stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לקוסט
בישראל

מאז 1991, מוצרי החברה מיובאים באופן רשמי לישראל על ידי קבוצת פולק, המחזיקה ברשת האופנה היוקרתית "ונדום" בה נמכרים מוצרי החברה. בנוסף לכך בשנת 2007 נפתחה חנות הדגל הראשונה של המותג בכיכר המדינה.
חברת שאגל תכשיטים, קיבלה זיכיון לייבוא שעוני "לקוסט" באופן רשמי בשנת 1998.
בשנת 2010, בחרה ב-13 טניסאים, וביניהם גם בדודי סלע הישראלי, כדי לפרסם את המותג.
בשנת 2013 קיבלה חברת דלתא גליל זיכיון לייצר הלבשה תחתונה לגברים תחת המותג Lacoste. במסגרת ההסכם בין הצדדים קיבלה דלתא זיכיון גלובלי ל-5 שנים לעיצוב, פיתוח וייצור תחתוני גברים וכן בגדי שינה ונוחות.
ביקורת

ביולי 2011, לקוסט, יחד עם מותגי אופנה ובגדי ספורט גדולים אחרים, כולל נייקי, אדידס ואברקרומבי אנד פיץ', היה נושא דו"ח של קבוצת איכות הסביבה גרינפיס. על פי ממצאי הדו"ח, לקוסט הואשמה בעבודה עם ספקים בסין התורמים לזיהום נהרות היאנגצה ונהר הפנינה. דוגמאות שנלקחו ממתקן אחד השייך לקבוצת יאנגור הממוקמת על דלתא נהר היאנגצה ואחרת השייכת למפעל הצביעה הממוקם בפלג של דלתת נהר הפנינה חשפו נוכחות של כימיקלים המשבשים הורמונים מסוכנים, כולל אלכילפנולים, תרכובות וסולפונט פרפלואורוקטן.
בדצמבר 2011, ביטלה את השתתפותה של האמנית לריסה סנסור, שנולדה בירושלים לאב פלסטיני ולאם ממוצא רוסי, בתחרות פרס "לקוסט אליזה" בשווייץ, המוענקת ליצירות מקוריות, כיוון שלטענתה חברת לקוסט נותנת החסות סברה שהיצירות שלה היו "פרו-פלסטיניות מדי".
הערות שוליים

↑  גלי ברגר, חנות ראשונה בישראל למותג לקוסט, באתר הארץ, 5 בפברואר 2007
↑  שאגל תכשיטים קיבלה את ייצוג שעוני "לקוסט", באתר גלובס, 28 ביוני 1998
↑  LACOSTE בחרו בדודי סלע, באתר גלובס, 25 בינואר 2010
↑  שירות גלובס, ‏דלתא גליל תייצר הלבשה תחתונה עבור המותג Lacoste, באתר גלובס, 3 באוקטובר 2013
↑  המותג מחפש משמעות: כשהצרכנים מצפים לאקטיביזם חברתי, באתר גלובס, 31 ביולי 2019
↑  לקוסט החרימה יצירה "פרו-פלסטינית", המוזיאון אימץ, באתר וואלה, 22 בדצמבר 2011
↑  אלי ערמון אזולאי, האמנית לריסה סנסור לא מרגישה שייכת, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1086801946  LCCN: n78072485  VIAF: 137187775   WorldCat (עם VIAF): 137187775
מדגסקר במשחקים האולימפיים לנוער

| --- | --- |
מדגסקר
 
 הוועד האולימפי הלאומי
 קוד ייצוג:  MAD
 השתתפות במשחקי הקיץ (באפור: לא השתתפה)
 2010 • 2014 • 2018
 השתתפות במשחקי החורף (באפור: לא השתתפה)
 לא השתתפה
מדגסקר משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער מדגסקרי לא זכה במדליה אולימפית לנוער.
השתתפות במשחקים > משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של מדגסקר למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה שישה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט. המשלחת לא הגיעה להישגים משמעותיים בענפים אתלטיקה, טניס ושחייה. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שלושה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפים: אתלטיקה, ג'ודו ושחייה. המשלחת לא הגיעה להישגים.
ראו גם

מדגסקר במשחקים האולימפיים
מדגסקר במשחקים הפאראלימפיים
| מדינות העולם במשחקים האולימפיים לנוער |
| --- | --- | --- |
| המזרח התיכון | איחוד האמירויות הערביות • איראן • אלג'יריה • בחריין   • הרשות הפלסטינית • טורקיה • ירדן • ישראל • כווית • לבנון • לוב • מצרים • מרוקו • סוריה • עומאן • ערב הסעודית • עיראק  • קטר  • תוניסיה • תימן |  |
| אסיה | אוזבקיסטן • אינדונזיה • אפגניסטן • בהוטן • בנגלדש • ברוניי • הודו • הונג קונג • המלדיביים • הפיליפינים • טאיוואן • הרפובליקה העממית של סין • וייטנאם • טג'יקיסטן • טורקמניסטן • יפן • לאוס • מונגוליה • מזרח טימור • מיאנמר • מלזיה  • נפאל • סינגפור • סרי לנקה • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן • קירגיזסטן • קמבודיה • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק  • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונטנגרו • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קוסובו • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אפריקה | אוגנדה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בוטסואנה • בורונדי • בורקינה פאסו • בנין • גאנה • גבון • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניגריה • ניז'ר • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה  • סיירה לאון • סיישל • סנגל • צ'אד • קומורו • הרפובליקה של קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה |  |
| אמריקה | אורוגוואי • איי בהאמה • איי הבתולה של ארצות הברית • איי הבתולה הבריטיים • איי קיימן • אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • אקוודור • ארגנטינה • ארובה • ארצות הברית • בוליביה • בליז • ברבדוס • ברזיל  • ברמודה • ג'מייקה • גואטמלה • גיאנה • גרנדה  • דומיניקה • האיטי • האנטילים ההולנדיים • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • ונצואלה • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סורינאם • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס • פוארטו ריקו • פנמה • פרגוואי • פרו • צ'ילה • קובה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • איי מרשל • איי קוק  • איי שלמה • גואם • ונואטו • טובאלו • טונגה • מיקרונזיה • נאורו • ניו זילנד • סמואה • סמואה האמריקנית • פיג'י • פלאו • פפואה גינאה החדשה • קיריבטי |  |
מולגרה

| מולגרה |
| --- | --- |
 מולגרה זנב-נוצה
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
תת־מחלקה:: כיסאים
סדרה:: טורפי כיס
משפחה:: נמיות כיס
תת־משפחה:: דסיורים
סוג:: מולגרה
מינים
 2
שם מדעי
 Dasycercus ‏פטרס, 1875

המולגרה (שם מדעי: Dasycercus), היא סוג של טורף כיס קטן ממשפחת נמיות הכיס הכוללת 2 מינים המצויים באזורים הצחיחים של יבשת אוסטרליה. פירוש השם המדעי של המולגרה הוא "שעיר-זנב", אשר מתייחס לסימן הזיהוי הבולט של המינים בסוג. מבחינה גנטית, המולגרה קרובה במיוחד לסוגים: קאלוטה אדומה, נמיית כיס ושד הכיס.
מאפיינים

המולגרה נראית כשילוב בין עכבר לנמייה, וחרף מידות הגוף הקטנות שלה, היא גדולה בהשוואה לטורפי כיס אחרים במשפחתה: אורכה נע בין 12 ל-23 ס"מ ומשקלה 60–185 גרם. אצל שני המינים הזכרים גדולים וכבדים מהנקבות. האוזניים של המולגרה קצרות ועגולות, והיא בעלת חוטם מחודד המותאם לנבירה בחול ובאדמה בחיפוש אחר רמשים. ראשה גדול במיוחד, והיא בעלת עיניים גדולות ואף קטנטן. הפרווה של המולגרה קצרה וזיפית, וצבעה חולי או חום בהיר המספק לה הסוואה מצוינת בנוף הצחיח. את מיני המולגרה ניתן לזהות בנקל מטורפי כיס אחרים, תודות לזנב העבה שלהם אשר שחור ובעל ציצה שעירה בקצהו.
המולגרות חיות בעיקר באזורי המדבר או סוואנות צחיחות, ובהתאם לכך הן פעילות לילה. במהלך היום הן ספונות במאורות שלהן, אך מדי פעם הן משתזפות בשמש בפתח המאורה או יוצאות לצוד את מזונן. המולגרות ניזונות מחולייתנים קטנים שונים, בעיקר חרקים; עם זאת, הן עשויות לאכול גם מיני זוחלים ואף יונקים אחרים הקטנים מהן. הכליות של המולגרה מפותחות במיוחד ומסייעות לה להפריש שתן מרוכז מאוד כדי למנוע איבוד לחות באקלים המדברי; בהתאם לכך, היא שותה מים לעיתים נדירות ומתקיימת מהלחות של מזונה. הכיס של המולגרה ממוקם באזור המפשעה ומורכב משני קפלי עור. הרבייה אצל סוג זה עונתית ונמשכת מיוני עד ספטמבר, כאשר הנקבה ממליטה בין 1–8 וולדות השוכנים בתחילה בכיס וניזונים מחלב אימם.
מינים

בעבר שרר בלבול נרחב במיון של הסוג, כאשר טורפי כיס רבים סווגו בו בטעות. רק לאחרונה הוכרו סופית 2 מינים נפרדים. זיהוי המינים התבסס רבות על מחקרים גנטיים ומורפולוגיים שנעשו על דגימות מולגרות שנמצאו במוזיאונים. ההבדלים העיקריים ביניהם באים לידי ביטוי בציצת השיער שעל הזנב, ובמבנה השיניים; מספר הפטמות אצל הנקבות משתנה אף הוא בין המינים. הסוג כולל את המינים הבאים:
מולגרה זנב-מברשת (Dasycercus blythi) - הנפוצה מבין השניים, תוארה מדעית ב-1904. זנבה העבה הופך לדקיק בסופו עם ציצת שיער דמוית מברשת. מצויה לכל אורך מרכז ומערב האאוטבק האוסטרלי, כולל מדבר טאנאמי, מדבר החול הגדול, מדבר גיבסון ומדבר ויקטוריה הגדול. מצב שימורה הוא ללא חשש (LC).
מולגרה זנב-נוצה (Dasycercus cristicauda) - הנדירה מבין השניים, תוארה מדעית ב-1867. זנבה עבה לכל אורכו ומסתיים בציצת שיער מצויצת דמוית נוצה. היא אנדמית למדבר סימפסון ולמדבר טירארי במרכז אוסטרליה. מצב שימורה מוגדר כפגיע (VU).
מגן הקהילה

| --- | --- |

 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  1908
 ארגון מפעיל:  התאחדות הכדורגל האנגלית
 מספר מתמודדים:  2
 מדינות משתתפות:  אנגליה אנגליה ויילס ויילס
 זוכה:  מנצ'סטר סיטי (2024)
 הכי הרבה זכיות:  מנצ'סטר יונייטד (21 תארים)
 אתר רשמי
 
מגן הקהילה של התאחדות הכדורגל (באנגלית: FA Community Shield; לשעבר: "מגן הצדקה", Charity Shield) הוא מפעל כדורגל אנגלי בדמות משחק המתקיים אחת לשנה בין אלופת הפרמייר ליג לבין מחזיקת גביע ההתאחדות. מגן הקהילה הוא בעצם טורניר הסופר-קאפ האנגלי. אם קבוצה זוכה בדאבל (אליפות וגביע באותה העונה), היא משחקת במשחק מגן הקהילה מול סגנית האלופה בליגה. המשחק מתקיים בתחילת העונה העוקבת, ובאופן מסורתי מתקיים באצטדיון ומבלי, אף על פי שבשנים 2001–2007 הוא התקיים באצטדיון המילניום כיוון שאצטדיון ומבלי עבר שיפוץ.
טורניר המגן מחזיק תפקיד מפתח במאמצי התאחדות הכדורגל האנגלית לגייס כספים למטרות צדקה. מקורות המימון כוללים את הרווחים ממכירת הכרטיסים ותוכניות המשחק. חלק מהכספים מחולקים למועדונים שהשתתפו בהגרלת הסיבוב הראשון של גביע ההתאחדות, אשר בתורם מתבקשים לבחור ארגון או קרן צדקה שלהם יתרמו הכספים. יתרת הכספים יתרמו לאחר מכן לגופים הפעילים בתחום הכדורגל ואשר נבחרים מחדש בכל שנה.
המשחק על המגן התקיים לראשונה בשנת 1908, במקום טורניר "מגן הצדקה של השריף של לונדון" שהונהג בין השנים 1898–1907 (אף על פי שטורניר "מגן הצדקה" חזר והתקיים מאוחר יותר, במקביל למגן הקהילה, כ"משחק לאיסוף צדקה" – 7 פעמים בין השנים 1931–1983). מגן הקהילה במתכונתו הראשונה המשיך את המסורת של קודמה במשחקים בין מקצוענים לחובבנים.
במסגרת כדורגל הנשים באנגליה, קיים מגן הקהילה לנשים, שהוא משחק שמתקיים מאז שנת 2001 בין אלופת ליגת הנשים האנגלית ובין מחזיקת גביע ההתאחדות האנגלית לנשים.
היסטוריה

המפגש הראשון בין מנצ'סטר יונייטד (מקצוענים) וקווינס פארק ריינג'רס (חובבנים) היה היחיד שבו הקבוצה המקצוענית ניצחה לאחר משחק גומלין. שני המשחקים התקיימו בסטאמפורד ברידג'. התחרות לא הייתה חשובה, המשחקים היו בלתי רשמיים, ומפגשי סוף העונה קוימו לעיתים קרובות רק לשם המשחק.
בחלוף השנים הוזנח עקרון המקצוענים נגד חובבנים, ומבנה התחרות התפתח בהדרגה למשחק בין הזוכים באליפות הליגה והזוכים בגביע ההתאחדות. מדי פעם היו חריגות מהפורמט, לדוגמה ב-1950, אז שיחקה נבחרת גביע העולם של אנגליה מול קבוצת התאחדות הכדורגל שיצאה למסע משחקים בקנדה באותו הקיץ.
תאריך המשחק הוזז לתחילת העונה בשנת 1959, ובשנת 1974 יצר מזכיר התאחדות הכדורגל, טד קרוקר, את מבנה הטורניר הנוכחי במסגרתו תמיד יתקיים המשחק בין האלופה ומחזיקת הגביע (או האלופה וסגניתה, אם קבוצה זוכה בדאבל) באצטדיון ומבלי, והכספים שיאספו בקופות יופנו לצדקה. המשחק הראשון בוומבלי זכור בעיקר בשל הרחקתם של קווין קיגן ובילי ברמנר שהתקוטטו. שניהם נקנסו בסכום של 500 ליש"ט, קיגן הורחק לשלושה משחקים וברמנר לשמונה.
בשיטת הגביע הנוכחית מוכרע המשחק ביום אחד בדו-קרב פנדלים אם המשחק מסתיים בתוצאת תיקו. בין השנים 1949 ל-1993 היה המגן משותף לשתי הקבוצות אם המשחק הסתיים בשוויון. וסטהאם יונייטד ואסטון וילה הם שני המועדונים היחידים שזכו במגן משותף עם קבוצה אחרת, אך לא זכו בו בלעדית.
עם השינוי במבנה הליגות והשקת הפרמייר ליג ב-1993, משחק המגן הפך למפגש בין אלופת הפרמייר ליג למחזיקת גביע ההתאחדות. שמה של התחרות שונה ב-2002 ל"מגן הקהילה", בעקבות שערורייה שהתפתחה בנושא חלוקת כספי הצדקה לגורמים השונים. ארסנל הייתה הזוכה הראשונה במגן הקהילה בשמו החדש עם ניצחון 0–1 על ליברפול.
שיאים

הקבוצות המצליחות ביותר בטורניר הן מנצ'סטר יונייטד (17 זכיות בלעדיות ו-4 משותפות), ארסנל (17 זכיות בלעדיות ו-1 משותפת) וליברפול (10 זכיות בלעדיות ו-5 משותפות)
שיא ההבקעות במשחק אחד במסגרת הטורניר הוא בניצחון 8–4 של מנצ'סטר יונייטד מול קבוצת סווינדון טאון במגן של שנת 1911.
הזוכות > לפי זכיות (מועדונים בלבד)

| קבוצה | זכיות | שנים (* תואר משותף) |
| --- | --- | --- |
| מנצ'סטר יונייטד | 21 | 1908, 1911, 1952, 1956, 1957, 1965*, 1967*, 1977*, 1983, 1990*, 1993, 1994, 1996, 1997, 2003, 2007, 2008, 2010, 2011, 2013, 2016 |
| ארסנל | 17 | 1930, 1931, 1933, 1934, 1938, 1948, 1953, 1991*, 1998, 1999, 2002, 2004, 2014, 2015, 2017, 2020, 2023 |
| ליברפול | 16 | 1964*, 1965*, 1966, 1974, 1976, 1977*, 1979, 1980, 1982, 1986*, 1988, 1989, 1990*, 2001, 2006, 2022 |
| אברטון | 9 | 1928, 1932, 1963, 1970, 1984, 1985, 1986*, 1987, 1995 |
| טוטנהאם הוטספר | 7 | 1921, 1951, 1961, 1962, 1967*, 1981*, 1991* |
| מנצ'סטר סיטי | 7 | 1937, 1968, 1972, 2012, 2018, 2019, 2024 |
| וולבס | 4 | 1949*, 1954*, 1959, 1960* |
| צ'לסי | 4 | 1955, 2000, 2005, 2009 |
| לידס יונייטד | 2 | 1969, 1992 |
| לסטר סיטי | 2 | 1971, 2021 |
| ברנלי | 2 | 1960*, 1973 |
| וסט ברומיץ' אלביון | 2 | 1920, 1954* |
| פורטסמות' | 1 | 1949* |
| אסטון וילה | 1 | 1981* |
| בלקבורן רוברס | 1 | 1912 |
| בולטון וונדררס | 1 | 1958 |
| ברייטון אנד הוב אלביון | 1 | 1910 |
| קארדיף סיטי | 1 | 1927 |
| דרבי קאונטי | 1 | 1975 |
| האדרספילד טאון | 1 | 1922 |
| ניוקאסל יונייטד | 1 | 1909 |
| נוטינגהאם פורסט | 1 | 1978 |
| שפילד ונסדיי | 1 | 1935 |
| סנדרלנד | 1 | 1936 |
| וסטהאם יונייטד | 1 | 1964* |
מוריס מותמד

אין תמונה חופשית
מוריס מותמד (בפרסית: موریس معتمد; נולד ב-1945) היה נציג הקהילה היהודית במג'לס - הפרלמנט האיראני.
מותמד נבחר למג'לס בשנת 2000 ושוב בשנת 2004. הוא ייצג את יהודי איראן מתוקף חוק שנשמר בחוקה האיראנית המחייב לשריין מושב בפרלמנט בעבור המיעוטים הרשמיים זורואסטרים, יהודים ונוצרים; חוק זה חל גם בחוקה הקודמת משנת 1906.
קריירה

בפרלמנט האיראני, מותמד היה פעיל בהגנה על יהודים, נוצרים וזורואסטרים נגד אפליה. הוא גם לקח חלק משמעותי במאמצים להקלת המשפטים נגד חלק מחברי הקהילה היהודית באשמת ריגול לא חוקי, או ניסיון הימלטות מהמדינה. כמו כן הוא השתתף גם כחבר בוועדת האנרגיה הפרלמנטרית באיראן. באמצעי תקשורת שונים, מותמד הביע באופן קבוע את תמיכתו בעמדות הרשמיות של ממשלת איראן לעניינים בינלאומיים, על מנת להדגיש את הנאמנות הלאומית של יהודי איראן למדינה, כולל תמיכה בתוכנית הגרעין של איראן.
בהתייחס להערות הכחשת שואה שנאמרו על ידי נשיא איראן לשעבר, מחמוד אחמדינז'אד, מותמד הפגין חששות משמעותיים וציין כי ”הכחשה של טרגדיה היסטורית גדולה שכזאת הקשורה לקהילה היהודית יכולה להיחשב כעלבון לכל הקהילות היהודיות בעולם”. הוא גם מתח ביקורת על הטלוויזיה האיראנית בעקבות שידור תוכניות אנטישמיות אך הוסיף כי ”היהודים האיראניים נוכחים במדינה הזאת במשך זמן רב, במשך 2,700 שנה הם היו בהבנה מלאה עם החברה, הם חיו בידידות ובאחווה, לכן אני לא חושב שהעלאת נושא שכזה יכולה להזיק לקהילה היהודית באיראן”.
בשנת 2005 הוא גינה שידור סדרה עיניה הכחולות של זהרה האנטישמית בטלוויזיה.
ביולי 2007 התראיין לתקשורת אודות יוזמה של הסוכנות היהודית למתן סכום של כ-10,000 דולר לכל יהודי איראני שיעלה לישראל והתנגד להצעה. מותמד אמר "ההצעה מרמזת כי אפשר לעודד את יהודי איראן להגר באמצעות כסף. יהודי איראן הורשו תמיד להגר ושלושה רבעים עשו זאת לאחר המהפכה. אולם 70% מהם העדיפו לצאת לאמריקה ולא לישראל".
הערות שוליים

↑  The Victory Of The Reformists In Iran Does Not Mean Increased Aliyah, באתר Global Jewish Agenda, ‏24 בפברואר 2000 (באנגלית)
↑  Golnaz Esfandiari, Iran Report: February 22, 2006, ברדיו אירופה החופשית, ‏22 בפברואר 2006 (באנגלית)
↑  יוסי מלמן, יהודי איראן: לא נעלה לישראל תמורת תמריץ כספי, באתר TheMarker‏, 14 ביולי 2007
↑  חדשות נענע10, יהדות איראן: לא נעלה בתמורה לכסף, באתר חדשות 13 (לשעבר ערוץ עשר), 15 ביולי 2007
ערך זה הוא קצרמרבנושא איראן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מוריס מאירסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 בדצמבר 1893 ארצות הברית שיקגו, ארצות הברית
 פטירה:  25 במאי 1951 (בגיל 57) ישראל ירושלים, ישראל
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 תאריך עלייה:  1921
 ידוע בשל:  בעלה של גולדה מאיר
 בת זוג:  גולדה מאיר
 
מוריס מאירסון (17 בדצמבר 1893 – 25 במאי 1951) היה בעלה של גולדה מאיר (לימים ראש ממשלת ישראל).
ביוגרפיה

מאירסון נולד ב-17 בדצמבר 1893 בשיקגו, אילינוי, ליצחק וללסה רבקה לבית פליישמן. מאירסון אהב מוזיקה ושירה ובבחרותו הצטרף לחבורת הצעירים היהודים הסוציאליסטים.
בשנת 1915 הכיר מאירסון את גולדה מאבוביץ' בתקופה בה שהתה גולדה אצל אחותה ובעלה.
בהשפעת בואם למילווקי של מבקרים מארץ ישראל כדוד בן-גוריון ויצחק בן-צבי, התגבשה בגולדה נחישות לעלות לארץ ישראל, והיא הצליחה לשכנע את מוריס לעלות עימה בעתיד. ב-24 בדצמבר 1917 התחתנו השניים בבית הוריה של גולדה במילווקי, ועל אף שהעדיפה חתונה אזרחית, שוכנעה על ידי אמה לערוך נישואים יהודיים.
בחורף 1918 זכתה גולדה להכרה על פעילותה כשנבחרה על ידי הקונגרס היהודי האמריקאי לאחת מהצירות של מילווקי. למורת רוחה של משפחתה, היא הרבתה בנסיעות פוליטיות על חשבון זמנה עם בעלה.
ב-1921 הפליגו מאירסון יחד עם אחותה של גולדה ומשפחותיהן לארץ ישראל בספינה רעועה בשם "פוקהונטס"
(SS Pocahontas). הנסיעה, שהייתה צפויה לארוך שבועיים, ארכה 44 ימים והייתה רצופת אסונות ואירועים מוזרים אחרים, בהם שביתת מלחים, התאבדותו של רב החובל, והתערערות נפשו של אחיו. הספינה הגיעה ליפו, אולם הסבלים הערבים סירבו להוריד את העולים לחוף, והספינה המשיכה לנמל אלכסנדריה שבמצרים. משם הגיעו מאירסון ושאר העולים ביולי 1921 ברכבת לתל אביב.
עם הגעתם לארץ ישראל התגוררו שתי המשפחות בדירה שכורה בתל אביב. מתל אביב עברו הזוג מאירסון למרחביה בעמק יזרעאל, שבו היה לזוג מאירסון ידיד ותיק מאמריקה. במרחביה חששו תחילה ממי שנראתה כבת תפנוקים אמריקאית שבהגיעה לארץ ישראל העדיפה לעסוק בהוראת אנגלית ולא בעבודת כפיים, אולם בסוף ניאותו לקבלה.
מוריס התקשה להסתגל לתנאי החיים הקשים ולחוסר הפרטיות. הוא גם סירב בעקשנות להביא ילד לעולם כל עוד התגוררו בקיבוץ, ויאלצו לגדלו בדרך השיתופית שהייתה נהוגה בקיבוץ. בעקבות מחלתו ונפילתו למשכב למשך כמה שבועות, המליץ להם הרופא לעזוב את מרחביה בהקדם האפשרי. במרץ 1923, לאחר שהות של כשנה וחצי בקיבוץ, חזר הזוג לתל אביב ואחר כך עבר לירושלים, שם סידר להם דוד רמז עבודה במשרדי סולל בונה. מוריס עבד בהנהלת חשבונות וגולדה עבדה כקופאית במשרה חלקית. בירושלים נולדו להם בן ובת - מנחם ושרה.
ב-1928 הציע לה דוד רמז, שהתיידד עמה, היה ער למצוקתה, ולימים אף הפך למאהב שלה, לשמש מזכירת מועצת הפועלות בהסתדרות. תפקיד זה הפך את מאירסון, שהייתה שייכת למפלגת "אחדות העבודה" שלימים הפכה למרכיב מרכזי של מפא"י, לראש ארגון נשים ציוני גדול. היא ניהלה חיים עמוסי פעילות ונסיעות, והייתה לנואמת נחשבת.
מפאת העבודה היה עליה לעבור ב-1928 לתל אביב עם ילדיה. באותה תקופה בעלה פקד אותה רק בסופי שבוע. חיי הנישואים שלהם החלו להתפורר, ובשנת 1943 נפרדו במוצהר, אולם הם מעולם לא התגרשו, ונותרו נשואים עד לפטירתו.
ב-25 במאי 1951 נפטר מוריס מאירסון בגיל 57 בעת שביקר בביתה של מאיר בירושלים, כאשר התכוננה לחזור ארצה מניו יורק ולא שהתה בביתה. הוא נטמן בבית העלמין נחלת יצחק.
הערות שוליים

↑  מוריס מאירסון באתר seligman
↑  Golda Meir: An Outline of a Unique Life
↑  יוסי גולדשטיין, גולדה: ביוגרפיה, עמ' 300–301.
↑  בצילה ולבד: מוריס מאירסון באתר חיים של אחרים, 30 בנובמבר 2019
↑  מוריס מאירסון באתר GRAVEZ
מובי דיק (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

 סוגה:  אנימציה לילדים
 יוצרים:  פול ראסר
 מדבבים בעברית:  איטן גרינברג, מאי יעקובסון, גיורא קנת, דב רייזר, יורם יוספסברג, מיכה אוזין סליאן, דור צויגנבום אורלי קטן, יפעת זנדני צפריר, עמי מנדלמן
 ארץ מקור:  צרפת צרפת
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  26
 הפקה
 מפיק:  קלוד קאררה
 אורך פרק:  24 דקות
 שידור
 רשת שידור:  צרפת TF1
 רשת שידור בישראל:  ערוץ לוגי
 תקופת שידור מקורית:  2006–הווה
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
מובי דיק (בצרפתית: Moby Dick et le Secret de Mu) היא סדרת אנימציה צרפתית לילדים המבוססת באופן רופף מאוד על הרומן הנודע "מובי דיק" מאת הרמן מלוויל.
בסדרה רומי וחבריו יוצאים למסע בעקבות אבנים מיוחדות שיוכלו להעיר מחדש את העיר האבודה של מו בעזרת הלוויתן המפורסם מובי דיק.
בישראל הסדרה שודרה בערוץ לוגי.
דמויות ראשיות

רומי (איטן גרינברג) -  ילד בן 14 אשר מגן על מובי דיק.
סאטיה (מאי יעקובסון) - ילדה בת 16 אשר מגנה עם רומי על מובי דיק.
זו (גיורא קנת) - תוכי שחצן אשר אוהב לשרוק.
קאמאל  (דב רייזר) - מכשף זקן ומורהו הרוחני של רומי.
אחאב (יורם יוספסברג) - רב חובל מרושע אשר מנסה ללכוד ללא הצלחה את מובי דיק.
סטאב (מיכה אוזין סליאן) - מלח שמן ומזוקן ועוזרו של אחאב.
פלאסק (דור צויגנבום) - מלח רזה ומשופם ועוזרו של אחאב.
מובי דיק - הלוויתן הלבן המפורסם אשר רומי וחבריו מגינים עליו מפני אחאב.
הבדלים בין הספר לסדרה

בסדרה לא מופיע המספר, ולא מופיעים המלחים האחרים של אחאב. כמו כן, בסדרה זו הגיבורים הם ילדים. בנוסף בספר מובי דיק מתואר כמסוכן בעוד בסדרה הוא טוב לב.
מוזמביק (אי)

האי מוזמביק (פורטוגזית Ilha de Moçambique) הוא אי השוכן בין מצר מוזמביק למפרץ מוסוריל (Baía de Mossuril) בנפת נמפולה (província de Nampula) בצפון-מזרח מוזמביק. האי שימש משך כ-400 שנים כנמל פורטוגזי חשוב באוקיינוס ההודי וכבירת המושבה הפורטוגזית של מוזמביק. הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 1991.
גאוגרפיה ואוכלוסייה

האי שנוצר מאלמוגים משתרע על שטח של 1.5 קמ"ר בלבד והוא ארוך וצר - אורכו כ-3 ק"מ ורוחבו נע בין 200 ל-500 מטר. כמעט כל שטחו בנוי והוא מחובר אל היבשה בגשר צר שאורכו כ-3 ק"מ והמותר לנסיעה לכלי רכב פרטיים בלבד.
האי מחולק לשני חלקים - בחלקו הצפוני, "עיר האבן" (cidade de pedra), כ-400 מבנים הכוללים את עיקר אתרי העניין באי, ובחלקו הדרומי, המכונה "עיר הקנים" (cidade de macuti), כ-1,200 מבנים רעועים העשויים מקירות קנים או מכוסים בגג קנים. באי שוכנים מצודה, כנסיות וקפלות (ראו להלן), וכן מספר מסגדים ומקדש הינדו.
באי מתגוררים כ-14,000 תושבים, עובדה שמשמעותה, לאור ממדיו הצנועים, היא שצפיפות האוכלוסייה בו עומדת על יותר מ-9,000 איש לקמ"ר.
היסטוריה

האי שימש כנמל וכמספנה ערביים זמן רב לפני שואסקו דה גאמה פקד אותו ב-2 במרץ 1498. דה גאמה התקבל על ידי המקומיים ושליטם בסבר פנים יפות, שכן סברו שהפורטוגזים הם מוסלמים. הפורטוגזים ביססו באי נמל ובסיס ימי ב-1507, וזה היה לאחד הנמלים החשובים בדרכם להודו. קפלת גבירתנו דה בלוארטה (Nossa Senhora de Baluarte) מ-1522 נחשבת למבנה האירופי העתיק באי ובחצי הכדור הדרומי כולו.
ב-1558 נבנה מבצר סאו סבסטיאו (Fortaleza de São Sebastião) בקצהו הצפוני של האי, והוא היה לבירת מזרח אפריקה הפורטוגזית ולמוקד מסיונרי חשוב. בשנים 1607 ו-1608 נהדפו התקפות הולנדיות על האי, והוא שמר על מעמדו כנמל חשוב בדרך לאסיה שדרכו עברו, בין היתר, זהב, שנהב ותבלינים. המושבה במקום החלה לשקוע בסוף המאה ה-17, אך זכתה לפריחה מחודשת במאה שלאחר מכן בזכות הפיכתה למרכז לסחר עבדים.
עם פתיחתה של תעלת סואץ ירדה חשיבותו של האי לחלוטין. ב-1898 הוא איבד את מעמדו כבירה לטובתה של לורנסו מרקס, כיום מפוטו בירת מוזמביק. באמצע המאה ה-20 נפגע גם מעמדו של האי כנמל, כאשר את מקומו ירש נמל נקאלה (Nacala) הסמוך.
קפלת גבירתנו דה בלוארטה
קפלת סאו אנטוניו
מוזיאון החאן

| --- | --- |

האגף המערבי של מבנה החאן ההיסטורי
 מידע כללי
 סוג:  היסטוריה
 כתובת:  רחוב הגיבורים 74, חדרה
 מיקום:  חדרה 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1982
 תאריך פתיחה רשמי:  1982 
 קואורדינטות:  32°26′13″N 34°55′25″E﻿ / ﻿32.436944444444°N 34.923611111111°E﻿ / 32.436944444444; 34.923611111111
 http://www.museum-khanhadera.org.il/
  (למפת הכרמל מוגדלת) מוזיאון החאן(למפת הכרמל רגילה) מוזיאון החאן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מוזיאון החאן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מוזיאון החאן
 
בית הכנסת הגדול בחצר החאן. מימין נראה חלק קטן מהאגף המערבי ההיסטורי. שבעת חדרי האגף הצפון-מזרחי נמצאים מאחורי מבנה בית הכנסת. בתכנונה של האדריכלית יהודית סגל שטולצר
מוצגים במוזיאון
תרשים האתר כיום
מוזיאון החאן הוא מוזיאון לתולדות העיר חדרה השוכן במבנה החאן ההיסטורי של העיר.
היסטוריה

בניגוד לרוב מבני החאן בארץ, החאן בחדרה לא החל את דרכו כאכסניית דרכים, אלא כבית חווה חקלאית שהוקם בשליש האחרון של המאה ה-19. אורכו עמד על 61.5 מטרים, רוחבו הגיע לכ-40 מטרים, והוא עוצב בצורת חצר פנימית שסביבה היו ערוכים 26 חדרים. המבנה נבנה מאבני כורכר שנלקחו מעתיקות קיסריה. במרכזו של כל חדר הוקמה קשת אשר תמכה בגג, וזה נבנה בתורו מקורות עץ ארז שנשאו כיסוי צמחי וחיפוי.
עם רכישת אדמות חדרה בשנת 1891 נרכש גם מבנה החאן, ובין השנים 1891–1896 הוא שימש את ראשוני תושבי המושבה כמקום מגורים ולמטרות ציבוריות. לאחר שהמתיישבים עברו להתגורר בבתיהם, המשיך החאן ושימש לצרכים ציבוריים, כדוגמת בית בד, מחסנים, בית מרקחת ובית מלון. בשנת 1912 שוב שימש המקום למגורים זמניים, עת יושבו בו משפחות מקרב עולי תימן, בטרם יושבו בשכונת נחליאל. בין 1925–1948 שכנה במבנה תחנה של משטרת המנדט.
היסטוריה > בית הכנסת הגדול

ב-1933 הוחלט על הקמת בית כנסת גדול בעיר במרכזה של חצר החאן, ולפי התוכנית הראשונית, נדון כל מבנה החאן להריסה. לאחר מאבק של תושבים אשר קראו לשמר את הבניין ההיסטורי, פסקו עבודות ההרס, ובניין בית הכנסת שולב בחצר לצד עשרה מחדרי החאן אשר נותרו על תילם, והמשיכו לשמש את המושבה, בין היתר, כבית מדרש וכדירות מגורים לאברכים. בתחרות שפורסמה לקראת הקמת בית הכנסת, זכתה הצעתה של האדריכלית יהודית סגל שטולצר, ולשם מימון הבנייה נאספו תרומות והוטל מס מיוחד על תושבי היישוב. בית הכנסת נבנה בין השנים 1936–1940, והוא נחנך בשנת 1941, שנת היובל לייסוד חדרה. המבנה נבנה כולו מבטון והוא משלב מוטיבים של הסגנון הבינלאומי. בשנת תשי"ג תכנן אדריכל מאיר בן אורי את קיר המזרח, ארון הקדש והבמה, תוך שילוב מוטיבים חדשניים ועיצובים ייחודיים מבחינת האותיות והטקסטים, וכתב דברי הסבר מפורטים ליצירתו.