stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עוזי בר-צור
ביוגרפיה > מבצע קדש

את שירותו הצבאי הסדיר עשה כמכונאי רכב בחיל האוויר ובמילואים הוצב כמכונאי בחיל החימוש. עם שחרורו עבד כנהג משאית בחברת סולל-בונה, ובשנת 1956, בסמוך לפרוץ מלחמת סיני, גויסה המשאית לחטיבה 27 בחיל השריון תחת פיקודו של חיים בר-לב. כשהגיע למסור את המשאית, ביקש ממנו קצין הרכב, יוסי פלד, להיות נהגו של המ"פ יוסי קירשנר, ובר-צור התנדב למשימה.
למחרת לקח חלק בכוח שהתקדם לעבר מוצבי רפיח. כשהתקרבו למוצבים נפתחה עליהם אש, הטנקים שניסו להסתער עלו על מוקשים, ובר צור החל לחלץ פצועים מהטנקים. אחד מהם היה טוביה רביב (לימים מג"ד במלחמת ששת הימים ואלוף-משנה) אותו השכיב על מכסה המנוע של הג'יפ ובדרך אסף פצועים נוספים על מכסה המנוע והסיע אותם אל מאחורי גדר של סברס.
בנסיעתו השלישית לחילוץ פצועים, הג'יפ נפגע ויצא מכלל שימוש. לכן לקח את הג'יפ של סגן מפקד החטיבה והמשיך לאסוף פצועים.
באפריל 1973 הוענק לבר-צור עיטור הגבורה על ידי שר הביטחון משה דיין, על גילוי התנדבות ואומץ לב. בתיאור המעשה נכתב:
ב"מבצע קדש", הגיע רב"ט עוזי בר-צור לגדוד, כנהג מתנדב לרכב. בעת הקרב דרש, שיטילו עליו תפקיד. מפקד הפלוגה קיבלו כנהג לג'יפ שלו. ברגעים הקשים של הקרב נפסק הקשר בפלוגה. רב"ט עוזי בר-צור התרוצץ בשטח להעביר את הוראות מפקד הפלוגה, תחת מטר כדורים ופצצות והמשיך בזאת גם לאחר שהג'יפ נפגע מכדורים. תוך חירוף נפש פינה פצועים והעבירם למקום הפינוי. לאחר שמכוניתו יצאה מכלל שימוש לקח ג'יפ אחר, חזר במהירות והמשיך בהעברת הוראות ופינוי פצועים.
ביוגרפיה > מלחמת ששת הימים ואחריה

במהלך מלחמת ששת הימים היה נהג זחל"ם לצידו של רביב שהיה מג"ד טנקים (גדוד 268). לאחר המלחמה הוצב גדודו בגזרת תעלת סואץ מצפון לקנטרה. כחודש לאחר מכן, במהלך יולי 1967, היה בר-צור מעורב בתקריות ראס אל-עיש. במהלך תקריות קשות אלו נשלח להוביל את סיירת חטיבה 7 שהגיעה כדי להחליף את הגדוד.
תשעה חודשים לאחר המלחמה הזעיק אותו טוביה רביב להשתתף בפעולת כראמה, פעולת תגמול גדולה כנגד בסיס הפת"ח בכראמה שבירדן. פעולת כוח הטנקים בפיקודו של רביב נתקלה בקשיים רבים ושוב היה מעורב בר-צור בקרב אש קשה עם נפגעים רבים לצה"ל.
חיים אישיים

בר-צור נישא לשולמית והתגורר ב"חוות הדריה" (שמאוחר יותר הפכה לבת הדר) בפאתי אשקלון, שם עבד בכרייה וחציבה בנגב. נפטר ב-2 באוגוסט 2013.
חיים גמזו

| --- | --- |

חיים גמזו. עטיפת הספר "ביקורות תיאטרון" תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  18 במאי 1910 צ'רניהיב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  16 בפברואר 1982 (בגיל 71) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 תאריך עלייה:  1923
 השכלה:  אוניברסיטת וינה  הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 תקופת הפעילות:  1942–1982 (כ־40 שנה)
 תפקיד:  מנהל (1947–1949)  מנהל (1962–1976) 
 
לוחית זיכרון על ביתו של ד"ר חיים גמזו ברח' בר כוכבא 67 בתל אביב
חיים גַּמְזוּ (Haim Gamzu;‏ 18 במאי 1910 – 16 בפברואר 1982) היה מבקר אמנות ותיאטרון, מייסד בית הספר לתיאטרון "בית צבי" וממקימי מבנה מוזיאון תל אביב לאמנות בשדרות שאול המלך.
ביוגרפיה

גמזו נולד בשנת 1910 בעיר צ'רניגוב שברוסיה (כיום באוקראינה) לירחמיאל בן ר' יעקב גמזו מפינסק ולמוסיה לבית חוטורצקי. החל ללמוד בבית ספר עברי, וב-1923 עלה לארץ ישראל עם משפחתו ובית אביו. בארץ סיים את לימודיו בגימנסיה "הרצליה" בתל אביב. שם הוא התאהב בחנקה וינברג-חרותי ובמשך כמה שנים שלח לה מכתבי אהבה. לאחר מכן למד בסורבון ובמכון לאמנות בפריז, ופילוסופיה באוניברסיטת וינה, שממנה קיבל תואר דוקטור.
כתב ביקורת תיאטרון ואמנות, מאז 1942 באופן קבוע בעיתון "הארץ" ועד 1976. ב-1947 הותקף בידי חבר של שחקנית תיאטרון לי לה לו ונגרם לו זעזוע מח.
ב-1944 כתב ביקורת כה ארסית על הצייר יצחק פרנקל, שהמונח "לגמז" הובא לעולם.
חיבר ספרים בתחום האמנויות היפות, וכן ספר המתאר את מסעותיו באמריקה הדרומית, בשם "שירת הקיצל" שיצא לאור בשנת 1949.
ייסד את בית-הספר לאמנויות הבמה "בית צבי" ברמת גן בשנת 1961, וניהל אותו עד 1962. כמו כן, שימש כמנהלו של מוזיאון תל אביב בין השנים 1947 ל-1949 ובין השנים 1962 ל-1976.
נפטר בשנת 1982 ברעננה ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
הפרס לקידום האמנויות מטעם מוזיאון תל אביב, ניתן על-שמו. בשנת 2003 זכה אוסף מאמרי ביקורת שלו בפרס.
ביוגרפיה > משפחה

ב-1938[דרושה הבהרה] נשא חיים גמזו את גרטה לבית היים מווינה. בנם, יוסי גמזו, היה לימים משורר ופזמונאי. גרטה נפטרה ב-1943. ב-1948 נישא שוב, לחוה לבית שווארץ. לזוג שני ילדים: מיכל ורפאל. בנו, רפאל גמזו, איש שירות החוץ הישראלי, שימש כראש האגף לקשרי תרבות ומדע (קשתו"ם) במשרד החוץ וכשגריר ישראל בפורטוגל. נכדו של חיים (בנה של מיכל), יואל גמזו, הוא מנצח.
אחותו של גמזו, צפורה גמזו, נישאה לשופט אליהו מני.
כמבקר תיאטרון

את עיקר פרסומו קנה גמזו בזכות ביקורותיו הקטלניות, ושמו הפך למושג על ידי אפרים קישון, שהיה בין אלה שסבלו מביקורתו. בספרו "גומזים גומזים" קישון יצר את הפועל "לִגְמוֹז", שמתאר ביקורת קטלנית ביותר או הריגה, וכן במובן רחב יותר, כעין השימוש הנפוץ בשורש ק.ט.ל. ניצני העימות בין קישון לגמזו צמחו עוד בתקופת תיאטרון "בצל ירוק" אשר היה מורכב מבוגרי להקת הנח"ל, שאפרים קישון היה מקימו וחיבר את הטקסטים להצגותיו.
וכך כתב גמזו על הצגתה של להקת "בצל ירוק", "אף מילה למורגנשטיין":
ביקורת זו מאפיינת את סגנונו המתנגח של גמזו, ממנה סבל גם הבמאי עידוא בן-גוריון, שביים את המחזה "סמי ימות בשש" מאת קן יוז. גמזו לא התאמץ במיוחד בקטילתו, והוא כתב את הביקורת אולי הקצרה ביותר בתולדות ביקורת התיאטרון הישראלי: "לדידי יכול יהיה למות בחמש".
בשנת 1970 הועלה מחזהו האנטי-מלחמתי של חנוך לוין "מלכת אמבטיה" במסגרת התיאטרון הקאמרי. המחזה עורר סערה ציבורית עם העלאתו, וירד כעבור מספר הצגות. המחזה הציג בצורה סטירית בוטה אלמנטים הקשורים לנושא המלחמה והציג את גולדה מאיר בצורת אם צדקנית. המחזה הועלה בעיצומה של מלחמת ההתשה ובעת ההצגה היו הפרעות מצד הקהל ואף הוטלו על הבמה פצצות סירחון. גמזו בביקורת בעיתון "הארץ" כתב באותם ימים:
את המחזמר "לילי גם", שנכתב על ידי אהוד מנור כינה "פרי באושים".
מחיבוריו

האמנות בארצנו, תל אביב 1942
אמנות הפיסול בישראל, תל אביב תשי"ז
חנה אורלוף, תל אביב 1949
יעקב אגם, תל אביב תשל"ו
ציור ופיסול בישראל: האמנות הפלסטית מתקופת "בצלאל" ועד עתה, תל אביב 1951
שירת הקיצל: רשמי מסע באמריקה הלטינית, תל אביב תש"ט.
עשרה ציירים בישראל, חיים אתר, יוסף זריצקי, מרסל ינקו, מרדכי לבנון, אריה לובין, משה מוקדי, יוחנן סימון, משה קסטל, ראובן רובין, מנחם שמי, מוציא לאור : אשכול, תל אביב, תשי"ב, 1952.
ד"ר חיים גמזו – ביקורות תיאטרון / חיים גמזו (עורך: מיכאל הנדלזלץ), תל אביב: מוזיאון תל אביב לאמנות, 1999.
כמו כן ערך עשרות ספרי עיון מתורגמים בנושאי אמנות, בעיקר בהוצאת "רביבים".
לקריאה נוספת

גילה בלס (מחקר ועריכה), ד"ר חיים גמזו – ביקורות אמנות, תל אביב: מוזיאון תל אביב לאמנות, 2006 (כולל גם את תולדות חייו ופעילותו וכן ביבליוגרפיה של כתביו).
הערות שוליים

↑  מיכאל הנדלזלץ, מיכאל הנדלזלץ שובר שיאים, באתר הארץ, 25 במרץ 2009
↑  הופסקה זמנית הופעת השחקנית שבגללה התנפל ידידה על ד"ר גמזו, הצופה, 6 באפריל 1947
↑  אליעזר פרנקל, תולדות האמנות: אדריכלות, עיצוב, פיסול, ציור : כרונולוגיה, ישראל: הסדנא לעיצוב ואדריכלות, 1993, מסת"ב 9652223514, 9789652223517. (בעברית)
↑  שלשה חיים גמזו, מעריב, 8 ביולי 1949
↑  ד"ר ח.גמזו - מנהל מוזיאון ת"א, דבר, 17 במאי 1962
↑  גרשון זק, גמזו והמוזיאון, דבר, 28 בינואר 1977
↑  ד"ר חיים גמזו יובא מחר למנוחות, דבר, 17 בפברואר 1982
↑  דנה גילרמן, הזוכים בפרסי מוזיאון תל אביב, באתר הארץ, 3 בדצמבר 2003
↑  גרטה גמזו ז"ל, הארץ, 30 בנובמבר 1943
↑  אפרים קישון, אי אפשר לדעת מראש, מעריב, 31 באוגוסט 1959
↑  ד"ר חיים גמזו, בנים אכלו בוסר, שני אבות תקהינה..., הארץ, 3 באפריל 1959
↑  אמש בתיאטרון - "בצל ירוק", "אף מילה למורגנשטיין", הארץ, 27 במרץ 1959
↑  מיכאל הנדלזלץ, עכבר העיר אונליין, האורך לא קובע, באתר הארץ, 1 באפריל 2009
↑   שמעון רדליך, על חנה וינברג־חרותי, רופאת ילדים בבית החולים העמק וחברת קיבוץ מרחביה, באתר הארץ, 22 בפברואר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296528505171  BnF: cb13627769m (data)  CiNii: DA1732748X  GND: 1053537522  ISNI: 0000 0000 6694 5745  LCCN: nr89001854  NTA: 073401544  RERO: 02-A011942556  SUDOC: 05778311X  VIAF: 41683994   WorldCat (עם VIAF): 41683994
קצפת (אלבום)

קצפת הוא האלבום ה-25 של הזמר והמלחין שלמה ארצי. האלבום יצא לחנויות ב-29 במרץ 2016. הפיקו אותו בן ארצי, פטריק סבג, טל פורר וארצי עצמו.
באלבום 14 שירים, ואת כולם כתב והלחין ארצי, למעט "גבעה אחת", שהלחין ארצי על פי מילים של נתן יונתן.
האלבום הגיע למעמד אלבום פלטינה מחומשת, על מכירת 170 אלף עותקים בתוך חודש מצאת האלבום.
יצא על גבי תקליט ויניל במהדורה מוגבלת.
סינגלים וקליפים

טרם יציאת האלבום הופצו שלושה סינגלים.
ב-12 בדצמבר 2015 הפיץ ארצי את הסינגל הראשון מתוך האלבום. ארצי מבצע את השיר בשיתוף עם דיקלה. לשיר יצא וידאו קליפ באתר יוטיוב שזכה לקרוב ל-4 מיליון צפיות. והוא אחד הנצפים של ארצי ושל דיקלה. בקליפ ניתן לראות את ארצי ודיקלה שרים לתוך מיקרופון כשבין לבין ניתן לראות מין סרט על בני זוג שמתנהגים על פי השיר.
הופץ ב-2 בפברואר 2016.
הופץ ב-28 במרץ 2016 בסמוך ליציאת האלבום. ביצוע של ארצי לצד הזמר יובל בנאי.
לאחר יציאת האלבום יצאו 2 סינגלים נוספים:
הופץ ב-30 במאי 2016.
הופץ ב-18 במאי 2016. ביצוע של ארצי לצד הזמר ישי ריבו.
וידאו קליפים יצאו לשירים "ואולי", "לנצח יחד", "איך מרגישים כשיש אהבה", "והאמת".
רשימת רצועות

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי שלמה ארצי, למעט השיר "גבעה אחת" שנכתב על ידי נתן יונתן.
| קצפת> מס' | קצפת> שם | קצפת> משך | קצפת>  | קצפת>  | קצפת>  | קצפת>  | קצפת>  | קצפת>  | קצפת>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | ואולי  | 4:00 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | עוד אחד ודי  | 3:48 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | לנצח יחד (דואט עם יובל בנאי)   | 3:47 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | ביתנו  | 3:30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | כמעט  | 4:04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | בסתיו  | 3:56 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | מחמל נפשי (דואט עם דיקלה)   | 4:12 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | פעם אחת בחודש  | 3:31 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | קצפת  | 3:59 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | איך מרגישים כשיש אהבה  | 4:06 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | עלייך לא אוותר  | 3:24 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | והאמת (דואט עם ישי ריבו)   | 3:51 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | הכינורות  | 4:57 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | גבעה אחת (לצד הגבעטרון ואמיר דדון)   | 3:57 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 55:08 |  |  |  |  |  |  |  |
את השיר "גבעה אחת" הלחין ארצי במקור לאלבומם של הגבעטרון "גבעה אחת", שיצא בשנת 2008. בעבור האלבום "קצפת" הקליט אותו בביצוע משותף עם הגבעטרון והזמר אמיר דדון. בשלושה שירים באלבום השתתפו הצמד "ריו", זואי פולנסקי ואור אדרי.
הערות שוליים

↑  עטיפת האלבום
↑   ואולי, בביצוע שלמה ארצי, סרטון  באתר יוטיוב
↑   שם השיר, בביצוע שלמה ארצי ויובל בנאי, סרטון  באתר יוטיוב
↑   איך מרגישים כשיש אהבה, בביצוע שלמה ארצי, סרטון  באתר יוטיוב
↑   והאמת, בביצוע שלמה ארצי עם ישי ריבו, סרטון  באתר יוטיוב
↑  אמיר עמרמי, הוי ארצי, 15 במאי 2008, נענע
↑  רעש: מגזין על מוזיקה, ביקורת אלבום: שלמה ארצי -קצפת
| שלמה ארצי (דיסקוגרפיה) |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | שלמה ארצי (1970) • על אנשים (1971) • פתאום אחר ימים רבים (1972) • אומרים ישנה ארץ (1973) • לכל החברים מהמסע מים אל ים (1974) • את ואני (1975) • משחקי 26 (1975) • עת שערי רצון להפתח (1975) • יש לי אישה, ילדה ולמברטה ואני גר בתל אביב (1976) • רומנסה ופיוט (1977) • גבר הולך לאיבוד (1978) • דרכים (1979) • חצות (1981) • מקום (1982) • תרקוד (1984) • לילה לא שקט (1986) • חום יולי אוגוסט (1988) • כרטיס ללונה פארק (1990) • ירח (1992) • שניים (1996) • אהבתיהם (2000) • צימאון (2002) שפויים (2007) • אושר אקספרס (2012) • קצפת (2016) |  |
| אלבומי ילדים | הטיול לארץ התווים (1972) • שלמה ארצי שר ומספר לילדים על יאן הגמד (1976) • סיפורי התנ"ך לילדים (1982) |  |
| מיני-אלבומים | פתאום עכשיו פתאום היום (1970) • את ואני (1975) • ציונות בלי מירכאות • מממ-נננ\פנדל • חיוכו של ילד • Ich kann mich nicht ändern / Ich sah ein Lächeln • Ich kann mich nicht ändern / Ich sah ein Lächeln • אחרי שנואיבה נגמרה (1977) • אהבתיה (1994) • גבר הולך לאיבוד (1995) • אנחנו לא צריכים (1999) |  |
| אלבומי הופעה | שלמה ארצי ואצ'י בהופעה חיה בצוותא (1983)  • ההופעה 97 (1997) • שלמה ארצי ושלום חנוך בקיסריה (2005) • עונת ההופעות (2010) |  |
| אוספים ומארזים | אוסף שירים מתורגמים לגרמנית (1975)  • שלמה ארצי השירים היפים (1976) • השירים 1 (1990) • השירים 2 (1990) • שירים 3 (1991) • האוסף המשולש (1993) • שירי אהבה שלי (2003) • השנים הראשונות (2008) • תתארו לכם (2013) • אלבומי המופת (2013) • אוסף השירים שהסתתרו (2016) • פעם תורי, פעם תורך (2017) • אתמול היה טוב (2019) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 2645c1b9-ea26-4ddb-93ed-731c24d7fbcd
נורברטו בריאסקו

נורברטו אלחנדרו בריאסקו בלקיאן (בספרדית: Norberto Alejandro Briasco Balekian, בארמנית: Նորբերտո Ալեխանդրո Բրիասկո Բալեկյան; נולד ב-29 בפברואר 1996 בבואנוס איירס שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי-ארמני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת חימנסיה לה פלאטה מליגת העל הארגנטינאית ובנבחרת ארמניה.
חיים אישיים

בריאסקו נולד בבואנוס איירס שבארגנטינה. יש לו אזרחות ארמנית בשל שורשיו הארמנים.
קריירת מועדונים

בריאסקו החל את הקריירה המקצוענית שלו בהורקאן מליגת העל הארגנטינאית. הוא ערך 74 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע תשעה שערים.
ב-17 ביוני 2021 חתם בריאסקו על חוזה לארבע שנים בבוקה ג'וניורס מליגת העל הארגנטינאית.
ב-17 באוגוסט 2024 הושאל לחימנסיה לה פלאטה לעונה אחת.
קריירה בין-לאומית

ב-24 במרץ 2018 ערך בריאסקו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארמניה, בתיקו 0-0 נגד נבחרת אסטוניה במשחק ידידות.
תארים

אליפות ארגנטינה (1): 2022
הגביע הארגנטינאי (1): 2020
הסופר קאפ הארגנטינאי (1): 2022
הערות שוליים

↑  La historia de Norberto Briasco, de Parque Patricios a la selección de Armenia באתר La Nación, ‏ 20 במרץ 2018 (בספרדית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "נורברטו בריאסקו".
מצעד הגאווה בפורטו

מצעד הגאווה בפורטו (הידוע גם כ-"Porto Pride") הוא שמה של מסיבה אשר הפכה עם השנים למצעד גאווה עבור שיפור מעמד זכויות להט"ב בפורטוגל הנערכת בפורטו, פורטוגל, ביולי מדי שנה. מסיבת הגאווה הראשונה של פורטו הייתה ביולי 2001, אשר כ-1000 איש השתתפו במהלכה בעוד מספר זה הוכפל במהדורת 2008. המסיבה היא אירוע הנתמך על ידי גופים מסחריים. הוא כלל צד קהילתי, שבו קידמו עשרות עמותות וקבוצות את פעילותן, וכן פעילות צדקה. חלק ניכר מהכנסותיה נתרמות למוסד מקומי. ב-2007 היקף התרומה הייתה כמעט כ-4,500 אירו.
מאז 2006 מתקיים לצד חגיגות המסיבה מצעד גאווה בעיר אשר בשנתו הראשונה כלל כ-500 צועדים.
הערות שוליים

↑  SOPA Images - Gallery - 15th Pride Parade in Porto, Portugal - 15th Pride Parade in Porto, Portugal, www.sopaimages.com (באנגלית)
הארגון הבין-לאומי לפרנקופוניה

| --- | --- |

 
 דגל הארגון הבין-לאומי לפרנקופוניה
 מדינה:  צרפת 
 מטה הארגון:  פריז 
 חברים:  93 (נכון ל־2024) 
 תקופת הפעילות:  20 במרץ 1970 – הווה (54 שנים) 
 www.francophonie.org
 קואורדינטות:  48°51′36″N 2°18′12″E﻿ / ﻿48.86°N 2.30333333°E﻿ / 48.86; 2.30333333
 
מפת פריסת ופעילות הארגון בעולם: 
   חברה (לאומי)   חברה (אזורי)   חברה נספחת   חברה מושעית   משקיפה
דגלי הארגון הבין-לאומי לפרנקופוניה
הארגון הבין-לאומי לפרנקופוניה (בצרפתית: Organisation internationale de la Francophonie) הוא ארגון שנוסד ב-1970 ומאגד מדינות ואזורים דוברי צרפתית, במטרה לקדם שפה צרפתית ונושאי תרבות, שלום, דמוקרטיה, זכויות האדם, חינוך ושיתוף פעולה כלכלי של המדינות החברות בו.
הארגון

ועידת הארגון הראשונה התקיימה בשנת 1986 בצרפת.
הארגון כולל 93 מדינות או ממשלות (56 חברות, 5 חברות נספחות ו-32 משקיפות) אשר רובן היו בעבר חלק מהאימפריה הקולוניאלית הצרפתית ומהאימפריה הקולוניאלית הבלגית. הארגון מתפרס על פני חמש יבשות, ובמדינות החברות בו חיים כ-890 מיליון אזרחים.
לואיז מישיקיוואבו (אנ'), שרת החוץ לשעבר של רואנדה, היא המזכירה הכללית של הארגון מאז ינואר 2019.
מדי שנה התאריך 20 במרץ מצוין כ"יום הפרנקופוני הבין-לאומי". המשחקים הפרנקופוניים מתנהלים מדי 4 שנים בדומה למשחקים האולימפיים ולמשחקי חבר העמים הבריטי.
המנון הארגון

ההמנון הוצג לראשונה בשנת 2001, בכינוס הארגון שנערך אותה שנה בלבנון, על ידי יוצרו אליאס אל-רחבאני (ער'), ומאז הוא משמש כהמנון הארגון.
מדינות וממשלות בארגון > חברות

אלבניה אלבניה
אנדורה אנדורה
ארמניה ארמניה
בולגריה בולגריה
בורונדי בורונדי
בורקינה פאסו בורקינה פאסו
בלגיה בלגיה
בנין בנין
גאנה גאנה
גבון גבון
ג'יבוטי ג'יבוטי
גינאה גינאה
גינאה ביסאו גינאה ביסאו
גינאה המשוונית גינאה המשוונית
דומיניקה דומיניקה
האיטי האיטי
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
הרפובליקה המרכז-אפריקאית הרפובליקה המרכז-אפריקאית
הרפובליקה של קונגו הרפובליקה של קונגו
ולוניה הקהילה הצרפתית של בלגיה
וייטנאם וייטנאם
ונואטו ונואטו
חוף השנהב חוף השנהב (קוט דיוואר)
טוגו טוגו
יוון יוון
כף ורדה כף ורדה
לאוס לאוס
לבנון לבנון
לוקסמבורג לוקסמבורג
מאוריטניה מאוריטניה
מאוריציוס מאוריציוס
מאלי מאלי
מדגסקר מדגסקר
מולדובה מולדובה
מונקו מונקו
מצרים מצרים
מקדוניה הצפונית מקדוניה הצפונית
מרוקו מרוקו
ניו ברנזוויק ניו ברנזוויק
ניז'ר ניז'ר
סאו טומה ופרינסיפה סאו טומה ופרינסיפה
סיישל סיישל
סנגל סנגל
סנט לוסיה סנט לוסיה
צ'אד צ'אד
צרפת צרפת
קוויבק קוויבק
קומורו קומורו
קמבודיה קמבודיה
קמרון קמרון
קנדה קנדה
קפריסין קפריסין
רואנדה רואנדה
רומניה רומניה
שווייץ שווייץ
תוניסיה תוניסיה
מדינות וממשלות בארגון > חברות נספחות

איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות
סרביה סרביה
קוסובו קוסובו
קטר (מדינה) קטר
קלדוניה החדשה קלדוניה החדשה
מדינות וממשלות בארגון > משקיפות

אונטריו אונטריו
אוסטריה אוסטריה
אוקראינה אוקראינה
אורוגוואי אורוגוואי
אירלנד אירלנד
אנגולה אנגולה
אסטוניה אסטוניה
ארגנטינה ארגנטינה
בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה
גאורגיה גאורגיה
גמביה גמביה
הונגריה הונגריה
הרפובליקה הדומיניקנית הרפובליקה הדומיניקנית
חבל הסאר חבל הסאר
לואיזיאנה לואיזיאנה
לטביה לטביה
ליטא ליטא
מוזמביק מוזמביק
מונטנגרו מונטנגרו
מלטה מלטה
מקסיקו מקסיקו
נובה סקוטיה נובה סקוטיה
סלובניה סלובניה
סלובקיה סלובקיה
פולין פולין
פולינזיה הצרפתית פולינזיה הצרפתית
צ'ילה צ'ילה
צ'כיה צ'כיה
קוסטה ריקה קוסטה ריקה
קרואטיה קרואטיה
קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית
תאילנד תאילנד (מושעית)
הערות שוליים

↑  الياس, archive.aawsat.com (בערבית)
↑  מרכיב פדרלי בבלגיה, חברה בפני עצמה.
↑  הושעתה בעקבות ההפיכה ב-2020 (אנ').
1 2  פרובינציה קנדית, חברה בפני עצמה
↑  פרובינציה קנדית (קנדה חברה מלאה), משקיפה בפני עצמה
↑  מדינה בארצות הברית, חברה בפני עצמה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007515162405171  PLWABN: 9811310763705606  BIBSYS: 5072166  BnF: cb150506623 (data)  CiNii: DA15644936  GND: 10043077-6  ISNI: 0000 0001 2364 3090  LCCN: nr2003020990  NKC: ko2012681992  RERO: 02-A009228779  SUDOC: 061412953  VIAF: 146363601   WorldCat (עם VIAF): 146363601 
ערך זה הוא קצרמרבנושא צרפת ובנושא ארגונים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שכונה ה' (באר שבע)

| --- | --- |

שיכון רבע הקילומטר
 מידע
 עיר:  באר שבע
 תאריך ייסוד:  סוף שנות ה-60
 קואורדינטות:  31°15′14″N 34°46′29″E﻿ / ﻿31.2538548°N 34.7748445°E﻿ / 31.2538548; 34.7748445
 שכונות נוספות בבאר שבע
  (למפת באר שבע מוגדלת) שכונה ה'(למפת באר שבע רגילה) שכונה ה'(למפת צפון הנגב רגילה) שכונה ה'(למפת צפון הנגב מוגדלת) שכונה ה'
 
מעבר להולכי רגל ב"שטיח" (מבנים צמודי קרקע בצפיפות גבוהה)
שכונה ה' שבבאר שבע נמצאת צפונית לשכונה א', דרומית לשכונה ד', מערבית לשכונה ב' ומזרחית לשכונה י"א.
רעיון הקמת השכונה

שכונה ה' נבנתה ביוזמתו של דוד טנא, שכיהן כראש אגף השיכון הממשלתי. טנא, התרשם עמוקות מביקורו בתערוכת "אינרטבאו", שהתקיימה בברלין ב-1957, והציגה רעיונות וניסיונות חדשים בתחום הדיור. לאחר שחזר לישראל החליט לגייס צוות אדריכלים צעירים בראשותו של אברהם יסקי, שכלל את אמנון אלכסנדרוני, נחום זולוטוב, דניאל חבקין, תאודור קיסלוב, אהרן ברעלי, דב ורם כרמי, צ'צ'יק וקונפורטי. הצוות עבד במשותף על התכנון והבינוי הכולל של שכונה בארשבעית חדשה, שתשמש חלופה לבניית השיכונים הגנרית של העיר. זהו גם מקור הכינוי "לדוגמה".
כדי להתגבר על תנאי האקלים המדבריים הוחלט לבנות שכונה מסוגרת, שפאותיה בלוקים ארוכים שישמשו כחומות נגד סופות החול, ובמרכזה בתי שטיח צפופים. לאחר מכן, נערכה הגרלה בין האדריכלים על אזורי התכנון. יסקי ואלכסנדרוני תכננו את הבלוק הצפוני, "שיכון רבע הקילומטר", הבניינים במסגרת תוכננו על ידי ברעלי וקיסלוב, ואילו דב ורם כרמי עבדו עם צבי מלצר על מגדל שמעולם לא נבנה. זולוטוב וחבקין, תכננו את בתי השטיח, בתי פאטיו קטנים, צמודי קרקע הבנויים בשורות צפופות ומחולקים למשעולים רבים ומוצלים.
שכונה ה' לדוגמה, זכתה לפרסום בינלאומי רב עם הקמתה.
מבנה השכונה

השכונה מחולקת לשני חלקים ביניהם מפריד עורק התחבורה הראשי שלה - רחוב יעלים, החלק הצפוני, הישן, והחלק הדרומי, החדש יותר. בחלק הדרומי מספר מתחמים שהוקמו בשעתם כפרויקטים אדריכליים ייחודיים, ביניהם - האזור המכונה שכונה ה' לדוגמה, ה"משולש", ווילות אלרם.
אוכלוסיית השכונה

שכונה ה' הוקמה כשיכון בסוף שנות ה-60. תושביה הבורגנים של העיר הגיעו לשכונה, שוכנו בה המדענים הצרפתיים, שהקימו את הקריה למחקר גרעיני בדימונה, מרצים מאוניברסיטת בן-גוריון, קציני צבא בכירים (אלוף פיקוד הדרום אז ישעיהו גביש), פקידי ממשלה ובעלי מקצועות חופשיים. השכונה זכתה כמעט באופן מיידי למעמד יוקרתי. בהמשך יושבה השכונה בעיקר על ידי עולים מברית המועצות. בשנות ה-90 קלטה השכונה עלייה גדולה מברית המועצות לשעבר. כיום יש בשכונה הרבה משפחות דתיות עם ילדים.
עם יוצאי השכונה נמנים סילבן שלום; האחים למשפחת בנאי מאיר ,אביתר ואורנה; הזמרים יהודית רביץ; וישראל בר און, ושדר הספורט נדב יעקובי.
מבני ציבור

בשכונה פועלים קופת חולים, מתנ"ס, מרכז קניות, שלושה בתי ספר יסודיים (אוריין - ממלכתי, רמב"ם - ממלכתי-דתי, קורצ'אק - אנתרופוסופי, בעבר שימש כבית ספר ממלכתי רגיל במשך עשרות שנים ) ובית ספר על יסודי ממלכתי, מקיף ג'. נוסף לכך פועל בשכונה בית ספר "אילנות" לחינוך מיוחד, במבנה שבו פעל במשך כ-26 שנים בית ספר יסודי ממלכתי "מעיין".
בשכונה שניים מסמלי העיר - "שיכון רבע הקילומטר", המוכר גם כ"מרכז קליטה יעלים" או "בית רמט", היה בניין המגורים הארוך ביותר במזרח התיכון ואורכו כרבע קילומטר. בסמוך לו, בשטח המפריד בין השכונה לשכונה ב', שוכן האצטדיון העירוני (לשעבר) על שם וסרמיל. סמוך למרכז הקליטה נמצא המרכז המסחרי המכונה "הגשר" (או בשמו הרשמי כיכר יצחק ורדימון), על שם הגשר הסמוך לו המתוח מעל רחובה הראשי של השכונה, רחוב יעלים, ונועד לחבר בין שני חלקיה. בשכונה פועל מבנה ה"מחוז" של הנוער העובד והלומד שזהו מרכז הדרכה אזורי של התנועה. מאפיין ייחודי נוסף בשכונה, הוא שיכון "השטיח" (המכונה משעולים).
בתחומי השכונה, באזור הידוע כשכונה ה' לדוגמה, שוכן בית כנסת הכיפה העל-עדתי ("היכל אהרון") על שם צורתו האדריכלית (כיום לאחר הרחבתו קשה להכיר את המבנה המקורי), והוא משמש כבית כנסת מרכזי לציבור הדתי-לאומי בעיר. מלבדו שוכן בשכונה בית הכנסת הספרדי "רינת ירושלים". מוסד דתי נוסף בחלק אחר של השכונה הוא חצרה של משפחת אבוחצירה (בעבר הרב אלעזר אבוחצירא וכיום בנו הרב פנחס), המושכת אליה חסידים מכל רחבי הארץ ואף מחו"ל.
במרכז השכונה, משתרע פארק ה' ובשמו הרשמי "פארק גדולי ישראל". בחודשי הקיץ נערכים בו מופעים. כיום ישנה תוכנית להרוס את הפארק ולהקים במקומו שכונת מגורים. תושבי השכונה מתנגדים לתוכנית זו.
המרכז לבריאות הנפש באר שבע

| --- | --- |

שלט בכניסה האחורית לבית החולים
 מאפייני הארגון
 סוג:  בית חולים פסיכיאטרי
 אוניברסיטה:  אוניברסיטת בן-גוריון
 בעלים:  ציבורי
 מנכ"ל:  פרופ' דורון תודר
 היסטוריה
 תאריך ייסוד:  1978
 שירותים
 מספר מחלקות:  11
 מיטות:  400
 www.nefeshb7.org.il
 גאוגרפיה
 כתובת:  רח' הצדיק מירושלים 2
 מיקום:  באר שבע
 קואורדינטות:  31°16′17″N 34°46′57″E﻿ / ﻿31.271472222222°N 34.782555555556°E﻿ / 31.271472222222; 34.782555555556
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת באר שבע מוגדלת) המרכז לבריאות הנפש באר שבע (למפת באר שבע רגילה) המרכז לבריאות הנפש באר שבע (למפת צפון הנגב רגילה) המרכז לבריאות הנפש באר שבע (למפת צפון הנגב מוגדלת) המרכז לבריאות הנפש באר שבע   he המרכז לבריאות הנפש באר שבעhe המרכז לבריאות הנפש באר שבעמפת  __ באר שבע (in English: Beersheba) [‌צפון הנגב‌]מצפון, ממזרח ומערב: __ מועצה אזורית בני שמעון (in English: Bnei Shimon Regional Council) ממזרח: __ עומר (יישוב) (in English: Omer, Israel), __ תל שבע (in English: Tel Sheva) מדרום: __ שגב שלום (in English: Shaqib al-Salam), __ מועצה אזורית מרחבים (in English: Merhavim Regional Council) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
המרכז לבריאות הנפש באר שבע הוא בית חולים פסיכיאטרי של משרד הבריאות. המרכז נוסד בשנת 1978 בעיר באר שבע ומסונף לפקולטה לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון שבנגב.
המרכז משרת את אוכלוסיית דרום הארץ המונה כ-850 אלף תושבים מאשקלון ועד אילת.
במרכז מטפלים בכל סוגי מחלות הנפש ובהפרעות וליקויים הפוגעים בתפקוד היומיומי של המטופלים. בנוסף, מפעיל המרכז יחידות בתחום הגמילה מסמים, התפתחות הילד והגריאטריה. למרכז ישנן מספר שלוחות ביישובי הדרום ומרפאה באילת.
המרכז פרוס על פני שטח של למעלה מ-100 דונם והוא מונה כ-400 מיטות אשפוז פסיכיאטרי ואשפוז יום. כמו כן, במסגרת המרכז פועל הוסטל שיקומי, "בית רותם" המשכן 32 דיירים.
מחלקות ושירותי המרכז פועלים במודל ביו-פסיכו-סוציאלי, מודל זה משלב גישות ביולוגיות פסיכולוגיות וסוציאליות בטיפול בפרט ובמשפחה. בכל טווח הגילים ובכול רמות החומרה, מבעיות הכרוכות באירועי חיים ועד למחלות נפש או אורגניות נפשיות קשות.
במסגרת המרכז פועלים שירותים קהילתיים בבאר-שבע וביישובי הסביבה, בין היתר: מרפאה לילדים ונוער - מרפאת טל, הממוקמת בקהילה; יחידה לטיפול וליווי משפחות המטופלים (מית"ל); מכון לאבחון ושיקום הילד לטיפול בבעיות התפתחות הכולל גן ילדים; מחלקת אשפוז ארצית לטיפול בתחלואה כפולה (התמכרויות יחד עם מחלות נפש), מרפאת "מטרה", שהיא שירות מרפאתי למכורים לחומרים פסיכואקטיביים (סמים) וניידת לחלוקת תחליפי סם, במרחבי הדרום.
המרכז מספק שירותי ייעוץ למרפאות ראשוניות, לשירותי הרווחה, לשירותי המבחן, למוסד לביטוח הלאומי, למשרד הביטחון, למרפאות מקצועיות, לתחנות פסיכולוגיות חינוכיות ולגופים נוספים. כמו כן המרכז מבצע פעילות הדרכתית, הוראתית ומחקרית מתקדמת. בנוסף, פועלות בו מעבדות מגוונות והוא מקיים שיתופי פעולה עם גופים אקדמיים.