stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קורה (דמות)
ביוגרפיה > ספר שני - רוחות

קורה וחבריה מגיעים לקוטב הדרומי שם הם מותקפים על ידי רוחות אפלות. דודה של קורה וצ'יף השבט הצפוני אוּנָלַק מציל אותם מהרוחות ומציע להיות המאמן הרוחני של קורה. קורה מקבלת את ההצעה למורת רוחו של טנזן וחבורת האווטאר נותרת בקוטב הדרומי, בעוד שטנזן ומשפחתו יוצאים לחופשה במקדשי האוויר. לאחר שבעצת אונלק קורה פותחת את השער הדרומי לעולם הרוחות, הם חוזרים לשבט המים הדרומי ומגלים שכוחות השבט הצפוני שתחת הנהגת אונלק הגיעו ושבטי המים על סף מלחמת אזרחים. אביה של קורה ואחיו של אונלק, טונרק, מתנגד לכוחות הכובשים. לאחר שנפגעה מרוח אפלה נסחפת קורה לחוף אי מבודד בו חווה חיזיון של אווטאר וואן ועל הדרך שבא התאחד עם רוח האור - ראאבה, כלא את רוח האופל - וואטו, והפך לאווטאר הראשון בהיסטוריה לפני עשרת אלפים שנה. היא מבינה שהמיזוג ההרמוני, נקודת זמן המתרחשת פעם בעשרת אלפים שנה עומדת להתרחש בקרוב וגורל העולם ייקבע לעשרת אלפים השנים הבאות.
דקות לפני ההתכנסות ההרמונית השתמש אונלק בג'ינורה על מנת להכריח את קורה לפתוח את שער הרוחות הצפוני ובכך לאפשר לו ולרוח האופל וואטו להתאחד ובכך לנסות לגבור על האווטאר. בתחילה אונלק כמעט גבר על קורה ואף ניתק את החיבור שלה עם ראאבה ובעקבות זאת גם עם האווטארים הקודמים. היא מצליחה לבסוף להביס את אונלק ולהתמזג מחדש עם ראאבה בכך שהיא מתחברת לאנרגיה הקוסמית של היקום ולרוח של עצמה, אך הקשר שלה עם האווטארים הקודמים נותר מנותק. קורה משמידה את ואאטו וגם אונלק נהרג בתהליך. קורה מחליטה להשאיר את שערי הרוחות פתוחים, היא אומרת לטנזן שאולי אווטאר וואן טעה בכך שסגר אותם, מה שמתחיל עידן חדש של דו-קיום בין רוחות ובני אדם.
ביוגרפיה > ספר שלישי - שינוי

בעקבות המיזוג ההרמוני, אלפי אנשים לא כשפים ברחבי העולם מגלים כי ביכולתם לכשף אוויר. טנזן וקורה יחד עם ג'ינורה, מאקו, בולין, בומי ואסאמי יוצאים לממלכת האדמה במטרה לאתר ולגייס את כשפי האוויר החדשים על מנת שישכנו מחדש את מקדשי האוויר ויחזירו את האומה לתפארתה. במהלך המסע מתגלה להם כי מלכת האדמה שובה כשפי אוויר כדי שישמשו בחיילים בצבא האדמה אך הם משחררים אותם.
באותו זמן, מסדר אנרכיסטי עתיק בשם "הלוטוס האדום" חוזר לאחר שמנהיג המסדר, זאהיר, קיבל כוחות כשף אוויר ומשחרר 3 מחבריו, כשפים חזקים ומלאי עוצמה והם יוצאים במטרה לחסל את האווטאר ואת כל שאר מנהיגי העולם. בהמשך, יחד עם לין, הם מגיעים לעיר בשם זאופו העשויה ברובה ממתכת וחיים בה כשפי מתכת. העיר שייכת לאישה בשם סו-יין (בקיצור סוּ), המתגלה כאחותה של לין. בצאופו, סוּ מלמדת את קורה כשפות מתכת, וכך קורה הופכת להיות האווטאר הראשונה שמסוגלת לכשף מתכת. "הלוטוס האדום" מנסים לחטוף את קורה בעיר, אך נכשלים. מאוחר יותר, המסדר חוטף את מאקו ובולין ומתנקש בחייה של מלכת האדמה, ובכך מפיל את העיר בה־סינג־סה.
לאחר ההתנקשות במלכת האדמה על ידי הלוטוס האדום, יצאו שליטי האומות הנותרים, צוקו וטונרק לפגישה שאורגנה על ידי לין בנווה דקלי הערפל, שם קורה וחבריה פוגשים את צוקו לראשונה. במהלך הפגישה זאהיר מציב להם אולטימטום - שאם קורה לא תסגיר את עצמה הוא ישמיד את כל כשפי האוויר (כל כשפי האוויר היו באותה העת במקדש האוויר הצפוני), צוות האווטאר ממהרים להגיע למקדש האוויר אך צוקו מארגן את דרוק, הדרקון שלו, לקראת חזרה לאומת האש באומרו שאם חברי הלוטוס האדום שמו להם למטרה להתנקש בשליטי האומות האחרות עליו ללכת ולהגן על בתו שליטת האש איזומי. לפני שהוא עוזב קורה שואלת אותו מה לדעתו אווטאר אנג היה עושה במקומה, צוקו ענה לה שחלומו של אנג היה להקים מחדש את אומת האוויר והוא היה עושה הכל בשבילם, אך זהו מתפקידו של האווטאר לדאוג לכלל האומות. קורה הודתה לצוקו על עצתו וציינה שאירו צדק שכדאי להכיר את צוקו, צוקו הופתע משום שלא היה מודע לכך שקורה פגשה את דודו המנוח.
קורה מחליטה להסגיר את עצמה אך מגלה שזאהיר שיקר לה. מסדר הלוטוס האדום משיג רעל שמכריח את קורה להיכנס למצב האווטאר, על מנת להרוג אותה במצב האווטאר ולשים קץ למחזור האווטאר. הם כמעט מצליחים, אך קורה משיבה מלחמה. בזמן הקרב כשפי האוויר מצליחים לברוח ובעזרתם קורה מצליחה לגבור על זאהיר ולכלוא אותו. לאחר הקרב, סו מוציאה את רוב הרעל מגופה של קורה. אך הרעל היה בגופה יותר מדי זמן והיא אינה יכולה לתפקד ומרותקת לכיסא גלגלים.
ביוגרפיה > ספר רביעי - איזון

לאחר שהורעלה קורה נסעה עם אביה להחלים במקום הולדתה בקוטב הדרומי שם חזרה ללכת בעזרתה של קטרה. קורה נכנסה לדיכאון משום שאינה יכלה למלא את תפקיד האווטאר ולאחר שלוש שנים היא אמרה להוריה שברצונה לחזור לרפאבליק סיטי, לאחר שעלתה על סירה היא הפליגה לעבר ממלכת האדמה, שם שינתה את מראה והסתירה את עובדת היותה האווטאר. היא החלה להילחם בזירות קרב בבה סינג סה עד שלילה אחד רוח הובילה אותה לעבר הביצה הגדולה למפגש עם טוף בייפונג, כשפית המתכת הראשונה ואמם של לין וסו בייפונג ולשעבר מפקדת המשטרה של רפאבליק סיטי.
בהדרכתה של טוף ובאמצעות כשפות המתכת קורה הצליחה להוציא את שאריות הרעל מגופה. לאחר ששלושת ילדיו של טנזן מצאו אותה בביצה, ולאחר שסילקה את הרעל מגופה קורה חוזרת איתם לרפאבליק סיטי ומגלה על מסע הכיבושים של קוּבירה, כשפית מתכת מהעיר צאופו, ברחבי ממלכת האדמה. היא יוצאת להגן על העיר האחרונה שנשארה חופשייה בממלכת האדמה, צאפו, קורה כמעט מביסה את קובירה אך בעקבות ההתנתקות שנמשכה במשך כ-3 שנים בינה לבין ראאבה, היא נכשלת וכמעט נהרגת.
לאחר שכמה אזרחי רפאבליק סיטי נכלאו בעולם הרוחות קורה מבינה כי היא מוכרחת להיכנס לעולם הרוחות, מה שלא עשתה מאז הקרב עם זאהיר, היא נפגשת עם זאהיר בתא הכלא מתוך הבנה שהוא זה שיכול לעזור לה להתמודד עם הפלאשבקים מהקרב איתו. זאהיר אכן עוזר לה להשלים ולקבל את העבר, היא מצליחה להיכנס לעולם הרוחות ומשחררת את האנשים הכלואים.
אחרי הקרב בצאופו מבינה קובירה כי היא צריכה עוד כוח ומתחילה לבנות נשק חזק במיוחד המיוצר מגפני רוחות. לאחר סיום בניית הנשק, בונה קובירה בנוסף מגה־טנק ענקי העשוי מפלטינה כדי לכבוש את רפאבליק סיטי. הנשיא רייקו נכנע אך צוות אווטאר ביחד עם לין, סו וכשפי האוויר לא נתנו לצבאה של קובירה לכבוש את העיר, הם מצליחים לחדור לתוך הענק של קובירה ומשמידים אותו. קובירה הולכת ליער הגפנים ומוצאת שריד מכלי הנשק שלא הושמד, היא יורה באמצעותו על קורה אך מגלה כי היא לא מצליחה לכבות אותו. קורה נכנסת למצב אווטאר ומצילה אותה ואת קובירה. בעקבות עוצמת האנרגיה החזקה מהנשק, נוצר שער רוחות חדש בלב העיר. בסוף הסדרה קורה ואסאמי יוצאות לחופשה בעולם הרוחות והשתיים מתחילות מערכת יחסים רומנטית.
אישיות

קורה מוצגת כנערה קשוחה, וההבדל ניכר ביותר בהשוואה לגלגולה הקודם, אווטאר אנג, שבתחילה אף לא רצה להיות האווטאר, לעומתו, אווטאר קורה, כבר מילדותה החלה להתאמן לשם כך בהתלהבות. היא איננה חוששת להתעמת עם יריבים ועם חוסר צדק.
במהלך הסדרה, קורה לומדת יותר ויותר על הפן הרוחני בנפשה, ולומדת להתחבר אליו.
אישיות > הפרעת דחק פוסט-טראומטית

במהלך העונה הרביעית באגדה של קורה, נכנסת קורה לדיכאון קליני כתוצאה מאכזבה ואי יכולתה לתפקד. בנוסף, היא החלה מתמודדת עם הפרעת דחק פוסט-טראומטית המתאפיינת בפלאשבקים מהקרב שלה עם זאהיר מה שמונע ממנה להיכנס לעולם הרוחות. היא באה לבקר את זאהיר בתא הכלא על מנת שיעזור לה להיכנס לעולם הרוחות וזאהיר אכן עוזר לה להשלים ולקבל את העבר.
מערכות יחסים

בתחילת הספר הראשון, לפני אחד המשחקים של הקבוצה קורה מתוודה על אהבתה למאקו אך הוא משיב שאינו מרגיש את אותו הדבר כלפיה, בולין לעומת זאת מנסה לכבוש את ליבה של קורה אך לבו נשבר כשראה את קורה ומאקו מתנשקים, לאחר מכן קורה ומאקו עוברים מספר משברים אך מסיימים את העונה כזוג. במהלך הספר השני הם חוים משבר נוסף שבמהלכו מאקו נפרד סופית מקורה אך הם מחליטים להישאר ידידים.
בעונה הרביעית יחסיה של קורה עם אסאמי סאטו מתקרבים, ובסוף העונה השתיים הופכות לזוג הלסבי הראשון והיחיד עד כה בזיכיון.
כוחות > כאווטאר

ה"אווטאר" הוא האדם היחיד עם היכולת לשלוט בכל ארבעת היסודות; מים, אדמה, אש ואוויר. בנוסף לכך, הוא היחיד שמסוגל להיכנס לפתוח ולסגור את השערים לעולם הרוחות, מה שהופך אותו למגשר בין העולמות. האווטאר היא דמות עם חשיבות בין-לאומית שחובתה היא להביא איזון לעולם והרמוניה בין האומות. כשהאווטאר מת, הוא עובר תהליך של גלגול נשמות ונולד מחדש באומה אחרת לפי סדר החוזר על עצמו: אש, אוויר, מים ואדמה. קורה היא האווטאר שבאה אחרי פטירתו של אנג, היא האווטאר הראשונה שלמדה לכשף מתכת והיחידה שפתחה את שערי עולם הרוחות עשרת אלפים שנה לאחר שאווטאר וואן סגר אותם.
כוחות > יכולת כשפות

קורה נולדה להורים כשפי מים וכבר מילדותה הצטיינה קורה באימוני כשפות מים, אדמה ואש ומגיל 17 למדה גם כשפות אוויר באי המקדש מבנו של האווטאר הקודם, מאסטר טנזן. כשפות אוויר הייתה הקשה ביותר ללמידה אצל קורה, זאת מכיוון שלא הייתה מחוברת דיו לחלק הרוחני שבנפשה, המצב אף הגיעה לנקודות שבירה במהלך כמה מהאימונים באי המקדש לאחר שלמרות אימוניה לא הצליחה לכשף אוויר. בפרק האחרון של הספר הראשון, כמה דקות לאחר שאמון נוטל מקורה את יכולת הכשפות, היא מצליחה בפעם הראשונה לכשף אוויר ובעזרתו גוברת על אמון. בסוף הפרק, מתגלה אליה לראשונה אווטאר אנג, מחזיר לה את שאר יכולות הכשפות ואת היכולת להחזיר כשפות גם כן.
כוחות > השפעה מסגנונות לחימה

מהלכי הלחימה של קורה הושפעו ממספר אמנויות לחימה;
אמנויות לחימה משולבות
ג'יט קון דו
אייקידו
בה גואה ג'אנג
הונג גאר
קונג פו גמל שלמה דרומי
צ'אנגקוואן
שינג אי צ'ואן
ווינג צ'ון קונג פו
מראה

קורה נולדה בקוטב הדרומי, צבע עורה שזוף במקצת, עיניה כחולות ושיערה שחור.
כבר בפרק הראשון בסדרה, קורה לבושה בבגדים המסורתיים של שבט המים; שיער אסוף לשלושה חלקים, חולצה בצבע תכלת, ומכנס כחול. במהלך אימוני כשפות האוויר היא לובשת בגדי נזירים ובמהלך משחקי האולימפי-כשף, את מדי הקבוצה.
לאחר שהגיעה לממלכת האדמה וכתוצאה מהאכזבה של קורה מעצמה היא השילה מעליה את הסממנים המזכירים לה את עברה; החליפה את לבושה ואף קיצצה את שיערותיה. רק כשלאחר שבמהלך הספר הרביעי היא חוזרת לרפאבליק סיטי, היא חוזרת ללבוש בגדים המזוהים עם שבט המים אך בוחרת להשאיר את שיערה פזור.
קבלה

קורה זכתה לשבחים רבים על היותה דמות ריאליסטית ומפותחת רגשית מפי מבקרים וצופים כאחד. היותה גיבורה נשית, מצב יוצא דופן בקרב תוכניות אנימציה אמריקאיות, גרם לניקלודיאון להשעות במקור את הפקתה של הסדרה. לפי בריאן קונייזקו, שותף ביצירת הסדרה, ההפקה האמינה ש"בעוד בנות יצפו בתוכניות על בנים, בנים לא ירצו לצפות בתוכניות על בנות". ההפקה שינתה את דעתה רק לאחר שהדמות סיפקה ביצועים טובים בהקרנת המבחן והמשתתפים הביעו את התפעלותם מהדמות.
זך בלומנפלד ממגזין Paste ציינה שדמותה של קורה מעניינת ורלוונטית יותר לעומת הפרוטגוניסט בסדרת המקור, אווטאר אנג.
כתבה באתר האינטרנט Common Sense Media (אנ'), ציינה את מסירותה של קורה למטרותיה ואת הדינמיות (אנ') שלה לקבלה של רעיונות חדשים.
נואל קירקפטריק כתב שהחל מהעונה השנייה הדמות החלה להיות פחות חביבה. בחירת היוצרים להציג את ההתמודדות של קורה עם הפרעת דחק פוסט-טראומטית במהלך הספר הרביעי זכה לשבחים רבים ממבקרים, ועל כך שהוכנסו לסדרה כל המוטיבים הפסיכולוגיים של המושג.
מקס ניקולסון מה-IGN ציין כי הקרב האחרון שלה עם זאהיר, כשהיא במצב כה פגיע וחלש, היה "קורע לב".
עבודת הדיבוב של ג'נט וארני (אנ') זכתה גם היא לשבחים ממבקרים, אוליבר סאווה מה-The A.V. Club כתבה כי: "הביצוע מוסיף הרבה מימד עמוק למאבקה של הדמות".
קבלה > דירוגים של הדמות

זך בלומנפלד ממגזין Paste דירגה את דמותה של קורה במקום השני ברשימת הדמויות הטובות ביותר בזיכיון.
ג'ייסון ברמן מהאתר Screen Rant הציב את קורה במקום השמיני ברשימת דמויות האנימציה הטובות ביותר בכל הזמנים.
ראו גם

האגדה של קורה - דמויות
האגדה של קורה - פרקים
ביאורים

↑  צ'יף שבט המים הצפוני, אונלק, סייע לפושעים אך הצליח להתחמק מאשמה
↑  הרפובליקה הוקמה מספר שנים קודם לכן על ידי אווטאר אנג ושליט האש צוקו. פירוט הקמה הרפובליקה מתואר בהרחבה בקומיקס אווטאר - ההבטחה
↑  זאת אף על פי שאמון נטל ממנה את הכשפות, משום שאז עוד לא היה ביכולתה לכשף אוויר והכשפות שהוא נטל ממנה היו אלו שהיא שלטה בהם: מים, אדמה ואש
↑  לפירוט הצהרת יוצרי הסדרה ראו #מערכת יחסים עם אסאמי סאטו
הערות שוליים

1 2  האגדה של קורה - עונה 3, באתר ניקלודיאון
↑   5 עובדות על מסדר הלוטוס האדום | האגדה של קורה, סרטון בערוץ "Goblin Geek", באתר יוטיוב (אורך: 04:11)
↑  האגדה של קורה - עונה 1 פרק 9, באתר ניקלודיאון, ‏2012
↑  האגדה של קורה - עונה 1 פרק 11, באתר ניקלודיאון, ‏2012
↑   Korra vs. Amon 🩸 FINAL BATTLE | The Legend of Korra, סרטון בערוץ "Avatar: The Last Airbender", באתר יוטיוב (אורך: 08:27)
↑  האגדה של קורה - עונה 1 פרק 12, באתר ניקלודיאון, ‏2012
↑  האגדה של קורה - עונה 2, באתר ניקלודיאון
↑  האגדה של קורה - פרקים 40 - 43 (/עונה 4 פרקים 1 - 4), באתר ניקלודיאון, ‏2014
↑  האגדה של קורה - פרקים 44 - 45 (עונה 4 פרקים 5 - 6), באתר ניקלודיאון, ‏2014
1 2  האגדה של קורה פרק 48, באתר ניקלודיאון, ‏2014
1 2  האגדה של קורה - עונה 4, באתר ניקלודיאון
↑  Christopher John Farley, 'The Last Airbender: Legend of Korra': The Creators Speak, The Wall Street Journal, ‏2 בפברואר 2011
↑   The INNERview #61 - Yoo Jae-myung (유재명), Animation director, סרטון בערוץ "The INNERview With Host Susan Lee MacDonald", באתר יוטיוב (אורך: 50:29)
↑  Neda Ulaby, 'Airbender' Creators Reclaim Their World In 'Korra', NPR, ‏5 במרץ 2012
1 2  Zach Blumenfeld, The 20 Best Characters From The Avatar Universe, Paste Magazine, ‏2 במאי 2016
↑  Max Nicholson, The Legend of Korra: "Korra Alone" Review, IGN, ‏2014-10-10 (באנגלית)
↑  Korra and Post Traumatic Stress Disorder, web.archive.org, ‏2014-11-12
↑  Korra Alone: Kid's Show Tackles PTSD - Miss Momus, web.archive.org, ‏2014-10-29
↑  The Psychology of Inspirational Women: Korra, The Mary Sue, ‏2015-01-07 (באנגלית)
↑  Max Nicholson, The Legend of Korra: "Venom of the Red Lotus" Review, IGN, ‏2014-08-22 (באנגלית)
↑  Oliver Sava, The Legend Of Korra: “Korra Alone”, The A.V. Club, ‏5 בספטמבר 2014
1 2  Joanna Robinson, How a Nickelodeon Cartoon Became One of the Most Powerful, Subversive Shows of 2014, Vanity Fair, ‏5 בנובמבר 2014
↑  Max Nicholson, The Legend of Korra: "The Last Stand" Review, IGN, ‏2014-12-19 (באנגלית)
↑  David Gonzales, 'The Legend of Korra' Finale Literally Made Fan Dreams Come True, Forbes, ‏5 בנובמבר 2014
↑  Lily Carollo, How Turf Wars Part 2 Continues Korra and Asami’s Relationship, Vulture, ‏2 בundefined 2018
↑  Korra and Asami Are Getting Bi: Turf Wars Part 1 Review - The Geekiary, thegeekiary.com, ‏2017-08-15 (באנגלית אמריקאית)
↑  Jason Berman, 30 Best Animated TV Characters Of All Time, Screen Rant, ‏2 באוגוסט 2016
ג'נט וארני (אנ'), המדבבת של קורה.
דקלה הדר, המדבבת של קורה בדיבוב העברי.
קוספליי של אמון מבצע כשפות דם על גופו של מאקו
קוספליי של מאקו וקורה
קורה כפי שהופיעה בתחילת הספר הרביעי
קורה כפי שהיא מופיעה בספר הרביעי, בגדים המאפיינים את שבט המים אך שיערה קצר
קוספליי של קורה ואסאמי סאטו
פרנסיס בלייר

פרנסיס פרסטון בלייר הבן (באנגלית: Francis Preston Blair Jr.‏; 19 בפברואר 1821 – 8 ביולי 1875) היה מייג'ור בצבא האיחוד במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. הוא ייצג את מיזורי הן בבית הנבחרים והן בסנאט, והיה פעיל במניעת הצטרפות מדינת מיזורי לקונפדרציה בתחילת המלחמה.
בלייר סייע במינוי נתנאל ליון למפקד הצבאי החדש של המחלקה המערבית של צבא ארצות הברית. הוא סייע לליון בהבטחת עזרתו של משמר הבית של סנט לואיס בהעברת למעלה מ-20,000 רובים ומוסקטים ממחסן הנשק של סנט לואיס לאילינוי. הפורשים של מיזורי ראו באירוע זה הפרת שביתת נשק בלתי רשמית שכוננה במדינה. זה גרם לפרשת מחנה ג'קסון והמשך פעילות גרילה על ידי גורמים זועמים תומכי עבדות. ב-1862, בלייר הצטרף למתנדבי מיזורי, זכה לדרגת גנרל, פיקד על דיוויזיה בוויקסבורג בפיקודו של שרמן, השתתף בצעדת שרמן אל הים וסיים את המלחמה כמפקד קורפוס.
בבחירות 1868, הוא היה המועמד של הורשיו סימור לסגן הנשיא, אך מאמינים שחלק מהנאומים הדרמטיים שלו על הסכנות של אמנציפציה לשחורים גרמו להפסד הדמוקרטים בבחירות. בלייר לקה בשבץ משתק ב-1872, אך המשיך להיות פעיל בפוליטיקה של המדינה עד מותו שלוש שנים לאחר מכן.
ביוגרפיה > ראשית חייו וקריירה

בלייר נולד ב-19 בפברואר 1821 בלקסינגטון, קנטקי, והיה בנם השלישי והצעיר של עורך העיתון והפוליטיקאי פרנסיס פרסטון בלייר, ואלייזה ויולט (גיסט) בלייר. הוא היה אחיו של מונטגומרי בלייר, ראש עיריית סנט לואיס ומנהל הדואר בפיקודו של לינקולן, ובן דודו של בנג'מין גרץ בראון, סנאטור אמריקאי ומושל מיזורי. בלייר למד בבתי ספר בוושינגטון הבירה, היה בוגר אוניברסיטת ייל ואוניברסיטת קרוליינה הצפונית, אך סיים את לימודיו באוניברסיטת פרינסטון ב-1841, ולאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת טרנסילבניה. לאחר קבלתו ללשכת עורכי הדין בקנטקי בלקסינגטון, הוא החל לעסוק במקצוע בסנט לואיס ב-1842 עם אחיו הבכור. בשנים 1842–1845, הוא עבד במשרד עורכי הדין של תומאס הארט בנטון.
ביוגרפיה > מלחמת ארצות הברית–מקסיקו

בסתיו 1845, בלייר נסע למערב לציד ביזונים ושהה חורף במזרח קולורדו עם בן דודו ג'ורג' בנט במבצר בנט, יישוב על שביל סנטה פה. בלייר ניגן בבנג'ו בחלק מהמסיבות במבצר. לאחר שהחלה מלחמת ארצות הברית–מקסיקו הוא הצטרף למשלחתו של הגנרל סטיבן וו. קירני בסנטה פה, אשר מינה את בלייר לתובע הכללי של טריטוריית ניו מקסיקו לאחר שאובטחה. בשיתוף פעולה עם אלכסנדר ויליאם דוניפן, וילארד פרבל הול ודייוויד וולדו, בלייר פיתח קוד חוקים אמריקאי לאזור ומונה לשופט של בית המשפט המחוזי החדש שהוקם.
ביוגרפיה > בזירה הפוליטית

בהיותו מתעניין יותר בפוליטיקה מאשר במשפטים, בלייר חזר לסנט לואיס בקיץ 1847. כידידו האישי והפוליטי של תומאס הארט בנטון, הוא נודע בדעותיו המתנגדות לעבדות ותמיכה חזקה בפוליטיקת אדמה חופשית, למרות שהיה בעל עבדים בעצמו.  בלייר שירת בבית הנבחרים של מיזורי מ-1852 עד 1856. הוא היה איש מפלגת האדמה החופשית ונבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1856. ב-14 בינואר 1858, הוא נשא נאום מרכזי שתיאר את העבדות כבעיה לאומית, והציע לפתור אותה הן על ידי אמנציפציה הדרגתית והן על ידי התיישבות של עבדים משוחררים באמריקה הלטינית ובאמריקה המרכזית. שנה לאחר מכן בבוסטון, הוא זכה להכרה לאומית עם נאומו, "גורל הגזעים של יבשת זו".
לקראת סוף כהונתו הראשונה, בלייר הובס בהתמודדותו להיבחר מחדש ב-1858 על ידי ג'ון ר. בארט. הוא ערער בהצלחה על התוצאות ולבסוף הושב בקונגרס ה-36 ב-8 ביוני 1860. עם זאת, הוא התפטר רק שבעה עשר ימים לאחר מכן ב-25 ביוני, ואז הפסיד בבחירות המיוחדות שנערכו לאחר מכן, ובמקומו תפס בארט מחדש את המושב ב-3 בדצמבר. בבחירות הרגילות של 1860, הוא נבחר שוב לקונגרס ה-37, וכיהן בו כיו"ר הוועדה החשובה לענייני צבא. הוא התפטר שוב ביולי 1861 כדי להתמנות כקולונל בצבא האיחוד. ב-1862 הוא זכה בבחירות לקונגרס ה-38, אך נאלץ בעצמו לוותר על מושבו ב-10 ביוני 1864, לאחר שיריבו, סמואל נוקס, ערער בהצלחה על התוצאות.
בני הזוג בלייר היו תומכים בלתי מעורערים של אברהם לינקולן במהלך עלייתו לנשיאות ושנים בתפקיד ובתמורה נהנו מחסותו הפוליטית. בדצמבר 1863, לינקולן אמר, "לבני הזוג בלייר יש במידה בלתי רגילה את רוח השבט. המשפחה שלהם היא תאגיד קרוב. פרנק הוא התקווה והגאווה שלהם. יש להם דרך למהר ללכת לכל דבר שהם מתחייבים, במיוחד יש להם. מונטגומרי והג'נטלמן הזקן."
בימים שלאחר בחירתו של לינקולן לנשיא, כשהתברר שכמה מדינות דרומיות תומכות בפרישה, בלייר היה בין מנהיגי התנועה הפוליטית היוניוניסטית במיזורי שדגלה בשימוש במשמר הבית הסמי-צבאי שלה, במידת הצורך, כדי למנוע את פרישת מיזורי. עם הזמן, בלייר התנכר ליוניוניסטים רדיקליים כמו בנג'מין גרץ בראון שהעדיפו את השחרור המיידי של כל העבדים במיזורי, במקום זאת בעד הצעתו של לינקולן לאמנציפציה הדרגתית. בראון הופיע כמנהיג מפלגת האיחוד הרדיקלי במיזורי, בעוד שסיעתו של בלייר נודעה כמפלגת השמרנים.
ביוגרפיה > מלחמת האזרחים

מיד לאחר פרישתה של קרוליינה הדרומית בדצמבר 1860, בלייר, בהאמינו שמנהיגי הדרום מתכננים לסחוף את מיזורי לתוך התנועה, החל במאמצים אקטיביים למנוע זאת. הוא ארגן וצייד באופן אישי כוח של כמה אלפי חיילי משמר הבית, שנלקח מ"התעוררות רחבה", ממועדוני הצעדה הרפובליקנים בקמפיין הנשיאותי ב-1860, ומחברי תנועת ההתעמלות הגרמנית בסנט לואיס, טרנווריין. כאשר המתיחות עלתה, בלייר והקפטן (לימים בריגדיר גנרל) נתנאל ליון העבירו לפתע את הנשק בארסנל האמריקאי בסנט לואיס לאלטון, אילינוי. ב-10 במאי 1861, ליון, יחד עם משמר הבית ופלוגת צבא קבע של ארצות הברית, לכדה כמה מאות מתנדבי מיליציה בדלנים שהוצבו לתפוס את מחסן הנשק. פרשת מחנה ג'קסון העניקה לעניין הפדרלי יתרון ראשוני מכריע במיזורי, אך גם עורר את רגשות הפרישה במדינה.
מלחמה גלויה בין כוחות האיחוד ותומכיו של מושל דרום מיזורי, קלייבורן ג'קסון, הייתה קרובה. כדי להימנע מכך, הגנרל ויליאם ס. הארני, מפקד הצבא במיזורי, הסכים להפסקת הפוגה של פרייס-הרני עם מפקד משמר מדינת מיזורי סטרלינג פרייס ב-21 במאי.
בלייר התנגד, ויצר קשר עם מנהיגים רפובליקנים בוושינגטון. תוך מספר שבועות הוחלף הארני בליון כמפקד זמני. ליון הסיע את ג'קסון ופרייס לפינה הדרום-מערבית של מיזורי לפני שנהרג בקרב וילסון קריק, בעוד בלייר עזר בארגון ממשלת מדינה חדשה כולה-יוניוניסטית, וג'ון פרימונט נכנס לתפקיד מפקד המחלקה המערבית של צבא ארצות הברית.
פרימונט היה בעצמו רפובליקני בולט עם קשרים במיזורי. עד מהרה החל בלייר להתייחס לפרימונט כיריב פוליטי, והם התעמתו על היבטים רבים של פעולותיו של פרימונט במיזורי. פרימונט כמפקד הצבא האזורי היה אחראי על הוצאת כסף רב במהירות רבה עבור אספקה וציוד. בלייר ציפה שרוב הכסף הזה יגיע לבעלי בריתו בקהילה העסקית של סנט לואיס, אבל לפרימונט ולמטה שלו היו רעיונות משלהם. תלונותיו המרות של בלייר, שנוספו לבזבוז והשחיתות, עזרו להכפיש את פרימונט, שהוחלף ב-2 בנובמבר.
בלייר מונה לקולונל של מתנדבי מיזורי ביולי 1862. באוגוסט 1862 הועלה לדרגת בריגדיר גנרל של המתנדבים ולאחר מכן לדרגת מייג'ור גנרל בנובמבר. לאחר שזכה בבחירה מחדש לבית הנבחרים, בלייר התפטר ממינוי שלו, אך הוא חזר בו על פי בקשה/צו מלינקולן מאפריל 1864. בתגובה לכך, "הסנאט העביר החלטה לפיה, לאחר מכן, אין להחזיר קצינים שהתפטרותם התקבלו כדין לשירות ללא מינוי חדש ואישור של הסנאט".
במיזורי, בלייר פיקד על חטיבה המורכבת מרגימנט הרגלים ה-13 של אילינוי, רגימנטים הרגלים ה-29, ה-30, ה-31 וה-32 של מיזורי, רגימנט הרגלים ה-58 של אוהיו, פלוגה 4, ארטילריה קלה של אוהיו ופלוגה C, פרשי מיזורי ה-10.
לאחר מכן פיקד בלייר על דיוויזיה במערכת ויקסבורג ובלחימה על צ'טנוגה, והיה אחד ממפקדי החיל של ויליאם ט. שרמן במערכות האחרונות בג'ורג'יה ובקרוליינות. הקורפוס ה-17 שלו היה מעורב בהגנה על האזורים העורפיים של צבאו של שרמן עד מאוחר יותר במערכה באטלנטה. לפני יציאתו במסע אל הים, הקורפוס ה-17 קלט חלק מהגזרה של הקורפוס ה-16 ששירת עם שרמן.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

בתום המלחמה, בלייר, לאחר שבילה חלק ניכר מהונו הפרטי בתמיכה באיחוד, נהרס כלכלית. ב-1866, כמו אביו ואחיו, הוא התנגד למדיניות השיקום של הקונגרס, ובגלל נושא זה עזב את המפלגה הרפובליקנית.
ב-1866 הוא התמודד על מושב באספה הכללית של מיזורי נגד צ'ארלס ברנסקום.  הבחירות היו צמודות, אך בסופו של דבר, בלייר הובס לאחר שהתובע הכללי של מיזורי, רוברט פרנקלין וינגייט, קבע שהקולות שהתקבלו לאחר השקיעה תקפים.
בשנת 1868, הוא היה המועמד הדמוקרטי לסגן הנשיא, והתמודד עם הורשיו סימור, אולם הם הפסידו במרוץ. בלייר תרם לתבוסה הדמוקרטית בכך שיצא למסע הרצאות בו הוא הגדיר את התחרות עם יוליסס ס. גרנט והרפובליקנים התומכים בשיקום במונחים גזעיים עזים, והזהיר מפני השלטון של "גזע חצי ברברי של שחורים שהם מתפללים של פטישים ופוליגמיסטים" ורצו "להכפיף את הנשים הלבנות לתאוותן הבלתי מרוסנות". לפחות חבר קונגרס דמוקרטי אחד ראה בבלייר את הגורם לתבוסתו של סימור, וכינה את התנהגותו "מטופשת ובלתי ניתנת להגנה".
לבלייר הייתה ידועה מינורית מוזרה, כאשר ב-29 ביולי 1870, הוא היה עד בשוגג לתקרית בתיק רצח מפורסם. כששהה במלון המפורסם אז Fifth Avenue, מול רחוב 23 ווסט מול השדרה החמישית, בלייר התעורר לזעקות עזרה מעבר לרחוב. הוא צפה מחלון המלון שלו כששני גברים יצאו מאחוזה מאבן חומה ממול. הם היו שניים מבניו של בנג'מין ניית'ן, סגן הנשיא של הבורסה לניירות ערך בניו יורק. בנג'מין ניית'ן נמצא באחוזה, מוכה למוות. הייתה סדרה של דיונים, ואפילו חשדות כלפי כמה אנשים, אך התעלומה מעולם לא נפתרה.
בשנת 1871 נבחר בלייר על ידי בית המחוקקים של מיזורי כסנאטור של ארצות הברית . ב-16 בנובמבר 1872 הוא לקה בשיתוק, שממנו לא התאושש. בעיקר בגלל מצבו הקשה, הוא הובס בניסיונו לבחירה מחדש לסנאט בינואר 1873. בלייר למד לכתוב בכאב ביד שמאל והמשיך במאמצים הפוליטיים שלו.
העניין הרב של בלייר בפוליטיקה החזיק אותו פעיל והוא שימש כמפקח הביטוח במדינת מיזורי עד מותו מפגיעות ראש לאחר נפילה ב-8 ביולי 1875, בגיל 54.  הוא קבור בבית הקברות בלפונטיין.
משפחתו

ב-1847, בלייר התחתן עם אפולין אלכסנדר; היו להם שמונה ילדים.
הכרה

ויליאם ט. שרמן לאחר ששמע על מותו של בלייר אמר, "תמיד התייחסתי אליו כאחד הפטריוטים האמיתיים, האנשים הישרים והמכובדים ביותר, ואחד החיילים האמיצים ביותר שהמדינה הזו ייצרה אי פעם". יוליסס ס. גרנט כתב על פרנק בלייר בספר הזיכרונות שלו כי, "לא היה אדם אמיץ ממנו, וגם לא היה מי שציית לכל פקודות הממונה עליו בדרגה בדייקנות יותר ללא עוררין. הוא היה איש אחד כחייל, אחר כפוליטיקאי".
ב-1885 הוקמה אנדרטה לסנאטור בלייר בכניסה לפארק היער בסנט לואיס בצומת שדרות קינגשיווי ולינדל.
בשנת 1899, מדינת מיזורי תרמה פסל שיש של בלייר מאת אלכסנדר דויל לאוסף היכל הפסלים הלאומי של הקפיטול.
הערות שוליים

↑  "Francis P. Blair". Encyclopaedia Britannica. נבדק ב-22 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Frank P. Blair, Jr. (1821-1875)". Mr. Lincoln's White House. The Lehrman Institute. אורכב מ-המקור ב-7 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "A Good Candidate". Daily Kansas Tribune. 23 באוקטובר 1866. נבדק ב-7 באוגוסט 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Frank P. Blair". St. Louis Dispatch. 1875-07-09. p. 4. נבדק ב-2022-07-01 – via Newspapers.com.
↑  HarpWeek | Abraham Lincoln Cartoons, www.abrahamlincolncartoons.info
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 120813025  ISNI: 0000 0000 2739 3482  LCCN: n87895303  SNAC: w6sz73mk  SUDOC: 143369059  US Congress: B000523  VIAF: 62388331   WorldCat (עם VIAF): 62388331 
גנרל בלייר והמטה שלו
פרנסיס פרסטון בלייר הבן, אוסף היכל הפסלים הלאומי
Bust of Blair מאת וויליאם קופר בפארק הצבאי הלאומי ויקסבורג