stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תחנת הכרמל
חיפא אל-עתיקה

האתר שבו התקיימה העיירה המקורית חיפה, שידוע כחיפא אל-עתיקה (בערבית: "חיפה העתיקה"), נמצא באזור שמדרום למקום שבו ניצב כיום בית החולים רמב"ם, החוף השקט וחלק משכונת בת גלים ועד שכונת תחנת הכרמל (אלמחטה). תחילתו של היישוב במקום הייתה בתקופה הפרסית בארץ ישראל. מחיפה אל-עתיקה נשארה מערכת מסועפת של קברים חצובים בסלע, מהתקופה הרומית והתקופה הביזנטית בארץ ישראל, הנמצאת בקרבת מסילת הברזל. בשנים 2006–2008 נערכה חפירת הצלה באזור בה נחשפה רצפת פסיפס מהתקופה הביזנטית.
השטח המשתרע מאזור בית החולים רמב"ם ועד תחנת הכרמל הוא גרעינה של חיפה שבה החלה ההתיישבות חדשה בעיר. כאשר הגיע דאהר אל-עומר לחיפה באמצע המאה ה-18, הוא החליט כי קשה יהיה להגן על המקום ועל כן הרס את כל הבתים ובנה את גרעינה של העיר המודרנית כ-3 ק"מ מזרחית למקום זה, במה שהוא היום כיכר פריז וקריית הממשלה. ליד חיפא אל-עתיקה היה נמל דייגים קטן, וכאשר הרס אל-עומר את הכפר, הוא הרס גם את הנמל ובנה נמל חדש ליד השכונה החדשה שבנה.
לב מערכת מערות הקבורה היא בחצר תת-קרקעית, מוקפת עמודים, וממנה יש גישה לאולמות קבורה תת-קרקעיים. המערכת הוסבה בתקופה מאוחרת יותר לשמש כבור מים, ולצורך כך טוייחו הקירות. בתקופת המנדט נסללה חלק ממסילת הרכבת מעל המערכת, אך היא שומרה. חלק מהאתר נהרס בראשית שנות ה-50 כחלק מעבודות בנייה ושיפוצים, לאחר מכן בוצעו עבודות שימור על ידי רשות העתיקות. בעשור השני של המאה ה-21 החלה להתפתח מסורת חדשה המזהה את מערכת הקבורה עם קברו של הרמב"ן.
שני מבנים בשכונה מיועדים לשימור (בעוד שאר המבנים שעדיין נותרו מיועדים להריסה). המבנים הם כנסיית סנט גבריאל ובית האבן של משפחת בוטאג'י, משפחה ערבית נוצרית עשירה ממוצא לבנוני/סלוניקאי שבין היתר הייתה בעלת מספר בתי מלון (בהם מלון וינדזור בשדרות בן-גוריון 14–16)[דרוש מקור].
מתחם בתי הקברות

מתחם בתי העלמין שלאורך חלקה המערבי של דרך יפו כולל בתי קברות מתקופות שונות בהיסטוריה של חיפה ומשומר כחלק ממורשתן של אחדות מהקבוצות המרכזיות ביותר בתשתיתה של העיר המודרנית.
המתחם, שרובו ככולו נמצא מצידה הצפוני של דרך יפו בואך הכניסה המערבית לעיר התחתית, מתחיל מעט מזרחה לצומת דולפין ומגיע עד ירכתי המושבה הגרמנית, והוא שוכן בסמיכות לתל חיפה אל-עתיקה, שהוא בעצמו שרידי מערכת-קברים מהתקופה הקדומה. זה לצד זה, נמצאים כאן בית הקברות הצבאי הבריטי, בית קברות טמפלרי ובית הקברות היהודי הישן.
מתחם בתי הקברות > בית הקברות הטמפלרי

בבית קברות זה (Templerfriedhof) נקברו, בעיקר, תושבי המושבה הגרמנית בחיפה. בית הקברות נפתח ב-1875 (אף כי בשלט הכניסה מצוין אחרת), ועד לפתיחתו נקברו המתים בבית הקברות שליד כנסיית המלאך גבריאל הסמוכה (ליד פסי הרכבת). כרבע מהנקברים בבית הקברות הם ילדים, שחלק מקבריהם נמצאים על יד קיר בית הקברות.
אל המקום הועברה "אבן הסמוניה", מצבה לזכר ראשוני תנועת הטמפלרים בעמק.
בבית הקברות טמונות דמויות מפתח מחיי המושבה הגרמנית כגיאורג דוד הרדג, יעקב שומאכר, בנו, הדוקטור גוטליב ואשתו מריה (לבית לנגה), פריץ קלר ("מלך הכרמל") אונגר (אשר הלווייתו רבת-המשתתפים והדרג הייתה הפגנת כוח פוליטית של הטמפלרים) ועוד. חלק ממקימיה של המושבה, ככריסטוף הופמן, שעזב ליפו בעקבות הפילוג עם חבריו, אינם קבורים כאן.
כמו כן קבורים כאן מספר אנשים שהיו קשורים למושבה אך לא לכת הטמפלרית, בהם הזוג צולינגר, שווייצרי, קונסול גרמניה בחלב ואשתו, וכן אשתו של לורנס אוליפנט, אליס. אליס אוליפנט, שנפטרה בביתה בדלית אל-כרמל (אחרי שחלתה בעת טיול בטבריה), נקברה כאן בתום מסע הלוויה ארוך ורב-משתתפים, כשבעלה שוכב חולה בביתם על ההר. קברה נקבע מחוץ לחלקת הטמפלרים, וברבות הימים היה לגבול (גם סמלי) בין חלקת הטמפלרים לחלקת חללי הוד מלכותה.
במרכזו של בית הקברות קבוע אובליסק שמציין את הקורבנות הגרמנים (תושבי המושבה, אך לא רק) במלחמת העולם הראשונה. במרכז האובליסק הצלב הגרמני עם האות W, המציינת את הקיסר וילהלם, ותחתיו הכיתוב: "IHREN IM WELTKRIEG 1914–1918 GEFALLEN MITBURGERN DIE DEUTSCHE KOLONIE HAIFA". בטקס הסרת הלוט מעל המצבה, קרא אברמסון, הנציג הבריטי, קריאה לשלום, בסמליות לדו-קיום המתקיים במתחם בתי הקברות.
בהסכם השילומים נקבע כי בית הקברות יירשם על שמם של הטמפלרים, ומאז הם מתחזקים אותו. כמו כן הועברו אליו מצבותיהם של הטמפלרים מבית לחם הגלילית.
שלט ההנחיה לבית העלמין הטמפלרי
בית העלמין הטמפלרי במבט כללי
מצבה בבית העלמין הטמפלרי לזכר חללי מלחמת העולם הראשונה מקרב תושבי המושבה הגרמנית
כיתוב לזכר חללי מלחמת העולם הראשונה
מתחם בתי הקברות > בית העלמין של חללי המלחמה הבריטים

בית העלמין של החללים הבריטים שנפלו בחיפה במלחמת העולם הראשונה הוקם ומתוחזק על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה, והוא מחולק לפי דתות החללים.
מתחם בתי הקברות > בית הקברות האנגליקני

כאן קבורים בעיקר אזרחים בריטיים, פקידי שלטון ושוטרים. בין המפורסמים ניתן למנות את הבאים:
ד"ר זורוב.
סר ארתור דאונס וליידי פלורנס דאונס – ארתור דאונס היה קצין בחיל הרפואה הבריטי ואיש מחקר שקיבל תואר אבירות על מחקריו הרבים בתחום הרפואה. אשתו פלורנס דאונס (צ'פמן) הייתה גיסתו של אדמונד אלנבי. הזוג השתקע בחיפה אחרי סיום שירותו של ארתור כרופא צבאי. ארתור ופלורנס נפטרו ב-1938 וב-1941 בהתאמה, ונקברו זה לצד זה.
ג'ורג' סייקס – מנהל מחלקת תנועת הרכבות בארץ ישראל. ראשון נרצחי מאורעות תרפ"ט בחיפה.
ד"ר פרדריק רולנד שו (Frederick Roland Studdert Shaw) – היה קצין בחיל הרפואה הבריטי. שירת בצרפת במהלך מלחמת העולם הראשונה שם עוטר בצלב הצבאי, לאחר מכן בהודו ובעיראק. בתום שירותו הצבאי התמנה לרופא הראשי של חברת הנפט העיראקית. נפטר בשנת 1935 בסמוך לחדיתה שבעיראק כתוצאה מסיבוך של דלקת שקדים.
וולטר סידני שיליטר מופאט (Walter Sydney Shiliter Moffatt) – קצין הסדרת מים ועוזר מושל נפת ג'נין בפועל. נרצח, בשנת 1938, במהלך המרד הערבי הגדול במשרדו שבעיר.
ג'ון אסקדייל ליטל (John Eskdale Little) – מנהל חשבונות ומפקח תנועת הדלק בחברת הנפט העיראקית, נהרג, יחד עם נחום פפר, בהתרסקות מטוס החברה בעפולה בשנת 1936.
ויליאם פרדריק סינקלר (William Frederick Sinclair) – מפקד משטרת מחוז חיפה, נפטר בשנת 1927 כתוצאה מדיזנטריה.
קברו של ד"ר זורוב
קברו של סר ארתור הנרי דאונס
קברה של ליידי פלורנס דאונס
קברו המשוקם של ג'ורג' סייקס
קברו של פרדריק רולנד שו
קברו של ג'ון אסקדייל ליטל
מתחם בתי הקברות > בית הקברות היהודי הישן

יהודי העיר הקדומה, המוזכרת במשנה ובתלמוד, ובהם האמורא רבי אבדימי (שציון קברו מושך אליו מתפללים רבים), וכן יהודים מדורות קדומים, קבורים בבית עלמין זה. בין השנים 1860–1935 הוא שימש כבית העלמין המרכזי עבור יהודי חיפה ונקברו בו רבים ממייסדי היישוב היהודי בעיר ומאישיו הבולטים. ב-2010 הוחל בשיפוץ בית הקברות שהיה מוזנח במשך שנים רבות.
ראו גם

בית הקברות חוף הכרמל
לקריאה נוספת

ש' יענקלביץ, חיפה העתיקה, חדשות ארכאולוגיות, 1993, צט: 14–15
הערות שוליים

↑  תחנת חיפה המרכזית נפתחת תחנת הכרמל מתבטלת היום, דבר, 1 ביוני 1937
↑  אליעזר וורצל, תחנת הכרמל, קול העם, 8 בדצמבר 1949
↑  מאיר הראובני, "תחנת הכרמל' לתחנה אחרונה, למרחב, 27 במרץ 1964
↑  דב שובל, "תחנת הכרמל" ־ השכונה שדייריה חולמים לברוח ממנה, על המשמר, 2 באוקטובר 1959
↑  שטפונות חורף וקיץ מאיימים על דיירי "תחנת הכרמל" בחיפה, מעריב, 31 באוגוסט 1961
שלוש דירות בחיפה הוצפו במי־הים, הארץ, 29 באוגוסט 1961
דוד זוהר, תושב רח' המכס בחיפה שכר משאבה כדי לייבש דירתו, מעריב, 27 בדצמבר 1979
↑  אשה נדרסה על ידי הרכבת, הארץ, 13 בנובמבר 1962
נדרס למוות ע״י רכבת, הארץ, 3 באוגוסט 1962
מ אבי-עופר, התחנה האחרונה של "תחנת הכרמל', למרחב, 17 באפריל 1960
עמוס כרמלי, פעוט השתרע בין פסי הרכבת וניצל בנס, דבר, 29 בספטמבר 1972
דב שובל, צמצום התקציב במשרד השיכון מסכן פעולות חברת "שקמונה", על המשמר, 20 במאי 1974
↑  הנס לברכט, גם שכונת תחנת־הכרמל שוכנת בעיר־הכרמל, קול העם, 18 ביולי 1963
↑  "עזרה ראשונה" לבית מתמוטט, למרחב, 16 במרץ 1964
↑  ש. שחורי, תכנית חומש לחיסול משכנות העוני בחיפה, דבר, 13 באוגוסט 1972
↑  אלכס כרמל, תולדות חיפה בימי הטורקים, עמוד 13.
↑  אבירם אושרי וכארם סעיד, ‏חיפה, בת גלים, באתר "חדשות ארכיאולוגיות", גיליון 132, 6 בדצמבר 2020
כארם סעיד, ‏חיפה, בת גלים, באתר "חדשות ארכיאולוגיות", גיליון 120, 1 בנובמבר 2008
↑  יוסי בן ארצי, קווי יסוד בתולדות חיפה והתפתחותה בזמן החדש, בתוך אריאל: כתב עת לידיעת ארץ ישראל – חיפה ואתריה, עורך: אלי שילר, הוצאת ספרים אריאל, 1985, עמוד: 15
1 2  בועז כהן, לקח את סודו אל הקבר, באתר כלבו – חיפה והצפון, 19 באוקטובר 2019
↑  בניגוד לרשום בכמה מקומות, המושבה הגרמנית בחיפה לא הייתה ההתיישבות הראשונה של הטמפלרים בארץ, וקדמו לה ניסיונות התיישבות בעמק יזרעאל (ביניהם באזור תמרת).
↑  חלק מיוצאי חלציה של המושבה כגון נכדתו של שומאכר, נלי ובעלה, ובתו של הרדג, קבורים בבית הקברות של הקהילות המשיחיות בחוף הכרמל.
↑  מתוך פורום העוסק במלחמת העולם הראשונה.
↑  לורנס אוליפנט עצמו נקבר בבריטניה ורק אחרי שנים הובאה גופתו לקבורה בארץ.
↑  בעבר נכתב כאן שמדובר באיברהים זורוב – ערבי נוצרי, בן למשפחת רופאים ששימש כרופא המחוז בשנות ה-20 וה-30. ככל הנראה אין זה מדויק אלא מדובר בבן משפחה אחר – סאמי זורוב.
↑  ‏Find A Grave – Sir Arthur Henry Downes.
↑  ‏Find A Grave – Florence Maria Chapman Downes.
↑  Find A Grave – Frederick Roland Studdert Shaw.
↑  ‏Find A Grave – Walter Sydney Shiliter Moffatt.
↑  ‏Find A Grave – John Eskdale Little.
↑  ‏ Find A Grave – William Frederick Sinclair.
↑  עצים במקום קוצים: בית העלמין הישן בחיפה הולך ומשתקם, אתר בחדרי חרדים.
מערכת הקברים העתיקה
קברה של אליס אוליפנט
מבט כללי על בית הקברות האנגליקני בחיפה
ציון קברו של רבי אבדימי דמן חיפה
Enzian

המסרשמיט "Enzian"
Enzian (שמו הגרמני של המין "גנציאנה") היה טיל קרקע-אוויר גרמני מתוכנן מתקופת מלחמת העולם השנייה שהיה הראשון ששילב בתוכו מנגנון התבייתות על קרינה תת-אדומה. הטיל הכיל ראש ביות (שפותח במסגרת פרויקט "Madrid") שיכול לחפש ולהתכוונן בתנועתו אל מטרות "חמות" באופן אוטומטי לחלוטין וללא כל התערבות מצד המפעיל. בשל המחקר התאורטי החדשני בתחום חישת תת-אדום שנלווה לפיתוחו, רואים בו את האב-טיפוס המובהק ביותר של טיל החום לפני הופעת ה-Aim 9 Sidewinder, טיל האוויר-אוויר מונחה החום הראשון בהיסטוריה.
היסטוריית פיתוח

על פרויקט הפיתוח של הטיל בשלהי המלחמה העיבו בעיות ארגוניות וביורוקרטיות רבות, והוא חודש ונקטע פעמים רבות, עד שלבסוף נתבטל ממש בעת שכבר היה מבצעי.
עוד ב-1943 היה ברור שבמטוסי הסילון המיירטים החדשים מסרשמיט Me-163 יהיה קשה לעשות שימוש בקרב. לאחר שנסקו לגובה המפציצים בערך ב-25,000 עד 30,000 רגל (7,600–9,100 מטר), היו להם רק מספר דקות לעקוב אחריהם לפני שנגמר הדלק. אפילו אם הטייס הצליח למצוא את המפציצים, נותרה לו הבעיה הקשה במידה שווה של התקפת המפציצים בעוד חסר לו נשק המסוגל לטווח את המטרה באופן אפקטיבי בעוד הוא מתקרב למטרה במהירות סגירה של בערך 400 מייל לשעה.
ד"ר וורסטר (Dr. Wurster) מחברת מסרשמיט הציע ב-1943 פתרון לבעיה ברקטת הנעה חדשה בשם Flak Rakete 1 ‏(FR-1). במקום לעקוב אחרי מטוסי האויב מלמעלה, המסרשמיט יטוס מלפנים למטרה ואז יפוצץ ראש קרבי במשקל 500 ק"ג, בתקווה להוריד כמה מפציצים במכה אחת. כאשר אין טייס אנושי על המטוס, לא היה צורך להגביל את התאוצה של המטוס, ולכן הרקטה יכלה להיעזר במאיצים מבוססי דלק מוצק, בעוד שאר הטיפוס לגובה מתבצע בעזרת מנוע הדלק הנוזלי שכעת צריך היה הרבה פחות דלק. לאחר בחינת המבנה החדש של המטוס, הגיעו למסקנה שהמטוס החדש, אפילו עם ראש הקרב הכבד, היה קטן בהרבה - כה קטן שניתן להניח אותו על כן של תותח נ"מ 88.
הטיל, שדמה מאוד למטוס המסרשמיט שממנו נגזר, הונחה באופן ראשוני באמצעות קשר רדיו מהקרקע. המפעיל היה מטיס את הטיל לקרבת המפציצים, לאחר מכן היה מכבה את המנוע ונותן לו לגלוש. אולם ניסויים הדגימו קשיים משמעותיים בשלב הסופי של ההנחיה (Terminal guidance), כלומר בתמרונים של הרגע האחרון שמפעיל הטיל היה צריך לבצע בטיל. ניסויים רבים בטילים מונחי רדיו ומונחי תיל הדגימו קשים מבצעיים חמורים דווקא ממש לקראת הפגיעה במטרה.
התוכניות הראשוניות לפתרון בעיות אלה היו באמצעות שימוש במרעום קרבה - ניסויים בראש הקרבי הדגימו שהיה לו רדיוס פגיעה אפקטיבי של 45 מטר, על כן ניתן היה לא לפגוע במדויק במטוסי האויב, אלא רק לחלוף בקרבתם, והמרעום יאתחל לבדו את הפיצוץ. אולם, בשל קשיים בהבאה לשלמות של מרעום הקרבה, פתרון אחר התבקש. הפתרון שהוצע היה שימוש במערכת הנחיה חדשנית, אוטומטית לחלוטין, שנקראה "Madrid" והייתה מבוססת על ביות תת-אדום (Infrared homing) על מנועי מטוסי האויב. המערכת החדשה הייתה מסוגלת למדוד את שיעור השינוי של קו הראייה למטרה, ולהוציא פקודות בקרה שאפשרו לטיל לטוס ישירות לאורך קו הראייה למטרה (בדפוס הנחיה שנקרא "הנחיית מרדף").
מוטיבציה לפיתוח המערכת

לאחר שזיהו את יתרונותיה של מערכת ביות תת-אדום, קבוצת המחקר החלה במספר מחקרים תאורטיים על ההיתכנות של מערכת כזאת, והתחילה לבחון את הפליטה של קרינה ממטרות. מחקר זה הוביל לתוצאה הפרקטית שעיקר הקרינה התת-אדומה הנפלטת ממנוע הבוכנה של מטוסים נע בטווח אורכי הגל שבין 3 ל-4.5 מיקרומטרים. הסילון הנפלט מצינורות הפליטה פלט גם קרינה חזקה, אך הוא התקרר במהירות באוויר כך שהוא לא הציג מטרה שגויה למערכת. מחקרים נעשו גם על בליעה אטמוספירית, אשר הדגימו שהאוויר באופן כללי יותר שקוף לקרינה תת-אדומה מאשר לאור נראה, אף על פי שהנוכחות של אדי מים ופחמן דו-חמצני גרמו למספר ירידות חדות בשקיפות בתדרים מסוימים (האזורים
הספקטרליים בהם השפעת הגזים הללו הייתה אפסית כונו "חלונות אטמוספיריים"). הם גם עסקו בבעיה של מקורות רקע של קרינה תת-אדומה, למשל ההחזרות מעננים ואפקטים דומים, והסיקו שהבעיה ראויה לבחינה רצינית בגלל האופן החזק שבו מקורות הרקע השתנו לרוחב השמיים. המחקר הוביל למסקנה שראש ביות תת-אדום יוכל להתביית על מפציץ תלת-מנועי ממרחק 5 קילומטרים (3.1 מייל) ובדיוק של 1⁄10 מעלה, מה שהפך את ראש הביות הזה למערכת רצויה מאוד.
מחקרים נעשו גם על האופטיקה של המערכת "Madrid" המתוכננת, אשר הובילו למסקנה שלמערכת הזאת יהיה שדה ראייה רגעי של 1.8 מעלות ויכולת סריקה בתבנית של 20 מעלות. יחד עם התנועה של ראש הביות כולו בתוך הטיל, המערכת יכלה לסרוק בזוויות של עד 100 מעלות. החברות Rheinmetall-Borsig ו-AEG פיתחו גרסאות שונות למערכת הדיסק המסתובב (ה-reticle).
אף על פי ש-"Madrid" ומערכות דומות לה היו מבחינה מהותית שלמות, העבודה על התאמתם לטיל לא נעשתה לפני שהמלחמה נסתיימה.
ראש הביות > פוטוקונדוקטיביות

בשנות ה-20 נתגלה כי חשיפת חומרים מסוימים ובהם סולפיד לקרינה תרמית תת-אדומה מפחיתה באופן משמעותי את ההתנגדות החשמלית של החומר. זוהי דוגמה של תכונה הנקראת "פוטוקונדוקטיביות" (Photoconductivity). תכונה זו מאפשרת להעביר אותות חשמליים בחומר בתגובה לחשיפה קצרה לאור בתדר מתאים. באמצעות תכונה זו ניתן למדוד את הזרם הנוצר ולקשר בין תוצאת המדידה לפעולה מסוימת המחוללת אותה. התגלית הצמיחה מגוון המצאות ויישומים צבאיים, מהנחיית טילים מבוססת תת-אדום למערכות ראיית לילה.
ראש הביות > המצאת ה-Reticle

המדענים שפיתחו את ראש הביות של טיל ה-Enzian זיהו את חשיבותו של מרכיב מסוים שהוא חיוני ליכולת זיהוי מיקום המטרה על ידי הטיל. זהו ה-reticle, ומעתה והלאה כל טילי החום המוקדמים נעזרו ברכיב חיוני זה.
ה-reticle הוא במהותו דיסקת מיסוך המסתובבת לפני החיישן (גלאי IR), ושממלאת שני תפקידים מרכזיים ביכולת תפקוד הטיל:
יכולת לדלות מידע זוויתי על מיקום המטרה ביחס לציר הטיל.
יכולת להבחין בין קרינה תת-אדומה שנפלטת ממקורות רקע (כגון עננים - עננים, שמורכבים מאדי מים, הם מחזירים מצוינים של קרינה תת-אדומה) ואמצעי הטעייה למיניהם (נורים) לקרינה תת-אדומה שנפלטת מהמטרה.
ה-reticle, כמוראה בתמונה, הוא דיסקה שמחציתה מורכבת מסדרה של פסים שקופים ואטומים לסירוגין למעבר קרינה תת אדומה, ומחציתה עשויה חומר בעל שקיפות של 50% (החלק האפור באיור). מקורות קרינה נקודתיים בקירוב "יקלטו" על ידי ראש הביות כסדרה של פולסים, ולאחריה פולס יציב, בעוד מקורות קרינה "מורחבים" ייקלטו על ידיו כפולס אחיד, שכן שטף האור שחולף דרך החלק השקוף למחצה מהווה ממוצע של החלק השקוף ואטום לסירוגין (על כן שקיפותו תוכננה להיות 50%). כך מתאפשר, באמצעות אלקטרוניקה מתאימה בראש הביות, להבחין בין מקורות נקודתיים ומקורות רקע.
היכולת לדלות מידע זוויתי על מיקום המטרה, כלומר אזימוט והגבהה ביחס לציר הטיל, מתבססת על ניתוח האמפליטודה והפאזה של האות הלא אחיד שמתפתח במקלט. העיתוי המדויק שבו הוא מתחיל (סדרת הפולסים מתחילה) מאפשר לדעת את האזימוט הרגעי למטרה. קביעת ההגבהה מתבססת על ניתוח האמפליטודה של האות - הדיסקה קטנה מספיק כך שגם כאשר פס שקוף חולף על פני דמות המטרה רק חלק מהדמות יהיה גלוי לחיישן. במילים אחרות, האמפליטודה של האות, הנקבעת על פי שטף האור החולף דרך הפס השקוף, עומדת ביחס ישר למרחק הדמות ממרכז הדיסקה, כלומר לזווית בין קו הראייה הישיר למטרה וציר הטיל. עם זאת, כיוון שהספק הקרינה התת-אדומה הפוגע בחיישן משתנה גם הוא בתלות במרחק בין המטרה וראש הביות, נדרשת התערבות כלשהי של
בקרת שבח אוטומטית (automatic gain control) כדי לשמור על קשר מתמטי זהה בין מרחק הדמות ממרכז הדיסק המסתובב והפלט של ראש הביות. מערכת כזאת פועלת ברציפות כדי להתאים את השבח של המגבר האלקטרוני להספק התאורה הנקלט במרחקים שונים.
מר Trenkelford מחברת ריינמטאל-בורזיש(אנ') הציע פתרון אחר לבעיית איתור המטרה. בפתרון שלו, המידע הזוויתי הושג באמצעות שתי דיסקות מיסוך; האחת הכילה חריץ רדיאלי מלבני צר ואילו האחרת הכילה חריץ ספירלי היוצא ממרכזה (הספירלה שנבחרה הייתה ספירלת ארכימדס). שתי הדיסקות הסתובבו בקצבי סיבוב שונים משמעותית וכך מתקבל שברגע שמתרחש הבזק תת-אדום החיתוך של שני החריצים הוא מיקום דמות המטרה. מיקום החריץ הרדיאלי נותן את אזימוט המטרה, וכיוון שהחריץ הספירלי הוא ספירלת ארכימדס האזימוט וההגבהה קשורים זה לזה בקשר מתמטי פשוט ( \theta _{e}=b*(\omega _{1}-\omega _{2})*T)).
הערות שוליים

↑  http://ftp.rta.nato.int/public//PubFullText/AGARD/AG/AGARD-AG-20///AGARD-AG-20.pdf
ה-Reticle. הסוג שמופיע בתמונה ידוע בכינוי "שמש זורחת" או "שמש עולה", בשל התבנית שלו המזכירה את תנועתה של השמש במהלך היום.
שעון קיטור

תיירים ליד שעון הקיטור בגאסטאון, ונקובר
שעון קיטור הוא שעון המופעל במלואו או בחלקו על ידי מנוע קיטור. בעולם קיימים רק כמה שעוני קיטור מתפקדים, שתוכננו ונבנו על ידי ההורולוג הקנדי ריימונד סונדרס לתצוגה במרחבים הציבוריים העירוניים. שעוני קיטור שנבנו על ידי סונדרס נמצאים באוטרו, יפן; אינדיאנפוליס, ארצות הברית; ובערים הקנדיות, ונקובר, ויסלר ופורט קוקיטלם - כולן בפרובינציית קולומביה הבריטית. שעוני קיטור של יצרנים אחרים מותקנים בסנט הלייר, ג'רזי ובשוק החקלאים של צ'לסי, לונדון, אנגליה.
למרות שהם מעוצבים, לעיתים קרובות, כעתיקות מהמאה ה-19, שעוני קיטור הם תופעה חדשה יותר שהושפעו משעון הקיטור בגאסטאון שנבנה על ידי סונדרס בשנת 1977. יוצא מן הכלל הוא שעון הקיטור שנבנה במאה ה-19 על ידי המהנדס ג'ון אינשאו מברמינגהאם כדי להמחיש את הרבגוניות של כוח הקיטור.
מסבאת שעון הקיטור

ב-1859 רכש המהנדס ואיש העסקים, ג'ון אינשאו, את המסבאה בפינת רחוב מורוויל ורחוב שרבורן בליידיווד, בירמינגהם, בריטניה. במטרה ליצור נקודת ציון באזור, כמו גם לצייד אותה במודלים דינמיים שונים, יישם אינשאו את התעניינותו בכוח הקיטור כדי לבנות דגם של שעון המופעל על ידי מנוע קיטור. דוד קטן יצר אדים והקיטור עובה לטיפות מים שנפלו לפנכה במרווחי זמן קבועים והפנכה היא זו שהניעה את המנגנון. השעון היה מותקן מעל דלת הכניסה, והמסבאה נודעה כ"מסבאת שעון הקיטור". המסבאה הייתה מוצלחת למדי והפכה למיוזיק הול בשנות ה-80 של המאה ה-19.
שעון הקיטור בגאסטאון

שעון הקיטור הראשון של ריימונד סונדרס נבנה ב-1977 בפינת הרחובות קמבי ווטר בשכונת גאסטאון בוונקובר, 49°17′04″N 123°06′32″W﻿ / ﻿49.284444°N 123.108889°W﻿ / 49.284444; -123.108889. למרות שהשעון נמצא כיום בבעלות עיריית ונקובר, המימון לפרויקט, המוערך בכ -58,000 דולר קנדי, הושג על ידי תרומות של סוחרים מקומיים, בעלי נכסים ותורמים פרטיים. בשילוב של מנוע קיטור ומנוע חשמלי, השעון מציג את הזמן בארבעת צדדיו ומנגן בכל רבע שעה עם שריקות קיטור את "מלודיית הרבעים של וסטמינסטר"(אנ'). השעון משחרר אדי קיטור בחלקו העליון כל רבע שעה. השעון נבחר לעטר את עטיפת האלבום של להקת Nickelback, "כאן ועכשיו" משנת 2011. מנוע הקיטור שמפעיל את השעון הוא מנוע בוכנה "1 בעל מחזור שתי פעימות סטארט #4 הרחבה יחידה.
שעוני קיטור נוספים > שעון הקיטור במוזיאון אינדיאנה

שעון הקיטור של מוזיאון אינדיאנה הוא בגובה 5.18 מטרים וממוקם על המדרכה בצד הצפוני של המוזיאון ליד התעלה אינדיאנפוליס, אינדיאנה. יש לו ארבעה שעונים בקוטר "24 והם מוארים מאחור בתאורת ניאון. השעון בעל שמונה משרוקיות הפליז מנגן מספר תווים מהשיר "Back Home Again in Indiana" כל 15 דקות. ניגון ארוך יותר מנוגן כל שעה עגולה.
שעוני קיטור נוספים > שעון הקיטור בשוק החקלאים של צ'לסי

שעון הקיטור הממוקם בשוק החקלאים של צ'לסי נבנה בשנת 1984. למרות שעדיין נמצא שם, הוא כבר לא פועל.
שעוני קיטור נוספים > שעון הקיטור בג'רזי

שעון הקיטור של ג'רזי הוא העתק בגודל מלא של החלק המרכזי של אוניית משוטה בשם "אריאדנה". השעון הוזמן על ידי מחלקת המים של ג'רזי בשנת 1996 ונבנה על ידי קבוצת השענים סמית' דרבי. אף על פי שפעל בעבר באמצעות מנוע קיטור, על פי מסמך של ממשלת ג'רזי "פעולת הקיטור הוחלפה ברכיבים חשמליים המיועדים לספק את אותה פונקציונליות, כולל פרץ ה'קיטור' בזמנים המתאימים של היום".
השעון ממוקם על הרציף הצפוני של הנמל בסנט הלייר, ג'רזי, ומשולבת בו גם מזרקה. הוא מופיע בספר השיאים של גינס כשעון הקיטור הגדול בעולם.
שעוני קיטור נוספים > שעון הקיטור בברוויק אוסטרליה

ממוקם בברוויק, אוסטרליה, 38°01′44″S 145°20′53″E﻿ / ﻿38.028817°S 145.348089°E﻿ / -38.028817; 145.348089. תוכנן על ידי פיטר וויר (Peter Weare) ונבנה במימונו, והוא אב טיפוס בקנה מידה של 1:2 עבור שעון גדול שהוצע להיבנות במלבורן, אוסטרליה. השעון פורק בדצמבר 2010 עקב ונדליזם. בדצמבר 2011, מועצת העיר הסכימה למצוא אתר חדש עבור השעון.
ראו גם

מנוע קיטור
שעון מטוטלת
הערות שוליים

↑  Upton, Chris. "John Inshaw's Steam Clock". Digital Ladywood. Retrieved 17 September 2010.
1 2  Fodor's (2006). Fodor's Pacific Northwest. Fodor's Travel Publications. pp. 532–. ISBN 978-1-4000-1652-5.
↑  Leary-Owhin (26 February 2016). Exploring the Production of Urban Space: Differential Space in Three Post-industrial Cities. Policy Press. pp. 90–. ISBN 978-1-4473-0574-3.
↑
↑  Dominique Auzias; Jean-Paul Labourdette (2015). Vancouver 2015 (avec cartes, photos + avis des lecteurs). Petit Futé. pp. 108–. ISBN 978-2-7469-8705-0.
↑  Constance Brissenden (2012). Portrait of Vancouver. Heritage House Publishing Co. pp. 21–. ISBN 978-1-927051-35-1.
↑
↑  Paul R. Wonning. Exploring Indiana's Historic Sites, Markers & Museums - Central Edition: Indiana Historic Travel Guide Book - Central Edition. Mossy Feet Books. pp. 79–. ISBN 978-1-310-03563-0.
↑  Emmis Communications (September 2006). Indianapolis Monthly. Emmis Communications. pp. 40–. ISSN 0899-0328.
↑  Foster, Tony (8 November 2007). "Berwick steam clock". Retrieved 17 September 2010.
↑  https://pakenham.starcommunity.com.au/gazette/2011-09-07/clocks-time-runs-out/
↑  http://www.casey.vic.gov.au/council/your-council/minutes-agendas/20-december-2011?minutes
סרטון המראה את שעון הקיטור של הגאסטאון בפעולה
לוחית קדמית על שעון הקיטור של גסטאון, ונקובר
שעון הקיטור בג'רזי
שמישהו יעצור אותי

"שמישהו יעצור אותי" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי והמוזיקאי עדן חסון. השיר יצא לאור ב-24 בדצמבר 2017, כסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה של חסון "שמישהו יעצור אותי", על ידי חברת התקליטים Mobile1 Music.
בסמוך לצאתו נכנס השיר אל המקום השני במצעד הרשמי של גלגלצ. השיר זכה השיר במקום השביעי במצעד השנתי של כאן גימל, במקום הרביעי במצעד השנתי של גלגלצ, במקום ה-13 במצעד העשור של כאן גימל ובמקום הרביעי במצעד העשור של מאקו ורדיו תל אביב. כמו כן, השיר זכה בפרס אקו"ם לשיר השנה לשנת 2018.
רקע וכתיבה

השיר נכתב והולחן על ידי עדן חסון והופק על ידי חסון ויעקב למאי. השיר הוא שיר בסגנון המוזיקה המזרחית.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, צבר כ-3 מיליון השמעות והפך לאחד השירים הישראלים המושמעים ביותר בספוטיפיי.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של חסון ב-24 בדצמבר 2017.
נכון לפברואר 2023 מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-55 מיליון צפיות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2017)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2017)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2017)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2017)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 4 |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 2 |  |
|   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2017)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2017)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2017)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2017)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | כאן גימל | 7 |  |
|  ישראל | גלגלצ | 4 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי עשור (2010-19)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי עשור (2010-19)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי עשור (2010-19)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי עשור (2010-19)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | כאן גימל | 13 |  |
|  ישראל | מאקו ורדיו תל אביב | 4 |  |
הערות שוליים

↑  פרסי אקו"ם, באתר אקו"ם
↑  שמישהו יעצור אותי, נבדק ב-2019-11-17
1 2  עדן חסון - שמישהו יעצור אותי | Eden Hason - Shemishehu Yaatzor Oti, נבדק ב-2019-11-17
| עדן חסון |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | שמישהו יעצור אותי • אלבום 2 |  |
| עדן חסון - סינגלים |
| --- | --- | --- |
| שמישהו יעצור אותי | "שמישהו יעצור אותי" • "ילדים כאלה" • "שיכורים" • "מתפוצץ לי הראש" • "אני מבולבל" • "היי DJ" • "כפיות" • "איך את אוהבת" • "עיניים" |  |
| אלבום 2 | "כשנגמרת הסופה" • "שמפניה" • "מה עבר עליי" • "את חסרה לי" • "איתך" • "אל תשברי לי את הלב" • "שבועיים" • "סיבובים" • "שקיעות אדומות" • "גדל לי קצת זקן" • "נוריד ת'חולצה" • "שימי פס" • "מבטיח" • "מדליקה לי הכל" |  |
| סינגלים אחרים | "לא מרגיש טוב" • "מה פספסתי" • "כולם רוצים אהבה" • "ככה כל יום" • "בואי נישן על זה" • "עושה לי צרות" • "מטפסים על הקירות" • "עד שתבואי עד אליי" • "שוב" • "אז מה עכשיו" • "חישגוזים" • "החיים לפניי" • "לא תראה אותי בוכה" • "ישיבות" • "לא שותה לא מעשן" • "שניפגש רק בשמחות" • "אנחנו זה גורל" • "אהובה שלי" • "צוחקת ובוכה" • "אין אותי" • "שיבולים" • "מה עשית לי" • "חורף באילת" • "לב שביר" • "אין מרחק בינינו" |  |
| שירים אחרים | "אין יותר מועדונים" |  |
Coconut Tree (שיר של מוהומבי)

Coconut Tree (בעברית: עץ קוקוס) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר השוודי-קונגולזי מוהומבי, ביחד עם הזמרת-יוצרת האמריקאית ניקול שרזינגר, מתוך אלבום הבכורה שלו, MoveMeant. השיר יצא לאור ב-15 באפריל 2011, על ידי חברת התקליטים איילנד רקורדס, כסינגל הרביעי מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום השני במצעד השירים שבוולוניה.