stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פסיכולוגיה התפתחותית
התפתחות חברתית-רגשית > התפתחות מוסר

זיגמונד פרויד כותב בספרו "העצמי והסתמי" (אנ') כי ילדים מעריצים ובד בבד מפחדים מעקרונות מוסריים. בהמשך ההתבגרות האדם מפנימים את העקרונות לזהותם, באמצעות הפנמה של דמויות הסמכות העיקריות בחייו, האד מאמץ דמות זו ואת ערכיה ומעצב את ערכיו על פיה. גישה זו מדגישה את האספקט האמוציונאלי שבהתפתחות המוסר.
למולו טוען פיאז'ה בספרו "המוסר השיפוטי של הילד" כי המוסר הוא חלק מהליך שיפוט בו הילדים רוכשים תפיסה של חוק, של אחריות מוסרית ושל מושג הצדק. פיאז'ה הציג לילדים בני 5–12 דילמות מוסריות ותיעד את תגובתם. כתוצאה מניסויים אלו הסיק כי ישנם רק שני שלבים בהתפתחות מוסרית:
מוסר הטרונומי (5–9) בשלב זה תפיסת המוסר מתבססת על כך שיש חוקים מציאותיים חיצוניים לילד, האחריות היא אובייקטיבית מטרת העונש היא גמולית – להכאיב.
מוסר אוטונומי / אינסטרומנטלי (9+) בשלב זה מתפתחת הבנה כי מוסר הוא דבר רלטיביסטי, בעקבות כך הכוונות מקבלות מקום יותר מרכזי בשיפוט, ומטרת העונש היא יותר לתקן מאשר להשיב גמול.
המחקרים האמפירים הראשונים של מוסר התבצעו על ידי הפסיכולוג לורנס קולברג בשנות השישים. קולברג פיתח שיטה בעלת שש מדרגות בהתפתחות המוסרית של האדם.
מול הגישה הקוגניטיבית של פיאז'ה וקולברג יצאו טענות רבות ודווקא הגישה הקישור בין רגש למוסר נתמך עם התפתחות תחום המחקר של קוגניציה ורגש.
התפתחות חברתית-רגשית > התפתחות מוסר > מוסר בינקות

נמצא כי פעוטות בני 6–10 חודשים נמשכים לדמויות אשר מביעות אמפתיה. וכי ילדים בגילאי 5–9 אכן מאמינים בגישה גמולית, מי שעושה טוב יהיה לו טוב, ואפילו מעריכים פחות נתינת משקל לכוונות. בגיל 18 חודשים נמצא כי פעוטות ואף קופים הגישו עזרה לנסיין שנדרש לכך, מה שמעיד על תכונה שטבועה ככל הנראה מלידה להגשת עזרה. מעל גיל 5 כאשר לא נוכח אדם נוסף בחדר הפעילות האלטרואיסטית נעלמת.
התפתחות חברתית-רגשית > גילאי 7–12

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
התפתחות חברתית-רגשית > גיל ההתבגרות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
שיטות מחקר > תצפית מעבדה

לפעמים נקראת גם תצפית חצי מובנית. בתצפית החוקר בוחן את התנהגות הנבדק במעבדה. לנבדק ניתנת מטלה ונמדדת ההתנהגות שלו אל מול המטלה.
שיטות מחקר > תצפית שדה

בתצפית שדה החוקר מגיע לסביבה הטבעית שבה מתרחשת ההתנהגות וצופה בה, תוך כדי תיעוד הפרטים הרלוונטיים לחקר ההתנהגות.
שיטות מחקר > תצפית שדה > יומן אישי

כלי המשמש לתיאור מתמשך של ההתנהגות על ידי כתיבת ההתנהגות היום יומית ביומן מחקרי.
שיטות מחקר > הביטואציה

זמן מה לאחר הקרנת גירוי מסוים לילדים קטנים הם מאבדים עניין בגירוי ומפנים את הקשב שלהם למקומות אחרים. תופעה זו הנקראת הביטואציה ומשמשת רבות במחקרים על ילדים קטנים על מנת לזהות אם ילדים מבחינים בין שתי קטגוריות. לאחר גירוי שעבר הביטואציה ניתן להקרין גירוי חדש. אם הקרנת הגירוי החדש תופסת את קשבו של הפעוט, הדבר מעיד על הבחנה בינו לבין הגירוי הקודם.
שיטות מחקר > מיקוד קשב

תינוקות ממקדים את הקשב שלהם בגירויים אשר מפתיעים אותם. באמצעות עובדה זו ניתן ללמוד רבות על ציפיותם של תינוקות, כיוון שאם גירוי מסוים מושך מאוד את תשומת ליבם נתן להסיק שהם לא ציפו לו ומכך לגבש תאוריה לגבי מה הם ציפו שיקרה.
שיטות מחקר > שימוש ברפלקסים

תינוקות נולדים עם מספר רפלקסים החוזרים על עצמם בתבניות רתמיות. דוגמה לרפלקס שכזה הוא רפלקס מציצה. התינוק מוצץ חפצים בקצבים רתמיים קבועים בזמן. כאשר קצב המציצה עולה ההנחה היא כי העניין של התינוק גובר. לכן ניתן להקרין גירויים שונים ולראות אם מידת העניין של התינוק משתנה ובכך להסיק על זיהוי של הגירוי כבעל משמעות.
שיטות מחקר > מדידות פיזיולוגיות

בדיקה באמצעות כלים מתחום הרפואה את המדדים הפיזיולוגים כתגובה למטלות מסוימות. המדידות מתבצעות הן על מנת לנטר מדדים פריפריאלים כמו לחץ דם ומוליכות עורית (EDA) (אנ') והן לתאר את תגובת מערכת העצבים המרכזית באמצעות כלים כמו אלקטרואנצפלוגרם (EEG) ודימות תהודה מגנטית תפקודי (fMRI).
שיטות מחקר > מדידות גנטיות

בזכות התפתחות יכולות הריצוף הגנטי מתאפשר מחקר ביחס לעבר יחסית זול אשר מרצף גנים על מנת למצוא התאמות בין הבדלים התפתחותיים לבין הרצף הגנטי.
לקריאה נוספת

Slater, A., & Bremner, J. G. (Eds.). (2017). An introduction to developmental psychology. John Wiley & Sons.
קירוב אוסין

קירוב אוסין הוא קירוב המתייחס לבעיות דינמיקת נוזלים בהן שדה הזרימה כולל הפרעה קטנה. פותח בשנת 1910 על ידי קרל וילהלם אוזיין (Carl Wilhelm Oseen). עבודתו התבססה על ניסויי ג'ורג' סטוקס אשר עסקו בחקר ספירה ברדיוס  a הנופלת לתוך נוזל בעל צמיגות  \mu . אוסין פיתח תיקון הכולל פקטור אינרציה עבור המהירות שנלקחת בחישובי סטוקס לפתירת הבעיה. הקירוב שלו הוביל לשיפור של חישובי סטוקס.
שימושים

תנועה איטית של חלקיקים קטנים זורם נפוצה בביו-הנדסה ואווירונאוטיקה.
נוסחת הגרר של אוסין ניתנת לשימוש במסגרת כדוגמה: שקיעת חלקיקים בצנטריפוגה, קולואידים ודם העובר תחת בידוד של גידולים ואנטיגנים.
ניתן לשימוש במספר אפליקציות, כמו היווצרות ערפיח ואטומיזציה של נוזלים.
דוגמה

זרימת דם בכלים קטנים, למשל נימים, מאופיינת על ידי מספרי ריינולדס ווומרסלי קטנים. צינור בקוטר  d=10[\mu m] עם זרימה של  U=1[{\frac {mm}{sec}}], צמיגות של 0.02 בשיווי משקל של דם, צפיפות של  \rho =1[{\frac {gr}{cm^{3}}}]1 וקצב פעימות לב של  2[Hz], ייתן מספר ריינולדס של  N_{R}=0.005 ומספר וומרסלי(אנ') של 0.0126. במספרים כה קטנים ( N_{R}<<1), אפקטי הצמיגות של הנוזל יהפכו לדומיננטיים. הבנת התנועה של החלקיקים חיונית עבור חישוב כוח הגרר, למשל עבור חקירת תנועה או הזזה של תאים סרטניים (גרורה).
חישובים

אוסין החשיב את הספירה כסטציונרית, כאשר הנוזל זורם במהירות U במרחק אינסופי ממנה. האינרציה הוזנחה בחישובי סטוקס. זהו פתרון גבולי כאשר מספר ריינולדס שואף ל-0. כאשר מספר ריינולדס הוא קטן וסופי, (למשל 0.1) נדרש תיקון עבור הנחת האינרציה. אוסין הציב את המהירויות הבאות במשוואות נאוויה-סטוקס:
v1=U+v1'
v2=v2'
v3=v3'
בהצבת המהירויות, והזנחה של הנגזרות מסדר שני נקבל את הנגזרת של קירוב אוסין:
U{\frac {\partial v_{1}'}{\partial x_{1}}}={\frac {-1}{\rho }}{\frac {\partial p}{\partial x_{1}}}+\nu \nabla ^{2}v_{i}'
כאשר הפתרון של משוואת סטוקס נפתר על סמך בסיס קירוב אוסין, כוח הגרר ההידרודינמי נתון על ידי:
F=6\pi \mu aU(1+{\frac {3}{8}}N_{R})
כאשר:
N_{R} הוא מספר ריינולדס המתבסס על רדיוס הספירה.
F הוא הכוח ההידרודינמי
U היא מהירות הזרימה
a הוא רדיוס הספירה
\mu  היא הצמיגות
הכוח ממשוואת אוסין נבדל מהכוח ממשוואת סטוקס בפקטור של:
1+{\frac {3}{8}}N_{R}
הטעות בפתרון של סטוקס

משוואות נאוויה-סטוקס:
\nabla v'=0
 v\nabla v'=-\nabla p+\nu \nabla ^{2}v'
שדה המהירויות:
v_{y}=U\cos \theta (1+{\frac {a^{3}}{2r^{3}}}-{\frac {3a}{2r}})
 v_{z}=-U\sin \theta (1-{\frac {a^{3}}{2r^{3}}}-{\frac {3a}{2r}})
כאשר  {\frac {r}{a}}>>1 הלחץ הויסקוזי נשלט על ידי האיבר האחרון. כלומר:
\nabla ^{2}v'=O\left({\frac {a^{3}}{r^{3}}}\right)
איבר האינרציה נשלט על ידי האיבר :
U{\frac {\partial v'}{\partial z_{1}}}\sim O\left({\frac {a^{2}}{r^{2}}}\right)
והשגיאה נתונה על ידי היחס:
U{\frac {\frac {\partial v'}{\partial z_{1}}}{\nu \nabla ^{2}v'}}=O\left({\frac {r}{a}}\right)
כאשר  {\frac {r}{a}}>>1, זה הופך לבלתי מוגבל, ולכן לא ניתן להתעלם מהאינרציה בשדה הזרימה הרחוק יותר. משוואת סטוקס מובילה ל  \nabla ^{2}\varsigma =0 . כיוון שהגוף הוא מקור לערבוליות,  \varsigma  יהפוך ללוגריתמי שאינו מוגבל עבור  {\frac {r}{a}}>>1 . דבר זה אינו פיזיקלי וידוע כ"פרדוקס סטוקס".
תיקון לקירוב אוסין

הזורם שבסמוך לספירה נמצא כמעט במנוחה, ובאזור זה כוחות האינרציה זניחים ולכן משוואת סטוקס נכונה ומוצדקת. במרחק גדול מהספירה, מהירות הזורם שואפת ל- U וקירוב אוסין הוא המדויק יותר. אבל משוואת אוסין התקבלה משימוש במשוואת סטוקס עבור כל שדה הזרימה.
התשובה לבעיה זו ניתנה על ידי פרודמן (Ian  Proudman) ופירסון (J. R. A.  Pearson) בשנת 1957. הם פתרו את משוואת נאוויה סטוקס והציעו פתרון סטוקס משופר בסביבת הספירה ופתרון אוסין משופר רחוק מהספירה, באינסוף, והצליחו להתאים בין שני הפתרונות. לפיהם:
F=6\pi \mu aU(1+(3/8)N_{R}+(9/40)N_{R}^{2}\ln N_{R}+O(N_{R}^{2}))
קמברילס

קמברילס (בקטלאנית: Cambrils) היא עיר במחוז טרגונה בקהילה האוטונומית של קטלוניה בספרד. העיר שוכנת על חוף הים התיכון בחלקה המזרחי של ספרד והיא חלק מהמטרופולין של העיר טרגונה. בעיר מתגוררים 33,273 תושבים (נכון ל-2016).
היסטוריה

בתקופת האימפריה הרומית היה במקום יישוב בשם לה לוסה (La Llosa), שהיה נקודה חשובה בדרך ויה אוגוסטה שקישרה בין אזור דרום צרפת המודרנית לדרום חצי האי האיברי. היישוב התקיים ככל הנראה בגלגולים שונים עד הכיבוש המוסלמי של ספרד במאה ה-8.
במאה ה-12, לאחר שהאזור נכבש במהלך הרקונקיסטה, היישוב הוקם מחדש בפקודתו של רמון ברנגר הרביעי, רוזן ברצלונה. ב-1229 כוחותיו חיימה הראשון, מלך אראגון, יצאו מנמל קמברילס כדי לכבוש את מיורקה מידי המוסלמים. ב-1359 העיר הוקפה חומה.
בדצמבר 1640, במהלך מרד קטלוניה, התרחש במקום קרב קמברילס (אנ'). כוחות הכתר הספרדי בפיקודו של המרקיז פדרו פחרדו דה סונייגה אי רקסנס (אנ') צרו על העיר במשך מספר ימים ולאחר כניעתה טבחו במגנים הקטלונים ששרדו, במהלך שקיבל ביקורת אפילו בשלטון הספרדי.
ב-1811, במהלך מלחמת חצי האי, העיר נכבשה על ידי צרפת, אך הבריטים, בעלי בריתם של הספרדים, כבשו אותה מחדש כעבור שנתיים. ב-1874, במהלך המלחמה הקרליסטית השלישית, הקרליסטים בזזו את קמברילס וגרמו לשריפה שהחריבה את המוסדות השלטוניים.
העיר התפתחה משמעותית במהלך המאה ה-20. החל משנות ה-60 של המאה ה-20 כלכלתה החלה להתבסס על תיירות והיא אחד המוקדים של האזור התיירותי קוסטה דאורדה.
ב-18 באוגוסט 2017 אירע פיגוע דריסה בעיירה שבמהלכו חמישה מחבלים במכונית מדגם אאודי A3 דרסו ופצעו שישה אזרחים ושוטר. פצועה אחת מתה מפצעיה. המכונית הדורסת התהפכה, והמשטרה הרגה ביריות את חמשת המחבלים (שלבשו חגורות נפץ דמה).
ביאטריס, נסיכת הממלכה המאוחדת

המלכה ויקטוריה עם הנסיכה ביאטריס בת החמש.
הנסיכה ביאטריס ביום נישואיה.
ביאטריס, נסיכת הממלכה המאוחדת (Princess Beatrice of the United Kingdom; ‏14 באפריל 1857 – 26 באוקטובר 1944) הייתה בת הזקונים של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת ובעלה אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה. היא נישאה להנרי, נסיך בטנברג, צאצא של בית הסן הגרמני והייתה אמה של ויקטוריה אאוחניה, מלכת ספרד, סבתו של מלך ספרד לשעבר חואן קרלוס.
ילדותה

הנסיכה ביאטריס מרי ויקטוריה פאודורה נולדה ב-14 באפריל 1857 בארמון בקינגהאם שבלונדון, בתם החמישית וילדתם התשיעית והאחרונה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת ובעלה אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה. לידתה של ביאטריס עוררה מחלוקת בבריטניה בשל בחירתה של המלכה להקל על כאבי הלידה על ידי כלורופורם, שכן באותה העת נחשב הכלורופורם למסוכן לאם ולתינוק והכנסייה האנגלית התנגדה לשימוש בו. הנסיכה הוטבלה בכנסייה הפרטית שבארמון בקינגהאם ב-16 ביוני 1857 כאשר סנדקיה היו סבתה מצד אימה, ויקטוריה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד, אחותה הבכורה ויקטוריה, הנסיכה המלכותית וארוסה פרידריך, לעתיד פרידריך השלישי, קיסר גרמניה.
הנסיכה ביאטריס הפכה מלידתה לבת האהובה ביותר במשפחה המלכותית, שכן בתם הבכורה של ויקטוריה ואלברט, ויקטוריה, עמדה לעבור להתגורר בגרמניה יחד עם בעלה החדש, פרידריך. המלכה ויקטוריה נתנה עדיפות לביאטריס מעל לאחיותיה הגדולות, הזמינה יותר ציורים שלה ואף השתתפה בגידולה יותר מאשר עם בנותיה האחרות. ביאטריס הייתה גם חביבתו של אלברט, שהעריך את חוכמתה ואת כישוריה. היא גדלה בעיקר בבית אוסבורן, המעון המלכותי שעל האי וייט, שם למדה רכיבה, גינון, ניהול משק הבית, ציור, תפירה, מוזיקה ועוד.
בת הלוויה של המלכה

במרץ 1861 נפטרה אימה של המלכה ויקטוריה, ויקטוריה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד, וביאטריס עזרה מאוד לנחם את המלכה, שהייתה שבורת לב. באותה תקופה הייתה המלכה מרוחקת מילדיה חוץ מביאטריס ומאחותה הלא נשואה, אליס, והיא נעזרה בהן רבות גם לאחר מות בעלה האהוב, אלברט, ב-14 בדצמבר באותה השנה.
עומק אבלה של המלכה על מות בעלה הפתיע את משפחתה ואת הקרובים ביותר אליה. היא התנתקה ממשפחתה ובמיוחד מאדוארד, נסיך ויילס, אותו האשימה במותו של אלברט, והרשתה רק לאליס וביאטריס להתקרב אליה. בשנת 1870 נישאה האחרונה מאחיותייה הלא נשואות של ביאטריס, הנסיכה לואיז, והמלכה ויקטוריה החלה להסתמך על בתה הקטנה, שהצהירה מגיל צעיר שלעולם לא תינשא. ביאטריס הפכה למזכירתה של ויקטוריה, תפקיד שמילאו בעבר אחיותיה הגדולות, אליס, הלנה ולואיז, אולם סמכויותיה של ביאטריס היו רבות משל אחיותיה וכללו מטלות אישיות יותר מסתם כתיבת מכתבים, כמו עזרה בכתיבת יומנה של המלכה.
על אף שהנסיכה ביאטריס הייתה הביישנית ביותר מבין ילדיה של ויקטוריה היא הפכה לנסיכה המוכרת ביותר בקרב הציבור הבריטי בשל העובדה שתמיד ליוותה את אימה בהופעותיה הפומביות. העם אהב את הנסיכה בשל מחויבותה הבלתי מתפשרת לאימה וכן בשל מזגה הנעים וכישוריה האמנותיים.
נישואים > מחזרים אפשריים

על אף שהמלכה ויקטוריה התנגדה לכך שבתה הצעירה תינשא, בתקווה שתשמש תמיד כבת לווייתה, היו לביאטריס מספר מחזרים. אחד מהם היה נפוליאון אז'ן לואי, בנו של הקיסר הצרפתי לשעבר נפוליאון השלישי. לאחר הדחתו של הקיסר בשל תבוסתה של צרפת במלחמת צרפת–פרוסיה ב-1870 הוא הוגלה ועבר להתגורר יחד עם משפחתו בבריטניה. לאחר מותו בשנת 1873 התיידדה מאוד אלמנתו, הקיסרית אז'ני, עם המלכה ויקטוריה והעיתונים האנגליים החלו לפרסם שמועות כי בנה נפוליאון אז'ן יתארס בקרוב לנסיכה ביאטריס. אולם הנסיך הקיסרי מת ב-1 ביוני 1879 במהלך מלחמת אנגליה-זולו, וויקטוריה וביאטריס התעצבו מאוד ממותו.
לאחר מותו של הנסיך הקיסרי הציע אחיה הבכור של ביאטריס, הנסיך אדוארד, כי היא תינשא לאלמנה של אחותם אליס, לודוויג הרביעי, הדוכס הגדול של הסן, שאיבד את אשתו ואת בתו הצעירה למחלת הדיפטריה בשנת 1878. אדוארד טען כי ביאטריס תוכל לשמש כתחליף לאם לאחייניה ועדיין לבלות זמן רב באנגליה יחד עם המלכה. אולם באותה העת היה זה נגד החוק באנגליה לאישה להנשא לגיסה האלמן, אך אדוארד היה כה בעד נישואים אלו שהוא העלה הצעת חוק שנקראה "חוק האחות" כדי לאפשרם. הצעת החוק הייתה דווקא פופולרית ונתמכה על ידי העם, אך היא נדחתה על ידי בית הלורדים בשל התנגדותם של הבישופים. על אף שהמלכה ויקטוריה התאכזבה מכישלון ההצעה היא שמחה להשאיר את ביאטריס לצידה.
מחזרים נוספים היו האחים אלכסנדר ולודוויג, נסיכי בטנברג. המלכה, על אף שנראתה מעודדת חיזורים אלו, הפריעה להם ועודדה את ביאטריס להתעלם מהם. הנסיך לודוויג נישא לבסוף לאחייניתה של ביאטריס, ויקטוריה, נסיכת הסן, בתה של אחותה אליס, ועל אף שנישואים אלו הנחיתו מכה נוספת על תקוותיה של ביאטריס להנשא, במהלך טקס החתונה בשנת 1884 בדרמשטט היא פגשה את האח הצעיר לבית בטנברג, הנרי, והזוג התאהב מיד.
נישואים > אירוסין ונישואים

עם חזרתה של ביאטריס מדרמשטט היא סיפרה לאמה על כוונתה להנשא לנסיך הנרי, וזו לקחה את הבשורה קשה. על אף שביאטריס המשיכה לשמש כמזכירתה לא דיברו השתיים במשך שבעה חודשים ותקשרו רק על ידי מכתבים. רק שכנועים מצד הנסיך אדוארד והנסיכה ויקטוריה, שהזכירו לאמם כמה אושר הביאה ביאטריס לאביה, אלברט, גרמו למלכה לשוב ולדבר עם בתה הצעירה. המלכה ויקטוריה הסכימה לבסוף לנישואים בתנאי שהנרי יוותר על חייו בגרמניה ויעבור לגור באופן קבוע בבריטניה.
ביאטריס והנרי נישאו בוויפינגהם שבאי וייט, לא רחוק מבית אוסבורן המלכותי, ב-23 ביולי 1885. הנסיכה, שלבשה את ההינומה אותה לבשה אימה 45 שנים קודם לכם, לוותה לתוך הכנסייה על ידי המלכה ואחיה הבכור, הנסיך אדוארד. לאחר הטקס יצאו בני הזוג לירח דבש באי, והמלכה נפרדה מבתה האהובה.
אחת ממתנות החתונה הרבות שקיבלו ביאטריס והנרי לרגל חתונתם הייתה מערכת כלי הגשת תה שהעניק להם הנדבן משה מונטיפיורי, עליה חרט: "רבות בנות עשו חיל, ואת עלית על כולנה" (Many daughters have acted virtuously, but thou excelleth them all, פסוק מתוך ספר משלי).
ילדים

לביאטריס והנרי נולדו ארבעה ילדים:
אלכסנדר פון באטנברג (1886–1960) - שינה בשנת 1917 את שמו לסר אלכסנדר מאונטבאטן, וקיבל את התואר מרקיז קאריסברוק. נישא לליידי אירן דניסון.
ויקטוריה יוג'ני, נסיכת בטנברג (1887–1969) - נישאה לאלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד. סבתא-רבתא של מלך ספרד הנוכחי פליפה השישי.
לאופולד פון באטנברג (1889–1922) - שינה בשנת 1917 את שמו ללורד לאופולד מאונטבאטן.
מוריס פון באטנברג (1891–1914) - מת בקרב איפר הראשון במהלך מלחמת העולם הראשונה.
כמו רבים מצאצאיה של המלכה ויקטוריה גם ילדיה של הנסיכה ביאטריס נשאו את הגן למחלת ההמופיליה, שנקראה גם ה"מחלה המלכותית". הנסיך לאופולד מת בשל המחלה לאחר ניתוח ברך פשוט בגיל 31. הנסיכה ויקטוריה יוג'ני, העבירה את הגן לשניים מבניה, שמתו מהמחלה בגיל צעיר. לא ברור האם גם הנסיך מוריס ירש את המחלה והאם מותו במלחמה היה קשור לכך.
שנותיה האחרונות של המלכה

לאחר ירח זמן קצר שבו ביאטריס והנרי לצידה של המלכה ויקטוריה, שהבהירה לזוג כי היא לא יכולה להסתדר לבד וכי היא מצפה שהם יהיו תמיד איתה. למרות זאת המלכה נרגעה לאחר זמן מה והרשתה לביאטריס לנסוע יחד עם בעלה לביקורים קצרים אצל משפחתו בגרמניה. אהבתם של הנרי וביאטריס דמתה לזו של ויקטוריה ואלברט, וגברה עם השנים. הצטרפותו של הנסיך הנרי למשפחה החזירה מעט אושר לחצר המלוכה, שהייתה עגומה מאז מותו של אלברט.
למרות היותה נשואה המשיכה הנסיכה ביאטריס בתפקידה כמזכירתה ובת לווייתה במשרה מלאה של ויקטוריה. למרות זאת ביקרה המלכה את התנהגותה של בתה הצעירה כאשר בשבוע האחרון להריונה הראשון לא סעדה ביאטריס יחד עם אמה כמו תמיד אלא העדיפה לאכול לבד בחדרה, דבר שהכעיס מאוד את ויקטוריה ואף גרם לה להתלונן בפני רופאה האישי.
הנסיך הנרי, שקיבל חינוך צבאי ושירת בצבא הפרוסי, התעקש על שירות פעיל בצבא הבריטי דבר שהכעיס מאוד את המלכה שפחדה כי הוא ייפגע. במקום זאת היא מינתה אותו למושל האי וייט בשנת 1889, אולם תפקיד זה לא סיפק אותו ובשנת 1895 הוא שכנע את המלכה להרשות לו להצטרף לצבא הבריטי שנלחם במערב אפריקה נגד האשנטי. הוא נשלח לחזית ב-6 בדצמבר אולם נדבק במחלת המלריה זמן קצר לאחר מכן ונשלח הביתה. ביאטריס, שחיכתה לבעלה החולה באי מדירה, קיבלה ב-22 בינואר 1896 מברק בו נכתב כי הנרי מת מהמחלה יומיים קודם לכן על ספינה בריטית מול חופי סיירה לאון. ביאטריס קברה את בעלה ב-5 בפברואר באותה הכנסייה באי וייט בה נישאו.
הנסיכה ביאטריס הייתה שבורת לב ממותו הטראגי של בעלה ועזבה את חצר המלוכה לחודש ימים לפני ששבה לטפל באימה. למרות אבלה הכבד המשיכה הנסיכה לשמש כבת לוויה נאמנה לוויקטוריה, ועם הזדקנותה של המלכה היא הסתמכה יותר ויותר על בתה הצעירה. למרות זאת הבינה המלכה כי ביאטריס הזדקקה למעון משלה והעניקה לה את ארמון קנזינגטון. הזמן הרב שבילתה ביאטריס יחד עם אימה גרמו לילדיה להתמרד בילדותם ולהסתמך יותר על אומנתם.
מותה של ויקטוריה

חייה של הנסיכה ביאטריס השתנו עם מותה של המלכה ויקטוריה ב-22 בינואר 1901. על אף שהיא המשיכה את הופעותיה הפומביות מעמדה בחצר ירד, משום שלא הייתה קרובה לאחיה, המלך החדש אדוארד השביעי. אדוארד רצה להיפטר מבית אוסבורן שבאי וייט, דבר שהכעיס מאוד את ביאטריס ואת אחותה לואיז, שהיו קשורות מאוד למעון המלכותי בו יכלו לחיות בפרטיות הרחק מחצר המלוכה. לבסוף החליט המלך להעניק את בית אוסבורן במתנה למדינה, להוציא את הבתים הפרטיים שבאחוזה, שנשארו רכוש פרטים של משפחת המלוכה.
לאחר מותה של ויקטוריה החלה ביאטריס במלאכה הקשה של עריכת יומניה של המלכה, אותם שמרה מאז שנת 1831, והכנתם לפרסום. ויקטוריה הורישה את העבודה הזו במיוחד לביאטריס, שהייתה אחראית על הוצאת כל הקטעים שהיו פרטיים מדי לפרסום פומבי או שפגעו באנשים חיים. ביאטריס הייתה צריכה למחוק כל כך הרבה רישומים עד שהיומנים שפורסמו לבסוף בשנת 1931 היוו רק כשליש מאורכם המקורי.
שנותיה האחרונות

הנסיכה ביאטריס המשיכה להשתתף באירועים ציבוריים אחרי מותה של ויקטוריה, שהיו קשורים בדרך כלל למלכה המנוחה, שכן הציבור הבריטי תמיד קישר את ביאטריס עם אימה.
בתה היחידה של ביאטריס, הנסיכה ויקטוריה יוג'ני, נודעה ברחבי אירופה בשל יופייה הרב, ועל אף שהייתה רק בתו של נסיך גרמני זוטר נחשבה לכלה מבוקשת בין בתי האצולה האירופאים. לבסוף בחרה הנסיכה להנשא לאלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד, דבר שעורר סערה בבריטניה שכן היא נאלצה להמיר את דתה לקתוליות. דודה של ויקטוריה יוג'ני, המלך אדוארד השביעי, התנגד נחרצות לנישואים אלו, אך למרות זאת הזוג נישא ב-31 במאי 1906, בצל ניסיון התנקשות בחייהם על ידי אנרכיסט קטלאני. הנישואים של בני הזוג, שהיו מאוהבים בהתחלה, הדרדרו במהרה לאחר שהתגלה כי בנם, יורש העצר אלפונסו, סבל ממחלת ההמופיליה כמו רבים מצאצאיה של המלכה ויקטוריה. המלך אלפונסו האשים את רעייתו בכך שהכניסה את המחלה המלכותית לבית המלוכה הספרדי והתרחק ממנה בשל כך.
לאחר נישואי בתה עברה ביאטריס להתגורר במעונה שבבית אוסבורן, אולם בשנת 1912, למרות התנגדותו של אחיינה, המלך ג'ורג' החמישי, מכרה את הבית ועברה להתגורר בטירת קאריסברוק, מעונו של מושל האי וייט (ביאטריס שימשה כמושלת האי לאחר מותו של בעלה ועד מותה). נוכחותה בחצר המלוכה התמעטה ככל שהזדקנה ובשנת 1914, לאחר מותו של בנה האהוב מוריס, היא פרשה מהחיים הציבוריים.
בשנת 1917, במהלך מלחמת העולם הראשונה ובשל רגשות אנטי-גרמניים עזים ששטפו את בריטניה, החליט המלך ג'ורג' החמישי לשנות את שמה של משפחת המלוכה מסקסה-קובורג-גותה לוינדזור. ביאטריס ומשפחתה נאלצו לוותר על כל תאריהם הגרמנים ולשנות את שם משפחתם למאונטבאטן, גרסה אנגלית לשם בטנברג. לאחר שוויתרה על תארה כנסיכת בטנברג נקראה ביאטריס בבריטניה פשוט "הנסיכה ביאטריס", אולם בניה קיבלו מהמלך תוארי אצולה בריטים.
מותה

ביאטריס בילתה את שנותיה האחרונות בראנטרידג' פארק שבמערב ססקס, אחוזה שהשתייכה לאחייניתה, אליס, נסיכת אולבני, ולבעלה אלכסנדר, אחיה של המלכה מרי. בשנת 1941 היא פרסמה את ספרה האחרון, "בימי נפוליאון", שהיה תרגום יומנה האישי של סבתה של המלכה ויקטוריה, אוגוסטה, נסיכת רויס-אברסדורף. הנסיכה ביאטריס, שנותרה בחיים אחרונה מכל שמונת אחיה ואחיותיה, מתה בשנתה ב-26 באוקטובר 1944 בגיל 87. ארונה נקבר בטירת וינדזור אך הוצא משם ב-28 באוגוסט 1945 ונקבר שוב כבקשתה לצד בעלה האהוב, הנרי באי וייט.
הנסיכה ביאטריס מיורק, בתם של הנסיך אנדרו ושרה פרגסון ונכדתה של המלכה אליזבת השנייה, קרויה על שם ביאטריס.
קליפורניום (III)

| --- | --- |

 כתיב כימי:  CfBr₃ 
 מספר CAS:  28064-96-2
 מצב צבירה:  מוצק
 
קליפורניום (III) ברומיד הוא תרכובת אי-אורגנית, שנוסחתה הכימית  {\ce {CfBr3}} . כמו בקליפורניום (III) אוקסיד ( {\ce {Cf2O3}}) ובהלידים אחרים של קליפורניום, כולל קליפורניום(III) פלואוריד ( {\ce {CfF3}}), קליפורניום (III) כלוריד ( {\ce {CfCl3}}) וקליפורניום(III) יודיד ( {\ce {CfI3}}), לאטום הקליפורניום מצב חמצון של +3.
תכונות

קליפורניום (III) ברומיד מתגבש הן במבנים הדומים ל  {\ce {AlCl3}} והן במבנים הדומים ל  {\ce {FeCl3}} . במבנה של  {\ce {AlCl3}}, יון הקליפורניום הוא בעל מספר קואורדינציה 6 ושלושת אורכי הקשר העצמאיים של Cf-Br הם 279.5±0.9 פיקומטר, 282.7±1.1 פיקומטר ו-282.8±0.8 פיקומטר.
ברומיד קליפורניום (III) מתפרק חלקית לקליפורניום (II) ברומיד בטמפרטורה גבוהה.
בהתפרקות הרדיואקטיבית של ברקליום -249 לקליפורניום-249, נשמרים מספר החמצון ומבנה הגביש של התרכובות. ברקליום ברומיד (III) בעל מספר קואורדינציה 6 (מבנה מונוקליני מסוג  {\ce {AlCl3}}) מתפרק כדי לייצר קליפורניום (III) ברומיד בעל מספר קואורדינציה 6, בעוד שברקליום (III) ברומיד בעל מספר קואורדינציה 8 (סוג  {\ce {PuBr3}}, מבנה אורתורומבי) מייצר קליפורניום (III) ברומיד בעל מספר קואורדינציה 8.
ראו גם

קליפורניום
הערות שוליים

↑  Burns, John H.; Peterson, J.R.; Stevenson, J.N. (במרץ 1975). "Crystallographic studies of some transuranic trihalides: 239PuCl3, 244CmBr3, 249BkBr3 and 249CfBr3". Journal of Inorganic and Nuclear Chemistry. 37 (3): 743–749. doi:10.1016/0022-1902(75)80532-X. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Young, J. P.; Vander Sluis, Kenneth L.; Werner, G. K.; Peterson, J. R.; Noé, M. (בדצמבר 1975). "High temperature spectroscopic and X-ray diffraction studies of californium tribromide: Proof of thermal reduction to californium(II)". Journal of Inorganic and Nuclear Chemistry. 37 (12): 2497–2501. doi:10.1016/0022-1902(75)80878-5. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Young, J. P.; Haire, R. G.; Peterson, J. R.; Ensor, D. D.; Fellows, R. L. (1980-08-01). "Chemical consequences of radioactive decay. 1. Study of californium-249 ingrowth into crystalline berkelium-249 tribromide: a new crystalline phase of californium tribromide". Inorganic Chemistry. 19 (8): 2209–2212. doi:10.1021/ic50210a003.
קלגנפורט

| --- | --- |
סמל קלגנפורטסמל קלגנפורט

מראה העיר
 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 מדינה:  קרינתיה קרינתיה
 מחוז:  קלגנפורט
 ראש העיר:  כריסטיאן שיידר
 תאריך ייסוד:  המאה ה-12
 שטח:  120.11 קמ"ר
 גובה:  451 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  101,403 (1 בינואר 2020)
 קואורדינטות:  46°37′00″N 14°18′00″E﻿ / ﻿46.616666666667°N 14.3°E﻿ / 46.616666666667; 14.3 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.klagenfurt.at
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוסטריה מוגדלת) וינה זלצבורג גראץ אינסברוק לינץ שווייץ לכ. גרמניה צ'כיה סלוב. איטליה סלובניה הונגריהקלגנפורט(למפת אוסטריה רגילה) וינה זלצבורג גראץ אינסברוק לינץ שווייץ ל גרמניה צ'כיה ס. איטליה סלובניה הונ.קלגנפורט(למפת קרינתיה רגילה) פילאך וולפסברג שפיטל אן דר דראו פלדקירכן אין קרנטן זלצבורג שטיריה סלובניה איטליה טירולקלגנפורט(למפת קרינתיה מוגדלת) פילאך וולפסברג שפיטל אן דר דראו פלדקירכן אין קרנטן זלצבורג שטיריה סלובניה איטליה טירולקלגנפורט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
קלגנפורט (בגרמנית: Klagenfurt am Wörthersee, בסלובנית: Celovec, באיטלקית: Clanforte) היא עיר הבירה של המדינה הפדרלית האוסטרית קרינתיה. העיר ממוקמת בדרום-מזרח קרינתיה, על גדות נהר גלאן. העיר הוקמה במאה ה-12 ואוכלוסייתה מונה 97,827 תושבים (נכון ל-2015). כ-10% (כ-1,700) מבני מגזר הסלובנים-קרינטיים גר בעיר.
העיר היא מקום תיירות פופולרי, יש בה הרים מצפון לדרום, פארקים רבים ו-23 טירות. בקיץ מתקיים בעיר הפסטיבל "Altstadtzauber" (קסם העיר העתיקה), הטריאתלון איש הברזל, סבב מאליפות העולם בכדורעף חופים ומצעד "פרס אינגבורג בכמן", אחת ההוקרות הגדולות לספרות הגרמנית. מראה מיוחד נוסף בעיר הוא "הכיכר הישנה" (Alter Platz). מקומות מיוחדים נוספים הם אגם ורטרזה, המעיין האלפיני החם ביותר, ומזרקת לינדוורם.
בעיר נמצאת אוניברסיטת קלגנפורט, נמל תעופה וגימנסיה סלובנית וכן פארק המיניאטורות מינימונדוס.
במרחק מה מהעיר ממוקמת טירת הוכאוסטרוויץ, טירה מבוצרת בראש גבעה שאליה אפשר להגיע רק דרך שביל מעוקל העובר שערים אחדים.
כלכלה

קלגנפורט היא המרכז הכלכלי של קרינתיה, עם 20% מהחברות התעשייתיות. בחודש מאי 2001 היו 63,618 עובדים מ-6,184 חברות. 33 מהחברות הללו העסיקו יותר מ-200 עובדים. המגזרים הכלכליים השכיחים הם תעשייה קלה, אלקטרוניקה ותיירות.