stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנטונוב An-225 מרייה
פיתוח

האנטונוב An-225 תוכנן בראשית שנות ה-80 על בסיס אנטונוב An-124 רוסלן בעבור תוכנית החלל הסובייטית לצורך הובלת חלקי משגרים וחלליות של תוכנית בוראן שהיו וכבדים גדולים יותר מבעבר כך שהטיסה במטוס המטען הגדול(אנ') ה-Myasishchev VM-T(אנ') הייתה מסוכנת. המטוס פותח במהירות במשך כ-3 שנים על ידי המהנדס ויקטור טולמאצ'ב, כדי להיות מוכן לפני שיגור הבוראן ב-1988.
שני מטוסים הוזמנו, אך רק אחד נבנה בשנת 1988 בברית המועצות, בנייתו של המטוס השני החלה בתחילת שנות ה-90, אך טרם הסתיימה עד נפילת ברית המועצות בשל היעדר תקציב. ה-An-225 טס לראשונה ב-21 בדצמבר 1988. הוא הוצג בתערוכה האווירית בפריז ב-1989, והוא טס במהלך הימים הציבוריים בתערוכת פרנבורו ב-1990.
בשנות 2000 התברר שיש צורך ב-An-225 נוסף, ולכן בספטמבר 2006 התקבלה החלטה להשלים את בניית ה-An-225 השני. בניית השלד השני היה אמורה להסתיים בסביבות 2008 אך היא התעכבה, ובאוגוסט 2009 המטוס לא הושלם והעבודה הופסקה. במאי 2011 דיווח מנכ"ל אנטונוב כי השלמת ה-An-225 עם כושר נשיאה של 250 טון דורשת לפחות 300 מיליון דולר, והשלמתו עשויה לארוך שלוש שנים. על פי מקורות שונים המטוס השני בנוי בין 60%-70% מגופו.
עיצוב

אורכו של המטוס 84 מטרים ומשקלו 285 אלף ק"ג. המטוס יכול לשאת מטען של כ-300,000 ק"ג ולטוס עמו עד 4,000 ק"מ. למטוס שישה מנועים ומוטת הכנפיים שלו מגיעה ל-88 מטרים - כמעט פי שניים מרוחב של מגרש כדורגל. למטוס 32 גלגלים בגחונו. ה"מרייה" מאויש בטיסה על ידי 21 אנשי צוות, ובהם שבעה טייסים.
היסטוריה > שירות

האנטונוב An-225 הופעל משנת 1988 עד להתפרקות ברית המועצות ב־1991 ושימש להובלת המעבורת בוראן עבור תוכנית החלל הסובייטית. לאחר מכן מנועיו פורקו והוא הוזנח בהאנגר בנמל התעופה אנטונוב.
"נתיבי אוויר אנטונוב" נוסדה ב־1989 כחברת משלוחים אוויריים כבדים של חברת אנטונוב. חברה זו התבססה בקייב ופעלה בשיתוף פעולה עם Air Foyle HeavyLift(אנ'). בתחילת פעילותה צי החברה מנה ארבעה מטוסי An-124 ושלושה מטוסי אנטונוב An-12. בסוף שנות ה-90 עלה צורך במטוסים גדולים יותר מה-An-124.
לכן ה-An-225 חזר לשירות כשייעודו הובלת מטענים כבדים והופעל תחת ניהולה של "נתיבי אוויר אנטונוב". ה-An-225 הוביל חפצים שפעם נחשבו בלתי אפשריים להעברה באוויר, כמו גנרטורים במשקל 130 טון, להבי טורבינות רוח, טנקים ואפילו קטרי דיזל. הוא גם הפך לנכס לארגוני סיוע בינלאומיים בשל יכולתו להעביר במהירות כמויות אדירות של אספקת חירום במהלך פעולות סיוע באסון.
הטיסה הראשונה של המטוס בשירות מסחרי יצאה מגרמניה לעומאן, ב-3 בינואר 2002 עם 216,000 ארוחות מוכנות לאנשי צבא אמריקאים שהתמקמו באזור. הארוחות המוכנות הועברו על 375 משטחים ושקלו 187.5 טון. ממשלות קנדה וארצות הברית קנו טיסות במטוס כדי להעביר אספקה צבאית למזרח התיכון לתמיכה בכוחות הקואליציה. דוגמה לעלות של משלוח ב-An-225 היא הטסת ארובה מדנמרק לקזחסטן בשנת 2004 שעלתה למעלה מ-266,000 אירו.
בשנת 2006 "נתיבי אוויר אנטונוב" הפסיקה את שיתוף הפעולה עם Air Foyle ועברה לשתף פעולה עם Volga-Dnepr. בעקבות כך נוספו בשנת 2009 הצבעים הכחול והצהוב ל-An-225.
ב-2 בפברואר 2008 נחת מטוס זה בישראל בפעם הראשונה במסגרת טיסת מטען אזרחית. הוא נחת בשנית בישראל ב-3 באוגוסט 2020.
בתחילת 2020, בזמן מגפת הקורונה, השתתף ה-An-225 במאמץ הסיוע למדינות שנפגעו מהמגפה על ידי ביצוע טיסות לאספקת ציוד רפואי מסין לאזורים אחרים בעולם.
המטוס היה פופולרי בקרב חובבי תעופה, שביקרו תכופות בשדות תעופה כדי לראות את ההמראות והנחיתות שלו.
היסטוריה > הרס

| --- | --- |
 :  ראו גם – הקרב על נמל התעופה אנטונוב
המשימה המסחרית האחרונה של המטוס הייתה בין 2 ל-5 בפברואר 2022, בה הוא הטיס כמעט 90 טון של ערכות בדיקת קורונה מסין לדנמרק. ב-5 בפברואר הוא חזר לבסיסו בנמל התעופה אנטונוב בהוסטומל, שם הוא עבר החלפת מנוע, תהליך מורכב אשר במהלכו המטוס לא כשיר לטיסה. בעצת נאט"ו נוצרה תוכנית לפינוי המטוס מאוקראינה בבוקר ה-24 בפברואר. באותו יום פלשה רוסיה לאוקראינה, ושדה התעופה היה אחד המטרות הראשונות שנתקפו. הרשויות באוקראינה חוקקו במהירות איסור על טיסות אזרחיות. במהלך הקרב על נמל התעופה אנטונוב הפך המסלול לבלתי שמיש.
ב-24 בפברואר ה-An-225 היה שלם, לאחר החלפת המנוע. ב-27 בפברואר פורסמה תמונה בטוויטר של חפץ שזוהה כ-An-225 בוער בהאנגר שלו. דיווח של המהדורה האוקראינית של Radio Liberty קבע כי המטוס הושמד במהלך הקרב בשדה התעופה אנטונוב, ושר החוץ האוקראיני וארגון האם של אנטונוב אישרו את הדיווח. חברת אנטונוב סירבה בתחילה לאשר או להכחיש את הדיווחים, ואמרה שהיא עדיין חוקרת אותם. על פי הערכות, המטוס נהרס בקרבות כיבוש השדה מחדש. בעקבות כישלון פינוי המטוס הרשויות באוקראינה חוקרות את התנהלות תהליך הפינוי.
ב-20 במאי 2022, נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי וחברת אנטונוב הכריזו על כוונותיהם להשלים את ה-An-225 השני, כתחליף לכלי הטיס ההרוס וכמחווה לכל הטייסים האוקראינים שנהרגו במהלך המלחמה.
שיאים

המטוס An-225 מחזיק בשיאי העולם:
המטען הכולל הכבד ביותר שהוטס – ב-11 בספטמבר 2001 (בזמן פיגועי 11 בספטמבר), נשא המטוס חמישה טנקים בעומס שיא של 253 טון של מטען בגובה 34.6 אלף רגל ובמהירות של 763 קמ"ש.
המטען הבודד הכבד ביותר שהוטס – ב-11 באוגוסט 2009 הועמס על ה-An-225 גנרטור לתחנת כוח גז בארמניה במשקל 187 טון, באורך 16.23 מטר ו-4.27 מטר רוחב.
המטען האווירי הארוך ביותר שהוטס – ב-11 ביוני 2010, ה-An-225 נשא שני להבי טורבינה של 42.1 מטר מטיינג'ין בסין לדנמרק.
הטיסה המסחרית הכבדה ביותר – המטוס הוביל צנרת נפט במשקל 247 טון מצ'כיה לאוזבקיסטן בטיסה מסחרית.
הטסת מספר כלי הרכב הגדול ביותר.
גלריה

המראה של האנטונוב 225.
כן נסע של האנטונוב 225
האנטונוב 225 במהלך הטענת מטען
האנטונוב An-225 בטיסת בכורה
פנים המטוס במהלך טעינה
בול דואר אוקראיני בשם "חלום אוקראיני" שעליו מטוס ה-An-225(אוק')
ראו גם

מטוס תובלה צבאי
תובלה אווירית
מטוס מטען
יוז H-4 הרקולס
סטראטולונץ'
הערות שוליים

↑  משה כהן, אנה אהרונהיים, ג'רוזלם פוסט, ‏30 גלגלים ושישה מנועים: המטוס הגדול בעולם נחת בישראל, באתר מעריב אונליין, 3 באוגוסט 2020
1 2  מטוס התובלה הכבד ביותר בעולם נחת בישראל, באתר ynet, 3 באוגוסט 2020
↑  ניצן סדן, חייו ומותו של הטיטאן הלבן: 10 דברים שלא ידעתם על המטוס הכי גדול בעולם, באתר כלכליסט, 4 במרץ 2022
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  ניצן סדן, חייו ומותו של הטיטאן הלבן: 10 דברים שלא ידעתם על המטוס הכי גדול בעולם, באתר כלכליסט, 4 במרץ 2022
↑  מערכת וואלה!‏, 6 מנועים ו-84 מטר: צפו בנחיתה של המטוס הגדול בעולם, באתר וואלה, 15 במאי 2016
↑  Christian Borys, The world's biggest plane may have a new mission, BBC, ‏2017 במאי 04 (באנגלית)
↑  Antonov An-225 Mriya - Antonov Design Bureau (באנגלית)
↑  Ukraine may finish the construction of second An-225 Mriya transport aircraft – News – Russian Aviation, Ruaviation (באנגלית)
↑  6 מנועים ו-84 מטר: צפו בנחיתה של המטוס הגדול בעולם, באתר וואלה, 15 במאי 2016
↑  ramimz (2008-02-09), The Biggest Transport Aircraft in The World - Antonov An-225 Mriya in Israel., נבדק ב-2017-02-04
↑  אודי עציון, אוקראינה מאשרת: הרוסים השמידו את המטוס הגדול בעולם, באתר כלכליסט, 25 בפברואר 2022
↑  State Security Service: officials did not take appropriate measures to preserve An-225 Mriya • Mezha.Media, mezha.media, ‏2022-10-18 (באנגלית אמריקאית)
↑  Gastón Dubois, Gastón Dubois, Antonov launches project to build a new An-225 Mriya, Aviacionline.com, ‏2022-04-21 (בספרדית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544952505171  LCCN: sh2007008505 
אנטונוב An-225 נושא את מעבורת החלל בוראן בסלון האווירי בפריז, 17 ביוני 1989
מנועי טורבו-מניפה מדגם Ivchenko Progress D-18T
תיעוד של המטוס הרוס
השוואת ממדים בין 5 המטוסים הגדולים ביותר שנבנו:  Stratolaunch  אנטונוב An-225  יוז H-4 הרקולס  בואינג 747-8  איירבוס A380
נחיתת המטוס בישראל ב-3 באוגוסט 2020
אולימפיאדת סטוקהולם (1912)

| --- | --- |

 עיר מארחת:  סטוקהולם, שוודיה
 מדינות משתתפות:  28
 ספורטאים משתתפים:  2,407 (2,359 גברים, 48 נשים)
 תחרויות:  102 תחרויות ב-14 ענפים
 טקס הפתיחה:  5 במאי 1912
 טקס הנעילה:  27 ביולי 1912
 נפתח רשמית על ידי:  גוסטב החמישי, מלך שוודיה
 האצטדיון הראשי:  האצטדיון האולימפי
 → אולימפיאדת לונדון אולימפיאדת הקיץ 1916 ← 
אולימפיאדת סטוקהולם (1912) היא האולימפיאדה החמישית בעת החדשה. היא נמשכה כמעט שלושה חודשים, מ־5 במאי עד 22 ביולי 1912. השתתפו בתחרויות 2,407 ספורטאים מ־28 מדינות.
בפעם הראשונה במשחקים האולימפיים הגיעו ספורטאים מכל חמש היבשות. הייתה זו הפעם האחרונה בה הוענקו למנצחים מדליות מזהב - המדליות בכל המשחקים המאוחרים יותר היו רק מצופות בזהב.
לראשונה במשחקים האולימפיים נערכו תחרויות שחייה וקפיצה למים גם לנשים.
טבלת מדליות

המדינות שגרפו את מירב המדליות:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| 1 | ארצות הברית ארצות הברית | 25 | 18 | 20 | 63 |
| 2 | שוודיה שוודיה (מארחת) | 24 | 24 | 17 | 65 |
| 3 | בריטניה בריטניה | 10 | 15 | 16 | 41 |
| 4 | האימפריה הרוסית (1883–1917) פינלנד | 9 | 8 | 9 | 26 |
| 5 |  צרפת | 7 | 4 | 3 | 14 |
| 6 | הקיסרות הגרמנית גרמניה | 5 | 13 | 7 | 25 |
| 7 | דרום אפריקה (1910–1928) דרום אפריקה | 4 | 2 | 0 | 6 |
| 8 | נורווגיה נורווגיה | 3 | 2 | 4 | 9 |
| 9 | הונגריה (1867–1918) הונגריה | 3 | 2 | 3 | 8 |
| 10 | קנדה (1868-1921) קנדה | 3 | 2 | 2 | 7 |
אירועים בולטים > אתלטיקה

רץ מרתון מפורטוגל, פרנסיסקו לזארו, מת במהלך הריצה.
האתלט הנס קולמיינן מפינלנד זכה ב-4 מדליות מהן 3 זהב, בריצת 5000 מטר, בריצת 10000 מטר ובריצת שדה.
האתלט רלף קרייג מארצות הברית זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר.
האתלט צ'ארלס ריידפאת' מארצות הברית זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר ובריצת שליחים 4x400 מטר.
האתלט טד מרדית' מארצות הברית זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 800 מטר ובריצת שליחים 4x400 מטר.
האתלט האמריקאי ממוצא אינדיאני, ג'ים ת'ורפ ניצח בתחרויות קרב חמש וקרב עשר, וזכה בשתי מדליות זהב. אלו נשללו ממנו לאחר המשחקים בתואנה שלא היה חובבן בתחום הספורט (טענה זו התבססה על כך שהוא שיחק בקבוצת בייסבול וקיבל ממנה החזרי נסיעות), אלא היה זה עיסוקו (דבר אשר היה מנוגד לאמנת הוועד האולימפי דאז, אשר קבעה כי רק חובבי ספורט יוכלו להשתתף בתחרויות, ולא מי שהספורט הוא מקצועו).
האתלט היהודי אמריקאי אבל קיוויאט זכה בשתי מדליות, מדליית זהב בריצת 3000 מטר קבוצתית ומדליית כסף בריצת 1500 מטר.
האתלט היהודי אמריקאי אלווה מאייר זכה במדליית כסף בריצה ל-100 מטר.
אירועים בולטים > התעמלות

המתעמל אלברטו ברגילה מאיטליה זכה בשתי מדליות זהב כולל בתחרות הקרב רב ובכך הגן על תוארו.
אירועים בולטים > כדורגל

נבחרת בריטניה בכדורגל זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב ובפעם השלישית מתוך ארבעה טורנירים, לאחר שניצחה במשחק הגמר את נבחרת דנמרק 2:4. במדליית ארד זכתה נבחרת הולנד לאחר שניצחה את נבחרת פינלנד 0:9.
אירועים בולטים > כדורמים

נבחרת בריטניה בכדורמים זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב ובפעם השלישית מתוך ארבעה טורנירים, לאחר שניצחה במשחק על מדליית הזהב את נבחרת אוסטריה 0:8. במדליית כסף זכתה נבחרת שוודיה לאחר שניצחה את נבחרת בלגיה שזכתה במדליית ארד 2:4.
אירועים בולטים > סיף

הסייף היהודי מהונגריה ינה פוקס זכה פעם נוספת בשתי מדליות זהב בתחרות חרב אישי ובתחרות חרב קבוצתי.
הסייף היהודי מבלגיה פאול אנספך זכה בשתי מדליות זהב בתחרות דקר אישי ובתחרות דקר קבוצתי.
4 סייפים יהודים מהונגריה, ינה פוקס, אוסקר גרדה, לאיוש ורקנר ודז'ו פולדס זכו במדליית זהב בחרב קבוצתי.
4 סייפים יהודים מבלגיה, פאול אנספך, הנרי אנספך, ז'אק אוקס וגסטון סלמון זכו במדליית זהב בדקר קבוצתי.
אירועים בולטים > קפיצה למים

הקופץ למים אריק אדלרץ משוודיה זכה ב-2 מדליות זהב, מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר ובתחרות משולבת מפלטפורמה מ-10 מטר ופלטפורמה קשיחה מ-5 מטר.
אירועים בולטים > שחייה

השחיין ג'ורג' הודג'סון זכה בשתי מדליות זהב במשחה ל-400 מטר חופשי ובמשחה ל-1500 מטר חופשי.
השחיין ולטר בתה מגרמניה זכה בשתי מדליות זהב במשחה ל-200 מטר חזה ובמשחה ל-400 מטר חזה.
השחיינית פאני דוראק מאוסטרליה היא האלופה האולימפית האשה הראשונה בעידן המודרני, במשחה ל-100 מטר חופשי (המשחה האישי היחידי שנערך לנשים).
3 שחייניות, מרגרט אדלר, קלרה מילך וז'וזפין שטיקר ברביעייה האוסטרית שזכתה במדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי היו יהודיות.
ראו גם

יהודים באולימפיאדת סטוקהולם
אריקה צ'נוות'

אריקה צ'נואת'
אריקה צ'נואת' (באנגלית Erica Chenoweth; נולדה ב-22 באפריל 1980) היא מדענית פוליטית אמריקאית, פרופסור למדיניות ציבורית בבית הספר לממשל באוניברסיטת הרווארד, ובפקולטות נוספות באוניברסיטת הרווארד. היא ידועה בעבודת המחקר שלה על תנועות התנגדות אזרחית לא אלימות.
באקדמיה

אריקה צ'נואת' קיבלה תואר ראשון באוניברסיטת דייטון, ולאחר מכן תואר שני ותואר דוקטור. מאוניברסיטת קולורדו. כיום (2024) היא מכהנת פרופסור למדיניות ציבורית בבית הספר לממשל באוניברסיטת הרווארד, ובפקולטות נוספות באוניברסיטת הרווארד.
מחאה לא אלימה

במחקר שנפרש על פני עשרות שנים, חקרה פרופ' אריקה צ'נוות' מאוניברסיטת הרווארד, יחד עם חוקרים נוספים, את ההצלחה של התנגדות אלימה ושל התנגדות בלתי אלימה ברחבי העולם. המחקר פורסם בספר "Why Civil Resistance Works" ("מדוע התנגדות אזרחית עובדת") שפורסם בשנת 2011. המחקר הקיף יותר מ-320 אירועי התנגדות ומחאה אלימים ולא אלימים, שהתרחשו משנת 1900 ועד 2006.
הממצא המובהק הראשון של החוקרים היה כי שיעור הסיכויים להצלחת המחאה שהתבטאה בשינוי השלטון, גבוה הרבה יותר כאשר המחאה אינה אלימה. ב-53% מהמחאות שהתנהלו ללא אלימות הוחלף השלטון בהצלחה, לעומת 26% מהמקרים של מחאות אלימות ומזוינות. בראיון ל-BBC הסבירה צ'נוות' כי הסיבה העיקרית להצלחתן של מחאות אזרחיות לא אלימות היא היכולת שלהן לסחוף מספר גדול יותר של אנשים מהציבור הרחב.
ממצא בולט נוסף במחקר הוא "כלל 3.5%". לפי המחקר, כל המחאות שהצליחו לגייס אליהן תמיכה אזרחית שהקיפה יותר מ-3.5% מהאוכלוסייה, הצליחו להביא להפלת השלטון.
יתרון נוסף של התנגדות לא אלימה היא שהצלחה שלה גורמת לעיתים קרובות יותר לשלטון סובלני או דמוקרטי לעומת מחאות אלימות שלעיתים קרובות גרמו להחלפת דיקטטור אחד בדיקטטור אחר.
חיים אישיים

אריקה צ'נואת' חיה בזוגיות עם החוקרת זואי מרקס, בתן היא ורה. צ'נואת' מגדירה את עצמה כא-בינארית.
הערות שוליים

↑   עידו באום, "התנגדות אזרחית עובדת": המספר שיפיל את נתניהו, באתר TheMarker‏, 26 בספטמבר 2020
↑   נטע אחיטוב, לפי המומחה מס' 1 למחאות, המפגינים בישראל עושים הכל נכון. כמעט הכל, באתר הארץ, 5 באפריל 2023
↑  Looking Back and Ahead at Harvard’s LGBTQ+ Faculty Deans
↑  Erica Chenoweth and Zoe Marks Named Pfoho Faculty Deans
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007477190605171  BnF: cb16631447n (data)  GND: 142444634  ISNI: 0000 0001 1479 4807  LCCN: n2010005993  LNB: 000310647  NKC: jx20111114008  NTA: 314178910  ORCID: 0000-0003-3113-2439  SUDOC: 148160816  VIAF: 106800053   WorldCat (עם VIAF): 106800053
רבקה אוקסמן

| --- | --- |

 לידה:  1950 (בת 75 בערך) 
 ענף מדעי:  אדריכלות 
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל  בית הספר הריאלי העברי בחיפה 
 מוסדות:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 צאצאים:  נרי אוקסמן 
 מספר צאצאים:  2 
 
רבקה אוקסמן (נולדה ב-1950) היא אדריכלית וחוקרת בתחום אדריכלות ישראלית - אמריקאית. היא מכהנת כפרופסור בטכניון.
קורות חיים

אוקסמן היא בתו של המהנדס פרופ' יוסף (יוסקה) אידלמן. היא סיימה את לימודי התיכון בבית הספר הריאלי בחיפה, כשאת השכלתה המקצועית רכשה בטכניון, בו למדה אדריכלות וסיימה עם תואר באדריכלות ותכנון עירוני.
עם סיום הלימודים המשיכה במחקר והוראה והתמקדה בתאוריית אדריכלות, מחקר העיצוב, השפעת עולם הדיגיטלי על אדריכלות מודרנית והשפעת דרישות לשימור הסביבה על אדריכלות. במהלך עבודתה בטכניון היא התקדמה לתואר פרופסור והייתה סגן דיקאן הפקולטה לאדריכלות. בנוסף לטכניון לימדה אוקסמן באוניברסיטת סטנפורד וביצעה מחקרים עם חוקרי המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס והמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
בעקבות עיסוקיה התקבלה ל"אגודת מחקר העיצוב" שמרכזה בלונדון ופעלה כעורך של ירחון Design Studies. במשותף עם בעלה רוברט אוקסמן ערכו מהדורה מיוחדת של ירחון Architectural Design שהייתה מוקדשת לאדריכלות מודרנית. בשנת 2014 הם פרסמו את הספר Theories of the Digital in Architecture.
רבקה אוקסמן התחתנה עם אדריכל ופרופסור בטכניון רוברט אוקסמן ולזוג שתי בנות: נרי אוקסמן וקרן.
קנאבסטרופר

| --- | --- |

 מצב שימור:  סכנת הכחדה
 שמות נוספים:  Knabstrup Knabstrupperhesten
 ארץ מוצא:  דנמרק דנמרק (מאז 1812), ספרד ספרד
 תפוצה:  גֶרמָנִיָה דנמרק אִיטַלִיָה אוסטרליה
 שימושים:  רכיבה,נהיגה על סוסים, קרקס
 תכונות
 משקל:  בממוצע 500 ק"ג
 גובה:  154–162 ס"מ
קנאבסטרופר (באנגלית: Knabstrupper או Knabstrup) הוא גזע דני של סוס דם חם. ידוע בעיקר כסוס רכיבה, אך משמש גם כסוס רתמה וכחיית קרקס.
היסטוריה

מקורותיו של הקנאבסטרופר אינם ודאיים לחלוטין, אך מאמינים שהוא נובע מהסוסים המנומרים הפרהיסטוריים שהיו ילידי חבל הארץ שנקרא כיום ספרד. ציורי מערות המתארים סוסים עם כתמים דומים לאלו של הקנאבסטרופרים שנמצאו באזורים אלו.
הגזע המודרני הוקם בדנמרק בשנת 1812, כאשר סוסת ערמונים עם סימני שמיכה מורכבת נמר הוגדלה לסוס פרדריקסבורג בצבע אחיד.
היסטוריה > שיאים וירידה

תפוצת קנאבסטרופר הגיעה לשיאה במאה ה-19, וסוסים אלו שימשו למגוון מטרות, ביניהם חקלאות, רכיבה וציד. אולם, בתחילת המאה ה-20 חלה ירידה בגזע עקב מספר גורמים, ביניהם מלחמות, מגפות ומיכון חקלאי.
היסטוריה > כיום

כיום, סוסי הקנאבסטרופר פופולריים ברחבי העולם ומוערכים בזכות יופיים, אתלטיותם ומזגם הטוב. הם משמשים למגוון מטרות, ביניהם רכיבה, רכיבה טיפולית, קפיצות ראווה ומרוצים.
מאפיינים בולטים

פרווה מנומרת: ידוע בעיקר בזכות הכתמים הייחודיים שלו, עם דפוסים הנעים בין פרווה מוצקה ועד כתמים מלאים של נמר.
מגוון גדלים: מגוון רחב בגודל ובמבנה, בהתאם לקווי הדם. רובם עומדים בגובה של בין 154 ל-162 ס"מ, אך יכולים להיות גבוהים יותר. קיימים גם סוסי פוני קנאבסטרופר.
שלושה סוגים: ניתן לחלק אותם לשלושה סוגים עיקריים:
סוס ספורט: בעל השפעה גדולה יותר של דם חם, מצטיין בדרסאז', אירועים וקפיצות ראווה.
סוג בארוק: מבנה קלאסי יותר, קצר וחזק יותר.
פוני: מתנשא לגובה של פחות מ-170.2 ס"מ, פופולרי בקרב ילדים בשל צבעוניותו ומזגו העדין.
אופי: אתלטיים ואלגנטיים, עם פעולה חיה אך נוחה, נלהבים אך צייתנים. בעלי סיבולת רבה וקל לאימון.
הערות שוליים

1 2 3  Kate Pilcher, Horse Breed: Knabstrupper, Globetrotting, ‏2016-05-27 (באנגלית אמריקאית)
↑  THE KNABSTRUPPER BREED, Murderhollow (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא בעלי חיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סוסה וסייח
ניל דרוקמן

| --- | --- |

 לידה:  5 בדצמבר 1978 (בן 46) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל, ארצות הברית 
 מקום מגורים:  סנטה מוניקה 
 השכלה:  אוניברסיטת המדינה של פלורידה  אוניברסיטת קרנגי מלון  אוניברסיטת פלורידה 
 מעסיק:  Naughty Dog 
 מספר צאצאים:  1 
 חתימה:   
 
ניל דרוקמן (נולד ב-5 בדצמבר 1978) הוא תסריטאי, מנהל קריאייטיב ומתכנת ישראלי-אמריקאי. דרוקמן הוא סגן-הנשיא של אולפן פיתוח משחקי הווידאו Naughty Dog, וידוע בעיקר בשל עבודתו על זיכיונות המשחקים "Uncharted" ו-"The Last of Us". הוא למד מדעי המחשב באוניברסיטת קרנגי מלון ולאחר מכן התחיל לחפש עבודה בתחום משחקי המחשב.
תחילה, ניל דרוקמן היה מתמחה בחברה Naughty Dog. ב-2004 הוא הפך למתכנת המשחקים Jak 3 ו-Jak X: Combat Racing, לפני שהפך למעצב של המשחקים Uncharted: Drake's Fortune ו-Uncharted 2: Among Thieves. הוא הוביל את הפיתוח של משחק המחשב The Last of Us והיה כתב ומנהל הקרייטיב של המשחק Uncharted 4: A Thief's End. הוא גם כתב את הקומיקס Uncharted: Eye of Indra, את הרומן הגרפי A Second Chance at Sarah ואת הקומיקס The Last of Us: American Dreams. בשנת 2018, במהלך הפיתוח של המשחק The Last of Us Part II, ניל הפך לסגן הנשיא של Naughty Dog, ועבד לצד אוון וולס לאחר יציאת המשחק בשנת 2020. דרוקמן הוא תסריטאי ומפיק בפועל של סדרת הטלוויזיה האחרונים מבינינו, שהיא עיבוד של המשחק.
דרוקמן זכה לשבחים על תרומתו למשחקים The Last of Us ו-Uncharted 4, וקיבל מספר פרסים על תרומותיו אלו, ביניהם שני פרסים מטעם האקדמיה הבריטית (אנ'), שני פרסי D.I.C.E, ושלושה פרסי גילדת הכותבים של אמריקה. עבודת הכתיבה שלו במשחק The Last of Us Part II זכתה לשבחים ממבקרים רבים אודות כתיבתה, אם כי הביקורת לקצב ולנושאים שלה הייתה מעורבת; המשחק זכה בכמה פרסי גיימינג.
חיים אישיים

ניל דרוקמן נולד בישראל ב-5 בדצמבר 1978, ליהודית "ג'ודי" ולג'רי אילן דרוקמן. הוא גדל בבית אריה-עופרים, בה נוכח לאלימות רבה בתשדירי החדשות ובשיח היום יומי. בשביל להסיח את עצמו מן האלימות שנוכח, אחיו הגדול של דרוקמן, עמנואל, הראה לו ספרי קומיקס, משחקי וידאו וסרטים מגיל צעיר. צורות בידור אלו, במיוחד משחקי וידאו של Sierra Entertainment ו-LucasArts, עזרו לדרוקמן ללמוד אנגלית. דרוקמן התעניין במיוחד בסיפורים הללו וכתב ספרי קומיקס משלו. הוא עבר לארצות הברית עם משפחתו ב-1989. בגיל 16, חברו חבט בו בטעות עם מקל גולף, והרופאים נדרשו לשים לו 30 תפרים, מה שהותיר שקע קבוע בגולגולתו של דורקמן. דרוקמן למד בחטיבת הביניים ובתיכון במיאמי, פלורידה, ולאחר מכן למד קרימינולוגיה, על מנת לכתוב רומנים מנקודת מבט קרימינולוגית. אחיו הראה לקח אותו לכנס E3, כנס שאהב מאוד. הוא השתתף בכנס ב-1998, 2000 ו-2002, כמו כן, הוא השתתף בכנס SIGGRAPH ב-2002 וב-2003. כסטודנט באוניברסיטת המדינה של פלורידה במרץ 2001, דרוקמן זכה בתחרות מרובת משתתפים במשחק Conker's Bad Fur Day שאורגנה על ידי נינטנדו ופלייבוי. דרוקמן עבד כפקיד ב-My Favorite Muffin וכאיש מכירות ב-PacSun.
מיולי 2002, דרוקמן בילה שנה כעוזר מחקר גרפי של ד"ר דייוויד בנקס במעבדת ההדמיה באוניברסיטת המדינה של פלורידה, בזמן שהתגורר בטאלאסי, פלורידה. במהלך תקופה זו, הוא החל לפתח עם כמה חברים את המשחק Pink-Bullet, עבור לינוקס וווינדוס. בשלב מסוים, רצה להיות אנימטור, מה שגרם לו לרצות לקחת שיעורי אמנות, אך הוריו אסרו עליו לעשות זאת. לאחר שלקח שיעור תכנות, הבין דרוקמן שזו העדפתו, ובדצמבר 1997 החל ללמוד לתואר ראשון במדעי המחשב. אותו השלים בשנה שלאחר מכן, וסיים בהצטיינות את לימודיו עם ממוצע ציונים של 3.61. בשל תוצאותיו האקדמיות, הוא היה חבר באגודת הכבוד של מפתח הזהב. דרוקמן עבר לפיטסבורג, שם למד באוניברסיטת קרנגי מלון (CMU); באוגוסט 2003, הוא החל את התואר השני שלו בטכנולוגיית בידור במרכז טכנולוגיות הבידור. כחלק מהתואר, הוא למד משחקים של ג'סי של. ג'סי לימד אותו פילוסופיות שעשה בהן שימוש מאוחר יותר בחייו. באפריל 2004, דרוקמן פיתח את המשחק Dikki Painguin כסטודנט באוניברסיטת קרנגי מלון, בשיתוף פעולה עם עמיתו אלן בלומקוויסט.
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | פרויקט | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010 | פרס גילדת הכותבים של אמריקה | כתיבת משחקי וידאו | Uncharted 2: Among Thieves | זכייה |  |
| 2013 | פרס ג'ויסטיק הזהב | היסטוריטלינג הטוב ביותר | The Last of Us | זכייה |  |
| 2014 | פרס גילדת הכותבים של אמריקה | הישג יוצא דופן בכתיבת משחקי וידאו | The Last of Us | זכייה |  |
| 2015 | פרס גילדת הכותבים של אמריקה | הישג יוצא דופן בכתיבת משחקי וידאו | The Last of Us: Left Behind | זכייה |  |
| 2016 | פרס ג'ויסטיק הזהב | היסטוריטלינג הטוב ביותר | Uncharted 4: A Thief's End | מועמדות |  |
| 2016 | The Game Awards | הנרטיב הטוב ביותר | Uncharted 4: A Thief's End | זכייה |  |
| 2017 | פרס גילדת הכותבים של אמריקה | הישג יוצא דופן בכתיבת משחקי וידאו | Uncharted 4: A Thief's End | זכייה |  |
| 2020 | פרס ג'ויסטיק הזהב | היסטוריטלינג הטוב ביותר | The Last of Us Part II | זכייה |  |
| 2020 | The Game Awards | הנרטיב הטוב ביותר | The Last of Us Part II | זכייה |  |
| 2024 | פרס גילדת הכותבים של אמריקה | סדרה חדשה | האחרונים מבינינו | זכייה |  |
| 2024 | פרס גילדת הכותבים של אמריקה | סדרת דרמה | האחרונים מבינינו | מועמדות |  |
הערות שוליים

1 2  King, Darryn. "'The Last of Us Part II' and Its Crisis-Strewn Path to Release". Wired (באנגלית אמריקאית). ISSN 1059-1028. נבדק ב-2022-06-02.
↑  Dougherty, Conor (2020-06-19). "'The Last of Us Part II' Is a Dark Game for a Dark Time". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2022-06-02.
1 2 3  homePage, web.archive.org, ‏2003-10-30
↑  משה ימין, מה ומי במיאמי, באתר ynet, 20 בפברואר 2015
↑  IGDA LA "The Last of Us" design panel by Naughty Dog @ Art Institute of Santa Monica (4/3/2014), נבדק ב-2022-06-02
↑  ראיון מיוחד של IGN IL עם ניל דרוקמן, במאי The Last of Us Part 2, באתר IGN Israel, ‏2020-06-27
1 2  Condé Nast, The Last Of Us Part II: how Neil Druckmann made a masterpiece amidst catastrophe, British GQ, ‏2020-06-09 (באנגלית בריטית)
1 2 3 4 5  The Last of Us, Creative Screenwriting
↑  Neil Druckmann | Entertainment Technology Center, web.archive.org, ‏2015-05-18
↑  Gene Park, Here’s why Abby uses a golf club in ‘The Last of Us Part II’
↑  Tone Control: Neil Druckmann, www.idlethumbs.net
1 2  Neil Druckmann
↑  I. G. N. Staff, Conker Goes on Tour with Playboy, IGN, ‏2001-03-29 (באנגלית)
↑  https://twitter.com/neil_druckmann/status/1241041795263299584, Twitter
↑  Newsarama | GamesRadar+, gamesradar (באנגלית)
↑  Meet Naughty Dog's Renaissance man, Neil Druckmann | Features | Edge Online, web.archive.org, ‏2013-06-08
↑  Idle Thumbs > Shows > Tone Control > Episodes > Neil Druckmann, web.archive.org, ‏2015-02-04
1 2  98-026 Nintendo, bobrost.com
↑  2024 Writers Guild Awards: ‘The Holdovers,’ ‘American Fiction,’ ‘Succession’ Among Winners, The Hollywood Reporter, ‏2024-04-15 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5489604  BnF: cb45265110j (data)  CANTIC: a12169687  GND: 1239913648  ISNI: 0000 0000 8689 4703  LCCN: no2010113774  SUDOC: 219905533  VIAF: 306124559   WorldCat (עם VIAF): 306124559
עומק חדירה

ערך זה עוסק בבליסטיקה. אם התכוונתם לחדירת שדות למוליך, ראו .
בבליסטיקה סופית, עומק חדירה (באנגלית: impact depth) של קליע כלשהו הוא קירוב למרחק שהקליע מצליח לחדור דרך שריון המטרה. הפיזיקאי סר אייזק ניוטון פיתח לראשונה קירוב גס למרחק החדירה של קליעים הנעים במהירויות גבוהות, שתקף במיוחד למהירויות פגיעה גבוהות בהרבה ממהירות הקול בחומר ממנו עשוי שריון המטרה.