stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דולפין מצוי קצר-חוטם
הערות שוליים

↑  דולפין מצוי קצר-חוטם באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Giovanni Bearzi, IUCN Red List of Threatened Species: Delphinus delphis, IUCN Red List of Threatened Species, ‏2003-04-30
| יונקים בארץ ישראל  |
| --- | --- | --- |
| טורפים בישראל | גירית הדבש • גירית קוואקזית • דלק הסלעים • חמוס השלגים • סמור משויש • לוטרה אירופית • זאב מצוי • זאב זהוב אפריקאי • תן זהוב • שועל החולות • שועל מצוי • שועל צוקים • כלב ים נזירי מצוי • נמייה מצויה • צבוע מפוספס • חתול חולות • חתול ביצות • חתול בר • קרקל • נמר |  |
| אוכלי חרקים בישראל | חדף הרמון • חדף זעיר • חדף לבן-שיניים • חדף קטן • קיפוד מצוי • קיפוד המדבר • קיפוד חולות מצוי |  |
| לווייתנאים בישראל | גרמפוס אפור • דולפין מצוי קצר-חוטם • דולפינן מצוי • דולפינן אנקולי • עבשן קטלני • סטנלה מפוספסת • סטנו תלום שן • זיפיוס חלול-חרטום • ראשתן גדול-ראש • לווייתן מצוי • לווייתן גוץ |  |
| פרסתנים בישראל | ערוד • פרא • חזיר בר • אייל הכרמל • יחמור פרסי • יעל נובי • צבי הנגב • צבי מצוי • ראם לבן |  |
| מכרסמים בישראל | סנאי זהוב • יערון גדול • יערון חרמוני • יערון קטן • יערון צהוב-צוואר • חולדה מצויה • חולדת חוף • עכבר מצוי • עכבר מקדוני • קוצן מצוי • קוצן זהוב • נסוקיה • גרביל החולות • גרביל החוף • גרביל דרומי • גרביל זעיר • גרביל הערבה • גרביל סלעים • יפה זנב • מריון מצוי • מריון חולות • מריון המדבר • מריון לובי • פסמון • חולד ארץ ישראלי • בר אוגר מצוי • נברן השדה • נברן השלג • ירבוע מצוי • ירבוע גדול • נמנמן סלעים • נמנמן העצים • דורבן מצוי • נוטריה |  |
| עטלפים בישראל | עטלף פירות מצוי • יזנוב גדול • יזנוב קטן • אשמן מצוי • אשמן מצרי • לילן מצרי • פרסף גדול • פרסף הנגב • פרסף מצוי • פרסף בהיר • פרסף חיוור • פרסף גמדי • פרספון מצוי • נשפון גדול • נשפון מצוי • נשפון דק-אוזן • נשפון הגדות • נשפון פגום-אוז • כנפן מצוי • אוזנן הנגב • אוזנן החרמון • אודנן • עטלפון לבן-שוליים • עטלפון בודנהיימר • עטלפון ריפל • עטלפון אריאל • עטלפון אירופי • עטלפון סאבי • אפלול מצוי • אפלול הנגב • בלומף שחור • רמשן לילי • אשף מצוי |  |
| יונקים נוספים | שפן סלעים • ארנבת מצויה • תחש המשכן |  |
  
| דולפיניים |
| --- | --- | --- |
| לווייתן דלוע-ראש (סוג ומין יחיד) | לווייתן דלוע-ראש |     |
| קטלן (סוג ומין יחיד) | קטלן |     |
| קטלן גמדי (סוג ומין יחיד) | קטלן גמדי |     |
| עבשן קטלני (סוג ומין יחיד) | עבשן קטלני |     |
| נתב | נתב גדול-סנפיר • נתב קטן-סנפיר |     |
| דולפין מצוי | דולפין מצוי קצר-חוטם • דולפין מצוי ארוך-חוטם |     |
| דולפין לווייתני | דולפין לווייתני צפוני • דולפין לווייתני דרומי |     |
| דולפין הנהרות | טוקוקסי • דולפין גיאנה |     |
| סוסא | סוסא גיבן • סוסא הודי • סוסא אטלנטי • סוסא אוסטרלי |     |
| סטנלה | סטנלה מפוספסת • סטנלה ארוכת-חרטום • סטנלת קליימן • סטנלה פאנטרופית • סטנלה אטלנטית |     |
| דולפין תלום-שן (סוג ומין יחיד) | דולפין תלום-שן |  |
| דולפינן | דולפינן מצוי • דולפינן אנקולי • דולפינן אוסטרלי |  |
| דולפין קטן | דולפין צ'יליאני • דולפין דרום-אפריקאי • דולפין לבן-ראש • דולפין קומרסון |  |
| גרמפוס אפור (סוג ומין יחיד) | גרמפוס אפור |  |
| דולפין פראסר (סוג ומין יחיד) | דולפין פראסר |  |
| דולפין בקבוקי | דולפין פסיפי לבן-צד • דולפין מזנק • דולפין וילסון • דולפין שחור-סנטר • דולפין לבן-גב • דולפין אטלנטי לבן-צד |  |
| דולפין סלוד-סנפיר | דולפין איראוואדי • דולפין סלוד-סנפיר אוסטרלי |  |
דוב נמלים ענק

| דוב נמלים ענק |
| --- | --- |
 דוב נמלים ענק
מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
על־סדרה:: דלשינאים
סדרה:: פילוסאים
תת־סדרה:: דובי נמלים
משפחה:: דובי נמלים גדולים
סוג:: Myrmecophaga
מין:: דוב נמלים ענק
שם מדעי
 Myrmecophaga tridactyla ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה
 בכחול: תפוצה כיום; באדום: אזורים מהם נכחד

דוב נמלים ענק (שם מדעי: Myrmecophaga tridactyla) הוא מין יחיד בסוג Myrmecophaga של דוב נמלים. זהו דוב הנמלים הגדול ביותר בעולם והמוכר ביותר. דוב הנמלים חי בדרום אמריקה ונמצא בסכנת הכחדה עקב פגיעה בבית גידולו. הוא אחד היונקים המעטים שאין להם שיניים אפילו בבגרותם.
אורכו הכולל של דוב הנמלים הוא בממוצע 2.1 מטר, ראשו ופלג גופו העליון באורך של 1.2 מטר וזנבו באורך של כ-91 ס"מ. גופו של דוב הנמלים מכוסה שיער, ובאזור הזנב השיער יכול להגיע לאורך של עד כ-40 ס"מ. המשקל של הזכרים יכול להגיע ל-33 עד 50 ק"ג ושל הנקבות 27 עד 47 ק"ג.
נמצאו מאובני דוב נמלים ענק בסונורה, מקסיקו.
טקסונומיה

שם הסוג המדעי (Myrmecophaga) מורכב מהמילים היווניות murmekos (נמלים) ו-phagein (לאכול).
משמעות שמו הלטיני של דוב הנמלים, Myrmecophaga tridactyla, היא "אוכל נמלים תלת-אצבעי". למרות זאת, לדוב הנמלים יש חמש אצבעות בכל רגל אך בשלוש אצבעות הרגל האמצעיות יש טפרים. אלה שימושיים מאוד לתפיסה יעילה של נמלים או להגנה מטורפים.
התנהגות

דוב הנמלים הענק חי בדרך כלל בגפו מלבד בעונת החיזור. בתי הגידול המועדפים הם מרעים, יערות נשירים ויערות גשם.
דוב הנמלים הענק מבלה את רוב זמנו בחיפוש אחר מזון. מזונו המועדף הוא נמלים וטרמיטים, והוא עשוי לאכול עד שלושים אלף מהם ביום אחד אך לעיתים הוא אוכל חרקים אחרים, כדוגמת זחלים. החרקים שהוא אוכל נמחצים בעזרת גידולים מיוחדים הנמצאים בחלקו הפנימי של פיו. בשבי תזונתו של דוב הנמלים שונה בהרבה-ומורכבת בעיקר ממזון כלבים, פירות מעוכים, ביצים קשות ובשר טחון. דוב הנמלים בדרך כלל משיג את הטרמיטים והנמלים מקינים, ולפעמים לשם השגת מזונו הוא מתרומם על שתי רגליו האחוריות בזמן שברגליים הקדמיות הוא חופר בקן הנמלים, ובעזרת לשונו הוא מוציא משם את מזונו.
דוב הנמלים גם יכול לאכול כמה אלפי נמלים בדקה, ולשונו יכולה לצאת ולהיכנס מפיו ואליו כ-160 פעמים בדקה ואף יותר.
טמפרטורת גופו הממוצעת היא כ-32.7 מעלות צלזיוס – טמפרטורה נמוכה ביותר יחסית ליונק.
כשדוב הנמלים נמצא תחת איום, הוא לא בורח אלא עומד על רגליו האחוריות, בתמיכת הזנב, ו"מחבק" את התוקף בעזרת ציפורניו. דוב נמלים בוגר יכול אף להרוג פומה ואף יגוארים. תועדו אף 2 תקריות בהם נהרגו אנשים שהפתיעו את דוב הנמלים, אך מדובר בתקריות נדירות. בשבי הייתה תקרית בה דוב נמלים אגרסיבי הרג עובד בגן.
חוש הריח של דוב הנמלים הענק מפותח מאוד, ומשמש בדרך כלל למציאת נמלים או טרמיטים, אך חוש הראיה וחוש השמיעה שלו לקויים מאוד.
גור דוב הנמלים היחיד יוצא לעולם אחרי תקופה של 190 ימי הריון. משקלו כ-2.8 קילוגרם. הגור מבלה את רוב זמנו על גב אמו, עד שהוא מגיע לחצי מגודלה. המרווח בין תקופת היריון אחת לשנייה הוא בממוצע כ-9 חודשים.
בטבע, דוב הנמלים הענק הוא פעיל לילה בעוד שליד מגורי אדם הוא פעיל בדרך כלל ביום יש כאלה שאוהבים אף לגדל אותו כמדביר מזיקים (נמלים וטרמיטים). הוא אינו ישן במקומות קבועים. בדרך כלל הוא ישן בבורות ובמחילות נטושים. בזמן השינה הוא מכסה את גופו בזנבו.
גלריה

דוב נמלים ענק, גן החיות של דטרויט
דוב נמלים ענק, גן חיות בדנמרק
דוב נמלים ענק
הערות שוליים

↑  דוב נמלים ענק באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph820597
דורבן מלאי

| דורבן מלאי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: דמויי קביה
אינפרא־סדרה:: דמויי דורבן
משפחה:: דורבניים
סוג:: דורבן
מין:: דורבן מלאי
שם מדעי
 Hystrix brachyura ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


דוֹרבָּן מלאי (שם מדעי: Hystrix brachyura) הוא מין של מכרסם מהסוג דורבן המצוי בדרום-מזרח אסיה ועד לסין ולהודו.
מאפיינים

אורכו של הדורבן 63–72 ס"מ, אורך הזנב 6–11 ס"מ ומשקלו 0.7–2.4 ק"ג. הדורבן בעל פרווה חומה עם ראש גדול ודורבנות לבנים ובקצוות שחורים. הקוצים פונים לאחורי הגוף ומתחילים מהראש. הבטן חשופה ועל הסנטר פס לבן.
הדורבן מתנהל בכבדות ביערות של הודו, נפאל, בנגלדש, דרום סין, תאילנד, קמבודיה, לאוס, וייטנאם, בורמה, סינגפור, מלזיה וכמה מאיי אינדונזיה כמו סומטרה ובורנאו. הוא יכול להימצא הן ביערות טרופיים והן בהרים עד לגובה 1,300 מטר.
הדורבנים מבלים בקבוצות קטנות המחפשות מזון בשעות הערב. מזונם העיקרי הוא שורשים, פקעות ופירות שנפלו והם יכולים לחפור באדמה בחיפוש מהיר אחר מזון. הם יאכלו גם נבלות, חרקים ופירות גדולים מעצי Chisocheton cumingianus.
הערות שוליים

↑  דורבן מלאי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| דורבניים |
| --- | --- | --- |
| דורבן | דורבן מצוי • דורבן הכף • דורבן מלאי • דורבן ג'אווה • דורבן מצויץ • דורבן עב-קוצים • דורבן פיליפיני • דורבן סומטרי |  |
| דורבן עב-זנב | דורבן עב-זנב אסייתי • דורבן עב-זנב אפריקני |  |
| דורבן ארוך-זנב (סוג ומין יחיד) | דורבן ארוך-זנב |  |
בננה

ערך זה עוסק בצמח טרופי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| בננה |
| --- | --- |

מיון מדעי
על־ממלכה:: אאוקריוטים
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד-פסיגיים
סדרה:: זנגבילאים
משפחה:: מוזיים
שם מדעי
 Musa
זני בננה שונים. משמאל לימין: פלנטיין, בננה אדומה (אנ'), לאטונדאן וקבנדיש
שיח הבננה, הכולל פירות. ניתן לראות שהגזעול אינו גזע ואינו גבעול
תפרחת הבננה. כל שורת פרחים יוצאת מחיק חפה סגולה
חקלאי נושא יבול בננות באוגנדה
אריזה של סיבי מנילה, מזרח האי ג'אווה, אינדונזיה
סיבי טקסטיל, המיוצרים ממין הבננה "אבּאקָה", אשר מקורו בפיליפינים. צולם באינדונזיה
בָּנָנָה (שם מדעי: Musa; בעברית בעבר: "מוֹז" או "תְּאֵנַת חַוָּה") היא צמח טרופי חד-פסיגי, דמוי עץ, השייך למשפחת המוזיים. בשנות האלפיים, ידועים כ-200 זנים, השייכים לארבעים מינים שונים.
הבננה מוגדרת מבחינה בוטנית כ"עשב", משום שאין לה גזע מעוצה כמו לעצים רגילים, אלא גבעול מעובה, המורכב משכבות קונצנטריות של גלדים רבים (בדומה לבצל). גידול זה מכונה "גזעול".
פירות הבננה המוארכים מכונים "אצבעות" וגדלים בקבוצות צפופות, המכונות "כפות". הכפות מסודרות לאורך שדרה (אנ'), ויוצרות אשכול. צבע קליפת הפרי משתנה מירוק לצהוב עם ההבשלה, ובמקביל מתפרק העמילן הנמצא בפרי והופך לפרוקטוז. בשלב הסופי, הופך צבע הקליפה לחום ולשחור, עד שהפרי נרקב, ואינו ראוי עוד למאכל.
היסטוריית זני הבננה

הבננה התרבותית, המשמשת למאכל, מוכרת לאדם מהתקופה הפרה-היסטורית. מקורה של הבננה התרבותית בדרום-מזרח אסיה, משם היא הופצה על ידי האדם לכל האזורים הטרופיים והסובטרופיים. ככל הנראה, הערבים היו אלה שהביאו את הבננה למערב אפריקה, ובמהלך המאה ה-16 העבירו אותה הספרדים לאמריקה. כיום, עיקר יצוא הבננות לכלל ארצות העולם מקורו בארצות אמריקה הדרומית והתיכונה. מוצא הזנים התרבותיים משני מיני בר, הגדלים עד ימינו ביערות דרום-מזרח אסיה: Musa acuminata (אנ') ו-Musa balbisiana (אנ').
פירותיהם של מיני הבר, אבותיהם של הבננה התרבותית, אינם אכילים ומלאים בצפיפות בזרעים. זרעים אלו גדולים למדי, וקוטרם מגיע לכעשרה מילימטרים ויותר. מוטציות והכלאות טבעיות בין שני מינים יצרו את הזנים המתורבתים. כל הזנים המתורבתים הם טריפלואידים, כלומר, תאיהם מכילים שלושה עותקים של כל כרומוזום. כתוצאה מכך, זנים אלו עקרים ואינם מייצרים זרעים. משום כך, ריבוי הבננה מתבצע באופן של רבייה וגטטיבית, ונוצר מנצרים (אנ'), המתפתחים מבסיס הצמח. עובדה זו הופכת את הבננה לפגיעה במיוחד, משום שבניגוד לריבוי מיני, בו יש מגוון גנטי ושינויים בין דוריים, כולל תהליך חיסוני נרכש. בריבוי וגטטיבי אין לצמחים אפשרות לפתח עמידות בפני מחלות חדשות.
כיום, מרבית הבננות בשוק העולמי משתייכות לקבוצת זנים מצומצמת – קבוצת "קבנדיש" (Cavendish) (אנ'). בשל קיומה של קבוצת בננות אחת בלבד, היה קיים בעבר חשש רב, שהתפשטות של מחלה קטלנית כלשהי- עלולה להשמיד את כל מטעי הבננות המסחריים. תופעה כזו כבר התרחשה בשנות ה-40 של המאה ה-20. דוגמה למחלה מסוג זה, היא "מחלת פנמה", הנגרמת על ידי פטריית קרקע. באותה תקופה מרבית הבננות שגודלו היו מהזן המתורבת "גרוס מישל", המחלה התפשטה במהירות, והשמידה תוך כעשרים שנים את כל המטעים המסחריים באמריקה התיכונה. מאוחר יותר נמצא, למזלם של המגדלים ושל הצרכנים חובבי הבננות, שהזנים מקבוצת "קבנדיש" אינם נפגעים מן המחלה, ותוך מספר שנים מועט הצליחו להחליף את זן בננות זה בזנים חדשים. בשנות השישים, התגלה גזע חדש של הפטרייה השייכת ל"מחלת פנמה", העשוי לתקוף גם את בננות ה"קבנדיש", ומאז נעשים מאמצים למנוע את התפשטות המחלה.
במקביל, מנסים כיום לגלות או ליצור זני בננה עמידים למפגעים, באמצעות ניסויים ומחקרים. ניסויים אלו מתבצעים בשני מישורים:
הכלאות עם מיני בר עמידים: תהליך זה קשה ומסובך, כיוון שהבננה התרבותית אינה מייצרת זרעים. למרות הקשיים, הצליחו החוקרים ליצור כמה זנים עמידים של בננות לבישול, בתקווה שזנים אלו יצליחו להציל את מקור המזון העיקרי של הארצות הטרופיות. בבננות אשר פותחו למטרת מאכל טרי, התוצאות שהתקבלו היו מוצלחות פחות משיטת ההכלאות: הזנים שנוצרו היו טעימים פחות מקודמיהם, והביקוש עבורם היה נמוך יותר.
הנדסה גנטית: העברה ישירה של גנים מבננות בר עמידות לזני בננות מבוקשים.
היסטוריית זני הבננה > הבננה בישראל

בתל עירני (ליד קרית-גת) אותרה עדות מוקדמת לבננות כבר במאה ה-11 לפנה"ס. בשום מקום בעולם לא התגלו ראיות עתיקות יותר לבננות מחוץ לדרום-מזרח אסיה.
הבננה הובאה לארץ ישראל במהלך המאה ה-10. היה זה המוז הערבי, שפירותיו טעימים ועסיסיים. כיום מגדלים את זן ה"מוז הנמוך" בכמויות מסחריות, בשפלת החוף ובעמק הירדן, אזורים שבהם הסיכוי לפגיעת הקרה ביבול בחודשי השנה הקרים נמוך. בישראל מגדלים כ-20,000 דונמים של בננות, המניבים כ-60,000 טונות של בננות בשנה. שיווק הבננות בארץ נמשך אמנם רוב חודשי השנה, אך שיאו בחורף ובאביב (בשלהי הקיץ קיים לרוב מחסור בבננות). חלק הארי של היבול המתקבל נועד לצריכת השוק המקומי, ומיעוטו – מיוצא.
ענף הבננות בארץ מתבסס כמעט בלעדית על זן בשם "גרנד ניין" או על זנים דומים לו מבחינה גנטית. בשנת 2017 החלה מועצת הפירות בתוכנית להגדלת מגוון זני הבננות בישראל, בדגש על זנים מתוקים וטעימים יותר מהגרנד ניין. בחודש דצמבר 2019 הודיעה מועצת הפירות על השקה של שני זנים חדשים בשם "פיסאנג מאס" ו"פראתה אנה"
גידול בננה

צמח הבננה גדל מפקעת תת-קרקעית הקרויה "עיקר". הגבעול גדל במהירות ומגיע לגובהו המקסימלי ולבגרות בתוך פרק זמן של כשנה – מרגע תחילת תהליך היווצרות הצמח מן הפקעת. לאחר הגיעו של הצמח לבגרות הוא פורח, מניב פרי ומת. לאחר מות הצמח הקודם, מתפתח מן הפקעת צמח חדש, שיניב פרי בתוך כשנה, לאחר שהגיע לבגרות, וחוזר חלילה. באקלים טרופי מחזור חיים הוא כשנה. בישראל, בה יש תנאי אקלים סובטרופי, מחזור חייו של צמח הבננה ארוך יותר, ונמשך שנה וחצי עד שנתיים. בשל מחזור חייו הקצר של צמח הבננה, מווסת הגידול כך שבכל זמן נתון יהיו במטע צמחים מגילאים שונים, כדי לקבל יבול בכל שנה וכדי להימנע ממצב בו לא קיימים במטע, בכל זמן נתון, צמחי בננה מניבי פירות.
ככל שהמטע מזדקן, היבול הולך ופוחת. אורך חיי המטע, כלומר משך הזמן שבו ניתן להמשיך ולגדל דורות נוספים של צמחי בננה באותו שטח, מוגבל ותלוי בתנאי האקלים והקרקע. בארצות דרום אמריקה ניתן להמשיך ולגדל מטע במשך כעשרים שנה. בישראל אורך חיי מטע בננות קצר בהרבה, ונע בין חמש לשבע שנים בלבד, ולעיתים רחוקות עד עשר שנים. משום כך, קיים צורך קבוע לטעת מטעים חדשים. בעבר נהגו החקלאים להשתמש בנצרים צעירים או "עיקרים", אשר נלקחו ממטע בוגר, לצורך נטיעה חדשה. חסרונהּ של שיטה זו הוא שצמחים כאלו נגועים בדרך כלל במחלות ובמזיקים, ושתילת צמחים אלו במטע החדש מעבירה אליו את אותם הגורמים הפתוגניים. כיום, רוב המטעים המסחריים החדשים נטועים בצמחים שמקורם בתרבית רקמה. צמחים אלה מיוצרים ומגודלים במעבדות, בתנאים סטריליים, והם נקיים ממחלות וממזיקים. בעקבות הקטנת יבולי בננות באפריקה, פלורנס ואמבוגו חקרה אפשרויות לשיפור המצב תוך שימוש בביוטכנולוגיה.
בישראל מגודלים אותם הזנים הגדלים באזורים הטרופיים, ומיוצאים לאירופה ולצפון אמריקה. בשל מזג האוויר הקר, הפרי בארץ קטן מהמקובל בשוק העולמי. למרות התנאים הלא-אופטימליים, טמפרטורות החורף הנמוכות והמחסור במים, הרי שהודות למחקר מפותח, להתמחות מקצועית של מגדלי הבננות והיות צמחי הבננות בארץ נטולי מחלות, השכילו האגרונומים הישראליים לפתח יבולים אשר אינם נופלים בהרבה באיכותם מאיכות היבולים בארצות הטרופיות. היתרון של תחלואת הבננות הנמוכה הפך את ישראל לאחת הספקיות החשובות של שתילי בננות המיוצאים לכל רחבי העולם. ישראל היא אחת החלוצות בעולם בריבוי שתילי בננה בתרבית, ומייצאת שתילי בננה למטעים בכל רחבי העולם.
גידול בננה > ריבוי צמח-הבננה

ציפת פרי הבננה נטולת זרעים. ריבוי צמחי הבננה נעשה באמצעות ניצני החטרים (ענף), הגדלים מקנה השורש (אנ') של צמח-האם. תוך כדי תהליך הריבוי מנתקים את הצמחים הצעירים שהתפתחו מניצני המשנה, עם שורשיהם, ושותלים אותם בקרקע. את הנצר הבכור, שסיים את מחזור חייו, כורתים ומרחיקים מן המטע.
שיטת ריבוי מתקדמת יותר היא תרבית רקמה.
שימושים > מזון ומשקה

בשונה מישראל, מרבית גידולי הבננה בעולם אינם של הזנים הנאכלים כפרי טרי ומתוק, אלא של זנים המשמשים כמזון בסיסי, המהווה מקור עיקרי לפחמימות בתזונת האוכלוסייה. זנים אלו מכונים גם "פלנטיין" (אנ'). הפרי של זנים אלה מכיל עמילן רב גם בהבשלה מלאה, ובדרך כלל אינו מתוק. הוא נאכל ללא הקליפה, טרי או מעובד בטיגון, בישול, ייבוש, קלייה או אפייה. בארצות טרופיות רבות, הפלנטיין והבננה מגודלים לצריכה מקומית, ומהווים את המזון העיקרי של האוכלוסייה. שיא צריכת הבננה הוא בארצות מזרח אפריקה, כ-300 ק"ג לנפש בשנה.
קמח בננה הוא אבקה המיוצרת באופן מסורתי מבננות ירוקות. מבחינה היסטורית, קמח בננה היה בשימוש באפריקה ובג'מייקה, כאלטרנטיבה זולה יותר לקמח חיטה. הוא משמש כיום לעיתים קרובות כתחליף נטול גלוטן לקמח חיטה, או כמקור לעמילן עמיד.
בדרום מזרח אסיה, בעיקר בבורמה, גם פרח הבננה משמש למאכל. באתיופיה, מגדלים מין בננה הנקרא "אנסט" (Musa ensete) (אנ'), אשר פירותיו אינם אכילים, והחלק הנאכל בו הוא השורש ולעיתים גם פנים הגזעול. במקסיקו קיים המאכל טמלה, אשר מורכב מבשר וקמח תירס, אשר עטופים עלי בננה. במזרח אפריקה ובבלגיה, מייצרים מזני בננה מסוימים בירה. באוגנדה, מייצרים מזנים אחדים משקה אלכוהולי המכונה "וואראג'י" (אנ').
בננה היא מרכיב בקינוחים רבים, כגון: בננה ספליט, בננה לוטי, בננה פוסטר, עוגת בננות (אנ') ועוד. כמו כן, ניתן לאכול את הבננה כחלק מהפירות היבשים. מאכל זה מכונה "בננה צ'יפס" (אנ'), והוא עשוי להופיע בצורת פלחים מיובשים, או כפצפוצים.
שימושים > שימושים נוספים

קיימים מיני בננה רבים שאינם אכילים ויש מהם המשמשים לנוי. במזרח אסיה (הפיליפינים) מגדלים מין הקרוי "בננה טקסטיליס" (Musa textilis) או "אבּאקָה" (אנ'), ממנו מפיקים סיבים, שהם מן החזקים ביותר בעולם הצומח. סיבים אלו, המכונים "סיבי מנילה" (אנ') משמשים לייצור חבלים חזקים ביותר, המכונים "חבלי-מנילה" (אנ') ושקים עמידים במיוחד. עם המצאת הניילון וחומרים פלסטיים נוספים, פחתה חשיבותו של חבל ה"מנילה".
בארצות הטרופיות משתמשים כמעט בכל חלקי צמח הבננה, למטרות שונות: בתוך העלים הטריים מגישים מזון; בעלים היבשים משתמשים לריפוד מיטות ולקירוי בקתות; סיבי הגבעולים והעלים משמשים לקליעת מחצלות, חבלים, סלים ומלכודות דגים (אנ'); למוהל הצמח, המופק מהגבעול, מיוחסות סגולות מרפא, ומשתמשים בו לחיטוי פצעים.
בימי הביניים נעשה שימוש בעלי הבננה כתחליף לנייר כתיבה. על פי הרמב"ם, שימש הפרי המתוק לריפוי הכבד והטחול.
בננות משמשות כלי חינוכי למדידת קרינה מייננת, בשם מק"ב.
ערך תזונתי

| --- | --- |
 ערך תזונתי ל-100 גרם
 
 מים:  74.91 ג'
 
 קלוריות:  89 קק"ל
 
 חלבונים:  1.09 ג'
 פחמימות:  22.84 ג'
 פחמימות זמינות:  21.5 ג'
 שומן:  0.33 ג'
 כולסטרול:  0 מ"ג
 
 ויטמינים:  ‏
  ‑ ויטמין A:  3 מק"ג
  ‑ ויטמין B1:  0.031 מ"ג
  ‑ ויטמין B2:  0.073 מ"ג
  ‑ ויטמין B3:  0.073 מ"ג
  ‑ ויטמין B6:  0.367 מ"ג
  ‑ ויטמין C:  8.7 מ"ג
 
 ברזל:  0.26 מ"ג
 סידן:  5 מ"ג
 מגנזיום:  27 מ"ג
 אשלגן:  358 מ"ג
 נתרן:  1 מ"ג
 סיבים תזונתיים:  2.6 ג'
 
 מקור: משרד החקלאות האמריקני
הערכים התזונתיים בפרי הבננה עשויים להשתנות בין הזנים השונים, שלבי ההבשלה, או אזורי הגידול. לפני הבשלתה, רוב הפחמימות בבננה הן עמילן. בתהליך ההבשלה, הופך העמילן לפרוקטוז, המקנה לבננה את טעמהּ המתוק.
הבננה מומלצת כמקור אנרגיה בזכות הסוכרים השונים שבה, ולסובלים מלחץ דם גבוה – בזכות תכולת האשלגן הגבוהה הנמצאת בה. יש הטוענים אך עדיין ללא הוכחות חד משמעיות, שהיא בעלת סגולות רפואיות רבות, העשויות להפחית את הסיכוי להיווצרות בעיות רפואיות נוספות, כדוגמת אנמיה, עצירות, עייפות, כאבי ראש, בחילות ואף דיכאון. זאת בזכות המינרלים והוויטמינים שהיא מכילה.
במדינות המזרח הרחוק, וביניהן הודו, נהוג לאכול גם את קליפת הבננה. לאור מחקרים שסקרו את ערכיה התזונתיים של קליפת הבננה, נמצא כי היא מכילה ערכים גבוהים ביותר של ויטמינים כגון B6 ו-B12. בנוסף, מכילה הבננה גם מגנזיום, אשלגן, סיבים תזונתיים כגון פרוטאין ואנטי אוקסידנטים כגון לוטאין (אנ'). קליפת הבננה מכילה גם טריפטופן, אשר מעלה את רמת הסרוטונין בדם, וכתוצאה מכך משפר את מצב הרוח. בנוסף, הסיבים התזונתיים המצויים בקליפה, כמו גם חומרים אחרים בעלי ערך תזונתי, גורמים לתחושת שובע לאחר אכילתהּ, מעודדים חילוף חומרים ותורמים להרזיה. ניתן לאכול את קליפת הבננה לאחר שטיפה, בצורתה הטבעית, אך גם ניתן לבשלהּ, להרתיחהּ או לטגנהּ.
ברכתה

הבננה מוזכרת בספרות ההלכתית בשמה העברי העתיק "מוז" או "מאוזי"ש", וברכתה נידונה בשל אופי גידולה המיוחד כבר בפסקי הגאונים. ר' יוסף קארו בספרו "בית יוסף" על ארבעה טורים (אורח חיים סימן ר"ג) כתב:
לדעתם, כיוון שהצמח מת בכל שנה, ומתחדש מהשורש, אין זה בגדר עץ, וברכת הבננה היא 'בורא פרי האדמה'. דעה זו היא בניגוד לדעת חכמי אשכנז בעלי התוספות והרא"ש (כפי שמובאים דבריהם שם בארבעה טורים) הסוברים שכל פרי שאינו צריך זריעה מחודשת בכל שנה, דינו כפרי העץ וברכתו בורא פרי העץ. להלכה נפסק בשולחן ערוך "על המאוזי"ש, בורא פרי האדמה", וכך נהוג כיום.
גלריית תמונות

משקה "וואראג'י", שמקורו בננות, תוצרת אוגנדה
בירה בלגית מבוססת בננות, אשר שם המותג המסחרי שלה הוא "מונגוזו"
זן הבננה "פלאטנו" בחנות מזון בנורווגיה
מין הבננה "אנסט"
פלחי "בננה צ'יפס", העשויים בננות מיובשות
עוגת בננות מעוטרת בפלחי בננות טריים
בננות מצופות שוקולד
מטע בננות
בננה מקולפת ואכולה למחצה
ראו גם

עכביש הבננות
מלחמת הבננות
רפובליקת בננות
בננדין
ביאורים

↑  השם "מוז" ניתן לבננה לזמן מסוים, אולם האקדמיה ללשון העברית החליטה בסופו של דבר שהשם העברי התקני יהיה "בננה".
↑  resistant starch, עמילן שהגוף אינו יכול לעכל. הוא לא נספג במעי הדק, ועובר כמות שהוא אל המעי הגס.
↑  לוטאין הוא נוגד חמצון, המצוי באופן טבעי בירקות ובפירות רבים. הלוטאין מסייע בהגנה על העיניים מפני קרינה, ומקטין את הסיכוי לחלות במחלות עיניים כגון קטרקט ומחלות נוספות, העשויות לפגוע ברשתית.
הערות שוליים

↑  מוֹז, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑   נטע אחיטוב, מגפה מאיימת לחסל את כל הבננות בעולם. האם הפתרון יגיע מישראל?, באתר הארץ, 25 ביולי 2024
↑  ממצא מפתיע: מה אכלו בארץ ישראל לפני 3,700 שנה?, באתר ynet, 23 בדצמבר 2020
↑  https://www.researchgate.net/publication/255571089_BIOTECHNOLOGY_TO_BENEFIT_SMALL-SCALE_BANANA_PRODUCERS_IN_KENYA
↑  Gray, Nathan. “Pasta goes bananas: Green banana flour offers gluten-free pasta solutions.”
↑  אפרים לב וזהר עמר, סממני המרפא המסורתיים בארץ ישראל, ירושלים, תשס"ב, עמ' 88.
↑  שירי נקש, 100 קלוריות בתוך קליפה: בננה - מה כל כך טוב בה וכמה כדאי לאכול ביום?, באתר ynet, 5 במרץ 2024
↑  Gregory McNamee, Movable feasts : the history, science, and lore of food, Praeger, 2007, עמ' 35
↑  Jessie Szalay, Bananas: Health Benefits, Risks & Nutrition Facts, Livescience
↑  Jessica Orwing, People around the world are eating banana peels because they know something that Westerners do not, Business Insider, Business Insider, Science
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4204383-9  NDL: 00560501  NKC: ph118753 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
חבר קיבוץ מחזיק אשכול בננות בחגיגות 25 שנה לדגניה ב'
דוחל שחור-גרון

| דוחל שחור גרון |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: חטפיתיים
סוג:: דוחל
מין:: דוחל שחור גרון
שם מדעי
 Saxicola rubicola ‏לינאוס, 1766

Saxicola rubicola
דוחל שחור גרון (שם מדעי: Saxicoia rubicola) הוא ציפור ממשפחת החטפיתיים בסדרת ציפורי שיר. לעיתים משויך למשפחת הקיכליים.
מקור השם כנראה המילה הארמית "דחיל" שמשמעותה פחד, משום שהוא רוטט כאילו הוא מפחד. תרגום השם המדעי הוא שוכן סלעים.
תיאור הציפור

מוטת כנפיו היא 18–22 ס"מ, אורך גופו הוא 11.5-13 ס"מ, ומשקלו 14–16 גרם. רגלו ארוכה ושחורה, והאצבעות עדינות. המקור קצר, חד וגם הוא שחור. קשתית העין בצבע חום כהה. אצל הזכר הראש והסנטר שחורים, בצידי הצוואר יש שני כתמים לבנים. העל שת חום מנוקד או לבנבן. חלקי הגוף העליונים שחומים. החזה כתום-ערמוני והבטן לבנה. אצל הנקבה הצבעים דהויים יותר, והכתמים בצידי הצוואר קטנים.
מזון

מזונו העיקרי הוא חרקים וחסרי חוליות אחרים וזחליהם, לעיתים ניזון מפירות וזרעים. נצפה אוכל לטאות ודגים קטנים.
קינון ושטחי מחיה

מצוי בישראל בין ספטמבר לאפריל, חולף וחורף בכל הארץ. נמצא בשטחים פתוחים עם צמחייה חד שנתית ושיחים או עצים נמוכים, שם הוא גם מקנן.
בני הזוג נמצאים בדרך כלל זה ליד זה. גודל שטח המחיה שלהם הוא 5–10 דונם, הזוג חוזר בדרך כלל לאותה הטריטוריה כל שנה. הדוחל אינו מקנן בישראל. הקן נמצא קרוב לקרקע על שיח נמוך וצפוף. בניית הקן נמשכת 4–10 ימים. הנקבה מטילה 4–6 ביצים ודוגרת עליהן לבדה במשך 13–14 ימים. שני ההורים מאכילים ומטפלים בגוזלים שבקעו, הגוזלים פורחים אחרי 13–14 יום מן הבקיעה, לפעמים לפני שיכולים לעוף. שני ההורים מאכילים את הגוזלים 4–5 חמישה ימים אחרי הפריחה, אחר הזכר ממשיך לבדו להאכילם 5–10 ימים בזמן שהנקבה מתחילה לבנות קן למחזור נוסף. הדוחלים משלימים 2–4 מחזורי קינון בשנה.
התנהגות אופיינית

הוא מרבה לעמוד בנקודות תצפית בולטים כמו עמודים, גדרות, קוצים ולרטוט בזנבו ובכנפיו. מעמדתו קולט הדוחל חרקים, צד אותם וחוזר למקומו. קולות האזהרה הם שריקה ונקישות, "ויסט טרק טרק ויסט...", השירה גבוהה, רוטטת וחד-גוונית.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph517019
דומדמנית

ערך זה עוסק בדומדמנית אדומה. אם התכוונתם לדומדמנית שחורה, ראו .
| דומדמנית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צמחים
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: בקעצוראים
משפחה:: דומדמניתיים
סוג:: Ribes
מין:: דומדמנית
שם מדעי
 Ribes rubrum ‏לינאוס, 1753
דומדמנית (שם מדעי: Ribes rubrum) נקראת גם דומדמנית אדומה, שחורה או צהובה, היא שיח עונתי הגדל לגובה של 1-1.5 מטר (ולפעמים אף שני מטרים). העלה הוא בעל חמש אונות; העלים מסודרים בספירלה מסביב לגבעול. הפרחים צהובים-ירוקים ומהם גדלים הפירות האדומים הבוהקים, שהקנו לשיח את שמו. הפירות גדלים באשכולות המונים שלושה עד עשרה פירות; גודל כל פרי 8–12 מילימטר. השיחים גדלים בעיקר במערב אירופה (צרפת, בלגיה, הולנד, גרמניה וצפון איטליה), שם הם נחשבים נפוצים.
בדומדמנית יש רמה גבוהה של ויטמין C, סיבים וחומצות בפרי.
גידול

צרפת ובלגיה היו הראשונות שגידלו דומדמניות באופן מסחרי, וכבר ב-1600 נזרעו השדות הראשונים. כיום מגדלות מדינות רבות את הפרי באופן מסחרי, ביניהן מדינות באסיה, והוא עדיין נפוץ בצפון אירופה, שם הוא גדל באופן טבעי. בארץ הדומדמניות גדלות ברמת הגולן. שיח הדומדמניות דורש מנות קור.