stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנני ליבוביץ'
חייה האישיים > הקשיים הכלכליים אליהם נקלעה

בפברואר 2009 לקחה ליבוביץ' הלוואה על סך 15 מיליון דולר בשל חובות אליהם נקלעה. היא נאלצה לתת כערבון לא רק כמה מבתיה, אלא גם את זכויות היוצרים על כל התמונות שלה. ביולי 2009 הוגשה נגדה תביעה מאת החברה הכלכלית "Art Capital Group" על סך 24 מיליון דולר כנגד פרעון החובות. שתי כתבות שפורסמו בניו יורק טיימס ניסו להתחקות אחר הסיבות שהביאו את הצלמת המצליחה, אשר שווי הארכיון שלה נאמד בכ-50 מיליון דולר, לשקוע בחובות כלכליים כבדים. בכתבה צוין כי הסיבות העיקריות הן "היסטוריה ארוכה של התנהלות עסקית מאוד לא זהירה, אך בעיקר שורה של סוגיות אישיות מהתקופה האחרונה - מותם של אביה ואמה, של בת זוגה, ומנגד הבאתם של שני ילדים לעולם והשיפוץ הנרחב והשנוי במחלוקת של שניים מהנכסים שלה בגריניץ' וילג'". בספטמבר 2009 פרסמה סוכנות הידיעות AP כתבה ובה צוטטו אנשי משפט שאמרו כי הגשת בקשה לפשיטת רגל תהייה האופצייה הטובה ביותר בשביל ליבוביץ' על מנת להסדיר את החובות שלה מול הנושים. ב-11 בספטמבר הודיעה קבוצת "Art Capital Group" כי היא מושכת את התביעה ומאריכה את האפשרות שלה להחזיר את ההלוואה, כאשר במסגרת ההסכם זכויות היוצרים על תצלומיה והנכסים שלה יישארו בחזקתה.
מצילומיה המפורסמים

מייקל ג'קסון בשחור-לבן עבור שער המגזין "Vanity Fair".
לינדה רונסטאדט לבושה תחתונית אדומה, שכובה במיטתה ומושיטה יד לעבר כוס מים. צולם ב-1976 עבור כתבת שער במגזין הרולינג סטון.
דמי מור צולמה על ידי ליבוביץ' פעמיים עבור שער המגזין "Vanity Fair", לתמונות שזכו לפרסום נרחב: "More Demi Moore" שהציגה את מור בעירום מלא בזמן ההריון אשר צולמה באוגוסט 1991, והשנייה "Demi's Birthday Suit" שצולמה שנה לאחר מכן המציגה את מור בעירום כאשר חליפה מצוירת על גופה.
ביל גייטס עבור עטיפת ספרו "The Road Ahead" אשר יצא ב-1995.
פליטווד מק צולמו ב-1977 עבור כתבת שער על הלהקה ברולינג סטון כאשר הם שכובים במיטה, ואחר מהם מעיין במגזין.
מיילי סיירוס צולמה על ידי ליבוביץ' כאשר היא עטופה בסדין סאטן בלבד ועוררה סערה ציבורית בשל גילה הצעיר, 15.
ברוק שילדס בהריון עבור שער מגזין ווג באפריל 2003. היה זה השער הראשון של ווג, שהציג אישה בהריון נראה לעין.
וופי גולדברג טובלת משועשעת באמבטיה מלאה בחלב, מצולמת מלמעלה.
כריסטו מצמד האומנים כריסטו וז'אן-קלוד צולם על ידי ליבוביץ' כאשר הוא עומד של מדשאה, מאחורי קו הרקיע של מנהטן, והוא עטוף בתכריכים בכל גופו, כך שהצופה לא רואה האם באמת מדובר בו.
עטיפות אלבומיה של סינדי לאופר "She's So Unusual" משנת 1983 ו-"True Colors" מ-1986.
דולי פרטון צולמה מחייכת למצלמה, כאשר מאחוריה עומד ארנולד שוורצנגר ומבליט את שרירי הזרוע שלו. פניו אינם נראים בתמונה.
דן אקרויד וג'ון בלושי לבושים כ"האחים בלוז" כאשר פניהם צבועים בכחול (משחק מילים: blue=כחול, blues=בלוז).
קירה נייטלי וסקרלט ג'והנסון, שתיהן בעירום כאשר מעצב האופנה טום פורד יושב לצידן לבוש ומניח את ראשה בעורפה של נייטלי. צולם עבור שער המגזין "Vanity Fair" במרץ 2002 עבור מהדורת "הוליווד".
עטיפת אלבומו של ברוס ספרינגסטין "Born in the U.S.A." מ-1984.
אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, צולמה על ידי ליבוביץ' פעמיים: פעם אחת בארצות הברית כאשר הגיעה לאירוע ממלכתי, ישובה בחדר ומביטה בנועם אל הנוף, ופעם בלונדון לבושה שכמייה שחורה על רקע טבע קודר.
סטינג צולם במדבר כאשר הוא עומד עירום על רגל אחת, מכוסה בבוץ ומסתיר את מבושיו.
פטי סמית' ניצבת על רקע להבות, עבור שער המגזין רולינג סטון.
ג'יזל בונדשן ולברון ג'יימס באפריל 2008 עבור שער המגזין "ווג".
קייטלין ג'נר לשער ואניטי פייר ב-2015.
כן צילמה את תרזה מיי לשער "ווג". את מישל אובמה ואת הילרי קלינטון.[דרושה הבהרה] ב-2018, הצטרפה באופן חריג לנשיא צרפת עמנואל מקרון והורשתה לצלמו בחופשיות.
ספרי צילום

ראו את רשימת קטלוגי-תערוכות והספרים המלאה באתר Contact Press Images
Photographs
Photographs 1970–1990
Olympic Portraits
Women
American Music
A Photographer’s Life 1990–2005
Annie Leibovitz: At Work
גבעת תום ותומר

| --- | --- |

שילוט בכניסה לגן
 מידע כללי
 סוג:  גן בוטני
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  מועצה אזורית יואב 
 קואורדינטות:  31°40′13″N 34°40′35″E﻿ / ﻿31.6702°N 34.6763°E﻿ / 31.6702; 34.6763
 www.tom-tomer.org.il
  (למפת השפלה מוגדלת) גבעת תום ותומר(למפת השפלה רגילה) גבעת תום ותומר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גבעת תום ותומר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גבעת תום ותומר
 
גבעת תום ותומר היא גן בוטני לצמחי ארץ ישראל ואתר הנצחה ל-73 נספי אסון המסוקים. הגבעה ממוקמת במישור החוף הדרומי בשטח המועצה האזורית יואב, צפונית-מערבית לקיבוץ נגבה. הגבעה מהווה חלק מהמוזיאון הפתוח בנגבה.
ההיסטוריה של הגבעה

בתקופת תש"ח גבעה סמוכה למקום נקראה "גבעה 105" על שום גובהה ושימשה כמשלט במהלך מלחמת העצמאות. לאחר קום המדינה שימש כמחצבה לסלעים וכורכר, את שרידיה ניתן לראות עד היום מן התצפית המערבית. במהלך שנות ה-80, הגה חבר קיבוץ נגבה יואב קידר יוזמה להקים באתר השומם גן בוטני לצמחי ארץ ישראל, ואף התחיל בעבודות להקמתו. בשנת 1997, לאחר אסון המסוקים החליט קידר להקים במקום אתר הנצחה לבנו תומר קידר צ'יזיק מנגבה וחברו הקרוב תום כיתאין מנוה שלום, שנהרגו באסון. בשל היעדרות אתר הנצחה רשמי באותו הזמן, הצטרפו הורים שכולים נוספים ליוזמה של קידר והוחלט להנציח במקום את כל 73 הנופלים. שם האתר נקבע לגבעת תום ותומר על שם שני החברים.
התחנות באתר

ברחבת הכניסה מוצבים שני סלעים גדולים המייצגים את תום ותומר. מן התצפית המזרחית ניתן לראות את רכסי ירושלים, חברון והרי יהודה, ומן המערבית את הערים אשדוד, אשקלון ואת הים התיכון. במתחם הגן נמצאים מספר אזורי התכנסות והסבה מוצלים בהם מתקיימים מדי פעם אירועי שירה בציבור וכינוסים תרבותיים. לאורך שבילי הגן מוצבים מספר סלעים בהם מונצחים שמות כל הנספים באסון על פי יחידותיהם הצבאיות וכן ציטוטים מהתנ"ך. כמו כן, ניתן למצוא באתר חומר עיון על אסון המסוקים, ומושמעת לאורך השבילים מוזיקה ישראלית שקטה הבוקעת מבין הסלעים. התחנה הבולטת באתר הוא עמוד מתח עליון פעיל בגובה של כ-64 מטרים הצבוע ברקע כחול עם ציורים של 73 יונים לבנות כמספר הנספים. בבסיס העמוד מצוטט קטע משיר של נתן יונתן: "ארץ שנתנו לה אוהביה כל אשר יכלו לתת". העמוד נתרם על ידי חברת החשמל, עוצב על ידי רפי פלד, מנכ"לה דאז ונצבע על ידי עובדי החברה. העמוד נראה בבירור מכבישי האזור והפך לסימן ההיכר של הגבעה.
הגן הבוטני

באתר גן בוטני עשיר לצמחי ארץ ישראל, חלקם נמצאו בגבעה באופן טבעי כגון הרותם, הלוטם והשיטה, וחלקם נשתלו מאוחר יותר כגון האלה והתאנה. ליד הצמחייה מוצבים שלטי מידע בוטני. האתר מתוחזק באופן שוטף ומדי פעם נשתלים בו צמחים חדשים.
תחזוקת האתר

האתר מתוחזק על ידי משפחת קידר, חבר קיבוץ נגבה אמציה שניידר, בסיוע המועצה האזורית יואב ובהתנדבות המכינה הקדם צבאית נחשון הממוקמת בגלאון, קרן קיימת לישראל וחברת החשמל. כמו כן הוקמה עמותה האוספת תרומות למען תחזוקת המקום.
אזכורים בטלוויזיה

בשנות ה-90 צולמה תוכנית ששודרה בערוץ הילדים בימי זיכרון, בה סופר סיפור האסון מפי בת משפחה של תומר, ובן משפחה של תום, ועוד מספר סיפורים של נופלים, שמסופרים כולם בגבעה.
גלריה

הכניסה לגבעת תום ותומר
גבעת תום ותומר ממעוף ציפור
גבעת תום ותומר ממעוף ציפור
גבעת תום ותומר ממעוף ציפור
סלעים עם כיתוב בגבעת תום ותומר
סלעים עם כיתוב בגבעת תום ותומר
שביל בגן הבוטני בגבעת תום ותומר
הערות שוליים

↑  105 מטר מעל פני הים
↑  כותבים שונים, מילות פרידה מוסף הספדים מיוחד לערב יום הזיכרון, באתר ידיעות אחרונות, ‏24 באפריל 2023
| גנים בוטניים בישראל  |
| --- | --- | --- |
| גנים בוטניים המקבלים מימון ממשלתי | הגן הבוטני הלאומי • הגן הבוטני האוניברסיטאי בגבעת רם • גן וואהל לוורדים • הגנים הבוטניים של אוניברסיטת תל אביב • הגן הבוטני במקוה ישראל • הגן הבוטני בנאות קדומים • הגן הבוטני במכללת אורנים • חוות הנוי בעמק חפר • נקודה ירוקה • הגן האקולוגי בטכניון • יער אילנות |  |
| גנים בוטניים אחרים | גני הטבע • גבעת תום ותומר • הגן הבוטני בארסוף קדם • הגן הבוטני באילת • הגן הבוטני בעין גדי • גן איריס בכפר יהושע • עתי יפה • גן הקקטוסים  • הגן הבוטני-זואולוגי בנהריה • פארק אוטופיה |  |
עמוד היונים בגבעת תום ותומר
ציטוטים מהתנ"ך בגבעת תום ותומר
רונן זבולון

| --- | --- |

רונן זבולון (2025)
 לידה:  1970 (בן 55 בערך) ירושלים, ישראל 
 מקום לימודים:  המכללה האקדמית הדסה ירושלים 
 תחום יצירה:  צילום
 פרסים והוקרה:  פרס פוליצר (2024) 
 
רונן זבולון (נולד ב-12 במרץ 1970) הוא צלם דוקומנטרי ישראלי, זוכה פרס עדות מקומית לשנת 2016, ופרס פוליצר לשנת 2024 על צילומיו במסגרת תיעוד מלחמת חרבות ברזל.
ביוגרפיה

זבולון נולד בירושלים לרחל (לבית בן-אליעזר) ולאפרים זבולון. בתיכון למד בגימנסיה העברית רחביה (סיים ב-1988). לאחר שירותו הצבאי למד צילום שלוש שנים במכללת הדסה (1994-1997). בשנים 1996-2001 עבד בסוכנות הצילום הישראלית זום 77. בשנים 2001-2003 עבד עבור עיתונים בינלאומיים וביניהם בוסטון גלוב והטיימס. בשנת 2003, הצטרף לצוות הצלמים של סוכנות הידיעות הבינלאומית רויטרס ושם הוא עובד עד היום (2025).
תמונותיו הוצגו בפסטיבל Visa Pour L'Image (אנ') ובפסטיבל הצילום הבינלאומי נורדרליכט (אנ') שבהולנד.
בשנת 2016 זכה בפרס עדות מקומית בקטגוריית תמונת השנה עבור צילום של משפחתה של דפנה מאיר. התמונה צולמה בהלוויה של דפנה מאיר, שנרצחה בידי מחבל פלסטיני שחדר ליישוב בו היא גרה, עתניאל בדרום הר חברון, ודקר אותה למוות.
פרופ' מיכה קירשנר כתב על תמונת השנה של זבולון:
"הצילום של רונן זבולון בולט ממספר היבטים. נוכחותה החרישית של המצלמה אינה מפרה את ההתכנסות האינטימית של המשפחה. זבולון הצליח להנציח, את שאנו מכנים 'הרגע המכריע'. אותו שבריר של זמן שלפניו או אחריו הדימוי, כבר פגה היתכנותו. המבנה הפנימי של התצלום מורכב ממעגלי ראשים מורכנים, כמעט משיקים האחד לשני, ויחד מייצרים מעגל נוסף, רחב ועוטף, המכיל בתוכו תא משפחתי גרעיני וכאוב. כלומר, הכאב אינו מבקש מאיש להצטרף אל המתאבלים, ובכל זאת הצופה נסחף פנימה. הצבעים החמים – אדום וכתום בקצוות המנוגדים – מציעים מטפורה של דרמה. ושוב, ללא צעקה. בעדינות המתבקשת. והצעקה? היא כבר שם וכבר מהדהדת בקרביו של הצופה".
בשנת 2024, כחלק מצוות צלמי רויטרס, בהם אמיר כהן, זכה בפרס פוליצר ל"צילום חדשות מתפרצות" עבור חלקו בסיקור טבח שבעה באוקטובר, והשבוע הראשון בישראל של מלחמת חרבות ברזל.
זבולון מתגורר בשכונת עין כרם בירושלים.
פרסומים המכילים את עבודותיו

גליה גור זאב, עדות מקומית: 13 בדצמבר 2011 - 28 בינואר 2012, תל אביב, מוזיאון ארץ ישראל, 2012.
יוסי נחמיאס, Frames of reality: exhibition Tel Aviv - Jaffa, Amiad Center, fall 2008 - Bethlehem, winter 2009, תל אביב, מרכז פרס לשלום, 2008.
הערות שוליים

1 2 3  המערכת, הוכרזו הזוכים בתחרות צילומי העיתונות 2016, מקור ראשון, 22 בדצמבר 2016
↑  דניאל אדלסון, בין התמונות הזוכות בפוליצר: תיעוד הנרצחים במיגונית בשדרות ב-7 באוקטובר, באתר ynet, 7 במאי 2024
ג'ון רייגן

ג'ון הנינגר רייגן (באנגלית: John Henninger Reagan;‏ 8 באוקטובר 1818 – 6 במרץ 1905) היה פוליטיקאי אמריקאי מטקסס. כחבר המפלגה הדמוקרטית, התפטר רייגן מכהונתו בבית הנבחרים של ארצות הברית כאשר פרשה טקסס מן האיחוד והצטרפה אל קונפדרציית המדינות של אמריקה ("הקונפדרציה") עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית. בקבינט של נשיא הקונפדרציה, ג'פרסון דייוויס, הוא שימש כמנהל הכללי של הדואר (Postmaster General) של הקונפדרציה. לאחר תבוסת הקונפדרציה הוא קרא לשיתוף פעולה עם הממשלה הפדרלית, עמדה שלא זכתה לאהדה בציבור הדרומי. ב-1874 הוא נבחר מחדש לבית הנבחרים. בין השנים 1887 – 1891 הוא כיהן כחבר בסנאט ארצות הברית וכיושב ראש מועצת הרכבות של טקסס. הוא נמנה עם מייסדי החברה ההיסטורית של טקסס.
ראשית חייו

ג'ון רייגן נולד ב-1818 בגטלינבורג שבטנסי לטימותי ריצ'רד ולאליזבט (לבית לסק) רייגן. בגיל 19 הוא עזב את טנסי והתיישב בטקסס. בין השנים 1839 – 1843 הוא עבד במדידה ולאחר מכן עבד בחקלאות במחוז קאופמן עד 1851. במהלך התקופה בה הוא עבד כמודד הוא גם שימש כמורה הפרטי של ילדיו של ג'ון מרי דרסט.
רייגן למד משפטים וקיבל רישיון עריכת דין ב-1846 ופתח משרד בבאפלו, טקסס. באותה שנה הוא נבחר כשופט לאישור צוואות במחוז הנדרסון. ב-1847 הוא נבחר לבית הנבחרים של טקסס, אך הובס בבחירות לכהונה השנייה ב-1849. ב-1848 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין ועבד הן בבאפלו והן בפלסטיין, טקסס.
בין השנים 1852 – 1857 כיהן רייגן כשופט מחוזי בפלסטיין. מאמציו להביס את תנועת שאינם יודעים דבר הובילו לבחירתו לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1857.
רייגן היה תומך נלהב בעבדות. הוא האמין שביטולה תגרום ללבנים הדרומיים "להשמיד את חלקו העיקרי של הגזע השחור". הוא גם האמין בצורך להגנת העבדות על פי חוקת ארצות הברית כהרחבת הזכות לרכוש פרטי, ולפיכך הוא תמך באיחוד. אך כאשר היה ברור שטקסס תפרוש מהאיחוד, התפטר רייגן מהקונגרס ב-15 בינואר 1861 ושב לביתו.
הוא לקח חלק בוועידת הפרישה של טקסס שהתקיימה באוסטין ב-31 בינואר ונבחר כחבר בקונגרס הזמני של הקונפדרציה. תוך חודש הוא מונה על ידי נשיא הקונפדרציה ג'פרסון דייוויס כמנהל הכללי של הדואר (Postmaster General) של הקונפדרציה.
מלחמת האזרחים

רייגן היה מנהלן מוכשר ועמד בראש המחלקה היחידה בקבינט הקונפדרציה שתוארה כמחלקה שתפקדה כראוי במהלך המלחמה. על אף מעשי האיבה, המשיכה מחלקת הדואר של ארצות הברית לפעול בשטחי הקונפדרציה עד 1 ביוני 1861, אז לקחה הקונפדרציה על עצמה את תפקידיה.
רייגן שלח נציגים לוושינגטון די. סי. עם מכתבי בקשה מראשי מחלקות שונות במחלקת הדואר של ארצות הברית כדי להצטרף אליו ולעבוד עמו. כמעט כולם הסכימו, והביאו עמם העתקים של תיקים, חוזים, ספרי חשבונות ועוד. "למעשה רייגן גנב את מחלקת הדואר של ארצות הברית", כתב ההיסטוריון ויליאם דייוויס. כאשר הנשיא דייוויס ביקש מחברי הקבינט שלו לדווח על מצב מחלקותיהם, דיווח רייגן שהוא מוכן לעבודה תוך שישה שבועות. דייוויס נדהם.
רייגן קיצץ בהוצאות על ידי ביטול קווי דואר שהשימוש בהם היה מצומצם והצריכו עלויות גבוהות ואילץ את חברות הרכבות שנשאו משלוחי דואר להפחית את תעריפיהן. על אף הבעיות שנגרמו עקב המלחמה, עלה בידה של מחלקת הדואר לרשום רווחים, "מחלקת הדואר היחידה בהיסטוריה של ארצות הברית שמימנה את פעילותה באופן עצמאי", כתב ויליאם דייוויס. רייגן היה חבר הקבינט היחידי שהתנגד למתקפתו של הגנרל רוברט אדוארד לי בפנסילבניה ביוני-יולי 1863. תחת זאת הוא תמך בהצעה להקצות את הגיס הראשון של ארמיית צפון וירג'יניה כדי לתגבר את ג'וזף א' ג'ונסטון במיסיסיפי כדי שהוא יוכל לפרוץ את המצור על ויקסבורג. ההיסטוריון שלבי פוט ציין שכחבר הקבינט היחידי שמוצאו ממדינה השוכנת ממערב לנהר המיסיסיפי, היה רייגן מודע למעשה להשלכות הגורליות של נפילתה של ויקסבורג.
כאשר עזב דייוויס את ריצ'מונד ב-2 באפריל 1865, זמן קצר לפני כניסת ארמיית הפוטומק לעיר בפיקודו של ג'ורג' מיד, ליווה רייגן את הנשיא דייוויס במנוסתו אל הקרוליינות. ב-27 באפריל מינה דייוויס את רייגן כמזכיר האוצר לאחר התפטרותו של ג'ורג' טרנהולם. רייגן כיהן בתפקיד זה בנוסף לתפקידו כמנהל הכללי של  הדואר עד אשר הוא, הנשיא דייוויס ומושל טקסס, פרנסיס לבוק, נשבו ליד אירווינוויל, ג'ורג'יה ב-10 במאי.
רייגן נכלא יחד עם סגן נשיא הקונפדרציה, אלכסנדר סטיבנס בפורט וורן שבבוסטון, שם הוא בילה 22 שבועות בבידוד. ב-11 באוגוסט הוא כתב מכתב פתוח לתושבי טקסס, בו הוא האיץ בהם לשתף פעולה עם האיחוד, להתכחש להחלטות ועידת הפרישה, לבטל את העבדות ולאפשר לעבדים המשוחררים להצביע. הוא הזהיר אותם מפני משטר צבאי שיוטל עליהם אם הם לא יאמצו מיוזמתם את הצעותיו. בשל כך הוא זכה לגינוי על ידי הטקסנים. מאוחר יותר אותה שנה הוא שוחרר מכלאו ובדצמבר שב לביתו שבפלסטיין.
שובו לחיים הפוליטיים

מבחינתם של אלו שחשו שתקופת השיקום הייתה קשה במיוחד, ראיית הנולד של רייגן זכתה לשבחים. הוא נודעי כ"רומאי הזקן", "קינקינטוס של טקסס". הוא היה חלק מהמאמץ המוצלח להדיח את המושל אדמונד דייוויס ב-1874, לאחר שזה האחרון ניסה להישאר בכהונתו באופן בלתי חוקי לאחר שהפסיד בבחירות.
באותה שנה נבחר רייגן מחדש לבית הנבחרים של ארצות הברית, וכיהן בו מ-4 במרץ 1875 ועד 3 במרץ 1887. ב-1875 הוא השתתף בוועידה שניסחה מחדש את חוקת טקסס. בקונגרס הוא תמך ברגולציה של הממשל הפדרלי על הרכבות וסייע להקים את "נציבות הסחר הבין-מדינתית". הוא גם שימש כיושב הראש הראשון של הוועדה לענייני משרדי ונתיבי הדואר.
רייגן נבחר על ידי בית המחוקקים של טקסס לסנאט ארצות הברית וכיהן בו מה-4 במרץ 1887 ועד ה-10 ביוני 1891. הוא התפטר כדי לכהן כיושב הראש של "מועצת הרכבות של טקסס" לבקשתו של ידידו, מושל המדינה ג'ים הוג ושימש בתפקיד זה עד 1903. הוג התמודד על תפקיד המושל על בסיס מצע שדיבר על רגולציה של המדינה על הרכבות.
בהיותו מודע לחשיבותה של ההיסטוריה, היה רייגן המייסד של החברה ההיסטורית של טקסס. הוא גם נכח במפגשים של וותיקי הקונפדרציה במדינתו. רייגן כתב את ספר זיכרונותיו "זיכרונות, עם התייחסות מיוחדת לפרישה ולמלחמת האזרחים", שיצא לאור ב-1905.
ג'ון רייגן נפטר מדלקת ריאות בביתו שבפלסטיין מאוחר יותר באותה שנה, והיה אחרון חברי ממשלת הקונפדרציה שנותרו בחיים. הוא נטמן בבית הקברות איסט היל שבפלסטיין.
הנצחתו

ההיסטוריון בן פרוקטר כלל את רייגן ברשימתו "ארבעת הטקסנים הגדולים של המאה ה-19, יחד עם סם יוסטון, סטיבן אוסטין וג'יימס הוג.
מחוז רייגן בטקסס נקרא על שמו.
כמה בתי ספר נקראו על שמו, כולל בית ספר יסודי בדאלאס ובתי ספר תיכוניים ביוסטון ובאוסטין. שמו של בית הספר התיכון ביוסטון שונה ב-2016 על ידי מועצת החינוך המחוזית, כאחד משבעה בתי ספר במחוז שקודם לכן הנציחו אישים שהיו קשורים לקונפדרציה. ב-2019 שונה שמו גם של בית ספר באוסטין שנשא את שמו של רייגן.
בשטחי קפיטול מדינת טקסס מצוי בניין משרדים הקרוי על שמו של רייגן.
פסל בדמותו של רייגן ניצב בקמפוס של אוניברסיטת טקסס באוסטין. ב-21 באוגוסט 2017, כחלק מגל של הסרת אנדרטאות הקונפדרציה בארצות הברית (אנ'), הוסר פסל זה באוסטין. הוכרז על תוכניות להציבו במרכז בריסקו להיסטוריה אמריקאית בצד המזרחי של הקמפוס.
בעירו של רייגן, פלסטיין, קיים פארק הקרוי על שמו של רייגן ובו ניצב פסל בדמותו.
הערות שוליים

1 2 3  "REAGAN, John Henninger, (1818 - 1905)". Biographical Directory of the United States Congress.
1 2 3 4 5 6  "REAGAN, JOHN HENNINGER". Texas State Historical Association.
↑  Avillo, Philip J. Jr (1975) "John H. Reagan: Unionist or Secessionist?,"East Texas Historical Journal: Vol. 13: Iss. 1, Article 7, p. 28.
↑  Boyd B. Stutler, 1962. "The Confederate Postal Service in West Virginia". West Virginia Archives and History.
↑  "HISD approves name changes for seven schools". ABC 13. May 12, 2016.
↑  AUSTIN'S JOHN REAGAN HIGH SCHOOL DECIDES ON NEW NAME
↑  Confederate Statues on Campus
| קבינט קונפדרציית המדינות של אמריקה |
| --- | --- | --- |
| נשיא | ג'פרסון דייוויס (1865-1861) |  |
| סגן נשיא | אלכסנדר סטיבנס (1865-1861) |  |
| מזכיר המדינה | רוברט טומבס (1861) • רוברט מ. ט. האנטר (1862-1861) • יהודה פיליפ בנימין (1865-1862) |  |
| מזכיר האוצר | כריסטופר ממינגר (1864-1861) • ג'ורג' טרנהולם (1865-1864) • ג'ון רייגן (1865) |  |
| מזכיר המלחמה | ל'רוי פופ ווקר (1861) • יהודה פיליפ בנימין (1862-1861) • ג'ורג' ו. רנדולף (1862) • ג'יימס סדון (1865-1862) • ג'ון ברקינרידג' (1865) |  |
| מזכיר הצי | סטיבן מלורי (1865-1861) |  |
| המנהל הכללי של הדואר | ג'ון רייגן (1865-1861) |  |
| התובע הכללי | יהודה פיליפ בנימין (1861) • תומאס בראג (1862-1861) • תומאס ה. ווטס (1863-1862) • ג'ורג' דייוויס (1865-1864) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 4027 8059  LCCN: n90635603  SNAC: w61j9w6h  US Congress: R000098  VIAF: 18840847   WorldCat (עם VIAF): 18840847 
רייגן כחבר קונגרס צעיר
הקבינט הראשון של הקונפדרציה. רייגן שני מימין.
רייגן בשנותיו האחרונות
ג'אנקרלו ג'אניני

| --- | --- |

ג'אנקרלו ג'אניני
 לידה:  1 באוגוסט 1942 (בן 82) לה ספציה, איטליה 
 מדינה:  איטליה, ממלכת איטליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1965 
 מקום לימודים:  האקדמיה הלאומית לאמנויות הבמה על שם סילביו ד'אמיקו 
 בן או בת זוג:  ליוויה ג'אמפלמו (1967–1975)  Eurilla del Bono (1983–?) 
 צאצאים:  אדריאנו גיאניני 
 פרסים והוקרה:  אביר הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית  פרס דוד דה דונטלו לשחקן המשנה הטוב ביותר  פרס דוד די דונטלו לשחקן הטוב ביותר  Premio Cinearti La chioma di Berenice  פרס לוח הזהב 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'אנקרלו ג'אניני (באנגלית: Giancarlo Giannini; נולד ב-1 באוגוסט 1942) הוא שחקן קולנוע איטלקי, מועמד פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר לשנת 1976 על הופעתו בסרט "שבע היפהפיות".
מוכר מתפקידיו בסרטים "קזינו רויאל", "קוונטום של נחמה" ו"חניבעל".
ביוגרפיה

ג'אניני נולד בעיר לה ספציה שבצפון מערב איטליה, גדל והתחנך בנאפולי.
למד משחק באקדמיה הדרמטית לאומנויות ברומא, שם גם התנסה בפעם הראשונה על בימת התיאטרון.
התגלה לראשונה בסרטי המלחמה "הסוד של סנטה ויטוריה" ו"אנזו" שעסקו בזווית האיטלקית של מלחמת העולם השנייה.
שיתוף הפעולה רב השנים שלו עם לינה ורטמילר (הבמאית הראשונה שהועמדה לפרס אוסקר) הוליך את ג'אניני לפסגת הקולנוע האירופאי בכלל והאיטלקי בפרט.
בהופעה שהעמידה את ג'אניני לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר גילם את פסקלינו איטלקי שנכלא במחנה ריכוז נאצי ונאלץ לשרוד בעזרת יחסי האנוש שלו עם נשים. בהופעה ידועה אחרת שהעניקה לו את פרס השחקן הטוב ביותר של פסטיבל קאן בסרט "אהבה ואנרכיה" שיחק ג'אניני את האיכר טונינו המבקש לנקום את מות חברו ולהתנקש בדיקטטור בניטו מוסוליני.
ג'אניני היה לשחקן הקבוע של לינה ורטמילר באמצע ותחילת שנות ה-70 והופיע לא פחות משש מסרטיה; בקומדיה השחורה "פיתויו של מימי", במלודרמה "נקמת דם" (לצידם של סופיה לורן ומרצ'לו מסטרויאני) ובדרמת הקומית "סחף חושים".
ג'אניני הופיע בתפקיד הראשי בסרטו האחרון של לוקינו ויסקונטי "תמים" בתור האריסטוקרט הבוגדני טוליו הרמיל.
ג'אניני עבר להוליווד כדי לשחק בסרט המשותף של פרנסיס פורד קופולה, מרטין סקורסזה ווודי אלן "סיפורי ניו יורק", בעלילה "החיים בלי זואי" בתור אביה של זואי.
המשיך עם תפקידים, בדרמה הרומנטית "אהבה בין הכרמים" בתפקיד אלברטו אביה המגונן של ויקטוריה אראגון ובמותחני האימה "מימיק" ו"חשיכה".
הפרויקט ההוליוודי הגדול הראשון לו היה שותף היה "חניבעל" של רידלי סקוט בו שיחק את מפקד משטרת פירנצה רנאלדו פיצי.
שיחק לאחר מכן במותחן האקשן של טוני סקוט "נקמה בוערת" בתור הסוכן הפדרלי מיגל מנזאנו.
ג'אניני קיבל את מירב החשיפה שלו בעולם בשני שוברי הקופות בסדרת סרטי "ג'יימס בונד", "קזינו רויאל" ו"קוונטום של נחמה" בהם שיחק את רנה מאת'יס איש הקשר של ג'יימס בונד (דניאל קרייג) במונטנגרו.
בשנת 2017 כיכב בסרט הקומדיה ההולנדי "Tulipani, Love, Honour and a Bicycle" לצדה של קסניה סולו.
בשנת 2021 לוהק לסרטה של פאולה אורטיז "מעבר לנהר ואל בין העצים" המבוסס על הספר באותו שם מאת ארנסט המינגוויי.
בשנת 2024, שיחק בסרט הדרמה הביוגרפי "קבריני" בתור האפיפיור ה-256 לאו השלושה-עשר.
חיים אישיים

לג'אניני ארבעה ילדים משתי מערכות נישואיו: לשחקנית ליביה ג'אמפלמו ולשחקנית אורילה דל בונו, בנו הוא השחקן אדריאנו ג'אניני.
פילמוגרפיה

אנזו (1968)
הסוד של סנטה ויטוריה (1969)
קנאה נוסח איטליה (1970)
הכוכבים מסתכלים למטה (1971)
פיתויו של מימי (1972)
אהבה ואנרכיה (1973)
סחף חושים (1974)
שבע היפהפיות (1976)
לילה מלא גשם (1977)
נקמת דם (1978)
לילי מרלן (1981)
אמריקאית בפריז (1984)
בשרות האל (1985)
סיפורי ניו יורק (1989)
קאזינו של טעויות (1992)
אהבה בין הכרמים (1995)
כוח משיכה (1996)
לורקה (1997)
מימיק (1997)
חניבעל (2001)
סי קיו (2001)
חשיכה (2002)
הבית באומבריה (2003)
נקמה בוערת (2004)
קזינו רויאל (2006)
קוונטום של נחמה (2008)
Tulipani, Love, Honour and a Bicycle‏ (2017)
מעבר לנהר ואל בין העצים (2022)
מועדון הספר הטוב: הפרק הבא (2023)
קבריני (2024)
Tradimento‏ (TBA)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

I Know You Will Come Back‏ (2009) - סרט טלוויזיה
מלכוד 22 (2019)
לאונרדו (2021)
הארייט וולטר

| --- | --- |

 לידה:  24 בספטמבר 1950 (בת 74) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Harriet Mary Walter 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1974 
 מקום לימודים:  Cranborne Chase School 
 בן או בת זוג:  Guy Schuessler (21 במאי 2011–?) 
 פרסים והוקרה:  פרס עולם התיאטרון (1994)  פרס אוליבייה  גבירה מפקדת במסדר האימפריה הבריטית  פרס איבנינג סטנדרד לתיאטרון לשחקנית הטובה ביותר 
 אתר אינטרנט
 פרופיל ב-IMDb
 
דיים הארייט מרי וולטר (באנגלית: Dame Harriet Mary Walter; נולדה ב-24 בספטמבר 1950) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלייה. היא הופיעה בסרטי הקולנוע "על תבונה ורגישות" (1995), "Villa des Roses"‏ (2002), "כפרה" (2007) ו-"Man Up"‏ (2015). בטלוויזיה כיכבה בסדרת הדרמה של ITV "חוק וסדר: בריטניה" בשנים 2009 ועד 2014. בשנת 2011 הוענק לה תואר דיים מפקדת מסדר האימפריה הבריטית (DBE) על תרומתה לתחום הדרמה.
ב-1981 הופיעה וולטר במחזה "סוף טוב הכל טוב" בהפקת הרויאל שייקספיר קומפני, וב-1983 הייתה הופעת הבכורה שלה בברודוויי כשההפקה הועלתה בניו יורק. על הופעותיה בהפקות השונות של הרויאל שייקספיר קומפני, בהן "הלילה השנים עשר" וב"שלוש אחיות", זכתה בפרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר בהפקה מחודשת. תפקידים בולטים נוספים שלה בתיאטרון הם ליידי מקבת' ב"מקבת'" (1999) וקלאופטרה ב"אנטוניוס וקלאופטרה" (2006). על תפקידה כאליזבת הראשונה במחזה "מרי סטיוארט" מ-2005, זכתה וולטר בפרס התיאטרון של איבנינג סטנדרד לשחקנית הטובה ביותר. ב-2009 הייתה מועמדת לפרס טוני על אותו תפקיד ששיחקה בברודוויי.
ביוגרפיה

וולטר נולדה בלונדון. אמה, קסנדרה לי, היא אחותו של השחקן הבריטי סר כריסטופר לי. אביה צאצא של ג'ון וולטר, מייסד עיתון הטיימס.
היא התחנכה בבית הספר "קרנבורן צ'ייס". היא דחתה לימודים באוניברסיטה, ונדחתה על ידי חמישה בתי ספר למשחק, ולבסוף התקבלה ללימודים באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון . אחרי הלימודים צברה ניסיון במשחק בלהקת התיאטרון של "Joint Stock Theatre", בסיבוב הופעות עם תיאטרון "Paines Plough" ובהופעות ב"דיוק פלייהאוס" בלנקסטר.