יהדות אלג'יריה
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה ומשטר וישי

בזמן מלחמת העולם השנייה בוטלו רבות מזכויותיהם של יהודי אלג'יריה ואזרחותם הצרפתית נשללה מהם, לשמחת הגורמים האנטישמים בקרב המתיישבים הצרפתים שעבדו לשם מטרה זאת מאז החלתו של צו כרמיה ב-1870 השלטון טען כי צו כרמייה הפלה את המוסלמים לרעה בהענקת אזרחות צרפתית ליהודים. השאלה הנשאלת מכך היא מדוע לא קיבלו גם המוסלמים אזרחות צרפתית בזמנו. התשובה לכך היא הדבר הוצע להם פעמים רבות. אך המוסלמים לא היו מוכנים לוותר על האוטונומיה הדתית ועל דיני המעמד האישי שלהם לטובת אזרחות. לאור סירוב זה של המוסלמים לא ראו הצרפתים נכונות להעניק להם אזרחות.
נומרוס קלאוזוס (מכסות של 2–3 אחוז) הוטל על היהודים במוסדות ההשכלה הגבוהה ובמקצועות החופשיים, והמוני יהודים פוטרו מעבודתם כעורכי דין, רופאים, מורים ופקידים. רדיו שטוטגרט הנאצי שידר פרשנויות במטרה לעורר לאומנות אנטישמית ברחבי העולם. כאשר בשנת 1940 גרמניה שחררה שבויים מוסלמים ולפני שאלה חזרו לאפריקה הם השתתפו בקורסים מאורגנים על ידי הנאצים. קורסים אלה היו מיועדים להפוך ערבים אלה למפיצים של התעמולה הפרו גרמנית כמדינה טובה ובעלת כוח שלא ניתן לנצחה. אך למרות כל ההוראות המנהיגות הרוחנית והאליטה המוסלמית באלג'יר נקטו עמדה ברורה נגד האנטישמיות:
ד"ר באשיר נשיא הנבחרים המוסלמים במועצה הכללית של מחוז אלג'יר: נכון הוא כי טירוף ההיטלריזם פועל באלג'יריה, אבל לא בקרב בני המקום. סוכני היטלר האמיתיים (הימין הקיצוני הצרפתי) מארגנים באלג'יריה אסיפות נגד יהודים ומעוררים שנאת הגזעים בצורה עיוורת ומטורפת ביותר. הם, וכן עורכי עיתונים מסוימים קוראים למוסלמים ללא הרף וללא חשש להרוג יהודים. את העובדה כי עד כה לא היו מהומות רציניות, יש לזקוף לזכות קור הרוח והתבונה של המוני המוסלמים אשר עד כה התייחסו באדישות להסתות דמגוגיות אלה, אליהן אנו מוסרים מיד לשלטונות.
ביוני 1942 המנהיג הערבי- אלג'יראי פרחת עבאס הביע את דאגתו מההשלכות האפשריות לגבי המוסלמים מהצעדים האנטישמים. הוא פונה אל שלטון וישי הצרפתי ואומר: "מה שאתם עושים ליהודי אלג'יריה שהתמזגו בצורה כה מושלמת בתרבות הצרפתית בא ביוזמתכם ואינו בא מהאויב הנאצי" שלא התעניין כלל בנושא ביטול צו כרמיה המסקנה היא שהגזענות שלכם פונה לכל הכיוונים. היום היא פועלת נגד היהודים והיא תפעל מיד נגד הערבים" פרחת עבאס. תגובה זו חיזקה את העובדה כי אף פעם לא הראו המוסלמים ליהודים יחס כה ידידותי כמו בתקופת וישי.
בנובמבר 1942 עם נחיתת כוחות בעלות הברית באלג'יריה לא השתנה מצב היהודים, בניגוד למה שהיה אפשר לצפות. המשטר של וישי נשאר על כנו, החוקים האנטי יהודיים לא בוטלו והזכויות לא הוחזרו ליהודים. יומיים לאחר הנחיתה הזמין המושל הכללי את הרב הראשי של אלג'יריה אליו. הרב שאל אותו בגלוי: "מתי תבטלו את החוקיים הגזעניים האנטישמיים ?" הרב הראשי של אלג'יר. כאשר טרם היה ברור לאנשי וישי האלג'יראים מה היה מעמדם בעיני הכובד האמריקאי, לא חששו מלתת תשובה שלילית לרב הראשי ללא דיחוי. הם גם לא היססו להשתמש באמירה כי האמריקאים והמוסלמים לא יראו בעין יפה את הביטול המידי של הצעדים האנטי יהודיים אלא בהדרגה.
בשנת 1941 נומרוס קלאוזוס של 14 אחוז אף הוטל על בתי הספר היסודיים והתיכוניים הצרפתיים באלג'יריה, וכתוצאה מכך בשנת הלימודים 1941–1942 למעלה מ-13 אלף תלמידים יהודים הורחקו או סורבו כניסה לבתי הספר הצרפתיים, ונותרו ללא מסגרת חינוכית. הקהילה באלג'יריה הקימה בתי ספר מאולתרים כדי לדאוג לכל אותם תלמידים שגורשו מהחינוך הצרפתי. ב-21 בנובמבר 1941 עבר חוק שאסר על יהודים להחזיק בנדל"ן או מניות מעבר לבית הפרטי שלהם ולאיגרות חוב של ממשלת צרפת, וקבע שכל רכוש אחר יוחרם על ידי השלטון במטרה "להסיר כל השפעה יהודית על כלכלת אלג'יריה". במהלך מלחמת העולם השנייה אלפי יהודים נשלחו למחנות עבודה בדרום-מזרח אלג'יריה בקרבת הגבול עם מרוקו ושם הועבדו בפרך במשמרות של 11 שעות ביום. מירב היהודים שנשלחו למחנות היו יהודים זרים שהגיעו לאלג'יריה כפליטים בתקופת המלחמה, אך חלקם היו גם יהודים מקומיים, ובעיקר מתנגדי השלטון. בנוסף לצעדים אלה, ננקטו הכנות לקראת אריזציה של הרכוש היהודי, ולאורך המלחמה יהודי אלג'יריה סבלו מהתפרצויות אנטישמיות שונות מצד המתיישבים והמוסלמים המקומיים כאחד.
פעולת ההתנגדות החשובה ביותר של יהודים באלג'יריה לגרמניה הנאצית ולמשטר וישי במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה התארגנותם המחתרתית של צעירים יהודים באלג'יר בהובלת ג'וזה אבולקר, תחת הכיסוי של אגודת התעמלות וספורט. באוקטובר 1942 נפגשו נציגי המחתרת עם נציגי צבאות בעלות הברית, והוחלט על הפעלת מבצע לפיד, שאיפשר את נחיתת הכוחות האמריקאים בחוף והתחלת כיבוש צפון אפריקה. לפי התכנון שנערך בין חברי ההתארגנות המחתרתית לסוכנים של בעלות הברית, חברי המחתרת היהודית היו אמורים להשתלת בליל ה-8 בנובמבר 1942 על עיר הבירה אלג'יר ועל החוף לידה, כדי לאפשר את נחיתת בעלות הברית בעיר ואת כיבושה מידי משטר וישי לבריטים ולאמריקאים לא הייתה אמונה רבה ביכולת של המחתרת היהודית לבצע את תפקידה, אך בפועל היא זכתה להצלחה יוצאת דופן. בדרך עורמה המחתרת בת כ-400 איש הצליחה להשתלט על מתקני הצבא והשלטון בעיר ולהחזיק בהם עד לפלישת בעלות הברית (למרות שהגעתם התעכבה ב-12 שעות), ורק אחד מאנשיה נהרג. הצלחת המבצע פתחה את שערי צפון אפריקה בפני בעלות הברית, ומשם נסללה הדרך לדרום אירופה.
למרות שחרור אלג'יריה על ידי בעלות הברית, האמריקאים הותירו את קציני משטר וישי האנטישמים כאחראים על השליטה במדינה. חוקי האפליה הגזעית נותרו על כנם ובוטלו רק חודשים לאחר מכן. באפריל 1943 התקיימה ישיבה של המועצה הכללית. בישיבה זו חתמו כל חברי המועצה המוסלמיים על ההצהרה שהביעה את יחסי הידידות הכנים עם הצרפתיים היהודיים ואת עמדתם האוהדת להשתדלויות לשם החזרת צו כרמייה ליהודים. האזרחות הצרפתית הוחזרה ליהודי אלג'יריה באוקטובר 1943 בהוראת הגנרל שארל דה גול.