stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דניאל קמפבל
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006-2005 | נמלטים | גרייסי הולנדר | 4 פרקים |
| 2010 | זיק ולות'ר | דני | פרק: "Double Crush" |
| 2010 | התאהבתי בכוכב | ג'סיקה אולסון | סרט מקורי של ערוץ דיסני |
| 2012 | גדולה מהחיים | קרלה מידלן | פרק: "Family Matters" |
| 2018-2013 | המקוריים | דווינה קלייר | תפקיד ראשי (עונות 3-1) תפקיד אורח (עונות 5-4); 68 פרקים |
| 2018-2017 | הבורחים | אייפל | 6 פרקים |
| 2018 | אהבה מפורסמת | הרפר טייט | תפקיד חוזר; (עונה 2); 9 פרקים |
| 2018 | All American | האדלי | פרק: "Pilot" |
| 2018 | Alive in Denver | ליז | סדרת רשת; 8 פרקים |
| 2020-2018 | Tell Me a Story | קיילה פאוול / אוליביה מון | תפקיד ראשי; (2 עונות); 20 פרקים |
כחום הלילה

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  הנובלה "כחום הלילה" של ג'ון בל
 בימוי:  נורמן ג'ואיסון 
 הופק בידי:  וולטר מיריש 
 תסריט:  סטירלינג סילפנט
 עריכה:  האל אשבי 
 שחקנים ראשיים:  סידני פואטייה   רוד סטייגר   וורן אוטס   לי גרנט
 מוזיקה:  קווינסי ג'ונס   ריי צ'ארלס (קולות)
 צילום:  הסקל וקסלר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מיריש הפקות 
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2 באוגוסט 1967
 משך הקרנה:  109 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פשע, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט באדי קאפ, סרט דרמה, סרט בלשי 
 מקום התרחשות:  מיסיסיפי 
 תקציב:  2 מיליון דולר
 הכנסות:  $24,379,978
 הכנסות באתר מוג'ו:   intheheatofthenight
 פרסים:  5 פרסי אוסקר   3 פרסי גלובוס הזהב
 סרט הבא:  They Call Me MISTER Tibbs! 
 דף הסרט ב־IMDb
 
כחום הלילה (באנגלית: In the Heat of the Night) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1967 בבימויו של נורמן ג'ואיסון. הסרט מבוסס על נובלה בעלת אותו שם של ג'ון בול משנת 1965. הסרט מגולל את סיפורו של וירג'יל טיבס, שוטר אפרו-אמריקאי, המסתבך בפרשת רצח בעיירה גזענית במיסיסיפי. הסרט זכה בחמישה פרסי אוסקר ובתוכם הסרט הטוב ביותר. בסרט מככבים סידני פואטייה, רוד סטייגר ו-וורן אוטס.
לסרט יצאו שני סרטי המשך; "They Call Me MISTER Tibbs!" ‏ (1970) ו-"The Organization" ‏ (1971). בנוסף, הסרט עובד לסדרת טלוויזיה בעלת אותו שם.
הפקה

במהלך השנים פורסמו דבריו של פואטיה, שגילם את טיבס, לפיהם בתסריט המקורי וירג'יל טיבס לא היה אמור לסטור לאריק אנדריקוט בחזרה, אך הסצנה שונתה בשל התעקשותו. העיתונאי מארק האריס חשף שהתסריט המקורי כבר כלל את מתן הסטירה בחזרה ושפואטייה לא אחראי לשינוי התסריט.
הסרט יצא בתקופת מתיחות בארצות הברית כאשר האזרחים האפרו-אמריקאים נלחמו על זכויותיהם. הסרט נחשב לפורץ דרך בנוגע לייצוג שחורים בקולנוע האמריקאי.
צוות שחקנים

סידני פואטייה - וירג'יל טיבס
רוד סטייגר - ביל גילסיפי
וורן אוטס - סאם ווד
לי גרנט - לסלי קולברט
לארי גייטס - אריק אנדריקוט
ג'יימס פטרסון - לויד פארדי
ויליאם שלברט - ווב שאברט
בי ריצ'רדס - מאמא קיילבה
פיטר וויטני - ג'ורג' קורטני
קרמיט מרדוק - הנדרסון
לארי דיי. מאן - ווטקינס
קוונטין דין - דולרס פארדי
אנט'וני ג'יימס - ראלף הנשאוו
ארתור מאלט - טד אולם
סקוט וילסון - הארווי אוברסט
מאט קלארק - פאקי האריסון
אלדון קוויק - צ'ארלי
ג'סטר הארסטון - הנרי
פרסים ומועמדויות > זכיות

פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר
פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (רוד סטייגר)
פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר (האל אשבי)
פרס אוסקר לקול הטוב ביותר (ג'יימס ריצ'רד)
פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר (סטירלינג סילפנט)
פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה
פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה (רוד סטייגר)
פרס גלובוס הזהב לתסריט הטוב ביותר (סטירלינג סילפנט)
פרס המבקרים של ניו יורק לסרט הטוב ביותר
פרס באפט"א לסרט הטוב ביותר
פרס באפט"א לשחקן הזר הטוב ביותר (רוד סטייגר)
פרסים ומועמדויות > מועמדויות

פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (נורמן ג'ואיסון)
פרס אוסקר לעריכת הקול הטובה ביותר (ג'יימס ריצ'רד)
פרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר - סרט קולנוע (נורמן ג'ואיסון)
פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה (סידני פואטייה)
פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע (לי גרנט)
פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע (קוונטין דין)
פרס גראמי לפסקול הטוב ביותר (קווינסי ג'ונס)
פרס באפט"א לשחקן הזר הטוב ביותר (סידני פואטייה)
פרסים ומועמדויות > הכרה ומעמד הסרט

הסרט דורג בשלוש רשימות של מכון הסרטים האמריקאי; מאה שנים... מאה סרטים - הגרסה המעודכנת במקום ה-75, מאה שנים... מאה גיבורים ונבלים במקום ה-19 עם הגיבור וירג'יל טיבס ומאה שנים... מאה ציטוטים במקום ה-16 עם הציטוט "They call me Mister Tibbs!".
ב-2002, נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס עקב תרומתו לקולנוע.
נכון לשנת 2012 הסרט זכה לדירוג של 96% באתר "Rotten Tomatoes" בהתבסס על 28 ביקורות.
דירה להשכיר

ערך זה עוסק בספר ילדים מאת לאה גולדברג. אם התכוונתם לחברה ממשלתית לדיור, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  לאה גולדברג
 איורים:  רות שלוס, שושנה היימן, שמואל כץ
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  סיפור ילדים
 הוצאה
 הוצאה:  ספרית פועלים 
 הוצאה בשפת המקור:  הוצאת ספרית פועלים
 תאריך הוצאה:  1959
 מספר עמודים:  56
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001172499, 002328847, 002804722, 003670582
 
דירה להשכיר הוא ספר ילדים מפורסם של הסופרת והמשוררת העברית לאה גולדברג. בספר מופיעים שלושה סיפורים: "דירה להשכיר", "כך ולא כך" (על פי סיפור מאת קורניי צ'וקובסקי) ו"מעשה בשלושה אגוזים".
לראשונה הופיע הסיפור המרכזי בספר, "דירה להשכיר", בעיתון "משמר לילדים" ב-22 באוקטובר 1948 עם איוריה של רות שלוס. אחר כך יצא לאור כספר בספריית "חלון" של ספריית פועלים ב-1959, עם איורים של שושנה היימן. הזרז לפרסומו של הספר בשנת 1959 היו אירועי ואדי סאליב.
ב-1970 יצא הספר במהדורה חדשה בספרית פועלים, עם איורים של המאייר שמואל כץ וזו המהדורה המוכרת שלו - הסיפור "דירה להשכיר" הופיע אז יחד עם עוד שני סיפורים שפורסמו קודם לכן בנפרד בספריית "חלון" - "כך ולא כך" (שאויר במקור על ידי אודרי ברגנר) ו"מעשה בשלושה אגוזים" (שאויר במקור על ידי אריה נבון).
למרות השנים הרבות שחלפו מאז פרסומו, גם במאה ה-21 הספר נמצא לעיתים ברשימת רבי המכר בתחום ספרות הילדים והנוער בישראל.
בשנת 2000 יצא לאור בהודו תרגום לאנגלית של הספר, מעשה ידיה של ברכה קפלן, עם איורים בסגנון הודי, בהוצאת קרן הספרים הלאומית של הודו.
ברי פרייזינגר ואסף לבבי תרגמו את הספר לאנגלית ב-2019.
דירה להשכיר > תקציר הסיפור

הספר מתאר את קורותיו של בניין דירות בן חמש קומות. בכל קומה גר דייר שונה ממשפחת בעלי החיים: תרנגולת, קוקייה, חתולה וסנאית.
האיזון העדין מופר בשעה שהעכבר מפנה את הדירה העליונה בבניין וכך נותרת דירה להשכרה. חיות שונות (נמלה, ארנבת, חזיר וזמיר) שוקלות לשכור אותה. בפני הקורא נחשפים השוכרים האפשריים בשל התנגדותם לאחד מהדיירים הנוכחיים, כשכל שוכר אפשרי מסרב לשכור את הדירה בשל דייר נוכחי אחר.
למשל:
הנמלה החרוצה לא מחבבת את התרנגולת העצלה.
הארנבת, שיש לה יותר ילדים, לא מחבבת את הקוקייה מפקירת הבנים.
החזיר הלבן לא מחבב את החתולה הכושית.
הזמיר העדין והשקט לא מחבב את הסנאית הרועשת.
לבסוף שוכרת את הדירה היונה, על אף שהדירה אינה לרוחה, משום שכדבריה "השכנים טובים בעיניה".
הסיפור זכה להלחנה של פרופ' יחזקאל בראון בה הוא מתאר כל דמות ואופיה בעזרת מנגינות.
דירה להשכיר > משמעויות סמויות

סטריאוטיפים ודעות קדומות - הספר מציג הדגמת קונפליקט בין-תרבותי המתבטא בסטריאוטיפים ובדעות קדומות המיוצגים על ידי החיות השונות המתגוררות במגדל (התרנגולת השמנה, החתולה ה"כושית" וכדומה), ומתוך כך מביא להבנה שסטריאוטיפים ודעות קדומות מובילים להיעדר תקשורת, לקונפליקט, לעוינות ולסכסוכים. הדיירת שבוחרת לגור בדירה היא כאמור יונה, סמל השלום.
מוטיב הבית - מוצג בין השאר באמצעות היונה והעכבר. בסיפור זה היונה מסמלת את הרצון והתשוקה לשוב הביתה. ד"ר שמעונה פוגל משווה במאמרה את היונה שבסיפור לבני ישראל אשר הצליחו להגיע לארץ ישראל לאחר זמן ארוך למרות הקשיים והבעיות. פוגל טוענת גם כי באמצעות סיפור זה מציגה גולדברג שיח בין תרבותי בעזרת הדגשת סטריאוטיפים אשר יוצרים מחלוקת ועיוות של דמויות, כדי לייצג את קיבוץ הגלויות בארץ ואת הניגוד הנוצר מתהליך זה. אותם ניגודים תרבותיים ופוליטיים אשר נוצרו, מאוגדים בזכות בית משותף, ארץ ישראל.
דירה להשכיר > עיבודים למדיה

בשנת 1992 יצא סרט מונפש קצר שמבוסס על הסיפור, אשר הופיע בקלטת הווידאו "להיטים מצוירים משלנו" יחד עם סרטים שמבוססים על הסיפורים "מיץ פטל" ו"הכינה נחמה".
משנת 2000 ועד היום עולה בישראל הצגת הילדים "דירה להשכיר" בהפקת התיאטרון שלנו.
כך ולא כך

בסיפור השני בספר, "כך ולא כך", הילדה ענת מבקשת מאביה שיצייר לה דוד, כלב, בית ואפרוח. אביה משבש את הציורים במכוון, וענת נאלצת להסביר לו את חוסר ההיגיון בציוריו. הסיפור מבוסס על יצירה של הסופר הרוסי, קורניי צ'וקובסקי, ועובד על ידי לאה גולדברג.
הסיפור נדפס במקור בשנת 1959, כספרון ב"ספרית חלון" של הוצאת ספרית הפועלים, עם איוריה של אודרי ברגנר.
מעשה בשלושה אגוזים

הסיפור מתאר בתחילתו גמד קטן ביער גדול. הגמד מארח בביתו את שכנו הסנאי עד בוא האביב בתמורה לשלושה אגוזים בגדלים שונים. אף על פי שלכאורה, שלושת האגוזים אינם בעלי ערך - משתכנע הגמד לקבל אותם כשכר דירה משום שהסנאי מספר לו שבשלושת האגוזים טמון כוח סודי המסוגל להפוך את האוחז בהם למאושר. כמו כן, יש ביכולתם להציל מסכנה - ורק אז יתגלה טיבם האמיתי.
הגמד שומר על האגוזים מכל משמר כעל אוצר.
יום אחד מגלה הגמד כי היער בו הוא גר מועד לכריתה בפקודת השר. הגמד מנהל משא ומתן עם חוטבי העצים, ומשכנע אותם לקבל את שלושת האגוזים הקסומים במקום שקל אחד שהובטח לכל אחד מהם. הם מסכימים, לוקחים את האגוזים והולכים. היער ניצל. הגמד מאושר ורוקד מרוב שמחה. הוא הבין את סוד האגוזים.
השר שזקוק לעצי היער על מנת לבנות ארמון לאהובתו, כועס על כך שהוראתו לא מולאה. הוא טוען שנערתו לא תנשא לו אלא אם יבנה לה ארמון מפואר. האנשים מספרים לו על אוצר מופלא יותר מן הארמון הנמצא ברשותם. אוצר אשר אם יעניק אותו לאהובתו, תתרצה היא מיד ותנשא לו. הם מספרים לו על האגוזים הקסומים ומוכנים למכור לו אותם תמורת שני שקלים לכל אחד מהם. השר מסכים, והאנשים מאושרים ומבסוטים (כך במקור). גם הם פיצחו את סוד האגוזים.
אהובתו של השר מתאכזבת על שלא קיבלה את הארמון המפואר אותו ביקשה והיא מסרבת להינשא לשר. אז מציע השר לנערתו את אגוזיו הקסומים - היא נעתרת מיד וללא תנאים. הנישואים גורמים אושר רב לשניהם. אשת השר מטמינה את האגוזים ושוכחת מהם.
האגוזים מתגלים שוב על ידי בנם המשותף שש שנים מאוחר יותר. הוא מחטט בארונות ומכיוון שאין איש בנמצא לספר לו על הקסם באגוזים, הוא מחליט פשוט לאכול אותם. גם הוא מאושר.
השיר החוזר בסיפור:
"היה היו שלושה אגוזים,
ובהם שלושה סודות ורזים.
והיה-כל מי שיפתור את סודם,
אין כמותו מאושר בעולם."
בפברואר 2017 התזמורת הפילהרמונית הישראלית הציגה לראשונה את האופרה "מעשה בשלושה אגוזים", המבוססת על עלילת הסיפור. יוני רכטר הלחין, וגם ביסס את הליברית על פי הספר ובתוספת חמישה שירים אחרים של גולדברג.
לקריאה נוספת

גילה אמיתי, "מגדל הפעמון: קריאת התעוררות סוציאל-פמיניסטית ב'דירה להשכיר' ללאה גולדברג", ספרות ילדים ונוער 132, אוגוסט 2011
זיוה שמיר, על יונה ועל נער: החתירה לשלום בספרות הילדים העברית, ספרא והוצאת הקיבוץ המאוחד, 2017, פרק שביעי: בעמק יפה בין הרים ושדות, עמ' 196–233.
הערות שוליים

↑  יוספה פכר, גלגולו של סיפור או "דירה להשכיר", באתר של גבעת חביבה
↑  דוד אסף‏, הנאים החדרים בעיניך?, בבלוג "עונג שבת", 19 באפריל 2021
↑   יובל אלבשן, איך ולמה להכניס פוליטיקה לבית הספר, באתר הארץ, 19 ביוני 2015
↑  ספריית חלון, מיומנו של עורך
↑  זמין לקריאה כאן.
↑  ד"ר שמעונה פוגל, הגלוי והסמוי בספרות הילדים העברית לגיל הרך כביטוי לבעיות יסוד בחברה הישראלית, באתר הגיל הרך
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007370643405171 
דף מהסיפור דירה להשכיר, גן סיפור, חולון
דירה להשכיר של לאה גולדברג עם ציורי שמואל כץ על פסל צמוד לגדר בית ברחוב נרקיס בירושלים
פסל חי בדמות החתולה מדירה להשכיר, בפסטיבל חיפה להצגות ילדים שנת 2011 שהוקדש ליצירתה של לאה גולדברג
ורד ויניצקי-סרוסי

| --- | --- |

ויניצקי-סרוסי, 2022
 לידה:  1960 (בת 65 בערך) 
 ענף מדעי:  סוציולוגיה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת סטוני ברוק 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תרומות עיקריות
 חקר הזיכרון הקולקטיבי
 
ויניצקי-סרוסי לצד סגן נשיא האוניברסיטה העברית לקשרי חוץ יוסי גל והשגריר האמריקאי תומאס ריצ'רד ניידס בעת ביקור השגריר במכון טרומן, 2022
ורד ויניצקי-סרוסי (נולדה ב־8 במרץ 1960) היא פרופסור מן המניין במחלקה לסוציולוגיה באוניברסיטה העברית, שימשה בעבר כדיקנית הפקולטה למדעי החברה היא הייתה האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה. בין השנים 2019 ו 2023 כיהנה כראש המכון ע"ש הארי ס. טרומן לקידום השלום
ביה

ויניצקי-סרוסי גדלה בתל אביב ולמדה בתיכון עירוני ה'. את שירותה הצבאי עשתה בנח"ל. בעלת תואר ראשון בקרימינולוגיה ומדעי המדינה בהצטיינות מאוניברסיטת בר-אילן. בהמשך למדה קרימינולוגיה לתואר שני באוניברסיטה העברית. ב-1989 סיימה לימודי תואר מוסמך, וב-1992 קיבלה תואר דוקטור, שניהם באוניברסיטת סטוני ברוק שבניו יורק.
בשנת 1996 נקלטה כחברת סגל אקדמי באוניברסיטה העברית, ב-2009 קיבלה מעמד של פרופסור חבר וב-2012 מעמד של פרופסור מן המניין.
מחקריה של ויניצקי-סרוסי עוסקים בזיכרון קולקטיבי ושימורו, דרכי הנצחה ומיתוסים. ויניצקי-סרוסי פיתחה מודל תאורטי המסביר את התפתחותם של אופני הנצחה שונים בחברות המתמודדות עם קונפליקטים. בשנת 1998, פרסמה ויניצקי-סרוסי ספר, על בסיס מחקרה בתואר השלישי, על מנהג פגישות המחזור של בית הספר התיכון בארצות הברית. היא מצאה שהמניע לפופולריות שלהם הוא הצורך של אנשים לקבל את אישורם של אחרים לגבי מקומם בחברה, והדחף להרגיש שכל חברי הקבוצה הם חלק מקהילה אחת.
בשנת 2001, פרסמה ממצאי מחקר שעשתה בכ-30 בתי ספר יסודיים-יהודיים ממלכתיים וממלכתיים-דתיים, חלקם בהתנחלויות, על האופן שבו צוין יום הזיכרון ליצחק רבין. ויניצקי-סרוסי מצאה שבשל הרתיעה מהכנסת פוליטיקה לבתי הספר, צוין יום הזיכרון מנותק מכל הקשר פוליטי, דתי או אידאולוגי, ולכן נוצר חלל המתמלא לרוב על ידי רבנים ומנהלי בתי ספר. בחלל שנוצר בעניין הקשר הרצח, מנהלי בתי ספר ורבנים מפיצים בין התלמידים תפישה בנוסח "כולנו אשמים", שאינה עושה הבחנה בין סוגים שונים של אלימות ומטשטשת את הגבולות בין רצח ראש הממשלה רבין לאלימות בכביש או בחצר בית הספר. באמצעות דה פוליטיזציה של הנרטיב וטשטוש הגבולות בין דפוסים שונים של אלימות באמצעות העברת הנרטיב של אלימות פוליטית לרמת המיקרו של יחסים בין התלמידים, מתעלמים מהקשר האידאולוגי פוליטי של הרצח. כך שההקשר והמשמעויות של הרצח לא נדון. המחקר נערך בשנת 1997 וויניצקי-סרוסי חזרה לאותם בתי ספר כעבור שמונה שנים, במלאת עשור לרצח, ומצאה שבבתי הספר הדתיים היום לא צוין, או ששולב עם ציון יום פטירתה של רחל אמנו.
בשנת 2016 הייתה בין מייסדי "פמלי"ה – פורום מרצות ומרצים למניעת הטרדות" באוניברסיטה העברית.
בשנת 2019, מונתה לראש המכון למחקר ע"ש הרי ס. טרומן למען קידום השלום.
חברה בוועד המנהל של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
חברה בפורום היום שאחרי המלחמה, שהוקם מיד לאחר מתקפת ה-7 באוקטובר במטרה להעמיד על סדר היום הציבורי את התובנה כי פעולה צבאית נרחבת במטרה למוטט את שלטון החמאס בעזה חייבת להיות חלק מתוכנית מדינית כוללת, בשיתוף מדינות המערב ומדינות ערב המשתייכות לציר המתון.
חיים אישיים

ויניצקי-סרוסי היא ילידת תל אביב. נשואה ליאיר סרוסי, יו"ר דירקטוריון צים, ואם לשתי בנות.
פרסומים > ספרים

Vinitzky-Seroussi, Vered. After Pomp and Circumstance: High School Reunion as an Autobiographical Occasion. 1998. Chicago: University of Chicago Press. 203 pp.
Vinitzky-Seroussi, Vered. Yitzhak Rabin's Assassination and the Dilemmas of Commemoration. 2009. Albany: State University of New York Press. 213 pp.
Jeffrey K. Olick, Vered Vinitzky-Seroussi and Daniel Levy (ed). The Collective Memory Reader. 2010. New York: Oxford University Press. 528 pp.
פרסומים > פרקים בספרים

Vinitzky-Seroussi, Vered. “Who We Were, Who We Are: The Official Story.” Pp. 17-39 in Azmi Bishara (ed), Between the “I” and “We”: The Construction of Identities and Israeli Identity. 1999. Tel Aviv: The Van Leer Jerusalem Institute and Hakibbutz Hameucahd. (in Hebrew)
Vinitzky-Seroussi, Vered. "Social Memory and Commemoration: Some 'After the Fact' Thoughts" Pp. 231-245 in Tsu Yun Hui, Jan Van Bremen and Eyal Ben-Ari (eds). 2005. Perspectives on Social Memory in Japan. England: Global Oriental.
פרסומים > מאמרים

Vered Vinitzky-Seroussi, Commemorating Narratives of Violence: The Yitzhak Rabin Memorial Day in Israeli Schools(הקישור אינו פעיל), Qualitative Sociology, Vol. 24, No. 2, 2001
ורד ויניצקי-סרוסי, "העשור הקהה". בתוך, זמן אמת: אמיתי מנדלסון (עורך), עבור פרויקט 60 שנות אמנות בישראל. ירושלים: מוזיאון ישראל. עמ' 61-65.
הערות שוליים

↑  הודעת המחלקה לדוברות באוניברסיטה העברית על המינוי.
↑  ליאת רון, ‏"לצערי, המילה 'שלום' הפכה למילה של שמאלנים", באתר גלובס, 14 במרץ 2020
↑  ynet, הרצאות מהאקדמיה: על זיכרון קולקטיבי בישראל, באתר ynet, 28 באפריל 2020
↑  דאה הדר, ערימה של חבר'ה על הרשת, באתר הארץ, 12 באפריל 2002
↑  יוסף אלגזי, סיפור אגדה עם סוף לא נעים, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2003
↑  אפרת זמר, בתי"ס דתיים מקדישים טקסי הזיכרון לרבין לרחל אמנו, באתר nrg‏, 28 באוקטובר 2009
↑   הילו גלזר, הדור שלא ידע: מה מלמדים על רבין, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2015
↑  נגה כהן, איך התמודדו במכללת ספיר עם היעדרן של נשים בתקשורת?, באתר הארץ, 10 בינואר 2016
↑  חברי הפורום, באתר היום שאחרי המלחמה
↑  חמדה רוזנבאום, עכבר העיר, מה קרה באמנות בעשור הנוכחי?, באתר הארץ, 3 ביולי 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304412305171  GND: 1212529316  ISNI: 0000 0000 3348 9106  NKC: jx20111125036  ORCID: 0000-0002-1101-9466  SUDOC: 144480433  VIAF: 43591061   WorldCat (עם VIAF): 43591061
הבחירות לנשיאות איראן 1981 (יולי)

הבחירות לנשיאות איראן 1981 (יולי) (באנגלית: July 1981 Iranian presidential election) היו הסיבוב הראשון מבין שני סבבי בחירות לנשיאות שנערכו באותה שנה באיראן. הסיבוב הראשון נערך ב-24 ביולי, אחרי שהנשיא הקודם אבולחסן בני-סדר, הודח על ידי המג'לס ב-21 ביוני ויום למחרת פוטר על ידי המנהיג העליון, האייתוללה רוחאללה ח'ומייני.
ב-28 ביוני התרחש פיגוע בהאפט טיר, בו נהרגו עשרות בני אדם וביניהם מוחמד בהשתי, מי שנחשב מספר 2 בהיררכיה האיראנית. הרשויות באיראן כיוונו אצבע מאשימה לעבר הארגון מוג'אהדין ח'לק ולעבר פעיל הארגון מוחמד רזא קולאהי סמדי. על רקע זה, נבחר מוחמד עלי רג'אי, שכיהן קודם לכן כראש הממשלה. רג'אי עצמו נהרג שבועות אחדים לאחר מכן, ב-30 באוגוסט 1981, יחד עם ראש ממשלתו מוחמד-ג'וואד באהונר, בפיגוע שיוחס גם הוא למוג'אהדין.
לפני הבחירות

ב-1981 איראן חוותה שתי מערכות בחירות. הבחירות הראשונות התקיימו ב-24 ביולי, והסיבה לקיומן נבעה מהדחתו של נשיאה הראשון של איראן לאחר המהפכה, אבולחסן בני-סדר, שכיהן בתפקיד מאז 5 בפברואר 1980.
כהני הדת האיראניים התנגדו לבני-סדר מכמה סיבות: ראשית, בשל התנגדותו להוצאתם להורג של מתנגדי המשטר; שנית, עקב אזהרותיו החוזרות ונשנות לח'ומייני מפני דיקטטורה; ושלישית, בשל הצלחתה של איראן במלחמת איראן–עיראק. הפופולריות של בני-סדר החלה גואה לאחר שישה חודשי לחימה, שפרצה עם פלישת צבאו של סדאם חוסיין לאיראן. עיראק וכמה ממדינות המפרץ הפרסי הסכימו לשלם פיצויים לאיראן בסך של כ-60 מיליארד דולר, וכמו כן הסכימו לשאר תנאיה של איראן להפסקת המלחמה. אכבר האשמי רפסנג'אני טען שאם יניחו לבני-סדר לסיים את המלחמה, הוא יצעד כמנצח לטהראן, ואז אפילו ח'ומייני לא יוכל לגעת בו.
חומייני נותר בהתחלה נייטרלי ולא התערב במאבק לטובת מי מהצדדים. אולם ביוני 1981 הוא תפס צד ומספר עיתונים, בהם עיתונו של בני-סדר, נסגרו בהוראת השלטונות. בעקבות זאת החלו התנגשויות בטהרן בין תומכי בני-סדר ומתנגדיו. חומייני, בהאשימו את בני-סדר בניהול כושל של צבא איראן במלחמה, נטל ממוסד הנשיאות באיראן את תפקיד המפקד העליון של הצבא והעביר תפקיד זה חזרה למשרדו שלו ב-10 ביוני 1981.
ב-17 ביוני 1981 החל המג'לס לדון בהדחתו של בני-סדר, והחלטה על ההדחה התקבלה ב-21 ביוני 1981, על פי הנטען, עקב הצעדים שנקט נגד אנשי הדת בשלטון, וליתר דיוק, נגד מוחמד בהשתי, ראש הרשות השופטת באותה עת. בני-סדר ירד למחתרת בעת הדיונים, וברחובות היו עימותים עם הרוגים ופצועים בין תומכיו למתנגדיו. נראה שהאייתוללה ח'ומייני הוא שיזם את מהלך ההדחה, שעליו חתם ביום המחרת, 22 ביוני. עוד לפני שחתם על מסמכי ההדחה, השתלטו משמרות המהפכה האסלאמית על בנייני הנשיאות והגנים שסביבם, ואף אסרו כתבים שעבדו בעיתון הקשור לבני-סדר. בימים הבאים הם הוציאו להורג כמה מחבריו הקרובים ביותר של הנשיא לשעבר, ובהם. מאוחר יותר התברר שהשומרים שעצרו את בני-סדר קיבלו הוראות לחסלו. אולם הוא הצליח להימלט ובמשך כמה שבועות חי במחתרת באיראן ובסוף יולי 1981 הוא נמלט לצרפת במטוס צבאי, יחד עם מסעוד רג'אווי, המנהיג הקודם של ארגון מוג'אהדין ח'לק וקיבל מקלט מדיני, בתנאי שלא ינסה לארגן הפיכה.
לאחר הדחתו של בני-סדר, איראן הקימה את מועצת הנשיאות, שהורכבה משלושה גברים: ראש הממשלה מוחמד עלי רג'אי, יושב ראש הפרלמנט אכבר האשמי רפסנג'אני והשופט העליון ומי שנחשב הבכיר ביותר אחרי חומייני, מוחמד בהשתי. מבין השלושה, רג'אי שלט על הניהול היומיומי של תפקידי הנשיאות עד למועד הבחירות.
מועמדים

המועמדים היו צריכים לעבור תהליך של אישור במועצת שומרי החוקה. 71 מתמודדים הגישו בקשה לאישור, אך רק ארבעה מתוכם הורשו להתמודד. כל המועמדים התמודדו במסגרת מפלגת הרפובליקה האסלאמית מכיוון שאיראן אסרה פחות או יותר את כל המפלגות הפוליטיות האחרות מלבדה. מפלגה זו נוסדה לאחר המהפכה כדי לסייע לנהל את המהפכה, והיא פורקה בהמשך, במאי 1987, בעקבות מחלוקת פנימית.
כל המועמדים היו תומכי המהפכה: מוחמד עלי רג'אי היה ראש ממשלת איראן לפני ההדחה של בני-סדר וחלק מהוועדה שמילאה את תפקיד הנשיאות עד הבחירות. סגן אלוף עבאס שיבני (אנ') (אנ') היה פוליטיקאי איראני. סייד עלי-אכבר פרווארש (אנ') (אנ') היה צאצא של הנביא מוחמד ופוליטיקאי איראני. ואילו חביבאללה אסגרולדי-מוסלמן (אנ') (אנ') היה גם הוא פוליטיקאי איראני.
תוצאות

בבחירות השתתפו בערך 64.24% אחוז מבעלי זכות הבחירה - 14,573,803 מתוך 22,687,017 בוחרים רשומים.
תוצאות > תוצאות הבחירות ביולי 1981 לנשיאות איראן

קיימות שתי גרסות לגבי המספרים המדויקים של תוצאות הבחירות לנשיאות. האחת של החוקר הגרמני דיטר נולן ואחרים, והשנייה של חוקרים בפרינסטון.
| הבחירות לנשיאות איראן ביולי 1981> מפלגה.מפלגה | הבחירות לנשיאות איראן ביולי 1981> מפלגה.מפלגה | הבחירות לנשיאות איראן ביולי 1981> מועמד.מועמד | הבחירות לנשיאות איראן ביולי 1981> נולן.הצבעות | הבחירות לנשיאות איראן ביולי 1981> נולן.% | הבחירות לנשיאות איראן ביולי 1981> פרינסטון.הצבעות | הבחירות לנשיאות איראן ביולי 1981> פרינסטון.% | הבחירות לנשיאות איראן ביולי 1981> . |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | המפלגה הרפובליקנית האיסלאמית | מוחמד עלי רג'אי | 12,960,619 | 88.51 | 12,779,050 | 87.69 |  |
|  | המפלגה הרפובליקנית האיסלאמית | עבאס שיבני | 626,301 | 4.28 | 658,498 | 4.52 |  |
|  | המפלגה הרפובליקנית האיסלאמית | עלי-אכבר פרווארש | 401,035 | 2.74 | 339,646 | 2.33 |  |
|  | המפלגה הרפובליקנית האיסלאמית | חביבאללה אסגרולדי | 252,349 | 1.72 | 249,457 | 1.71 |  |
| הצבעות ריקות או לא חוקיות | הצבעות ריקות או לא חוקיות | הצבעות ריקות או לא חוקיות | 402,248 | 2.75 | 547,152 | 3.75 |  |
| סיכום | סיכום | סיכום | 14,642,552 | 100 | 14,573,803 | 100 |  |
אחרי הבחירות

אחרי ניצחונו הושבע רג'אי לנשיא ב-15 באוגוסט 1981, אך נשיאותו של ראש הממשלה לשעבר לא נמשכה זמן רב.
ב-30 באוגוסט 1981 נרצחו רג'אי וראש הממשלה מוחמד-ג'וואד באהונר בפיגוע. לאחר רצח רג'אי, נערכו הבחירות הבאות לנשיאות ב-2 באוקטובר 1981. שיעור ההצבעה גדל משמעותית עד ל-74.26% מבעלי זכות הבחירה, ובבחירות נבחר האייתוללה עלי ח'אמנאי לתפקיד נשיא איראן השלישי, עם 94.4% מהקולות, והוא כיהן בתפקידו זה עד 1989.
הערות שוליים

↑  Reuters (1981-07-07). "IRANIAN GOVERNMENT EXECUTES 27 IN CRACKDOWN ON LEFTIST GROUPS". The New York Times. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2025-02-15.
↑  Boffey, Daniel (2019-01-14). "Death of an electrician: how luck run out for dissident who fled Iran in 1981". The Guardian. ISSN 0261-3077. נבדק ב-2025-02-15.
↑  ⁨הנשיא וראש ממשלת איראן נפצעו בהתפוצצות בטהראן ⁩ - ⁨⁨דבר⁩ 31 אוגוסט 1981⁩ - הספרייה הלאומית של ישראל │ עיתונים, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨ראש _&משלת אירן מאשים את הנשיא בשיתוף 'פעולה עם "מת'נגדי המהפכה' ⁩ - ⁨⁨דבר⁩ 10 מרץ 1981⁩ - הספרייה הלאומית של ישראל │ עיתונים, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨התנגשויות בטהראן ⁩ - ⁨⁨דבר⁩ 9 יוני 1981⁩ - הספרייה הלאומית של ישראל │ עיתונים, באתר www.nli.org.il
↑  יו.פי., חומייני מסלק את הנשיא מהפיקוד על הצבא, באתר עיתון דבר, ‏11.6.1981
↑  ⁨אספסוף מוסת משתולל בטהראן תובע את ראשו של הנשיא ⁩ - ⁨⁨דבר⁩ 18 יוני 1981⁩ - הספרייה הלאומית של ישראל │ עיתונים, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨הנשיא _באגי־סאדר הודח, והוכרז כ"עבריין נמלט' ⁩ - ⁨⁨דבר⁩ 22 יוני 1981⁩ - הספרייה הלאומית של ישראל │ עיתונים, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨הרוגים ופצועים בהתנגשויות ברחובות טהראן בין תוימיכי באיני־סאדר 'ומתנגדיו ⁩ - ⁨⁨דבר⁩ 21 יוני 1981⁩ - הספרייה הלאומית של ישראל │ עיתונים, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨לאחר שבועות במחתרת הוברח באני־םאדר ב'מיטוס צבאיי לצרפת ⁩ - ⁨⁨דבר⁩ 30 יולי 1981⁩ - הספרייה הלאומית של ישראל │ עיתונים, באתר www.nli.org.il
↑  Nohlen, Dieter; Grotz, Florian; Hartmann, Christof., "Iran". Elections in Asia: A Data Handbook. Vol. I., Oxford University Press. ISBN 0-19-924958-X., (2001), עמ' p. 75.
↑  1981 Presidential Election | Iran Data Portal
מוחמד עלי רג'אי
עבאס שיבני