stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תעשה לי ילד
הערות שוליים

↑  הביטוי מופיע ב"מילון הצירופים", שיצא לאור ב-2009, אך לא במילונים שקדמו לו
↑  כפשוטו מופיע הביטוי בשירו של שלמה ארצי, "נצמדנו", בשורות "ולפעמים היית לוחשת לי, בין אנשים / בוא נתחתן, תעשה לי ילד, ותכתוב לי שיר"
↑  מילות השיר "תעשה לי ילד", באתר שירונט
↑  מילות השיר "נצמדנו", באתר שירונט
↑  מילות השיר "רק אני", באתר שירונט
↑  מילות השיר "יונתן שפירא", באתר שירונט
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "תעשה לי ילד".
תיאטרו קומונאלה די בולוניה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית אופרה
 כתובת:  Largo Respighi, 1,  - Bologna, piazza Verdi 1 ‒ Bologna (BO), via Zamboni, 30 (piazza Verdi, 1) 
 מיקום:  בולוניה
 מדינה:  איטליה איטליה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 14 במאי 1763
 תאריך פתיחה רשמי:  1763 
 אדריכל:  אנטוניו גאלי ביביינה
 סגנון אדריכלי:  בארוק 
 קואורדינטות:  44°29′47″N 11°21′02″E﻿ / ﻿44.496389°N 11.350556°E﻿ / 44.496389; 11.350556
 www.tcbo.it
  (למפת בולוניה מוגדלת) תיאטרו קומונאלה די בולוניה(למפת בולוניה רגילה) תיאטרו קומונאלה די בולוניה
 
תיאטרו קומונאלה די בולוניה
תיאטרו קומונאלה די בולוניה (באיטלקית: Teatro Comunale di Bologna) הוא בית אופרה בבולוניה, איטליה, אחד מאולמות האופרה החשובים באיטליה. כרגיל, עולות בו שמונה אופרות, שש הצגות לכל אחת, במהלך העונה שבין נובמבר לאפריל.
בבולוניה היו תיאטראות שונים שהעלו אופרות מאז ראשית המאה ה-17, אך כולם נזנחו או עלו באש. עם זאת, מאז ראשית המאה ה-18, העלה "תיאטרו מרסיליי-רוסי" יצירות אופראיות של מלחינים פופולריים בני התקופה, בהם ויוואלדי, גלוק וניקולו פיצ'יני. "תיאטרו מלווצי", שנבנה בשנת 1651 ובו הוצגה לראשונה בבולוניה אופרה של גלוק, "דמופואונטה", נשרף כליל בפברואר 1745. אירוע זה האיץ את בנייתו של תיאטרון ציבורי חדש, ה"נואובו תיאטרו פובליקו", כפי שנקרא התיאטרו קומונאלה בעת פתיחתו ב-14 במאי 1763.
תוכנית ופתיחה

האדריכל אנטוניו גאלי ביביינה זכה בתחרות על תכנון התיאטרון, על אף התנגדות מצד כמה ממגישי התוכניות שהפסידו בה, וחנוכת הבניין צוינה בהצגת "Il trionfo di Clelia" של גלוק, שנכתבה לכבוד האירוע. האולם בצורת פעמון, שכלל ארבעה נדבכי תאים בתוספת תא מלכותי ויציע קטן, שתקרתו המצוירת יצרה רושם שהוא פתוח לשמיים, נבנה בעיקר מאבן, כהגנה מפני שרפה. אלא שחלק גדול מן העבודה לא הושלם, בייחוד החזית, שבנייתה לא הסתיימה עד 1936. גם רבים מן המתקנים מאחורי הקלעים, שנועדו לאפשר הצגות אופרה, נשארו באמצע העבודה והושלמו רק תחת איום בתחרות מתיאטרון אחר בשנת 1805.
הנואובו תיאטרו פובליקו, ובהמשך תיאטרו קומונאלה, היה בית האופרה הגדול הראשון שנבנה במימון הציבור והיה רכוש העיר ואזרחיה. אף כי 35 מתוך 99 תאי התיאטרון נמכרו לשימוש פרטי, תנאי הבעלות היו ייחודיים בהיותם מוגבלים "לזכות השכירות המתמדת", בניגוד לבעלות ושליטה מוחלטת. החוזה הקנה לרוכש זכות מתמדת לתא שנבחר מראש, לו ולמשפחתו, אך רק ליצירות הרואיות או לדרמה פר מוזיקה בימתית. זאת, יחד עם הדרישה מבעלי התאים לתת מימון נוסף ליצירות משני סוגים אלה, הביאו לחילוקי דעות משפטיים חוזרים ונשנים במשך השנים. לא פעם היה קשה לסווג יצירה מסוימת, ובשנת 1917, עם הצגת "רונדין" (כיוון שאיש לא יכול היה להחליט אם האופרה של פוצ'יני היא דרמה מוזיקלית או לא), הוגבלה זכות הראשונים של שוכרי התאים לזכות קדימה ברכישת התא ולהנחה מסוימת בדמי השכירות, בית האופרה הזה הציב את בולוניה לצד כרכים חשובים באיטליה, שהתגאו בבתי אופרה במאה ה-18, כמו רומא, טורינו ונאפולי.
שיפוצים שונים התבצעו בין 1818 ל-1820 ושוב ב-1853–1854. אחרי ששרפה כילתה את רוב שטח הבמה בשנת 1931, נסגר התיאטרון ונפתח שוב מחדש רק ב-14 בנובמבר 1935. בשלב זה פינה האולם הפעמוני המקורי את מקומו לאולם בצורת פרסה, שהכיל 1,034 מושבים.
אופרות שהוצגו בבית האופרה ואנשים שהיו קשורים אליו

במשך המאה ה-19 הוצגו באולם עשרים אופרות מאת רוסיני, ושבע מעשר האופרות של בליני הוצגו שם בשנות ה-30' של המאה. יצירות מאת ורדי וכן, בשנת 1871, הבכורה האיטלקית של "לוהנגרין" מאת וגנר, שלטו ברפרטואר התיאטרון כשהמאה ה-19 התקדמה לקראת סופה. למעשה, בולוניה הייתה לאתר הצגתן של עוד כמה ביצועי בכורה איטלקיים של אופרות מאת וגנר, שהידועים בהם הם "ריאנצי", בנוכחות המלחין, ופרסיפאל ב-1 בינואר 1914.
עוד אישיות בולטת שהייתה בקשר עם תיאטרו קומונאלה מ-1894 ואילך היה המנצח ארטורו טוסקניני, שהעלה שם את "פלסטאף" של ורדי בשנה זו והמשיך לנצח שם עד מלחמת העולם השנייה.
לקריאה נוספת

Landriani, Paolo (1830).  Dottore Giulio Ferrario (ed.). Storia e Descrizione de' Principali Teatri Antichi e Moderni. Tipografia del Dottor Giulio Ferrario, Contrada del Bocchetto N. 2465. pp. 164–166.
Lynn, Karyl Charna (2005), Italian Opera Houses and Festivals, Lanham, Maryland: The Scarecrow Press, Inc., 2005. ISBN 0-8108-5359-0
הערות שוליים

↑  Karyl Charna Lynn, "Italian Opera Houses & Festivals pp. 138-139
↑  -Lynn, pp. 139-140,
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007454122905171  ISNI: 0000 0001 2260 2051  LCCN: n85139910  MusicBrainz: aaae577e-5954-4d61-8367-4f49b368b6f5  NKC: ko2007416630  VIAF: 148195949   WorldCat (עם VIAF): 148195949 
תמונה מהצגת האופרה "ריזורגימנטו" של לורנצו פרארו, 2011
תקלה גיורגיס הראשון, קיסר אתיופיה

תקלה גיורגיס הראשון (בעברית: "הצמח של ג'ורג' הקדוש") היה קיסר אתיופיה (הוכתר תחת השם פיקר סגד) ומלך לסירוגין בשנים 20 ביולי 1779- יוני 1800. הוא היה בנו של יוהנס השני מוויזרו סאנצ'יוייר, ואחיו של תקלה היימנות השני.
סוון רובנסון מתאר את תקלה גיורגיס כקיסר האחרון שסמכויותיו עדיין היו בידיו.
תקלה גיורגיס השני, קיסר אתיופיה

| --- | --- |
 לידה:  1836 
 פטירה:  1873 (בגיל 37 בערך) Abba Garima Monastery, אתיופיה 
 מדינה:  אתיופיה 
 בן או בת זוג:  Dinqinesh Mercha 
 
תקלה גיורגיס השני  היה קיסר אתיופיה בשנים 1868-1872. שמו לפני ההכתרה היה וגשום (שליט מחוז וג) גובזה גברה מדהין. נפטר בשנת 1873.
טיעונו של גובזה לכתר הקיסרות התבסס על כך שהוא צאצא של שושלות קיסריות דרך שני הוריו. דרך אביו ווגשום גברה מדהין, שהיה משושלת זגווה, ודרך אימו שהייתה צאצאית לשושלת הסולומונית. גובזה נישא לדינקינש מירצ'ה, אחותו של דג'אזמאץ' קאסה.
לאחר התאבדותו של תוודרוס השני יריביו לכתר הקיסרות היו מנליק השני (בזמנו מלך שוואה) וגיסו של גובזה, דג'אזמאץ' קאסה (בעתיד קיסר אתיופיה יוהנס הרביעי).  בשנת 1868 ווגשום גובזה הכריז על עצמו קיסר אתיופיה תחת השם תקלה גיורגיס השני בסקוטה שבמחוז ווג. מכיוון שאבונה סלאמה, ראש הכנסייה האורתודוקסית האתיופית מת זמן קצר לפני כן, לא היה מי שיכתירו כראוי. יריביו לכתר, קאסה ומנליק לא הכירו בו בתור קיסר, ולכן בשנת 1871 יצא בראש צבאו לתיגראי להכניע את גיסו קאסה בכוח אולם הוא הובס. הוא וילדיו נפלו בשבי. זמן קצר אחר כך קאסה הכריז על עצמו קיסר אתיופיה תחת שם המלכות יוהנס הרביעי.
תקלה גיורגיס מת בשבי בשנת 1872. בגלל השפעתו המינימלית בהיסטוריה האתיופית לפעמים הוא מושמט מרשימת קיסרי אתיופיה.
| שושלת זאגווה |
| --- | --- | --- |
תקופת החושך האתיופית
| קיסרים | מארה תקלה היימנות • טאטדים • ג'אן סאיום • גארמה סאיום • ימהרנה קריסטוס • קאדוס חארב • לליבלה • נאקוטו לאב • יטברק • מירארי • חארבי • יטברק |  |
| ראו גם | יהודית המלכה • ירושלים החדשה • השושלת הסולומונית • תקלה גיורגיס השני |  |
מחוז וג
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: תוודרוס השני | קיסר אתיופיה  1868–1872 | הבא: יוהנס הרביעי |
תמנון כחול-טבעות גדול

| תמנון כחול טבעות גדול |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: רכיכות
מחלקה:: סילוניות
סדרה:: תמנונאים
תת־סדרה:: Incirrina
משפחה:: תמנוניים
סוג:: תמנון כחול טבעות
מין:: תמנון כחול-טבעות גדול
שם מדעי
 Hapalochlaena lunulata ‏קוי וגיימר, 1832

תמנון כחול-טבעות גדול (hapalochlaena lunulata) הוא אחד מארבעה מינים של תמנונים ארסיים במיוחד השייכים למשפחת התמנונים. המין המסוים הזה של תמנון כחול טבעות ידוע כאחת מבעלי החיים הימיים הרעילים ביותר בעולם.
קרוי כך לא עקב גודלו, שכן קרובו התמנון כחול טבעות הדרומי גדול יותר, אלא עקב גודל טבעותיו הכחולות, הגדולות משאר המינים.
מאפיינים

הוא תמנון קטן שגודלו אינו עולה על 10 סנטימטרים כולל זרועות, במשקל ממוצע של 80 גרם. שמו הנפוץ מגיע מהגודל הגדול יחסית של הטבעות הכחולות שלו (קוטר של 7 עד 8 מילימטרים), שהן גדולות מאלה של בני הסוג האחרים ועוזרות להבחין בסוג זה של תמנון. התמנון בדרך כלל מהבהב את הטבעות הססגוניות שלו כאות אזהרה, כל הבזק נמשך כשליש שנייה. (אנ')
תפוצה ובית גידול

תמנון כחול טבעות גדול הוא בעל אורח חיים בודד והוא נפוץ בכל המים הטרופיים והסובטרופיים של הודו, מערב האוקיינוס השקט, מסרי לנקה לפיליפינים ומאוסטרליה ועד פפואה גינאה החדשה, איי שלמה. ונואטו. בעל החיים מעדיף מים רדודים עם קרקעית ים מעורבת (כגון הריסות, שוניות ואזורים חוליים). כפי שנכון לכל התמנונים, הוא חי במחילה ויוצא רק לחפש מזון או בן זוג. הכניסה למקלט זרועה בשרידי ארוחות (קונכיות ריקות וקונכיית סרטנים ורגליים) וניתנת לזיהוי בקלות. (אנ')
תזונה

התמנון ניזון בדרך כלל מסרטנים קטנים ושרימפס. הם גם נוטים לנצל דגים קטנים פצועים אם הם יכולים לתפוס אותם. התנהגות הציד הידועה שלו מורכבת מהתנפלות על הטרף שלו, לתפוס אותו בזרועותיו ואז למשוך אותו לכיוון פיו. הוא משתמש במקור שלו כדי לחדור דרך השלד החיצוני הקשוח של הסרטן או השרימפס, ומשחרר את הארס שלו. הארס משתק את השרירים הנדרשים לתנועה, מה שהורג למעשה את הטרף.
סכנת הארס

התמנון הגדול יותר בעל טבעות כחולות מסוגל לגרום לנשיכה קטלנית לטורפים שלו שעלולה להיות קטלנית לבני אדם.
השלב הראשון של ההרעלה מאופיין בכאבי פנים וגפיים, והנפגע מרגיש עקצוץ ו/או חוסר תחושה בפנים, בלשון, בשפתיים ובגפיים אחרות בגוף. הנפגע עלול גם לסבול מהזעת יתר, כאבי ראש עזים יחד עם סחרחורת, בעיות דיבור, ריר יתר, הקאות בינוניות, הפרעות תנועה, תחושת חולשה, ציאנוזה בגפיים ובשפתיים ודימומים פטכיים בגוף.
השלב השני של ההרעלה מתרחש בדרך כלל לאחר שמונה שעות וכולל תת-לחץ דם ושיתוק שרירים ספסטי כללי. מוות עלול להתרחש בין 20 דקות ל-24 שעות לאחר הופעת התסמינים, בדרך כלל כתוצאה משיתוק נשימתי. לאורך כל אחד משלבי ההרעלה, מצב ההכרה של הקורבן אינו מושפע.
תמנון כחול טבעות גדול, שימו לב לגודל הטבעות.
תמנון כחול טבעות גדול בשונית אלמוגים.
תסמונת בין הערביים

תסמונת בין הערביים (במקור באנגלית: Sundowning או Sundown syndrome) היא תופעה נוירולוגית הקשורה להגברת בלבול וחוסר שקט אצל אנשים עם דליריום או צורה כלשהי של שיטיון (דמנציה) בשעות המעבר בין יום ללילה.
תסמונת זו קשורה לרוב למחלת אלצהיימר אך קיימת גם בצורות אחרות של שיטיון.
המונח "תסמונת בין הערביים" נטבע לראשונה על ידי האחות לויס ק. אוונס (Lois K. Evans) בשנת 1987 עקב התזמון של הבלבול המוגבר של האדם שמתחיל בשעות אחר הצהריים המאוחרות עם שקיעת החמה.
מחקרים מראים כי 20-45% מהאנשים עם אלצהיימר יחוו וריאציה כלשהי של תסמונת בין הערביים.
נכון להיום אין אבחנה רשמית של תסמונת בין הערביים במדריך לאבחון וסטטיסטיקה של הפרעות נפשיות, ה-DSM-5.
ראו גם

מחלת אלצהיימר
שעון צירקדי
תורגאו

תורגאו (בגרמנית: Thurgau) הוא קנטון הממוקם בצפון-מזרח שווייץ עם כ-260,000 תושבים (נכון ל-2013). ושטחו הוא כ-991 קמ"ר. תורגאו גובל בחלקו הצפוני בימת קונסטנץ ובנהר הריין. בירת הקנטון והעיר הגדולה ביותר היא פראונפלד (Frauenfeld) אולם היא עיר קטנה עם כ-23,000 תושבים וניתן לומר שבקנטון אין אף עיר גדולה.
האזור היה מיושב עוד מתקופות פרהיסטוריות. בשנת 450 האזור היה מיושב על ידי אלמאנים. במאה ה-6 תורגאו הפכה לגאו באימפריה הפרנקית, ועברה לדוכסות שוואביה בתחילת המאה ה-10. במהלך הרפורמציה הפרוטסטנטית היו מאבקים תרבותיים ואלימים רבים במקום, עד כאשר האוכלוסייה שינתה את דתה וקיבלה את הרפורמציה. בשנת 1798 תורגאו הצטרפה לרפובליקה ההלווטית ובשנת 1803 הצטרפה גורטאו כקנטון לשווייץ. החוקה המקומית התקבלה בשנת 1987.
השפה המדוברת ביותר בקנטון היא גרמנית. הדת הנפוצה ביותר היא הנצרות הפרוטסטנטית (45% מהמאמינים), ולאחריה גם בנצרות הקתולית (36%).
מבחינה כלכלית, הקנטון ידוע בתוצרתו החקלאית הכוללת ירקות ופירות רבים (במיוחד תפוחים ואגסים). בנוסף על כך, החקלאות המקומית מפיקה גם סיידר ויין. ישנה גם תעשייה בקנטון. התעשיות העיקריות הן דפוס, טקסטיל ועבודות יד. עסקים קטנים ובינוניים נתפשים כחשובים מאוד בכלכלה המקומית.
שלטון

הקנטון מחולק ל-8 מחוזות:
פראונפלד (Frauenfeld).
שטקבורן (Steckborn).
קרויצלינגן (Kreuzlingen).
ויינפלדן (Weinfelden).
בישופסצל (Bischofszell).
דיסנהופן (Diessenhofen).
מינכווילן (Münchwilen).
ארבון (Arbon).
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548161505171  BIBSYS: 6053397  BnF: cb11956485n (data)  CiNii: DA11522358  GND: 4119605-3  HDS: 007393  ISNI: 0000 0001 1522 6414  LCCN: n81018171  MusicBrainz: d32929bd-4c78-4afa-8b25-f6a1355f9212  NKC: ge238617  RERO: 02-A000162030  SUDOC: 02754785X  VIAF: 128413012   WorldCat (עם VIAF): 128413012
תערוכת רכב

תערוכת רכב באונטריו, קנדה (1912)
תערוכת רכב היא אירוע ציבורי המשמש להצגה של דגמי מכוניות עדכניים, השקה של דגמים חדשים והצגת דגמי קונספט. בתערוכות לוקחים חלק רכב נציגי תעשיית הרכב, יצרנים, סוחרים, עיתונאי רכב והן פתוחות גם לציבור הרחב המתעניין בנושא ומהוות אמצעי קידום מכירות מרכזי בענף. מרבית התערוכות הגדולות מתקיימות אחת לשנה. חמש התערוכות המרכזיות והיוקרתיות מתקיימיות בפרנקפורט, ז'נבה, דטרויט, פריז וטוקיו.
חלק ניכר מתערוכות הרכב בעולם מאורגנות על ידי הארגון הבינלאומי של יצרני הרכב (OICA) (אנ').
היסטוריה

תערוכת הרכב הראשונה התקיימה בשנת 1898 בפריז. המציגים בתערוכה נדרשו להוכיח את יכולותיהם של הרכבים על ידי כך שינהגו מורסאי לפריז. בנובמבר 1900 התקיימה תערוכת רכב במדיסון סקוור גארדן בה הוצגו 31 דגמים חדשים של מכוניות. זאת לא הייתה תערוכת הרכב הראשונה שהתקיימה בארצות הברית, אך נחשבת לתערוכת הרכב המודרנית הראשונה. הצופים נדרשו לשלם עבור כרטיס כניסה 50 סנט (שווה ערך ל-13 דולר במונחים של שנת 2010). למרות המחיר, שנחשב לגבוה, השתתפו בתערוכה כ-10,000 איש.
בשנת 1905 התקיימה לראשונה תערוכת ז'נבה בה השתתפו 37 יצרנים וכ-17,000 צופים. שנתיים לאחר מכן התקיימה תערוכה בדטרויט.
הערות שוליים

↑  Auto Shows: A Timeline, HistoricVehicle.org, 17 January 2013
↑  The Grandmother of All Auto Shows, Wired, 3 November 2010
↑  [https://www.gims.swiss/history/1905 Geneva International MotorShow
תסמונת DRESS

| --- | --- |
 תחום:  אימונולוגיה 
 טיפול:  פרדניסולון 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D063926
 סיווגים
 ICD-11:  EH65 
 
תסמונת DRESS‏ או "תסמונת התגובה התרופתית עם אאוזינופיליה ותסמינים סיסטמיים (מערכתיים)" (באנגלית: DRESS Syndrome או Drug Reaction (or Rash) with Eosinophilia and Systemic Symptoms) היא תסמונת, הנגרמת על ידי חשיפה לתרופות מסוימות, והמתאפיינת בפריחה עורית, חום גבוה, דלקות של איברים פנימיים, לימפדנופתיה ושינויים המטולוגיים פתולוגיים כמו אאוזינופיליה, תרומבוציטופניה ולימפוציטוזיס אטיפי. בדרך כלל התסמונת מופיעה אחרי תקופה יחסית ארוכה (חביון ארוך) מאז החלת בטיפול התרופתי שעורר אותה.
לתסמונת תמותה בשיעור של 10%.
הטיפול הוא על ידי הפסקת מתן התרופה המעורבת וטיפול תומך.
משתמשים בדרך כלל גם בקורטיקוסטרואידים.
מינוח

בעבר כונתה תסמונת זו בשמות: תסמונת רגישות היתר (HSS או Hypersensitivity Syndrome), תסמונת רגישות יתר לתרופות נוגדות פרכוסים (AHS - Anticonvulsant Hypersensitivity Syndrome), תסמונת רגישות היתר לתרופות (DIHS - Drug-Induced Hypersensitivity Syndrome), תסמונת רגישות היתר הרב-מערכית המושהית לתרופות (DIDMOHS - Drug-Induced Delayed Multiorgan Hypersensitivity Syndrome), פסאודולימפומה ממקור תרופתי (Drug-induced pseudolymphoma).
התסמונת בשמותיה הרבים הנ"ל תוארה בשנת 1959. השם הנוכחי - DRESS Syndrome נקבע בשנת 1996 מתוך ניסיון לפשט את המינוח.
| קריטריונים RegiSCAR בדרך החיוב לתסמונת DRESS>  שלושה מתוך ארבעת הקריטריונים המסומנים בכוכבית נדרשים לאבחון | הקריטריונים האבחנתיים ל-DIHS של קבוצת הקונצנזוס היפנית>  7 קריטריונים נדרשים לאבחון DIHS או 5 הראשונים נדרשים לאבחון DOHS לא טיפוסי. |
| --- | --- |
אשפוז: פריחה מקולו-פפולרית מתפתחת אחרי מעל 3 שבועות אחרי קבלת התרופה החשודה
תגובה חשודה כנגרמת על ידי תרופה: תסמינים קליניים ממושכים שבועיים אחרי הפסקת התרופה החשודה
פריחה חדה*: חום > 38 °C
חום> 38 °C*: הפרעות בתפקודי הכבד (ALT > 100 U/L) או פגיעה באבר אחר
לימפדנופתיה לפחות בשני מקומות*: שינויים פתולוגיים בלויקוציטים
מעורבות של לפחות איבר פנימי אחד*: לויקוציטוזיס ( > 11 x 109/L)
שינויים פתולוגיים בספירת דם (לימפופניה או לימפוציטוזיס*, אאוזינופיליה*, thrombocytopenia*): לימפוציטוזיס אטיפי (>5%)
: לימפדנופתיה
: Human herpesvirus 6 רה-אקטיבציה של נגיף ההרפס 6 של בני אדם
| היארעות עירוב של איברים בתסמונת DRESS> איבר | היארעות עירוב של איברים בתסמונת DRESS> אחוז המטופלים עם הפרעה |
| --- | --- |
כבד: 80%
כליות: 40%
ראות: 33%
לב/שרירים: 15%
לבלב: 5%
| היארעות של תסמינים המטולוגיים בתסמונת DRESS> שינוי פתולוגי | היארעות של תסמינים המטולוגיים בתסמונת DRESS> אחוז המטופלים עם שינוי פתולוגי |
| --- | --- |
לימפוציטים אטיפיים: 63%
אאוזינופיליה: 52%
לימפוציטופניה: 45%
תרומבוציטופניה: 25%
לימפוציטוזיס: 25%
סיבות

התרופות העלולות בדרך כלל לגרום לתסמונת DRESS כוללות פנוברביטל, קארבאמזפין, פניטואין, למוטריג'ין, מינוציקלין, סאלאזופירין, טטרציקלין, סולפונאמידים, אלופורינול, מודפיניל, דפסון, הידרוקסיכלורוקווין ולאחרונה זיפרסידון. נקשר לרה-אקטיבציה של הנגיף הרפס 6 של בני האדם.
ראו גם

תופעת לוואי (תרופה)
תיאטרון אבי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  חברת תיאטרון 
 כתובת:  דבלין 
 מיקום:  דבלין 
 מדינה:  אירלנד 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 27 בדצמבר 1904
 תאריך פתיחה רשמי:  27 בדצמבר 1904 
 קואורדינטות:  53°20′54″N 6°15′26″W﻿ / ﻿53.348333333333°N 6.2572222222222°W﻿ / 53.348333333333; -6.2572222222222
 abbeytheatre.ie
  (למפת דבלין מוגדלת) תיאטרון אבי(למפת דבלין רגילה) תיאטרון אבי
 
כרזה המודיעה על ההצגות הראשונות בתיאטרון אבי
תיאטרון אבי (באירית: Amharclann na Mainistreach היגוי אפרוקסימטיבי:"אווארקלן מה מונישטרך", באנגלית: Abbey Theatre) הוא התיאטרון הלאומי בדבלין, אירלנד.
היסטוריה

תיאטרון אבי הוקם בשנת 1903 על מנת להציג יצירות של מחזאים אירים, או בעלות נושאים קשורים לאירלנד ולתרום לקידום הזהות התרבותית של ארץ זו. עם מייסדיו נמנו הליידי אוגוסטה גרגורי, המשורר ויליאם בטלר ייטס והלאומן האירי אדוורד מרטין. ההצגה הראשונה הועלתה על בימתו ב-27 בדצמבר 1904. הוא נוסד על בסיס התיאטרון הספרותי האירי (1899) והחברה הדרמטית הלאומית האירית של וילי פיי. השטח שעליו נבנה נרכש ברחוב Old Abbey בדבלין בתמיכתה של אני הורנימן.
בשנותיו המוקדמות שם התיאטרון נקשר מאוד לסופרים של התחייה האירית והתחייה הקלטית ושימש אכסניה למחזאים ושחקנים אירים רבים. על במת תיאטרון אבי הוצגו מחזות בכורה של סופרים אירים כמו ויליאם בטלר ייטס, איזבלה גרגורי, ג'ון מילינגטון סינג, ג'ורג' ויליאם ראסל ושון או'קייסי. המוסד התפרסם במיוחד בהפקות של מחזות מן המאה ה-20 המוקדמת.
בשנים האחרונות של המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 התיאטרון מקדם דורות צעירים של מחזאים ושחקנים. התיאטרון מאחסן גם במה ניסיונית, "תיאטרון פיקוק", עם אולם של 157 מקומות, שעל במתו משחקים תלמידי בית הספר למשחק של הבית.
בנוסף להקתו ערכה סיורי מופעים בחו"ל, במיוחד בצפון אמריקה. החל משנת 1925 הוא זכה למימון מממשלת אירלנד והפך לתיאטרון הממלכתי המסובסד הראשון שבעולם שהוא דובר אנגלית. גם בימינו הוא מקבל סבסוד שנתי מהמועצה לתרבות של אירלנד.
אחרי שנהרס בדליקה בשנת 1951 להקת התיאטרון אבי נאלצה להתארח בבניין התיאטרון קווינ'ס.
בשנת 1966 נבנה מחדש לפי תוכנית האדריכל מייקל סקוט ואולמו מכיל כיום 628 מושבים.
עד שנת 2006 נוהל התיאטרון על ידי חברה שנשאה את השם "חברת התיאטרון הלאומי בע"מ". מאז הוא מנוהל על ידי חברה חדשה בשם Abbey Theatre-Amharclann na Mainistreach. תיאטרון אבי מציג גם מחזות בשפה האירית.
תערוכת הרכב של לוס אנג'לס

| --- | --- |


לוגו התערוכה
 סוג:  תערוכת רכב
 מדינה:  לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 מיקום:  מרכז הכנסים של לוס אנג'לס
 מועדים
 תאריכי פעילות:  1907–הווה (כ־117 שנים) 
 מועד שנתי:  נובמבר/דצמבר
 משך הפסטיבל:  10 ימים
 האתר הרשמי
 
תערוכת הרכב של לוס אנג'לס (באנגלית: LA Auto Show) היא תערוכת רכב המתקיימת אחת לשנה במרכז הכנסים של לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית. התערוכה מתקיימת בחודשים נובמבר או דצמבר ונמשכת 10 ימים. שטח התצוגה הוא 71,000 מטר רבוע.
היסטוריה

תערוכת הרכב של לוס אנג'לס החלה בשנת 1907 עם תשעים ותשעה כלי רכב שהוצגו במשטח ההחלקה של מורלי. בשנת 1910 האירוע נערך באוהל בד גדול שהוקם בפארק פיאסטה. הגידול בתעשיית הרכב הוביל לשינוי מקום התערוכה מספר פעמים במהלך שנות העשרים על מנת להתאים למספר ההולך וגדל של ספקים ומכוניות. בשנת 1926 עברה התערוכה לאולם בפינת הרחובות היל וושינגטון, שם התקיימה במשך ארבע השנים הבאות. במהלך התערוכה של 1929 קצר חשמלי גרם לשריפה שהרסה את המקום כולו והביא לנזק של למעלה ממיליון דולר, ללא נפגעים בנפש. התערוכה נפתחה מחדש למחרת באודיטוריום שריין.
התערוכה זכתה להצלחה רבה לאורך שנות השלושים. מלחמת העולם השנייה הובילה להפסקת האירוע בין השנים 1940 עד 1951. התערוכה שבה להתקיים בשנת 1952 באודיטוריום פאן-פסיפיק עם 152 כלי רכב בתצוגה, שכללה גם יצרנים בינלאומיים. מספר הרכבים גדל בהתמדה ובסיום אותו עשור עמד על 400.
בשנת 2006, שינתה התערוכה את התאריכים בה התקיימה מתחילת ינואר לסוף נובמבר/תחילת דצמבר, ובאותה שנה התקיימה התערוכה פעמיים. באירוע השני ציינה התערוכה 100 שנים להיווסדה, למרות שהאירוע אמור היה להתרחש רק שנה מאוחר יותר.
הערות שוליים

↑  The Great Los Angeles Auto Show Fire of 1929, New York Times, 2 December 2013
↑  The Los Angeles Auto Show during 1950 – 1960 Brief History, CarSite.co.za
↑  LA Auto Show: The sublime and the ridiculous on one noisy platform, Arab News, 20 December 2014
תורבה אל-באי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מאוזוליאום 
 מיקום:  תוניס 
 מדינה:  תוניסיה 
 קואורדינטות:  36°47′37″N 10°10′23″E﻿ / ﻿36.7937°N 10.173°E﻿ / 36.7937; 10.173
 he
 
התורבה אל-באי הוא מאוזוליאום מלכותי, הניצב בדרום מטרופולין תוניס, שבמדינת תוניסיה. הוא ממוקם ברחוב תורבה אל-באי 62, שנקרא על שמו.
המוזוליאום משמש כמקום קבורתם של רבים ממנהיגי שושלת חוסייניד למעט השניים האחרונים. למעשה, הוא המוזוליאום הגדול ביותר בתוניסיה כיום.
עיצוב אדריכלי

המבנה הוא למעשה בלוק גדול בעל מספר קומות ובתקרתו כמה וכמה כיפות, כאשר הגדולות שבהן מצופות באבנים ירוקות הדומות במקצת לשריון צב. חזיתות המבנה מעוטרות בואפן רציף באמנות פילסטר ואנטבלטורות בסגנון איטלקי הצבועות בחום בהיר. הקברים שבתוכו, אשר חפורים באדמה, מכוסים בתבליטי שיש מעוצבים. אצל קברי הגברים חרוטים על הסרקופגים תרבושים או טורבנים. עם זאת, על קברי הנשים לא חרוט דבר, מלבד שמן.
קברים באחד מחללי המבנה
תבליטים בסגנון איטלקי על קירותיו החיצוניים של המבנה
דגל תוניסיה מונף בכניסה הצדדית למוזוליאום
פינת המבנה. ברקע נראית כיפה בעלת טקסטורה ייחודית של אבנים ירוקות
חלל פתוח במרכז המבנה
פנים המבנה מעוצב בסגנון המושפע מאוד מנוכחות איטלקית-רומית באותו אזור מעורב בסגנון אדריכלי מוסלמי-עות'מאני. המוזוליאום, המורכב משמונה חדרי קבורה שתקרתם היא כיפה, היושבת על פטיו. בין חדרי הקבורה ישנם חללים פתוחים, אך חלק מהחדרים מחוברים זה לזה.
הצד הדרום-מערבי של המבנה מיועד לקברי שלוש עשרה מהמנהיגים הגדולים במוזוליאום: הבאיים. חדר זה הוא מרובע, בעל קירות בגובה חמישה-עשר מטרים, והוא מזכיר במידה מסוימת מסגד עות'מאני: ארבעה עמודי צלב גדולים תומכים בכיפה מרכזית גדולה. זהו אחד משני המבנים היחידים הבנויים בצורה זו במחוז תוניס; המבנה השני הוא מסגד סידי מחרז. העיטור המורכב של החדר משלב השפעות איטלקיות, עות'מאניות ומברבריות; בחלק התחתון של הקירות והעמודים מוצבים לוחות שיש צבעוני בגובה של 2.5 מטרים, והכיפות מלאות קווי טיח דקים.
תקרות המאוזוליאום, שבחלק מהחללים היא קמרון ובחלקם כיפה, מעוטרות בסטוקו. לעיתים כמות הצבע ובגיוון של תקרת חדר מעידה על חשיבות האנשים הקבורים בו.
שימור

במהלך המאה העשרים היה המקום די נטוש ומוזנח, אך שוקם בשנות השישים על ידי המכון הלאומי למורשת (INP) אשר הוקם שנים מעטות קודם לכן. עם זאת, המקום התדרדר ונזנח בשנית, ובשלב מסוים אף אוכלס על ידי חסרי בית באופן לא חוקי לזמן מה. בשנות התשעים המכון הלאומי למורשת החל בעבודות שיקום פעם נוספת ופתח משרד כרטיסים כדי לאפשר למבקרים להגיע למקום ובכך להזרים כסף לשימורו.
הערות שוליים

↑  Tourbet El Bey (Qantara) (אורכב 17.09.2012 בארכיון Wayback Machine)
↑  Adel Latrech, « Promenade dans les tourbas de Tunis », La Presse de Tunisie, 28 août 2010
1 2  "Discover Islamic Art - Virtual Museum - monument_ISL_tn_Mon01_12_fr". www.discoverislamicart.org. נבדק ב-2018-02-16.
↑  Prosper Ricard, Pour comprendre l'art musulman dans l'Afrique du Nord et en Espagne, ed. Hachette, Paris, 1924, p.218
↑  Tourbet El Bey (Qantara)
↑  Autour des morts (בצרפתית). Publication Univ Rouen Havre. 2001. ISBN 9782877756082.
↑  Tahar Ayachi, « Agir pour Tourbet El Bey », La Presse de Tunisie, 22 septembre 2008(הקישור אינו פעיל, July 2018)
תיבת דו-שיח

תיבת דו-שיח של Gedit, המציגה למשתמש שאלה - האם ברצונו לשמור את השינויים לפני סגירת הקובץ. מאפשרת לסגור ללא שמירה,  לחזור בו מהכוונה לסגור את הקובץ ולהשאיר את הקובץ פתוח או לשמור.
בממשק משתמש גרפי של מחשבים, תיבת דו-שיח (באנגלית: Dialog box) היא חלון המאפשר הדדיות או דיאלוג בין המשתמש האנושי לבין התוכנה. תיבת דו-שיח עשויה למסור מידע או לבקש מהמשתמש לבצע פעולה. תיבת דו-שיח מספקת למשתמש אמצעי להורות כיצד לבצע פקודה או להגיב לשאלה או התרעה.
תיבת דו-שיח עשויה להיות חלון מודאלי (המחייב את המשתמש להגיב לפני שתוחזר השליטה אל התוכנה שיזמה את הופעת התיבה) או בלתי-מודאלי, בתלות באינטראקטיביות הנדרשת.
הסוג הפשוט ביותר של תיבת דו-שיח הוא התרעה, המציגה מסר ודורשת שהמשתמש יאשר שהבחין במסר (לרוב באמצעות כפתור אוקיי) או יקבל החלטה אם לאשר פעולה או לבטלה. התרעות משמשות גם לחיווי על סיום מכוון או קריסה בלתי מכוונת של תוכנה או מערכת הפעלה (כמו למשל מסך המוות הכחול). מומחי שימושיות מבקרים התרעות כאלו, משום שאינן תורמות מידע שימושי למשתמש, אינן משיגות את המטרה המצופה - הגנה מפני שגיאות שנגרמו עקב פעולות הרסניות, וקיימות להן חלופות טובות יותר.