stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פוסה
מאפיינים גופניים

הפוסה מזכירה גרסה קטנה של פומה, עם גוף דק-גזרה אך חסון, גפיים שריריות וזנב שארוך כמעט כמו שאר הגוף. ראשה מזכיר ראש נמייה וארוך יחסית משל החתוליים, חוטמה רחב וקצר, אוזניה גדולות ועגולות ושפמה ארוך, אפילו יותר מראשה. עיניה החומות ניחנות באישונים בצורת קווים צרים; אלו, משקפות אור, כמו אצל טורפים רבים שצדים בשעת הליל (אצל הפוסה האור מוחזר בגוון כתום). חושיה של הפוסה מחודדים: היא רואה היטב, מריחה היטב ושומעת היטב. יש לה פרווה קצרה, צפופה יחסית ובעלת מרקם בצבע אחיד וללא צורות כלשהן. צבעה של הפרווה הוא בדרך כלל חום-אדמדם בחלק העליון ובצבע שמנת כהה בחלק התחתון. בעונת הייחום, צבע הפרווה באזור הבטן עלול להשתנות לגווני כתום כתוצאה מהפרשת חומר אדמדם מבלוטות בחזה, אך תופעה זו לא נצפתה באופן עקבי על ידי כל החוקרים.
חלק מאיבריה הותאמו על ידי האבולוציה לטיפוס על עצים, לדוגמה: זנבה מסייע בשמירת שיווי המשקל, וטפריה הנשלפים למחצה (הם אינם מוחבאים בנדני עור כמו אצל החתוליים) משמשים אותה לאחיזה בענפים. בנוסף, תנועתה הותאמה למחצה להליכה על כף הרגל (plantigrade) כשהיא נמצאת על העצים, ובזמן תנועתה על הקרקע היא הולכת על האצבעות (הולכי על אצבע; digitigrade; ראו גם תנועת בעלי חיים ביבשה, פסקת "מבנה הרגל וכף הרגל"). תחתית כף רגלה מכוסה ברפידות חזקות, וקרסוליה גמישים מאוד, מה שמאפשר לה לאחוז ביעילות בענפי ובגזעי העצים בעת הליכתה עליהם, טיפוס וירידה מהם וקפיצה מעץ אחד לשני (פוסות צעירות בשבייה נצפו מתנדנדות מחבלים מסוקסים כשהן תלויות בהיפוך בעזרת רגליהן האחוריות).
לפוסה יש בלוטות ריח אחדות (אלו מפותחות פחות אצל הנקבות): בדומה לנמייתיים, יש לה בלוטת עור הנמצאת במין כיס או שק המקיף את פי הטבעת, אין לה בלוטות בכיס האשכים, ויש בלוטות אחרות ליד איברי המין (הבלוטה הזכרית מפרישה ריח חריף).
קיימת שונות בין פרטים באזורים מסוימים: בצפון ומזרח מדגסקר מצויים פרטים קטנים יותר, בעוד שבמערב ובדרום מתגוררים פרטים גדולים יותר. כמו כן, דווח על קיומם של פרטים גדולים במיוחד – כאלו השוקלים עד 20 קילוגרמים – אך האמינות של דיווחים אלו מוטלת בספק. מחלות בקרב פרטים בשבי נדירות.
אורך הגוף (ראש עד תחילת הזנב): 70–80 ס"מ.
אורך זנב: 65–70 ס"מ.
משקל: הזכרים גדולים מהנקבות, כך שהזכר שוקל כ-6.2–8.6 ק"ג, והנקבה שוקלת כ-5.5–6.8 ק"ג.
גובה כתפיים: 37 ס"מ.
אורך חיים: עד או מעל 20 בשבי.
מאפיינים גופניים > איברי מין חיצוניים

אחד מהמאפיינים הייחודיים לפוסה הם איברי המין החיצוניים שלה. לזכר יש פין (ועצם פין) ארוך במיוחד, המגיע אל בין רגליו הקדמיות כאשר זה זקוף, ולעובי של 20 מילימטר (2 ס"מ) בממוצע. העטרה מתארכת במורד חצי מהפין, והיא קוצנית כולה חוץ מבקצהו. לשם השוואה, אצל החתוליים העטרה קצרה וקוצנית, בעוד שאצל הנמייתיים היא ארוכה וחלקה. הנקבה הצעירה עוברת תהליך זכרור זמני ("Masculinization", הופעת מאפיינים זכריים אצל נקבה, לרוב כתוצאה מייצור מוגזם של אנדרוגן), המתחיל בגיל שנה עד שנתיים. בתהליך מתפתח דגדגן מוגדל וקוצני המזכיר את הפין של הזכר ונתמך בעצם הדגדגן; הוא קטן בגודלו עם גדילת הנקבה, ונעלם עם הופעת הבשלות המינית. אין לה שק אשכים מדומה, אך היא מפרישה חומר כתום הצובע את חלקיה התחתונים, בדומה לזכר. אף על פי שהתופעה נוצרת בדרך כלל בגלל עודף הורמונים, אצל הפוסה אין זה כך: רמות ההורמונים (טסטוסטרון, Androstenedione, דיהידרוטסטוסטרון) שנמצאות אצל נקבות צעירות זהות לרמות הנמצאות אצל נקבות מבוגרות. משוער כי זהו מנגנון להפחתת הטרדה מזכרים או תוקפנות מצד נקבות טריטוריאליות.
בית גידול ותפוצה

פוסות ממבט לחזית, מסגירות את דמיונם הן לנמייתיים והן לחתוליים
הפוסה היא בעלת התפוצה הנרחבת ביותר מבין הטורפים ממדגסקר. היא מצויה במספרים קטנים בשטחים נותרים של יערות; היא מעדיפה יערות לחים שלא נגעה בהם יד אדם ולא דרכה בהם רגלו. למרות שהיא נמצאת גם בסוגי יערות אחרים, ביערות בעלי מזג אוויר לח יש יותר מחסה לספקף ולפוסה קל יותר לנוע בהם. טווח הגבהים בו שוכנת הפוסה נע בין 810 ל-1,625 מטר (ב-Réserve Naturelle Intégrale d'Andringitra), כשהמקום הגבוה בו נצפתה היה בגובה של כ-2,000 מטר, והמקום הנמוך ביותר היה בגובה של 440 מטר. הימצאותה של הפוסה בטווח גבהים נרחב ובמגוון בתי גידול מיוערים מעידה על הסתגלותה.
התנהגות

הפוסה היא חיה המצטיינת בתנועה על עצים, ופעילה הן במשך היום והן במשך הליל; שעות השיא של הפעילות מתרחשות מוקדם בבוקר, בשלהי היום או מאוחר בלילה. בדרך כלל הפוסה לא תשתמש באותו אתר שינה פעמיים, אם כי נקבות וגוריהן נוטות לחזור לאותה המאורה. הטריטוריה של הזכר (כפי שתועד ביער קירינדי – Kirindy Forest) התפרשה על פני שטח בגודל של עד 26 קמ"ר, בעוד שהטריטוריה של הנקבה התפרשה על פני שטח בגודל של עד 13 קמ"ר. שטח המחיה גדל במשך העונה היבשה, כנראה בגלל חוסר במזון ומים. פוסות שתויגו על ידי קולרי רדיו (קולרי מעקב) עברו במשך היום מרחק בגודל 2–5 ק"מ; פרט אחד תועד עובר מרחק של 7 ק"מ ב-16 שעות (בקו ישר).
הפוסה לרוב נמצאת לבדה, חוץ מאמהות וגוריהן צפייה מקרית של זוג זכרים, כך שהיא נחשבת לחיה מתבודדת. עם זאת, בשנת 2009 דווח על תצפית מפורטת של שיתוף פעולה בין שלושה זכרים: הם צדו סיפאקה שחורת מצח במשקל 3 ק"ג במשך 45 דקות, וחלקו את הטרף לאחר מכן. משוער כי התופעה היא שריד לשיתוף פעולה שהיה נצרך כדי לצוד מיני טרום קופים נכחדים בעבר (כמו מינים מהסוגים למור ענק ולמור קואלה (Megaladapis). המין תוקפני רק בזמן תקופת הרבייה ובזמן הרבייה עצמה. הזכרים רבים באופן נועז, והמפסיד בורח ונרדף על ידי המנצח על פני מרחק מסוים. בשבייה, הפוסה כמעט ולא מראה סימני תוקפנות ואף מרשה לעובדי גן החיות ללטפה (אם כי זכרים ינסו לפעמים לנשוך). הפוסה מתקשרת באמצעות ריחות, קולות ואיתותים חזותיים. במשך השנה, החיה מייצרת סימני ריח עמידים וארוכי טווח על סלעים, עצים ועל האדמה באמצעות בלוטות הריח באזור פי הטבעת והחזה.) היא מתקשרת גם בעזרת הבעות פנים, אך משמעותן המדויקת לא ברורה. הקולות כוללים: "גרגור ויללת חתול" ו"אנחה", שהושמעו על ידי הפוסה בעת ההזדווגות או על ידי זכר שאך מצא נקבה; "קריאת פחד", הנשמעת כסדרה חוזרת ונישנת של התנשפויות ושאיפות גסות ורמות;) "קריאת אזהרה"; ו"יללה" ארוכה וגבוהה, שכנראה משמשת למשיכת פוסות אחרות.
התנהגות > תזונה

תפריטה של הפוסה כולל בעלי חיים בגדלים שונים: למעלה – למור עכברי אפור; למטה – סיפאקה לבנה
הפוסה היא טורף הצד יצורים בגודל קטן–בינוני. הפוסה היא הגדולה ביותר מבין שמונת הטורפים האנדמיים למדגסקר, היונק היבשתי והשריד האנדמי הגדול ביותר במדגסקר, והטורף הטבעי היחיד שיכול לצוד כל בוגר מכל מין ומין של הקיפופים הגדולים באי; טרפה יכול לשקול כ-90% יותר ממשקלה הממוצע. חוץ מטרום קופים, הפוסה נהנית מתפריט מגוון הכולל שמשתנה בהתאם לתקופה ולמקום.
תזונת הפוסה בטבע נחקרה באמצעות ניתוח צואתה הייחודית, הנראית כגלילים אפורים בעלי קצה מעוות שאורכם כ-10–14 ס"מ ועוביים כ-1.5–2.5 ס"מ. מהניתוח עלה כי תזונתה מורכבת מטרום קופים, מכרסמים ושאר יונקים, חסרי חוליות, זוחלים, מגוון עופות (כולל עופות קרקע) וצמחים (שככל הנראה היו בבטן הטרף או שנאכלו כמקור מים). הפוסה אף תועדה צדה חיות מבויתות כמו עזים, עגלים ובמיוחד תרנגולות).
הציד נעשה הן בקרקע והן על גבי העצים. בתקופת הרבייה הפוסה לפעמים תצוד בקבוצה: זכר ונקבה או אמא וילדיה. אחד מחברי הקבוצה מטפס על עץ ורודף אחרי קיפופים מעץ אחד למשנהו, מה שמאלץ אותם לרדת לקרקע, שם מחכה להם החבר אחר בקבוצה שנכון לתופסם ברגע המתאים. הפוסה ידועה בהתנהגות האכילה שלה בה היא שולפת את קרבי הטרף, מה שעוזר לזהות טרף שנאכל על ידה. מחקרים שנערכו לטווח ארוך בנוגע לדפוסי הציד של הפוסה את הסיפאקות ביערות הגשם הראו כי היא צדה באזור קטן עד שאוכלוסיית הטרף מדלדל, אז היא ממשיכה הלאה. בשבי, הפוסה צורכת בין 800 ל-1,000 גרם בשר. עצם היותה הטורף הגדול ביותר באי, שעות הפעילות הגמישות שלה ותפריטה המגוון אפשרו לה להשתקע במקומות שונים באי, ובכך להוות גורם אקולוגי מרכזי בשמירת האיזון הטבעי.
התנהגות > רבייה

רוב המידע על רבייתה של הפוסה הגיע מיערות מסוימים במערב, כך שאין לדעת האם עובדות אלו בנות יישום על אוכלוסיות אחרות שלה. 
בזמן ובאתר הרבייה יכולים להיות כשמונה זכרים, כולם מחכים קרוב לנקבה. נראה כי הנקבה היא זו הבוחרת את בן זוגה, והזכרים מתחרים ביניהם על תשומת לבה באמצעות השמעת קולות, הפחדות והתגוששויות. הנקבה יכולה לבחור להזדווג עם מספר זכרים, וככל הנראה בחירתה אינה מושפעת מחיצוניותם. ההזדווגות חלה בדרך כלל בספטמבר ואוקטובר, אם כי ישנם דיווחים אחדים על התרחשותה אף בדצמבר. בשבי ובחצי הכדור הצפוני, הפוסה נוטה להתרבות באביב הצפוני, ממרץ עד יולי. יחסי המין עצמם נעשים על ענפי עץ אופקיים ורחבים, בגובה של כ-20 מטר מעל הקרקע ולרוב ליד מקור מים. עם זאת, תועדו הזדווגויות על גבי הקרקע. לעיתים קרובות, אותו עץ משמש למספר הזדווגויות, שנה אחר שנה. בזמן ההזדווגות, שיכולה להימשך כשלוש שעות (הודות לקוצים על הפין ש"תוקעים" את הזכר), הנקבה משמיעה סדרת יללות כדי לפתות את הזכר להעלות עליה. אחרי שהפיתוי עשה את שלו, הזכר מניח את כפותיו על כתפיה או אוחז במותנה, ומלקק את צווארה. בדרך כלל הזוג מזדווג מספר פעמים עד 14 שעות בסה"כ), והזכר נשאר ליד הנקבה עד לארבע שעות לאחר מכן.
נקבה יחידה עלולה "לכבוש" עץ מסוים במשך שבוע, בו היא מזדווגת עם מספר זכרים. אסטרטגיה זו, בה הנקבות שולטות על אתר הזדווגות למשך זמן מסוים, ייחודית לטורפים. מחקרים הציעו כי השיטה הזו עוזרת לפוסה להתגבר על גורמים שהיו יכולים לפגוע במציאת בן הזוג, כמו דלילות אוכלוסין או מחסור במקומות מסתור. ההמלטה חלה בדצמבר או ינואר, מה שאומר שזמן ההיריון הוא כתשעים ימים. היא נעשית במחבוא: מאורה תת-קרקעית, תל טרמיטים, עץ חלול (במיוחד במין Commiphora ממשפחת הבורסריים), נקיק בסלע וכו'. השגר כולל גור עד שישה גורים (לרוב שניים עד ארבעה), שצבעם בהיר יותר מצבע הבוגרים, ולעיתים קרובות אף בצבע אפור-חום או כמעט ולבן. הגורים עיוורים וחסרי שיניים, ומשקלם הוא לא יותר מ-100 גרם. אחרי תקופה של שבועיים, הגורים פוקחים את עיניהם,, הופכים לפעילים יותר, ופרוותם מתכהה לצבע פנינה אפרורי. הם לא אוכלים מזון מוצק עד גיל שלושה חודשים, ולא עוזבים את מקום מסתורם עד גיל 4.5 חודשים (באותו זמן הם בדרך כלל נגמלים). בגיל 18-20 חודשים מופיעות שיניים קבועות, אחרי השנה הראשונה הצעירים הופכים עצמאיים, ובגיל שנתיים הם מגיעים לבגרות לפיזית, אך לבגרות מינית הם מגיעים רק אחרי שנה או שנתיים נוספות, והם עשויים להישאר עם אמם עד שיגיעו לבגרות מלאה.
בתרבות, מצב שימור ויחסיה עם האדם

למרות תפוצתה הנרחבת, הפוסה מוגדרת כ"פגיעה" על ידי איגוד השימור העולמי IUCN מאז שנת 2008, עקב הירידה ב-30% בגודל האוכלוסייה בין השנים 1987 ו-2008. היא תלויה ביערות, ואלו נמצאים בסכנת הכחדה בגלל הרס בתי גידול נרחב. גורמים נוספים, כמו קיטוע בתי גידול והידלדלות אוכלוסיית הקיפופים גם פוגעים ביכולתה לשרוד בטבע. אם ותעלם הפוסה ממדגסקר, הדבר ישפיע בצורה משמעותית על המאזן האקולוגי, כמו גידול יתר של אוכלוסיית טרפו, מה שיוביל לצריכת יתר של צמחים באי. אוכלוסייתה הכללית באזורים מוגנים מוערכת בכפחות מ-2,500 בוגרים – 500 פרטים בכל אחד מהפארקים הלאומיים Masoala ו-Midongy-Sud – אך ככל הנראה אלו הערכות מופרזות מעט. גם אם הערכות אלו נכונות, היכחדותה של הפוסה כנראה תתרחש במאה השנים הקרובות, אם לא ייפסקו האיומים על בעל חיים זה.
טאבו מקומי, הידוע בשמו "Fady" בשפת המקום, מונע מאנשים לצוד את הפוסה וחיות מסוימות אחרות (בגלל סיבות כמו אכילתם מגוויות פוסות אחרות). כמו כן, במחוז Marolambo (נמצא ב-Atsinanana) אמונות טפלות רואות בפוסה חיה חמדנית ותוקפנית, הידועה בהריגתה עופות בית וחזירונים, ואף ילדים קטנים אם אלו משוטטים לבד ביער; אנשים גם לא אוכלים אותה מחשש שהיא תעביר את תכונותיה אליהם. בניגוד לכך, ביער מקירה (Makira forest) נערך מחקר שהתפרסם בשנת 2009 הראה כי 57% מתושבי הכפרים באזור צורכים בשר פוסה. הפוסות ניצודות באמצעות רוגטקות, כלבים או בצורה הנפוצה ביותר – באמצעות מלכודות.
ראו גם

הפארק הלאומי מרוג'ג'י
מקורות עיקריים

Albignac, R. (1973). "Faune de Madagascar" (in French). 36 Mammifères. Carnivores. pp. 1–206.
Borror, D.J. (1960). Dictionary of Word Roots and Combining Forms. Mayfield Publishing Company. ISBN 978-0-87484-053-7.
Goodman, S.M.; Benstead, J.P. , eds. (2003). The Natural History of Madagascar . University of Chicago Press. ISBN 0-226-30306-3.
Yoder, A.D.; Flynn, J.J. (2003). "Origin of Malagasy Carnivora". pp. 1253–1256.
Hawkins, C.E. (2003). "Cryptoprocta ferox, Fossa, Fosa". pp. 1360–1363.
Goodman, S. (2009). "Family Eupleridae (Madagascar Carnivores)".
Gursky, S.L.; Nekaris, K.A.I. , eds. (2007). Primate Anti-Predator Strategies (Developments in Primatology: Progress and Prospects) . Springer. ISBN 978-0-387-34807-0.
Dollar, L.; Ganzhorn, J.U.; Goodman, S.M. (2007). "Primates and other prey in the seasonally variable diet of Cryptoprocta ferox in the dry deciduous forest of Western Madagascar". pp. 63–76. doi:10.1007/978-0-387-34810-0
*  Macdonald, D.W., ed. (2009). "The Princeton Encyclopedia of Mammals". Princeton University Press. ISBN 978-0-691-14069-8.
Ruud, J. (1970). "Taboo: A Study of Malagasy Customs and Beliefs" (2nd ed.). Oslo University Press.
צ'נייטה

| --- | --- |

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  בורשוד-אבאוי-זמפלן בורשוד-אבאוי-זמפלן
 נפה:  נפת אנץ'
 מושל:  István Kiss
 שטח:  9.97 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  554 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  48°26′06″N 21°02′30″E﻿ / ﻿48.435080555556°N 21.0417°E﻿ / 48.435080555556; 21.0417 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.csenyete.hu
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.צ'נייטה(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.צ'נייטה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
צ'נייטה (בהונגרית: Csenyéte) הוא כפר קטן ועני במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. הכפר מאוכלס ברובו באזרחים ממוצא צועני.
בצ'נייטה התגוררו יהודים בודדים.
| שנה | מספר היהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 60 |  |
| 1880 | 36 | 416 |
| 1910 | 24 |  |
| 1920 | 19 |  |
| 1930 | 7 |  |
| 1941 | 9 | 605 |
פרה אנג'ליקו

| --- | --- |

 לידה:  שנות ה־90 של המאה ה־14? ויקיו, איטליה 
 פטירה:  18 בפברואר 1455 רומא, מדינת האפיפיור 
 שם לידה:  Guido di Pietro 
 מקום קבורה:  סנטה מריה סופרה מינרווה 
 לאום:  איטלקים 
 תחום יצירה:  צבע 
 זרם באמנות:  הרנסאנס האיטלקי, רנסאנס מוקדם 
 הושפע על ידי:  Lorenzo Monaco, Gherardo Starnina, Ambrogio di Baldese 
 יצירות ידועות:  Cortona Triptych, San Marco Altarpiece, Fiesole Altarpiece, Niccoline Chapel, Annunciation 
 
פְרה אנג'ליקו (באיטלקית: Fra Angelico;‏ 1395–1455) היה נזיר דומיניקני ואחד הציירים החשובים של ראשית הרנסאנס, מורם של בנוצו גוצולי ודומניקו די מיקלינו.
סגידת שלושת האמגושים מאת פרה אנג'ליקו ופיליפו ליפי בגלריה הלאומית לאמנות
ביוגרפיה

ג'ובאני דה פיאסולה נולד בוויקיו שבמחוז טוסקנה באיטליה. בגיל 20 הצטרף למנזר ליד פיאסולה, שם קיבל את השם "פרה ג'ובאני דה פיאסולה". בזכות אורח חייו הצנוע והאדוק, למרות פרסומו הרב עוד בחייו, כונה "פרה אנג'ליקו" - האח המלאכי.
הוא חי בראשית תקופת הרנסאנס. תמונותיו שונות משל האמנים האחרים בני-דורו: שלא כדמויות הנוקשות שצוירו בימי הביניים, דומים המדונות (תמונות מרים, אמו של ישו) של פרה אנג'ליקו, וכן המלאכים, הקדושים והמעונים לאנשים חיים. הוא צייר דמויות הנראות כנעות בהלבישו אותן בבגדים תפוחים מכדי מידתן ובציירו אותן בתנועות טבעיות יותר. הצבעים האהובים עליו הם כחול, אדום, ירוק וזהוב בהירים.
כל תמונותיו נושאיהן דתיים. אחת היצירות החשובות ביותר שלו הייתה קישוט המנזר הדומיניקני סאן מרקו בפירנצה בפְרסקוֹת (מריחות דקות של צבע על הקירות והתקרות, שאך זה טויחו). האפיפיור ראה את הפרסקות וכעבור זמן-מה הזמין את פרה אנג'ליקו לרומא. האמן מת ברומא, בשנת 1455, בעודו עסוק בקישוט הקפלה (בית-התפילה) של האפיפיור ניקולאוס החמישי.
ביוגרפיה של פרה אנג'ליקו נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר.
צ'נטרבה

| --- | --- |

 מוצא:  איטליה 
 
צ'נטרבה (באיטלקית: Centerbe; שפירושו "מאה עשבים"), הוא ליקר המיוצר באמצעות השריית עשבי תיבול ארומטיים (שמן אתרי) הנפוצים בהר מאיילה (Maiella). זהו משקה חריף טיפוסי במרכז איטליה (מחוז אברוצו) והוא עשוי על בסיס 40% ושל 70% אלכוהול. הליקר מגיע כאמור בשתי חוזקות: חזק ומתון. הצ'נטרבה החזק נמצא בשימוש נרחב כמשקה דיז'סטיף לאחר ארוחות והוא גם בעלת תכונות חיטוי. הצ'נטרבה יוצר במקור על ידי Beniamino Toro ב-Tocco da Casauria משנת 1817. שתי הגרסאות מוגשות דרך קבע בתום הארוחה במסעדה הרומאית Ambasciata d'Ambruzzo שבעליה מחבל אברוצו.
המשקה עשוי בדרך כלל עד 70% אלכוהול בנפח, וניתן להכין אותו על ידי הנחת עלי תפוז, בזיליקום, קמומיל, רוזמרין, מרווה, ערער, ציפורן, קינמון, פולי קפה קלויים, זעפרן, נענע, עלי לימון, עלי מנדרינה, פריחת טימין ומיורן בבקבוק שמוזגים לתוכו אלכוהול.
"צ'נטרבה לבן ללא סוכר" הוא מרכיב בקוקטייל Coup de Foudre הנשכח (ככל הנראה צרפתי) שנכלל ב-'1700 Cocktails' של גילדת הברמנים של בריטניה (1934).
המתכון הוא:
1/3 White Unsweetened Centerbe
1/3 Red Curaçao
Coates Plymouth Gin 1/3
מגישים עם חתיכה קטנה של קליפת תפוז מסוכרת.
הייתה גם גרסה "ירוקה ולא ממותקת", כפי שמופיעה במתכון הקוקטייל "השטן הירוק" שנכלל בספר "משקאות ארוכים וקצרים" (1925 - נינה טוי ו-A.H. Adair) שפורסם גם הוא בבריטניה.
"לא ממותק" מצביע על כך שבאותה תקופה הייתה זמינה גרסה רפואית למהדרין של Centerbe, אולי בדומה למתכון הביתי שלמעלה ללא סירופ הסוכר. לחלופין, רבים מהמתכונים המתוקים מהמאה ה-18 הם, גם לטעמים המודרניים, מתוקים במיוחד.
ראו גם

שארטרז (ליקר)
הערות שוליים

1 2  Evans, Matthew (2000). Italy. Lonely Planet. p. 100. ISBN 978-1-86450-022-6.
↑  De Fina, Anna (2007). "3. Style and stylization in the construction of identities in a card-playing club".  In Auer, Peter (ed.). Style and Social Identities: Alternative Approaches to Linguistic Heterogeneity. Language, power, and social process. Vol. 18. Walter de Gruyter. pp. 57–84. ISBN 978-3-11-019081-6.
↑  "College of Health and Human Sciences, Oregon State University". אורכב מ-המקור ב-18 ביולי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Dublin international Exhibition (1865). Official catalogue. p. 34 #156.
↑  Simmonds, Peter Lund (ביולי–באוגוסט 1865). "Italian Exhibits at the Dublin International Exhibition". The Technologist. Vol. 6. pp. 35–45. {{cite book}}:  (עזרה)
| משקאות חריפים |
| --- | --- | --- |
| כוהל | אתנול • ההיסטוריה של האלכוהול • השפעות בריאותיות של צריכת אלכוהול • פרסום אלכוהול • תרבות שתייה • נזקי האלכוהול • שכרות • חמרמורת • אלכוהוליזם • אפריטיף • דיז'סטיף |  |
| טעימת יין וטעימת בירה | אוצר יין • אוצר בירה |  |
| הפקה | בישול • זיקוק אלכוהול • הכנת יינות • אבקת אלכוהול |  |
| משקאות מותססים | בירה (סוגי בירה, מותגי ויצרני בירה) • יין (סוגי יין) • סיידר • סאקה • חואנגג'יו • אחרים: באסי • קומיס • תמד • פאלק • סאטי • גוקי ג'יו |  |
| קוקטיילים | אלכופופ •  קוקטיילים של בירה • סוגי קוקטיילים • משקאות בוערים • שוטים • קוקטיילי יין • יין מתובל |  |
| משקאות מזוקקים וליקרים (לפי מרכיב/מתבל) | משקאות מזוקקים וליקרים (לפי מרכיב/מתבל) |  |
| פירות | ענבים/אחר: ברנדי • קוניאק • פיסקו • שנאפס • ראקיו ♦ פומאס: גראפה • אורוג'ו • זיווניה • טסיקודיה • טסיפורו ♦ שזיף: סלו ג'ין • סליבוביץ' • צויקה ♦ דובדבן: שרי הרינג • קירשווסר • וישניווקה • וישניאק ♦ תפוח: אפלג'ק • קלבדוס ♦  קוקוס: ערק • מליבו ♦ לימון: ליקר לימון • לימונצ'לו ♦ משמש: אמרטו |  |
| דגנים | תפוח אדמה: וודקה • אקוואויט • ברנווין ♦ תירס: בורבון • ויסקי תירס • טנסי ויסקי ♦  דורה:  באיג'יו (קאוליאנג) ♦ אורז: באיג'ו אורז • סוג'ו • אוואמורי ♦ שעורה: ויסקי סקוטי • ויסקי אירי • ויסקי יפני  ♦ שיפון: ויסקי שיפון ♦ דגנים שונים: ג'ין • שוכו • וודקה • ויסקי • ויסקי קנדי |  |
| אניס | אבסינת • ערק • אוזו • ראקי • פאסטיס • סמבוקה • מאחיה • ריכרד |  |
| שונות | דבש: קרופניק • בארנייגר • דרמבוי • גלייבה • אייריש מיסט • תמד ♦ שמנת: אייריש קרים • שרידאנס ♦ ביצים: אדבוקט ♦ קנה סוכר/דבשה: רום • קשאסה • אגוארדיינטה • פאלרנאם • גוארמו • סקו הרריירנו ♦ אגבה: טקילה • מסקל  ♦  עשבים שונים: ביטרס • יגרמייסטר • שארטרז |  |
פרש קל

שחזור של פרש רומאי
פרש קל הוא לוחם המוגן בשריון קל שנלחם על גבי בהמת רכיבה, בדרך כלל סוס. המונח "קל" מתייחס בראש ובראשונה לסוג השריון ולמשקלו. ככל שהשריון כבד יותר, כך החייל נחשב לכבד יותר. הפרשים הקלים היו הלוחמים הרכובים הראשונים שהיו נפוצים בצבאות העולם. הסיבה לכך נעוצה בהיעדר ציוד רכיבה ראוי לשמו בתקופות העתיקות. פרשים מהסוג הזה הם היחידים ששרדו את הופעת כלי הירי האוטומטיים שגרמו להעלמות הפרשים הכבדים. פרשים אלו עדיין משרתים בצבאות העולם (בדרך כלל בשטח הררי שבו אין אפשרות להפעיל כלי רכב) ובשירות המשטרה.
בעת העתיקה ובימי הביניים כלל חימושם סוגים שונים של כידונים להטלה, קשתות מסוגים שונים וכלי נשק אחרים שאפשר להטיל על האויב. לקרב פנים מול פנים השתמשו בחרבות, חניתות, פגיונות וכיוצא באלה. שריונם היה בדרך כלל דל וכלל קסדה קלה, שריון גוף קל ולפעמים גם מגן קטן.
בעת החדשה לא היה הבדל גדול בחימושם של הפרשים הקלים לעומת הפרשים הכבדים. ההבדלים היו בקיראס (סוג של שריון גוף) ולפעמים גם קסדה שהגנו על הפרשים הכבדים וגם בסוגי הלוחמים ששירתו בכל אחד מהחילות: הפרשים הכבדים היו בדרך כלל גברים חסונים וחזקים ואילו הפרשים הקלים היו בדרך כלל בעלי מבנה גוף קטן יותר.
לעיתים צבאות שלמים הורכבו מפרשים קלים בלבד עם כמות קטנה של פרשים כבדים. צבאות אלו נחלו לפעמים הצלחה מסחררת בשדה הקרב. המונגולים הם דוגמה טובה להצלחה זו. גם עמים אחרים השתמשו באופן נרחב בפרשים קלים. צורת ההתקפה המועדפת על הפרשים הקלים הייתה פגע וברח, אך מלבד תפקידים אלו, ביצעו הפרשים הקלים מגוון תפקידים חשובים כמו סיור, אבטחה, איסוף מודיעין ועוד.
עוד דוגמה לפרשים מעולים בשימוש נרחב היו הפרשים נומידים שהיו מצליחים בזכות עצמם ובשירותם בצבא קרתגו כשכירי חרב.
ראו גם

אולאנים
פרש כבד
פרש (מקצוע)
פרנהייט (ארכיטקטורה)

| --- | --- |

המעבד הגרפי "NV4" של הכרטיס Riva TNT
 מידע כללי
 יצרן:  Nvidia
 השקה:  1998
 הקודם:  NV1, NV2, NV3
 הבא:  צלזיוס
 קודי מוצרים:  NV4   NV5   NV6
 מידע טכני
 תושבת:  350 ננומטר   250 ננומטר   220 ננומטר
 טרנזיסטורים:  7–15 מיליון
פרנהייט (באנגלית: Fahrenheit) הוא שם הקוד שניתן לארכיטקטורה של מעבדים גרפיים שפותחה על ידי חברת Nvidia והושקה בשנת 1998 כממשיכה של הארכיטקטורה של STG-2000‏ (NV1) ו-Riva 128‏ (NV2 ו-NV3). הארכיטקטורה נקראת על שם הפיזיקאי דניאל פרנהייט.
מפרט תכונות

תמיכה ב-DirectX 5.0 ו-6.0.
תמיכה ב-OpenGL 1.2.
ללא תמיכה בהצללה וקטורית (Vertex shader) ובהצללת פיקסל (Pixel shader).
חוצצי Z (אנ') בגודל של 24 ביט.
תמיכה בטקסטורות בגודל של עד 2048 על 2048 פיקסלים.
תמיכה בעומק צבע של 32 ביט (מכונה גם "צבע אמיתי").
תמיכה בממשק AGP 4x.
מיפוי מהמורות (אנ') במחזור שעון אחד.
תמיכה בעד 32MB של זיכרון וידאו.
מפרט תכונות > מאיצים גרפיים

| דגם | תאריך שיווק | שם קוד | תהליך ייצור בננומטר (nm) | מספר טרנזיסטורים (במיליונים) | גודל מעבד (בממ"ר) | תצורת ליבה | ממשק אפיק נתונים | מהירויות שעון> תדר מעבד   (ב-MHz) | מהירויות שעון> תדר זיכרון   (ב-MHz) | רינדור פיקסלים   (Fillrate)> פעולות   (במליוני פעולות לשנייה) | רינדור פיקסלים   (Fillrate)> פיקסל   (במליוני פיקסלים לשנייה) | רינדור פיקסלים   (Fillrate)> טסל   (במליוני טסלים לשנייה) | רינדור פיקסלים   (Fillrate)> וקטורים   (במליוני וקטורים לשנייה) | זיכרון> סוג הערוץ | זיכרון> גודל   (ב-MB) | זיכרון> תעבורה   (ב-GB לשנייה) | זיכרון> רוחב הערוץ (בביטים) | תמיכה ב-API   (גרסה)> Direct3D | תמיכה ב-API   (גרסה)> OpenGL |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Riva TNT | 15 ביוני 1998 | NV4 | 350 | 7 | 90 | 2:2:2 | AGP 2x, PCI | 90 | 110 | 180 | 180 | 180 | 0 | SDR | 8   16 | 1.76 | 128 | 6.0 | 1.2 |
| Vanta | 22 במרץ 1999 | NV6 | 250 |  ? |  ? | 2:2:2 | AGP 4x, PCI | 100 | 125 | 200 | 200 | 200 | 0 | SDR | 8   16 | 1 | 64 | 6.0 | 1.2 |
| Vanta LT | 1 במרץ 2000 | NV6 | 250 | 15 | 63 | 2:2:2 | AGP 2x | 80 | 100 | 160 | 160 | 160 | 0 | SDR | 8   16 | 0.8 | 64 | 6.0 | 1.2 |
| Riva TNT2 M64 | 12 באוקטובר 1999 | NV6 | 250 | 15 | 63 | 2:2:2 | AGP 4x, PCI | 125 | 150 | 250 | 250 | 250 | 0 | SDR | 8   16   32 | 1.2 | 64 | 6.0 | 1.2 |
| Riva TNT2 | 15 במרץ 1999 | NV5 | 250 | 15 | 90 | 2:2:2 | AGP 4x, PCI | 125 | 150 | 250 | 250 | 250 | 0 | SDR | 16   32 | 2.4 | 128 | 6.0 | 1.2 |
| Riva TNT2 Pro | 12 באוקטובר 1999 | NV5 | 220 | 15 | 90 | 2:2:2 | AGP 4x, PCI | 143 | 166 | 286 | 286 | 286 | 0 | SDR | 16   32 | 2.656 | 128 | 6.0 | 1.2 |
| Riva TNT2 Ultra | 15 במרץ 1999 | NV5 | 250 | 15 | 90 | 2:2:2 | AGP 4x, PCI | 150 | 183 | 300 | 300 | 300 | 0 | SDR | 16   32 | 2.928 | 128 | 6.0 | 1.2 |
↑  מספר ליבות ROPs:מספר יחידות מיפוי טקסטורה:צינורות פיקסל
הערות שוליים

↑  GPU Specs Database, באתר Techpowerup (באנגלית)
↑  NVIDIA Riva TNT Specs, באתר Techpowerup (באנגלית)
↑  NVIDIA Riva TNT2 Ultra Specs, באתר Techpowerup (באנגלית)
1 2 3 4  מארק פריור, NVIDIA Riva TNT 2 (Preview), באתר Hardware.fr, ‏‏6 באפריל 1999 (בצרפתית) (ארכיון)
פיטר פיצג'רלד

פיטר גוסלין פיצג'רלד (באנגלית: Peter Gosselin Fitzgerald; נולד ב-20 באוקטובר 1960) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אילינוי בין השנים 1999–2005. בבחירות לסנאט שהתקיימו ב-1998 ניצח פיצג'רלד את הסנאטורית המכהנת קרול מוזלי בראון, והיה לרפובליקני הראשון שנבחר לסנאט האמריקאי מאילינוי מאז היבחרו של צ'ארלס פרסי עשרים שנה קודם לכן. טרם כהונתו הסנאט היה פיצג'רלד חבר הסנאט של אילינוי בשנים 1993–1998.
פיצג'רלד, נודע בשל נכונותו לחלוק על אידאולוגיית מפלגתו בנושאים מסוימים ולשתף פעולה עם הצד האחר של המתרס, פרש מהסנאט בשנת 2005 ובמקומו נבחר ברק אובמה. לאחר שפרש מהפוליטיקה, הוא ואשתו עברו לעיר מקליין שבווירג'יניה. ב-2007 ייסד את "בנק צ'יין ברידג'".