stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טיסה נעימה
ביקורות ותגובות > השפעות ואזכורים

הקריירה של לזלי נילסן זכתה לקידום משמעותי בעקבות צאת הסרט לאקרנים. הסרט אף סימן שינוי בסגנונו הקולנועי, ובהמשך זוהה עם הסגנון הקומי Deadpan, בעיקר בשלושת סרטי "האקדח מת מצחוק", המבוססים על סדרת משטרה בת שישה פרקים בשם "!Police Squad". בעקבות הסרט טיסה נעימה הוא אף לוהק לסרטו של מל ברוקס "דרקולה: מת ואוהב את זה". ברוקס תכנן להפיק את הסרט זה זמן רב, אך דחה זאת שוב ושוב, משום שלדבריו: "פשוט לא הצלחתי למצוא את דרקולה הנכון". ברוקס אמר כי לא ראה את טיסה נעימה, אלא רק שנים לאחר השקתו. כאשר לבסוף צפה בסרט, הוא הגיע למסקנה כי נילסן יהיה השחקן הנכון לתפקיד זה. שחקנים נוספים שהופיעו בסרט, בתפקידים משניים, המשיכו אף הם בקריירות המשחק שלהם, וכיכבו בתפקידים שבהם הם ידועים יותר. כך למשל גרגורי איצין, שנראה בסרט כאחד מהקנאים הדתיים, גילם את דמותו של צ'ארלס לוגאן, נשיא ארצות הברית בסדרת הטלוויזיה "24".
פיטר פארלי (במאי קולנוע, שביים בין היתר את "משתגעים על מרי") אמר על הסרט: "הייתי ברוד איילנד בפעם הראשונה שבה ראיתי את טיסה נעימה. חוויית הצפייה בסרט בפעם הראשונה דמתה לצפייה בקונצרט רוק מעולה, כמו לראות את לד זפלין או את טוקינג הדס. לא הבנו אז כי מה שראינו היה סוג מאוד מסוים של קומדיה, שהיום אנו מזהים כסגנון קומי מבית מדרשתם של צוקר-אברהמס-צוקר"". פארלי, יחד עם שותפו לכתיבה בנט ילין, שלח תסריט לסרט קומי אל דייוויד צוקר, שבתמורה העניק להם את העבודה הראשונה שלהם ככותבים בהוליווד. פארלי אמר: "אם צוקר לא היה קיים, לא היו "האחים פארלי"".
הסרט טיסה נעימה מהווה מקור להשראות, מחוות והעתקות גם ליצירות ישראליות. לדוגמה:
| הקטע בסרט המקורי | הקטע ביצירה ישראלית |
| --- | --- |
רקס קריימר מוריד את משקפי השמש שלו בדרמטיות, וחושף שמתחתיהן ישנו זוג משקפי שמש נוסף: דמותו של דן חלוץ בתוכנית ארץ נהדרת, בביצועו של אלי פיניש, עושה זאת גם
לאחר מסיבת העיתונאים במגדל הפיקוח, אחד העיתונאים אומר לחבריו: "אוקיי, בואו ניקח כמה תמונות", וביחד הם מסתערים על הקירות ומסירים תמונות התלויות על הקיר: בפרסומת בהשתתפותה של מירי בוהדנה שואלת אותה דמות מצוירת, המבקרת אותה בביתה: "אפשר תמונה?", אך בעוד בוהדנה מסדרת את שיערה, על מנת שיצלמו אותה, הדמות המצוירת מורידה תמונה התלויה על הקיר ויוצאת מהבית
מועמדויות וזכיות בפרסים

| שנה | פרס | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1981 | פרס באפט"א | התסריט הטוב ביותר | מועמדות |
| 1981 | פרס גלובוס הזהב | הסרט הטוב ביותר - סרט מוזיקלי/קומדיה | מועמדות |
| 1981 | Writers Guild of America, USA | הקומדיה הטובה ביותר המעובדת ממדיום אחר | זכייה |
| 1981 | Young Artist Awards | הקומיקאי הצעיר הטוב ביותר | מועמדות |
| 1981 | Young Artist Awards | הקומיקאית הצעירה הטובה ביותר | מועמדות |
| 2005 | פרס סטלייט | מהדורת DVD קלאסי יוצאת מן הכלל | מועמדות |
| 2005 | פרס סטלייט | תוספות DVD יוצאות מן הכלל | מועמדות |
| 2010 | המועצה הלאומית לשימור סרטים של ארצות הברית | שימור בארכיון הסרטים הלאומי | זכייה |
טיסה נעימה 2

בשנת 1982 יצא לאקרנים סרט המשך לטיסה נעימה בשם "טיסה נעימה 2" (באנגלית: "Airplane II: The Sequel"). סרט ההמשך נכתב ובוים על ידי קן פינקלמן, ומככבים בו רוברט הייז, ג'ולי האגרטי, לויד ברידג'ס, צ'אד אוורט, ויליאם שטנר, ריפ טורן וסוני בונו. עלילת הסרט מתארת סדרה של תקלות במעבורת חלל עתידנית, הטסה מכדור הארץ אל מושבה שעל הירח. פעם נוספת טד סטרייקר (רוברט הייז) עולה על טיסה, בה עובדת זוגתו לשעבר איליין דיקינסון (ג'ולי האגרטי), והשניים משתפים פעולה על מנת להציל את המעבורת על כל נוסעיה.
ראו גם

סרט מטוגן
מחלק משטרה
סודי ביותר!
חטיפה נעימה
האקדח מת מצחוק: מתוך תיקי מחלק משטרה!
האקדח מת מצחוק ½2: מהפח אל הפחד
האקדח מת מצחוק ⅓33: העלבון האחרון
שרה מלצר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 בפברואר 1927 (בת 97) נובי סונץ', רפובליקת פולין 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת חיפה 
 תחום יצירה:  ציור 
 פרסים והוקרה:  פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים (1994) 
 צאצאים:  מיכאל מלצר 
 
שרה מלצר (נולדה ב-1927) היא ציירת ויוצרת ישראלית, אשת חינוך וכלת פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים על פועלה בתחום החינוך לדו-קיום לשנת 1994.
ביוגרפיה

שרה מלצר נולדה בנובי סונץ' שבפולין, למרדכי ולמלכה ויינפלד. משפחתה מצד אמה מלכה עמליה לנדאו, מוצאה מרבי יחזקאל לנדא מפראג, שכונה "הנודע ביהודה" ורבי משה איסרליש מקראקוב שכונה הרמ"א. את מלחמת העולם השנייה שרדה במנוסה מפולין בפני הכיבוש הגרמני ובהגליה לסיביר בידי השלטון הסובייטי.
עלתה ארצה ביוני 1948 ממחנות העקורים באייכשטט שבגרמניה, בעיצומה של מלחמת העצמאות, כחיילת מתנדבת לצה"ל במסגרת גיוס חוץ לארץ. את שירותה הצבאי בחיל התרבות עשתה בד בבד עם לימודי השפה העברית, בבית רוטנברג שבמחנה מרכוס בחיפה.
מלצר החלה את דרכה המקצועית כמורה לילדי עולים במעברת טירת כרמל תוך כדי לימודים בסמינר המקוצר למורים ולגננות (1950–1954). בין השנים 1954–1968 עבדה כמורה בחינוך יסודי בבתי ספר בחיפה, ובין 1969–1973 פעלה גם בצוות "מורים מנחים" בבתי ספר טעוני טיפוח בישובי ספר במחוז הצפון. באותה תקופה סיימה קורס למדריכי חשבון וקורס לשיקום החשיבה מטעם האוניברסיטה העברית בבית הספר לעובדי הוראה בכירים בירושלים, וזאת תוך כדי לימודי התואר הראשון באוניברסיטת חיפה בחוגים לחינוך ולאמנות יצירה, אותו סיימה בהצטיינות ב-1973. בין 1974–1983 עבדה כמדריכה פדגוגית בסמינר גורדון בחיפה, וכן שימשה כמרצה וריכזה צוות לכתיבת תוכניות לימודים בין-תחומיות בלשון, ספרות ואמנות, במדור לתוכניות לימודים באוניברסיטת חיפה בשיתוף האגף לתוכניות לימודים במשרד החינוך והתרבות בירושלים. במקביל, השלימה את לימודיה לתואר שני בחינוך באוניברסיטת חיפה, בהתמחות בהדרכת מורים ובתכנון לימודים. לאחר מכן, משנת 1983 ועד שנת 1994 שימשה כמפקחת מחוזית על הוראת האמנות במשרד החינוך והתרבות, במחוז הצפון. לאחר פרישתה לגמלאות ממשרד החינוך, המשיכה את עבודתה באוניברסיטת חיפה תוך המשך לימודים לתואר שלישי בחינוך, אותו קיבלה ב-1999. עבודת הדוקטורט שלה עסקה בנושא "קונפליקטים ושחיקה בעבודת המורה". משנת 2000 ואילך, חזרה לפעילות אינטנסיבית של יצירה בציור על מגוון הטכניקות האמנותיות, והציגה בתערוכות קבוצתיות ובתערוכות יחיד. תערוכת היחיד האחרונה שלה, "קונטרפונקט במציאות כפולת פנים", הוצגה בין השנים 2012–2015 במקומות שונים בישראל ומחוצה לה.
בשנת 2022 יצא לאור ספרה "הצעקה של הינדה" – יומן מצויר, בו מעלה מלצר את מעשה הגבורה הטראגי של דודתה, הינדה גולדברג-לנדאו, אשר יצאה בזעקת שבר כנגד הקלגס הנאצי, מבין מאות האנשים להם הורה לרקוד את ריקוד המוות בכיכר העיר נובי סונץ' לפני הירצחם, באפריל 1942. בהשראת הספר כתב המוזיקאי יובל כהן יצירה מוזיקלית בשם "אלגיה על הצעקה של הינדה". היצירה בוצעה לראשונה בערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה תשפ"ב בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה בהרכב של רביעיית נגנים ובהשתתפותה של מלצר, שליוותה את היצירה בקטעי קריאה. ביולי 2023 בוצעה היצירה בשנית, הפעם עם קריינות בפולנית, במרכז התרבות העירוני של נובי סונץ' – עיר הולדתה של מלצר.
מלצר תרמה רבות למפעל החינוכי בישראל. פעילותה רבת השנים הניבה מגוון תוכניות וספרי לימוד חדשניים ופרויקטים בין-תחומיים המשלבים בין דיסציפלינות שונות: לשון וספרות, מקרא, אמנות חזותית, מוזיקה. אחד הפרויקטים שהובילה בהצלחה כלל אסטרטגיה ליצירה קולקטיבית רבת-משתתפים באמנות הפסיפס, אשר הביאה להקמת עשרות יצירות גדולות ממדים לעיטור בתי-ספר ובנייני ציבור ברחבי הארץ.
ביוגרפיה > יצירתה האמנותית

שרה מלצר יוצרת במגוון טכניקות בסגנון אקספרסיוניסטי. יצירתה יונקת ומושפעת מתרבות גבוהה ומאמנות האוונגרד של המאה ה-20, כמו גם מזרם ה-Ready-Made באמנות העכשווית. עבודותיה מתאפיינות במבע אינטואיטיבי ספונטני, היוצר מרחב של צבעוניות רב-שכבתית. נקודת המוצא ליצירתה עולה מתוך צורך פנימי ולא מהתבוננות באובייקט.
השפעת מלחמת העולם השנייה על יצירותיה מובהקת, כאשר מוטיב מרכזי בהן הוא זיכרון הדמויות מהשואה, מעין הנצחה שבחומר. גיבוריה הן דמויות נטולות זהות המכריזות על קיומן הנצחי מתוך הציורים. הדמויות המביטות בנו מבין ציוריה הן אנונימיות באותה המידה שהן פרטיות, אישיות, בעלות שייכות משפחתית שיכולה להיות מקושרת למשפחתו של כל אחד. יצירותיה, שהוצגו בין השאר בתערוכה "קונטרפונקט של מציאות כפולת פנים", נוצרו בעקבות גילוי עיזבון של מכתבים וגלויות שנשלחו בין השנים 1925–1947 מפולין ורוסיה לדודתה בארץ ישראל על ידי קרובי משפחתה (לבית ויינפלד) שרובם נספו בשואה. גילוי זה הוביל לדחף לחיפוש דרך לגילומה של טרגדיית ההשמדה בלבוש חזותי-פלסטי. במהלכו פיתחה מלצר שתי טכניקות אמנותיות ייחודיות. האחת של תבליטי דיוקנאות מפוחמים נטולי צלם אדם העשויים מעיסת נייר עיתון אפויה עד שרפה. בשנייה, כדימוי לעוצמת המשכיות הקיום, מציגה מלצר אל מול התבליטים המפוחמים דיוקנאות המצוירים בצבעי שמן עזים על גבי קופסאות אריזה מקרטון המסמלות את הכלת זיכרון ההשמדה. עולם של אופל וצללים מול עולם חי וקיים.
ביוגרפיה > פעילותה למען דו-קיום בין ערבים ליהודים

בשיתוף היחידה לחינוך לדמוקרטיה ודו-קיום בירושלים הובילה מלצר בשנים 1991–1994 התנסות קבוצתית במלאכת הפסיפס. בהתנסות זו יצרו ופעלו יחדיו מורים, מנהלים ותלמידים מהמגזרים היהודי והערבי בשלושה מוקדים במחוז הצפון: בעכו, בטבריה ותמרה, ובכרמיאל ונחף. עדות לשיתוף פעולה זה מגולמת בפסיפס הנמצא באולם הכניסה של עיריית עכו, פרי יצירתם של 80 תלמידי העיר, חציים מבית הספר הערבי "אל-עמל" וחציים השני מבית הספר היהודי "ביאליק".
פעילות נוספת בנושא יזמה מלצר במסגרת הפסטיבל הראשון לדו-קיום יהודי-ערבי שנערך בגלבוע באוגוסט 2008, במהלכה יצרו ילדי קייטנות ערבים ויהודים בשיתוף עם מאות באי הפסטיבל יצירת פסיפס גדולה, 10 מטר אורך ו-2 מטר גובה, בה משובצים גם משפטים משירו של ג'ון לנון "Imagine" בערבית, עברית ואנגלית. החל מאוקטובר 2020, שישה מתוך שמונת הלוחות המרכיבים את הפסיפס מעטרים את קירות בית הספר תיכונט ע"ש אלתרמן בתל אביב, והשניים הנותרים נמצאים ברשות הגלריה לאמנות אום אל-פחם.
ביוגרפיה > חיי משפחה

בשנת 1954 נישאה לנחום מלצר ונולדו להם שני בנים: המוזיקאי פרופ' מיכאל מלצר והפיזיקאי והמוזיקאי ד"ר עזר מלצר. שרה מלצר היא אחותם של חוקר המקרא פרופ' משה ויינפלד ושל התעשיין מיכאל נעמן.
פרסים בהם זכתה

1977 - "פרס העשור" מטעם האגף לתוכניות לימודים במשרד החינוך בירושלים על תוכנית "האזינו" לטיפוח ההאזנה, תרבות השיחה והתקשורת הבין-אישית, במסגרת לימודי הלשון.
1994 - "פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים" על תרומה ייחודית לקידום יחסים ולקירוב לבבות בין מנהלים, מורים ותלמידים יהודים וערבים במערכת החינוך בישראל, באמצעות טיפוח ערכי יופי, אסתטיקה ויצירה באמנות הפסיפס.
2011 - מקום ראשון בתחרות ציורים לגיל הזהב מטעם איגוד ליונס בישראל.
פרסומים וספרים שכתבה

מלצר, ש'; באב"ד, ר' (1976–1977) "האזינו – למורה" תוכנית לימודים בינתחומית ללימודי לשון ספרות, לבית הספר היסודי הממלכתי והממלכתי-דתי, מדריך למורה וחומר לימוד לתלמיד; "מעלות" תשל"ו
מלצר, ש'; באב"ד, ר' (1976–1977) "האזינו – לתלמיד" משדר לימודי בקלטת שמע לטיפוח הקשב, ההאזנה תרבות השיחה והדיון. "מעלות" תשל"ז
מלצר, ש'; באב"ד, ר' (1980) "אני כמאזין" "מעלות" תש"ם
מלצר, ש' (1984) "בצליל, בקו ובמלה", נושא לשילוב תחומי אמנות שונים בשיעורי מוזיקה, ציור וספרות, משרד החינוך והתרבות, לשכת מחוז הצפון והמרפ"ד הארצי ירושלים (תשמ"ד)
מלצר, ש'; פרילוק, נ' (1985) "שיח סיפורים- לתלמיד" יצירות ספרות מלוות במוזיקה וקריינות אמנותית. אוניברסיטת חיפה והאגף לתוכניות לימודים, משרד החינוך והתרבות ירושלים, הוצאת "מעלות"
פרילוק, נ'; מלצר, ש' (1988ׂ) מדריך להוראת סיפורת ולעידוד קריאת ספרים "בזיקה לשיח סיפורים" למורה, המדור לתוכניות לימודים, והאגף לתוכניות לימודים, משרד החינוך והתרבות ירושלים – תשמ"ח
מלצר, ש' (1995) "אסטרטגיות בחינוך לאמנות - מדריך למורה", משרד החינוך והתרבות, המרכז הפדגוגי הארצי, ירושלים (תשנ"ה)
מלצר, ש' (2003) "רנסאנס באמנות הפסיפס", פרויקט בינתחומי לשילוב אמנות בלימודי יהדות, יהדות חופשית, עורך יעקב מלכין, גיליון מס' 26–27, עמ' 70–72
מלצר, ש'; פרילוק, נ' (2004) "דוד המלך כגיבור תרבות על-זמני", תוכנית רב-תחומית ללימודי מקרא בבית הספר העל-יסודי. אוניברסיטת חיפה המרכז לחינוך יהודי ישראל ובתפוצות, מהדורת ניסוי
מלצר, ש'; פרילוק, נ' (2004) מערכת חוברות מודולריות לתלמיד:
לדוד מזמור, אנתולוגיה של פרקי מקרא, שירים ומדרשים
דוד נלחם בגולית, לא בחיל ולא בכוח כי אם ברוחי אמר ה' צבאות
דיוקן מוזיקלי של דוד, נעים הזמירות בצלילי הדורות
"אשא עיניי אל ההרים", מפגש בין משורר זמננו למשורר תהלים
פואמת תהלים במילה ובצליל, מפגש בין מוזיקאי בן זמננו למשורר תהלים
דוד המלך בגלריה של מנהיגים דגולים
מלצר, ש' (2004) "בין תמונות אמנות", שילוב אמנויות בפיתוח האוריינות, אוניברסיטת חיפה הפקולטה לחינוך, פרדס הוצאה לאור
מלצר, ש' (2017 ) "עשר מי יודע?" - אסטרטגיה להגדרת מושגים ולתיאור אובייקטיבי לפי עשר הקטגוריות של אריסטו להמשגת העולם, מדריך למורה מלווה בסרטון DVD המדגים את יישום האסטרטגיה בביצועים חיים בשיעור, מהדורת ניסוי
פרסומים וספרים שכתבה > תערוכות יחיד

2007 – "נופים ודמויות באספקלריה פנימית", גלריית "אלווריון", קדמת עתידים, ת"א, אוצר ד. פולק.

2011 – "לקט בלי שכחה" בית העיתונאים ע"ש נחום סוקולוב, ת"א, אוצרת גלית סמל.

2012 – "מנופי הארץ", גלריה לאמנות בית המורה סניף תל אביב, אוצרת חיה עמית.

2012 – "קונטרפונקט במציאות כפולת פנים", בית האמנים ע"ש זריצקי, תל אביב, אוצר אריה ברקוביץ'.

2013 – "זיכרון לעתיד" Galerie Memoire De L'avenir (Belleville), פריז (צרפת), Margalit Berriet

2013 – "ריבוי פנים" גלריית אמנות גבעת חיים איחוד, אוצרת חנה מורג.

2014 – "חובת הזיכרון" הספרייה המרכזית ע"ש סוראסקי, אוניברסיטת תל אביב אוצר אריה ברקוביץ'.

2014 – "חובת הזיכרון במציאות כפולת פנים" גלריה לאמנות באוניב' חיפה, אוצרת פרופ' שרון פוליאקין.

2014 – "חובת הזיכרון" גלריה לאמנות במכללת לוינסקי לחינוך, תל אביב, אוצר ברקוביץ'.

2017 – "השתקפויות בנוף נפשי" –גלריית "משען" נאות אפיקה תל אביב, אוצרת אריאלה נחשוני.

2018 – "בדו-שיח מיצב – מחווה ללואיז בורז'ואה " בשיתוף עליזה כהן, גלריה בלב-הפאר ק, רעננה, אוצרת ד"ר ענת גולדשטיין.

2018 – הומאז' ללואיז בורז'ואה, מיצב, מרכז תרבות קהילתי רעננה, אוצרת ד"ר ענת גולדשטיין.

2019 – "מעולמם הפנימי של ילדים", הספרייה למדעי החברה, לניהול ולחינוך ע"ש ברנדר מוס, אוניב' ת"א, אוצרת ד"ר שרה מלצר.

2019 – "לכל איש יש שם – בונים זיכרון", משכן הכנסת, ירושלים, אוצרת שרון סופר.

2019 – הומאז' ללואיז בורז'ואה, מיצב, הספרייה המרכזית ע"ש סוראסקי, אוניברסיטת תל אביב, אוצרת ד"ר שרה מלצר ועליזה כהן.

2022 – "חובת הזיכרון" ("Obowiązek pamięci"), הספרייה הציבורית של נובי סונץ', פולין.

2023 – "חובת הזיכרון" ("The Duty of Remembering"), מוזיאון יהדות גליציה, קרקוב, פולין.

2023 – "במכחול הזיכרון", מוזיאון לאמנות יהודית היכל שלמה, ירושלים, אוצרת מעין שריה.

2024 – "חובת הזיכרון" ("The Duty of Memory"), הפביליון ההיסטורי של גורליצה, פולין.
מבחר מיצירות הפסיפס שלה

בשנים 1983–2012 עיטרה מלצר מוסדות חינוך ומרכזי תרבות בישראל בפסיפסים מעשה ידיה או עבודה של תלמידים שהנחתה. כולם עוסקים בנושאים מן התנ"ך, המשנה והשירה העברית:
מבחר מיצירות הפסיפס שלה > בירושלים

1994 - "ירושלים של זהב" (4×3,5 מטר) - בנייני האומה (ליד אולם דולצ'ין) פרי יצירתם של תלמידי כתה ו' בית הספר "דקלים" בקיבוץ חמדייה.

2002 - "יוסף מתוודע אל אחיו" בראשית ל"ז (2× 1,8 מטר) האוניברסיטה העברית בהר הצופים, בניין רבין. פרי יצירתם של סטודנטים מצטיינים בתוכנית "רביבים" להכשרת מורים במדעי יהדות. 

2005 - "נשים העושות בזכות ירושלים" (1,8×2 מטר) עיריית ירושלים, בניין 4 כיכר ספרא, יצרו 120 נשות חינוך יהודי בתפוצות בסמינר ירושלים ICJW.

2006 - "וקיבצתי אתכם מן העמים" ( יחזקאל י"א) לכבוד קהילות יהודי כורדיסטן ופרס" (4,5×2 מטר) מנהל קהילתי "לב העיר" ירושלים, רחוב הירקון (נחלאות).

2002 - "רחובות העיר ימלאו ילדים וילדות משחקים ברחובותיה"( זכריה ח') ( 3×3 מטר) מורשה, רחוב ע"ח 15 ירושלים (יצירת חברי מרכז קהילתי מורשה בשיתוף תלמידי בתי הספר).
מבחר מיצירות הפסיפס שלה > בחיפה

2000 - "מחווה לדוד המלך כגיבור תרבות על-זמני" (4×3,5 מטר) פרי יצירתם של 320 תלמידי חטיבת ביניים בבית הספר "חוגים" בחיפה, במסגרת תוכנית לימודים שפותחה במרכז לחינוך יהודי באוניב' חיפה, בידי ד"ר שרה מלצר וניצה פרילוק.

2001 - "ארץ זבת חלב ודבש" (4×3,5 מטר) בית הספר חוגים בחיפה - פרי יצירה של תלמידי כתות ט'.

2002 - "דוד אורפיאוס" - שחזור הפסיפס מעזה, תלמידי חטיבת ביניים. בית ספר "חוגים" בחיפה.

2000 - "על שלושה וארבעה" ( משלי, פרק ל', פסוקים י"ח) יצירה של מורים בקורס "חקר סמלים ומוטיבים יהודיים" בהדרכת ד"ר שרה מלצר, מרכז לחינוך יהודי בישראל ובתפוצות, אוניברסיטת חיפה.
מבחר מיצירות הפסיפס שלה > בתל אביב והמרכז

2002 - דרום תל אביב, "מה טוב ומה נעים שבת אחים גם יחד " (תהילים קל"ג א') (6×4 מטר) יצירת 460 תלמידי כתות ג-ו' בית הספר הקהילתי "תל-חי" דרום תל אביב, רח' מעפילי אגוז.

2006 – רמת אביב "בישישים חכמה" איוב י"ב (3×2 מטר) יצירת 110 קשישים יום מרכז לקשיש, רמת אביב, רח' לבנון 75 - תל אביב.

2007 - רמת השרון - " לראות את יפי העולם" (נתן זך) יצרו כמאה קשישים בשיתוף תלמידי בית הספר "אלון" ברמת השרון, מרכז יום רב שירותי לקשיש (תשוש גוף ותשוש נפש) רחוב הרב קוק 41 (3×2 מטר) 

2012 – "לראות את יפי העולם" נתן זך, יצרו כמאה תושבי בית ההורים ע"ש פנחס רוזן, רח' אלוף דוד 185, רמת-גן.

2006 - "תן דעתך שלא תקלקל ותחריב את עולמי שאם קלקלת אין מי שיתקן אחריך"(קהלת רבה ז') יצרו 120 תלמידי בית הספר " נוה הדר" ד.י.ש פנימיות ילדים ובני נוער, חבצלת השרון.
מבחר מיצירות הפסיפס שלה > בצפון הארץ

1984 – מירות ליד איילת השחר . "פסיפס דוד בן ישי" יצירת תלמידי בית הספר התיכון "אברט" בחצור הגלילית.

1984 – מירות ליד איילת השחר . "וגר זאב עם כבש" יצירת תלמידי בית הספר התיכון "אברט" בחצור הגלילית.

1985- קריית שמונה, "עולם בעלי חיים " יצירת תלמיד כתה ז' בית הספר "קורצ'אק".

1986 – קיבוץ אפיקים, "בית הטבע" יצירת ילדי קיבוץ אפיקים קיר א'.

1986 – קיבוץ אפיקים, "בית הטבע" יצירת ילדי קיבוץ אפיקים קיר ב'.

1987 - קריית שמונה ,"דיוקנאות –תמונת מחזור" בית ספר "תל-חי".

1987 - כרמיאל, "ברכת יעקוב לבניו" (בראשית) בית ספר "אלון".

1989 - טבריה – "גלגל המזלות וסמל המדינה "(7×4 מטר) תלמידי כתה ז' בית ספר ע"ש" ארליך".

1990 – קיבוץ חמדיה ,"לכבוד הלשון העברית " נושא שנתי במערכת החינוך, קיר א' כתות ו', בית הספר "דקלים".

1990 - קיבוץ חמדיה, '" לכבוד הלשון העברית " נושא שנתי במערכת החינוך, קיר ב'כתות ה' בית הספר "דקלים".

1990 – קיבוץ חמדיה, "לכבוד הלשון העברית " נושא שנתי במערכת החינוך, קיר ג' כתות ג'-ד' בית הספר "דקלים".

1990 – כרמיאל – "ממקורות היהדות קיר ג' בית הספר "אלון".

1990 – כרמיאל, "ממקורות היהדות קיר א' בית ספר "אלון".

1990 - טבריה, "הלשון העברית" רצפת פסיפס ( 7X4 מטר) בית ספר "ארליך".

1990 - טבריה, " חיות מחמד ופרחים" קיר א' (4x2 מטר) יצירת כתות ג'-ד ' בית ספר "ארליך".

1990 - טבריה, הנושא:" חיות מחמד ופרחים " קיר ב' ( X24 מטר) יצירת כתות ג'-ד בית ספר "ארליך".

1992 - כרמיאל, "ממקורות היהדות " קיר ב' בית הספר "אלון".

1992 - נצרת עילית, "מפה ומשם" יצירת תלמידי בתי הספר.

1993 - כרמיאל ונאחף – "דו-קיום יהודי-ערבי " עיטור כדים באבני פסיפס לגן, בית הספר "אלון" כרמיאל. 

1993 - עפולה "סמלי שנים עשר שבטי ישראל" בית ספר ממלכתי-דתי "מוריה "חדר כתה שלם מעוצב כבית כנסת " בידי תלמידי כתות ג'-ו', עולי אתיופיה.

1993 - עפולה, "שם ציפורים יקננו וחסידה ברושים ביתה" (תהלים כ"ז) חטיבת ביניים ממלכתית-דתית.

1993 – שלומי, גלגל מזלות, בית הספר "הרב מימון".

1993 - נצרת עילית, "מפה ומשם" יצירת תלמידי ביית ספר "גלבוע".

1994 - רמת ישי, " מנופי הארץ" בית ספר יסודי.

1994 - עפולה "עלייה לרגל לבית המקדש " בית הספר ממלכתי-דתי "מוריה" בידי ילדים עולי אטיופיה.

1994 - עכו, "וחיתתו חרבותם לאתים ולא ילמדו עוד מלחמה " (5×4 מטר) אולם הכניסה בבניין עיריית עכו, יצירה משותפת של תלמידי בית הספר היהודי "ביאליק" והערבי "אל-אמל".

1998 - יוקנעם," שלום על ישראל" "אורט" יגאל אלון.

1998 - יוקנעם, " ששת ימי הבריאה " בית ספר "תדהר".

1999 - מגדל העמק, "מנופי הארץ" בית ספר "עליזה בגין".

1999 - טבריה, " פסלים בפסיפס כתות ה'-ו' בית הספר "רעות".

1999 - טבריה, "פסל מפסיפס בגן "כתות ג'-ד בית הספר "רעות".

1999 - טבריה, " פסלי צבים הגן ג'-ד בית הספר "רעות".

1999 - טבריה, "שלום " בית הספר "רעות".
מבחר מיצירות הפסיפס שלה > באצבע הגליל במלחמת הלבנון השנייה 2006

פסיפסים שיצרו יושבי המקלטים בקיבוצים תחת רעם התותחים:

במקלט בקיבוץ יפתח, יולי 2006, "גן בעדן".

במקלט בקיבוץ מלכיה, "עלי גבעה שם בגליל".

במקלט בקיבוץ כפר גלעדי, יולי 2006 "גיבורי ישראל" ה' עוז יתן לעמו.

במקלט בטירת כרמל, יולי 2006 "נוח איש צדיק היה".
הערות שוליים

↑  הזמנה לאירוע השקת ספרה של שרה מלצר, באתר הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה
↑   בן שלו, "היתה קבוצה קטנה של ניצולים שאמרו לנו 'כולם נרצחו. אבל הינדה צעקה'", באתר הארץ, 25 באפריל 2022
↑  דיווח מצולם מקונצרט "הצעקה של הינדה", באתר מרכז התרבות העירוני של נובי סונץ', 21 ביולי 2023
↑  רשימת יצירות פסיפס שנוצרו בהנחיית שרה מלצר, באתר 'סקר אמנות הקיר בישראל'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299469305171  ISNI: 0000 0001 1879 9621  LCCN: n97109457  VIAF: 97369863   WorldCat (עם VIAF): 97369863
תל מנורה

| --- | --- |

רצפת הפסיפס מבית הכנסת העתיק בתל מנורה
 היסטוריה
 תקופות:  תקופת הברונזה, התקופה הביזנטית בארץ ישראל 
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  32°25′30″N 35°31′24″E﻿ / ﻿32.425056°N 35.523361°E﻿ / 32.425056; 35.523361
  (למפת עמק בית שאן מוגדלת) תל מנורה(למפת עמק בית שאן רגילה) תל מנורה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל מנורה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל מנורה
 
תל מנורה הוא אתר ארכאולוגי הסמוך לכניסה לקיבוץ טירת צבי, שבעמק בית שאן. שמו הערבי הוא תל אבו פאראג'.
בתל אותרו ממצאים החל מתקופת הברונזה הקדומה ועד התקופה הביזנטית, הכוללים חרסים רבים, כלי בישול שלמים, בורות ושרידי מבנים וקירות.
ב-1956 נחשפו כ-50 מטר ממערב לתל שרידי מבנה בן ארבע יחידות מהתקופה הישראלית, ומעליו שרידי בית כנסת מן המאה השישית לספירה, ובו רצפת פסיפס עם עיטור של מנורת שבעת הקנים ושופר.
קטע הפסיפס עם המנורה והשופר מוצב כיום בפתח בית הכנסת שבטירת צבי.
במהלך מלחמת העצמאות התבצרו בתל גייסותיו של קאוקג'י, בניסיונם להתקיף את טירת צבי הסמוכה.
לקריאה נוספת

אריאל: כתב עת לידיעת ארץ ישראל - בתי כנסת בגליל ובגולן, גיליון 52, מאי 1987.
כל מקום ואתר, הוצאת משרד הביטחון, 2005, עמ' 325.
פדרו קסטיו

חוסה פדרו קסטיו טרונס (בספרדית: José Pedro Castillo Terrones; נולד ב-19 באוקטובר 1969) הוא מורה פרואני, מנהיג איגוד המורים בפרו ופוליטיקאי אשר כיהן כנשיאה (אנ') ה-63 של פרו בין יולי 2021 לדצמבר 2022, אז הודח מתפקידו לאחר שביצע ניסיון הפיכה עצמי נגד הקונגרס של פרו.
קסטיו עמד בפני שלושה הליכי הדחה בקונגרס הפרואני, אם כי השניים הראשונים צלחו. לאחר הצבעת ההדחה השנייה שנכשלה במרץ 2022, התגברו המחאות נגד המחירים הגבוהים שנגרמו מהפלישה הרוסית לאוקראינה יחד עם מחאות הכורים. ב-1 בדצמבר 2022, הקונגרס של פרו אישר הצעה שיזמו מחוקקים מהאופוזיציה להתחיל בניסיון הרשמי השלישי להדיח אותו מאז כניסתו לתפקיד. ב-7 בדצמבר הצהיר קסטיו כי הוא מקים ממשלת מעבר, מפזר את הקונגרס, הודיע על עוצר בכל המדינה והודיע כי יקים אספה שתנסח חוקה חדשה. הצהרתו נתפסה כניסיון הפיכה עצמית (self-coup attempt). קסטילו הודח על ידי הקונגרס, נעצר בהאשמתו של המרדה ובגידה. לאחר מעצרו, החלו הפגנות הקוראות לשחרורו. ממשלות ארגנטינה, בוליביה, קולומביה, הונדורס ומקסיקו המשיכו להכיר בו כנשיא פרו הנבחר באופן דמוקרטי.
ביוגרפיה

קסטיו נולד למשפחה ענייה, לזוג איכרים אנאלפביתים בעיירה פוניה, טאקממבה, צ'וטה, מחוז קחאמרקה. קחאמרקה, למרות היותו באזור של מכרה הזהב הגדול ביותר בדרום אמריקה, נותר אחד האזורים העניים ביותר בפרו. הוא הילד השלישי מתוך תשעה במשפחת הוריו.
במהלך ילדותו נאלץ קסטיו לעיתים קרובות לשלב את לימודיו עם עבודות משק בבית. הוא השלים את לימודיו בבית הספר היסודי ובתיכון במכון לפדגוגיה גבוהה יותר באוקטביו מטה קונטרס דה קוטרבו. המסע היומי של קסטיו לבית הספר וממנו היה כרוך בהליכה לאורך שבילים צוקים תלולים במשך שעתיים.
כנער צעיר, קסטיו נסע ברחבי פרו כדי להרוויח כספים עבור לימודיו. החל מגיל שתים עשרה, הוא ואביו היו הולכים 140 ק"מ במשך יומיים-שלושה לעבודה במשך כמה חודשים במטעי הקפה באזור האמזונס בפרו. עם אחותו נסע קסטיו דרך האמזונאס לעבוד בגידולי אורז ולמכור גלידה על מנת לשלם שכר הלימודים. בלימה הוא מכר עיתונים וניקה חדרי מלון. הוא למד חינוך באוקטביו ותואר שני בפסיכולוגיה חינוכית באוניברסיטת סזאר ולג'ו.
מאז 1995 עבד קסטיו כמורה בבית ספר יסודי ומנהל בבית הספר בעיירה פוניה, צ'וטה, שם היה אחראי על בישול, ניקיון והוראה עבור התלמידים בכיתתו. לדברי קסטיו, הקהילה הקימה את בית הספר לאחר שלא קיבלה שום סיוע ממשלתי. קריירת ההוראה של קסטיו כללה קבלת שכר נמוך, כאשר המעמד המקצועי של עבודתו היה מכובד ומשפיע ביותר באזורים הכפריים בפרו, מה שקידם את קסטיו להיות מעורב באיגודי המורים.
ביוגרפיה > איגוד המורים

לאחר שקרא מאמר חדשותי שפרו חווה צמיחה כלכלית רבה עקב עושר המינרלים במדינה, קסטיו צפה כיצד תלמידיו הגיעו לבית הספר רעבים ולא זכו בכל היתרונות מהכלכלה, מה שהעניק לו השראה לשנות את מצבו של פרו. קסטיו הפך למנהיג הסתדרות המורים במהלך השביתה של האיגוד ב-2017, שדרישותיה היו להגדיל את המשכורות, לשלם את החוב החברתי, לבטל את חוק קריירת המורים הציבורית ולהגדיל את תקציב מגזר החינוך. השביתות התפשטו לחלקים שונים בדרום פרואני ומכיוון שהתארכה, שר החינוך מרילו מרטנס וראש הממשלה פרננדו זוואלה קראו אליהם את 25 המושלים האזוריים והמנהל האזורי של לימה. למרות ההגעה להסכמה, המורים המשיכו בשביתה.
הנשיא פדרו פבלו קוצ'ינסקי הציע את עצמו כמתווך והזמין את נציגי המורים להיפגש עמו במעונו הרשמי בכדי להגיע לפתרון. הנציגים מטעמו של קסטיו החליטו שלא להתייצב למפגש, ובשל כך החריפה השביתה, עם הגעת המורים מכל המדינה ללימה, שם ערכו צעדות ומחאות.
ב-24 באוגוסט 2017, אף על פי שחלק מהמורים עדיין היו בשביתה, הממשלה הוציאה צו שהפך את הרשאות ההסכמה במשא ומתן לרשמיות. הממשלה הוציאה אזהרה כי אם המורים לא יחזרו לכיתות החל מ-28 באוגוסט, משרד החינוך יחל להעסיק מורים חדשים.
קסטיו הודיע על סיום השביתה ב-2 בספטמבר 2017 אך הבהיר כי מדובר בהשעיה זמנית בלבד.
חיים אישיים

קסטיו נשוי ליליה פרדס, מורה, ולהם שני ילדים משותפים. הוא קתולי, ואילו אשתו וילדיו הם אוונגליסטים. משפחתו גרה בבית בן תשעה חדרים ברובע צ'וגר ולהם חווה עם פרות, חזירים, תירס ובטטה. קסטיו חובש לעיתים קרובות כובע קש הנקרא צ'וטאנו, פונצ'ו, וסנדלים הבנויים מצמיגים ישנים.