stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרגו קידר
קריירה > 2000-2018: סרטים עצמאיים ותוכניות טלוויזיה

בשנת 2000, קידר שיחקה את תפקיד איילין קנבורו בסרט "Apocalypse III: Tribulation", סרט נוצרי העוסק באסכטולוגיה נוצרית ובחזון אחרית הימים האוונגליסטי. קידר ציין לאחר מכן שהיא לא הבינה עד שהיא הייתה על הסט שהסרט היה רציני. באותה שנה היא הופיעה בשלושה פרקים בסדרתו של פיטר בנצ'לי, "Amazon", בו גילמה אישה קנדית חולת נפש, הנחושה לשלוט בכל השבטים המקומיים.
בשנת 2001, היא שיחקה אם מתעללת של רוצח סדרתי בפרק של "חוק וסדר: מדור מיוחד". בשנת 2002, היא הופיעה לצד קריספין גלובר וונסה רדגרייב בעיבוד הקולנועי הבריטי לספר "החטא ועונשו".
קידר הופיעה אוף-ברודוויי ב"מונולוגים מהווגינה" בדצמבר 2002, ותיירה עם המופע במשך שנתיים.
קידר השתתפה בסדרת הטלוויזיה "Robson Arms", קומדיית מצבים קנדית המתרחשת בבית דירות בוונקובר.
ב-2007 לוהקה לתפקיד אמילי קראפט בסדרת הטלוויזיה "אחים ואחיות".
ב-2008 גילמה יועצת בית ספר בסרט המסתורין הלהט"בי "On the Other Hand, Death". ב-2009 גילמה את התרפיסטית של לורי סטרוד בסרט "ליל המסכות 2"‏.
ב-2015 קידר זכתה בפרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית בתוכנית ילדים על הופעתה בסדרה "R.L. Stine's The Haunting Hour".
חיים אישיים

קידר יצאה עם ראש ממשלת קנדה לשעבר פייר טרודו, הבמאים בריאן דה פלמה וסטיבן ספילברג, התסריטאי/במאי טום מנקוביץ, והשחקן/קומיקאי ריצ'רד פריור. היא נישאה והתגרשה שלוש פעמים. נישואיה הראשונים של קידר היו לסופר האמריקאי תומאס מקגוויין, להם נולדה בתה היחידה, מגי מקגוויין (נולדה ב-1976). היא הייתה נשואה לשחקן ג'ון הרד ב-1979 למשך שישה ימים בלבד, והייתה נשואה לבמאי הצרפתי פיליפ דה ברוקה מ-1983 עד 1984. לאחר גירושיה מדה ברוקה, היא אמרה שהיא מעדיפה את חברתם של הכלבים שלה. לקידר נולדו שני נכדים מנישואיה של בתה מגי לסופר וולטר קרן.
היא שמרה על חברות קרובה עם הכוכב השותף מהסרט "סופרמן", כריסטופר ריב, שנמשכה מ-1978 עד מותו בשנת 2004. "כשאת קשורה למישהו שתלוי מהתקרה במשך חודשים, יש נטייה שתתקרבו", בראיון עימה אמרה קידר ל-CBS. "הוא היה כל כך משמעותי בחיים שלי. הוא היה מסובך, חכם, מאוד חכם, הוא ידע שהוא עשה משהו משמעותי. הוא היה מאוד מודע לכך ומאוד שמח בכך." קידר ציינה בריאיון ל-"TV Guide" שהיא אתאיסטית.
חיים אישיים > בעיות בריאות

בדצמבר 1990, קידר נפצעה קשה בתאונת דרכים שהשאירה אותה משותקת חלקית, ומרותקת לכיסא גלגלים. היא לא יכלה לעבוד במשך שנתיים, דבר שגרם לה קשיים כספיים.
היא אובחנה עם הפרעה דו-קוטבית, אשר היה הגורם לאפיזודה מאנית מתוקשרת שהיא חוותה באפריל 1996. באותה העת, קידר עבדה על האוטוביוגרפיה שלה, והמחשב שלה נדבק בוירוס, מה שגרם לו לקרוס והיא איבדה שלוש שנים של טיוטות. קידר טסה ללוס אנג'לס כדי להביא את המחשב לבדיקת חברת שחזור נתונים, אשר בסופו של דבר לא הצליחו לשחזר את הקבצים. היא נכנסה למצב מאני ונעלמה למשך ארבעה ימים. היא נמצאה בחצר אחורית של בית פרטי, ונלקחה על ידי משטרת לוס אנג'לס לבית החולים כשהיא במצב של מצוקה, וציפויי השיניים שלה נפלו כשהוכתה במהלך ניסיון אונס. אחרי טיפול ראשוני בבית החולים היא אושפזה במוסד פסיכיאטרי. ב-2007, קידר, דיווחה כי לא הייתה לה אפיזודה מאנית מזה 11 שנים, וזקפה זאת לזכותה של הרפואה האורתו-מולקולרית בה טופלה (סוג של רפואה אלטרנטיבית מבוססת תזונה ותוספי תזונה).
חיים אישיים > אקטיביזם פוליטי

קידר תמכה במספר רב של מטרות דמוקרטיות וליברליות לאורך הקריירה שלה. היא אמרה שהעניין שלה נולד בזכות שיחות פוליטיות עם ההורים שלה במהלך הילדות שלה; אמא שלה הייתה קנדית עם נטיות סוציאליסטית, בעוד אביה היה במקור מארצות הברית, והיה שמרן רפובליקני.
היא הייתה תומכת פעילה במסע של ג'סי ג'קסון לזכות במועמדות של המפלגה הדמוקרטית ב-1984 הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1984. בתחילת שנות ה-1990, במהלך מלחמת המפרץ, קידר תויגה כ"בגדד בטי", כינוי גנאי לנשים שהתנגדו למלחמה, והיא נחשפה בשל כך למספר מקרים של בריונות אישית ובכתב. בתגובה, היא כתבה מאמר שם "וידויים של בגדד בטי'", שהיה מנוסח כמכתב לאמה, ואשר פורסם בכתב העת The Nation, בו קידר הגיבה בהסברים לגבי טענותיה בדבר המלחמה.
מאז נובמבר 2009, קידר הייתה הרכזת של ארגון "דמוקרטים פרוגרסיביים באמריקה" במונטנה. ב-23 באוגוסט 2011, קידר, טנטו קרדינל, ועשרות אחרים נעצרו בזמן מחאה בוושינגטון נגד הארכת קו צינור קיסטון. ב-2012, היא הופיעה בסרטון נגד פראקינג, והיא גם קידמה אימוץ מדיניות אנרגיה בת קיימא. על זה קידר אמרה: "הדבר הראשון שאנשים צריכים להתחיל להבין, בניגוד לפרסום שמאכילים אותנו חברות נפט וגז, זה שסביבתנות ויציבות כלכליות יציבות הולכים יד ביד בכל ראייה ארוכת טווח".
ב-22 באוגוסט 2015, קידר אירחה ערב התרמה למען המועמד ברני סנדרס בבילינגס, מונטנה.
החל משנת 2009 קידר כתבה מאמרים במגזין השמאלני המקוון "קאונטרפאנץ'".
חיים אישיים > מותה

קידר מתה בשנתה ב-13 במאי 2018, בביתה בליווינגסטון, מונטנה, בגיל 69. ממנת יתר של אלכוהול וסמים.
DC קומיקס פרסמו בחשבון הטוויטר שלהם: "תודה לך על היותך הלויס ליין עמה רבים מאיתנו גדלנו. נוחי בשלום, מרגו קידר".
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | תוכנית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1971 | Suddenly Single | ג'קי | סרט טלוויזיה |
| 1971–1972 | Nichols | רות | 5 פרקים; סדרת מערבון |
| 1972 | The Bounty Man | מיי | סרט טלוויזיה |
| 1974 | The Suicide Club |  | סרט טלוויזיה |
| 1974 | Honky Tonk | לוסי קוטון | סרט טלוויזיה |
| 1982 | Bus Stop | שרי | סרט טלוויזיה |
| 1983 | Pygmalion | אלייזה דוליטל | סרט טלוויזיה |
| 1984 | Louisiana | וירג'ינה טרגן | סרט טלוויזיה |
| 1984 | The Glitter Dome | וילי | סרט טלוויזיה |
| 1985 | Picking Up the Pieces | לינט הארדינג | סרט טלוויזיה |
| 1986 | הקוסם מארץ עוץ |  | קריינית |
| 1986 | Vanishing Act | קריס קניון | סרט טלוויזיה |
| 1987 | Shell Game | דיינה ג'ני ג'רום | 5 פרקים |
| 1988 | Body of Evidence | קרול דווייר | סרט טלוויזיה |
| 1992 | To Catch a Killer | רייצ'ל גרייסון | סרט טלוויזיה |
| 1993–1995 | קפטן פלאנט | גאיה | 5 פרקים; מדבבת |
| 1994 | One Woman's Courage | סטלה ג'נסון | סרט טלוויזיה |
| 1995 | Bloodknot | אוולין | סרט טלוויזיה |
| 1996–1997 | Boston Common | קוקי דה וורן | 5 פרקים |
| 1997 | The Teddy Bears' Scare | גברת ג'ונס | סרט טלוויזיה; מדבבת |
| 1999 | The Return of Alex Kelly | מלאני קלי | סרט טלוויזיה של CBS |
| 1999 | ניקיטה | רוברטה ורת | מועמדות לפרס אוקלהומה לשחקנית אורחת בתוכנית כבלים |
| 2000 | Someone Is Watching | סאלי בקארט | סרט טלוויזיה |
| 2004 | I'll Be Seeing You | פרנסיס גוליאר | סרט טלוויזיה |
| 2005 | Robson Arms | אלאיין | עונה 1 |
| 2014 | שעה מכושפת: הסדרה | גברת וורטינגטון | פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית בתוכניות לילדים |
רופינאמיד

| --- | --- |

 שם IUPAC
 1-(2,6-Difluorobenzyl)-1H-1,2,3-triazole-4-carboxamide
 שמות מסחריים בישראל
 אינובלון
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C10H8N4F2O 
 מסה מולרית:  238.198 גרם למול
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמינות ביולוגית:  85% על קיבה מלאה
 מטבוליזם:  Carboxylesterase-mediated hydrolysis, ללא מעורבות ציטוכרומים
 זמן מחצית חיים:  4-6 שעות
 הפרשה:  בשתן
 בטיחות
 מעמד חוקי:  תרופת מרשם בלבד
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון C 
 סיכון לתלות:  לא קיים
 דרכי מתן:  מתן פומי
 מזהים
 קוד ATC:  N03AF03 
 מספר CAS:  106308-44-5
 PubChem:  129228
 ChemSpider:  114471
 
רופינאמיד
(באנגלית Rufinamide) או בשמה המסחרי אינובלון (inovelon), היא תרופה נגד אפילפסיה, ומיועדת לטיפול משלים בהתקפים הקשורים לתסמונת (Lennox Gastaut syndrome (LGS
הנחשבת לאחת התצורות החמורות ביותר של אפילפסיה. התרופה ניתנת לילדים מגיל ארבע ומעלה ולמבוגרים, ומפחיתה את כמות ההתקפים האפילפטיים החמורים.
היסטוריה

תרופה זו מאושרת לשימוש על ידי מנהל המזון האמריקאי (FDA) מאז שנת 2008.
מנגנון פעולה

מנגנון הפעולה המדויק של רופינאמיד אינו ידוע.. במבחנה, התרופה מגבילה התפרצויות מתמשכות של פוטנציאל פעולה בתדרים גבוהים ומונעת מתעלת יונים ממותגת מתח לחזור אל מצבן הפעיל. רופינאמיד מקטין מצב של ריגוש יתר והתפשטות של פוטנציאל הפעולה, ומווסת את פעילות תעלות הנתרן.
פורמולצייה

רופינאמיד קיים בטבליות של 100mg, 200mg או 400mg.
אופן שימוש

המינון ההתחלתי נקבע לפי גיל, משקל ותלוי באם נעשה שימוש גם בולפרואט. לאחר מכן, נעשית התאמה ספציפית למטופל בהתאם לאופן בו הוא מגיב לטיפול. יש ליטול את התרופה יחד עם מזון ושתייה.
תופעות לוואי

תופעות הלוואי השכיחות ביותר של רופינאמיד הן ישנוניות, כאב ראש, עייפות, סחרחורת, ובחילות.
תופעות הלוואי נדירות הן פריחה של העור, אטקסיה ודיפלופיה. תופעות נדירות נוספות אך משמעותיות יותר הן קיצור מקטע QT, תגובה תרופתית עם אאוזוניופיליה ותסמינים סיסטמיים, לויקופניה, תסמונת סטיבנס ג'ונסון, התקף אפילפטי, אובדנות, ווסטטוס אפילפטיקוס.
התוויות נגד

רופינאמיד מוגבלת לשימוש כאשר יש הפרעות קצב לב, או היסטוריה משפחתית של מקטע QT קצר. במטופלים אלו, התרופה יכולה לגרום אף למוות. כמו כן, יש לשים לב ולמנוע שימוש בו זמנית עם תרופות אחרות שמקצרות את מקטע QT.
הערות שוליים

↑  Mohammad Junaid Humayun, Roopma Wadhwa, Rufinamide, Treasure Island (FL): StatPearls Publishing, 2024
↑  
https://www.ninds.nih.gov/health-information/disorders/lennox-gastaut-syndrome
↑  Inovelon | European Medicines Agency, www.ema.europa.eu
↑  Inovelon | European Medicines Agency, www.ema.europa.eu
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
יום סיירות

במסגרת תהליך המיון והגיוס לצה"ל, יום סיירות, או בשמו הרשמי יום שדה, הוא יום המשמש למיון מיועדים לשירות ביטחון (מלש"בים) טרם גיוסם ליחידות המיוחדות, בהן סיירת מטכ"ל, שייטת 13, יחידת שלדג, 669, קורס חובלים, שייטת הצוללות של חיל הים, אגוז, מגלן, יהלום, דובדבן ויחידה 504.
לאחר סיום מוצלח של יום סיירות המועמדים יזומנו לגיבוש מטכ"ל או שייטת או לגיבוש חובלים. דרך גיבושים אלה ניתן "ליפול" ליחידות העילית האחרות.
כדי לקבל זימון ליום הסיירות על המועמד להיות כשיר מבחינת נתונים פיזיים, המתבטאים בפרופיל שנע בין 82 - 97 וללא סעיפים פוסלים (למשל: קוצר ראייה, אסתמת ילדות). תנאים נוספים הם התאמה לקצונה על פי הנתונים האישיים שנתקבלו בצו הראשון וקב"א של לפחות 52. מלש"בים אשר נתוניהם אינם מתאימים ליום הסיירות יכולים להתמיין לקורס חובלים ושייטת הצוללות (שייטת 7) דרך מאותר צדדי[דרושה הבהרה], או לנסות להגיש בקשת חריג יום סיירות.
במשך השנה ישנם שני מחזורים של ימי סיירות, בינואר ובאוקטובר.
יום הסיירות מועבר על ידי בוגרי היחידות המיוחדות ומתבצע במטווח 24. במשך היום מלשבי"ם המועמדים לשירות ביטחון עוברים פעילויות גופניות, ובסופו הם מחולקים לגיבושים השונים שיבוצעו כמה חודשים לאחר מכן.
מהלך היום

יום הסיירות כולל:
התכנסות ראשונית וחלוקת מספרי גב (כל מועמד מקבל מספר שנרשם על גבו בטוש)
בדיקות רפואיות
ריצת 3,000/2,000/1,000 מטר לדירוג לקבוצות ולסינון ראשוני (הריצה מכונה "בוחן בר-אור").
פעילויות גופניות - ריצות ללא דירוג, ריצות עם דירוג, זחילות, סחיבת שקי חול לאורך מסלול קבוע, כריית בורות "מטר־על־מטר־על־מטר", תרגיל "אלונקה סוציומטרית", ועוד. אופי הפעילות הגופנית משתנה מדי פעם וייתכנו גיוונים. מטרת התרגילים הגופניים היא לבדוק את יכולותיו הפיזיות והמנטאליות של המועמד, ובתוך כך את התאמתו לשירות ביחידה מובחרת.
המועמדים נדרשים למלא שאלון סוציומטרי על חברי הקבוצה כעוד כלי מסנן בתהליך המיון.
שיחת סיכום עם מדריכי הקבוצה ופרסום התוצאות
אנדרו ברנאפ

| --- | --- |

 לידה:  5 במרץ 1991  (בן 33) ארצות הברית סאות' קינגסטאון, רוד איילנד, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2014
 מקום לימודים:  אוניברסיטת רוד איילנד  בית הספר לדרמה באוניברסיטת ייל
 פרופיל ב-IMDb
 
אנדרו ברנאפ (באנגלית: Andrew Burnap; נולד ב-5 במרץ 1991) הוא שחקן אמריקאי, זוכה פרס טוני לשחקן הטוב ביותר עבור תפקידו במחזה "הירושה".
ביוגרפיה

ברנאפ נולד והתחנך בעיירה סאות' קינגסטאון ברוד איילנד. הוא בוגר תואר ראשון בלימודי דרמה באוניברסיטת רוד איילנד ולאחר מכן למד לתואר שני בבית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל.
קריירה

בשנת 2016 השתתף במחזות "טרוילוס וקרסידה" בתפקיד טרוילוס שעלה בתיאטרון דלקורטה ו"This Day Forward" שעלה בתיאטרון הכרם בניו יורק.
בין השנים 2018–2020 גילם את דמותו של טובי דרלינג במחזה "הירושה" שאף עלה בתיאטראות ברודוויי בחודש נובמבר 2019. על תפקידו קיבל ברנאפ פרס טוני לשחקן ראשי במחזה.
בשנת 2021 שיחק בתפקיד אורח בסדרות "יאנגר" ו"הטובות לקרב".
ב-12 בינואר 2022 פורסם על ליהוקו לסרט "שלגיה" לצד רייצ'ל זגלר וגל גדות.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2018 | The Chaperone | פלויד |  |
| 2018 | Spare Room | מאט |  |
| 2024 | The Front Room | נורמן |  |
| 2025 | שלגיה | ג'ונתן |  |
| TBA | The Up and Comer |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2018 | אינסטינקט | הנרי | פרק: "Live" |
| 2019 | קוד צבאי | סמל ג'וליאן לוקאס | פרק: "Smoke-Pit" |
| 2021 | יאנגר | טופר קלארק | פרק: "The Son Also Rises" |
| 2021 | הטובות לקרב | מקס | פרק: "And the Détente Had an End..." |
| 2022 | התרסקנו | פיל | 6 פרקים |
| 2022 | תחת נס השמיים | ג'וזף סמית' הבן | 5 פרקים |
| 2023 | אדוארד היקר | מקלבוי | פרק: "Shelter" |
| 2024 | FBI: המבוקשים ביותר | גארי מוסקר | פרק: "Aquarium Drinker" |
פילמוגרפיה > תיאטרון

| שנה | מחזה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | המלך ליר | דמויות שונות | תיאטרון דלקורטה |
| 2016 | טרוילוס וקרסידה | טרוילוס | תיאטרון דלקורטה |
| 2016 | This Day Forward |  | תיאטרון הכרם |
| 2018 | הירושה | טובי דארלינג | יאנג ויק, סאות' בנק |
| 2018 | הירושה | טובי דארלינג | ווסט אנד, לונדון |
| 2019–2020 | הירושה | טובי דארלינג | תיאטרון ברימור, ברודוויי |
הערות שוליים

↑  Andrew Burnap Biography | Broadway Buzz | Broadway.com, www.broadway.com
↑  THIS DAY FORWARD | By Nicky Silver, Vineyard Theatre, ‏20 ביולי 2016 (באנגלית)
1 2  Andrew Burnap Joins Rachel Zegler, Gal Gadot in Disney’s Live-Action ‘Snow White’ Remake (Exclusive), The Hollywood Reporter, ‏12 בינואר 2022
| פרס טוני לשחקן הראשי הטוב ביותר במחזה |
| --- | --- | --- |
| 1947–1975 | חוזה פרר / פרדריק מארץ' (1947) • הנרי פונדה / פול קלי / בזיל רת'בון (1948) • רקס הריסון (1949) • סידני בלקמר (1950) • קלוד ריינס (1951) • חוזה פרר (1952) • טום יוול (1953) • דייוויד ווין (1954) • אלפרד לאנט (1955) • פול מוני (1956) • פרדריק מארץ' (1957) • ראלף בלאמי (1958) • ג'ייסון רוברדס. (1959) • מלווין דאגלס (1960) • זירו מוסטל (1961) • פול סקופילד (1962) • ארתור היל (1963) • אלק גינס (1964) • וולטר מתאו (1965) • האל הולברוק (1966) • פול רוג'רס (1967) • מרטין בלסם (1968) • ג'יימס ארל ג'ונס (1969) • פריץ וויבר (1970) • בריאן בדפורד (1971) • קליף גורמן (1972) • אלן בייטס (1973) • מייקל מוריארטי (1974) • ג'ון קאני ווינסטון נטשונה (1975) |  |
| 1976–2000 | ג'ון ווד (1976) • אל פצ'ינו (1977) • ברנרד יוז (1978) • טום קונטי (1979) • ג'ון רובינשטיין (1980) • איאן מקלן (1981) • רוג'ר ריס (1982) • הארווי פירסטיין (1983) • ג'רמי איירונס (1984) • דרק ג'קובי (1985) • ג'אד הירש (1986) • ג'יימס ארל ג'ונס (1987) • רון סילבר (1988) • פיליפ בוסקו (1989) • רוברט מורס (1990) • נייג'ל הות'ורן (1991) • ג'אד הירש (1992) • רון ליבמן (1993) • סטיבן ספינלה (1994) • רייף פיינס (1995) • ג'ורג' גריזארד (1996) • כריסטופר פלאמר (1997) • אנתוני לפאליה (1998) • בריאן דנהי (1999) • סטיבן דיליין (2000) |  |
| 2001–הווה | ריצ'רד איסטון (2001) • אלן בייטס (2002) • בריאן דנהי (2003) • ג'פרסון מייס (2004) • ביל ארווין (2005) • ריצ'רד גריפית'ס (2006) • פרנק לנגלה (2007) • מארק ריילנס (2008) • ג'פרי ראש (2009) • דנזל וושינגטון (2010) • מארק ריילנס (2011) • ג'יימס קורדן (2012) • טרייסי לטס (2013) • בריאן קראנסטון (2014) • אלכס שארפ (2015) • פרנק לנגלה (2016) • קווין קליין (2017) • אנדרו גארפילד (2018) • בריאן קראנסטון (2019) • אנדרו ברנאפ (2021) • סיימון ראסל ביל (2022) • שון הייז (2023) ‏•‏‏ ג'רמי סטרונג (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 18e99e89-a1b1-4adb-ac64-95ddc23a5743
רנה פבלורו

| --- | --- |

 לידה:  12 ביולי 1923 לה פלאטה, ארגנטינה 
 התאבד:  29 ביולי 2000 (בגיל 77) בואנוס איירס, ארגנטינה 
 מדינה:  ארגנטינה 
 השכלה:  האוניברסיטה הלאומית של לה פלאטה  Rafael Hernández National College  Escuela primaria N° 45 Manuel Rocha 
 תקופת הפעילות:  מ-1949 
 פרסים והוקרה:  פרס קרן גיירדנר הבינלאומי (1987)  פרס יהלומי קונקס (1993)  פרס צלחת הזהב (1993)  פרס הנסיך מחידול (1999)  קצין בכיר במסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית (1978)  מסדר השמש של פרו (1973)  מדלית ג'ון סקוט (1979)  דוקטור לשם כבוד של האוניברסיטה האוטונומית של ברצלונה 
 חתימה:   
 
רנה חרונימו פבלורו (בספרדית: René Gerónimo Favaloro; ‏12 ביולי 1923 - 29 ביולי 2000), היה רופא כירורג לב ארגנטינאי, אשר זכה להכרה בינלאומית הודות לפיתוח ניתוח המעקפים. בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 ייסד קרן רפואית הקרויה על שמו, במטרה לטפל בחולים, לחקור מחלות ולעודד חינוך לרפואה מתקדמת.
פבלורו היה אישיות תקשורתית מוכרת. הוא הנחה תוכניות טלוויזיה העוסקות בבריאות וכתב ספרים רבים. בתקופת המשבר הכללי של תחילת המאה ה-21 בארגנטינה הפסיקו קופות החולים להעביר את תשלומיהן לקרן וכך נקלעה לחובות ענק. לכן החליט פבלורו לפנות לממשלה הארגנטינאית כדי שתיקח אחריות ותממן את חובות קופות החולים, בעיקר את חובותיה של קופת החולים הממלכתית, אך הממשלה התעלמה ולא נענתה לבקשותיו. מצבה הכלכלי הקשה של הקרן המשיך להחמיר והוא עצמו נקלע לחובות כבדים בניסיון להציל את הקרן. מצב מורכב זה הוביל לבסוף להתאבדותו. ב-29 ביולי 2000 שם קץ לחייו בירייה בלבו, הוא השאיר מכתב הפונה לנשיא ארגנטינה, פרננדו דה לה רואה, בו ביקר קשות את מערכת הבריאות הארגנטינאית.
ילדותו, נעוריו ותחילת דרכו

רנה פבלורו נולד בעיר לה פלאטה, בירת פרובינציית בואנוס איירס בארגנטינה, לחואן מנואל פבלורו (Juan manuel favaloro), נגר במקצועו, והידה רפאלי דה פבלורו (Hida Rafaelli de Favaloro), וגדל בעיר זו. לאורך השנים הראה תשוקה רבה ללימודים ולהשגת ידע. מי שעודדה את התשוקה הזאת בצעירותו הייתה סבתו מצד אמו, היא תמכה בו רבות לאורך השנים ואף לימדה אותו להתרשם וללמוד מהתהליכים הקורים בטבע, כגון תקופת הפריחה באביב והתפתחות הפרי לאחר מכן. פבלרו הקדיש לסבתו את עבודת התזה שלו בעת סיום הדוקטורט: "לסבתי סזאראה (Cesarea), אשר לימדה אותי להבחין ביופיו של הטבע, אפילו בענף יבש".
הוא למד בבית הספר היסודי ממלכתי מס' 45, במוסד זה קיים ציור קיר לזכרו. בשנת 1934 החל את לימודיו התיכוניים בבית הספר הלאומי רפאל הרנאנדס (אנ'). לאחר מכן למד בפקולטה למדעי הרפואה של האוניברסיטה הלאומית בלה פלאטה. בשנה השלישית ללימודיו החל את הסטאז' המקצועי בבית החולים H.I.G.A. SAN MARTIN LA PLATA וכאן, לראשונה, החל לטפל במטופלים באופן אישי. כבר אז הראה את מחויבותו המקצועית. לאחר משמרתו בבית החולים בשעות הבוקר, היה חוזר לקראת שעות הערב כדי לבצע בעצמו מעקב אחר המטופלים, אף על פי שתוכנית הלימודים חייבה אותו להגיע למשמרת אחת בלבד. בנוסף על כך, באותם הימים היה מבצע תצפיות בזמן ניתוחים שונים וכך למד טכניקות ניתוח שבעתיד יהפכו להיות חלק מניתוח המעקפים שפיתח. ניתן לומר שבשנתיים של הסטאז' הרפואי, בית החולים הפך לביתו השני. הוא עשה שם לילות כימים ברצון לפתח את הידע האישי שלו בתחום הרפואה כדי להפוך לרופא מן השורה הראשונה.
קריירה מקצועית

לאחר שסיים את לימודיו בשנת 1949, הכל הצביע שעתידו נמצא בבית החולים שבו התמחה. מיד עם סיום לימודיו, משרת עוזר רופא. הוא קיבל את התפקיד בתקן זמני וכעבור מספר חודשים הוצעה לו משרה קבועה. הנהלת בית החולים ביקשה ממנו למלא כרטיס עם פרטיו; אבל בשורה האחרונה היה עליו לאשר שהוא מקבל את האידאולוגיה הפרוניסטית. לחתום על הצהרה זאת היה בשביל פבלורו לבגוד בעקרונותיו והחליט לסרב.
לאחר שסיים את לימודיו בשנת 1949, החל לעבוד בבית חולים קטן בעיירה קטנה דלת אמצעים ולא מפותחת בשם חסינטו אראוס (Jacinto Arauz) בפרובינציית לה פמפה. תוך זמן קצר הצטרף לעבודה איתו אחיו חואן חוסה פבלורו (Juan Jose Favaloro), גם הוא רופא במקצועו. בשנים שהשניים עבדו יחד בקליניקה בחסינטו אראוס, הם הקימו בעיירה מרכז לסיוע רפואי, אשר תרם לירידה משמעותית של מקרי תמותה בקרב ילדים, עד כמעט להיעלמות התופעה באזור. כמו כן, חלה ירידה משמעותית בשכיחות מחלות זיהומיות בקרב יולדות ואף חלה ירדה משמעותית בתת-תזונה בקרב ילדים. כעבר זמן קצר, השניים הקימו מאגר מידע של תורמי דם פוטנציאליים, עימם היו יוצרים קשר במקרה הצורך. התורמים היו מתייצבים במרכז כדי לתרום מנות דם ולסייע. מעבר לכך, האחים פבלורו קיימו הרצאות בנושא בריאות ומניעת מחלות אשר היו פתוחות לקהל הרחב של העיירה דלת האמצעים. לאורך השנים בהן שירת כרופא העיירה, המשיך פבלורו במחקר רפואי, הוא נהג לנסוע לעיר מולדתו לה פלאטה, כדי לעבור הדרכות וללמוד על טכניקות רפואיות חדשות.
בשנת 1962 עבר לארצות הברית כדי להתמקצע בכירורגיית לב-חזה. הוא השתכן בעיר קליבלנד, שם הצטרף לצוות כירורגי של קליניקת קליבלנד וכך החל ללמוד ולחקור על מחלות לב ועל מחלות גנטיות. הוא החל להתמקד בחקר מבנה הלב, ובדק את הקשר בין עורקי הלב לבין שרירי הלב. כלל המחקרים הללו הובילו אותו בשנת 1967 לפיתוח ניתוח המעקפים. פיתוח זה הביא לפבלורו הוקרה בינלאומית, כיוון ששינה את הראייה הרפואית בכל הקשור למחלות לב והעניק לחולים פתרון למחלות שעד אז נתפסו כסופניות.
בשנת 1971 חזר לארגנטינה בתקווה שיוכל להקים קליניקה רפואית שווה ברמתה לזו שבקליבלנד, אשר מחברת בין טיפול רפואי, מחקר ולימודי רפואה מתקדמים. בשנת 1975 הקים את "קרן פבלורו" בעזרת תומכים רבים מתחום הרפואה ואף מימן לאורך תקופה ארוכה את הקרן ממיטב כספו. ככל שהקרן התפתחה, הצליח פבלורו להקים את המרכז הרפואי המתקדם שעליו חלם. המרכז התחיל לטפל בחולים הסובלים ממחלות שונות, בעיקר מחלות לב. בו בזמן, ביצעו הרופאים המטפלים עבודות מחקר, במטרה לפתח טכניקות רפואיות חדשות. כמו כן, הקרן הקימה בית ספר לרפואה, אליו החלו להגיע סטודנטים מכל העולם כדי להתמקצע בתחום הקרדיולוגיה וכדי לשמוע על טכניקות רפואיות מתקדמות. בשנת 1980 הקים פבלורו מכספו מעבדות למחקר בסיסי, אשר החלו לפעול באישורו של מכון המחקר הראשי הארגנטינאי והופעלו על ידי צוות ההוראה של קרן פבלורו. בסוף שנות התשעים אומצו מעבדות אלה על ידי המכון לחקר המדע האוניברסיטאי הלאומי. בשנת 1992 פבלורו עודד את הקרן לייסד את המכון לקרדיולוגיה וכירורגיית לב. מוסד זה הוא עמותה ללא מטרת רווח, שרואה למטרה להעניק שירותים רפואיים מפותחים בכל הקשור לכירורגיית לב והשתלת איברים מורכבים כגון: השתלות לב, ריאה, מח עצם והשתלות כליה. כל זאת נעשה בהשגחתו של פבלורו תחת הסיסמה "טכנולוגיה מתקדמת בשירות הרפואה ההומניסטית".
מותו

סמוך לתחילת המאה ה-21 עברה ארגנטינה משבר כלכלי ופוליטי קשה מאוד. הקרן נקלעה לחובות בסדר גודל של 18 מיליון דולר. חובות אלו נגרמו כתוצאה מאי תשלום מצד קופות חולים פרטיות וממלכתיות שונות, ובעיקר מקופת החולים הלאומית, אשר נמנעו לשלם את חובותיהן לקרן. פבלורו שלח בקשות רבות לנשיא המדינה, פרננדו דה לה רואה, שהממשלה תממן את חובות קופות החולים כדי לאפשר את המשך פעילותה של הקרן. ממשלת ארגנטינה התעלמה מבקשות אלו ולא החזירה תשובה רשמית.
ב-29 ביולי 2000 הסתגר פבלורו בחדר השירותים בביתו הפרטי וירה בעצמו. לאחר אירוע זה התגלו בביתו שבעה מכתבים שהשאיר ושתוכנם התגלה לציבור בצורה הדרגתית, כיוון שהממשלה ניסתה להסתיר את התוכן של אותם מכתבים. באחד המכתבים, הסביר על המשבר הכלכלי הקשה אליו נקלעה הקרן והסביר שהחליט לשים קץ לחייו כיוון שהדרך היחידה שגורמים פוליטיים ידאגו למערכת הבריאות הארגנטינאית ולקרן בפרט היא למות באופן טראגי. במכתב הוא כתב: "אני עובר את אחד הרגעים הקשים בחיים שלי, לקרן בעיות כלכליות קשות. בתקופה האחרונה הפכתי לקבצן. עבודתי היא להתקשר, להתקשר ולדפוק על דלתות כדי לגייס איזה שהוא סכום שיאפשר לנו להמשיך בעבודתנו".
ספרים

פבלורו פרסם יותר משלוש מאות עבודות מחקר בתחום הרפואה. בנוסף, פרסם שני ספרים שעסקו בחקר חייו של חוסה דה סן מרטין. כמו כן, הוא כתב שתי אוטוביוגרפיות וספר בשם "דון פדרו והחינוך" בו הוא מעלה מחשבות על החינוך ההומניסטי והצעות למחנכים. בספר זה הוא מבקר את מוסדות הלימוד הפורמליים ומסביר שאלה אמורים לעורר את סקרנות התלמידים ולא לכבות אותה.
1970: Tratamiento quirúrgico de la arteriosclerosis coronaria (Surgical treatment on coronary arteriosclerosis).
1980: Recuerdos de un médico rural. Autobiografía.14
1984: ¿Conoce usted a San Martín?.15
1991: La memoria de Guayaquil.16
1992: De la Pampa a los Estados Unidos. Autobiografía.17
1994: Don Pedro y la educación.18
1996: Conversaciones sobre ética y salud. En colaboración con Moszenberg A., Mainetti J., Klimovsky G., Ciocchini H.19
1997: Recuperando lo invisible: conversaciones sobre cultura. En colaboración con Obiols, G, Presas, M, Burucúa, J. y Piscitelli, A.20
2000: El milagro y el valor de la vida. En colaboración con Luis Landriscina y Mamerto Menapace.21
הערות שוליים

↑  Biografía, Fundación Favaloro (בספרדית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CiNii: DA13471473  GND: 1056384867  ISNI: 0000 0001 1495 4612  LCCN: n86012187  NLA: 36048153  NTA: 114615721  SUDOC: 189914149  Trove: 1201277  VIAF: 94258659   WorldCat (עם VIAF): 94258659
שקיפות בינ"ל ישראל

| --- | --- |

 פעילות:  הנחלת ערכי השקיפות, הדמוקרטיה התמודדות עם תופעות של שחיתות והגנה על שומרי הסף בחברה בישראל
 התאגדות:  עמותה רשומה
 שפה רשמית:  עברית
 מדינה:  ישראל
 מטה הארגון:  הפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב
 מייסדים:  פרופ' דוב יזרעאלי
 יושב ראש:  נילי ארד 
 מנכ"ל:  עו"ד מיכאל יוחאי
 תקופת הפעילות:  1999–הווה (כ־26 שנים)
 http://www.ti-israel.org
 
העמותה שקיפות בינלאומית ישראל - שבי"ל הוקמה בשנת 1999, במטרה לקדם בחברה הישראלית נורמות של שקיפות, טוהר מידות, יושרה ואתיקה.
העמותה נוסדה על ידי פרופ' דוב יזרעאלי, שהיה מרצה לשיווק ואתיקה בפקולטה לניהול ע"ש קולר באוניברסיטת תל אביב.
מאז מאי 2017 יושבת ראש העמותה היא השופטת (בדימוס) נילי ארד, נשיאת בית הדין הארצי לעבודה לשעבר. מנכ"ל העמותה הוא עו"ד מיכאל יוחאי.
מזכירות העמותה נמצאת בפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב.
הארגון העולמי Transparency International - TI

הארגון העולמי Transparency International - TI שקיפות בינלאומית (אנ') הוא ארגון חברתי גלובאלי הפועל באמצעות כ-100 סניפים ברחבי העולם. מקום מושבה של מזכירות הארגון בברלין. TI מפרסם מדדים שונים המשקפים שחיתות במדינות העולם, ביניהם המדד השנתי של תפישת השחיתות העולמי Corruption Perception Index- CPI הכולל מדרג מרד של תפישת השחיתות בכ-180 מדינות לרבות ישראל; כמו כן הארגון מפרסם את דו"ח ייצוא השחיתות העולמי Exporting Corruption Report הבוחן מצב 'אכיפה פעילה' של 47 מדינות לרבות ישראל, האחראיות על 84% מסך הייצוא העולמי מטעם ארגון ה-OECD. בנוסף מפרסם TI מדדים הקשורים בשקיפות תאגידים ביטחוניים גדולים ומשרדי הביטחון בעולם Corruption Index – DCI .Defence Companies Anti