stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנרכיזם-קווירי
שורשים היסטוריים: אנרכיזם וזכויות להט"ב

| אנרכיזם |
| --- | --- | --- |
| זרמים | אנרכו-אגואיזם • אנרכו-אקזיסטנציאליזם • אנרכו-אפיסטמולוגיזם • אנרכיזם יהודי • אנרכו-קומוניזם • אנרכו-סינדיקליזם • אנרכיזם פוסט-קולוניאלי • אנרכו-פרימיטיביזם • אנרכה-פמיניזם • אנרכו-פציפיזם • אנרכיזם אינדיבידואליסטי • אקו-אנרכיזם • אנרכיזם לאומי • אנרכו-סינתזה • אנרכו-קפיטליזם • אנרכיזם-קווירי • אנרכיזם קולקטיביסטי • אנרכיזם ללא תארים • פוסט-אנרכיזם |  |
| מסביב לעולם | אנרכיזם בישראל • אנרכיזם בספרד • אנרכיזם באפריקה • אנרכיזם באנגליה • קהילות אנרכיסטיות |  |
| בתרבות | אנרכיזם וחברה • אנרכיזם ודת • אנרכיזם ואמנות • אנרכיזם שחור • אנרכיזם נוצרי • אנרכיזם בודהיסטי • סמלים אנרכיסטיים |  |
| בהיסטוריה | הקומונה הפריזאית • מהומות היימרקט • מרד קרונשטאדט • נסטור מאכנו • מאי 1968 |  |
מאז תחילתו ראו רבים בדגש ששם האנרכיזם על חירויות הפרט סנגוריה טבעית להומוסקסואליות. חיבורים רבים בין אנרכיזם ופעילות למען זכויות הומוסקסואלים נראו בסצנה האנרכיסטית הברלינאית של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
אמיל שִיטְיַה (1886–1964) כתב בשנת 1923 על הומוסקסואליות כי:
לאנרכיסטים רבים מאוד נטייה זו. כך מצאתי בפריז אנרכיסט הונגרי, אלכסנדר סוֹמי, שייסד קבוצה אנרכיסטית הומוסקסואלית על בסיס רעיון זה.
נקודת המבט של שיטיה מאוששת בידי הסקסולוג תומך זכויות ההומוסקסואלים מגנוס הירשפלד (1868-1935), שכתב בשנת 1914:
בשורותיה של מפלגה קטנה ביחס, האנרכיסטית, נדמה היה לי כי נמצאו הומוסקסואלים ונשיים רבים ביחס, לעומת מפלגות אחרות.
האנרכיסט האיטלקי לואיג'י ברטוני (1872–1947), אותו שיטיה החשיב גם כהומוסקסואל, ציין כי:
האנרכיסטים דורשים חירות בכל, ולכן גם במיניות. הומוסקסואליות מובילה גם לתחושת אנוכיות בריאה, אליה כל אנרכיסט צריך לשאוף.
שורשים היסטוריים: אנרכיזם וזכויות להט"ב > ג'ון הנרי מקיי

ג'ון הֶנרי מַקֶיי (1868–1933) היה אנרכיסט אינדיבידואליסט, ידוע בתנועה האנרכיסטית בתור תומך מוקדם ותועמלן חשוב של הפילוסופיה של מקס שטירנר. במקביל היה מקיי גם מהחתומים הראשונים על העצומה של מגנוס הירשפלד נגד סעיף 175. הוא גם עקב בעניין רב אחר אוסקר ויילד וזעם על כליאתו בשל פעילות הומוסקסואלית.
שורשים היסטוריים: אנרכיזם וזכויות להט"ב > אולריך לינזה

הכותב האנרכו-סינדיקליסטי אולריך לִינזֶה כתב על "דמות בעלת קווים חדים מתוך הסצנה התרבותית האנרכיסטית-אינדיבידואליסטית בברלין בסביבות שנת 1900," יוהנס הולְצמן (1882–1918) הידוע בשם סֶנָה הוֹי: "חסיד של האהבה החופשית, [הוי] חגג את ההומוסקסואליות כ'גיבורה תרבותית' ולקח חלק במאבק נגד סעיף 175" שהוציא מהחוק את ההומוסקסואליות. הוי הצעיר פרסם את דעותיו אלו במגזין השבועי שלו (Kampf, בעברית "מאבק") החל משנת 1904, שלאחר שנה אחת צבר כ-10,000 קוראים. הפסיכותרפיסט האנרכיסט הגרמני אוֹטוֹ גְרוֹס כתב רבות על אודות מיניות הומוסקסואלית בגברים כמו גם בנשים וטען נגד האפליה כנגדה. האנרכיסט ההטרוסקסואל רוברט רייצל (1849-98) דיבר בחיוב על ההומוסקסואליות מתחילת שנות התשעים של המאה התשע-עשרה בעיתונו Der arme Teufel ("הנבל המסכן").
שורשים היסטוריים: אנרכיזם וזכויות להט"ב > אדולף ברנד

האנרכיסט האינדיבידואליסט אדולף ברנד (1874–1945) היה חבר בארגונו של הירשפלד, הוועדה המדעית ההומניטרית (Scientific-Humanitarian Committee) אבל בסופו של דבר עזב אותה ויצר קבוצה משלו בשנת 1903. ברנד ועמיתיו, שהיו ידועים בתור חברת האדונים-לעצמם (Gemeinschaft der Eigenen) הושפעו מאוד גם בידי כתביו של מקס שטירנר. אלו התנגדו לכך שהירשפלד אפיין את ההומוסקסואליות בתור תחום של "מין ביניים". אֶוואלד טשק, אנרכיסט הומוסקסואל שכתב גם הוא באותה תקופה, תרם באופן קבוע לעיתונו של ברנד, Der Eigene, וכתב בשנת 1925 כי הוועדה המדעית ההומניטרית של הירשפלד היא סכנה לעם הגרמני. למרות שג'ון מקיי היה קרוב יותר לחבורתו של ברנד מאשר ל"וועדה" של הירשפלד במובנים מסוימים, הוא התנגד לעמדות של ברנד שהחשיב כאנטי-פמיניסטיות ואף מיזוגניות. עבור מקיי, כל צורות האהבה היו שוות, ועקרון של שוויון חופשי לכל היה תקף בהחלט לנשים ולא רק לגברים.
עיתונו של ברנד, Der Eigene, היה העיתון ההומוסקסואלי הראשון בעולם, וראה אור משנת 1896 עד 1932 בברלין. ברנד תרם שירים ומאמרים רבים בעצמו. בין הכותבים האחרים היו גם ג'ון הנרי מקיי, בנדיקט פרידלֶנדר, האנס היינץ אוורס, אריך מִיזם, קורט הילר, ארנסט בורכארד, תאודור לסינג, קלאוס מאן ותומאס מאן, והופיעו יצירות של וילהלם פון גלודן, פידוס וסשה שניידר. המהדורות הראשונות שיקפו השקפת עולם אנרכיסטית, אך בשנות העשרים פנה לתמיכה בדמוקרטיה ליברלית ובמפלגה הסוציאל-דמוקרטית. עם עליית הנאצים לשלטון הפך ברנד לנרדף ונסגר העיתון.
שורשים היסטוריים: אנרכיזם וזכויות להט"ב > אמה גולדמן

גם האנרכיסטית האמריקאית הבולטת אמה גולדמן (1869-1940) ביקרה בחריפות את האפליה נגד הומוסקסואלים. אמונתה ששחרור חברתי כולל הומואים ולסביות הייתה נדירה ביותר באותה תקופה, אפילו בקרב אנרכיסטים. הירשפלד כתב עליה: "היא הייתה האישה הראשונה והיחידה, ואף האמריקאית הראשונה והיחידה, שהגנה על אהבה הומוסקסואלית בפני כלל הציבור." בנאומים ומכתבים רבים, היא הגנה על זכותם של הומואים ולסביות לאהוב כפי שחשקו, וגינתה את הפחד והסטיגמה כלפי הומוסקסואליות. במכתב להירשפלד כתבה גולדמן, "זוהי טרגדיה, לתחושתי, שאנשים מסוגים מיניים שונים כלואים בעולם המפגין הבנה כה מועטה כלפי הומוסקסואליות ואדישות כה גסה לגוונים השונים של מגדר וחשיבותם הרבה בחיים."
שורשים היסטוריים: אנרכיזם וזכויות להט"ב > לוסיה סאנצ'ז סאורניל

לוסיה סאנצ'ס סאורניל, אישה לסבית ספרדייה, הייתה מייסדת מרכזית של הפדרציה האנרכה-פמיניסטית הספרדית מוחרס ליברס (Mujeres Libres, בעברית "נשות החירות"). סאורניל כתבה תחת שם עט גברי במספר כתבי-עת, ועסקה בנושאים לסביים בעת בה הומוסקסואליות הייתה טאבו.

מתוך תסכול מהסקסיזם של חבריה הרפובליקנים, חברה סאורניל למרסדס קומפוסאדה ואמפארו פוץ' אי גסכון ויחד ייסדו את מוחרס ליברס בשנת 1936. עם פרוץ מלחמת האזרחים הספרדית, שורות המוחרס ליברס תפחו במהרה ל-30,000 חברות, שארגנו חללים חברתיים עבור נשים, בתי ספר, עיתונים ומסגרות עבור ילדים. בין השאר פעלו נשות הארגון למען חופש מיני ושחרור מגדרי.
שורשים היסטוריים: אנרכיזם וזכויות להט"ב > דניאל גרה

דניאל גרֵה (Guérin) היה אנרכיסט, ביסקסואל, ודמות מובילה בשמאל הצרפתי משנות ה-30 ועד למותו בשנת 1988. כתביו מציעים מבט לתוך המתח שחוו מיעוטים מיניים רבים בשמאל. לאחר שיצא מהארון בשנת 1965, דיבר גרה על העוינות כלפי הומוסקסואליות שהתפשטה בשמאל לאורך חלק ניכר מהמאה העשרים. "לפני שנים לא רבות, להכריז על עצמך כמהפכן ולהודות בהומוסקסואליות היו שני דברים מנוגדים," כתב גרה בשנת 1975.
בשנת 1954, גרה הותקף בידי רבים על מחקרו את דוחות קינזי, בו גם תיאר את דיכוי ההומוסקסואלים בצרפת. "הביקורת הקשה ביותר הגיעה מהמרקסיסטים, שנוטים להמעיט בהרבה מחומרתו של הדיכוי שהוא טרור אנטי-מיני. צפיתי את זה, כמובן, וידעתי שבכך שאני מפרסם את ספרי, אני מסתכן בתקיפה בידי אלו שאני מרגיש הכי קרוב אליהם ברמה הפוליטית." לאחר שיצא מהארון בשנת 1965, השמאל נטש את גרה, ומאמריו על שחרור מיני צונזרו או סורבו בכתבי-עת שמאליים. גרה היה מעורב בהתקוממות של מאי 1968, והיה חלק מתנועת שחרור הלהט"ב הצרפתית שנוצרה עקב האירועים. לימים נודע כאחד מאבות התנועה ההומוסקסואלית בצרפת.
שורשים היסטוריים: אנרכיזם וזכויות להט"ב > פול גודמן

באותה תקופה בארצות הברית, ההוגה האנרכיסטי המשפיע פול גודמן, בשלהי הקריירה שלו, יצא גם הוא מהארון כביסקסואל. תיאוריו החופשיים לגבי יחסיו הרומנטיים והמיניים עם גברים היו לימים לאחד מקרשי הקפיצה התרבותיים החשובים לתנועת שחרור הלהט"ב המתהווה של תחילת שנות השבעים.
בספרד

למרות עמדות תומכות רבות, התנועה האנרכיסטית של אותה תקופה בהחלט לא הייתה חפה מהומופוביה. כך למשל, מאמר המערכת בעיתון אנרכיסטי ספרדי רב-השפעה בשנת 1935 הפציר באנרכיסטים להימנע מכל קשר עם הומוסקסואלים, לא כל שכן להיות אחד מהם.[דרוש מקור]
בישראל

| --- | --- |
 :  ראו גם – שמאל רדיקלי בישראל
כביסה שחורה היה ארגון אנרכיסטי-קווירי ישראלי, שהגדיר עצמו "לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים ואחרות, נגד הכיבוש ולמען צדק חברתי". אחת מפעולות "כביסה שחורה" העיקריות כללה צעידה קבועה במצעד הגאווה השנתי, תוך לבישת בגדים שחורים, נשיאת שלטים בגנות השליטה הישראלית בשטחים, וחלוקת עלונים בעברית ובערבית בנושאי דיכוי ומיליטריזם.
לקריאה נוספת

אברהם יסעור (עורך), אנרכיזם - אנתולוגיה, הוצאת רסלינג, 2004.
ראו גם

אנרכיזם
אנרכו-פמיניזם
תאוריה קווירית
כביסה שחורה
קוויר
פמיניזם לסבי
הערות שוליים

↑  A guide to branches of anarchism and their flags, Examiner.com
↑  wiktionary:monosexism
↑  wiktionary:cissexism
↑  Polyamory and Queer Anarchism: Infinite Possibilities for Resistance, Susan Song, 2012.
↑  Art essay: We are Queercore, Sholem Krishtalka, 04.01.07
↑  Gay Men and the Sexual History of the Political Left, James Steakley, 1995.
↑  הירשפלד, מגנוס, 1914. Die Homosexualität des Mannes und des Weibes (Berlin: Louis Marcus)
↑  דוד מרחב, השואה שנשכחה, nrg, 24/4/06
↑  Hubert Kennedy. Anarchist Of Love: The Secret Life Of John Henry Mackay. עמ' 35
| אנרכיזם |
| --- | --- | --- |
| זרמים | אנרכו-אגואיזם • אנרכו-אקזיסטנציאליזם • אנרכו-אפיסטמולוגיזם • אנרכיזם יהודי • אנרכו-קומוניזם • אנרכו-סינדיקליזם • אנרכיזם פוסט-קולוניאלי • אנרכו-פרימיטיביזם • אנרכה-פמיניזם • אנרכו-פציפיזם • אנרכיזם אינדיבידואליסטי • אקו-אנרכיזם • אנרכיזם לאומי • אנרכו-סינתזה • אנרכו-קפיטליזם • אנרכיזם-קווירי • אנרכיזם קולקטיביסטי • אנרכיזם ללא תארים • פוסט-אנרכיזם |  |
| מסביב לעולם | אנרכיזם בישראל • אנרכיזם בספרד • אנרכיזם באפריקה • אנרכיזם באנגליה • קהילות אנרכיסטיות |  |
| בתרבות | אנרכיזם וחברה • אנרכיזם ודת • אנרכיזם ואמנות • אנרכיזם שחור • אנרכיזם נוצרי • אנרכיזם בודהיסטי • סמלים אנרכיסטיים |  |
| בהיסטוריה | הקומונה הפריזאית • מהומות היימרקט • מרד קרונשטאדט • נסטור מאכנו • מאי 1968 |  |
אבו עומר א-שישאני

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  11 בפברואר 1986 נפת אחמטה, גאורגיה
 נהרג:  14 במרץ 2016 (בגיל 30) אל שירקט, עיראק 
 שם מלא:  תַּרְחָאן בָּתִירַשְׁווִילִי
 שם לידה:  Tarkhan Tayumurazovich Batirashvili 
 מדינה:  גאורגיה גאורגיה
 עיסוק:  לוחם
 דת:  אסלאם
 בן או בת זוג:  Seda Dudurkaeva 
 
תַּרְחָאן בָּתִירַשְׁווִילִי (בגאורגית: თარხან ბათირაშვილი, ‏11 בפברואר 1986 – 14 במרץ 2016), שהיה ידוע גם בכינויו אַבּוּ עוֹמַר א-שִׁישַׁאנִי (בערבית: أبو عمر الشيشاني), היה מפקד בכיר בארגון הטרור המדינה האסלאמית וסרג'נט (אנ') בחיל הרגלים של גאורגיה.
הוא לחם במלחמה בדרום אוסטיה בשנת 2008, הפך ללוחם ג'יהאד לאחר ששוחרר משירות צבאי, ושירת בפיקוד בכמה ארגונים מיליטנטיים אסלאמיים במלחמת האזרחים בסוריה. בין השאר היה ראש כמה ארגונים במלחמה לפני שחבר למדינה האסלאמית.
במאי 2015 הודיעה ארצות הברית על פרס בשווי חמישה מיליון דולר על מי שימציא מידע שיוביל ללכידתו.
ב-28 בדצמבר 2015 דווח כי א-שישאני ושני מפקדים נוספים נתפסו ב-25 בדצמבר 2015 על ידי כוחות אמריקניים. דיווח זה ודומים לו התבררו כשגויים, עד אשר ב-15 במרץ 2016 אישר הממשל האמריקאי כי א-שישאני נהרג במתקפה אווירית. ב-14 ביולי 2016 אושר מותו רשמית על ידי דאעש.
חיים מוקדמים

תרחאן תאימורוביץ' בתירשווילי נולד ב-הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גאורגיה (היום גאורגיה) ב-1986. אביו, תאימורז בתירשווילי, הוא נוצרי באצבי, ואימו הייתה מוסלמית כיסטית - תת-קבוצה של צ'צ'נים אתניים, מערוץ פנקיסי.
בתירשווילי גדל בכפר כיסטי נוצרי בשם בִּירְקִיָאנִי (גאו'), בערוץ פנקיסי, באזור עני בצפון מזרח גאורגיה.
תרחאן היה אחד מ-3 בנים, שבחרו להתאסלם, בניגוד לעמדת אביהם.
במהלך ילדותו, אביו בקושי היה נוכח, עקב תקופות היעדרות ממושכות בגין עבודתו ברוסיה, ו-3 האחים גודלו בעיקר על ידי אימם.
בנערותו, הוא עבד כרועה צאן בגבעות שמסביב לערוץ פנקיסי. לאחר מכן בשנות ה-90, ערוץ פנקיסי היה נקודת מעבר מרכזית עבור חמושים המשתתפים במלחמת צ'צ'ניה השנייה, וכך נוצר המפגש הראשון בין באטרישווילי ובין החמושים הצ'צ'נים שחדרו לרוסיה.
לדברי תאימורז אביו, הצעיר סייע בחשאיות ללוחמים הצ'צ'נים לחדור לתוך רוסיה, ולעיתים גם הצטרף למשימות שלהם כנגד חיילים רוסים.
פעילות מיליטנטית

בתירשווילי נעצר בספטמבר 2010 על החזקת מצבור כלי נשק, נשפט והורשע לשלוש שנות מאסר. הוא שוחרר בתחילת 2012 לאחר 16 חודשי מאסר, ועזב מיד את גאורגיה. באחד מראיונותיו ציין שהכלא שינה אותו: ”הבטחתי לאללה שאם אצא חי מהכלא אקדיש עצמי למלחמת ג'יהאד למענו”.
פעילות מיליטנטית > חטיבת מוהאג'ירין

הפיקוד הראשון שלו היה על חטיבת מוהאג'ירין, קבוצה ג'יהאדיסטית אסלאמיסטית שהורכבה מלוחמים זרים שהוקמה בקיץ 2012. יחידתו הייתה מעורבת בקרב חלב, ובאוקטובר 2012 הם סייעו לחזית אל-נוסרה בפשיטה על בסיס הגנה אווירית וטילי סקאד בחאלב.
בדצמבר 2012 הם לחמו לצד חזית אל-נוסרה בתקיפת בסיס צבא 'שייח סולימאן' במערב חלב. בפברואר 2013, יחד עם גדודי תוהיד וחזית אל-נוסרה, הם הסתערו על בסיס הגדוד השמיני של הצבא הסורי, ליד שדה התעופה הראשי בחלב.
במרץ 2013 דווח כי חטיבת מוהאג'ירין התמזגה עם שתי קבוצות ג'יהאדיסטיות סוריות והקימה קבוצה חדשה בשם ג'ייש אלמוג'יריין וואל-אנסאר. סניף של חטיבת מוהאג'ירין היה מעורב במתקפה על לטקיה ב-2013.
פעילות מיליטנטית > המדינה האסלאמית

במאי 2013 מונה בטירשווילי למפקד הזרוע הצפונית של המדינה האסלאמית על ידי אבו בכר אל-בגדאדי. באוגוסט 2013 הכריז על גירוש אחד ממפקדיו, אמיר סייף אללה, ועוד 27 מלוחמיו. בתירשווילי האשים אותם במעילה, בהפרת אמון הציבור הסורי והמרדתו נגד לוחמים זרים, אולם סייף אללה הכחיש את ההאשמות נגדו וטען שמקורן היה בעובדה שסירב להצטרף עם בטירשווילי לשורות המדינה האסלאמית.
בסוף 2013 הוחלף בהנהגת "צבא המוהאג'ירין" על ידי מפקד צ'צ'ני אחר בשם "צלאח א-דין", מכיוון שהצהרת הנאמנות למדינה האסלאמית לא הייתה לרוחם של חלק ניכר מלוחמי החטיבה, עקב נאמנותם לדוקה אומרוב, מנהיג אמירות הקווקז.
באמצע 2014 כבר היה לאחד מבכירי המדינה האסלאמית וחבר ב"מועצת שורה" בא-רקה.
אביו סיפר כי הוא התקשר אליו פעם אחת מאז שעזב את סוריה כדי לספר לו שהתחתן עם אשה צ'צ'נית ושיש לו בת בשם סופיה. במשך זמן מסוים חי בווילה גדולה עם משפחתו בהורייתאן השוכנת צפונית לחלב. נטען שהוא היה אחראי על מתקני כליאה של המדינה האסלאמית ליד א-רקה, והיה אחראי על עינויים ותחקורים של שבויים זרים.
הערות שוליים

↑  דרגה מקבילה לדרגת סמל.
↑  דיווח: ארצות הברית עצרה בעיראק מפקד בכיר בדאעש, nrg, 28.12.2015
↑  ארה"ב אישרה: "שר המלחמה" של דאעש נהרג במתקפה בסוריה, באתר וואלה, 15 במרץ 2016
↑  דאעש אישר רשמית: "הג'ינגי" מת, באתר ynet, 14 ביולי 2016
↑  Al Nusrah Front commanded Free Syrian Army unit, ‘Chechen emigrants,’ in assault on Syrian air defense base
↑  Rebels Gain Control of Government Air Base in Syria
הלב הרגיל

| --- | --- |

כרזת שידור בטלוויזיה
 מבוסס על:  מחזה באותו השם מאת לארי קריימר
 בימוי:  ראיין מרפי 
 הופק בידי:  בראד פיט ראיין מרפי סקוט פרגסון
 תסריט:  לארי קרמר 
 עריכה:  אדם פן
 שחקנים ראשיים:  מארק רופאלו מאט בומר טיילור קיטש ג'ים פרסונס אלפרד מולינה ג'וליה רוברטס
 מוזיקה:  קליף מרטינז 
 צילום:  דניאל מודר
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי HBO, Plan B Entertainment 
 חברה מפיצה:  HBO 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, ישירות לווידיאו 
 הקרנת בכורה:  25 במאי 2014
 משך הקרנה:  133 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט טלוויזיה סרט להט"בי
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-80 של המאה ה-20 
 פרסים:  זוכה פרס גלובוס זהב
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הלב הרגיל (באנגלית: The Normal Heart) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2014, שבויים על ידי ראיין מרפי. התסריט נכתב על ידי לארי קרמר, שהתבסס על המחזה האוטוביוגרפי ברובו שפרסם בשנת 1985 באותו שם. בסרט מככבים מארק רופאלו, מאט בומר, טיילור קיטש, ג'ים פרסונס, אלפרד מולינה, ג'ו מנטלו, וג'וליה רוברטס.
הסרט יצא ב-26 באוגוסט 2014. הסרט שודר לראשונה בישראל לכבוד שבוע הגאווה ב-13 ביוני 2014, ב-yes3.בטקס פרי האמי 2014, זכה הסרט בפרס הסרט הטוב ביותר.
הסרט מציג את משבר האיידס בעיר ניו יורק בין השנים 1981 ל-1984, כפי שנראה מנקודת מבטו של הסופר והאקטיביסט נד ויקס, המייסד היהודי-אמריקאי ההומוסקסואל של קבוצת תמיכה בולטת בנפגעי ה-HIV. ויקס העדיף עימותים ציבוריים גלויים על פני אסטרטגיות רגועות ופרטיות יותר, אותן העדיפו שותפיו, חבריו ובן זוגו - ארוניסטים ברובם. ההבדלים בדעותיהם הובילו לוויכוחים תכופים שאיימו לערער את הגשמת מטרותיהם המשותפות.
עלילה

בקיץ של 1981, נוסע נד ויקס (מארק רופאלו) - מחזאי הומוסקסואל גלוי מניו יורק - למסיבת יום ההולדת של חברו קרייג דונר (ג'ונתן גרוף) בלונג איילנד. במקום נמצאים צעירים הומוסקסואליים רבים אחרים, שחוגגים את יכולתם להפגין את מיניותם בגלוי. על אף שהוא נראה צעיר ובריא, קרייג מתמוטט על החוף ללא סיבה נראית לעין, ולאחר מכן מתחיל לסבול משיעולים. מאוחר יותר הוא מתחיל לסבול מפרכוסים אלימים ומובהל לבית החולים, שם נקבע מותו זמן קצר לאחר מכן.
במהלך הנסיעה שלו בחזרה לניו יורק, נד קורא מאמר בניו יורק טיימס, שכותרתו: "סרטן נדיר אובחן ב-41 הומוסקסואלים". הוא מבקר במשרדה של ד"ר אמה ברוקנר (ג'וליה רוברטס), רופאה שמתניידת בכיסא גלגלים. היא מספרת לו שטיפלה בחולים רבים שהופיעו אצלם סימפטומים של מחלות שבדרך כלל לא פוגעות באנשים, אלא אם כן קרסה המערכת החיסונית שלהם. נראה כי כל המקרים הללו הופיעו בקרב גברים הומוסקסואלים. היא מבקשת מנד לעזור להעלות את המודעות למחלה הזו בקרב הקהילה ההומוסקסואלית. נד מארגן כינוס בביתו ומזמין רבים ממכריו ההומוסקסואלים לשמוע את ד"ר ברוקנר. על אף שאין לה ראיה חותכת, היא מאמינה שהמחלה עוברת באמצעות מגע מיני, וטוענת שעליהם להימנע מקיום יחסי מין בתקופה הנוכחית כדי להימנע ממקרים חדשים. ההצעה מכעיסה ומקוממת את המשתתפים, שטוענים שדימוי שלילי לקיום יחסים הומוסקסואליים יפגע בקהילה, והאיסור עצמו קיצוני ולא ריאלי.
נד, ברוס נילס (טיילור קיטש), טומי בואטרייט (ג'ים פרסונס), מיקי מרכוס (ג'ו מנטלו) וכמה חברים אחרים מקימים ארגון קהילתי שנועד להתמודד עם משבר הבריאות בקהילה ההומוסקסואלית הגברית. הארגון עוסק בגיוס תרומות למחקר רפואי של המחלה, שעכשיו נקראת איידס, ומקים קו חם לסיפוק מידע וייעוץ. למרות התנגדותו של נד, ברוס נבחר להיות נשיא הארגון בשל היותו אהוב ומקובל על האנשים, בניגוד לנד שמצטייר כלוחמני ואגרסיבי מדי. נד מגייס את אחיו בן, שותף בכיר בחברת עורכי דין נחשבת, לספק ייעוץ משפטי חינם לארגון. עם זאת, בין השניים פורץ עימות ונד מסרב להמשיך לדבר עם אחיו בטענה שבן לא רואה בו אדם שווה ערך בשל הזהות המינית שלו.
נד יוצר קשר עם פליקס טרנר (מאט בומר), עיתונאי הומוסקסואל מהניו יורק טיימס, בתקווה שיוכל להשתמש בקשריו בתחום התקשורת על מנת לפרסם את משבר הבריאות המחריף. פליקס מסרב בטענה שזה לא בטווח היכולת שלו, אבל השניים מתחילים מערכת יחסית רומנטית. בהמשך מופיעים אצל פליקס סימפטומים של המחלה אך נד נשאר לצדו ומטפל בו ככל שהמצב מחמיר.
ד"ר ברוקנר ונד מבקרים בבית חולים מקומי שבו מאושפזים כמה מהפציינטים שלה. אנשי צוות בית החולים נמנעים מלהיכנס לחדרים מפחד להידבק, ולכן הטיפול שמקבלים החולים גרוע מאוד, וגם לאחר המוות הפרוצדורה מבזה ולא אנושית. ד"ר ברוקנר מנסה לגייס מענק כספי על מנת לקדם את המחקר שלה על המחלה, אבל מאמציה נבלמים על ידי נציגי הממשלה. לאחר מאמצים כושלים לפגישה עם ראש העיר, נד מוזמן לפגישה בבית הלבן אבל יועץ הנשיא שאיתו הוא נפגש מתעניין בעיקר בסבירות לפגיעה בגברים הטרוסקסואליים, ממניעים אנוכיים, ומסרב לעזור. חברי הוועד מתאגדים נגד נד ומוציאים אותו מהארגון, בטענה שהטקטיקות שבהן הוא נוקט פוגעות בהם.
פליקס יוצר קשר עם אחיו של נד בבקשה שיעזור לו לערוך את צוואתו, שבה הוא מבקש להוריש הכול לנד. בן, שמתרשם מאישיותו של פליקס שמגיע אליו חולה מאוד, מחדש את הקשר עם נד. נד נמצא עם פליקס הגוסס בבית החולים וד"ר ברוקנר עורכת להם טקס נישואים מאולתר בנוכחותו של בן. נד נוסע להרצות באוניברסיטת ייל, שם למד בצעירותו, לרגל שבוע הגייז שנחגג שם. בסיום הסרט הוא יושב בצד וצופה בזוגות הרוקדים כשהוא דומע ומחייך.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| מארק רופאלו | אלכסנדר "נד" ויקס | אלטר אגו של לארי קריימר |
| מאט בומר | פליקס טרנר | עיתונאי, בן-זוגו של ויקס |
| טיילור קיטש | ברוס נילס | חברו של ויקס |
| ג'ים פרסונס | טומי בואטרייט | עמיתו של ויקס |
| אלפרד מולינה | בן ויקס | אחיו של ויקס |
| ג'וליה רוברטס | ד"ר אמה ברוקנר | רופאה וידידתו של ויקס |
| ג'ו מנטלו | מייקל ר. "מיקי" מרכוס | חברו של ויקס |
| בי. די. וונג | באזי | עוזר במרפאה של ד"ר ברוקנר |
| ג'ונתן גרוף | קרייג דונר | חברו של ויקס |
| סטפן ספינלה | סנפורד | מכר של ויקס שחלה באיידס |
| פין ויטרוק | אלברט | בן-זוגו של ברוס |
| דניס או'הר | הירם קיבלר | יועצו של ראש עיריית ניו יורק |
| קורי סטול | ג'ון ברונו | יועצו של נשיא ארצות הברית |
| דניאל פרלנד | אסטל | לסבית שמתנדבת בארגון |
| פרנק דה חוליו | ניק |  |
| אדם בי. שפירו | בלה |  |
הפקה > צילום

הצילומים החלו -8 ביוני 2013 בעיר ניו יורק במדינת ניו יורק. ב-12 ביולי הצוות נראה מצלם את הסרט בשכונה איטליה הקטנה. במהלך הצילומים, ההפקה הושהתה זמנית על מנת לתת לחלק מהשחקנים לשנות את מראם החיצוני; בומר רזה 18 קילו כדי להראות את נזקי האיידס בדמותו.
קבלה > שידור

הסרט שודר לראשונה בערוץ HBO ב-25 במאי 2014 בשעה 21:00, והוקרן בהקרנה מוקדמת בפסטיבל הסרטים והווידאו Inside Out בטורונטו, אונטריו ב-23 במאי.
קבלה > ביקורת

הסרט קיבל הכרה ביקורתית חזקה מהמבקרים ומהקהל, עם תשבחות רבות שהופנו לבימויו של ראיין מרפי, לתסריט של לארי קריימר ולעיבוד המוצלח של המחזה שלו לטלוויזיה, למשחק (במיוחד לזה של מארק רופאלו, מאט בומר, טיילור קיטש, ג'ים פרסונס, ג'ו מנטלו וג'וליה רוברטס), לדרמה, למסרים המוסריים ולערכי ההפקה. אתר אוסף חוות הדעת Rotten Tomatoes נותן לסרט ציון של 93% המבוסס על ביקורות של 45 מבקרי סרטים עם ציון ממוצע של 7.8 מתוך 10. הקונצנזוס אומר: "הודות להופעות שוות פרס אמי של צוות שחקנים בעל מוניטין, הלב הרגיל הוא לא רק דרמה מלאת עוצמה ושוברת לב, אלא גם תיעוד חיוני של אירועים המובילים אל, ומתרחשים בתחילת משבר האיידס." Metacritic, המייחס ציון ממוצע בעל משקל מתוך 100 לחוות דעת של מבקרים מרכזיים, נותן לסרט ציון של 85 בהתבסס על 33 חוות דעת, המצביע על 'הכרה אוניברסלית'.
קבלה > זכיות

בטקס פרסי האמי ה-66, שנערך ב-25 באוגוסט 2014, זכה הסרט בפרס סרט הטלוויזיה הטוב ביותר.
בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-72, שנערך ב-11 בינואר 2015, זכה מאט בומר בפרס שחקן השנה הטוב ביותר. מארק רופאלו זכה בפרס גילדת שחקני המסך על תפקידו בסרט.
ראו גם

אימה אמריקאית: ניו יורק - סדרה נוספת של מרפי בנושא הומוסקסואלים והתפרצות האיידס
והתזמורת ממשיכה לנגן
הערות שוליים

↑  "The Normal Heart" Sets Blu-Ray and DVD Release - Playbill.com
↑  גאים גם בבית: סוף שבוע גאווה בערוצי yes, באתר ‏מאקו‏, 12 ביוני 2014
1 2  תרבות - טלוויזיה nrg - ...צפוי ובנאלי: אין הפתעות בטקס פרסי
↑  ‘The Normal Heart’, starring Julia Roberts, Matt Bomer, & Mark Ruffalo, begins filming in NYC this week
↑  http://www.boweryboogie.com/2013/07/the-normal-heart-resumes-filming-in-little-italy-today/
↑  Matt Bomer on "The Normal Heart" and Unconditional Love - thebacklot.com
↑  The Normal Heart to premiere at Inside Out | Daily Xtra
↑  ‘The Normal Heart’: A shattering war - Television - The Boston Globe
↑  The Normal Heart - Rotten Tomatoes
↑  http://www.metacritic.com/tv/the-normal-heart
| ראיין מרפי |
| --- | --- | --- |
| טלוויזיה | צעירים לנצח (1999-2001) • ניפ/טאק (2003-2010) • ‏Glee‏ (2009-2015) • אימה אמריקאית (2011-) • הנורמלים החדשים (2012-2013) • מלכות הצעקה (2015-2016) • סיפור פשע אמריקאי (2016-) • אויבות (2018-) • ‏מוקד 911 ‏(2018-)‏ • ‏פוזה ‏(2018-)‏ • ‏הפוליטיקאי ‏(2019)‏ • ‏הוליווד ‏(2020)‏ • ‏ראצ'ד ‏(2020)‏  • ‏הלסטון ‏(2021)‏  • ‏דאהמר - מפלצת: סיפורו של ג'פרי דאהמר ‏(2022)‏ |  |
| קולנוע | לרוץ עם מספריים (2006) • לאכול, להתפלל, לאהוב (2010) • הלב הרגיל (2014) • העיר שפחדה מהשקיעה (2014) • הנערים בחבורה (2020) • הנשף (2020) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 728145857073822921763   WorldCat (עם VIAF): 728145857073822921763
האכסניה האוסטרית

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית הארחה לצליינים 
 על שם:  המשפחה הקדושה 
 כתובת:  ויה דולורוזה 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1857
 תאריך פתיחה רשמי:  1857 
 
 קואורדינטות:  31°46′49″N 35°13′55″E﻿ / ﻿31.78029167°N 35.23195278°E﻿ / 31.78029167; 35.23195278
 www.austrianhospice.com
  (למפת ירושלים העתיקה מוגדלת) האכסניה האוסטרית(למפת ירושלים העתיקה רגילה) האכסניה האוסטרית(למפת ירושלים רגילה) האכסניה האוסטרית(למפת ירושלים מוגדלת) האכסניה האוסטרית
 
חזית הכניסה לאכסניה, 2010
האכסניה האוסטרית בפינת ויה דולורוזה ורחוב הגיא
פרנץ יוזף ברובע המוסלמי. הקפיטריה - שניצל וינאי ועוגת זאכר
הכנסייה במבנה האכסניה האוסטרית
הנוף הנשקף מגג האכסניה. חורף 2008
האכסניה האוסטרית בירושלים, או בשמה הרשמי ההוספיס האוסטרי של המשפחה הקדושה  (בגרמנית: Österreichisches Hospiz zur Hl. Familie), היא בית הארחה לצליינים השוכן בפינת רחוב ויה דולורוזה ורחוב הגיא ברובע המוסלמי של העיר העתיקה בירושלים.