stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מקור (עיתונות)
הערות שוליים

↑  Randy Dotinga, Unnamed sources: essential or overused?, Christian Science Monitor, August 12, 2004
↑   עידו דוד כהן, הכינוי "גורם מדיני בכיר" משמש להשליך בוץ ולהסתיר מידע. למה התקשורת ממשיכה לשתף איתו פעולה?, באתר הארץ, 20 בינואר 2025
↑  אילנה דיין וגלעד טוקטלי, ‏"במקום להסתכל על המציאות, הממשלה מהמרת על התערבות אלוקית", באתר ‏מאקו‏, 26 באוקטובר 2015
↑  ירון אברהם בחדשות 12, 4 במאי 2024;
ניר קיפניס‏, ירון אברהם שבר את הכלים בשידור חי. במשפט קצר הוא חשף את הבלוף של נתניהו, באתר וואלה, 5 במאי 2024;
איתמר אייכנר, עינב חלבי, ליאור בן ארי, נתניהו בהודעה נוספת בשבת: חמאס מסכל את האפשרות להגיע להסכם, באתר ynet, 4 במאי 2024;
 עמוס הראל, המגעים לעסקת חטופים הגיעו לנקודה קריטית, והודעת נתניהו מכשילה את הסיכוי להתקדמות, באתר הארץ, 4 במאי 2024
↑  חן אגרי, מיהו הגורם הבכיר המסתורי המנסה לסכל את עסקת החטופים?, באתר העין השביעית, 6 ביולי 2024;
שבי גטניו, הגורם המדיני הבכיר בנימין נתניהו, באתר העין השביעית, 16 בספטמבר 2024;
שבי גטניו, מיהו הגורם האנונימי שמדליף מישיבות הקבינט?, באתר העין השביעית, 28 בספטמבר 2024
↑  דוגמה: גורם ביטחוני בכיר, ציוץ של רותם שטרקמן בטוויטר, 9 במאי 2014
↑  אלעד מן, גורם בטחוני בכיר, באתר העין השביעית, 12 במאי 2014
↑  Philip B. Corbett, How The Times Uses Anonymous Sources, New York Times, June 14, 2018
העיתונאית נטע אחיטוב מ"הארץ" מראיינת את ידידיה שטרן
נחשי מים

ערך זה עוסק בתת-משפחה של נחשים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| נחשי מים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: זעמניים
תת־משפחה:: נחשי מים
שם מדעי
 Natricinae ‏בונפרטה, 1838

נחש בירית מהמין Thamnophis marcianus
נחשי מים (Natricinae) היא תת-משפחה של זעמניים שבתת־סדרת הנחשים. לעיתים נחשבת קבוצה זו למשפחה עצמאית (Natricidae), הקרובה לזעמניים. הקבוצה חיה באירופה, אסיה, אפריקה ואמריקה הצפונית באגמים, נהרות וביצות.
נחשי המים הם נחשים קטנים החיים רוב זמנם במים רדודים ובביצות והם בעלי קשקשי גחון רחבים. הם יכולים לעצור את נשימתם לזמן רב במהלכו הם מסתתרים מתחת למים ומחפשים מזון.
אלו הם טורפים קטלניים שאינם ארסיים, אך בעלי נשיכה חזקה ולוחצנית והם בעלי ראייה טובה, גוף קצר וזנב מעוגל. הם תופסים את טרפם, הכולל חסרי חוליות שונים, צפרדעים, ראשנים, סרטנים ודגים שונים וכן יונקי מים שונים ממארב מוסווה.
המין היחיד בישראל מתת־משפחה זו הוא נחש מים משובץ (Natrix tessellata).
סוגים

ישנם 28 סוגים בתת-משפחה זו:
Adelophis
Afronatrix
Amphiesma
Amphiesmoides
Anoplohydrus
Aspidura
Atretium
סוג ומין יחיד Balanophis ceylonensis
Clonophis
Hologerrhum
Hydrablabes
Hydraethiops
סוג ומין יחיד Iguanognathus werneri
Macropisthodon
נחש מים (Natrix)
Nerodia - בו נחש מים צפוני
Opisthotropis
Parahelicops
Pararhabdophis
Regina
Rhabdophis - בו הימקגאשי
Seminatrix
Sinonatrix
Storeria
נחש בירית (Thamnophis)
סוג ומין יחיד Tropidoclonion lineatum
Tropidonophis
Virginia
Xylophis
סוגים > סוגים שלא הוגדרו

Amplorhinus
Limnophis
Natriciteres
Psammodynastes
Xenochrophis
היסטוריה של צפון אירלנד

תיאור חדשותי מ-1970 על תחילת הסכסוך
ההיסטוריה של צפון אירלנד תחילתה בהכרזה על שטח זה כחלק מן הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד בשנת 1922, בעקבות השגת מעמד דומיניון ל-26 המחוזות הדרומיים של האי והקמת מדינת אירלנד החופשית, והיא רצופה במאבק דתי ולאומי עד ימינו. האלימות (אשר בשנות השישים לבשה אופי של מעשי טרור והתנגשויות אלימות המכונות "הצרות") תמה במידה רבה לאחר חתימת הסכם יום שישי הטוב בשנת 1998.
תחילת המאה העשרים

בשנת 1920, במהלך מלחמת העצמאות האירית, ובטרם הגיעה מלחמה זו לסיומה, קיבל הפרלמנט הבריטי את הצעת חוק שלטון הבית, שחילק את אירלנד ונתן לששת המחוזות הצפוניים (חלק מתשעת המחוזות של נפת אלסטר) שבהם שכן רוב פרוטסטנטי בניגוד לרוב הקתולים בדרום האי, צורה מסוימת של שלטון עצמי.
שנותיה הראשונות של המדינה החדשה היו נגועות באלימות, במיוחד בבלפסט. ארגון ה-IRA, הצבא האירי הרפובליקני, שם לו למטרה למנוע את חלוקתה של אירלנד בכל מחיר, והשלטונות הבריטיים יצרו כוחות מקומיים מעין צבאיים, והשתמשו בחקיקת חירום דרקונית, על מנת לדכא את הארגון. מאות רבות של אנשים מתו, עד לחתימת האמנה האנגלו-אירית בשנת 1922 ואף במהלך שנת 1923.
תחת שלטון ראשי הממשלה היוניוניסטים, מסר ג'יימס קרייג ואילך, אימץ הממשל באלסטר מדיניות של אפליה כנגד המיעוט הקתולי. מחוזות הבחירה בבחירות למוסדות המוניציפליים ולפרלמנט שונו כך שיובטחו בחירת נציגים פרוטסטנטים ושליטה במגזר הממשלתי, ובענפים מסוימים של הכלכלה הצפון אירית, כמו בניית האוניות והתעשייה הכבדה.
גם היוניוניסטים האדוקים מודים בכך שבמהלך השנים 1922 עד 1972 הייתה צפון אירלנד, כפי שהתבטא המנהיג היוניוניסטי, זוכה פרס נובל לשלום, דייוויד טרימבל "מקום קר לקתולים לחיות בו".
למרות כל זאת נותרה צפון אירלנד מקום שליו במהלך חמשת העשורים שלאחר הפיכתה למדינה נפרדת. פרט לפעילות ספורדית של ה-IRA במהלך מלחמת העולם השנייה ובין השנים 1956 ו-1962, שלא זכתה לתמיכה של ממש ממרבית האוכלוסייה הקתולית. עם כל זאת, הקתולים חשו מנוכרים מן המדינה שהוקמה ללא הסכמתם. בתקופה זו הייתה חפיפה כמעט מלאה בין המפלגות היוניוניסטיות ובין "מסדר אוראנז'" הפרוטסטנטי, כך שקתולים יוניוניסטים נדחקו מכל עמדה פוליטית.
הערות שוליים

↑  Why Brexit still has a Northern Ireland problem, BBC News, ‏2020-09-08 (באנגלית בריטית)
↑  Brexit: What is the Northern Ireland Protocol and why are the EU and UK still fighting over sausages?, Sky News (באנגלית)
↑  אסף אוני, ‏הסכמי הסחר העירו את פצעי העבר בצפון־אירלנד והציתו מהומות, באתר גלובס, 12 באפריל 2021
↑  אוריה בר-מאיר, שינוי גושי - שין פיין הפכה למפלגה הגדולה בצפון אירלנד, באתר יס מיניסטר, ‏2022-05-08
| היסטוריה של בריטניה |
| --- | --- | --- |
| תקופות היסטוריות | בריטניה הפרהיסטורית • בריטניה הרומאית • בריטניה בימי הביניים • הפטרכיה • אנגליה הסקסונית • אנגליה הנורמנית • הרנסאנס האנגלי • העידן האליזבתני • בריטניה המודרנית • תקופת ההשכלה הסקוטית • האימפריה הבריטית • מהפכת החקלאות הבריטית • המהפכה התעשייתית • היסטוריה של הממלכה המאוחדת | בריטניה |
| היסטוריה של אזורים | היסטוריה של אנגליה • היסטוריה של סקוטלנד • היסטוריה של צפון אירלנד • היסטוריה של ויילס • היסטוריה של לונדון | בריטניה |
| היסטוריה של מוסדות | היסטוריה של החברה הבריטית • היסטוריה של הצבא הבריטי • היסטוריה של הכלכלה הבריטית • היסטוריה של החוקה הבריטית | בריטניה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533830305171  LCCN: sh85092557
יעדון-ליאם

יַעְדוּן־לִיאְם (באמורית (משוחזר): Yaʿdun-lîm‏) או באכדית, יַחֿדוּן־לִים (ia-aḫ-du-un-li-im) היה מלך ממלכת מרי. לא ברור מתי החל שלטונו, אך כנראה זה קרה לפני שנת 1800 לפנה"ס ונמשך עד 1784/3 לפנה"ס. הוא ירש את מלך מרי הקודם, יגיד־לים. יעדון־ליאם איבד את שלטונו לשמשי־אדד הראשון מלך אשור.
ביוגרפיה

יחדון-לים היה בנו של מייסד שושלת השליטים האמורים של מארי יגיד-לים, אך ישנה טביעת חותם, כנראה מתקופת שלטונו של זימרי-לים המציינת כי אביו של יחדון-לים, היה אדם בשם חַ'דני-אַדּוּ. הוא היה בן לאיגוד השבטים האמורים בני שמאל.
הוא העביר זמן מה בתור שבוי בידי אילה-כבכבו. בין אילה-כבכבו לבין אביו של יחדון-לים הייתה ברית, אשר אותה יגיד-לים הפר והפסיד במלחמה שבאה אחריה.
הוא היה נשוי לשתי נשים, האחת הייתה בתו של מלך ימחד, ואילו אשתו השנייה הייתה בתו של מלך אשנונה, כנראה נרם-סין. את הנשים החוקיות שלו הוא שיכן מחוץ לארמון והעדיף נשים אחרות.
מטביעות חותמי גליל ידועים השמות של שתי בנותיו של יעדון־ליאם: אִנִבשִנַ כהנת אדד, יַמַמַ אשת אַסקֻדֻ, ונַגִחַֿ[...], ששמה מופיע ללא מידע נוסף מלבד היותה בתו של יעדון־ליאם "מלך מרי וארץ השמאליים (צר')".
שלטונו

לא ברור האם הוא עלה לכס המלכות מיד לאחר מותו של יגיד-לים, ישנה אפשרות כי בין יגיד-לים ליחדון-לים שלט אדם אחר בשם אישַר-לים ששמו נזכר בשם השנה של אחת מהתעודות אשר נמצאו במארי.
ידועים לנו שמות 15 שנות שלטונו (חלק מהשנים קיבלו יותר משם אחד), אך הסדר הכרונולוגי של שנים אלו אינו ברור. השנים הראשונות של שלטונו לא צוינו בתעודות ולפי כך קשה להגדיר את ראשית מלכותו. הוא שלט במשותף עם אביו, יגיד-לים, כעשרים שנה, עד מותו של האחרון.
יחדון-לים העביר את בירתו למארי, ואילו אביו שלט על ממלכתו מעיר צופרום. בזמן שלטונו הוא ערך רפורמה בדרכי כתיבה של תעודות מנהליות, הרפורמה הייתה בעצם אימוץ של צורות סימני יתדות, הכתיב ודרכי הניסוח שהיו נהוגים באשנונה.
על פי עדותו של מלך ניחריא העולה מתוך מכתבו אשר נשלח לזימרי-לים, בתקופתו של יחדון-לים נחתם הסכם בינו לבין מלכה של ניחריא דאז, אישחונה-אדו.
כתובות יעדון-ליאם

בכתובת מלכותית אחת נושא המלך את התואר "מלך מרי, תותול וארץ חֿנה (Ḫana)". האל דגן הכריז על מלכותו. שבעת מלכי חֿנה נלחמו נגדו, והוא הביסם וסיפח את ארצם. הוא ביצר בחומות וחפירים את מרי ותרקה. הוא בנה עיר בשממה וקרא לה דוּר־יחֿדון־לים ("מבצר יעדון־ליאם" באכדית).
בכתובת המתארת בניית מקדש לאל שַמַש, נאמר שהאל שַמַש התייצב לצדו של יעדון־ליאם, "מלך מרי וארץ חֿנה". עוד נאמר שם שמאז שהאל אל בנה את מרי, אף אחד ממלכיה לא הגיע לים ולהרי הארזים והאשכרוע האדירים וכרת מעציהם, אך יעדון־ליאם, "ראם המלכים" (ri-im šar-ri), הגיע לחוף הים, הגיש לים מנחה גדולה, וחייליו רחצו בים. לאחר מכן הוא נכנס ליער הארזים והאשכרוע וכרת עצים שונים. הוא הציב ביער מונומנט לזכרו. הוא הכניע את ארץ חוף הים והטיל עליה מס קבוע.
לאחר מכן, באותו הלוח, מתואר מרד של כמה מלכים נגד יעדון־ליאם: לַאֻם מלך סַמַנֻ וארץ אֻברַבִיֻ, בחֿלֻ־כֻלִּ מלך תותול וארץ אַמנַנֻ, אַיַלֻ מלך אַבַתֻּ וארץ רַבֻּ. לאלה הצטרפו חיילי שומו־יפוע מלך ימחֿד, וכולם התאספו בעיר סַמַנֻ, אך הובסו על־ידי יעדון־ליאם. הוא החריב את העיר חַֿמַן של אנשי חֿנה ושבה את מלכם כַ־צֻרִ־חַֿלַ.
לאחר מכן מתוארת בלוח בניית מקדש האל שַמַש, שנקרא אֵגִרזַלַנכִ (בית שמחת שמים וארץ). הלוח נגמר בברכה ליעדון־ליאם וקללה למי שיהרוס את המקדש.
לקריאה נוספת

נתן וסרמן ויגאל בלוך, האמורים: מסופוטמיה בראשית באלף השני לפנה"ס, כרמל, 2019
אברהם מלמט, מארי וישראל: שתי תרבויות שמיות-מערביות, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשנ"א - 1991
משה ענבר, נבואות, בריתות ושבטים בתעודות מארי, מוסד ביאליק, 2007
הערות שוליים

1 2  Michael P. Streck, Das amurritische Onomastikon der altbabylonischen Zeit. Band 1: Die Amurriter, die onomastische Forschung, Orthographie und Phonologie, Nominalmorphologie, Ugarit-Verlag, 2000, עמ' 345
1 2 3 4 5 6  וסרמן ובלוך, עמ' 286.
↑  Douglas Frayne, Old Babylonian period (2003–1595 BC), University of Toronto Press, 1990, עמ' 602
↑  Wolfgang Heimpel, Letters to the King of Mari, Eisenbrauns, 2003, עמ' 563
↑  וסרמן ובלוך, עמ' 273.
↑  כך לפחות עולה מתוך כתובת של יסמח-אדו המוקדשת לאל נרגל (את התרגום של הכתובת לעברית ניתן לראות אצל וסרמן ובלוך, עמ' 280-281)
1 2 3  וסרמן ובלוך, עמ' 287.
↑  Michael P. Streck, Das amurritische Onomastikon der altbabylonischen Zeit. Band 1: Die Amurriter, die onomastische Forschung, Orthographie und Phonologie, Nominalmorphologie, Ugarit-Verlag, 2000, עמ' 328
↑  Douglas Frayne, Old Babylonian period (2003–1595 BC), University of Toronto Press, 1990, עמ' 608–610
↑  ענבר, עמ' 7-6.
↑  וסרמן ובלוך, עמ' 74.
↑  Douglas Frayne, Old Babylonian period (2003–1595 BC), University of Toronto Press, 1990, עמ' 602–603
↑  Douglas Frayne, Old Babylonian period (2003–1595 BC), University of Toronto Press, 1990, עמ' 605–606
↑  Michael P. Streck, Das amurritische Onomastikon der altbabylonischen Zeit. Band 1: Die Amurriter, die onomastische Forschung, Orthographie und Phonologie, Nominalmorphologie, Ugarit-Verlag, 2000, עמ' 41–42, 270
↑  Douglas Frayne, Old Babylonian period (2003–1595 BC), University of Toronto Press, 1990, עמ' 606–607
↑  Douglas Frayne, Old Babylonian period (2003–1595 BC), University of Toronto Press, 1990, עמ' 607–608
הכתובת של יעדון־ליאם המוקדשת לבניית מקדש האל שַמַש (נמצאו שמונה עותקים נוספים של הכתובת (כתובות 604))
שופט

ערך זה עוסק באדם הדן בבית משפט. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
שופטי בית המשפט העליון, 1953
שופט הוא אדם המכריע, בבית המשפט, בסכסוך בין מספר צדדים, או מכריע בתביעה פלילית שהגישה המדינה נגד נאשם.
השופטים הם המרכיבים את הרשות השופטת, והם אמורים למלא את תפקידם על-פי החוק, ללא משוא פנים וללא שיופעלו עליהם לחצים להטיית הדין.
אופן פעולתו של השופט

לאופן פעולתו של השופט נהוגות שתי שיטות:
השיטה האדברסרית: מקובלת במיוחד בארצות בהן נהוג המשפט המקובל (לרוב ארצות חבר העמים הבריטי ומדינות שקיבלו את שיטת המשפט הבריטית, ובהן, במידה מסוימת מדינת ישראל), שבה משמש השופט כמכריע פאסיבי על פי עובדות וטיעונים המובאים בפניו על ידי בעלי הדין, ואינו לוקח חלק אקטיבי בחיפוש העובדות והכללים המשפטיים שיש להחיל במקרה הבא לדיון.
השיטה האינקוויזיטורית: מקובלת בארצות שבהן נהוג המשפט הקונטיננטלי המכונה גם "המשפט האזרחי". בשיטה האינקוויזיטורית השופט נוטל חלק פעיל בחקירה, ויכול למצוא עובדות שבעלי הדין בחרו שלא להביא בפניו.
מינוי שופטים

ברשימה להלן מובאות שיטות הבחירה של שופטים בבית המשפט העליון במדינות שונות בעולם. בחלק מהמדינות יש הבדל בין אופן המינוי לבית דין לחוקה/בית המשפט העליון לערכאות נמוכות יותר.
בישראל בוחרת הוועדה לבחירת שופטים את השופטים, והנשיא ממנה אותם.
בארצות הברית ממונים השופטים הפדרליים על ידי הנשיא, ומינוים כפוף לאישור הסנאט. המועמדים עוברים שימוע מקיף בפני הסנאט, ובו ניתן לברר את דעותיהם. זהו שימוע ציבורי פתוח, שבו ניתן לשאול כל שאלה ולברר את כישורי המועמדים ואת האידאולוגיה המשפטית והפוליטית שלהם. באופן זה, ממונה בית המשפט על ידי הציבור, אך המינוי הוא קביעות לכל החיים ועל כן בית המשפט אינו מחויב פוליטית. שופטי מדינות הברית נבחרים לפי חוקיה הפנימיים של כל מדינה, לרוב[דרוש מקור] בהצבעה רגילה בקלפי (כמו מועמדים לקונגרס, למשל).
בגרמניה מתמנים מחצית משופטי בית המשפט העליון בידי הבונדסראט (הבית העליון) ומחצית בידי ועדה הנבחרת על ידי הבונדסטאג (הבית התחתון). נדרש רוב מיוחס של שני שלישים מהקולות בכל אחד בתי הפרלמנט.
ביפן מתמנים השופטים לבית המשפט העליון בידי הממשלה. מינוים עומד לאישור הציבור בבחירות הכלליות הראשונות לאחר המינוי.
בפורטוגל, עשרה מתוך 13 שופטים נבחרים בידי הפרלמנט, ברוב מיוחס של שני שלישים מהנוכחים בהצבעה, ועשרת השופטים בוחרים את שלושת השופטים הנוספים.
בדנמרק, מועמד לתפקיד שופט בבית המשפט העליון חייב לעבור את המלצת ועדת המינויים המקצועית. הנוהג הוא שהוועדה מקבלת את המלצת שופטי העליון שבחנו את המועמדים. לאחר מכן, כדי ששר המשפטים יחתום על מינוי המועמד, חייב המועמד לעבור בהצלחה בחינה של שופטי העליון לגבי יכולותיו במקרים משפטיים פיקטיביים.
שופט בישראל

פעולתם של שופטים בישראל מוסדרת בחוק יסוד: השפיטה ובחוק בתי המשפט (ובעבר בחוק השופטים). כהונתם של שופטים בבתי דין מוסדרת בחוקים המתאימים, כגון חוק השיפוט הצבאי.
שופט בישראל > תנאי כשירות

על מנת להתמנות לשופט דרושים שני תנאי סף:
חובה להיות בעל רישיון לעריכת דין.
ותק בעריכת דין, בשפיטה, או בהוראת משפטים. על מנת להתמנות לשופט בבית משפט השלום נדרש ותק של 5 שנים, לבית משפט מחוזי נדרש ותק של 7 שנים, ולבית המשפט העליון נדרש ותק של 10 שנים.
למעשה, ניתן למנות לבית-המשפט העליון (ולו בלבד) "משפטאי מובהק" שאין לו השכלה משפטית פורמלית (למשל, מומחה למשפט עברי). בעבר הועלו הצעות בנוגע למינוי אישים שונים כגון הרב שלמה דיכובסקי, אולם למעשה עד היום היה רק מינוי אחד כזה – השופט הרב שמחה אסף בשנת 1949. בבתי דין מכהנים גם שופטים חסרי השכלה משפטית. בבית הדין לעבודה, למשל, מכהנים בחבר השופטים גם נציגי ציבור חסרי השכלה משפטית, אך בעלי היכרות עם תחום יחסי העבודה.
הוועדה למינוי שופטים החליטה בשנת 2009 כי המועמדים לשיפוט יעברו מבחני התאמה וקורס הערכה שיכשיר אותם לתפקידם, ובמהלך הקורס הם ילוו בפסיכולוג שיבחן את התאמתם המנטלית לתפקיד.
גיל הפרישה לשופט הוא 70. ב-1 במרץ 2006 קיבלה הכנסת את תיקון מס' 42 והוראת שעה לחוק בתי המשפט, אשר מאפשר להכניס למערכת בתי המשפט שופטים במעמד של שופט עמית בבית משפט השלום או בבית משפט מחוזי. שופט עמית יכול להיות מי שהיה שופט אבל פרש מכהונתו השיפוטית, הוא לא יכול להיות מי שעבר את גיל 75, והוא יוכל לכהן תקופת כהונה אחת בלבד. תיקון זה נעשה במטרה להקל על העומס בבתי המשפט.
שופט בישראל > הגוף הבוחר

פרק ב' בחוק-יסוד: השפיטה עוסק במינוים של שופטים ובתנאי כהונתם. בהתאם לחוק זה, שופט נבחר על ידי הוועדה לבחירת שופטים, שבה תשעה חברים: נשיא בית המשפט העליון, שני שופטים אחרים של בית המשפט העליון שבוחר חבר שופטיו, שר המשפטים (שהוא יושב ראש הוועדה) ושר אחר שקובעת הממשלה, שני חברי כנסת שבוחרת הכנסת (לרוב נציג אחד של הקואליציה ונציג אחד של האופוזיציה), ושני נציגים של לשכת עורכי הדין שבוחרת המועצה הארצית של הלשכה.
שופט בישראל > ביקורת על עבודת השופט

השופטים נבחרים אחרי תהליך מינוי ארוך, אך הם לא חפים מטעויות שיפוט. הכלים אשר משמשים לביקורת על החלטות השופטים הם ערעורים על פסקי דינם, אולם לא מפורסמות סטטיסטיקות אודות קבלת הערעורים. ביקורת על התנהלות השופטים תוגש לנציבות תלונות הציבור על שופטים. כלי נוסף שעומד לאזרחים על מנת לבקר את פעולת השופט הוא באמצעות עקרון פומביות הדיון למעט בתיקים שמתנהלים בדלתיים סגורות. במקרים קיצוניים יהיה אפשר להדיח שופטים מכהונתם.
שופט בישראל > הדחת שופט

תקופת כהונתם של השופטים היא עד גיל הפרישה.
הדרך היחידה להדיחם היא בהמלצת שר המשפטים או נשיא בית המשפט העליון ועל ידי הוועדה למינוי שופטים, וגם אז רק ברוב של 7 מחבריה. כל זאת כדי למנוע את תלותם של השופטים בגוף אחר ולהבטיח את אמינותם.
שופט בישראל > פסלות שופט לדיון מסוים

בתיקון שנעשה בשנת 2004 בחוק בתי המשפט נקבע:
שופט בישראל > על תפקידו של השופט

נשיא בית המשפט העליון, אהרן ברק, תיאר את תפקידו של השופט:
תפקידו של השופט הוא להכריע בסכסוך המובא בפניו. לשם כך עליו לקבוע את הדין שלפיו הסכסוך יוכרע. בקביעה זו הוא משמש לעיתים קרובות "פה למחוקק". הוא חוזר על לשון החוק. הוא אינו יוצר כל נורמה חדשה. כך לרוב, אך לא תמיד. ישנם מקרים ("המקרים הקשים") שבהם קביעת הדין כרוכה ביצירת הדין. ודאי כך בפיתוח המשפט המקובל. כך גם בפירוש טקסט שנוצר על ידי אחר (רשות מכוננת, רשות מחוקקת, צדדים לחוזה, מצווה) בכל המקרים האלה אין דין קודם או שבדין הקודם טמון חוסר ודאות. במצבים אלה השופט יוצר דין חדש.
ביצירת הדין החדש על השופט לשאוף להגשמתן של שתי מטרות מרכזיות. האחת, גישור על הפער בין המציאות החברתית לבין המשפט. עליו להתאים את המשפט למציאות החיים המשתנה. השנייה, הגנה על החוקה וערכיה. עליו להגן על חוקי היסוד ועל ערכיה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית. לשם כך עליו לפעול באובייקטיביות. עליו להיות רגיש להסכמה החברתית, עד כמה שזו קיימת. עליו לקיים את אמון הציבור בהגינותו.
שופט בישראל > נורמות התנהגות

שופטת בית המשפט העליון, אילה פרוקצ'יה עמדה בפסקי דין אחדים על נורמות ההתנהגות הגבוהות הנדרשות משופט:
שופט בישראל אינו ככל האדם מבחינת החובות והאחריות הכבדה המוטלות על כתפיו. בהצהירו אמונים, ובעלותו על כס השיפוט, הוא מקבל עליו לא רק נטל, לעיתים כבד מנשוא, של אחריות מקצועית לשפוט משפט צדק, ולשאת במעמסה הכבדה שהכהונה מטילה עליו. הוא מקבל על עצמו לקיים בהקפדה יתירה, בראש וראשונה, את נורמות ההתנהגות המחייבות כל אזרח בחברה בתחום האזרחי והפלילי, ולא לסטות מהן ימין או שמאל. חלה עליו גם מערכת נורמות אתיות ומשמעתיות שאין מחמירה ממנה בדרישותיה כלפי נושא משרה; עליו לקיים בדבקות כללי התנהגות ואתיקה מחמירים בתחומי בית המשפט, וביחס לבעלי הדין הניצבים לפניו; אכן, התפקיד השיפוטי מחייב את השופט לשמירה קפדנית על החוק, כנדרש ממי שמכריע יום יום, ושעה שעה בגורלות של אחרים, וקובע, במסגרת התפקיד השיפוטי, את התוצאות שיש להחיל על מעשי הפרת החוק על ידם. בד בבד, עליו לבצע את תפקידו השיפוטי תוך הקפדה על כללי האתיקה ברמה הגבוהה ביותר. אולם בכך לא סגי. בגדרן של נורמות ההתנהגות הייחודיות החלות על השופטים, הם כפופים לסטנדרט מחמיר של התנהגות לא רק על כס השיפוט, אלא גם בשאר אורחות חייהם. הכהונה השיפוטית והמעמד המוסרי המיוחד הנילווה לה בעיני הציבור מקרינים על אורחות החיים של נושא התפקיד, ומחייבים אותו להתנהגות שתשמר את מעמדו ומעמדה של המערכת השיפוטית בעיני הציבור.
לקריאה נוספת

גד ברזילי, אפרים יוכטמן-יער, זאב סגל, בית המשפט העליון בעין החברה הישראלית, אוניברסיטת תל אביב, פפירוס. דיונון, 1994
שמעון שטרית, על השפיטה - מערכת הצדק במשפט, ידיעות ספרים, 2004
אהרן ברק, שופט בחברה דמוקרטית, אוניברסיטת חיפה, הוצאת כתר והוצאת נבו, 2004
הערות שוליים

↑  אביעד גליקמן, נגד ביניש? הוועדה קבעה מבחנים לשופטים, באתר ynet, 19 ביוני 2009.
| חוק ומשפט |
| --- | --- | --- |
| ענפים עיקריים | משפט ציבורי • משפט חוקתי • משפט מנהלי • משפט פלילי • דיני חיובים • דיני חוזים • דיני נזיקין • דיני עשיית עושר ולא במשפט • דיני קניין • דיון אזרחי • דיון פלילי • משפט בין-לאומי פומבי • דיני היושר |  |
| תחומים נוספים | משפט ימי • דיני חדלות פירעון • דיני תאגידים •  דיני הגבלים עסקיים • משפט בין-לאומי פרטי • דיני הגנת הצרכן • דיני משפחה • דיני ירושה • קניין רוחני • דיני עבודה • משפט צבאי • דיני מיסים • דיני נאמנות |  |
| מקורות המשפט | חוקה • חוק • תקנות • צו • תקדים • קודקס • מנהג • פקודה • אסדרה |  |
| שיטות משפט | משפט קאנוני • המשפט המקובל • המשפט הקונטיננטלי • המשפט הרומי • משפט עברי • שריעה • יאסה • השיטה האינקוויזיטורית • השיטה האדברסרית |  |
| תורת המשפט | פוזיטיביזם משפטי • פורמליזם משפטי • ריאליזם משפטי • הגישה הביקורתית למשפט • משפט הטבע • משפט השוואתי • הגישה הפמיניסטית למשפט • ניתוח כלכלי של המשפט • מחשבה מדינית |  |
| מוסדות ובעלי תפקידים | רשות מחוקקת • הרשות השופטת • רשות מבצעת • שופט • עורך דין • בוררות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536164505171  GND: 4049923-6  LCCN: sh85070897  NDL: 00569954  NKC: ph125851
יוזף טרבובן

יוזף אנטוניוס היינריך טרבובן (23 במאי 1898 – 8 במאי 1945) היה חבר במפלגה הנאצית, שכיהן כרייכסקומיסר של נציבות הרייך נורווגיה (אנ') בעת הכיבוש הגרמני במדינה ובתקופת "שלטונו" של וידקון קוויזלינג כחלק ממשטר קוויזלינג.
ביוגרפיה

טרבובן נולד באסן, גרמניה, לאב בעל אדמות בעיר ממוצא הולנדי. הוא שירת בצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה, תחילה בתור לוחם חיל רגלים ואחר כך בחיל האוויר המתהווה, את שירותו סיים בדרגת סגן וזכה בעיטור צלב הברזל. למד משפטים ופוליטיקה באוניברסיטת פרייבורג ובאוניברסיטת מינכן, שם לראשונה התוודע לעולם הפוליטי.
כחבר המפלגה הנאצית

הוא פרש מן הלימודים האקדמיים בשנת 1923, הצטרף למפלגה הנאצית כחבר מספר 25247 והשתתף בניסיון הפוטש במרתף הבירה במינכן. כאשר המפלגה הנאצית הוצאה מחוץ לחוק הוא עבד בבנק למשך שנתיים עד לפיטוריו בשנת 1925.
אז, החל לפעול במלוא המרץ ולהקדיש את כולו לטובת המפלגה הנאצית. הוא סייע להקים שלוחה של המפלגה בעיר אסן ונהפך לגאולייטר בעיר בשנת 1928. משנת 1925 היה חבר באס אה והגיע לדרגת אובר-גרופנפיהרר בתנועה בשנת 1936. ב-29 ביוני 1934 נשא לאישה את אילזה סטאהל, מזכירתו האישית לשעבר של יוזף גבלס ופילגשו. היטלר היה אורח הכבוד בחתונתם. בשנת 1935 מונה לדרגת "אוברפרזידנט" של מחוז הריין ועשה לעצמו שם של עריץ אכזרי וחזק.
כשליט נורווגיה

טרבובן נהיה לרייכסקומיסר של נציבות הרייך נורווגיה (אנ') ב-24 באפריל 1940, זמן רב לפני שהסתיימה הפלישה הגרמנית למדינה ב-7 ביוני 1940. בספטמבר 1940 עבר לגור במשכן המלוכה הנורווגי באחוזת סקאוגום ואת המטה שלו העביר לסטורטינג (בנייני הפרלמנט הנורווגי). אילזה וביתם אינגה לא התלוו אליו לנורווגיה ונותרו בגרמניה.
טרבובן היה יכול רק לפקח על המנהל האזרחי במדינה. המנהל האזרחי הגרמני לא שלט על נורווגיה ישירות ונותר יחסית קטן. העניינים היומיומיים נוהלו על ידי המנהל המדיני הנורווגי, שהיה כפוף לקבינט מכהן ולאחר מכן לקבינט של קוויזלינג. לטרבובן אף לא הייתה שליטה על 400,000 החיילים הגרמנים שהוצבו בנורווגיה, הם היו כפופים לניקולאוס פון פאלקנהורסט, אך הוא כן פיקד על כוח של כ-6,000 איש, מתוכם 800 היו חיילים במשטרה החשאית.
בניגוד לכוחות הצבאיים שהיו כפופים לפון פאלקנהורסט, ששאפו להגיע להבנה עם העם הנורווגי ושפאלקנהורסט הורה להם לכבד את הנורווגים, טרבובן התנהל בנורווגיה באותו אופן שהתנהג כאשר משל על מחוז הריין בגרמניה, בעריצות ובאכזריות. פועלו הפך אותו לדמות שנואה במדינה לא רק על הנורווגים אלא גם על ידי הגרמנים שהוצבו שם. משנת 1941, הוא החל לפעול בכוח מתגבר כנגד כל התנגדות צבאית לגרמנים והורה על ממשל צבאי בטרונדהיים בשנת 1942 וכן על החרבת עיר הנמל טלאוואג. גבלס תיאר ביומניו רגשי כעס עקב התנהגותו ה"בריונית" של טרבובן כלפי הנורווגים, מאחר שהיא הסיתה את העם הנורווגי נגד הגרמנים. אף על פי כן, טרבובן נותר לשלוט על נורווגיה עד לסוף מלחמת העולם השנייה, ואף לאחר ההכרזה על ממשלת בובות תחת הנהגתו של וידקון קוייזלינג. ב-18 בדצמבר 1944 פאלקנהורסט שוחרר מתפקידו עקב אי הבנות עם טרבובן.
כאשר המלחמה נטתה נגד הגרמנים, טרבובן ביקש לבצר את נורווגיה ולהפוך אותה לאחד ממעוזי המאבק האחרונים. יורשו של היטלר, האדמירל קרל דניץ, הסיר את דרגת הרייכסקומיסר של טרבובן ב-7 במאי 1945 והעביר את השליטה במדינה לפרנץ במה.
בעת שלטונו של טרבובן על נורווגיה הוא הורה להקים מחנות ריכוז למתנגדי הנאצים. שני מחנות הוקמו: מחנה הריכוז פלשטאד ליד העיר לוונגר ומחנה הריכוז ברדטבת בקרבת אוסלו בשנת 1941. טרבובן אף היה אחראי על טבח של אסירים פוליטיים, ואף התערב בחריפות בתקרית בה נורה למוות מפקד כלא גרמני. הגרמנים החליטו להוציא להורג כ-60 אסירים בתגובה להתקוממות אך טרבובן הורה לחסל לפחות 400 אסירים.
מותו

יום לאחר הכרזה על כניעת גרמניה הנאצית, ב-8 במאי 1945, התאבד טרבובן. הוא שהה בבונקר במתחם בעיר סקאוגום והדליק דינמיט במשקל 50 קילוגרמים, ובכך פוצץ את עצמו יחד עם הבונקר. משפחתו נותרה בחיים במערב גרמניה, אשתו אילזה מתה בשנת 1972.
בסרטים וספרים

אריק פורטר גילם את דמותו בסרט משנת 1965 "גיבורי טלמרק".
הערות שוליים

↑  ביוגרפיה של חייו של טרבובן
↑  התאבדות בגרמניה הנאצית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007443198905171  PLWABN: 9812476741205606  BIBSYS: 90625087  GND: 118621343  ISNI: 0000 0000 3146 6293  LCCN: n94017609  NTA: 071339752  SUDOC: 07575326X  VIAF: 52482403   WorldCat (עם VIAF): 52482403