מוצא המינים
תוכנו של הספר > הפרקים

פרק 1 – "ההשתנות בתנאי ביות": בפרק זה מפרט דרווין אודות השינויים שעוברים בעלי חיים וצמחים בתנאי ביות עקב ברירה מלאכותית. דרווין טוען כי שינויים אלו מתבצעים על ידי תהליך ארוך, חוזר ונשנה, של ברירת הפרטים הרצויים לאדם לצורך תכלית כלשהי. הוא מציג בפרק זה את הבסיס לאנלוגיה המרכזית שאליה הוא חותר בפרקים הראשונים – הברירה הטבעית מבצעת לאורגניזמים בטבע את מה שמגדלים וחקלאים מבצעים לאורגניזמים השונים באמצעות ברירה מלכותית, (אם כי התהליך הטבעי מתבצע ללא הכוונה מודעת של גורם כלשהו).
פרק 2 – "השתנות בטבע": פרק זה עוסק ברובו בגיוון הרב הקיים בטבע, ובקושי שבהבחנה שבין "זנים" ל"מינים" של אורגניזמים שונים. דרווין טוען כי קושי כה גדול, שהוא נחלת חוקרי הטבע כולם, יש בו הן כדי לערער על התפיסה של "קביעות המינים" (פיקסיזם), והן כדי לתמוך ב"השתנות הדרגתית" שמהווה בסיס לתאוריה שלו.
פרק 3 – "מלחמת הקיום": בפרק זה מציג דרווין את הסיבה המניעה לשיטתו את תהליך הברירה הטבעית: האורגניזמים כולם תלויים זה בזה. ישנם מאבקי הישרדות בין המינים ובקרב כל מין, מאבק על הרבייה ומאבק בקשיים שמציבים תנאי הטבע, כגון אקלים. החיים בטבע הם מאבק מתמיד על הישרדותו של כל פרט ופרט. הוא מציין כי אם לא מכירים במלחמת הקיום, ”יהיה בעינינו כל משק הטבע כולו עם כל העובדות על תפוצה, נדירות, שכיחות, כליה, השתנות כעוטה ערפל לא מובן לגמרי.”.
פרק 4 – "הברירה הטבעית או הישארות המסוגלים ביותר": בפרק זה מציג דרווין את עקרון הברירה הטבעית, ומנסה להראות כיצד עיקרון זה עשוי להסביר תופעות שונות הנצפות בטבע. דרווין טוען כי "הברירה הטבעית" משמרת את השינויים המועילים לאורגניזם מבין כל אותם השינויים המופיעים אצל אורגניזמים בטבע. שינוי מועיל מסייע לפרט לשרוד, וכך משתמרים אותם שינויים מועילים. דרווין גם מתייחס ל"ברירה זוויגית", המשמרת את השינויים שמועילים לאורגניזם בתחרות מול בני מינו על הרבייה. כך דרווין:
"הנוכל לפקפק (אם נזכור, שמספר הנולדים הוא הרבה יותר גדול ממספר היכולים להישאר בחיים), שליחידים בעלי היתרון הקל ביותר מאחרים יהיו הסיכויים הטובים ביותר להישאר בחיים ולהעמיד את מינם?"
.
פרק 5 – "חוקי ההשתנות": בפרק זה מתאר דרווין את העקרונות המביאים לשינויים הקטנים שהם "חומר ביד הברירה הטבעית". בפרק זה מוצגים עקרונות רבים ששימשו גם את לאמארק – עקרון השימוש/אי שימוש והורשת תכונות נרכשות. דרווין מציין כי השתנות המין תלויה בשני דברים: בטיב (יכולת) ההשתנות של המין עצמו, ובתנאי הסביבה. אך מעל לכל מקפיד דרווין להדגיש את בורותם של חוקרי הטבע כולם בתחום חוקי ההשתנות, ומתייחס לרבים מרעיונותיו כהשערות בלבד: ”עד כאן דיברתי לפעמים כאילו השינויים...באו דרך מקרה. וברור שזהו ביטוי בלתי-נכון לגמרי, אבל הוא משמש הודאה ברורה בבורתנו בסיבתו של כל שינוי יחידי.”.
פרקים 6–9 – קשיים בתאוריה. בפרקים אלו מתייחס דרווין להתנגדויות הצפויות להתעורר לתאוריה שלו, ומציע את תשובותיו אליהן מבעוד מועד. דרווין בחר להתייחס לקשיים שאליהם יש לו מענה, והותיר בלא פתרון שאלות שונות – הן מתחום המדע כגון שאלת התורשה, והן מתחום התאולוגיה.
הקשיים המרכזיים שאליהם כן מתייחס דרווין קשורים בשלמות ובמורכבות: הדוגמאות המובהקות שאליהן התייחס הן המבנה המורכב של העין, והשלמות שבה דבורי הדבש בונות את חלות הדבש שלהן – בצורה החסכונית ביותר האפשרית מבחינה מתמטית. השאלה שהוא מעלה היא "כיצד התפתח איבר / אינסטינקט מושלם ומורכב כל כך".
דרווין כתב
"אם ניתן היה להדגים שקיים איבר מורכב כלשהו, שלא יכול היה להיווצר על ידי שינויים רבים, עוקבים, קטנים, התיאוריה שלי הייתה נשברת לחלוטין. אבל אני איני יכול לגלות מקרה כזה."
משפט זה הוא דוגמה להיותה של התאוריה של דרווין תאוריה מדעית שעומדת במבחן "עקרון ההפרכה" שנוסח בהמשך על ידי פופר. חלק ממתנגדי התאוריה טענו בהמשך כי האבולוציה היא טאוטולוגיה וכי אין דרך להפריח אותה, תוך שהם מתעלמים מנקודה זו. אחרים ניסו לתקוף את התאוריה על בסיס הטיעון של מורכבות שאינה ניתנת לפישוט – כלומר הצבעה על תהליכים או איברים שנראה שאין שום סיכוי כי התפתחו דרך התהליכים שתוארו בתורת האבולוציה. קיימות דוגמאות רבות לנושא זה, כולל אבולוציה של העין, אבולוציה של פרחים, או אבולוציה של מערכת החיסון. כיום משמש הטיעון בעיקר לצורך הכחשת אבולוציה, כאשר הדוברים מתעלמים מהספרות המדעית בתחום הרלוונטי, או מציגים את הנושא בצורה מעוותת במסגרת פסבדו מדע. לרוב טיעון זה מלווה בטיעון שגוי נוסף לפיו "לא יכול להיות כי איבר זה התפתח במקרה" – אך זו טענת איש קש, שכן תומכי האבולוציה אינם טוענים כי אבולוציה פועלת רק דרך תהליכים מקריים, אלא דרך הצטברות של תהליכים מקריים שמכוונים על ידי מנגנון שאינו מקרי – שהוא אבולוציה המכוונת (בעיקר) על ידי ברירה טבעית.
במהלך שלושת הפרקים הללו משתמש דרווין בניסויים מחשבתיים ובתופעות דומות הקיימות בטבע על מנת להראות כיצד ייתכן שבאמצעות שינויים קטנים והדרגתיים, יוכלו איברים ואינסטינקטים להתפתח גם עד כדי שלמות לכאורה. השלמות, כך לפי דרווין, אינה שונה מהותית מההתפתחות לדרגות גבוהות יותר ויותר:
"...ואם שינויים כאלה מועילים לבעל חיים בתמורות תנאי החיים, הרי הקושי שברעיון של התהוות עין מסובכת ומושלמת אינו צריך להיחשב כחותר תחת יסודות תורתנו, אף על פי שהוא נבצר מדמיוננו"
קושי נוסף שאליו התייחס דרווין הוא היעדרן של צורות ביניים, "חוליות חסרות". את היעדרן של אלו הוא תולה בין השאר במיעוטם של הפרטים שהיוו את צורות הביניים, כמו גם בחוסר השלמות של מצאי המאובנים הקיים באותה תקופה.
לימים חלק מקשיים אלה נפתרו או קיבלו מענה מצד חוקרים שהמשיכו לפתח את תאוריית האבולוציה. אבולוציה של העין מתארת תהליכי אבולוציה שבהם סוגי עיניים של יצורים שונים יכולים להתפתח לאיבר מורכב כתוצאה של שלבי ביניים שונים, באבולוציה מתכנסת יצורים שונים מפתחים איבר ותתי מערכות שנראים זהים או דומים דרך מנגוני התפתחות שונים, עקב לחצי ברירה דומים.
חוקרים מודרניים מצאו כי פיתוח אבולוציוני הדרגתי לא מוביל בהכרח לשלמות בתכנון. לדוגמה עיניים של יונקים, עופות ובעלי חוליות אחרים אינן מושלמות כלל ויש בהן פגמים יסודיים בעיצוב. למשל סדר השכבות ברשתית של בעלי חוליות הוא הפוך ביחס למה שמהנדס היה מתכנן – קני הראיה ברשתית של יונקים פונים כך שגרעין התא נמצא בחלק הקדמי, אחריו נמצא חלק עם מיטוכונדריות ולבסוף החלק בתא עם שכבות רגישות לפוטונים. האור עובר דרך שכבת נוירונים לפני שהוא פוגע בקולטני האור. עקב כך הנוירונים המעבירים את האות למוח נמצאים בחלק הקדמי של הרשתית, ונוצר חסרון תפקודי של כתם עיוור. לעומת זאת, רשתית של חסרי חוליות, למשל דיונון, התפתחה כך שקולטני האור נמצאים בחלק החיצוני של הרשתית, ולכן לבעלי חיים אלה אין כתם עיוור. חוסר מושלמות זה נובע מכך שתכונות מורכבות מתפתחות באופן מצטבר עקב שילוב גנים שיצרו מבנים פשוטים יותר, שהצטרפו בהמשך למבנים מורכבים יותר. מרגע שגנים של עיצוב מסוים הפכו נפוצים, אין דרך של ברירה טבעית שיכולה "לתקן" עיצוב כזה גם אם תיקון יכול להיות מועיל (ריצ'רד דוקינס, השען העיוור). פגמים אחרים בעיצוב כוללים את תנועת עמוד השדרה של לווייתנים (מעלה ומטה במקום הצידה), ו"נדידת" העין לאותו צד של הראש בקרב דגי משה רבנו.
תחזיות רבות של התאוריה של דרווין התאמתו בהמשך באופן שמדגים כוח ניבוי של התאוריה, וכן עם השנים ועם ממצאים מחקריים וחפירות מאובנים נענו קושיות שהוא לא ידע לענות עליהן בזמן יציאת הספר. מחקר מאובנים מצא מגוון גדול של בעלי חיים, צמחים, ויצורים חיים אחרים שהם מאובני מעבר שהשתבצו ב"עץ חיים" בעל אב קדמון משותף עשיר יותר ויותר. בשליש הראשון של המאה ה-20 התפתחה הסינתזה האבולוציונית המודרנית שהסבירה כיצד חוקי התורשה שפיתח מנדל התאימו והשלימו את התאוריה של דרווין. בהמשך התגלו מבנים מיקרוביולוגיים שאפשרו זאת, בהם DNA. בהמשך התקיימו סינתזות נוספות כמו הסינתזה האבולוציונית המורחבת, שכללה אמבריולוגיה וכן גנטיקה מולקולרית, פילוגניה וביולוגיה אבולוציונית כדי להסביר כיצד מטען גנטי שונה גורר התפתחות שונה של עוברים וכיצד התחום מקתשר לאבולוציה – בתחומים כמו ביולוגיה התפתחותית אבולוציונית.
פרקים 10–14: בפרקים אלו מתוארות תופעות בתחומים שונים שאותן יכולה התאוריה להסביר: בגאולוגיה, בשאלת תפוצתם הגאוגרפית של המינים השונים, במורפולוגיה, באמבריולוגיה ועוד.
פרק 15: "חזרה וחתימה". סיכום של דרווין לטענותיו.