stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מצעדי גאווה בעולם
אירופה > הונגריה

מצעד הגאווה בבודפשט הוגדר כאירוע הראשון מסוגו במדינה מהגוש המזרחי לשעבר, ומציין כיום מספר הולך וגודל של משתתפים מדי שנה. פסטיבל להט"ב ברחבי הבירה נמשך כשבוע בכל עונת קיץ עם קיום הקרנת סרטי קולנוע, מצעד גאווה וקיום מסיבות. הפסטיבל נפתח בעבר על ידי אישי ציבור בולטים, ביניהם גאבור דמצקי (אנ'), ראש עיריית בודפשט בין השנים 1990–2010 וקינגה גונץ (אנ'), שרת החוץ של המדינה בין 2006–2009. הונגריה הייתה המדינה המארחת של תחרות "Mr Gay Europe" (אנ') לשנת 2007 ומשחקי "EuroGames" בשנת 2012.
בשנים האחרונות יותר ויותר פוליטיקאים נקטו בשימוש ברטוריקה הומופובית בגלוי מאז כינון הממשלה של ויקטור אורבן ממפלגת פידס אשר התנגדה מלכתחילה לחקיקת זכויות להט"ב. בשנת 2014, מפלגת יוביק הציגה שלט שעליו נכתב "הפרלמנט לא רוצה שום סטייה" במהלך ציון מצעד הגאווה בבודפשט, הפגינה נגד המשתתפים והכפישה כרזות תמיכה בזכויות להט"ב. עם זאת, מצעד הגאווה בעיר בשנת 2017 משך אלפי צועדים וזכה לתמיכת שגרירויות רבות, כולל מאוסטרליה, קנדה, צרפת, גרמניה, הממלכה המאוחדת וארצות הברית, כמו גם סלובקיה וסלובניה השכנות.
אירופה > הממלכה המאוחדת

ישנן קהילות להט"ב גדולות במיוחד בבירמינגהם, בלקפול, ברייטון, ליברפול, לונדון ומנצ'סטר שמארחות פסטיבלי גאווה שנתיים. מצעדי הגאווה הראשונים בממלכה המאוחדת התרחשו בבירה לונדון בשנת 1970 והפכו במשך השנים לפסטיבל הוותיק ביותר עבור קהילת הלהט"ב במדינה שמאורגן מדי שנה מאז.
הוועידה השנתית ה-27 של הארגון "InterPride" שהתקיימה באוקטובר 2008 בוונקובר, קנדה, קיבלה את הצעתו של ארגון הלהט"ב הבריטי "Pride London" לארח את אירועי "WorldPride" בשטחי העיר חודש בלבד לפני אולימפיאדת לונדון 2012 ובמהלך חגיגות יובל היהלום למלכותה של אליזבת השנייה.
אירופה > לוקסמבורג

ארגון זכויות הלהט"ב העיקרי של לוקסמבורג, "Pink Luxembourg" שהוקם ב-26 ביוני 1996 וכלל כ-220 חברים עד שנת 2004, מקיים מצעד גאווה שנתי המכונה פסטיבל "Gaymat" בבירה לוקסמבורג סיטי.
אירופה > לטביה

אף על פי גילויי מחלוקות, התרחש בשנת 2007 מצעד הגאווה בבירת לטביה, ריגה בניגוד לשנת 2005, בה מפגיני נגד הומופובים התקיפו פיזית את משתתפי המצעד ובשנת 2006 בה נאסר קיומו. המצעד תואר כשליו עם מעל 500 צועדים. עם זאת, אירוע בו זמנית התרחש נגד המצעד אשר משך כ-1,000 מפגיני נגד. המצעד בשנת 2012 משך כ-400 משתתפים עם תמיכת נציגים דיפלומטים אמריקאים.
בשנת 2015 אירועי הגאווה האירופאים "Europride" התקיימו בריגה ומשכו כ-5,000 מפגינים, בעוד מספר עשרות השתתפו במחאה נגד האירוע. מצעד הגאווה הבלטית התקיים בלטביה בשנת 2018 ומשך מעל 8,000 מפגינים בריגה. האירוע תואר כשליו, עם מספר מינימלי של מתנגדים.
אירופה > ליטא

בשנת 2010 התירה מועצת עיריית וילנה את קיומו של מצעד הגאווה הבלטית להתקיים ב-8 במאי. בית משפט מקומי מנע מהמצעד להתקדם זמן קצר לפני שהיה אמור להתקיים לאחר שהיועץ המשפטי לממשלה, ריימונדאס פטרוסקאס, ציין את עילת "היעדר הביטחון" כסיבה למעורבותו. הנשיאה דליה גריבאוסקאיטה הביעה את התנגדותה לפסיקת היועץ המשפטי באמצעות דוברה וציינה את "הזכות החוקתית לאספה שלווה". החלטת היועץ המשפטי בוטלה על ידי בית משפט העליון של ליטא יום בלבד לפני קיום המצעד. עם נוכחות משטרתית כבדה, מהדורת המצעד לשנת 2010 התרחשה אל מול אלימות מצד מפגיני נגד בהם 12 נעצרו. מצעד הגאווה הבלטית התרחש שוב בשנת 2013 בליטא בעודו מושך תשומת לב רבה יותר מציונו הקודם כתוצאה מאחריותה באותה תקופה של המדינה על נשיאות מועצת האיחוד האירופי.
בינואר 2013 הגיש ארגון הליגה הליטאית הגאה (אנ') בקשה לעיריית וילנה במטרה לקיים את המצעד ב-27 ביולי 2013. שלא כמו בשנת 2010, הארגון הודיע כי לא יסתפק באזור חיצוני ודרש לקיימו בשדרת גדימינו, הממוקמת במרכז הבירה. העירייה דחתה את הבקשה וטענה כי "יהיה קשה להבטיח את אמצעי הבטיחות המתאימים". הארגון פירט תלונה בעניין לבית המשפט לעניינים מנהליים בווילנה בו ביקש להורות לעירייה להתיר את קיום המצעד בשדרת גדימינו. אף על פי שראש העירייה, ארטוראס צואקאס (אנ'), חזר בעקביות כי העירייה תיישם את פסק הדין של בית משפט, התיק נאלץ לעבור בכל הערכאות השיפוטיות עד לקיומו בפועל. ב-23 ביולי 2013, ארבעה ימים לפני המועד שנקבע, הורה בית המשפט לעניינים מנהליים על העירייה להיענות באופן מלא בפני בקשתו של הארגון.
בקיומו, כ-500 צועדים השתתפו ומעל 1,000 מפגיני נגד התכנסו סביב שדרת גדימינו. בשל הגנה כבדה של כוחות המשטרה לא התרחשו הפרות סדר גדולות, בעוד 28 מפגינים הומופובים נעצרו בגין גרימת אי סדר ציבורי. אחד מתוכם, היה חבר הפרלמנט הליטאי פטרס גרז'וליס. המצעד באותה שנה כלל מספר משתתפים בולטים בהם השרה השוודית לענייני האיחוד האירופי, בירגיטה אולסון (אנ') ופעיל זכויות הלהט"ב האמריקאי סטיוארט מילק (אנ'). ולדימיר סימנקו, מנהיג ארגון הליגה הגאה, כינה את ציון מצעד הגאווה הבלטית כ-"חגיגה לכל העיר וילנה" והצהיר כי אינו דוחה את הרעיון לארגן מצעד גאווה שנתי בעיר בנפרד ממצעד הגאווה הבלטית. מהדורתו בשנת 2016 משכה מעל 3,000 איש והתקיימה ללא כל פגיעה קשה.
במאי 2017, לכבוד ציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה בניין עיריית וילנה הואר בצבעי דגל הגאווה. האירוע התקבל בברכה על ידי ראש העירייה, שגרירים דיפלומטים ופוליטיקאים נוספים. באותו יום ערך הפרלמנט הליטאי תערוכת אומנות תחת כותרת של זכויות להט"ב. ציון מצעד הגאווה הבלטית של שנת 2019 התקיים בין ה-4–9 ביוני בווילנה. במהלכו, נרשמה השתתפות שיא של מעל 10,000 מפגינים שצעדו באירוע ב-8 ביוני. בשנת 2020 התקיים מצעד הגאווה הרשמי הראשון של וילנה שלא כחלק מקיומי מצעד הגאווה הבלטית.
ב-4 בספטמבר 2021 התקיים מצעד הגאווה הראשון ברחבי העיר קובנה אשר כלל כ-3,000 איש בעוד בו זמנית קבוצת מפגינים דתיים התפללו בקתדרלת קובנה נגד קיומו. בין המשתתפים במצעד נכללו שרת החדשנות אושרינה ארמונאיטה (אנ'), חבר הפרלמנט תומאס ויטאוטס ראסקאויסיאוס (אנ') ושגריר ארצות הברית בליטא.
אירופה > ליכטנשטיין

ארגון הלהט"ב "Flay" שנוסד בשנת 1998 בליכטנשטיין, מארגן אירועי גאווה מדי שנה עבור חברי הקהילה המקומית בייחוד באזור המשולש בין ליכטנשטיין, פורארלברג ועמק הריין השווייצרי בשל אוכלוסיית המדינה המצומצמת.
אירופה > מונטנגרו

אירוע הגאווה הציבורי הראשון במונטנגרו נערך ב-24 ביולי 2013 בעיירת החוף בבודווה שהוקם על ידי ארגון הלהט"ב "LGBT Forum Progres" ועורר מחלוקות שונות. ב-20 באוקטובר 2013, האירוע התקיים בעיר הבירה פודגוריצה, שם נעצרו על ידי המשטרה מפגיני נגד הומופובים שניסו להפר את קיומו. בספטמבר 2017 התקיים מצעד הגאווה השנתי החמישי של פודגוריצה ללא אירועי התנגדות ואורגון על ידי "Queer Montenegro". במהלכו נרשמה נוכחות של מעל 200 מפגינים.
אירופה > מולדובה

במולדובה קהילת הלהט"ב מוגדרת כקטנה אך תוססת ופתוחה. מצעד הגאווה הראשון של המדינה נערך באפריל 2002 עד שנת 2007 בה נאסר בטענה כי הומוסקסואליות "מערערת את ערכי הנצרות של מולדובה". ב-11 במאי 2008, המשטרה והרשויות עמדו כנגד ציון מצעד הגאווה בקישינב שנמנע על ידי המונים שהקיפו, הפחידו ותקפו את משתתפיו. ראש עיריית קישינב, דורין צ'ירטואקה (אנ'), שהחזיק בסיסמת מסע הפרסום שלו במהלך הבחירות לראשות העיר "ראש עיר צעיר, צוות ליברלי, בירת אירופה", אסר על קיום המצעד ערב קודם לכן. האיסור עורר פגיעה בחופש האספה שהובילה לביקורות בינלאומיות, כולל משר החוץ הבריטי, דייוויד מיליבנד.
פסק הדין בונצ'קובסקי ואחרים נגד פולין במאי 2007 היה מקרה בולט, בו פסק בית הדין האירופי לזכויות אדם כי בעודו אוסר על קיום מצעדי גאווה שלווים בין השנים 2004–2005 (אף על פי שהתקיים למרות איסורו בשנת 2005), ראש עיריית ורשה, לך קצ'ינסקי, הפר שלוש סעיפים של האמנה האירופית לזכויות אדם: סעיף 11 הנוגע לחופש האספה, סעיף 13 העוסק בזכות הערעור וסעיף 14 המחייב חוקים נגד אפליה. בשנת 2012 קבע בית הדין כי הרשויות בקישינב הפרו את אותם סעיפי זכויות האדם באמנה בכך שביטלו את קיום האירוע בשנת 2008. במאי 2017 ארגנו פעילי להט"ב מצעד שליו במקביל לציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה. גורמים במשטרה ביטלו את האירוע זמן קצר לאחר תחילתו, בגלל חששות בטיחותיים משום שקבוצות אורתודוקסיות פונדמנטליסטיות החלו לתקוף את משתתפיו. נשיא המדינה, איגור דודון תמך בהתקפות ואמר כי "מעולם לא הבטחתי להיות נשיא עבור ההומואים, הם היו צריכים לבחור בנשיא משלהם". לאחר מכן פגש באופן אישי את המפגינים ובירך אותם. עם זאת, כ-450 אנשים השתתפו במצעד, שהיה מספר שיא של משתתפיו באותה תקופה.
במאי 2018 ארגנו בהצלחה פעילי זכויות להט"ב את מהדורת המצעד ה-17. המשטרה הגנה על המשתתפים מפני אלימות מפגינים הומופובים, והשתמשה נגדם בגז מדמיע. הנשיא דודון בירך שוב את המפגינים ואת הפגנת אלימותם. עם זאת, קיום המצעד זכה לתמיכה משגרירויות רבות בהן: ארגנטינה, בלגיה, קנדה, צ'כיה, דנמרק, אסטוניה, פינלנד, צרפת, גרמניה, אירלנד, איטליה, לטביה, ליטא, הולנד, נורווגיה, פורטוגל, סלובניה, ספרד, שוודיה, שווייץ, הממלכה המאוחדת וארצות הברית.
אירופה > מלטה

במלטה נוכחת קהילת להט"ב פעילה, עם מצעדי גאווה שנתיים בבירה ולטה. רוב המנהיגים הפוליטיים הבולטים במדינה הופיעו במהדורת המצעד בשנת 2016 ובמשך השנים, ביניהם נכלל גם ראש הממשלה ג'וזף מוסקט ומנהיג האופוזיציה סימון בוסוטיל (אנ').
אירופה > מקדוניה הצפונית

ביוני 2013 צוין לראשונה שבוע הגאווה במקדוניה הצפונית בבירה סקופיה שאורגן על ידי מספר ארגוני להט"ב מקומיים וכלל במהלכו הקרת פסטיבל סרטים. ב-29 ביוני 2019, מעל 1,000 מפגינים השתתפו במצעד הגאווה הראשון של העיר. מספר חברי ממשלה הצטרפו לקיומו, כולל שרת הביטחון ראדמילה שקרינסקה ושרת העבודה והסוגיות החברתיות מילה קרובסקה לצד דיפלומטים זרים.
אירופה > נורווגיה

נורווגיה מוגדרת כאחת המדינות הידידויות ביותר כלפי להט"ב ברחבי העולם, בעוד את אחוז חברי הקהילה המקומית הגדול ביותר ניתן למצוא בעיר הבירה אוסלו, בה מתקיימים אירועים רבים ומקומות שפונים עבור להט"ב בהם גביע הספורט של רבללדר ופסטיבל גאווה. אירועים אחרים כוללים את מצעדי הגאווה של הסקי הסקנדינבי שנערך בהמסדל, מצעד הגאווה של טרונדהיים ומצעד ברגן. בפסטיבל הגאווה של אוסלו בשנת 2019 השתתפו מעל 50,000 איש במהלך המצעד הרשמי לצד 450,000 צופים ומבקרים, לדבריי המארגנים.
בצפון הרחוק של נורווגיה אירועי מצעד הגאווה בלפלנד מתקיימים מדי שנה, ומשנים את מיקומים בין פינלנד, שוודיה ונורווגיה מדי שנה.
אירופה > סלובניה

החברה הסלובנית מוגדרת כדתית ושמרנית בחלקה וכתוצאה מכך אזרחי להט"ב עשויים להתמודד עם אפליות על רקע דעות קדומות והומופוביה. עם זאת, המדינה הייתה חלק ממייסדות הצהרת האו"ם בדבר נטייה מינית וזהות מגדרית ובמשך השנים, נוסדו ארגוני להט"ב שונים המארגנים אירועים שונים ברחבי המדינה. מצעדי גאווה מדי שנה מתקיימים בערים גדולות בהן הבירה ליובליאנה ומריבור אשר בשנת 2007 במהלך קיום המצעד בעיר, התמודדו הצועדים עם עימותים מצד מפגיני נגד הומופובים. בשנים האחרונות נראתה עלייה בנוכחות משתתפי המצעד.
אירופה > סלובקיה

אירוע הגאווה הראשון של סלובקיה התקיים ב-22 במאי 2010 בעיר הבירה ברטיסלאבה אשר במהלכו מעל 1,000 איש התמודדו מול קבוצות מפגיני נגד. בעוד שכוחות המשטרה העירונית של ברטיסלאבה הפרידו בין שני הצדדים, מספר מפגינים חדרו אל תוך המצעד וזרקו אבנים אל עבר האירוע וריססו גז מדמיע נגד המשתתפים. משתתפי המצעד נאלצו לבטל את צעדתם במרכז העיר, אך חצו את נהר הדנובה בשטחה בהגנת המשטרה. לאחר מכן כ-28 מפגינים נעצרו. האירוע השנתי שיפר מאז את הגדרות הביטחון שלו ונתמך על ידי שגרירויות זרות רבות.
אירופה > ספרד

ביום ב-28 ביוני 1977 הקים ארגון החזית השחרור הגאה של קטלוניה (FAGC) את הפגנת הלהט"ב הראשונה בספרד בעיר ברצלונה עם כ-5,000 מפגינים. המשטרה אבטחה את האירוע, עם מספר מעצרים ופציעות כתוצאה ממפגינים נגדיים. ב-1978, ארגון להט"ב נוסף קיים הפגנה במדריד עם כ-10,000 איש. שנה לאחר מכן הועברה אי-ההפללה של פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה בספרד.
במהלך שנות השמונים הושקו מספר קבוצות ומגזיני להט"ב בערים שונות בהן ה-"FELGTB" אשר מוגדר כארגון הלהט"ב הגדול ביותר במדינה שנוסד בשנת 1992 מחברי הארגון "COFLHEE" לשעבר. הארגונים פעלו למען חקיקת הכרה בזוגיות חד מינית, קבלה חברתית, מרכזי ייעוץ בנושאים כגון "יציאה מהארון", מערכות יחסים או סוגיות בריאותיות וארגון אירועים ופסטיבלים שונים. כיום, נערכים מצעדי גאווה רבים ופסטיבלי להט"ב ברחבי ספרד, בהם מצעד הגאווה במדריד שבשנת 2019 משך מעל 400,000 מפגינים, לצד קיומם בברצלונה, גראן קנריה, סביליה, בילבאו, לה קורוניה, ולנסיה, סרגוסה, מורסיה, פלמה דה מיורקה, קרטחנה, ואיאדוליד, בנידורם (אנ'), איביזה, סיטגס, מספלומס, טורמולינוס וערים נוספות.
באוקטובר 2012 הצביעו חברי הארגון "InterPride" בכנס השנתי בבוסטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית, שמדריד תארח אירועי הגאווה העולמיים "WorldPride" לשנת 2017. טקס פתיחת האירועים התקיים בתיאטרון קלדרון ביום שישי 23 ביוני ושלושה ימים לאחר מכן, ב-26 ביוני, נחנכה באוניברסיטה האוטונומית במדריד (אנ') ועידה בינלאומית לזכויות אדם שדנה במעמד זכויות להט"ב עם נציגין מכלל רחבי העולם. מספר אירועי תרבות התקיימו בימים שלאחר מכן, כולל המצעד המסורתי ב-1 ביולי שנערך במסלול של 2 קילומטרים לצד נסיעתן של 52 משאיות. טקס הסגירה של "WorldPride" התקיים ב-2 ביולי בשער אלקלה. בסיום ציון האירועים, נחשף כי במהלכם השתתפו מעל 3.5 מיליון איש אשר תרמו כ-200 מיליון אירו לכלכלת העיר מדריד.
אירופה > סרביה

מצעד הגאווה הראשון בסרביה נערך בבירה בלגרד בשנת 2001. במהלכו, התעמתו המשתתפים עם מפגיני נגד שכתוצאה מכך היה צורך לבטל את קיומם של מספר אירועים לאחר מכן. ציון יום הגאווה בבלגרד בשנת 2004, ובשנת 2007 בנובי סאד, בוטל עקב חוסר היכולת של המשטרה להעניק בטיחות מספקת כנגד אלימות עקב מגבלות משאבים. המצעד בבלגרד בשנת 2009 בוטל גם כן מסיבות דומות, בעוד המשטרה הצהירה כי "לא יכלה להבטיח את ביטחונם של המשתתפים".
מצעד הגאווה השני בבלגרד התקיים ב-10 באוקטובר 2010, בהשתתפות כ-1,000 איש. עם זאת, הוא נתקל בתגובה אלימה שהגיעה לשיאה בהתפרעות מפגינים הומופובים נגדיים. עם זאת, לאורך השנים לאחר מכן כמות המתנגדים פחתה וכמות משתתפי המצעד גדלה משמעותית. בספטמבר 2017 השתתפה ראש הממשלה אנה ברנאביץ' הידועה כלסבית גלויה לראשונה במצעד העיר כמו גם בשנים הבאות בהיותה מצהירה כי "הממשלה כאן עבור כול האזרחים ותבטיח את כיבוד הזכויות לכלל האזרחים". בשנת 2021 דרישות לחקיקת חוק על הכרה באיחוד אזרחי בקרב זוגות חד מיניים ותגובות רשמיות חזקות יותר נגד דברי שטנה ופשעי שנאה המופנים כלפי אזרחי להט"ב סרבים היו גולת הכותרת של המצעד.
ב-17 במאי 2019, לרגל ציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה, התאספו מאות אנשים במרכז נובי סאד לקראת מה שתואר ככנס הגאווה הראשון בעיר הצפונית. האירוע אורגן על ידי עמותה מקומית לא ממשלתית, בתמיכת גורמים בעירייה.
אירופה > פורטוגל

בליסבון, בירת פורטוגל, מתקיים מצעד גאווה מאז 2000 כמו גם בפורטו מאז 2006 המושכים אלפי משתתפים וצופים מדי שנה. בשנת 2017 קיימה העיר הראשית באיי מדיירה פונשל את מצעד הגאווה הראשון בשטחה. ליסבון מארחת גם את אחד מפסטיבלי סרטי הלהט"ב הגדולים באירופה, "Lisboa International Queer Film Festival".
אירופה > פינלנד

ישנה קהילת להט"ב גדולה בבירת פינלנד, הלסינקי, עם ברים הומוסקסואלים, מועדונים וציון אירועי גאווה רבים. ההפגנה הציבורית הראשונה מטעם חברי קהילת הלהט"ב במדינה נערכה בשנת 1981 בהלסינקי תחת הכותרת "ימי השחרור". במשך השנים, החלו מצעדי הגאווה להיערך בערים רבות נוספות ברחבי המדינה בהן: אואולו, ייבסקילה, טורקו, טמפרה, רובניימי, לאפנראנטה, לוביסה (אנ'), פורי, ריהימקי (אנ'), לאהטי, קוקולה וקוסאמו. בשנת 2018 מספר שיא של כ-100,000 איש צעדו במצעד הגאווה של הלסינקי, ושנה לאחר מכן, השתתף במהלכו גם ראש הממשלה אנטי רינה.
מצעד הגאווה בלפלנד מתקיים בצפון הרחוק של המדינה, ומסתובב מדי שנה בין נורווגיה, שוודיה ופינלנד. בשנת 2017 נערך לראשונה בפינלנד בכפר אינארי (אנ') ועתיד להתקיים בשנת 2021 בעיירה אוצ'וקי (אנ').
אירופה > צ'כיה

בניגוד למגבלות העידן הקומוניסטי, צ'כיה הפכה לליברלית במשך השנים מבחינה חברתית מאז מהפכת הקטיפה בשנת 1989 והיא מוגדרת כאחת המדינות הידידותיות ביותר ללהט"ב באיחוד האירופי. קבלה גוברת זו מוגדרת בין היתר בשל הרמות הנמוכות של האמונה הדתית במדינה. ישנה סצנת להט"ב גדולה בפראג אשר משמשת כמקום בילוי מרכזי. העיר השנייה בגודלה, ברנו, מארחת אירוע פסטיבל קולנוע המכונה "Mezipatra" לצד מקומות הקרנה בערים נוספות מאז שנת 2000 מדי חודש.
בשנים 2008, 2009 ו-2010 התקיים פסטיבל להט"ב בעיר ברנו. מצעד הגאווה הראשון בפראג התקיים באוגוסט 2011 בתמיכה רשמית של ראש העיר בוהוסלב סבובודה (אנ') ופוליטיקאים נוספים. האירוע משך מספר תגובות שליליות מצד קבוצות שמרניות דתיות. מצעד הגאווה השני בעיר התקיים באוגוסט 2012, ובו נקבעה המסורת של קיומו באופן שנתי. עם זאת, קבוצה של צעירים נוצרים ניסתה למחות על התרחשותו בתמיכת הארכיבישוף הקתולי, דומיניק דוקה.
אירופה > צרפת

מצעד הגאווה הראשון בצרפת נערך בפריז ב-4 באפריל 1981 בכיכר מאובר ואורגן על ידי העמותה ועדת החירום נגד דיכוי הומוסקסואליות (UARH) אשר במהלכו נרשמה השתתפות של כ-10,000 איש. המצעד מתקיים בכל שנה מאז בחודש יוני בעוד אחוז ההשתתפות בו גדל באופן משמעותי מאז שנות השמונים והגיע ל-100,000 איש הסוף שנות התשעים. מהדורתו בשנת 2019 הגיעה לשיא של מעל 500,000 מפגינים האירוע הוא השלישי בגודלו בעיר, בעקבות מרתון פריז ומצעד הטכנו, והוא כולל תמיכת 60 אגודות, ארגוני זכויות אדם, מפלגות פוליטיות וחברות שונות.
מחוץ לפריז נערכים אירועי גאווה גם בערים רבות נוספות ברחבי צרפת, כולל רן ומרסיי, שערכו את מצעדיהן הראשונים בשנת 1994. נאנט, מונפלייה וטולוז ארגנו את פסטיבלי הגאווה הראשונים שלהן בשנת 1995, וליון, ליל, בורדו, גרנובל, קאן ואקס-אן-פרובאנס בשנת 1996. רואן, ביאריץ, אנז'ה ופואטייה בשנת 2000, וקן ושטרסבורג בשנת 2001. אחרים כוללים את הערים אוסר, דיז'ון, ניס ואביניון אשר מקיימות מצעדי גאווה בשטחן גם כן.
אירופה > קוסובו

אירועים שמציינים את היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה אורגנו בקוסובו מאז 2007. מצעד הגאווה הראשון של המדינה התרחש בבירה פרישטינה במאי 2016, בהשתתפות הנשיא האשים ת'אצ'י ודיפלומטים בריטים ואמריקאים. שבוע גאווה שנתי מתקיים בפרישטינה מאז 2017. בשנת 2018 השתתף ראש העיר שפנד אחמטי (אנ') בציון המצעד. במהלך קיומו השלישי באוקטובר 2019, המפגינים החלו את הצעדה בכיכר סקנדרבג והמשיכו אל שדרות האם טרזה לכיכר זהיר פג'אזיטי ועברו את בנייני הממשלה והפרלמנט של קוסובו ונקודות ציון אחרות של העיר עם הסיסמה "עבור מי שליבכם פועם". האירועים נערכו ללא מקרי התנגדות וכללו תערוכות אמנותיות שונות, מסיבות, כנסים ודיונים.
אירופה > קפריסין

ב-31 במאי 2014 נערך מצעד הגאווה הראשון בקפריסין בבירה ניקוסיה. המצעד נחל הצלחה עם מעל 4,500 מפגינים. המצעד זכה לתמיכה פוליטית נרחבת כמעט מכל המפלגות ברחבי הקשת הפוליטית, כמו גם לתמיכה של הנשיא לשעבר ג'ורג' ואסיליו, משרד הפרלמנט האירופי בקפריסין, נציגות הנציבות האירופית בקפריסין ועוד כ-15 נציגי שגרירויות זרות שהשתתפו במהלכו. משרדי השגרירויות של דנמרק, פינלנד, הולנד, שוודיה וארצות הברית במדינה הניפו דגלי גאווה. זמרת הפופ הבינלאומית ילידת קפריסין, אנה ויסי, השתתפה גם כן במהלכו. אלכסנדרוס מודינוס בן ה-81, שזכה בפרשת בית הדין האירופי לזכויות אדם בשנת 1993 נגד קפריסין בגין חוקיה שהפלילו פעילות הומוסקסואלית בהסכמה, עמד בראש המצעד. התגוששות פרצה בין קבוצה של מפגינים נוצרים אורתודוקסים שהוקיעו את המצעד אותו כינו כ-"מביש" והפגינו מחוץ לפרלמנט הקפריסאי. את האירוע הקדים פסטיבל הגאווה בקפריסין, שהתקיים בין 17 במאי (היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה) ל-31 במאי. אירועים ופעילויות נוספות למען מודעות למעמד זכויות להט"ב בקפריסין, נערכות בפאפוס וגרוסקיפו (אנ').
בקפריסין הצפונית בשנת 2008 נוסדה תנועת "שורטבוס" המורכבת מפעילי זכויות אדם שפועלת למען שוויון זכויות עבור זכויות להט"ב באזור הצפוני של האי. התנועה קיבלה תמיכה כספית ממשרד הנציבות האירופית בקפריסין והנציבות האירופית למען פעילותה שכוללת בין היתר ארגון אירועי גאווה ומתן שירותי תמיכה, חינוכיים, פסיכולוגיים ומשפטיים ללהט"ב.
אירופה > קרואטיה

מצעד הגאווה הראשון בקרואטיה התרחש ב-29 ביוני 2002 בעיר הבירה זאגרב. תמיכתו הציבורית החלה לגבור מאז ומספר המשתתפים גדל במהירות משנה לשנה, אך הצעדות חוו גם התנגדות ציבורית אלימה מצד גורמים הומופובים. בשנת 2006, היה למצעד אופי אזורי, שמטרתו הייתה לתמוך במגיעים ממדינות בהן הפגנות מסוג זה אסורות על ידי הרשויות. מצעד 2011 היה לעצרת הגאווה הגדולה ביותר בקרואטיה באותה תקופה, והתקיים ללא אירועים אלימים בעוד דווח כי מספר השוטרים המספקים ביטחון באירוע היה נמוך יותר מאשר בעת קיומו בשנים קודמות. נכון לקיץ 2019, מהדורתו בשנת 2013 הייתה הגדולה במדינה עד כה, עם מעל 15,000 מפגינים. ב-27 במאי 2013 צעדו כ-1,500 איש בזאגרב לתמיכה בהכשרת נישואים חד-מיניים מפארק זרינג'בק (אנ'), כיכר סן מרקו (אנ'), מטה ממשלת קרואטיה, הפרלמנט הקרואטי ובית המשפט החוקתי של קרואטיה (אנ'). ב-30 בנובמבר 2013 יום לפני שהתקיים משאל העם להגדרה של נישואים כאיחוד הטרוסקסואלי של גבר ואישה בלבד בחוקה הקרואטית (אנ'), כ-1,000 איש צעדו בזאגרב לתמיכה בהכשרת נישואים חד-מיניים תחת הכותרת "נישואים שווים". צעדות תמיכה נוספות התקיימו גם בפולה, ספליט ורייקה.
מצעד הגאווה הראשון בספליט נערך ב-11 ביוני 2011. עם זאת, מסלול הצעדה התברר כבעיית מכיוון ששירות הביטחון לא היה מספיק חזק כדי למנוע אירועים חמורים, וכתוצאה מכך היה צריך להוביל את משתתפי המצעד לאזור בטיחות. במהלכו, נעצרו כמה מאות מפגיני נגד הומופובים, ובסופו של דבר האירוע בוטל. זמן קצר לאחר האירוע, חלקים רבים מהתקשורת הארצית הביעו תמיכה במשתתפי המצעד, וקראו לכולם "לצעוד במצעד הגאווה הבא של ספליט". ב-16 ביוני 2011, 73 פרופסורים ומקורבי הפקולטה למשפטים בזאגרב חתמו על הצהרה שיזם הפרופסור מיחאלו דיקה, ובה הביעו את תמיכתם המלאה במצעד 2011, וקריאתם עבור רשויות לפעול למען מניעה והחלת סנקציות על התנהגות המסכנת שוויון זכויות יסוד וחירויות של אזרחי קרואטיה בצורה יעילה ואחראית. ב-9 ביוני 2012 צעדו מאות משתתפים ברייקה, העיר השלישית בגודלה בקרואטיה בהקדשה לתמיכה במצעד ספליט שבוטל שנה קודם לכן. קיום המצעד השני בספליט בשנת 2012 הוגדר כמוצלח, בעודו קיבל תמיכה ציבורית רחבה מהתקשורת הקרואטית, ידוענים ופוליטיקאים. במהלכו, השתתפו כחמישה שרים ממשלתיים ואישי ציבור נוספים. בשנת 2013 המצעד נמשך ללא אירוע התנגדות אחד, והיה לפעם הראשונה בקרואטיה שראש העיר, איבו בלדסר (אנ'), השתתף במהלכו.
נשיא קרואטיה לשעבר, איוו יוסיפוביץ', הביע תמיכה חזקה בשוויון עבור זכויות להט"ב בקרואטיה לאורך השנים, יחד עם כמה פוליטיקאים פופולריים אחרים ומפלגות מרכז-שמאל כגון המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, מפלגת העם הקוראטית, המפלגה הקרואטית החברתית-ליברלית (אנ'), מפלגת הירוקים (אנ') ומפלגת העבודה הקרואטית (אנ') לצד פגישותיו עם ארגוני להט"ב. ב-1 ביוני 2012 פרסם הצהרת תמיכה במצעד 2012 בספליט וגינה את האלימות אשר שררה בציונו שנה קודם לכן אותה כינה "בלתי מקובלת". החברה לשעבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית, נשיאת מפלגת הירוקים הנוכחית והשרה לשעבר להגנת הטבע והסביבה, מירלה קולי (אנ'), השתתפה עד כה בכל אירועי הגאווה במדינה. מצעד הגאווה הראשון באוסייק התקיים ב-6 בספטמבר 2014 ומשך מעל 300 צועדים. שר הכלכלה וכן פעילי זכויות להט"ב סרבים ויוונים השתתפו במהלכו.
אירופה > רומניה

מצעד הגאווה בבירת רומניה, בוקרשט מתקיים בכול שנה מאז 2005. מהדורת ה-15 של המצעד כללה שיא משתתפים של כ-10,000 איש שאורגנה על ידי "ACCEPT" (אנ'). ב-2017 נערך מצעד הגאווה הראשון בקלוז'-נאפוקה על ידי העמותה "Be An Angel". מצעדי הבכורה ביאשי וטימישוארה התקיימו בשנים 2021 ו-2022 בהתאמה.
אירופה > שוודיה

בעקבות מהומות סטונוול בניו יורק בשנת 1969, החלו להיווצר ארגונים עבור זכויות להט"ב בשוודיה, שארגנו את הפגנת זכויות הלהט"ב הציבורית הראשונה במדינה ב-15 במאי 1971 עם כ-15 איש. הפגנות נוספות באופסלה נערכו כעבור מספר שבועות ובבירה סטוקהולם ב-27 ביוני.
שוודיה מכונה לעיתים קרובות אחת המדינות הידידותיות ביותר עבור להט"ב בעולם, ומארחת פסטיבלי גאווה בכול שנה. מצעד הגאווה בסטוקהולם הוא הגדול והוותיק ביותר בשטחה, והוא נערך מדי שנה מאז 1998. באירוע מוגדרים בדרך כלל מעל לחצי מיליון צופים, ו-40,000 צועדים. בשנים מאוחרות יותר החלו מצעדי גאווה גם כן בגטבורג, מאלמה ואופסלה ואירועים מקומיים בקהילות קטנות יותר בערים לונד, ארברו, האלמסטד, פאלון (אנ') ואחרות. מצעד הגאווה בלפלנד מתקיים מדי שנה, ומשנה את מיקומו בין נורווגיה, פינלנד ושוודיה שבשטחה התקיים בשנים 2014 ו-2018 בקירונה ואסטרסונד.
אירופה > שווייץ

בשווייץ פועלים ארגונים רבים ברמה הלאומית או האזורית כאחד שחותרים לשוויון עבור זכויות להט"ב במדינה וקיום אירועים בנושא. האירוע הגדול והעתיק ביותר מסוג זה נערך במצעד הגאווה בציריך, שאורגן לראשונה בשנת 1994. במצעד ה-25 בשנת 2019, השתתפו במהלכו כ-50,000 מפגינים. ברומנדי (החלק דובר הצרפתית של מערב שווייץ), מצעדי הגאווה מתחלפים בערים מדי שנה. מהדורת 2019, שהתקיימה בז'נבה, משכה השתתפות של מעל 35,000 איש. ערים נוספות בהן נערכים אירועים שונים כוללים את ברן, בזל, לוזאן, פריבור, סיון, לוגאנו ולוצרן.
מאז אמצע שנות התשעים מתקיים אירוע גאווה של יום יציאה מהארון בין-לאומי בשווייץ עם אירועי פרסום שונים במטרה לעודד אזרחי להט"ב לפתח קשר חיובי עם זהותם. היום נצפה בבתי ספר, בתי ספר תיכוניים, באוניברסיטאות ובמוסדות אחרים ברחבי המדינה לרוב בצורת סמינרים, סרטים, שאלונים ודיונים קבוצתיים.
אמריקה הצפונית > אל סלוודור

עבור הנצחת אירועי טבח נגד נשים טרנסג'נדריות רבות בשנות ה-80 במהלך מלחמת האזרחים בשנים 1979–1992 (אנ'), ארגון הלהט"ב הוותיק במדינה אנטרה אמיגוס ארגן את מצעד הגאווה הראשון של אל סלוודור בבירה סן סלוודור ביוני 1997. הצעדה התקיימה ברחבי השביל מפארק קוסקטלן לכיכר פרנסיסקו מוראזן, במיקום שהיה סמוך לאזור טבח שהתרחש בשנות ה-80. מצעד הגאווה התקיים מאז מדי שנה ומספר משתתפיו גדל בהתמדה.
אמריקה הצפונית > ארצות הברית

מצעד הגאווה השנתי בניו יורק החל בשנת 1970, וכך גם מצעד לוס אנג'לס, שיקגו וסן פרנסיסקו באותה השנה. מצעד הגאווה בעיר ניו יורק מתחרה במצעד הגאווה של סאו פאולו בקטגוריית מצעד הגאווה הגדול ביותר בעולם, ומושך אליו מיליוני משתתפים ותיירים מדי שנה בכל חודש יוני.
מצעדי גאווה בולטים נוספים ברחבי המדינה כוללים את מצעד מיאמי ביץ', בוסטון, פרובידנס, דנוור, קולומבוס, סינסינטי, אלבקרקי, אטלנטה, אוגוסטה, וושינגטון די. סי, שרלוט, אורלנדו, אינדיאנפוליס, יוסטון, ג'קסונוויל, נאשוויל, בראלי-דורהאם (צפון קרוליינה), ניו אורלינס, מחוז אורנג', סן דייגו, קליפורניה, פאלם ספרינגס, פילדלפיה, פורטלנד, סיאטל, סנט לואיס, סיינט פיטרסברג, מצעד הגאווה של אוקלהומה סיטי, מצעד הערים התאומות של מיניאפוליס וסנט פול ופסטיבל הגאווה ביוטה בין רבים אחרים. בשנת 2018, העיר הקטנה הומר שבאלסקה ערכה את מצעד הגאווה הראשון בתולדותיה.
בשנת 2019 אירחה מדינת ניו יורק את ציון מצעד הגאווה הבינלאומי הגדול בהיסטוריה מטעם אירועי "WorldPride", שציונו להנצחת 50 שנה למהומות סטונוול. במהלכם, דווח כי 5 מיליון מפגינים צעדו במנהטן לבדה.