stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלכי אסקס
הערות שוליים

1 2  Barbara Yorke, "The Kingdom of the East Saxons", Anglo-Saxon England, p. 15-16., Cambridge University Press, vol. 14, 1985 (ISBN 978-0-521-71292-7).
↑  Barbara Yorke, "The Kingdom of the East Saxons", Anglo-Saxon England, p. 17-18., Cambridge University Press, vol. 14, 1985 (ISBN 978-0-521-71292-7).
1 2 3 4  Barbara Yorke, "The Kingdom of the East Saxons", Anglo-Saxon England, p. 18., Cambridge University Press, vol. 14, 1985 (ISBN 978-0-521-71292-7).
↑  Barbara Yorke, "The Kingdom of the East Saxons", Anglo-Saxon England, p. 18-19., Cambridge University Press, vol. 14, 1985 (ISBN 978-0-521-71292-7).
1 2  Barbara Yorke, "The Kingdom of the East Saxons", Anglo-Saxon England, p. 20., Cambridge University Press, vol. 14, 1985 (ISBN 978-0-521-71292-7).
1 2  Barbara Yorke, "The Kingdom of the East Saxons", Anglo-Saxon England, p. 25., Cambridge University Press, vol. 14, 1985 (ISBN 978-0-521-71292-7).
↑  Barbara Yorke, "The Kingdom of the East Saxons", Anglo-Saxon England, p. 22-23., Cambridge University Press, vol. 14, 1985 (ISBN 978-0-521-71292-7).
1 2 3  Barbara Yorke, "The Kingdom of the East Saxons", Anglo-Saxon England, p. 23., Cambridge University Press, vol. 14, 1985 (ISBN 978-0-521-71292-7).
1 2  Barbara Yorke, "The Kingdom of the East Saxons", Anglo-Saxon England, p. 24., Cambridge University Press, vol. 14, 1985 (ISBN 978-0-521-71292-7).
מחכה שתשוב

"מחכה שתשוב" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית שירי מימון. את השיר הוציאה ב-24 ביולי 2012 לאור חברת התקליטים הליקון כסינגל השני מתוך אלבומה השלישי של מימון, "שלג בשרב".
רקע וכתיבה

"מחכה שתשוב" נכתב והולחן על ידי מורן גמליאל, והופק על ידי תומר בירן. השיר עוסק בתחושת הכאב והכמיהה לחזרתו של אהובה של מימון. הדוברת מבטאת את הקושי לחשוף את כל האמת הרגשית שלה, כיוון שחלק מלבה מת. ישנו קונפליקט בין הרצון להיחשף ולשחרר את הרגשות, לבין הפחד מוויתור הזיכרונות המשותפים ביניהם. הפזמון מספר על ציפייה עזה לחזרתו של האהוב, לצד תחושת אובדן שנשארת גם כשהדמעות כבר יבשו וגעגועים שלא מרפים.
בית נוסף מפשיט את הסבל דרך תחושות סמליות כמו "משב קולות רחוקים" ו"ריח מוכר", שמייצגים את הזיכרונות הרודפים את הדוברת. "הלב התועה בלילה הזר" משקף את חוסר המנוחה הנפשי.
רקע וכתיבה > עטיפה

בעטיפה נראית מימון שוכבת על ספה ומביטה למצלמה. התמונה בשחור-לבן, ומימון לובשת גופייה פשוטה. היא נשענת על ידה הימנית, ושיערה פזור. הסביבה והצבעים יוצרים תחושה שקטה.
בפינה הימנית התחתונה מופיע הכיתוב "שירי מימון", שם השיר "מחכה שתשוב", ואורכו, שלוש דקות ועשר שניות. הטקסט בעיצוב פשוט וברור.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ הרשמי ל"מחכה שתשוב" בוים על ידי שגיא דהרי. בבתים מופיעה מימון כשעל גופה מוקרנים צורות גאומטריות בצבעים עדינים. היא לובשת שמלה צמודה בצבע גוף. בפזמונים מופיע על רקע כחול, המדמה כוכבים בשמי הלילה. היא לבושה בשמלת שמנת בעלת עיטורי כסף ונצנצים. לצידה מופיע השחקן ניר גרינברג, שלעיתים נוגע בה באינטימיות או מנשק את גופה.
הצלחה מסחרית

ב-9 ביולי 2012 הוצג "מחכה שתשוב" כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'. בשבוע שלאחר מכן דורג במקום השני, ורשם את שיאו במצעד. צעידתו בדירוג נמשכה תשעה שבועות רצופים, עד שב-8 בנובמבר יצא מהטבלה.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2012)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2012)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2012)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2012)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 2 |  |
|  ישראל | רשת ג' | 2 |  |
הערות שוליים

↑  מילות השיר, באתר שירונט
↑   שירי מימון - מחכה שתשוב - קליפ, סרטון בערוץ "הערוץ הרשמי של שירי מימון", באתר יוטיוב, 31 באוגוסט 2012
מסיבת גויים

בהלכה מסיבת גויים היא מסיבת רעות של גויים, שבמסגרתה שותים משקאות חריפים, שעל פי פוסקים רבים נאסר על יהודי ליטול בה חלק, מחמת החשש שהדבר יביא לידי חתנות עם הגויים.
מקור הדין

איסור שתייה במסיבת גוים לא נזכר בתלמוד הבבלי או במקבילותיו, אלא הובא לראשונה בספר הפסיקה משנה תורה של הרמב"ם:
לא ישתה אדם במסיבה של עכו"ם, ואף על פי שהוא יין מבושל שאינו נאסר, או שהיה שותה מכליו לבדו, ואם היה רוב המסיבה ישראל מותר
נושאי כליו של הרמב"ם התחקו אחר מקור דבריו, מבלי שהעלו דבר ברור. הבית יוסף (מחבר פירוש הכסף משנה על הרמב"ם) מעלה השערה שמקורו בברייתא או תוספתא שאינה לפנינו.
גדרי האיסור

האיסור הוא, כפי שהגדירו הרמב"ם, בשתיית משקה משכר שאין בו איסור יין נסך או סתם יינם, כגון יין מבושל. אולם יש אומרים שהאיסור כולל אף אכילה משותפת עם גויים, כל זמן שרוב הסועדים הם גויים.
דין זה לא נזכר בשולחן ערוך, אך הובא בספר הפסיקה ארבעה טורים, ובאחרונים רבים.
גדרי האיסור > רוב יהודים

מלשונו של הרמב"ם מבואר שכאשר רוב הנוכחים במסיבה הם יהודים, אין זו 'מסיבה של גויים', ומותר לשתות בה שיכר, ובלבד שאינה מתקיימת בביתו של גוי, שאז הדבר אסור מטעם איסור שיכר של גויים.
הבית יוסף מביא כמקור להסתייגות זו את הסיפור המובא בתלמוד הבבלי לפיו שמואל ואבלט (שהיה גוי) סעדו יחד, והוגש לפניהם יין מבושל. מכך מוכח שקיימת מציאות המאפשרת שתיית משקה משכר עם גוי.
ראו גם

שיכר גויים
הלכות הרחקה מגויים
הערות שוליים

↑  לשון הבית יוסף יורה דעה סימן קי"ב: "ואפשר שהוא ברייתא או תוספתא".
↑  שו"ת חסד לאברהם סימן כ"ו. הובאו דבריו בכמה אחרונים.
↑  ארבעה טורים יורה דעה סימן קי"ב. פרי חדש יורה דעה קי"ד, ו', פרי תואר שם ב', כף החיים שם ט"ו, ועוד רבים.
↑  תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף ל', עמוד א'
↑  לשון הבית יוסף יורה דעה קי"ב: "וכתב עוד: 'ואם היה רוב המסיבה ישראל - מותר'. ונראה שלמד כן מדאמרינן בפרק אין מעמידין (עבודה זרה ל, א) דשמואל ואבלט הוו שתו יין מבושל, ואי לא הוה צד היתר לשתותו במסבת הגוי, היכי הוה שתי שמואל".
מירה ארויו

| --- | --- |

 לידה:  1977  (בת 47 בערך) סופיה, בולגריה
 שם לידה:  מירה ארויו
 מוקד פעילות:  בולגריה, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1999
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אוקספורד 
 עיסוק:  מוזיקאית, גנטיקאית
 סוגה:  גל חדש, סינת'פופ, אלקטרופופ
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  זמרת, כלי מקלדת
 חברת תקליטים:  Nettwerk (כחלק מליידיטרון)
 ladytron.com
 
מירה ארויו (בבולגרית: Мира Аройо; נולדה ב-1977), היא זמרת גל חדש וסינת'פופ בולגרית-ישראלית, סולנית להקת ליידיטרון הבריטית.
ילדות

ארויו היא בת למשפחה בולגרית יהודית מרקע ספרדי. ב-1987, בהיותה בת 10, עלתה עם משפחתה לישראל. היא מנגנת באקורדיון מילדות.
ליידיטרון

בבגרותה ולאחר המעבר ללונדון החלה לתקלט. הכרותה עם דניאל האנט נעשתה בידי חבר משותף, והשניים הבחינו כי טעמם המוזיקלי דומה. מאוחר יותר הצטרפה ארויו להרכב של דניאל, ליידיטרון, שהוקם בליברפול בקיץ 1999. מירה היא החברה היחידה בלהקה שלא נולדה בליברפול. את השירים שהיא כותבת ללהקה, היא כותבת גם בשפת האם שלה, בולגרית ובאנגלית. תפקידיה בלהקה הם שירה, נגינה בכלי מקלדת אלקטרוניים וכתיבת טקסטים.
חיים אישיים

מלבד עיסוקיה המוזיקליים, ארויו היא בעלת תואר בגנטיקה, מהמחלקה לביוכימיה באוניברסיטת אוקספורד. נשואה ואם לילדה.
מנהל הבטיחות בכבישים המהירים הפדרלי

| --- | --- |

 אנשים שמצילים אנשים
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 תחום שיפוט:  ארצות הברית ארצות הברית
 משרד אחראי:  מחלקת התחבורה של ארצות הברית
 סוכנות אם:  מחלקת התחבורה של ארצות הברית 
 תאריך הקמה:  31 בדצמבר 1970
 מטה מרכזי:  וושינגטון די. סי. 
 עובדים:  626 (נכון ל-2017)
 תקציב:  899 מיליון דולרים (נכון ל-2017)
 האתר הרשמי של הסוכנות
 
מנהל הבטיחות בכבישים המהירים הפדרלי (באנגלית: The National Highway Traffic Safety Administration) היא סוכנות הכפופה למחלקת התחבורה של ארצות הברית ואמונה על טיפול בבטיחות בדרכים בארצות הברית.
היסטוריה

במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 גבר הלחץ הציבורי בארצות הברית לפעול למען הבטיחות בדרכים במדינה. הקמפיין ציבורי הזה הגיע לשיאו בפרסום המאמר "לא בטוח בכל מהירות" מאת עורך הדין והפעייל החברתי, ראלף ניידר.
ב-1966 ערך הקונגרס סדרת דיונים מתקשורים בנוגע לבטיחות בדרכים והחליט באוקטובר של אותה שנה להעביר חוק שבמסגרתו הוקמה מחלק התחבורה האמריקאית וכן חיוב להתקין בכלי רכב חגורת בטיחות. סדרת החוקים, שנחתמו על ידי הנשיא, לינדון ג'ונסון הקימה גם את הסוכנות הלאומית לבטיחות בדרכים, הלשכה הלאומית לבטיחות בדרכים וכן עוד מספר גופים האמונים על הנושא.
בדצמבר 1970, עבר בקונגרס החוק שהקים את מנהל הבטיחות בכבשים המהירים הפדרלי ביחד עם סדרת פעולות במסגרת אותו חוק שנקרא חוק הבטיחות הדרכים ובכך איגד את כל הגופים האמונים על טיפול בבטיחות הדרכים בארצות הברית לגוף אחד ומרכזי.
מסעות ארץ ישראל של עולים יהודים (ספר)

| --- | --- |

עטיפת מגן כרך הספר, מהדורה שנייה
 מידע כללי
 מאת:  אברהם יערי
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  ספר מסעות
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת גזית (מהדורה ראשונה)
 תאריך הוצאה:  1946 (מהדורה ראשונה)
 מספר עמודים:  815
 מהדורות נוספות
 תאריך מהדורות נוספות:  ראה מהדורות הספר
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001764003, 001374919, 001804569
מסעות ארץ ישראל של עולים יהודים, מימי הביניים ועד ראשית שיבת ציון הוא קובץ חיבורים על מסעות: יומנים וזיכרונות, של 33 נוסעים יהודים בארץ ישראל, בעריכתו של הביבליוגרף אברהם יערי. המקורות, שחלקם נכתבו בעברית וחלקם תורגמו משלל שפות, נוצרו מאמצע המאה ה-12 ועד סוף מאה התשע עשרה. הם מתארים את האוכלוסייה וחיי החברה, אורח החיים והמנהגים, הנופים והמסורות של אתרים בארץ ישראל ובסביבתה.
הנוסעים המתוארים בקובץ הגיעו מארצות שונות, מאירופה: ספרד, צרפת, איטליה, גרמניה, בוהמיה, כרתים, קרים, פולין, גליציה, ליטא, אוקראינה, רומניה ואנגליה ומאסיה: תימן,
יערי כותב במבוא כי שלא כבחיבורים דומים, שנכתבו על נוסעים יהודים ומסעותיהם בעבר, הקפיד הוא ביותר על הגהת הנוסח וברובם הביאם על פי מהדורות ביקורתיות או דפוסים ראשונים לאחר שנוסחם נבדק היטב ואף הושווה לכתבי יד במקום שהיה אפשר.
בכל מקור הקדים יערי מבוא, בו תיאר את הרקע ההיסטורי, תולדות הנוסע ותיאור דמותו. על הטקסט עצמו הוסיף הערות וביאורים בכל מקום שנדרש, כגון פתיחת ראשי תיבות, הוספת תאריכים לועזיים, ומראי מקומות לפסוקי המקרא ומאמרי חז"ל.
הנוסעים ותאריכי מסעיהם בארץ ישראל

רבי בנימין מטודלה - בשנת 1170 לערך.
רבי פתחיה מרגנשבורג - בשנת 1180 לערך.
רבי יעקב בן נתנאל הכהן - במחצית השנייה של המאה ה-12
יהודה אלחריזי - 1218
כניסתו של הרמב"ן לירושלים - 1267
אלמוני תלמיד הרמב"ן - ראשית המאה ה-14
רבי אשתורי הפרחי - 1322
רבי יצחק אבן אלפרא מעיר מלקא - 1441
אלמוני איש קנדיא (כרתים) - 1473
מסע משולם מוולטרה בארץ-ישראל - 1481
רבי משה באסולה - 1523–1521
אליהו מפיסארו - 1563
זכריה המכונה "יחיא אלצ'אהרי" מתימן - 1567
שמואל בן דוד הקראי מקרים - 1642- 1641
רבי משה פוריית מפראג - 1650
משה בן אליהו הלוי הקראי מקרים - 1655–1654
רבי גדליהו מסימיאטיץ עם עליית רבי יהודה חסיד - 1706–1699
הרב החיד"א - 1773–1753
רבי שמחה בן רבי יהושע מזלזיץ - 1786–1785
משה ירושלמי - 1769
בנימין בן אליהו הקראי מקרים - 1786–1785
רבי נחמן מברסלב - 1799–1798
רבי דוד דבית הלל - 1824
רבי מנחם מנדל מקאמיניץ - 1834–1833
יהודית ומשה מונטיפיורי - 1839
בנימין השני - 1847
שמעון ברמן - 1871–1870
יהושע ילין מירושלים לעבר הירדן - 1871
רבי רחמים יוסף אופלטקה מירושלים למירון - 1876
עליית יהודי תימן מאת רבי שלום אלשיך - 1882–1881
מרדכי בן הלל הכהן - 1889
אחד העם - 1891
בנימין זאב הרצל - 1898
חיבורי המסעות הם מקורות רבי ערך בהיסטוריוגרפיה של היישוב היהודי בארץ ישראל לדורותיו, בשל המידע המובא בהם על המצב החומרי, התרבותי והפוליטי בארץ ישראל וסביבותיה. במקרים רבים רשמו נוסעים אלו את אשר ראו בכל אתר ואתר ובמיוחד כתבו על קהילות ואתרים יהודים אשר נמצאו להם בדרכם בכלל ובארץ ישראל בפרט.
מהדורות הספר

מסעות ארץ ישראל: של עולים יהודים מימי הבינים ועד ראשית ימי שיבת ציון, הוצאת אחדות תל אביב, 815 עמודים, 1946
מסעות ארץ ישראל: של עולים יהודים מימי הבינים ועד ראשית ימי שיבת ציון, הוצאת מסדה רמת גן, 815 עמודים, 1976
מסעות ארץ ישראל: של עולים יהודים מימי הבינים ועד ראשית ימי שיבת ציון, הוצאת מודן תל אביב, 815 עמודים, 1996
ראו גם

אוצר מסעות
אגרות ארץ ישראל
אפרים דיינרד
מסע משולם מוולטרה בארץ-ישראל
לקריאה נוספת

הרב שי עילם, "לארץ הקודש ובחזרה", כתב העת 'קולמוס' גיליון 152, תשע"ח.
ציור דמיוני של בנימין מטודלה במסעו ב-1170 לערך
מטוטלת פוקו

ערך זה עוסק בניסוי פיזיקלי. אם התכוונתם לספרו של אומברטו אקו, ראו .
מטוטלת פוקו בפנתאון בפריז
הנפשה של מטוטלת פוקו המדגימה את סיבוב כדור הארץ על צירו
מטוטלת פוּקוֹ או המטוטלת של פוקו הייתה מרכיב בניסוי שערך לאון פוקו בפריז ובו הדגים באמצעותה שכדור הארץ חג סביב צירו, ואת פעולת כוח קוריוליס – כוח מדומה הנובע מהימצאותנו במערכת מסתובבת, שהיא מערכת לא אינרציאלית.
סיבוב כדור הארץ סביב צירו גורם למישור התנודה של המטוטלת להסתובב באיטיות, במהירות זוויתית ששווה למכפלת מהירות סיבוב כדור הארץ, בסינוס קו הרוחב של המקום בו מתבצע הסיבוב: בקטבים מישור התנודה ישלים סיבוב שלם ב-24 שעות, בפריז תארך ההקפה כ-32 שעות, ואילו בקו המשווה האפקט לא יורגש כלל. בישראל (קו רוחב 32°) המטוטלת משלימה סיבוב שלם כל 45 שעות.
בשנת 1851 ערך פוקו את הניסוי עם המטוטלת בפני הציבור בפנתיאון בפריז כאשר השתמש בכבל אשר אורכו 67 מטרים ואל קצהו מחובר כדור ברזל. על ניסוי זה ועל הגיית הגירוסקופ זכה פוקו לקבל את מדליית קופלי מהחברה המלכותית הבריטית בשנת 1855.
מטוטלות פוקו פזורות ברחבי העולם בעיקר במוזיאונים ובאוניברסיטאות. בישראל ניתן לצפות במטוטלת פוקו במספר מקומות, בהם מדעטק בחיפה, בבניין פרלמן ובגן המדע של מכון ויצמן למדע, בבניין המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת בן-גוריון ובמצפה הכוכבים בגבעתיים.
מכיוון שהחיכוך עם האוויר מאט ואף מפסיק את תנועתה של המטוטלת, ישנם מוזיאונים שמוסיפים למטוטלת מנוע אלקטרומגנטי או אמצעי אחר, שמאפשר את המשך התנודה. מקומות אחרים מאתחלים את המטוטלת באופן קבוע לאחר עצירתה, לעיתים במסגרת טקס השקה המשמש כאטרקציה לציבור הרחב. אתגר הנדסי נוסף, הוא יצירת מטוטלת פוקו שתנוע ללא העדפה לכיוון מסוים.
ניתוח מתמטי

כאמור, סיבוב מישור התנודה של המטוטלת מוסבר על ידי כוח קוריוליס. בקירוב אל הזוויות הקטנות, המטוטלת מבצעת תנועה הרמונית במישור האופקי. תחת הקירוב, הכוח המחזיר שמפעילה הכבידה, נתון על ידי
\ {\vec {F^{g}}}=-m\omega ^{2}{\vec {r}}.
זאת כאשר  \ \omega ={\sqrt {\dfrac {g}{l}}} היא התדירות הזוויתית של תנודת המטוטלת. על מנת לחשב את השפעת כוח קוריוליס, יש לחשב את ההיטל שלו על המישור האופקי (תחת הקירוב, המטוטלת מוגבלת לתנועה במישור האופקי). כוח קוריוליס נתון על ידי
{\vec {F}}^{c}=-2m{\vec {\Omega }}\times {\dot {\vec {r}}}
זאת כאשר  \ \Omega  היא המהירות הזוויתית של כדור הארץ. לשם נוחות, נגדיר כי ציר ה-x מכוון מזרחה, וציר ה-y מכוון צפונה.
את רכיב המהירות הזוויתית  \ \Omega   יש לפרק למערכת הצירים המקומית שבה עושים את הניסוי. 
כלומר:
כאשר:
  v_{e} היא מהירות בכיוון מזרח מקומי

 v_{n} היא מהירות בכיוון הצפון המקומי

 v_{u} היא מהירות כלפי הקרקע

לאחר שמבצעים את המכפלה הווקטורית בין המהירות הזוויתית של כדור הארץ למהירות המקומית
 (הכל במערכת צירים מקומית), מקבלים את הביטוי שרשום ב  {\boldsymbol {a}}_{C}
כעת מניחים כי המהירות האנכית זניחה (מטוטלת בזויות קטנות), ואת המהירויות הנותרות רושמים כנגזרת של מיקום

 {\dfrac {dy}{dt}}=v_{n}

 {\dfrac {dx}{dt}}=v_{e}
כעת רושמים את הבטוי לכוח בכיוון מזרח וצפון, על ידי מכפלת התאוצות בכיוונים אלה במסת הגוף m
F_{x}^{c}=2m\Omega {\dfrac {dy}{dt}}\sin(\lambda )
F_{y}^{c}=-2m\Omega {\dfrac {dx}{dt}}\sin(\lambda )
כאשר  \ \lambda  הוא קו הרוחב שבו אנו נמצאים. בשקלול עם הכוח המחזיר והחוק השני של ניוטון, נקבל את מערכת המשוואות:
\left\{{\begin{array}{ll}{\dfrac {d^{2}x}{dt^{2}}}=-\omega ^{2}x+2\Omega {\dfrac {dy}{dt}}\sin(\lambda )\\{\dfrac {d^{2}y}{dt^{2}}}=-\omega ^{2}y-2\Omega {\dfrac {dx}{dt}}\sin(\lambda )\end{array}}\right.
זוהי מערכת משוואות מצומדות, והיא קשה לפתרון ישיר. נגדיר משתנה מרוכב חדש  z=x+iy, ולאחר הכפלת המשוואה התחתונה ב  \ i וחיבור המשוואות, תתקבל המשוואה הפשוטה
\ {\dfrac {d^{2}z}{dt^{2}}}+2i\Omega \sin \lambda {\frac {dz}{dt}}+\omega ^{2}z=0,
שפתרונה הוא
\ z(t)=e^{i\Omega \sin \lambda t}\cdot e^{\pm i{\sqrt {\omega ^{2}-(\Omega \sin \lambda )^{2}}}t}
בקירוב  \Omega <<\omega  מתקבלת התוצאה הסופית:
\ z=x+iy=e^{i\Omega \sin \lambda t}(Ae^{i\omega t}+Be^{-i\omega t}).
הביטוי בסוגריים מבטא תנועה הרמונית בתדירות  \omega , והביטוי  \ e^{i\Omega \sin \lambda t} הוא סיבוב מישור התנועה בתדירות  \ \Omega \sin \lambda . אם נעבוד ביחידות זמן של ימים, אז  \Omega ={\frac {2\pi }{1_{day}}}=2\pi , ונבחין כי מישור התנועה משלים סיבוב שלם כל  T={\frac {2\pi }{\Omega \sin \lambda }}={\frac {1}{\sin \lambda }} ימים. בישראל, שבה  \lambda \approx 32^{\circ }, המטוטלת משלימה סיבוב שלם כל 45 שעות.
לקריאה נוספת

Amir, D. Aczel, Pendulum, Léon Foucault and the Triumph of Science, Washington Square Press, 2004 ISBN 978-0743464796
הערות שוליים

↑  "מטוטלת פוקו", פרופ' ג'ון דולי, אוניברסיטת מילרסוויל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548099705171  BnF: cb11944442p (data)  GND: 4279789-5  LCCN: sh85051038 
אנימציה המתארת את תנועת המטוטלת. הקו הירוק מתאר את מסלול המטוטלת על הארץ, והקו הכחול מתאר את תנועת המשקולת במערכת המסתובבת יחד עם סיבוב מישור התנועה.
מנהל בלט

אדגר דגה, "שיעור הבלט", דגה, מוזיאון ד'אורסה, ציור של מנהל הבלט ז'יל פרו, כשהוא מנהל חזרה באולם המחול של ארמון גרנייה, פריז, 1875
מנהל בלט ( באנגלית: ballet master, בצרפתית: premier maître de ballet) הוא בעל תפקיד בלהקת בלט, האחראי על רמת הכשירות של הרקדנים בלהקה. בתקופה המודרנית, מנהלי בלט ממונים בדרך כלל על הוראת שיעורי הבלט היום-יומיים ועל הדרכת הרקדנים בחזרות לבלטים חדשים או קבועים ברפרטואר הלהקה. המנהל האמנותי של להקת בלט, אם גבר ואם אישה, יכול להיקרא גם מנהל הבלט שלה. בעבר הייתה נהוגה התייחסות להבחנה בין המגדרים ("מנהלת בלט"), אך כיום אין נוקטים בה עוד.
היסטוריה של התפקיד

במהלך התקופה המוקדמת של להקות בלט, אם נודדות ואם קבועות, מן המאה ה-18 עד ראשית המאה ה-20, לא היו עוררין על מעמדו של מנהל הבלט ה"ראשון", שכונה על פי המסורת "premier maître de ballet en chef" או, פשוט יותר, "maître de ballet", כראש הלהקה, שפעל ככוריאוגרף ומנהל אמנותי ראשי. חובותיו כללו יצירת בלטים ומחולות באופרות, הזמנת מוזיקה ושליטה בהוראת הרקדנים ובסגנון הרצוי. מנהל בלט ראשי הוא שנשא באחריות לניהול האמנותי של קבוצת רקדנים מסוימת או של תיאטרון. מאז ראשית המאה ה-20, בעיקר לאחר התפרקותו של בלט רוס המקורי, התואר משמש יותר לתיאור רבי-האמן המשמשים כמורים/עוזרי מנהלים של להקת בלט, (שנודעו בעבר כ"משנה" למנהל בלט), ואילו בראש הלהקה עמד מנהל אמנותי.
מסעודה משדרות

"מסעוּדה משדרות" הוא ביטוי סטריאוטיפי עברי־ישראלי, המשמש על פי רוב להתייחסות כלפי תושבי הפריפריה בעלי סטטוס חברתי נמוך.
מקור הביטוי

את הביטוי טבע אלכס גלעדי במאי 1993, זמן קצר לפני ההחלטה על בחירת הזכיינים לערוץ 2, הערוץ המסחרי שעמד לקום אז במקום ערוץ 2 הניסיוני. גלעדי היה המנכ"ל הראשון של אחת משלוש הזכייניות, חברת הטלוויזיה הישראלית "שידורי קשת". בריאיון ליונתן שם־אור, עורך המגזין "התקשורת", הוא נשאל (ההדגשה במקור):
הביטוי "מסעודה משדרות" הובלט עוד בריאיון – למשל, בשער המגזין היה נוסח ההפניה "אלכס גלעדי יעשה טלוויזיה שמסעודה תרצה לראות". "משה רבינוביץ' ביבנאל" לא נכנס לתודעה הציבורית.
התגובות כלפיו

הביטוי עורר גל של ביקורת ופרשנויות, גם על ניסוחו של גלעדי וגם על השלכות עמדה זו על שידורי הטלוויזיה המסחרית בישראל. הביקורת נגעה גם למרכיבי הביטוי וגם לשילובם יחד. הצירוף "מסעודה משדרות" נתפס כאפיון של אישה ממוצא מזרחי, מבוגרת יחסית, המתגוררת בעיירת פיתוח, לעומת מי שמעמדם גבוה יותר מבחינת ההכנסה, אבל בבירור גם ברמת ההשכלה ובביקוש לסוגות תרבות עילית. כפי שהשתמע מדברי גלעדי, מוצאה של מסעודה, מקום מגוריה ורמת ההכנסה שלה מגדירים גם את הדרישות הצרכניות והתרבותיות שלה, והיא תהיה נכונה להסתפק במוצר טלוויזיוני זול שאיכותו נמוכה.
הביקורת לא התמקדה רק בנימות הגזעניות וברוח הפטרונות המתנשאת שהשתקפה לכאורה מדבריו של גלעדי, אלא התקשרה בעיני רבים גם לאופיים של שידורי הערוץ השני בתחילת דרכו, שהתאפיינו בשעשועונים ובתוכניות אירוח דלי תקציב שערכם התרבותי היה מועט. אמירתו של גלעדי קושרה לסוג תוכניות זה, והיו שתפסו אותה כמימוש בפועל של התפיסה הפטרונית של ראשי הערוץ. גלעדי עצמו אמר לימים: "[...] צריכים לרדת למכנה המשותף הרחב ביותר של הצופים. קראתי לזה אז 'מסעודה משדרות', ו'אברמוביץ' מיבנאל'. כמובן []את אברמוביץ' מחקו מייד והשאירו רק את מסעודה [...]".
בתרבות

בתוכנית "הקומדי סטור" הוצגה מנקה שנקראה "מסעודה משדרות" וגילם אותה אסף אשתר.
ראו גם

מבחן בוזגלו
הערות שוליים

↑  יונתן שם־אור, "גלעדי לתקשורת", התקשורת, מאי 1993, עמ' 24
↑   רמי קמחי, מסעודה משדרות, כאילו, באתר הארץ, 19 ביוני 2016
↑  "אלכס של החברים", באתר מאקו, ‏14 באפריל 2023 (דקה 32:45–32:58 של השידור).
מניות בהלכה

תעודת בעלות משנת 1922 על מניות בחברת BMW
מעמדן ההלכתי של מניות נתון בדיון מתמשך בין פוסקי ההלכה. הופעת החברה ומושג המניה כגורם כלכלי משמעותי בכלכלה המודרנית, והעובדה שהמקורות ההלכתיים הקלאסיים אינם דנים במציאות כלכלית כזו, הביאה לדיון בין הפוסקים על שאלת מעמדן הממוני של חברות ומעמדם ההלכתי-משפטי של בעלי מניות בחברה. הנידון ההלכתי העיקרי הוא השאלה האם ההלכה מכירה בחברה כאישיות משפטית נפרדת, או שהיא נידונה כנכס הרגיל המצוי בשותפות של בעלי המניות בחברה או בעלי השליטה בה. לשאלה זו ישנן השלכות הן ביחס אל החברה בדיני ממונות במשפט העברי והן בשאלות הנוגעות לדיני איסור והיתר, ובפרט בשאלה האם יש לבעלי מניות בחברה אחריות לאיסורי תורה הנעשים בה (כאיסור ריבית, חילול שבת, בל יראה ועוד).
גישות שונות > בעלות תלויה בהשפעה

רבי יצחק אהרן הלוי ופוסקים נוספים סברו שבעלי מניות אינם נחשבים כבעלי ממון החברה, לפי שאין להם שום השפעה על הנעשה בה, וכל מעשיה נקבעים על ידי חברי הדירקטוריון. אך לא ביארו מי נחשב כבעלי הממון.
ויש שכתבו כי לפי המציאות בזמן הזה שיש לבעלי מניות מרובות יכולת להשפעה על ניהול החברה, נראה כי גם לשיטה זו יחשבו לבעלים, וכמבואר לקמן שיטת רוב פוסקי הזמן הזה.
"דגוף החמץ אינו של בעלי האקציען (Aktien - מניות), ואין להם שום רשות לא לאכלו ולא למכרו או לבערו, רק שאחריותו עליהם, ...נראה להתיר בנידון דידן אם נאמר דגוף החמץ אינו של בעלי האקציען, וכנודע שאין להם שום רשות ליכנס ולהשתמש במקומות השייכים להגיזעלשאפט (Gesellschaft - חברה)"
גישות שונות > מניה זה הלוואה לחברה

רבי משה שיק ופוסקים נוספים כתבו שבעלי המניות נחשבים רק כמלווים ממון לחברה, ואין להם חלק בגוף ממון החברה, אך בשו"ת מנחת אלעזר כתב כי מציאות החברות בארצו של מהר"ם שיק הייתה שונה משאר הארצות.
גישות שונות > הכרה בחברה כישות משפטית נפרדת

רבי יוסף רוזין (הרוגצ'ובר) למד מהמציאות של ממון הקדש או הקדש לעניים, בהם אין הממון עומד בבעלות או שותפות שום אדם, ואפילו הכי הוא עומד בבעלות של טובת המטרה אשר לה הועמד הכסף, שניתן ליצור רשות ממונית שהבעלות בה אינה של השותפים באופן ישיר, אלא של טובת המטרה אותה קבעו השותפים. ומזה שלא ניתן לגבות את החובות של החברה מבעלי המניות, הוכיח שהרשות הממונית של החברה חלוקה מהרשות הממונית של בעלי המניות, וזה רק ממון העומד לטובת בעלי המניות, ולא בעלות ישירה של השותפים בעלי המניות. וכן העלו פוסקים נוספים
יש שכתבו שמאחר ומצאנו במשפט העברי שניתן לקבוע מתחילה שהלוואה תשעבד ותיפרע דווקא מנכס מסוים, בהכרח שדעת הצפנת פענח נסמכת בעיקר על אומדן דעת המשתתפים, ולא רק על הערבון המוגבל.
"נראה בעליל שהבעלות של בעל המניות היא מוגבלת, לא בלבד באופן שהזכיר מהרי"א הלוי לחיוב, דהיינו שאין לו רשות, אלא אף לשלילה, כי למשל כשיש לו למי שהוא תביעה על החברה, ולהחברה אין לשלם, אז אין להתובע רשות לתבוע את בעלי המניות לדין, ולכל היותר יוכל לקחת את נכסי החברה... וכל החילוקים הללו, אפשר לבאר ולכלול בקיצור, אם נגדיר ככה. הבעלות של בעלי המניות אינה אינדיווידיאלית כלומר מקושרת עם הבעל... אלא הנכסים השייכים להחברה, וכאלו הנכסים האלה היו אישיות משפטית, וכזה היא באמת העמדת משפטית של המשפט המודרני"
.
גישות שונות > חילוק בין מחזיק מניות מרובות למועטות

דעת רוב פוסקי הדור לחלק בין מחזיק מניות מועטות שכל דעתו רק על הרווח היוצא ואינו בעלים בגוף ממון החברה, אבל בעל מניות מרובות שמחזיק ביכולת השפעה אמיתי בחברה, נחשב לבעלים גמור בממון החברה, ולכן אפילו שלפי החוק נחשבת החברה תמיד כאישות משפטית נפרדת, הפוסקים ראו בזה כלפי בעל מניות מרובות פיקציה משפטית ולא אמת ממונית.
בדעה זו החזיקו: רבי משה פינשטיין רבי שלמה זלמן אוירבך רבי עובדיה יוסף רבי יוסף שלום אלישיב ועוד.
"אין להחשיב את הקונים שערס (מניות) שהוא רק משהו מהמסחר, שאין להם שום דעה בהמסחר אף לענין חלקם לבעלים, שלא דמי לשותפות במקצת שיש לו דעה כבעלים, וגם אין הקונה שערס רוצה להיות בעלים בהמסחר, ואינו רוצה לקנות כלום בהמסחר, אלא הוא רק כקונה ריוח והפסד שיהיה בהמסחר לפי סך כך וכך שקנה... ומה שלפי תנאי המכירה יש לבעל השערס דעה לבחירת פרעזידענט (נשיא) הוא רק פטומי מילי בעלמא, כי למעשה משאירין לעצמן יותר מהרוב, שלא שייך שיאמרו דעה, וגם הקונים אין רוצים לומר דעה בזה, כי אין כוונתם לקנות זה"
כעין זה כתב גם רבי יצחק יעקב וייס לתלות את הבעלות באומדן כוונת המשתתפים, כי בזמנו היו מניות עם זכות הצבעה, אשר עלו יותר כסף, ממניות שאינם בעלי זכות הצבעה רק בעלי זכות דיבידנדים, וכתב שהקונה מניות עם זכות הצבעה בוודאי דעתו להיות מעורב ובעלים בחברה, אבל הקונה מניה רגילה כל דעתו רק על הרווחים, ולא כשותף בחברה.
גישות שונות > כל מניה מהווה בעלות

רבי יעקב בלוי השיג על דברי המנחת יצחק וכתב שכל בעל מניה נחשב לבעל ממון החברה, וכפשטות לשון החוק.
"אין לחלק בין מניות עם זכות הצבעה לבין מניות בלי זכות הצבעה, שהרי שניהם נקראים שותפים... שעל פי החוק אין שום חילוק ביניהם, ושניהם נוטלים חלק בריוח וגם בהפסד, ושניהם אינם יכולים להוציא כספם מהחברה אלא עם פירוקה, ומה שאין לו זכות דיעה בהנהלת החברה, אינו גורע מדינו כשותף, והרי זה כשותפים שהתנו ביניהם שהאחד יתעסק כראות עיניו"
ראו גם

מניות
חברה (תאגיד)
לקריאה נוספת

שוק ההון הלכה ומעשה, אשדוד, תשע"ז
אוצר המשפט חלק ב, בית הדין נתיבות חיים, תשע"ט, ירושלים