stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל
מועד הבחירות > מועדי הבחירות לרשויות המקומיות עד היום

14 בנובמבר 1950 – ראו בערך הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (1950)
בין 1955–1973 נערכו הבחירות לרשויות המקומיות במקביל לבחירות לכנסת:
26 ביולי 1955 – ראו בערך הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (1955)
3 בנובמבר 1959 – ראו בערך הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (1959)
2 בנובמבר 1965 – ראו בערך הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (1965)
28 באוקטובר 1969 – ראו בערך הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (1969)
31 בדצמבר 1973 – ראו בערך הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (1973)
מאז 1978 נערכות הבחירות לרשויות המקומיות אחת לחמש שנים, בנפרד מהבחירות לכנסת:
7 בנובמבר 1978 – ראו בערך הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (1978)
25 באוקטובר 1983 – ראו בערך הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (1983)
28 בפברואר 1989 (נדחו מ-1 בנובמבר 1988, בשל הרצון להפריד בין הבחירות לכנסת השתים עשרה שנערכו באותו היום ובין הבחירות לרשויות המקומיות) – ראו בערך הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (1989)
2 בנובמבר 1993 – ראו בערך הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (1993)
10 בנובמבר 1998 – ראו בערך הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (1998)
28 באוקטובר 2003 – ראו בערך הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2003)
11 בנובמבר 2008 – ראו בערך הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2008)
22 באוקטובר 2013 – ראו בערך הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2013)
30 באוקטובר 2018 – ראו בערך הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2018)
27 בפברואר 2024, בשל מלחמת חרבות ברזל בחלק מן הרשויות שהיו קרובות לקווי העימות נדחו הבחירות מספר פעמים ולבסוף נקבעו לתאריכים נפרדים עבור כל קו עימות – ראו בערך הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2024)
7 בנובמבר 2028 - ראו בערך הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2028)
בחירות במועצות האזוריות

במועצות האזוריות שיטת הבחירות שונה. המועצה מורכבת מנציגי היישובים. בדרך כלל לכל יישוב נציג אחד, או יותר. בהתאם לגודל היישוב ולמספר היישובים במועצה, אופן החלוקה נקבע עבור כל מועצה בנפרד. במועצה האזורית מטה יהודה, למשל, שבה 57 יישובים, רק ליישוב הגדול ביותר, צור הדסה, שני נציגים. לעומת זאת, במועצה האזורית ברנר, שבה שבעה יישובים בלבד, 15 חברי מועצה, ארבעה מהם מהיישוב הגדול ביותר, גבעת ברנר. בנוסף לבחירת נציגי היישובים, בוחרים כלל תושבי המועצה האזורית בראש המועצה בבחירות ישירות, בדומה לאופן שבו נבחר ראש עירייה. עם בחירתו, הופך יושב ראש המועצה האזורית גם לחבר המועצה.
ההוראות בדבר הזכות לבחור ולהיבחר דומות להוראות הקיימות ביתר הרשויות המקומיות, למעט ההוראות בדבר תקופת צינון לקצינים בכירים.
הבחירות במועצות האזוריות נערכות אף הן מדי 5 שנים. בעבר, היו מספר מועדים שונים בהם נערכו הבחירות, אך במהלך שנות התשעים וראשית שנות האלפיים נערכו שינויים במועדים, במטרה להביא לכך שבסופו של דבר יאוחדו כל המועדים. עם זאת, ככל שנערכו בחירות הכוללות מספר רב יותר של מועצות אזוריות, נוכח משרד הפנים כי יתקשה מבחינה לוגיסטית לערוך בחירות בכל המועצות האזוריות באותו היום, ולכן נקבע כי הן יחולקו לשתי קבוצות. לקבוצה ראשונה התקיימו בחירות ביום כ' בכסלו ה'תשע"ג (4 בדצמבר 2012), לקבוצה שנייה התקיימו בחירות בכ"א בטבת ה'תשע"ד (24 בדצמבר 2013) בעקבות תיקון מספר 9 לחוק המועצות האזוריות (מועד בחירות כלליות) בוטלה החלוקה של המועצות האזוריות לשתי קבוצות, ונקבע כי הבחירות שתתקיימנה לאחר מכן תהיינה במועד אחיד לכל המועצות האזוריות, ובתיקון מס' 10 לחוק הנ"ל נקבע כי יחולו במועד אחיד עם הבחירות לרשויות המקומיות.
בחירות ברשויות מקומיות ביהודה ושומרון

החוק הישראלי אינו חל ביהודה ושומרון, והבחירות ברשויות המקומיות שבהתנחלויות שהוקמו באזורים אלה נערכות מכוח צו של מפקד פיקוד המרכז. האלוף אימץ את הוראות החוק הקיימות בישראל, אך הבחירות עשויות להיערך במועדים אחרים (הגם שאף הן אחת לחמש שנים).
מאפיינים ייחודיים של הבחירות לרשויות המקומיות

בניגוד לבחירות לכנסת, אין זמן שידורי תעמולה בטלוויזיה, המופקע לצורך כך על פי חוק, לכן התעמולה מתבססת בעיקר על פרסום על גבי אוטובוסים, בשלטי חוצות, אסיפות, דיוור ישיר ופרסום בעיתונות ובאינטרנט.
ראו גם

התמודדות נשים בבחירות המקומיות בישראל
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2013)
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2018)
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2024)
הערות שוליים

↑  "תקונים בפקודת העיריות משנת 1934", ידיעות עיריית תל אביב, 18, 6-5 (תש"ט)
↑  דניאל בלוך, הכנסת שללה הנהגת בחירות אישיות ברשויות המקומיות, דבר, 13 במרץ 1973; המשך
↑  חוק הרשויות המקומיות (בחירות) – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
↑  Yifat Reuven, תוצאות הבחירות בירושלים, הנתון המדהים: משה ליאון לא נכנס למועצת העיר, באתר כל העיר ירושלים, ‏2018-10-31
↑  הכנסת אישרה בתהליך מואץ את חוק לין, דבר, 17 במאי 1983
↑  ראובן בן צבי, אוריאל לין פרש מהמרוץ לראשות עירית חיפה, מעריב, 16 במאי 1983
↑  חוק הרשויות המקומיות (בחירות), תשכ"ה-1965, סעיף 23ד
↑  תמיר גורן, שאלת ראשות עיריית חיפה וההיערכות לקראת הבחירות המוניציפליות בשלהי תקופת המנדט, מדינה וחברה 6 (1), 2007, עמ' 123–55‏, JSTOR 23638633
↑  דה פקטו מאז 1978, דה יורה מאז 1988
↑  פרוטוקול מליאת הכנסת מיום 25 במאי 1988
↑  חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון מספר 44), התשע”ד-2014, ס"ח 2457 מ-3 ביולי 2014
1 2 3  תום זיו, ‏"על דעת המקומי: הדרך לחירות מתחילה בביזור", השילוח,  16, אוקטובר 2019
↑  מועמד נוסף, דן בירון, התמודד מטעם מפלגת עלה ירוק, מפלגה שהתמודדה מספר פעמים לכנסת, אך מעולם לא עברה את אחוז החסימה.
1 2  חנה הרצוג, "המאבק על מקומיות - יחסי כוח בין השלטון המקומי והשלטון המרכזי", סקירה חודשית, אוקטובר 1993, עמ' 13-9
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007471953405171 
מראה כוורת הפתקים כאשר מתמודד רק אדם אחד לראשות העיר או המועצה המקומית (במקרה זה, בקריית מוצקין). לצד הפתק הצהוב מונח פתק ירוק, שמשמעותו היא קול נגד המתמודד היחיד.
מעטפות נפרדות עבור הפתקים למועצת רשות מקומית ולראש הרשות בבחירות לרשות המקומית ברמת גן 2024

הודעה לבוחר לקראת הבחירות לרשויות המקומיות ב-11 בנובמבר 2008, עליה חתום שר הפנים, מאיר שטרית
ועד רבני יש"ע

ועד רבני יש"ע הוא גוף של רבני ההתנחלויות ביהודה ושומרון שהיה פעיל בתחום ההלכתי והפוליטי משנות התשעים.
היסטוריה

הגוף הוקם בראשית שנות התשעים על ידי הרב זלמן ברוך מלמד, ראש ישיבת בית אל ורב היישוב, יחד עם רבני התיישבות נוספים ביהודה ושומרון. הגוף התפרסם בעיקר סביב הסכמי אוסלו ובהמשך בקריאה לסירוב פקודה בתקופת תוכנית ההתנתקות, וכן בתמיכה מתונה בעליית יהודים להר הבית. הגוף סיפק תשובות הלכתיות לתושבים וקרא להמשיך את הבנייה ביישובים גם בימי חול המועד.
בוועד היו חברים הרב זלמן מלמד ראש ישיבת בית אל ורב בית אל ב', הרב שלמה אבינר רבה של בית אל א', הרב דב ליאור - רבה של קרית ארבע (שהיה גם ראש הועד), הרב גדעון פרל רבה של אלון שבות, הרב יגאל קמינצקי מגוש קטיף, הרב אליקים לבנון רבה של אלון מורה, הרב אלחנן בן נון רבה של שילה, הרב אליעזר מלמד רבה של הר ברכה (שימש כמזכיר הוועד, ורעייתו ענבל כמזכירה), והרב דוד דודקביץ רבה של יצהר. דוברו היה הרב דניאל שילה רבה של קדומים. בהמשך הצטרפו נוספים, דוגמת הרב חיים ירוחם סמוטריץ', הרב יאיר שחור רבה של מעלה לבונה ועוד.
ברבות השנים נחלשה פעילותו של הוועד, וכיום הוא לא פעיל.
היסטוריה > גיליון רבני יש"ע

בין השנים תשנ"ב–תש"ס, מזמן לזמן, הוציא לאור ועד הרבנים כתב עת בשם "רבני יש"ע" וכתבו בו מספר רבנים ביהודה ושומרון ומחוצה להם, דוגמת הרבנים שלמה גורן, נחום אליעזר רבינוביץ, אליעזר ולדמן, דב ליאור, יעקב אריאל, דוד חי הכהן, מאיר מאזוז, מנחם פרומן. עורכו היה הרב אליעזר מלמד ששימש גם כמזכיר הוועד. אחריו שימשו כמזכירים הרב ישי באב"ד והרב מרדכי רבינוביץ מהיישוב גבעת אסף, בנו של הרב נחום אליעזר רבינוביץ'.
בשיא תפוצתו נדפסו כ-30,000 אלף עותקים לכל גיליון. בשל היעדר משאבים כלכליים נדפס והופץ כתב העת למקוטעין, והפסיק את פעילותו לאחר שיצאו 35 גליונות.
כתב העת הוביל קו תקיף כנגד הסכמי אוסלו וכנגד מדיניות פושרת מדי, לטעמם של רבני הוועד, של ממשלת ישראל כנגד הטרור הפלסטיני. כן הוביל הגיליון קריאה לסירוב פקודה בידי חיילי צה"ל במקרה של פינוי יישובים.
הערות שוליים

↑  מנחם רהט ויהודה גולן, מכתב הסרבנות של רבני יש"ע, באתר www.makorrishon.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305620205171
קוטלי הטיראנים

| --- | --- |

 מידע כללי
 פַּסל:  קריטיוס ונסיוטס
 תאריך יצירה:  476 לפנה״ס 
 טכניקה וחומרים:  ארד 
 ממדים בס"מ
 גובה:  182 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 קואורדינטות:  37°58′30″N 23°43′24″E﻿ / ﻿37.97513°N 23.7234°E﻿ / 37.97513; 23.7234
 
"קוטלי הטיראנים" או "הארמודיוס ואריסטוגיטון" הוא פסל של הפסל היווני אנטנור (ביוונית: Ἀντήνωρ), אתונאי בן המאה השישית לפנה"ס. הפסל מוצג כיום במוזיאון הארכאולוגי של נאפולי, איטליה.
היצירה

הפסל מציג את דמותם של הארמודיוס (Ἁρμόδιος) ואריסטוגיטון (Ἀριστογείτων), זוג נאהבים אשר נחשבו לגיבורי אתונה כיוון שהחזירו את הדמוקרטיה בעיר בעקבות רציחתו של הטיראן היפרכוס (ביוונית: Iππαρχος) בשנת 514 לפנה"ס ונודעו בשם "קוטלי הטיראנים".
הדמויות מופרדות האחת מן השנייה אך הוצבו זו לצד זו. הארמודיוס, הצעיר יותר, עומד מימינו של אריסטוגיטון. הם ניצבים בתנוחה של צעידה קדימה, גופם נוטה לסיבוב עדין, ידיהם מונפות קדימה, אוחזות בחרב. עיצוב הגוף מדגיש את השרירים יתר על המידה ביחס לפיסול הקלאסי, אך הוא מדויק מבחינה אנטומית. פניו של הארמודיוס מעט קפואות וחסרות הבעה ותלתלי שיערו מעוצבים ברוח הפיסול הארכאי. ראשו של אריסטוגיטון אינו מקורי ומשוחזר על פי פסל אחר.
הפסל, אשר הוצג באגורה באתונה, נגנב על ידי הפרסים אשר כבשו את העיר בשנת 480 לפנה"ס. היוונים הזמינו אנדרטה חדשה לכבוד הזוג מאת הפסלים קריטיוס ונסיוטס. אנדרטה זו הוצבה באגורה בשנת 447. הפסל המקורי הוחזר ליוון על ידי אלכסנדר הגדול.
ראו גם

הומוסקסואליות ביוון העתיקה
הערות שוליים

↑  אבי-יונה, מיכאל, תולדות האמנות הקלאסית, מוסד ביאליק, ירושלים, 2004, עמ' 77.
קרן יחד

| --- | --- |

 פעילות:  קרן ערבות הדדית  המיועדת בעיקר לציבור הדתי לאומי
 התאגדות:  עמותה רשומה
 מדינה:  ישראל
 מטה הארגון:  ירושלים 
 חברים:  כ-26,000 משפחות, נכון ל-2022
 יושב ראש:  הלל הורוביץ
 מנכ"ל:  אביתר גרשוני
 עובדים:  6 
 תקופת הפעילות:  2013–הווה (כ־12 שנים)
 kyachad.co.il
 
קרן יחד היא יוזמה חברתית שמטרתה היא יצירת קהילת משפחות גדולה, שתיתן ערבות הדדית אחד לשני. הקרן תיתן סיוע כספי למשפחות החברות בקהילה, במקרה של פטירת אחד ההורים. על אף שהקרן נוסדה על ידי אנשי ציבור מהציונות הדתית, והיא מפורסמת בעיקר במגזר זה, היא מיועדת לכל אדם, גם אם הוא חרדי או חילוני. קרן דומה קיימת בציבור החרדי בשם עֲרֵבִים.
פעילות

"קרן יחד" היא יוזמה שמטרתה היא לאגד מספר רב של משפחות ביחד שיעניקו תמיכה כלכלית למשפחות החברות בה, במקרה שאחד מההורים נפטר. הקרן הושקה בדצמבר 2013 בתמיכתם של מספר רבנים מהציונות הדתית. הקרן פועלת כך שבמקרה שאחת מהמשפחות המנויות בקרן מתייתמת מאחד ההורים, יגויס עבור כל אחד מהיתומים שגילם קטן מ-30, סכום של 10 שקלים מכל מנוי עד לסכום של 150,000 שקלים.
בינואר 2014 יצא קמפיין פרסומי בעיקר על גבי עלוני שבת שמחולקים בבתי הכנסת שבו נראו מספר ידוענים מקומיים מהמגזר הדתי, שהצטרפו לקרן בעצמם.
במרץ 2014 עברה הקרן את ה-5,000 משפחות שמנויות בקרן והחלה בהפעלתה של הקרן.
בספטמבר 2014 הודיעה הקרן על מקרה ראשון של אסון פתאומי והפעלת הקרן לטובת היתומים.
נכון לאפריל 2022, בקרן חברות כ-26,000 משפחות. מאז הקמת הקרן תרמו חברי הקרן כ-67 מיליון ש"ח ל-522 יתומים מ-138 משפחות.
פעילות > מועצת הקרן

יוזם הקמת הקרן והיושב ראש הוא הרב הלל הורוביץ, מהיישוב היהודי בחברון.
בנוסף, קיימת מועצה ציבורית שמלווה את הקרן, נשיא המועצה הוא הרב יעקב אריאל, רב העיר רמת גן, ובין חברי המועצה ניתן לראות את:
הרב אבי גיסר, פרופ' אמנון שפירא, פרופ' אשר כהן, הרב ברוך גיגי, הרב חיים גנץ, דר' יגאל בן שלום, הרב יהושע שפירא, פרופ' יפה זילברשץ, הרב יצחק לוי, השופטת בדימוס שרה פריש, הרב חיים אידלס, והרב בן ציון אלגאזי.
הערות שוליים

↑  נתנאל כ"ץ, קרן חדשה תעניק תמיכה ליתומים, באתר ערוץ 7, 8 בדצמבר 2013
↑  הסלבס הסרוגים מתגייסים ליוזמה החברתית של קרן יחד,  באתר כיפה, 1 בינואר 2014
↑  שמעון כהן, קרן יחד יוצאת לדרך עם 5000 חתומים ראשונים, באתר ערוץ 7, 5 במרץ 2014
↑  הודעה בדף הפייסבוק של הקרן
↑  מי עומד מאחורי קרן יחד באתר הקרן
אוקימתא (כתב עת)

| --- | --- |

כתב העת "אוקימתא"
 תדירות:  שנתון
 סוגה:  מדעי היהדות
 מייסד:  שמא יהודה פרידמן
 תאריכי הופעה:  תשע"ג–הווה
 שפה:  עברית, אנגלית
 מדינה:  ישראל 
 ISSN:  2308-1449
 אתר רשמי
 
אוקימתא (באנגלית: Oqimta) הוא כתב-עת שפיט לחקר ספרות התורה שבעל-פה, שמתפרסם באופן מקוון החל משנת תשע"ג (2013).
היסטוריה

עורכו הראשון היה פרופ' שמא יהודה פרידמן, חבר האקדמיה ללשון העברית ששימש כפרופסור מן המניין בבית המדרש לרבנים באמריקה ובמחלקה לתלמוד של אוניברסיטת בר-אילן. מגיליון ה (תשע"ט) ואילך, העורכים הראשיים הם פרופ' מיכל בר-אשר סיגל מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב וחוקרת תלמוד ישראלית, ופרופ' מולי וידאס מאוניברסיטת פרינסטון בניו ג'רזי, ארצות הברית.
מערכת כתב העת הצהירה על קבלת מדיניות עריכה המעודדת חוקרות לפרסם מאמרים, במטרה להתמודד עם החוסר בשוויון מגדרי בתחום.
כתב העת מתפרסם באופן מקוון במרשתת, ללא צורך בהרשמה או בתשלום.
כתב העת מופיע ברשימת כתבי העת האקדמיים של המועצה להשכלה גבוהה בישראל.
הערות שוליים

1 2  הודעה בדף הפייסבוק של אוקימתא
↑  רשימת הפרסומים האקדמיים במפתח חיפה, 2021.
הלל הורוביץ

הרב הלל אילן הורוביץ (נולד בי"ט בניסן תשכ"ד, 31 במרץ 1964) הוא איש ציבור ישראלי דתי לאומי, המשמש כיו"ר קרן יחד. כיהן לתקופה קצרה כחבר הכנסת ה-19 בשלהי כהונתה מטעם סיעת הבית היהודי והיה ראש מועצת בתי העלמין היהודיים בירושלים בשנים 2013–2019, וראש הוועדה המוניציפלית חברון בין 2017–2022.
קורות חיים

נולד באשקלון לרב שלום וזלדה, וגדל במרכז שפירא. מגיל 13 הוא מתגורר ביישוב היהודי בחברון. למד בישיבת אור עציון, בישיבת בית אל ובישיבת מרכז הרב, שם הוסמך לרבנות על ידי הרב אברהם שפירא.
לאחר שסיים קורס רבנים צבאיים בהצטיינות בתשמ"ז (1987), התגייס לרבנות הצבאית כאיש קבע ומונה לרב חטיבת גבעתי בתקופת האינתיפאדה הראשונה. משרת במילואים בדרגת רס"ן. בעל תואר שני במנהל עסקים מהקריה האקדמית אונו.[דרושים מקורות]
בשנת תש"ן (1990) החל לשמש כר"מ בישיבת ההסדר בקריית ארבע במשך 3 שנים.
כתב טור שבועי במשך כשנה וחצי בעלון השבת "גילוי דעת".
פעילות ציבורית

משנת תשנ"ב (1992) משמש הורביץ כמנהל היישוב היהודי בחברון. בשנות פעילותו הצליח לחבר לחברון תורמים מהארץ ומחו"ל.
הרב הורוביץ קידם את פרויקט "נעלה לחברון" המביא תלמידים ממערכת החינוך ותנועות הנוער לביקור בחברון ובמערת המכפלה. את הפרויקט יזם משרד החינוך בראשות השר גדעון סער. בהמשך הצטרפו גם משרד הביטחון וצה"ל לפרויקט. לדברי הורוביץ, "מקום שתואר בתקשורת כמקום בו מתגוררים 400 יהודים קיצוניים עם אלף חיילים, הפך למוקד תיירותי של קרוב ל-700 אלף איש בשנה מכל העולם, ביטוי אדיר של חיבור עם ישראל לשורשים."
הורוביץ כיהן כיועץ בכיר במשרד החינוך בתקופת כהונתו של צבי הנדל כסגן שרת החינוך (2003–2004) עד לפרישת סיעתו מהקואליציה על רקע תוכנית ההתנתקות מגוש קטיף. לבקשת מנכ"לית המשרד, נשאר במשרד למשך עוד כחצי שנה גם לאחר פרישת סיעתו. בתקופה זו פורק משרד הדתות ואגף מוסדות התורה הועבר לאחריות משרד החינוך. הורוביץ היה אחראי על הטמעת האגף במשרד.
לקראת פינוי גוש קטיף, עבר עם משפחתו לכפר דרום כדי לתמוך במתיישבים. הוא ומשפחתו נשארו לגור עם המפונים ונדדו איתם במשך שנה וחצי, לבאר שבע ואשקלון וסייעו בשיקומם.
בשנת 2010 מונה הורביץ ליועץ לראש עיריית נצרת עילית, שמעון גפסו, במטרה לחזק את ההתיישבות היהודית בעיר ובגליל ולמנוע את ההגירה השלילית מהעיר. במסגרת תפקידו הוביל הבאת משפחות דתיות לעיר, הקמת ישיבת הסדר, ישיבה תיכונית ומכינה קדם צבאית.
לקראת הבחירות לכנסת ה-18 (2009) הוצב בתחילה במקום התשיעי ברשימת הבית היהודי, רשימה משותפת למפלגות מפד"ל, תקומה ומולדת, אך לאחר התפרקות האיחוד לא נכלל ברשימת המועמדים לכנסת. לקראת הבחירות לכנסת ה-19 (2013) נבחר למקום החמישי ברשימת "האיחוד הלאומי – תקומה" לכנסת ה-19, ועם איחוד הרשימה לתוך רשימת הבית היהודי הוא הוצב במקום ה-13 ברשימה המאוחדת. הרשימה זכתה ב-12 מנדטים. בעקבות פטירת השר אורי אורבך, בכ"ז שבט תשע"ה (16 בפברואר 2015), כחודש לפני הבחירות לכנסת העשרים, נכנס הורוביץ לזמן קצר לכנסת ה־19.
בדצמבר 2013 הקים את "קרן יחד", המאגדת אלפי משפחות, ויוצרת עבורן רשת ביטחון כלכלית בצורת סיוע כספי למשפחות החברות בה במקרה פטירה של אחד ההורים, באמצעות תמיכה סמלית של כלל המשפחות החברות בקרן. בשנים 2013–2019 כיהן כראש מועצת בתי העלמין בירושלים.
הורביץ כיהן כראש הוועדה המונציפאלית של היישוב היהודי בחברון בין השנים 2017–2021.
הורביץ מנחה את אירוע 'הקבלת פני רבו' של 'ארגון דרך ארץ' לרבני הציונות הדתית שנערך בסוכות ובפסח בכל שנה.
חיים אישיים

אב לתשעה ונשוי לנעמי, יועצת חינוכית, בתם של הרב זלמן והרבנית שולמית מלמד. מתגורר בצפון תל אביב.
אחיו הוא הרב אבינועם הורביץ, ראש ישיבה תיכונית קריית ארבע. אחותו טובה, נשואה לרב מנחם ליסטמן, ראש המחלקה לדוברי אנגלית במכון מאיר.
הערות שוליים

↑  ילקוט הפרסומים 6524, רשומות
↑  "דיברתי הבוקר עם אחד הבכירים במשרד החינוך שאחראים על הפרויקט החשוב הזה "נעלה לחברון", פרויקט שאותו יזם שר החינוך", מספר הרב הורוביץ בראיון - 'לא חוששים מפעילות השמאל בחברון', באתר ערוץ 7, 30 בינואר 2012
↑  ראיון לעלון השבת "ארץ ישראל שלנו", 22 בדצמבר 2012
↑  מתמודד נוסף לרשימת "הבית היהודי", באתר ערוץ 7, 6 בספטמבר 2012
↑  אדם צחי, ‏הבית היהודי: העשירייה הפותחת,  באתר כיפה, 17 בדצמבר 2008
↑  נתנאל כ"ץ, קרן חדשה תעניק תמיכה ליתומים, באתר ערוץ 7, 8 בדצמבר 2013
↑  עדו בן פורת, נחתם צו המנהלת לישוב היהודי בחברון, באתר ערוץ 7, 31 באוגוסט 2017
↑  עדו בן פורת, הרב הלל הורוביץ פורש; לראשונה ייערכו בחירות לראשות מנהלת חברון, באתר ערוץ 7, 27 בדצמבר 2021
↑  יאיר כלפה, האלוף חתם על צו: בחירות ראשונות בחברון, באתר בחדרי חרדים, 6 ביולי 2022
↑  בנצי רובין, ‏היסטוריה: לראשונה יתקיימו בחירות ביישוב היהודי בחברון, באתר "סרוגים", 7 ביולי 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010399962305171  VIAF: 2163810135338820473   WorldCat (עם VIAF): 2163810135338820473
הפארק ההיסטורי פהו פרבאט

הפארק ההיסטורי פהו פרבאט (בתאית: อุทยานประวัติศาสตร์ภูพระบาท; באנגלית: Phu Phrabat Historical Park) הוא פארק היסטורי במחוז אודון טהאני (Udon Thani province) בצפון-מזרח תאילנד, הידוע בתצורות הסלע יוצאות הדופן שבו, כמו גם באוסף הגדול בעולם של אבני הסימה (מהמילה Sīma בפאלי שמשמעותה "גבול") מתקופת דוואראוואטי (Dvaravati) (מאות 7 עד 11) הנמצאות באתרן (in situ). תצורות הסלע אשר היו למקומות מסתור הפכו את האזור למרכז דתי חשוב, ועל כך מעידים שפע אבני הסימה והיקף השינויים במסתורי הסלע. אמנות הסלע שמצויה באתר מעידה על נוכחות אנושית במשך כ-2,000 שנה. בשנת 2024 הוכרז המקום כאתר מורשת עולמית יחד עם אתר ואט פרה פהוטהבאט בואבן הסמוך.
גאוגרפיה

הפארק שוכן בתחומי שמורת החורש הלאומית פהא קהואאה נאם (Pha Khuea Nam National Reserved Forest), כ-65 ק"מ צפונית-מערבית לעיר אודון טהאני, והוא משתרע על-פני גבעה עשויה אבן חול. שטחו של הפארק הוא 5.76 קמ"ר, והוא שוכן בגובה של 320–350 מטרים מעל פני הים. תצורות הסלע יוצאות הדופן ברחבי הפארק כוללות צריחים מחודדים, סלעים מסיביים וסלעים הנחים בשיווי משקל על בסיסים צרים, אשר שימשו את אמנות הסלע הפרהיסטורית וכמקומות הפולחן שהתהוו במקום. מקורן של תצורות הסלע האלה בתנועת קרחונים בקרטיקון ששחקה את הקרקע, ובהבדלי עמידות של שכבות הסלע השונות.
היסטוריה

בפארק ישנם ציורי סלע של דמויות אדם, בעלי חיים, כפות ידיים, תצורות גאומטריות וצבע אדום, שנמצאו בכ-47 אתרים שונים, ואשר מתוארכים למאה ה-1 לפנה"ס ואילך.
מסורת אבני הסימה התפתחה סביב האמונה הפרהיסטורית בטבע, באבות הקדמונים ובהר הקדוש. עם הגעתה לאזור של האמונה הבודהיסטית מתרבות דוואראוואטי סביב המאה ה-8 או ה-9, אבני הסימה החלו משמשות כסמני גבולות לאזורים הקדושים שבהם נערכו הטקסים הבודהיסטים. אבני סימה מסודרות בדרך-כלל בצורה סימטרית בשמונה כיוונים סביב האזור הקדוש ויוצרות מרחב מרובע או מלבני בהתאם לכתבים הבודהיסטיים. האבנים עשויות להיות מסודרות בצורת מעגל בודד, שני מעגלים או שלושה מעגלים קונצנטריים, בהתאם לחשיבות האזור הקדוש שסביבו הן ערוכות. באזור המוכרז מופיעות שלוש הצורות.
במקורן היו אבני הסימה אבנים טבעיות ללא עיבוד. לאחר מכן צורתן התפתחה לעמודים רבועים או בצורת מתומן עם פינות מעוגלות, ובהמשך קיבלו צורה של עמוד שטוח בדמות עלי כותרת מאורכים של פרח הלוטוס. סביב המאה ה-10 החלו אבני הסימה לשאת עיטורי פסלים שהושפעו מאמנות קמרית בסגנון קוה קר ואשר מתארים את חיי הבודהה ואת סיפורי הג'טאקה. תרבות הסימה התפשטה ברחבי תאילנד והשפיעה על האמונות והאמנות של תרבויות מאוחרות יותר, דוגמת ממלכת סוקהותאי, ממלכת איוטהאיה, ממלכת לאן סאנג וממלכת רטנקוסין.
האזור זכה לראשונה להגנה כשהוכרז כמונומנט לאומי ב-1935, ובסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 החל מחקר ארכאולוגי במקום. ב-1978 השטח המוגן הורחב, והפארק ההיסטורי נוסד ב-1989.
גלריה

חמש אבני סימה סביב תצורת סלע
אמנות סלע באתר
הסטופה בוואט פהרא פהוטהאבאט בואה בוק המשמרת את טביעת רגלו של הבודהה
ראו גם

ואט פרה פהוטהבאט בואבן
הערות שוליים

↑  Phu Phrabat, a testimony to the Sīma stone tradition of the Dvaravati period, Nomination text, p. 21
↑  Evaluations and nomination to the world heritage list, 2016, p.114
↑  Advisory Body Evaluation (ICOMOS), p. 132
מעלה מכמש

| --- | --- |
מעלה מכמש במבט ממצפה דני, חורף 2020
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: יהודה ושומרון
מועצה אזורית: מטה בנימין
גובה ממוצע: ‎585 מטר
תאריך ייסוד: 1981
תנועה מיישבת: אמנה
סוג יישוב: יישוב קהילתי
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף דצמבר 2024 (אומדן)
  - אוכלוסייה: 2,238 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 2,185 תושבי ישראל
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎+5.0% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת דרום השומרון מוגדלת) מעלה מכמש(למפת דרום השומרון רגילה) מעלה מכמש(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מעלה מכמש(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מעלה מכמש31°52′45″N 35°18′22″E﻿ / ﻿31.8792856746044°N 35.3060098872443°E﻿ / 31.8792856746044; 35.3060098872443  heמפת היישובים של מועצה אזורית מטה בנימין באדום - מעלה מכמש בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 5 מתוך 10

מעלה מכמש, פברואר 2014
מַעֲלֵה-מִכְמָשׂ (לעיתים בקיצור: מכמשׂ) היא התנחלות ויישוב קהילתי דתי באזור גבעות בנימין המשקיפות על רמון, טייבה ודיר דיבוואן בסמוך ועל שם העיר המקראית מכמש, שבנחלת שבט בנימין, המזוהה בימינו ב"תל מרים", כ-7 ק"מ מזרחית לרמאללה וכקילומטר מזרחית לכפר הערבי מוח'מאס. מיישובי "אמנה" והמועצה אזורית מטה בנימין. זה היישוב הגדול בגוש מכמש.
היסטוריה

ההחלטה על הקמת היישוב התקבלה ביוני 1980, והאישור להקמתו בדצמבר 1980. היישוב הוקם ערב בחירות 1981, כאשר 19 המשפחות הראשונות, שפרשו מגרעין מעלה אדומים לאחר שהוחלט שהיא תהיה לעיר, עלו על הקרקע ללא פרסום.
מעלה מכמש הוקם כחוליה ברצף של יישובים במזרחו של מדבר אדומים ולאורכו של "כביש אלון" (כביש 458), שנועד להיות קו הגבול לפי תוכנית אלון. הוא נמצא בין כפר אדומים, אלון ונופי פרת שמדרום לו, ורימונים, כוכב השחר ומעלה אפרים מצפונו. הרצף ההתיישבותי נועד ליצור מעטפת יישובים יהודיים מצפון-מזרח לירושלים ובין השומרון והבקעה.
נרצחים כתוצאה מפיגועי מחבלים

ב-5 בספטמבר 1995 נרצח בביתו תושב היישוב, דניאל פריי, עולה חדש מאנגליה, בידי מחבל פלסטיני.
ב-15 במאי 2001 נרצחה בידי פלסטינים עידית מזרחי, בת 22 בפיגוע ירי בכביש הסמוך ליישוב.
ב-18 בפברואר 2016 נרצח בידי פלסטיני תושב היישוב, סמל ינאי טוביה ויסמן, בן 21, בפיגוע דקירה באזור התעשייה שער בנימין, הממוקם כשלושה ק"מ ממערב למעלה מכמש.
אופי היישוב

היישוב נחשב ליישוב דתי הטרוגני ומונה כיום כ-300 משפחות. מרבית התושבים הם ילידי ישראל ומקצתם עולים מארצות רבות מרחבי תבל. ביישוב מתגורר חבר הכנסת לשעבר מטעם סיעת קדימה, עתניאל שנלר .
מרבית התושבים עובדים מחוץ ליישוב, בפרט בירושלים, ומיעוטם בתוך היישוב - בעסקים פרטיים, ובמוסדות החינוך והקהילה. כן פועל ביישוב אזור תעשייה קטן ובו כמה משרדים ובתי מלאכה.
סמוך ליישוב בסיס צבאי של משמר הגבול.
מוסדות חינוך

ביישוב יש מעון לתינוקות ולפעוטות, גני ילדים לכל הגילים, ובית ספר יסודי יישובי לכיתות א'-ו' "נועם רחל". במקביל פועל ביישוב תלמוד-תורה אזורי לבנים, בגילאי גן חובה עד כיתה ח', המנוהל על פי שיטת ברקאי המקנה לימוד תורני בשילוב מושגים כללים ע"פ דרכם של חז"ל בראיית הראי"ה קוק. גילאי חטיבות הביניים לומדים במוסדות האזוריים בעפרה ובבית-אל.
ב-2015 נפתחה ביישוב "מכינת לפידות-אמונה" - מכינה קדם צבאית לבנות דתיות. לאחר שנה עברה המכינה לאתר אחר ובשנת 2019 נכנסה למבנה הקבע שלה במצפה דני.
ביישוב פועלות שתי תנועות נוער דתיות - בני עקיבא ואריאל. תקופה מסוימת פעלה במקום ישיבה לעולים מארצות הברית, אך היא נסגרה.
בתקשורת

בשנת 2004, צילם במעלה מכמש העיתונאי מיקי רוזנטל פרק בסדרת התחקירים "בולדוזר" של ערוץ 2. בפרק ניסה רוזנטל להקים מאחז בשם "מעלה מופז". לאחר זמן קצר, הגיעו למקום כוחות צה"ל ואנשי המנהל האזרחי ודרשו מרוזנטל להתפנות באופן מיידי. רוזנטל עוכב לחקירה במשטרת מטה בנימין והקרוואן שהביא למקום הוחרם. בפרק השתתף גם שמעון ריקלין.
ארכאולוגיה

כ-200 מטרים צפונית למעלה מכמש ממוקם מצד מכמש. בחפירות במקום נתגלה מבנה ריבועי ובתוכו חדר שהכיל במות, ומתוארך לתקופת הברזל ב', שלהי ימי ממלכת יהודה.