הודים
היסטוריה

בני אדם מודרניים הגיעו לתת - היבשת ההודית מאפריקה לפני כ-55,000 שנה. הם חיו זמן רב כציידים-לקטים בשבטים מבודדים זה מזה, מה שהפך את האזור למגוון ביותר, שני רק לאפריקה במגוון הגנטי האנושי. חיים מיושבים הופיעו בתת-היבשת בשוליים המערביים של אגן נהר האינדוס לפני 9,000 שנה, והתפתחו בהדרגה לתרבות עמק האינדוס של האלף השלישי לפני הספירה. עד 1200 לפני הספירה, השפה הייתה סנסקריט, שפה הודו-אירופית, שהתפשטה להודו מצפון-מערב. העדויות לשפה הזו קיימות כיום נמצאות בפזמונים של ה-ריג ודה שנשמר על ידי מסורת בעל פה המתעדת את שחר ההינדואיזם בהודו. השפות הדרווידיות של הודו הוחלפו באזורים הצפוניים והמערביים. בכ-400 לפני הספירה, ריבוד והדרה לפי קאסטות הופיעו בתוך ההינדואיזם, ובודהיזם וג'ייניזם התעוררו, והכריזו על סדרים חברתיים שאינם קשורים לתורשה. איחודים פוליטיים מוקדמים הולידו את האימפריות של מאוריה וגופטה שבסיסה באגן הגנגס. העידן הקולקטיבי שלהם התאפיין ביצירתיות רחבת היקף, אך גם בירידה במעמדן של נשים, ובשילוב של חוסר נגיעה במערכת אמונות מאורגנת. בדרום הודו, הממלכות האמצעיות ייצאו תסריטים ותרבויות דתיות בשפות הדרווידיות לממלכות דרום מזרח אסיה.
העם ההודי הקים בתקופות העתיקות ובימי הביניים עד לתחילת המאה השמונה עשרה כמה מהאימפריות והשושלות הגדולות ביותר בהיסטוריה של דרום אסיה כמו אימפריית מאוריה, שושלת סאטווהאנה, ממלכת גופטה, שושלת רשטראקוטה, אימפריית צ'לוקיה, אימפריית צ'ולה, אימפריה קרקוטה. אימפריית ויג'איאנגר, סולטנות דלהי, האימפריה המוגולית, האימפרייה המראטהית והאימפריה הסיקית. האימפריה הגדולה הראשונה של העם ההודי הייתה אימפריית מאוריה שבירתה פטאליפוטרה (אנ') (כיום פטנה, במדינת ביהר). זו כבשה את חלקה הגדול של דרום אסיה במאות ה-4 וה-3 לפני הספירה בתקופת שלטונם של הקיסרים ההודיים צ'אנדראגופטה מאוריה ואשוקה לצדם. היועץ הבכיר שלהם, צ'אנקיה, שנחשב למייסד מקצועות הכלכלה ומדע המדינה. האימפריה העתיקה הגדולה הבאה של העם ההודי הייתה אימפריית הגופטה. תקופה זו, עדה לתחייה דתית ואינטלקטואלית הינדית, וידועה כתקופה הקלאסית או "תור הזהב של הודו". במהלך תקופה זו, היבטים של הציוויליזציה ההודית, הממשל, התרבות וההינדואיזם והבודהיזם התפשטו לחלק גדול מאסיה, בעוד שלאימפריית צ'ולה בדרום היו קשרי סחר ימיים משגשגים עם האימפריה הרומית בתקופה זו. המתמטיקאים ההודיים הקדומים אריאבהטה, בהסקרה הראשון ובראהמגופטה המציאו את מושג האפס ואת מערכת הספרות ההינדית-ערבית העשרונית במהלך תקופה זו. בתקופה זו התפשטה ההשפעה התרבותית ההודית על חלקים רבים של דרום-מזרח אסיה, מה שהוביל להקמת ממלכות הודיות בדרום-מזרח אסיה.
בתקופת ימי הביניים המוקדמים שלטה שושלת רשטראקוטה הגדולה ברוב תת-היבשת ההודית מהמאות ה-8 עד ה-10 והקיסר ההודי אמוגהאווארשה הראשון (אנ') משושלת רשטראקוטה תואר על ידי הנוסע הערבי סולימאן כאחד מארבעת המלכים הגדולים בעולם. המתמטיקאי הדרום הודי מימי הביניים מהאווירה היה חלק משושלת ראשטראקוטה והיה המתמטיקאי ההודי הראשון שהפריד בין אסטרולוגיה למתמטיקה וכתב את הטקסט ההודי הקדום ביותר שהוקדש כולו למתמטיקה. האימפריה הימית הגדולה ביותר של ההודים מימי הביניים הייתה שושלת צ'ולה. תחת הקיסרים ההודיים הגדולים רג'ארג'ה צ'ולה הראשון ויורשו ראג'נדרה צ'ולה הראשון הפכה שושלת צ'ולה למעצמה צבאית, כלכלית ותרבותית בדרום אסיה ובדרום-מזרח אסיה. כוחה של אימפריית צ'ולה נודע לעולם המזרחי על ידי המשלחת לגנגס שערך ראג'נדרה צ'ולה הראשון ועל ידי כיבוש הערים של האימפריה הימית של סריביג'איה בדרום מזרח אסיה, וכן על ידי המשלחות החוזרות ונשנות לסין.
במהלך תקופת ימי הביניים המאוחרות שלטה אימפריית ויג'יאנאגר הגדולה ברוב דרום הודו מהמאות ה-14 עד ה-16 והגיעה לשיאה בתקופת שלטונו של קיסר דרום הודו סרי קרישנאדוואריה בית הספר לאסטרונומיה ומתמטיקה קראלה מימי הביניים שגשג במהלך תקופה זו תחת מתמטיקאים ידועים בדרום הודו כמו מדהוואה (בערך 1340–1425), שתרם תרומה חשובה לטריגונומטריה ולחשבון, ונילקנטה סומיאג'י (1444–1545 לערך), שערך חישובים מדויקים ביותר על מסלולי כוכבי לכת.
האימפריה המוגולית איחדה חלק גדול מתת היבשת ההודית תחת ממלכה אחת. תחת המוגולים, הודו פיתחה כלכלה חזקה ויציבה, שהובילה להתרחבות מסחרית ולחסות רבה יותר על התרבות, שהשפיעה רבות על החברה ההודית. האימפריה המוגולית איזנה והרגיעה את החברות המקומיות באמצעות פרקטיקות מנהליות חדשות והיו לה אליטות שלטוניות מגוונות ומכילות, שהובילו לשלטון שיטתי, ריכוזי ואחיד יותר. קבוצות חברתיות קוהרנטיות חדשות בצפון הודו ובמערבה, כגון המאראת'ס, הראג'פוטים, הפתאנים, הג'אטים והסיקים, זכו לשאיפות צבאיות ושלטוניות במהלך השלטון המוגולי, אשר, באמצעות שיתוף פעולה או בכח, העניקו להם הכרה וניסיון צבאי.
המאראטות והסיקים הופיעו במאה ה-17 והקימו את האימפריה המראטהית והאימפריה הסיקית, שהפכו למעצמות הדומיננטיות בהודו במאה ה-18. לאימפריה המראטהית מיוחסת במידה רבה סיום השלטון המוגולי בהודו. האימפריה בשיאה השתרעה מטאמיל נאדו בדרום, עד פשאוואר, ח'ייבר פח'טונח'ווה בצפון ובנגל ואיי אנדמן במזרח.
שקיעתה של האימפריה המוגולית והאימפריה המראטהית מסוף המאה ה-18 ועד אמצע המאה ה-19 הביאה לכך ששטחים נרחבים בהודו סופחו על ידי חברת הודו המזרחית הבריטית של האימפריה הבריטית. דבר זה התחיל תקופה של פיתוח מהיר של תשתיות מצד אחד וירידה כלכלית ורעב גדול מצד שני. במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20, נפתח מאבק ארצי למען תנועת העצמאות ההודית, תת-היבשת ההודית קיבלה עצמאות מהממלכה המאוחדת ב-1947, לאחר שהפרובינציות הבריטיות חולקו לשטחי הודו ופקיסטן. והנסכיויות כולן הצטרפו לאחת מהמדינות החדשות.