stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרד ג'ונס (דמות בדיונית)
הערות שוליים

↑  "Scooby Doo 2: Monsters Unleashed: The Video Game". Behind The Voice Actors.
↑  Burlingame, Russ (December 22, 2021). "Scoob!: Holiday Haunt First Look Revealed in HBO Max Teaser". ComicBook.com. Retrieved August 28, 2022.
↑  Mark Evanier (July 10, 2002). "News from Me". Povonline.com. Archived from the original on May 14, 2006. Retrieved July 16, 2013. Fred was based on Dobie, Velma on Zelda, Daphne on Thalia and Shaggy on Maynard"
↑  "Original presentation boards for Scooby-Doo, Where are You!/Who's S-S-Scared?". Los Angeles: Hanna-Barbera Productions. Archived from the original on May 8, 1999. Retrieved July 16, 2013.
↑  "Original storyboards for Scooby-Doo, Where are You!". Los Angeles: Hanna-Barbera Productions. Archived from the original on April 27, 1999. Retrieved July 16, 2013. The original storyboards for "What a Night for a Knight" identify the Fred character as Ronnie"
↑  (2006). Interview with Ken Spears. Eerie Mystery of Scooby-Doo and Dynomutt's History. Excerpt: "That character [Fred] started out... I think his name was 'Geoff'... and then he became 'Harvey'. And then all of a sudden, Fred [Silverman] came in and said [the character] was going to be 'Fred'. So, I guess he had something to do with that."
↑  (2001). Interview with Frank Welker and Casey Kasem. In Their Own Words [documentary featurette from The Scooby-Doo/Dynomut Hour: The Complete Series DVD bonus features]. New York, Los Angeles, CA: Warner Bros. Entertainment, Inc.
↑  Sigesmund, B.J. (June 14, 2002). "The Inside Dope". Web Exclusive. Retrieved August 28, 2022.
↑  "The Song of Mystery". Scooby-Doo! Mystery Incorporated. Season 1. Episode 5. August 9, 2010. Cartoon Network.
↑  Scooby-Doo! Haunted Holidays. DVD. Warner Home Video. 2012.
↑  Scooby-Doo! Adventures: The Mystery Map DVD. Warner Home Video. 2013.
↑  Aloha, Scooby-Doo! DVD. Warner Home Video. 2005.
↑  u/matthewlillard (May 30, 2012). "I'm Matthew Lillard. Stu from Scream, Shaggy in Scooby Doo, and most importantly Steveo in SLC PUNK!. I now direct, who woulda guessed? AMA". Reddit. Retrieved May 30, 2012. Hey Matt, loved you in Scream. I heard that Scooby-Doo was originally scripted and shot as a much more adult-oriented movie, but then got edited to be more family friendly. If that's true, any chance you could give some details on the stuff that got cut out? u/matthewlillard gladly answer. It was after the heat of SHREK and the studio was all for a above the kids head line of comedy... they brought in James Gunn (SUPER? SLITHER? He's the best ever, love him) and he delivered that version of the script. Yes to all the things you think it is. Smokey van. Velma eyeballing Daphne. Fred being gay because of the ascot. When we tested the parents flipped their lids and Warners got scarred. Its' one of the crown jewels in their library and couldn't risk a back lash. also the demons were really scarry... they were softened."
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 48ad70c9-755f-4bd8-8553-f0a6b396ecc6
נאצ'ו וידאל

איגנסיו "נאצ'ו" וידאל מיראייס (בספרדית: Ignacio "Nacho" Vidal Miralles; נולד ב-24 בינואר 1995) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת ריאל אוביידו.
קריירה

וידאל נולד באל קמפיו, אשר בקהילה האוטונומית של ולנסיה, והצטרף לאקדמיית הנוער של ולנסיה בשנת 2009 מהרקולס. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים של המועדון ב-23 במרץ 2014, כשהוא נכנס כמחליף במחצית השנייה במשחק חוץ של 2:0 מול אתלטיקו לבנטה.
וידאל כבש את שער הבכורה שלו בקבוצת המילואים ב-14 בינואר 2017, השני של קבוצתו בניצחון 2:1 בבית נגד אספניול ב'. הוא שיחק ב-42 משחקים במהלך העונה. ב-4 במאי הוא חידש את חוזהו עד 2020.
ב-18 באוגוסט 2017, וידאל ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ולנסיה במסגרת בליגה הספרדית, כשפתח בהרכב בניצחון 1:0 בבית נגד לאס פאלמאס. הוא כבש את שער הבכורה שלו בליגה הספרדית ב-24 בספטמבר, כשהוא עוזר לקבוצתו לנצח את ריאל סוסיאדד בתוצאה 3:2.
ב-13 ביולי 2018, וידאל חתם על חוזה לארבע שנים עם קבוצת אוססונה מהליגה השנייה. הוא שיחק ב-38 משחקים בעונת הבכורה שלו, והוסיף חמישה בישולים. בתום העונה העפילה אוססונה לליגה הבכירה.
ב-26 בינואר 2024, לאחר שאיבד את מקומו בהרכב לחסוס ארסו, וידאל עבר בהשאלה לקבוצת מיורקה מהליגה הבכירה עד סוף העונה.
בינואר 2025 חתם ב][ריאל אוביידו]].
תארים

הליגה הספרדית השנייה: 2018/2019
בלי (ראפר)

| --- | --- |

 לידה:  7 באפריל 1984 (בן 40) ג'נין, מדינה פלסטינית 
 שם לידה:  Ahmad Kasem Balshe 
 שם במה:  Belly 
 מוקד פעילות:  קנדה 
 תקופת הפעילות:  מ-2005 
 מקום לימודים:  Hillcrest High School 
 סוגה:  מוזיקת היפ הופ, R&B עכשווי, טראפ, R&B אלטרנטיבי 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  יוניברסל מיוזיק גרופ 
 www.bellylive.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אחמד בלשה (בערבית: أحمد بلشي; נולד ב-7 באפריל 1984), הידוע בשם הבמה בלי (Belly), הוא ראפר, זמר-יוצר ומפיק מוזיקלי פלסטיני-קנדי.
ביוגרפיה

בלשה נולד בעיר ג'נין שביהודה ושומרון, וגדל באוטווה. הוא החל את הקריירה המוזיקלית שלו בגיל 16, תוך ניגון תופים בלהקות פאנק שונות באוטווה. בגיל 21, החל להתמקד במוזיקת היפ הופ והוציא את המיקסטייפ הראשון שלו, Death Before Dishonor: Vol. 1. לאחר מכן, הוציא שמונה פרויקטים נוספים בטווח של שש שנים, בהם אלבום הבכורה שלו, The Revolution, שיצא בשנת 2007, כמו גם שני מיקסטייפים משותפים, The Lost Tapes ו-The Greatest Dream I Never Had, עם קורופט ודי ג'יי דרמה בהתאמה.
לאחר שלקח הפסקה מהמוזיקה, בשנת 2015 חתם בחברת התקליטים XO, ומאוחר יותר בחוזה נוסף עם חברת התקליטים רוק ניישן, לאחר שתרם בכתיבה משותפת למגוון שירים עבור אמני ה-R&B דה ויקנד וביונסה. בלי קיבל סך של אחד עשר קרדיטים על פני אלבומי האולפן של דה ויקנד, תוך שסיפק קולות רקע וכתיבה לשיר "6 Inch" מתוך אלבומה של ביונסה, Lemonade. לאחר מכן, המשיך בלי להוציא ארבעה מיקסטייפים נוספים. בשנת 2018, הוציא את אלבומו השני, Imigrant.
בשנת 2016, בלי זכה בפרס פזמונאי השנה בטקס פרסי SOCAN (אנ') (האגודה הקנדית למלחינים, מחברים ומו"ל) על "תרומתו המשמעותית והמצטיינת למוזיקה פופולרית בשנה האחרונה". לצד פרס ה-SOCAN שלו, זכה בלי בפרס ג'ונו, שלושה פרסי MuchMusic, וזכה פעמיין במצעד הלאומי של Much Music Countdown.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2007: The Revolution
2018: Immigrant
2021: See You Next Wednesday
2024: 96 Miles from Bethlehem
דיסקוגרפיה > מיקסטייפים

2005: Death Before Dishonor: Vol. 1
2005: Death Before Dishonor: Vol. 2
2007: Death Before Dishonor: Vol. 3
2010: Back for the First Time Vol. 1 (עם די ג'יי סמולז)
2011: Sleepless Nights (עם די ג'יי אייל ויל)
2011: Belly & Kurupt The Lost Tapes 2008 (עם קורופט)
2011: The Greatest Dream I Never Had (עם די ג'יי דרמה)
2015: Up for Days
2016: Another Day in Paradise
2016: Inzombia
2017: Mumble Rap
2023: Mumble Rap 2
הערות שוליים

↑  Kalouti, Noor (2017-07-15). "6 Arabs who are quietly dominating the music industry". StepFeed (באנגלית). נבדק ב-2020-07-14.
↑  "The Weeknd's success has a strong Ottawa connection". Ottawa Citizen. 16 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Rapper's lyrics anger some at Toronto's Canada 150 show". CTV News. 4 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה) (הקישור אינו פעיל)
↑  "Belly Signs with Roc Nation for New LP". נבדק ב-19 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Belly Announces 'IMMIGRANT' Album". Complex. נבדק ב-8 בפברואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "SOCAN - Society Of Composers, Authors And Music Publishers Of Canada". www.socan.com. נבדק ב-8 בפברואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  CP Records Releases New Belly and Keshia Chante single "Get To Know You" (אורכב 06.07.2008 בארכיון Wayback Machine)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 9607 3028  LCCN: no2018020460  MusicBrainz: 7e302507-6b78-4f3b-9c4c-e3b85580fad0  VIAF: 141855109   WorldCat (עם VIAF): 141855109
קומדיה

ערך זה עוסק בז'אנר הקומדיה בתיאטרון. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
קומדיה היא יצירה דרמטית עם שימוש בהומור באמנויות הבמה ובתחום הבידור. המונח משמש גם לתיאור הופעה הנשענת ברובה על הומור.
צ'ארלי צ'פלין בתור הנווד, 1921
בסוגות הקומיות לעלילה חשיבות מעטה יחסית, ותפקיד הדמויות על פי רוב לשרת מטרה אחת, והיא להצחיק את הצופים. קומדיה משקפת את החברה האנושית, אולם לא מתוך כוונה להציג את המציאות באופן מדויק וריאליסטי, אלא להדגיש באופן מכוון תופעות ותכונות אשר יוצרות שיקוף מעוות של המציאות. הקומדיה בדרך כלל מאופיינת בגישה אופטימית, השואפת ליצירת סוף טוב.
הקומדיה לרוב מאשררת עם הצופים מוסכמות ונורמות חברתיות מקובלות, ומוקיעה סטייה מהן. לפיכך ניתן לראות בקומדיה כסוגה המספקת את הצורך של הצופה בביטחון.
מקור הקומדיה

על פי אריסטו הקומדיה היוותה התפתחות מאוחרת למזמורים הפאליים, שנכתבו עבור דיוניסוס, אל הפריון והוצגו בחגיגות הדיונסיה. בטקסים אלו, ימי המנוחה היחידים בשנה, היו ריקודים עם סמלי פאלוס וכן שירים גסים שמטרתם הייתה לעורר את יצרי הטבע והאדם.
היצירות הראשונות היו טרגדיות ולאחר מכן נכנסה הקומדיה. התשתית למחזות הטרגיות היו שירי הלל לאלים. בשלב מסוים מתוך שירי המקהלה, יצא ראש המקהלה והחל לדבר עם המקהלה וכך החלה להתפתח הטרגדיה. התפתחותה המשוערת של הקומדיה היא מהמזמורים הפאליים, דרך מערכונים קצרים ללא קשר רעיוני ביניהם, ולבסוף סיפור עם עלילה רצופה השומרת על אפיוני הקומדיה.
הדעות בתוך יוון היו חלוקות על מקור הקומדיה. אנשי סיציליה ומגארה טענו שהקומדיה התפתחה אצלם, אולם בשלותה ובגרותה נעשתה באתונה שם היה התיאטרון המרכזי. משערים שהקומדיה הייתה פופולרית עוד לפני שנהייתה לחלק רשמי בפסטיבלים. בשלביה הראשונים הופקה על ידי אנשים פרטיים, אך לא נחשבה מספיק מהוגנת כדי שיתייחסו אליה כמו אל הטרגדיה ומחזות הסאטירה. היא מוזכרת כחלק רשמי מהדיוניסיה רק ב-486 לפנה"ס ו-40 שנה מאוחר יותר מועלית גם בהיליניה. אך כמעט ברור כי הועלתה עוד לפני תאריכים אלו.
הקומדיה ביוון הקלאסית > המקורות על הקומדיה > פואטיקה של אריסטו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אין בידינו הרבה מידע על הקומדיה בתקופת יוון הקלאסית. היסטוריונים משערים כי אריסטו כתב מאמר על הקומדיה מאחר שבספרו, "פואטיקה", אשר מדובר בו על טרגדיה, ישנם אזכורים לכך.
הקומדיה ביוון הקלאסית > המקורות על הקומדיה > כדים

אנו למדים על סגנון הקומדיה מהמחזות עצמם אך בעיקר מציורי כדים רבים. ציורים אלו מציגים נושאים לא ריאליסטיים, כך שניתן לאבחן בקלות שמדובר בקומדיה, וכמו כן מצוירת במה. בציור הכד "כורוגוי", שפירושו מפיקים, הקומדיה מיוצגת על ידי עבד, כדברי אריסטו: ”קומדיה מייצגת דמויות נחותות מהאדם הרגיל”.
הקומדיה ביוון הקלאסית > ההבדלים בין קומדיה לטרגדיה

אם בקומדיה הדמויות לרוב פחותות ומעוררות גיחוך, בטרגדיה הדמויות לרוב נעלות, בעלות אומץ, תושייה ואינטליגנציה. במחזה שחקו בין ארבעה לחמישה שחקנים, להבדיל מהטרגדיה בה שחקו שלושה. המקהלה מנתה 24 איש בקומדיה, יותר מאשר בטרגדיה, אשר הורכבה מחמישה עשר איש.
הקומדיה ביוון הקלאסית > חלוקה לתקופות

המבקרים הקדומים נהגו לחלק את הקומדיה לפי שלושה שלבים:
הקומדיה היוונית העתיקה מהמאה החמישית לפנה"ס, אשר ממנה נותרו מחזותיו של אריסטופאנס, מחזות אלו שהועלו בתקופת הדמוקרטיה האתונאית, הכילו ביקורת חברתית עוקצנית, גם על מנהיגים ואלים.
הקומדיה היוונית התיכונית - בקומדיה התיכונה סיפור העלילה היה חשוב יותר מהביקורת החברתית.
קומדיה היוונית החדשה מהמאה הרביעית לפנה"ס. נושא ההתאהבות היה נפוץ בה יותר ואילו הביקורת הסאטירית התמעטה באופן משמעותי, היא נעשתה כלי לבידור ולא לביקורת חברתית.
הקומדיה ביוון הקלאסית > התלבושות

התלבושות הצטיינו בכך שהיו מרהיבות וצבעוניות בעלילות הקומדיה יש פוטנציאל עצום לעיצוב תלבושות דמיונית. בעוד שבטרגדיה יש בתלבושות אלמנט של כבוד, בקומדיה הם בעלי אלמנט גרוטסקי: גרביים בצבע גוף - על כל הגוף - עיצוב בימתי של עירום לא טבעי ומכוער: הפאלוס מוגדל ובולט כי הכיתון קצר מדי, הבטן כרסתנית ומייצגת גרגרנות, הישבן מוגדל, הפה והשפתיים גדולים כדי להדגיש את האכילה ואת הדיבור לשם פטפטנות.
הסבר אחד לכך שאלמנט זה נשאר לכל אורך תקופת הקומדיה העתיקה, זה בשל עיסוק הקומדיה בפיזיות של האדם, בעוד שהטרגדיה עוסקת ברגשות ונפש האדם. הסבר נוסף הוא שחזור טקסי הפריון לכבוד דיוניסוס שבהם נעשה שימוש בסמלי פאלוס.
המסכות היו מאוד טיפוסיות לקומדיה – מוגזמות שמותאמות לטיפוסים מסוימים: העבד, הזקן, הכפרי וכו', לכל דמות מספר מצומצם של תכונות מוקצנות שסביבן נבנית הופעתה החיצונית. יש סברה שמסכות אשר ייצגו אנשים המוכרים לתושב האתונאי היו כקריקטורה לאותם אנשים[דרוש מקור]. הייתה כנראה הצגה מוגזמת של הופעה חיצונית של אלים וגיבורים מסוימים דרך מסכה ולבוש.
הקומדיה ברומא

הקומדיות הראשונות ברומא היו עיבודים של קומדיות יווניות - כך שרוב הקומדיות היווניות הידועות לנו היום הם בעצם עיבודים מאוחרים שנעשו ברומא.
גם ברומא היו שורשים פולחניים הדומים לאלה של הקומדיה היוונית בראשית דרכה. בהמשך החלה הקומדיה היוונית החדשה לחדור לרומא, ושם התפתחו הצגות מבדחות ללא השאיפה לבקר. יש נקודות השקה בין קומדיה זו למבנה של סיטקום בימינו: הקומדיה ברומא עסקה ביחסים בין אנשים בחיי היומיום, והדמויות היו מאוד סטראוטיפיות. חלק גדול מהעלילות נעו סביב תרמית של אחת מהדמויות.
הקומדיה בימי הביניים

בימי הביניים התפתחה הפארסה - סוג של מערכון שפותח בימי הביניים, ועושה שימוש בכל האמצעים האפשריים בשביל להצחיק את הקהל. הדמויות בפארסה היו מאוד קיצוניות ומוגזמות. התפתחו גם המימיקה והפנטומימה - משחק דרך הבעות פנים.
קומדיה דל'ארטה

באמצע המאה ה-15 התפתח סגנון באיטליה שנקרא קומדיה דל'ארטה. הוא כונה בשם זה בשביל להדגיש ששחקניה מקצועיים. הדמויות בו היו במסגרת של טיפוסים קבועים - משרתים, מאהבים, זקנים ועוד. לכל טיפוס היה מסכה, סגנון לבוש וצורת משחק. החידוש של הקומדיה דל'ארטה היה משחק דרך אלתור.
בתקופה האליזבתנית באנגליה התרבו להקות שחקנים נודדות אשר שיחקו בסגנון זה. התיאטרון היה מאוד נחשב, ובשנת 1570 קיבל המשחק הכרה מקצועית בחוקי המדינה. התלבושות במחזה ייצגו סטריאוטיפים ומעמדות.
ויליאם שייקספיר, שנולד בשנת 1564, הוא אחד מנציגי הקומדיה האליזבתית: ההומור המילולי שלו היה מפותח במיוחד, והוא פיתח את הלשון האנגלית. הקשר בין הקומדיות שלו מתאפיין בכך שאין להן מכנה משותף: חלקן מצחיקות במיוחד, חלקן מעוררות מחשבות פילוסופיות ואת חלקן קשה מאוד להגדיר כקומדיה.
לאחר מותו של ויליאם שייקספיר התפתח בצרפת המחזאי מולייר, שהעביר ביקורת חריפה דרך אמצעים קומיים פשוטים.
קומדיה מודרנית

עם התפתחות הטכנולוגיה, ועלייתם של הקולנוע והטלוויזיה, נוצרו מאפיינים הייחודיים לרוב לסרט קומדיה, לצד התחדדותן של סוגים שונים של יצירות קומיות דוגמת קומדיית מצבים או דרמה קומית. התמורות החברתיות שהתחוללו בעת החדשה השפיעו על סוגות אלו, כמו גם על הקומדיה התאטרלית המודרנית. השינויים הטכנולוגיים והחברתיים גם יחד יצרו קומדיות בעלות מאפיינים חדשים.
אמנם הקומדיה בבסיסה פועלת לאורן של מוסכמות ונורמות חברתיות מקובלות, ומוקיעה סטייה מהן, אולם לצד זאת מפגישה הקומדיה עם הצופים דמויות "אחרות", שאינן בנורמה מבחינת מאפייניהן או תפיסות עולמן, ובסדרות המשכיות לעיתים מתחילות דמויות אלו "להתחבב" על ידי הצופים, המסתגלים אליהן בהדרגה. אולם, מכיוון שדמויות הקומדיה מעוצבות בדרך כלל כ"טיפוסים" סטריאוטיפיים, עלולה הקומדיה גם להחריף דעות קדומות. לפיכך בסדרות הקומיות ההמשכיות קיים מתח בהשפעה על הצופים, בין ניסיון להציג את שנאת האחר כתופעה שלילית, לבין נוקשותם של הסטריאוטיפים בהם מרבים להשתמש בסדרות אלו.
לעיתים מתוכננות הקומדיות במחזוריות מסוימת, עם עליות המובילות לשיאי הצחוק, ולאחריהן רגיעה למטרת פורקן מהצחוק. בקומדיית המצבים "שמש" – המצליחה ביותר לסוגה בישראל נכון לשנת 2004 – תכננו תבנית מסוימת של חזרתיות שיאי הצחוק וסיפרו על כך: "עשינו שיעורי בית על כל סיטקום שבעולם, עם סטופר. כל שש שניות צחוק קטן, כל שלושים שניות צחוק גדול, וכל שתי דקות חייבים שוס".
ראו גם

הומור
בדיחה
צחוק
סרט קומדיה
הערות שוליים

1 2 3 4  דן אוריין, דרמה טלוויזיונית (עמ' 111-107, 116-115), הוצאת מכון מופ"ת, ‏תשס"ד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543255905171  BNE: XX526470  GND: 4031952-0  NDL: 00565704
דיונון הלהבות

דיונון הלהבות (שם מדעי: Sepia latimanus) הוא מין ממשפחת הדיונוניים שבסדרת הדיונונאים המצוי בשוניות אלמוגים לאורך האזור האינדו-פסיפי ממלזיה והפיליפינים עד לצפון אוסטרליה.
מאפיינים

זהו דיונון בעל עור בולט בצבעים עזים של סגול, צהוב, אפור ולבן אך הוא יכול להחליף את צבעיו ואף להסתוות לגמרי. הוא קטן מאוד ואורכו מגיע ל-8 ס"מ בלבד ולרוב רק 6 ס"מ. בשונה מדיונונים אחרים הוא מהלך על הקרקעית במקום לשחות, באמצעות זרועותיו הבשרניות שהתמחו בתנועת קרקעית, אך 2 הזרועות הראשיות עדיין נעות כלפי מעלה. העיניים קטנות ומוקפות גבעולים ועל הגלימה העבה שצבעה אפור בולטים גבעולים רבים. צבעו הבוהק מרמז על רעילותו והוא מזהיר את אויביו על כך מראש. מסיבה זו הוא גם לא נאכל בידי אנשים. הוא עצמו טורף דגים קטנים וסרטנים אחריהם הוא עוקב על הקרקעית.
הדיונון מצוי על קרקעית רדודה סביב שוניות וחולות באזורים הטרופיים. הנקבות מטילות את ביציהם תחת קליפות של קוקוס הפוכים, מה שמציל אותם מדגים טורפים.
הערות שוליים

↑  דיונון הלהבות באתר הרשימה האדומה של IUCN
לודוויג מיס ון דר רוהה

| --- | --- |

 לידה:  27 במרץ 1886 הקיסרות הגרמנית אאכן, פרוסיה 
 פטירה:  17 באוגוסט 1969 (בגיל 83) ארצות הברית שיקגו, אילינוי 
 שם לידה:  Maria Ludwig Michael Mies 
 מקום קבורה:  בית הקברות גרייסלנד 
 מקום לימודים:  Unterrichtsanstalt des Kunstgewerbemuseums Berlin  האוניברסיטה לאמנויות בברלין 
 תחום יצירה:  אדריכלות 
 זרם באמנות:  אדריכלות מודרנית, מודרניזם 
 הושפע על ידי:  פטר ברנס 
 יצירות ידועות:  מרכז טורונטו דומיניון, בית פארנסוורת', בניין סיגראם, Westmount Square, ביתן ברצלונה 
 פרסים והוקרה:  מדליית ארנסט רויטר (1966)  פרס האמנות של ברלין (1961)  מדליית הזהב המלכותית (1959)  מדליית החירות הנשיאותית (1963)  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 בן או בת זוג:  Ada Mies (אפריל 1913–1921) 
 צאצאים:  Mia Moore 
 
מיס ון דר רוהה במראה אופייני עם סיגר
לודוויג מיס ון דר רוהה (בגרמנית: Ludwig Mies van der Rohe;‏ 27 במרץ 1886 – 19 באוגוסט 1969) היה אדריכל ומעצב גרמני-אמריקאי. הוא נמנה עם אבות הסגנון המודרניסטי באדריכלות ועם מייסדי הסגנון הבינלאומי, ובזכות הגותו התאורטית והמבנים שתכנן הוא נחשב לאחד האדריכלים המשפיעים ביותר במאה ה-20. מיס היה אדריכל פעיל וחשוב מאוד בגרמניה עד מלחמת העולם השנייה, ואף היה מנהלו האחרון של בית ספר ה"באוהאוס" עד שנסגר בידי הנאצים. עוד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה היגר לשיקגו, ועד מותו המשיך להטביע את חותמו גם על האדריכלות בארצות הברית.
ביוגרפיה > שנים מוקדמות

נולד בשם מאריה לודוויג מיכאל מיס כבן הצעיר למיכאל ולאמלי לבית רוהה במשפחה קתולית דלת אמצעים בת ארבעה ילדים באאכן, גרמניה. למד בבית ספר מקצועי עד גיל 16. השכלה בסיסית זו הייתה ההשכלה הפורמלית היחידה לה זכה, ואל הישגיו הרבים בהמשך הגיע בלימוד עצמי. 
אוולד, אחיו הבכור, היה לימים גם אדריכל.
בשנות נעוריו עבד כסתת מצבות תחת חסותו של אביו, שם רכש מיומנויות טכניות ואת האהבה לאדריכלות ולעיצוב. לאחר מכן עבד כשרטט פיתוחי גבס לבניין במשך 3 שנים, עד שבגיל 19 השתקע בברלין והחל לעבוד במשרדו של האדריכל היהודי-גרמני ברונו פאול, ממייסדי הוורקבונד. בגיל 21 קיבל לראשונה פרויקט לתכנון - בית מגורים קטן שאותו בנה בשנים 1907–1908. לאחר התנסות זו עבד במשרד האדריכל פטר בֶּרֶנס בין השנים 1908–1911, שבו נחשף לתאוריות עיצוביות בנות זמנו בגרמניה, וכמו כן למד מיומנויות אדריכליות תוך כדי התנסות. תחילה עבד כשרטט ומאוחר יותר כמפקח בנייה. עוד בתקופה זו הכיר שני אנשים חשובים נוספים אשר עבדו אצל ברנס: ולטר גרופיוס, לימים שותף וחבר קרוב של מיס ומייסד בית הספר "באוהאוס", והאדריכל לה קורבוזיה, אישיות מרכזית נוספת באדריכלות המאה ה-20, שאצלו עבד במשך כמה חודשים בלבד.
ב-1911 החל לתכנן את ביתה של משפחה אמידה מהולנד. הוא החל לתכנן פרויקט זה במסגרת משרדו של ברנס, אך בשנה זו עזב את המשרד והחל למעשה בקריירה עצמאית. הוא הוזמן להולנד כדי להמשיך ולתכנן את הבית במהלך שנת 1912, ואף בנה מודל בגודל אמיתי של הבית, הבנוי מיריעות בד מתוחות על מסגרות עץ. על אף שבנייתו של הבית לא יצאה לפועל בסופו של דבר, קידם פרויקט זה את מיס, ועד מהרה הוא הגיש הצעות לבתים פרטיים נוספים ואף לתכנון האנדרטה על שם ביסמרק בגרמניה.
באפריל 1913 התחתן עם חברתו, אדל אוגוסטה (עדה) לבית ברוהן, רקדנית ובת לתעשיין אמיד מצפון גרמניה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויס לצבא, אך כיוון שכבר היה נשוי ואב לשתי ילדות קטנות, הוא שירת בתפקידים מנהליים עורפיים בחיל ההנדסה. במהלך המלחמה היה שותף למאמצים לסלילת כבישים באזור הבלקן. עם שחרורו בתום המלחמה השתקע מיס עם משפחתו בברלין, שם התיידד עם חוגי האוונגארד ועם אנשי רוח רבים, ביניהם חברי תנועת הדאדא כגון ריכרד הולנסבק, טריסטן צארה ומאן ריי וכן האדריכל תיאו ואן דוסברג, ממייסדי אסכולת דה סטייל. אישים נוספים שהצטרפו מאוחר יותר ונהגו אף לפקוד את ביתו של מיס היו אל ליסיצקי, איליה ארנבורג, אנטון פבזנר ואחרים.
כאדם בעל חזות מרשימה, דבקות במטרה וחריצות, הצליח עד מהרה להתבסס בעמדתו החדשה, מבן של סוחר לאדריכל פעיל בברלין, תוך כדי אימוץ השם בעל הניחוח האצילי, "מיס ון דר רוהה" - שם שהמציא לעצמו (שם נעוריה של אמו היה "רוהה"). שינוי שם לא היה דבר נדיר בזמנו, ואף עשו כן אדריכלים ואנשי רוח רבים בני זמנו, כמו לה קורבוזיה. משנת 1921 חי בנפרד מאשתו ובנותיו והתמקד באדריכלות.
ביוגרפיה > ממסורתיות למודרניזם

בתחילת דרכו תכנן מיס ון דר רוהה מספר בתים בגרמניה בסגנונות מסורתיים של התקופה. העבודות שבהן התנסה במשרדו של ברנס היו מבנים מסורתיים - מבנים המאפיינים את העידן התעשייתי ומשתמשים בקורות פלדה קלות, אך נוקטים עדיין שפה חזותית השייכת לקלאסיציזם ולבנייה האירופית המסורתית. מיס התחנך גם הוא על ברכי התפיסה החברתית שבסגנון זה, והעריץ את הפרופורציות הנרחבות והחללים הרבועים של האדריכל הפרוסי קארל פרידריך שינקל בן המאה ה-19. עם זאת, נהג לפסול את גישות האדריכלות האקלקטית הנפוצות של תחילת המאה ה-20, אדריכלות שעל פי טענתו הייתה חסרת תוכן של ממש.
בעקבות משבר מלחמת העולם, החל לזנוח את הערצתו לסגנונות המסורתיים בצורתם המקובלת, והצטרף אל עמיתיו בחיפוש אחר סגנון חדש עבור העידן החדש שבפתח. בתקופה זו כבר ניכרה ביקורת רבה ועוצמתית מצד תאורטיקנים ואדריכלים כלפי סגנונות העבר, בין הידועים שבהם המסה "קישוט ופשע" (1908) מאת האדריכל התאורטיקן אדולף לוס. מיס הושפע מאוד מכתביו של לוס וראה בחיפוש אחר הסגנון החדש, נטול הקישוטים חסרי הערך, סגנון שיהיה נכון יותר למציאות החברתית החדשה, מטרה שאליה יש לשאוף. בזכות קשריו עם כמה מאמני האוונגרד של תקופתו הושפע מיס רבות מזרם הקונסטרוקטיביזם הרוסי ומתנועת דה סטייל ההולנדית.
בהמשך דרכו של מיס התאפיינו תכנוניו האדריכליים בחיפוש אחר תמצית הרעיון המודרניסטי - מינימליזם, פונקציונליזם וניסיונות ליצור שפה חזותית כמו גם צורת חללים חדשה באדריכלות. הביטוי "Less is more" (פחות הוא יותר) המיוחס למיס היווה מוטו מרכזי באדריכלות שלו.
ביוגרפיה > קריירה באירופה

ב-1922 הצטרף מיס ל"קבוצת נובמבר": חבורה של אמנים אקספרסיוניסטים גרמנים שהיו רובם אנשי שמאל, ומונה לאחראי לתערוכותיה. לתערוכות אלה תכנן במיוחד חמישה פרויקטים רעיוניים בשלוש השנים שעד 1925, בהם מגדלי זכוכית, בניין משרדים מבטון וזכוכית ומבנים בסגנון דה סטייל המשלבים שוב שימוש חדשני בבטון ובזכוכית. בפרויקטים אלו ניסה לגשר בין פנטזיה אמנותית למציאות הבאה לידי ביטוי בתכנון אדריכלי בר קיימא. תערוכות אלו זיכו אותו בפרסום רב והוצגו גם במרכזי תרבות אירופיים כמו פריז, וינה, מוסקבה, מנהיים וויימאר (מקום משכנו הראשון של הבאוהאוס).
החל משנת 1925 המשיך לבנות בתים פרטיים בברלין וסביבתה ובשנה זו גם התמנה בזכות קשריו לתפקיד סגן נשיא איגוד הוורקבונד, בו כיהן עד 1932. במקביל לפעילות בוורקבונד ועיסוקו באדריכלות, החל בשנת 1927 גם שותפות עם המעצבת לילי רייך. רייך עסקה בעיקר בעיצוב פנים ואופנה ובשותפות עם מיס עסקו השניים גם בעיצובים שונים, לרבות עיצוב רהיטים.
ביוגרפיה > קריירה באירופה > שיכון וייסנהוף

במסגרת פעילותו בוורקבונד היה מיס המנהל האמנותי של התערוכות שהציג האיגוד. במסגרת תפקידו גם ניהל בשנת 1927 את פרויקט שיכון וייסנהוף בתערוכת שטוטגרט. בפרויקט זה נבנו ואוכלסו בפועל מבני מגורים רבים, ומטרתו הייתה ניסיון חלוצי להקים שכונת מגורים חדשה על פי התפיסה המודרניסטית שהחלה להתגבש בשנים אלו. מיס היה המנהל הכללי של הפרויקט ותכנן גם באופן פרטני את המבנה הראשי של השכונה. את שאר המבנים בפרויקט תכננו מספר אדריכלים בכירים מאוד שהוזמנו על ידי מיס ון דר רוהה.
ביוגרפיה > קריירה באירופה > ביתן ברצלונה

בשנת 1929 התקיימה בברצלונה התערוכה העולמית של ברצלונה (1929) שמטרתה הייתה תצוגת תכלית של אדריכלות ותעשייה עכשווית מכל העולם. את הביתן הגרמני ביריד הזמין שר התעשייה הגרמני ממיס כדי לייצג את המדינה ביריד העולמי במקביל לאולם התעשייה הגרמנית שהוצג בו. מבנה זה, שנועד לצורכי תצוגה בלבד, היה הצגת תכלית של כל העקרונות החדשים של האדריכלות המודרנית שגיבש מיס ון דר רוהה יחד עם חבריו לתנועה. על אף שלתכנון הביתן ניתנו למיס רק מספר שבועות בודדים, נבנה הביתן בזמן ואף עוצבו ויוצרו במיוחד עבורו מספר פרטי ריהוט. יחד עם לילי רייך תכנן את "כיסא ברצלונה" המפורסם, שייצורו נמשך באופן תעשייתי גם לאחר היריד.
הביתן בברצלונה, יחד עם וילה סבואה אשר בנה לה קורבוזיה באותה השנה בצרפת, הפכו למקור השראה ולמקרה מבחן חשוב בהתפתחות האדריכלות המודרנית והשפיעו רבות על מבנים רבים ברחבי אירופה והעולם שנבנו לאחר מכן. הביתן אמנם נהרס בסוף היריד, אך הפך למושג חשוב בלימודי האדריכלות באמצעות תמונותיו ותוכניותיו בלבד. בשנת 1986 הוקם מחדש בברצלונה על פי התוכניות המקוריות ובשימוש בחומרים זהים.
המבנים המשמעותיים ביותר אשר תכנן עוד באירופה היו האנדרטה בבית הקברות המרכזי פרידריכספלדה לזכר רוזה לוקסמבורג וקרל ליבקנכט (1926, נהרסה מאוחר יותר על ידי המשטר הנאצי) ווילה טוגנדהאט (Tugendhat House) בברנו, צ'כיה (1930).