stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משפט וזקנה
משפט הזקנה ותחום דיני משפחה

גם בתחום דיני המשפחה מתפתח הטיפול בנושא משפט הזקנה, וזאת לאור הזדקנות החברה בישראל. העלייה בתוחלת החיים, כמו גם העלייה הניכרת בשיעורי הגירושין, הביאה עימה גידול משמעותי בזוגיות שנייה ואף שלישית בגיל הזקנה, יחד עם מערכים משפחתיים תלת-דוריים ואף ארבע-דוריים. לאור חובת המזונות החלה במשפט הישראלי - מכוח חוק לתיקון דיני משפחה (מזונות), התשי"ט-1959, של ילדים להוריהם, ואף לסביהם - מציאות חברתית של הזדקנות החברה הביאה עימה סוגיות משפטיות שבעבר כלל לא היו קיימות, או לחלופין, לא הגיעו לבתי המשפט.
לדוגמה, בפסק דין שניתן לאחרונה בבית המשפט לענייני משפחה בקריות המכונה היתומה נגד האלמנה בו נדונה תביעת סבתא לקביעת הסדרי ראיה עם נכדתה מבנה המנוח אשר נספה בתאונת דרכים, היות שהאלמנה סירבה לקיים קשר בין הסבתא לנכדתה. בית המשפט קבע שיש להורות על ביקורים בין היתומה לסבתה כבר וקבע כי לסבתא קיימת זכות בדין לקיים קשר עם נכדתה.
תחום הביטחון סוציאלי ופנסיה בזקנה

תחום דיני הפנסיה, המשיק לתחום דיני העבודה ודיני המשפחה, שייך מעצם טבעו לתחום משפט הזקנה. בתי המשפט דנים בזכויות הפנסיה השונות, בין היתר בהקשרים של גירושים בין בני זוג.
זקנה ומשפט כמודל רב ממדי

אחד הדרכים של המשפט להבנת תחום הזקנה והמשפט היא באמצעות מודל אותו ניתן לכנות מודל רב ממדי. למודל זה חמישה רכיבים:
הרכיב החוקי האוניברסלי:
רכיב זה גורס שאין צורך בהסדרה חוקית ספציפית לזקנים, וניתן באמצעות עקרונות משפטיים כללים, כגון עקרון השוויון, להתמודד עם צורכי הזקנים בחברה.
רכיב חוקי ההגנה:
רכיב זה דן בצורך לספק הגנה חוקית ספציפית וייחודית לזקנים הנתונים במצוקה או במצב הידוע כהתעללות בקשישים, כגון חוק ההגנה על חוסים משנת 1966, ומבוצע לרב בפועל על ידי פקיד סעד בשירות הזקן.
רכיב התמיכה בבני משפחה התומכים בהורים זקנים:
רכיב זה מתבסס על ההכרה בחשיבות בני המשפחה ומעגל המטפלים הלא פורמליים בכל הנוגע לזכויות הזקנים. לפיכך, מימד זה דן בחוקים המגינים על זכויות הזקנים באמצעות תמיכה בבני המשפחה התומכים בהם. דוגמה לחקיקה שכזו ניתן למצוא בחוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת הורה) התשנ"ד-1993 המאפשר לעובד לקחת עד שישה ימי מחלה בשכר בעבור טיפול בהורה זקן הזקוק לטיפול ותמיכה, ובחוק פיצויי פיטורין, תשכ"ג-1963, המאפשר לעובד להתפטר בשל מצב בריאותו של בן משפחה.
רכיב התכנון ומניעה:
רכיב זה דן בחוקים המאפשרים לאנשים להתכונן מבחינה משפטית לקראת זקנתם, ובכך למנוע או למתן דילמות חוקיות שעשויות להתעורר בשלב הסופי של חייהם ובסמוך לאחר מותם. חוקים אלה מתייחסים הן לתחום הצוואות, והן לתחום הרפואי, לדוגמה: סעיף 16 לחוק זכויות החולה, התשנ"ו-1996, הדן בייפויי כוח המתייחסים להמשך הטיפול, או, לדוגמה, מסמך הנחיות רפואיות מקדימות, מכוח חוק החולה הנוטה למות, התשס"ו-2005.
רכיב ההעצמה:
רכיב זה מתייחס לפעילות העצמה פרו-אקטיבית כדי להטמיע וליידע את הזקנים אודות זכויותיהם. לפיכך, הכוונה במימד זה לחוקים המדגישים את הצורך להעניק ידע וכוח לזקנים ככאלה ובכך לגרום לשינוי במצבם ומעמדם. דוגמה חקיקתית להקשר זה היא חובת היידוע המוטלת כיום על רופאים והמצויה בחוק החולה הנוטה למות, התשס"ו-2005, בכל הנוגע לזכותם של חולים נוטים למות להכין הנחיות רפואיות מקדימות.
זקנה במשפט הבינלאומי

אפליה על רקע גיל אינה מוזכרת במפורש באמנות האומות המאוחדות לזכויות האדם. זקנים זכאים לאותן זכויות האדם ככל בני האדם אך ההכרה באפליה על רקע גיל תלויה בגופי האמנות האחראים לפרש את האמנות. בהיעדר מסגרת משפטית מקיפה ומאחר שאפליה על רקע גיל והתייחסות גילנית הן שכיחות ברוב המדינות, מנהגים מפלים לעיתים נחשבים ל״הגיוניים וסבירים״, ולפיכך אינם אסורים, אף שהם מגלמים הנחות גילניות.
על רקע זה התגברה הקריאה במהלך המאה ה-21 לקידום זכויות הזקנים. ב-2002 אומצה תוכנית הפעולה של מדריד לזיקנה. ב-2010 הוקמה קבוצת העבודה של האו״ם לזקנה במטרה לבחון את המסגרת הבינלאומית לזכויות האדם של הזקנים ולזהות פערים אפשריים ואיך לטפל בהם, כולל האפשרות למנגנונים נוספים (כגון אמנה). ב-2013 ייסדה מועצת זכויות האדם מנגנון ראשון, מנדט למומחית האו״ם לזכויות האדם של הזקנים. ב-2015 אומצה האמנה האינטר-אמריקאית לזכויות הזקנים וב-2017 אומץ הפרוטוקול האפריקאי, אך תחולת שניהם מוגבלת למדינות שאשררו אותם ביבשות אמריקה וביבשת אפריקה.
לקריאה נוספת

רות בן-ישראל וגדעון בן-ישראל, מי מפחד מהגיל השלישי? ירושלים: אשל (2004)
יצחק בריק (עורך), הפוליטיקה של הזקנה. ירושלים: הקיבוץ המאוחד (2002)
ישראל דורון, משפט, צדק וזקנה. ירושלים: אש"ל (2007)
יעקב בן שאול, מגה חיים. תל אביב: קונטנטו דה סמריק (2011)
הערות שוליים

↑  רע"א 1185/97, עיזבון המנוחה הינדה מילגרום ז"ל נ. משען
↑  ת"א 1986/04, קסל נ' מלון עדן נהריה בע"מ, ניתן ביום 7.5.2006 בבית משפט השלום בחדרה בידי השופט ח. שרעבי, ע"א 3475/06 (חיפה) קסל נ' מלון עדן נהריה בע"מ
↑  דנג"צ 4191/97, רקנט נ. ביה"ד הארצי לעבודה
↑  עב' 1614/03 (תל- אביב), דויד וינטראוב נ. איבריה ליניאס איריאס דה אספניה שניתן ביום 6.12.05 בבית הדין האזורי לעבודה בת"א – יפו, על ידי השופט אילן איטח
↑  תמ"ש 1900/06 היתומה והסבתא נגד האלמנה, בבית המשפט לענייני משפחה בקריות, ניתן ביום 29.10.06 בידי השופטת אספרנצה אלון
1 2  Normative standards and obligations under international law in relation to the promotion and protection of the human rights of older persons, Office of the United Nations High Commissioner for Human Rights, פסקאות 20-22, 26 ו-28, ‏28 בינואר 2022 (באנגלית)
↑  Madrid Plan Of Action And Its Implementation, UNDESA (באנגלית)
↑  Open-ended Working Group on Ageing for the purpose of strengthening the protection of the human rights of older persons, UNDESA (באנגלית)
↑  Independent Expert on the enjoyment of all human rights by older persons, Office of the United Nations High Commissioner for Human Rights (באנגלית)
נוימינסטר

נוימינסטר (בגרמנית: Neumünster) היא עיר עצמאית (Kreisfreie Städte, עיר שאינה כפופה למחוז) במדינת שלזוויג-הולשטיין שבגרמניה.
היסטוריה

האזכור הראשון לקיומו של הכפר שקדם לנוימינסטר, ויפנדורף (Wippendorf), הוא משנת 1217. תחנת הרכבת של נוימינסטר היא צומת רכבות חשוב המקשר שישה (בעבר שבעה) כיווני מסילה שונים, כולל הקווים החשובים של המבורג-אלטונה-קיל ושל נוימינסטר-פלנסבורג. ליד נוימינסטר, בעיירה אהנדורף (Ehndorf ), פועל משדר רדיו רב עוצמה המשדר בגלים בינוניים את שידורי תחנת הרדיו הציבורית Deutschlandfunk (DLF). המשדר קרוי "משדר אהנדורף" למרות שלעיתים הוא מכונה בטעות משדר נוימינסטר. נוימינסטר שוכנת על הנהר שוואלה (Schwale), ליד המרכז הגאוגרפי של שלזוויג-הולשטיין, במרחק של 35 ק"מ מדרום לעיר קיל, במרחק של 65 ק"מ מצפון להמבורג ובמרחק של 72 ק"מ מצפון לליבק. בקרבת העיר נמצא פארק אוקרוג (Naturpark Aukrug).
ערים תאומות

גרמניה פרכים, גרמניה
הממלכה המאוחדת גרייבגסנד (אנ'), הממלכה המאוחדת
פולין קושאלין, פולין
פולין גיז'יצקו (אנ'), פולין
טורקיה אילקדים (אנ'), טורקיה
טורקיה סמסון, טורקיה
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559874305171  BnF: cb121115295 (data)  GND: 4041845-5  LCCN: n82039905  MusicBrainz: 8b9c973b-7acf-43cf-b26f-9e939290effc  NARA: 10037894  NKC: ge700672  VIAF: 129024242   WorldCat (עם VIAF): 129024242
ניגונה של השכונה

"ניגונה של השכונה" הוא שיר שכתב והלחין עוזי חיטמן ויצא לאור בשנת 1976.
רקע

חיטמן כתב את השיר בעודו משרת בצה"ל. השיר הוא הסתכלות נוסטלגית על ילדותו, ועל שכונת "גבעת נפוליאון" בה הוא גר.
השיר הוקלט לראשונה על ידי להקת הפופולים בה היה חבר חיטמן. לאחר מכן הוקלט על ידי יזהר כהן. אמנים נוספים שהקליטו את השיר היו עדנה לב, שלומי שבת במסגרת האלבום עבודה עברית שרים עוזי חיטמן, אבנר גדסי וליאור פרחי.
הערות שוליים

↑  פינתו של חזי עמיאור בתוכנית קלמן-ליברמן, באתר תאגיד השידור הישראלי, 17 באוקטובר 2021
↑  "ניגונה של השכונה" באתר אקו"ם.
נמל התעופה הבין-לאומי סוקרנו-האטה

נמל התעופה הבין-לאומי סוקרנו-האטה (באינדונזית: Bandar Udara Internasional Soekarno–Hatta) הוא נמל תעופה השוכן 20 ק"מ צפון-מערבית לג'קרטה שבאי ג'אווה, בירת אינדונזיה. נמל התעופה הוא העמוס ביותר באינדונזיה ואחד העמוסים בחצי הכדור הדרומי. הנמל נפתח לפעילות ב-1985 ומהווה את בסיס הפעולה המרכזי של מספר חברות תעופה, בהן חברת גארודה אינדונזיה.
הנמל קרוי על שמם של סוקרנו, נשיאה הראשון של אינדונזיה, ומוחמד האטה, סגן הנשיא הראשון של אינדונזיה.
היסטוריה

מתחילת שנות ה-70 החלה הממשלה האינדונזית בקיום סקרי שטח על מנת לאתר מקום לנמל תעופה חדש שיחליף את הנמל הקודם, נמל התעופה קמאיורן (אנ'), שהיה נחשב למיושן ולא יכול היה לעמוד בקצב גידול הנוסעים. ב-12 בנובמבר 1976 זכתה החברה הצרפתית Aeroport de Paris במכרז לבניית נמל התעופה. במאי 1977 הוסכם על העיצוב הסופי. ב-1 בדצמבר 1984 הושלמה בנייתו של נמל התעופה, והוא נפתח לפעילות ב-1 במאי 1985 תחילה לטיסות פנים בלבד. מסוף שני, לטיסות בינלאומיות נפתח ב-1 במאי 1991.
למבני הטרמינלים בנמל התעופה עיצוב ייחודי בסגנון אדריכלות הפנדופו (Pendopo) של האי ג'אווה, כאשר גנים טרופיים ממלאים את המרווחים שבין המבנים.
הערות שוליים

↑  ב-4 באוגוסט 1997, עברו בשדה התעופה תייר ותיירת ישראליים. המקום נראה לישראלית, חשוך.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nr2001010515  VIAF: 141181576   WorldCat (עם VIAF): 141181576 
ערך זה הוא קצרמרבנושא שדות תעופה ובנושא אינדונזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נמל התעופה הבין-לאומי סונאן

נמל התעופה הבין-לאומי סונאן שוכן כ-25 ק"מ מפיונגיאנג בירת קוריאה הצפונית והוא שער הכניסה הראשי למדינה. הנמל הוא בסיס פעולה מרכזי של חברת התעופה הלאומית של קוריאה הצפונית, אייר קוריאו.
שדה התעופה הראשון בפיונגיאנג שכן ממזרח לנהר הטאדונג, אך עם הופעת מלחמת העולם השנייה הובהר הצורך בבניית נמל תעופה חדש, ונמל התעופה סונאן נבנה.
במהלך מלחמת קוריאה, נכבש נמל התעופה על ידי כוחות האו"ם למשך 7 שבועות עד סוף 1950, שם הם אחסנו כמות גדולה של ארטילריה. ב-13 במאי 1953, הוצף נמל התעופה בעקבות הפצצת סכר טוקסאן על ידי כוחות חיל האוויר האמריקאי. חודשיים לאחר החתימה על שביתת הנשק, החלה ממשלת קוריאה הצפונית בבניית נמל התעופה מחדש והרחבתו.
בשנת 2000 הפסיקה חברת אירופלוט הרוסית להפעיל את טיסותיה ממוסקבה, ומאוחר יותר אף את טיסותיה מחברובסק. באמצע שנות ה-2000 תפעלה חברת Russian Sky Airlines טיסות שכר לפיונגיאנג ממגוון יעדים מרוסיה באמצעות מטוסי איליושין Il-62 ואיליושין Il-86. באוקטובר 2006 הציעה חברת צ'יינה סאות'רן איירליינס מספר טיסות שכר מבייג'ינג לפיונגיאנג ובחזרה בעונות השיא בלבד. במרץ 2008 חברת אייר צ'יינה הפעילה מחדש את קו הטיסות מבייג'ינג באמצעות מטוס הבואינג 737, בתדירות של 3 פעמים בשבוע, אך טיסות אלו הופסקו ב-22 בנובמבר 2017 בשל חוסר התעניינות וביקוש. חברות התעופה אייר קוריו, קוריאן אייר ואסיאנה איירליינס, תפעלו אף הן טיסות שכר, לסיאול ולמחוז יאנגיאנג שבפרובינציית גאנג וואן בחופיה המזרחיים של קוריאה הדרומית. טיסות אלה שימשו בני משפחה שבאו לבקר את קרובי משפחתם הפרודים מעבר לגבול. הן הושעו עם תום מדיניות אור השמש בשנת 2008. ביוני 2018 המשיכה חברת אייר צ'יינה את שירות טיסותיה מנמל התעופה הבינלאומי בייג'ינג קפיטל לפיונגיאנג.
חברות תעופה ויעדים

| חברות תעופה | יעדים |
| --- | --- |
אייר צ'יינה: נמל התעופה הבינלאומי בייג'ינג קפיטל
אייר קוריו: נמל התעופה הבינלאומי בייג'ינג קפיטל, שאנגחאי פודונג, נמל התעופה הבינלאומי שן-יאנג, ולדיווסטוק  עונתי: נמל התעופה הבינלאומי ג'נג'וו שינג'נג, נמל התעופה הבינלאומי ינג'י צ'אויאנגצ'וואן, נמל התעופה הבינלאומי חרבין טאיפינג, נמל התעופה הבינלאומי דאליין ג'וושוויזי
ראו גם

תיירות בקוריאה הצפונית
נויזידלרזה

נוֹיזִידלֶרזֶה (גרמנית Neusiedlersee) או ימת פֶרטה (בהונגרית Fertő tó - "ימת הביצה") היא הימה חסרת הניקוז השנייה בגודלה באירופה. נמצאת בגבול בין המדינה הפדרלית בורגנלנד במזרח אוסטריה לבין מערב הונגריה, כ-45 קילומטרים דרומית-מזרחית למרכזה של העיר וינה. הימה משתרעת על שטח של כ-320 קמ"ר אך שטחה נתון לשינויים קיצוניים הנובעים מגובה מפלס מימיה.
גאוגרפיה

צורתה של הימה כשל רגל אנושית מהברך מטה, וחלקה הדרומי השוכן בתחומי הונגריה, מקושר בתעלה צרה אל חלקה העיקרי שמצפון לו. כשלושה רבעים משטחה של הימה, 240 קמ"ר, נמצאים בשטח אוסטריה, ויתר 80 הקמ"ר, השווים לרבע מהשטח, משתרעים בהונגריה. אורכה של הימה הוא 36 ק"מ, ורוחבה נע בין 6 ל-14 ק"מ. הימה רדודה למדי ועומקה המרבי עומד על 1.8 מטר בלבד, כאשר עומקה הממוצע מגיע למטר בודד. רום מימיה הממוצע של הימה הוא 115.45 מטר מעל פני הים, ואגן הניקוז שלה משתרע על שטח של 1,120 קמ"ר.
רום הימה

שטחה של הימה נתון לשינויים קיצוניים, שלעיתים נדמים כמנותקים ממשטר המשקעים באזור. מאז שנוצרה לקראת סופו של עידן הקרח האחרון, דהיינו לפני כ-13,000 עד 18,000 שנים, התייבשה הימה מספר פעמים לחלוטין. שני מקורות מהשנים 1318 ו-1324 התייחסו אל הימה כאל "נהר", דבר העשוי להראות כי רוחבה התדלדל במידה רבה עד שנדמתה לנהר הזורם מצפון לדרום. נוסף לכך התייחסו מספר מקורות אל הימה כאל "ביצה", דבר הרומז למפלס מים נמוך ביותר, ומושג זה השתמר בשמה ההונגרי של הימה.
במאות השנים האחרונות נערך תיעוד מדויק יותר של משטר מפלס מימי הימה, וזה מראה על תנודות קיצוניות. נויזידלרזה נעלמה לחלוטין בין 1740 ל-1742. לאחר מכן, ב-1768 התפשטה לשיא שטחה המתועד וכיסתה 515 קמ"ר, ובשנת 1811 שבה ונעלמה לתקופה של שנתיים. לאחרונה התייבשה הימה בשנת 1866, וקיים דיווח של אדם שחצה את הימה בהליכה באותה עת. חלק מהשטח שנחשף נוצל לשימוש חקלאי, אך ב-1871 החלה הימה להראות סימני התאוששות ותוך חמש שנים נוספות שבה וכיסתה את שטחה המקורי. אירוע הנסיגה האחרון של מי הימה התרחש בשנת 1949 כאשר חלקה הצפוני של הימה התייבש למשך מספר שבועות. לכל אירועי ההתייבשות נודעה השפעה סביבתית משמעותית בשל צניחה בלחות ובהשפעה הממתנת שיש לגוף המים על האקלים המקומי, ובשל כך שהרוחות נשאו עימן אבק מלוח מהשטח שנחשף בתהליך.
כיום מווסת מפלס מימיה של הימה באמצעות סכר ליד פרטאוילק (Fertőújlak) בהונגריה, ובפיקוח ועדה משותפת של שתי המדינות שלחופי הימה שהוקמה בשנת 1956. למרות זאת, הימה ממשיכה להפגין תנודות מינוריות במפלסה, ובשנת 1965 עלה זה ב-35 ס"מ בתוך חודש בודד. לעומת זאת בשנת 2003 ובעקבות גל החום שפקד את אירופה איבדה הימה 30 ס"מ ממפלסה, אך שני האירועים גם יחד נמצאים בתחום טווח התנודה הטבעי.
הסביבה הטבעית

לאורך רוב חופי הימה משתרעים אזורים נרחבים של צמחיית קנים המשמשים בית גידול טבעי ונקודת עצירה חשובה בדרכן של ציפורים נודדות. עם בוא החורף, נאספים הקנים כדי למנוע את ריקבון מימיה של הימה, ומנוצלים למטרות שונות, בעיקר לצורכי בנייה. בחודשי הקיץ מתחוללות לעיתים שריפות המכלות אזורים נרחבים של קנים יבשים ודליקים, והאש מתפשטת במהירות בשל הרוח המתמדת הנושבת בימה.
במחצית הראשונה של המאה ה-20 תוכננו בסביבה מספר פרויקטים של בנייה אשר היה ביכולתם לערער את המאזן האקולוגי העדין של הימה, אך אלה לא התממשו, ותוכנית להקמת גשר לרוחב חלקה הצפוני של הימה נגנזה גם היא בשנת 1971. בשנת 2001 הוכרה הימה על שני הפארקים הלאומיים שלחופיה - הפארק הלאומי נויזידלרזה-זווינקל באוסטריה (Nationalpark Neusiedlersee-Seewinkel) והפארק הלאומי פרטה-הנשוג בהונגריה (Fertő-Hanság Nemzeti Park) - כאתר מורשת עולמית.
תיירות

הימה נחשבת לנקודת נופש תיירותית פופולרית, ומכונה "הים של תושבי וינה" (Meer der Wiener). מעבר לאטרקציות הטבע ולשני הפארקים הלאומיים, כוללת הפעילות התיירותית סביב הימה שיט, גלישת רוח, דיג, כדורעף חופים ואתרי ספא. שביל סביב הימה שאורכו 135 ק"מ מאפשר הליכה ברגל, גלישה על גלגיליות או רכיבה על אופניים.
הימה מהאוויר. מבט מכיוון צפון. רצועת ההצפה סביב הימה נראית בגוון כהה בתמונה זו ובצילום האוויר שמשמאל
מראה בזיווינקל
מגדלור ליד פודרסדורף
משה רוביני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 באפריל 1881 דברצן, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  29 בספטמבר 1965 (בגיל 84) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 השכלה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 
משה רוביני (במקור רובין, בהונגרית: Rubinyi Mózes; דברצן, 1 באפריל 1881 – בודפשט, 26 בספטמבר 1965) היה היסטוריון ספרות, בלשן יהודי-הונגרי חבר האקדמיה ההונגרית למדעים, פרופסור באוניברסיטה. היה חבר באגודת קישפלודי ובאגודת פטפי. תחומי המחקר שלו היו: אסתטיקה בשפה; היסטוריה של הבלשנות ההונגרית; אמנות הכתיבה של קלמן מיקסאט.
ביוגרפיה

משה רוביני נולד במשפחה יהודית כבנם של ברנאט רובין (1836–1924) ושל אסתר פרידלנדר. הוא סיים את לימודיו בתיכון בעיר הולדתו ולאחר מכן המשיך באוניברסיטת בודפשט (שמה כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד), ובמהלכו ביקר פעמיים במולדובה (הרומנית) כדי ללמוד שם את הניבים של הצ'אנגואים. מאוחר יותר למד בלשנות כללית בלייפציג ובברלין. הוא קיבל את הדוקטורט בשנת 1902 וב-1903 את תעודת ההוראה. בין השנים 1903–1938, עד פרישתו לגמלאות היה מורה בבית הספר בחטיבת הביניים ובבית הספר התיכון למסחר. בשנת 1919, בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, מונה למרצה באוניברסיטה, תפקיד שנשלל ממנו לאחר נפילת הרפובליקה. בין השנים 1945 לבין 1948 מונה לממונה על ענייני התרבות והמדעים של העיר בודפשט. בשנת 1947 מונה לפרופסור חבר בנושאים "גבולות מדעי בלשנות ומדעי הספרות", וגם לפרופסור במדעי הרוח של אוניברסיטת סגד.
הוא ערך לדפוס את המורשת הספרותית של קלמן מיקסאט ב-17 כרכים ואת כרך הזיכרון של אשתו של מיקסאט (1922) ואת "סוד טירת בורזוואר" של קורנליה מאוקס (1924). כמו כן היה חבר מערכת של כתב העת "משמר הלשון ההונגרית".
הוא התחתן שלוש פעמים. אשתו הראשונה הייתה בתם של ארמין שימוני ושל ברטה בריכלר, לנקה (1882–1928) לאחר מות אשתו, נשא לאישה ב-18 בדצמבר 1930, את אילונה בודור בבודפשט, ממנה התגרש כעבור שנה. אשתו השלישית הייתה בתם השנייה של ארמין שימוני ושל ברטה בריכלר, אילונה, איתה התחתן ב-16 באפריל 1935 באויפשט.
חברויות

משנת 1929 ועד מותו היה סגן נשיא המועדון PEN הסניף הונגרי של ארגון הסופרים הבינלאומי. רוביני היה חבר בוועד המנהל של "החברה ההיסטורית לספרות ההונגרית". הוא היה חבר בדירקטוריון של חברת לה פונטיין, חבר ב"אגודה הלשונית ההונגרית", באגודת קישפלודי ובאגודת פטפי.
עבודותיו

A moldvai csángókról. In: Vasárnapi Ujság, 1900. 42. sz.
A moldvai csángók múltja és jelene. In: Ethnographia, 1901. XII. évf. (1901) 3. sz. 115–124.; 4. sz. 166–175. p.
Adalékok a moldvai csángók nyelvjáráshoz. Budapest, 1901. (Klny. a Magyar Nyelvőrből).
Újabb adalékok a csángók nyelvjáráshoz. Budapest, 1902. (Klny. a Magyar Nyelvőrből).
Csángóország. Kolozsvár, 1902.
Die Csángó-Magyaren in der Moldau. In: Ethnographische Mittheilungen, 1902.
Két tanulmány a nyelvészet és a nyelvművelés történetéből. Grimm és Révai. A Mondolatról s a nyelvújítás egy elhanyagolt forrásáról. Budapest, 1903. (Nyelvészeti Füzetek 6. Klny. a Magyar Nyelvőrből).
Irodalmi köznyelvünk szókincse. In: Magyar Nyelvőr, 1904.
Révai Miklós élete és nyelvészeti törekvései. Szemelvényekkel. Írta és jegyzetekkel ellátta. Pozsony, 1904. (Segédkönyvek a magyar nyelv és irodalom tanításához 13.)
Általános nyelvtudomány. Budapest, 1907.
Tanulmányok a romániai csángókról. Budapest, 1906 (1907).
A világnyelv kérdése. 1907, németül 1914.
Nyelvesztétika. Budapest, 1908.
Mikszáth Kálmán stílusa és nyelve. Budapest, 1910.
Az erdélyi magyar nyelvművelő társaság története. 1911.
Révai Miklós magyar nyelvi és irodalmi kézikönyve. 1912.
A hangutánzás problémájának története. 1912, németül 1913.
Mikszáth Kálmán élete és művei. Budapest, 1917.
Ibsen Henrik. 1918.
Vajda János. Budapest, 1922.
Kiss József élete és munkássága, 1925.
Kiss József élete és munkássága. Budapest, 1926.
Herczeg Ferenc, Budapest, 1926
Újabb csángó följegyzések. In: Magyar Nyelvőr. LX. évf. (1931) 3–6. sz. 71–73. p.
Adalékok a csángók múltjához és jelenéhez. In: Magyar Nyelvőr. LXIV. évf. (1935) 9–10. sz. 119–124. p.
Simonyi Zsigmond helye a magyar nyelvtudomány történetében. Budapest, 1949.
Mikszáth népiskolai nyelvkönyve In: Magyar Nyelvőr 1954, 79-80. oldalak
Emlékezések és tanulmányok. (Írásainak teljes bibliográfiájával). Budapest, 1962.
לקריאה נוספת

Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái XI. (Popeszku–Rybay). Budapest: Hornyánszky. 1906. (חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים)
אלמנאך אוניברסיטת סגד : 1921-1995. כרך א '. (1996). רז'ה מסארוש: משה רוביני. ISBN 963-482-037-9
ימי השנה הלאומיים שלנו.
Magyar életrajzi lexikon II. (L–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1969. 550. o. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי)
שאנדור אייש: ביבליוגרפיה של האצנגאים המולדבים
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. משה רוביני
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a debreceni izraelita hitközség születési akv. 31/1881. folyószáma alatt".
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári halotti akv. 2355/1965. folyószáma alatt".
↑  "Rubin Bernát halotti bejegyzése a debreceni polgári halotti akv. 1377/1924. folyószáma alatt".
↑  "Simonyi Lenke halotti bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári halotti akv. 50/1928. folyószáma alatt".
↑  "Rubinyi Mózes és Simonyi Lenke házasságkötési bejegyzése a Budapest IX. kerületi polgári házassági akv. 561/1906. folyószáma alatt".
↑  "Rubinyi Mózes és Bodor Ilona házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 1958/1930. folyószáma alatt".
↑  "Rubinyi Mózes és Simonyi Ilona házasságkötési bejegyzése a Budapest IV. kerületi polgári házassági akv. 30/1935. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267362405171  BnF: cb12841254c (data)  ISNI: 0000 0001 0939 9634  LCCN: n94040950  NTA: 162656033  VIAF: 121467013   WorldCat (עם VIAF): 121467013 
קברו של משה רוביני בבודפשט בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה : 5B-9-2.
לוח זיכרון שלו במעונו לשעבר
נורה ברנד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 במאי 1966 (בת 58) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 ענף מדעי:  היסטוריה, חקר ימי הביניים 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1989)  בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה (1990)  אוניברסיטת קולומביה (1996) 
 מוסדות:  סנט קטרינס קולג', קיימברידג' 
 פרסים והוקרה:  פרס גלדסטון (2001) 
 
נורה ברנד (בהונגרית: Berend Nóra; ‏נולדה ב־3 במאי 1966) היא היסטוריונית יהודייה-הונגרייה המתגוררת בממלכה המאוחדת, פרופסורית להיסטוריה אירופית בפקולטה להיסטוריה של מכללת סנט קתרינה (אנ') אחת מ-31 המכללות המרכיבות את אוניברסיטת קיימברידג'. ספרה "בשער הנצרות" זכה בפרס גלדסטון (אנ') הפרס שנתי של החברה ההיסטורית המלכותית (אנ').
ביוגרפיה > משפחתה

נורה נולדה במשפחה יהודית בבודפשט, אביה איבאן ט. ברנד הוא היסטוריון יהודי-הונגרי נודע זוכה פרס קושוט, היה פרופסור באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA), הנשיא לשעבר של האקדמיה ההונגרית למדעים. יש לה אחות אחת, ז'וז'ה (1954). לנורה ברנד יש שתי בנות.
ביוגרפיה > לימודיה

נורה סיימה את לימודיה באוניברסיטת אטווש לוראנד בבודפשט ב-1989. בשנים 1989–1990, המשיכה את ללימודי (DEA) בפריז ב"בית הספר ללימודים מתקדמים במדעי החברה" (צר') ולאחר מכן בניו יורק קיבלה את התואר שני ב-1992 ותואר דוקטור ב-1996 באוניברסיטת קולומביה. בין 1996 לבין 1999, היא הייתה בפוסט דוקטורט במכללת סנט קתרינה באוניברסיטת קיימברידג'. בשנים 1990–2000, היא הייתה מרצה ומרצה בכירה בגולדסמית קולג' של אוניברסיטת לונדון. מאז שנת 2000 מלמדת במכון להיסטוריה באוניברסיטת קיימברידג', והיא גם עמיתה ופרופסור במכללת סנט קתרינה.
בשני העשורים האחרונים, עם מאמריה, ספריה, הרצאותיה ומצגותיה בכנסים ועם ארגון פרויקט המחקר הבינלאומי רחב היקף שלה, צברה מוניטין מקצועי רציני בחקר ימי הביניים.
תחום המחקר שלה

היא התמחתה בהיסטוריה אירופית של ימי הביניים של המאה ה-10 עד המאה ה-15, כולל היסטוריה חברתית ודתית. נושאי המחקר שלה כללו שינויים בתרבות הילדים, מעמדם של לא-נוצרים בחברה הנוצרית של ימי הביניים, לרבות אינטראקציות כלכליות, חברתיות, משפטיות ודתיות, גבולות מימי הביניים, היחס בין הנצרות למשטרים והחלוקה הטריטוריאלית של הכוח ביניהם. תחומי העניין שלה כוללים גם את ההיסטוריה של הנצרות, קדושה והדרה חברתית.
בין השנים 2005 לבין 2009, היא ארגנה מיזם השוואתי המבוסס על שיתוף פעולה רב-שנתי מבוסס על הידע של מחקרים היסטוריים הונגרי, פולני, צ'כי ורוסי על האזור ההיסטורי, וכן מחקרים המשווים את מרכז ומזרח אירופה עם סקנדינביה בתוך תחום רחב עוד יותר. קבוצות המחקר שהובילה הורכבו ממומחים לימי הביניים פולנים, צ'כים, הונגרים, שוודים, נורווגים, דנים ורוסים שפיתחו את הסקירה החדשה שלהם במאפיינים המשותפים של מרכז-מזרח אירופה של ימי הביניים וצפון אירופה בהתבסס על מערכת קריטריונים שפותחה במשותף והסתמכות על דיוני עבודה קבועים במשך ארבע שנים ועל ההבדל בין האזורים.
בין השנים 2012–2014, בתמיכת קרן הומבולדט, היא קיימה כמרצה אורחת קורס בן שנה, פעמיים, בשם "דת וזהות בהונגריה ובחצי האי האיברי" באוניברסיטת רוהר בבוכום ובאוניברסיטת מנהיים.
פרסים

פרס גלדסטון (2001) (פרס האגודה ההיסטורית המלכותית ליצירה ההיסטורית הטובה ביותר שאינה בריטית עבור ספרה ב"שער הנצרות")
יצירותיה

Berend, Nora; Urbańczyk, Przemysław; Wiszewski, Przemysław (2013). Central Europe in the high Middle Ages : Bohemia, Hungary and Poland c.900 - c.1300. Cambridge medieval textbooks. Cambridge. ISBN 0521786959.
Nora Berend, ed. (2013). The Expansion of Central Europe in the Middle Ages. Ashgate. ISBN 9781409422457.
Nora Berend, ed. (2007). Christianization and the Rise of Christian Monarchy: Scandinavia, Central Europe and Rus' c. 900-1200. Cambridge University Press. ISBN 978-0521876162.
Berend, Nora (2007). Christianization and the rise of Christian monarchy : Scandinavia, Central Europe and Rus' c. 900-1200. MyiLibrary. Cambridge, UK. ISBN 0521876168.
Abulafia, David; Berend, Nora (2002). Medieval frontiers : concepts and practices. Aldershot, Hants, England. ISBN 9780754605225.
Berend, Nora (2001). At the gate of Christendom : Jews, Muslims, and "pagans" in medieval Hungary, c. 1000-c. 1300. Cambridge studies in medieval life and thought. Cambridge, UK. ISBN 9780521651851.