stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'רי אורבך
חיים אישיים > פטירתו

בינואר 1994 אורבך אובחן כחולה בסרטן הערמונית. הוא החל לקבל טיפולי רדיותרפיה, אך בדצמבר 1994 הסרטן חזר והתפשט. במשך כעשור לאחר מכן קיבל טיפול הורמונלי במחלה. לאחר פרישתו מהסדרה "חוק וסדר" ב-2004 החל לקבל טיפולי כימותרפיה, אך נכנע למחלה ונפטר ב-28 בדצמבר 2004 בבית חולים בניו יורק, בגיל 69. אף על פי שאובחן כחולה סרטן כעשור לפני כן, דבר מחלתו נשמר בסוד ופורסם לציבור רק שבועות אחדים לפני פטירתו. טרם פטירתו אמור היה להצטרף בתפקיד קבוע לסדרת הספין אוף השלישית והחדשה ל"חוק וסדר", "חוק וסדר: משפט וצדק", אך הוא הספיק להצטלם רק לשני הפרקים הראשונים של הסדרה, ששודרו לאחר פטירתו במרץ 2005. יום לאחר פטירתו, שלטי החוצות בברודוויי עומעמו לאות אבל.
מאחר שעיניו של אורבך היו בריאות ותקינות כל חייו, הוא ביקש שהן תיתרמנה לאחר פטירתו. רצונו התממש ושתי קרניות עיניו נתרמו לשני אנשים שונים.
ב-5 בפברואר 2005, לאחר פטירתו, הוענק לו פרס גילדת שחקני המסך על תפקידו ארוך השנים בסדרה "חוק וסדר".
פילמוגרפיה נבחרת > קולנוע

כנופיית העקומים (1971)
נסיך העיר (1981)
הבזבוז הגדול (1985)
תעלול קטלני (1986)
ריקוד מושחת (1987)
זר שומר עליי (1987)
ברוקלין, תחנה אחרונה (1989)
פשעים ועבירות קלות (1989)
בהגנה על גבר נשוי (1990) - סרט טלוויזיה
סוגר חשבון (1991)
חולם בהקיץ (1991)
היפה והחיה (1991, דיבוב)
קו פתוח (1992)
חייל אוניברסלי (1992)
מר מוצ"ש (1992)
אלאדין ומלך הגנבים (1996, דיבוב)
היפה והחיה 2: חורף קסום (1997, דיבוב)
היפה והחיה: עולמה הקסום של בל (1998, דיבוב)
קפה סיני (2000)
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

החוק והארי מק'גרו (1987–1988)
חוק וסדר (1992-2004)
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה > תפקידי אורח בולטים

קוז'אק (פרק אחד, 1975)
באק רוג'רס (פרק אחד, 1980)
רצח במשיכת קולמוס (6 פרקים, 1985-1991)
סיפורים מהצד האפל (פרק אחד, 1987)
סיימון וסיימון (פרק אחד, 1988)
בנות הזהב (פרק אחד, 1990)
מי הבוס? (פרק אחד, 1990)
קן ריק (2 פרקים, 1992)
פרייז'ר (פרק אחד, 1996)
רצח מאדום לשחור (3 פרקים, 1996-1999)
חוק וסדר: מדור מיוחד (3 פרקים, 1999-2000)
חוק וסדר: כוונה פלילית (פרק אחד, 2001)
חוק וסדר: משפט וצדק (2 פרקים, 2005)
הערות שוליים

↑  https://news.google.com/newspapers?id=YXBPAAAAIBAJ&pg=5051,7381918&dq=in-step-with-jerry-Orbach-sephardic-jews&hl=en
| פרס טוני לשחקן הראשי הטוב ביותר במחזמר |
| --- | --- | --- |
| 1947–1975 | פול הרטמן (1948) • ריי בולג'ר (1949) • אציו פינצה (1950) • רוברט אלדה‎ (1951) • פיל סילברס (1952) • תומאס מיטשל (1953) • אלפרד דרייק (1954) • ולטר סלזק (1955) • ריי וולסטון (1956) • רקס הריסון (1957) • רוברט פרסטון (1958) • ריצ'רד קיילי (1959) • ג'קי גליסון (1960) • ריצ'רד ברטון (1961) • רוברט מורס (1962) • זירו מוסטל (1963) • ברט לאהר (1964) • זירו מוסטל (1965) • ריצ'רד קיילי (1966) • רוברט פרסטון (1967) • רוברט גולט (1968) • ג'רי אורבך (1969) • קליבון ליטל (1970) • האל לינדן (1971) • פיל סילברס (1972) • בן ורין (1973) • כריסטופר פלאמר (1974) • ג'ון קולום (1975) |  |
| 1976–2000 | ג'ורג' רוז (1976) • בארי בוסטוויק (1977) • ג'ון קולום (1978) • לן קאריו (1979) • ג'ים דייל (1980) • קווין קליין (1981) • בן הרני (1982) • טומי טון (1983) • ג'ורג' הרן (1984) • ג'ורג' רוז (1986) • רוברט לינדזי (1987) • מייקל קרופורד (1988) • ג'ייסון אלכסנדר (1989) • ג'יימס נוטון (1990) • ג'ונתן פרייס (1991) • גרגורי היינס (1992) • ברנט קארבר (1993) • בויד גיינס (1994) • מתיו ברודריק (1995) • נייתן ליין (1996) • ג'יימס נוטון (1997) • אלן קאמינג (1998) • מרטין שורט (1999) • בריאן סטוקס מיטשל (2000) |  |
| 2001–הווה | נייתן ליין (2001) • ג'ון לית'גו (2002) • הארווי פירסטיין (2003) • יו ג'קמן (2004) • נורברט ליאו בוטץ (2005) • ג'ון לויד יאנג (2006) • דייוויד הייד פירס (2007) • פאולו סקוט (2008) • דייוויד אלוורז, טרנט קובליק וקיריל קוליש (2009) • דאגלס הודג' (2010) • נורברט ליאו בוטץ (2011) • סטיב קאזי (2012) • בילי פורטר (2013) • ניל פטריק האריס (2014) • מייקל סרוריס (2015) • לסלי אודום ג'וניור (2016) • בן פלאט (2017) • טוני שלהוב (2018) • סנטינו פונטנה (2019) • ארון טבייט (2021) • מיילס פרוסט (2022) • ג'יי הריסון גי (2023) • ג'ונתן גרוף (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007345609305171  PLWABN: 9810649164805606  BIBSYS: 3084596  BNE: XX4617452  BnF: cb13938624b (data)  GND: 134477332  ISNI: 0000 0001 1556 4288  LCCN: n81098958  MusicBrainz: c9f3fa43-fd15-4517-92e0-38f51eac447b  NKC: xx0179241  NTA: 073696021  SNAC: w66n65b2  SUDOC: 125203829  VIAF: 22332023   WorldCat (עם VIAF): 22332023 
אורבך (מימין) בתפקיד בילי פלין בהפקה המקורית של המחזמר "שיקגו" בברודוויי, בשנת 1975
ההשתנות

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  הנסים של ישו, נושא באמנות 
 מיקום:  הר תבור 
 משתתפים:  פטרוס, ישו, משה, יוחנן המבשר, יעקב בן זבדי, אליהו 
 
קטע מההשתנות לפי רפאל (1520)
הר תבור וכנסיית ההשתנות – מיקומה המסורתי של ההשתנות
פסיפס ההשתנות בכנסיית ההשתנות על הר תבור
ההִשתָנוּת הייתה, על פי הנצרות, אירוע מכונן בחייו של ישו ובנסים שהתרחשו סביבו, מאורע המדווח בשלוש הבשורות הסינופטיות (הבשורה על-פי מתי, הבשורה על-פי מרקוס והבשורה על-פי לוקאס) שבמהלכו השתנה ישו על פסגתו של הר. על פי המסורת הנוצרית, ההשתנות הציבה את ישו על יד משה ואליהו שעמם הוא נראה מדבר, ואישרה שוב את מעמדו כבן האלוהים, כפי שאושר על ידי בת קול שנשמעה במהלך האירוע. שלוש הבשורות הסינופטיות אינן מזהות את ההר שעליו התרחש האירוע בשמו, והוא זוהה לראשונה כהר תבור במאה ה-5 (או המאה ה-4), בעוד הנוסע מבורדו (המאה ה-4) זיהה את ההר עם הר הזיתים.
ההישתנות בבשורות הסינופטיות

וכך באו הדברים לידי ביטוי בבשורה על-פי מתי:
"ומקץ ששת ימים לקח לו ישוע את-פטרוס ואת-יעקב ואת-יוחנן אחיו ויעלם בדד על-הר גבוה; וישתנה לעינהם ויזהירו פניו כשמש ובגדיו כאור הלבינו; והנה נראו אליהם משה ואליהו והם מדברים איתו; ויען פטרוס ויאמר אל-ישוע אדוני טוב לנו להיות פה אם-טוב בעיניך נעשה פה שלוש סוכות לך אחת ולמשה אחת ולאליהו אחת; עודנו מדבר והנה ענן-אור הצל עליהם והנה-קול מתוך הענן אומר זה-בני ידידי אשר רציתי בו אליו תשמעון; ויהיה כשמוע התלמידים ויפלו על פניהם ויראו מאוד; ויגש ישוע ויגע-בם ויאמר קומו אל-תיראו; וישאו עינהם ולא יראו איש בלתי ישוע לבדו; וברדתם מן-ההר צוה עליהם ישוע לאמור לא תגידו לאיש את-דבר המראה עד אם-קם בן-האדם מעם המתים" (הבשורה על-פי מתי, י"ז, 1-9).
כפי שקורה פעמים רבות בברית החדשה מתואר האירוע אגב מספר שינויים בבשורות האחרות. בבשורה על-פי מרקוס לא נזכר כלל כי פניו של ישו זהרו, ותחת זאת כתוב כי:
"ויזהירו בגדיו ויהיו לבנים מאוד כשלג אשר לא יוכל כובס בארץ להלבין כמותם" (הבשורה על-פי מרקוס, ט' 3).
בבשורה על-פי לוקס מופיע נוסח שונה מעט לרקע לאירוע עצמו:
"ויהי כשמונה ימים אחרי הדברים האלה ויקח אליו את-פטרוס ואת-יוחנן ואת-יעקב ויעל אל-ההר להתפלל שם" (הבשורה על-פי לוקס, ט' 28).
הבשורה על-פי מתי והבשורה על-פי מרקוס מציינות כי מיד לאחר האירוע שאלו השליחים את ישו אודות בואו העתידי של אליהו, אולם הבשורה על-פי מרקוס מוסיפה כי השליחים אף הוסיפו ושאלו כדלקמן:
"וישמרו את-הדבר בלבבם וידרשו לדעת התקומה מן המתים מה-היא" (הבשורה על-פי מרקוס, ט', 10).
אף שרוח הקודש לא נזכרה מפורשות בתיאורי הסינופטים, הכנסייה פרשה כי היא נכחה באירוע בדמות "ענן-האור", וההשתנות מתוארת, אם כן, כמעמד בו נכחו כל ישויות השילוש הקדוש – האל האב בדמות בת קול, הבן, ורוח הקודש.
חג ההישתנות במסורת הנוצרית

החג צוין על ידי הכנסייה הנסטוריאנית כבר בסוף המאה ה-5, ונחוג גם בסוריה במאה ה-7.
בכנסייה הקתולית נחוג חג ההשתנות ב-6 באוגוסט, שכן לפי המסורת התרחשה ההשתנות 40 יום לפני הצליבה, וזו צוינה במזרח בחג הצלב ב-14 בספטמבר. הנצרות המערבית החלה לציין את החג במחצית המאה ה-9 וזה התפשט במאות הבאות והונהג גם ברומא במאה ה-12. ב-1457 הנהיג האפיפיור קליקסטוס השלישי את החג באופן רשמי, כאות תודה על הניצחון על העות'מאנים במצור על בלגרד ב-6 באוגוסט 1456.
בכנסייה האורתודוקסית נחשב חג ההישתנות לאחד מ-12 החגים החשובים בשנה הליטורגית ונחגג ביום 6 באוגוסט (או 19 באוגוסט לפי הלוח הגרגוריאני). לפי המסורת מביאים ענבים לכנסייה, או תפוחים או כל פרי אחר אם לא ניתן להביא ענבים, ונערכת "ברכת הפרי הראשון" של השנה. החג קשור לא רק לישו, אלא לשילוש הקדוש כולו, שכן האל דיבר במהלכו מהשמיים ורוח הקודש הייתה גם היא נוכחת בדמות ענן.
לקריאה נוספת

אפי זיו, הצופן הנוצרי באמנות, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2015, עמ' 153–158, מסת"ב 978-965-566-137-8
ביכורים מובאים כחלק ממנהגי חג ההשתנות בכנסייה האורתודקסית
דוד חנין

דוד חנין נואם בוועידה ה-19 של המפלגה הקומוניסטית הישראלית, ברקע בשורה הראשונה, מימין לשמאל מאיר וילנר, תופיק טובי ותאופיק זיאד.
דוד (סשה) חנין (18 באפריל 1923 – 9 במאי 2000) היה ממנהיגי המפלגה הקומוניסטית הישראלית, רק"ח וחד"ש.
שנותיו הראשונות בבלארוס

דוד חנין נולד בעיר הומל שבבלארוס, שהייתה אז בשליטת ברית המועצות, ליעקב אלתר חינין, חסיד חב"ד ומוסיה חיה חינין. כילד השתתף חנין באחת מהקבוצות הקומוניסטיות לילדים (הפיונירים). מלחמת האזרחים בספרד השפיעה מאוד על קבוצת הפיונירים, שמדריכה, יעקב, נסע להילחם בה לצד כוחות הרפובליקה במסגרת הבריגדות הבינלאומיות.
נערותו במחתרת הקומוניסטית בישראל

בשנת 1936 קיבלה משפחת חנין מחבר הפוליטביורו, מיכאיל קלינין, אישור להגר מברית המועצות. בסוף השנה עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בתל אביב. אחרי עלייתו פגש נערים מתנועת הנוער ע"ש דב בר בורוכוב, והצטרף יחד עם אחיו לתנועה זו. במסגרת זו פגש לראשונה פעילי מחתרת מהנוער הקומוניסטי, המשמרת הצעירה של המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה. מספר חודשים לאחר הצטרפותו לנוער הקומוניסטי התמנה לראש קבוצה שעסקה בפעילויות טכניות כהדבקת כרוזים, חלוקת עיתונים, המצאת סיסמאות וכו'. במסגרת זו עסק בלילות בגרפיטי ברחובות העיר לפני החגים הקומוניסטיים: אחד במאי, יום המהפכה ברוסיה וכו'. בתקופה זו קיבל את כינוי המחתרת שלו, סשה, שם שבו דבק עד מותו.
בשנת 1939, באחת מפעולות המחתרת הליליות, יצא חנין ביחד עם אחד מחברי הקבוצה. בסיום הפעולה, נתפס החבר על ידי סיור משטרה משום שרכב על אופניו ללא פנס. אף על פי שהוזהר על ידי חנין שלא יישא עליו חומר תעמולה, נמצא עליו במהלך חיפוש שנערך בכליו כרוז שנועד לתלייה באותו לילה. הנער נלקח לתחנת המשטרה והוכה עד שהחל למסור את שמות החברים בקבוצה. הנער לא ידע את שמו האמיתי של חנין, אלא רק שהוא עולה מברית המועצות וחבר בתנועת נוער כל שהיא. הבולשת הבריטית החלה לחקור וגילתה שחבר מזכירות של הנוער הבורוכובי הוא יוצא ברית המועצות. חנין נעצר על ידי חוקרי הבולשת והוכה קשות במשך זמן רב ולטענתו באופן מקצועי על מנת שלא יתגלו סימני העינויים.
בבית הכלא ביפו החל ללמוד אנגלית בעזרת ספר שקיבל מקומוניסט כלוא אחר ומילון אנגלי שנתן לו אביו. חנין נשפט למספר חודשי מאסר בבית הסוהר וכשנה מאסר בית. כשפרצה מלחמת העולם השנייה הוגלה דוד חנין לבת ים. למרות ניסיונותיו לראות מה שלום משפחתו בזמן הפצצת חיל האוויר האיטלקי על תל אביב, הוא לא הצליח. בתחילת שנת 1942, בעקבות פתיחת החזית המזרחית במלחמה והפשרת יחסי הממלכה המאוחדת ורוסיה כתוצאה מכך, שוחררו חנין ואסירים קומוניסטים נוספים. כששוחררו, למרות שהיו תנועה אסורה לפי חוק, החלו לפעול בגלוי והפיצו כרוזים הקוראים להקמת חזית שנייה נגד הנאצים. בזמן זה חנין ניסה להתגייס לצבא הבריטי, אך מזכירות הנוער הקומוניסטי, שביססה עליו את בניית התנועה, לא התירה לו להתגייס. בסיום המלחמה נודע לחנין שאחיו הבכור, בוריס, נהרג במלחמה, ככל הנראה בקרבות לשחרור בודפשט.
דוד חנין הצטרף למקהלת רון, שהייתה קשורה למפלגה הקומוניסטית, והיה מהזמרים הבולטים בה. במקהלה פגש את חברתו לחיים, שולה שגדלה במשפחה דתית בכרם התימנים
זו הייתה השאלה ששאל אבא הצעיר (דוד חנין) את נערת העוני היחפנית מכרם התימנים שפגש במקהלת הפועלים רון:
"מי קרוב אליך יותר" - הוא שאל אותך - "בעל בית החרושת לשוקולד שהעביד אותך בשכר רעב, יהודי, או אותו ערבי נכה שהיה מגיע לשוק הכרמל, ליד הכרם, למכור את מעט הירקות כדי לפרנס את הילדים שהשאיר בבית?"
בשנת 1947 נבחר למזכ"ל ברית הנוער הקומוניסטי הישראלי (בנק"י). בתקופת כהונתו כמזכ"ל מנה סניף בנק"י בתל אביב מאות חברים.
אחרי קבלת תוכנית החלוקה באו"ם ותמיכת ברית המועצות בה, התגייס חנין לארגון "ההגנה", ובמרץ 1948 נפצע בקרב לפריצת המצור על קיבוץ ניצנים, אחרי שפינה פצועים תחת אש כבדה. משהכניס את אחד הפצועים למחסה טיפס למשוריין וצרור כדורים פגע ברגלו. בזמן האשפוז בארץ נאמר לו שכנראה יאלצו לכרות את רגלו. חנין התנגד לכך בתוקף ובסיוע חבריו הועבר לניתוח בצ'כוסלובקיה שבו רגלו נצלה והוא נשאר בצ'כוסלובקיה לתקופת שיקום.
תפקידו במפלגה הקומוניסטית הישראלית

בשנת 1950 נבחר דוד חנין לתפקיד מזכיר מחוז תל אביב של מק"י, המחוז הגדול ביותר של המפלגה באותה העת. לאחר בחירתו פרש מתפקידו כמזכ"ל בנק"י. בתחילת שנות ה-50 נבחר ללשכה הפוליטית של מק"י ובמסגרתה היה אחראי על הפעילות האיגוד מקצועית של המפלגה.
בפילוג שחל במק"י בשנת 1965 היה חנין מראשי הצד שנקט במדיניות האנטי-ציונית, יחד עם מאיר וילנר, תופיק טובי ואמיל חביבי, פלג שכלל את מרבית חברי המפלגה הערבים והקים את מפלגת רק"ח.
אחרי הפילוג היה חנין מרכז בפועל של מזכירות המפלגה והיה אחראי על ארגון המפלגה, על קשרי החוץ של המפלגה ועל פעילותה בתחום האיגוד המקצועי. הוא היה נציג המפלגה בפגישות הבינלאומיות של המפלגות הקומוניסטיות, ובשם המפלגה נפגש בין היתר עם ראש ממשלת הרפובליקה העממית של סין, צ'ו אן לאי, ועם מנהיג קובה, פידל קסטרו.
בוועידה ה-22 של המפלגה הקומוניסטית הישראלית, הראשונה שאחרי נפילת ברית המועצות, השתתף חנין בוויכוח בנושא מדוע נפלה ברית המועצות. חנין תיאר את ההתמוטטות כנובעת מכשלים בסיסיים במבנה המשטר ובעיקר מהתפיסה שהפרידה בין סוציאליזם לבין דמוקרטיה פוליטית. עמדתו זו נותרה במיעוט באותה ועידה מול עמדתו של מאיר וילנר, שגרסה שבברית המועצות אמנם היו שגיאות אבל לא כשלים מבניים. בסוף הוועידה, לראשונה מאז נבחר לוועד המרכזי של המפלגה, לא נבחר דוד חנין למוסד זה. הוא נותר חבר פעיל במפלגה והמשיך להשתתף בוויכוחים שהובילו לשינוי בעמדת המפלגה בוועידה ה-23 וה-24 שלה, בכיוון של עמדותיו הבסיסיות.
חייו האישיים

רעייתו של חנין, שולה, הייתה שותפה קרובה לדרכו. היא עבדה כגננת בשכונת התקווה בתל אביב. לזוג שני ילדים - דב ובלה. שולה נפטרה ב-28 ביוני 2007.
ב-9 במאי 2000 נפטר דוד חנין ממחלה.
הצהרת מונטריאול

הצהרת מונטריאול היא מסמך זכויות אדם העוסק בזכויותיה של הקהילה הגאה (להט"ב – לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים).
רקע

הצהרת מונטריאול היא מסמך העוסק בזכויות קהילת הלהט"ב והוא נוסח על ידי הוועידה הבינלאומית לזכויות הלהט"ב הראשונה אשר התכנסה במונטריאול, קנדה לקראת טורניר האאוטגיימס העולמי הראשון.
מטרת הכנס הייתה להעלות את המודעות של הקהילה הבינלאומית לזכויות הלהט"ב, ובו השתתפו יותר מ-1,500 נציגים מרחבי העולם, מה שהפך אותו לכנס זכויות הלהט"ב הגדול ביותר שנערך עד אז.
בין משתתפי הכנס היו לואיז ארבור - הנציב העליון לזכויות אדם באו"ם, משפטנים, אנשי אקדמיה, אנשי דת ופעילי זכויות אדם. כלל משתתפי הכנס אישרו את תוכן ההצהרה פה אחד. ההצהרה מתארת את הזכויות והחירויות הנוגעות לקהילת הלהט"ב והיא כוללת את כל ההיבטים של זכויות הפרט, לרבות חינוך, הגירה, בריאות ומניעת אפליית להט"בים, הצפת סוגיות גלובליות הפוגעות בקידום מעמד קהילת הלהט"ב ברחבי העולם וברישום דרישות תנועת הלהט"ב העולמית, שהוגשה בסופו של דבר לאו"ם.
ההצרה באה בעקבות הכשלים של האו"ם ביישום ההכרזה הבינלאומית בדבר זכויות אדם בכל הנוגע לחברי קהילת הלהט"ב, כאשר במדינות רבות ברחבי העולם היו מופרות זכויות הלהט"ב כגון הזכות לחירות, הזחות לחיים וזכויות נוספות באופן בוטה, ואף במספר מדינות קיום יחסי מין הומוסקסואלים היוו עבירה פלילית ב-72 מדינות, ב-9 מדינות נשפטו בני קהילת הלהט"ב לעונשי מוות בגין קיום יחסי מין (אפגניסטן, איראן, ניגריה, מאוריטניה, פקיסטן, ערב הסעודית, סודאן ותימן), ובשש מדינות נוספות בהן נענשו בני הקהילה לעונשי מאסר ממושכים או ענישה פיזית.
ב-29 ביולי 2006, נחשפה ההצרה בטקס הפתיחה של טורניר האאוטגיימס העולמי הראשון כאשר במהלך הטקס הטניסאית מרטינה נברטילובה והשחיין מארק טוקסברי קראו את הצהרת מונטריאול.
מיד לאחר הטקס אומצה ההצהרה על ידי שלטונות פרובינציית קוויבק ובספטמבר אותה השנה קיבלה ההצהרה תוקף חוקי בקנדה.
זכויות הפרט

האמנה מזהה כמה תחומים שבהם צריך היה לנקוט פעולות אקטיביות כדי לקיים את זכויותיהם הבסיסיות של קהילת הלהט"ב להט"ב: "עולם שבו זכויות להט"ב מופרות באופן שיטתי, הוא עולם שבו אף אחד לא יכול להרגיש בטוח וחופשי", כך נפתחת הצהרת הכוונות של ההצהרה, בהתייחסה לעיקרון השוויון בכל הנוגע לקביעת הוועידה העולמית לזכויות אדם שהתקיימה בווינה המאשרת שכל זכויות האדם הן אוניברסליות והן אינן ניתנות להפקעה או תלויות בדבר מה .
זכויות הפרט > הגנה מפני אלימות מדינית ואלימות אישית

ההצהרה קוראת לשים קץ לעונש המוות וכל גילוי אלימות המופנה כנגד קהילת הלהט"ב, בין אם מצד המדינה והן אם מצד האזרחים. מדינות העולם נקראות לנקוט בכל צעד נדרש על מנת להגן על בני קהילת הלהט"ב בתחומן מכל פשע שנאה, נישואים כפויים לבני המין השני בהם רואה ההצהרה כאלימות לכל דבר ועניין וכן, כל הפרה של זכויות אדם מסוימות בתחומי המדינות.
כמו כן, מתבקשות מדינות העולם שלא לכפות תבנית מגדרית מחייבת, להימנע מכל הליך רפואי המהווה "התעללות רפואית", מתן האפשרות לקיום ניתוחים להתאמה מגדרית אם והמנותחים בגיל מבוגר דיו ובעלי הבנה, על פי חוקי המדינה.
זכויות הפרט > חופש הביטוי, ההתארגנות וההתאגדות

ההצהרה קוראת למדינות העולם שלא להטיל איסורים על התאספויות בני הקהילה הגאה כגון איסורים לקיים את מצעד הגאווה, לתת לבני הקהילה הגאה לממש את זכותם לייצג עצמם באמצעי התקשורת והעיתונות הכתובה, מתן האפשרות לרישום ארגונים לא-ממשלתיים העוסקים בזכויות הקהילה הלהט"בית במדינות שלהם.
הקהילה הבין-לאומית נקראת להבטיח זכויות אלו ולמנוע שלילה שלהם על ידי רשויות ציבוריות או פרטיות.
זכויות הפרט > החופש לקיום יחסי מין בין בני אותו המין בהסכמה

הקהילה הבינלאומית נקראת לבטל ולמנוע כל חוק המונע קיום יחסי מין חד-מיניים בהסכמה.
מניעת אפליה

ממשלות העולם נקראות לנקוט בכל פעולה אקטיבית לקידום מעמדם של זכויות קהילת הלהט"ב ולמנוע אפליה בתחומים הבאים:
מניעת אפליה > הזכות למקלט והזכות להגירה

נציבות הפליטים באו"ם נקראת לזהות את הצורך של בני קהילת הלהט"ב אשר צריכים להימלט ממדינתם בעקבות רדיפה על בסיס נטייה מינית או מגדרית.
כמו כן, נקראות מדינות העולם לאפשר הגירה של בני זוג זרים למדינות המוצא של בני זוגם כפי שנהוג אצל זוגות סטרייטים.
מניעת אפליה > הזכות למשפחה

משפחה היא חלק חשוב ביותר בחייהם של אנשים רבים. ממשלות העולם נקראות להיפתח ולאפשר בתחומן נישואים בין זוגות חד-מיניים, לאפשר לזוגות לא נשואים זכויות דומות לאלו שנשואים ומתן האפשרות לממש את הזכות להורות כולל אימוץ ילדים על ידי בני קהילת הלהט"ב.
מניעת אפליה > הזכות לבריאות וחינוך

מוסדות חינוך נדרשים לפעול נגד בריונות המופנית כלפי קהילת הלהט"ב, מיגור ההומופוביה וחינוך לפלורליזם.
התקשורת נקרת לסייע בניפוץ סטריאוטיפים על מנת לתת דימוי מציאותי לבני קהילת הלהט"ב.
מוסדות רפואיים נקראים להכיר בצרכים הייחודיים של אנשי הקהילה והמדינות נקראות לאפשר גישה לכל טיפול רפואי בכלל, ובנוגע להליכי התאמה מגדרית בפרט, ולראותם ככל הליך רפואי אחר בכל הנוגע להשתתפות המדינות בהליכים רפואיים.
מוסדות הדת נקראים לעודד סבלנות כלפי בני הקהילה הגאה.
מניעת אפליה > חופש התעסוקה

ההצהרה קוראת לקידום תעסוקה שוויונית ותמיכה עסקית לבני קהילת הלהט"ב על מנת לעזור לבני הקהילה להגיע למימוש עצמי ועצמאות כלכלית, דבר אשר יתרום להערכה העצמית של בני הקהילה.
ממשלות העולם נקראות להוביל חקיקה לביטול אפליה ככל וזאת קיימת, וקידום חקיקה לעידוד תעסוקה לבני הקהילה.
נושאים עולמיים בקידום זכויות הלהט"ב

על מנת לקדם את זכויות הלהט"ב בעולם, ההצהרה קוראת לקהילה הבינלאומית לעסוק בהסברה ברחבי עולם, קוראת לעמותות וממשלות לסייע בהכנה והפעלת קמפיינים מסוג זה, כאשר חלק מההסברה תתרכז בחינוך מיני למניעת מחלות מין וטיפול בנגיף HIV ולכלול את קהילת הלהט"ב במאבק המדיני נגד נגיף זה.
כישלון האו"ם במימוש מסקנות הוועידה לזכויות אדם אשר נערכה בווינה בכל הנוגע לבני הקהילה הגאה שזכויותיה על פי ועידה זאת מופרות באופן תדיר ולכן ההצהרה קוראת לאומות העולם לאכוף את מסקנות הוועדה בתחומן, ולבסוף נקראות מדינות העולם והאומות המאוחדות להכיר ב-17 במאי כיום הבינלאומי במלחמה בהומופוביה, השנאה והטרנספוביה.
יישום ההצהרה ברחבי העולם

מונטריאול הייתה העיר הראשונה בעולם לאמץ את ההצרה ועשתה זאת באופן רשמי ב-1 באוגוסט 2006, ב-10 בספטמבר אותה השנה אומצה ההצהרה על ידי המפלגה הדמוקרטית הקנדית שהפכה לגוף הפוליטי הראשון שאימץ את ההצהרה. בהתאם לכך, הגישה המפלגה הצעה לבית הנבחרים הקנדי להכיר בהצרה וזאת התקבלה ב-20 בספטמבר 2006.
ההצהרה אומצה בנוסף בערים הבאות: ברצלונה, סן פרנסיסקו, דנוור וסידני.
הערות שוליים

1 2  הצהרת מונטריאול (באנגלית)
↑  מונטריאול: ועידת הלהט"ב הגדולה בעולם, באתר nrg‏, 26 ביולי 2007
↑  PUBLIÉ LE VENDREDI, קריאת תיגר על האו"ם, באתר http://ici.radio-canada.ca/regions/Montreal/2006/07/28/001-Declaration-Montreal.shtml, ‏28 ביולי 2006
↑  LGBT Human Rights: Declaration of Montreal, www.declarationofmontreal.org
↑  Fugues : Le magazine des gais et lesbiennes du Québec, www.fugues.com
↑  LGBT Human Rights: Declaration of Montreal, ‏2007-02-18
ברית העם הרוסי

כרוז בחירות לדומה. צוין שהארגון נגד מתן זכויות שוות ליהודים
ברית העם הרוסי (ברוסית: Союз русского народа) הוא ארגון ימין מונרכיסטי-נוצרי אורתודוקסי שפעל באימפריה רוסית בשנים 1905–1917. הוא היה חלק מתנועת המאות השחורות. בשנת 2005 היה ניסיון כושל להקים את הארגון מחדש.
רציחות פוליטיות

במהלך שנות קיומו ארגון ברית העם הרוסי הואשם במעורבות בשלוש רציחות פוליטיות.
ב-1 באוגוסט 1905 נרצח חבר הדומה מיכאיל גרצנשטיין. הוא היה ממוצא יהודי וייצג בדומה את המפלגה הדמוקרטית החוקתית. לאחר חקירה משטרתית, הואשמו מספר חברי וראשי ברית העם הרוסי בארגון וביצוע הרצח. במהלך המשפט הועלה גם שמו של אלכסנדר דוברובין. בהתאם להחלטת בית המשפט הנאשמים קיבלו עונשי מאסר של מספר שנים ובשנת 1909 קיבלו חנינה מהצאר.
ב-14 במרץ 1907 נרצח חבר הדומה גריגורי יולוס. הוא היה ממוצא יהודי וייצג בדומה את המפלגה הדמוקרטית החוקתית.
ב-4 במרץ 1908 נרצח חבר הדומה אלכסנדר קאראבייב.
לאחר מהפכת אוקטובר, בהיותו בגולה, הודה ניקולאי מרקוב באחריות ברית העם הרוסי ברציחות אלו.
התייחסות ליהודים

קבלת יהודים לברית נאסרה לחלוטין, גם במידה והם קיבלו על עצמם את הנצרות. במצע הארגון צוין שיהודים מראים בהתנהגותם עוינות כלפי העם הרוסי, בין המהפכנים יש הרבה יהודים ופעילות התנועות המהפכניות ממומנת בעזרת "כסף יהודי". ברית העם הרוסי הציע לפעול להעברת היהודים הרוסים לשטחי ארץ ישראל. ליישום מטרה זו חברי הארגון היו צריכים לפעול שיהודים המתגוררים בתחומי האימפריה הרוסית יקבלו מעמד של זרים ללא כל זכויות. על דוכן הדומה חברי הארגון דרשו:
לסלק את יהודים מהצבא.
לחדש את תחום המושב ולשמור עליו בקפדנות.
לסלק את היהודים ממוסדות להשכלה גבוהה.
לסלק את היהודים ממוסדות ממשל.
לאסור על היהודים להחזיק בתי-מרקחת או לעבוד בחלוקת תרופות.
במידה ויהודי משתתף בפעילות מהפכנית יש להפקיע את רכושו.
לאסור על היהודים לעבוד בעיתונות.
לאסור על יהודים בעלי דרכונים זרים להיכנס לתחום המדינה.
בהקשר לפרשת בייליס רוב ראשי הברית מתחילת הפרשה האמינו באשמתו.
הפרסומים האנטישמיים בעיתונות של הברית היו קרקע פורה לפוגרומים ביהודים.
אחד מראשי הארגון, ניקולאי מרקוב, התגורר בגרמניה לאחר מהפכת אוקטובר. לאחר עליית נאצים לשלטון הוא היה פעיל מאוד בתעמולה הנאצית בהקשר ליהודים. עורך פרסומי הארגון, פיודור וינברג חי בגרמניה בשנים 1919–1922 ועסק שם בתעמולה אנטישמית, בכללה הטיף לרצח עם כולל של העם היהודי ופרסם את "הפרוטוקולים של זקני ציון".
פעילים בולטים

אלכסנדר דוברובין - 1855-1921 - הוצא להורג על ידי הבולשביקים.
ניקולאי מרקוב - 1866-1945 - מראשי הארגון לאחר הפילוג. תמך בפעילות אנטישמית בגרמניה הנאצית. נפטר בגרמניה.
ולדימיר פורישקביץ' - 1870-1920 - מראשי הארגון והפעילים הבולטים. נפטר ממחלה.
איוואן ווסטורגוב - 1864–1918 - הוצא להורג על ידי הבולשביקים.
יוהאן קרונשטטסקי - 1829–1909 - כומר בולט
אנטוני חרפוביצקי - 1863–1936 - נפטר בגולה. היה מראשי הכנסייה האורתודוקסית הרוסית הגולה.
ולדימיר גרינגמוט - 1851–1907 - מהאידאולוגים של הארגון.
מיטרופוליט סראפים - 1856–1937 - הוצא להורג על ידי הבולשביקים.
עמנואל קוקובניצין - 1850–1915 היה יו"ר הארגון בשנים 1912–1915.
פדריקו ברבה

פדריקו ברבה (באיטלקית: Federico Barba; נולד ב-1 בספטמבר 1993 ברומא שבאיטליה) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת סיון.
קריירת מועדונים

ברבה שיחק בקבוצות גרוסטו, אמפולי, שטוטגרט, ספורטינג חיחון, קייבו ורונה, ריאל ואיאדוליד, בנוונטו ופיזה.
ב-1 באוגוסט 2023 חתם בקומו מהסרייה ב'.
ב-16 בינואר 2025 חתם בסיון.
גבעות הפרוסקו של קונליאנו וואלדוביאדנה

גבעות הפְּרוֹסֶ֫קוֹ של קוֹנֶלְיַא֫נוֹ וְוַאלְדוֹבִּיאַ֫דֵנֵה (באיטלקית: Le Colline del Prosecco di Conegliano e Valdobbiadene) הן קבוצת גבעות הכלולות בנפת טרוויזו שבמחוז ונטו, המאופיינות בשטחי גידול הענבים ליין באזור ייצור יין הפרוסקו הקרוי "פרוסקו קונליאנו וואלדוביאדנה" בעל ההתוויה המחמירה DOCG.
מאז 2019 הגבעות כלולות ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו. לאחר דחייה ראשונה בשנת 2018, במהלך המושב ה-43 של אונסק"ו שהתקיים בבאקו באזרבייג'ן, זהו אתר המורשת העולמית ה-55 של איטליה וה-8 בוונטו לזכות בהכרה זו.