stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניהול מחלה והחלמה
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Mueser, K. T., Meyer, P. S., Penn, D. L., Clancy, R., Clancy, D, M., & Salyers, M. P. (2006). The Illness Management and Recovery Program: Rationale, Development, and Preliminary Findings. Schizophrenia Bulletin, 32(S1), 32-43.
1 2 3  ד. רועה, ואח', חשיבותן של התערבויות המבוססות על ראיות בשיקום פסיכיאטרי, ב: שיקום והחלמה בבריאות הנפש, קריאה מנקודות מבט שונות: פרקטיקה, מדיניות, ומחקר, עורכים: ד"ר נעמי הדס לידור, ד"ר מקס לכמן, 2007 (PDF)
1 2  Mueser, K. T., Corrigan, P. W., Hilton, D., Tanzman, B., Schaub, A., Gingerich, S. et al. (2002). Illness management and recovery for severe mental illness: A review of the research. Psychiatric Services, 53(10), 1272-1284.
1 2  Mueser, K., Gingerich, S. et al (2006). Illness Management & Recovery Workbook Part 1, 1-59. (PDF)
↑  Illness Management and Recovery Evidence-Based Practices (EBP) KIT Files (PDF)
↑  Hasson-Ohayon, I., Roe, D. & Kravetz, S. (2007). The Effectiveness of the Illness Management and Recovery Program: A Randomized Control trial (in press). Psychiatric Services.
ג'ודית בארסי

| --- | --- |

מתוך פרק בסדרה "פאנקי השובבה" בו השתתפה
 לידה:  6 ביוני 1978 לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 נרצחה:  25 ביולי 1988 (בגיל 10) ווסט הילס, לוס אנג'לס (אנ')
 מקום קבורה:  Forest Lawn Memorial Park (אנ')
 שם לידה:  Judith Eva Barsi 
 מדינה:  ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1984–1988 (כ־4 שנים)
 עיסוק:  שחקנית טלוויזיה וקולנוע
 יצירות בולטות:  מלתעות: הנקמה המסע לעמק החלומות גן עדן לכלבים
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ודית בארסי (6 ביוני 1978 – 25 ביולי 1988) הייתה שחקנית ילדה אמריקאית יהודיה  היא החלה את הקריירה שלה בהופעות אורח בתוכניות טלוויזיה, בסרטי קולנוע כגון "מלתעות: הנקמה" וכן דיבבה בסרטים "המסע לעמק החלומות" (דאקי) ו-"גן עדן לכלבים" (אן מארי). ג'ודית ואמה, מריה נרצחו על ידי אביה יוז'ף. לאחר הרצח, יוז'ף שם קץ לחייו.
ילדותה

בארסי נולדה בלוס אנג'לס שבקליפורניה ב-6 ביוני 1978 להורים יוז'ף איוון בארסי ומריה בארסי (שם נעוריה היה וירוואקז'). הוריה של בארסי היגרו לארצות הברית מהרפובליקה העממית ההונגרית לאחר המרד ההונגרי בשנת 1956. הוריה של בארסי הכירו כאשר השניים היו נשואים לאנשים אחרים ואביה ביקר במסעדה שבה אמה מלצרה.
קריירה

מריה ייעדה את ג'ודית להיות שחקנית כאשר זאת הייתה בת 5. התפקיד הראשון של בארסי היה במיני-סדרה "Fatal Vision (אנ')" שבה היא גילמה את דמותה של קימברלי מקדונלד. בהמשך, בארסי הופיעה ביותר מ-70 פרסומות ובתפקידי אורח בתוכניות טלוויזיה. במקביל, בארסי השתתפה במספר סרטים כגון מלתעות: הנקמה וכן דיבבה את דמויותיהן של הזאורולופוסית הקטנה דאקי בסרט "המסע לעמק החלומות" ושל הילדה היתומה אן מארי בסרט "גן עדן לכלבים".
כשהגיעה לכיתה ד', שכרה השנתי כשחקנית היה $100,000 (שווה ערך ל-$247,000 בשנת 2022). בעזרת הכסף, משפחתה רכשה בית בווסט הילס, לוס אנג'לס (אנ'). בגלל גובהה הנמוך (1.12 מטר כשהייתה בת 10) היא החלה לקבל זריקות הורמונים במטרה לעזור לה לגבוה. בעקבות גובהה הנמוך, מפיקים נהגו ללהק אותה לגילום דמויות שיותר צעירות מגילה האמיתי. בראיון לעיתון "לוס אנג'לס טיימס", הסוכנת שלה, רות' הנסן אמרה שבגיל 10 בארסי גילמה ילדות בנות 7 או 8.
התעללות ומוות

בזמן שהקריירה שלה נסקה, אביה של בארסי, יוז'ף היה אלכוהוליסט אלים שנהג לאיים על ג'ודית ואמה בהתאבדות. בעקבות האלכוהוליזם, יוז'ף נעצר שלוש פעמים בגין נהיגה בשכרות. בדצמבר 1986, מריה הגישה תלונה למשטרה בעקבות מקרי האלימות והאיומים כלפיה וכלפי ג'ודית. לאחר שהמשטרה לא מצאה תיעוד לאלימות פיזית, היא החליטה לא לנקוט בהליך פלילי נגדו.
לאחר תקרית נוספת עם המשטרה, יוז'ף נגמל מאלכוהול, אך המשיך לאיים על מריה וג'ודית. חלק מהאיומים כללו שיסוף גרונותיהן או שריפת הבית. בנוסף, הוא החביא מברק שנועד למריה ובו נכתב שקרוב משפחתה מהונגריה נפטר מהחשש שהיא תעזוב את ארצות הברית ביחד עם ג'ודית. האלימות בבית המשיכה ובארסי הקטנה סיפרה לחבריה שאביה נהג להשליך עליה סירים ומחבתות, כתוצאה מכך היא דיממה מאפה. בעקבות האלימות, ג'ודית החלה להשמין ולפתח התנהגויות המאפיינות טריכוטילומניה (היא נהגה לתלוש לעצמה את הריסים ולחתול שלה את שערות השפם). במאי 1988, ג'ודית חוותה התמוטטות נפשית מול הסוכנת שלה ונלקחה על ידי אמה לפגישה אצל פסיכולוג ילדים. הפסיכולוג זיהה דפוסי התעללות בג'ודית ודיווח לרשויות הרווחה.
הרווחה הפסיקה את חקירתה לאחר שמריה הבטיחה שהיא תתגרש מיוז'ף ושהיא תעבור להתגורר ביחד עם ג'ודית לשכונת פנורמה סיטי (אנ') בלוס אנג'לס בדירה שהיא שכרה. חבריה של מריה האיצו בה לעזוב את יוז'ף ולברוח, אך היא חששה מלהפסיד את ביתה ואת רכושה בעקבות המהלך.
ב-28 ביולי 1988, הרשויות דיווחו על מציאת שלוש גופות בבית מגורים שזוהו כשייכות ליוז'ף, מריה וג'ודית. המשטרה הסיקה שיוז'ף רצח את מריה וג'ודית ולאחר מכן שם קץ לחייו. חוקרי המשטרה הצהירו בראיון שעקבות נוזל דליק נמצאו על גופותיהן של מריה וג'ודית. גופתו של יוז'ף נמצאה ירויה בחניה המקורה בבית. שכנת המשפחה, יוניס דלי סיפרה שהיא שמעה קול של ירית אקדח בשעה 8:30 בבוקר 27 ביולי והיא התקשרה למשטרה. מריה וג'ודית נקברו בפארק Forest Lawn Memorial Park (אנ') שבהוליווד הילס בקבר חצוי.
אחרית דבר

הסרט "גן עדן לכלבים", שהיה הסרט האחרון בו בארסי השתתפה, עלה לאקרנים בנובמבר 1989.
דון בלות', במאי הסרטים "גן עדן לכלבים" ו-"המסע לעמק החלומות" סיפר בראיון "שהיא הייתה ממש מדהימה! היא הצליחה להבין את כל ההנחיות שניתנו לה בזמן העבודה, גם כאשר אלו היו מסובכות". בלות' הצהיר שהוא מתכוון לאזכר אותה בהפקות הבאות שלו.
השיר "Love Survives" שהתנגן בכתוביות הסיום של הסרט "גן עדן לכלבים" הוקדש לזכרה.
פילמוגרפיה

| שנה | שם הסרט / סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1984 | Fatal Vision (אנ') | קימברלי מקדונלד (בת 3) | מיני-סדרה |
| 1984 | ג'סי (סדרת טלוויזיה) (אנ') | קייטי | בפרק "Valerie's Turn" |
| 1985 | Kids Don't Tell (אנ') | ג'ניפר ריאן | הפקה טלוויזיונית |
| 1985 | Do You Remember Love (אנ') | קייטלין | הפקה טלוויזיונית |
| 1985 | נוטס לנדינג | ילדה חצופה | בפרק "#14 with a Bullet" |
| 1985 | אזור הדמדומים | ברטי | בפרק "A Little Peace and Quiet" |
| 1985 | There Were Times, Dear | מולי ריד | הפקה טלוויזיונית |
| 1985 | The Fall Guy (אנ') | ילדה קטנה | בפרק "Escape Claus" |
| 1986 | Remington Steele (אנ') | לורי בת' פייפר | בפרק "Suburban Steele" |
| 1986 | פאנקי השובבה | אנה | שני פרקים |
| 1986 | Trapper John, M.D. (אנ') | לינדסי קריסמס | בפרק "Life, Death and Dr. Christmas" |
| 1986 | חופשי על הבר | ילדה | בפרק "Relief Bartender" |
| 1986 | קגני ולייסי | שונה בארד | בפרק "Disenfranchised" |
| 1986 | The New Gidget (אנ') | ילדה קטנה | בפרק "It's Only Rock & Roll" |
| 1986 | Eye of the Tiger (סרט) (אנ') | ג'ניפר מת'יוס |  |
| 1986 | ספינת האהבה | מלאך חג מולד | בפרק "The Christmas Cruise: Part 2" |
| 1987 | Destination America | איימי | הפקה טלוויזיונית |
| 1987 | Slam Dance (אנ') | בין |  |
| 1987 | מלתעות: הנקמה | תיאה ברודי |  |
| 1987–1988 | The Tracey Ullman Show (אנ') | ילדה קטנה / קרן | שני פרקים |
| 1988 | St. Elsewhere (אנ') | דבי אופנהיימר | בפרק "The Abby Singer Show" |
| 1988 | Growing Pains (סדרה) (אנ') | קרול הצעירה | בפרקים "Graduation Day" ו-"The Last Picture Show: Part 2" (צילומי ארכיב) |
| 1988 | ABC Afterschool Special (אנ') | בילי פוסטר | בפרק "A Family Again" (שוחרר לאחר מותה) |
| 1988 | המסע לעמק החלומות | דאקי (דיבוב) | שוחררו לאחר מותה |
| 1989 | גן עדן לכלבים | אן מארי (דיבוב) | שוחררו לאחר מותה |
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  John Johnson, Gabe Fuentes, A Script of Fear : Repeated Threats by Father of Child Actress Carried to Tragic End, Los Angeles Times, ‏1988-08-07
↑  L. A. Times Archives, Local News in Brief : Child-Abuse Files Ordered Opened, Los Angeles Times, ‏1988-08-23
↑  Sherry Barber, A Lesson Learned From Family Tragedy, Los Angeles Times, ‏1988-09-18
↑  Gabe Fuentes, Inquiry in Barsi Case Dropped Too Soon, Panel Says, Los Angeles Times, ‏1988-09-07
↑  John Johnson, Barsi Probe : Judge Asked to Reveal Files on Slain Child, Los Angeles Times, ‏1988-08-17
↑  L. A. Times Archives, Local News in Brief : Bodies Identified as Child Actress, Mother, Los Angeles Times, ‏1988-07-29
↑  Ap (1988-07-30). "Child Actress Is Slain, Apparently by Father". The New York Times. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2023-07-25.
↑  Don Bluth, web.archive.org, ‏2014-01-16
↑  Don Bluth All Dogs Heaven, web.archive.org, ‏2014-01-03
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4850361  ISNI: 0000 0001 1840 6824  LCCN: no2017144689  VIAF: 169498827   WorldCat (עם VIAF): 169498827
מהפכת הקצינים החופשיים

מנהיגי המהפכה, מוחמד נגיב וגמאל עבד אל נאצר
מהפכת הקצינים החופשיים, המוכרת גם בשם מהפכת 23 ביולי, הייתה מהפכה שלטונית צבאית שהתרחשה במצרים ב-23 ביולי 1952 על ידי ארגון בשם תנועת הקצינים החופשיים. התנועה הדיחה את פארוק, מלך מצרים, והעלתה לשלטון את מוחמד נגיב. שיטת השלטון המצרית עברה משיטה מלוכנית לשיטה רפובליקנית, אך השלטון עודנו אוטוקרטי. המהפכה גרמה לשינויים נרחבים במצרים והשפיעה גם על שאר מדינות העולם הערבי.
רקע למהפכה > המשטר המלוכני במצרים

בשנת 1922, לאחר מלחמת העולם הראשונה, העניקו הבריטים למצרים עצמאות והשליטו בה משטר מלוכני שבראשו עמד המלך פואד. כשמת פואד בשנת 1936, החליף אותו בנו, פארוק. בציבור המצרי הצטברה עוינות כנגד השלטון, וזאת כתוצאה ממספר גורמים עיקריים:
הכישלון המצרי במלחמת העצמאות של ישראל בשנת 1948, שהביא לתחושה של פגיעה בכבוד הלאומי.
השפעה בריטית חזקה על השלטון, שהייתה לצנינים בעיני הלאומנים המצרים.
השחיתות הרבה שאפיינה את משטרו של פארוק ואורח חייו הראוותני לעומת מצבם הכלכלי הגרוע של תושבים רבים.
רקע למהפכה > תנועת הקצינים החופשיים

בשנת 1948, לאחר כישלון מצרים במלחמת העצמאות, הקים גמאל עבד אל נאצר, קצין צעיר בצבא המצרי, את תנועת הקצינים החופשיים, שמטרתה הייתה להפיל את שלטון המלך ולסלק את ההשפעה הבריטית במצרים. בשנת 1949 העמיד הארגון ועדה מכוונת, ובשנת 1950 הועמד נאצר בראשה. מוחמד נגיב הצטרף לתנועה בשנת 1949, ומאוחר יותר התמנה לראשה, אם כי, ככל הנראה, השליטה המעשית נשארה בידיו של נאצר. נגיב מונה לראשות התנועה מכיוון שהיה דמות ציבורית מוכרת ואהודה במצרים - גיבור מלחמת 1948,  וכמו כן - גילו המבוגר, שסייע להציג חזות מכובדת יותר מזו של שאר חבריה הצעירים יותר של התנועה, שגילם לא עלה על 35.
כמו בהרבה תנועות מהפכניות, קבוצת הקצינים החופשיים הייתה מורכבת מאנשים בעלי אידאולוגיות שונות שהמאחד ביניהם היה הרצון לסלק את השלטון הקיים. אחרי השגת היעד צצו ההבדלים והמחלוקות.
על מועצת הפיקוד המהפכנית שהנהיגה את התנועה נמנו:
מוחמד נגיב
גמאל עבד אל נאצר
עבד אל-חכים עאמר
אנואר סאדאת
ח'אלד מוחי א-דין
זכריא מוחי א-דין
סאלח סאלם
חוסיין א-שאפי
עבד אל לטיף אל-בע'דאדי
כמאל א-דין חוסיין
יוסף סאדיק (אולץ להתפטר במרץ 1953)
מוסטפא כמאל מוראד
גמאל סאלם
חסן איברהים
עבד אל מונעים אמין (אולץ להתפטר ב-1953)
המהפכה > ערעור היציבות בדרך למהפכה

על-פי חוזה שנחתם בין בריטניה למצרים בשנת 1936 נותרו באזור תעלת סואץ כוחות בריטיים. ב־25 בינואר 1952 התחולל קרב בין חיילים בריטים לשוטרים מצרים באסמאעיליה. כ־50 שוטרים מצרים נהרגו באירוע וכ־100 נפצעו. האירוע עורר זעם רב במצרים, והוביל לפריצת מהומות אלימות בעיר הבירה, קהיר. הפורעים התקיפו בתי עסק ואתרים השייכים לגורמים בריטים, בין השאר בתי מלון, מקומות בילוי, חנויות, ומשרדים. בניסיון לשפר את מצבה הרעוע של המדינה פיטר המלך פארוק את חברי הממשלה בראשותו של מוסטפא א-נחאס פאשה, ומינה במקומו את עלי מאהר, עליו הטיל הקמת ממשלה חדשה. ממשלתו של מאהר החזיקה מעמד רק זמן קצר (27 בינואר - 1 במרץ) לפני שהוחלף על ידי אחמד נגיב אל-הילאלי (2 במרץ - 29 ביוני), שבתורו הוחלף בידי חוסיין סירי (2 ביולי - 20 ביולי). שלושת אלה לא הצליחו למלא את הציפיות שניתלו בהם ולייצב את השלטון. בינואר 1952 זכו הקצינים החופשיים להישג משמעותי בשורות הצבא כאשר אנשי שלומם הצליחו לזכות בשליטה במועדון הקצינים של הצבא. המלך פארוק ביטל את תוצאות הבחירות ומינה את אנשיו במקום אלו שנבחרו.
בשלב זה כבר תכננו הקצינים החופשיים את המהפכה וקבעו את התאריך ל־5 באוגוסט. עם זאת, התוכניות השתנו כאשר ב-19 ביולי גילה מוחמד נגיב כי בידי הפיקוד העליון של הצבא נמצאת רשימת שמות חברי התנועה. הוחלט להקדים את ביצוע ההפיכה לליל ה־22 ביולי.
המהפכה > המהפכה

בליל יום שלישי, 22 ביולי, החל ביצוע המהפכה. מפקדת הצבא הראשית נתפסה בידי כוחות התנועה וחלק מראשי הצבא נלכדו. בבוקר שלמחרת, 23 ביולי, השתלטו כוחות הצבא בפיקודם של הקצינים החופשיים על נקודות מפתח בקהיר. בשעה 7:30 בבוקר, בשידור רדיו לאומה, הכריז אנואר סאדאת בשמו של מוחמד נגיב על המהפכה. המלך פארוק ניסה לקרוא לעזרת ארצות הברית, אך קריאה זו לא נענתה. כוחות הצבא המשיכו בהתקדמותם, וב-25 ביולי הגיעו לאלכסנדריה, שם שהה המלך בארמונו. המלך ברח לארמון אחר, ראס א-טין, שנמצא על שפת הים. נגיב פקד על רב החובל של יאכטת המלך שלא להפליג ללא אישור הצבא. בשלב זה התגלע ויכוח בין ראשי התנועה לגבי גורלו של המלך: חלקם (ביניהם נאצר ונגיב, ראשי התנועה) סברו כי יש להגלותו, בעוד אחרים טענו כי יש להעמידו למשפט על פשעיו נגד העם המצרי. דעתם של אלה שצידדו בהגליה התקבלה, וב-26 ביולי שלח מוחמד נגיב איגרת למלך ובה האשים את המלך בשחיתות, זלזול ברצון העם, אורח חיים ראוותני, והתנהלות שהובילה לתבוסה מצרית במלחמת 1948. באותה איגרת ציווה עליו לוותר על כיסאו לטובת בנו התינוק, פואד השני עד השעה 12:00 בצהרים, ולעזוב את מצרים עד השעה 18:00, באותו היום. פארוק עשה כאשר ציווה עליו נגיב - הוא ויתר על כיסאו לטובת בנו והפליג לאיטליה עם אשתו השנייה ובנו, שם חי עד מותו בשנת 1965. השלטון במצרים עבר, מבחינה מעשית, לידי הקצינים החופשיים.
לאחר המהפכה

לאחר תפיסת השלטון הקימו הקצינים החופשיים את "מועצת הפיקוד המהפכנית", שהורכבה מתשעת חברי הוועדה המכוונת אליה הצטרפו חמישה חברים נוספים. נגיב מונה להיות מפקד הצבא, והרכבת ממשלה אזרחית הוטלה על ראש הממשלה לשעבר, עלי מאהר. ב-12 באוגוסט פרצו מהומות בכפר דאוואר עקב אכזבה של אזרחים מכך שמצבם עדיין לא התחיל להשתפר, למרות המהפכה. המהומות דוכאו ועל שניים מהמשתתפים הוטלו עונשי מוות. ב-7 בספטמבר התפטר עלי מאהר בעקבות חילוקי דעות עם הקצינים החופשיים, ככל הנראה - על רקע רפורמת הקרקעות המתוכננת. במקומו מונה לראשות הממשלה מוחמד נגיב, וב-9 בספטמבר עבר חוק רפורמת הקרקעות המצרית, ששינה באופן מהותי את מצב חלוקת הקרקעות במצרים וכן הגביל את שטח הקרקע המקסימלי לאדם ל-200 - 300 פדאנים (פדאן - 4200 מ"ר). ב-9 בספטמבר בוטלה באופן סופי חוקת מצרים משנת 1923. רפורמת הקרקעות נועדה בעיקר להחלשת השכבה של בעלי הקרקעות שהיו בסיס העוצמה הפוליטית של האליטה הישנה.
ב-16 בינואר 1953 נאסר על קיום מפלגות פוליטיות לתקופה של שלוש שנים, במהלכה תשלוט מועצת הפיקוד המהפכנית. גוף בשם "האיחוד הלאומי", שלהלכה היה המפלגה היחידה במדינה, הוקם במטרה להשיג תמיכה עממית. תנועת האחים המוסלמים, שבתקופה זו עדיין נהנתה מאהדת השלטון החדש, לא הוצאה מחוץ לחוק מכיוון שנחשבה, לכאורה, כגוף דתי ולא פוליטי. ב-10 בפברואר אושרה חוקה ארעית שנתנה תוקף חוקי לשלטון המועצה המהפכנית. ב-18 ביוני הוכרזה מצרים כרפובליקה על ידי המועצה המהפכנית, וכך, באופן רשמי, הגיע הקץ לשלטון המלוכני. נגיב מונה לנשיא הרפובליקה הראשון ולתפקיד ראש הממשלה. נאצר מונה להיות סגנו, וכן קיבל את תפקיד שר הפנים.
בשנת 1954 הוצאה תנועת האחים המוסלמים, שזכתה לתמיכה עממית רחבה, אל מחוץ לחוק, בגלל הסיכון הפוטנציאלי שהיוותה כלפי השלטון. התנועה דוכאה ומנהיגיה נרדפו, אך היא ממשיכה לפעול במחתרת ולהוות גורם רב השפעה במצרים. בסוף אותה שנה ניטש מאבק כוחות בין נגיב לנאצר, מאבק ממנו יצא נאצר כשידו על העליונה ונגיב הושם במעצר בית לשנים רבות. הוא תפס את תפקיד ראש הממשלה וראש מועצת הפיקוד המהפכנית. ב-16 בינואר 1956 אושרה חוקה חדשה, על פיה עומד בראש המדינה נשיא שביכולתו למנות או לפטר את ממשלתו כראות עיניו. חוק הבחירות שנחקק ב-3 במרץ העניק זכות בחירה לנשים, לראשונה בתולדות מצרים. בבחירות שנערכו בתאריך 23 ביולי של אותה שנה זכה המועמד היחיד, נאצר, והפך לנשיאה השני של הרפובליקה.
השפעות המהפכה על מצרים > שינויים חברתיים ומדיניות הפנים

בתקופת השלטון המלוכני במצרים הייתה השכבה השולטת במדינה מורכבת מבעלי קרקעות עשירים, שהחזיקו בידם נתח גדול מקרקעות המדינה. לאחר המהפכה, וחקיקת חוק רפורמת הקרקעות, ירדו בעלי הקרקעות מגדולתם. מצבם הכלכלי של איכרים רבים, שהיה בשפל המדרגה, השתפר והביא לאהדה כלפי השלטון החדש. גם בנייתו של סכר אסואן והרחבת התעשייה תרמו לשיפור מצבה הכלכלי של מצרים. המשטר במצרים היה טוטאליטרי - קיומן של מפלגות פרט למפלגת השלטון נאסר. חופש הביטוי הוגבל, הוקם תחנת הרדיו קול ערב, ונאסרו ביטויי התנגדות לשלטון. הונהג פולחן אישיות, והשליטה בכל אמצעי התקשורת ומערכת החינוך הייתה בידי הממשלה.
השפעות המהפכה על מצרים > מדיניות החוץ

מצרים, שעד המהפכה הייתה תחת השפעה בריטית חזקה, נחלצה ממנה באופן סופי תחת הנהגתו של נאצר. מצרים החלה את התקרבותה לגוש המזרחי בשנת 1955, כשחתמה על עסקת נשק גדולה עם צ'כוסלובקיה. בשנת 1956, עם סירובן של ארצות הברית ובריטניה לסייע בבניית סכר אסואן, אל מול נכונותה של ברית המועצות, עברה מצרים לקו פרו-סובייטי מובהק, זאת למרות שבאופן רשמי השתייכה, ואף הובילה, את קבוצת המדינות הבלתי-מזדהות, שלכאורה לא נטלו צד במלחמה הקרה.
על פי ספר שפרסם נאצר, "הפילוסופיה של המהפכה", צריכה מצרים לתפוס מקום מרכזי בשלושה מעגלים בהם היא נמצאת: המעגל הערבי, המעגל האפריקאי, והמעגל המוסלמי. מדיניות זו הובילה לניסיון איחוד עם סוריה בשנת 1958, תחת השם "הרפובליקה הערבית המאוחדת". הישות שהוקמה שרדה עד שנת 1961. רצונה של מצרים להוביל במעגל הערבי הוביל, בשנת 1962, להתערבות במלחמת האזרחים בתימן, התערבות שגררה את מצרים למלחמה שנמשכה עד שנת 1967 ועלתה למצרים במשאבים רבים.
השפעות המהפכה על מצרים > אזכור המהפכה

מדי שנה נחגג במצרים יום המהפכה ב-23 ביולי.
השפעות חיצוניות

ההפיכה המוצלחת במצרים נתנה השראה לקבוצות שונות ברחבי העולם הערבי במשך שנים רבות. במספר מקרים נטלו התארגנויות שונות את השם "הקצינים החופשיים", אף על פי שלא היה קשר בין פעילותן לפעילותה או למטרתה של הקבוצה המקורית.
ההפיכות בסוריה ובעיראק בשנת 1961 ובלוב בשנת 1969 התרחשו בצורה דומה, כשקבוצת קציני צבא השתמשה בצבא כדי להשתלט על המדינה.
בשנת 2000 פעלה ברשות הפלסטינית קבוצה שפרסמה תחת השם "הקצינים החופשיים" מכתב גלוי בו האשימה את ראשי הרשות בשחיתות. חברי הקבוצה נעצרו ולאחר זמן מה שוחררו. כמו כן, מספר קבוצות כינו עצמן כך בתקופת "האביב הערבי".
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Revolution
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  All the revolution's men, אל אהראם, 24-18 ביולי 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533493205171  GND: 4325282-5  LCCN: sh85041308
אלמה מאהלר

| --- | --- |

 לידה:  31 באוגוסט 1879 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  11 בדצמבר 1964 (בגיל 85) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Alma Maria Schindler 
 מקום קבורה:  בית הקברות של גרינצינג 
 מוקד פעילות:  ציסלייטניה (ארצות אוסטריה), אוסטריה, ארצות הברית 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 בן או בת זוג:  ולטר גרופיוס (18 באוגוסט 1915–אוקטובר 1920) גוסטב מאהלר (9 במרץ 1902–18 במאי 1911) פרנץ ורפל (1929–26 באוגוסט 1945)  אוסקר קוקושקה 
 צאצאים:  Manon Gropius, אנה מאהלר, Maria Anna Mahler 
 אתר רשמי
 
אלמה מריה מאהלר גרופיוס ורפל (נולדה כאלמה מרגרטה מריה שינדלר, 31 באוגוסט 1879- 11 בדצמבר 1964) הייתה מלחינה, סופרת, עורכת, ואשת חברה וינאית. בגיל 15 היא הפכה לבת טיפוחיו של הבמאי מקס בורקהרד. למדה מוזיקה מגיל צעיר, והלחינה לפחות 17 שירים לקול ולפסנתר. היא נישאה שלוש פעמים, לגוסטב מאהלר, מגדולי המלחינים במאה ה-20, לארכיטקט ולטר גרופיוס, ולסופר פרנץ ורפל.
בתרבות

סיפור חייה של אלמה מאהלר זכה לעיבודים רבים, בהם שיר שכתב טום לרר ומחזה של יהושע סובול (1996). ב-2024 הוצגה בווינה האופרה ״אלמה״ שכתב עידו ריקלין והלחינה אלה מילך-שריף.
לקריאה נוספת

מאקס פיליפס, אלמה מאהלר: אשת האמן [רומן], תרגום: אופירה רהט, הוצאת כתר, 2004. (הספר בקטלוג ULI)
Alma Mahler, Diaries, 1898-1902, Cornell University Press, 1999 (הספר בקטלוג ULI)
Oliver Hilmes, Malevolent Muse: the Life of Alma Mahler, Northeastern University Press, 2015 (הספר בקטלוג ULI)
Susan M. Filler, Gustav and Alma Mahler, Routledge, 2008 (הספר בקטלוג ULI)
Susan M. Filler, Alma Mahler and her Contemporaries, Taylor and Francis, 2018 (הספר בקטלוג ULI)
Francoise Giroud, Alma Mahler: or, the Art of Being Loved, Oxford University Press, 1991 (הספר בקטלוג ULI)
Karen Monson, Alma Mahler: Muse to Genius, Collins, 1984 (הספר בקטלוג ULI)
Cate Haste, Passionate Spirit: the Life of Alma Mahler, Basic Books, 2019 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  פראנסואז ז'ירו, תרגום: לאה זגגי, הכשרון להיות אהובה, ירושלים: כתר, 1992
↑  זאב גלילי, אלמה מהלר, פרנץ ורפל, ארבעים הימים של מוסא דאג, וסיפורי צפרוני, פורסם במקור בעיתון מקור ראשון בשנת 1999, ‏4 במאי 1999
↑  אלמה: על תיאטרון, מוזיקה ופמיניזם, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264967005171  PLWABN: 9810560137105606  BIBSYS: 90343538  BNC: 000042636  BNE: XX972718  BnF: cb12622656n (data)  CANTIC: a10445274  CiNii: DA02957338  GND: 11857633X  ICCU: RAVV000606  ISNI: 0000 0001 2023 7003  LCCN: n50002491  LNB: 000073070  MusicBrainz: 3f96a4b5-4b66-4987-b1e3-444fd5795aa8  NDL: 00460603  NKC: jn19990005290  NLA: 35600267  NLK: KAC2018H9053  NSK: 000287404  NTA: 069715408  RERO: 02-A000109226  RKD: 472651  SELIBR: 207745  SNAC: w6zg737c  SUDOC: 027648923  Trove: 1010194  ULAN: 500102737  VcBA: 495/282980  VIAF: 34578412   WorldCat (עם VIAF): 34578412 
פסל אביה של אלמה הצייר אמיל יעקב שינדלר מאת אדמונד פון הלמר בווינה
רפיח (נפה)

| --- | --- |

 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 בירת הנפה:  רפיח 
 על שם:  רפיח 
 שטח:  64 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנפה:  173,372 (2007)
 קואורדינטות:  31°18′N 34°15′E﻿ / ﻿31.3°N 34.25°E﻿ / 31.3; 34.25 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נפת רפיח (בערבית: محافظة رفح) היא אחת מנפות הרשות הפלסטינית. הנפה ממוקמת בדרום רצועת עזה, בגבול שלה עם מצרים. בירת הנפה היא רפיח.
על פי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה נכון לשנת 2007, בנפה חיו כ-173,372 נפשות.
בתוך הנפה ממוקם נמל התעופה הבינלאומי יאסר ערפאת שהופצץ על ידי חיל האוויר הישראלי בשנת 2001.
יישובים

מקור:
רפיח (בירת המחוז)
אל-באיוכ
אל-מוואסי
אל-קריה א-סווידיה (القَرْيَة السُوَيْدِيَّة)
שוכת א-סופי
מחנות פליטים

מחנה הפליטים תל א-סולטאן
מחנה הפליטים רפיח
הערות שוליים

↑  אונר"א, מפקד אוכלסין 2007
↑  נתוני הריסות בתים בעזה בזמן מבצע עופרת יצוקה
| נפות הרשות הפלסטינית |
| --- | --- | --- |
| נפות הגדה המערבית | ג'נין • טובאס • טולכרם • שכם • קלקיליה • סלפית • רמאללה ואל-בירה • יריחו • אל קודס • בית לחם • חברון |  |
| נפות רצועת עזה (בשליטת חמאס) | צפון עזה • עזה • דיר אל-בלח • ח'אן יונס • רפיח |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: dc674cee-b960-4693-b513-43034497e4c2 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של הרשות הפלסטינית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
Obsessed (שיר של אדיסון ריי)

Obsessed (בעברית: אובססיבי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת האמריקאית אדיסון ריי. השיר יצא לאור ב-19 במרץ 2021, על ידי חברת התקליטים סנדלוט רקורדס.
רקע

"Obsessed" הוא שיר דאנס-פופ. מילות השיר עוסקות בנושאי זוגיות ואהבה עצמית. ריי הושפעה מגיל צעיר ממוזיקה שאימה נהגה לשמוע, שכללה בעיקר מוזיקה משנות ה-90 וה-2000. בראיון למגזין ווג, ריי סיפרה כי קיבלה השראה מוזיקלית ממגוון של זמרות וציינה בפרט את ביונסה, ג'ניפר לופז, בריטני ספירס, קייטי פרי וטיילור סוויפט,
בעוד שסוויפט, הייתה ההשראה של ריי בעת כתיבת השיר.
רקע > הפקה

לקראת צאת השיר עבדה ריי עם הפזמונאי ג'ייקוב כשר הינדלין (ג'קאש). ריי הוציאה לאור את השיר בהוצאת חברת התקליטים של הינדלין, סנדלוט רקורדס. ריי והינדלין עבדו על השיר יחד עם המנהל אדם מרסל, והיחצנים קייטי גרינטל וקורטני אסבורי מחברת Lede. לאחר ארבעה חודשים של חזרות ועבודה באולפן של הינדלין, ריי וצוותה פיתחו את רוב השיר בפגישה אחת.
קידום

ריי הכריזה כי תבצע את השיר לראשונה בתוכנית "The Tonight Show Starring Jimmy Fallon" בכיכובו של ג'ימי פאלון. על מנת לקדם את הסינגל ריי השיקה קולקציה מיוחדת של בגדים ופוסטרים נלווים.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של ריי ב-19 במרץ 2021. הקליפ בוים על ידי דיאן מרטל ומכיל ריקודי טיקטוק וכוריאוגרפיה של שרה ביו וקלוויט הודג'. קיילי לו היה אחראי על התלבושות ואביזרי הלבוש. בחלקים מהקליפ לבשה ריי חליפות חתול של המעצב אופנה לקואן סמית' (שהושראה מהשיר "Say You'll Be There" של הספייס גירלז) וביגוד של המעצב אופנה הצרפתי טיירי מוגלר, ובחלקם האחר לבשה פרווה מלאכותית של גוצ'י בולרו. בקליפ, ריי מופיעה במחוך לבן של דיון לי. ריי קיבלה את ההשראה לחליפה מהשיר של בריטני ספירס, "Sometimes".
קרדיטים וצוות

כל הקרדיטים שלהלן לקוחים מ-AllMusic.
אדיסון ריי – שירה ראשית, כתיבה
ג'ייקוב כשר – כתיבה
בני בלנקו – הפקה
ראיין מקמהן – כתיבה, הפקה
בלייק סלאטקין – כתיבה, הפקה
מדיסון לאב – הפקה
טיה סקולה – הפקה
לילנד – הפקה
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 22 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | – |  |
|  ארצות הברית | מצעד השירים מתחת להוט 100 | 10 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 4 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 42 |  |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| עולם | 19 במרץ 2021 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית | סנדלוט |  |
| ארצות הברית | 30 במרץ 2021 | רדיו להיטים עכשוויים | סנדלוט |  |