stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי צ'ילה–קמרון

| יחסי צ'ילה–קמרון |
| --- | --- |
צ'ילה: קמרון


צ'ילה: קמרון
שטח (בקילומטר רבוע)
756,102: 475,440
אוכלוסייה
19,788,712: 29,312,374
תמ"ג (במיליוני דולרים)
335,533: 47,946
תמ"ג לנפש (בדולרים)
16,956: 1,636
משטר
רפובליקה דמוקרטית: רפובליקה

יחסי צ'ילה–קמרון הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של צ'ילה לבין רפובליקת קמרון.
היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת קמרון לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות. היחסים הדיפלומטיים שבין קמרון לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-11 באוגוסט 1964.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בקמרון נדרשים להנפיק אשרת כניסה טרם הכניסה למדינה. גם אזרחי קמרון שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן.
נציגויות דיפלומטיות

צ'ילה אינה מיוצגת בקמרון, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
קמרון אינה מיוצגת בצ'ילה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
כנסיית אלכסנדר נבסקי

| --- | --- |

הקשת הרומאית בכנסייה
 מידע כללי
 סוג:  כנסייה
 כתובת:  הרובע הנוצרי
 מיקום:   ירושלים
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°46′41″N 35°13′51″E﻿ / ﻿31.778132°N 35.230715°E﻿ / 31.778132; 35.230715
  (למפת ירושלים העתיקה מוגדלת) כנסיית אלכסנדר נבסקי(למפת ירושלים העתיקה רגילה) כנסיית אלכסנדר נבסקי(למפת ירושלים רגילה) כנסיית אלכסנדר נבסקי(למפת ירושלים מוגדלת) כנסיית אלכסנדר נבסקי
 
אולם התפילה
נזירות בכנסית אלכסנדר
כנסיית אלכסנדר נבסקי, מנזר וכנסייה הנמצאים בחצר אלכסנדר ברובע הנוצרי של העיר העתיקה בירושלים, במרחק כמה עשרות מטרים מכנסיית הקבר ומול הכניסה הצפונית לכנסיית הגואל.
המנזר קרוי על שם אלכסנדר נבסקי, נסיך רוסי מהמאה ה-13 אשר הדף פולשים גרמנים ושוודים מאדמתה של רוסיה. המנזר נמצא בפינת הרחובות שוק הצבעים ובית הבד (סוק חאן א-זית) הנמשך עד לשער שכם.
המנזר פתוח (בתשלום) למבקרים.
היסטוריה

הכנסייה הוקמה על קרקע שנרכשה בשנת 1857. הממשלה הרוסית תכננה להקים במקום קונסוליה רוסית. כחלק מתהליך הבנייה בוצעו חפירות במתחם הכנסייה, והחופרים קיוו למצוא את החומה השנייה של ירושלים מסוף תקופת בית שני, דרכה עבר ישו אל גבעת הגולגולתא שם נצלב. החומה השנייה לא נמצאה בחפירות, אך נמצאו שרידים של שער קדום. מציאת השער שינתה את תוכניותיהם של הרוסים והביאה להקמת מנזר במקום הקונסוליה שתוכננה בתחילה. המנזר הוקם בשנת 1860 על ידי החברה הארץ-ישראלית הפרבוסלבית הקיסרית.
המנזר הוא בניין מאסיבי הבנוי מאבן שיש ורודה ולצדה אבן שיש אדומה, בתבנית אבלק. בנייה המשלבת שני גוונים של אבנים בחזית המבנה מאפיינת גם את האכסניה האוסטרית (ירושלים) ברובע המוסלמי אשר נבנתה בערך באותה תקופה. בשנים האחרונות התכערה חזית השיש של הבניין עקב שכבות של לכלוך שהצטברו על קירות הכנסייה החיצוניים. בתוך המנזר מצוי חדר אירוח טיפוסי מהמחצית השנייה של המאה ה-19.
האתר העיקרי במנזר מצוי מתחת למפלס הרחוב של ימינו, הוא כולל מערך קירות אבן בסיתות מוקפד ושרידי גרם מדרגות. הממצאים מזוהים על ידי הכנסייה הרוסית כבית שער המוכר בשם "שער המשפט" דרכו עבר ישו בדרכו אל הצליבה בגבעת הגולגותא שהייתה אז מחוץ לחומת העיר. הארכאולוגים רואים בקירות חלק ממערך הכניסה למקדש אפרודיטה מהקרדו. הקירות מתוארכים לתקופת איליה קפיטולינה שהוקמה על ידי הקיסר הרומאי אדריאנוס, זאת על אף שחלק ניכר ממנו עשוי מאבנים בסיתות הרודיאני, שכן לטענתם מדובר בשימוש משני.
לצידו הדרומי של גרם המדרגות מצויה קשת רומית  אשר לפי אמונת הנוצרים הייתה חלק ממתחם מקדש אפרודיטה הפגאני שהקימו הרומאים במקום לפני שהוקמה בו כנסיית הקבר.
מעל לגרם המדרגות המשוחזר מצויה כנסייה ובה ארון קבורה מהודר ומצופה זהב שעומד לפני האיקונוסטאזיס, זהו ארון סימבולי בו טמונים תכריכיו של ישו. לא רחוק ממנו עומדת איקונת מריה הנמה. על הקיר הצפוני מצויה איקונת מריה מטיחבין שצוירה ברוסיה במאה ה-15, היא מצופה כסף וזהב וצליינים מאמינים כי יש לה סגולות ריפוי ולכן תלוית עליה מנחות רבות. בפינה הצפון מערבית נמצא ציור של גאורגיוס הקדוש ולידו, בתוך גומחה, בד קנבס שעליו החל ב-2014 להופיע "באופן פלאי" העתק של הציור. לצד הקשת הרומית נבנה ב-2007 חדר מהודר המצופה כולו בשיש אדום. החדר מוקדש לאיקונת מריה מסנט תאודור. אייקונה זו הייתה איקונת ההכתרה של פיוטר השלישי משושלת רומנוב. כל הנסיכות שהצטרפו למשפחת רומנוב ועברו לכנסייה האורתודוקסית הרוסית קיבלו את תוספת השם פיודורובה ע"ש האיקונה הזו שנחשבה לאיקונה המגוננת על משפחת רומנוב.
ב-30 בדצמבר 2019 אישרה ממשלת ישראל את העברת הכנסייה לבעלות החברה הארץ-ישראלית הפרבוסלבית הקיסרית.
ראו גם

חצר אלכסנדר
כוח הסיוע הביטחוני הבין-לאומי

סמל הכוח הסיוע הביטחוני הבין-לאומי. פירוש הכיתוב בשפת הפשטו המופיע בסמל, "کمک او همکاری ", הוא "עזרה ושיתוף פעולה"
כוח הסיוע הביטחוני הבין-לאומי, נקרא גם ISAF (קיצור של International Security Assistance Force) היה כוח בין-לאומי בהנהגת כוחות מצבאות נאט"ו שנשלח למשימות ביטחון ופיתוח באפגניסטן. הכוח הוקם ב-20 בדצמבר 2001 על ידי מועצת הביטחון של ארגון האומות המאוחדות. הכוח חדל מפעילותו ופורק בדצמבר 2014. חלק מהחיילים נשארו כיועצים במסגרת הארגון Resolute Support Mission שהחליף את ה-ISAF.
סקירה כללית

ב-11 בספטמבר 2001 התרחשה בארצות הברית סדרת פיגועי טרור שגבתה את חייהם של קרוב ל-3000 אנשים. בתגובה, יצאה ב-7 באוקטובר 2001 קואליציה בהובלת ארצות הברית ושכללה בין היתר את בעלות בריתה בברית נאט"ו למבצע באפגניסטן, תחת השם "מבצע חירות מתמשכת", במטרה לתפוס את ראשי ארגון הטרור אל-קאעידה, שנתפסו כאחראים לפיגועי 11 בספטמבר, ועל-מנת להפיל את שלטון הטליבאן שתמך באל-קאעידה ונתן לו להתפתח באזורי שליטתו. במהלך המבצע הצליחו הכוחות התוקפים להפיל את שלטון הטליבאן, אך ראשי אל-קאעידה הצליחו להימלט מפניהם ומאפגניסטן.
במהלך חודש דצמבר 2001, לאחר הפלת שלטון הטליבאן באפגניסטן, נפגשו מספר אפגנים מיוחסים, תחת חסות האו"ם, בעיר בון, גרמניה, על-מנת להחליט על תוכנית למינהל אפגניסטן, וכך נכתב הסכם בון. בהסכם תוארה הקמת כוח בין-לאומי בראשות נאט"ו, במטרה לשמור על השלטון החדש באפגניסטן מפני כוחות מורדים שונים. כך הוקם על ידי האו"ם כוח הסיוע הביטחוני הבין-לאומי.
בתחילה, מטרת כוח הסיוע הביטחוני הבין-לאומי הייתה להגן על השלטון בקאבול, עיר הבירה של אפגניסטן, ובאזורים הסובבים את העיר מפני כוחות הטליבאן, אל-קאעידה, או כל מיליציה מפלגתית אחרת. בנוסף לכך, הכוח נשלח על-מנת לעזור בפיתוח המדינה, דבר שהתבטא במלחמה בפשע ובסחר הלא חוקי באופיום שהיוו מנוף כלכלי של הטליבאן. באוקטובר 2003, מועצת הביטחון של האו"ם נתנה את אישורה להרחבת משימת ההגנה של כוח הסיוע הביטחוני הבין-לאומי לכל אפגניסטן.
תחום פעולה

במשך קרוב לשנתיים, תחום הפעולה של הכוח היה רק בגבולות קאבול וסביבתה, כשהאחריות על שאר אפגניסטן הוטלה על הצבא האפגני שרק הוקם, בשל המחשבה שהכוח אמור היה להיות קיים לזמן קצר והעדיפו שלא להשקיע משאבים בהגדלתו. לפי נורברט ואן היסט, גנרל בצבא הגרמני ששירת כמפקד בכוח הסיוע הביטחוני הבין-לאומי, הגדלת הכוח תדרוש פריסה של עוד לפחות 10,000 חיילים. עם זאת, בשל קשיים ועיכובים בבניית וחיזוק הצבא האפגני, ב-13 באוקטובר 2003 אישרה מועצת הביטחון של האו"ם פה אחד על הרחבת סמכויות הכוח אל אפגניסטן כולה.
מיד לאחר מכן, הודיע בתגובה ראש ממשלת קנדה כי מדינתו לא תשלח עוד חיילים לאפגניסטן כחלק מכוח הסיוע הביטחוני הבין-לאומי (עד אז מספר החיילים הקנדים בקואליציה בראש ארצות הברית שפלשה לאפגניסטן היה כמעט מחצית ממספר כל החיילים בקואליציה). לעומתו, הצביע ב-24 באוקטובר 2003 הבונדסטאג (הפרלמנט הגרמני) על שליחת 230 חיילים נוספים לאפגניסטן כחלק מהכוח.
הכוח ותעשיית האופיום הבלתי חוקית

עד אוקטובר 2008, נאבק כוח הסיוע הביטחוני הבין-לאומי רק באופן עקיף בתעשיית האופיום הבלתי חוקית באפגניסטן, תעשייה שהיוותה מנוף כלכלי של הטליבאן. המאבק העקיף התבטא בתיאום מודיעיני עם השלטון האפגני ומאבק ביבולי הפרג על ידי תקיפת שדות גידול והגנה על יחידות הבערת פרג שהותקפו באופן תדיר.
המאבק השפיע על האיכרים העניים שעסקו בתחום גידולי הפרג והיו חסרי עבודה חלופית. לפיכך, המאבק פגע בניסיונות חיילי הכוח להשיג תמיכה מהמקומיים. למרות זאת, הכוח לא שינה את עמדתו במאבק. באוקטובר 2008, במטרה לרסן את ההתקוממות העממית, שינה הכוח את אופן מאבקו, והחל לתקוף סוחרי ומעבדות ייצור סמים.
המדינות החברות בכוח

בכוח הסיוע הביטחוני הבין-לאומי חברות המדינות החברות בברית נאט"ו, שתי מדינות השותפות לברית נאט"ו, ו-10 מדינות שאינן חברות בברית נאט"ו ואינן שותפות של הברית.
| המדינה | מספר החיילים | אחוז מסך כל החיילים בכוח |
| --- | --- | --- |
| ארצות הברית ארצות הברית | 59,590 | 56.540% |
| (האיחוד האירופי האיחוד האירופי) | (30,894) | (34.528%) |
| הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | 9,500 | 10.617% |
| גרמניה גרמניה | 4,335 | 4.845% |
| צרפת צרפת | 3,750 | 4.191% |
| איטליה איטליה | 3,160 | 3.532% |
| קנדה קנדה | 2,830 | 3.163% |
| פולין פולין | 2,140 | 2.392% |
| הולנד הולנד | 1,880 | 2.101% |
| טורקיה טורקיה | 1,835 | 2.051% |
| אוסטרליה אוסטרליה | 1,550 | 1.732% |
| ספרד ספרד | 1,075 | 1.201% |
| רומניה רומניה | 970 | 1.084% |
| דנמרק דנמרק | 750 | 0.838% |
| בלגיה בלגיה | 560 | 0.626% |
| בולגריה בולגריה | 525 | 0.587% |
| נורווגיה נורווגיה | 470 | 0.525% |
| צ'כיה צ'כיה | 455 | 0.509% |
| שוודיה שוודיה | 410 | 0.458% |
| הונגריה הונגריה | 310 | 0.346% |
| קרואטיה קרואטיה | 270 | 0.302% |
| אלבניה אלבניה | 250 | 0.279% |
| סלובקיה סלובקיה | 230 | 0.257% |
| ליטא ליטא | 220 | 0.246% |
| ניו זילנד ניו זילנד | 220 | 0.246% |
| יוון יוון | 178 | 0.2% |
| גאורגיה גאורגיה | 175 | 0.196% |
| לטביה לטביה | 170 | 0.190% |
| מקדוניה מקדוניה | 165 | 0.184% |
| אסטוניה אסטוניה | 145 | 0.162% |
| פורטוגל פורטוגל | 110 | 0.123% |
| פינלנד פינלנד | 95 | 0.106% |
| אזרבייג'ן אזרבייג'ן | 90 | 0.104% |
| סלובניה סלובניה | 70 | 0.078% |
| ארמניה ארמניה | 40 | 0.045% |
| סינגפור סינגפור | 40 | 0.045% |
| איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות | 25 | 0.028% |
| בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה | 10 | 0.011% |
| לוקסמבורג לוקסמבורג | 9 | 0.010% |
| אוקראינה אוקראינה | 8 | 0.009% |
| אירלנד אירלנד | 7 | 0.008% |
| ירדן ירדן | 6 | 0.007% |
| איסלנד איסלנד | 4 | 0.004% |
| מונטנגרו מונטנגרו | 4 | 0.004% |
| אוסטריה אוסטריה | 3 | 0.003% |
ראו גם

בסיס מאנאס
מפה המייצגת את המדינות החברות בכוח הסיוע הביטחוני הבין-לאומי. בירוק כהה מסומנות המדינות שאליהן שייכים יותר מ-1000 חיילים מהכוח, בירוק בהיר מסומנות שאר המדינות החברות בכוח, ובארגמן מסומנות החברות לשעבר בכוח.
כנסיית הר האושר

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כנסייה 
 מיקום:  הר נחום
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1938
 תאריך פתיחה רשמי:  1938 
 אדריכל:  אנטוניו ברלוצי 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-ביזנטית 
 קואורדינטות:  32°52′51″N 35°33′21″E﻿ / ﻿32.880858°N 35.555792°E﻿ / 32.880858; 35.555792
 beatitudeschurch.com
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) כנסיית הר האושר(למפת הגליל העליון רגילה) כנסיית הר האושר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כנסיית הר האושר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כנסיית הר האושר
 
כנסיית הר האושר מכיוון מזרח
המזבח ושלושה מהחלונות הנושאים את פסוקי "אשרי"
מראה הגן סביב הכנסייה
כנסיית הר האושר היא כנסייה קתולית השוכנת על הר נחום, הידוע גם כ"הר האושר", והיא מנציחה את הדרשה על ההר שנשא ישו בפני מאמיניו. הכנסייה נבנתה בין השנים 1936 עד 1937, על ידי "הארגון הלאומי לעזרה למסיונרים איטלקים" (Associazione Nazionale per Soccorrere i Missionari Italiani או ANSMI) בתמיכה כספית של ממשלת איטליה הפשיסטית, והיא תוכננה על ידי האדריכל האיטלקי הנודע אנטוניו ברלוצי.
המסורת הנוצרית

רוב העדות הנוצריות מזהות את הר נחום כהר ממנו נשא ישו את הדרשה על ההר, אם כי יש הממקמות את האירוע בקרני חיטין. הדרשה פותחת בשמונת פסוקי "אשרי":
ויהי כראותו את המון העם ויעל ההרה וישב שם ויגשו אליו תלמידיו׃ ויפתח את פיהו וילמד אותם לאמר׃
 אשרי עניי רוח כי להם מלכות השמים׃
אשרי האבלים כי הם ינחמו׃
אשרי הענוים כי המה יירשו הארץ׃
אשרי הרעבים והצמאים לצדקה כי הם ישבעו׃
אשרי הרחמנים כי הם ירחמו׃
אשרי ברי לבב כי הם יחזו את האלהים׃
אשרי רדפי שלום כי בני אלהים יקראו׃
אשרי הנרדפים על דבר הצדקה כי להם מלכות השמים.
בהמשך דבריו, הניח ישו את היסודות לחלק מעקרונות הנצרות החשובים, והדרשה נושאת חשיבות תאולוגית ראשונה במעלה בנצרות.
המבנה

הכנסייה לא נבנתה מעל שרידים קדומים ידועים, אך למרגלות הר נחום התגלו שרידיהם של כנסייה ומנזר ביזנטים, המתוארכים לתקופת הזמן שבין סוף המאה ה-4 ועד למאה ה-7.
הכנסייה מעוצבת בצורת מתומן, כמקובל בכנסיות המנציחות אירוע מכונן, ובעיקר לזכר שמונת פסוקי "אשרי" הפותחים את הדרשה על ההר. היא ניצבת על פודיום מלבני גדול ומוקפת מכל צדדיה באכסדרה המאפשרת תצפית לעבר הכנרת והאתרים בהם פעל ישו. באכסדרה קבועות תשע קשתות בכל צד, למעט בצד הצפוני, ובצד זה ניצב מבנה המבואה הצמוד אל הכנסייה וקטע האכסדרה שמקיף אותו הוא בן שבע קשתות. הקשת המרכזית מבין אלה גבוהה ורחבה מהאחרות, והיא מוליכה אל הכניסה. למספרים אלה יש משמעות נומרולוגית - הספרה 7 מסמלת את סדרם של דברים, 8 את הניסי ו-9 את השלמות.
המבנה נבנה מאבני בזלת שחורות המשולבות באבן לבנה, באופן המזכיר את נופי הבזלת והגיר שבסביבתו, והוא נושא כיפת נחושת הנחה על-גבי תוף. פנים הכנסייה מעוצב בפשטות, ומחולק על ידי שמונה קשתות לאזור המרכזי ולמעבר הסובב אותו. קירות הכנסייה לבנים וחלקים, וחלקם התחתון מחופה בשיש צבעוני שבו קבועים חלונות מלבניים מוארכים ופשוטים. שמונת חלונות התוף עשויים מויטראז' ועליהם רשומים שמונת פסוקי "אשרי" בלטינית. על הקיר הסובב את הכנסייה מופיעות 14 תחנות הצלב. פנים הכיפה עשוי פסיפס מוזהב והוא מואר על ידי שמונה חלונות נוספים בבסיסה. המזבח עשוי שיש לבן ושחור מקרארה, וניצב על בימת בת שתי מדרגות במרכזה של הכנסייה. על המזבח מונח הטברנקולום ("משכן" - ארון לשמירת לחם הקודש בגמר המיסה) ומעליו חופה בצורת קשת הנישאת על-גבי שני זוגות עמודי שיש שחורים. על רצפת הכנסייה, מסביב למזבח, טבלאות פסיפס ובהן רשומות המידות הטובות על פי הדרשות על ההר: כיבוש היצר, אמונה, גבורה, תקווה, צדק, חסד ותבונה, וכן הכיתוב "LAVS TIBI CHRISTE" (לך המשיח השבח). בכניסה לכנסייה קבועים שני לוחות הנצחה, האחד באנגלית והשני בלטינית, המציינים את ביקור האפיפיור פאולוס השישי באתר.
סביב הכנסייה

ברחבה שבחזית הכנסייה הונחה בשנת 1983 רצפת פסיפס גדולה שבה נראים מדליונים עשויים מענפי גפן משתרגים. במדליונים מתוארים קדושים נוצרים שונים ודמויות תנכיות והיסטוריות. עוד מופיעים בפסיפס שערי ירושלים ושמונת פסוקי "אשרי" מוקפים בזרי פרחים הנישאים בידי מלאכים. מצפון לכנסייה שוכן מבנה גדול שבו מנזר נזירות פרנציסקניות, אכסניה ומשק חקלאי. סביב המבנה גן גדול ובו פינות ישיבה לעריכת טקסים, אשר צופות אל נוף הכנרת. בגן מוצבים פסלים, ולוחות הנושאים את פסוקי "אשרי". עוד הוקמה במקום אכסניה גדולה ומודרנית.
כיפות הקרח הקוטביות של מאדים

פסיפס של תמונות שצולמו בין 16 בדצמבר 2015 ל -26 בינואר 2016 על ידי משימת מאדים אורביטר
למאדים יש שתי כיפות קרח קוטביות קבועות. במהלך החורף שורר בקוטב חושך מתמשך, מצנן את פני השטח וגורם לריבוץ של 25-30% מהאטמוספירה ללוחות קרח CO2 (קרח יבש). כאשר הקטבים נחשפים שוב לאור השמש, ה-CO2 הקפוא עובר המראה. פעולות עונתיות אלה מסיעות כמויות גדולות של אבק ואדי מים, מה שמוליד כפור בדומה לכדור הארץ וענני צירוס גדולים.
הכיפות בשני הקטבים מורכבות בעיקר מקרח מים. פחמן דו-חמצני קפוא מצטבר כשכבה דקה יחסית בעובי של כמטר על הכיפה הצפונית בחורף הצפוני, ואילו לכיפה הדרומית כיסוי קרח יבש קבוע בעובי של כ-8 מטרים. כיפת הקרח של הקוטב הצפוני היא בקוטר של כ-1,000 קילומטרים, במהלך הקיץ, ומכילה כ 1.6 מיליון ק"מ מעוקבים של קרח, שאילו היה  מתפשט באופן שווה על הכיפה, היה בעובי של 2 ק"מ. (לשם השוואה נפח שכבת הקרח בגרינלנד הוא 2.85 מיליון ק"מ מעוקב). לכיפת הקוטב הדרומי קוטר 350 ק"מ ועובי 3 ק"מ. נפח הקרח הכולל בכיפה הדרומית יחד עם המרבצים בשכבות הסמוכות נאמד גם הוא בכ-1.6 מיליון קמ"ק. בשתי הכיפות הקוטביות מצויות מגרעות ספירליות. ניתוח שנערך לאחרונה על ידי מכ"ם חודר קרח הראה שהמגרעות הן תוצאה של רוחות קטבטיות ניצבות, הנעות בספירלה עקב כוח קוריוליס.
הקיפאון העונתי באזורים מסוימים ליד כיפת הקרח הדרומית מביא ליצירת לוחות בעובי של כמטר, של קרח יבש שקוף מעל הקרקע. עם בוא האביב, אור השמש מחמם את פני השטח והלחץ מהמראה של CO2 מצטבר מתחת ללוח, מעלה אותו וקרע אותו בסופו של דבר. תהליך המוביל להתפרצויות דמויות גייזר של גז CO2 מעורבב עם חול בזלתי כהה או אבק. תהליך זה מהיר, נצפה בחלוף כמה ימים, שבועות או חודשים, קצב די חריג בגאולוגיה - במיוחד במאדים. הגז הנע במהירות מתחת ללוח לאתר הגייזר מגלף תבנית דמוית עכביש של תעלות רדיאליות מתחת לקרח.
ביולי 2018 דיווחו מדענים איטלקים על גילוי לכאורה של אגם תת-קרחוני על מאדים, בעומק של 1.5 ק"מ מתחת לפני השטח של מרבצי השכבות הקוטביות הדרומיות (לא מתחת לכיפת הקרח הקבועה הנראית לעין), ובאורך של כ-20 ק"מ, גוף המים היציב הידוע הראשון על פני הכוכב.
התפשטות של קרח CO2 בקטבים, בצפון (שמאל) ודרום (מימין) במהלך שנת מאדים
הערות שוליים

↑  Mellon, J. T.; Feldman, W. C.; Prettyman, T. H. (2003). "The presence and stability of ground ice in the southern hemisphere of Mars". Icarus. 169 (2): 324–340. Bibcode:2004Icar..169..324M. doi:10.1016/j.icarus.2003.10.022.
↑  Hess, S.; Henry, R.; Tillman, J. (1979). "The seasonal variation of atmospheric pressure on Mars as affected by the south polar cap". Journal of Geophysical Research. 84: 2923–2927. Bibcode:1979JGR....84.2923H. doi:10.1029/JB084iB06p02923.
↑  Darling, David. "Mars, polar caps". Encyclopedia of Astrobiology, Astronomy, and Spaceflight. נבדק ב-2007-02-26.
↑  "MIRA's Field Trips to the Stars Internet Education Program". Mira.or. נבדק ב-2007-02-26.
↑  Carr, Michael H.; Head, James W. (2003). "Oceans on Mars: An assessment of the observational evidence and possible fate". Journal of Geophysical Research. 108 (5042): 24. Bibcode:2003JGRE..108.5042C. doi:10.1029/2002JE001963.
↑  Phillips, Tony. "Mars is Melting, Science at NASA". אורכב מ-המקור ב-2007-02-24. נבדק ב-2007-02-26.
↑  Plaut, J. J.;  et al. (2007). "Subsurface Radar Sounding of the South Polar Layered Deposits of Mars". Science. 316 (5821): 92–5. Bibcode:2007Sci...316...92P. doi:10.1126/science.1139672. PMID 17363628.
↑  Smith, Isaac B.; Holt, J. W. (2010). "Onset and migration of spiral troughs on Mars revealed by orbital radar". Nature. 465 (4): 450–453. Bibcode:2010Natur.465..450S. doi:10.1038/nature09049. PMID 20505722.
↑  "Mystery Spirals on Mars Finally Explained". Space.com. 26 במאי 2010. נבדק ב-2010-05-26. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NASA Findings Suggest Jets Bursting From Martian Ice Cap". Jet Propulsion Laboratory. NASA. 16 באוגוסט 2006. נבדק ב-2009-08-11. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kieffer, H. H. (2000). "Annual Punctuated CO2 Slab-ice and Jets on Mars" (PDF). נבדק ב-2009-09-06.
↑  G. Portyankina, ed. (2006). "Simulations of Geyser-type Eruptions in Cryptic Region of Martian South" (PDF). נבדק ב-2009-08-11.
↑  Kieffer, Hugh H.; Christensen, Philip R.; Titus, Timothy N. (30 במאי 2006). "CO2 jets formed by sublimation beneath translucent slab ice in Mars' seasonal south polar ice cap". Nature. 442 (7104): 793–796. Bibcode:2006Natur.442..793K. doi:10.1038/nature04945. PMID 16915284. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Halton, Mary (25 ביולי 2018). "Liquid water 'lake' revealed on Mars". BBC News. נבדק ב-26 ביולי 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Orosei, R.; Lauro, S. E.; Pettinelli, E.; Cicchetti, A.; Coradini, M.;  et al. (2018). "Radar evidence of subglacial liquid water on Mars". Science. 361 (6401): 490–493. Bibcode:2018Sci...361..490O. doi:10.1126/science.aar7268. PMID 30045881free{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: postscript (link)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012417752005171  LCCN: sh2008006379
כנסיית קלריגוש

| --- | --- |

כנסיית קלריגוש ומגדל הפעמון שלה כפי שהם נראים מכיכר ליברדדה הסמוך
 מידע כללי
 סוג:  כנסייה 
 כתובת:  Morro da Vitoria 
 מיקום:  Cedofeita, Santo Ildefonso, Sé, Miragaia, São Nicolau e Vitória 
 מדינה:  פורטוגל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1732
 תאריך פתיחה רשמי:  1779 
 אדריכל:  ניקולאו נאסוני 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות הבארוק 
 קואורדינטות:  41°08′45″N 8°36′50″W﻿ / ﻿41.145871°N 8.61401°W﻿ / 41.145871; -8.61401
 www.torredosclerigos.pt/en/
  (למפת פורטו מוגדלת) כנסיית קלריגוש(למפת פורטו רגילה) כנסיית קלריגוש
 
כנסיית קלריגוש (בפורטוגזית: Igreja dos Clérigos - "כנסיית הכמורה", (ˈklɛɾiɡuʃ)) היא כנסייה בסגנון הבארוק בעיר פורטו שבפורטוגל. הכנסייה ידועה בזכות מגדל קלריגוש - מגדל פעמונים גבוה הנשקף מנקודות שונות בעיר, ומהווה את אחד מסמליה.
היסטוריה

הכנסייה נבנתה עבור אחוות הקלריגוש (כמורה) בידי ניקולאו נסוני (Nicolau Nasoni), אדריכל איטלקי וצייר, שעבד רבות בצפון פורטוגל במהלך המאה ה-18. לבקשתו, הוא נקבר בקריפטה של הכנסייה. הבנייה החלה בשנת 1732 והסתיימה בסביבות 1750, ובתקופה זו הושלם גרם מדרגות כפול מונומנטלי בחזית הכנסייה.
החזית הראשית של הכנסייה מקושטת במוטיבים בארוקיים (כגון חרציות וצדפים) וגמלון גדול מקוטע ("שבור") בראש המבנה. תכנון זה היה מבוסס על סכמה אדריכלית מתחילת המאה ה-17. האפריז המרכזי מעל החלונות מציג סמלי פולחן וקערת קטורת.
החזיתות הצידיות חושפות את תוכנית הקרקע הכמעט אליפטית של הספינה הראשית. כנסייה זו הייתה מבין כנסיות הבארוק הראשונות בפורטוגל שאימצה תוכנית קרקע אליפטית. התמונה שעל לוח המזבח (altarpiece) בקפלה הראשית, עשויה משיש במספר גוונים, ונוצרה על ידי מנואל דוש סנטוש פורטו.
המגדל המונומנטלי של הכנסייה, הממוקם בצידה האחורי, נבנה מאוחר יותר מהכנסייה עצמה. בנייתו החלה ב-1754 והושלמה ב-1763. עיטורי הבארוק שלו מושפעים גם מהסגנון הבארוקי של רומא, בעוד שהמגדל עצמו הושפע יותר מקמפנילות (מגדלי פעמונים באיטליה שנבנו כמבנים עצמאיים) בטוסקנה. גובה המגדל הוא 75.6 מטר והוא שולט בשמי העיר. 225 מדרגות מובילות לקומתו השישית והאחרונה. המגדל הפך לאחד מסמלי העיר וניתן לצפות ממנו על כל העיר העתיקה של פורטו (אשר הוכרזה כאתר מורשת עולמית), על נהר הדואורו ועל העיר השכנה וילה נובה דה גאיה שבגדה הדרומית של הנהר.
גלריה

חזית הכנסייה
מגדל קלריגוש בחזית האחורית של הכנסייה
הכנסייה מוארת בלילה
המזבח המרכזי
כריסטוף וולף

| --- | --- |

 לידה:  24 במאי 1940 (בן 84) זולינגן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מוקד פעילות:  לייפציג, ניו יורק, פרינסטון, טורונטו, ארלנגן, קיימברידג' 
 מקום לימודים:  בית הספר הגבוה למוזיקה פרייבורג 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 פרסים והוקרה:  פרס נורדריין-וסטפאליה (1992)  עיטור  מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בדרגת מפקד בכיר (2016)  פרס ברלין (2001)  מדליית באך (2021)  פרס בך של האקדמיה המלכותית למוזיקה (2006)  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה 
 פרופיל ב-IMDb
 
כריסטוף וולף (בגרמנית: Christoph Wolff; נולד ב-24 במאי 1940) הוא מוזיקאי גרמני. מחשובי המוזיקולוגים במאה העשרים; חיבר את הביוגרפיה "באך - המוזיקאי המלומד" על המלחין יוהאן סבסטיאן באך.
קורות חיים

כריסטוף וולף נולד בשנת 1940 בזולינגן ליד קלן בגרמניה כבן למשפחה פרוטסטנטית של התאולוג הנס וולטר וולף (אנ'). בילדותו שר במקהלה ולמד לנגן על פסנתר ועל עוגב. למד באוניברסיטת ברלין, באוניברסיטת ארלנגן ובבית הספר הגבוה למוזיקה פרייבורג . בשנת 1966 קיבל תואר דוקטור. הוא גם מחזיק בתואר פרופסור של כבוד באוניברסיטת פרייבורג שבגרמניה.
וולף עבר לארצות הברית, וכיום הוא עובד באוניברסיטת הרווארד ומנהל את ארכיון באך בלייפציג.
יצחק בן חיים אבולעפיה

רבי יִצְחָק אַבּוּלְעָפְיָה היה מחכמי ומנהיגי הקהילה היהודית בטבריה, מחליפו של חיים אבולעפיה בהנהגת חצר היהודים בטבריה.
קורותיו

נולד, כנראה, בצפת, בנם הבכור של רחל וחיים אבולעפיה. בילדותו עבר לאיזמיר עם אביו, שכיהן שם כרב הקהילה, ועלה עמו לארץ ישראל בשנת 1740 לאחר קריאתו של דאהר אל-עומר להקים מחדש את היישוב היהודי בטבריה. בשנת 1743 יצא בשליחות קהילתו, בין היתר לסוריה. בראשית שנת 1744, עת שהה בדמשק, נקרא על ידי אביו חזרה לטבריה להחליפו בראשות הקהילה. מצוטט כי התברך על ידי אביו בברכת "חזק ואמץ בעד עמנו ובעד עיר אלוהינו". זמן לא רב לאחר מכן נפטר חיים אבולעפיה, ויצחק התמנה תחתיו לראשות הקהילה על ידי דאהר אל-עומר, ואותה הנהיג יחד עם אחיו, יששכר אבולעפיה.
בנו, חיים נסים אבולעפיה, היה אף הוא רב בטבריה והראשון לציון.
אבולעפיה חיבר פירוש על ספר יראים מאת רבי אליעזר ממיץ בשם "פחד יצחק".
הערות שוליים

↑  "אבולעפיה, ר' יצחק", האנציקלופדיה העברית (כרך א, עמ' 104), חברה להוצאת אנציקלופדיות, תשכ"ט.
כנסיית אורנס

כנסיית קורות העץ באורנס (בנורווגית Urnes stavkirke) היא כנסייה הנמצאת באורנס שבמחוז סוגן והפיורדים במערב מרכז נורווגיה. הכנסייה הוכרזה כאתר מורשת עולמית בשנת 1979 ועדיין נערכות בה מיסות מעת לעת. הכנסייה פתוחה למבקרים רק בחודשי הקיץ.
היסטוריה

לפי ממצאים ארכאולוגיים, ניצבו במקום, כנסייה או שתי כנסיות מוקדמות יותר, שהוקמו לכל המוקדם במאה ה-11. מאחת הכנסיות המוקדמות האלה שרד הקיר הצפוני, והוא משמש כאחד הקירות החיצוניים גם של הכנסייה הנוכחית. הכנסייה הנוכחית הוקמה בשנת 1132 לערך והיא נחשבת לכנסיית קורות העץ העתיקה בעולם. כמו כן נחשבת הכנסייה לגשר בין הסגנון הוויקינגי המסורתי שהתאפיין בעיטורים מעולם החי לבין הסגנון הנוצרי המאוחר יותר. במשך השנים נערכו מספר שינויים במבנה הכנסייה. בית המקהלה (שהיה צר מהספינה) הורחב במאה ה-17 באופן זמני, והספינה הוארכה לכיוון דרום. במאה ה-18 נוספו מספר חלונות בקירותיה של הכנסייה, אך היא שקעה עקב בהזנחה. במאה ה-20 שופצה הכנסייה באופן מקיף. עם זאת, חלקים ניכרים מהמבנה הם מקוריים: הגג, חלק מקורות העץ של הקונסטרוקציה וכיסויי העץ.