stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוק לעידוד השקעות הון
ביצוע

בשנת 2003 הועסקו כ-79 אלף עובדים במפעלים מאושרים. רוב העובדים לא התגוררו ביישוב שבו הוקם המפעל ואף לא בנפה שבה מוקם המפעל. בחינה של מפעלים במעלות ובמגדל העמק, הנחשבים לאזורי עדיפות גבוהה, מצאה בשנת 1988 שמרבית המפעלים העסיקו עובדים שאינם גרים באזורי פיתוח ושאחוז המנהלים מעיירות הפיתוח היה נמוך במיוחד.
מחקר שנעשה בבנק ישראל טוען שהחוק לא הביא לגידול במספר המועסקים במפעלים גדולים והגידול במספר המועסקים במפעלים קטנים היה בעלות גבוהה של עשרות אלפי דולרים לעובד. בנוסף המחקר קבע שהחוק לא מגדיל את ההשקעה בתעשייה ולא תורם לעידוד התעשייה בפריפריה.
ביקורת

חוק עידוד השקעות הון סופג ביקורת מצד כלכלנים הטוענים כי העלויות שלו גבוהות בהרבה מהתועלות שהוא מייצר. על פי הערכות של משרד האוצר הטבות המס צמחו מ-2.5 מיליארד ש"ח בשנה ב-2002 לכ-8 מיליארד ש"ח בשנה בשנת 2012. לצד הגידול החד בעלות החוק הוא נכשל במטרתו העיקרית קרי הבאת חברות רב לאומיות לפעול בישראל. בנוסף קיימות טענות כי אין הגיון כלכלי בעידוד הייצוא מפני שבטווח הארוך הוא חייב להיות שווה לייבוא למשק. לבסוף הועלו טענות מפי בכירים באוצר כי ההיתכנות הכלכלית של החוק מעולם לא נבדקה ולא הושוותה לחלופות אחרות לעידוד התעסוקה והגדלת הפיריון [דרוש מקור].
הונאה

המדינה נאלצת להתמודד עם מקרים של רמאות מצד הפונים לקבלת סיוע ממרכז ההשקעות. שיטת הונאה אחת היא הגשת חשבוניות פיקטיביות בישראל המנפחות את עלות הקמת המפעל שבו המדינה משתתפת. הגם שעוד קודם לספטמבר 1990, עת הוגדלו המענקים לשני שלישים מעלות המפעל, נודעו מקרים של רמאות בניפוח הוצאות, תיקון זה הביא להרחבה של מקרי הרמאויות. על השימוש בתיקון זה אמרה השופטת דליה דורנר:
"הטבה נדיבה זו, שלא לוותה בפיקוח אפקטיבי, גרמה להוצאת מיליוני שקלים רבים מן המדינה, בדרכי מרמה, על ידי אנשים שלא השקיעו מכספם, כאשר לרוב מפעליהם כשלו, ובמקרים רבים הם גם הותירו בידיהם כספים רבים שקיבלו מן המדינה. הטבה זו אף הצמיחה מומחים לענייני מרכז ההשקעות. אחד מהם ... יעץ ללקוחותיו כיצד לקבל הטבות מן המדינה ללא השקעה עצמית"
בעיה נוספת היא מתן אישורים של מפעל מאושר בעקבות קבלת שוחד. למשל, הממונה על אזורי פיתוח במשרד התעשייה והמסחר בשנים 1992–1996 הורשע בחמש עבירות של לקיחת שוחד.
לקריאה נוספת

דפנה שורץ, השפעת חוק עידוד השקעות הון על תיעושן של ערי הפיתוח, המרכז ללימודי הפיתוח, 1993
הערות שוליים

↑  חוק לעידוד השקעות הון, התש"י-1950, ס"ח 41 מ-6 באפריל 1950
↑   היסטוריית החקיקה של חוק לעידוד השקעות הון, התש"י-1950, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת
1 2  חוק לעידוד השקעות הון, תשי"ט-1959, ס"ח 293 מ-16 באוגוסט 1959
1 2  חוק המדיניות הכלכלית לשנים 2011 ו–2012 (תיקוני חקיקה), התשע"א-2011, פרק י': עידוד השקעות הון, ס"ח 2271 מ-6 בינואר 2011
↑  חוק לעידוד השקעות הון (תיקון מס' 4), התשכ"ז-1967, ס"ח 497 מ-21 באפריל 1967
↑  חוק לעידוד השקעות הון (תיקון מס' 27), התשמ"ו-1986, ס"ח 1174 מ-1 באפריל 1986
↑  חוק לעידוד השקעות הון (תיקון מס' 39), התשנ"א-1990, ס"ח 1330 מ-30 בספטמבר 1990
1 2  גיא נבון ורוני פריש, השפעת החוק לעידוד השקעות הון בתעשייה על התוצר, התעסוקה וההשקעה: ניתוח אמפירי בנתוני מיקרו, נובמבר 2009, עמוד 5, אתר בנק ישראל
↑  ע"פ 7798/02 ישראל רוזנפלד נ' מדינת ישראל, ניתן ב־2 ביוני 2004, סעיף 1
↑  חוק לעידוד השקעות הון (תיקון מס' 51), התשס"א-2001, ס"ח 1776 מ-25 בפברואר 2001
↑   חוק לעידוד השקעות הון (תיקון מס' 69 והוראת שעה), התשע"ג-2012, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת
↑  חוק הרווחים הכלואים באתר BDO זיו האפט
1 2  רו"ח ועו"ד אייל מוליאן, אשכול המיסים, BDO זיו האפט, חוק הרווחים הכלואים (ארכיון)
↑  צבי לביא, אושר חוק הרווחים הכלואים: "לא ויתרנו לטייקונים", באתר ynet, 5 בנובמבר 2012. שוקי שדה, איך נהפך החוק לעידוד השקעות הון לחוק לעידוד בעלי ההון?, באתר TheMarker‏, 10 בנובמבר 2012
↑   אתר האינטרנט הרשמי של מנהלת השקעות בתיירות
↑  חוק לעידוד השקעות הון, תשי"ט-1959, באתר משרד הכלכלה
↑  גלית בן נאים, חוק עידוד השקעות הון – בחינת השפעת החוק על התעסוקה – ממצאים אמפיריים מהמפעלים המאושרים בשנת 2003, אתר משרד האוצר, עמוד 3
↑  נעמה סיקולר, בלעדי: חוק עידוד השקעות הון נכשל: הכסף נשפך אך הפריפריה לא התחזקה, באתר כלכליסט, 3 באוגוסט 2009
גיא נבון ורוני פריש, השפעת החוק לעידוד השקעות הון בתעשייה על התוצר, התעסוקה וההשקעה: ניתוח אמפירי בנתוני מיקרו, נובמבר 2009, אתר בנק ישראל
↑  משרד האוצר, דוח צוות הבדיקה לעניין הטבות על פי החוק לעידוד השקעות הון, ‏15.06.15
↑  עומר מואב ואסף צימרינג, האם חוק עידוד השקעות הון תורם לכלכלה ולחברה ומשיג את מטרותיו המוצהרות?, באתר אוניברסיטת רייכמן, ‏ינואר 2016
↑  ראו למשל ע"פ 835/10 שלמה וחניש נ' מדינת ישראל, ניתן ב־14 במרץ 2010, ע"פ 446/01 מקס רודמן נ' מדינת ישראל, ניתן ב־27 ביוני 2002
↑  ראו למשל ע"פ 5023/99 יוסף חכמי נ' מדינת ישראל, ניתן ב־15 במרץ 2001, ע"פ 7068/98 יוסף חכמי נ' מדינת ישראל, ניתן ב־5 ביולי 1999
↑  רע"פ 3937/02 ליפא גצל נ' מדינת ישראל, ניתן ב־12 ביוני 2002
חוק המעבר

ערך זה עוסק בחוק המהווה את התשתית למבנה השלטוני הישראלי. אם התכוונתם לכלל במתמטיקה ובלוגיקה, ראו .
| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  17 בפברואר 1949
 תאריך חקיקה עברי:  י"ח בשבט תש"ט
 גוף מחוקק:  הכנסת הראשונה
 תומכים:  77
 מתנגדים:  0
 נמנעים:  11
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 1, עמ' 1
 הצעת חוק:  ממשלתית
 משרד ממונה:  יושב ראש הכנסת
 מספר תיקונים:  11
 נוסח מלא:  חוק המעבר, תש"ט-1949
 
חוק המעבר, תש"ט-1949 נחקק עם תחילת כהונתה של האספה המכוננת, ב-16 בפברואר 1949, במטרה ליצור את התשתית למבנה מוסדות השלטון בישראל, כהמשך לפקודת סדרי השלטון והמשפט שחוקקה מועצת המדינה הזמנית.
חוק המעבר הוא החוק הראשון בישראל שנחקק על ידי גוף נבחר, והוא גם החוק היחיד שחוקקה האספה המכוננת, שעם חקיקתו שינתה את שמה לכנסת הראשונה.
היסטוריה

בסעיף 1 לחוק נקבע כי ”בית המחוקקים במדינת ישראל ייקרא "הכנסת"”. במשפט פשוט זה עוגן בחוק תפקידה של הכנסת כרשות המחוקקת של מדינת ישראל, והיא הוסמכה לחוקק חוקים.
החוק קבע את ההוראות הראשונות בדבר תפקידיו וסמכויותיו של נשיא המדינה ובדבר מעמדו כראש המדינה. כבר באותו היום בו אושר החוק, בחרה הכנסת בחיים ויצמן לנשיאה הראשון של מדינת ישראל. ב-1951 נחקק חוק כהונת הנשיא, התשי"ב-1951, ובוטלו הסעיפים בחוק המעבר העוסקים בכהונתו של הנשיא. הסעיפים העוסקים בסמכויותיו של הנשיא נותרו בעינם עד חקיקתו של חוק יסוד: נשיא המדינה ב-1964.
החוק קבע גם את ההוראות הראשונות לגבי הממשלה. ראשית, נקבע כי על הממשלה הזמנית להתפטר מיד לאחר בחירת הנשיא, על מנת שניתן יהיה לכונן ממשלה באופן דמוקרטי. שנית, נקבע אחד מעקרונות היסוד של המשטר במדינת ישראל, לפיו הממשלה שואבת את כוחה מהכנסת. כינונה של הממשלה טעון את אישורה של הכנסת, והכנסת יכולה להפילה בהצעת אי אמון. עוד עיגן החוק את עקרון האחריות המיניסטריאלית של השרים. חוק המעבר לא עסק בסמכויות הממשלה, וקבע רק כי "לממשלה יהיו כל הסמכויות שהעניק החוק לממשלה הזמנית". כל הסעיפים הנוגעים לממשלה בחוק המעבר בוטלו עם חקיקתו של חוק יסוד: הממשלה ב-1968, למעט הסעיפים הנוגעים לאחריות המיניסטריאלית.
לאחר חקיקת חוק יסוד: הממשלה נותרו בחוק רק הוראות מועטות: ההוראה כי הכנסת היא בית המחוקקים של מדינת ישראל, חתימת החוקים על ידי ראש הממשלה והשר הממונה על ביצוע החוק (ומאז תיקון החוק בשנת 1990 גם יו"ר הכנסת) וחובת הפרסום ברשומות (במקום הפרסום בעיתון רשמי שהיה נהוג בתקופת המנדט הבריטי). החוק קובע כי יש לפרסם חוקים ברשומות בתוך 10 ימים מיום קבלתם בכנסת. עם זאת, נקבעה הוראה מיוחדת לגבי חוק המעבר עצמו, ולפיו תוקפו לא יהיה מיום פרסומו ברשומות, אלא מיום קבלתו באספה המכוננת.
אניטה אוגספורג

| --- | --- |

 לידה:  22 בספטמבר 1857 ורדן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  20 בדצמבר 1943 (בגיל 86) ציריך, שווייץ 
 מדינה:  הרייך הגרמני, גרמניה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פלונטרן 
 מקום מגורים:  מינכן 
 השכלה:  אוניברסיטת ציריך 
 מפלגה:  Free-minded People's Party, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית העצמאית של גרמניה 
 השקפה דתית:  פציפיזם 
 בן או בת זוג:  לידה גוסטבה היימן (1903–31 ביולי 1943) 
 
אניטה אוגספורג (22 בספטמבר 1857 – 20 בדצמבר 1943) הייתה עורכת דין, שחקנית, סופרת, פעילה פמיניסטית ופציפיסטית גרמנייה. היא נודעה בזכות מאבקיה למען זכויות נשים, במיוחד בתחום החינוך והחוק, ובשל התנגדותה ללוחמה.
ביוגרפיה

אוגספורג נולדה ב-22 בספטמבר 1857 בוורדן שבגרמניה. אביה עבד במערכת המשפט ואמה באה ממשפחת אינטלקטואלים. בין השנים 1864 ל-1873 למדה בבית ספר פרטי לבנות, ולאחר מכן עבדה במשרדו של אביה. בשנת 1879 הוסמכה להוראה בבתי ספר יסודיים ובהמשך גם בתיכונים.
בשנים 1881–1882 הייתה חניכה בלהקת מיינינגן, והשתתפה בקונצרטים בגרמניה, הולנד וליטא. בשנת 1884 הצטרפה לתיאטרון אלטנבורג, שם עבדה כחברת צוות קבועה. היא עברה למינכן ופתחה סטודיו לצילום יחד עם חברתה סופיה גודסטיקר (אנ'). שם גם החלה להיות מעורבת ופעילה למען שוויון זכויות לנשים.
עד 1890 אוגספורג כבר הייתה דמות ידועה ופעילה בתנועה הפמיניסטית הגרמנית, והפכה לנואמת ציבורית. בשנת 1893, היא החליטה ללמוד משפטים באוניברסיטת ציריך, משום שנשים בגרמניה לא היו רשאיות ללמוד באוניברסיטאות. לתפיסתה, "בעיית הנשים" נבעה מחוסר השוויון המובנה בחוק ולכן סברה שתוכל להשפיע באמצעות שימוש בהכרת המערכת החוקית והמשפטית ככלי פוליטי. היא סיימה את לימודיה עם דוקטורט בשנת 1897, והייתה לאישה הראשונה בגרמניה בעלת תואר דוקטור במשפטים.
ב-1895 החלה לשתף פעולה עם העיתון "Die Frauenbewegung" ("התנועה הפמיניסטית"), וכתבה מאמרים שעסקו באפליה חקיקתית נגד נשים, במיוחד בתחום הנישואין. בשנת 1896 השתתפה בכינוס הבין-לאומי של נשים בברלין, שם פגשה את הפעילה הפמיניסטית לידה גוסטבה היימן (אנ'), שהפכה לשותפתה לחיים.
במהלך המאה ה-20, המשיכה אוגספורג לפעול למען זכויות נשים, חינוך, שלום ופציפיזם. היא התנגדה ללוחמה ונאבקה נגד כל צורות האפליה על בסיס מגדר או לאום. היא יצאה כנגד אנטישמיות ולנאציזם המתהווה. אוגספורג הייתה בין היוזמות והפעילות להקמת ליגת נשים בין-לאומית לשלום וחירות בשנת 1915, ועל פועלה זה היא זכתה בהוקרה בעיר הולדת ורדן בשנת 2017.
בשנת 1933, בעקבות עליית המפלגה הנאצית לשלטון, אוגספורג והיימן בחרו לא לחזור לגרמניה לאחר טיול חורף, מחשש לרדיפה נגדן. הן עברו לשווייץ, ולאחר מכן לדרום אמריקה, ולבסוף חזרו לאירופה והתיישבו בציריך. שם נפטרה אוגספורג ב-20 בדצמבר 1943, מספר חודשים לאחר מותה של היימן, שותפתה לחיים. השתיים נקברו בבית הקברות פלונטרן שבציריך.
פרסומים נבחרים

Lida Gustava Heymann, Anita Augspurg, Erlebtes, Erschautes. Deutsche Frauen kämpfen für Freiheit, Recht und Frieden, Hellmann, Frankfurt/M. 1992 ISBN 3-927164-43-7
Ueber die Entstehung und Praxis der Volksvertretung in England. Knorr & Hirth, München 1898, zugleich: Dissertation, Zürich 1898
לקריאה נוספת

גלבלום, אמירה. עד שהאנושות תשתחרר משיגעון המלחמה: על המאבק הפמיניסטי והפציפיסטי של אניטה אוגספורג ולידה גוסטבה היימן, רסלינג, 2013
Braker, R. "Bertha von suttner's spiritual daughters: The feminist pacifism of Anita Augspurg, Lida Gustava Heymann, and Helene Stöcker at the International Congress of Women at The Hague, 1915". Women's Studies International Forum. Volume 18, Issue 2, March–April 1995, Pages 103-111
Dünnebier, Anna; Scheu, Ursula. Die Rebellion ist eine Frau. Anita Augspurg und Lida G. Heymann ; das schillerndste Paar der Frauenbewegung. Kreuzlingen: Hugendubel (Sphinx) 2002.
הערות שוליים

1 2  Steven Potter, "Anita Augspurg (1857-1943)", “Towards Emancipation? Women in Modern European History”.
↑  Shaw, Gisela. "Conflicting agendas: The first female jurists in Germany." International journal of the legal profession 10, no. 2 (2003): 177-191.
↑  WILPF Germany Organises The Anita Augspurg Award Ceremony In Verden", WILPF, 1 December 2016".
↑  Hiltrud Schroeder, "Anita Augspurg", [transl. Joey Horsley], FemBio.org.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257890805171  BnF: cb12909377k (data)  GND: 118651072  HDS: 028011  ISNI: 0000 0000 6651 0645  LCCN: no00016021  PIC: 316812  SNAC: w66r1mbk  SUDOC: 126922179  ULAN: 500101563  VIAF: 9976800   WorldCat (עם VIAF): 9976800
חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים)

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  18 בינואר 1994
 תאריך חקיקה עברי:  ו' בשבט תשנ"ד
 גוף מחוקק:  הכנסת השלוש עשרה
 תומכים:  11
 מתנגדים:  0
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 1447, עמ' 56
 הצעת חוק:  פרטית
 משרד ממונה:  משרד החקלאות ופיתוח הכפר
 מספר תיקונים:  10
 נוסח מלא:  חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים), התשנ"ד-1994
 
חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים), התשנ"ד-1994 הוא חוק ישראלי הקובע איסורים והגבלות בנוגע לפגיעה בבעלי חיים, ביניהם איסור על עינוי, התעללות, ארגון קרבות בין בעלי חיים, העבדה מוגזמת והמתה ברעל. על ביצוע החוק ואכיפתו ממונה שר החקלאות.
עיקר החוק > עינוי והתאכזרות

החוק אוסר על התעללות והתאכזרות של אדם כלפי בעל חיים בכל דרך.
החוק אוסר על שיסוי בעל חיים אחד בבעל חיים אחר.
החוק אוסר על ארגון קרבות בין בעלי חיים.
החוק אוסר על חיתוך רקמה חיה של בעל חיים לצורכי נוי.
עיקר החוק > איסור נטישה

אסור לבעלים או למחזיק, כלומר אדם שברשותו או באחריותו בעל חיים, לנטוש אותו.
עיקר החוק > חובות בעלים ומחזיק

בעלים או מחזיק בבעל חיים מחויב לטפל בבעל החיים, לדאוג לצרכיו ולמנוע התעללות בו.
עיקר החוק > העבדת בעל חיים

החוק אוסר על העבדת בעל חיים בעבודה שאיננו מסוגל לה עקב מצבו הגופני.
החוק אוסר על העבדת בעל חיים עד כדי אפיסת כוחות.
עיקר החוק > איסור המתה ברעל

החוק אוסר להמית בעלי חיים ברעל ללא מתן היתר ממנהל השירותים הווטרינריים במשרד החקלאות.
תפיסה ועונשים

החוק מאפשר למשרד להגנת הסביבה למנות אזרחים להיות "נאמני בעלי חיים". בתוקף סמכותם של הנאמנים, לבקש מאדם שראו עובר עבירה על חוק צער בעלי חיים, להזדהות לצורך הגשת תלונה.
המדינה רשאית לתפוס בעלי חיים שנעברו בהם העבירות, באמצעות מפקח או שוטר, ולהחזיקם במתקן משלה. אם בעליו של בעל החיים לא דרש אותו לאחר עשרים יום מיום ההודעה על התפיסה, רשאית המדינה למכור או למסור את בעל החיים.
החוק קובע עונשי מאסר לעוברים עליו: שנה על העבדת בעלי חיים והמתתם שלא כדין, ושלוש שנים על עינוי בעלי חיים והתאכזרות אליהם.
קרן למען בעלי חיים

תוקם קרן להגנת בעלי חיים במשרד להגנת הסביבה שתפקידה יהיה חינוך, הדרכה והסברה לקידומו של החוק וכן עזרה לארגונים למען בעלי חיים.
הגבלות

החוק אינו חל לגבי המתת בעלי חיים לצורך מאכל אדם, ולא על ניסויים בבעלי חיים שנעשים לפי חוק צער בעלי חיים (ניסויים בבעלי חיים).
תקנות

לחוק זה הותקנו מספר קובצי תקנות:
תקנות צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (קרן למען בעלי חיים), התשנ"ה-1995
תקנות צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (הלעטת אווזים), התשס"א-2001 (תקנות אלו בוטלו על ידי בית המשפט העליון בשנת 2003 במסגרת בג"ץ נח - ההתאחדות הישראלית של הארגונים להגנת בע"ח נגד היועץ המשפטי לממשלה בו נאסר פיטום אווזים).
תקנות צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (תערוכות, הצגות ותחרויות של בעלי חיים), התשס"א-2001
תקנות צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (החזקה של עגלי חלב), התשס"ו-2006
תקנות צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (הובלת בהמות), התשס"ו-2006
תקנות צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (החזקה שלא לצרכים חקלאיים), התשס"ט-2009
תקנות צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (הובלת עופות), תשע"ב-2011
תקנות צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (גידול חזירים והחזקתם לצרכים חקלאיים), תשע"ה-2015
תקנות צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (גידול תרנגולות מטילות והחזקתן לצרכים חקלאיים), התשפ"ב-2022
ראו גם

ניסויים בבעלי חיים
צער בעלי חיים (יהדות)
זכויות בעלי חיים
אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים
אנימלס
תנו לחיות לחיות
פיטום אווזים וברווזים
משמר בעלי החיים
פגסוס (עמותה), העושה שימוש בסנקציות ההחרמה הקבועות בחוק במסגרת פעילותה
ארבע כוסות

שולחן ליל הסדר, עמוס בקבוקי יין ותירוש
ארבע כוסות הוא הכינוי למצוות שתיית ארבע כוסות יין בלילה הראשון של חג הפסח (אור לט"ו בניסן), הוא ליל הסדר. מצווה זו היא תקנת חז"ל וחיובה כולל גברים ונשים כאחד.
מקור הדין

המצווה נזכרת לראשונה במשנה, מסכת פסחים, פרק י', משנה א'. המצווה אינה חיוב מן התורה אלא מצווה דרבנן, ואף על פי כן הקפידו חז"ל ביותר על יישומה. הקפדה זו מתבטאת בכך שאפילו עניים המתפרנסים מצדקה מחויבים בארבע כוסות גם אם ייאלצו למכור את בגדיהם לשם כך. כמו כן, נפסק בהלכה כי גם אדם שהיין מזיק לו צריך להשתדל ולשתות מעט ממנו. בגמרא (נדרים מט, ב) מסופר על רבי יהודה שהיה שותה ארבע כוסות ולאחר מכן נאלץ לחבוש את ראשו בשל כאבים "מפסח ועד עצרת" - כלומר במשך שבעה שבועות. אולם, המשנה ברורה פסק שאינו חייב לשתות ארבע כוסות אם ייפול למשכב מזה, אלא שאם השתייה תגרום לכאבי ראש וכדומה מחויב הוא לשתות. סיבת ההקפדה היא כיוון ששתיית ארבע הכוסות מזכירה ומפרסמת את נס יציאת מצרים. זהו ההסבר לכך שגם נשים חויבו במצווה, על אף שזו מצוות עשה שהזמן גרמא - הואיל וגם הן היו באותו הנס, ואף נאמר כי הגאולה התרחשה בזכות נשות ישראל במצרים.
דיני ארבע כוסות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
דיני ארבע כוסות > סדר ארבע כוסות

מועדי מילוי ארבע הכוסות ושתייתן קבועים בסדר ההגדה, וזהו סדרן:
כוס ראשונה - הכוס הראשונה היא כוס הקידוש, ושתייתה היא למעשה הפעולה הראשונה בסדר ליל פסח. ככוס של קידוש היא אינה שונה למעשה מכל מועדי הקידוש האחרים, שבהם תיקנו חז"ל שהקידוש ייעשה על היין. אף על פי כן, לדעת חלק מהראשונים, הדין כאן שונה, שכן לשיטתם כל אחד ואחד מהמסובים צריך שבעת הקידוש תהיה ברשותו כוס, והוא נדרש אף לשתות ממנה כשיעור, ולא רק טעימה כבקידוש רגיל.
כוס שנייה - את הכוס השנייה מוזגים בשלב המגיד, לפני ארבע הקושיות. שתייתה נעשית בסופו של שלב זה, ולפני אכילת המצה. מזיגת הכוס השנייה נעשית בתחילת מגיד אף על פי שאין שותים אותה עד סוף מגיד, ונועדה להתמיה את הילדים, כדי שישאלו את שאלותיהם.
כוס שלישית - את הכוס השלישית מוזגים לפני ברכת המזון ושותים אותה לאחר סיומה של הברכה. לפי חלק מהשיטות בכל ברכת המזון או כתלות בזימון יש חיוב בכוס אחת. לעומת זאת חיוב הכוס לברכת המזון בליל הסדר מוסכם על כל הפוסקים וכל המסובים מחויבים, לא רק כוס אחת למזמן.
כוס רביעית - את הכוס הרביעית מוזגים לאחר ברכת המזון. המשנה אומרת  ש"גומרים את ההלל" על הכוס הרביעית, כלומר, בין מזיגת הכוס לשתייתה נאמר פרק ההלל שבהגדה, כיום, בעקבות דברי ר' טרפון נוהגים לומר לפני שתיית כוס זו גם את ההלל הגדול. משנה זו היא מקור הביטוי המושאל "לגמור עליו את ההלל". בחלק מקהילות אשכנז, נוהגים כמנהג המהר"ם מרוטנברג לדחות את הכוס הרביעי עד אחרי פיוט כי לו נאה.
דיני ארבע כוסות > שיעור היין

לפי ההלכה על הכוס להיות מלאה ולהכיל רביעית שנעה בין 75 מ"ל או 86 מ"ל (גימטריה "כוס") לפי החישוב הקלאסי של שיטת הגר"ח נאה עד ל-150 מ"ל (גימטריה "כוס הגון") לשיטת החזון איש. לכתחילה יש לשתות את כל הכוס, אך די גם ברוב כוס ולכל הפחות מלא לוגמיו שהוא רוב רביעית. את היין המחויב יש לשתות ברצף אחד, לפי הרמב"ם מדובר ברצף נורמלי של שתיית רביעית, אך הראב"ד חולק ומרחיב את הזמן לכדי אכילת פרס.
דיני ארבע כוסות > הסיבה

המשותף לכל ארבע הכוסות הוא כי יש לשתות אותן בהסיבה על צד שמאל כדרך בני חורין.
דיני ארבע כוסות > ברכה ראשונה

לדעת הרמ"א והרמב"ם, מברכים ברכת בורא פרי הגפן על כל כוס, כי כל כוס היא מצווה עצמאית ולכן חשובה בפני עצמה, וכן נוהגים בקהילות האשכנזים, האיטלקים, התימנים וכן מעט ספרדים הפועלים על פי שיטת הרמב"ם. לדעת השולחן ערוך לא מברכים ברכת הנהנין על הכוס השנייה והרביעית, כי הברכה שנאמרה על הכוס הראשונה והשלישית פוטרת גם את השנייה והרביעית, וכן נוהגים רוב הספרדים.
דיני ארבע כוסות > ברכה אחרונה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. להשלים את המחלוקות.
נחלקו הפוסקים לאורך הדורות לאחר אלו כוסות מברכים ברכת על הגפן ועל פרי הגפן כברכה אחרונה. עיקר המחלוקת הוא בשאלת ההמשכיות עד לסעודה ולברכת המזון או עד לכוס הבאה ולברכה עליה ובשאלת הסח הדעת. לדעת הרי"ף מברכים ברכה אחרונה על הכוס השנייה ועל הרביעית, לדעת אבי העזרי יש לברך אחרי הראשונה השלישית והרביעית. על הכוס הרביעית שנשתית על ההלל מוסכם שמברכים, שכן זוהי הכוס האחרונה ואין ברכת המזון או שתיית כוס אחרת אחריה (וזו דעת רב שרירא גאון, רב האי גאון, הרמב"ם, רבינו יונה והרא"ש). והשולחן ערוך פסק כדעה זו שברכה אחרונה מברכים רק על הכוס הרביעית.
כוס חמישית

מעבר לארבע הכוסות הללו, ישנו אזכור בגמרא גם לכוס חמישית: "כוס חמישי גומר עליו את ההלל ואחריו הלל הגדול, דברי רבי טרפון" (פסחים קיח, א. לפי חלק מכתבי היד והראשונים; אחרים גרסו "כוס רביעי"). על פי הגאונים, כוס זו היא רשות; אם ירצה לשתות עוד כוס יין, יאמר עליה הלל הגדול. וכן כתב הרמב"ם (הלכות חמץ ומצה ח, י):
וכתב הראב"ד (בהשגותיו על בעל המאור, פסחים תשצד):
מכאן התפתח המנהג למזוג גם כוס חמישית, אף כי ברוב הקהילות לא שותים ממנה.
כוס חמישית > כוס חמישית ואליהו הנביא

המנהג למזוג ולייחד כוס חמישית מוכר גם בכינוי "כוסו של אליהו הנביא" - כוס חמישית הנמזגת בעת שמוזגים את הכוס הרביעית, אלא שבמקום לשתותה מניחים אותה כמות שהיא במרכז שולחן הסדר ולאחר מכן יש הנוהגים[דרוש מקור] להשאירה על אדן החלון או בפתח הדלת, על בסיס האגדה בדבר אליהו הנביא העובר בין בתי ישראל בליל פסח ומעיד עליהם שמקיימים את הברית.
יין אדום

התלמוד הבבלי מביא ברייתא האומרת: "רבי יהודה אומר, צריך שיהא בו טעם ומראה יין... אמר רבא מאי טעמא (=מהו טעמו) דרבי יהודה, דכתיב: 'אל תֵּרא יין כי יתאדָּם". ובירושלמי מופיע דין זה (שהיין צריך להיות אדום) במפורש: ”אמר רבי ירמיה, מצווה לצאת ביין אדום, שנאמר 'אל תרא יין כי יתאדם'”.
וכמו כן נאמר בתלמוד בנוגע לקידוש: "בעא מיניה (=שאל) רב כהנא חמוה (=חמיו) דרב משרשיא מרבא חמר חווריין (=יין לבן) מהו אמר ליה (=אמר לו) אל תרא יין כי יתאדם. והרמב"ן פסל לקידוש יין לבן אפילו בדיעבד. ובשו"ע פסק: ”מקדשין על יין לבן והרמב"ן פוסלו לקידוש אפילו בדיעבד אבל מבדילין עליו ומנהג העולם כסברא ראשונה”. ולדעת שולחן ערוך הרב אין נוהגים לחזר לקידוש אחר יין לבן אפילו לכתחילה. ולדעת המשנה ברורה לכל הדעות לכתחילה יש לחזר אחר יין אדום.
אמנם בנוגע לארבע כוסות ישנו טעם נוסף שכתב האור זרוע: ”יין אדום - זכר לדבר שהיה פרעה שוחט תינוקות כשנצטרע. ועוד, זכר לדם פסח ודם מילה” שהיה ביציאת מצרים, אז נצטוו בשתי מצוות אלה. ומפני צירוף טעם זה כתב בשולחן ערוך הרב שבפסח לכל הדעות יש לנהוג כדעה האומרת שיש לחזר אחר יין אדום משום "אל תרא יין כי יתאדם".
ובמקרה שהיין הלבן משובח מהאדום כתב הטור: ”ויראה שאם הלבן משובח מן האדום, שהוא קודם”.
טעמי המצווה

המשנה במסכת פסחים אינה מנמקת את דין ארבע כוסות ובספרות חז"ל המאוחרת יותר ניתנו הסברים שונים לעצם החיוב ולכך שהחובה היא לשתות דווקא ארבע כוסות - לא פחות ולא יותר.
ההסבר הנפוץ לארבע הכוסות הוא כי הן מכוונות כנגד ארבע לשונות של גאולה ("והוצאתי", "והצלתי", "וגאלתי", "ולקחתי") הנזכרות בספר שמות, פרק ו'. מקורו של הסבר זה נעוץ בדברי ר' יוחנן בתלמוד הירושלמי.
בתלמוד הירושלמי נשאלה השאלה "מניין לארבע כוסות?" ונחלקו האמוראים השונים במתן ההסבר:
ר' יוחנן מסביר כי ארבע הכוסות הן "כנגד ארבע גאולות";
ר' יהושע בן לוי טוען כי ארבע הכוסות בליל פסח מכוונות כנגד ארבעה אזכורים של המילה "כוס" בספר בראשית מ, 13-11 - חלומו של שר המשקים;
ר' לוי אומר כי ארבע הכוסות הן כנגד "ארבע מלכויות" - ארבע המלכויות הנזכרות בספר דניאל;
דעת רבים סתמית המוצגת כדעת "חכמים" מסבירה את מצוות ארבע הכוסות כנגד "ארבע כוסות של פורענות שהקב"ה עתיד להשקות את אומות העולם".
מחלוקת מרובעת זו מופיעה, בצורה שונה ובהקשר אחר, גם במדרש הארץ ישראלי בראשית רבה (פ"ח, ה').
לגבי הכוס החמישית, הרי שיש שהסבירו שהיא כנגד הלשון החמישית של גאולה המופיעה בשמות ו - "והבאתי". הסברים נוספים הם שאם הכוסות הראשונות הן כנגד ארבע מלכויות, הרי שהכוס החמישית היא כנגד גוג ומגוג, או כנגד הישועה.
ראו גם

ארבע לשונות גאולה
הלכות ליל הסדר
לקריאה נוספת

ישי רוזן-צבי, ההיסטוריה הסודית של חגי ישראל, כנרת, זמורה - מוציאים לאור, 2023, הפרק "למה ארבע כוסות?", עמ' 139–148.
הערות שוליים

↑  משנה ברורה, סימן תע"ב ס"ק ל"ה
↑  שולחן ערוך, סימן תע"ג סעיף ז'
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן קפ"ב, סעיף א'.
↑  ראו בפרק על כוס חמישית
↑  ראו מגן אברהם תפ:ב, וראו גם בהגדת רעדלהיים.
↑  לדעת הרב אליעזר מלמד בפניני הלכה, פסח - ט"ז-ליל הסדר
1 2  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תע"ד
↑  מחזור שד"ל, חלק א, דף צט ע"ב
↑  ארבעה טורים, אורח חיים, סימן תע"ד
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תע"ד
↑  מסכת פסחים, דף ק"ח, עמוד ב'
↑  ספר משלי, פרק כ"ג, פסוק ל"א
↑  מסכת פסחים,  פרק י', הלכה א'
↑  מסכת בבא בתרא, דף צ"ז, עמוד ב'
↑  כך מבאר הר"ן שם
↑  משלי כג, לא
↑  סימן רע"ב ס"ד
↑  סימן תע"ב סעיף כ"ו
↑  סימן רע"ב סק"י
1 2  דף 117 עמ' ב
↑  ארבעה טורים, אורח חיים, סימן תע"ב
| חג הפסח |
| --- | --- | --- |
| ערב פסח | קמחא דפסחא • אפיית מצות • שבת הגדול • הגעלת כלים • בדיקת חמץ • ביטול חמץ • ביעור חמץ • מכירת חמץ • תענית בכורות • ערב פסח שחל בשבת |  |
| סיפור יציאת מצרים | שעבוד מצרים • עשר מכות מצרים • יציאת מצרים • קריעת ים סוף • שירת הים |  |
| ליל הסדר | הלכות ליל הסדר • קערת ליל הסדר • חרוסת • כרפס • מצה • מרור • זרוע • ארבע כוסות • כוס של אליהו • הסבה • אפיקומן |  |
| סדר ההגדה | סימני הסדר • הא לחמא עניא • מא כ'בר • מה נשתנה • עבדים היינו • ארבעה בנים • והיא שעמדה • דצ"ך עד"ש באח"ב • דיינו • אמונים ערכו שבח • קריאת ההלל (התחלה) • שפוך חמתך • הלל (המשך) • הלל הגדול • ברכת השיר • חסל סידור פסח • לשנה הבאה בירושלים • ובכן ויהי בחצי הלילה • ובכן ואמרתם זבח פסח • אדיר במלוכה • אדיר הוא • אחד מי יודע • חד גדיא |  |
| מצוות החג | איסור חמץ • קורבן פסח • סיפור יציאת מצרים • אכילת מצה • אכילת מרור • ארבע כוסות • מנחת העומר |  |
| מהלך החג | ערב פסח • ליל הסדר • חול המועד פסח • שביעי של פסח • פסח שני |  |
| מנהגים | סעודת אסתר • סהרנה • אמירת שירת הים • סעודת משיח • מימונה |  |
| תפילות ופיוטים | קריאת ההלל • אבוא בחיל להתיצבה • תפילת טל • ליל שמורים אותו אל חצה |  |
| חמץ ומצה | מצה עשירה • מצה שמורה • שרויה • קטניות בפסח • חמץ נוקשה • חמץ שעבר עליו הפסח |  |
| שונות | מסכת פסחים • לא בד"ו פסח • מטבח פסח • רומפלנאכט |  |
חגי ישראל ומועדיו • שלוש רגלים
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
חלב נוכרי

חלב נוכרי (או חלב עכו"ם) הוא חלב שנחלב על ידי אדם שאינו יהודי, כאשר לאורך כל תהליך החליבה לא נמצא יהודי בשטח החליבה. חלב זה אסרו חכמים באכילה מכיוון שיש חשד שהנוכרי עירב בו חלב מבעל-חיים שאינו כשר (כמו חזירה או נאקה).
חלב שחלבו נוכרי מבלי שיהודי רואה זאת נאסר בשתייה