שן קואו
מהישגיו ועיסוקיו > פירוט הישגיו

לשן הישגים רבים המתפרשים על מגוון רחב של תחומים. בין השאר, שן יצר מפת תבליט כשהאטלס הגדול ביותר של שן כלל עשרים ושלוש מפות של סין ואזורים זרים. שן אף יצר מפת תבליט תלת-ממדית בעזרת שימוש בעץ, דבק חיטה, נסורת, ושעוות דבורים.
בתחום הרוקחות כתיבתו של שן הרחיבה על הקשיים באבחון הולם של מחלות ובעיות וטיפול בהן כמו גם על הקשיים בבחירה, הכנה והשגחה הולמת על סמים. שן הדגיש את החשיבות הרבה של ההיבט הבלשני והדיוק הבלשני בהכנה, שימוש והפקה של עשבים שונים בעלי תכונות רפואיות. למשל, חשיבות החודש שבו צריכים לאסוף את העשבים מהשדה, זמני הפריחה המדויקים של העשבים, באיזה חלקים של העשב צריכים להשתמש בריפוי. לעשבים שגודלו בגינה הוא כתב על זמני שתילת העשב, דישון העשב ועניינים אחרים של גננות. בתחומי הבוטניקה, זואולוגיה ומינרלוגיה, שן כתב ותיעד באופן מסודר מאות סוגי צמחים, יבולים חקלאיים, צמחייה נדירה וחריגה, חיות ומינרלים שמוצאם בסין. כך למשל כתב שהמינרל אורפימנט ממשפחת הזרניך יכול לשמש למחיקה מהירה של שגיאות כתיב על נייר.
בתחום ההנדסה האזרחית, כתביו של שן הם המקור היחיד לתאריך שבו המבדוק היבש היה בשימוש לראשונה בסין. דרך כתביו של שן נודע כי בזמן שלטונו של שי נינג (1068–1077) פקיד בחצר המלוכה בשם חואנג חוואישין הגה תוכנית לתיקון סירות באורך 200 רגל שהיו בנות מאה. למעשה, חואנג חוואישין היה הראשון שהגה מבדוק יבש לשם השארת סירות מחוץ למים. הסירות הללו היו מונחות במחסן על סיפון הסגור בגג כדי להגן עליהם מבליית מזג האוויר. שן כתב גם על היעילות של ההמצאה החדשה וטען שהיא חוסכת עבודה של 500 עובדים שנתיים, עולה במחיר שנתי של 1,250,000 מטבעות, ומגדיל את הגודל המקסימלי של הסירות שבנויות ממשקל של 21 טונות / 1000 קילוגרם ל-113 טונות / 115000 קילוגרם.
בזכות האזכורים והציטוטים של שן את הארכיטקט יו האו עבודותיו של זה שרדו עד היום. יו עיצב פגודה מפורסמת מעץ שנשרפה ב-1044 והוחלפה ב-1049 בפגודה מלבנים ("פגודת המתכת") בעלת גובה זהה אך לא מעיצובו של יו. הציטוטים של שן מספרו של יו "מדריך לעבודה עם קורות" (木經‏; Mujing) מראים שכבר במאה ה-10 לספירה הייתה בסין מערכת מדורגת לבניית יחידות בקנה מידה. שן ציין שהמערכת הפכה ליותר מדויקת בזמנו ועם זאת אף אחד לא היה יכול לעשות כזאת עבודה מוצלחת. אולם, שן לא צפה את מערכת יחידת קנה המידה החדשה של המלומד לי ג'יה שהייתה מסובכת ומתוחכמת יותר מהמערכת הקודמת.
בתחום האנטומיה, שן הפריך את התאוריה הסינית המקובלת דאז שבגרון נמצאים שלושה בתי בליעה בכותבו "כשמוצק ונוזל מתערבבים ביחד, כיצד ייתכן שהם מסווגים את עצמם לשני ערוצים בגרון". שן סבר שבית הקול מהווה התחלה של מערכת שמפיצה צ'י מהאוויר לכל הגוף, והוושט הוא צינור פשוט המעביר מזון לקיבה. בנוסף, שן העריך מחדש ותיקן ממצאים והסקת מסקנות מניתוח שנעשה על עוברי חוק שהוצאו להורג ב-1045. גרסתו של שן אומתה והתקבלה במאה ה-12. לפי גרסה זו לגרון היו שני בתי בליעה ולא שלוש.
במתמטיקה ואופטיקה, שן פתר בעיות מתמטיות מעשיות רבות, הכוללות נוסחאות מתקדמות של גאומטריה, וקיבץ משוואות בחשבון אינפיניטסימלי. שן גם פתר בעיות בחישוב מיתרים וקשתות בעזרת טריגונומטריה. כמו כן, שן התמודד עם הבעיות של כתיבת מספרים עצומים בגודלם, כדוגמת 10 בחזקת 43. בנוסף טכניקה פרי מוחו של שן, של "רווחים קטנים", סללה את הדרך במתמטיקה הסינית לקיבוץ בעיות עם סדרות בעלות משתנים שווים. שן השתמש בסיכום התוצאה של סדרות גבוהות יותר כדי ללוות את מספר הקגים (יחידת משקל למסמרים) שנערמים בחלל שמועצב בצורת קונוס קטום בפירמידה משולשת. בנוסחה של שן "טכניקה של מעגלים נפגשים" שן יצר דיוק של מעגל s כשנתון הקוטר d, חץ v, ואורץ המיתר c משתרעים מול הקשת, והוא העריך את העורך כs = c + 2v2/d. העבודה הזאת של שן בתחום של אורכי קשתות של מעגלים היוותה את הבסיס לפיתוח טריגונומטריה ספירית שפותחה במאה ה-13 על ידי גוו שואוג'ינג שן גם פישט את טכניקת מוטות המנייה על ידי כך ששרטט רווחים קטנים בתהליכי האלגוריתמים שנכתבו על לוח הספירה, את הרעיון הזה הרחיב המתמטיקאי יאנג חווי. ויקטור כץ מניח שהשיטה של שן "לחלק ב-9- לחבר-1- לחלק ב-8- לחבר ב-2" הייתה אב קדמון ישיר לסכמת הקצב השיטתית של הוספה חוזרת "9,1, הוספה תחתית 1;9,2, הוספה תחתית 2".
שן תיעד בדקדוק ואריכות את שלמד בזמן שעבד עבור אוצרות המדינה, כמו בעיות שנוצרו בעת חישוב מס קרקעות, או מטבע חוץ, מטרולוגיה ועוד. הוא חישב את כמות פני השטח המספיקה לביצורי קרב בתחום האסטרטגיה הצבאית וגם את עמידות מערכת ההספקה של הקמפיין הצבאי הארוך ביותר האפשרי, בהתחשב בנשאי האספקה שמביאים אוכל לעצמם ולחיילים האחרים. שן גם כתב על יי שינג, נזיר בודהיסטי שהמציא מערכת פינוי מקודמת לגלובוס שמראה גרמי שמים שמופעל באמצעות מים. על ידי כך שהשתמש בתמורות שן תיאר את מספר המהלכים הסידוריים האפשריים של יי שינג במשחק הגו. שן חישב את המספר האפשרי של המהלכים כשהוא משתמש בכמות המגיעה ל-5 קבוצות ו-25 כלי משחק, מה שנתן תוצאה של 847,288,609,443 במספר.
שן השתמש גם בסוג עתיק של מצלמה ומראת שרפה כמו שמוהיסטים עשו לפניו במאה הרביעית לפניה"ס (אם כי המדען המוסלמי העיראקי איבן אל-היית'ם היה הראשון להתנסות במכשיר הקמרה אובסקורה). שן היה הראשון לגלות מידות כמותיות וגאומטריות לקמרה אובסקורה, כמה עשורים בלבד אחרי מות אל היית'ם. שן גם דיווח אודות המוקד (אופטיקה) וציין שהתמונה במראה קעורה היא הפוכה. למרות כל זאת שן אף פעם לא סבר שהוא היה הראשון להתנסות בקמרה אוסקורה ובכתביו מרמז שדוואן צ'נגשה כתב על כך בחיבורו "פירורים שונים מיויאנג" בזמן שושלת טאנג שם הוא מזכיר תמונה הפוכה של פגודה ליד חוף ים.
מאז זמנו של המהנדס והממציא מה ג'ו'ן, הסינים השתמשו במכשיר הנקרא "מרכבה המצביעה דרומה", כשהמצפן שלו לא עבד בעזרת מגנטיות. ב-1044 בחיבורו של ווג'ינג דזונגיאו "אוסף של הטכניקות הצבאיות הכי חשובות", נכתב שחפצים בצורת דג שנחתכו מנייר מתכת וקיבלו מגנטיות בעזרת תרמורמננסיה (חימום שמפיק מגנטיות חלשה) והושמו בקערת מים סגורה בקופסה שימשו למציאת הדרך ביחד עם המרכבה המצביעה דרומה. אך רק בזמנו של שן החלו להשתמש במצפנים מגנטיים לניווט. בעבודותיו שן כתב על השימוש הראשון הידוע בסין על מחט המצפן המגנטי והרעיון של הצפון האמיתי. שן כתב שמחטים מקבלים מגנטיות ברגע שמשפשפים אותם באבן שואבת. הוא תיאר את מצב המצפן המושעה כצורה הטובה ביותר להשתמש במצפן וגם ציין שהמחט המגנטי של המצפן מצביע רק לדרום או לצפון. כמו כן שן שיער שהמצפן יצביע דרום אבל אם סטייה, לכן הצהרתו "המחטים המגנטיים תמיד ממוקמים מזרחה במקצת במקום דרומה". שן כתב שעדיף להשתמש בוורד בעל עשרים וארבע הנקודות במקום שמונה הנקודות היסודיות של המצפן, טכניקה אשר ישנה יותר. זמן קצר אחרי מותו של שן התחילו ליישם המלצתו זו. העדפתו של שן להשתמש בוורד בעל עשרים וארבע הנקודות נבעה כנראה מכך ששן גילה מרידיאן חדש באסטרונומיה על ידי מדידות שעשה על המרחק בין כוכב הצפון לצפון האמיתי. אבל תגלית זו הייתה יכולה להיגרם בזכות עיסוקו ואמונתו של שן בגאומנסיה (שיטה להגדת העתיד בעזרת תווי הקרקע ומה שנמצע עליה). ספרו של ג'ו יו' "שיחות השולחן של פינגזו" ב-1119 (נכתב מ-1111 עד 1117) היה הספר הראשון שהזכיר שימוש במצפן לצורכי ימאות. אולם הספר של ג'ו יו' מזכיר אירועים רק עד שנת 1086, באותו זמן שן כתב את "מאמרים מבריכת החלומות", מה שמצביע על כך שכנראה בזמנו של שן המצפן כבר היה בשימוש לניווט ימי. בכל מקרה הכתיבה של שן על המצפן היוותה עדות יקרת ערך של אחד השימושים המוקדמים ביותר במצפן לניווט ימי בסין העתיקה.
בתחום הארכאולוגיה, בעוד שבני זמנו של שן היו מעוניינים בתחומי העתיקות והארכאולוגיה מטעמי החייאת פולחנים קונפוציאניים, שן התעניין בדרך שבה חפצים עתיקים יוצרו ומה היה התפקיד שלהם על סמך עדויות מהימנות ואמפיריות. שן ביקר רבים מעמיתיו ששחזרו פולחנים על סמך דמיון ולא באמצעות עדויות קודמות ומוחשיות. כמו כן שן סלד מהגישה של עמיתיו שהתייחסו על עתיקות כמעשי ידיהם של החכמים הקדמונים של סין ויחסו אותם למעמד אצולה עתיק וקדמון של חכמים, במקום זאת שן יחס אותם למעמד הפועל ולאמנים ובעלי המלאכה של תקופות קודמות. יש הסוברים ששן העדיף יחס בינתחומי לארכאולוגיה וכך גם עבד.
כששן עבד בלשכה לאסטרונומיה, התעניינותו בארכאולוגיה וחפצי עבר הובילו אותו לבניה מחדש של אצטרולב מכתבים קיימים ומכתבים עתיקים יותר שיכלו לסייע במתן מידע נוסף. שן השתמש במראות עתיקות בזמן שערך את הניסויים האופטיים שלו. שן למד כלי נשק עתיקים ותיאר את הכוונות של קשתות עתיקות ואת שיטות חישול החרבות העתיקות שהיו בעלות להבים ניידים שבלהב עצמו העורק האמצעי חושל מברזל מעובד ופלדת פחם נמוכה ועם זאת בעלות שני קצוות של פלדת פחם גבוהה. בעזרת הידע של שן במוזיקה הוא הציע למכשיר לעצירת פעמות עתיק על ידי שימוש בידית חלולה. כמו כן הוא גם בחן תבליט של קבר עתיק של דזואויי והצהיר שהתבליטים מתארים באופן אובייקטיבי את סגנון הלבוש של שושלת האן.
אחרי ששן חפר החוצה חץ וקשת מבית-גינה בהאיצ'ואו, ג'יאנגסו, הוא גילה שמכשיר התיל הצלוב שמשמש להתאמה של חוט הקשט וממוקם באופן מדוד על קנה הקשת יכול גם לשמש לחישוב גובה של הר מרחוק באותו אופן שבו מתמטיקאים השתמשו במשולשים בעלי זווית ימנית כדי לחשב גובה. הסינולוג ג'וזף נידהאם סבר ששן גילה את מטה יעקב, מכשיר שלא נודע קודם לגילויו של המתמטיקאי הפרובנסאי היהודי לוי בן גרשון. שן כתב שכשמסתכלים על כל ההר המרחק במכשיר נראה גדול, אבל כשמסתכלים רק על החלק הצדדי של ההר המרחק נראה קטן וזאת בגלל חתיכה מצליבה קטנה של מטה יעקב שצריכים לדחוף בכיוון מנוגד לעין המתבונן וההתחלה של המדידה מתחילה בכיוון המנוגד לעינו של המתבונן. מכאן שן הבין שאם מניחים קשת על המכשיר ומסתכלים מעבר לסוף שלה, המידה של ההר יכולה להימדד והגובה שלו נהיה בר חישוב.
בתחום הגאולוגיה, לשן הייתה תאוריה על התהליך של היווצרות קרקעות אותה ביסס על כמה תצפיות כהוכחה. תצפיות אלה כללו התבוננות בקונכיות מאובנות שנמצאות בתוך שיכבה גאולוגית על הר שנמצא כמה מאות מטרים מהאוקיינוס. שן טען שהקרקע נהרסה ונוצרה מחדש על ידי סחיפה של ההרים, הרמה שלהם, והדחה של טין. אחרי שהתבונן בסחיפה המוזרה של הרי טאיהנג והר יאנדנג ליד וונזו שן סבר שבעזרת הצפה של טין, הקרקע נוצרה במשך תקופה אדירה של זמן. כשביקר בהרי טאיהנג ב-1074 הבחין שן בשיכבה של צדפות וסלעים בצורת ביצה בסדר אופקי שנמצאים על צוק שמסודר כמו חגורה גדולה. מזאת סבר שהצוק היה פעם חוף ים שבזמנו נגרר מאות מטרים מזרחה. שן גם כתב שבתקופת שלטון זיפין (1064–1067) תושב זהזו חפר מהאדמה חפץ שנראה כמו נחש או דרקון, ואחרי שבחן חפץ זה הגיע למסקנה שהחיה המתה הפכה לאבן. שופט השלום בג'ינצ'נג, ג'נג בושון, בחן גם הוא את החיה, והבחין בסימנים קשקשיים ששייכים לבעלי חיים אחרים ששוכנים במפרצים. שן השווה את זה ל"סרטני האבן" שנמצאו בסין.
שן גם סבר שמפני שחזרנים מאובנים נמצאו במקומות שלא שיערו שהם מהווים בית גידול להם, האקלים באתו מקום כנראה השתנה גאוגרפית עם הזמן. בשנת 1080 שן הבחין במפולת בוץ בגדה הגדולה של הנהר שליד יאנגזו (היום יונאן) שחשפה חלל פתוח כמה אלפי מטרים מתחת לאדמה עם התמוטטות גדת הנהר, חלל זה הכיל מאות חזרנים מאובנים עם שורשים וגזעים שעדיין היו מחוברים לקרקע "כולם הפכו לאבן" ככתבי שן, שן ידע שחזרנים לא גדלים באזור זה (יאנגזו) של צפון סין, ושאל את עצמו באיזה תקופה או שושלת קודמת החזרנים יכלו לגדול באזור זה, בהתחשב בכך שחזרנים גדלים באזורים לחים ומעוטי אור, שן הסיק שבעבר העתיק מאוד האקלים של יאנגזו היה אכן כזה שמתאים לגדילת חזרנים. למרות תגליותיו ומסקנותיו של שן פלאוקלימטולוגיה אף פעם לא התפתחה למדע מסודר ושיטתי בסין של ימי הביניים.
הפילוסוף ג'ו שי כתב על התופעה המסקרנת של המאובנים גם הוא. ידוע היום שהוא קרא את כתביו של שן. התגליות של שן של סחף ושחיקת אדמה קדמו לאלה של גאורגיוס אגריקולה שכתב עליהם בספרו ב-1546 "De veteribus et novis metallis". ויותר מכך, התאוריה של שן של הדחת משקעים קדמה לזו של ג'יימס האטון שפרסם את עבודתו פורצת הדרך ב-1802, עבודה שנחשבה לעבודת היסוד של הגאולוגיה המודרנית. הסינולוג ג'וזף נידהאם קישר את עבודתו של שן לזאת של המדען הסקוטי רודריק מורשינסון שקיבל השראה להיות גאולוג אחרי שחזה במפולת.
בתחום המטאורולוגיה, שן כתב תיאורים חיים של טורנדויים, התיאורים הראשונים של טורנאדויים שנכתבו אי פעם במזרח אסיה. אמנם, יש מסורת סינית רציפה עוד לפני שן של תאוריות וחקירות בנוגע למה שמכונה היום מטאורולוגיה. שן גם הסביר בהיגיון שקשת בענן נוצרו על ידי הצל של השמש בעקבות הגשם (הסבר שהוצע קודם על ידי סון סה קונג, 1015-1076) כשהשמש זורחת על הגשם. פאול דונג כותב שההסבר של שן על קשת כתופעה של שבירת אטמוספירה "נמצאת בהתאמה עם עקרונות מדעיים מודרניים". באירופה, רוג'ר בייקון (1214–1294) היה הראשון להציע שצבעי הקשת נגרמו על ידי שבירה והשתקפות של אור השמש בטיפות הגשם. שן סבר שקרני השמש נשברים לפני שהם מגיעים לקרקע, מכאן שאנשים מסתכלים על השמש ולא מעמדה מדויקת, במילים אחרות, הגובה של השמש הניצפת גבוה יותר מהגובה של השמש. פאול דונג כותב ש"באותם זמנים, התגלית הזאת הייתה מאוד מקורית". חשוב לציין שאיבן אל היית'ם בספרו "ספר האופטיקה"(1021) שוחח גם הוא על התופעה (בהקשר לאור בן ערביים או דמדומים).
שן כיהן כנשיא הלשכה לאסטרונומיה והיה מלומד נלהב של אסטרונומיה של ימי הביניים. שן שיפר את העיצובים של הגנומון, הספירה הארמילרית ואת שעון הקלפסידרה. בשביל הקלפסידרה הוא תכנן מכל הצפה מסוג חדש שהיה בעל אינטרפולציה גבוהה יותר במקום אינטרפולציה ליניארית במדידת יחידות זמן. כמו כן הוא שיפר את המודל מהמאה החמישית לספירה של צינור ראייה אסטרונומי, שן קו הרחיב את הקוטר של הצינור כך שהמדידות הבאות בעזרתו יוכלו להתבונן בכוכב הצפון בקלות. זה התאפשר מפני שהמיקום של כוכב הצפון השתנה מאז זמנו של דזו גנג במאה החמישית לספירה. שן התבונן בהתמדה במסלול של כוכב הצפון במשך שלושה חודשים כשהוא מחשב את הנתונים של המסלול שלו והגיע למסקנה שהכוכב זז קצת יותר משלוש מעלות. לתגלית זו היה השפעה על הקהילה האינטלקטואלית בסין בזמנו של שן. אפילו יריבו הפוליטי של שן ועמית למקצוע האסטרונמיה סו סונג אימץ את המיקום של כוכב הצפון לפי המדידות של שן במפת הכוכבים הרביעית של האטלס האסטרונומי שלו.
התופעות האסטרונומיות של ליקוי ירח וליקוי חמה נמדדו במאה הרביעית לפני הספירה על ידי האסטרונומים גאן דה ושה שן, האחרון גילה שיטה לצפות את הליקויים בעזרת המיקום היחסי של הירח לשמש. הפילוסוף ואנג צ'ונג העלה טענות נגד תאוריית ה"השפעה המקרינה" של ג'ינג פאנג במאה הראשונה לפני הספירה וזו של ג'אנג חנג השניים האחרונים שיערו נכונות שהזוהר של הירח היה בסך הכל אור שהשתקף מהשמש. ג'ינג פאנג כתב במאה הראשונה לפני הספירה שהיה מקובל זה זמן רב בסין שהשמש והירח היו בצורה כדורית (ספרה) ולא שטוחים. שן כתב גם הוא באותו אופן על הליקויים אבל הסביר בנוסף למה הכוכבים היו בצורה זאת תוך כדי שהוא יוצא נגד תאוריית הכדור שטוח להסברת צורת הכוכבים. מצד שני, אין עדויות ששן תמך בכך שהצורה של כדור הארץ היא עגולה, תאוריה שהוצגה לסין במאה השבע עשרה על ידי מטאו ריצ'י וש'ו גואנג צ'י. כשהמנהל של מצפה הכוכבים שאל את שן אם הצורות של הירח והשמש היו עגולים כמו כדור או שטוחים כמו מניפה שן ענה שהצורה שלהם עגולה בגלל הידע של ירח מלא וירח מועט. כמו שג'אנג חנג אמר, שן השווה את הירח לכדור של כסף שלא מפיץ אור אלא מקבל אור ממקור אחר (השמש), שן הסביר שכשאור השמש משופע הירח מופיע במלואו, ואז הסביר שאם מכסים כל כדור שהוא באבקה לבנה ואז מסתכלים עליו מהצד הכדור יופיע מעוקל, לפי זאת שן סבר שהכוכבים היו עגולים. שן גם כתב שאף על פי שהירח והשמש נמצאים בניגוד ובחפיפה זה לזו פעם אחת בחודש, אין זה אומר שיהיה ליקוי חמה כל פעם שדרכיהם נפגשים, וזאת בגלל שיפוע קטן במסלולי הלכת שלהם.
שן ידוע גם כמי שסבר סברות קוסמולוגיות והסביר את הגיוונים בתנועות הכוכבים ואת הרטרוגרדציה שלהם. עמיתו של שן ויי פו הבין שהטכניקות הישנות של חישוב אמצע השמש היו לא מדויקות בהשוואה לזמן הסולרי מכיוון שהזמן הסולרי עקף את אמצע השמש בשלב המואץ של התנועה ופיגר אחריו בשלב ההאטה. התאוריות של שן היו דומים לתאורית האפיציקל במסורות היוונית והרומאית. רק שן השווה את החתך הצדדי של מסוללי לכת של כוכבי הלכת וגיוונים במהיריות כוכבי הלכת לנקודות בקצוות עלה עץ הערבה. שן השווה את האופי של המסלול הירחי לאופי הליקויי (חמה, ירחי), ואת המסלול השמשי ל"צורה של חבל כרוך סביב עץ". ביחד עם עמיתו בלשכה האסטרונומית ויי פו, שן התכוון לתכנן את הקואורדינטות המדויקות של תנועות הירח וכוכבי הלכת על ידי שמירת התצפיות במהלך חמש שנים. האסטרונומים משושלת סונג בזמנו של שן עדיין החזיקו בתאוריה הירחית והקורדינטות של יי שינג, שאחרי 350 שנה התפתחו בה שגיאות ניכרות. שן מתח ביקורת על קודמיו באסטרונומיה על כך שנכשלו לתאר את תנועות הכוכבים במונחים מיוחדים. אך למרות זאת הוא לא התכוון לספק הסבר כלשהו לכוח התנועתי של הכוכבים או של גורמי שמיים אחרים. שן קואו וויי פו התחילו את התצפיות על הירח והכוכבים על ידי חישוב מיקומים 3 פעמים בלילה למה שהיה אמור להיות חמש שנים. הפקידים והאסטרונומים בלשכה התנגדו לפרויקט זה משום שנעלבו מהתעקשותו של שן שקואורדינטות של יי שינג אינם נכונות. הם גם נזפו בויי פו מתוך כעס על כך שלאדם פשוט יש ידע העולה על שלהם. כששן וויי העלו הדגמה פומבית בעזרת הגנומון כדי להוכיח את חוסר נכונות הספקנים, השרים הנוכחים בלשכה הסכימו בלית ברירה לתקן את השגיאות. למרות ההצלחה, האסטרונומים פסלו לאחר מכן את טבלאות תנועות הכוכבים של שן ווי. בגלל זה, רק השגיאות הגרועות ביותר בתאוריה של יי שינג תוקנו והרבה חוסר דיוק נשאר.
בתחום הדפוס שן קואו כתב שבתקופת שלטון קינגלי, תחת שלטונו של קיסר השושלת סונג ז'ן ג'ונג, אומן אלמוני בשם בי שנג המציא את שיטת הדפוס הנע בעזרת קרמיקה, אף על פי ששיטה זו שבה אוספים לוגוגרפים יחידים כדי לחברם לטקסט מוצאה בתקופות עתיקות, השכלול השיטתי של בי שנג את שיטת דפוס זו היה משהו מהפכני לגמרי לזמנו. שן כתב שהתהליך ושיטה זו מייגעת עם מישהו רוצה להדפיס רק מספר עותקים בודדים של ספר, אבל עם מישהו רוצה להדפיס מאות ואלפים עותקים של ספר, אזי התהליך היה מהיר ויעיל מאוד. מעבר לתיעוד זה של שן, שום דבר לא ידוע על חייו של בי שנג או על השפעת שיטת הדפוס הנע בתקופתו. אף על פי שפרטים על חייו של בי שנג לא היו ידועים, שן קואו כתב: "כשבי שנג מת הגופן שלו עבר בעלות לידי תומכיי (הכוונה כנראה לאחד מדודניו של שן), ואצלם שיטה זו הוחזקה כנכס עד עכשיו".
ישנם מעט דוגמאות ששרדו משושלת מינג המאוחרת בהן משתמשים בשיטת הדפוס הנייד, דוגמה אחת כזו היא של ג'ואו בי דה "הודעות מאולם הירקן" שהודפסה ב-1193 בשיטת לוגוגרפים ניידים מטיט אפוי, שיטה שהוזכרה ב"מאמרים מבריכת החלומות". פרט לדוגמה זו, יאו שו (1201–1278) יועץ של קובלאי חאן שכנע איש בשם יאו גו להדפיס חוברות לימוד וטקסטים ניאו – קונפוציאנים בשיטה שהוא כינה "דפוס נע של שן קואו". ואנג ג'ן, ממציא שיטת דפוס בגלופת עץ ופקיד מפורסם בזכות מדריכי החקלאות שלו, הזכיר עוד שיטה חלופית לדפוס שבה מדפיסים בעזרת חימר. דפוס העץ של ג'ן היה שיפור השיטה של שן, אותה שיפר כשהיה שר במחוז אנחווי. בי שנג גם הוא עשה ניסויים עם דפוס עץ נייד, אבל התרומה העיקרית של ואנג (הנ"ל) הייתה שיפור מהירות ההדפסה בעזרת מכשירים מכניים פשוטים, אך בו זמנית סידור מורכב של דפוס עץ נייד בעזרת שולחנות מסתובבים. אף על פי שבתקופה הבאה הסינים השתמשו בדפוס נייד ממתכת, ואנג ג'ן השתמש בדפוס נייד ממתכת-בדיל, אך מצא סוג זה של דפוס בלתי יעיל.
במאה ה-15 כבר התפתחה שיטת הדפוס הנייד ממתכת בתקופתה של שושלת מינג (ויותר מוקדם בממלכת ג'וג'וסאון בקוריאה באמצע המאה ה-13) . השיטה בוססה באופן סיטונאי במאה ה-16 בערך. בג'יינסו ופוג'יין משפחות סיניות עשירות ביססו את השיטה והדפיסו עבודות של חווה סווי שבעצמו המציא שיטת דפוס מברונזה בשנת 1490. בשנת 1718 בשושלת צ'ינג, מלומד ממחוז טאיאן, הידוע בשם ש'ו ג'הדינג פיתח שיטת דפוס בעזרת אמייל (טכניקה) במקום כלי חרס. כמו כן ג'אי ג'נשנג, היה מורה ממדינת ג'ינגשיין במחוז אנחווי שבילה 30 שנה בעשיית גופן נייד מכלי חרס וכבר בשנת 1844 היו בבעלותו יותר מ-100,000 לוגוגרפים בחמישה גדלים שונים.
למרות המצאות אלה הדפוס הנייד אף פעם לא הפך לפופולרי במידה שהדפס בגלופת-עץ היה מאז שושלת טאנג במאה התשיעית. עם סינית כתובה, הכמות האדירה של צורנים עיכב את השימוש הסיטונאי בדפוס הנייד, ולכן הדפוס הנייד לא אומץ במידת הצורך. זאת ועוד, מכונת הדפוס האירופאית שהומצאה על ידי יוהאן גוטנברג אומצה כברירת מחדל בסין בסופו של דבר. אך למרות זאת הדפוס המסורתי של גלופת העץ נשאר פופולרי במדינות המזרח הרחוק.
הישגים אחרים של שן במדע וטכנולוגיה כוללים תיאור של שליטת קבוצת חרקים טורפים בחרקים מזיקים אחרים, לאחרונים הייתה יכולת ליצור הרס בשדות החקלאות של סין. בעת ביקורו של שן את מחוז צ'יזו ב-1075, תיאר שן שיטה להפחתת פחמן חלקית במתכות על ידי חישול מחדש של שאריות מתכת בעזרת מכות קור. הסינלוגים נידהאם, הארטוול וורטיים טענו ששיטה זו הייתה אבטיפוס לתהליך בסמר (Bessemer process, השיטה המתועשת הראשונה ליצור המוני של מתכות על שם הנרי בסמר). כמו כן שן היה מודאג מתהליך בירוא יערות בגלל הצורך של תעשיית המתכות ותעשיית יצרני הדיו להשתמש בפיח המופק מעץ אורן. במקום זאת הציע שן תחליף נפט חומר ששן האמין שהופק ללא הפסק עמוק באדמה. שן השתמש בפיח שהופק מדלק שנוצר על ידי נפט שרוף (石油Shíyóu ) "שמן סלעים" כמו ששן כינה זאת.
כדי ליצור סוג דיו חדש ועמיד יותר לכתיבה. פרמקולוג משושלת מינג, לי שיזן, כתב שהדיו של שן היה "מבריק כמו לכה, ויותר יעיל מהדיו בעל הצבע של מנורה שחורה המופק בעזרת עץ-אורן והפיח שלו."