stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוענה גונן
ביוגרפיה

גונן נולדה וגדלה במושב בפאתי ירושלים. לדבריה כבר כשהייתה בגן הילדים בשנים 1981-1982 היא הבינה שיש לה שונות מגדרית: "בו־זמנית הבנתי הן שאני ג'נטלמן והן שהעולם הסובב אותי אינו רואה ג'נטלמנים בעין יפה אם הג'נטלמן נולד בתור ילדה".
מציינת שבעבר הפגינה נגד מדיניות הממשלה. בתחילת שנות ה–2000 הייתה חלק מקבוצת פעולה קווירית נגד הכיבוש.
כותבת מאמרים, בין היתר מאמרי דעה בעיתון הארץ מדי יום שלישי וביקורות ספרים לפרקים. מדי יום שני היא כותבת גם את מדור ביקורת טלוויזיה בהארץ.
בשנת 2009 החלה לכתוב באופן קבוע את מדור הטריוויה הקבוע של הארץ "20 שאלות". גונן מציינת שנושאי השאלות משלבים תחומים שונים: מבוססים על מאורעות היומיום אך גם נושאים שזוכים לסיקור עיתונאי וחדשותי נמוך יחסית, בין היתר פרסים, צמחים, מאורעות עבר ועוד, ומנסה לשלב תחומים שונים. היא גם מציינת שיש לה נטייה לכתוב יותר שאלות בתחומים האהובים עליה (ספרות, קולנוע) ופחות בתחומי ספורט וכלכלה.
בספטמבר 2023 הצטרפה לוועד המנהל של פרויקט גילה להעצמה טרנסית. בהקשר להצטרפותה לוועד נכתב שלגונן יש ניסיון של שנים רבות בעבודה בתקשורת ובארגוני זכויות אדם, בפעילות להט”בית ובאקטיביזם נגד הכיבוש.
חיים אישיים

מתגוררת בתל אביב. בזוגיות. גונן נחשבת לדמות בולטת בקהילה הפמיניסטית והלהטב"קית בישראל.
הערות שוליים

↑  כלכליסט: הרגע שבו הבנתי ש, באתר newmedia.calcalist.co.il
↑   יוענה גונן, החברים שלי בברלין. אני נשארת בארץ, באתר הארץ, 10 באוגוסט 2016
1 2 3  אלעד בר-נוי, מרחב אישי עם יוענה גונן
↑  20 שאלות
↑  לחרוג מהבדידות, באתר העין השביעית, 26 בינואר 2016
↑  מערכת WDG, על רקע גל הטרנספוביה: התחדשות בהנהגה של הארגונים הטרנסיים, באתר wdg.co.il, ‏2023-09-03
↑  אנשי השנה של ההומואים והלסביות, באתר וואלה, 21 בנובמבר 2002
וו קליקו

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1772–הווה (כ־253 שנים) 
 חברת אם:  LVMH 
 מיקום המטה:  ריימס 
 ענפי תעשייה:  תעשיית האלכוהול 
 מוצרים עיקריים:  שמפניה, Veuve Clicquot Brut Yellow Label Champagne 
  
 www.veuve-clicquot.com
 
וו קליקו פונסרדין (בצרפתית: Veuve Clicquot Ponsardin) הוא יצרן שמפנייה בראמיס צרפתי. זהו גם שם המותג של המוצר.
היסטוריה

בשנת 1805 נפטר פרנסואה קליקו, יצרן שמפניה צעיר שניהל חברה משפחתית שהוקמה בשנת 1772 על ידי אביו, פיליפ קליקו-מוירון. אלמנתו הצעירה, בארב ניקול פונסרדן, החליטה לעשות דבר שהיה מאוד לא מקובל באותם ימים, ולהמשיך לנהל את העסק. בשנת 1810 היא אף שינתה את שמו של בית השמפניה לשמו הנוכחי – Veuve Clicquot-Ponsardin (האלמנה קליקו- פונסרדן).
חשיבותה של האלמנה קליקו לעולם השמפניה

האלמנה קליקו הייתה בעלת חוש מסחרי מפותח, והודות לכך זכה העסק המשפחתי להצלחה. אחת ההצלחות הגדולות שלה נבעה מהתעלמות מהאמברגו שהטיל נפוליאון על רוסיה, וכך כבש היקב את שוק השמפניה הרוסי. אולם לאלמנה היה גם חוש טכני מפותח, והיא פיתחה גם המצאות טכנולוגיות רבות, ביניהן גם אחת ששינתה את השמפניה מיין עכור למשקה הצלול שהמוכר כיום.
השיטה, הנקראת Remuage (רמואז') מסייעת לסילוק משקעי השמרים הנוצרים בבקבוק במשך התסיסה השנייה. בתהליך זה מאוחסנים כל הבקבוקים בשכיבה כשצווארם נוטה כלפי מטה, והשמרים מצטברים ליד הפקק, משם קל להוציאם. לפי הסיפור, לקחה האלמנה קליקו את שולחן האוכל שלה וביקשה מהנגר שלה לקדוח בו חורים. אז היא העמידה אותו על צידו והכניסה את צוואר הבקבוקים לתוך החורים, כשראשם כלפי מטה.
כיום כבר לא משתמשים בשולחנות ישנים למטרה זו, אך השיטה חיה וקיימת, והודות לה זכתה האלמנה לכינוי "האישה הראשונה של השמפניה". הרוח שלה, הדגש על מודרניות ותעוזה יחד עם איכות ומיומנות, הפכו את בית השמפניה שנושא את שמה לאחד השמות המפורסמים ביותר בעולם.
מאז שנת 1987 נמנה בית זה על קבוצת מוצרי המותרות של LVMH (לואי ויטון מואה הנסי), שמאגדת בתוכה למעט בתי אופנה ועיצוב גם בתי שמפניה מובילים נוספים.
השמפניה של וו קליקו

הכרמים של וו קליקו, שטופחו רובם עוד על ידי האלמנה קליקו, משתרעים של שטח של קצת מעל 5,000 דונם בלב אזור הכרמים "הטובים ביותר" של אזור שמפניה.
לאחר הבציר עוברים הענבים סחיטה עדינה ושוהים בחבית במשך 15 עד 24 שעות כדי לתת למשקעים לשקוע. לאחר מכן הם מועברים לתסיסה הראשונה, שבה הופך כל הסוכר לאלכוהול, ונוצר יין לא תוסס. וו קליקו הוא אחד מיצרני השמפניה היחידים המבצע גם תסיסה מאלולקטית, שבה החומצה המאלית הופכת לחומצה לקטית. תסיסה זו היא אחד המרכיבים החשובים בסגנון של וו קליקו.
השמפנייה הסופית מיוצרת מערבוב של עד 50 יינות שונים, בתוספת של 25-40% של יינות רזרבה, שהם יינות מובחרים משנים קודמות. בשנים טובות במיוחד מיוצרת שמפניית Vintage (שנת בציר) כלומר שמפניה שכולה מורכבת מיינות של אותה השנה.
ערבוב היינות הוא עבודת צוות שדורשת ריכוז, רגישות וניסיון רב, משום שמעבר להערכה של היין במצבו הנוכחי, על הצוות לחזות כיצד הוא יתנהג בעתיד.
האלמנה קליקו ונינתה

בקבוקי וו קליקו בגדלים השונים, מהקטן לגדול
מקהלת פרחי ירושלים

| --- | --- |
פרחי ירושלים בהופעה בבית הכנסת אלגריבה בג'רבה שבתוניסיה ב-2007.
פרחי ירושלים בהופעה בבית הכנסת אלגריבה בג'רבה שבתוניסיה ב-2007.
 מקום הקמה:  ישראל ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1975
 מעסיק:  חנן אביטל
 זרם:  דתי לאומי
 סוגה:  מוזיקה יהודית מקורית, מוזיקה חסידית, מוזיקה מזרחית
 שפה מועדפת:  עברית
 שיתופי פעולה בולטים:  חיים אסנר, חיים חדד
 חברים לשעבר
 קלמן וינפלד, ליאור אלמליח, דודו דרעי, שמעון יצחק, בצלאל רביב, אבישי לוי, יעקב אלקובי, מישל כהן
מקהלת פרחי ירושלים היא מקהלת ילדים ישראלית בניצוחו של חנן אביטל.
היסטוריה

בתשל"ד 1974 הקים המלחין והמנצח יגאל צליק, שהתפרסם כמקים מקהלת פרחי לונדון, מקהלה בשם "פרחי ירושלים" בבני ברק. המקהלה שרה את הגרסה לשיר "קול ברמה נשמע" ואת "הנה מה טוב", אך צליק חזר ללונדון, והמקהלה לא שרדה. מבוגרי המקהלה הם הרב דניאל וולפסון ראש ישיבת נתיבות חכמה, החזן ישראל רנד, עקיבא מרגליות, שהקים מאוחר יותר את "פרחי בית-אל", ודוד נדב.
ב-4 ביולי 1975 נפצע חנן אביטל בפיגוע מקרר התופת בכיכר ציון בירושלים. לאחר החלמתו החליט לערוך פסטיבל זמר חסידי לילדים, ולאחר מכן הקים את המקהלה. אביטל הקים מקהלות רבות ברחבי הארץ (כ-22), ו"פרחי ירושלים" הייתה העיקרית שבהן. התקליט הראשון של המקהלה נקרא "פסטיבל הזמר החסידי לילדים", והיו בו שירים חסידיים. לאחר מכן ערך המנצח סדרה של ארבע קלטות בשם "סוכת דוד", שהיו בהן שירים מסגנון מזרחי.
במשך השנים עלתה המודעות למקהלה, והיא הייתה לשם דבר ברחבי הארץ.
המקהלה הופיעה בכ-27 מקומות שונים בעולם, ביניהם ניו יורק, מרוקו, ברזיל, ארגנטינה, צרפת, תוניסיה, ופנמה.
המקהלה הוציאה מעל 50 אלבומים ובהם מעל 500 שירים. כמעט בכל שבוע מוקלט שיר חדש וכמעט כל חודשיים יוצא דיסק חדש בתקופה זו. במקרה אחד הוציאה הלהקה לאור 4 אלבומים בעת ובעונה אחת.
הילדים במקהלה הם בנים בלבד, מגיל 10 עד 14. הם באים ממשפחות דתיות-מסורתיות מרחבי הארץ, אולם הגרעין הקשה הוא מפתח תקווה (מכיוון שזהו מקום מגוריו של המנצח, אביטל).
דבר המייחד את הלהקה הוא שירה בסגנונות שונים: מזרחי, חסידי ולועזי. קהל המאזינים של המקהלה הוא מגוון בהתאם לסגנון המגוון של השירים. בין המעבדים המוזיקליים של המקהלה היו חיים אסנר וחיים חדד. מבין המקהלה יצאו זמרים כליאור אלמליח, דודו דרעי, שמעון יצחק אשר שיחק בסדרה "פתוח" בערוץ הילדים, בצלאל רביב, אבישי לוי, שהיה הסולן הראשי של המקהלה בשנות ה-80, יעקב אלקובי, ששר בתזמורת האנדלוסית ומישל כהן, זוכה העונה הראשונה של התוכנית בית ספר למוסיקה.
בראשית דרכה של הלהקה השתתפו בה גם ילדים מבתים חרדים מירושלים, ביניהם הסולן קלמן וינפלד (המשמש כיום כרבה של "מנהטן ביר בניו יורק").
מקהלת "פרחי ירושלים" הוציאה שיר שנקרא "מזמור לבני דוד", לזכרם של בוגרי מכינה קדם-צבאית בני דוד שנפלו במלחמת חרבות ברזל. השיר נפתח במילים "בני דוד, בוכה ליבי ודומעות עיניי, בראותי דמותכם אל מול פני מגבול הלבנון ועד רפיח ובמנהרות על מנעול ובריח" ומסתיים עם הבית "מִי בַּקָּדְקֹד שֶׁל סַיֶּרֶת גּוֹלָנִי אוֹ אֱגוֹז עִם צִיצִיּוֹת מִלטפות בָּרוּחַ, גִּבּוֹרִים מוּל אַרְזֵי הַלְּבָנוֹן ויִצְלַח לְאֹרֶךְ הַנָּהָר וְיָנוּעַ".
הערות שוליים

↑  דודו כהן, פרחים בצמרת, באתר ערוץ 7, 9 בפברואר 2012
↑  "בני דוד, בוכה ליבי ודומעות עיניי": שיר חדש לזכר 24 נופלי מכינת עלי", שיראל דילר, מקור ראשון, 5 בנובמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312703805171  MusicBrainz: 073cfaef-9b2e-4f2b-bf12-74b67db0b077  VIAF: 154145722   WorldCat (עם VIAF): 154145722 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הפרוטקטורט של הסאר

הפרוטקטורט של הסאר (בגרמנית: Saarprotektorat; בצרפתית: Protectorat de la Sarre), באופן רשמי זארלנד (בצרפתית: Sarre), הייתה מדינת חסות צרפתית וטריטוריה שנויה במחלוקת שהופרדה מגרמניה. עם הצטרפותה לרפובליקה הפדרלית של גרמניה ב-1957, היא הפכה ל"מדינה הפדרלית" הקטנה ביותר (Bundesland), חבל הסאר, בלי לספור את ערי המדינה (גר') של ברלין, המבורג וברמן. האזור נקרא על שם נהר הסאר.
האזור סביב נחל הסאר ועמקי היובלים שלו הוא אזור מקופל גאולוגית, עשיר במינרלים, גרמני אתני, בעל חשיבות כלכלית ומתועש מאוד. יש לו תשתית תחבורה מפותחת, והוא היה אחד ממרכזי המהפכה התעשייתית בגרמניה. בסביבות 1900, האזור היווה את האזור השלישי בגודלו של תעשיית הפחם, הברזל והפלדה בגרמניה (אחרי חבל הרוהר ואגן הפחם שלזיה העילית). מ-1920 עד 1935, כתוצאה ממלחמת העולם הראשונה, האזור היה בשליטת חבר הלאומים כטריטוריית אגן הסאר. ב-1935 קבעה גרמניה הנאצית את ריבונותה המלאה על השטח.
מבחינה גאוגרפית, מדינת החסות שלאחר מלחמת העולם השנייה תואמת את מדינת זארלנד הגרמנית הנוכחית (הוקמה לאחר שילובה במערב גרמניה כמדינה ב-1 בינואר 1957). מדיניות של פירוק תעשייתי ופיזור עובדי תעשייה ננקטה רשמית על ידי בעלות הברית לאחר המלחמה עד 1951. האזור הפך למדינת חסות מאזור הכיבוש הצבאי הצרפתי בגרמניה בשליטה צרפתית ב-1946. ב-1947 פרסמה זארלנד חוקה נפרדת. לחצים של המלחמה הקרה למען גרמניה חזקה יותר אפשרו תיעוש מחודש, והצרפתים החזירו את השליטה באזור לממשלת מערב גרמניה המושתתת על אזורי הכיבוש של ארצות הברית-בריטניה-צרפת. מבחינה היסטורית; היא הייתה טריטוריה שנויה במחלוקת של גרמניה המערבית שכן תמיד התנגדה לה ברית המועצות, חברה במועצת השליטה של בעלות הברית (ACC), כלומר "ארבע המעצמות" השולטות בגרמניה כולה.
היסטוריה

האזור סופח בעבר לצרפת (אזור השיפוט של סארלואי (צר'), 1685) ונכבשה במהלך מלחמות המהפכה הצרפתית (1790–1798) והמלחמות הנפוליאוניות, כאשר היא נכללה באימפריה הצרפתית הראשונה כמחוז סאר בין 1798 ל-1814.
היסטוריה > לאחר מלחמת העולם הראשונה

על פי חוזה ורסאי, אזור הסאר נכבש בתחילה על ידי יחידות קרביות מבריטניה וצרפת. בשנת 1920, בריטניה וצרפת הקימו ממשלת כיבוש עצמאית באופן נומינלי עבור מנדט חבר הלאומים את טריטוריית אגן הסאר: חלקו הגדול של האזור שבשליטתה נלקח מפרובינציית הריין הפרוסית והתווספו לו שני מחוזות בווארים (הומבורג וסנט אינגברט) אשר נלקח מפפאלץ הריינית. זה אושר על ידי מנדט בן 15 שנים של חבר הלאומים שהציב חיילים של חבר הלאומים מאיטליה, שוודיה ובריטניה בסער עד 1935. תעשיית הפחם של הסאר, התעשייה השלטת באזור באותה תקופה, הולאמה ונוהלה ישירות על ידי צרפת, כפיצוי על הרס המכרות הצרפתיים על ידי הגרמנים הנסוגים ב-1918.
היסטוריה > לאחר מלחמת העולם הראשונה > משאל העם

ב-13 בינואר 1935, משאל עם שהתקיים בשטח בתום 15 השנים, הביא לכך ש-90.7% מהמצביעים הצביעו בעד חזרה לגרמניה, ו-0.4% הצביעו בעד איחוד עם צרפת. אחרים (8.9%) העדיפו את האפשרות השלישית של המשך ממשלת הכיבוש הבריטית-צרפתית. לאחר תסיסה פוליטית ותמרון של הקנצלר אדולף היטלר לאיחוד המחודש של חבל הסאר עם הרייך הגרמני (Rückgliederung des Saarlandes) הוא אוגד מחדש בשנת 1935. שטחו לא חולק מחדש בין מחוז הריין הפרוסי והפפאלץ הבווארי, אלא אוחד עם האחרון בתור הגאו של סאר-פפאלץ (Saarpfalz). ב-1942 שונה שמו ל-Westmark (הגבול המערבי), מכיוון שתוכנן להרחיב אותו כל שיכלול חלקים מלורן הצרפתית הכבושה בידי הגרמנים, מהלך אשר בסופו של דבר לא יצא לפועל.
היסטוריה > משאל עם והפיכה למדינת מערב גרמניה

בהסכמי פריז מ-23 באוקטובר 1954, צרפת הציעה להקים "זארלנד" עצמאית בחסות האיחוד האירופי המערבי (WEU), אך משאל עם שנערך ב-23 באוקטובר 1955 דחה תוכנית זו ב-67.7% לעומת 32.3% מתוך 96.5% אחוז הצבעה: 423,434 נגד, 201,975 בעד) למרות התמיכה הציבורית של קנצלר מערב גרמניה קונראד אדנאואר בתוכנית. דחיית התוכנית על ידי תושבי הסאר התפרשה כתמיכה בהצטרפות הסאר לרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
ב-27 באוקטובר 1956 קבעה אמנת הסאר כי יש לאפשר לזארלנד להפוך למדינה של גרמניה המערבית, כפי שנקבע בחוקה שלה, וכך עשתה זארלנד ב-1 בינואר 1957. מערב גרמניה הסכימה לתקשור של המוזל. זה הפחית את עלויות ההובלה הצרפתיות בתעשיית הפלדה של לורן. מערב גרמניה הסכימה גם להוראת צרפתית כשפה זרה ראשונה בבתי ספר בחבל הסאר; למרות שכבר אינו מחייב, ההסכם עדיין קיים בעיקרו.
האמנה גם קבעה שהאיחוד הכלכלי עם מערב גרמניה אמור להסתיים עד 1960, כאשר התאריך המדויק של החלפת הפרנק של הסאר והפרנק הצרפתי במארק גרמני יישמר בסוד בשם "יום X". למרות שחבל הסאר הפך למדינה של מערב גרמניה ב-1 בינואר 1957, הפרנק נשאר הילך חוקי בזארלנד עד ל-6 ביולי 1959. באותו תאריך האיחוד קטן הושלם, לאחר יותר 13 שנות פרידה.
כהערת שוליים להקמת האיחוד האירופי, הסכסוך הטריטוריאלי על השליטה בחבל הסאר היה מהאחרונים בין המדינות החברות והוביל לכך שהדגל האירופי קיבל טבעת נייטרלית מבחינה פוליטית של 12 כוכבים במקום 15 (אחד מתוכם היה אמור לייצג את חבל הסאר עצמאי באופן נומינלי כחבר במועצת אירופה).
שרים-נשיאים

הבחירות הראשונות לפרלמנט של הפרוטקטורט של הסאר נערכו ב-5 באוקטובר 1947, כאשר ארבע מפלגות הורשו להתמודד, מפלגת העם הנוצרית של חבל הסאר (אנ') (CVP), המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של חבל הסאר (SPS), המפלגה הדמוקרטית של חבל הסאר (אנ') (DPS) והמפלגה הקומוניסטית של חבל הסאר (אנ') (KPS). הלנדטאג הראשון העביר את החוק הקובע את החוקה של חבל הסאר ב-15 בדצמבר 1947. המפלגה המצליחה ביותר, ה-CVP תחת יוהנס הופמן, הקימה את הממשלה הראשונה עם ה-SPS.
1947–1952: יוהנס הופמן (CVP), קדנציה ראשונה
1952–1955: יוהנס הופמן (CVP), כהונה שנייה, התפטר לאחר שחוק הסאר נכשל במשאל העם
1955–1956: היינריך ולש (עצמאי), הנהיג את הממשלה עד סוף כהונתו
1956–1957: הוברט ניי (CVP), התפטר לאחר האיחוד עקב מריבות מפלגות
הערות שוליים

↑  Long, Bronson (בספטמבר 2015). No Easy Occupation: French Control of the German Saar, 1944-1957 (First ed.). Rochester, New York: Camden House. pp. 44–47. ISBN 978-1-57113-915-3. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Cf. the report of the Central State Archive of Rhineland-Palatinate on the first expellees arriving in that state in 1950 to be resettled from other German states. "Blick in die Geschichte - Jubiläum #15.04.0". אורכב מ-המקור ב-2009-08-21. נבדק ב-2010-03-01.
↑  Hans-Peter Schwarz, Konrad Adenauer: a German politician and statesman in a period of war, p489
↑  EUROPA.EU An official website of the European Union. "The Schuman Declaration – 9 May 1950".
↑  Britannica (2021-05-21). "Schuman Plan".
↑  United Nations. "Statement of Treaties and International Agreements Registered or filed and recorded with the Secretariat during June 1959" (PDF). ארכיון (PDF) מ-6 בספטמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  The parties in favour of a reunification of the Saar with Germany were the Christian-Democratic Union of the Saar (CDU-Saar), the German Social Democratic Party (DSP) and the Democratic Party of the Saar (DPS).
↑  "Results of the referendum on the Saar Statute (23 October 1955)". Saarländische Volkszeitung. Saarbrücken. 24 באוקטובר 1955. p. 10. נבדק ב-8 בנובמבר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Murphy, Sean (25 בינואר 2006). "Irish Chiefs: Memorandum on the Role of Irish Chief Herald Slevin in the Design of the European Flag". homepage.tinet.ie. אורכב מ-המקור ב-23 באפריל 2007. נבדק ב-8 בנובמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2007059787   WorldCat (עם LCCN): n2007-059787 
מבט על מפעלי פלדה וברזל בסאר, בערך 1950
חוקת זארלנד 1947/48
מטבע 100 פרנק של הסאר
נעה פרידמן

| --- | --- |

 לידה:  29 בספטמבר 1989 (בת 35)
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
נועה פרידמן (נולדה ב- 29 בספטמבר 1989) היא שחקנית טלוויזיה וקולנוע ישראלית.
ביוגרפיה

התפקיד הראשון שלה היה בגיל 12 בהצגה "קטנטנות" בשנת 2002.
בשנת 2010 החלה לשחק בסדרת הדרמה, "פלפלים צהובים", בתפקיד נתי. באותה שנה שרה בסרט "טינקרבל והסוד הקסום", לצד לני כהן.
בשנת 2012 הצטרפה לעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "אליפים", שם שיחקה את קטי, יחד עם אינה בקלמן, אלון סנדלר ויהלי סער, סיימה לשחק בסדרה בשנת 2013, בעונתה השלישית של הסדרה "אליפים". בשנת 2012 שיחקה גם בסדרה, "משפחת כספי", ששודרה בערוץ ניקלודיאון, בתפקיד שיר, לצד אייל שכטר ורמה מסינגר.
בשנת 2013 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט הקולנוע "מעשייה אורבנית" לצד ברק פרידמן.
פילמוגרפיה

| שנה | סדרה/סרט  | במאי | תפקיד |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002 | קטנטנות | משה קפטן | מורנה |
| 2009 | מה שנחוץ לרווק | עירית לינור | שירי |
| 2010-2014 | פלפלים צהובים (2 עונות) | קרן מרגלית | נתי |
| 2012-2013 | אליפים (עונה 2–3) | אורן שקדי | קטי |
| 2012 | משפחת כספי | דנה נייבלט | שיר |
| 2012 | בקבוק בים של עזה (סרט קולנוע) | טיירי בניסתי | חברה של טל |
| 2012 | מסכות (סרט קצר) | עמרי פלד | דורותי |
| 2013 | מעשייה אורבנית (סרט קולנוע) | אליאב לילטי | נועה |
כימשון תפוחי האדמה

| --- | --- |

 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D055750
 
תפוח אדמה מכווץ ורקוב שהוכה בכימשון
כימשון תפוחי האדמה (באנגלית: Potato blight או Late blight) היא מחלה קשה הנגרמת בעיקר לתפוחי אדמה בעקבות הדבקה בטפיל מהמין Phytophthora infestans השייך לסוג Phytophthora ולמחלקת ה-Oomycota (המכונה Water molds). הטפיל פוגע בעלי הצמח ובפקעת, שהיא החלק האכיל של תפוח האדמה. הטפיל יכול לפגוע גם בעגבנייה ובמינים נוספים של משפחת הסולניים.
הטפיל

הפיטופטרה שייכת למחלקת האוומיקוטה (אנ'), סוג הטפיל שתוקף יבולים רבים. P. infestans הוא המין שתוקף רק תפוחי אדמה ועגבניות. מין זה יוצא דופן בכך שהוא היחיד הגורם למחלת נוף (חלקי הצמח מעל פני האדמה). כל שאר המינים גורמים למחלות שורש. בישראל כמעט ואין מחלות שורש הנגרמות על ידי פיטופטרה, כנראה עקב אופי ההשקיה (טפטוף והמטרה ולא השקיה בתלמים) גורם נוסף הוא סוג המים. המים המליחים המשמשים להשקיה מקשים על התפשטות המחלה. המחלה תוקפת עגבניות ותפוחי אדמה הרגישים אליה במידה זהה. מחלה זו אופיינית מאוד לאזורים ממוזגים ולחים בעלי טמפרטורה גבוהה. בישראל, תפוחי אדמה לא גדלים בקיץ, בניגוד לעגבניות. עונת הגידול של תפוחי האדמה מתאימה להתפשטות המחלה ולכן הם פגיעים יותר. הטפיל נוצר באדמה, או על עלי השתילים המציצים ממנה לאחר הזריעה. בהמשך העונה היא יוצרת נבגים אשר נופלים חזרה אל האדמה ויכולים לתקוף גם את הפקעות. הפתוגן יוצר מנבגים דמויי לימון בהן נוצרות זואוספורות השוחות לעבר הפונדקאי - כלומר הם זקוקים למים. כמו כן הם זקוקים לטמפרטורה נמוכה (12–14 מעלות) לצורך הדבקה. לאחר התפשטות המחלה, הטפיל זקוק לטמפרטורה של 18–20 מעלות על מנת להתפתח בקצב מיטבי. לצורך יצירת המנבגים דרושה לחות גבוהה. תנאים אלו דומים לתנאים השוררים בחורף, באביב ובסתיו בישראל. כמו כן, באמצע עונת האביב, הנוף הולך ומתפתח ויוצר מיקרואקלים אשר מונע את ההתייבשות מתחתיו ומאפשר תנאים אידיאליים להתפתחות המחלה. בזכות מידע זה ניתן להתמודד עם המחלה על ידי אוורור, הקטנת הנוף וריסוסי מניעה בעונות המועדות לפורענות. כמו כן, מידע זה מאפשר לחזות את העונות המתאימות לגידול ועונות בהן צפויה התפשטות המחלה על פי הסתברות.
אחת מדרכי ההתמודדות היא פיתוח זנים עמידים. כאשר התגלו עקרונות הגנטיקה והפיטופתולוגיה וכשהבינו שהעמידות למחלות – מקורה בגנים העלו את הרעיון, בעקבות הבחנה שזני הבר עמידים יותר בפני מחלות. לכן חשבו לשפר את הזנים הקיימים על ידי הכלאות עם זני הבר העמידים. נעשו כמה הכלאות כאלה ופותחו זנים עמידים אולם לאחר תקופה קצרה התפתחו הפתוגנים כך שגם הזנים העמידים פיתחו אליהם רגישות ולמעשה כיום, העולם התייאש מפיתוח עמידות מונוגנית ומשקיע את זמנו בניסיונות פיתוח עמידות פוליגנית, עמידות יציבה יותר והיא כוללת עמידות חלקית בגנים רבים בניגוד למונגנית שהיא מוחלטת אך יעילה לזמן קצר בלבד.
מחלות דומות למחלה זו קיימות במגוון צמחים נוספים, לרבות תירס ואורז.
הדבקה

המחלה מסוכנת לתפוחי אדמה גם כיום. הנבגים הזעירים מגיעים בעיקר באמצעות הרוח אל עלי הצמח ומתרבים שם. ניתן לזהותם באמצעות כתמים בעלים ובגבעולים, המוקפים בתפטיר לבן. כדי להגיע לפקעת, הטפיל חודר עם המים לאדמה, או (באחסנה בעיקר) עוברים במגע ישיר בין העלה הנגוע לפקעת. המחלה מופיעה בפקעת בתור כתמים חומים יבשים שמתפתחים לריקבון תוך ימים ספורים. אם ההדבקה מתרחשת בשלבי הגידול הראשוניים של השדה, רוב היבול בסכנה.
ההדבקה הראשונית עלולה להתרחש כבר בשלב המוקדם שבו מציצים העלים הראשונים של הצמח. תנאי הדבקה אופטימליים הם הרבה מים במשך כ-14 שעות לפחות, וטמפרטורה שבין 12–22 מעלות צלזיוס.
בהיסטוריה

כימשון תפוחי האדמה התגלה בצפון אמריקה בשנות ה-40 של המאה ה-19, והגיע לאירופה דרך הים באוניות סוחר. בשנת 1845 פגע הכימשון בגידולי תפוחי האדמה באירלנד, שהיוו את מקור המזון והכלכלה העיקרי של הצמיתים האיריים. בעקבות פגיעה זו החל רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד. המחלה בתפוחי האדמה נמשכה עד 1849 וגרמה למותם ברעב של מיליון בני אדם. מיליון איש נוספים היגרו, כתוצאה ישירה של הרעב.
אופני טיפול > גנטי

נכון ל-2007 פותחו מספר זני תפוחי אדמה העמידים למחלה. עמידות זו היא "על תנאי" מאחר שמוטציה של הטפיל עלולה לפגוע גם בהם.
אופני טיפול > כימי

קיימים מספר חומרי הדברה כגון רידומיל הפוגעים בטפיל ומונעים את התפשטותו. מקובל גם לרסס את נוף תפוחי האדמה בריסוס מונע.
אופני טיפול > אמצעי בטיחות כלליים

הקפדה על זרעים לא נגועים
ביעור של פונדקאים פוטנציאליים מהשדה
השקיה בלילה ולא ביום
עיבוד של הקרקע כך שייווצרו מינימום חריצים המאפשרים מעבר קל של הנבגים לפקעות
אחסנה עם זרימת אוויר וללא פקעות נגועות
הערות שוליים

↑  Martha Sudermann, Late Blight - Cornell Vegetables, Cornell Vegetables- אתר של אוניברסיטת קורנל
↑  Jan Rodewald and Bodo Trognitz, Solanum resistance genes against Phytophthora infestans and their corresponding avirulence genes, Mol Plant Pathol. 14(7), 2013, עמ' 740-757
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546008405171  NKC: ph124140 
עלה תפוח אדמה נגוע
גאוגרפיה של גרמניה

| --- | --- |
 (למפת גרמניה מוגדלת) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוני+(למפת גרמניה רגילה) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוני+
 יבשת:  אירופה 
 קואורדינטות:  51°N 10°E﻿ / ﻿51°N 10°E﻿ / 51; 10
 שטח
 דירוג שטח:  64
 שטח:  357,022 קמ"ר
   אדמה:  348,672 קמ"ר (97.66%)
   מים:  8,350 קמ"ר (2.34%)
 גובה
 הנקודה הנמוכה:  4 מטר מתחת לפני הים  (נוינדורף-זקסנבאנדה)
 גובה ממוצע:  263 מטר
 הנקודה הגבוהה:  2,963 מטר (צוגשפיצה)
 מידע נוסף
 אורך קו החוף:  2,389 ק"מ
 אורך הגבולות:  3,714 ק"מ
 מדינות גובלות:  דנמרק, בלגיה, הולנד, אוסטריה, לוקסמבורג, שווייץ, צרפת, פולין, צ'כיה 
 
מיקומה של גרמניה
גרמניה היא מדינה במרכז אירופה ששטחה הוא 357,021 קילומטרים רבועיים. שטחה משתרע מהרי האלפים בדרום עד לדנמרק, הים הצפוני והים הבלטי בצפון, לרוחב היא משתרעת מהגבול עם פולין וצ'כיה במזרח ועד לגבול עם הולנד, בלגיה וצרפת במערב.
מבחינה גאוגרפית, גרמניה מחולקת לשלושה אזורים מובחנים: הדרום ההררי בשיפולי הרי האלפים, השפלה הצפונית לחופי הים הבלטי ומרכז המדינה המשובץ בגבעות והרים, נחלים ונהרות - אזור המהווה את עיקר שטח המדינה.
פני השטח

חלקה הצפוני של גרמניה, שנושק לחוף הימים הבלטי והים הצפוני, הוא מישורי לחלוטין ומנוצל למטרות חקלאות. דבר זה נובע עקב היות שטח זה חלק מהמישור האירופי. סמוך לגבול עם הולנד (צפון-מערב המדינה) קיימים אזורים רבים של אדמה רוויית לחות. במקלנבורג, סמוך לים הבלטי, מצויים אגמים רבים שמקורם בקרחונים שהפשירו. כך גם ממשיכים אגמים אלו עד לשטח מדרום לברלין וגם בהם מקורם בקרחונים.
חלקה הצפוני ביותר של גרמניה לצד הים הצפוני הוא בעיקרו בעל אדמה רטובה, המרובה בסכרים ובאיים רבים המפוזרים לאורך חוף הים. גרמניה מכילה גם מספר רחב של איים בים הבלטי בהם שוכנים גם הגדולים שבאיי גרמניה דוגמת ריגן. אי זה ידוע ברכסיו התלולים ובנופו הלא-מישורי המאופיין אף בחופי ים רחבים וחוליים במיוחד.
מרכז גרמניה נמצאת בסביבה הררית שמקורה בהרי געש ובפעילות וולקנית לפני ההתיישבות שם. עמק הריין עובר דרך מרכז המדינה וממשיך לכיוון הולנד. בחלק המזרחי של העמק ישנם אזורים הרריים, ששיאם הוא בהרי אורה (Ore), שעל הגבול עם צ'כיה ובמרכז המדינה נמצא רכס הרי הארץ (Harz). רכס הרים נוסף הוא רכס הרי הרותאר (Rothaar) לצד רכס האייפל. יש לציין כי לכיוון מזרח מצויים רכסים כגון רכס הפוגלסברג (Vogelsberg) לצד רכס הרי הרן (Rhön). נוסף אל כל אלו מתנשא רכס יער תוריגניה (Thuringian Forest) שכבר ממש לצד גבול צ'כיה מתנשא רכס הרי Ore.
בדרום גרמניה, כמו במזרחה, מצויים רכסי הרים נוספים רבים. הגדול והגבוה שבהם הוא רכס הרי האלפים. הפסגה הגבוהה ביותר של הרי האלפים בשטחה של גרמניה היא הצוגשפיצה. ככלל שטחי הדרום מכוסים ביערות מרובים ובנהרות גם כן. נהר הדנובה חוצה את חבל בוואריה ופונה דרומה ביער בוואריה לכיוון הים השחור. הנהר החשוב עם זאת בתחומי גרמניה הוא חבל הריין המתחיל את מקורותיו בהרי האלפים ומשתרע על אורך כולל של כ-1,319 ק"מ. בחלק המזרחי נתון יער בוהמיה לצד הגבול הצ'כי כאשר בצד הדרום-מערבי נמצא היער השחור (שניכנס לסיפורים ואגדות רבות במהלך השנים).
ברשימת אגמי גרמניה החשובים כוללים את ואגם מוריץ ואגם כימזה (Chiemsee), אך הגדול שבהם הוא ימת קונסטנץ.
שימוש בשטח

מתוך 357,021 הקילומטרים הרבועים, 4,750 קמ"ר (1.33%) הם אדמת השקיה ו-7,798 קמ"ר (2.18%) מכוסים במים. הימה הגדולה ביותר היא ימת קונסטנץ ששטחה הוא 536 קמ"ר (62% מחופי הימה שייכים לגרמניה). 33% משטחה של גרמניה היא אדמה הניתנת לעיבוד, 31% מהאדמה מכוסה ביערות ו-15% מן הקרקע מתאימה למרעה צאן ובקר.