ויליאם וורדסוורת'
הטיול

"הטיול" הוא אפוס הגותי שוורדסוורת' חיבר בשנים 1795–1814, חלקו השני של שירו הפילוסופי הגדול. זהו שיר ארוך בן תשעה ספרים, העוסק באופן מקיף נעלה ומעמיק באורח-חיים כפרי, או ברעיון וורדסוורת'י של אורח-חיים כפרי, תוך תשומת לב למעלות ולחסרונות של מעשה ומחשבה, עבודה ומנוחה, בורות ולמדנות; להשפעה ההרמונית של קרבה לטבע ושיחה חופשית עם אנשים ושל מידות טובות ודת, ולהשלכות השליליות של המהפכה התעשייתית. השיר כתוב בצורה של שיר נרטיבי בחרוז לבן, ובנוי במבנה דרמטי רופף של טיול שבמהלכו משוחחות ארבע דמויות: המשורר (וורדסוורת' - המספר), הנודד (חכם הנודד בדרכים - הדמות המרכזית), המתבודד, ורועה הדת. הדמויות מבוססות חלקית על אנשים שוורדסוורת' הכיר. במידת-מה הנודד ורועה הדת הן השתקפויות דמיוניות של וורדסוורת' עצמו לו נסיבות חייו היו אחרות. המתבודד משקף הסתכלות שגיונית המובילה למיזנתרופיה, והנודד ורועה הדת מנסים לתקן ולטהר את מבטו. וורדסוורת' צירף לשיר הקדמה ומספר הערות. השיר יצא לאור לראשונה בשנת 1814. במהלך השנים וורדסוורת' שיכתב מעט את "הטיול" והוציא גרסאות נוספות של השיר.
סביבתו הטופוגרפית והמחשבתית של "הטיול" יונקת מהשירים האנגלים הדידקטים של המאה ה-18, מהם וורדסוורת' הושפע בצעירותו, בהם "המשורר" מאת ג'יימס ביטי, "הכפר הנטוש" מאת אוליבר גולדסמית', "העונות" מאת ג'יימס תומסון, "המשימה" מאת ויליאם קאופר, "הצמר" מאת ג'ון דייר, "הרהורי לילה" מאת אדוארד יאנג, "תענוגות הדמיון" מאת מרק אקנסייד, ושירים אחרים. מבחינה סגנונית, ניכרת ההשפעה של "גן העדן האבוד" מאת מילטון. מבחינה מתודית, יש קוי דמיון בין "הטיול" לבין ה"גאורגיקה" של ורגיליוס - יצירה מרכזית לשירה האנגלית של סוף המאה ה-17 ושל המאה ה-18. כן ניכרת השפעה של חלק מהמאמרים של אברהם קאולי. למרות הקשר ההדוק בין היצירה לבין השירה האנגלית הדידיקטית של המאה ה-18, ובין וורדסוורת' לבין קודמיו הגדולים - ורגיליוס ומילטון; "הטיול", כמו כל יצירותיו של וורדסוורת', מתאפיין במחשבה ובהתבוננות ובמבע מקוריים.
בתקופה הרומנטית "הטיול" היה שנוי במחלוקת. פרנסיס ג'פרי ביקרו בחריפות וכתב עליו: "זה לא ילך". ויליאם הזליט ביקרו על היעדר צורה שירית ועל תיאורים מעורפלים חסרי גבולות, משווה את השיר לרפסודה של רובינזון קרוזו. קולרידג' התפעל משני הספרים הראשונים והחשיבם לאחד מהשירים היפים ביותר של השירה האנגלית, אך התאכזב משאר הספרים וסבר שאינם משתווים לשירו "האקדמה". לעומת זאת, צ'ארלס לם כתב ש"הטיול" שיר השיחה האצילי ביותר שקרא מעודו - יום בשמיים. קיטס כתב שה"טיול" אחד משלשה דברים שיש לשמוח בהם בתקופתם (כלומר נקודת אור בתקופתם החשוכה). רוברט סאות'י צפה ש"הטיול" עתיד להיחשב לאחת משתי יצירות השיר הגדולות ביותר של השירה האנגלית, לצד "גן העדן האבוד" של מילטון.
בתקופה הוויקטוריאנית וורדסוורת' נחשב לנביא ואיש-רוח אמיתי, מגדלור מוסרי בעולם לא יציב; קוראים רבים הזדהו עם "הטיול", והחשיבוהו ליצירת המופת של וורדסוורת'. "הטיול" השפיע על יצירתם של כותבים ויקטוריאנים חשובים, כגון ג'ורג' אליוט וג'ון ראסקין. הערכת השיר השתנתה משנת 1879 ואילך, לאחר שמת'יו ארנולד שם דגש על האיכויות הליריות של מיטב השירים הקצרים של וורדסוורת' בהעדיפו אותם על פני שיריו הפילוסופיים הארוכים, כך קבע את הקנון הוורדסוורת'י ורוב המבקרים הסכימו עמו. במאה ה-20, ככל שפחתה סבלנותם של קוראים לקרוא שירים דידקטים ארוכים, כן העיסוק ב-"טיול" הוזנח, והיצירה הלכה ונשתכחה. בשנים האחרונות יש התעניינות מחודשת ב-"טיול" אצל חוקרים באנגליה ובארצות הברית, שהגיעו להכרה של"טיול" חשיבות מרכזית להבנת יצירתו של וורדסוורת' (כמו ל"אקדמה").
כתב הנרי קראב רובינסון: "אולי, בסופו של דבר, הטיול ישאיר את חסידיו את ובוזיו של וורדסוורת' כפי שהיו. כל אחד מהם יספק דוגמאות למצוינות או לאי-שלמות לחיזוק טענותיו... אולם עם המסקנות האלו, אינני מהסס להציב את השיר בקרב היצירות האציליות ביותר של האינטלקט האנושי, ועבורי אחת מהמהנות ביותר. מה שטוב, הוא מהסוג הטוב ביותר של טוּב, ויש פסקאות לא מעטות בהן המחבר משתווה למילטון. אמנם, וורדסוורת' איננו משורר אפי... וורדסוורת' הוא אך ורק משורר לירי, במובן הטהור והרחב ביותר של המושג".