stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרו
החי

בפרו נמצא המגוון הביולוגי הגדול ביותר בעולם, בהרי האנדים,  הגבוהים שבהם קור קיצוני ומיעוט חמצן, מצויים קונדור האנדים, הויקוניה המצויה, דוב המשקפיים ועוד; ביער האמזונאס, יער הגשם הגדול בעולם,  נמצאים כ-2.5 מיליון מינים של חרקים, ולמעלה מ-400 מיני יונקים, ביניהם היגואר והפומה, בנוסף לכך יש בו 1,300 מינים של עופות, וכן גם דו-חיים רבים ועוד. לחוף הנושק לאוקיינוס השקט מגיעים ראשתנים גדולי-ראש ועוד חיות ימיות ובחופי פרו גם מצויים עופות ימיים כמו שקנאי פרואני, קורמורן נאוטרופי, קורמורן גואניי וקורמורן אדום-רגל, בפרו יש 120 עופות אנדמיים.
דמוגרפיה

עם אוכלוסייה של כ-34.5 מיליון נפש נכון לשנת 2024, פרו היא המדינה הרביעית מבחינת מספר התושבים בדרום אמריקה. שיעור גידול האוכלוסייה ירד מ-2.6% לשנה בשנת 1950 ל-1.2% ב-2017.
כ-76% מהאוכלוסייה היא עירונית. הערים הגדולות הן לימה, קייאו, ארקיפה (Arequipa), טרוחיו (Trujillo), צ'יקליו (Chiclayo), פיורה (Piura), איקיטוס (Iquitos), קוסקו (Cusco), ואנקיו (Huancayo), וצ'ימבוטה (Chimbote).
דמוגרפיה > התפלגות אתנית

כ-26% מהאוכלוסייה הם צאצאי ילידים (אינדיאנים), רובם צאצאי האינקה, חלקם שומרים על תרבותם הייחודית ועל אורח חייהם המסורתי. השכבה העשירה ביותר היא זו של הלבנים (6%) והמסטיסים - בני תערובת של אירופאים וילידים, המונים יחד כ-60% מהאוכלוסייה. בידיהם מרוכזות מרבית המשרות החשובות, והם מהווים את העילית החברתית של פרו. בנוסף אליהם יש בפרו מיעוטים אסייאתיים ואפריקאיים.
דמוגרפיה > דת

על פי נתוני 2017, 76% מהאוכלוסייה מגדירים עצמם קתולים, 14% פרוטסטנטים, 1.5% אדוונטיסטים, 0.75% עדי יהוה, 0.5% מורמונים, 2% דתות אחרות (יהדות, אסלאם, בודהיזם) ו-5% חסרי דת.
בפרו קהילה יהודית קטנה המונה כ-2,500 איש, המרוכזת רובה ככולה בבירה לימה. בלימה קיים בית ספר יהודי על שם ליאון פינלו. בלימה ובקוסקו יש בית חב"ד, שמשרת גם את המטיילים הישראלים הרבים המגיעים למדינה.
השפות המדוברות הם ספרדית, קצ'ואה ואיימרה.
ראו גם

יחסי ישראל–פרו
ארגון המדינות האיברו-אמריקניות
לקריאה נוספת

סטיבן הול, סודות כתובים בחול, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 142, מרץ 2010
הערות שוליים

↑  דירוג שטח יבשתי - מתוך אתר Worldometer, כפי שפורסם ב-28 במאי 2021
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: UN_PPP2024_Output_PopTot.xlsx, שם החוצץ: Median - מתוך אתר האו"ם
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: WPP2024_POP_F01_1_POPULATION _SINGLE_AGE_BOTH_SEXES.xlsx, שם החוצץ: Medium variant - מתוך אתר האו"ם, הערכה 1 ביולי 2024
↑  דירוג תמ"ג - מתוך אתר הבנק העולמי, כפי שפורסם ב-2 באוגוסט 2023
↑  מדד הפיתוח האנושי לשנת 2022 בדו"ח שפורסם ב-2024 על ידי אתר מינהל הפיתוח (UNDP) של האומות המאוחדות
↑  אסף רוזנצוייג, ‏הפיכה בפרו: הנשיא נעצר, סגניתו תפסה את השלטון, באתר ‏מאקו‏, 7 בדצמבר 2022
↑   רויטרס וניו יורק טיימס, נשיא פרו נעצר לאחר שהכריז על מצב חירום וניסה לפזר את הפרלמנט, באתר הארץ, 7 בדצמבר 2022
↑  רויטרס‏, פרו: דינה בולוארטה מונתה כנשיאת המדינה החדשה, האישה הראשונה בתפקיד, באתר וואלה, 7 בדצמבר 2022
↑  להרחבה בנושא האקלים בפרו, ראו במאמר Climate of Peru בוויקיפדיה באנגלית
↑  Peru Holidays | Select Latin America
↑  כלומר - אחד מכל חמישה עופות בעולם חי ביער האמזונאס.
↑  Perú: Perfil Sociodemográfico
| מדינות וטריטוריות אמריקה הדרומית |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אורוגוואי • אקוודור • ארגנטינה • בוליביה • ברזיל • גיאנה • ונצואלה • סורינאם • פרגוואי • פרו • צ'ילה • קולומביה |  |
| טריטוריות | איי פוקלנד • גיאנה הצרפתית • איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים |  |
|  מרקוסור ("השוק המשותף הדרומי") |
| --- | --- | --- |
| חברות | אורוגוואי • ארגנטינה • ברזיל • ונצואלה‏1 • פרגוואי |  |
| חברות נילוות | אקוודור • בוליביה2 • גיאנה • סורינאם • פרו • צ'ילה • קולומביה |  |
| הסכמים | אמנת אסונסיון • פרוטוקול אורו פרטו • הסכם סחר חופשי ישראל-מרקוסור |  |
| מוסדות וארגונים לשיתוף פעולה | פרלמנט של מרקוסור • מרקוסיודדס • אוניברסיטת מרקוסור  הערות: 1בדצמבר 2016 הושעתה ונצואלה מהארגון. 2בתהליך קבלה כחברה מלאה. |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561804905171  PLWABN: 9810637538305606  BNC: 000013220  BNE: XX4575398  BnF: cb11865316b (data)  CiNii: DA03138194  GND: 4045312-1  HDS: 003398  ICCU: UFIV005504  ISNI: 0000 0001 2290 392X  KulturNav: 42f0b683-6034-4a55-ae8e-35d0a65b8e4f  LCCN: n79055130  MusicBrainz: 719f6082-95c7-3dd5-9503-e143010a6cc1  NARA: 10035732  NCL: 002089925  NDL: 00569096  NGV: 25927  NKC: ge130394  NLA: 35418389  NSK: 000238150  RERO: 02-A000129557  SNAC: w6b9071c  SUDOC: 026398206  Trove: 945797  UKPARL: UaoqGBuo  VcBA: 497/16809  VIAF: 159434034   WorldCat (עם VIAF): 159434034 
שלושת אזורי האקלים המובחנים של פרו. 

צהוב: חוף, אקלים סף-מדברי יבש וחם עם לחות גבוהה ומיעוט משקעים. 

חום: הרי האנדים, עם גובה שבין 2000 מטר ל-6000 מטר מעל פני הים. טמפרטורות קרות, רוחות, ריבוי משקעים ושלג בחורף. בפסגות הגבוהות שלג עד.

ירוק: יערות הגשם של האמזונס. מהווה 56% משטחה של פרו, אקלים טרופי חם ולח, משקעים בכל ימות השנה.
ילדה ילידית בפרו
לאונרד ג'ורדן

לאונרד באק ג'ורדן (באנגלית: Leonard Beck Jordan;‏ 15 במאי 1899 –  30 ביוני 1983) היה פוליטיקאי אמריקאי מאיידהו, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל איידהו ה-23 בשנים 1951–1955, וכסנאטור מטעמה בשנים 1962–1973.
ראשית חייו

ג'ורדן נולד במאונט פלזנט, יוטה. אביו היה שופט מחוזי ואמו מורה בבית ספר. המשפחה עברה לצפון-מזרח אורגון והוא התחנך בבתי ספר באנטרפרייז, מקום מושב מחוז ואלווה. כבן למשפחה גדולה עבד ג'ורדן בחווה, ולאחר מכן, ב-1917, כשהיה בן 18, התגייס לצבא ארצות הברית. הוא הוצב כלוטננט משנה במלחמת העולם הראשונה, אך לא שירת מעבר לים. לאחר שנתיים בשירות הוא החל ללמוד באוניברסיטת אורגון שביוג'ין על בסיס מלגת ספורט ושיחק בנבחרת הפוטבול של המוסד. ב-1923 סיים ג'ורדן את לימודיו, ושנה לאחר מכן נשא לאישה את חברתו לכיתה, גרייס אדינגטון.
לאחר סיום לימודיו, עבד ג'ורדן בחוות כבשים בהלס קניון שבאיידהו במהלך השפל הגדול, וב-1940 התיישב בגריינג'וויל, שם הוא הקים עסק לכלים חקלאיים וסוכנות נדל"ן ועסק במכירת מכוניות.
ב-1946 נבחר ג'ורדן לסנאט של איידהו, אך איבד את מושבו בבחירות של 1948.
מושל איידהו

ב-1950 נבחר ג'ורדן כמושל איידהו ה-22.
במהלך תקופת כהונתו שנמשכה ארבע שנים נאסרה הפעלתן של מכונות מזל במדינה, אוחדו כל השירותים הקשורים לטיפול במובטלים ובהכשרה מקצועית, והוקמה נציבות הכבישים המדינתית. ב-1954 הוא לא התמודד על תקופת כהונה שנייה, שכן אז לא התאפשר למושל על פי החוקה להיבחר ליותר מתקופת כהונה רצופה אחת. החל מהבחירות של 1946 האריכה חוקת איידהו את משך תקופת הכהונה של המושל שהייתה נהוגה עד אז של שנתיים, אך לא אפשרה בחירה של המושל לתקופת כהונה רצופה נוספת. יורשו של ג'ורדן כמושל היה התובע הכללי של המדינה, רוברט סמיילי, שהוביל בהצלחה ב-1955 חקיקה להצעת התיקון לחוקת המדינה כך שתתאפשר בחירה לכהונה נוספת של המושל. חקיקה זו אושרה במשאל עם שנערך במסגרת הבחירות הכלליות של 1956. סמיילי עצמו נבחר לכהונות נוספות ב-1958 וב-1962, וביקש להיבחר לתקופת כהונה רביעית, אך נוצח בבחירות המקדימות.
ב-1955 מונה ג'ורדן על ידי הנשיא דווייט אייזנהאואר כראש המשלחת האמריקאית של הוועדה הבינלאומית המשותפת לגבול ארצות הברית–קנדה.
סנאטור

באוגוסט 1962 מונה ג'ורדן לסנאט של ארצות הברית על ידי המושל סמיילי, בעקבות מותו של הנרי דוורשאק ביולי אותה שנה. בנובמבר אותה שנה הוא ניצח את חברת בית הנבחרים של ארצות הברית, הדמוקרטית גרייסי פפוסט, בבחירות מיוחדות להשלמת תקופת הכהונה המקורית של דוורשאק בסנאט. ב-1966 נבחר ג'ורדן לכהונה שנייה מלאה בסנאט לאחר שניצח את חבר בית הנבחרים לשעבר, הדמוקרט ראלף הרדינג.
בעת כהונתו בסנאט סייע ג'ורדן לפרנק צ'רץ' ב-1972 להקים את אזור הנופש הלאומי סואוטות (אנ'). הוא הצביע בעד חוק זכויות האזרח של 1964 וזה של 1968 (אנ'). הוא גם הצביע בעד חוק זכות ההצבעה של 1965 ובעד אישור מינויו של ת'ורגוד מרשל כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית. הוא גם הצביע בעד התיקון לשוויון זכויות.
באוגוסט 1971 הודיע ג'ורדן שהוא לא יתמודד בבחירות לכהונה שלישית ב-1972. במקומו נבחר ג'ים מק'קלור, הרפובליקני שכיהן שלוש תקופות כהונה בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הבחירה הראשון של איידהו. בגיל 73 היה ג'ורדן הסנאטור הראשון מטעם איידהו שסיים את כהונתו מרצונו.
מותו והנצחתו

לאונרד ג'ורדן נפטר ב-30 ביוני 1983 בבויסי בגיל 84. יחד עם רעייתו, שנפטרה שנתיים לאחר מכן, הוא נטמן בפארק הזיכרון קלוברדייל שבעיר. בניין משרדי של מדינת איידהו, הסמוך לקפיטול המדינתי, נקרא על שמו עוד בחייו בדצמבר 1973.
הערות שוליים

1 2 3  Edwards, Willard (November 3, 1963). "Sen. Len Jordan got start on sheep ranch in Idaho". Spokesman-Review. Spokane, Washington. (Chicago Tribune Press Service). p. 22
↑  "Republicans score smashing victories: Jordan wins Idaho governorship". Lewiston Morning Tribune. Idaho. Associated Press. November 8, 1950. p. 1
↑  "Republicans rack up almost clean sweep of Idaho candidates". Lewiston Morning Tribune. Idaho. Associated Press. November 9, 1950. p. 1
↑  "Idaho voters adopt three amendments". Lewiston Morning Tribune. Idaho. Associated Press. November 7, 1956. p. 1
↑  Corlett, John (March 31, 1963). "It's mystery why law barring self-succession not repealed". Lewiston Morning Tribune. Idaho. p. 5
↑  "Jordan named Senator". Lewiston Morning Tribune. (Idaho). Associated Press. August 7, 1962. p. 1
↑  "Jordan sworn in as Senator". Lewiston Morning Tribune. (Idaho). Associated Press. August 8, 1962. p. 1
↑  "Smylie, Church, White win; Jordan leads". Lewiston Morning Tribune. (Idaho). Associated Press. November 7, 1962. p. 1.
↑  "Jordan-Pfost race results". Lewiston Morning Tribune. (Idaho). Associated Press. November 8, 1962. p. 2
↑  "HR. 7152. PASSAGE"
↑  "TO PASS H.R. 2516, A BILL TO PROHIBIT DISCRIMINATION IN SALE OR RENTAL OF HOUSING, AND TO PROHIBIT RACIALLY MOTIVATED INTERFERENCE WITH A PERSON EXERCISING HIS CIVIL RIGHTS, AND FOR OTHER PURPOSES"
↑  "TO PASS S. 1564, THE VOTING RIGHTS ACT OF 1965"
↑  "CONFIRMATION OF NOMINATION OF THURGOOD MARSHALL, THE FIRST NEGRO APPOINTED TO THE SUPREME COURT". GovTrack.us.
↑  "TO PASS H.J. RES. 208. -- Senate Vote #533 -- Mar 22, 1972"
↑  "Jordan will not seek another Senate term". Lewiston Morning Tribune. (Idaho). Associated Press. August 25, 1971. p. 1
↑  "Former Idaho governor dies". Bend Bulletin. (Oregon). UPI. July 1, 1983. p. A6
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1186410035  ISNI: 0000 0000 3711 6817  LCCN: n87836687  NARA: 10571707  SNAC: w6hx25w8  US Congress: J000269  VIAF: 1532356   WorldCat (עם VIAF): 1532356
מזרחנות

עתיקות אשוריות במוזיאון הבריטי.
מזרחנות, מדעי המזרח או לימודי המזרח היא תחום דעת אקדמי העוסק בחקר רב־תחומי של אזור מסוים. בעבר המונח מזרחנות (אוריינטליזם) התייחס לכל הארצות שממזרח לאירופה, ובייחוד המזרח התיכון והמזרח הרחוק, אך כיום ברוב הפקולטות כבר לא משתמשים במונח זה ואת מקומו ירשו שני תחומי דעת שונים: לימודי אסיה ולימודי המזרח התיכון. המחקר המזרחני עוסק במגוון רחב של נושאים כגון: היסטוריה, שפות, ספרות, אמנות, חיי יומיום, מנהגים, פוליטיקה, דתות, פילוסופיה, מדעים, משפט ועוד. העוסקים בנושא מכוּנים מזרחן ומזרחנית.
המחקר האירופי על האזור שכונה בעבר "המזרח" (האוריינט), הונע בראשיתו בעיקר ממוטיבציה דתית. המחקר הבלשני של שפות האזור קדם למחקרים בנושאים האחרים[דרוש מקור], הכתבים הערביים והתרגומים לערבית של כתבים יוונים היו מקור חשוב ביותר בימי הביניים ללימוד רפואה ופילוסופיה. החל מהעידן הקולוניאלי, אינטרסים פוליטיים וכלכליים עודדו גידול במחקר האקדמי אודות נושאים אחרים כמו היסטוריה, דת, תרבות וחברה. במאה השמונה עשרה הארכאולוגיה הפכה להיות החוליה המקשרת בין המזרחנות לבין הציבור הרחב באירופה. אוצרות ארכאולוגיים מהמזרח החלו למלא את המוזיאונים באירופה, והקנו למזרחנים תהילת עולם. המחקר המזרחני המודרני הושפע משתי מגמות עיקריות, האחת הייתה ההקשר הקולוניאלי והאינטרסים האימרפיאליים שעמדו ברקע המחקר. השפעה נוספת נבעה מהדימוי האקזוטי של "המזרח" בעיני כותבים והוגים אירופים, רעיון הבא לידי ביטוי בתזה המשפיעה "אוריינטליזם". מגמת השתלבותם של חוקרים מקומיים, הבאים מהאזור הנחקר, במרוצת המאה העשרים, השפיעה רבות על אופי המחקר המזרחני בן זמננו.
היסטוריה של לימודי המזרחנות > קדם אסלאם

ההבחנה המערבית בין מזרח למערב התגבשה לראשונה במלחמה היוונית-פרסית במאה ה5 לפנה"ס, כאשר היסטוריונים אתונאים הבחינו בין הדמוקרטיה האתונאית שלהם למונרכיה הפרסית. הבחנה ממסדית בין מזרח למערב הופיעה לראשונה בפיצול המנהלי באימפריה הרומית, אותו ייסד הקיסר דיוקלטיאנוס בסוף המאה ה3 לספירה. הפיצול היה גם לשוני, החלק המערבי דיבר לטינית והמזרחי יוונית. האימפריה הרומית הכירה מקרוב את הפרסים שכניהם ממזרח, אבל לגבי האזורים שממזרח לאימפריה הפרסית היה להם מושג קלוש ביותר.
היסטוריה של לימודי המזרחנות > ימי-הביניים

עליית האסלאם והכיבוש הערבי במהלך המאה ה7 יצרו ניגוד חד, או אפילו קוטביות מסוימת, בין הקהילה הנוצרית של אירופה הימי-ביניימית לבין העולם המוסלמי (שהשתרע מאנדלוסיה ועד ערבות מרכז אסיה). במהלך ימי-הביניים, המוסלמים נחשבו כאויב "הזר" של העולם הנוצרי. הידע העממי של האירופים אודות המזרח היה דל והסתמך בעיקר על סיפורי מסעות מפוקפקים, יוצא מן הכלל היה חיבורו של מרקו פולו שהיה יחסית מהימן.
העבודה המחקרית הייתה ברובה בלשנית, מוקדה היה דתי נוצרי, החוקרים למדו את שפות האזור, את העברית המקראית של התנ"ך ואת הארמית הסורית בה נכתבו יצירות נוצריות מוקדמות. בנוסף, הם למדו ערבית ויוונית כדי לגשת ליצירות העוסקות ברפואה, פילוסופיה ומדע. המאמץ הבלשני הזה התקיים באופן אקראי במהלך ימי הביניים, "הרנסאנס של המאה ה-12" היה עד לגידול ניכר בתרגומים של טקסטים ערביים ללטינית, עם דמויות כמו "קונסטנטין האפריקני", שתרגם 37 ספרים, רובם טקסטים רפואיים, מערבית ללטינית. וכן "הרמן מקרינתיה, אחד המתרגמים של הקוראן. התרגום הראשון של הקוראן ללטינית הושלם ב-1143, למרות ששימוש מועט נעשה בו עד שנדפס ב-1543, לאחר מכן הוא תורגם לשפות אירופיות אחרות. ג'רארד מסרמונה ואחרים ביססו את עצמם באנדלוס כדי לנצל את הספריות הערביות והמלומדים ששם. מאוחר יותר שתהליך הריקונקיסטה צבר תאוצה, קשרים מעין אלה נהיו נדירים יותר.
המידע אודות הציוויליזציות המפותחות של הודו וסין, מהם ייבאו סחורות יוקרתיות כמו משי וקרמיקה, היה מעורפל אבל הלך והתבהר. למרות שהצלבנים ייצרו מעט מאוד חומר מחקרי, לעלייה של האימפריה המונגולית במחצית הראשונה של המאה ה-13 הייתה השלכה אסטרטגית גם על הממלכה הצלבנית[דרושה הבהרה] וגם על אירופה עצמה, והובילה לחיזוק הקשרים הדיפלומטיים בין אירופה למזרח.
מעידן התגליות, האינטרס האירופי במיפוי אסיה, ובמיוחד דרכי הים, התעצמו. במהלך תהליך גילוי הארצות והקולוניאליזציה, ההבחנה בין תרבויות שאינן יודעות קרא וכתוב (אפריקה שמדרום לסהרה והאמריקות) לבין התרבויות הכתובות של המזרח הלכה והתבססה.
היסטוריה של לימודי המזרחנות > מהרנסאנס עד המאה ה-18

לימודי המזרחנות באקדמיה הפכו לשיטתיים במהלך הרנסאנס, כשהתחומים הבלשניים והדתיים ממשיכים להיות הדומיננטיים בהתחלה. היה גם מימד פוליטי ללימודי המזרחנות לצורך תרגומים למטרות דיפלומטיות, אפילו לפני שהמערב נעשה מעורב במזרח שמעבר לאימפריה העות'מאנית. ציון דרך בנושא התרגומים היה פרסום התנ"ך הרב-לשוני בספרד ב-1514, שהכיל את כל הטקסט בעברית, ארמית יוונית ולטינית. באוניברסיטת קיימברידג' יש משרת פרופסור קבועה מאז 1540, ומשרת פרופסור קבועה בערבית נוסדה ב-1643. מלומדים מכובדים כמו אדמונד קסל, שכתב מילון רחב היקף של לשפות המזרח התיכון והקרוב. מלומד נוסף היה אדוארד פוקוק שנסע למזרח וכתב על ההיסטוריה המודרנית ועל החברה של האזור. אוניברסיטאות אירופאיות אחרות גם כן פתחו פקולטות ללימודי המזרח. מחקר אודות המזרח הרחוק החל להתפתח ביוזמת מיסיונרים, אישים כמו מטאו ריצ'י ואחרים במיסיון של סין, מניעים מיסיונריים נשארו דומיננטיים במחקר המזרח הרחוק גם בשנים לאחר מכן.
במהלך המאה ה-18 חוקרים מערביים הגיעו להבנה סבירה של הגאוגרפיה וההיסטוריה של האזור, עם זאת הידע אודות אזורים פחות נגישים לנוסעים מערביים כמו יפן וטיבט נשאר מוגבל. הוגי הנאורות אפיינו היבטים מסוימים במזרח הפגאני כעליונים על המערב הנוצרי, למשל אצל מונטסקייה "מכתבי פרסנס", או ביצירה האירונית של וולטייר על הזוראסטריאניזם. אחרים כמו אדוארד גיבון שיבחו את הסובלנות היחסית של המזרח האסלאמי למול חוסר הסובלנות של המערב הנוצרי, וכן רבים, ובהם דידרו וולטייר, שיבחו את המעמד החברתי הגבוה שהיה למלומדים בסין המנדרינית.
סוף המאה הייתה עדה לתחילת תהליך של התגברות העניין המחקרי בארכאולוגיה של האזור שהייתה לאחד ההיבטים החשובים ביותר במחקר של האזור במהלך המאה הבאה. האגיפטולוגיה סללה את הדרך, וכמו שקורה בהרבה תרבויות עתיקות, הארכאולוגיה נתנה לבלשנים חומר חדש לפענוח ולמחקר.
היסטוריה של לימודי המזרחנות > המאה ה-19

עם התעצמות המחקר והידע המערבי אודות אסיה, העמקת המעורבות הפוליטית והכלכלית האירופית באזור, ובמיוחד ההכרה בקיומה של קרבה בין השפות ההודיות והאירופאיות, הלכו והתבררו קשרים אינטלקטואלים מורכבים בין התרבות המזרחית והמערבית. חלק מההתפתחויות האלה נוצרו על רקע היריבות הבריטית-צרפתית על השליטה בהודו.
כלכלנים ליברלים, כמו ג'יימס מיל, השמיצו את הציוויליזציות המזרחיות בכך שראו בהם ישויות סטטיות ומושחתות. קרל מרקס אפיין את אופן הייצור האסיאתי כבלתי מוכשר להתפתחות, בגלל רמת השכלול הנמוכה שאליה מגיעה הכלכלה הכפרית המקומית ותפקיד המדינה בייצור. אירופה החשיבה את "העריצות מזרחית" כמרכיב מרכזי בכישלון היחסי של תהליך הקדמה בחברות המזרחיות.
חקר האסלאם היה נושא מרכזי בתחום מאחר שרוב האנשים הגרים באזור 'המזרח' הם מוסלמים. העניין בהבנת האסלאם הגיע בין היתר מנסיבות כלכליות של גידול המסחר במרחב בים תיכוני והרוח החדשה שנשבה בתרבות ובעולם האינטלקטואלי של התקופה.
במהלך המאה ה-19 המחקר הארכאולוגי התפשט בכל רחבי המזרח התיכון ואסיה והגיע לתוצאות מדהימות. המוזיאונים הלאומיים החדשים סיפקו בסיס לאחסון ותצוגה של הממצאים, שרובם נשלחו לאירופה ושמו את המזרחנים באור הזרקורים באופן חסר תקדים.
המחקר האירופי הראשוני של הבודהיזם וההינדואיזם נעשו על ידי החוקרים איגן ברנוף ומקס מולר. באותו זמן המחקר האקדמי של האסלאם גם כן פותח, ובאמצע המאה ה-19, לימודי המזרח היו תחומי דעת מבוססים היטב ברוב הארצות האירופיות, ובמיוחד באותם שהיו להם אינטרסים אימפריאליים באזור. אך, במקביל להתפתחותו של המחקר המזרחני, התפתחו גם גישות ומיתוגים גזעניים של הילידים המזרחיים כמסתוריים וערמומיים וכדומה. המחקר לעיתים קרובות שילב דעות קדומות גזעניות והנחות דתיות, מגמות אלה הסתייעו לעיתים קרובות בתאוריות מהמחקר הביולוגי החדש.
היסטוריה של לימודי המזרחנות > המאה ה-20

ההשתתפות במחקר האקדמי של חוקרים מהמדינות החדשות שנוצרו באזור במהלך המאה ה-20, יצרה שינוי מהותי בטבע המחקר, והביאה לקידומם של תאוריות ביקורתיות כמו הפוסט קולוניאליזם ותאוריית המוכפפות. השיח ה"אוריינטלי" (במשמעות שבה השתמש אדוארד סעיד בספרו הנושא את אותו שם) אודות המזרח התיכון חזר למרכז הבמה לאחר סיומה של המלחמה הקרה. יש הטוענים שזאת תגובה לוואקום שנפער בפוליטיקת הזהויות במסגרת היחסים הבינלאומיים בכלל, ובמערב בפרט, שנוצר בעקבות היעלמותו של הקומוניזם הסובייטי כאויב הגלובלי. העידן המחקרי שאחרי המלחמה הקרה מתייחד בדיונים אודות תפיסות עולמם של טרוריסטים איסלמיסטים, ועל המידה שבה תרבות המזרח התיכון והאסלאם, מהוות איום על תרבות המערב ואמונותיו. ביסוד השיח הזה עומדת הנחה מוקדמת שהתאוריה הביקורתית האוריינטליסטית יצאה כנגדה – ה'אוריינט' מוגדר על ידי האסלאם. השקפות אוריינטליות מעין אלה מופיעות בהקשר רחב יותר בדרך שבה מלומדים מערביים רבים מגיבים לפוליטיקה הבינלאומית בעולם שלאחר המלחמה הקרה; מגמה זו התגברה ללא כל ספק לאחר פיגועי 11 בספטמבר.
סוג זה של תגובה מערבית לפוליטיקה הבינלאומית שלאחר המלחמה הקרה, מתבטא בפופולריות הרבה של תאוריית התנגשות הציביליזציות. רעיון מסוים זה של סכסוך יסודי בין המזרח למערב קודם לראשונה על ידי המזרחן ברנרד לואיס במאמר שכותרתו "שורשי הזעם המוסלמי", שנכתב ב-1990. מאמר זה נתפס כדרך לשרטוט צורות וקווי חלוקה חדשים בעולם שלאחר המלחמה הקרה. הגישה של 'התנגשות הציביליזציות' משלבת עוד מאפיין של חשיבה אוריינטלית, הנטייה לראות את האזור כישות אחת, כ'ציוויליזציה הומוגנית', ולא לראות את מגוון התרבויות והניגודים שהאזור מורכב מהם. רעיון זה נקשר במיוחד לשמו של סמואל הנטינגטון במאמרו מ-1993 בכתב העת Foreign Affairs, הנקרא "התנגשות הציביליזציות?".
ראו גם

אגיפטולוגיה
פילולוגיה
מערבנות
הערות שוליים

↑  סמואל הנטינגטון, תרגום: דוד בן-נחום, התנגשות הציביליזציות, ירושלים: הוצאת שלם, 2003
↑  אוסף המכון למדעי המזרח, באתר הספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295765905171  BnF: cb11947548r (data)  GND: 4172819-1  HDS: 008279  LCCN: sh85008624  LNB: 000084344  NDL: 00573452  NKC: ph123808
ויליאם וודס

ויליאם ברנהאם וודס (באנגלית: William Burnham Woods;‏ 3 באוגוסט 1824 –  14 במאי 1887) היה משפטן, עורך דין, פוליטיקאי ואיש צבא אמריקאי מאוהיו, שכיהן כשופט סבב פדרלי (אנ') וכשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית.
ראשית חייו

ויליאם וודס נולד בניוארק, אוהיו. הוא היה אחיו הגדול של צ'ארלס וודס, שכמוהו שירת כגנרל במלחמת האזרחים. הוא למד באוניברסיטת וסטרן ריזרב (כיום אוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב), שבהדסון, אוהיו ולאחר מכן המשיך את לימודיו באוניברסיטת ייל, שם הוא קיבל ב-1845 תואר בוגר אוניברסיטה בהצטיינות.
לאחר סיום לימודיו הוא שב לניוארק ולמד משפטים בקריאה עצמית בהדרכת ס.ד קינג, עורך דין מקומי בולט, שאצלו הוא עבד כפקיד. ב-1847 התקבל וודס ללשכת עורכי הדין ונכנס לשותפות במשרדו של קינג, שנמשכה עד 1862.
וודס היה חבר נאמן במפלגה הדמוקרטית. ב-1856 הוא נבחר כראש עיריית ניוארק. ב-1858 הוא נבחר לבית המחוקקים של אוהיו וזמן קצר לאחר מכן הוא נבחר כיושב ראש הבית. הוא גם שימש כמנהיג המיעוט בבית המחוקקים.
וודס היה חבר במסדר הבונים החופשיים ואח בלשכת ניוארק מס' 69 בניו ארק, אוהיו.
שירות צבאי

אף על פי שוודס התנגד למלחמת האזרחים, הוא התנגד לעבדות וראה בניצחון האיחוד כדבר הכרחי. ב-1862 הוא עזב את בית המחוקקים של אוהיו והתגייס לצבא האיחוד. הוא הוצב כלוטננט קולונל ברגימנט הרגלים ה-76 של אוהיו, שלחם בזירה המערבית. וודס השתתף בקרב שילה ובמצור על ויקסבורג וקיבל דרגת ייצוג של בריגדיר גנרל.
וודס פיקד על הרגימנט שלו תחת פיקדו של ויליאם שרמן במהלך המערכה על אטלנטה (אנ') והצעדה אל הים. במהלך המערכה על הקרוליינות הוא לחם בהצטיינות בקרב בנטונוויל (אנ'), בו הוא פיקד על בריגדה. הוא קודם לדרגת ייצוג של מייג'ור גנרל ובראשית 1865 הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל. בפברואר אותה שנה הוא השתחרר מן השירות.
לאחר המלחמה החליט וודס להתיישב בדרום והוא חי במשך שנה במוביל, אלבמה, שם הוא חידש את עיסוקו בעריכת דין. הוא עבר לבירת המדינה מונטגומרי, שם הוא המשיך את עיסוקו המשפטי. במונטגומרי הוא רכש שטח אדמה וגידל כותנה. הוא העסיק עבדים משוחררים אפרו-אמריקאים, ככל הנראה במעמד של אריסים.
שופט פדרלי > בבית המשפט של הסבב החמישי

ב-8 בדצמבר 1869 מונה וודס על ידי הנשיא יוליסס ס. גרנט כשופט בבית המשפט הפדרלי של הסבב החמישי. ב-22 בדצמבר אושר המינוי על ידי הסנאט של ארצות הברית. וודס כיהן על כס השיפוט עד 23 בדצמבר 1880, עת מונה לבית המשפט העליון.
בפסק הדין "ארצות הברית נגד הול" ( United States v. Hall) מ-1871 פסק וודס שחוק האכיפה של 1870 תאם את חוקת ארצות הברית על פי התיקון ה-14 לחוקה. הוא קבע שהקונגרס יכול לחוקק חוקים לאכיפת "הזכויות היסודיות" של מגילת הזכויות נגד מעשים או מחדלים של המדינות. משמעות הדבר הייתה שהקונגרס היה יכול לחוקק חוקים להפללת הפרות זכויות אלו על ידי אנשים פרטיים, לכל הפחות במקרים בהם המדינות לא פועלות בנדון.
פסק הדין "תיקי בתי המטבחיים" (Slaughter-House Cases), שבחן את סוגיית היקף יישומו של התיקון ה-14, היה התיק החשוב ביותר בו שפט וודס בערכאות נמוכות. הוא מצא שחוק המדינה, שיצר מונופול בעסקי בתי המטבחיים, הפר את סעיף הזכויות והחסינויות של התיקון ה-14, ולפיכך בטל. שלוש שנים מאוחר יותר הפך בית המשפט העליון של ארצות הברית את פסק דין זה על פניו בתיקי בתי המטבחיים. כבר באותה עת, בשלב מוקדם יחסית של הקריירה שלו, יצר וודס פירוש רחב לסעיפי התיקון ה-14.
שופט פדרלי > בבית המשפט העליון של ארצות הברית

ב-15 בדצמבר 1880 מונה וודס על ידי הנשיא רתרפורד הייז כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית במקומו של ויליאם סטרונג שפרש מכהונתו. ב-21 בדצמבר אישר הסנאט את המינוי ברוב של 39 מול 8 וב-5 בינואר 1881 הוא הושבע לתפקידו.
וודס היה האדם הראשון שמונה לבית המשפט העליון שמוצאו היה ממדינות הקונפדרציה לשעבר מאז 1853. אף על פי כן, הוא היה ידוע כאיש הצפון, בעברו, איש צבא האיחוד לשעבר וחבר המפלגה הרפובליקנית, ולפיכך אושר מינויו על נקלה על ידי הרוב הרפובליקני בסנאט.
וודס לא נחשב לאחד התורמים הגדולים לפסיקות בית המשפט העליון. הוא כיהן על כס השיפוט שש שנים עד למותו.
מותו

ויליאם וודס נפטר ב-14 במאי 1887 בוושינגטון די. סי. ונטמן בבית הקברות סידר היל שבניוארק. במלחמת העולם השנייה נקראה על שמו אחת מאוניות ליברטי.
הערות שוליים

1 2 3  "William Burnham Woods (Aug. 3, 1824 - May 14, 1887)". The Supreme Court of Ohio & The Ohio Judicial System.
↑  "Jones Construction, Brunswick GA". www.ShipbuildingHistory.com. 13 October 2010.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007357561505171  LCCN: no2003037705  SNAC: w6q53vw6  VIAF: 26750878   WorldCat (עם VIAF): 26750878
שטרסבורג

שטרסבורג (בצרפתית: Strasbourg – "סְטְרַסְבּוּר"; בגרמנית: Straßburg; באלזסית: Strossburi או Schdroosburi), בירת גראנד אסט שבצפון-מזרח צרפת והעיר הגדולה ביותר בחבל זה, בעלת אוכלוסייה של 272,222 איש בעיר עצמה ו-764,013 במטרופולין שלה (נכון ל-2011), והעיר השביעית בגודל אוכלוסייתה בצרפת.
מגדלי השמירה העתיקים בשטרסבורג
שטרסבורג ממוקמת סמוך לגבול צרפת-גרמניה, ופעמים רבות בהיסטוריה עברה משלטון גרמניה לצרפת, דבר שהשפיע רבות על תרבותה. שטרסבורג מהווה כיום מרכז בנייה, הנדסה, רפואה ותקשורת גדול, וידועה בבתיה היפים ובאתרי התיירות הפסטורליים שבה. כיום גרים בעיר גרמנים רבים, וצרפתית וגרמנית שגורות בפי רוב התושבים. מסמל של הסכסוך הגרמני-צרפתי רב השנים, הפכה העיר לאחת מהבירות בפועל של האיחוד האירופי (לצד בריסל ולוקסמבורג), ובה שוכנים הפרלמנט האירופי (שמושבו השני בבריסל) ובית הדין האירופי לזכויות אדם.
כמו כן העיר היא מקום מושבה של מועצת אירופה, ארגון בין-לאומי הפועל למען שיתוף פעולה בין מדינות אירופה, בייחוד בתחומי זכויות האדם.
הקהילה היהודית בשטרסבורג היא מהעתיקות והידועות באירופה.
מפת העיר העתיקה מ-1888
אטימולוגיה

השם "סטרזבורג" (Strazburg) ניתן לעיר, שנקראה לפני כן "ארגנטורטום", בשפת האלמאנים. שם זה מתועד לראשונה במסמך עירוני משנת 832. מקור השם "שטרסבורג" מאלמאנית ופירושו "מבצר על צומת דרכים" (שטראסה=דרך; בורג=מבצר), על שמו של המחנה הצבאי שהוקם על ידי הרומאים במאה ה-1 ועל שמן של דרכי המסחר שעברו בה, והם מהחשובים באירופה.