stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הכנסת רייקה שטראסה
בית הכנסת בתקופת השלטון הנאצי

הדיקטטורה הנאצית, שכללה אנטישמיות, רדיפת היהודים, ובסופה רצח היהודים, שינתה את חייה של יהדות גרמניה בצורה כה יסודית, עד כי מחלוקות על סגנון תפילה ומסורת הפסיקו באותו זמן להתקיים. לאחר שהממשלה הנאצית החדשה אסרה באופן נרחב על הופעות של שחקנים ואמנים יהודים, והרצאות של אנשי רוח ומדענים יהודים בבמות ציבוריות, פתח בית הכנסת רייקה שטראסה את המקום לקונצרטים והרצאות שערכה ארגון האגודה היהודית לתרבות וכן לתרומת עזרה בציוד לחורף, לטובת יהודים עניים, שהוצאו מהטבות הממשלה.
ב־16 בפברואר 1934 השמיעה מקהלת בית הכנסת תחת המלחין היהודי קורט בורכרד (1877–1942, אושוויץ) לראשונה את הליטורגיה החדשה של ליל שישי שהולחנה על ידי יעקב דיאמונט (1881–1956), ראש המקהלה בבית הכנסת "עדת ישראל". יעקב דיאמונט הלחין לבית הכנסת מספר רב של מנגינות חזנות בהתאם לנוסח התפילה.
ב־9 בנובמבר 1938, תקפו הנאצים בתי כנסת והפגינו אלימות קשה כלפי בתי עסק יהודים וכלפי יהודים, באירוע אלימות כביכול עממי, שהיה מאורגן היטב: פוגרום ליל הבדולח.
בניגוד לבתי כנסת אחרים, בית הכנסת ברחוב רייקה לא הוצת ולא נשרף, עקב מיקומו בתוך בלוק של בנייני מגורים, שהתגוררו בהם גם לא יהודים. במקום זאת הורו הנאצים - כמו גם באתרים דומים אחרים - להשחית את המקום לחלוטין ולהרוס אותו. הריהוט נשבר והושחת, ספרי תורה נופצו, נקרעו, וחלקם אף הועלו באש, אך היא כובתה במהירות לפני שהתפשטה לבניין בפועל. חלונות רבים נהרסו. רבנים ובאי בית הכנסת האחרים ששהו במקום נעצרו והובאו למחנה הריכוז זקסנהאוזן. רובם לא שבו משם.
הקהילה היהודית בברלין השקיעה כספים רבים ותיקנה את בית הכנסת, ופתחה אותו מחדש בחג הפסח, 3 באפריל 1939. במשך זמן קצר ניתן היה לערוך טקסים יהודיים סדירים, עד שב־12 באפריל 1940 פורסמו האיסורים הנאציים על איסור טקסי יהודיים ופעילות יהודית במקומות חדשים. בית הכנסת המשופץ נחשב לצורך העניין למקום חדש, על פי אותן תקנות, והפעילות בו נאסרה על פי חוק.
בית הספר היהודי שהתקיים בבניין הקדמי המשך להתקיים עוד כשנה, עד שנאלץ להיסגר בשנת 1941. עם זאת, הקהילה היהודית נותרה רשמית בעלת האתר. במאי 1942 הכריז רובע פרנצלאואר ברג על רצונו לרכוש את האתר בתשלום סכום מגוחך של 191,860 רייכסמארק (בערכים של היום, כמה מאות שקלים), וב-1 בספטמבר 1944 הועבר האתר לידי מנהלת הרובע. כאשר הקהילה היהודית נדרשה להגיש לגסטפו בקשה לקבלת אישור מכירה.
הבניין עצמו, שהפך להיות בבעלות מינהלת הרובע, לא נהרס. בשונה ממקרים אחרים של השתלטות הוורמאכט על בתי כנסת, לא סביר שנעשה במקום שימוש כאורוות סוסים. בית הכנסת היה באזור מגורים, ולא היו בו היכולת הטכנית, וכן לא ההיתרים העירוניים הדרושים, המעידים על שימוש כזה. המקום שימש כפי הנראה כמחסן. מוצרים הקשורים ליהדות, כסידורים, ספרי תורה, בדי פרוכת, ועוד, הושחתו ונלקחו. עם זאת, לא פורק מהמבנה ציוד אחר, שלא הייתה בו מתכת מתכת שהייתה דרושה לייצור ביטחוני.
לאחר המלחמה

לאחר המלחמה, כמעט שלא נותרו יהודים בברלין, שיכלו להתפלל במקום. אולם התפילה היה חסר את מרבית ספסליו וארון הקודש נבנה באופן זמני. אריך נהלהאנס, (1899–1950, הגולאג הסובייטי), ששרד את השואה על ידי חיים במחתרת, מונה לנשיא החדש של הקהילה היהודית בברלין, וקידם רבות את פתיחתו מחדש של בית הכנסת רייקה שטראסה. הוא הודיע למועצת העיר כי ביום שישי, 13 ביולי 1945, ייערך טקס קבלת השבת הראשון, שלאחר המלחמה, בו השתתף גם מפקד העיר הסובייטית ניקולאי ברזרין. נעשה שימוש באולם התפילה המשומר והקטן יותר, שבעבר שימש את הקהילה רק בימי חול. ב־29 ביולי 1945 נחגגה במקום החתונה היהודית הראשונה מאז סגירת בית הכנסת בשנת 1940. עקורים יהודים ששרדו את השואה ונקלעו לברלין, נהגו להתגורר בבניין הקדמי.
בהמשך אותה שנה עוצב המקום מחדש. אולם התפילה הגדול רוהט מחדש בספסלים. בימה מרכזית חדשה החליפה את המקורית שנמצאה ישירות מול ארון הקודש. בהמשך נסגר המקום לצורך שיפוץ רציני יותר.
בתקופת השלטון הקומוניסטי של גרמניה המזרחית

מתוך עשרות אלפי יהודים שחיו בחלק זה של ברלין לפני המלחמה, נותרו כמה אלפים. היהודים שבו ממחנות המוות, כולם לאחר שאיבדו את יקיריהם, ורובם לאחר ניצלו בעור שיניהם ובמצב פוסט טראומטי. בית הכנסת רייקה שטראסה היה היחידי שעמד על תילו בברלין המזרחית, והיהודים באזור, מכל הזרמים, שביקשו להתפלל, הגיעו אליו. בשנת 1952, כאשר ההפרדה בין שני חלקי העיר ברלין עדיין לא הייתה מוחלטת, הזמין היינץ גלינסקי, נשיא הקהילה היהודית בברלין מאז שנת 1949, את היינץ יוליוסברגר, ראש מחלקת הבנייה של העיר, במטרה להכין ולפקח על שיפוץ נרחב של בית הכנסת, שהיה בית הכנסת היחיד המתפקד בגזרה המזרחית של ברלין. חומרים שלא היו זמינים למערכת הבניין הקומוניסטית, כגון אבץ לתיקון הגג, נרכשו במערב ברלין והועברו.
במהלך הקמפיינים האנטישמיים בצ'כוסלובקיה במהלך משפטי פראג עצרו וחקרו שלטונות גרמניה המזרחית יהודים החיים במזרח גרמניה. השטאזי חיפש במשרדי הקהילה יהודים שנחשדו כתומכים במערב, מה שהוביל ליציאה המונית של יהודים ממזרח העיר. מערב ברלין התירה את הכניסה למהגרים אלה ותוך מספר חודשים עברו בין 500 ל-600 יהודים.
הרב הראשי של ברלין, נתן לוינסון, דחק אז בגלינסקי, ששמר על פרופיל פוליטי נמוך לאחר שהסובייטים גירשו את קודמו, להזהיר את היהודים במזרח מפני הרדיפה הקרובה, דבר שעשה באמצעות מסיבת עיתונאים שהתקיימה במערב ברלין. סגן פולקסקאמר הקומוניסטי, (1909–1979), נשיא איגוד הקהילות היהודיות במזרח גרמניה, נחקר ופקידי גרמניה המזרחית הניעו אותו להכריז בשם הקהילה היהודית, כי אין אנטישמיות במדינות קומוניסטיות, שישראל היא מדינה פשיסטית ושהוא מכיר במשפטי פראג. הוא סירב ונמלט למערב ברלין בלילה לאחר תחילת משפט הרופאים ב־13 בינואר 1953 ועמו בכירים יהודים נוספים מהקהילה היהודית.
בתקווה להימנע מהמשך הרדיפות, התנתקו חברי הקהילה במזרח ברלין מהקהילה היהודית בברלין, והקימו מועצה מנהלת זמנית חדשה המוסמכת רק למגזר המזרחי. ב־25 בינואר 1953 החל השטאזי בגל מעצרים של יהודים.
ביום ראשון, 30 באוגוסט 1953, נחנך מחדש בית הכנסת רייקה שטראסה, וניתן לו השם "Friedenstempel" (מקדש השלום). גאורג היילברון וישראל רוטמן נשאו נאומים, האחרון שיבח את ברית המועצות הגדולה ואת ממשלת גרמניה המזרחית. נאמו בטקס גם ארנולד צווייג ורוברט האוומן כנציגי הקהילה היהודית. השם "Friedenstempel" לא השתרש ובפועל לא נעשה בו שימוש.
שיפוצים נוספים בבית הכנסת נעשו בשנת 1957, 1967, אך הממשלה המזרח גרמנית, שהגדירה עצמה כגוף קומוניסטי אתאיסטי, סירבה להקצות כספים לבתי תפילה (כולל לכנסיות). לאחר הקמת חומת ברלין, הסתכם מספר חברי הקהילה היהודית בגזרה המזרחית של ברלין בכ-3,000 נפש.
ביום ראשון, 11 במרץ 1962, חנך הרב ריזנבורגר, שידע גם לנגן בעוגב. העוגב הותקן לראשונה במקום המשופץ.
ב־21 בספטמבר 1976 רשמה מזרח ברלין את בית הכנסת רייקה שטראסה כאנדרטה, ולכן החלו להגיע אליו סובסידיות ציבוריות לצורך שיפוצים, שהחלו בשנת 1986/1987. ב־25 בפברואר 1988 ביטלה ממשלת גרמניה המזרחית את תקנות העברת הרכוש משנת 1944, ובית הכנסת חזר להיות רכוש הקהילה היהודית בברלין. אמנם, היה מדובר בתואר בלבד, מאחר שהשלטונות המזרח גרמניים הם ששלטו באישורים לבניה ושיפוצים, אך היה זה תואר בעל משמעות ציבורית רבה. בשנות הקומוניזם קטנה מאוד הקהילה, ועד 1990 מנתה קהילת בית הכנסת רייקה שטראסה כ־200 חברים בלבד וכבר לא היה לה רב. ב־1 בינואר 1991 התאחדו קהילת יהודי מזרח ברלין עם קהילת המערב, הגדולה בהרבה.
לאחר האיחוד

איחוד גרמניה התרחש באוקטובר 1990, כאשר שטחי גרמניה המזרחית, שעד האיחוד היו תחת שלטון קומוניסטי, אוחדו לתוך גרמניה המערבית הדמוקרטית. שערי בית הכנסת, שעד אז לא היו פתוחים למבקרים מהמערב, נפתחו.
ב־12 בספטמבר 2004 נחגגו באירוע חגיגי מאה שנה לבית הכנסת של רייקשטראסה. החזן יואכין פהלנקמפ שר את "אדושם מלך" מאת המנצח ומלחין המקהלה לשעבר של רייקשטראסה, יעקב דיאמונט (1860–1956).
כיום, זהו בית הכנסת הגדול ביותר בברלין. בחלל בית הכנסת יש כיום 1,074 מושבים, כאשר במקור היו בו 2,000. לאחר יותר משנה של עבודה להחזרת הפאר שהיה לפני המלחמה, הוא נחנך מחדש ב־31 באוגוסט 2007, הפעם כבית כנסת אורתודוקסי, עם מקומות ישיבה נפרדים ומניין אורתודוקסי. בטקס הבאת ספרי התורה לבית הכנסת, השתתפו מנהיגים פוליטיים וניצולי השואה מרחבי העולם.
כיום נמצאת בברלין הקהילה היהודית (הדתית) הגדולה ביותר בגרמניה, עם 12,000 חברים רשומים ושמונה בתי כנסת.
ביקור בבית הכנסת

סיורים ציבוריים בבית הכנסת Rykestrasse זמינים בימי חמישי ובימי ראשון. הסיורים מוצעים בגרמנית ובאנגלית. בשאר הזמן, בית הכנסת מאובטח, ואנשים שאינם חברי קהילה רשומים אינם רשאים להיכנס אליו.
ניתן להגיע לבית הכנסת באמצעות תחבורה ציבורית דרך קו U2 (התחנות Senefelderplatz ו-Eberswalder Strasse) וקו החשמלית M2 (תחנות Knaackstrasse ו-Marienburger Strasse).
הערות שוליים

↑  Hermann Simon, Die Synagoge Rykestraße (1904–2004), Berlin: Hentrich & Hentrich and Stiftung Neue Synagoge Berlin / Centrum Judaicum, 2004, (Jüdische Miniaturen; vol. 17), pp. 10seqq. ISBN 3-933471-71-0
↑  Cf. Hermann Simon, Die Synagoge Rykestraße (1904–2004), Berlin: Hentrich & Hentrich and Stiftung Neue Synagoge Berlin / Centrum Judaicum, 2004, (Jüdische Miniaturen; vol. 17), p. 23. ISBN 3-933471-71-0
↑  Cf. Hermann Simon, Die Synagoge Rykestraße (1904–2004), Berlin: Hentrich & Hentrich and Stiftung Neue Synagoge Berlin / Centrum Judaicum, 2004, (Jüdische Miniaturen; vol. 17), pp. 25seq. ISBN 3-933471-71-0
↑  He ran a kosher mineral-water and soft-drink factory on a site adjacent to the synagogue in the same block.
↑  Cf. Hermann Simon, Die Synagoge Rykestraße (1904–2004), Berlin: Hentrich & Hentrich and Stiftung Neue Synagoge Berlin / Centrum Judaicum, 2004, (Jüdische Miniaturen; vol. 17), p. 18. ISBN 3-933471-71-0
↑  Cf. Israelitisches Familienblatt, 15 August 1929.
↑  Hermann Simon, Die Synagoge Rykestraße (1904–2004), Berlin: Hentrich & Hentrich and Stiftung Neue Synagoge Berlin / Centrum Judaicum, 2004, (Jüdische Miniaturen; vol. 17), p. 49. ISBN 3-933471-71-0
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007593012505171  GND: 4797192-7  LCCN: no2005036950  NKC: ko20191057592  VIAF: 127026724   WorldCat (עם VIAF): 127026724 
חלל הספינה בבית הכנסת, במהלך סיור מודרך, לרגל ימי המורשת האירופית בשנת 2007
פרוכת ארון קודש
חלון ורדים של ויטראז 'בגמלון הדרומי-מערבי של אולם הספינה בבית הכנסת רייקה שטראסה
עמדת הנאומים של הרב, מול ארון קודש
יהוכל בן שלמיהו

יְהוּכַל בֶּן-שֶׁלֶמְיָהוּ בן שבי (גם יְהוּכַל בֶּן-שֶׁלֶמְיָה, יוּכַל בֶּן-שֶׁלֶמְיָהוּ) היה שר בממלכת יהודה אשר פעל בירושלים סמוך לחורבן בית המקדש הראשון (587 לפנה"ס), בשירות צדקיהו, המלך האחרון של יהודה.
הוא מוזכר פעמיים בספר ירמיה, וכן שמו מופיע על חותם טביעה שנמצא במבנה האבן הגדול בעיר דוד על ידי משלחת בראשות הארכאולוגית אילת מזר מהאוניברסיטה העברית. הוא אחד ממספר דמויות מקראיות אשר קיומן אושש ממקורות ארכאולוגיים, בהם אחאב המלך וגמריהו בן שפן. בשנת 2008, באותו אתר, נמצאה טביעת החותם של שר נוסף בשירות צדקיהו בשם גדליהו בן פשחור.
יהוכל ואביו שלמיהו, הם חלק מרשימה בת 53 דמויות מקראיות, שאושרו במחקר מבחינה ארכאולוגית כדמויות היסטוריות.
הערות שוליים

↑  Purdue researcher verifies the existence of 53 people mentioned in the Hebrew Bible, בעקבות מחקר שנערך באוניברסיטת פורדו, אינדיאנה, ארצות הברית
↑  רשימת הדמויות מופיעה בסוף מאמר זה
הדדעזר בן רחוב

הֲדַדְעֶזֶר בֶּן רְחוֹב היה מלך ארם צובא בתקופת דוד המלך. הדדעזר היה החזק מבין מלכי ארם והוא הוביל את יתר מלכי ארם במלחמתם בישראל. השפעתו הגיעה עד בני עמון בדרום ועד נהר הפרת בצפון מזרח.
הדדעזר מוזכר בתנ"ך כיריב של תועי, מלך חמת, ושהובס על ידי דוד בשתי מלחמות שונות.
משמעות השם

הדד הוא שמו של אל שמי. והשם הדדעזר הוא בעל משמעות דומה לשם אליעזר. גרסת השם בתעודות אשוריות הוא הדד ידרי. חוקרים רבים סוברים ש"בן רחוב" בא לומר שהוא מהעיר בית רחוב אשר יש המזהים אותה כעיר ריחב בבקעת הלבנון. החוקרים מניחים שהדדעזר היה מלך "ארם בית רחוב" המוזכרת בספר שמואל והוא השתלט גם על ארם צובא.
לקריאה נוספת

אנציקלופדיה מקראית: אוצר הידיעות של המקרא ותקופתו - כרך ב'. בעריכת משה דוד קסוטו - מוסד ביאליק, ירושלים. הערך - הדדעזר
הערות שוליים

↑  ספר שמואל ב', פרק ח' ופרק י', וספר דברי הימים א', פרק י"ח ופרק י"ט.
↑  ספר שמואל ב', פרק י'
↑  Pitard, Wayne Thomas, Ancient Damascus : a historical study of the Syrian city-state from earliest times until its fall to the Assyrians in 732 B.C.E, Winona Lake, Ind - Eisenbrauns, 1987
מאוריסיו אוכמן

| --- | --- |

 לידה:  16 בנובמבר 1977 (בן 47) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1998 
 בן או בת זוג:  Aislinn Derbez (2016–2020) 
 צאצאים:  Kailani Ochmann 
 פרופיל ב-IMDb
 
מאוריסיו אוכמן סיורדיה (בספרדית: Mauricio Ochmann Siordia; נולד ב-16 בנובמבר 1977) הוא שחקן אמריקאי - מקסיקני ממוצא יהודי, המוכר בשל השתתפותו בטלנובלות מקסיקניות ובטלנובלות לטיניות בארצות הברית.
קורות חיים

אוכמן נולד בוושינגטון די. סי., ארצות הברית, בנם של איש עסקים אמריקאי, וציירת מקסיקנית ממוצא יהודי. הוא מעולם לא הכיר את הוריו הביולוגיים. הוא גדל עם אימו המאמצת, מריה, ובעלה הראשון גיירמו, שלבסוף התגרשו. לאחר הגירושים עבר עם אימו המאמצת לגואנחואטו, מקסיקו, שם החלה אמו מערכת יחסים עם תומאס אוכמן, וגדל עם שלושת אחיו, תומאס, כריסטיאן ופאולו. שנים לאחר מכן, עבר מאוריסיו ללוס אנג'לס, שם למד משחק בסטודיו למשחק של ג'ואנה ברון בסנטה מוניקה.
קריירה

מגיל קטן הוא השתתף בהצגות תיאטרון מקומיות, ובגיל 16 הוא החליט לקחת את המשחק כמשהו מקצועי. הוא השתתף בתפקידים ראשיים בטלנובלות כמו "פריחוליטו", מרינה, "ויקטוריה".
בשנת 2007 הוא גילם את חרונימו אקוסטה בטלנובלה "ויקטוריה" -"Victoria" לצד ויקטוריה רופו.
בשנת 2010 הוא שיחק בטלנובלה "El clon" בתפקיד משולש לצד סנדרה אצ'יבריה.
בשנת 2011 הוא השתתף בטלנובלה "המין החלש" -"El sexo debil" עם סאול ליסזו.
בשנת 2012 הוא צילם סרט קולנוע שנקרא "המאמן", השתתף בטלנובלה של טלמונדו "יהלום ורוד-Rosa diamante" שמשודרת בערוץ ויוה בשם "חופן של יהלומים" בתפקיד חוסה איגנסיו אלטמירנו, בנוסף בשנה זו הוא השתתף בשתי הצגות תיאטרון
"עשים ושתיים, עשרים ושתיים", "לה דמה דה לאס קמליאס".
חיים אישיים

בשנת 2003 נישא אוכמן למריה חוסה דל ואלה פריטו. נולדה להם בת בשם לורנזה ב-2004, והם התגרשו ב-2008.
נישואיו השניים היו לשחקנית אייסלין דרבז, בתו של השחקן והקומיקאי אאוחניו דרבז. הם הכירו ב-2014 בזמן הצילומים לסרט  "A la mala" ונישאו ב-2016. נולדה להם בת בשם קאילאני, ילידת 2018, והתגרשו ביוני 2020.
לאחרונה הוא נקשר רומנטית לדוגמנית פאולינה בורולה ברשתות החברתיות שלו.
טלנובלות

2022-2024 - "Las Bravas FC" - רוברט קאסאס)
2016-17- "צ'מה" (חוסה מריה "צ'מה" וניגאס) - El Chema
2016- "איזי" (מרטין) - Easy
2013-15- "אדון השמיים" (חוסה מריה "צ'מה" וניגאס) - El Señor de los Cielos
2012-13- "יהלום ורוד" (חוסה איגנסיו אלטמירנו) - Rosa Diamante
2011- "המין החלש" (חוליאן קמצ'ו) - El sexo débil
2010- "אל קלון" (לוקאס פרר/ דייגו פרר/ דניאל) - El clon
2009- "לוס ויקטורינוס" (ויקטורינו מורה) - Los Victorinos
2007-8- "ויקטוריה" (חרונימו אקוסטה) - Victoria
2007- "דמה צ'וקולטה" (פביאן דאקה) - Dame chocolate
2006- "מרינה" (ריקרדו) - Marina
2005- "פריחוליטו" (איגנסיו- נצ'ו) - Amarte así, Frijolito
2003- "מבט של אישה-החזרה" (חוזה צ'קון) - Mirada de mujer: El regreso
2001- "כמו בקולנוע" (חביאר/חואקין בורחה) - Como en el cine
1999- "דברי איתי על אהבה" (מקסימיליאנו) - Háblame de amor
1998- "אסול טקילה" (סנטיאגו בריוזאבל) - Azul tequila
1997- "הדבר האחר" - La otra cosa
קולנוע

2023- "לכל המקומות"
2022- "תקוע בחג המולד"
2022 - "¿Y cómo es él?"
Ya veremos‏ (2018) - רודריגו
2005- "קוראסון מרצ'יטו"
2005- "שלושה"
2005- "לראות, לשמוע, ולשתוק"
2004- "7 נשים, הומוסקסואל וקרלוס"
2003- "ליידיס נייגט"
1999 - "מכתב בבקבוק"
סדרות

2006- "לוטריה"
2006- "החלטות"
2003- "מה שהנשים שותקות"
2002- "טסט לייף"
1992- "הדבר האחר"
תיאטרון

2012- "עשרים ושתיים, עשרים ושתיים"
2012- "לאס דמה דה לאס קמליאס"
2004- "הבוגר"
2000- "Equus"
"חלומות נעורים"
"הגברת של אלבה"
"המשפט"
גמריהו בן שפן

גְּמַרְיָהוּ בֶן שָׁפָן הוא דמות מקראית מספר ירמיהו, סופר ושר בחצר יהויקים מלך יהודה. על פי התארוך המקובל, חי סביב שנת 600 לפנה"ס.
גמריהו היה ממשפחה של סופרי המלך; אביו שפן היה סופר למלך יאשיהו, ובן אחיו, גדליהו בן אחיקם, היה מושל יהודה האחרון. המקרא מזכיר גם את בנו של גמריהו, מיכיהו. לשכתו של גמריהו הייתה ממוקמת ב"חצר העליון פתח שערי בית ה' החדש", שם קרא ברוך בן נריה את איגרת ירמיהו אודות החורבן העתידי.
בית הבולות

בשנת 1982 חשף הארכאולוג יגאל שילה בשטח G של עיר דוד שכבת חורבן ועל גביה 51 בולות עם טביעות חותם מסוף תקופת בית ראשון. בין הבולות הייתה אחת עם השם גמריהו בן שפן אותו זיהה שילה עם גמריהו המקראי. הגילוי של ארכיון הבולות בתוך שכבת החורבן מתאים לכרונולגיה המקראית, המספרת על חורבן ירושלים 18 שנים בלבד לאחר תקופת חייו של גמריהו.
ראו גם

יהוכל בן שלמיהו וגדליהו בן פשחור, מאויבי ירמיהו
ברוך בן נריה סופר המלך יהויקם, חברם של גמריהו וירמיהו
הערות שוליים

↑  שמואל ייבין, משפחות ומפלגות בממלכת יהודה, תרביץ י"ב, 1941, עמ' 255
↑  יגאל שילה, אוצר של טביעות־חותם ישראליות על בולות מעיר־דויד, קדמוניות יט, 1986, עמ' 9 (ראו גם העתק של המאמר, עם מספרי עמודים שונים מהמקור)
אדי קיי תומאס

| --- | --- |

 לידה:  31 באוקטובר 1980 (בן 44) סטטן איילנד, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1992
 מקום לימודים:  בית ספר המקצועי לילדים 
 פרופיל ב-IMDb
 
אדי קיי תומאס, וונדר-קון 2016
אדי קיי תומאס (באנגלית: Eddie Kaye Thomas; נולד ב-31 באוקטובר 1980) הוא שחקן ומדבב יהודי-אמריקאי, אשר התפרסם בזכות תפקידו כפול פינץ' בסדרת סרטי "אמריקן פאי", בתפקידו כאנדי רוזנברג בסדרת סרטי "הרולד וקומר", ובשל תפקידו בסדרה "צוות עקרב" בה גילם את דמותו של טובי קרטיס.
ביוגרפיה

אדי קיי תומאס נולד בסטטן איילנד, ניו יורק למשפחה יהודית. את שמו הוא אימץ כשם במה לקריירת המשחק שלו, בעוד שמו האמיתי לא פורסם מעולם.
קריירה

תומאס התחיל את קריירת המשחק שלו בשנת 1995. את פריצתו עשה בשנת 1999 כשנבחר לאחד מתפקידי המשנה בקומדיית הנעורים "אמריקן פאי", בסרט גילם תומאס את דמותו של פול "פינצ'י" פינץ', חברו של גיבור הסרט ג'ים לווינגסטון (ג'ייסון ביגס); בסרט נתפס פינץ' כאדם שמרן המתחבר לאנרגיות הפנימיות שלו, אך לקראת סוף הסרט בסצנת נשף הסיום, שוכב פינץ' עם אמו של סטיפלר, הבחור שמציק לו לאורך הסרט.
בשנת 2001 הופיע תומאס בסרט ההמשך לקומדיית הנעורים "אמריקן פאי 2", בו נוסע פינץ' ביחד עם חבריו לחופשת הקיץ בה הם מבלים במסיבות וחווים רגעים מביכים; פינץ' מנסה לתרגל מין טנטרי ומתכונן לפגישתו השנייה עם אמו של סטיפלר.
באותה שנה הופיע תומאס גם בקומדיה "אחי איך דפקו אותך", בה גילם את פרדי, אחיו הצעיר של גיבור הסרט גורדון.
ב-2003 השתתף תומאס בחלק השלישי בסדרת סרטי אמריקן פאי, "אמריקן פאי: החתונה", בו גיבור הסדרה מתחתן, וחבריו מתגייסים לארגן את חתונתו; במהלך הסרט מנהל פינץ' מאבק מול סטיפלר (שון ויליאם סקוט) על ליבה של קיידנס, אחות הכלה.
ב-2004 הופיע תומאס בקומדיה "הרולד וקומר משתוללים באמריקה", בה גילם את רוזנברג, חברם היהודי-אורתודוקסי של גיבורי הסרט, זוג חברים מהגרים מקוריאה ומהודו.
ב-2006 שיחק בקומדיה הרומנטית "בליינד דייט" בכיכובו של כריס פיין.
בשנת 2008 הופיע תומאס בסרט ההמשך "הרולד וקומר 2: בורחים ממפרץ גואנטנמו".
תומאס מוכר גם ככדורגלן מוכשר, והוא קיבל מספר הצעות מקבוצת ה-MLS די.סי. יונייטד. בגיל 22 קיבל הצעה לחוזה מקצועני אך ויתר עליה לטובת קריירת המשחק שלו.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1996 | Illtown | פאלקו הצעיר |  |
| 1997 | גבר קנאי | נאט |  |
| 1998 | Harvest | שוטף כלים |  |
| 1999 | הזעם: קארי 2 | ארנולד |  |
| 1999 | אמריקן פאי | פול פינץ' |  |
| 1999 | שחור ולבן | מארטי קינג |  |
| 2000 | Drop Back Ten | גיל |  |
| 2000 | More Dogs Than Bones | רוי |  |
| 2001 | אחי איך דפקו אותך | פרדריק "פרדי" ברודי |  |
| 2001 | אמריקן פאי 2 | פול פינץ' |  |
| 2002 | Taboo | אדם |  |
| 2002 | קיץ גנוב | פטריק |  |
| 2003 | אמריקן פאי: החתונה | פול פינץ' |  |
| 2003 | זרוגים בשלג | פיטר רוטנר |  |
| 2004 | הרולד וקומר משתוללים באמריקה | אנדי רוזנברג |  |
| 2005 | אהבה מלוכלכת | ג'ון |  |
| 2005 | נאו נד | ג'ואי |  |
| 2006 | Wasted | סטן |  |
| 2006 | 50 גלולות | ראלפי |  |
| 2006 | Kettle of Fish | שון |  |
| 2006 | בליינד דייט | לארי |  |
| 2007 | On the Road with Judas | ג'ודה |  |
| 2008 | הרולד וקומר 2: בורחים ממפרץ גואנטנמו | אנדי רוזנברג |  |
| 2008 | הלילה של ניק ונורה | ישו |  |
| 2010 | Venus & Vegas | אלכס |  |
| 2011 | הרולד וקומר 3: חוגגים את חג המולד | אנדי רוזנברג |  |
| 2012 | אמריקן פאי: האיחוד | פול פינץ' |  |
| 2012 | פטוניה | מייקל פטוניה |  |
| 2018 | Alex & the List | דייב |  |
| 2024 | Junction | רוג'רס |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1994 | לחיות את החיים | מאט | פרק: "Episode #1.6575" |
| 1994 | מי מפחד מהחושך? | דייב דורני | פרק: "The Tale of the Curious Camera" |
| 1996, 1999 | חוק וסדר | איתן ואנס / צ'אד מרקהאם | 2 פרקים |
| 1998 | פליסיטי | פי.ג'יי | פרק: "Cheating" |
| 2000 | Brutally Normal | ראסל | 7 פרקים |
| 2001-2000 | תיקים באפלה | גארי | 2 פרקים |
| 2002-2001 | על גבול השפיות | מייק פלאט | תפקיד ראשי; 2 עונות; 28 פרקים |
| 2003 | אזור הדמדומים | ג'ונה ביץ' | פרק: "Rewind" |
| 2003 | מיס מאץ' | סקוט | פרק: "Kate in Ex-tasy" |
| 2004 | Wonderfalls | פאט פאת' | פרק: "Muffin Buffalo" |
| 2004 | CSI | סת' לנדרס | פרק: "No More Bets" |
| 2005-הווה | אבא אמריקאי | בארי רובינסון | דיבוב; 91 פרקים |
| 2008-2006 | עד המוות | ג'ף וודקוק | תפקיד ראשי; עונות 2-1 תפקיד חוזר; עונה 3; 39 פרקים |
| 2007 | Nature of the Beast | ריץ' | סרט טלוויזיה של Freeform |
| 2010 | הנשכחים | ברייס וולדן | פרק: "Train Jane" |
| 2011-2010 | איך להצליח באמריקה | דייוויד קפלן | תפקיד ראשי; 2 עונות; 16 פרקים |
| 2012 | איש משפחה | בארי רובינסון | דיבוב; פרק: "Killer Queen" |
| 2012 | אריות הים 6: הפשיטה על אוסמה בן לאדן | כריסטיאן | סרט טלוויזיה של נשיונל ג'יאוגרפיק |
| 2014 | Things You Shouldn't Say Past Midnight | מארק | 5 פרקים |
| 2014 | איימי שומר | בחור בבר | פרק: "A Chick Who Can Hang" |
| 2018-2014 | צוות עקרב | טוביאס "טובי" קרטיס | תפקיד ראשי; 4 עונות; 93 פרקים |
| 2018 | Shattered Memories | טים | סרט טלוויזיה של Lifetime |
| 2019 | החיים עצמם | גווין | פרק: "Don't Take My Sunshine Away" |
| 2020 | ללא התאמה | סיגמונד | פרק: "Couple's Friends" |
| 2020 | חוק וסדר: מדור מיוחד | לוק מיטשל | פרק: "Solving for the Unknowns" |
בלשאצר

ערך זה עוסק במלך בבל. אם התכוונתם לאחד משלושת האמגושים, ראו .
| --- | --- |
רמברנדט: "משתה בלשאצר"
רמברנדט: "משתה בלשאצר"
 מדינה:  האימפריה הבבלית החדשה 
 נהרג:  בבל
 
בֵּלְשַׁאצַּר (גם בֵּלְאשַׁצַּר; אכדית: בֵּל-שָׁרָ-אֻצוּר, "בל, שמור (אצור) את המלך" ) היה נסיך בבל, בנו של נבונאיד, המלך האחרון של האימפריה הבבלית. בתנ"ך, בספר דניאל פרקים ה' וח', מוזכר בלשאצר כמלך בבל, לפני הופעתן של פרס ומדי.
בלשאצר במקורות הבבליים המאוחרים

בלשאצר הוא בנו של נבונאיד, מלך בבל, אשר אחרי שלוש שנות שלטון בלבד, הלך אל נווה המדבר תימא והקדיש את עצמו לעבודת אל הירח סין ואת בלשאצר מינה בשנת 553 לפני הספירה לשליט מחליף, על מנת להגן על בבל בהיעדרו.
בשנת 540 לפני הספירה חזר נבונאיד מהמדבר, בתקווה להגן על ממלכתו מפני פלישתם של הפרסים. בשנת 539 לפני הספירה הוצב בלשאצר בעיר בבל על מנת להגן על הבירה, בעוד נבונאיד צועד עם חייליו צפונה על מנת להילחם בכורש. יומיים לאחר מכן, כבש הצבא הפרסי את העיר בבל.
בלשאצר במקורות הקלאסיים

הרודוטוס מתייחס למלך האחרון של בבל בשם "לבינטוס" וטוען שזה היה גם שמו של אביו. הרודוטוס אומר כי אמו של לבניטוס הצעיר יותר הייתה המלכה ניטוקריס אותה הוא מתאר כשליטה הדומיננטית. רבים סבורים כי היא הייתה בתו של נבוכדנצר.
לגבי מקורו של השם "לבינטוס" סבורים החוקרים כי הוא שיבוש של השם נבונידוס (כינוי של נבונאיד אצל הסופרים הקלאסיים). לבינטוס הצעיר, כך נהוג לחשוב, הוא ככל הנראה בלשאצר. הדעות לגבי עניין זה חלוקות, ויש הטוענים שלבינטוס הצעיר המוזכר בכתביו של הרודוטוס, הוא למעשה נבונאיד המלך, אביו של בלשאצר.
יוסף בן מתתיהו (יוספוס פלביוס) מתייחס אף הוא לבלשאצר, אך מציין כי הוא נודע על ידי הבבלים בשם "נבואנדלוס". חוקרי התנ"ך ראו בזה שיבוש של "נבונידוס". יוסף בן מתתיהו מתייחס למלכה באותה תקופה כסבתו של בלשאצר. אזכור זה מהווה תמיכה לדעה, כי לבינטוס הצעיר היה אכן נבונאיד, בנה של ניטוקריס ואביו של בלשאצר.
בלשאצר בתנ"ך

בספר דניאל, פרק ה', פסוקים א'–ד', מתואר משתה בלשאצר, שבו הגביעים הקדושים שנלקחו מבית המקדש מחוללים על ידי בלשאצר ככליי שתייה עבורו ועבור שריו, נשיו ופילגשיו.
פרק זה שנכתב כולו בארמית, השפה בה נכתבו חלקים נכבדים בספר דניאל, ממשיך ומתאר כיצד יוצאות אצבעות של יד אדם (אֶצְבְּעָן דִּי יַד-אֱנָשׁ) וכותבות על הטיח מול הנברשת (לָקֳבֵל נֶבְרַשְׁתָּא) שבקיר (עַל גִּירָא) בהיכלו של המלך (דִּי-כְתַל הֵיכְלָא דִּי מַלְכָּא) את הכתובת: "מְנֵא מְנֵא תְקֵל וּפַרְסֵין". כשבלשאצר מבחין בכך הוא מחוויר ונבהל. הוא קורא מיד להביא לפניו את החכמים והקוסמים ואומר להם, כי מי שיקרא את הכתובת ויגלה את פשרה יקבל בגד ארגמן, כמו זה שנהגו ללבוש אנשי מלוכה. כמו כן יקבל ענק זהב, ענק אותו היה רשאי לענוד רק מי שקיבל אותו מהמלך. פרס נוסף שהציע בלשאצר לפותר החידה הוא להיות שליט שלישי בממלכה. פרס זה שיקף את המצב בו נבונידוס שלט כשליט ראשון ובלשאצר כשליט שני.
איש מן החכמים והקוסמים לא יכול היה לפרש את הכתובת שעל הקיר. כאשר נקרא אל המלך, דניאל, החכם העברי, ומתבקש לפרש את הכתובת, הוא מפרש אותה כנבואת חורבן לבבל.
אלוהים, כך אמר דניאל, (מְנֵא--מְנָה-אֱלָהָא) מנה את ימי שלטונה של בבל, (תְּקֵל תְּקִילְתָּ בְמֹאזַנְיָא), כלומר שקל במאזניים את ערך מלכותה ומצא (וְהִשְׁתְּכַחַתְּ חַסִּיר) אותו בחוסר, ולכן בבל תיפול בידי "פַרְסֵין", כלומר הפרסים. ואכן בבל חולקה בין פרס ומדי. בלשאצר, כך מסופר בהמשך, נהרג עוד באותו הלילה (בֵּהּ, בְּלֵילְיָא, קְטִיל, בֵּלְאשַׁצַּר מַלְכָּא). והפרסים כבשו את בבל.