ביקורת נוסח המקרא
עדי הנוסח העיקריים של המקרא > עדי נוסח עבריים > נוסח שומרון ונוסחים 'קדם שומרוניים'

מוצא השומרונים לוט בערפל. הם רואים בעצמם את המשכו הלגיטימי היחיד של עם ישראל, ואת היהודים כמי שהתפלגו מהם בתקופת עלי הכהן, במאה ה-11 לפנה"ס. הכרוניקה היהודית בספר מלכים טוענת כי מוצאם של השומרונים הוא מעמים זרים שהוגלו על יד האשורים לאחר חורבן ממלכת שומרון. לעומת שתי הדעות המסורתיות הללו, מזהים מרבית החוקרים את השומרונים כעבריים במוצאם שהתפצלו משאר היהודים במהלך התקופה הפרסית, או במהלך התקופה החשמונאית, לאחר הריסת מקדשם על ידי יוחנן הורקנוס בשנת 128 לפנה"ס.
בדומה לאופן שבו שמרה היהדות הרבנית על נוסח מיוחד משלה לתנ"ך והעבירה אותו באמצעות מנגנון מסורה, עשו זאת גם חברי השומרונים ביחס לחמשת חומשי התורה, ובמידת מה גם ביחס לספר יהושע. הנוסח השומרוני של התורה נמסר בכתב עברי-שומרוני (ולא אשורי) והוא כולל בעיקרו אותיות בלבד, ולצידו מסורת קריאה שבעל פה. במרוצת הדורות פיתחו גם השומרונים סימני ניקוד, אך רק מיעוט כתבי היד עשה בהם שימוש.
נוסחו של החומש השומרוני התגלה לעולם החוץ-שומרוני והחל להיחקר בשנת 1616, עם הבאת כתב יד שומרוני לאירופה. בתחילה נטו החוקרים לייחס קדמות מופלגת לחומש השומרוני בשל היותו כתוב בכתב עברי ולא בכתב אשורי, אך ניתוח פליאוגרפי של הכתב מעלה כי זמנו מהתקופה החשמונאית בלבד. הקולופון בספר אבישע של החומש השומרוני מעיד כי היא נכתבה בימי יהושע בן נון, אך הממצאים מעידים כי זמנה הוא סביב המאה ה-12 לכל המוקדם. כתב היד העתיק ביותר של החומש השומרוני הוא מראשית המאה ה-12, אך ייתכן ויש גם דף בודד מספר בראשית מן המאה ה-9.
השוואת החומש השומרוני לנוסח המסורה מלמדת כי ניתן לזהות בחומש השומרוני שתי שכבות המייחדות אותו. ראשית, החומש השומרוני כולל שכבה דקה אך בולטת של תוספות כיתתיות מאוחרות הנוגעות בעיקר למרכזיותם של שכם והר גריזים (ובכתיב השומרוני: הרגריזים) כנגד כל רמיזה לירושלים. תוספות אלו כוללות החלפה של כל מקום שבו נכתב "המקום אשר יבחר ה'" ב"המקום אשר בחר ה'", וכן דיבר הנוגע לקדושת הר גריזים בעשרת הדיברות, המורכב מההתייחסויות למקום במקומות אחרים בתורה. כמו כן, כוללת השכבה הכיתתית כמות ניכרת של חילופים פונטיים (כגון החלפת האותיות ע-ח) וחילופי כתיב (נטייה לכתיב מלא יותר) הנובעים ממסורת הלשון המיוחדת של העדה השומרונית.
מלבד השכבה הכיתתית, ניתן לזהות גם שכבה נוספת של חילופי גרסה אל מול נוסח המסורה. כפי שנכתב לעיל, עד למאה השנייה לספירה התקיימו בארץ ישראל גופה כמה וכמה נוסחים או מהדורות לכל אחד מספרי המקרא, נוסחים שהיו שונים אלה מאלה בצורה יותר משמעותית מהשינויים הקיימים היום בין מהדורות תנ"ך שונות. כשם שהיהדות הפרושית התבססה על אחד מהנוסחים הללו (הנוסח 'הקדם-מסורתי'), כך בחרה לה העדה השומרונית נוסח אחר עליו התבססה היא. נוסח זה היה שונה מנוסחי הקדם-מסורה עוד קודם לשינויים שערכו בו חברי העדה ועל כן הוא מוגדר כ'נוסח קדם-שומרוני', לא במובן הכיתתי של ההגדרה אלא במובן זה ששימש מאוחר יותר כנוסח שבחרו חברי הכת לקדש.
התופעה הבולטת ביותר המאפיינת את החומש השומרוני ואת הטקסטים הקדם-שומרוניים היא נטייתם לערוך הרמוניזציות בין כתובים שונים. תופעה זו כוללת ניסיון מודע לצמצם סתירות בין כתובים (למשל, התאמות בין סיפורי המדבר בספרי שמות, ויקרא ובמדבר ובין אזכור האירועים על ידי משה בנאומו שבראש ספר דברים), הוספת תיאור ביצועם של צווים, והוספת "מקורות", כגון שימת תלונה בפיהם של בני ישראל בשמות, ו', ט' על פי דבריהם מאוחר יותר בשמות, י"ד, י"ב: "הֲלֹא-זֶה הַדָּבָר אֲשֶׁר דִּבַּרְנוּ אֵלֶיךָ בְמִצְרַיִם לֵאמֹר, חֲדַל מִמֶּנּוּ וְנַעַבְדָה אֶת-מִצְרָיִם, כִּי טוֹב לָנוּ עֲבֹד אֶת-מִצְרַיִם מִמֻּתֵנוּ בַּמִּדְבָּר". מלבד תיקונים תוכניים, ערכה אסכולה זו גם תיקונים לשוניים כגון תיקוני כתיב, החלפת צורות בלתי רגילות בצורות רגילות ("אנחנו" במקום "נחנו" בספר בראשית, פרק מ"ב, פסוק י"א) והתאמות דקדוקיות במין ובמספר ("ויהיו אנשים" במקום "ויהי אנשים" בבמדבר, ט', ו'). שינויים אלה ואחרים נעשו בחלקם כדי לתקן את הטקסט, לשיטתם, דווקא על מנת למנוע פגיעה בקדושתו.
כפי שניתן להבין, הן נוסח שומרון והן הנוסחים הקדם-שומרוניים משקפים נוסחים משניים וכוללים קטעים נוספים וחילופי גרסה שניתן לזהות בבירור כתוספות או כשינויים מאוחרים. עם זאת, במקומות רבים, יכולים נוסחים אלה לשקף גרסאות שוות מעמד או אף עדיפות על נוסח המסורה.