stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון אשקרופט
ביוגרפיה > ראשית דרכו וקריירה מוקדמת

אשקרופט נולד בשיקגו שבאילינוי, בנם של גרייס פ. (לבית לארסן) וג'יימס רוברט אשקרופט. לאחר זמן מה עברה המשפחה לספרינגפילד שבמיזורי, שם היה אביו כומר בקהילת "אספות האלוהים", פלג נוצרי המשתייך לתנועת הפנטקוסטליזם, וכיהן כנשיא אוניברסיטת אוונג'ל בשנים 1958–1974, ובשנים 1958–1963 היה נשיא מכללת התנ"ך המרכזית. אמו הייתה עקרת בית, שהוריה היגרו לארצות הברית מנורווגיה. אשקרופט למד בבתי ספר מקומיים בספרינגפילד.
הוא למד באוניברסיטת ייל, שם היה חבר באגודת הסתרים "סנט אלמו", וסיים את לימודיו ב-1964. ב-1967 קיבל תואר Juris Doctor במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת שיקגו. לאחר לימודי המשפטים, אשקרופט לימד בקצרה דיני עבודה ועבד כמִנְהֲלָן באוניברסיטת המדינה של מיזורי. במהלך מלחמת וייטנאם הוא לא גויס לכוחות המזוינים של ארצות הברית מכיוון שקיבל שש דחיות טיוטות לימודיות ודחיית עבודה אחת בגלל עבודתו בתחום ההוראה. ב-1972 התמודד אשקרופט על מועמדות המפלגה הרפובליקנית לייצוג מחוז הקונגרס השביעי של מיזורי בבית הנבחרים של ארצות הברית, אך בבחירות המקדימות הפסיד לג'ין טיילור. אחרי הבחירות המקדימות, מושל מיזורי קיט בונד מינה את אשקרופט למבקר המדינה של מיזורי, תפקיד אשר היה לא מאויש מאז היבחרו של מזכיר המדינה בונד לתפקיד המושל.
ב-1974 הפסיד אשקרופט בבחירות לתפקיד מבקר מדינת מיזורי בידי ראש מחוז ג'קסון ג'ורג' וו. לאהר, שטען כי אשקרופט אינו ראוי להיות מבקר המדינה משום שאינו רואה חשבון. באותה התקופה מונה אשקרופט לעור התובע הכללי בידי התובע הכללי של מיזורי ג'ון דנפורת'. במהלך שירותו כעוזר התובע הכללי חלק את משרדו על קלרנס תומאס, לימים שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית (ב-2001 השביע תומאס את אשקרופט לתפקיד התובע הכללי של ארצות הברית). בשנת 1976 נבחר דנפורת' לסנאט של ארצות הברית, ואשקרופט נבחר להחליפו בתפקיד התובע הכללי. הוא הושבע לתפקידו ב-27 בדצמבר 1976. ב-1980 נבחר אשקרופט מחדש עם 64.5 אחוז מקולות הבוחרים, וזכה ב-96 מתוך 114 מחוזות מיזורי.
ביוגרפיה > מושל מדינת מיזורי

אשקרופט נבחר לתפקיד מושל מיזורי ב-1984 וכעבור ארבע שנים נבחר לתקופת כהונה שנייה, ובכך נהפך לרפובליקני הראשון (והיחיד עד היום) בתולדות מיזורי שנבחר לשתי תקופות כהונה רצופות. בשנת 1984, יריבו בבחירות היה סגן המושל קן רוטמן, מועמד המפלגה הדמוקרטית. מסע הבחירות שלילי מצד שני המועמדים באופן בולט. במודעות הקמפיין שלו הציג אשקרופט את הניגוד בין קהל הבוחרים הכפרי שלו לבין קהל הבוחרים העירוני של יריבו מסנט לואיס. בסופו של דבר, אשקרופט זכה ב-57 אחוזים מקולות הבוחרים וזכה ב-106 מחוזות — אז הניצחון הגדול של הרפובליקנים בהיסטוריה של הבחירות לתפקיד המושל במיזורי.
ב-1988 זכה אשקרופט בשנית בבחירות הפעם בהפרש גדול יותר מהבחירות הקודמות, וגבר על יריבתו הדמוקרטית בטי קופר הרנס, רעייתו של המושל לשעבר וורן הרנס ומי שהייתה הגברת הראשונה של מיזורי. אשקרופט קיבל 64 אחוזים מקולות הבוחרים בבחירות הכלליות — מה שהיה הניצחון הראשון של מושל בתולדות מיזורי מאז מלחמת האזרחים האמריקנית. במהלך תקופת כהונתו השנייה היה יושב ראש אגודת המושלים הלאומית בשנים 1991–1992. כמושל, סייע אשקרופט במיסוד סטנדרטים והטלות גזר דין מחמירים יותר בכל הנוגע לפשעי אקדח, פעל להגדלת המימון עבור רשויות אכיפת החוק המקומיות והקפדה על סטנדרטים וענישה קשים יותר עבור אנשים שהכניסו אקדחים לבתי ספר.
ביוגרפיה > בסנאט האמריקאי

ב-1994 נבחר אשקרופט לסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת מיזורי, שם שוב החליף את ג'ון דנפורת', שפרש מהתפקיד. אשקרופט זכה בכשישים אחוזים מקולות הבוחרים וגבר על אלן ויטה האפרו-אמריקאי, המועמד הדמוקרטי וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית. במהלך כהונתו בסנאט, התנגד להגבלות שיזם ממשלו של הנשיא ביל קלינטון על ערכת השבבים "קליפר" של הסוכנות לביטחון לאומי. ב-1999, כיו"ר ועדת המשנה של ועדת המשפט לענייני פטנטים, סייע אשקרופט להארכת פטנטים על מספר תרופות שהמשמעותית מביניהן היא התרופה נגד הרגשת לוראטדין במטרה למנוע שיווק של תרופות גנריות זולות יותר.
ב-5 בינואר 1999 הודיע כי אין בכוונתו להתמודד לנשיאות ארצות הברית אחרי ששקל זאת אשתקד וכי ברצונו להתמודד מחדש לסנאט בבחירות 2000. ב-30 במרץ 2000, בצוותא עם הסנאטור ראס פיינגולד, כינס אשקרופט את הדיון היחיד בסנאט בנושא אפיון גזעי. הוא טען כי אפיון גזעי מנוגד לחוקת ארצות הברית וכי הוא תומך בחקיקה המחייבת את כוחות משטרה לדווח נתונים סטטיסטיים על פעולותיהן.
לקראת הבחירות לסנאט ב-2000, גבר אשקרופט בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הרפובליקנית על עמיתו מארק פרקל. בבחירות הכלליות ניצב בפני מושל מיזורי המכהן ומועמד המפלגה הדמוקרטית מל קרנהאן. שלושה שבועות לפני יום הבחירות נהרג המושל בהתרסקות מטוס, יחד עם בנם רנדי (שהטיס את המטוס) וכריס סיפורד, ראש הסגל של המושל ואסטרטג במטה הבחירות שלו. בשל הזמן הקצר שנותר עד ליום הבחירות, חוקי הבחירות במיזורי לא אפשרו להסיר את שמו מפתקי ההצבעה. המושל בפועל, רוג'ר וילסון, הודיע כי אם קרנהאן המנוח יקבל את מרב הקולות, ימנה את רעייתו לאייש את המושב אליו ייבחר. פעולה זו הפכה אותה למעשה למועמדת המפלגה הדמוקרטית לסנאט מטעם מיזורי. כאות כבוד למנוח, השעה אשקרופט את מסע הבחירות שלו בתקופת האבל על המושל. ג'ין קרנהאן לא ניהלה מסע בחירות באופן פעיל אך הודיעה כי בכוונתה לקבל את מינויו של וילסון.
המירוץ היה צמוד למדי טרם אסון התעופה, ו-50.5% מקולות הבוחרים ניתנו למל קרנהאן, שהם 1,191,812 קולות הלכה למעשה. ג'ין קרנהאן מונתה לסנאט ב-2001, אך על פי החוק במיזורי, היא תכהן בסנאט עד אשר יתקיימו בחירות מיוחדות נוספות. בכך נהיה אשקרופט יהסנאטור היחיד שוהבס בבחירות מחדש לתפקיד בידי אדם מת.
ביוגרפיה > התובע הכללי של ארצות הברית

בדצמבר 2000, לאחר כישלונו בבחירות לסנאט של ארצות הברית, נבחר אשקרופט בידי נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש לתפקיד התובע הכללי של ארצות הברית. מינויו אושר בסנאט ברוב 58 מול 42 כאשר מרבית הסנאטורים הדמוקרטים הצביעו נגדו, באמתלת התנגדותו הקודמת לכפות ביטול הפרדה גזעית באוטובוסים, וכן התנגדות לתמיכתו של אשקרופט בתנועות נגד הפלות. במאי 2001 חשפה לשכת החקירות הפדרלית כי סוכניה איבדו אלפי מסמכים קשורים לחקירת הפיגוע באוקלהומה סיטי, ובעקבות זאת אישר אשקרופט את השהיית הוצאתו להורג של טימותי מקווי אשר הורשע בביצוע הפיגוע ונידון למוות בגינו.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר בארצות הברית, היה אשקרופט מהתומכים הנלהבים ביותר בממשל בחקיקת חוק הפטריוט. אחת מהוראות החוק, סעיף 215, מאפשרת ללשכת החקירות הפדרלית (FBI) להגיש בקשה למתן צו מבית המשפט לפיקוח על מודיעין זר (United States Foreign Intelligence Surveillance Court) לחייב זימון "כל דבר מוחשי" לצורכי חקירה. על הוראה זו נמתחה ביקורת מצד קבוצות אזרחיות ומקצועיות המודאגות מהפרת פרטיות. אשקרופט התייחס להתנגדות "התאחדות הספריות האמריקאית לסעיף 215 כ"היסטריה" בשני נאומים נפרדים שנשא בספטמבר 2003. על פי שני סוכני FBI שהעידו תחת שבועה בפני הוועדה לחקר אירועי 11 בספטמבר, אשקרופט התעלם מאזהרות שהתריעו על מתקפה קרבה ובאה של אל-קאעידה.
ב-2002 הותקנו וילונות החוסמים את ראיית פסל "רוח הצדק" שבבניין מחלקת המשפטים של ארצות הברית ע"ש רוברט קנדי. הפסל הוא בדמות אישה הלבושה בשמלה דמוית טוגה עם שד אחד חשוף, אשר חשוף לעין הציבור כאשר התובע הכללי נושא נאום. בווילונות נעשה שימוש לראשונה על בסיס שכירות במהלך כהונתו של התובע הכללי דיק תורנבורו. פקידי מחלקת המשפטים התעקשו זה מכבר להתקין וילונות בהיכל המרכזי של בניין המחלקה במטרה לשפר את השימוש בחדר כרקע וכי לאשקרופט אין שום קשר לזה. יורשו של אשקרופט, אלברטו גונזאלס, הסיר את הווילונות ביוני 2005. בתפקידו כתובע הכללי ערך אשקרופט תפילות יומיות.
במרץ 2004 קבעה מחלקת המשפטים כי תוכנית מודיעין-הפנים של הנשיא בוש — תחת שם הקוד "רוח כוכבית" — היא בלתי חוקית. זמן מה לאחר הקביעה, חלה אשקרופט באורח אנוש כתוצאה מדלקת לבלב חריפה. היועץ המשפטי של הבית הלבן, אלברטו גונזאלס, וראש הסגל שלו אנדרו קארד, ניגשו למיטה של אשקרופט ביחידה לטיפול נמרץ בבית החולים כדי לשכנע את התובע הכללי חסר היכולת לחתום על מסמך המאשר מחדש את אותה התוכנית אשר הוכרזה בלתי חוקית בידי מחלקת המשפטים. על פי עדותו בפני ועדת המשפט של הסנאט של ארצות הברית, התובע הכללי בפועל ג'יימס קומי, אז סגן התובע הכללי, הזעיק את מנהל ה-FBI רוברט מולר לבית החולים בטרם הספיקו גונזאלס וקארד להחתים את אשקרופט על אישור התוכנית. אשקרופט הצליח בסופו של דבר בשארית כוחותיו למאן לחתימה על אישור התוכנית. על פי תיאור שנתן בריאיון עיתונאי לרדיו, ראש משרד היועץ המשפטי למחלקת המשפטים ג'ק גולדסמית' נכח בחדר בו אושפז אשקרופט ואיתו גם פטריק פילבין, העוזר לסגן התובע הכללי. מנהל ה-FBI, רוברט מולר, שגם הוא מיהר לבית החולים, דיבר בטלפון עם צוות האבטחה של אשקרופט והורה להם לא לאפשר לקארד או לגונזאלס להוציא את קומי מחדר האשפוז.
ב-9 בנובמבר 2004, לאחר היבחרו של בוש לנשיאות מחדש, הודיע אשקרופט על התפטרותו מתפקיד התובע הכללי שנכנסה לתוקף ב-3 בפברואר 2005, אחרי שהסנאט אישר את מינויו של אלברטו גונזאלס לתובע הכללי.
ביוגרפיה > לאחר פרישתו מהחיים הציבוריים

במאי 2005 ייסד אשקרופט את חברת ייעוץ אסטרטגי בשם "קבוצת אשקרופט LLC". באוגוסט 2006 דווח בעיתון "וושינגטון פוסט" כי לחברה של אשקרופט 30 לקוחות, שרבים מהם ייצרו מוצרים או טכנולוגיה העוסקות בביטחון פנים. המשרד לא חשף כשליש מרשימת הלקוחות שלו מטעמי סודיות. למשרד השדלנות בו שותף אשקרופט יש גם משרד עורכי דין, המכונה "משרד עורכי הדין אשקרופט". בדצמבר 2014 נשכר משרד עורכי הדין על ידי סוחר הנשק הרוסי ויקטור בוט למען ביטול הרשעתו שניתנה ב-2011. ביוני 2017 נשכר אשקרופט על ידי ממשלת קטר לבצע סקירת התאמה ואסדרה של המסגרת הקטרית נגד הלבנת הון נגד וטרור, במטרה לסייע בהתייצבות הממשלה בדוחה נגד האשמות לפיהן היא תומכת בטרור וכן בהאשמות אחרות מצד הנשיא דונלד טראמפ. ביוני 2018 החל אשקרופט להיות חלק בצוות ההגנה של נג'יב רזאק, ראש ממשלת מלזיה, במסגרת חקירת השחיתות המתנהלת נגדו מאז 2016.
הערות שוליים

↑  ויליאם אדמס רייטוויסנר, The Ancestors of John Ashcroft, באתר wargs.com (באנגלית)
↑  בוב הרברט, Where Is The Shame?, באתר הניו יורק טיימס, 27 באוגוסט 2004 (באנגלית)
↑  Ashcroft decides not to jump into 2000 race, באתר CNN‏, 5 בינואר 1999 (באנגלית)
↑  מושל מיזורי נהרג בהתרסקות מטוס, באתר ynet, 17 באוקטובר 2000
↑  המועמד המת ניצח בבחירות לסנאט, באתר ynet, 8 בנובמבר 2000
↑  ג'וליאן בורגר, Staff cry poetic injustice as singing Ashcroft introduces patriot games, באתר הגרדיאן, 4 במרץ 2002 (באנגלית)
↑  מארק שרמן, "Spirit of Justice" statue exposed in all her glory, באתר AP‏, 25 ביוני 2005 (באנגלית)
↑  פול קיין ודן איגן, Gonzales Hospital Episode Detailed, באתר וושינגטון פוסט, 16 במאי 2007 (באנגלית)
| מושלי מיזורי מיזורי |
| --- | --- | --- |
| מושלי טריטוריית מיזורי | ג'יימס וילקינסון • מריווד'ר לואיס • בנג'מין הווארד • ויליאם קלארק |  |
| מושלי מדינת מיזורי | אלכסנדר מקניר • פרדריק בייטס • אברהם ויליאמס • ג'ון מילר • דניאל דנקלין • לילברן בוגס • תומאס ריינולדס • מרדית' מילס מרמדיוק • ג'ון אדוארדס • אוסטין קינג • סטרלינג פרייס • טרסטן פולק • הנקוק לי ג'קסון • רוברט מרסלוס סטיוארט • קלייבורן פוקס ג'קסון • המילטון רוואן גאמבל • וילארד פ. הול • תומאס קלמנט פלטשר • ג'וזף מקלרג • בנג'מין גראץ בראון • סילאס וודסון • צ'ארלס הנרי הרדין • ג'ון פלפס • תומאס תאודור קריטנדן • ג'ון מרמדיוק • אלברט מורהאוס • דייוויד פרנסיס • ויליאם סטון • לורנס סטיבנס • אלכסנדר דוקרי • ג'וזף פולק • הרברט האדלי • אליוט וולפולק מייג'ור • פרדריק גרדנר • ארתור הייד • סם ארון בייקר • הנרי קאולפילד • גאין ברספילד פארק • לויד סטארק • פורסט דונל • פיל דונלי • פורסט סמית' • פיל דונלי ג'יימס בלייר • ג'ון דלטון • וורן הרנס • קיט בונד • ג'וזף טיסדייל • קיט בונד • ג'ון אשקרופט • מל קרנהאן • רוג'ר וילסון • בוב הולדן • מאט בלאנט • ג'יי ניקסון • אריק גריינטס • מייק פרסון • מייק קיהו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007389050705171  BnF: cb16607044b (data)  GND: 132050307  ISNI: 0000 0001 0889 1651  LCCN: n79115980  MusicBrainz: 515191a1-f2b1-484c-b4cb-096ebc572405  NARA: 10580815  NTA: 304063584  SNAC: w6br9wwb  SUDOC: 083862129  US Congress: A000356  VIAF: 38200010   WorldCat (עם VIAF): 38200010 
דיוקנו הרשמי של אשקרופט בסנאט
התובע הכללי אשקרופט משוחח עם הנשיא ג'ורג' ווקר בוש בחדר הסגלגל, 2003
אשקרופט, מאי 2018
ווסטוק 5

ווסטוק 5 (ברוסית: Восток-5) הייתה החללית המאוישת החמישית בתוכנית ווסטוק ששוגרה לחלל. על סיפון החללית טס הקוסמונאוט ואלרי ביקובסקי. עד היום (2013) זו טיסת-סולו הארוכה בהיסטוריה של חקר החלל.
תחילה הטיסה הייתה מתוכננת ל-12 ביוני אך היא נדחתה עקב בעיות טכניות. ב-16 ביוני שוגרה החללית ווסטוק 6. אחת המטרות של שיגור צמד חלליות היה להשוות התנהגויות שני טייסים במצבים דומים. במהלך הטיסה בוצעו שיחות רבות בין החלליות בתדרים שונים לצורך בדיקת איכות מערכות הקשר. במהלך הטיסה המרחק בין החלליות לא עלה על כ־4.5 ק"מ. לקראת הטיסה הושלמו ניסויים במנות מזון שקוסמונאוטים מקבלים. בטיסה זו לביקובסקי היו ארבע ארוחות מסודרות ביום. כמו כן, בוצעו צילומים מהחלל ונאסף חומר רב על מצבו הגופני של הטייס.
הטיסה הופסקה מהר מהמתוכנן (התכנון המקורי היה ל-8 ימים). החללית נחתה בסביבת העיר קראגנדי (במחוז קראגנדי שנמצא בקזחסטן של היום). במקום הנחיתה הוקמה אנדרטה לזכר האירוע. תא הטייס שנחת נמצא עתה במוזיאון החלל בקלוגה.
בוריס וולינוב היה טייס גיבוי.
הערות שוליים

↑  טייסי החלל הסובייטיים מוסרים דו"ח למדענים, דבר, 21 ביוני 1963
| ברית המועצות תוכנית החלל הסובייטית והרוסית רוסיה |
| --- | --- | --- |
| תוכניות לא מאוישות | תוכנית ספוטניק • תוכנית לונה • תוכנית ונרה • תוכנית לונוחוד • תוכנית מארס • תוכנית זונד • תוכנית וגה |  |
| תוכניות מאוישות | תוכנית ווסטוק • תוכנית ווסחוד • תוכנית סויוז • תוכנית סאליוט • אינטרקוסמוס • פדרציה • מאדים 500 • תוכנית חקר הירח הרוסית • תחנת השירות המסלולית הרוסית |  |
| משימות בולטות | ספוטניק 1 • ספוטניק 2 • לונה 2 • ווסטוק 1 • סויוז 1 • סויוז 11 • ונרה 11 • אפולו-סויוז |  |
| חלליות, מעבורות ומשגרים | ווסטוק • ווסחוד • סויוז • מעבורת החלל בוראן • מעבורת החלל פטיצ'קה • מעבורת 2.02 • מעבורת 2.03 • תחנת החלל מיר • פרוגרס • קליפר • תוכנית מיר ומעבורות החלל • מיר-2 • תחנת החלל הבין-לאומית (המקטע הרוסי) • LK • משגר ווסטוק • משגר ווסחוד • משגר סויוז • משגר מולניה • פרוטון • זניט • N-1 • אנגרה • תחנת החלל המסלולית הלאומית |  |
| קוסמונאוטים ומתכננים | יורי גגארין • גרמן טיטוב • ולנטינה טרשקובה • אלכסיי ליאונוב • לייקה • (קוסמונאוטים נוספים) • סרגיי קורוליוב • ולנטין גלושקו • ולדימיר צ'לומי • קרים קרימוב • קונסטנטין ציולקובסקי |  |
| קוסמודרומים | קוסמודרום בייקונור • קוסמודרום פלסצק • קוסמודרום ווסטוצ'ני • קוסמודרום סבובודני • קפוסטין יאר |  |
| השר לבניית מכונות כלליות וראשי רוסקוסמוס | סרגיי אפאנסייב • יורי קופטב • אנאטולי פרמינוב • ולדימיר פופובקין • אולג אוסטפנקו • איגור קומארוב • דמיטרי רוגוזין • יורי בוריסוב • דמיטרי בקאנוב |  |
| חברות ותאגידי חלל פרטיים | תאגיד החלל הרוסי אנרגיה • מחקר מדעי לבניית מכונות •  אנרגומאש • מערכות המידע הלווייניות רשטניוב |  |
שוודיה במשחקים האולימפיים

האצטדיון האולימפי בסטוקהולם
שוודיה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז חידושם בעת החדשה, באולימפיאדת אתונה (1896). היא נעדרה מאז רק מאולימפיאדת סנט לואיס (1904).
לאורך השנים זכו הספורטאים השוודים ב-503 מדליות בהן 148 מדליות זהב. שוודיה מדורגת במקום ה-13 בטבלת המדליות של כל הזמנים. הענפים הבולטים ביותר הם היאבקות (86 מדליות, בהן 28 מדליות זהב, המספר הרב ביותר אחרי ארצות הברית וברית המועצות), אתלטיקה (84 מדליות, בהן 21 מדליות זהב), רכיבה (בענף זה היא מדורגת שנייה אחרי גרמניה, עם 45 מדליות, מהן 18 מדליות זהב), קליעה (בענף זה מדורגת שוודיה חמישית, אחרי ארצות הברית, סין, ברית המועצות ואיטליה, עם 57 מדליות, מהן 15 מדליות זהב) וקאנו/קיאק (גם בענף זה מדורגת שוודיה במקום הרביעי, אחרי ברית המועצות, גרמניה והונגריה, עם 30 מדליות, מהן 15 מדליות זהב). בקרב חמש מודרני מדורגת שוודיה במקום השני אחרי הונגריה, עם 21 מדליות, מהן 9 מדליות זהב, בקפיצה למים היא מדורגת שלישית אחרי ארצות הברית וסין (21 מדליות, מהן 6 מדליות זהב) ובטניס שולחן נתון צנוע של 3 מדליות, אחת מכל סוג, מספיק כדי לדרג אותה במקום השלישי בכל הזמנים, אחרי סין וקוריאה הדרומית.
שוודיה השתתפה גם בכל אולימפיאדות החורף שנערכו, וספורטאיה צברו בהן 176 מדליות, מהן 65 מדליות זהב. הישג זה מקנה לשוודיה את המקום השביעי בטבלת המדליות של כל הזמנים. למעלה ממחצית מהמדליות (84) ורוב מדליות הזהב (32) הושגו בסקי למרחקים, ענף בו היא שנייה רק לנורווגיה. ענפים בולטים נוספים כוללים החלקה מהירה (18 מדליות, מהן 9 מדליות זהב), סקי אלפיני (19 מדליות, מהן 8 מדליות זהב) והחלקה אומנותית (עם 10 מדליות, מהן 5 מדליות זהב).
אירוח המשחקים

המשחקים נערכו לראשונה על אדמתה של שוודיה באולימפיאדת סטוקהולם (1912). סטוקהולם הייתה אז המועמדת היחידה לאירוח המשחקים. ב-1956 אירחה סטוקהולם את תחרויות הרכיבה, מאחר שחוקי אוסטרליה, בה נערכו המשחקים, לא אפשרו הכנסת סוסים למדינה. סטוקהולם התמודדה גם על אירוח המשחקים ב-2004, אך דורגה במקום הרביעי, אחרי אתונה, רומא וקייפטאון.
בין 1984 ל-2002 התמודדו שלוש ערים שוודיות על אירוח משחקי החורף. גטבורג התמודדה על אירוח המשחקים של 1984, אך דורגה במקום השלישי, אחרי סרייבו וסאפורו. פאלון התמודדה פעמיים על אירוח המשחקים. ב-1988 הפסידה לקלגרי וב-1992 דורגה במקום השלישי, אחרי אלברוויל וסופיה. אסטרסונד ניסתה את מזלה שלוש פעמים: ב-1994 הפסידה ללילהאמר, ב-1998 דורגה שלישית אחרי נאגנו וסולט לייק סיטי, וב-2002 הפסידה לסולט לייק סיטי.
היסטוריה > 1900-1896

באולימפיאדת אתונה השתתף ספורטאי שוודי אחד, הנריק סייברג, שהתחרה הן באתלטיקה (ריצת 100 מטר, קפיצה לגובה, קפיצה לרוחק וזריקת דיסקוס) והן בהתעמלות (סוס קפיצות). הישגו הטוב ביותר היה בקפיצה לגובה, כשדורג במקום הרביעי.
באולימפיאדת פריז (1900) זכה ארנסט פאסט במקום השלישי בריצת המרתון. באותה העת לא הוענקו מדליות לזוכים במקום השלישי, והוועד האולימפי הבינלאומי קבע מאוחר יותר כי לצורך רישומיו, יראו במדורגים במקום השלישי כאילו זכו במדליית ארד. בנוסף, קבוצה מעורבת שוודית-דנית זכתה במקום הראשון במשיכת חבל.
היסטוריה > אולימפיאדת לונדון (1908)

לאחר שנעדרה מאולימפיאדת סנט לואיס, שבה שוודיה והשתתפה באולימפיאדת לונדון (1908). משחקים אלה סימנו את ראשיתו של עידן בו הייתה משלחתה של שוודיה אחת המשלחות החזקות ביותר. באולימפיאדת לונדון עצמה, זכו הספורטאים השוודים ב-25 מדליות, בהן 8 מדליות זהב, ושוודיה דורגה במקום השלישי, אחרי המארחת בריטניה וארצות הברית. על השתתפותה של שוודיה במשחקים העיבה תקרית בה החליטו הספורטאים השוודים להחרים את טקס הפתיחה, לאחר שהבחינו כי דגל שוודיה לא הונף באצטדיון.
הספורטאי השוודי הבולט ביותר היה הקלע אוסקר סוואן. סוואן ניצח בתחרות הקליעה במטרה נעה דמוית אייל בירייה בודדת והיה שותף לניצחון נבחרת הקליעה השוודית בתחרות המקבילה לנבחרות. בנו, אלפרד סוואן, היה אף הוא חבר הנבחרת. בנוסף, זכה במדליית ארד בתחרות המקבילה בשתי יריות. שתי נבחרות קליעה שוודיות נוספות זכו במדליות כסף, בירי מ-300 מטר ובירי ברובה קטן קוטר. ספורטאי בולט נוסף היה האתלט אריק למינג, שזכה בשתי מדליות זהב - בהטלת כידון ובהטלת כידון בסגנון חופשי. הישגים נוספים בתחרויות האתלטיקה כללו את מדליות הארד של יון סוואנברג בריצת 5 מייל, ברונו סדרסטרום בקפיצה במוט ואוטו נילסון בהטלת כידון.
בקפיצה למים זכו שוודים בכל שלוש המדליות בקפיצה מ-10 מטר: יאלמר יוהנסון זכה בזהב, קארל מאלמסטרם בכסף וארוויד ספונגברג בארד. גם בהחלקה אמנותית לגברים זכו השוודים בכל שלוש המדליות: אולריך סלכוב בזהב, ריכרד יוהנסון בכסף ופר תורן בארד. המתאבק פריטהיוף מרטנסון זכה במדליית זהב, ומאוריץ אנדרסון זכה במדליית כסף. נבחרת ההתעמלות זכתה אף היא במדליית זהב. צוות שייטי ה-8 מטר זכה במדליית כסף, ושני שחיינים זכו במדליות ארד: הראלד יולין ב-100 מטר חופשי ופונטוס הנסון ב-200 מטר חזה. הטניסאית מרתה אדלרסטראהלה הייתה לאישה השוודית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית, מדליית ארד. גם בטורניר הזוגות זכה צמד שוודי במדליית ארד, וולמאר בוסטרם וגונאר סטרוואל.
ארבע נבחרות כדורמים התחרו בלונדון. נבחרת שוודיה העפילה אוטומטית לחצי הגמר, הפסידה לבלגיה 8-4, ודי היה בכך כדי להקנות לה את מדליית הארד. נבחרת הכדורגל ספגה את תבוסתה הגדולה בהיסטוריה, לאחר שהובסה בידי נבחרת בריטניה בתוצאה 1–12.
היסטוריה > אולימפיאדת פריז (1924)

באולימפיאדת פריז (1924) ירדו הישגיה של המשלחת השוודית ל-29 מדליות, בהן 4 מדליות זהב, והיא דורגה במקום השמיני בטבלת המדליות.
הענף המצליח ביותר היה הרכיבה, עם 4 מדליות, בהן שתי מדליות זהב. ברכיבה אומנותית זכה הגנרל ארנסט לינדר במדליית זהב, וברטיל סנדסטרם זכה במדליית כסף שנייה ברציפות. נבחרת הקפיצות זכתה במדליית זהב ונבחרת האיוונטינג זכתה במדליית כסף. המתאבק קארל וסטרגרן זכה במדליית זהב. רודולף סוונסון התחרה הן בסגנון חופשי והן בסגנון יווני-רומי, ובשני הסגנונות זכה במדליית כסף, באחרון כסגנו של וסטרגרן. מתאבק נוסף, אריק מאלמברג, זכה במדליית ארד.
בפעם השלישית ברציפות, כל זוכי המדליות בקרב חמש מודרני היו שוודים. במדליית הזהב זכה בו לינדמן, והאלוף האולימפי היוצא, גוסטף דריסן, הסתפק במדליית הכסף. במדליית הארד זכה ברטיל אוגלה, ש-12 שנים קודם לכן זכה במדליית ארד בקפיצה במוט.
באתלטיקה זכו השוודים ב-5 מדליות: אדווין וידה זכה במדליית כסף בריצת 10000 מטר ובמדליית ארד בריצת 5000 מטר, גונאר לינדסטרם זכה במדליית כסף בהטלת כידון, נבחרת השליחים בריצת 400X4 מטר זכתה אף היא במדליית כסף, וסטן פטרסון זכה במדליית ארד בריצת 110 מטר משוכות. בתחרויות השחייה בלט ארנה בורג, שזכה במדליות כסף במשחים ל-400 ול-1500 מטר חופשי, ובמדליית ארד במשחה השליחים ל-200X4 מטר חופשי. במשחה השליחות ל-100X4 מטר חופשי זכו השוודיות במדליית ארד.
אוסקר סוואן כבר לא נטל חלק במשחקים, אך בנו, אלפרד, השתתף בהם בפעם הרביעית ברציפות, וזכה במדליית כסף ארד בירי כפול במטרה נעה, ועם הנבחרת השוודית זכה במדליית כסף בירי בודד במטרה נעה ובמדליית ארד בירי כפול. בכך הגיע סוואן למאזן של 9 מדליות אולימפיות מאז 1908. קלע נוסף, וילהלם קרלברג, זכה במדליית כסף בירי באקדח אש מהירה. לקרלברג הייתה זו מדליה אולימפית שביעית מאז 1908. יון יאנסון שיפר את הישגו בקפיצה למים ממקפצה גבוהה, וזכה במדליית כסף, בעוד שירדיס טפל זכתה במדליית ארד בקפיצה מ-10 מטר. טפל הייתה חברה בנבחרת השחייה, וזכתה במדליית ארד במשחה השליחות. סייף הדקר נילס הלסטן זכה במדליית ארד, וכך גם רוכבי האופניים במרוץ נגד השעון.
נבחרת הכדורגל זכתה במדליית הארד, לאחר שהפסידה לשווייץ 2-1 בחצי הגמר, ובמשחק על המקום השלישי גברה על הולנד 1–3 במשחק חוזר, שנערך משום שהמשחק הראשון הסתיים בתיקו 1-1. נבחרת הכדורמים הפסידה לנבחרת ארצות הברית 2–3 במשחק על מדליית הארד.
היסטוריה > אולימפיאדת אמסטרדם (1928)

באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכו השוודים ב-25 מדליות, מהן 7 מדליות זהב, והם דורגו במקום הרביעי, אחרי ארצות הברית, גרמניה ופינלנד.
הענף המצליח ביותר היה ההיאבקות, עם ארבע מדליות, בהן שלוש מדליות זהב. רודולף סוונסון התחרה הפעם רק בסגנון יווני-רומי, ושיפר את הישגו מפריז כשזכה במדליית זהב, ובמדליות זהב נוספות זכו תורה שסטדט ויוהאן ריכטהוף. אריק מאלמברג שיפר אף הוא את הישגו מפריז, וזכה במדליית כסף. באתלטיקה זכו השוודים ב-7 מדליות. אריק לונדקוויסט זכה במדליית הזהב היחידה, בהטלת כידון, עם שיא אולימפי חדש (66.60 מטר). אריק בילהן זכה במדליית כסף בריצת 800 מטר ואוסיאן סקיילד זכה במדליית כסף ביידוי פטיש. אדווין וידה זכה בשתי מדליות ארד, בריצת 5000 מטר ובריצת 10000 מטר, ושתי אתלטיות זכו אף הן במדליות ארד: אינגה גנצל בריצת 800 מטר ורות סוודברג בזריקת דיסקוס.
ארנה בורג ניצח במשחה ל-1500 מטר חופשי, תוך שהוא קובע שיא אולימפי חדש (19:51.8 דקות) וסיים במקום השלישי במשחה ל-400 מטר. סוון תופלט ניצח בקרב חמש מודרני והותיר לאלוף האולימפי היוצא, בו לינדמן, את מדליית הכסף. לראשונה בתולדות המשחקים זכה ספורטאי שאינו שוודי במדליית הארד בענף זה. היה זה הגרמני הלמוט קאהל. במדליית הזהב השביעית זכה השייט סוון תורל, בדינגי באורך 12 רגל. צוות שייטי ה-8 מטר זכה במדליית ארד.
רגנר אולסון זכה במדליית ארד ברכיבה אומנותית, ובמדליית כסף עם הנבחרת. נבחרת הקפיצות זכתה במדליית ארד. שני מתאגרפים זכו לראשונה במדליות, נילס ראם במדליית כסף וגונאר ברגרן במדליית ארד. רוכב האופניים גסטה קרלסון זכה בשתי מדליות ארד בתחרויות המרוץ נגד השעון, האישית והקבוצתית, ובמדליית ארד נוספת זכתה לאלה שקוויסט, בקפיצה למים מ-10 מטר. לראשונה מזה 24 שנים, אף קלע שוודי לא זכה במדליה במשחקים.
היסטוריה > אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932)

גם באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) דורגה שוודיה במקום הרביעי, אחרי ארצות הברית, איטליה וצרפת, לאחר שהספורטאים השוודים זכו ב-23 מדליות, מהן 9 מדליות זהב.
הענף הבולט ביותר היה ההיאבקות. המתאבקים השוודים זכו ב-10 מדליות, וחמישה מהם זכו בשש מדליות זהב. איוואר יוהנסון זכה בשתיים מהן, בסגנון חופשי במשקל בינוני ובסגנון יווני-רומי במשקל כבד. יוהאן ריכטהוף זכה במדליית זהב שנייה ברציפות בסגנון חופשי במשקל כבד, רודולף סוונסון זכה אף הוא במדליית זהב שנייה ברציפות, בסגנון יווני-רומי במשקל כבד-קל, אריק מאלמברג שיפר את הישגו מאמסטרדם וזכה במדליית זהב בסגנון יווני-רומי במשקל קל) וקארל וסטרגרן זכה במדליית זהב אולימפית שנייה, בסגנון יווני-רומי, במשקל כבד. לעומתם, תורה שסטדט איבד את תוארו וזכה במדליית כסף, ובמדליות ארד זכו אקסל קדייר, איינר קרלסון וגוסטף קלארן.
השליטה השוודית בקרב חמש מודרני נמשכה, לאחר שיוהאן גבריאל אוקסנסטירנה זכה במדליית הזהב, ובו לינדמן זכה במדליית כסף שנייה ברציפות. צוות שייטי ה-6 מטר זכה במדליית זהב, ושייטי הסטאר גונאר אסתר ודניאל סונדן-קולברג זכו במדליית ארד. במדליית הזהב התשיעית זכה הקלע ברטיל רנמארק, בירי מ-50 מטר בשכיבה. נבחרת הרכיבה האמנותית זכתה במדליית כסף, וקלרנס פון רוזן זכה במדליות ארד באיוונטינג ובקפיצות. המתאגרף תורה אהלקוויסט זכה במדליית כסף, ואלן קרלסון זכה במדליית ארד. אריק סוונסון זכה במדליית כסף בקפיצה משולשת, ורוכב האופניים ברנהרד בריץ זכה בשתי מדליות ארד במרוצים נגד השעון, האישי והקבוצתי.