stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המחתרת באסיזי
מעצרים

אחרי מעצרים של אחדים מהפליטים בעיר פרוג'ה, הובילו העקבות לאסיזי. בחקירות התבררו הזהויות המזויפות של הפליטים שנתפסו, ובעקבות זאת הגיעה המשטרה החשאית האיטלקית למעבדה להכנת התעודות. בעלי המעבדה עוד הספיקו להשמיד את המיכשור שהיה ברשותם. אחדים מהנלכדים לא עמדו בייסורים, נשפטו והוצאו להורג. ניקאצ'י נעצר והופעל עליו לחץ על מנת שיגלה את מקומות המחבוא.
ידידתו האיטלקית של השופט הגרמני הראשי, גנרל בובה, הביאה לכך שניקאצ'י ישוחרר מבית הכלא. המשטרה האיטלקית לא הייתה מוכנה להמשיך להחזיק אותו במאסר ללא משפט. הגנרל המשיך במשפטים ושחרר את רוב החשודים לאחר שהחליט כי המסמכים שבידם אינם מזויפים. העצירים שנותרו בכלא שוחררו ב-20 אפריל, יום ההולדת של היטלר.
ב-17 במאי 1944 עצרה המשטרה את ברונצ'י. הוא הועמד לדין, אך שוחרר בהתערבות הוותיקן.
השחרור

ב-4 ביוני 1944 החלה הנסיגה הגרמנית. בעלות הברית נכנסו לעיר והחליטו לנצל את המתקנים המוכנים של חיל הרפואה הגרמני. הם עשו אותם למתקני חיל הרפואי של בעלות הברית ואסיזי הפכה למרכז החלמה לחיילים הבריטיים. הפליטים היהודים והלא-יהודים יצאו ממקומות המחבוא במנזרים ומההרים ובכך הסתיימו עבורם תלאות המלחמה.
לאחר המלחמה אמר ברונצ'י על פעולותיו: "ההשגחה העליונה הפקידה בידינו 200 יהודים, ובעזרת האל ובהתערבות
פרנציסקוס הקדוש לא נפל איש מהם בידי רודפיהם".
הנצחה

לאחר כיבושה של אסיזי הגיע אליה אלכסנדר רמתי עם המחנה השמיני הבריטי, ככתב צבאי. לאחר שנודע לו הסיפור על המחתרת, פגש את גיבוריה והבטיח כי יעלה את סיפורם על הכתב. חלפו כשלושים שנה עד שהדבר עלה בידו.
ספרו The Assisi Underground: The Priests Who Rescued Jews ("מחתרת אסיזי: הכמרים שהצילו יהודים") הוא רומן היסטורי, שיצא לאור בארצות הברית בשנת 1978, ומתאר מפיו של "פדרה גוארדיאנו", כינויו של רופינו ניקאצ'י, את סיפורם של הפליטים היהודים והמחתרת שפעלה להצלתם. הרומן מקיף את התקופה מהיום בו רומא נכבשה בידי הגרמנים - 10 בספטמבר 1943 ועד 17 ביוני 1944, היום בו שוחררה העיר על ידי בעלות הברית.
בשנת 1980 יצא לאור תרגום לעברית בשם המחתרת באסיזי, בהוצאת "מסדה".
בעקבות הרומן כתב רמתי גם תסריט וביים סרט קולנוע בשם The Assisi Underground, בכיכובו של בן קרוס, שיצא לאקרנים בשנת 1985.
ראו גם

אלדו ברונצ'י
ג'וזפה פלאסידו ניקוליני
ג'ינו ברטלי
לואיג'י בריצי
רופינו ניקאצ'י
לקריאה נוספת

אלכסנדר רמתי, המחתרת באסיזי, מסדה, 1980.
שלט לזכרו של המושל הגרמני של העיר אשר הציל אותה
עטיפת הספר
העץ שניטע ביד ושם לכבוד חסיד אומות העולם דון אלדו ברונאצ'י
הסדר הענק

פילסטרים בסגנון "הסדר הענק" בחזית הבזיליקה של אנדראס הקדוש במנטובה
"הסדר הענק" (באיטלקית: Ordine gigante) הוא מונח באדריכלות העוסק בסדר שהתפתח באדריכלות הרנסאנס בנוסף לסדרים הקלאסיים מהעת העתיקה. "הסדר הענק" מאופיין על ידי עמודים או פילסטרים המשתרעים לגובהן של שתי קומות או יותר.
הבזיליקה של אנדראס הקדוש (Basilica di Sant'Andrea di Mantova) במנטובה היא אחד המבנים הראשונים שנבנו בסגנון זה. בזיליקה זו תוכננה על ידי לאונה בטיסטה אלברטי ובנייתה החלה ב-1472. מיכלאנג'לו שילב עמודים בסגנון "הסדר הענק" בארמון ה"סנאטוריו" (Palazzo Senatorio) בקמפידוליו ברומא (1564–1568).
"הסדר הענק" היווה מרכיב חשוב באדריכלות המנייריסטית ובאדריכלות הבארוק.
התנועה להשבת עשרת הדיברות של אלוהים

התנועה להשבת עשרת הדיברות של אלוהים (באנגלית: Movement for the Restoration of the Ten Commandments of God) הייתה כת נוצרית-קתולית שפעלה באוגנדה בשנות ה-90.
היסטוריה

התנועה הוקמה בשנת 1994 על ידי ג'וזף קיבְּוֶוטֶרֶה ופילגשו, זונה לשעבר בשם קְלֶדוֹניה מְוֶורִינְדֶה שתקשרה, לטענתה, עם מריה הבתולה. חבריה האמינו כי יום הדין צפוי להגיע עם סיום האלף השני, ב-31 בדצמבר 1999, וכי יינצלו אם ישמרו בקפידה על הוראות עשרת הדיברות, לפי ההנחיות שנכתבו בספר בשם "מסר מגן עדן: סוף זמן ההווה", ושאותו נצטוו לקרוא 6 פעמים לפחות. בדומה לכתות רבות אחרות, נדרשו חברי התנועה לוותר על רכושם החומרי.
התנועה פעלה באופן חשאי, ודבר קיומה נודע בציבור הרחב רק ב-1998, כאשר הממשלה סגרה בית ספר שהפעילה, לאחר שהתברר כי במקום הועבדו ילדים בניגוד לחוק, ולאחר שנתגלו בו ליקויי תברואה.
כאשר הנבואות בדבר יום הדין לא התגשמו, החלו רבים מחברי התנועה להטיל ספק באמונתם, ודרשו את השבת רכושם, בתגובה לכך, טען קיבווטרה כי ב-17 במרץ מריה הבתולה תחזור לחיים ואחרית הימים תתחיל. ב-17 במרץ 2000 התכנסו מאמיני התנועה בכנסייה בכפר קָנוּנְגָה שבדרום מערב המדינה, קיבווטה התיז על המאמינים "מים קדושים" שהיו למעשה בנזין, שפך את השאר על רצפת הכנסייה, יצא ממנה והושלכה פנימה מגבת בוערת. הכנסייה הוצתה על יושביה, במה שנראה בתחילה כהתאבדות ההמונית הגדולה ביותר מאז ג'ונסטאון.
המשטרה מצאה במקום כ-340 גולגולות, אך ההערכה היא שבמקום נספו כ-530 בני אדם, מהם לפחות 78 ילדים.
חקירת המשטרה העלתה כי אין מדובר בהתאבדות, אלא ברצח שתוכנן על ידי מוורינדה וקיבווטרה. עקבותיה של מוורינדה נעלמו לאחר השריפה, ולא ידוע אם הייתה בין הנספים או שהצליחה לברוח מהמדינה. גם גורלו של קיבווטרה לא ידוע. יש הטוענים שראו אותו חי לאחר השריפה, ואילו על פי סברות אחרות רצחה אותו מוורינדה.
בחודשים הבאים, נתגלו בכמה מאתרי תפילה של התנועה בדרום מערב אוגנדה קברי אחים, ובשנת 2002 פרסמה הוועדה האוגנדית לזכויות אדם דו"ח ובו הוערך אומדן המתים בכ-800.
ראו גם

חברה סגורה
הערות שוליים

↑  Cauvin, Henri E. (2000-03-27). "Fateful Meeting Led to Founding of Cult in Uganda". הניו יורק טיימס.
↑  Borzello, Anna (2000-03-25). "Mass graves found in sect house". The Guardian.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb162650641 (data)  GND: 7693604-1  LCCN: no2001088103  VIAF: 145751224   WorldCat (עם VIAF): 145751224
המערה הכחולה (מלטה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  מלטה מלטה
 מיקום:  מלטה
 קואורדינטות:  35°49′17″N 14°27′24″E﻿ / ﻿35.82138889°N 14.45666667°E﻿ / 35.82138889; 14.45666667
 גובה מעל פני הים:  14 מטר
  (למפת מלטה מוגדלת) ולטה ויקטוריה בירקירקארה לואה קומינוהמערה הכחולה(למפת מלטה רגילה) ולטה ויקטוריה בירקירקארה לואה קומינוהמערה הכחולה
 
המערה הכחולה מהצוק שממזרח לה
מראה באתר מכיוון הים
המערה הכחולה (במלטית: Taht il-Hnejja - "מערת הקשת"; באנגלית: The Blue Grotto) היא מערכת של שש מערות טבעיות, המכונה על שמה של הגדולה שבהן. המערכת שוכנת בצוקים שבחופו הדרומי של האי מלטה. גובה הקשת הטבעית בכניסה למערה המרכזית הוא כ-45 מטרים.
האתר ידוע בשלל צבעי מי הים המשתקפים כתוצאה מהחזרת קרני השמש בשעות הבוקר, והמושפעים ממיקומה של המערה, מהצבעים הזוהרים המוחזרים על ידי הצמחייה התת-ימית ומהמינרלים שעל קרעית הים. שמה של המערה באנגלית הוענק לה על ידי חייל בריטי אשר מצא דמיון בינה ובין המערה הכחולה באי קפרי שבאיטליה‏. הגישה אל המערות עצמן אפשרית רק באמצעות סירות.
ראו גם

אר דאלם
הערות שוליים

↑  The Blue Grotto
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הפיגוע במלון גרנד בברייטון

| חלק מהסכסוך בצפון אירלנד |
| --- | --- |

 תאריך:  12 באוקטובר 1984 
 מקום:  Grand Brighton Hotel, ברייטון 
 מטרה:  מרגרט תאצ'ר 
 קואורדינטות:  50°49′17″N 0°08′50″W﻿ / ﻿50.821388888889°N 0.14722222222222°W﻿ / 50.821388888889; -0.14722222222222
 סוג:  פיגוע תופת, ניסיון לרצח 
 נשק:  פצצת זמן 
 הרוגים:  5 
 פצועים:  32 
 מבצע:  הצבא האירי הרפובליקני הזמני 
  (למפת אנגליה מוגדלת) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי הפיגוע במלון גרנד בברייטון(למפת אנגליה רגילה) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי הפיגוע במלון גרנד בברייטון
 
הפיגוע במלון גרנד בברייטון שבבריטניה התרחש ב-12 באוקטובר 1984, כאשר פצצת השהיה שהניח איש ארגון הצבא האירי הרפובליקני הזמני התפוצצה במלון. היה זה ניסיון התנקשות בחייה של ראש ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר ושרי ממשלתה, ששהו במלון לרגל ועידת המפלגה השמרנית שנערכה בעיר. תאצ'ר לא נפגעה, אך 5 אנשים נהרגו בפיגוע ו-34 נפצעו.
הפיגוע

חבר הצבא הרפובליקני האירי הזמני פטריק מגי (Patrick Magee), בן 33, התאכסן במלון בסוף השבוע של 14 עד 17 בספטמבר 1984 תחת השם הבדוי רוי וולש. הוא שהה בחדר מס' 629 ובמהלך שהותו שם הטמין מטען חומר נפץ תחת אגן האמבטיה בחדר. לטענת חפרפרת בריטית באותו ארגון היה המטען במשקל של תשעה קילוגרמים. הוצמד אליו מתקן השהיה שהותקן מרכיבי מכשיר וידאו טייפ.
המטען התפוצץ ב-12 באוקטובר בשעה 02:54 לפנות בוקר, ערב יומה האחרון של הוועידה בת השבוע. חלקים משלוש קומות בחלקו המרכזי של הבניין קרסו והותירו חור פעור בחזיתו. חלק מהנפגעים נפלו מהקומה השישית דרך ההריסות. לדברי מכבי האש ניצלו חיי רבים כאשר הבניין הבנוי היטב בסגנון הוויקטוריאני נותר עומד על תילו.
חמישה אנשים נהרגו בפיגוע – חבר הפרלמנט אנתוני ברי מהמפלגה השמרנית, פעיל אזורי בכיר של המפלגה ושלוש נשים – נשותיהם של פעילים במפלגה. אחת ההרוגות ובעלה לנו בחדר שבו הוטמנה הפצצה. 34 אנשים אחרים נפצעו ואושפזו, וביניהם שר המסחר נורמן טביט.
מרגרט תאצ'ר, ששהתה בסוויטה בקומה הראשונה של המלון, הייתה עדיין ערה בעת ההתפוצצות ועסקה בהכנת נאומה לוועידת המפלגה. ההתפוצצות גרמה נזק חמור לחדר הרחצה שלה, אך חדר השינה וחדר הישיבה שלה לא נפגעו. תאצ'ר ובעלה, שלא נפגעו, הובלו דרך ההריסות אל מחוץ למלון והוסעו לתחנת המשטרה בברייטון.
לאחר הפיגוע

זמן קצר לאחר ההתפוצצות, בשעה 04:00, נתנה תאצ'ר ריאיון לכתב ה-BBC והודיעה שהוועידה תתקיים כמתוכנן. אחד מיועציה שכנע את מפעילי חנות מרקס אנד ספנסר בעיר לפתוח אותה בשעה מוקדמת, כדי שאלו שאיבדו את כל חפציהם בפיגוע יוכלו לקנות לעצמם בגדים חדשים.
בהמשך היום נשאה תאצ'ר את נאומה בוועידה, כמתוכנן. היא השמיטה ממנו את רוב הדברים שתכננה להגיד נגד מפלגת הלייבור. היא גינתה את ההתקפה והכריזה שהניסיון להרוס את הדמוקרטיה הבריטית באמצעות טרור לא יצלח. לאחר נאומה בוועידה נסעה תאצ'ר לבית החולים לבקר את הפצועים.
למחרת נטל הצבא האירי הרפובליקני אחריות להתקפה.
חקירת המשטרה איתרה את מוקד הפיצוץ בחדר 629 וחשפה את מעורבותו של פטריק מגי בפיגוע, לאחר שטביעות אצבע שלו נמצאו על טופס הרישום למלון וזוהו. ב-24 ביוני 1985 הוא נעצר בגלאזגו וביוני 1986 הורשע במשפט מושבעים בלונדון בחמישה מעשי רצח ובמעורבות בפיגוע אחר. נגזרו עליו שמונה מאסרי עולם. ארבעה פעילים נוספים של הצבא האירי הרפובליקני נדונו לעונשי מאסר בגין מעורבות בפיגוע. מגי שוחרר מהכלא ב-1999, לאחר 14 שנות מאסר, במסגרת תנאי הסכם השלום בין העדות בצפון אירלנד (הסכם יום שישי הטוב).
עיתונאי הטלגרף דייוויד יוז כתב כי הפיגוע היה ההתקפה הנועזת ביותר על הממשלה הבריטית מאז מזימת אבק השרפה. משם ואילך הוחמרו מאוד אמצעי הביטחון שננקטו במסגרת ועידות פוליטיות בבריטניה.
הערות שוליים

↑  אשתו של טביט נפצעה בפיגוע ונותרה מרותקת לכסא גלגלים.
הפטריוטים של רוסיה

| --- | --- |

 מדינה:  רוסיה 
 מייסד:  גנאדי סמיגין 
 מנהיגים:  גנאדי סמיגין 
 תקופת הפעילות:  2005–הווה (כ־19 שנים) 
 אידאולוגיות:  סוציאליזם דמוקרטי, קולקטיביזם
 מטה:  מוסקבה 
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל
 ארגונים בינלאומיים:  החזית העממית הכול-רוסית 
 www.patriot-rus.ru
 
"הפטריוטים של רוסיה" (ברוסית: «Патриоты России») הייתה מפלגה פוליטית רשומה ברוסיה, שהוקמה בשנת 2005 כתוצאה מפיצול המפלגה הקומוניסטית, על בסיסה של "מפלגת העבודה הרוסית" שהתקיימה עד ינואר 2021 עת מוזגה עם מפלגת רוסיה הוגנת. מייסדה ומנהיג המפלגה בשנות קיומה היה גנאדי סמיגין.
היסטוריה

על פי המצע הרשום במשרד המשפטים, האידאולוגיה של המפלגה היא סוציאליזם דמוקרטי וקולקטיביזם.
בשנת 2004, לאחר קיום קונגרס אלטרנטיבי של המפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית בניסיון להחליף את זיוגאנוב, ביוזמתו של גנאדי סמיגין, הוקמה באותה שנה "קונגרס הפטריוטים של רוסיה", המאחד מספר עמותות ציבוריות.
ב-20 באפריל 2005 נערך הקונגרס המכונן של מפלגת הפטריוטים של רוסיה, שנרשמה כחוק כקונגרס הבא של מפלגת העבודה הרוסית, ששינתה את שמה, בקונגרס זה נבחר גנאדי סמיגין ליושב ראש המפלגה.
בשנת 2008 הקונגרס השמיני של "פטריוטים של רוסיה" אישר את הפיכת המפלגה לחלק מהפטריוטים של "מפלגת השלום והאחדות", אולם בשנת 2012, לאחר תיקוני חקיקה בנושא פישוט הליך רישום מפלגות פוליטיות, החליטה הוועדה המארגנת של "מפלגת השלום והאחדות" בראשות סאג'י אומלטובה על היפרדות והפיכת "פטריוטים של רוסיה" לתנועה פוליטית עצמאית.
היסטוריה > שיתוף פעולה ומיזוג עם רוסיה הוגנת

בשנים 2005–2008 המפלגה הייתה חברה בקואליציה שהוקמה באותו שם עם "המפלגה העממית של הפדרציה הרוסית"; רצון העם; מפלגת תחיית רוסיה; מפלגת השלום והאחדות. מאז 2011 המפלגה משתפת פעולה עם החזית העממית הרוסית שנוצרה ביוזמתו של ולדימיר פוטין.
בינואר 2021 התמזגה עם מפלגת רוסיה הוגנת לקראת הבחירות הפרלמנטריות ברוסיה 2021.
בחירות

בשנת 2007 המפלגה קיבלה 0.89% (615,417 קולות) בבחירות לדומא החמישית. בראש הרשימה עמדו מנהיג המפלגה גנאדי סמיגין, יו"ר הדומה לשעבר ומנהיג מפלגת התחייה הרוסית גנאדי סלזניוב, השחקן סרגיי מאחוביקוב, צירי הדומה אנדריי ויורי סאבייב, וכן ויקטור צ'רפקוב, אלכסנדר קרוטוב וולדימיר סמגו - שמועמדותם אושרה בקונגרס המפלגה השביעי.
בשנת 2011 המפלגה קיבלה 0.97% (639,119 קולות) בבחירות לדומה הששית. רשימת המפלגה בראשות מנהיג המפלגה גנאדי סמיגין, כללה את השחקן סרגיי מאחוביקוב וצירי הדומה לשעבר נאדז'דה קורנייבה וסרגיי גלוטוב.
בשנת 2016, בבחירות לדומה השביעית, המפלגה סיימה במקום ה-12 עם 0.59% מהקולות.
בשנת 2018 המפלגה לא מינתה מועמד משלה בבחירות לנשיאות, ותמכה בפוטין.
הערות שוליים

↑  יש מפלגות כאלה! מדריך לבוחר (כתבה (ברוסית))
↑  Ъ-Коммерсант "Сколько членов у российских партий"
↑  Программа и Устав Политической партии Патриоты России на сайте Министерства юстиции (ארכיון)
1 2 3 4  История создания партии Патриоты России
1 2 3  Историческая хронология партия Патриоты России (אורכב 23.09.2015 בארכיון Wayback Machine)
↑  «Патриоты России» и «Партия мира и единства» объединились
↑  «Патриоты России» вступят в Общероссийский народный фронт
הקואליציה האזרחית (פולין)

| --- | --- |

 מדינה:  פולין 
 מייסד:  גז'גוז' סכטינה, Katarzyna Lubnauer 
 מנהיגים:  דונלד טוסק 
 תקופת הפעילות:  7 במרץ 2018 – הווה (6 שנים) 
 koalicjaobywatelska.pl
 
הקואליציה האזרחית היא מפלגה בפרלמנט הפולני.
הקואליציה מורכבת מכמה סיעות שהתאחדו בשנת 2018. הבולטות שבהן: מפלגת המצע האזרחי, היוזמה הפולנית, המפלגה המודרנית ומפלגת הירוקים.
היסטוריה

המפלגה הוקמה ב-2018 ובבחירות המקומיות שנערכו באותה השנה בפולין זכתה ב-28 אחוז מקולות המצביעים, ב-8 (מתוך 16) פרובינציות פולין היא הגיעה למקום הראשון ובאחת מהן אף זכתה ברוב הקולות, מועמדי המפלגה נבחרו לראשות העיר ב-19 ערים. בסיס התמיכה של הקואליציה הן הערים הגדולות ומערב פולין. לעומת זאת, במזרח פולין ובכפרים התמיכה בה חלשה יותר.
ב-2019 הצטרפו מפלגת הירוקים הפולנית ומפלגת אוטונומיה לשלזיה לסיעה. בבחירות אותה השנה התמודדה המפלגה לראשונה לפרלמנט הפולני וזכתה ב-134 מושבים בסיים (מתוך 460) וב-43(מתוך 100) מושבים בסנאט, והייתה למפלגה השנייה בגודלה בפרלמנט.
בבחירות לנשיאות פולין ביולי 2020 התמודד מטעם הקואליציה רפאל צ'אסקובסקי שהפסיד בסיבוב השני עם 48.9 אחוז מהקולות למועמד חוק וצדק אנדז'יי דודה שקיבל 51.1 אחוז מהקולות.
בשנת 2023 התחולל מהפך בפולין. המפלגה השיגה את אחוז הקולות השני בגודלו ויחד עם שותפותיו, מפלגת המרכז-ימין "הדרך השלישית" ומפלגת "השמאל החדש", השיגה רוב בפרלמנט הפולני.
הערות שוליים

↑   ניו יורק טיימס ורויטרס, זריקת עידוד לאופוזיציה בפולין: מפלגת השלטון הלאומנית כשלה בבחירות האזוריות בערים הגדולות, באתר הארץ, 22 באוקטובר 2018
↑   עופר אדרת, הבחירות בפולין: מפלגת השלטון "חוק וצדק" התחזקה ותרכיב את הממשלה הבאה, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2019
↑   הארץ, רויטרס וגרדיאן, נשיא פולין דודה ניצח בבחירות את ראש העיר הליברלי של ורשה, באתר הארץ, 12 ביולי 2020
↑  אסף רוזנצוייג, ‏מהפך בפולין: הממשלה שקידמה את המהפכה המשפטית הודחה בבחירות, באתר ‏מאקו‏, 17 באוקטובר 2023
↑  "הדמוקרטיה ניצחה". מדגמים בפולין: מפלגת השלטון הלאומנית לא תרכיב קואליציה, באתר ynet, 16 באוקטובר 2023
↑  A. B. C. News, Polish opposition leader Tusk declares win after exit poll shows ruling conservatives lose majority, ABC News (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 56154074395311741577   WorldCat (עם VIAF): 56154074395311741577
וולבי יערוני

| וולבי יערוני |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: קנגוראים
תת־סדרה:: דמויי-קנגורו
משפחה:: קנגוריים
סוג:: וולבי יערוני
מינים
 2
שם מדעי
 Dorcopsulus ‏מטשי, 1916

ווֹלַבִּי יערוני (שם מדעי: Dorcopsulus) הוא סוג של יונק כיס ממשפחת הקנגוריים החיים ביערות הגשם של גינאה החדשה.
יצורים אלה מגיעים לאורך 22-46 ס"מ ולמשקל 1.5-3.4 ק"ג והם קטנים מאוד ביחס למשפחתם ומזכירים עכברים. הם חיים ביערות של פפואה ניו גיני ומחפשים עלים, שורשים ופירות למאכל.
עקב גודלם הקטן הם טרף למגוון טורפים הכוללים נחשים, עופות דורסים ודינגו שחי בפפואה ניו גיני. הם ניצודים גם בידי שבטים אנושיים.
מיון

סוג זה קרוב מאוד לסוג וולבי הצבי (Dendrolagus); השניים מאותו אזור ובעבר נכללו באותו סוג.
בסוג זה ישנם 2 מינים:
וולבי יערוני מקלאי (Dorcopsulus macleayi) - גדול מעט מקרובו ומצוי בקצה של דרום-מזרח גינאה החדשה.
וולבי יערוני זוטר (Dorcopsulus vanheurni) - קטן יותר מקרובו ומצוי במרכז עד דרום-מזרח גינאה החדשה.
הפה והטלפיים (להקה)

| --- | --- |

הפה והטלפיים בהופעה בפברואר 2014. מימין לשמאל: רם אוריון, אהד פישוף ואסף גברון.
 מוקד פעילות:  ירושלים, ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1988
 סוגה:  רוק, מוזיקה אלקטרונית
 חברת תקליטים:  האוזן השלישית קסבה לבנטיני התו השמיני אוגנדה
 mouthonline.github.io
 חברים
 רם אוריון אסף גברון אהד פישוף
סמל הלהקה
הפה והטלפיים היא להקת רוק ישראלית, מעין "פרויקט-צד" של נושאי המגבעת ששרד אחרי התפרקות להקת האם ב-1992 וממשיך לפעול. המוזיקה של הלהקה משלבת בין כתיבת שירים רצינית ומורכבת לבין רוח הקלטה שטותית ושימוש בכלי נגינה זולים והומור ילדותי. שילוב מקורי זה והיצמדות למערכת חוקים ("הקוד"; ראו בהמשך) יצרו סביב הלהקה "פולחן" של מעריצים נאמנים.
היסטוריה

היוצר העיקרי בלהקה הוא אסף גברון, שלימים התפרסם בעיקר כמתרגם וסופר ("מובינג", "תנין פיגוע"). ידידיו רם אוריון ואהד פישוף היו חברי להקת נושאי המגבעת. אוריון היה גם חבר בלהקת הדה בושס יחד עם רוגל אלפר (שלימים הפך למבקר טלוויזיה בעיתון הארץ, כמו הדה בושס, שעל שמה נקראה הלהקה).
היסטוריה > 1989 - בין הים והביצות

האלבום הראשון של הפה והטלפיים, "בין הים והביצות", הוקלט ברובו ביום אחד, 29 ביוני 1989 באולפן הפרטי של הלהקה בירושלים, ויצא על קלטת באורך של כ-23 דקות בלבד. גברון עוד היה אז חייל צה"ל. האופי של האלבום היה שטותי ומגוחך והצליל היה משופע בגיטרות רועשות, לעיתים לא מכוונות, ושימוש במכונות תופים וקלידים פשוטים וזולים. אחד מהשירים, "דוד אשכנזי" נכתב והוקלט יחד עם חברי "פלוגה ח'", הפלוגה שגברון היה בה בשירותו הצבאי. השיר הסוגר את האלבום היה ביצוע פאנקיסטי כאוטי לשיר "גבעת התחמושת" של להקת פיקוד מרכז (מילים: יורם טהר-לב, לחן: יאיר רוזנבלום; ר' גבעת התחמושת). הקלטת הופצה על ידי האוזן השלישית ונמכרה בכ-300 עותקים.
לאחר הוצאת האלבום אוריון ופישוף התרכזו בפעילות של נושאי המגבעת ובשנת 1991 הוציאו את האלבום המצליח מי רצח את אגנתה פאלסקוג. למרות ההצלחה נושאי המגבעת התפרקו בשנת 1992. אוריון גם ניגן באלבום "עיוור בלב ים" של ערן צור-כרמלה גרוס וגנר. פישוף עבר להתגורר בלונדון ופנה לעיסוק במחול מודרני. גם גברון עזב ללונדון לטובת לימודים לתואר בתקשורת.
היסטוריה > 1995 - הפה והטלפיים בחלל

בהתאם לקוד של הלהקה, אחרי שש שנים יצא האלבום השני, "הפה והטלפיים בחלל". כמו קודמו, האלבום הוקלט ברובו ביום אחד, 3 בדצמבר 1994, בלונדון. האלבום היה רציני יחסית לקודמו וכלל בין היתר את השיר נגד האלימות של כיבוש השטחים שנקרא "בין הים והביצות" (שנכלל באלבום בהתאם לקוד הלהקה שעל-פיו בכל אלבום יהיה שיר ששמו כשם האלבום הקודם). גם שני השירים האחרונים היו בהתאם לקוד הלהקה: ה"שיר הסופני" היה "שיר סיום", שנכתב על ידי רוגל אלפר ובוצע לפני זה על ידי להקת "הדה בושס". השיר האחרון וה"פטריוטי" היה "הנה בא השלום" (מילים: אהוד מנור, לחן: נורית הירש) בעיבוד אלקטרוני ארוך (9 דקות) עם רעשים אוונגרדיים. האלבום הניב שני להיטים קטנים שגם בוימו להם קליפים: "שיר סיום" ו"קנדה". "קנדה", ומספר שירים נוספים באלבום, התאפיינו בקצב דאנס אלקטרוני עדכני, אך הסגנון המילים והשירה הכאילו-אינפנטילית היו חורגות מאוד בנוף המוזיקה האלקטרונית הפופולרית. האלבום הופץ על ידי חברת קסבה רקורדס. הודפסו 1,000 עותקים של האלבום, ורובם נמכרו.
לאחר הוצאת האלבום גברון פנה לקריירה בתקשורת וספרות ויצא ללימודים בוונקובר בקנדה. אוריון חזר לנגן גיטרה בהופעות של ערן צור והוציא אלבום עם להקה חדשה, בתרי זוזי, בה היה הגיטריסט והסולן. כמו כן, גברון ואוריון ניגנו באלבום של רוגל אלפר שיצא בשם "פסיכופת צעיר".
היסטוריה > 2001 - ירושלים

אחרי עוד שש שנים, בשנת 2001, הלהקה הקליטה והוציאה את האלבום "ירושלים". האלבום יצא בחברת התקליטים של קובי אוז "לבנטיני". הדיסק יצא מלווה בדיסק בונוס שעליו שני האלבומים הראשונים שאזלו מחנויות.
גם באלבום הזה חלה התקדמות באיכות הצליל וההקלטה, אך עדיין נשמר האופי הפשטני-שטותי. זהו האלבום הבוגר ביותר של הלהקה מבחינת הטקסטים - השיר "יהלום" עסק בצורה רצינית בהתמכרות לסמים: "באוטובוס בלילה בכיוון הלא נכון / קניתי לי כרטיס ישיר אקספרס לגיהנום / יורד בסוף הקו הוא מחכה לי עם שקית / אני לא רוצה להיות פה אני הגעתי לתחתית". בשיר "סטארט-אפ" הייתה ביקורת נוקבת על חיי עובדי ההיי-טק: "יומי צפוף / כמו זנב הסוס / ורק נוזלים מחממים ... / במהירות חיי עוברים ... / יומי מתיש / כמו גוש קטיף / ורק מטוס מנהלים" (בתקופת ההקלטה גברון עבד בעצמו כמנהל תוכן בחברת תקשורת סלולרית). מילות השיר "הד" תורגמו משיר של אלכסנדר פושקין ואילו "אנונימי" חובר על ידי אתגר קרת. למרות הרצינות היחסית של האלבום הפה והטלפיים הפגינו את רוח השטות שלהם בשיר הפטריוטי הסוגר - "מוכרחים להמשיך לנגן" (מילים: עודד פלדמן, לחן: יאיר רוזנבלום) שאורכו באלבום - 12 דקות והוא נשמע קקופוני; גם המילים שונו: "מוכרחים להפסיק לנגן / כי את המנגינה הזאת אי-אפשר להמשיך."
לאחר הוצאת האלבום חברי הלהקה שוב חזרו לקריירות נפרדות. גברון המשיך לכתוב, פישוף עוסק באמנויות במה ואילו אוריון הוציא אריך נגן בשם "גיבור גיטרה" שבו הופיעה גרסה חדשה לשיר "חיוך קטן" מתוך "ירושלים".
היסטוריה > 2007 - קליגרו

ב-31 בדצמבר 2007 הוציאה הלהקה את אלבומה הרביעי "קליגרו", הקרוי על שם כפר בדרום אפריקה שבו התגוררו בני משפחתו של אסף גברון. האלבום זכה לביקורות חיוביות.
היסטוריה > 2013 - תחת

ב-31 בדצמבר 2013 יצא אלבומה החמישי של הלהקה, "תחת", בלייבל אוגנדה.
האלבום כולל את הסינגל בשפה הגרמנית "שלוק בטון", ואת הסינגל "חנות הממתקים" אשר כתב אסף עדן.
היסטוריה > 2019 - קו המשווה

ב-13 בדצמבר 2019 יצא אלבומה השישי של הלהקה, "קו המשווה" בהפקת הלייבל "קמע - קבוצת מוזיקה עצמאית". האלבום כולל את הסינגל "כל נשימה" אשר יצא ב-8 בנובמבר 2019 המתייחס באופן ביקורתי לשירו של האמן סטינג, "Every Breath You Take". כמו כן, מופיע באלבום הקטע "תנכ"ת" בו מצוטט קטע מפרק ל"ג מספר במדבר המתאר את התחנות שעברו בני ישראל בצאתם ממצרים (כולל מקום בשם "תחת" אשר אליו התייחסה הלהקה בשמו של האלבום הקודם), הקטע "אנטי אהבה" אשר מהווה תרגום לשירו של מייקל שייבון, ו"שירו של קורט" המבוסס על קטעים מיומן המלחמה של קורט פליישר, סב אימו של רם אוריון אשר לחם במלחמת העולם הראשונה. ארבעה מהקליפים לשירים באלבום בוימו על ידי עמית איצקר.
הערות שוליים

↑  אהד פישוף, אסף גברון, רם אוריון, הקוד של הפה והטלפיים: חשיפה, באתר ynet, 19 בדצמבר 2001.
↑  מיכל פלטי, יצא למכירה אלבום חדש ל"הפה והטלפיים", באתר הארץ, 18 בדצמבר 2001
↑  אלעד ברגיא, עכבר העיר, סינגלים ישראלים חדשים, באתר הארץ, 19 בדצמבר 2007
↑   הפה והטלפיים, סרטון  באתר יוטיוב.
| רם אוריון |
| --- | --- |
אלבומי אולפן: כן • האחרון • Inballance • גרמנים באוגנדה
מיני-אלבומים: גיבור גיטרה • קר
אלבומי הופעה: לייב טריו
ערכים קשורים: הפה והטלפיים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305898305171  MusicBrainz: 325979b7-0249-423b-83f9-9afd27f22f82  VIAF: 134236538   WorldCat (עם VIAF): 134236538 
עטיפת האלבום
עטיפת האלבום "הפה והטלפיים בחלל"
עטיפת האלבום "ירושלים"
עטיפת האלבום "קליגרו"
עטיפת האלבום "תחת"
התנועה לזכויות דיגיטליות

התנועה לזכויות דיגיטליות היא עמותה העוסקת בהגנה ובקידום זכויות פרט וקהילה בעידן הדיגיטלי. בין השאר, התנועה פועלת להגן על זכות היסוד לפרטיות ולאנונימיות, על חופש הביטוי במדיומים דיגיטליים ועל זכויות צרכניות העלולות להיפגע ממגבלות טכנולוגיות שונות. התנועה פועלת לשמור על האינטרנט פתוח, חופשי וחדשני, למנוע הגבלות גישה למידע או לתוכן דיגיטלי ולפעול למען שקיפות המידע. התנועה הוקמה בשנת 2009, בעקבות חקיקת חוק המאגר הביומטרי ונרשמה כעמותה רשומה בשנת 2011.
המאבק הביומטרי

תחום הפעילות העיקרי של התנועה הוא המאבק בניסיון להקים מאגר ביומטרי מרכזי של כלל אזרחי ישראל. לדעתה, על המדינה לספק לאזרחיה תעודות ביומטריות מבלי לשמור את הפרטים במאגר קבוע, שכן קיומו של מאגר ביומטרי מרכזי הוא סכנה ביטחונית מדרגה ראשונה, ושכן, אינו נדרש לשם הנפקת תעודות זהות ביומטריות. בהתאם לחוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע, בשנתיים הראשונות (יולי 2013 עד יוני 2015), נערכת תקופת מבחן, שבסופה יוחלט אם המאגר הביומטרי נדרש לשם מילוי תכלית החוק, שהיא מניעת זיוף תעודות. בשנת 2012, עתרה התנועה לזכויות דיגיטליות לבג"ץ, יחד עם האגודה לזכויות האזרח בישראל, פרופ' קרין נהון ודורון אופק, לאחר שעלה שצו המבחן לא בודק את נחיצות המאגר, כנדרש בחוק. בעקבות העתירה תוקן צו המבחן, ונקבע כי על המדינה לבחון את נחיצות המאגר. בשנת 2013, עתרה התנועה בשנית, נגד משרד הפנים ורשות האוכלוסין וההגירה, בשל פרסומים מטעים בטלוויזיה, ברדיו ובלשכות האוכלוסין. בעקבות העתירה, תוקנו התשדירים, והתווספה הבהרה כי ההצטרפות לניסוי הביומטרי היא התנדבותית בלבד וכי לא יפגעו זכויותיו של מי שיבחר שלא להצטרף לניסוי.
כחלק מפעילותה, התנועה עובדת מול גורמי ממשל שונים. לאחרונה פנתה התנועה לשר הפנים, בשל בעיות אבטחה במאגר הביומטרי. התנועה חשפה כי שני מנהלי אבטחת המידע של הרשות הביומטרית התפטרו, וכי במשך למעלה מחצי שנה, מאז פברואר 2014, לא כהן בה ממונה אבטחת מידע, בניגוד לחוק.