stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכאל גיטלין
פרסים

1984 - מענק לאומי לאמנויות, תרומה לאומית לאמנויות, ארצות הברית
1984 - מלגת פגי גוגנהיים, ניו יורק, ארצות הברית
1987 - מלגת גוגנהיים בפיסול ורישום, ניו יורק, ארצות הברית
1988 - מענק אוגוסט סנט גאודנס
1989 - פרס סנדברג, מוזיאון ישראל, ירושלים
1991 - מענק קרן פולוק-קרסנר
2000 - פרס ג'נט ג'פין, קרן התרבות אמריקה-ישראל
2005 - מענק קרן ניו יורק לאמנות
ראו גם

הגדרת דף
מים מינרליים

מים מינרליים נמזגים לכוס
מים מינרליים הם מים המכילים מינרלים או חומרים מומסים אחרים המשנים את טעם המים או מעניקים להם ערך טיפולי. חומרים מסיסים נפוצים הם מלחים, תרכובות גופרית וגזים. מים מינרליים לרוב יכולים לעבור פחמון, כלומר תהליך שבו תכולת הפחמן מתגבשת בתהליך בעירה שאינו צורך חמצן. מים מינרליים מופקים בטבע במקורות תת-קרקעיים.
לעיתים מים מינרליים נצרכים באופן מסורתי ישירות ממקום נביעתם, כמו במרכזי ספא ובארות. לעיתים קרובות אתרי תיירות יוקמו סביב אתר מים מינרליים. התפתחויות תיירותיות כאלו הן ערי ספא ומלונות הידרופתיים.
בימינו נפוץ לשווק מים מינרליים בבקבוקי פלסטיק לצריכה אישית. ההגעה ישירות אל מקורות המים המינרליים אינה נפוצה כיום ולעיתים אף חסומה בגלל זכויות בלעדיות של בעלי המקום. כיום יש מעל 3,000 מותגי מים מינרליים בעולם.
השאלה האם מים מינרליים עדיפים מבחינה בריאותית על פני מי ברז רגילים, תלויה בעיקר באיכות המים המקומית. על פי משרד הבריאות הישראלי וחוקרים נוספים, ישראל נמצאת בין המדינות המובילות בעולם באיכות מי שתייה ובאחוז חריגות נמוך, ולכן אין כל יתרון בריאותי לצריכת המים המינרליים על פני מי הברז כשמומחים רבים טוענים כי דווקא מי הברז בריאים יותר. בנוסף, נטען כי במבחני טעימה עיוורת מי ברז זוכים בדרך כלל לציון גבוה יותר ממים מבוקבקים וכי אלו שמעדיפים את טעמם של מים מינרליים עושים זאת בעיקר ממניעים פסיכולוגיים.
טענה נוספת כלפי יצרני המים המינרליים, היא שהשימוש הגובר במכלי הפלסטיק לצריכת מים מגביר את צריכת הנפט, פליטת גזי החממה ותורם לזיהום הסביבה. בשל הביקורת, פועלות החברות להקטין את תכולת הפלסטיק בבקבוקים.
בניגוד למדינות אחרות, בישראל הביטוי "מים מינרליים" יכול להתייחס למי שתייה המשווקים בבקבוקי פלסטיק גם אם לא מדובר במי מעיינות מיוחדים. קיימים מפעלים שאורזים ומשווקים מים מאספקת המים הכללית (municipal water או community water). מפעלים אלו מעבירים את המים שמתקבלים מאספקת המים הכללית מספר תהליכים של סינון ובקרת איכות לפני אריזתם בבקבוקים. ברוב העולם לא מתייחסים למוצר זה כ"מים מינרליים" אלא כ“מים מבוקבקים” (bottled water). למרות שאלו אינם מים מינרליים בהגדרה הקלאסית, מים מבוקבקים נחשבים בדרך כלל לבטוחים לשתייה גם כאשר באספקת המים הכללית מתגלות תקלות שמחייבות הרתחה. למרות זאת, רשויות בריאות רבות בעולם, ובכללם משרד הבריאות הישראלי ממליצות להרתיח מים המשמשים להכנת מזון לתינוקות עד גיל שנה, גם אם משתמשים במים מבוקבקים או מינרליים.
מים מינרליים אינם עוברים הכלרה והפלרה כמו מי ברז רגילים, ולכן המתנגדים להפלרה מקפידים לשתות מהם, ומנגד התומכים בהפלרה קוראים לא להסתמך עליהם. כמו כן, יצרנים של מוצרים מותססים נוטים לטפל במים מאספקת המים הכללית לצורך הוצאת ההלוגנים לפני תהליך ההתססה למנוע השפעה על אוכלוסיית המיקרואורגניזמים המשמשים בתהליך התסיסה.
ראו גם

פלואוריד
הרתחה
הכלרת מים
הערות שוליים

↑  מתוך אתר mineralwaters.org
↑  נעמי דרום, אם יש לכם ברז - למה לבזבז כסף על מים מינרליים?, באתר TheMarker‏, 6 בנובמבר 2010
↑  "דף מידע לדיאטניות:שימוש במים להכנת תמל"ים": הנחיות משרד הבריאות להרתחת מים להכנת מזון לתינוקות עד גיל שנה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536233305171  BNE: XX4576240  BnF: cb11976042p (data)  GND: 4114605-0  LCCN: sh85085578  NKC: ph122891
מים לבנים (סרט)

| --- | --- |
 בימוי:  איזו אוג'וקוו 
 מדינה:  ניגריה 
 הקרנת בכורה:  2007 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מים לבנים (באנגלית: White Waters) הוא סרט קולנוע ניגרי מסוגת דרמת ספורט משנת 2007 בבימויו של איזו אוג'וקוו. הסרט זכה בארבעה פרסי אקדמיה: פרס הבמאי הטוב יותר, הפסקול הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר, והשחקנית הטובה ביותר וכן היה מועמד ל-12 פרסים נוספים באקדמיה למוזיקה.
הסרט מציג איכויות הפקה ראויות, ומככבים בו או. סי. יוקג`ה וכוכבת הקולנוע הניגרית ריטה דומיניק.
עלילה

הסרט מגולל את סיפורו של נער מקופח בניגריה שנתגלה כרץ מוכשר. מלווין, הוא ילד מנודה מבחינה חברתית, אך מוכשר מבחינה אתלטית. הוא ננטש על ידי הוריו בגיל אחת עשרה בכפר עם סבתו (ג'וקה סילבה). מלווין לעיתים קרובות עורך אימוני ריצה במתקני האתלטיקה בכפר של סבתו. במהלך העלילה מלווין מתאהב בנולה, נערה המתגוררת בכפר של סבתו. ככל שמלווין מתקדם מבחינה ספורטיבית בקבוצת הריצה הוא מגלה כי הוא צובר יריבים אשר קוראים תיגר על מעמדו בקבוצה. אתגרים אלו מחריפים כאשר הבחור המהיר ביותר בקבוצה מרגיש מאוים על ידי מלווין.
עשר שנים חולפות, והגבר הצעיר, הבודד והתימהוני תופס את מבטם של שניים. האחד הוא מאמן נבחרת האתלטיקה שמתאמנת בסביבת הכפר, שמשוכנע שהבחור הצעיר שרץ (כמו פורסט גאמפ) במהירות מסחררת, יכול להשתלב בנבחרתו לקראת אליפות ניגריה. והשנייה היא אחת הספורטאיות המצטיינות של נבחרת הנשים, אותה מציל מלווין אחרי שהיא נשדדת בלילה. כוכב נבחרת האתלטיקה המחזר אחרי הספורטאית הופך לאויבו המר של מלווין, כאשר בו זמנית מעמדו כספורטאי וכמאהב מעורער על ידי הצעיר המופנם. דווקא כשמלווין סוף סוף מתחיל להשתחרר ומתפתח רומן בינו לבין הספורטאית, מתגלים חפציה שנשדדו בפשיטה בביתו.
הערות שוליים

↑  [African Movie Academy Award "AMAA Nominees and Winners 2008"], ‏11 בפברואר 2011
↑  "Africa Movie Academy Awards' nominees take a bow in Josies", ScreenAfrica.com, ‏20 בינואר 2010 (ארכיון)
1 2  מים לבנים, באתר הבמה נותנים במה לתרבות
↑  White Waters, AFRIKCINEPEDIA
DOCUMENTING AFRICAN CINEMA ONE MOVIE AT A TIME, ‏22 בנובמבר 2009
מוחמד בן אסמאעיל

מוחמד בן אִסמאעיל (בערבית: محمد بن إسماعيل) היה אימאם מוסלמי אסמאעילי, ובנו של אִסמאעיל אבן ג'עפר. רוב האסמאעיליה הולכים בעקבות צאצאיו, דרך בנו עבדאללה, אשר ידוע גם בשם אלוואפי אחמד (בערבית: الوافي أحمد). צאצאיו היו אלו אשר יסדו את האימפריה של השושלת הפאטמית.
ביוגרפיה

מוחמד בן אסמאעיל נולד ב-12 לחודש רביע אל-אוול בשנת 128 בלוח השנה ההיג'רי, שנת 740 לספירה.
בילדותו המוקדמת, הוא היה תחת חסותו, השגחתו והגנתו של הסבא שלו, האימאם ג'עפר א-צאדק, באל-מדינה.
מוחמד המשיך במהלך חייו לשכון באל-מדינה, במטרה להצמיח את האסמאעיליה. הוא נהג להסוות את זהותו, ורק אליטה מובחרת של מקורבים ידעה את זהותו האמיתית, וזאת על מנת לחמוק מהרודנות השלטונית אשר ניסתה לרדוף את זרם האסמאעיליה. הח'ליפה, הארון א-רשיד, פתח בחקירה למציאת מקום משכנו של מוחמד, ואף שלח כוחות רבים לתור אחריו ברחבי העיר, מוחמד הסתתר במקלט תת-קרקעי שנבנה תחת ביתו..
אשתו של הארון א-רשיד, שבסתר ליבה העריצה את האימאם מוחמד בן אסמאעיל, סייעה למוחמד והוא הצליח לחמוק מאל-מדינה ולעבור לכופה
הוא נותר בכופה לתקופה זמן ארוכה וממושכת, והשלים את תקופתו כאימאם, תקופה שנמשכה 45 שנים. הוא נפטר ביולי 809.
ראו גם

אסלאם שיעי
רשיד א-דין סנאן
עלי בן אבי טאלב
אסמאעיליה
הערות שוליים

↑  Daftary, Farhad, The Ismāʻı̄lı̄s : their history and doctrines, 1st pbk. ed, Cambridge [England]: Cambridge University Press, 1992
↑  Daftary, Farhad, A modern history of the Ismailis: continuity and change in a Muslim community, London: I.B. Tauris
↑  Daftary, Farhad, The Assassin legends : myths of the Ismaʻilis, Papaerback ed, London: Tauris, 1995
↑  Daftary, Farhad, The Ismailis : an illustrated history, London: Azimuth Editions in association with the Institute of Ismaili Studies, 2008
↑  Daftary, Farhad, Mediaeval Ismaʻili history and thought, Cambridge: Cambridge University Press, 1996
↑  Daftary, Farhad, A short history of the Ismailis : traditions of a Muslim community, Edinburgh: Edinburgh University Press, 1998
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אסמאעיל אבן ג'עפר | האימאמים האסמאעילים | הבא: אלוואפי אחמד |
מזנכימה

| --- | --- |
 שיוך:  רקמת תאים 
 התפתחות מתוך:  embryonic mesenchyme 
 תיאור ב:  האנציקלופדיה הסובייטית הגדולה (1926–1947) 
 מזהים
 טרמינולוגיה אמבריולוגיקה:  E5.16.4.0.3.0.18 
 
תא מזנכימלי
מזנכימה, או רקמת חיבור עוּבָּרִית, היא דוגמה לרקמת חיבור רטיקולרית - סוג של רקמת חיבור רפה שמקורה בעיקר בשכבת הנבט מזודרם בעובר. חלק מהתאים המזנכמליים מקורם בניורל קרסט, שמקורו בשכבת הנבט אקטודרם. המזנכימה מתאפיינת בריכוז רב של חומר בין-תאי, הכולל סיבים רטיקולריים שונים ותאים חסרי-התמחות. תאים מזנכמליים בעובר מסוגלים להגר ממקורם למקום אחר, שכן לא מתקיימים בהם חיבורים בין תאיים. תאי אפיתל יכולים להפוך לתאים מזנכמליים בתהליך שנקרא EMT - Epithelial-mesenchymal transition.
המזנכימה היא למעשה רקמת החיבור העוברית, ותאיה מסוגלים להתפתח ולהתמיין לרקמות שונות, ביניהן רקמות חיבור, עצם, סחוס שהם בעצמם תאים מזנכימאליים, מערכת הלימפה ומערכת הדם.
ראו גם

שכבת נבט
הערות שוליים

↑  רקמת חיבור עֻבָּרִית במילון ביולוגיה כללית (תשס"ט), 2009, באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565656905171  BnF: cb12268568z (data)  LCCN: sh85083914  TE: E5.16.4.0.3.0.18 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מיכל פלג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1959 (בת 65 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 
מיכל פלג (נולדה ב-1959) היא אמנית, עיתונאית, סופרת ומסאית ישראלית.
קורות חיים

נולדה בחיפה וחיה בילדותה באתיופיה עקב שליחות הוריה במדינה. למדה אמנות ועיצוב בבצלאל וקולנוע ברומא. עד שנת 1990 הייתה כתבת העיתונים "דבר" ו"מעריב" באיטליה, במקביל לעבודתה שם בתחום הקולנוע. הרצתה באקדמיה לאמנות "בצלאל" ובבתי-ספר לעיצוב ולתקשורת חזותית. מפרסמת מאמרים ומסות בעיתון "הארץ".
מטיוליה המקיפים באזורי סכסוך ומתיחות בעולם פרסמה רשימות מברלין לאחר נפילת חומת ברלין, מנגורנו קרבאך, מקובה ומאתיופיה.
עשייתה כוללת פעילות בארגון תעאיוש, לקידום שותפות יהודית-ערבית.
ספריה

שיר הרס וסיפורים אחרים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1997 - סיפורים
העיר הפנימית, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998 - רומן
לאפריקה, הוצאת כרמל, 2005 - נובלה וסיפורים קצרים
פנים: שיחות עם יאן ראוכוורגר, כרמל, 2007
נדיר, עם עובד, הספריה לעם, 2010 - רומן
החתרנים: מסע בספרות ובמאה העשרים, הוצאת כתר, 2017
הערות שוליים

↑  ב.צ., מיכל פלג, אחותנו את, באתר הארץ, 22 בנובמבר 2005
↑  מתי גולן, ‏אילנה דיין והשטאזי, באתר גלובס, 25 בינואר 2016
↑  נעמה גרשי, אף אחד לא חזר מאפריקה - אף אחד!, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2005
↑  חמדה רוזנבאום, איך מציירים בית ואיך חיים בתוכו, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2007
↑  הכינו את הסימניות | פרוזה מקור, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2009
↑  רענן שקד, אז מה נקרא השנה? המלצות ספרים חמות מעורכי הוצאות הספרים המובילות, באתר ynet, 29 בספטמבר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297244305171  GND: 140971238  ISNI: 0000 0000 8151 9816  LCCN: n87844992  NTA: 158937325  VIAF: 120232707   WorldCat (עם VIAF): 120232707
מוחמד בן אסמאעיל א-דרזי

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־10 בוכרה, אוזבקיסטן 
 פטירה:  1020 קהיר, השושלת הפאטמית 
 
מוחמד בן אסמאעיל א-דֻּרְזִי (בערבית: محمد بن إسماعيل الدرزي) היה מטיף דתי ומנהיג העדה הדרוזית במאה ה-11. הוא הוכרז ככופר בשנת 1016, והוצא להורג ב-1018 על ידי הח'ליף הפאטימי אל-חאכם באמר אללה.
ביוגרפיה

מעט מאוד ידוע על ראשית חייו של א-דֻּרְזִי. על פי רוב המקורות, הוא נולד בבוכרה, והיה כנראה ממוצא פרסי. הוא כונה "א-דרזי", כינוי שפירושו "החייט". הוא הגיע לקהיר בשנת 1015 לערך, והצטרף לתנועת הדרוזים שאך נולדה.
א-דרזי הנהיג כוח צבאי שנשלח מקהיר, כדי לדכא את "תנועת האחדות", שקמה בהרי השוף בלבנון ובחורן שבסוריה, ושאפה לאחד נוצרים ומוסלמים סונים ושיעים תחת אל אחד. הצבא של א-דרזי מנה כ-200 אלף חייל, בעוד שלתנועת האחדות היו פחות מ-10,000 איש. שני הצדדים נפגשו מצפון לירושלים. הצבא של א-דרזי הובס, והוא נתפס בשבי. כתוצאה מהניצחון, זכתה תנועת האחדות לכינוי "התנועה שהביסה את הצבא של א-דרזי".
לאחר הקרב, הפך א-דרזי לאחד ממטיפי הדת הראשונים של "דת האחדות", שנודעה בשם הדת הדרוזית. באותה עת גייסה התנועה מספר גדול של חסידים. עם זאת, מאוחר יותר הוא נחשב בוגד בעיני הדרוזים, ובדרך כלל הם מאפיינים אותו בתכונות שטניות, ובפרט בתכונת היהירות.
השקפה זו מבוססת על העובדה ההיסטורית, שככל שמספר חסידיו גדל, הוא הפך אובססיבי למנהיגותו, ולקח לעצמו את התואר "חרב האמונה". באיגרות החוכמה, מזהיר חמזה בן-עלי אבן-אחמד את א-דרזי ואומר: "האמונה אינה זקוקה לחרב כסיוע". אולם, א-דרזי התעלם מאזהרותיו של חמזה, והמשיך לקרוא תיגר על האימאם. גישה זו הובילה למחלוקות בין א-דרזי לבין חמזה בן-עלי, ששלל את התנהגותו. א-דרזי טען כי הוא זה שנועד להיות המנהיג של הדעוה, והעניק לעצמו את התואר "אדון המדריכים", כי הח'ליף אל-חאכם כינה את חמזה בן-עלי "אדון המצייתים".
בשנת 1018 אסף א-דרזי סביבו חסידים, שכונו "דרזיים", שהאמינו כי התבונה האוניברסלית התגלמה באדם הראשון, הועברה ממנו אל הנביאים, ואחר כך אל עלי, ומכאן אל צאצאיו, הח'ליפים הפאטימים. א-דרזי כתב ספר שייסד את הדוקטרינה הזאת. הוא קרא מספרו במסגד הראשי בקהיר, מה שגרם למהומות ולמחאות נגד טענותיו, ורבים מחסידיו נהרגו. חמזה בן-עלי הוקיע את דרכו, וכינה אותו "החצוף והשטן". המחלוקת שיצר א-דרזי הובילה את הח'ליף אל-חאכם להשעות את הדעוה הדרוזית בשנת 1018.
בניסיון לזכות בתמיכתו של אל-חאכם, החל א-דרזי להטיף כי אל-חאכם ואבותיו היו גלגולו של אלוהים.
ישנה סברה שא-דרזי התיר לחסידיו לשתות יין (בניגוד לאמונת האסלאם), וכן התיר נישואים האסורים על פי ההלכה האסלאמית. אולם יש חוקרים המפקפקים בכך.
מותו ולאחריו

אל-חאכם לא האמין שהוא גלגול של אללה, והוא חשב שא-דרזי מנסה להציג עצמו כנביא חדש. הוא ראה בו סיכון דתי, והעדיף את חמזה בן-עלי על פניו. על כן הוא פקד להוציא אותו להורג ב-1018. אחריו, נותר בן-עלי המנהיג היחיד של הדת החדשה.
אף על פי שהדרוזים אינם רואים בא-דרזי את מייסד האמונה שלהם (ולמעשה, הם מתייחסים אליו כאל "הכופר הראשון"), קבוצות מוסלמיות יריבות כינו את ה"דרוזים" על שמו של א-דרזי, והכינוי דבק בהם שלא בטובתם. ה"דרוזים" מעדיפים לכנות את עצמם "אל-מווחידון" (המאמינים באל אחד).
הערות שוליים

↑  Farhad Daftary, Historical Dictionary of the Ismailis, Scarecrow Press, 2011, עמ' 40, ISBN 9780810879706
↑  Samy Swayd, The A to Z of the Druzes, Scarecrow Press, 2009, עמ' 32, ISBN 9780810870024
מיכאלי, מלך אימרתי

מיכָּאֶלי (בגאורגית: მიქაელი) מבית בגרטיוני היה מלך הממלכה הגאורגית המערבית, ממלכת אימרתי, בין השנים 1327–1329.
מיכאל היה בנו השני של דוד השישי נארין מאשתו הראשונה, תמר אמָנֶליסדזֶה. בשנת 1293 הומלך אחיו הגדול, קונסטנטין הראשון, למלך ממלכת אימרתי, אולם מיכאלי שרצה לתפוס את השלטון במקומו מרד בו והצליח להשתלט על הפרובינציות רצ'ה-לצ'חומי וארגוותי שבצפון אימרתי. לאחר מותו של קונסטנטין, שהיה חשוך ילדים, ירש אותו מיכאל על כס המלוכה בשנת 1327. למרות תוארו כ"מלך הכרתוולים (הגאורגים) והאבחזים וכו'", הוא שלט בפועל רק על חלקה המערבי של גאורגיה, והחזיק את חצר מלכותו בכותאיסי, בירת הממלכה.
מיכאלי נפטר שנתיים לאחר שהפך למלך אימרתי, בשנת 1329, ובנו בגרט הקטן ירש אותו.
מזסמרה

| --- | --- |

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  הווש הווש
 נפה:  נפת פיזשאבון
 שטח:  21.48 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  985 (1 בינואר 2021)
 קואורדינטות:  47°44′46″N 20°31′08″E﻿ / ﻿47.746°N 20.519°E﻿ / 47.746; 20.519 
 אזור זמן:  UTC +1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.מזסמרה(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.מזסמרה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מזסמרה (בהונגרית: Mezőszemere) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה גם במזסמרה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 1,898 תושבים ובשנת 2021 רק 1,394 תושבים.
היישוב נקרא בורשודסמרה (Borsodszemere) עד שנת 1950, האזור מיושב מהמאה ה-13, הוא מוזכר לראשונה בתעודות משנת 1261 ומאז הוא מיושב לסירוגין.
יהודי מזסמרה

יהודים חיו במזסמרה במאה ה-18 ובמאה ה-19. החל משנת 1901 היו יהודי הכפר כפופים לקהילת אוזד. בשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 8 |  |
| 1880 | 24 | 1,220 |
| 1910 | 16 |  |
| 1920 | 12 |  |
| 1930 | 13 |  |
| 1941 | 14 | 2,309 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  בורשודסמרה בהלמ"ס ההונגרי
↑  תיעוד יהודי מזסמרה שנרצחו בשואה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז הווש |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | אגר  |  |
| ערים |  בלפאטפלווה •  פיזשאבון •  ג'נג'ש •  ג'נג'שפטה •  הטוון •  הווש •  קישקרה •  לרינצי •  פטרוואשארה •  ורפלט |  |
| כפרים | אפץ •דורמאנד •אצ'ד • אנדורנקטאליה • באטור • דמיין • אגרבקטה • אגרבוץ' • אגרצ'הי • אגרסלוק • אגרסולאט • פלדברה • פלשטארקאן • הוושרניוש • קרצ'נד • מקלאר • נג'טאליה • נוסוואי • נובאי • אושטורוש • סרוושקה • סוץ' • אבשאר • אטקאר • אדאץ' • דטק • דומוסלו • ג'נג'שהלאס • ג'נג'שאורוסי • ג'נג'שוימוש • ג'נג'שטריאן • הלמאיוגרה • קראצ'ונד • קישנאנה • לודש • מרקז • נג'פיגד • נג'רדה • פאלושוורשמרט • וץ' • וישונטה • ויסנק • מאטראסנטאימרה • אטאן • בוצונאד • ארדטלק • ארק • הוושווזקן • קמלה • פיי • טרנבוד • טרנמרה • טרנארש • טרנסנטמיקלוש • טרנז'דאן • טנק • טיסנאנה • זראנק • בולדוג • צ'אן • הרד • הורט • קרקהרסט • נג'קקנייש • פטפיבאניה • רוז'סנטמארטון • סיצ'י • זג'ווסאנטו • בלטון • בקלצה • ביקסנטמארטון • נג'ווישניו • סילוואשווארד • אלדברה • בשנייטלק • אגרפרמוש • קאל • קאפולנה • קומפולט • מזסמרה • מזטארקאן • נגיוט • פורוסלו • שרוד • סיהלום • טופלו • אוילרינצפלווה • בודון • ביקסק • ביקסנטארז'בט • ארדקוושד • פדמש• אישטנמזיה • איוואד • קישפיזש • מאטרבלה • מאטרדרצ'קה • פראד • פראדששוואר • רצ'ק • שירוק • סאילה • סנטדומונקוש • טרנללס • טרפש • וארסו |  |
| יישובים בנפת פיזשאבון |
| --- | --- | --- |
| יישובים | פיזשאבון • אלדברה • בשנייטלק • דורמאנד • אגרפרמוש • קאל • קאפולנה • קומפולט • מזסמרה • מזטארקאן • נגיוט • פורוסלו • שרוד • סיהלום • טופלו • אוילרינצפלווה |  |
מייק וודסון

| --- | --- |

וודסון בשנת 2013
 לידה:  24 במרץ 1958 (בן 66) אינדיאנפוליס, אינדיאנה, ארצות הברית
 עמדה:  קלע
 גובה:  1.96 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת אינדיאנה
 דראפט:  בחירה מספר 12, 1980 ניו יורק ניקס
 קבוצות כשחקן
 1980–1981 1981 1981–1986 1986–1988 1988–1990 1990:  ניו יורק ניקס ניו ג'רזי נטס קנזס סיטי/סקרמנטו קינגס לוס אנג'לס קליפרס יוסטון רוקטס קליבלנד קאבלירס
 קבוצות כמאמן
 1996–1999 1999–2001 2002–2003 2003–2004 2004–2010 2011–2012 2012–2014 2014–2018:  מילווקי באקס (עוזר) קליבלנד קאבלירס (עוזר) פילדלפיה 76' (עוזר) דטרויט פיסטונס (עוזר) אטלנטה הוקס ניו יורק ניקס (עוזר) ניו יורק ניקס לוס אנג'לס קליפרס (עוזר)
מייקל דין "מייק" וודסון (באנגלית: Michael Dean "Mike" Woodson; נולד ב-24 במרץ 1958) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי. בין השנים 1980–1991 שיחק בליגת ה-NBA, ורשם ממוצעים כוללים של 14.0 נקודות, 2.3 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים למשחק. מאז שנת 1996 משמש לסירוגין כעוזר מאמן וכמאמן ראשי ב-NBA.
נעורים וקריירת מכללות

וודסון נולד וגדל באינדיאנפוליס שבאינדיאנה. בנערותו שיחק מול שחקנים מקצועיים רבים אשר נהגו לפקוד את מגרשי הכדורסל של אינדיאנפוליס, דוגמת ג'ורג' מקגיניס, רוג'ר בראון ומל דניאלס.
בין השנים 1976–1980 למד באוניברסיטת אינדיאנה, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן בוב נייט. בעונת 1979/1980 הוביל את הקבוצה לצד אייזיאה תומאס לאליפות מחוז ה-Big Ten, ולהעפלה לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen). בתקופתו בקבוצת האוניברסיטה שיתף פעולה גם עם מאמני ה-NBA לעתיד רנדי ויטמן ובוץ' קרטר, והעמיד ממוצעים כוללים של 19.8 נקודות, 5.6 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק.
קריירת משחק

בדראפט ה-NBA‏ 1980 נלקח וודסון בבחירה ה-12, על ידי ניו יורק ניקס. לאחר עונה אחת בלבד הועבר בטרייד לניו ג'רזי נטס, בתמורה למייק ניולין, ולאחר 7 משחקים עם הנטס הועבר בטרייד נוסף לקנזס סיטי קינגס, בתמורה לסם לייסי. ב-5 עונותיו בקנזס סיטי היה אחד משחקניה המובילים, לצד אדי ג'ונסון, לארי דרו ורג'י ת'יאוס, וקלע 16.3 נקודות בממוצע למשחק.
לקראת עונת 1986/1987 נשלח יחד עם לארי דרו בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס, בתמורה לג'וניור ברידג'מן, דרק סמית' ופרנקלין אדוארדס. בשתי עונותיו עם הקליפרס הוביל את קלעי הקבוצה, עם ממוצע של 17.5 נקודות למשחק, אך בשתיהן היא סיימה עם המאזן הגרוע ביותר ב-NBA. ביולי 1988 חתם וודסון על חוזה ביוסטון רוקטס, ולאחר כשנתיים וחצי שוחרר מהקבוצה. בעונת 1990/1991 שיחק ב-4 משחקים עבור קליבלנד קאבלירס בטרם שוחרר ופרש ממשחק. ב-5 מתוך 10 עונותיו המלאות ב-NBA העפיל עם קבוצתו לשלב הפלייאוף, אך בכל המקרים הודח כבר בסיבוב הראשון.
קריירת אימון > השנים הראשונות

לקראת עונת 1996/1997 מונה וודסון לעוזרו של מאמן מילווקי באקס, כריס פורד, אשר בהמשך הוחלף על ידי ג'ורג' קארל. בין השנים 1999–2001 שימש כעוזרו של רנדי ויטמן בקליבלנד קאבלירס, ובעונות 2003 ו-2004 היה עוזרו של לארי בראון בפילדלפיה 76' ובדטרויט פיסטונס, בהתאמה. בעונתו היחידה בדטרויט זכתה הקבוצה באליפות ה-NBA, לאחר שגברה בסדרת הגמר על לוס אנג'לס לייקרס (4–1).
קריירת אימון > אטלנטה הוקס

בקיץ 2004 מונה למאמנה הראשי של אטלנטה הוקס, במקומו של טרי סטוטס. את עונת 2004/2005 סיימו ההוקס עם המאזן הגרוע ביותר בליגה (13–69), אך בכל אחת מ-5 העונות הבאות הציגו שיפור תחת וודסון, עד עונת 2009/2010 אותה סיימו עם המאזן השלישי בטיבו באזור המזרחי (53–29). בעונת 2007/2008 העפילה אטלנטה לשלב הפלייאוף לראשונה מזה 9 שנים, בהובלתם של ג'ו ג'ונסון וג'וש סמית', ובשתי העונות הבאות הגיעה לחצי גמר האזור המזרחי. לאחר שהובסה על ידי אורלנדו מג'יק בתוצאה 0–4 בסיבוב השני של פלייאוף 2010, הודיעה הקבוצה כי לא תאריך את חוזהו של וודסון כמאמן הקבוצה, והוא הוחלף על ידי עוזרו לארי דרו.
קריירת אימון > ניו יורק ניקס

באוגוסט 2011 הצטרף וודסון לצוות האימון של מייק ד'אנטוני בניו יורק ניקס, ובמרץ 2012 החליף אותו כמאמן הראשי של הניקס. עד לסיום עונת 2011/2012 המקוצרת רשמה הקבוצה מאזן חיובי 18–6 תחת וודסון (לאחר שפתחה את העונה עם מאזן שלילי 18–24), והעפילה לפלייאוף מהמקום השביעי במזרח. בסיבוב הפלייאוף הראשון הפסידו הניקס מול האלופה שבדרך, מיאמי היט. את העונה העוקבת סיימו הניקס עם המאזן השני בטיבו באזור המזרחי, 54–28, ואף העפילו לסיבוב השני של הפלייאוף לראשונה מאז עונת 1999/2000, אך הפסידו מול אינדיאנה פייסרס (2–4). על אף יכולת מצוינת של כוכב הקבוצה כרמלו אנתוני (27.4 נקודות למשחק), בעונת 2013/2014 רשמו הניקס מאזן שלילי 37–45, ובסיומה פוטר וודסון מתפקידו.
קריירת אימון > לוס אנג'לס קליפרס (עוזר)

לקראת עונת 2014/2015 מונה וודסון לעוזרו של דוק ריברס בלוס אנג'לס קליפרס. בסיום עונת 2017/2018 התפטר וודסון מהתפקיד.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות המשחק של וודסון ב-NBA, באתר basketball-reference.com
1 2  סטטיסטיקות האימון של וודסון ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  שאלות ותשובות עם מייק וודסון, באתר ניו יורק פוסט, 21 במרץ 2012
↑  סטטיסטיקות המכללות של וודסון, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1980, באתר basketball-reference.com
↑  וודסון נשלח בטרייד לנטס, באתר nbatrades.tumblr.com,‏ 10 ביוני 1981
↑  וודסון נשלח בטרייד לקינגס, באתר הניו יורק טיימס, 13 בנובמבר 1981
↑  וודסון ודרו נשלחים בטרייד לקליפרס, באתר לוס אנג'לס טיימס, 20 באוגוסט 1986
↑  וודסון חותם על חוזה ביוסטון, באתר לוס אנג'לס טיימס, 20 ביולי 1988
↑  ההוקס ממנים את וודסון למאמן ראשי, באתר הקבוצה, 8 ביולי 2004
↑  ההוקס ממנים את דרו למאמן הראשי, באתר הקבוצה, 11 ביוני 2010
↑  הניקס ממנים את וודסון למאמן הקבוצה, באתר ESPN,‏ 15 במרץ 2012
↑  הניקס מפטרים את כל צוות האימון, באתר ESPN,‏ 22 באפריל 2014
↑  הקליפרס משלימים את צוות האימון, באתר ESPN,‏ 30 בספטמבר 2014
מוזיאון סורסוק

| --- | --- |

מוזיאון סורסוק
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון
 שימוש:  בית מגורים (עד 1952) מוזיאון (מ-1961)
 על שם:  ניקולאס סורסוק (אנ')
 כתובת:  רחוב סורסוק (אנ')
 מיקום:  ביירות
 מדינה:  לבנון
 בעלים:  משפחת סורסוק עיריית ביירות
 נשיא:  טארק מיטרי (Tarek Mitri)
 מנהל:  אמין בייהום (Amine Beyhum) בילאל חמד (Bilal Hamad)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1912–1913 (כשנה)
 תאריך פתיחה רשמי:  מגורים: 1913 מוזיאון: 1961
 עלות:  12 מיליון דולר (שיפוץ)
 סגנון אדריכלי:  נאו-רנסאנס 
 מידות
 שטח:  8500
 קואורדינטות:  33°53′35″N 35°30′58″E﻿ / ﻿33.892942°N 35.516228°E﻿ / 33.892942; 35.516228
 https://sursock.museum/
  (למפת ביירות מוגדלת) מוזיאון סורסוק(למפת ביירות רגילה) מוזיאון סורסוק
 
ניקולס סורסוק (ציור של Philippe Mourani)
מוזיאון סוּרסוֹק (נקרא גם: מוזיאון ניקולס סורסוק) (באנגלית: Sursock Museum; בערבית: قصر سرسق) הוא מוזיאון לאמנות בעיר ביירות שבלבנון. המבנה הוקם בתחילת המאה ה-20 ושימש למגוריו של ניקולאס איברהים סורסוק (אנ') (ממשפחת סורסוק) שהיה אספן אמנות. עם מותו תרם את ביתו לעיר ביירות כדי שישמש מוזיאון.
רקע

משפחת סוּרסוֹק היא משפחה יוונית אורתודוקסית שמרכז פעילותה בביירות. המשפחה הגיעה במאה ה-15 מקונסטנטינופול, התיישבה בעיירה ג'ובייל (ביבלוס) כ-40 ק"מ מצפון לביירות, וב-1714 עברה לביירות. המשפחה נמנית עם המשפחות המכובדות של ביירות. עשתה את הונה מפעילות בתחום התעשייה, המסחר, הקרקעות, החקלאות והפיננסים (בנקאות), כשהפעילות נפרשת בכל רחבי המזרח התיכון ואגן הים התיכון המזרחי (טורקיה, לבנון, סוריה, ארץ ישראל, מצרים וקפריסין).