stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נאג'פאלו
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
האזור סופח מרומניה להונגריה ב-1940. טבח התרחש בכפר זה ב-8 בספטמבר 1940, כאשר חייל הונגרי בתמיכתם של כמה מקומיים, הרג 11 אנשים (שתי נשים ותשעה גברים) ממוצא רומני מכפר סמוך, שעברו באזור. האזור הושב לרומניה בשלביה האחרונים של מלחמת העולם השנייה.
יהדות נאג'פאלו

קהילה יהודית ותיקה התקיימה במקום עוד מימי המשטר הפיאודלי עד להשמדתה בשואה, והיא מהקהילות הוותיקות והעתיקות בטרנסילבניה. קהילת נאג'פאלו הייתה מהקהילות היהודיות הראשונות במחוז מרגיטה שזכו להכרה חוקית, וליהודי הקהילה אף הייתה בעלות על אדמות חקלאיות.
הערות שוליים

↑  welcometoromania.ro Reformed Church in Nușfalău, Sălaj County, retrieved on May 19, 2012
↑  welcometoromania.ro - Banffy Castle in Nușfalău, Sălaj County, retrieved on May 19, 2012
↑  opengreen.org - Nature Reserve Lapiș Forest, Sălaj County, retrieved on May 19, 2012
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים ובנושא רומניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כנסייה רפורמית בנאג'פאלו
נהר בטסיבוקה

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  525, 600 קילומטרים
 אגן ניקוז:  11,800 קמ"ר 
 יובלים:  Ikopa River, Mananara River 
 שפך:  האוקיינוס ההודי 
 מדינות באגן הניקוז:  מדגסקר 
 
 
נהר בטסיבוקה בעת הצפה.
נהר בטסיבוקה (בצרפתית: Betsiboka) הוא נהר באורך 525 קילומטר הממוקם במרכז צפון מדגסקר.
גאוגרפיה

הנהר זורם לכיוון צפון-מערב ונשפך למפרץ בומבטוקה שם הוא יוצר דלתה גדולה. מקור הנהר במזרח אנטננריבו בירת מדגסקר. הנהר מוקף במנגרובים.
נהר בטסיבוקה נודע במימיו האדומים, אשר נצבעים באדום כתוצאה ממשקעי הנהר אשר נושא כמות גדולה של סחף אדמדם-כתום לים.
היובל הגדול ביותר של נהר הבטסיבוקה הוא נהר איקופה, המנקז את מימי עיר הבירה אנטננריבו.
מנופים

| --- | --- |


יצירות מוצגות בתערוכת מנופים בכנסיית הדורמיציון בהר ציון, 2024. המוצגים בכנסייה הוכנו עבור חללי התצוגה הספציפיים בהם הוצגו.
 סוג:  פסטיבל אמנויות 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  ירושלים 
 מועדים
 תאריכי פעילות:  2008–הווה (כ־16 שנים) 
 manofim.org
 
מנופים (באנגלית: Manofim) הוא אירוע אמנות עכשווית, המתקיים מדי שנה ומציין את פתיחת עונת התערוכות בירושלים.
האירוע מתקיים במשך שמונה ימים, במהלכם ממופה ירושלים לשבעה מרחבי אמנות. כל יום בשבוע, מוקדש למרחב אחר שבו מתקיימים במקביל עשרות אירועי אמנות, פתיחות תערוכות ואירועי תרבות. מנופים הוא פרי יוזמה עצמאית של אמנים היוצרים ומתגוררים בירושלים ומובל על ידי האמניות לי היא שולוב ורינת אדלשטיין.
שותפים למנופים למעלה מ-30 גלריות לאמנות עכשווית, מרכזי תרבות ומאות אמנים ויוצרים עצמאים. האירוע מתקיים מדי שנה הודות לרצון המשותף של כלל חללי התצוגה לאמנות עכשווית בירושלים, אמני העיר עצמה ומובילות הפרויקט.
מאז יומו הראשון, מקיים מנופים תערוכות בחללי תצוגה אלטרנטיביים. החל משנת 2011 תערוכות אלה גדלו בהיקפן ומתמקדות בעיקר במזרח העיר.
מנופים זוכה לתמיכתם של עיריית ירושלים, הקרן לירושלים, משרד התרבות והספורט, קרנות פרטיות בישראל ומחוצה לה ותורמים פרטיים.
מבנה האירוע ואופיו

האירוע מתקיים במשך שמונה ימים, ערב פתיחה חגיגי ושבוע מנופים במהלכו ממופה ירושלים לשבעה מרחבי אמנות, בהם מתקיימים במקביל עשרות אירועי אמנות, פתיחות תערוכות ואירועי תרבות.
מבנה האירוע ואופיו > ערב הפתיחה

ערב הפתיחה של מנופים נבדל באופיו משאר הימים, שכן הוא אינו מתייחס למרחב ספציפי אלא מהווה את יריית הפתיחה ל-25 תערוכות הנפתחות במקביל בחללי תצוגה הפרוסים ברחבי העיר.
מבנה האירוע ואופיו > שבוע מנופים

כל יום משבוע מנופים מוקדש למרחב אחר בירושלים. כל מרחב נבדל בצבע ובסימן ובאופי המשתנה על פי אופי השכונה בה הוא מתקיים. בכל מרחב פזורים מספר חללי תצוגה במרחק הליכה וכן פעולות אמנותיות שונות, המתקיימות בחללי התצוגה ומחוצה להם.
פרויקט מנופים עוסק באמנות שקושרת עצמה למציאות שנמצאת סביבה ומכאן שהיא מחוברת לרבדים הרבים של האוכלוסייה המתגוררת בה, והניגודים הרבים המתקיימים בתוכה. האמנות מתקיימת לא רק במרחבי תצוגה סטריליים ומוכרים אלא בשכונה, ברחוב ובבתים.
מנופים - אמנות בתנועה

אמנות בתנועה הם קווי אוטובוס מיוחדים הנעים במחזוריות, בין המרחבים ומהווים מקום מפגש בין אמן יצירה וצופה. אמנים שונים בוחנים בתוך האוטובוס את הקשרים בינם לבין הצופה, בין הנוף מהחלון לרחוב הירושלמי ובין האמנות למקום בו היא נבראת וחיה.
גלריות שותפות

סדנאות האמנים - גלריה ת(א)עשייה
קבוצת זיק - בית נקופה
בית האמנות – מבשרת ציון
הקוביה - גלריה לאמנות עכשווית
הגלריה לטבע באמנות ע"ש גייל רובין
הגלריה הקטנה ע"ש שטרן בקמפוס הר הצופים
גלריה דוויק - משכנות שאננים
גלריה ארטספייס
בית טיכו
אוגנדה
גלריה ויז'ן נח פולברג
הגלריה של המחלקה לצילום – מכללת הדסה
פרויקט מוסללה
סדנת ההדפס ירושלים
הגלריה ע"ש מורל דרפלר
הגלריה החברתית
הגלריה החדשה במוסררה
בית האמנים בירושלים
גלריה ברבור
גלריה אגריפס 12
גלריה אנטיאה
גלריה נורה
מוזיאון על התפר
גלריה מרי
מקלורה זהובה

| מקלורה זהובה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: ורדנאים
משפחה:: תותיים
סוג:: מקלורה
מין:: מקלורה זהובה
שם מדעי
 Maclura pomifera ‏.(Raf.) C.K.Schneid
תחום תפוצה

מקלורה זהובה ( שם מדעי: .Maclura pomifera (Raf.) C.K.Schneid) היא עץ נוי זר, נשיר, דו-ביתי, יחיד בסוגו בישראל ממשפחת התותיים. סימניו העיקריים הם: פרי קיבוצי הדומים לתפוז מגובשש שגודלו 8 עד 12 ס"מ; פרחים חד-מיניים, עלים תמימים, פרחים זכריים ערוכים באשכולות בעץ אחד, והנקביים בקרקפות כדוריות צפופות בעץ שני (דו-ביתיים).
פְּרי קִבּוּצי (compound fruit) הוא קבוצה של פירות הנוצרים בתפרחת צפופה ומראיה כפרי אחד אשר מהווה יחידת תפוצה אחת, כגון תות עץ, תאנה, שקמה אשר כולם שייכים למשפחת התותיים.
מוצאה של מקלורה זהובה בדרום מערב ארצות הברית: באוקלהומה, בטקסס ובארקנסו. בישראל היא נטועה פה ושם בגינות ותיקות. עצים ידועים נמצא בשׂרונה בת"א ובגן העצמאות בירושלים. ופחות ידועים הם העצים בבריכה עירונית הנטושה בקריית שמונה ובאילנות.
מאפיינים

עץ נשיר בעל שרף חלבי המגיע בגובהו מ-11 עד 18 מ'. צמרתו עגולה או חרוטית בהיותו צעיר.
מערכת השורשים שטחית ומכסה שטח נרחב יחסית.
הגזע חום-כתום כהה, מתולם בצורה רדודה, בעל רכסים שטוחים ולעיתים קרובות הקליפה מתקלת לרצועות ארוכות ודקות. העצה של מין זה עמידה נגד רקבון, חזקה וגמישה, ומעובדת בקלות.
הענפים קירחים וקוצניים. הענפים הצעירים צהובים ירקרקים, הופכים לחומים כתומים.
הקוצים יחידים בבסיס העלה, חזקים, ישרים, אורכם עד 1.5 ס"מ.
הלוואים קטנים דמוי אזמל אורכם 1.5 עד 2 מ"מ ומכוסים בפלומה.
העלים פשוטים ותמימים ומסורגים, לעיתים העלים מקובצים בקצות ענפים צעירים. העלים דמויי אזמל מוארך, אורכם 4 עד 12.5 ס"מ ורוחבם 2 עד 6 ס"מ. הפטוטרת דקה וקצרה (1 עד 2.5 ס"מ. הטרף תמים, קירח ומעוגל בבסיסו ובעל חוד מאורך בקודקודו.
הפרחים זעירים ונכונים, בעלי עטיף פשוט, עלי הגביע ברורים, עלי כותרת חסרים.
הפרחים הזכריים זעירים ערוכים באשכולות קצרים והם בעל עטיף פשוט, עלי הגביע ברורים צהובים-ירוקים, אורכם מ"מ אחד, קודקודם חד, פלומתיים ו-4 אבקנים, הזירים פרחי גבול: עלי גביע ברורים, צהובים-ירוקים, כ. 1 מ"מ, קודקוד חריף, פלומתיים; הזרים כ-2 מ"מ, שטוחים. המאבקים גדולים וצהובים.
הפרחים הנקביים ערוכים בקרקפות כדוריות צפופות בקוטר 2 עד 2.5 ס"מ. לכל פרח 4 עלי עטיף ירוקים, שאורכם 3 מ"מ. השחלה יושבת. עמוד השחלה דקיק, כ-3 מ"מ דמוי מחט ובולט החוצה, מתפצל ל-4 עד 6 סעיפים. הצלקת צהבהבה ומגובששת.
הפרי הוא פרי קיבוצי מדומה (Syncarps), כדורי וגודלו 8 עד 12 ס"מ, כגודל תפוז וצבעו צהוב או זהוב בהבשלתו. עוקץ הפרי קצר. הפרי מכיל 200 עד 300 זרעים.
הזרעים הקטנים אליפטיים בצבע קרם, עם הגיל וחשיפה לאוויר הם יהפכו לחומים; אורכם 8 עד 12 מ"מ ורוחבם 5 עד 6 מ"מ. הזרעים הבודדים בצורת אליפסה טבועים בגביע הבשרני.
בית גידול

מקלורה היא צמח אור מלא, עמיד בקרה, בשרב, בגיר ובמליחות. גדל בקרקעות שונים בהר בעמק ובשפלה.
הפריחה מגיעה אחרי הלבלוב באמצע מאי עד יוני. האבקה היא האבקת רוח. עצי נקבה עשויים להתחיל לשאת פרי בערך בגיל 10 שנים.
הריבוי באמצעות חלוקה בסתיו ובאביב ובאמצעות זרעים בסתיו ובאביב.
שמות

השם המדעי של הסוג "מקלורה" ניתן לכבודו של הגאולוג ויליאם מקלור (William Maclure) אשר שימש במשך שנים שנה[דרושה הבהרה] כנשיא האקדמיה הלאומית האמריקאית למדעי הטבע. השם המדעי של מין pomifera שפירושו "נושא תפוחים". שמו העממי של מקלורה זהובה היא Osage orange על שם האזור במזרח ארצות הברית שבו גדל העץ. האזור נקרא ע"ש השבט האינדיאני שהתגורר בו.
שם אמריקאי נוסף למקלורה זהובה הוא "hedge apple" - עץ תפוח המשוכות.
שימושים

למקלורה זהובה יש היסטוריה ארוכה ומעניינת של שימוש בעצה שלה על ידי אינדיאנים ועל ידי המתיישבים הלבנים באמריקה. העצה שלה שמשה לייצור חישורים וחישוקים לגלגלים של עגלות רתומות לסוסים, קורות לתמיכה במכרות, מוטות תמיכה וחפצים שימושיים אחרים שעמידים לריקבון. מקלורה זהובה תורבתה לראשונה בדרום ארצות הברית בתחילת המאה ה-19. היא הובאה צפונה על ידי פרופסור ג'ונתן טרנר, מורה לביולוגיה במכללת אילינוי, והשימוש בה כגדר חיה קבל את עידודו על ידי ג'ון רייט, עורך "איכר הערבה". עד 1847 היה טרנר משוכנע שמקלורה זהובה היא העץ הטוב ביותר שיש לגדרות. הוא תיאר אותה כ"גבוהה כסוס, חזקה כשור וסבוכה כחזיר". היא תפקדה כמשוכה, "גדר חיה", הרבה לפני המצאת התיל, כפי שהצבר ושיטת המשוכות ששימשו כגדר חיה סביב פרדסים במאה ה-20. עד שנות ה-50 של המאה ה-20, גדרות של מקלורה זהובה אפשרו את הגידור של חוות שלמות. הצרפתים מצאו שהאינדיאנים ייצרו קשתות מהעץ וקראו לו Bois d'Arc (כלומר עץ הקשת). לאחרונה, מקלורה זהובה נחקרה בשל התרכבות המצויות בה שעשויות להיות בעלות חשיבות כלכלית. הפוטנציאל של שמן המופק מהזרעים נבדק על כביודיזל. התרכובות isoflavone pomiferin כחומר נוגד חמצון. ולאחרונה תגלו בפירותיה גם אנזימים פרוטאוליטיים (מפרקי חלבונים).
תמונות להמחשה

קליפה מתקלפת חושפת עצה כתומה
עוקץ הפרי קצר
הפרי מכיל זרעים רבים ומוהל חלבי
עלווה ופרי
עלווה עם פירות
תקריב של פרי
הערות שוליים

↑  מקלורה זהובה באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  .Maclura pomifera (Raf.) C.K.Schneid, WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏2023
↑  .Maclura pomifera (Raf.) C.K.Schneid, POWO plants of the World Online. Published on the Internet, ‏2023
↑  צבי אבני, מקלורה זהובה, באתר צמח השדה
1 2  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 90-95
1 2 3  OSAGE ORANGE, U.S. DEPARTMENT OF AGRICULTURE
עלה מחודד וקוץ (בצד העליון מימין)
פירות על האדמה בבריכה בקריית שמונה
מקבץ עלים לצד עלים מסורגים
מלחמת המחנות

מלחמת המחנות (בערבית: حرب المخيمات) היה אחד מהסכסוכים הפנימיים במהלך מלחמת האזרחים בלבנון, כשהמיליציה השיעית אמל צרה על מחנות הפליטים הפלסטיניים. אלפי פלסטינים נהרגו בקרבות אלו, והמחנות סברה, שתילה, ובורג' אלברנג'ה נחרבו כמעט עד היסוד. ההערכה הרשמית הלבנונית אמדה את מספר ההרוגים במלחמת המחנות על 3,781 איש. כ-25 פלסטינים ברחו לדרום המדינה לאזורי שליטת הדרוזים, עם זאת לא הצליח אמל לכבוש אף אחד ממחנות הפליטים הפלסטיניים.
לעיתים מתוארת מלחמת האזרחים כאחת שהתנהלה בין הנוצרים למוסלמים, אולם היא הייתה סכסוך רב עדתי ודתי, בו היו כמעט באותה מידה סכסוכים פנים-דתיים; מלחמת המחנות הייתה אחת ממלחמות קטנות אלו, שנערכה בין מאמיני אותה דת, אם כי מפלגים שונים. ניתן להשוות את מלחמת המחנות למאבק של שנת 1990 בין הכוחות הלבנונים, המיליציה הנוצרית-מרונית, לבין מישל עון מפקד הצבא הלבנוני, המרוני גם הוא.
רקע

במהלך מלחמת העצמאות של ישראל, מאות אלפים מתושביה הערבים נסו לדרום לבנון. פלסטינים בעלי ממון ומקצוע הורשו לגור בערים, ולנהל חיים תקינים; אולם מרביתם, שהיו עניים וחסרי מקצוע, הושמו במחנות פליטים צפופים, ולא זכו לאזרחות לבנונית.
לאחר הקמתו של אש"ף, הפלסטינים בלבנון החלו להקים יחידות חמושות, שגרמו לניכור כלפי הפלסטינים, מצד הלבנונים המקומיים. יחידות אלו נהגו להקים מחסומים, בהן הלבנונים חויבו לשלם "אגרה" לתמיכה במאבק הפלסטיני. בשלהי שנות ה-60 החלו הקבוצות הפלסטיניות להשתלט על דרום לבנון, ולהופכה למעשה למדינה משלהם, ממנה יצאו להתקפות טרור על ישראל.
למרות תמיכתם של השיעים הלבנונים במאבקם של הפלסטינים בישראל, התנהלותם של פלגיי אש"ף הקיצוניים יותר בדרום לבנון, גרמה לשיעים רבים להתרעם על נוכחותם של הפלסטינים.
במהלך מבצע שלום הגליל, ישראל הבריחה את יאסר ערפאת ולוחמים פלסטינים אחרים ב-1982; אולם ערפאת שב ללבנון חצי שנה מאוחר יותר, והתבסס בטריפולי (עיר חוף בצפון). בשלב זה, החליט חאפז אל-אסד, נשיא סוריה לגרש את ערפאת מלבנון.
רקע > אסד נכנס למערכה

חאפז אל-אסד היה מעוניין להשתלט על אש"ף בשל התנהלותם הפזיזה של הלוחמים בלבנון, שבמתקפותיהם נגד ישראל עלולים היו לגרור פלישה ישראלית נוספת ללבנון. כמו כן, רצה לזכות בשליטה גדולה יותר על אש"ף, בשל חששו ליציבות משטרו של המיעוט העלווי בסוריה, מצידם של הפלסטינים הסונים שעלולים לעודד את מרידותיהם הנוספות של סונים קיצונים בארצו (ראו למשל טבח חמאת). מלכתחילה עודדה סוריה את ארגוני הפלסטינים משטחה להיכנס ללבנון, ביניהם א-סאעקה, החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית וחברים פרו סוריים של פת"ח בהנהגתו של אבו מוסא, והקימה לצורך זה את "חזית הישע הלאומית הפלסטינית" שאיגדה את התנועות השונות. אולם, בנות בריתה של סוריה היו חזקות רק באזורים בהם סוריה שלטה, כדוגמת הבקאע. באזורים מעבר לשליטתה של דמשק, התברר במהרה כי הארגונים הפלסטיניים העצמאיים, כמו פת"ח, החזית הדמוקרטית" והחזית העממית זכו לתמיכה רבה יותר.
על כן, אסד גייס את אלוף-משנה אבו מוסא, כדי לגרש את ערפאת מלבנון. אבו מוסא היה חבר בפת"ח, שהשתמש בנכונותו של ערפאת לנהל משא ומתן עם ישראל, כתואנה למאבק עמו. בנובמבר 1983, פלגי פת"ח המורדים של אבו מוסא נלחמו בפלגיו של ערפאת במשך חודש בטריפולי, עד שערפאת עזב שוב, הפעם לתוניס.
לאכזבתו של אסד, כוחותיו של ערפאת התגנבו חזרה ללבנון במהלך השנתיים הבאות, והסתתרו במחנות הפליטים הפלסטיניים בדרום. עם חזרתם של לוחמים פלסטינים לדרום, חרדתו של אסד גברה, לאור חששו כי פעולות טרור חדשות של פת"ח יגרמו לפלישה ישראלית נוספת. הפעם, אסד החל לתמוך במיליציה השיעית החזקה אמל, במאבקן נגד הפלסטינים בדרום. מטרת שותפותו עם אמל הייתה להבטיח את שליטתו של המלאה על לבנון, בעזרתם של כוחות מקומיים.
התועלת שהשיגה אמל מהשותפות הייתה נקמה על עשורים של התנהלות חצופה ויהירה של הפלסטינים בדרום לבנון, אזור מחייתם של מרבית השיעים. הפלסטינים הטרידו של התושבים הלבנונים, גבו "מיסים" למאבקם, וביצעו מתקפות טרור, שגרמו לתגובות ישראליות חריפות במקום מחייתם של השיעים. מטרה נוספת הייתה הגברת עוצמתה של המיליציה בסיוע סורי, שתגדיל את השפעתם של השיעים שנחשבו לעדה המקופחת והגדולה ביותר בלבנון. באותה עת המיליציה הייתה זקוקה לתמיכה גם בשל מאבקה עם המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית של הדרוזים באזור השוף, שזכו לתמיכתם של הפלסטינים.
הלחימה בין המחנות > קרב ראשון: מאי 1985

לאחר נסיגתו של הכוח הרב לאומי מביירות (בעקבות מספר פיגועי טרור קטלניים נגד גופים מערביים), בפברואר 1984, אמל והמפלגה הסוציאליסטית פרוגרסיבית הדרוזית השתלטו על מערב ביירות. אמל הקימו מספר מאחזים מסביב למחנות הפליטים הפלסטיניים בביירות ובדרום המדינה. ב-15 באפריל 1985 אמל והמיליציה הדרוזית תקפו את האל-מורביטון, המיליציה הסונית החזקה ביותר, ובת בריתה של אש"ף בלבנון. אל-מורביטון הושמדה במהלך הלחימה, ומנהיגה איברהים קוליאט ברח לגולה.
ב-19 במאי 1985, חילופי אש כבדים פרצו בין אמל לפלסטינים על השליטה במחנות הפליטים סברה, שתילה ובורג' אל-ברנג'יה בפאתי ביירות. אמל נתמכה על ידי החטיבה השישית של צבא לבנון שהורכבה מחיילים שיעים, וגם מספר גדודים של החטיבה השמינית שמרבית חייליה היו נוצרים, שהוצבה במזרח ביירות.
ב-30 במאי 1985 סברה נפלה בפני אמל. בשל לחץ סובייטי וערבי על סוריה, הוחלט על כינוס חירום של הליגה הערבית בנושא ב-8 ביוני, שגרם לאמל להכריז על הפסקת אש חד צדדית יום לאחר נפילת המחנה לידיהם. עם זאת, לחימה בעצימות נמוכה נמשכה בשתילה ובבורג' אל-ברנג'יה. הפלסטינים השתלטו מחדש על חלק משתילה סביב המסגד. אל בורג' אל-ברנג'יה לא חדרו כוחות אמל, אולם המחנה נותר תחת מצור של אמל, שמנע הכנסת אספקה למחנה, ויציאת תושבים ממנו. בתום הלחימה, מרבית מחנות הפליטים הפכו לעיי חורבות.
מספר הקורבנות של הלחימה במהלך חודש זה אינו ידוע, אם כי מוערך כגבוה. לחץ בינלאומי גרם לחתימה על הסכם הפסקת אש בין אמל לפלסטינים ב-17 ביוני בדמשק. עימותים לא-סדירים פרצו שוב בין הצדדים בספטמבר 1985 ולמשך שבוע החל מה-29 במרץ 1986. בצידון אמל תקף קבוצות פלסטיניות שניסו להתארגן מחדש בדרום לבנון.
הלחימה בין המחנות > קרב שני: מאי 1986

המצב נותר מתוח ולחימה ספורדית בין אמל לפלסטינים התרחשה שוב בספטמבר 1985 ומרץ 1986. שנה בדיוק לאחר הקרב הראשון, ב-19 במאי 1986, הלחימה הקשה פרצה שוב. על אף החימוש החדש (ובכלל זה טנקים) שסופקו על ידי סוריה, אמל לא הצליחו להשתלט על המחנות סביב ביירות. הפסקות אש רבות הוכרזו, אולם מרביתן לא שרדו יותר מימים ספורים. לאחר פריסתם של מספר חיילים ב-24 ביוני, המצב החל להירגע.
הלחימה בין המחנות > קרב שלישי: ספטמבר 1986

המתח לאור הקרבות סביב ביירות ובצידון הורגש במיוחד בדרום לבנון, בה שהותם של הפלסטינים באזורים בעלי רוב שיעי, גרמו לעימותים תכופים. הקרב המשמעותי השלישי במלחמת המחנות, שגם היה הקטלני ביותר התרחש ב-29 בספטמבר 1986, במחנה הפליטים רשידיה בצור. העימותים התפשטו במהרה גם לביירות וצידון. הכוחות הפלסטיניים בצידון הצליחו לכבוש את העיר הנוצרית מגדוש בהרים המזרחיים לצידון, שהייתה לפני כן בשליטת אמל. בשתילה, עם החלשות אמל, החלו כוחות מיוחדים של הצבא הסורי לסייע לאמל במלחמתם נגד הפלסטינים. בצידון, ישראל ביצעה מספר תקיפות אוויריות נגד עמדות פלסטיניות ברחבי העיר. הליגה הערבית, כבעבר, לחצה על הצדדים להפסיק את הלחימה. לאחר משא ומתן בין אמל לקבוצות הפלסטיניות הפרו-סוריות ("חזית הישע הלאומית הפלסטינית"), הושגה הסכמה להפסקת אש ב-15 בדצמבר 1986, אולם פלגי הפת"ח שתמכו בערפאת דחו את ההסכם. פת"ח ניסו לשכך את הלחימה על ידי נתינת כמה מעמדותיהם לחזבאללה ולאל-מורביטון, בתמורה לאספקה למחנות הפליטים.
על אף הפסקת האש, הפגזת המחנות נמשכה. בביירות, המצור על המחנות גרם לחוסר משמעותי במזון ותרופות. בתחילת 1987, הצטרפו ללחימה גם חזבאללה והמפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית הדרוזית, לצידם של הפלסטינים. לאור השתלטותם המהירה של הדרוזים על מספר עמדות של אמל במערב בירות, סוריה כבשה את מערב הבירה הלבנונית החל מה-21 בפברואר 1987. מספר קרבות פרצו במהלך ההשתלטות, בין הכוחות הסורים לחזבאללה. ב-17 באפריל אמל בסופו של דבר הסירה את המצור מעל מחנות הפליטים, ומסרה את עמדותיה מסביבם לסורים. מאוחר יותר, בקיץ 1988 אבו מוסא ואנשיו תקפו מחדש מספר לוחמי פת"ח מתומכי ערפאת, לחימה זו גבתה את חייהם של 127 אנשים נוספים. לאחר אירוע זה, נחשב כי מלחמת המחנות הסתיימה (יולי 1988).
השפעות

התוצאה החשובה ביותר של מלחמת המחנות, הייתה כיבושה של מערב ביירות בידי סוריה. לחימה בין המוסלמים למחנה הרדיקלי (והתנועה הלבנונית הלאומית לשעבר) התקיימה קודם לכן, אך מעולם לא בהיקף והרסנות רבה כל כך. הלחימה פגעה בדימוין הציבורי של מיליציות מוסלמיות רבות, והרסה את מראית העין של אחדות המוסלמים. הובסה המיליציה הסונית העיקרית, אל-מורביטון, ומנהיגהּ עזב לגלות. מבחינה צבאית, התוצאות היו מעורבות, שכן אש"ף הצליח להשתלט בחזרה על מספר מחנות שכבש אמל קודם לכן. השפעה מכרעת נוספת של הלחימה, הייתה החלשותה של אמל על חשבון חזבאללה בקרב השיעים.
עם תום הלחימה בין המחנות, דיווחה ממשלת לבנון כי באופן רשמי מספר ההרוגים בקרבות עומד על 3,781 ו-6,787 פצועים. מלבד זאת, מספר ההרוגים הפלסטינים בעימותים הפנימיים עם פלגים פרו-סוריים וארגונים עצמאיים עומד על כאלפיים. המספר האמיתי של ההרוגים עשוי עם זאת להיות גבוה הרבה יותר, שכן אלפי פלסטינים חיו בלבנון ללא רישום או אזרחות, והמצור על המחנות מנע מגורמים רשמיים להיכנס למחנות ולספור את הנפגעים טרם קבורתם.
הערות שוליים

↑  Pity the Nation: Lebanon at War Fisk, Robert (2001)  עמ' 609
משחק המפקח

משחק המפקח הוא מודל מתמטי בתורת המשחקים בו יש "מפקח" ושחקן נוסף אחד או יותר. ה"מפקח" מוודא את ביצועי השחקנים על פי הכללים במודל. לרוב יש לשחקנים אינטרס להפר את כללי המשחק. ניתוח נכון של המודל על פי תאוריות שונות בתורת המשחקים, יעזור לכל צד להגיע לפתרון האופטימלי עבורו.
היסטוריה

מודלים מתמטיים מסוג משחק המפקח פותחו מתוך צורך מעשי בשנות ה-60 במהלך המלחמה הקרה. במסגרת המשא ומתן בין ארצות הברית וברית המועצות בנושא פיקוח על הנשק הגרעיני ופירוקו הוסכמו כללים המגבילים את המעצמות בנושא. הבעיה שנוצרה הייתה פיקוח על עמידת המדינות בכללים שהוסכמו. ארצות הברית חששה שברית המועצות תמשיך ותבצע ניסויים בנשק גרעיני וזאת מצידה רצתה לשלוח משלחות פיקוח לתחומי ברית המועצות בכל פעם שעולה חשד לביצוע ניסוי שכזה. ברית המועצות מצידה לא רצתה לאפשר למשלחות אלו להיכנס לתחומה מתוך חשש שמטרתן תהיה איסוף מודיעין. כתוצאה מכך הוסכמו כללים נוספים בין המעצמות, המאפשרים פיקוח מוגבל של ארצות הברית על יריבתה. לארצות הברית היה אינטרס לגרום לכך שלא יהיו ניסויים גרעיניים מחוץ למסגרת ההסכם ושאם יהיו כאלה, אז שארצות הברית תדע על כך ותוכל להגיב בהתאם. כאמור, אמצעיה לפיקוח היו מוגבלים ולשם פתרון בעיות אלו, חוקרים בתורת המשחקים מידלו את הבעיות ומצאו פתרונות אופטימליים עבורן.
לקריאה נוספת

שמואל זמיר, מיכאל משלר, אילון סולן, תורת המשחקים, הוצאת מאגנס, 2008
אביעד חפץ, חשיבה אסטרטגית - תורת המשחקים ושימושיה בכלכלה ובניהול, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2008
ג'רלד שטיינברג, מושגי יסוד ביחסים בינלאומיים, אסטרטגיה של נשק לא קונוונציונלי, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 1997
משפט סקולם-נתר

משפט סקולם-נתר הוא משפט באלגברה המאפיין את האוטומורפיזמים של אלגבראות פשוטות סוף ממדיות, וקובע כי כולם מהווים הצמדה באיבר הפיך. המשפט הוכח לראשונה על ידי תורלף סקולם בשנת 1927. אמי נתר הוכיחה אותו מאוחר יותר באופן בלתי תלוי. זהו משפט בסיסי בתורת האלגבראות פשוטות מרכזיות, המהווה כלי עזר מרכזי בתאוריה.
ניסוח

תהי  A אלגברה פשוטה מרכזית מעל שדה  F, ויהיו  A_{1},A_{2} תת-אלגבראות פשוטות איזומורפיות שלה. אז כל איזומורפיזם  \phi :A_{1}\to A_{2} הוא הצמדה באיבר הפיך מ- A.
הוכחה

נביט באלגברה  T=A_{1}\otimes _{F}A^{op}, כאשר  \otimes  היא המכפלה הטנזורית, ו- op הוא החוג המנוגד. מכיוון ש- A^{op} אלגברה פשוטה מרכזית מעל  F וכן  A_{1} אלגברה פשוטה, נובע כי  T אלגברה פשוטה.  A היא מודול מעל  T בשתי דרכים: פעם אחת על ידי הפעולה  (a\otimes y)r=ary (נסמנו  M_{1}), ופעם נוספת על ידי הפעולה  (a\otimes y)r=\phi (a)ry (נסמנו  M_{2}).
יהי  M_{0} המודול הפשוט היחיד של  T (קיים כי היא פשוטה ארטינית). מתקיים  M_{1}\cong M_{0}^{k}\cong M_{2}, כאשר  k={\frac {[A:F]}{[M_{0}:F]}}. בפרט, המודולים איזומורפיים, נניח על ידי איזומורפיזם  f\colon M_{1}\to M_{2}. על פי הגדרת הפעולות, מתקיים  f(ary)=\phi (a)f(r)y. האיבר  u=f(1) מקיים את הדרוש בטענת המשפט: על ידי הצבת  y=r=1 מקבלים
 ua=\phi (1)f(1)a=f(a)=\phi (a)f(1)1=\phi (a)u
מכאן  ua=f(a)=\phi (a)u לכל  a\in A. אם נציב במקום  a את  v=f^{-1}(1) נקבל  uv=1=\phi (v)u ולכן  u הפיך.
דוגמאות שימוש

תוך שימוש במשפט, ניתן להוכיח טענות רבות מהתחום:
המשפט הקטן של ודרברן: כל חוג סופי עם חילוק הוא שדה.
כל אלגברה פשוטה מרכזית מממד 4 (מעל שדה ממאפיין לא 2) איזומורפית לאלגברת קווטרניונים.
הוכחת תכונות מבנה של אלגבראות ציקליות.
לקריאה נוספת

* Rowen, Graduate Algebra: Noncommutative View, p.460-461
מנוף (משחק)

מכונות Claw crane
מנוף (באנגלית: Claw crane) הוא סוג של משחק ארקייד המאפשר להרים פרסים שונים (בדרך כלל צעצועים) בעזרת מנוף מכני קטן עם תפסנים בו השחקן שולט באמצעות ג'ויסטיק המוצב בקדמת המכונה.
המכונה נמצאת לרוב באולמות משחקי וידאו, סופרמרקטים, מסעדות, בתי קולנוע, קניונים, ואולמות באולינג.
משחקיות

מכונות Claw crane כוללות פרסים שונים (בדרך כלל צעצועים או חלופות כגון תכשיטים, כובעים, כדורים, בובות, חולצות, ממתקים או מוצרי אלקטרוניקה). הפרסים היקרים יותר בדרך כלל מוצבים בתוך שקיות פלסטיק על מנת שיהיה יותר קשה להרים אותם.
על מנת לשחק במשחק השחקן צריך לשים במכונה את כמות המטבעות הנדרשת, ובעקבות כך השחקן מסוגל להניע את הג'ויסטיק בקדמת המכונה השולט על מנוף קטן במשך זמן מוגבל (כל פעם בסביבות 15 עד 30 שניות). השחקן יכול להניע את המנוף קדימה, אחורה ולצדדים. במכונות מסוימות, השחקן מסוגל לשפר את המיקום של המנוף בעת שהוא יורד לתפוס את האובייקט שמתחתיו.
לאחר שהשחקן מיקם את המנוף מעל לפרס שברצונו להרים ולוחץ על הכפתור שעל הג'ויסטיק (או לחלופין בתום הזמן שבמהלכו ניתן להזיז את המנוף), המנוף יורד ומנסה לאחוז באובייקט שמתחתיו באמצעות התפסנים שבקצה המנוף. לאחר מכן המנוף חוזר למעלה לפינה שבקדמת המכונה ושם התפסנים נפתחים ומשחררים את האובייקט שנתפס. אם השחקן הצליח לתפוס פרס כלשהו, הפרס נופל לתוך פתח בתחתית המכונה אשר ממנו השחקן יכול לאסוף את הפרס.
היסטוריה

הגרסה הראשונה של מכונת ה-Claw crane מתוצרת טאיטו, החלה להימכר ביפן בשנת 1965. המכונות הראשונות היו קטנות ממדים והכילו רק עצמים זעירים כמו סוכריות. במחצית השנייה של שנות השמונים החלו לצאת גרסאות חדשות של המכונה בגודל הנוכחי שלה.
בארצות הברית מכונות ה-Claw crane הופיעו לראשונה ברשת המסעדות של פיצה האט במחצית השנייה של שנות השמונים, כאשר בהמשך הם החלו להופיע ברשתות אחרות.
שיעורי הזכייה

שיעורי הזכייה במכונות ה-Claw crane תלויים במספר גורמים, בהם תצורת המכונה, מיומנות השחקן, סוג המכונה, ובפרסים הזמינים (הגודל, הצפיפות, והמבנה שלהם). סיבות אופייניות לכך שהשחקן לא יצליח להרים את הפרס עשויות להיות בשל חוסר הניסיון של השחקן, תפסנים מוחלשים בקצה המנוף, או התצורה הספציפית של המנוף. מנופים מודרניים רבים משתמשים בפועל במחשב שקובע מה יהיה שיעור הזכיות על פי הגדרות שהוגדרו מראש על ידי בעל המכונה, וקובעות שהתפסנים יתפסו במידת עוצמה רבה את האובייקט רק לאחר אחוז מסוים של ניסיונות קודמים. בכל מכונות ה-Claw crane המודרניים מסוגל בעל המכונה לכוון את העוצמה שבה התפסנים יאחזו באובייקטים ואת מידת הקרבה של התפסנים בעת האחיזה (בדרך כלל ניתן לשנות תצורה זו על ידי סיבוב הברגים הנמצאים על גבי המנגנון או שינוי הפוטנציומטרים על גבי המעגל המודפס של המכונה). בחלק מהמכונות ישנה תכונה המכונה "two-level claw power" אשר גורמת לכך שבתחילה על אף שהתפסנים יאחזו במלוא העוצמה באובייקט, בעת שהאובייקט מורם מוחלשת אחיזת התפסנים לאחר השהיה קצרה אשר גורמת למנוף להשמיט את הפרס חזרה.
חוקיות

היכולת של בעלי המכונות להגדיר את מידת העוצמה של התפסנים במנוף ואת שיעורי הזכייה מעלים את השאלה אם המכונות הללו צריכות להיחשב למכונות הימורים במובן המשפטי, בדומה למכונות מזל. בארצות הברית, מכונות ה-Claw crane בדרך כלל פטורות מן החוקים המסדירים מכונות הימורים.
בתחומי שיפוט אחרים, בהם אלברטה שבקנדה, מכונות ה-Claw crane אינן חוקיות אלא אם כן השחקן רשאי לשחקן באופן חוזר ונשנה עד שהוא מצליח לזכות בפרס.
הערות שוליים

↑  "SUNRISE UPGRADE KIT for LAI "SkillTester"". נבדק ב-2008-07-02.
↑  "Mere 'dash of skill' makes crane game illegal: court". National Post. 29 בינואר 2002. p. A1, 10. אורכב מ-המקור ב-2007-08-10. נבדק ב-2012-07-20. {{cite news}}:  (עזרה)