stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרנק ארמיטאג'
הערות שוליים

1 2  News - Studios on the Park (באנגלית אמריקאית)
1 2 3  Connolly Armitage, Karen, and Frank Armitage. "About Us." Armitage IMAGES. 2007. Web. Retrieved 21 July 2013.
↑  "Paso Artist To Be Honored As Disney Legend."
↑  "Frank Armitage."
↑  Exploring Pizzafari At Disney's Animal Kingdom
↑  "2012 "Frank Armitage Lecture."
↑  Frank Armitage | Animation Department, Art Department, Production Designer, IMDb (באנגלית אמריקאית)
↑  "Dalai Lama Wins the Nobel Peace Prize."
↑  Ross A. Lincoln, Frank Armitage Dies: Disney Imagineer Who Contributed To ‘Sleeping Beauty’ & Disneyland Was 91, Deadline, ‏2016-01-07 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n88038338  VIAF: 45843986   WorldCat (עם VIAF): 45843986 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פרנק ארמיטאג'".
קופיל

ערך זה עוסק בעיירה בבלארוס. אם התכוונתם לכפר באוקראינה, ראו .
קופיל (בבלארוסית: Капыль, קפיל; בפולנית: Kopyl; ביידיש: קאפוליע) היא עיירה במחוז מינסק שבבלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

העיירה נזכרת לראשונה בשנת 1274, ובתקופה זו הוקפה בחומה. במהלך המאה ה-14 הייתה העיירה תחת שלטון הדוכסות הגדולה של ליטא, ומסוף אותה מאה עברה לבעלות משפחות אצולה.
במהלך המאה ה-16 הותקפה העיירה מספר פעמים בידי הטטרים, ובשנת 1652 הוענקו לה זכויות עיר וזכות לקיים ירידים עתיים.
בחלוקת פולין השנייה, בשנת 1793, נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית.
יהודי קופיל

קופיל ידועה כעיירת הולדתו של מנדלי מוכר ספרים, ובראשית המאה ה-20 נמנו בה כ-2,700 יהודים, רוב תושביה. במהלך התקופה הסובייטית שבין מלחמות העולם הצטמצמה האוכלוסייה היהודית בעיירה, והוקמו לידה מספר קולחוזים יהודיים.
ב-26 ביוני 1941, כמה ימים לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו ריכזו את יהודיה בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה. בזמן פעילות הגטו, נלקחו יושביו לעבודות כפייה, ומעת לעת ביצעו השוטרים הבלארוסים ששמרו על הגטו מעשי אונס ורצח בקרב יושביו. כתוצאה מהרעב, הצפיפות והמחלות בגטו, מתו רבים מיושביו.
ב-25 במרץ 1942 נערכה בגטו שבעיירה אקציה המונית, בה נאספו כל יושביו, הופשטו מבגדיהם, והוכו בידי השוטרים הבלארוסים. לאחר מכן, נרצחו רובם, כ-1,200 איש, בחצר בית הכנסת המקומי, לעיני האוכלוסייה המקומית. מעט היהודים שהושארו בחיים נצטוו לקבור את גופות הנרצחים בקברי אחים. ב-23 ביולי 1942 נרצחו אחרוני היהודים בגטו שבעיירה, תוך שרפת בתים על יושביהם.
ערים תאומות

ליטא ינישוק, ליטא
קול אנתוני

| --- | --- |

אנתוני עם האורלנדו מג'יק בשנת 2021
 לידה:  15 במאי 2000 (בן 24) פורטלנד, אורגון, ארצות הברית
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.88 מטרים
 מספר:  50
 מכללה:  אוניברסיטת קרוליינה הצפונית
 דראפט:  בחירה מספר 15, 2020 אורלנדו מג'יק
 קבוצות כשחקן
 2020–:  אורלנדו מג'יק
קול הילטון אנתוני (באנגלית: Cole Hilton Anthony; נולד ב-15 במאי 2000) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת אורלנדו מג'יק מליגת ה-NBA. בנו של כדורסלן העבר גרג אנתוני.
קריירת תיכונים

אנתוני נולד בפורטלנד שבאורגון, בעת שאביו גרג שיחק עבור פורטלנד טרייל בלייזרס, ובגיל שנתיים עבר עם משפחתו למנהטן, ניו יורק. בין השנים 2015–2018 למד ב"תיכון ארכיבישוף מולוי" שבניו יורק, ולאורך התקופה כיכב בקבוצת הכדורסל של התיכון, לצדו של הסנטר מוזס בראון. בעונת 2017/2018 קלע 23.4 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר לחמישייה השלישית של העונה בליגת התיכונים האמריקאית (All-USA third team).
בקיץ 2018 עבר ללמוד ב"אקדמיית אוק היל" אשר בווירג'יניה, המוכרת בשל תוכנית הכדורסל שלה אשר הכשירה עשרות שחקני NBA, בהם קווין דוראנט, ראז'ון רונדו וכרמלו אנתוני. בעונתו היחידה בקבוצת האקדמיה רשם ממוצעים של 18.5 נקודות, 10.2 ריבאונדים ו-10.2 אסיסטים למשחק, ובכך היה לשחקן הראשון בתולדותיה אשר מסיים עונה עם ממוצעים של טריפל דאבל. בסיום העונה נבחר לחמישיית העונה של ליגת התיכונים, לצדם של אנתוני אדוארדס, אר. ג'יי. המפטון, אייזיאה סטיוארט וג'יימס וייסמן. כמו כן נבחר אנתוני להשתתף במשחקי מקדונלד'ס אול-אמריקן, נייקי הופ סאמיט וג'ורדן ברנד קלאסיק, ובכל שלושת משחקי הראווה זכה בתואר ה-MVP.
קריירת מכללות

בשנת 2019 החל אנתוני ללמוד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, והצטרף לקבוצת הכדורסל שלה – ה"טאר הילס". במשחק הבכורה שלו בליגת המכללות הצטיין עם 34 נקודות, 11 ריבאונדים ו-5 אסיסטים, בניצחון קבוצתו מול אוניברסיטת נוטרדאם. לאחר משחקו התשיעי אובחן כסובל מקרע במניסקוס של ברכו הימנית, ונאלץ לעבור ניתוח אשר השבית אותו ממשחק במשך כשישה שבועות. לאורך עונתו היחידה בקבוצה העמיד ממוצעים של 18.5 נקודות, 5.7 ריבאונדים ו-4.0 אסיסטים למשחק, אולם הטאר הילס הציגו יכולת מאכזבת ורשמו מאזן ניצחונות שלילי 14–19. ב-17 באפריל 2020 הודיע אנתוני על עזיבתו את האוניברסיטה, לאחר שנה אחת בלבד, לטובת התמודדות לבחירה בדראפט ה-NBA‏ 2020.
קריירה מקצועית

בדראפט ה-NBA‏ 2020 נבחר אנתוני בבחירה ה-15, על ידי אורלנדו מג'יק.
סטטיסטיקות הקריירה > בליגת המכללות

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019/2020 | קרוליינה הצפונית | 22 | 20 | 34.9 | 0.380 | 0.348 | 0.750 | 5.7 | 4.0 | 1.3 | 0.3 | 18.5 |
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2020/2021 | אורלנדו | 47 | 34 | 27.1 | 0.397 | 0.337 | 0.832 | 4.7 | 4.1 | 0.6 | 0.4 | 12.9 |
| 2021/2022 | אורלנדו | 65 | 65 | 31.7 | 0.391 | 0.338 | 0.854 | 5.4 | 5.7 | 0.7 | 0.3 | 16.3 |
| 2022/2023 | אורלנדו | 60 | 4 | 25.9 | 0.454 | 0.364 | 0.894 | 4.8 | 3.9 | 0.6 | 0.5 | 13.0 |
| קריירה |  | 172 | 103 | 28.4 | 0.411 | 0.345 | 0.861 | 5.0 | 4.6 | 0.7 | 0.4 | 14.2 |
הערות שוליים

↑  קול אנתוני הולך בעקבות אביו, באתר nbcsports.com,‏ 6 בנובמבר 2019
↑  נבחרי החמישייה השלישית של העונה בליגת התיכונים, באתר usatodayhss.com,‏ 4 באפריל 2018
↑  קול אנתוני - ה-MVP של העונה בווירג'יניה, באתר gatorade.com,‏ 15 במרץ 2019
↑  נבחרי חמישיית העונה בליגת המכללות, באתר usatodayhss.com,‏ 2 באפריל 2019
↑  אנתוני מוביל את קבוצתו לניצחון במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, באתר usatodayhss.com,‏ 27 במרץ 2019
↑  וייסמן ואנתוני זוכים ב-MVP של הג'ורדן ברנד קלאסיק, באתר bleacherreport.com,‏ 21 באפריל 2019
↑  סיכום המשחק בין הטאר הילס לנוטרדאם, באתר ESPN,‏ 7 בנובמבר 2019
↑  אנתוני עבר ניתוח בברכו, באתר ESPN,‏ 17 בדצמבר 2019
↑  חזרתו של אנתוני הסתיימה בהפסד לבוסטון קולג', באתר cbssports.com,‏ 1 בפברואר 2020
↑  הסטטיסטיקות של אנתוני בליגת המכללות, באתר sports-reference.com
↑  אנתוני מעמיד את עצמו לבחירה בדראפט 2020, באתר ESPN,‏ 17 באפריל 2020
צ'ולה ויסטה

צ'וּלה ויסטה (באנגלית: Chula Vista) היא עיר בדרום מחוז סן דייגו שבדרום מדינת קליפורניה. העיר שוכנת מעט דרומית לסן דייגו וחיים בה 243,916 תושבים (2010). היא העיר השנייה בגודלה במחוז סן דייגו אחרי סן דייגו, ה-14 בגודלה במדינת קליפורניה וה-89 בגודלה בארצות הברית.
העיר היא פרוור של סן דייגו ועל כן חלק גדול מתושביה עובדים ומבלים בסן דייגו עצמה. העיר משמשת בעיקר למגורים. בשנת 2009 דורגה צ'ולה ויסטה כעיר המשעממת ביותר בארצות הברית על ידי הירחון הכלכלי פורבס.
צ'ולה ויסטה נחשבת לעיר מבוססת. תרגום השם צ'ולה ויסטה מספרדית הוא 'נוף יפה'.
היסטוריה

בשנת 1868 נקנה אזור שומם לא הרחק מהעיר סן דייגו על ידי שני יזמים: האחים פרנק ולוי קימבל. השניים גילו פוטנציאל באדמה השוממת. פרנק קימבל היה גם האחראי לסלילת מסילת רכבת סנטה פה לסן דייגו ונשיונל סיטי.
מספר מנהלים בחברת 'מסילת רכבת סנטה פה' הקימו חברה שעסקה בהכשרת הקרקע למגורים. בכרוזים הם הבטיחו עיר גדולה עם רחובות ושדרות רחבות, דרכים ומסילת רכבת שיחברו אותה לסן דייגו ונשיונל סיטי המשגשגת המרוחקת רק מספר קילומטרים בודדים. המתיישבים הראשונים רכשו את האדמות בשנות ה-80 של המאה ה-19. הם התחייבו לבנות את ביתם תוך 6 חודשים מיום קבלת האדמה. בשנת 1888 נבנה 'סכר סוויטווטר' שנועד להביא מים לאזור. בשנת 1889 10 בתים כבר היו בשלב מתקדם של בניה.
השם ניתן לה על ידי אחד מהמתיישבים הראשונים אשר הציע את השם לחברה שמכרה את הקרקע. תרגום השם מספרדית 'נוף יפה'.
בשנת 1911 צ'ולה ויסטה הוכרזה רשמית כעיר.
בתקופת מלחמת העולם השנייה הוחלט לבנות בסיס חיל אוויר אמריקאי ליד צ'ולה ויסטה. לבניית הבסיס נדרשו כ-9,000 עובדים ועל כן הגיעו הרבה תושבים עם משפחותיהם לגור בצ'ולה ויסטה. לאחר שנבנה הבסיס נשארו רוב משפחות העובדים בעיר.
גאוגרפיה

צ'ולה ויסטה ממוקמת בדרום מחוז סן דייגו דרומית לערים סן דייגו ונשיונל סיטי. היא גובלת בנשיונל סיטי בצפון, רנצ'ו דל ריי במזרח, קסטל פארק בדרום ומפרץ סן דייגו במערב.
העיר כיום

במהלך השנים האחרונות התפתחה צ'ולה ויסטה לכיוון מזרח. רוב השכונות החדשות שנבנות, כמו השכונות הישנות, מיועדות לאנשים ממעמד סוציו-אקונומי בינוני ומעלה, ובנוסף נבנות שכונות יוקרה.
קופייהורוד

| --- | --- |
סמל קופייהורודסמל קופייהורוד

 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 מחוז:  מחוז ויניצה ויניצה
 גובה:  260 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  1,258 (2018)
 קואורדינטות:  48°51′N 27°48′E﻿ / ﻿48.850°N 27.800°E﻿ / 48.850; 27.800
 אזור זמן:  UTC+2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםקופייהורוד(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםקופייהורוד(למפת מחוז ויניצה רגילה) ויניצה ז'מרינקה מוהיליב-פודילסקי חמילניק האיסין קוזיאטין טולצ'ין ז'יטומיר קייב צ'רקאסי קירו. אודסה מולדובה צ'רנו. חמלניצקיקופייהורוד(למפת מחוז ויניצה מוגדלת) ויניצה ז'מרינקה מוהיליב-פודילסקי חמילניק האיסין קוזיאטין טולצ'ין ז'יטומיר קייב צ'רקאסי קירו. אודסה מולדובה צ'רנו. חמלניצקיקופייהורוד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קופייהורוד (באוקראינית: Копайгород; ברומנית: Kopaihorod; ביידיש: קיפּאַרעד) היא עיירה במחוז ויניצה שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

קופייהורוד נוסדה בשנת 1624, ובתקופה זו הוענקו לה זכויות עיר. בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית.
יהודי קופייהורוד

יהודים התיישבו בעיירה מהמאה ה-17, ובשנת 1897 נמנו בה 1,720 יהודים, מתוך 2,950 תושבים. בשנים 1918 עד 1920, בעת מלחמת האזרחים ברוסיה, נערכו ביהודי העיירה מספר פוגרומים, ובתקופה הסובייטית הצטמצם מספר היהודים בה, ופעלו בה קולחוז יהודי ובית ספר יידי.
ב-20 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו שדדו מיד את רכוש יהודיה. עם סיפוח העיירה לחבל טרנסניסטריה הרומני ב-1 בספטמבר 1941, הביאו אלו ליישוב כ-6,000 יהודים שגורשו מבסרביה ומבוקובינה, ורובם שוכנו בבתי היהודים ביישוב בצפיפות רבה. כתוצאה מרעב וממגפות, מתו מאות מיהודי העיירה בחורף 1942-1941. בד בבד הועסקו יהודי העיירה בעבודות כפייה.
ב-5 ביולי 1942 גורשו רוב יהודי העיירה למחנה מוקף גדר תיל שהוקם ביער סמוך, בו מתו מאות מהם מרעב וממחלות. יהודי המחנה סבלו מיחס אכזרי שהנהיג מפקד המקום, הקצין הגרמני האנס מייטרט, ומעת לעת הוצאו להורג יהודים מהמחנה. בספטמבר 1942 הורשו לחזור לעיירה כ-2,500 יושבי המחנה ששרדו בו, ואלו רוכזו בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בעיירה. יושב ראש היודנרט המקומי, פביוס אורנשטיין, התגייס לעזרת פליטים יהודים מאזור הכיבוש הגרמני שהגיעו לעיירה, ודאג להסתירם מעיני השלטונות, וכן הקים בגטו בית תמחוי. בסתר הצליחו יהודי הגטו גם לקיים תפילות בבתיהם. קופייהורוד שוחררה בידי הצבא האדום ב-22 במרץ 1944.
לקריאה נוספת

אובידיו קראנגה ואלכסנדר קרוגלוב (רו'), קופייגורוד, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 644–646), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
קופים בעלי זנב

| קופים בעלי זנב |
| --- | --- |
 פרש אדום
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: קופים צרי אף
על־משפחה:: Cercopithecoidea
משפחה:: קופים בעלי זנב
שם מדעי
 Cercopithecidae ‏גריי, 1821

מקוק מזוקן
קוף הביצות
קופים בעלי זנב (שם מדעי: Cercopithecidae) היא משפחה בתת-סדרת קופים צרי אף שבסדרת הפרימטים, שבתוכה נכללים מרבית הקופים הידועים. במשפחה 160 מינים ב-22 סוגים.
מאפיינים

קופים אלה נבדלים מההומינואידים (קופי האדם) בכך שרובם בעלי זנב (למעט כמה יוצאי דופן), ומקופי העולם החדש בכך שאינם יכולים להשתמש בזנבם לאחיזה בעצמים. טכנית, ההבחנה בינם לבין הקופים רחבי האף נקבעה על פי מבנה האף, ואילו בינם לבין ההומינואידים, על פי סידור השיניים. נחיריהם קרובים זה לזה ופונים כלפי מטה. הגפיים האחוריות קצרות מהקדמיות וגופם מותאם יותר לחיים בין ענפי העצים.
הקופים בעלי הזנב נפוצים בימינו בדרום-מזרח אסיה, דרום אסיה וחלק במרכז אסיה ובכל אפריקה. באירופה ניתן למצוא אותם רק בגיברלטר - המין מקוק ברברי, אך עדויות מאובנים מראות כי בעבר הם היו נפוצים בכלל היבשת. המאובנים הראשונים של המשפחה הם מתקופת האוליגוקן, וחלק מהמינים שחיו אז (מהסוג תרופיתקוס) הגיעו כמעט לגודל של גורילה.
הקופים בני משפחה זו הם בגודל בינוני עד גדול, ומשקלם נע בין חצי קילוגרם אצל גנון גמד אנגולי (Miopithecus talapoin) עד ל-50 קילוגרם אצל המנדריל (Mandrillus sphinx) וקרובו הדריל (Mandrillus leucophaeus). בכך הם הגדולים בפרימטים שאינם הומינואידים.
מיון המשפחה

במשפחה יש שתי תת-משפחות לפי המיון המקובל:
משפחה קופים בעלי זנב (Cercopithecidae)
תת-משפחה גנונים (Cercopithecinae )
שבט Cercopithecini
מין יחיד מנגבי הביצות (Allenopithecus nigroviridis)
טלפוין (Miopithecus)
מין יחיד פרש אדום (Erythrocebus patas)
קוף ירוק (Chlorocebus)
גנון (Cercopithecus)
שבט Papionini
מקוק (Macaca)
מנגבי מצוייץ (Lophocebus)
מין יחיד קיפונג'י (Rungwecebus kipunji)
בבון (Papio)
תרופיתקוס (Theropithecus)
מנגבי (Cercocebus)
מנדריל (Mandrillus)
תת-משפחה קולובים (Colobinae )
קולובוס (Colobus)
קולובוס אדום (Piliocolobus)
מין יחיד קולובוס ירוק (Procolobus verus)
לוטונג (Trachypithecus)
לנגור (Presbytis)
לנגור אפור (Semnopithecus)
דוק (Pygathrix)
חרומף (Rhinopithecus)
מין יחיד קוף חוטם (Nasalis larvatus)
מין יחיד לנגור זנב-חזיר (Simias concolor)
בעבר שייכו למשפחה את תת-המשפחה הנכחדת Victoriapithecinae הידועה מהמיוקן, אך כיום רואים בה משפחה עצמאית.
גלריה

Pygathrix nemaeus
מקוק רזוס צעיר
בבון ירוק
לנגור מצוי
קולובוס אנגולה
לוטונג יאווה
קורפוס הפאנצר ה-24 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 באוקטובר 1938 – 8 במאי 1945 (6 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה המערכה על צרפת  המערכה בבלקן  מבצע ברברוסה  הקרב על מוסקבה  הקרב על קווקז
 פיקוד
 מפקדים
 
קורפוס הפאנצר ה-24 (בגרמנית: XXIV. Panzerkorps) היה קורפוס שריון של הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הקורפוס הוקם בקייזרסלאוטרן ב-1 באוקטובר 1938 בשם "מפקדת הכוחות בסאר-פפלץ", והועמד תחת פיקוד ולטר קונצה.
עם פרוץ המלחמה היה קונצה מפקד מפקדת הכוחות בסאר-פפלץ, שהפכה באמצע ספטמבר 1939 לקורפוס ה-24, והייתה חלק מהארמייה הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות C בחזית המערבית. ב-15 בפברואר 1940 מונה לאו גייר פון שוופנבורג למפקד הקורפוס.
במהלך המערכה על צרפת לחם פון שוופנבורג עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות C, ולאחר מכן פיקד על הסבת הקורפוס לקורפוס ממונע.
במבצע ברברוסה פעל הקורפוס שבפיקודו במסגרת קבוצת הפאנצר השנייה כחלק מקבוצת ארמיות מרכז, ונטל חלק בקרבות ביאליסטוק-מינסק וסמולנסק, ולאחר מכן השתתף בקרב על מוסקבה.
ב-7 בינואר 1942 מונה ויליבאלד פון לנגרמן אונד ארלנקאמף למפקד הקורפוס, שהיה חלק מארמיית הפאנצר השנייה, וב-21 ביוני 1942 הוסב הקורפוס לקורפוס פאנצר, והוכפף לארמיית הפאנצר הרביעית. במהלך מתקפת הקיץ הגרמנית לחם הקורפוס בקרב על וורונז', ולאחר מכן השתתף כחלק מהארמייה השישית בקרבות באזור סטלינגרד.
ב-3 באוקטובר 1942 נהרג פון לנגרמן בשעת סיור בחזית מרימון יד שהושלך לעברו, ואוטו פון קנובלסדורף מונה במקומו למפקד הקורפוס. ב-30 בנובמבר 1942 מונה מרטין ונדל למפקד הקורפוס, ולאחר מכן התחלפו כמה מפקדים במהירות. ב-9 בפברואר 1943 מונה למפקד הקורפוס, שהיה חלק מפלגת הארמייה לאנץ במסגרת קבוצת ארמיות B, ובהמשך לחם הקורפוס בקרבות באוקראינה במסגרת קבוצת ארמיות דרום, כחלק מהארמיות השישית, השמינית, ארמיית הפאנצר הראשונה וארמיית הפאנצר הרביעית לסירוגין. ב-27 ביוני 1944 מונה פריץ-הוברט גרזר למפקד הקורפוס, שהיה חלק מארמיית הפאנצר הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות צפון אוקראינה, ולאחר מכן שוב התחלפו כמה מפקדים במהירות. ב-15 באוקטובר 1944 חזר ולטר נהרינג לפקד על הקורפוס, ובנובמבר הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית, עימה לחם במבצע ויסלה-אודר. ב-19 במרץ 1945 מונה הנס קלנר למפקד הקורפוס, וב-8 באפריל החליפו ולטר הרטמן שפיקד על הקורפוס עד סוף המלחמה.
מפקדים

ולטר קונצה (1 באוקטובר 1938 - 15 בפברואר 1940)
לאו גייר פון שוופנבורג (15 בפברואר 1940 - 13 באוקטובר 1941)
ויליבאלד פון לנגרמן אונד ארלנקאמף (13 באוקטובר 1941 - 3 באוקטובר 1942)
אוטו פון קנובלסדורף (3 באוקטובר 1942 - 30 בנובמבר 1942)
מרטין ונדל (30 בנובמבר 1942 - 14 בינואר 1943)
ארנו יאהר (14 בינואר 1943 - 20 בינואר 1943)
קרל אייבל (20 בינואר 1943 - 21 בינואר 1943)
אוטו היידקמפר (21 בינואר 1943 - 9 בפברואר 1943)
ולטר נהרינג (9 בפברואר 1943 - 27 ביוני 1944)
פריץ-הוברט גרזר (27 ביוני 1944 - 5 באוגוסט 1944)
קרל פון לה סואיר (5 באוגוסט 1944 - 20 באוגוסט 1944)
מקסימיליאן פון אדלסהיים (20 באוגוסט 1944 - 20 בספטמבר 1944)
לא ידוע (20 בספטמבר 1944 - 15 באוקטובר 1944)
ולטר נהרינג (15 באוקטובר 1944 - 19 במרץ 1945)
הנס קלנר (19 במרץ 1945 - 8 באפריל 1945)
ולטר הרטמן (8 באפריל 1945 - 8 במאי 1945)
סדר הכוחות > המערכה על צרפת

במערכה על צרפת כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הדיוויזיה ה-60
הדיוויזיה ה-252
הדיוויזיה ה-168
סדר הכוחות > מבצע ברברוסה

במהלך מבצע ברברוסה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
דיוויזיית הפאנצר ה-3
דיוויזיית הפאנצר ה-4
הדיוויזיה הממונעת ה-10
דיוויזיית הפרשים ה-1
הדיוויזיה ה-255
הדיוויזיה ה-267
סדר הכוחות > הקרב על מוסקבה

במהלך הקרב על מוסקבה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
דיוויזיית הפאנצר ה-3
דיוויזיית הפאנצר ה-4
הדיוויזיה הממונעת ה-10
סדר הכוחות > קרב חרקוב השלישי

במהלך קרב חרקוב השלישי כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
דיוויזיית האס אס ה-5
דיוויזיית הפאנצר ה-17
דיוויזיית הפאנצר ה-23
צ'ולו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1969 (בן 55 בערך) מרוקו
 שם לידה:  אריה אביטן
 תקופת הפעילות:  מ-1995
 עיסוק:  ראפר, זמר-יוצר, מפיק מוזיקלי
 סוגה:  היפ הופ • רגאיי • דאנסהול
 חברת תקליטים:  פליי רקורדס • מאד מאן
 שיתופי פעולה בולטים:  סאבלימינל, לוקץ', סול ג'יי, רביד פלוטניק, כלא שש, סילברדון, פישי הגדול
 
אריה אביטן (נולד ב-1969), הידוע בשם הבמה צ'ולו, הוא ראפר, זמר-יוצר ומפיק מוזיקלי ישראלי.
ביוגרפיה

אריה אביטן נולד ב-1969 במרוקו. בגיל שנתיים עלה לארץ ישראל והתגורר בנס ציונה.
אביטן נשוי ואב לשלושה.
קריירה

ב-1998, הפיק צ'ולו את האלבום "ישראלים עצבניים אחד אחד", האלבום נחשב לבין אלבומי ההיפ הופ הישראלי הראשונים. באלבום משתתפים ראפרים שונים, ביניהם סאבלימינל, בעודו בן 17 בלבד, סילברדון ועוד. האלבום הוקלט בחנות הבגדים המאולתרת שהקים צ'ולו, "מאד מאן". בהמשך, בשנת 2000, הוציא הלייבל "מאד מאן" את אלבום האוסף "מיקרופון למקסימום", בו השתתפו אמני היפ הופ ורגאיי שונים, בהם צ'ולו עצמו, כלא 6, סאבלימינל ופישי הגדול.
ב-2001 הוציא יחד עם סאבלימינל והצל את הסינגל "האדריכלים", מתוך אלבום הבכורה של סאבלימינל, "האור מציון". בהמשך השנה, יצא אלבום האוסף "מיקרופון למקסימום 2", בו ביצע צ'ולו את השירים "בלאגן", "מסכות" ו"אמא אל תבכי".
ב-2003 הוציא את הסינגל "מנקים את העולם", יחד עם פישי הגדול, סנאגל והברנש. השיר זכה להצלחה תוך שהגיע למקום ה-23 במצעד השבועי של רשת ג'.
ב-2006 הוציא את אלבום הבכורה שלו, "תבלין ישן". האלבום כולל, בין היתר, את השיר "השמחה", שזכה מספר שנים לאחר מכן לגרסת כיסוי בביצוע רביד פלוטניק, באלבומו "בור ועם הארץ", והופעות אורח של אמנים שונים, בהם נמרוד רשף, סאבלימינל, סילברדון והראפר היהודי-אמריקאי רמדי. ב-2010 הוציא יחד עם סאבלימינל גרסה מחודשת לשיר "עיניים להם" מתוך האלבום. השיר הגיע בשיאו למקום ה-20 במצעד השבועי של רשת ג'.
ב-2012 התארח באלבומו של זמר הרגאיי סול ג'יי, משהו חייב לקרות, בשיר "משהו חייב לקרות", לצד רביד פלוטניק. ב-2013 התארח באלבומו של פלוטניק, בור ועם הארץ, בשיר "דמעות". ב-2019, לאחר מספר שנים של חוסר פעילות, תוך ששיתף פעולה עם פלוטניק בשנית, וביצע קולות רקע בשיריו של פלוטניק, "למעלה" ו-"סלח לי אבי כי חטאתי", מתוך האלבום "ועכשיו לחלק האומנותי".
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2006: תבלין ישן
דיסקוגרפיה > אלבומי אוסף

1998: ישראלים עצבניים אחד אחד (עם משפחת תאקט)
2000: מיקרופון למקסימום (עם מאד מאן)
2001: מיקרופון למקסימום (עם מאד מאן)
הערות שוליים

↑  רפי ברבירו, צ'ולו ישיר לנו סולו, באתר ynet, 28 באפריל 2010
↑  23.11.2003, באתר "פזמונט"
↑  3.2.2011, באתר "פזמונט"
↑  רביד פלוטניק - ועכשיו לחלק האומנותי, באתר Discogs (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313543305171
קונסטנטין דוקה

קונסטנטין דוקה (ברומנית: Constantin Duca; ביוונית: Κωνσταντίνος Δούκας - קונסטנדינוס דוקס, לערך 1676 - לערך 1704) היה שליט (ווייבוד) נסיכות מולדובה בין אפריל 1693 - 18 בדצמבר 1695 ושוב בין 12 בספטמבר 1700-26 ביולי 1703. כונה "דוקולץ" כלומר "דוקה הקטן" (כדי להבדילו מ"דוקה הזקן" אביו - גאורגה דוקה). שלטונו החלש והבזבזן, תחת חסות השליט של ולאכיה, קונסטנטין ברנקוביאנו נחשב לכישלון.
ביוגרפיה

קונסטנטין דוקה נולד כבנו של השליט לשעבר גאורגה דוקה ושל אנסטסיה בוהוש. קיבל השכלה מובחרת באקדמיה של הפטריארכיה היוונית בקונסטנטינופול. למד בין שאר פילוסופיה, לטינית ויוונית. בשנת 1692 התארס וב-1693 נשא לאישה את מריה (1697-1677) בתו של קונסטנטין ברנקוביאנו, שליט ולאכיה. דרך אמו היה בן דוד של הסטולניק קונסטנטין קנטקוזינו מוולאכיה.
בשנת 1693 עלה לכס המלכות של מולדובה במקום דימיטריה קנטמיר, באישור הסולטאן העות'מאני ובגיבויו ובחסותו של חמיו, שליט ולאכיה, קונסטנטין ברנקוביאנו. בהגיעו למולדובה מצא את הארץ מוחלשת מאוד מבחינה כלכלית אחרי שבשטחה שכנו והתעמתו הפולנים מחד והטורקים והטטרים מאידך. אחרי שיחד עם הבויארים שבאו לקראתו בזבז כספים רבים לרגל אירוסיו באיסטנבול שאף לצבור כסף ככל האפשר על מנת לשלם לטורקים על מינויו כשליט. הזדמנויות חדשות לבזבוזים מנקרי עיניים היו גם חתונתו וחתונת אחותו.
שקע בחובות כלפי המלווים היוונים של איסטנבול שחלקם ליוו אותו למולדובה וגם כלפי השלטון העות'מאני ומשום כך העלה את המיסים, כולל המס על התירס (שגידולו בארצות הרומניות מוזכר לראשונה בימי שלטונו ב-1694) ועל גידולי הטבק (טוטנוריט - tutunărit), מס על סוסים, והנהיג מחדש את המיסוי על הבקר הקרוי văcărit ("וקריט"), שלפיו כל פרה עשירית הופקעה לטובת המלכות. המס האחרון, שפגע גם בבויארים, נחשב למס החמור ביותר בתולדות מולדובה. בויארים רבים נמלטו לוולאכיה לחצר של ברנקוביאנו שאחרי התייעצויות עם הטורקים, הסגיר את רובם בתנאי שלא יוצאו להורג. בהמשך קבוצות נוספות של בויארים עזבו את הנסיכות לפולין, טרנסילבניה וולאכיה. עם זאת, נשאר לדוקה גם שם של עושה משפטי צדק לעניים ולעשירים ללא פנייה.
קונסטנטין דוקה נקשר בקשרי נישואים עם משפחת הבויארים קוסטינשט ורדף את משפחת קנטמירשט של השליט הקודם, קונסטנטין קנטמיר. אחות השליט, אלנה, התחתנה עם ניקולאיה קוסטין, שהיה בנו של מירון קוסטין ושהועלה לדרגת הטמאן.
אחרי שלא הצליח להגן על שיירת האספקה מוולאכיה שנועדה לחיל המצב הטורקי בקמנץ פודולסקי ונתפסה כולה על ידי הפולנים, אחרי שאיחר בתשלומים לשער הנשגב והורה על רציחת המפקח (ה"קפוג'י") מטעם הטורקים, הודח דוקה על ידי הסולטאן. אמנם לפני כן הצליח בעצת ברנקוביאנו לכפר על רציחת הפקיד הטורקי על ידי מתקפה מוצלחת נגד יחידה צבאית פולנית.
אחרי הדחתו התגורר דוקה באיסטנבול בארמון יפה על שפת הים, שבו אירח את שגריר אוסטריה, הרוזן אטינגן.
אף על פי שב-1697 מתה אשתו מדבר, עדיין בשנת 1700 התערב חמיו לשעבר ברנקוביאנו לטובתו והוחזר לשלטון. הפעם מועמדותו נתמכה במיוחד גם על ידי הוזיר ועל ידי השגריר האוסטרי אטינגן. ברנקוביאנו רצה להשיג על ידי מינויו מחדש, את הרחקת יריבו, השליט אנטיוך קנטמיר.
דוקה החמיר שוב את המיסוי, כולל את ה"וקריט" שבוטל על ידי אנטיוך קנטמיר וחזר לרדוף את משפחת קנטמירשט.
החזרת המס על הבקר גרמה לסילוקו של ראש הכנסייה, המיטרופוליט סאווה באליץ', שהטיל קללה על המס הזה בימי השליט קנטמיר ולא היה מוכן לבטל את קללתו. בסופו של דבר הסתכסך קונסטנטין דוקה גם עם ברנקוביאנו, שקבל בפני הטורקים על ניהולו הכושל במולדובה ועל חשד כי התכוון לערוק לרוסיה. בשנת 1703 הודח בשנית על ידי הסולטאן העות'מאני. נקרא לאדירנה יחד עם בויארים רבים, נעצר והוגלה לקוואלה. במשפטו הוחלט להחרים את כל רכושו. במקומו התמנה כקאימקאם יואן בוהוש, ואחרי זמן קצר השליט מיכאי רקוביצה.
קונסטנטין דוקה מת כעבור זמן קצר בעוני רב באיסטנבול, בסביבות שנת 1704. היו לו שני ילדים: בת בשם ספטה חריסוסקולאו שנישאה (ב-1711) ליורדאקה חריסוסקולאוס, ובן, שרבאן דוקה בייזאדה (מת ב-1742 ללא צאצאים)
ביוגרפיה > מדיניות חוץ

בשנת 1694 סיכם דוקה הסכם עם אוסטריה. נעזר בשירותיהם של יועצים ישועים פרנצ'סקו רנצי שהיה מורו, ושל ניקולו דה פורטה, שהיה מומחה בפיענוח אגרות דיפלומטיות חשאיות. הקל על משלוחים של דואר דיפלומטי בין שגרירי צרפת באיסטנבול ובפולין, התכתבויות בין הצרפתים למנהיג ההונגרי טקיי ואחרות אך דאג לקרוא אותם ולידע על תכנם לחמיו בוולאכיה.
בשנת 1701 יצר, בדומה לבני קנטמיר ולברנקוביאנו, קשרים עם רוסיה של פיוטר הגדול אולי מתוך ניסיון להגיע איתה להסכם.
. הקניאז גליצין, שליח של הצאר, ביקר ביאשי והיה סנדק בטבילת בנו של השליט. הידיעה על כך חרצה את גורל שלטונו של דוקה בעיני הטורקים.
מורשתו

קונסטנטין דוקה הקים בשנת 1702 את המנזר מברומול בגאלאץ ודאג לשיפוצו של המנזר אנטוניה הקדוש ביאשי, מיסודו של השליט וסילה לופו.
במדיה האומנותית

דמותו של דוקה הצעיר מופיעה בספרו האלגורי של דימיטריה קנטמיר, יריבו, "היסטוריה הירוגליפית" (Istoria Ieroglifică) ‏(1705) והוא מיוצג על ידי לוטרה
דמותו מופיעה בסיפור של ראדו רוסטי "Dreptatea lui Constantin Duca-Vodă"