stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התאבדות המונית
התאבדויות המוניות בתרבות

במערכה החמישית באופרת חובנשצ'ינה של מודסט פטרוביץ' מוסורגסקי. מתאבדים המאמינים בשריפה לאחר שהבניין בו שכנו הוקף על ידי חיילי הצאר.
בחלק החמישי של המיני-סדרה מצדה מ-1981, מתוארת ההתאבדות ההמונית.
בעונה 7 של מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9 מ-1993, חוזר דוקאט כראש כת דתית המאמינה ב"רוחות הפא", והוא חוטף את קירה נריס אל מקום מושב הכת. לאחר שמתגלה שאחת מהמאמינות (הבאג'ורניות) הולידה ילד קרדאסי, דוקאט מנסה לגרום להתאבדות המונית של אנשי הכת, בכדי שהם לא יקומו נגדו, אך קירה חושפת לאנשי הכת שדוקאט לא התכוון להתאבד יחד איתם והוא נמלט ויורד למסתור שוב (בפרק "Covenant").
אחד מהפרקים בסדרת הטלוויזיה חוק וסדר: מדור מיוחד מ-1999, מתבסס על ההתאבדות ההמונית בג'ונסטאון.
בעונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה "המאה" מ-2017, מתאבדים קבוצת בני נוער בעקבותיו של ג'ספר ג'ורדן.
פרק 845 בסדרת הטלוויזיה ההודית Crime Patrol (אנ') מ-2019 מבוסס על מקרה המוות של בורארי.
סדרת הפשע אמיתי "בית הסודות: מוות משפחתי" (אנ') משנת 2021 מבוססת גם היא על מקרה המוות של בורארי.
ביאורים

↑  אך ראו גם מצדה#במסורת הרבנית
↑  כמה שנים לפני, חבר בכת "שער גן עדן" בשם תומאס ניקולס היה אחיה של שחקנית מסע בין כוכבים, נישל ניקולס. לפני ההתאבדות ההמונית של הקבוצה, הוא ומספר חברים אחרים ביקשו את עזרתה למען פרסום המסר של הכת.
חוק פאשן

גרף ניסיוני המציג את חוק פאשן – מתח הפריצה כפונקציה בעלת מינימום של מכפלת הלחץ והמרחק.
גרף תאורטי המציג את החוק
חוק פאשן (באנגלית: Paschen's law) הוא חוק פיזיקלי הקובע באופן אמפירי את מתח הפריצה – הפרש הפוטנציאלים החשמליים – הצריך להיות בין אלקטרודות שפופרת גז על מנת ליצור בה התפרקות חשמלית. החוק, אשר פורסם בשנת 1889 על ידי הפיזיקאי הגרמני פרידריך פאשן (Friedrich Paschen) ונקרא על שמו, קובע את תלות מתח הפריצה בסוג הגז, בחומר שממנו עשויות האלקטרודות בשפופרת, במרחק בין האלקטרודות ובלחץ שבשפופרת.
תלות בלחץ הגז ובמרחק בין האלקטרודות

הצורה הפשוטה והמוכרת ביותר של החוק טוענת כי מתח הפריצה  \ V_{b} הוא פונקציה לא-ליניארית של מכפלת לחץ הגז  \ p והמרחק בין האלקטרודות  \ d. כלומר:
עוד קובע החוק כי לפונקציה זו קיימת נקודת מינימום, דהיינו ערך מסוים של המכפלה שעבורו מתקבל מתח הפריצה הקטן ביותר.
אמפירית, החוק תקף עבור ערכי  \ pd הקטנים מ- \ 1,000\ torr\cdot cm.
ההסבר הפיזיקלי האינטואיטיבי לחוק זה קשור בעובדה שמתח הפריצה תלוי בניידות האלקטרונים. אם המכפלה p×d היא גדולה מדי, משמעות הדבר היא שהיונים החיוביים צפופים מאוד ולכן האלקטרונים אינם מצליחים לצבור מספיק אנרגיה ולייננם. כאשר המכפלה קטנה מדי, היונים מפוזרים מאוד ומאידך גם המרחק בין האלקטרודות קטן – ואזי המהלך החופשי הממוצע של האלקטרונים מאפשר להם לעבור בין שתי האלקטרודות מבלי להתנגש כלל ביונים חיוביים בדרכם.
תלות בטמפרטורה

תלות מתח הפריצה במכפלת הלחץ והמרחק משתנה לפי הטמפרטורה. התלות בטמפרטורה באה לידי ביטוי באמצעות כתיבת חוק פאשן באופן הבא:
כאן  \ n היא צפיפות הגז, וזו תלויה בטמפרטורה דרך משוואת המצב של גז אידיאלי.
הנוסחה המדויקת, הכוללת גם תלות בטמפרטורה, נמצאה באופן ניסיוני עבור אוויר והיא נתונה על ידי:
הערך שמתקבל הוא ביחידות של קילו-וולט.
כאשר ערכו של  X נתון על ידי:
הפסטיבל הבינלאומי למוסיקה קאמרית, ירושלים

| --- | --- |

 סוג:  פסטיבל מוזיקה 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  ירושלים 
 מועדים
 תאריכי פעילות:  1998–הווה (כ־26 שנים) 
 www.jcmf.org.il
 
כרזת הפסטיבל בשערי ימק"א בירושלים
בניין ימק"א בירושלים
אולם הקונצרטים בעת הפסטיבל
הפסטיבל הבינלאומי למוסיקה קאמרית, ירושלים הוא פסטיבל למוזיקה קאמרית המתקיים מדי שנה באולם הקונצרטים בבניין ימק"א שבירושלים, בדרך כלל במהלך השבועיים הראשונים של חודש ספטמבר.
היסטוריה

הפסטיבל נוסד ב-1998 על ידי הפסנתרנית אלנה בשקירובה, עורך הדין יחזקאל בייניש, שהיה אז מנכ"ל התזמורת הסימפונית ירושלים, ויבגני ריידר, רופא מרדים. תפקידיהם היו מנהלת מוזיקלית, נשיא הפסטיבל, ומתאם האמנים ומפיק, בהתאמה.
בשלוש השנים הראשונות לקיומו נערך הפסטיבל במבנה החאן הירושלמי. בשנה הרביעית קיבל הפסטיבל הצעה לפתוח את אולם ימק"א המחודש הסמוך; ולאחר שבשנת 2001 נערך הפסטיבל בשני האולמות לסירוגין הוחלט להעביר את הפסטיבל כולו לאולם ימק"א שהאקוסטיקה בו מתאימה יותר למוזיקה קאמרית.
מתכונת

הפסטיבל מונה בדרך כלל עשרה קונצרטים שאורכם נע בין שעתיים לשלוש שעות בדרך כלל. לרוב, מבוצעות בחלק הראשון יצירות מעטות משתתפים (למשל, דואטים ושלישיות), ואילו בחלק השני יצירות רבות משתתפים או ארוכות יותר (רביעיות, יצירות לתזמורות קאמריות, וכדומה).
כל הקונצרטים משודרים בשידור חי ב"קול המוסיקה" וכשבועיים לאחר מכן גם בתחנה המקבילה בצרפת.
תכונה נוספת המייחדת את הפסטיבל היא התוכניה, שמאז 2002 רואה אור כספר בכריכה קשה שניתן לרכישה במקום, בניגוד לפסטיבלים אחרים שמוציאים תוכניה נפרדת לכל קונצרט.
בנוסף לקונצרטים מקיימים האמנים כיתות אמן במרכז למוזיקה ירושלים שבמשכנות שאננים.
מראשיתו של הפסטיבל ביקשה הלנה בשקירובה לשמור על מחירים נמוכים ככל האפשר, היות שהפסטיבל לא נוסד למטרות רווח אלא כמתנה לקהל הירושלמי. מחיר הכרטיסים אמנם עלה לאורך השנים מ-75 ש"ח לכ-120 ש"ח לקונצרט (לכל מקומות הישיבה, היות שאולם הקונצרטים הוא קטן), אולם מחיר זה עדיין נמוך בהרבה מאלה של קונצרטים דומים הן בארץ והן ברחבי העולם. למשל, כרטיס שורה הראשונה לקונצרט של דניאל בארנבוים לבדו עשוי לעלות כ-300 שקלים בתזמורת הפילהרמונית הישראלית וכ-600 ש"ח בלונדון או בניו יורק. הפסטיבל מעניק הנחות לסטודנטים ולחיילים, וכן פותח לעיתים מכירה של כרטיסים אחרונים חצי שעה לפני הקונצרט, בכ-30 ש"ח לכרטיס.
אי לכך הפסטיבל ממומן בעיקר מתרומות. בין התורמים ניתן למצוא את קרן ריץ', הקרן החדשה לירושלים, ועוד רבים אחרים.
אמנים

עם האמנים בעלי השם שהופיעו בפסטיבל נמנים המוזיקאים הבאים:
אמנים > מנצחים

דניאל בארנבוים
אשר פיש
אמנים > פסנתר

דניאל בארנבוים
יפים ברונפמן
לאנג לאנג
אלנה בשקירובה
קיריל גרשטיין
סלים עבוד-אשקר
שי ווזנר
אולג מייזנברג
דמיטרי בשקירוב
יונתן גלעד (פסנתרן)
דניאל גורטלר
אשר פיש
יונתן גולן
אנדראש שיף
אמנים > כינור

רנו קפוסון
בייבה סקרידה
ניקולאי זניידר
יוליאן רחלין
מקסים ונגרוב (ב-2006)
מרים פריד
לאטיצה הונדה-רוזנברג
גיא בראונשטיין
חגי שחם
ואדים גלוזמן
אמנים > ויולה

מדלן קארוצו
ז'ראר קוסה
אנטואן טמסטיט
גלעד קרני
פליקס שוורץ
אמנים > צ'לו

מישה מייסקי
בוריס פרגמנטשיקוב
ז'אן-גיין קייראס
דוד גרינגאס
מיכאל זאנדרלינג
קיריל זלוטניקוב
טטיאנה ואסילייסה
אמנים > קונטרבס

נביל שחאטה
אמנים > קלרינט

קרל-היינץ שטפנס
אמנים > בסון

עוזי שלו
אמנים > חליל צד

שרון בצלי
עמנואל פהו
נעם בוכמן
מתיו דופור
אמנים > קרן יער

דייב קלבינג'ר
מיכל מוסק
אמנים > רביעיות מיתרים

הרביעייה הירושלמית
רביעיית כרמל
רביעיית הוברמן
תגובות

הפסטיבל זכה לתגובות נלהבות בארץ ובעולם והיה במהרה לאחד הפסטיבלים החשובים בעולם למוזיקה קאמרית. אף שהפסטיבל נערך כולו בהתנדבות (האמנים והמארגנים אינם מקבלים שכר או תמלוגים), מבקשים חשובי הנגנים בעולם להשתתף בפסטיבל כמה וכמה שנים מראש.
בנוסף הופיעו יחדיו הרכבים שנוצרו בפסטיבל באולמות הקונצרטים היוקרתיים בעולם, לעיתים תחת כותרת הפסטיבל, ובכך העלו את קרנה של ירושלים כבירה תרבותית ברחבי העולם. במיוחד ראויה לציון ההזמנה לפתוח את האולם הקאמרי החדש בקרנגי הול שבניו יורק.
לפסטיבל קהל מאזינים נאמן המגיע בהסעות גם מחוץ לירושלים, וכשני שלישים מהקונצרטים נהנים תמיד מנוכחות מלאה.
זיגוג (אפייה)

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מזון, concoction 
 
זיגוג לבן על סופגניות
זיגוג (מלשון זגוגית) הוא תערובת המשמשת לציפוי או קישוט של מוצרי מזון שונים ובעיקר מאפים.
הזיגוג יכול להיות בטעמים שונים. על פי רוב הזיגוג הוא מתוק, אך יש גם זיגוגים חמוצים.
מאכלים מזוגגים

הזיגוג נפוץ ביותר במאפים כמו דונאט. הוא משמש גם לקישוט של עוגיות.
הסופגנייה מוגשת באופן מסורתי עם אבקת סוכר, אך יכולה להופיע גם עם זיגוגים בטעמים וצבעים שונים.
לעיתים מוסיפים זיגוג גם למאכלים שאינם מאפים, כמו פירות יבשים, סוכריית דלעת ועוד.
לקרם ברולה נהוג להוסיף זיגוג מסוכר.
תערובת הזיגוג

הצבע של הזיגוג תלוי בחומרים מהם מורכבת התערובת. ניתן להוסיף צבע מאכל לקבלת מגוון צבעים רחב ומגוון.
על הזיגוג ניתן להוסיף קישוטים נוספים שנדבקים אליו כמו סוכריות קטנות או חתיכות של אגוזים.
ישנם חומרים טבעיים היכולים לשמש להזגה, כמו דבש.
תערובת הזיגוג > חומרי הזגה

חומרי הזגה משמשים לזיגוג מוצרי מזון על מנת לשמור על צבעם ולתת להם ברק.
חומרי ההזגה המשמשים בתעשיית המזון מסומנים במספרי E:
חומצה סטירית (E570)
שעוות דבורים (E901)
שעוות קנדלילה (E902)
שעוות ברזיל (E903), משמשת בעיקר לתת ברק למוצרי שוקולד
שלאק (E904)
שעוות פרפין (E905c), פרפין (E907)
לנולין (E913)
שעוות תחמוצת פוליאתילן (E914)
אסטר של שרף (E915)
פרפין
ראו גם

קרם
קרמל
ויטריפיקציה
אייסינג
זיגוגים בצבעים וטעמים שונים על דונאטס
זיגוטה

זיגוטה: תא ביצה אחרי הפריה עם תא זרע.
זיגוטה היא מונח בביולוגיה התפתחותית המתאר את השלב הראשון ביצירת אורגניזם חדש, כאשר הוא תא יחיד. המונח משמש גם לתיאור של קבוצת התאים שנוצרת לאחר מספר חלוקות, למרות שהמונח המדויק יותר לשלב זה הוא בלסטומר (Blastomere).
זיגוטה בדרך כלל נוצרת על ידי אירוע הפריה של שני הפלואידים - ביצית של הנקבה ותא זרע של הזכר - אשר מתאחדים כדי ליצור תא דיפלואידי יחיד. לכן הזיגוטה מכילה את החומר הגנטי (DNA) של האם והאב ומספקת את כל המידע הגנטי הדרוש ליצירת אורגניזם חדש.
ברביית יונקים, לאחר אירוע ההפריה, הזיגוטה נודדת במורד השחלה, תוך כדי התחלקות אך ללא שינוי בגודל, בתהליך של מיטוזה. כל היונקים עוברים בחייהם את שלב הזיגוטה,  והשלב הבא הוא העובר. זיגוטה אנושית קיימת כארבעה ימים, וביום החמישי היא הופכת לבלסטוציסט.
סוגים > הטרוזיגוט

יצור הוא הטרוזיגוט (או הטרוזיגוטה) לגן מסוים, אם לו שני אללים שונים באותו לוקוס בכרומוזום מסוים. לפי הגנטיקה הקלאסית או המנדליאנית, האלל הדומיננטי הוא זה שהתכונה אליה הוא מקודד מתבטאת. למשל, גן שיש לו 3 אללים אפשריים: B ,A, ו-C. בפרט מסוים יכולים להיות צירופים שונים של אללים אלה, כולל חזרה על אותו אלל. אם שני האללים זהים, פרט זה יכונה הומוזיגוט לגן זה, למשל, Bו-B. לחלופין, פרט מסוים גם יכול להיות הטרוזיגוט לגן זה, למשל, A ו-C, או A ו-B.
סוגים > הומוזיגוט

פרט הוא הומוזיגוט (או הומוזיגוטה) לגן כלשהו אם שני האללים של הגן המצויים בו זהים. כלומר, הוא נושא שני עותקים של אותו אלל, האחד מקורו באב, והשני - באם. פרטים שהם הומוזיגוטים בכל הגנום נקראים זן טהור. ניתן לקבוע אם פרט הוא הומוזיגוט בכל אתר בגנום (לוקוס) שהוא פולימורפי, כלומר בעל יותר ממופע יחיד של האלל, ולאו דווקא באזורים המקודדים המכונים גנים.
סוגים > נוליזיגוט

יצור הוא נוליזיגוט בעל אלל אפס (או נוליזיגוטה) לתכונה מסוימת, אם שני האללים לאותה התכונה מוטנטים. מעצם היות שני האללים מוטנטים, נגזר השם "נול" ("null") שמשמעו "אפס". מכאן נובע שהומוזיגוט אפס ונוליזיגוט הם מושגים זהים.
סוגים > המיזיגוט

הֶמִיזיגוטה ביצור דיפלואידי הוא כאשר יש כרומוזום שקיים רק עותק אחד שלו, כלומר אין לו כרומוזום הומולוג. במצב כזה, התא או האורגניזם השלם נקראים "המיזיגוטים". ניתן לראות תופעה זו כאשר עותק אחד של הגן נמחק, או כאשר מדובר בגן הנמצא על כרומוזומי המין במין הטרוזיגוטי (שיש בו כרומוזומי מין שונים, כמו X וY). באורגניזמים בהם הזכר הוא הטרוזיגוטי, כמו אצל בני אדם, כמעט כל הגנים שיש להם תאחיזה ל-X הם המיזיגוטים בזכרים, מכיוון שיש להם רק כרומוזום X אחד, ורק מספר מועט של גנים זהים על כרומוזום ה-Y. כדוגמה קיצונית ניתן להסתכל על דבורת הדבש, בהם הזכר הוא המיזיגוטי לחלוטין. הם מתפתחים מביצה שלא עברה הפריה, והגנום שלהם האפלואידי לגמרי, בשונה מנקבות הדבורה, שהן דיפלואידיות.
עכברים טרנסגנים שהחדירו להם DNA חיצוני מעובר גם כן נחשבים ליצורים המיזיגוטים, מכיוון שהאלל שהוחדר צפוי להשתלב בעותק אחד בלבד של כל לוקוס. עכבר מהונדס כזה יכול לגדול מאוחר יותר להומוזיגוטה, ומתוחזק כקו מולד כדי להפחית את הצורך לאשר את גנוטיפים של כל המלטה.
חברת וילי וונקה

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1971–הווה (כ־53 שנים)
 חברת אם:  פררו 
 מיקום המטה:  שיקגו 
  
 האתר הרשמי של חברת וילי וונקה
 
Wonka Bar, אחד ממוצרי חברת וילי וונקה
חברת וילי וונקה (באנגלית: The Willy Wonka Candy Company) היא מותג ממתקים בבעלות פררו. המותג השתמש ברשות ברעיונות שבספריו של רואלד דאל עבור האריזה והשיווק של מוצריו. המותג מופץ במגוון רחב של ממתקים וחטיפי שוקולד בארצות הברית, בבריטניה באוסטרליה ובאירופה.
המותג החל את דרכו ב-1971, כאשר חברת הממתקים "Breaker Confections" משיקגו הורשתה להשתמש בשם "וילי וונקה" כאלמנט מסחרי לסרט וילי וונקה ומפעל השוקולד (גרסת הספר הקולנועית משנת 1971). בשנת 1980, חברת Breaker Confections שינתה את שמה ל-Willy Wonka Brands ("מותגי וילי וונקה"). שמונה שנים לאחר מכן, בשנת 1988, נקנתה החברה על ידי נסטלה. במרץ 2018 נמכר המותג לחברת פררו.
פרסום

מוצרי המותג כוללים גרסה מצוירת לדמותו של וילי וונקה, שהושפעה מציוריו של קוונטין בלייק לספרי צ'ארלי והשוקולדה ומגילום דמותו של וונקה בידי ג'ין ויילדר בסרט משנת 1971. הפרסומות של המותג מציגות את דמותו של וונקה מדבר לצופה בצורה ישירה ומזמין אותו למפעל שלו "שם מיוצר כעת ממתק חדש". הצופה זוכה להצצה בתהליך הייצור של הממתקים במפעל, שמתואר כדמיוני ומשונה, ברוח הספר והסרט. לאחר מכן וונקה אוחז בממתק בקרבת המסך, ואז מגיח אומפה לומפה שאומר את סיסמת החברה: "מה תהיה המצאתו הבאה?" ("?What will he think of next").
חידוש פעילות באוסטרליה ובאירופה

חברת המותג חידשה את פעילותה באוסטרליה, באירופה ובמיקומים אחרים בשנת 2005, לאחר הפסקת פעילות באזורים אלו במשך כמה שנים, בעקבות יציאת הסרט צ'ארלי בממלכת השוקולד לאקרנים באותה שנה. במסגרת חידוש הפעילות, חטיפי Wonka Bar רבים שווקו על ידי החברה, שניצלה את הבלטת החטיף בסרט. בדומה לסרט, החברה גם ארגנה תחרות לאיסוף "כרטיס מוזהב", שמוצאיו יכלו לזכות בטיול במפעל שוקולד, כאחד מהפרסים.
חוק פיצוי לנפגעי פוליו

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  19 במרץ 2007
 גוף מחוקק:  הכנסת השבע עשרה
 תומכים:  שבעים ושישה
 מתנגדים:  ללא
 נמנעים:  ללא
 הצעת חוק:  23 במרץ 2005
 משרד ממונה:  הרווחה והבריאות
 מספר תיקונים:  אחד
 
חוק פיצוי לנפגעי פוליו (שיתוק ילדים) הוא חוק שמטרתו לפצות את נפגעי הפוליו בישראל. הצורך לפצות את נפגעי הפוליו בישראל נובע מכך שבשנות ה-50, החיסון למחלה היה קיים במדינת ישראל, אך לא הגיע לערים פריפריאליות ולכן אנשים שגרו שם, חלו. במקרים אחרים תופעות הלוואי של החיסון היו קבלת השיתוק עצמו.
היסטוריה של החוק

הצעת החוק הוצעה ביוזמתם של חברי הכנסת עזמי בשארה (בל"ד) ואליעזר כהן (ישראל ביתנו).
בתאריך 23 במרץ 2005 הצעת החוק הונחה לראשונה לדיון מוקדם. לאחר יותר מחצי שנה ב-14 בנובמבר 2005 ועדת הכנסת קבעה כי הוועדה המטפלת בחוק זה היא ועדת הכספים. ב-30 באוקטובר 2006 הצעת החוק הועברה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות. כשנה לאחר מכן ב-21 בספטמבר 2005, החוק אושר בקריאה ראשונה, ללא מתנגדים או נמנעים, שבעים ושישה חברי כנסת בעד. לאחר כשנה וקצת, ב-17 בינואר 2007 - 13 במרץ 2007, החוק היה בהכנה לקריאה שנייה ושלישית. ב-19 במרץ 2007, החוק אושר בקריאה שנייה - שלישית.
החוק נכנס לתוקף ב-19 במרץ 2007 ביוזמתם של חברי הכנסת עזמי בשארה (בל"ד) ואליעזר כהן (ישראל ביתנו) אולם הועלה לראשונה לדיון מקדים ב-6 ביולי 2005. לבסוף, נקבע כי מחצית מסכום הפיצוי תשולם לאחר קביעת זכאותו של נפגע הפוליו לקבלת הפיצוי האמור, המחצית השנייה של סכום הפיצוי תשולם בתום 12 חודשים מיום תשלום המחצית הראשונה.
החל מ-1 בפברואר 2012, תושב ישראל אשר חלה בפוליו בעודו מחוץ לישראל, עשוי לקבל אף הוא פיצוי בתנאי שעבר ניתוח בישראל עקב המחלה עד לתאריך 1 בינואר 1970. עדכון החוק הוצע על ידי חברי הכנסת ציון פיניאן ודוד אזולאי.
עיקרי החוק

חוק פיצוי לנפגעי פוליו הוא חוק שמטרתו לתת פיצוי כספי לישראלים שחולים בפוליו. הסכום נע בין 50,000 שח' לבין 120,000 שח' (תלוי באחוז הנכות). חולים אשר נקבעה להם נכות יציבה יהיו זכאים רק לקצבה חד פעמית.
הערות שוליים

1 2  ויקיטקסט, חוק פיצוי לנפגעי פוליו, באתר he.wikisource.org, ‏התשס״ז–2007
1 2 3 4  מאגר החקיקה הלאומי, חוק פיצוי לנפגעי פוליו, באתר main.knesset.gov.il, ‏4.4.2012
זאב הרי הרוקי צפוני

| זאב הרי הרוקי צפוני |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: כלביים
סוג:: כלב
מין:: זאב מצוי
תת־מין:: זאב הרי הרוקי צפוני
שם מדעי
 Canis lupus irremotus ‏Goldman, 1937

זאב הרי הרוקי צפוני (שם מדעי: Canis lupus irremotus), המכונה גם זאב צפון הרי הרוקי, הוא תת-מין של הזאב האפור, וממשפחת הכלביים. הזאב מצוי בעיקר בחלק הצפוני של הרי הרוקי ובמדינות ובמחוזות המקיפים את האזור.
כאשר תת-המין התגלה, ב-9 במרץ 1978, הוא היה בסכנת הכחדה, אולם סיווג זה הוסר ב-2000, בשל תוכנית הבראה שעזרה לריבוי תת-המין. ב-6 באוגוסט 2010, פסק בית המשפט בארצות הברית, שזאב הרי הרוקי צפוני יוחזר לטבע, וזאת תחת הגבלות ובין היתר תחת חוק הגנת מינים בסכנת הכחדה. החלטה זו של בית המשפט התקבלה בניגוד להחלטה קודמת שהתקבלה על ידי שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית.
פיזיולוגיה > תיאור

תת-מין זה שוקל בדרך כלל 68-32 קילוגרם לערך, וגובהו נע בין 60 ל-80 סנטימטרים, מה שהופך אותו לאחד המינים הגדולים ביותר של הזאב האפור. לחיה זו צבע פרווה בהיר יותר מאחיו הדרומי, זאב הרי הרוקי דרומי, עם פרווה הכוללת יותר צבע לבן ופחות צבע שחור.
פיזיולוגיה > הרגלי תזונה

זאב הרי צפון רוקי ניזון בעיקר מציד ביזונים אמריקאים, איילים מהרי הרוקי, איילים מהמין אייל פרדי שחור-זנב, ובונים קנדיים. עם זאת, הזאב אורב לעיתים גם לבעלי חיים אחרים, אם הסיכוי לצוד אותם גבוה.
זאב צפון הרי הרוקי אוכל מדי יום בשר המהווה כ-21%-10% ממסת הגוף שלו, למרות שהיו מקרים מתועדים של פרט שאכל עד 37% ממסת גופו. עם זאת, כאשר הטרף לא מצוי בשפע, הזאבים מסוגלים לשרוד במשך תקופות זמן ארוכות, באכילת כמויות מזון קטנות למדי. קניבליזם, בזמנים של מחסור חמור במזון, מתרחש, אך רק כאשר מדובר בזאב פצוע או חלש בלהקה.
היסטוריה

הפעם הראשונה בה תועד פרט של זאב צפון הרי הרוקי, הייתה כאשר הוא נמצא בזמן נדידה מאזור המחיה המרכזי שלו. הפרט תועד ביערות גדולים שלימים הפכו לידועים כ"פארק הלאומי ילוסטון" (Yellowstone). אותם זאבים התגוררו בקרבת מקומם של אמריקאים ילידי השבט טוקודיקה (Tukudika), שהחשיבו את הזאב לחיה קדושה.
ככל שהאוכלוסייה האמריקנית החלה להתרחב במערב, בסוף המאה ה-19, חוואים, חקלאים, ובוקרים החלו להתיישב באזור. בבוא הזמן, זאב הרי צפון הרוקי החל לארוב ולצוד בעלי החיים שהובאו על ידי המתיישבים. חוק למיגור הזאבים, שהפכו למטרד למתיישבים, נחקק בשנת 1915, והריגתם הותרה באמצעות השימוש ברובים, מלכודות, ורעל. מדיניות זו נעשתה בהיקף גדול יותר, עם הקמת שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית בשנת 1916, שהשליט באופן מסודר ומאורגן, באמצעות החוק את "השמדת בעלי חיים וצמחייה העשויים להיות מזיקים". בשנת 1924, ניצודו הזאבים האחרונים שהיו מצויים באזור ילוסטון, אם כי מספר קטן של זאבי צפון הרי הרוקי שרדו בפריפריה.
היסטוריה > תוכנית ההבראה לתת המין

תוכנית ההבראה לזאבי הרי הרוקי צפוני אושרה לראשונה בשנת 1980, אם כי יישום התקנה הוחל רק שבע שנים מאוחר יותר, בשנת 1987. התוכנית דרשה שקבוצה מסוימת של זאבים תתגורר באזור ילוסטון. הקבוצה כללה לפחות עשרה זוגות זאבים, והאוכלוסייה נשארה באזור בצורה יציבה, במשך שלוש שנים לפחות. עם זאת, זאב צפון הרי הרוקי לא היה, בעת הניסוח הראשוני של התקנה כמין נבדל ולגיטימי, ולכן הזאבים המעורבים בתוכנית ההבראה היו זאב המישורים הגדולים (Great Plains wolf) וזאב עמק מקנזי (Mackenzie Valley wolf). הסיבה העיקרית לכך היה עקב שני תת-מינים של זאב ששוטטו באותו האזור, וכי התוכנית כיסתה את ריבוי הזאבים באזור נרחב יותר, מאשר אזור זאבי צפון הרי הרוקי, ולכן נכללו בה גם תת-מינים נוספים שהתערבבו. מסיבה זו, תת-המין הגדול מספרית ביותר, נבחר להיות ממוקם באמצע האזור, כדי לא להפר את האיזון באזורים השונים. בתגובה לחששות על כך שאפשרו לזאבים לחיות חופשיים באזור, הטיוטה הסופית של התוכנית, שהושלמה ב-22 בנובמבר 1994, תיארה כי חוואים הורשו להרוג את הזאבים כאשר הם "נתפסו בשעת מעשה של הרג בעלי חיים על קרקע פרטית".
בשלוש תביעות טענו מתנגדי תוכנית ההבראה כי הזאבים החדשים מאיימים על אוכלוסיית הזאבים הוותיקה, ואילו התומכים דרשו להחיל מעמד מוגן באופן מלא על הזאבים. שופט בית המשפט המחוזי ויליאם פ. דאונס קבע כי ההשבה לטבע של הזאב הפרה את סעיף 10-(j), של מינים בסכנת הכחדה, שבחוק. עם זאת, פסק דין זה בוטל על ידי בית המשפט לערעורים.
ראו גם

זאב הרי הרוקי דרומי
זאב מצוי
זאב הרצוג

| --- | --- |

זאב הרצוג
 לידה:  1941 (בן 83 בערך)
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מנחה לדוקטורט:  יוחנן אהרוני 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 תרומות עיקריות
 הרצוג וישראל פינקלשטיין פיתחו את התיקון הגדול בכרונולוגיה של תקופת הברזל
 
זאב הרצוג (נולד בשנת 1941) הוא ארכאולוג ישראלי, פרופסור אמריטוס לארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב, חוקר בתחום תקופת בית ראשון, ומאנשי הזרם המינימליסטי בארכאולוגיה.
ביוגרפיה

זאב הרצוג היה תלמיד בולט של יוחנן אהרוני. הוא קיבל את התואר דוקטור לארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב בשנת 1977, ומשמש שם מאז מרצה לארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום וראש המכון לארכאולוגיה על שם סוניה ומרקו נדלר.
הרצוג חפר יחד עם יגאל ידין בתל חצור ותל מגידו, ויחד עם אהרוני בתל ערד, ותל באר שבע. לאחר מות אהרוני המשיך בחפירות בתל ערד ובתל באר שבע ולחקור אתרי התנחלות בבקעת באר שבע. הרצוג חקר את קשרי הגומלין שהיו אז בין אזור זה לבין קפריסין. על קשרים אלה מצביעים כלים מיובאים מקפריסין, שנמצאו בתל באר שבע, שככל הנראה היו קשורים עם עיר-המדינה כתיון שבקפריסין (בשטחה של לרנקה של ימינו) ששגשגה באותה עת. עדות נוספת הם מאות צלמיות שנמצאו באזור, להן ארבע רגליים של בעל חיים, ככל הנראה סוס, וגוף אנושי. השילוב בין ראש אנושי לגוף של סוס אינו אופייני ליהודה, אלא לתרבות שרווחה בעולם האגאי. בחפירות תל באר שבע חשף הרצוג מזבח ומצודה מהמאה ה-11 לפנה"ס.
בשנים 1977–1980 ניהל הרצוג את החפירות בתל מיכל שליד הרצליה. ובשנים 1981–1995 ניהל את החפירות בתל גריסה שעל גדות הירקון. בין השאר חשף בתל שרידי יישוב מתקופת הברונזה התיכונה (תחילת האלף ה-2 לפנה"ס).
בשנת 1997, לאחר יותר מעשרים שנה של הפסקה בחפירות ביפו העתיקה, חידש הרצוג את החפירות באתר. החפירות מטעם המכון לארכאולוגיה של אוניברסיטת תל אביב, בשיתוף עם החברה לפיתוח יפו העתיקה, התרכזו בקצה הדרומי של גן הפסגה, באזור המכונה  "גן שער רעמסס". באזור זה נחשפה מצודת השלטון המצרי, שחלקים משער הכניסה שלה נחשפו בחפירות יעקב קפלן בשנים 1974-1956. מטרת המשלחת של הרצוג הייתה לחשוף את חלקיה הפנימיים של המצודה, ממערב לשער שנחשף בידי קפלן.
הרצוג וישראל פינקלשטיין פיתחו את התיקון הגדול בכרונולוגיה של תקופת הברזל, ובכך איחרו את כל מה שיוחס לממלכה המאוחדת במאה העשירית - למאה התשיעית. כתוצאה מכך הממלכה המאוחדת נותרה ללא ממצאים ארכאולוגיים בשטח. "שערי שלמה" בתל גזר, תל מגידו, תל חצור התאחרו לימי רחבעם או מאוחר יותר. בשנת 2004, פרסם מאמר, יחד עם לילי זינגר אביץ, בו הציע שיטת תיארוך למערכת הכרונולוגית של תקופת הברזל בארץ ישראל, שאינה מתייחסת באופן בלעדי לתיארוך מוחלט של האתרים, אלא להגדרת השלבים השונים על פי שינויים תרבותיים שניתן לזהות באמצעות הממצא החומרי, בדגש על הממצא הקרמי. לפי תיארוך זה ו"תקופת הברזל 2" מתחלקת ל: תקופת הברזל 2א' (925-880/800 לפנה"ס), תקופת הברזל 2ב' (800-732/701 לפנה"ס), ותקופת הברזל 2ג' (732/701-538 לפנה"ס).
בכתבה שהתפרסמה ב-29 באוקטובר 1999 בעיתון הארץ תחת הכותרת הפרובוקטיבית: "התנ"ך - אין ממצאים בשטח" גרם הרצוג התנגדות רבה כשפרש את משנתו הארכאולוגית: "קשה לקבל זאת, אבל לחוקרים ברור היום שעם ישראל לא שהה במצרים, לא נדד במדבר, לא כבש את הארץ במסע צבאי ולא הנחיל אותה לשנים-עשר שבטי ישראל. עוד יותר קשה לעכל את העובדה המתבררת, שהממלכה המאוחדת של דוד ושלמה, המתוארת במקרא כמעצמה אזורית, הייתה לכל היותר ממלכה שבטית קטנה. בנוסף לכך, צפויה אי נוחות לכל מי שיצטרך לחיות עם הידיעה כי ליהוה, אלהי ישראל, הייתה בת זוג, וכי הדת הישראלית הקדומה אימצה את המונותאיזם רק בשלהי תקופת המלוכה ולא על הר סיני".  ב-19 באוקטובר 2017, פרסם עיתונאי ״הארץ״ ניר חסון מאמר המשך בו חזר לברר את טיעוניו של הרצוג בראי המחקר מאז, ומסקנתו הייתה "שמה שהרצוג הציג ב-1999 נמצא כיום לא רחוק מהקונצנזוס המדעי וכי מרבית הארכאולוגים יסכימו עם קביעותיו יותר מאשר עם אמירות לפיהן הארכאולוגיה הצליחה להוכיח שהכתוב במקרא הוא אמת היסטורית".
חיים אישיים

הרצוג נשוי לסוציולוגית חנה הרצוג ואב לשלושה ילדים, אחד מהם הוא הכלכלן חן הרצוג.
מפרסומיו

ספרים:
זאב הרצוג, שער-העיר בארץ-ישראל ושכנותיה, המכון לארכאולוגיה, אוניברסיטת תל אביב, 1976. (קריאת הספר בתצוגה מקדימה באתר "גוגל ספרים" )
מאמרים:
זאב הרצוג, ‏יישובים מותחמים ב'נגב-יהודה' ובמדבר באר-שבע, קתדרה 32, יולי 1984
רות עמירן, אורנית אילן, מ' סבן, זאב הרצוג, ערד, הוצאת הקיבוץ המאוחד והחברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, 1997.
זאב הרצוג: אספקת המים בתל באר שבע, קדמוניות חוברת 124 (2002)
רז קלטר וזאב הרצוג: הרמאפרודיטה ביהודה? צלמית קנטאור מתקופת הברזל בתל באר שבע, קדמוניות חוברת 127 (2004) (קריאת הספר בתצוגה מקדימה באתר "גוגל ספרים" )
זאב הרצוג, החפירות בתל יפו 1999, ב-"יפו בראי ימים, הכנס השנתי הראשון לחקר יפו", המוזאון לעתיקות יפו, תל אביב: מוזאון ארץ-ישראל איילון, איתן וצבי, שחם (עורכים) (2001)