stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דורון אייל
ביוגרפיה > שנות ה-80

בשנת 1981 הקימו אייל, פורטיס, נועם הלוי ואיוון מונטיאל את להקת "כרומוזום", שעברה גלגולים שונים. בתחילה ניגנו מוזיקה ניסיונית בהקלטות בלבד. בהמשך הצטרפו ללהקה רונה ורד ודויד גרוואי, והלהקה החלה להופיע, הקליטה מיני אלבום בהפקתו של אריק מלול וחיים דור, ושיריה הושמעו ברדיו. הלהקה היוותה אבן דרך והשראה למוזיקת הרוק והגל החדש בישראל בשנים הבאות.
להקת כרומוזום הייתה הלהקה הראשונה שהופיעה במוזיאון ת"א, ביוזמתו של מנהל אירועי התרבות במוזיאון באותם הימים, עדי סמל. במסגרת ההופעות הוקרנו גם סרטיו של אייל, טרם המופע. מאוחר יותר הוקרנו הסרטים בפסטיבלים שונים ואירועים.
באותה השנה חברו אייל ורמי פורטיס להרכב נוסף, “Seven Code”, עם מלכה שפיגל; ההרכב הוציא קלטת אחת, שהודפסה במספר עותקים מצומצם.
לאחר מספר חודשים עזב אייל את להקת "כרומוזום", ובשנת 1983 הקים את להקת "היחידה לטיפול נמרץ" (ביחד עם רונה ורד, דויד גרוואי, שלמה משיח, והדר גולדמן). הלהקה הוחתמה על ידי חברת CBS, שהפיקה את האלבום "שבר טראנס גולגולתי". כל שירי האלבום נכתבו על ידי אייל שלקח גם חלק בהלחנתם. האלבום זכה לביקורות מצוינות על ידי יואב קוטנר ומבקרים אחרים, והלהקה הופיעה בתוכניות טלוויזיה רבות וביניהן זהו זה! של "הטלוויזיה החינוכית" ו "זה הזמן" בהנחיית רם עברון.
כמו כן הופיעה הלהקה במוזיאון ת"א בתפאורה של חדר ניתוח, כאשר מגן דוד אדום פרסו חסותם על המופע, על מנת להגביר המודעות לתרומות דם. במסגרת המופע נהגו מגן דוד אדום להתרים דם ברחבת המוזיאון.
בשנת 1982 הצטרף דורון אייל לבעליו של מועדון הפינגווין ושכנע אותו להקים במה להופעות. במה זו אפשרה ללהקות רבות לפרוץ קדימה וביניהן משינה, להקתו הראשונה של יוסי אלפנט "Undertaker Contractor", ורבים אחרים מהסצנה באותה התקופה. בהמשך צעדו בעקבות הפינגווין מועדונים רבים נוספים ובנו במות להופעות ("הליקוויד" ואחרים).
בתחילת 1984 הקים דורון אייל יחד עם דוד גרוואי את צמד "צוזאמן" ("ביחד" ביידיש). הצמד הוציא קלטות בלבד, הופיע במועדונים, בין השאר לראשונה עם תזמורת שלמה על במה, באמצעות טכנולוגיית Midi. הצמד עבר לניו יורק והקים אולפן הקלטות מצליח בסצנה המקומית.
בשנת 1985 חברו גרוואי ואייל ליוסי פיין (נגן בס) וטל ברגמן (מתופף) ויחד הקימו את "בלה בלה". הלהקה ניגנה פאנק והופיעה במועדונים נחשבים בניו יורק ובין היתר הייתה להקת הבית של מועדון CBGB, בו החלו דרכן להקות מצליחות רבות, בהן Talking Heads, טלוויז'ן, ראמונס, פטי סמית' ואחרות.
בשנת 1988 יחד עם דויד גרוואי, הקים אייל עסק משגשג להדפסת חולצות, עליהן הודפסו ציוריו המקוריים.
ביוגרפיה > שנות ה-90

בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 חזר דורון אייל לישראל, ובשנת 1992 הקליט את אלבומו "נאום לאומה" עם דויד גרוואי על גבי נענע דיסק.
בשנת 1992 פגש אייל את הדוגמנית בת ה-16, נינה ברוש, עמה עבר להתגורר בניו יורק, וזמן קצר לאחר מכן נישאו. אייל חיבר את ברוש לסצנת האופנה המקומית בעזרת קשריו, בזמן שהוא עסק בצילום והציג את תמונותיו בתערוכות בניו יורק ובלוס אנג'לס.
לקראת סוף העשור הציג דורון אייל גרסה מעודכנת ל"שולץ האיום" בתוכניות אירוח טלוויזיוניות. במקביל הייתה לו (לזמן קצר) תוכנית רדיו שעסקה בווידויי סקס.
ביוגרפיה > שנות ה-2000

בשנת 2001 חזר אייל לישראל והחל לעסוק בשוק ההון.
בשנת 2002 נחשד דורון אייל בביצוע מעשה סדום בצעירה. התיק נסגר זמן קצר לאחר מכן, בעקבות עדויות אשר העלו כי מדובר בתלונת שווא.
בשנת 2009 חבר שוב אייל למוזיקאים שונים בניסיון להקים להקה חדשה, אך מכיוון שנטו לחזור למוזיקה הישנה, בה איבד עניין, ניסיונות אלו לא צלחו.
בשנת 2010 חבר שוב אייל להדר גולדמן, וביחד כתבו מוזיקה שלא הבשילה לכדי אלבום או הופעות.
בשנת 2012 הפיק עם אמיר שרצר, ערבי תרבות בשם "פומפה" במסגרתם הכיר אייל את יוסף סווירי ויחד כתבו את האלבום In the waiting" Room”. לרגל הפקת האלבום הוזמן דורון להתארח בתוכניתם של לונדון וקירשנבאום, ונתן הופעה חד פעמית במוזיאון תל אביב. במהלך ההופעה ביצע לראשונה קאבר לשיר “I Keep a Close Watch“ של חברו ג'ון קייל.
דורון אייל הוא גרוש ואב לשני ילדים.
דיסקוגרפיה

כרומוזום – 1981
Seven Code‏ – 1981
היחידה לטיפול נמרץ – 1983
צוזאמן – 1984
Bla Bla‏ – 1985
EP Concrete Island‏ – 1985
שולץ/גרוואי נאום לאומה – 1992
In the Waiting Room‏ – 2015
הערות שוליים

↑  אבישי מתיה, ‏בקיצור, אני שולץ, באתר מעריב אונליין, 9 באוקטובר 2015
↑  Shertzer, ה
↑  גורנישט, שולץ / גרוואי - אהווה (היפ-הופ)
↑   בן שלו, התקופה העדינה של שולץ האיום, באתר הארץ, 13 במאי 2014
↑  עדי סמל אודות המופעים במוזיאון, מגזין התרבות ערוץ 1, 1981
↑  פורסם על ידי יואב קוטנר, שולץ הנפלא
↑  דורון אייל (שולץ האיום), באתר הבמה
↑  דורון שולץ אייל מתארח בלונדון את קירשנבאום - מאי 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008887285605171  VIAF: 13160120829640442554   WorldCat (עם VIAF): 13160120829640442554 
דורון אייל עם רונה ורד ורמי פורטיס
דורון אייל עם רונה ורד ורמי פורטיס
דורון אייל בינואר 2013
פסטיבל דרום אדום

מרבד כלניות אדומות נרחב ביער שוקדה, שוקדה, 5 בפברואר 2012.
מדבקה של דרום אדום באשדוד במהלך מלחמת חרבות ברזל
פסטיבל "דרום אדום" הוא אירוע המתקיים מדי שנה בצפון הנגב במהלך חודשי פריחת הכלניות, מאמצע ינואר ועד סוף פברואר. הפסטיבל יוצר חיבורים בין חקלאות לתיירות ומציע לקהל המבקרים טיולים בחיק הטבע, סיורים חקלאיים, שוקי איכרים ולינה כפרית. זהו פסטיבל הטבע הגדול בארץ המושך אליו מדי שנה עשרות אלפי מבקרים.
על הפסטיבל אחראית עמותת התיירות האזורית "שקמה בשור".
הפסטיבל נולד בפורום יזמים של שער הנגב בהובלה של ורד ואופיר ליבשטין מכפר עזה, לבנת גינזבורג רכזת התיירות ובשיתוף תושבי האזור.
היסטוריה

בשנת 2007 נולד הרעיון לפסטיבל, כשתושבי האזור הבינו שמטיילים רבים מגיעים לצפון הנגב בשל פריחת הכלניות, ואינם מודעים למקומות הרבים באזור שאפשר לטייל בהם, וכן לפעילויות הרבות שמוצעות באזור.
הפסטיבל נקרא "דרום אדום" בגלל צבע פרח הכלנית הפורח באזור, ומכסה שטחים נרחבים בצבע זה.
הפסטיבל מתקיים מאמצע ינואר ועד סוף פברואר, מכיוון שבתקופה זו פריחת הכלניות האדומות נמצאת בשיאה.
תיאור המקום

המקומות שבהם יש פריחה רבה של כלניות הם: באר מרווה, יער דבירה, יער שוקדה (ליד שוקדה), יער בארי, יער רעים, אור הנר, בתרונות רוחמה, שמורת פורה ועוד. בתקופת הפריחה ניתן לראות במקומות אלו מרבדים גדולים של כלנית מצויה, המתפרשים על כל האזור.
הכלנית המצויה מאופיינת בגדילה במהלך החודשים דצמבר ועד מרץ, ומשך חייה של כלנית בודדה הוא מספר שבועות. צמח זה שכיח מאוד ברחבי ארץ ישראל ופורח במגוון צבעים כמו ורוד, לבן, סגול וכחול, אך השכיח מכולם הוא הצבע האדום.
לצד הכלניות פורחים גם ציפורני-חתול מצויות ובסוף פברואר גם חרצית עטורה וחרדל השדה.
הערות שוליים

↑  עופר אדרת, איש בשבוע: אופיר ליבשטיין - יוזם פסטיבל "דרום-אדום", באתר הארץ, 3 במרץ 2011
משפחה מטיילת בין מרבדי הכלניות האדומים שליד אור הנר, הנגב הצפון-מערבי, 2007.
משפחות מטיילות בין מרבדי הכלניות של שמורת פורה, הנגב הצפון-מערבי, פסטיבל דרום אדום 2011.
מרבד כלניות ביער רוחמה, פסטיבל דרום אדום ה'תשפ"א 2021
מאיירלינג (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  טרנס יאנג 
 הופק בידי:  רוברט דורפמן 
 תסריט:  טרנס יאנג
 עריכה:  מוניק בונו 
 שחקנים ראשיים:  עומר שריף קתרין דנב
 מוזיקה:  פרנסיס לה 
 צילום:  הנרי אלקם
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, צרפת 
 חברת הפקה:  Les Films Corona, Associated British Picture Corporation 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר, וורנר-פאטה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1968
 משך הקרנה:  140 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט רומנטי 
 מקום התרחשות:  אוסטריה 
 תקציב:  5 מיליון דולר
 הכנסות:  14.7 מילון דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
מאיירליג (באנגלית: Mayerling) הוא סרט דרמה ביוגרפית רומנטית משנת 1968 בכתיבה ובימויו של טרנס יאנג, עם עומר שריף וקתרין דנב בתפקידים הראשיים.
העלילה מתארת את האירועים סביב פרשת מאיירלינג. סרטים נוספים על הפרשה היו ב-1936 (אנ') עם שארל בואייה ודניאל דארייה וסרט טלוויזיה משנת 1957 עם אודרי הפבורן ומל פרר (אנ').
את הפסקול הלחין פרנסיס לה. נעימת האדג'יו מהבלט "ספרטקוס" של ארם חצ'טוריאן מושמעת לאורך הסרט.
תקציר העלילה

הקיסר פרנץ יוזף (ג'יימס מייסון) וראש הממשלה הרוזן טאפי (שארל מילו) מתבוננים מארמון הקיסר בווינה בפרשי המשטרה שחובטים ללא רחמים בסטודנטים המפגינים למען יתר ליברליות במדינה. בין המפגינים נמצא גם נסיך הכתר רודולף (עומר שריף) שנעצר יחד אתם אך משוחרר. הקיסר נוזף קשות בבנו הממורמר וקורא אותו לסדר. רודולף מנהל שיחות סודיות עם מנהיגים הונגרים באמצעות עוזרו ההונגרי הרוזן הויוש (איבן דסני). ההונגרים מוכנים להיפרד מאוסטריה ולהמליך את רודולף אך הוא מהסס. הוא נמצא כל הזמן במעקב משטרתי.
רודולף נשוי לנסיכה סטפני (אנדריאה פריסי) אך יחסיהם גרועים, הוא מבלה רוב הזמן עם נשים אחרות ובעיקר עם מיצי קספר (פביאן דאלי), שותה לשוכרה וצורך סמים נגד כאבי הראש שיש לו.
אמו הקייסרית אליזבת (אווה גרדנר) מחבבת אותו אבל נמצאת רוב הזמן בטיולים באירופה.
יום אחד הוא נפגש עם מריה וטסרה (קתרין דנב) ומתאהב בה. בת דודתו הרוזנת לארוש (ג'רלדין פייג') מתווכת ביניהם אבל הסוד מתגלה. הקיסר ממנה את רודולף למפקח הכללי של הצבא כדי להרחיק אותו ממריה אך רודולף מתפטר לאחר שנודעת לו סיבת קידומו.
בנשף גדול בארמון הוא מציג את מריה לפני הוריו והם רוקדים ולס לעיני נשות החברה שמרכלות עליהם. הקיסר דורש מרודולף להפסיק את יחסיו עם מריה ורודולף מתייעץ עם אורחו אדורד השביעי מבריטניה (ג'יימס רוברטסון ג'סטיס).
מריה מקבלת הוראה לעזוב את המדינה ורודולף נוסע אתה אל בקתת הציד שלו בכפר מאיירלינג ושם הוא יורה בה ואחר כך בעצמו.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| עומר שריף | רודולף, נסיך הכתר של אוסטריה |  |
| קתרין דנב | מריה וטסטרה |  |
| ג'יימס מייסון | פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה |  |
| אווה גרדנר | אליזבת, נסיכת בוואריה |  |
| ג'יימס רוברטסון ג'סטיס | אדוארד השביעי |  |
| אנדריאה פריסי | הנסיכה סטפני | אשתו של רודולף |
| ז'נבייב פייג' | הרוזנת לאריש |  |
| איבן דסני | הרוזן הויוש |  |
| פאביאן דאלי | מיצי קספר |  |
| שארל מילו | הרוזן טאפי |  |
אותות זמן

ערך זה עוסק בצלילים המציינים את השעה בתחנות שידור. אם התכוונתם לתזמון במערכות אלקטרוניות, ראו .
גרף המציג את אותות השעה 6 ב-BBC
אות הזמן של ה-BBC
אות הזמן של רשת ב'
אותות זמן ("הפִּיפְּסִים של השעה") הם צלילים המשודרים בתחנות רדיו וטלוויזיה רבות בעולם, והם מסמנים את תחילתה של שעה חדשה. האותות משודרים ברדיו של ה-BBC החל מ-5 בפברואר 1924, והם נהגו לראשונה על ידי האסטרונום המלכותי וראש ה-BBC באותה העת. האותות ב-BBC מורכבים משישה אותות בתדר של 1 קילוהרץ, אשר חמישה הם באורך עשירית השנייה והם משודרים בתחילת 5 השניות האחרונות של השעה, והאחרון ארוך יותר, באורך חצי שנייה, והוא משודר עם תחילת השעה החדשה. בערוצי הרדיו של רשות השידור אות הזמן גם הוא היה מורכב משישה אותות, שמתוכם האחרון ארוך משאר האותות, אך בתדר 1.05 קילוהרץ. חמשת האותות הראשונים היו באורך רבע שנייה, והאחרון היה באורך 0.85 השנייה.
תחנות רדיו רבות ברחבי העולם משדרות אותות כאלה או דומים להם, הן לציון הזמן בלבד, או לציון תחילתה של תוכנית רדיו חדשה או מהדורת חדשות. בתחנות שונות מגיעים האותות לפני או אחרי זמרירים אחרים, או באופן בלעדי ללא כל צליל אחר, וגם כמותם יכולה להשתנות. בין התחנות ישנה מידה שונה של הקפדה על בלעדיות האותות. לדוגמה, רדיו 4 של ה-BBC מקפיד להשמיע את האותות ללא כל צליל אחר. תחנות אחרות, ובפרט תחנות המשדרות מוזיקה, מאפשרות למוזיקה להסתיים בחפיפה עם האותות או אף להתנגן בצוותא יחד איתם. גם תחנות שאינן משמיעות את האותות באופן ישיר משתמשות בצלילים דומים או קרובים לאותות או לחלקם. לדוגמה, אות החדשות של גלי צה"ל משנות התשעים ועד 2012 הסתיים בצליל הדומה לצליל האחרון של האותות. קול ישראל משדר שישה אותות כאות הפתיחה של מבזק החדשות של השעה העגולה, ובתרבות הישראלית הם מסמלים את החדשות או בשורות שהגיעו באמצעותן. לאורך השנים האותות בקול ישראל שודרו לאחר אות מוזיקלי קצר, ובתקופה אחרת שודר לאחרי האותות הזמריר "רשת ב' - החדשות" (וברק"ע אות התחנה). האות אינו משודר בקול ישראל כאשר לא משודר מבזק חדשות. צליל הצפצוף משמש בקול ישראל, הן באופן ישיר והן בווריאציות קלות, גם בזמרירים העוסקים בקול ישראל ובפעילותו. בשנת 1954 הופעל לראשונה בישראל שעון בעל דיוק גבוה, אשר בין השאר סיפק את אותות הזמן לקול ישראל. אותות זמן שודרו בין השאר גם בתחנת תלם שמיר בועז. לקראת העלייה לשידור של תאגיד השידור הישראלי, פרסם התאגיד סרטון המדמה מהדורת חדשות הכוללת אות פתיחה המשלב אותות זמן ומתייחס אליהם בתור "הפיפסים".
בתרבות

באחד ממערכוני המרכול שהיו בפרק הראשון של העונה השלישית של "הקומדי סטור", קופאי (אסף אשתר) העביר שישה מוצרים של הלקוח (ליאור כלפון). כאשר הוא העביר את הבגט, בקע לפתע מבזק חדשות ממקום לא ברור.
ראו גם

השעון הדובר
נעימת נושא
הערות שוליים

↑  יואב קרני, וושינגטון, ‏עיתונאים, פוליטיקאים ופטריוטים, באתר גלובס, 3 באוגוסט 2003
↑  קרן כהן, 20 שאלות, באתר הארץ, 24 באוגוסט 2005 (שאלה מספר 15)
↑  בני ברונסקי, בורחים למציאות: איך מנהלים קמפיין לחדשות?, באתר ynet, 12 באוגוסט 2012
↑  חגית אברון, ‏החבילה הגיעה, באתר גלובס, 15 בינואר 2009
↑  לדוגמה הזמריר:  קול ישראל עם העם - קול ישראל מירושלים - השידור הממלכתי ציבורי של ישראל, סרטון  באתר יוטיוב
↑  שעון סטנדרד אלקטרוני בישראל, חרות, 20 בינואר 1954
↑  שאול הון, חמש שנים לתלם שמיר בועז, דבר, 19 בדצמבר 1952
↑   קול ישראל מירושלים - כאן מלאכי חזקיה והרי החדשות, סרטון  באתר יוטיוב
ערך זה הוא קצרמרבנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דילופוזאורוס

| דילופוזאורוס |
| --- | --- |
  דגם של דילופוזאורוס והשוואה לאדם
תקופה
יורה תחתון, 193 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
סוג:: דילופוזאורוס
מין:: Dilophosaurus wetherilli
שם מדעי
 Dilophosaurus ‏ולס, 1970
תחום תפוצה


דילופוזאורוס (שם מדעי: Dilophosaurus) הוא סוג של דינוזאור תרופוד טורף שחי בתקופת היורה המוקדמת, לפני כ-193 מיליון שנים באמריקה הצפונית.
מאפיינים

אורכו של דינוזאור זה הגיע ל-5–7 מטרים (16–23 רגל) ומשקלו ל-400 ק"ג. לדילופוזאורוס הייתה מעין "כרבולת" כפולה ייחודית בחלקה הקדמי של הגולגולת, ממנה ניתן לו שמו (מילולית: "לטאה בעלת ציצה כפולה"). בסוג נכלל מין אחד - Dilophosaurus wetherilli.
מדענים משערים, שאף על פי שהדילופוזאורים צדו בלהקות, הם הסתמכו על מנהיג הלהקה. עקב ניביו הקטנים טוענים חלק מהמדענים שהיה בעל נשיכה ארסית, בדומה לדרקון קומודו.
דינוזאור זה תואר על ידי הפלאונטולוג האמריקאי סמואל פול ולס (Samuel Paul Welles) בשנת 1970.
בתרבות

הדילופוזאורוס ידוע בעיקר מהספר "פארק היורה" של מייקל קרייטון ומהסרט המבוסס עליו, "פארק היורה", שם הוצג כדינוזאור בגובה 1.5 מטרים (במציאות הגיע כנראה לגובה שלושה מטרים), עם ציצית מתקפלת סביב הצוואר (כמו שיש לחרדון הצווארון), היורק ארס משתק על קורבנותיו. פלאונוטולוגים לא מצאו תימוכין במאובנים ליריקת הארס או לציצית, אך ייתכן שהכיל ארס בניביו.
דילופוזאורוס הופיע גם בסרט "עולם היורה" כהולוגרמה העוזרת לעכב את הרפטור שרדף אחרי החבורה. הוא היה אמור להופיע גם בסרט ההמשך: "עולם היורה: נפילת הממלכה", אך לבסוף הושמט ובמקום נראה כפסל וגם נשמע ביער בתחילת הסרט, אך נמלט מטירנוזאורוס לפני שנראה. הדילופוזאורוס מופיע גם בסרטים עולם היורה: עולם חדש ועולם היורה: מחנה הקרטיקון.
הדילופוזאורוס הופיע גם במשחקי המחשב של הסדרה כמו: "Jurassic Park: Operation Genesis", "פארק היורה: המשחק", "פארק היורה 3: בניית פארק", "עולם היורה: המשחק" ו"Jurassic World Evolution".
הדילופוזאורוס הופיעה בסדרות כשהדינוזאורים שוטטו באמריקה (שם הוא הורג אנצ'יזאורוס) והדינוזאורים!.
בנוסף, משמש הדילופוזאורוס כדינוזאור הלאומי של מדינת קונטיקט.
גלריה

ערך זה הוא קצרמרבנושא דינוזאורים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איור של דילופוזאורוס
בהשוואה לאדם
דגם
חטאת נשיא

הנשיא מביא תיש לקרבן חטאת
בהלכה היהודית, קרבן נשיא שחטא הוא סוג של קרבן חטאת המיוחד למלך. בניגוד לאדם רגיל שחטא שמביא כבשה או שעירה, הרי שנשיא שחטא מביא תיש להקרבה.
המקור בתורה

אֲשֶׁר נָשִׂיא יֶחֱטָא וְעָשָׂה אַחַת מִכָּל מִצְו‍ֹת ה' אלוקיו אֲשֶׁר לֹא תֵעָשֶׂינָה בִּשְׁגָגָה וְאָשֵׁם. כג אוֹ הוֹדַע אֵלָיו חַטָּאתוֹ אֲשֶׁר חָטָא בָּהּ וְהֵבִיא אֶת קָרְבָּנוֹ שְׂעִיר עִזִּים זָכָר תָּמִים. כד וְסָמַךְ יָדוֹ עַל רֹאשׁ הַשָּׂעִיר וְשָׁחַט אֹתוֹ בִּמְקוֹם אֲשֶׁר יִשְׁחַט אֶת הָעֹלָה לִפְנֵי ה' חַטָּאת הוּא. כה וְלָקַח הַכֹּהֵן מִדַּם הַחַטָּאת בְּאֶצְבָּעוֹ וְנָתַן עַל קַרְנֹת מִזְבַּח הָעֹלָה וְאֶת דָּמוֹ יִשְׁפֹּךְ אֶל יְסוֹד מִזְבַּח הָעֹלָה. כו וְאֶת כָּל חֶלְבּוֹ יַקְטִיר הַמִּזְבֵּחָה כְּחֵלֶב זֶבַח הַשְּׁלָמִים וְכִפֶּר עָלָיו הַכֹּהֵן מֵחַטָּאתוֹ וְנִסְלַח לוֹ.
גדרו של נשיא

נשיא הוא אדם בכלל ישראל ש”אין על גביו אלא ה' אלוקיו”, אדם שאין אדם אחר השולט עליו, שזהו מלך ממלכי ישראל, או הריש גלותא שבבבל. לעומת זאת, מסופר, כי רבי יהודה הנשיא, ששימש כנשיא וראש העדה היהודית בארץ ישראל, שאל את תלמידו המובהק רבי חייא, האם הוא נחשב למלך, וזה השיב לו, כי מכיוון שלריש גלותא שבבבל ישנה עדיין שליטה מסוימת על הנשיאים שבארץ ישראל, אין הנשיא נחשב למלך. החתם סופר מסביר, כי גם בזמן הזה, שבית המקדש השלישי עדיין לא נבנה, צריך כל אדם לדעת איזה קרבן עליו להביא, שכן על כל אדם לומר את פרשת הקרבן אותו הוא חייב להביא, ואחר כך לומר, כנהוג בכל תפוצות ישראל לומר בחלק הראשון של תפילת שחרית.
רבן יוחנן בן זכאי, ששימש בעצמו כנשיא, דרש את הפסוק הפותח את פרשת קרבן נשיא, "אשר נשיא יחטא", הנפתח בצורה שונה מפרשות קרבן כהן משיח וקרבן חטאת הקהל הנפתחים בתיבה "אם", ומסביר כי המילה "אשר" משמעותה על פי הדרש היא מלשון אושר, כלומר אשרי הוא הדור שנשיאו שם לב להביא קרבן אפילו על חטאים שעשה בשוגג, וכל שכן שמשים לבו לשוב בתשובה על חטאים שעשה במזיד, ולמרות מעמדו המיוחד והנישא אין רם לבו.
הלכות מיוחדות

הדיעה המקובלת היא, שדינו של הנשיא נקבע בעיקר לפי הזמן שחטא האדם,  ולא לפי הזמן שנודע לו. אבל רבי שמעון סבור שגם שעת ידיעת החטא, הזמן בו נודע לכהן שחטא - הזמן בו חל חיוב הקרבן למעשה, קובע גם הוא, ולכן אם נודע לנשיא בזמן מעמדו כנשיא שחטא עוד לפני שהתמנה לכס הנשיאות, אין לו להביא לא קרבן הדיוט - מכיוון שנודע לו בתור נשיא ולא קרבן הדיוט, כן זמן החטא היה בתור הדיוט.
הגמרא מסופקת בסיבת טעמו של רבי שמעון, שהדיוט שנודע לו בתור נשיא אינו מביא קרבן הדיוט. האם הסיבה לכך היא בכך שהשתנה דין קרבנו, שמביא עז זכר בניגוד לאדם רגיל המביא עיזה או כבשה נקבה, או שהסיבה לכך היא בכך שהנשיא השתנה והפך לאדם אחר, בדומה לדיני שינוי במשפט העברי, ואם כן באשם תלוי שלא השתנה דינו,  ועליו להביא קרבן כהדיוט, עליו להביא קרבן.
הדיעה המסתברת היא, שאדם שחטא באופן שמחצית מהחטא התבצעה בעודו הדיוט, ומחציתו לאחר ההתמנות, מכיוון שהחטא הושלם בעודו נשיא, עליו להביא קרבן כנשיא, כמו למשל אדם שאכל חצי כזית חלב כשהוא הדיוט וחצי כזית חלב כשהוא נשיא. אלא שעל כך ישנו פסוק מיוחד המפריד ומפקיע את כל חיובי הקרבן מעל נשיא שהתמנה לנשיאות, הפסוק הקובע את חיוב קרבן חטאת על חטא, ”וְאִם נֶפֶשׁ אַחַת תֶּחֱטָא בִשְׁגָגָה מֵעַם הָאָרֶץ בַּעֲשֹׂתָהּ אַחַת מִמִּצְו‍ֹת ה'אֲשֶׁר לֹא תֵעָשֶׂינָה וְאָשֵׁם”, ודרשו החכמים, שהמילים מעם הארץ באים להוציא מן הכלל  "נשיא", שאינו חייב בקרבן זה.
חקירות תלמודיות

רבא הסתפק בנידון, שאדם חטא במחצית חטא כאשר הוא הדיוט, התמנה לנשיאות ושוב הודח והשלים את החטא, האם ניתן לצרף את שני חלקי הקרבן, האם ניתן להשוותו למומר שמופקע כליל מדיני קרבנות ולכן אי אפשר לצרף שני חצאי זיתים שאכל - לפני המירו את דתו שקרבנו אינו מתקבל כלל ואחרי שובו בתשובה, או שמא מכיוון שבעודו נשיא לא הופקע כליל מדיני הקרבנות, ניתן לצרף את שני חצאי החטא. שאלה זו הובאה על ידו לרבו המובהק רב נחמן, שלא ידע את התשובה.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת הוריות, דף י"א, עמוד ב'.
↑  בחידושיו על הוריות י"א ע"ב, מהדורת מכון חתם סופר ירושלים.
↑  יהי רצון מלפניך... שאם נתחייבתי חטאת תהא אמירה זו חשובה לפניך כאילו הקרבתי חטאת
↑  שהרי קרבן חטאת אינו בא על מזיד אלא על שוגג בלבד, ככל שאר הקרבנות.
↑  תלמוד בבלי, מסכת הוריות, דף י', עמוד א'.
↑  ספר ויקרא, פרק ד', פסוק כ"ז
1 2  תלמוד בבלי, מסכת הוריות, דף י"א, עמוד א'.
↑  ראו תלמוד בבלי, מסכת הוריות, דף ב', עמוד א'.
קבר רבן גמליאל ביבנה. רבן גמליאל שימש כנשיא, ודינו היה כמלך שמביא חטאת נשיא.
נעלמת

ערך זה עוסק בספר מתח. אם התכוונתם לסדרת טלוויזיה בריטית, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  גיליאן פלין
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מתח רומן
 מקום התרחשות:  מיזורי 
 הוצאה
 הוצאה:  Crown Publishing Group
 תאריך הוצאה:  2012
 מספר עמודים:  432
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 978-0307588364
 הספרייה הלאומית:  003741541
 
נעלמת (באנגלית: Gone Girl) הוא ספר מתח מאת גיליאן פלין שפורסם לראשונה ביוני 2012 והפך מיד לרב מכר. עלילת הספר נסובה סביב חוסר הנהירות באשר למעורבות הדמות הראשית, ניק דאן, בהיעלמות רעייתו, איימי.
הספר עובד לסרט קולנוע מצליח בבימויו של דייוויד פינצ'ר ובכיכובם של בן אפלק ורוזמונד פייק שיצא לאקרנים ב-3 באוקטובר 2014.
עלילה

הספר מגולל את קורות מערכת היחסים ונישואיהם המתוסבכים של ניק ואיימי דאן החיים בניו יורק. המחצית הראשונה של הספר מסופרת בגוף ראשון מנקודת מבטם של ניק ואיימי, כשנקודת מבטו של ניק היא בהווה ושל איימי היא בעבר. שני הסיפורים שונים, בעוד סיפורה של איימי מגולל כיצד חיי הנישואין משפיעים עליה לטובה וגורמים לה שמחה, מצדו של ניק, הנישואים מעוררים שאט נפש ואובדן חיי חברה. תיאורה של איימי מציג את ניק באור אלים בהרבה מכפי שנדמה.
ניק מאבד עבודתו כעיתונאי והזוג מתמקם מחדש בעיירה נורת' קרת'ייג' שבמיזורי. ניק מטפל באמו הגוססת ופותח בר מכספי קרן הנאמנות של רעייתו ומנהל אותו עם אחותו התאומה, מרגו. החיים השקטים בעיירה הופכים למעמסה על איימי שלא מסתגלת למצב החדש.
ביום השנה החמישי לנישואיהם, איימי נעלמת. ניק הופך לחשוד עיקרי בהיעלמותה משלל סיבות: הוא השתמש בכספה כדי לנהל עסק, הגדיל את ביטוח החיים שלה ומתגלה כחסר רגש אל מול המצלמה. המשטרה, מאוחר יותר, מוצאת קופסאות של תצלומי פורנוגרפיה אלימים בבקתת העץ של ניק, מה שמחזק את החשדנות כלפיו.
במחצית השנייה של הספר, הקורא לומד שאיימי וניק לא חלקו עמו את כל המידע שברשותם. ניק מנהל רומן ואיימי לא נעלמה, אלא חיה ומסתתרת ומנסה לעורר בו רגשות אשם על "מותה". היומן שלה הוא זיוף ונועד להסגיר את ניק למשטרה. ניק חושף זאת עד מהרה, אך לא מוצא דרך להוכיח זאת.
איימי נשדדת בידי עוברי אורח במלון דרכים ועוזבת ללא כסף. בינתיים, ניק מתחיל להתחנן לחזרתה, מה שגורם לה לראות שהוא אוהב אותה עדיין. נואשת, היא מבקשת את עזרת החבר הכפייתי הראשון שלה, דסי. דסי מסכים להסתיר אותה, אבל איימי עד מהרה חשה לכודה בביתו כשדסי הופך לרכושני. היא רוצחת אותו וחוזרת לבעלה ואומרת שהיא נחטפה. ניק מבין שהיא רוצחת, אך אינו עושה דבר כי אין לו הוכחות. איימי מתחילה בכתיבת זכרונותיה, ואילו ניק כותב ספר זיכרונות משלו, החושף את השקרים של איימי. איימי מעברת את עצמה עם הזרע של ניק וגורמת לו למחוק את ספרו כשהיא מאיימת להרוג את הילד שבבטנה. בסופו של דבר ניק בוחר להישאר עם איימי, למען הילד שלו.
טקס פרסי אופיר לשנת 2013

| --- | --- |
 תאריך:  28 בספטמבר 2013
 מיקום:  תיאטרון חיפה, חיפה, ישראל
 מנחים:  ירון ברובינסקי
 רייטינג:  7.7%
 המועמדים והזוכים הבולטים
 סרט עלילתי:  בית לחם
 הבמאי הטוב ביותר:  יובל אדלר
 תסריט:  יובל אדלר, עלי ואקד
 זכייה במספר הפרסים הרב:  6 - בית לחם
 →2012 2014← פרס אופיר
 
טקס פרסי האקדמיה לקולנוע ה-24 (המכונה פרס אופיר על שם שייקה אופיר) התקיים ב-28 בספטמבר 2013 בחיפה. במהלך הטקס, נציגי האקדמיה לקולנוע העניקו את פרסי האקדמיה (המכונה פרס אופיר) ב-18 קטגוריות שונות
ב-2013 התווספה קטגוריה חדשה - פרס לסרט הקצר הטוב ביותר.
פרס על מפעל חיים הוענק באירוע לשלישיית הגשש החיוור. המנצח הגדול של האירוע היה, הסרט בית לחם שזכה בפרס החשוב מכולם, הסרט העלילתי הטוב ביותר ובסך הכל בשישה פרסים, מתוך 12 מועמדויות, יותר מכל סרט אחר.
את הטקס הנחה ירון ברובינסקי.
הערות שוליים

↑  אלכסנדר כץ, מתחילים לחזור לשגרה: 'דייט בחשיכה' קיבלה 25% - מול 7.7% לפרסי אופיר, באתר אייס, 29 בספטמבר 2013
1 2  המועמדים לפרסי אופיר 2013
| פרס אופיר |
| --- | --- | --- |
| פרסי קולנוע | הסרט העלילתי הטוב ביותר • הסרט העלילתי הטוב ביותר מסלול פרינג' • הבימוי הטוב ביותר • התסריט הטוב ביותר • השחקן הראשי הטוב ביותר • השחקנית הראשית הטובה ביותר • שחקן המשנה הטוב ביותר • שחקנית המשנה הטובה ביותר • הצילום הטוב ביותר • העריכה הטובה ביותר • הליהוק הטוב ביותר • העיצוב האמנותי הטוב ביותר • עיצוב התלבושות הטוב ביותר • האיפור הטוב ביותר • המוזיקה המקורית הטובה ביותר • הפסקול הטוב ביותר • הסרט התיעודי הטוב ביותר • הסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר • הסרט העלילתי הקצר הטוב ביותר • פרס על מפעל חיים • פרס על הישגים מקצועיים בקולנוע • פרס על מצוינות |  |
| טקסים | 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 |  |
| זוכים בעלי ערך | במאים • עורכים • מלהקים • מוזיקאים • מפעל חיים • סרטים • עיצוב אמנותי • עיצוב פסקול • עיצוב תלבושות • צלמי קולנוע • שחקנים בתפקיד ראשי • שחקנים בתפקיד משני • תסריטאים • הישגים מקצועיים |  |
משה שטיינשניידר

| --- | --- |

משה שטיינשניידר
 לידה:  30 במרץ 1816 פרוסטיוב, צ'כיה 
 פטירה:  24 בינואר 1907 (בגיל 90) ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 ענף מדעי:  חכמת ישראל, ביבליוגרפיה 
 מקום קבורה:  ברלין 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לייפציג 
 מוסדות:  Ephraim Veitel Stiftung (1859)  אוניברסיטת לייפציג 
 
משה (מוריץ) שטיינשניידר (Moritz Steinschneider; רמש"ש; א' בניסן ה'תקע"ו, 30 במרץ 1816 – ט' בשבט ה'תרס"ז, 24 בינואר 1907), מייסד המחקר המודרני של הביבליוגרפיה העברית, היסטוריון ומזרחן יהודי צ'כי-אוסטרי-גרמני, מגדולי מלומדי חכמת ישראל במערב.