סוחוי Su-25
דגמים

Su-25 – הדגם הסדרתי הראשוני של ה־T8 שיוצר בין השנים 1981–1989 בעשר סדרות יצור עם הבדלים קטנים בין כל סדרת ייצור. כלל המטוסים מדגם זה שודרגו לסטנדרט של סדרות היצור המאוחרות בביקורות תקופתיות במפעל היצרן.
Su-25K ‏ (T8K) – גרסת ייצוא. פותחה בשנת 1984 ויוצרה בשתי גרסאות. כ־180 מטוסים מדגם זה יוצרו ומספר מוגבל שלהם שנשאר ברוסיה במקור כמטוסים להסבת הטייסים של הלקוחות שרכשו מטוסים אלו. מטוסים אלו מאוחר יותר הוצבו ברגימנט התקיפה ה־461 וראו פעילות במלחמת צ'צ'ניה הראשונה והפעילות באוסטיה.
A – גרסה כמעט זהה למטוס שיוצר לחיל האוויר הסובייטי. הדגם יוצא למדינות ברית ורשה כגון צ'כוסלובקיה ובולגריה.
B – גרסה מוגבלת שיוצאה למדינות עולם שלישי כגון עיראק, אנגולה וקוריאה הצפונית. לא כללה יכולת לנשיאת והטלת חימוש מונחה.
Su-25UB ‏(T8УБ) – דגם אימון קרב. המטוס החל את פיתוחו עוד בשנת 1977 ראשוני המטוסים הסדרתיים יצאו מהמפעל רק בשנת 1985. כ־25 מטוסים מדגם זה יוצרו ונמסרו לחיל האוויר הסובייטי עד סוף שנת 1986.
Su-25UBK ‏(T8УБК) – דגם מאמן לייצוא. בדומה לדגם K, ה־UBK היה כמעט זהה לדגם ממנו הוא פותח ויוצא במספרים מצומצמים למדינות שרכשו דגם K, צ'כוסלובקיה, בולגריה, עיראק, אנגולה וצפון קוריאה.
Su-25UTG ‏(T-8УТГ) – במהלך ניסויי ההתאמה של מטוסי Su-27 לנושאות המטוסים הרוסיות הממריאים בעזרת רמפה, התבצעו מספר ניסויים בדגם הניסוי הרביעי של ה-Su-25 (ה-T-8-4) לאחר סדרת ניסויים זאת הוחלט על תכנון וייצור דגם מיוחד של ה-Su-25 לאימון על גבי נושאות מטוסים שנשא את הסימון T-8UTG. ההתאמות לדגם זה כללו הוספת וו-עצירה חיזוק של אזורים מסוימים במבנה והוספת מנגנון קיפול כנף. מספר מצומצם של מטוסים מדגם זה יוצרו לטובת הצי הרוסי בין 1989 ועד 1990.
Su-25BM ‏(T-8БМ) – מטוס גורר מטרה. הפיתוח כלל התאמות לגרירה ובקרה על מטרות אימון נגררות שיצרו חתימת חום וחתימת מכ"ם ושימשה בעיקר לאימון כוחות נ"מ וצוותי הגנה אווירית של הצי הרוסי. כ-50 מטוסים מדגם זה יוצרו (מתוך 170 מתוכננים) אלה מעולם לא שימשו כגוררי מטרות בשל כך שמערכת הגרירה לא הייתה מושלמת וכן בגלל שמערכות הניווט שלהם היו מתקדמות יותר מהדגמים הבסיסיים ואלה שימשו כמטוסי תקיפה לכל דבר ברגימנטים של חיל האוויר.
Su-25T ‏(T-8M) – זמן קצר לאחר תחילת מבצע רומב עלה הצורך בייצור מטוס תקיפה עם יכולת הפעלת חימוש מדויק לטובת "ציד טנקים". בדגם החדש הוכללו הרבה שיפורים ומערכות חדשות למטוס. מערכת בקרת טיסה מדגם SAU-8 שכללה פונקציות טייס אוטומטי מתקדמות שהקטינו בצורה משמעותית את עומס העבודה של הטייס. מערכת בקרת ירי וניווט מתקדמת בשילוב מערכת אלקטרואופטית הכוללת מצלמה וציין לייזר (כולל ראיית לילה) מדגם I-251M Shkval. המטוס היה יכול לשאת טילי אוויר קרקע מנוהגים בלייזר מדגם 9M12 Vikhr כמו כן טילים ופצצות מונחות טלוויזיה. התותח של המטוס הועבר למבנה המרכזי של המטוס, ובשביל לשחרר מקום כן הנסע הקדמי הוזז מעט שמאלה כמו כן שולבו מנועים משודרגים מדגם R-195 (שדרוג של R95Sh). תוכנית הפיתוח למטוס נמשכה זמן רב מאוד בגלל ההאטה בכלכלה הסובייטית לקראת התפרקות ברית המועצות והמעבר לרפובליקה. עד התפרקות ברית המועצות יוצרו 12 מטוסים מדגם זה במפעל טביליסי. אלה הועברו לחיל האוויר הרוסי והחלו בבחינות הקבלה שלהם. הבחינות שלהם לא הושלמו עד שנת 2000 על אף ש-12 המטוסים השתתפו בפעילות מבצעית במלחמת צ'צ'ניה השנייה בהצלחה רבה ועד אז היו לכלי הטיס היחידים בחיל האוויר הרוסי שהיו מסוגלים לפגוע במדויק במטרות קטנות וניידות. זאת מאחר שהוחלט על תוכנית שדרוג מקיפה למטוסי "סדרת 10" הקיימים ולכן הדגם הזה ננטש.
Su-25TM ‏(Su-39) – בשנות ה-80 המאוחרות הוצאה הוראה לפיתוח דגם תקיפה T משודרג שיכל לפעול בלילה ובכל מזג אוויר. תוכנית הפיתוח שהתארכה עד שנות 1990 המאוחרות הציגה שינוי כה רחב בכלי הטיס שהוחלט לסמנו Su-39. המטוס כלל מערכת ניווט וטייס אוטומטי משודרגות, מערכת אלקטרואופטית משודרגת. פוד מכ"ם שכלל אופני פעולה של אוויר אוויר ואוויר קרקע שהקנו, יחד עם טילי האוויר-אוויר הרוסים המתקדמים יכולת אוויר אוויר מסוכנת, וכן יכולת לתקיפה מדויקת בכל מזג אוויר עם מגוון רחב של כלי נשק חכמים. אף על פי שהיו מספר הצעות לייצוא לפולין, הונגריה וצ'כיה תמורת מוצרי מאכל לרוסיה, מטוסים אלו לא נמכרו מעולם. עם זאת מספר מצומצם של מטוסים מדגם זה יוצרו בשביל חיל האוויר הרוסי.
Su-25SM ‏(T-8СМ) – עם תוכניות הפיתוח המתארכות של דגמי T ו-TM ויחד עם הוצאה משירות של מטוסי התקיפה החד מנועיים, חיל האוויר הרוסי מצא את עצמו עם יכולות תקיפה מוגבלות מאוד. בשביל לגשר על זה ועל ההתיישנות המואצת של המערכת האוויונית של כלל מטוסי ה-SU-25 שיוצרו לראשונה בשנות ה-60 הוחלט ללכת על אופציות של השבחה ושדרוג מטוסים קיימים. חטיבת מטוסי התקיפה של סוחוי הציעה מספר חבילות שדרוג ודגם TM אופיין ב-1998. כל המערכת האוויונית של המטוס פרט לציין הלייזר הוחלפה, במטוס תוכננה התקנה של מכ"ם תקיפה מתקדם שהותקן באף המטוס מיד אחרי הציין. המכ"ם אמור היה להקנות יכולת תקיפה בכל מזג אוויר למטרות קרקעיות ימיות ואף יכולת אוויר אוויר. אך מחיר המכ"ם גרם לחיל האוויר לוותר עליו. בנוסף על זה הותקנה במטוס חליפת ניווט חדשה, מערכת זיהוי עמית טורף חדשה, מערכת בקרת ירי חדשה שכוללת מסך רב תכליתי ותע"ל חדשים, משבש אינפרא אדום אקטיבי ועוד. המטוס הציג יכולת תקיפה בחימוש חכם עם דיוק מוגבר בחימוש טיפש וכן יכולת ניווט עצמאי מדויק. שישה מטוסים משודרגים סופקו לחיל האוויר בשנת 2006, עם שדרוג של בין 8 ל-12 מטוסים בשנה. מטוסים אלו גם לא שודרגו באופן זהה, עם תתי דגמים של SM1, SM2 ו-SM3. בעוד שני הדגמים הראשונים כללו את ציין הלייזר הישן הדגם האחרון כולל, יחד עם שדרוגים קטנים נוספים, ציין לייזר חדש, אם כי כלל המטוסים ששודרגו לסטנדרטים הקודמים היו מתוכננים להיות לסטנדרט של דגם SM3 בביקורת הכבדה הקרובה שלהם בשנות ה-2010 המאוחרות.
Su-25KM ‏(T-8KM) – גרסה חד מושבית משודרגת שתוכננה על ידי Tbilaviamsheni (לשעבר המפעל הגאורגי שייצר את ה-Su-25) וחברת אלביט מערכות הישראלית. המטוס כלל חליפה אוויונית חדשה מיצור אלביט, קוקפיט מזכוכית, ממשק HOTAS, תצוגה עילית מתקדמת ויכולת לנשיאת חימוש מערבי חכם. הדגם הוצג לראשונה על בשנת 2004 הסלון האווירי בפארנבורו ומשך עניין של מספר מדינות מתפתחות אבל אף מטוס לא נמכר בעקבות הסבה זאת ורק מטוס מוסב אחד עדיין משרת בחיל האוויר הגיאורגי.
Su-28 ‏(Su-25UT) – מטוס אימון סילון בסיסי, פותח מדגם UB כיוזמה פרטית של סוחוי בשנות ה-80 המוקדמות להחלפת מטוסי האימון אארו L-39 אלבטרוס שתוכננו ויוצרו בצ'כיה במקור. בשביל לשפר ביצועים כלל מערכות הניווט והחימוש המתקדמות וכן מרבית אמצעי המיגון והיתירות שלא הייתה נדרשת מפני שהמטוס לא יועד לקרב הוסרו.
Su-25M1 (ודגם דו-מושבי UBM1)– שדרוג אוקראיני למטוסי Su-25 שבוצעו פנימית בתעשיית התעופה האוקראינית. השדרוג כולל חליפה אוויונית, מערכת בקרת ירי, מערכת נתוני אוויר דיגיטלית ומערכת רישום נתוני טיסה.