stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נחשיל ברהמיני

| נחשיל ברהמיני |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: נחשיליים
סוג:: Ramphotyphlops
מין:: נחשיל ברהמיני
שם מדעי
 Ramphotyphlops braminus ‏דודין, 1803

נחשיל ברהמיני (שם מדעי: Indotyphlops braminus) הוא מין של נחש ממשפחת הנחשיליים, המצוי לאורך אזורים רבים בעולם, לרוב באסיה ובאפריקה מתחת לאדמה, אך הופץ גם לאוסטרליה, איי אוקיאניה ואמריקה, כך שתפוצתו גלובלית. שמו ניתן על שם הברהמין (Brahmin), סוג כת בהינדואיזם.
הנחשיל הברהמיני הוא מין הנחש היחיד שמתרבה באמצעות רביית בתולים בלבד, וכל הפרטים שזוהו ממין זה הן נקבות.
תיאור

נחשיל זה מזכיר במראהו מעט שלשול, אך בעל קשקשים ועמוד שמתגלים ברגע שאוחזים בו. הוא לרוב רירי עם קשקשים ורודים, אפורים ועד לבז' או אף שחור לגמרי והוא עיוור כמעט לגמרי, מתבסס על חוש הריח למציאת מזונו. הנחש מגיע לאורך של 5.1 עד 10.2 ס"מ, לעיתים נדירות עד 15 ס"מ, מה שהופך אותו לאחד מהקטנים שבנחשים.
הנחש מתחפר ביעילות מתחת לאדמה, תוך שימוש בראשו ובגופו הגמיש כדי להתפתל במהירות מתחת אדמה או פסולת עלים. הוא יכול לחיות במגוון סביבות מתחת לקרקע, במחילות של חיות, קני נמלים וטרמיטים, במבנים נטושים ואף בגינות עירוניות. הנחש חייב תנאים לחים וטמפרטורה חמימה כדי לשרוד.
מרבית המזון של הנחשיל מורכב מביצי וצאצאי נמלים וטרמיטים לא מפותחים. אצל מין זה ישנה רביית בתולים, בה כל הצאצאים זהים גנטית לאימם.
הערות שוליים

↑  הנחשיל הברהמיני (Indotyphlops braminus): רביית בתולים ומאפיינים ייחודיים, באתר לוכד נחשים – מוקד מחוז ירושלים
סאימה (אגם)

| --- | --- |
ימת סאימה. ממזרח לקו הגבול: רוסיה
ימת סאימה. ממזרח לקו הגבול: רוסיה
 מידע כללי
 מיקום:  פינלנד פינלנד
 סוג:  אגם 
 מידות
 שטח:  4,400 קמ"ר
 נפח:  36 קמ"ק
 גובה:  76 מטר מעל לפני הים
 אורך מרבי:  140 ק"מ
 רוחב מרבי:  75 ק"מ
 רוחב ממוצע:  75 ק"מ 
 עומק מרבי:  84 מטר
 ‏עומק ממוצע:  17 מטר
 מידע נוסף
 נהר מזין:  Pielisjoki 
 מקור לנהר:  וואוקסי
 ‏אגן ניקוז:  69,500 קילומטר רבוע
 מדינות באגן הניקוז:  פינלנד
 אורך קו החוף:  13,700 ק"מ
 ערים:  לאפנראנטה; יואנסו; מיקלי; סאבונלינה; אימטרה
 איים:  3,507
 קואורדינטות:  61°15′N 028°15′E﻿ / ﻿61.250°N 28.250°E﻿ / 61.250; 28.250
  (למפת פינלנד מוגדלת) הלסינקי רובניימי אואולו קאיאני יואנסו קואופיו מיקלי סייניוקי קוקולה ואסה טמפרה ייבסקילה פורי טורקו לאפנראנטה לאהטי המנלינה קוטקה מרייהאמן רוסיה שוודיה נורווגיה המפרץ הבוטני  המפרץ הפיני  הים הבלטי סאימה(למפת פינלנד רגילה) הלסינקי רובניימי אואולו קאיאני יואנסו קואופיו מיקלי סייניוקי קוקולה ואסה טמפרה ייבסקילה פורי טורקו לאפנראנטה לאהטי המנלינה קוטקה מרייהאמן רוסיה שוודיה נורווגיה המפרץ הבוטני  המפרץ הפיני  הים הבלטי סאימה
 
סאימה (בפינית: Saimaa, בשוודית: Saimen) הוא גדול אגמי פינלנד, ומִקווה המים המתוקים הרביעי בגודלו באירופה. האגם, ששוכן בדרום-מזרחה של פינלנד, נוצר בתהליך הפשרת קרחונים בסוף עידן הקרח. נהר וואוקסי (Vuoksi) יוצא מהאגם ונשפך לאגם לדוגה. אגם סאימה מנוקד באיים רבים, ותעלות צרות מחלקות אותו לחלקים ולאגני-משנה רבים. קו החוף מפותל וארוך מאד.
מבין הערים שיושבות לשפת הסאימה, הגדולה ביותר היא לאפנראנטה. תעלת סאימה מחברת את העיר עם העיר הרוסית ויבורג, ואת סאימה עם מפרץ פינלנד. תעלות אחרות מקשרות את האגם עם אגמים אחרים במזרח פינלנד ויוצרות מערכת תעבורת-מים. זו משמשת להעברת עצים, חומרי-גלם ומשאות אך גם לתיירים.
הסאימה היא מקום מגוריו הבלעדי של זן נדיר של פּוּסָה (Pusa hispida saimensis). גם דג הסלמון שחולק את בית הגידול הזה נחשב כחיה בסיכון.
הערות שוליים

↑  מיקום אגם סאימה
↑  What to see around Mikkeli, Savonlinna and Lake Saimaa in Finland
↑  SAIMAA RINGED SEAL
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551057205171  GND: 4076955-0  LCCN: n2015039199  VIAF: 241443454   WorldCat (עם VIAF): 241443454 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פינלנד ובנושא ימות ואגמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נחל עזר

| --- | --- |

ערוץ הזרימה בנחל עזר
 מידע כללי
 אורך:  כ־2 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  18 (בשיא) מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  2 קמ"ר
 שפך:  נחל שילה 
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל 
  (למפת גוש דן מוגדלת) נחל עזר(למפת גוש דן רגילה) נחל עזר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל עזר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל עזר
 
נַחַל עֵזֶר הוא נחל אכזב ואחד מיובליו של נחל שילה ולכן הוא חלק מאגן הניקוז של נחל הירקון.
הנחל מנקז קטע קצר בין פתח תקווה למחנה סירקין.
עצם קיומו של הנחל נתון בסכנה היות שעל פי תוכנית הבינוי שמקודמות בשטחו של מחנה סירקין צפוי הערוץ להתבטל.
שמות הנחל

על אף היותו קצר, נשא בשעתו בפי ערביי הסביבה שני שמות: ואדי חַמְרָא (='אדום') וכן ואדי אֶל-וַקְף (='הָהֶקְדֵּשׁ').
מקור שמו העברי של הנחל אינו ברור.
מהלך הנחל

אורכו של הנחל הוא כשני ק"מ ותחילתו בצמוד לצידו המערבי של מחנה סירקין.
הנחל מנקז שטח קטן שבין קריית אלון (פג'ה) בפתח תקווה לשדה התעופה ונשפך אל תוך נחל שילה באזור עין גנים שבפתח תקווה מדרום ובצמוד לנקודה בה עובר כביש 483 את הנחל.
סה"כ שטח אגן ההיקוות של הנחל הוא כ-2 קמ"ר וספיקת השיא שלו מוערכת ב-18 מ"ק/שנייה.[דרוש מקור]
חי וצומח

הנחל עובר בנוף של שדות מעובדים ולאורך גדותיו של הנחל שדרת אקליפטוסים וותיקים, קרוב לשפכו לנחל שילה מתרבים צמחי הקנה ויוצרים חישה המשמשת כאתר קינון.
חשיבות אקולוגית ואיומים על קיומו

הנחל הוא חלק מהמסדרון האקולוגי שלאורך נחל שילה ונחל מזור המחברים את הדום השומרון עם נחל הירקון, בנוסף הנחל ושדרות העצים שלאורכו משמשים כריאה ירוקה לתושבי השכונות פתח תקווה, יוספטל וקריית אלון שלאורכו.
על פי תוכנית האב לניקוז המקודמת כחלק מתוכנית לבינוי השטח המתפנה ממחנה סירקין (תמ"ל 1076 רובע סירקין) מוצע כי "במסגרת תוכנית זו תבוצע מערכת תיעול אשר תחליף ותבטל את נחל זה".
מסלולי טיול ודרכי גישה לנחל

לאורך גדתו המערבית של הנחל עוברת דרך עפר, השביל המסומן בכחול שלאורכו של נחל שילה עובר במפגש הנחלים עזר ושילה.
הערות שוליים

↑  י. לבל, תוכנית שלד – פינוי מחנה סירקין. נספח ניקוז וניהול נגר עילי עמ' 4
↑  סקר תשתיות טבע עירוני - פתח תקווה נחל מזור תיכון אתר 7, באתר המשרד להגנת הסביבה
↑  י. לבל, תכנית שלד – פינוי מחנה סירקין, נספח ניקוז וניהול נגר עילי, עמ' 4 ואילך
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הנחל במפה משנות הארבעים של המאה העשרים מכונה אדי אֶל-וקף וואדי חמרא
ניואפו

| --- | --- |

ניואפו
 מדינה:  טונגה טונגה
 מחוז:  ואואו
 שפה רשמית:  טונגאית, אנגלית
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  5,768 (2011)
 קואורדינטות:  18°39′3″S 173°58′59″W﻿ / ﻿18.65083°S 173.98306°W﻿ / -18.65083; -173.98306
 אזור זמן:  UTC +13
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת טונגה מוגדלת) נוקואלופה ניואפואו פאנגיי אואונואה האוקיינוס השקטניואפו(למפת טונגה רגילה) נוקואלופה ניואפואו פאנגיי אואונואה האוקיינוס השקטניואפו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ניואפו (בטונגאית: Neiafu) היא העיר השנייה בגודלה בטונגה. אוכלוסיית העיר מונה 5,768 אנשים על פי מפקד שנערך ב-2011. העיר ממוקמת על חופו הדרומי של האי ואואו (Vava'u), שהוא האי הראשי של קבוצת איים באותו שם בצפון טונגה. מצפון-מערב לעיר מתנשא הר טלאו (Talau) שפסגתו שטוחה וגובהו 131 מטרים מעל פני הים.
ניואפו היא המרכז המנהלי של קבוצת איי ואואו ופועלים בה משרדי ממשלה, בנקים, בתי ספר, תחנת משטרה ובית חולים. העיר גם מהווה מרכז תיירותי חשוב ויאכטות רבות עוגנות בה.
הערות שוליים

↑  מפקד 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007489676705171  GND: 7577313-2  LCCN: n2005047614  VIAF: 142104474   WorldCat (עם VIAF): 142104474
נחשים (אינפרא סדרה)

| נחשים |
| --- | --- |
 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
אינפרא־סדרה:: נחשים
שם מדעי
 Alethinophidia ‏נופצ'ה, 1923

נחשים (שם מדעי: Alethinophidia) היא אינפרא-סדרה של נחשים שבסדרת הקשקשאים המכילה את רב הנחשים. הנחשים שאינם משתייכים לאינפרא-סדרה זו הם הנחשים העיוורים או הנחשילים (Scolecophidia) שרובם קטנים מאוד והם חיים מתחת לקרקע וחסרי עיניים.
נחשים אלה קיימים כבר מתור הקרטיקון והם בעלי עיניים מפותחות, הם גדולים עד לגודל 100 ק"ג, אצל האנקונדה הכהה וחלקם בעלי ארס קטלני. הם הנחשים הידועים והמוכרים לאדם.
לנחשים אין אוזניים, אין עפעפיים וכמובן אין רגליים, הם בעלי קשקשים היכולים להתחלף בבת אחת ולהפוך לנשל, אותו הנחשים משילים בהתחככות בקרקע או בענפים. כל המינים אוכלים בשר.
מיון

אינפרא-סדרה נחשים (Alethinophidia)
על-משפחה נחשי נהרות (Acrochordoidea)
על-משפחה דמויי-זעמן (Colubroidea)
משפחה זעמניים (Colubridae)
משפחה למפרופידיים (Lamprophiidae)
משפחה הומלופסיים (Homalopsidae)
משפחה פריאטיניים (Pareatidae)
משפחה קסנדוררמטיים (Xenodermatidae)
משפחה פתניים (Elapidae)
משפחה צפעיים (Viperidae)
משפחה צפעוניים (Atractaspididae)
משפחה קסנופידידיים (Xenophidiidae)
על-משפחה נחשים קמאים (Henophidia)
משפחה אניליים (Aniliidae) - בו סוג ומין יחיד אניליוס (Anilius scytale)
משפחה אנומוכיליים (Anomochilidae)
משפחה חנקיים (Boidae)
משפחה בולייריים (Bolyeriidae) - בו סוג ומין יחיד בואה האי ראונד (Casarea dussumieri)
משפחה סילינדרופיים (Cylindrophiidae)
משפחה לוקסוסמיים (Loxocemidae) - בו סוג ומין יחיד פיתון מקסיקני (Loxocemus bicolor)
משפחה פיתוניים (Pythonidae)
משפחה טרופידופיים (Tropidophiidae)
משפחה אורופלטיים (Uropeltidae)
משפחה קסנופלטיים (Xenopeltidae)
גלריה

קוברה טבעתית
צפע מצוי
נחש מים אירופי
אנקונדה כהה
Psammodynastes pulverulentus
ניוון וולריאני

| --- | --- |

צילום מיקרוסקופי (הגדלה פי 100) בתאורה פלואורסצנטית של ניוון וולריאני בעצבים שנחתכו ונמעכו. הטור השמאלי הוא קריבני לפגיעה, הימני רחיקני. צילום A ו-B‏: 37 שעות לאחר חיתוך. C ו-D‏: 40 שעות לאחר מעיכה. E ו-F‏: 42 שעות לאחר חיתוך. G ו-H:‏ 44 שעות לאחר מעיכה
 תחום:  נוירולוגיה 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D014855
 
ניוון ווֹלריאני (באנגלית: Wallerian degeneration) הוא תהליך המתרחש בעקבות חיתוך או פגיעה בקשר בין אקסון לגוף תא העצב.
התהליך מתרחש הן במערכת העצבים ההיקפית והן במערכת העצבים המרכזית. הוא מתחיל כ-24 שעות לאחר הפגיעה, בחלק הדיסטאלי של אתר הפגיעה, כלומר בחלק של האקסון, שרחוק מגוף התא. השלד וממברנת האקסון מתפרקים ולאחר מכן גם מעטה המיאלין. מקרופאגים ותאי שוואן מפנים את שיירי התא ואת המיאלין המעכב את תהליך ההתחדשות.
תוך 96 שעות מהפגיעה, מתחילים לצוץ נבטים של קצות עצב מהחלק הפרוקסימאלי של אתר הפגיעה, כלומר החלק של גוף התא. הנבטים מכוונים על ידי גורמי גידול עצביים, המופרשים על ידי תאי השוואן, לכיוון הנוירולמה (צינור העצבים שנותר חלול). לאחר ההגעה לצינור, ההתחדשות ממשיכה בקצב של 1-3 מ"מ ליום, עד ההגעה לתא המטרה. תהליך ההתחדשות איטי וקשה הרבה יותר במערכת העצבים המרכזית (כולל חוט השדרה) מאשר בעצבים היקפיים, כי שם המיאלין מיוצר על אוליגודנדרוציטים ולא תאי שוואן.
התהליך קרוי על שם אוגוסטוס וולני וולר (1816–1870), שחקר אותו בשנת 1850, על ידי חיתוך עצבים קרניאלים של צפרדעים.
נחשים עיוורים

| נחשים עיוורים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
אינפרא־סדרה:: נחשים עיוורים
שם מדעי
 Scolecophidia ‏קופ, 1864

נחשים עיוורים (שם מדעי: Scolecophidia) היא אינפרא־סדרה של נחשים עיוורים מסדרת הקשקשאים. נחשים אלה הם הנחשים הקטנים ביותר בעולם, כשהקטן שבהם הוא המין Leptotyphlops carlae, שמגיע לאורך של 10 ס"מ. מינים אחרים יכולים לגדול עד לאורך מטר אחד.
לא קיימים מינים ארסיים באינפרא־סדרה זאת.
מאפיינים

לנחשים עיוורים, כפי ששמם מעיד עליהם, ראיה חלשה מאוד ועיניים קטנות ביותר. הם משתמשים בחוש הריח כדי להתמצא וקולטים את המידע מלשונם. הם חיים באדמה או בפסולת העלים ומחפשים חרקים ופרוקי-רגליים למאכל. גם לסתותיהם קטנות ביותר ומכילות מעט שיניים.
הם חיים ברחבי כל היבשות. משפחת האנומלפיים חיה רק באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית. משפחת הגרופיליים חיה רק בדרום-מזרח אסיה ומשפחת הקסנוטיפלופיים חיה רק באי מדגסקר. המשפחות נימוניים ונחשיליים חיים ברחבי האזורים הטרופיים ברחבי העולם, בייחוד באפריקה, אסיה ושתי האמריקות.
בישראל ישנם שלושה נציגים מקבוצת נחשים זו: נחשיל מצוי ונחשיל חד-ראש (משפחת הנחשיליים) ונימון דק (משפחת הנימונים).
מיון

באינפרא-סדרה זו חמש משפחות:
משפחת אנומלפיים (Anomalepididae) - בו 4 סוגים
משפחת נחשיליים (Typhlopidae) - בו 10 סוגים
משפחת נימוניים (Leptotyphlopidae) - בו 2 סוגים
משפחת גרופיליים (Gerrhopilidae)
סוג גרופיל (Gerrhopilus)
משפחת קסנוטיפלופיים (Xenotyphlopidae)
סוג נחשיל מדגסקר (Xenotyphlops)
ניצוק

ניצוק אינו חיבור לטומאה - גם אם נגע אדם בחלק הנשפך אל הכלי, לא נטמא המשקה שבתוך הכלי וכן ההפך
ניצוק אינו חיבור לטהרה - מים המחוברים למקווה ביציקה אינם טהורים גם היו טמאים לפני כן. לפי שיטה אחרת, יש משמעות נוספת, שאי אפשר לצרף את המים הנשפכים לשיעור המים (ארבעים סאה) הנדרשים למקווה
ניצוק הוא כינוי הלכתי למצב בו נוזלים נוגעים זה בזה על ידי שפיכה ("יציקה"), החיבור נחשב כזמני בלבד, ולא ניתן להחשיב את הזרם כמחבר המשקה שבכלי העליון אל המשקים התחתונים או להפך.
במשנה

הדין מופיע כמקביל לדין אשבורן שלפיה, כאשר מים מכונסים יחד בכל מאסף מים (כגון מקווה או שלולית) הם כן נחשבים כגוף אחד. לפי הכלל של "אשבורן", משקה טמא שנגע בטיפת מים אחת נטמאים כל טיפות המים האחרות. לאידך, בעניין טהרה, כאשר מקצת מהמים מושקים למקווה טהורה, נטהרים מקצת המים מטומאתם.. בהקשר זה קובעת המשנה כי "ניצוק אינו חיבור לא לטומאה ולא לטהרה", ונגיעה בטיפה אחת אינה משפיעה על שאר הטיפות.
במשנה > ניצוק חם

כלל זה נידון במשנה, והיא מחלקת בין שני מיני ניצוק, ובין מידות החום של היוצק והניצק:
המערה מחם לחם ומצונן לצונן ומחם לצונן - טהור, מצונן לחם - טמא. רבי שמעון אומר: אף המערה מחם לחם וכוחו של תחתון יפה משל עליון - טמא
.
בדיני איסור והיתר

על פי זה חידש הרב מרדכי בן הלל וכן פסק הרמ"א בשולחן ערוך, כי ”אסור לערות מכלי שיש בו שומן כשר לנר דולק שיש בו חֵלֶב או שומן איסור, ובדיעבד אין לחוש”.
ובטעם הדבר ביארו הש"ך והט"ז טעמים שונים: הט"ז כתב שהסיבה לכך היא על פי הכלל של דתתאה גבר, וכיון שהנר חם מחמת האש הדולקת בו, ותוכנו של הנר אסור באכילה, הוא יאסור את העליון הניצוק לתוכו. אבל הש"ך כתב טעם אחר - משום שההבל עולה מהנר כלפי מעלה ואוסר את השומן הכשר הנשאר בכלי העליון.
טעמים אלו הם גם טעמיהם של מפרשי המשנה במסכת מכשירין שם; הר"ש פירש ”שתחתון החם מעלה הבל לעליון הצונן ומטמאו, שהענן העולה מן החם כמשקה הוא חשוב”, ואילו הרמב"ם בפירושו למשנה כתב: ”וטעם אמרו מצונן לחם טמא, לפי שעמוד המשקה הנקרא נצוק מתחמם מחמת שקצהו בכלי החם, ויעלה ההבל עם הנצוק מתוך הכלי החם שהוא טמא ויחמם את המשקה אשר בכלי העליון, ולפיכך יהיה טמא, מפני שההבל החם חבר ביניהם והוא עולה מן הטמא לטהור”. דעה זו היא כדעת הש"ך, משום החיבור הנעשה על ידי האדים וההבל.
להלכה סובר הפרי מגדים שודאי לא חלוקים שני הטעמים ואדרבה - הם משלימים זה את זה, שהסיבה שאנו מתייחסים להבל התחתון העולה לעליון כדבר האוסר, - הוא בגלל הכלל של תתאה גבר ולכן נחשב הנצוק כמחובר, ”משא"כ אי לא הי' תתאה גבר והיה הנצוק קר - לא היה כח בענני התחתון לעלות למעלה ולא נטמאה משקה העליונה, אלא שכיון שהתחתון גובר הנצוק חם ויש כח בענני התחתון לעלות והבל וענן הוה כמשקה”. אבל מדברי המהרש"א שם משמע שיש חילוק להלכה בין שני הטעמים, וכתב שייתכן שלפי הטעם שהוא משום שהמשקה חשוב כחיבור, הרי שבנר שעשנו עולה למעלה ואין בו משקה לא שייך לומר טעם זה.
הצדוקים סברו שגם ניצוק נחשב לחיבור, וזו הייתה אחת מנקודות המחלוקת בהם התגרו עם הפרושים.
בדיני איסור והיתר > יין נסך

במיוחד נידון כלל זה בהלכות איסור והיתר. בתלמוד נידונת שאלה זו בעיקר אודות יהודי המוזג יין כשר לכוס של גוי שיש בה קצת יין אשר נחשב ממילא ליין נסך, והשאלה היא האם נחשב היין הניצוק למחובר ומעורב עם היין נסך, כך שגם הוא ייאסר כמותו. במובן זה, הגדרת ניצוק היא עמוד הקילוח שמקשר בין הבקבוק והכוס. הריטב"א מדגיש שהשאלה אינה שהיין יאסור את היין האחר בנגיעה, מכיוון שדווקא טומאה עוברת בנגיעה, ועיקר השאלה היא מדין חיבור ותערובת: ”פירוש לא מדין מגע שאין נגיעה בדבר לח, אלא מדין תערובת שעושה הנצוק כאילו הם מחוברים ומעורבים...”.
בתלמוד מובאות דעות שונות בעניין, כך למשל מובאת דעתו של רב הונא שלמרות שניצוק אינו חיבור לטומאה ולטהרה, הוא נחשב חיבור לעניין יין נסך.
להלכה נחלקו הראשונים: דעתו של רש"י היא שלהלכה נפסק שניצוק הוא חיבור, כשיטת זו פוסקים רוב הגאונים, רבינו חננאל, הרי"ף וחכמי אשכנז עד תקופת רבינו תם. אך רבינו תם עצמו פוסק שניצוק אינו חיבור, ומורה כי יש לסמוך על דבריו במקום הפסד גדול. כך גם פוסק בעל המאור, וכך פוסק הרא"ה (על פי עדותו של הריטב"א).
כך פוסק להלכה השולחן ערוך:
"המערה יין לתוך כלי של עובד כוכבים שלא הודח, ואין בו משקה טופח, את שעירה בו אסור בשתייה, ואת שעירה ממנו מותר אפי' בשתייה. הגה: ואם יש בו כדי להטפיח, אסור בנצוק. מיהו אינו אוסר יותר מאילו היה מעורב בו, ואם הוא סתם יינם בטל בשישים".
בדיני מקווה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הערות שוליים

↑  מה שנקרא "אשבורן" בלשון המשנה
↑  משנה, מסכת טהרות, פרק ח', משנה ט'.
↑  חולין סי' תשטו
↑  סי' קה ס"ג
↑  סק"ו
↑  בשם איסור והיתר הארוך (כלל כט דין ו)
↑  ס"ק י"א
↑  משב"ז סק"ו
↑  משנה, מסכת ידים, פרק ד'.
↑  חולין עב. ד"ה אמר רב הונא
↑  ד"ה קטופי וד"ה נפצי
↑  עב: ד"ה אמר להו
↑  יו"ד סי' קכ"ו
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
ניוון ציסטי של הגלימה האמצעית

|  קישורים ומאגרי מידע |
| --- | --- |
 eMedicine:  756835 
 
ניוון ציסטי של הגלימה האמצעית, צביעת מובאט
נִוּוּן צִיסְטִי שֶׁל הַגְּלִימָה הָאֶמְצָעִית (cystic medial degeneration, ובראשי תיבות CMD), הידוע גם כנֶמֶק צִיסְטִי שֶׁל הַגְּלִימָה הָאֶמְצָעִית (cystic medial necrosis, ובראשי תיבות CMN), הוא מצב ניווני של עורקים גדולים שבו חלה הצטברות של חומר יסוד בזופילי בגלימה האמצעית של דופן העורק תוך יצירת נגעים דמויי ציסטה. כתוצאה מניוון זה העורק מאבד מהאלסטיות שלו ודופנו מתקשחת. מצב זה מתרחש במחלות רקמת חיבור כגון תסמונת מרפן ותסמונת אהלרס-דנלוס ונמצא בהיסטופתולוגיה של מחלות אבי העורקים כגון בתירת אבי העורקים.
ניוון ציסטי של הגלימה האמצעית דווח לראשונה בשנת 1910 באדם עם בתירת אבי העורקים. בשנת 1928 הוצע הקשר בין ניוון ציסטי זה לבין מפרצת באבי העורקים, בתירה שלו, קרע בו ותסמונת מרפן. בשנת 1977 נטען כי המונח "ציסטי" אינו מתאים לתיאור ניוון זה, מאחר שהנגעים אינם יוצרים ציסטות אמיתיות, אלא פגמים מבניים עם חומר יסוד נוזלי. גם המונח "נמק" נמצא לא מתאים, מאחר שבמרבית המקרים נמק אינו מעורב בתהליך הפתולוגי.
ניוון מיקסומטי

התעבות של השכבה הספוגית (כחול) בניוון מיקסומטי של מסתם אבי העורקים, צביעת מובט (אנ').
נִוּוּן מִיקְסוֹמָטִי (Myxomatous degeneration) הוא תהליך ניווני של היחלשות רקמת חיבור. מונח זה משמש בעיקר בהקשר של צניחה של המסתם הצניפי.
הניוון המיקסומטי נלווה להצטברות של דרמטאן סולפט (אנ'), גליקוזאמינוגליקן הנמצא במטריצה החוץ-תאית של המסתם. המנגנון המדויק אינו ידוע לאשורו.
במקרים רבים הניוון המיקסומטי מוגבל למסתם הצניפי ויש לו מהלך שפיר. כאשר הניוון נקשר במחלות סיסטמיות, כגון תסמונת מרפן, הניוון הוא נרחב יותר ומערב את מסתמי הלב האחרים. המסתמים אז עלולים לאבד מצורתם ולגרום לאי-ספיקה שלהם, כפי שקורה באי-ספיקת מסתם אבי העורקים. צניחה של המסתם הצניפי, הנגרמת בשל ניוון מיקסומטי, היא הסיבה השכיחה ביותר לאי-ספיקת המסתם הצניפי במדינות מתפתחות.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מטבעות ארץ ישראל

כד אחסון שבור ומטבעות שנמצאו בחפירה ארכאולוגית; צבעם הירקרק-תכלכל נוצר בשל תגובת המתכת לחומרים בקרקע ובאוויר; מראה אופייני (צולם 2009)
‏מטבעות נחשפים בחפירה ארכאולוגית בין שברי כד; מראה אופייני (צולם 2006)
מטבעות ארץ ישראל שימשו כאמצעי תשלום בשווקים ותרומה לצורכי ציבור בארץ ישראל מאז העת העתיקה, ועד הקמת מדינת ישראל. מלבד שמותיהם הרשמיים, המטבעות כונו בשמות שונים, על ידי תושבי הארץ.
מטבעות רבים ושונים היו הילך חוקי בארץ ישראל; חלקם שהוטבעו בה וחלקם שהובאו מרחוק, בשל היותה ארץ מעבר בין יבשות, אומות ותרבויות שונות, ובכלל זה עולי רגל וחיילים צבאות ופקידי מנהל של כובשים מארצות שונות, ועקב משלוחי התרומות של יהודי התפוצות ליהודי הארץ.
העת העתיקה

מטבעות מתכת כאמצעי תשלום, נוצרו בתקופות קדם בתהליך הדרגתי, שבמרוצתו הסתמנו הצרכים ושימושי העיקר בהם.
במאה ה-7 וה-6 לפני הספירה הופיעו מטבעות המתכת הראשונים בארץ ישראל; חלק מהאוכלוסייה הפנים את החידוש שבהמצאת המטבע העובר לסוחר, כאפשרות עדיפה ומשוכללת למסחר ותרומה, על פני סחר חליפין בטובין שהיה נהוג עד כה. במקביל, חלק אחר עדיין התייחס אליהם כאל מטילים או בצעי כסף תקופה ארוכה; וכאשר הבצע היה גדול, והיה צורך בעודף על מתן תשלום, קצצו חלק מהמטבע באזמל.
ככל הידוע, המטבע הראשון שחדרה לארץ היה הדרכמה היוונית; נמצא בירושלים מטבע טטרדרכמה (=ארבע דרכמות) ארכאי עשוי כסף שנטבע במאה ה-6 לפנה"ס.
המטבע הקדום היה בתחילתו גם יחידת משקל קבועה; ולכן, נגזר שמו של השקל מפעולת השקילה. על כך למשל, מציין יעקב משורר כי "הקשר בין יחידת משקל למטבע הוא קשר ישיר ואמיץ. יחידות המשקל הקדומות נהפכו למטבעות וגם תהליך הפוך אירע במרוצת השנים".
במאה ה-6 לפנה"ס שקָל השֶקל כ-11.4 גרם. בימי המרד הגדול הותאמו מטבעות היהודים למשקל המקובל של מטבעות התקופה, והם נטבעו במתכונת המָנֶה הצוֹרִי במשקל 14 גרם.
במצרים נטבעו מטבעות ברונזה גדולים בימיו של השליט הממלוכי צלאח א-דין חג'י השני (מת בדמשק ב-1193) במשקל של אונקיה (35 גרם) כל אחד. "יחידת המשקל "אונקיה" השתבשה בערבית ל"אוקיה", ומאוחר יותר ל"אונז" (ounce) באנגלית". משורר מספר על צורף ירושלמי נודע שנהג בשנות החמישים, להשתמש במטבע הישראלי אגורה כמשקולת של גרם אחד.
העת העתיקה > כמות ומדד

בארץ ישראל ובעולם העתיק בתקופה שלפני המצאת המטבע נמדד העושר, או ה"רכוש" במספר הבהמות שברשותו של אדם: בהמות רכיבה, לרוב סוסים, ומקנה, צאן ובקר; למשל, בפסוק בספר דניאל: "בחיל גדול וברכוש רב", פירושו ריבוי סוסים; שכן, חיל בשפות השמיות ובערבית משמעו סוס. העושר נמדד גם בהחזקת בצעי מתכת; כך למשל בפסוק: "ואברם כבד מאד בַמקנה בכסף ובזהב". בצעי המתכות הללו וכן הנחושת, נמדדו ונשקלו, והוטמנו בין השאר בכדי חרס. אט אט התגבש בעולם העתיק הנוהג לייצר יחידות שקילה אחידות וקבועות במשקלן ובמראן, אשר שימשו כמטבעות. על גביהם הוטבעו (בדרך כלל בלחץ או כבישת המתכת) דמויות הרכוש החקלאי השכיח; המקנה: כבשה, פרה, עז, איל, שור, סוס וחזיר. במקביל כוננו אבני המשקל הקבועות; שמותיהם בעברית מקראית היו בין השאר: נצף, פים ובקע.
משמעויותיהן הראשוניות של מילים אחדות, עברו תמורה כאשר הומצא המטבע העובר לסוחר. בלטינית המילה pecu ונגזרותיה התייחסה למקנה או בקר, תמורות הזמן הוסיפו משמעות של כסף, רכוש ועושר; ובתרבות הרומאית נוצר הביטוי (בלטינית): pecunia non olet (=לכסף אין ריח).
מספר מטבעות מוגדר ברשות היחיד, קבע, מאז העת העתיקה, את מעמדו הכלכלי של היחיד, ואת מדד העוני של התקופה; לדוגמה, דברי המשנה בדיון על הזכאות למתנות עניים אשר הושארו בשדה על ידי בעליו: "מי שיש לו מאתיים זוז [=שהם 200 דינרי כסף] לא יטול לקט, שכחה ופאה ומעשר עני".
לעיתים, קבעו השליטים את ערך המטבע והרכב המתכות שלו, על פי מדד שכר מקובל לפרק זמן מוגדר; כך למשל, ביוון העתיקה, מטבע דרכמה אחד היה שכרו של פועל יום.
העת העתיקה > עיצוב והטבעה

מידע רב תומצת בעיצוב תבליטי מטבעות, שנטבעו בארץ ישראל. למשל במטבעות השומרונים בשכם מן המאה ה-2 וה-3 משורטטת מעין מפה של הר גריזים עד פסגתו הצפונית (א-ראס) שבה הוקם המקדש השומרוני. וכן, חומות העיר ניאפוליס (שמה הרומי, ששובש בערבית לנֵבְּלוּס) התבליטים המדויקים שמשו את הארכאולוגים בבואם לחפור באזור.
תהליך הטבעה הצריך מטיל מתכת, רושמה מאבן או מתכת (ברונזה), ומכשיר הכאה כבד.
העת העתיקה > אמצעי וסמל של ריבונות שלטונית

מטבעות הכובשים הרומאים נקצצו ונפסלו על ידי היהודים, כך נעשה במטבעות הברונזה שנטבעו באנטיוכיה בשמו של קסטיוס גאלוס מצביא הגייסות הרומאים בתקופת המרד הגדול, וכך נעשה במטבעות בר כוכבא.
העת העתיקה > מטבעות

| מטבעות עוברים לסוחר בארץ ישראל בעת העתיקה (מבחר)> שם | מטבעות עוברים לסוחר בארץ ישראל בעת העתיקה (מבחר)> מראה | מטבעות עוברים לסוחר בארץ ישראל בעת העתיקה (מבחר)> מתכת | מטבעות עוברים לסוחר בארץ ישראל בעת העתיקה (מבחר)> מדינה והשליט הטובע | מטבעות עוברים לסוחר בארץ ישראל בעת העתיקה (מבחר)> תאריך | מטבעות עוברים לסוחר בארץ ישראל בעת העתיקה (מבחר)> מידע |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אדרכון, דרכמון | . | זהב | פרס | . | משקלו 8.5 גרם בממוצע |
| דרכמה |   ‏ | . | יוון העתיקה | המאה ה-5-המאה ה-6 לפנה"ס | ~ |
| מטבעות יהוד מדינתא | ‏‏‏ | . | האוטונומיה היהודית בארץ ישראל כחלק מאימפריה הפרסית | המאה ה-4 לפנה"ס | ~ |
| מטבע יוחנן הורקנוס |  | . | . | המאה ה-2 לפנה"ס | ~ |
| מטבע של אלכסנדר ינאי |  | . | . | . |  |
| מטבע של הורדוס |  | . | . | . | הוטבעו בו ביוונית המילים: ΒΑΣΙΛΕΩΣ ΗΡΩΔΟΥ, המלך הורדוס |
| מטבע של מתתיהו אנטיגונוס השני, אחרון מלכי בית חשמונאי |  | נחושת ועופרת | . | בשנים 40 לפנה"ס – 37 לפנה"ס | ~ |
| שקל צורי |  |  | צור | 126 לפנה"ס – סביבות 60 לספירה | מהמטבעות המשמעותיים בלבנט כולו, מטבע תשלום מחצית השקל במקדש |
| פרוטה |  | נחושת ועופרת | מנהל מתתיהו אנטיגונוס השני | כנ"ל | ~ |
| שקלי המרד הגדול |  | כסף | מִנהל המרד הגדול | בשנים 66 עד 70 | ~ |
| פרוטה (אגריפס הראשון) |  | . | . | המאה ה-1 |  |
| מטבעות המרד הגדול |  | . | . | . |  |
| מטבעות בר כוכבא |  | כסף (מתכת) | מִנהל מרד בר כוכבא | בשנים132 עד 135 |  |
| מטבעות בר כוכבא |  | " | " | " |  |
| מטבע הקיסר אנטונינוס פיוס (138–161 לספירה) |  | ברונזה | אלכסנדריה, מצרים | מטבע משנת 8 לשלטונו, 145 ו-146 לספירה | סדרה של 13 מטבעות, בהם מתוארים 12 המזלות השונים, ומטבע נוסף, בו מתואר כל גלגל המזלות. |
| דינר, Denarius היה בראשיתו דרכמה יוונית ברפובליקה של רומא, ואחר צורף שם זה למטבעות של הקיסרים |  | כסף | רומא | . | על שמו נקרא מטבע בשם זה במדינות המאה ה-20:איראן, אלג'יר, אפגניסטן וירדן. |
| טריסית, ססטרטיוס, Sestertius |  | כסף (מתכת) | . | . | ערכו רבע הדנריוס |