stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מסע הצלב הראשון
רקע היסטורי וסיבות למסע הצלב הראשון

במהלך התקופה המוסלמית המוקדמת (641–1099) נמשכה ללא מפריע הצליינות לאתרי הקודש ולא נפגע ביטחונם של המנזרים והקהילות הנוצריות בארץ. לכן, בשלב הראשון, הכיבוש המוסלמי לא הטריד את הנוצרים באירופה המערבית, אשר התייחסו אליו כאל סכסוך מקומי בין האימפריה הביזנטית (ששלטה בארץ ישראל לפני הכיבוש המוסלמי) לערבים.
האימפריה הביזנטית איבדה את מרב נכסיה בסוריה ובאסיה הקטנה אחרי הפסד לסלג'וקים בקרב מנזיקרט (1071). סדרת פלישות ומלחמות יחד עם אי-שקט פנימי איימו למוטט את האימפריה לגמרי, אך בעזרת הנהגתו הנבונה של אלכסיוס הראשון הצליחה האימפריה להתגבר על המשבר הפנימי ולהדוף את הפלישות הזרות. המצב באימפריה התייצב לגמרי לקראת שנות ה-90 של המאה ה-11.
מנגד, הכוחות המוסלמיים היו מפולגים בינם לבין עצמם ולא היה להם מרכז יחיד או כל שכן שליט יחיד שיאחד אותם נגד הפלישה. בדומה למוסלמים, המערב הנוצרי-קתולי היה מחולק למספר מדינות בלי מנהיגות מרכזית. ההבדל העיקרי בינם לבין המוסלמים היה בהנהגה דתית מרכזית אחת, האפיפיור, ששימשה מעין עוגן לנוצרים.
כרקע למסע הצלב הראשון יש לראות את ההיבט הדתי וההיבט הכלכלי-חברתי כמשולבים זה בזה. במסגרת הרקע הדתי למסע הצלב עומדת הרקונקיסטה בספרד ושחרורה מידי המוסלמים. בתהליך זה, לצד פעילות נגד הכופרים האריאנים ניתן התקדים לשימוש באלימות, תקדים אשר קיבל אישור רשמי מידי האפיפיור גריגוריוס השביעי. בתמיכתו נסמך גרגוריוס על דבריו של אוגוסטינוס הקדוש אשר בספרו "עיר האלוהים" הצדיק את השימוש בכוח למען ישו. גרגוריוס אף ראה במלחמת קודש נוצרית גורם אשר יחזק את מעמדו הפוליטי באירופה.
טעות חוזרת ונשנה בספרות ההיסטורית, המתארת את השאיפה להגירה כמיוחדת לבנים הצעירים של המשפחות. הדבר מתואר כך שהבכורים קיבלו את ירושת אבותיהם, והצעירים נשארו חסרי כל ונאלצו להגר. סברה זו אינה נכונה מסיבה פשוטה, בסוף המאה ה-11 אין ארץ באירופה מלבד נורמאנדיה שבה מוכרות זכויות הבכור לירושה ככלל משפטי. ההפך הוא הנכון, התופעה הרגילה באותו זמן היא חלוקת הירושה בין כל הבנים באופן שווה, ובכך הייתה הבעיה, עקב פיצול הירושה ליחידות קטנות כל כך כך שלא הספיקו לפרנסתם של בני האצילים.
ההיסטוריון ז'אק לה גוף העלה את הטיעון לפיו היה מסע הצלב הראשון קריאת תיגר של האפיפיור על השליטים החילוניים (בעיקר היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אך גם ויליאם השני, מלך אנגליה ופיליפ הראשון, מלך צרפת, שלא ראו בעין יפה את יציאת מיטב אביריהם להרפתקאות במקום לשרת את מלכיהם) במטרה להוכיח כי הוא הריבון על העולם הנוצרי-קתולי ופקודתו עליונה על הוראות השליטים החילונים. זאת עקב פרסום התכתיב האפיפיורי, שהציב את האפיפיור מעל לקיסר ושגרר התנגדות עזה של הממסד החילוני.
קריאת האפיפיור

ב-27 בנובמבר 1095, במסגרת ועידת קלרמון (שנערכה בין ה-18 ל-28 בחודש, ורובה הוקדש לענייני הכנסייה בצרפת) נשא האפיפיור אורבנוס השני נאום ובו קרא לאצולת אירופה לצאת ולסייע לביזנטיון שהייתה מאוימת על כיבושי הסלג'וקים וגם לשחרר את המקומות הקדושים מידי הכיבוש הכופר. ככל הנראה מטרתו העיקרית של אורבן השני הייתה לסייע לקיסר ביזנטיון – אלכסיוס קומננוס. אורבן השני, כקודמו גרגוריוס השביעי (ב-1074) רצה לנצל בקשת סיוע זה מביזנטיון כדי לאחות את הקרע שנוצר בין הכנסייה המזרחית למערבית בשנת 1054 ("הסכיזמה"). הוא ככל הנראה תיבל את דבריו בתיאור כיבוש המקומות הקדושים על ידי הסלג'וקים כדי לשלהב את הקהל, אך בסופו של דבר, גאולת כנסיית הקבר היא זו שהפכה למטרה העיקרית של מסע הצלב הראשון.
לנאום הזה הייתה תהודה עצומה באירופה, אך עם זאת לא שרד אף נוסח שלו, אלא בידי תיאוריהם של 4 כרוניסטים: רוברט הנזיר, בלדריק מדול, גיבר (Guibert) מנוז'אן, ופולקו משארטר. היסטוריונים חלוקי דעות אם מסע הצלב היה מענה של האפיפיור לכנסייה המזרחית או מסע לכיבוש ירושלים. כיום מקובלת הדעה כי אורבנוס אכן קרא לשחרור ירושלים.
מסע ההמונים - הגל הספונטני

בעקבות הנאום של אורבנוס השני התחילה תנועה המונית מזרחה, בעיקר בהנהגת תמהוני בשם "פטרוס הנזיר". כעבור זמן נגמר להם האוכל ולכן עסקו בשוד כדי לשרוד. רבים מהם מתו בדרך, ולקונסטנטינופול הגיעו מתי-מעט.
מסע ההמונים - הגל הספונטני > גזירות תתנ"ו

כאשר הצלבנים נתקלו בקהילות יהודיות, הם בזזו אותן ופגעו ביושביהן. על פי גרסה מסוימת, אמרה פופולרית בקרב הצלבנים הייתה "אם אינך יכול להרוג טורקי, הרוג יהודי". הפוגרומים האלו ידועים כמאורעות תתנ"ו. בשל סיבה לא ברורה, הפגיעה ביהודים החלה רק מאזור גרמניה ולא באזור צרפת. הקהילות היהודיות בצרפת יצאו ללא פגע, כנראה בשל העובדה שניסו להקדים תרופה למכה, ולספק מרצונם מזון לצלבנים. הצלבנים פגעו גם בנוצרים ביזנטים (מזרחיים) בגלל מראם השונה.
קונסטנטינופול (איסטנבול של היום), היושבת על מצר הבוספורוס, מהווה נקודת מעבר הכרחית לכיוון ארץ ישראל, ולכן הצלבנים בדרכם מזרחה התנקזו לשם. כאשר שאריות ההמונים הגיעו לעיר, אלכסיוס קוֹמְנֵנוּס, קיסר האימפריה הביזנטית, ראה לפניו אספסוף רעב וסגר בפניהם את שערי העיר. הצלבנים של "מסע ההמונים" חצו את מיצר הבוספורוס ועברו לטורקיה, שם הם פגשו בסלג'וקים, שעשו בהם שמות. רק מעטים מהם זכו לחצות את הבוספורוס חזרה לאירופה.
מסע האבירים > הגעת המחנות לקושטא

במקביל לגל הספונטני של ההמונים, התארגן כוח צבאי של אבירים, שיצא גם הוא מזרחה. האפיפיור התכוון לשלוח צבא המורכב מתושבי פרובאנס (בתקופה הנדונה השטח הצרפתי שמדרום לנהר הלואר), אך התוצאות עלו על ציפיותיו ובסופו של דבר יצאו לדרך 4 מחנות, חלקם מאזורים שלא היו נתונים להשפעת האפיפיור. מנהיגי המחנות היו:
רמון הרביעי, רוזן טולוז (ידוע גם בשם רמון מסן ז'יל) עם כוחות גדולים מאזור טולוז.
איג דה ורמנדואה אחיו של מלך צרפת בראש הכוחות מלורן.
רובר השני, דוכס נורמנדיה, אחיו של מלך אנגליה, יחד עם סטפן השני, רוזן בלואה ורובר השני, רוזן פלנדריה.
גוטפריד מבויון יחד עם אחיו בלדווין, לימים, בלדווין הראשון, מלך ירושלים, בראש הכוחות מהחלקים הדרומיים של ארצות השפלה. השטח הזה היה תחת שליטת האימפריה הרומית הקדושה והיה זה מפתיע שהם הצטרפו למסע הצלב בגלל המתיחות בין קיסר האימפריה הרומית הקדושה והאפיפיור באותה עת.
בוהמון נסיך נורמני מדרום איטליה, לימים בוהמון הראשון, נסיך אנטיוכיה, יחד עם אחיינו טנקרד, לימים טנקרד, נסיך הגליל, בראש מחנה שהורכב מנורמנים דרי דרום איטליה.
המחנה הראשון יצא לדרכו ב-15 באוגוסט 1096. האבירים מהארצות השונות הגיעו לקונסטנטינופול בנפרד, ושם אלכסיוס, שליט הממלכה הביזנטית, עזר להם לחצות את הבוספורוס, תמורת שבועת נאמנות (הומאגיום) שכל מה שהם יכבשו במזרח יימסר לידיו. אחד מהמנהיגים, טנקרד שמו, הצליח לחצות באופן עצמאי ולהתחמק משבועה זו.
מסע האבירים > המעבר דרך אסיה הקטנה

ההתקלות הראשונה של הצלבנים בסלג'וקים התרחשה למרגלות חומות ניקאה (כיום איזניק בטורקיה) שהוטל עליה מצור ב-14 במאי 1097. הצבא הסלג'וקי הגיע לאזור העיר וניסה לפרוץ את המצור, אך ללא הועיל והעיר נפלה לידי הצלבנים שמסרו אותה לאלכסיוס על פי השבועה שנשבעו לו. לאחר הקרב על ניקיאה המשיכו הצלבנים במסעם דרומה, וליד דוריליאום נתקלו בצבא הסלג'וקי בראשות המלך קיליץ'-ארסלן. כיוון שהצלבנים נעו בנפרד, ניצחון הסלג'וקים היה קרוב מאוד, ורק תגבורת שהגיעה בזמן הצילה את הצלבנים מתבוסה.
מסע האבירים > ייסוד הנסיכויות הצלבניות

במקום לפנות דרומה לירושלים, הצלבנים המשיכו תחילה מזרחה לאֶדֶסָה, וכבשו אותה לאחר מצור של חמישה חודשים. בשלב זה הודיע אחד מהמנהיגים, בלדווין מבולון, שהוא סיים את תפקידו במסע הצלב. הוא הקים לעצמו רוזנות באדסה, והכתיר עצמו בתואר "הרוזן בלדווין הראשון מאדסה" (בהמשך יהפוך אותו בולדווין למלך ממלכת ירושלים). בהמשך התעלמו גם שאר הצלבנים משבועתם לאלכסיוס, ושמרו לעצמם את המקומות שכבשו.
היעד הבא היה העיר הגדולה אנטיוכיה (נמצאת בטורקיה של היום). הצלבנים כבשו אותה לאחר מצור של שבעה חודשים, שהתחיל כבר תוך כדי המצור על אדסה. אחד המנהיגים, בוהמון הראשון, נסיך אנטיוכיה, מודיע לחבריו: "כמו שעשה בולדווין באדסה, כך אני עושה כאן", והקים ביוני 1098 את נסיכות אנטיוכיה.
מסע האבירים > פלישה לארץ ישראל

לאחר כיבוש אנטיוכיה פרצה בקרב הצלבנים מגפה קטלנית שהפילה חללים רבים. כתוצאה מהמגפה הייתה התעוררות דתית בקרב המחנה הצלבני, בעיקר של אותם אנשים משרידי מסע ההמונים, והם פנו לכיוון ירושלים (בסוף 1098).
הצלבנים עברו ליד צור, עכו, קאיפאס (חיפה), קיסריה, ארסוף, שאת כולן הם עקפו מהצד. את יפו הם כבשו, כי היא הייתה הנמל הקרוב ביותר לירושלים באותה תקופה. למעשה יפו נכבשה ללא קרב, לאחר שהמוסלמים נטשו אותה.
הצלבנים כבשו את רמלה ולוד בדרכם לכיוון ירושלים. כאשר הגיעו לראש ההר שממנו הם ראו לראשונה את ירושלים, הם ירדו על ברכיהם ופצחו בזימרת המנוני שמחה, ומאז קוראים להר בשם "הר השמחה" (מוֹנט ז'וּאַ Montjoie). אף כי דרכם של הצלבנים אינה ברורה כל צרכה, הדעה המקובלת היא כי הם עלו במעלה בית חורון, ו"הר השמחה" הוא נבי סמואל.
מסע האבירים > כיבוש ירושלים

מתוך 150,000 שיצאו מאירופה, הגיעו לא"י לא יותר מ-40 אלף (חלקם גם נשארו באדסה ובאנטיוכיה). ביוני 1099 הצלבנים פתחו בניסיון לכיבוש ירושלים בסגנונו של יהושע בן נון: התפללו, הקיפו את החומות שבע פעמים, תקעו בחצוצרות ושמו עפר על הראש. ניסיון זה לא צלח, והחומה לא נפלה.
ניסיון שני היה בטיפוס על החומה בעזרת סולמות בפינה הצפון-מערבית של החומה, באזור שנקרא לאחר מכן "מגדל טנקרד". לקראת הניסיון השלישי, החליטו הצלבנים לבנות מכונות מצור, אך גילו שאין עצים מתאימים באזור. במקביל הגיע צי גנואזי קטן ליפו. הצלבנים פירקו את הספינות והשתמשו בחומרי הבניה על מנת להרכיב את מכונות המצור.
מצבם של הצלבנים היה קשה. מספרם הצטמצם בעקבות המסע הארוך והקרבות, והם מצאו את עצמם בליבו של עולם מוסלמי עוין. בלחץ הזמן התארגנו הצלבנים למצור על העיר. ארבעה מחנות ניסו לפרוץ בארבעה מקומות לאורך החומה. אחד המחנות הוקם באזור שער הפרחים של היום, ועליו פקד גודפרואה מבויון ממרומי הקומה העליונה של מכונת המצור. ביום שישי 15 ביולי (כ"ג בתמוז ד'תתנ"ט), חמישה שבועות לאחר תחילת המצור על העיר, הצליחו חייליו של גודפרואה להציב גשר עץ אל החומה, ודרכו הצליחו חייליו לחדור לעיר. לפי המסורת, שעת הפריצה היא 9:00 בבוקר. זוהי שעה בעלת משמעות דתית מבחינתם – היום והשעה שבה ישו עלה על הצלב. החיילים של גודפרואה פתחו את אחד השערים דרכו הסתער כוח נוסף בפיקודו של טנקרד הנורמני, וביחד הם כבשו את העיר.
הצלבנים טבחו בתושבים היהודים והמוסלמים. בית הכנסת היהודי הראשי הועלה באש וכל אלפיים היהודים שנמצאו בו נשרפו למוות, ומוסלמים רבים נהרגו במסגד אל-אקצא. ביומיים הבאים נמשך הטבח. חיילים ואזרחים, גברים נשים וילדים נטבחו בידי הכובשים. מי ששרד נמכר לעבדות.
מסע האבירים > כיבוש ירושלים > כינון ממלכת ירושלים

לאחר הכיבוש גילו הצלבנים שאין להם תוכניות להמשך, והתגלעו חילוקי דעות לגבי אופי הממלכה שעליהם להקים. לבסוף נבחר גודפרואה מבויון למלך על ממלכת ירושלים. גודפרואה הוא הדמות הפחות בולטת מבין המנהיגים, והוא נבחר כמועמד של פשרה, וכן בזכות העובדה שהוא היה הראשון לפרוץ אל העיר. גודפרואה נמנע מלשאת תואר מלך באומרו ש"אם ישו נשא כאן כתר קוצים, אני לא אשא כאן כתר מלכות", והוא בחר לעצמו תואר צנוע יותר "מגן הקבר הקדוש". הוא החזיק בתואר זה כשנה, עד שמצא את מותו תוך כדי מצור על העיר עכו.
מסע האבירים > קרב אשקלון

ביום 4 באוגוסט 1099 הגיע לאשקלון צבא מצרי שיצא לעזרת ירושלים הנצורה והגיע באיחור של תשעה עשר ימים. למחרת היום, הגיעו לירושלים שליחים של המצביא המצרי ובידם דרישה כי הצלבנים ייסוגו מירושלים. בואם של השליחים אישר שמועה שנפוצה בירושלים על הופעת הצבא המצרי. לצלבנים לא הייתה כוונה – או יכולת – להסתגר מאחורי חומות ירושלים ולהסתכן במצור, וגודפרי מבויון החליט לקחת את היוזמה ולתקוף את הצבא המצרי. ביום 12 באוגוסט בשעות הבוקר המוקדמות החל הצבא הצלבני במתקפה, ומשניתן היה לראות את המחנה המצרי שחנה במרחק מה מהחומה הצפונית של אשקלון בשטח של עצי פרי – פרצו הפרשים בהסתערות קדימה, כשהם מפתיעים לחלוטין את אויביהם, שחלקם עדיין נמו באוהליהם. תוך זמן קצר חדל הצבא המצרי מלהוות כוח מסודר והקרב הוכרע. הצבא הצלבני הצליח בניצחון בקרב אשקלון להסיר את האיום המיידי על אחיזתו בארץ ישראל; הקרב הוא סיום הקרב על ירושלים וסיומו של מסע הצלב הראשון, וממלכת ירושלים נכנסה לשלב של התפשטות והתבססות שנמשכה עד לשנת 1110.
תוצאות המסע

מבחינות רבות, מסע הצלב הראשון היה גם המוצלח שבהם. הצלבנים הצליחו להביס את הסלג'וקים ולקרוע מהמוסלמים שטחי אדמה גדולים, החשוב והנרחב בהם הפך לממלכת ירושלים.
בטווח הארוך יותר, מסע הצלב הראשון גרם למפגש בין התרבות האירופאית לתרבות המוסלמית, והיה לתחילתם של יחסי מסחר והפריה תרבותית הדדיים.
ראו גם

ממלכת ירושלים
הלומברדים במסע הצלב הראשון - אופרה של ג'וזפה ורדי
מסע הצלב הנורווגי
לקריאה נוספת

יהושע פראוור, תולדות ממלכת הצלבנים, כרך א, ירושלים: הוצאת מוסד ביאליק, 1971. 3
Steven Runciman, History of the crusades, vol 1, Cambridge university press, 1954
הערות שוליים

↑  יהושע פראוור, תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל, 1971, עמ' 62
↑  ז'אק לה גוף, אמנון לינדר (ע), תרגום: אהרן אמיר, ימי הביניים בשיאם, תל אביב: דביר, תשנ"ג 1993, עמ' 77
↑  ממסקנות של מחקרו של הרברט אדוארד ג'ון קאדורי, ראה What Were the Crusades?
↑  CHURCH HISTORY
| מסעי הצלב |
| --- | --- | --- |
| תשעת המסעות הגדולים | מסע הצלב הראשון • מסע הצלב השני • מסע הצלב השלישי • מסע הצלב הרביעי • מסע הצלב החמישי • מסע הצלב השישי • מסע הצלב השביעי • מסע הצלב השמיני • מסע הצלב התשיעי |  |
| מסעי הצלב האחרים | מסע הצלב העממי • מסע הצלב של 1101 • מסע הצלב של הילדים • מסע הצלב הליבוני (אנ') • מסע הצלב של 1197 • מסע הצלב האלביגנזי • מסע הצלב הפרוסי • מסעי הצלב הצפוניים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535965105171  BNE: XX745911  BnF: cb11947239z (data)  GND: 4073803-6  LCCN: sh85034381  NKC: ph391066  SUDOC: 027428966 
ציור מאוחר של הטבח ביהדות מץ במסע הצלב הראשון
מכבי ראשון לציון (כדוריד)

מכבי ראשון לציון היא קבוצת כדוריד אשר משחקת בליגת העל בכדוריד והיא אחת מקבוצות הכדוריד הבכירות בישראל. לזכותה 17 אליפויות ו-11 גביעי מדינה. הקבוצה עורכת את משחקיה הביתיים בהיכל הספורט בית מכבי שמכיל 1,500 מקומות ישיבה.
אולם ביתי

בין השנים 1954–1964, המשחקים התקיימו במגרש החול של רחוב ז`בוטינסקי בפני שהכיל כ-3000 מקומות ומכבי ראשון לציון הייתה הקבוצה היחידה בעיירה (כיום ממוקם שם היכל תרבות).
בשנת 1965, עם המעבר בארץ לכדוריד 7 – המועדון עבר למשכנו המסודר הראשון: בית מכבי הישן שברחוב זד"ל. שהיה מגרשה הביתי במשך 30 שנה (עד 1975 הוא היה מגרש מרצפות פתוח). אולם זד"ל נחשב לביתה המיתולוגי של מכבי ראשון לציון, ובו צבר המועדון את ההישגים הראשונים שלו בארץ ובאירופה. האולם שימש את הקבוצה עד קיץ 1995, אז עקב הריסת האולם הקבוצה עברה לשחק בהיכל הספורט העירוני בגן-נחום למשך כ-13 שנים.
בשנת 2008 חזון אנשי המועדון התגשם לאחר שנים רבות ולמועדון נבנה אולם משלו, 'בית מכבי'. המתחם מציג את האולם המודרני המכיל 1500 מקומות ישיבה וכולל תאי צפייה וחדר אירוח, יציע עיתונאים עם אפשרויות שידור לרשתות מקומיות ובינלאומיות, מגרש אימונים, מועדון שחקנים, חדר כושר מפואר, חדרי טיפולים ועוד, ואף משמש גם את קבוצת הכדורסל של העיר.
תארים

אליפויות (17):
גביע המדינה :
זכייה (12): 1982/1983, 1985/1986, 1986/1987, 1987/1988, 2002/2003, 2003/2004, 2005/2006, 2006/2007, 2010/2011, 2012/2013, 2013/2014, 2018/2019
סגנית (11): 1959/1960, 1983/1984, 1984/1985, 1988/1989, 1991/1992, 1993/1994, 2007/2008, 2008/2009, 2014/2015, 2015/2016, 2017/2018
דאבל (5):
צוות מקצועי וניהולי

יו"ר האגודה הוא איש ההייטק אריק אלקלעי ושוער עבר בקבוצות מכבי ראשון לציון וסביון. אלקלעי לקח על עצמו את תפקיד היו"ר עקב עזיבת ראול סרוגו לאחר ששימש במשך 17 שנה כמנהל האגודה ויו"ר. מנהל הקבוצה הנוכחי הוא רותם קלדרון. מאמן הקבוצה הוא ג'ו מתתיה. המנכ"ל החדש הוא עמיר אהרון אשר מונה בחודש יולי 2019.
סגל הקבוצה לעונת 2020/21

מעודכן ל־10 ביוני 2021:
מאמן:ג'ו מתתיה
עוזר מאמן: הרוויה פאזין
מאמן כושר: אמיר אשבל
מנהל הקבוצה: רותם קלדרון
פיזיותרפיסט: בועז שמיר
דובר הקבוצה: חן קלדרון
מכבי ראשון לציון 2

מכבי ראשון לציון 2 היא קבוצה בת של מכבי ראשון, אשר משחקת בליגה הלאומית החל מעונת 2015/2016, לאחר שזכתה באליפות הליגה הארצית.
ראו גם

מכבי ראשון לציון (כדורסל)
לוסיו מרניאו

לוסילמו פלאניו סוארס (בפורטוגזית: Lucielmo Palhano Soares; נולד ב-28 בספטמבר 1988) המוכר בכינויו לוסיו מרניאו (Lúcio Maranhão) הוא כדורגלן ברזילאי אשר משחק בעמדת החלוץ.
ביוגרפיה

נולד בסאו לואיס, מרניאו שבברזיל וגדל בקבוצה המקומית מרניאו. ב-2010 עבר למחלקות הנוער של הוריזונטה במדיה ערך את הופעת הבכורה שלו כשחקן בקבוצה בוגרת.
במהלך שנת 2012 חתם לוסיו לשלוש שנים באראפיראקה אס"א וערך במדיה 65 משחקים בהם כבש 31 שערים. במהלך התקופה בה היה תחת חוזה באראפיראקה אס"א הושאל מרניאו לקבוצות ויטוריה ופיגיירנסה.
במהלך שנת 2014 נרכש לוסיו על ידי קבוצת בורי ראם יונייטד התאילנדית במדיה ערך שבע הופעות בהן כבש שני שערים. בתחילת שנת 2015 חזר לברזיל וחתם לעונה בפורטלזה במדיה ערך 37 הופעות וכבש שבעה שערים. בעונה שלאחר מכן חתם ברגאטס וערך במדיה 35 הופעות בהן כבש 13 שערים.
ב-17 ביולי 2016 חתם לוסיו בהפועל באר שבע לשלוש שנים. ב-30 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו בהפועל באר שבע, כאשר פתח בהרכב וכבש בניצחון 5–0 על הפועל אשקלון במסגרת גביע הטוטו.
ב-12 בינואר 2017 הושאל לוסיו למ.ס. אשדוד עד לסוף העונה.
ב-8 בפברואר 2017 כבש לוסיו את שער הבכורה שלו בהפסד 1–4 לבני יהודה. ב-15 ביולי 2017 חתם לוסיו באלאזיגספור הטורקית. ב-19 בדצמבר 2017 חתם לוסיו בארוקה הפורטוגזית.
ב-14 ביוני 2018 חתם לוסיו בהפועל חדרה, וביולי 2020 שוחרר מהקבוצה.
ב-9 ביולי 2020 חתם בשורותיה של עירוני קריית שמונה.
ב-23 ביולי 2021 חתם לוסיו בהפועל תל אביב לעונה אחת, עם אופציה לעונה נוספת,וב-17 בינואר 2022 חתם בבני יהודה, עד לסיום העונה.אך ב-4 באפריל שוחרר מהמועדון.
תארים

אליפות תאילנד (1): 2014
אלוף האלופים (1): 2015/2016
גביע הטוטו (1): 2016/2017
הערות שוליים

↑  יגאל ברמן, ‏פעם הוא כבש כמו ניימאר: הכירו את לוסיו, באתר ONE‏, 16 ביולי 2016
↑  יגאל ברמן, ‏לוסיו עבר את הבדיקות וחתם רשמית בהפועל ב"ש, באתר ONE‏, 17 ביולי 2016
↑  גביע הטוטו: הפועל באר שבע הביסה 0:5 את הפועל אשקלון, באתר וואלה, 30 ביולי 2016
↑  יניב טוכמן‏, מ.ס. אשדוד הודיעה: לוסיו הושאל רשמית, ניב זריהן עובר להפועל באר שבע, באתר וואלה, 12 בינואר 2017
↑  העברות: וויליאם סוארס סיכם באומוניה, לוסיו עבר לטורקיה, באתר מעריב אונליין, 15 ביולי 2017
↑  יעקב זיו, ‏עושים שוק: הסכם סופי בין ברצלונה לחביי על מסצ'ראנו, ארסנל סימנה מחליף לוונגר, באתר מעריב אונליין, 19 בדצמבר 2017
↑  מיקי שורץ, חדרה: לוסיו עזב, אג'ידה בדרך החוצה, באתר ynet, 6 ביולי 2020
↑  שלום אלבז, ‏רכש ראשון לק"ש: לוסיו חתם רשמית לעונה אחת, באתר ONE‏, 9 ביולי 2020
↑  נדב צנציפר, רשמית: לוסיו חתם בהפועל תל אביב, באתר ynet, 23 ביולי 2021
↑  חיזוק ששווה עליית ליגה? לוסיו חתם בבני יהודה, באתר ynet, 17 בינואר 2022
לוסיו מרניאו, משמאל, במדי הפועל חדרה
חברת הסלולר של איראן

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1992–הווה (כ־33 שנים) 
 חברת אם:  חברת התקשורת של איראן 
 מיקום המטה:  טהראן 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הטלקומוניקציה, תעשיית הטלפונים הניידים 
 מוצרים עיקריים:  פס רחב 
 עובדים:  5,000 
  
 www.mci.ir
 
חברת הסלולר של איראן (בפרסית: شرکت ارتباطات سیار ایران; בקיצור: MCI) הידועה גם בשם המותג Hamrahe Avval (בפרסית: همراه اول), היא מפעילת הסלולר הראשונה והגדולה ביותר באיראן. החברה היא חברת בת של חברת הטלקומוניקציה של איראן ויש לה כ-17 מיליון מנויים ו-49 מיליון מנויים בתשלום מראש (Prepaid).
שירותי החברה זמינים ב-1,239 ערים ובלמעלה מ-70,000 קילומטרים של כבישים מהירים. היא מספקת שירותי נדידה באמצעות 271 מפעילים שותפים ביותר מ-112 מדינות.
בדצמבר 2010, 5.5% ממניות החברה הוצעו בבורסה (Farabourse), לפי שווי של 396 מיליון דולר.
90% ממניות MCI נמצאות בבעלות חברת הטלקומוניקציה של איראן, ו-10% הנותרים מהמניות הן ציבוריות בבורסה לניירות ערך בטהראן.
הערות שוליים

↑  "Archived copy" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2011-08-09. נבדק ב-2011-02-01. {{cite web}}:  (עזרה)
רוברט פיצו

רוברט פיצו (בסלובקית: Robert Fico; נולד ב-15 בספטמבר 1964) הוא פוליטיקאי סלובקי שמכהן כראש ממשלת סלובקיה.
פיצו משתייך למפלגה הסוציאל-דמוקרטית בסלובקיה. הוא החל את דרכו הפוליטית בשמאל, אך עמדותיו כיום תוארו כלאומניות, אירוסקפטיות, פופוליסטיות, שמרניות חברתית ופרו רוסיות. הוא כיהן כראש הממשלה מ-4 ביולי 2006 עד 8 ביולי 2010. ב-4 באפריל 2012 שב לכהן כראש הממשלה, ובמרץ 2018 התפטר מתפקידו. ב-2023 נבחר שוב לראש ממשלת סלובקיה. במאי 2024 נפצע באורח קשה מירי מתנקש.
תולדות חייו

פיצו נולד בצ'כוסלובקיה בשנת 1964 בעיר טופולצ'אני. אביו היה מפעיל מלגזה, ואמו שימשה זבנית בחנות נעליים. הוא סיים לימודי משפטים באוניברסיטת קומניוס בברטיסלבה, ועבד במכון למדינה ולמשפט של האקדמיה הסלובקית למדעים.
בשנת 1987 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה. לאחר מהפכת הקטיפה בשנת 1989, והתמוטטות המשטר הקומוניסטי בצ'כוסלובקיה, פיצו הצטרף למפלגת השמאל הדמוקרטי (בסלובקית: Strana demokratickej ľavice, SDĽ), ממשיכת דרכה של המפלגה הקומוניסטית בסלובקיה. בין השנים 1994–2000 ייצג את סלובקיה כיועץ משפטי לבית הדין האירופי לזכויות אדם.
בשנת 1999, כאשר דעכה התמיכה הציבורית במפלגתו מתחת לאחוז החסימה, פיצו עזב את המפלגה וייסד את תנועת "כיוון – סוציאל-דמוקרטיה", "סמר" (סלובקית: Smer – sociálna demokracia, Smer-SD). הוא הפך לאופוזיציונר אהוד אשר מתח ביקורת על הרפורמות של ממשלת הימין הסלובקית בראשות מיקולאש דזורינדה. עם עליית כוחה של מפלגתו, התמזגה לתוכה מפלגת SDL.
סמר הגדירה את עצמה בתחילה כמפלגת הדרך השלישית. היא אימצה את הכינוי סוציאל-דמוקרטיה לאחר התמזגות עם כמה מפלגות מרכז-שמאל קטנות בשנת 2005.
בשנת 2014 הציג את מועמדותו לנשיאות סלובקיה תחת הסיסמה "מוכן בעד סלובקיה", אף על פי שדחה מועמדות פוטנציאלית לנשיאות ב-2009, כשאמר למראיין: ”אני יכול להבטיח לך שלא אהיה יותר בפוליטיקה ב-2014”. בבחירות הוא נוצח בסיבוב השני ב-29 במרץ 2014 על ידי המועמד העצמאי הטירון אנדריי קיסקה עם 59% מול 41% מהקולות.
בשנת 2016, בעקבות תוצאות הבחירות לפרלמנט שהתקיימו ב-5 במרץ, כמו בשנים 2006–2010, נאלץ פיצו להרכיב קואליציה שברירית עם המפלגה הלאומית הסלובקית (SNS) בעלת נטייה ימנית מאוד. בגלל ברית קואליציונית זו, מפלגתו של פיצו סולקה בעבר ממפלגת הסוציאליסטים האירופאים. המפלגה הלאומית היא המפלגה השלישית בפרלמנט (עם 9% מהקולות) וקיבלה את תיקי החינוך והביטחון. בממשלה משתתפות גם מפלגת המרכז ההונגרית Most-Hid ("גשר") ומפלגת סייט Siet ("הרשת") המתונה.
ב-2018 התפטר מתפקידו כראש הממשלה בעקבות פרשת הרצח הכפול של העיתונאי-תחקירן יאן קוצ'יאק וארוסתו. יאן האשים את פיצו בקשרים עם המאפיה האיטלקית 'נדרנגטה' ועמד לפרסם תחקיר על פילגשו של פיצו, מריה טרוסקבה, שהייתה החברה לשעבר של ראש ארגון המאפיה.
בקונגרס המפלגה ביולי 2020, בעקבות פיצול פנימי גדול (שהביא להקמת מפלגת Hlas היריבה), הכריז פיצו על מעבר ל"הסוציאל-דמוקרטיה הכפרית שתופסת את הפרטים הספציפיים של המציאות הסלובקית". לאחר שנת 2020, מפלגתו החלה להחזיק בעמדות שתוארו כלאומניות, פופוליסטיות, שמרניות חברתית ופרו רוסיות. מפלגתו הייתה מפלגה פופוליסטית שמשתייכת לשמאל הפוליטי ושיתפה פעולה עם מפלגות ימין קיצוני. הוא תמך ברוסיה ובפוטין, נגד השמאלי-הליברלי, התבטא נגד להט"ב ונגד מהגרים, והיה לבעל ברית לויקטור אורבן, ראש ממשלת הונגריה. פיצו הבטיח לעצור את הסיוע הצבאי לאוקראינה ולמנוע את צירופה לנאט"ו, וטען שהפלישה הרוסית לאוקראינה הייתה תגובה ל"נאצים ופשיסטים אוקראינים".
ב-30 בספטמבר 2023 הציג שוב את מועמדותו לראשות הממשלה בסלובקיה. לפי תוצאות הבחירות, מפלגתו הייתה הגדולה ביותר, זכתה ב-23% מהקולות והייתה צפויה לקבל 42 מ-150 המושבים. פיצו חתם על הסכם קואליציוני עם מפלגת השמאל הסוציאליסטית Hlas (אנ') ועם מפלגת הימין המפלגה הלאומית הסלובקית.
מיד אחרי היבחרו לראשות הממשלה הודיע פיצו על ביטול חבילת הסיוע הצבאי לאוקראינה בשווי 40 מיליון יורו, ודרש להעמיד לדין את חברי הממשלה הקודמת על כך שמסרו מטוסי מיג 29 של הצבא הסלובקי לאוקראינה.
תולדות חייו > ניסיון ההתנקשות

ב-15 במאי 2024 היה ניסיון התנקשות בחייו של פיצו. הוא נורה ב-4 יריות מטווח קצר על ידי מתנקש בעיר הנדלובה ונפצע, אך יצא מכלל סכנה לחייו. חשוד הוא פעיל שמאל המשורר ג'ורג' סינטולה בן 71. על פי הדיווחים, הוא לא הסכים עם החלטתו של פיצו להפסיק את משלוחי הנשק לאוקראינה.
חייו הפרטיים

פיצו נשוי לסבטלנה סבובּודובה פיצובה, ולזוג בן יחיד.
הערות שוליים

↑  HNonline.sk - Desať najdôležitejších míľnikov v histórii strany Smer-SD od jej vzniku až dodnes, hnonline.sk, ‏2009-12-06 (ב־)
↑  Petit Press a.s, Smer odsúhlasil zlúčenie a zmneu názvu, korzar.sme.sk (בסלובקית)
↑  Fico: O päť rokov tu už nebudem, SME domov, ‏2009
↑  Postoj, TASR, Dianie v Smere / Na čele strany zostáva Robert Fico, podpredsedami sa stal Blaha i Kaliňák, www.postoj.sk (בסלובקית)
↑  Dušan Mikušovič, Fico zostáva predsedom, Smer chce mať rustikálny. Sekundovať mu bude mladý Kaliňák, Blaha či rapujúci poslanec Takáč, Denník N, ‏2020-07-18 (ב־)
↑  דאגה באיחוד האירופי: תומכי רוסיה ניצחו בבחירות בסלובקיה, באתר ynet, 1 באוקטובר 2023
↑  Jason Hovet, Slovakia's populist ex-PM Fico seals coalition deal for new government, ‏16 באוקטובר 2023
↑  Populist Slovak ex-prime minister signs coalition deal to form a new government, AP News, ‏16 באוקטובר 2023
↑  Slovakia's new government rejects aid for Ukraine, The Washington Post, ‏8 בנובמבר 2023
↑  סלובקיה: ניסיון התנקשות בראש הממשלה, במאי 2024 15751227, באתר ישראל היום
↑  https://www.rt.com/news/597843-fico-slovakia-assassination-attempt/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810591377605606  GND: 1073950670  ISNI: 0000 0001 0967 6494  LCCN: n96011805  NKC: js20051003013  SUDOC: 202700801  VIAF: 43561737   WorldCat (עם VIAF): 43561737
גארסיה פימיינטה

פרנססק צ'אבייר גארסיה פימיינטה (בקטלאנית: Francesc Xavier Garcia Pimienta, נודע גם בשם הספרדי פרנסיסקו חאבייר, נולד ב-5 באוגוסט 1974 בברצלונה שבספרד) הוא מאמן קבוצת הכדורגל סביליה, וכדורגלן עבר ששיחק בעמדת הקיצוני. הוא גדל במחלקת הנוער של ברצלונה, אך את רוב הקריירה הקצרה שלו כשחקן בילה בליגה השלישית בספרד. בהמשך הפך למאמן, ובמשך כל הקריירה שלו עבד במועדון של ברצלונה.