ספינות הסער
לאחר מלחמת יום הכיפורים > עקרונות התוכנית ולקחי המלחמה

בניגוד למלחמות הקודמות, שבהן הקו המנחה הבסיסי היה ”זה מה שיש ועם זה ננצח”, הפעם יצאו ספינות הסער למלחמה עם עדיפות טכנולוגית ונערכו בעדיפות מקומית בקרב. העקרונות לפיהם נבנו הספינות הוכחו כנכונים וחיל הים הצליח בגלל דבקותו בהם.
תורת הקרב לספינות סער שפותחה כדי להפיק את המרב מתכונות הספינות, היוותה מרכיב חשוב בהצלחה, בהיותה מכנה משותף לכל המפקדים. אמנם באף אחד מקרבות הטילים, לא נעשתה היערכות שאפשרה ריכוז וירי טילים מתואם. תרומת התורה בהנמכת מפלס החרדה הייתה רבה, היות שכל מפקד ידע מה נדרש ממנו בשלבי הקרב השונים.
עדיפות טכנולוגית - הצוותים שיצאו לקרב בטחו בעדיפותם על האויב שנגדו נשלחו להילחם. לספינות היה נשק קטלני - טיל מתביית שפגיעתו משתקת את האויב. אף על פי שטילי האויב היו בעלי טווח כפול ויותר, היתרון לא בא לידי ביטוי. ספינות הסער צוידו באמצעי הגנה והצוותים היו מאומנים בהפעלתם ובתמרון שנדרש כדי להימנע מפגיעה. פיתוח היכולת לגלות את האויב במרחק גדול מבלי להתגלות היוותה גם היא יתרון טקטי משמעותי.
עדיפות כמותית - במלחמה הופעלו 13 יחידות הלחימה מתוך 14 ספינות הסער כנגד כמות גדולה מאוד של יחידות לחימה ברשות האויבים. פתיחת הלחימה ב-6 באוקטובר, ולא מאוחר יותר, מנעה מחיל הים משגה אסטרטגי. שתי ספינות סער 4 היו מיועדות לצאת ב-15 באוקטובר לים סוף בהפלגה ארוכה, תוך הקפת יבשת אפריקה. היעדרן מהים התיכון בעת הלחימה היה יוצר נחיתות קשה. בדיעבד התועלת שהופקה מהן בים התיכון, הייתה רבה יותר מאפשרות השתתפותן בהסרת המצור בים סוף. הגאוגרפיה הכתיבה פיצול כוח ספינות הסער באותו לילה. מצב גאואסטרטגי זה מכתיב למעשה את הצורך המבצעי, באשר למספר ספינות הטילים הכשירות בכל יום נתון. הסורים והמצרים לא ריכזו את הציים לקרב גדול, אלא שלחו כוחות קטנים, כך שבמפגשים עימם נוצרה עדיפות כמותית מזערית.
מהירות עדיפה כדי להכתיב את תנאי הקרב - המהירות המרבית של הספינות מדגמים 1–3 הייתה מעל 40 קשר אך של ספינות הסער 4 "רק" 35 קשר. מהירויות אלה היו גבוהות ממהירות ספינות האויב. יתרון המהירות לא היה כזה שאפשר לסגור פער הטווח כדי להקדים בירי הטילים. האוסות והקומארים שפעלו לפי הדוקטרינה הסובייטית, ירו את טילי הסטיקס שלהן כאשר גילו מטרה, ופנו לאחור בניסיון לנתק מגע. המהירות המרבית הגבוהה שימשה את ספינות הסער, על מנת להסתער ולסגור טווח מול הספינות המצריות והסוריות, ולבצע את ירי הגבריאל (טיל). במרבית הקרבות שנערכו בקרבת הנמלים הצליחו ספינות האויב לחזור לנמל לפני שהטווח נסגר. אח"י רשף מדגם סער 4, שהגיעה למהירות 35 קשר, חוותה בריחת אוסה בקרב דמיאט ובריחת קומאר בקרב הבניאס.
מהירות רצופה כמכפיל כוח בהיערכות - המהירות הרצופה המרבית של ספינות הסער הייתה 30 קשר. המהירות תורגלה בכל ההפלגות והוכיחה את חשיבותה כמכפיל כוח. מפקד חיל הים יצר עומק אסטרטגי להגנת החוף, כאשר קבע שהקרבות ינוהלו בקרבת חופי האויב. המרחק לחופי סוריה מחייב כמה שעות הפלגה ולחופי מצרים המרחק כפול. ספינות הסער נקטו בשיטת הגיחות. בלילה הן פעלו מול חופי האויב, וביום שבו לבסיסן להתחמשות ויציאה נוספת. מערכת ההנעה של 4 מנועי דיזל לארבעה צירי מדחף, אפשרה גיבוי הדרגתי למהירות הקבועה בעת תקלה באחד המנועים.
כושר ימי - בניית הספינות לפי מודל ה"יגואר" הגרמני הוכיחה עצמה בדרך כלל כטובה. מצב הים אשר שרר באוקטובר 1973 היה שקט במיוחד. בהפלגות לאזור מלטה שנעשו בשלהי המלחמה ואחריה היה לספינות הקטנות קשה. במהלך השירות בשייטת ספינות הטילים הספינות מדגמים 1–3 הוכיחו כי הן קטנות מדי והצוות סובל יותר ממחלת ים. בדיעבד נראה שבחירתן הייתה ישימה בדיוק לצורך מלחמת יום הכיפורים. לפיכך לא נבנו יותר ספינות מדגמי סער 2 או סער 3. נוכחות זוג ספינות סער 4 בזירת הים התיכון הייתה מרכיב חשוב בהצלחה. ספינות סער 4 הוכיחו עצמן כיעילות לכל סוגי המלחמה. הן סבלו פחות מתקלות ביחס לספינות הקטנות, הצוות תיפקד בהן יותר טוב והן נעשו המודל הבסיסי בהמשך.
ייצור עצמי - הפיתוח והייצור העצמי של הטילים והאלקטרוניקה קידמו את ספינות הסער לעדיפות טכנולוגית, ואפשרו להפתיע את האויבים. בניית הספינות החלה בשרבור. קבלת חלק מהספינות הועמדה בסכנה עם החלת האמברגו הצרפתי על מסירתן לישראל. הכניסה לייצור ספינות סער 4 במספנות ישראל נתנה ביטחון במימוש. היכולת לבנייה עצמית חשובה ביותר לביטחון בטווח הארוך.
מימוש מהיר - הידיעה שאין שום דבר אחר ביד חייבה הצטיידות מהירה בכלי השיט ואמצעי הלחימה. ההחלטות למימוש מהיר הוכחו כנכונות כאשר המלחמה פרצה בהפתעה במועד שלא ניתן היה לחזות אותו מראש. למדיניות זו היה מחיר בצורת תקלות במערכות הטילים ובתותחים. בקרב פורט סעיד נחלו ספינות הסער אכזבה כאשר שתי ספינות סער הצליחו להגיע קרוב לאוסות לפני שאלה ירו טילי סטיקס. ברם תקלות במערכות הנשק מנעו את פגיעת טילי הגבריאל ותקלות בתותחים מנעו פגיעה בכלי השיט המצריים ואלה הצליחו להימלט. צוותי הספינות ומערך התחזוקה למדו לעבוד נוכח תקלות.