stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המדאן
אישים מפורסמים

בדיע א-זמאן אל-המדאני - אבו אל-פצ'ל "בדיע א-זמאן" אל-המד'אני, משורר וסופר (969–1008)
אבן סינא - פילוסוף, רופא ומדען. מגדולי המדענים בעולם המוסלמי (980–1037)
מיר סייד עלי המדאני (אנ') - משורר וחוקר (1314–1384)
אבולחסן בני-סדר - כלכלן, פוליטיקאי, הנשיא הנבחר הראשון של הרפובליקה האסלאמית של איראן (נולד 1933)
באבא טאהר (אנ') - משורר פרסי מפורסם (המאה ה-11)
אחסאן יארשאטר (אנ') - היסטוריון, מדען, מייסד האנציקלופדיה איראניקה (נולד 1920)
פח'ר א-דין עיראקי (אנ') - משורר מפורסם (1213–1289)
פרידון מושירי - משורר מודרני (1927–2000)
מירזאדה עשקי (אנ') - משורר ואיש רוח פרסי (1893–1924)
רשיד א-דין המדאני - היסטוריון ורופא (1247–1318)
שירין עבאדי - עורכת דין ופעילה למען זכויות האדם. בשנת 2003 זכתה בפרס נובל לשלום (נולדה 1947)
שמואל רהבר - מדען וחוקר (1929–2012)
ויגן דרדריאן - זמר פופ ארמני-איראני (1929–2003)
ערים תאומות

טורקיה אספרטה, טורקיה
אוזבקיסטן בוכרה, אוזבקיסטן
ראו גם

מחוז המדאן
הערות שוליים

↑  ספר עזרא, פרק ו', פסוק ב'
↑  ספונות: מחקרים ומקורות לתולדות קהילות ישראל במזרח כרך ח; "אגרות מקהילות המדאן אורמיה ובארפארוש" / (תשכ"ד)
↑  ראו: הסבר ומפות במאמר "המדאן אינה שושן", ב אתר של הד"ר תמר עילם גינדין
↑  .זכרונות מציון אסתר ומרדכי בשושן באתר ערוץ 7
↑  מרדכי ואסתר‚ חייהם ומקום קבורתם
↑  שדה התעופה של המדאן באתר flight stars
↑  אודות הרכבת (בפרסית).
↑  אודות האצטדיון (בערבית)
↑  אודות ר' מנחם שמואל הלוי באתר הזמנה לפיוט.
↑  אודות הרב מנחם דיין צדק באתר שיחת השבוע
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562010005171  BnF: cb124565318 (data)  GND: 4094589-3  LCCN: n81132527  MusicBrainz: 49d9563f-5156-4e4a-8707-88a6b6aac160  NKC: ge421784  VIAF: 127856259   WorldCat (עם VIAF): 127856259 
מראה מלמעלה של החפירות
רחוב בהמדאן, 2007
אוניברסיטת עלי סינא
אוניברסיטת עלי סינא
כנסיית מרי שבעיר המדאן
מסגד מרכזי בעיר
סטיב סטייברז

סטיבן ארנסט סטייברז (באנגלית: Steven Ernst Stivers; נולד ב-24 במרץ 1965) הוא פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי, שכיהו כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-15 של מדינת אוהיו. הוא חבר המפלגה הרפובליקנית, ובקונגרס ה-115 היה יושב ראש ועדת הקמפיין הרפובליקנית לקונגרס. בשנים 2003–2008 היה חבר בסנאט המדינתי של אוהיו. טרם כניסתו לחיים הפוליטיים שירת בדרגת מייג'ור גנרל בצבא משמר הלאומי של אוהיו, ומילא תפקיד של מפקד גדוד במלחמת עיראק עד דצמבר 2005. ב-19 באפריל 2021 הכריז סטייברז כי יתפטר מבית הנבחרים האמריקאי ב-16 במאי במטרה לשמש כנשיא ומנכ"ל לשכת המסחר של אוהיו.
ביוגרפיה

סטייברז נולד וגדל בכפר ריפליי (Ripley) שבדרום אוהיו, בנם של קרול סו (לבית פוליאם) וארנסט באמבך סטייברז. הוא למד באוניברסיטת המדינה של אוהיו, שם השלים לימודי תואר ראשון בכלכלה וביחסים בין-לאומיים ב-1989, ובשנת 1996 קיבל תואר שני במנהל עסקים. בהיותו סטודנט הצטרף לאחווה דלתא אפסילון. סטייברז עבד במשך שבע שנים בחברה "Bank One Corporation", ב-"Ohio Company" שלוש שנים ושנתיים כמנהל הכספים של מחוז פרנקלין. לאחר מכן הועסק במשך כחמש שנים כחבר סגל בסנאט המדינתי של אוהיו. אחר כך התמקצע בתחום סחר מניות.
בשנת 1985 החל לשרת במשמר הלאומי של צבא אוהיו, והחזיק בדרגת מייג'ור גנרל בחטיבת הלוגיסטיקה של הצבא. סטייברז נקרא לשירת פעיל באוקטובר 2004, במקביל לכהונתו בסנאט של אוהיו. הוא הוצב בעיראק, בכוויית, בקטר ובג'יבוטי כמפקד גדוד עד דצמבר 2005. על הישגיו הצבאיים במלחמת עיראק עוטר בכוכב הארד. בדצמבר 2002 התפטרה פריסיליה מיד מהסנאט של אוהיו כעבור שנה אחת בלבד בתפקיד. ועדת סינון של הסנאט המליצה על סטייברז למלא את מקומה, וב-4 בינואר 2003 מונה להחליפה על ידי הסיעה הרפובליקנית בסנאט. בבחירות לתקופת כהונה מלאה ב-2004 נבחר עם 58% מהקולות. כהונתו נמשכה מ-9 בינואר 2003 עד 31 בדצמבר 2008. הוא מילא בסנאט שורה של תפקידי הנהגה, בהם יושב ראש ועדת הכספים והמוסדות הפיננסיים.
בנובמבר 2007 הודיע סטייברז כי יתמודד אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-15 של אוהיו, אותו ייצגה בעבר דבורה פרייס (אנ'). הוא זכה במועמדות המפלגה הרפובליקנית וניצב בפני מרי ג'ו קילרוי (אנ'), נציבת מחוז פרנקלין ומועמדת המפלגה הדמוקרטית. סטייברז הפסיד לה בפער של 2,111 קולות, והודה בתבוסתו ב-7 בדצמבר 2008 לאחר ספירת קולות ארוכה. במערכת הבחירות הבאה קרא סטייברז תיגר על קילרוי וזכה שוב בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית עם 82% מהקולות. ב-2 בנובמבר 2010, בבחירות אמצע שהיו מפח נפש עבור הדמוקרטים, גבר סטייברז על קילרוי בפער של כ-12%.
סטייברז הושבע לתפקידו ב-3 בינואר 2011, מיד עם התכנסות הקונגרס ה-112 של ארצות הברית. בבית הנבחרים הפגין סטייברז עמדות שמרניות אחדות, כיאה לנציג של מעוז רפובליקני מובהק מאוהיו. הוא תמך בביטול חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה, התנגד לסיום הסיוע האמריקאי למבצע סופה נחרצת, והציע לערוך ביקורת חשבונות לפדרל ריזרב. הוא תומך באיסור על הפלות החל מהשבוע העשרים להיריון האישה, והצביע בעד חקיקה ששמה לה למטרה לחסל אסדרה פיננסית מכוח חוק דוד-פרנק. עם זאת, הוא התנגד לצו נשיאותי 13769 עליו חתם נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ ובמהלך הקונגרס ה-114 של ארצות הברית דורג סטייברז במקום ה-36 מבין חברי בית הנבחרים הדו-מפלגתיים ביותר לפי מדד דו-מפלגתיות של מרכז ריצ'רד לוגאר ובית הספר מקורט למדיניות ציבורית באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
ב-19 באפריל 2021 הכריז סטייברז כי יעזוב את הקונגרס החל מ-16 במאי אותה שנה, לשם כניסתו לתפקיד נשיא ומנכ"ל לשכת המסחר של אוהיו. סטייברז נימק את החלטתו להתפטר בכך שבגבעת הקפיטול התמקד במדיניות כלכלית, ובאוהיו יוכל לנצל הזדמנות לקדם יזמות חופשית וצמיחה כלכלית במדינת ביתו.
הערות שוליים

↑  ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית)
↑  ג'וזף צ'וי, GOP Rep. Steve Stivers plans to retire, באתר The Hill‏, 19 באפריל 2021 (באנגלית)
↑  Who's gone: Incumbents who have lost, באתר פוליטיקו, 2 בנובמבר 2010 (באנגלית)
↑  אורן בלייק, Whip Count: Here's where Republicans stand on Trump's controversial travel ban, באתר וושינגטון פוסט, 31 בינואר 2021 (באנגלית)
↑  The Lugar Center - McCourt School Bipartisan Index, מסמך מאת The Lugar Center (באנגלית)
↑  ביל קלארק, Ohio Rep. Steve Stivers to leave Congress next month, באתר NBC News‏, 19 באפריל 2021 (באנגלית)
↑  קווין פרקינג, GOP Rep. Steve Stivers resigns to run Ohio commerce chamber, באתר AP‏, 19 באפריל 2021 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: S001187
צ'ארלי וילסון (פוליטיקאי)

צ'ארלס א. וילסון הבן (באנגלית: .Charles A. Wilson Jr‏; 18 בינואר 1943 – 14 באפריל 2013) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי של מדינת אוהיו בשנים 2007–2011. וילסון, שהיה חבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן טרם היבחרו אל הקונגרס בבית המחוקקים המדינתי של אוהיו, תחילה בבית הנבחרים ולאחר מכן בסנאט.
ביוגרפיה

וילסון נולד בינואר 1943 בעיר מרטינס פרי (Martins Ferry) שבמזרח אוהיו, שוכנת על גבול אוהיו–וירג'יניה המערבית. בשנת 1967 היה לבוגר אוניברסיטת אוהיו ומכללת סינסינטי למדעי המוות. וילסון היה בעל עסק קטן ונשיא "בתי הלוויות וילסון" ו"חנות הרהיטים וילסון". בשנת 1996 נבחר לייצג את מחוז הבחירה ה-99 בבית הנבחרים של אוהיו. הוא גבר על ויליאם ל. תומאס בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית עם 54% מהקולות. הוא נבחר מחדש בשנים 1998, 2000, ו-2002. בשנת 2004 פתח במסע בחירות אל הסנאט של אוהיו, אחרי שנציג המחוז המכהן מטעם המפלגה הדמוקרטית של מחוז הבחירה ה-30 הודיע על פרישתו. משנבחר וילסון בבחירות הכלליות עם 67% מקולות הבוחרים, הושבע לתפקידו בבית העליון של בית המחוקקים בינואר 2005.
בשנת 2006 החליט חבר הקונגרס הדמוקרטי טד סטריקלנד לפרוש מבית הנבחרים האמריקאי לשם התמודדותו לתפקיד מושל אוהיו. וילסון החליט להתמודד על המושב הריק שהותיר אחריו סטריקלנד במחוז הקונגרס השישי של אוהיו. החוק במדינת אוהיו מחייב כי מועמד לקונגרס יגיש 50 חתימות מצד בוחרים במחוזו כדי להעפיל מלכתחילה אל הבחירות המקדימות. כאשר אימתה מועצת הבחירות של מחוז קולומביאנה את חתימותיו של וילסון, 46 בלבד מתוך 93 החתימות שהגיש וילסון נספרו כחתימות תקניות של בעלי זכות בחירה המתגוררים במחוז.
לפיכך, שמו של וילסון לא הופיע על פתקי ההצבעה בבחירות המקדימות שהתקיימו ב-2 במאי. מטה הבחירות של וילסון פתח במערכה ציבורית, בסיוע הממסד הדמוקרטי ואיגודי עובדים, ושמו של וילסון אכן נרשם בפתקי ההצבעה בעקבות הלחץ הציבורי. הוא ניצח בפריימריז עם 66% מהקולות, ונבחר אל הקונגרס בנובמבר אותה שנה.
לאחר השבעתו לקונגרס הצטרף וילסון ל"קואליציית הכלבים הכחולים", קבוצה של דדמוקרטים תמונים ושמרנים בקונגרס. בבחירות 2008 נבחר מחדש לתקופת כהונה שנייה, אך בבחירות האמצע שלאחר מכן הפסיד וילסון לביל ג'ונסון, יוצא חיל האוויר של ארצות הברית שניצח את וילסון במסגרת הישגים רבים של המפלגה הרפובליקנית בבחירות אמצע אלה. בנובמבר 2011, לקראת הבחירות ב-2012, שב וילסון לזירה הפויטית כדי להתייצב פעם נוספת מול ג'ונסון בבחירות. המירוץ בין השניים בשנה זו נחשב לתחרותי ביותר, והסקרים הצביעו על תחרות צמודה בין ג'ונסון לווילסון. ב-6 בנובמבר הפסיד וילסון לג'ונסון פעם נוספת.
ב-14 באפריל 2013 הלך וילסון לעולמו, בן 70 במותו.
הערות שוליים

↑  שירה ט. סנטר, Ohio: Charlie Wilson Poll Shows Tied Race With Bill Johnson, באתר Roll Call‏, 18 בספטמבר 2012 (באנגלית)
↑  דייוויד כהן, Ex-Rep. Charlie Wilson dies at 70, באתר פוליטיקו, 14 באפריל 2013 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2007101309  US Congress: W000801  VIAF: 31782774   WorldCat (עם VIAF): 31782774
עיט זהוב

| עיט זהוב |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: דורסי יום
משפחה:: נציים
תת־משפחה:: עיטים
סוג:: עיט
מין:: עיט זהוב
שם מדעי
 Aquila chrysaetos ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה
   ירוק בהיר = אזור דגירה   כחול = אזור חריפה   ירוק כהה = אזור בו מצוי לאורך כל השנה

עיט זהוב עף בפארק הלאומי דנאלי באלסקה.
עיט בגן חיות באוסטרבה
עיט זהוב טורף שועל
Aquila chrysaetos
עיט זהוב או עיט נשרי (בעבר נקרא עיט סלעים; שם מדעי: Aquila chrysaetos) הוא מין של עוף גדול בסוג עיט. זהו עוף דורס מסדרת דורסי היום ומשפחת הנציים והוא טורף-על היכול להתמודד עם מיני טרף הגדולים ממנו.
תפוצה ואזורי מחיה

תחום התפוצה של העיט הזהוב נרחב משל כל שאר מיני העיט. הוא חי בשטחים הרריים חסרי עצים, במדבר ובאזורי גבעות. העיט הזהוב מעדיף לחיות בנופים חשופים למחצה - מדרונות הרים, מרגלות צוקים ועמקי נהרות. רוב אוכלוסיות העיט הזהוב יציבות.
העיט הזהוב התאים את עצמו לבתי גידול שונים, אבל לעיתים קרובות הוא שוכן באזורים עם כמה מאפיינים אקולוגיים משותפים. הוא מותאם בעיקר לציד בשטחים פתוחים או חצי פתוחים ויחפש אותם לאורך כל השנה. צמחייה מקומית אטרקטיבית בעבורו ובדרך כלל ימנע מתחומים מפותחים מכל סוג שהוא, עירוניים, חקלאיים או אזורים מאוד מיוערים.
בעולם מצב השימור שלו הוא "ללא חשש", אך בישראל נמצא בסיכון אזורי ועתידו בישראל ובמזרח התיכון בסכנת הכחדה חמורה.
בישראל קיימים 5–7 זוגות בלבד בין מזרח השומרון להר הנגב.
בשנת 2022 נולדו לראשונה בישראל שני גוזלים של עיט זהוב בשמורת החי בר בהר הכרמל.
מראה

אורך ממוצע של בוגר: 75-85 ס"מ
מוטת כנף: 175-240 ס"מ
משקל: 3-5 ק"ג
קודקודו ועורפו המוזהבים בולטים. צבע זה הוא שהקנה לעיט את שמו "עיט זהוב". המקור חזק והפה גדול. כנפיו גדולות והרגליים מכוסות נוצות. הנקבות גדולות במקצת מהזכרים.
התנהגות ותזונה

העיטים חיים כל ימות השנה זוגות-זוגות בתחומי מחיה מוגדרים. בתוך הטריטוריה נמצא מקום הלינה שלהם ובתחומיה נבנים הקנים.
העיט דואה בתחום המחיה שלו במשך שעות מדי יום ותר אחר טרף. כשהוא מבחין בטרף, העיט עט עליו במהירות עצומה, ועשוי להגיע עד ל-320 קמ"ש בצלילה[דרוש מקור]. העיט יכול לשאת תוך כדי תעופה טרף במשקל של עד חמישה ק"ג. העיט הזהוב מסוגל לעוט על טרפו ממרומי השמיים ולדרוס ברגליו החזקות ארנבות, שועלים ועופות שונים. הוא ניזון מיונקים שונים ועופות. עיטים זהובים, ובעיקר הנקבות הגדולות, מסוגלים לצוד עופר, טלה או גדי קטנים, ונצפו מקרים שבהם עיטים זהובים הרגו ונשאו עגורים, עיזים ואפילו צבאים.
בארץ ישראל נוהג העיט להרים צבים אל האוויר ולשמוט אותם על-גבי מצוקים וסלעים כדי לפצח את שריונם ולאכול את בשרם.
בהרי האלטאי שבמונגוליה (בעיקר קזאחים), בקירגיזסטן, בחבל טובה שבסיביר ובקזחסטן, ישנם בזיירים היודעים לאלף עיט זהוב למטרת צייד.
רבייה וגידול צאצאים

העיט הזהוב נוטה לרוב לדגור בצוקים, בין סלעים או על עצים.
הקשר בין בני הזוג ממושך ונמשך כנראה כל החיים, אבל אם מת אחד מבני הזוג, משתדך הפרט הנותר מחדש.
החיזור בין בני הזוג נמשך כל השנה וגובר לקראת ההטלה. הוא מתבטא בעיקר במעופי-ראווה, תוך צלילות ונסיקות.
בהטלה אחת יש לרוב שתי ביצים. הדגירה נמשכת 42–45 יום. הנקבה דוגרת רוב הזמן, אך הזכר עוזר ומאכיל את הנקבה. הגוזלים עוזבים את הקן כשהם בני 65–75 ימים.
רק בגיל שש הם מגיעים לבגרות מינית.
תת-מינים

A. c. chrysaetos תת-מין עיט זהוב אירואסייתי (זה שבישראל) - נמצא בסכנת הכחדה חמורה
A. c. canadensis תת-מין אמריקאי
A. c. homeryi תת-מין איברי (ספרדי)
A. c. japonica תת-מין יפני
A. c. daphanea תת-מין רוסי
בתרבות

העיט הזהוב הוא הציפור הלאומית של גרמניה, אוסטריה ואלבניה, מקסיקו וקזחסטן, ומונצח בסמל ההיסטורי עיט הרייך. כמו כן הוא מזוהה עם צלאח א-דין, ונמצא על סמל מצרים, סמל עיראק, סמל תימן וסמל הרשות הפלסטינית ובעבר היה גם על סמל לוב.
ראו גם

עיט צלאח א-דין
הערות שוליים

↑  עיט זהוב באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  על פי "הספר האדום של החולייתנים בישראל"
↑  נירית קופל-וונדרמן, לראשונה בישראל: גוזלים של עיט זהוב בקעו בחי-בר כרמל • צפו, באתר חי פּה, 13 במרץ 2022
↑  אתר הצפרות הישראלי http://www.birds.org.il/he/article-page.aspx?articleId=660
↑  BBC, mountains, עולם מופלא
↑  מתוך BBC, "כוכב האדם", פרק 5, דקה 3
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533650505171  GND: 4183017-9  NDL: 01062678  NKC: ph487820
סוזן בונמיצ'י

סוזן מרי בונמיצ'י (באנגלית: Suzanne Marie Bonamici; נולדה ב-14 באוקטובר 1954) היא פוליטיקאית יהודייה-אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת אורגון, מאז 2012. מחוז בחירה זה ממוקם בצפון-מערב אורגון, ומשתרע מהפרברים המערביים של פורטלנד ועד לחלקים מהחוף הצפוני של אורגון. ערי המחוז העיקריות הן ביברטון, הילסבורו וטיגרד, כולן באזור המטרופולין של פורטלנד. הוא כולל את מחוזות קלצופ, קולומביה, וושינגטון ויימהיל, וחלק מדרום-מערב מחוז מולטנומה שבירתו פורטלנד.
טרם היבחרה אל הקונגרס האמריקאי הייתה בונמיצ'י, אשת המפלגה הדמוקרטית, חברת בית המחוקקים של אורגון, בין השנים 2007–2008 בבית הנבחרים של אורגון מטעם מחוז האספה ה-34, ובשנים 2008–2011 כיהנה כחברת הסנאט של אורגון, מטעם המחוז ה-17.
ביוגרפיה

בונמיצ'י נולדה בדטרויט וגדלה בעיירה קטנה במישיגן. באוניברסיטת אורגון השלימה את לימודי התואר הראשון שלה במשפטים, וביוג'ין הייתה עוזרת משפטית במחוז אורגון. בתום לימודי המשפטים, החלה לעבוד כפרקליטה להגנת הצרכן בנציבות הסחר הפדרלית שבוושינגטון הבירה. לאחר מכן החלה לעבוד כעורכת דין בפורטלנד וייצגה עסקים קטנים.
בשנת 2006 החליט בראד אווקיאן, חבר בית הנבחרים של מדינת אורגון, להתמודד אל הסנאט של המדינה. בונמיצ'י התמודדה על מושבו שעזב בבית התחתון של בית המחוקקים במחוז הבחירה ה-34. בבחירות אלה גברה על מועמדת המפלגה הרפובליקנית ג'ואן דרייפר ברוב של 62%. ב-30 באפריל 2008 מונתה בונמיצ'י על ידי נציבים ממחוזות וושינגטון ומולטנומה לייצג את המחוז ה-17 בסנאט המדינתי של אורגון. המושב התפנה כאשר אווקיאן מונה לנציב לשכת העבודה והתעשיות באורגון. היא הושבעה לתפקידה ב-19 במאי 2008.
בבחירות המיוחדות לסנאט המדינתי שהתקיימו בנובמבר 2008 התמודדה בונמיצ'י ללא התנגדות, ונבחרה עם 97% מקולות הבוחרים. ב-2010 היא זכתה בבחירות לתקופת כהונה שנייה עם 64% מהקולות. בראשית 2011, שמה של בונמיצ'י עלה כיורשת אפשרית למושבו הפתוח של חבר הקונגרס האמריקאי דייוויד וו, אחרי שמספר עיתונים באורגון דיווחו על התנהגות תמוהה מצדו של וו והתכתשויות עם הסגל שלו כתוצאה ממחלה נפשית לכאורה, בעיצומן של בחירות אמצע הכהונה ב-2010. לאחר התפטרותו של וו מהקונגרס, הכריזה בונמיצ'י על מועמדותה בבחירות המיוחדות להחלפתו. בבחירות אלה נבחרה עם 53.8% מהקולות.
ב-31 ביולי 2014 הציגה בונמיצ'י בפני מליאת בית הנבחרים את "חוק החינוך, המחקר ואזהרת הצונאמי" בקונגרס ה-113 של ארצות הברית. הצעת החוק הסמיכה את מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי להוציא כ-27 מיליון דולר אמריקני אחת לשנה, במשך שלוש שנים, במסגרת עריכת תוכניות התרעות מפני צונאמי ומחקר התופעה.
בונמיצ'י נשואה למייקל ה. סיימון, שופט פדרלי, ולהם שני ילדים. היא יהודייה, גדלה והתחנכה כנוצרייה אפיסקופלית ואוניטרית, ולאחר מכן התגיירה. היא לומדת עם בעלה (שנולד יהודי), ועם ילדיהם בקהילת בית ישראל, קהילה רפורמית הפועלת באורגון.
הערות שוליים

↑  ג'ף מייפס, Oregon Democratic leaders say they hope Wu gets help, put off talk of his political future, באתר The Oregonian‏, 19 בפברואר 2011 (באנגלית)
↑  כריסטינה מרקוס, House passes bill to authorize tsunami forecasting programs, באתר The Hill‏, 8 בספטמבר 2014 (באנגלית)
↑  רון קמפיס, A guide to the Jewish Democratic House candidates in the 2018 midterm elections, באתר St. Louis Jewish Light‏, 16 באוקטובר 2018 (באנגלית)
↑  A guide to the Jewish Democratic House candidates in the 2018 midterm elections, Jewish Telegraphic Agency, ‏2018-10-16 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SNAC: w62s68x2  US Congress: B001278
תומאס ה. ווטס

תומאס היל ווטס (באנגלית: Thomas Hill Watts;‏ 3 בינואר 1819 – 16 בספטמבר 1892) היה מושל אלבמה ה-18 במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית בין השנים 1863 – 1865. בשנה וחצי שלפני כהונתו כמושל הוא שימש כתובע הכללי בממשלת קונפדרציית המדינות של אמריקה ("הקונפדרציה").
ראשית חייו

ווטס נולד בטריטוריית אלבמה ב-3 בינואר 1819, כבכור מבין 12 ילדיהם של ג'ון יוז ופרודנס היל שעברו לשם מג'ורג'יה כדי למצוא אדמות טובות יותר בספר. משפחתו הייתה ממוצא אנגלי וולשי. הוא למד בבית הספר התיכון של מחוז דאלאס וסיים בהצטיינות ב-1840 את לימודיו באוניברסיטת וירג'יניה. בשנה שלאחר מכן הוא עבר את מבחני לשכת עורכי הדין והחל לעסוק בעריכת דין בגרינוויל, אלבמה. ב-1848 הוא העביר את משרדו המצליח למונטגומרי. הוא גם היה לבעל אחוזת מטעים מצליחה וב-1860 היו בבעלותו 179 עבדים.
קריירה פוליטית

מבחינה פוליטית אימץ ווטס עמדה בעד המשך קיומו של האיחוד במהלך שנות ה-50 של המאה ה-19, אך התפתחויות בהמשך העמידו את עמדותיו בספק, שכן ערב מלחמת האזרחים הוא לקח חלק במהלך לפרישתה של אלבמה מהאיחוד והיה אחד מחותמי כתב הפרישה של המדינה. ב-1861 הוא הובס בבחירות לתפקיד מושל המדינה על ידי ג'ון גיל שורטר והוא פנה לארגן את רגימנט הרגלים ה-17 של אלבמה, אך בהמשך התפטר כדי להתמנות לתובע הכללי של הקונפדרציה בקבינט של הנשיא ג'פרסון דייוויס.
קריירה פוליטית > מושל אלבמה

ב-1863 נבחר ווטס כמושל אלבמה וב-1 בדצמבר הוא נכנס לתפקידו. במהלך תקופת כהונתו בת ה-18 חודשים התרחשו צעדים כלכליים של תקופת מלחמה שהציבור סלד מהם. הכסף חסר הערך של הקונפדרציה, מחסור באפשרויות לאשראי, אספקה בלתי סדירה של סחורות, ניסיונות לגיוס כפוי לצי שלעיתים קרובות הסתיימו בשוד ובביזה, ומס שהוטל על תוצרת חקלאית, גרמו לאנשים רבים להעדיף את "האיחוד הישן" על פני "הרודנות החדשה". הצורך בגיוס כוחות להגנת המדינה הפך לדחוף יותר ויותר. פניות לאוכלוסיית הגברים להקים פלוגות מתנדבים ופניות לבית המחוקקים של המדינה לארגן מחדש את המיליציה המסורבלת שלה נתקלו בהתנגדות שקשה היה להתמודד עמה. כמה ממבקריו של ווטס סברו שעליו להתרכז בהחזרה בכוח של העריקים אל השירות הצבאי. משמעות כישלון הפעולה של בית המחוקקים הייתה שלמדינה ולקונפדרציה לא יהיו כוח מיליציה יעיל בחודשים הקריטיים האחרונים של המלחמה. יותר מכך, חוק גיוס החובה של הקונפדרציה, שחוקק ב-17 בפברואר 1864, מיסד מדיניות של גיוס חובה שהובילה באופן בלתי נמנע לעימות בין המדינה לבין הקונפדרציה.
בספטמבר 1864 התמודד ווטס מול סוגיה סוערת נוספת: פתיחת המשא ומתן לשלום. סיעה בבית המחוקקים של אלבמה הציגה הצעת החלטה לטובת המשא ומתן. המושל ווטס ניצב גם בפני שעורי עריקה הולכים וגדלים, סוגיות זכויות המדינות כללו מחלוקת בנוגע לגיוס החובה של החניכים באוניברסיטת אלבמה, שאלת הפטור מגיוס חובה לפקידי המדינה, הגנתה של העיר מוביל, פריצת הסגר הימי וסחר הכותנה עם אירופה. במהלך חורף 1864 – 1865, היה על ווטס להתמודד עם הגידול במספר הנופלים במלחמה, בקריסת הממשל, בקץ התקווה לניצחון, כל אלו תרמו לשחיקה. ווטס היה מודע היטב לחוסר יעילותו ולחוסר האהדה הציבורית כלפיו באותה עת ולא עשה מאמצים להיבחר מחדש, אף על פי שהוא המשיך לדבר באופטימיות על המצב הצבאי. ווטס נעצר בעוון בגידה על ידי צבא האיחוד ביוניון ספרינג ב-1 במאי 1865. הוא שוחרר כמה שבועות לאחר מכן ושב למונטגומרי. 27 שנים לאחר מכן, ב-16 בספטמבר 1892 הוא נפטר במונטגומרי.
ראשין דה רוק

ראשין סטנלי דה רוק (באנגלית: Rushine Stanley De Reuck; נולד ב-9 בפברואר 1996 בקייפטאון שבדרום אפריקה) הוא כדורגלן דרום אפריקאי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת ממלודי סאנדאונס מליגת העל הדרום-אפריקאית ובנבחרת דרום אפריקה.
קריירת מועדונים

דה רוק גדל באקדמיית ASD בקייפטאון, ובהמשך שיחק במחלקת הנוער של פאסוש די פריירה. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצות הלניק קייפטאון ומילאנו יונייטד קייפטאון מהליגות הנמוכות בדרום אפריקה, וב-2 ביוני 2017 חתם במריצבורג יונייטד מליגת העל הדרום-אפריקאית. הוא ערך 77 הופעות ליגה במדי מריצבורג יונייטד, בהן הבקיע שער אחד.
ב-30 בינואר 2021 חתם בממלודי סאנדאונס מליגת העל הדרום-אפריקאית.
קריירה בינלאומית

ב-10 ביוני 2021 ערך דה רוק את הופעת הבכורה שלו בנבחרת דרום אפריקה, בניצחון 2–3 על נבחרת אוגנדה במשחק ידידות.
הערות שוליים

↑  "Chiefs, Pirates and Sundowns target De Reuck: 'I see myself going back to Europe'". TimesLIVE (באנגלית). נבדק ב-2025-01-25.
1 2  SNL24 | Soccer Laduma - the best in soccer for South African fans, Soccer Laduma (באנגלית אמריקאית)
↑  Staff Reporter, Sundowns sign defender Rushine De Reuck from struggling Maritzburg United, www.iol.co.za (באנגלית)
בית ביתוס

ערך זה עוסק במשפחת כהנים. אם התכוונתם לכת דתית, ראו .
בית בַּיְתוֹס הייתה משפחת כהנים וכהנים גדולים עשירה שמוצאה היה ממצרים. בני המשפחה היו צאצאים לכהן בשם 'שמעון בן ביתוס', אשר חי באלכסנדריה. אלו הוכנסו לאריסטוקרטיה הכהנית באופן מלאכותי על ידי המלך הורדוס ובנו. עיקר פעילותם הייתה בסוף המאה ה-1 לפנה"ס, ובמחצית הראשונה של המאה ה-1 לספירה. המשפחה נמנתה על המחנה המתון בתקופת המרידות כנגד הרומאים, וסביר שרוב הכהנים ממשפחה זו ואולי כולם, השתייכו לצדוקים.
קיים ויכוח בין החוקרים השונים האם יש קשר בין משפחת הכהנים הגדולים בית ביתוס לבין הבייתוסים המוזכרים בספרות חז"ל. איל רגב בספרו "הצדוקים והלכתם: על דת וחברה בימי בית שני" טען שיש לזהות את הכהנים מבית ביתוס עם הבייתוסים.
לקריאה נוספת

מנחם שטרן, ההיסטוריה של ארץ-ישראל שלטון רומי: התקופה הרומית - ביזנטית, יד בן צבי, 1984, עמ' 77-75
מנחם שטרן, מאמר "מדיניותו של הורדוס והחברה היהודית בסוף ימי בית שני", בתוך מחקרים בתולדות ישראל בתקופת הבית השני בהוצאת מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי, תשנ"ו, עמ' 391-373
הערות שוליים

↑  הצדוקים והלכתם: על דת וחברה בימי בית שני, עמ' 493
↑  הצדוקים והלכתם: על דת וחברה בימי בית שני, עמ' 293
↑  מנחם שטרן, ההיסטוריה של ארץ-ישראל שלטון רומי: התקופה הרומית - ביזנטית, יד בן צבי, 1984, עמ' 39
↑  פרופ' יוסף קלוזנר, היסטוריה של הבית השני, כרך ד, שיעור 8, פרק 2, עמוד 163.
↑  אריה כשר ואליעזר ויצטום, הורדוס: מלך רודף ורדוף, ירושלים: כתר, חיפה: אוניברסיטת חיפה, 2007, עמ' 170-168
↑  מנחם שטרן, ההיסטוריה של ארץ-ישראל שלטון רומי: התקופה הרומית - ביזנטית, יד בן צבי, 1984, עמ' 85
↑  מנחם שטרן, מדיניותו של הורדוס והחברה היהודית בסוף ימי בית שני, עמ' 386
↑  איל רגב, הצדוקים והלכתם: על דת וחברה בימי בית שני, יד בן צבי, 2005, עמ' 48-47
↑  נתן שור, תולדות ירושלים כרך א (העיר הקדם ישראלית ועד התקופה הביזאנטית), הוצאת כנרת זמורה ביתן, 1987, עמ' 235
↑  כנראה הכוונה להלשנות שלהם בפני גורמי השלטון הרומאי
↑  תוספתא סוף מסכת מנחות; תלמוד בבלי מסכת פסחים, דף נז, עמוד א.
אליפות וימבלדון 1925

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  22 ביוני 1925 – 6 ביולי 1925 (15 ימים) 
 מספר תחרות:  45 
 עיר מארחת:  אצטדיוני הטניס בווימבלדון 
 זוכה:  גברים:רנה לקוסט (צרפת) נשים:סוזן לנגלן (צרפת) זוגות גברים:רנה לקוסט/ז'אן בורוטרה (צרפת) זוגות נשים:סוזן לנגלן (צרפת)/אליזבת ריין (ארצות הברית) זוגות מעורבים: סוזן לנגלן/ז'אן בורוטרה (צרפת)
 
 → אליפות וימבלדון 1924 אליפות וימבלדון 1926 ← 
 
אליפות וימבלדון 1925 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-22 ביוני והסתיימה ב-4 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
כמו בשנה הקודמת בוצע דירוג משתתפים. כול מדינה הייתה יכולה לדרג עד ארבעה משחקניה, כך שהם יוצבו בבתים שונים. השנה אליפות צרפת נפתחה לספורטאים זרים ובכך התגבשה מתכונת גראנד סלאם שקיימת עד היום.
באליפות זו ספורטאי צרפת זכו להישג בולט: סוזן לנגלן זכתה בתחרות הנשים, זוגות הנשים והזוגות המעורבים, רנה לקוסט זכה בתחרות הגברים ותחרות זוגות הגברים וז'אן בורוטרה זכה בתחרות זוגות הגברים והזוגות המעורבים.
התחרות > תחרות הגברים

לתחרות זו נרשמו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. למרות שרוב המתחרים היו בריטים, כמו בשנה שעברה רק אחד מהם הגיע למשחקי רבע-גמר לעומת שלושה טניסאים מצרפת. בגמר תחרות הגברים כמו בשנה הקודמת נפגשו הצרפתים ז'אן בורוטרה ורנה לקוסט, הפעם רנה לקוסט ניצח ב-4 מערכות וזכה בתואר.
התחרות > תחרות הנשים

בתחרות הנשים השתתפו 64 טניסאיות (מהם 47 בריטיות) שחולקו ל-4 בתים. קיטי מקיין מבריטניה (אלופת שנת 1924) הודחה במשחק חצי-גמר על ידי סוזן לנגלן (צרפת). בגמר סוזן לנגלן פגשה את ג'ואן פריי הבריטית וניצחה אותה בשתי מערכות. לסוזן לנגלן זו הייתה הזכייה השישית בתואר אלופה בתחרות הנשים.
התחרות > תחרות זוגות גברים

בתחרות השתתפו 64 זוגות. לתחרות נרשמו זוגות טניסאים ממספר מדינות, כמו בתחרות הגברים. זוג אלופי 1924 האמריקאים פרנק הנטר ווינסנט ריצ'רדס לא השתתפו בתחרות. במשחק הגמר נפגשו הזוג האמריקאי ריימונד קייסי וג'ון הנסי עם הזוג הצרפתי רנה לקוסט וז'אן בורוטרה. הצרפתים ניצחו ב-5 מערכות וזכו בתואר.
התחרות > תחרות זוגות נשים

בתחרות השתתפו 39 זוגות. אלופות השנה הקודמת הלן וילס והייזל הוצ'קיס וייטמן לא השתתפו בתחרות. בגמר סוזן לנגלן (צרפת) ואליזבת ריין (ארצות הברית) שיחקו נגד קטלין ברידג' (בריטניה) ומרי מקלוהם (בריטניה) וניצחו אותן בשתי מערכות. לזוג לנגלן/ריין זו הייתה הזכייה השישית בתואר בתחרות זוגות הנשים.