stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הריגת בנימין מייסנר
לאחר האירוע

לפי לוס אנג'לס טיימס, הרג זה, יחד עם תקרית ביום הקודם בו הרגו אנשי מיליציה לבנונים שלושה קומנדו פלסטינים שניסו להיכנס לישראל בכוונה לבצע פיגועים, פגעו בתהליכי הפיוס המתחיל בין ישראל לאש"ף.
על העיר שכם הוטל עוצר למשך עשרה ימים כאשר כוחות ישראליים ערכו סריקות מבית לבית אחר רוצחי מייסנר; העוצר הוסר לאחר ביצוע מעצרים.
שר המסחר והתעשייה בממשלת ישראל באותה עת, אריאל שרון, הציע בעקבות האירוע, להרוס את אותו חלק בקסבה, לסלק את תושביו ולהקים מאחז קבוע של צה"ל במקום.
בעקבות האירוע, חודדו הוראות הפתיחה באש של צה"ל, כדי להבדיל בין יידוי אבנים רגיל, לבין אדם המחזיק בידיו אבן גדולה שאותה הוא מתכוון להפיל על אדם אחר – פעולה שהסיכון הגדול הנשקף ממנה מצדיק ירי מיידי על מנת להרוג את התוקף.
קבוצה של שישה ערבים הורשעה בהריגה ביולי 1989. עומאר מוחמד קלאבונה (עומאר מוחמד ח'ניס קלבונה), צעיר בן 19 "שכאמור השתתף בהרג" נהרג בעצמו בעימותים בין פלסטינים לישראלים בשכם בספטמבר 1989. איברהים טקטוק וסמיר נעניש (סמיר אל-נאניש) נשפטו ונידונו למאסר עולם. בתיהם נהרסו על ידי הצבא הישראלי, וכך גם הבית שממנו הושלך גוש הבטון שהרג את מייסנר, אף על פי שתושביו לא היו מעורבים באירוע.
סמיר נעניש (סמיר אל-נאניש; סמיר נענש) שוחרר מהכלא בשנת 2013. הפגנות בישראל מחו נגד שחרורו יחד עם זה של פלסטינים אחרים שהורשעו ברצח.
איברהים טקטוק שוחרר מהכלא בדצמבר 2013.
מוזלמן

פסל של מוזלמן באתר מחנה הריכוז נוינגמה בהמבורג
מוּזֶלְמָן ("מוסלמן") היה כינוי נפוץ בקרב אסירי מחנות הריכוז היהודים בשואה לתיאור מצבו של אסיר הנמצא על־סף מוות מחמת רעב ותשישות גופנית ונפשית. אדם שהגיע להיות מוזלמן כבר לא היה כשיר לעבודה, ולכן בסלקציה היה נשלח להשמדה.
המוזלמן היה מעין מת־חי שכבר איבד כל תקווה לחיות. על גופו לא היה כמעט שומן, אלא רק עור, ומוחו לא היטיב לתפקד. על כן לרוב למוזלמנים היה מבט חולמני, והם לא היטיבו לתקשר עם סביבתם. תנועותיו של המוזלמן היו איטיות, פניו נפולות, הוא לא שלט על הפרשותיו, ונראה כשלד. המוזלמנים אף התקשו לעמוד, ובעת מסדרים חבריהם היו צריכים להשעינם על הקיר, ועדיין התקשו לעמוד מבלי להתנדנד מצד לצד.
הפירוש המילולי של המילה "מוזלמן" בגרמנית הוא "מוסלמי", כינוי שמקורו כנראה בהתמוטטות המוזלמנים התשושים וחיפושם אחר מזון בהשתטחות על הקרקע, כשם שמוסלמי משתטח בעת התפילה. אחרים הציעו כי הכינוי נובע מאימוץ השקפה פטאליסטית שנקשרה עם האסלאם.[דרוש מקור]
גורמי סיכון

אסירים רבים במחנות הריכוז הפכו ל"מוזלמנים" זמן קצר לאחר הגיעם למחנה. רבים הגיעו למצב זה היות שלא עמדו בתנאים ששררו במחנה הריכוז והוכנעו על ידי העבודה הקשה, הרעב, העונשים הגופניים והמאמץ הפיזי. היו אלו בעיקר אסירים שהיו רגילים קודם לכן לרמת חיים גבוהה והתקשו להסתגל לתנאי החיים הקשים במחנה. רבים אחרים הגיעו לכך עקב מחלה, היות שחששו לפנות לבית החולים שממנו היו עלולים להישלח בסלקציה אל מותם. כך החלו אותם אסירים לדעוך, משקל גופם פחת וגופם התנוון עד כי הגיעו להיות מוזלמנים.
הגרמנים השתמשו בעבודת כפייה חסרת רחמים לשם ניצול הפועלים מצד אחד והמתת אלה שכבר לא יכלו לעבוד מצד שני. השיטה כונתה "השמדה באמצעות עבודה". בין מרכזי עבודות הכפייה הגדולים ביותר באירופה הכבושה בידי הנאצים היה מחנה ההשמדה אושוויץ בירקנאו. התנאים במחנות העבודה היו קשים מנשוא, מנות המזון היו קטנות והאסירים חיו ברעב ואף מתו מרעב. הלבוש היה מועט, וברוב המחנות טיפול רפואי לא היה קיים כלל. הרבה מהשומרים במחנות התעללו בעובדי הכפייה באכזריות יתרה. בעקבות תנאים אלו, אנשים איבדו צלם אנוש, והפכו ל"מוזלמנים". המוזלמנים לא שרדו יותר מכמה ימים או שבועות, ולכן הגרמנים היו שולחים אותם להשמדה, מכיוון שלא היו מועילים יותר.
תנאי החיים שהובילו למצבם של המוזלמנים מתוארים ביצירתו של ניצול השואה ק. צטניק, "סלמנדרה":
במשך שבועות היו האסירים לחוצים ודחוסים זה לזה על אִצטבות־הקרשים. אותם סמרטוטים שחולקו להם בהגיעם – אותם לבשו יומם ולילה עד בוא אחריתם. מתוך כך פרו ורבו הכינים ששרצו על קרשי האיצטבות, על התנור ועל הקרקע, אלא שאת משכנותיהן איוו להן על גופי האנשים. שם דרו והתרבו. הכינים גרמו לחפפית. האסירים קרעו בשרם בציפורניהם, התגרדו ושרטו את עורם בפיות פעורים מרוב תענוג. הם נשמו ונשפו מעוצם ההנאה, מרטו את הגוף המכוסה חפפית, ותוך כך נתהוו בו פצעים פתוחים, והכינים זחלו וחדרו לתוך החורים הללו ואכלו את בשרם לתיאבון.
תיאור המוזלמן על פי עדויות

דמותו של המוזלמן מתוארת מספר פעמים בספרו של ק. צטניק, "סלמנדרה":
בני אדם שמשקלם כמשקל עצמותיהם, ומעיהם דקיקים כקורי עכביש. המוזלמן לא חש עוד רעב ולא יכול לאכול. זהו סימנו המובהק: כשראו אחד נושא איתו שתי מנות־לחם, ידעו כי אסיר זה כבר היה למוזלמן. לא שנפל לו פתאום בירושה אוצר גדול כזה, אלא להפך: עתיד הוא להורישו לאחרים.
אך בלע המוזלמן אל קרביו, מיד התריז. לפיכך היו המוזלמנים שרויים על־הרוב במחראה, מכנסיהם מלוכלכים תמיד בצואה רירית, בידם האחת לופתים הם בכל כוח את מנת-הלחם, ובידם האחרת מקנחים את שלשולם. מתוך פיהם וחוטמם, מתוך עיניהם ומתוך כל פתחי-גופם זבה הייתה ליחה. אל המוזלמן צריכים היו לדבר פעמים מספר עד שהגיעו הדברים אל מוחו. אך על לחמו הוסיף לשמור מכל משמר. תת-ההכרה שלו, זה חוש־הקיום האושוויצרי המיוחד קודם הגיעו לדרגת מוזלמן, היה ער בקרבו לשמור על מְנת־לחמו לבל יגנבוהָ. אף כי עדיין לא אכל את מנת־אתמול, ולא יאכלנה עוד.
תיאורים נוספים מופיעים בספרו השני של ק. צטניק, "בית הבובות":
תיאור מצמרר של המושג "מוזלמן" מופיע בעדותו של מרק מאיר דבורז'צקי, שניתנה במשפט אייכמן:
היה אדם בין החיים ובין המוות, וצעדיו הם אטיים. תנועותיו הן אט אט; הוא צריך לשים את הכף אט אט; בשעה שהוא שומע שאלה - הוא אומר כעבור 5 דקות מפני שהמחשבה היא לאט לאט; זהו אדם המפריש צואה 30 עד 40 פעם ביום מתוך חולשה, עד שהוא הולך וגווע כנר, כבה כמו נר. הנה הוא עומד ומדבר, והנה - איננו.
מוזלמן ואוריינטליזם

השימוש במושג "מוזלמן", שפירושו המילולי "מוסלמי", הוביל את עבד אל-והאב אל-מסרי לתאר את המונח כביטוי לאוריינטליזם ששלט, כביכול, בשוכני אושוויץ. במאמר שהתפרסם ב"אל אהראם" המצרי, הציג אל-מסרי את הטיעון לפיו האירופאי לעולם מזהה את ה"אחר" שלו בראש ובראשונה בדמות המוסלמי - גם ובעיקר כאשר מדובר בשואת היהודים. זהו יישום ישיר של המשוואה שפותחה על ידי אדוארד סעיד, לפיה בתרבות ה"אירופאית", ההפך מאירופאי הוא ערבי, או מוסלמי.
We see here an epitome of one central dimension of the Western mentality. Whenever it destroys its victims it perceives them as "other," and the other, since the time of the Crusades, has always been the Muslim.
ניתן לשער כי תהיה אשר תהיה, הסיבה לשימוש במונח "מוסלמי" התאפשרה בעיקר בגין מיעוט מוסלמים באושוויץ. בנוסף, נראה כי אל-מסרי טועה בהניחו (במובלע) כי מי שהנהיג את המונח "מוזלמן" היו הגרמנים.
הערות שוליים

↑  מוזלמן – על פי הערך המילוני "מוזלמן" באתר ויקימילון העברי.
↑  ק. צטניק, בית הבובות (הדפסה שביעית, תשנ"ח 1998), פרק 18, חלק א, עמ' 206.
↑  ק. צטניק, בית הבובות (הדפסה שביעית, תשנ"ח 1998), פרק 18, חלק א, עמ' 209.
↑  ק. צטניק, בית הבובות (הדפסה שביעית, תשנ"ח 1998), פרק 18, חלק ב, עמ' 214.
↑  עדות מאיר דבורז'צקי, במאגר עדויות ממשפט אייכמן, באתר "סנונית"
מוזלמנים בעת השחרור במחנה אבנזה, 7 במאי 1945
אסירים מוזלמנים בבוכנוואלד בזמן השחרור, 16 באפריל 1945
מוזלמנים במחנה מאוטהאוזן בעת השחרור
אמסטרדם (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  דייוויד או. ראסל
 הופק בידי:  מתיו בודמן דייוויד או. ראסל ארנון מילצ'ן אנתוני קטגס
 תסריט:  דייוויד או. ראסל
 עריכה:  ג'יי קאסידי
 שחקנים ראשיים:  כריסטיאן בייל מרגו רובי ג'ון דייוויד וושינגטון רמי מאלק כריס רוק זואי סלדנה אניה טיילור-ג'וי מייקל שאנון טיילור סוויפט טימותי אוליפנט אלסנדרו ניבולה מתיאס שונארטס אנדראה רייסבורו מייק מאיירס רוברט דה נירו
 מוזיקה:  הילדור גודנאדוטיר
 צילום:  עמנואל לובזקי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Regency Enterprises Forest Hill Entertainment Canterbury Glass Productions
 חברה מפיצה:  אולפני המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  7 באוקטובר 2022
 משך הקרנה:  134 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט היסטורי, סרט פשע 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
אמסטרדם (באנגלית: Amsterdam) הוא סרט דרמה תקופתית אמריקאי שבוים, הופק ונכתב על ידי הקולנוען דייוויד או. ראסל. בסרט מככב אנסמבל שחקנים בהם כריסטיאן בייל, מרגו רובי, ג'ון דייוויד וושינגטון, רמי מאלק, כריס רוק, זואי סלדנה, אניה טיילור-ג'וי, מייקל שאנון, טיילור סוויפט, טימותי אוליפנט, אלסנדרו ניבולה, מתיאס שונארטס, אנדראה רייסבורו, מייק מאיירס ורוברט דה נירו.
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-7 באוקטובר 2022.
רקע עלילתי

בשנות ה-30 של המאה ה-20, שני חברים, רופא ועורך דין, הופכים בעל כורחם לחשודים ברצח ומגייסים לעזרתם אחות שהכירו קודם לכן.
צוות השחקנים

כריסטיאן בייל
מרגו רובי
ג'ון דייוויד וושינגטון
רמי מאלק
זואי סלדנה
רוברט דה נירו
מייק מאיירס
טימותי אוליפנט
מייקל שאנון
כריס רוק
אניה טיילור-ג'וי
אנדראה רייסבורו
מתיאס שונארטס
אלסנדרו ניבולה
טיילור סוויפט
לילנד אורסר
שון אייברי
הפקה > פיתוח וליהוק

בינואר 2020, נמסר כי הקולנוען דייוויד או. ראסל יכתוב ויביים סרט בכיכובו של כריסטיאן בייל עבור חברת ההפקות "New Regency", שצילומיו התעתדו להתחיל באותו אפריל. בפברואר 2020, נמסר על ליהוקם של מרגו רובי ומייקל בי. ג'ורדן. בנוסף, נודע כי לפני ליהוקם של רובי וג'ורדן, ההפקה שקלה ללהק את ג'ניפר לורנס וג'יימי פוקס. עוד נמסר כי מייקל שאנון, מייק מאיירס ורוברט דה נירו נמצאים בתהליכי משא ומתן על הצטרפות לצוות השחקנים. באוקטובר, נמסר על ליהוקו של ג'ון דייוויד וושינגטון, שיחליף בתפקיד את ג'ורדן שעזב לאחר חוסר זמינות בעקבות עיכוב צילומי הסרט כתוצאה מהתפשטות מגפת הקורונה בארצות הברית. בינואר 2021, נמסר על ליהוקם של רמי מאלק, זואי סלדנה, דה נירו, מאיירס, טימותי אוליפנט, שאנון, כריס רוק, אניה טיילור-ג'וי, אנדראה רייסבורו, מתיאס שונארטס ואלסנדרו ניבולה לצוות השחקנים. ביוני 2021, נמסר על ליהוקם של טיילור סוויפט ושון אייברי.
באפריל 2022, במהלך כנס ה-CinemaCon, נחשף שמו הרשמי של הסרט.
הפקה > צילומים

צילומי הסרט החלו בלוס אנג'לס בינואר 2021 ותמו במרץ 2021.
הפצה

הסרט עלה לאקרנים ב-4 בנובמבר 2022.
ג'ואן ריברס

| --- | --- |

ריברס, 2010
 לידה:  8 ביוני 1933 ארצות הברית ברוקלין, ניו יורק, ארצות הברית
 פטירה:  4 בספטמבר 2014 (בגיל 81) בית החולים מאונט סיני, ארצות הברית 
 שם במה:  Joan Rivers 
 שם לידה:  Joan Alexandra Molinsky 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1959–2014 (כ־55 שנים)
 עיסוק:  קומיקאית, שחקנית
 מקום לימודים:  קולג' קונטיקט (1952)  קולג' ברנרד (1954)  אוניברסיטת קולומביה 
 בן או בת זוג:  Edgar Rosenberg (1965–14 באוגוסט 1987)  James Sanger (1955–1955) 
 צאצאים:  מליסה ריוורס 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי
 http://www.joanrivers.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
ג'ואן אלכסנדרה מולינסקי (באנגלית: Joan Alexandra Molinsky;‏ 8 ביוני 1933 – 4 בספטמבר 2014), הידועה בשם הבמה ג'ואן ריברס (Joan Rivers), הייתה קומיקאית, סופרת, תסריטאית, במאית, שחקנית קולנוע ושחקנית תיאטרון יהודייה-אמריקאית, זוכת פרס אמי. נודעה בסגנון הדיבור החצוף שלה, בקולה החזק והצורם, במבטא הניו-יורקי הכבד שלה ובניתוחים הפלסטיים הרבים שעשתה. סגנונה הקומי מאופיין בכך שהיא נהגה לצחוק על עצמה ועל ידוענים הוליוודיים נוספים.
ביוגרפיה

נולדה בשם ג'ואן אלכסנדרה מולינסקי בברוקלין שבניו יורק, לביאטריס (לבית גרושמן) ולמייר ס' מולינסקי, שהיו מהגרים יהודים מרוסיה. לפני שפנתה לעסקי השעשועים עבדה במגוון עבודות, בהן מדריכת תיירים במרכז רוקפלר, כותבת ומגיהה בחברת פרסום ויועצת אופנה. באותה תקופה הציע לה סוכן בשם טוני ריברס לשנות את שמה, והיא בחרה בשם הבמה "ג'ואן ריברס".
קריירה > השנים הראשונות

בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 הופיעה בהצגה קצרה בשם "Driftwood", בה גילמה דמות לסבית המאוהבת בדמות אותה גילמה השחקנית, האלמונית באותה עת, ברברה סטרייסנד. ההצגה רצה שישה שבועות. ב-1961 הופיעה ריברס לתקופה קצרה בשיקגו. בנוסף, הופיעה במועדונים קומיים רבים באזור גריניץ' וילג' בניו יורק בתחילת שנות ה-60.
ב-17 בפברואר 1965 הייתה הופעתה הראשונה בטלוויזיה בתוכנית The Tonight Show, לצד המנחה ג'וני קרסון. ביל קוסבי הציע את ריברס לבמאי התוכנית. במהלך אותו העשור הופיעה עוד מספר פעמים ב-The Tonight Show וב"מופע של אד סאליבן". היה לה תפקיד קצר ב"The Swimmer" ב-1968 לצד ברט לנקסטר. שנה לאחר מכן הייתה לה תוכנית אירוח ששרדה מעט זמן ברשת FOX, אשר האורח הראשון בה היה טוני קרסון. התוכנית הופקה על ידי בעלה אדגר. באמצע שנות ה-60 הוציאה לפחות שני אלבומי קומדיה.
בשנות ה-70 הופיעה במגוון סדרות קומדיה ואירועי צדקה, בין היתר ב"מופע של קרול ברנט", והופעה קטנה ב"תשע בריבוע". ב-1973 כתבה את סרט הטלוויזיה "מה שבחורה הכי אוהבת", קומדיה שחורה בכיכובה של סטוקרד צ'אנינג. ב-1978 כתבה וניהלה את הסרט "Rabbit Test", בכיכובו של בילי קריסטל.
קריירה > שנות ה-80 וה-90

ב-9 באפריל 1983 הנחתה את "סאטרדיי נייט לייב". באותה תקופה הוציאה בגפן רקורדס אלבום קומדיה שהיה לרב-מכר ומועמד לגראמי. ב-1984 פרסמה ספר הומור רב מכר "The Life and Hard Times of Heidi Abramowitz", אשר הופק לו ספיישל טלוויזיוני שנקרא "Joan Rivers and Friends Salute Heidi Abramowitz", אשר לא היה פופולרי.
ב-1986 תבעה את הדראג קווין פרנק מרינו על סכום בסך 5,000,000 דולר, לאחר שגילתה שהוא השתמש בחומרים מקוריים ממופע הסטנד-אפ שלה. השניים התפייסו, ואפילו הופיעו ביחד בטלוויזיה בשנים שלאחר מכן. באותה שנה רשת "פוקס" הודיעה שריברס תקבל תוכנית אירוח לילית, "The Late Show". התוכנית סבלה מאחוזי מדרוג נמוכים וירדה מן המרקע.
ב-1987 דיבבה ריברס את דמות הרובוטית "דוט מטריקס" בסרט "שיגעון בחלל" של מל ברוקס.
ב-1989 הנחתה ריברס תוכנית אירוח נוספת בשם "המופע של ג'ואן ריברס", ששודרה במשך 5 שנים.
ב-1994 ריברס ובתה מליסה הנחו לראשונה בערוץ E!. ב-1997 ריברס החלה להנחות את תוכנית הרדיו שלה בניו יורק.
קריירה > המאה ה-21

ב-2003 עזבה ריברס את תוכנית "השטיח האדום" בערוץ E!. היא הופיעה בשלושה פרקים בסדרה "ניפ/טאק", בעונה השנייה, השלישית והשביעית בתפקיד עצמה. היא גם הנחתה ב"ערוץ הקניות", ושיווקה את ליין התכשיטים שלה שנקרא "The Joan Rivers Collection". ריברס ובתה מליסה התארחו לעיתים קרובות בתוכנית הרדיו של הווארד סטרן. ריברס הייתה אחת מארבע האמריקאיות היחידות שהוזמנו לחתונה המלכותית של הנסיך צ'ארלס וקמילה פארקר בולס, ב-9 באפריל 2005.
ב-2006 הוצגה ריברס בתוכנית המבוגרים המצוירת, "דירת המצוירים" בתור הנרתיק של הנסיכה קלרה שעשה יותר מדי ניתוחים פלסטיים. בתחילת המאה ה-21 ריברס חוקתה רבות בסדרות טלוויזיה שונות. מאוגוסט 2009, החלה לככב בסדרת הריאליטי החדשה "איך נעשים כל כך עשירים?". הבכורה של סרט תיעודי על ריברס, "Joan Rivers: A Piece of Work", נערכה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של סן פרנסיסקו, ב-6 במאי 2010. ב-2011, ריברס הופיעה בפרסומת עבור "Go Daddy".
ריברס השתתפה בעונה השמינית של "המתמחה", שנקראה "המתמחה סלבס", והונחתה בידי דונלד טראמפ. היא הייתה בת 75 כשהשתתפה בסדרה, ועלתה לגמר, שם ניצחה את שחקנית הפוקר אנני דיוק.
משנת 2010 הנחתה את התוכנית "משטרת האופנה" בערוץ E! Entertainment עם ג'וליאנה רנסיק, קלי אוסבורן וג'ורג' קוטסיאופוליס. התוכנית עוסקת בביקורת אופנה על ידוענים, וריברס הנחתה את התכנית עד מותה ב-2014.
ב-5 במרץ 2013 השיקה ריברס תוכנית אירוח אינטרנטית באתר YouTube בשם "במיטה עם ג'ואן" ("In Bed With Joan"). התוכנית מצולמת בחדר השינה שלה, בביתה של בתה, מליסה.
בשנת 2014, יומיים לפני מותה, יצא לאקרנים סרט הפנטזיה לילדים בו השתתפה ריברס, "Mostly Ghostly: Have You Met My Ghoulfriend?" בכיכובה של בלה ת'ורן.
קריירה > חיקויים ופרודיות

בסרט שרק 2 היה חיקוי של ריברס.
הייתה פרודיה על ריברס באחד הפרקים של משפחת סימפסון.
ריברס הוצגה בדירת המצוירים בתור נרתיק שעשה יותר מדי ניתוחים פלסטיים, היא אף דיבבה את התפקיד.
היא הופיעה בתור עצמה בפרודיה על הקריירה שלה ב"סיפורי הוליווד", שיצאה באפריל 2001.
חיים אישיים

נישואיה הראשונים היו ב-1955 לג'יימס סנגר, נמשכו שישה שבועות, והסתיימו משום שסנגר לא רצה ילדים. היא נישאה בשנית ב-15 ביולי 1965, לאדגר רוזנברג, כותב בתוכנית The Tonight Show שהתאבד ב-1987 בפילדלפיה, כשלושה חודשים לאחר שהשניים פוטרו מעבודתם ברשת הטלוויזיה פוקס. בתם היחידה, מליסה ורבורג רוזנברג (הידועה כמליסה ריברס), נולדה ב-20 בינואר 1968.
בספרה "Bouncing Back" ריברס מתארת כיצד פיתחה בולימיה ושקלה להתאבד. בסופו של דבר התאוששה בעזרת ייעוץ ותמיכה של משפחתה. ריברס הייתה פתוחה לגבי הניתוחים הפלסטיים הרבים שעברה, והייתה לקוחתו של סטיבן הופלין מ-1983. ההליך הראשון שביצעה היה הרמת עין, שאותו ביצעה ב-1965.
ריברס נודעה כתומכת במדינת ישראל ובתור אשה ציונית. במהלך מבצע צוק איתן, היא הביעה תמיכה בישראל כשקטלה את הציוץ הפרו-פלסטיני של סלינה גומז ואמרה לה: "את בכלל לא יודעת לאיית פלסטין" . ב-2002 ריברס סיפרה שהיא רפובליקנית.
חיים אישיים > פטירתה

ב-29 באוגוסט 2014, במהלך ניתוח במיתרי הקול בשל צרידות, הפסיקה ריברס לנשום, ובעקבות זאת אושפזה כשהיא במצב קשה ונכנסה לתרדמת. ב-4 בספטמבר 2014 הלכה לעולמה מדום לב, בגיל 81, ממחסור בזרימת חמצן למוח.
פרסים

פרס אמי לבידור בשעות היום למנחה תוכנית האירוח הטוב ביותר (1990)
כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד (26 ביולי 1989)
Hasty Pudding Woman of the Year (1984)
הערות שוליים

↑  נעם קסל, עכשיו זה רשמי: נחשפה סיבת המוות של ג'ואן ריברס, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 17 באוקטובר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007459897505171  PLWABN: 9810685264105606  BIBSYS: 1498562805615  BNE: XX4905856  BnF: cb171278269 (data)  GND: 134020820  ISNI: 0000 0000 6355 6015  LCCN: n84007634  MusicBrainz: 648c2c29-f8da-4c8f-ae39-52e6ccd71198  NLA: 35454349  NLK: KAC201418767  NTA: 387278893  SELIBR: 377818  SNAC: w6q64qsx  VIAF: 72783623   WorldCat (עם VIAF): 72783623 
ג'ואן ריברס בשנות ה-60 (למטה)
ביל מאהר

| --- | --- |

מאהר, 2010
 לידה:  20 בינואר 1956 (בן 69) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  William Maher 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת קורנל  Pascack Hills High School 
 תקופת הפעילות:  מ-1979 
 עיסוק:  סאטיריקן בנושא חדשות ואקטואליה, קומיקאי, מנחה טלוויזיה, סטנדאפיסט, מחבר ספרים
 פרסים והוקרה:  פרס ריצ'רד דוקינס (2009)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  פרס התיקון הראשון של יו מ. הפנר 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  Maher
 טוויטר:  billmaher
 billmaher.com
 
ויליאם "ביל" מאהר (באנגלית: William "Bill" Maher‎; נולד ב-20 בינואר 1956) הוא קומיקאי, מנחה טלוויזיה, פרשן פוליטי, סאטיריקן, שחקן קולנוע ומחבר ספרים אמריקאי יהודי. לפני תפקידו הנוכחי כמנחה תוכנית האירוח הסאטירית "זמן אמיתי עם ביל מאהר" (Real Time with Bill Maher) ברשת HBO, הנחה מאהר תוכנית לייט-נייט דומה בשם "Politically Incorrect" ברשת קומדי סנטרל ומאוחר יותר ברשת ABC.
ביוגרפיה > ראשית חייו

מאהר נולד בניו יורק שבארצות הברית, כבנם של ויליאם מאהר ג'וניור וג'ולי (לבית ברמן). אמו הייתה אחות יהודייה ממוצא הונגרי, ואילו אביו היה עורך חדשות וקריין רדיו קתולי ממוצא אירי. הוא גדל על ברכי הדת הנוצרית-קתולית של אביו, ורק בנעוריו גילה שמשפחתה של אמו הייתה בעצם יהודית. אביו נהג לקחת את משפחתם מדי יום ראשון לכנסייה קתולית, אך הפסיק לקחת אותם עוד במהלך ילדותו של מאהר, לאחר שאביו נחשף להתנגדות הכנסייה לאמצעי מניעה - בהם נהגו הוריו להשתמש באותה עת.
הוא גדל בריבר וולה, פרוור של ניו יורק בצפון-מזרח ניו ג'רזי, וסיים את לימודיו בתיכון בשנת 1974. לאחר מכן למד לתואר ראשון דו-חוגי באנגלית ובהיסטוריה באוניברסיטת קורנל שבמדינת ניו יורק, והוא בוגר שנת 1978 מטעמה. לדבריו, באותה עת "מכירת חשיש אפשרה לי לעבור את האוניברסיטה ולהרוויח כמות כסף התחלתית כדי שאוכל לעסוק בקומדיה בעתיד".
ביוגרפיה > קריירה

מאהר החל את הקריירה שלו כסטנד-אפיסט וכשחקן. הוא החל להופיע במספר תוכניות טלוויזיה ובסרטים לאורך שנות השמונים, בין היתר כיכב בסיטקום של רשת NBC‏ "Sara" משנת 1985 פרי יצירתו של גארי דייוויד גולדברג; עד שזו בוטלה לאחר עונה.
בשנת 1993 החל להנחות ברשת קומדי סנטרל את התוכנית "Politically Incorrect with Bill Maher" (אי-תקינות פוליטית עם ביל מאהר), תוכנית לייט-נייט אשר שודרה עד 1997, ולאחר מכן ברשת ABC עד שנת 2002, לאחר שבוטלה עקב אמירה שנויה-במחלוקת של מאהר על אירועי פיגועי 11 בספטמבר.
בשנת 2003 החל להנחות, וכן להפיק ולכתוב במשותף את התוכנית "זמן אמיתי עם ביל מאהר" ברשת HBO, האורכת שעה ומשודרת פעם בשבוע. היא משודרת עד עתה.
ב-2008 כתב וכיכב בסרט הדוקומנטרי "בדיחדת" ("Religulous"), שבחן באופן סאטירי את הדתות המאורגנות ברחבי העולם ואמונות בארצות הברית בפרט. במהלך הסרט נסע מאהר ליעדים שונים בעלי חשיבות רבה לדתות שונות, בהם ירושלים, הוותיקן וסולט לייק סיטי, וראיין מאמינים ממגוון רחב של רקעים, כולל חבר לשעבר בארגון הנוצרי-האוונגליסטי-מיסיונרי "יהודים למען ישוע", נוצרים, מוסלמים, מורמונים לשעבר ויהודים-חסידים. הסרט הוגדר בתור הסרט התיעודי הנצפה ביותר בארצות הברית בשנת 2008.
ביוגרפיה > חיים אישיים

מאהר מעולם לא נישא, ואין לו ילדים. נכון לשנת 2015 הוא במערכת יחסים זוגית עם הזמרת הקנדית אנג'ולי.
עמדותיו והשקפותיו

מאהר נודע בעיקר בשל פרשנויותיו בתחומים חברתיים-פוליטיים. הוא נוהג להתמקד במגוון רחב של נושאים לרבות דת, פוליטיקה, סוגים שונים של בירוקרטיה, תקינות פוליטית, כלי התקשורת ההמוניים ותאוות בצע בקרב אנשים בעמדות כוח גבוהות. מאהר נהג להתארח באופן קבוע בתוכניות האירוח של לארי קינג וג'יי לנו.
מאהר, אשר מגדיר עצמו כאגנוסטיקן, ונוהג לבקר דתות ממוסדות וזרמים שלהם בארצות הברית, והוא גם חבר במועצת המנהלים של Project Reason
מאהר תומך בלגליזציה של מריחואנה בכלל מדינות ארצות הברית, בהכרה חוקתית נרחבת בנישואים חד-מיניים, והוא חבר במועצת המנהלים בארגון זכויות בעלי החיים של PETA.
בשנת 2021, לאחר מבצע שומר החומות של צה"ל, יצא מאהר נגד הביקורות שנמתחו על מדינת ישראל, טען לזכותה של ישראל להגן על עצמה מפני ירי הרקטות של ארגוני טרור פלסטיניים ברצועת עזה כמו חמאס, והצדיק את ריבונות העם היהודי על שטח ארץ ישראל.
בעקבות מלחמת חרבות ברזל של מדינת ישראל, מאהר התייחס בכל תוכנית שעלתה בעקבות המלחמה, מתח ביקורת נוקבת נגד כל הכוחות הצבאיים של מדינות ערב והאסלאם במהלך השנים ונגד תומכיהם הפרו-פלסטינים שמאיימים עם הקריאה האנטישמית "From the River to the Sea" ("מהנהר עד לים"), כשמאהר תומך בלב שלם במדיניות הישראלית במלחמות-הנגד שלה כולל סיפוח שטחי אויב (ראו: הכיבוש הישראלי) לאחריהן, ואף דיבר על כך בתוכניתו כולל הדגמת אנלוגיות בין הרצף הטריטוריאלי של ארצות הברית עד לקליפורניה שהיה בעברו חלק ניכר השייך למקסיקו (שכיום לא-דורשת החזר משכניה האמריקאיים, ולטענתו משגשגת לה מאז).
ראו גם

"זמן אמיתי עם ביל מאהר" (2003–הווה) – תוכנית האירוח הסאטירית בהנחייתו ברשת HBO
"בדיחדת" (2008) – סרט סאטירה דוקומנטרי שיצר
הערות שוליים

↑  לדברי אמו בסרט "Religulous" (2008) הסיבה לכך שאביו פסק ללכת לכנסייה הייתה התנגדותה של הכנסייה הקתולית לאמצעי המניעה, בהם נהגו להשתמש הזוג מאהר
↑  התשובה לג'ון אוליבר: הקומיקאי ביל מאהר נגד הביקורת על ישראל, באתר וואלה!
↑  New Rule: From the River to the Sea | Real Time with Bill Maher (HBO) - YouTube (באנגלית אמריקאית), נבדק ב-2023-12-16
↑  https://img-9gag-fun.9cache.com/photo/aqe00Gp_460svav1.mp4
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 9039105  BNE: XX4938956  GND: 139084347  ISNI: 0000 0001 1690 3325  LCCN: n90701389  MusicBrainz: a604fe10-801b-4787-b0b2-04f9ff2957dd  NLK: KAC2020S0649  RERO: 02-A018647686  SUDOC: 137523262  Trove: 905318  VIAF: 95674622   WorldCat (עם VIAF): 95674622 
מאהר לצד הכוכב שהוענק לו בשדרת הכוכבים של הוליווד, 2010
אן קואטס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 בדצמבר 1925 רייגייט, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  8 במאי 2018 (בגיל 92) וודלנד הילס, קליפורניה, ארצות הברית 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום מגורים:  רייגייט 
 תקופת הפעילות:  מ-1947 
 בן או בת זוג:  דאגלס היקוקס (1958–ערך בלתי־ידוע) 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר (1962)  פרס באפט"א למפעל חיים (2007)  פרס אוסקר לשם כבוד (2017)  קצינה במסדר האימפריה הבריטית 
 
אן וואזה קואטס (באנגלית: Anne Voase Coates; נולדה ב-12 בדצמבר 1925) הייתה עורכת סרטים שתחת הקריירה שלה שארכה כ-60 שנה, היא ערכה מעל ל-50 סרטים. זוכת שלושה פרסי אוסקר.
חינוך והשכלה

קואטס למדה בבית ספר ברייגייט שנקרא "בית הספר מיקלפילד". לאחר מכן היא למדה בבית הספר "היי טריס" בהורלי (סוריי). היא סיימה את לימודיה ב"ברטרום גייבלס" בברואודסטיירס (קנת).
משפחה

קואטס נולדה באנגליה, בתם של מייג'ור לורנס קאלורט וקטלין וואזה (שם נעורים) קואטס.
קואטס התחתנה עם דאגלס היקוקס, שעסק גם הוא בתחום הקולנוע והיה במאי. לשניים נולדו שלושה ילדים, אנתוני היקוקס, אמה א. היקוקס וג'יימס ד.ר. היקוקס. גם שלושת ילדיהם עוסקים בתחום הקולנוע כאשר שני הבנים עוסקים בבימוי כמו אביהם ובתם עוסקת בעריכה כמו אמה.
חייה המקצועיים

אהבתה הראשונה של קואטס הייתה סוסים. כילדה, היא חשבה שתהייה מאמנת סוסי מרוץ. כנערה, היכרות עם ספרות קלאסית על סרטים כמו למשל "ג'יין אייר" ו"אנקת גבהים" שינתה את דעתה. לפני שנהייתה עורכת סרטים היא עבדה כאחות בבית חולים להליכים קוסמטיים "סיר ארצ'יבלד מקלנדוס" במזרח גרינסטד, אנגליה. בתחילת דרכה היא החלה לעבוד כעוזרת בחברת הפקות המתמחה בסרטים דתיים, שם היא תיקנה הדפסי פילם של סרטים דתיים קצרים. משם זה הוביל אותה להצטרף לאיגוד ולעבוד כעוזרת שנייה באולפני פיינווד. הסרט הראשון שערכה היה "רשומות מועדון הפיקוויקים". בהמשך קואטס עבדה עם הבמאי דייוויד לין על הסרט "לורנס איש ערב" עליו גם קיבלה אוסקר בהמשך. קואטס הייתה חברה בגילדת עורכי הטלוויזיה והסרטים הבריטיים ובגילדת עורכי הסרטים האמריקאיים.
חייה המקצועיים > פרסי האקדמיה

1963: פרס האקדמיה על עריכת הסרט הטובה ביותר עבור לורנס איש ערב
1965: פרס האקדמיה על עריכת הסרט הטובה ביותר (מועמדות) עבור בקט
1981: פרס האקדמיה על עריכת הסרט הטובה ביותר (מועמדות) עבור איש הפיל
1994: פרס האקדמיה על עריכת הסרט הטובה ביותר (מועמדות) עבור בקו האש
1999: פרס האקדמיה על עריכת הסרט הטובה ביותר עבור רומן לא חוקי
2017: פרס הוקרת הכבוד האקדמי ידוע גם כפרס מפעל חיים
חייה המקצועיים > פרסי BAFTA

1975: פרס BAFTA על העריכה הטובה ביותר (מועמדות) עבור רצח על האוריינט אקספרס
1981: פרס BAFTA על העריכה הטובה ביותר (מועמדות) עבור איש הפיל
1993: פרס BAFTA על העריכה הטובה ביותר (מועמדות) עבור בקו האש
2001: פרס BAFTA על העריכה הטובה ביותר (מועמדות) עבור ארין ברוקוביץ'
2007: BAFTA fellowship