stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נתי לרנר
ביוגרפיה

נולד לאמנון ויוכבד לרנר. סבו היה איש ההגנה משה לרנר, יליד קמניץ פודולסק מאנשי העלייה השלישית שנרצח ביריות בתל אביב ב-1946.
שרת בנח"ל. בוגר תואר ראשון במדע המדינה ותואר שני במדיניות ציבורית באוניברסיטת תל אביב.
היה מרכז הנהגת דרום ותל אביב של הצופים. מ-1996 ועד 1999 ניהל את מתנ"ס "נאות שושנים" בחולון. בין 1999 ל־2012 שימש מנהל האגף המוניציפלי בעיריית חולון ועוזר ראש העירייה מוטי ששון. ב-2012 התמנה לסמנכ"ל פיתוח וארגון בעיריית בת ים, וב-2016 התמנה לסמנכ"ל משאבי אנוש וארגון בעירייה. ב-2018 התמנה לראש מינהל משאבי אנוש ורכש בעיריית ראשון לציון, וכיהן בתפקיד עד לפרישתו ב-2022 כדי להתמודד על ראשות המועצה האזורית יואב לאחר שראש המועצה, מטי צרפתי הרכבי, נכנסה לכנסת. ב-2 במאי 2023 התקיימו הבחירות המיוחדות לראשות המועצה, והוא התמודד מול שבעה מתמודדים. אף אחד מהמועמדים לא קיבל 40% מהקולות, ולרנר העפיל לסיבוב השני ב-16 במאי מול תא"ל במילואים רונן דגמי מנגבה. בבחירות אלו זכה לרנר בראשות המועצה ברוב של 54.9% מהקולות
חיים אישיים

נשוי לשרית ואב לשלושה. מתגורר בקיבוץ רבדים.
הערות שוליים

↑  דף לזכר משה לרנר, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה
↑  פוסט אודותיו בדף הפייסבוק של נתי לרנר.
↑  משה לרנר ז"ל, הַבֹּקֶר, 17 בפברואר 1946
↑  חדשות סרוגים, ‏נקבע מועד בחירות מיוחד למועצה האזורית יואב, באתר "סרוגים", 24 בנובמבר 2022
↑  מר נתנאל לרנר – ראש המועצה הנבחר במועצה האזורית יואב, באתר משרד הפנים – פיקוח ארצי על הבחירות, ‏16 במאי 2023
↑  יוסי וקנין, לאחר הסיבוב השני: נתי לרנר מקיבוץ רבדים נבחר לראש המועצה האזורית יואב, באתר mynet‏ קיבוץ, 24 במאי 2023
אלכסנדר פוקס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 במאי 1917 ברסלאו, הרייך הגרמני 
 פטירה:  29 בנובמבר 1978 (בגיל 61) ירושלים, ישראל 
 ענף מדעי:  היסטוריה, לימודים קלאסיים
 מקום מגורים:  פולין, ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 
אלכסנדר פוּקס (Fuks;‏ 30 במאי 1917 – 29 בנובמבר 1978) היה היסטוריון ישראלי של יוון הקלאסית והתקופה ההלניסטית.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אלכסנדר פוקס נולד למשפחה ציונית בעיר ולוצלאווק שבצפון פולין ובה קהילה יהודית המונה כמה אלפים. למד בלשון הפולנית בבתי הספר בעיר, למד לטינית והיסטוריה והיה תאב ידע עוד משחר ילדותו. את לימודיו האקדמיים עשה באוניברסיטה העברית בירושלים, בה החל ללמוד בחוג ללימודים קלאסיים והתמחה בהיסטוריה של יוון. מורו הגדול היה אביגדור צ'ריקובר ולצדו משה שוובה. עבודת הגמר שלו (1942) עסקה בפסאודו-קסנופון. עבודת הדוקטור שלו (1946) נסבה על שני נושאים: הפוליטיקה של אתונה העתיקה והספרות האפית של המאה ה-5 לפני הספירה והשקפותיהם הפוליטיות של גדולי היוצרים בתור הזהב של אתונה. בתחילת שנות החמישים שהה כשנתיים באוניברסיטת אוקספורד, שם הושפע מאוד מארנולד וייקומב גום (Gomme), מחשובי החוקרים של תוקידידס. הוא לימד לכל אורך הקריירה האקדמית שלו באוניברסיטה העברית: כמדריך (1949), מרצה (1953), פרופסור חבר (1957) ופרופסור מן המניין (1962).
אחד משלושת ילדיו, גדעון פוקס, הוא פרופסור בחוגים ללימודי ארץ ישראל ותולדות ישראל באוניברסיטת חיפה.
מחקריו > התהוות המשטר והחוקה האתונאיים והאידאולוגיות הפוליטיות מהם הושפעו במאה החמישית לפני הספירה

נושא זה שוטח פוקס בספרו Ancestral Constitution שראה אור בשנת 1953 בלונדון. הספר דן ברעיונותיה של מפלגת המתונים באתונה שסיסמתה הייתה חזרה ל'חוקת האבות' ובפעילותה בשנים הרות הגורל 411 ו-403 לפני הספירה. חבריה, רובם ככולם אנשי הרוח הגדולים באתונה של תקופת המלחמה הפלופונסית, דגלו בדעותיה של מפלגת המתונים. מפלגת המתונים אשר בראשה עמד תיאמנס עמדה בתווך שבין מעמד האצולה למפלגה הדמוקרטית הרדיקלית. פוקס הראה כי החוקה שנתחברה במאה הרביעית לפני הספירה, מהווה שלב במאבקים הפוליטיים של הפרשנות מחדש להיסטוריה הקדומה של אתונה וכי 'מדינת האתונאים' לאריסטו היא המסד לחוקה זו.
מחקריו > מחקר הפפירולוגיה הנוגע למפגש שבין היהודים לעולם ההלניסטי

אביגדור צ'ריקובר, מורו של פוקס, החל לשתף אותו בשנות הארבעים המאוחרות במפעלו העצום של ה-Corpus Papyorum Judaicarum. בסיס למחקריהם שימשה ספריית האנט (Hunt) במוזיאון אשמוליאן. פרשנותו לפפירוסים בנוגע למרד התפוצות, היא מסד לכל מחקר שנערך אודות המרד היהודי.
מחקריו > המשבר החברתי במאות הרביעית עד השנייה לפני הספירה

החל משנת 1951 החל פוקס לפרסם מאמרים בנושא זה ונחשב באחרית ימיו לאחד מגדולי המלומדים בתחום. בספרו 'אתונה בימי גדולתה' הוא סובר שלמרות שהעבדות הייתה תופעה חשובה באתונה מבחינת סדרי החברה, הרי שתרומתה הכלכלית הייתה משנית. פוקס חקר שבעים מאורעות של התנגשות מהפכנית ביוון, כשהכוונה היא לכל ניסיון לחולל שינוי במצב החזקת הקניין במדינה. לצורך כך הוא בחן את הספרות היוונית וחדר לעובי הקורה של השתמעויותיה האידאולוגיות. הוא חיבר שורה של מאמרים לחקר המהפכה בספרטה, בה היו קשורים קלאומינס ואגיס.
בשנת 1970 פרסם פוקס מחקר חשוב ב-Journal of Hellenic Studies על אודות האחרונה במלחמות החירות היווניות כנגד האימפריאליזם הרומי. במאמרו זה הראה שהמלחמה האכאית איחדה את החברה על כל רבדיה, כולל המעמדות הנמוכים, כיוון שזו הייתה מלחמה לחירות לאומית וכי רק חלק מזערי מן העם התנגד לה.
מחקריו > מחקרים נוספים

אלכסנדר פוקס פרסם מחקרים על תולדות היהודים במצרים ההלניסטית. הוא אף חקר את משפחתו של פילון ועסקי המסחר הענפים שלה, בכל רחבי המזרח הקדום.
בשלהי ימיו הקדיש מחקרים רבים לשאלת החברה אצל אפלטון.
ספריו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מדינה וחברה ביוון: מחקרים בתולדות יוון הקלאסית וההלניסטית. ירושלים: מוסד ביאליק, תשל"ו 1976.
אתונה בימי גדולתה: המשטר, החברה וחיי-הרוח בעיר-מדינה יוונית. מהדורה חמישית מתוקנת. ירושלים: מוסד ביאליק, תשל"ה 1975.
דמויות וטיפוסים של מהפכה חברתית-כלכלית ביוון מן המאה הד' ועד המאה הב' לפנה"ס. ירושלים: האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, דברי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, כרך 5, חוברת 3, תשל"ג.
בעיות במדיניות הפנים של המדינה הרומית בשנים 91-80 לפנה"ס. ירושלים: האוניברסיטה העברית, תשי"ט, 1959.
לאחר מותו:
Social Conflict An ancient Greece, Jerusalem: Magness Press, the Hebrew University; Leiden: E.J. Brill, 1984.
ספריו > בעריכתו

מבחר השירה הרומית: אובידיוס, ורגיליוס, הורציוס; בתרגומו של יהושע פרידמן; ערוך ומבואר בידי אלכסנדר פוקס, חיפה: בית הספר הריאלי העברי ('ספרי מופת לבתי ספר'), תשי"ב 1952.
לקריאה נוספת

מנחם שטרן, "אלכסנדר פוקס, 1917–1978 (דברים שנאמרו בשלושים לפטירתו)", ציון מג, ג/ד (תשלח 1978) 366-362; גם בתוך: מחקרים בתולדות ישראל בימי הבית השני, עמ' 631–635.
הערות שוליים

↑  העלאות ומינויים באוניברסיטה העברית, על המשמר, 16 באוגוסט 1962
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301442205171  PLWABN: 9810665953805606  BnF: cb120675373 (data)  CiNii: DA01524357  GND: 142212679  ISNI: 0000 0001 0917 0901  LCCN: n84182747  NLA: 35106871  NLG: 172540  NTA: 071850791  RERO: 02-A003268946  SUDOC: 02894450X  Trove: 828517  VcBA: 495/121037  VIAF: 76339119   WorldCat (עם VIAF): 76339119
קתרסיס (כתב עת)

| --- | --- |

 תדירות:  2 שנה 
 מו"ל:  הוצאת כרמל 
 תאריכי הופעה:  2004–הווה (כ־20 שנה) 
 שפה:  עברית 
 מדינה:  ישראל 
 אתר רשמי
 
ערך זה עוסק בכתב עת ישראלי למדעי הרוח. אם התכוונתם למונח המתאר הזדככות או טיהור, ראו .
קתרסיס: כתב עת לביקורת במדעי הרוח והחברה הוא כתב עת הרואה אור פעמיים בשנה ועוסק בביקורת מחקרית של מדעי הרוח והחברה בישראל ויוצא לאור בהוצאת כרמל. את כתב העת ייסדה  בשנת 2004 עמותת "מצרף", והעורכים הראשונים היו יוחנן גלוקר, דורון מנדלס ומשה שוקד. עד 2023 התפרסמו 40 גליונות.
כל חוברת נפתחת במאמר המותח ביקורת על צד זה או אחר של התנהלות מערכת ההשכלה הגבוהה בישראל ולעיתים גם בעולם האקדמי הבינלאומי. רוב המאמרים עוסקים בספרי מחקר שונים שרואים אור בשפה העברית. מאמרים אלה מנתחים את הטקסט ומבקרים את המתודולוגיה המחקרית בה השתמש המחבר ונכתבים על ידי מומחים בתחומם. מטרת כתב העת היא להעלות את הרמה האקדמית בישראל על ידי חשיפת טעויות, כשלים ועוותים בספרים שהמבקרים רואים כבעלי רמה מחקרית נמוכה. בצד זאת, גם  משבחים ספרים בעלי רמה גבוהה. כל גיליון מסתיים במאמר "זיכרון לראשונים" שבו נסקרים חייו ותרומתו המדעית של אחד מגדולי החוקרים במדינת ישראל שהלך לעולמו  ולאחריו מתפרסם מאמר מאת אותו חוקר. בכל גיליון יש מספר עמודים ובהם מצוטטות אמירות שכתב איש תקשורת או אקדמיה, המגלות אי-ידיעות בסיסיות בתחומי ידע שונים, ולאחריהן מועמדות הטעויות על תיקונן.
חברי המערכת הם הפרופסורים דורון מנדלס, יוחנן גלוקר, אלון הראל, יהודה פרידלנדר ועמוס אדלהייט. במועצת המערכת חברים:  דוד בר-גל, איל זמיר, דניאל שפרבר, ששון סומך, עמנואל סיון, אסא כשר, רחל בירנבאום, מנחם פרידמן, משה גיל, אלישע קימרון, אהרון קנטורוביץ',  חנה רוזן, משה שוקד, מאיר שטרנברג, וראובן שיינדלין.
תהילים צ"ו

תהילים צ"ו הוא המזמור ה־96 בספר תהילים ולא ידוע מי חיברו.
תוכן המזמור

מזמור צ"ו מורכב משלושה עשר פסוקים ומחולק לשלושה חלקים:
תוכן המזמור > א'-ו'

המזמור נפתח בקריאת המשורר למאזיניו לשורר שיר חדש לאלוהים: "שִׁירוּ לַה' שִׁיר חָדָשׁ שִׁירוּ לַה' כׇּל הָאָרֶץ" (א'), "שִׁירוּ לַה' בָּרְכוּ שְׁמוֹ בַּשְּׂרוּ מִיּוֹם לְיוֹם יְשׁוּעָתוֹ" (ב'). המשורר קורא לספר לכל העמים על אלוהים מכיוון ש: "כִּי גָדוֹל ה' וּמְהֻלָּל מְאֹד נוֹרָא הוּא עַל כׇּל אֱלֹהִים" (ד'), "כִּי כׇּל אֱלֹהֵי הָעַמִּים אֱלִילִים וַה' שָׁמַיִם עָשָׂה" (ה').
תוכן המזמור > ז'-י'

בחלקו השני של המזמור מזמין המשורר את העמים לתת לאלוהים כבוד, עוז, מנחה ומאשר להם לבוא לבית ה': "הָבוּ לַה' מִשְׁפְּחוֹת עַמִּים הָבוּ לַה' כָּבוֹד וָעֹז" (ז'), "הָבוּ לַה' כְּבוֹד שְׁמוֹ שְׂאוּ מִנְחָה וּבֹאוּ לְחַצְרוֹתָיו" (ח'). המשורר קורא לשומעיו להשתחוות לאלוהים ולומר לעמים: "ה' מָלָךְ אַף תִּכּוֹן תֵּבֵל בַּל תִּמּוֹט יָדִין עַמִּים בְּמֵישָׁרִים" (י').
תוכן המזמור > י"א-י"ג

בחלקו האחרון של המזמור מתאר המשורר כי כל היקום שמח ומתכונן כשבא אלוהים לעשות את משפט הצדק: "יִשְׂמְחוּ הַשָּׁמַיִם וְתָגֵל הָאָרֶץ יִרְעַם הַיָּם וּמְלֹאוֹ" (י"א), "יַעֲלֹז שָׂדַי וְכׇל אֲשֶׁר בּוֹ אָז יְרַנְּנוּ כׇּל עֲצֵי יָעַר" (י"ב), "לִפְנֵי ה' כִּי בָא כִּי בָא לִשְׁפֹּט הָאָרֶץ יִשְׁפֹּט תֵּבֵל בְּצֶדֶק וְעַמִּים בֶּאֱמוּנָתוֹ" (י"ג).
בדברי הימים

בספר דברי הימים א', פרק ט"ז, פסוקים ח'–ל"ו, מצוטט שיר שנאמר בידי אסף בן ברכיהו ושאר הלויים בעת העלאת ארון הברית לירושלים. חלקו השני של שיר זה מקביל לפסוקים ג'-י"ג במזמור זה, בשינויים קלים. השיר המופיע בדברי הימים, לרבות הקטע המקביל למזמורנו, נאמר במלואו בפסוקי דזמרא.
בתפילה היהודית

מזמור צ"ו הוא פרק התהילים השני הנאמר בעת קבלת שבת בחלק מהקהילת.
בתרבות

תהילים צ"ו באתר הפיוט והתפילה
שירו לה' שיר חדש - קבלת שבת ארצישראלית
שירו לה' שיר חדש - בביצועם של דוד ד'אור ותומר הדדי
הערות שוליים

↑  חלקו הראשון של השיר שם מקביל לתהילים ק"ה.
| מזמורי ספר תהילים |
| --- | --- | --- |
| מזמורים בנוסח המסורה | א' • ב' • ג' • ד' • ה' • ו' • ז' • ח' • ט' • י' • י"א • י"ב • י"ג • י"ד • ט"ו • ט"ז • י"ז • י"ח • י"ט • כ' • כ"א • כ"ב • כ"ג • כ"ד • כ"ה • כ"ו • כ"ז • כ"ח • כ"ט • ל' • ל"א • ל"ב • ל"ג • ל"ד • ל"ה • ל"ו • ל"ז • ל"ח • ל"ט • מ'  • מ"א • מ"ב • מ"ג • מ"ד • מ"ה • מ"ו • מ"ז • מ"ח • מ"ט • נ' • נ"א • נ"ב • נ"ג • נ"ד • נ"ה • נ"ו • נ"ז • נ"ח • נ"ט • ס' • ס"א • ס"ב • ס"ג • ס"ד • ס"ה • ס"ו • ס"ז • ס"ח • ס"ט • ע' • ע"א • ע"ב • ע"ג • ע"ד • ע"ה • ע"ו • ע"ז • ע"ח • ע"ט • פ'  • פ"א • פ"ב • פ"ג • פ"ד • פ"ה • פ"ו • פ"ז • פ"ח • פ"ט • צ' • צ"א • צ"ב • צ"ג • צ"ד • צ"ה • צ"ו • צ"ז • צ"ח • צ"ט • ק' • ק"א • ק"ב • ק"ג • ק"ד • ק"ה • ק"ו • ק"ז • ק"ח • ק"ט • ק"י • קי"א • קי"ב • קי"ג • קי"ד • קט"ו • קט"ז • קי"ז • קי"ח • קי"ט • ק"כ • קכ"א • קכ"ב • קכ"ג • קכ"ד • קכ"ה • קכ"ו • קכ"ז • קכ"ח • קכ"ט • ק"ל • קל"א • קל"ב • קל"ג • קל"ד • קל"ה • קל"ו • קל"ז • קל"ח • קל"ט • ק"מ • קמ"א • קמ"ב • קמ"ג • קמ"ד • קמ"ה • קמ"ו • קמ"ז • קמ"ח • קמ"ט • ק"נ |  |
| מזמורים חיצוניים | קנ"א • קנ"ב • קנ"ג • קנ"ד • קנ"ה |  |
אפרים דוד

ערך זה עוסק בפרופ' להיסטוריה. אם התכוונתם לשדרן בקול חי, ראו .
| --- | --- |

פברואר 2009
 לידה:  1945 (בן 79 בערך) בוקרשט, ממלכת רומניה 
 מוסדות:  אוניברסיטת חיפה 
 
אפרים דוד (נולד ב-1945) הוא פרופסור אמריטוס בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה

אפרים דוד נולד בבוקרשט שברומניה ועלה לישראל ב-1961. הוא סיים תואר ראשון בהיסטוריה כללית וספרות אנגלית ותואר שני בהיסטוריה (תוך התמחות בעולם הקלאסי) באוניברסיטת חיפה. את עבודת הדוקטורט כתב באוניברסיטה העברית בשנים 1976-1973 בהדרכת פרופסור אלכסנדר פוקס. במסגרת הדוקטורט שהה בהשתלמות בהדרכתו של פרופסור אנתוני אנדרוס באוניברסיטת אוקספורד. נושא עבודת הדוקטור היה: "בעיות פנים של ספרטה מסוף מאה ה' עד אמצע מאה ג' לפנה"ס ומקומן בתודעה היוונית של התקופה". ב-1977 מונה למרצה באוניברסיטת חיפה, ב-1980 מונה למרצה בכיר, ב-1986 לפרופסור חבר וב-1994 לפרופסור מן המניין. עמד בראש החוג להיסטוריה כללית, כיהן כדיקן הסטודנטים, כדיקן הפקולטה למדעי הרוח והיה יו"ר הוועד המנהל של מוזיאון הכט. הוא גם היה חבר במערכת כתב-העת היסטוריה, ונבחר לנשיא האגודה הישראלית לקידום הלימודים הקלאסיים. שהה בשבתונים באוניברסיטת אוקספורד, במכון ללימודים קלאסיים של אוניברסיטת לונדון, במכון ורבורג לחקר ההיסטוריה של הרעיונות שבאוניברסיטת לונדון ובמוסדות אחרים.
אפרים דוד נשוי לאביבה והוא אב לשתי בנות.
מחקריו

אפרים דוד עוסק במחקריו ביוון הקלאסית, בעיקר בספרטה ובאתונה, תוך התמקדות בהיסטוריה חברתית-כלכלית, היסטוריה של הרעיונות ושל המנטאליות, סמיוטיקה של התקשורת ואנתרופולוגיה.
מחקריו > ספרטה: היסטוריה חברתית־כלכלית והיסטוריה של הרעיונות

ספרו של דוד Sparta bewteen Empire and Revolution, 404-243 B.C. ("ספרטה בין אימפריה למהפכה, 404-243 לפנה"ס) הוא עיבוד של עבודת הדוקטורט שלו ועוסק בספרטה מימי גדולתה ועד שפל הידרדרותה. השאלה המרכזית אותה דוד ניסה לבדוק היא, איך קרה שמעצמה זו, שהצליחה להביס את האימפריה האתונאית, הגיעה לנקודת השפל בה איבדה את חוסנה האזרחי, את כוחה הצבאי ואת מעמדה הפוליטי. המחקר בחן את ספרטה בתקופה של למעלה מ-150 שנה, והתמקד בהיסטוריה חברתית־כלכלית, היסטוריה פוליטית והיסטוריה של הרעיונות. דוד בדק את מקומן של הבעיות החמורות שפקדו את ספרטה בתודעתם של בני הזמן, ובהם אינטלקטואלים מהשורה הראשונה כגון קסנופון, אפלטון ואריסטו.
בעקבות הדוקטורט צמחו גם מספר מאמרים:
המאמר "The Spartan Syssitia and Plato's Laws" ("הסיסיטיה בספרטה וספר החוקים של אפלטון") עוסק במוסד הסיסיטיה - מעין מועדונים שבהם הספרטנים התאמנו, בילו וסעדו בצוותא - ובודק את כוונתו של אפלטון להנהיג את המוסד הזה במדינה האידיאלית שהציע ביצירתו המאוחרת, "ספר החוקים".
המאמר "The Pamphlet of Pausanias" ("המנשר של פאוסניאס") עוסק במנשר של פאוסניאס, מלך ספרטה שהוגלה מארצו ונדון למוות שלא בפניו. דוד ניסה להוכיח, על יסוד טיעונים היסטוריים ופילולוגיים, שהמינשר לא נכתב נגד חוקי ליקורגוס (כפי שטענו חוקרים רבים), אלא דווקא להגנתם, תוך ניגוח יריביו הפוליטיים של המלך.
המאמר "The Conspiracy of Cinadon" ("קשר קינאדון") דן בקשר מסוכן מאוד שנרקם בספרטה ב־398 לפנה"ס בהנהגת קינאדון, אזרח ספרטני שאיבד את זכויותיו הפוליטיות וביקש להשתמש בכל היסודות העוינים לספרטה ובהם חבריו למעמד המכונים 'נחותים', הלוטים ופריאויקים, כדי למוטט את המשטר הקיים. המאמר בוחן את הסיבות שעמדו מאחורי הניסיון למהפכה, את שיטות הקושרים, דרכי הדיכוי של הקשר ומשמעותו בתולדות ספרטה..
במאמרו "Aristotle and Sparta" ("אריסטו וספרטה") בוחן דוד את יחסו של אריסטו לספרטה, ומנסה להסביר את מה שנראה במבט ראשון כסתירות בין שבחים מופלגים לבין ביקורת קטלנית; הקריטריון המרכזי ליישוב הסתירות האלה הוא בתפישת הזמן: השבחים מתייחסים בעיקר למבנה החברתי־הכלכלי המסורתי של ספרטה, ואילו הביקורת נובעת בעיקר מהתמורות שחלו במאה ה־4 לפסה"נ, בימיו של אריסטו.
לעיסוק בנושאים החברתיים־כלכליים והפוליטיים נלווה גם עניין בפן המשפטי, שהתבטא בבחינת הפרוצדורה לשיפוטם של מלכי ספרטה. לסוגיה זו מוקדש המאמר "The Trial of Spartan Kings" ("המשפט של מלכי ספרטה").
מחקריו > ספרטה: חקר המנטאליות, הסמיוטיקה של התקשורת והאנתרופולוגיה

במשך השנים חל שינוי בגישתו של דוד לחקר ספרטה. מהתמקדות בהיסטוריה חברתית־כלכלית ובהיסטוריה של הרעיונות הוא פנה לכיוון ההיסטוריה של המנטאליות, הסמיוטיקה של התקשורת והאנתרופולוגיה. מעבר זה משתקף בכמה מאמרים:
"Laughter in Spartan Society" ("הצחוק בחברה הספרטנית").
"Dress in Spartan Society" ("הלבוש בחברה הספרטנית").
"Sparta Social Hair".‏
"Sparta's Kosmos of Silence" ("עולם השתיקה של ספרטה").
מאמרים אלה על הצחוק, השתיקה, הלבוש, העירום וסוגיות אחרות, שנכתבו בשנים שונות, בודקים כיצד אפיקי תקשורת שונים, בעיקר לא-וורבליים, נוצלו בידי המדינה לצורך ביסוס סטריאוטיפים של נחיתות, שנועדו לשמור על ההייררכיה החברתית הקיימת ועל עליונותם של הספרטנים אל מול ההלוטים ויסודות חברתיים אחרים או אל מול זרים. פיקוח המדינה על דפוסי ההתנהגות ועל אפיקי התקשורת של האזרחים במשך כל חייהם מבטא את היות ספרטה המדינה הטוטליטרית הראשונה בהיסטוריה (מלבד היותה שילוב של יסודות פרוטו-דמוקרטיים ואוליגרכיים מובהקים).
העניין במנטאליות ובאנתרופולוגיה, שהשתקף כבר במאמרים דלעיל, הוביל גם לחקר הזיקנה בספרטה. מחקר זה התפרסם במונוגרפיה "Old Age In Sparta" ("הזיקנה בספרטה"), ובדק על יסוד גישה השוואתית את המשמעויות הפוליטיות, החברתיות והמנטאליות של חברה גרונטוקראטית, המייחסת חשיבות מכרעת לנושא הגיל והזיקנה. מאמרים נוספים מתחום המנטאליות והאנתרופולוגיה שכתב פרופ' דוד הם:
"Hunting in Spartan Society and Consciousness" ("הציד בחברה ובתודעה הספרטנית"), כשהכוונה לא רק לציד חיות, אלא גם לפעילויות אחרות שנתפסו כדמויות־ציד, כמו חטיפה טקסית של נשים וחיסול הלוטים שנחשבו למסוכנים, קרי ציד אדם.
"Suicide in Spartan Society" ("ההתאבדות בחברה הספרטנית"), מאמר הבוחן את המקרים המתועדים, הרקע המעמדי של המתאבדים, מניעיהם, שיטותיהם ויחס החברה הספרטנית לתופעת ההתאבדות.
העיסוק בהיבטים השונים של תולדות ספרטה שצוינו לעיל הוביל גם לחקר האידיאליזציה של ספרטה ולבדיקה כיצד צמח המיתוס הפוליטי סביב המחוקק הספרטני ליקורגוס.
"Myth and Historiography: Lykourgus" ("מיתוס והיסטוריוגרפיה – ליקורגוס"). מאמר זה בוחן את מקומו של המיתוס הליקורגי בהיסטוריוגרפיה העתיקה באופן כללי: כיצד נתהווה, כיצד צבר תאוצה ובאיזה אופן שאב השראה מכיוונים שונים, לפעמים מנוגדים בתכלית. כמו כן הוא בודק מה הייתה זיקתו לאידיאליזציה הכוללת של ספרטה.
ואילו המאמר "'Xénophon et le mythe de Lycurgue " ("קסנופון והמיתוס של ליקורגוס") עוסק בתפקיד המרכזי שמילא ההיסטוריון קסנופון בבניית המיתוס הפוליטי הזה.
מחקריו > אתונה: תיאטרון ואוטופיה פוליטית

נוסף לספרטה עסק דוד גם בחקר יריבתה הגדולה, אתונה: החברה האתונאית, מוסדות המדינה, המנטאליות והתרבות של פוליס זו.
המונוגרפיה " Aristophanes and Athenian Society of the Early Fourth Century B.C." ("אריסטופאנס והחברה האתונאית בתחילת המאה ה-4 לפנה"ס") מראה כי המחזות האחרונים ששרדו מכתביו של אריסטופאנס יכולים לשמש עדות ממדרגה ראשונה למציאות החברתית־כלכלית, למשבר שפקד את אתונה לאחר תבוסתה במלחמה הפלופונסית ולמנטאליות של התקופה. חיבור זה בודק, בין היתר, את הזיקה בין הרעיונות ה'קומוניסטיים' המושמים ללעג אצל אריסטופאנס לבין האוטופיה האפלטונית, תוך הדגשת השוני המהותי: ה'קומוניזם' שמועלה אצל אריסטופאנס הוא הדוניסטי (נהנתני), וולגרי ודמוקרטי רחב; לעומתו הקומוניזם האפלטוני שואף לצנע, הוא אריסטוקרטי מובהק ומיועד במדינה האידיאלית שהציע רק לאליטה השלטונית, זו שאמורה להיות נטולת אינטרסים כלכליים.
נושא האוטופיה העסיק את דוד כבר במאמרו הראשון: "Some Remarks on the Platonic Utopia" ("הערות אחדות על האוטופיה האפלטונית"), ובא לידי ביטוי גם במאמר "The Problem of Representing Plato's Ideal State in Action" ("בעיית הצגת מדינתו האידיאלית של אפלטון בפעולתה").
מחקריו > אתונה: הדמוקרטיה האתונאית

רוב מחקריו של דוד על אתונה הוקדשו למשטרה הפוליטי. עיקריהם מסוכמים בספרו "הדמוקרטיה הקלאסית: התהוותה, תפקודה, עקרונותיה ותלאותיה באתונה". הספר נועד לקוראים המתעניינים בהיסטוריה של הדמוקרטיה, בעיקר למורים ולסטודנטים במדעי הרוח והחברה. במבוא ובמדורים שונים הוא עורך השוואה בין הדמוקרטיה הקלאסית לדמוקרטיה המודרנית. הדמוקרטיה האתונאית נתפסת בספר לא כמופת לחיקוי או כמושא לגינוי, אלא כנושא מרתק למחקר היסטורי וכדוגמה לחשיבותו של דו-שיח בין הווה לעבר. הספר גם מסכם תוצאות של מספר מחקרים של דוד, בין היתר מאמרים בנושא אידאולוגיה, תעמולה פוליטית ומהפכות באתונה. להלן כמה דוגמאות:
במאמר "Solon's Electoral Propaganda" ("תעמולת הבחירות של סולון") עוסק דוד במסע האלקטורלי המתועד הראשון בהיסטוריה; הוא דן בשיטות התעמולה בהן נקט סולון במעין מסע אלקטורלי, כדי לקבל מעמד של מחוקק מיוחד בעל סמכויות עליונות באתונה למשך שנה, כשמטרתו להציע מעין חלופה לטיראניה במתכונת של רפורמות מקיפות בחברה, בכלכלה ובמוסדות המדינה והמשפט.
במאמרו "A preliminary stage of Cleisthenes Reforms" ("השלב הראשוני ברפורמות של קלייסתנס") מראה דוד, שלרפורמות של קלייסתנס, שהניחו את היסודות לדמוקרטיה הקלאסית, היה שלב מקדמי, בו ניסה קלייסתנס לגבור על מתנגדיו באמצעות תעמולה דמאגוגית.
מאמר אחר על תעמולה פוליטית ואידאולוגיה באתונה מתמקד בחוק למניעת אדישות אזרחית, חוק שיוחס על ידי מספר מקורות עתיקים לסולון. במאמר זה, "Solon, Neutrality and Partisan Literature of Late-Fifth-Cenury Athens" (סולון – נייטרליות וספרות 'מפלגתית' באתונה בשלהי המאה החמישית") מפקפק דוד באותנטיות ההיסטורית של החוק הזה כחוק סולוני. החוק שלל זכויות פוליטיות מאזרח שבעת ריב סיעות בפוליס לא התייצב לצד אחד המחנות. במאמר נטען, שתוכן החוק אינו תואם את רוח הרפורמות של סולון ואת תקופתו, אלא משקף מטרה פוליטית של האוליגארכים בשלהי המאה החמישית לפסה"נ; אלה ביקשו להיתלות בסולון ולנצל בציניות את עיקרון האקטיוויזם הפוליטי של הדמוקרטיה הקלאסית כדי לפגוע בבסיסה החברתי, על ידי שלילת זכויות פוליטיות מהמוני אתונאים שלא היו מסוגלים, מפאת מצבם הכלכלי, להתחמש על חשבונם.
בהמשך למאמר זה כתב דוד סדרת מאמרים על המהפכות האוליגרכיות באתונה ועל מהפכות בפולייס אחרות בעולם היווני, בעיקר בארגוס וברודוס, תוך התמקדות בשיטות התעמולה הפוליטית שהופעלו על ידי מנהיגי הסיעות היריבות. גם מסקנותיהם של רבים ממאמרים אלה באות לידי ביטוי בספר על הדמוקרטיה הקלאסית.
ספרים שכתב

Ephraim David, Sparta Between Empire and Revolution (404-243 B.C.): Internal Problems and their Impact on Contemporary Greek Consciousness. New York, Arno Press, 1981.
Ephraim David, Aristophanes and Athenian Society of the Early Fourth Century B.C.. Leiden, Brill, 1984.
Ephraim David, Old Age in Sparta. Amsterdam, Hakkert, 1991.
אפרים דוד, הדמוקרטיה הקלאסית: התהוותה, תפקודה, עקרונותיה ותלאותיה באתונה. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, 2003.
הערות שוליים

↑  Ephraim David, Sparta Between Empire and Revolution (404-243 B.C.): Internal Problems and their Impact on Contemporary Greek Consciousness. New York, Arno Press, 1981.
↑  Ephraim David, "The Spartan Syssitia and Plato's Laws". The American Journal of Philology 99 (1978), pp. 486-495 .
↑  Ephraim David, "The Pamphlet of Pausanias". La Parola del del Passato 34 (1979), pp. 94-116.
↑  Ephraim David, "The Conspiracy of Cinadon." Athenaeum 57 (1979), pp. 239-259.
↑  Ephraim David, "Aristotle and Sparta", Ancient Society 13-14 (1982-83), pp.67-103.
↑  Ephraim David, "The Trial of Spartan Kings". Revue Interntionale des Droits de  l'Antiquité 32 (1985), pp. 131-140.
↑  Ephraim David, "Laughter in Spartan Society", in: A. Powell (ed.), Classical Sparta: Techniques behind her Success. London, Routledge, 1989. pp. 1-25.
↑  Ephraim David, "Dress in Spartan Society". The Ancient World 19 (1989) pp. 3-13.
↑  Ephraim David, "Sparta's Social Hair". Eranos – Acta Philologica Suecana 90 (1992), pp. 11-21.
↑  Ephraim David, "Sparta's Kosmos of Silence", in: S. Hodkinson and A.Powell (eds.), Sparta: New Perspectives. London and Swansea, The Classical Press of Wales, 1999. pp.117-146.
↑  Ephraim David, Old Age in Sparta. Amsterdam, Hakkert, 1991.
↑  Ephraim David, "Hunting in Spartan Society and Consciousness". Echos du Monde Classique/Classical Views 12 (1993), pp. 393-413.
↑  Ephraim David, "Suicide in Spartan Society", in: T. Figueira (ed.), Spartan Society. London and Cardiff, University of Wales Press, 2004. 25-46.
↑  Ephraim David, "Myth and Historiography: Lykourgus", in: G. Herman and I. Shatzman (eds.), Greeks between East and West: Essays in Greek Literature and History in Memory of David Asheri, Jerusalem, The Israeli Academy of Sciences and Humanities, 2007. pp. 115-135.
↑  Ephraim David, "Xénophon et le mythe de Lycurgue". Ktema 32 (2007), 297-310.
↑  Ephraim David, Aristophanes and Athenian Society of the Early Fourth Century B.C.. Leiden, Brill, 1984 (Supplement to Mnemosyne, Bibliotheca Classica Batava, 81).
↑  Ephraim David, "Some Remarks on the Platonic Utopia". Eshkolot 9-10 (1977-78), pp. 68-79
↑  Ephraim David, "The Problem of Representing Plato's Ideal State in Action". Rivista di Filologia e di Istruzione Classica 112 (1984), pp. 33-53.
↑  אפרים דוד, הדמוקרטיה הקלאסית: התהוותה, תפקודה, עקרונותיה ותלאותיה באתונה. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, 2003.
↑  Ephraim David, "Solon's Electoral Propaganda". Rivista Storica dell'Antichità,  15 (1985), pp. 7-22.
↑  Ephraim David, "A Preliminary Stage of Cleisthenes' Reforms". Classical Antiquity 5 (1986), pp. 1-13.
↑  Ephraim David, "Solon, Neutrality and Partisan Literature of Late-Fifth-Cenury Athens". Museum Helveticum 41 (1984), pp. 129-138
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260374405171  BIBSYS: 90194594  BnF: cb12030877v (data)  ISNI: 0000 0000 0230 0905  LCCN: n81025587  NTA: 069985839  RERO: 02-A003156972  SUDOC: 028481593  Trove: 1207728  VcBA: 495/215831  VIAF: 1856159234742203372473   WorldCat (עם VIAF): 1856159234742203372473
זיגמונד ולטלינגר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 במרץ 1886 המבורג, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  18 במאי 1974 (בגיל 88) ברלין, גרמניה המזרחית 
 מדינה:  גרמניה 
 תפקיד:  חבר בית הנבחרים של ברלין (12 באפריל 1957–1967) 
 מפלגה:  המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית 
 פרסים והוקרה:  זקן העיר של ברלין (29 במרץ 1961)  מדליית ארנסט רויטר (1971)  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 
זיגמונד ולטלינגר (בגרמנית: Siegmund Weltlinger;‏ 29 במרץ 1886, המבורג – 18 במאי 1974, ברלין) היה ממייסדי החברה לשיתוף פעולה נוצרי-יהודי בברלין והנשיא היהודי הראשון שלה בין 1949 ו-1970. הוא כיהן כנשיא כבוד מ-1970. ולטלינגר היה חבר CDU.