stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיל ישר-חט

| פיל ישר-חט |
| --- | --- |

תקופה
פליסטוקן
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: בעלי חדק
משפחה:: פיליים
סוג:: פלאולוקסודון
מין:: פיל ישר-חט
שם מדעי
 Palaeoloxodon antiquus ‏פלקונר & Cautley, 1847
תחום תפוצה


השוואה של פיל ישר חט לאדם ולמינים פיל אסייתי ישר-חט ופלאולוקסודון רקי
פּיל ישר-חַט (שם מדעי: Palaeoloxodon antiquus) הוא מין נכחד של בעל חדק קדום ממשפחת הפיליים שהיה נפוץ באירופה, המזרח התיכון ואסיה באמצע וסוף הפליסטוקן. באזור ארץ ישראל המין ניצוד על ידי ההומו ארקטוס עד שנעלם לפני כ-400,000 שנה. חוקרים מסוימים מאמינים שפרטים ממין זה הצליחו לשרוד בצפון סין עד ל-2000 או 3000 לפנה"ס.
סמוך לקיבוץ רבדים נמצאו בחפירה ארכאולוגית במחצבת רבדים עצמות של פיל ישר-חט אשר שימש ככל הנראה למזון עבור מין האדם שחי במקום, בני התרבות האשלית. ב-2022 ביולוג שיצא לסייר באזור גילה להפתעתו שן של פיל ישר-חט. החט, אשר השתמר כמעט בשלמותו, בן כחצי מיליון שנה ואורכו 2.5 מטרים.
הפיל היה גדול במקצת מהפיל האפריקני, התנשא לגובה של 3.9 מטר ושקל כ-6,000–7,000 ק"ג. חטיו היו ארוכים וישרים עם נטייה קלה כלפי מעלה. הרגליים היו ארוכות במקצת מרגלי הפיל המודרני. בעזרת לשון של כ-80 ס"מ והחדק הגמיש הפיל היה מסוגל לאחוז עלים עד לגובה של כ-8 מטר מעל האדמה.
הערות שוליים

↑  Man the Fat Hunter: The Demise of Homo erectus and the Emergence of a New Hominin Lineage in the Middle Pleistocene (ca. 400 kyr) Levant קישור
↑  Ji Li et al., The latest straight-tusked elephants (Palaeoloxodon)? “Wild elephants” lived 3000 years ago in North China. Quaternary International 2012. קישור
↑  הידיעה באתר רשות העתיקות
↑  ירון דרוקמן, חט של פיל, שחי לפני חצי מיליון שנה, התגלה באזור גדרה, באתר ynet, 31 באוגוסט 2022
ערך זה הוא קצרמרבנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בלט מריאינסקי

| --- | --- |
קרלוטה בריאנזה ופאבל גרדט מהבלט הקיסרי כנסיכה אורורה והנסיך דיזייר בפרמיירה של היפהפייה הנרדמת בשנת 1890
קרלוטה בריאנזה ופאבל גרדט מהבלט הקיסרי כנסיכה אורורה והנסיך דיזייר בפרמיירה של היפהפייה הנרדמת בשנת 1890
 תאריך הקמה:  1740 בקירוב
 רקדנים ראשיים:  טימור אשקרוב, אנדריי ירמקוב, יבגני איונצ׳קו, קימין קים, איגור קולב, דנילה קורסונצב, זאנדר פאריש, ולדימיר שקליארוב
 רקדניות ראשיות:  יקטרינה קונדארובה, יוליה מאחלינה, אוקסנה סקוריק, אלינה סומובה, ויקטוריה טרשקינה, דיאנה וישנבה
 מופעים בולטים:  אגם הברבורים, היפהפייה הנרדמת, ציפור האש, פטרושקה, הסילפידות, רומיאו ויוליה, שודד הים, מפצח האגוזים, ז'יזל,
 www.mariinsky.ru
בלט מריאינסקי (ברוסית: Балет Мариинского театра) היא להקת הבלט הקלאסית של תיאטרון מריאינסקי בסנקט פטרבורג, רוסיה. בלט מריאינסקי, שהוקמה במאה ה-18 ונודעה במקור בשם הבלט הרוסי הקיסרי, היא אחת מלהקות הבלט המובילות בעולם. בישראל וברחבי העולם בלט מריאינסקי ממשיכה להיות מוכרת גם בשמה הסובייטי לשעבר בלט קירוב. בלט מריאינסקי היא גם חברת האם של אקדמיית ואגאנובה לבלט רוסי , אחד מבתי הספר לבלט היוקרתיים והמובילים בעולם.
היסטוריה

בלט מריאינסקי הוקמה בשנות הארבעים של המאה ה-18, לאחר הקמת בית הספר לבלט הראשון ברוסיה בשנת 1738.
בית הספר לתיאטרון הקיסרי, כפי שהיה ידוע במקור, הוקם ב-4 במאי 1738, בארמון החורף בסנקט פטרבורג. זהו גלגולה הראשון של האקדמיה לבלט וגנובה של ימינו. מייסדו ומנהלו הראשון של בית הספר היה הכוריאוגרף הצרפתי ז'אן-באטיסט לאנדה, ומטרת יצירתו של בית הספר הייתה להכשיר רקדנים צעירים ולהקים איתם את להקת הבלט הרוסית הראשונה. קבוצת התלמידים הראשונה כללה שנים-עשר בנים ושתים-עשרה בנות.
מעט מאוד מידע קיים משנותיו המכוננות של חברת הבלט, עם זאת ידוע כי גם בית הספר וגם חברת הבלט נקשרו בשמותיהם, והפכו לבית הספר לבלט הקיסרי ולבלט הרוסי הקיסרי, שמות שהמשיכו לשמשם עד לביטולו של השלטון הקיסרי. בסוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19, הבלט הרוסי הקיסרי עלה במהרה לגדולה והיה מוכר בכמה מהשמות המשפיעים והמפורסמים ביותר בתולדות הבלט ובהם צ'ארלס דידלו, מארי טליוני, כריסטיאן יוהנסון, אנריקו צ'קטי, ז'יל פרו, פאני צ'ריטו וקרלוטה גריזי.
לאחר המהפכה הרוסית, ראתה ממשלת ברית המועצות בבית הספר ולהקת הבלט סמלים בלתי-רצויים של המשטר הצארי והחליטה לסגור את שניהם. להקת הבלט הייתה הראשונה שהוקמה מחדש, בשם הבלט הסובייטי. בית הספר נפתח מחדש לאחר מכן בשם בית הספר של המדינה לכוריאוגרפיה בלנינגרד, ושניהם נותרו במקומותיהם הקודמים.
לאחר ההתנקשות בחייו של המהפכן הבולשביקי סרגיי קירוב בשנת 1934, שונה שמו של הבלט הסובייטי לבלט קירוב, שם שלעיתים שוגים להשתמש בו עד היום. לאחר סיום המשטר הקומוניסטי, גם להקת הבלט וגם להקת האופרה בתיאטרון מריאינסקי נקשרו לתיאטרון בשמותיהם, והפכו לבלט מריאינסקי ולאופרה מריאינסקי ושתי החברות מנוהלות על ידי התיאטרון עצמו.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 להקת בלט ביצע מספר הצגות שבוימו על ידי בוריס אייפמן וזוכ להצלחה גדולה.
למרות שינויי שם מאוחרים ולחצי המהפכה הרוסית, בלט מריאינסקי של ימינו עדיין קשורה לבית הספר, שמכונה כיום אקדמיית ואגאנובה לבלט רוסי.
כיום

בלט מריאינסקי מוכרת כיום כאחת מלהקות הבלט הטובות בעולם, וכוללת למעלה מ-200 רקדנים, כולל להקת רזרבה ואמני דמויות. מנהל הלהקה הראשי הוא יורי פטייב.
בהיותו מתבסס על מודל התיאטראות אופרה / בלט המובילים האחרים כמו בית האופרה המלכותי בלונדון ולה סקאלה במילאנו, גם בלט מריאינסקי וגם אופרת מריאינסקי פועלות תחת ניהולו של תיאטרון מריאינסקי, כאשר ואלרי גרגייב משמש כמנהל אמנותי. גרגייב משמש גם כמנהל חברת האופרה. שתי החברות פועלות כיחידות נפרדות.
הלהקה

בלט מריאינסקי מורכב מהאמנים הבאים:
הלהקה > רקדנים ראשיים

| שם | לאום | מקום הכשרה | להקות אחרות |
| --- | --- | --- | --- |
| יקטרינה קונדארובה | רוסיה רוסיה | אקדמיית ואגאנובה לבלט רוסי |  |
| יוליה מאחלינה | רוסיה רוסיה | אקדמיית ואגאנובה | הבלט המלכותי הדני |
| אוקסנה סקוריק | אוקראינה אוקראינה | בית הספר לריקוד בפרם |  |
| אלינה סומובה | רוסיה רוסיה | אקדמיית ואגאנובה |  |
| ויקטוריה טרשקינה | רוסיה רוסיה | אקדמיית ואגאנובה | תיאטרון הבלט האמריקאי  |
| דיאנה וישנבה | רוסיה רוסיה | אקדמיית ואגאנובה | תיאטרון הבלט האמריקאי בלט תיאטרון לה סקאלה בולשוי בלט בלט האופרה של פריז |
| טימור אשקרוב | אזרבייג'ן אזרבייג'ן | בית הספר לריקוד באקו | להקת האקדמיה לבלט ואופרה הלאומי באזרבייג'ן |
| אנדריי ירמקוב | רוסיה רוסיה | אקדמיית ואגאנובה | בולשוי בלט |
| יבגני איונצ'קו | טורקמניסטן טורקמניסטן | אקדמיית ואגאנובה |  |
| קימין קים | קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית | האוניברסיטה הלאומית לאמנויות בקוריאה | תיאטרון הבלט האמריקאי  |
| איגור קולב | בלארוס בלארוס | בית הספר הלאומי לבלט בבלארוס | תיאטרון האופרה ברומא |
| דנילה קורסונצב | אוזבקיסטן אוזבקיסטן | בית הספר לריקוד האוזבקי | תיאטרון האקדמי לבלט קלאסי במוסקבה |
| זאנדר פאריש | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | בית הספר המלכותי לבלט | הבלט המלכותי האנגלי |
| ולדימיר שקליארוב | רוסיה רוסיה | אקדמיית ואגאנובה | הבלט המלכותי האנגלי  הבלט הלאומי של בוואריה |
| דניס מטביינקו (אמן אורח) | אודמורטיה אודמורטיה | אקדמיית ואגאנובה | הבלט הדני המלכותי תיאטרון הבלט מוסגורסקי בסנקט פטרבורג |
| אנדריי בטלוב (אמן אורח) | אוקראינה אוקראינה | בית הספר הלאומי למחול בקייב | להקת האופרה הלאומית באוקראינה האופרה שבצ'נקו באוקראינה |
הלהקה > סולנים ראשונים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| נדז'דה בטובה | אולסיה נוביקובה | אנטון קורסקוב |
| סופיה גומרובה | יקטרינה אוסמולקינה | אלכסנדר סרגייב |
| מריה חורבה | רנטה שקירובה | ניקיטה שצ'גלוב |
| אנסטסיה קולגובה | קריסטינה שפרן | פיליפ סטפין |
| אנסטסיה מטביינקו | ילנה יבסיבה | קונסטנטין זברב |
הלהקה > סולנים

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| מאי נגהיסה | ולריה מרטיניוק | רומן בליאקוב | אלכסיי טימופייב |
| יקטרינה צ'ביקינה | יאנה סלינה | יבגני קונובלוב | ואסילי טקאצ'נקו |
| נדז׳דה גונצ'ר | מריה שירינקינה | איוואן אוסקורבין | דייוויד זלייב |
| אלכסנדרה לוסיפידי | טטיאנה טקאצ'נקו | יורי סמקלוב | מקסים זיוזין |
אנסטסיה לוקינה:
הלהקה > אמני דמות ראשית

|  |
| --- | --- |
ילנה באז'נובה: איסלום באימורדוב
אולגה בליק: סוסלן קולייב
: ולדימיר פונומרב
: אנדריי יקובלב
הלהקה > קוריפה

|  |
| --- | --- | --- | --- |
| ויקטוריה בריליובה | אנסטסיה ניקיטינה | יבגני קונובלוב | דמיטרי פיחצ'וב |
| יוליאנה צ'רשקביץ' | ז'ניה אוסטרייקובסקיה | פיודור מורשוב | וסילי שצ'רבקוב |
| ז'ניה דוברובינה | אנסטסיה פטושקובה | אלכסיי נדביגה | אנדריי סולוביוב |
| יקטרינה איבאניקובה | זלטה ילינקה | גריגורי פופוב | איליה ז'יבוי |
סבטלנה איבנובה: 
ויקטוריה קרסנוקוצקיה:
מריוס פטיפה

במשך מספר שנים היה מריוס פטיפה מנהל הבלט של להקת הבלט הרוסי הקיסרי.  ב-11 במרץ 2018 נערך בבלט מריאינסקי אירוע גאלה פטיפה לחגיגות 200 שנה להיוולדו.
רקדנים בולטים

מיכאיל ברישניקוב
אנה פבלובה
רודולף נורייב
ואצלב ניז'ינסקי
נטליה דודינסקאיה
סבטלנה זאחרובה
גלינה אולנובה
נטליה מאקארובה
תמרה קרסבינה
אוליאנה לופטקינה
מתילדה קז'שינסקה
וחטנג צ'בוקיאני
תאודור קוזלוב
ולרי פנוב
הערות שוליים

↑  "Patrons gorging at Expo's culture banquet". Toronto Star - Toronto, Ont. Masters, John May 24, 1986 Page: F.3
↑  "Soloists of the ballet company". Mariinsky Theatre. נבדק ב-2017-01-02.
↑  Marking 200 years since the birth of Marius Petipa. Gala Concert, מריאינסקי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007441499705171  CiNii: DA16043589  ISNI: 0000 0001 2322 6369  LCCN: nr2002015720  MusicBrainz: 1548546e-7c6a-42d3-bd48-57be824f6a57  SUDOC: 027515745  VIAF: 151993742   WorldCat (עם VIAF): 151993742
דוד פרנק-קמנצקי

| --- | --- |

 לידה:  3 באוגוסט 1910 וילנה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  2 ביוני 1970 (בגיל 59) מוסקבה, ברה"מ 
 ענף מדעי:  פיזיקה 
 מקום קבורה:  בית הקברות דונסקויה החדש 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הפוליטכנית של טומסק 
 מנחה לדוקטורט:  ניקולאי סמיונוב 
 מוסדות:  המכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה 
 תלמידי דוקטורט:  Aleksandr Zamyatnin, Leonid Shulman 
 פרסים והוקרה:  פרס ברית המועצות  עיטור לנין  עיטור הדגל האדום של העמל 
 
דוד פרנק-קמנצקי (ברוסית: Давид Альбертович Франк-Каменецкий‏; 3 באוגוסט 1910, וילנה - 2 ביוני 1970, מוסקבה) היה פיזיקאי יהודי סובייטי, מומחה בפיזיקה גרעינית.
קורות חיים

דוד פרנק-קמנצקי נולד בשנת 1910 בוילנה (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום בליטא) למשפחה יהודית. אביו היה כימאי שבהמשך כיהן כפרופסור באוניברסיטה.
בעקבות אירועי מלחמת העולם הראשונה המשפחה עברה לאירקוטסק בה אביו החל לעבוד באוניברסיטה מקומית. לאחר סיום בית ספר דוד פרנק-קמנצקי למד במכון לטכנולוגיה בטומסק. לאחר קבלת תואר הוא החל לעבוד בתעשייה ובמקביל לימד באוניברסיטת אירקוטסק.
בתחילת 1935 פרנק-קמנצקי כתב מכתב לניקולאי סמיונוב בו תיאר מספר בעיות בתרמודינמיקה. כתוצאה מכך הוא הוזמן לעבוד במוסקבה. בשנים 1948–1956 פרנק-קמנצקי עבד בפרויקט בניית פצצה גרעינית סובייטית. על פעילות זו הוענק לו פעמיים פרס ברית המועצות.
בשנת 1957 בהזמנת איגור קורצ'טוב הוא עבר לעבוד במכון קורצ'טוב.
במקביל לעבודה במכון פרנק-קמנצקי עבד במכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה בה כיהן כפרופסור וראש קתדרה לפיזיקת פלסמה.
פרנק-קמנצקי היה מומחה במספר תחומים של חקר שריפה, פיצוץ, פיזיקת פלסזה ואסטרופיזיקה. ביחד עם יעקב זלדוביץ' הוא פיתח תאוריה התפשטות להבה בתערובת גזים. בנושא זה הם פרסמו מספר ספרים.
פרנק-קמנצקי נפטר בשנת 1970 מהתקף לב.
אחיו ויקטור פרנק-קמנצקי היה מינרלוגיה, פרופסור באוניברסיטת סנקט פטרבורג.
בנו מקסים פרנק-קמנצקי ביולוג, פרופסור באוניברסיטת בוסטון.
אופנוח

אופנוח טנדם
אופנוח - דגם קצר עם היגוי מתחת למושב
אופנוח תלת גלגלי עם היגוי מעל המושב
אופנוח (באנגלית: Recumbent bicycle) הוא סוג של אופניים שהרוכב עליהם נמצא בתנוחת ישיבה שעונה לאחור, ובדרך כלל הרגליים מלפנים.
מהירות האופנוח גדולה משל אופניים רגילים בגלל גרר נמוך ודחיפה יעילה יותר של הרגליים כאשר הגב נתמך במשענת. זו הסיבה ששיאי המהירות העולמיים מושגים באמצעות אופנוח מכוסה בכיסוי אווירודינמי. כיום שיא המהירות לרכיבה במישור הוא כ-130 קמ"ש באופנוח, וכ-73 קמ"ש באופניים רגילים[דרוש מקור].
ב-1937 זכה בתחרות איגוד האופניים הצרפתי רוכב אופנוח. הזכייה הביאה לאיסור על רוכבי אופנוחים להשתתף בתחרויות אופניים, מה שגרם לעצירה בהתפתחות הענף.
עיצוב

ישנם דגמים שונים אולם רוב הדגמים מיועדים לרכיב על כבישים. מספר הגלגלים משתנה, בדרך כלל בין שניים לשלושה, בדגמים השונים וכן תנוחת הישיבה שונה. הגלגל או זוג הגלגלים האחורי נמצא מאחורי גבו של הרוכב והגלגל או זוג הגלגלים הקדמי נמצא מתחת או לפני הדוושות (בדגמים קצרים) או אחריהן (בדגמים ארוכים יותר). ההיגוי מתבצע או בעזרת כידון הניצב לפני הרוכב, או מערכת היגוי מתחת למושב. קוטר גלגלי האופנוח לרוב קטן מקוטר גלגלי אופניים רגילים.
השוואה לאופניים רגילים > יתרונות האופנוח

נוחות: העדר לחץ על הגב התחתון, הידיים הצוואר והמפשעה.
מהירות: התנגדות נמוכה לאוויר בגלל גובה הרוכב על האופניים (במיוחד בדגמים בהם הרוכב כמעט שוכב על הגב).
יציבות: בניגוד לאופניים רגילים, אין סכנת התהפכות בעת בלימה באמצעות הבלם הקדמי, מכוון שמרכז הכובד נמוך מאוד. הנפילה הצידה הטבעית להם יותר, היא בטוחה יותר.
בטיחות: במקרה של תאונה הרגליים נמצאות מלפנים ולא הראש.
עקב הנוחות והעדיפות האווירודינמית ניתן לרכב מרחקים ארוכים במיוחד
השוואה לאופניים רגילים > חסרונות האופנוח

קושי בשמירה על שיווי משקל במהירות איטית. הדבר גורם לתחילת נסיעה קשה יותר וקושי בתמרון ברכיבה איטית.
צורת הרכיבה השונה מצריכה תקופת הסתגלות.
שדה הראייה קטן יותר עקב הישיבה הנמוכה
אורכם הגדול יותר של האופניים.
קושי מסוים בתחזוקה (מכלולים לא סטנדרטיים)
לא ניתן לרכב עם תיק גב (פתרונות אחרים קיימים)
ראו גם

אופני טנדם
אופני יד
סנונית מערות

| סנונית מערות |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
משפחה:: סנוניתיים
סוג:: סנונית קרופיס
מין:: סנונית מערות
שם מדעי
 Cecropis daurica ‏Laxman, 1769
תחום תפוצה


סנונית מערות (שם מדעי: Hirundo daurica) היא מין של ציפור שיר ממשפחת הסנוניתיים. אורכה מגיע ל-19-14 ס"מ ומוטת הכנפיים שלה היא 32-24 ס"מ.
צורה

סנונית המערות דומה לסנונית הרפתות בצורה שלה ובגודל שלה, בכנפיה הכהות שצבען שחור מבריק ובנוצות הזנב החיצוניות הארוכות, אך נבדלת ממנה בצבע הלבן-ערמוני, בצוואר בהיר ובהיעדר הסינר השחור על החזה.
תחום תפוצה

סנונית המערות נפוצה בדרום אירופה וסביב אגן הים התיכון, ומשם מזרחה עד לדרום-מזרח אסיה.
תחום תפוצה > בישראל

נדידת הסתיו נמשכת מאמצע יולי עד אמצע נובמבר, כשהשיא בספטמבר, נדידת האביב מתחילה באמצע פברואר והיא נמשכת עד ליוני, כשהשיא במרץ-אפריל.
הסנונית בישראל מקייצת ומקננת והיא מצויה בצפון ובמרכז.
מזון

כאשר היא בתעופה בגובה רב יחסית היא נוהגת לצוד חרקים.
קינון

הקן שלה בנוי מבוץ ורוק, צורתו כצורת אגרטל כדורי ומשקלו יכול להגיע לקילוגרם.
את הקנים היא בונה במרחק של כמה מאות מטרים מקנים אחרים. דוגמה למקומות: תלוי על מדף הסלע במערה, במבנים נטושים ואפילו במגורי אדם.
לקן צורת אגרטל כדורי שקוטרו כ-20 ס"מ ואורכו עם פרוזדור הכניסה כ-25 ס"מ. הקן נבנה על ידי שני בני הזוג. משך הבניה ארוך ויכול להגיע לחודש ימים. פנים הקן מרופד בנוצות. לקן פתח אחד אינו מאפשר לנחשים להגיע לקן כיוון שהנחש אינו יכול לטפס רק אנכית ולא אופקית.
הסנוניות נוטות לחזור לקן שבנו בעונות הרבייה הבאות. https://www.yardbirds.org.il/show_bird/55
הערות שוליים

↑  סנונית מערות באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3  Hirundo daurica | המארג, באתר www.hamaarag.org.il
1 2  הציפורים המדריך השלם לציפורי אירופה וישראל, הוצאת הקיבוץ המאוחד
1 2  מגדיר הציפורים של ישראל - סנונית מערות, באתר פורטל צפרות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565863205171
פירופיליט

| --- | --- |

בלוק של פירופיליט
 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  Al2Si4O10(OH)2
 מערך קריסטלוגרפי:  מונוקליני או טריקליני
 צורת הגביש:  מקבצים בצורת כוכב קורן, גושים סיביים או לוחיים.
 צבע:  לבן, חסר צבע, אפור, צהוב או ירקרק. תחמוצות של ברזל יכולות ליצור כתמים חומים על פניו.
 ברק:  שמנוני עד עמום. פנינתי על משטחי הפצילות.
 שקיפות:  שקוף למחצה עד אטום.
 פצילות:  מושלמת בכיוון אחד
 שבירה:  בלתי שווה עד לוחית
 קשיות:  1.5-1 בסולם מוס
 משקל סגולי:  2.85-2.65
 שרטוט:  לבן
 מידע נוסף:  מגע שמנוני ייחודי
 מינרלים נלווים:  קוורץ, אלביט, גבס, כלוריט, קיאניט, נציצים ומינרלים רבים אחרים
פּירוֹפִילִיט הוא מינרל סיליקטי ממשפחת הפילוסיליקטים (סיליקטים במבנה בצורת לוחיות) השייך לקבוצת הסמקטיט במשפחת מינרלי החרסית. הוא מופיע בשתי צורות מובחנות, במקבץ עלעלי או כגושים חסרי צורה. לא ניתן לראות בטבע את הגבישים המרכיבים אותו.
לצורה העלעלית יש את ברק אם הפנינה המודגש בשל הפצילות המושלמת המקבילה לשטח הפנים של המינרל. הלוחיות המרכיבות אותו ניתנות לכיפוף אך אינן גמישות ובדרך כלל מסודרות בתבנית קרניים היוצאות ממרכז משותף בקבוצות דמויות מניפה או כדוריות. אם מחממים סוג זה באש ישירה הוא משיר את העלעלים ומתנפח לממדים גדולים פי כמה מנפחו המקורי. מגלה תופעה זו, הכימאי רודולף הרמן (Rudolf Hermann‏ 1879-1805) שפעל במוסקבה, הוא שנתן ב-1829 למינרל את השם "פירופיליט". מקור השם ביוונית, "פּיר" היא אש ו"פילון" היא עלה. צבעם של שני הסוגים הוא לבן, ירוק חיוור, ירקרק או צהבהב. שני הסוגים רכים מאוד (1.5-1 בסולם מוס) ושמנוניים למגע. שני הסוגים דומים לכן לטלק.
שימושים

נהוג להשתמש בפירופיליט כתוספת לקרמיקה על מנת להקטין את ההתרחבות בחום, כתוספת ללבנים חסינות אש, בייצור קוטלי חרקים, בצבעים ובמבודדי חשמל. בגושים של פירופיליט אותם כורים בדרום אפריקה נעשה שימוש כאבן בניין וכאבן למצבות. כמו גם לגילוף קישוטים וכלים. בסוג הפירופיליט הגושי נעשה שימוש כגיר לכתיבה על לוח או כגיר בשימוש חייטים לסימון מידות על בגדים וכאמצעי למנוע הדבקות של צמיג פנימי לצמיג חיצוני של אופניים לאחר תיקון נקר בגלגל.
הסינים נהגו לגלף מסוג זה פסלונים קטנים וקישוטים מסוגים שונים. מינרלים רכים גושיים אחרים (סטיאטיט (steatite) ופיניט (pinite)) ששימשו גם הם לגילוף אצל הסינים נכללים יחד עם הפירופיליט תחת המונחים אגלמטוליט (agalmatolite) ופגודיט (pagodite). בשל הדמיון לטלק יש הנוהגים לכנות סלעים הבנויים מסוג זה בשם אבן־סבון (Soapstone), אך זוהי טעות. אבן־סבון היא אבן הבנויה בעיקר מטלק שהייתה בשימוש נרחב אצל הסינים לשם גילוף ויש לה מגע של סבון (מכאן שמה), אבל במגע באבן הבנויה מפירופיליט אין תחושה של סבון.
פלדת כרום-ונדיום

| --- | --- |
 מרכיבים:  ברזל, פחמן, מנגן, צורן, כרום, ונדיום
 
פלדת כּרוֹם-וַנַדיוּם (סימן Cr-V או CrV; דרגות פלדה SAE מסדרת 6000, משווקת לעיתים קרובות כ"כּרום ונדיום") היא קבוצה של סגסוגות פלדה המשלבות פחמן (0.50%), מנגן (0.70–0.90%), צורן (0.30%), כרום (0.80–1.10%) וונדיום (0.18%). ניתן להשתמש בצורות מסוימות כפלדה מהירה. כרום וגם ונדיום הופכים את הפלדה למתאימה יותר להתקשות. כרום גם עוזר להקטין שחיקה, חמצון וקורוזיה. כרום ופחמן יכולים שניהם לשפר את הגמישות.
הערות שוליים

↑  "Duro Metal Products & Indestro Manufacturing, Page 6". Alloy Artifacts. 6 באוקטובר 2015. נבדק ב-3 ביולי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Efunda (Retrieved September 30, 2012):
↑  "Chromium-Vanadium Steels". אורכב מ-המקור ב-29 באוקטובר 2012. נבדק ב-30 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "vanadium steel". farlex.com/. נבדק ב-30 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כתב עברי רהוט

| אותיות דפוס עבריות / אותיות כתב יד עבריות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| א /  | ב /  | ג /  | ד /  | ה /  | ו /  | ז /  | ח /  | ט /  |
| י /  | כ /  | ך /  | ל /  | מ /  | ם /  | נ /  | ן /  | ס /  |
| ע /  | פ /  | ף /  | צ /  | ץ /  | ק /  | ר /  | ש /  | ת /  |
חתימה המיוחסת לרבי ישראל בעל שם טוב
כתב רהוט עברי, כתב יד עברי או כתב עגול בספרות התורנית היהודית מכונה גם כתב מְשִיטָא הוא אלפבית עברי חלופי המשמש בעיקר לכתיבה מהירה, לצד הכתב המרובע (האלפבית התקני של העברית ושפות יהודיות אחרות), המשמש בעיקר לדפוס. הכתב הרהוט מתאפיין בקווים מעוגלים, והוא נפוץ מאוד בכתבי יד לא-מודפסים. מהירות הכתיבה בכתב רהוט מתקבלת בשל העובדה שכמעט כל האותיות נכתבות במשיכת קולמוס אחת.
כתב רהוט נלמד ביסודי לאחר שתלמידים הכירו את הא"ב, ולמדו לכתוב בכתב דפוס.
כתב רהוט הוא ייחודי לכל אדם, בשל כך ניתן לזהות זיופי חתימות ומסמכים על סמך הבדלים דקים בין הכתב המקורי לכתב הַמזַיֵּף, המנסה לכתוב כמה שיותר דומה אליו.
אטימולוגיה

המקור האטימולוגי של המילה "רהוט" הוא ארמית השורש הארמי ר-ה-ט קרוב אל השורש ר-ו-ט, שקיים בעברית בתצורה ר-ו-ץ, והוא נקרא כך משום שבכתב רהוט משתמשים כשכותבים מהר. מכאן, רהוט משמש גם במשמעות של שפה קולחת, דיבור שוטף ללא מעצורים, ושפה נאה.
בלועזית מכונה הכתב "קורסיבי" (מלטינית - "לרוץ").
הכתב הרהוט האשכנזי

לאותיות הכתב העבריות היה חלק בכתיבה בת מעל 1,000 שנים ביידיש באותיות העבריות בקהילות יהודיות אשכנזיות באירופה. בניגוד לשפה העברית שהייתה שפת קודש, שבה בעיקר נקראו טקסטים, וכמעט שלא נכתבו על ידי העם הפשוט, הייתה שפת היידיש שפה חיה ונושמת במשך מעל 1,000 שנה. בשפת היידיש נכתבו רוב הטקסטים בחייהם של היהודים במרכז ובמזרח אירופה. מעבר לשימוש ביידיש לספרים, מאמרים ופרסומים, נעשה שימוש בשפה גם לצרכים רבים אחרים, חלקם "פורמליים" וחלקם פחות, החל משימוש בפתקים, בהודעות, וכלה בכתיבת מכתבים – זו הייתה צורת התקשורת היחידה בימי הביניים, לאורך מאות שנים. בכל אותו זמן ממושך היה כתב היד מקביל לכתב ה"פורמלי" של העברית, שהופיע בעיקר בדפוס. זה מקור שמם גם כיום" אותיות "דפוס" לעומת אותיות "כתב".
באות אל"ף ניכר דמיון גרפי של הכתב לאות המקבילה בכתב העברי העתיק, כתב דַעַץ.
הכתב הרהוט הספרדי

ישנו גם כתב רהוט (=כתב יד) ספרדי המכונה סוליטריאו, המכונה גם כתב חצי קולמוס.  כתב זה מוקדם יותר לכתב הרהוט האשכנזי. גם כיום משתמשים בו רבנים ותלמידי חכמים שעלו מארצות המזרח.
ראו גם

הכתב העברי הקדום
כתב רש"י
הערות שוליים

↑  מלי קדוש, הזיוף המושלם, באתר "חוכמת הכתב", ‏10 באוגוסט 2019
↑  טל חגג רוקח, השוואה על סמך מסמך מצולם, האם ניתן?, באתר "גרפולוגיה משפטית"
| כתב עברי |
| --- | --- | --- |
| מערכות אלפבית | אלפבית פרוטו-כנעני • אלפבית פיניקי • אלפבית עברי עתיק  • אלפבית ארמי • אלפבית עברי |  |
| וריאציות של אלפבית עברי | כתב רש"י • כתב סת"ם • כתב רהוט • סוליטריאו |  |
| שונות | כתיב עברי • ליטון של עברית • טעמי המקרא • אותיות מנצפ"ך • גרש • אם קריאה • הגיית העברית • גימטריה |  |
| ניקוד | ניקוד טברני • ניקוד בבלי • ניקוד ארץ־ישראלי • ניקוד ארצישראלי-טברני • ניקוד שומרוני • ניקוד העברית בת ימינו • כתיב מלא |  |
| גופנים עבריים | דוד • אריאל • פרנק-ריהל • קורן • מרים • נרקיס • חיים • דרוגולין • הדסה • הצבי • כתב רש"י • סת"ם • שלום • ירושלמי • וילנא • אלף |  |
| אלפבית עברי | א • ב • ג • ד • ה • ו • ז • ח • ט • י • כ • ל • מ • נ • ס • ע • פ • צ • ק • ר • ש • ת |  |
| שפות הנכתבות בכתב עברי | עברית • ארמית • יידיש • ערבית יהודית • לאדינו |  |
שמות של קרבנות שנרצחו בפרעות ת"ח ת"ט, מסמך בעברית בכתב רהוט (כתב יד) משנת 1648. מתצוגת המוזיאון לתולדות יהודי פולין.
דף מתוך "ספר הברית", שנחתם בוורשה על ידי חברי "מנוחה ונחלה", מייסדי רחובות. מסמך בעברית בכתב רהוט (כתב יד) משנת 1890 (המסמך המקורי מוצג בארכיון העיר רחובות).
סנידין

| --- | --- |

 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  KAlSi3O8
 מערך קריסטלוגרפי:  מונוקליני
 צורת הגביש:  גבישים דמויי תיבה עד 50 ס"מ, לגביש הטיפוסי חתך מלבני או ריבועי. גם כפנוקריסטים מעוגלים בסלעים וולקניים. גבישים מחטיים בתוך ספרוליטים. גבישים תאומים נפוצים בסנידין.
 צבע:  חסר צבע, לבן שמנת, לבן אדמדם, לבן-צהבהב, צהוב, אפור
 ברק:  זגוגי עד עמום עקב בליה, פנינתי על משטחי פצילות
 שקיפות:  שקוף עד שקוף למחצה
 פצילות:  מושלמת במישור אחד וטובה במישור שני, יוצרת מנסרות של זווית כמעט ישרה.
 שבירה:  בלתי שווה או דמוית קונכייה
 קשיות:  6 בסולם מוס
 משקל סגולי:  2.56-2.53
 שרטוט:  לבן
 מינרלים נלווים:  קוורץ, פלגיוקלז נתרני, מוסקוביט, ביוטיט, הורנבלנדה, מגנטיט
סנידין הוא מינרל השייך למשפחה של מינרלים בקבוצת הפלדספטים (פצלות השדה) המכילים אשלגן.
פצלת שדה אשלגנית

קבוצת פצלות השדה שהסנידין הוא חלק ממנה מכילה מינרלים טקטוסיליקטים - סיליקטים במבנה מרחבי. כמו הקוורץ, בנויים מינרלים אלה מארבעה ארבעונים, אלא שבעוד שבקוורץ כל הארבעונים בנויים מ-SiO4, בפצלת השדה מחליף אטום אלומיניום את אטום הצורן באחד הארבעונים. משום שהצורן הוא ארבע־ערכי בעוד שהאלומיניום הוא שלוש־ערכי נדרש פיצוי חשמלי. בסנידין הפיצוי החשמלי בא בצורת קטיון אשלגן.
קיימים בטבע שלושה פולימורפים (סוגים בעלי הרכב כימי זהה, אך בעלי מבנה שונה) של פצלות השדה המכילים אשלגן: סנידין, אורתוקלז ומיקרוקלין. לכולם אותה נוסחת מבנה כימי: KAlSi3O8,‏ והם מכונים באנגלית בשם הכללי K-Spar (הסימון הכימי לאשלגן וקיצור המילה האנגלית לפצלת השדה - Feldspar). ההבחנה בין הפולימורפים בלי מכשור מעבדה, כדוגמת סריקה באמצעות קרני רנטגן, אינה פשוטה. המיקרוקלין יכול להופיע לעיתים בגוון ירוק (מינרל המכונה אמאזוניט) ולעיתים מופיעה בו תופעה של גבישים תאומים בצורת לוחיות מקבילות, אבל האמצעי המזהה הכמעט יחיד הוא המסלע בו מוצאים את המינרל. מכיוון שכל אחד מהסוגים מתגבש בטמפרטורה אחרת הסלע שייווצר יהיה שונה. הסנידין מתגבש בחום גבוה של מעל ל-900°C, ולכן מופיע בסלעים שנוצרו תוך כדי התקררות מהירה, בעיקר בסלעים וולקניים פלסיים כדוגמת אובסידיאן, ריוליט וטרכיט. האורתוקלז מתגבש בחום שבין 900°C ל-500°C, ומופיע בסלעים שהתקררו לאט יותר כדוגמת גרניט וסיאניט. המיקרוקלין מתגבש בטמפרטורות של ל-400°C ומטה ומופיע בסלעים שהתקררו לאט כמו גרניט סיאניט ובפגמטיטים.
משום שהסנידין מתגבש בטמפרטורות גבוהות, קיימת רמת אי סדר גבוהה בצורת הסידור של אטומי הצורן והאלומיניום, והתוצאה - התגבשות במערכת גבישית המונוקלינית. רמת הסדר עולה באורתוקלז, המתגבש אף הוא במערכת הגבישית המונו קלינית. המיקרוקלין, המתגבש בטמפרטורות הנמוכות אף יותר, ולכן רמת הסדר בו היא הגבוהה ביותר, מתגבש במבנה הטריקליני שהוא בעל הסימטריה הנמוכה יותר.
בשל החום הגבוה והקירור המהיר, יכול הסנידין להכיל יותר נתרן במבנה מאשר שני הפולימורפים האחרים המתייצבים בטמפרטורות נמוכות יותר. בין הסנידין לאלביט (NaAlSi3O8) מתקיימת שורה איזומורפית (תרכובות אנלוגיות בהרכבן). המינרל המצוי באמצע השורה קרוי אנורתוקלז, אף הוא K-Spar (כלומר פצלת שדה אשלגנית) ובו יש בין 10% ל-36% נתרן. לעיתים מתרחש תהליך הפרדה בין המינרלים שבשורה (באנגלית Exsolution) והתוצאה היא קריפטופרטיט שאותו ניתן לראות בתמונות של מיקרוסקופ אלקטרוני סורק