stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פירופיט
הערות שוליים

↑  W. Schulze; E.D. Schulze; I. Schulze & R. Oren (2001). "Quantification of insect nitrogen utilization by the venus fly trap Dionaea muscipula catching prey with highly variable isotope signatures". Journal of Experimental Botany. 52 (358): 1041–1049. doi:10.1093/jexbot/52.358.1041. PMID 11432920.
↑  Leege, Lissa (19 באוגוסט 2002). "How does the Venus flytrap digest flies?". Scientific American. נבדק ב-2008-08-20. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hickley K.I., Kaplan H., Van Wyk E., Renteria J.L., Boatwright J.S. (2017) Invasive potential and management of Melaleuca hypericifolia (Myrtaceae) in South Africa. South African Journal of Botany, 108:110-116. https://doi.org/10.1016/j.sajb.2016.10.007
↑  Jose, Shibu; Jokela, Eric J.; Miller, Deborah L. (2006),  Jose, Shibu; Jokela, Eric J.; Miller, Deborah L. (eds.), "The Longleaf Pine Ecosystem", The Longleaf Pine Ecosystem: Ecology, Silviculture, and Restoration, Springer Series on Environmental Management (באנגלית), New York, NY: Springer: 3–8, doi:10.1007/978-0-387-30687-2_1, ISBN 978-0-387-30687-2, נבדק ב-2022-10-24
↑  Shi, Chao; Wang, Shuo; Cai, Hao-hong; Zhang, Hong-rui; Long, Xiao-xuan; Tihelka, Erik; Song, Wei-cai; Feng, Qi; Jiang, Ri-xin; Cai, Chen-yang; Lombard, Natasha (בפברואר 2022). "Fire-prone Rhamnaceae with South African affinities in Cretaceous Myanmar amber" (PDF). Nature Plants (באנגלית). 8 (2): 125–135. doi:10.1038/s41477-021-01091-w. ISSN 2055-0278. PMID 35102275. {{cite journal}}:  (עזרה)
עץ סקוויה נאה חי שחלקו נשרף לפני מעל 100 שנים
יאקימוצ'י

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מוצ׳י 
 מוצא:  יפן 
 
יאקימוצ'י (באנגלית: Yakimochi) הוא מוצ'י בגריל או צלוי או עוגת אורז כתושה.
מאפיינים

באופן מסורתי, יאקימוצ'י מוכן באמצעות גריל פחמים קטן, אך בזמנים המודרניים ניתן להשתמש בגריל גז. הזמן המסורתי לאכילת יאקימוצ'י טרי הוא בתקופת ירח הסתיו. מקובל ללגום סאקה במקביל.
בתקופת מייג'י, היה נהוג לאכול יאקימוצ'י באזורים הכפריים של יפן, וגרסאות היסטוריות הכילו לא רק אורז, אלא גם דגנים אחרים כמו דוחן, שעורה, קמח חיטה וקליפות אורז. גרסה ממחוז ניאיגטה שנאכלה באזורים הרריים השתמשה בקליפות אורז וקמחי דגנים אחרים להכנת בצק, ממולא בירקות ומבושל במיסו.
משמעויות

יאקימוצ'י הוא גם שם נרדף ל"קנאה", שנגזרה ממשחק חיזוי אהבה.
במשחק, שני מוצ'י נועדו לייצג ילד וילדה, ובזמן שהם מבשלים, התפשטות המוצ'י מציינת מי יעשה את הצעד הרומנטי הראשון.
וריאציות

ניתן להכין יאקימוצ'י בכמה דרכים:
"איזוביאקי (Isobeyaki) יאקימוצ'י" (ביפנית:磯辺焼き) הוא יאקימוצ'י שנצלה ברוטב סויה ולאחר מכן עטוף באצות נורי .
"אבקווה (Abekawa) יאקימוצ'י" הוא מוצ'י צלוי שהושרה במים חמים ולאחר מכן מכוסה בתערובת של סוכר וקינקו, סוג של אבקת שעועית.
הערות שוליים

↑  Rath, Eric C. (2016-09-15). Japan's Cuisines: Food, Place and Identity (באנגלית). Reaktion Books. p. 75. ISBN 978-1-78023-691-9.
↑  Smil, Vaclav; Kobayashi, Kazuhiko (2012-08-24). Japan's Dietary Transition and Its Impacts (באנגלית). MIT Press. p. 11. ISBN 978-0-262-30446-7.
↑  Joya, Mock (2006). Japan And Things Japanese (באנגלית). Routledge. ISBN 978-1-136-22186-6.
מסילת הרכבת רפיח – באר שבע

| --- | --- |

בניית סוללת הרכבת מעל נחל הבשור (ואדי שלאלה) על ידי הבריטים ב-1917
 מידע כללי
 מדינה:  המנדט הבריטי
 עיר:  רפיח, באר שבע
 מפעיל:  הרכבת הצבאית לארץ ישראל בריטניה
 מידע על ההקמה
 חברה בונה:  הרכבת הצבאית לארץ ישראל
 התחלת בנייה:  1917
 פתיחת המסילה:  8 במאי 1918
 סגירת המסילה:  1927
 מידע על המסילה
 תחילת המסילה:  רפיח
 סיום המסילה:  באר שבע
 סוג המסילה:  נוסעים
 אורך המסילה:  60 ק"מ
 רוחב המסילה:  143.5 ס"מ
 מסלולים:  1
 מספר התחנות:  5

רשימת התחנות
רפיח, שיח' נוראן, אימרה, כארם ותחנת הרכבת הישנה בבאר שבע
 תרשים המסילה
 
 מסילת הרכבת רפיח - באר שבע ביחס לקוי החזית של הבריטים והטורקים ב-1917 לקראת הקרב השלישי על עזה
 
מסילת הרכבת רפיח–באר שבע הייתה שלוחה של מסילת הרכבת הצבאית הבריטית שנסללה במלחמת העולם הראשונה (בין השנים 1916–1918) מקנטרה שבגדה המזרחית של תעלת סואץ (בצפון חצי האי סיני) לעזה ולחיפה. הקטע רפיח-באר שבע, שאורכו כ-60 ק"מ, נסלל בשנים 1917–1918 על מנת לתמוך, לוגיסטית, במאמץ המלחמתי הבריטי לכיבוש הארץ. הוא הוסב לשימוש אזרחי עם תום המלחמה והמשיך לשרת את תושבי הארץ עד לביטולו ב-1927 עקב היעדר כדאיות כלכלית.
רקע היסטורי

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה שלטו בארץ הטורקים העות'מאנים, שהצטרפו לציר של גרמניה ואוסטרו-הונגריה. בשנתיים הראשונות של המלחמה (1914–1915) ניהלו את המלחמה בסיני מול הכוחות הבריטים. לאחר ההפסד בקרב רומני ב-1916 נסוגו הטורקים והתבצרו בעזה כשבמקביל כובשים הכוחות הבריטים בסיוע "חיל המשלוח המצרי" (Egyption Expeditionary Force) את רפיח (ינואר 1917) ואת דיר אל בלח (פברואר 1917). עד אפריל 1917 כשלו הבריטים בשני ניסיונות לכבוש את עזה (קרב עזה הראשון וקרב עזה השני) ונאלצו לייצב קו חזית בין עזה ובאר שבע ולהיכנס למלחמת חפירות מול הטורקים.
ההתארגנות למערכה בנגב

לאחר המפלה בקרבות הראשונים על עזה והחלטתו של הגנרל אלנבי להפנות את מאמץ ההבקעה של הקו העות'מאני מגיזרת החוף-העיר עזה, מזרחה לכיוון באר שבע החל חיל המשלוח המצרי (1916) בהתארגנות ותגבור כוחותיו לקראת המשך המערכה. התארגנות זו כללה עבודות תשתית כמו סלילת דרכים ומסילות רכבת, הנחת צינורות להולכת מים, ניקוי בארות, חפירת מוצבים ותעלות קשר ועוד.
סלילת קו הרכבת

אחד האמצעים המרכזיים לתמיכה לוגיסטית בכוחות הלוחמים הייתה מסילת הרכבת שנסללה מרפיח מזרחה בקרבת קו החזית. המסילה נבנתה בשלבים על פי הצרכים הלוגיסטים והתקדמות הכוחות הבריטים. המסילה תוכננה על ידי מהנדסי הרכבת הצבאית לארץ ישראל (באנגלית: Palestine Military Railways, ר"ת P.M.R, לימים הרכבת המנדטורית) הבריטים. העבודה עצמה בוצעה על ידי גדודי עבודה מצריים:
סלילת הקו, ברוחב תיקני 143.5 ס"מ, החלה במאי 1917 ברפיח (שם הייתה תחנת הרכבת הראשונה). המקטע הראשון שהושלם היה מרפיח דרך שיח' נוראן (בקרבת קיבוץ מגן), שם הוקמה תחנת הרכבת השנייה, למעיינות הבשור (שנקראו אז מעיינות שלאלה).
ב-28 באוקטובר 1917 הושלמה הארכת המסילה עד אימרה (Imara) (היום קיבוץ אורים) שם נבנתה תחנת הרכבת השלישית.
ב-3 בנובמבר 1917 הושלמה הארכת המסילה עד כארם (Karm) (מדרום מזרח לאופקים) שם נבנתה תחנת הרכבת הרביעית. בנקודה זו נעצרה הסלילה עד כיבוש באר שבע. בתחנה זו רוכזה אספקה לקראת המשך ההתקדמות מזרחה.
לאחר כיבוש באר שבע ב-31 באוקטובר 1917 הוארכה המסילה מכארם, התחברה בסמוך לביר אבו רקייק (שדה תימן) למסילה הטורקית לבאר שבע והמשיכה מכאן עד תחנת הרכבת הישנה בבאר שבע וסלילתה הסתיימה ב-3 במאי 1918. ב-8 במאי 1918 יצאה הרכבת הראשונה בין רפיח ובאר שבע.
המסילה מרפיח נסללה ברוחב תקני של 143.5 ס”מ וכדי לאפשר שילוב של קרונות וקטרים טורקים, שתוכננו לרוחב מסילה של 105 ס”מ, הוסיפו הבריטים פס שלישי למסילה התקנית (מבאר שבע ועד נקודת הפיצול בביר אבו רקייק) דבר שאיפשר שימוש בציוד בריטי וטורקי בו זמנית. הסדר זה נמשך עד 1919 ואז פורקה המסילה הצרה והמשך התנועה על הקו נעשה רק עם ציוד התואם לתקן הבריטי (143.5 ס"מ).
השלוחה לחרבת חשיף

במקביל לעבודות הסלילה על הקו הראשי לכארם, סללו הבריטים שלוחת רכבת דרומה ממעיינות הבשור. שלוחה זו נסללה ברוחב תקני (143.5 ס"מ) דרומה לאורך הגדה המערבית של נחל הבשור (אז נקרא נחל עזה) עד קמלה (אל גמלי) (Al Gamli) שם הוקמה תחנת הרכבת החמישית. בנקודה זו התחלפה המסילה התקנית במסילה צרה (60 ס"מ) שחצתה את ערוץ נחל הבשור והמשיכה מזרחה עד חרבת חשיף.
אחרית הקו

לאחר סיום המלחמה המשיכה הרכבת לנוע על הקו בתדירות של 3 פעמים בשבוע. ב-1927 החליטו רשויות הרכבת לסגור את הקו עקב חוסר כדאיות כלכלית. לאחר סגירת הקו פורקה המסילה על מנת להשתמש בה למטרות אחרות. רוב תוואי הרכבת עבר בשטחים שהפכו, עם השנים, לחקלאיים והעיבוד החקלאי מחק את רוב הממצאים בשטח.
אתרים ותחנות לאורך המסילה

על אף הזמן שעבר ניתן עדיין לראות מספר אתרים הקשורים לרכבת (בעיקר במעברי נחלים ובאדמות שאינן מעובדות):
אתרים ותחנות לאורך המסילה > תחנת שיח' נוראן

מערבית לקיבוץ מגן, בקרבת הגבול עם רצועת עזה נמצאים מתקני המים של תחנת שיח' נוראן. במקום 2 מבנים ששימשו לאגירת מים לקטרים וכן מתקנים הקשורים להם.
אתרים ותחנות לאורך המסילה > הגשר על נחל הבשור

הגשר נבנה מעל נחל הבשור (ליד מעיינות הבשור). בערוץ הנחל השתמרו יסודות הגשר. במסגרת שחזורו נבנה גשר עץ על חלק מהנחל והוצבו במקום חלקים ממסילת הרכבת (על שתי הגדות) וכן הוצב במקום קרון אופייני לתקופה שהרכבת פעלה. בגלל רוחב הנחל ואופי השטח המחורץ (שאינו מאפשר עיבוד חקלאי) השתמר קטע ארוך מסוללת הרכבת מצידו המערבי של הנחל. קטע זה כולל חפיר באורך של כ 200 מטר וכן 2 מבתרים בגבעות הלס. הגשר הוכרז כאתר מורשת מטעם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
אתרים ותחנות לאורך המסילה > הגשר על נחל אופקים

הבריטים בנו גשר ברזל מעל נחל אופקים. הגשר משולב בפארק סיירת שקד והוכרז כאתר מורשת מטעם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
אתרים ותחנות לאורך המסילה > המקטע בין נחל אופקים לשדה תימן

תוואי השטח ממערב לגשר על נחל אופקים כולל גבעות נמוכות וערוצי נחלים מה שאילץ את הבריטים לחפור חפירים ולבנות סוללות לאורך כ-8 ק"מ (עד החיבור למסילה הטורקית לבאר שבע). מאחר שהתוואי אינו שימושי לחקלאות, נשתמר רוב תוואי המסילה כולל כ 6-7 חפירים וכמספר הזה סוללות עפר. כמו כן נשתמרו מספר שרידים של גשרים כשבולט ביניהם הגשר מעל נחל חצרים שרובו הגדול השתמר. חלקו המזרחי של מקטע זה עובר במחנה צבאי אליו אין גישה.
גלריה

גשר הרכבת מברזל מעל נחל אופקים
גשר הרכבת מעל נחל פטיש
קטע משוחזר מגשר הרכבת מעל נחל הבשור
תחנת הרכבת שיח' נוראן
במרכז התמונה, מימין לשמאל, שרידי תוואי מסילת הברזל רפיח-באר שבע
סוללת הרכבת ממערב לנחל הבשור והמבתר הדרומי (תמונה מכיוון צפון)
הגשר מעל נחל חצרים (מדרום לשדה תימן)
ראו גם

הרכבת בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה
מסילת הדרום
לינדה פיורנטינו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 במרץ 1958 (בת 66) פילדלפיה, פנסילבניה
 שם לידה:  Linda Fiorentino 
 סוגה מועדפת:  קומדיה מותחן מותחן ארוטי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1985–2010 (כ־25 שנים)
 עיסוק:  שחקנית קולנוע
 מקום לימודים:  קולג' רוזמונט (אנ')
 יצירות בולטות:  מטורף עלייך שיגעון של לילה גברים בשחור 1 דוגמה
 בן זוג:  ג'ון ביירום (אנ')
 http://www.lindafiorentino.com
 פרופיל ב-IMDb
 
קלורינדה "לינדה" פיורנטינו (באנגלית: Clorinda "Linda" Fiorentino;‏ נולדה ב-9 במרץ 1958) היא שחקנית קולנוע אמריקאית לשעבר ששיחקה במספר גדול של סרטים אמריקאים וביניהם מטורף עלייך, שיגעון של לילה, הפיתוי האחרון, גברים בשחור 1, דוגמה ועוד. זכתה ב-1994 בפרס השחקנית הטובה ביותר מטעם "איגוד מבקרי הקולנוע של ניו יורק" (אנ') ובפרס שחקנית השנה הטובה ביותר מטעם "איגוד מבקרי הקולנוע של לונדון" (אנ')
ביוגרפיה

לינדה פיורנטינו נולדה ב-1958 בפילדלפיה, פנסילבניה (ארצות הברית) למשפחה אמריקאית-איטלקית ואחות לשבעה אחים ואחיות. בגיל צעיר עברה המשפחה לניו ג'רזי ופיורנטינו החלה ללמוד בבית הספר התיכון המקומי "וושינגטון טאונשיפ" (אנ'). עם סיום התיכון החלה ללמוד מדע המדינה בקולג' "רוזמונט" (אנ') שבפנסילבניה אותו סיימה ב-1980. עברה למנהטן שם למדה משחק בבית הספר למשחק Circle in the Square Theatre School הפועל תחת תיאטרון Circle in the Square Theatre (אנ').
קריירת משחק

את קריירת המשחק שלה החלה פיורנטינו ב-1985 בתפקיד מרכזי בקומדיה הרומנטית מטורף עלייך (שנקרא גם "ויז'ן קווסט"). באותה שנה שיחקה גם בקומדיית הפעולה Gotcha! (אנ') (שצולם בלוס אנג'לס, פריז וברלין) ובקומדיה השחורה שיגעון של לילה וכן הופיעה בטלוויזיה בפרק 5 "Night Caller" בעונה הראשונה של "המופע של אלפרד היצ'קוק" (אנ').
לאחר הפסקה של 3 שנים השתתפה פיורנטינו ב-1988 בסרט "המודרניים" (אנ') שעלילתו מתרחשת בפריז וכן בדרמה הרומנטית Wildfire (אנ'). ב-1989 השתתפה בדרמת הפשע The Neon Empire (אנ') שהוקרן בטלוויזיה בשני פרקים. ב-1991 השתתפה בקומדיה הדרמטית Queens Logic (אנ') וברומן המוזיקלי Shout (אנ').
ב-1992 הופיעה בדרמה הארוטית Strangers (אנ') ששודר בשלושה חלקים ברשת HBO, בדרמה הרומנטית Chain of Desire (אנ') (שהיה רימייק לסרט צרפתי מ-1950) ובדרמת הפשע Beyond the Law (אנ'). ב-1993 שיחקה במותחן Acting on Impulse (אנ') ששודר בטלוויזיה.
ב-1994 שיחקה תפקיד מרכזי במותחן הארוטי The Last Seduction (אנ') וזכתה בשבחי הביקורות ובמספר פרסים והייתה מועמדת לפרסים נוספים.
ב-1995 השתתפה במותחן Bodily Harm (אנ'), במערבון The Desperate Trail (אנ') ששודר בטלוויזיה, במותחן הארוטי Jade (אנ') ובקומדיית ההרפתקאות Charlie's Ghost Story (אנ').
ב-1996 שיחקה במותחן המדע בדיוני Unforgettable (אנ') ובקומדיה Larger than Life (אנ').
ב-1997 השתתפה בקומדיה Kicked in the Head (אנ') וכן בסרט פעולה מדע בדיוני-קומי גברים בשחור (הראשון) שזכה להצלחה רבה בקופות ועליו הייתה פיורנטינו מועמדת לפרסים.
ב-1998 שיחקה בסרט הפשע Body Count (אנ').
ב-1999 שיחקה תפקיד מרכזי בסרט הפנטזיה הקומי דוגמה שזכה להצלחה בקופות.
ב-2000 שיחקה בקומדיית הפשע Ordinary Decent Criminal (אנ'), בקומדיית מדע בדיוני What Planet Are You From? (אנ') ובדרמת הפשע Where the Money Is (אנ').
ב-2002 שיחקה בדרמת הפשע Liberty Stands Still (אנ') שהופץ ישירות לרשתות הווידאו. ב-2009 השתתפה בדרמה הקומית Once More with Feeling (אנ') שהופץ ישירות לרשתות הווידאו.
הסרט Once More with Feeling היה הסרט האחרון של פיורנטינו שיצא לאקרנים. ב-2002 הייתה מועמדת לשחק בגברים בשחור 2 אך בסופו של דבר לא שולבה דמותה בסרט. היא יזמה מספר סרטים נוספים כשבין השאר רכשה את הזכויות לסרט על חייה של אנה אחמטובה אך אף אחד מהפרויקטים לא התממש לסרט.
פילמוגרפיה

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1985 | מטורף עלייך | קרלה |  |
| 1985 | Gotcha!" (אנ') | סשה בניצ'ק שריל ברוסטר |  |
| 1985 | שגעון של לילה | קיקי ברידג'ס |  |
| 1985 | "המופע של היצ'קוק" (אנ') | בטסי ואן קנון | עונה ראשונה / פרק 5 "Night Caller" |
| 1988 | "המודרניים" (אנ') | רייצ'ל סטון |  |
| 1988 | Wildfire (אנ') | קיי |  |
| 1989 | The Neon Empire (אנ') | לוסי | שודר בטלוויזיה |
| 1991 | Queens Logic (אנ') | קרלה |  |
| 1991 | Shout (אנ') | מולי |  |
| 1992 | Strangers (אנ') | הלן | שודר בטלוויזיה |
| 1992 | Chain of Desire (אנ') | אלמה דאנג'לי |  |
| 1992 | Beyond the Law (אנ') | רנה ג'ייסון |  |
| 1993 | Acting on Impulse (אנ') | סוזן גיטס | שודר בטלוויזיה. נקרא גם Secret Lives ו-Eyes of a Stranger |
| 1994 | The Last Seduction (אנ') | ברידג'יט גרגורי וונדי קרוי | זכייה ב-4 פרסים. מועמדות לעוד 4 פרסים |
| 1995 | Bodily Harm (אנ') | ריטה קטס |  |
| 1995 | The Desperate Trail (אנ') | שרה א'ורורק | שודר בטלוויזיה |
| 1995 | Jade (אנ') | אנה קטרינה מקסוול גווין ג'ייד |  |
| 1995 | Charlie's Ghost Story (אנ') | מרתה | נקרא גם Charlie's Ghost: The Secret of Coronado |
| 1996 | Unforgettable (אנ') | מרת'ה בריגס |  |
| 1996 | Larger than Life (אנ') | טרי בונורה |  |
| 1997 | Kicked in the Head (אנ') | מייגן |  |
| 1997 | גברים בשחור | לורל וויבר | מועמדות ל-2 פרסים |
| 1998 | Body Count (אנ') | נטלי |  |
| 1999 | דוגמה | בת'אני סלואן |  |
| 2000 | Ordinary Decent Criminal (אנ') | קריסטין לינץ' |  |
| 2000 | What Planet Are You From? (אנ') | הלן גורדון |  |
| 2000 | Where the Money Is (אנ') | קרול | עם פול ניומן |
| 2002 | Liberty Stands Still (אנ') | ליברטי וולאס | הופץ ישירות לחנויות הווידאו |
| 2009 | Once More with Feeling (אנ') | לידיה | הופץ ישירות לחנויות הווידאו |
פרסים ומועמדויות

1994 (על תפקידה בסרט The Last Seduction):
פרס שחקנית מצטיינת מטעם "הרוח החופשית" (אנ')
פרס השחקנית הטובה ביותר מטעם "איגוד מבקרי הקולנוע של ניו יורק" (אנ')
פרס שחקנית השנה הטובה ביותר מטעם "איגוד מבקרי הקולנוע של לונדון" (אנ')
פרס השחקנית מטעם "איגוד מבקרי הקולנוע של טקסס" (אנ')
מועמדות לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי
מועמדות לפרס השחקנית הטובה ביותר מטעם "איגוד מבקרי הקולנוע של בוסטון" (אנ')
מועמדות לפרס השחקנית הטובה ביותר מטעם "איגוד מבקרי הקולנוע של שיקגו" (אנ')
מועמדות לפרס השחקנית הטובה ביותר מטעם "האיגוד הלאומי של מבקרי הקולנוע" (אנ')
1997 (על תפקידה בסרט גברים בשחור):
מועמדות לפרס חברת בלוקבסטר (אנ')
מועמדות לפרס שחקנית המשנה של האקדמיה לעיתונות (אנ')
משפחתה

פיורנטינו נישאה ב-1992 לבמאי ג'ון ביירום (אנ') איתו שיתפה פעולה בהכנת סרט (שלא הסתיים). הזוג התגרש ב-1993.
פרשת פליקאנו/רוסיני

לאחר גירושיה יצאה פיורנטינו עם חוקר פרטי בשם אנתוני פליקאנו (אנ'). בזמן שפליקאנו הועמד לדין באשמת איסוף מידע מכפיש על עשירים ומפורסמים בהוליווד יצאה פיורנטינו עם חוקר ה-FBI בשם מארק רוסיני. פיורנטינו ביקשה מרוסיני שיוציא ממאגרי המידע של ה-FBI, ללא אישור הממונים עליו, מידע על פליקאנו בטענה שבכוונתה לעשות סרט על הפרשה כשבפועל הועברו החומרים לעורכי הדין של פליקאנו כדי לסייע לו במשפט. ב-2009 הודה רוסיני בהוצאת מידע אסור מה-FBI ונדון לשנת מאסר על תנאי והורדה בדרגה בעוד שהמידע שהעבירה פיורנטינו לא סייע לפליקאנו והוא נדון ל-15 שנות מאסר.
הערות שוליים

↑  על הסרט מטורף עלייך, באתר rogerebert.com, ‏15 בפברואר 1985
↑  לטענתה של פיורנטינו היא הפסיקה לעבוד לאחר שהוטרדה מינית על הסט של הסרט מטורף עלייך
↑  The Last Seduction: The greatest femme fatale ever?, באתר BBC, ‏18 באוגוסט 2020
↑  לא ניתן היה לכלול את פיורנטינו בין המועמדים לפרס האוסקר מכיוון שהסרט הוצג בטלוויזיה לפני יציאתו לאקרנים בקולנוע
↑  על הסרט Unforgettable, באתר mcall.com, ‏24 בפברואר 1996
↑  על לינדה פיורנטינו והסרט Where the Money Is, באתר הטיימס, 23 באפריל 2000
↑  מדוע לא שולבה לינדה פיורנטינו בסרט גברים בשחור 2, באתר movieweb.com, ‏19 בדצמבר 2022
↑  פרשת פליקאנו/רוסיני, באתר הוושינגטון פוסט, 15 במאי 2009
↑  פרשת פליקאנו/רוסיני, באתר ניוזוויק, 14 בינואר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007453597505171  PLWABN: 9810546132505606  BNE: XX1109853  BnF: cb140371489 (data)  GND: 141616830  ICCU: RAVV099250  ISNI: 0000 0001 1648 9670  LCCN: no96019110  NKC: xx0054042  NTA: 127502270  SNAC: w6ns1qfj  SUDOC: 060312106  VIAF: 56810743   WorldCat (עם VIAF): 56810743
מחלף הכפר הירוק

| --- | --- |
 תאריך הקמה:  נובמבר 1994
 מיקום:  רמת השרון
 כבישים במחלף:    כביש 5   כביש 482
 אתרים סמוכים:  הכפר הירוק
 קואורדינטות:  32°08′04″N 34°50′00″E﻿ / ﻿32.13433333°N 34.83333333°E﻿ / 32.13433333; 34.83333333
 
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) מחלף הכפר הירוק(למפת גוש דן רגילה) מחלף הכפר הירוק(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחלף הכפר הירוק(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחלף הכפר הירוק  he מחלף הכפר הירוקhe מחלף הכפר הירוקמפת  __ רמת השרון (in English: Ramat HaSharon) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון וממערב: __ הרצליה (in English: Herzliya) מצפון: __ גליל ים (in English: Glil Yam) ממזרח: __ הוד השרון (in English: Hod HaSharon) מדרום-מזרח: __ פתח תקווה (in English: Petah Tikva) מדרום וממערב: __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחלף הכפר הירוק הוא מחלף הנמצא מצפון לתל אביב-יפו בשטחה של רמת השרון ומחבר את כביש 5 וכביש 482.
המחלף נקרא על שם כפר הנוער "הכפר הירוק" על שם לוי אשכול שנמצא בסמוך אליו. במקום היה קיים צומת מרומזר עד לפתיחת המחלף בנובמבר 1994‏ שנועד להקל על העומס הרב במקום. בפני המתכננים עמדו שתי אפשרויות. האחת, להעביר את כביש 5 בגשר מעל לכביש 482, והשנייה לשקע את כביש 5 ולהעבירו מתחת לגשר של 482. בסופו של דבר הוחלט לשקע את כביש 5 מתחת לכביש 482, כדי להפחית את רמות הרעש לסביבה ולמרות החסרונות הטמונים בכך, כגון שוליים צרים המהווים סכנה בטיחותית.
סוגיה נוספת שמתכנני המחלף נאלצו להתמודד איתה היא צינור ביוב גדול העובר במקום במקביל לכביש 482 ואשר מזרים שפכים מצפון גוש דן לשפד"ן. כיוון שכביש 5 עובר מתחת לכביש 482, הוא גם עובר מתחת לצינור הביוב שנשאר חשוף. במקרה של פיצוץ או תקלה בצינור, הוא עלול להציף את כביש 5 ולסכן את הנוסעים במקום.
מבנה המחלף כולל שני גשרים-מערבי ומזרחי-העוברים מעל כביש 5 המשוקע. צורת המחלף היא של מרובע, והוא פועל כמעגל תנועה מרומזר: המחלף מאפשר נסיעה ללא רמזורים בכביש 5, ובפנייה ימינה מהנסיעה מזרחה עליו, לכביש 482. שלוש הפניות הנותרות ימינה בין שני הכבישים, ארבע הפניות שמאלה, וכן הנסיעה ישר בכביש 482 נעשות בהכוונת רמזורים.
בחודש דצמבר 2021 נפתח נת"צ לאורך כביש 482 לרבות מחלף הכפר הירוק שבוצע על ידי נתיבי ישראל, החברה הלאומית לדרכים בישראל, בין צומת בית העלמין לצומת הראשונים. לאחר כשנתיים, בחודש דצמבר 2023 הוחלפו גשרי השילוט הישנים במחלף לגשרי פלדה עם שילוט עילי חדש מותאם.
לקריאה נוספת

דן יהב, היבטים מרחביים-סביבתיים של מחלף 'הכפר-הירוק': רמת-השרון, אופקים בגאוגרפיה 42/43, 1995, עמ' 79–95‏, JSTOR 23703804
הערות שוליים

↑  אתר החברה הלאומית לדרכים בישראל, סעיף בדרכים / מחלפים
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מחלף גלילות | מחלפים בכביש 5 | הבא: מחלף מורשה |
מחלף הכפר הירוק, כפי שהוא נראה לבאים מרמת השרון
מחלף הכפר הירוק, מבט ממזרח למערב
משה ברור

| --- | --- |

משה ברור, 2015
 לידה:  2 בנובמבר 1919 וינה, אוסטריה אוסטריה 
 פטירה:  28 בדצמבר 2020  (בגיל 101) רמת גן, ישראל ישראל 
 ענף מדעי:  גאוגרפיה, קרטוגרפיה 
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 מקום קבורה:  עינת 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב  האוניברסיטה העממית בתל אביב  אוניברסיטת בר-אילן  המכללה האקדמית בית ברל 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (2002) 
 תרומות עיקריות
 גאוגרפיה של ארץ ישראל
 
משה בְּרָוֶר (Brawer; ‏2 בנובמבר 1919 – 28 בדצמבר 2020) היה חלוץ הקרטוגרפיה בישראל, פרופסור לגאוגרפיה באוניברסיטאות תל אביב ובר-אילן. חתן פרס ישראל לשנת תשס"ב.
חייו ופועלו

משה בְּרָוֶר נולד בווינה בשנת 1919 לשרה (סופי) לבית מאירסון ולאברהם יעקב ברור. עלה עם משפחתו לארץ ישראל ב-1920.
למד בבית הספר העממי "תחכמוני" בירושלים ובבית המדרש למורים "מזרחי". בילדותו לקח אותו אביו לסיורים הגאוגרפיים עם תלמידיו, וכבר בגיל 14 הטיל עליו לבצע הגהות במפות שהכין. הכיר מילדותו את ש"י עגנון, חבר קרוב של אביו, ואת חיים נחמן ביאליק.
ברור נרשם ללימודי גאוגרפיה באוניברסיטת וינה, אך בעקבות האנשלוס ב-1938 שינה את תוכניותיו ונסע ללונדון, שם למד במשך שנה גאוגרפיה וגאולוגיה בקינגס קולג'. במקביל, שלח כתבות מבריטניה לעיתון "הצופה", ביוזמת הרב מאיר בר-אילן, חברו של אביו, שייסד את העיתון באותה עת; מאוחר יותר נתמנה כחבר מערכת העיתון.
במהלך שהותו בחופשת קיץ בארץ ישראל ב-1939 פרצה מלחמת העולם השנייה. בעקבות זאת נשאר בארץ ולמד באוניברסיטה העברית גאולוגיה ומתמטיקה. לקראת סוף המלחמה נשלח ככתב צבאי לחזיתות שונות באירופה, היה אחד העיתונאים הראשונים שהגיעו למחנה ברגן-בלזן עם שחרורו והזדעזע ממה שראה וכן סיקר את משפטי נירנברג. בעקבות חוויות אלה יצא בשאלה[דרוש מקור].
בספטמבר 1945 הגיע ברור לווינה יחד עם הכוחות הבריטיים, כחלק מתפקידו ככתב צבאי. ברור נתקל בחנות ספרים מקומית במהדורה מעודכנת של אטלס קוצן, אטלס וותיק שהיה חביב על אביו. בסיוע המו"ל, המכון הגאוגרפי הלצל, תורגם האטלס לעברית, בתהליך שנמשך כשנתיים וחצי. פריצת מלחמת העצמאות עקבה את הדפסתו של האטלס עד לסוף 1949. הוצאת יבנה רכשה את כל המהדורה הראשונה, שהגיע לישראל במאי 1950. מהדורה נוספת רחבה יותר הודפסה בווינה באפריל 1951.. המהדורות הבאות בעריכתו של ברור הודפסו במרכז למיפוי ישראל החל משנת 1955.
ב-1946–1947 השלים ברור תואר ראשון באוניברסיטת לונדון. בזמן לימודיו שם היה עיתונאי מטעם ה"פלסטיין פוסט" ועיתונים בריטיים אחרים.
ברור חזר להילחם במלחמת העצמאות, סיקר את שיחות שביתת הנשק ברודוס, וכשהשתחרר ב-1949 חזר ללונדון והשלים תואר שני ב-1950. ב-1958 השלים את חובותיו לתואר דוקטור במדעים באוניברסיטת לונדון. בתקופה זו שימש ככתב קול ישראל בלונדון.
רוב חייו המקצועיים מילא תפקידים אקדמיים ועסק בכתיבה. לימד גאוגרפיה בסמינר בית ברל, באוניברסיטה העממית, באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת בר-אילן. ב-1966 הקים את החוג לגאוגרפיה באוניברסיטת תל אביב, וב-1969 הקים את החוג לגאוגרפיה באוניברסיטת בר-אילן. כיהן כדקאן הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב בשנים 1980–1983. בשנת 1989 פרש לגמלאות והמשיך לשמש כפרופסור אמריטוס בשתי האוניברסיטאות. במהלך השנים הרצה (בשבתונים ובסמסטרי קיץ) במוסדות אקדמיים שונים בעולם.
בין השנים 1939–1965 היה כתב וחבר מערכת עיתון "הצופה". מאוחר יותר היה חבר מערכת וכותב באנציקלופדיה העברית. מילא תפקידים שונים כחוקר ויועץ לממשלת ישראל, והיה נשיא האגודה הגאוגרפית הישראלית בשנים 1979–1981. משנת 2004 היה חבר ועדת השמות הממשלתית וראש הוועדה המדעית המייעצת שלה, ובשנים 2006–2014 כיהן כיו"ר הוועדה.
ברור נפטר ב-28 בדצמבר 2020, בגיל 101. הותיר אחריו את אשתו רנה לבית אריסון (אחותו של תד אריסון), שלוש בנות ובן. העיתונאית חולדה ליברנומה היא אחותו של ברור.
נודע בציבור כעורכם של אטלסים בעברית, ובהם האטלס האוניברסיטאי, אטלס פיסי, מדיני וכלכלי, והאטלס האוניברסיטאי החדש, המשמש שנים רבות את תלמידי ישראל. בנוסף לעיסוקו בקרטוגרפיה, פרסם במהלך שנות עשייתו מאות מאמרים מקצועיים, וכתב וערך 19 ספרים. עסק במחקר גבולות מדינת ישראל על פי מסמכים וקביעתם בשטח, וחיבוריו בנושא תורגמו לערבית ואנגלית. כמו כן ביצע מחקר גאוגרפי מקיף על הכפרים הערביים בארץ ישראל.
מספריו

אטלס המזרח התיכון: פיסי, כלכלי ומדיני עם סקירה גיאוגרפית, הוצאת יבנה, תשכ"ד (עם יהודה קרמון)
אטלס אוניברסיטאי, המכון הגיאוגרפי הלצל, וינה, יבנה, 1973
"הקו הירוק" – גבול הגדה המערבית, אוניברסיטת תל אביב, 1980
גבולות ישראל – עבר, הווה ועתיד, יבנה, 1988
אטלס כיס גיאוגרפי-מדיני (עם ד"ר אמנון קרטין)
Atlas of the Commonwealth of Atlas of the Middle East, Macmillan, 1988 Independent
States (ex Soviet Union), Simon and Schuster, 1995