stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קאבייה
היסטוריה ודת

ההיסטוריה של קבוצה זו מתוארכת למאה ה-17, כאשר אנשי הקאבייה חיפשו מקלט ברכסי הרי צפון טוגו לאחר שברחו מפשיטות של אימפריות באזור. באותה התקופה, הכפרים היו מושא לפשיטות ולאלימות של ממלכות דהומיי והאשנטי שחיפשו עבדים. מסיבה זו, אנשי הקאבייה נסוגו להרים, הסתתרו והגנו על עצמם.
הקאבייה היא חברה פטרנליסטית (שיטת ייחוס העוקבת אחרי קשרים על פי אילן היוחסין הגברי בלבד), השומרת ומתנהלת על גבי מסורות עתיקות וחוגגת טקסי דת וחניכה שנוצרו לפני מאות שנים. על פי המיתולוגיה, הנצר הראשון לעם ירד ישירות מהשמיים בכפר לאמה טסי הנמצאת במרכז טוגו, המיקום המדויק נמצא בחורשה קדושה שהפכה למוקד העלייה לרגל ונקרא "רגל האדם". הם מאמינים בכוח עליון שנקרא אסו (אנ'), והוא האל שיצר את כדור הארץ ואבי כל הגברים. הוא יצר את Esotisa, האדם הראשון שפירושו "שליח אלוהים", בשפת הכברה, היה אנדרוגני – השמיים נתפסים כישות גברית, בעוד האדמה היא ישות נשית. Esotisa הוא בעל הידע האלוהי, ולכן נשלח אל העולם להסדיר את היחסים בין האזרחים לממשל בחברה. כיום, האחראים על קיום מצוות האלוהות הם כהני הקוקו והם מייצגים את רצון האל. הם מאמינים שהעולם הארצי והרוחני חייב להיות בשיווי משקל מתמיד על מנת לחיות ולשגשג. המסורת מספרת כי האדם הראשון נדד במשך שנים בין מישורים ועמקים, המייצגים את החלק החומרי בחיים, אך בחר לבנות את מקלטו על ההרים אך לא על החלק העליון, מכיוון שהמיקום בסמוך לשמיים מייצג את החלק הרוחני של החיים ונועד למתים המקשרים בין העולם הרוחני לבין החיים הארציים.
אנשי הקאבייה מאמינים כי האל נוכח בכל הגברים ובמקומות הקדושים, המיוצגים על ידי מקדשי אבות גדולים שהם מתנות שיצרו המקומיים לכבודו ומתווכים בין האדם לאל. הם מאמינים כי נשמת האדם היא אלמותית והנפש עוברת ממצב קיום אחד לאחר, דבר שבא לידי ביטוי בטקס הלוויה בו מוענק למשפחת המת פסל וכך למעשה המנוח תופס את מקומו בשושלת אבותיו ונשמתו עוברת אל הדורות הבאים.
כלכלה

אנשי הקאבייה ידועים בעיקר ביכולות החקלאיות שלהם בטיפוח אדמות קשות לעיבוד באזור עמק קארה, העיר המרכזית של השבט. הידע והטכניקות שרכשו לאורך השנים הקנו להם את התיאור הבא של ליאו פרוביניוס, אתנולוג וארכאולוג גרמני: "אף אחד אחר באפריקה לא עובד בשדותיהם בצורה אינטנסיבית כמו קאברה, כאן היה עם שחור באפריקה... שהגיעו לגבהיי המדע". הם מגדלים בעיקר דוחן, יאם (בטטה), בוטנים וכותנה למכירה, ובעלי חיים קטנים ועופות לטובת סחר, מכירה וקרבן.
מסורתית, חלוקת העבודה בשבט היא בין גברים שמבצעים את כל הפעולות החקלאיות ואלו הקשורות לעיבוד ברזל, בעוד שנשים עוסקות בשימוש במוצרים חקלאיים הן לצריכה ביתית והן למכירה בשווקים.
היסטורית, שבט הקאבייה היו נפחים טובים וניצלו זאת לייצור חפצים שישמשו אותם לחקלאות. כל העבודות נעשות בכוח גברי ועד היום יש נפחים העוסקים במלאכת הכנת הברזל שמחולקת בין שלושה. הראשון מוקצה למפוח להזנת האש, השני אחראי על הכנסת הברזל לאש ולהניחו על סדן המורכב מאבן גדולה, והאחרון מכה על הברזל באמצעות שימוש בסלע כפטיש. כל אחד מהשלבים מבוצע בעצמה ונעשה בידיים חשופות לחום העז. עבודה זו היא אחת הסממנים המבטאים את עצמתו של הגבר בשבט. בנוסף, לאור כיבוש הקולוניות הגרמניות והצרפתיות באזור, הם אולצו לפתח תשתיות, כמו כבישים ומסילות ברזל. הנשיא הקודם דאג לפתח תשתיות אלו בתקופתו ונעשה בהם שימוש למעבר כלי תחבורה. הנשים עוסקות ביצירת כלי חרס, קרמיקה, אריגה, צביעה והכנת סלסלות. כמו כן, הן סוחרות בברזל, אחראיות על בישולים ומכירה של ירקות בשווקים השונים.
אורח חיים

במטרה למצוא איזון אנשי הקאבייה בונים את בתיהם במורדות ההרים, באמצע הדרך בין שמים לארץ. בעוד שבחלקו העליון של צמרות הגבעות נמצא קברים של אבות הקדמונים, שאסור להפריע להם, על-מנת למנוע מהרוחות לגרום נזק למשפחות. בתיהם נקראים Sokala והם מקיפים את השטח החקלאי שהם מגדלים ובנויים ממספר צריפים המחוברים זה לזה בצורה מעגלית התוחמת את החצר. מבנה זה מאפשר גישה יחידה למתחם הדיור ולכן מגן עליהם היטב (ככל הנראה בגלל הסכנה מפלישת זרים בעבר). כל מתחם מאוכלס על ידי משפחה אחת ומורכב מגבר אחד ונשותיו, ישנם גם מבני אחסון שונים, אסם ומטבח. ישנן גומחות בהן פסלי אבותיהם נשמרים ולהם מעניקים מנחות והקרבות קטנות, בעוד פטיש מגן על הכניסה למתחם הדיור. באמצעות מיומנותיהן של נשות הקאבייה, הן מקשטות את הבתים ויוצרות עיטורי נוי על הרצפה.
בקרב כפריהם ניתן למצוא כמות גדולה של כלבי בית וכלבי בר. חוקרים מסבירים תופעה זו בעובדה שבמקור אנשי הקאבייה היו ציידים וההרים בהם גרו היו מכוסים יערות, הכלבים סייעו בהתמצאות וצייד ונחשבים לחבריהם של המקומיים. עם זאת, הם הגורם העיקרי למוות של גברים בקרב השבט.
המבנה הסוציו-פוליטי של השבט די פשוט; הקאבייה היא חברה היררכית ואקפלית, המבוססת על מערכת קבוצות של גיל, ומין. הגדולים יותר מקבלים את ההחלטות ומעבירים הנחיות, בשלושה היבטים מהותיים: חיי קהילה, חיים מיסטיים ופינוי אבות. בידול המבוסס על המטאפיזיקה של האדם הראשון האנדורגיני.
החלוקה בין הנשים לגברים בקהילה זו מאפיינת גם את תפקידיהם בחברה. לכל קבוצה תפקיד פולחני בקהילה ושני הצדדים אחראיים לטקסים מסוימים, בהתבסס על ציון, גיל וזמן שהם מבוצעים. הסיבה לכך היא שהעונה הגשומה נחשבת לעונה הנשית ואילו העונה היבשה נחשבת לעונה הגברית. חלוקה זו היא חלק מאידאולוגיית השבט באיזון שצריך להתקיים בעולם. כך למשל, מיתוס האיזון נמצא גם ביכולת להרות ילד: צריכת בירה של סורגום הנחשבת כמוצר נשי, עוזרת ומגרה אצל הזכר את היכולת להביא ילדים לעולם, באותה צורה של צריכת דייסה, שנחשבת למוצר זכרי, והיא משפרת את יכולת הרבייה של נשים.
אורח חיים > הנהגה

ניאסנגבה איאדמה היה בן לשבט הקבאייה ונשיא טוגו משנת 1967 עד מותו בשנת 2005. אייאדמה עלה לשלטון לאחר הפיכה צבאית במדינה והנהיג משטר רודני לאורך עשרות שנים, לאחר מותו בנו פור ניאסנגבה נבחר לנשיא ומכהן עם היום בתפקיד זה (1). דו"ח של מחלקת המדינה בארצות הברית מראה כי בדומה לאביו, שלטונו מאופיין בהפעלת כוח מופרז של כוחות הביטחון כלפי האזרחים הכולל עינויים, מעצרים שרירותיים והפרה של זכויות אזרח. ישנה הגבלה על חופש העיתונות, ההתארגנות והתנועה. בנוסף, התפשטה שחיתות בקרב גורמים רשמיים, סחר בבני אדם, אלימות כלפי נשים וילדים ואפליה רשמית וחברתית נגד הומוסקסואלים ונשאי HIV (2).
אורח חיים > שפה

שפת הקבאייה, ידועה גם כשפת הכברה, קאבורה או קבאריס היא שפה לטינית, גרונית ומדוברת בעיקר באזור צפון טוגו. נכון לשנת 2011, כ-23% מאזרחי טוגו דוברי השפה וההערכה היא שמספר דוברי השפה מוערך בכ־1.2 מיליון כאשר רובם חיים בטוגו, והיתר ברפובליקת בנין ומספר קטן של דוברים בגאנה. השפה הופיעה בכתב לראשונה בדפוס בשנות ה-30, ונעשה שימוש בשפה בסיפורי עם, שירה, רפואה, פוליטיקה ודת (6). שפה זו היא אחת משתי השפות הלאומיות של טוגו ונעשה בה שימוש בתקשורת הארצית ובמגזר החינוכי במדינה. שפת הקאבייה היא שפה טונאלית, כלומר נעשים שינויים בטון על מנת לבטא מילים שונות. ניגודים אלו הם דקדוקיים או לקסיקונים ובאים לידי ביטוי בצלילים גבוהים ונמוכים. ישנם שישה קווי מתאר טוניים אפשריים לשמות עצם ושלושה לפעלים.
אורח חיים > טקסים

הקאבייה היא אחת האוכלוסיות הוותיקות ביותר בטוגו אך גם כיום היא ממשיכה במסורות העתיקות יומין של אבותיה הקשורות לטקסי חניכה, כמו טקס האבלה של הנערים או טקס האקפמה של הבנות. טקס החניכה הראשון מתרחש בלידתו של הילד, אנשי הקאבייה מאמינים שהילד אינו חלק ממשפחתו עד שהוא ימצא קשר עם אבותיו הקדומים. רק לאחר שהילד מזוהה עם אחד מאבות אבותיו המתים, מתייחסים אליו כאל בן משפחה וקרוביו מגדירים את מין הילד רק לאחר טקס החניכה. רק לאחר תהליך זה הילד מאבד את טבעו האנדרוגיני לפי אמונת הקאבייה. מרכז הטקסים הללו הוא הכפר פארנדה שנמצא באזור קארה שבצפון טוגו; פארנדה ידוע כמקום המסורת של הקאבייה, מכיוון שבניגוד למקומות אחרים בטוגו בהם טקסים ומנהגים מסורתיים מתחילים או ממשיכים לדעוך, כאן המסורת עדיין נוכחת ומתורגלת מאוד.
אורח חיים > טקסים > טקס האבלה

טקס החניכה החשוב ביותר בקרב זכרי הקאבייה הוא טקס ה-Evala(אנ'). טקס זה מגלם הערכה, מאבק פולחני, סוג של היאבקות, המסמן את מעברים של זכרים צעירים לשלב הבגרות. הטקס מורכב מסדרת שלבים המגיעים לשיאם בקרבות טקסים בין צעירים שרוצים לעבור לשלב הבגרות. כל שנה בחודש יולי מתכנסים צעירי זכרי הקאבייה בעיר קארה שבצפון טוגו כדי להתמודד בתחרות קרבות האורכת שבוע. כהכנה למאבק, הצעירים מופרדים ממשפחותיהם וגרים בבקתות מיוחדת שם הם מכינים את עצמם נפשית, והנשים מבשלות מנה מקומית המבוססת על בטטה שמוגשת למתאבקים בתום קרבותיהם. לפני תחילת ההיאבקות על המשתתפים לטפס על שלושה הרים כחלק מעלייה לרגל; וכל משפחה מתחרה מבצעת טקסי פולחן קדמוניים, שמטרתם לעורר את רוחם של האבות הקדומים השוכנים בפסלי החרס המוצבים בחצר מתחמי הדיור. בשלב זה ניתן להתחיל בטקס, ומטרתו העיקרית היא להפוך את הצעיר לקשוח, אמיץ וכובש יצרים. בנוסף למעבר מילדות לבגרות, הצעיר מאמץ את זהותו התרבותית כקאבייה. על כל בחור צעיר להילחם שלוש שנים ברציפות כדי לעבור את טקס החניכה; אולם, אין צורך לנצח במאבק כדי לעבור לשלב הבא, הדבר החשוב הוא לקחת בו חלק. צריכת בשר כלבים היא מרכיב מרכזי וחיוני בטקס עבור הצעיר. הצריכה היא הכרחית על מנת שהצעיר ירכוש את התכונות של חיה זו: התנגדות, עקשנות, חוזק ואינטליגנציה. הנער צריך להילחם שלוש שנים ברציפות החל מגיל 18. המתאבקים מתמודדים עם חזה חשוף, לעיני הוריהם, חברים וצופים שמעודדים אותם בשירים וצעקות. מתאבקים מוצלחים מוזמנים לביתו של המפקד ללבוש את הכומתות האדומות שלהם; גברים עם כומתות אדומות נקראים לוחמים, והם נחשבים לטובים ביותר מבין כל הלוחמים. לאחר סיום טקס החניכה, הצעיר מקבל מעמד חברתי חדש הנקרא אזוקפו; מעמד עם זכויות אך גם חובות הכוללות את הזכות לנצל את האדמה בכוחות עצמו, להתחתן ולהגן על הכפר במקרה של תקיפה. לאחר שלוש שנות לחימה הצעיר יכול להגיע לשלב הבוגר הנקרא קונדו; ראשו יגולח, שרשרת תונח סביב צווארו ויינתן לו גונג. טקס הקונדונה מורכב מטיפוס הרים וריקוד פולחני הכולל ניגון בגונג. משתתפי הטקס הם בני 22 עד 26 לרוב, וטקס חניכה זה הוא מבחן המאפשר לצעירים להשתלב עם בוגרי הקאבייה ומעניק להם כבוד. אם הם צולחים אותו יהיה להם את הכוחות לקחת חלק בהחלטות הנוגעות לחיי הקהילה. במהלך טקס הריקודים הנערים מעוטרים בעורות של בעלי חיים ועוטים כיסוי ראש כבד של קרני בהמה מכוסות נוצות עוף. בטקסי הריקודים הגברים חייבים להפגין את כוח, סיבולתם ויכולתם לרקוד כמה שיותר זמן ויותר טוב מבני גילם; בנוסף עליהם לרוץ על ידי בחירת השבילים הקשים ביותר במורד ההרים סביב הכפר שלהם. כשנגמרים חגיגות הקונדונה, הצעיר עובר לשלב הבגרות.
אורח חיים > טקסים > טקס האקפמה

בשונה מהגברים, הבנות צריכות לעבור טקס חניכה אחד, הנקרא Akpéma. זו סדרת טקסים המחזקים את הבנות להתנגדות, אומץ ולשמירה על מספר מעלות המקנות להן מעמד מיוחד; בין המעלות הללו, החשוב ביותר הוא שמירת הבתולין עד הנישואין. החניכה שלהן מתרחשת בסביבות גיל 18 ולפי המסורת, הבנות הן בתולות בדיוק משום שחניכה זו מכינה אותן לנישואים. הטקס מתחיל בתהלוכה בה הצעירות פושטות את בגדיהן ועונדות רק שרשרת וחגורת צדפות; לאורך כל הטקס הן מלוות ונתמכות על ידי נשים בוגרות ועל ידי אנשי דת. הן מובלות אל היער לעבר העץ הקדוש ושם הן צריכות לשבת על אבן קדושה כדי להראות את טוהרן; בנות שיודעות שהן אינן בתולות לא צריכות לשבת על האבן, אם מישהו שאינה בתולה יושבת על הסלע הטהור יישפך ממנה דם, או כפי שטוענים קהילות אחרות היא תיעקץ על ידי הדבורים. כיום הישיבה על אבן זו אינה קשורה לטקס המעבר, ורק הורה שיודע בוודאות שביתו בתולה מתעקש להשתתף בפולחן הישיבה; ילדה בתולה היא גאווה למשפחתה. השלמת מבחן זה הוא צעד מכריע כאשר הצעירה מגדילה את כבוד משפחתה; בסופו של התהליך הבנות מוכרזות כמתאימות לבגרות ונישואין. לאחר הטקס הבנות חוזרות אל הכפר ויוצאות לשוק, כשהן לובשות רק תחתונים ושרשראות צדפים ורוקדות את ריקוד "הטצ'ימו", המציין את סיום טקס החניכה.
טקס חשוב נוסף הוא חגיגת ה- Sinkaring; האטימולוגיה של המילה Sinkaring באה משתי מילים: Sankuu שפירושו לרחוץ ידיים ולטהר את עצמך ו- Karuu, שפירושו הוא להיות מוכן לעמוד במבחני החיים. הטקס הוא סוג של מבחן שבמהלכו על הילדים להפגין את התנגדותם ורוח המאבק שלהם בהגנה על הקהילה שלהם, ובמקביל את המעבר מנערות לבגרות. זהו רגע שבו חוגגים את האיחוד המושלם בין אנשי הקאבייה, השלום, הפיוס והלכידות החברתית כערובה להתפתחות, אך גם הזדמנות לחגוג את הקציר החדש וליהנות מפירות האדמה. במהלך חגיגה זו נבחרים החקלאים הטובים ביותר על ידי העם ומקבלים פרסים. הפסטיבל נחגג מדי שנה בשבת הראשונה של דצמבר והוא דוגמה לאופן בו עם זה ממשיך לשמר את הערכים התרבותיים והמסורתיים המועברים מדור לדור.
אורח חיים > מוזיקה

המוזיקה המסורתית של אנשי ה-Kabye כוללת כמה מהסגנונות המוזיקליים הייחודיים ביותר שניתן למצוא במערב אפריקה. למוזיקת קאבייה יש מטרות טקסיות; היא משקפת את השלבים השונים של השנה החקלאית ואת טקסי החניכה השונים של הקאבייה. צלילה מורכבים בעיקר בשימוש בליטופון (כלי נגינה המורכב מסלע), והקצב העיקרי נעשה בדרך כלל על ידי מכות בעזרת חמש אבנים שטוחות באורכים שונים וגובה שונה בצורת אליפסה. האבנים נקראות Pichanchalassi וניתן לשחק בהן רק לאחר הקטיף, בין נובמבר לינואר. בשאר ימות השנה משתמשים בכלי נגינה אחרים, ביניהם הילה (חליל עץ), הנונדו (קרן רוחבית העשויה מקרן צבי), הסאנזה (סוג של קלימבה) ותופים שונים, תופי רעשן ופעמונים. בנוסף, שריקה היא צליל נפוץ במהלך הופעות בקרב אנשי הקאבייה. בהתאם לטקס, השירה יכולה להתבצע על ידי זכר או נקבה ובאמצעות מקהלה או סולו.
הערות שוליים

1 2  Appiah, Anthony; Louis Gates, Henry. 2010. Encyclopedia of Africa. England: Oxford University Press; First edition
↑  Humphrey, Paul; et al. 2001. Peoples of Africa, Volume 10: Togo-Zimbabwe. Singapore: Marshall Cavendish
↑  World Population Prospects (2019 Revision) - United Nations population estimates and projections. https://population.un.org/wpp/.
↑  The religion and beliefs of the Kabyè, Exploring Africa, ‏2017-12-16 (באנגלית)
1 2 3 4 5 6  Safari ADV. Exploring Africa. https://www.exploring-africa.com/en/ethnic-groups/kabye/religion-and-beliefs-kabye
↑  KABYE (KABRE) PEOPLE: THE MOUNTAINOUS WARRIOR FARMERS OF TOGO AND THEIR UNIQUE EVALA AND AKPEMA INITIATION FESTIVALS, KABYE (KABRE) PEOPLE
1 2 3 4 5  Kwekudee. 2013. Trip down memory lane. https://kwekudee-tripdownmemorylane.blogspot.com/2013/07/kabye-kabre-people-mountainous-warrior.html נסקר ב-14.01.20
↑  Keyewa, Oulegoh Groeges. 1997. Vie, énergie spirituelle et moralité en pays kabiyè, Togo (Culture et cosmologie). French: L'Harmattan
↑  Roberts, David. 2008. "The Two Kabiye Orthographies: A Sociolinguistic and Linguistic Comparison. Written Language & Literacy". Written Language & Literacy. 11: 49–72
↑  Roberts, David. 2011. "The development of written Kabiye and its status as one of the "national" languages of Togo". In Orwenjo, Ochieng; Ogone, Obiero (eds.). Language and Politics in Africa: Contemporary Issues and critical perspectives. Newcastle-on-Tyne: Cambridge Scholars Publishing. pp. 468–494
↑  Sonemic, Inc. https://rateyourmusic.com/genre/Kabye+Folk+Music/. Seattle, WA 98101. נסקר ב-17.01.20
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538509605171  BnF: cb11957947q (data)  GND: 1251104517  LCCN: sh85071222  SUDOC: 027566633 
היאבקות בין צעירים כחלק מטקס האבלה
שמעון פינטו

| --- | --- |

שמעון פינטו, 2016
 לידה:  1967 (בן 57 בערך) ערד
 לאום:  יהודי, ישראלי
 תחום יצירה:  ציור
 זרם באמנות:  ציור, אמנות עכשווית
שמעון פינטו (נולד ב-1967) הוא אמן ישראלי.
ביוגרפיה

פינטו נולד וגדל בערד להורים יוצאי מרוקו.
תערוכת היחיד הראשונה שלו הייתה בשנת 1996, בחמאם הטורקי ביפו.
בשנים 2000-1997 למד פינטו לימודי תעודה, מדריך בכיר ובוגר, מרכז לאומנות חזותית באר שבע. בשנים 2000-1999 למד תולדות האמנות באוניברסיטת בן-גוריון, באר שבע. כסטודנט עבד בשחזור ושימור פרסקאות במצדה. בתום לימודיו חזר בתשובה. בשנת 2000 הציג את "נשמה ארכאית", תערוכת היחיד המוזיאלית הראשונה שלו במוזיאון ערד. הציג שלוש עשרה תערוכות יחיד, בהן במוזיאון בית אורי ורמי נחושתן באשדות יעקב, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, בגלריה משרד תל אביב ובבית האמנים בירושלים.
מנהל/רכז ואוצר אמנות של שני פרויקטים במרחב הציבורי חרדי מאה שערים, במימון קרן ירושלים ועיריית ירושלים.
נמצא באוספים פרטיים בישראל ומחוצה לה. נמצא באוסף מוזיאון ישראל, ירושלים.
חבר מערכת וממייסדי ״מגזין אדרבה - קולות מעולם התשובה״, ירחון חברתי-תרבותי המיועד לבעלי תשובה (2016-2012), פינטו פרסם ב"אדרבה" טור חודשי בנושא אמנות ושירה.
מאז שנת 2004 פינטו חי ויוצר בירושלים, אב לשמונה ילדים.
גלריית תמונות

באוסף פרטי, "מימונה", שמן על בד, מתוך תערוכת יחיד במוזיאון בית אורי ורמי נחושתן, 150*190, 2012
באוסף פרטי, "שח מט", שמן על בד, מתוך תערוכת היחיד "החמור החומר והרוח", הגלריה לאמנות עכשווית רחובות, 130*150, 2011
ללא כותרת, שמן על בד, מתוך תערוכה קבוצתית בבית האמנים תל אביב, 190*148, 2012
באוסף פרטי, "גיאולוג", שמן על בד, מתוך תערוכת יחיד "תפילת המדבר" בגלרית הסנאט, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 130*150‏, 2011
באוסף פרטי, "שחיין", שמן על בד, מתוך התערוכה "ויהי היום", בית האמנים בירושלים, 19*20‏, 2010
באוסף פרטי, ללא כותרת, שמן על בד, מתוך התערוכה "שיחות, אמנים חזותיים משוחחים עם כותבים ויצירותיהם", גלריה דוויק, משכנות שאננים ירושלים, 100*130, ‏2012
באוסף מוזיאון ישראל ירושלים, "רכילות", שמן על בד, 160*100, ‏2011
"לצייר את העתיד", שמן על בד, מתוך תערוכה קבוצתית "מחזון לחיזיון", מוזיאון ערד, 150*180,‏ 2015
מיצב, שקיות פלסטיק, 400*260*300*260*400*260, מתוך התערוכה "אַיֵּה" בגלריית קיבוץ בארי 2017
באוסף פרטי, פחם על ניר, מתוך תערוכת יחיד "אַיֵּה" בגלריית קיבוץ בארי, 2017
באוסף פרטי, "תחום שבת", שמן על בד, מתוך התערוכה "חמש אבנים", 20*30, 2012
אודות עבודותיו

ד"ר גדעון עפרת:
"ציוריו של שמעון פינטו... אווריריים, בהירים ומאוכלסים בדימויים אלגוריים, מצוירים במכחול פיגורטיבי-פרימיטיביסטי ודק-צבע פסטלי. אלה הם ציורים "מדרשיים", המשלבים תום, אף תמימות מתיילדת, הומור רך ודידקטיות מעודנת של אמן בעל מסר מוסרי רוחני. כאלה הם ציורי ה"מקווה" של פינטו – ריקים, סטאטיים, שקטים, רוויי אור. הציור כזיכוך: עוד ועוד ציורי "מקווה", עוד ועוד "שערי טהרה", שמורחבים בציורי פינטו גם לדימויי אמבט ומקלחת הממוקמים בלב המדבר (סביבת ילדותו של האמן בערד). בעולם ציוריו של פינטו מולכת דמותו של החמור, לא אחת בסיטואציות אבסורדיות: חמור המרצה את תורת הטוב, חמור המשחק שחמט, חמור שמצייר ים וסירה בלב המדבר, ועוד. וכנגד דימויי הטהרה, הנשמה והתפילה – כנגד כל אלה דימויי ההבל והריק בצורת בלונים, יויו ועוד."
תערוכת יחיד

2017 - אַיֵּה - גלריה בארי, אוצרות: זיוה ילין וסופי ברזון מקאי.
2016 – גלריית נמל יפו, אוצֵר: ד״ר גיא מורג צפלביץ'.
2016 – "לקפל את הזמן" – ארצות הברית לוס אנג'לס קליפורניה, תערוכה בבית פרטי ריק בוורלי הילס. בסיוע שגרירות ישראל ונספח תרבות. אוצר: שמעון פינטו.
2015 - "לשם ייחוד צפון-דרום", מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן, אוצר: פרופ' חיים מאור, מלווה בקטלוג.
2014 – "ויהי היום", בית האמנים בירושלים, אוצר: אילן ויזגן.
2014 - "תפילת המדבר", גלריה הסנאט, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אוצר: חיים מאור, מלווה בקטלוג.
2014 - קיר אמן, סדנאות האמנים ירושלים, אוצרת: הדסה גולדויכט.
2013 - "החמור החומר והרוח", הגלריה העירונית רחובות. אוצרת: אורה קראוס. מלווה בקטלוג.
2012 - "אין מקום רחוק", גלריה פלורנטין 45. אוצרת: ד"ר קציעה עלון.
2011 - "אמא לא מרשה חמור בבית", גלריה משרד, אוצרת: רחל סוקמן.
2004 - "נשמה ארכאית", מבצר שוני, אוצרים: טלי הופמן ושמעון פינטו.
2000 - "נשמה ארכאית"- ציורים, מוזיאון ערד, קטלוג מוזיאון ערד. אוצרת: מירי טרגן, מלווה בקטלוג.
1996 - "מדבר יהודה" ציורים, החמאם הטורקי יפו.
פרויקטים שונים

2019 – אוצר תערוכת יחיד "הכי רחוק" בבית האמנים תל אביב, לציירת רות אורנבך
2017 - גלריית קיבוץ בארי.
2016-2015 - מנהל/רכז ואוצֵרת אמנות במרחב הציבורי חרדי מאה שערים בשיתוף סטודיו משלך.
2015 – פרפורמנס ואובייקט "נחמה קרה" פרויקט - "המקרר" תל אביב.
2015 – אוצר תערוכת יחיד "נקודת חציה" בבית האמנים תל אביב, לציירת הדי אברמוביץ'.
2013 - מנהל ומרכז פרויקט אמנות במרחב הציבורי חרדי במאה שערים והחומה השלישית ירושלים.
2012 (אוקטובר - נובמבר) - "טהרה - purify", ציור במרחב הציבורי, מוסללה, שכונת מוסררה, במסגרת פרויקט "מנופים" בירושלים.
2012 (ספטמבר) - "גמ"ח אבטיחים", ציור במרחב הציבורי, במסגרת באסטת אבטיחים, מוסללה.
תערוכות קבוצתיות

2017 – "מחזון לחיזיון", מוזיאון ערד, אוצרת: ד"ר הדס קידר.
2016 – "אותו מקום", גלריה לאמנות ישראלית מכללת אורנים, אוצרת: טלי כהן גרבוז.
2016 – "אנושיות" מוזיאון לאמנות, ארצות הברית ניו יורק ברוקלין (Schafler Gallery, Pratt Institute), אוצרות: מרטינה פורנסארו, ולנטינה פוצנאל.
2016 - "שניים אוחזין" נחלת בנימין 139 (גלריה זמנית), אוצרים: יורם בלומנקרנץ ושמעון פינטו.
2016 - ARTI לאמנות מודרנית ועכשווית, גלריית תירוש, אוצרת: שולמית נוס.
2015 - "שקופים אטומים" מוזיאון לארכאולוגיה סקירבל ירושלים. אוצרת אביטל נאור וקסלר - במסגרת הביאנלה לאמנות עכשווית ירושלים, מלווה בקטלוג.
2015 - "על הים" גלריית שרה ארמן, אוצרת: מירה צדר.
2015 – "[שם,שם]", בית אבי חי ירושלים, אוצרים: פורת סלומון רונן יצחקי ואוריין גלסטר, מלווה בקטלוג.
2015 – "המקרר - קיר המזרח". אוצרת: פרופ' חביבה פדיה.
2015 – "סוס עץ או שורשי הצורה האמנותית" מכללת ספיר, אוצר: ליאב מזרחי.
2014 - "ממעמקים", מוזיאון עוקשי-עכו, אוצרת: רחל זומר מלווה בקטלוג.
2014 - "נביא נביא", רחוב עמק רפאים 45 ירושלים – במסגרת פרויקט מנופים 7, אוצרים: אוריין גלסטר, פורת סלמון ורונן יצחקי.
2014 - "אנטי פורטרט" גלריית שרה ארמן, אוצרת: מירה צדר.
2014 – "סיסליה", בית האמנים תל אביב, אוצרים: ניר הרמט ודליה דנון.
2014 - "חרוזים שבורים", גלריה הסנאט, אוניברסיטת בן-גוריון. אוצר: פרופ' חיים מאור, מלווה בקטלוג.
2014 - "הבוטיק", גלריה החשמל תל אביב, אוצר: ד"ר גיא מורג.
2014 - "ענפים שקטים", גלריה תיאטרון החנות 31, תל אביב, אוצר: עודד ורטש.
2014 - גלריה בנימיני, אמנים למען ספריית לוינסקי, אוצרת: רווית הררי.
2013 - "אנססטורז – Ancestors", גלריה בנימין. אוצרת: יסמין ברגנר. מלווה בקטלוג.
2013 - "הפושטית" - "International Plain Notebook Project", בית העיר, תל אביב. אוצר: ד"ר גיא מורג צפלביץ. מלווה בקטלוג.
2013 - "מעשה באישה וחלוק", בית האמנים תל אביב, אוצרת: רז סמירה, מלווה בקטלוג.
2013 – "תהילה *שם זמני*", הגלריה העירונית לאומנות, רחובות, אוצרים: אורה קראוס, ד"ר גיא מורג צפלביץ, מלווה בקטלוג.
2012 - "חמש אבנים", 'מרחב לאומנות', יפו העתיקה, תל אביב, אוצרים: אלעד רוזן, פרל שניידר, רחל פרומקין, שמעון פינטו.
2012 - תערוכת קיץ, גלריה 'בעלי המלאכה', תל אביב, אוצרת: אלפא חיימוב.
2012 - "שיחות, אמנים חזותיים משוחחים עם כותבים ויצירותיהם", גלריה דוויק, משכנות שאננים, ירושלים. אוצרת: אירנה גורדון.
2012 - "הוי כנרת שלי... ", הגלריה האחרת ע"ש ציפורה לוריא, חולון, אוצר: אבנר בר חמא.
2012 - "בית מדרש לאמנות II", מוזיאון רמת גן, אוצרת: מוניקה לביא. מלווה בקטלוג.
2011 - "Blooming", סמטת המזלות, יפו העתיקה, אוצרות: גילת נדיבי, ורה פלפול.
2003 - "כוח חדש" - ציורים, גלריית עין הוד. אוצרות הגלריה.
2002 - "מסר בתוך בקבוק", החברה הארצית למוזיאונים.
2001 - "רשמים 1", הביאנלה הארצית לרישום, בית האמנים ירושלים, קבוצתית. קטלוג "רשמים 1". אוצר: אילן ויזגן.
2001 - "חברים חדשים" - ציורים, אגודת האמנים. אוצרת: חווי פיינגולד.
2001 - "ביכורים" - ציורים, גלריית עין הוד. אוצרות הגלריה.
2000 - אגודת הציירים והפסלים, באר שבע, אוצרת: חווי פיינגולד.
1999 - "המטבח של אמא", וידאו, גלריה מכללת קיי, באר שבע.
1998 - "פיסול במימד קטן", גלריה מרכזית קריית האמנים, ערד, אוצרת: מירי טרגן.
1997 - "בסימן יובל למדינה", ציור ופיסול מוזיאון ערד, קבוצתית, אוצרת: מירי טרגן, מלווה בקטלוג.
הערות שוליים

↑  פינטו באוסף מוזיאון ישראל, מרכז המידע לאמנות ישראלית
↑  גדעון עפרת, ציור-פֶּרָע, בתוך: המחסן של גדעון עפרת, 30 באוגוסט 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 276055  NLI: 987007506147005171  BnF: cb179369487 (data)  ISNI: 0000 0004 3398 5547  LCCN: no2014122299  ULAN: 500479916  VIAF: 308262746   WorldCat (עם VIAF): 308262746
אוליבר סטארק

| --- | --- |

סטארק, 2014
 לידה:  27 ביוני 1991 (בן 33) לונדון, אנגליה אנגליה, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2010
 מקום לימודים:  בית הספר הנדון 
 פרופיל ב-IMDb
 
אוליבר לאון ג'ונס סטארק (באנגלית: Oliver Leon Jones Stark ; נולד ב-27 ביוני 1991) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי. הוא התפרסם מתפקידו כריידר בסדרה "אדמת הפקר" (2017-2015), ובזכות הופעתו בתפקידו הראשי בתור אוון "באק" באקלי בסדרה "מוקד 911" (2018-הווה) של רשת פוקס.
ביוגרפיה

סטארק נולד בלונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת. הוא הצעיר מבין שני אחים. הוא למד בבית הספר התיכון הנדון (אנ') בצפון מערב לונדון אותו סיים ב-2009. לאחר שהצטרף לאיגוד השחקנים בבריטניה, הוא נרשם תחת השם "אוליבר סטארק" מכיוון ש"אוליבר ג'ונס" לא היה זמין. הוא החליט להשתמש בשם הנעורים של סבתו המנוחה, "סטארק", כשם הבמה שלו.
לפני שהחל את הקריירה כשחקן עבד במספר עבודות מזדמנות בין היתר כאיש מכירות  מדלת לדלת, מנקה, מוכר משחקי מחשב, מוקדן טלפוני ויחצן של מועדון לילה.
קריירה

תפקידו הראשון של סטארק היה בשנת 2010 כאשר לוהק לסרטו הקצר של ריאן קלאפי "Talking to the Filth" ובתפקיד ראשי של ג'רמי בסרט הקצר "Break In". בשנת 2011 שיחק בסרט הקצר של דייוויד אלכסנדר "Follow". לאחר מכן, הופיע סטארק בכמה תפקידי אורח בסדרות טלוויזיה בריטיות כמו "לותר", "דרקולה" ו"נפגעים".
בשנים 2015–2017 סטארק כיכב בשתי העונות הראשונות בדמותו של ריידר בסדרת הדרמה "אדמת הפקר" ברשת AMC.
בשנת 2016 גילם את גרגור בסרט "מלחמת האופל: מלחמות הדם", החמישי בסדרת סרטי מלחמת האופל.
משנת 2018 סטארק מגלם את הכבאי הצעיר אוון "באק" באקלי, דמות ראשית בסדרת הדרמה של רשת פוקס "מוקד 911".
חיים אישיים

סטארק הוא טבעוני, פמיניסט, והביע תמיכה בתנועת Black Lives Matter. החל משנת 2021, הוא עובד עם ארגון צדקה המספק ציוד אימון לתחנות כיבוי אש כדי לעזור לכבאים להישאר בכושר. יש לו כתם לידה מיוחד על פניו, שמורה למשחק המליצה לו להסיר. הוא הצהיר כי "מעולם לא הייתה לו בעיה עם זה", ומעריצים רבים של הסדרה 9-1-1 שלחו לו הודעות חיוביות לגבי כתם הלידה שלו.
סטארק מתגורר כיום בלוס אנג'לס, קליפורניה עם הכלב והחתול שלו. מאז 2016, הוא נמצא במערכת יחסים עם הדוגמנית והשחקנית האנה גוטסמן.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012 | Community | מנהיג להקה |  |
| 2013 | ההרפתקן: קללת קופסת מידאס | גלוקי |  |
| 2014 | Montana | קאל |  |
| 2015 | Hard Tide | אלפי פישר |  |
| 2016 | מלחמת האופל: מלחמות הדם | גרגור |  |
| 2017 | Mindgamers | דילן |  |