stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משפט הקופים (מחזה)
תקציר העלילה > מערכה שנייה > תמונה ג'

בית המשפט למחרת. המערכה שלישית מורכבת מסצנה אחת בה נוכחות כל הדמויות הראשיות. יש מתח בקהל, כולל מספר שדרי רדיו וציודם המגושם. קייטס שואל את דראמונד אם הוא יימצא אשם. דראמונד בתשובה מספר שכשהוא היה בן שבע, הוריו עבדו קשה וחסכו וקנו לו במתנה סוס נדנדה בשם "רקדנית הזהב". הגוף שלה היה כולו זהב, אבל כשהוא התיישב עליה היא נשברה. דראמונד אומר:
"ברט, כל פעם שתראה משהו נוצץ, מבריק, מושלם – הכול זהב, עם נקודות ארגמן – תבדוק מתחת לצבע! ואם זה שקר – תוקיע אותו ותראה מה הוא באמת!"
לפני שהמשפט מתחיל, ראש העיר משוחחת בפרטיות עם השופט. התקשורת ההמונית גרמה לעיירה להיראות רע מאוד, וראש העיר מבקש מהשופט להקל בעונשו של קייטס, אם הוא יימצא אשם.
השופט פותח את הדיון, והמושבעים נכנסים לאולם. קייטס נמצא אשם. לפני שהעונש נפסק, קייטס מקבל הזדמנות לאמר את דברו והוא אומר שהוא הורשע בעבירה על חוק לא צודק והוא ימשיך להתנגד לחוק הזה. השופט נותן את העונש וקובע שקייטס ייקנס במאה דולר. חלק מהקהל זועם על פסק הדין, אבל רבים מרוצים ממנו. בריידי אומר שהעונש מקל מדי. דראמונד אומר שהוא מתכוון לערער על פסק הדין בפני בית המשפט העליון של המדינה. הדיון תם.
בהמולה שמשתררת בתום המשפט, בריידי מתחיל לנאום בפני הקהל והוא נאבק לדבר כדי שישמעו אותו. הקהל מתחיל לצאת מהאולם, ואנשי הרדיו מכבים את המיקרופונים. בריידי צועק חזק יותר, מנסה ללכוד את תשומת לבו של הקהל. לפתע הוא מתמוטט, כמה אנשים מרימים אותו מתוך כוונה להביא אותו לרופא והוא ממשיך לנאום כאחוז תזזית. הורנבק מלגלג עליו וקורא לו מפסידן פוליטי, מכיוון שהפסיד בשלוש מערכות בחירות לנשיאות ארצות הברית. קייטס שואל את דראמונד אם הוא ניצח או הפסיד במשפט, ודראמונד עונה שהוא זכה בכך שהביא לתשומת לב לאומית את החוק הרע ואם מחר מישהו אחר יעמוד במקומו, קייטס נותן לו כוח לעשות זאת. הורנבק מודיע שהעיתון ישלם את הכסף כדי לשחרר את קייטס בערבות.
רייצ'ל נכנסת ואומרת לקייטס שהיא עזבה את בית אביה. היא מספרת לקייטס שהיא ניסתה לקרוא את ספרו של דרווין, אותו היא מראה לו, אולם היא לא הבינה אותו. היא מתנצלת בפני דראמונד ואומרת שהיא פחדה לחשוב, מכיוון שמחשבה יכולה להוליד מחשבות רעות.
השופט נכנס ואומר בשקט שבריידי מת. הורנבק מותח ביקורת סרקסטית ארוכה על בריידי, אולם דראמונד עונה לו:
"למתיו בריידי היה חזון. הייתה לו אמת, והוא נלחם עליה. נכון, הוא טעה בדרך... על מה אתה נלחם, הד הורנבק? על בונוס מהעורך הראשי? על הכותרת של מחר בבוקר? כן, מתיו בריידי מת כי הלב שלו נשבר. תירק על בריידי ותקבל אנשים בלי לב בכלל!"
קייטס ורייצ'ל יוצאים מאולם בית המשפט כדי לתפוש את הרכבת היוצאת; הם עוזבים כדי להתחתן במקום אחר. רייצ'ל משאירה מאחוריה את ספרו של דרווין "מוצא האדם". דראמונד מרים הן את ספרו של דרווין והן את התנ"ך ועוזב את אולם בית המשפט כששני הספרים בתיקו.
תקציר העלילה > העיבוד של אברהם עוז

ההפקה הרפרטוארית השנייה בישראל של "משפט הקופים" הייתה בתיאטרון חיפה ב-1989. לדעת היוצרים הישראלים, המחזה היה שבוי בשתי תפישות שרידדו אותו: האחת, האידאולוגיה הליברלית האמריקאית והשנייה היא מוסכמות הבימה האמריקאית של המאה העשרים, שלפיה מחזה פוליטי נוטה להיסחף לעבר מלודרמה פסיכולוגית. זו מיוצגת על ידי העיתונאי הורנבק. בסיום המחזה הם מציגים את דמותו של דראמונד כמורכבת יותר בעימות המלאכותי שהם יוצרים בינו לבין הורנבק שלפיה סובלנותו של בריידי כלפי אמונתו המוטעית של בריידי, היא "הדת האמיתית". האופטימיות המאפיינת את המחזה מתבטאת גם בסיום המחזה באיחודם של זוג האוהבים, קייטס ורייצ'ל ויציאתם ברכבת מחוץ להילסבורו לעתיד טוב יותר.
לדעת היוצרים, שהעלו את המחזה ב-1989, תקופה שהתבטאה בעליית הפונדמנטליזם בעולם, הסיום האופטימי אינו במקומו. היוצרים שינו את הסיום האופטימי - כשרייצ'ל וקייטס פונים לצאת מבית המשפט וכמה אנשי עיירה קנאים חוסמים את דרכם החוצה. קורקין לוקח את ספרו של דרווין ושורף ממנו עמוד. המחזה מסתיים כשברקע נשמעים קולות אנשי העיירה בראשות הכומר בראון והם שרים בעוצמה הולכת וגוברת ובדבקות כמו בתפילה.
היוצרים גם שינו את עיצוב הדמויות והשמיטו קטעי הבהרה פסיכולוגית, בהם הסיפור על "רקדנית הזהב", המתנה שקיבל דראמונד מהוריו בילדותו, עליה הוא מספר לקייטס. היוצרים השמיטו את השיחה בין הווארד למלינדה, בה נפתח המחזה ודמותה של מלינדה כלל אינה מופיעה בו. הקטע על הקוף שהורנבק מוצא בראשית המחזה הושמט בעיבוד של עוז.
במחזה המקורי יש כמה שדרני רדיו, בעוד בעיבוד של אברהם עוז יש שדרן אחד. דמותו של מר קרבס הושמטה בעיבודו של עוז. ג'סי דאנלאפ במחזה המקורי נקרא בעיבוד של עוז בשם קורקין.
יש שינוי במספר התמונות. במחזה המקורי יש שתי תמונות למערכה ראשונה ושלוש למערכה השנייה ואילו בעיבודו של אברהם עוז יש שלוש תמונות למערכה הראשונה ורק שתי תמונות למערכה השנייה.
ההפקה המקורית וההפקות החדשות

"משפט הקופים" הועלה לראשונה בכיכובם של פול מוני, אד בגלי וטוני רנדל, בבימויה של מרגו ג'ונס. ב-10 בינואר 1955. הצגת הבכורה של בתיאטרון הלאומי של ברודוויי ב-21 באפריל 1955.
הוא הציג בברודוויי עד 22 ביוני 1957. המחזה הועלה מחדש בברודוויי פעמיים: 4 באפריל 1996 – 12 במאי 1996 ומ-12 באפריל 2007 עד ל-8 ביולי 2007.
בהפקה המחודשת של 1996 כיכב ג'ורג' סי. סקוט (שגילם את דמותו של בריידי בסרט משנת 1998) בתפקיד דראמונד וצ'ארלס דרנינג בתפקיד בריידי. באפריל, סקוט נאלץ לעזוב את ההפקה באמצע בשל בריאותו הלקויה והחליף אותו המפיק, טוני רנדל באותו יום. רנדל גילם את התפקיד מאותו יום ואילך. בריאותו הרופפת הביאה לבסוף לירידתה של ההפקה המחודשת. כריסטופר פלאמר ובריאן דנהי כיכבו בהפקה המחודשת של 2007. קווין ספייסי (הנרי דראמונד) ו-David Troughton (מאתיו האריסון בריידי) כיכבו בהפקה המחודשת של 2009 בתיאטרון אולד ויק בלונדון.
תרגומים לעברית

ג'רום לורנס ורוברט אדווין לי, משפט הקופים, תרגום ועיבוד: אברהם עוז, הוצאת "אור עם", תשמ"ט 1989.
המחזה בתיאטרון הרפרטוארי הישראלי

1. תיאטרון הבימה - הצגת בכורה: 3 במרץ 1962
יוצרים: מתרגם – אהרן מגד, בימוי : יוליוס גלנר, מעצב תפאורה : ארנון אדר, מעצבת תלבושות : עופרה בורלא.
שחקנים: רחל – דליה פרידלנד/ רחל וינר, מיקר - חיים אמיתי, ברט קייטס - יהודה אפרוני, גוטפלאו – אליעזר יונג, גב' קריפס – ניורה שיין, הכומר ירמיה בראון – שמואל רודנסקי, בניסטר -יהודה רובינשטיין, דאנלפ : שלמה ברוק, מוכרת לימונדה - סוניה אברמנט, מלינדה - רינה נתן, מוכר נקניקיות - יהושע אלירז, גב' מקליין - אילה עדיני, גב' גלאייר – זהרירה חריפאי, הווארד - יעקב איינהורן, מוכרת תנ"ך : שולמית קפלנסקי, הורנבק – שלמה בר-שביט, מתיו הריסון בריידי – שרגא פרידמן, גב' בריידי – תמר רובינס, צלם - שלמה אזולאי, עיתונאי : י. רמתי, ראש העיר – ארי קוטאי, דוונפורט – צבי שטולפר, הנרי דראמונד – שמעון פינקל, איש הרדיו – שמואל סגל, שופט - ארי ורשבר.
2. תיאטרון חיפה - הצגת בכורה: 14 במרץ 1989
יוצרים: מתרגם – אברהם עוז, במאי – עמית גזית, מעצבת תפאורה ותלבושות – טל יצחקי, מלחין מוזיקה – רפי קדישזון, מעצב תאורה – יחיאל אורגל.
שחקנים: אליה – שמעון ישראלי, רייצ'ל בראון – ענת הרפזי, מיקר – אלכס מונטה, ברטרם קייטס – מודי בר-און, סילרס – חיים זהבי, גב' קורקין – רינה רוזנבאום, הכומר ג'רמיה בראון – מיכאל כפיר, קורקין – שמואל וולף, באניסטר – יוסף באשי, אד הורנבק – מנחם עיני, הווארד – אדם שטרום/יניב סורני/נעם סלע, ראש העיר – מרדכי בן-זאב, מתיו האריסון בריידי – אמנון מסקין, גב' בריידי – סאלווה נקארה-חדד, נגן העיירה – נוריאל טוביאס, טום דאוונפורט – גורי סגל, הנרי דראמונד – יוסף אבו ורדה, השופט – קונסטנטין אנאטול, הארי י. אסתרברוק (שדר הרדיו) – נוריאל טוביאס. אנשי העיר, רוכלים, כתבים, עדים, צופים – נעם שמאי, זהבה הלוי, ג'קי מלול, דורון הלוי, גורדון ויינכהאן, אודליה צדקה, אפרת רם, גליל חי, אורנה סיאני.
תזמורת הנוער העירונית חיפה בהדרכתו של אליעזר החיתי והתזמורת העירונית של קריית מוצקין בניצוח דלית וינברג.
הערות שוליים

1 2  ביל בלנקנשיפ, משפט הקופים במחלוקת, The Capital-Journal, 2 במרץ 2001
↑  לינדזי מק'קייב, הקדמת העורך ל"משפט הקופים", התוכנית ללימודים אמריקאיים, אוניברסיטת וירג'יניה, אפריל 1996
↑  הערת המחזאים בפתיחה למחזה "משפט הקופים"
↑  "משפט הקופים", מחזאות לסטודנטים, באתר highbeam.com‏ 1 בינואר 1998
↑  קארן ריילי, ג'ניפר בראון, ריי בראסוול,
האמת ההיסטורית בסרט: "משפט הקופים" כהערכה למורה האמריקאי, American Educational History Journal, ‏1 בינואר 2007
↑  סטיב בנן, מיתוס המשפט, Church & State, ‏1 ביולי 2000
↑  ג'רום לורנס ורוברט אדווין לי, משפט הקופים, תרגום ועיבוד: אברהם עוז, הוצאת "אור עם", תשמ"ט 1989, עמ' 8–57.
↑  משפט הקופים, "אור עם", תשמ"ט 1989, עמ' 40.
1 2  משפט הקופים, "אור עם", תשמ"ט 1989, עמ' 44.
↑  משפט הקופים, "אור עם", תשמ"ט 1989, עמ' 45.
↑  משפט הקופים, "אור עם", תשמ"ט 1989, עמ' 52.
↑  משפט הקופים, "אור עם", תשמ"ט 1989, עמ' 58.
↑  משפט הקופים, "אור עם", תשמ"ט 1989, עמ' 83.
↑  משפט הקופים, "אור עם", תשמ"ט 1989, עמ' 87.
↑  הצגת הבכורה של משפט הקופים בברודוויי - 1955
↑  הארכיבים של PLAYBILL: משפט הקופים
↑  משפט הקופים במסד הנתונים IBDB (באנגלית)
↑  סקוט עוזב את ההפקה במהלך "משפט הקופים"; רנדל תופש את מקומו, הניו יורק טיימס, 17 באפריל 1996
↑  מארק לואוסון,
עימות מכריע בטנסי, הגארדיאן, 12 באפריל 2007
↑  מייקל בילינגטון,
משפט הקופים, הגארדיאן, 2 באוקטובר 2009
שיר נולד

| --- | --- |
סמליל "שיר נולד"
סמליל "שיר נולד"
 בימוי:  משה קפטן
 הפקה:  yes ויוכלמן-אשר הפקות
 מוזיקה:  טל פורר
 מקום ההתרחשות:  היכל מנורה מבטחים
 תקופת ההתרחשות:  חנוכה 2005
 מדינה:  ישראל
 משך ההצגה:  כ-120 דקות
 שפה:  עברית
"שיר נולד" הוא מופע פזמונים ישראלי אשר התקיים בחג החנוכה של שנת 2005. המופע, אשר היה מיועד לילדים, הוצג במספר אולמות במגוון ערים במהלך שמונת ימי החג.
היסטוריה

את המופע ביים משה קפטן, ועל ההפקה היה ממונה חגי סהראי. הוא היה בנוי משני חלקים: החלק הראשון כלל הופעות שונות, אשר בוצעו על ידי האמנים המשתתפים השונים וילדים רבים, שנבחרו בתחרות מוקדמת למופע בערוץ הילדים. לאחר ההופעות, התבקשו הילדים לבחור את השיר האהוב עליהם בבחירות מיוחדות. לאחר המופע נחשף השיר המנצח, והוא הוגדר כ"שיר הילדים האהוב של כל הזמנים". החלק השני כלל מעין סקירה היסטורית על אופי המדינה, במשך ששת העשורים האחרונים, באמצעות שירי התקופות.
המופע נחשב להפקה גדולה בקנה מידה מקומי - עם מאות מסכי מולטי מדיה, תפאורת ענק, אפקטים, הקרנות, וי-ג'יי, לדים, רקדנים ופירוטכניקה. במופע ניגנה תזמורת, השירים לא הושמעו מוקלטים והושרו מפי הזמרים, בניהולו המוזיקלי של טל פורר, אשר במקביל עיבד את השירים מחדש באופן עדכני.
חלק ממטרת המופע הייתה לייצר תחרות מסחרית של חברת Yes כנגד החסות של חברת HOT על הפסטיגל באותה שנה והכיסוי התקשורתי שהעניקה לו האחרונה. "שיר נולד" זכה להצלחה מסחרית גדולה ולכל הופעותיו נמכרו מרבית הכרטיסים.
האמנים שהשתתפו בתחרויות ובמופעים השונים היו: סשה גרישקוב, נינט טייב, יהודה לוי, מאיה בוסקילה, יהודה סעדו, אגם רודברג, תום אבני, ריקי גל, צביקה פיק, צביקה הדר, עודד מנשה, לירון לב, הדס מורנו, הדר עוזרי, מישה קירקילן, טל מוסרי, אמיר פיי גוטמן, גיים בויז ואלי ומריאנו.
בין "ילדי המופע" שהשתתפו היו: חן אהרוני, עמית יגור, ליאור וינברג, עומר אדם ורוני דלומי.
בעילת קטינה

בעילת קטינה הוא כינוי משפטי למספר עבירות העוסקות בקיום יחסי מין עם קטינים. במשפט הישראלי המונח "בעילת קטינה" מיוחד רק לעבירה לפי סעיף 346 לחוק העונשין העוסקת בבעילה אסורה בהסכמה, אך ישנן עבירות נוספות המתייחסות ליחסי מין עם קטינים שלעיתים מתייחסים אליהן בשיח הציבורי כ"בעילת קטינה".
בחלק מהמדינות, קיום יחסי מין עם קטינים מתחת לגיל ההסכמה נחשב בכל מקרה לאונס ומכונה אונס סטטוטורי. החוק במדינת ישראל מבחין בין כמה וכמה מצבים בהם מעורבים קטינים ביחסי מין, ובין כמה וכמה דרגות חומרה. כן רואה החוק את העובדה כי עבירה פלילית בוצעה כנגד קטין, כנסיבה מחמירה המביאה להחמרה בעונש, או להחמרה אחרת, כגון הארכת תקופת ההתיישנות. כן חלה חובת הדיווח על בעלי מקצועות מסוימים, כגון עובדים סוציאליים, כאשר הם מגלים כי נעברה עבירה מסוג זה כלפי קטין. המונח "קטין" על פי החוק הישראלי בעבירות אלו הוא גמיש, ויכול להגיע בנסיבות מסוימות עד ל-21 שנים.
בישראל > בעילה

בעילה מוגדרת בסעיף 345(ג) לחוק העונשין כהחדרת איבר מאברי הגוף או חפץ לאיבר המין של האישה. החוק הישראלי מבחין בין מספר שלבים בהתבגרותה של האישה, ומדרג את העבירות הכרוכות בבעילת קטינה (עד לגיל 21) על פי חומרתן -
בעילת קטינה מתחת לגיל 14 אסורה בכל הנסיבות, והיא קרויה אונס סטטוטורי. ההתייחסות אליה היא בסעיף 345(א)(3) לחוק העונשין, שכותרתו "אינוס". המדובר בחזקה לפיה קטינה מתחת לגיל 14 אינה יכולה להסכים להיבעל. הסכמתה או אי הסכמתה של הקטינה אינה מעלה ואינה מורידה, ובכל מקרה בו תוכח בעילת קטינה מתחת לגיל 14, ייאשם הבועל באינוס, עבירה שעונשה 16 שנות מאסר. מקרה נוסף של אונס סטטוטורי הוא בעילת קטינה עד לגיל 21 בידי בן משפחתה, גם בהסכמתה, וזאת על פי סעיף 351 לחוק.
בעילת קטינה בין גיל 14 לגיל 16 אסורה אף היא, על פי סעיף 346 לחוק העונשין, אך כאן יש משמעות להסכמת הקטינה. אם זו הסכימה להיבעל, הרי שזו בעילה אסורה בהסכמה, שעונשה מאסר חמש שנים. מבחינה משפטית טכנית, זו העבירה היחידה המכונה "בעילת קטינה". על פי סעיף 353 לחוק העונשין, תהא זו הגנה טובה מפני אישום בעבירה זו אם הקטינה הסכימה להיבעל, אם הפרש השנים בינה ובין הבועל הוא פחות משלוש שנים, ואם הדבר נעשה במסגרת יחסי רעות וללא ניצול מרות.
קטינה שגילה למעלה מ-16, מותרת על פי החוק לקיים יחסי מין בהסכמה.
בישראל > מעשה סדום

החוק מגן רק על קטינה מפני בעילה, ואינו עוסק בקטין. סעיף 347(ג) לחוק העונשין מגדיר כמעשה סדום החדרת כל איבר או חפץ לפי הטבעת של אדם, או החדרת איבר המין לפיו. הסעיף חל בצורה שווה על נשים ועל גברים. חוק העונשין מחיל על ביצוע מעשה סדום את המדרג הגילאי שהוא מחיל על בעילה.
בישראל > מעשה מגונה

החוק אוסר על ביצוע מעשה מגונה, המוגדר כמעשה שנעשה לשם גירוי, ביזוי או סיפוק מיניים, בקטין, אף בהסכמתו, בנסיבות מסוימות. על פי סעיף 348, העושה מעשה מגונה באדם שטרם מלאו לו 14 שנים, דינו מאסר שבע שנים, והעושה מעשה מגונה בקטין שטרם מלאו לו 18 שנים תוך ניצול יחסי תלות, מרות, חינוך או השגחה, דינו מאסר ארבע שנים, והעושה מעשה מגונה בפומבי בפני אדם שטרם מלאו לו 16 שנים, דינו מאסר שלוש שנים.
בישראל > בעילת קטינה כנסיבה מחמירה

על פי סעיף 346 לחוק העונשין, אם מעשה אונס בוצע בקטינה, שגילה פחות מ-16 שנים, הרי שזו נסיבה מחמירה שיש בה כדי להחמיר את העונש מ-16 שנים ל-20 שנים. כך גם, בהתאמה, בנוגע למעשה סדום ומעשה מגונה, ולעבירות בתוך המשפחה. עבירות מין בקטינים בתוך המשפחה (בנוסף לכל עבירות האונס) נושאות גם עונש מינימלי שלא יפחת מרבע העונש המקסימלי, ולא ירוצה כולו במאסר על תנאי, אלא יש צורך בתקופת מאסר בפועל.
בישראל > התיישנות

סעיף 354 לחוק העונשין מאריך את תקופת ההתיישנות. מניין ההתיישנות בעבירה שנעברה בקטין מתחיל, בדרך כלל, בהגיעו לגיל 18. מניין ההתיישנות בעבירת מין שנעברה בקטין על ידי קרוב משפחה או אחראי מתחיל בהגיעו לגיל 28.
בישראל > נישואים

כשהקטינה עברה את גיל 14 ובעילתה אינה מסווגת סטטוטורית כאונס, אז בעילתה בהסכמה אסורה על פי החוק רק במקרה בו הבועל אינו נשוי לקטינה. מכאן שהחוק צופה מצב בו קטינה שגילה פחות מ-16 תהיה נשואה. על פי חוק גיל הנישואין, תש"י-1950, אין לערוך נישואין או קידושין של נער או נערה שטרם מלאו להם 18 שנים. כל המעורב בטקס מסוג זה, לרבות בני הזוג, עורך הנישואין והורי הקטינים, דינו מאסר שנתיים. עם זאת, במקרים מיוחדים הנדונים בחוק רשאי בית המשפט לענייני משפחה להתיר נישואי קטינים.
תוכנית ברקים

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:  צה"ל צה"ל
 סוג:  תוכניות מצוינות בצה"ל
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  2001–הווה (כ־24 שנים)
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  כ-20 חניכים במחזור גיוס המתקיים אחת לשנה. הבוגרים משובצים בתפקידים נבחרים בחיל האוויר, אגף המודיעין, חיל הים, רפאל ושיבוצים אזרחיים נוספים.
 
תוכנית "ברקים" היא תוכנית של היחידה הטכנולוגית של אגף המודיעין, במסגרת העתודה האקדמית של צה"ל. התוכנית כוללת שתי מגמות. במגמת "ברקים מכונות" משלימים החניכים תואר ראשון ותואר שני (כולל תזה) בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון. במגמת "ברקים מכונות פיזיקה" לומדים החניכים תואר ראשון כפול בהנדסת מכונות ובפיזיקה (B.Sc), ותואר שני בהנדסת מכונות (M.Sc).בוגרי התכנית משרתים בצה"ל כקצינים שירות מורחב של 5 שנים ו-8 חודשים, המורכב משירות חובה ושלוש שנות שירות קבע נוספות.
תוכנית "ברקים" הוקמה בשנת 2001 תחת חסותו של אמ"ן במטרה למלא את הצורך במהנדסים בעלי הכשרה מחקרית ופיתוחית, כך שיהוו עתודה לתחום המחקר והפיתוח בצה"ל.
מקור השם "ברקים" מן התנ"ך - "קול רעמך בגלגל האירו ברקים תבל; רגזה ותרעש הארץ" (תהילים, ע"ז, י"ט).
מהלך התכנית

התכנית היא תוכנית אינטגרלית עם מסלול העתודה בצה"ל, אך הכשרת חניכי התכנית שונה משאר העתודאים במספר אופנים:
במהלך הקיץ הראשון ללימודיהם, עוברים החניכים טירונות עם שאר העתודאים כדי לקבל הסמכת רובאי 02.
במהלך הסמסטר הרביעי ללימודיהם, עוברים החניכים סדרת חילות בה הם נחשפים ליחידות השונות בצה"ל ובמערכת הביטחון (חיל הטכנולוגיה והאחזקה, חיל האוויר, חיל המודיעין, חיל הים ורפא"ל) ושם מוצגים להם התפקידים הצפויים להם.
במהלך הקיץ השני ללימודיהם, עוברים החניכים קורס קציני מטה בבית הספר לקצינים (בה"ד 1). מספר חניכי התכנית אף זכו לאות מצטיין בקורס הקצינים.
לאחר חזרתם מקורס הקצינים עוברים החניכים תהליך שיבוצים לתפקידים, בשונה משאר העתודאים אשר משובצים בתום לימודיהם.
עד הקיץ השלישי ללימודיהם נדרשים חניכי התכנית לסיים את התואר הראשון, שנה מוקדם מהמסלול הרגיל, ואף להתחיל את העבודה המחקרית למען השלמת התואר השני.
במהלך השנה הרביעית ללימודיהם הסטודנטים משלימים את דרישותיהם לתואר השני, כולל עבודת המחקר, ובסופה מתגייסים לחילות אליהם שובצו.
בתום לימודיהם החניכים נדרשים לשרת כקצינים בתפקידים בהם שובצו שירות מורחב של 5 שנים ו-8 חודשים, המורכב משנתיים ושמונה חודשים שירות חובה ושלוש שנות שירות קבע נוספות.
דרישות קבלה

דרישות הקבלה לתוכנית הן גבוהות מהנדרש לקבלה לפקולטה להנדסת מכונות. בנוסף, החניכים צריכים לעמוד ברף ציונים גבוה לאורך כל המסלול. דרישות הסף למיון הן:
ציון הבחינה הפסיכומטרית - מעל 675.
5 יח"ל מתמטיקה, 5 יח"ל פיזיקה ו-5 יח"ל אנגלית.
ציון דפ"ר של 70 או מעלה.
בנוסף, על החניכים לעבור מיונים אישיותיים ומקצועיים בהן תבחן התאמתם לאופיה הייחודי של התכנית וללימודי הנדסה אינטנסיביים.
מאפיינים ייחודיים

התוכנית היא אחת התוכניות היחידות במסלול העתודה המכשירות את חניכיהן לתואר שני עם תזה, בנוסף לתואר הראשון. בנוסף, חניכי התוכנית מקבלים יחס אישי וליווי צמוד הן מהאוניברסיטה והן מהמנהלת שהוקמה במיוחד עבור התוכנית, הנמצאת תחת היחידה הטכנולוגית של אגף המודיעין. מפקדי התוכנית הם קצינים בחיל המודיעין.
במהלך לימודיהם בטכניון, מקבלים החניכים מספר הטבות:
מענק כספי שנתי של 5000 שקלים, בנוסף למענק העתודה הרגיל, למשך 4 שנים.
זכאות אוטומטית בקבלת מעונות בטכניון.
מלגה חודשית במהלך הלימודים לתואר השני.
רפרנט צמוד בדרגת פרופסור המלווה ומסייע לחניכי התכנית.
הערות שוליים

↑  תוכנית "ברקים" לעתודאים
סיכת ברקים הניתנת למסיימי התכנית
רדיו א-נאס

|  פרטי התחנה |
| --- | --- |
 סוג:  רדיו אזורי
 שפה:  ערבית
 תקופת הפעילות:  מ-2020 
 אזורי קליטה ותדרים
 אזור קליטה:  נצרת, ישראל  צפון ישראל
 נקלט בתדר:  103.3FM ו-107.8FM
 
 nasradio.fm
 
רדיו א-נאס או רדיו נאס (בערבית: راديو الناس) היא תחנת רדיו אזורי המשדרת מהעיר נצרת, החל מינואר 2020.
היסטוריה

בשנת 2019, קבוצה בראשות איש העסקים הערבי-ישראלי זיאד עמרי, יו"ר הלא TV לשעבר, רכשה רישיון שידור. לעמרי 60% ממניות החברה, בהן הוא מחזיק באמצעות חברת הנדל"ן שלו. יתר המניות מחולקים בין סוזן מזאווי, מנכ"לית משרד הפרסום הנצרתי מזאווי פרסומאים; רמאח עוביד ובאסם סעב. מלבד בעלי המניות עצמם, בדירקטוריון החברה נמצא גם שאול מגנזי, לשעבר המשנה למנכ"ל רשת, המייצג אף הוא את עמרי.
לרדיו נאס שני תדרי שידור, שמכסים, כמו שידורי התחנה המתחרה א-שמס, את כל אזור הגליל, ודרומה עד המשולש.
התחנה ממוקמת בקומה השביעית של מלון רמדה אוליבייה נצרת בנוף הגליל.
ראש חטיבת החדשות בערוץ הוא מוחמד מג'אדלה.
בין שדרניה הוותיקים: פוראת נסאר ושירין יונס.
העיתונאי פיראס ח'טיב הוא מנכ"ל החברה.
לפי סקרים של לשכת הפרסום הממשלתית, רדיו א-נאס היא (נכון לתחילת שנות ה-20 של המאה ה-21) התחנה השלישית מבחינת אחוזי האזנה בקרב המגזר הערבי..
ראו גם

רדיו א-שמס
ערוץ מוסאווא
אל-ג'זירה
הערות שוליים

↑  אלכסנדר כץ, הרדיו הערבי החדש יושק בינואר: "באים לזעזע ולנער את השוק", באתר אייס, 14 בנובמבר 2019
↑  אורן פרסיקו, "איימן עודה לא נותן את הכותרות הטובות לתקשורת הערבית, את זה אני רוצה לשנות", באתר העין השביעית, 28 בפברואר 2020
↑  אורן פרסיקו, בטלוויזיה, באינטרנט, בעיתונות המודפסת, באתר העין השביעית, 12 ביולי 2021
↑  אורן פרסיקו, פנורמה של צריכת תקשורת, באתר העין השביעית, 19 בדצמבר 2022
| ישראל שידור רדיו בישראל |
| --- | --- | --- |
| תאגיד השידור הישראלי (קול ישראל) | כאן תרבות • כאן ב • כאן גימל • רדיו מַכַּאן • VoisFarsi • כאן רק"ע • כאן 88 • כאן קול המוזיקה • כאן מורשת • הרדיו החינוכי |  |
| צה"ל | גלי צה"ל • גלגלצ |  |
| הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו (רדיו אזורי) | אקו 99FM • רדיו א-שמס • רדיו 90FM • רדיו דרום • רדיו חיפה • רדיו ירושלים • רדיו לב המדינה • 103fm • רדיו קול ברמה • רדיו קול הים האדום • רדיו קול חי • רדיו קול רגע • רדיו תל אביב • 104.5FM רדיו צפון • רדיו א-נאס • רדיוס 100FM • תדרי הפיצול: 99.5 חמ-אש • הדיבור החם בדרום • פרוויה רדיו • קול פליי • קול חי מיוזיק |  |
| הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו – איו"ש | גלי ישראל |  |
| שידורי רדיו באינטרנט | הקצה |  |
| תחנות רדיו שנסגרו | תחנות רדיו שנסגרו |  |
| רשות השידור (קול ישראל) | רשת א' • רשת ב' • רשת ג' • רשת ד' (קול ישראל בערבית) • רשת ה' (קול ישראל בפרסית) • רק"ע • 88FM • קול המוסיקה • רשת מורשת • הרדיו החינוכי • קול ציון לגולה • הגל הבטוח |  |
| רדיו פיראטי | ערוץ 7 • קול השלום • רדיו כל האמת |  |
| שידורי רדיו באינטרנט | רדיו ynet |  |
השחף

| --- | --- |

סצנה מההצגה בתיאטרון מאלי, 2008
 כתיבה:  אנטון צ'כוב 
 סוגה:  קומדיה 
 הצגת בכורה:  17 באוקטובר 1896 
 שפה:  רוסית 
 
השחף (ברוסית: Чайка) הוא הראשון מארבעת המחזות העיקריים שכתב המחזאי הרוסי אנטון צ'כוב. השחף נכתב ב-1895 והופק ב-1896. הוא מתאר את הקונפליקטים הרומנטיים והאמנותיים בין ארבע דמויות: הסופר הידוע בוריס טריגורין, הצעירה החולמנית נינה, השחקנית המפורסמת אירנה ארקאדינה טרפלייב ובנה המחזאי המתחיל קונסטנטין (קוסטיה) טרפלייב.
דמותו של טריגורין נחשבת לתפקיד הגברי הגדול ביותר, למרות שכמו ביתר מחזותיו המלאים של צ'כוב, "השחף" נשען על אנסמבל דמויות מגוונות ומפותחות. בניגוד למלודרמה ששלטה בתיאטרון הרוסי בן המאה ה-19, פעולות הרות גורל (ניסיון ההתאבדות של קונסטנטין) אינן נראות על הבמה. הדמויות נוטות לדבר באופן עקיף ולא להתייחס לבעיות באופן ישיר; במילים אחרות, דבריהן שופעים במה שנהוג לכנותו כסאבטקסט,
או טקסט שאינו נאמר בקול רם.
הצגת הבכורה של "השחף" נערכה בפטרבורג ב-17 באוקטובר 1896. היא הועלתה בתיאטרון האלכסנדריני ונחלה כישלון צורב. ורה קומיסארז'בסקאיה, שגילמה את דמותה של נינה, הייתה כה מפוחדת מתגובת הקהל, עד שהיא איבדה את קולה.
צ'כוב עזב את האולם ושהה בשתי המערכות האחרונות מאחורי הקלעים. הוא עזב את הבניין לפני תום ההצגה והסתגר בביתו. כאשר ידידיו כתבו לו שההצגות נמשכות וזוכות להצלחה, הוא לא האמין וחשב, שהם רק מנסים לרומם את רוחו. במכתבי התשובה שלו כתב, שגם בעיניו המחזה הוא כישלון, והוא עצמו חסר כשרון כמחזאי. אולם שנתיים לאחר מכן, ב-17 בדצמבר 1898, עלתה ההצגה בתיאטרון האמנותי של מוסקבה בהפקה חדשה של קונסטנטין סטניסלבסקי, איש התיאטרון הרוסי המרכזי של התקופה. הצגת הבכורה זכתה להצלחה גדולה ומפתיעה, שהכתה גלים במוסקבה וברוסיה כולה. הפקה זו של "השחף" של סטניסלבסקי הפכה לאירוע חשוב בהיסטוריה של התיאטרון הרוסי ואחת מאבני הדרך המרכזיות בהיסטוריה של התיאטרון.
תהליך הכתיבה

אחרי שרכש את חוות מליחובו (Melikhovo) ב-1892, בנה צ'כוב בקתה במרכז גן הדובדבנים, שהכילה שלושה חדרים, באחד הייתה מיטה ובאחר שולחן כתיבה. באביב, כשהדובדבנים פרחו, היה נעים להתגורר בבקתה, אולם בחורף היא הייתה נקברת בשלג והיה צורך לפנות את שביל הגישה אליה, שנחסם בשלג עד לגובה אדם. צ'כוב עבר לבסוף לבקתה וכתב במכתב מאוקטובר 1895:
"אני כותב מחזה, שאסיימנו, מן-הסתם, לא לפני סוף נובמבר. אני כותבו לא בלי הנאה, אם כי חוטא הרבה לתנאי הבמה. קומדיה, שלושה תפקידים של נשים, ששה של גברים, ארבע מערכות. נוף (מראה פני אגם); הרבה דיבורים על ספרות, מעט עלילה, חמישה פודים אהבה."
בתיאור זה צ'כוב, למעשה, מכריז על נטישת מתווה הדרמה המסורתי. הדבר ייהפך לציון דרך חשוב בתיאטרון הצ'כובי. הצהרתו של צ'כוב גם משקפת את ראייתו את המחזה כקומדיה, נקודת מבט בה יחזיק בכל מחזותיו.
אחרי כישלון הצגת הבכורה, כינה אותו חברו אלכסי סובורין "נשי" והאשימו בהיותו "פחדן". צ'כוב הכחיש זאת בתקיפות, בכותבו:
"למה לשון הרע הזו ? אחרי ההצגה אכלתי ארוחת ערב עם רומאנוב. אני נותן את מילת הכבוד שלי. אחר-כך הלכתי לישון, ישנתי שנת ישרים וביום המחרת שבתי הבייתה, בלי להשמיע קול תלונה. לו הייתי פחדן הייתי רץ מעורך לעורך ומשחקן לשחקן, והייתי מתחנן בפניהם שיתחשבו בי, הייתי מתקן מתוך חשש תיקונים זניחים והייתי שוהה שבועיים-שלושה בפטרסבורג בדאגה ל"שחף" שלי - בהתרגשות, בזיעה קרה, בקינה... נהגתי בקור רוח ובהיגיון כאדם שהציע הצעה, נענה בשלילה, ולא נותר לו דבר אלא לעזוב. אכן, היוהרה שלי הייתה עוקצנית, אבל אתה יודע שהיא לא באה כרעם ביום בהיר; ציפיתי לכישלון, והייתי מוכן לו, כפי שהזהרתי אותך בגילוי לב מבעוד מועד."
הצלחתו הסופית של המחזה, הן בהצגות הבאות והן בהפקות הנוספות של התיאטרון האמנותי תחת סטניסלבסקי, עודדה את צ'כוב למשיך בכתיבת מחזות, והובילה להצלחה הגדולה של מחזהו הבא "הדוד וניה" ואחר-כך להמשך מפעלו הדרמטי.
הדמויות

בוריס אלקסייביץ' טריגורין – סופר ידוע.
אירנה ניקולאייבנה ארקאדינה (שם נישואיה הוא מאדאם טרפליובה) – שחקנית.
קונסטאנטין גאברילוביץ' טרפליוב (קוסטיה) – בנה של ארקאדינה, מחזאי, איש צעיר.
פיוטר ניקולאייביץ' סורין (פטרושה) – אחיה של ארקאדינה.
נינה מיכאיילובנה זארייצ'נאייה – נערה צעירה, בתו של בעל אחוזה עשיר.
איליה אפאנסייביץ' שאמרייב – סגן בגמלאות, מנהל האחוזה של סורין.
פולינה אנדרייבנה – אשתו של שאמרייב.
מאריה איליניצ'נה (מאשה) – בתו של שאמרייב.
יבגני סרגייץ' דורן – רופא.
סמיון סמיונוביץ' מדווידנקו – מורה.
יאקוב – פועל.
טבח – עובד באחוזתו של סורין.
משרתת - עובדת באחוזתו של סורין.
שומר - עובד באחוזתו של סורין.