stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליס אוסוולד
הערות שוליים

1 2 3  Person Page, www.thepeerage.com
1 2 3 4 5  Herbert, Interview by Susannah (2012-10-02). "Alice Oswald, poet – portrait of the artist". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2017-11-03.
1 2  Kean, Danuta (2017-06-09). "Alice Oswald takes £37,000 Griffin prize with 'breathtaking' poetry". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2017-11-03.
1 2 3 4 5  Poetry Foundation, Alice Oswald, Poetry Foundation, ‏2017-11-02 (באנגלית)
↑  Interview with Alice Oswald - The White ReviewThe White Review, www.thewhitereview.org (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007352560305171  PLWABN: 9810666502405606  BNE: XX5351344  BnF: cb162015061 (data)  GND: 1112333886  ISNI: 0000 0001 0956 0133  LCCN: n95067960  MusicBrainz: ac331cc1-4197-41f9-8503-54bf9cbaa62b  NKC: pna2017945062  NTA: 317324144  SNAC: w6k22ftp  SUDOC: 075864878  VIAF: 14019756   WorldCat (עם VIAF): 14019756
איימי מאדיגן

| --- | --- |

 לידה:  11 בספטמבר 1950 (בת 74) שיקגו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1977 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מרקט  מכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע  אוניברסיטת רוזוולט 
 בן או בת זוג:  אד האריס (1983–?) 
 פרסים והוקרה:  פרס עולם התיאטרון (1987)  פרס פסטיבל הקולנוע של סיטגס לשחקנית הטובה ביותר (1984) 
 פרופיל ב-IMDb
 
איימי מרי מאדיגן (באנגלית: Amy Marie Madigan; נולדה ב-11 בספטמבר 1950) היא שחקנית, זמרת ומפיקת קולנוע אמריקאית זוכת פרס גלובוס הזהב, ומועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1985 על הופעתה בסרט "פעמיים במשך החיים".
ביוגרפיה

מאדיגן נולדה בשיקגו, אילינוי. בתם של עובדת איגוד[דרושה הבהרה] בשם דולורס ושל מנחה הטלוויזיה ג'ון מאדיגן.
למדה פילוסופיה באוניברסיטת מרקט שבמילווקי, למדה שיעורי פסנתר בקונסרבטוריון שבמכללה המוזיקלית של שיקגו ומשחק בבית ספר למשחק של לי סטרסברג בניו יורק.
קריירה

את הופעת הבכורה ערכה ב-1982 בדרמה הביוגרפית "ילד אהבה" ועליה קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית פריצת השנה.
התפרסמה לראשונה ב-1984 עם תפקידה בתור המורה ויולה בעיירה הקטנה בדרמה של רוברט בנטון "מקום בלב" ומק'ויי חיילת לשעבר החוברת ללוחם קר הרוח טום בסרט הפשע המוזיקלי "רחובות לוהטים".
הועמדה ב-1985 לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב על תפקידה בתור סאני בדרמה העצמאית "פעמיים במשך החיים".
ב-1989 הופיעה בתור אנני אשתו של בעל החווה ריי קינסלה (קווין קוסטנר) בדרמת הבייסבול "שדה החלומות" ובדמותה של צ'אנדיס חברתו של באק בקומדיית ההתבגרות "דוד באק".
לאחר שתי מועמדויות זכתה מאדיגן בפרס גלובוס הזהב ובמועמדות לפרס אמי בשנת 1990 על הופעתה בסרט הטלוויזיוני "אשה במבחן החיים".
השתתפה ב-1993 בעיבוד הקולנועי לספר האימה של סטיבן קינג "החצי האפל".
מדיגן שיחקה לצד בעלה אד האריס בשבעה סרטים, הבולט שבהם היה בשנת 2000 בסרט הביוגרפי בבימויו של האריס "פולוק" המבוסס על חייו של הצייר ג'קסון פולוק, בסרט גילמה את דמותה הביוגרפית של אספנית האומנות היהודייה פגי גוגנהיים.
הייתה חלק מקאסט הסדרה הבדיונית "קרניבל" (אנ') במשך שנתיים בהן הופיעה בתור אייריס קרואו אחותו הגדולה של ג'סטין.
לוהקה על ידי בן אפלק ב-2007 לסרטו הראשון כבמאי "נראתה לאחרונה", בסרט הופיעה בתור ביאטריס מק'ריידי.
הופיעה בתפקיד אורח במשך שמונה פרקים בתור ד"ר ווייט בסדרת הדרמה "האנטומיה של גריי".
חיים אישיים

מאדיגן התחתנה בשנת 1983 עם שחקן הקולנוע אד האריס, לאחר שפגשה אותו בצילומי הסרט "מקום בלב".
למאדיגן ולהאריס נולדה בת אחת.
מאדיגן ובעלה אד האריס היו חלק ממיעוט אשר לא הסכים לכבד את זכייתו של איליה קאזאן בפרס הכבוד בטקס האוסקר ה-73 בשנת 1999, השניים מחו על תמיכתו של קאזאן ברשימה השחורה של הוליווד שפורסמה בזמן המלחמה הקרה.
פילמוגרפיה

ילד אהבה (1982)
יום שאחרי (1983)
מקום בלב (1984)
רחובות לוהטים (1984)
פעמיים במשך החיים (1985)
הנסיך מפנסילבניה (1988)
שדה החלומות (1989)
דוד באק (1989)
החצי האפל (1993)
סטייה נשית (1996)
אהבה ופחד (1998)
פולוק (2000)
The Sleepy Time Gal‏ (2001)
A Time for Dancing‏ (2002)
חווה (2004)
עור מסתורי (2004)
הכנסות (2004)
מכתבי אהבה של אבא (2005)
נראתה לאחרונה (2007)
פעם נפול (2010) - גם מפיקה
וירג'יניה (2010)
זה מה שאני (2011)
המצילה (2013)
Sweetwater ‏(2013)
פרונטרה (2014)
יוצא מן הכלל (2016)
גברת אפורה (2017)
אישה אמריקאית (2018)
The Last Full Measure‏ (2019)
משחקי ציד (2020)
קרניים (2021)
Rebuilding‏ (2025
Weapons ‏(2026)
The Ploughmen‏ (TBA)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

And Then There Was One‏ (1994) - סרט טלוויזיה של Lifetime
רוכבי המרווה הסגולה (1996) - סרט טלוויזיה
פרויקט לארמי (2002) - סרט טלוויזיה
קרניבל (2003–2005)
The Path to 9/11‏ (2006)
הוכחה חיה (2008) - סרט טלוויזיה של Lifetime
אייס (2018)
פני דרדפול: עיר המלאכים (2020)
הערות שוליים

↑  יקיר אלקריב, ג'ק המטפטף, באתר ynet, 17 ביוני 2001
| פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה, מיני-סדרה או סרט טלוויזיה |
| --- | --- | --- |
| סדרת טלוויזיה 1970–1979 | גייל פישר (1970) • סו אן לנגדון (1971) • רות באזי (1972) • אלן קורבי (1973) • בטי גארט (1974) • הרמיוני באדלי (1975) • ג'וזט באנזט (1976) • פולי הולידיי (1978) • פולי הולידיי (1979) |  |
| סדרה, מיני סדרה או סרט טלוויזיה 1980–2021 | ואלרי ברטינלי/דיאן לאד (1980) • ואלרי ברטינלי (1981) • שלי לונג (1982) • ברברה סטנוויק (1983) • פיי דאנאוויי (1984) • סילביה סידני (1985) • אוליביה דה הבילנד (1986) • קלודט קולבר (1987) • קתרין הלמונד (1988) • איימי מאדיגן (1989) • פייפר לורי (1990) • אמנדה דונוהו (1991) • ג'ואן פלורייט (1992) • ג'וליה לואי-דרייפוס (1993) • מירנדה ריצ'רדסון (1994) • שירלי נייט (1995) • קתי בייטס (1996) • אנג'לינה ג'ולי (1997) • פיי דאנאוויי/קמרין מנהיים (1998) • ננסי מרצ'נד (1999) • ונסה רדגרייב (2000) • רייצ'ל גריפית'ס (2001) • קים קטרל (2002) • מרי-לואיז פרקר (2003) • אנג'ליקה יוסטון (2004) • סנדרה או (2005) אמילי בלאנט (2006) • סמנתה מורטון (2007) • לורה דרן (2008) • קלואי סביני (2009) • ג'יין לינץ' (2010) • ג'סיקה לאנג (2011) • מגי סמית' (2012) • ז'קלין ביסט (2013) • ג'ואן פרוגט (2014) • מאורה טיירני (2015) • אוליביה קולמן (2016) • לורה דרן (2017) • פטרישה קלארקסון (2018) • פטרישה ארקט (2019) • ג'יליאן אנדרסון (2020) • שרה סנוק (2021) |  |
| סדרה מוזיקלית, קומדיה או דרמה 2022–היום | ג'וליה גארנר (2022) |  |
| מיני סדרה או סדרת אנתולוגיה או סרט טלוויזיה 2022–היום | ג'ניפר קולידג' (2022) • אליזבת דביקי (2023) • ג'סיקה גאנינג (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007348030405171  PLWABN: 9810544269205606  BIBSYS: 6002746  BNE: XX1360938  BnF: cb142018502 (data)  GND: 1013697324  ISNI: 0000 0001 2118 1259  LCCN: no97037394  NKC: xx0193303  NTA: 240402790  SUDOC: 139421351  VIAF: 2681687   WorldCat (עם VIAF): 2681687
חזקה (פרזומפציה)

חֲזָקָה (פרזומפציה) היא מונח משפטי לפיו יש להניח כנתון נכונותה של עובדה מסוימת, או קיומו של מצב עובדתי מסוים. ישנן חזקות הניתנות לסתירה, כך שניתן להוכיח שאינן נכונות. ישנן חזקות שאינן ניתנות לסתירה. חזקות אלו נקראות "חזקות חלוטות". כך, למשל, קובע הדין הישראלי כי החותם על דיווח למס הכנסה, חזקה עליו שהוא מודע לתכנו של המסמך עליו חתם, וחזקה זו אינה ניתנת לסתירה.
דוגמאות לחזקות ידועות מן המשפט:
חזקת החפות, לפיה כל אדם הוא חף מפשע אלא אם כן הוכחה אשמתו.
חזקת ידיעת החוק, הקיימת במשפט הפלילי ולפיה כל אדם יודע את החוק. מחזקה זו נגזרת הקביעה בסעיף 34יט לחוק העונשין, כי אי ידיעת החוק אינה פוטרת מאחריות פלילית והתנהגות בניגוד לו תגרור ענישה.
חזקת תקינות מעשי המינהל, לפיה מעשי רשות ציבורית תקינים מינהלית, כל עוד לא הוכח אחרת.
חזקת האבהות מן המשפט העברי לפיה "רוב בעילות אחר הבעל", ולפיכך ילדם של בני זוג שנולד לקשר הנישואין הוא ילדו של הבעל ולא של אחר.
לחזקות משפטיות, נזקקים כאמצעי הוכחה עקיפה, כשאין ראיות שיבססו במישרין את הטעון הוכחה. החזקה באה ללמד על התקיימות מושא ההוכחה בעקיפין מהתקיימות נתונים חיצוניים לו, שהם, כשלעצמם, טעונים הוכחה.
במבנה כל חזקה מצויים שני מרכיבים: האחד, המתבטא בנתונים, הוא המרכיב היסודי, שמתוך התקיימותו ותוכנו מסתברת, בבחינת מסקנה, התקיימות המרכיב השני, המהווה את מושא ההוכחה. הזיקה הראייתית של המרכיב השני למרכיב הראשון היא החזקה עצמה, הפרזומפציה.
סוגי חזקות משפטיות

מקובל להבחין בין שני סוגי "חזקות": "חזקות שבעובדה" - praesumptiones facti vel hominis; ו"חזקות שבדין" - praesumptiones legis.
סוגי חזקות משפטיות > חזקה שבעובדה

חזקה שבעובדה אינה אלא הוכחה נסיבתית רגילה, הסקת מסקנה עובדתית ממערכת נסיבות מסוימת. בהיעדר ראייה ישירה שתוביל למסקנה חד משמעית, יכולות החזקות שבעובדה להביא לזיכויו או לחפותו של נאשם. מספר החזקות שבעובדה אינו מוגבל, והן נוצרות בהליך הפסיקה ומחודשות מדי יום על ידי בתי המשפט בשבתם בדין.
חזקה ידועה שבעובדה היא "החזקה התכופה", המניחה כי מי שנמצא וברשותו רכוש גנוב בסמוך מבחינת הזמן והמקום לביצוע הגנבה הוא אכן הגנב.
עיקר פעולתה של החזקה שבעובדה היא העברת נטל ההוכחה מצד המאשים לצד הנאשם. אמנם, במשפט הפלילי תמיד נותר נטל ההוכחה על המאשים, אך מרגע שהוכחו יסודות החזקה שבעובדה, עובר על הנאשם הנטל לסתור את המסקנה המתבקשת ממנה. כך, למשל, קבע בית המשפט העליון בע"פ 4682/01 לוי ואח' נ. מדינת ישראל וערעור שכנגד, פ"ד נח (1) 304, כי ה"מסה הקריטית" של הפסיקה יצרה חזקה שבעובדה שמכשיר הלייזר המכונה ממל"ז הוא מכשיר אמין לבדיקת מהירות. מכיוון שכך אל לה למדינה להוכיח מחדש את אמינותו של המכשיר בכל משפט בו נדונה מדידה באמצעות המכשיר. די לה להוכיח שנעשה שימוש במכשיר בנסיבות מסוימות (מפעיל מיומן, תנאי דרך מסוימים, התחשבות בסטיית הדיוק), ואז תופעל החזקה שהמכשיר הוא אמין, חזקה אותה יהא על הנאשם לסתור ולא על המאשימה להוכיח.
חזקה שבעובדה תמיד ניתנת להפרכה ולעולם אינה חלוטה. השופט יכול להחליט מיזמתו שחזקה מסוימת שבעובדה אינה חלה, אם מחמת הסברי הנאשם או מחמת שיקול דעתו של השופט והגיונו האישי.
סוגי חזקות משפטיות > חזקה שבדין

חזקה מן החוק אינה תמיד אמצעי הוכחה, אלא פטור מהוכחה או מנטל הוכחה; שכן, בהתקיים המרכיב הראשון של החזקה, פטורים מהוכחת המרכיב השני או מן הנטל להוכיחו, כשהוא הוא, כאמור, מושא ההוכחה.
"חזקות שבדין" נחלקות לשני סוגי משנה: חזקות שבדין "חלוטות" וחזקות שבדין "יחסיות". ההבחנה ביניהם מצויה בלשון החוק.
סוגי חזקות משפטיות > חזקה שבדין > חזקה שבדין חלוטה

אם לא צורפה בחוק שקבע את החזקה, גם רשות להפריכה, היא נמנית עם סוג המשנה הראשון, שהיא חזקה שנוצרה מן החוק ולמען החוק, חזקה שבדין חלוטה.
סוגי חזקות משפטיות > חזקה שבדין > חזקה שבדין יחסית

ואולם, היה שבקובעו חזקה, קבע לה המחוקק גם סייג, המתבטא באפשרות לסותרה, החזקה היא אכן מן החוק, אך חזקה יחסית. הצד המעוניין בדבר רשאי להביא ראיות לסתור את הזיקה הראייתית המשוערת שבין שני מרכיבי החזקה, כדי להוכיח שהמציאות לאמיתה שוללת את "אמת" המחוקק; המחוקק, עצמו, בהקימו אפשרות זו, מגלה גם את האינטרס להעמיד במבחן המציאות את השערתו. היה ואותו צד לא השתמש באפשרות זו, ואין בראיות המצויות לפני הרשות המופקדת על חריצת הדין כדי להטות את מאזן ההסתברויות לטובת הפרכת החזקה, הופכת החזקה לסופית; השתמש הצד באפשרות האמורה, תידרשנה ראיות לפחות בעלות אותו משקל הוכחתי לשם סתירת החזקה; שיקולי המחוקק, שלא הופרכו, גוברים.
אשר לחזקות שבדין יחסיות, שהחוק משווה להם משקל ראיתי סופי בכוח בהיעדר הפרכה, נטל ההפרכה מוטל על הנאשם; בנטל זה כרוכה החובה להוכיח שהפרזומפציה של המחוקק אינה עומדת במבחן המציאות למרות היותה מעוגנת בחוק. ככל נטל הוכחה שמוטל על הנאשם, אמנם אין ההוכחה צריכה להסיר כל ספק בדבר מושאה, אך גם אין די ביצירת ספק סביר בלבד.
אשר לדיות הראיות שיש בה כדי לסתור את חזקת המחוקק, היא צריכה לעמוד במבחן מאזן ההסתברויות לצד הפרכת החזקה. זאת להבדיל מדיות ספק בלבד. בדבר תקפותה של חזקה שבעובדה כדי להפריך אותה.
דוגמה: בהגדרתו של "תושב ישראל" בפקודת מס הכנסה נקבע:
(2) חזקה היא שמרכז חייו של יחיד בשנת המס הוא בישראל -
(3) החזקה שבפסקה (2) ניתנת לסתירה הן על ידי היחיד והן על ידי פקיד השומה;
ראו גם

חזקה - לגבי המונח "חזקה" במשפט העברי.
חזקת החפות - חזקה בסיסית במשפט.
חזקת השיתוף - חזקה חשובה בדיני המשפחה בישראל.
הערות שוליים

↑  מסכת סוטה, כ"ז, ע"א
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4117354-5
אנה מריה מוצרט

| --- | --- |

 לידה:  25 בדצמבר 1720 סנט גילגן, בישופות זלצבורג, האימפריה הרומית הקדושה 
 פטירה:  3 ביולי 1778 (בגיל 57) פריז, ממלכת צרפת 
 שם לידה:  Anna Maria Walburga Pertl 
 בן או בת זוג:  לאופולד מוצרט 
 צאצאים:  מריה אנה מוצרט  וולפגנג אמדאוס מוצרט
 
אנה מריה וולבורגה מוצרט (לבית פרטל Anna Maria Walburga Mozar;‏ 25 בדצמבר 1720 – 3 ביולי 1778) הייתה אמם של וולפגנג אמדאוס מוצרט (1756–1791) ומריה אנה מוצרט (1751–1829).
בית הולדתה של אנה מריה מוצרט בסנט גילגן, כיום מוזיאון
ביוגרפיה

אנה מריה מוצרט נולדה בסנט גילגן, ארכיבישופות של זלצבורג, לאווה רוזינה (1681–1755) ולוולפגנג ניקולאוס פרטל (1667–1724), סגן הנציב של הילדנשטיין. ניקולאוס היה בעל תואר אוניברסיטאי במשפטים מהאוניברסיטה הבנדיקטינית בזלצבורג ומילא תפקידים ציבוריים רבים בין השאר שימש מפקח מחוז בסנט אנדרה, כנראה היה מוזיקאי מיומן. הוא לקה במחלה קשה בשנת 1714 ונאלץ להחליף תפקיד עם משכורת קטנה יחסית. באחרית ימיו נקלע לחובות עמוקים.
רכושו של ניקולאוס נמכר כדי לסייע בתשלום החובות, ומשפחתו שנותרה (אמה של אנה מריה ואחותה הגדולה מריה רוזינה, ילידת 24 באוגוסט 1719) נקלעה לעוני. המשפחה עברה לזלצבורג, לא הרחק משם, והתקיימה מקצבת צדקה. אחותה הגדולה של אנה מריה נפטרה ב-1728, בגיל תשע. אנה מריה עצמה לא הייתה בריאה כשהייתה צעירה: מסמכים משפטיים מהתקופה מתארים אותה כ"חולה כל הזמן" (1733) ו"הבת המרותקת למיטה כל הזמן" (1739).
אנה מריה נישאה ללאופולד מוצרט בזלצבורג ב-1747; הרמן אברט כותב, "השניים נחשבו בזמנו כזוג היפה ביותר בזלצבורג". בני הזוג עברו (אולי עם אמה של אנה מריה) לדירה בקומה השלישית בגטריידגאסה 9. בעל הבית שלהם היה לורנץ הגנאור, שהיה חבר קרוב של לאופולד ונהיה נמען של מכתבים רבים במהלך מסעות המשפחה.
לזוג מוצרט היו שבעה ילדים, מתוכם רק שניים שרדו:
יוהאן לאופולד יואכים (18 באוגוסט 1748 - 2 בפברואר 1749)
מריה אנה קורדולה (18 ביוני 1749 - 24 ביוני 1749)
מריה אנה נפומוצ'נה וולפורגיס (13 במאי 1750 - 29 ביולי 1750)
מריה אנה וולבורגה איגנטיה (נאנרל) (30 ביולי 1751 - 29 באוקטובר 1829)
יוהאן קרל אמדאוס (4 בנובמבר 1752 - 2 בפברואר 1753)
מריה קרסנטיה פרנסיסקה דה פאולה (9 במאי 1754 - 27 ביוני 1754)
יוהנס כריסוסטומוס וולפגנג תאופילוס אמדאוס (27 בינואר 1756 - 5 בדצמבר 1791)
שני הילדים ששרדו זכו לתהילה. הבת מריה אנה כונתה בילדותה "נאנרל". היא הייתה מוזיקאית מוכשרת שהופיעה עם אחיה בסיבוב הופעות. הבן, וולפגנג אמדאוס, נולד ב-27 בינואר 1756, זכה להצטיינות תחילה כילד פלא, אחר כך כאחד המלחינים המפורסמים ביותר בעולם.
אנה מריה יצאה לסדרת הסיורים המשפחתיים (1762–1768) באירופה, שבמהלכם הוצגו שני הילדים כילדי פלא. היא נשארה ללא רצון בזלצבורג עם בתה במהלך הסיורים באיטליה שוולפגנג ולאופולד ערכו בשנים 1769–1773.
בשנת 1777, היא ליוותה את וולפגנג הבוגר כעת, כנראה בחוסר רצון, למסע חיפוש עבודה באאוגסבורג, מנהיים ופריז.
בהיותה בפריז, אנה מריה מתה ב-3 ביולי 1778 ממחלה פתאומית ולא ידועה. היא נקברה בבית הקברות של כנסיית סנט אסטאש.
מוצרט היה בהלם עמוק ממותה של אמו. כמה מכתבים שכתב לאביו מפריז, המפורסמים עד היום, עוסקים באירוע הטראגי הזה.
לוח זיכרון בכנסיית סנט אסטאש בפריז
אגדת קולובראט

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  אירועים אמיתיים
 בימוי:  איוואן שורחובצקי דז'אניק פאיזייב
 הופק בידי:  ז'אניק פאיזייב רפאל מינסבקיאן פאבל סטפאנוב אלכסנדר בונדארב
 תסריט:  סרגיי יודאקוב  דמיטרי פלצב  יבגני ראיבסקי  דמיטרי ראיבסקי
 שחקנים ראשיים:  איליה מלאקוב אלכסיי סרבריאקוב פולינה צ'רנישובה אלכסנדר צוי אנדריי בורקובסקי איגור סבוצ'קין יוליה חלינינה  אלכסנדר אילין הבן טימופיי טריבונצב  ויקטור פרוסקורין ולריה שקיראנדו
 מוזיקה:  סרג' טנקיאן 
 צילום:  מקסים אוסדצ'י 
 מדינה:  רוסיה 
 חברת הפקה:  איוואן הפקות KIT
 חברה מפיצה:  סנטרל פרטנרשיפ  VGTRK
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  30 בנובמבר 2017
 משך הקרנה:  117 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  דרמה היסטורית
 מקום התרחשות:  רוסיה 
 תקציב:  360,000,000 מיליון רובלים
 הכנסות:  606,091,941 מיליון רובלים (19 בינואר 2018)
 הכנסות באתר מוג'ו:   furious18
 דף הסרט ב־IMDb
 
אגדת קולובראט (ברוסית: Легенда о Коловрате) הוא סרט אפי רוסי, דרמה היסטורית המגוללת את קרב ההגנה על ריאזאן שהוביל יבפאטי קולובראט ב-21 בדצמבר 1237 נגד המצור על העיר שהוטל על ידי הכוחות המונגולים בראשות באטו חאן.
המאה ה-13. רוס הרוסה וחרבה ונמצאת בסכנת קריסה, בעודה נרמסת תחת מגפי אורדת הזהב וכוחות הצבא של החאן. דם מציף את הערים והאדמות הרוסיות בעוד הפולשים אינם נתקלים בהתנגדות רצינית. רק לוחם אחד מאתגר אותם. אביר ריאזאן, יבפאטי קולובראט עומד בראש צבא של לוחמים אמיצים הנחושים לנקום למען מולדתם. האומץ של קולובראט ידהים אפילו את מפקד הכוחות המונגולים, באטו חאן ושמו של קולובראט יישאר לעד בזיכרון העם הרוסי כלוחם שהפך לאגדה.
הסרט הופק במימון מקרן הקולנוע הרוסי ובשיתוף פעולה עם VGTRK וערוץ הטלוויזיה רוסיה-1.
רקע

בסתיו 1237, בעיצומה של הפלישה המונגולית לאירופה תקפו כוחות המונגולים את דוכסות ריאזאן והנחילו מפלה לחיל החלוץ של צבא ריאזאן. ב-11 בדצמבר הצבא המונגולי שם מצור על בירת הדוכסות, העיר ריאזאן, אולם המגינים הצליחו להדוף את ההתקפות. מכונות המצור, שהביאו המונגולים, פרצו את חומות העיר ביום 21 בדצמבר. במהלך 6 ימי קרבות הרגו המונגולים את כל תושביה והחריבו את העיר לחלוטין. ההרס היה גדול כל כך עד שבנייתה מחדש של העיר ריאזאן בוצעה באתר חדש, במרחק 55 קילומטרים מהמיקום הקודם - העיר ההרוסה מעולם לא שוקמה. הכוח המונגולי, שסיים את כיבוש ריאזאן, המשיך לשטחה של נסיכות ולדימיר. הסרט מגולל את קורות האירועים שלאחר כיבוש ריאזאן כשבאפילוג הסרט מוצג הקרב על הקרח, 5 שנים לאחר מכן.
עלילה

המאה ה-13. עברו כמעט מאה שנים מאז שהתפצלה רוסיה לנסיכויות נפרדת, שנמצאות כל הזמן במלחמה זו עם זו. קולובראט קיבל את תוארו כלוחם אמיץ בשנת 1223, כאשר בקרב על הקלקה התרחש והמונגולים מדרום נכנסו לראשונה לאדמות הנסיכויות הרוסיות. ואז, כאשר הותקף במארב מונגולי, יבפאטי הצעיר נפצע קשה וסבל מאובדן זיכרון קצר.
בשנת 1237, הצבא המונגולי, בראשות נכדו של ג'ינגיס חאן, חאן באטו, התקרב שוב לנסיכויות הרוסיות, ממזרח. כאשר נודע לנסיכות ריאזאן על התקרבות צבאו, מנהל העבודה של הנסיך יבפאטי קולובראט נשלח לפגוש את צבה האורדה יחד עם הנסיך פיודור לנהל משא ומתן. אך זה לא הצליח. פיודור נהרג על ידי המונגולים, אך יבפאטי קולובראט וכמה חיילים אחרים הצליחו להימלט בקרב והרגו כמה מונגולים. כשהצליחו לחזור לריאזאן, העיר כבר נשרפה על ידי אנשיו של באטו. קולובראט מרכיב יחידת נוקמים ומציב משימה לעכב את הצבא המונגולי, בתקווה שהנסיכים הרוסים השכנים יוכלו לאסוף כוחות להתנגדות משותפת. אך עזרת השכנים לא מגיעה, אף על פי שקולובראט ולוחמיו הצליחו למשוך את כוחות כל הצבא המונגולי ולהרוג חיילים רבים בכמה פשיטות נועזות.
כתוצאה מכך, קולובראט וחבריו מחזיקים את ההגנה על גבעה מבוצרת ואפילו הורגים את המפקד המונגולי חוסטוברול. מרבית אנשי ריאזאן מתים בלחימה צמודה והשאר - תחת אש תותחים דמויי-קטפולטה. גם קולובראט מת. באטו חאן, המום ממה שרואה, מצווה לקבור אותו כגיבור, לאחר שבנה לו תל. רק הלוחם קרקון מצליח להימלט, לאחר שקולובראט פקד עליו לקחת את ילדי תושבי ריאזאן המתים לאורך הנהר למקום בטוח.
השנה היא 1242. חמש שנים אחרי ההישג של אנשיו של יבפאטי קולובראט, קרקון, כחלק מהצבא המאוחד של נסיכויות נובגורוד-ולדימיר, הולך לאגם פייפי כדי להילחם נגד האבירים הגרמנים. לפני הקרב, החיילים מעוררים את עצמם בזיכרונות מהישגם של קולובראט וחבריו.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| איליה מלאקוב | יבפאטי קולובראט | לוחם מריאזאן |
| דוד מלקוניאן | יבפאטי קולובראט הצעיר | לוחם מריאזאן |
| אלכסנדר צוי | באטו חאן | מפקד הצבא המונגולי |
| אלכסיי סרבריאקוב | יורי איגורייביץ', נסיך ריאזאן | שליט נסיכות ריאזאן |
| פולינה צ'רנישובה | נסטיה | אהובתו של קולובראט |
| דינה פנטוביץ' | נסטיה הצעירה |  |
| אלכסנדר אילין הבן | קרקון |  |
| איגור סובצ'קין | רטמיר |  |
| יוליה חלינינה | לאדה |  |
הפקה > צילומים

הסיפור שלנו הוא על כך, שכל אדם יכול להפוך לגיבור, אם הוא מאמין בכך.
כבר מתחילת העבודה על ההפקה, המפיקים החליטו שלא לבנות אתר צילומים שלם של מבנים מתקופת המאה ה-13 אלא לייצרם בעבודת אפקטים ממוחשבים.
הסרט היה לסרט הראשון של איוואן שרוחובצקי כבמאי.
מרבית הצילומים נערכו באולפנים במוסקבה, עם צילומי חוץ במחוז מוסקבה ובחצי האי קרים.
הפקה > פוסט פרודקשן

על עבודת הפוסט פרודקשן עמלה חברת האפקטים הוויזואליים Main Road Post, שגם עבדה על האפקטים עבור הסרטים "משיכה", "דואליסט", "רוח רפאים" ו"סטלינגרד".
מוזיקה

| --- | --- |

עטיפת הפסקול
 פסקול מאת סרג' טנקיאן
 יצא לאור:  2017
 סוגה:  פסקול, EDM
 אורך:  01:17:31
 הפקה:  ז'אניק פאיזייב, אלכסנדר בונדארב 
 
פסקול הסרט הולחן על ידי המלחין ממוצא ארמני סרג' טנקיאן. שיר הנושא של הסרט הוא השיר "A Fine Morning To Die" בביצועם של קטיה איוואנצ'יקובה מלהקת איווה הבלארוסית וסרג' טנקיאן
מוזיקה > רשימת רצועות

Intro
Ambush
Horde Patrol
The Prince
The Family
Nastya
The Horde Is Here
Into The Wilderness
Mongolian Camp
Warn Our People
To Arms!
Fedor’s Last Stand
You Should Prey
Is Gone
Nastya’s Whistle
The Horde Returns
Herb Potion
Holy Mother
There’s No Blood
Woodland Spirits
Confusion
Uragsha
Bear Attack
The Children
Are They Really Ours?
Prepare For Battle
Battle Cry
Hold The Line
Come Kill Us
Sail
Death of Kolovrat
Shoulder to Shoulder
Kolovrat Theme
שיווק

הסרט הופץ במדינות המערב בשם Furious ("זועם" באנגלית). הסרט הוקרן בפני נשיא רוסיה ולדימיר פוטין בקרמלין, שציין כי הסרט מעביר תחושות מרגשות מאוד.
תקציב והכנסות

הסרט נעשה בתקציב של 360 מיליון רובלים וזכה להצלחה רבה בקופות, כאשר ביום הקרנתו בלבד הכניס מעל ל-30 מיליון רובלים, ו-261 מיליון בסוף השבוע הראשון להקרנתו. הכנסותיו הכוללות של הסרט נאמדות ב-606 מיליון רובלים.
הערות שוליים

↑  נתוני הסרט באתר קרן הקולנוע הרוסי
↑  ЛЕГЕНДА О КОЛОВРАТЕ, kinobusiness.com
↑  Комсомольская правда. "В интернете появился трейлер фильма о рязанском воеводе Евпатии Коловрате". Ryazan.kp.ru.
↑  "Фильм Легенда о Коловрате: год выпуска и дата выхода, рейтинг, продолжительность, похожие фильмы". Kinoafisha.info.
↑  Саундтрек к фильму «Легенда о Коловрате» записывали по обе стороны океана
↑  Серж Танкян напишет саундтрек к фильму "Легенда о Коловрате"
↑  Soundtrack For 'Furious - The Legend of Kolovrat' Announced, Release Date Set For December 8
↑  Film Studio KIT. "Serj Tankian writes music to epic blockbuster Furious".
↑  Серж Танкян & IOWA — A Fine Morning To Die (OST "Легенда о Коловрате")
↑  "Berlinale: Well Go USA Takes North American Rights to Russian Epic Furious (EXCLUSIVE)". Variety. נבדק ב-17 באוקטובר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Legend of Kolovrat epic blockbuster hits Russian screens
| דז'אניק פאיזייב |
| --- | --- | --- |
| סרטים שביים | קאמי (1991) • עצירה לפי דרישה  (2000) • גמביט טורקי (2005) • אוגוסט. השמיני (2012) • אגדת קולובראט (2017) • שוער הגלקסיה (2020) |  |
יונתן רום

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1977 (בן 48 בערך) ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1995
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 סגן מפקד סיירת מטכ"ל  מפקד יחידת אגוז  מפקד עוצבת חיצי האש  מפקד סיירת מטכ"ל  מפקד יחידת ההתקפה בסייבר ביחידה 8200
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן
 
יונתן רום (נולד בשנת 1977) הוא קצין בצה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה. שימש מפקד עוצבת חיצי האש, מפקד יחידת אגוז, מפקד סיירת מטכ"ל ומפקד יחידת ההתקפה בסייבר ביחידה 8200.
ביוגרפיה

רום התגייס לצה"ל בשנת 1995, והתנדב לסיירת מטכ"ל. לאחר טירונות צנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ביחידה, ויצא לקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב ליחידה ומונה למפקד צוות, ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון. בהמשך שימש כמפקד פלגה, והשתתף בין היתר במבצע חד וחלק, במלחמת לבנון השנייה. לאחר מכן מונה לסגן מפקד סיירת מטכ"ל.
לאחר שהועלה לדרגת סא"ל מונה לקצין חקירות מודיעיני באמ"ן. בשנת 2014 מונה למפקד יחידת אגוז, והוביל אותה בין היתר במבצע צוק איתן. במהלך קרב שג'אעייה נפצע קשה מפגיעת רסיס ממטען חבלה רב-עוצמה. לאחר מספר חודשים השתקם ושב לפקד על היחידה. במהלך תפקידו הוכפפה היחידה לחטיבת עוז. את תפקידו סיים ב-16 במאי 2016. לאחר מכן יצא ללימודים. ב-19 ביולי 2017 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד עוצבת חיצי האש, ושימש בתפקיד עד אפריל 2019, אז מונה למפקד סיירת מטכ״ל, תפקיד בו כיהן בשנים 2019–2021. עם סיום תפקידו, מונה למפקד יחידת ההתקפה בסייבר ביחידה 8200. עם סיום תפקידו זה, פרש מצה״ל.
רום נשוי למאיה ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑  יואב זיתון, יאיר קראוס, איתמר אייכנר, קורין אלבז-אלוש, כך תיכנן חיזבאללה לכבוש את הגליל, באתר ynet, 2 באוקטובר 2024
↑  אמיר בוחבוט‏, הקרב שכמעט גבה את חייו של מפקד יחידת אגוז, באתר וואלה, 25 בספטמבר 2015
↑  ניר דבורי, ‏מפקד סיירת אגוז שנפצע - חזר לשטח, באתר ‏מאקו‏, 9 בנובמבר 2014
↑  עוזי ברוך, מפקד חדש ליחידת "אגוז", באתר ערוץ 7, 16 במאי 2016
↑  ערוץ 7, שורת מינויים בצה"ל, באתר ערוץ 7, 26 בספטמבר 2016