stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גולדן סטייט ווריורס
היסטוריה > 1971–1977: גולדן סטייט ווריורס ואליפות

בעונת 1971/1972 שינו הווריורס את שמם לגולדן סטייט ווריורס, ושיחקו כמעט את כל משחקי הבית שלהם באוקלנד. שישה משחקי בית שוחקו באותה העונה בסן דייגו, אך משמעותית הייתה העובדה כי לא שיחקו מסן פרנסיסקו או בדליי סיטי. לאחר ששינו את שמם מסן פרנסיסקו ווריורס, הפכו הווריורס לקבוצה השנייה בארבע ליגות הספורט המקצועני הבכירות בארצות הברית, שאינן כוללות את שם המדינה או שם העיר בשמן הרשמי (אף על פי שהמונח "גולדן סטייט" הוא כינוי ידוע למדינת קליפורניה), המועדון השני הוא ניו אינגלנד פטריוטס מליגת ה-NFL.
הווריורס העפילו לפלייאוף בכל השנים בין 1971 ל-1977, למעט בשנת 1974, וזכו באליפות הראשונה שלהם בחוף המערבי בעונת 1974/1975. במה שנחשבה לאחת ההפתעות הגדולות בהיסטוריה של ה-NBA, גברו הווריורס על וושינגטון בולטס הפייבוריטים בסוויפ, 4-0. שחקן העבר של המועדון, אל אטלס, שימש כמאמן הראשי של המועדון, ועל המגרש הובילו את הווריורס ריק בארי, ג'מאל וילקס ופיל סמית'. הווריורס לא עוררו כל ציפייה שיצליחו להעפיל לשלבים הגבוהים של הפלייאוף, ולפיכך הנהלת אולם הקוליסאום קבעה אירועים אחרים לתאריכים בהם אמורים היו להתקיים משחקי גמר ה-NBA. כתוצאה מכך, לא שיחקו הווריורס את משחקי הבית בסדרת הגמר באוקלנד, אלא באולמם הביתי הישן, קאו סיטי, שנמצא בדליי סיטי.
היסטוריה > 1978–1987: תקופה של מאבקים

הווריורס איבדו שחקני מפתח כמו בארי, וילקס ות'ורמונד, בכמה טריידים גרועים ופרישתם של כמה ותיקים. הם לא הצליחו להעפיל למשחקי הפלייאוף בין השנים 1978–1987, זאת לאחר שבשנות ה-60 ורוב שנות ה-70 היו לאחת הקבוצות הדומיננטיות בליגה. אך דרך בחירות דראפט גבוהות רכשו כמה מהשחקנים הבולטים של אותה התקופה, כמו הסנטר רוברט פאריש, הבחירה השמינית בדראפט 1976. בשנת 1980 הועבר פאריש לבוסטון סלטיקס יחד עם בחירת סיבוב ראשון בדראפט 1980 (אותה ניצלו הסלטיקס כדי לבחור את קווין מקהייל, כבחירה השלישית), בתמורה לבחירת סיבוב ראשון באותו הדראפט. כמו כן, נרכשו הפורוורד פרוויס שורט, כבחירה החמישית בדראפט 1978, בוגר אוניברסיטת פרדו, הסנטר ג'ו בארי קארול, כבחירה הראשונה בדראפט 1980 (בחירה שהגיע בעקבות הטרייד על רוברט פאריש עם הבוסטון סלטיקס), שהקריירה המבטיחה שלו התקצרה עקב פציעה, והרכז מאוניברסיטת ג'ורג'טאון סליפי פלויד, כבחירה ה-13 בדראפט 1982, שלפני מעברו לפורטלנד טרייל בלייזרס יהפוך לשחקן אולסטאר.
עזיבתם של שחקנים אלה, מסיבות שונות, סימלו את חוסר ההצלחה של המועדון במשך שנים אלה. כמאמן ראשי, אל אטלס, יתקדם בתפקידו ויהפוך לג'נרל מנג'ר של המועדון בשנת 1980, והקבוצה תחליף כמה מאמנים במשך תקופה זו. לעומת זאת, עם אטלס כג'נרל מנג'ר, יצליחו להעפיל מחדש למקום של כבוד בקרב קבוצות הליגה, וזאת לאחר מינויו של מאמן קליבלנד קאבלירס לשעבר, ג'ורג' קארל, לתפקיד המאמן הראשי בשנת 1986. הווריורס גם יצליחו למצוא "יהלום גולמי", שישנה את כיוונו של המועדון, כשיבחרו את הסמול פורוורד והקלעי יוצא הדופן כריס מאלין בדראפט 1985, כבחירה השביעית.
היסטוריה > 1987–1999: תחייה והתמוטטות

לאחר תקופה שהתפרשה מסוף שנות ה-70 ועד אמצע שנות ה-80, כאשר המועדון חווה עונות שחונות בהן לא הצליח להעפיל למשחקי הפלייאוף, הייתה למועדון תקופה קצרה של התעוררות תחת שרביט האימון של המאמן ג'ורג' קארל, שהגיעה לשיאה בעונת 1986/1987, כאשר בסיומה של העונה הסדירה השיגו הווריורס מאזן של 40–42, שהציב אותם במקום החמישי בטבלת ליגת המערב. בסיבוב הראשון של הפלייאוף פגשו הווריורס את המדורגת רביעית יוטה ג'אז. לאחר ארבעה משחקים הצליחה כל אחת מהקבוצות לשמור על הביתיות, במשחק החמישי והמכריע שנערך בסולט לייק סיטי הצליחו הווריורס לשבור את יתרון הביתיות של הג'אז לנצח 118-113, ולעלות לחצי גמר המערב מול לוס אנג'לס לייקרס, שסיימה את העונה הסדירה עם המאזן הטוב בליגה, 65-17. הלייקרס השתלטו על הסדרה מתחילתה ובתום שלושת המשחקים הראשונים הובילו 0-3, לאחר שניצחו במשחק השלישי באוקלנד. המשחק הרביעי בסדרה היה סיפור אחר לגמרי, ועד היום נחשב לאחד ממשחקי הפלייאוף הטובים בהיסטוריה של ה-NBA. במשחק הצטיין סליפי פלויד. במהלך המחצית השנייה של המשחק קלע פלויד 39 נקודות (שיא NBA למשחק פלייאוף), כאשר במהלך הרבע הרביעי קלע 29 נקודות (גם הוא שיא NBA למשחק פלייאוף). פלויד קלע שישה סלי שדה רצופים במהלך הרבע הרביעי, כשהוא מסיים את המשחק עם 51 נקודות, ומוביל את הווריורס לניצחונם היחיד בסדרה, 129-121. אך הלייקרס התאוששו מההפסד המפתיע וגברו על ווריורס במשחק החמישי בסדרה, 118-106, בדרך לניצחון בסדרה כולה, 4-1.
"משחק הסליפי פלויד" היה סמן להתעניינות הגוברת במשחקי ה-NBA באזור המפרץ, התעניינות שקודמה עוד יותר בידי המאמן דון נלסון שהצליח לבנות קבוצה מצליחה בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90, יחד עם טריו הקלעים טים הארדוויי, מיץ' ריצ'מונד וכריס מאלין. אך נלסון, שחיפש שחקן גבוה לקו הקדמי של הקבוצה, כדי שישלים את שיטת הראן אנד גאן, ביצע טרייד ששבר את שלישיית הבסיס של הקבוצה ושלח את ריצ'מונד לסקרמנטו קינגס תמורת הבחירה ה-3 בדראפט 1991, בילי אוונס. נלסון הובא למועדון בידי ג'ים פיצג'רלד, שהיה הבעלים של המועדון בין השנים 1986–1995. בעונת 1993/1994, עם בחירת הדראפט הראשונה, כריס ובר, שהשיג 17.5 נקודות ו-9.1 כדורים חוזרים בממוצע למשחק ולטרל ספריוול שנבחר עונה קודם לכן בדראפט 1992 כבחירה ה-24, סיימו הווריורס את העונה הסדירה במאזן 32–50 והגיעו למקום השישי במערב. בפלייאוף נוצחו הווריורס בסוויפ, 0-3, בידי פיניקס סאנס. אך עונה לאחר מכן חל קרע בין נלסון, ובר וספריוול, וכל השלושה עזבו את המועדון. עונת 1994/1995 הייתה הראשונה תחת הבעלים הקודם של המועדון, כריס קוהאן. בעונת 1996/1997, בעוד אוקלנד קוליסאום נתון בשיפוצים, שיחקו הווריורס את משחקי הבית שלהם בסן חוזה, והשיגו מאזן לא טוב בעונה הסדירה - 30–52. במהלך חודש דצמבר של עונת 1997/1998 הושעה לטרל ספירוול לשארית העונה לאחר שחנק את המאמן פי. ג'יי. קרליסימו במהלך אימון הקבוצה. ספריוול לא שיחק עד שהועבר בטרייד, בינואר 1999, לניו יורק ניקס תמורת ג'ון סטארקס, כריס מילס וטרי קאמינגס.
היסטוריה > 1997–2004: תקופת גארי סנט ג'ין

גארי סנט ג'ין הפך לג'נרל מנג'ר החדש של הווריורס ביולי 1997; הוא ודייב טוורדזיק קיבלו את מרבית הביקורת על חולשתם של הווריורס בתחילת תקופתו של קוהאן, כולל ביקורת מקוהאן עצמו. סנט ג'ין הביא כמה שחקנים, כמו טרי קאמינגס, ג'ון סטארקס ומוקי בליילוק, שהיו הרבה מעבר לשיאם. כמה מבחירות הדראפט של טוורדזיק התבררו ככישלון, כמו טוד פולר (בשעה שקובי בראיינט עדיין היה פנוי), וסטיב לוגאן (שמעולם לא שיחק ב-NBA). בדראפט הבא בחרו הווריורס את אדונל פוייל, בשעה שטרייסי מקגריידי עדיין היה פנוי. סנט ג'ין, לעומת זאת, בחר גם את מי שיהפוך פעמיים לזוכה תחרות ההטבעות במשחק האולסטאר, ג'ייסון ריצ'רדסון מאוניברסיטת המדינה של מישיגן, כבחירה החמישית בדראפט 2001, שיהפוך לשחקן מפתח בקבוצה עד לעונת 2006/2007.
למשך כמה שנים, עם הכוכבים העולים, ג'ייסון ריצ'רדסון, אנטואן ג'יימיסון וגילברט ארינאס, שהובילו את הקבוצה, הווריורס נראו כקבוצה במגמת עלייה, אך בסופו של דבר לווריורס הצעירים פשוט לא היה מספיק באזור המערב האולטרה תחרותי. לאחר עונת 2002/2003 הטעויות אותם ביצע גארי סנט ג'ין מוקדם יותר, כאשר התחייב לחוזים שמנים לשחקנים כמו דני פורטסון, אדונל פוייל ואריק דמפיר, הורגשו היטב כאשר המועדון לא יכול היה להחתים את הכוכב העולה ארינאס, למרות רצונו של ארינאס להישאר באזור המפרץ.
היסטוריה > 2004–2007: בנייה מחדש (תקופת ה"אנחנו מאמינים")

כריס מאלין החליף את גארי סנט ג'ין בשנת 2004, ולקח על עצמו את התואר סגן נשיא בכיר לפעולות הכדורסל. מאלין קיווה לבנות את הקבוצה סביב ג'ייסון ריצ'רדסון, מייק דאנליבי וטרוי מרפי. הקבוצה בחרה את אנדריס ביידרינש מלטביה כבחירה ה-11 בדראפט 2004. בשנת 2005, לקראת מועד סיום ההעברות, הוסיף מאלין כוח לקבוצה כאשר רכש את בארון דייוויס, והביא לקבוצה את ה"סופרסטאר" הראשון מאז מאלין עצמו. את עונת 2005/2006 פתחו הווריורס בצורה מוצלחת, כשהם נכנסים לשנה החדשה במאזן חיובי לראשונה מאז שנת 1994, אך עד לסוף מרץ הם הצליחו לנצח 13 משחקים בלבד. כוכב הקבוצה בארון דייוויס מצא את עצמו לעיתים קרובות בסכסוך עם המאמן הראשי מייק מונטגומרי ופציעות גרמו לכך ששיחק רק 54 משחקים במהלך העונה. ב-5 באפריל 2006 איבדו הווריורס כל סיכוי להעפיל למשחקי הפלייאוף עם הפסד בהארכה לניו אורלינס הורנטס, 114-109, כשהם מאריכים את בצורת הפלייאוף של המועדון ל-12 שנה.
לעונת 2006/2007 נכנסו הווריורס עם רצף ההיעדרות הארוך ביותר ממשחקי הפלייאוף. במהלך פגרת 2006 הם רכשו את שתי העונות הנותרות בחוזהו של המאמן מייק מונטגומרי, ושכרו את מאמנם לשעבר ומאמן דאלאס מאבריקס דון נלסון כדי שימלא את מקומו. במהלך מחנה האימונים מאט בארנס ביסס את עצמו כאופציה ברוטציית השחקנים. ב-17 בינואר 2007 ביצעו הווריורס טרייד עם אינדיאנה פייסרס בו העבירו את טרוי מרפי, מייק דאנליבי, אייק דיוגו וקית' מקלאוד, ובתמורה קיבלו את הפורוורד אל הרינגטון, הגארד סטיבן ג'קסון, שארונאס יאסיקביצ'יוס, והפורוורד ג'וש פאוול. טריידים אלה איפשרו לווריורס לבסס את שיטתו של נלסון, "רוץ וקלע", ולרוץ כל הדרך אל הפלייאוף עם סגל יותר כשרוני ואתלטי. ב-4 במרץ 2007, הפסידו הווריורס 106–107 לוושינגטון ויזארדס, הפסד שישי רצוף, כאשר גילברט ארינאס עובר עבירה טכנית כשנותרה פחות משנייה לסיום המשחק. ההפסד העמיד את מאזנם של הווריורס על 26–35. 4 במרץ 2007 סימן נקודת מפנה בעונה של הווריורס. הווריורס סיימו את העונה הסדירה עם ריצה של 5–16, ריצה שהעניקה לקבוצה מאזן 40–42. המשפט "אנחנו מאמינים", הפך לסיסמה של הווריורס בחודשיים האחרונים של העונה ובמהלך הפלייאוף.
היסטוריה > 2004–2007: בנייה מחדש (תקופת ה"אנחנו מאמינים") > פלייאוף 2007

בהנהגתם של בארון דייוויס הבריא, ג'ייסון ריצ'רדסון המשתפר, והכוכב העולה מונטה אליס, ובגיבוי של אנדריס ביידרינש, העפילו הווריורס לפלייאוף לראשונה מאז שנת 1994. הציפיות היו כי ביקורם של הווריורס בפלייאוף יהיה קצר, אך אלה התנפצו כבר במשחק הראשון בסדרה מול דאלאס מאבריקס, כאשר הווריורס ניצחו בדאלאס, 85-97. המאבריקס התאוששו וגברו על ווריורס במשחק השני, 99-112. אך הווריורס ניצחו בשני המשחקים הבאים בסדרה, שהתקיימו בבית, עם תרומה אדירה של הקהל באורקל ארנה. עתה חזרה הסדרה לדאלאס, ובמשחק החמישי שהיה צמוד לכל אורכו הצליחו המאבריקס לסחוט ניצחון ולצמצם את הסדרה ל-2–3. המשחק השישי חזר לאוקלנד, והווריורס ניצלו ריצת 0–18 במהלך הרבע השלישי כדי לנצח במשחק 86–111, ואת הסדרה כולה 2–4, ולהפוך למדורגת שמינית הראשונה המנצחת את המדורגת ראשונה בסדרה של הטוב מ-7 משחקים. הווריורס המשיכו לסדרת חצי גמר המערב מול יוטה ג'אז. שני המשחקים הראשונים התקיימו בסולט לייק סיטי, והיו צמודים לכל אורכם, אך בסופם נוצחו הווריורס ונקלעו לפיגור, 2-0. הסדרה עברה לאורקל ארנה באוקלנד, בו הצליחו הווריורס להתאושש ולגבור על הג'אז במשחק השלישי, 125-105, בסיוע 32 נקודות של בארון דייוויס, וקהל אוהדים צהוב ומחושמל. אך, הווריורס לא הצליחו לנצל את המומנטום ונוצחו במשחק הרביעי, באוקלנד, 115-101, ולאחר מכן גם במשחק החמישי, שהתקיים בסולט לייק סיטי, 100-87, ובסדרה כולה, 4-1.
היסטוריה > 2007–2010: ההתמוטטות השלישית

בעונת 2007/2008 הווריורס סבלו מקשיים מוקדמים להישאר מועמדים לפלייאוף. הקלע ג'ייסון ריצ'רדסון הועבר בטרייד לשארלוט הורנטס תמורת הרוקי ברנדן רייט. כדי להפוך את הדרך לקשה יותר סטיבן ג'קסון הושעה לשבעה משחקים לאחר תקרית בה היה מעורב נשק חם. הווריורס פתחו את העונה עם שישה הפסדים רצופים, אך התעלות של מונטה אליס, ועונה נטולת פציעות של בארון דייוויס (21.6 נקודות, 8 אסיסטים ו-4.6 כדורים חוזרים בממוצע למשחק), ושיפור כללי בכימיה בתוך הקבוצה, החזירה את הווריורס למרוץ לפלייאוף. למרות כל זאת, הווריורס לא הצליחו להעפיל אל משחקי הפלייאוף, אף על פי שסיימו את העונה הסדירה במאזן 34–48 (הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה של ה-NBA שקבוצה עם 48 ניצחונות לא מצליחה להעפיל למשחקי הפלייאוף). הווריורס מכרו כמעט את כל הכרטיסים למשחקיהם הביתיים במהלך העונה, כשממוצע הצופים למשחק הגיע ל-19,631, הגבוה בתולדות המועדון.
במהלך הפגרה העדיף בארון דייוויס לחתום בלוס אנג'לס קליפרס. הווריורס בחרו בדראפט 2008 את אנתוני רנדולף, מאוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה, כבחירה ה-14. כדי לפצות על אובדנו של דייוויס החתימו הווריורס את קורי מגטי ורוני טוריאף, ואז החתימו מחדש את מונטה אליס ואנדריס ביידרינש על חוזים ארוכי טווח.
עונת 2008/2009 הייתה מאכזבת עבור הווריורס, כשסיימו את העונה הסדירה במאזן 29–53. מונטה אליס נפצע והושעה בעקבות תאונת אופנוע, ובכך נעדר מהווריורס השחקן הראשי שלהם. הווריורס העבירו את אל הרינגטון לניו יורק ניקס תמורת ג'מאל קרופורד, אך נפלו עקב מכת פציעות וחוסר ניסיונם של שחקניהם הצעירים, אנתוני מורו וברנדן רייט. המאמן הראשי של הווריורס, דון נלסון, נאלץ פעמים רבות לבצע שינויים בחמישייה הפותחת עקב הפציעות התדירות של החמישייה הפותחת המקורית של הקבוצה. למרות המאזן השלילי של הקבוצה, הצליחו הווריורס להראות כי הם יכולים להיות קבוצה קשוחה, כאשר הם עם סגל בריא וספסל חזק. הווריורס הראו כי עם מנהיגות ושיפור של שחקניהם הצעירים, הם מסוגלים לגבור גם על הקבוצות הגדולות של הליגה, ולראייה היה ניצחונם עם הבוסטון סלטיקס, 89-99, במהלך העונה הסדירה.
במהלך פגרת 2009 החליטה הנהלת הווריורס לא לחדש את חוזהו של הג'נרל מנג'ר כריס מאלין. לארי ריליי תפס את מקומו כג'נרל מנג'ר החדש של המועדון, ובחר בדראפט 2009 את סטפן קרי כבחירה השביעית. בנוסף, במהלך הפגרה העבירו הווריורס בטרייד את ג'מאל קרופורד לאטלנטה הוקס תמורת אסי לאו וספידי קלקסטון.
עונת 2009/2010 שוב הייתה מרובת פציעות, כאשר הווריורס לא הצליחו לייצר המשכיות בחמישייה הפותחת של הקבוצה. בנובמבר סטיבן ג'קסון, שלא היה שבע רצון מהקבוצה ואסיי לאו, שלא זכה לדקות משחק משמעותיות, הועברו בטרייד לשארלוט הורנטס תמורת ראג'ה בל ו-ולדימיר ראדמנוביץ'. הווריורס סיימו את העונה הסדירה במאזן 26–56, ובמקום הרביעי בבית הפאסיפי.
היסטוריה > 2010–2012: בניה מחדש

בדראפט 2010 בחרו הווריורס את אפיי יודו מאוניברסיטת ביילור, כבחירה השישית. הווריורס גם הציגו סמל מחודש שצללית העיר בתוכו עברה מודרניזציה, ומדים חדשים. הווריורס ביצעו טרייד ששלח את רוני טוריאף, קלנה אזובוקי ואנתוני רנדולף לניו יורק ניקס תמורת דייוויד לי בהסכם "החתם והעבר". לי הסכים לחוזה ל-6 שנים תמורת 80 מיליון דולר, החוזה נבנה בתבנית שהתאימה לאותה התקופה בה כמה קבוצות NBA המתינו להחלטתו של לברון ג'יימס בנוגע לקבוצה בה ישחק בעונה הקרבה.
לאחר עזיבתו של אנתוני מורו, לאחר שחתם בניו ג'רזי נטס, החתימו הווריורס את דורל רייט, שחקנה לשעבר של מיאמי היט, על חוזה ל-3 שנים תמורת 11 מיליון דולר. ב-5 בינואר 2010 מכר הבעלים כריס קוהאן את החזקותיו במועדון לפיטר גובר מחברת מאנדליי אנטרטיינמנט, ושותפו ג'ו לאקוב תמורת 450 מיליון דולר.
הווריורס המשיכו את מסע הקניות שלהם, כאשר החתימו את ג'רמי לין מאוניברסיטת הרווארד על חוזה מובטח חלקית לשנה אחת עם אופציה לעונה שנייה למועדון. באמצע ספטמבר צורף לואיס אמונדסון תמורת פחות מ-5 מיליון דולר. לפני תחילת מחנה האימונים התפטר דון נלסון ממשרתו ובמקומו מונה למאמן הראשי של המועדון קית' סמארט.
בפברואר 2011 העבירו הווריורס את ברנדן רייט ודן גאדזוריק תמורת טרוי מרפי ובחירת סיבוב שני ב-2011. ב-27 בפברואר הגיעו הווריורס ומרפי להסכם המשחרר את שני הצדדים מהחוזה.
בעוד הקבוצה העבירה עונה יציבה מבלי להתחרות על מקום לפלייאוף, נשבר שיא מועדון עם 21 סלי 3 נקודות במשחק מול אורלנדו מג'יק. באפריל 2011 קבע דורל רייט שיא מועדון בקליעות ל-3 נקודות לעונה (184), רייט המשיך והיה לשחקן הראשון בהיסטוריה של ה-NBA הקולע בעונתו השביעית יותר נקודות מאשר בכל שש העונות הקודמות. הווריורס כשלו ולא הצליחו להעפיל למשחקי הפלייאוף, כאשר סיימו את העונה הסדירה במאזן 36–46. כתוצאה מכך, ב-27 באפריל 2011 שוחרר קית' סמארט מתפקידו ובמקומו מונה ב-6 ביוני 2011 מארק ג'קסון לתפקיד המאמן הראשי. בדראפט של אותה עונה בחר המועדון את קליי תומפסון במקום ה-11.
אולמות ביתיים

פילדלפיה ארנה (1946–1962)
פילדלפיה קונבטיון האל (1952–1962)
קאו פאלאס (1962–1964, 1966–1971, ושני משחקים בגמר ה-NBA‏ 1975)
סן פרנסיסקו סיביק אודיטוריום (1964–1966)
War Memorial Gymnasium‏ (1964–1966)
סן דייגו ספורט ארנה (1971–1972, 6 משחקים)
HP באביליון (1996–1997)
אורקל ארנה (1966–1967, 1971–1996, 1997–2019)
צ'ייס ארנה (החל מעונת 2019/2020)
אולמות ביתיים > מתקן אמונים

שחקני גולדן סטייט ווריורס מתאמנים באוקלנד קונבשיון סנטר שבאוקלנד, קליפורניה.
לוגואים

לוגו הקבוצה בין השנים 1946–1951
לוגו הקבוצה בין השנים 1951–1962
לוגו הקבוצה בין השנים 1962–1969
לוגו הקבוצה בין השנים 1969–1971
לוגו הקבוצה בין השנים 1971–1975
לוגו הקבוצה בין השנים 1975–1988
לוגו הקבוצה בין השנים 1988–1997
לוגו הקבוצה בין השנים 1997–2010
לוגו הקבוצה בין השנים 2010–2019
לוגו הקבוצה מאז שנת 2019
מאמני הקבוצה

הנתונים מעודכנים לסוף עונת 2023/2024:
| מאמן | שנים | עונה סדירה> משחקים | עונה סדירה> ניצחונות | עונה סדירה> הפסדים | עונה סדירה>  % הצלחה | פלייאוף> משחקים | פלייאוף> ניצחונות | פלייאוף> הפסדים | פלייאוף>  % הצלחה | הישגים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אדי גוטליב | 1946–1955 | 581 | 263 | 318 | 0.453 | 32 | 15 | 17 | 0.469 | זכייה באליפות ה-NBA‏ (1947) |
| ג'ורג' סנסקי | 1955–1958 | 216 | 119 | 97 | 0.551 | 20 | 10 | 10 | 0.500 | זכייה באליפות ה-NBA‏ (1956) |
| אל סרבי | 1958–1959 | 72 | 32 | 40 | 0.444 | — | — | — | — | — |
| ניל ג'ונסטון | 1959–1961 | 154 | 95 | 59 | 0.617 | 12 | 4 | 8 | 0.333 | — |
| פרנק מקגווייר | 1961–1962 | 80 | 49 | 31 | 0.613 | 12 | 6 | 6 | 0.500 | — |
| בוב פיריק | 1962–1963 | 80 | 31 | 49 | 0.388 | — | — | — | — | — |
| אלכס האנום | 1963–1966 | 240 | 100 | 140 | 0.417 | 12 | 5 | 7 | 0.417 | זכייה בפרס מאמן העונה (1964) |
| ביל שרמן | 1966–1968 | 163 | 87 | 76 | 0.534 | 25 | 13 | 12 | 0.520 | — |
| ג'ורג' לי | 1968–1970 | 134 | 63 | 71 | 0.470 | 6 | 2 | 4 | 0.333 | — |
| אל אטלס | 1970–1980 | 829 | 443 | 386 | 0.534 | 61 | 31 | 30 | 0.508 | זכייה באליפות ה-NBA‏ (1975) |
| ג'וני באך | 1980 | 21 | 6 | 15 | 0.286 | — | — | — | — | — |
| אל אטלס (2) | 1980–1983 | 246 | 114 | 132 | 0.463 | — | — | — | — | — |
| ג'וני באך (2) | 1983–1986 | 246 | 89 | 157 | 0.362 | — | — | — | — | — |
| ג'ורג' קארל | 1986–1988 | 146 | 58 | 88 | 0.397 | 10 | 4 | 6 | 0.400 | — |
| אד גרגורי | 1988 | 18 | 4 | 14 | 0.222 | — | — | — | — | — |
| דון נלסון | 1988–1995 | 537 | 277 | 260 | 0.516 | 24 | 9 | 15 | 0.375 | זכייה בפרס מאמן העונה (1992) |
| בוב לניר | 1995 | 37 | 12 | 25 | 0.324 | — | — | — | — | — |
| ריק אדלמן | 1995–1997 | 164 | 66 | 98 | 0.402 | — | — | — | — | — |
| פי. ג'יי. קרליסימו | 1997–1999 | 159 | 46 | 113 | 0.289 | — | — | — | — | — |
| גארי סנט ג'ין | 1999–2000 | 55 | 13 | 42 | 0.236 | — | — | — | — | — |
| דייב קאונס | 2000–2001 | 105 | 25 | 80 | 0.238 | — | — | — | — | — |
| בראיין וינטרס | 2001–2002 | 59 | 13 | 46 | 0.220 | — | — | — | — | — |
| אריק מוזלמן | 2002–2004 | 164 | 75 | 89 | 0.457 | — | — | — | — | — |
| מייק מונטגומרי | 2004–2006 | 164 | 68 | 96 | 0.415 | — | — | — | — | — |
| דון נלסון (2) | 2006–2010 | 328 | 145 | 183 | 0.442 | 11 | 5 | 6 | 0.455 | — |
| קית' סמארט | 2010–2011 | 82 | 36 | 46 | 0.439 | — | — | — | — | — |
| מארק ג'קסון | 2011–2014 | 230 | 121 | 109 | 0.526 | 19 | 9 | 10 | 0.474 | — |
| סטיב קר | 2014–הווה | 793 | 519 | 274 | 0.654 | 140 | 99 | 41 | 0.707 | 4 זכיות באליפות ה-NBA‏ (2015, 2017, 2018, 2022) זכייה בפרס מאמן העונה (2016) |
מנהלי הקבוצה (ג'נרל מנג'רים)

| ג'נרל מנג'ר | תקופה | הישגים |
| --- | --- | --- |
| פיטר טיירל | 1946–1952 | זכייה באליפות ה-BAA‏ (1947) |
| אדוארד גוטליב | 1952–1963 | זכייה באליפות ה-NBA‏ (1956) |
| בוב פיריק | 1963–1974 | – |
| דיק ורטליב | 1974–1976 | זכייה באליפות ה-NBA‏ (1975)   זכייה בפרס מנהל העונה (1975) |
| אל אטלס | 1976–1986 | – |
| ג'ק מקמהון | 1986–1987 | – |
| דון נלסון | 1987–1995 | – |
| אד גרגורי | 1995 | – |
| דייב טוורדזיק | 1995–1997 | – |
| אל אטלס | 1997 | – |
| גארי סנט ג'ין | 1997–2004 | – |
| כריס מאלין | 2004–2009 | – |
| לארי ריילי | 2009–2012 | – |
| בוב מאיירס | 2012–2023 | 4 זכיות באליפות ה-NBA‏ (2015, 2017, 2018, 2022)  2 זכיות בפרס מנהל העונה (2015, 2017) |
| מייק דאנליבי הבן | 2023–הווה | – |
הישגים ופרסים > שיאים למשחק בודד

חטיפות וחסימות נספרו רק החל מעונת 1973/1974.
נקודות: 100, וילט צ'מברלין מול ניו יורק ניקס, 2 במרץ 1962.
ריבאונדים: 55, וילט צ'מברלין מול בוסטון סלטיקס, 24 בנובמבר 1960.
אסיסטים: 28, גאי רוג'רס מול סנט לואיס הוקס, 14 במרץ 1963.
חטיפות: 10, דריימונד גרין מול ממפיס גריזליס, 10 בפברואר 2017.
חסימות: 13, מאנוט בול מול פורטלנד טרייל בלייזרס (1989) ומול ניו ג'רזי נטס (1990).
הישגים ופרסים > שיאי קריירה בקבוצה

הנתונים מעודכנים לסוף עונת 2023/2024, ומתייחסים לעונה הסדירה בלבד. חטיפות וחסימות נספרו רק החל מעונת 1973/1974.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  נקודות: 1. סטפן קרי - 23,668  2. וילט צ'מברלין - 17,783  3. ריק בארי - 16,447  4. פול אריזין - 16,266  5. כריס מאלין - 16,235 |  ריבאונדים: 1. נייט ת'ורמונד - 12,771  2. וילט צ'מברלין - 10,768  3. לארי סמית' - 6,440  4. קלייד לי - 6,416  5. פול אריזין - 6,129 |  אסיסטים: 1. סטפן קרי - 6,119  2. גאי רוג'רס - 4,855  3. דריימונד גרין - 4,565  4. טים הארדוויי - 3,926  5. ריק בארי - 3,247 |  חטיפות: 1. סטפן קרי - 1,473  2. כריס מאלין - 1,360  3. דריימונד גרין - 1,084  4. ריק בארי - 929  5. טים הארדוויי - 821 |  חסימות: 1. אדונל פויל - 1,140  2. ג'ו בארי קארול - 836  3. דריימונד גרין - 818  4. אריק דמפיר - 728  5. מאנוט בול - 592 |  |  |  |
הישגים ופרסים > שחקנים שמספר גופייתם הוצא לגמלאות

| מספר | שחקן | תפקיד | שנים בקבוצה |
| --- | --- | --- | --- |
| 6 | ביל ראסל | סנטר | לא שיחק בקבוצה (הליגה הפרישה את המספר בכל קבוצותיה) |
| 9 | אנדרה איגודלה | סווינגמן | 2019-2013, 2023-2021 |
| 13 | וילט צ'מברלין | סנטר | 1959–1965 |
| 14 | טום משרי | פאוור פורוורד | 1961–1971 |
| 16 | אל אטלס | רכז | 1960–1971 |
| 17 | כריס מאלין | סמול פורוורד, קלע | 1985–1997, 2000–2001 |
| 24 | ריק בארי | סמול פורוורד | 1965–1967, 1972–1978 |
| 42 | נייט ת'ורמונד | סנטר | 1963–1974 |
הערות שוליים

↑  אנציקלופדיית ה-NBA הרשמית, הוצאת וילארד, 1994, עמ' 29
↑  אנציקלופדיית ה-NBA הרשמית, הוצאת וילארד, 1994, עמ' 33
↑  הרגעים הגדולים של ה-NBA, שנות ה-60
↑  עונת הרוקי של הבעלי קוהאן
↑  הפייסרס עורכים טרייד של 8 שחקנים עם הווריורס
↑  אוהדי הווריורס מאחורי הקמפיין "אנחנו מאמינים"
↑  קוהאן מוכר את הווריורס
↑  שארלוט הורנטס הצטרפו לליגה אחרי העונה של שיקגו בולס
↑  אלעד זאבי, קאמבק נוסף לאלופה, שתפגוש את לברון ג'יימס בגמר בפעם הרביעית ברציפות, באתר הארץ, 29 במאי 2018
↑  ynet ספורט, שנה רביעית ברציפות: גולדן סטייט מול קליבלנד בגמר ה-NBA, באתר ynet, 29 במאי 2018
↑  מערכת וואלה! ספורט‏, גולדן סטייט ניצחה 92:101 את יוסטון במשחק 7 ועלתה לגמר ה-NBA, באתר וואלה, 29 במאי 2018
↑  ynet ספורט, בפעם השנייה ברציפות: גולדן סטייט אלופה, באתר ynet, 9 ביוני 2018
↑  אלעד זאבי, חגגו בבית המלך: גולדן סטייט אלופה בפעם השלישית בארבע שנים, באתר הארץ, 9 ביוני 2018
↑  הווריורס מפרסמים את לוח המשחקים לעונת 2019/2020, באתר הקבוצה, 12 באוגוסט 2019
↑  דוראנט חותם על חוזה בברוקלין, באתר הקבוצה, 7 ביולי 2019
↑  Warriors land at No. 1 on Forbes NBA team valuations list for first time, Yahoo!, 28 October 2022
↑  Golden State Warriors Injury Report - NBA, FOX Sports
↑  Raahib Singh, After Missing 25 Games, Andrew Wiggins Received Advice From Jordan Poole Ahead of Game 1 Against Kings, thesportsrush.com, ‏16 April 2023
↑  המובילים הסטטיסטיים של הקבוצה, באתר basketball-reference.com
| קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המזרחי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המזרחי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המזרחי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המערבי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המערבי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המערבי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הבית האטלנטי | הבית המרכזי | הבית הדרום־מזרחי | הבית הצפון־מערבי | הבית הפאסיפי | הבית הדרום־מערבי |
| בוסטון סלטיקס | שיקגו בולס | אטלנטה הוקס | דנוור נאגטס | גולדן סטייט ווריורס | דאלאס מאבריקס |
| ברוקלין נטס | קליבלנד קאבלירס | שארלוט הורנטס | מינסוטה טימברוולבס | לוס אנג'לס קליפרס | יוסטון רוקטס |
| ניו יורק ניקס | דטרויט פיסטונס | מיאמי היט | אוקלהומה סיטי ת'אנדר | לוס אנג'לס לייקרס | ממפיס גריזליס |
| פילדלפיה 76' | אינדיאנה פייסרס | אורלנדו מג'יק | פורטלנד טרייל בלייזרס | פיניקס סאנס | ניו אורלינס פליקנס |
| טורונטו ראפטורס | מילווקי באקס | וושינגטון ויזארדס | יוטה ג'אז | סקרמנטו קינגס | סן אנטוניו ספרס  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008523186105171  LCCN: n82232403  VIAF: 124365882   WorldCat (עם VIAF): 124365882 
הווריורס נגד היוטה ג'אז במשחק מספר 3, באורקל ארנה
חיים שפיר

| --- | --- |

 לידה:  5 במרץ 1950 (בן 75) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 מספר צאצאים:  2 
 www.shafirgames.com
 
חיים שפיר (נולד ב-5 במרץ 1950) הוא סופר ומפתח משחקים ישראלי.
ביוגרפיה

נולד בחיפה. למד לתואר ראשון בפקולטה להנדסת חקלאית בטכניון. לאחר שנתיים של עבודה כמהנדס שכיר, עזב את עבודתו ופיתח צעצועי עץ עם ידידו אבי ינאי. לאחר כשנה, החל לפתח ולייצר משחקים תחת שם המותג "משחקי שפיר" שהוחלף בשנת 2013 ל"המשחקים של חיים שפיר". שפיר מתמחה בעיקר במשחקי חברה, למנעד גיל רחב ופיתח למעלה מ-100 משחקים הנמכרים בכ-25 ארצות. בין משחקיו המפורסמים: טאקי, פיקולו, לוגי, קוקוטאקי, שמונה וחצי, אוצרות או צרות, תפוס ת'כוס, קלאק קלאק וגרסת משחק קופסה למשחק "ארץ עיר".
שפיר כתב גם ספרים לילדים, בהם "ארץ האין", "ארץ עכשיו" ו"פנסים".
בשנת 2018 שיחק שפיר בתפקיד עצמו בעונה השנייה של סדרת הילדים והנוער "צפוף".
שפיר נשוי ואב לשני בנים, השותפים עימו בניהול החברה.
מ.ס. קריית גת (כדורגל נשים)

מועדון כדורגל נשים מ.ס קריית גת היא קבוצת כדורגל נשים מקריית גת המשחקת בליגת העל בכדורגל נשים. הקבוצה זכתה שש פעמים באליפות ושלוש פעמים בגביע, והיא הקבוצה הראשונה בהיסטוריה של כדורגל הנשים בישראל שהשלימה טרבל, כשזכתה בעונת 2020/2021 באליפות המדינה, בגביע המדינה ובגביע אתנה. הקבוצה שחזרה הישג זה גם בעונת 2021/2022. המועדון חבר שותף בארגון המועדונים האירופיים.