יחסי האיחוד האירופי – ישראל
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ארבע המדינות חברות האו"ם, מתוך שש המדינות שהיו הגרעין המייסד של האיחוד האירופי, לוקסמבורג, בלגיה, צרפת והולנד, הצביעו בעד תוכנית החלוקה ויצרו קשרים דיפלומטיים עם ישראל כבר בינואר 1949. ביוני 1964 נחתם הסכם כלכלי לשלוש שנים בין האיחוד האירופי לבין ישראל. אולם לקראת מועד חידושה, מלחמת ששת הימים הביאה לקרע בין מדינות האיחוד ביחסן לישראל. בעוד המלחמה הביאה לאהדה ותמיכה לישראל מצד רוב מדינות האיחוד, צרפת האשימה את ישראל בפרוץ המלחמה וגילתה כלפיה יחס עוין. בעוד גרמניה, בלגיה, הולנד ואיטליה בקשו לקשור קשרים כלכליים מיוחדים עם ישראל בסוף 1967, צרפת התנגדה לכל העדפה כלכלית ביחסים עם ישראל. רק ביוני 1970 נחתם הסכם להורדת מכסים לחמש שנים בין ישראל והאיחוד האירופי בעקבות הסכמה בין צרפת והולנד, על פיה צרפת הסירה את התנגדותה ליחסים עם ישראל והולנד הסכימה לקשרים עם מדינות המגרב ולבנון. במהלך שנים אלו צרפת השקיעה מאמצים רבים לשכנע את מדינות האיחוד האחרות לנקוט גם הן ביחס עוין כלפי ישראל. במאי 1971 הצליחה צרפת להביא להסכמה בפה אחד של מדינות האיחוד על מסמך לא רשמי שקרא לנסיגה ישראלית לגבולות שלפני מלחמת ששת הימים עם תיקוני גבול קלים, הפיכת ירושלים לבינלאומית והחזרת הפליטים או פיצויים. מסמך זה הביא לקירור היחסים עם ישראל ומנהיגים אירופאים השמיעו הצהרות על הבעיה הפלסטינית וזכותם למדינה.
בשנת 1973 הורחב האיחוד האירופי על ידי צירוף דנמרק, בריטניה ואירלנד וישראל בקשה מגרמניה לוודא שההרחבה לא תפגע באינטרסים מדיניים או כלכליים של ישראל. במהלך מלחמת יום הכיפורים, אף אחת ממדינות האיחוד לא הסכימה לאפשר לרכבת האווירית של סיוע צבאי לישראל מארצות הברית לתדלק בשטחה. ב-6 בנובמבר 1973 קראו מדינות האיחוד לנסיגה ישראלית מהשטחים שנכבשו במלחמת ששת הימים, הכרה בזכות על המדינות להתקיים בגבולות מוכרים ובטוחים והכרה בזכויות הפלסטינים להגדרה עצמית. אבא אבן ביקש ממדינות אירופה לחזור בהן מהצהרה זאת ויצחק רבין ראה בה אימוץ העמדה הערבית על ידי האיחוד האירופי.
במהלך שיחות השלום בין ישראל ומצרים סירבו מדינות האיחוד להביע תמיכה חד משמעית בשיחות בין ישראל ומצרים והצהירו שיש לדאוג לזכויות הפלסטינים להגדרה עצמית. נציגים אירופאים נפגשו עם נציגים של אש"ף וב-25 בספטמבר 1979 אמר שר החוץ של אירלנד בעצרת הכללית של האו"ם, בשם מדינות האיחוד, שיש לתת לנציגים של הפלסטינים, כשהכוונה לאש"ף, לקחת חלק מלא בשיחות. משה דיין, שר החוץ של ישראל, אמר שהעמדה האירופית מזיקה לשיחות השלום עם מצרים ואינה מוסרית שכן אין לדרוש ממדינה לשאת ולתת עם ארגון טרור שמבקש להשמידה.
מדינות האיחוד פעלו בשתי רמות מול ישראל, רמה כלכלית ורמה מדינית. בתחום הכלכלי מדינות האיחוד הפגינו פתיחות ונכונות לחתום על הסכמי סחר שיפתחו את השוק האירופי בתחום התעשייה ואת תחום החקלאות הישראלית. במאי 1975, נחתם בין שני הצדדים הסכם כלכלי שכלל פתיחת אזורי סחר חופשי, שיתוף פעולה בהעברת טכנולוגיה וחילופי מידע במחקר ובפיתוח מדעי.
במרץ 1987 מונה גווין מורגן, דיפלומט בריטי, כשגריר הראשון של הקהילה הכלכלית האירופית בישראל.
ב-1995 נחתם הסכם התאגדות האיחוד האירופי–ישראל, המכונה "הסכם האסוציאציה" ההסכם, אשר נחתם ב-20 בנובמבר 1995 ונכנס לתוקף ב-1 ביוני 2000, נהיה למסגרת משפטית ליחסים בין הצדדים. ההסכם יצר משטר מקיף וכוללני ביחס לרוב תחומי הסחר הבינלאומי ואף ביחס לתחומים מדיניים, חברתיים ותרבותיים.
החל ממרץ 2003, מתקיימת השותפות בין האיחוד האירופי לישראל במסגרת מדיניות השכנות האירופית, שנועדה לאפשר למדינות שכנות שאינן חברות באיחוד להצטרף לאזור הסחר החופשי האירופי. תוכנית הפעולה הראשונה של האיחוד וישראל במסגרת זו נחתמה בדצמבר 2004.
בשנת 2008 החליטו האיחוד האירופי וישראל על שדרוג נוסף ביחסים ביניהם. על פי ההחלטה, ישראל תצטרף לתוכניות של האיחוד האירופי בתחומים שונים וכן תוקם קבוצת עבודה משותפת לישראל ולאיחוד האירופי במטרה לצרף את ישראל לשוק האירופי האחיד קבוצת עבודה זו תניח תשתית לשדרוג נוסף של היחסים בעתיד. ההחלטה על שדרוג היחסים עם ישראל התקבלה פה אחד על ידי שרי החוץ של כל 27 המדינות החברות באיחוד האירופי דאז, ולמרות התנגדות גורמים מהעולם הערבי והרשות הפלסטינית.
הסחר במוצרים תעשייתיים בין ישראל לאיחוד האירופי מתנהלים ללא כל מגבלות מכס. בשנת 2010 נחתם "הסכם הסחר החדש בתחום החקלאות והמזון המעובד עם האיחוד האירופי" בו הוענק גם לייצוא החקלאי הישראלי לאירופה פטור ממכס והיטלים. כשלחקלאים אף הוענק עדיפות מבחינת סובסידיות והקלות במס יצוא.
ב-30 ביולי 2012 נחתם הסכם שמיים פתוחים בין ישראל לאיחוד האירופי, לאחר משא ומתן שנמשך 3 שנים. לפי ההסכם תתווספנה מדי שנה 7 טיסות שבועיות מישראל לכל יעד באירופה, מלבד מספר שדות תעופה מרכזיים בעלי היקף תנועה רב, לגביהם התוספת השנתית תהיה כ-3 טיסות שבועיות מדי שנה. לאחר 5 שנים תוכלנה חברות אירופאיות לטוס לישראל מכל שדה תעופה באירופה.
בשנת 2014 נחתם בין ישראל לאיחוד האירופי הסכם המשלב את ישראל בפרויקט Horizon 2020 (אנ'), פרויקט לשיתוף פעולה בתחום החדשנות, הפיתוח המדעי והמחקר.
במרץ 2019 הודיע האיחוד האירופי כי החל מראשית שנת 2021, אזרחיהן של יותר מ-60 מדינות, ובהן ישראל, שירצו לבקר באירופה, יצטרכו להנפיק מראש אישור מקוון לצורך זה. מסמך זה יתקבל באמצעות בקשה למערכת מידע והרשאות נסיעה לאירופה, ETIAS. בהמשך נדחה תאריך יישום הטמעת המערכת לשנת 2025.
במאי 2020 שוחח שר החוץ של האיחוד האירופי, ז'וזפ בורל עם שר החוץ גבי אשכנזי, בשיחה דנו בין היתר על הכוונה של הממשלה לספח את יהודה ושומרון במסגרת תוכנית השלום של טראמפ.
ביוני 2022, בהקשר של הפלישה הרוסית לאוקראינה, החליט האיחוד האירופי, בחיפוש אחר ספקי גז מחצבים חלופיים, לפנות לישראל, שגילתה מרבצים גדולים באזור הכלכלי הבלעדי שלה בים התיכון.
ביולי 2022, שרי החוץ של האיחוד האירופי החליטו פה אחד לחדש את כינוס מועצת האסוציאציה (התאגדות) עם ישראל, דבר שיאפשר את שדרוג היחסים בין ישראל לבין האיחוד האירופי. היה מדובר ליווה בדרג שרים בין ישראל לבין האיחוד האירופי אשר מלווה את יחסי ישראל עם האיחוד האירופי בשורה של תחומים ואשר לא התכנסה 10 שנים. המפגש התקיים באוקטובר 2022.