stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תרבות וערך

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  לודוויג ויטגנשטיין
 שפת המקור:  גרמנית
 סוגה:  פילוסופיה
 
תרבות וערך (באנגלית: Culture and Value; במקור בגרמנית: Vermischte Bemerkungen - תמהיל הערות) הוא ספר פילוסופיה המכיל אסופה של הערותיו האישיות של לודוויג ויטגנשטיין שנערכו על ידי יאורי הנריק פון וריקט. הוא פורסם לראשונה בגרמנית בשנת 1977, כאשר הטקסט תוקן במהדורות הבאות. המהדורה השנייה (1978) המורחבת של וריקט תורגמה על ידי פיטר ווינץ' ופורסמה ב-1980 (והודפסה מחדש ב-1984). אלואיס פיצ'לר תיקן את היצירה (הפקת מהדורה גרמנית חדשה ב-1994) וזו יצאה לאור עם תרגום חדש של פיטר ווינץ' ב-1998.
ההערות מסודרות בסדר כרונולוגי עם ציון שנת מוצאן. כמעט מחציתם נובעים מהתקופה שלאחר השלמת חלקו הראשון של חקירות פילוסופיות בשנת 1945.
בסוף הספר מופיע שיר שהוצע על ידי ויטגנשטיין להופרת לודוויג האנסל, ויש להניח שהוא היה מחברו.
בין ההערות שפורסמו הוענקה תשומת לב מיוחדת לקטע שבו מנה ויטגנשטיין אנשים שלדעתו השפיעו עליו: לודוויג בולצמן, היינריך הרץ, ארתור שופנהאואר, גוטלוב פרגה, ברטראנד ראסל, קרל קראוס, אדולף לוס, אוטו וינינגר, אוסוואלד שפנגלר, פיירו סראפה (אנ').
הספר מכיל גם כמה ממחשבותיו של ויטגנשטיין על שייקספיר, תוך השוואה שלילית בין תיאורי דמויותיו לאלו של טולסטוי.
הערה נוספת משנת 1931 מעידה על השימוש הראשון של ויטגנשטיין במונח 'דמיון משפחתי', כחלק מדיון בעבודתו של שפנגלר.
לקריאה נוספת > ספרות ראשונית

L. Wittgenstein (1998), Culture and Value, ed. by Georg Henrik von Wright, rev. ed. London: Wiley-Blackwell, מסת"ב 0631205713, מסת"ב 978–0631205715.
לקריאה נוספת > ספרות משנית

Wang, Joseph (2007). "Culture and Value Revisited – Draft of a new electronic edition". From the ALWS archives: A selection of papers from the International Wittgenstein Symposia in Kirchberg am Wechsel.
הערות שוליים

↑  Wang, Joseph (2007). "Culture and Value Revisited – Draft of a new electronic edition". From the ALWS archives: A selection of papers from the International Wittgenstein Symposia in Kirchberg am Wechsel.
↑  L. Wittgenstein (1998), Culture and Value, ed. by Georg Henrik von Wright, rev. ed. London: Wiley-Blackwell, מסת"ב 0631205713, מסת"ב 978-0631205715.
↑  Wittgenstein (1998), p. 19
↑  Wittgenstein (1998), p. 21
| לודוויג ויטגנשטיין |
| --- | --- | --- |
| כתביו והרצאותיו | טרקטט לוגי-פילוסופי • חקירות פילוסופיות • המחברת הכחולה והמחברת החומה • הרצאה על האתיקה • הרצאות ושיחות בנושאי אסתטיקה, פסיכולוגיה ואמונה דתית • הערות על ענף הזהב של פרייזר • הערות על מתמטיקה • הערות על הצבעים • תרבות וערך • על הוודאות |  |
| מושגים ורעיונות | טבלת אמת • תורת התמונה • דמיון משפחתי • משחק שפה • טיעון השפה הפרטית • אשליית ארנב-ברווז • צורות חיים |  |
| משפחת ויטגנשטיין | קרל ויטגנשטיין •  מרגרט סטונבורו-ויטגנשטיין • פאול ויטגנשטיין |  |
| אישים קשורים | ג.א.מ. אנסקום • פאול אנגלמן • פיטר גיץ' • פיטר ווינץ' • פרידריך וייסמן • ג.א. מור • נורמן מלקולם • מרגרט מקדונלד • פרנסיס סקינר • פיירו סראפה • ג'ון מיינרד קיינס • רודולף קרנאפ • ברטראנד ראסל • ראש רייז • יאורי הנריק פון וריקט • פרנק רמזי • מוריץ שליק |  |
| חוקרי ויטגנשטיין | אלפרד ג'ולס אייר • טרי איגלטון • גורדון בייקר • ענת בילצקי • וורן גולדפרב • אנתוני קליפורד גריילינג • קורה דיימונד • פיטר האקר • יאקו הינטיקה • אוסוולד הנפלינג • ענת מטר • אבישי מרגלית • הילרי פטנאם • אלי פרידלנדר • סטנלי קאבל •  ג'יימס פ. קונאנט • אנתוני קני •  סול קריפקי • אליס קררי • רופרט ריד |  |
| נושאים קשורים | בית ויטגנשטיין • הדלת של ויטגנשטיין • הויטגנשטיינים החדשים • החוג הוינאי • ויטגנשטיין (סרט) • תקרית הדוקרן • תקרית היידבאואר |  |
תחנת הרכבת פריז צפון

| --- | --- |
חזית מבנה התחנה
חזית מבנה התחנה
 מידע על הבנייה
 חנוכת התחנה:  1846
 אדריכל:  ז'אק היטורף 
 מיקום
 מדינה:  צרפת צרפת
 קואורדינטות:  48°52′52″N 2°21′19″E﻿ / ﻿48.881111111111°N 2.3552777777778°E﻿ / 48.881111111111; 2.3552777777778
 תחנות סמוכות:  גאר דה שאטלה - לה האל, Gare d'Orry-la-Ville-Coye, גאר דה שאטלה - לה האל, Gare de Persan-Beaumont, Longueau station, Gare de Crépy-en-Valois, Lille-Europe railway station, Gare de La Plaine-Stade de France, תחנת הרכבת סן-דני, תחנת הרכבת קריי, Stade de France – Saint-Denis, Brussels-South railway station, תחנת הרכבת אולוניי סו-בואה, תחנת הרכבת קומפיין 
 מידע על התחנה
 שם המערכת:  גבול הממלכה המאוחדת-צרפת 
 מנוהל על ידי:  SNCF
 בעלים:  SNCF 
 רציפים:  31 
 קווים העוברים בתחנה:  מסילת רכבת פריז-ליל
 נוסעים בשנה:  כ-190,000,000 נוסעים בשנה
  (למפת פריז מוגדלת) תחנת הרכבת פריז צפון(למפת פריז רגילה) תחנת הרכבת פריז צפון
 
פנים אחד מאולמות הרציפים בתחנה
תחנת הרכבת פריז-צפון (בצרפתית: Gare de Paris-Nord, מכונה לרוב Gare du Nord - גאר די נור) היא תחנת רכבת גדולה בצפון פריז, בצרפת. תחנת הרכבת משרתת את כל צפון צרפת ואת המדינות הגובלות בה מכיוון זה - בריטניה, בלגיה, גרמניה והולנד. זו התחנה העמוסה ביותר באירופה והשנייה בעולם במספר הנוסעים, עם כ-190 מיליון נוסעים בשנה.
התחנה נבנתה באמצע המאה ה-19, בתקופת הפיתוח הראשוני של רשת המסילות והרכבות בצרפת. התחנה נחנכה בפעם הראשונה בשנת 1846, כתחנה קטנה ששירתה את הקו לגבול בלגיה דרך ליל.
כיום מהווה התחנה צומת תחבורה בינלאומי, ומקשרת מספר גדול של אמצעי תחבורה, החל בקווי רכבת בינלאומיים ומהירים דוגמת TGV, היורוסטאר וה־Thalys, קווים ארציים, רכבות פרבריות - RER, המטרו של פריז, אוטובוסים ומכוניות וכלה בשירות עירוני של אופניים להשכרה.
מאז 1975 רשומה התחנה כמבנה היסטורי.
היסטוריה

מבנה התחנה הראשון נבנה על ידי חברת "Chemin de du Nord" ונחנך ב -14 ביוני 1846 באותה השנה שבה הושק הקו החדש בין פריז לליל. תוך זמן קצר התחנה לא יכלה להכיל את כל הנוסעים ונאלצו להורסה חלקית על מנת להגדילה, חזית התחנה המקורית הוסרה והועברה לתחנת ליל. ג'יימס מאייר דה רוטשילד, יו"ר חברת הרכבת "צ'מין דה-פר-דוארד", בחר באדריכל הצרפתי ז'אק איגנאס לעצב את התחנה הנוכחית. הבנייה נמשכה ממאי 1861 עד דצמבר 1865, אבל התחנה החדשה נפתחה לשירות, בעודה בבנייה בשנת 1864. החזית עוצבה כדוגמת קשת ניצחון ולבנייתה השתמשו בלוחות אבן רבים. לבניין יש את הצורה הרגילה של תחנת טרמינל כמו האות U. קרן התמיכה העיקרית נעשית מתוך ברזל יצוק. עמודי התמיכה בתחנה נעשו במפעל הברזל של אלסטון וגורלי בגלאזגו שבממלכה המאוחדת, המדינה היחידה שבה היה בית יציקה גדול מספיק למשימה.
תחבורה ונוסעים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
תוכו רצוף אהבה (שיר)

תוכו רצוף אהבה הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הישראלי ישי ריבו. השיר יצא לאור ב-21 באוגוסט 2012, כסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה של ריבו, תוכו רצוף אהבה, וכסינגל הבכורה שלו. המילים "תוכו רצוף אהבה" נלקחו מפסוק בשיר השירים.
רקע וכתיבה

השיר נכתב והולחן על ידי ישי ריבו והופק על ידי נדב ביטון. רבות ממילות השיר מבוססות על ביטויים מן המקורות היהודיים. לדוגמה, הביטוי "פאר תחת אפר" לקוח מתוך ספר ישעיהו. כמו כן, מופיע אזכור מהפיוט "אל נורא עלילה" ("מַמְצִיא לָנוּ מְחִילָה, לֹא רַק בִּשְׁעַת הַנְּעִילָה").
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי וזכה ללמעלה מ-2 מיליון השמעות.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר עלה לערוץ היוטיוב של ריבו ב-3 בספטמבר 2012. נכון לדצמבר 2023, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-22.5 מיליון.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדי סוף-שנה (2015)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף-שנה (2015)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף-שנה (2015)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף-שנה (2015)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | גלגלצ | 19 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי עשור (2010-19)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי עשור (2010-19)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי עשור (2010-19)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי עשור (2010-19)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | כאן גימל | 4 |  |
|  ישראל | רדיו קול ברמה | 8 |  |
הערות שוליים

↑  אסף נבו, ‏ישי ריבו נושא תפילה: "תוכו רצוף אהבה", באתר ‏מאקו‏, 20 באוגוסט 2012
↑  מגילת שיר השירים, פרק ג', פסוק י'
↑  ספר ישעיהו, פרק ס"א, פסוק ג'
↑  תוכו רצוף אהבה, נבדק ב-2020-03-12
1 2   ישי ריבו - תוכו רצוף אהבה - קליפ - ishay ribo, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:22)
| ישי ריבו |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | תוכו רצוף אהבה • פחד גבהים • שטח אפור • אלול תשע"ט • סוף חמה לבוא |  |
| אלבומי הופעה | במה קהל ואהבה |  |
| ערכים קשורים | NMC • דברי שיר • צמאה |  |
| ישי ריבו - סינגלים |
| --- | --- | --- |
| תוכו רצוף אהבה | "תוכו רצוף אהבה" • "מטבע הדברים" • "קול דודי" • "הניסיון הזה" • "השבעתי" |  |
| פחד גבהים | "מקשה אחת זהב" • "מציל אותי כל יום" • "קול פעמונים" • "זוכר אני" • "אור החיים" |  |
| שטח אפור | "הנה ימים באים" • "לשוב הביתה" • "אחת ולתמיד" • "כל הזמן" • "לים" • "הבוקר יעלה" • "Comme Les Oiseaux" • "משגיח מן החלונות" • "אדון עולם" |  |
| אלול תשע"ט | "נפשי" • "הלב שלי" • "סדר העבודה" |  |
| סוף חמה לבוא | "פורחים לשובם" |  |
| במה קהל ואהבה | "לבחור נכון" • "ניצחת איתי הכל" |  |
| סינגלים אחרים | "ימין ה' רוממה" • "בן יקיר לי" • "נחכה לך" • "כתר מלוכה" • "סיבת הסיבות" • "תכף יפתח" • "לא נפסיק לחלום" • "אני שייך לעם" |  |
| השתתפות בסינגלים | "והאמת" • "המסובב" • "כל מעייני" |  |
תחנת הרכבת פריז-מזרח

| --- | --- |

 מידע על הבנייה
 חנוכת התחנה:  1850
 אדריכל:  פרנסואה-אלכסנדר דוקנה 
 מיקום
 מיקום:  הרובע העשירי, פריז, צרפת
 מדינה:  צרפת צרפת
 קואורדינטות:  48°52′37″N 2°21′33″E﻿ / ﻿48.876944444444°N 2.3591666666667°E﻿ / 48.876944444444; 2.3591666666667
 תחנות סמוכות:  Gare de Chelles-Gournay, Gare de La Ferté-sous-Jouarre, Gare de Verneuil-l'Étang, Gare de Tournan, Gare d'Épernay, Gare de Champagne-Ardenne TGV, Gare de Nogent-sur-Seine 
 מידע על התחנה
 מנוהל על ידי:  SNCF
 בעלים:  רסו פר דה פראנס, SNCF 
 רציפים:  30 רציפים
 קווים העוברים בתחנה:  קו רכבת פריז-שטרסבורג, מסילת פריז-מילוז 
 נוסעים בשנה:  כ-30,000,000 בשנה
  (למפת פריז מוגדלת) תחנת הרכבת פריז-מזרח(למפת פריז רגילה) תחנת הרכבת פריז-מזרח
 
התחנה בשנת 1856
הקילומטר אפס של מסילות הרכבת בצרפת, באולם המערבי בתחנה
תחנת הרכבת פריז-מזרח (בצרפתית: Gare de Paris-Est, מכונה לרוב gare de l'Est - גאר דה ל'אסט) היא תחנת רכבת גדולה בצפון פריז, אחת משש תחנות הרכבת הגדולות של פריז המשמשות כתחנות קצה של ה-SNCF. התחנה נמצאת ברובע העשירי של פריז, לא רחוק מתחנת הרכבת פריז-צפון (גאר די נור). התחנה סוגרת את המבט לאורך הציר בכיוון צפון-דרום שיצר הברון אוסמן במסגרת תוכנית אוסמן להתחדשות פריז. שמה של התחנה נובע מהאזורים בצרפת אותם היא משרתת, ולא ממיקומה בתוך העיר פריז, בצפון העיר.
תחבורה

עם מעל ל-30 מיליון נוסעים בשנה, התחנה היא החמישית במספר הנוסעים בפריז. התחנה כוללת 30 רציפים, המחולקים לצבעים לפי אופי ויעד הקווים אותם הם משרתים. מהתחנה יוצאים הקווים לאזור גראנד אסט, ובעיקר קו ה-TGV לשטרסבורג וקו הרכבת למילוז. מלבד קווים אלו יוצאים מהתחנה קווים אזוריים המשרתים ערים קטנות באזור שממזרח לפריז, וכן קווים בינלאומיים הנוסעים לרוסיה, פולין, בלארוס, גרמניה, שווייץ, הונגריה ומדינות נוספות.
בתחנה נמצאת גם תחנת מטרו בעלת שם זהה, המקשרת אותה לעיר ולשאר תחנות הרכבת בעיר.
באגף המערבי (הישן) של התחנה נמצאת נקודת הקילומטר אפס של רשת המסילות בצרפת.
מבנה והיסטוריה

התחנה נבנתה באמצע המאה ה-19, בתקופת הפיתוח של רשת המסילות בצרפת, כתחנת המוצא של הקו לשטרסבורג. בניית התחנה החלה בשנת 1847 והיא נחנכה בשנת 1850 במעמד נשיא צרפת נפוליאון השלישי. בתחילה כללה התחנה שתי מסילות בלבד. בשנת 1854 נוסף אליה הקו למילוז וניתן לה שמה הנוכחי. לאורך השנים גדל מספר המסילות והרציפים בתחנה והגיע ל-16, והרציפים כבר לא היו צמודים למבנה התחנה.
בשנת 1883 יצאה מהתחנה הרכבת הראשונה בקו האוריינט אקספרס, לכיוון איסטנבול.
בין השנים 1926-1930 שופצה התחנה ושטחה הוכפל, והיא קיבלה את צורתה הנוכחית.
בשנת 1984 קיבלה התחנה מעמד של מונומנט היסטורי בצרפת.
עם הופעת קווי ה-TGV בתחנה, בשנת 2007, חודשו מבנה התחנה והרציפים ונערך בהם שיפוץ מקיף.
התחנה בנויה בסגנון נאו-רומנסק, עם השפעות ומאפיינים נאו-גותיים. החזית כוללת חלון גדול ומעוטר בצורת חצי רוזטה, ומעליו גמלון. בראש הגמלון פסל אישה המייצג את העיר שטרסבורג. כשהורחבה התחנה בשנת 1926 הפך המבנה הישן לאגף המערבי שלה, ונבנה אגף מזרחי במתכונת דומה. הפסל שנבנה בראש האגף המזרחי מייצג את העיר ורדן. בחזית המבנה ארקדה מקושתת ארוכה, ולפניה כיכר רחבה.
תנועה (תחביר)

בבלשנות גנרטיבית תנועה הוא כינוי לתופעה שבה אלמנט במשפט עובר ממקומו המקורי המשוער למקום אחר. תנועה יכולה לנבוע מאילוצים שונים הנובעים מהדקדוק האוניברסלי, או מאפשרויות שמעמיד הדקדוק האוניברסלי להדגיש את האלמנט במקומו החדש או לגוון את משמעות המשפט באמצעות סידור מחדש של האלמנטים במשפט. על-פי התאוריה הגנרטיבית, יש מצבים שבהם תנועה היא בלתי-אפשרית, כלומר, מצבים שבהם העברת אלמנט במשפט למקום אחר תיצור משפט בלתי-דקדוקי.
רקע

תאוריית הדקדוק הגנרטיבי-טרנספורמטיבי שניסח נעם חומסקי בשנות ה-50 של המאה ה-20 הניחה כי המשפטים בכל שפה נתונה הם "מבני שטח" (surface structure) שנובעים מתהליך קוגניטיבי שבו הדובר מחולל (generate) "מבנה עומק" (deep structure) ולאחר מכן מחיל עליהם "טרנספורמציות" שיוצרות את מבני השטח, כלומר את המשפטים הגלויים. כך הסביר חומסקי את העובדה שבשפה טבעית אפשר להביע רעיון אחד באמצעות משפטים הבנויים בצורות שונות, למשל: "דני קרא את הספר"/"הספר נקרא על ידי דני". לפי התאוריה הזו, לשני המשפטים יש מבנה עומק אחד, אלא שמבנה העומק הזה יכול לעבור שתי טרנספורמציות שונות שיוצרות שני מבני שטח שונים. חומסקי ניסח "כללי גזירה" שמתארים את מבני העומק האפשריים, ו"כללי טרנספורמציה" שמתארים את הטרנספורמציות האפשריות על מבני העומק.
במהלך 20 השנים שאחרי פרסום התאוריה הראשונית החלו חומסקי ותלמידיו לחקור את סוגיית הטרנספורמציות, ובעיקר את המצבים שבהם טרנספורמציה יוצרת משפטים בלתי-דקדוקיים. מחקר זה הביא לפיתוח תאוריה פשוטה יותר שבה אין כללי טרנספורמציה, אלא ההנחה היא שאלמנטים במבנה העומק של המשפט יכולים לנוע בעת יצירת מבנה השטח, כשגורמים מסוימים עשויים לחסום את התנועה ולמנוע אותה.
בשנות ה-70 פיתח חומסקי את "התאוריה הסטנדרטית המורחבת המתוקנת" Revised Extended‎Standard Theory (REST)‎, שכוללת את המושג "תנועת-אלפא" (move α) כשם כללי לכל טרנספורמציה, כלומר כל תנועה של אלמנט במשפט. תנועת-אלפא נמנעת במצבים מסוימים המתוארים בתאוריה המתוקנת.
התאוריה המתוקנת מניחה כי במקום שבו היה האלמנט שנע למקום אחר במשפט נשארת "עִקְבָה" (trace), כלומר, המקום המקורי של האלמנט אינו מתרוקן, אלא נשאר תפוס באמצעות עקבה שאמנם אין לה ביטוי במבנה השטח, אך יש לה קיום בתודעתו של הדובר. באמצעות העקבה מסבירים תופעות תחביריות שונות, למשל חסימה של תנועה נוספת של אלמנט במשפט למקום שפינה כביכול האלמנט הנע הראשון, היעדר אפשרות לצרף שתי מילים הנמצאות משני עברי המקום שממנו נע האלמנט. כמו כן, יש תאוריה הגורסת כי צריך להישמר יחס מתמטי כלשהו בין האלמנט הנע לבין העקבה שנשארה אחריו, וכי יש מגבלות על האלמנטים במשפט שיכולים להימצא ביניהם.
תנועת מילות שאלה

מילות שאלה הן מילים כגון: מה, מי, מתי, איפה, איך ועוד, שתפקידן למלא את מקומן של קטגוריות תחביריות מסוימות. לדוגמה, מילת השאלה "מי" מחליפה את הנושא במשפט, המילה "מה" מחליפה את המושא, המילים "מתי", "איפה" ו"איך" מחליפות תיאורי זמן, מקום ואופן (בהתאמה) וכיוצא באלה. בעברית, ובחלק גדול מהשפות, מילות השאלה מחליפות את הקטגוריה התחבירית המתאימה להן ובנוסף נעות לתחילת המשפט.
לדוגמה, עבור המשפט: "דני אכל תפוח", אפשר לשאול את השאלה: "מה אכל דני?"
המילה תפוח משמשת כמושא במשפט (משלים לפועל "אכל"), ולשם יצירת השאלה היא מוחלפת במילה "מה":
דני אכל תפוח מה
מבנה העומק שנוצר הוא:
דני אכל מה?
בנוסף, מילת השאלה נעה לתחילת המשפט, ועל-פי התאוריה, היא גם משאירה "עקבה" במקום שממנו נעה (מסומן ב-t, קיצור של המילה האנגלית trace, האלמנט שנע והעקבה מסומנים באותו אינדקס כדי לציין שהם קשורים מבחינה סמנטית). מבנה השטח שנוצר הוא:
מה1 אכל דני t1?
תנועה של מילת שאלה נחסמת אם היא גורמת לפירוק של צירוף שמני. לדוגמה: עבור המשפט: "דני אכל את התפוח שאמא נתנה לו" אי אפשר לשאול את השאלה: "מי דני אכל את התפוח שנתנה לו". זאת משום שהביטוי "התפוח שאמא נתנה לו" מהווה צירוף שמני שאסור לפרק אותו. התהליך הוא כדלקמן:
מילת השאלה "מי" מחליפה את הנושא של הפסוקית הכלולה בצירוף השמני:
דני אכל את [התפוח שאמא מי נתנה לו]צירוף שמני
נוצר מבנה העומק:
דני אכל את [התפוח שמי נתנה לו]צירוף שמני?
אבל תנועת מילת השאלה "מי" לראש המשפט נחסמת, כיוון שהיא כלולה בתוך הצירוף השמני, ולפיכך השאלה אינה דקדוקית ואינה מתקיימת:
מי1 דני אכל את [התפוח ש-t1 נתנה לו]צירוף שמני?
תנועה במשפט סביל

לדעת חומסקי, משפט פעיל ומשפט סביל נגזרים מאותו מבנה עומק. בגזירת מבנה השטח המכונה "משפט סביל" ממבנה העומק של המשפט, משמיט הדובר את עושה הפעולה (agent), ומסתפק בציון מקבל הפעולה (patient). כמו כן הפועל משתנה ומקבל צורה מורפולוגית מיוחדת, המזהה אותו כפועל סביל. בנוסף לכל אלה, חלה תנועה של האלמנט במשפט המציין את מקבל הפעולה מעמדת המושא לעמדת הנושא.
לדוגמה:
מבנה עומק:
במקרה זה מבנה השטח של המשפט הפעיל זהה למבנה העומק, אולם בגזירת מבנה השטח של המשפט הסביל חל התהליך הבא:
השמטת עושה הפעולה, ושינוי צורת הפועל:
תנועה של מקבל הפעולה מעמדת מושא לעמדת נושא (בעמדת המושא נשארת "עקבה"):
את הסיבה לתנועה מעמדת המושא לעמדת הנושא מסביר חומסקי בתאוריה אחרת המכונה "תאוריית היחסה". יחסה היא מעין סימון של שם עצם, או מילה מחלק דיבר הדומה לשם עצם (כגון תואר, כינוי גוף, כינוי רמז, מילת שאלה וכדומה) על-פי העמדה התחבירית שבה הוא נמצא. בשפות רבות הסימון הזה בא לידי ביטוי בשינוי בצורה המורפולוגית של המילה, אולם יש שפות רבות אחרות שבהן אין ביטוי מורפולוגי ליחסה, והיא נשארת סמויה. לפי תאוריית היחסה, מילים כגון שמות-עצם, תארים וכו' חייבות להימצא בעמדה במשפט שבה הן יכולות לקבל יחסה. עמדה כזאת היא מקום במשפט שבו המילה קשורה למילה אחרת שיכולה "להעניק" יחסה (למשל, פועל). פועל בצורת סביל יכול "להעניק" יחסה לנושא של המשפט, אבל לא למושא של המשפט. לפיכך מתחייבת תנועה של המילה מעמדת המושא לעמדת הנושא, שאם לא כן, היא תישאר ללא סימון של יחסה.
גרירה (Pied Piping)

במצבים מסוימים, האלמנט הנע במשפט "גורר" אחריו אלמנט אחר. ג'ון רוברט רוס תיאר את התופעה בדיסרטציה שכתב ב-1967 ונתן לה את הכינוי Pied Piping, על-פי האגדה החלילן מהמלין (באנגלית נקרא החלילן מהאגדה The Pied Piper). התופעה אופיינית במיוחד למשפטים שבהם מתרחשת תנועה של מילת שאלה. לדוגמה בשאלה: "על מה החתול יושב?" חלה תנועה כפולה. בהנחה שהתשובה לשאלה היא: "החתול יושב על השולחן", התהליך הוא כדלקמן:

מבנה עומק:
החתול יושב על השולחן מה? (החלפת שם-העצם במילת השאלה המתאימה)
תנועת מילת השאלה:
מה1 החתול יושב על t1? ("עקבה" נשארת במקום שפינתה מילת השאלה.)
מילת היחס נגררת אחרי מילת השאלה:
על2 מה1 החתול יושב t1 t2? ("עקבה" נוספת נשארת במקום שבו פינתה מילת היחס.)
מילת-היחס ומילת-השאלה יוצרות ביחס צירוף-יחס (צירוף שבמוקד שלו נמצאת מילת יחס), כך שאפשר להסביר את גרירת מילת היחס בצורך להימנע מפירוק הצירוף. אף על-פי כן, באנגלית המשפט: ‎What does the cat sit on?‎ הוא דקדוקי, ושקול במשמעותו למשפט: ‎On what does the cat sit?‎ כלומר, בעברית גרירת מילת היחס הכרחית, ואילו באנגלית היא אופציונלית, ובדרך-כלל אינה מתרחשת. לפי עדויות שאספו בלשנים, אף שפה אינה מאפשרת פירוק צירוף שמני בתנועת שאלה (כפי שהודגם לעיל), ורק שפות מעטות - אנגלית וכמה שפות גרמאניות - מאפשרות פירוק צירוף-יחס. התופעה של פירוק צירוף-יחס זכתה לכינוי "נטישת מילת היחס" (Preposition stranding), בשל העובדה שמילת-היחס נשארת "מיותמת" בסוף המשפט.
הערות שוליים

↑  יש דוברי עברית שמעדיפים לומר: "על מה יושב החתול?" בניסוח כזה של המשפט חלות שלוש תנועות, אולם התנועה השלישית (של הפועל) אינה הכרחית, כלומר, המשפט נחשב דקדוקי גם בלעדיה בעיני רוב דוברי העברית.
↑  התופעה התגלתה גם בצרפתית של קוויבק, והיא נובעת כנראה מההשפעה החזקה של השפה האנגלית באזור.
תומאס פיליפס

| --- | --- |

דיוקן עצמי, 1820 בערך
 לידה:  18 באוקטובר 1770 דאדלי, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  20 באפריל 1845 (בגיל 74) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנויות 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית 
 צאצאים:  Henry Wyndham Phillips 
 
תומאס פיליפס (באנגלית: Thomas Phillips‏; 18 באוקטובר 1770 – 20 באפריל 1845) היה צייר דיוקנאות אנגלי מוביל. הוא צייר רבים מגדולי התקופה כולל מדענים, אמנים, סופרים, משוררים וחוקרים.
ביוגרפיה וקריירה

פיליפס נולד בדאדלי, בווסטרשייר. לאחר שלמד ציור על זכוכית בבירמינגהם אצל פרנסיס אגינטון.
הוא נסע ללונדון בשנת 1790 עם המלצה לבנג'מין וסט, שמצא לו עבודה על חלונות הזכוכית של קפלת סנט ג'ורג' בווינדזור. בשנת 1791 הוא הפך לסטודנט באקדמיה המלכותית לאמנויות, שם, בשנת 1792 הציג נוף של טירת וינדזור, ובשנתיים הבאות הציג את מותו של ארל משרוסברי, בקרב קסטילון, רות ונעמי, אליהו מחזיר את הבן של האלמנה ותמונות אחרות.
לאחר 1796 הוא התרכז בציור פורטרטים. עם זאת, התחום הזה היה תחרותי מאוד עם ציירים כמו ג'ון הופנר, ויליאם אוון, תומאס לורנס ומרטין ארצ'ר שי שהתחרו על לקוחות. כתוצאה מכך, בין השנים 1796–1800, עבודותיו שהוצגו היו דיוקנאות חסרות שם וללא חשיבות רבה מבחינה היסטורית.
בשנת 1804 נבחר לעמית של האקדמיה המלכותית, יחד עם המתחרה, ויליאם אוון. בערך באותה תקופה עבר לרחוב בכיכר הנובר, לונדון, שם התגורר עד סוף חייו. הוא הפך לאקדמאי מלכותי בשנת 1808, והציג את עבודת הדיפלומה שלו "ונוס ואדוניס", אולי הטובה ביותר בנושאי היצירה שלו, מלבד "גירוש מגן העדן". בינתיים שמו הלך והתפרסם, ובשנת 1806 צייר את הנסיך מוויילס, המרקיזה מסטאפורד, משפחת מרקוס מסטאפורד, ואת לורד ת'רלו. בשנת 1807 הוא שלח לאקדמיה המלכותית את דיוקנו הידוע של ויליאם בלייק, המוצג בגלריית הדיוקנאות הלאומית, לונדון, שנחקקה על ידי לואיג'י שיאבונטי, ואחר כך נחרטה על ידי ויליאם בל סקוט.
תרומתו לתערוכת האקדמיה בשנת 1809 כללה דיוקן של סר ג'וזף בנקס, שני דיוקנאות של לורד ביירון. בשנת 1818 הציג דיוקן של סר פרנסיס צ'נטרי, ובשנת 1819, של המשורר ג'ורג' קראב.
בשנת 1825 נבחר לפרופסור לציור באקדמיה המלכותית, במקומו של הנרי פוסלי, וכדי להתאים את עצמו לתפקידו ביקר באיטליה וברומא יחד עם ויליאם הילטון, וסר דייוויד וילקי, שאותו הם פגשו בפירנצה. הוא התפטר מתפקיד הפרופסור בשנת 1832, ובשנת 1833 פרסם את "הרצאותיו על ההיסטוריה ועקרונות הציור".
פיליפס צייר גם דיוקנאות של וולטר סקוט, רוברט סותי, תומאס קמפבל (משורר), ג'וזף הנרי גרין, סמואל טיילור קולרידג', סר אדוארד פארי, סר ג'ון פרנקלין, דיקסון דנהאם. מלבד אלה הוא צייר דיוקנאות של סר דייוויד וילקי, הדוכס מיורק (לבית העירייה, ליברפול), סר האמפרי דייווי, סמיואל רוג'רס, מייקל פאראדיי, ג'ון דלטון. גם את דיוקנו של נפוליאון הראשון, שצויר בפריז בשנת 1802, לא בציור ישיר, אלא בהסכמת הקיסרית ג'וזפין, שהעניקה לו הזדמנויות להתבונן בנפוליאון בזמן ארוחות הערב.
פיליפס כתב מאמרים מזדמנים רבים על האמנויות היפות, במיוחד עבור "Cyclopaedia" של ריס, וגם ספר זיכרונות של ויליאם הוגארת למהדורה של ג'ון ניקולס.
ג'ון פרטרידג' וג'ון ויליאם רייט (1802–1848), היו תלמידיו.
פיליפס נפטר בלונדון, ב-20 באפריל 1845, והובא לקבורה של קפלת סנט ג'ון ווד.
משפחתו

פיליפס התחתן עם אליזבת פרייזר מפיירפילד, ליד אינברנס. נולדו להם שתי בנות ושני בנים, שהגדול מהם, ג'וזף סקוט פיליפס, הפך למפקד בתותחנים בנגאלים ומת בווימבלדון, סארי, ב־18 בדצמבר 1884, בן 72.
בנו הצעיר, הנרי וינדהאם פיליפס (1820–1868) היה צייר פורטרטים וקפטן בחיל ההתנדבות של האמנים.
גלריה

ויליאם בלייק
לורד ביירון בלבוש בלקני
מייקל פאראדיי
ג'וזף הנרי גרין
הלן שטרלינג
ג'ון ריצ'רדסון
הנסיך אוגוסטוס פרדריק
הערות שוליים

↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Phillips, Thomas". Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press.
1 2  Lee, Sidney, ed. (1896). "Phillips, Thomas (1770–1845)". Dictionary of National Biography. 45. London: Smith, Elder & Co. pp. 216–7
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293285705171  PLWABN: 9810704151905606  AAG: 1965  BnF: cb14968566r (data)  DSI: 9972  GND: 124427987  ISNI: 0000 0000 6662 5688  LCCN: nr2001043714  NKC: mzk2003202354  NLA: 35890505  RKD: 63208  SNAC: w6xp80hv  TePapa: 5848  Trove: 1133596  ULAN: 500020549  VIAF: 49496491   WorldCat (עם VIAF): 49496491
תנין אנתרופופאגוס

| תנין אנתרופופאגוס |
| --- | --- |
 איור של תנין אנתרופופאגוס
תקופה
פליסטוקן 1.84 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: תנינאים
משפחה:: תניניים
סוג:: תנין
מין:: תנין אנתרופופאגוס
שם מדעי
 Crocodylus anthropophagus

תנין אנתרופופאגוס (שם מדעי: Crocodylus anthropophagus) הוא מין נכחד של תנין גדול מאוד, שחי במשך תקופת הפליסטוקן כ-1.84 מיליון שנה לפני זמננו. המאובנים שלו התגלו בטנזניה ותוארו בשנת 2010 בידי החוקרים כריסטופר אנדרו ברוצ'ו (Christopher A. Brochu), ג'קסון נג'או (Jackson Njau), רוברט ג' בולמנסיין (Robert J. Blumenschine) ולואלין ד דנסמור (Llewellyn D. Densmore). המשמעות של שמו המדעי היא: "anthropo" - אדם ו-"phagus" - אוכל, כלומר: "התנין אוכל האדם".
התנין שנמצא היה גדול מאוד, באורך של מעל 7.5 מטרים (25 רגל) וגדול יותר מתנין ים מודרני, והוא היה טורף-העל של אפריקה הקדומה. התנין קיבל את שמו עקב סימני נשיכה שהתגלו על הומינידיים קדומים כמו פרנתרופוס בויזאי, הומו הביליס שחיו לצידו ונטרפו כנראה בעת התקרבות לא זהירה למים.
לתנין היו שיניים חרוטיות דומות לשיני התנינים המודרניים והיו חללים קטנים בלסת בין השיניים. החוטם היה משופע ומותאם למארב תת-מיימי ועל הגבות בלטו זוג "קרניים" קטנות, כמו שיש לקיימנים.
התנין נכחד עקב התייבשות האזור של טנזניה, הכחדת טרפו או ציד אנושי.
תיירי בורקאר

| --- | --- |

תיירי בורקאר
 לידה:  30 ביולי 1964 (בן 60) צרפת דל, צרפת
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית סן-סיר  École de l'infanterie 
 מספר צאצאים:  3 
 השתייכות:   צבא צרפת
 תקופת הפעילות:  מ-1989
 דרגה:   גנרל של ארמייה
 תפקידים בשירות
 מפקד הבריגדה ה-3 של לגיון הזרים המפקח על כוחות היבשה ראש מטה הכוחות המזוינים
 עיטורים
  מפקד בלגיון הכבוד
 
תיירי בורקאר (בצרפתית: Thierry Burkhard;‏ נולד ב-30 ביולי 1964) הוא גנרל של ארמייה בצבא צרפת המשמש כראש מטה הכוחות המזוינים (מקביל לרמטכ"ל).