stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנרי גיזאן
ביוגרפיה

גיזאן נולד בעיירה מזייר (Mézières) בקנטון וו, באזור דובר הצרפתית שבמערב שווייץ. בגיל 20 התגייס לצבא ארצו, הוסמך לקצין והוצב בחיל התותחנים. הוא התקדם בתפקידיו ובשנת 1920 הועלה לדרגת קולונל.
גיזאן, כמו רבים מקציני צבא שווייץ בתקופתו, הצטרף לפדרציה הפטריוטית השווייצרית (Schweizerischer Vaterländischer Verband - SVV), ארגון ימין שנטה לאנטישמיות ולפרו-נאציזם.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

ב-28 באוגוסט 1939, ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה, החליטה אספת הברית של שווייץ לבחור בגנרל. על פי חוקת שווייץ דרגה זו הייתה שמורה למינויים בעתות חירום ומלחמה בלבד. כעבור יומיים בחרה אספת הברית המאוחדת (שני בתי אספת הברית בשבתם יחד) בגיזאן בן ה-65 לגנרל - האדם הרביעי בלבד בתולדות שווייץ שהועלה לדרגה זו.
לגיזאן ניתנה המשימה להגן על עצמאותה של שווייץ ולשמור על שלמותה הטריטוריאלית. משימתו הייתה קשה: שווייץ הייתה מכותרת משלושה עברים על ידי גרמניה ובעלת בריתה איטליה, ומצבה עוד החמיר לאחר תבוסת צרפת לפני גרמניה באביב 1940. צבא שווייץ כולל חיילי מילואים מנה אמנם כ-430,000 איש, אך חימושו נפל בהרבה מזה של צבא גרמניה.
ממשלת שווייץ, שהיו בה תומכים לצרפת מזה ולגרמניה מזה, נטתה למדיניות של נייטרליות ללא נטילת סיכונים. גיזאן לעומת זאת אימץ עמדה שדגלה בנכונות להתנגדות נחושה לפלישה גרמנית.
ב-25 ביולי 1940, לאחר תום המערכה על צרפת, נערך כינוס של כל קציני צבא שווייץ באחו ריטלי (Rütli) שעל שפת אגם לוצרן. היה זה אתר פטריוטי לאומי שווייצרי, שבו נערכה שבועת ריטלי 
המיתית שהביאה להקמת הקונפדרציה השווייצרית הישנה בשנת 1307. גיזאן פנה בנאום היסטורי אל קציניו, אשר הכה גלים גם בקרב הציבור הרחב בשווייץ. הוא הבהיר כי שווייץ תשיב מלחמה לפלישה גרמנית לשטחה בכל אמצעי שיעמוד לרשותה וכי לא תסכים להיכנע.
גיזאן פיתח את תוכנית המבצר הלאומי (Schweizer Reduit). לפיה במקרה של פלישה גרמנית לשטח שווייץ ייסוג צבא שווייץ כבר בשלב מוקדם להרי האלפים המתמשכים לאורך מרכז המדינה, יתבצר בהם ויתמיד בהתנגדותו במשך זמן רב ככל האפשר, בין השאר באמצעות מלחמת גרילה מאחורי קווי הגרמנים המתקדמים בעזרת האוכלוסייה האזרחית השווייצרית. התגוננות בהרי האלפים השווייצריים הייתה גם קוטעת את קווי התחבורה בין גרמניה לבין איטליה שעברו דרכם. מטרתו האסטרטגית של גיזאן הייתה להרתיע את גרמניה כליל מפלישה לשווייץ על ידי האיום לגרום לה למלחמה ממושכת ולאבדות כבדות. אסטרטגיה זו הוכיחה את עצמה, שכן הגם שגרמניה הכינה תוכנית לפלישה לשווייץ (מבצע טננבאום), היא מעולם לא מימשה אותה.
ב-20 באוגוסט 1945 פרש גיזאן מתפקידו כמפקד צבא שווייץ, לאחר שמילא את המשימה שהוטלה עליו.
בזכות הנהגתו בימי המלחמה ורוח ההתנגדות שהפיח בצבא ובאזרחים היה גיזאן לגיבור לאומי בארצו. לאחר מותו ב-1960 השתתפו 300,000 איש במצעד ההלוויה שלו ברחובות לוזאן. הוא נקבר בעיירה פויי (Pully) הסמוכה.
הנצחתו

ביתו של גיזאן בפויי משמש כיום את מרכז גנרל גיזאן. אחדים מחדרי הבית שומרו ומשמשים כמוזיאון.
פסלים של גיזאן הוקמו בערים ויישובים רבים בשווייץ. הראשון שבהם נחנך בלוזאן ב-27 במאי 1967 בנוכחות קהל של 70 אלף איש. במקומות רבים אחרים נקראו על שמו רחובות, כיכרות ורציפים על גדות אגמים.
לוח זיכרון לגיזאן נקבע בשנת 2010 בבית הקברות פובאצקי בוורשה שבפולין.
מארש צבאי על שם גיזאן הולחן כבר בשנת 1939.
האסטרואיד 1960 Guisan, שנתגלה בשנת 1973, נקרא על שמו.
פסלו של גיזאן בעיר לוזאן
אשף הבריחות

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  מתיאוש רקוביץ' 
 הופק בידי:  Production companies TV & Film Production  Grupa Polsat Plus Mazovia Warsaw Film Commission
 תסריט:  לוקאס מאצ'ייבסקי מתיאוש רקוביץ'
 עריכה:  סבסטיאן מיאליק
 שחקנים ראשיים:  דייוויד אוגרודניק רוברט ויקביץ' מאשה וואגרוקה רפאל זביורוצ'ה יעקב גירסאל אנדז'יי אנדז'ייבסקי סנדרה דרזימלסקה
 מוזיקה:  אנדז'יי סמוליק
 צילום:  ג'ק פודגורסקי
 מדינה:  פולין 
 חברה מפיצה:  Dystrybucja Mówi Serwis
 הקרנת בכורה:  18 באוגוסט 2021
 משך הקרנה:  100 דקות
 שפת הסרט:  פולנית
 סוגה:  סרט פשע 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אשף הבריחות (בפולנית: Najmro. Kocha, kradnie, szanuje‏; "הקר ביותר. הוא אוהב, הוא גונב, הוא מכבד") הוא סרט קומדיה היסטורית פולני משנת 2021. הסרט מספר את סיפורו של זדז'יסלב נג'מרודזקי - פושע פולני, אשר נמלט 29 פעמים מבתי כלא שונים במדינה.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים ניו הורייזון בוורוצלב ב-18 באוגוסט 2021. הסרט זכה בפרס הקהל בפסטיבל הסרטים של קרקוב, וכן בפרס עבור התלבושות הטובות ביותר בפסטיבל הסרטים בגדיניה.
עלילה

זדז'יסלב נג'מרודזקי הוא מנהיג של כנופיה קטנה בפולין הקומוניסטית. הוא ואנשיו פושטים על חנויות כל-בו ושודדים מכוניות. המשטרה לוכדת אותו פעם אחר פעם, אולם הוא נמלט מהכלא שוב ושוב ושם ללעג ולקלס את רשויות החוק הפולניות. אולם אז זדז'יסלב מתאהב בתרזה, נערה הגונה שמנסה לגרום לו לחזור למוטב. לאחר שהוא נכנס לכלא פעם נוספת, תרזה מציבה אתגר בפניו. הוא ירצה את עונשו וימלא את חובו לחברה. היא מבטיחה לחכות לו עד שישתחרר.
אנרי ברנשטיין

| --- | --- |

 לידה:  20 ביוני 1876 הרובע השמיני של פריז, צרפת 
 פטירה:  27 בנובמבר 1953 (בגיל 77) הרובע השישה-עשר של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Henri Léon Gustave Charles Bernstein 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות פאסי 
 השכלה:  תיכון קונדורסה 
 מעסיק:  Théâtre du Gymnase Marie Bell, לז אמבסאדר 
 תפקיד:  דירקטור (1926–1939)  דירקטור (1953) 
 פרסים והוקרה:  מפקד בלגיון הכבוד (15 בינואר 1928)  קצין בלגיון הכבוד (7 באוגוסט 1923)  אביר בלגיון הכבוד (1919) 
 
אנרי (הנרי) ברנשטיין (בלועזית: Henri (Henry) Léon Gustave Charles Bernstein‏; 20 ביוני 1876 - 27 בנובמבר 1953) היה מחזאי, במאי תיאטרון ומנהל תיאטרון, תסריטאי ומבקר תיאטרון, אספן אומנות ותועמלן יהודי צרפתי.
ברנשטיין נולד בפריז, צרפת, בנם של מרסל ברנשטיין, סוחר ואספן אומנות, ושל אידה לבית זליגמן, בתו של הבנקאי היהודי אמריקאי ויליאם וולף זליגמן.
ברנשטיין העביר את נעוריו בנעימים, בבתי הימורים ובמרוצים, אך גם לימודים בבית ספר תיכון Condorcet, בהמשך בבית הספר לאומנויות ולאחר מכן בקיימברידג'. ב-1900, בעת שירותו הצבאי כחובש, ערק מצבא צרפת, כדי לרדוף אחר שחקנית שמצאה חן בעיניו, סוזן דרוול, לבריסל. באותה תקופה עמדו להציג בפריז את מחזהו הראשון, Le Marché, אך החזרות נערכו בהיעדרו והוא נאלץ לתת הוראות בימוי באמצעות הטלפון. בבריסל פגש את מאדאם סימון, שהופיעה באותה תקופה בתיאטרון המקומי, אותה הכיר אנרי מזמן, כי היה מיודד עם אחיה הגדול. הוא סיפר למאדאם סימון על צרותיו והיא חיברה בינו ובין מכר שלה, עורך הדין והפוליטיקאי רנה ויויאני, מי שעתיד להיות ראש ממשלת צרפת. ויויאני שכנע את שר המלחמה הצרפתי לבטל לו את העריקה ולמחול לו על המשך השירות הצבאי וכך חזר ברנשטיין לפריז.
ברנשטיין נתן למאדאם סימון את התפקיד הגדול הראשון בקריירה שלה, התפקיד הראשי במחזה Le Détour, תפקיד בו הצליחה מאוד השחקנית והיא קיבלה תפקידים ראשיים נוספים במחזות של ברנשטיין.
גם הוא, כמו אביו, היה אספן אומנות ואסף ציורים של אימפרסיוניסטים ופוסט-אימפרסיוניסטים.
השחקנית מאדאם סימון
דו-קרב בין ברנשטיין ובין מוריס פוז'ו
דו-קרב בין ברנשטיין ובין לאון דודה
תחילה כתב קומדיה יחד עם פייר ובר, Frère Jacques ובהמשך כתב מחזות רבים ובלא מעטים מהם שיחקה מאדאם סימון. בחלק ממחזותיו היו נושאים הקשורים ליהדות ותוכן המבקר את האנטישמיות. בצרפת של תחילת המאה העשרים, אחרי פרשת דרייפוס, היו אנטישמיים רבים בחוגי השלטון ובין האינטלקטואלים. המחזות של ברנשטיין הוצגו בתיאטרון פרטי, אך בעקבות הצלחתם החליט ב-1911, התיאטרון הלאומי קומדי פראנסז, להציג את מחזהו Après moi. החלטה זו הגדישה את הסאה עבור החוגים האנטישמיים ובמיוחד עבור אקסיון פראנסז, שיצאו למאבק נגד הצגת מחזה של יהודי בתיאטרון לאומי. ההתקפות היו על עצם היותו יהודי ועל היותו יהודי עריק. הלחץ הציבורי וההפגנות הביאו את ברנשטיין למשיכת המחזה.
בשנות העשרים של המאה העשרים ביטא ברנשטיין הערכה רבה למוסוליני וזה השיב לו עם העיטור הגבוה ביותר של איטליה. ב-1936, כשמוסוליני חבר להיטלר, השיב ברנשטיין את העיטורים.
הגלות בארצות הברית

עם עלייתו לשלטון בצרפת של המרשל פטן עזב ברנשטיין את צרפת. הוא הפליג מבורדו לאנגליה על סיפונה של ספינה, שנועדה להוביל 180 מפליגים, אך היו עליה 1300, כולל אישים כמו הבארון רובר דה רוטשילד(אנ'). באנגליה הצטרף לתנועתו של גנרל שרל דה גול. משטר וישי ביטל את אזרחותו הצרפתית ואת כל אותות הכבוד שקיבל. הוא בילה את שנות המלחמה בארצות הברית, כשהוא עושה תעמולה נגד משטר וישי ובעד דה גול. בתקופת שהותו בארצות הברית התגורר במלון ולדורף אסטוריה וזה עורר את קינאת הרבים שלא היו יכולים לממן לעצמם שהות דומה. ב-1946, אחרי המלחמה, חזר לצרפת.
מיצירותיו

1900 Le Marché (השוק)
1902 Le Détour (המעקף)
1902 Joujou (ז'וז'ו)
1904 Frère Jacques (האח ז'אק) יחד עם פייר ובר
1904 Le Bercail (הטלה)
1905 La Rafale (הסופה)
1906 La Griffe (הטופר)
1906 Le Voleur (הגנב)
1907 Samson (שמשון)
1908 Israël (ישראל)
1911 Après moi (אחרי)
1912 L'Assaut (ההתקפה)
1913 Le Secret (הסוד)
1922 Judith (יהודית)
1924 La Galerie des glaces
1925 Le Venin (הארס)
1929 Mélo (מלו)
1929 Le Bonheur
1934 Le Messager
1934 Espoir
1935 Le Cœur
1937 Le Cap des tempêtes
1939 Elvire
1949 La Soif
1950 Victor (ויקטור)
1952 Évangéline (אבנגלין)
הערות שוליים

↑  נולד אומנם בצרפת, אך אביו יליד פולין ממוצא יהודי אשכנזי ואימו יהודייה אמריקאית
↑  Henri Bernstein (באנגלית)
↑  Henry Bernstein (1876-1953) (בצרפתית)
↑  Our Dueling Playwright (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258497505171  PLWABN: 9810705208905606  BNE: XX1183888  BnF: cb12242728d (data)  GND: 118902822  ICCU: CUBV018841  ISNI: 0000 0001 2123 7160  LCCN: n85327001  Léonore: 30351  NKC: ola2002152858  NLG: 119333  NTA: 069937729  SNAC: w6vq3pqn  SUDOC: 029497280  Trove: 836734  VcBA: 495/317004  VIAF: 22197031   WorldCat (עם VIAF): 22197031 
אנרי ברנשטיין, ב-1936, בחברת זוג השחקנים שארל בואייה ופט פטרסון
אפורית החלמית

| אפורית החמשן |
| --- | --- |
   כנפיים קדמיות   כנפיים אחוריות
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פרפראים
תת־סדרה:: Glossata
משפחה:: הספריתיים
סוג:: Carcharodus
מין:: אפורית החלמית
שם מדעי
 Carcharodus alceae ‏אספר, 1780

אֲפֹרִית הַחֶלְמִית (שם מדעי: Carcharodus alceae; שם עברי קודם: הספרית החלמית) הוא מין פרפר ממשפחת ההספריתיים. בישראל נפוץ מין זה ברוב חבלי הארץ במהלך מרבית השנה, מחודש פברואר עד נובמבר.
שם המין המדעי בלטינית, alceae, פירושו צמח הנטופית אשר קרויה בלטינית על שם מהמשורר היווני הקדום אלקאיוס.
תיאור

אפורית החלמית בעלת מוטת כנפיים של 28–32 מ"מ. בדומה לשאר בני משפחתו הוא מעופף מהיר מה שעשוי להקשות על זיהויו. ההבדל העיקרי בין הזכרים לנקבות הוא שהזכר מעט כהה יותר וקצה בטנו שעיר וקצהו מדמה מעין "מברשת", בעוד לנקבה בטן סגלגלה עם קצה צר. הכנפיים הקדמיות העליונות הן בצבע אפור-חום בהיר, עם כתמים חומים מרובעים המשובצים על כנפיו. קצות הכנפיים משוננות ועל הקצוות המשוננים בעלי כתמים לבנים בצורת סהרונים וביניהם כתמים חומים. במרכז הכנפיים העליונות וקרוב לקודקוד העליון, פסים ורודים בהירים. הכנפיים התחתונים בחלק הקדמי חומות או חומות-אפורות, עם כתמים בהירים בולטים יותר בכנפיים האחוריות. לאנטנות יש קצוות בצבע חום דובדבן.
הביצים בצבע לבן-צהבהב. גודלן בהטלה הן 0.75 מ"מ ו-0.6 מ"מ גובה. צורת הביצה היא חצי כדור כיפתי המכוסה בליטות מוארכות המחוברות זו לזו במהין רשת נמוכה ודקה, המנעיקות לביצה מראה דוקרני שמטרתו להגן על הביצה מפני טפילים. הביצים מוטלות לרוב על צמחי בר יבשים בהם יש עדיין מספר עלים ירוקים, בחלק התחתון של הגבעול. במהלך פיתוח הביצה צבעה הופך לאדום-ורדרד. שלב הביצה נמשך כ-5 עד 7 ימים בדרך כלל. הזחל בוקע על ידי חיתוך הביצה והרמת החלק החתוך. גודלו בבקיעה כ-2 מ"מ. מיד עם בקיעתו הוא מתחיל לעבוד על קיפול ואו חיתוך העלה להקמת מכסה. הזחל בעל ראש שחור עם כתמים צהובים המופרדים בפסים צהובים, ופס אדמדם מאחורי צווארו. הזחלים יכולים להגיע לאורך של כ-24 מ"מ.
מין זה דומה מאוד למין Carcharodus lavatherae וכמעט שלא ניתן להבחין בינו לבין המין, Carcharodus tripolinus. מאפיינים בולטים של אפורית החלמית הן קצוות הכנפיים התחתונות המשוננות ו-"כתמי הזכוכית" הקטנים (אזורים ללא קשקשים) על הכנפיים העליונות עם צבע יסוד שחור-חום. לזכר האפורית החלמית אין קצוות שעירים בחלק התחתון של הכנפיים העליונות ובכך ניתן להבדילו מ-Carcharodus flocciferus.
טווח תפוצה

תפוצתו של מין זה רחבה והוא נפוץ ממערב אירופה ועד מרכז אסיה, ברוב דרום ומרכז אירופה, בצפון אפריקה (מרוקו מזרחה עד תוניסיה ולוב), במזרח התיכון, באסיה הקטנה, בקווקז, בצפון הודו, באסיה התיכונה ובמרכזה, במערב הרי ההימלאיה ובדרום מערב סיביר. באירופה המין מופיע בעיקר באזור הים התיכון. בגרמניה, תפוצתו הסדירה משתרעת למרכז גרמניה (צפונה עד הרי קיפהאוזר). תצפיות במרכז אירופה באזורים שפרפר זה לא אכלס מצביעות בבירור על כך שאפורית החלמית נמצאת במגמת התפשטות.
בישראל הוא נפוץ במרבית חלקי הארץ. הוא נמצא בתעופה ברוב חודשי השנה, מפברואר בנגב עד נובמבר באזור מישור החוף. בחרמון תעופתו בסוף מאי בגובה 1500 מטר, וחודשי יולי-אוגוסט עד גובה 2000 מטר. תקופת תעופתו אורכת כשבועיים עד שלושה שבועות.
בית גידול

פרפרים אלה מעדיפים אזורים פתוחים יבשים וחמים עם הצמחים הפונדקאים מהם ניזונים הזחלים. כרי דשא גיריים, אזורים בעלי צמחי מעזבות, שולי כבישים, סכרי הצפות ומחצבות. בדרום אירופה מין זה נפוץ גם באזורים עירוניים. הגדילה בשימוש החלמיתיים כצמחי נוי עירוניים הביאה להתפשטות וגדילת המין.
מין זה מסוגל לחיות בטווח גבהים רחב, מ-400 עד 2500 מטרים.
אקולוגיה

הזחל מקים את הגולם בתוך עלה מקופל. לעיתים קרובות ניתן למצוא מספר זחלים על צמח אחד בו זמנית. אפורית החלמית מטילה את ביציה על עלים של מיני צמח החלמית (ומכאן שמו של המין). הזחלים ניזונים בעיקר מהמינים: חלמית גדולה, נטופית רפואית, היביסקוס, Malva alcea ו-Lavatera thuringiaca.
ביצה
זחל
גולם
גולם
בוגר
אקולוגיה > בישראל

בישראל נצפה המין מתגלם בעלים מקופלים של בת-חלמית שרועה, אך עלים אלו לעיתים קטנים מדי עבורו ולא משמשים מכסה טוב מספיק. הצמח הפונדקאי המועדף עליו הוא חוטמית זיפנית. המין מקים 3 או יותר דורות בשנה.
תת-מינים

תת-המינים כוללים:
Carcharodus alceae alceae (אירופה, צפון אפריקה)
Carcharodus alceae swinhoei (אפגניסטן, צפון מערב הודו)
Carcharodus alceae wissmanni (תימן)
לקריאה נוספת

דובי בנימיני, Euphorbiaceae - a new host-plant family for Carcharodus alceae Esper, 1780 (Lepidoptera: Hesperiidae) and a discussionon the use of Euphorbiaceae by butterfly larvae (Papilionoidea,Hesperioidea) in the world, ‏2005
הערות שוליים

1 2  "אפורית החלמית". מן השדה. 2013-01-20. נבדק ב-2022-10-14.
1 2  Paolo Mazzei, Daniel Morel, Raniero Panfili Moths and Butterflies of Europe and North Africa
1 2  אפורית החלמית, באתר parpar (באנגלית)
1 2  Carcharodus.ch
1 2  Euro Butterflies by Matt Rowlings
1 2 3  דובי בנימיני, Euphorbiaceae - a new host-plant family for Carcharodus alceae Esper, 1780 (Lepidoptera: Hesperiidae) and a discussionon the use of Euphorbiaceae by butterfly larvae (Papilionoidea,Hesperioidea) in the world, Nota lepidopterologica, 2005
↑  European Lepidoptera and their ecology: Carcharodus alceae, www.pyrgus.de
↑  Carcharodus alceae, Butterfly Conservation Armenia (באנגלית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אפורית החלמית".
מבט קדמי ואחורי של אפורית החלמית
אסטיגמציה

| --- | --- |

 תחום:  רפואת עיניים 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D001251
 סיווגים
 ICD-11:  9D00.2 
 
טשטוש כתוצאה מעדשה אסטיגמטית במרחקים שונים
אסטיגמציה (או אסטיגמטיזם; Astigmatism, Astigmation, ידועה גם כ"צילינדר") היא ליקוי ראייה נפוץ.
האסטיגמציה נגרמת כתוצאה מהפרש ברדיוסי הקימור של הקרנית או העדשה שגורמים לעיוות. בעקבות זאת, הקרנית איננה מבצעת שבירת אור מדויקת והאור האמור להיות ממוקד איננו נופל במדויק על הגומה המרכזית ברשתית (תופעה הקרויה אברציה אופטית). משום שהרשתית מעט מתוחה בגלל הצורה העגלגלה של העין, מתקבלת על הרשתית תמונה מעוותת - מתוחה. הדבר דומה לתמונה שמתקבלת כאשר אדם מסתכל דרך עדשה אשר צורתה דומה יותר לגליל מאשר לחצי כדור, ומכאן השם הנפוץ של הבעיה "צילינדר" שפירושו - גליל.
תיקון הליקוי

בעזרת משקפיים ניתן לתקן ליקוי ראייה זה, על ידי עיוות של עדשת המשקפיים לצורת גליל בכיוון ההפוך לזה שבעדשת העין.
בעדשות מגע קיימת בעיה מסוימת ליצור מצב שבו צורת הגליל תהיה מותאמת לעין, כיוון שהן חופשיות להסתובב בתוך העין (בניגוד לעדשת המשקפיים הקבועה). פתרון בעיה זו הוא באמצעות השתלת "משקולת" בתחתית העדשה שגורמת לה להתקבע בעין כרצוי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294949605171  BnF: cb12266019w (data)  LCCN: sh85008867  LNB: 000331659  NDL: 00569289 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מחלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אריוזו

אריוזו (באיטלקית: arioso בריבוי: ariosi "אריוזי", גם "אריה פרלאנטה" (aria parlante – "אריה מדוברת") הוא סוג של קטע קולי סולו, בעל אופי דרמטי, המופיע, בדרך כלל, באופרה ובאורטוריה, שסגנונו הוא ב"אמצע" בין רצ'יטטיב לאריה הלירית או הקישוטית. המילה נגזרת מהמילה האיטלקית aria "אריה" במשמעותה המוזיקלית ומובנה הוא "כמו אריה". המושג הופיע במאה ה-16 יחד עם ראשיתן של האופרה, האורטוריה ותחיית המונודיה באיטליה. לעיתים קרובות מחליפים אותו בטעות עם "רצ'יטטיב אקומפניאטו".
משתמשים במילה "אריוזו" גם כהוראת ביצוע מוזיקלית, כלומר "כמו אריה", "כמו שירה או זמרה".
אריוזו דומה לרצ'יטטיב במבנהו ובהטיות הקול הבלתי מרוסנים, קרובים לדיבור. עם זאת, הוא נבדל ממנו בקצבו. אריוזו דומה לאריה בצורתו המלודית, כששניהם קרובים יותר לשירה מאשר לרציטטיב. מבחינת צורה מוזיקלית, להבדיל מהאריה, האריוזו אינו מתאפיין, בדרך כלל, בחזרתיות.
האריוזו יכול להיות משפט מלודי קצר באמצע הרצ'יטטיב או קטע מלודי קצר המקדים את האריה עצמה או המושר מיד אחריה. משתמשים בו רק ברגעים מלאי פאתוס הדורשים דיקלום יותר זמרתי ואקספרסיבי.
היסטוריה ודוגמאות מפורסמות

האריוזו הופיע לראשונה באופרה הפלורנטינית והוונציאנית, אצל יאקופו פרי, ג'וליו קאצ'יני, מונטוורדי, קאוואלי, כשהוא נדרש להפסיק את המונוטוניה של הרצ'יטטיב אך מבלי להיסחף לסגנון אריה ממש. (רצ'יטטיבו אריוזו recitativo arioso).
במוזיקה הבארוקית דוגמאות קלאסיות של אריוזו ניתן למצוא באופרות של הנדל, בקנטטות ובפסיונים של יוהאן סבסטיאן באך. כך למשך האריוזו 31 'Betrachte meine Seel המושר על ידי זמר באס באורטוריה "יוהנס פסיון" מאת באך. או האריוזו Nehmet, esset; das ist mein Leib במתאוס פאסיון מאת באך. באותה תקופה נקרא האריוזו לעיתים גם "קאוואטה", "אריה קאוואטה" (cavata, aria cavata) או מזאריה (mezz'aria). תחת השם קאוואטה מוכר למשל אותו אריוזו הבא בסיומו של רצ'יטטיב ומחזק אותו
דוגמאות מאוחרות יותר של אריוזו הן קטע האנדנטה של הכוהן (הדובר – Sprecher) "Sobald dich führt der Freundschaft Hand ins Heiligtum zum ew'gen Band" בהתחלת הפינאלה של המערכה הראשונה של "חליל הקסם" (1791) של מוצרט, וגם המלודיה Amor ti vieta המושרת על ידי לוריס באופרה "פדורה" מאת אומברטו ג'ורדאנו יכולה להיות דוגמה של אריוזו מודרני.
באופרות מודרניות רבות במחצית השנייה של המאה ה-19 (אצל ורדי או בעיקר וגנר) ובמאה ה-20 שבהן ויתרו המלחינים על צורות קבועות כמו "אריה דה קאפו" או הרצץ של אריות ורצ'יטטיבים, סגנון הדיקלום (כמו ב"מלודיה האין סופית") התקרב לזה של אריוזו, תוך מיזוג בין רצ'יטטיב ואריה.
בשנת 1927 סר תומאס ביצ'ם התייחס ל-Sea Drift מאת פרדריק דיליוס כ"דוגמה הטובה ביותר של אריוזו רצ'יטטיבו בכל תולדות המוזיקה"
היסטוריה ודוגמאות מפורסמות > דוגמאות נוספות של אריוזו

Nel tuo seno, amico sasso (הנדל, בפי קלאופטרה באופרה "ג'וליו צ'זארה" (1724)
Teneri, teneri figli (וינצ'נצו בליני, באופרה "נורמה", 1831)
Deh, se mi amasti un giorno (וינצ'נצו בליני, באופרה "באטריצ'ה די טנדה", 1833)
Ma dì: perché tradirmi, Eleonora? (גאטנו דוניצטי, באופרה "המטורף מן האי סן דומינגו" , 1833)
Ah, mon fils, soîs béni (ג'אקומו מאיירבר, באופרה "הנביא", 1849)
Amami, Alfredo! (ג'וזפה ורדי, באופרה לה טרוויאטה, 1853)
O cor, don funesto (אמילקארה פונקיילי, באופרה "לה ג'וקונדה", 1876)
Dear father Trulove (איגור סטרווינסקי, באופרה "דרכו של הולל", 1951)
אריוזו כלי

למרות היותו צורה קולית, עבר המונח "אריוזו" גם אל יצירות כליות בעלות אותו אופי מלודי, כפי קרה גם במקרים של ה"אריה" וה"רצ'יטטיב" המשמשים כ"אריה כלית" או "רצ'יטטיב כלי".
אחד ה"אריוזי" הכליים הידועים ביותר הולחן על ידי יוהאן סבסטיאן באך ומשמש כ"סינפוניה" של הקנטטה שלו Ich steh mit einem Fuß im Grabe, רי"ב 156 וגם הפרק האמצעי של הקונצ'רטו שלו לצ'מבלו רי"ב 1056.
ראו גם

אופרה
אריה
רצ'יטטיב
אורטוריה
קנטטה
הערות שוליים

1 2  M.Honegger ע' 53
↑  למילה aria באיטלקית יש לה גם משמעות של "אוויר"
↑  1984 ,H.H.Eggebrecht,G.Kwiatowski Meyers Taschen-Lexikon Musik Band I ע' 59
↑  M.Kennedy 1996 ע'26
↑  Harvard Dictionary of Music ע'53
1 2  M.Honegger 1996
↑  Harvard Dictionary of Music ע' 53
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534653905171
אנרי באואר

| --- | --- |

 לידה:  17 במרץ 1851 פריז, צרפת 
 פטירה:  21 באוקטובר 1915 (בגיל 64) rue de la Chaise, הרובע השביעי של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Henri François Adolphe Bauër 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  Cimetière de Charonne 
 אירועים משמעותיים:  הלוויה 
 מקום לימודים:  תיכון לואי הגדול 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 תקופת הפעילות:  מ-1871 
 צאצאים:  ז'ראר באואר 
 חתימה:   
 
אדולף פרנסוא אנרי באואר (בצרפתית: Adolphe François Henri Bauër; ‏17 במרץ 1851 - 21 באוקטובר 1915) היה מחזאי, סופר, עיתונאי ולוחם למען הקומונה הפריזאית ולאחר דיכוי הקומונה נידון לגלות בקלדוניה החדשה ושהה שם שבע שנים עד לקבלת החנינה.
יצירות

1879, La Revanche de Gaëtan (נקמתו של גאטן), מחזה.
1889, Une comédienne. Scènes de la vie de théâtre (קומדיאנית. סצנות מחיי התיאטרון), רומן.
1895, Mémoires d'un jeune homme (זכרונותיו ששל איש צעיר), ספר עם תוכן אוטוביוגרפי.
1896, De la vie et du rêve (על החיים ועל החלום), קובץ סיפורים קצרים.
1899, Idée et réalité (רעיון ומציאות)
1903, Sa maîtresse (פילגשו), קומדיה ב-4 מערכות.
1909, Chez les bourgeois (בין הבורגנים), קומדיה ב-4 מערכות.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12588435n (data)  GND: 1103248758  LCCN: n97871271  NTA: 214123839  RERO: 02-A024137198  SUDOC: 026710358  VIAF: 43603637   WorldCat (עם VIAF): 43603637
ארמיית עבר המיסיסיפי

| --- | --- |

הדגל הצבאי של הקונפדרציה
 פרטים
 מדינה:   הקונפדרציה
 שיוך:   צבא הקונפדרציה
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  28 בספטמבר 1862 – 26 במאי 1865 (שנתיים)
 מלחמות:  מלחמת האזרחים האמריקנית
ארמיית עבר המיסיסיפי (באנגלית: Army of the Trans-Mississippi) הייתה ארמייה של צבא הקונפדרציה אשר נטלה חלק במלחמת האזרחים האמריקנית.
היסטוריה

הארמייה הוקמה ב-28 בספטמבר 1862 ובמקור מנתה 50,000 חיילים. כמפקד הראשון מונה תיאופילוס הולמס. הארמייה נועדה לפעול באזור שממערב למיסיסיפי (ומכאן שמה). היא לחמה בקרבות רבים, אשר הבולטים שבהם הם מערכת ניו מקסיקו, מערכת הנהר האדום ומערכת מיזורי. בין 12 ל-13 במאי 1865 לחמו חיילי הארמייה בקרב חוות פלמיטו (אנ'), אשר היה הקרב האחרון במלחמת האזרחים. ב-26 במאי נכנע מפקדה האחרון של הארמייה אדמונד קירבי סמית', אם כי בשלב זה מרבית חייליו כבר ערקו. הארמייה הייתה הארמייה האחרונה של הקונפדרציה שהמשיכה לפעול. היחידה האחרונה של הקונפדרציה שנכנעה הייתה רגימנט רובאי הצ'ירוקי הרכובים הראשון (אנ').
אסטילוסטרניים

| אסטילוסטרניים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: חסרי זנב
משפחה:: ארטרולפתיים
תת־משפחה:: אסטילוסטרניים
שם מדעי
 Astylosterninae ‏נובל, 1927

אסטילוסטרניים (שם מדעי: Astylosterninae) היא תת-משפחה של דו-חיים ממשפחת הארטרולפתיים שבסדרת חסרי זנב. לשעבר הייתה משפחה עצמאית (Astylosternidae).
בני קבוצה זו שקיימות עליה חלוקות רבות, סווגו על ידי החוקר גלדווין נובל ב-1869. היא סווגה במקור כמשפחה עצמאית, אך בהמשך הפכה לתת-משפחה במשפחת הארטרולפתיים.
המינים חיים באפריקה שמדרום לסהרה באזורים לחים. הצפרדעים ידועות בכך שהן מטילות את ביציהם ביערות לחים על הקרקע, ומשם הם בוקעים לצפרדעים ללא הפיכה לראשנים.
קבוצה זו כוללת מין מיוחד במינו: צפרדע שעירה (Trichobatrachus robustus). הזכרים של הצפרדע השעירה דוגרים על הביצים במשך זמן רב. יש המשערים כי שערותיהם מסייעות להם בנשימה דרך העור בזמן שהם בתוך המים, עת הריאות שלהם אינן נושמות.
מיון

תת-משפחה אסטילוסטרניים (Astylosterninae)
סוג Astylosternus - בו 12 מינים
סוג Leptodactylodon - בו 15 מינים
סוג ומין יחיד Nyctibates corrugatus
סוג ומין יחיד Scotobleps gabonicus
סוג ומין יחיד צפרדע שעירה (Trichobatrachus robustus)
ארכיפלג קווארקן

ארכיפלג קווארקן (בפינית: Merenkurkun saaristo – "איי צפון קווארקן"; בשוודית: Kvarkens skärgård) הוא ארכיפלג איים במערב פינלנד, השוכן במצר קווארקן, החלק הצר יחסית במרכזו של המפרץ הבוטני. במקום זה מגיע המרחק המרבי בין החוף הפיני (באזור אוסטרובוטניה) והשוודי (במחוז וסטרבוטן) לכ-80 ק"מ בלבד ועומקו המרבי של הים עומד על 25 מטר. גם סמוך לחוף השוודי שמול לארכיפלג קווארקן משתרע ארכיפלג איים (הולמארנה), אך זה קטן משכנו הפיני, הן במספר האיים והן בשטחם הכולל. הארכיפלג משתרע לאורך של 70 ק"מ ממזרח למערב ולרוחב של 60 ק"מ מצפון לדרום. סך הכל שוכנים במקום 6,550 איים ואיונים בשטח כולל של כ-350 קמ"ר, ו-5,600 מהם בשטח כולל של 292.43 קמ"ר כלולים בהכרזת אונסק"ו. האזור ידוע בשל כך שהקרקע במקום מתרוממת בקצב מהיר של כמעט סנטימטר בשנה, דבר שהביא להכרזה על חופו השוודי של קווארקן, המוכר כחוף הגבוה (Höga kusten), כאתר מורשת עולמית בשנת 2000. בשנת 2006 הורחבה ההכרזה וארכיפלג קווארקן הפיני נוסף לה.