stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הדרה שפלן קצב
קורות חיים

נולדה בתל אביב ליהושע ודליה שפלן.
למדה בבית הספר היסודי "גורדון" בגבעתיים ובתיכון קלעי בגבעתיים. שירתה בצה"ל כמש"קית ת"ש. בשנת 1989 סיימה תואר ראשון בתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב, וב-1991 תואר שני בתולדות האומנות באוניברסיטת סורבון בפריז, בנושא "סוגיות של זהות בעבודתו של האמן כריסטיאן בולטנסקי" בהנחיית פרופסור ז'ילבר לאסקו.
בשנת 2009 קיבלה תואר דוקטורט בבית הספר למדעי התרבות, שבאוניברסיטת תל אביב. בנושא ­­­­­"המפגש בין הסובייקט האימהי למסמן החזותי – באמנות ישראלית עכשווית", בהנחיית פרופסור רות רונן.
פעילות מקצועית אקדמית > הוראה

עסקה בהוראה במוסדות חינוך והשכלה שונים וביניהם: המכון הטכנולוגי בחולון, אוניברסיטת ליברפול, אוניברסיטת תל אביב, ויטל, המכללה האקדמית שנקר, בצלאל, קמרה אובסקורה, המסלול האקדמי של המכללה למינהל, סמינר הקיבוצים (בעבר - המכללה להוראת טכנולוגיה).
פעילות מקצועית אקדמית > תפקידים אקדמאים ופעילות מקצועית

בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 הקימה בבצלאל את הקורס החלוצי בישראל בנושא אמנות ומגדר.
משנת 2008 ועד 2018 שימשה כראש החטיבה לאמנות במסלול האקדמי של המכללה למנהל. בשנים 2011–2013 כיהנה כראש תחום לימודים עיוניים בבית הספר לעיצוב וחדשנות. בשנת 2015 שימשה כשופטת בוועדות השיפוט של מועצת הפיס לתרבות ולאמנות, וכחברת הפורום לשילוב חינוך ואומנות. הייתה שותפה בקבוצת חקר למגדר ולחינוך. בשנים 2018–2019 קיימה קבוצת חקר נוספת בנושא הורות. בין השנים 2012–2020 עמדה בראש המחלקה לאמנות במכללת סמינר הקיבוצים. בשנת 2021 הקימה קבוצת מחקר במכון ואן ליר בנושא ארגז הכלים ליצירת סובייקטיביוּת פוליטית פמיניסטית.
מחקר

בספרה "א(י)מניות: אימהות מביאות אמנות לעולם" (גמא, 2020) חקרה את נושא האם היוצרת אמנות – ה"אימנית". בעוד אמנות ואימהות נתפסו כספירות המתנהלות בשני קווים מקבילים ונפרדים, הספר מציע תאוריה ביקורתית חדשנית המעמידה את האימהות כנקודת מוצא. גישה זו מאמצת את התפיסה המטריצנטרית הרואה באימהות קטגוריה נפרדת ושמה במרכז השיח את נקודת המבט של האם עצמה, תחת הגישה המקובלת המביטה על האם כאובייקט בתוך השיח. תפיסה זו רואה באימהות גורם בעל חשיבות המגדיר את חייהן של נשים רבות, לעיתים אף יותר מן המגדר עצמו, וטוענת כי רבות מהסוגיות שנשים מתמודדות עימן קשורות במישרין לתפקידן ולזהותן כאימהות.
לטענתה, מקומה של האימהות כגורם מכונן ביצירת האמנות נשאר כלקונה מחקרית. השאלה – האם וכיצד האימהות משפיעה על האימנית – כמעט ולא נשאלה בשיח האמנותי, וזאת בניגוד לשאלות חיוניות אחרות שעלו בדבר השפעתם של מרכיבי זהות שונים על האמניות והאמנים, כגון: מגדר, מעמד חברתי, מוצא וגזע, אמונה דתית ועוד.
הספר בודק כיצד האימהות מיוצגת בתיאוריה ובפרקטיקה האמנותית בישראל וביתר העולם המערבי, ומצטרף למחקרים בודדים על הקשר בין אמנות ואימהות, תוך ביקורת על המהלך ההיסטורי הפטריארכאלי שהפך את האם ואת עבודתה לשקופות. התפיסה המטריצנטרית טוענת כי תפקידה של האם בתרבות הוא תפקיד חשוב לאין שיעור, ואי לכך ראוי להיכתב מחדש. בספר נבחנו האופנים שבהם האמנות הפלסטית מאפשרת לאימהות להפוך סדרי עולם ולכתוב את עצמן בעצמן.
בשנת 2021 זכתה בפרס בינלאומי בתחרות מאמרים בנושא: "אמנות פמיניסטית בתוכניות לימודים אמנותיות בינלאומיות" במסגרת: The Advance HE Connect.
אוצרות תערוכות

בשנים האחרונות אצרה תערוכות מחלקתיות לכבוד יום האישה הבינלאומי.
2013 - "חברות" בקמפוס האמנויות.
2014 - "גולדה מאיר", כנסת ישראל (אוצרות משותפת עם סיגל ברקאי).
2015 - "זכר ונקבה ברא אותם", בית התפוצות (אוצרות משותפת עם סיגל ברקאי).
2016 - "מילת נשים", גלריה "פס, פורט", תל אביב (אוצרות משותפת עם סיגל ברקאי).
2017 - "אבק דרכים", גלריה מקום לאמנות, תל אביב (אוצרות משותפת עם סיגל ברקאי).
2018 - "האישה עם העדשה", מרכז אדמונד דה רוטשילד (אוצרות משותפת עם טל דקל).
2019 - "לנענע את העריסה. ואת המערכת", מרכז אדמונד רוטשילד (אוצרות משותפת עם טל דקל).
2020 - "כאילו יש מחר", מרכז עמיעד (אוצרות משותפת עם טל דקל).
2021 - "קרוב-רחוק", מקום לאמנות (אוצרות משותפת עם טל דקל).
כאוצרת עצמאית ארגנה בשנת 2019- תערוכת "נבראת" בגלריה 12, יפו.
פרסומים > ספרים בעברית

הו מאמא: יצוג האם באמנות ישראלית עכשווית, המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן (2006, יחד עם יהודית מצקל)
אימניות: אמהות מביאות אמנות לעולם, תל אביב: גמא (2020)
פרסומים > מאמרים נבחרים בעברית

מרחב נשימה תרבותי. אמנות לעם. (1997, יחד עם שרה קונפורטי)
אמא של חייל. . מוזיאון עין הוד. (1999, יחד עם יהודית מצקל)
קולה של אימא: אמניות ישראליות וייצוג האם. התשמע קולי?: ייצוגים של נשים בתרבות הישראלית. יעל עצמון (עורכת). מכון ואן-ליר והקיבוץ המאוחד (2001)
ה"קיטש" כמרד במודרניזם. כוורת 6 (2003)
40/16. שתי נשים - המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן. (2006, יחד עם תמר שליט-אבני)
עמידה מאוזנת. גלריה 39 לאמנות עכשווית. (2008, יחד עם הילה לב ארי)
"לא לשמור הכל בבטן" - על הבטן כדיוקן עצמי: בין מלאות להחסרה, מותר, 18, 57-62 (2011)
זמן הווה. ערב רב (2012)
סודות הרקמה. ערב רב. (2016)
האישי והפוליטי באמנות ישראלית – אימניות יוצרות באזור סכסוך מתמשך, מגדר, כתב עת אקדמי למגדר פמיניזם, 5 (2018)
תיאטרון האימהות. מלי דה-קאלו: So Tell Me. הוצאה עצמית (2020)
חינוך בקורתי לאמנות בראי הפמיניזם: ערעור על הקאנון המסורתי בלימוד יצירות מופת. החינוך וסביבו, מ"ג (2021)
אימניות משלבות מרחבים – המרחב האימהי והמרחב האמנותי, הורות מכל הכיוונים. הקיבוץ המאוחד. (2021)
פרסומים > מאמרים נבחרים באנגלית

Scheflan Katzav, H. (2021). Visual Literacy and Gender Sensitivity: Teaching Art from a Feminist Perspective. Journal of Visual Literacy, 40
Scheflan Katzav, H. (2021). The artistic narrative, the mirror, and the vagina: Teaching History of Art from a Feminist Perspective. the Advance HE Connect (won a prize in the essay competition "Feminist art in an international art curriculum" of the Advance HE Connect).
Scheflan Katzav, H. (2014). Re-representation – Critical art and the return of the repressed. In A. Markowska (Ed.). Politics of Erasure, From "DAMNATIO MEMORIAE" To Alluring Void (pp.91-91). Warsaw-Torun: Polish institute of World Art Studies & Tako Publishing House.
Scheflan Katzav, H. (2014). Artistic Expressions of Maternal Jouissance – Beyond the Phallus. In P. Büskens (Ed.). Mothering and Psychoanalysis (pp. 299-321). Toronto: Demeter Press
Scheflan Katzav, H., Richter, S. (2014). If Mothers Counted: Status Symbols for the Invisible Art of Mothering. In M. Bjornholt., A. Mckay (Eds.), Counting on Marilyn Waring: New Advances in Feminist Economics (pp.149-165). Toronto: Demeter Press.
משפחה

הדרה שפלן קצב נשואה למוזיקאי אייל קצב ואם לשניים.
לקריאה נוספת

דר" הדרה שפלן קצב - סופרסונס
האישי והפוליטי באמנות בישראל.
הערות שוליים

↑  אמנות - זכר ונקבה ברא אותם- גרנדART - סמינר הקיבוצים, באתר www.smkb.ac.il
↑  מכזין אמנות: יום האישה הבינלאומי-מילת נשים, באתר Fashion Israel, ‏2016-03-01
↑  'אבק דרכים', באתר www.artbeat.co.il
↑  שרית יוכפז-, האישה עם העדשה, באתר שרית יוכפז - לייף סטייל, אופנה, עסקים ותיירות., ‏יום שני, 12 במרץ 2018
טריטולי

הטריטולי (בלטינית: Tritolli) היו שבט גאלי ששכן בפרובנס התחתון, דרומית לנהר דורנס, בתקופת הברזל.
שם

הטריטולי מתועד אך ורק על ידי פליניוס הזקן כ-Tritollorum במאה ה-1 לספירה.
משמעות השם הגאלי טריטולי נותרה מעורפלת. האלמנט הראשון הוא כנראה הקידומת tri - (שלוש), אבל קשה לזהות את הרכיב השני.
גאוגרפיה

פליניוס מתאר את הטריטוריה של הטריטולי כממוקמת בין הטריקורי (ליד הים התיכון) לבין הווקונטי (מצפון לדורנס). ייתכן שהם חיו באזור ההררי של Saint-Maximin, Barjols ו-Rians, ממזרח ל-Salyes, אם כי חסרות ראיות חזקות לכך.
על פי ההיסטוריון גיא בארוול, הם היו חלק מהקונפדרציה הסלובית.
לקריאה נוספת

Barruol, Guy (1969). Les Peuples préromains du Sud-Est de la Gaule: étude de géographie historique. E. de Boccard. OCLC 3279201.
Falileyev, Alexander (2010). Dictionary of Continental Celtic Place-names: A Celtic Companion to the Barrington Atlas of the Greek and Roman World. CMCS. ISBN 978-0955718236.
הערות שוליים

↑  Pliny. Naturalis Historia, 3:34.
1 2  Barruol 1969, p. 210.
↑  Falileyev 2010, s.v. Tritolli.
↑  Barruol 1969, pp. 187–188.
סגובי

הסגובי (בלטינית: Segovii; בגאלית עתיקה: Segouioi, כלומר המנצח, החזק) היו שבט גאלי ששכן בהרי האלפים הקוטיים, סביב צ'זנה טורינזה (אנ') ומונטז'נבר (אנ') של ימינו, מאז תקופת הברזל.
שם

הם מתועדים בשם Segoviorum על קשת סוסה (Arch of Augustus (Susa)). השם האתני Segovii הוא צורה לטינית של המילה הגאלית Segouioi. הוא נובע מהשורש סגו, כלומר ניצחון, כוח. ניתן להשוות אותו לצורות הנשיות Segouia (סגוביה) ו-Segauias.
גאוגרפיה

הסגובי שכנו כאמור סביב העיירות גאסאו/טיריום (צ'זנה טורינזה המודרנית) ודרואנטיום (Montgenèvre), נקראים גם Alpis Cotia ו-Summae Alpes).  השטח שלהם היה ממוקם דרומית לבלאקי, צפונית לבריגיאני ולקוואריאטס, ומזרחית לאוקני. ייתכן שההתיישבות Ad Fines (Fenils מודרנית) הייתה הגבול בין שטחי הסגובי והבלאקי.
היסטוריה

הם מוזכרים כאמור על קשת סוסה, שהוקמה על ידי קוטיוס בשנים 8–9 לפני הספירה. מרקוס יוליוס קוטיוס היה מלך התושבים הקלטים והליגוריים של המחוז הרומי ההררי אז, הידוע כאלפס טאורינה וכיום כאלפים הקוטיים, בתחילת המאה ה-1 לפני הספירה
ביבליוגרפיה

Barruol, Guy (1969). Les Peuples préromains du Sud-Est de la Gaule: étude de géographie historique. E. de Boccard. OCLC 3279201.
Delamarre, Xavier (2003). Dictionnaire de la langue gauloise: Une approche linguistique du vieux-celtique continental. Errance. ISBN 9782877723695.
Falileyev, Alexander (2010). Dictionary of Continental Celtic Place-names: A Celtic Companion to the Barrington Atlas of the Greek and Roman World. CMCS. ISBN 978-0955718236.
Graßl, Herbert (2006). "Segovii". Brill's New Pauly (באנגלית). doi:10.1163/1574-9347_bnp_e1106910.
Prieur, Jean (1968). La province romaine des Alpes Cottiennes. Impr. R. Gauthier. OCLC 834310867.
Talbert, Richard J. A. (2000). Barrington Atlas of the Greek and Roman World. Princeton University Press. ISBN 978-0691031699.
הערות שוליים

↑  Corpus Inscriptionum Latinarum 5:7231.
1 2  Falileyev 2010, s.v. Segovii.
↑  Delamarre 2003, pp. 269–270.
1 2  Prieur 1968, p. 77.
↑  Graßl 2006.
↑  Talbert 2000, Map 17: Lugdunum.
↑  Barruol 1969, p. 32.
טריקורס

הטריקורס (בגאלית עתיקה: Tricores) היה שבט גאלי ששכן ליד הים התיכון, בין נהר הרון לבין מסאליה (מרסיי המודרנית) בתקופת הברזל.
שם

שבט הטריקורס מתועד אך ורק על ידי פליניוס הזקן בשם הלטיני טריקוריום במאה ה-1 לספירה.  יש להבדיל ביניהם לבין הטריקורי (Tricorii) של עמק נהר הדראק (אנ').
השם הגאלי Tricores נובע כנראה מהקידומת tri - (שלושה) המחוברת ל־corio - (צבא).
גאוגרפיה

פליניוס מתאר את שטחם של הטריקורס כממוקם בין הים התיכון בדרום לבין הטריטולי בצפון, ובין נהר הרון ממערב ומאסליה ממזרח. אזור L'Estaque ו-Vitrolles, מדרום ודרום מזרח לאטנג דה בר, הוא האזור פוטנציאלי.
על פי ההיסטוריון גאי בארוול (אנ'), הם היו חלק מהקונפדרציה הסלובית.
לקריאה נוספת

Barruol, Guy (1969). Les Peuples préromains du Sud-Est de la Gaule: étude de géographie historique. E. de Boccard. OCLC 3279201.
Falileyev, Alexander (2010). Dictionary of Continental Celtic Place-names: A Celtic Companion to the Barrington Atlas of the Greek and Roman World. CMCS. ISBN 978-0955718236.
הערות שוליים

↑  Pliny. Naturalis Historia, 3:34.
1 2 3  Barruol 1969, p. 210.
↑  Falileyev 2010, s.v. Tricores.
↑  Barruol 1969, pp. 187–188.
ביאנקה דווינס

ביאנקה מישל דווינס (באנגלית: Bianca Michelle Devins;‏ 2 באוקטובר 2001 – 14 ביולי 2019) הייתה נערה אמריקאית ממדינת ניו יורק שנרצחה על ידי מכרה, ברנדון אנדרו קלארק. לאחר הרצח הוא ניסה להתאבד ונכשל. קלארק הואשם ברצח מדרגה שנייה, הודה, ונידון ל-25 שנות מאסר.
דיווחי המשטרה קבעו שדווינס וקלארק היו במערכת יחסים אינטימית למרות שהשניים פירשו את הקשר בצורה שונה. אחותה של דווינס תיארה את קלארק כחבר משפחה קרוב, אם כי דווינס אמרה שהיא אינה זוכרת את שמו ונאלצה לחפש זאת בהיסטוריית השיחות שלהם בדיסקורד. הרצח התרחש לאחר שקלארק ראה את דווינס מנשקת אדם אחר, לכאורה.
הרצח של דווינס זכה לתשומת לב רבה מהעיתונות והמדיה החברתית. הדיווחים הראשונים אודות הפרשה היו מלאים במידע שגוי. תמונות גופתה של דווינס צולמו על ידי קלארק והופצו באופן נרחב באינטרנט, מה שעורר תגובות לעג ואהדה לרצח. תגובות אתרי המדיה החברתית היו נתונות לביקורת, ובעקבות כך חוקק חוק על שם ביאנקה. פרשנים דנו באופי הייחודי של הפשע ובקשר שלו למבנה המדיה החברתית.
This Charming Man

"This Charming Man" הוא סינגל של להקת הרוק האנגלית, הסמית'ס, שנכתב על ידי הגיטריסט ג'וני מאר והזמר מוריסי, והופק על ידי ג'ון פורטר (אנ'). השיר יצא, על ידי חברת התקליטים העצמאית ראף טרייד, ב-31 באוקטובר 1983. השיר מופיע בגרסה האמריקאית של אלבום האולפן הראשון של הלהקה, The Smiths.
השיר, המונגד לתרבות הלהט"בית המרכזית של שנות ה-80, נכתב כדי לעורר סצנת מחתרתית ישנה יותר, מקודדת ומודעת לעצמה. הזמר אמר כי: "אני מאוד אוהב את הרעיון של הקול הגברי שהוא די פגיע, שהוא נלקח במניפולציה מועטה, במקום שתמיד יש את הדבר המאצ'ואיסטי הכבד הזה שפשוט משעמם את כולם".
על אף שהצליח במידה בינונית, הסינגל הגיע למקום ה-25 במצעד הסינגלים הבריטי, וזכה לשבחים רבים הן בעיתונות המוזיקה והן בעיתונות המיינסטרים. הסינגל הוצא מחדש ב-1992, והגיע למקום ה-8 במצעד הסינגלים הבריטי (מה שהופך אותו ללהיט הגדול ביותר של הסמית'ס בבריטניה לפי מצעד זה). בשנת 2004, מאזיני ה-BBC Radio 2 בחרו בו במקום ה-97 בסקר "100 השירים הנמכרים ביותר" של התחנה. המגזין מוג'ו (אנ') הציב את השיר במקום הראשון בתכונת "50 תקליטי האינדי הגדולים בבריטניה בכל הזמנים" משנת 2008. הסינגל קיבל אישור פלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי בשנת 2019.
נכון ליוני 2022, השיר הושמע למעלה מ-75 מיליון פעמים ביוטיוב, ו-272 מיליון פעמים בספוטיפיי.
גרסאות כיסוי

הלהקה האמריקאית, Death Cab for Cutie, הוציאו גרסת כיסוי לשיר ב-1997 עבור אלבום הדמו שלהם, You Can Play These Songs with Chords‏. בשנת 2001, להקת האינדי פופ הקנדית, Stars (אנ'), הוציאו גרסת כיסוי לשיר ב-2001 עבור אלבום האולפן הראשון שלהם, Nightsongs.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1983)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1983)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1983)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1983)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 25 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האינדי הבריטי | 1 |  |
|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1984)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1984)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1984)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1984)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | - |  |
|  אוסטרליה | Kent Music Report | 52 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 15 |  |
|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1992)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1992)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1992)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1992)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 9 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 8 |  |
נתוני מכירות

| אזור | תואר | מכירות |
| --- | --- | --- |
| הממלכה המאוחדת (BPI) | פלטינה | 600,000 |
לקריאה נוספת

Goddard, Simon (2004). The Smiths: Songs That Saved Your Life. Reynolds & Hearn. ISBN 1-903111-84-6.
Rogan, Johnny (בדצמבר 1993). Morrissey & Marr: The Severed Alliance. London: Omnibus Press. ISBN 0-7119-3000-7. {{cite book}}:  (עזרה)
Rooksby, Rikky (בספטמבר 2001). Inside Classic Rock Tracks. Backbeat Books. ISBN 0-87930-654-8. {{cite book}}:  (עזרה)
Snow, Mat (במרץ 2008). "Ello 'Andsome!". Mojo. ISSN 1351-0193. {{cite journal}}:  (עזרה)
Strong, Martin Charles (2000). The Great Rock Discography. Edinburg: Canongate. ISBN 978-1-84195-017-4.
Young, Rob (2006). Rough Trade – Labels Unlimited. London: Black Dog Publishing. ISBN 1-904772-47-1.
הערות שוליים

↑  Strong 2000, p. 901.
1 2  Snow 2008.
↑  "BBC – Radio 2 – Sold On Song Top 100: 'This Charming Man' – The Smiths". BBC Radio 2. 2004. ארכיון מ-2022-06-21. נבדק ב-23 בנובמבר 2005. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Smiths: This Charming Man". British Phonographic Industry. ארכיון מ-2022-06-21. נבדק ב-30 ביוני 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  The Smiths - This Charming Man (Official Music Video), ארכיון מ-2022-06-21, נבדק ב-2022-06-21
↑  This Charming Man - 2011 Remaster, 1984-02-20, ארכיון מ-2022-06-21, נבדק ב-2022-06-21
↑  Eliscu, Jenny (14 בנובמבר 2002). "Death Cab for Cutie – You Can Play These Songs with Chords". Rolling Stone. אורכב מ-המקור ב-3 במאי 2009. נבדק ב-10 במרץ 2007. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Studarus, Laura (14 באוקטובר 2014). "Stars: Gang of Losers". Paste. ארכיון מ-2019-10-28. נבדק ב-11 במאי 2015. {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 16d80b1e-b179-4e9a-9b70-814d5011bc33  MusicBrainz work: 8c0198be-9860-3cd6-acfd-80c7c51fdca4
שם ייחוס

שם ייחוס (באנגלית: "Demonym") היא מילה המזהה קבוצת אנשים (תושבים, ילידים) ביחס למקום מסוים.  שמות ייחוס נגזרים בדרך כלל משם המקום (כפר, עיר, אזור, מחוז, מדינה או יבשת). שמות ייחוס משמשים לציון כל האוכלוסייה במקום מסוים, ללא קשר להבדלים אתניים, לשוניים, דתיים או תרבותיים אחרים שעשויים להימצא בתוך האוכלוסייה הזו.
שמות ייחוס נבדלים מ"אתנונימים" – שמות של קבוצות אתניות, אך לעיתים אותה מילה יכולה להיות גם שם ייחוס וגם אתנונים. השם "תאילנדי", לדוגמה, יכול לתאר גם את האוכלוסייה שגרה בארץ תאילנד וגם את בני העם התאילנדי.
יצירת שמות ייחוס

האקדמיה ללשון העברית החליטה שלא להתערב בדרכי יצירת שמות, ולכן אין כללים ברורים ומוחלטים ליצירת שמות ייחוס. מלבד מספר מקרים מיוחדים של שם ייחוס (כמו במקרה הנדיר של איטלקי), ישנן מספר דרכים נפוצות ליצירת שמות ייחוס שהשתרשו במהלך השנים – הן בהשפעת שמות מהתנ"ך והן בהשפעת שפות זרות:
יצירת שמות ייחוס > סיומת ־ִי

הוספת ־ִי בסוף המילה היא הדרך הנפוצה ביותר ליצירת שמות ייחוס. בדרך זו נוצרו השמות סיני, יפני, ישראלי, תל אביבי, ספרדי ועוד.
יצירת שמות ייחוס > סיומת ־אִי או ־ני

דרך נפוצה נוספת מוסיפה בסוף המילה ־אִי או ־ני: אמריקאי או אמריקני, מרוקאי או מרוקני, וינאי (מהעיר וינה), טברייני ועוד. גם בסוגיה זו האקדמיה ללשון העברית נמנעת מלהתערב.
יצירת שמות ייחוס > סיומת ־ֵזִי

דרך יותר נדירה היא הוספת ־ֵזִי בסוף המילה. מקור סיומת זו הוא בשפות רומאניות. בדרך זו נוצרו השמות פורטוגזי, מלטזי, בורמזי, ועוד.
יצירת שמות ייחוס > השמטה

בחלק מהשמות נוצרת השמטה של חלק מהשם לפני שמוסיפים את הסיומות הנזכרות מעלה, למשל ביצירת השם בריטי משמיטים את סוף השם בריטניה. לפעמים משמיטים גם רק אות אחת לשם נוחות ההגייה.
בספרות

ישנן דוגמאות רבות לשמות ייחוס בספרות ובמדע הבדיוני. שמות אלו נוצרים בדרכים הנזכרות לעיל אך בעיקר בדרכי יצירת שם הייחוס האנגליות (שחלקן לא קיימות בעברית כלל). לדוגמה שם הייחוס לאנשים או חייזרים היפותטיים שגרים על מאדים הוא "Martian" (בעברית: מרשיאן; מיוחס למדען פרסיוול לוול), השם גונדוריאן ניתן לתושבי הארץ הבדיונית גונדור מהלגנדריום של טולקין, ואטלנטין ניתן לתושבי האי אטלנטיס עליו דיבר אפלטון.
דוגמאות נוספות מעולמות המדע הבדיוני הן ג'וביאן לתושבי צדק (יופיטר) או ונוסיאן לתושבי נוגה (ונוס). חייזרים בדיוניים לפעמים מתייחסים לבני האדם כטרנים (מהמילה טרה, ארץ) או בעברית ארצנים.
במקרים בודדים, שבהם נבנתה שפה מתוכננת, נוצרו שמות ייחוס ייחודיים, שלא משתמשים בתבנית מוכרת (הן בעברית והן באנגלית). בלגנדריום של טולקין, לדוגמה, שמם של תושבי הארץ רוהן הוא רוהירים, ובזיכיון מסע בין כוכבים תושבי כוכב הלכת קרונוס נקראים קלינגונים.
הערות שוליים

↑  Scheetz, George H. (1988). Names' Names: A Descriptive and Pervasive Onymicon. Schütz Verlag.
↑  תליק כרמון, אמריקאי או אמריקני?, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏2018-05-14
↑  מנהל האתר, פורטוגלית או פורטוגזית?, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏2018-11-07
מעונה (סרט)

| --- | --- |
 בימוי:  Jon Wright 
 תסריט:  Stephen Prentice 
 שחקנים ראשיים:  אלכס פטיפר דימיטרי לאונידס טום הופר ג'ורג'יה קינג Calvin Dean Sophie Wu אפריל פירסון טאפנס מידלטון 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  BBC Films, פאתה, Forward Films 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2009 
 משך הקרנה:  91 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט נעורים, קומדיית אימה, סרט רוחות רפאים 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מעונה (באנגלית: Tormented) הוא סרט סלאשר בריטי מ-2009 מסוגלת קומדיה שחורה.
הסרט בוים על ידי ג'ון רייט, ומככבים בו אלכס פטיפר, אפריל פירסון, דימיטרי לאונידס, קלווין דין וטאפנס מידלטון.
עלילה

ג'סטין פילדינג, ראש מועצת התלמידים, יוצאת מבית הספר מלווה על ידי המשטרה, חמישה ימים קודם לכן היא קוראת הספד בהלווייתו של דארן מולט, תלמיד לא מקובל בבית ספר ואסמטי, לאחר מכן רוחו חוזרת לבית הספר על מנת לנקום בילדים שנהגו בו בבריונות.
קמקטוליקי

הקמקטוליקי (בלטינית: Camactulici) היה שבט גאלי ששכן סביב טולון המודרנית בתקופת הברזל.
שם

ה-Camactulici מתועדים אך ורק על ידי פליניוס הזקן בשם Camactulicorum במאה ה-1 לספירה.
גאוגרפיה

פליניוס מתאר את הטריטוריה של הקמקטוליקי כממוקמת ליד Citharista (אנ') ושבט הסואלטרי. נראה שהם חיו באזור טולון המודרנית, הטריטוריה שלהם מקבילה ל-Pagus Tolonensis (המאוחר יותר) של ראשית ימי הביניים ולדיוקסה של טולון. (אנ')
על פי ההיסטוריון גאי בארוול (אנ'), הם היו חלק מהקונפדרציה הסלובית.
לקריאה נוספת

Barruol, Guy (1969). Les Peuples préromains du Sud-Est de la Gaule: étude de géographie historique. E. de Boccard. OCLC 3279201.
הערות שוליים

↑  Pliny. Naturalis Historia, 3:35.
1 2  Barruol 1969, p. 211.
↑  Barruol 1969, pp. 187–188.
בריחתו של זיגפריד לדרר מאושוויץ

בליל 5 באפריל 1944 ברח זיגפריד ויטסלב לדרר (Siegfried Vítězslav Lederer), יהודי צ'כי, ממחנה הריכוז אושוויץ כשהוא לבוש במדי יחידות גולגולת המת שסיפק רוטנפיהרר אס אס ויקטור פשטק (Viktor Pestek). פשטק היה קתולי אדוק והיה מאוהב ברנה נוימן, אסירה יהודייה. הוא ליווה את לדרר אל מחוץ למחנה, ושני הגברים נסעו יחד לפרוטקטורט של בוהמיה ומורביה כדי להשיג מסמכים מזויפים עבור נוימן ואמה.
לדרר, קצין לשעבר בצבא צ'כוסלובקיה וחבר במחתרת הצ'כית, ניסה ללא הצלחה להזהיר את היהודים בגטו טרזינשטט מפני הרציחות ההמוניות באושוויץ. הוא ופשטק חזרו לאושוויץ בניסיון לחלץ את נוימן ואמה. פשטק נעצר והוצא להורג. לדרר חזר לצ'כיה הכבושה, הצטרף לתנועת ההתנגדות וניסה להבריח דו"ח על אושוויץ לוועד הבינלאומי של הצלב האדום בשווייץ. לאחר המלחמה נשאר בצ'כוסלובקיה. את סיפור הבריחה סיפרו לדרר ואחרים, בהם ההיסטוריון אריך קולקה.
זיגפריד לדרר

לדרר נולד ב-6 במרץ 1904 ומת ב-5 באפריל 1972. הוא היה בן למשפחה יהודית מפיסארובה (Písařova Vesce) שבחבל הסודטים, החלק דובר הגרמנית בצ'כוסלובקיה.   לאחר שחבל הסודטים סופח לגרמניה ב-1938, הוא עבר לפלזן ועבד בעבודות כפיים, כולל עבודה חקלאית ובמפעל קאוליניט.  הוא הצטרף לאגודת ידידי ברית המועצות, הושפע מהמנהיגה הקומוניסטית מארי סקרדובה (Marie Škardová), עזר למסתתרים והפיץ פרסומים בלתי חוקיים. לדרר טען שהיה חבר בקבוצת ההתנגדות על שם לוטננט קולונל ירוסלב ויידמן. מאוחר יותר הצטרף לפלזנק 28 (Plzeňák 28), קבוצת התנגדות צ'כית בזבראסלב שנקראה כך כי היו בה 28 חברים, כולל יוזף פוקורני, מפקד הז'נדרמריה של זבראסלב.
בנובמבר 1939 ובנובמבר 1940 נעצר לדרר על ידי הגסטפו בשל פעילות מחתרת. הוא שוחרר עקב חוסר ראיות.   בפעם השלישית נכלא עם אסירים פוליטיים נוספים במבצר הקטן של טרזינשטט. ב-18 בינואר 1942 הועבר לגטו טרזינשטט והיה אמור להיות מגורש בטרנספורט הבא.  ליאו הולצר, מנהיג מכבי האש של הגטו - מוקד התנגדות - שמע על פעילות ההתנגדות של לדרר ודחה את גירושו על ידי גיוסו למכבי האש.  מאוחר יותר טען לדרר כי שמר על קשר עם קבוצת המחתרת פלזנק 28 בזמן שהותו בטרזינשטט, אך ניצולים מאותה קבוצה העידו כי לא שמעו ממנו עד בריחתו.  הוא הודח ממכבי האש ואיבד את הגנתו מפני גירוש משום שנתפס מעשן.
לדרר גורש לאושוויץ ב-18 בדצמבר 1943, ונאלץ ללבוש משולשים צהובים ואדומים כאחד, מה שסימן אותו כיהודי וכאסיר פוליטי.  אין ראיות לכך שהיה מעורב בתנועת ההתנגדות באושוויץ.
ויקטור פשטק

ויקטור פשטק (18 באפריל 1924 – 8 באוקטובר 1944) נולד בצ'רנוביץ, בוקובינה, אז חלק מרומניה, למשפחה גרמנית אתנית קתולית אדוקה.   סטפן ברצקי, שהיה שומר באושוויץ, גדל באותה עיירה. הוא ופשטק הכירו בילדותם. אביו של פשטק היה נפח ואיכר. פשטק למד מקצועות אלה בצעירותו.  הוא הצטרף לוואפן אס אס,  בגלל הרפתקנות  או בגלל אמו ששכנעה אותו.  הוא היה מעורב בלוחמה אנטי-פרטיזנית ליד מינסק, בלארוס. יחידתו קיבלה הוראה לתקוף כפר שנחשד בכך שנתן מחסה לפרטיזנים, ולהרוג את התושבים. פרטיזנים סובייטים פתחו באש לעבר הגרמנים. פשטק נפצע בזרועו וברגלו. הוא הופרד מיחידתו והסתתר ברפת יחד עם איש אס אס פצוע נוסף, ורנר.
לאחר מותו של ורנר מפצעיו, התגלה פשטק על ידי פרטיזנים. אלה חסו על חייו למרות רציחות האס אס בכפר. אנושיותם עוררה כנראה את אמונתו הקתולית והביאה אותו לביקורתיות כלפי רצח העם שביצעה גרמניה.  לפי לדרר, פשטק אמר שהוא "רוצח, ופרטיזן סובייטי חס על חיי". עד חזרתו לאזור שבשליטת גרמניה, איבד פשטק את השימוש בידו.  נמצא שאינו כשיר לשירות בחזית, והוא הוצב כשומר באושוויץ. פשטק היה רוטנפיהרר, דרגת מש"ק באס אס.