stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כאב ראש מקבצי
טיפול > טיפולים קוטלים > טיפולים נוספים

טיפולים אלו הוכחו כפחות יעילים אך עדיין עוזרים לחלק מהסובלים.

שימוש בלידוקאין וחומרים בעלי אופי הרדמתי נוספים נמצאו יעלים בהתזה לאף, ההשפעה מתרחשת כעבור דקות ספורות.[דרוש מקור] שימוש ממושך בחומרים מרדימים לא מומלץ בגלל תופעות לוואי העלולות להופיע עקב השימוש ופגיעה בתעלות האף.
טיפול נוסף הוא בעזרת נגזרות של ארגוטאמין (ergot derivatives).[דרוש מקור]
ישנן עוד דרכים שהציעו אנשים הסובלים מהמחלה כגון: מקלחות חמות, הנחת קרח על האזור הכואב, נשימה של אוויר קר בימים חורפיים (כפי שהוזכר בתחילת הערך הכאב נגרם עקב שינוי בכלי הדם כאשר לחלק מהאנשים הוא נגרם מהתכווצות כלי הדם ולחלק מהתרחבות כלי הדם ולכן לאנשים בעלי בעיית התרחבות כלי הדם מומלץ להניח דבר קר על האזור הכואב כגון קרח כדי שכלי הדם יתכווצו מהקור וכן להפך לאנשים שסובלים מהתכווצות כלי הדם יש לשים משהו חם. פעולה הפוכה עלולה לגרום להחמרה של הכאב אך כמובן ניתן לדעת ממה סובלים רק ע"פ ניסוי וטעיה), קפאין, טאורין, שתייה מרובה של מים ואף אורגזמות.
 
כל אלו הן דרכי התמודדות הנמצאות בשימוש על ידי רוב הסובלים, אך כמובן לכל חולה יש את הדרכים הייחודיות לו וניתן תמיד לחפש עוד דרכים להקל על הכאב על ידי ניסיון וטעייה.
טיפול > טיפולים מונעים

טיפולים אלו יכולים להיות חשובים ומשפיעים, בעיקר על אלו הסובלים מהמחלה בצורה כרונית.

בין הטיפולים המונעים יש שימוש בסטרואידים כמו פרדניזון הניתן במינון גבוה למשך 30 ימים, כשתחילה ניתן מינון של 40 מ"ג למשך 5 ימים, ולאחר מכן המינון יורד בהדרגה למינון של 5 מ"ג ב-4 בימים האחרונים.[דרוש מקור] קיימים גם שימושים בליתיום ומגנזיום שנמצא יעיל במיוחד במקרים מסוימים, אם כי להם תופעות לוואי רבות, וניתן לרשום אותן למטופלים הכשירים לכך מבחינה רפואית.
לאחרונה יש עניין גובר של הרפואה בסמים פסיכדליים כגון LSD, פטריות פסילוסיבין קטאמין ואחרים, שנמצאו כיעילים מאד למניעת התקפים, לפרק זמן שיכול לנוע בין שבועות אחדים לשנתיים. סמים אלה משתייכים למשפחה ששמה טריפטמינים והם קרובים מבחינה כימית לטריפטנים. Bromo LSD, וריאציה לא-פסיכדלית של הסם הידוע, נחשבת לפתרון מבטיח שעשוי להיכנס לשימוש בשנים הבאות.
בין הטיפולים המונעים ישנם גם כאלו שלא כוללים נטילת תרכובות שונות. הבולט שביניהם הוא עיסוק בפעילויות המאמצות את סיבולת הלב-ריאה, במיוחד ריצה.
ביצוע ריצות של 15-20 דקות 3-4 פעמים בשבוע יכולות להוריד את מספר ההתקפים בזמן מקבץ. הסיבה לכך היא כנראה הנשימה המרובה של אוויר בעת ריצה, שכאמור, החמצן הוא יסוד היכול לקטול את הכאב. כמו כן, המאמץ המופעל על העצבים הגופניים ככל הנראה עוזר להנמכת התדירות של הכאבים. ביצוע ריצות, כמו שאר הטיפולים, לא בהכרח ישפיע על כל חולה אך בכל זאת עיסוק בפעילויות הכוללות מאמצי סיבולת בריא ומומלץ.
שכיחות המחלה

בעוד שמיגרנות נפוצות יותר בקרב נשים, כאבי הראש המקבציים נפוצים יותר בקרב גברים, כאשר היחס הוא שעל כל 5 גברים בממוצע אישה אחת סובלת מהמחלה. המחלה מתפרצת בעיקר בשנות ה-20-50 של הגברים, כמובן שיש מקרים יוצאי דופן שהמחלה מתפרצת בגילאים יותר מוקדמים. לאחרונה הפער בין הגברים לנשים הסובלים מהכאבים הולך ומצטמצם. אך לא ברור אם זה בגלל ששכיחות המחלה בקרב נשים גדלה או שהאבחון נהיה יותר מדויק.
הערות שוליים

↑  קליניקת מאיו-כאב ראש מקבצי
↑   Genetics of cluster headache: an update, L. Pinessi,corresponding author I. Rainero, C. Rivoiro, E. Rubino, and S. Gallone
↑  EFNS guidelines on the treatment of cluster headache and other trigeminal-autonomic cephalalgias
↑  M Gotkine, I Steiner, I Biran, Now dear, I have a headache! Immediate improvement of cluster headaches after sexual activity, Journal of Neurology, Neurosurgery, and Psychiatry 77, 2006-11, עמ' 1296 doi: 10.1136/jnnp.2006.092643
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283912505171  LCCN: sh85027252 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
איור של העצב הטריגמינלי
ווסת אוויר של עד 15 ליטר\דקה
מכל 5 ליטר של חמצן רפואי
לואיזה קרלוטה, נסיכת שתי הסיציליות

לואיזה קרלוטה, נסיכת שתי הסיציליות (באיטלקית: Luisa Carlotta di Borbone, principessa delle Due Sicilie; ‏24 באוקטובר 1804 – 29 בינואר 1844), הייתה בתו של פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות וסבתו של אלפונסו השנים עשר, מלך ספרד.
ביוגרפיה

לואיזה קרלוטה נולדה ב-24 באוקטובר 1804 בנאפולי, לפרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה איזבלה מספרד, בתם של קרלוס הרביעי, מלך ספרד ומריה לואיסה מפארמה. בילדותה שהתה משפחתה בסיציליה אליה ברחה מפני נפוליאון, ושהתה שם עד לשנת 1814, ובשנת 1816 איחד אביה את ממלכת נאפולי וממלכת סיציליה לממלכת שתי הסיציליות.
ב-15 באפריל 1819 התחתנה לואיזה קרלוטה על ידי שליח עם דודה האינפנטה פרנסיסקו דה פאולה מספרד, וב-9 ביוני אותה שנה נערך טקס הנישואים הרשמי במדריד. לואיזה קרלוטה תפסה עד מהרה עמדה חשובה בחצר המלוכה, ואף התחבבה על המלך. הזוג התגורר בעיקר במדריד, אולם גם שהה לעיתים בגראנחה, ארנחואס וסביליה, ונולדו להם 11 ילדים.
בשנת 1829 מתה אשתו השלישית של פרננדו השביעי, מלך ספרד - מריה יוזפה אמליה, נסיכת סקסוניה, ולואיזה קרלוטה שכנעה את פרננדו השביעי להתחתן עם אחותה מריה כריסטינה, נסיכת שתי הסיציליות. בדצמבר אותה שנה התחתן פרננדו עם מריה כריסטינה, ובשנת 1830 נולדה בתם איזבלה. בשנת 1833 ביטל פרננדו את החוק הסאלי על מנת שבתו תוכל לרשת את הכתר לאחר מותו, וגירש את אחיו האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה ומשפחתו שהתנגדו לכך. זמן קצר לאחר מכן מת פרננדו השביעי, ובתו איזבלה השנייה, מלכת ספרד ירשה את השלטון, תוך שאמה מריה כריסטינה משמשת כעוצרת בשמה.
בעקבות התנגדותו של האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה למהלך, פרצה מלחמת אזרחים בממלכה. על אף שפרנסיסקו דה פאולה תמך באחייניתו ובליברלים, הוא התאכזב מכך שלא ניתן לו מקום בממשלה החדשה. בשנת 1837 סירבה מריה כריסטינה לתת לפרנסיסקו דה פאולה מקום בסנאט, ובעקבות כך ניסו פרנסיסקו דה פאולה ולואיזה קרלוטה לחתור תחת מעמדה של מריה כריסטינה, ובתגובה לכך היא גירשה אותם מהממלכה.
בני הזוג התיישבו בצרפת בחצר לואי פיליפ, מלך הצרפתים, אולם בשנת 1840 הדיח בלדומרו אספרטרו, נסיך ורגארה את מריה כריסטינה מהעוצרות, ובני הזוג חזרו להתגורר בספרד. בלדומרו אספרטרו סירב להם להתיישב במדריד, ובשל כך התיישבו בני הזוג בבורגוס. בשנת 1842 ניסו בני הזוג ללחוץ על בלדומרו אספרטרו לחתן את בניהם פרנסיסקו, דוכס קדיס והאינפנטה אנריקה, דוכס סביליה עם המלכה איזבלה והאינפנטה לואיסה פרננדה בהתאמה, אולם בלדומרו אספרטרו גירש אותם בעקבות כך לסרגוסה. בנובמבר אותה שנה נעשה ניסיון להדיח את בלדומרו אספרטרו מהעוצרות, ולמנות את פרנסיסקו דה פאולה במקומו, אולם כשהתגלתה התוכנית גירש בלדומרו אספרטרו את פרנסיסקו דה פאולה ומשפחתו מספרד, והם עברו להתגורר בבריטניה. בשנת 1843 הודח בלדומרו אספרטרו מהעוצרות, ולאחר לחץ מצד לאופולדו או'דונל ורמון מריה נרוואאס, הכירה הממשלה במלכה איזבלה כבגירה למרות היותה רק בת 13, ובעקבות כך שבו פרנסיסקו דה פאולה ומשפחתו למדריד.
ב-29 בינואר 1844 מתה לואיזה קרלוטה כתוצאה מחצבת, והיא נקברה באחוזת הקבר המלכותית באל אסקוריאל.
משפחתה

ב-15 באפריל 1819 התחתנה לואיזה קרלוטה עם האינפנטה פרנסיסקו דה פאולה מספרד, ממנו היו לה 11 ילדים:
פרנסיסקו דה אסיס, נסיך ספרד (1820–1821)
איזבל פרננדה, נסיכת ספרד (1821–1897), התחתנה עם איגנץ גורובסקי
פרנסיסקו, דוכס קדיס (1822–1902), התחתן עם איזבלה השנייה, מלכת ספרד
האינפנטה אנריקה, דוכס סביליה (1823–1870), התחתן עם אלנה דה קסטלבי אי שלי-פרננדס דה קורדובה
לואיסה תרסה, נסיכת ספרד (1824–1900), התחתנה עם חוסה מריה אוסוריו דה מוסקוסו, דוקה דה ססה
אדוארדו פליפה, נסיך ספרד (1826–1830)
חוספינה פרננדה, נסיכת ספרד (1827–1920), התחתנה עם חוסה גואל אי רנטה
מריה תרסה, נסיכת ספרד (1828–1829)
פרננדו מריה, נסיך ספרד (1832–1854)
מריה כריסטינה, נסיכת ספרד (1833–1902), התחתנה עם האינפנטה סבסטיאן מפורטוגל וספרד
אמליה פיליפינה, נסיכת ספרד (1834–1905), התחתנה עם אדלברט, נסיך בוואריה
לאסי (משקה)

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  משקה
 מטבח:  הודי ופקיסטני
 מוצא:  הודו הודו
 אופן הגשה:  קר
 מרכיבים עיקריים:  יוגורט
 
לאסי (בהינדי: लस्सी) הוא שם אזורי לחובצה, המשקה המסורתי מבוסס על דאהי (יוגורט) ונצרך באזור דרום אסיה. לאסי הוא תערובת של יוגורט, מים, תבלינים ולפעמים פירות. לאסי מלוח דומה לאיירן, בעוד שלאסי מתוק מודרני מזכיר מילקשייק. לאסי עשוי להיות ספוג קנאביס בצורה של בהאנג (אנ') (משקה הודי מסורתי העשוי מקנאביס).
אטימולוגיה

המילה לאסי נגזרת מהמילה בסנסקריט לאסיקה (लसिका) כלומר סרום או דומה לרוק. מקורו של הלאסי בחבל הפנג'אב.
הכנה

לאסי מוכן על ידי ערבוב יוגורט, מים ותבלינים אחרים. עם זאת, ניתן להכין גרסאות של לאסי בדרכים שונות. כמון והל הם התבלינים הנפוצים ביותר המוספים ללאסי. לאסי מוגש באופן מסורתי בכוס חימר המכונה קולחאר.
גרסאות > לאסי מתוק

לאסי מתוק הוא גרסה של לאסי המתובלת סוכר, מי ורדים או לימון, תות שדה או מיצי פירות אחרים. לאסי זעפרן, שהוא עשיר במיוחד, נפוצים בפנג'אב, ראג'סטאן, הריאנה וגוג'ראט בהודו ובמחוז סינד של פקיסטן. לאסי מאקחניה הוא לאסי עם גושי חמאה בתוכו. בדרך כלל הלאסי המתוק קרמי כמו מילקשייק.
גרסאות > לאסי מלוח

הגרסה המלוחה המסורתית של הלאסי נפוצה יותר בתת-היבשת ההודית. מכינים אותה על ידי ערבוב דאהי (יוגורט) עם מים בתוספת מלח בממחה. בפקיסטן, משקה זה ידוע בשם נמקין לאסי אשר נקרא לפעמים איירן על ידי פשטונים וקבוצות איראניות ודרדיות אחרות.
גרסאות > באנג לאסי

באנג לאסי הוא משקה עתיר קנאביס המכיל באנג, נגזרת נוזלית של קנאביס, בעלת השפעות דומות למאכלי קנאביס אחרים. המשקה חוקי בחלקים רבים של הודו ונמכר בעיקר במהלך ההולי, כאשר לפעמים אוכלים גם פקורות המכילות באנג. אוטר פרדש ידועה כבעלת חנויות באנג מורשות, ובמקומות רבים נמכרים מוצרי באנג ובאנג לאסי.
בתרבות

מסע פרסום מודפס וטלוויזיוני משנת 2008 עבור HSBC, שנכתב על ידי ג'פרי בנט מ-JWT הונג קונג, מספר את סיפורו של נציג חברת מכונות כביסה פולני שנשלח להודו כדי לגלות מדוע המכירות שלהם כל כך גבוהות שם. בהגיעו, הנציג חוקר חנות לאסי, שבה הוא מתקבל בברכה, ומוצא כמה מכונות כביסה המשמשות כדי לערבב אותו. הבעלים אומר לו שהוא מסוגל "לעשות פי עשרה לאסי ממה שעשיתי פעם!".
בתוכנית הטלוויזיה "No Reservations", השף הסלבריטאי אנתוני בורדיין ביקר בחנות בהאנג "מפוקחת ממשלתית" במבצר ג'איסלמר, ראג'סטאן. הבעלים הציע לו שלושה סוגים של בהאנג לאסי: חזק בדרך כלל; סופר דופר חזק; ו-"עוצמה מלאה, 24 שעות, ללא שירותים, ללא מקלחת".
בשנת 2013, קשיטיג', פסטיבל הטכנו-ניהולי השנתי של IIT קרגפור, השיק קמפיין לקריאת שמה של מערכת האנדרואיד החדשה לאותה השנה, שלימים זכתה לשם אנדרואיד לוליפופ, לאסי.
גלריה

לאסי מוגש במסעדה
לאסי מנטה
באנג לאסי
לאסי מוגש בכוס פליז בפטיאלה
בנאראס-קי-לאסי, גרסת לאסי מואראנסי המוגשת בקולהר
גרסת לאסי באודישה
ראו גם

צזיקי
קומיס
מילקשייק
שייק
הערות שוליים

↑  The Indian Journal of Medical Research (באנגלית). Indian Research Fund Association. 1938.
↑  McGregor, R. S. (1993). "The Oxford Hindi-English dictionary". Oxford University Press.
↑  Mahrotra, Ramesh Chander (2000-01-01). Manak Hindi Ke Shuddh-Prayog-V-3 (בהינדי). Rajkamal Prakashan. ISBN 978-81-7119-472-8.
1 2 3  Lassi | beverage | Britannica, www.britannica.com (באנגלית)
↑  Masica, Colin (1993). The Indo-Aryan Languages. Cambridge, U.K.: Cambridge University Press. p. 461. ISBN 978-0-521-29944-2.
↑  "Pak asks universities to encourage drinks like 'Lassi', 'Sattu'. Here's why". 25 ביוני 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Staelens, Stefanie. "The Bhang Lassi Is How Hindus Drink Themselves High for Shiva". Vice.com. נבדק ב-10 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Anthony Bourdain: No Reservations Collection 2, Episode 5; Final Segment.
↑  "Can This Lassi Ad Really Be True?". indiablogs.searchindia.com. 2008-10-04.
↑  "HSBC Bank : Washing Machine and Lassi". Adoholik. 2008-09-27. נבדק ב-2008-10-19.
↑  "HSBC Lassi/Washing Machines TV Ad". HSBC. 2012-04-30. נבדק ב-2013-09-23.
↑  TOI Tech (11 ספט' 2013). "IIT grads plead Google to name Android version Lassi - Times of India". The Times of India (באנגלית). נבדק ב-2021-12-12. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
לואיס ברוס

| --- | --- |

 לידה:  10 באוגוסט 1943 (בן 81) קליבלנד, אוהיו, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  כימיה פיזיקלית, נקודה קוונטית 
 מקום מגורים:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת רייס  אוניברסיטת קולומביה 
 מנחה לדוקטורט:  ריצ'ארד ברסון 
 מוסדות:  אוניברסיטת קולומביה  מעבדות נוקיה בל 
 פרסים והוקרה:  פרס קאוולי בננוטכנולוגיה (2008)  פרס באוור להישג במדע (2012)  מדליית בנג'מין פרנקלין (2012)  פרס פטר דביי (2011)  Clarivate Citation Laureates (2012)  פרס ולש בכימיה (2013)  פרס רוברט וו. ווד (2006)  פרס אירווינג לאנגמיור (2001)  פרס וילארד גיבס (2009)  פרס במדעים כימיים של האקדמיה הלאומית למדעים (2010)  פרס נובל לכימיה (2023) 
 אתר רשמי
 
לואיס א. ברוס (באנגלית: Louis E. Brus; נולד ב-1943) הוא כימאי וכימאי פיזיקלי אמריקאי, פרופסור לכימיה באוניברסיטת קולומביה. הוא המגלה של קולואידים מוליכים למחצה הידועים כנקודות קוונטיות. בשנת 2023 הוענק לו פרס נובל לכימיה.
ביוגרפיה

ב-1973 הצטרף ברוס למעבדות נוקיה בל, שם עשה את העבודה שהובילה לגילוי נקודות קוונטיות. ב-1996 עזב ברוס את מעבדות בל והצטרף לפקולטה במחלקה לכימיה באוניברסיטת קולומביה.
ברוס נבחר כעמית באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים ב-1998, כחבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית ב-2004, וחבר באקדמיה הנורווגית למדע וספרות.
ברוס קיבל את פרס הבוגרים הנכבדים מאגודת בוגרי אוניברסיטת רייס בשנת 2010. הוא היה שותף בפרס RW Wood לשנת 2006 של האגודה האופטית של אמריקה. הוא גם קיבל את פרס קוולי למדעי הננו בשנת 2008.  ברוס זכה בפרס NAS לשנת 2010 בכימיה . ב-2012 הוא קיבל את פרס באוור ממכון פרנקלין, ונבחר כחתן פרס "Clarivate Citation" בכימיה "על גילוי ננו-גבישים מוליכים למחצה קולואידים (נקודות קוונטיות)".
ב-4 באוקטובר 2023 הוכרז על זכייתו של ברוס בפרס נובל בכימיה יחד עם מונג'י בוונדי ואלכסיי יקימוב "על הגילוי והסינתזה של נקודות קוונטיות".
לה סייבה

| --- | --- |
סמל לה סייבהסמל לה סייבה

רחוב מסחרי בעיר
 מדינה:  הונדורס הונדורס
 מחוז:  אטלנטידה
 ראש העיר:  קרלוס אגילר
 תאריך ייסוד:  23 באוגוסט 1877
 שטח:  25 קמ"ר
 גובה:  3 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  197,267 (2013)
  ‑ צפיפות:  200 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  15°46′N 86°48′W﻿ / ﻿15.76°N 86.80°W﻿ / 15.76; -86.80
 אזור זמן:  UTC -6
 http://laceiba.honduras.com/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונדורס מוגדלת) טגוסיגלפה סן פדרו סולה צ'ולוטקה קומאיאגואה ניקרגואה אל סלבדור גואטמלה בליז הים הקריבי האוקיינוס השקטלה סייבה(למפת הונדורס רגילה) טגוסיגלפה סן פדרו סולה צ'ולוטקה קומאיאגואה ניקרגואה אל סלבדור גואטמלה בליז הים הקריבי האוקיינוס השקטלה סייבה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
לה סייבה (בספרדית: La Ceiba), היא עיר נמל על חוף הים הקאריבי בצפון הונדורס ובירת מחוז אטלנטידה. בעיר מתגוררים כ-197,000 תושבים (הערכה מ-2010). נהר ה"ריו קנגרחל" עובר דרך העיר ונשפך לים. מדרום לעיר משתרע "פארק לאומי פיקו בוניטו" על שטח של 546.30 קמ"ר.
העיר הוכרזה באופן רשמי כ"בירת התיירות האקולוגית של הונדורס", כמו גם "בירת הבידור של הונדורס".
היסטוריה

העיר הוקמה ב-1872 והוכרזה כעיר בתאריך 23 באוגוסט 1877. העיר נקראת על שם עץ סייבה ענק שגדל בסמוך למזח הישן, שהחזיק מעמד עד לסוף שנת 2007 ונפל לים. במהלך הזמן העיר משכה מהגרים מהונדורס ומהעולם ותעשיית הבננות באזור צמחה.
כלכלה

העיר היא עיר הנמל השנייה בחשיבותה בהונדורס אחרי פוארטו קורטס. בנוסף כלכלת העיר מסתמכת על חקלאות וייצוא אננס הוא ענף כלכלי מרכזי של העיר.
כלכלה > תיירות

לה סייבה ידועה כבירת התיירות של הונדורס, הודות לקרבתה לחוף, חיי הלילה הפעילים בה ומגוון פארקים ואטרקציות אחרות בעיר ובסביבתה.
בכל שנה, בשבת השלישית או רביעית של חודש מאי, מתקיים בעיר "הקרנבל הגדול הבינלאומי של לה סייבה", לכבודו של איזידור החקלאי, הקדוש המגן של לה סייבה. בתקופה זו גודשים את העיר כ-500,000 תיירים.
חינוך

בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה הטכנולוגית של הונדורס וקמפוסים של האוניברסיטה הלאומית האוטונומית של הונדורס והאוניברסיטה הקתולית של הונדורס.
תחבורה

התחבורה העירונית היא בעיקר אוטובוסים ומוניות. הכביש המחבר את העיר לשאר המדינה הוא בעיקר כביש החוף. בעבר פעלה בעיר רכבת משא מקיטור לשינוע של מטעני הבננות מהמטעים.
בנוסף, מנמל לה סייבה פועל שירות מעבורת לאיי איסלס דה לה באיה.
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי גולוסון הנמצא ממערב לעיר ומציע טיסות לערים מרכזיות בהונדורס, מקסיקו, איי קיימן, קנדה, בליז ואל סלוודור.
ספורט

בענף הכדורגל מייצגות את העיר שתי קבוצות בליגה הלאומית הבכירה. קבוצת סוציאל וידה (שתי אליפויות) וקבוצת דפורטיבו ויטוריה (אליפות אחת ושני גביעים). שתיהן מארחות ב"אסטדיו סייבניו" המכיל 20,000 מקומות ישיבה.
ערים תאומות

מקסיקו אקפולקו, מקסיקו
קולומביה סנטיאגו דה קאלי, קולומביה
הונדורס טלה, הונדורס
אל סלוודור סנטה אנה, אל סלוודור
ונצואלה סן קריסטובל, ונצואלה
ארצות הברית ברוקן ארו, אוקלהומה, ארצות הברית
נמל התעופה "גולוסון"
כנסיית וזלה

כנסיית וזלה (בצרפתית: Basilique Sainte-Marie-Madeleine de Vézelay), שידועה כיום כבזיליקת מארי-מדליין הקדושה, הייתה מנזר בנדיקטי וקלוניאני בקומונת וזלה(אנ') שבמחוז יון בבורגון, צרפת. הכנסייה נחשבת לדוגמה טובה לאמנות והאדריכלות הרומנסקית הבורגונדית, אם כי רוב הפסלים החיצוניים נפגמו במהלך המהפכה הצרפתית.
ב-1979 העניק אונסק"ו לגבעה ולכנסייה מעמד של אתר מורשת עולמית.
תיאור

צורתה של הספינה הראשית מעוותת במקצת על ידי הקמרונים הצולבים. עיוות זה מחליש את הרושם המתקבל מהארקדה הראשית המורכבת מקשתות רבות שעליהן מתוארות דמויות רבות. אולם, הפורטל המגולף הנמצא בין הספינה לנרתקס הוא זה שהביא לכנסייה את פרסומה. הטימפנון הראשי נושא את הכתובת "מיסיון השליחים"
במאה ה-12 נחשבה גבעת וזלה למקום מיסטי שבו הספיריטואליזם הנוצרי התבטא במגוון צורות, החל מתפילות ועד כדי מסעות הצלב.
היסטוריה

כנסיית וזלה נוסדה במקום שבעבר היה וילה רומאית, בדומה לכנסיות רבות אחרות. הווילה עברה לבעלותה של השושלת הקרולינגית, ועברה בירושה לרוזן בשם ז'יראר. שני המנזרים של ז'יראר נבזזו במהלך הפלישות המוריות במאה ה-8, ומנזר שהיה בראש הגבעה נשרף על ידי פולשים נורמנים. המנזר נוסד מחדש במהלך המאה ה-9 לפי הנחייתו והדרכתו של הקדוש באדילו, שהיה חבר במסדר הבנדיקטי המחודש של קלוני. וזלה עמדה בתחילת אחת הדרכים (מתוך ארבע) הראשיות עבור עולי רגל מצרפת שהיו מעוניינים להגיע לסנטיאגו דה קומפוסטלה בגליסיה שבפינה הצפון-מערבית בספרד.
בשנת 1050 בקירוב החלו לטעון הנזירים בווזלה כי הם מחזיקים בשרידי גופתה של מרים המגדלית שהובאו מארץ ישראל על ידי הקדוש המייסד באדילו במהלך המאה ה-9, או על ידי שליחים מטעמו. זמן קצר לאחר מכן טען נזיר נוסף מהמנזר כי הוא מצא תחריט המתאר את משיחתו של ישו בבית עברה על ידי אשה מבת'אני, שנחשבה בימי הביניים כמרים המגדלית, בקריפטה שבפרובאנס. נזירי וזלה טענו כי מדובר בקבר של מרים, וכי ממקום זה הובאו שרידיה אל הכנסייה. אסירים משוחררים הביאו את השלשלאות שלהם כמתנה למנזר, ואב המנזר החדש, ג'פרי, הורה ב-1037 להתיך אותן וליצור טבעות ברזל שיקיפו את המזבח של מרים. באופן זה הוקם מזבח הנחשב כמייצג טוב של האדריכלות הרומנסקית והיעילות של הנזירים. מרים המגדלית נחשבת בנצרות כמייצגת את החזרה בתשובה, ווזלה הפכה לאתר עלייה לרגל חשוב עבור מאמינים קתוליים, אם כי חפצי הקודש עצמם נשרפו על ידי ההוגנוטים במהלך המאה ה-16.
על מנת להתמודד עם מספרם ההולך וגדל של עולי הרגל הוחלט על בנייתה של כנסיית נוספת, שקודשה ב-21 באפריל 1104. אולם, עלויות הבנייה הגבוהות גררו את הגדלת נטל המס על האיכרים שעבדו באדמות המנזר עד כדי כך שהם התמרדו והרגו את ראש המנזר. מספר העולים לרגל היה כה גדול עד שהאפיפיור אינוקנטיוס השני הורה על בנייתו של נרתקס מורחב.
הקדוש ברנאר מקלרבו הטיף במנזר בחג הפסחא של 1146 בפני המלך לואי השביעי, וקרא לעריכתו של מסע צלב. המלך האנגלי ריצ'רד הראשון והמלך הצרפתי פיליפ השני נפגשו במנזר ושהו שם במשך שלושה חודשים ב-1190 לפני שיצאו למסע הצלב השלישי. תומאס בקט הגולה בחר במנזר כמקום שבו ישהה במהלך הפנטקוסט של 1166, והודיע על החרמת תרומותיו של המלך הנרי השני, ואיים להחרים גם את המלך עצמו. הספינה שנשרפה כבר פעם אחת נשרפה פעם נוספת ב-1165, ולאחר מכן היא שופצה ונותרה מאז ללא שינוי.
הדעיכה במעמדה של כנסיית וזלה התרחשה במקביל לגילוי ב-1279 של גופתה של מרים המגדלית בקומונת סנט-מקסימין-לה-סנט-באום בפרובאנס, שזכתה לפטרונות דתית מהמלך שארל השני מסיציליה. כאשר שארל הקים מנזר דומיניקני בלה סנט-באום, המקדש נמצא שלם באופן יוצא דופן, כאשר בסמוך אליו נמצאה כתובת המסבירה מדוע חפצי הקודש הוחבאו. הנזירים הדומיניקנים המקומיים חיברו רשימה של ניסים שהתרחשו בזכות החפצים הללו. תגלית זו ערערה במידה רבה את המעמד של כנסיית וזלה כאתר החשוב ביותר המוקדש למרים המגדלית באירופה.
לאחר המהפכה הצרפתית כנסיית וזלה הייתה בסכנת התמוטטות. פרוספר מרימה, המפקח החדש על האתרים ההיסטוריים בצרפת, התריע ב-1834 על הסכנה שבה הכנסייה מצויה, והאדריכל הצעיר אז'ן עמנואל ויולה-לה-דוק מונה על מנת לפקח על עבודות השיקום הנרחבות שהצליחו, שהתרחשו בכמה שלבים בין 1840 ל-1861. התמיכות הדואות התומכות בספינה הראשית נבנו בתקופה זו.
ב-1920 הוענק לכנסייה מעמד של בזיליקה (אנ') והיא מחזיקה במעמד זה מאז אותה שנה.
הערות שוליים

↑  חיבר גם את האופרה כרמן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007597033005171  BnF: cb13510333f (data)  GND: 4218923-8  LCCN: n50074010  MusicBrainz: 35fb6d19-3287-489f-a090-f999bb7aa4d8  SUDOC: 050327879  VIAF: 131373334   WorldCat (עם VIAF): 131373334 
הטימפנון
הספינה הראשית
התמיכות הדואות שהוסיף ויולה-לה-דוק
כנסיית טא' פינו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כנסייה קתולית
 כתובת:  Triq ta' Pinu 
 מיקום:  Għarb 
 מדינה:  מלטה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1920
 תאריך פתיחה רשמי:  1920 
 אדריכל:  Andrea Vassallo 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו רומנסקית 
 מידות
 גובה:  61 מטר
 קואורדינטות:  36°03′42″N 14°12′53″E﻿ / ﻿36.061777777778°N 14.214833333333°E﻿ / 36.061777777778; 14.214833333333
 www.tapinu.org
  (למפת מלטה מוגדלת) ולטה ויקטוריה בירקירקארה לואה קומינוכנסיית טא' פינו(למפת מלטה רגילה) ולטה ויקטוריה בירקירקארה לואה קומינוכנסיית טא' פינו
 
פנים הכנסייה - הקפלה המקורית ובה מזבח ומעליו ציורה של הבתולה הנושאת כתר על ראשה נראים דרך הפתח
פסל התחנה ה-12 בדרך הצלב: הפייטה לאחר ההורדה מהצלב
כנסיית המדונה של טא' פינו (מלטית Santwarju tal-Madonna ta' Pinu; אנגלית Sanctuary of the Blessed Virgin of Ta' Pinu) היא כנסייה קתולית מבודדת באי גוזו שבמלטה, השוכנת על שלוחה בגובה של 100 מטרים, כשלושה קילומטרים צפונית-מערבית לעיר ויקטוריה וכחצי קילומטר ממזרח לכפר ארב (Għarb) שבתחומו היא נמצאת. הכנסייה מוכרת כ"כנסייה לאומית" (National Shrine), והיא אתר צלינות פופולרי ואחת הכנסיות החשובות במדינה.
היסטוריה

באתר נצבה בעבר קפלה קטנה שמועד בנייתה אינו ידוע, אך היא תועדה בכתובים במחצית השנייה של המאה ה-16‏. מצבה של הקפלה, אשר נודעה בשם "קפלת האצילים", היה בכי רע, והבישוף של מלטה הורה על הריסתה. לפי המסורת, כאשר הכה הפועל הראשון במבנה כדי להורסו, ידו נשברה. הדבר נתפרש כאות משמים, והקפלה נותרה על כנה. היא נרכשה על ידי אדם בשם פיליפינו גאוצ'י (Filippino Gauċi)‏, ובחיבה פינו (Pinu). משמו נגזר שמה של הקפלה, שמשמעותו במלטזית "של פינו". גאוצ'י מימן את תחזוקתה ושיפוצה של הקפלה ב-1611, הקים בה מזבח אבן ב-1619, והזמין את ציור עליית הבתולה הנמצא בה עד היום.
ב-22 ביוני 1883 שמעה רווקה כפריה מקומית בשם קרמני גרימה (Karmni Grima) קול בחולפה ליד הקפלה. הקול שבקע מהמבנה הזמין אותה להיכנס אליו, וכאשר נכנסה פנימה, הבינה כי מקורו בציורה של הבתולה. הבתולה ציוותה על גרימה לדקלם שלוש פעמים את המילים "אווה מריה" (Ave Maria - "שלום מרים"), לזכר שלושת הימים בהם שהתה אם האלוהים בקברה טרם עלתה למרומים. זמן-מה לאחר מכן חלתה גרימה ורותקה למיטתה למשך שנה. היא ספרה על האירוע לידידה פרנצ'סקו פורטלי (Francesco Portelli), אשר סיפר לה כי חווה חוויה דומה. מיד לאחר מכן נרפאה אימו החולה של פורטלי באורח נס, ושמה של הקפלה התפרסם. כשלושים שנה לאחר מכן הוחלט להקים באתר כנסייה חדשה. ב-30 במאי 1920 החלה הקמת המבנה החדש, והכנסייה הוקדשה ב-31 באוגוסט 1932. ב-1935 האפיפיור פיוס האחד עשר העניק לכנסייה מעמד של בזיליקה מינורית, והקרדינל אווג'ניו פאצ'לי (לימים האפיפיור פיוס השנים עשר), הורה להכתיר את ראשה של הבתולה בציור בכתר. האפיפיור יוחנן פאולוס השני פקד את הכנסייה, עת ביקר במלטה ב-26 במאי 1990. הוא קיים מיסה בחזית הכנסייה ועיטר את ציורה של הבתולה בחמישה כוכבי זהב.
המבנה

כנסיית טא' פינו יוצאת דופן בסגנון הכנסייתי האדריכלי המקובל במלטה. היא הוקמה בסגנון האדריכלות הרומנסקית, בצורת צלב הנושא כיפה. לצידה מגדל פעמונים צר בסגנון איטלקי שגובהו 61 מטרים. בראש המגדל, בכל אחד מצדדיו, קבועים שעון ומעליו חלון טריפורי, וצריח מחודד ניצב בקצהו.
חלק מהקפלה הקודמת, ובה קברה של גרימה, שולב באפסיס שמאחורי מזבח הכנסייה החדשה. מעל המזבח, מוגן על ידי וילונות בגווני כחול וזהב, תלוי ציורה של הבתולה. חלקה המודרני של הכנסייה מעוצב בפשטות כמעט פרוטסטנטית, וקירותיו החשופים עומדים בניגוד לעושר העיטורים בכנסיותיה האחרות של המדינה. מתחת לכיפה פסל גדול של הבתולה, ובכנסייה שישה פסיפסים ו-76 חלונות שבהם קבועים ויטראז'ים.
ממזרח לכנסייה ומול חזיתה, מטפס שביל אל שיאה של גבעת טא' אמאר (Ta Għammar) שגובהה 182 מטרים, ולאורכו פסלי שיש בגודל טבעי, המנציחים את תחנות הצלב לפי הכתובים. בראש הגבעה נצבת קפלה קטנה.
הערות שוליים

↑  History of Ta' Pinu Sanctuary
↑  פיליפינו היא הגרסה המלטזית לשם "פיליפ".
↑  תחנות שונות במידת-מה מהתחנות המסורתיות.
כלאב

| --- | --- |
 לידה:  חברון
 אב:  דוד 
 אם:  אביגיל 
 
כִּלְאָב (נקרא גם דָּנִיֵּאל) היה בנו השני של דוד המלך, בנה של אביגיל הכרמלית. הוא נולד בחברון, בתקופה בה מלך דוד בעיר.