stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלוף בצלות ואלוף שום
התקבלות היצירה

"אלוף בצלות ואלוף שום" התקבלה בהתלהבות על ידי בני דורו של ביאליק.
יעקב פיכמן תיאר את היצירה:
אף הבדיחה הפשוטה " אלוף בצלות ואלוף שום", מין משל עם מוסר השכל, שאפשר לספרה במילים ספורות ולא יהא חסר בה כלום, נהפכה במגע הפלא של עט ביאליק לרקמת צבעים גדולה, ליריעה אפית רחבה שופעת שחוק ועליזות אין קץ – למשהו, שיש בו מהתפרצות החדוה שבמשחקי עם, התובעת חריפות לשונית בלי סוף וחרוזים בלי סוף. את ההפרזה שבראייה הולמת ההפרזה שבבטוי, – זאת ההתרוננות שבניב, שעשתה את "אלוף בצלות ואלוף שום" ליצירת-מופת, שהחיתה בחנה והבליעה בחנה את כל הספרות הגדולה של ספורי השעשועים המוחרזים מן התקופה הספרדית, ששמשה לה דוגמה.
בנציון בנשלום תיאר את סגולותיה של היצירה:
אם בכמה ספורים של ביאליק נמצאים גרגרי הומור, מחלחל כאן הצחוק החריף. הקונדסי. הכל כאן קומי. קומי כל ספור-המעשה וקומיים כל הטפוסים, והסיטואציות הן קומיות. ... זה לא הצחוק של שלום-עליכם, המהול בדמעות. זה צחוק לשם צחוק. זו קונדסיות לשם קונדסיות. עוד לא נשמע בספרותנו צחוק כה בריא, כה גרעיני.
ביאליק חשף ב"אלוף בצלות ואלוף שום" את כישרונו הלשוני הגדול. כמה סגולות לשפתו במקמה זו: היא יודעת את סוד הגלוי ואת סוד הכסוי; יש שתצטמצם ויש שתשתפך כנהר רחב. לשלמות גדולה הגיע באונומטופאה. הנה קטע מתאור-המשתה: "קול לסת לועסת וקול שן גורסת, קול כוס וצנצנת נוצצת ומכסכסת, קול מזלג מנקר ושכין קורצת וקול שפה מוצצת ומתמצצת". חרוזים אלה נותנים תמונה פלסטית, ממשית, ממשתה-זללנים זה.
עיבוד למחזה ולמחזמר

היצירה הועלתה על הבמה כאגדה משעשעת לילדים: בשנת 1945 הוצגה בתיאטרון הקאמרי בבימויו של יוסף מילוא, ולאחר מכן הוצגה פעמים נוספות.
בשנת 1951 העלה על הכתב גדעון תמיר מחזה בחרוזים בעקבות האגדה מאת חיים נחמן ביאליק, שיצא בהוצאת מס"ד ב', תשי"ב.
בשנת 1960 העלו תיאטרוני הילדים "תילון" ו"תליל" שהתאחדו את ההצגה "אלוף בצלות ואלוף שום", בעיבודו של אוריאל אופק ובבימויו של מנחם גולן, עם מוזיקה מאת נחום נרדי.
בשנת 1980 היצירה "אלוף בצלות ואלוף שום" עוּבּדה למחזמר, שאת מילותיו כתבה לאה נאור ואת המוזיקה הלחין דובי זלצר. עלילת המחזמר מתבססת על עלילת סיפורו של ביאליק, אך במילות הפזמונים ניתן למצוא רק דמיון מצומצם למילותיו של ביאליק, ולעיתים אין כל דמיון בין מילות הפזמון לאלה של ביאליק.
זיקה ניכרת למילותיו של ביאליק נמצאת בבית הראשון של הפזמון "הבדל לא גדול", המתאר את תחושתו של בן-המלך בהגיעו לאי:
לעומת זאת, בפזמון "אוהב זהב", שאותו שר אלוף שום, אין כל זיקה למילותיו של ביאליק, כפי שממחיש הבית הראשון שלו:
בשנת 1980 צולם המחזמר לטלוויזיה, וכן יצא לאור בדפוס בהוצאת דביר, יחד עם גרסתו המקורית של ביאליק, ובתקליט בהד ארצי (לימים גם בתקליטור). 
התוכנית שודרה לראשונה בערוץ הראשון בסוף אותה שנה ולאחר מכן בשידורים חוזרים רבים. עורכת ומפיקה: רינה אגוזי, במאי: אנטואן סאלח.
עיבוד למחזה ולמחזמר > שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
מוני מושונוב: אלוף בצלות
דני ליטני: אלוף שום
אבנר חזקיהו: מלך האי
חנה לסלאו: מלכת האי
עזרא דגן: זקן החכמים
מנחם עיני: מספר א'
צרויה להב: מספר ב'
מוצי אביב: השליח
עיבוד למחזה ולמחזמר > שירי המחזמר

לאן הם נודדים (שיר פתיחה) – צרויה להב
חכם ביום וחכם בלילה – צרויה להב, מנחם עיני ומוני מושונוב
אנחנו ממשיכים – מוני מושונוב, צרויה להב ומנחם עיני
פרידה והפלגה – תזמורת
הבדל לא גדול – מוני מושונוב ומוצי אביב
תהלוכה – תזמורת
הזמנה לארוחה – חנה לסלאו
הבצל – צרויה להב ומנחם עיני
אם הוא יכול – מוצי אביב, דני ליטני, צרויה להב, מנחם עיני
ריקוד הבצל – תזמורת
אוהב זהב – דני ליטני
ריקוד השום – תזמורת
תואר אצולה – מקהלה
השום בריא לגוף – עזרא דגן, חנה לסלאו, אבנר חזקיהו
מחרוזת – צרויה להב ומנחם עיני
היצירה גם עובדה ב-2004 לקלטת הילדים "סיפורי מישמיש 2", שם מקריאה אותה דפנה דקל ובסדרה "אגדות המלך שלמה", שבה הבצל והשום מוחלפים בפלפל שחור ובפפריקה.
בעקבות "אלוף בצלות ואלוף שום"

לסמטה בשכונת פלורנטין בתל אביב ניתן השם "אלוף בצלות". עיריית תל אביב נימקה את הבחירה בשם כך: "...לא במקרה, סמוך הרחוב לשוק שבו דוכני ירקות ובכללם בצל".
כאשר תורגם לעברית ספרו של טום הודג'קינסון, "How to be Idle" על ידי יניב פרקש ניתן לו השם "אלוף בטלוּת", בהשראת יצירתו של ביאליק.
בשנת 2015 יצא לאור ספרו של אפרים סידון, "מלך המלח ונסיך הפלפל", שאותו מתארת הוצאת הספרים "שני נסיכים, שני הרפתקנים, שני חובבי מסעות. האחד סקרן, מלא רצון טוב ונדיב, האחר כולו מלא תאוות בצע וקנאה", ומסבירה: "ביאליק קרא לסיפור שחרז 'אלוף בצלות ואלוף שום'. כמעט בכל שפה אפשר למצוא גרסאות שונות של הסיפור העממי הזה, ולא תמיד עם בצל ושום."
לקריאה נוספת

יהודה רצהבי, "'אלוף בצלות' לאור המחברת העברית", בתוך: הלל ברזל (עורך), מאסף: לדברי ספרות, בקורת והגות, י (תשל"ה): מוקדש ליצירת חיים נחמן ביאליק; עורך: הלל ברזל, עמ' 272–287.
דבורה ברגמן, "יחוס אבות של 'אלוף בצלות ואלוף שום'", בתוך: אהרן קומם (עורך), ספר יצחק בקון: פרקי ספרות ומחקר, באר שבע: אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, תשנ"ב 1992, עמ' 73–90.
זיוה שמיר, "המקאמה כקנקן ישן-חדש: הנסיבות שעל רקען חיבר ביאליק את 'אלוף בצלות ואלוף שום'", בקורת ופרשנות 29 (תשנ"ג), עמ' 67–74.
מערות אורנית

| --- | --- |

 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  32°45′24″N 34°59′22″E﻿ / ﻿32.756666666667°N 34.989444444444°E﻿ / 32.756666666667; 34.989444444444
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) מערות אורנית(למפת הגליל המערבי רגילה) מערות אורנית(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מערות אורנית(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מערות אורנית
 
מערות אורנית, מבט מנחל גלים
מבט מתוך מערת אורנית אל שרידי יישוב מוסלמי בנחל נדר
מערות אורנית (אׇרְנִית) הן מכלול של מערות גדולות במערב הכרמל, מערות המסה (קרסט) שאורכן כמה עשרות מטרים והן כוללות אולמות רחבים ומחילות.
תיאור המערות

המערות נמצאות בנחל גלים, בשולי העיר טירת כרמל, כקילומטר וחצי דרום מזרחית מהשטח הבנוי. המערות נקראות בשם הנחל שבו הן נמצאות (נחל אורנית), בגדתו הצפונית.
הפתח הצפון־מזרחי של המערות, שהוא הפתח הגבוה מוביל לאולם גדול וממנו יוצא מסדרון גבוה המתפצל לשתי קומות. בשתי הקומות יש חלונות טבעיים שמהן נשקף נוף לצפון ולמערב.
המערות נסקרו על ידי יעקב עולמי, שגילה קטעי ברקציה עם כלי צור ושברי עצמות מלוכדים. הכלים שייכים לתרבות המוסטרית של תקופה הפלאוליתית התיכונה, וכן נמצאו כלים השייכים לתקופה הכלקוליתית.
בנוסף, בכמה מחדרי המערות קיימים מכתשים וספלולים חצובים בסלע, ללא שרידים ארכאולוגיים אחרים שהשתמרו. לפי צורת הספלולים ייתכן שהם שייכים לראשית התקופה הנאוליתית הקדם-קירמית כ־11,000 שנים לפני זמננו.
מערות אלו הן אתר מקלט חשוב לעטלפי חרקים שהם בע"ח מוגנים, ולכן הכניסה לתוכן אסורה בחודשים אוקטובר עד מרץ, תקופת תרדמת החורף של העטלפים.
קיים שביל המוביל את המבקרים מטירת כרמל אל המערות, וממשיך משם אל נחל ספונים.
נחל אורנית –המסלול באורך 3 קילומטר בכרמל, ראשיתו של הנחל כ־2.5 קילומטר מדרום־מזרח לטירת כרמל, משם הוא יורד לכיוון צפון־מערב ומתחבר אל נחל גלים, כחצי קילומטר ממזרח לטירת כרמל.
הערות שוליים

1 2  מדריך ישראל החדש- כרך5: הכרמל וחופו ורמות מנשה: סלאמן אבו רוכן, יעקב שורר עמוד 141, כתר
↑  אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל"/זאב וילנאי אריאל, ע'מ 1413, הוצאת עם עובד
↑  לקסיקון מפה ארץ ישראל מנחם מרקוס, יובל אלעזרי ע'מ 25, מפה
↑  Rosenberg, D., & Nadel, D. (2011). Characterization and distribution of bedrock features at Ornit Cave, Mt. Carmel, Israel. Journal of the Israel Prehistoric Society, 41, 37-69.
↑  אנציקלופדיה מפה – כל היישובים וכל האתרים בישראל" – כרך מספר 1, מפה
| רכס הכרמל |
| --- | --- | --- |
| הרים, עמקים ונקודות ציון גאוגרפיות | בקעת אלון • הר אלון • הר אורן • הר חורשן • הר ערקן • הר שוקף • הר סומק • הר טללים • חניון האגם •  מצוק מגדים • עין ורדיה • עין עמיקם • עמק מהר"ל •  סטלה מאריס • רום כרמל • חוטם הכרמל |  |
| נחלים | נחל אבן  • נחל אורן • נחל אזוב  • נחל אחוזה  • נחל אלרואי • נחל בוסתן • נחל גחר • נחל גיבורים • נחל גלים • נחל דורים • נחל הוד • נחל ורדיה • נחל חוסיפה • נחל חיק • נחל חרובים • נחל יגור • נחל כלח • נחל לוטם • נחל מגדים • נחל מהר"ל • נחל מערות • נחל נדר • נחל מעפילים • נחל נץ • נחל נשר • נחל סבך • נחל סעדיה • נחל ספונים • נחל עובדיה • נחל עמיק • נחל עמירם • נחל קטיע • נחל רקית • נחל רקפת • נחל שיח • נחל תן |  |
| אתרים ארכאולוגים | חורבת דובה • חורבת כרך • חורבת סומקה • חורבת קסטרא • חורבת רקית • מבצר ראש מיה • מחצבות קדומים • מערת אורן • מערות אורנית • מערת גמל • מערת הגדי • מערת הנחל • מערת תנור • מערת כבארה • מערת מיסליה • מערת ספונים • מערת רקפת • נווה דוד |  |
| נקודות ציון | בית אוליפנט • גבעת ההגנה • חוות משמר הכרמל • חורשת הארבעים • בית סוהר דמון • מלון יערות הכרמל • מקאם הנביא אבו אברהים • מצפה עופר • משמר הכרמל • קרן הכרמל • פארק הכרמל • פארק נשר • בית הקברות הצבאי בעספיא |  |
| יישובים | חיפה • נשר • טירת כרמל • דלית אל-כרמל • עספיא • יגור • בית אורן • גבעת וולפסון • ניר עציון • עין הוד • ימין אורד • עין חוד • כרם מהר"ל • עופר • מאיר שפיה • פוריידיס • זכרון יעקב • מעיין צבי |  |
| שונות | גאולוגיה של הכרמל • השרפה בכרמל בשנת 1989 • השרפה בכרמל בשנת 2010 • כביש 672 • כביש 705 • כביש 721 • כביש 7212 • דרך נוף כרמל • מטמון עספיא • חזירי הבר בחיפה • מלון יערות הכרמל • ההר הירוק תמיד  • גל השריפות בישראל בשנת 2016  • יקבי כרמל |  |
אחת ממערות אורנית
מחלף גבעת שמואל

תבנית:מחלף
מחלף גבעת שמואל (נקרא גם "מחלף קוקה קולה") הוא מחלף בכביש 4 שנפתח לתנועה במרץ 1990‏. הוא משמש ככניסה הראשית לגבעת שמואל וככניסה דרום־מזרחית לבני ברק.
המחלף בנוי מגשר העובר מעל כביש 4 שבשני קצותיו צמתים מרומזרים. הנוסעים דרומה בכביש 4 אל גבעת שמואל נכנסים לתוך העיר בני ברק לשם עלייה על הגשר. גשר זה סגור בשבתות וחגים.
ליד המחלף עתיד להיפתח מסוף גבעת שמואל.
הערות שוליים

↑  אתר החברה הלאומית לדרכים בישראל, סעיף בדרכים / מחלפים
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מחלף בר-אילן | מחלפים בכביש 4 | הבא: מחלף גהה |
מבט מגשר המחלף לכביש 4 בכיוון דרום
פרנק מידלמאס

| --- | --- |

 לידה:  28 במאי 1919 איגלסקליף, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  8 בספטמבר 2006 (בגיל 87) נורת'ווד, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  1957–2005 (כ־48 שנים)
 פרופיל ב-IMDb
 
פרנסיס ג'ורג' "פרנק" מידלמאס (באנגלית: Francis George "Frank" Middlemass; 28 במאי 1919 - 8 בספטמבר 2006) היה שחקן אנגלי. כבר בתחילת הקריירה שלו גילם דמויות של אנשים מבוגרים יותר מגילו. הוא זכור מהופעותיו בטלוויזיה בתפקיד רוקי הרדקאסל בסדרה הקומית "בחלוף השנים", בדמות אלג'י האריס במיני-סדרה "To Serve Them All My Days" ובתפקיד ד"ר אלכס פרנבי בסדרה "Heartbeat". מידלמאס היה פעיל בלהקה השייקספירית המלכותית, והיה השחקן הרביעי והאחרון שגילם את דן ארצ'ר בסדרת התסכיתים "The Archers".
ביוגרפיה

מידלמאס נולד בעיר איגלסקליף שבמחוז דרהאם בצפון מזרח אנגליה לתומאס מידלמאס, מנהל חברת ספנות, ולמרי אליזבת הוגט. הוא היה הצעיר מבין ארבעה ילדים, היו לו שלוש אחיות. סבו תומאס מופיע במפקד אוכלוסין משנת 1891 שהוא נולד בסביבות 1835 בוויטסום שבמחוז ברוויקשייר.
הוא גדל בניוקאסל על נהר הטיין והתחנך בסטוקטון-און-טיס (אנ'). כשהיה בן 19 התגייס לצבא ונפצע בפינוי מדנקרק. הוא עזב את הצבא כשהיה בן שלושים בדרגת לוטננט קולונל.
תחילת קריירת המשחק של מידלמאס הייתה בתיאטרון רפרטוארי בפנזנס שבקורנוול. אחרי כן הצטרף ללהקת התיאטרון של ה"אולד ויק". עם הלהקה יצא לסיור הופעות באמריקה הצפונית והדרומית, אוסטרליה, ניו זילנד, ישראל, לבנון, רוסיה, פולין והמזרח הרחוק, ושיחק במחזה "הלילה השנים עשר" לצדה של ויוויאן לי. בשנות השישים של המאה העשרים יצא לסיבוב הופעות עם להקת התיאטרון של איאן מקלן והופיע בנוטינגהאם פלייהאוס. הוא שיחק לצידו של פיטר או'טול במחזה "מחכים לגודו".
ביוגרפיה > טלוויזיה

תפקידו הראשון בטלוויזיה היה בשנת 1958 בסדרה "Dixon of Dock Green". הופעות נוספות בטלוויזיה באותה תקופה היו בסדרת הדרמה "Z-Cars", בסדרה "Softly, Softly", בפרק בסדרה "הגומלים" ובסדרת הטלוויזיה לילדים "Jackanory". בשנות השבעים והשמונים של המאה העשרים הופיע בסדרה הקומית "Doctor at Large", במיני-סדרה "מלחמה ושלום" בהופעה בלתי נשכחת בה גילם את דמותו של מיכאיל קוטוזוב, בסדרה "Crown Court", בסדרה הקומית "בערוב ימי היין", בפרק "Murder at Moorstone's Manor" של הסדרה "Ripping Yarns", בדרמה התקופתית "על אדונים ומשרתים", במיני-סדרה "פולדארק" משנת 1975, בסדרה "Fall of Eagles" בתפקיד ראש הממשלה הרוסי פיוטר סטוליפין, בסדרה המשטרתית "The Sweeney" ובאופרת הסבון "Emmerdale Farm". ב-1975 גילם את סר צ'ארלס לינדון בסרט בארי לינדון של סטנלי קובריק.
ב-1973 הופיע מידלמאס בתפקיד מר ליון הקצב בפרק האחרון בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "על אדונים ומשרתים". אבל רק ב-1980 קיבל תפקיד ראשי בסדרת טלוויזיה כשהופיע בסדרת הדרמה " To Serve Them All My Days" המתרחשת בתקופה שאחרי מלחמת העולם הראשונה. אחר כך שיחק בתפקיד השוטה במחזה "המלך ליר" בכיכובו של מייקל הורדרן בתפקיד ליר. עוד גילם את דמותו של ליאוניד ברז'נייב במחזה "תרבוע העיגול" מאת טום סטופארד. הוא המשיך לשחק בתפקידים קטנים בסדרות הטלוויזיה "כן, אדוני השר", "Winston Churchill: The Wilderness Years" (בתפקיד לורד דרבי), "ג'ולייט בראוו", "רק כשאני צוחק", "All in Good Faith", "כן, אדוני ראש הממשלה", "אוליבר טוויסט" (בתפקיד מר בראונלו), "שרלוק הולמס", ובפרק "הרצח באיי הקריביים" מסדרת סרטי "גברת מארפל" (בתפקיד מייג'ור פלגרייב).
בשנים 1992 ו-1993 הופיע בתפקיד ד"ר אלקס פרנבי בעשרים פרקים של סדרת המשטרה "Heartbeat". ב-1993 החל להופיע בסיטקום "בחלוף השנים" בתפקיד רוקי הרדקאסל, דמות שהמשיך לגלם עד שנת 2002, וגם בשני פרקי ספיישל בשנת 2005, שהיו הופעותיו האחרונות.
מידלמאס הופיע בסדרה "הרפתקאותיו של שרלוק הולמס" של ה-BBC בתפקיד פיטרסון בפרק "The Blue Carbuncle" ובתפקיד הנרי בייקר בעיבוד הטלוויזיוני של שרלוק הולמס של רשת Granada TV.
ביוגרפיה > עבודות נוספות

מידלמאס הופיע גם ברדיו, תפקידו הבולט ביותר היה דן ארצ'ר, והוא היה השחקן הרביעי שגילם את הדמות, באופרת הסבון הרדיופונית "The Archers". הוא שיחק בתפקיד מ-1982 עד 1986 עם מותה של הדמות.
עוד השתתף באלבומים ובמחזות רדיו בהם "Carol and the Advent Calendar", "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה" וסדרת הרדיו "Hordes of the Things".
בקולנוע הופיע מידלמאס בין השאר בסרטים "אוטלי" (1968), "Frankenstein Must Be Destroyed" (מ-1969), "Say Hello to Yesterday" (מ-1970), "מאדאם סין" (1972), "בארי לינדון" (1975), "האי" (1980), דיבב את הזחל בסרט "Dreamchild" (מ-1985) ושיחק בסרט "מלחמת הכרוב של גברת קלדיקוט" (2002).
ב-1984 הצטרף מידלמאס ללהקה השייקספירית המלכותית, ושיחק בתפקידים שייקספיריים כמו האח לורנס במחזה "רומיאו ויוליה", קווינס במחזה "חלום ליל קיץ" וגילם את הולפרנס במחזה "עמל אהבה לשווא". הוא הופיע במחזות קלאסיים כמו "רוסמרהולם", "Heartbreak House" ו-"You Never Can Tell" מאת ג'ורג' ברנרד שו.
ביוגרפיה > שנותיו האחרונות

גם כשהגיע לגיל שמונים המשיך פרנק מידלמאס להופיע על הבמה, הוא שיחק במחזה "חשיבותה של רצינות" ויצא לסיבוב הופעות בהצגת יחיד בשם "Frankly Speaking". בשנים האחרונות לחייו הופיע בטלוויזיה בסדרות "קוואנה QC", "חדר מיון", "הממלכה העשירית", "רופאים", ו"רציחות במידסומר". ב-2005 השתתף בפרק איחוד של הסדרה "בחלוף השנים" ששודר בחג המולד אותה שנה, וזו הייתה הופעתו האחרונה בטלוויזיה.
ביוגרפיה > חיים אישיים

מידלמאס מעולם לא התחתן. במשך ארבעים שנה היה בביתו חדר עבור חברו השחקן ג'פרי טון (אנ'), שנפטר ב-2005. מידלמאס נפטר בגיל 87 בנורת'ווד שבלונדון.
הערות שוליים

1 2  Woddis, Carole (11 בספטמבר 2006). "Obituary - Frank Middlemass". London: The Guardian. נבדק ב-2 במאי 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "Obituary - Frank Middlemass". London: The Times. 12 בספטמבר 2006. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Douglas Adams – The Hitch-Hiker's Guide To The Galaxy Part Two: The Restaurant At The End Of The Universe
↑  Hordes of the Things
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007352942105171  PLWABN: 9810605218505606  BNE: XX5165633  BnF: cb14071205p (data)  ISNI: 0000 0001 1438 3450  LCCN: nr97039739  SUDOC: 06080436X  VIAF: 262680798   WorldCat (עם VIAF): 262680798
פיטר היגס

| --- | --- |

פיטר היגס בטקס הענקת פרס נובל לפיזיקה 2013
 לידה:  29 במאי 1929 ניוקאסל, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  8 באפריל 2024 (בגיל 94) אדינבורו, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  הממלכה המאוחדת
 מקום לימודים:  בית הספר קותם (1946)  בית הספר הסיטי של לונדון (1947)  קינגס קולג' לונדון (1950)  קינגס קולג' לונדון (1951)  קינגס קולג' לונדון (1954) 
 מנחה לדוקטורט:  צ'ארלס קולסון, ה. כריסטופר לונז'ה-היגינס 
 מוסדות:  Royal Commission for the Exhibition of 1851 (1953–1955)  אוניברסיטת אדינבורו (1960–1996)  אוניברסיטת אדינבורו (1996–2024)  האוניברסיטה לטכנולוגיה של סידני (ספטמבר 2022)  יוניברסיטי קולג' לונדון (ינואר 1959–1960)  אוניברסיטת אדינבורו (1955–1956)  אוניברסיטת לונדון (1956–דצמבר 1958)  Burnet Institute (ספטמבר 1996) 
 תלמידי דוקטורט:  לואיס ריידר, כריסטופר בישופ, דיוויד סטיבנסון, דייוויד וולאס, ג'ון מורו גולדן, ניק דורי 
 פרסים והוקרה:  מדליית קופלי (2015)  citizen of Edinburgh (2014)  מדליית אדינבורו (2013)  פרס נובל לפיזיקה (2013)  Clarivate Citation Laureates (2013)  עמית כבוד (2013)  פרס נסיכת אסטוריאס למחקר טכני ומדעי (2013)  פרס סאקורי (2010)  מדליית אוסקר קליין (2009)  פרס וולף לפיזיקה (2004)  עמית כבוד של המכון לפיזיקה (1999)  מדליית דיראק (1997)  פרס פיזיקת חלקיקים ואנרגיה גבוהה (1997)  הרצאת ג'יימס סקוט (1993)  עמית המכון לפיזיקה (1991)  מדליית רתרפורד (1984)  עמית החברה המלכותית (1983)  מדליית יוז (1981)  עמית החברה המלכותית של אדינבורו (1974) 
 מספר צאצאים:  2 
 www.ph.ed.ac.uk/higgs
 תרומות עיקריות
 השערת מנגנון היגס ובוזון היגס
 חתימה:   
 
פיטר וויר היגס (באנגלית: Peter Ware Higgs;‏ 29 במאי 1929 – 8 באפריל 2024) היה פיזיקאי בריטי ופרופסור באוניברסיטת אדינבורו, חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 2013.
ביוגרפיה

פיטר היגס נולד ב-1929 בניוקאסל, לאב שהיה מהנדס קול ב-BBC. עקב מחלת אסתמה ונדודי המשפחה בעקבות עבודת אביו החמיץ היגס חלק מהלימודים בבית הספר ולמד בביתו. בחלק מילדותו ונעוריו התגורר עם אמו בבריסטול, בזמן שאביו שהה בבדפורד לרגל עבודתו. בשנת 1947 החל ללמוד בקינגס קולג' לונדון, ושם קיבל בשנת 1950 תואר ראשון בפיזיקה ובשנת 1952 – תואר שני. בשנת 1954 קיבל תואר דוקטור בפיזיקה מולקולרית על עבודה שכותרתה 'Some problems in the theory of molecular vibrations'.
את עיקר הקריירה האקדמית שלו עשה באוניברסיטת אדינבורו, ממנה פרש בשנת 1996 כפרופסור אמריטוס.
היגס ידוע בעיקר בזכות הצעה שהעלה בשנות השישים של שבירת סימטריה ספונטנית של הכוח האלקטרו-חלש אשר מסבירה את מקור המסה של חלקיקי יסוד ושל בוזוני W ו-Z. תאוריה זאת, הקרויה על שמו "מנגנון היגס", הוצעה על ידי מספר פיזיקאים במקביל, וחזתה את קיומו של חלקיק חדש, בוזון היגס. ב-4 ביולי 2012 הודיעו קבוצות מחקר במרכז המחקר CERN שצפו בחלקיק בעל המאפיינים המשוערים של בוזון היגס.
היגס זכה למספר פרסים על עבודתו, בהם מדליית דיראק (1997), פרס וולף (2004), מדליית אוסקר קליין (2009) ומדליית קופלי (2015). היגס סירב לקבל את פרס וולף במחאה על "הכיבוש הישראלי בשטחים". לאחר גילוי החלקיק במאיץ החלקיקים ב-CERN, הוענק להיגס פרס נובל לפיזיקה, יחד עם פרנסואה אנגלר.
משה ירמיה הכהן

הרב משה ירמיה הכהן (יש הרושמים כ"ץ; נפטר בי"ח באייר ה'תי"ט) המכונה משה מנארול היה רב בכמה קהילות בפולין, ולאחר גזירות ת"ח ות"ט נמלט למץ שבצרפת והיה רבה של יהדות מץ.
ביוגרפיה

משה ירמיה הכהן נולד בעיר קרמניץ לאביו ר' אליעזר וועלשים, מניש קריווא, בן רבי שלום, אב"ד בצפת (גיסו של המקובל, אליהו די וידאש). נישא לפיגא בתו של הקצין ר' יונה דישוויץ מנארול. וכיהן כרב של העיירה נארול בפולין. בעת גזרות ת"ח ות"ט ברח מערבה ובשנת ה'ת"ט התקבל כרב במץ. הרב הכהן היה תלמיד המהרש"א, והב"ח ושל ר' יעקב מלובלין, ר' אברהם חיים שור.
בימיו הוגדרו באופן מדויק סמכויותיו של הרב, שכללו את סמכות השיפוט ופסיקת ההלכה וכן את ההכרעה בכל התחומים הדתיים, במץ גופא ובכפרים הסמוכים. באופן חריג לא קיבל מינוי זה אישור מלכותי כנדרש, ובעת ביקורו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת בקהילת מץ בשנת תי"ח והענקת כתבי הזכויות החדשים שלה, המלך קבל על כך וחידש את הדרישה לאישור מלכותי קודם מינוי הרב.
הרב מנרול חיבר תפילת הזכרת נשמות מיוחדת להרוגי גזירות ת"ח ות"ט, והיא התקבלה בקהילתו מץ ונאמרה לפני "אב הרחמים" בשווארץ שבת ובשבת חזון.
כתבים תורניים נוספים שלו נדפסו בידי בנו, הרופא טוביה כהן. מקובל לסמן את מינויו של הרב מנרול כראשית "תקופת הזוהר של רבנות מץ".
אלמנתו פיגא נשאה בחשוון תכ"ג לר' משה שמשון בכרך, אביו של רבי יאיר חיים בכרך. נפטרה במגפה ו' באב ה'תכ"ו.
משפחתו

חתנו - ר' משה ב"ר שלום פרידמן, הנקרא 'ר' משה ציפש'.
בנו - ר' ידידיה גוטליב.
בנו - הרופא טוביה כהן.
הערות שוליים

↑  תאריך פטירתו לפי המופיע בפנקס הזכרת הנשמות של הקהילה (סריקה באתר הספרייה הלאומית) ובפנקס החברה קדישא (סריקה באתר הספרייה הלאומית). במאמריהם של פראגר (עמ' שמא) ווועבער (עמ' שמו) נכתב התאריך י"ט באייר.
↑  שהביא לדפוס ספרו של דודו, ראשית חכמה, בקראקא שנ"ג-שנ"ד.
↑  שפירושו: סופר. שנתייחסו מגזע הכהנים מעזרא הסופר.
↑  לנוסח מצבתה ראו לודוויג לויזון, נפשות צדיקים, פרנקפורט 1855, מס' 34, באתר היברובוקס.
↑  פראגר, "תולדות קהילת מץ", עמ' שמ.
↑  נדפסה על ידו בשם "בקשה", אמשטרדם תי"ז, באתר אוצר החכמה ואחר כך נדפס כעשרים פעמים.
↑  ברכת טוב, ונציה תע"א, באתר אוצר החכמה.
↑  התאריך נקבע לפי הכתוב על מצבתה, וכן כתב יוזפא שמש, מנהגים דק"ק וורמיישא, חלק ב סי' רל"ה בהגהה. אמנם, בשו"ת חות יאיר סימן צ"ב מאת חתנו ר' משה ב"ר שלום דמתקריי פרידמן, נזכר שהחתונה הייתה בשנת תכ"ד.
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יהודה שרת

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 בינואר 1901 חרסון, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  22 ביוני 1979 (בגיל 78)
 מוקד פעילות:  ישראל 
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  כינור 
 
יהודה שרת (שרתוק) (26 בינואר 1901 – 22 ביוני 1979) היה מלחין, מנצח מקהלות ומחנך ישראלי.
ביוגרפיה

נולד בחרסון (כיום באוקראינה), בן ליעקב שרתוק, מאנשי ביל"ו, שבשנת 1882 עלה לארץ עם העלייה הראשונה אך שב לרוסיה. אחיו הבוגר היה משה שרת, ראש הממשלה השני של ישראל. עלה עם משפחתו לארץ ישראל בשנת 1905, וגדל כילד בכפר הערבי עין סיניא. בהיותו בן 11 עברה המשפחה לשכונת נווה צדק בתל אביב. יהודה למד בגימנסיה הרצליה ובמקביל למד נגינה בכינור. כתלמיד בגימנסיה ערך עיתון-תלמידים בשם הקובץ.
בשנות ה-20 הצטרף שרת ל"פלוגת העבודה" בכפר יחזקאל, והקים שם את הרביעייה המוזיקלית הקיבוצית הראשונה. הצטרף לקיבוץ עין חרוד. בשנת 1927 נשא לאשה את צביה והצטרף לקיבוץ יגור. בהיותו ביגור בשנות ה-30 של המאה ה-20 עבד במחצבת 4.5 בנשר, ביחד עם כ-40 עד 50 עובדים מיגור שיצאו מדי יום לעבודה במחצבה.
בשנת 1929 יצא להשתלמות בגרמניה, וכששב שימש כמורה לזימרה במוסד החינוכי של יגור. בשנת 1947 סיים את לימודיו בקונסרווטוריון הארצישראלי למוזיקה בירושלים, שם למד קומפוזיציה אצל יוסף טל. שרת הלחין שירים רבים והיה שותף ליצירת סדר פסח הקיבוצי, שאומץ לאחר מכן בקיבוצים רבים. נוסח סדר פסח יצא לאור בשנת 1951, ולחניו שלו זיכו אותו באותה שנה בפרס אנגל. בין תלמידיו בקיבוץ היה הפזמונאי יורם טהרלב. בתקופה זו היה שרת קשור בעבודתו המוזיקלית עם טל שאף עיבד מנעימותיו.
על יצירתו המוזיקלית של שרת כתב טל:
... עלה בידו של יהודה לנטוע את מנגינותיו בלב המונים – כמה מבין שיריו זכו לאותו קיום אלמוני בו ייבחנו שירי העם האמיתיים: העם משמרם משום שהוא חש בשירים אלה את חוויתו הנעלמת אשר ברגע של השראה נדירה מצאה את תיקונה ביצירתו של יחיד מחונן... יצירה מגובשת ועזת-מבע, רמה במעלתה הרוחנית והאנושית, אישית בטבעה אך כוללת ברקע החוויתי שבה – יצירה אשר שרשיה נעוצים עמוק בקרקע המוסיקה העממית בעוד שאמרתה מתנשאת מרחק רב על פני האדמה."
אשתו צביה נהרגה בדצמבר 1940 בתאונת דרכים ליד פרדסיה, ביחד עם אחותו רבקה שרת-הוז וגיסו דב הוז (על שמם נקרא קיבוץ דורות). אחרי התאונה שקע בדיכאון ובשארית חייו היה אדם מיוסר, אך המשיך בעבודתו החינוכית והמוזיקלית.
ליהודה וצביה נולדו 3 ילדים - 2 בנים ובת.
שרת כינס ופרסם את איגרותיו של ברל כצנלסון. הלחין רבים משירי רחל המשוררת, בהם "לא שרתי לך ארצי", "הן דמה בדמי זורם" ו"ואולי לא היו הדברים...".
בשנת 1953 עזב את יגור והתיישב בנווה ים. בשנותיו האחרונות חי בקיבוץ אפיקים, ליד בתו, בנו ונכדיו.
עם מותו בשנת 1979 הספיד אותו חברו ישראל גור: "יהודה שרת היה אדם מיוסר. רעייתו צביה - שעימה ואחריה הלך ליגור - נלקחה ממנו באסון תאונת-הדרכים הידועה של משפחת הוז-שרתוק בשנת 1940. במותה כבה משהו גם ביהודה שרת עצמו". יהודה נקבר בקיבוץ יגור לצידה של צביה רעייתו. בשנת 2006 הונחה מצבתה של בתם של יהודה וצביה, הזמרת הלה שרת, שנפטרה ממחלת הסרטן ותרמה את גופתה למדע, בין מצבותיהם של הוריה.
לקריאה נוספת

מוקי צור, יהודה שרת - גיבור תרבות, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2000.
הערות שוליים

↑  כתב יד של מאמר של פסח בן עמרם עבור "הקובץ" נמצא בארכיון גנזים (כתב יד 743/כ-18)
↑  יואל רגב, "אדם מול סלע, חוצבים, סתתים, ומחצבות בתולדות היישוב העברי "1856-1948 הוצאת ארץ-ארץ תשע"ט  2019 עמודים 181
↑  צילום תעודת ההוראה של שרת, באתר זמרשת
↑  בפרק השני של הסונטה לפסנתר (1949) מצטט טל את המלודיה של שירו של שרת לפואמה של רחל רחל ("הן דמה בדמי זורם")
↑  "קומו תועי מדבר", הוצאת מרכז לתרבות ולהסברה - דף למקהלה מס' 14 (1952)
↑  ליצירתו המונומונטלית של יהודה שרת
| משה שרת |
| --- | --- | --- |
| משפחתו | יעקב שרתוק (אב) • פניה שרתוק (אם)  • צפורה (רעיה) • יעקב (בן) • יעל (בת) • חיים (בן) • יהודה (אח)  • דב הוז (גיס) • אליהו גולומב (גיס) |  |
| הנצחתו | נווה שרת • רמת שרת • ארכיון מפלגת העבודה • אתר הזיכרון למשה שרת • קריית שרת • העמותה למורשת משה שרת |  |
| ראש ממשלת ישראל השני | ראש ממשלת ישראל השני |  |
| ממשלות | ממשלת ישראל החמישית (1954–1955) • ממשלת ישראל השישית (1955) |  |
| אירועים בכהונתו | העסק הביש • מסעו לאסיה (1956) • אסון מעגן (1954) • ביקור או נו בישראל (1955) • מבצע אלקיים (1955) |  |
| שונות | נאום הדגל • בית כהן-שרת |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309368005171  GND: 1137387920  ISNI: 0000 0001 1064 481X  LCCN: n86035240  MusicBrainz: 5398d587-4def-41ba-9058-e997e41472c4  VIAF: 58093487   WorldCat (עם VIAF): 58093487 
ילדי משפחת שרתוק, 1913. האחיות מימין לשמאל: עדה, גאולה, רבקה, האחים: משה שרת, יהודה
יהודה שרת, עומד במרכז מאחור, בין אחיו ובני דודיו (1920)
קברם של יהודה וצביה שרת בקיבוץ יגור