stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קונססלוס קיפרוטו
ביוגרפיה > 2016 > האלוף האולימפי

באולימפיאדה שנערכה בריו, זכה קיפרוטו במדליית הזהב, וקבע שיא אולימפי חדש של 8:03.28 דקות. הוא סיים לפני אוון ייגר האמריקאי (8:04.28 דקות) ומהאיידין מחיסי-בנאבאד (8:11.52 דקות).
ביוגרפיה > 2017

בתחרות ליגת היהלום ברומא שנערכה ביוני, סיים קיפרוטו ראשון בתוצאה של 8:04.63 דקות.
ביוגרפיה > 2017 > אלוף העולם

באליפות העולם שנערכה בחודש אוגוסט בלונדון, זכה קיפרוטו במדליית הזהב בריצת 3000 מטר מכשולים לאחר שקבע תוצאה של 8:14.12 דקות, וסיים לפני סופיאן אל בקאלי המרוקאי (8:14.49 דקות) ואוון ייגר (8:15.53 דקות).
חודש לאחר מכן, בגמר ליגת היהלום שנערך בבריסל, ניצח קיפרוטו בתוצאה של 8:04.73 דקות, והוכתר בפעם השלישית כמנצח הסבב.
ביוגרפיה > 2018

במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בגולד קוסט באפריל, זכה קיפרוטו במדליית זהב בתוצאה של 8:10.08 דקות. חודש לאחר מכן, סיים שני בליגת היהלום ביוג'ין בתוצאה של 8:11.71 דקות, וראשון בתחרות ליגת היהלום ברומא בתוצאה של 8:08.40 דקות. ביולי התחרה בשתי תחרויות נוספות מסבב ליגת היהלום, כשבתחרות ברבאט סיים במקום ה-12 לאחר שקבע תוצאה של 8:27.36 דקות, ושבוע לאחר מכן סיים שלישי במונקו בתוצאה של 8:09.78 דקות, וחודש לאחר מכן ניצח בתחרות ליגת היהלום בברמינגהאם בתוצאה של 8:14.33 דקות. בגמר ליגת היהלום שנערך באותו חודש בציריך, רץ קיפרוטו ברגל יחפה, דקה וחצי מתחילת הריצה, ולמרות זאת הצליח לנצח את סופיאן אל בקאלי על קו הסיום, ולזכות בגביע היהלום, בתוצאה של 8:10.15 דקות.
ביוגרפיה > 2019

באליפות העולם במרוצי שדה שנערכה באורהוס, בחודש מרץ, זכה קיפרוטו ביחד עם חבריו לנבחרת קניה במדליית ארד במקצה השליחים המעורב. בחודש מאי, קיפרוטו אמור היה להתחרות בתחרות הראשונה מסבב ליגת היהלום, אך פיספס אותה עקב פציעה, וחזר להתחרות רק בסוף חודש אוגוסט, אז סיים חמישי בתחרות ליגת היהלום בפריז בתוצאה של 8:13.75 דקות. יומיים לאחר מכן התחרה במשחקי אפריקה, אך לא סיים את ריצת הגמר, לטענתו על מנת לשמור כוחות לאליפות העולם הקרובה. בגמר ליגת היהלום שנערך בבריסל בתחילת חודש ספטמבר, סיים שביעי בתוצאה של 8:14.53 דקות.
באליפות העולם שנערכה בדוחה בחודש אוקטובר, זכה קיפרוטו במדליית זהב שנייה ברציפות בריצת 3000 מטר מכשולים, לאחר שעקף את לאמצ'ה גירמה האתיופי על קו הסיום. הוא קבע תוצאה של 8:01.35 דקות וסיים מאית שנייה בלבד לפני גירמה, ולפני סופיאן אל בקאלי (8:03.76 דקות).
הערות שוליים

↑  Conseslus Kipruto: I Love Steeplechase Because, באתר התאחדות האתלטיקה הבינלאומית.
↑  באליפות העולם לקדטים נערכה ריצת 2000 מטר מכשולים במקום ריצת 3000 מטר מכשולים.
↑  Conseslus Kipruto wins the 3000m steeplechase in only one shoe!, ביוטיוב.
↑  Conseslus ‘plays safe’ ahead of Doha world meet, באתר Daily Nation.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14479159 
קיפרוטו בדרך לזכייה במדליית הזהב באולימפיאדת ריו 2016
קשרי דם

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  Rivals 
 בימוי:  גיום קאנה 
 הופק בידי:  אלין אטאל, גיום קאנה, כריסטופר וודרו 
 תסריט:  ג'יימס גריי, גיום קאנה, Pierre Chosson 
 עריכה:  הרווה דה לוז 
 שחקנים ראשיים:  קלייב אוון גריפין דאן דומיניק לומברדוזי ג'ון ונטימיליה צ'רלי טאהן יול וסקז ג'יימי הקטור אלכסנדר קרופה לילי טיילור ג'יימס קאן מריון קוטיאר בילי קרודופ נואה אמריך מילה קוניס זואי סלדנה מתיאס שונארטס דייזי טהאן 
 צילום:  כריסטוף אופנשטיין 
 מדינה:  ארצות הברית, צרפת 
 חברת הפקה:  Worldview Entertainment, ליונס גייט אנטרטיינמנט 
 חברה מפיצה:  שירותי ADS, StudioCanal, הולו 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  20 במאי 2013 
 משך הקרנה:  127 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פשע, סרט מתח, סרט דרמה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   bloodties14
 bloodtiesthefilm.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
קשרי דם (אנגלית: Blood Ties) הוא סרט דרמה צרפתי-אמריקאי משנת 2013 בבימויו של גיום קנה.
עלילה

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה .
הסרט עוקב אחר שני אחים הגדלים בברוקלין (ניו-יורק) בשנות השבעים, האחד הופך לשוטר והשני לפושע רב השפעה.
כאשר כריס משתחרר מהכלא על התנהגות טובה בשנות ה-50 לחיו, ממתין לו מחוץ לתחומי הכלא אחיו הצעיר פרנק- שוטר עם עתיד מזהיר לפניו. פרנק פותח את ביתו בפני כריס ומסייע לו לזכות מחדש בליבה של אשתו לשעבר, אך כריס אינו יכול להתייצב ולנהל שגרת חיים רגילה כיוון שהפשע זורם לו בדם. כריס ופרנק תמיד היו שונים אחד מהשני ואביהם לאון דווקא העדיף את כריס הפושע על פני פרנק שומר הצדק. למרות הניסיון של פרנק להחזיר את אחיו הגדול לדרך הישר, סדרה של אירועים מצערים הופכת את האחים לאויבים.
קשר שמינית

קשר שמינית
קשר שמינית הוא קשר פשוט, הנועד לשמש כמעצור. השימוש בו נפוץ במיוחד בקרב אנשי גלישת מצוקים, ימאים, ובתחומים הדורשים עבודה עם חבלים וכבלים. קשר זה מתאפיין בצורה הדומה לספרה 8, מה שמסביר את שמו וגם מקנה לו את היתרון המשמעותי של פשטות קשירה לצד קלות בהתרתו, גם לאחר שנחשף לעומס גבוה.
הקשר מורכב מלולאה אחת שמתחברת ללולאה נוספת באופן שיוצר את דמות ה-8. כאשר מבצעים את הקשר על חבל, הוא משמש לעצירת החבל מפני שהוא נחלק מדי לעבור דרך פתח או מכשיר אחר, כמו גלגלת. קשר זה מאפשר לקשור חבל לעצם או לחבל אחר באופן שמקל על השחרור שלו במקרה הצורך, ללא צורך בכלים נוספים.
בנוסף לשימושו הבסיסי כמעצור, הקשר שמינית משמש גם כבסיס לקשרים מורכבים יותר, כגון קשר שמינית כפול, המשמש ליצירת נקודת חיבור בטוחה בין חבלים או לקשירת חבל לעצם קבוע, וקשר הפלמי, המוסיף עוד שכבה של ביטחון ועמידות לקשר. קשרים אלו מרחיבים את גמישות השימוש בקשר שמינית ומאפשרים למשתמש להתאים אותו למגוון רחב יותר של צרכים ותנאים.
שימוש נוסף שלו הוא למנוע מחבל העובר דרך גלגלת או דברים מסוג זה, להשתחרר ממנו. יש להעביר את החבל דרך הגלגלת, ואז לבצע את הקשר.
ראו גם

רשימת כל הקשרים
קליע

מבנה הכדור המודרני: 1. קליע 2. תרמיל 3. אבק שרפה 4. כרכוב 5. פיקה
מימין כדור 5.56x45, באמצע התרמיל - ללא קליע, ומשמאל הקליע בלבד. זהו כדור נפוץ בשימוש צה"לי ברובה M16 וברובה תבור
קליע הוא תחמושת הנורית מכלי נשק חם. קליעים מודרניים הם חלק מתחמושת אחודה של כדורים ופגזים שכוללת מלבד הקליע, גם תרמיל, פיקה להצתה ואבק שרפה. הקליע הוא החלק שעוזב את הקנה לאחר הירייה.
קליע הוא החלק בכדור אשר נורה מן הקנה, כתוצאה מהתלקחות אבק השריפה שבתרמיל. בכדורים המהווים תחמושת לנשק קל ומקלעים, מסת הקליע נמדדת בגריין (Grain), כאשר 1 גריין = 0.065 גרם. קליעים בקוטר קטן עשויים בדרך כלל מליבת עופרת מצופה (coated) במתכת כגון נחושת. קליעים בקוטר גדול יותר ופגזים עשויים להכיל מנגנונים מורכבים וחומרי נפץ. ישנם סוגים רבים של קליעים השונים בחומרי הליבה, חומרי הציפוי, צורת הציפוי, מסה, מבנה ועוד.
היסטוריה > העת העתיקה

הקליעים הראשונים בהיסטוריה הופיעו כקליעי קלע והיו קיימים עוד מהתקופה הנאוליטית ושימשו הן לציד והן למלחמה. השימוש המתועד הנפוץ הראשון בקלע למלחמה במזרח התיכון הופיע בתקופת הממלכה התיכונה כפי שזה מופיע על קירות אתר הקברות בני חסן. קליעי הקלע הפשוטים ביותר היו חלוקי נחל, אך התכונות האווירודינמיות של חלוקי נחל אינן טובות כל כך. לכן, התחילו לסתת אבנים כדי להתאים אותן למשימה. בהמשך, ייצרו קליעים גם מחרס שנצרף בכבשן במיוחד למטרה זו. קליעי חרס הופיעו כבר באלף ה-6 לפנה"ס. גודל הקליעים האלה היה בדרך כלל בגודל של כדור טניס, אם כי היו גם קליעים גדולים יותר שהגיעו למאות גרמים. בתקופת הברונזה, הברונזה ששימשה ליצירת ראשי החצים הייתה יקרה וזה תרם להפצתם של קליעי החרס והאבן.
ביוון העתיקה ורומא הקליעים הטובים ביותר יוצרו מעופרת. עופרת צפופה יותר ולכן אפשר היה לצקת קליעים קטנים יחסית בעל משקל מספיק כדי להשיג פגיעה קשה. על קליעי הקלע נהגו להוסיף כתובות פוגעניות כדי לפגוע במורל של האויב. למרות הייצור הנרחב של הקליעים הן מחרס והן מעופרת לא נעשה ניסיון להקפיד על תקן אחיד כלשהו. הקליעים היו במשקל שונה ובצורות שונות. הצורה הנפוצה ביותר הייתה דמוית שקד ושקלה כ-30 גרם, אם כי נוצרו גם קליעים שהגיעו לעיתים למשקל של 100 גרם ויותר.
בשנת 2022 התגלה קליע עופרת נדיר מהתקופה ההלניסטית, שעליו כתובת בשפה היוונית אשר נועדה להבטיח ניצחון בקרב, ביבנה. הקליע בן כ-2,200 שנה, שנושא את הכתובת - ”ניצחון של הרקלס והאורונאס”.
היסטוריה > הופעת הקליע לכלי נשק חם

התפתחות חשובה נוספת של קליעים התרחשה בשלהי ימי הביניים ותחילת הרנסאנס. הגורם לכך היה אבק השרפה. אבק שרפה הומצא בסין במאה ה-9, אך השימוש בו היה מוגבל. במזרח הופיעו מספר כלי נשק שאבק השריפה היה הכוח המניע שלהם דוגמת רומח אש וכלים דומים, אך אלה היו נדירים. התפתחות קריטית בכלי הירייה התרחשה כשאבק השריפה הגיע לאירופה המערבית במאה ה-13.
האירופאים השתמשו באבק השריפה תחילה בתותחי מצור, אך עד מהרה הומצאו תותחים קטנים יותר המכונים תותח יד. היו אלה תותחים קטנים שגודלם אפשר את תפעולם בידי לוחם יחיד. תותח זה היה למעשה צינור חסר הדק וקת. הירי בוצע על ידי קירוב של מקור אש לחור בצינור. האש הציתה את אבק השריפה וגרמה לפיצוץ. כלי ירי פרימיטיביים אלה התפתחו באמצע המאה ה-15 לרובים מהסוג המוכר כיום. רובים אלה כללו את שלושה המרכיבים העיקריים של כל רובה מודרני – קנה, קת והדק.
היסטוריה > הקליעים בתקופה המודרנית

אחרי המהפכה התעשייתית, ובעיקר במאה ה-19, ייצור הקליעים הפך לפס ייצור שאפשר ייצור המוני של תחמושת תוך שמירה על אחידות. בתקופה זו פותח הכדור – תחמושת אחודה לנשק קל.
מנגד, התחמושת לנשק כבד כגון תותחים וארטילריה, השתנתה מקליעים אינרטיים שהנזק שהם גורמים מתבסס רק על האנרגיה הקינטית שלהם, לקליעים שכללו בתוכם חומר נפץ מרסק (חנ"מ), ואלה התפוצצו על המטרה וגרמו לה נזק מוגבר.
מעוף הקליע

מרגע שהקליע נורה ועזב את קצה הקנה, הוא נע במסלול בליסטי המושפע מהכבידה ומגרר כתוצאה מהחיכוך באוויר.
אם הקנה מחורק הקליע טס כשהוא מסתחרר סביב ציר האורך שלו. סחרור זה נועד להקנות לקליע יציבות בציר העלרוד ובציר הסבסוב.
למהירות הלוע, שהיא המהירות שבה עוזב הקליע את הקנה, יש השפעה מכרעת על טווח המעוף והדיוק של הקליע. ככל שמהירות הלוע גבוהה יותר, כך גדל הטווח, עולה הדיוק והמעוף הבליסטי הופך 'שטוח' יותר. מנגד, ניסיון להגיע למהירות לוע גבוהה יותר מטילה עומס רב יותר על המערכת היורה ועל הקליע עצמו. מהירות הלוע מושפעת מאורכו של הקנה, ממאפייני הבעירה של חומר הנפץ ההודף וממשקל הקליע.
מהירות לוע אופיינית של קליע אקדח נעה סביב 330 מטר לשנייה, של קליע רובה סביב 900–1000 מטר לשנייה ושל קליע תותח (פגז) סביב 1000–1300 מטר לשנייה.
ראו גם

חץ
כדור (תחמושת)
פגז
עומק חדירה
הערות שוליים

↑  William J. Hamblin, Warfare in the Ancient Near East to 1600 BC, Routledge, 2006, p 426
↑  William J. Hamblin, p, 427
↑  William J. Hamblin, p, 28
↑  William J. Hamblin, p, 426
↑  William J. Hamblin, p, 255
↑  כמו למשל הקליע הזה שמוצג במוזיאון הבריטי
↑  ynet, קליע עופרת נדיר, הנושא כתובת מאגית ביוונית, התגלה ביבנה, באתר ynet, 8 בדצמבר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292689005171  GND: 4157031-5  LCCN: sh85017956 
קליעי אבן וחרס מאתר ארכאולוגי בבריטניה
הדגמת דינמיקת לחץ האוויר סביב למעוף קליע באמצעות Schlieren imaging
תותח יד על חצובה
צו אנטון פילר

צו אנטון פּילר הוא הכינוי שניתן לצו של בית משפט בהליך אזרחי המאפשר לתובע לשים יד על מוצגים וראיות שנמצאים אצל הנתבע, אם קיים חשש שהוא יעלימם במהלך המשפט.  הצו זהה ביסודו לצו חיפוש המקביל לו בהליך הפלילי, הוא מעוגן בחוק ובפסיקה, ומאחר שמדובר בצו פולשני הפוגע בזכות הפרט, נעשה בו שימוש רק בנסיבות חריגות. מקורו של הצו בפסיקה של בית המשפט העליון לערעורים בבריטניה בתיק של חברה בשם אנטון פילר.
תפיסת מוצגים וראיות

בהליך אזרחי נוצר מצב בו ידוע בוודאות לאחד הצדדים כי הצד השני מחזיק ברשותו ראיות ומוצגים אשר יכולים להועיל לבירור המשפט, והוא חושש כי הם יושמדו או יוסתרו, ועל ידי כך תיפגע זכותו לבירור האמת באופן שישפיע גם על תוצאות המשפט. כדי למנוע מצב כזה, הוא מבקש להוציא צו לתפיסת המוצגים והראיות. על פי רוב, הפניה לשופט נעשית במעמד צד אחד, בלי שהצד השני יודע על עצם הדיון בבקשה.
הדרך להוצאת הצו יכולה להיות בשני מסלולים נפרדים, והראשון מהשניים מזוהה יותר עם צו אנטון פילר.
על פי תקנות סדר הדין האזרחי.
על פי האמור בתקנות אלה,  ממנה השופט אדם שיחפש, יצלם, יעתיק או יתפוס את המוצגים והראיות. על פי סעיף זה, ביצוע הפעולה אינו בכוח, אך הצו מורה לאדם אשר אצלו נערך החיפוש, לא להתנגד לו, ואם יתנגד הוא עלול להיות מואשם בבזיון בית המשפט. סירוב כזה גם עלול להשפיע על פסק הדין. הממונה מטעם בית המשפט על התפיסה, לא יהיה אדם הקשור למי שמבקש את הצו.
השימוש בצו זה יכול להעשות בכל תחומי המשפט האזרחי, כולל גם בדיני משפחה
על פי חוק עוולות מסחריות.
זהו מסלול נוסף, נרחב ונוקשה יותר, והוא מוגבל רק לאותן עוולות הנכללות בחוק. במסלול זה השופט ממנה כונס אשר פועל בכוח, אף בליווי משטרה, כדי לתפוס את הנכסים שגרמו לעוולה, ובכללם המוצגים והראיות. תפיסת הראיות והמוצגים מהווה חלק פעולות שונות בתהליך של מינוי כונס נכסים, והכונס יכול להיות גם נציגו של הצד המבקש את הצו.
מתי ניתן הצו?

השימוש בצו התפיסה נחשב חריג, משום שהוא הליך חודרני הפוגע בזכויות הפרט - זה אשר אצלו מתקיים החיפוש, וכן מדובר בצו אשר ניתן במעמד צד אחד מבלי שהצד הנפגע יכול לומר את דברו ולהתגונן מפניו. על כן מי שמבקש להוציאו, חייב לשכנע את בית המשפט בשני מישורים:
שהצד השני אכן פועל או עלול לפעול להעלמת הראיות. עליו להמציא הוכחות המצביעות בוודאות על כך, ולא להסתפק בידיעה סתמית וכוללנית או על השערות.
שההעלמה תכביד באופן ממשי על קיום ההליך המשפטי, ובכך תמנע את בירור האמת.
בנוסף לכך נלקחים בחשבון שיקולים נוספים, כמו למשל האפשרות שאחד הצדדים מנסה "לדוג ראיות" באמצעות הצו, ולמצוא מסמכים באקראי. כמו כן נשקלת מידת הנזק שעלול הצו לגרום. כך למשל, כאשר מנהלים את הדיון האזרחי שני גופים המתחרים זה בזה, ותפיסת מוצגים עלולה לחשוף סודות מסחריים. כאשר עלול להיגרם נזק, יכול בית המשפט לקבוע כי תופס הנכסים יפקיד ערבויות מתאימות לשיפוי נזקים במקרה ויתברר כי לא היה מקום להוציא את הצו.
הצו ניתן רק בנסיבות קיצוניות, ולאחר שמוצו כל האפשרויות האחרות להשגת הראיות, כמו למשל: בקשה לגילוי ולעיון במסמכים.
המקורות לצו אנטון פילר

מקורו של צו אנטון פילר הוא בדין האנגלי ב-1976. חברה גרמנית בשם אנטון פילר גילתה כי נציגה שלה בבריטניה הפרה את ההסכם ביניהם, משתמשת בסודות מסחריים שהעבירה לה, ומוכרת אותם לחברות מתחרות. אנטון פילר ביקשה מבית משפט במעמד צד אחד שיינתן צו שיאפשר לה, עם בא-כוחה, לבדוק את חצרי הנתבע ולתפוס חומר רלוונטי להפרה הנטענת. שופט בית המשפט העליון לערעורים, לורד דנינג, נעתר לבקשה. הוא נמנע מלהתיר למבקש או לבא כוחו להיכנס בכוח לחצרים, אך עם זאת קבע שסירוב על ידי הנתבע ישמש בסיס לבקשה לביזיון בית משפט. לורד דנינג קבע כי צו כזה יוענק בנסיבות חריגות ביותר. והוציא צו המתיר לה להיכנס לחצר הנתבעת, אליו הגיעה.
הלכה זו של השופט דנינג – שהוא קרא לה ההמצאה הגדולה ביותר של המאה ה-20 – עוררה ביקורת בהיותה פוגעת בזכויות הפרט, אך היא אומצה במהירות על ידי מערכת המשפט האנגלית, ובשנים הראשונות לקיומו הוצאו בבריטניה 500 צווים כאלה בשנה. לאחר שהובא העניין לבית הדין האירופאי לזכויות אדם אשר סייג את מתן הצו, הצטמצם השימוש בהליך ובתחילת שנות ה-90 כבר ניתנו רק 50 צווים כאלה. מדינות אחרות אימצו את "צו אנטון פילר", ונוצר מצב בו הצו הורחב באופן יצירתי. כך למשל בקנדה הוצאו "צווים מתגלגלים" בהם מקבל הצו הוא פלוני אלמוני ללא שם, וזאת כדי לאפשר לתפוס מפרי זכויות שאינם ידועים בשמם ומשתמשים בזיוף בדוכנים בשוק או במקומות פתוחים. בניו זילנד ניתנו מעין "צווים ייצוגיים" בהם נתבעה קבוצה מצומצמת אשר חבריה אינם מזוהים.
בישראל התקבל הצו בהסתייגויות וביקורת, עד שהעניין הוסדר על ידי המחוקק בחוק ראשי ובחקיקת משנה, כאמור.
ראו גם

צו מרווה
לקריאה נוספת

אליהו וינוגרד, צווי מניעה – חלק כללי, הוצאת הלכות בע"מ, מהדורה שנייה (2008), עמ' 166–172. גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
אורי גורן, סוגיות בסדר דין אזרחי, נבו הוצאה לאור בע"מ, מהדורה שתים־עשרה (2015), עמ' 979.
עדי אזר, צווי "מריבה" ו"אנטון פילר", הפרקליט מא (א-ב), עמ' 93–104.
יואל פרייליך, סעדים זמניים ומיידיים במשפט העסקי, הוצאת רונן (2013).
הערות שוליים

↑  בעבר הוסדר בסעיף 387א ("תפיסת נכסים") לתקנות סדר הדין האזרחי, התשמ"ד-1984; כיום מוסדר בסעיף 123 ("תפיסת ראיות") לתקנות סדר הדין האזרחי, התשע"ט-2018.
↑  למשל בתיק תמ"ש 41462/96 המ' 5974/96 פלונית נ' פלוני (לא פורסם(
↑  סעיף 16 ("כונס נכסים") לחוק עוולות מסחריות, התשנ"ט-1999.
↑  Anton Piller v. Manufacturing Processes Ltd. (1976) 1 All E.R. 779.
פצוע דכא וכרות שופכה

| --- | --- |
 מקרא:  ספר דברים, פרק כ"ג, פסוק ב'
 משנה תורה:  ספר קדושה, הלכות איסורי ביאה, פרק ט"ז
 שולחן ערוך:  אבן העזר, סימן ה'
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, לאו ש"ס ספר החינוך, מצווה תקנ"ט
 
פצוע דכא (או דכה) וכרות שופכה הם כינויים הלכתיים לגברים שנפצעו במערכת הרבייה (באשכים או באיבר המין) באופן ההופך אותם לסריסים.
ישנו איסור מהתורה לאנשים אלו לישא אישה יהודיה כשרה.
מקור האיסור והגדרתו

מקור האיסור מופיע בספר דברים: ”לֹא יָבֹא פְצוּעַ דַּכָּא וּכְרוּת שָׁפְכָה בִּקְהַל ה'.” (ספר דברים, פרק כ"ג, פסוק ב').
על פי התורה שבעל פה, האיסור 'לבוא בקהל ה' מתפרש במובן של איסור לישא אשה יהודיה כשרה, ולא בצורך להיות מורחק מהציבור כמצורע.
פצוע דכא וכרות שופכה מותרים לשאת גיורת ושפחה משוחררת וכן נתינה וספק ממזרת - אסופי ושתוקי, שאינם נחשבים 'קהל ה', אך לא עם ממזרת ודאית שאסורה מהתורה.
הסריס אינו עובר על האיסור בנישואין לבד, אלא רק כאשר הוא מקיים יחסי אישות עם אשתו. בספר החינוך הביא שיש הסבורים שאף בביאה ללא נישואין עובר על איסור זה.
סריס שעבר ובא על בת ישראל לוקה, ככל שאר איסורי לא תעשה שהעובר עליהם חייב מלקות.
סריס חמה וסריס אדם

בתלמוד, למדו חז"ל כי דין זה, שפצוע דכא פסול מלבוא בקהל, הוא רק כשאשכיו נפגעו בידי אדם (סריס אדם), אבל אם הפגיעה היא מום מולד (סריס חמה, ולדעות שונות גם אם המום הוא תוצאה של מחלה, ולא של פציעה) - מותר לישא אשה כשרה ('לבוא בקהל').
טעם האיסור

בטעם האיסור של פצוע דכא וכרות שופכה לבוא בקהל כתב הרמב"ם: ”והזהיר מלישא פצוע דכא וכרות שפכה ישראלית מפני שהיא בעילה נפסדת ולבטלה והנישואים ההם יהיו מכשול לה ולתובעיה - וזה מבואר מאד.” (מורה נבוכים חלק ג פרק מט). כלומר, לשיטת הרמב"ם מפני שבנישואים כאלה אין אפשרות להעמיד צאצאים, (פריה ורבייה), הם אסורים.
בשאלה מדוע לסריס חמה מותר להתחתן בעוד שלסריס אדם אסור, כתב בעל ספר החינוך: ”להרחיק ממנו לבלתי הפסיד כלי הזרע בשום צד (עי' מורה נבוכים ח"ג פמ"ט), כידוע במלכים שמסרסים הזכרים למנותם שומרים לנשים, ויש מן הזכרים הפחותים שרוצים בדבר כדי לזכות בשלחן המלך ולהרויח ממון. ואנחנו עם הקדש, בדעתנו שכל הסריס בידי אדם יפסל מהתחבר עוד עם בת ישראל ומלשבת בית או דרך אישות, נרחיק הענין ונמאס אותו. ועם טענה זו נמצא טעם בחלוק האסור בין הנפסד בידי אדם לנפסד בידי שמים.” (ספר החינוך, מצווה תקנ"ט). כלומר, האיסור לשאת סריס אדם נועד להרחיק ולהמאיס את מעשה הסירוס, בידיעה שלאחריו ייפסל המסורס מלבוא בקהל. זו הסיבה שהתורה לא אסרה על סריס חמה לבוא בקהל, מכיוון שסירוסו נעשה בידי שמיים, ולא במעשה אסור.
הגדרת פצוע דכא וכרות שופכה

המשנה במסכת יבמות מבאר את כוונת הפסוק בחילוק שבין פצוע דכא לכרות שופכה:
איזהו פצוע דכא? כל שנפצעו הביצים שלו, ואפילו אחת מהן. וכרות שפכה, כל שנכרת הגיד. ואם נשתייר מהעטרה אפילו כחוט השערה, כשר
בסיום המשנה, מודגש שכאשר נשארה חתיכה קטנה בעובי של שערה של העטרה בהיקפו של כל האיבר - אינו נחשב כרות שופכה, ורק כאשר נחתך לגמרי הרי הוא כרות שופכה.
בשולחן ערוך מבאר שישנם שלושה מקומות שאם נפגע בהם, הרי הוא פסול מלבוא בקהל: ”ובג' אברים אפשר שיפסל הזכר: בגיד, בביצים, ובשבילים שבהם נתבשל שכבת זרע, והם הנקראים חוטי ביצים; וכיון שנפצע אחד משלושה איברים אלו, או נכרת או נידך, הרי זה פסול” (שולחן ערוך, אבן העזר, סימן ה', סעיף ב')
בספרי מוזכר הבדל אחר בין פצוע דכא לכרות שופכה:
מה בין פצוע דכה לכרות שפכה - אלא שפצוע דכה חוזר, וכרות שפכה אינו חוזר. זו מהלכות רופאים.
כלומר אם הוא יכול להבריא מאי-היכולת להוליד - הוא פצוע דכה, ואם לא יכול לחזור ולהבריא - הרי הוא כרות שופכה. בנוסף כותב הספרי שההלכות אלו של פצוע דכה וכרות שופכה, נתונות להכרעה בידי רופאים שבקיאים בעניינים האלו האם יכול לחזור ולהוליד.
פצוע 'דכה' או 'דכא'

עם השנים נוצרו מספר הבדלים בנוסח לכתיבת ספרי התורה. ישנם תשעה הבדלי איות בין ספרי התורה של יהודי תימן ובין ספריהם של שאר העדות, כאשר בימינו נוסח הספרים האשכנזים ונוסח בני עדות המזרח כמעט שווים.
אחד ההבדלים הידועים הוא האם לכתוב בפסוקים: "פצוע דכה" או "פצוע דכא". נוסח בני תימן הוא "דכא" וכן היה הנוסח של בני אשכנז עד סביבות המאה ה-18. לעומתם בהרבה מספרי ספרד היה הנוסח "דכה", וכך הכריע הרמ"ה בספרו "מסורת סייג לתורה", ואחריו הלכו רבי מנחם די לונזאנו בעל "אור תורה" ורבי ידידיה שלמה רפאל נורצי בעל "מנחת שי". במהלך מאות השנים האחרונות שינו רוב האשכנזים (למעט חסידי חב"ד) את הנוסח ל"דכה" כפי מנהג הספרדים. בחומשים רבים עדיין מופיעה הערה המתייחסת לנוסח האשכנזי הקדום, והמציינת כי בספרי אשכנז כתוב "דכא", אליה מתייחסים הפוסקים שציינו כי על אף ההבדלים לא נאסרה עלייה של ספרדי לספר תורה אשכנזי ועלייה של אשכנזי לספר תורה ספרדי, אלא כל אחד יעלה לספר של השני בלי לחשוש.
בתנ"ך העתיק "כתר ששון" שמתוארך לסוף המאה ה-9 או לתחילת המאה ה-10 (אין תאריך מדויק עקב היעדר קולופון) מופיע הנוסח "דכא".
ב"כתר ארם צובא" שנכתב בתחילת המאה העשירית, והנחשב לספר התנ"ך המדויק ביותר, שהגיה המדקדק הטבריני בן אשר ושעליו סמך הרמב"ם, חסר חלק זה של התורה לאחר הפרעות ב־1947, אמנם, בספר תהילים, פרק צ' על הפסוק "תשב אנוש עד דכא" בהערת המסורה שרשומה בכתר ארם צובא בתחתית העמוד "דכא ג' לא יבא פצוע דכא..." כלומר, 3 פעמים המילה "דכא", בכתיב הזה, מופיעה בתנך – ואחד מהם בפסוק שבתורה "לא יבוא פצוע דכא".
בחב"ד: האדמור הזקן הורה לשנות בספרי התורה מכתיב "דכה"- ל: "דכא" (  שארית יהודה יו"ד סימן ט"ז,  אגרות קודש הריי"צ חלק ד' עמ' תעח).
הרבי מנחם מנדל זצ"ל מלובביץ ב"לוח היום יום" לז' אלול, מביא עדות של חותנו האדמור הרייץ זצ"ל:
"בפראג יש ספר תורה שקבלה בידם שהגיה עזרא הסופר, אין קורין בו אלא בשמחת תורה וגוללין אותו תמיד בפרשת שמע. כשהייתי בפראג בשנת תרס"ח ראיתיו וכתוב בו "דכא" באל"ף. כן כשהייתי בוארמס בשנת תרס"ז ראיתי שם ספר תורה אשר מקובל בידם שכתבו מהר"ם מרוטנבורג וגם בו כתוב "דכא" באל"ף".
אמנון ותמר

שספר שמואל מסופר על אמנון ותמר בני דוד המלך. אמנון בכורו של דוד, אהב את תמר אחותו וחשק בה. בעצת רעהו יונדב בן שמעה, העמיד פני חולה וביקש מאביו לשלוח לו את תמר, שתכין לו לביבות ותטפל בו. תמר עשתה כבקשת דוד ובעת שהגישה לפניו את הלביבות ביקש אמנון מהמשרתים להשאירם לבד, הביא אותה אל חדרו, ואנס אותה למרות מחאתה. בהמשך הפרק, מובא הפסוק:
וַיִּשְׂנָאֶהָ אַמְנוֹן שִׂנְאָה גְּדוֹלָה מְאֹד כִּי גְדוֹלָה הַשִּׂנְאָה אֲשֶׁר שְׂנֵאָהּ מֵאַהֲבָה אֲשֶׁר אֲהֵבָהּ
בסיבת שנאה זו, אמרו חז"ל: ”אמר רבי יצחק: [...] קשרה לו נימא (שערה) ועשאתו כרות שפכה” (תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף כ"א, עמוד א') - כלומר אמנון שנא את תמר מכיוון שהפכה אותו ל"כרות שופכה", על ידי כריכת שערה סביב איבר מינו.
ראו גם

פסול חיתון
נישואים בהלכה
סריס
סריס חמה
לקריאה נוספת

מעוז כהנא, תרנגולת ללא לב, דת ומדע בכתיבה הרבנית במאה השמונה-עשרה, מוסד ביאליק, 2021
הערות שוליים

↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר קדושה, הלכות איסורי ביאה, פרק ט"ז, הלכה ב'
↑  הרב ירון בן-דוד, האם ספרי התנ"ך שלנו מדויקים?, באתר פורטל הדף היומי
↑  מרדכי גלצר, ‏המסורה בין מזרח למערב, פעמים 92, תשס"ב, עמ' 167–174
↑  ילקוט יוסף, סימן ר"ע, סעיף כ"ב
↑  בעולמם של חרדים, בעולמם של חרדים: דכא בא', באתר בעולמם של חרדים, ‏יום חמישי, 18 במאי 2023
↑  ספר שמואל ב', פרק י"ג
↑   ישי רוזן צבי, כל שנפצעו ביצים שלו, אפילו אחת, באתר הארץ, 4 במאי 2021
קתרין מקינלי

| --- | --- |
קת'רין ס' מקינלי, 5 בפברואר 2013
קת'רין ס' מקינלי, 5 בפברואר 2013
 לידה:  10 בינואר 1962 (בת 62) אוונסבורו, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  מדעי המחשב
 מקום לימודים:  אוניברסיטת רייס  אוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט 
 מנחה לדוקטורט:  קן קנדי 
 מוסדות:  אוניברסיטת טקסס באוסטין (1999–2013)  חברת גוגל (2017)  מיקרוסופט מחקר (2011–2017)  אוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט 
 תלמידי דוקטורט:  Amer Suleman Diwan, Suriya Subramanian, Jungwoo Ha, Maria Jump, Jennifer Sartor, Byeongcheol Lee, Behnam Robatmili, Bertrand Maher, Michael D Bond, Zhenlin Wang, Emery David Berger, Darko Stefanovic, Xianglong Huang, Zhihong Lu, Brendon Cahoon, Sharad Singhai, Ivan Jibaja 
 פרסים והוקרה:  SIGPLAN Distinguished Service Award (2011)  ACM Distinguished Member (2006)  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (2023)  עמית ACM (2008)  עמית IEEE 
 תרומות עיקריות
 חוקרת ראשית במיקרוסופט מחקר
 
קת'רין ס' מקינלי (באנגלית: Kathryn S. McKinley; נולדה ב-10 בינואר 1962) היא מדענית מחשבים אמריקאית, המתמחה באלגוריתמי מהדרים, שפות תכנות עיליות, מערכות זמן ריצה וארכיטקטורות מחשב. מקינלי הייתה סגנית CRA-Women, איגוד לקידום נשים בתחום מחקר המחשוב, בשנים 2011–2014.