stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הר וורן (ניו יורק)

ערך זה עוסק בהר במדינת ניו יורק. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  881 מ' 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מיקום:  מחוז דלאוור, ארצות הבריתארצות הברית
 קואורדינטות:  42°18′53″N 74°42′17″W﻿ / ﻿42.314722222222°N 74.704722222222°W﻿ / 42.314722222222; -74.704722222222
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הר וורן(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הר וורן(למפת ניו יורק רגילה) אולבני ניו יורק באפלו רוצ'סטר יונקרס סירקיוז יוטיקה ורמונט מסצ'וסטס קונטיקט האוק. האטל. ניו ג'רזי  פנסילבניה אירי ימת אונטריו קנדההר וורן(למפת ניו יורק מוגדלת) אולבני ניו יורק באפלו רוצ'סטר יונקרס סירקיוז יוטיקה ורמונט מסצ'וסטס קונטיקט האוק. האטל. ניו ג'רזי  פנסילבניה אירי ימת אונטריו קנדההר וורן
 
הר וורן (באנגלית: Mount Warren) הוא הר הממוקם ברכס הרי קטסקיל, במחוז דלאוור בדרום מדינת ניו יורק שבארצות הברית.
גובהו של ההר 881 מטרים מעל פני הים.
ההר מתנשא לגובה של 140 מטרים מעל סביבתו.
ההר ממוקם מדרום לעיירה סאות' קורטרייט, ודרומית מזרחית להר בובינה.
לקריאה נוספת

• Joe Kelsey, , PP. 40 - 42
הערות שוליים

1 2  ההר באתר הרשמי של ממשלת ארצות הברית
1 2  מידע גאוגרפי
וג'דה (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  הייפא אל-מנסור
 הופק בידי:  ג'רארד מאיקסנר   רומן פאול
 תסריט:  הייפא אל-מנסור
 עריכה:  אנדראס וודרשקה 
 שחקנים ראשיים:  וואד מוחמד   רים עבדאללה   עבדולרחמן אל-גואני
 מוזיקה:  מקס ריכטר
 צילום:  לוץ ריטמייר
 מדינה:  ערב הסעודית
 חברת הפקה:  Norddeutscher Rundfunk, הרדיו של בוואריה, Rotana Media Group 
 חברה מפיצה:  קוך מדיה 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  31 באוגוסט 2012
 משך הקרנה:  98 דקות
 שפת הסרט:  ערבית
 סוגה:  סרט דרמה 
 תקציב:  14.5 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   wadjda
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
וג'דה (בערבית: وجدة) הוא סרט דרמה סעודי-גרמני משנת 2012 שנכתב ובוים בידי הייפא אל-מנסור. וג'דה הוא הסרט באורך מלא הראשון שצולם כולו בערב הסעודית, והראשון שבוים בידי אישה סעודית.
עלילה

וג'דה, ילדה סעודית בת 11, מתגוררת בעיר ריאד וחולמת לקנות לעצמה זוג אופניים ירוקים מחנות אותה היא מבקרת מדי בוקר בדרכה לבית הספר. וג'דה רוצה להתחרות בחברה עבדאללה, ילד המתגורר באותה השכונה, אך רכיבה על אופניים אינה מקובלת בקרב בנות ונשים באזור, ואמה של וג'דה מסרבת לקנות אותם עבורה. וג'דה מנסה להרוויח את הכסף בעצמה במכירת צמידים שהיא מכינה, בשליחויות ובמכירת קלטות, פעילויות שלא מקובלות על מנהלת בית הספר הנוקשה. אמה של וג'דה מתמודדת בינתיים עם תנאי עבודה קשים, ועם העובדה שבעלה מחפש לו אישה שנייה, משהיא לא יכולה ללדת לו עוד ילדים.
בהמשך הסרט מחליטה וג'דה להשתתף בתחרות קוראן, ולנסות לזכות בפרס הראשון של 1,000 ריאל, כדי שתוכל לקנות את האופניים הירוקים העולים 800 ריאל. מאמציה של וג'דה מרשימים את מורותיה, אך כשהיא זוכה בתחרות, היא מכריזה שבכוונתה לקנות בכסף אופניים להפתעת המנהלת, שמחליטה לתרום את הכסף בשמה של וג'דה לטובת המאבק הפלסטיני.
כשווג'דה שבה מהתחרות לביתה היא מגלה שאביה נישא לאישה שנייה, ושאמה קנתה לה את האופניים הירוקים. למחרת, וג'דה מנצחת את עבדאללה במרוץ אופניים.
הפקה

הבמאית הייפא אל-מנסור מספרת שעבדה על הסרט וג'דה במשך חמש שנים. מרבית הזמן הושקע בחיפוש אחר מימון וקבלת אישורי צילום, מכיוון שהתעקשה לצלם בערב הסעודית על-מנת לשמור על האותנטיות של הסרט. לבסוף, קיבלה תמיכה מחברת קוטנה של הנסיך אל-וליד בן טלאל. בהמשך יצרה אל-מנסור קשר עם חברת ההפקה הגרמנית Razor Film שהפיקה בעבר סרטים במזרח התיכון (לרבות "ואלס עם באשיר" ו"גן עדן עכשיו"), וקיבלה תמיכה ממספר קרנות קולנוע גרמניות.
חלקים רבים מהסרט וג'דה צולמו ברחובות ריאד, מה שאילץ את הבמאית לביים מתוך רכב מסחרי כשהיא רואה את השחקנים על מוניטור ולתקשר באמצעות מכשיר ווקי-טוקי על מנת לא להיראות בחברת הגברים על הסט.
פרסים

מבחר מהפרסים בהם זכה הסרט:
הסרט הטוב ביותר - פסטיבל הסרטים של ונציה - 8 בספטמבר 2012.
השחקנית הטובה ביותר - ואאד מוחמד - פסטיבל הסרטים הבינלאומי בדובאי - 18 בדצמבר 2012.
פרס הסרט הטוב ביותר - פסטיבל הסרטים הבינלאומי באינסברוק - 1 ביוני 2013.
הבמאית הטובה ביותר - הייפאא אל מנסור - פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בפאלם ספרינגס - 13 בינואר 2014.
הערות שוליים

↑   ג'ולי בלום, "וג'דה": הסרט הסעודי הנשי הראשון, באתר הארץ, 7 בנובמבר 2013
↑  שמוליק דובדבני, "וג'דה": לצופה המערבי, לא הערבי, באתר ynet, 18 בנובמבר 2013
ויקטור בובאן

| --- | --- |

אנדרטה לזכרו של בובאן בבלגרד
 לידה:  3 בדצמבר 1918 פוז'ין, ממלכת יוגוסלביה ממלכת יוגוסלביה
 פטירה:  15 באוקטובר 1972 (בגיל 53) בלגרד, יוגוסלביה יוגוסלביה
 השתייכות:   הצבא היוגוסלבי המלכותי  הצבא העממי היוגוסלבי
 תקופת הפעילות:  1941–1978 (כ־37 שנים)
 דרגה:   גנרל-פולקובניק
 תפקידים בשירות
 קורפוס האוויר ה-3 מפקד חיל האוויר היוגוסלבי ראש המטה הכללי היוגוסלבי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 גיבור יוגוסלביה  עיטור כוכב הפרטיזנים  עיטור ההצטיינות של העם היוגוסלבי  גיבור יוגוסלביה 
 
ויקטור בובאן (בסרבית: Виктор Бубањ‏; 3 בדצמבר 1918 – 15 באוקטובר 1972) היה גנרל יוגוסלבי שכיהן כמפקד חיל האוויר בין השנים 1965–1970, וכראש המטה הכללי היוגוסלבי בין 1970–1972.
ביוגרפיה

בובאן נולד ב-3 בדצמבר 1918 בכפר פוז'ין. לאחר סיום לימודיו התיכוניים הוא החל לעבוד כטכנאי בנייה. ב-1939 הוא הצטרף לממפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה. ב-1940 הוא התגייס לצבא היוגוסלבי המלכותי. באפריל 1941 הוא השתתף בקרבות כנגד פלישת מדינות הציר ליוגוסלביה. לאחר התפרקות הצבא היוגוסלבי, הוא הנהיג את המחתרת הקומוניסטית בקרואטיה. לאחר שהאיטלקים הצליחו ללכוד את מרבית חברי המחתרת, הוא הצטרף לפרטיזנים של טיטו. באוקטובר 1942 הוא מונה למפקד בריגדת החוף ההררית ה-6. במרץ 1943 הוא הועבר לפקד על הבריגדה ה-13. יחד עמה, הוא השתתף בקרבות רבים כנגד האיטלקים, האוסטאשה והצ'טניקים.
במרץ 1944, בפקודת המפקדה הפרטיזנית העליונה, הוא נשלח לברית המועצות שם עבר הכשרה כטייס צבאי. עם סיום המלחמה, הוא טס חזרה ליוגוסלביה והתגייס לחיל האוויר היוגוסלבי. הוא מונה למפקד בריגדת האוויר בזגרב. ב-1946 הוא מונה לראש מטה חיל האוויר. במאי 1954 הוא מונה למפקד קורפוס האוויר ה-3. ב-1962 הוא מונה לסגן מפקד חיל האוויר. ב-1965 הוא מונה למפקד חיל האוויר. ב-5 בינואר 1970 הוא מונה לראש המטה הכללי היוגוסלבי. הוא נפטר מהתקף לב ב-15 באוקטובר 1972.
וילהלם גריקה

| --- | --- |

 לידה:  18 באפריל 1845 שוואנברג, אוסטריה 
 פטירה:  27 באוקטובר 1925 (בגיל 80) וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה 
 מוקד פעילות:  אוסטריה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 
וילהלם גריקה (גרמנית: Wilhelm Gericke‏; 18 באפריל 1845 - 27 באוקטובר 1925) מנצח אוסטרי.
גריהק, יליד שוואנברג, למד בווינה ואחר ניצח על אופרה בלינץ ובווינה, שם נתן את "טהנויזר" של וגנר בהצגת בכורה וינאית. בהמשך נסע לארצות הברית וניצח שם על התזמורת הסימפונית של בוסטון.
וילהלם גרים

| --- | --- |

 לידה:  24 בפברואר 1786 הנאו, רוזנות הסן-קאסל, האימפריה הרומית הקדושה 
 פטירה:  16 בדצמבר 1859 (בגיל 73) ברלין, ממלכת פרוסיה 
 שם לידה:  Wilhelm Karl Grimm 
 מדינה:  רוזנות הסן-קאסל, ממלכת פרוסיה 
 מקום קבורה:  חצר הכנסייה הישנה סנט מתאוס 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מרבורג, אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 שפות היצירה:  גרמנית, דנית 
 זרם ספרותי:  הרומנטיקה 
 יצירות בולטות:  מעשיות האחים גרים 
 בן או בת זוג:  Dorothea Grimm 
 צאצאים:  Herman Grimm 
 חתימה:   
 
וילהלם קארל גרים (בגרמנית: Wilhelm Carl Grimm;י 24 בפברואר 1786 – 16 בדצמבר 1859) היה סופר גרמני, אחיו הצעיר של יעקוב גרים, הזכורים בתור הצמד האחים גרים.
הוציא בשנת 1825 מהדורה מצומצמת למעשיות אלו בשם המהדורה הקטנה, וזאת עקב הביקורות הקשות לגבי המהדורות הרגילות.
ספרים נוספים שהוציא: "סיפורי גיבורים גרמנים" (1829), "שירת רולאנד" (1838) ו"כור הזהב" (1840).
בשנת 1835 התמנה לפרופסור באוניברסיטת גטינגן.
וילהלם גרים נולד בהנאו במדינת הסן בגרמניה ובשנת 1803 הוא החל ללמוד משפטים באוניברסיטת מרבורג(אנ'), שנה לאחר שאחיו יאקוב החל ללמוד שם. כל חייהם של שני האחים עברו ביחד. בימי הלימודים, הם חלקו מיטה ושולחן יחדיו. כתלמידים, היה להם שתי מיטות ושני שולחנות באותו חדר. הם תמיד חיו תחת קורת גג אחת, וחלקו את ספריהם ורכושם. 
בשנת 1825 נשא וילהלם לאישה בת של רוקח בשם הנרייט דורותי ווילד בגיל 39. נישואיו של וילהלם לא הפריעו בשום דרך להרמוניה של האחים. לווילהלם והנרייט היו ארבעה ילדים: יאקוב גרים (3 באפריל 1826 - 15 בדצמבר 1826), הרמן פרדריך גרים (6 בינואר 1828 - 16 ביוני 1901), רודולף ג'ורג' גרים (31 במרץ 1830 - 13 בנובמבר 1889), וברברה אוגוסט לואיס פאולין מרי (21 באוגוסט 1832 - 9 בפברואר 1919).
וילהלם גרים מת בברלין עקב זיהום בגיל 73.
בשנת 2005 יצא סרט פנטזיה המבוסס של דמותו ודמות אחיו בשם האחים גרים למבוגרים בלבד.
וולפגנג, נסיך הסן

וולפגנג, רוזן הסן (בגרמנית: Wolfgang von Hessen; ‏6 בנובמבר 1896 – 12 ביולי 1989), היה נסיך גרמני מבית הסן וחתנו של מקס פון באדן.
ביוגרפיה

וולפגנג נולד ב-6 בנובמבר 1896 באופנבך, לפרידריך קרל, נסיך הסן ולמרגרטה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך השלישי, קיסר גרמניה וויקטוריה, הנסיכה המלכותית. בשנת 1918 הוכתר אביו למלך פינלנד, ווולפגנג מונה ליורש העצר, אולם עד מהרה הפכה פינלנד לרפובליקה, בעקבות תבוסת הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה.
ב-17 בספטמבר 1924 התחתן וולפגנג עם מריה אלכסנדרה, נסיכת באדן, בתם של מקסימיליאן, נסיך באדן ומריה לואיזה, נסיכת הנובר, אולם לא היו להם ילדים. במהלך מלחמת העולם השנייה הוצב וולפגנג בלפלנד, ושהה שם כשלוש שנים. בשנת 1943 נהרג אחיו כריסטוף, נסיך הסן, ווולפגנג אימץ את בנו קרל. בשנת 1944 נהרגה אשתו במהלך התקפה אווירית על פרנקפורט, ובסוף המלחמה נפל וולפגנג בשבי בעלות הברית. ב-12 ביולי 1989 מת וולפגנג בפרנקפורט, ובעת מותו היה הצאצא האחרון של המלכה ויקטוריה שנולד בחייה.
וולפגנג (מתאבק)

| --- | --- |

וולפגנג, אפריל 2018
 לידה:  3 בדצמבר 1986 (בן 37) גלאזגו, סקוטלנד
 שם במה:  וולפגנג
 משקל:  121 ק"ג
 גובה:  1.91 מטר
 מקום מגורים:  אייר, סקוטלנד
 לאום:  סקוטי
 קריירה מקצוענית:  2003–הווה (כ־21 שנים)
 מאמנים:  WWE Performance Center
 ליגות:  WWE
בארי יאנג (באנגלית: Barry Young; נולד ב-3 בדצמבר 1986), הידוע יותר בשם הבמה שלו, וולפגנג הוא מתאבק סקוטי, המופיע בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית NXT.
אליפויות והישגים

הישגים בארגון ההיאבקות British Championship Wrestling - BCW
אליפות במשקל כבד של BCW (פעם אחת)
אליפות במשקל פתוח של BCW (פעמיים)
אליפות הזוגות של BCW‏ (5 פעמים)  - ביחד עם דארקסייד (3), רד לייטנינג (1) וג'יימס סקוט (1)
הישגים בארגון ההיאבקות Insane Championship Wrestling - ICW
אליפות במשקל כבד של ICW (פעם אחת)
אליפות Zero-G של ICW (פעמיים)
קרב השנה (2015)  - עם הלגיון (מייקי וויפלש, טומי אנד ומייקל דאנטה) נגד הניו אייג' קליק (BT גאן, כריס רנפרו ווולפגנג)
!Square Go‏ (2016)
הישגים במגזין ההיאבקות Pro Wrestling Illustrated - PWI
PWI דירג אותו במקום ה-203 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2019
הישגים בארגון ההיאבקות World Wrestling Entertainment - WWE
אליפות הזוגות של NXT (פעם אחת)  - ביחד עם מארק קופי
אליפות הזוגות של NXT UK (פעם אחת)  - ביחד עם מארק קופי
הערות שוליים

↑  טורניר אליפות בריטניה הראשון ייערך בינואר
| אלופי הזוגות של NXT |
| --- | --- | --- |
| 2010 | בריטיש אמבישן (אדריאן נוויל ואוליבר גריי) • משפחת וויאט (לוק הארפר ואריק רואן) • אדריאן נוויל וקורי גרייבס • האסנשיין (קונור וויקטור) • הלוצ'ה דרגונס (קאליסטו וסין קארה) • בלייק ומרפי (וסלי בלייק ובאדי מרפי) • הוודוילנס (איידן אינגליש וסיימון גוטץ') • הריבייבל (דאש ויילדר וסקוט דוסון) • אמריקן אלפא (צ'אד גייבל וג'ייסון ג'ורדן) • DIY# (ג'וני גרגאנו ותומאסו צ'אמפה) • The Authors of Pain (אקאם ורזאר) • Sanity (אריק יאנג ואלכסנדר וולף) • The Undisputed Era (אדם קול/רודריק סטרונג, בובי פיש וקייל אוריילי) • מאסטש מאונטיין (טיילר בייט וטרנט סבן) • The Undisputed Era (קייל אוריילי ורודריק סטרונג) • War Raiders/Viking Raiders (הנסון/איבר ורואו/אריק) • הסטריט פרופיטס (אנג'לו דוקינס ומונטז פורד) • The Undisputed Era (בובי פיש וקייל אוריילי) |  |
| 2020 | The BroserWeights (מאט רידל ופיט דאן) • אימפריום (פביאן אייכנר ומרסל ברטל) • בריזנגו (פאנדנגו וטיילר בריז) • דני בורץ' ואוני לורקאן • MSK (נאש קרטר ווס לי) • פריטי דדלי (אלטון פרינס וקיט וילסון) • האחים קריד (ברוטוס קריד וג'וליוס קריד) • הניו דיי (קופי קינגסטון ואקסבייר וודס) • Gallus (מארק קופי ווולפגנג) • טוני דיאנג'לו וצ'נינג "סטאקס" לורנצו • Chase U (אנדרה צ'ייס ודוק הדסון) • ברון ברייקר וברון קורבין • ניית'ן פרייזר ואקסיום (נוכחיים) |  |
הקרן למצוינות בתרבות

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  2001–2011 (כ־10 שנים) 
 אתר רשמי
 
נבחרי הקרן למצוינות:
שורה אחרונה משמאל: שלומי שבן, איתי טיראן, מירית וינשטוק, אתגר קרת, עידית הרמן וקלודט זורע.
שורה שנייה: עדי שטרן, זויה צ'רקסקי, ירון גוטפריד, במבי פרידמן, ליאור אלמליח ואלי דג'יברי.
שורה שלישית: עמנואל גת, תומר היימן, רחל מראני ודין דין אביב.
שורה ראשונה: דוד אופק ויהודית סספורטס
הקרן למצוינות בתרבות (Israel Cultural Excellence Foundation – IcExcellence Foundation) הייתה קרן פרטית לטיפוח אמנים ישראלים מצטיינים שפעלה במשך עשר שנים בין 2001–2011. הקרן איתרה וקיבצה אמנים ישראלים בעלי פוטנציאל גבוה למצוינות, ועזרה להם לממש אותו – בארץ ובעולם.
את הקרן ייסדה וניהלה רחל מראני.
פעילות

מודל הפעילות היה ייחודי בעולם, ונבנה בשיתוף פעולה עם חוקרים באוניברסיטאות הרווארד וקולומביה בארצות הברית. הקרן נחשבה ל'סטארט-אפ תרבותי': הגישה ואופן הפעילות נבדלו מהמקובל בתחום התרבות, והיו קרובים יותר באופיים לעולם העסקי. היא מומנה על ידי אנשי עסקים, חברות וקרנות בארץ ובעולם.
את הקרן יזמה רחל מראני עם חזרתה מוושינגטון, שם שירתה כנספחת התרבות של ישראל בשגרירות. על הקמתה היא זכתה ב-2003 ב"פרס המנהיגות" מטעם בוגרי מנהל עסקים של אוניברסיטאות הרווארד ווורטון בישראל.
את האמנים בחרו צוותי היגוי ואיתור שכללו אמנים ואנשי תרבות בכירים, כולל 6 חתני פרס ישראל.
דרך הטיפוח

טיפוח האמנים התמקד בשני כיוונים עיקריים: קידום ומימוש הכישרון האמנותי לצד ארגון ופיתוח קריירה. הליווי לכל אמן נמשך מספר שנים.
התכנית פעלה בשתי רמות: אישית וקבוצתית.
באופן אישי - לכל אמן נבנתה תוכנית קידום שהותאמה במיוחד לתחום עיסוקו, אופיו, רצונותיו וצרכיו המקצועיים. בנוסף, זכו רבים בתהליך אישי של אימון עסקי.
ברמה הקבוצתית - אמני הקרן השתתפו במגוון מפגשים ללמידה, היכרות ועידוד שיתופי פעולה אמנותיים ביניהם.
הסמינרים השנתיים נקראו "האמן כיזם", והתמקדו ב"כישורי קריירה". בסמינרים אלה נחשפו האמנים, לפעמים לראשונה בחייהם, למושגים מעולם העסקים, כמו חשיבה אסטרטגית, תכנון ארוך טווח, ניהול, פרזנטציה, שיווק, מיתוג, קניין רוחני, נטוורקינג ועוד. הקרן עודדה את האמנים לפעילות פרו-אקטיבית תוך הבנה שכישרון אמנותי גדול הוא תנאי הכרחי אך לא מספיק למימוש הפוטנציאל ולהצלחה. מומחים מקצועיים מגוונים עמדו לרשות האמנים גם לאורך השנה בהכנת תוכניות תקציביות, בתכנון והקמת פרויקטים, ועוד.
הקרן תמכה בעשרות אמנים, מ-12 תחומי אמנות - רבים מתוכם עומדים כיום במרכז העשיה התרבותית.
הצוותים הבוחרים

בצוותים האמנותיים, שבחרו את האמנים המצטיינים, השתתפו 35 אמנים ואנשי תרבות בכירים. ביניהם: דוד טרטקובר, חיים טופול ז"ל, יוסי מר-חיים, מנדי רודן ז"ל, אהוד מנור ז"ל, יואב קוטנר, אוהד נהרין, מירה זכאי ז"ל, רון ארד, יאיר ורדי, גבי אלדור, אלכס פדואה דני קרוון ז"ל, יונה פישר ז"ל, דובי לנץ, גרשון ברם, דני גוטפריד.
נבחרי הקרן בשנים 2002 - 2011

מוזיקה עברית: שלומי שבן, רונה קינן, דין דין אביב, רן שם טוב (איזבו), ליאור אלמליח, דוד דאור, ויקטוריה חנה.
מוזיקה קלאסית: גיל שוחט, דן אטינגר, ירון גוטפריד, חן רייס, אבנר דורמן, קרן הדר.
ג'אז: אלי דג'יברי ואבישי כהן.
תיאטרון: איתי טיראן, עידית הרמן (תיאטרון קליפה), מעצב התאורה והתפאורה במבי פרידמן, מירה עוואד, קרן צור.
כתיבה: אתגר קרת, אשכול נבו.
קולנוע וטלוויזיה: תומר הימן, דוד אופק, ניר ברגמן.
אמנות פלסטית: יהודית סספורטס, זויה צ'רקסקי, עדי נס, גל ויינשטיין, יעל ברתנא, טליה קינן.
תקשורת חזותית: המעצב הגרפי עדי שטרן, המאיירת רותו מודן.
עיצוב אופנה: קלודט זורע, מירית ויינשטוק, אבשלום גור.
מחול: יסמין גודר, עמנואל גת, שרון אייל.
עיצוב מוצר: רון גלעד, טל גור.
רב תחומי: אוהד פישוף.
שמיטה

בקיץ 2010 הודיעה הקרן למצוינות בתרבות על "שנת שמיטה", שנה של האטה/הפסקת הפעילות לצורך בדיקת המודל, מנוחה, הסקת מסקנות. המהלך התקבל בהפתעה גדולה, אבל שימש בהמשך השראה גם לארגונים אחרים.
בקיץ 2011, למרות ההצלחה הגדולה, הוחלט על סגירת הפעילות. על השיקולים והסיבות השונות שהובילו לכך כתבה רחל מראני ספר בשם "לשמוט, סיפור אהבה" (לשמוט = להיפרד, לוותר, Letting go).
הספר פורסם במשך שלושה וחצי חודשים כבלוג בהמשכים, תוך דיאלוג עם הקוראים, ובאפריל 2016 ראה אור כספר מודפס, ואחר כך גם כספר דיגיטלי וכספר קולי (הוצאת כנרת, זמורה ביתן).
שלומית כהן-אסיף, מוסף הספרים של "הארץ":
"ספר נדיר... יומן מסע-פענוח שסוחף את הקורא להתלוות אליו ולהקשיב לו...המלה "מצוינות" מקבלת משמעות אחרת, עמוקה יותר. "[ ]
הכשרה מגויסת

הכשרה מגויסת היא קבוצה שבאה לרוב מתוך תנועת נוער, בית ספר חקלאי או חברת נוער, והתגייסה בשלמותה כמחלקת פלמ"ח, לתקופת הכשרה מקצועית, חברתית ונפשית לקראת יציאתה למשימתה ההתיישבותית. גרעינים שכאלה התגייסו לפלמ"ח כבר מתחילתו, במאי 1941 (על אף שהפלמ"ח הכיר באופן רשמי בהכשרות המגויסות רק שלוש שנים מאוחר יותר) ועד סופו, בנובמבר 1948.
גרעיני תנועות הנוער היו פטורים משירות פעיל בצבא הבריטי או בפלמ"ח מכיוון שמשימתם לא הייתה ביטחונית אלא התיישבותית – הם יצאו ל"הכשרה" במשקים לקראת יציאתם ל"הגשמה" (הקמת יישוב חדש או השלמת יישוב צעיר). אולם גרעיני תנועת הנוער התקשו להשלים עם היותם לא מגויסים בימי מלחמת העולם השנייה (על אף הכרתם בפן הצבאי והביטחוני של משימת ההתיישבות) והם חיפשו דרך למזג את תפקידן וייעודן ההתיישבותי עם השירות הצבאי. אופיו ומבנהו של הפלמ"ח איפשר לשלב בין השניים וכך גרעיני תנועות הנוער התגייסו לפלמ"ח לתקופת הכשרה שכללה, מלבד הכנה מקצועית, חברתית ונפשית, גם משימות ותפקידים צבאיים.
הגרעין הימי של הנוער העובד ביום יציאתו להכשרה בשדות ים
רקע

הפלמ"ח נוסד ב-15 במאי 1941, לאחר פנייתה של מפקדת הכוחות הבריטיים במזרח התיכון להנהלת הסוכנות היהודית בדבר גיוס אלף לוחמים מהיישוב היהודי בארץ ישראל והכשרתם ללוחמת גרילה. פנייה זו באה עקב חשש בריטי מהתקדמות עתידית של כוחות גרמניה הנאצית ואיטליה הפאשיסטית לארץ ישראל והאפשרות שהיא תיפול בידם. בסתיו 1942, לאחר קרב אל עלמיין, החשש הבריטי נמוג ובריטניה החליטה לקחת מהפלמ"ח את הנשק והתקציבים שניתנו לו מאז ההחלטה על הקמתו.
כדי לממן את המשך קיום הפלמ"ח, כזרוע המגויסת של ההגנה, הוחלט לעבור לשגרה המשלבת עבודה ואימונים: 14 ימי עבודה בממוצע בחודש, 8.5 ימי אימונים ועוד 8 ימי חופשה (שכללו 2 ימי מחלה, 3.5 ימי שבתות וחגים ועוד חצי יום שבת שהוקדש לאימונים). כדי ליישם את ההסכם פוזרו מחלקות הפלמ"ח בקיבוצים השונים שנקבעו כבסיסי העבודה והאימונים.
בשנת 1944 נוצר מצב ולפיו רבים מהטוראים ומפקדי הכיתות השלימו את שירות החובה שלהם והיו אמורים להצטרף לרזרבה (יחידות המילואים של הפלמ"ח). משבר כוח האדם בפלמ"ח החריף ככל שהתרחקה זירת הלחימה העיקרית מארץ ישראל, שכן צעירי היישוב היהודי בחרו להתגייס לצבא הבריטי כדי להילחם בנאצים ולסייע לשארית הפליטה. כך נוצר אינטרס משותף של הפלמ"ח, אשר סבל ממשבר בכוח אדם, ושל תנועות הנוער החלוציות שבוגריהן התגייסו לצבא הבריטי במקום לצאת ל"הכשרה" בת שנתיים בקיבוץ או מושב ולאחר מכן ל"הגשמה" בהקמת יישוב חדש או השלמת יישוב קיים. אינטרס משותף זה הוליד את רעיון גיוס ההכשרות לפלמ"ח.
גם טרם הסכם ההכשרות התגייסו קבוצות לפלמ"ח, הן כמכסות גיוס מטעם תנועות הנוער והן מתוך רצון חברי הקבוצה או הגרעין להמשיך את חייהם המשותפים יחד (מטעמים פרגמטיים או אידאולוגיים). כמו כן, היו קבוצות בודדים שהתגבשו במהלך השירות בפלמ"ח והכריזו על עצמם כהכשרה לכל דבר, מעשה שחייב אותם להמשך התיישבותי ולא היה בכך כדי לחייב את הפלמ"ח לנהוג בהם בצורה שונה (שכן טרם נחתם הסכם מחייב). ההכשרות שהתגייסו טרם חתימת הסכם ההכשרות המגויסות התאפיינו תחילה בהיעדר משק הכשרה, בחניכוּת ב"תנועה כחולה" (אחת מתנועות הנוער החלוציות – הנוער העובד, המחנות העולים או השומר הצעיר), מספר חברים מצומצם, מיעוט חברוֹת הכשרה ופרק התיישבותי שכלל בדרך כלל הקמת היאחזות או יישוב באזור ספר (13 ההכשרות שהתגייסו טרם חתימת ההסכם והגיעו לפרק התיישבותי הקימו 6 יישובים חדשים ולקחו חלק בהקמת קיבוץ נוסף).
הסכם ההכשרות המגויסות > הצדדים בהסכם וחששותיהם

רעיון גיוס ההכשרות עורר חששות רבים:
הפלמ"ח סבל ממצוקת כוח אדם ואותה ניסה תחילה לפתור על ידי גיוס הגדנ"ע (הכשרה לקראת שירות בחי"ש העירוני) ו"צנחנים" (נוער בלתי מאורגן).
הפלמ"ח, שקם ככוח נייד ארצי הניתן להפעלה תוך 24 שעות, נאלץ לוותר באופן חלקי על צביון זה עם המעבר למגורי קבע בקיבוצים והמחויבות למשקים, והוא ראה בהכשרות פגיעה נוספת בצביון ובמבצעיות שלו שכן ההכשרות כללו בנים ובנות בעלי כושר גופני לא אחיד. זאת ועוד, הקיבוץ המאוחד עמד על כך שההכשרות יהוו מחלקות אורגניות. יגאל אלון פירט עוד מספר סוגיות שעלו:
א. האם לא תתהווה סתירה בין חוקי המשמעת של החטיבה וחיי איש ההכשרה, בין סמכות המפקד וסמכות ההכשרה כחברה? 

ב. האם תנאים מיוחדים בקרב חיי ההכשרה לא יביאו בקרב שאר המחלקות הרגשת הפליה?

ג. התוכל ההכשרה לשאת בקרבה חלוקת משנה, מחלקות וכיתות, בהתאם לחלוקה המקובלת ביחידות צבא?
תנועות הנוער שאפו לשמור על ההכשרות מגובשות מבחינה חברתית ורעיונית על ידי גיוס הכשרות שלמות לפלמ"ח. בצורה זו היה אמור להישמר מאגר המדריכים הבוגרים לסניפים וקיומם של מפעלי התיישבות תנועתיים.
א. היניחו לחברות שבהכשרה להתגייס?

ב. התקבלו למסגרת הפלמ"ח חברים שדרגת בריאותם למטה מן המקובל?

ג. האין סכנה שהפלמ"ח יפקיע את כל המצטיינים, יכשירם לתפקידי פיקוד ויצרפם לסגל הפיקודי ועל ידי כך תדולדלנה ההכשרות מחבריהן המוכשרים והפעילים?

ד. האם תינתן להכשרה אוטונומיה הדרושה לחייה החברתיים בכל העניינים שאינם נוגעים במשמעת הצבאית הישירה?

ה. היאפשר המשק לאנשי ההכשרה להתמחות בענפי הקבע נוכח העובדה שהעבודה תיעשה לסירוגין בין תקופת אימונים אחת למשנייה?

ד. כמו כן עלו בעיות ההדרכה הרעיונית והתנועתית, ימי לימוד קופה משותפת וכו'.
התנועות המיישבות – הקיבוץ המאוחד, הקיבוץ הארצי, חבר הקבוצות ותנועת המושבים – ראו בחברי ההכשרות עתודה אנושית הן להתיישבות (על רקע סגירת גבולות אירופה בימי מלחמת העולם השנייה) והן לעבודה בקיבוצים הקיימים שנהנו מדרישה מוגברת לתוצרת בימי מלחמה זו. החשש העיקרי של התנועות ההתיישבותיות היה מכך שמשימות התיישבותיות יהיו תלויות במטה הפלמ"ח שכן כל עתודת כוח האדם למשימות אלה תהיה מגויסת וכפופה למטה הפלמ"ח.
הסכם ההכשרות המגויסות > חתימת ההסכם

על אף החששות, הוסכם כי גיוס ההכשרות לפלמ"ח יכול להיות מקור ברכה לכל הצדדים: הן לפלמ"ח שסבל ממצוקת כוח אדם ושאף לחדד את אופיו העממי-חלוצי; הן לתנועות הנוער ששאפו ליצירת אפיק הגשמה רלוונטי; והן לתנועות המיישבות שנזדקקו לכוח אדם מוכשר מקצועית, חברתית ונפשית. חתימת ההסכם הביאה לשינויים מרחיקי לכת בפלמ"ח ובמסלולי ההשמה של תנועות הנוער ונעשתה תוך כדי חששות כבדים.
הסכם ההכשרות המגויסות נחתם בקיץ 1944 בין מטה הפלמ"ח, תנועות הנוער החלוציות והתנועות המיישבות. ההסכם היווה פשרה בין הדרישות השונות. בהסכם זה הגמיש הפלמ"ח באופן ניכר את עמדותיו, מכיוון שבימים אלה ניצחון בעלות הברית על מעצמות הציר היה ברור למדי וסכנת הפלישה לארץ ישראל, בגינה נוסד הפלמ"ח, כבר לא התקיימה (כך שמחד ברור היה שהבריטים לא יתמכו בפלמ"ח בשום צורה שהיא, ומנגד ברור היה שייעודו המקורי של הפלמ"ח, כוח נייד ומיומן ללוחמת גרילה, אינו רלוונטי). עיקרי ההסכם דיברו על:
תקופת שירות בת שנתיים הכוללת 3 חודשים של עבודה רצופה במשק טרם תחילת האימונים.
גיוס כל בני ובנות ההכשרה (למעט בעלי בעיות רפואיות חריגות).
מעמד חברי הכשרה שווה למעמד כל מגויס אחר בפלמ"ח.
זכותה של ההכשרה להיות מעורבת בהחלטות מטה הפלמ"ח הנוגעות להיבט התנועתי של המשך דרכה.
יציאתם של שני חברי הכשרה לאחר שנת שירות אחת בפלמ"ח לעבודה בתנועה.
סמכותו של הפלמ"ח בכל הקשור להיבט הצבאי-מבצעי.
"אחוזים" – 15% אחוז מחברי ההכשרה יצאו לתפקידי פיקוד והתמחויות מקצועיות ושירותם יהיה ארוך יותר משל שאר חברי ההכשרה.
הליך בחירת האחוזים ייעשה על ידי ההכשרה מתוך מספר כפול של מועמדים שיגיש הפלמ"ח.
ביוני 1944, עם חתימת ההסכם החלו להתגייס לפלמ"ח הכשרות הנוער העובד. בסתיו 1944 התגייסו מספר הכשרות מהמחנות העולים, וההכשרה הראשונה של מכבי צעיר. בספטמבר 1945 הצטרף הגרעין הראשון של הצופים. השומר הצעיר הצטרף רק בינואר 1946 עם תוספת להסכם לפיה השלמת תקן של מחלקה ייעשה עם "כוח אדם מתאים מבחינה תנועתית ובהתייעצות עם התנועה, ומינוי המ"מ להכשרה ייעשה אף הוא בהתייעצות ובהסכמת ועדת הביטחון של הקיבוץ הארצי". כמו כן ביקש הקיבוץ הארצי לגייס כהכשרות 3–4 מחלקות של חברות נוער לתקופה של שנה אחת לאחר הסכם ההכשרות המגויסות ועד מלחמת העצמאות הפך הגיוס לפלמ"ח עניין שבשגרה והתפתחה מסורת גיוס בתנועות הנוער, במוסדות חינוך, ביישובים בהם התחנכו חברות נוער, בשכונות ואף במשפחות.
על אף השוני הרב שבין הכשרה להכשרה ניתן לנסות לצייר פרופיל של הכשרה מגויסת: החברים הגיעו לרוב מהנוער העובד, או מתנועת נוער חלוצית אחרת. אולם היו גם לא מעט גרעיני בוגרים של אחד מבתי הספר החקלאיים או חוות הלימוד, חברות נוער עולה או ארצישראלי שהשתייכו באופן רשמי לאחת התנועות אך לרוב היה השיוך התנועתי מרכיב שולי בלבד בזהותן. בהכשרות היו חברות אם כי לרוב שיעורן היה נמוך ממחצית מספר חברי ההכשרה. בדרך כלל ההכשרה הייתה איחוד בין מספר קבוצות יסוד ושם ההכשרה היה שם המשק בו עברה הקבוצה את הכשרתה: "לא מספר הגדוד והפלוגה הוא האופייני ליחידות, אלא מהות הבית שהטמיע חותמו. כשם שהטוראי אינו מייצג את מספרו אלא את הכשרתו, חברתו, ביתו, כך גם המטה והמפקד נוקטים בשפת אנוש זו המדברת אל מצפון הקולקטיב, היחידה החברתית, ההכשרה". עקב ריבוי המשקים שקלטו הכשרות בצפון ארץ ישראל (שכן שם היו קיבוצים לרוב), רוב ההכשרות השתייכו לחטיבת יפתח ולכן זו נקראה באופן לא-רשמי "חטיבת החולצות הכחולות".