הפארק הלאומי ימת קלארק
היסטוריה

הנוכחות האנושית הקדומה ביותר הידועה באזור ימת קלארק הייתה במפרץ בריסטול. בני המסורת הפלאו-ארקטית חיו שם בין לפני 10,000 שנים עד לפני 7,500 שנים. בעקבותיהם הגיעו בני המסורת הארכאית הצפונית בין לפני 6,000 ועד לפני 4,000 שנים. שני אתרים ממסורת זו זוהו בתחומי הפארק. התרבות הבאה הייתה מסורת הכלים הקטנים הארקטית מלפני 5,000 עד לפני 3,000 שנים. מסורת נורטון התפתחה בין לפני 2,200 ועד לפני 1,000 שנים. מסורת תולה החלה לפני 2,000 שנים ונמשכה עד התקופה ההיסטורית. בני הדנאינה (Dena'ina) דוברי שפה צפון אתבסקית חיים כיום באזור. הכפר קיג'יק (Kijik) הוא האתר הארכאולוגי העיקרי בתחומי הפארק, שבו התגוררו בני הדנאינה עד תחילת המאה ה-20. יישובים תועדו גם סביב מפרץ צ'יניטנה.
הקפטן ג'יימס קוק חקר את המפרץ שנקרא אחר-כך על שמו ב-1778. בעשורים אחר-כך הקימו סוחרים מרוסיה תחנות באזור. ההתיישבות העיקרית במאה ה-19 הייתה בקיג'יק, שבו התגוררו כמה מאות. סוחרים אמריקנים הגיעו לאזור בשנות ה-90 של המאה ה-19, ופגשו אוכלוסייה שהצטמצמה מאוד עקב מחלות שהביאו איתם האירופאים. קיג'יק הוגדר כנפת ציון דרך היסטורי לאומי (National Historic Landmark district).
המטוס הימי הראשון נחת בימת קלארק ב-1930. ב-1942 החל לפעול שירות המוניות האווירי הראשון לימת קלארק, שהופעל על ידי לאון "בייב" אלסוורת, סניור (Leon "Babe" Alsworth, Sr.) אל פורט אלסוורת. מלבד פורט אלסוורת יש חמישה יישובים נוספים בתחומי הפארק. מרבית התושבים המקומיים הם בני דנאינה.
במהלך המאה ה-20 התגוררו בפארק העתידי מעט תושבים שהסתגלו לחיי בדידות. אחד מהם היה ריצ'רד פרואנקה (Richard Proenneke‏; 1916-2003), במקור מאיווה שהגיע לאלסקה ב-1949. פרואנקה חי בבקתה שבנה בעצמו על חוף האגמים התאומים (Twin Lakes) מ-1968 עד 1999, וניזון מחיות שצד בעצמו או מחיות שציידים לשם ספורט השאירו מאחוריהם. ב-1973 פרסם חבר ספר "אזור הבר של אדם אחד: אודיסאה באלסקה" (One Man's Wilderness: An Alaskan Odyssey) המבוסס על יומניו של פרואנקה. חלק מהסרטונים שצילם פרואנקה על חייו על גדת האגם נערכו לסרט דוקומנטרי "בודד באזור הבר" (Alone in the Wilderness). הסרט נערך לאחר מותו של פרואנקה, והפך פופולרי בטלוויזיה הציבורית בארצות הברית. הבקתה של פרואנקה שייכת כיום לשירות הפארקים והוא הוסף למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים (National Register of Historic Places).
ימת קלארק הוכרזה כמונומנט לאומי ב-1 בדצמבר 1978 על ידי נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר תוך שימוש בסמכותו על בסיס חוק העתיקות של ארצות הברית. בשנת 1980 העביר הקונגרס של ארצות הברית את "חוק שימור האדמות של אלסקה" (Alaska National Interest Lands Conservation Act), בראשי תיבות ANILCA, שקבע את מעמד המונומנט כשמורה ופארק לאומיים.
ב-2007 הוצע לחפור מכרה פתוח גדול בסמוך לגבול המערבי של הפארק. מכרה פבל (Pebble Mine) הוא מיזם לכריית מוליבדן, זהב ונחושת מבור פתוח שרוחבו מעל ל-3 קילומטרים ועומק של מאות מטרים. בנוסף מתוכנן לנצל גוף מחצבים נוסף תוך שימוש במכרה תת-קרקעי. שיורת ממפעלי הכרייה אמורה להיות מאוחסנת מאחורי הסכרים באתר, ויידרשו גם כבישים ונמל מים עמוקים. המיזם עורר חששות מההשפעות של המכרה על מרכז הפארק בשל זיהום מאבק וההשפעות האפשריות על אוכלוסיית האלתית האדומה.
אזור הטבע הראשיתי ימת קלארק (Lake Clark Wilderness) המשתרע על שטח 10,601 קילומטרים רבועים, מרבית שטח הפארק, ואינו כולל את שטח השמורה וחוף מפרק קוק. האזור כולל שלושה נהרות המוגנים על פי חוק הנהרות הנופיים והפראיים (Wild and Scenic Rivers Act): הנהר צ'יליקדרוטנה (Chilikadrotna River), הנהר מולצ'אטנה (Mulchatna River) והנהר טליקקילה (Tlikakila River).