stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האקדח של צ'כוב
מקור המושג

התובנה לגבי העיקרון הקרוי על שמו, התגבשה אצל צ'כוב בעקבות כתיבת מחזהו הראשון בשם "איוואנוב" (אנ'), בשנת 1887, לבקשת פיודור קוֹרְש, מנהל "תיאטרון קורש" (אנ') במוסקבה, כפי שסיפר לידידו הסופר איליה גורליאנד בשיחתם ביאלטה בקיץ 1889. וכך ציטט גורליאנד את צ'כוב בזכרונותיו: "אם במערכה הראשונה תָּלִיתָ אקדח על הקיר, אזי במערכה הבאה הוא אמור לירות. אם לא כך, אל תשים אותו שם".
בנוסף למובאה מזכרונות גורליאנד, צ'כוב הזכיר את רעיון האקדח במספר הזדמנויות שבהן ביקר מחזה או סיפור, כגון:
במכתבו לאלכסנדר לאזארב (שם עט של אלכסנדר גרוזינסקי) מ-1 בנובמבר 1889, צ'כוב כתב: "לעולם אסור לשים רובה טעון על הבמה אם איש לא חושב לירות בו. טעות היא להבטיח הבטחות שאינך מתכוון לקיים".
סרגיי שצ'וקין, בזכרונותיו משנת 1911, ציטט את צ'כוב: "אם תגיד בפרק הראשון שיש רובה תלוי על הקיר, בפרק השני או השלישי הוא חייב לירות. אם הוא לא אמור לירות, הוא לא צריך להיות תלוי שם".
צ'כוב לא בהכרח התכוון לאקדח או רובה במובן המילולי, אלא כמטפורה. כל פרט בסיפור יכול להיות "אקדח": חפץ, פריט תפאורה, תכונה ייחודית של דמות וכל דבר אחר. צ'כוב הזהיר מפני שימוש בפרטים חסרי משמעות לסיפור, ואם המחבר מעניק משמעות לפרט כלשהו, עליו להמשיך להתייחס אליה. מבחינתו, לפרטים יש כוח והם יוצרים כוונה וציפיות, והוא סבר שאם המחבר השקיע זמן בתיאור והצגה של אובייקט, האובייקט הזה צריך להופיע ויש להתייחס אליו בהמשך הסיפור. פרטים שאינם במקומם או מטעים, עלולים לקלקל את החוויה, ואל-לו למחבר לאכזב את הציבור על ידי הצגת אלמנטים ללא הסבר מדוע הם ראויים לתשומת לב, בבחינת הבטחת שווא.
כללים נגזרים

עקרון "האקדח של צ'כוב" מהווה הסכמה בשתיקה שמחבר לא יציג ביצירה אלמנטים שאינם מוסברים. פריט בסיפור המסגרת, המשמש "אקדח", מופיע בשני שלבים עיקריים: בשלב המוקדם, הכינון (Set Up), הפריט מוצג באופן דרמטי שימשוך תשומת לב, אך מבלי שהקהל יהיה מודע לחשיבותו לסיפור, וזו תבוא לידי ביטוי בשלב הפרעון (Pay Off) שגורם לתפנית בעלילה. ההנחה היא שהקהל יבוא על סיפוקו רק אם שני השלבים יתקיימו: אם הפריט יונכח אך לא ימומש ("האקדח יוטען אך לא יירה"), הקהל יתאכזב, ואם הפריט יפתיע מבלי שהונכח קודם, בבחינת "דאוס אקס מכינה", הקהל ירגיש מרומה על ידי מחבר שהתחמק מאחריותו. את המושגים Setup – Payoff טבעו רוברט זמקיס ובוב גייל בטרילוגיית "בחזרה לעתיד". לפי כלל הכינון והפרעון, הפריט מוצג בתחילה באופן שממעיט מחשיבותו, וזו הולכת ונבנית בהדרגה באמצעות פיזור רמזים עד שהחשיבות לסיפור מתבררת, כך שאם הקורא או הצופה יבחנו את העלילה לאחור, הם יבינו כיצד נבנה תפקיד הפריט בתוך מסגרת העלילה.
פריט מסוים ימלא תפקיד חשוב בעלילה כאשר הוא מוצג בהקשר שמקנה לו משמעות דרמטית שבתורה יוצרת אצל הקהל ציפיות לקבל תשובות: הצגת חפץ המעורר רגשות חזקים בפני עצמו (כגון אקדחים שמסמלים אלימות ותוקפנות); התמקדות יתרה בפריט שאיננו דרמטי במהותו (כגון טבעת נישואין); הצגת דבר-מה יום-יומי, אך בהקשר לא צפוי (כגון אדם הולך בשלג בבגדי קיץ). במקרים כאלה, בסצנת הפרעון המחבר אמור להסביר את ההקשר ואת המטרה. אחרת, הפריט המודגש יישאר אקראי ולא קשור לסיפור המסגרת.
מושגים משיקים

רמז מטרים – קיימת נטייה לבלבל בין "אקדח של צ'כוב" לבין "רמז מטרים". אולם, בעוד "אקדח" הוא פריט שהוצג בשלב מוקדם ועל המחבר להסביר מאוחר יותר את חשיבותו, רמז מטרים נועד רק להעלות למודעות התרחשות צפויה, אך לא למקד את תשומת הלב בפריט מסוים.
מקגאפין – בעוד ל"אקדח" יש משמעות מסוימת המשפיעה על המשך התפתחות העלילה, מטרת ה"מקגאפין" היא להניע את הדמויות, אך למהותו אין חשיבות. דוגמה ל"מקגאפין" היא המזוודה בסרט "ספרות זולה", שמובילה את וינסנט וג'ולס במסע אלים, אך תוכן המזוודה לא מתברר לצופים ואיננו מהותי להתפתחות העלילה, אלא עצם קיום המזוודה חשוב.
רד הרינג (Red herring) – פריט בעלילה שנועד להסיח את דעת הקהל מההתרחשות העיקרית, כך שיחשוב שמדובר בפריט משמעותי, גם אם הוא מינורי וקשור לעלילת משנה בסיפור. אולם עקרון "האקדח של צ'כוב" חל גם על פריטים כאלה שלא יכולים להיות אקראיים, וצריכים להיות קשורים לעלילה העיקרית. בהקשר הזה, הסופר קווין טומלינסון אמר שלרד הרינג יש תפקיד חשוב בבניית מתח, והמחבר צריך ליצור אותו כאשר "האקדח של צ'כוב תלוי מעל ראשו כמו חרב דמוקלס".
הנשקיה של צ'כוב (Chekhov's Armoury) – שימוש ב"אקדחי צ'כוב" מרובים ביצירה אחרת, לא כולם בולטים באופן חד, ולעיתים משמשים כהסוואה לפריטי "רד הרינג".
האקדוחן של צ'כוב (Chekhov's Gunman) – דמות שמוצגת כאקראית ולא חשובה, אך מתגלה כמשמעותית בסיומה של אפיזודה.
הבומרנג של צ'כוב – פריט שמילא את ייעודו בעלילה ולכאורה נשכח, אבל שב ומופיע בהמשך באופן לא צפוי.
הערות שוליים

1 2  מיכאל הנדלזלץ, "המערכה האחרונה": כרוניקה של אקדח, באתר הארץ, 19 ביוני 2012
↑  מה חשיבותם של סיפורי צ'כוב?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה
↑  אפרת דובדבני, האקדח שהופיע במערכה הראשונה, יירה בשלישית, באתר ynet, 25 באוקטובר 2015
↑  גורן, צבי (17 ביוני 2012). במערכה האחרונה – אקדחים עשנים. הבמה.
1 2  Tumlinson, Kevin. Chekhov's Gun: Using Story Details Strategically. Draft2Digital. Retrieved March 20, 2019.
1 2 3  Chekhov’s Gun: What it is and how to use it like a pro. Now Novel. Retrieved March 20, 2019.
↑  Krishnan, Priya (2017). "Plight of Women". Laxmi Book Publication. Solapur, India. p. 6. ISBN 978-1-387-45171-5.
1 2 3  Quotations by Isaiah Berlin. Retrieved March 17, 2019.
1 2  Reilly, Seb. Using Chekhov’s Gun. Thanet writers. Retrieved march 20, 2019.
1 2 3  Day, Kylie. (June 30, 2015). An Explanation of the Term Chekhov's Rifle: What Not To Do. The Writing Kylie.
↑  Chekhov's Gun as a Plot Device. Screenwriting. Retrieved March 18, 2019.
1 2 3 4 5 6 7 8  What Is Chekhov's Gun and How to Use It. Reedsy. May 28, 2018. Retrieved March 17, 2019.
↑  כִּינוּן במילון תקשורת המונים (תשע"ב), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  פֵּרָעוֹן במילון תקשורת המונים (תשע"ב), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  Renée, V. (september 27, 2018). How Chekhov's Gun Will Help You Achieve Bulletproof Foreshadowing. No Film School.
1 2  Chekhov's Gun. TV Tropes. Retrieved March 20, 2019.
↑  Chekhov's Armoury. TV Tropes. Retrieved March 20, 2019.
↑  Chekhov's Gunman. TV Tropes. Retrieved March 20, 2019.
↑  Chekhov's Boomerang. TV Tropes. Retrieved March 20, 2019.
הוקן נסר

| --- | --- |

 לידה:  21 בפברואר 1950 (בן 74) קומלה, שוודיה 
 מדינה:  שוודיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אופסלה 
 שפות היצירה:  אנגלית, שוודית 
 סוגה:  רומן פשע 
 יצירות בולטות:  The Mind's Eye, Straff, The Return, Borkmann's Point, Woman with Birthmark, בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 צאצאים:  Johannes Nesser 
 פרסים והוקרה:  פרס מפתח הזכוכית (2000)  פרס רומן הפשע השוודי הטוב ביותר (1994)  Sveriges Radio's Short Story Prize (2006)  Ripper Award (2010)  פרס פלה רוזנקרץ (2014)  Finnish Whodunnit Society (2002)  סופר השנה (2002)  מדליית המלך  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 www.nesser.se
 
הוֹקַן נֶסֶר (בשוודית: Håkan Nesser; נולד-21 בפברואר 1950) הוא סופר מתח שוודי שספריו תורגמו ליותר מ-25 שפות. הוא זכה שלוש פעמים בפרס האקדמיה השוודית לספרי מתח ובפרס "Glass Key" לספר המתח הטוב ביותר בסקנדינביה. נודע בעיקר בזכות סדרת ספרי המתח של המפקח וַאן וֶטֶרֶן.
ביוגרפיה

נסר נולד וגדל בעיר קומלה שבשוודיה, אך את רוב חייו חי באופסלה. הוא החל את דרכו כסופר ב-1988, אך המשיך לעבוד כמורה עד 1998, אז הפך לסופר במשרה מלאה. באוגוסט 2006, נסר ואשתו אלקה (פסיכיאטרית במקצועה) עברו לגור בגרינץ' וילג' שבניו יורק. מספר שנים מאוחר יותר, הזוג עבר ללונדון ומאז הם מחלקים את חייהם בן בריטניה לשוודיה.
ספריו > המפקח וַאן וֶטֶרֶן

1993 – Det grovmaskiga nätet (ראה אור בעברית בשנת 2018 בהוצאת הכורסא בשם "דג חמקמק". משוודית: רות שפירא)
1994 – Borkmanns punkt (ראה אור בעברית בשנת 2019 בהוצאת הכורסא בשם "נקודת בורקמן". תרגום: תומר בן אהרון)
1995 – Återkomsten
1996 – Kvinna med födelsemärke (ראה אור בעברית בשנת 2020 בהוצאת הכורסא בשם "אישה עם כתם לידה". תרגום: תומר בן אהרון)
1997 – Kommissarien och tystnaden
1998 – Münsters fall
1999 – Carambole
2000 – Ewa Morenos fall
2001 – Svalan, katten, rosen, döden
2003 – Fallet G
ספריו > המפקח ברברוטי

2006 – Människa utan hund
2007 – En helt annan historia
2008 – Berättelse om herr Roos
2010 – De ensamma
2012 – Styckerskan från Lilla Burma
ספריו > רומנים נוספים

1988 – Koreografen
1996 – Barins triangel
1998 – Kim Novak badade aldrig i Genesarets sjö
1999 – Flugan och evigheten
2002 – Och Piccadilly Circus ligger inte i Kumla
2002 – Kära Agnes!
2004 – Skuggorna och regnet
2005 – Från doktor Klimkes horisont
2009 – Maskarna på Carmine Street
2011 – Himmel över London
2014 – Levande och döda i Winsford
דרוב (מסוק)

הדרוב (השם בא ממילה שמקורה בסנסקריט "dhruv", שפירושה בלתי ניתן לערעור או מוצק) הוא מסוק קל מתקדם, המתאים למגוון משימות צבאיות, משטרתיות ואזרחיות. שתוכנן ופותח על ידי תעשייה האווירית ההודית (HAL). הפיתוח של דרוב הוכרז בנובמבר 1984. המסוק טס לראשונה ב-1992; התפתחותו התארכה עקב מספר גורמים, כולל דרישת הצבא ההודי לשינויי עיצוב, הגבלות תקציב וסנקציות שהוטלו על הודו ב-1998.
דרוב נכנס לשירות בשנת 2002. הוא נועד לעמוד בדרישות של מפעילים צבאיים ואזרחיים כאחד, כאשר גרסאות צבאיות של המסוק פותחו עבור הכוחות המזוינים ההודיים, בעוד שפותחה גם גרסה לשימוש אזרחי/מסחרי. גרסאות צבאיות בייצור כוללות גרסאות הובלה, שירות, סיור ופינוי רפואי. בהתבסס על פלטפורמת דרוב, מפותחים בימים אלה מסוק קרב קל (LCH) ומסוק שירות ותצפית (LUH).
המסוק, שנמצא בייצור סדרתי, נרכש במספרים גדלים על-ידי הזרועות הצבאיות בהודו ומוצע גם ליצוא. נכון לינואר 2022, יוצרו 335 דרוב עבור שוקי מקומיים ויצוא עם יותר מ-340,000 שעות טיסה.
פיתוח > בסיס

תוכנית המסוק הקל המתקדם (ALH) עבור מסוק מקומי רב-תכלתי בנפח 5 טון שיזמה במאי 1979 על ידי חיל האוויר ההודי וזרוע האוויר הצי ההודי. התעשייה האווירית ההודית קיבלה חוזה על ידי ממשלת הודו לפיתוח המסוק עם חברת מסרשמיט-בולקוב-בלוהם (MBB) הגרמנית החוזה נחתם ביולי 1984 כיועצת עיצוב ושותפה בשיתוף פעולה בתוכנית. אף על פי שהוא תוכנן לטוס כבר ב-1989, אב הטיפוס הראשון של ALH ביצע את טיסת הבכורה שלו ב-20 באוגוסט 1992 בבנגלור עם נוכחותם של סגן הנשיא ההודי. בעיות פיתוח התעוררו עקב שינוי בדרישות הצבאיות ומחסור במימון בעקבות המשבר הכלכלי ההודי ב-1991.
ניסויים ימיים על סיפון INS Viraat וספינות אחרות של הצי ההודי החלו במרץ 1998, ובסביבות אותו זמן החלה תוכנית להפחתת משקל. עם זאת, עיכובים נוספים בפיתוח נגרמו כאשר יושמו סנקציות נגד הודו בעקבות מספר ניסויים גרעיניים של ב-1998 וסירובה המתמשך של הודו לחתום על האמנה המקיפה לאיסור ניסויים גרעיניים. כתוצאה מכך הוטל אמברגו על המנוע המיועד למסוק, ה-LHTEC T800. מנוע ש נבחר כתחליף הוא טורבומקה TM 333-2B2; בנוסף, טורבוממקה הסכימה לפתח מנוע חזק יותר עם התעשייה האווירית ההודית. טורבומקה גם סייעה בפיתוח המסוק, ניתוח מתח ומחקרים על דינמיקת הרוטור נערכו בצרפת. הטיסה הראשונה של דרוב עם המנוע החדש התרחשה ב-16 באוגוסט 2007.
פיתוח > פיתוחים נלווים

ה-HAL Rudra, הידוע קודם לכן כדרוב תקיפה (Dhruv-WSI), הוא גרסה תקיפה שתוכננה עבור הצבא ההודי. הפיתוח אושר בדצמבר 1998 ואב הטיפוס טס לראשונה ב-16 באוגוסט 2007; הוא אמור להיות חמוש בטילים נגד טנקים וגם בטילים נגד מטוסים ובצריח תותח. הדרוב תקיפה אמור להיות מסוגל לתפקד בתפקידי תמיכה אווירית קרבית (CAS) ולוחמה נגד צוללות (ASW). בנוסף לדרוב תקיפה התעשייה האווירית ההודית מפתחת גם את מסוק הקרב הקל (LCH) מבוסס על דרוב עבור הכוחות המזוינים ההודיים. הוא מצויד בכנפי גב לנשיאת טילים נגד-טנקים, טילי אוויר-אוויר ותרמילי רקטות. ל-LCH יהיו גם מערכת רכישת מטרות עם מד טווח לייזר וראייה תרמית.
בפברואר 2012 דיווח התעשייה האווירית ההודי כי הצבא ההודי הורה על יצור 159 מסוקים נוספים.
פיתוח > חלקם של התעשיות ביטחוניות הישראליות

אחת החברות הישראליות שעשתה שיתוף פעולה עם התעשייה האווירית ההודית בפיתוח מסוק הדרוב היא תעשייה אווירית שמספקת למסוק חבילת אוויוניקה מהמתקדמות בעולם החל משנת 2004. היקף העסקאות סביב המסוק מוערכות בעשרות מיליוני דולרים. מפעל להב בתע"א התקין בדרוב חבילת אוויוניקה משולבת, הכוללת צגים דיגיטליים בתא הטייסים, חליפת לוחמה אלקטרונית להגנת המסוק, מערכת תצפית אלקטרו-אופטית ליום וללילה, והתאמה לנשיאת חימוש חיצוני. מסוק מושבח ראשון הוצג בסלון האווירי בפריז ביוני 2003. (המסוק שהובא לארץ הוא בתצורתו המקורית, עם מכשור אנלוגי בתא הטייסים).
תע"א דאגה גם לשיתוף פעולה בין רשות התעופה האזרחית בישראל לרשות המקבילה בהודו, וב-2004 נחתם מזכר הבנות להופעת הדרוב ברישוי ישראלי (בינתיים מופעל המסוק בארץ ברישום הודי). רישוי זה עשוי לשפר את סיכויי שיווק המסוק במדינות השוק האירופי ובארצות הברית.
בינואר 2011 חתמו החברות על שיתוף פעולה בפיתוח גרסה לא מאוישת של המסוק, עבור חיל הים ההודי. זה פרויקט המשך לפרויקט ה-NRUAV שפותח על ידי מפעל מלט והתעשייה האווירית ההודית. עם זאת, דיווח מחודש יוני האחרון מצביע על כך שהשת"פ הזה בוטל ובמקומו ממשיכה תע"א לבד לפתח מסוק לא מאויש על בסיס ה-Eurocopter EC-145.
עיצוב

הדרוב הוא בעיצוב קונבנציונלי; כ-29% ממשקלו הריק (מהווים 60% משטח הפנים של המטוס) הם חומרים מרוכבים. דווח שחומר סיבי הפחמן הייחודי שפותח על ידי התעשייה האווירית ההודית הפחית את משקל המסוק ב-50%. רוטור הזנב הגבוה מאפשר גישה נוחה לדלתות האחוריות. גלי הטורבו התאומים טורבומקה TM333-2B2 מותקנים מעל תא הנוסעים ומניעים רוטור ראשי מורכב בעל ארבעה להבים. ניתן לקפל את הרוטור הראשי באופן ידני; הלהבים מותקנים בין לוחות מחוזקים בסיבי פחמן, ראש הרוטור בנוי מאלסטומרים סיבים. בפברואר 2004, חברת המסוקים האמריקאית Lord Corporation זכתה בחוזה לפיתוח מערכת בקרת רעידות אקטיבית (AVCS), המנטרת את התנאים המשולבים ומבטלת רעידות של גוף המסוק.
קטע תא הטייס של גוף המסוק הוא ממבנה קוולר וסיבי פחמן; הוא מצויד גם באזורי קמטים ומושבים עמידים להתרסקות. המטוס מצויד במערכת בקרת טיסה אוטומטית בעלת ארבעה צירים. מערכות אוויוניקה כוללות רדיו תקשורת, זיהוי עמית טורף, ניווט דופלר ומד גובה רדיו; מכ"ם מזג אוויר ומערכת הניווט אומגה היו אפשרויות עבור הגרסה הימית. התעשייה האווירית פיתחה גם מערכות מיקוד וחבילת לוחמה אלקטרונית עבור הדרוב, כמו גם אוויוניקה לתצפית בטיסה ביום ובלילה.
מפעילים

הודו הודו – חיל האוויר ההודי, חיל התעופה של צבא הודו, הצי ההודי, משמר החופים ההודי וכוח ביטחון הגבול
ישראל ישראל – משרד הביטחון קנה אחד ב-2007 והוא משמש להובלת אישים, המסוק פעיל בחיל האוויר הישראלי.
המלדיביים המלדיביים
מאוריציוס מאוריציוס
נפאל נפאל – חיל האוויר הנפאלי
לפי דיווח, נשיא התעשייה האווירית ההודית, מתכנן להפוך את הדרוב למוצר ייצוא כאשר על הכוונת נמצא השוק של דרום אמריקה. הלקוח הראשון לפי דיווח היא מדינת אקוודור שרכשה 7 מסוקים כאלו עבור חיל האוויר שלה. על הפרק נמצאות גם ברזיל, פרו, בוליביה וקולומביה.
הערות שוליים

↑  העמוד הרשמי של דרוב, באתר HAL
↑  אורה קורן, מערכת הביטחון של הודו תרכוש 200 מסוקי "דרוב" של התעשייה האווירית, באתר הארץ, 26 במאי 2005
↑  הדס מנור, בנגלור, ‏השת"פ מתהדק: ישראל תרכוש מסוק קרב הודי לסיוע בשיווקו במדינות נוספות, באתר גלובס, 7 בדצמבר 2004
↑  Indian HAL Dhruv Helicopters Likely To Emerge Victorious Over Airbus Choppers In Philippines Defense Deal - Reports, Latest Asian, Middle-East, EurAsian, Indian News, ‏3 בדצמבר 2021 (באנגלית)
דרוב תקיפה
מסוק תקיפה קל (LCH)
תמונה של עובדי מפעל של HAL לכבוד יצור המסוק ה-300
הדרוב במפגן של כוחות מיוחדים של הצי ההודי
דיפאק צ'ופרה

| --- | --- |

דיפאק צ'ופרה, 2019
 לידה:  22 באוקטובר 1946 (בן 78) ניו דלהי, הראג' הבריטי 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום מגורים:  לה חויה 
 עיסוק:  מרפא אלטרנטיבי, סופר, מרצה
 מקום לימודים:  All India Institutes of Medical Sciences 
 שפות היצירה:  אנגלית
 תחום כתיבה:  פילוסופיה שירה תודעה רוחניות ניו אייג'
 יצירות בולטות:  The Seven Spiritual Laws of Success, אתה הוא היקום 
 הושפע מ:  מהרישי מהש יוגי
 צאצאים:  Mallika Chopra, Gotham Chopra 
 פרסים והוקרה:  פרס צ'נצ'לני ההודי הגלובלי של CIF (2012)  פרס המהגרים הגדול (2006)  פרס איג נובל 
 https://www.deepakchopra.com/
 
דיפאק צ'ופרה (באנגלית: Deepak Chopra; בהינדי दीपक चोपड़ा; נולד ב-22 באוקטובר 1946) הוא רופא, מרפא אלטרנטיבי, סופר, ונואם בתחום הניו אייג' ממוצא הודי המתגורר בארצות-הברית. כתב ספרים רבים העוסקים בדרכים להגביר את אושרו של אדם, בעיקר בהשפעת תפיסות בודהיסטיות, וכן כתב על הקשר הרוחני בין הגוף לנפש.
על פי גישתו של צ'ופרה, תהליכים נפשיים הם בעלי השפעה רבה על בריאות הגוף. גישתו שואלת מונחים מתוך הרפואה המדעית ומשלבת אותם ברפואה אלטרנטיבית המבוססת בעיקרה על פילוסופיות של המזרח הרחוק. לשיטתו, חוסר שקט ולחץ נפשי הם בעלי השפעה רבה על בריאותו של האדם, ובעזרת פעילות גופנית, מדיטציה, ושינוי תפיסת החיים יכול האדם להגיע לבריאות טובה יותר ואף לעכב תהליכי הזדקנות.
בשנת 1999 בחר בו המגזין טיים לאחד ממאה הגיבורים החשובים של המאה ה-20. כיום, צ'ופרה הוא בעל מספר ספרים רבי-מכר ברחבי העולם. כמו כן, לצ'ופרה קו מוצרי בריאות משלימים אלטרנטיביים, והוא נוהג להעביר הרצאות וסדנאות.
ביוגרפיה

צ'ופרה נולד בניו דלהי, הודו. אביו, קרישאן צ'ופרה, היה קרדיולוג בהודו, שעמד בראש בית החולים בניו דלהי למשך למעלה מחצי יובל, ושרת כסגן בצבא הבריטי.
צ'ופרה סיים את הכשרתו בבית הספר לרפואה בניו דלהי בשנת 1968. בשנותיו הראשונות כרופא, עסק במקצוע בעיקר באזורים כפריים בהודו. בשנת 1970, הוא היגר לארצות הברית, שם עבר התמחות בבית חולים בניו ג'רזי. צ'ופרה קיבל רישיון לעסוק ברפואה במדינת מסצ'וסטס בשנת 1973, כאשר התמחה ברפואה פנימית ובעיקר באנדוקרינולוגיה. הוא קיבל קביעות במשרה בבית חולים בווירג'יניה, ומאוחר יותר גם היה מנהל בית חולים במסצ'וסטס.
בביקור בניו דלהי בשנת 1981, פגש צ'ופרה את רופא האיור ודה, בריהאספאטי דב טריגונה, ובעצתו החל ללמוד את רפואת האיור ודה. בשנת 1985, פגש צ'ופרה את מהרישי מהש יוגי, שייעץ לו ליסד מרכז לרפואת איור ודה. צ'ופרה עזב את משרתו בבית החולים במסצ'וסטס, והפך למייסד ולנשיא האגודה האמריקאית לרפואת איור ודה, ובהמשך גם למנהל של המרכז הרפואי לרפואה התנהגותית וטיפול בלחצים על שם איור ודה.
צ'ופרה עזב את קהילת המדיטציה הטרנסצנדנטלית בינואר 1994, אחרי שהקהילה האשימה אותו בניסיון להתחרות ולגזול את מקומו של מהרישי כגורו. על פי מקורות חיצוניים, צ'ופרה עזב את הארגון כאשר "החברות בו לוותה בלחץ גדול מדי" והיוותה "עיכוב להצלחתו".
אחרי 1993 עבר צ'ופרה לחוף המערבי של ארצות הברית, והחל לעבוד עבור חברת בריאות שעסקה ברפואה הקשורה לגוף ולנפש בקליפורניה. צ'ופרה הוסמך לעסוק כרופא במדינת קליפורניה בשנת 2004, לאחר כעשור שבו בעיקר לימד וכתב את תורתו. יחסיו עם חברת הבריאות באו לקיצם בשנת 1996, והוא הקים, יחד עם הנוירולוג דייוויד סימון את מרכז הבריאות על שם צ'ופרה. אז החל גם צ'ופרה לצבור פופולריות רבה בקרב התקשורת האמריקאית, ובין היתר התראיין בתוכניתה של אופרה וינפרי וזכה לסיקור במגזין פיפל.
צ'ופרה יסד את קרן צ'ופרה בשנת 2009, במטרה לקדם ולחזק את המודעות להחלמה רוחנית, כמו גם חינוך ומחקר בתחום הרפואה האלטרנטיבית. הוא מרצה בפקולטה לעסקים באוניברסיטת קולומביה, ומשתתף מדי שנה כמרצה באירועים שונים של אוניברסיטאות בארצות הברית, בין היתר בית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד. כמו כן, צ'ופרה הוא בעל טור שבועי בעיתון "סן פרנסיסקו כרוניקל", וכתב קבוע בעיתון וושינגטון פוסט.
על פי הערכות השוק, עסקיו של צ'ופרה מניבים כ-20 מיליון דולרים בשנה, המתבססים על מכירת מוצרי רפואה אלטרנטיבית, ביניהם תוספי מזון, שמני עיסוי, ספרים, קלטות וידאו וקורסים. מחיר הנוכחות בהרצאותיו מגיע עד ל-25 אלף דולר.
צ'ופרה ציין בעבר כי אחת מהסיבות בגינן עזב את הרפואה הקונבנציולית, הייתה חוסר שביעות רצונו מכמות התרופות הרבה שנהג לתת למטופליו, מאחר שמנקודת מבטו "שמונים אחוזים מכל המרשמים הניתנים כיום הם טיפולים אופציונליים או חלקיים בתועלתם".
גישתו הטיפולית בתורתו

צ'ופרה מתואר כאחד מאנשי החזית הבולטים של תורת האיור ודה באמריקה.
ככלל, צ'ופרה שואל מושגים ורעיונות מתחומים רבים, גם כאלה שנתפסים לרוב כסותרים זה את זה, ומשלב אותם. הוא איננו מגבה את רעיונותיו במחקרים ואיננו מנסה לקבל להם תמיכה מדעית. למשל שילב צ'ופרה רעיונות פסאודו מדעיים בנוגע למכניקת הקוונטים ועקרונות מתורת איור ודה, ונוהג לכנותם "ריפוי קוונטי", ובין רפואה אלטרנטיבית של המזרח העתיק, ובין רעיונות פסאודו מדעיים מעולם הפסיכולוגיה, הביולוגיה והפיזיקה.
בהתייחסותו למחלות, צ'ופרה תיאר את וירוס האיידס כיצור המפיק "צליל שמפתה את ה-DNA לכדי השמדה", ועל כן ניתן לטפל בו בעזרת "צלילים קדמוניים של איור ודה". הצהרה זו עוררה מחלוקת רבה בקרב הרפואה הקונבנציונלית, כיוון שהיא טעונה מבחינה אתית. בדומה לפתרונות רבים אחרים שמציעה הרפואה האלטרנטיבית, הטיפול שהציע צ'ופרה אינו מבוסס על נתונים מחקריים שהוכחו מדעית, ועל כן יעילותו מוטלת בספק, מעבר לאפקט הפלצבו.
צ'ופרה פיתח את הרעיון לפיו ניתן לעכב או להפוך הזדקנות אנושית. הוא טוען כי בניגוד לתפיסה המסורתית של הזדקנות, ניתן ללמוד כיצד לכוון את כיוון המטבוליזם של הגוף, וכי הזדקנות היא התנהגות נרכשת. בנוסף, צ'ופרה טוען שהזדקנות יכולה להיות מואצת, לדוגמה בשל אורח חיים ציני וסקפטי של אדם. השחקנית דמי מור ציינה כי היא מאמינה שבעזרת תורתו של צ'ופרה תגיע עד גיל 130, וצ'ופרה עצמו העיד שהוא מצפה לחיות הרבה מעבר לגיל 100.
גישתו הטיפולית בתורתו > ביקורת

פול קורץ, הומניסט, ספקן וחילוני אמריקאי, כתב כי הפופולריות של השקפות של צ'ופרה קשורה להתגברות עמדות אנטי-מדעיות בחברה, ופופולריות שכזאת מבטאת במתקפה על האובייקטיביות של המדע עצמו על ידי המבקשים צורות חדשות, אלטרנטיביות, לאמת את רעיונותיהם.
באופן כללי, צ'ופרה תקף את הספקנות. למשל ב"הפינגטון פוסט" כתב כי "אף ספקן, למיטב ידיעתי, לא גילה אי פעם תגלית מדעית חשובה או מתקדמת לרווחתם של אחרים." אסטרונום Phil Plait טען שאמירה זו מחרידה "על גבול הדק משקר גס ובוטה", וציין את קרל סייגן, ריצ'רד פיינמן, סטיבן ג'יי גולד ואדוארד ג'נר שלדבריו היוו דוגמאות נגדיות להצהרתו של צ'ופרה בין "אלפי מדענים [שהם] ספקנים".
ספריו

צ'ופרה כתב למעלה מ-50 ספרים, שתורגמו ל-35 שפות שונות. ספריו שתורגמו לעברית יצאו לאור על ידי הוצאת מודן. ביניהם:
1989 - ריפוי קוונטי מסת"ב 0-553-05368-X
1991 - הדרך לבריאות מושלמת מסת"ב 0-553-81367-6
1993 - גוף ונפש לנצח
1997 - דרכו של קוסם מסת"ב 0-517-70434-X
2000 - איך נכיר את אלוהים
2003 - להישאר צעירים ב-10 צעדים
2003 - "'כוחם של צירופי מקרים"'
2004 - ספר הסודות מסת"ב 0-517-70624-5
2008 - בודהה: סיפור של הארה
2010 - להמציא מחדש את הגוף, להחיות את הנשמה - ליצור את עצמך מחדש
2011 - רוח המנהיגות
2012 - פתרונות רוחניים: תשובות לאתגרים הגדולים של החיים
2013 - אלוהים: סיפור של התגלות
2017 - אתה הוא היקום (עם מנאס קאפאטוס)
2022 - מדיטציה שלמה: מדריך לחיים עֵרים, תרגמה מאנגלית: לינדה פניאס־אוחנה, הוצאת מודן
לקריאה נוספת

ליאת משאט-פריזם, הגורו דיפאק צ'ופרה: כך נישאר צעירים לנצח, באתר ynet, 8 באוקטובר 2003
שבעת חוקי הטבע להצלחה על פי דיפאק צ'ופרה, אתר מהות החיים
הערות שוליים

↑  http://content.time.com/time/covers/0,16641,19990614,00.html
↑  Paul Kurtz (2001). Skepticism and Humanism: The New Paradigm. Transaction Publishers. p. 110. ISBN 978-1-4128-3411-7. נבדק ב-25 באפריל 2016. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Chopra, Deepak (30 בנובמבר 2009). "The Perils of Skepticism". The Huffington Post. נבדק ב-25 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Plait, Phil (1 בדצמבר 2009). "Deepak Chopra: redefining 'wrong'". Discover. {{cite web}}:  (עזרה)
↑   אלון עידן, דיפאק צ'ופרה מערבב בין ניו-אייג' למדע, באתר הארץ, 10 במאי 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309377305171  PLWABN: 9810555992505606  BIBSYS: 90402525  BNE: XX1049304  BnF: cb12128712w (data)  CANTIC: a10881864  CiNii: DA03810062  GND: 115460624  ICCU: RAVV043746  ISNI: 0000 0001 1556 5934  LCCN: n86130779  LNB: 000022642  MusicBrainz: bc1fbace-7ef8-48d6-a413-65ab9a227bdc  NDL: 00464545  NKC: jn20000720047  NLA: 35954949  NLG: 74492  NLK: KAC199605025  RERO: 02-A025750025  SELIBR: 45957  SUDOC: 029724503  Trove: 1161480  VIAF: 34491177   WorldCat (עם VIAF): 34491177
הוניגמן

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  שרה (אולה) הוניגמן
 תקופת הפעילות:  1947–2018 (כ־71 שנים)
 מיקום המטה:  תל אביב-יפו 
 משרד ראשי:  תל אביב, ישראל ישראל
 בעלות:  מיכה אריה הוניגמן (50%) ויעקב הוניגמן (50%)
 ענפי תעשייה:  ביגוד
 מוצרים עיקריים:  ביגוד 
  
 www.honigman.co.il
 
סמליל ישן (עברית ואנגלית)
הוניגמן ובניו בע"מ (מוכרת בקיצור: Honigman) היא חברה ישראלית שעסקה בעיצוב, בייצור ובשיווק ביגוד ואביזרי אופנה במשך למעלה משבעים שנים, עד שנכנסה לתהליכי פירוק בשנת 2018.
בראש הוניגמן עמדו האחים יעקב ומיכה הוניגמן, בעלי החברה. השניים הם בניהם של מייסדי החברה, שרה (אולה) ומשה (יולק), אשר הקימו תחילה את החברה כחנות ילדים בשנת 1947. הקבוצה מנתה כ-137 סניפים ומגוון מותגים והעסיקה באופן ישיר למעלה מ-1000 עובדים.
הוניגמן ייצרה את הבגדים במפעלים במזרח אסיה (הודו, סין ובנגלדש), באירופה (טורקיה ואיטליה) ובישראל. מרכזי הייצור בחו"ל ייצרו כ-65% ממוצרי הוניגמן.