stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פצלי שמן
היסטוריה

תהליך כריית פצלי השמן זול יחסית, אך כחומר גלם להפקת אנרגיה איכותם נחשבת כנמוכה ובנוסף, עשן הנוצר משריפת פצלי שמן נחשב גורם מסרטן, אם שורפים אותם בגובה פני השטח. כבר בעבר, מקור אנרגיה זה נחשב לנחות ביחס לסוגים אחרים של דלק מאובנים, זאת בשל עלויות הפקתו וההשלכות הסביבתיות הכרוכות בכרייתו ובניצולו. לכן, עד שנת 2002 הופקו פצלי שמן בכריית בור פתוח בכמות מסחרית רק באסטוניה, בסין, באוסטרליה ובברזיל, כאשר באסטוניה בלבד היוו פצלי השמן מקור אנרגיה עיקרי, שאִפשר אי-תלות במקורות אנרגיה חיצוניים. באסטוניה כ-80% מאנרגיה חשמלית מיוצר בתחנות כוח בבעלות חברת "Eesti Energia" שמופעלות על בסיס פצלי שמן.
בשנת 2008 החלו לצוץ פיתוחים טכנולוגיים חדשים, דוגמת טכנולוגיית המיצוי התת-קרקעית, המאפשרת הפקת אנרגיה מפצלי שמן בתוך האדמה, ללא כרייתם וללא שריפתם. לאור זאת, ולאור העלייה המתמשכת במחירי הנפט, גדלה הכדאיות המסחרית בהמרת פצלי השמן לנפט.
גם לאחר פיתוח הטכנולוגיות החדשות להפקת פצלי שמן, נותר נמוך יחס האנרגיה המוחזרת על אנרגיה מושקעת של פצלי שמן בהשוואה לנפט קונבנציונלי, ועומד על כ-1.5:1, בהשוואה ליחס של כ-20:1 בנפט קונבנציונלי. כריית פצלי שמן לצורך הפקת אנרגיה מתבצעת כדבר שבשגרה, אך מוגבלת למקומות בהם הפצלים נמצאים בשכבות שאינן עמוקות בתת-הקרקע ומאפשרים כרייה בדומה לשאר המחצבות. בישראל (במישור רותם) ובמקומות נוספים בעולם (דוגמת אסטוניה וברזיל) מתבצעת כרייה בשיטה זו, ללא חימום הקרקע.
בשנת 2016 הוערך כי כמות המרבצים העולמית של פצלי השמן עומדת על כ-6.05 טריליון חביות (962 מיליארד מטרים מעוקבים).
בארצות הברית

מאגר פצלי השמן הגדול בעולם מצוי בארצות הברית. ניסיונות לנצלו החלו בתקופת משבר האנרגיה העולמי, אך נזנחו עם סופו, וחודשו בתחילת המאה ה-21, בשל הצורך בעצמאות אנרגטית ובעקבות עליית מחיר הנפט המתמשכת.
כמות פצלי השמן באדמת ארצות הברית מספיקה כדי לענות על צורכי האנרגיה המקומיים שלה למשך שנים רבות, אך הפקתם וניצולם בהיקף רחב מחייבות התמודדות עם בעיות טכנולוגיות הקשורות למבנה הגאולוגי וזאת משום שברוב המרבצים על אדמת ארצות הברית נמצאים הפצלים בשכבות עמוקות אשר אינן מאפשרות כרייה פתוחה.
ברוב המרבצים של פצלי השמן בארצות הברית החומר האורגני בפצלים נמצא בצורת נפט לכוד ונדרש ביצוע סידוק הידראולי (Fracking) בפצלים לשם שחרור הנפט הלכוד, ולאחר מכן ביצוע קידוחים להפקתו בדומה להפקת נפט קונבנציונלית. תהליך זה מורכב ויקר יותר ופעמים רבות הופך את הכרייה ללא כדאית מבחינה כלכלית. בנוסף, הפקה הדלק באמצעות סידוק הידראולי וייצור האנרגיה באמצעותו, כרוכים בסיכונים סביבתיים שונים כגון זיהום מקורות מים ורעידות אדמה, ונתקלים בהתנגדות של ארגוני סביבה.
בשנת 2020, הפקת נפט וגז מפצלי שמן בארצות הברית התבצעה באמצעות החדרת מים וחול לתוך הסלע כק"מ מתחת לקרקע, וכך נפלטים מגוון חומרים שהיו כלואים בו ובהם נפט וגז טבעי. באופן זה, במדינת טקסס לבד מופק יותר נפט וגז לעומת הכמות שהופקה בארצות הברית כולה לפני הפעלת שיטת הקידוח החדשה[דרוש מקור].
עם גילוי האפשרות להפקת נפט באמצעות סידוק הידראולי, פסקה התלות של ארצות הברית בנפט הסעודי, והיו לכך השלכות ביחסי החוץ בין שתי המדינות אשר לכאורה מהוות שני קצוות מנוגדים באורח החיים ובאידאולוגיה, אך בשל התלות הכלכלית היו ביחסים מצוינים במשך עשרות שנים.
באסטוניה

ב-2021 תעשיית פצלי השמן באסטוניה הייתה אחראית על העסקה של 5280 אנשים וההכנסות ממכירות שנתיות עמדו על 955 מיליון יורו. באסטוניה פעילות ארבע חברות עיקריות בתחום פצלי שמן העוסקות בניצולם לייצור נפט, כימיקלים, חום, חשמל ואגרגטים. החברות האלה הן Eesti Energia (בבעלות ממשלת אסטוניה), Viru Keemia Grupp, Kiviõli Keemiatööstuse ו-Kunda Nordic Tsement. בשנת 2021 נכרו באסטוניה 9.1 מיליון טון של פצלי שמן. ייצור הנפט מפצלי שמן עמד ב-2019 על 8.3 מיליון חביות נפט במדינה. 99% מהדלקים הנוזליים המיוצרים באסטוניה מיוצאים מחוץ למדינה.
בשנת 2021 פרסמה הסוכנות האירופאית לאיכות הסביבה טבלה על איכות האוויר של 323 ערים באירופה, שלוש ערים מאסטוניה נכללות בעשרת הערים המובילות באוויר נקי. במקום השביעי בדירוג מופיע העיר נארווה, ביתם של תחנות הכוח התרמיות הגדולות באסטוניה ושל מפעלי הדלק הנוזלי Enefit-280 מפצלי שמן.
לפי ה-OECD, תעשיית פצלי השמן באסטוניה אחראית לכ-98% מהפסולת המסוכנת שמיוצרת במדינה, ליותר מ-70% מזיהום האוויר ולפגיעה כרונית במאגרי המים במדינה.
בשנת 2021 הניחה Eesti Energia, את אבן הפינה למתקן החדש עבור תעשייה כימית נייטרלית בת קיימא Enefit-282.
בגרמניה

במחוז דוטרנהאוסן (Dotternhausen) בדרום גרמניה סמוך למכרה Dormettingen של פצלי שמן נמצא מפעל מלט לייצור קלינקר ומלט בעזרת פצלי שמן. מסלע פצלי השמן מנוצל פעמיים - מינרלית ואנרגטית בהזנה לכבשן הקלינקר במתקן. גיל שכבת פצלי השמן במכרה הסמוך הוא כ-180 מיליון שנה. תעשיית המלט מאופיינת בצריכה גבוהה של אנרגיה ושל מינרלים, ועל כן ישנו יתרון גדול בשימוש בפצלי שמן כחומר מינרלי והן כחומר עם האנרגיה הטמונה בו.
במתקן מיישמים גישה מרכזית להפחתת פליטות בייצור מלט, משתמשים בשני תחליפים: סיגים ופצלי שמן. בעזרת שימוש בפצלי שמן בתהליך ייצור המלט באתר נחסכו 79,000 טון של פחמן דו-חמצני בשנת 2021.
בירדן

בשנת 2021 החלה לפעול תחנת הכוח Attarat לייצור חשמל מפצלי שמן במדינת ירדן, התחנה בעלת כושר ייצור של 554 מגה ואט מפצלי שמן. התחנה נמצאת כ-100 ק"מ מזרחית לישראל. התחנה היא התחנה הראשונה לייצור חשמל מפצלי שמן בירדן ונמצאת בבעלות משותפת של חברה מלזית(45%),סינית(45%) וחברת Eesti Energia (10%) האסטונית, נותנת הידע. תחנת הכוח צורכת כ-10 מיליון טון פצלי שמן בשנה הנכרים במכרה הסמוך לתחנת הכוח. תחנת הכוח היא בין הגדולות בירדן.
עלות הפרויקט של הקמת התחנה עמדה על 2.1 מיליארד דולר כאשר 1.6 מיליארד דולר מתוך הסכום ניתן כהלוואה על ידי שני בנקים סינים מרכזיים.
בשנת 2021 הוקם צוות מדעי מקרן התמיכה במחקר מדעי והחדשנות באוניברסיטת ירמוך בירדן שמטרתו פיתוח שווקים לשימוש באפר פצלי שמן מתחנת הכוח אטרט כחלופה לצמנט פורטלנד בחומרי בניין. המטרה של הפרויקט היא לייצר תרכובות מלט בעלות נמוכה וידידותית לסביבה בעלת תכוונת מכניות ופיזיקליות משופרות.
בסין

עיקר ניצול פצלי השמן בסין נמצא במחוז פושון במרכז המדינה. התהליך המנוצל להפקת נפט מפצלי שמן פותח בשנות העשרים של המאה העשרים, תהליך ניצול פצלי השמן להפקת הנפט נקרא תהליך פושון, המפעל מכיל 180 ראקטורים מסוג ריטורט המיועדים לניצול החומר האורגני, כל אחד מהראקטורים מעבד כ-4 טון של פצלי שמן בשעה.
בשנת 2023 פורסם כי הפרויקט, שממומן ברובו מהלוואות סיניות, הפך לנטל שנוי במחלוקת, שכן ירדן עומדת כעת בפני התחייבות של 8.4 מיליארד דולר במשך 30 שנה לרכוש ממנו חשמל, למרות עסקאות אנרגיה אחרות שביצעה, המייתרות את המפעל. המצב הוביל ללחץ כספי משמעותי עבור ירדן ולהגברת המתיחות עם סין.
העיר פושון ידועה כעשירה במשאבים מינרלים ביניהם מאגרים של נחושת, אבץ, פצלי שמן, ניוביום, טנטלום, פחם ומתכות אחרות.
בברזיל

חברת הנפט פטרוברז הייתה עד לנובמבר 2022 בעלים של הטכנולוגיה ומתקן של הפקת נפט מפצלי שמן וצמיגים. ב-1982 החלה פעילות של מתקן נסיוני, וב-1992 החלה פעילות להפקה מסחרית מאותו המתקן. כיום מפעילה החברה שני מתקני זיקוק מסוג זה תוך שימוש בטכנולוגיה פטרוסיקס (petrosix), הגדול מביניהם מעבד 260 טונות פצלי שמן לשעה ועוד 13 טון צמיגים גרוסים.
המפעל הממוקם סמוך לעיר סאו מטאוס דו סול מעבד 6,200 טון פצלי שמן ביום עם תפוקה יומית ממוצעת של 3,870 חביות נפט (כלומר,550 טון נפט, כ-11 טון פצלי שמן מייצרים 1 טון נפט), 132 טון גז דלק, 50 טון של גז פצלי שמן נוזלי ו-82 טון של גופרית.
תוצרי המתקן הם מזוט, נפטא, גז דלק, גז נוזלי וגופרית, כמו כן למוצרים לתעשיית האספלט, המלט, החקלאות והקרמיקה.
בנובמבר 2022 דווח כי החברה סיימה את המכירה של המתקן לחברה בבעלות קנדית Parana Xisto SA, במסגרת העסקה והנכסים הנלווים לה, תמורת מחיר רכישה כולל של 41.6 מיליון דולר. העסקה היא חלק מתוכנית המכירה הרחבה יותר של החברה כחלק מפתיחת מגזר פעילות הנפט של ברזיל כדי לקדם תחרותיות ושקיפות מוגברת.
החברה פיתחה תהליך לגריסה ושימוש בתכולת האנרגיה של צמיגים משומשים ובלתי שמישים, כאשר להזנה של פצלי השמן מצטרפת הזנה של צמיגים גרוסים, מה שמאפשר למחזר כ-140,000 טון גומי בשנה, שווה ערך ל-27 מיליון צמיגים.
בבריטניה

בבריטניה קיימים מרבצים של פצלי שמן ביורקשייר ובלנקשייר. הפקה נפט וגז מפצלי שמן הוא נושא שנוי במחלוקת עזה וקיימת התנגדות נרחבת של ארגוני סביבה, בהם ארגון "ידידי כדור הארץ". בנובמבר 2019 החליטה ממשלתו של בוריס ג'ונסון להפסיק לחלוטין את כל קידוח פצלי שמן ברחבי אנגליה. לטענת מאט רידלי, מתנגדי הפקת פצלי שמן בבריטניה הפיצו מידע כוזב, ונתמכו ב-95 מיליון דולר בידי רוסיה, שלה אינטרס כלכלי שבריטניה תמשיך להזדקק לאספקת גז מרוסיה.
בישראל

עד לגילוי שדות הגז הטבעי בים ליד חופי ישראל, היו פצלי השמן משאב האנרגיה המאובן המשמעותי ביותר בישראל (כמות השווה תאורטית לכ-60 שנות צריכה לאומית, בהנחה שכל הכמות ניתנת להפקה מהסלעים).
עם הקמתו, פעל משרד התשתיות הלאומיות ליצירת תנאים שיאפשרו את ניצול הפצלים כתחליף לנפט ולפחם. הפעילות כללה הן פעולות לאיתור המחצב (פרוספקציה) והן פיתוח הטכנולוגיות לניצולו. הפרוספקציה ההתחלתית נעשתה בעיקר באמצעות המכון הגיאולוגי לישראל. לפי חוק הנפט (1952), חיפוש נפט מצריך אישור ממשרד התשתיות. על כן, בשנות ה-80 וה-90 השקיע משרד התשתיות מאמץ וסכומי כסף גדולים בבדיקה טכנו-כלכלית של ייצור חשמל מפצלי שמן. הבדיקה נעשתה באמצעות חברת פמ"א (פיתוח משאבי אנרגיה), שהקימה והפעילה מתקן פיילוט לייצור חשמל מפצלי שמן במישור רותם. חברת פמ"א נסגרה בשנת 2000 וחברת רותם אמפרט נגב המשיכה את פעילות המתקן. בשנת 2011 החליטה כימיקלים לישראל, החברה האם של רותם אמפרט, לסגור את המתקן עקב זיהום האוויר שהוא גורם וחוסר כדאיות כלכלית בהפעלתו.
בשנת 2020 הודיעה חברת רותם אמפרט נגב למשרד להגנת הסביבה על סגירת מתקן פמ"א. המפעל ייצר באמצעות שריפה ישירה של פצלי שמן קיטור תהליכי לתהליכי הייצור השונים של רותם אמפרט. החברה הודיעה כי היא משקיעה בבניית דוד קיטור חדש המבוסס על שריפת גז מחצבים במקום שריפת פצלי השמן. החברה הודיעה כי מועד סגירת המתקן לכל המאוחר עומד על 31 בדצמבר 2023.
ביולי 2008, העניק הממונה על ענייני הנפט במשרד התשתיות לחברת IEI) Israel Energy Initiatives), חברה ישראלית העוסקת בפיתוח מיזם מיצוי דלקים וגז טבעי בתת-הקרקע (In Situ) מפצלי שמן, וחברת בת של חברת IDT האמריקאית, רישיון בלעדי להפקה ניסיונית של נפט מפצלי שמן באזור השפלה הדרומית. במסגרת הניסוי חברת IEI התכוונה לפעול בחבל עדולם, לייצר שם במשך 3 שנים חבית נפט אחת ביום לאחר שתת-הקרקע תחומם לכ-300 מעלות. החימום התת-קרקעי אמור היה להפוך את פצלי השמן המוצקים לנוזלים וגז.
החל משנת 2011 מחזיקה חברת Northwood Exploration Israel Ltd ברישיון רותם מזרח לפצלי שמן באזור ייעודי הסמוך לאזור התעשייה מישור רותם, בשטח כולל של למעלה מ-2,900 דונם. בשנת 2016 הוקמה על ידה שותפות רותם אנרגיה מחצבים, אשר קיבלה ממשרד האנרגיה כעבור שנתיים תעודת תגלית לפצלי השמן במישור רותם ושם השותפות מתכננת להקים את מתקן הפירוליזה למחזור והשבת אנרגיה מפסולת פלסטיק באמצעות פצלי השמן בהיקף של כ-1.35 מיליון טון פצלי שמן בשנה וכ-200,000 טון פסולת פלסטיק מדי שנה להפקת נפט ואנרגיה.
בשנת 2020 התקבלה החלטה במשרדי האנרגיה והגנת הסביבה כי לא יוענקו רישיונות חדשים לחיפוש ולהפקה של פצלי שמן במעמקים (In-Situ) וכן לא בכרייה על פני הקרקע. באשר לשני הרישיונות שהוענקו טרם ההחלטה, במישור רותם ובאורון, סוכם כי תוכניות אלו ייבחנו לאור קריטריונים סביבתיים שייקבע המשרד להגנת הסביבה.
בישראל > התנגדות לניסוי פצלי שמן תת-קרקעי בחבל עדולם

החל משנת 2010 נוהל מאבק ציבורי-משפטי-תכנוני עיקש לביטול ניסוי פצלי השמן של חברת IEI - תושבים רבים המתגוררים בסמוך לאזור המיועד לניסוי בחבל עדולם פעלו יחד עם ארגונים סביבתיים, בדגש על אדם טבע ודין בכנסת, בבית המשפט העליון, במוסדות התכנון ובתקשורת.
באוגוסט 2014 פורסם כי המשרד להגנת הסביבה מתנגד לניסוי הפקת נפט מפצלי שמן בשפלה.
בסופו של דבר, המאבק הציבורי הצליח וב-3 בספטמבר 2014, ועדת התכנון של מחוז ירושלים החליטה על ביטול הניסוי.
בישראל > גיאולוגיה של פצלי שמן בישראל

עשרות תופעות של פצלי שמן התגלו עד היום בישראל, רובן ככולן בתת-הקרקע; בכמה מהן (נבי מוסא, עין-בוקק, אורון) יש גם חשיפה חלקית לפני השטח. המרבצים הראשונים שנחקרו היו אלה של נבי-מוסא (שם נעשה בעבר שימוש במסלע העשיר בחומר אורגני למטרות אנרגטיות, ביתיות) ועין-בוקק (בשנות ה-1950). מידע ראשוני אודות מרבית התופעות של פצלי השמן הידועות כיום התקבל מקידוחים שנערכו למטרות שונות (בעיקר קידוחים למים, נפט ופוספט). בשנות ה-1980 נערכו סקרים ייעודיים לפצלי שמן באתרים שונים בנגב. על פי הנתונים שנאספו עד היום, ניתן להעריך כי תופעות של פצלי שמן משתרעות (בתת הקרקע) על פני יותר מ-%15 משטחה של מדינת ישראל וכמותם (עתודות גיאולוגיות, אפשריות) גדולה מ-300 מיליארד טונות של סלע.
לפי דוח שפרסם המכון הגיאולוגי בשנת 2009, לעתודות פצלי השמן בישראל עשויה להיות משמעות כלכלית רבה מאוד, אפילו אסטרטגית, אם מתרגמים אותן לערכים של תוצרים אנרגטיים. ניצולם כיום בארץ מצומצם מאוד (תחנת הכוח ההדגמתית במישור רותם) ביחס לפוטנציאל המוצג כאן. שיטות ניצול מתקדמות, כולל מיצוי הדלק הנוזלי, גזיפיקציה והשבחה של החומר עם פסולת פלסטיק העשירה במימנים עשויות לקדם את הפיתוח הכלכלי. הסמיכות של פצלי השמן בחתך (במיוחד בנגב הצפוני) לשכבות הכלכליות של הפוספטים עשויה להתבטא בניצול משולב.
רוב הסלעים בישראל המכונים "פצלי שמן" שונים במהותם מפצלי השמן הנמצאים בשימוש בשאר העולם, ולכן היכולת לעשות בהם שימוש שיהיה כלכלי ואפקטיבי מוטלת בספק. תכולת החומר האורגני בפצלי השמן הישראליים (קרוגן) נמוכה. לכן, תפוקת הנפט הצפויה מהם היא נמוכה ומצריכה השקעה רבה של אנרגיה, אשר מערערת את הכדאיות הכלכלית בעיבודם. הבדל נוסף בפצלי השמן הישראליים הם תכולת הגופרית הגבוהה שבהם בהשוואה לפצלי שמן מהעולם. לכן תוך התחשבות באיכות הפצלים, תנאי האקלים המקומיים וחוסר הניסיון והידע להתמודדות עם הפסולת, עיבוד פצלי שמן בישראל עשויים ליצור מפגעים בטיחותיים, בריאותיים וסביבתיים חמורים.
עמדת המשרד להגנת הסביבה, כפי שפורסמה בשנת 2024, היא כי ישנה סתירה בין תמיכה בכריית פצלי שמן לבין מדיניות הממשלה לצמצום השימוש בדלקים מזהמים. כריית פצלי שמן אינה כדאית כלכלית מבחינת השימוש במשאב הקרקע, ועומדת בניגוד להמלצות ארגונים בין-לאומיים מובילים כגון ה-OECD, הבנק העולמי, קרן המטבע הבין-לאומית וסוכנות האנרגיה הבין-לאומית.
בירדן ובסוריה השכנות מצויים מרבצים גדולים של פצלי שמן אשר לחלקם יש תכונות דומות לאלה של פצלי השמן בישראל.
ושוכני

מפת חלוקת השלטון בין האימפריות בשנת 1400 לפנה"ס, סימון מקומה של ושוכני הוא משוער
וַשׁוּכָּנִי הייתה עיר הבירה של הממלכה החורית העתיקה מיתני משנת 1500 לפנה"ס לערך ועד המאה ה-13 לפנה"ס. משמעות שמה היא אולי "מקור הטוב" או "מקור הבריאות". הפרשנות היא לפי דמיון הביטוי בסנסקריט.
המקום המדויק שבו שכנה העיר אינו ידוע. אחת ההצעות שהועלו הייתה לזהות את מקומה עם תל פחריה, ששוכן ליד תל חלף במחוז אל-חסכה בצפון סוריה. העיר שכנה על הגדה המזרחית של הפרת. החוקרים הגיעו למסקנה זאת בעקבות הטקסטים שהשאיר שופילוליומש הראשון, שבו ציין שהיה עליו לחצות את הנהר כדי להגיע לעיר, בעוד שכרכמיש שכנה ממערב לפרת. הערים שכנו כנראה לא רחוק אחת מהשנייה. העיר נבנתה כנראה כעיר חדשה שתשמש בירתה של מיתני, לאחר שהממלכה התארגנה מחדש. האלה של העיר הייתה אושה (Usha).
העיר נחרבה על ידי המלך החתי שופילוליומש הראשון (1323-1358 לפנה"ס) בשנים הראשונות למלכותו. שופילוליומש הראשון ניצל שעת כושר, כאשר במיתני התנהל מאבק על המלוכה. הוא כרת ברית עם אחד הנצים, אַרתַתַמַה, והכריז מלחמה על תוּשרַתַה (אנ'). הסיבה הפורמלית ליציאה לקרב הייתה ההתערבות הצבאית של מיתני במרד שהתרחש באִשוּוַה (אנ'), שהייתה תחת שלטון חתי. תושרתה התרברב על ניצחונו באשווה ושלח חלק מהשלל למלך המצרי אמנחותפ השלישי, בן בריתו. שופילוליומש הראשון ירד על ושוכני מהאזור ההררי שמצפונה, והפתיע את המלך החורי שנמלט ממנה. נפילת ושוכני הביאה לקריסת כל המערכת האימפריאלית שניהלה את הממלכה. כיבוש העיר מופיע בטקסטים המספרים על מעשי שופילוליומש הראשון, על המלכת מלך חורי בשם שַתיוַזַה (אנ'), בנו של תושרתה, על ממלכת חניגלבת שהוא הקים.
העיר נכבשה שוב ונחרבה בשנת 1290 לפנה"ס לערך, על ידי המלך האשורי אדד-ניררי הראשון (1275-1307 לפנה"ס).
הערות שוליים

↑  Mitanni באתר ancient.eu
↑  Empire of Thebes, Or, Ages in Chaos Revisited, מאת Emmet John Sweeney, הוצאת Algora Publishing, ‏ 2006, עמ' 11
↑  The Aramaeans: Their Ancient History, Culture, Religion, מאת Lipiński, Edward, הוצאת Peeters Publishers, ‏ 2000, עמ' 120
↑  Desi Words Speak of the Past, עמ' 435
↑  איתמר זינגר, החתים ותרבותם, בסדרה ספריית האנציקלופדיה המקראית (בעריכת שמואל אחיטוב), מוסד ביאליק, ירושלים, 2009, עמ' 59
ליאורה מרידור

| --- | --- |
ליאורה מרידור תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  7 בדצמבר 1947 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  13 בנובמבר 2023 (בגיל 75) ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 בן או בת זוג:  דן מרידור 
 
ליאורה מרידור (7 בדצמבר 1947 – 13 בנובמבר 2023) הייתה כלכלנית ישראלית שמילאה תפקידי ניהול בכירים בשירות המדינה, במגזר הפרטי ובאקדמיה.
ביוגרפיה

מרידור (לבית רובין) נולדה בירושלים וגדלה בתל אביב. בצה"ל שירתה כקצינה. למדה לתואר ראשון בפיזיקה ומתמטיקה ולתואר שני במתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים בשנים 1974–1967. את המשך דרכה האקדמית עשתה במקביל לעבודתה בבנק ישראל: היא הייתה מורה מן החוץ בחוג לכלכלה באוניברסיטה העברית ועשתה דוקטורט באוניברסיטה העברית בהדרכתם של הפרופסורים מיכאל ברונו וניסן לויתן. לצורך הבתר-דוקטורט שהתה ב-MIT.
ב-1975 החלה לעבוד במחלקת המחקר של בנק ישראל והייתה שותפה לתוכנית הדולריזציה של יורם ארידור ולתוכנית הייצוב הכלכלית של 1985. במחקר שפרסמה בשנת 1987 טענה שממשלות ישראל בשנים 1960–1985 ייצרו בכוונה אינפלציה כדי לממן הוצאות גדולות של המגזר הציבורי שלא הייתה להן הצדקה מבחינה ביטחונית או חברתית. במחקרה טענה שהפעילות האינפלציונית נכשלה ולא מימנה את הגירעונות של הממשלה, אלא הגדילה את הגירעונות בגלל סובסידיות שניתנו כפיצוי על האינפלציה. ב-1988 מונתה לסגנית מנהל מחלקת המחקר של בנק ישראל. בשנת 1991 פרסמה עם ד"ר צבי הרשקוביץ מאוניברסיטת תל אביב מחקר על קליטת העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90, שבו נטען שהצלחת הקליטה תלויה בגיוס סכומי עתק להשקעה במשק. ב-1991 מונתה למשנה למנהל מחלקת המחקר, וב-1992 מונתה למנהלת מחלקת המחקר. באמצע שנות ה-90 עמדה בראש ועדה ממשלתית לבדיקת עלות תקציב מערכת הביטחון.
ב-1996 פרשה מבנק ישראל ומונתה לחברת הנהלה וראש אגף האשראי בבנק הבינלאומי. ב-2000 עזבה את הבנק הבינלאומי ומונתה ליו"ר חברת בזק בינלאומי. בשנת 2001 מונתה ליו"ר חברת וואלה! תקשורת, ובמקביל ליו"ר פועלים שוקי הון, תפקיד אותו מילאה עד 2003. בדצמבר 2006 מונתה לעמוד בראש ועדת משנה של ועדת שוחט שמטרתה קביעת גובה שכר הלימוד והמליצה להעלותו.
ביוגרפיה > יו"ר הוועד המנהל של אוניברסיטת תל אביב

במרץ 2009 מונתה לוועד המנהל של אוניברסיטת תל אביב ונבחרה ליושבת ראש במקומו של דב לאוטמן. היא האישה הראשונה בישראל שכיהנה כיושבת ראש ועד מנהל של אוניברסיטה. היא כיהנה בחבר הנאמנים של בית הספר לאמנות בצלאל, כיו"ר הדירקטוריון של פועלים שוקי ההון ובדירקטוריון החברה לאיתור ולהשבת נכסים של נספי השואה ובדירקטוריונים של החברות אסם, דלתא גליל, טבע ונייס מערכות.
ביוני 2009 אילצה את נשיא אוניברסיטת תל אביב צבי גליל להתפטר, בתום תקופת כהונה קצרה יחסית של שנתיים בלבד, עקב חילוקי דעות עם אנשי הוועד המנהל של האוניברסיטה. מבקר המדינה החליט לבדוק את נסיבות סיום הכהונה. מרידור הורתה על מכירת תיק המניות של האוניברסיטה במחירי הפסד. בעקבות החלטה זו ובעקבות פיטורי הנשיא דרש חבר הנאמנים מהוועד המנהל וממרידור להתפטר, והודיעו שאם לא תתפטר, יפסיקו לתרום. בספטמבר 2010 הודיעה על התפטרותה מהתפקיד, ובמקומה התמנה ד"ר גיורא ירון.
חיים אישיים

ליאורה מרידור הייתה נשואה לדן מרידור, ואם לשלושה בנים ובת, בהם שאול, לשעבר ראש אגף התקציבים במשרד האוצר, אבישי, שחקן, לשעבר נווט בחיל האוויר., חמוטל מבכירות ההייטק נשיאה, מייסדת ושותפה של Stealth, ומתן שותף במשרד עו״ד אגמון עם טולצ׳ינסקי.
הערות שוליים

↑   נתי טוקר, מתה הכלכלנית ליאורה מרידור שכיהנה בתפקידים בכירים במגזר הציבורי והעסקי, באתר TheMarker‏, 14 בנובמבר 2023
↑  פנחס רובין, מעריב, 19 בינואר 1984
↑  אמנון אטד, יועץ זה הג'וב שלו, חדשות, 17 באוקטובר 1986
↑  מס האינפלציה מזיק, חדשות, 13 בספטמבר 1987
↑  מיכאל קרפין, ומי ישלם?, חדשות, 2 במאי 1991
↑  מרידור – מנהלת מחלקת המחקר בבנק ישראל, מעריב, 25 במרץ 1992
↑  רפורמה בתקציב הביטחון, פורום קיסריה ה-15, פברואר 2007
↑  דפנה צוקר, ‏ליאורה מרידור פורשת מהבינלאומי, באתר גלובס, 20 בספטמבר 2000
↑  שושנה סולומון, ליאורה מרידור – היו"ר הבא של בזק בינלאומי, באתר ynet, 5 בדצמבר 2000
↑  שירות גלובס, ‏ליאורה מרידור מונתה לדירקטור בחברת וואלה! תקשורת, באתר גלובס, 14 בפברואר 2001
↑  דפנה צוקר, ‏ליאורה מרידור פורשת מתפקידה כיו"ר פועלים שוקי הון, באתר גלובס, 13 באוקטובר 2003
↑  גיא לשם, ליאורה מרידור מצטערת על המלצתה להעלות את שכר הלימוד ב-70%: "הייתי צריכה להטיל על הסטודנטים נטל כבד יותר", באתר TheMarker‏, 20 ביולי 2007
↑  רועי גולדנברג, ‏ליאורה מרידור מונתה ליו"ר הוועד המנהל של אוניברסיטת ת"א, באתר גלובס, 9 במרץ 2009
↑  נעמה סיקולר, ליאורה מרידור חדלה לכהן כדירקטורית בדלתא גליל, באתר כלכליסט, 21 באוקטובר 2009
↑  יהלי מורן זליקוביץ', נשיא אוניברסיטת ת"א קיבל אולטימטום ופרש, באתר ynet, 30 ביוני 2009
אור קשתי, יו"ר הוועד המנהל באוניברסיטת ת"א על הדחת הנשיא: "צבי גליל היה כישלון ניהולי", באתר הארץ, 23 ביולי 2009
↑  נשיא אוניברסיטת תל אביב פרופ' צבי גליל הודיע על החלטתו לפרוש מתפקידו; מבקש להתמסר למחקר, הודעת הוועד המנהל של אוניברסיטת תל אביב(הקישור אינו פעיל, 10 באפריל 2017)
↑  עפרי אילני, מרצים טוענים: אנשי עסקים משתלטים על האוניברסיטאות, באתר הארץ, 1 ביולי 2009
אהוד קינן, פילים מסוכנים בחנות החרסינה האקדמית, באתר ynet, 5 ביולי 2009
↑  תומר זרחין ושירות "הארץ", מבקר המדינה בוחן את נסיבות סיום כהונתו של נשיא אוניברסיטת תל אביב, פרופ' צבי גליל, באתר הארץ, 3 באוגוסט 2009
↑  נעמה סיקולר, בלעדי - הפרוטוקולים בפרשת מרידור נחשפים: הוועדה הזהירה מפני הפסדים כבדים, באתר כלכליסט, 30 בספטמבר 2009
↑  נעמה סיקולר, סוגרים את הברז לאוני' תל אביב: "אם מרידור לא תתפטר, נפסיק להזרים תרומות", באתר כלכליסט, 18 באוקטובר 2009
↑  ליאור דטל, שנה וחצי הספיקו: ליאורה מרידור התפטרה מראשות הוועד המנהל של אוניברסיטת תל אביב, באתר TheMarker‏, 6 בספטמבר 2010
↑    יואב בירנברג, מרידור 3.0, באתר "ידיעות אחרונות", 25 בנובמבר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265362305171  VIAF: 9624160668156603560007   WorldCat (עם VIAF): 9624160668156603560007
הור ההר הצפוני

הֹר הָהָר - החלק ההררי של ההר, הוא שם מקום הנזכר בספר במדבר, המשמש כגבולה הצפון מערבי של ארץ ישראל.
הר ההר הצפוני מתואר כנקודת הגבול הצפונית מערבית של ארץ ישראל: ”וְזֶה יִהְיֶה לָכֶם גְּבוּל צָפוֹן מִן הַיָּם הַגָּדֹל תְּתָאוּ לָכֶם הֹר הָהָר. מֵהֹר הָהָר תְּתָאוּ לְבֹא חֲמָת וְהָיוּ תּוֹצְאֹת הַגְּבֻל צְדָדָה”.
מיקום משוער

בתלמוד הבבלי מזוהה הר ההר כ"טורי אמנון". זיהויו המדויק של ההר נתון במחלוקת. בדומה, תרגום יונתן מתרגם את הביטוי 'הר ההר' שבתורה ל'טורוס אמנוס' המזוהה עם דרום הרי הטאורוס, בדרום טורקיה, מצפון לקו רוחב 36.
הרמב"ם מזהה את הר ההר עם העיר הסורית בניאס השוכנת מעט מצפון לקו רוחב 35.
רבי אשתורי הפרחי (יצחק הכהן) קובע כי הר ההר הוא הר אל-אקרע אשר לצפון לאטאקיא וכן העיר ״עמה״ אשר לשבט אשר נמצאת בכיוון מזרח ההר, אלא שבתקופה זו קראוהו ״עים״ וכן הערים ״חלבה״ ״רחב״ ו״חמם״ אשר כולם התחלקו לשבט אשר נמצאות באזור הר זה.
הר"ש סירילאו מזהה את הר ההר סמוך לטריפולי, באזור ההררי שמצפון לעיר בתרון.
יצחק גולדהאר מזהה את הר ההר באזור הכפר חמאנא (אנ') השוכן כשלושים ק"מ ממזרח לביירות, ומהווה חלק מרכס הרי הלבנון.
החוקר חיים בר-דרומא משער כי הֹר ההר הצפוני הוא ההר הענק הר ארג'ייס שבלב אנטוליה.
ראו גם

הור ההר
הערות שוליים

↑  ספר במדבר, פרק ל"ד, פסוקים ז'–ח'
↑  תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף ח', עמוד א', וראו גם פירוש רש"י שם.
↑  ראו למשל אנציקלופדיה תלמודית כרך ב', ערך "ארץ ישראל", ע' רז. ופניני הלכה 'העם והארץ' פרק ג הלכה טו.
↑  תשובות הרמב"ם סימן קכז.
↑  ספר יהושע, פרק י"ט, פסוק ל': "וְעֻמָה וַאֲפֵק וּרְחֹב עָרִים עֶשְׂרִים וּשְׁתַּיִם וְחַצְרֵיהֶן".
↑  פירוש הרש"ס על תלמוד ירושלמי מסכת שביעית פרק ו הלכה א.
↑  אדמת קודש פרק א דף ה עמ' א-ב. פירוש 'קב ונקי' לתלמוד ירושלמי מסכת שביעית, עמ' רסה.
↑  ח. בר-דרומא, וזה גבול הארץ, ירושלים: הוצאת "באר" לחקר המקרא והארץ בסיוע מוסד הרב קוק, תשי"ח–1958 (מהדורה דיגיטלית) דף קפ
קרן ההשקעות הפלסטינית

קרן ההשקעות הפלסטינית היא קרן השקעות שהוקמה ב-2003 כחברת השקעות עצמאית שמטרתה לחזק את הכלכלה המקומית באמצעות השקעות אסטרטגיות.
הקרן נוצרה על ידי העברת נכסים שנוהלו בעבר על ידי הרשות הפלסטינית. מאז ינואר 2009, מוחמד מוסטפא הוא היו"ר והנשיא המשותף של החברה.
נכסיה של הקרן מסתכמים ב-800 מיליון דולר. הקרן חתמה על עקרונות סנטיאגו (אנ') אשר עוסק בשיטות עבודה מומלצות לניהול קרנות הון של מדינות ריבוניות (וזאת על אף שהרשות הפלסטינית אינה מדינה ריבונית).
תחת ראש ממשלת הרשות הפלסטינית, סלאם פיאד, הקרן הייתה ידועה בשל שיטות העבודה העסקיות השקופות שלה (דבר חריג בארצות ערב אשר בדרך כלל הן מדינות דיקטטוריות חסרות שקיפות שלטונית), אך מאז 2011, הקרן הפכה להיות מעורבת במימון של יותר ויותר פרויקטים מפוקפקים.
פרויקטים

קרן ההשקעות הפלסטינית ביצעה פרויקטים רבים במגזרי האנרגיה, החברות הקטנות והבינוניות, הנדל"ן, החקלאות, הבריאות והתעשייה. בין הפרויקטים שביצעה ניתן למנות את:
שכונת אל-ריחן, שכונת יוקרה שהוקמה בעלות של כ-250 מיליון דולר וממוקמת 10 ק"מ צפונית למרכז העיר רמאללה, בשכונה יש כ-1,600 יחידות דיור.
שכונת אל-ג'ינאן, שכונת מגורים המשתרעת על 77 דונם של אדמה ונמצאת כ-3 קילומטרים מזרחית למרכז העיר ג'נין. השכונה כוללת כ-54 וילות ו-3 בנייני דירות, פארקים וחנויות.
מרכז ארסל, מתחם מסחרי ברמאללה המשתרע על פני 58 דונם, אמור לכלול 11 מגדלים מסחריים ואת מגדל עמאר המפורסם. הוא יכלול גם פארקים, גני שעשועים, בתי ספר ומוסדות נוספים.
ארמון הכנסים בבית לחם
בנוסף לכך, הקרן השקיעה כ-8 מיליון דולרים קרן הון סיכון ישראלית בשם אוורגרין. ההשקעה נעשתה באמצעות השקעה בשותפי הקרן הישראלית, אשר רשומה באיי קיימן (אחד ממקלטי המס הגדולים בעולם).
שערוריות

ביוני 2012 נידון מוחמד ראשיד, יועץ הכלכלי לשעבר של נשיא הרשות הפלסטינית, יאסר ערפאת, ל-15 שנות מאסר לאחר שנמצא אשם במעילה בכספי הקרן, הוא גם קיבל קנס של כ-15 מיליון דולר.
באפריל 2016, מוחמד מוסטפא, יו"ר החברה והנשיא המשותף של הקרן, הופיע במסמכי פנמה.