חי"ש
הערכת תפקוד החי"ש במלחמת העצמאות

התמונה המקובלת היא שהחי"ש ביצע במלחמה את "העבודה האפורה". מימרה נפוצה הייתה: "פלמ"ח כובש, חי"ש נשאר לחפות." ואכן, במבצעים משולבים רבים הפלמ"ח היה בדרך כלל הכוח הכובש, הפורץ ראשון וכוחות החי"ש הגיעו כאשר האויב הוכנע והופקדו על המשימה האפורה של החזקת הנקודה. דברי הסיום לתיאור קרב מנזר סן סימון הם אופייניים. לאחר תיאור דרמטי ומפורט של הקרב באים משפטי הסיום:
חזרנו [אנשי הפלמ"ח] לבסיס להחליף כוח. בלב הרגשת ניצחון מהולה בתוגה על אבדן חברים. התגבורת אשר הגיעה לקטמון - בתוכה יחידות פלמ"ח, חי"ש וחי"ם - השלימה את הכיבוש. התנגדות האויב רפתה והלכה והוא ברח על נפשו.
חבר חי"ש שהגיע להחליף את כוחות האצ"ל ברמת רחל מתאר מנקודת מבטו את רגע החלפת המשמרות:
הגענו לרמת-רחל... יום תמים היו [לוחמי האצ"ל] מבודדים ומנותקים ועמדו בפני הסתערות המונית של הלגיונרים וחיל מצרי סדיר... לב דיבר אל לב ולחיצת ידיהם של אנשי האצ"ל הנצורים גילתה לנו מה רבה אהדתם לנו. הפצועים הרבים שהתגוללו על הריצפה התעודדו: מי אתם? תגבורת? באמת באתם? - יחי החי"ש! ... עיני רבים מאתנו נתלחלחו קמעה למראה הפצועים הרבים שהמשיכו ללחום אף בהיותם על סף הייאוש! "אין דבר, חברה, אתם חוזרים! התעודדו!" אצ"ל נפרד מאתנו: "החזיקו מעמד כמונו, אל תיסוגו". אל פחד, חייכנו, החי"ש לא ייסוג.
מאידך היו לחי"ש פעולות עצמאיות והצלחות שהשיג באופן בלעדי כמעט. ההצלחות הגדולות של חטיבות החי"ש היו במרחב הערים תל אביב (בעיקר במבצע חמץ) וחיפה (בקרב על חיפה) וזאת הודות להיכרות העמוקה של חיילי החי"ש עם סביבתם ותודעתם שהם מגינים על ביתם ובני משפחתם הסמוכים. כמו כן הצטיינה במלחמת העצמאות חטיבת גבעתי שהורכבה מגדוד הפרברים של חי"ש תל אביב ומשוחררי הצבא הבריטי. אולם הצטיינות זו היא יוצא מן הכלל המעיד על הכלל, חיילי גבעתי היו בעלי ניסיון ורמת אימון גבוהים יותר משאר חטיבות החי"ש.
עם זאת, שמו של החי"ש נקשר גם בכשלונות מרים כגון תבוסת חטיבות אלכסנדרוני וגבעתי בכיבוש לטרון במבצעי בן נון א' ו-ב' ובעיקר הכשלונות בירושלים. זאת, בעוד פעולות גבורה בהן היה לכוחות החי"ש תפקיד מפתח כעמידה בגוש עציון, מחלקת הל"ה ושיירת יחיעם נשכחו או יוחסו לפלמ"ח.
בראשית המלחמה סבלו חיילי הגדודים מיחס מזלזל של אנשי הפלמ"ח ומחוסר הילה. תוך כדי הקרבות צברו מיומנות ואבדות כבדות חישלו את היחידות ויצרו בקרבן רעות ואחוות לוחמים. בסערת המלחמה הורכבו כוחות משולבים שלמדו לפעול יחדיו, דבר שהיה אחד מן המפתחות לניצחון. ההיסטוריון הצבאי ישראל בר מציין את רמת שיתוף הפעולה הגבוהה בין יחידות החי"ש לפלמ"ח ושאר הכוחות שגויסו לצה"ל ותולה אותה ברמה הגבוהה של ההכשרה הצבאית של המפקדים.
לעתים רוכז בתקופה זו כוח מסוים המורכב יחידות-משנה של חטיבות חיל שדה וגדודי פלמ"ח שונים למשימה מסוימת שהוטלה על ידי הפיקוד העליון. ולאחר סיום התפקיד פורק הגוף וכל יחידות-המשנה חזרו ליחידות מוצאן - כגון הכוח שרוכז למבצע נחשון, או זה של מבצע יבוסי, וכן הכוח שלחם ליד משמר העמק או זה שפעל במבצע חמץ ועוד... רק רמה [גבוהה מאוד הן של הפיקוד הטקטי והן של המנגנון המנהלתי] הייתה יכולה להבטיח שצירופי יחידות משנה תגענה בזמן קצר ביותר ליכולת פעולה כגוף טקטי מאוחד - ותצלחנה.
לסיכום ניתן לומר שהחי"ש, כפול בגדלו מגודל הפלמ"ח בתש"ח, היה הבסיס האפור שאיפשר לפלמ"ח להתמקד בכיבוש ובמבצעים נועזים. החי"ש מילא את תפקידו, התחשל תוך כדי לחימה וברוב הגזרות, בעיקר באלו שהיו במרחב הפעילות הטבעי של החטיבות, ביצע היטב את המשימה שהוטלה עליו.
זה נכון יש אומרים "היא הייתה חטיבה אפורה",

אך דורות לוחמים ילמדו, ילכו לאורה,

כי אחרי שישקע האבק וניצוץ זיקוקין יעבור -

נשארות העובדות הפשוטות, וצבען הוא אפור.