stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לורה נייט
הערות שוליים

↑  "Knight [née Johnson], Dame Laura". Oxford Dictionary of National Biography(online ed.). Oxford University Press.
↑  Laura Knight: Portraits – review, the Guardian, ‏2013-07-13 (באנגלית)
↑  The Official Dame Laura Website: Biography, web.archive.org, ‏2011-07-08
↑  "Artist of the Month, Dame Laura Knight RA (1877-1970)", www.racollection.org.uk
↑  "The Newlyn School c.1880–c.1940" (ארכיון)
↑  Corporal J M Robins, MM, WAAF, Imperial War Museums (באנגלית)
↑  Women at war: The female British artists who were written out of, The Independent, ‏2011-04-08 (באנגלית)
↑  "Artwork in focus:The Nuremberg Trial"
↑  Caroline Fox (1988). Dame Laura Knight. Oxford:
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007499279805171  AAG: 2227  AGSA: 3800  BIBSYS: 2032882  BNE: XX894499  BnF: cb12498460w (data)  CiNii: DA12213450  GND: 119391848  ISNI: 0000 0000 8365 3621  LCCN: n85225095  LNB: 000162840  NKC: xx0226057  NLA: 35753203  NTA: 074193767  RKD: 45040  SNAC: w6sj9gfh  SUDOC: 034203141  TePapa: 1275  Trove: 1071874  ULAN: 500017204  VIAF: 24706017   WorldCat (עם VIAF): 24706017 
לורה נייט, כרזה לגיוס נשים לחיל היבשה, 1939
לורה נייט, רבט"ית פירסון, 1940
לורה נייט, יחידת הבלונים בקובנטרי, 1943
לורה נייט, ממריאים, 1943
לורה נייט, משפטי נירנברג, 1946
חלוקת סוד

הדמיה של חלוקת סוד בין שלושה משתתפים; כל אחד מהמשטחים שבציור מיצג משתתף אחד. הסוד הוא נקודת החיתוך של שלושת המשטחים. גם אם שניים מהמשתתפים ישתפו פעולה הם לא יוכלו לגלות את הסוד: הם יגלו את הישר שהוא החיתוך של שני המשטחים, אך לא יוכלו לדעת איזו נקודה על הישר היא הסוד.
בקריפטוגרפיה, חלוקת סוד (באנגלית: Secret sharing), היא בעיה של פיצולו של סוד בין קבוצת שותפים, באופן שאינו ידוע לאף אחד מהם לחוד וניתן לגלותו רק באמצעות שיתוף פעולה של כל או חלק מחברי הקבוצה. הסוד בהקשר של מדעי המחשב הוא ערך מספרי כלשהו ויכול להיות בעל חשיבות קריפטוגרפית כגון מפתח הצפנה או סיסמה. סכימת חלוקת סוד היא שיטה לפתרון בעיית חלוקת הסוד כך שניתן לחלק מידע נתון  \ D ל- \ n חלקים (באנגלית: Shares)  \ D_{1},D_{2},...D_{n}, באופן כזה שניתן לשחזר את  \ D בידיעת  \ k חלקים בלבד, גם כאשר  \ n-k חלקים הלכו לאיבוד. אולם לא ניתן לשחזר את הסוד בידיעה של רק  \ k-1 ממנו או ששחזורו קשה מאוד לביצוע ליריב בעל עוצמת חישוב מוגבלת. מאפיין זה נקרא סכימת סף  \ (n,k) (באנגלית: Threshold scheme) כאשר  \ n=2k-1. כאן  \ n מייצג את סך כל החלקים ו- \ k את המספר החלקים המינימלי הדרוש לשחזורו.
שימושים אפשריים

סכימת חלוקת סוד שימושית להגנה על מפתח הצפנה. כדי להגן על מידע אפשר פשוט להצפינו, אולם כדי להגן על מפתח ההצפנה יש צורך בשיטה אחרת. הצפנת המפתח באמצעות מפתח הצפנה אחר אינה פותרת את הבעיה אלא רק משנה אותה לבעיית הגנה על המפתח השני. אפשר לאחסן עותק בודד של המפתח במקום שמור היטב (במחשב, כספת או במוחו של בעל המפתח) אולם במקרה אסון (קריסת המחשב, חבלה או מוות פתאומי) המפתח הולך לאיבוד ואין דרך לשחזר את המידע. פתרון מובן מאליו הוא לגבות את המפתח במספר עותקים במקומות שמורים ובכך להקטין את הסיכון שבאובדן המפתח. אולם שיטה זו יוצרת דילמה; מצד אחד להבטחת האמינות רצוי לשמור מספר גדול של עותקים אולם אז הסכנה שבחשיפת המפתח תגדל. סכמת חלוקת סוד מאפשרת לאחסן בביטחה מפתח הצפנה במספר העותקים הדרוש להבטחת אמינות גבוהה, תוך שמירה על סודיות גבוהה במקרה של כשל, בגידה או טעות אנוש.
שימוש נוסף לשיטת חלוקת סוד הוא פיזור סמכויות. כגון מורשי חתימה בארגון, שברשות כל אחד מהם מפתח חתימה דיגיטלית. אם כל מורשה יחזיק בעותק של מפתח החתימה הסודי של הארגון זה יהיה נוח אך יוצר סיכון לשימוש בלתי הולם מצד אחד המורשים. אם יוחלט שדרושות חתימות כל המורשים יחדיו כדי שהחתימה תהיה תקפה, הסיכון נמוך כי לא סביר שכל מורשי החתימה יקשרו קשר נגד הארגון, אולם לא נוח במקרים בהם אחד המורשים אינו זמין. הדרך האידיאלית היא לחייב שיתוף פעולה של לפחות  k מורשים כלשהם כאשר  k\leq n. קל ליישם זאת עם סכימת סף  \ (n,k). באופן זה יקטן הסיכון להונאה כיוון שדרוש שיתוף פעולה של מספר גורמים.
מאפיין נוסף של שיטת סכימת סף הוא האפשרות להעניק משקל רב יותר לגורמים שונים בארגון בהתאם לדרגת סמכותם. אפשר לעשות זאת באמצעות מתן מספר גדול יותר של חלקים לאחדים מהם. לדוגמה ניתן לקבוע מדיניות כזו שמנהל הארגון יהיה מוסמך לחתום על המחאות לבדו, שני סגניו יוכלו לחתום רק בשיתוף פעולה של שניהם ויתר הבכירים יידרשו לשיתוף פעולה של שלושה חברים לפחות כדי להשיג סמכות דומה. במקרה כזה המנהל יקבל שלושה חלקים, שני סגניו יקבלו שניים כל אחד ויתר המנהלים הזוטרים אחד.
מקרה דומה הוא הצורך בהגנה על קוד הפעלה קריטי כמו קוד הפעלה של משגר טילים (גרעיניים). בדרך של חלוקת סוד אפשר לאלץ את המפעילים המורשים להשיג שיתוף פעולה מלא של כל או חלק מהגורמים המוסמכים, בטרם יוכלו לשחזר את קוד ההפעלה. שיטות חלוקת סוד מאפשרות השגת איזון בין סודיות לאמינות (כמו במקרה של שמירת מפתח הצפנה) ובין נוחות לבטיחות (כמו במקרה של חתימה דיגיטלית משותפת וקוד הפעלה קריטי).
היסטוריה

הצורך בחלוקת סוד התעורר בהקשר של ניהול מפתחות הצפנה בסביבות 1977. עדי שמיר וג'ורג' בלקלי פרסמו בנפרד את רעיונות חלוקת הסוד בשנת 1979. עדי שמיר במאמרו "איך לשתף סוד" הסביר את עקרונות השיטה; חלוקת סוד, פיזור סמכויות וסכימת-סף והציע דרך מעשית ליישום מנגנון חלוקת סוד באמצעות אינטרפולציה של פולינומים. הרעיון של עדי שמיר (ראו להלן) מבוסס על תכונה ידועה של פולינומים; דרך  \ k נקודות עובר רק פולינום יחיד מסדר  \ k-1. (למשל - דרך שתי נקודות עובר קו יחיד, דרך שלוש נקודות עוברת פרבולה יחידה וכן הלאה).
הרעיון של שיטת חלוקת הסוד של בלקלי מבוסס על נקודת ההצטלבות של שני קווים לא מקבילים במישור דו-ממדי במקרה של שני משתתפים, או נקודת ההשקה של שלושה או יותר מישורים לא מקבילים במרחב תלת-ממדי. כל חלק של הסוד הוא ערכי הנקודות המרכיבות מישור אחד והסוד הוא נקודת המפגש של כל המישורים. בהינתן נקודת המפגש של שני מישורים בלבד, אין די מידע כדי לגלות את הסוד (אם כי מעט מידע אכן מושג), אלא רק על ידי צירוף המידע של כל החלקים יחדיו מאפשר למצוא את נקודת המפגש, שהיא הסוד. לשיטת בלקלי מספר חסרונות, גם בשל העובדה שככל שידועים יותר מישורים כך מושג יותר מידע המצמצם את טווח ההסתברות של הסוד (לקו ההשקה של המישורים) וכן בשל העובדה שכל חלק מן הסוד גדול במידה ניכרת מהסוד עצמו.
היסטוריה > בעיית חלוקת סוד כבעיה קומבינטורית

ניתן להמחיש את הבעיה הכללית של חלוקת סוד בעזרת בעיה קומבינטורית ידועה: אחד-עשר מדענים עובדים על פרויקט סודי אותו הם מעוניינים לשמור בכספת. מטעמי בטיחות כל מדען צריך לקבל מנעול ומפתח משלו, אולם למען הנוחות הם מעוניינים שדי יהיה בנוכחות שישה מהם כדי לפתוח את הכספת. מהו מספר המנעולים הקטן ביותר הדרוש להם? ומהו מספר המפתחות הקטן ביותר שכל מדען יידרש לשאת על מנת לאפשר זאת? הפתרון המתמטי (לפי נוסחת הבינום) מראה שמספר המנעולים הדרוש הוא 462 וכל מדען צריך לשאת 252 מפתחות. בדרך זו מובטח שכל תת-קבוצה של שישה מדענים תוכל לפתוח את הכספת. כמובן שפתרון זה אינו מעשי לאור העובדה שמספר המפתחות והמנעולים יגדל באופן מעריכי ככל שמספר המדענים יגדל (למשל למספר כפול של מדענים יידרשו לא פחות מ-74,613 מנעולים וכל מדען יאלץ לשאת 20,349 מפתחות לפחות).
כמובן שלא ניתן לפתור בעיה זו על ידי חלוקה פשוטו כמשמעו של הסוד לכל המשתתפים. למשל אם הסוד הוא מפתח הצפנה בגודל 64 סיביות אותו מעוניינים שני משתתפים לחלוק ביניהם. אם כל משתמש יקבל מחצית מהמפתח, קרי 32 סיביות. הרי שניחוש המפתח השלם באמצעות כוח גס על ידי המשתתף האחר או על ידי יריב במקרה שאחד נחשף מצריך רק  \ 2^{32} ניסיונות. בכללות עבור  \ r סיביות ו- \ t חלקים אפשר לנחש את הסוד ב- \ 2^{r/t} ניסיונות.
היסטוריה > תכונות

סכמת חלוקת סוד תקרא מושלמת אם אף קבוצה לא מורשית של משתתפים לא תוכל להסיק כל מידע ביחס לסוד מהחלקים שניתנו לחבריה. כלומר בהינתן רק  \ k-1 חלקים או פחות, הסוד יכול להיות כל ערך בהסתברות שווה. סכימת הסף של עדי שמיר נקראת מושלמת בהקשר זה. יתירה מזו בניגוד לשיטות קריפטוגרפיות אחרות, שיטת שמיר אינה מסתמכת על השערות בלתי מוכחות כלשהן כגון בעיות מתמטיות פתוחות מתורת המספרים. בנוסף סכימת-הסף של עדי שמיר מקיימת את התכונות הבאות:
כל חלק בודד של הסוד אינו עולה על גודלו של הסוד כולו (מטעמי בטיחות כמובן שרצוי שגודלו של כל חלק יהיה כגודל הסוד השלם לפחות).
ניתן להוסיף או להפחית את מספר החלקים (כגון אם אחד מהחברים בקבוצה הלך לעולמו או כשאר נוספו חברים חדשים) מבלי להשפיע על יתר החלקים.
ניתן לשנות חלק אחד מהסוד מבלי להשפיע על הסוד השלם. היתרון שבכך ברור, שינוי כזה לעיתים קרובות משפר את בטיחות הסוד, כיוון שהוא יקשה על יריב פוטנציאלי לצבור מידע שיעזור לו לחשוף את הסוד לאורך זמן.
ניתן להעניק סמכות גבוהה יותר לחלק מן המשתתפים, על ידי מתן מספר גדול יותר של חלקים למשתתף אחד לעומת האחרים.
היסטוריה > פנקס חד-פעמי

קיימת שיטה פשוטה לחלוקת סוד עבור המקרה  \ n=t, כלומר כאשר יש צורך בכל החלקים על מנת לשחזר את הסוד. שיטה זו מושלמת מהיבט של תורת האינפורמציה והיא מבוססת על פנקס חד פעמי כדלהלן: הסוד מקודד כמחרוזת סיביות ועבור  \ t משתתפים מייצרים  \ t-1 רצפים אקראיים  \ S_{1},S_{2},...,S_{t-1} וכל משתתף  \ P_{i} למעט האחרון יקבל אחד מהם בהתאם. כאשר המשתתף האחרון  \ P_{t} יקבל את  \ S_{t}=S\ \oplus \ S_{1}\ \oplus \ S_{2}\ \oplus ,\ ...,\ \oplus \ S_{t-1}. כלומר חיבור מודולו 2 (XOR) של כל הערכים האקראיים עם הסוד. לא קשה להוכיח כי מאקראיות החלקים האחרים נובע שגם  \ S_{t} אקראי ולכן אינו מכיל בפני עצמו כל מידע על הסוד. רק שיתוף פעולה של כל המשתתפים כלומר רק חיבור XOR של כל הערכים האקראיים יניב את תוצאה הרצויה; כלומר  \ S=S_{1}\oplus S_{2}\oplus ...\oplus S_{t}, פחות מכך התוצאה שתתקבל תהיה חסרת תועלת לחלוטין.
החסרון הוא כאמור בצורך בשיתוף פעולה של כולם, בדרך זו אין אפשרות לשחזר את הסוד על ידי מספר קטן יותר של משתתפים. עובדה היוצרת בעיה בהיעדר אחד המשתתפים (כגון במקרה של מחלה או מוות פתאומי) או כאשר אחד מהם אינו מעוניין לשתף פעולה.
מנגנון סכימת-סף (n,t) של עדי שמיר > רעיון כללי

המנגנון מבוסס על תכונה ידועה של פולינומים; בהינתן  \ k נקודות במישור דו-ממדי  \ (x_{i},y_{i}),...,(x_{k},y_{k}) עם קואורדינטות  \ x_{i} שונות, קיים פולינום אחד ויחיד  \ q(x) מסדר  \ k-1 המקיים  \ q(x_{i})=y_{i}, עבור כל שלם  \ i.
כדי לחלק את הסוד  \ D ל- \ n משתתפים בוחרים פולינום אקראי מסדר  \ k-1 המוגדר:  \ q(x)=a_{0}+a_{1}x+...+a_{k-1}x^{k-1}, קובעים את  \ a_{0}=D (הסוד עצמו) ואז מחלקים לכל אחד את ערך הפולינום בנקודה  \ i באופן זה:  \ D_{i}=q(i),...,D_{n}=q(n) בהתאם למספר המשתתפים (למעט  \ D_{0}). בהינתן כל תת-קבוצה  \ k של נקודות ( \ D_{i} עם מציין  \ i) ולא חשוב איזה מהם, ניתן לשחזר את הפולינום  \ q(x) ולכן לשחזר את הסוד  \ D=q(0). מאידך  \ k-1 ערכים כאלו אינם מספיקים. חישוב המקדמים  \ a_{i} על ידי  \ k הנקודות אפשרי על ידי אינטרפולצית לגראנג'. שמיר המחיש את הרעיון באמצעות חשבון מודולרי בשדות סופיים ולא בשדות ממשיים או שדה המספרים המרוכבים, הן בשל הנוחות שביישום ממוחשב של שדות אילו והן מטעמי בטיחות. קבוצת השלמים מודולו מספר ראשוני גדול מהווה שדה סופי, שבו אינטרפולציה היא פשוטה לביצוע, ואפשר להוכיח שהוא מספק רמת בטיחות גבוהה. קיימים אלגוריתמים לאינטרפולציה בשדות מסדר ראשוני בסיבוכיות של  \ O(n{\mbox{log}}^{2}n).
מנגנון סכימת-סף (n,t) של עדי שמיר > אלגוריתם

מנגנון חלוקת סוד של עדי שמיר מאפשר לחלק סוד  \ S בין  \ n משתמשים באופן כזה שכל קבוצה של  \ t משתמשים תוכל לצרף את חלקם יחד ולשחזר את הסוד. ניתן ליישם את המנגנון כך שהמשתמשים מסתייעים בצד שלישי שתפקידו לבחור את הסוד בעצמו ולחלקו בין המשתמשים בדרך בטוחה, כך שכל משתמש מכיר רק את חלקו בסוד.
מנגנון סכימת-סף (n,t) של עדי שמיר > אלגוריתם > חלוקת הסוד על ידי הצד השלישי

בוחר ראשוני  \ p הגדול מהסוד  \ S ומ- \ n ומגדיר את  \ a_{0}=S.
בוחר  \ t-1 מקדמים אקראיים בלתי תלויים  \ a_{1},...,a_{t-1} הנמוכים מ- \ p ומכין את הפולינום  \textstyle \ f(x)=\sum _{j=0}^{t-1}a_{j}x^{j}.
מחשב את  \ S_{i}=f(i){\mbox{ mod }}p עבור כל  \ n המשתמשים (או עבור כל הנקודות עד  \ p-1) ושולח את החלקים  \ S_{i} לכל משתמש  \ P_{i} בהתאמה, יחד עם המציין  \ i (המציין של כל משתמש יהיה פומבי). כך כל נקודה  \ (x,y) מיוצגת על ידי  \ (i,S_{i}).
מנגנון סכימת-סף (n,t) של עדי שמיר > אלגוריתם > שחזור הסוד על ידי  \ t משתמשים (או יותר)

אוספים את הנקודות  \ (x,y)=(i,S_{i}) של כל  \ t המשתמשים כדי לחשב את המקדמים  \ a_{j} המקבילים ובעזרת אינטרפולציה של לגראנז' להלן, משחזרים את הסוד שהוא  \ f(0)=a_{0}=S.
לפי נוסחת לגראנז' הסוד  \ S מחושב על ידי:
חלוקת סוד בעזרת משפט השאריות הסיני

אחד הרעיונות לשימוש ב-CRT ככלי לחלוקת סוד הוצע על ידי Asmuth-Bloom ב-1983. תחילה מכינים סדרה עולה של שלמים חיוביים זרים זה לזה  p_{0},p_{1}<\cdots <p_{n} שמקיימת:
\ p_{0}\cdot \prod _{i=0}^{k-2}p_{n-i}<\prod _{i=1}^{k}p_{i}
ואז בהינתן סדרה פומבית כזו וסוד  S המיועד לחלוקה בין  n חברים, כאשר  S<p_{0}, האלגוריתם פועל כדלהלן:
מכינים  n חלקים  I_{1},I_{2},...,I_{n} כדלקמן  I_{i}=(S+\gamma \cdot p_{0})\ {\mbox{mod}}\ p_{i}. כאשר  \gamma  שלם אקראי כלשהו המקיים  S+\gamma \cdot p_{0}<\prod _{i=1}^{n}p_{i}.
בהינתן תת-קבוצה של  k חלקים מתוך  n, הסוד  S ניתן לחילוץ על ידי  S=x\ {\mbox{mod}}\ p_{0}, כאשר את  x מחשבים על ידי פתרון מערכת הקונגרואנציות כפתרון יחיד מודולו  p_{i_{1}}\cdots p_{i_{k}}:
ישנן שיטות יעילות לחישוב CRT. השיטה הישירה לפי גאוס מוצאת פתרון בסיבוכיות זמן של  \ O(({\mbox{lg}}\ n)^{2}) פעולות בסיביות. בשיטה זו הפתרון הוא  \textstyle x=\sum _{j=1}^{k}{(I_{i})}_{j}N_{j}M_{j}\ {\mbox{mod}}\ p' כאשר  p'=p_{i_{1}}\cdot p_{i_{2}}\cdots p_{i_{k}} וכן  N_{j}=p'/p_{j} ו- M_{j}=N_{j}^{-1}\ ({\mbox{mod}}\ p_{j}). כלומר  x הוא סכום הכפולות של החלקים הנוטלים חלק בשחזור הסוד והערכים  M_{j},N_{j} בהתאמה, המחושבים מודולו הכפולה של המודולים המקבילים להם. והערך  M_{j} הוא הופכי כפלי מודולרי של  N_{j} אותו אפשר לחשב על ידי אלגוריתם אוקלידס המורחב.
חלוקת סוד בעזרת משפט השאריות הסיני > דוגמה במספרים קטנים

דוגמה במספרים קטנים לסכימת סף (5,3). יהי הסוד  S=123 ונתונה הסדרה  p=\{991,1049,1249,1423,1553\} עבור  n=5 משתתפים וכן  p_{0}=571 שימו לב שמתקיים התנאי  p_{0}\cdot p_{4}\cdot p_{5}<p_{1}\cdot p_{2}\cdot p_{3}. אם נבחר   \gamma =4445 תוצאת חישוב החלקים תהיה  u=\{267,687,250,1009,616\} כעת אם תת-קבוצה של  k=3 חברים, נניח:  u_{2},  u_{3} ו- u_{5} מעוניינים לשחזר את הסוד תחילה עליהם לפתור את מערכת הקונגרקואנציות:
קיים פתרון יחיד  x=2,538,218\ ({\mbox{mod}}\ p'=2,034,742,153) והסוד הוא  x\ {\mbox{mod}}\ 571=123. שיתוף פעולה של פחות מ- k חברים לא יחשוף שום מידע לגבי הסוד.
שימושים נוספים בחלוקת סוד

לחלוקת סוד תועלת רבה במקרים נוספים מעבר לשמירה על מפתחות הצפנה. להלן מספר דוגמאות:
חישוב רב משתתפים בטוח. פרוטוקול חלוקת סוד נחשב לכלי מבטיח במערכות חישוב רב משתתפים שהיא אחת מהבעיות החשובות ביותר בקריפטוגרפיה מתקדמת. קיימים פרוטוקולים רבים לחישוב רב משתתפים בטוח שמנצלים חלוקת סוד כפרוטוקול משנה.
חלוקת סוד עם מאפיין אימות; שיטת חלוקת סוד בטוחה נגד יריבים אקטיביים. זהו פרוטוקול שמאלץ הגינות וכופה על המשתתפים לשחק בהתאם לכללים, כל עוד לא יותר משליש מהם חשודים כמושחתים שמנסים להטות את מהלכי הפרוטוקול לטובת גילוי סוד אחר מעבר למה שמגיע להם. טל רבין ומיכאל בן-אור הציעו שיטה כזו המבוססת על בעיית חישוב רב-משתתפים בטוח כמו בעיית המיליונר. בשיטה זו ניתן למנוע רמאות של עד שליש מהמשתתפים.
הצפנת סף. מערכת הצפנה שבה משתתפים יותר ממצפין אחד להצפנת מידע באופן כזה שרק בשיתוף פעולה של כל המשתתפים או  t מתוך  n מהם, במקרה של סכימת סף, יהיה אפשר לפענח אותו.
חלוקת סוד להגנה על שרתים. כדי להגביר אמינות שרת המחזיק במידע קריטי אפשר לחלק את המידע על פני מספר נקודות שונות בשיטת חלוקת סוד באופן כזה שכל שרת נחשב כמשתתף אחד המחזיק בחלק אחד מהסוד שיכול להיות מידע קריפטוגרפי כמו מפתחות הצפנה. גם אם מספר שרתים יקרסו תהיה אפשרות לשחזר את הסוד ועדיין הסוד יהיה בטוח. כלומר פריצה לשרת אחד לא תועיל כדי לחשוף את הסוד, אלא יהיה צרוך לפרוץ לכל השרתים או ל- t שרתים מתוך  n במקרה של סכימת סף.
חלוקת סוד במערכת הצבעה אלקטרונית מבוזרת; ניתן ליישם את רעיון חלוקת הסוד במנגנון הצבעה אלקטרונית (Evote) באופן כזה שגם עם קיומם של נקודות הצבעה (קלפיות) מושחתות תהיה אפשרות להבטיח הצבעה אמינה, בהנחה שהסבירות לכך שכל הקלפיות מושחתות נמוכה. כך שרק קשירת קשר מצד מספר גדול של נקודות הצבעה, תאפשר רמאות, בכך מובטחת הצבעה אמינה.
לקריאה נוספת

Amos Beimel,  Secret-Sharing Schemes: A Survey, 2011.
G. R. Blakley, "Safeguarding cryptographic keys", in proceedings of the National Computer Conference, 48, pp 313–317, 1979.
Adi Shamir, How to share a secret, Communications of the ACM, 22(1),  pp612–613, 1979
Chapter 13 of Cryptography: Theory and Practice (Third Edition) by Douglas R. Stinson, Chapman & Hall, ISBN 1-58488-508-4
Miele

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  קרל מילה ריינהוד זינקן
 תקופת הפעילות:  1899–הווה (כ־125 שנים)
 חברות בנות:  מילה טכניקה 
 מיקום המטה:  גיטרסלו 
 קואורדינטות:  51°54′50″N 8°24′07″E﻿ / ﻿51.91389°N 8.40194°E﻿ / 51.91389; 8.40194מיקום המטה
 משרד ראשי:  גוטרסלו, גרמניה
 ענפי תעשייה:  תעשיית מכשירי חשמל ביתיים 
 מוצרים עיקריים:  מוצרי חשמל ביתיים
 עובדים:  16,163
  
 www.miele.com
 
מילה (בגרמנית: Míele) היא יצרנית מכשירי חשמל ביתיים, ציוד לצרכים מסחריים ומטבחים מותאמים ברמה גבוהה הממוקמת בגוטרסלו (Gütersloh) בגרמניה. מילה הייתה ועודנה חברה בבעלות ובהנהלה משפחתית, שנוסדה ב-1899 על ידי קרל מילה (Carl Miele) וריינהרד זינקן (Reinhard Zinkann).
היסטוריה

המוצרים הראשונים של מילה היו מפריד שמנת, מחבצת חמאה ומכונה לשטיפת גיגיות, ויצאו לשוק תחת המותג Meteor. קרל מילה פיקח על תהליך הייצור וריינהרד זינקן הדריך וניהל את הכספים ומכירות.
בסימן המסחרי Míele נעשה שימוש כבר בשלב מוקדם, והוא מופיע על גבי כל המכונות, שלטי השם, החומר המודפס והפרסומות המופקים על ידי החברה. מאז תחילת שנות ה-20 של המאה העשרים הושם דגש רב על הסימן המסחרי בו הנקודה שעל גבי ה-"i" הוחלפה בגרש מוטה.
הסימן המסחרי נשאר ללא שינוי חוץ משלוש "מתיחות פנים מזעריות" שביטאו שינוי בטעמים של אותם זמנים. סקר שנערך על ידי Süddeutsche Zeitung, אחד העיתונים המובילים בגרמניה, מצא שאנשים זיהו את המותג מילה באמצעות ה-"í" בלבד (Míele).
מילה מייצאת מוצרים לשווקים רבים בעולם ומיוצגת ב-37 מדינות. ב-1983, Míele נכנסה לשוק האמריקני. נכון ל-2010 המוצרים מיוצרים בגרמניה, בצ'כיה וברומניה ומשם מופצים בעולם, תוך שהם מוצגים באולמות תצוגה ייחודיים לחברת מילה. בישראל החברה מפעילה אולם תצוגה ייעודי למוצריה בהרצליה פיתוח.
מוצרים

מילה מייצרת כיום מוצרי חשמל ביתיים כגון מכונות כביסה, מייבשי כביסה, שואבי אבק, מדיחי כלים, תנורי אפייה בטכנולוגיית בישול באדים, מפזרי חום ותנורים מהירים מובנים, כיריים, קולטי אדים, מקררים העומדים בפני עצמם או מובנים, מקפיאים, מצנני-יין ומכונות קפה אינטגרליות. כמו כן, החברה מייצרת מכונות מסחריות לניקוי רטוב, מדיחי ציוד זכוכית מעבדתי, מחטאים בתחום רפואת השיניים ומכונות לשטיפת ציוד רפואי.
בצפון אמריקה מילה משווקת כמותג מוצרים ביתיים ברמה גבוהה. אלו מתחרים במותגים כגון Kuppersbusch, Gaggenau, Fagor, Viking Range ו-Thermador. חברת מילה ממצבת את עצמה בקצה העליון והיוקרתי של שוק המכשירים הביתיים.
ססמאות

המוטו של מילה בגרמנית הוא Immer Besser, כלומר "תמיד טוב יותר". החברה גם משתמשת בסיסמה "כל דבר אחר הוא פשרה". בהולנד סיסמתה היא Er is geen betere כלומר "אין טוב יותר".
מדריך מילה

החל משנת 2009/2008 מממנת חברת Miele ומוציאה לאור את מדריך מילה למסעדות הטובות באסיה.
יוהאן לסדן

| --- | --- |

יוהאן לסדן, פורטרט שהודפס בראש מהדורת 1739 של ספרו "פילולוגיה עברית" (Philologus Hebraeus)
 לידה:  26 באפריל 1624 אוטרכט
 פטירה:  30 בספטמבר 1699 (בגיל 75) אוטרכט
 מדינה:  הרפובליקה ההולנדית 
 פעילות בולטת:  תאולוג, הבראיסט, מזרחן
 מעסיק:  אוניברסיטת אוטרכט 
 תפקיד:  rector of Utrecht University 
 השקפה דתית:  קלוויניסט
 
יוהאן לסדן (בהולנדית: Johann Leusden; לעיתים: יאן, ובאנגלית: ג'ון (John); ‏26 באפריל 1624 – 30 בספטמבר 1699) היה תאולוג קלוויניסט, פילולוג עברי ומזרחן הולנדי.
לסדן נולד באוטרכט שבהולנד, למד באוטרכט ובאמסטרדם והתמנה לפרופסור לעברית באוניברסיטת אוטרכט. נפטר באוטרכט בגיל 75.
עבודותיו

לסדן היה אחד המומחים הבולטים לתנ"ך בזמנו באוניברסיטאות אירופה, וכתב כמה חיבורים בפילולוגיה עברית ועל התנ"ך:
Philologus Hebraeus ‏(1656)
Philologus Hebraeo-Mixtus ‏(1663)
Philologus Hebraeo-Latino-Belgicum ‏(1668)
Korte Hebreusche en Chaldeusche taalkonst ‏(1686)
בשנת 1660, הדפיס יחד עם הרב והמדפיס האמסטרדמי יוסף אטיאס את "ביבליה הבראיקה" (Biblia Hebraica) המהדורה הראשונה של התנ"ך בעברית שכללה פסוקים ממוספרים.
הערות שוליים

↑  ע"פ האנציקלופדיה יודאיקה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264577005171  PLWABN: 9810555963005606  BIBSYS: 90563417  BNE: XX1612607  BnF: cb12003704g (data)  BPN: 14495470  CANTIC: a11687046  CiNii: DA13070155  GND: 116958561  ISNI: 0000 0001 2095 7828  LCCN: n86864092  LNB: 000304942  NKC: xx0120394  NLA: 35571839  NLG: 170880  NSK: 000711840  NTA: 070109214  RERO: 02-A003516119  SELIBR: 296562  SNAC: w6vb8sxp  SUDOC: 028144112  Trove: 1000085  VcBA: 495/31688  VIAF: 36927901   WorldCat (עם VIAF): 36927901 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פונדק הרוחות

| --- | --- |

אריה נבון ציור הכנה לכרזה, 1962 גואש על נייר גובה 97 ס"מ, רוחב 68 ס"מ
 כתיבה:  נתן אלתרמן 
 מוזיקה:  גארי ברתיני 
 סוגה:  דרמה 
 הצגת בכורה:  29 בדצמבר 1962 
 שפה:  עברית 
 
פונדק הרוחות הוא מחזה דרמטי-פנטסטי מאת נתן אלתרמן.
עלילה

"פונדק הרוחות" היא דרמה פנטסטית ארס-פואטית ולדעת החוקרים אף אוטוביוגרפית. זהו סיפורם של המוזיקאי חננאל ואהובתו נעמי. המחזה נפתח בתמונה בה חננאל בוער בתשוקתו להגשים את עצמו וקם באמצע הלילה להימלט מנעמי. נעמי מתעוררת ומסכימה להקריב את עצמה לטובת הקריירה של חננאל. הם נפרדים ומתחייבים להיפגש כעבור שתים עשרה שנה באותו מקום ובאותה שעה בדיוק. נעמי מוכרת את עצמה לשפחה לבן החלפן המאוהב בה, בעוד חננאל יוצא אל העולם. הוא "מוכר" את עצמו למלאך המוות, המופיע גם בדמות פושט היד והאמרגן (אימפרסריו), כדי למנוע ממנו להמית את נעמי - וכנראה גם בתמורה להצלחה האמנותית הצפויה לו (בדומה ל"פאוסט" של גתה).
הסיפור עוקב אחר קורותיהם: התעללות בן החלפן ואביו בנעמי, הצלחתו המטאורית של חננאל והתפתחות הרומן בינו לבין הפונדקית. תוך כדי כך, מוצגות דמויות שונות המייצגות את הרעיונות הארספואטיים של המחזאי, בהן: בעל תיבת הנגינה המייצג את האמנות העממית והרוחות שבאמצעותן המחזאי מלגלג על מבקרי התרבות. המחזה מסתיים בשתי תמונות סוריאליסטיות של פגישות בין חננאל לנעמי. הראשונה מתרחשת כעבור שתים עשרה שנה, ובסופה מלאך המוות לוקח את נעמי. השנייה מתרחשת כעבור שנים, כאשר חננאל הזקן, שתהילתו חלפה מזמן, פוגש את רוחה של נעמי ומסכם את חייו בנימה טראגית.
עלילה > מבנה המחזה

מערכה ראשונה: שלוש תמונות
מערכה שנייה: ארבע תמונות
מערכה שלישית: שש תמונות
עלילה > הנפשות

| --- | --- |
 חננאל  נעמי  בעל תיבת זמרה עם תוכי ועם קוף  פושט היד/ אימפרסריו/מלאך המוות  פונדקית  רוחות הפונדק  חלפן  בן החלפן:  שוליה  ריבה  בנקאי  פלוני ופלונית  כתב  חובב מוזיקה זקן  שני שוטרים  שתי נשי טרקלין  אמני הרחוב
ההפקה המקורית

"פונדק הרוחות" הוא המחזה הראשון באורך מלא שכתב אלתרמן. הוא נמסר לתיאטרון הקאמרי בסתיו 1959, אך הצגת הבכורה התקיימה רק כעבור שלוש שנים, ב-29 בדצמבר 1962, בבימויו של גרשון פלוטקין, עם תפאורה של אריה נבון ומוזיקה של גארי ברתיני.
משתתפי ההפקה היו:
חנה מרון - בתפקיד הפונדקית
עודד קוטלר - בתפקיד בנו של החלפן
יוסף ידין - בתפקיד חננאל
זלמן לביוש - בתפקיד פושט היד
נינט דינר - בתפקיד נעמי
דבורה קידר
אברהם חלפי
אברהם בן-יוסף - בתפקיד בעל תיבת זמרה עם תוכי ועם קוף
הרוחות בפונדק: יהודה פוקס, דני ליטאי, נתן כוגן, צדוק צרפתי, אורי לוי, ניסן יתיר, אסתר גרינברג וטניה פרס
הדודאים - בני אמדורסקי וישראל גוריון השתתפו בשירה.
בשנת 1962 פורסם המחזה בספר "פונדק הרוחות: מחזה בשלוש מערכות" בהוצאת עמיקם.
הפקות ועיבודים נוספים

מאז הועלה המחזה לעיתים קרובות על ידי בתי ספר למשחק ובתיאטרון שוליים. בין השאר:
ב-1985 הועלתה גרסה קמראית של המחזה עם שלושה משתתפים בסמינר הקיבוצים, עם עיצוב תנועה של נאוה צוקרמן.
ב-2001 המלחין משה זורמן יצר אופרה על פי "פונדק הרוחות", עם לברית שכתב אבי מלכה, שהועלתה במסגרת פסטיבל תל אביב. גרסה מורחבת של האופרה הועלתה בשנת 2010.
ב-2007 הועלה על ידי החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב המחזה "לפעמים", עיבוד של דרור ויידמן ל"פונדק הרוחות". "לפעמים" הועלה שנית ב-2010 ב"צוותא" בשיתוף עם תיאטרון "נוצר" ותיאטרון "אתגר".
ב-2011 העלו אותו בוגרי שנה ג' בסטודיו למשחק ניסן נתיב, בבימויו של יובל זמיר.
ב-2018 שבה ההצגה לתיאטרון הממסדי, כשעלתה בעיבוד מחודש בתיאטרון החאן בבימויה של שיר גולדברג.
לקריאה נוספת

בן-עמי פיינגולד, מ'כלניות' ל'פונדק הרוחות': אלתרמן המחזאי, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2009.