stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עע"מ 7744/10 המוסד לביטוח לאומי נ' עו"ד יפית מנגל

עע"מ 7744/10 המוסד לביטוח לאומי נ' עו"ד יפית מנגל הוא פסק דין של בית המשפט העליון בשבתו כבית משפט לערעורים בעניינים מנהליים משנת 2012, שבו התקבל חלקית ערעורו של המוסד לביטוח לאומי על פסק דינו של בית המשפט לעניינים מנהליים בת"א, שקיבל באופן חלקי את עתירתה של עו"ד מנגל בנוגע לקבלת מסמכים מהמוסד לביטוח לאומי לפי חוק חופש המידע. בפסק הדין קבע בית המשפט העליון הלכה שלפיה גם כאשר יש לעותר מסוים המבקש מידע מרשות אינטרס כלכלי-מסחרי בחומר המבוקש, בהיעדר הגבלה או איסור בחוק, על הרשות לחשוף את המידע, כך שהאינטרס הפרטי של המבקש לא יכול לשמש כשיקול באי מסירת המידע על ידי הרשות, ואין היא יכולה להסתפק בתקיפת המניע האישי לבקשה של אותו עותר.
בפסק הדין התקבל באופן חלקי ערעורו של המוסד לביטוח לאומי על הקביעה שבפנייה למעסיקים לצורך קבלת אישור מסירת פרטיהם לא יצוין שמה של עו"ד מנגל, מפני שהדבר עומד בניגוד לתכלית חוק חופש המידע, ובכך ישמר האינטרס הציבורי מפני שעו"ד מנגל לא תזכה ליתרון כלשהו על פני עורכי דין אחרים. עם זאת, פרט לכך החלטתו של בית המשפט המחוזי לגבי מסירת המסמכים לעו"ד מנגל נותרה בעינה ועו"ד מנגל אף זכתה בהוצאות משפט על סך 15 אלף ש"ח.
רקע

יפית מנגל היא עורכת דין פרטית ובעלת משרד עו"ד המתמחה בנושאי מיסוי שכר, עבודה ומיצוי זכויות המעסיקים מול המוסד לביטוח לאומי. במהלך שנת 2009 הגישה מנגל למוסד לביטוח לאומי בקשה מכוח חוק חופש המידע, התשנ"ח-1998, לקבלת מסמכים המצויים בחזקתו שעניינם דמי ביטוח לאומי ששולמו ביתר על ידי מעסיקים. המסמכים המבוקשים עוסקים בהשבת דמי ביטוח לאומי ששילמו בתשלום יתר מעסיקים שונים אשר פעלו מכוחה של תקנה 22 לתקנות הביטוח הלאומי (ביטוח מפני פגיעת עבודה), התשי"ד-1954. בין מסמכים אלו ביקשה מנגל לקבל רשימה הכוללת פרטים מזהים של אלפי מעסיקים ששילמו למוסד לביטוח לאומי דמי ביטוח גבוהים יותר ממה שהיו אמורים לשלם, ועל כן הם זכאים להשבת הכספים העודפים. בתשובה לבקשתה העביר הממונה על חופש המידע במוסד לביטוח לאומי מסמכים חלקיים בלבד, שלא כללו את רשימת המעסיקים, ומכאן עתירתה לבית המשפט לעניינים מנהליים.
בעתירה המנהלית שהוגשה לבית המשפט המחוזי בתל אביב-יפו, בשבתו כבית המשפט לעניינים מנהליים מכוח חוק חופש המידע, הכריעה השופטת רות רונן שאין לקבל את בקשתה של מנגל בנוגע למסירת רשימת המעסיקים, מהטעם שמסירת פרטיהם תפגע בפרטיותם וכן שהיא אינה נדרשת על מנת להפעיל ביקורת על פעילות המוסד לביטוח לאומי כפי שנקבע בפסק דין בעניין רשות המיסים. על פי חוק חופש המידע, המידע שאותו ביקשה מנגל אינו מידע אסור לפרסום, אולם שיקול הדעת מצוי בידיו של המוסד לביטוח לאומי בנוגע לאיזון בין האינטרס הפרטי לאינטרס הציבורי במקרה זה. במקרה זה קבעה השופטת רונן שאין חשיבות לפרסום רשימת המעסיקים כדי לאפשר ביקורת על פעולת הרשות, ולכן האינטרס הפרטי גובר על האינטרס הציבורי. לצד זאת הוחלט על ידי בית המשפט שיהיה ניתן להעביר לידי  מנגל את הרשימה באמצעות מנגנון לפיו תישא מנגל בעלויות הדיוור של הפנייה בכתב אל המעסיקים, המיידעת אותם לגבי מסירת פרטיהם ביחס לזכויותיהם שנפגעו. המעסיקים יוכלו להתנגד להעברת המידע ואילו פרטיהם של אלו שלא יתנגדו יועברו למנגל. בהתאם למנגנון שקבע בית המשפט, התבקש המוסד לביטוח לאומי להעביר למנגל רשימה של כ-2,500 מעסיקים אשר לא התנגדו להעברת פרטיהם. מעבר לכך, קבעה השופטת רונן שבנוגע למסמכים אחרים שהתבקשו על ידי מנגל, נדרש הביטוח הלאומי למוסרם לעותרת. בעקבות החלטה זו, החליט המוסד לביטוח לאומי להגיש ערעור על פסק דינו של בית המשפט המחוזי לבית המשפט העליון בשבתו כבית משפט לערעורים בעניינים מנהליים. את הבקשה מטעם המוסד לביטוח לאומי הגישו עו"ד עומר דקל, מומחה לעניינים מנהליים, ועו"ד רולן ספז, סגן בכיר ראשון ליועץ המשפטי של המוסד לביטוח לאומי.
הדיון > טענות המערער

לטענת המוסד לביטוח לאומי, פסק הדין של בית המשפט המחוזי הוא בעל סתירה פנימית, מכיוון שהוא קובע שהמידע המבוקש ברשימת המעסיקים אינו דרוש לשם הפעלת ביקורת על הרשות, אך בסופו של יום הורה להעביר את פרטיהם של כ-2,500 מעסיקים שהסכימו למסירת הפרטים. לטענתו, הסכנה הטמונה בהחלטת בית המשפט לעניינים מנהליים היא שמבקשים בעלי אינטרס כלכלי-מסחרי יוכלו מעתה לדרוש מידע יקר ערך מהרשויות, שישרת את צורכיהם המסחריים. תוצאה זו עלולה להקשות על תפקוד הרשות, שתצטרך לתת מענה לבקשות מידע רבות הנובעות ממניעים כלכליים ושאינן קשורות לביקורת על הרשות. המוסד לביטוח לאומי טען כי בקשת המידע של עורכת הדין מנגל אינה מקיימת את תכליתו של חוק חופש המידע, פוגעת בפרטיותם של המעסיקים ומכבידה על תפקודו של המוסד לביטוח לאומי.
הדיון > טענות המשיבה

לטענת עורכת הדין מנגל, על פי החלטת בית המשפט לעניינים מנהליים, יש למסור לידיה את רשימת המעסיקים מהטעם של השמירה על האינטרס הציבורי, משום שפעולתה מסייעת להפסקת הליקויים של המוסד לביטוח לאומי ואינה נובעת ממניעים כלכליים. עוד טוענת מנגל שהמנגנון שהוצג על ידי בית המשפט לעניינים מנהליים מבצע איזון ראוי בין האינטרס הציבורי לבין הפגיעה בפרטיותם של המעסיקים ולכן יש לדחות את הערעור על הסף.
פסק הדין > דעת הרוב

השופט ניל הנדל קיבל את ערעור המוסד לביטוח לאומי באופן חלקי. הנדל טען כי בכוחו של החוק להתמודד עם ההשלכות הפוטנציאליות הטמונות בחשיפת מידע של גוף ציבורי, כאשר מבנה החוק מעניק שיקול דעת לרשות האם למסור או לא למסור את המידע המבוקש במצבים שונים. לטענת המוסד לביטוח לאומי לפי סעיף 8(1) לחוק חופש המידע, התשנ"ח-1998 כי מסירת המידע תביא להקצאה בלתי סבירה של משאבים מצידה קבע הנדל כי לא הונחה תשתית עובדתית שמלמדת על כך, שכן הטכנולוגיה הדיגיטלית המתפתחת במוסדות הציבוריים אמורה להקל מאוד על אחסון חומר והעברתו ומכאן שלא מדובר בהקצאת משאבים בלתי סבירה. אולם, לטענת המוסד לביטוח לאומי על פי הסייג המוזכר בסעיף 9(א)(3) לחוק חופש המידע, לפיו "אין למסור מידע שגילויו מהווה פגיעה בפרטיות כמשמעותה בחוק הגנת הפרטיות, השתמ"א-1981", קיבל הנדל את בקשת המוסד לביטוח לאומי לשינוי המנגנון למסירת רשימת המעסיקים המבוקשת, כך שהפנייה לא תכלול את שם עו"ד מנגל. מטרת השינוי במנגנון הוא למתן את ההשלכות האפשריות של חשיפת מידע שאין בו תרומה ממשית לאינטרס הציבורי ולצמצם את היתרון של מנגל על פני עורכי דין אחרים. פרט לשינוי זה פסק הדין של ביהמ"ש קמא נותר בעינו.
השופטת מרים נאור הסכימה עם פסק דינו של הנדל. לדבריה, קיים אינטרס ציבורי בחשיפת המידע, גם אם הוא משולב באינטרס פרטי, שכן אין פסול בעשיית רווח במקביל לניסיון לקדם את האינטרס הציבורי. יחד עם זאת, הביעה נאור חשש מפני מדרון חלקלק שעלול להיווצר כתוצאה משינוי המנגנון למסירת הרשימה, שכן ייתכן שהפעלת מנגנון שכזה תוביל להכבדה בלתי סבירה על רשויות השלטון על ידי גופים שירצו לקדם את רווחיהם בטענה "לדאגת האינטרס הציבורי". הנדל בדעת יחיד התייחס לשימוש בשיטת ה-Opt-out המאפיינת את המנגנון שקבע בית המשפט קמא. לפי מנגנון זה, אין צורך בהסכמה ישירה של הצד השלישי, אלא די בכך שלא יתנגד במסגרת הזמן הקצוב לו למסירת פרטיו האישיים וכך מתקיימת בעצם ההגנה על צד שלישי. לפיכך, על בית המשפט לפעול במסגרת אמות המידה של חוק חופש המידע, תוך פתיחות ורגישות להתפתחות השימוש בו.
פסק הדין > דעת המיעוט

השופט יצחק עמית טען שמסירת מידע למטרות מסחריות כלכליות לא עומדת בתכלית של חוק חופש המידע. לטענת עמית, יש להבדיל בין סוגי מידע שונים ולצמצם עתירות לפי חוק חופש המידע שהוגשו על ידי גורמים שיש להם אינטרס מסחרי כלכלי במידע הנמצא בידי הרשות המנהלית.
ההחלטה

בית המשפט העליון קיבל חלקית את הערעור שהוגש ברוב דעות ופסק שעל המוסד לביטוח לאומי להעביר לעו"ד יפית מנגל את רשימת המעסיקים, משום שלא מדובר בהקצאת משאבים בלתי סבירה. עם זאת, בית המשפט העליון בחר לקבל את עמדת המוסד לביטוח לאומי לפיה אין לכלול את שמה של עו"ד מנגל בפנייה למעסיקים וזאת במטרה למתן את ההשלכות האפשריות של חשיפת מידע שאין בו תרומה ממשית לאינטרס הציבורי העומד במסגרת בקשת המידע.
השלכות פסק הדין

בעקבות התוצאה שנקבעה בפסק דין מנגל, בו קיבלה עו"ד מנגל את המידע בו חפצה, פנו מבקשים נוספים בעלי אינטרס כלכלי-מסחרי לרשויות השונות לקבלת מידע והחלו לעתור לבית המשפט במטרה להגיע למנגנון דומה, שיאפשר להם לקבל מידע פרטי לגבי צדדים שלישיים לצורך קידום אינטרס מסחרי שלהם. בנוסף, לאור המנגנון שנקבע, בו פונה הרשות אל צדדים שלישיים שעלולים להיפגע כתוצאה ממסירת המידע למבקש, התגשם חששה של השופטת נאור בפסק הדין שריבוי הפנויות לאישור המסירה על ידי הרשות עלול להוביל להטרדה של אזרחים בדומה לדואר זבל. כתוצאה מכך נקבע במספר פסקי דין שבאו לאחר מכן כי אם אכן תימשך ותתרחב מגמה זו יהיה על הרשויות ועל בתי המשפט לשקול ולאזן גם את ההשלכות של הפנייה לפרטים במסגרת הפעלת חוק חופש המידע. זאת ועוד, בפסק הדין נקבעה הלכה פסוקה בנוגע מבחן ההכבדה הממשית, המחייב את הרשות המנהלית המבקשת לדחות בקשה למתן מידע להראות הכבדה ממשית על פעילותה השוטפת וחשש לשיבוש קשה של עבודתה. המגמה הנלמדת מפסיקת בית המשפט העליון לאחר פסק דין מנגל, היא צמצום בפרשנות סעיף 8(1) לחוק חופש המידע, המאפשר לרשות להתחמק ממסירת מידע בטענת חוסר הסבירות בהקצאת משאבים ומשמש לדחייתן של בקשות רבות, ובכך חלה התפתחות נוספת בשימושו של חוק חופש המידע כחלק מזכות היסוד החוקתית של האזרח לקבלת מידע.
לקריאה נוספת

זאב סגל, "הזכות לפרטיות למול הזכות", עיוני משפט, כרך ט (תשמ"ג-תשמ"ד) 175
יהושע ויסמן, "שמירת נכסים", מחקרי משפט, כרך טז (תשס"א) 277
הלל סומר, "חוק חופש המידע: הדין", המשפט, כרך ח (תשס"ג) 435
אביטל טוביאנה-אורן, "השימוש בחוק חופש המידע על ידי גופים מסחריים" ,הארת הדין, כרך ט (תשע"ה) 63
הערות שוליים

↑  ראה עת"מ 58235-11-16
↑  ראה עע"מ 2820/13
פוידרטוס

פוֹאֶדֶרָטוּס (בלטינית: Foederatus) הוא מונח מתקופת הרפובליקה הרומית המתאר שבט שיש עמו הסכם (פוֹאדוּס, Foedus), שאינו קולוניה רומית ואינו בעל אזרחות (קיוויטס, Civitas) רומית, אך נדרש לספק חיילים בעת הצורך. הרומים הבחינו בין ה"לטינים", שנחשבו בני ברית בדמם, וכל האחרים - שנחשבו פואדרטוס או "סוקיאי" (Socii). המילה עומדת בשורש מונחים מאוחרים יותר כמו פדרליזם.
בתקופת הרפובליקה הרומית התחוללה מלחמת אזרחים בין הרומאים לבין הקהיליות האיטלקיות שהיו מאוכזבות ממעמדן הנחות. "לקס יוליה" משנת 90 לפנה"ס בא לתקן זאת בהציעו אזרחות לכל הפואדרטי שיקבלו את תנאי החוק. היו באיטליה (לדוגמה, הראקליאה ונאפולי) שלא היו מוכנים להתמזג ברפובליקה הרומית. פואדרטי אחרים נמצאו מחוץ לאיטליה כמו גדס (כיום קדיס שבספרד) או מסליה (כיום מרסיי שבצרפת).
מאוחר יותר השתנתה משמעות הביטוי והתייחסה למנהג של סיבסודם של שבטים ברברים כגון הפרנקים, הוונדלים, האלנים והוויזיגותים בתמורה לאספקת חיילים לצבא הרומי. אלאריק, מבוזזיה הראשונים של רומא בראשית המאה החמישית לספירה, היה בראשית הקריירה שלו מנהיג חבורת פואדרטי גותית.
הסכמי הפואדוס כללו בתחילה מתן תמורה בדמות כסף או מזון, אך עם הידלדלות הכנסותיה של האימפריה במאה הרביעית והחמישית הוענקה לפואדרטי נחלת אדמה, דבר שהפך את ההסכם למעשה להיתר להתיישב על קרקע רומית. בעלי האדמות הגדולים בשטחיה המרוחקים של האימפריה גילו כי היתר זה להתיישב על אדמותיהם מצד רומא פוגע בהם. בהדרגה, תפסו הנאמנויות המקומיות את מקומן של הנאמנויות לשלטון המרוחק והנחלש של האימפריה, וזו האחרונה החלה מתפוררת ליחידות הולכות וקטנות.
בשנת 376 ביקשו הוויזיגותים שנפגעו מפלישות ההונים מהקיסר ואלנס לאפשר להם להתיישב על גדתו המזרחית של נהר הדנובה. הוויזיגותים התקבלו לאימפריה כפואדרטי. ואלנס התיר לוויזיגותים לחצות את הדנובה, ושנתיים אחרי כן, בתגובה ליחס הקשה מצד הרומים, התמרדו הוויזיגותים והביסו את הרומים בקרב אדריאנופול. אובדן כוח האדם כפה על הרומים להסתמך עוד יותר על כוחות פואדרטי.
בשנת 436 פרצה המלחמה הגותית. היא הסתיימה בניצחון של האימפריה הרומית הודות לכוחות בפיקוד של פלביוס אאטיוס.
בתחילת המאה החמישית הורכב הצבא הרומי כמעט כולו מיחידות פואדרטי. חיילים אלו היו אלו שהצליחו בשנת 451 להדוף את כוחות אטילה ההוני. בסופו של דבר היו הפואדרטי גם אלו שהנחיתו את מכת המוות על האימפריה הרומית הגוועת, כאשר מפקד הצבא הגרמאני, אודואקר, הדיח את הקיסר הרומי האחרון, רומולוס אוגוסטולוס.
פוסטדובוש

| --- | --- |
סמל פוסטדובושסמל פוסטדובוש

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  המישור הגדול הצפוני
 מחוז:  סבולץ'-סטמאר-ברג סבולץ'-סטמאר-ברג
 נפה:  נפת ואשארושנמן
 שטח:  16.69 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,537 (1 בינואר 2020)
 קואורדינטות:  48°04′00″N 22°14′00″E﻿ / ﻿48.066666666667°N 22.233333333333°E﻿ / 48.066666666667; 22.233333333333 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://pusztadobos.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.פוסטדובוש(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.פוסטדובוש  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פוסטדובוש (בהונגרית: Pusztadobos) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
יהודי פוסטדובוש

יהודים החלו להתיישב בפוסטאדובוש במחצית השנייה של המאה ה-19. רובם היו סוחרים זעירים ובמקום היה בית כנסת, מקווה ו"חדר".
בזמן הקרע ביהדות הונגריה בקונגרס של יהודי הונגריה בשנים 1869 ו-1868, הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי ובשנת 1885 הסתפחה לקהילת נירמדה.
לפני מלחמת העולם השנייה, בשנת 1938 חוקקה ממשלת הונגריה הפרו-גרמנית את "החוקים היהודיים" שהטילו מגבלות על יהודי הונגריה ופגעו בזכויותיהם, ברכושם ובפרנסתם. בפוסטדובוש הופקעה האחוזה שהייתה בבעלות יהודים וסיפקה פרנסה לרוב יהודי הכפר, כל העובדים היהודים פוטרו, ורבים נותרו ללא פרנסה.
בשנת 1940, במהלך המלחמה גויסו היהודים לעבודות כפייה במסגרת הצבא ההונגרי.
במרץ 1944, מיד לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה, הוטל עוצר על יהודי הכפר. באמצע אפריל הועברו כולם לגטו קישווארדה שם נכלאו בשני חדרים. ב-22 במאי שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 10 |  |
| 1880 | 93 | 818 |
| 1910 | 92 |  |
| 1920 | 91 |  |
| 1930 | 73 |  |
| 1941 | 84 | 1,432 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  קהילת נירמדה במפקד קהילות הונגריה
↑  תיעוד יהודי פוסטדובוש שנרצחו בשואה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | נירג'האזה  |  |
| ערים |  איאק •  בקטלוראנטהאזה •  בלקאן •  צ'נגר •  דמצ'ר •  דומבראד •  פהרגיארמט •  איבראן •  קמצ'ה •  קישווארדה •  מאנדוק •  מאריאפוץ' •  מאטסלקה •  נאג'אצ'ד •  נג'הלאס •  נאג'קאלו •  נירבאטור •  נירלוגוש •  נירמדה •  נירטלק •  רקמז •  טיסלק •  טיסוושווארי •  אויפהרטו •  ואיה •  ואשארושנמן •  זאהון |  |
| כפרים | קנטוריאנושי • נירקאראס • אופאי • אפג' • הודאס • נירטורה • יאנד • נירבוגדאני • פאביאנהאזה • פילפשדרוץ • גבריין • גיורטלק • יארמי • קוצ'ורד • מרק • נאג'דובוש • נירצ'הוי • נירקאטה • נירמגייש • נירפרסניה • אקריטופילפש • פפוש • ראפולט • סמושסג • טיבורסאלאש • ואלאי • אנרץ' • דגה • פניישליטקה • גיולהאזה • יקה • קקצ'ה • לוופטרי • מזלדאן • נירלווה • נירטש • פפ • פאטרוהה • רטקזברנץ' • סבולצ'באקה • סבולצ'וורשמרט • טיסקניאר • אוידומבראד • אויקנז • נג'צ'רקס • נפקור • נירפזון • שנייה • סבולץ' • טימאר • טיסנג'פלו • בשנייד • לשקוד • לוולק • מג' • ניריברון • ניריאקו • נירקרץ' • פטנהאזה • רמוצ'האזה • רוהוד • ברבאש • ברגדרוץ • ברגשוראן • צ'רודה • גלנש • גמז'ה • גולאץ' • גיירה • הטפיירצ'ה • אילק • קישוורשאן • לוניה • מארוקפפי • מאטיוש • נג'וורשאן • אולצ'ווה • פוסטדובוש • טאקוש • טרפה • טיסאדון • טיסקרצ'ן • טיססלקה • טיסוויד • ואמושאטיה • ברקס • בסטרץ • גגן • קק • נירטט • סקיי • טיסראד • ושמגייר • בוטפלאד • צגנדאניאד • צ'הולץ • צ'אסלו • צ'גלד • דרנו • פילשד • גצ'אי • גרבולץ • גיגייה • יאנקמאיטיש • קרשמיין • קישר • קישהודוש • קישנמן • קישפלאד • קישסקרש • קלצ'ה • קמרה • מגושליגט • מאנד • מהטלק • מילוטה • נאבראד • נגיאר • נג'הודוש • נג'סקרש • נמשבורזובה • אולצ'וואפאטי • פניולה • פניגה • רוז'אי • שונקאד • סמושאיי • סמושאוילק • סטמארצ'קה • טיסבץ' • טיסצ'צ'ה • טיסקורוד • טיסטברק • טוניוגמטולץ' • טיוודר • טורישטוואנדי • טוריצ'ה • ואמושורוסי • זייטה • ז'רויאן • באטורליגט • אנצ'נץ' • קישלטה • נירבלטק • נירבוגאט • נירצ'אסארי • נירדרז' • נירגלשה • נירגיולאי • נירפיליש • נירוושווארי • אמביי • פנסלק • פיריצ'ה • פוצ'פטרי • טרם • בלשה • בוי • גאוואוונצ'לה • פסב • פורצ'למה • טיסברצל • טיסטלק • צ'נגרשימה • צ'נגראויפלו • קומלודטוטפלו • פאטיוד • סמושאנגיאלוש • סמושבץ' • סמושטטארפלווה • טיוקוד • אורה • בלקאן • בירי • בקן • ארפטק • גסטרד • קאלושמיין • סקוי • בנק • אפריישקה • גיירצ'קה • קומורו • טיסבזדד • טיסמוגיורוש • טיססנטמארטון • טוז'ר • ז'ורק • סורגלמטוש • טיסדדה • טיסדוב • טיסאסלאר |  |
| יישובים בנפת ואשארושנמן |
| --- | --- | --- |
| יישובים | ואשארושנמן • ארניושאפאטי • ברבאש • ברגדרוץ • ברגשוראן • צ'רודה • גלנש • גמז'ה • גולאץ' • גיירה • הטפיירצ'ה • אילק • יאנד • קישוורשאן • לוניה • מארוקפפי • מאטיוש • נג'וורשאן • נירמדה • אולצ'ווה • פוסטדובוש • טאקוש • טרפה • טיסאדון • טיסקרצ'ן • טיססלקה • טיסוויד • ואמושאטיה |  |
פליקס גנטמכר

| --- | --- |

 לידה:  23 בפברואר 1908 אודסה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  16 במאי 1964 (בגיל 56) מוסקבה, ברה"מ 
 ענף מדעי:  אנליזה מתמטית, מכניקה, מתמטיקה 
 מקום קבורה:  בית הקברות דונסקויה החדש 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אודסה 
 מנחה לדוקטורט:  Gavriil Suslov, Nikolai Chebotaryov 
 מוסדות:  המכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה 
 תלמידי דוקטורט:  Evgeny Pyatnitsky, מארק אייזרמן 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין  עיטור הכוכב האדום  פרס ברית המועצות  עיטור הדגל האדום של העמל 
 צאצאים:  וסבולוד גנטמכר 
 
פליקס גנטמכר (ברוסית: Феликс Рувимович Гантмахер‏; (23 בפברואר 1908, אודסה - 16 במאי 1964, מוסקבה) היה מתמטיקאי סובייטי ממוצא יהודי. בנו וסבולוד גנטמכר היה פיזיקאי וחבר באקדמיה למדעים של ברית המועצות.
קורות חיים

גנטמכר נולד בשנת 1908 באודסה למשפחה יהודית. בשנת 1916 הוא התחיל ללמוד בבית ספר אך אחרי כמה שנים למד בבית והשלים תוכנית לימודים באופן עצמאי.
בשנים 1923–1925 גנטמכר למד מתמטיקה במוסד להשכלה גבוהה באודסה. בשנת 1926 הוא כתב מאמר מדעי ראשון. בשנת 1927 החל לימודי תואר שלישי אותם סיים בשנת 1930 ומונה לפרופסור.
בשנת 1934 גנטמכר עבר למוסקבה והחל לעבור במכון למתמטיקה של אקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנת 1939 הוא כתב עבודה על חקר מטריצה ביחד עם מארק קריין.
בשנים 1942–1946 הוא ניהל מחלקה במכון האווירו-הידרודינמי המרכזי ופעל על שיפורים של מערכת "קטיושה". על עבודה זו בשנת 1944 הוענק לו "עיטור הכוכב האדום" ובשנת 1948 פרס ברית המועצות.
בשנת 1947 גנטמכר החל ללמד במכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה והחל משנת 1954 היה ראש קתדרה למכניקה תאורטית.
בשנת 1962 לגנטמכר הוענק עיטור הדגל האדום של העמל.
הוא כתב ספר נושא חקר מטריצות שבנת 2000 תורגמה לאנגלית ויצאה במהדורה מחודשת.
גנטמכר נפטר בשנת 1964 ונטמן בבית העלמין דונסקויה החדש.
פדרו, דוכס קלבריה

פדרו, דוכס קלבריה (בספרדית: Pedro de Borbón-Dos Sicilias;‏ נולד ב-16 באוקטובר 1968), הוא הטוען לכתר ממלכת שתי הסיציליות משנת 2015.
ביוגרפיה

פדרו נולד ב-16 באוקטובר 1968 במדריד, לקרלוס, דוכס קלבריה ולאן, נסיכת אורליאן, בתם של אנרי, רוזן פריז ואיזבל, נסיכת אורליאן-ברגנסה. פדרו למד הנדסה באוניברסיטת קסטיליה-לה מנצ'ה, ולאחר מכן שירת במשמר המלכותי הספרדי.
בשנת 1992 הכיר פדרו את סופיה לאנדלוסה אי מלג'רחו, בתם של חוסה מנואל לאנדלוסה אי דומינגז ובלאנקה מלג'רחו אי גונזאלז, ובשנת 1993 אף נולד להם בן, חיימה. אביו התנגד לקשר ביניהם, אולם עם הזמן התרכך, וב-30 במרץ 2001 התחתנו השניים במדריד, ולאחר מכן נולדו להם עוד 6 ילדים.
בשנת 2015 מת אביו, ופדרו ירש את תאריו והפך לטוען לכתר ממלכת שתי הסיציליות, אם כי טענה זאת נמצאת במחלוקת בינו לבין הנסיך קרלו, דוכס קסטרו.
יש הטוענים שפדרו הוא הטוען האמיתי לכתר הבריטי על פי סדר הירושה היעקוביטי (תחת השם "פיטר הראשון"), מאז פטירת סבתו אליצ'ה, נסיכת בורבון-פארמה ב-2017. זאת, משום שנישואי מריה ביאטריצ'ה, נסיכת סבויה לדודה פרנץ החמישי, דוכס מודנה לא היו חוקיים על פי החוק האנגלי, ולכן צאצאיהם לא יכלו לרשת את טענתה לכתר הבריטי, שעברה לאחותה מריה תרזה, נסיכת סבויה, אם קדמונית של פדרו. מכל מקום, ככל הטוענים היעקוביטים מאז הנרי התשיעי והראשון, הוא אינו עושה דבר כדי להשיגו.
משפחתו

ב-30 במרץ 2001 התחתן פדרו עם סופיה לאנדלוסה אי מלג'רחו, בתם של חוסה מנואל לאנדלוסה אי דומינגז ובלאנקה מלג'רחו אי גונזאלז, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
הנסיך חיימה, דוכס נוטו (נולד ב-1993)
חואן, נסיך בורבון-שתי הסיציליות (נולד ב-2003)
פאבלו, נסיך בורבון-שתי הסיציליות (נולד ב-2004)
פדרו, נסיך בורבון-שתי הסיציליות (נולד ב-2007)
סופיה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות (נולדה ב-2008)
בלאנקה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות (נולדה ב-2011)
מריה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות (נולדה ב-2015)
הערות שוליים

↑  Sofía Landaluce, la duquesa consorte a la que no querían los Dos Sicilias
פטריס דה מק-מהון

מרשל מארי אדמה פטריס מוריס הרוזן דה מק-מהון, הדוכס ממג'נטה (בצרפתית:  Marie Edme Patrice Maurice comte de Mac Mahon, duc de Magenta;‏ 13 ביוני 1808 - 17 באוקטובר 1893) היה איש צבא ופוליטיקאי צרפתי,  נשיא צרפת השני  של הרפובליקה הצרפתית השלישית, מצביא בעת מלחמת פרוסיה-צרפת ומרשל צרפת.
שנים ראשונות וקריירה צבאית

| --- | --- |

פטריס דה מק-מהון בקרב מגנטה
 מקום קבורה:  Vault of Governors 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית סן-סיר  אוניברסיטת סן לואי 
 בן או בת זוג:  אליזבת דה מק-מהון (13 במרץ 1854–ערך בלתי־ידוע) 
 צאצאים:  Emmanuel de Mac Mahon, Marie Armand Patrice de Mac Mahon 
 השתייכות:  הצבא הצרפתי צבא צרפת
 תקופת הפעילות:  1830–1871 (כ־41 שנים)
 דרגה:  מרשל צרפת
 תפקידים בשירות
 מפקד ארמיית שאלון
 פעולות ומבצעים
 מלחמת קרים   מלחמת אוסטריה-סרדיניה   מלחמת צרפת–פרוסיה
 עיטורים
 צלב גדול של לגיון הכבוד (22 בספטמבר 1855)  המדליה הצבאית הצרפתית (27 בדצמבר 1857)  אביר מסדר הפיל (1869)  אביר בלגיון הכבוד (14 בספטמבר 1831)  אביר במסדר גיזת הזהב (1875)  מפקד בלגיון הכבוד (28 ביולי 1849)  קצין גבוה בלגיון הכבוד (10 באוגוסט 1853)  קצין בלגיון הכבוד (11 בנובמבר 1837)  המסדר המלכותי של קמבודיה  מסדר סנט מוריס ולזרוס  מסדר גיזת הזהב  אות המסדר אלכסנדר נבסקי הקדוש  Commemorative medal of the 1859 Italian Campaign  מסדר הבשורה הקדושה  עיטור אנדריי הקדוש  ראש מסדר לגיון הכבוד  מרשל צרפת  המסדר המלכותי של השרפים  אביר הצלב הגדול של מסדר האמבט  מדליית קרים  מסדר העיט השחור  Sardinian Crimea Medal 
 
נולד ב-Sully ליד אוטן, הילד ה-16 מתוך 17 ילדי משפחת אצולה מלוכנית. אבות המשפחה הגיעו ממחוז קלייר שבאירלנד והתיישבו בצרפת לאחר שנמלטו מהאיים הבריטיים במאה ה-17, בימי המהפכה המהוללת בשל תמיכתם בג'יימס השני, מלך אנגליה המודח.
פטריס למד באקדמיה הצבאית סן-סיר והוכשר כקצין ב-1827. בשנת 1830 יצא לאלג'יר בה שהה עד 1854. ב-1837 נפצע בקרב ליד קונסטנטין. ב-1843 קיבל פיקוד על לגיון הזרים הצרפתי וב-1852 הועלה לדרגת גנרל-דיוויזיה.
בעת מלחמת קרים הצטיין בקרב מלקוף (ליד סבסטופול; 8 בספטמבר 1855). ב-1856 התמנה לחבר הסנאט.
במלחמת אוסטריה-סרדיניה (אפריל-יולי 1859) היה מפקד הארמייה האיטלקית (בצרפתית: Armée d'Italie). ב-4 ביוני 1859 הוביל את כוחות צרפת וסרדיניה לניצחון בקרב מג'נטה והוכתר על ידי הקיסר נפוליאון השלישי למרשל צרפת ודוכס מג'נטה.
ב-1864 התמנה למושל הכללי של אלג'יר. תפקיד אותו מילא עד פרוץ מלחמת פרוסיה-צרפת.
במלחמת פרוסיה-צרפת

עם פרוץ מלחמת פרוסיה-צרפת (יולי 1870) פיקד מק-מהון על הגייסות הראשון והחמישי של ארמיית הריין שנלחמה מול הארמייה השלישית של הצבא הפרוסי. בתחילה הצליח מק-מהון לפרוץ את הגבול הפרוסי ואף כבש את העיר ויסמבור, אולם כבר לאחר שבוע נסוג לתוך צרפת, נסיגה שהמשיכה והלכה בשבועות הבאים, תוך שחיקה של ארמיית הריין. חלק הארמייה (הגייסות הראשון, השביעי והשנים-עשר שמנו כ-120,000 חיילים) בפיקודו של מק-מהון, התמקמו בעיר שאלון-על-המארן (Châlons-sur-Marne) ויצרו את "ארמיית שאלון", אליה הצטרף נפוליאון השלישי בכבודו ובעצמו. בסוף אוגוסט יצאה הארמייה למסע של 130 ק"מ על מנת לחלץ את חלקה השני של ארמיית הריין שהיה נצור בעיר מץ. על מנת שלא להתקל בכוחות פרוסיים טרם הזמן, הוביל מק-מהון את הארמייה באיגוף משמאל, לאורך גבול בלגיה במזג אוויר גרוע ובתנאי דרך ירודים. התנועה פתחה פער והותירה את הארמייה חשופה משני אגפיה, עובדה שנוצלה על ידי ראש המטה הכללי הפרוסי, הלמוט פון מולטקה הזקן שלכד את הכוח בתנועת מלקחיים ליד העיירה בומון-אן-ארגון (Beaumont-en-Argonne) ב-30 באוגוסט. לאחר ההתקלות, בה נהרגו 5,000 חיילים צרפתים, הסיג המרשל מק-מהון את צבאו לסדאן על מנת שיוכל לנוח, להתחזק, להתחמש ולהצטייד במבצר שבמקום המוגן על ידי גבעות ובערוץ הנהר מז.
קרב סדאן שהתחולל ב-1 בספטמבר היה תבוסה צרפתית צורבת. כוחותיו של מק-מהון כותרו על ידי הארמייה הפרוסית השלישית ונפתחה עליהם אש ארטילרית כבדה. המרשל מק-מהון נפצע כבר בבוקרו של אותו יום בכפר לה מונסל (La Moncelle; ממזרח לסדאן) במסגרת ניסיון היחלצות מהכתר. למחרת נכנע נפוליאון השלישי והפרוסים לקחו בשבי את כ-100,000 החיילים הצרפתים ששרדו את הקרב ובהם קיסר צרפת והמרשל מק-מהון הפצוע.
הקומונה הפריזאית והרפובליקה השלישית > הקומונה הפריזאית

ההפסד הצרפתי במלחמה גם גרם לחוסר יציבות פוליטי. לאחר התבוסה בסדאן, ושביו של הקיסר בידי הפרוסים, הפכה צרפת לרפובליקה דה פקטו, שכונתה "ממשלת ההגנה הלאומית", שהוכרזה בפריז ב-4 בספטמבר 1870. צבא פרוסיה הטיל מצור על פריס, אשר נמשך עד לינואר 1871. ב-28 בינואר 1871 נחתם הסכם שביתת נשק עם ביסמרק, בפרנקפורט, הסכם שתנאיו היו חמורים ביותר לצרפת: אובדן חבל אלזס לוריין, תשלום פיצויי מלחמה בסכום כבד, וצבא כיבוש החונה בצרפת הצפונית. במשך חודשיים בין מרץ 1871 ומאי 1871 השתוללה בפריס ובערי השדה המרידה המכונה "הקומונה הפריזאית", בה אילצו חוגים מהפכניים וסוציאליסטים את ממשלת הרפובליקה השלישית הצעירה לצאת מפריז לורסאי, והכריזו על ממשלה סוציאליסטית בעיר פריז, שבוצרה על ידי מתרסים (בריקדות). ההתקפה על הקומונה החלה ב-2 באפריל על ידי כוחות הממשלה ("צבא ורסאי") בראשותו של המרשל מק-מהון. מק-מהון הורה על הפגזת העיר. חומת העיר הובקעה במערב ב-21 במאי. ההתנגדות הקשה ביותר הייתה מאזורי הפועלים במזרח העיר, ושם נמשכו הקרבות למשך שמונה ימי לחימת רחוב אכזרית, המכונים "שבוע הדמים" "La Semaine Sanglante". חיילי הממשלה רצחו אזרחים בלתי חמושים וקומונרדים שנתפסו נורו אל מול קיר הידוע כיום כ"קיר הקומונרדים", בבית הקברות פר-לשז, ואלפים אחרים הובלו אל ורסאי על מנת להישפט שם. אבדות הקומונרדים בקרב מוערכות בשלושים אלף איש. שלושים אלף נוספים נעצרו. מעטים הצליחו להימלט. בסך הכול מוערכות אבדות הממשלה בתשע מאות נפש. פריז הושארה תחת ממשל צבאי למשך חמש שנים לאחר הבסת הקומונה.