stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית סימה (ולדיווסטוק)
היסטוריה

לפני מהפכת פברואר של 1917 יהודים ברוסיה שמחוץ לתחום המושב הייתה הזכות לקיים חדר תפילה פרטי יחיד מושכר, ללא זכות בעלות. הקהילה היהודית בוולדיווסטוק, שמנתה כ-160 גברים בשנת 1911, שכרה חדר תפילה בבית מספר 19 ברחוב קומרובסקאיה (כיום רחוב החייל קומוארוב 5).
לאונטי (לייבה) סמיונוביץ' (שימנוביץ') סקידלסקי (1845–1916), סוחר הגילדה הראשונה, אזרח כבוד של ולדיווסטוק, השתתף במימון החברה לחקר מחוז אמור והמוזיאון שלה. הוא היה אחד התעשיינים הגדולים. הוא הציע, בנה ותרם לקהילה היהודית בית כנסת.
ב-5 באוקטובר 1916, שלושה ימים לפני מותו של סקידלסקי, התקיימה הנחת אבן הפינה ל"בתי הכנסת של הקהילה היהודית בוולדיווסטוק" ליד חדר התפילה הקודם. הבנייה בוצעה בתרומות פרטיות, התרומה הגדולה ביותר הועברה על ידי סקידלסקי. במקרים כאלה, יהודים ברוסיה הסכימו לעיתים קרובות לראשונה על הקמת "אחוזה אישית" ואז היו מבקשים אישור להתאים לכאורה את האחוזה המוגמרת לבית תפילה. בשנת 1917 הדת היהודית אושרה בחוק ובית הכנסת שנבנה הפך רשמית לרכוש הקהילה.
בסוף 1932 נסגר בית הכנסת על ידי הרשויות הסובייטיות, הקהילה היהודית בוטלה ונאסר על קיומה. מאז שנת 1933, מועדון מפעל הקונדיטוריה של ולדיווסטוק היה ממוקם בבניין בית הכנסת (כיום מפעל זה ממוקם בבית מספר 5 ברחוב שבצ'נקו) ופעל כאן עד ראשית שנות התשעים. תחילה הוא הוחלף בחנות של אותו מפעל והבניין שופץ שוב ושוב, נערכו בו הרחבות חדשות, כאשר רק החזיתות הדרומיות והמערביות שרדו את השיפוצים. בשנת 1996 ממשלת המחוז הכריזה על המבנה כאנדרטה אדריכלית בעלת משמעות אזורית ונאסר לפגוע בו.
ב-8 בספטמבר 2004 מסר מושל פרימוריה, סרגיי דארקין לרב הראשי של רוסיה ברל לזר, המייצג את איגוד הקהילות היהודיות ברוסיה (FEOR), מסמכים לזכות השימוש בבניין ללא הגבלת זמן ובחינם. FEOR, בתורו, העביר את הבניין לשימוש בלתי מוגדר וחופשי לידי הקהילה הדתית והתרבותית היהודית המקומית (מרכז ERCO). החזרת הבניין בפועל התרחשה בתחילת 2005.
בפברואר 2013 הכריז רבה של פרימוריה ו-ולדיווסטוק שמעון וראקין על תוכניות לשחזור ושיפוץ בית הכנסת. בקהילה היהודית של ולדיווסטוק, שמנתה כעת כ-300 חברים בשנת 2013, אמורים היו אנשי עסקים גדולים ממוסקבה לעזור במימון העבודות.
בסתיו 2013 החלו עבודות תיקון ושיקום בית הכנסת. השיקום בפועל יצא לדרך ביוני 2014. הספונסר הראשי לשיקום בית הכנסת היה הבנקאי הרוסי ולדימיר קוגן, ראש מועצת הנאמנים של הקהילה היהודית של ולדיווסטוק.
טקס הפתיחה של בית הכנסת המחודש נערך ב-18 בדצמבר 2015. בית הכנסת החל להיקרא "בית סימה" - לכבודה של סרפים "סימה" קוגן, אמו של ולדימיר קוגן.
בית סלאוקוס

מטבע זהב של ניקטור
שושלת בית סלאוקוס שלטו בממלכה הסלאוקית, שנוסדה בידי אבי השושלת, סלאוקוס הראשון (ניקטור, "המנצח"; חי בשנים 358 עד 281 לפנה"ס לערך). סלאוקוס הראשון היה אחד מהגנרלים של אלכסנדר הגדול, והוא ייסד את הממלכה הסלאוקית לאחר מותו של אלכסנדר בשנת 323 לפנה"ס. בתחילה השתרעה הממלכה על שטחי מסופוטמיה, אסיה הקטנה, סוריה, ארץ ישראל, המישור האיראני, ועד לנהר האינדוס (בפקיסטן של ימינו). הוא ייסד את בירת הממלכה, סלאוקיה על החידקל, בשנת 305 לפנה"ס בערך.
שליטי בית סלאוקוס

להלן רשימת בני בית סלאוקוס ששלטו בממלכה, על-פי סדר שנות שלטונם (בכמה מהמקרים שנות השלטון חופפות, בשל שליטים שהיו עוצרים של מלכים-ילדים או בשל חלוקה של הממלכה):
סלאוקוס הראשון (ניקטור), אחשדרפן 311 עד 305 לפנה"ס; מלך, 305 עד 281 לפנה"ס
אנטיוכוס הראשון (סוטר), מלך עם אביו מאז 291, ובעצמו 281 עד 261 לפנה"ס
אנטיוכוס השני (תיאוס), 261 עד 246 לפנה"ס
סלאוקוס השני (קליניקוס), 246 עד 225 לפנה"ס
סלאוקוס השלישי (קראונוס), 225 עד 223 לפנה"ס
אנטיוכוס השלישי (הגדול), 223 עד 187 לפנה"ס
סלאוקוס הרביעי (פילופטור), 187 עד 175 לפנה"ס
אנטיוכוס הרביעי (אפיפאנס), 175 עד 164 לפנה"ס - בימיו החל מרד החשמונאים.
אנטיוכוס החמישי (איופטור), 164 עד 162 לפנה"ס
דמטריוס הראשון (סוטר), 161 עד 150 לפנה"ס
אלכסנדר הראשון (באלאס), 154 עד 145 לפנה"ס
דמטריוס השני (ניקטור), כהונה ראשונה: 145 עד 138 לפנה"ס
אנטיוכוס השישי (דיוניסוס), 145 עד 140 לפנה"ס (?)
דיודוטוס טריפון, 140 (?) עד 138 לפנה"ס
אנטיוכוס השביעי (סידטס), 138 עד 129 לפנה"ס
דמטריוס השני (ניקטור), כהונה שנייה: 129 עד 126 לפנה"ס
אלכסנדר השני (זבינס), 129 עד 126 לפנה"ס
קלאופטרה תאה, 126 עד 123 לפנה"ס
סלאוקוס החמישי (פילומטור), 126 עד 125 לפנה"ס
אנטיוכוס השמיני (גריפוס), 125 עד 96 לפנה"ס
אנטיוכוס התשיעי (קיזיקנוס), 114 עד 96 לפנה"ס
סלאוקוס השישי (אפיפאנס), 96 עד 95 לפנה"ס
אנטיוכוס העשירי (איוסבס פילופטור), 95 עד 92 או 83
דמטריוס השלישי (איוקארוס), 95 עד 87 לפנה"ס
אנטיוכוס האחד עשר (אפיפאנס), 95 עד 92 לפנה"ס
פיליפוס הראשון (פילדלפוס), 95 עד 84/83 לפנה"ס
אנטיוכוס השנים עשר (דיוניסוס), 87 עד 84 לפנה"ס
(בין השנים 83 עד 69 לפנה"ס שלט בממלכה טיגראנס הגדול, מלך ארמניה)
סלאוקוס השביעי (קיביוסאקטס), שנות ה-70 עד שנות ה-60 של המאה ה-1 לפנה"ס
אנטיוכוס השלושה עשר (אסיאטיקוס), 69 עד 64 לפנה"ס
פיליפוס השני פילורומאיוס, 65 עד 63 לפנה"ס
כרונולוגיה של השלטון בממלכה הסלאוקית (לחצו להגדלה)
בידיים טובות (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

עטיפת ה-DVD
 סוגה:  דרמה רפואית
 כותבים:  דן ספטון
 בימוי:  ג'ון אלכסנדר איימי ניל
 שחקנים:  ג'ודי ויטאקר אמון אליוט שרון סמול בלייק האריסון
 פסקול:  בן אונונו
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  8
 הפקה
 מפיק:  אמילי פלר
 מפיקים בפועל:  גיינור הולמס  ניקולה שינדלר
 חברת הפקה:  Red Production Company
 הפצה:  הולו 
 צלמים:  ג'ון קונרוי  קייט ריד
 מוזיקה:  Ben Onono 
 אורך פרק:  55 דקות
 שידור
 רשת שידור:  BBC One
 רשת שידור בישראל:  yes הטלוויזיה בלוויין
 פורמט (תמונה):  2.39:1 1080p
 פורמט (קול):  סטראו
 תקופת שידור מקורית:  8 באוגוסט 2017 – 7 במאי 2019
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
בידיים טובות (באנגלית: Trust Me) היא סדרת טלוויזיה בריטית מסוג דרמה רפואית-אנתולוגית המשודרת בערוץ BBC One. עונה ראשונה בת ארבעה פרקים עלתה באוגוסט 2017 ונכתבה על ידי דן ספטון. בפברואר 2018 חודשה התוכנית לעונה שנייה, שעלתה לשידור ב-16 באפריל 2019. ביוני 2019 בוטלה הסדרה, לאחר שתי עונות.
תקציר

קאת' הרדאייקר היא אחות חרוצה שמפוטרת מעבודתה אחרי שחשפה שחיתות. היא גונבת את זהותה של חברתה הטובה שהיא רופאה והיגרה לניו זילנד, ועוברת לאדינבורו כדי לפתוח דף חדש בחייה יחד עם בתה הקטנה.
צוות השחקנים > עונה ראשונה

ג'ודי ויטאקר – קאת' הארדייקר / אליסון 'אלי' סאטון.
אמון אליוט – ד"ר אנדי ברנר.
שרון סמול – ד"ר בריג'יט ריין.
בלייק האריסון – קארל, בעלה לשעבר של קאת'.
נתן ולש – סם קלי, עיתונאי.
קארה קלי – מונה מקברייד.
לויס צ'ימימבה – האחות קארן.
מייקל אבובאקאר – ד"ר צ'רלי מקי.
אנדראה לאו – ד"ר אליסון סאטון.
צוות השחקנים > עונה שנייה

אלפרד אינוק – ג'יימי מקיין.
ג'ון האנה – ד"ר ארצ'י ווטסון.
אשלי ג'נסן – דבי דורל.
ריצ'רד רנקין – ד"ר אלכס קירן.
קייטי קלרקסון-היל – ד"ר זואי וייד.
הפקה

ב-23 בפברואר 2018 פורסם שהסדרה תחודש לעונה שנייה, בהשתתפות צוות שחקנים חדש לגמרי, בעקבות ליהוקה של ג'ודי ויטאקר לתפקיד הדוקטור ה-13 בסדרה "דוקטור הו". העונה השנייה מתרחשת במחלקה נוירולוגית בבית חולים South Lothian. שידור העונה השנייה החל ב-16 באפריל 2019.
הערות שוליים

↑  "BBC One's Trust Me will return for a second series WITHOUT Jodie Whittaker". Digital Spy. 23 בפברואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Trust Me writer had to scrap season 2 plan with Jodie Whittaker". Digital Spy. 8 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
בחירות ישירות

בחירות ישירות הן בחירות שבהן ציבור הבוחרים בוחר ישירות את ראשי הממשל: ראש ממשלה, נשיא, ראש עירייה וכדומה. זאת בניגוד לבחירות עקיפות, שבהן ציבור הבוחרים בוחר את נציגיו (חברי הפרלמנט, למשל) ואלה בוחרים את ראש הממשל.
תומכי הבחירה הישירה מייחסים לה קשר הדוק יותר בין המועמד לבוחריו, ותלות נמוכה יותר של המועמד במפלגה שבה הוא חבר.
המצב בארצות הברית

נשיא ארצות הברית: שיטת הבחירות לנשיאות איננה ישירה (כזו שבה הנבחר הוא זה שזכה לרוב קולות הבוחרים) אלא אלקטורלית. בנוסף, בכל המדינות למעט נברסקה ומיין, מועמד שזכה ברוב הקולות במדינה מסוימת, גורף את כל קולות האלקטורים של אותה מדינה. מסיבה זאת, מערכת הבחירות של שני המועמדים מתמקדת בעיקר במדינות ה"מתנדנדות", בהן אין יתרון ברור למפלגה מסוימת. מספר האלקטורים בכל מדינה נקבע לפי גודל האוכלוסייה, ולכן ייתכן מצב שבו מועמד זוכה ליותר קולות כלליים (מה שמכונה "Popular Vote") אך פחות קולות אלקטורליים, ולכן מפסיד בבחירות (כדוגמת אל גור, שהפסיד בבחירות 2000 לג'ורג' ווקר בוש או הילרי קלינטון שהפסידה בבחירות 2016 לדונלד טראמפ).
חברי בית הנבחרים נבחרים בבחירות ישירות.
חברי הסנאט נבחרו בבחירות עקיפות בידי בתי המחוקקים של המדינות, אך התיקון השבעה עשר לחוקה, שהתקבל ב-8 באפריל 1913, העביר את בחירתם לבחירות ישירות.
מושלי המדינות נבחרים בבחירה ישירה.
המצב בישראל

נשיא המדינה: הנשיא נבחר בבחירות עקיפות, על ידי חברי הכנסת.
ראש הממשלה: בחירת ראש ממשלת ישראל נעשתה במרבית שנות המדינה, וגם כיום, בבחירות עקיפות: הציבור בוחר את חברי הכנסת, ואלה ממליצים על המועמד להרכבת הממשלה ומאשרים את מינויו לראש הממשלה. בשלוש מערכות בחירות, בשנים 1996–2001 נערכו הבחירות בשיטת בחירה ישירה של ראש הממשלה, על פי חוק יסוד: הממשלה, שהוחלף בשנת 2001 בגרסה אחרת שלו, שבה בוטלה הבחירה הישירה. בשנת 2021 לאור המשבר הפוליטי הונחה על שולחן הכנסת הצעת חוק לבחירה ישירה בראש הממשלה. עם זאת, החוק החדש טרם עבר הליך אישורים בכנסת.
חברי הכנסת: בבחירות לכנסת הבוחרים מצביעים עבור רשימה ולא עבור אדם מסוים ברשימה. בחלק מהמפלגות מתקיימות בחירות מקדימות (פריימריז) על פיהן נבחרים מועמדי מפלגות אלו לכנסת בתהליך בחירה ישירה על ידי חברי המפלגה. ישנן מפלגות שבהן מוסדות המפלגה (על פי רוב מרכז המפלגה או ראש המפלגה) בוחרים את המועמדים. במפלגות החרדיות המועמדים נקבעים על ידי מנהיגיהן הרוחניים.
ראשי רשויות מקומיות: עד 1975 הייתה שיטת הבחירות לרשויות המקומיות דומה לשיטת הבחירות לכנסת. תושבי הרשות המקומית היו בוחרים ברשימות שהתמודדו על מושבים במועצת העירייה, וחברי המועצה שנבחרו הם שבחרו בראש הרשות. השיטה הביאה לחוסר יציבות ברשויות המקומיות ולמקרים רבים בהם חברי מועצה העבירו את תמיכתם ממועמד אחד למועמד אחר תוך שהם זוכים לתפקידים בהנהלת העירייה. בעקבות זאת, נעשו ניסיונות לשנות את שיטת הבחירות ולקבוע בחירה אישית של ראש הרשות. בשנת 1975 תוקן החוק לבחירה ישירה של ראשי הרשויות המקומיות. המועמד שקיבל את המספר הגבוה ביותר של קולות הוא שנבחר לראש הרשות, אך אם איש מהמועמדים לא הצליח להשיג 40% מקולות הבוחרים, נערך שבועיים לאחר הבחירות סיבוב בחירות נוסף ובו מתמודדים שני המועמדים שקיבלו את מספר הקולות הרב ביותר. כששונתה שיטת הבחירות נקבע תחילה רף של 50%, ואולם לאחר חודשים אחדים, עוד בטרם יושם החוק החדש, החוק תוקן ונקבע בו כי הרף יעמוד על 40%.
ראו גם

דמוקרטיה ישירה
לקריאה נוספת

גדעון אלון, בחירה ישירה - המאבקים והדרמה אשר הולידו בישראל את הבחירה הישירה של ראש הממשלה, הוצאת ביתן, 1995
הערות שוליים

↑  אריק בנדר, ‏הצעת החוק לבחירה ישירה הוגשה: מתי תיערך ההצבעה ומהם התנאים לניצחון?, באתר מעריב אונליין, 19 באפריל 2021
| בחירות |
| --- | --- | --- |
| שיטות בחירה | בחירות ישירות • בחירות יחסיות • טופס כללי • בחירות אזוריות • בחירות ארציות • בחירות רובניות • הצבעה בשני סיבובים • הצבעת אישור • שיטת בורדה • שיטת ג'פרסון • שיטת הבונוס להשגת רוב קואליציוני • שיטת שולצה • שיטת הקול הנייד • חבר האלקטורים |  |
| הצבעה | אחוז הצבעה • הצבעה בדואר • הצבעה במעטפות כפולות • הצבעה חשאית • הצבעה מוקדמת • הצבעה ממוחשבת • הצבעה מרחוק • הצבעה באינטרנט • זכות בחירה • חובת הצבעה |  |
| אמצעי הצבעה | קלפי • מכונת הצבעה • פתק הצבעה • קלרוטריון |  |
| מונחים | כלכלת בחירות • דממת בחירות • רשימה • שריון • הסכם עודפים • עימות בחירות • בחירות מקדימות • חוג בית • בחירות ביניים • בחירות בזק |  |
| נוספים | פיקוח על בחירות • אחוז החסימה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566548705171  GND: 4485590-4  LCCN: sh2006004948  NLK: KSH1998036940
בית החולים ליישנשאן

| --- | --- |

 היסטוריה
 תאריך ייסוד:  פברואר 2020 
 שירותים
 מיטות:  1,600
 גאוגרפיה
 מיקום:  מחוז ג'יאנגקסיה, הרפובליקה העממית של סין
 קואורדינטות:  30°25′55″N 114°17′18″E﻿ / ﻿30.432048°N 114.288276°E﻿ / 30.432048; 114.288276
  (למפת חוביי מוגדלת) ווהאן אנחווי חנאן שאאנשי צ'ונגצ'ינג חונאן ג'יאנגשיבית החולים ליישנשאן(למפת חוביי רגילה) ווהאן אנחווי חנאן שאאנשי צ'ונגצ'ינג חונאן ג'יאנגשיבית החולים ליישנשאן(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןבית החולים ליישנשאן(למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןבית החולים ליישנשאן
 
בית החולים ליישנשאן (בסינית: 雷神 - "ליישן") הוא בית חולים לשעת חירום שנבנה בסין בתגובה להתפרצות נגיף קורונה-ווהאן. הבנייה החלה בערב ה־25 בינואר 2020 והסתיימה ב-8 בפברואר.
אטימולוגיה

השם "ליישן" (雷神) מתייחס לליגונג, אל בדת הסינית, שמעניש את שני בני התמותה הארציים האשמים בפשעים סודיים ומעניש גם רוחות רעות שהשתמשו בידע שלהן על הדאואיזם כדי לפגוע בבני אדם.
היסטוריה

ב־25 בינואר 2020, החליטה עיריית ווהאן להקים בית חולים נוסף על בית החולים חוושנשאן בשם "בית החולים ליישנשאן". בית חולים זה ממוקם בחניון מספר 3 של כפר האתלטים במחוז ג'יאנגקסיה. ב־27 בינואר הודיעה הוועדה הלאומית לפיתוח ורפורמה על הקצאת 300 מיליון יואן לסבסוד הקמת בית החולים חוושנשאן ובית החולים ליישנשאן. באותו יום הודיע תאגיד הרשת הממשלתי של סין שיתרום חומרי בנייה בשווי 60.28 מיליון יואן לבניית שני בתי החולים.
ראו גם

בית חולים שדה
בית החולים חוושנשאן
המרכז הרפואי האזורי דבי מאונטיין
הערות שוליים

↑  Yang Baobao (27 בינואר 2020). 田兆元：“雷神山”“火神山”两所医院的命名来自中国传统. The Paper (בסינית). נבדק ב-28 בינואר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Archived copy" 独家揭秘："火神山"、"雷神山"名字怎么来的？. 163.com (בסינית). 26 בינואר 2020. אורכב מ-המקור ב-26 בינואר 2020. נבדק ב-28 בינואר 2020. {{cite news}}:  (עזרה);  (עזרה)
↑  Yue Qun; Li Juan; Xu Ningning (2020-01-27). "Archived copy" 国家发改委紧急下达中央预算内投资3亿元，支持湖北疫情应对. The Paper (בסינית). אורכב מ-המקור ב-2020-01-27. נבדק ב-2020-01-28. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Yang Yang (2020-01-27). "Archived copy" 国网：先期向鄂捐5000万元及6000万元电力实物资产. The Paper (בסינית). אורכב מ-המקור ב-2020-01-27. נבדק ב-2020-01-28. {{cite news}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא רפואה ובנושא מבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארמון מלך תאילנד

| --- | --- |

ארמון מלך תאילנד
 מידע כללי
 סוג:  ארמון מלכותי 
 מיקום:  Phra Borom Maha Ratchawang 
 מדינה:  תאילנד תאילנד
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  6 במאי 1782 – 1782
 תאריך פתיחה רשמי:  10 ביוני 1782 
 מידות
 שטח:  218.4 דונם
 קואורדינטות:  13°45′01″N 100°29′31″E﻿ / ﻿13.750138888889°N 100.49202777778°E﻿ / 13.750138888889; 100.49202777778
 אתר רשמי
  (למפת בנגקוק מוגדלת) ארמון מלך תאילנד(למפת בנגקוק רגילה) ארמון מלך תאילנד
 
הארמון, על גדת הצ'או פראיה
ארמון מלך תאילנד (מכונה גם הארמון הגדול) הוא קומפלקס של מבנים מלכותיים בלב בנגקוק, בירת תאילנד, על גדת הנהר צ'או פראיה באי רטאנקוסין. הארמון היה הארמון הרשמי של מלך סיאם (מאוחר יותר תאילנד) מאז 1782, והמלכים וממשלתם השתכנו בארמון זה עד ל-1925, אז עבר הממשל לארמון צ'יטרלדה, אך כיום הארמון עדיין משמש לטקסים רשמיים. בארמון נמצא המקדש המהולל ביותר בתאילנד: ואט פרה קאו: מקדשו של בודהה האזמרגד.
היסטוריה

בשנת 1767 נחרבה הבירה איוטהאיה ומלך תאילנד, טקסין, ייסד על גדת הנהר צ'או פראיה בירה חדשה בשם טונבורי, וכמו כל בירה, גם בעיר החדשה הזו היו ממוקמים כוחות השלטון. לאחר שלטונו של טקסין עלה לשלטון המלך ראמה הראשון, וייסד את עיר הבירה החדשה בנגקוק, סמוך לטונבורי, לגדת הנהר האחרת.
בניית המבנה החלה ב-6 במאי 1782, בהזמנת המלך ראמה הראשון. הארמון נבנה בין ואט ארון מדרום, ואט מהטאט מצפון ונהר צ'או פראיה ממערב. תחילה הארמון נבנה מעץ בלבד. ב-13 ביוני המלך אכן הזיז את השלטון מטונבורי לארמון החדש, והכריז על עצמו כמונרך הראשון של ממלכת ראטאנקוסין. המלך ראמה הראשון החליט להחליף את ארמון העץ בארמון החדש-הוא בנה מחדש את החומות, המבצרים והשערים. הוא גם בנה מחדש את הקפלה המלכותית, שעם הזמן נהייתה לביתו של בודהה האזמרגד המפורסם. המלך ראמה שלח שליחים לעיר הבירה הקדומה של תאילנד, איוטהאיה, כדי לקחת איתם כמה לבנים שהם יכולים לבניית הארמון, כל עוד הם לא מורידים אף לא לבנה אחת ממקדשי העיר. התוכנית של ארמון המלך הושתתה בחלקה על התוכנית של ארמון המלך באיוטאהיה. שני הארמונות היו סמוכים לנהר, וליד שני הארמונות היו שטחים פתוחים בהם אפשר לערוך טקסים מלכותיים כגון מצעדים.
הארמון מפוצל לארבע חצרות, המופרדות בידי חומות ושערים רבים: החצר הפנימית, החצר החיצונית, החצר המרכזית ומקדש בודהה האזמרגד. החצר החיצונית נמצאת בפינה הצפון-מערבית של הארמון. צפון-מזרחית לחצר החיצונית, נמצאים מקדש הבודהה, הקפלה המלכותית וביתו של בודהה האזמרגד. החצר המרכזית מאכלסת את החלקים הטקסיים של הארמון. החצר הפנימית, בדרום הארמון, הוסבה רק לנשים. במהלך שלטונו של ראמה השני, הארמון הורחב בצדו הדרומי והגיע עד לחומותיו של מקדש פהו, וכעת הארמון היה בגודל של 218 אלף מטרים רבועים. חמות חדשות, מבצרים ושערים נבנו כדי להתאים את המתחם המורחב. לפי המסורת, הארמון נקרא בתחילה פרה ראצ'קה ואנג לואנג, או הארמון המלכותי, כמו הארמון באיוטהאיה. איכשהו, במהלך שלטון ראמה השישי, הוחלף שם הארמון לפרה בורומה מהה ראצ'ה וואנג, או הארמון הגדול.
במשך שלטון המונרכיה האבסולוטית (1932-1782) היה המרכז האדמיניסטרטיבי של המדינה. כמקום מושבו של המונרך, המקום היה גם מושבה של הממשלה, שכלל אלפי אנשים וביניהם אנשי משמר, משרתים, פילגשים, נסיכות, שרים ואנשי חצר. הקירות הגבוהים והמבוצרים של הארמון היו מסוידים בלבן, מלאי ביצורים ועמדות שמירה, הנראים כאילו הם קירות של בנגקוק עצמה, והארמון נחשב כעיר בתוך עיר.
בשנות ה-20 סדרה של ארמונות חדשים החלו להיבנות ברחבי בנגקוק: ארמון דוסיט המודרני שתוכנן ב-1903, וארמון פאיה תאי מ-1909. הארמונות הללו החלו להחליף את הארמון כמקום מושבו של המלך ושל אנשיו, וב-1925 הושלמה העזיבה ההדרגתית של הארמון. למרות זאת, הארמון נותר כמקום טקסי ורשמי לטקסים המשוכללים של המלוכה.
כיום הארמון הוא עדיין מרכז טקסי ומלכותי, ובנוסף אטרקציה תיירותית חשובה ביותר בבנגקוק.
החצר החיצונית

החצר החיצונית, קאט פרה ראצ'ה טאן צ'אן נה ממקומת בנקודה הצפון-מערבית של הארמון. משמאל לשער המוביל אל החצר נמצא מקדש הבודהה האזמרגד הידוע.
בחצר החיצונית נמצאים מרכז המידע של הארמון, בניין הסאלה סאהאטהי סמקהום המשמש לפגישות, הסאלה לוק קון נאי הוא בית משרדים המארח מחלקות שונות של בית המלוכה. גם המשרד הראשי של המכון המלכותי התאילנדי ממוקם בארמון. בחצר החיצונית יש גם מוזיאון מלכותי קטן. בקצה החצר יש שער המוביל ישירות אל צ'אקרי מהאפראסאט - המבנה הראשי הממוקם באזור המרכזי של הארמון הגדול: החצר הפנימית.
מקדש האזמרגד

מקדש האזמרגד (ידוע בשם ואט פרה קאו) הוא מקדש בודהיסטי רחב ידיים הנמצא בתוך קירות הארמון ומשמש כחלק מרכזי בארמון. המקדש נבנה שנה לאחר בניית הארמון, ב-1783, ושמור בו פסל בודהה מאזמרגד, ומכאן שמו.
המקדש מוקף בארבעת צדדיו באמצעות סדרה של אכסדרות עם שבעה שערים. המקדש מורכב ממבנים רבים הבנויים בסגנונות שונים ומשמשים למטרות מגוונות, המשקפים את הארכיטקטורה המשתנה במהלך תקופת שלטונם של המלכים. למרות זאת, רוב המבנים דבקים אך ורק באדריכלות תאילנדית קלאסית.
החצר המרכזית

החצר המרכזית (קאט פרה ראצ'ה טאן צ'אן קלאנג) היא החצר הגדולה והחשובה בארמון, ובה ממוקמים המבנים החשובים ביותר בארמון.
החצר המרכזית > צ'אקרי מהאפראסאט

פרה טיאנג צ'אקרי מהאפראסאט ממוקם בצפון קבוצת המבנים הקרויה באותו שם. המבנה בנוי בסגנון אקלקטי, בעוד שגג המבנה וצריחי הזהב בנויים בסגנון תאילנדי, שאר המבנה בנוי בסגנון אירופאי טיפוסי.
החצר הפנימית

החצר הפנימית (קאט פרה ראצ'ה טאן צ'אן נאי) היא החלק הדרומי ביותר בארמון, והיא משמשת את ההרמון של הארמון: המקום בו גרות נשותיו ופילגשיו של המלך וגם ילדיו, המוני בנות לווייתו ומשרתיו. אך רוב תושבות המקום עזבו מכיוון שהפוליגיניה המלכותית תמה בפועל בתקופה שלטונו של ראמה השישי, ותמה רשמית בשלטונו של ראמה השביעי. לאחר שעזבו את המקום כל הנשים, מספר תושבי המקום הידלדל לכמה בודדים, ולאחר עשור האוכלוסייה במקום ירדה לאפס. מבחינה היסטורית, החצר הפנימית נחשבה לעיר נוספת בתוך הארמון, היו לה חוקים משלה, חנויות משלה, מוסדות משלה ומחסנים משלה, והכול תוכנן במיוחד לנשים שגרו במקום. בני המלך הורשו לחיות בארמון עד גיל ההתבגרות, ולאחר טקס גילוח ראשם, נשלחו אל מחוץ לארמון כדי לקבל חינוך נוסף. נכון להיום, בחצר אין שום תושבים, המבנים שבה לא משמשים לשום מטרה ציבורית, והיא סגורה לציבור.
בסוף המאה ה-19 נוספו לחצר מבנים נשיאותיים חדשים, מה שגרם לצפיפות יתר. המבנים הללו נבנו במהלך שלטונו של ראמה החמישי בסגנון מערבי, בעיקר איטלקי. המבנים הנשיאותיים שימשו גם כמרכז חיי הארמון. החצר מוקפת ומופרדת משאר הארמון באמצעות מערכת קירות המקבילה למערכת הקירות המקיפה את הארמון כולו.
חומות הארמון

החומות המבוצרות של הארמון נבנו ב-1782, ובמהלך שלטונו של ראמה השני הארמון הורחב בצדו הדרומי, מה שצרך התאמה מחדש בין החומות לארמון. אורכה של החומה הצפונית 410 מטרים, החומה המזרחית 510 מטרים, החומה הדרומית 360 מטרים, והחומה המערבית 630 מטרים, ואורך כל חומות הארמון הוא קילומטר ו-910 מטרים (6,270 רגל). בחומה החיצונית 12 שערים, ובחומה הפנימית 22 שערים ולבירינת, ואיכשהו חלק מהשערים נהרסו. מסביב לחומות נמצאים 17 מבצרים קטנים.
חומות הארמון > שערים

בחומה החיצונית 12 שערים, שלושה לאורך כל אחד מארבעת החלקים. השערים בנויים מלבנים ומטיח ומעל כל אחד מהם נמצא פראנג, וכל אחד מהשערים צבוע בלבן, ונמצאות בהן דלתות אדומות ענקיות.
חומות הארמון > מבצרים

לאורך החומות נמצאים 17 שערים, במקור היו 10, אך 7 שערים נוספים הוקמו לאחר שנערכו שינויים בארמון. רוב המבצרים הם שינות עם עמדות תותחים ועמדות תצפית.
המוזיאון של מקדש האזמרגד

המוזיאון של מקדש האזמרגד, למרות שמו, היה מאגר חפצים מרכזי של הארמון ושל המקדש יחד. המוזיאון ממוקם בין החצר החיצונית לחצר הפנימית. המבנה נבנה במקומו הנוכחי ב-1857, בתקופתו של ראמה השישי, וב-1982, ביום השנה המאתיים לייסוד בנגקוק ולבניית ארמון המלך, הוחלט להפוך את המקום למוזיאון.
קומת הקרקע של המוזיאון מציגה חפצי ערך רבים. דמויות האבן מתוארכות לתקופתו של ראמה השלישי, והועברו למוזיאון מאוחר יותר כדי למנוע מהן נזק. באולם המרכזי נמצאות עצמות של פילים לבנים, שהיו זן נדיר של פילים ושימשו סמל חשוב למלוכה התאילנדית.
הערות שוליים

↑  GRAND PALACE THAILAND Bangkok Grand Palace
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266563805171  LCCN: n88210201  VIAF: 126777774   WorldCat (עם VIAF): 126777774 
הארמון לגדת הנהר במאה ה-19
מבט על מקדש האזמרגד מהחצר החיצונית
סטופה במקדש האזמרגד
החצר המרכזית
צ'אקרי מהאפראסאט
החומות בלילה
המוזיאון של מקדש האזמרגד
בית סטוקלט

פרט מהתכנון המקדים שהכין גוסטב קלימט לאפריז הפסיפס בחדר האוכל במבנה
בית סטוקלט (בהולנדית: Stocletpaleis, בצרפתית: Palais Stoclet) היא אחוזה פרטית, אשר נבנתה בידי האדריכל האוסטרי יוזף הופמן בין השנים 1905 ל-1911 בבריסל שבבלגיה, עבר הבנקאי וחובב האמנות אדולף סטוקלט, ונחשבת ליצירת המופת של הופמן. בית סטוקלט נחשבת לאחת האחוזות הפרטיות המפוארות והמעודנות ביותר במאה ה-20.
תיאור

בשנת 1904 מינו אדולף סטוקלט ואשתו סוזאן את האדריכל האוסטרי יוזף הופמן ואת חברת "ויינר", כדי לתכנן, לבנות ולרהט את הבית והגן, הנחשבים כיחידה אחת. בית סטוקלט הוקם בשדרות דה-טרוורן בבריסל. המבנה א-סימטרי ומדגים בתוכניתו את סגנון הבניה המודרנית, דבר הבא לידי ביטוי בקירות החיצוניים הצבועים לבן ופינות הבית הצבועות בגוון ארד. המגדל שמעל גרם המדרגות הראשי נושא פנס ארד מעוטר, שפוסל על ידי פרנץ מצנר. פנים הבית עוצב בלוחות שיש ועבודות אמנות, הכוללות עיטורי פסיפס שנעשו בידי גוסטב קלימט. שילוב האדריכלות והאומנות הוא דוגמה לגזאמטקונסטוורק ולאר נובו. הסקיצה של המבנה שהוכנה על ידי קלימט, שמורה במוזאון האומנות בווינה.
מחלוקת משפטית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. לא ברור מהי המחלוקת המשפטית; ומה חשיבותה הנציקלופדית; וכיצה נפתרה; ובאיזה אופן זה קשור לקיטלוג הרהיטים.
במשך מספר שנים היה הנכס מושא למחלוקת משפטית בין יורשי הבית לבין הרשויות בבריסל, ושוויו של הבית על תכולתו ההיסטורית, הוערך ביותר משלושים מיליון אירו. למרות התנגדות היורשים, קטלגו הרשויות בבריסל את כל הרהיטים בבית כדי לאפשר את הכנת תיק המועמדות במטרה להופכו לאתר מורשת עולמית. הקטלוג, שהיה הראשון מסוגו בבלגיה, הושלם בנובמבר 2006, וכלל מידע אודות 277 פריטים שונים. ב-27 ביוני 2009 הוכרז הבית כאתר מורשת עולמית.
בית הספר לכלכלה, אוניברסיטת תל אביב

החוג לכלכלה נוסד בשנת 1966 בפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1992 החליט סנאט האוניברסיטה להרחיב את החוג לבית הספר שייקרא על שם פרופסור איתן ברגלס, שהיה ממקימי החוג ואחד הכלכלנים המובילים בארץ. הוא כיהן כדקאן הפקולטה למדעי החברה וכסגן הרקטור.
לימודי תואר ראשון בבית-הספר לכלכלה

מטרת תוכנית הלימודים לתואר ראשון בבית הספר לכלכלה היא להכשיר את הסטודנט לזהות, לנתח ולפתור בעיות בתחום הכלכלה, הן בעבודתו והן בהמשך לימודיו לקראת תארים גבוהים יותר. במסגרת התוכנית נדונות בעיות כלכליות במישורים של משק הבית, העסק, הממשלה והמשק בכללותו. התוכנית מדגישה היבטים תאורטיים הנלמדים באמצעות מודלים מתמטיים והיבטים אמפיריים הנלמדים באמצעות מודלים כמותיים וכלים סטטיסטיים.
לימודי תואר ראשון בבית-הספר לכלכלה > בלימודי התואר הראשון שני מסלולים

מסלול הלימוד המורחב – מסלול זה משלב לימודים בבית-הספר לכלכלה עם לימודי חטיבות שהן קבוצות של קורסים בתחומים שונים הנלמדים מחוץ לבית-הספר.
מסלול הלימוד הדו חוגי-במסלול זה שתי תוכניות:
דו חוגי רגיל: תוכנית זו משלבת לימודים בבית-הספר לכלכלה עם לימודים בחוג נוסף, בפקולטה למדעי החברה או מחוצה לה.
דו חוגי מתואם: תוכנית זו משלבת לימודים בבית-הספר לכלכלה עם לימודים בחוג נוסף. במסגרת זו כלולים הצירופים האלה: כלכלה-ניהול, כלכלה-חשבונאות, כלכלה-מדעי המחשב, כלכלה-מתמטיקה, כלכלה-סטטיסטיקה.
לימודי תואר שני בבית-הספר לכלכלה

לבית הספר לכלכלה תוכנית משותפת לתואר שני מחקרי עם המחלקה לכלכלה באוניברסיטה העברית.
מטרת התוכנית להקנות לתלמידים ידע מעמיק בתחומי הכלכלה ולהכשירם לעבודת מחקר כלכלי במסגרות האקדמיה, בשירות הציבורי ובסקטור הפרטי.
כמו כן, מתקיימים בבית הספר לימודים לקראת התואר השלישי.