stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהודה אבר
הערות שוליים

↑  שנודע בשם ר׳ שמואל באריסאווער.
↑  ישיבת תומכי תמימים כללה כמה מחלקות: האולם הגדול שהיה חלקה העיקרי של הישיבה, שתי כתות קטנות לצעירים שהתקיימו בעיירות שצעדרין וקרמנצ'וג, וחדר לילדים שהייה גם כן בליובאוויטש.
↑  נכד האדמו"ר צמח צדק, ואחיו של הרב ברוך שניאור שניאורסון, סבו של מנחם מנדל שניאורסון הרבי מליובאַוויטש.
↑  עיתון כפר חב"ד[דרוש מקור: איזה גיליון].
↑  ‏דבורה לאה אלטשולר‏ (Q29348543)
↑  ‏יהודה לייב מנוחין‏ (Q88731308) - יש דעות שהוא היה צאצא של לוי יצחק מברדיטשוב. אך לא ידוע כיצד | בנו יצחק אייזיק מנוחין התחתן גם עם משפחת שניאורסון מופיע ב-עץ משפחת שניאורסון ענף זלמנסון
↑  קיצור תולדות חב"ד עמוד 97 ועמוד 142
↑  מכונה 'לייב רבש"ס'
↑  ‏לוי יצחק שניאורסון (פודוברנקה)‏ (Q83736572) - בנו הראשון של ברוך שלום.
↑  ‏מרדכי שניאורסון‏ (Q108597132)
↑  בעלה משולם רייך
↑  בעלה דן לנדא
↑  נפטרה בכסלו תרי"ב (קיצור תולדות חב"ד עמודים 142‏–143 | צילום קבר זלטא)
↑  ‏מנחם מנדל שניאורסון מרעפקא‏ (Q93431272)
↑  ‏ברוך שניאור שניאורסון‏ (Q83736519)
↑  לעץ משפחת אשתו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007527282805171  ISNI: 0000 0000 4814 4901  LCCN: no2004023982  VIAF: 308275244   WorldCat (עם VIAF): 308275244
מייקל רוקר

| --- | --- |

מייקל רוקר, פברואר 2015
 לידה:  6 באפריל 1955 (בן 69) ג'ספר, אלבמה ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1986
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דהפול  Wells Community Academy High School 
 מספר צאצאים:  2 
 http://www.michaelrookeronline.com
 פרופיל ב-IMDb
 
מייקל רוקר (באנגלית: Michael Rooker; ‏6 באפריל 1955) הוא שחקן אמריקאי.
ביוגרפיה

רוקר נולד וגדל בעיר ג'ספר שבאלבמה. הוא בוגר בית הספר גודמן לדרמה של אוניברסיטת דפול בשיקגו.
קריירת משחק

רוקר החל את דרכו כשחקן בשנת 1986 במותחן הפשע "הנרי: דיוקן של רוצח סדרתי" בו שיחק בתפקיד הרוצח הסדיסט הנרי, תפקיד עליו הועמד רוקר לפרס אינדפנדנט ספיריט לשחקן הטוב ביותר. שיחק במותחן "ים של אהבה" לצידו של אל פצ'ינו.
בתחילת שנות ה-90 הופיע רוקר בסרטים "ימי הרעם" של טוני סקוט בתור אלוף המרוצים רודי בארנס יריבו של קול טריקר (טום קרוז), "סחרור מסוכן" בתפקיד האל טאקר חברו של מטפס ההרים גייב ווקר (סילבסטר סטאלון) ו-"JFK תיק פתוח" של אוליבר סטון בתפקיד התובע המחוזי של ניו אורלינס ביל ברוסרד.
ב-1995 הופיע רוקר בקומדיה "עכברי הקניון", סרטו השני של קווין סמית' בתור ג'ארד אביה של הצעירה ברנדי סאבינג (קלייר פורלני). ב-1998 שיחק רוקר בדרמת הפשע של אנתוני פאקווה "רוצחים בהמתנה" בתפקיד הבלש סטן זדקוב. ב-1999 השתתף במותחן "אספן העצמות" בתפקיד הבלש האוורד צ'יני.
בשנת 2000 שיחק רוקר במותחן הפעולה העתידני "היום השישי" בתור סוכן האבטחה רוברט מארשל. ב-2001 שיחק לצידו של ז'אן-קלוד ואן דאם בסרט הפעולה "הכפיל" בתפקיד הבלש ג'ייק ריילי. ב-2002 השתתף בדרמת האגרוף "אלוף ללא עוררין" בתפקיד האסיר איי ג'יי מרקר. ב-2006 הופיע רוקר בסרט האימה "חלקלק" בתפקיד סוחר המכוניות גרנטפורד גרנט.
ב-2008 השתתף רוקר בתפקיד קטן בסרט ההרפתקאות "ג'אמפר" בתור ויליאם אביו של גיבור העלילה דייוויד רייס (היידן כריסטנסן).
ב-2010 הופיע רוקר בקומדיית גיבורי העל "סופר" ובשני פרקים בעונה הראשונה סדרת האימה הפופולרית "המתים המהלכים" בתפקיד הפושע מרל דיקסון. דמותו הגסה והמחוספסת של רוקר זכתה להערכה רב בקרב מעריצי הסדרה ומפיקי התוכנית החליטו לתת לרוקר תפקיד משני גדול בעונה השלישית, בה שיחק בתור יד ימינו של המושל (דייוויד מוריסי).
בשנת 2014 השתתף רוקר בסרט גיבורי העל "שומרי הגלקסיה" בתפקיד הצייד יונדו. ב-2017 השתתף בסרט ההמשך "שומרי הגלקסיה: חלק 2". בשנת 2023 ערך הופעת אורח בסרט "שומרי הגלקסיה: חלק 3".
בשנת 2016 שיחק בסרט האימה "הניסוי של בלקו" בהפקת ג'יימס גאן שגם כתב את התסריט.
חיים אישיים

רוקר נשוי למרגו רוקר ואב לשתי בנות.
פילמוגרפיה

הנרי: דיוקן של רוצח סדרתי (1986)
מיסיסיפי בוערת (1988)
שמונה אנשים בחוץ (1988)
ים של אהבה (1989)
רחובות ללא חוק (1989)
ימי הרעם (1990)
JFK תיק פתוח (1991)
מחיר האובדן (1992)
החצי האפל (1993)
סחרור מסוכן (1993)
טומבסטון עיר ללא חוק (1993)
עכברי הקניון (1995)
אפקט ההדק (1996)
גב אל גב (1996)
הממזרה מקרולינה (1996) - סרט טלוויזיה
תככים בטלסה (1997)
רוזווד (1997)
נוכל (1997)
בנאי הצללים (1998)
הרקוויאם של בראון (1998)
רוצחים בהמתנה (1998)
אספן העצמות (1999)
כאן על כדור הארץ (2000)
היום השישי (2000)
שולחן מספר אחד (2000)
הכפיל (2001)
אלוף ללא עוררין (2002)
הקופסה (2003)
להציל את ג'סיקה לינץ' (2003)
על קרח דק (2003) - סרט טלוויזיה
איש השלד (2004) - סרט טלוויזיה של Syfy
לרדוף אחרי רוחות (2005)
חלקלק (2006)
לנקסה, 1 ק"מ (2006)
לחישה (2007)
סיפורה של לנה בייקר (2008)
ג'אמפר (2008)
טבע מוזר (2008)
Super Capers‏ (2009)
איש המארינס: קרב הישרדות (2009)
רכבת לילה (2009)
קלווין מארשל (2009)
לגעת בך (2009)
סופר (2010)
היפותרמיה (2010)
הדם לא מכתיב את שמי (2010)
מיסטיריה (2011)
שומרי הגלקסיה (2014) - יונדו
הניסוי של בלקו (2016)
שומרי הגלקסיה: חלק 2 (2017) - יונדו
בולדן (2019)
אי האשליות (2020)
אהבה ומפלצות (2020)
יחידת המתאבדים 2 (2021)
ויוו (2021) - דיבוב
White Elephant ‏(2022)
Corrective Measures ‏(2022)
מהיר ועצבני 10 (2023)
חותנים בהפרעה (2023)
הורייזון: סאגה אמריקאית (2024)
Yolo County O.G‏ (TBA)
פילמוגרפיה > סדרות טלוויזיה

המתים המהלכים (2010–2022)
מה אם...? (2021) - דיבוב דמותו של יונדו
שומרי הגלקסיה בספיישל חג המולד (2022)
יצורי הקומנדו (2024) - דיבוב
סוזן אייזקס

| --- | --- |

 לידה:  7 בדצמבר 1943 (בת 81) ברוקלין, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  קווינס קולג'  תיכון פורסט הילס 
 תקופת הפעילות:  מ-1978 
 www.susanisaacs.com
 
סוזן אייזקס (באנגלית: Susan Issacs) היא סופרת ותסריטאית שנולדה בשנת 1943 בברוקלין, ניו יורק, וכיום אמא לשניים, ומתגוררת בלונג איילנד יחד עם בן זוגה אלקן אברמוביטץ'. אייזקס כתבה חמישה עשר ספרים, חלקם בסוגת הריגול והמסתורין והשאר רומנים, שזכו להצלחה רבה ותורגמו ל-30 שפות. בין ספריה שתורגמו לעברית: "ניצוץ באפלה", "ברבות הימים" ו"פסים וכוכבים".
היא כתבה את התסריטים לסרטים "Compromising Positions" (שהוא גם ספר פרי עטה), "Hello Again" וגם ספריה "ניצוץ באפלה" ו" After All These Years" עובדו לקולנוע. אייזקס היא יושבת הראש של ארגון"Poets And Writers" ונשיאתו לשעבר של ארגון "סופרי המסתורין של אמריקה." היא זוכה של הפרסים ”The Writers For Writers Award", "The Marymount Manhattan Writing Center Award" ו"The John Steinbeck Award”".
קורות חיים

סוזן אייזקס נולדה בברוקלין להורים יהודים - מרטין אייזקס (מהנדס חשמל) והלן אשר אייזקס (עקרת בית) וגדלה בברוקלין, מלבד תקופה קצרה בה משפחתה חייה באוהיו. לאחר שסיימה את בית הספר התיכון למדה אייזקס ב"קווינס קולג'", בתחילה רפואה, לאחר מכן כלכלה ולבסוף ספרות אנגלית.בשנתה האחרונה בקולג' אייזקס נשרה מהלימודים וניסתה להתקבל לעבודה בתכנות מחשבים. היא מספרת שהרעיון להפוך כתיבה ליותר מתחביב עלה בה לראשונה כאשר בסוכנות התעסוקה ראו שהיא כתבה בעיתון הקולג' שלה והציעו לה משרה של עורכת זוטרה במגזין "Seventeen". אייזקס אהבה את העבודה במגזין, אך הרגישה שהיא לא מממשת את יכולותיה שם, והתחילה במקביל לכתוב נאומים פוליטיים עבור נציגי המפלגה הדמוקרטית באזור, בתחילה בהתנדבות ולאחר מכן בתשלום. אייזקס התחתנה עם אלקן אברמוויטץ' (עורך דין פלילי) ונולדו לה שני ילדים – אנדרו ואליזבת'. בעקבות לידתם התפטרה אייזקס מעבודתה במגזין, אך המשיכה לכתוב נאומים פוליטיים ומדי פעם גם כתבות לעיתונים ומגזינים שונים. כאשר בתהּ של אייזקס הייתה בגן היא התחילה לחשוב על כתיבת ספר, ובעקבות זאת הגדירה לעצמה לוח זמנים שלפיו כתבה 3 שעות בכל בוקר. שנה לאחר מכן, ב־1978 יצא לאור ספרה הראשון "Compromising Positions i" .
אייזקס מספרת במאמר "Don’t Know Much About Semitism" שכתבה לעיתון "The Forward" בשנת 2012, שבביתה היא גדלה כיהודייה והם שמרו על מסורות כמו צום יום כיפור, הדלקת נרות שבת וסדר פסח, אך שהיא לא הרגישה מאוד מחוברת לדת עד שנותיה המבוגרות יותר.
אייזקס תומכת בקרן של קווינס קולג', בבית המדרש לרבנים באמריקה, בארגונים נגד אלימות במשפחה ובארגונים הפועלים למען זכויות בעלי מוגבלויות. היא פועלת למען איסוף תמיכה בתוכנית לספרות ולאומנויות, והייתה מעורבת במספר קמפיינים כנגד צנזורה כחלק מאמונתה בחיוניותו של חופש הדיבור.
קריירה

ספרה הראשון של סוזן אייזקס Compromising Positions" (1978)" יצא לאור בזכות חבר קרוב של בן זוגה שהיה עורך ומוציא לאור ב"Simon & Shuster", ומספר את סיפורה של חוקרת חובבנית – ג'ודית סינגר, שמנסה לפתור את התעלומה סביב מותו של רופא החניכיים המקומי. הספר זכה להצלחה גדולה ולביקורות חיוביות, עובד לקולנוע, היה הבחירה הראשונה של מועדון ספר החודש ותורגם ל-30 שפות. ספרה השני שפורסם בשנת 1980 "Close Relations" זכה גם הוא לתשבחות, וכונה כ"סיפור אגדות מודרני" וכ"סאטירה הקורעת סטריאוטיפים אתניים."
חוץ מספרים, פרסמה אייזקס גם מאמרים וחיבורים, כתבה מספר תסריטים וסיקרה את הבחירות של שנת 2000 בשביל העיתון "Newsday". בנוסף, היא כתבה ביקורות ספרים בשביל ה"ניו יורק טיימס", ה"וושינגטון פוסט", "לוס אנג'לס טיימס" ו"Newsday".
גיבורותיה של אייזקס הן בדרך כלל נשים יהודיות. היא מספרת שכאשר התבגרה היא נמשכה באופן טבעי לכתיבה על נשים יהודיות, כמותה, אך כיוון שבקיאותה בדת היהודית הייתה נמוכה התחילה ללמוד ולחקור אותה. ככל שחקרה יותר, כך התקרבה יותר אייזקס לדת, ובמאמרה לעיתון "The Forward" היא מספרת שחקירת הדת היוותה לה השראה גדולה לספרים ודמויות.סיפוריה של אייזקס מתרחשים מוואיומינג ועד לונג איילנד, ממנהטן ועד גרמניה הנאצית, ודמויותיה מייצגות אנשים רגילים הנקלעים לסיטואציות מיוחדות ובכך מגלים את כוחותיהם הנסתרים. סוזן אייזקס בעצמה הצהירה:  "I like to show ordinary people reacting to ordinary circumstances. It's an opportunity for adventure, and I like women to have adventures. There's been far too little of it with women" ושדרנית בתוכנית הרדיו "Fresh Air" אמרה עליה: "I can think of no other novelist - popular or highbrow - who consistently celebrates female gutsiness, brains and sexuality. She's Jane Austen with a schmear".
בנוסף להיותה יושבת ראש של ארגון הספרות "Poets & Writers" ונשיאה לשעבר של הארגון "סופרי המסתורין של אמריקה", אייזקס חברה במעגל מבקרי הסופרים הלאומי, בקואליציה היצירתית, ב"PEN", בחברה האמריקאית של עיתונאים וסופרים ובארגון הבינלאומי של סופרי פשע.
פרסים

"Writers for Writers Award"
"Marymount Manhattan Writing Center Award"
"John Steinbeck Award"
ספרים

Compromising Positions" (1978)"
Close Relations" (1980)"
Almost Paradise" (1984)"
Shining Through" (1988)"
Magic Hour" (1991)"
After All These Years" (1993)"
Lily White" (1996)"
Red, White and Blue" (1998)"
Long Time No See" (2002)"
Any Place I Hang My Hat" (2004)"
Past Perfect" (2007)"
As Husbands Go" (2010)"
Goldberg Variations" (2012)"
A Hint of Strangeness" (2015)"
Takes One to Know One" (2019)"
סרטים בכתיבתה

Compromising Positions" (novel, screenplay) (1985)"
Hello Again" (screenplay, co-producer, actor) (1987)"
Shining Through" (novel)(1992)"
After All These Years" (novel) (2013)"
הערות שוליים

1 2 3 4  Leah. J. Sparks, ISAACS, Susan, Encyclopedia.com
1 2  Susan Isaacs, Poets & Writers, ‏06.05.2019
1 2 3 4 5  Susan Isaacs, About, "Susan Isaacs"
1 2  Susan Isaacs, "Dont know Much About Semitism", "The Forward"
↑  Susan Isaacs, "Books", "Susan Issacs"
↑  "Susan Isaacs", "IMDb"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263013705171  PLWABN: 9810656006105606  BNE: XX1721675  BnF: cb120160630 (data)  GND: 109803868  ISNI: 0000 0001 1453 6277  LCCN: n77008249  NKC: jo2010612735  NLG: 66084  NTA: 068525656  SNAC: w6rg0h6c  SUDOC: 028296052  VIAF: 101356043   WorldCat (עם VIAF): 101356043
סוראט

| --- | --- |
רחוב בעיר
רחוב בעיר
 מדינה:  הודו הודו
 מדינה:   גוג'ראט
 מחוז:  סוראט
 שפה רשמית:  הינדי, גוג'ראטית 
 שטח:  327 קמ"ר
 גובה:  13 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  5,935,000 (2016)
  ‑ צפיפות:  13,797 נפש לקמ"ר (2005)
 קואורדינטות:  21°10′00″N 72°50′00″E﻿ / ﻿21.1667°N 72.8333°E﻿ / 21.1667; 72.8333
 אזור זמן:  UTC +5:30
 http://www.suratmunicipal.gov.in
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הודו מוגדלת) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודיסוראט(למפת הודו רגילה) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודיסוראט(למפת גוג'ראט רגילה) גנדינגאר אחמדאבאדסוראט(למפת גוג'ראט מוגדלת) גנדינגאר אחמדאבאדסוראט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סוּרַאט (בגוג'ראטית: સુરત) היא עיר נמל בדרום מדינת גוג'ראט שבמערב הודו, ובירת מחוז סוראט, היא מונה נכון לשנת 2016 כ-5.9 מיליון איש והיא העיר השנייה בגודלה בגוג'ראט, אחרי אחמדאבאד, ונמצאת כ-205 ק"מ דרומית ממנה.
היסטוריה

חשיבותה של העיר כעיר נמל עלתה במהלך שלהי המאה ה־15, לאחר כיבוש דאמאן בידי הפורטוגזית.
ב-1994 פרצה בעיר מגפת דבר.
כלכלה

העיר השוכנת לגדות נהר טפטי (Tapti) היא עיר תעשייתית בה פותחה בתקופת חברת הודו המזרחית הבריטית תעשיית טקסטיל כבר בשנת 1612.
העיר מהווה גם מרכז ליטוש וסחר ביהלומים. חלק הארי של ליטוש היהלומים הזעירים העולמי מתבצע בהודו ובעיקר בסוראט (לטענת פרנסי העיר כ-90% מכלל ליטוש היהלומים הזעירים העולמי מתבצע בסוראט).
בניין בורסת היהלומים של סוראט (אנ') הוא מבנה המשרדים הגדול בעולם, בשטח של קרוב ל-660 אלף מטר מרובע, גדול בכ-50,000 מטר מרובע מבניין הפנטגון בארצות הברית.
תחבורה

סוראט מקושרת למערכת הרכבות ההודית. עד שנת 2007, שבה נפתח שדה התעופה המקומי, הייתה סוראט העיר היחידה בעולם מבין הערים בעלות אוכלוסייה של 4 מיליון נפש ומעלה שלא היה לה שדה תעופה. נכון לסוף 2008 שדה התעופה משמש לטיסות פנים בלבד ועדיין לא מופעלות ממנו טיסות בינלאומיות.
נמל העיר, שהיה אחד הנמלים החשובים בהודו מהמאה ה-14 ואילך, איבד מחשיבותו אחרי שמרכז חברת הודו המזרחית הבריטית עבר מסוראט למומבאי בשנות ה-20 של המאה ה-18 ונבנה נמל מומבאי (אנ').
הערות שוליים

↑  Subrahmanyam, Sanjay (2000). "A Note on the Rise of Surat in the Sixteenth Century". Journal of the Economic and Social History of the Orient. 43 (1): 23–33. JSTOR 3632771.
↑  במדינה הזאת נפתח בניין המשרדים הגדול ביותר בעולם, באתר אייס, 23 ביולי 2023
↑  הודו בונה את המשרד הגדול בעולם כדי לשלוט בתעשיית היהלומים 16 בדצמבר 2023
↑   נמרוד הלפרן, כבר לא הפנטגון: בניין המשרדים הגדול ביותר בעולם נפתח בהודו, באתר TheMarker‏, 22 ביולי 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561911405171  GND: 4058659-5  LCCN: n80138245  MusicBrainz: d51ea5f7-377e-4653-85c0-cbdbde3cd1a4  NKC: ge1027290  SUDOC: 027764516  VIAF: 172278588   WorldCat (עם VIAF): 172278588 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בהודו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בניין בורסת היהלומים בסוראט, הבניין הגדול בעולם
סורקה מקמהון

| --- | --- |

צילום דיוקן שחור-לבן של סורקה מקמהון במדי ארגון הנשים קומן נה מאן  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  20 ביולי 1888 
 פטירה:  13 בדצמבר 1970 (בגיל 82) 
 מדינה:  אירלנד
 פעילות בולטת:  מרידת חג הפסחא
 ידועה בשל:  לאומנות אירית
 תקופת הפעילות:  1914–1921 (כ־7 שנים)
 השקפה דתית:  קתולית
 
סורקה מקמהון (באנגלית: Sorcha MacMahon;‏ 20 ביולי 1888 – 13 בדצמבר 1970) הייתה לאומנית אירית, פעילה בארגון הנשים הלאומני קומן נה מאן, וכן משתתפת במרידת חג הפסחא ב-1916.
תחילת דרכה

מקמהון נולדה ב-1888 בשם שרה תרזה מקמהון לג'יימס ושרה מקמהון מקואס, שבמחוז מונאהן שבצפון אירלנד. היא הייתה אחת מתוך ארבעה בנים ושלוש בנות. היא השתמשה בגרסה האירית של שמה, סורקה, שכן אירית הייתה שפת האם של משפחתה. לאחר סיום לימודי תיכון, היא נסעה לדבלין ולמדה ניהול חשבונות, ואז עבדה בתחום זה במוסך טאגרט.
קומן נה מאן ומרידת הפסחא

מקמהון הייתה פעילה בליגה הגאלית – ארגון שפעל לשימור השפה והתרבות האירית אל מול ניסיונות דיכוייה מצד הבריטים. היא נמנתה בין החברות המייסדות בארגון הנשים הלאומני קומן נה מאן, אשר פעל כזרוע פארה-צבאית של האחווה הרפובליקנית האירית (IRB). בשנת 1914 שימשה כמזכירת הסניף המרכזי שלו, ואז כמזכירה ארצית ב-1916. בנוסף לאחריותה הניהולית, היא הייתה מכשירה נשים אחרות בעזרה ראשונה וסיעוד. היא הייתה חברת הוועד המנהל של קומן נה מאן מ-1915 עד 1919.
ב-1915 היא הייתה בוועדת הלוויה של ג'רמיה אודונובן רוסה, אשר ארגנה הפגנה מאסיבית כאשר גופתו של המהפכן הפניאני הוחזרה מאמריקה לקבורה. היה זה מפגן לאומני מן הגדולים של התקופה, ובו המנהיג הרפובליקני פטריק פירס נאם את אחד מנאומיו המפורסמים ביותר, בה הצהיר:
"סבורים הם כי צפו את הכל, שהם התכוננו לכל דבר, אך האווילים, האווילים, האווילים! — הם השאירו לנו את מתינו הפניאנים, וכל עוד אירלנד מחזיקה בקברות אלו, אירלנד בלתי-חופשית לעולם לא תחיה בשלום"
מקמהון נבחרה על ידי קתלין קלארק כאחת הנשים שפעלו כשליחות ומסרו הודעות ברחבי אירלנד במסגרת הכנות וביצוע מרידת חג הפסחא. במהלך ההתקוממות, מקמהון העבירה את פקודות המוביליזציה לצוותי קומן, וגם העבירה רובים אותם הסתירה בסלסלת אופניה. היא המשיכה לפעול כשליחה גם בשיא הקרבות, ונאמד כי עשתה יותר מ-50 מעברים בין המטה בבית הדואר המרכזי לעמדות הלוחמים.
המשך פעילות רפובליקנית

אחרי ההתקוממות היא סייעה לקלארק לנהל את קרן הסיוע האירי הלאומי, שנועד לתמוך במשפחות הנופלים והעצורים. היא לקחה על עצמה את ניהול המיזם כשקלארק חלתה ועברה הפלה לאחר שבעלה, טום קלארק, הוצא להורג על ידי הבריטים. כדי לקיים עבודה זו, אותה ראתה כשליחות, היא דחתה את תוכניות הנישואין שלה עם טום רוג'רס. השניים נישאו לבסוף בנובמבר של אותה שנה, ושינוי שמה של מקמהון סייע לה לחמוק ממעקב מצב הבריטים, וכך יכלה להמשיך בפעילותה המהפכנית באין מפריע.
לאחר מכן היא החלה לעבוד ישירות עבור המנהיג המהפכני מייקל קולינס. לפי ההוראות היא התפטרה מקומן נה מאן, כאשר הארגון יצא נגד האמנה האנגלו-אירית. מקמהון עצמה נמנעה מתמיכה פומבית באלו מן הצדדים במלחמת האזרחים האירית, ופעילותה הציבורית הפוליטית הסתיימה ב-6 בדצמבר 1921, עם חתימת האמנה. עם זאת, היא המשיכה לעבוד עבור קולינס והחזיקה בניירותיו עד מותו ב-1922. קולינס היה מודע לכך שמי שעובד איתו נתון בסכנה, אך מקמהון בינתיים נישאה והעתיקה מגוריה מהעיר, דבר שהוסיף לביטחונה.
המשך חייה עברו עליה בשקט, והיא ניהלה חנות מכולת ותחנת דלק בחוצות דבלין.
סיפורה כפעילה בארגונים רפובליקנים ובהתקוממות בשנת 1916 כמעט אבדו מן ההיסטוריה, עד שב-2016, אחיינה, הכומר יו מקמהון, החל לחקור את הרקע המשפחתי וגילה שדודתו יחד אם אחיה – אביו בריאן ואחיו פיטר – היו מעורבים באירועים אלו, ופעלו באופן צמוד לפעילים הידועים קתלין וטום קלארק. הוא אסף מידע מבתם היחידה של סורקה וטום רוג'רס, פג, ואף השיג כתב-יד אוטוביוגרפי של אביו מאחת הדודות. את ממצאיו אלו עם מידע נוסף מארכיונים ותיעודים היסטוריים אחרים, פרסם יו מקמהון כהיסטוריה שבעל פה מוקלטת כחלק מן האוסף "The 1916 Rising Oral History Collections".
הערות שוליים

↑  Sinead McCoole. "Seven women who played a key part in 1916 and beyond, impacting on society".
↑  "Cumann na mBan by Joseph E.A. Connell Jr".
↑  Sorcha MacMahon, Choosing the Green, July 20, 2017
↑  Helen Litton (2 במאי 2014). Thomas Clarke: 16Lives. O'Brien Press. ISBN 978-1-84717-654-7. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Sinead McCoole (9 באוקטובר 2014). Easter Widows. Transworld. ISBN 978-1-4481-7103-3. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Senia Pašeta (5 בדצמבר 2013). Irish Nationalist Women, 1900–1918. Cambridge University Press. pp. 202–. ISBN 978-1-107-72979-7. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  'The 1916 secrets my father kept hidden', Celine Naughton, The Independent, June 9 2016
↑  The 1916 Rising Oral History Collections: Fr. Hugh MacMahon, Irish Life & Lore
סיאמבן

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  תבשיל חזיר, מגדנאות 
 מוצא:  אירלנד, צרפת 
 מרכיבים עיקריים:  בצק עלים, שינקן, גבינה 
 
סיאמבן או ז'מבון (באירית: Siamban; מצרפתית Jambon כלומר "שינקן") הם מאפים מרובעים במילוי גבינה ונתח שינקן.
מאפיינים

מאפים אלה הם פריט מעדנייה נפוץ באירלנד ובחלקים מבריטניה. המוצר הופיע במהלך שנות ה-90 כחלק מתנועה רחבה יותר לעבר "food to go" (המשמעות של TO-GO היא קשורה לאספקת מזון או משקאות הנצרכים הרחק ממקום המכירה שלהם: "לקחת החוצה"). חברת המאפייה הרב לאומית Délifrance טוענת כי התאימה והשיקה את הסיאמבן או ז'מבון כמוצר חדש בשוק האירי ב-1997.
עשרים מיליון ז'מבונים נרכשו על ידי צרכנים איריים בשנת 2020. בעקבות הטרנד של לחמניות נקניקיות נטולות בשר, ז'מבונים טבעוניים זמינים גם כן מאז 2020. מאפים אלה מיוצרים באופן דומה, תוך שימוש בתחליפי בשר ובתחליפי גבינה לגבינת המילוי.
סיאמבן או ז'מבון כאלה ידועים בצרפת בתור paniers feuilletés au jambon et au fromage (סלסלות בצק עלים עם שינקן וגבינה).
בתרבות נפוצה

בסדרה הקומית של הרדיו והטלוויזיה האירית (RTÉ) בשם Hardy Bucks (אנ'), לאחת הדמויות הראשיות, באז מקדונל, יש אובססיה לז'מבונים.
לקריאה נוספת

לחמניית נקניקייה
בצק עלים
קרואסון
הערות שוליים

↑  Foras na Gaeilge. "Siamban". téarma.ie (באירית). נבדק ב-18 בפברואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Devery, Caitriona (23 בינואר 2022). "Jambons: The Not-So-Full Irish Breakfast". Ireland Eats. נבדק ב-10 באוקטובר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Porzio, Stephen (18 במרץ 2021). "An Irish puff pastry producer is looking for a head jambon taster". JOE. נבדק ב-7 באפריל 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Golden Bake Vegan Range out now!". Golden Bake. 31 במרץ 2020. אורכב מ-המקור ב-3 במאי 2022. נבדק ב-20 בפברואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Paniers feuilletés au jambon et au fromage". Recettes Faciles – Les Gâteaux de Stéph. 16 באוקטובר 2020. נבדק ב-30 בדצמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Paniers feuilletés jambon fromage – U – 4 x 100 g". Open Food Facts. 19 בפברואר 2017. נבדק ב-30 בדצמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Owen Colgan: Woke at Limelight". Entertainment.ie (באנגלית). 1 במאי 2020. נבדק ב-13 בינואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Farry, Jessica (5 באוקטובר 2019). "A festival of laughter". Irish Independent (באנגלית). נבדק ב-13 בינואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
יחזקאל ברשטין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  בסביבות 1889 תרמ"ט טרסטינה
 נרצח:  29 באוקטובר 1941 ח' בחשוון תש"ב הפורט התשיעי, קובנה
 מקום פעילות:  קובנה
 תקופת הפעילות:  ? – 29 באוקטובר 1941 
 השתייכות:  יהדות ליטא
 רבותיו:  רבי ברוך דב ליבוביץ
 תלמידיו:  רבי אפרים זאב גרבוז, רבי אלעזר מנחם מן שך, רבי אליעזר גולדשמידט, רבי אליעזר פלצינסקי
 בני דורו:  רבי דניאל מובשוביץ, רבי ראובן גרוזובסקי
 חיבוריו:  "דברי יחזקאל"
 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבת "אור ישראל" בסולובודקה, קובנה
 
רבי יחזקאל הלוי ברשטין (לעיתים בטעות: ברנשטיין. תרמ"ט, 1889 (בערך), טרסטינה – ח' בחשוון תש"ב, 29 באוקטובר 1941, הפורט התשיעי, קובנה), היה תלמיד חכם וראש ישיבה ליטאי. נודע בעולם הישיבות על שם ספרו ה"דברי יחזקאל". נספה בשואה.
ביוגרפיה

נולד בשנת תרמ"ט (1889) בטרסטינה שבמחוז ביאליסטוק, לרב צבי הירש ברשטין. בגיל צעיר יצא ללמוד בישיבות ליטא ולא יכל לשוב לבית הוריו שהיה בשטח שבשליטה פולנית.
בתרס"ח החל ללמוד בישיבת סלובודקה, שבה כונה כמנהג הימים על שם עיר הולדתו 'יחזקאל טרסטינער'. לצידו החלו ללמוד באותה שנה בישיבה, גם 'ראובן מינסקער' ו'דניאל סידרער' שהתפרסמו לאחר מכן בעולם הישיבות. במהלך לימודיו בסלובודקה, האזין גם לשיעוריו של הרב ברוך דב ליבוביץ, ראש ישיבת כנסת בית יצחק שפרשה מישיבת סלבודקה, והייתה ממוקמת בקרבת מקום. קיימת סברא שבאותם ימים למד גם מפי רבי אברהם אהרן בורשטיין "הגאון מטבריג".
בי"ב בסיוון תרע"ג, נישא לשפרה בתו של ר' אבא ראובן אש מוואבאלניק, ועבר להתגורר בעיירה זו. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, גלו לוואבאלניק תלמידי ישיבה רבים, התארגנה בבתי המדרש ישיבה זמנית, ובה העביר רבי יחזקאל ברשטין שיעורים, לצדו של הרב המקומי רבי יהודה לייב פורר. תלמידם מאותם ימים הוא הרב אלעזר מנחם מן שך.
במהלך המלחמה גלו בני משפחתו לאזור חרקוב, והוא נפרד מהם והגיע לקרמנצ'וג שבה שהתה גם ישיבת "כנסת ישראל" מסלובודקה. לאחר המלחמה חזר לוואבאלניק והתאחד עם משפחתו, אך התברר שחמיו שהיה המפרנס העיקרי של המשפחה כולה, נעדר, וכנראה הוגלה בידי הרוסים. לא היה להם מקור פרנסה בוואבאלניק, והם נאלצו לעקור ממנה.
בין השנים תרע"ח-תרפ"ב (1918-1922), שימש כר"מ בישיבה שהוקמה אז בקרילוב שבמחוז חרסון, בראש הישיבה עמד הרב המקומי רבי אברהם לייב שור. השנים למדו בחברותא מדי ערב שבעה דפי גמרא, וסיימו יחד את התלמוד הבבלי פעמיים במשך שנתיים. מתלמידיו בקרילוב: רבי אברהם אליהו מייזס, רבי הלל פאליי, ורבי אפרים זאב גרבוז.
הישיבה בקרילוב נסגרה ב־1922, כנראה ביוזמת השלטונות הרוסיים, ורבי יחזקאל ברשטין חזר לסלובודקה. בתקופת שהותו הראשונה בה, עדיין לא הצטרפה אליו משפחתו והוא השתכן בחדר משותף עם בחורים צעירים. אחד משכניו לחדר נודע לימים כרב יצחק הוטנר. בתקופה זו הצטרף לכולל קובנה שבו למדו רבים מגדולי התורה של התקופה שבין מלחמות העולם.
בשנת תרפ"ג (1923), הקימו רבי נתן צבי פינקל "הסבא מסלובודקה" ובנו רבי משה פינקל, ישיבה לשכבת גילאים צעירה יותר מזו שהייתה בישיבת "כנסת ישראל", שמה של הישיבה נקרא "אור ישראל" והיא נועדה לשמש מעין ישיבת ביניים לבוגרי הישיבות הקטנות, בטרם כניסתם לישיבה הגבוהה. רבי יחזקאל ברשטין שולב בצוות הישיבה כר"מ. בשנים שאחר כך התפזר צוות הישיבה, ורבי משה נשאר לעמוד בראשה. בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20, התפרסם שמו בעולם הישיבות הליטאי, וכשהדפיס ב־1935 את ספרו "דברי יחזקאל" הוא זכה לתפוצה רחבה, ורבים מחידושיו מצוטטים בספרי בני התקופה ומשמשים נושא לענות בו, בשיעורי ראשי ישיבות.
ספרו "דברי יחזקאל" בנוי בצורה של "מערכות" המקיפות כל נושא עד תומו, בכל הסוגיות בתלמוד העוסקות בו. בהקשר לכך סיפר אחד מתלמידיו שרבו הסתייג מאוד מהמושג שרווח אז בישיבות "ווארט" (מיידיש: מילה), חידוש מבריק על שאלה מקומית שאינו מחויב לבירור מקיף ושורשי. הוא מצוטט כמי שנהג לומר: ”אין דבר עקום מ"ווארט" ישר”.
בח' בחשוון תש"ב (29 באוקטובר 1941), נרצח יחד עם יהודים רבים בפורט התשיעי, יום לאחר "האקציה הגדולה" בגטו הגדול של קובנה.