stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הספר סלואן לניהול ב-MIT
קשרים בינלאומיים

מאז הקמתו, בית הספר נקט ביוזמות שונות לשיפור כלכלות אזוריות ולעיצוב עתיד עסקי גלובלי באופן חיובי. בשנות השישים, בית הספר מילא תפקיד מוביל בהקמת מכון הניהול ההודי הראשון. יוזמות אחרות כוללות את פרויקט החינוך הניהולי MIT-סין, תוכנית העמיתים הבינלאומית לסגל ושותפויות עם בית הספר לניהול IESE בספרד, אוניברסיטת סנגקיונקואן בדרום קוריאה, אוניברסידת נובה דה ליסבואה בפורטוגל, בית הספר לניהול מוסקבה סקולקובו ברוסיה ואוניברסיטת צ'ינגחווה בסין. בשנת 2014, בית הספר השיק את תוכנית ההאצה ליזמות אזורית של MIT (REAP), שמביאה מנהיגים מאזורים מתפתחים ל-MIT לשנתיים על מנת לשפר את כלכלותיהם. בשנת 2015, MIT עבדה בשיתוף פעולה עם הבנק המרכזי של מלזיה להקמת בית הספר לעסקים של אסיה בקואלה לומפור, מלזיה.
ג'ון פן

| --- | --- |

 לידה:  15 ביוני 1917 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  10 בדצמבר 2010 (בגיל 93) ריצ'מונד, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  כימיה 
 מקום מגורים:  האקנסק, ניו יורק, בריה, אניסטון 
 מקום קבורה:  Berea Cemetery 
 מקום לימודים:  בריה קולג' (1937)  אוניברסיטת ייל 
 מוסדות:  אוניברסיטת ייל  אוניברסיטת הקהילייה של וירג'יניה 
 פרסים והוקרה:  מדליית וילבור קרוס (2003)  פרס נובל לכימיה (2002)  עמית אלכסנדר פון הומבולדט  פרס הומבולדט 
 
ג'ון בנט פן (באנגלית: John Bennett Fenn; ‏15 ביוני 1917 – 10 בדצמבר 2010) היה פרופסור אמריקאי לכימיה אנליטית שזכה בפרס נובל לכימיה ב-2002. פן חלק מחצית מהפרס עם קויצ'י טנאקה "על פיתוח שיטות יינון עבור ספקטרומטרית מסה של מקרומולקולות ביולוגיות". החצי השני של הפרס באותה השנה הוענק לקורט ויטריך. פן הספיק לפרסם למעלה ממאה פרסומים מדעיים בימי חייו.
ביוגרפיה

פן נולד בניו יורק וגדל בהאקנסאק, ניו ג'רזי. אביו עבד בעבודות מזדמנות, ועבר לקנטקי עם משפחתו במהלך השפל הגדול. פן עשה את עבודתו לתואר ראשון במכללת בראה, וקיבל את הדוקטורט שלו באוניברסיטת ייל בשנת 1940. במקביל למד גם כימיה אורגנית באוניברסיטת איווה וכימיה פיזיקלית באוניברסיטת פרדו. עד שנת 1943 הוא עבד בחטיבת הפוספטים וייצור ביפנילים פולי-כלוריים (PCBs) במונסנטו ובמעבדות מחקר פרטיות. לאחר מכן לתפקידים אקדמיים בייל ובאוניברסיטת וירג'יניה קומונוולת'.
הפרסום האקדמי הראשון של פן פורסם בשנת 1949 - כעשר שנים לאחר סיום התואר השני שלו - דבר נדיר בקרב אקדמאים באותה התקופה. בשנת 1952, פן עבר לנהל פרויקטים באוניברסיטת פרינסטון. הוא חזר לאוניברסיטת ייל ב-1967. הו פרש לפנסיה ומונה לפרופסור אמריטוס ב-1987.
פן היה חבר באגודה האמריקנית לכימיה, עמית באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים (משנת 2000) משנת 2003 גם באקדמיה הלאומית למדעים.
חיים אישיים

פן התחתן עם מרגרט וילסון בסוף השנה השנייה שלו בתואר שני. יחד נולדו להם שלושה ילדים - שתי בנות ובן. מרגרט נהרגה בתאונת דרכים בניו זילנד בשנת 1992. פן נישא בשנית לפרדריקה מולן. הוא מת בריצ'מונד, וירג'יניה ב-10 בדצמבר 2010, בגיל 93, בדיוק 8 שנים ליום לאחר קבלת פרס נובל. פן הותיר אחריו אישה, שלושה ילדים
ג'יזס קולג' (קיימברידג')

| --- | --- |


 קולג' אוניברסיטת קיימברידג'
 על שם:  ישו 
 תקופת הפעילות:  1496–הווה (כ־529 שנים) 
 מייסדים:  John Alcock 
 בעלי תפקידים
 סגל:  227 (נכון ל־2017) 
 מיקום
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 קואורדינטות:  52°12′33″N 0°07′24″E﻿ / ﻿52.20911111°N 0.12338889°E﻿ / 52.20911111; 0.12338889
 www.jesus.cam.ac.uk
 he
 
ג'יזס קולג' (באנגלית: Jesus College) היא מכללה מרכיבה של אוניברסיטת קיימברידג'. השם המלא של המכללה הוא הקולג' של מרי הבתולה הקדושה, ג'ון הקדוש האוונגליסט והבתולה המפוארת הקדושה רדגונד, ליד קיימברידג'. השם הנפוץ שלה בא משמה של הקפלה שלה, קפלת ג'יזס.
ג'יזס קולג' הוקמה בשנת 1496 באתר של המנזר הבנדיקטיני מהמאה ה-12 של סנט מרי וסנט רדגונד על ידי ג'ון אלקוק, אז הבישוף של אילי. התרנגול הוא הסמל של ג'יזס קולג', על שם משפחתו של מייסדו. במשך 300 השנים מ-1560 עד 1860, ג'יזס קולג' הייתה בעיקר מכללה להכשרה לכמורה של כנסיית אנגליה.
לג'יזס קולג' יש נכסים של כ-375 מיליון ליש"ט, מה שהופך אותה לקולג' הרביעי העשיר ביותר של קיימברידג'. המכללה ידועה בשטחים רחבי הידיים שלה הכוללים את מגרשי הספורט שלה ובקרבה לבית הסירות שלה.
שלושה חברים מג'יזס קולג' זכו בפרס נובל. שני עמיתים מהמכללה מונו לבית הדין הבין-לאומי לצדק (ICJ).
סוניטה אליין (Sonita Alleyne) נבחרה לתואר מאסטר של ג'יזס קולג' בשנת 2019, 40 שנה לאחר שהמכללה החלה לקבל נשים כסטודנטיות. היא גם המנהיגה השחורה הראשונה של מכללת אוקסברידג'.
היסטוריה

כאשר נוסד בשנת 1496, הקולג' כלל מבנים שהשתלטו על נזירות סנט מרי וסנט רדגונד, אשר נוסדה בתחילת המאה ה-12; הקפלה היא בניין האוניברסיטה העתיק ביותר בקיימברידג' שעדיין נמצא בשימוש והקדים את הקמת המכללה ב-350 שנה, ואת האוניברסיטה בחצי מאה.
פרופיל אקדמי

ג'יזס קולג' מקבלת סטודנטים לתואר ראשון ושני לכל המקצועות באוניברסיטה, אם כי הקולג' בדרך כלל מקבל מספר גדול יותר של סטודנטים להנדסה, רפואה, משפטים, מדעי הטבע, מתמטיקה, כלכלה, היסטוריה, שפות ומדעי האדם, החברה והמדינה. המכללה מציעה מגוון רחב של מלגות.
המכללה מציגה ביצועים טובים באופן עקבי במדד טומפקינס (Tompkins table), המדרגת את מכללות קיימברידג' לפי תוצאות הסטודנטים לתואר ראשון. יחד עם סטודנטים מטריניטי קולג', קינגס קולג', כרייסט קולג' (Christ's College), וקולג' סנט ג'ון (St John's College), סטודנטים של המכללה היו חברים ב-Cambridge Apostles.
הערות שוליים

↑  Walker, Timea (2022-02-02). "Jesus College". www.undergraduate.study.cam.ac.uk (באנגלית). נבדק ב-2022-11-02.
↑  H.M. Scott, Book Reviews : The New Cambridge Modern History. Volume Two, 2nd edition: The Ref ormation, 1520-1559. Edited by G. R. Elton. Cambridge University Press. 1990. x + 741 pp. 35.00, German History 9, 1991-06-01, עמ' 235–235 doi: 10.1177/026635549100900212
↑  "History".
↑  "Jesus College Website, Nobel Laureates". אורכב מ-המקור ב-13 בפברואר 2016. נבדק ב-29 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  College, Jesus. "Women at Jesus College". Jesus College University of Cambridge (באנגלית). נבדק ב-15 ביוני 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Davies, Caroline (26 במאי 2019). "Sonita Alleyne to be first black leader of an Oxbridge college". The Guardian. נבדק ב-15 ביוני 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Subject information - Jesus College Cambridge". אורכב מ-המקור ב-15 במרץ 2016. נבדק ב-13 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Fees and Scholarships - Jesus College Cambridge". אורכב מ-המקור ב-5 במרץ 2016. נבדק ב-27 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| אוניברסיטת קיימברידג' |
| --- | --- | --- |
| קולג'ים |   גונביל אנד קיז   ג'יזס   גירטון   דאונינג   דרווין   הומרטון   וולפסון   טריניטי   טריניטי הול   יוז הול   כרייסט   לוסי קוונדיש   מודלין   מורי אדוארדס   ניונהאם   סידני ססקס   סלוויין   סנט אדמונד   סנט ג'ון   סנט קת'רין   עמנואל   פיטרהאוס   פיצ'וויליאם   פמברוק   צ'רצ'יל   קווינס   קורפוס כריסטי   קינגס   קלייר   קלייר הול   רובינזון   |  |
| מוזיאונים | מוזיאון פיצ'וויליאם • מוזיאון לארכאולוגיה ואנתרופולוגיה • המוזיאון לארכאולוגיה קלאסית • מוזיאון לזואולוגיה • מוזיאון סדג'וויק למדעי כדור הארץ • מוזיאון הקוטב • מוזיאון וויפל להיסטוריה של המדע |  |
| שונות | הוצאה לאור • ספרייה |  |
קטגוריה‏ • ‏‏ויקישיתוף
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263198305171  GND: 2074414-6  ISNI: 0000 0004 0632 3177  LCCN: n81119180  MusicBrainz: 54b6253c-7bbd-4718-82a0-605bc9470394  SUDOC: 050429817  VIAF: 148422571   WorldCat (עם VIAF): 148422571 
בית השער מסתכל לתוך החצר הראשונה
ג'ון לואיס

ערך זה עוסק במוזיקאי. אם התכוונתם לפוליטיקאי, ראו .
| --- | --- |

ג'ון לואיס
 לידה:  3 במאי 1920 לה גראנג', אילינוי, ארצות הברית
 פטירה:  29 במרץ 2001 (בגיל 80) ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית
 שם לידה:  ג'ון אהרון לואיס
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  שנות ה-40 – סיום פעילות=20
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ניו מקסיקו, בית הספר מנהטן למוזיקה, Albuquerque High School 
 עיסוק:  מוזיקאי, מלחין, מעבד, פסנתרן
 סוגה:  ג'אז, בי בופ, קול ג'אז, הזרם השלישי
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר
 חברת תקליטים:  אטלנטיק רקורדס
 שיתופי פעולה בולטים:  מילט ג'קסון, קני קלארק, ריי בראון, פרסי הית', דיזי גילספי, צ'ארלי פארקר, מיילס דייוויס, אלה פיצג'רלד
 פרסים והוקרה:  אמני הג'אז של NEA 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ון אהרון לואיס (John Aaron Lewis;‏ 3 במאי 1920 – 29 במרץ 2001) היה פסנתרן ומלחין ג'אז, מהפעילים בזרם השלישי (סינתזה בין מוזיקה קלאסית לג'אז) והמנהל המוזיקלי של רביעיית הג'אז המודרני.
שנים ראשונות

לואיס נולד באילינוי וגדל באלבקרקי, ניו מקסיקו. מגיל שבע למד פסנתר קלאסי מאמו. הוא המשיך ללמוד מוזיקה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת ניו מקסיקו. במלחמת העולם השנייה, בין השנים 1942–1945, שירת בצבא. כאשר היה מוצב בצרפת פגש את המתופף, ואחד מחלוצי סגנון הבי בופ, קני קלארק. השניים הקימו תזמורת ג'אז.
קריירה מוזיקלית

לאחר שחרורו מהצבא הגיע לואיס לרחוב 52 בניו יורק והשתלב בסצנת הג'אז שרחשה שם. הוא הצטרף לתזמורתו של דיזי גילספי יחד עם קלארק ובמקביל המשיך ללמוד בבית הספר מנהטן למוזיקה. ב-1948 נקטעו לימודיו עקב מסע הופעות של הלהקה באירופה. גם לאחר שהסיור הסתיים נותר לואיס באירופה לצורך לימודים והלחנה. בהמשך השנה חזר לארצות הברית והחל לעבוד עם צ'ארלי פארקר (עמו הקליט את האלבום Parker's Mood). כמו כן שיתף פעולה עם לסטר יאנג (בשנים 1950–1951), ליווה את הזמרת אלה פיצג'רלד והשתתף בהקלטות האלבום Birth of the Cool  עם מיילס דייוויס.
ב-1951 התגבשה חטיבת הקצב של דיזי גילספי בהשתתפות מילט ג'קסון (ויברפון), קני קלארק (תופים), ריי בראון (קונטרבס) ולואיס ויצרה את "רביעיית מילט ג'קסון", מאוחר יותר החליף פרסי הית' את ריי בראון ורביעיית הג'אז המודרני נוצרה.
ב-1953 קיבל לואיס תואר מוסמך אוניברסיטה. מאז ועד התפרקות רביעיית הג'אז המודרני ב-1974 עסק בעיקר בהלחנה ועיבוד מוזיקלי לרביעייה ובליוויה של אלה פיצג'רלד. בין 1958 ל-1982 שימש כמנהל המוזיקלי של פסטיבל הג'אז במונטרה. לאחר שהתפרקה הרביעייה שימש כמרצה בסיטי קולג' של ניו יורק ובאוניברסיטת הרווארד. ב-1992 השתתף בפרויקט Re-birth of the Cool עם ג'רי מאליגן. ב-1981, עם "החייאתה" של רביעיית הג'אז המודרני, שב ותפס את מקומו.
במשך כל התקופה היה מעורב גם בהלחנת יצירות של "הזרם השלישי" בהשפעתו של גונתר שולר. מדובר ביצירות להרכבים גדולים כ"תזמורת USA" ‏ (Cooperative big band Orchestra U.S.A) ו-American Jazz Orchestra, המשלבים הלחנה קלאסית עם אלתור ג'אז.
באופן מפתיע, לאור השוני בסגנון ובגישה למוזיקה, היה מבין התומכים הראשונים בקו המוזיקלי החופשי של אורנט קולמן.
לואיס נפטר בניו-יורק לאחר מאבק ארוך בסרטן הערמונית. שנה לאחר מותו נבחר בסקר המבקרים של המגזין דאון ביט להכלל בהיכל התהילה של הג'אז.
סגנונו המוזיקלי

לואיס הוא אולי ה"קלאסי" ביותר מבין פסנתרני הג'אז הגדולים של תקופתו. הן בהלחנה והן באלתור הוא מפתח את המלודיה על ידי פיתוח של מוטיב מוזיקלי, בדומה להלחנה של מוזיקה קלאסית. נגיעתו בפסנתר קלה, עדינה ורגישה, בניגוד ל"מהלומות" האופייניות לנגנים שצמחו ממסורת הרגטיים.
כאשר ליווה זמרים (בעיקר את אלה פיצג'רלד), ניגן מלודיה מקבילה, המתאימה מבחינה הרמונית לשירה ולקו הבאס ויצר פוליפוניה, מאוד לא שגרתית בג'אז (בו בדרך כלל מנגן המלווה את אותה המלודיה של הזמר, תוך שהוא "מנקד" אותה בסינקופות) ונתן, לפיכך, איכות קלאסית לביצוע.
יצירות עיקריות פרי עטו

Django מ-1954, שנכתב עבור רביעיית הג'אז המודרני לזכר ג'אנגו ריינהארדט שנפטר שנה קודם לכן. סוויטה לבלט בשם The Comedy מ-1962 וארבע יצירות "פריסאיות" המשלבות גוון ג'אזי עם פוליפוניה וצורת פוגה, Vendome ‏ (1952), Concorde ‏ (1955), Versailles ‏ (1956) ו-Three Windows ‏ (1957). מספר לחנים שלו הפכו לסטנדרטים כ-Milano, Afternoon in Paris ו-Skating in Central Park.
ג'ייקוב ראדר מרכוס

| --- | --- |

 לידה:  5 במרץ 1896 קונלסוויל, ארצות הברית 
 פטירה:  14 בנובמבר 1995 (בגיל 99) סינסינטי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  היברו יוניון קולג' - המכון היהודי לדת 
 מקום פעילות:  ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  ? – 14 בנובמבר 1995 
 השתייכות:  יהדות רפורמית
 
מרכז הארכיון היהודי אמריקאי ע"ש ג'ייקוב ראדר מרכוס.
הרב ג'ייקוב ראדר מרכוס (באנגלית: Jacob Rader Marcus; 5 במרץ 1896 – 14 בנובמבר 1995) היה היסטוריון לתולדות עם ישראל, מחנך, רב רפורמי, ומקים הארכיון היהודי-אמריקאי .
קורות חייו

מרכוס נולד בקונלסוויל וגדל בהאמסטד, פנסילבניה, ארצות הברית למשפחה יהודית מסורתית. הוא החל להתעניין ביהדות רפורמית בגיל 15, כאשר החל ללמוד לקראת לימודי רבנות בהיברו יוניון קולג' (HUC), בסינסינטי, אוהיו.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, שירת שנתיים בצבא האמריקאי ולאחריהן חזר להשלים את לימודיו בסינסינטי.
בשנת 1920, קיבל הסמכה רבנית והתקבל לסגל המרצים בהיברו יוניון קולג', שם לימד היסטוריה מקראית.
בשנת 1922 החל מרכוס ללמוד תולדות ישראל בברלין עם יצחק משה אלבוגן שהעניק לו בשנת 1925 את תואר דוקטור לפילוסופיה. באותה השנה, נישא מרכוס לאנטונט ברודי בפריס.
בשנת 1926, לאחר שנת לימודים מקוצרת באוניברסיטה העברית, חזר מרכוס להיברו יוניון קולג', שם שימש כמרצה עד לשנת 1995.
בשנת 1959 קיבל תואר פרופסור ע"ש אדולף אוקס לתולדות העם היהודי-אמריקאי.
בשנת 1965 התמנה ליושב ראש מכון מילטון והאטי כץ לתולדות העם היהודי-אמריקאי בהיברו יוניון קולג'.
מרכוס הקדיש את רוב עבודתו ההיסטורית לאחר מלחמת העולם השנייה לחקר תולדות העם היהודי-אמריקאי וייסד בשנת 1947 את הארכיון היהודי-האמריקאי בסינסינטי בקמפוס ההיברו יוניון קולג'. מרכוס נודע בעיקר בשל עבודתו המפורסמת בנושא תולדות יהודי אירופה בימי הביניים. ספרו '"היהודי בעולם ימי הביניים ספר מקור 315–1791", ראה אור לראשונה בשנת 1938.
נפטר ב-14 בנובמבר 1995 בסינסינטי, אוהיו, ארצות הברית, בגיל 99.
רשימת ספרים שכתב או השתתף בכתיבתם

מבוא לתולדות יהדות אמריקה בתקופת ראשיתה, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית בירושלים, 1971,
The Rise and Destiny of the German Jew. Cincinnati: Union of American Hebrew Congregations, 1934.
The Jew in the Medieval World: A Source Book, 315-1791. Cincinnati: Union of American Hebrew Congregations, 1938.
Communal Sick-Care in the German Ghetto. Cincinnati: The Hebrew Union College Press, 1947
Early American Jewry, Volume 1: The Jews of New York, New England, and Canada, 1649-1794. Philadelphia: Jewish Publication Society of America, 1951.
Early American Jewry, Volume 2: The Jews of Pennsylvania and the South, 1655-1790. Philadelphia: Jewish Publication Society of America, 1953.
On Love, Marriage, Children...and Death, Too: Intimate Glimpses into the Lives of American Jews in a Bygone Age as * Told in Their Own Words. Cincinnati: Society of Jewish Bibliophiles, 1964.
Studies in American Jewish History: Studies and Addresses. Cincinnati: The Hebrew Union College Press, 1969.
The Colonial American Jew, 1492-1776: Volume I, II, and III. Detroit: Wayne State UP, 1970
Israel Jacobson: The Founder of the Reform Movement in Judaism. Cincinnati: The Hebrew Union College Press, 1972.
The American Jewish Woman, A Documentary History. Hoboken, NJ: Ktav 1981.
To Count a People: American Jewish Population Data, 1585 — 1984. Lanham, MD: UP of America, 1990.
United States Jewry 1776–1985. Vol. 1: The Sephardic Period Detroit: Wayne State University Press, 1989. 820 pp.
United States Jewry 1776–1985. Vol. 2: The Germanic Period. Detroit: Wayne State University Press, 1991. 419 pp.
United States Jewry 1776–1985. Vol. 3: The Germanic Period, Part 2. Detroit: Wayne State University Press, 1993. 925 pp.
United States Jewry 1776–1985. Vol. 4: The East European Period: The Emergence of the American Jew; Epilogue. Detroit: Wayne State University Press, 1993. 955 pp.
לקריאה נוספת

Butler, Jon. "Jacob Rader Marcus and the Revival of Early American History, 1930-1960." American Jewish Archives 50#1/2 (1998): 28-39 באינטרנט
Rischin, Moses. "Review essay" American Jewish History (1997) 85#2 pp 174-180
Sussman, Lance J. "'Historian of the Jewish People': A Historiographical Reevaluation of the Writings of Jacob R. Marcus." American Jewish Archives 50.1/2 (1998): 10-21 באינטרנט
הערות שוליים

↑  Tammy Hepps. "From Hooligan to Historian: The Only-in-Homestead Story of Jacob Rader Marcus".
1 2  אלברט פרידלנדר, הספד לזכר רכי ג'ייקוב ראדר מרקוס
1 2 3 4  "Jacob Rader Marcus Papers". נבדק ב-3 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jacob Rader Marcus 1896-1995
↑  Andrew Heinze, Jacob Rader Marcus, United States Jewry, 1776-1985. Vol. 1: The Sephardic Period., The Journal of American History 78, September 1991, עמ' 646 doi: 10.2307/2079562
↑  "Jacob Rader Marcus". Pennsylvania Center for the Book. Pennsylvania State University. pabook.libraries.psu.edu. אורכב מ-המקור ב-2013-05-15. נבדק ב-31 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264910905171  PLWABN: 9810660933905606  BIBSYS: 5033115  BnF: cb12186743x (data)  CANTIC: a11258081  GND: 119253194  ISNI: 0000 0001 0860 0674  LCCN: n79054744  NKC: jn19990005388  NTA: 069310564  SNAC: w6p37q3r  SUDOC: 030456908  VcBA: 495/229278  VIAF: 111012247   WorldCat (עם VIAF): 111012247
אמינאטה פורנה

| --- | --- |

 לידה:  20 בדצמבר 1965  (בת 59) בלשיל, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  יוניברסיטי קולג' לונדון 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  The Memory of Love Happiness
 פרסים והוקרה:  פרס סופרי חבר העמים הבריטי
 aminattaforna.com
 
אמינאטה פורנה (באנגלית: Aminatta Forna,‏ נולדה ב-20 בדצמבר 1965) היא סופרת סקוטית-סיירה לאונית. היא כתבה אוטוביוגרפיה ו-4 רומנים. פורנה היא פרופסור לכתיבה יצירתית באוניברסיטת באת' ספא, והייתה פרופסור אורחת נכבדת סטרלינג בראון בויליאמס קולג' שבמסצ'וסטס. בין 2015–2017 הייתה יו"ר מבקרת לאנאן לפואטיקה באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
פורנה זכתה בפרסים על יצירותיה. הרומן The Memory of Love זכה בפרס הספרות של חבר העמים הבריטי לספר הטוב ביותר של 2011, והוא היה מועמד לפרס לסיפורת מאת נשים.
היא זכתה בפרס וינדהאם–קמפבל לספרות לשנת 2014
והייתה בין המועמדים לפרס נוישטאטד הבינלאומי לספרות ב-2015. הרשימה כללה סופרים, משוררים. ומחזאים מכל העולם.
פורנה מונתה קצינת מסדר האימפריה הבריטית (OBE) בשנת 2017. היא עמיתה באגודה המלכותית לספרות ויושבת בוועדה המייעצת של הקרן המלכותית הספרותית ושל פרס קיין לכתיבה אפריקאית. היא פועלת לקידום עבודתם של סופרים מתחילים מרקעים מגוונים. ב-2015 ישבה בחבר השופטים אשר העניק את פרס סאנדיי טיימס לסיפור הקצר לייון לי. וב-2016 בחבר השופטים לפרס לסיפורת מאת נשים.
ביוגרפיה

פורנה נולדה ב-20 בדצמבר 1965 בבלשיל, סקוטלנד, לאב מסיירה לאון - מוחמד פורנה - ואם סקוטית - מורין כריסטיסון. כאשר הייתה בת שישה חודשים המשפחה עברה לגור בסיירה לאון, שם עבד אביה כרופא. מאוחר יותר הוא החל להיות מעורב בפוליטיקה ואף נכנס לממשלה אך התפטר בגלל עליה באלימות פוליטית ושחיתות. בין השנים 1970–1973 היה אביה של פורנה כלוא, והוכרז כאסיר של מצפון על ידי אמנסטי אינטרנשיונל. מוחמד פורנה הואשם בבגידה והוצא להורג בתלייה ב-1975. אירועי הילדות של פורנה, וחקירתה את הקונספירציות סביב מותו של אביה היו הנושא של ספר הזיכרונות The Devil That Danced on the Water שכתבה.
פורנה למדה משפטים ביוניברסיטי קולג' לונדון, והייתה עמיתת הרקנס באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. ב-2013 היא נטלה את תפקיד פרופסור לכתיבה יצירתית באוניברסיטה הציבורית של באת' (אנ')
בין השנים 1989 ו-1999 פורנה עבדה עבור ה-BBC, ברדיו ובטלוויזיה, כעיתונאית ויוצרת סרטים תיעודיים בתחומים של אמנות ופוליטיקה. היא ידועה גם בשל הסרטים התיעודיים שלה על אפריקה, הכוללים: Through African Eyes ‏(1995), Africa Unmasked ‏(2002) ו- The Lost Libraries of Timbuktu ‏(2009). פורנה היא גם חברה במועצת מנהלי התיאטרון המלכותי הלאומי ושופטת בפרס מאן בוקר הבינלאומי 2013.
פורנה נשואה למעצב הרהיטים סיימון וסטקוט, ומתגוררת בדרום-מזרח לונדון.
יצירות

עבודותיה של פורנה, הן הבדיוניות והן האקטואליות, בדרך כלל עוסקות בתקופות שלפני ואחרי מלחמה, בזיכרון, בקונפליקט שבין נרטיבים פרטיים לבין ההיסטוריות הרשמיות, והיא בוחנת כיצד הצמיחה ההדרגתית של מעשים קטנים, חסרי משמעות לכאורה של בגידה מוצאים לבסוף ביטוי באימה בקנה מידה עצום.
יצירות > The Devil that Danced on the Water

ספרה הראשון של פורנה זכה בהכרה רחבה, וכן לשבחי הביקורת בבריטניה ובארצות הברית. הספר שודר ברדיו ה-BBC, והגיע למקום שני בפרס סמואל ג'ונסון לספרי עיון.
יצירות > Ancestor Stones

ספרה השני של פורנה, והרומן הראשון שלה, זכה בפרס המורשת הרסטון-רייט לרומן בכורה בארצות הברית, ובפרס ליבראטופרייס בגרמניה, והיה מועמד לפרס הספרות הבינלאומי של דבלין. עיתון "וושינגטון פוסט" מנה את Ancestor Stones כאחד הספרים החשובים ביותר של 2006. ב-2007, פורנה נמנתה על ידי מגזין "ואניטי פייר" כאחת הסופרים החדשים הטובים ביותר של אפריקה.
יצירות > The Memory of Love

The Memory of Love, אשר זכה בפרס הסופרים של חבר העמים הבריטי לספר הטוב ביותר ב-2011, תואר על ידי השופטים כ"רומן נועז, מרגש ועשוי היטב" ואת פורנה כ"בין הסופרים המוכשרים ביותר בספרות היום"; הספר גם היה ברשימות הקצרות של פרס הספרות הבינלאומי של דבלין ב-2012, פרס לסיפורת מאת נשים ב-2011 ופרס ווריק לכתיבה.
יצירות > Girl Rising

פורנה הייתה אחת מ-10 סופרות אשר תרמו לסרט 10x10 Girl Rising. הסרט מספר את סיפוריהן של 10 ילדות ב-10 מדינות מתפתחות. הסיפורים נכתבו על ידי 10 סופרות עטורות שבחים, וקוריינו על ידי 10 שחקניות מובילות, כולל מריל סטריפ, אן האת ' ווי, פרידה פינטו וקייט בלאנשט. בכורת הסרט התקיימה בפסטיבל הסרטים בינואר 2013.
יצירות > The Hired Man

הרומן השלישי של פורנה, יצא בבריטניה בחודש מרץ 2013.
המבקרים שיבחו את המחקר המשפטי שערכה פורנה ואת היכולת שלה להמחיש אווירה, מקום, קצב, דיוק, עוצמת רגשות, ואפיון הדמויות. העיתון האמריקאי "הבוסטון גלוב" פרסם כי "מאז הרומן 'שארית היום', לא היה סופר אשר חשף כל כך במיומנות את האופן שבו השכבות של ההיסטוריה הן לעיתים קרובות בלתי נראות לכולם חוץ מאשר למשתתפים בה, אשר עושים את מה שהם חייבים כדי לשרוד".
יצירות > אושר

הרומן הרביעי שלה, הראשון שתורגם לעברית, פורסם בארצות הברית בחודש מרץ 2018, בבריטניה באפריל 2018, ובישראל באפריל 2024. בספר בוחנת פורנה נושאים של אהבה, טראומה, הגירה ושייכות, הקונפליקט בין טבע לתרבות, ואיך חוויות רב-שכבתיות יכולות לפתח חוסן נפשי גם אל מול טראומות קשות.
אושר נמנה במספר רב של רשימות ספרים מומלצים, כולל של BBC תרבות, The Root, הגרדיאן, Irish Times, ו-i News.
עיתון Star Tribune תיאר את אושר כמרתק וממוקד.בביקורת של The Financial Times נכתב: "פורנה לוקחת סיכונים, היא סופרת שלא פוחדת להתמודד עם נושאים גדולים.." ה"וושינגטון פוסט" תיאר את פורנה כבעלת "מגע עדין" ב"נושאים כבדים", בעוד שב- The Seattle Times נכתב: "הפרוזה של פורנה מדויקת ... ומהממת בבהירותה". Kirkus Reviews, אשר הציגו את הסופרת על השער של המגזין, כתבו: "באופן מעודן ועדיין אמפתי באופן צורב, הספר האחרון של פורנה בוחן אינסטינקט, עמידות, ואת המורכבות של הקיום האנושי, ומאשר מחדש את המוניטין שלה כבעלת יכולות ופרספקטיבה יוצאות דופן." הביקורת של "סאנדיי טיימס" סברה: "פורנה מקיפה במעגלים.... הנתיב שלה הוא אף פעם לא ישר, היא חוזרת על עקבותיה, חוצה את דרכה הקודמת... היא ניגשת למחשבה מזוויות אליפטיות, ומביאה רגעים של בהירות מפתיעה. המסע הזה הוא אף פעם לא משעמם." אלכס פרסטון כתב ב"האובזרבר" על אושר: "זה כאילו למחברת יש גישה בלעדית למספר תחומי קיום, ולומדת את השפות סתרים של כל אחד מהם". בביקורת של "הגרדיאן", דיאנה אוונס כתבה שתהודה שנבנית בספר ממשיכה "אל מעבר לעמוד האחרון". ב ספקטור, קייט וב כתבה: "הרומן החודר והאינטליגנטי של פורנה מתעד את השינויים הטקטוניים המתרחשים בעולם, ומעורר אותנו לחשוב מחדש על מלחמה, ומה שאנחנו מחשיבים כשלום ואושר."
פרסים והוקרה

2003 - פרס סמואל ג'ונסון (ברשימה הקצרה), The Devil that Danced on the Water
2007 - פרס מורשת הרסטון-רייט (זוכה), Ancestor Stones
2007 - פרס הספרות הבינלאומי של דבלין (מועמד), Ancestor Stones
2008 - ליבראטורפרייס (זוכה), Ancestor Stones
2010 - פרס הספר איידו-סניידר, Ancestor Stones
2010 - פרס הסיפור הקצר הלאומי של BBC (מועמד), "Haywards Heath"
2010 - פרס ווריק לכתיבה (ברשימה הקצרה), The Memory of Love
2011 - פרס סופרי חבר העמים הבריטי (זוכה), The Memory of Love
2011 - פרס לסיפורת מאת נשים (ברשימה הקצרה), The Memory of Love
2012 - פרס הספרות הבינלאומי של דבלין (ברשימה הקצרה), The Memory of Love
2014 - פרס הספרות וינדהאם-קמפבל (סיפורת), כולל פרס כספי בסכום $150,000, אחד הפרסים הגדולים בעולם בתחום.
2016 - פרס נוישטאדט הבינלאומי לספרות (בגמר)
2017 - מסדר האימפריה הבריטית (OBE).
ג'יל בולטה טיילור

| --- | --- |

 לידה:  4 במאי 1959 (בת 65) טרה האוט, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  מדעי המוח 
 מקום מגורים:  בלומינגטון 
 מקום לימודים:  בית הספר לרפואה של הרווארד  אוניברסיטת מדינת אינדיאנה  אוניברסיטת אינדיאנה  Terre Haute South Vigo High School 
 מוסדות:  אוניברסיטת אינדיאנה 
 drjilltaylor.com
 
ג'יל בולטה טיילור (באנגלית: Jill Bolte Taylor (ג'יל בולטי טיילור); נולדה ב-4 במאי 1959) היא חוקרת מוח, סופרת ונואמת אמריקנית. סיפורה האישי על התקף השבץ החמור אותו חוותה בשנת 1996 בגיל 37, ושמונה שנות התמודדותה עם תהליך ההבראה וההתאוששות בעקבותיו, היו בעלי השפעה על עבודתה כמדענית ונואמת. אירוע השבץ, אופן ההתגברות על האתגרים שעמדו בפניה והתובנות להן התוודעה על תפקוד מוחה הם הנושאים בהם מתמקד הספר התקף התובנה שלי (באנגלית: My Stroke of Insight, A Brain Scientist's Personal Journey). ספרה נכנס לרשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס ותורגם ל-30 שפות.
עיקר התמחותה של בולטה טיילור בתחום מדעי המוח הוא בחקירה לאחר המוות של המוח האנושי בהקשר של מחלת הסכיזופרניה ומחלות נפש אחרות. בעבור ספרה והרצאותיה שנגעו לציבור הרחב בנושא השבץ, היא הוכרזה כחברה ברשימת טיים 100 של 2008 בטיים מגזין. הסניף בניו יורק של האגודה הלאומית לטרשת נפוצה העניק את הפרס הראשון בקטגוריית מדע ברשימת "ספרים לשיפור חיים" לספרה התקף התובנה שלי ב-23 בפברואר 2009 בעיר ניו יורק.
בולטה טיילור ייסדה עמותה שלא למטרות רווח בשם: "the nonprofit Jill Bolte Taylor Brains, Inc.‎" (עמותת המוח של ג'יל בולטה טיילור בע"מ), היא משתפת פעולה ומזוהה עם בית הספר לרפואה של אוניברסיטת אינדיאנה, והיא הדוברת הלאומית של מרכז המשאבים של רקמת המוח של הרווארד, המנהל את מאגר רקמות המוח המשמש למחקר.