינים וכוחות צה"ל על רקע פינוי מבנה מגורים במאחז עדי עד. הביטוי נטבע בתחילה ככינוי לפעולות מחאה נגד הריסת בתים בהתנחלויות ובמאחזים, ובהן חסימות כבישים (שאינן חוקיות) ופעולות אחרות (שאינן בהכרח לא חוקיות). בתקופה זו הועלתה הערכה שבסוגים השונים של פעולות "תג מחיר" לקחו חלק בין כמה מאות עד לכ-3,000 איש, הפועלים לרוב כבודדים או בקבוצות קטנות. בהמשך נזנח השימוש בביטוי למשמעות זו, וכיום הכוונה במשמעות הרווחת היא למעשי ונדליזם ופעולות אלימות, בעיקר נגד ערבים ולעיתים אף נגד הצבא.
לקראת סוף שנת 2009, עם החלטת ממשלת ישראל על הקפאת הבנייה ביהודה ושומרון, נרשמו כמה חשדות לפעולות תג מחיר כנגד פלסטינים על רקע החלטה זו, וחשד להצתת שטיח במסגד בכפר יאסוף. עם זאת, ב-2009 חלה ירידה בהיקף התופעה ביחס לשנים קודמות. ב־2010 חלה עלייה חדה במספר האירועים שנחשדו כתג מחיר, ובדו"ח סיכום משטרתי נכתב כי פעולות תג מחיר הפכו לפעולות חשאיות מבעבר. ב־2011 פורסם כי לפי ניתוח השב"כ, פעילותם של מבצעי "תג מחיר" שינתה את אופייה מפעילות ספונטנית לפעילות מתוכננת, תוך שמירה על חשאיות ואיסוף מודיעין.
דו"ח משרד האו"ם לתיאום העניינים הומניטריים (OCHA) מינואר 2010, העלה חשש כי רבע מיליון פלסטינים המתגוררים ב-86 יישובים יהיו חשופים לפעולות תג מחיר, אם תתחיל ישראל בפינוי מאחזים בגדה המערבית.
בדצמבר 2011 פרצו פעילי ימין לבסיס חטיבת אפרים בסמוך לקדומים, הבעירו צמיגים (אנ'), יידו אבנים וגרמו לנזקים לרכוש במקום. כמה מהם תקפו את רכבו של מח"ט אפרים, אל"ם רן כהנא, ופצעו אותו ואת סגנו באופן קל מאוד. פעולות אלו נעשו בעקבות הכנות לפינוי מאחז באותו לילה. בעקבות האירועים עצרה המשטרה מספר צעירים שגרו בשכונת קריית משה בירושלים, לאחר שקיבלו צווי הרחקה ונאסר עליהם להיכנס לשטחי יהודה ושומרון, בחשד שאספו מידע אודות הכנות כוחות צה"ל לפינוי מאחזים וארגנו פעולות תג מחיר ופעולות מחאה נוספות.
החל מראשית 2012 אירעו מספר אירועים הנחשדים להיות תג מחיר כנגד כנסיות ומנזרים נוצריים, בהם הכנסייה היוונית בעמק המצלבה ומנזר השתקנים. האירועים כללו ריסוס כתובות גרפיטי עם המילים 'תג מחיר' ובגנות הנצרות, גרימת נזק למבנים וניקוב צמיגיהן של מכוניות שחנו בסמוך.
בעקבות מעצרים מנהליים וצווי הרחקה מנהליים מיו"ש שחולקו לפעילי נוער הגבעות בין קיץ 2015 ל-2017 בוצעו פעולות תג מחיר שבהן רוססו כתובות המכילות את המילה "מנהלי" (כגון "תג מחיר מנהלי").
בראשית שנת 2019 דווח כי במהלך השנה הקודמת גדל פי שלושה מספר הפעולות של אלימות יהודים על רקע לאומני ביהודה ושומרון.
היסטוריה > המהומות בחווארה

ב-26 בפברואר 2023, לאחר שמחבל פלסטיני תושב שכם רצח שני יהודים בחווארה, נכנסו עשרות פעילי ימין קיצוני מהאזור לחווארה ולכפר הסמוך זעתרה, ושרפו בתים מאוכלסים וכלי רכב. כוחות הביטחון חילצו משפחות מבתים בוערים אך לא פעלו להפסקת התקיפה. בכפר זעתרה נורה ונהרג תושב, אולם לא הוברר האם היורים היו התוקפים או כוחות הצבא שאבטחו אותם, לא נערכה חקירה לברור נסיבות הירי.
היסטוריה > נתונים

להלן נתונים אודות תקריות המוגדרות כ"פשיעה לאומנית" על ידי מערכת הביטחון — כלומר, יהודים המבצעים מעשי אלימות ופגיעה ברכוש של פלסטינים.
| שנה | מספר תקריות |
| --- | --- |
2016: 8 או 57
2017: 79 או 140
2018: 205 או 482
2019: 363
2020: 507
2021: 416 (עד יוני 2021)
תגובת רשויות החוק

כנגד מבצעי פעולות 'תג מחיר' פועלים מספר גופים: משטרת מחוז יהודה ושומרון, המחלקה היהודית בשב"כ וכוחות צה"ל. ב־2011 הוקם כוח משימה לטיפול בנושא, המורכב מכוחות יס"מ ומפלוגת מג"ב.
הניסיונות לעצור את מבצעי פעולות "תג מחיר" ולהעמידם לדין נתקלים בקשיים. עד לאוקטובר 2010, נפתחו 97 חקירות שהסתיימו ללא כתבי אישום. על אף הערכת השב"כ כי זהות המבצעים ידועה, לא בוססה תשתית ראייתית לצורך העמדתם לדין. תא"ל ניצן אלון, (מפקד אוגדת אזור יהודה ושומרון עד 2011) אמר בסיום תפקידו כי פעולות תג מחיר המבוצעות על ידי מיעוט קיצוני עלולות להוביל להסלמה במצב הביטחוני ביהודה ושומרון. הוא ציין גם כי מערכת הביטחון לא הצליחה די הצורך במניעה התופעה ומעצר המבצעים.
פעילות המשטרה כנגד מבצעי פעולות תג מחיר נתקלה בקשיים גם בשל הקושי להגיע במהירות למסגדים שהוצתו בשטחים באחריות הרשות הפלסטינית. חשודים שנחקרו בחשד לביצוע פעולות תג מחיר ניצלו בחקירתם את זכות השתיקה. דבר זה הוביל לכך שלא הוגשו כתבי אישום כנגד חשודים במספר פעולות תג מחיר, על אף שממצאי DNA שלהם התגלו בזירות האירועים.
על פי הערכות גורמי החוק, מבצעי הפעולות באים ברובם מחוץ ליהודה ושומרון, בגילאי 12 עד 23, הפועלים בקבוצות קטנות עצמאיות, ללא יד מכוונת. מבצעי הפעילות השתמשו במידור על מנת להסתיר את פעולותיהם.
במהלך 2011 החלה משטרת ישראל בביצוע פעולות התקפיות שונות בניסיון ללכוד את המבצעים. כוחות החלו בביצוע מעקב אחר חשודים בפעילות ומארבים הוצבו בסמוך ליעדים שבהם הם עלולים לפעול. צווי הרחקה מנהליים משטח יהודה ושומרון הופעלו כנגד 41 פעילים (בהם 12 מתושבי יצהר) שכלפיהם הצטבר מידע מודיעיני כי הם ממבצעי הפעולות (זאת בהתבסס על השלטון הצבאי החל על יהודה ושומרון, המאפשר לאלוף הפיקוד להוציא צווים אלו). פעולות אלו הובילו, לדברי מפקד משטרת מחוז ש"י, ניצב עמוס יעקב, לירידה משמעותית במספר אירועי תג מחיר במהלך 2012, בהשוואה ל־2011. בפברואר 2012 הודיעה משטרת מחוז ש"י על הקמת יחידה חדשה למלחמה בפשיעה לאומנית של יהודים כנגד ערבים.
משטרת ישראל דיווחה שבמשך תקופה של כשנה וחצי, מתחילת 2012, נפתחו 788 תיקי "תג מחיר", נעצרו 276 חשודים והוגשו 154 כתבי אישום. באפריל 2014 העריכה מחלקת המדינה של ארצות הברית, בהיסמכה על דיווחים של סוכנויות או"ם וארגונים חוץ-ממשלתיים, כי במהלך שנת 2013 בוצעו כ-400 אירועי תג מחיר.
בעקבות פיגוע הירי בתחנת הדלק בעלי ערכו ישראלים פעולות נקם של פגיעה ברכוש ביישובים פלסטיניים בשומרון. בעקבות אירועים אלה פרסמו ב-24 ביוני 2023 הרמטכ"ל הרצי הלוי, ראש השב"כ רונן בר ומפכ"ל המשטרה קובי שבתאי הודעה משותפת שתחילתה: "בימים האחרונים מתבצעות בשטחי יהודה ושומרון תקיפות אלימות של אזרחים ישראלים נגד פלסטינים חפים מפשע. המתקפות הללו נוגדות כל ערך מוסרי ויהודי והן גם טרור לאומני לכל דבר, ואנו מחויבים להילחם בהן".
תגובת רשויות החוק > הרשעות על פי חוק המאבק בטרור

בינואר 2012 אמר ראש השב"כ יורם כהן כי השב"כ מתייחס לפעילי תג מחיר כארגון טרור מבחינת נוהלי עבודתו.
ב-2013 פסק בית המשפט שריסוס גרפיטי לאומני אינו מהווה "תג מחיר".
ביוני 2013 הסמיך הקבינט המדיני-ביטחוני את שר הביטחון להכריז על פעילי "תג מחיר" כ"התאחדות בלתי מותרת", זאת לאחר שראש השב"כ, השר לביטחון פנים, ושרת המשפטים המליצו להכריז על פעילי "תג מחיר" כארגון טרור והפרקליטות פקפקה בתועלת המעשית של צעד זה.
בנובמבר 2014 הורשעו בהסדר טיעון שני תושבי חוות גלעד בהצתת כלי רכב בפרעתא.
בפברואר 2016 הורשע משה חיים אורבך בעבירות של מעשה המרדה, החזקת פרסום המסית לאלימות או לטרור והחזקת פרסום גזעני, לאחר שנתפס ברשותו מסמך, שכותרתו "מלכות הזדון", הקורא לפעולות "תג מחיר" באוכלוסייה הערבית. נגזרו עליו 15 חודשי מאסר בפועל ושישה חודשי מאסר על תנאי.
לאחר שנחקק חוק המאבק בטרור ביוני 2016, נעשה בו שימוש במשפטיהם של נאשמים בפעולות "תג מחיר", וקבוצות מנוער הגבעות שביצעו מעשים אלה הוגדרו כארגון טרור.
במרץ 2018 נגזרו עונשי מאסר של שנתיים וחצי עד חמש שנים על שלושה נאשמים שהורשעו בפעולות "תג מחיר", ובהן עבירות של חברות בארגון טרור, הצתה, תקיפה בנסיבות מחמירות ממניע גזעני, חבלה בכוונה מחמירה, השחתת פני מקרקעין ממניע גזעני. מורשעים אלה ושני מורשעים נוספים ערערו לבית המשפט העליון, אך זה דחה את ערעורם (פרט למורשע אחד שקיבל הקלה בעונשו). בפסק הדין נקבע כי מעשיהם של שניים מהמערערים "מהווים מעשי טרור במסגרת ארגון טרור, הן לפי ההגדרות הרחבות של
פקודת מניעת טרור והן לפי ההגדרות הממוקדות של חוק המאבק בטרור".
במשפטו של הקטין א' מפרשת הפיגוע בדומא נקבע כי קבוצה אלימה מנוער הגבעות היא ארגון טרור. על פי עדותו של א' המתוארת בפסק הדין, הוא היה שייך לקבוצה ובה כ-100 חברים מ"נוער הגבעות" המבצעים פעולות "תג מחיר" ביישובים פלסטיניים, בהן פעולות תקיפה, גניבה והצתת מבנים ורכבים באופן העלול להביא לפגיעה בגוף ובנפש. הנאשם הבהיר כי מטרתה של הפעילות האלימה היא לערער את הסדר והביטחון הציבורי. בין החברים בקבוצה נמנו גם רוצחי מוחמד אבו ח'דיר ומציתי כנסיית הלחם והדגים. לדברי השופטים, קבוצה זו עונה על ההגדרות של ארגון טרור, ודבריו של א' מוכיחים מעבר לספק סביר כי יש להרשיעו בעבירה של חברות בארגון טרור, לפי הגדרתו בחוק המאבק בטרור.
א' ביקש לערער על הרשעתו בחברות בארגון טרור, אך ערעורו נדחה. בנימוקים לדחייה כתב השופט יוסף אלרון: "דפוסי הפעילות של המערער וחבריו זהים לאלו של ארגוני טרור אחרים, המבקשים לקדם סדר מדיני וחברתי חדש בהתאם להשקפת עולמם, תוך ביצוע פעולות אלימות כלפי הציבור."
תגובת רשויות החוק > תגובה מצד ממשלות זרות

פעולות תג מחיר עוררו גם תגובה בינלאומית מצד ממשלות זרות. ב-1 בפברואר 2024 הוציא נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן צו נשיאותי שהגדיר את הדבר כאיום על היציבות במזרח התיכון ועל האינטרסים הלאומיים של ארצו. הצו הטיל עיצומים שאסרו על כניסתם של מתנחלים שהשתתפו בפעולות תג מחיר לתחומי ארצות הברית וכן הטיל מגבלות על חשבונות הבנק של אותם מתנחלים. בהמשך הצטרפו לעיצומים גם ממשלות קנדה, צרפת, בריטניה, ניו זילנד ועוד מדינות באיחוד האירופי, שהגבילו את כניסת המתנחלים שהוכללו בעיצומים לתחומ. חלק מהמדינות אף הטילו עיצומים כלכליים.
בחודשים מרץ עד מאי 2024 הורחבו העיצומים למתנחלים נוספים, שלטענת מטילי העיצומים, השתתפו גם הם בפעולות תג מחיר וכן על מספר חוות חקלאיות מהן יצאו המתנחלים.
מניעים

אחד המניעים לפעולות תג מחיר הוא רצון להרתיע את ממשלת ישראל מפעולות כנגד ציבור המתנחלים, כדוגמת פינוי מאחזים והריסת בנייה בלתי חוקית. איתי זר מחוות גלעד צוטט אומר לכתב עיתונות: "בכל פעם שיתבצע פינוי כלשהו... - נגיב". במאמר שפרסם זר במאי 2010 כתב כי חסימת כבישים במטרה לשבש את הפעילות הסדירה של כוחות הביטחון ולמנוע הריסת בתים היא פעילות מחאה לגיטימית. עם זאת, הוא קרא "להתנער ממעשים שוליים ולא נשלטים" ואמר כי הוא "נגד תג מחיר".
מניע נוסף לפעולות תג מחיר הוא רצון להרתיע פלסטינים מפגיעה ביהודים ובחיילי צה"ל.
מניע אחר הוא התססת האוכלוסייה הערבית והפלסטינית, במטרה לאלץ את גורמי הביטחון והאכיפה להפנות משאבים מרובים לשמירת הסדר הציבורי במדינה ובאזור.
לפי נדב שרגאי, למבצעים "תפישת עולם פשטנית". לדבריו, "הנוער שנוטל בה חלק רואה ברב יצחק גינזבורג, נשיא ישיבת עוד יוסף חי שביצהר, ברב דוד דודקביץ, רבה של יצהר, וברב יצחק שפירא, אף הוא מיצהר את מוריו הרוחניים". עם זאת, בפברואר 2010 צוטט הרב גינזבורג ב"גלי צה"ל" כמי שקורא להימנע מפעולות אלימות כנגד הפלסטינים הרב דודקביץ' הביע גם הוא הסתייגות מפעולות תג מחיר. באפריל 2014 נשא הרב גינזבורג דרשה ביצהר הכוללת התייחסות שממשילה את מעשי תג מחיר להשתוללות העובר בתהליך הלידה. הנמשל הוא תהליך הלידה שעובר הנוער ביצהר. הם נולדים מתוך הציונות הדתית, המאמינה במדינה, אל עבר תהליך גאולי שבו הקב"ה נמצא מעל המדינה. הרב קרא להתבגר, ולעלות שלב לשימוש בכח הדיבור. כמה ימים לאחר מכן הבהיר כי הוא מתנגד לפגיעה בחיילי צה"ל.
ביום פעולות תג מחיר ואירועים שטיבם אינו ברור

על רקע הסיקור התקשורתי לפעולות תג מחיר ביהודה ושומרון, נעשו ניסיונות להסוות מעשי אלימות שונים תחת פעולות תג מחיר. כך למשל תכננו עבריינים להציג רצח אימאם ביפו כפעולת "תג מחיר", רצח שבסופו של דבר לא יצא אל הפועל. במרץ 2012 הודו נערים ערבים מבית זרזיר בגרימת נזק ובריסוס כתובות "מוות לערבים" על קירות בית ספרם לצורך פרובוקציה.
בכמה מקרים הראו המתנחלים צילומים בהם לטענתם נראים פלסטינים כורתים עצי זית, למטרת זיוף של פעולת תג מחיר.
ב-12 בנובמבר 2014 נשרף מסגד באל מועייר סמוך לרמאללה. פלסטינים טענו שמדובר בהצתה שביצעו פעילי ימין קיצוני במסגרת פעולות "תג מחיר". התקרית גררה גינויים לישראל בתוך ישראל ומחוצה לה. חוקרי שריפות בדקו את העניין ובדו"ח שפרסמו ב-11 בדצמבר 2014 קבעו שלא מדובר בהצתה אלא בשרפה שנוצרה עקב קצר חשמלי בתנור ספירלה שגרם לשרפת המבנה. כמו כן קבע הדו"ח שפלסטינים ניסו לשבש ראיות בזירת האירוע על מנת ליצור את הרושם הכוזב שמדובר בהצתה.
ב-3 באוקטובר 2015 הפיצו הפלסטינים דיווח לפי מתנחל ישראלי ירה בילד פלסטיני בן 6 בקלקיליה. על פי גרסת צה"ל הילד נפצע בעת ששיחק בנשק חם עם חבריו.
בראשית 2016 התלונן פלסטיני כי ביתו הוצת בפעולת 'תג מחיר' על ידי ישראלים, אך חקירת משטרה העלתה סתירות וספקות בעדויות, ולבסוף הוגש כנגד המתלונן כתב אישום בחשד לשיבוש חקירה ומסירת ידיעה כוזבת.
במאי 2018 טען ארגון "חננו" שהמשטרה הפעילה סוכן אשר שידל קטין לבצע פעולות תג מחיר. לפי המשטרה מדובר באסיר המרצה עונש מאסר בגין מעורבות באירוע תג מחיר, שלא שימש מעולם כסוכן משטרתי.
התייחסות ציבורית

ההתייחסות הציבורית ל"תג מחיר" היא ברובה של גינוי ברור.
אישים רבים משני קצות הקשת הפוליטית בישראל גינו את מבצעי "תג מחיר", בהם נשיא מדינת ישראל שמעון פרס, ראש הממשלה בנימין נתניהו, יושב ראש הכנסת, רובי ריבלין, שאמר: "בשנים האחרונות אנו רואים פגיעה ברכוש ערבי בתופעה המכונה 'תג מחיר' שמהווה טרור ולא יותר. זה טרור יהודי, אין לכנותו בשם אחר", יושבת ראש האופוזיציה ציפי לבני. וחבר הכנסת ניצן הורוביץ.
יושב ראש הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס, אמר על הצתת מסגד בבורקה כי הפעולה היא הכרזת מלחמה של המתנחלים על הפלסטינים, וקרא להתערבות של הקהילה הבינלאומית.
מנהיגי המתנחלים גינו את פעולות תג מחיר. בין המגנים יושב ראש מועצת יש"ע דני דיין, חבר הכנסת לשעבר אליקים העצני, פנחס ולרשטיין.
בדצמבר 2011 הוקם ארגון בשם "תג מאיר" היוצא נגד פשעי שנאה שמבצעים יהודים בישראל נגד מי שאינם יהודים, ובפרט אירועי תג מחיר.
רבני הציונות הדתית גינו או הביעו הסתייגות מפעולות "תג מחיר"; הן מסיבות מוסריות של פגיעה בחפים מפשע, הן מסיבות הלכתיות של "איסור גזל הגוי" והן מסיבות מעשיות של החלשת התמיכה במאבק וסיכון מפעל ההתנחלות וכן בשל שהטיפול בסכסוך הערבי בישראל אינו מסור לידיהם של יחידים אלא מסור כולו לשיקול דעתה של המדינה וצבאה שהם נציגי הציבור. בין המגנים הרבנים יובל שרלו, חיים דרוקמן, נחום אליעזר רבינוביץ, זלמן ברוך מלמד, שלמה אבינר, מנחם פרומן, חנן פורת, אלחנן בן נון, בני לאו, שמואל ריינר, חיים נבון ויעקב פילבר. ב-2014 פורסמה קריאה של מאה רבנים מהציונות הדתית נגד מעשים אלו.
מספר אישי ציבור התבטאו באופן שפורש לעיתים כתמיכה ב"תג מחיר" או בפגיעה בפלסטינים. הרב יצחק שפירא קרא לנקוט בדרך תגובה של "ערבות הדדית", והסביר כי "כשנפגע מישהו במקום אחד צריכה להיות תגובה בכל מקום". דברים דומים אמרה גם דניאלה וייס ביולי 2008. וייס סוברת כי "תג מחיר" הומצא על ידי גורמי ממשל ישראלים כדי לפגוע בתדמית של ההתיישבות ביהודה ושומרון, ואמרה כי "תג המחיר" היחיד שמקובל עליה, הוא הקמת מאחז וגבעה חדשה במקום כל מאחז וגבעה שמפונים. הרב אליעזר מלמד כתב בנובמבר 2008 בטורו בעיתון "בשבע", כי מדיניות זו התבררה כ"יעילה ביותר". בהזדמנות אחרת הסביר כי הביע תמיכה בהפגנות רחבות היקף על ידי ועדי המתיישבים בצמתים, שנועדו להעסיק כוחות צבא רבים ככל האפשר, אך מעולם לא הביע תמיכה בפגיעה של אנשים פרטיים בערבים או ברכושם. לאחר רצח משפחת פוגל באיתמר כתב: "איננו שואפים לנקם פרטי, אלא לנקמה ממלכתית שצה"ל וכל מערכות השלטון יובילו".
צבי האוזר, ששימש כיו"ר ועדת החוץ והביטחון בשנים 2020–2021, טען בוועדה כי יש לשמור על פרופורציות כשמציגים נתונים על פעולות תג מחיר, שכן מהצד הערבי ישנם כ-3,000 אירועים בשנה..
שימושים נוספים בביטוי

עם הזמן התרחב השימוש במונח "תג מחיר" באופן מושאל, ונעשה בו שימוש באמצעי התקשורת לתיאור כללי של פעולות מחאה אלימות, גם אם לא נעשו למטרת הצבת "תג מחיר" והרתעה, ואף לפעולות אלימות אשר מבוצעות בידי ערבים; כגון הצתת בתי כנסת, חילול קברים יהודיים, עקירת מטעים, וכתיבת כתובות נאצה נגד יהודים.
ראו גם

טרור יהודי בישראל
יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל שמקום קבורתם לא נודע

נשיא המדינה ראובן ריבלין בגן הנעדרים מול קיר הזיכרון לחללי מערכות ישראל שמקום קבורתם לא נודע בטקס האזכרה הממלכתי, ז' באדר תשע"ח
אנדרטת הנצחה לחללים שמקום קבורתם לא נודע באנדרטת הלוחם הבדואי
יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל שמקום קבורתם לא נודע נקבע על ידי הרבנות הצבאית בז' באדר, יום לידתו ויום מותו של משה רבנו לפי המסורת היהודית, מפני שעל פי ספר דברים, מקום קבורתו של משה לא ידוע: ”וַיָּמָת שָׁם מֹשֶׁה עֶבֶד-ה' בְּאֶרֶץ מוֹאָב עַל-פִּי ה'. וַיִּקְבֹּר אֹתוֹ בַגַּי בְּאֶרֶץ מוֹאָב מוּל בֵּית פְּעוֹר וְלֹא-יָדַע אִישׁ אֶת-קְבֻרָתוֹ עַד הַיּוֹם הַזֶּה” (ספר דברים, פרק ל"ד, פסוקים ה'–ו'). בשנה מעוברת מצוין יום הזיכרון בז' באדר ב'.
בבית הקברות הצבאי בהר הרצל שבירושלים הוקם גן הנעדרים לזכר נופלים שמקום קבורתם לא נודע, ומדי שנה בז' באדר נערך שם טקס אזכרה ממלכתי לחללים אלה. בגן נמצא כותל זיכרון ועליו שמותיהם של חללי מערכות ישראל, שנפלו בגבולות הארץ ומחוצה לה, ומקום קבורתם לא נודע.
173 מבין חללי מערכות ישראל מאז מלחמת העצמאות מוגדרים כיום כחללים שמקום קבורתם לא נודע,[דרוש מקור: קישור שבור] מתוכם 108 נהרגו במלחמת העצמאות.
ראו גם

הנצחת חללי מערכות ישראל
נעדר (צבא)
הערות שוליים

↑  זוכרים את החללים שמקום קבורתם לא נודע, באתר ערוץ 7
↑  אתר הענף לאיתור נעדרים
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
Dynamic Host Configuration Protocol

תפריט הגדרות בשרת DHCP פשוט
Dynamic Host Configuration Protocol (בראשי תיבות: DHCP; בתרגום חופשי: פרוטוקול הגדרת מארחים דינמי) הוא פרוטוקול תקשורת המשמש להקצאה של כתובות IP ייחודיות למחשבים ברשת מקומית (LAN). בנוסף לכתובת ה-IP, שרת DHCP בדרך כלל יספק למחשב גם נתונים כמו ה-Subnet mask, כתובת שרת ה-DNS וכתובת שער הגישה (Gateway), כך שהמחשב יוכל להתחיל לתפקד ברשת ללא צורך בנתונים נוספים. DHCP הוגדר לראשונה ב-1531 RFC באמצע שנות ה-90.
DHCP מתפקד בשכבת היישום של מודל ה-OSI ובשכבת היישום של מודל ה-TCP/IP. הוא פועל מעל פרוטוקול התעבורה UDP על גבי פורטים 67 (שרת) ו-68 (לקוח) ומעל פרוטוקול הרשת IP, כאשר כל עוד הלקוח לא קיבל כתובת IP הוא משתמש באפסים (0) על־מנת לייצג את כתובתו והוא מזוהה על פי הכתובת הפיזית.
בעוד שאופן פעולת הפרוטוקול נשאר זהה, ברוב המוחלט של המקרים בימינו אין שימוש בשרתי DHCP ייעודיים - שרת DHCP יהיה בדרך כלל באותו הרכיב המאפשר שירותים נוספים, כמו נתב, שרת DNS ועוד.
השימוש ב-DHCP ברשתות מקומיות פתח צוהר להתקפות שונות כגון הונאת DHCP. טכניקה זו יכולה להיות חלק מלוחמת סייבר. כדי לבצע מעקב אחר השימוש ב-DHCP ולוודא שלא נעשה בו שימוש לרעה ניתן להפעיל על מתגי הרשת המקומית אפשרות הנקראת DHCP snooping.
אופן פעולת הפרוטוקול > שלבי הפרוטוקול

להלן החבילות שנשלחות במהלך הפרוטוקול, בין הלקוח (המחשב המבקש כתובת) לבין שרת DHCP:
הלקוח שולח חבילת discovery ב־broadcast לכל המחשבים ברשת המקומית על מנת לאתר שרת DHCP. בפאקטה זו אין המחשב מכניס כתובת IP של היעד, ועל כן היא תגיע אל המחשבים ב-LAN בלבד.
אם קיימים שרתי DHCP ברשת המקומית בעלי כתובת פנויה לחלוקה, הלקוח יקבל חבילת offer עם כתובת IP מכל אחד מהם (בהנחה שאין חסימה של מעבר חבילות DHCP בין השרת ללקוח, למשל על ידי חומת אש).
הלקוח שולח חבילת request עם הנתונים אותם בחר, גם כן בשידור broadcast - על מנת לעדכן את כל השרתים בכתובת שנבחרה; כך השרתים שהצעתם לא התקבלה יודעים שהם יכולים להקצות את הכתובת למחשב אחר, ויודעים את הכתובת שהמחשב קיבל (כדי שלא יקצו אותה למחשבים אחרים).
השרת שולח acknowledge - אישור שהוא קיבל את הבקשה. לאחר בקשה זו המחשב מתחיל להשתמש בנתונים שקיבל. מעבר לכתובת שקיבל הלקוח, בחבילה זו נשלחים לרוב הפרטים המאפשרים למחשב להתנהל ברשת - כמו ה-subnet mask,שרת ה-DNS, שער הגישה ועוד (ראו בהמשך).
אופן פעולת הפרוטוקול > זמן הקצאה

לשרת DHCP קיימת אפשרות להקצות כתובת עבור לקוח ברשת המקומית לזמן מוגבל - זהו זמן ההקצאה (lease time). אם השרת אכן פועל באופן זה, הוא שולח את זמן ההקצאה בפאקטת ה-acknowledge. על פי שיטה זו, למחשב אין כתובת IP קבועה, אלא הוא 'שוכר' כתובת מהשרת.
במקרה של השכרת כתובת, המחשב חייב לפנות אל השרת שוב, כדי לקבל את הכתובת לזמן נוסף, או לקבל כתובת חלופית. פנייה כזו תתבצע כתלות בזמן, וגם בעת עליית המחשב. במקרה הראשון, כאשר מגיע חצי מזמן ההקצאה, פונה המחשב בבקשה נוספת אל השרת, על מנת להאריך את זמן השכרת הכתובת. במקרה שהשרת לא עונה (למשל כי הוא נפל), יחכה המחשב עוד חצי מהזמן הנותר (כלומר שלושת-רבעי (3/4) הזמן מזמן ההקצאה הכולל) וינסה לפנות שוב. כך ימשיך המחשב עד שיענה לו השרת. אם השרת לא עונה לו, ינסה המחשב לפנות אל שרת אחר במטרה להאריך את זמן ההקצאה של הכתובת. אם גם תהליך זה כשל, יפנה המחשב בבקשה לכתובת חדשה.
למרות שמקובל לחשוב שכתובות DHCP הן "דינמיות", בפועל לאחר שהונפקה כתובת למערכת היא תשתנה במקרה שמתבצע שחרור כתובת (Release) והשרת מספק את הכתובת למחשב אחר לפני בקשת החידוש, או במקרה של זמן חיבור ארוך מהמותר על פי הגדרות ה-Lease time בשרת ה-DHCP, או במקרה של אי חיבור לרשת במשך זמן רב.
אופן פעולת הפרוטוקול > שחרור כתובת

אפשרות נוספת בפרוטוקול היא השחרור (release), בו הלקוח שולח פאקטה ב-unicast אל השרת ממנו קיבל את הכתובת בבקשה לשחרר את הכתובת, ומוחק אותה אצלו. זהו לא חלק סטנדרטי מהפרוטוקול - בדרך כלל השאיפה של המשתמש היא לשמור על אותה הכתובת לאורך זמן ארוך ככל האפשר.
המשתמש יכול לבצע שחרור באופן עצמאי. מצב כזה קורה למשל כאשר המשתמש קיבל כתובת לזמן אינסופי אך הוא מתכוון לעזוב את הרשת המקומית, או לצורך טיפול בבעיית רשת כלשהי. כאשר המשתמש שולח בקשה לשחרור כתובת, אין הוא צריך לקבל תשובה על הצלחה/כישלון - שכן שחרור כתובות איננו חלק רשמי של הפרוטוקול, והלקוח "עושה טובה" לשרת שהוא משחרר את הכתובת.
גם כאשר המשתמש איננו משחרר כתובת באופן עצמאי, לשרת יש יכולת לדעת שכתובת מסוימת איננה בשימוש זמן רב, ולקחת אותה מהמשתמש הנוכחי. לדוגמה כאשר לשרת לא נותרו כתובות פנויות לחלוקה הוא יכול לבדוק מי הן הכתובות שלא ביצעו בקשה לחידוש הקצאה תקופה ארוכה, ולהעביר אחת מהן עבור הבקשה החדשה. יכולת זו משחררת את מנהל הרשת מהצורך לעדכן את השרת לגבי מערכות שיצאו משימוש.
אופן פעולת שרת DHCP > חלוקת כתובות

שרת DHCP יכול לעבוד באחד משלושה מצבים:
הקצאה ידנית (manual allocation) – במצב הזה מנהל הרשת מנהל בשרת טבלה עם כתובות MAC של ממשקים של מכשירים ברשת, וה־IP שהוא רוצה להקצות עבור כל אחד מהממשקים.
הקצאה אוטומטית (automatic allocation) – מנהל הרשת מגדיר לשרת ה־DHCP תחום כתובות וכל מכשיר ברשת יכול לבקש מהשרת את כתובת ה־IP מתוך התחום.
הקצאה דינמית (dynamic allocation) – זהה להקצאה אוטומטית, פרט לכך שהכתובות מוקצות לזמן מוגבל (Lease Time). אם המחשב לא מבקש לחדש את הכתובת לאחר פרק הזמן שהוקצה, הכתובת תחזור למאגר כתובות ה־IP הזמינות על מנת שהשרת יוכל לתת אותה למחשב אחר שיבקש לקבל כתובת ברשת. מנגנון זה מאפשר הוספה והסרה של מחשבים שונים מהרשת בקלות יחסית.
בשרת DHCP ישנה אפשרות לעבוד בכל הדרכים לעיל בו זמנית - ניתן להגדיר כתובות לחלק מהמחשבים באופן ידני, והשאר באופן אוטומטי, עם או בלי הגבלת זמן.
אופן פעולת שרת DHCP > תקשורת בין שרתי DHCP

אף על פי שלכל רשת מקומית מספיק שרת DHCP אחד, לעיתים מנהל רשת יכלול מספר שרתי DHCP - בעיקר לצורך גיבוי, שכן אם שרת DHCP יחיד נופל הרשת לא תוכל להתנהל באופן סדיר לאורך זמן. במקרה כזה, עלולה להיווצר התנגשות - למשל כאשר לקוח יבצע שחרור כתובת מהשרת שהקצה לו אותה.
כדי למנוע בעיות כאלה, לפרוטוקול נוספו במקרים מסוימים אפשרויות של תקשורת בין השרתים לצורך סנכרון.
תחלופה ל-DHCP > APIPA

אם מחשב המבקש כתובת לא מקבל אותה לאחר זמן מסוים, הלקוח רשאי להקצות לעצמו כתובת מסוג APIPA - זוהי כתובת IP בטווח 169.254.0.1-169.254.254.254, אותה בוחר המחשב באופן אקראי. גם לאחר הקצאת הכתובת, ישאף המחשב לקבל כתובת חוקית ברשת משרת DHCP.
תחלופה ל-DHCP > DHCP relaying

מקרה נוסף בו לא יוכל מחשב ברשת מקומית לקבל כתובת הוא כאשר אין ברשת שרת DHCP - שכן הפנייה היא ב-broadcast ועל כן לא עוברת נתב. מקרה כזה עלול לקרות כאשר השרת המקומי נפל, או כאשר יש רצון להרים שרת אחד למספר רשתות מקומיות שונות - כדי לחסוך ברכיבי רשת.
כדי להתמודד עם מקרה זה ולאפשר למחשבים להשיג כתובת גם ללא פנייה ישירה אל שרת DHCP, מוגדרים רכיבים ברשת בתור 'סוכני DHCP' - הם יקבלו את תעבורת ה-DHCP שמגיע מלקוח ברשת, ויידעו להעביר אותה ישירות אל שרת DHCP מוגדר; רכיבים אלו ידעו גם לקבל חזרה את התעבורה ולהחזיר אותה אל הלקוח, כך שהם מהווים מעין שרת פרוקסי לתעבורת DHCP.
במקרה שבו שרת DHCP אחד מוקצה למספר רשתות מקומיות, עליו לדעת מאיזו רשת מגיעה אליו הבקשה, כדי להקצות כתובת בהתאם - מידע זה ייקבע על פי הכתובת של הסוכן, שתועבר בשדה בפאקטה הנקרא GIADDR.
ראו גם

APIPA
הערות שוליים

↑  RFC 1531 - Dynamic Host Configuration Protocol
| סיווג פרוטוקולים על פי מודל ה־OSI |
| --- | --- | --- |
| שכבת היישום | HTTP • SMTP • FTP • RTP • IRC • SNMP • SIP • DNS • DHCP |  |
| שכבת הייצוג | MIME • ASCII • Unicode • TLS |  |
| שכבת השיחה | ASP • PPTP • SSH • NFS • RPC • SOCKS |  |
| שכבת התעבורה | TCP • UDP • SCTP • DCCP |  |
| שכבת הרשת | IP (IPv4 • IPv6) • ICMP • IPX • ניתוב |  |
| שכבת הקו | אתרנט • Token ring • FDDI |  |
| השכבה הפיזית | E1 • 10Base-T • RS-232 • DSL • SONET |  |
| פרוטוקולים במודל TCP/IP |
| --- | --- | --- |
| שכבת יישום | HTTP • SMTP • FTP • DNS • DHCP • SSH • RTP • RTSP • IRC • SNMP • SIP • IMAP4 • MIME • Telnet • RPC • SOAP • LDAP |  |
| שכבת תעבורה | TCP • UDP • SCTP • DCCP |  |
| שכבת רשת | IP • IPv4 • IPv6 • ICMP • IPX • IGMP |  |
| שכבת קשר | אתרנט • 10BASE-T • 802.11 WiFi • Token ring • FDDI • ARP |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4608416-2  NKC: ph242456 
שלבי הפרוטוקול
יחסי ציבור

יחסי ציבור (בראשי תיבות: יח"צ; ומהם נגזר שם העצם יַחְצָנוּת, והעוסק במקצוע: יַחְצָן; באנגלית: Public Relations, ר"ת: PR) הם פעילות תקשורת המונים שמטרתה להשפיע על הציבור, או על קהל יעד מסוים, להשגת מוניטין הרצוי ליוזם פעילות זו. יחסי ציבור נחוצים לפעילותו השגרתית של יחיד או גוף הרוצה להגיע לתודעת הציבור, וחשיבותם גוברת בעיתות ניהול משבר בפעילותו של הגוף. חברות מסחריות, פוליטיקאים, ממשלות, אישים מתחום האמנות ועסקי השעשועים, כמו גופים שונים אחרים, מעסיקים אנשי יחסי ציבור ("יחצנים") במשרה מלאה. במקרים אחרים מסתפק גוף בשירותיו הקבלניים של משרד יחסי ציבור חיצוני. בישראל פועלים משרדי יחסי ציבור רבים, חלקם קשורים למשרדי פרסום וחלקם פועלים באופן עצמאי.
להבדיל מפרסומאי, היחצ"ן משתמש בחלק העיתונאי ולא הפרסומי של אמצעי התקשורת. לדוגמה, רכישת שטח בעיתון לצורכי פרסום מודעה היא פעילות פרסום; השפעה ישירה או עקיפה על עיתונאי להכנסת כתבה אוהדת לעיתון היא פעילות יחסי ציבור.