stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חסידות ליאדי
שושלת אדמו"רי החסידות

רבי חיים שניאור זלמן שניאורסון - רבי חיים היה בנו של רבי מנחם מנדל שניאורסון האדמו"ר השלישי של חסידות חב"ד. לאחר פטירת הצמח צדק התפצלה חסידות חב"ד, ובנו רבי חיים הקים את חסידות חב"ד בליאדי בשנת ה'תרכ"ט. הוא נפטר בד' בטבת ה'תר"ם. לאחר פטירתו התמנה בנו רבי יצחק דובער שניאורסון כממלא מקומו להנהיג את החסידות. לאחר כשנתיים, התיישב חתנו רבי לוי יצחק גוטרמן בעיירה סירוטשין ושם מינוהו חסידי חותנו לאדמו"ר.
רבי יצחק דובער שניאורסון - בנו של רבי חיים שניאור זלמן שניאורסון. לאחר פטירת אביו הנהיג את החסידות. נפטר בכ' בניסן ה'תר"ע.
רבי לוי יצחק מסיראטשין - נכדו של רבי יעקב אריה גוטרמן מראדזימין, היה חתנו של רבי חיים שניאור זלמן שניאורסון. לאחר כשנתיים מפטירת חותנו, בשנת ה'תרמ"ב התיישב בסיראטשין והנהיג שם את החסידות בדרכה של חב"ד, על אף מוצאו מחסידות פולנית. נפטר בכ"ג בטבת ה'תרס"ה.
ביאורים

↑  בתוכניתו היה לעשות זאת למשך תקופה קצרה עד להשבת השלום בין החסידים. אך לפועל נפטר אחרי חודשיים
אנטון יוגוב

אנטון טאנב יוגוב (בבולגרית: Антон Танев Югов;‏ 28 באוגוסט 1904, פוליקסטרו, האימפריה העות'מאנית – 6 ביולי 1991, סופיה, בולגריה) היה פוליטיקאי בולגרי, מנהיג המפלגה הקומוניסטית, אשר כיהן במספר תפקידי שר וכראש ממשלת בולגריה משנת 1956 עד שנת 1962.
ראשית הקריירה הפוליטית

יוגוב נולד במקדוניה היוונית למשפחה בולגרית לאומנית שבניה נמנו עם הארגון המהפכני הפנים-מקדוני, אשר שם לו למטרה לספח את מקדוניה לנסיכות הבולגרית בכל האמצעים הנדרשים. לאחר מלחמת העולם הראשונה היגרה משפחתו לפלובדיב ובה סיים בית ספר תיכון. ב-1921 הצטרף לארגון הנוער של המפלגה הקומוניסטית הבולגרית וב-1928 הפך לחבר המפלגה מן המניין. בין 1933 ל-1934 כיהן כמזכיר המועצה העליונה של הארגון המקדוני המהפכני. בין 1934 ל-1936 למד במוסקבה וכששב לבולגריה נבחר למועצה המרכזית של ארגוני העובדים בבולגריה. בספטמבר 1941 נעצר ונכלא למשך מספר חודשים במחנה הריכוז גונדה וודה בעוון פעילות חתרנית. לאחר שחרורו הצטרף לכוחות הפרטיזנים שנלחמו בשלטון הבולגרי ובצבא הגרמני. ב-1942 נדון למוות שלא בפניו.
כהונת ראש הממשלה

ב-9 בספטמבר 1944 כבש הצבא האדום את סופיה וברחבי הממלכה התחוללה הפיכה שהובלה על ידי חזית המולדת הבולגרית. קימון גאורגייב התמנה לראש הממשלה ויוגוב, כנציג המפלגה הקומוניסטית שהייתה שותפה בחזית המולדת, מונה לשר הפנים. יוגוב ניצל את שליטת משרדו על גופי המשטרה השונים ובעיקר משטרת ביטחון הפנים, כדי לחזק את אחיזתה של המפלגה הקומוניסטית במדינה, אם באמצעות העמדה לדין של יריבים פוליטיים או בחיסולם. בהמשך כיהן כסגן ראש הממשלה. ב-1956, לאחר שוולקו צ'רבנקוב אולץ להתפטר, מונה לראש הממשלה. ממשלו של יוגוב פעל לביצוע רפורמות כלכליות ומתן חופש מסחר מוגבל. תקופת כהונתו הייתה רוויית מאבקי כוח מול טודור ז'יבקוב ששאף להגמוניה מוחלטת במפלגה הקומוניסטית. ב-1962 נאלץ להתפטר מכהונת ראש הממשלה.
אחריתו

ב-1964 סולק מהמועצה העליונה של המפלגה הקומוניסטית. יוגוב מתח ביקורת נוקבת על מדיניותו של טודור ז'יבקוב וב-1972 סולק גם מהמפלגה. ב-1989, באחרית ימי השלטון הקומוניסטי בבולגריה, עוטר בעיטור "גיבור הרפובליקה העממית הבולגרית" ובינואר 1990 הושבה לו חברותו במפלגה. יוגוב הלך לעולמו ב-1991 בסופיה והוא בן 87 שנים. בתו של יוגוב נשואה לבנו של הסופר הרוסי מיכאיל שולוחוב.
יוגוב והקהילה היהודית

מתום מלחמת העולם השנייה עד לגל העלייה ההמוני למדינת ישראל, התחולל מאבק על השליטה בקהילה היהודית בין הקומוניסטים לציונים. הקומוניסטים שהתחזקו לאחר המלחמה ושאבו את כוחם ממפלגת האם הבולגרית, נקטו צעדים כוחניים כדי להגביל את פעילות התנועות הציוניות השונות.
בשלהי ספטמבר 1944 הותרה רשמית העלייה לישראל, אך בלחץ הקומוניסטים היהודים היא נאסרה מספר ימים מאוחר יותר, על ידי המשטרה הבולגרית שהייתה כפופה לשר הפנים יוגוב. הסוכנות היהודית פנתה לראשי הממשל והיתרי העלייה חודשו למספר ימים, בוטלו שוב וחוזר חלילה. באמצע נובמבר ביקשו נציגי הסוכנות להיפגש עם יוגוב, אך הוא סירב לקבלם. בהמשך הודיע יוגוב כי אין לו התנגדות עקרונית לעלייה לישראל, אך יש להתחשב בכל הגורמים המייצגים את יהדות בולגריה. מאוחר יותר, הודיע משרד הפנים כי הוא מתיר באופן מוגבל עלייה לישראל בתנאי שהעולים יחתמו על הצהרה שהם מוותרים על רכושם. בשלהי נובמבר פנו שוב נציגי הסוכנות היהודית וטענו שהגבלת העלייה, תוך ויתור על רכוש העולים, אינה חוקית ואף תגרום נזק לתדמיתה של בולגריה בעולם. הפנייה לא נענתה.
ב-1 בדצמבר 1944 הגיע דוד בן-גוריון לביקור בבולגריה. ב-2 בדצמבר נפגש בן-גוריון עם יוגוב ודן עמו בסוגיית ההגבלות על העלייה לארץ ישראל, חידוש פעילות ההסתדרות הציונית בבולגריה והשבת הרכוש שהופקע מיהודי הממלכה. יוגוב הבטיח להשיב לבן-גוריון ולאחר שלושה ימים הועברה תשובתו ובה צוין שהממשלה הבולגרית מתירה לחדש את פעילות ההסתדרות הציונית בבולגריה. בסוגיית השבת הרכוש והעלייה מסר כי הנושא באחריותו של שר החוץ פטקו סטאינוב. בהמשך נפגש בן-גוריון גם עם סטאינוב וגאורגי דימיטרוב ודן עמם בסוגיות אלו.
הערות שוליים

↑  קשלס, חיים, קורות יהודי בולגריה, כרך ד' - מאחורי מסך הברזל, הוצאת דבר, תל אביב, 1969, עמודים 210-212.
↑  קשלס, חיים, קורות יהודי בולגריה, כרך ד' - מאחורי מסך הברזל, עמודים 75-79.
↑  קשלס, חיים, קורות יהודי בולגריה, כרך ד' - מאחורי מסך הברזל, עמודים 71-72.
| ראשי ממשלת בולגריה |
| --- | --- | --- |
| נסיכות וממלכת בולגריה (1878-1946) | טודור בורמוב • קלמנט טרנובסקי • דראגן צאנקוב • פטקו קרבלוב • יוהאן קזימיר ארנרוט • אלכסנדר באטנברג • לאוניד סובולב • דראגן צאנקוב • פטקו קרבלוב • קלמנט טרנובסקי • פטקו קרבלוב • וסיל רדוסלאבוב • קונסטנטין סטואילוב • סטפן סטאמבולוב •  קונסטנטין סטואילוב • דימיטר גרקוב • טודור איבנצ'וב • ראצ'ו פטרוב • פטקו קרבלוב • סטויאן דאנב • ראצ'ו פטרוב • דימיטר פטקוב • דימיטר סטאנצ'וב • פטר גודב • אלכסנדר מלינוב • איוון גשוב • סטויאן דאנב • וסיל רדוסלאבוב • אלכסנדר מלינוב •  תאודור תאודורוב • אלכסנדר סטמבוליסקי • אלכסנדר צאנקוב • אנדריי ליאפצ'ב • אלכסנדר מלינוב • ניקולה מושאנוב • קימון גאורגייב • פנצ'ו זלאטב • אנדריי טושב • גאורגי קיוסאיבנוב • בוגדאן פילוב • דוברי בוז'ילוב • איוון בגריאנוב • קונסטנטין מוראבייב • קימון גאורגייב |          |
| הרפובליקה העממית הבולגרית | קימון גאורגייב • גאורגי דימיטרוב • וסיל קולארוב • וולקו צ'רבנקוב • אנטון יוגוב • טודור ז'יבקוב • סטאנקו טודורוב • גרישה פיליפוב • גאורגי אטנסוב • אנדריי לוקאנוב |          |
| בולגריה (מאז 1990) | אנדריי לוקאנוב • דימיטר פופוב • פיליפ דימיטרוב • ליובן ברוב • רנטה אינג'ובה • ז'אן וידנוב • סטפן סופיאנסקי • איוואן קוסטוב • סימאון סקסקובורגותסקי • סרגיי סטאנישב • בויקו בוריסוב • מארין רייקוב • פלמן אורשרסקי • גאורגי בליזנאשקי • בויקו בוריסוב • אוגניאן גרג'יקוב • בויקו בוריסוב • סטפן יאנב • קיריל פטקוב • גלב דונב • ניקולאי דנקוב • דימיטר גלבצ'ב |          |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: וולקו צ'רבנקוב | ראש ממשלת הרפובליקה העממית הבולגרית  18 באפריל 1956 - 27 בנובמבר 1962 | הבא: טודור ז'יבקוב |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810591072205606  GND: 126542376  ISNI: 0000 0001 1742 6911  LCCN: n2012026733  NKC: js20241240693  NTA: 130791105  VIAF: 10667360   WorldCat (עם VIAF): 10667360
שלום קרתגו

שלום קרתגו (בלטינית: Pax carthaginiensis או Pax punica) הוא ביטוי הבא לתאר הסכם שלום שאינו הוגן כלפי אחד מהצדדים.
מקור הביטוי

לאחר שהובסו בני קרתגו בקרב זאמה על ידי המצביא הרומאי סקיפיו אפריקנוס בשנת 202 לפנה"ס, הסתיימה המלחמה הפונית השנייה. קרתגו נאלצה אז לחתום על תנאים משפילים עם הרפובליקה הרומית:
קרתגו תשלם לרומא 200 טאלאנטים מדי שנה, במשך 50 שנה.
קרתגו תחזיר לרומא את כל השבויים שנלקחו במלחמה, תוותר על פילי המלחמה, ותפרק את הצי שלה, למעט עשר ספינות קרב.
קרתגו תשלח לרומא 100 בני ערובה ממשפחות נכבדי העיר.
קרתגו תעביר לשליטת רומא את כל שטחי האימפריה שלה, למעט שטח מצומצם סביב העיר קרתגו, וכן את השטחים שמסיניסה טען שהם שייכים לממלכתו נומידיה.
ייאסר על קרתגו לפתוח במלחמה, חיצונית או פנימית, ללא הסכמת רומא.
הרומאים לא אמרו די בכך, וכעבור כמה עשרות שנים פתחו במלחמה הפונית השלישית, שבסופה החריבו את קרתגו.
לרוב משתמשים בביטוי "שלום קרתגו" בקשר לחוזה ורסאי שנערך בסוף מלחמת העולם הראשונה. היה זה הכלכלן הבריטי ג'ון מיינארד קיינס, שהזהיר כי הענשת גרמניה בסגנון 'שלום קרתגו', יסלול את הדרך למלחמה עולמית איומה פי כמה "תוך כ-20 שנה". ניתן למצוא נקודות דמיון רבות בין שני ההסכמים. כמו כן לעיתים הוא משמש בהקשר של תוכנית מורגנטאו, שהייתה אמורה להיות מיושמת על גרמניה בסוף מלחמת העולם השנייה.
ראו גם

יושר פוני
מלבד זאת אני סבור שיש להרוס את קרתגו
שלום חודיבייה
אוניברסיטת האל

| --- | --- |


 אוניברסיטה ציבורית
 מוטו:  Lampada Ferens. 
 תקופת הפעילות:  1927–הווה (כ־97 שנים)
 בעלי תפקידים
 סגל:  970
 סטודנטים
 כלל הסטודנטים:  16,090
 סטודנטים לתואר ראשון:  13,240
 סטודנטים לתארים מתקדמים:  2,850
 שונות
 הון עצמי:  190 מיליון לירות שטרלינג
 מיקום
 מיקום:  קינגסטון על ההאל, מזרח יורקשייר
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 קואורדינטות:  53°46′18″N 0°22′10″W﻿ / ﻿53.77167°N 0.36944°W﻿ / 53.77167; -0.36944
 www.hull.ac.uk
 he
 
אוניברסיטת האל (באנגלית: University of Hull) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת בקינגסטון על ההאל שבמחוז מזרח יורקשייר (אנגליה), בממלכה המאוחדת אשר הוקמה בשנת 1927. באוניברסיטה לומדים כ-16,000 תלמידים, מתוכם כ-13,00 לתואר ראשון וכ-3,000 לתארים מתקדמים. האוניברסיטה חברה ברשת אוטרכט.
האוניברסיטה נוסדה כמכללה חיצונית לאוניברסיטת לונדון, כאשר בטקס הנחת הפינה השתתף ג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת. בתחילה למדו במכללה כמה עשרות סטודנטים. בשנת 1954 המכללה הפכה לאוניברסיטה. בשלבזה האוניברסיטה התרחבה מאוד, ונבנו בה מבנים חדשים.
מבין בוגריה הידועים של האוניברסיטה ניתן למנות את אנתוני מינגלה ואת אנתוני גידנס.
דירוגים > דירוגים בין-לאומיים

דירוג שאנגחאי - מקום 701–800 (2024)
דירוג Times Higher Education - מקום 401–500 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות - מקום 523 (2024)
דירוגים > דירוג אזורי - בריטניה

דירוג שאנגחאי - מקום 43–51 (2024)
דירוג Times Higher Education - מקום 49 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות - מקום 57 (2024)
וראייטי (ארגון)

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  10 באוקטובר 1927 – הווה (97 שנים) 
 variety.org
 
וראייטי, ארגון הצדקה לילדים (באנגלית: Variety, the Children's Charity) הוא ארגון צדקה בינלאומי שבסיסו בפיטסבורג, פנסילבניה, שמומן במקור בעיקר על ידי תרומות של נדבנים מתעשיית הבידור, בהמשך גם על ידי אנשי עסקים והציבור הרחב.
רקע

הארגון הוקם ב-10 באוקטובר 1927 כאשר קבוצה של אחד-עשר גברים המעורבים בעסקי הבידור, הקימו מועדון חברתי בשם "מועדון וראייטי" (Variety Club).
בערב חג המולד 1928, תינוקת צעירה הושארה על מדרגות בית קולנוע הקשור למועדון. על התינוקת היה מונח פתק שבו נרשם:
"בבקשה טפלו בתינוקת שלי. שמה קתרינה. אני לא יכולה לטפל בה עוד. יש לי עוד שמונה אחרים. בעלי מחוסר עבודה. היא נולדה בחג ההודיה. תמיד שמעתי על טוב לבם של אנשי הבידור ואני מתפללת לאל שתדאגו לה. על החתום, אם שבורת לב".
לאחר שכשלו הניסיונות לאתר את האם, לקחו על עצמם חברי מועדון וראייטי את האחריות לממן את הוצאות המחיה והחינוך של הילדה. בשלב מאוחר יותר החליט המועדון לאסוף כסף עבור ילדים נזקקים אחרים.
מאז הארגון גדל, ויש לו שלוחות במדינות רבות ברחבי העולם, כולל: אוסטרליה, אירלנד, ארצות הברית, ברבדוס, בריטניה, דרום אפריקה, הולנד, יפן, ישראל, מקסיקו, ניו זילנד, צרפת וקנדה. מדי שנה נערך הכינוס העולמי של הארגון. ב-1985 התקיים לראשונה בתולדותיו בישראל, שאורחת הכבוד הייתה הזמרת הבריטית ורה לין, ונשיא הארגון סאלח תסנין, מנכ"ל תאגיד יונייטד ארטיסטס.
שמו המלא של הארגון הוא "וראייטי, ארגון הצדקה לילדים" (במקור: Variety, The Children's Charity), אך השם משתנה ממדינה למדינה. לדוגמה, בהולנד הארגון ידוע בשם "Bio Arnhem", בעוד שבארצות הברית הוא עדיין נקרא בשם "Variety Club" (מועדון וראייטי). מטרות הצדקה, לעומת זאת, זהות בכל העולם. כל שלוחות הארגון מחויבות לאסוף כספים עבור מתן עזרה לילדים בעלי צרכים מיוחדים.
סיכות לב הזהב

סיכות לב הזהב הופיעו לראשונה בארגון וראייטי הבריטי ביום ולנטיין של שנת 1991, ומאז התפשטו ברחבי העולם וגם בישראל. הסיכות משמשת דרך לגיוס תרומות עבור הארגון.
וראייטי ישראל

"וראייטי ישראל", מוסד ללא כוונות רווח (מלכ"ר), נוסד בנובמבר 1967 על ידי חיים הרצוג, רות דיין, קני גרידינגר, דני אנג'ל, מאיר וייסגל, חיים טופול, וחברים. ישראל הייתה המדינה השישית בה הוקם סניף של הארגון. פעילותו הושקה בנשף מפואר במלון הילטון תל אביב, במסגרתו תרמו כ-100 איש מיליון ל"י. אורחי הכבוד של הנשף היו השחקנים: שון קונרי, מורין או'הרה, סטנלי בייקר ודייוויד קוסוף.
הארגון הוקם במטרה לסייע במגוון דרכים לילדים עם צרכים מיוחדים: טיפולים רפואיים, פארארפואיים (ריפוי ועיסוק, פיזיותרפיה, רכיבה טיפולית וכו'), תמיכה מקצועית, רכישת עזרים טיפוליים ושיקומים (כיסאות גלגלים, אינסרטים, מתקני רחצה, משקפיים, מכשירי שמיעה וכו'). ארגון וראייטי מסייע לכל סוגי הפגיעויות והחולי, כל זמן שהחולי כרוני ומספק עזרה פרטנית ורב שנתית לאותו הילד. ומסייע למשפחות ממעמד סוציואקונומי בינוני ומטה. בין התרומות הראשונות שארגן בשנת פעילותו הראשונה היו: הפעלת קולנוע נייד במוסדות החינוך המיוחד ובבתי חולים בהם מאושפזים ילדים לתקופות ארוכות, הטסת ילדים חולים לטיפולים בארצות הברית, והקמת גן ילדים בעזה.
בישראל מגייס הארגון תרומות בערב התרמה שנתי "למען ילדי וראייטי ישראל". בשנים הראשונות האירוע היה נשף אליו הוזמנו ידוענים מישראל והעולם. ב-1968 אורח הכבוד היה השחקן מייקל קיין, ב-1972 השחקן גרגורי פק, וב-1977 השחקנית שרה צ'רצ'יל. בהמשך החל להיות אירוע טלוויזיוני המשודר ברשת 13 (בעבר בערוץ 2 ברשת), את האירוע הנחו בין היתר יאיר לפיד, אליאנה תדהר ואבי קושניר. בנוסף נוהגים אמנים שונים לארגן הופעות ואירועים בהתנדבות, שהכנסותיהן נתרמות לארגון וראייטי. בין השאר: ב-1973 נתרמו הכנסות הקרנת הבכורה החגיגית של הסרט "קזבלן" שנערכה באולם הסינרמה, ב-1993 תרמה הזמרת הצרפתייה ז'ולייט גרקו את הכנסות הופעתה בתל אביב לארגון, וב-2003 הזמרת גליקריה.
מרכז וראייטי ירושלים

בשנת 1977 הונחה אבן הפינה של מרכז וראייטי בקריית וולפסון בירושלים, במסגרת סדרת אירועים לציון 10 שנות פעילות של הארגון בישראל. המרכז הוקם בשיתוף משרד הבריאות, עיריית ירושלים והמרכז הבינלאומי לחקר כושר למידה, בתרומת של נדבנים חברי וראייטי מישראל, אירופה וארצות הברית. השלמת המבנה נקלע לקשיים בגלל קשיי נזילות וסכסוכים בין השותפים לפרויקט, לבסוף תמורה שהשיגה הקרן לירושלים מימנה את השלמת המבנה. הבניין נחנך בשנת 1994 והוא משמש כמרכז לילדים עם צרכים מיוחדים ובני משפחותיהם, ופועל לקדם את זכותו של כל ילד למירב ההזדמנויות, למיצוי כישרונותיו ויכולותיו ולקידום השתלבותו בחברה.
המרכז מטפל בילדים עם צרכים מיוחדים ובילדים רגילים מכל מגזרי החברה הישראלית. מרכז וראייטי ירושלים משתייך לארגון וראייטי העולמי, ופועל בשיתוף עם וראייטי ישראל.
ייחודו של מרכז וראייטי ירושלים בכך שהוא מאגד תחת קורת גג אחת מכלול מסגרות טיפוליות ותמיכתיות, בהן משתתפים מאות ילדים בני שבעה חודשים ועד לגיל 18, מירושלים וסביבותיה.
בשנת 2008 חשף תחקיר של עיתון "הארץ" כי מעל 10% מתקציב המרכז משמש להוצאות הנהלה, כולל שכר של מעל חצי מיליון שקל בשנה למנכ"ל.
הערות שוליים

↑  אריה כנרתי, "וראייטי" ־ לב עולם השעשועים, דבר, 19 באוקטובר 1972
1 2  הדה בושס, כוכבים ומזלות - מועדון, הארץ, 2 בנובמבר 1967
↑  ורה לין - הזמרת הבריטית, שהייתה פופולארית מאוד בתקופת מילחמת־העולם השניה וזכתה לפני שנים בתואר ״דיים״ ,היתה אורחת־הכבוד בכינוס העולמי של אירגון ״וראייטי״, "העולם הזה", גיליון 2488 מ-8 במאי 1985, עמוד 17
↑  מבט מהפיסגה, כותרת ראשית, 1 במאי 1985
↑  מבצע "לב זהב" של ארגון וראייטי למען ילדי וראייטי ישראל נפתח אתמול בהיפרכל בקניון בת ים. המבצע יימשך עד 1 ביולי 93', ובמסגרתו יימכרו סיכות "לב זהב", חדשות, 21 ביוני 1993
↑  אורי דרומי, במאפייה עד יומו האחרון, באתר הארץ, 27 באפריל 2009
↑  יובל ניב, 20 מלאו לסניף הישראלי של "וראייטי", ולחגיגה אמש בהילטון ת"א, הגיעו כל מי שהיה מעורב כארגון. נשיא המדינה הרצוג, נשיאו הראשון של "וראייטי" הישראלי; חיים טופול, נשיא הכבוד של הסניף הישראלי, ורבים נוספים, חדשות, 30 בנובמבר 1987
↑  סטפאן גלברט, וראייטי' בישראל ", על המשמר, 10 בנובמבר 1967
↑  מיליון ל"י נתרמו למועדון וראייטי, הארץ, 6 בנובמבר 1967
↑  יוסף שריק, ג'יימם בונד הגיע לישראל - השחקן שון קונרי בא עם כוכבים ומפיקים למועדון ,וראייטי", הארץ, 3 בנובמבר 1967
תמר זאבי, קונרי (בונד), אוהרה ובייקר על טוב לב, ילדים וצדקה, הארץ, 7 בנובמבר 1967
↑  מועדון וראייטי בישראל החל להפעיל בחודש אוקטובר 1968 קולנוע נייד במוסדות החינוך המיוחד, בבתי חולים בהם מאושפזים ילדים לתקופות ארוכות, הארץ, 14 בנובמבר 1968
↑  נערה הוטסה לניתוח השתלת מעי בארה"ב, הארץ, 16 ביולי 1968
ילדה חזרה בריאה אחר ניתוח לב פתוח, הארץ, 21 באפריל 1968
↑  רות דיין בפתיחת גן־ילדים ערבי בעזה, שצויד בריהוט וצעצועים על־ידי מועדון "וראייטי", הארץ, 27 במרץ 1968
↑  יוסף שריק, מייקל קאין בין אהבה לריגול מדוע כינוהו "סמל המיניות", הארץ, 28 בנובמבר 1968
↑  גרגורי פק ופרופ' ברנרד בנשף "וראייטי" בתל אביב, מעריב, 20 באוקטובר 1972
↑  שרה צ'רצ'יל תבקר בישראל כאורחת מועדון וראייטי, על המשמר, 16 באוקטובר 1977
↑  רשת, וראייטי ישראל וטמיר-כהן בקמפיין משותף לילדי וראייטי, באתר גלובס, 15 בספטמבר 1998
↑  אורן פרסיקו, ‏תשעה מיליון פרסומות, באתר גלובס, 15 במאי 2006
↑  זמרים למען וראייטי, באתר הארץ, 30 באוקטובר 2001
↑  "קזבלן" הצגת גאלה — בכורה עולמית יום ה׳ 5.7.73 בשעה 9.30 ב״סינרמה״ תל-אביב, כל ההכנסות קודש ל״מועדון וראייטי בישראל״ - לבו של עולם הבידור למען ילדים מוכי גורל, "העולם הזה", גיליון 1870 מ-4 ביולי 1973, עמוד 27
↑  יואב בירנברג, גרקו תופיע בישראל, חדשות, 13 בינואר 1993
↑  גליקרייה תופיע למען ארגון וראייטי בתל אביב, באתר הארץ, 12 באוגוסט 2003
↑  מרכז "וראייטי" ייבנה בירושלים ב־50 מיליון קי"י, דבר, 19 באוקטובר 1977
↑  אירועים לציון 10 שנות וראייטי, על המשמר, 9 בנובמבר 1977
↑  תרמה מיליון ל"י למועדון וראייטי, על המשמר, 26 באוקטובר 1977
↑  רוני רחמני, למה לא גומרים ? בנייתו של מרכז וראייטי הופסקה , כל העיר, 7 באפריל 1988
↑  אמנון אטד, תחיית המתים של וראייטי, כל העיר, 7 בספטמבר 1990
↑  אורי בלאו, לאן באמת הולכים כספי התרומות? מוסף "הארץ" בדק את הדו"חות של 32 עמותות רשומות, באתר הארץ, 2 בינואר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0530 5452  LCCN: nb2016013952  VIAF: 14147121645526390529   WorldCat (עם VIAF): 14147121645526390529
לורנצו ויוטי

| --- | --- |

 לידה:  15 במרץ 1990 (בן 34) לוזאן, שווייץ
 מוקד פעילות:  הולנד, טוקיו
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט
 עיסוק:  מנצח
 שפה מועדפת:  צרפתית, אנגלית 
 כלי נגינה:  כלי הקשה
 שיתופי פעולה בולטים:  התזמורת הפילהרמונית ההולנדית  האופרה הלאומית ההולנדית  התזמורת הסימפונית של טוקיו
 צאצאים:  מרצ'לו ויוטי
 פרסים והוקרה:  Karajan Prize 
 
לורנצו ויוטי (בגרמנית שווייצרית: Lorenzo Viotti; נולד ב-15 במרץ 1990) הוא מנצח שווייצרי.
ביוגרפיה

לורנצו ויוטי נולד בלוזאן והוא בנו של המנצח המנוח מרצ'לו ויוטי. ויוטי למד נגינה בפסנתר, פיתוח קול ונגינה בכלי הקשה בליון. בווינה הוא השתתף בשיעור הניצוח של גאורג מארק, וכנגן כלי הקשה עם כמה תזמורות, כולל הפילהרמונית של וינה. הוא המשיך בלימודי ניצוח באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט עם ניקולאס פסקה, והשלים את לימודיו ב-2015. כשגדל, הוא ניגן מוזיקת פאנק וג'אז כמתופף, וניגן בלהקת הדת' מטאל של אחותו מרינה ויוטי.
בשנת 2012, ויוטי זכה בפרס הראשון בתחרות הניצוח הבינלאומית של תזמורת קאדאקס. הוא ביצע את הופעת הבכורה שלו בניצוח עם התזמורת הסימפונית של טוקיו ביולי 2014. ב-2015 זכה בפרסי המנצחים הצעירים של פסטיבל נסטלה וזלצבורג. הוא זכה בתחרות הניצוח של התזמורת הסימפונית של MDR ב-2016.
בינואר 2017, ויוטי ניצח לראשונה בתזמורת גולבנקיאן, וחזר באותה עונה להופעת ניצוח אורח שני. באוקטובר 2017, תזמורת גולבנקיאן הודיעה על מינויו של ויוטי למנהל המוזיקלי הבא שלה, החל מעונת 2018 - 2019, עם חוזה ראשוני של שלוש עונות. ויוטי התפטר כמנהל מוזיקלי של תזמורת גולבנקיאן בשנת 2021 ולאחר מכן התמנה למנצח אורח ראשי של התזמורת.
בפברואר 2018, ויוטי ניצח לראשונה על התזמורת הפילהרמונית ההולנדית. באפריל 2019, התזמורת הודיעה על מינויו של ויוטי למנצח הראשי הבא שלה, החל בעונת 2021 - 2022. עם מינוי זה, ויוטי הפך במקביל למנצח הראשי של האופרה הלאומית ההולנדית. באפריל 2023, האופרה הלאומית ההולנדית והתזמורת הפילהרמונית ההולנדית, הכריזו על סיום כהונתו המתוכנן של ויוטי בשני התפקידים בתום עונת 2024 - 2025.
באוגוסט 2024, התזמורת הסימפונית של טוקיו הודיעה על מינויו של ויוטי למנהל המוזיקלי הבא שלה, החל מעונת 2026 - 2027, עם חוזה ראשוני לשלוש שנים.
שלמה גרוסמן

ערך זה עוסק בפרופסור. אם התכוונתם לרב, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  1938 מִשְׁמַר הַיַּרְדֵּן, ישראל 
 פטירה:  14 בפברואר 2021 (בגיל 83 בערך) 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  תיכון דתי יבנה 
 
שלמה גרוסמן (1938 – 14 בפברואר 2021) היה פרופסור לביוכימיה בפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת בר-אילן, יו"ר ות"ת, נשיא המכללה האקדמית אשקלון ויו"ר ועד ראשי המכללות.
ביוגרפיה

שלמה גרוסמן נולד ב-1938 במשמר הירדן, נכד לשלמה לוי גרוסמן ממייסדי וראש ועד המושבה. לאחר שאביו, שמואל, נהרג במלחמת העצמאות והמושבה נהרסה על ידי הסורים, עקרה המשפחה לחיפה. גרוסמן סיים את לימודיו בבית הספר התיכון הדתי "יבנה" בחיפה ואת שירותו הצבאי עשה בגרעין נח"ל שם פגש את אשתו יהודית.
קיבל תואר ראשון מהאוניברסיטה העברית בירושלים, תואר שני מאוניברסיטת בר-אילן ותואר דוקטור לביוכימיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בעבודתו המחקרית עסק בנוגדי חמצון. הוא פיתח שיטה להכנת ג'לטין כשר, מעור של דגים, שעליו רשמה אוניברסיטת בר-אילן פטנט עולמי. הצטרף לסגל אוניברסיטת בר-אילן, עסק בחקר שומנים ונוגדי חמצון וכיהן גם כסגן נשיא למחקר באוניברסיטה.
שימש שנים רבות חבר המועצה להשכלה גבוהה, ובשנים 2003–2009 כיהן כיו"ר הוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת). היה חבר בקרן הלאומית למדע וחבר האקדמיה האירופית למדע ואמנות.
היה נשוי ליהודית גרוסמן (נפטרה ב-2018).
שלמה גרוסמן היה אחיו של פרופ' אברהם גרוסמן, היסטוריון באוניברסיטה העברית, וחתן פרס ישראל.
נפטר ב-14 בפברואר 2021.
הערות שוליים

↑  http://www.tog.org.il/m/Article.aspx?id=167
↑  https://www.youtube.com/watch?v=FXNyb6BaYvk
↑  https://life-sciences.biu.ac.il/en/node/718
↑   חננאל מאק, חז"ל מעולם לא דרשו מהאדם להתאבד מרצונו, באתר הארץ, 12 באוקטובר 2017
↑  אורלי הררי, פרופ' שלמה גרוסמן, נשיא המכללה האקדמית אשקלון, הלך לעולמו, באתר ערוץ 7, ‏14 בפברואר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262031405171  ISNI: 0000 0000 7027 1114  VIAF: 97201430   WorldCat (עם VIAF): 97201430 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גשר הזהב (וייטנאם)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר להולכי רגל, אטרקציה תיירותית 
 מיקום:  דננג 
 מדינה:  וייטנאם 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – יוני 2018
 תאריך פתיחה רשמי:  יוני 2018 
 חומרי בנייה:  פלדה 
 מידות
 אורך:  150 מ' 
 רוחב:  5 מ' 
 קואורדינטות:  15°59′41″N 107°59′47″E﻿ / ﻿15.99486°N 107.99625°E﻿ / 15.99486; 107.99625
  (למפת וייטנאם מוגדלת) האנוי הו צ'י מין סיטי הייפונג קאנטחו דה נאנג ביין הואה נאצ'אנג בואון מה טואוט הואה טהאי נווין הרפובליקה העממית של סין לאוס תאילנד קמבודיה ים סין הדרומי  מפרץ טונקין  מפרץ תאילנד גשר הזהב(למפת וייטנאם רגילה) האנוי הו צ'י מין סיטי הייפונג קאנטחו דה נאנג ביין הואה נאצ'אנג בואון מה טואוט הואה טהאי נווין הרפובליקה העממית של סין לאוס תאילנד קמבודיה ים סין הדרומי  מפרץ טונקין  מפרץ תאילנד גשר הזהב
 
גשר הזהב (בוייטנאמית: Cầu Vàng) הוא גשר להולכי רגל באורך 150 מטרים הממוקם בסמוך לעיר דה נאנג שבווייטנאם.
המבנה

הגשר תוכנן על ידי ארכיטקטים מאוניברסיטת הו צ'י מין סיטי לאדריכלות (אנ').
בנייתו החלה ביולי 2017, והסתיימה באפריל 2018. הגשר נפתח לציבור ביוני 2018.
מיקום

הגשר ממוקם באתר הנופש בה נא הילס (אנ'), שממערב לעיר דה נאנג שבווייטנאם.
הגשר נועד לחבר את תחנת הרכבל לגנים שסובבים את האזור כדי להימנע משיפוע תלול, והוא מהווה אטרקציה תיירותית.
מסביב הגשר בנויות שתי ידיים גדולות מפיברגלס ותיל, שנועדו ליצור אשליה כאילו הן מחזיקות את הגשר.
הערות שוליים

↑  McGonigal, Chris (2 באוגוסט 2018). "The New 'Golden Bridge' In Vietnam Is Hands-Down The Coolest Bridge Ever". Huffington Post (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-3 באוגוסט 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Nguyen, Kham. "Handy engineering: Vietnam's 'Golden Bridge' has giant support". U.S. (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-3 באוגוסט 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Golden Bridge". TA Landscape Architecture. אורכב מ-המקור ב-9 באפריל 2019. נבדק ב-4 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  bestie.vn (28 ביולי 2018). "Tiết lộ những con số thú vị cùng lý do 'gây sốt' của Cầu Vàng Đà Nẵng". Bestie.vn (בוייטנאמית). נבדק ב-10 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Golden Bridge, a golden thread held up by a god's hands". AsiaNews. 2 באוגוסט 2018. נבדק ב-4 באוגוסט 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Snowden, Heather (28 ביולי 2018). "Vietnam's Monumental Golden Bridge Is Held Up by Giant Stone Hands". Highsnobiety. נבדק ב-4 באוגוסט 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא וייטנאם ובנושא מבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מגומי האיאשיבארה

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 במרץ 1967 (בת 57) צפון טוקיו, יפן 
 מוקד פעילות:  יפן 
 תקופת הפעילות:  מ-1986 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה מועדפת:  יפנית 
 חברת תקליטים:  קינג רקורדס 
 בן או בת זוג:  Masaharu Amiya (30 במרץ 1998–?) 
 מספר צאצאים:  1 
 פרופיל ב-IMDb
 
מגומי האיאשיבארה (יפנית: 林原めぐみ ; נולדה ב-30 במרץ 1967 בטוקיו) היא מדבבת (סאייו) וזמרת פופולרית ביפן.
חייה

מגומי התחילה את קרירית המשחק שלה בזמן האימון לאפשרות הקריירה המקורית שלה כאחות משולבת. ומאז, היא שיחקה הרבה מהדמויות האהובות באנימה. כולל, פאי ולנטיין מקאובוי ביבופ, ריי איאנאמי מנאון ג'נסיס אוונגליון, אנה קיויאמה משאמן קינג, ג'סי מפוקימון, לינה אינברס מסליירס, נוקו נוקו מנוקו נוקו, הגרסה הצעירה של גנקאיי מיו יו האקושו ועוד.
התפקיד שבוודאי היה הכי חשוב בחייה, היה הגרסה הנשית של ראנמה סאוטומה מראנמה חצי, שם גם היא הצטרפה ללהקה שנקראת דוקו (DoCo) שהיא להקת בנות, לפני שהתחילה, דוקו מופיעות בתור הדמויות מראנמה חצי, מה שאומר שהיא מופיעה בתר רנמה-צ'אן (הצד הנשי של רנמה).
מגומי נישאה ב-1998 ואמא לילדה מ-2004.
ויקטוריה, נסיכת שוודיה

הנסיכה ויקטוריה, 2010
הנסיכה ויקטוריה ובעלה ביום נישואיהם
ויקטוריה, נסיכת הכתר, דוכסית וסטריֶטלנד (שמותיה בשוודית: Kronprinsessan Victoria, Sveriges kronprinsessa, hertiginna av Västergötland, Victoria Ingrid Alice Désirée; נולדה ב-14 ביולי 1977 בסטוקהולם) היא יורשת העצר לכתר השוודי.