stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוצב ריחן
הערות שוליים

↑  אמיר בוחבוט‏, אלוף פיקוד צפון: "נסראללה שם את כל הקלפים על אסד", באתר וואלה, 4 באוקטובר 2013
↑  אביחי בקר, תא"ל אמיתי נער מוסדות, הארץ, ‏20 במאי 1999, כפי שהועלה באתר פרש
↑  אביחי בקר, ארז של לבנון, הארץ, ‏1 במרץ 1999, כפי שהועלה באתר פרש
↑  סי"צ, ביירות, ‏מקורות לבנוניים: מטוסים ישראלים שברו את מחסום הקול מעל ביירות, באתר גלובס, 18 באפריל 1999
↑  יועז הנדל, צבע אדום, מקור ראשון, ‏26 באוקטובר 2008, כפי שהועלה באתר פרש
↑  משה (צ'יקו) תמיר, "מלחמה ללא אות", הוצאת מערכות - משרד הביטחון, 2005, עמודים 37–42
↑  אביחי בקר, בניגוד לאווירת הנכאים הציבורית, הארץ, ‏13 במרץ 1998, כפי שהועלה באתר פרש
↑  אלכס פישמן, איתן גליקמן ועמיר רפפורט, צה"ל וצד"ל בלמו כיבוש מוצב בלבנון, ידיעות אחרונות, ‏28 באפריל 1999, כפי שהועלה באתר פרש
↑  שי לוי, ‏40 שנה ל-669: סיפורה המרתק של יחידת העילית, באתר ‏מאקו‏, 22 בדצמבר 2014
↑  איתי וירוב, הרצאה במכינת עצם, ‏7 בפברואר 2014
מזרקת הקסם של מונז'ואיק

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מזרקה 
 מיקום:  מונז'ואיק 
 מדינה:  ספרד 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1929
 תאריך פתיחה רשמי:  1929 
 יוצר:  קרלס בויגאס 
 אדריכל:  קרלס בויגאס 
 סגנון אדריכלי:  אר דקו 
 קואורדינטות:  41°22′15″N 2°09′06″E﻿ / ﻿41.370833°N 2.151667°E﻿ / 41.370833; 2.151667
  (למפת ברצלונה מוגדלת) מזרקת הקסם של מונז'ואיק(למפת ברצלונה רגילה) מזרקת הקסם של מונז'ואיק
 
מזרקת הקסם
מזרקת הקסם של מונז'ואיק או פונט מג'יקה (בספרדית וקטלנית: Font màgica de Montjuïc) היא מזרקה הנמצאת בראש שדרת אבנידה מריה כריסטינה בשכונת מונז'ואיק בברצלונה. המזרקה ממוקמת לרגלי הפלאו נסיונל וגבעת מונז'ואיק וקרוב לפלאסה דה אספניה.
היסטוריה

המזרקה, כמו רוב המבנים המקיפים אותה, נבנתה לכבוד התערוכה העולמית של ברצלונה (1929). מזרקת הקסם תוכננה על ידי קרלס בויגאס, שתכנן מזרקות מוארות החל משנת 1922. המזרקה שוכנת כיום באתר בו היו ארבעת העמודים האיונים, שייצגו את תנועת הקטלניזם, והוסרו תחת שלטונו של ראש הממשלה הספרדי מיגל פרימו דה ריברה.
בויגאס הגיש את תכנונו למזרקה שנה לפני התערוכה העולמית, כאשר רבים חשבו שהתוכנית שאפתנית מדי ועם זמן מועט מדי לביצועה. בפרויקט ההקמה של המזרקה עבדו מעל ל-3,000 פועלים. המופע הראשון של המזרקה נערך יום לפני פתיחת התערוכה. המזרקה נפגעה קשות במהלך מלחמת האזרחים בספרד ורק בשנת 1955 שוקמה בפיקוחו של בויגאס.
בשנות השמונים נוספה מוזיקה יחד עם מופעי האור, והמזרקה יחד עם הפלאו נסיונל שוחזרו במלואם לקראת אולימפיאדת הקיץ שנערכה ב-1992 במונז'ואיק. ההופעות כוללות מוזיקה מסרטים, מוזיקה קלאסית ומודרנית כמו: הסנדק, שר הטבעות, גלדיאטור וכן את השיר ברצלונה של הזמר פרדי מרקיורי.
מדרג עירוני

מדרג עירוני (באנגלית: Urban Hierarchy) היא רשימה של הערים המסודרת על פי גודל מספר התושבים בתוך אזור עירוני סטטיסטי מוגדר בארץ מסוימת. מכיוון שהאוכלוסייה העירונית תלויה באופן שבו הממשלות מגדירות את המטרופולין שלהן, היררכיות עירוניות מדורגות ברמה הארצית ולא בין לאומית. עם זאת, הדירוג יכול להיות מורחב לכלל רחבי העולם כדי לכלול את כל הערים. מדרגים עירוניים מעידים על הארגון הכללי של ערים ומניבים כמה תובנות חשובות. ראשית, המדרג מעיד כי בתוך מערכת של ערים, כמה מהן יכולות לגדול מאוד, אבל מספרן יהיה קטן יחסית. שנית, המדרג העירוני מפריך את הציפייה של עיר שתהיה בגודל אופטימלי. לבסוף, המדרג קובע את השיוך של הערים לרשת בין-לאומית, ״ערי עולם״, שבה הצמיחה של עיר אחת משפיעה על אחרות.
התפלגות תאורטית

ההיררכיה העירונית קשורה בדרך כלל לסדירות האמפירית של תפוצת הערים. דפוס זה גובש במספר צורות, אך בדרך כלל משתמשים בו כווריאציה של חוק כוח הכובד הידוע: השכיחות נמצאת ביחס הפוך לדרגה. כך שערים עם אוכלוסייה גדולה מ-S הן פרופורציונליות יחסית ל-S בחזקת מינוס a. כאשר a הוא מקדם בדרך כלל קרוב ל-1. יישום של מודל כוח הכובד על ערים, מוביל לאחת התובנות החשובות לגבי גודלן: התנאים הגאוגרפים והכלכליים נותנים לערים יתרונות המאפשרים להן לגדול יותר מאשר ערים עם מחסור יחסי של יתרונות אלה.
ניסוח פשוט יותר של היחסים בין דרגת העיר וגודלה מתבטא בהתייחסות לחוק של ג'ורג זיפ. זיפ אמר כי "אם הערים מדורגות בסדר יורד של גודל האוכלוסייה, אזי דרגה של עיר מסוימת תהיה ביחס הפוך לגודל אוכלוסייתה". על פי ניסוח אינטואיטיבי זה, במדינה שבה העיר הגדולה ביותר יש אוכלוסייה של 10 מיליון נפש, השנייה בגודלה תהיה עם אוכלוסייה של 5 מיליון נפש, השלישית בגודלה 3.33 מיליון נפש וכו'.
ראיות אמפיריות

נושא המדרג העירוני היה אחד הראשונים שנחקרו בגאוגרפיה העירונית המודרנית, מהאסכולה שפיתח בריאן ברי. ההיררכיה העירונית תוארה בפירוט בארצות הברית, שם חוק הכוח קבע באופן עקבי במשך למעלה ממאה שנים. בשנת 1991, היו 40 אזורים מטרופולין בארצות הברית עם אוכלוסייה מעל 1 מיליון, 20 אזורים מעל 2 מיליון, ו-9 אזורים עם יותר מ-4 מיליון. מדרג כזה קיבל את השם ״מדרג מדורג נורמלי״.
ההתקדמות האחרונה באיסוף הנתונים אפשרה לחוקרים לבחון את ההתפלגות התאורטית מול נתונים גלובליים. שלמה אנג'ל מגלה כי המודל מתאים היטב עבור מדגם עולמי של 3,646 ערים. ההתפלגות החזויה על פי חוק זיפ וההתפלגות בפועל זהים כמעט. הגודל הנפוץ ביותר של עיר נע בין 100,000 ל-200,000 נפש ומהווה כמחצית מכלל המדגם. החלוקה משתרעת על הערים הגדולות עם אוכלוסייה מעל 2.5 מיליון.
הסבר

בעוד שהתפלגות השכיחות של היררכיות עירוניות פשוטה מבחינה אמפירית, מערכת הגורמים היוצרת אותה מורכבת, ואין הסבר אחד שיכול להסביר את ההתפלגות.
ההתפלגות הבלתי שוויונית של גודל העיר וחוסר ההתכנסות למצב של שיווי משקל אחד מובנים היטב. מודל המערכת העירונית של הנדרסון מסתמך על שלוש קבוצות של גורמים המשפיעים על גודל הערים: תשומות קרקע, עבודה והון. המודל מתייחס באופן רשמי ליתרונות של גודל הכלכלות העירוניות. ערים נהנות מכלכלות גדולות מושכות חברות ועובדים, מה שהופך אותן לגדולות יותר. אבל, היצע מוגבל של קרקעות בעיר, אומר כי מחיר מיקום ליד מרכז הייצור העירוני, עולה ככל שגודל האוכלוסייה גדל. בסופו של דבר, העלויות הגדולות מביאות לירידה בתשואות לגודל והערים נוטות לגודל שיווי משקל אופטימלי, בהנחה שכולם חולקים את אותן תכונות.
היררכיה חלופית

כשתבנית ההיררכיה העירונית נוטה להתאים לחוק כוח הכובד, היא אינה אוניברסלית. במיוחד ברמה הארצית, אנו מבחינים בסטיות משמעותיות מההתפלגות התאורטית. יש מדינות עם דגם התפלגות שקיבל את הכינוי דגם – "עיר ראשה" (Primate City). בה קיימת עיר השולטת בגודל האוכלוסייה ובדרך כלל בעלת עוצמה כלכלית, ויש גירעון במספר הערים הבינוניות. דוגמאות למצב של ״ערי ראשה״ הן – פריז בצרפת, לונדון בבריטניה וטוקיו ביפן. ההיסטוריה של מדינות אלה ממלאת תפקיד חשוב בהמשכיות של עיר הראשה שבהן. במיוחד כאשר יש ריכוז של כוח פוליטי בעיר אחת בשלב מוקדם בהיסטוריה וישנה מידה רבה של תלות בנתיב התפתחותי זה. מאחר ש״עיר ראשה״ גדלה יותר מערים ויישובים אחרים, בין השאר על ידי הגירה פנימית בתוך המדינה, יש הרואים בערי ראשה תופעה של טפילות – פראזיטיות, שהעירם הנ״ל צומחות על חשבון הפרפריה.
הערות שוליים

↑  Krugman, P., (December 1996). "Confronting the Mystery of Urban Hierarchy". Journal of the Japanese and International Economies. 10 (4): 399–418.
↑  Zipf, G., K. (1949). , Human Behaviour and the Principle of Least Effort. Reading MA: Addison-Wesley. p. 5.
↑  Carroll, G. (1982). "National city-size distributions what do we know after 67 years of research?". Progress in Human Geography. 6 (1): 1–43.
↑  Krugman, P. (December 1996). "Confronting the Mystery of Urban Hierarchy". Journal of the Japanese and International Economies. 10 (4): 399–418.
↑  Angel, S. (2012). Planet of cities. Cambridge, Mass.: Lincoln Institute of Land Policy
↑  Henderson, J. V. (1974). "The sizes and types of cities". The American Economic Review. 64 (4): 640–656
↑  Jefferson. M., "The Law of the Primate City", in Geographical Review 29 (April 1939)
↑  Jefferson, Mark (1989). "Why geography? The law of the primate city". Geographical Review. 79 (2): 226–232.
↑  London, B. (1977). "Is the Primate City Parasitic? The Regional Implications of National Decision Making in Thailand". The Journal of Developing Areas. 12: 49–68
גרפים סכמתיים של מדרגים עירוניים: מדרג עיר ראשה (אדום), מדרג מדורג (ירוק), ומדרג רב מוקדי (כחול)
ביטוי הנוף של ״עיר ראשה״, בייג'ינג, סין
מזרקת הספינה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מזרקה, מקרקעין 
 מיקום:  רומא 
 מדינה:  איטליה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1629
 תאריך פתיחה רשמי:  1629 
 חומרי בנייה:  טרוורטין 
 יוצר:  פייטרו ברניני 
 אדריכל:  פייטרו ברניני 
 קואורדינטות:  41°54′21″N 12°28′56″E﻿ / ﻿41.905806°N 12.482212°E﻿ / 41.905806; 12.482212
 אתר רשמי
  (למפת רומא מוגדלת) מזרקת הספינה(למפת רומא רגילה) מזרקת הספינה
 
מזרקת הספינה
מזרקת הספינה (באיטלקית: Fontana della Barcaccia - "פונטנה דלה בארקצ'ה" - או "מזרקת בארקצ'ה - "מזרקת הספינה הישנה") היא מזרקה, מתקופת הבארוק שנמצאת בפיאצה די ספניה לרגלי המדרגות הספרדיות ברומא בירת איטליה.
צורת המזרקה היא כצורת סירה טבועה למחצה.
המזרקה נבנתה על ידי הפסלים פייטרו ברניני ובנו ג'ובאני לורנצו ברניני, במימון האפיפיור אורבנוס השמיני, והושלמה בשנת 1627.
הרעיון של הקמת המזרקה במקום זה נבע לאחר הצפה של נהר הטיבר בשנת 1598 שהביאה לכך שסירה נסחפה בשיטפון והגיעה למקום זה.
המשורר האנגלי ג'ון קיטס התגורר בסמוך למזרקה, שמע את מימיה בהיותו על ערש דווי, וביקש כי יכתבו על קברו את המילים: "Here lies one whose name was writ in water".
הערות שוליים

↑
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7687818-1  VIAF: 248323829   WorldCat (עם VIAF): 248323829
מדיסון וילסון

מדיסון "מדי" מרי וילסון, מדליה (OAM) (באנגלית: Madison "Madi" Maree Wilson, OAM; נולדה ב-31 במאי 1994) היא שחיינית אוסטרלית, סגנית אלופת עולם (קאזאן 2015) במשחה ל-100 מטר גב ושותפה לשיא העולם הנוכחי (2019) במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי.
ביוגרפיה

וילסון נולדה וגדלה ברומא שבקווינסלנד.
ביוגרפיה > 2013 > אלופת האוניברסיאדה

באוניברסיאדה שנערכה בקאזאן, רוסיה 2013 זכתה וילסון ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 ארד. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:09.22 דקות ומדליות ארד, במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 28.33 שניות ובמשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:00.65 דקות.
ביוגרפיה > 2014

באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בדוחה, שבקטר בדצמבר 2014 זכתה וילסון בשתי מדליות, כסך וארד. מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:50.31 דקות, אחרי דנמרק שקבעה שיא אירופה חדש ל 3:48.86 דקות ולפני יפן (3:50.50 דקות). כשחיינית ראשונה היא קבעה בסגנון הגב תוצאה של 57.31 שניות. מדליית ארד במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:38.59 דקות, אחרי הולנד שקבעה שיא עולם חדש של 7:32.85 דקות וסין (7:37.02 דקות). כשחיינית שנייה היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:54.37 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 56.37 שניות, במקום חמישי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:02.67 דקות ובמקום תשיעי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 26.65 שניות.
ביוגרפיה > 2015 > סגנית אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה בקאזאן בשנת 2015 זכתה וילסון ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 58.75 שניות, אחרי בת ארצה אמילי סיבום (58.26 שניות) ולפני מיה נילסן מדנמרק (58.86 שניות). מדליות זהב וארד לאחר ששחתה בשלב המוקדמות במשחי שליחות. מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, כשחיינית שנייה היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 53.82 שניות ומדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 59.56 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 27.92 שניות, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 27.83 שניות ועלתה שישית לגמר.
ביוגרפיה > 2016

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה וילסון בשתי מדליות, זהב וכסף במשחי שליחות לאחר ששחתה בשלבי המוקדמות. מדליית זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי לאחר ששחתה בשלב המוקדמות וקבעה ביחד עם חברותיה שיא אולימפי חדש של 3:32.39 דקות. כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 54.11 שניות. מדליית כסף, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, כשחיינית גב היא שחתה את משחה הגב בתוצאה של 59.38 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 59.23 שניות. בשלב חצי הגמר היא ניצחה את המקצה שלה בתוצאה של 59.03 שניות ועלתה רביעית למשחה הגמר.
ביוגרפיה > 2017

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2017 זכתה וילסון בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי לאחר ששחתה בשלב המוקדמות, כשחיינית שנייה היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 53.94 שניות. מדליית ארד, במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:48.51 דקות, אחרי ארצות הברית (7:43.39 דקות) וסין (7:44.96 דקות), כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 1:57.33 דקות.
ביוגרפיה > 2019 > שיאנית עולם

באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 זכתה וילסון ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב, במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם אריארן טיטמוס, בריאנה תרוסל ואמה מקיאן בשיא עולם חדש של 7:41.50 דקות, לפני ארצות הברית (7:41.87 דקות) וקנדה (7:44.35 דקות). כשחיינית שנייה היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:56.73 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:56.46 דקות. ביתר המדליות היא זכתה לאחר ששחתה בשלב המוקדמות. מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, כשחיינית שלישית היא שחתה את סגנון החופשי ב"זינוק שליחות" בתוצאה של 53.90 שניות ומדליות כסף, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב כשחיינית רביעית היא שחתה את סגנון החופשי ב"זינוק שליחות" בתוצאה של 53.48 שניות ובמשחה שליחים 4x100 מטר משולב חופשי, כשחיינית רביעית היא שחתה את סגנון החופשי ב"זינוק שליחות" בתוצאה של 53.22 שניות.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר חופשי: 25.06 שניות (2019)
100 מטר חופשי: 53.91 שניות (2019)
200 מטר חופשי: 1:56.90 דקות (2019)
50 מטר גב: 27.83 שניות (2015)
100 מטר גב: 58.75 שניות (2015)
200 מטר גב: 2:07.18 דקות (2016)
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

100 מטר חופשי: 52.69 שניות (2016)
200 מטר חופשי: 1:54.39 דקות (2016)
400 מטר חופשי: 4:04.54 דקות (2017)
50 מטר גב: 26.65 שניות (2014)
100 מטר גב: 56.37 שניות (2014)
200 מטר גב: 2:01.75 דקות (2014)
מוחמד מוסאדק

מוחמד מוסאדק, כפקיד ממשלתי צעיר, 1912
בול שהוציאה הרפובליקה המוסלמית האיראנית של חומייני, לזכרו של מוחמד מוסאדק, 1980
מוחמד מוסאדק (בפרסית: محمد مصدق, תעתיק מדויק: מֹחמד מֹצדֶק; 19 במאי 1882 – 5 במרץ 1967) היה ראש ממשלת איראן בין 1951 ל-1953. הודח על ידי השאה מוחמד רזה פהלווי בעזרת ה-CIA וה-MI6.
עלייתו לשלטון

מוסאדק התחנך בצרפת ועלה בסולם הדרגות בשירות הממשלתי באיראן. בשנת 1914 מונה למושל מחוז פארס על ידי אחמד שאה קג'אר (השאה האחרון בשושלתו). לאחר מכן כיהן כשר האוצר (בשנת 1921) וכשר החוץ (בשנת 1923). אחר כך נבחר למג'לס, בית המחוקקים האיראני, אך לאחר שהוחלט על בחירת רזה פהלווי כשאה, פרש מתפקידו.
בשנת 1944 התפטר רזה פהלווי מתפקידו, ומוסאדק שב ונבחר לפרלמנט, הפעם כחבר מפלגת "החזית הלאומית", מפלגה ששמה לה כמטרה לסיים את הנוכחות המערבית שהלכה והתבססה באיראן, לאחר מאורעות מלחמת העולם השנייה, ובמיוחד להביא לסיום הניצול הזר של הנפט הפרסי, אשר החל עוד בשנת 1909 עם ייסודה של "חברת הנפט האנגלו-איראנית" (קודמתה של BP), אשר הייתה בבעלות בריטית והופעלה על ידי בריטים.
במרץ 1951, לאחר כישלון מגעים בנוגע לקבלת תקבולים גבוהים יותר מייצור הנפט, החליט המג'לס להלאים את תעשיית הנפט הלאומית, ויחד עמה את חברת הנפט האנגלו-איראנית. ראש הממשלה, הגנרל חאג'עלי רזמארא (אנ'), אשר נבחר בשנת 1950, התנגד לחוק ההלאמה מטעמים טכניים. הוא נרצח ב-7 במרץ 1951 על ידי חבר בתנועה אסלאמיסטית קיצונית בשם "פידאין אל-אסלאם".
לאחר הירצחו של רזמרה הצביע המג'לס על בחירת מוסאדק כראש הממשלה החדש. כוחו הפוליטי של מוסאדק נשען על תמיכת שני גורמים - מפלגת תודה הפרו-סובייטית, וגורמים לאומניים ופונדמנטליסטיים. השאה הצעיר מוחמד רזא פהלווי, אשר היה מודע לפופולריות של מוסאדק ולכוחו הפוליטי, נאלץ לתת את הסכמתו למינוי. אחת מפעולותיו הראשונות של מוסאדק בתפקידו הייתה הפעלת חוק ההלאמה, והלאמת רכושה של חברת הנפט האנגלו-איראנית. לאחר הירצחו של רזמארא השאה היה בהלם וקרא: "אני לבד, אף אחד לא מבין את בעיותיי, כולם בקנוניה נגדי. חלק בכוונה וחלק לא. אך זה אני שאאלץ לשלם את העונש".
בתגובה להלאמה, הכריזה ממשלת בריטניה כי לא תתיר לממשלת מוסאדק לייצא את מוצרי הנפט המיוצרים במפעלים שהיו בבעלות החברה הבריטית. צי של ספינות מלחמה נשלח ליצור מצור ימי על המפרץ הפרסי על מנת למנוע כל ניסיון איראני לייצא מוצרי נפט בניגוד לחרם. משבר זה כונה "משבר אבדאן" על שם עיר הנפט בה היו מרוכזים רבים ממפעלי החברה הבריטית.
כיוון שבריטניה הייתה יבואנית הנפט העיקרית מאיראן, היה החרם הבריטי קשה יותר לכלכלת איראן מאשר לכלכלתה של בריטניה. חובה הלאומי של איראן גדל והמדינה נקלעה לקשיים כלכליים.
למרות הקשיים נותר מוסאדק פופולרי, ובשנת 1952 אישר לו המג'לס תקופת כהונה שנייה. הוא הכריז כי בכוונתו לבקש מן השאה שיעניק לו סמכויות חירום. השאה סירב, ובתגובה התפטר מוסאדק מכהונת ראש הממשלה.
ראש הממשלה החדש, אחמד קוואם, הכריז על כוונתו לפתוח במגעים לפתרון משבר אבדאן. נסיגה זו מעמדתו של מוסאדק יצרה התמרמרות עצומה בקרב העם, ומפגינים מילאו את הרחובות. היו אלו מפגינים מכל גוני הקשת הפוליטית באיראן, לרבות קומוניסטים ולאומנים קיצונים. מחשש לאובדן השליטה מיהר השאה לפטר את קוואם, ומינה מחדש את מוסאדק, תוך שהוא מעניק לו את כל הסמכויות שביקש, כולל השליטה בצבא. מוסאדק מינה את איש הדת הלאומני הקיצוני האייתוללה קשאני כיושב ראש הפרלמנט, וממשלתו נשענה הן על אנשי הדת והלאומנים והן על כוחות השמאל הפרו סובייטיים. מוסאדק החל ברפורמות בעלות אופי סוציאליסטי, ובניסיון להתחיל ברפורמה אגררית, שהייתה אמורה להחליף את החוות הגדולות בחוות קולקטיביות בבעלות המדינה.
מוסאדק היה ידוע כאדם תיאטרלי. בציבור נהג לבכות, להתעלף, ואף לישון באירועים פומביים. הוא היה בעל מוזרויות רבות, ונהג ללבוש את חלוק האמבטיה שלו בפרלמנט, דבר שהפך אותו לדמות ידועה בעולם בצבעוניותה. מעשיו השנויים במחלוקת עוררו תשומת לב עולמית, והוא אף נבחר להיות איש השנה של השבועון טיים בשנת 1951.
הפלתו של מוסאדק

באמצעות סמכויותיו וכוחותיו החדשים, פנה מוסאדק לערוך טיהור בכוחות צבא איראן, ופיטר את כל הנאמנים לשאה. הקצינים המפוטרים פנו אל הבריטים ואל האמריקאים שיסייעו להם.
עד שלב זה היה הממשל האמריקאי סבור כי מוסאדק יכול לשמש מחסום להתפשטות הסובייטית במזרח התיכון. מעשיו של מוסאדק שכנעו אף את האמריקאים כי מדובר בשליט מסוכן שיש לפעול לסילוקו. בפומבי, הצהירו ממשלות ארצות הברית ובריטניה כי הן מגנות את מעשי מוסאדק. בחשאי הן ניסו לכרות עמו הסכמים לייבוא הנפט, אך מוסאדק סירב. הרפורמות הסוציאליסטיות שהחל ליישם וקשריו עם מפלגת תודה הפרו-סובייטית הביאו לסימונו של מוסאדק כמועמד לסילוק.
באוקטובר 1952 הכריז מוסאדק כי בריטניה היא "האויב" וניתק את היחסים הדיפלומטיים עמה. בנובמבר ובדצמבר 1952, אנשי מודיעין בריטים הציעו לאנשי ה-CIA לשתף עמם פעולה בסילוקו של מוסאדק. בארצות הברית עלה לשלטון נשיא חדש, דוייט דייוויד אייזנהאואר, והוא ווינסטון צ'רצ'יל הסכימו בחשאי לסלק את מוסאדק מעל הבמה הפוליטית.
ב-4 באפריל 1953 אלן דאלס, מנהל ה-CIA, הסכים להקצות מיליון דולר למבצע שיביא לנפילת מוסאדק. הסוכנות החלה במבצע תעמולה, שכונה "מבצע אייג'אקס" (Ajax) (אנ'), ונעשו ניסיונות לשכנע את השאה להשתמש בכוחותיו כשליט על מנת לפטר את מוסאדק. במקביל נזרעו זרעי סכסוך בין הגורמים השמאליים והגורמים הדתיים והלאומנים בממשלתו של מוסאדק. הלאומנים, בראשותו של קשאני, חשו כי מוסאדק עומד לפעול נגדם, וכי מאחורי מוסאדק עומדים גורמי השמאל ומפלגת תודה.
מוסאדק היה ער למזימות הנרקמות מסביבו. הוא יזם משאל עם שמטרתו לפזר את הפרלמנט. תוצאות המשאל היו מוטות בבירור, ומוסאדק טען כי רוב של 99.9 אחוזים תמך בעמדתו. הוא פיזר את הפרלמנט ללא הגבלת זמן, והרחיב את "סמכויות החירום" שניתנו לו.
בשלב זה הפופולריות של מוסאדק החלה להתמוסס, שכן זיופן של תוצאות משאל העם היה בולט, ובנוסף לכך גם הרפורמות המובטחות לא יצאו לפועל, והכלכלה הייתה נתונה בקיפאון עקב משבר ייצוא הנפט. מפלגת תודה הפרו-סובייטית הסירה את תמיכתה בו, ויחד עמה נטשו אותו גם כמה גורמים דתיים ושמרנים. מוסאדק הבין כי זיוף תוצאות משאל העם לא יספיק כדי שהוא יישאר בשלטון. הוא ראה בשאה הצעיר את האיום הגדול ביותר על שלטונו, ובאוגוסט 1953 ניסה להביא ליציאתו לגלות. השאה סירב, ופיטר את מוסאדק, בהתאם להפצרות ה-CIA משכבר. מוסאדק לא הכיר בפיטורין, והכריח את השאה לצאת לגלות, תחילה לבגדאד ומשם לרומא. נראה היה כי מוסאדק עומד להכריז על איראן כרפובליקה ועל עצמו כנשיא, וכך לתפוס את השלטון העליון במדינה, דבר שהבטיח לתומכיו כי יימנע ממנו. איראן נכנסה למערבולת פנימית. מפגינים בעד ונגד השאה יצאו לרחובות, ובתוך ימים נהרגו במהומות כשלוש מאות איש.
בטרם יצא לגלות מינה השאה את הגנרל פזל-אללה זאהדי לראש הממשלה. זאהדי הסתתר בתחילה מפני מוסאדק, מחשש לחייו, אך משהחלו המהומות, הוא הורה לצבא לפעול נגד מוסאדק, והצבא אכן ציית להוראותיו, במקום להוראותיו של מוסאדק. על פי הוראות זאהדי הפגיזו הטנקים של צבא איראן את בניין ראש הממשלה. ב-19 באוגוסט 1953 נכנע מוסאדק ונעצר על ידי הצבא, והשאה חזר לטהראן ושב לכס המלוכה, שבוע בלבד לאחר גירושו.
מוסאדק נשפט בעוון בגידה ונדון לשלוש שנות מאסר. לאחר שחרורו מן הכלא הוא שהה במעצר בית עד מותו בשנת 1967. ממשלתו של זאהדי הביאה בשנת 1954 לחתימת הסכם חדש עם בריטניה שביטל את הלאמת חברת הנפט האנגלו-איראנית, והחזיר את זרימת הנפט האיראני לשוקי העולם.
מורשתו של מוסאדק

במשך שנים סירבה ארצות הברית להודות בחלקה בנפילתו של מוסאדק. אף על פי שממשל דווייט אייזנהאואר היה קולני בהתנגדותו למוסאדק, ליוותה שתיקה אמריקנית את הסיבות לנפילתו. בזיכרונותיו מתאר אייזנהאואר את מוסאדק כנאיבי ובלתי מעשי, אך אינו מודה במעורבות החשאית בענייניה הפנימיים של איראן.
משנודע היקף המעורבות במהלך חקירות הקונגרס בשנות השבעים, טענו תומכי ה-CIA כי הדבר היה הכרחי לשמירת האינטרסים החיוניים של ארצות הברית. מבקרי הסוכנות תיארו את המבצע כפרנואידי וקולוניאליסטי.
לאחר המהפכה האיראנית בהנהגת רוחאללה ח'ומייני בשנת 1979, שימשה הדחת מוסאדק כמנוף לליבוי רגשות אנטי-אמריקניים. עד היום תדמיתו של מוסאדק באיראן היא מעורבת. מחד, נימוסיו המערביים ונטייתו לחילוניות מונעים מממשלת כוהני הדת השלטת באיראן לשבח אותו בפה מלא, אך מאידך הוא מתואר כקורבן איראני לתוקפנות אמריקנית ולכן כדמות שניתן להזדהות עמה. בשנת 2004 שינתה ממשלת מצרים את שמו של רחוב בקהיר משמו של השאה, מוחמד רזא שאה פהלווי, לשמו של מוסאדק, כפי הנראה כצעד להתקרבות לאיראן.
בשנת 2000 הביעה מזכירת המדינה האמריקאית מדליין אולברייט את צערה על סילוקו של מוסאדק. באותה השנה פרסם העיתון הניו יורק טיימס תיאור מפורט של הקשר להפלתו, בהסתמך על מסמכים מודיעיניים שנחשפו. בשנת 2013 פורסמו מסמכים נוספים של ה-CIA מתקופת המבצע ולאחריו אשר מתארים את מעורבותו של הארגון והסיבות להפיכה.
ראו גם

משבר אבדאן
לקריאה נוספת

סטיבן קינזר, "כל אנשי השאה", הוצאת כרמל, 2004. (לחצו כאן לקריאת הפרק הראשון בספר).
ליאור שטרנפלד, 'רעיונות נודדים': ביקור מסדק והמאבק האנטי-אימפריאלי במצרים, ג'מאעה, 2010
הערות שוליים

↑  ראו ה-CIA הודה במעורבות בהפלת רה"מ האיראני הפרו-סובייטי, אתר חדשות העולם הערבי.
↑  pp. 59.(Heikal, Mohamed. "Iran: The Untold Story (New York." Pantheon 13 (1982
↑   הסי-איי-אי מודה לראשונה במעורבות בהפיכה באיראן ב-1953, באתר הארץ, 19 באוגוסט 2013
↑  CIA Confirms Role in 1953 Iran Coup, The National Security Archive
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007576414805171  PLWABN: 9810670779605606  BNE: XX1799221  BnF: cb12322703t (data)  GND: 118785095  ISNI: 0000 0003 8693 3348  LCCN: n82044752  NARA: 10568764  NKC: jx20090701004  NLG: 181802  NTA: 070045267  RERO: 02-A027440476  SELIBR: 213584  SUDOC: 032139330  TDVİA: musaddik-muhammed  VIAF: 79091738   WorldCat (עם VIAF): 79091738
מחלף שמריהו מזרח

| --- | --- |
 תאריך הקמה:  נפתח לתנועה חלקית באפריל 2017 פתיחה מלאה 14 בדצמבר 2018
 מיקום:  כפר שמריהו, רעננה והרצליה
 כבישים במחלף:    כביש 20   כביש 531
 מסילות במחלף:  מסילת החוף ומסילת השרון
 קואורדינטות:  32°11′36″N 34°49′58″E﻿ / ﻿32.193333333333°N 34.832778055556°E﻿ / 32.193333333333; 34.832778055556
 
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת נתניה מוגדלת) מחלף שמריהו מזרח(למפת נתניה רגילה) מחלף שמריהו מזרח(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחלף שמריהו מזרח(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחלף שמריהו מזרח  he מחלף שמריהו מזרחhe מחלף שמריהו מזרחמפת  __ הרצליה (in English: Herzliya)  __ כפר שמריהו (in English: Kfar Shmaryahu) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ רשפון (in English: Rishpon) (מועצה אזורית חוף השרון (in English: Hof HaSharon Regional Council)) מצפון-מזרח: __ רעננה (in English: Ra'anana) ממזרח: __ גבעת ח"ן (in English: Givat Hen) (מועצה אזורית דרום השרון (in English: Drom HaSharon Regional Council)), __ הוד השרון (in English: Hod HaSharon) מדרום: __ רמת השרון (in English: Ramat HaSharon), __ גליל ים (in English: Glil Yam) (מועצה אזורית חוף השרון), __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחלף שמריהו מזרח הוא מחלף המחבר את כביש 20 ואת כביש 531. המחלף ממוקם בין כפר שמריהו, רעננה והרצליה. המחלף הוקם על ידי נתיבי ישראל בעזרת קבלני הביצוע אשטרום ומחצבת ורד.
המחלף נפתח לתנועה באפריל 2017, ואיפשר התחברות מאיילון צפון לכביש 531 לכיוון מזרח ומכביש 531 לכיוון מערב לאיילון צפון המוביל לכביש 20. ב־8 באוגוסט 2018 נחנכה ההתחברות מכביש 531 לכיוון מערב לאיילון דרום לכיוון תל אביב.
ב־14 בדצמבר 2018 נפתח המחלף במלואו, והוא מאפשר את החיבור של איילון דרום דרכו. פתיחה זו סיימה את פרויקט כביש 531.
מחלף זה הוא אחד המחלפים הייחודיים בארץ: סוג המחלף הוא מחלף T, והוא מחבר גם תשתיות של כבישים (בצבע כחול בתמונה) וגם תשתית מסילתית של רכבת ישראל (באפור). המחלף מחבר את מסילת השרון למסילת החוף באופן מלא כאשר הוא מאפשר לרכבות המגיעות מכל כיוון להמשיך לכל כיוון.
במחלף נבנתה תחנת שאיבה מהגדולות בארץ עם אוגר המכיל כ־30,000 מ"ק, למניעת הצפות של האזור.