stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Espresso
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  עולמי | בילבורד גלובל 200 | 1 |  |
|  עולמי | בילבורד גלובל ללא ארצות הברית | 1 |  |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 5 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 1 |  |
|  איחוד האמירויות הערביות | רדיומוניטור | 1 |  |
|  אינדונזיה | אינדונזיה הוט 100 | 10 |  |
|  איטליה | מצעד הסינגלים האיטלקי | 65 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 3 |  |
|  אסטוניה | אסטוניה איירפליי | 44 |  |
|  ארגנטינה | ארגנטינה הוט 100 | 47 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 3 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הסטרימינג | 3 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הרדיו | 4 |  |
|  ארצות הברית | מצעד הפופ איירפליי | 1 |  |
|  ארצות הברית | {{{ארצות הברית5 שם}}} | 6 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הקיץ | 5 |  |
|  ארצות הברית | מצעד השירים העכשוויים למבוגרים | 18 |  |
|  ארצות הברית | מצעד 40 השירים למבוגרים | 4 |  |
|  ברזיל | טופ 100 ברזיל | 70 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 22 |  |
|  דנמרק | היטליסטן | 3 |  |
|  דרום אפריקה | בילבורד | 17 |  |
|  הולנד | מצעד 100 הסינגלים ההולנדיים | 6 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 17 |  |
|  המזרח התיכון וצפון אפריקה | מצעד המוזיקה של המזרח התיכון וצפון אפריקה | 3 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 1 |  |
|  הפיליפינים | בילבורד | 3 |  |
|  טאיוואן | בילבורד | 24 |  |
|  יפן | Hot Overseas | 9 |  |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 7  |  |
|  ישראל | היטליסט | 24  |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 1 |  |
|  לוקסמבורג | בילבורד | 5 |  |
|  לטביה | לטביה טופ 40 | 4 |  |
|  ליטא | AGATA | 10 |  |
|  מלזיה | המצעד הבינלאומי של מלזיה | 2 |  |
|  נורווגיה | VG-lista | 2 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 9 |  |
|  סינגפור | RIAS | 1 |  |
|  סלובקיה | טופ 100 הסינגלים הדיגיטליים | 11 |  |
|  ספרד | PROMUSICAE | 53 |  |
|  ערב הסעודית | IFPI | 4 |  |
|  פולין | מצעד הסטרימינג הפולני | 21 |  |
|  פולין | מצעד האיירפליי הפולני | 26 |  |
|  פורטוגל | מצעד הסינגלים הפורטוגזי | 4 |  |
|  פינלנד | המצעדים הפיניים הרשמיים | 16 |  |
|  פרו | בילבורד | 22 |  |
|  צ'כיה | טופ 100 הסינגלים הדיגיטליים | 83 |  |
|  צרפת | SNEP | 26 |  |
|  קוריאה הדרומית | סירקל צ'ארט | 76 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 7 |  |
|  רומניה | Radio Romania |  |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 8 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 69 |  |
מיקומי שיא > מצעדי סוף שנה

|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  עולמי | בילבורד גלובל 200 | 3 |  |
|  עולמי | בילבורד גלובל ללא ארצות הברית | 2 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 7 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הסטרימינג | 9 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הרדיו | 13 |  |
|  ארצות הברית | מצעד השירים הדיגיטליים | 13 |  |
|  ארצות הברית | מצעד הפופ איירפליי | 8 |  |
|  ארצות הברית | מצעד השירים העכשוויים למבוגרים | 21 |  |
|  ארצות הברית | מצעד הפופ איירפליי למבוגרים | 8 |  |
נתוני מכירות

| אזור | תואר | מכירות |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה (ARIA) | פלטינה | 70,000 |
| איטליה (FIMI) | זהב | 50,000 |
| ארצות הברית (RIAA) | 5× פלטינה | 5,000,000 |
| ברזיל (Pro-Música Brasil) | 3× פלטינה | 120,000 |
| דנמרק (IFPI Denmark) | זהב | 45,000 |
| הממלכה המאוחדת (BPI) | פלטינה | 600,000 |
| יוון (IFPI Greece) | פלטינה | — |
| ניו זילנד (Recorded Music NZ) | 2× פלטינה | 60,000 |
| ספרד (PROMUSICAE) | זהב | 10,000 |
| פולין (ZPAV) | פלטינה | 50,000 |
| פורטוגל (AFP) | פלטינה | 10,000 |
| צרפת (SNEP) | פלטינה | 200,000 |
| קנדה (Music Canada) | 4× פלטינה | 320,000 |
סיכום
| בכל העולם | — | 6,535,000 |
ביאורים

↑  על גרסת הרמיקס "Espresso" (Mark Ronson x FnZ Working Late remix)
דווראפאלה

סונדני (אנ'), שני דווראפאלה, 525 לספירה בקירוב.
אחד משני זוגות של דווארפאלה, מקדש בודהיסטי מהמאה ה-9 של פלאוסאן (אנ'), ג'אווה, אינדונזיה.
דווראפאלה (בסנסקריט: द्वारपाल, בתעתיק IAST (אנ'):‏ Dvārapāla, מילולית "שומר הדלת") הוא שומר דלת או שער המתואר לעיתים קרובות כלוחם או ענק מפחיד, בדרך כלל חמוש בנשק - הנפוץ ביותר הוא גאדה (אנ'). פסל הדווראפאלה הוא אלמנט אדריכלי נפוץ בכל התרבויות ההינדיות, הבודהיסטיות, והג'ייניות, כמו גם באזורים שהושפעו מהם כמו ג'אווה.
שמות

ברוב השפות של דרום-מזרח אסיה (כולל תאית, בורמזית, וייטנאמית, קמרית, ושפ ג'וואה), דמויות המגן הללו מכונות "דווראפאלה" בסנסקריט "דוורה" (dvāra) פירושו "שער" או "דלת", ו"פאלה" (pāla) פירושו "שומר" או "מגן".
השם הקשור באינדונזית ובמלאית הוא dwarapala. שומרי דלת מקבילים בשפות בצפון אסיה הם "קונגוריקישי" או ניו (אנ') ביפנית, "חֶנְג הָה אָר גְ'יָאנְג" בסינית, ו"נראיאונגאומגנג" בקוריאנית.
מקורות וצורות

דווראפאלה כמאפיין אדריכלי מקורו באלים מגינים, כמו יאקשה, ובדמויות לוחמות, כגון אקאלה (אנ'), מהדת העממית המקומית. כיום חלק מהדווראפאלות הן אפילו דמויות של שוטרים או חיילים שעומדים על המשמר.
פסלים אלה הוצבו באופן מסורתי מחוץ למקדשים הינדים או מקדשים בודהיסטים, כמו גם מבנים אחרים כמו ארמונות מלכותיים, כדי להגן על המקומות הקדושים שבתוכם. דווראפאלה מתואר בדרך כלל כשומר מזוין מפחיד שנראה כמו שד, אך בשערי מקדשים בודהיסטים בסרי לנקה, דווראפאלה מפגין לעיתים קרובות תכונות אנושיות ממוצעות. במקרים אחרים, דמות נחש נאגה עז למראה עשויה לבצע את אותו תפקיד. דווראפאלות נוכחים כמעט בכל המקדשים ההינדים, דווראפאלות חשובים ביותר בווישנויזם והם נקראים ג'איה-ויג'איה (אנ') הם השומרים או (שומרי הסף) של משכנו של וישנו, הידוע בשם ואיקונטהה (אנ') (המשמעות היא מקום של אושר נצחי). הם נוכחים כמעט בכל המקדשים של הווישנויזם והם מוזכרים בכמה כתבים הינדיים כמו ברהמנדה פוראנה (אנ') ובהאגווטה פוראנה. על פי הברהמנדה פוראנה, ג'איה וויג'איה היו בניו של קאלי (אנ'), בן אסורה, וקאלי, בתורו, היה אחד מבניהם של וארונה ואשתו, סטוטה (סנסקריט (स्तुत, כלומר 'שבח').
הפסלים בג'אווה ובאלי, המגולפים בדרך כלל מאנדזיט, מציגים את הדווראפאלות כענקים מפחידים עם מבנה גוף מגושם למדי בתנוחת כריעה למחצה ואוחזים באלה. פסל האבן הגדול ביותר בג'אווה, דווארפלה מתקופת ממלכת סינגהסארי (אנ'), גובהו 3.7 מטרים. הדווראפאלות המסורתיים של קמבודיה ותאילנד, לעומת זאת, רזים יותר ומתוארים בעמידה כשהם מחזיקים את האלה כלפי מטה במרכז.
הפסל העתיק של דווראפאלה בתאילנד עשוי מחימר שעבר שריפה בחום גבוה מכוסה בזיגוג סלדון (אנ') חיוור, כמעט חלבי. פסלי קרמיקה מסוג זה יוצרו בתאילנד, בתקופות ממלכת סוקותאי (אנ') וממלכת איוטהאיה, בין המאות ה-14 וה-16, במספר מתחמי כבשנים הממוקמים בצפון תאילנד.
בהתאם לגודלו ולעושרו של המקדש, ניתן היה להציב את השומרים בודדים, בזוגות או בקבוצות גדולות יותר. ייתכן שלמבנים קטנים יותר היה רק דווראפאלה אחד. לעיתים קרובות היה זוג שהוצב משני צדי מפתן הכניסה למקדש. לכמה אתרים גדולים יותר היו אולי ארבעה (לוקאפאלס, שומרי ארבע רוחות השמיים), שמונה או 12. במקרים מסוימים מיוצגים רק הפנים העזות או ראשו של השומר, דמות שכיחה מאוד בקראטונים (אנ') בג'אווה.
גלריה

דווראפאלה באלפנטה הודו..
פסל האבן הגדול ביותר של דוורפאלה מתקופת ממלכת סינגהסארי (אנ') בג'אווה.
שני דווראפאלות גדולים מהמאה ה-12 פראה קהאן (אנ') באנגקור, קמבודיה.
דווראפאלה בבנטאי קדי (אנ') באנגקור, קמבודיה.
דווראפאלה מתקופות ממלכת סוקותאי (אנ') וממלכת איוטהאיה, המאות ה-14 עד ה-16 בתאילנד.
דווראפאלה מסוף המאה ה-9 או תחילת המאה ה-10 מאינדראפורה (דונג דוונג), צ'אמפה, וייטנאם.
זוג דווראפאלות זכר ונקבה השומרים על שער מקדש הינדי בבאלי, אינדונזיה.
דווראפאלה יאקשה בארמון מלך תאילנד בבנגקוק.
דווראפאלה כחייל בן זמננו כשומר בוואט ראצ'אבופהיט (אנ'), בנגקוק
דווראפאלה בכניסה של הטאדאגה, פולונארווה, סרי לנקה
דווראפאלה בקראטון של סוראקרטה (אנ'), אינדונזיה
דווראפאלקה, המאה ה-11 (שושלת צ'ולה), טמיל נאדו, הודו
פסל שומר במקדש הינדי בסרי לנקה.
זוג דוורפאלה במקדש צ'טורמוקהה בסאדי (אנ'), הודו
דווארפאלס במקדשי ג'ייני (אנ')
ביאורים

↑  פטיש או מקבת קהה מתת היבשת ההודית. עשוי מעץ או מתכת, הוא מורכב בעיקרו מראש כדורי המותקן על מוט, עם מסמר בחלק העליון.
↑  אל זועם ודהרמאפלה (מגן הדהרמה) הבולט בבודהיזם וג'ריאנה ובבודהיזם של מזרח אסיה.
↑  זיגוג בגוון ירוק כהה
↑  סוג של ארמון מלכותי בג'אווה, אינדונזיה
הערות שוליים

↑  Bhattacharji, Sukumari (1998). Legends of Devi. Orient Blackswan. p. 16.
↑  Gregor Maehle (2012). Ashtanga Yoga The Intermediate Series: Mythology, Anatomy, and Practice. New World Library. p. 34.
↑  G.V.Tagare (1958). Brahmanda Purana – English Translation – Part 3 of 5. pp. 794.
↑  www.wisdomlib.org (2017-10-09). "Stuta, Stutā: 5 definitions". www.wisdomlib.org.
פסל ויג'איה, שומר לכניסה למקדש וישנו במקדש צ'נאקשווה בבלור
באן קי-מון

זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא .
בַּאן קִי-מוּן (בקוריאנית: 반기문, נהגה כ"פַּאן גִי-מוּן"; ‏נולד ב־13 ביוני 1944) הוא פוליטיקאי ומדינאי דרום קוריאני שכיהן מ-1 בינואר 2007 ועד 31 בדצמבר 2016 כמזכ"ל האומות המאוחדות השמיני במספר.
ביוגרפיה

באן קי-מון נולד במחוז צפון-צ'וּנגצ'וֹנג במרכז קוריאה הדרומית תחת הכיבוש היפני. כתלמיד בחטיבת ביניים היה חבר בתנועת הצופים המקומית אשר השפיעה רבות על עתידו בעבודה הבין-לאומית. באן נישא ליוּ סוּן-טֶק, אותה פגש בבית הספר התיכון בשנת 1962, ולזוג שלושה ילדים, בן אחד ושתי בנות.
לבאן תואר ראשון ביחסים בין-לאומיים מטעם האוניברסיטה הלאומית של סיאול (1970), ותואר שני בניהול ציבורי מטעם בית הספר לממשל ע"ש ג'ון קנדי באוניברסיטת הרווארד (1985). פרט לקוריאנית, הוא דובר אנגלית, צרפתית, יפנית וגרמנית.
קריירה

כתלמיד תיכון בשנות ה-60 המוקדמות, הגיע באן לארצות הברית כפרס על זכייה בתחרות אנגלית שאורגנה על ידי הצלב האדום. בשהותו בוושינגטון פגש את נשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי. לדבריו, פגישה זו הייתה הגורם העיקרי להחלטתו להפוך לדיפלומט. באן הצטרף לשירות החוץ הקוראני בשנת 1970. הוא שירת בתפקידים רבים הן במערכת הדיפלומטית הדרום קוריאנית והן במסגרת האומות המאוחדות.
שליחותו הדיפלומטית הראשונה הייתה בניו דלהי, בירת הודו. לאחר מכן עבד פרק זמן מסוים כחבר במשלחת המשקיפים של קוריאה הדרומית במטה האו"ם בניו יורק (דרום-קוריאה קיבלה מעמד של חבר מלא בעצרת הכללית של האו"ם רק ב-17 בספטמבר 1991). ב-1990 הוא חזר לקוריאה הדרומית לתקופה קצרה שבה כיהן כממונה הממשלתי לעניינים אמריקניים. ב-1992 יצא שוב לארצות הברית וכיהן כשגריר קוריאה הדרומית בוושינגטון במשך שתי קדנציות. הוא כיהן גם כשגריר ארצו בווינה, אוסטריה.
ב-1995 שימש כסגן השר לתכנון מדיניות בממשלת קוריאה הדרומית וב-1996 מונה ליועץ מיוחד לנשיא בענייני ביטחון לאומי. ב-2000 שב לכהן כסגן שר. באן קי-מון עסק בענייני תכנון מדיניות החוץ של קוריאה ושימש כיועץ לנשיא קוריאה הדרומית רו מו היון גם בתחום זה.
בשנים 2004–2006 כיהן כשר החוץ והמסחר של קוריאה הדרומית מטעם מפלגת "אורי" (Uri; מקוריאנית: 열린우리당).
הוא פעל רבות לקידום היחסים בין ארצו לבין קוריאה הצפונית בעיקר בתחום פירוק הנשק הגרעיני בחצי האי הקוריאני. הוא מילא תפקיד מרכזי במאמצים לפתור את בעיית הגרעין בקוריאה הצפונית בסיבוב הרביעי של השיחות הרב-צדדיות (Six-Party Talks) שהתקיימו בספטמבר 2005 בבייג'ינג, בירת סין, בין שש המדינות: ארצות הברית, רוסיה, סין, יפן, קוריאה הצפונית וקוריאה הדרומית.
קריירה > מזכ"ל האו"ם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. חסר מידע על התבטאויותיו בנושאים כמו רצח העם בסוריה, מלחמות אזרחים שונות וסיפוח חצי האי קרים לרוסיה.
בפברואר 2006 היה באן קי-מון לדיפלומט הקוריאני הראשון שהגיש מועמדות לתפקיד המזכיר הכללי של האו"ם.
הוא הצהיר כי הוא שואף להחזיר למוסד האו"ם את האמון שאיבד בתקופה שקדמה לכהונתו ולהפוך אותו ליעיל, מקצועי ורלוונטי לתחומים נוספים (מלבד ביטחון). עם כניסתו לתפקיד הכריז על ביצוע רפורמות משמעותיות, שמטרתן, לדבריו, להפוך את האו"ם לארגון רלוונטי בעידן הגלובליזציה.[דרושה הבהרה]
באוקטובר 2006 החליטה העצרת הכללית של האו"ם על מינויו למזכ"ל האו"ם מראשית שנת 2007. בהשבעתו לתפקיד, שנערכה ב-13 בדצמבר 2006, התבטא באן קי-מון בחריפות נגד התבטאויותיו של נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד, בדבר השמדת ישראל והכחשת השואה.
ביוני 2011 נבחר פה אחד לכהונה נוספת. בינואר 2016 התייחס לשליטת ישראל ביהודה ושומרון ואמר: "הכיבוש מוביל לכעס ולייאוש, שמובילים לקיצוניות ולאלימות. טבע האדם הוא להתנגד לכיבוש".
ב-31 בדצמבר 2016 סיים את תפקידו כמזכ"ל האו"ם, לאחר עשר שנות כהונה.
אותות כבוד

באן קי-מון זכה פעמיים באות הכבוד של השירות מטעם ממשלת קוריאה הדרומית בשנים 1975 ו-1986. בנוסף, בזכות הישגיו המרשימים כשליח ציבור באוסטריה, קיבל ב-2001 אות כבוד מטעם הממשלה האוסטרית. ב-2002 הוענק לו פרס "הצלב הגדול של ריו ברנקו" מטעם ממשלת ברזיל, ובספטמבר 2005 קיבל את פרס "ואן פליט" מטעם הקהילה הקוריאנית בניו יורק על תרומתו יוצאת הדופן ליחסי הידידות בין ארצות הברית לקוריאה הדרומית.
הערות שוליים

↑  הניו יורק טיימס, עשרות אלפים כבר נהרגו, אך באו"ם סירבו להטיל אמברגו נשק על דרום סודאן, באתר הארץ, 24 בדצמבר 2016
↑  Mr. Ban Ki Moon – Message to WSPU, נבדק ב-2023-11-16
↑  מזכ"ל האו"ם באן קי מון נבחר פה אחד לכהונה נוספת, באתר וואלה, 21 ביוני 2011
↑  מזכ"ל האו"ם במסר לישראל: "הכיבוש מוביל לייאוש – שמוביל לאלימות", באתר ynet, 1 בפברואר 2016
BAN KI-MOON, Don’t Shoot the Messenger, Israel, New York Times, January 31, 2016
| האומות המאוחדות מזכ"לי האומות המאוחדות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| בריטניה גלאדווין ג'ב (זמני) | נורווגיה טריגווה לי | שוודיה דאג המרשלד | בורמה או תאנט | אוסטריה קורט ולדהיים | פרו חוויאר פרז דה קוויאר | מצרים בוטרוס בוטרוס ראלי | גאנה קופי אנאן | קוריאה הדרומית באן קי-מון | פורטוגל אנטוניו גוטרש |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604763805171  BnF: cb16906931r (data)  CANTIC: a12333438  CiNii: DA16366136  GND: 1045294764  ISNI: 0000 0001 2213 8711  LCCN: n2007070178  LNB: 000239829  NDL: 01142682  NKC: js20061110006  NLA: 52144722  NLK: KAC201713023  NTA: 355265427  SELIBR: 341133  SUDOC: 11914803X  Trove: 1527068  VIAF: 99155774   WorldCat (עם VIAF): 99155774
האדס

ערך זה עוסק באל המתים במיתולוגיה היוונית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

פסל של האדס וקרברוס במוזיאון הארכאולוגיה בכרתים
 תפקיד:  אל השאול
 תרבות:  יוון העתיקה
 מקום מגורים:  השאול
 אלים מקבילים:  פלוטו
 אב:  קרונוס
 אם:  ריאה
 אחים:  הסטיה, דמטר, פוסידון, הרה, זאוס
 בן או בת זוג:  פרספונה
 צאצאים:  מקריה, זגראוס
האדס, אל השאול, וכלבו קרברוס
האדס (ביוונית עתיקה: ᾍδης – "בלתי נראה") הוא אל השאול, העושר ומעמקי האדמה במיתולוגיה היוונית. בקרב הרומאים הוא נודע בשם פלוטו או דיס-פאטר.
לפי התאוגוניה האדס הוא בנם של הטיטאנים קרונוס וריאה, אחיהם הצעיר של הסטיה (הבכורה), דמטר, הרה ואחיהם הבכור של פוסידון וזאוס (זאוס הצעיר ביותר).
החשבתו של האדס כאחד מהאלים האולימפיים שנויה במחלוקת, מכיוון שהגדרת המונח "אל אולימפי" לא אחידה בקרב כולם. ישנם הרואים בו כאל אולימפי, מכיוון שמבחינתם אל אולימפי הוא אל מהדור שבא אחרי הטיטאנים. גישה אחרת לשאלה אומרת שישנם 12 אלים אולימפיים בלבד והאדס הוא אחד מהם. מנגד, יש הרואים באל אולימפי אל שמתגורר באולימפוס ויש לו כס באולם האולימפוס. האדס אינו עונה לדרישות אלה, לכן לטענתם לא נחשב לאל אולימפי. גם הם מסכימים שיש 12 אלים אולימפיים, אך האדס הוא לא אחד מהם בהתאם להגדרה המקובלת עליהם.
ביוון העתיקה השם "האדס" התייחס בתחילה רק לאל השאול, אך בהמשך הוא החל לשמש גם כשמה של ממלכת המתים, משכנו של האל. ממלכה זו כללה בתחומיה מספר מדורים, לרבות שדות האליסיום (המקבילים לגן עדן) (ובתוכם איי המבורכים) לשם נשלחים גיבורים ואנשים טובים, שדות הייסורים (המקבילים לגיהנום) לשם נשלחים הנבלים ושדות אספודל שלשם נשלחות הנשמות הרגילות והסתמיות. ישנו גם הגיהנום של האלים, התהום אליה הושלכו חלקיו של קרונוס והמפלצות החזקות ביותר- טרטרוס, הנמצא בתוך שדות הייסורים.
דמותו של האדס

האדס שלט על ממלכת המתים בקפדנות, אכזריות ועוצמה. הוא אסר על נתיניו לעזוב את השאול, ואם מישהו ניסה להמרות את ציווי זה, האדס היה זועם ומגרשו בחזרה למקומו. כמו כן חמתו של האדס הייתה בוערת בו להשחית אם מישהו ניסה לשלול ממנו את קורבנותיו - נפשות המתים - השייכים לו על-פי החוק והצדק. אף על פי שהאדס לא איפשר למתים לעזוב את השאול, הוא התיר למספר אנשים חיים, כולם גיבורים ואנשי שם, לבוא אל תחומי ממלכתו. ואכן, המיתוסים מספרים שהרקולס, אודיסאוס, איניאס (והסיבילה שנלוותה אליו), אורפאוס ותסאוס שהו זמן-מה בעולם התחתון, אך אף אחד מהם לא נהנה ממה שראו עיניו שם. האדס שלט בממלכתו בעזרתן של מספר דמויות מעוררות אימה, דוגמת כארון, מפעיל המעבורת שהיה אחראי על העברתן של הנשמות המתות את הנהר אכרון; תנטוס - התגלמות המוות; היפנוס - התגלמות השינה, האריניות - אלות הנקם, וכלב הציד המפלצתי קרברוס, שומר השאול.
האדס העביר את רוב זמנו בממלכתו אשר מתחת לפני האדמה, יחד עם אשתו פרספונה, עוזריו הדמוניים ורוחות המתים. סיבה אפשרית לכך היא סלידתם של האלים ממנו ומאורחות חייו. גם בני האדם לא חיבבו אותו, והוא נחשב לאחד מהאלים האולימפיים הפחות אהודים. האדס הצטייר כאל קר וחסר רגש שאינו מרבה בגילויי רחמים וחמלה, אך עם זאת גם כאל צודק. הרוחות היחידות שנענשו וסבלו היו אלה שפגעו באלים, דוגמת סיזיפוס שניסה להערים על האדס וטנטלוס שפשע כנגד כל האלים. כמו כן, האדס נודע גם כלוחם עז ותקיף בשדה הקרב, שהוכיח את אכזריותו ועזותו במלחמות הטיטאנים כנגד האלים האולימפיים.
כיוון שהאדס היה שליט השאול, הוא הפך למזוהה עם המוות, ולכן בני האדם נחרדו מדמותו ומשמו, אך, למעשה, האדס לא היה המוות עצמו - תנטוס, כאמור, היה התגלמות המוות.
האדס תואר יושב על כס מלוכה מעץ הובנה ומעצמות, ומחזיק בידיו שרביט מלכות. על פי רוב, שרביט זה תואר כמזלג עצום בעל שתי שיניים, שבעיתות כעס ומשבר שימש גם ככלי הנשק של האדס, בדומה לקלשונו של פוסידון. סמלו המוכר ביותר הוא קסדה מכושפת, שהוענקה לו על ידי הקיקלופים, ושהפכה את כל מי שחבשהּ להיות בלתי נראה, בלתי שמיע ונתנה לו יכולת לעבור דרך דברים. פעמים מספר השאיל האדס את הקסדה הזו לאלים ולבני-אדם, בין היתר לשליח האלים הרמס ולגיבור היווני פרסאוס. בין סמליו הידועים של האדס ניתן למנות גם את מרכבתו הנוראה הרתומה לארבעה סוסי עצם שחורים כפחם, שזרעה אימה בלבבות אלו שחזו בה; את מפתחות השאול ואת הכלב התלת-ראשי קרברוס. הצמחים המקודשים לו היו הנרקיס והברוש.
דמותו של האדס > האדס בחברה

היוונים הקדמונים חששו והתייראו מהאדס, עד כדי כך שהם העדיפו להימנע מלהגות את שמו. הם כינו אותו, לחלופין, "פלוטון" (Πλούτων, מהמילה היוונית ל"עושר"); משם זה נובע השם הרומאי לאל - "פלוטו". מקורו של שם זה הוא בתפיסה המייחסת להאדס גם את השליטה על אוצרותיה של בטן האדמה, דוגמת מחצבים יקרים, מתכות, אבני חן ועוד. סופוקלס העלה סיבה אחרת לעושרו האגדי של האדס, בקובעו שהאדס העגמומי מתעשר מאנחותיהם ומדמעותיהם של בני האדם. יתרה מזאת, האדס זכה לכינויים נוספים, כגון: קלימנוס ("ידוע לשמצה"), פולידגמון ("שמקבל הרבה") ואובולאוס ("מנחש היטב").
היוונים הקדמונים התייחסו להאדס כאל עיסקם של המתים והרוחות בלבד, ולכן עבודות הפולחן לכבודו היו מעטות ביותר. כאשר היוונים הקדמונים התפללו אליו, הם נהגו לחבוט עם ידיהם על האדמה, כדי שייטיב לשמוע אותם וייענה לתפילותיהם ולבקשותיהם. לכבודו של האל הוקרבו בעלי חיים שחורים, בעיקר כבשים, שדמם ניגר אל תוך בורות באדמה, כדי שיוכל להגיע אליו. על מביא הקורבן נאסר להביט במחזה זה, והוא נאלץ להטות את פניו. אחת למאה שנים נערכו חגיגות לכבודו של האדס.
דמותו של האדס > האדס באמנות

ביחס לאלים ודמוית מיתולוגיות אחרות, האדס ומקבילו הרומאי פלוטו, מופיע מעט מאוד ביצירות אמנות הן מימי יוון ורומא והן מתקופות מודרניות יותר, כמו תקופת הרנסאנס והנאו-קלאסיציזם. יצירות האמנות הבודדות שמציגות את דמויותיהם מתארות, על פי רוב, את חטיפתה של פרספונה.
דמותו של האדס > האדס ברומא

בפי הרומאים, האדס היווני נקרא פלוטו. אולם, בשונה מהאדס, פלוטו במקורו לא היה אל העולם התחתון, אלא היה אל הזהב, הכסף והעושר. (אל השאול הרומי המקורי היה אורקוס) מכיוון שחומרים אלו נכרו מבטן האדמה, פלוטו הפך להיות מזוהה עם העולם התחתון ובהדרגה היה לשליט המתים ולאדון השאול.
אשתו של פלוטו ומלכת השאול הייתה פרוסרפינה, היא פרספונה בפי היוונים.
על שמו של האל הרומי קרוי פלוטו, כוכב לכת ננסי המצוי בחגורת קויפר, שהתגלה ב-18 בפברואר 1930.
סלעים פלוטוניים (מחדר) הם סלעים המגיעים מבטן כדור הארץ, כביכול איפה שהיה השאול של פלוטו.
מיתוסים מרכזיים > לידה, מלחמה וחלוקת השלטון

האדס היה בנם של הטיטאנים קרונוס וריאה, ואחיהם של זאוס, פוסידון, הסטיה, הרה ודמטר. עם הוולדו, אביו בלע אותו שלם אל תוך בטנו, כמו את שאר ילדיו וילדותיו (למעט זאוס) בשל חששו מהנבואה שאחד מילדיו ידיח אותו ויתפוס את מקומו כבכיר האלים. על אף תוכניתו של קרונוס, הנבואה הוגשמה בסופו של דבר על ידי זאוס, שגרם לאביו להקיא את אחיו ואחיותיו, על ידי האכלתו בתערובת חרדל, מי-ורדים, יין ואמברוסיה.
זאוס, יחד עם אחיו ואחיותיו המשוחררים, יצא למלחמה כנגד אביו ושאר הטיטאנים. בסופו של דבר, הוכרע קרונוס, הורד מכיסאו ונכלא, והשלטון בעולם ובסדרי היקום עבר לידי האלים הצעירים, הם האלים האולימפיים. אולם, בתחילה התעוררו מחלוקות בין שלושת האחים בשאלת חלוקת השלטון: האדס ופוסידון לא הסכימו שזאוס יהיה השליט היחיד, כיוון שהם אחיו הבכירים, שסייעו לו במלחמתו נגד הטיטאנים.
על פי עצתו של הטיטאן החכם פרומתאוס חולק השלטון בעולם בין שלושת האחים על ידי הגרלה: זאוס קיבל את השמים והארץ והיה לשליט האלים, לפוסידון ניתנה השליטה בימים ובאוקיינוסים, ואילו האדס קיבל את העולם התחתון ונעשה אל השאול.
מיתוסים מרכזיים > חטיפתה של פרספונה

פרספונה, אלת האביב, בתם של זאוס ושל אלת התבואה והפריון דמטר, הייתה נערה יפה ביותר שהכל אהבוה, אך היא לא חיה על הר האולימפוס כמו הוריה, אלא העבירה את ימיה על פני האדמה, קוטפת פרחים ונוטעת צמחים יחד עם חברותיה. אולם, האדס התאהב בה וחמד אותה לעצמו, ועל כן החליט לחוטפהּ ולהביאהּ לממלכתו אשר מתחת לאדמה. יום אחד, בשעה שפרספונה טיילה כהרגלה על פני האדמה, האדס מימש את תוכניתו: הוא פרץ רכוב על מרכבתו מבקע באדמה, תפס את הנערה ההמומה, ולקח אותה איתו לשאול תחתיות. אף אחד, פרט לזאוס ולהליוס, השמש הרואה הכל, לא הבחין במאורע.
לאחר שנעלמה פרספונה, דמטר אמהּ לא ידעה את נפשה מצער: היא שקעה בגעגועים לבתה והזניחה את האדמה, שחדלה לתת את תנובתה ולהצמיח את פריה, היא בכתה כל-כך שגשמים הציפו את כל העולם.
בסופו של דבר, נאלץ זאוס לפעול על מנת למנוע את האסון הממשמש ובא: הוא שלח את הרמס, שליח האלים, להאדס כדי שישיב את פרספונה לאמה. האדס אמנם החזיר את פרספונה, אך בטרם הלכה נתן לה לאכול מספר גרעיני רימון. גרעינים בודדים אלו היו פירות השאול, ובשל אכילתם נאלצה פרספונה לשוב לשאול לשלושה חודשים מדי שנה בשנה. אולם, בשאר חודשי השנה הותר לה לשוב לאולימפוס, ולבלות יחד עם אמה ועם יתר האלים. בזמן שהותה של פרספונה מתחת לאדמה הייתה אמה מתעטפת עצב וגוזרת כליון על האדמה, אך מששבה פרספונה לאמה, היא הייתה מתנערת מעצבונה ומאפשרת לתבואה לפרוח ולהבשיל.
לכן, על פי המיתוס, מגיעים מדי שנה שלושה חודשי חורף, בהם האדמה הופכת קשה ואינה נותנת פרי, אך לאחריהם מגיעים חודשי האביב והקיץ, בהם פרספונה שבה מן השאול, ודמטר שוב מפרה את האדמה.
פרספונה והאדס היו אחד מזוגות האלים הבודדים שלא הביאו ילדים לעולם (כך גם אפרודיטה והפייסטוס).
מיתוסים מרכזיים > אורפאוס ואורידיקה

פעם אחת בלבד האדס ופרספונה, בשבתם כמלכי השאול, גילו רחמים, וזאת משום שנגינתו הענוגה והעצובה של אורפאוס ריככה את לבם. הם התירו לאורפאוס להחזיר את רעייתו המתה אורידיקה אל ארץ החיים בתנאי שילך לפניה כל הזמן, ולא יסב את ראשו אליה, עד צאתם מהשאול. אולם, אורפאוס לא התאפק וברגע האחרון הציץ בפניה של אהובתו, הן מפני הגעגועים, והן משום שאולי לא באמת האמין בחסד שנטו לו. ברגע שהסתובב אחורנית, אהובתו נמוגה כעשן, והוא איבדה לעד.
מיתוסים מרכזיים > מאהבות

בדומה לאֶחיו זאוס ופוסידון, האדס לא נודע בנאמנותו לאשתו החוקית, והוא ניהל מספר פרשיות אהבה עם בנות זוג שונות. אחת ממאהבותיו הידועות הייתה הנימפה מינטה, שהצליחה לעורר את זעמה של פרספונה, וזו הפכה אותה לצמח המנטה. בדומה לכך, פרספונה הפכה מאהבת אחרת של האדס לעץ צפצפה.
מיתוסים מרכזיים > תסאוס ופיריתואוס

תסאוס ופיריתואוס היו גיבורים יווניים ידועים וחברים טובים שהתחייבו להינשא רק לאחת מבנותיו של זאוס. תסאוס בחר בהלנה, והוא וחברו חטפו אותה והחליטו להחזיקה עד שתהיה מבוגרת מספיק להינשא. פיריתואוס, מאידך, בחר להינשא לפרספונה. הם השאירו את הלנה עם אמו של תסאוס, בזמן שהם טיילו לעולם התחתון. האדס העמיד פנים כי הוא מארח אותם לסעודה, אך ברגע שהשניים התיישבו, נחשים התפתלו סביב רגליהם והשאירוהם שם.
בסופו של דבר, הרקולס שחרר את תסאוס, אך כשניסה לשחרר את פיריתואוס האדמה רעדה, תהום של אש נפתחה סביבם, ופיריתואוס נאלץ להישאר בשאול.
מיתוסים מרכזיים > הרקולס

מטלתו השתים עשרה והאחרונה של הרקולס הייתה להעלות ממעמקי השאול את קרברוס. בעזרתם של אתנה והרמס, הרקלס הגיע אל ממלכת המתים, ושם הוא התייצב לפני דודו האדס וביקש ממנו רשות להעלות את קרברוס אל האדמה. האדס נעתר לבקשתו, בתנאי שלכלב הנורא לא יאונה כל רע. יחד עם זאת, גרסאות אחרות של המיתוס מספרות שהאדס לא אפשר זאת להרקלס, והאחרון נאלץ להיאבק באל ובכלבו ולירות חץ בהאדס על מנת להשלים את סך משימותיו.
בתרבות > בספרות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בספר פרסי ג'קסון וגנב הברק מאת ריק ריירדן האדס נחשד לגנב הברק.
בספר אלי הניאון מאת קייטי רוברט מסופר סיפור אהבה של האדס ושל פרספונה, בצורה קצת שונה מהמקור, פרספונה בורחת אל העיר התחתית מזאוס לאחר שאמה דמטר מכריחה אותה להתחתן עימו.
בתרבות > באמנות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בתרבות > בקולנוע

נתן דטנר מדבב את האדס בדיבוב העברי של הסרט המצויר "הרקולס".
סטיב קוגן גילם את האדס בסרט "פרסי ג'קסון וגנב הברק".
רייף פיינס גילם את האדס בסרט "התנגשות הטיטאנים" ובהמשכו "זעם הטיטאנים".
בתרבות > בטלוויזיה

האדס מופיע בסדרות הפעולה והפנטזיה "זינה הנסיכה הלוחמת" ו"הרקולס: המסעות המופלאים".
האדס מופיע בסרט הטלוויזיה "היורשים 3" של ערוץ דיסני כאביה של מאל, בתה של מליפיסנט.
דמותו של האדס מופיעה במחציתה השני של עונתה החמישית של סדרת הפנטזיה "עד עצם היום הזה" בתור האנטגוניסט הראשי, ומגלם אותו השחקן גרג גרמן. גרסה זו מבוססת על האדס מ"הרקולס".
בתרבות > במשחקי וידאו

בשנת 2020 יצא המשחק האדס (Hades) בו בנו שלו האדס זגראוס מנסה לברוח מהעולם מהעולם התחתון של אביו. המשחק זכה בפרסים ובביקורת חיובית רבה.
ראו גם

האנשה של המוות
האזור ההאדלי
לקריאה נוספת

אפי זיו, סודות אלי האולימפוס, אור יהודה: כנרת, זמורה, ביתן, 2013, עמ' 101-120, מסת"ב 9789655525694