stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לילה בכיף

| --- | --- |

לוגו התוכנית
 סוגה:  תוכנית אירוח סאטירית-קומית
 יוצרים:  נדב פרישמן
 כותבים:  יוני סמאש (כותב ראשי)  אביה (חורחן) אברהם יוסי טרבלוס   טל יגר   יאיר גרינברג
 בימוי:  אלון אלוש
 מנחים:  דודו ארז
 משתתפים:  שחר חסון   אבי אטינגר
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  84
 הפקה
 אורך פרק:  40-45 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ ביפ   שידורי קשת (ערוץ 2)
 תקופת שידור מקורית:  23 באפריל 2009 – 7 ביוני 2010
לילה בכיף הייתה תוכנית אירוח סאטירית-קומית ישראלית, בהנחיית דודו ארז ובהשתתפותם של הקומיקאים שחר חסון ואבי אטינגר. התוכנית עלתה לשידור ב-23 באפריל 2009 בערוץ ביפ בטלוויזיה בכבלים. חלק מפרקי התוכנית שודרו גם בערוץ 2, במסגרת שידורי קשת, בגרסה מצונזרת. התוכנית היא פרודיה על תוכניות לייט-נייט ידועות כגון "הלילה עם ליאור שליין" ו"טונייט שואו".
העונה השנייה של התוכנית עלתה לשידור ב-14 בפברואר 2010.
מבנה התוכנית > עונה 1

מבנה התוכנית הוא קבוע, וחוזר על עצמו בכל הפרקים:
הצגת המנחה ברוסית על ידי זורה גוטנטג, נערת המדליות (אנסטסיה שטיפניוק), לרוב בצירוף קללות ברוסית.
מונולוג פתיחה של דודו ארז.
פינת האקטואליה של שחר חסון (שלמעשה אינה עוסקת באקטואליה, למרות מחאותיו החוזרות ונשנות של המנחה).
ריאיון עם האורח המרכזי - בין האורחים שהתארחו בעונה הראשונה: מיכל אמדורסקי, אלי פיניש, מיכל ינאי, שימי תבורי, צביקה פיק, שמואל פלאטו-שרון, אבי ביטר, מנחם בן, פנינה רוזנבלום, מיטל דוהן, אלי לוזון, ניר לוי, קובי מחט, הדורבנים, רגב הוד, עידו רוזנבלום, ליאור כלפון,הדורבנים (עידו "זיגו" אופק וגיא מזיג) ועוד.
הזמנת ה-מעריץ (ב-ה' הידיעה) של האורח/ת המרכזי/ת (למעשה זה תמיד אבי אטינגר), בליווי השיר "Here Comes Your Man" של הפיקסיז. בכל פעם מאשים אטינגר את דודו ארז ושחר חסון בהשמצת האורח ומתחיל בצמד המילים "מי אתם?! שתרדו על (האורח)..". בכל פעם כשנשאל אטינגר ממתי הוא מעריץ את האורח, עונה הוא ש"מתמיד".
בתום הראיון מבקש שחר מדודו לבצע "גֶג" (מערכון) באורח/ת הקשור בו/בה, ונענה בשלילה, אך לאחר מונולוג על שגדל ב"משפחת מצוקה" וש"זה היה החלום שלו", הוא יוצא להביא את האביזרים הדרושים לכך.
פינת "הבכיפיות" - "הבכיפיות" הן שלוש בחורות (נטלי דדון, ג'ני טוקרב ומעיין קווילי) טיפשות במופגן, הלבושות בביקיני כיחידת עילית שהוקמה במטרה להציל את העולם מהסכנות המאיימות עליו. במסגרת הפינה הן רוקדות "ריקוד זול" (לצלילי השיר "In Da Club" של פיפטי סנט) בתקווה שהדבר יסייע לפתרון הבעיה (ג'ני: "וזה יעזור?", דודו: "אולי"), את הריקוד מסיים צלצול טלפון המבשר לדודו שהסכנה חלפה.
פינת "גיבור היום" - בכל תוכנית מתארח אדם שאינו בהכרח מפורסם, אך יש לו סיפור מעניין. בין האורחים בעונה הראשונה: חקיינים ישראליים של אלביס פרסלי, מדונה ומייקל ג'קסון, מלכת סאדו, במאי סרטי פורנוגרפיה, מנחה סדנאות צחוק, מנהלת מועדון המעריצים של יזהר כהן ועוד.
שחר חסון חוזר עם כל האביזרים ("פרופס") הדרושים לביצוע המערכון, לאחר שקיבל אותם מספק הפרופס השואף ליטול חלק בתוכנית, "אבו סאבר" (יוני סמאש).
דודו ארז מבקש משחר חסון להגיש קטע סטנדאפ בנושא הקשור ל"גיבור היום", והאחרון מתרצה לעשות זאת רק באמצעות שיתוף פריטים מ"ארגז הפרופס" ששולף עבורו המנחה.
הענקת מדליה ל"גיבור היום" על ידי נערת המדליות "זורה גוטנטג" (אנסטסיה).
עקב סירוב האורח לשתף פעולה עם ה"גג", נבחר לתפקיד אבי אטינגר בניגוד לרצונו. השניים רוקדים ריקוד רומנטי לצלילי "All Out of Love" של Air Supply, ומבצעים את המערכון על רקע כתוביות הסיום. בין המערכונים שביצע חסון באטינגר : מריטת שערות החזה שלו, שיגורו לחלל, הפיכתו לאיש שלג, אכילת ראשו, כיסוי גופו בסטיקרים, צביעתו חצי בירוק חצי באדום וכו'.
לאחר כתוביות הסיום - דודו ארז עורך ראיון רחוב קצר עם עובר/ת אורח, ומפנה לשקופית הסיום של "ביפ".
במהלך התוכנית משולבים משפטי מפתח (catch phrases) רבים, החוזרים על עצמם בכל הפרקים, ושהפכו למזוהים עם התוכנית. כמו כן, משתתפי התוכנית נוהגים לצחוק באופן קבוע על חשבונם של ליאור שליין, חיים אתגר, התוכנית "שבוע סוף", בית הספר למשחק של ענת ברזילי (שהתארחה באחד מפרקי העונה הראשונה), אבי נוסבאום ומיקי גבע (שלבסוף לקח חלק בפרק סיום העונה הראשונה, בו ביצע חיקויים של שחר חסון ודודו ארז).
מחלוקות

זמן קצר לאחר עליית התוכנית לשידור, פורסם כי המתורגמנית לשפת הסימנים של ערוץ 2 סירבה לתרגם את פרקי התוכנית, בטענה שהתכנים בה בוטים מדי, הבדיחות רדודות ולחלקן אף אין מקבילות בשפת הסימנים.
לקראת סוף העונה הראשונה, פנו נציגות של ארגוני נשים פמיניסטיות אל המועצה לשידורי כבלים ולוויין בדרישה להוריד את התוכנית, שלדעתן מתייחסת אל נשים "כאל מושא ביזוי, השפלה והצחקה". המועצה דחתה את העתירה אך קבעה ששידוריה החוזרים ושידורי ה-VOD של התוכנית לא ישודרו לפני 22:00.
ראו גם

מהדורה מוגבלת
טלוויזיה במיטבה
הערות שוליים

↑  לילה בשקט, באתר mako, ‏13.5.2009
↑  "מועצת הכבלים והלוויין: התוכנית 'לילה בכיף' ראויה", גלובס, 9.11.2009
מורין סטייפלטון

| --- | --- |

מורין סטייפלטון וצ'ארלס דרנינג
 לידה:  21 ביוני 1925 טרוי, ארצות הברית 
 פטירה:  13 במרץ 2006 (בגיל 80) לנוקס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות סנט מרי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1952 
 מקום לימודים:  אולפן השחקנים  Catholic Central High School  סטודיו אייץ' בי 
 בן או בת זוג:  דייוויד רייפל (1963–1966) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (29 במרץ 1982)  פרס טוני לשחקן הטוב ביותר (1971)  פרס עולם התיאטרון (1951)  פרס טוני לשחקנית משנה במחזה (1951) 
 פרופיל ב-IMDb
 
לואיס מורין סטייפלטון (באנגלית: Lois Maureen Stapleton; ‏21 ביוני 1925 – 13 במרץ 2006) הייתה שחקנית קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה אמריקאית, זוכת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1981 על תפקידה בסרט "אדומים", זכתה בפרס גלובוס הזהב, בפרס אמי ובפרס הטוני.
ביוגרפיה

סטייפלטון נולדה בעיר טרוי שבמדינת ניו יורק. סטייפלטון הייתה קתולית. הוריה של סטייפלטון, איירין וג'ון סטייפלטון, נפרדו כאשר הייתה ילדה.
כשהגיעה לגיל 18 עברה סטייפלטון לעיר ניו יורק, שם עבדה כדוגמנית. ב-1946 הופיעה בברודוויי במחזה "The Playboy of the Western World". סטייפלטון זכתה בפרס הטוני בשנת 1951 על תפקידה במחזה של טנסי ויליאמס "השושנה המקועקעת".
ב-1958 ההייתה סטייפלטון מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב על הופעתה הקולנועית הראשונה בסרט "לבבות בודדים". היא הופיעה בסדרה הטלוויזיונית "כל אנשי המלך" המבוססת על סיפור של רוברט פן וורן. את פרס אמי הראשון שלה קיבלה סטייפלטון בשנת 1967 על הופעתה בסרט "Among the Paths to Eden".
ב-1960 שיחקה בסרט המין הנמלט על פי המחזה של טנסי ויליאמס "אורפאוס בשאול". ב-1963 שיחקה בסרט המוזיקלי "ביי ביי בירדי" לצידו של דיק ואן דייק.
בשנת 1970 שיחקה סטייפלטון במותחן המצליח נמל תעופה (1970). בזכות תפקידה המשני בסרט בתור אינז גרארו זכתה סטייפלטון בפרס גלובוס הזהב. בשנה שלאחר מכן השתתפה בגרסה הקולנועית למחזהו של ניל סיימון מלון פלאזה".
ב-1978 עבדה סטייפלטון תחת בימויו של וודי אלן ב"רגשות". בסרט גילמה סטייפלטון את דמותה של פרל. בשנת 1981 זכתה סטייפלטון בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה הכריזמטי ב"אדומים", דרמה ביוגרפית של וורן בייטי. בסרט גילמה סטייפלטון את דמותה ההיסטורית של אמה גולדמן, פילוסופית ופעילה חברתית אמריקאית-רוסייה ממוצא יהודי הידועה בכינויה "אמה האדומה". על תפקידה זה קיבלה גם את פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה.
ב-1985 שיחקה סטייפלטון בקומדיה הבדיונית זוכת שני פרסי האוסקר של רון הווארד "קוקון". ב-1987 הופיעה בסרט שאלה של שפיות לצידה של ברברה סטרייסנד. ב-1989 הופיעה בפרק בסדרה "B.L. Stryker". בשנות ה-90 התפרסמה סטייפלטון בזכות הופעתה בסרט "מכורים לאהבה".
בעלה הראשון של סטייפלטון היה מקס אלנטאק ובעלה השני היה המחזאי דייוויד רייפיל, שתי מערכות היחסים לא החזיקו מעמד ובסופו של דבר נגמרו בגירושים. לסטייפלטון בת מבעלה הראשון ובן מבעלה השני.
במהלך חייה סבלה סטייפלטון רבות מחרדה ומאלכוהוליזם. היא הייתה ידועה כמעשנת כבדה ונפטרה בשנת 2006 ממחלת ריאות חסימתית כרונית בעיירה לנוקס שבמדינת מסצ'וסטס.
חיים משגב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 באפריל 1939  (בן 85) תל אביב-יפו, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 תקופת כהונה:  1966–הווה (כ־59 שנים) 
 תקופת הפעילות:  1966–הווה (כ־59 שנים)
 תפקידים בולטים:  עורך דין, דוקטור למשפטים, חבר הנאמנים של אוניברסיטת אריאל
 
חיים משגב (נולד ב-22 באפריל 1939) הוא פובליציסט ועורך דין, בעל תואר דוקטור למשפטים.
ביוגרפיה

חיים משגב נולד בתל אביב בשם חיים מושקוביץ. להוריו היה בית מרקחת סמוך למגרש הכדורסל הישן של מכבי תל אביב. במהלך מלחמת השחרור נהרס בחלקו בית המרקחת בעקבות הפצצה מצרית. משגב הצעיר, בן ה-9, שהה עם אביו בחלק האחורי של בית המרקחת וכך ניצלו חייהם. לימים, השתתף משגב, כחייל מילואים,  במלחמת ששת הימים בקרבות שהיו ברמת הגולן.
את הרישיון לעריכת דין קיבל משגב ב -  1966. משגב סיים תואר ראשון במסגרת השלוחה התל אביבית של האוניברסיטה העברית ותואר שני באוניברסיטת תל אביב. את עבודת הגמר הוא עשה בהנחיית פרופסור דוד ליבאי (לימים שר המשפטים). שם עבודת הגמר היה "הזכות להיכנס לבית כדי לערוך בו חיפוש - זכויות המתגורר בבית מול חובתה של הרשות להילחם לביעור הפשע; הצעות לתיקון פקודת סדר הדין הפלילי (מעצר וחיפוש) [נוסח חדש], תשכ"ט-1969". העבודה אף פורסמה כמאמר בקובץ מאמרים שיצא מטעם אוניברסיטת תל אביב שאותו ערך ד"ר גרשון אוריון .  בעקבות הממצאים שעלו מעבודתו, הוקמה ועדת חקירה בראשות השופט ד"ר דן ביין. כתבת-שער שהתפרסמה במגזין סוף השבוע של ידיעות אחרונות עסקה בעבודת הגמר.
שופט בית המשפט המחוזי בירושלים משה דרורי הסתמך בהחלטה עקרונית על מאמר זה . מאמרים אקדמיים נוספים פורסמו ב"הפרקליט" - בטאון שיוצא לאור על ידי לשכת עורכי הדין בישראל. בשנת 2016  קיבל משגב את פרס לשכת עורכי הדין בישראל לשנת המשפט תשע"ז כאות הוקרה על תרומתו לעולם המשפט.
את הדוקטורט עשה משגב באוניברסיטת  לונדון   ב - 1986. עבודת הגמר נשאה את הכותרת (באנגלית): "החשוד כמקור לראיות מפלילות: מחקר השוואתי בהגנה על זכויות אדם". בשלב מאוחר יותר החל משגב להרצות בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן ובבית הספר למשפטים במסגרת המכללה האקדמית נתניה.
משגב כיהן בוועד המרכזי ובמועצה הארצית של לשכת עורכי הדין בישראל ושימש במשך שמונה שנים כאב בי"ד בבית הדין המשמעתי הארצי של הלשכה. בשנת 1995 התמודד משגב על ראשות הלשכה. אל הסיבוב השני עלו צבי מיתר ודרור חטר ישי  שאף זכה בו.
משגב מכהן בחבר הנאמנים של אוניברסיטת אריאל בשומרון  ובעבר כיהן בוועד המנהל  שלה. בשלב מסוים, כיהן משגב בהנהלה הזמנית של התקווה - מפלגה ציונית לאומית, שבראשה עמד פרופ' אריה אלדד שאף נבחר מטעמה לכנסת. משגב הקים את עמותת ציונות לעניין, ביחד עם דפנה נתניהו, פרופ' אליאב שוחטמן, יוסי אחימאיר, פרופ' מרטין שרמן ואחרים, שהוציאה לאור את מראה - מגזין לענייני מדינה, חברה ותרבות.
משגב פרסם מאמרים בנושאים פוליטיים, אקטואליים ומשפטיים. הוא נוהג לבקר את בית המשפט העליון,  את נשיאו לשעבר אהרן ברק ואת פרקליטות המדינה. בתוכנית הטלוויזיה "אש צולבת" הוא הופיע כ"בר פלוגתא", בעל דעות ימניות, לאלוף (מיל.) אורן שחור, שייצג את הדעות השמאליות ובתוכנית הרדיו "שחור ולבן"
משגב  חזר לפרסם ב"מעריב". טורו מתפרסם מדי שבוע בעמוד הדעות של העיתון. במקביל, מתפרסמים מאמריו בערוץ 7. בעבר, התפרסמו מאמריו, בין השאר ב-ynet וב-News1.
ספריו

חיים משגב פרסם שלושה ספרי שיחות בהוצאת ספרית פועלים: "שיחות עם יצחק שמיר"(הספר תורגם לאנגלית), "שיחות עם אריה עמית", שיחות עם שמעון פרס שנקרא "לא אותו הים" (הספר תורגם לרוסית). את דברי הפתיחה בשלושת הספרים האלה כתב הסופר נתן שחם שאף ערך אותם .
כמו כן,  פרסם משגב את הספר "באש צולבת", בהוצאת הד ארצי, שבו הוא מתעמת עם האלוף (במיל.) אורן שחור. לספר הזה כתבו דברי הקדמה בנימין נתניהו ושמעון פרס.
ארבעת הספרים כוללים שיחות עם שני ראשי ממשלה, יצחק שמיר ושמעון פרס, עם מי שהיה מפקד מחוז ירושלים במשטרה, אריה עמית, בתקופה הסוערת שלאחר החתימה על הסכמי אוסלו, ועם מי שהיה הממונה מטעם הממשלה על יהודה ושומרון וחבל עזה, אורן שחור, החל משנת 1995. עם קבלת התפקיד, הוענקה לו דרגת אלוף. בשלב מאוחר יותר חזר משגב לז'אנר הזה כשכתב את הספר "מזכיר צבאי" בעקבות שורת שיחות עם עזריאל נבו, מזכירם הצבאי של ארבעה ראשי ממשלה.
יחד עם ד"ר אודי לבל (כתוארו אז) ערך משגב את הספר "בצל ההתנתקות - דיאלוג אסטרטגי במשבר". הספר יצא לאור תחת חסותה האקדמית של המכללה האקדמית נתניה בהוצאת "כרמל". את דברי ההקדמה לספר הזה כתבו פרופ' סיני דויטש, ד"ר יוסי ביילין ופרופ' משה ארנס  . מאמרו של משגב בקובץ הזה פורסם תחת הכותרת בית המשפט העליון כמעצב מדיניות ציבורית: מקרה תוכנית ההתנתקות.
משגב היה אחד מכותבי המאמרים בספר  יצחק שמיר, כסלע איתן, שנערך בידי יוסי אחימאיר, ויצא  לאור  בהוצאת ידיעות אחרונות . בשנת  תשע"ד - 2014 קיבל יוסי אחימאיר את פרס ראש הממשלה והנשיא עבור תרומתו להנצחת יצחק שמיר,  ראש הממשלה השביעי, באמצעות ספר זה.
בשנת 2013 החל משגב לפרסם פרקים מהרומן סיפור אמיתי באתר חדשות מחלקה ראשונה. בשנת 2015 פורסם הרומן סיפור אמיתי בהוצאת קונטנטו דה סמריק .
במקביל, ובאותה הוצאה לאור, פרסם משגב גם את הספר מזכיר צבאי, המתעד שיחות עם עזריאל נבו, מזכירם הצבאי של ארבעה ראשי ממשלה – מנחם בגין, יצחק שמיר, שמעון פרס ויצחק רבין. בטקס ההשקה של הספר נשא דברים פרופ' אריה נאור.
ב-2018 פרסם משגב את הספר מחוץ לקופסה, המתעד את קורות חייו של האלוף (במיל.) אורן שחור. בטקס ההשקה של הספר נשא דברים משה (בוגי) יעלון.
במקביל לכתיבה, משגב הרבה להופיע בבית המשפט העליון ובשנת 1993 הוא עתר לבג"ץ נגד ראש הממשלה באותה העת, יצחק רבין, בדרישה לסלק את סגן השר רפאל פנחסי מהממשלה בעקבות כתב האישום שהוגש נגדו. הרכב של חמישה שופטים, בראשותו של אהרן ברק, קיבל את העתירה. פסק דין זה השפיע על המשפט הציבורי בישראל.
על פעילותו במסגרת הזאת קיבל משגב את מגן אמיתי לשנת 1994.
מקצת מן הפעילות הענפה של משגב בבתי המשפט תועדה בספרו של אריה אבנרי אומץ לב שכותרת המשנה שלו היא 25 שנות מאבק בשחיתות השלטונית ובשני ספריו של יואב יצחק שהוכתרו בשם מחלקה ראשונה. מזווית אחרת של פעילותו המשפטית של משגב, במישור הפלילי, ברוך לשם כתב את הספר רצח רחל הלר - אנטומיה של חקירה.
קובצי מאמרים

רשימת קבצים בהם פורסמו, בין השאר, גם מאמרים של משגב
משפטים ראשונים, בעריכת פרופ' דפנה ברק-ארז, בהוצאת הקיבוץ המאוחד. מאמרו של משגב פורסם בפרק  ארגונים קיצוניים וארגוני טרור. עוד כתבו בפרק הזה:  מיכאל בן יאיר, גד ברזילי ואורן גרוס.
יצחק שמיר - איתן כסלע, בהוצאת ידיעות אחרונות ומכון ז'בוטינסקי ( בעריכת יוסי אחימאיר )
קובץ הציונות הדתית, מוקדש לכבודו של ד"ר זרח ורהפטיג, בעריכת שמחה רז, בהוצאת הסתדרות המזרחי-הפועל המזרחי. מאמרו של משגב בקובץ הזה נשא את הכותרת המאבק על ארץ ישראל - ביתו הלאומי של העם היהודי (בעמ' 401)
האומה , במה למחשבה לאומית, רבעון בעריכת יוסי אחימאיר, בהוצאת המסדר ע"ש זאב ז'בוטינסקי. להלן כותרות מאמרים שפורסמו במסגרת הזאת :
ממעיינות השנאה למפעל הציוני ( חוב' 159);
אחריות בית המשפט העליון בפרשת הבוגדנות של בשארה (חוב' 168);
נגד שוללי הלאומיות היהודית ( חוב' 154);
אוליגרכיה שלטונית הממנה את ממשיכיה (חוב' 144);
שיאי שנאה בצל הסכם השלום  ( חוב' 151);
"קיר ברזל" פוסט-ציוני ( חוב' 162);
חיים צדוק: המפא"יניק  שדגל ב"הבלגה ללא סייג" ( חוב' 150);
"התאמות" לשינוי אופייה של המדינה ( חוב' 156 );
הכרזת העצמאות, חוק השבות ו"המכון הישראלי לדמוקרטיה" ( חוב' 146);
הכישלון השלטוני הגדול ביותר( חוב' 149).
נתיב , כתב עת למחשבה מדינית, חברה ותרבות, בעריכת אריה סתיו, בהוצאת מרכז אריאל למחקרי מדיניות. להלן כותרות מאמרים שפורסמו במסגרת זאת:
מקל בגלגלים: בית המשפט העליון נגד מגילת העצמאות ? (חוב' יוני 2005);
פרשת אבישי רביב - הפגע-רע של השב"כ (חוב' מאי 2003);
היכן באמת דבק קלון ? ( חוב' מרץ 2004);
בית משפט העליון - דמותה של אוליגרכיה ( חוב' ספט. 2004 );
אדמונד לוי: אחרית דבר ( חוב' ספט.2005) ;
ועדת חקירה ממלכתית - מוסד פוליטי כנו-אובייקטיבי ( חוב' נוב. 2003 );
על הראוי ועל המצוי ( חוב' יוני 2001 );
האם מוביל בית המשפט העליון את ישראל לקראת "מדינה לכל אזרחיה" ( חוב' אפר. - מאי 2001);
על "חטאיה" של התנועה הציונית ( חוב' יוני 2002 );
יונה טורפת ( חוב' פבר. 2002).
קובץ הציונות הדתית, מוקדש למאה שנות ציונות דתית, בעריכת שמחה רז.  מאמרו של משגב בקובץ הזה  פורסם תחת הכותרת  על סמכותה המכוננת של הכנסת (בעמ' 122)
בצל ההתנתקות, דיאלוג אסטרטגי במשבר, בעריכת חיים משגב ואודי לבל, בהוצאת "כרמל"
כתב העת רפואה ומשפט, גיליון 39, דצמבר 2008, בעריכת פרופ' אברהם סהר
משפט פלילי, קרימינולוגיה  ומשטרה, בהוצאת המכון לקרימינולוגיה ולמשפט פלילי, הפקולטה למשפטים, אוניברסיטת תל אביב ( בעריכת ד"ר גרשון אוריון )
עכשיו 14, מגזין, מהדורת פברואר 2022
פסקי דין מרכזיים

בעתירות/הליכים שמשגב היה צד להם; פסקי דין אלה הפכו לנכסי צאן ברזל
יוסף אונגרפלד נ' מדינת ישראל; (ראה - דנ"פ 7383/08 ו - רע"פ 2660/05)
משה פייגלין ואח' נ' השופט מישאל חשין, יו"ר ועדת הבחירות המרכזית ואח'  ( ראה - בג"ץ 11243/02 ואח' )
ישראל בן עטייה ואח' נ' שר החינוך והתרבות  ( ראה - בג"ץ 3477/95)
פרופ' הלל וייס ואח' נ' ראש ממשלת ישראל  ( ראה - בג"ץ 5167/00)
אמיתי - אזרחים למען מנהל תקין וטוהר המידות נגד יצחק רבין ואח' ( ראה -  בג"ץ 4267/93)
אומ"ץ - אזרחים למען מנהל תקין וצדק חברתי ואח' נגד ראש עיריית רמת השרון, יצחק רוכברגר ואח'` ( ראה - בג"ץ 4921/13 ואח')
פרופ' סטיבן פלאוט נ' ד"ר ניב גורדון ( ראה - ע"א 1184/06, בימ"ש מחוזי נצרת )
אבנר שמעוני, ראש המועצה האזורית חוף עזה ואח' נ' ראש הממשלה ואח' ( ראה  - בג"ץ 8600/04 ואח' )
מאיר סויסה ואח' נ' היועץ המשפטי לממשלה ואח' ( ראה - בג"ץ 7074/93 ואח' )
מדינת ישראל נ' פלוני (קטין) ( ראה -  ב"ש  765/84, בימ"ש עליון)
רשימת ספרים

שבהם שמו של משגב עולה בהקשרים שונים ( בסוגריים, שמו של המחבר / העורך)
ישר ללב ( נתנאל סמריק);
אתה בכף ידך ( דרורה שיראי);
ראיתי אותם (דן מרגלית);
רטוריקה פוליטית ( נדיר צור);
התנקשויות פוליטיות (אשר אילני);
הנחש ( יאיר קוטלר);
סדום או חלם ( עזרה זהר);
רצח רחל הלר - אנטומיה של חקירה ( ברוך לשם);
אומץ לב (אריה אבנרי) ;
מחלקה ראשונה ( יואב יצחק);
תמונת מצב - ספר מצחיק על אירועים עצובים ( בזיל יוסף );
מאלטלנה עד הנה, גלגולה של תנועה - מחירות לליכוד ( אברהם דיסקין);
בעת נעילת שער ( רפי סויסה);
כדורסל, זה לא רק משחק ( נח קליגר);
שיתופיסט: המאבק לחברה סולידרית ( לילך רון).
הערות שוליים

↑  'משפט פלילי, קרימינולוגיה ומשטרה' א' (תשמ"ו) 219
↑  ב"ש 1153/02 מדינת ישראל נ' מיכאל אברג'יל, פסקים סא(2)(728)
↑  Misgav Haim, The suspect as a source of incriminating evidence: a comparative study in the protection of human rights, Ph.D. (London) thesis 1986 LSE, LSE Library Store theses F9589  
.
↑  למשל: חיים משגב, הידיים ידי בג"ץ והקול קול שלום עכשיו, באתר ynet, 26 במרץ 2012.
↑  תוכנית הטלוויזיה "רצה" ללא הפסקה במשך כתשע שנים רצופות.
↑  ספר השיחות עם יצחק שמיר תורגם לאנגלית בידי  David Aisner.  הוא מופץ כיום בידי רשת אמזון ( Amazon ).
↑  ניר חסון כתב ב"הארץ" ביום 29/1/09 מאמר ביקורת על הספר תחת הכותרת     " קטיף מאוחר"
↑  מאמר ביקורת נוסף נכתב בידי יוסף פרנקל במגזין לענייני ביטחון, הבטחה, מיגון וחירום, במהדורת ספט'-נוב' של שנת 2009
↑  מאמרו של משגב פורסם תחת הכותרת דאגה משותפת משני צידי המתרס הפוליטי  ( בעמ' 226 )
↑  הספר זכה לאזכור נרחב ב"מעריב" תחת הכותרת הון, שלטון ועולם תחתון. כתבה את הדברים רותי זוארץ.
↑  ראה - בג"ץ 4267/93, אמיתי, אזרחים למען מנהל תקין וטוהר המידות נ, יצחק רבין ואח'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299762705171  LCCN: nr97044047  VIAF: 74130738   WorldCat (עם VIAF): 74130738
אליפות צרפת הפתוחה 1982

| --- | --- |

פרסי התחרות
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  24 במאי 1982 – 6 ביוני 1982 (14 ימים) 
 מספר תחרות:  81 
 כספי זכייה:  559 אלף $
 עיר מארחת:  פריז 
 אצטדיון:  אצטדיון רולאן גארוס
 זוכה:  גברים:מאטס וילאנדר (שוודיה) נשים:מרטינה נברטילובה (ארצות הברית) זוגות גברים: שרווד סטיוארט/פרדי טאיגן (ארצות הברית) זוגות נשים: מרטינה נברטילובה/אן סמית' (ארצות הברית) זוגות מעורבים:'ונדי טרנבול (אוסטרליה)/ג'ון לויד (בריטניה)
 
 → אליפות צרפת הפתוחה 1981 אליפות צרפת הפתוחה 1983 ← 
 
אליפות צרפת הפתוחה 1982 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-24 במאי והסתיימו ב-6 ביוני. זו הייתה האליפות ה-81 מאז ייסודה.
הפרסים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| תחרות | תחרות | מנצח | גמר | חצי הגמר | רבע הגמר | הסיבוב הרביעי | הסיבוב השלישי | הסיבוב השני | הסיבוב הראשון |
| בודדים | גברים | 400,950 פ"צ | 200,450 פ"צ | 100,200 פ"צ | 50,750 פ"צ | 29,400 פ"צ | 16,050 פ"צ | 9,350 פ"צ | 5,350 פ"צ |
| בודדים | נשים | 310,000 פ"צ | 165,000 פ"צ | 85,000 פ"צ | 44,000 פ"צ | 22,000 פ"צ | 12,000 פ"צ | 6,000 פ"צ | 3,100 פ"צ |

סך הפרסים היה 4,178,120 פרנק צרפתי (כ-559 אלף $).
התחרות > תחרות זוגות גברים

בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
שרווד סטיוארט ופרדי טאיגן (ארצות הברית ארצות הברית), ניצחו בתחרות
קווין קורן (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה) וסטיב דנטון (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב הראשון
היינץ גונטהארט (שווייץ שווייץ) ובלאז' טארוצי (הונגריה הונגריה), מנצחי תחרות 1981, הודחו בחצי הגמר
פאבל סלוז'יל ותומאס שמיד (צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה), הודחו בסיבוב הראשון
אנדרס יאריד והאנס סימונסון (שוודיה שוודיה), הודחו בסיבוב הראשון
מארק אדמונדסון (אוסטרליה אוסטרליה) וברוס מנסון (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו ברבע הגמר
האנס גילדמייסטר ובלוס פראיו (צ'ילה צ'ילה), הפסידו במשחק הגמר
טרי מור ואליוט טלצ'ר (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השלישי
קרלוס קירמאייר (ברזיל ברזיל) ואנרי לקונט (צרפת צרפת), הודחו בסיבוב השני
חוסה לואיס קלרק (ארגנטינה ארגנטינה) ואיליה נסטסה (רומניה (1965-1989) רומניה) מנצחת תחרות 1978, הודחו בסיבוב השלישי
חוסה לואיס דמיאני (אורוגוואי אורוגוואי) וריקרדו איקסה (אקוודור אקוודור), הודחו בסיבוב השלישי
טרייסי דלטיי ומל פורסל (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השני
דייוויד קרטר (אוסטרליה אוסטרליה) וכריס לואיס (ניו זילנד ניו זילנד), הודחו ברבע הגמר
מרטי דייוויס וטים מאייוט (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השלישי
בריאן גוטפריד (ארצות הברית ארצות הברית) וג'ון לויד (בריטניה בריטניה), הודחו בסיבוב הראשון
ג'ון פיבר (בריטניה בריטניה) וקאסיו מוטה (ברזיל ברזיל), הודחו בחצי הגמר
מנצחי תחרות 1981 היינץ גונטהארט (שווייץ שווייץ) ובלאז' טארוצי (הונגריה הונגריה) הודחו בחצי הגמר. במשחק הגמר שרווד סטיוארט ופרדי טאיגן (ארצות הברית ארצות הברית) נפגשו עם האנס גילדמייסטר ובלוס פראיו (צ'ילה צ'ילה) וניצחו ב-3 מערכות.
התחרות > תחרות זוגות נשים

בתחרות השתתפו 48 זוגות. להלן הזוגות החזקות שזכו בדירוג:
רוזמרי קזאלס (ארצות הברית ארצות הברית) וונדי טרנבול (אוסטרליה אוסטרליה), הפסידו במשחק הגמר
מרטינה נברטילובה ואן סמית' (ארצות הברית ארצות הברית) ניצחו בתחרות
קנדי ריינולדס ופולה סמית' (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו ברבע הגמר
ג'ואן ראסל (ארצות הברית ארצות הברית) ווירג'יניה רוזיצ'י (רומניה (1965-1989) רומניה), הודחו בסיבוב השני
רוזלין פיירבנק וטניה הרפורד (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), מנצחות תחרות 1981, הודחו בסיבוב השלישי
לסלי אלן (ארצות הברית ארצות הברית) ומימה יאושובץ (יוגוסלביה יוגוסלביה), הודחו בסיבוב השני
בטינה בונגה וקלאודיה קודה-קילש (גרמניה המערבית גרמניה המערבית), הודחו ברבע הגמר
ג'ו דורי ואן הובס (בריטניה בריטניה), הודחו בסיבוב השלישי
מנצחות תחרות 1981 רוזלין פיירבנק וטניה הרפורד (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה) הודחו בסיבוב השלישי. במשחק הגמר מרטינה נברטילובה ואן סמית' (ארצות הברית ארצות הברית) נפגשו עם רוזמרי קזאלס (ארצות הברית ארצות הברית) וונדי טרנבול (אוסטרליה אוסטרליה) וניצחו בשתי מערכות. באותה שנה מרטינה נברטילובה ניצחה גם באליפות אוסטרליה הפתוחה ובאליפות וימבלדון אך עם פרטנרית אחרת.
התחרות > תחרות זוגות מעורבים

בתחרות השתתפו 32 זוגות. להלן הזוגות החזקות שזכו בדירוג:
ונדי טרנבול (אוסטרליה אוסטרליה) וג'ון לויד (בריטניה בריטניה), ניצחו בתחרות
קתי רינאלדי וג'ימי אריאס (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו ברבע הגמר
אנדראה ליאנד ומל פורסל (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השלישי
לוצ'יה רומנוב (רומניה (1965-1989) רומניה) ושרווד סטיוארט (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בחצי הגמר
פם טיגרדן וברוס מנסון (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בחצי הגמר
שרון ולש ודניס רלסטון (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו ברבע הגמר
קנדי ריינולדס וטרייסי דלטיי (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השלישי
?
מזוג מנצחי תחרות 1981 רק ג'ימי אריאס (ארצות הברית ארצות הברית) השתתף בתחרות. במשחק הגמר ונדי טרנבול (אוסטרליה אוסטרליה) וג'ון לויד (בריטניה בריטניה) נפגשו עם הזוג הלא מדורג קלאודיה מונטיירו וקאסיו מוטה (ברזיל ברזיל) וניצחו בשתי מערכות.
ישראל ברולאן גארוס

שלמה גליקשטיין השתתף בתחרות הגברים וזוגות גברים. בתחרות גברים בסיבוב הראשון גליקשטיין הפסיד לג'ימי אריאס מארצות הברית ב-3 מערכות. בתחרות זוגות גברים הוא שיחק לצד סטיב קרולביץ' מארצות הברית שהיה בעל אזרחות ישראלית. לאחר ניצחון במשחק הראשון הם נפגשו בסיבוב השני עם הזוג האמריקאי שהיה מדורג מס' 12 ונצחו בשתי מערכות. בסיבוב השלישי הם שיחקו נגד הזוג שבסופו של דבר ניצחו בתחרות והפסידו לו ב-3 מערכות.
מאטס וילאנדר, מנצח התחרות
מרטינה נברטילובה, מנצחת התחרות
פסל לאוקואון

פסל לאוקואון, מוזיאון הותיקן, רומא
פסל לָאוֹקוֹאוֹן או פסל לאוקואון ובניו הוא פסל המתאר את מותו של לאוקואון, כהן העיר טרויה. בפסל מוצגים לאוקואון ושני בניו במאבקם בנחשי הים שנשלחו להרוג אותם, כנקמה על אזהרתו של לאוקואון מפני מתנת סוס העץ שקיבלה העיר טרויה מידי היוונים. זהות יוצר הפסל אינה ידועה. הפסל עשוי שיש וגובהו 242 ס"מ. הפסל מתוארך לשנת 50 לספירה. הוא מוצג בוותיקן, במוזיאון פיו-קלמנטין.
הפסל נמצא ליד מרחצאות טיטוס בפרברי רומא ב-16 בינואר 1506, בידי איכר איטלקי. את הפסל זיהו האדריכל ג'וליאנו דה סנגלו ומיכלאנג'לו, כפסל לאוקואון, אותו תיאר פליניוס הזקן בספרו תולדות הטבע. האפיפיור יוליוס השני רכש את הפסל מיד לאחר גילויו, והוא נחשב לאחד הפסלים הראשונים שהוצבו במוזיאון הוותיקן.
הפסל משמש לאמנים ולתאורטיקנים של האמנות כגון גוטהולד אפרים לסינג וקלמנט גרינברג כאמת מידה לפיסול ולאמנות מאז גילויו.
בספרו "סוף הדרך" מזכיר הסופר ג'ון בארת' את פסל לאוקואון פעמים רבות. הגיבור בספר זה, ג'ייק הורנר, מטלטל עמו בכל מעבר דירה את פסל הלאוקואון שלו, ומציין כי במבט בפניו של לאוקואון יכול היה פעמים רבות לזהות את מצב רוחו שלו עצמו.
לקריאה נוספת

אריאל הירשפלד, אל אחרון האלים, הוצאת כתר תל אביב, 2003, עמ' 122–123.
גוטהולד אפרים לסינג, לאוקואון, או על גבולי הציור והשירה, הוצאת ספריית פועלים, תל אביב, 1983.
פליניוס, חקר הטבע, תרגם לעברית רוני רייך, ירושלים 2009, ספר 36, פסקה 37.