stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלחמת החורף
המלחמה > תחילת המתקפה הסובייטית > המתקפה מצפון לאגם לדוגה

ארמייה 8 של הצבא האדום נועדה לתקוף צפונית לאגם לדוגה במטרה לאגף את קו מנרהיים מעורפו. הארמייה, שכללה 5 דיוויזיות בדרג הראשון ודיוויזיה נוספת בעתודה, החלה במתקפה בגזרה ברוחב 300 ק"מ, על חמשת הצירים הקיימים. יעדה העיקרי היה העיירה סורטוולה. לוח הזמנים הצפוי להשלמת יעדי הארמייה היה בין 12 ל־15 ימים. מספר החיילים הגדול שפרס הצבא האדום בגזרה, הפתיע את המטכ"ל הפיני, שהעריך כי לא יבוצעו מתקפות רחבות היקף שם בגלל תנאי השטח הקשים. הכוחות הפינים בגזרה כללו את הדיוויזיה ה־12 והדיוויזיה ה־13, בסיוע צוותי קרב גדודיים. התקדמות הכוחות הסובייטים הייתה איטית מן ההתחלה, עקב מחסומים על הכבישים, מוקשים וגשרים שהושמדו בידי הפינים הנסוגים, שניהלו קרבות נסיגה והשהייה על חמשת הצירים. מעבר לכך, הכוחות הסובייטים הממונעים היו מוגבלים לתנועה בצירים בלבד, והחלו להיווצר פקקי תנועה ארוכים, אותם ניצלו יחידות פיניות מיומנות כדי לפגוע בסובייטים בטקטיקת גרילה, שגבתה מהצבא האדום אבדות גדולות.
קורפוס 56 הסובייטי, על שלוש הדיוויזיות שלו, תקף בדרום הגזרה, מצפון לאגם לדוגה, בעוד קורפוס 1, שכלל 2 דיוויזיות ואחת נוספת בעתודה, תקף צפונה משם, בתפר שבין ארמיות 8 ו־9. ב־4 בדצמבר, התברר לפיקוד לנינגרד שהמתקפה של ארמייה 8 בגזרה זו נבלמה, ואי לכך הדיח מרצקוב את מפקד הארמייה, חברוב, והחליפו בסגנו, ולדימיר קורדיומוב. ב־11 בדצמבר, הצליחו יחידות חלוץ מהדיוויזיה ה־18 לחבור לדיוויזיה 168, בסביבת העיירה פיטקאראנטה, על גדת אגם לדוגה. באותה עת, הפיקוד העליון הפיני תגבר את כוחותיו באזור, ובאמצע דצמבר החלו כוחות גרילה פינים לתקוף את דיוויזיה 18, שקווי התקשורת שלה הוארכו יתר על המידה, הצליחו לבתרה לכיסים מבודדים, וניתקו אותה למעשה מדיוויזיה 168, שעורפה היה חשוף כעת למתקפה פינית.
צפונה משם, דיוויזיה 139 התקדמה במהירות בימים הראשונים, והצליחה להגיע עד לפאתי הכפר טולביארוי, 50 ק"מ מקו הגבול. לאחר מספר ימי לחימה רצופים, אנשיה של דיוויזיה 139 הגיעו למצב של תשישות מוחלטת, ומתקפתם נבלמה למעשה ב־12 בדצמבר. אמנם, דיוויזיה 75 הסובייטית נשלחה לעזרתה, באמצע דצמבר, אך גם זה לא סייע לבלום את מתקפות הנגד שערכו הכוחות הפינים, ושתי הדיוויזיות החלו בנסיגה הדרגתית. ב־23 בדצמבר עברו שתי הדיוויזיות לקו מגננה על גדת הנהר יוקי, מספר קילומטרים מהגבול, ונשארו שם עד לסיומה של המלחמה, וכך גם הכוח הפיני, שנאלץ להעביר כוחות למצר הקרלי. דיוויזיה 155 הצליחה להתקדם עד לפאתי אוינאלסאלמי, שם נבלמה בידי צוות קרב פיני ב־9 בדצמבר, ושני הצדדים נשארו בקווים אלה עד לסיום המלחמה.
המלחמה > תחילת המתקפה הסובייטית > הגזרה הצפונית

בצפונה של פינלנד, תקפה הארמייה ה־14 הסובייטית, שכללה את הדיוויזיות 104 ו־52, ודיוויזיה נוספת בעתודה, את נמל פטסמו. הכוחות הפינים בגזרה סבלו מנחיתות עצומה בחיילים, והורכבו משני צוותי קרב פלוגתיים בסך הכל. הסובייטים ביצעו מתקפה משולבת, כאשר דיוויזיה 104 תקפה ממזרח לפסטמו, בעוד דיוויזיה 52 הונחתה בנמל ובסביבתו באמצעות ספינות. צוותי הקרב הפלוגתיים פינים נסוגו דרומה כמעט ללא התנגדות, לאחר שפוצצו את תחנת הכוח בעיר וחיבלו בחלק ממחסני הנמל. לאחר כיבוש פטסמו, המשיכה הארמייה במתקפתה דרומה לעבר רוויניאמי, במרחק 520 ק"מ, במטרה לחבור לארמייה 9 שם. אולם, לאחר התקדמות של 100 קילומטרים לתוך לפלנד, נבלמה הארמייה ה־14 למשך יתרת המלחמה, בלא שהשיגה הישג משמעותי, ולא הצליחה לחבור לארמייה 9. הגורמים לכך היו בראש ובראשונה מזג האוויר הקשה, והעובדה שהאזור היה שרוי בעלטה מוחלטת 22 שעות ביממה. מעבר לכך, התנועה התאפשרה על הציר הראשי בלבד, שחייב הגנה מתמדת מפני תקיפות גרילה שערכו הכוחות הפינים.
המלחמה > הצבא האדום נערך מחדש

בשלהי דצמבר 1939 התברר לפיקוד העליון הסובייטי כי המלחמה רחוקה מסיום. ההתקדמות בכל גזרות החזית נבלמה, לאחר שנגרמו לצבא האדום אבדות כבדות. ב־28 בדצמבר הורתה מועצת ההגנה העליונה על הפסקת כל הפעולות ההתקפיות, וכי על המפקדים להיערך בקווי הגנה, ולהבטיח את טורי האספקה שלהם. בדו"ח של המטכ"ל הסובייטי שהובא בפני המועצה העליונה נאמר כי תוכנית ה'החזית הרחבה' כשלה, הרבה בגלל בעיות בפיקוד ושליטה, וחוסר תיאום במבצעים משולבים. אי לכך הוחלט לאמץ את תוכניתו המקורית של שפושניקוב, לרכז כח ניכר בעל עליונות מכרעת לתקיפה בחזית צרה במצר הקרלי.
לוחמה ימית

הצי הסובייטי בים הבלטי היה כח חזק על הנייר, וכלל שתי אוניות מערכה, סיירת כבדה, כ־20 משחתות, 50 צוללות ועוד כ־50 ספינות טורפדו וספינות אחרות. במציאות, הצי הבלטי לא היה מאומן וחסר תשתית לוגיסטית לביצוע פעילות התקפית, ומרבית מהצוללות והספינות הקטנות כלל לא היו מאוישות. חיל הים הפיני כלל שתי סיירות, 5 צוללות מיושנות, ועוד כמה עשרות ספינות קטנות. שתי הסיירות שלו עגנו בנמל טורקו לכל אורכה של המלחמה, ושימשו להגנה נייחת באזור. שאר כלי השיט הגנו על איי אלאנד וכף הנקו מפני פלישה סובייטית. לרשות הכוחות הפינים עמדו גם תותחי חוף ימיים שהגנו על נמלים ובסיסים ימיים, מרביתם כאלה שנותרו מימי השליטה הרוסית בקטרים 23 ו־15.2 ס"מ, אך לצידם גם תותחים מודרניים בקוטר 30.5 ס"מ. לתותחים אלה התבררה השפעה גדולה יותר על הלחימה הקרקעית במצר הקרלי ובלדוגה.
מיד עם תחילת המלחמה הכריזה ברית המועצות על הסגר ימי של פינלנד, אותו אכפה באמצעות מטוסי קרב ימיים וצוללות. כתוצאה מהתנאים הקשים בים הבלטי, אשר מתחיל לקפוא החל מדצמבר, לא נערכה כמעט פעילות ימית במלחמה. תנועת ספינות הייתה כמעט בלתי אפשרית ללא עזרתן של שוברות קרח. הלחימה המשמעותיות הראשונה בים התרחשה ב־1 בדצמבר, כאשר הסיירת הסובייטית הכבדה 'קירוב' בסיוע שתי משחתות ניצלו מזג אוויר טוב וראות מצוינת והתקרבו לרוסארו, דרומית מכף הנקו. סוללת ארטילרית חופים פתחה עליהן באש מטווח של 24 קילומטרים, פגעה בשתיים מתוכן, ואילצה אותן לסגת במחיר של 17 הרוגים ומעל ל־30 פצועים. הצי הסובייטי ידע אמנם על מיקומן של סוללות החופים, אך ניסיונות להפגיזן עלו בתוהו, בגלל הטווח הארוך של הארטילריה הפינית, שמנע מספינות הקרב הסובייטיות להתקרב מספיק.
במהלך המלחמה הטביעו צוללות סובייטיות חמש ספינות סוחר (אחת פינית, אחת אסטונית, שתי גרמניות ושוודית); ארבע אוניות משא פיניות טובעו בידי מטוסי קרב, וספינת ליווי פינית אבדה (האבדה היחידה של הצי הפיני). הסובייטים איבדו רק את הצוללת S-2, שנכנסה לשדה מוקשים גרמני. לאחר שהקרח מנע גם פעילות של צוללות בים הבלטי, אכפו הסובייטים את הסגר הימי באמצעות מטוסי קרב, שהטילו מוקשים מהאוויר.
שביתת נשק

מאגרי התחמושת והציוד של צבא פינלנד, שהיו מדולדלים בלאו הכי, הלכו והתרוקנו. בנוסף, ב־1 בפברואר הצליח הצבא האדום להבקיע את קו מנרהיים, שהיה עד אז בלתי עביר ושבניסיונות לפורצו ספגו חייליו אבדות רבות. ב־6 בפברואר התבצעה ההתקפה הסובייטית העיקרית והאחרונה, שהתנהלה בדומה לקודמותיה: כוח סובייטי בן שלוש דיוויזיות, 150 טנקים ו־200 מטוסים תקף לאורך חזית בת כשמונה ק"מ, ספג אלפי אבדות אולם הצליח, הודות לתגבורת משמעותית מהעורף, להבקיע את קו ההגנה הפיני בין אגם לדוגה לבין המפרץ הפיני. הכוחות הפינים הלכו והצטמקו לכדי חצי מחוזקם המקורי, וב־14 בפברואר נסוגו לעמדות הגנתיות חדשות. הסובייטים, מצדם, לא רדפו אחריהם.
בסוף החורף התברר כי הסובייטים מאסו במלחמה. הם סבלו מאבדות רבות, והמלחמה עוררה מבוכה וזעם רב בקרב ראשי המשטר הסובייטי. עם בוא האביב, החשש שמא כוחות הצבא האדום יתקעו בבוץ היערות הביא את ברית המועצות להציג ב־12 בפברואר טיוטה רשמית של הסכם השלום בפני ממשלת פינלנד. כשהיססו הפינים לנוכח התנאים הנוקשים שנדרשו לקיים, האיץ בהם מלך שוודיה, גוסטב החמישי, לקבל את התנאים, באשרו מחדש את סירובה של הממשלה השוודית לאפשר לכוחות שוודים סדירים להילחם למען פינלנד.
נוסף על כך, להפתעתה של ההנהגה הסובייטית, הסתבר שרוב הסוציאליסטים הפינים לא תמכו בפלישה הסובייטית לפינלנד, אלא דווקא לחמו לצד בני עמם נגד האויב המשותף. קומוניסטים פינים אחדים היגרו לברית המועצות בשנות השלושים על מנת "לבנות את הסוציאליזם", ואולם מסעם הסתיים במפח נפש עת נפלו קורבן לטיהורים הגדולים של סטלין. אלה הביאו להתפכחות בקרב סוציאליסטים פיניים רבים ולשנאה גלויה כלפי המשטר הסובייטי. תחושה זו של "איחוי הקרעים" מכונה עד היום בפינלנד "רוח מלחמת החורף". עם זאת, קומוניסטים רבים לא היו יכולים להתגייס לצבא הפיני בלאו הכי, מפאת הרקע הפוליטי שממנו באו.
ב־29 בפברואר הסכימה ממשלת פינלנד לפתוח במשא ומתן רשמי עם ברית המועצות. הסכם הפסקת אש נחתם ב־6 במרץ 1940, אף על פי שתקריות אש ספורדיות הוסיפו להתרחש בשטח. לפחות 125,000 חיילים סובייטים נהרגו במהלך המלחמה. בתקופות מסוימות עמד קצב האבדות היומי של הצבא האדום על כ־10,000 חיילים הרוגים, לעומת 250 חיילים פינים שנהרגו מדי יום[דרוש מקור]. הפינים איבדו קרוב ל־27,000 איש, ו־55,000 נפצעו[דרוש מקור]: נזק משמעותי למדינה בת 4 מיליון תושבים בלבד. בנוסף, הפינים שילמו מחיר יקר תמורת השלום הזמני עם ברית המועצות.
הסכם השלום במוסקבה

עם חתימתה על הסכם מוסקבה ב־13 במרץ 1940, נאלצה פינלנד לוותר על האזור הפיני של קרליה (כעשירית מכלל שטחה של פינלנד; שם היה ליבה התעשייתי של המדינה כמו גם העיר השנייה בגודלה, ויפורי), אף על פי שחלקים גדולים ממנה עדיין הוחזקו על ידי הצבא הפיני. כ־422,000 פינים תושבי האזור, שהיוו בסך הכול 12% מהאוכלוסייה, איבדו את בתיהם ונאלצו לנדוד מערבה. פינוי האזרחים והחיילים מהאזור היה מהיר ביותר, כדי שלא ייעשו נתיני ברית המועצות.
בנוסף, פינלנד נאלצה לוותר על חלקים מאזור סאלה (Salla), על חצי האי קלסטאינסארנטו (Kalastajansaarento), וכן על ארבעה איים במפרץ הפיני. חצי האי האנקו (Hanko) הוחכר לברית המועצות כבסיס צבאי לתקופה בת 30 שנים.
הפינים הזדעזעו לנוכח תנאי השלום הנוקשים, ונראה כאילו מחיר השלום היה יקר ממחיר המלחמה. האהדה שגילה כלפיהם העולם, ושוודיה במיוחד - ערכה היה מועט. התנאים הללו הביאו את הפינים לבקש את תמיכתו של הרייך השלישי בעתיד, ולהתייחס לנקמה בברית המועצות כעשיית צדק[דרוש מקור]. מעשי האיבה שבו וחודשו בין פינלנד לברית המועצות כעבור שנה בלבד, במלחמת ההמשך.
קרבות מרכזיים

קרב סואמוסאלמי (8 בדצמבר 1939 – 7 בינואר 1940)
קרב טוליארווי (אנ') (12 בדצמבר 1939)
קרב הונקאניימי (אנ') (26 בפברואר 1940)
ביאורים

↑  לאיי אולנד חשיבות אסטרטגית, שכן הם שולטים על הנתיב המערבי למפרץ פינלנד, כמו גם על צפון הים הבלטי; איים אלה גם שימשו כקרש קפיצה לכוחות המשלוח הגרמנים ב־1918.
↑  ניקיטה חרושצ'וב מאשר טענה זו בזיכרונותיו, וטוען כי מאחורי ההפגזה עמד מרשל קוליק. אולם במשך שנים, היסטוריוגרפיה הסובייטית הרשמית טענה כי הייתה זו אשמת הפינים; המצב החל להשתנות רק בשנות השמונים, בתקופת הגלאסנוסט
↑  פירוש המושג "מוטי" בשוודית הוא חבילת עצי הסקה. ככל הנראה לא נעשה בו שימוש בצבא עד ינואר 1940, כאשר קורפוס 4 הפיני טבע את המונח.
↑  משמר המולדת היה גוף מתנדבים שהוקם בעת מלחמת האזרחים הפינית ב־1918. יחידות המשמר אורגנו לפי מחוזות, ובעת צורך הן שונעו במהירות כדי למנוע סכנת פלישה. גוף זה היה מאומן היטב בכלי הנשק שונים, בקליעה ובטקטיקה, והציוד היה בבעלות החיילים.
↑  כלל את הדיוויזיות 168, 18 ו־56.
↑  כלל את הדיוויזיות 139, 155, ו־75 בעתודה.
↑  כללה כ־20,000 איש, 45 טנקים ו־150 תותחים.
↑  שתי הדיוויזיות הסובייטיות ספגו אלפי נפגעים בלחימה בגזרה זו; לפי מקורות פינים, הן הותירו מאחוריהן 4,000 הרוגים, 580 שבויים, 59 טנקים שהושמדו, ו־220 מכונות ירייה.
↑  במאמץ לחלץ את דיוויזיה 54 הנצורה, נשלח גדוד סיבירי על מגלשי סקי לעזרתה, בנוסף לרכבת אווירית של הצבא האדום, שהוריד אספקה אווירית באופן מוצלח יחסית.
↑  מפקד הדיוויזיה ה־44, אלכסיי וינוגרדוב, ביחד עם מפקד מחנה המפקדה וקומיסר הדיוויזיה הצליחו לברוח מהכיתור, אך בהגיעם לשטח הרוסי נשפטו במשפט שדה והוצאו להורג.
הערות שוליים

1 2  ניצן סדן, החזק לא שורד: כשמאה מטוסים הביסו יותר מאלפיים, באתר כלכליסט, 18 בספטמבר 2021
↑  Krivosheyev, Grigoriy (1997b). Soviet Casualties and Combat Losses in the Twentieth Century, Greenhill Books
↑  רוברטס, אנדרו. סערת המלחמה, הוצאת כנרת זמורה ביתן - דביר, 2011. עמוד 80
↑  Trotter, William R. Frozen Hell: The Russo–Finnish War of 1939–40, Algonquin Books of Chapel Hill, עמוד 11
↑  Trotter, עמוד 12
↑  Nenye, Vesa; Munter, Peter; Wirtanen, Toni (2015). Finland at War: The Winter War 1939-1945. Osprey, עמוד 29
↑  Nenye, Munter and Wirtanen, עמוד 25
↑  Nenye, Munter and Wirtanen, עמודים 35-36
↑  Van Dyke, Carl (1997). The Soviet Invasion of Finland, 1939–40. Routledge, עמודים 2-3
↑  Edwards, Robert (2006). White Death: Russia's War on Finland 1939–40. London: Weidenfeld & Nicolson, p.25
↑  Van Dyke, עמ' 3; Trotter, עמוד 16
↑  רוברטס, עמוד 77
↑  Trotter, עמוד 18; רוברטס, עמוד 78
↑  Trotter, עמוד 19
↑  Van Dyke, עמודים 26-24
↑  Edwards, עמוד 63
↑  אדוורד רדזינסקי. סטלין, הוצאת ספרית מעריב, 2005, עמוד 492
↑  אלן קלארק. מבצע ברברוסה, הוצאת מערכות, 1979, עמוד 34; רודריק ברייתוויט, מוסקבה 1941, עיר ותושביה במלחמה, הוצאת מעריב, 2007, עמוד 61
↑  Van Dyke, עמ' 40-39
↑  Van Dyke, עמ' 43
↑  Trotter, עמ' 34
↑  Osprey Elite 55
↑  ניצן סדן, החזק לא שורד: כשמאה מטוסים הביסו יותר מאלפיים, באתר כלכליסט, 18 בספטמבר 2021
↑  Trotter, עמ' 37
↑  רוברטס, עמ' 80
↑  Van Dyke, עמ' 44
↑  Van Dyke, עמ' 45-44
↑  Van Dyke, עמ' 74
↑  Van Dyke, p. 71
↑  Van Dyke, p. 82
↑  Trotter, p. 134
↑  Trotter, p. 138
↑  Edwards, p. 107
↑  Edwards, p. 109
↑  Van Dyke, p. 86
↑  Edwards, pp. 109-111
↑  Haar, Geir, H. The Gathering Storm: The Naval War in Northern Europe September 1939-April 1940, Seaforth Publication, 2013, p.548
↑  Haar, עמ' 550
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548647705171  BnF: cb12331283w (data)  GND: 4154442-0  LCCN: sh85116032  NKC: ph125882 
"בקבוק מולוטוב" ואמצעי נשק נוספים בהם עשו הפינים שימוש במלחמה
חיילי יחידות סקי פינים
השטחים שנמסרו לברית המועצות במסגרת הסכם השלום
ניקי ראיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 ביולי 1946  (בן 78) דבלין, אירלנד
 שם לידה:  ניקולס דומיניק ראיין
 מוקד פעילות:  אירלנד
 סוגה:  העידן החדש
 בן או בת זוג:  רומא ראיין 
 www.nickyryan.net
 פרופיל ב-IMDb
 
ניקולס דומיניק ראיין (באנגלית: Nicholas Dominick Ryan; נולד ב-14 ביולי 1946) הוא מפיק מוזיקלי אירי, מהנדס הקלטה ומנהל מוזיקלי. הוא ידוע בעיקר כשותף העסקי והמוזיקלי הוותיק של הזמרת, הפזמונאית והמוזיקאית אניה לצד אשתו, המשוררת רומא ראיין. ראיין, שנולד וגדל בדבלין, זכה להכרה ראשונית בשנות ה-70 וה-80 על עבודתו עם מספר אמנים כולל גרי מור, פלאנקסטי, כריסטי מור וקלאנאד. לאורך השנים, הפיק ראיין עבור אניה את אלבומיה ושיריה, יחד עם אשתו שכתבה אותם.
ביוגרפיה

ניקולס דומיניק ראיין נולד בשנת 1946 בדבלין, אירלנד. בצעירותו הוא זכה בתחרות שירים עם ביצוע של "In the Mood" מאת גלן מילר, שהפרס הכרוך בניצחון היה לפגוש את הביטלס, אחת הלהקות האהובות עליו. עם זאת, ראיין לא יכול היה לממש את הפרס מכיוון שהוא לא יכול היה להרשות לעצמו את הנסיעה לאנגליה כדי לראות אותה.
לאחר שסיים את בית הספר, ראיין עבד כמורה בבית הספר סנט מרי לנערות חירשות בדבלין, שם התנסה בהנדסת קול כדי ליצור דרך לילדים החירשים "לשמוע" מוזיקה. הוא עיצב מערכת רמקולים המבוססת על הקצה התחתון של העוגב, שאפשרה לשמוע בס חזק יותר. "זה היה רמקול המורכב מקופסה מרובעת בגודל 14 אינץ', בגובה של כשישה מטרים ובערך שישה אינץ' מהרצפה – עם רמקול 12 אינץ' שפונה כלפי מעלה, ויציאה של שלושה אינץ' מתחת לזה. וזה עבד טוב מאוד... הרצפה רעדה – והילדים רקדו, כפי שמגיע להם".
קריירה

בשנות ה-70 וה-80, ראיין זכה להכרה על מעורבותו עם מספר אמנים כולל גרי מור, פלאנקסטי וכריסטי מור.
ראיין הוצג בפני הלהקה הקלטית המשפחתית, קלאנאד, על ידי המנהלת שלהם, פק'טנה או'קלי. ב-1975, הוא הפך לטכנאי הקול של הלהקה ומשנת 1976, הפך למנהל החדש שלה, יחד עם אשתו רומא ראיין, לאחר שאו'קלי עזבה לנהל את בומטאון ראטס. בשנת 1980, שכנע ראיין את אניה, אחותם הצעירה של האחים מייר, פול וסיארן ברנן, להצטרף ללהקה עימם ועם הדודים התאומים, נואל ופדרייג דוגן. במהלך השנתיים שלה בלהקה, ראיין ואניה דנו לעיתים קרובות ברעיון שלו להקליט רצועות קוליות שלה, שישולבו בשירים שונים. ב-1982, בני הזוג ראיין עזבו את קלאנאד ויצרו שותפות עם אניה לאחר שהאחרונה רצתה להמשיך בקריירת סולו, עם ראיין כמפיק והמעבד שלה ורומא ככותבת שלה.
במשך השנתיים הבאות, אניה התגוררה עם בני הזוג ראיין שהתגוררו אז בארטן, פרוור בצפון דבלין בעת שהיא תרגלה את כישורי המוזיקה שלה והקליטה מבחר קטעי דמו. בספטמבר 1983, השלושה הפכו למנהלים של חברת התקליטים המשותפת שלהם אייגל מיוזיק, כאשר "אייגל" היא המילה הצרפתית המקבילה ל"נשר". באמצעות כלי נגינה שנוצר במקור עבור קלאנאד, השלושה בנו אולפן הקלטות ביתי וקראו לו אולפן אייגל.
דיסקוגרפיה > אלבומים שהפיק

1978: Clannad in Concert – קלאנאד
1978: Live in Dublin – כריסטי מור
1985: The Frog Prince – אניה
1987: Stony Steps – מאט מולוי
1987: Cosa Gan Bhróga – אייתני ני אואליישין, גרי או'קונור ודסי וילקינסון
1987: Enya – אניה
1988: Watermark – אניה
1989: Lead the Knave – נולייג קייסי
1991: Shepherd Moons – אניה
1995: Take the Air – שון ראיין
1995: The Memory of Trees – אניה
1997: Paint the Sky with Stars – אניה
1999: Across the Bridge of Hope
2000: A Day Without Rain – אניה
2000: Srenga Oir – ג'ון פילי
2001: The Lord of the Rings: The Fellowship of the Ring (Original Motion Picture Soundtrack)
2005: Amarantine – אניה
2006: Sounds of the Season: The Enya Collection – אניה
2008: And Winter Came... – אניה
2009: The Very Best of Enya – אניה
2015: Dark Sky Island – אניה
הערות שוליים

1 2  Enya Biography, Songs, & Albums, AllMusic (באנגלית)
↑  Ryan, Nicky. Liner notes in The Very Best of Enya – Collector's Edition (2009). Warner Music.
1 2  Enya News: Interview with Nicky Ryan, enyabookofdays.com
1 2  company check ltd, AIGLE MUSIC COMPANY LIMITED. Free business summary taken from official companies house information. Free alerts. Registered as IE085184, Company Check (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007328227105171  GND: 1244761060  LCCN: no96007102  MusicBrainz: 2366a9b6-c8ab-46e4-a7e3-310d7ccdba91  NKC: pna2010604170  VIAF: 143568659   WorldCat (עם VIAF): 143568659
ניני (טלנובלה)

| --- | --- |
 סוגה:  טלנובלה 
 יוצרים:  פלורנסיה ברטוטי 
 שחקנים:  פלורנסיה ברטוטי (Nini)  Melanie Chong (Chow)  חואן מנואל גילרה (מרטין)  Esteban Meloni (ויקטור)  Vanesa Butera (Carmen)  Paula Sartor (Sofia)  פדריקו אמאדור (Tomas)  Paula Morales (Celina)  מאידה אנדרנצ'י  Héctor Díaz 
 ארץ מקור:  ארגנטינה 
 שפות:  ספרדית 
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  137 
 הפקה
 חברת הפקה:  אנדמול 
 שידור
 רשת שידור:  טלפה 
 תקופת שידור מקורית:  7 בספטמבר 2009 – 16 באפריל 2010 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
ניני (ספרדית: Niní) היא טלנובלה ארגנטינאית שהופקה בשנת 2009. את ניני משחקת פלורנסיה ברטוטי.
עלילה

עלילת הסדרה עוסקת בניני (נינה) גומס, נערה שנולדה בשגרירות לאחר שהוריה נטשו אותה עם סבה, הגנן של השגרירות. בהמשך הסדרה מוחלף השגריר, והשגריר החדש הוא תומאס פארקר, שמגיע עם ארבעת ילדיו המאומצים: סיסי (סיסיליה), מרטין, צ'ואו וצ'אמה, ואליהם הצטרפה העוזרת שלו, סלינה. בתחילת הסדרה מסתכסכת ניני עם השגריר, אך מצליחה להתחבר עם ילדיו.

בהמשך, כאשר סיסי נפצעת, ניני מצילה אותה ומארחת לה לחברה בבית החולים. ניני הייתה צריכה להתחפש לאדם אחר כדי שהשגריר לא יכעס עליה, ולפיכך המציאה דמות בדיונית בשם ניקולס סמפנו והציגה אותו כבן דודה מצדה האחר של המשפחה. תומאס ממנה את ניקולס לתפקיד נהג השגרירות, ובנוסף ניקולס הופך לחברו הטוב ואיש סודו של תומאס. כאשר ניני ותומאס מתאהבים, ניני מנשקת את תומאס והם מנהלים מערכת יחסים סודית, וכאשר לניני נודע הקשר של סלינה וסיסי נאלצת ניני להיפרד מתומאס, שלא הבין למה היא נפרדת ממנו. בהמשך הסדרה נוצרו זוגות רבים, כגון משולש האהבה של מרטין, לולה, וסופיה, אך האהבה של מרטין ולולה מנצחת ומרטין מציע ללולה נישואין. לניני היו הרבה מחזרים שגרמו לתומאס לקנא, מה שגרם לו להתאהב בניני יותר ויותר.
בהמשך הסדרה, הקשר בין ניני ותומאס ניהיה חזק כל כך שתומאס מציע נישואין לניני, אך באמצע החתונה מופיע ויקטור, אחיה של סלינה המגלה לכולם שניני היא ניקו ובכך חושף את סודה, אך תומאס מצליח לסלוח לניני ובכל זאת הם מתחתנים.
משחק סימולציית טיסה בחלל

המשחק Strike Suit Zero הוא משחק לחימה בטיסות חלל אשר יצא ב-2013
סימולציית טיסה בחלל היא ז'אנר של משחקי וידאו מסוג סימולטור טיסה המאפשר לשחקנים לחוות טיסה בחלל, חקר החלל ועיסוק בפעילויות בין-כוכביות שונות.
המשחקים בז'אנר מדמים לעיתים רבות פיזיקה ומכניקה ריאליסטית, ומספקים לשחקנים את ההזדמנות לנווט ברחבי החלל החיצון באמצעות חללית, לחקור גלקסיות עצומות, לעסוק בלחימה באויבים שונים, לסחור בסחורות ולקחת חלק בפעילויות שונות.
הז'אנר החל להתפתח כאשר המחשבים הביתיים הפכו מספיק חזקים כדי להפיק הנפשה של גרפיקה מבוססת wireframe בזמן אמת. המשחק Elite(אנ'), אשר יצא בשנת 1984, נחשב למשחק פורץ דרך בז'אנר.
במהלך שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000 ההתקדמות הטכנולוגית אפשרה ליצור משחקי סימולציה משוכללים יותר עם גרפיקה מורכבת בהרבה, ומכניקת משחק מתקדמת בהרבה. כמה מהמשחקים הבולטים ביותר בז'אנר שפותחו באותה התקופה כללו את Wing Commander: Privateer (אנ') שיצא ב-1993, Star Wars: X-Wing vs. TIE Fighter (אנ') שיצא ב-1997, ו-FreeSpace 2 (אנ') שיצא ב-1999.
שניים מהמשחקים הבולטים ביותר בז'אנר במאה ה-21 כוללים את המשחק "איב אונליין" שיצא ב-2003 והיה משחק תפקידים המוני ברשת, ואת המשחק Kerbal Space Program (אנ') שיצא ב-2011 והתמקד בסימולציה מציאותית של חקר החלל.
משחקיות

אלמנטים בולטים במשחקי סימולציית טיסה בחלל:
טייס בחללית - משחקים רבים בז'אנר מתמקדים בסימולצייה מציאותית במיוחד של הטסת חללית בחלל החיצון. דוגמאות בולטות למשחקים מהסוג הזה כוללות בין היתר את המשחקים Orbiter (אנ'), ‏Kerbal Space Program (אנ') ‏ו-Microsoft Space Simulator (אנ').
חקר החלל - במשחקים רבים בז'אנר השחקנים צריכים לחקור גלקסיות עצומות, לגלות כוכבי לכת חדשים, ירחים חדשים ומערכות מרובות כוכבים חדשות. במסגרת חקר החלל השחקנים עשויים להידרש לחקור אזורים לא מוכרים, לקחת חלק באיסוף משאבים וכמו גם ליצור קשר עם ציוויליזציות של חייזרים.
לחימה - חלק מהמשחקים בז'אנר מאפשרים לשחקנים לקחת חלק בקרבות עם חלליות אויב או להתגונן מפני חלליות של חייזרים עוינים.
מסחר בחלל - בחלק מהמשחקים בז'אנר השחקנים עשויים להידרש לעסוק בסחר, קנייה ומכירה של סחורות בין תחנות חלל שונות או כוכבי לכת שונים.
ראו גם

ערכים על משחקי סימולציית טיסה בחלל
משחק סימולציית טיסה
הערות שוליים

↑  Willimas, Bryn (בספטמבר 2000). "GameSpy.com - Hall of Fame: Elite". GameSpy. אורכב מ-המקור ב-2008-02-11. נבדק ב-2008-06-20. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hartmeyer, Steve (13 בפברואר 2008). "Dev Diary: The Inspirations Behind Jumpgate Evolution". The MMO Gamer. אורכב מ-המקור ב-4 באפריל 2008. נבדק ב-2008-06-20. {{cite web}}:  (עזרה)
| סוגות משחקי וידאו |
| --- | --- | --- |
| משחקי פעולה | משחק מכות (Hack and slash) • משחק לחימה • משחק פלטפורמה (משחק ריצה אינסופית) • משחק יריות (משחק ירי בגוף ראשון • Shoot 'em up • משחק יריות טקטי • משחק ירי בגוף שלישי • משחק באטל רויאל) |  |
| משחקי פעולה-הרפתקאות | משחק דמוי GTA • משחק התגנבות • משחק מטרוידבניה • משחק הישרדות-אימה |  |
| משחקי הרפתקה | משחק הרפתקאות גרפי • משחק הרפתקאות מבוסס טקסט • סרט אינטראקטיבי • רומן חזותי |  |
| משחקי תפקידים | משחק פעולה-תפקידים • Dungeon crawler • משחק תפקידים המוני ברשת • משחק תפקידים טקטי |  |
| משחקי אסטרטגיה | משחק אסטרטגיה בזמן אמת (הגנת מגדלים) • משחק אסטרטגיה מבוסס תורות • 4X • משחק ארטילריה ממוחשב • משחק זירת קרב מרובת משתתפים • משחק אסטרטגיה מקוון מרובה משתתפים בזמן אמת • משחק טקטיקה בזמן אמת • משחק טקטיקה מבוסס תורות • משחקי מלחמה ממוחשבים |  |
| משחקי סימולציה | סימולציות ניהול ובנייה (משחקי בניית ערים) • סימולציות חיים (סימולציות חברתיות • חיות מחמד וירטואליות) • משחק אלוהות • משחק ספורט ממוחשב • משחקי סימולציית כלי רכב (סימולציות טיסה • סימולציות טיסה בחלל • סימולציות מרוצים • משחקי מרוצי קארטינג • סימולציות רכבות) |  |
| סוגות אחרות | משחק חשיבה • משחק חינוכי • משחק התעמלות  • משחק וידאו מוזיקלי • משחק חברה ממוחשב • משחק שולחן ממוחשב |  |
| כללי | היסטוריה של משחקי הווידאו • משחק וידאו לשחקן יחיד • משחק מרובה משתתפים (Co-op • PVP) • משחק קונסולה • משחק מחשב • משחק ארקייד • משחק מובייל • משחק וידאו המבוסס על מיקום גאוגרפי • משחק מציאות מדומה • משחק רשת (משחק דפדפן • משחק רשת מרובה משתתפים • משחק רשת חברתית) • משחק מבוסס טקסט • משחק גלילה צדדית • משחקי עולם פתוח • משחק אינדי |  |
נאוקוגרד

נַאוּקוֹגְרַד (ברוסית: наукоград, "עיר מדע") הוא מעמד מיוחד אשר ניתן ברוסיה לישויות עירוניות אחדות שיש להן, על פי ההגדרה בחוק, "פוטנציאל מדעי וטכנולוגי גבוה ומערך תעשייתי מדעי-טכנולוגי שבזכותו העיר מתקיימת".
ערים שרוב האוכלוסייה שלהן עסקה במדע ובטכנולוגיה עילית הוקמו ברובן בתקופת ברית המועצות. "נאוקוגרד" כמונח לציון ערים עם ריכוז גבוה של מתקני מחקר ופיתוח ברוסיה הוכנס לשימוש בשנת 1991 עם התארגנות התנועה החברתית האיגוד לפיתוח הנאוקוגרדים של רוסיה (Союз развития наукоградов России).
חלק מהערים נבנו במיוחד למטרה זו וחלק התפתחו כך במשך השנים. בכמה ערים גדולות או לידן הוקמו שכונות של אקדמאים, המכונות "אַקַדִמְגוׂרוׂדוׂק" (Академгородок) שניתן להן מעמד אוטונומי של נאוקוגרד, בהן נובוסיבירסק, אירקוטסק, קרסנוירסק וטומסק.
ערים מדעיות רבים היו ערים סגורות בתקופה הסובייטית עקב הרגישות הביטחונית שלהן; נכון ל-2006 ישנם 10 נאוקוגרדים שנשארו במעמד זה.
לאחר התפרקות ברית המועצות באוגוסט 1991 והקמת הפדרציה הרוסית התדרדר מצבן הכלכלי של חלק מערים אלו עקב ירידה בתקציבים שקיבלו למחקר וייצור. כדי לפתור בעיה זו נוצרו שותפויות של חברות זרות עם המכונים בערי מדע אלו. החברות הזרות עזרו למתקנים לערוך הסבה ולהתמקד בצרכים אזרחיים. בין ערים אילו ניתן למנות את זלנוגרד ואת אובנינסק.
נאוקוגרדים (מצב נכון לאוגוסט 2008)

בייסק - מחוז אלטאי - תעשייה כימית לצורכי הביטחון והחלל
דובנה - מחוז מוסקבה - תעשיית הגרעין
ז'וקובסקי - מחוז מוסקבה - תעשייה אווירית
קולצובו - מחוז נובוסיבירסק - תעשייה ביוכימית
קורוליוב - מחוז מוסקבה - תעשיית החלל
מיצ'ורינסק - מחוז טמבוב - חקלאות
פטרגוף - מחוז לנינגרד - פיתוח תרבות
פוצ'ינו - מחוז מוסקבה - תעשייה כימית וביולוגית
אובנינסק - מחוז מוסקבה - פיזיקה גרעינית, אנרגיה אטומית
ראוטוב - מחוז מוסקבה - תעשיית החלל
טרויצק - מחוז מוסקבה - פיזיקה וגרעין
פריאזינו - מחוז מוסקבה - תעשיות ביטחוניות
צ'רנוגולובקה - מחוז מוסקבה - כימיה ופיזיקה
פרוטבינו - מחוז מוסקבה - פיזיקה
הערות שוליים

↑  Федеральный закон о статусе наукограда Российской Федерации באתר kodeks.ru
משה רט

| --- | --- |

 לידה:  1980 (בן 44 בערך) גבעת שמואל, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השתייכות:  ציונות דתית
 תפקידים נוספים:  פילוסוף, סופר ופובליציסט
 רבותיו:  הרב שמואל הבר, הרב אברהם קורצוייל, הרב מיכאל אברהם
 
הרב משה רט (נולד ב-1980) הוא סופר, דוקטור לפילוסופיה ופובליציסט ישראלי.