stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רדיפת עדי יהוה בגרמניה הנאצית

עדי יהוה נרדפו בגרמניה הנאצית לאורך כל שנות קיום המדינה (1933–1945), לאחר שסירבו להתגייס לוורמאכט, להצטרף לארגונים נאציים או להביע נאמנות למשטר. כ-10,000 מבני הקהילה (כמחצית מכלל חברי התנועה בגרמניה מאותן השנים) נכלאו, כ-2,000 נשלחו למחנות ריכוז, וכ-1,200 מתו במחנות או בדרכים אחרות (כולל 250 מאמינים שהוצאו להורג). זוהי הייתה הקהילה הנוצרית הראשונה שנרדפה על ידי השלטון הנאצי.
בניגוד ליהודים ולבני רומה שנרדפו בשל מוצאם האתני, יכלו עדי יהוה להימלט מהרדיפה על ידי חתימה על מסמך המבהיר מצידם את הוויתור על אמונתם הדתית, הכרזת נאמנות למדינה ותמיכה בצבא הגרמני.
החל משנת 1933, עדי יהוה החלו לסבול מאפליה חברתית- הם גורשו מעבודותיהם וממערכת החינוך. ההיסטוריונים חלוקים בשאלה האם השלטון הנאצי רצה בהשמדתם באופן טוטלי.
עד לעליית הנאצים לשלטון

עדי יהוה הם תנועה דתית מסיונרית שהחלה בסוף המאה ה-19. הסניף הגרמני הראשון של התנועה נפתח בשנת 1902 בוופרטל. עד שנת 1933 היו חברים בתנועה כ-20,000 איש. בתקופת מלחמת העולם הראשונה החלה התנגדות ציבורית לארגון, ואנשיו אף נחשבו לבולשביקים, קומוניסטים או יהודים סמויים. בשנות ה-20 המדינה החלה לעצור אלפים מחברי התנועה, ואף הוגשו כ-5,000 כתבי אישום (שרובם התבררו בדיעבד כמזויפים). בשנים 1930–1932 החלו קריאות בציבור להתערבות לאומית כנגד מאמיני התנועה. אט אט החל הנשיא פאול פון הינדנבורג להוציא את התנועה אל מחוץ לחוק.
לאחר עליית הנאצים לשלטון

אדולף היטלר מונה לקנצלר גרמניה ב-30 בינואר 1933. מאותו רגע החלה הרדיפה אחרי עדי יהוה להתגבר. עדי יהוה עצמם הביעו סירוב להביע כל נאמנות שהיא למדינה הנאצית- החל מסירוב לבצע מועל יד ועד לסירוב להשתתף בצעדות נאציות ולהצטרף לארגונים נאציים. בתמורה, המאמינים החלו להירדף ולהיות מוצגים כבוגדים. פעילותם של תאי סטודנטים מטעם הארגון הוצאו אל מחוץ לחוק, ומאמינים עצמם החלו מחאה נגדית. ב-24 ביוני של אותה השנה, פרוסיה הוציאה אל מחוץ לחוק את התנועה, ואף קשרה אותה לחתרנות מרקסיסטית. באותה השנה החלו לפטר מאמינים מעבודתם בשירות הציבורי.
בשנת 1935 החל מודל גיוס חובה לצבא הגרמני, ועדי יהוה סירבו להתגייס, ובשל כך נעצרו. ילדים של פעילי הארגון הושפלו בבתי הספר על ידי המורים, הוכו ואף סולקו ממנו. באותה השנה הפיץ הגסטפו את טופס המאפשר לעדי יהוה לוותר על אמונתם הדתית, להתנתק מהארגון ולהכריז על נאמנות למדינה ובכך להינצל מרדיפות. באותה השנה החלו להישלח עדי יהוה למחנות ריכוז. עונשים ברוטליים אחרים כללו עיקור, עינויים וטיפול פסיכיאטרי כפוי.
בשנת 1936 פוטרו כלל המאמינים מעבודותיהם במגזר הציבורי, והמדינה החלה להחרים כלי רכב של חברי הארגון. לאחר מכן אף נשללו רישיונות נהיגה, פנסיות וחברי הארגון אף פונו מבתיהם. ילדיהם נדרשו להביע נאמנות למשטר או שהוכו על ידי המורים וחבריהם לכיתה. במרץ 1936 חלק מהילדים של חברי הארגון אף הוצאו מהבית על ידי המדינה לשם "הכשרה מתקנת".
במאי 1938 היוו עדי יהוה 12% מכלל השבויים במחנה הריכוז בוכנוולד. עד מאי 1939 הם ייצגו 40% מכלל האסירים במחנה ליכטנבורג. בזמן שהותם במחנות, אנשי הארגון סומנו במשולשים סגולים. מרבית מהאסירים סירבו להביע כל משמעת או נאמנות, דבר שהביא עליהם עינויים רבים.
בשנת 1939 פרצה מלחמת העולם השנייה, דבר שהגדיל את הצורך בחיילים בצבא גרמניה. עדי יהוה המשיכו לסרב לגיוס, ואף חלקם הוצאו להורג בשל כך בתחילת המלחמה. בשנת 1942 החלו תנאי האסירים להשתפר והם אט אט קיבלו יותר ויותר חופש.
ראו גם

השמדת לא-יהודים במלחמת העולם השנייה
ריימסדורף

| --- | --- |
סמל ריימסדורףסמל ריימסדורף
כנסייה בכפר
כנסייה בכפר
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 מדינה:  סקסוניה-אנהלט סקסוניה-אנהלט
 שטח:  1,035 קמ"ר
 גובה:  184 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,126 (2007)
 קואורדינטות:  51°03′30″N 12°12′56″E﻿ / ﻿51.058333333333°N 12.215555555556°E﻿ / 51.058333333333; 12.215555555556 
 אזור זמן:  UTC+1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גרמניה מוגדלת) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניריימסדורף(למפת גרמניה רגילה) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניריימסדורף(למפת סקסוניה-אנהלט רגילה) מגדבורג האלה דסאו ויטנברג ביטרפלד-וולפן הלברשטאדט שטנדאל וייסנפלס ברנבורג מרסבורג ברנדנבורג ב. סקסוניה תורינגיה סקסוניה התחתונה ריימסדורף(למפת סקסוניה-אנהלט מוגדלת) מגדבורג האלה דסאו ויטנברג ביטרפלד-וולפן הלברשטאדט שטנדאל וייסנפלס ברנבורג מרסבורג ברנדנבורג ב. סקסוניה תורינגיה סקסוניה התחתונה ריימסדורף  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ריימסדורף (בגרמנית: Rehmsdorf) הוא כפר השוכן בדרום-מערב שפלת לייפציג, במדינת סקסוניה-אנהלט שבגרמניה.
במלחמת העולם השנייה היה על יד הכפר מחנה הריכוז ריימסדורף, שהיה מחנה חוץ של מחנה הריכוז בוכנוואלד.
באתר המחנה הוקם מוזיאון. מנהל המוזיאון הוא ההיסטוריון לותר שוסק.
לקריאה נוספת

ישראל לזר, מחנה ריימסדורף-טרגליץ, עמ' 123-111.
קורנליה בלאו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 בנובמבר 1903 
 פטירה:  3 בינואר 1996 (בגיל 92) 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 מידע חסידת אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (31 במאי 1966) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  קורנליה בלאו
 
קורנליה ג'רהרדינה בלאו (Cornelia Gerhardina Blaauw; ‏ 7 בנובמבר 1903 – 3 בינואר 1996) הוכרה כחסידת אומות עולם לאחר שהצילה יהודים בהולנד בתקופת מלחמת העולם השנייה.
קורות חיים

קורנליה בלאו, הידועה גם בשם קורנליה (Corrie) נולדה בשנת 1903 בהולנד. בתקופת מלחמת העולם השנייה, התגוררה יחד עם חברתה, יעקובה ואן טריכט (Jacoba Van Tricht) בהארלם שבצפון הולנד וניהלה מעון תינוקות.
קורות חיים > הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

בתקופת הכיבוש הנאצי בהולנד, נוצר קשר בין יעקובה וקורנליה לבין אישה בשם עליזה היימן (שמה בתקופת המלמה היה Els Ortt) פעילה במחתרת ההולנדית. בינואר 1943, ביקשה היימן מקורנליה ויעקובה להחביא אחות יהודייה צעירה. השתיים הסכימו ובמהרה הצטרף לביתן גם רונלד, אחיינה בן ה-7 של הצעירה.
במאי 1943 נודע להיימן כי משפחה יהודית בשם פיסיאגר (Visiager) שהתגוררה באמסטרדם ולהם תינוק בן 6 שבועות בשם ניקו, עומדת להשלח על ידי הגרמנים למחנה ריכוז. קורנליה ויעקובה מיהרו לאמסטרדם על מנת לקחת עמן את התינוק ולאחר שהגיעו לבית המשפחה, אמרו להן זוג ההורים: "אנחנו צעירים וחזקים, אנחנו נשרוד, אבל הילד חייב להיות מוחבא". הילד נלקח על ידן להארלם, שם הסתירו, ככל הנראה, ילדים יהודיים נוספים. תקופה קצרה לאחר מכן, נשלחו הוריו למחנה ההשמדה סוביבור, בו מצאו את מותם.
באוגוסט 1943, נסעו קורנליה ויעקובה לחופשה. את ניקו קורנליה מסרה למשמורת במוסד לתינוקות בהארלם, שאת מנהלו הכירה היטב. על מנת להסתיר את התינוק מפני הגרמנים, ביקשה קורנליה לא לרשום את שמו של ניקו ברשימת התינוקות של המוסד. המשטרה הגרמנית הגיעה למעון התינוקות על מנת לחפש תינוקות יהודים ותפסה את ניקו, אשר לא היה רשום ברשימות הנהלת המוסד. קורנליה ויעקובה קבלו הודעה על האירועים וחזרו מיד להארלם. קורנליה התייצבה בתחנת המשטרה וטענה כי היא אמו של התינוק, ושאביו הוא שוטר גרמני שנשלח לחזית המזרחית. היא הוסיפה ששותפתה יעקובה היא אחות, שסייעה לה ללדת את התינוק בביתן ולכן אין תיעוד של הילד. המשטרה הגרמנית האמינה לסיפורה של קורנליה ורשמו את הילד בתור בנה.
לאחר המלחמה

לאחר סיום המלחמה, קורנליה אימצה רשמית את ניקו לבנה. אמו של רונלד, הילד בן ה-7 שהוחבא גם הוא בביתן, שרדה את אושוויץ וחזרה לקחת אותו. כך גם היה גורלה של ורה, תינוקת נוספת שהוסתרה על ידי קורנליה ויעקובה. לאחר המלחמה הילדים שמרו על קשר עם קורנליה ויעקובה.
הכרה והנצחה

ב-31 במאי 1966, הוכרזה קורנליה בלאו כחסידת אומות עולם על ידי יד ושם ונשתל לכבודה עץ בשדרת חסידי אומות העולם בירושלים.
הערות שוליים

↑  Mordecai Paldiel, The Netherlands, The Path of the Righteous: Gentile Rescuers of Jews During the Holocaust, KTAV Publishing, Inc., 1993, עמ' 113-114
↑  מתוך מכתבה של יעקובה ואן טריכט הנמצא ביד ושם
↑  המידע בסעיף זה מבוסס על מכתבה של יעקובה ואן טריכט ומכתבה של עליזה היימן אשר נשלחו ליד ושם
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קורנליה בלאו".
ספרות גותית

מרי שלי, כותבת הרומן "פרנקנשטיין", ממייסדות ז'אנר הפנטזיה והאימה הגותי.
עורב, המסמל פעמים רבות את המוות.
הספרות הגותית והשירה הגותית התפתחו במחצית השנייה של המאה ה-18 והמשיך כתת-סוגה של הספרות הרומנטית במאה ה-19. הספרות הגותית משלבת בין הגרוטסק לנשגב, ומתעסקת הרבה באפל, במסתורי ובעל-טבעי.
הספרות הגותית

הספרות הגותית התעסקה בסיפורי אימה שבהם מעורבים יסודות אפלים ועל-טבעיים. הוראס וולפול, שהוקסם מתרבות ימי הביניים ושימש כמבשר "התחייה הגותית" היה מראשוני הסופרים הגותיים. לצידו בלט גם ויקטור הוגו עם ספרו "הגיבן מנוטרדאם" (במקור: Notredame de Paris) שעסק בגיבן גרוטסקי המשרת בקתדרלה נוטרדאם דה פארי, שנחשבת לדוגמה הידועה ביותר של אדריכלות גותית.
סיפור אימה גותי (שהיה גם מראשוני הסיפורים מסוגת מדע בדיוני) הוא הרומן "פרנקנשטיין" של הסופרת מרי שלי ובו מתואר כיצד מדען מטורף בונה מפלצת חיה מחלקי גופות מתות. סיפורי אימה על ערפדים (כגון "דרקולה" של ברם סטוקר), אנשי זאב ומפלצות אחרות היו גם הם פופולריים ונפוצים. סיפורים אחרים עוסקים בדת, בשאלות מוסריות של טוב ורע, ובגן עדן וגהנום.
מוטיבים בספרות הגותית:
קדרות ואפלוליות.
דמויות פסיכולוגיות מורכבות וטרגיות, ולעיתים מעוותות בצורה כלשהי.
שילוב (ולעיתים עימות) בין הגרוטסק לבין הנשגב.
דיכוטומיות והנגדות: טוב ורע, חושך ואור, יפה ומכוער, שחור ולבן ועוד.
בחינת המושגים של טוב ורע, הניגודיות ביניהן והאסתטיקה שלהם (האם מכוער בהכרח רע וטוב בהכרח יפה?).
בחינת המושגים של חיים ומוות.
שימוש ביסודות על-טבעיים, פנטסטיים, מיסטיים ואימתיים.
שימוש בעבר, בעיקר ימי הביניים, המאה ה-18 והמאה ה-19, כאשר עלילות רבות מתרחשות בקתדרלות גותיות, טירות עתיקות, בתים נטושים ובתי קברות.
השירה הגותית

המשורר הגותי הנודע ביותר היה אדגר אלן פו שכתב שירי אימה שעסקו בפחדים האפלים והתשוקות הכמוסות בנפשו של האדם. אדגר אלן פו היה מאבי הספרות הגותית בשל שירי האהבה שכתב וסיפורי המסתורין שחיבר. שירתו מעוררת רגשות עזים ומתאפיינת בקצב מיוחד עד כי שארל בודלר, אבי השירה המודרנית, היה נוהג לעיין בה מדי יום. הסבל והבדידות בחייו באו לידי ביטוי ביצירה אחוזת ביעותים ודמוית חלום בלהות. סיפוריו מלאי הזיות וחודרים לעולמם של טרופי הדעת, מביעים את פחדם וכאבם ומתארים סיוט מתמשך שלא נגמר. תחת השפעת האופיום היה פו נובר בתת-הכרתו ושולף מתוכה חרדות עמוקות אודות השתוללות מגפות, עינויים במערות קבורה וכאב חסר גבולות בעולם הזה. שירו הידוע ביותר היה "העורב" שאף זכה לתרגום של זאב ז'בוטינסקי.
לקריאה נוספת

הרומן הגותי בתחילת דרכו, יעקב עיון (באתר e-mago)
Allan Lloyd Smith, American Gothic Fiction: an Introduction, Continuum, 2004 (הספר בקטלוג ULI)
James Watt, Contesting the Gothic: Fiction, Genre, and Cultural Conflict, 1764-1832, Cambridge University Press, 1999 (הספר בקטלוג ULI)
Markman Ellis, The History of Gothic Fiction, Edinburgh University Press, 2022 (הספר בקטלוג ULI)
S.L. Varnado, Haunted Presence: the Numinous in Gothic Fiction, University of Alabama Press, 1987 (הספר בקטלוג ULI)
Jerrold E. Hogle, The Cambridge Companion to Gothic Fiction, Cambridge University Press, 2002 (הספר בקטלוג ULI)
Gail Turley Houston, From Dickens to Dracula: Gothic, Economics, and Victorian Fiction, Cambridge University Press, 2005 (הספר בקטלוג ULI)
William Hughes, Historical Dictionary of Gothic Literature, Scarecrow Press, 2013 (הספר בקטלוג ULI)
Isabel Ermida, Dracula and the Gothic in Literature, Pop Culture and the Arts, Rodopi Press, 2016 (הספר בקטלוג ULI)
Robert Mighall, A Geography of Victorian Gothic Fiction: Mapping History's Nightmares, Oxford University Press, 1999 (הספר בקטלוג ULI)
Michelle J. Smith, Young Adult Gothic Fiction, University of Wales Press, 2021 (הספר בקטלוג ULI)
Kathleen Hudson, Women's Authorship and the Early Gothic: Legacies and Innovations, University of Wales Press, 2020 (הספר בקטלוג ULI)
Coral Ann Howells, Love, Mystery, and Misery: Feeling in Gothic Fiction, Athlone Press, 1978 (הספר בקטלוג ULI)
Fred Botting, Catherine Spooner (eds.), Monstrous Media/Spectral Subjects: Imaging Gothic from the Nineteenth Century to the Present, Manchester University Press, 2017 (הספר בקטלוג ULI)
Ardel Thomas, Queer Others in Victorian Gothic: Transgressing Monstrosity, University of Wales Press, 2012 (הספר בקטלוג ULI)
David Punter, The Edinburgh Companion to Gothic and the Arts, Edinburgh University Press, 2019 (הספר בקטלוג ULI)
Avril Horner, Sue Zlosnik (eds.), Women and the Gothic: an Edinburgh Companion, Edinburgh University Press, 2016 (הספר בקטלוג ULI)
Carol Margaret Davidson (ed.), The Gothic and Death, Manchester University Press, 2017 (הספר בקטלוג ULI)
גשר ברודוויי (מנהטן)

| --- | --- |
גשר ברודוויי, המבט ממערב.
גשר ברודוויי, המבט ממערב.
 מידע כללי
 שימוש:  חציית נהר הארלם לרכבת ולכלי רכב
 מיקום:  ניו יורק, מנהטן מד לו והברונקס מצפון, בניו יורק (מדינה)
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מידות
 אורך:  170 מטר
 גובה:  41 (במצב מורם) ו-7.6 (במצב מורד) מטר
 מידע טכני
 נתיבים:  2 מסילות במקביל.
 
 קואורדינטות:  40°52′25″N 73°54′40″W
גשר ברודוויי (באנגלית: Broadway Bridge) הוא גשר מעלית על פני ההארלם ריבר ברובע מנהטן בעיר ניו יורק. הוא מחבר בין השכונות אינווד(אנ') באי מנהטן ומרבל היל(אנ') ביבשת. הגשר מורכב משני סיפונים: הסיפון התחתון נושא את רחוב ברודוויי, אשר מוגדר במיקום זה ככביש מס' 9 של ארצות הברית(אנ'); הסיפון העליון נושא את קו השדרה השביעית של הרכבת התחתית של ניו יורק - קו מס' 1 (האדום) בעל 3 פסי רכבת(אנ').
האתר גושר בעבר באמצעות שני גשרים נפתחים מסתובבים  רצופים: הראשון, שכונה גשר תעלת השייט של הארלם ריבר, נבנה בין השנים 1893 ל-1895, כדי לחצות את התעלה, שנבנתה כדי לעקוף יישור מתפתל של ספייטי דייבל קריק. בעשור הראשון של המאה ה-20, בניית קו הרכבת התחתית הראשון בעיר, הפכה את הגשר המקורי למיושן, ומתחם דו קומתי שנקרא גשר רחוב 225, נבנה כדי להכיל את קו הרכבת התחתית מעל התנועה בכביש המהיר. בין השנים 1905 ל-1906, הגשר השני הותקן, והגשר הראשון הועבר דרומה על ההארלם ריבר, והפך לגשר יוניברסיטי הייטס.
הגשר הנוכחי נבנה בין השנים 1957 ל-1962 כדי להחליף את הגשר השני. הוא מכיל ערוץ שניתן לשוט בו ברוחב 93 מ', ומרווח אנכי של 41 מ' כשהגשר במצב פתוח, ושל 7.6 מ' כשהגשר במצב סגור.
מראה הגשר מכיוון שכונת מרבל היל(אנ'). המסילה משמאל היא המסילה של קו ההדסון(אנ') של מטרו נורת'(אנ').
תיאור הגשר

אורכו של הגשר הוא 170 מ', כולל הגישות אליו. טווח ההרמה מאפשר גובה של 93 מ', אם כי ניתן להגביה ל-41 מ'. במצב סגור הוא בגובה 7.6 מ' מעל מים גבוהים ממוצעים. הגשר מורכב משני מסבכי וורן. טווח ההרמה נתמך על ידי מגדלי המעלית בכל קצה, המתנשאים לגובה של 49 מ' מעל המים הממוצעים. טווח ההרמה תלוי בשני סטים של 12 כבלים בכל פינה. כל כבל כרוך סביב משקולות נגד בכל קצה, בראש כל מגדל ועל הטווח. ניתן להרים את הגשר על ידי כונן חשמלי אחד בכל מגדל. ראשי מגדלי המעלית היו מחודדים כך שיהיו צמודים לחלק העליון של תוחלת ההרמה.
המפלס התחתון מכיל שני כבישים ומדרכות, אחד בכל אחד מהצדדים המערביים והמזרחיים. כל הכבישים הם ברוחב 10 מ', והם בכיוון תנועה אחד בברודוויי, והמדרכות הן ברוחב של 2.4 מ'. גדר הפרדה מפרידה בין שני הדרכים.
תחבורה ציבורית

הגשר אמנם משמש נתיב לתנועה בין מנהטן לברונקס, אך הוא כולו במנהטן. הקצה הדרומי של הגשר נמצא באינווד, מנהטן, ואילו הקצה הצפוני נמצא במרבל היל, מנהטן גם כן. הגשר עובר גם מעל קו ההדסון(אנ') של הרכבת המטרו-צפון(אנ') בקצהו הצפוני(ראו תמונה מתחת לתבנית הראשית - גם בתמונה הראשית ניתן להבחין ברכבת זו בתחתיתה השמאלית).
המפלס התחתון משמש את קווי האוטובוס המקומיים Bx7 ו-Bx20(אנ'), המופעלים על ידי MTA New York City Transit(אנ'), ואת קו האוטובוס המהיר BxM1 המופעל על ידי חברת האוטובוסים MTA(אנ').
ראו גם

הגשרים לאורך הארלם ריבר
ביאורים

↑  לצפייה באיור נע הממחיש מהו גשר מעלית, ראו כאן.
↑  לצפייה באיור נע להמחשת גשר נפתח מסתובב, ראו כאן.
↑  ספייטי דייבל קריק, תעלת השייט של ההארלם ריבר, והארלם ריבר עצמו,
מפרידים בין האי מנהטן לברונקס ולשאר חלקי היבשת. כיום שלושת גופי המים הללו מחוברים יחדיו, ומהווים את החלק הצפוני של ההארלם ריבר והמוצא מנהר הדסון. ראו איור שמסביר זאת בערך על ספייטי דייבל קריק.
↑  בהנדסת מבנים, מסבך וורן, או מסבך שווה-צלעות, הוא סוג של מסבך שמשמש בתכנון שחוסך משקל, המבוסס על משולשים שווי צלעות. סימוכין ראו כאן. דוגמה להמחשה ראו כאן.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Broadway Bridge, NYC DOT
↑  Harlem River Bridges - Broadway Bridge Facts, New York City DOT
↑  Broadway Bridge - Historic Revuew, NYC Roads.Com
↑  Municipal Reference Library Notes. Municipal Reference Library. 1964. p. 7 via Books Google
1 2 3  Broadway Bridge - Historic Overview, NYC Roads.Com
1 2  The Municipal Engineers Journal. Municipal Engineers of the City of New York. 1960. p. 178 via Books Google
↑  Broadway Bridge Nearly Finished After 6 Years; Detours and Frustrations to End This Month., The New York Times. November 1, 1963. p. 22
1 2 3 4  New York (N.Y.) Dept. of Public Works 1955. Annual Report. p. 59. via Books Google
↑  Beth Jackson Nancy, If You're Thinking of Living In/Marble Hill; Tiny Slice of Manhattan on the Mainland., The New York Times, January 26, 2003
↑  Bronx Bus Service, MTA.Info
עלי אבונימה

| --- | --- |

 לידה:  29 בדצמבר 1971 (בן 53) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  AliAbunimah
 
עלי חסן אבונימה (באנגלית: Ali Hasan Abunimah, נולד ב-29 בדצמבר 1971) הוא עיתונאי ופעיל אנטי ישראלי אמריקאי, בן למהגרים פלסטינים.
קורות חייו

עלי חסן אבונימה נולד בוושינגטון, ארצות הברית. אביו נולד בכפר בתיר, והיה דיפלומט ירדני ושגריר ירדן באו"ם. אמו נולדה בכפר ליפתא והפכה לפליטה במהלך מלחמת השחרור.
בילדותו משפחתו התגוררה בבריטניה ובבלגיה, ולאחר מכן חזרה לארצות הברית.
אבונימה קיבל תארים אקדמיים מאוניברסיטת פרינסטון ומאוניברסיטת שיקגו. בפרינסטון הוא החל בפעילות פוליטית, שנמשכה גם בשיקגו, שם נפגש רבות עם הקהילה המוסלמית בעיר. בהמשך הפך פעיל ברשת הפעולה הערבית-אמריקאית, והפך לסגן הנשיא של הארגון.
אבונימה תומך בולט ב"פתרון המדינה האחת" לסכסוך הישראלי-פלסטיני, ופרסם ספר בנושא זה.
הוא מתגורר בשיקגו, וטוריו מתפרסמים בעיתונים אמריקאים רבים, בהם השיקגו טריביון ולוס אנג'לס טיימס. התראיין בתוכניות טלוויזיה רבות ברשתות CNN, MSNBC, PBS ורשתות נוספות, וכן הופיע במספר סרטים תיעודיים על הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
הוא ממייסדי אתר האינטרנט האנטי ישראלי ותומך הטרור "אלקטרוניק אינתיפאדה". כמו כן הוא חבר מייסד בוועד ההיגוי של "אל-עודה", ארגון הפועל למען זכות השיבה הפלסטינית, ואחד מתומכיה הבולטים של תנועת BDS.
במאי 2013 ביקר במחנה הפליטים אל-מע'אזי שברצועת עזה.
בינואר 2025 נעצר אבונימה על ידי משטרת שווייץ, לאחר שהוצא נגדו צו איסור כניסה לשווייץ. אבונימה מרבה לשבח את החמאס, המוגדר בשווייץ ארגון טרור.
פעילות פוליטית > האתר "אלקטרוניק אינתיפאדה"

בשנת 2001 אבונימה היה בין מייסדי אתר האינטרנט "אלקטרוניק אינתיפאדה" (The Electronic Intifada), העוסק בעיקר בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני, מנוקדת מבט של מאבק בישראל. האתר תומך בתנועת החרם נגד מדינת ישראל, וכתובים באתר הביעו תמיכה ברצח קטינים ישראלים במסגרת הטרור הפלסטיני.
לפי פרסומים האתר מכנה את עצמו "נשק ההשמדה ההמונית של פלסטין".
פעילות פוליטית > תמיכתו בפתרון המדינה האחת

בשנת 2007 פרסם אבונימה ספר בשם "מדינה אחת: הצעה נועזת ליציאה מהמבוי הסתום הישראלי-פלסטיני" (One Country: A Bold Proposal to End the Israeli-Palestinian Impasse). בספר הוא מנמק מדוע הוא דוגל בפתרון המדינה האחת.
לאחר מכן פרסם מאמרים רבים בנושא זה. לטענתו של אבונימה, לפתרון שתי מדינות לשני עמים "אין סיכוי להתממש" והוא הוחלף על ידי "מדינה דו-לאומית דה פקטו" בשליטה ישראלית. הוא תומך בהקמת מדינה אחת דמוקרטית, המבוססת על שוויון אזרחי, תוך התחשבות בחששות הלגיטימיים של האוכלוסייה היהודית בישראל.
לדעת רוב המבקרים של ספריו ומאמריו של אבונימה, רעיון המדינה האחת שקול לחורבן מדינת ישראל, ומחיקת אופייה היהודי של המדינה לטובת שלטון הרוב הערבי. גם באתר "NGO Monitor" מובעת ביקורת על גישתו, לפיה "הוא פוטר בלא-כלום את הדאגות היהודיות בנוגע לחיים תחת רוב ערבי כפחדים גזעניים, ולא הגיוניים".
פעילות פוליטית > התנגדותו לישראל ולציונות

אבונימה מתנגד לציונות, אותה הוא מתאר "פרויקט גוסס שנמצא בנסיגה ומתקשה לגייס תומכים חדשים." הוא מתנגד לשליטה היהודית בארץ ישראל, ולדעתו הפלסטינים צריכים לנקוט באמצעים לא-אלימים נגד ישראל, כמו חרם על ישראל, ולקדם את חזון המדינה האחת. בשנת 2012 כתב: "בסופו של דבר, אני מאמין שההיגיון הבלתי נמנע של המדינה האחת יתקבל. כמו בדרום אפריקה ובצפון אירלנד, כל פתרון צודק יהיה כרוך בתהליך קשה וממושך של משא ומתן וחידוש היחסים הפוליטיים, הכלכליים והתרבותיים. אבל הדיון מוביל לשם, והוא בלתי ניתן לעצירה."
במאמרים אחרים שלו השווה את ישראל לשלטון האפרטהייד בדרום אפריקה, ואף תמך באמירה של פוליטיקאי בריטי שהשווה את ישראל לגרמניה הנאצית.
על מפעל ההתנחלויות אמר שהן "מפעל קולוניאלי של מתנחלים אלימים ללא לגיטימציה בינלאומית", והוא "נשמר באמצעות אלימות ומערכת אפרטהייד צבאית." הוא כינה את ההתנחלויות "פשעי מלחמה", תיאר את צה"ל כ"מיליציה עדתית יהודית" ואמר שיש "חוקים גזעניים הדומים לחוקי ג'ים קרואו בליבה של האידאולוגיה הציונית." בתשובה לשאלה האם במסגרת משא ומתן יכירו הפלסטינים בזכותה של ישראל להתקיים, השיב אבונימה: "איך הפלסטינים יכולים אי פעם להכיר או לתת לגיטימציה לישות שרואה את ריבוי האוכלוסייה הסתמי כאיום קיומי?"
אבונימה מבקר את תמיכתה של ארצות הברית בישראל, ותומך בזכות השיבה הפלסטינית.
פעילות פוליטית > השוואת הציונות לאפרטהייד

אבונימה השווה פעמים רבות את הציונות למשטר האפרטהייד שהיה בדרום אפריקה עד 1994.
במהלך הרצאה במכללת המפשייר אמר: "אובדן הלגיטימציה עבור משטר האפרטהייד היה מחולל השינוי, וכאשר מערכת מאבדת את הלגיטימיות שלה, כל כלי הנשק שבעולם לא יוכלו להגן עליה ... אנו מתחילים לראות אובדן דומה של לגיטימציה כלפי הציונות."
כמו כן נאם רבות באירועי "שבוע האפרטהייד הישראלי" באוניברסיטאות בארצות הברית.
פעילות פוליטית > ביקורת על הרשות הפלסטינית

אבונימה מבקר בחריפות את הרשות הפלסטינית. במאמר בדצמבר 2012 כתב: "במשך שנים הרשות מתודרכת ומצוידת על ידי כוחות אמריקאים על מנת לשמש ככוח עזר לכוחות הכיבוש הישראליים, לדכא כל צורת התנגדות פלסטינית, להכות ולדכא פלסטינים המביעים את דעותיהם ולעצור ולהטריד עיתונאים שמעזים לבקר אותה. קיים תיעוד מסודר על שיתוף הפעולה של עבאס עם ישראל, נגד האינטרסים של העם הפלסטיני. בשנת 2006 הרשות חרשה מזימה חשאית עם ישראל, ארצות הברית וחוסני מובארכ, להפיל את חמאס שניצח בבחירות. היא שיתפה פעולה עם ישראל כדי לקבור את דו"ח ועדת גולדסטון על פשעי המלחמה של ישראל בעזה, ומתחננת לישראל לא לשחרר אסירים פלסטינים כדי לא להעניק נקודות זכות לחמאס."
לאחר חתימת הסכם הפיוס בין פת"ח לחמאס, פרסם אבונימה מאמר ובו הבהיר שהוא מתנגד לכך משום שהדבר עלול להתפרש כהכרה בישראל.
פעילות פוליטית > עמדות נוספות

בכנס במדריד על פתרון המדינה האחת, אבונימה התייחס ל"שלום עכשיו" כאל "קבוצה גזענית ציונית ימנית".
בשנת 2012 אבונימה שיבח את הסרט התיעודי "שוד הספרים הגדול", לפיו בשנת 1948 נבזזו בשיטתיות עשרות אלפי ספרים פלסטינים על ידי ההגנה. ישראל הכחישה את התיאורים בסרט.
כאשר גלעד שליט נפל בשבי החמאס, אבונימה כתב כי יש להתייחס אליו כאל שבוי מלחמה, וככזה אינו זכאי לקשר עם משפחתו או לביקורים של נציגי ארגון הצלב האדום.
במאמר באל-ג'זירה תקף את כתב הגרדיאן ג'ושוע טרוויניו שקרא לצה"ל לתקוף את המשט לעזה (2011). הגארדיאן תמך בטרוויניו, אך פיטר אותו זמן קצר לאחר מכן מסיבות אחרות - הוא קיבל כספים מממשלת מלזיה כדי לשפר את תדמיתה, והסתיר זאת מעורכי העיתון.
קשריו עם ברק אובמה

אבונימה פגש את ברק אובמה בשיקגו מספר פעמים, כולל פגישות אישיות, כאשר אובמה היה חבר ההסנאט של אילינוי. לדבריו, בתקופה זו אובמה נהג להשתתף באירועים של הקהילה הפלסטינית בשיקגו, בהם אירוע התרמה למען הפלסטינים בשנת 1998 שבו אדוארד סעיד היה הנואם המרכזי, ואירוע התרמה למען תושבי מחנה הפליטים דהיישה בשנת 1999.
גם במאמר משנת 2007 כתב אבונימה: "אובמה שכנע אותי שהוא היה מאוד מודע לסוגיות הקריטיות של תמיכת ארצות בישראל וחוסר הרגישות כלפי הערבים ... הוא היה תומך נלהב בלחץ אמריקאי על ישראל."
לדברי אבונימה, אובמה ניתק לאחר מכן את יחסיו עם ערביי ארצות הברית לקראת בחירתו לסנאט. "אובמה אמר שהוא אוהד את הפלסטינים," כתב אבונימה, "אבל אני לא מאמין לו. אני מאמין שיש לו מניעים פוליטיים והוא לא מזדהה עם הפלסטינים, לנוכח עמדותיו ופעולותיו האחרונות. הוא הביע אהדה לפלסטינים רק בשביל להיבחר."
אבונימה הביע ביקורת חריפה על מדיניותו של אובמה במזרח התיכון, וכתב: "אובמה התבצר במדיניות של קודמו, ג'ורג' ו. בוש, ולא תרם אפילו תירוץ קלוש לקידום תהליך השלום הישראלי-פלסטיני."
פרסומים

בשנת 2007 פרסם אבונימה ספר בשם "מדינה אחת: הצעה נועזת ליציאה מהמבוי הסתום הישראלי-פלסטיני" (One Country: A Bold Proposal to End the Israeli-Palestinian Impasse). בספר הוא מנמק מדוע הוא דוגל בפתרון המדינה האחת.
כמו כן פרסם מאמרים רבים בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני, בין השאר בעיתונים הניו יורק טיימס, שיקגו טריביון, לוס אנג'לס טיימס, הגרדיאן ואל-ג'זירה. התראיין בתוכניות טלוויזיה רבות ברשתות CNN, MSNBC, PBS ורשתות נוספות, וכן הופיע במספר סרטים תיעודיים על הסכסוך הישראלי-פלסטיני.