stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בנג'מין בריסטו
מזכיר האוצר > טבעת הוויסקי > משפט בבקוק

חקירתו של בריסטו המשיכה אל הבית הלבן, שכן העדויות רמזו שמזכירו הפרטי של הנשיא גרנט, אורוויל בבקוק, היה מודיע חשאי בתשלום של טבעת הוויסקי. בריסטו מצא שני מכתבים מוצפנים מפלילים שהיו חתומים בשם Sylph, שהוא האמין שהם היו בכתב ידו של בבקוק. במכתב הראשון, מתאריך 10 בדצמבר 1874, נכתב, "הצלחתי, הם לא ימשיכו, אכתוב לך". במכתב השני, מה-3 בפברואר 1875, נכתב, "יש לנו מידע רשמי שהאויב התעורר, תזיז דברים". באוקטובר 1875 הביא בריסטו את המכתבים לישיבת הקבינט. בבקוק הוכנס לישיבה ועומת מול העדויות הן עם בריסטו והן עם התובע הכללי אדוארדס פיירפונט. בבקוק טען שהמסרים הללו היו קשורים לבניית גשר אידז בסנט לואיס ולעניינים פוליטיים במיזורי. גרנט קיבל את הסברו של בבקוק על המכתבים. בכל אופן, בדצמבר אותה שנה הוכח הקשר של בבקוק לטבעת הוויסקי ומשפטו נקבע לפברואר 1876 בסנט לואיס. במהלך המשפט, הנשיא גרנט, שהאמין בחפותו של בבקוק, נקט בבית הלבן בעמדה להגנתו, והיא הוקראה למושבעים בסנט לואיס. בסופו של דבר זוכה בבקוק על ידי חבר המושבעים ושב לוושינגטון.
מזכיר האוצר > התפטרותו

לאחר משפטי טבעת הוויסקי, כולל משפטו של בבקוק, ועם התקרבות מערכת בחירות לנשיאות של 1876, מעמדו של בריסטו בקבינט של גרנט היה בלתי נסבל. גרנט כעס על העמדתו של בבקוק על ידי בריסטו, והוא היה סבור גם כן שבבקוק היה חף מפשע. בנוסף, נפוצו שמועות שבריסטו הגיש את כתבי האישום בפרשה כדי לזכות במועמדות המפלגה הרפובליקנית לנשיאות, וכך חש גרנט שהוא נבגד על ידו. בעיקר בשל החיכוך בינו לבין הנשיא, התפטר בריסטו מתפקידו ביוני 1876. כמזכיר האוצר הוא דחף להחזרתם של המטבעות הקשים ולהוצאת מהמחזור, לפחות באופן חלקי של שטרות הכסף. הוא גם היה זה שקידם את הרפורמה בשירות הציבורי. עם התפטרותו, שלא כמו שאר חברי הקבינט של גרנט, כמו התובעים הכללים אבנעזר רוקווד הואר ואיימוס טפן אקרמן והמנהל הכללי של הדואר מרשל ג'וול, נמנע בריסטו ממצב מביש יותר של פיטורים ישירים על ידי גרנט.
המירוץ לנשיאות ב-1876

בריסטו היה מועמד בולט למינוי המפלגה הרפובליקנית לנשיאות בבחירות לנשיאות של 1876. בוועידת המפלגה הוא הובס לאחר שכמועמד נבחר רתרפורד הייז. במהלך ועידת המפלגה, האמינו חברים נאמנים של המפלגה, ידידיו של הנשיא גרנט, שבריסטו גילה חוסר נאמנות לנשיא במהלך משפטי טבעת הוויסקי בניסיון להשיג את מועמדות המפלגה לנשיאות לעצמו. בכל אופן, בריסטו הוכיח את עצמו כמדינאי נאמן ושאף להרחיק את הנשיא ואת האומה מהשערוריה. כאשר העיד בריסטו בפני הוועדה של הקונגרס לחקר פרשת טבעת הוויסקי, הוא לא מסר שום מידע ישיר שנגע לקשר כלשהו בין האשמים לבין הנשיא גרנט, בטענה לחיסיון.
ועידת המפלגה התכנסה באולם התערוכות בסינסינטי. בסבב ההצבעה הראשון הגיע בריסטו למקום השלישי עם 113 קולות מול 285 הקולות של ג'יימס בליין ו-124 הקולות של אוליבר מורטון. בסבב ההצבעה הרביעי הגיע בריסטו למקום השני עם 126 קולות, התוצאה הגבוהה ביותר שלו, מול 292 קולות של בליין. בסבב ההצבעה השביעי והאחרון קיבל בריסטו 21 קולות בלבד ורתרפורד הייז זכה במועמדות המפלגה לנשיאות עם 384 קולות. בליין סיים שני עם 351 קולות.
עורך דין בניו יורק

בריסטו היה מתוסכל מאוד מהפסדו בוועידת המפלגה ועל השמועות על חוסר נאמנותו לנשיא גרנט. הוא פרש מן החיים הפוליטיים ויותר לא כיהן בשום משרה ציבורית. לאחר 1878 הוא החל לעסוק בעריכת דין בניו יורק וב-16 באוקטובר אותה שנה הוא פתח משרד עורכי דין בשם "בריסטו, פיט, ברנט ואופדיק". הוא היה מנהיג מוביל של לשכת עורכי הדין במזרח ארצות הברית ונבחר כנשיא השני של לשכת עורכי הדין האמריקאית ב-1879. הוא נותר תומך נלהב של רפורמות בשירות הציבורי ובשל כך נבחר כנשיא של "אגודת הרפורמות בשירות הציבורי". לעיתים קרובות הוא הופיע בפני בית המשפט העליון של ארצות הברית.
מותו ומורשתו

בנג'מין בריסטו נפטר בביתו בניו יורק ב-22 ביוני 1896 לאחר שבחודשי חייו האחרונים סבל מדלקת התוספתן. הוא נטמן בבית הקברות וודלאון שבברונקס, ניו יורק.
ההיסטוריונים מעריכים את פועלו של בריסטו בעיקר בשל חיסולה של רשת "טבעת הוויסקי" והעמדתם לדין של חבריה במהלך נשיאותו של גרנט. אף על פי שבמקצועו הוא היה עורך דין ולא רכש שום השכלה בתחום הפיננסי, עלה בידו לטהר את מחלקת האוצר משחיתות. בריסטו הדגים את יכולותיו במכה שהנחית על טבעת הוויסקי שזכתה לגיבוי של חוגים פוליטיים רבי עוצמה. קנאותו של בריסטו לביצוע רפורמות בעת כהונתו כמזכיר האוצר, הונעה בין השאר על ידי אמונתו הכנה בניקיונה משחיתות של המפלגה הרפובליקנית, וכן על ידי שאיפתו להתמודד לנשיאות ב-1876. כתבי האישום שהוגשו על ידיו פגעו בנאמני המפלגה הרפובליקנית שתמכו בפטרונות, ואילצו אותו לפרוש מתפקידו. כמי שכיהן כפרקליט המדינה הראשון של ארצות הברית, סייע בריסטו בהעמדתם לדין של חברי הקו קלוקס קלאן שאפשרה לאפרו-אמריקאים בדרום ארצות הברית להצביע באופן חופשי ללא חשש מאלימות. הוא נולד כאיש הדרום בקנטקי, אך חי את שנותיו האחרונות בניו יורק.
ההיסטוריון ג'ין ארדוארד סמית' אמר שמינויו של בריסטו כמזכיר האוצר היה "אחד הטובים ביותר של גרנט". סמית' טען שברסיטו "הביא אווירת חדשנות קנאית לממשל של גרנט, שחוזקה במנה כבדה של שאפתנות שלא הייתה חריגה אף על פי שהוא היה אז בראשית שנות הארבעים לחייו".
ההיסטוריון רונלד וייט טען שבריסטו, כמזכיר האוצר, "הביא הגינות למשרתו".
ההיסטוריון ויליאם מקפילי אמר שהמינוי של בריסטו על ידי גרנט לניהול מחלקת האוצר היה "באי רצון", וש"המחלקה עברה אל ידיו הנקיות ללא דופי של בנג'מין בריסטו, איש של מטבע קשה".
הערות שוליים

1 2  Boone, George Street. National Register of Historic Places Inventory/Nomination: Edwards Hall. National Park Service, 1973-07-10, 3.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Nevins, Allan (1929). Dictionary of American Biography Bristow, Benjamin Helm. New York: Charles Scribner's Sons. pp. 55–56.
1 2 3  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Bristow, Benjamin Helm". Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press.
↑  "Benjamin Helm Bristow". New York Times. New York. June 23, 1896.
1 2 3 4  Department of Justice, Benjamin Bristow
↑  Chadwick, French Esnor. Causes of the civil war, 1859–1861 (1906) p. 8
1 2 3 4  Rossiter Johnson, ed. (1906). Biographical Dictionary of America Bristow, Benjamin Helm. Boston: American Biographical Society.
↑  Ted Rockwell Tosh, The Life and Times of Benjamin Helm Bristow, Page Publishing Inc, 2015.
1 2 3 4  Smith, Jean Edward (2001). Grant. New York, New York: Simon & Schuster, p. 584.
↑  McFeely, William S. (1981). Grant: A Biography. Norton, pp. 430-432.
1 2 3  McFeely, William S. (1981). Grant: A Biography. Norton, p. 406.
↑  Smith, Jean Edward (2001). Grant. New York: Simon & Schuster, p. 590.
↑  Smith, Jean Edward (2001). Grant. New York: Simon & Schuster, pp. 590-593.
↑  White, Ronald C. (2016). American Ulysses: A Life of Ulysses S. Grant. Random House Publishing Group, pp. 563-564.
↑  Smith, Jean Edward (2001). Grant. New York: Simon & Schuster, p. 583.
↑  White, Ronald C. (2016). American Ulysses: A Life of Ulysses S. Grant. Random House Publishing Group, p. 557.
↑  McFeely, William S. (1981). Grant: A Biography. Norton, pp. 397-398
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007386313905171  LCCN: n85158278  NARA: 10569902  SNAC: w602911s  VIAF: 58052791   WorldCat (עם VIAF): 58052791 
אדוארדס הול, בית הולדתו של בנג'מין בריסטו שבאלקטון, קנטקי
קרב שילה
ב-1871 ניהל בריסטו כפרקליט המדינה של ארצות הברית את התביעה נגד אלפי אנשי קו קלוקס קלאן
תחריט של בריסטו כמזכיר האוצר של ארצות הברית
קריקטורה על "טבעת הוויסקי"
בנג'מין בריסטו בשנותיו האחרונות
ד'תל"ז

ד'תל"ז (4437)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-15 בספטמבר 676 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 2 בספטמבר 677. שנה מסוג בחג, איננה מעוברת, ואורכה 353 ימים. זו שנה שישית לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בחג, ובה 353 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
י"ג באדר חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר.
היסטוריה של עם ישראל
ד'תכ"ח

ד'תכ"ח (4428)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-25 בספטמבר 667 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 11 בספטמבר 668. שנה מסוג זחא, איננה מעוברת, ואורכה 353 ימים. זו שנה רביעית לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זחא, ובה 353 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
ט"ו באדר חל בשבת, ולכן שושן פורים נחוג שלושה ימים - בערים שהיו מוקפות חומה - מיום שישי י"ד באדר ועד יום ראשון ט"ז באדר - זהו פורים משולש.
י"ד בניסן, ערב פסח, חל בשבת, ולכן חלים דיני ערב פסח שחל בשבת.
היסטוריה של עם ישראל
ד'תפ"ד

ד'תפ"ד (4484)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-6 בספטמבר 723 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 22 בספטמבר 724. שנה מסוג בחה, היא מעוברת, ואורכה 383 ימים. זו שנה רביעית לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בחה, ובה 383 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
היסטוריה של עם ישראל
גרלד

האי גרלד (רוסית Геральд; מאנגלית Herald) הוא אי קטן בים צ'וקצ'י, כ-60 ק"מ מזרחית לאי וראנגל. שטחו של האי הוא 11.3 קמ"ר, והוא חלק מהמחוז האוטונומי צ'וקוטקה שבצפון-מזרח רוסיה. האי אינו מיושב ומאז שנת 2004 הוא מוכרז כאתר מורשת עולמית כחלק מההכרזה על האי וראנגל.
האי עשוי מגרניט וצוקיו מתרוממים בתלילות ממימי הים, דבר המקשה על הגישה אליו. רק בפינתו הצפון-מערבית של גרלד משתרעת רצועת חוף קצרה שנוצרה לאחר שהצוקים במקום התבלו. גובהו המקסימלי של האי הוא 372 מטר ואין בו קרחונים.
האקלים באי קיצוני וקר. הוא נתון לרוחות עזות העשויות להגיע בחורף למהירות של 40 מטר/שנייה. הלחות הממוצעת השנתית גבוהה ומגיעה ל-88% בממוצע, דבר הגורם לערפל השורר באי לעיתים תכופות. כמות המשקעים נמוכה ומגיעה לכ-120 מ"מ בשנה.
האי התגלה בשנת 1849 כאשר הבריטי הנרי קלט נחת בחופיו והעניק לו את שמה של ספינתו ("HMS Herald").
ד'תל"ה

ד'תל"ה (4435)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-7 בספטמבר 674 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 26 בספטמבר 675. שנה מסוג השג, היא מעוברת, ואורכה 385 ימים. זו שנה רביעית לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג השג, ובה 385 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ג באדר ב' חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר ב'.
היסטוריה של עם ישראל
גריררפטון

| גריררפטון |
| --- | --- |
 
תקופה
קרבון מיסיסיפי 345.3–328.3 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
סדרה:: איכתיוסטגאים
משפחה:: Colosteidae
סוג:: גריררפטון
מין:: Greererpeton burkemorani
שם מדעי
 Greererpeton

גריררפטון (שם מדעי: Greererpeton; מילולית: "הזחלן של גריר (אנ')") הוא סוג של יצור קדום מסדרת האיכתיוסטגאים שחי בקרבון המיסיסיפי באמריקה הצפונית לפני 345 עד 328 מיליון שנה מזמננו. הוא תואר למדע ב-1969 בידי החוקר אלפרד רומר (אנ') ונכלל בו מין אחד - Greererpeton burkemorani.
מאפיינים

יצור זה היה דומה לסלמנדרת ענק במראהו אך בעל גולגולת שטוחה באורך 18 ס"מ וכנראה שהיה מותאם יותר לחיים מימיים. הוא הגיע לאורך 1.5 מטר ובעל ראש גדול, זנב שהכיל שליש מאורכו בעל 12 חוליות והיה בעל גפיים קצרות עם מעט אצבעות. עם זאת הוא היה מפותח יותר מדו-חיים דמויי דגים כמו הקרסיגירינוס.
ככל הנראה יצור זה התקיים בביצות ובנהרות קדומים והתקדם באיטיות, ארב לטרף חולף בקרקעית המים. הוא היה יצור מיימי, דבר שמוכח מחללים בצידי הגוף בהם היו חיישני מערכת קו הצד שמתאימה לחיות מימיות. ייתכן אפילו שהיה בעל זימים פנימיים לצד הגולגולת. הוא גם הזיז את זנבו מצד לצד בדומה לדג יותר מאשר סלמנדרה מודרנית.
גוטפריד פון איינם

| --- | --- |

 לידה:  24 בינואר 1918 ברן, שווייץ 
 פטירה:  12 ביולי 1996 (בגיל 78) מייסאו, אוסטריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות של היצינג 
 מוקד פעילות:  ברלין, זלצבורג, ביירוית, דרזדן, וינה 
 סוגה:  אופרה, מוזיקה קלאסית, בלט 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 בן או בת זוג:  Lotte Ingrisch 
 פרסים והוקרה:  פרס וינה למוזיקה (1958)  העיטור האוסטרי למדע ואמנות (1974)  אזרחות כבוד של וינה (1988)  חסיד אומות העולם (12 באוגוסט 2002) 
 פרופיל ב-IMDb
 
גוטפריד פון איינם (בגרמנית: Gottfried von Einem;‏ 24 בינואר 1918 – 12 ביולי 1996) היה מלחין אוסטרי. הוא נודע בעיקר באופרות שלו, שניכרת בהן השפעת המוזיקה של סטרווינסקי ופרוקופייב, כמו גם השפעת ג'אז.
ביוגרפיה

פון איינם נולד בברן שבשווייץ, למשפחת דיפלומט אוסטרי. אחרי סיום לימודיו נסע לברלין, שם למד אצל בוריס בלכר והיה למנצח חזרות בפילהרמונית של ברלין. פון איינם פגש באמצעות בלכר את אשתו הראשונה, ליאנה פון ביסמרק, וב-1946 נשא אותה לאישה. בשנת 1953 עברו עם בנם קספר לווינה.
ליאנה פון ביסמרק מתה ב-1952. ב-1966 נשא פון איינם לאישה את הליבריתנית שלו, המחזאית והסופרת האוסטרית הנודעת לוטה אינגריש. מלבד בווינה, עשה הזוג חלק גדול מזמנו בוואלדפירטל באוסטריה התחתית, אזור כפרי בראשיתי, שהיה מקור השראה הן למוזיקה של פון איינם והן לכתיבתה של אינגריש.
פון איינם הלך לעולמו באוברדרנבאך, מייסאו ב-1996.
בשנת 2002 קיבל פון איינם לאחר מותו תואר חסיד אומות העולם מיד ושם  על עזרתו בהצלת חייו של המלחין קונרד לאטה.
אופרות נבחרות

Dantons Tod
Der Prozeß (opera)|Der Prozess
Der Zerrissene
Kabale und Liebe (opera)|Kabale und Liebe
Der Besuch der alten Dame
Jesu Hochzeit
Der Tulifant
Luzifers Lächeln
הערות שוליים

↑  ביוגרפיה
1 2  פיטר שניידר, Saving Konrad Latte באתר הניו יורק טיימס
↑  Yad Vashem, Gottfried von Einem - Righteous Among the Nations, Yad Vashem, ‏2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260609405171  PLWABN: 9810647060705606  BNE: XX1639777  BnF: cb14789337x (data)  CiNii: DA07407367  GND: 118529552  ISNI: 0000 0001 1477 2472  LCCN: n80158641  MusicBrainz: 3b90a8fa-26e9-4691-8ba8-d8c99b5aeb53  NKC: ola2002161254  NLA: 35460583  NTA: 071573461  SELIBR: 184704  SNAC: w67m09cv  SUDOC: 030697026  Trove: 960810  VIAF: 89754173   WorldCat (עם VIAF): 89754173 
"מות דנטון" באופרה הממלכתית של המבורג
ד'תצ"א

ד'תצ"א (4491)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-18 בספטמבר 730 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 5 בספטמבר 731. שנה מסוג בחג, איננה מעוברת, ואורכה 353 ימים. זו שנה רביעית לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בחג, ובה 353 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
י"ג באדר חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר.
היסטוריה של עם ישראל
ד'תפ"ה

ד'תפ"ה (4485)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-23 בספטמבר 724 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 12 בספטמבר 725. שנה מסוג זשג, איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים. זו שנה חמישית לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זשג, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
י"ג באדר חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר.
היסטוריה של עם ישראל
ד'תפ"ט

ד'תפ"ט (4489)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-9 בספטמבר 728 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 28 באוגוסט 729. שנה מסוג הכז, איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים. זו שנה שנייה לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג הכז, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
ג'ינג'ה

| --- | --- |

 מדינה:  אוגנדה אוגנדה
 מחוז:  מחוז ג'ינג'ה
 ראש העיר:  מוחמד קזאלה בסווייל
 תאריך ייסוד:  1907
 גובה:  1,143 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  72,931 (2014)
 קואורדינטות:  0°26′07″N 33°12′20″E﻿ / ﻿0.4353036°N 33.2055568°E﻿ / 0.4353036; 33.2055568 
 אזור זמן:  UTC +3
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוגנדה מוגדלת) קמפלה גולו לירה מבאלה אנטבה קבאלה מורוטו ארוא מבארארה פורט פורטל דרום סודאן קניה רפ. דמ. קונגו  רואנדה טנזניה אגם ויקטוריה  אגם אלברט ג'ינג'ה(למפת אוגנדה רגילה) קמפלה גולו לירה מבאלה אנטבה קבאלה מורוטו ארוא מבארארה פורט פורטל דרום סודאן קניה רפ. דמ. קונגו  רואנדה טנזניה אגם ויקטוריה  אגם אלברט ג'ינג'ה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ג'ינג'ה (באנגלית: Jinja) היא העיר השנייה בגודלה באוגנדה.[דרוש מקור][דרושה הבהרה] היא נמצאת בדרום־מזרח המדינה, 87 קילומטרים צפונית־מזרחית לבירה, קמפלה. העיר ממוקמת על גדת אגם ויקטוריה, ליד מקורות הנילוס הלבן. ג'ינג'ה היא בירת המחוז הנקרא על שמה והיא בירת הממלכה השבטית של בוסוגה.
מקור השם

מקור שמה של העיר מגיע משפתם של שבט הבאסוגה ושבט הבגנדה אשר מתגוררים משני צידי הנילוס הלבן באזור. ברוב חלקי אפריקה נהרות כמו הנילוס מונעים הגירה רבה של שבטים, דבר המסביר את הגבולות האתניים לאורכו של הנילוס היוצא מאגם ויקטוריה וזורם צפונה. יחד עם זאת, באזור זה של הנהר ניתן היה לחצותו בביטחה באמצעות סירות בזכות סלעים שסימנו את גדות הנהר באזור מפלי ריפון. לפיכך שני השבטים הגרים משני צדי הנהר קראו לכפריהם 'מקום האבנים השטוחות'. המילה 'אבנים' בלוגנדה היא אג'ינג'ה (Ejjinja) בעוד שבלוסוגה המילה היא אדינדה (Edinda). הבריטים השתמשו בהקשרים אלו כדי לקרוא לעיר ג'ינג'ה.
היסטוריה

לפני 1906 הייתה ג'ינג'ה רק כפר דייגים קטן המורכב משני השבטים. נוחיותו של המעבר באזור זה של הנהר הפכה את הכפר לנקודת דרך חשובה בנתיבי הסחר ממרכז היבשת מערבה וצפונה.
העיר נוסדה רשמית ב-1907 על ידי הבריטים, כמרכז אדמיניסטרטיבי למפקדת השלטון המקומי באזור בוסוגה. במקביל עלתה חשיבותו של אגם ויקטוריה כתוצאה מבניית רכבת אוגנדה אשר חיברה בין קיסומו, עיירה קנייתית על גדות האגם, לבין מומבסה, על חוף האוקיינוס ההודי, מרחק 1400 ק"מ.
מטעי הסוכר ושדות כותנה מסביב לעיר, לצד הגישה לרכבת, איפשרו לה לגדול בקצב מהיר. ב- 1906 הוקמה בה תשתית הרחובות ומשנת 1910 ואילך הובאו לעיר סוחרים הודים. ההודים היו קתולים דוברי אנגלית שמוצאם מהמושבה הפורטוגלית של גואה, בחופה המערבי של הודו.
ב- 1928 הקימה חברת הטבק האנגלו-אמריקאית באוגנדה מפעל לעיבוד טבק בג'ינג'ה.
העיר נשארה בירת מחוז בוסוגה וב-1956 קיבלה מעמד של רשות מקומית. באותה עת הייתה ג'ינג'ה הלב התעשייתי של אוגנדה בעיקר בזכות תחנת הכוח נאלובאלה ההידראולית שבסכר מפלי אואן שבנייתה נסתיימה ב-1954.
הסכר הבטיח מים זורמים ונקיים לעיר ואספקת חשמל גבוהה לאורך שנות ה-60.
מכוניות ומוניות החלו להופיע בעיר באותן שנים.
בתקופה זאת הייתה העיר מחולקת לשכונות בהתאם לגזעים ולשבטים השונים. לבנים, שחורים ואסייתים גרו באזורים שונים של העיר ולמדו בבתי ספר נפרדים.
ב-1971 גירש אידי אמין את התושבים ההודיים מאוגנדה. תחת שלטונו, נאמר, נזרקו גופות רבות לאגם ויקטוריה והביאו לתקלות רבות בסכר מפלי אואן. 
ב-1972 החליט אמין לתת לעיר ג'ינג'ה מתנה - מסגד בכל רחוב בעיר.
עזיבתם של ההודים הביאה לקריסה של המערכת הכלכלית והתעשייתית בעיר.
רק לאחר עלייתו לשלטון של יוורי מוסווני, הנשיא הנוכחי של אוגנדה, החלו לחזור ההודים למדינה ולעיר.
כלכלה

ג'ינג'ה נהנית מאדמות פוריות, מקורות מים רבים ותקופות גשומות וסדירות, שמאפשרות פריחה של חקלאות מקומית. תעשיות נוספות בעיר וסביבותיה הן ייצור מתכות, עיבוד עור, ייצור נייר, סוכר ופירות אורגניים וקפה לייצוא. מפעל הטבק בג'ינג'ה נסגר ב- 2005 בעקבות מיסים גבוהים, והמעסיק הגדול ביותר בעיר כיום הוא מפעל 'קקירה תעשיות סוכר' שמפעיל את מכונותיו באמצעות אלכוהול סוכר על מנת לחסוך את ההתמודדות עם אספקת החשמל הירודה של אוגנדה כיום.
המפקדה של 'מבשלות הנילוס' נמצאת גם היא בג'ינג'ה. המבשלות משתמשות במי הנילוס מזה חמישים שנה כדי לייצר את הבירות האוגנדיות בל ונייל.
ההתאוששות הכלכלית של ג'ינג'ה חלשה ביחס לאזור אחרים. ההתפתחות הכלכלית העיקרית בשנות ה-90 הייתה דווקא בבירה, קמפלה. חלק גדול מהאליטה של הבוסוגה עברו גם הם לקמפלה. סיבה נוספת לדישדושה הכלכלי של העיר הוא בניית הכביש הישיר בין קמפלה למומבסה אשר מאפשר הגעה לאוקיינוס ההודי מבלי לעבור דרך ג'ינג'ה.
אוכלוסייה

בג'ינג'ה חיים כיום כ-106,000 איש. מדי יום מגיעים לעיר כ-80,000 נוספים. רוב האוכלוסייה היא משבטי הבנטו ולוסוגה היא השפה המקומית המדוברת ביותר. ההכנסה השנתית הממוצעת מוערכת בכ-100 דולרים אמריקאים.
ערים תאומות

בריטניה פינצ'לי, לונדון, בריטניה (מ־1963)
הערות שוליים

↑  מפקד האוכלוסין והדיור 2014, לשכת הסטטיסטיקה של אוגנדה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560024705171  GND: 4028617-4  LCCN: n85319941  VIAF: 144322010   WorldCat (עם VIAF): 144322010
דגל אירלנד

| --- | --- |

 כינוי:  הטריקולור האירי
 סוג הדגל:   דגל לאומי ודגל ימי לאומי
 יחס אורך/גובה:  1:2
 הונף לראשונה:  1848
 קבלת מעמד רשמי:  1937
 מוטיבים עיצוביים:  טריקולור, ירוק, לבן, כתום
 שם המעצב:  תומאס פרנסס מאהר
דגל אירלנד (באירית: An Bhractach Náisiúnta; באנגלית: Flag of Ireland) הוא דגלה של הרפובליקה של אירלנד. זהו טריקולור אנכי בצבעי ירוק, לבן וכתום ביחס אורך/גובה של 1:2. אף על פי שאין לדגל סמליות רשמית, על פי המסורת הצבע הירוק מסמל את המסורת הלאומית האירית, הכתום את תומכיו של ויליאם, נסיך אורנז' והלבן את השלום ואת הדו-קיום ביניהם.
הדגל, שהובא לאירלנד ב-1848 בעת מרד אירלנד הצעירה, הפך לסמל לאומי עת הונף בשנת 1916 על גגו של בית הדואר המרכזי של דבלין בעת מרידת חג הפסחא ואומץ כדגלה הלאומי של המדינה האירית החופשית בשנת 1922. הדגל קיבל מעמד חוקתי בשנת 1937, כששינתה המדינה את שמה ל-Éire.
עיצובו של הדגל

על פי החוקה האירית מה-1 ביולי 1937:
הדגל הלאומי הוא טריקולור בצבעי ירוק, לבן וכתום
מאחר שאין דרישות חוקיות נוספות בחוקה, הנחיות בגין עיצובו של הדגל פורסמו על ידי משרד הטישך (ראש ממשלת אירלנד). צורתו של הדגל מלבנית ואורכו כפול מגובהו (יחס אורך גובה של 1:2), רוחב הפסים זהה והפסים מוצגים בצורה רוחבית כאשר הצבע הירוק צמוד לתורן, הכתום בצד ההינף והלבן במרכז הדגל. על פי פרסום משרד הטישך קוד הפנטון של הצבעים הוא כדלהלן: כתום - 151C, ירוק - 347C, לבן -
| סכמה | כתום | לבן | ירוק |
| --- | --- | --- | --- |
| פנטון | 151 | Safe | 347 |
| RGB‏ | 255-121-0 | 255-255-255 | 0-155-72 |
| Hex ‏ | #FF7900 | #FFFFFF | #009b48 |
| CMYK‏ | 0-53-100-0 | 0-0-0-0 | 100-0-54-39 |
עיצובו של הדגל > מקורותיו של הצבע הירוק

הצבע הירוק, המסמל את המסורת הגאלית הקתולית של אירלנד, מקורו בצבעו הירוק של דגל לנסטר, דגל היסטורי של הפרובינציה האירית הכולל נבל מוזהב במרכזו. הדגל, אשר זוהה עם הפרובינציה כבר מהמאה ה-16, במקורו היה דגל כחול, אולם צבעו הוחלף במאה ה-18 בעת גל המהפכות אשר פקדו את אירלנד. הדגל שימש כדגלה הלאומי הלא רשמי של אירלנד משנת 1789 ועד לתחילתה של המאה ה-20‏
עיצובו של הדגל > מקורותיו של הצבע הכתום

הצבע הכתום, המופיע בסמלים רבים של תומכי האיחוד עם בריטניה (יוניוניסטים, ברובם פרוטסטנטים), קשור למסדר אורנג' על שם ויליאם מאוראנז', מלך פרוטסטנטי שנלחם נגד ג'יימס השני הקתולי ומאזכר קבוצת לוחמים אירים-פרוטסטנטים שסייעו לו בקרב בוין בשנת 1690. עם היווסדו בשנת 1796 היה המסדר, שנועד להגן על דרך החיים הפרוטסטנטית באירלנד, המסגרת הראשונה להתאגדות יוניוניסטית.
הצבע הכתום בדגל הרפובליקאי מבקש לסמל רצון לפיוס עם הפרוטסטנטים.
פרוטוקול הדגל

הדגל הלאומי מונף מעל:
מעונו של נשיא אירלנד - Áras an Uachtaráin.
בית לנסטר (Leinster House) - מקום מושבו של הפרלמנט האירי, כאשר הפרלמנט מתכנס.
בתי המשפט ובניינים ציבוריים.
הדגל גם מונח על ארונם של:
נשיאי והנשיאים לשעבר של אירלנד.
חיילים ואנשי משטרה שנהרגו בעת מילוי תפקידם.
אנשי שם אחרים.
בהלוויות ממלכתיות שנערכו לפטריוטים אירים כמו סר רוג'ר קאסמנט (Roger Casement) (1965), קווין בארי (Kevin Barry) (2000) ואחרים, הדגל הלאומי הונח על ארונם כאות של כבוד.
הטריקולור וצפון-אירלנד

הסמליות העיקרית של הדגל (איחוד וכבוד הדדי בין לאומנים (ירוק) לבין  תומכי האיחוד עם בריטניה (כתום)) לא הפכה למציאות. אירלנד חולקה רשמית ב-Government of Ireland Act 1920, כשהחלק הצפון-מזרחי של האי, שבו היה רוב לתומכי האיחוד, הופך לצפון אירלנד. צפון אירלנד, דרך מנגנון שהוגדר בסעיפים 11-15 של ההסכם האנגלו-אירי, בחרה לא להצטרף למדינה האירית החופשית ובמקום זאת להישאר חלק מהממלכה המאוחדת. צפון אירלנד השתמשה בדגל בריטניה ובדגל צפון אירלנד הכולל את "היד האדומה של אלסטר" וכתר מעל כוכב בן שישה קודקודים.
אולם אירים רפובליקנים השתמשו בדגל אירלנד כדי לחלוק כבוד לאנשי ה-Provisional IRA שבחייהם הרגו בתומכי האיחוד עם בריטניה על ידי פרישת הדגל על ארונותיהם. מבקרים בצפון אירלנד לא יכולים שלא להבחין בסמלים הרבים בהם משתמשים שני הצדדים כדי לסמן באופן פרובוקטיבי את "השטח שלהם" ולהתגרות בצד השני. אבני השפה באזורים תומכי איחוד צבועות בצבעים אדום, לבן וכחול, כצבעי דגל בריטניה, בעוד שבשכונות תומכי האיחוד עם אירלנד הם צבועות בירוק, לבן וכתום (למרות שמתייחסים אליהם כ"ירוק לבן וזהוב" -- כדי שלא להשתמש במלה Orange = כתום - שנחשבת לסמל לתומכי האיחוד עם בריטניה, זיכרון לשלטון בית אורנז', והיא גם שמו של אחד המסדרים הפרוטסטנטים הבולטים בצפון אירלנד התומך באופן קולני במיוחד באיחוד עם בריטניה). גורמים בשתי הקהילות מניפים את הדגל "שלהם" על ארובות ובניינים גבוהים.
לאומנים מאירלנד קבלו על השימוש שתואר לעיל בדגל הלאומי. במיוחד כנגד השימוש שלו על ידי מפלגת שין פיין (Sinn Féin) הרפובליקנית. הנפת הדגל על ידי אנשי המפלגה כדי לחגוג את הישגים בבחירות בשנת 2002 לוותה בביקורת רבה בעיתונות הכתובה והמשודרת באירלנד, שהאשימה את אנשי המפלגה בכך שהפגינו "חוסר כבוד מופגן" לדגל הלאומי.
בעקבות הסכם בלפסט הוחלט על צעדים ל"שוויון בכבוד" באופן שבו משתמשים בסמלים בצפון אירלנד. הדגל הבריטי אינו מונף עוד על בנייני הפרלמנט ובניינים רשמיים אלא רק במספר מצומצם של ימים (למשל יום הולדתה הרשמי של המלכה אליזבת השנייה), וראש עיריית בלפסט מציג בלשכתו את שני הדגלים. נוסף על כך, עוצב תג חדש ונייטרלי יותר למשטרת צפון אירלנד. אנשי צפון אירלנד מקווים שעם חלוף הזמן יקבלו שתי הקהילות אחת את השנייה ויפגינו סובלנות גדולה יותר האחת לסמלי השנייה, ואז ניתן יהיה להניף את הטריקולור האירי ביתר חופשיות בצפון אירלנד.
ראו גם

סמל אירלנד
המנון אירלנד
דגלי אירלנד