stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פולחן רומי
השוואה בין הפולחן הרומי לאחרים

בין הפולחן הרומי המקובל בכנסייה הקתולית לבין הנוהג בכנסיות האורתודקסיות יש להבדיל על-פי הבדלים חזותיים, ווקאליים ופיוטיים בין הכנסיות השונות לצד מבנה הכנסייה, לבוש והיררכיה של הכמורה אל מול דרך מתן הסקרמנטים להדטיות. כך למשל כל כנסייה סיגלה לעצמה דגש שונה על דמותו ואישיותו של ישו בפולחנה. בעוד שבכנסיות האורתודוקסיות בדרך כלל נוטות להדגיש בתפילות, בטקסים, איקונות ובפסטיבלים הדתיים את תורתו, ותחייתו של ישו כגואל העולם. הכנסייה הקתולית דווקא נוטה להדגיש את מותו בייסורים של ישו וקורבנותו על הצלב למען גואלת המין האנושי. שתי הכנסיות מנציחות כל אחת את אותן היבטים של ישו כפי שהוצגו לעיל. אולם כל אחת יחסה חשיבות או עליונות של אחד ההבאים על-פני הדגשים אחרים.
על הבדלים הנוספים ניתן לראות באופן הגשת הפולחן הנוצרי. בעוד שהכנסייה הקתולית מדגישה את חשיבות הנגינה והשירה המשותפת של הכמורה, בית המקהלה ביחד עם המאמינים במהלך הטקסים הדתיים. בכנסייה האורתודוקסית רק לאגף הכמורה ובמיוחד לבישוף המבצע את הטקס יש הזכות התפילה לאל. כמו כן הכנסייה האורתודוקסית שמה דגש חשוב על הפאן הטקסי והמיסטי שהקיים בפולחן הנוצרי בעוד שהכנסייה הקתולית שמה דגש על עקרון התאולוגי שבפולחן ופחות המסתורין בו. דהיינו בכנסייה הקתולית לדרשה, להטפה ולקריאה בכתבי הקדוש יש חשיבות מרכזית בעת מתן הסקרמנטים הנוצריים לעומת הכנסייה האורתודוקסית. לפיכך הבדלים אלו באים לידי ביטוי בזמן טקס האוכיריסטה הנוצרי דהיינו בעת בצע הלחם ונסך היין כשיחזור הסעודה האחרונה של ישו. בעוד שבכנסייה הקתולית מהלך הטקס נעשה כמעט בהשתתפות מלאה של הדטיות, אם באמצעות שירה, תפילה, קריאה בפרשה היומית, הדלקת נרות וכן צלצול בפעמוני הכנסייה. הרי שהתערבותם של נוצרים אורתודוקסים במהלך טקס האוכריסטה, מלבד כמובן נוכחות בו, היא מועטה ביותר. הכנסייה האורתודוקסית, בניגוד לקתולית, אוסרת על המאמינים לשבת בזמן התפילה. כמו כן בעת ביצוע הטרנסובסטנציאציה, דהיינו המרת הלחם הקדוש לגופו ובשרו של ישו, נעשית בכנסייה הקתולית במזבח גלוי והמאמינים זכים לנטול את הלחם לאחר ביצועו בידי הכומר. בכנסייה האורתודוקסית לעומת זאת המאמינים אינם זוכים לראות את בציעת הלחם הקדוש ואף אינם זוכים לנטול מהלחם שכן הוא שמור רק לחסדיהם של הכמורה.
היבט נוסף והוא החזותי, ניתן לאפיין בבירור בין שתי הכנסיות. בעוד שכנסייה קתולית תהיה מעוטרת בפסלים, איקונות, אגני-טבילה, תאי ווידוי, קפלות ומזבח ראשי לצד עמדת דרשה. הכנסייה האורתודוקסית לרוב תהיה מעוטרת רק באיקונות (לצורכי חליפין), איקונוזיט הבדיל בין המזבח לבין אולם התפילה. עמדת דרשה ומזבח חיצוני המשמש לטקסים שאינם הוגדרו כסקרמנט במסורת הנוצרית. גם כן, מושם הדגש בהיבט הנוצרי-דתי על ישו ועל חייו.
בכנסייה הקתולית תמיד יימצאו שנים עשר קפלות כאשר כל אחת מבטא את דרך הייסורים (הפסיון של ישו), כשלבי הגאולה של האדם. לפיכך בכל יום זיכרון או שישי, נהוג בכנסייה הקתולית לצום ולעבור עם "צלב תהלוכה" בין הקפלות השונות על מנת להנציח מחדש את קורבנותו של ישו על הצלב למען המין האנושי, בכך שהמאמינים מתייחדים עם תחנות הצלב ועם סבלו של ישו. בעקבות כך התפתח בקרב ההדיוטות הנוצריות בכנסייה הקתולית ביטויים נוספים לקורבנותו של ישו בפולחן הרומי, הן בסמל הצלב הקתולי המדגיש את דמותו הסובלת והמדממת של ישו. והן בכלי "ייסורים" ו"המידה-האנושית" של ישו המוצגת ב"פולחן הלב הקדוש" ו"פולחן נזר הקוצים", הבאים לידי ביטוי באמצעות תפילות, טקסי המיסה, צלמיות אומנות ופסטיבלים דתיים.
הסקרמנטים ומתווכים

אחת האמונות המרכזיות בנצרות הקתולית המבדילות אותה מזרמים אחרים היא האמונה "במתווכים". על פי התאולוגיה הנוצרית הקתולית כאשר ישו עלה השמיימה נוצר קשר מיסטי בין השמיים לארץ שכל אדם יכול לזכות בגאולה ולנקות את עצמו מחטא הקדמון, על ידי כך שיבצע מנהגים סימבולים ויעמוד בדרישות מוסריות על מנת לקרב את עצמו למלכות השמיים. המנהגים הסימבולים התגבשו במהלך השנים וכונו סקרמנטים דהיינו טקס סמלי שבו מועבר החסד באמצעות הכומר למאמין. מספר הסקרמנטים הוא שבעה על פי ועדת טרנטו במאה ה-16 שקבע סופית את מספרם וכן אוששה סופית את האמונה הקתולית שרק כומר מוסמך מהכנסייה יכול להעביר את הסקרמנט למאמינים. למרות זאת, בנוסף לסקרמנטים, התפתח בנצרות במרוצת הדורות קיומם של מתווכים משניים פרט לסקרמנטים שהם מחייבים על מנת לזכות בגאולת השמיים. המתווכים המשניים הם מנהגים סימבוליוים שאמורים לעזור לאדם בדרכו לישוע והם נקראים סקרמנטלים. הסקרמנטלים המרכזיים שידועים כמתווכים הם תפילה לקדושים ולשרידיהם. כמו כן גם שימוש במחרוזת התפילה, פסלים ותמונות וכיוצא בזה. כל אלו הם חלק מפולחן "המתווכים" בכנסייה הרומית אשר נקבע בוועידת טרנטו בין השנים 1545 עד 1563.
מזבח בסגנון, "רומאי", בכנסיית סנטה-סיציליה משנת 1700
סעודת האדון (המיסה) בכנסייה הקתולית
הליטורגיה הקדושה בכנסייה האורתודקסית
פדרו ברוגדה

פדרו ברוגדה
פדרו ברוגדה טראדליאס (בקטלאנית וספרדית: Pedro Brugada Terradellas , נולד ב-11 באוגוסט 1952 בז'ירונה) הוא רופא קרדיולוג ספרדי קטלאני החי ופועל בבלגיה. הוא הצטיין בתחום האלקטרופיזיולוגיה הקרדיולוגית. יחד עם אחיו ז'וזפ ברוגדה תיאר את תסמונת ברוגדה, הפרעה לרוב מולדת של תעלות היון בלב הגורמת לדום לב פתאומי אצל אנשים בריאים לכאורה, לעיתים קרובות בגיל צעיר.
ביוגרפיה

פדרו ברוגדה נולד בשנת 1952 בעיר ז'ירונה בקטלוניה בממלכת ספרד בבן הבכור מבין 4 ילדיהם של רמון ברוגדה (1999-1925), בעל חווה לגידול עופות,  ושל פפיטה לבית טראדליאס. בשנים 1975-1969 הוא למד בהצטיינות רפואה באוניברסיטת ברצלונה והתמחה ברפואה פנימית בבית החולים בן פבלו אי סנטה טקלה בטרגונה, אחר כך עבד במסגרת הרפואה הציבורית והתמחה בקרדיולוגית בבית החולים הקליני (Hospital Clinico) של אוניברסיטת ברצלונה. בשנים 1980-1979 עבד כחוקר אורח בתחום האלקטרופיזיולוגיה קרדיולוגית באוניברסיטת לימבורג במאסטריכט בהולנד. בשנת 1982 סיים שם דוקטורט באלקטרופיזיולוגיה קרדיולוגית.
בשנים 1990-1982 ניהל ברוגדה את המעבדה לאלקטרופיזיולוגיה של בית החולים האוניברסיטאי במאסטריכט. ב-1991 הוא עבר לעבוד באלסט בבלגיה וניהל שם עד שנת 2006 את המחלקה לאלקטרופיזיולוגיה של בית החולים הקתולי "גבירתנו" (Onze-Lieve-Vrouwziekenhuis) 
החל משנת 2006 הוא מנהל את המרכז לטיפול בהפרעות קצב הלב של בית החולים האוניברסיטאי בבריסל, ללא סימנים קליניים אחרים של מחלת לב.
ביוגרפיה > פעילותו . תסמונת ברוגדה

בשנת 1992 תיארו האחים ברוגדה שמונה מטופלים שאחרי דום לב עברו החייאה בהצלחה ושלכולם נתגלה תרשים אלקטרוקרדיוגרפי אופייני של חסם צרור הולכה ימני.
פדרו ברוגדה פרסם בעיתון New England Journal of Medicine מחקר שבו איתר לראשונה את מיקום היווצרות פרפור פרוזדורים. יחד עם שני אחיו, ז'וזפ ורמון וחוקרים אחרים גילו את האופי הגנטי של תסמונת ברוגדה במאמר שפורסם בכתב העת Nature.
ברוגדה פעיל במפלגה הליברלית הדמוקרטית הפלמית.
פרסים ואותות הוקרה

25 באוגוסט 2012 - מדליית הזהב של החברה האירופית לקרדיולוגיה
2018 - אות הצטיינות מטעם הקהילייה הפלמית בבלגיה
לקריאה נוספת

Ingrid Torjesen: Pioneers in Cardiology: Pedro Brugada, MD, PhD. In: Circulation. 117, 2008, S. 137–142, doi:10.1161/CIRCULATIONAHA.107.188513.
J. Brugada, P. Brugada, R. Brugada: The syndrome of right bundle branch block ST segment elevation in V1 to V3 and sudden death–the Brugada syndrome. In: Europace. Band 1, Nummer 3, Juli 1999, S. 156–166, ISSN 1099-5129. doi:10.1053/eupc.1999.0033. PMID 11225790.  .
עצי אשוח חדשים

| --- | --- |

 בימוי:  ז'ורה קריבז'ובניקוב, אלכסנדר קוט, אלכסנדר קרפילובסקי, דמיטרי קיסליוב, אלכסיי נוז'ני 
 הופק בידי:  טימור בקממבטוב, ז'ורה קריבז'ובניקוב 
 תסריט:  ז'ורה קריבז'ובניקוב 
 שחקנים ראשיים:  איוואן אורגנט אנפיסה צ'רניך סרגיי פוסקפאליס יקטרינה קלימובה Yuliya Aleksandrova דמיטרי נאגייב ילנה יאקובלבה סרגיי סבטלאקוב אנדריי בורקובסקי 
 צילום:  סרגיי טרופימוב 
 מדינה:  רוסיה 
 חברת הפקה:  Bazelevs, NTV, CTC 
 הקרנת בכורה:  2017 
 משך הקרנה:  85 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט קומדיה, מלודרמה 
 סרט קודם:  עצי אשוח 5 
 סרט הבא:  עצי אשוח אחרונים 
 elki.film
 דף הסרט ב־IMDb
 
'עצי אשוח חדשים (ברוסית: Ёлки новые), הוא סרט קומדיה רוסי משנת 2017, סרט ההמשך של עצי אשוח 5.
עלילה > "אורנים"

ההיפסטר של התיכון אנדריי הולך ליער עם החבר של אמו יורי סמיונוביץ' (דימיטרי נגייב), עובד המשרד למצבי החירום, להביא עץ חג המולד. על מנת לחזק את משפחתם החדשה, יורי מלמד את הילד כיצד לשרוד בטבע. חלק מהסכנות ביער כוללות מאבק בחיילי נאט"ו ודובים.
עלילה > "עלמת השלג ההריונית"

מרינה ההרה (יוליה אלכסנדרובה) זורחת כעלמת השלג כדי להרוויח מספיק כסף כדי שתוכל ללדת בבית חולים פרטי. מרינה נפרדה מאבי ילדה שטרם נולד בגלל בגידה שחו. היא משכנעת שיפוצניק קירגיזי להתחפש לסבא כפור ולעזור לה. הם מסתובבים בניז'ני נובגורוד בטרקטור. "עלמת השלג" גם עוזרת בסופו של דבר לעשות סדר בחייה של סטודנטי אחרת בהריון.
עלילה > "הרופא"

גליה (ולנטינה מזונינה), היא אישה כבדת משקל העובדת בשדה התעופה, גונבת אזיקים מאביה השוטר. היא מאוהבת ללא תמורה בדניס, רופא מושך. אך דניס מנהל מערכת יחסית רומנטית עם חברתו היפה לעבודה והוא עומד להציע לה נישואין.
גליה מחליטה לכבול את עצמה לדניס במקום עבודתו כדי שהם לעולם לא ייפרדו. דניס מתקשר למשטרה, אך השוטר שמגיע למקום, מתברר כאביה של גליה שמסרב להסיר את האזיקים. חברתו של דניס בסופו של דבר דוחה את הצעת הנישואין שלו, וממליצה לו לרדוף אחרי גליה במקום זאת. אחרי כל ההרפתקאות הללו, דניס מתחיל לפתח רגשות רומנטיים כלפי גליה.
עלילה > "קורבנות שריפה"

דירתו של יבגני (סרגיי סבטלקוב) נשרפה כשהוא מנסה לאפות למשפחתו. יבגני, יחד עם משפחתו ומכונת הלחם הרעה, עוברים לגור עם חברו בוריס (איוואן אורגנט). הדיירים החדשים עושים בלגן בדירה החדשה וכולם מרגישים בסופו של דבר בצפיפות. יבגני שוב מנסה לאפות לחם עם תוצאות הרות אסון.
עלילה > "אמא"

תלמיד בית הספר יגור (דניל מוראביוב-איזוטוב), שגודל על ידי אביו האלמן ויקטור (סרגיי פוסקפליס), מעלה סרטון וידאו באינטרנט שהופך ויראלי; בו הוא מביע את רצונו למצוא אמא חדשה. הוא בורח מביתו בחברובסק וטס כל הדרך למוסקבה כדי להיפגש עם מועמדת אפשרית - קסניה (יקטרינה קלימובה), מגישת חדשות סנטימנטלית מערוץ NTV. למרות היותה מאורסת, בסופו של דבר היא מפתחת רגשות רומנטיים כלפי אביו של יגור.
שחקנים ודמויות

איוואן אורגנט - בוריס וורוביוב
סרגיי סבטלקוב - יבגני
דמיטרי נגייב - יורי סמיונוביץ' ונוקוב
יוליה אלכסנדרובה - מרינה, עלמת השלג ההריונית
אנטון בוגדנוב - דניס יבגנייביץ', רופא
ולנטינה מזונינה - גליה
ילנה יאקובלבה - אמו של אנדריי
סרגיי פוסקפאליס - ויקטור אורלוב, אביו של יגור
יקטרינה קלימובה - קסניה לאסטוצ'קינה, מנחת טלוויזיה
אנדריי בורקובסקי - איגור, ארוסה הקנאי של קסניה
אנפיסה צ'רנייך - קטיה, אחות
אליסה ספגינה - אולגה, אשתו של בוריס
דניאל איזוטוב - יגור אורלוב, הילד המחפש את אמו
דניאל וקרושב - אנדריי, סטודנט טרי
טאיסיה וילקובה - יוליה
ואדים רודנקו - מוכר עצי חג המולד
ולדימיר מטבייב - אביו של יבגני
נטליה פוטאפובה - אמו של יבגני
גנאדי טוראנטייב - סבא כפור
הערות שוליים

↑  "Елки новые". VokrugTV.
| עצי אשוח |
| --- | --- | --- |
| סרטים | עצי אשוח (2010) • עצי אשוח 2 (2011) • עצי אשוח 3 (2013) • עצי אשוח 1914 (2014) • עצי אשוח 5 (2016) • עצי אשוח חדשים (2017) • עצי אשוח אחרונים (2017) • עצי אשוח 8 (2021) |  |
| ספין אוף | עצי אשוח פרוותיים |  |
| שונות | טימור בקממבטוב • איוואן אורגנט • סרגיי סבטלאקוב • פיוטר פיודורוב |  |
| טימור בקממבטוב |
| --- | --- | --- |
| סרטים שביים | ואלס פשאוור (1994) • הארנה (2001) • גא"ז - רכבים רוסיים (2002) • משמר הלילה (2004) ‏• משמר היום (2006) • צחוק הגורל 2 (2007) • מבוקש (2008) • עצי אשוח (2010) • אברהם לינקולן: צייד הערפדים (2011)  • בן חור (2016) • עצי אשוח 5 (2016) • פרופיל (2018) • עצי אשוח אחרונים (2018) • דביאטאייב (2021) |  |
| סרטים שהפיק | 9 (2009) • ברק שחור (2009) • שעת האופל (2011) • אפולו 18 (2011) • עצי אשוח 2 (2011) • עצי אשוח 3 (2013) • מלכת השלג (2012) • בהצלחה, רבותיי! (2013) • מתנשקים (2013) • עצי אשוח 1914 (2014) • הוא, דרקון (2015) • הארדקור הנרי (2015) • מעבר לכוכבים (2017) • עצי אשוח חדשים (2017) דניוחה (2018) • חיפוש 2 (2021) |  |
פולטבה

ערך זה עוסק בעיר באוקראינה. אם התכוונתם למחוז, ראו .
פולטבה (באוקראינית: Полтава) היא עיר באוקראינה המזרחית, מרכז מחוז פולטבה. העיר ממוקמת על גדות הנהר וורסקלה ועל מסילת הברזל חרקוב - קייב, אבל עיקר חשיבותה הכלכלית נובעת דווקא ממיקומה על מסילת הברזל מאודסה למוסקבה. אוכלוסיית העיר מונה 287,135 תושבים (2024). בעיר קיימת קהילה יהודית.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
חפירות ארכאולוגיות גילו שרידים של יישוב עתיק מלפני 1,100 שנים.
העיר ידועה בכרוניקות ממאה ה-12. כשנוסדה נסיכות קייב, פולטבה נהפכה לחלק ממנה. במאה ה-14 נכבשה על ידי אלגירדס נסיך ליטא. ב-1569 בעקבות איחוד לובלין עברה לפולין, שהחזיקה בעיר עד 1667. בשנה זו נחתם הסכם אנדרוסובו, שסיים את המרד הקוזקי, ולפיו עברה פולטבה עם כל אוקראינה שממזרח לדנייפר לרוסיה. בפולטבה הביס פטר הגדול את קרל ה-12 משוודיה בקרב פולטבה (8 ביולי 1709).
הסופר הרוסי הידוע ניקולאי גוגול נולד והתגורר בסביבת העיר, לכן ישנה זיקה רבה בפולטאבה לדמותו.
בראשית המאה העשרים הפכה הממשלה הצארית את פולטבה למקום גלות למהפכנים- סוציאל-דמוקראטים, סוציאליסטים רבולציונרים וחסידי טולסטוי. בין אלה היה גם הסופר ולדימיר קורולנקו. בהשפעת קורלנקו והאינטליגנציה הרוסית המקומית, שהתרכזה סביבו, לא אירעו פרעות ביהודי פולטבה ב 1905 וב 1917.
בסוף 1919 הייתה העיר זירת קרבות בין הצבא הלבן וצבא אוקראינה.
תרבות ואמנות

במרכז ההיסטורי של פולטבה נבנו כנסיות חדשות ומפוארות שתרמו רבות ליופייה של העיר. במרכזה ממוקם פארק בשם "קורפוס סאד" לציון הניצחון בקרב פולטבה, שהוקם לקראת מלאת 300 שנה לקרב. הפארק נחשב לנקודת ציון עירונית.
מול ה"קורפוס סאד" ניצב המבנה המרשים של התיאטרון ע"ש ניקולאי גוגול, שמזכיר בצורתו את מבנה הפרתנון באתונה.
יהודים

פולטאבה הייתה אחת מהמרכזים היהודיים החשובים באוקראינה.
ידוע על סוחרים יהודים בפולטבה מאז שנת 1801. לאחר חלוקת פולין הגיע לעיר זרם של יהודים, שהפכו לחלק ניכר מתושבי העיר, בה נולדו סמואל דרבן (1878) ויצחק בן-צבי (1884).היא הייתה מרכז חשוב של תנועת חובבי ציון ופעל בה דב בר בורוכוב. במהלך הפרעות של שנת 1905, התנגדו התושבים הרוסים לפגיעה ביהודי העיר. בעיר הוצאו לראשונה שני עיתונים חרדיים חשובים, הפלס והמודיע.בתקופת מלחמת העולם הראשונה שהו בפולטבה ישיבת מיר וישיבת סלבודקה.
בסוף 1919 נבזזו בתי היהודים. הארץ הביא מעיתון אחר תיאור של הביזה:
בפולטבה פעל בית הדפוס האחרון בברית המועצות שהדפיס ספרים בעברית. בית הדפוס נסגר בשנת 1928.
בית הכנסת בפולטאבה נפתח מחדש אחרי מלחמת העולם השנייה ונסגר בפקודות שלטונות ברית המועצות בשנת 1957.
כיום מצויה בעיר קהילה יהודית פעילה, המפעילה בית כנסת, גן ילדים ומועדון נשים. בראש הקהילה עומד הרב יוסף סגל (חב"ד).
הערות שוליים

1 2  פרעות חדשות בפולטבה, הארץ, 7 בדצמבר 1919
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561926005171  GND: 4116028-9  LCCN: n80025730  MusicBrainz: 25d317cc-c847-4c40-a1b2-cea4c72b8918  NKC: ge541509  SUDOC: 129425613  VIAF: 147741540   WorldCat (עם VIAF): 147741540 
תחנת הרכבת בעיר
פיליפ דיבוויג

| --- | --- |

 לידה:  22 במאי 1955 (בן 69) גיינסוויל, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  כלכלה, מימון, economics of banking, כלכלה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אינדיאנה בלומינגטון (1976)  אוניברסיטת ייל (1979) 
 מנחה לדוקטורט:  Stephen Ross 
 מוסדות:  אוניברסיטת פרינסטון (1980–1981)  אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס (1988)  אוניברסיטת ייל (1981–1988)  Southwestern University of Finance and Economics (2010–2021) 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לכלכלה (2022) 
 
פיליפ הלן דיבוויג (באנגלית: Philip Hallen Dybvig;‏ נולד ב-22 במאי 1955) הוא כלכלן אמריקאי זוכה פרס נובל לכלכלה לשנת 2022. פרופסור באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס.
קורות חיים

גדל בדייטון, אוהיו. למד תואר ראשון במתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת אינדיאנה. קיבל דוקטורט בכלכלה מאוניברסיטת ייל, בין השנים 1980 - 1981 שימש כעוזר פרופסור באוניברסיטת פרינסטון. לאחר מכן חזר לאוניברסיטת ייל ומונה לפרופסור מן המניין. בשנת 1989 עבר לאוניברסיטת וושינגטון לשמש כפרופסור למימון, ומשנת 1990 הוא משמש כפרופסור לבנקאות ומימון.
קריירה

דיבוויג מתמחה בתמחור נכסים, בבנקאות, בהשקעות ובממשל תאגידי. דיבוויג היה נשיא Western Finance Association (האיגוד הפיננסי המערבי) מ-2002 עד 2003, והיה עורך או עורך שותף של מספר רב של כתבי עת, כולל ה-Review of Financial Studies (מאנגלית: סקירת לימודים כלכליים), Journal of Economic Theory (באנגלית: כתב עת של תיאוריות כלכליות), Finance and Stochastics, Journal of Finance, Journal of Financial Intermediation (באנגלית: כתב העת של התיווך הפיננסי), Journal of Financial and Quantitative Analysis (באנגלית: כתב עת של ניתוח פיננסי וכמותי), ו-Review of Financial Studies (באנגלי: סקירה של מחקרים פיננסיים).
דיבוויג ידוע בזכות עבודתו עם דאגלס דיימונד על מודל דיימונד–דיבוויג (אנ') על ניהול בנקים. דיבוויג זכה בפרס נובל לכלכלה בשנת 2022, ביחד עם דיימונד ובן ברננקי, "על מחקר על בנקים ומשברים פיננסיים". מחקרם של השלושה עסק, בין השאר, במשבר הכלכלי העולמי (1929), ובחשיבותה של מניעת קריסה אפשרית של בנקים, כפי שאירע ביום חמישי השחור.
הערות שוליים

↑  Philip H. Dybvig, באתר "The Nobel Prise"
↑  About Me
↑  Faculty, olin.wustl.edu
↑  https://www.reuters.com/world/nobel-prize-economics-goes-bernanke-diamond-dybvig-research-financial-crises-2022-10-10/ Banking crisis breakthroughs win Nobel economics prize for Bernanke, Diamond, Dybvig], באתר "Reuters"
 משי קורן ורונית דמקה, פרס נובל לכלכלה יוענק לנגיד הבנק הפדרלי לשעבר בן ברננקי על מחקרו בנושא משברים פיננסיים, באתר TheMarker‏, 20 באוקטובר 2022
↑  הזוכים בפרס נובל בכלכלה: בן ברננקי, דאגלס דיאמונד ופיליפ דיבוויג, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 10 באוקטובר 2022
| זוכי פרס נובל לכלכלה |
| --- | --- | --- |
| 1969–1975 | פריש, טינברגן (1969) • סמואלסון (1970) • קוזנץ (1971) • היקס, ארו (1972) • לאונטיף (1973) • מירדאל, האייק (1974) • קנטורוביץ', קופמאנס (1975) |  |
| 1976–2000 | פרידמן (1976) • אולין, מיד (1977) • סיימון (1978) • שולץ, לואיס (1979) • קליין (1980) • טובין (1981) • סטיגלר (1982) דברה (1983) • סטון (1984) • מודיליאני (1985) • ביוקנן (1986) • סולו (1987) • אלה (1988) • הוולמו (1989) • מרקוביץ, מילר, שארפ (1990) • קוז (1991) • בקר (1992) • פוגל, נורת' (1993) • הרסני, נאש, זלטן (1994) • לוקאס (1995) • מירליס, ויקרי (1996) • מרטון, שולס (1997) • סן (1998) • מנדל (1999) • הקמן, מקפאדן (2000) |  |
| 2001 ואילך | אקרלוף, ספנס, שטיגליץ (2001) • כהנמן, סמית' (2002) • אנגל, גריינג'ר (2003) • קידלנד, פרסקוט (2004) • אומן, שלינג (2005) • פלפס (2006) • הורוביץ, מסקין, מאירסון (2007) • קרוגמן (2008) • אוסטרום, ויליאמסון (2009) • דיאמונד, מורטנסן, פיסרידס (2010) • סימס, סרג'נט (2011) • רות, שפלי (2012) • פאמה, הנסן, שילר (2013) • טירול (2014) • דיטון (2015) • הארט, הולמסטרום (2016) • ת'יילר (2017) • נורדהאוס, רומר (2018) • קרמר, באנרג'י, דופלו (2019) • מילגרום, וילסון (2020) • אימבנס, אנגריסט, קארד (2021) • ברננקי, דיימונד, דיבוויג (2022) • קלודיה גולדין (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462183905171  GND: 170046680  LCCN: n82201029  MGP: 219223  NKC: vse20221172107  VIAF: 206854123   WorldCat (עם VIAF): 206854123
פלנקן

פלנקן (בגרמנית: Planken) היא העיירה הקטנה ביותר בנסיכות ליכטנשטיין מבחינת מספר תושביה והשנייה הקטנה ביותר בגודל תחום השיפוט שלה.
בפלנקן מתגוררים גולשי הסקי האלפיני הני ונצל ואחיה אנדריאס ונצל.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקה של ליכטנשטיין (בגרמנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4320341-3  HDS: 007098  VIAF: 236513389   WorldCat (עם VIAF): 236513389
פדרו גונסלבש

פדרו אנטוניו פריירה גונסלבש (בפורטוגזית: Pedro António Pereira Gonçalves; נולד ב-28 ביוני 1998 בוידאגו שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת ספורטינג ליסבון מליגת העל הפורטוגלית.
קריירת מועדונים > וולברהמפטון וונדררס

גונסלבש גדל במחלקות הנוער של מספר מועדונים, ביניהם ספורטינג בראגה, ולנסיה ווולברהמפטון וונדררס. ב-28 באוגוסט 2018 ערך גונסלבש את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–2 על שפילד ונסדיי במסגרת הסיבוב השני של גביע הפוטבול ליג. זו הייתה הופעתו היחידה במדי המועדון.
קריירת מועדונים > פמליקאו

ב-2 ביולי 2019 חתם גונסלבש בפמליקאו, העולה החדשה לליגת העל הפורטוגלית. ב-3 באוגוסט 2019 ערך גונסלבש את הופעת הבכורה שלו במדי המועדון, בהפסד 2-0 לספורטינג קוביליה במסגרת הסיבוב השני של גביע הליגה הפורטוגלית. ב-10 באוגוסט 2019 ערך גונסלבש את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הפורטוגלית, בניצחון 0–2 על סנטה קלרה במסגרת המחזור הראשון. ב-14 בספטמבר 2019 הבקיע גונסלבש את שער הבכורה שלו במועדון, השער הרביעי בניצחון 0–4 על פאסוס די פריירה במסגרת המחזור החמישי בליגה. בעונתו היחידה במועדון ערך גונסלבש 33 הופעות ליגה, בהן הבקיע חמישה שערים.
קריירת מועדונים > ספורטינג ליסבון

ב-18 באוגוסט 2020 חתם גונסלבש בספורטינג ליסבון, גם היא מליגת העל הפורטוגלית. ב-1 באוקטובר 2020 ערך גונסלבש את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–4 לל.א.ס.ק. לינץ במסגרת פלייאוף ההעפלה לליגה האירופית לעונת 2020/2021. ב-28 באוקטובר 2020 ערך גונסלבש את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הפורטוגלית במדי המועדון, בניצחון 1–3 על ז'יל ויסנטה במסגרת המחזור הראשון בליגה, ובמשחק זה הבקיע גם את שער הבכורה שלו במועדון. בעונתו הראשונה במועדון ערך גונסלבש 32 הופעות ליגה, בהן הבקיע 23 שערים, וזכה בתואר מלך השערים של ליגת העל הפורטוגלית. עם זאת, בעונה שלאחר מכן כבש שמונה שערי ליגה בלבד.
קריירה בינלאומית

ב-4 ביוני 2021 ערך גונסלבש את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פורטוגל, כשהחליף את ז'ואאו פליקס במשחק ידידות נגד נבחרת ספרד, אשר נגמר בתוצאה 0-0.
גונסלבש זומן לסגל נבחרת פורטוגל לקראת טורניר יורו 2020.
עילית אזולאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1972 (בת 52 בערך) חולון, ישראל
 לאום:  ישראל
 תחום יצירה:  צילום
 פרסים והוקרה:  פרס ז'ראר לוי (2010)  פרס ליאון קונסטנטינר (2011) 
 www.ilitazoulay.com
 
עילית אזולאי (נולדה ב-1972) היא אמנית וצלמת ישראלית. ייצגה את ישראל בביאנלה של ונציה ב-2022.
ביוגרפיה

עילית אזולאי נולדה בשנת 1972 וגדלה בחולון. משפחתה, יוצאת מרוקו, עסקה בהקלטה והפצת תקליטים בשם "האחים אזולאי". היא מתגוררת בברלין יחד עם בן זוגה האמן יונתן טואיטו ובנם. בישראל היא מיוצגת בגלריה ברוורמן.
צילומיה של עילית אזולאי משלבים בין צילום ישיר לעיבוד תמונה ממוחשב. יצירתה המוקדמת עסקה בתיעוד של אובייקטים, פעמים רבות תוך שימוש ברקע אחיד. החל ממחצית שנות ה-2000 החלה אזולאי לתעד סביבות, דרכן היא עוסקת באופני הבנייה של זיכרון והנצחה. תיעוד זה מלווה בתחקיר על המקום ועל דימויים חזותיים שאותן איתרה אזולאי במקום. אלו מתועדים בתצלומי מיקרו, אשר מעובדים באמצעות המחשב מחדש לכדי קולאז' דיגיטלי גדול ממדים. טכניקה זו מנסה לבטל את "הרגע המכריע", מושג הלקוח מן ההיסטוריה של הצילום התיעודי ואשר שם במרכזו את נקודת המבט של האמן.
ב־2022 נבחרה לייצג את ישראל בביאנלה של ונציה הפרויקט שהציגה, "מלכּות" (QUEENDOM), כלל חיבורים בין פרטים מתוך עבודות אמנות שנוצרו בעולם המוסלמי בימי הביניים בטכניקת ייחודית של שיבוץ מתכות יקרות בכלים מפליז.
השכלה

1998-1994 - המחלקה לצילום, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
2010-2008 - התוכנית לתואר שני, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, תל אביב-יפו.
הוראה

2006-2001 - המרכז לאמנות דיגיטלית, חולון
2006-2003 - המחלקה לצילום, קמרה אובסקורה, תל אביב-יפו
2011-2004 - המחלקה לצילום, בית הספר לאמנות - המדרשה, מכללת בית ברל
2010-2005 - המחלקה לצילום, מנשר לאמנות, תל אביב-יפו
2011-2009 - המחלקה לצילום, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
2010 - שנקר הנדסה. עיצוב. אמנות., רמת גן
2012 - התוכנית לתואר שני, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, תל אביב-יפו. נבחרה לייצ
פרסים

2008 - מלגת קרן תרבות אמריקה-ישראל ע"ש שרת
2010 - פרס הצטיינות, תוכנית התואר השני, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, תל אביב
2010 - פרס ג'ראר לוי לצלם צעיר, מוזיאון ישראל, ירושלים
2011 - פרס עידוד היצירה, משרד התרבות והספורט
2011 - פרס קונסטנטינר לצילום לאמן ישראלי, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2013 - מענק, המועצה לתרבות ולאמנות של מפעל הפיס
2013 - מלגת שהייה, מכון KW לאמנות עכשווית, ברלין, גרמניה
2017 - פרס שרת התרבות והספורט.
תערוכות יחיד

2002 - סלביה, הגלריה בבורוכוב, תל אביב-יפו
2006 - I Placed a Jar, גלריה דולינגר, תל אביב-יפו
2007 - עילית אזולאי: עבודות 1998–2007, האקדמיה לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה ע"ש נרי בלומפילד, חיפה
2008 - המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן
2008 - "ממצאים", גלריית בית הספר מנשר לאמנות, תל אביב-יפו
2010 - The Keys, גלריית בצלאל, תל אביב-יפו
2011 - The Keys, גלריה אנדריאה מייזלין, ניו-יורק, ארצות-הברית
2011 - Room#8, גלריה אנדריאה מייזלין, ניו-יורק, ארצות-הברית
2013 - מפנה לשוני, גלריה ברוורמן, תל אביב-יפו
2014 - Shifting Degrees of Certainty, מכון KW לאמנות עכשווית, ברלין, גרמניה
2014 - הכמוס הגמור בגלוי, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, הרצליה
2015 - A Seventh Option, גלריה אנדריאה מייזלין, ניו-יורק, ארצות-הברית
2017 - נברסקה: היבטים לא ידועים, גלריה ברוורמן, תל אביב-יפו
2017 - עילית אזולאי: עצם הדברים, מוזיאון ישראל, ירושלים
2019 - "בדבר השתיקות", המרכז לאמנות עכשווית, תל אביב-יפו.
הערות שוליים

1 2 3   שני ליטמן, עילית אזולאי מציגה בביאנלה בוונציה היסטוריה נשית מזרח תיכונית מדומיינת, באתר הארץ, 4 בספטמבר 2022
↑   איתמר זהר, הציגו אותן כהיסטריות, היא מנסה לתקן את המעוות, באתר הארץ, 21 במרץ 2021
↑  ראו: דנה גילרמן, החוקרת, באתר כלכליסט, 15 בספטמבר 2014
↑  עילית אזולאי נבחרה לייצג את ישראל בביאנלה לאמנות בוונציה, באתר בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
↑  עילית אזולאי תייצג את ישראל בביאנלה בונציה 2022, באתר מגפון ניוז Megafon News, ‏2022-03-08
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 270497  NLI: 987007450428705171  GND: 1037143876  ISNI: 0000 0004 1645 084X  LCCN: no2015055836  VIAF: 304931811   WorldCat (עם VIAF): 304931811