stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ק גריפו
הערות שוליים

↑  Hiramine, Brie. "10 Celebrities You Didn't Know Guest-Starred on 'Kickin' It'". J-14. נבדק ב-26 בדצמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Jack Griffo Talks Nickelodeon's "The Thundermans" – Exclusive Interview". BSCkids. נבדק ב-25 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kondolojy, Amanda. "Nickelodeon Stars Unite in 'Splitting Adam' Premiering Monday February 16th". TV By The Numbers. Tribune Digital Ventures. אורכב מ-המקור ב-2015-02-09. נבדק ב-2 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bryant, Jacob (17 במרץ 2016). "TV News Roundup: Rainn Wilson to Guest Star on 'Roadies,' Jack Griffo on 'NCIS: L.A.'". Variety (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-4 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sneider, Jeff. "Nickelodeon Star Jack Griffo Joins Indie Movie 'Those Left Behind' (Exclusive)". The Wrap. נבדק ב-25 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sneider, Jeff. "Nickelodeon Star Jack Griffo Joins Ian Ziering, Tara Reid in 'Sharknado 3′". The Wrap. נבדק ב-25 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ng, Philiana (24 בפברואר 2014). "Nickelodeon's Kids' Choice Awards Nominations Revealed". The Hollywood Reporter. נבדק ב-26 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "YOU'RE A KCA NOMINEE!". Nickelodeon. אורכב מ-המקור ב-2014-03-14. נבדק ב-22 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Webber, Stephanie (28 במרץ 2015). "Kids' Choice Awards 2015: Complete List of Winners!". Us Weekly. נבדק ב-26 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Kids' Choice Awards: Adele, Justin Bieber, 'Star Wars' Among Nominees". The Hollywood Reporter. 18 בפברואר 2016. נבדק ב-21 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Levy, Dani (2 בפברואר 2017). "Justin Timberlake and Kevin Hart Lead Nickelodeon's Kids' Choice Awards Nominations". Variety. נבדק ב-21 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Agard, Chancellor (26 בפברואר 2018). "Beyoncé, Dwayne Johnson, and Gal Gadot among 2018 Nickelodeon Kids' Choice Awards nominees". Entertainment Weekly. נבדק ב-21 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2022137669  VIAF: 15166922491043511833   WorldCat (עם VIAF): 15166922491043511833
ג'ונו (אלסקה)

ערך זה עוסק בעיר בארצות הברית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
הר ג'ונו במבט ממרכז העיר
ג'ונו היא אתר נופש פופולרי, וספינות מטיילים רבות עוגנות בנמל העיר
ג'וּנוֹ (באנגלית: Juneau) היא עיר הבירה של מדינת אלסקה שבארצות הברית, השוכנת לחופי תעלת גאסטינו באלסקה פאנהנדל (Alaska Panhandle). בעיר מתגוררים כ-32 אלף תושבים והיא העיר השלישית המאוכלסת ביותר באלסקה לאחר אנקורג' ופיירבנקס.
מקור השם

העיר ג'ונו קרויה על שם מחפש הזהב ג'ו ג'ונו. בשנותיה הראשונות נקראה "האריסבורג" על שם ריצ'רד האריס, לאחר מכן שינתה את שמה ל"רוקוול", ובשנת 1881 לשמה הנוכחי. השם בשפת הטלינגיטי (בשפת האינדיאנים המקומית) של המקום הוא "דזאנטיקי האני" שמשמעו "הנהר שבו נפגשים הדגים".
גאוגרפיה

שטחה של העיר ג'ונו גדול משטח מדינת רוד איילנד או מדינת דלאוור, וקטן אך במעט משטח שתי מדינות אלה גם יחד. שטחה הכולל של העיר הוא 8,430.4 קמ"ר (העיר השנייה בגודלה בארצות הברית, אחרי סיטקה), מהם 7,036.1 קמ"ר שטחי יבשה ו-1,394.3 קמ"ר שטחי מים (16.54%). העיר בנויה לרגלי הר בשם זה ולחוף הים, למול האי דאגלס.
גאוגרפיה > אקלים

האקלים בעיר מוגדר כאקלים אוקיאני. כמות המשקעים השנתית נעה בין 1,400 ל-2,300 מילימטרי גשם. כמות השלג השנתית הממוצעת היא 257 ס"מ של שלג. הטמפרטורות הגבוהות ביותר נמדדות בחודש יולי (18 מעלות צלזיוס בממוצע) והנמוכות בינואר (6- מעלות צלזיוס בממוצע).
| אקלים בג'ונו> חודש.שיא טמפרטורה מרבית (C°).טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).שיא טמפרטורה מזערית (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בג'ונו> ינואר.14.0.4.−4.6.−30.136 | אקלים בג'ונו> פברואר.14.1.8.−3.9.−30.105 | אקלים בג'ונו> מרץ.16.4.2.−2.2.−26.96 | אקלים בג'ונו> אפריל.23.9.1.0.7.−14.75 | אקלים בג'ונו> מאי.28.13.7.4.8.−4.86 | אקלים בג'ונו> יוני.31.16.8.8.3.−1.82 | אקלים בג'ונו> יולי.32.17.7.10.0.2.117 | אקלים בג'ונו> אוגוסט.31.17.1.9.4.−3.146 | אקלים בג'ונו> ספטמבר.29.13.2.6.9.−5.219 | אקלים בג'ונו> אוקטובר.20.8.3.3.2.−12.219 | אקלים בג'ונו> נובמבר.18.3.2.−1.6.−21.152 | אקלים בג'ונו> דצמבר.15.1.2.−3.6.−29.148 | אקלים בג'ונו> שנה.32.8.9.2.3.−30.1,581 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: NOAA (הקישור אינו פעיל, 28.10.2019)
היסטוריה

קודם להגעת המתיישבים האירופאים באלסקה, שימשה תעלת גאסטינו כאתר דיג מרכזי של האינדיאנים משבטי הטלינגיט (שבט האאוקה ושבט הטאקו) שהתגוררו במקום במשך אלפי שנים. אזור ג'ונו שימש אזור סחר של האינדיאנים המקומיים, ונהגו להיפגש בו שבטי הטלינגיט, ההאידה והטסימשיאן.
בשנת 1880 מהנדס המכרות ג'ורג' פילץ מסיטקה הציע פרס לצ'יף האינדיאני המקומי אם יוביל אותו לזהב. צ'יף קווי הביא לפילץ מספר דוגמאות, משלחת ראשונה ששלח פילץ לא מצאה זהב, אולם לבקשת הצ'יף שלח פילץ משלחת נוספת: את ג'ו ג'ונו וריצ'רד האריס לברר האם יש במקום זהב.
בעקבות גילוי הזהב סימנו ג'ונו והאריס, ב-18 באוקטובר 1880, שטח בו עתידה לקום העיר. בשטח זה (0.6 קמ"ר) הוקם מחנה הכורים הראשון שהתפתח לעיירה. עיירה זו הייתה העיירה הראשונה שנוסדה לאחר רכישת אלסקה על ידי ארצות הברית.
בשנת 1906, בשל הירידה במסחר בפרוות, ירדה חשיבותה של סיטקה - ששימשה עד אז כבירת טריטוריית אלסקה, והעיר ג'ונו נבחרה כבירת הטריטוריה החדשה.
בשנת 1954 הוצע להעביר את בירת הטריטוריה צפונה לאנקורג'. בשנת 1959 הפכה אלסקה למדינה והעיר הפכה לבירת המדינה. בשנות ה-70 הוצע להעביר את הבירה לוילו אולם תוכניות אלה לא יצאו לפועל. הצבעות נוספות נערכו ב-1984 וב-1996.
תחבורה

ניתן להגיע אל העיר ג'ונו דרך הים או האוויר בלבד. כלי רכב מגיעים אל העיר באמצעות מעבורות. מערכת הכבישים המהירים הימיים של אלסקה היא מערכת קווי מעבורת בבעלות המדינה מאפשרת הגעה אל העיר. כמיליון תיירים מגיעים לעיר מדי שנה בספינות טיולים. בעיר כ-60 ק"מ של דרכים, ומספר כלי הרכב בעיר עולה על מספר התושבים. רבים מהתושבים, נוסף על כלי רכב, מחזיקים בבעלותם סירות או מטוסים קלים. מפולות שלגים ומזג האוויר הקשה מקשים על בניית הדרכים ותחזוקתם.
נמל התעופה היחיד של העיר הוא נמל התעופה הבינלאומי ג'ונו בו נוחתים רק מטוסי חברת התעופה אלסקה איירליינס.
שלטון וממשל

בנייני הממשל של המדינה מצויים בבניין משרדים אחד במרכז העיר ג'ונו. בניין זה שימש במקורו בניין מנהלת הטריטוריה. המבנה הוקם בשנת 1931 ובו היו, בעת הקמתו, משרדי השלטון הפדרלי, בתי המשפט הפדרליים ושירות הדואר. עם הפיכת אלסקה למדינה התמקמו בבניין בית המחוקקים של אלסקה ומשרדי מושל אלסקה.
תרבות ואמנות

בעיר ג'ונו פועל תיאטרון פרסבירנס (תיאטרון "התמדה") - התיאטרון היחידי במדינה. בעיר נערך מדי שנה פסטיבל הפולקלור של אלסקה וכן פסטיבלי ג'אז ומוזיקה קלאסית. בעיר פועלת התזמורת הסמפונית של ג'ונו העורכת קונצרטי מוזיקה קלאסית.
בג'ונו פועלות שתי קבוצות אופרה "Opera to Go" ו-"Juneau Lyric Opera".
תקשורת

בג'ונו יוצא לאור יומון אחד, ה"ג'ונו אמפייר" וכן שבועון אחד בשם "קפיטל סיטי ויקלי".
השכלה

בעיר פועלת אוניברסיטת אלסקה סאות'איסט (אוניברסיטת דרום מזרח אלסקה).
כלכלה

כבירת אלסקה, המעסיק העיקרי בג'ונו הוא הממשלה. זה כולל את ממשלת המדינה, הממשלה הפדרלית (שיש לה משרדים אזוריים כאן, במיוחד עבור סוכנויות משאבים), הממשלה העירונית (הכוללת את נמל התעופה המקומי, בית חולים, נמלים ומחוז בתי ספר), ואת אוניברסיטת אלסקה דרום מזרח. משרדי ממשלת המדינה והשפעתם הכלכלית העקיפה מהווים כרבע מהכלכלה של ג'ונו.
התיירות מהווה מרכיב משמעותי בכלכלת העיר. מדי שנה מגיעים אל העיר כמיליון תיירים באמצעות ספינות מטיילים. נמל העיר הוא נמל הדיג ה-45 בנפח הדגה המגיעה אליו, בארצות הברית. שווי הדגה הנפרקת בו מדי שנה מגיע לכ-21.5 מיליון דולרים.
ערים תאומות

קנדה וייטהורס, יוקון, קנדה
קנדה ססקטון, ססקצ'ואן, קנדה
טאיוואן ג'יאיי, טאיוואן
רוסיה ולדיווסטוק, רוסיה
הערות שוליים

↑  מזג האוויר בג'ונו
↑  Cruise outlook for 2005 shows growth | Juneau Empire - Alaska's Capital City Online Newspaper(הקישור אינו פעיל, 28.10.2019)
| דגל אלסקה מדינת אלסקה |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | ג'ונו |  |
| אזורים גאוגרפיים | האיים האלאוטיים • חצי האי קנאי • חצי האי סיוארד • עמק טנאנה • אטו • דרום-מרכז אלסקה |  |
| היישובים הגדולים ביותר | אנקורג' • פיירבנקס • ג'ונו • סיטקה • קטצ'יקן • ואסילה • קינאי • קודיאק • בת'אל • פאלמר • הומר • אנאלסקה • בארו • סולדוטנה • ואלדז • נום • קוצביו • פטרבורג • סיוארד • וראנגל |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות אלסקה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564562005171  GND: 4198801-2  ISNI: 0000 0004 0497 307X  LCCN: n81059867  MusicBrainz: edc7ab52-c223-4f29-aa51-e97595a6288c  NARA: 10046446  NLA: 36525796  VIAF: 131951354   WorldCat (עם VIAF): 131951354 
מרכז העיר ג'ונו
רחוב פרנקלין, מרכז המסחר העיקרי של ג'ונו
בניין קפיטול מדינת אלסקה
ג'ובאני בטיסטה גראציולי

| --- | --- |
 לידה:  6 ביולי 1746 Gargnano, איטליה 
 פטירה:  6 בפברואר 1820 (בגיל 73) ונציה, האימפריה האוסטרית 
 מוקד פעילות:  הרפובליקה של ונציה 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 
גובאני בטיסטה גראציולי (באיטלקית: Giovanni Battista Grazioli;‏ 6 ביולי 1746 – 6 בפברואר 1820) היה מלחין איטלקי מן התקופה הקלאסית, בן תקופתו של מוצרט.
ביוגרפיה

גראציולי נולד בווילאוטרו די גארניאנו. הוא עבר לוונציה, שם היה תלמידו של פרדיננדו ברטוני, נגן עוגב בקפלה של בזיליקת סן מרקו. ב-2 במרץ 1781 יצא ברטוני לחופשה של שנתיים וגראציולי מילא את מקומו. ב-28 במאי 1782, עם מותו של דומניקו ברטוני, נגן העוגב השני, תפס גראציולי את מקומו. במשרתו זו נשאר עד 1785, אז הלך בלדאסארה גאלופי לעולמו וגראציולי היה לנגן העוגב הראשון. בסביבות 1780 יצאו לאור בדפוס 12 סונאטות שלו לצ'מבלו ו-6 סונאטות לצ'מבלו עם כינור אובליגטו. נוסף לסונאטות לצ'מבלו, הניח אחריו גראציולי כ-400 יצירות, כמעט כולן שמורות בוונציה. ידוע בוודאות, שכתב מוזיקה ליטורגית לשימוש הקאפלה וייתכן שחלק ממוזיקת הקודש שלו נכתבה בהזמנה.
גראציולי מת ממחלת השחפת ב-1820 בוונציה. בכפר הולדתו, וילאווטרו, נשמר הבית שבו נולד, ברחוב הקרוי כיום על שמו. שלט הנצחה מתנוססת על הבית.
ג'ק גריליש

ג'ק פיטר גריליש (באנגלית: Jack Peter Grealish; נולד ב-10 בספטמבר 1995) הוא כדורגלן אנגלי, המשחק בעמדת הקשר ההתקפי והקיצוני במנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג ובנבחרת אנגליה.
קריירה כשחקן

גריליש נולד בעיירה סוליהל הסמוכה לעיר ברמינגהאם. סבא של סבו היה החלוץ בילי גראטי, שסיים ב-1900 כמלך השערים של הליגה האנגלית. בגיל שש הצטרף גריליש לאקדמיה של אסטון וילה, הקבוצה הבכירה של בירמינגהאם, שהייתה הקבוצה האהודה בבית משפחת גריליש. גריליש עבר בין כל קבוצות הגילאים באקדמיה של וילה, ובמהלך עונת 2012/2013 הוא נכלל מספר פעמים בסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון אך לא שותף במשחקים.
בספטמבר 2013 גריליש הושאל לקבוצת נוטס קאונטי מהליגה השלישית באנגליה. באותה עונה גריליש היה אחד משחקניה החשובים של הקבוצה וכבש חמישה שערים ב-37 משחקים.
קריירה כשחקן > אסטון וילה

לקראת עונת 2014/2015 חזר גריליש לווילה וערך 24 הופעות באותה עונה. ב-13 בספטמבר 2015 כבש גריליש את שערו הראשון במדי וילה, בהפסד 2–3 ללסטר סיטי במסגרת הפרמייר ליג. וילה סיימה עונה מזעזעת מבחינתה, כשבפעם הראשונה בתולדותיה ירדה ליגה מהמקום האחרון בטבלה. גריליש שיחק 16 משחקים באותה עונה - בכולם וילה הפסידה. בכך, שבר גריליש שיא שלילי, והפך לשחקן הראשון בתולדות הליגה שמפסיד בכל המשחקים בהם שיחק. בצ'מפיונשיפ הפך גריליש לשחקן המשמעותי ביותר של וילה וביום האחרון של חלון ההעברות של קיץ 2018, סירבה הקבוצה להצעה בגובה 25 מיליון ליש"ט מטוטנהאם הוטספר עבורו. בעונת 2018/2019 העפילו גריליש ואסטון וילה לפרמייר ליג דרך משחקי הפלייאוף בצ'מפיונשיפ, גריליש כבש שישה שערים באותה עונה ובישל שישה שערים נוספים, יכולת אישית מרשימה זו זיכתה אותו במקום בנבחרת העונה של הליגה. לקראת עונת 2019/2020 מונה גריליש לקפטן של אסטון וילה.
ב-4 באוקטובר 2020 גריליש כבש שני שערים ובישל שלושה נוספים בניצחון 2–7 על אלופת הפרמייר ליג ליברפול. בסיום אותה עונה עזר גריליש לווילה לסיים במקום ה-11 בפרמייר ליג, כשלזכותו שישה שערים ועשרה בישולים.
קריירה כשחקן > מנצ'סטר סיטי

ב-5 באוגוסט 2021 חתם גריליש על חוזה לשש עונות במנצ'סטר סיטי. סכום ההעברה המשוער הוא 100 מיליון ליש"ט, שהופך את גריליש לרכש היקר ביותר בהיסטוריה של הפרמייר ליג.
את הופעת הבכורה ערך ב-7 באוגוסט במשחק מגן הקהילה אותו הפסידה מנ'צסטר סיטי בתוצאה 0–1 ללסטר סיטי. את שער הבכורה כבש ב-21 באוגוסט בניצחון קבוצתו 0–5 על נוריץ' סיטי.
קריירה בינלאומית

גריליש הוא ממוצא אירי, והוא בחר לשחק בנבחרות הצעירות של אירלנד. הוא ערך שש הופעות בנבחרת עד גיל 21 של אירלנד. בספטמבר 2016 החליט לעבור לייצג את הנבחרת הצעירה של מולדתו, אנגליה. הוא זכה עם הנבחרת הצעירה של אנגליה בטורניר טולון וייצג אותם ביורו עד גיל 21.
ב-31 באוגוסט 2020, זומן לראשונה לסגל נבחרת אנגליה הבוגרת לקראת צמד המשחקים מול איסלנד ודנמרק במסגרת ליגת האומות וב-8 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה נגד דנמרק במשחק שהסתיים בתיקו מאופס. ב-9 באוקטובר 2021 כבש שער בכורה בניצחון 0–5 על אנדורה.
נכלל בסגל נבחרת אנגליה לטורניר מונדיאל 2022.
ב-21 בנובמבר 2022 כבש גריליש את שערו הראשון במונדיאל והשני בנבחרת אנגליה בשלב הבתים של מונדיאל 2022 נגד נבחרת איראן.
תארים

מנצ'סטר סיטי
אליפות אנגליה: 2021/2022, 2022/2023, 2023/2024
הגביע האנגלי: 2022/2023
ליגת האלופות: 2022/2023
הסופר קאפ האירופי: 2023
הערות שוליים

↑  ההעברה היקרה בתולדות הפרמיירליג: ג'ק גריליש חתם לשש שנים במנצ'סטר סיטי, באתר וואלה, 5 באוגוסט 2021
↑  England squad named for FIFA World Cup Qatar 2022 באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל האנגלית, 10 בנובמבר 2022 (באנגלית)
| נבחרת אנגליה – יורו 2020 (מקום שני) |
| --- | --- | --- |
|  1 פיקפורד •  2 ווקר •  3 שו •  4 רייס •  5 סטונס •  6 מגווייר •  7 גריליש •  8 ג'. הנדרסון •  9 קיין •  10 סטרלינג •   11 רשפורד •  12 טריפייר • 13 ד. הנדרסון (משחק ראשון) / רמסדייל (יתר המשחקים) •  14 פיליפס • 15 מינגס • 16 קודי • 17 סאנצ'ו • 18 קלוורט-לואין • 19 מאונט • 20 פודן • 21 צ'ילוול • 22 וייט • 23 ג'ונסטון • 24 ג'יימס • 25 סאקה • 26 בלינגהאם • מאמן: סאות'גייט |  1 פיקפורד •  2 ווקר •  3 שו •  4 רייס •  5 סטונס •  6 מגווייר •  7 גריליש •  8 ג'. הנדרסון •  9 קיין •  10 סטרלינג •   11 רשפורד •  12 טריפייר • 13 ד. הנדרסון (משחק ראשון) / רמסדייל (יתר המשחקים) •  14 פיליפס • 15 מינגס • 16 קודי • 17 סאנצ'ו • 18 קלוורט-לואין • 19 מאונט • 20 פודן • 21 צ'ילוול • 22 וייט • 23 ג'ונסטון • 24 ג'יימס • 25 סאקה • 26 בלינגהאם • מאמן: סאות'גייט | אנגליה |
| נבחרת אנגליה – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 פיקפורד •  2 ווקר •  3 שו •  4 רייס •  5 סטונס •  6 מגווייר •  7 גריליש •  8 הנדרסון •  9 קיין •  10 סטרלינג •   11 רשפורד •  12 טריפייר • 13 פופ •  14 פיליפס • 15 דייר • 16 קודי • 17 סאקה • 18 אלכסנדר-ארנולד • 19 מאונט • 20 פודן • 21 וייט • 22 בלינגהאם • 23 רמסדייל • 24 וילסון • 25 מדיסון • 26 גלאגר • מאמן: סאות'גייט |  1 פיקפורד •  2 ווקר •  3 שו •  4 רייס •  5 סטונס •  6 מגווייר •  7 גריליש •  8 הנדרסון •  9 קיין •  10 סטרלינג •   11 רשפורד •  12 טריפייר • 13 פופ •  14 פיליפס • 15 דייר • 16 קודי • 17 סאקה • 18 אלכסנדר-ארנולד • 19 מאונט • 20 פודן • 21 וייט • 22 בלינגהאם • 23 רמסדייל • 24 וילסון • 25 מדיסון • 26 גלאגר • מאמן: סאות'גייט | אנגליה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 1642068490537  VIAF: 4211164842509613040007   WorldCat (עם VIAF): 4211164842509613040007
ברנשים וחתיכות (מחזמר)

| --- | --- |

 מילות השירים:  פרנק לואסר
 מבוסס על:  The Idyll of Miss Sarah Brown ו-Blood Pressure - שני סיפורים קצרים מאת דיימון ראניון
 ליברטיסט:  ג'ו סוורלינג ואייב בורואס
 מוזיקה:  פרנק לואסר
 הצגת בכורה:  1950 (ברודוויי)
 שפה:  אנגלית 
 פרסים:  פרס אוליבייה 
 
ברנשים וחתיכות (באנגלית: Guys and Dolls) הוא מחזמר עם מילים ולחן מאת פרנק לואסר ומחזה מאת ג'ו סוורלינג ואייב בורואס. המחזמר מבוסס על The Idyll of Miss Sarah Brown ו-Blood Pressure - שני סיפורים קצרים מאת דיימון ראניון - וכן מספר דמויות וקווי עלילה מסיפורים קצרים אחרים מאת ראניון, בעיקר "Pick the Winner".‏
הצגת הבכורה בברודוויי הייתה בשנת 1950. המחזמר הוצג 1,200 פעמים וזכה בפרס טוני למחזמר הטוב ביותר. למחזמר היו מספר הפקות מחודשות בברודוויי ובלונדון, כמו גם עיבוד קולנועי משנת 1955 באותו השם בכיכובם של מרלון ברנדו, ג'ין סימונס, פרנק סינטרה וויויאן בליין.
המחזמר נבחר לזוכה פרס פוליצר בדרמה לשנת 1951. עם זאת, בשל רדיפתו של המחזאי אייב בורואס על ידי ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית, הטילה אוניברסיטת קולומביה וטו על הבחירה, ועל כן לא הוענק פרס פוליצר בדרמה באותה השנה.
רקע

המחזמר נוצר על ידי המפיקים סיי פיואר וארנסט מרטין כעיבוד של סיפוריו הקצרים של הסופר דיימון ראניון. סיפורים אלו, שנכתבו בשנות העשרים והשלושים, עסקו בגנגסטרים, מהמרים ובדמויות אחרות בעולם התחתון של ניו יורק. ראוניון היה ידוע כמי שעושה שימוש בסיפוריו בדיאלקט ייחודי, המערבב שפה גבוהה וסלנג. פרנק לואסר, שרוב הקריירה שלו עד כה שימש כתמלילן למחזות זמר, נשכר כמלחין ותמלילן. ג'ורג' ס' קאופמן נשכר כבמאי. כאשר ג'ו סוורלינג סיים לכתוב את הגרסה הראשונה של המחזה, המפיקים חשו שהיא לא טובה מספיק, ופנו לאייב בורוז, כותב קומי שעבד ברדיו, על מנת שישכתב את המחזה.
לואסר כבר חיבר חלק ניכר מהמוזיקה שתתאים לגרסה הראשונה של המחזה. מאוחר יותר, נזכר בכך בורוז:
ארבעת-עשר השירים של פרנק לואסר היו כולם מעולים, והמחזה החדש היה צריך להיות כתוב כך שהסיפור יוביל לכל אחד מהם. מאוחר יותר המבקרים דיברו על כך שהמחזמר "משולב". המילה "משולב" פירושה בדרך כלל שהמלחין כתב את השירים כך שהם עוקבים אחרי הסיפור בצורה חיננית. ובכן, השגנו את זה אבל עשינו את זה הפוך.
המקור באנגלית
הדמות של מיס אדלייד נוצרה במיוחד כדי להכניס את ויויאן בליין למחזמר, לאחר שלואסר החליט שהיא לא מתאימה לשחק את התפקיד של שרה השמרנית. כאשר לואסר הציע שבמערכה השנייה יבוצעו שנית שירים שכבר בוצעו במהלך המערכה הראשונה, הזהיר אותו קאופמן: "אם תחזור על שירים, אנחנו נחזור גם על הבדיחות".
תקציר העלילה

נתן דיטרויט וסקיי מאסטרסון, שני מהמרים כפייתיים ידועים לשמצה בניו יורק, עורכים ביניהם התערבות: על סקיי מוטלת המשימה לצאת לארוחת ערב בהוואנה, קובה עם שרה בראון, שמרנית חסודה הפעילה במיסיון נוצרי מקומי והמתנגדת להימורים. בעוד סקיי רודף אחרי שרה, במשימה שלכאורה היא חסרת כל תקווה, נייתן מתמודד עם בעיות אישיות משלו - לארוסתו מזה 14 השנים, אדלייד, נמאס לחכות לחתונה.
שירים

| מס' | שם השיר | ביצוע |
| --- | --- | --- |
| 1 | אוברטורה | תזמורת |
| 2 | ‏Runyonland‏ | תזמורת |
| 3 | ‏Fugue for Tinhorns‏ | נייסלי, בני, ראסטי |
| 4 | ‏Follow the Fold‏ | שרה, תזמורת המיסיון |
| 5 | ‏The Oldest Established‏ | נייתן, נייסלי, בני, ברנשים |
| 6 | ‏I'll Know‏ | שרה, סקיי |
| 7 | ‏A Bushel and a Peck‏ | מיס אדלייד, חתיכות |
| 8 | ‏Adelaide's Lament‏ | מיס אדלייד |
| 9 | ‏Guys and Dolls‏ | נייסלי, בני |
| 10 | ‏Havana‏ | תזמורת |
| 11 | ‏If I Were a Bell‏ | שרה |
| 12 | ‏My Time of Day / I've Never Been in Love Before‏ | סקיי, שרה |

| מס' | שם השיר | ביצוע |
| --- | --- | --- |
| 1 | ‏Take Back Your Mink‏ | מיס אדלייד, חתיכות |
| 2 | ‏Adelaide's Second Lament‏ | מיס אדלייד |
| 3 | ‏More I Cannot Wish You‏ | אברנת'י |
| 4 | ‏Crapshooters Ballet‏ | תזמורת |
| 5 | ‏Luck Be a Lady‏ | סקיי, ברנשים |
| 6 | ‏Sue Me‏ | מיס אדלייד, נייתן |
| 7 | ‏Sit Down, You're Rockin' the Boat‏ | נייסלי, הלהקה |
| 8 | ‏Marry the Man Today‏ | מיס אדלייד, שרה |
| 9 | ‏Guys and Dolls (Reprise)‏ | הלהקה |
הפקות > הפקת ברודוויי המקורית

המחזמר הועלה לראשונה בברודוויי בתיאטרון רחוב 46 (כיום תיאטרון ריצ'רד רוג'רס) ב-24 בנובמבר 1950. את ההפקה הזו ביים ג'ורג' קאופמן, עם כוריאוגרפיה של מיכאל קיד, עיצוב תפאורה ותאורה של ג'ו מילזינר, עיצוב תלבושות של אלווין קולט, ניצוח תזמורת של ג'ורג' בסמן וטד רויאל, ועיבוד מוזיקלי של הרברט גרין. בתפקידים הראשיים כיכבו רוברט אלדה (סקיי), סם לוין (נתן), איזבל ביגלי (שרה) וויויאן בליין (אדלייד). איווה ויטרס הייתה השחקנית המחליפה של אדלייד. המחזמר רץ 1,200 הופעות, וזכה בחמישה פרסי טוני בשנת 1951, כולל פרס טוני למחזמר הטוב ביותר. חברת התקליטים Deca Records הוציאה אלבום הקלטה של שירי המחזמר בביצוע צוות השחקנים המקורי על גבי תקליט, שמאוחר יותר הופץ מחדש כאריך-נגן ובהמשך גם כתקליטור.
הפקות > הפקת לונדון המקורית

הצגת הבכורה של המחזמר בוסט אנד של לונדון הייתה ב-London Coliseum ב-28 במאי 1953. הפקה זו הציגה 555 פעמים. השחקנים הראשיים היו ויויאן בליין, סם לוין, ליזבת ווב וג'רי ויין. ליזבת ווב הייתה השחקנית הראשית היחידה שהייתה בריטית והיא לוהקה לתפקיד על ידי פרנק לאוסר. לאורך השנים, המחזמר הופק מחדש מספר פעמים ויצא למספר סיבובי הופעות וזכה לפופולריות רבה בקרב בתי ספר והפקות של תיאטרון קהילתי.
הפקות > בישראל

ב-3 במרץ 2006 הועלה המחזמר בתיאטרון בית ליסין בתל אביב, בעקבות הצלחת הפקה מחודשת של המחזמר בלונדון שנה קודם לכן, בכיכובו של יואן מקגרגור. את הגרסה העברית תרגם דורי פרנס. בהפקה הישראלית, עם בימוי וכוריאוגרפיה של קן אולדפילד ובהפקתו המוזיקלי של אלדד שרים, כיכבו צביקה הדר (נייתן דטרויט), גיא זו-ארץ (סקיי מסטרסון), לירז צ'רכי (סרה בראון) ומיה דגן (גברת אדלייד). עוד השתתפו: ישראל גוריון, רותי הולצמן, ניקי גולדשטיין, שמחה ברבירו, אלחי לויט, אסף אשתר, נתן נתנזון, יונתן פז בוגנים ועוד.
תגובות וביקורות

הפקת ברודוויי המקורית של ברנשים וחתיכות זכתה לביקורות חיוביות פה-אחד, והמבקרים שיבחו את הנאמנות למקור של דיימון ראניון. ריצ'רד ווטס מהניו יורק פוסט כתב כי "ברנשים וחתיכות זה בדיוק מה שצריך להיות כדי לחגוג את רוחו של ראניון ... [המחזמר] מלא בדמויות ממולחות ובשפה המקורית והעשירה המקודשת את זכרו של המאסטר המנוח". וויליאם הוקינס מה-"ניו יורק וורלד-טלגרם & סאן" כתב כי המחזמר "משחזר את מה ש[רניון] ידע על ברודוויי ... האבירות שלו טהורה וצעירה כמו אווה הקטנה". רוברט קולמן מה-"ניו יורק דיילי מירור" כתב כי "אנחנו חושבים שדיימון היה מתענג [מהמחזמר] כמונו".
גם המחזה והלחן זכו לשבחים רבים; ג'ון צ'פמן מהניו יורק דיילי ניוז כתב כי "המחזה הוא יצירה של הומור קל ומהנה, המוזיקה ומילות השירים, שנכתבו על ידי פרנק לוסר, מתאימים כל כך עבור המופע ונטולים כל בנאליות, כך שהם משלימים זה את זה לכדי ניצחון אמנותי". קולמן כתב כי "פרנק לוסר חיבר לחן שיזכה להשמעות רבות בג'וקבוקסים, ברדיו ובביסטרואים ברחבי הארץ. מילות השירים שלו מובחנות במיוחד בכך שהן עוזרות לבורווס לקדם את העלילה". בניו יורק טיימס כתב ברוקס אטקינסון: "לשירים של מר לוסר יש את אותה המשיכה כמו של הסיפורים [עליהם מבוסס המחזה], שהם מצחיקים מבלי להיות מודעים לעצמם או מכניים".
מבקרים רבים טענו כי למחזמר חשיבות רבה בתיאטרון המוזיקלי. ג'ון מקליין מהניו יורק ג'ורנל אמריקן כתב כי "זה הדבר הכי טוב ומרגש מכל סוג שהוא מאז פאל ג'ואי, זהו ניצחון ותענוג". אטקינסון כתב כי "מוטב שכבר נודה בכך שברנשים וחתיכות הוא יצירה אמנותית. היא ספונטנית ויש לה צורה, סגנון ורוח". צ'פמן טען: "בכל המחלקות, ברנשים וחתיכות הוא קומדיה מוזיקלית מושלמת".
עיבוד קולנועי

ב-3 בנובמבר 1955 יצא לאקרנים עיבוד קולנועי של המחזמר באותו השם, בכיכובם של מרלון ברנדו בתפקיד סקיי מסטרסון, פרנק סינטרה בתפקיד נייתן דטרויט, ג'ין סימונס בתפקיד שרה וויויאן בליין בתפקיד מיס אדלייד. הסרט בוים על ידי ג'וזף ל. מנקייביץ' והופק על ידי סמואל גולדווין.
שלושה שירים חדשים, שנכתבו על ידי פרנק לואסר, נוספו לסרט: "Pet Me Poppa"‏, "A Woman in Love"‏ ו-"Adelaide" שנכתב במיוחד עבור סינטרה. חמישה שירים שהופיעו במחזמר הושמטו מהסרט: "A Bushel and a Peck", ‏"My Time of Day",‏ "I've Never Been In Love Before",‏ "More I Cannot Wish You" ו-"Marry the Man Today".
פוקס המאה ה-20 רכשו את הזכויות למחזמר בתחילת 2013, על מנת להפיק גרסה מחודשת לסרט בכיכובם של צ'נינג טייטום וג'וזף גורדון-לוויט.
דמויות ושחקנים

|  | סקיי מסטרסון | האחות שרה בראון | נתן דיטרויט | מיס אדלייד | נייסלי-נייסלי ג'ונסון | אברנת'י | ביג ג'ול | הארי "הסוס" | בני סאות'סטריט |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הפקת ברודוויי המקורית | רוברט אלדה | איסבל ביגלי | סם לוין | ויויאן בליין | סטאבי קיי | פאט רוני | ב' ס' פולי | טום פדי | ג'וני סילבר |
| הפקת לונדון המקורית | ג'רי וויין | ליזבת' ווב | סם לוין | ויויאן בליין | סטאבי קיי | ארנסט באצ'ר | לואו הרברט | טום פדי | ג'וני סילבר |
| סרט הקולנוע, 1955 | מרלון ברנדו | ג'ין סימונס | פרנק סינטרה | ויויאן בליין | סטאבי קיי | רג'יס טומי | ב' ס' פולי | שלדון לאונרד | ג'וני סילבר |
| הפקת ברודוויי המחודשת, 1976 | ג'יימס רנדולף | ארנסטין ג'קסון | רוברט גיום | נורמה דונלדסון | קן פייג' | אמט "בייב" וואלאס | וולטר וייט | ג'ון ראסל | כריסטוף פייר |
| הפקת ברודוויי המחודשת, 1982 | איאן צ'ארלסון | ג'ולי קובוינגטון | בוב הוסקינס | ג'וליה מקנזי | דייוויד הלי | ג'ון נורמינגטון | ג'ים קרטר | ביל פטרסון | בארי ראטר |
| הפקת ברודוויי המחודשת, 1992 | פיטר גלאגר | ג'וזי די גוזמן | נייתן ליין | פיית' פרינס | וולטר בובי | ג'ון קרפנטר | הרשל ספארבר | ארני סבלה | ג'יי קיי סימונס |
| הפקת ברודוויי המחודשת, 2005 | יואן מקגרגור | ג'נה ראסל | דאגלס הודג' | ג'יין קרקובסקי | מרטין אליס | ניאל באגי | סבאן סטפן | נורמן באומן | קורי אינגליש |
| הפקת ברודוויי המחודשת, 2009 | קרייג ביירקו | קייט ג'נינגס גראנט | אוליבר פלאט | לורן גרהאם | טיטוס בורג'ס | ג'ים אורטליב | גלן פלשלר | ג'ים וולטון | סטיב רוזן |
הקלטות

ישנן הקלטות רבות של שירי המחזמר, בביצועים שונים. בין הבולטות שבהן:
הקלטה בביצוע צוות שחקני הפקת ברודוויי המקורית, 1950.‏
פסקול סרט הקולנוע משנת 1955.‏
כחלק מאלבום אולפן בשם "Reprise Musical Repertory Theatre" משנת 1963 (הכולל ביצועים מאת בינג קרוסבי, פרנק סינטרה, דבי ריינולדס, דין מרטין, ג'ו סטאפורד, האחיות מקגוויר, דינה שור, סמי דייוויס ג'וניור, אלן שרמן).
הקלטה בביצוע צוות שחקני הפקת ברודוויי המחודשת, 1976.‏
הקלטה בביצוע צוות שחקני הפקת לונדון המחודשת, 1982.‏
הקלטה בביצוע צוות שחקני הפקת ברודוויי המחודשת, 1992.‏
אלבום אולפן משנת 1995.‏