stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יודומטריה
רקע > השיטה העקיפה

בבסיס שיטה זו עומד עקרון יצירת עודפי יוד, הגבתם (הספונטנית) עם האנאליט, וטיטור שארית היוד עם תיאוסולפט.

התגובה המתאימה מפורטת בצד.
כלומר, מתחילים את הטיטרציה בהוספת יתר של יוני הידרוניום ואשלגן יודי, וכן (בניגוד לשיטה הישירה) גם הוספת יתר של אשלגן יודאט.
היוד, יגיב בכמות אקווימלרית (כלומר על פי המקדמים הסטוכיומטריים) עם האנאליט (למשל במקרה של ויטמין סי ביחס של 1:3), ומאחר ונוצר ממנו עודף, יוותרו ממנו צורונים בתמיסה. צורונים אלו ניתן לטטר בעזרת תמיסת תיאוסולפט (בריכוז נמוך בכמויות מדודות).

גם בשיטה זו האינדיקטור הוא עמילן. ברם, שמסיבות שקשה לעמוד על טיבן, לא ניתן להוסיף אותו בהתחלה אלא רק אחרי הוספת כמות מסוימת של תיאוסולפט.
השוואה בין תתי השיטות

לשיטה הישירה מספר יתרונות על פני השיטה העקיפה- ראשית היא פשוטה יותר וקלה יותר לביצוע. שנית, ובעקבות כך היא מועדת פחות לשגיאות, הן בגלל פשטות הביצוע והן בגלל מיעוט השלבים. שלישית- היא מצריכה פחות חומרים ולכן זולה יותר. 

לעומת זאת חסרונה הבולט של השיטה היא העובדה כי אינה מתאימה לחומרים המתכלים במהירות. למשל ויטמין סי, נוטה להגיב עם החמצן שבאוויר, ולכן ככל שהמדידה הישירה מתארכת, אמינותה פוחתת. עניין זה נפתר בשיטה העקיפה משום שכבר בראשיתה נכלא האנאליט (למשל ויטמין סי) בתרכובת יציבה (למשל בתגובה עם האשלגן יודאט) וכן נמנעת בעיית התכלותו עם הזמן. הדבר מקבל חשיבות רבה יותר במקרים בו יש לעבוד עם אותה התמיסה במשך זמן רב (למשל תמיסה שניתן לייצר רק בעונת שנה מסוימת, או שצריך לייבא ממקום מרוחק), במקרים כאלה עדיף לכלוא את האנאליט בתרכובת יציבה ולמדוד את עודפי הטיטרנט. 

באופן דומה ובמהופך ניתן למנות את יתרונות השיטה העקיפה על פני הישירה- היא כולאת את האנאליט בתרכובת יציבה ושוב אינו מתכלה עם הזמן. 

כמו כן, ניתן למנות את חסרונות השיטה העקיפה על פני הישירה - היא מורכבת יותר לביצוע, מועדת יותר לשגיאות ולטעויות ומצריכה חומרים רבים יותר.
נוסחאות ודרכי חישוב

גם כאן, יש להתייחס בנפרד לשיטה העקיפה ולשיטה הישירה וכן לכל אנאליט, נדבוק פה בדוגמה של ויטמין סי:

בהתאם לתגובה הראשונה הנוסחא לחישוב מספר מולי ויטמין סי בשיטה הישירה פשוטה מאד- מספר מולי האשלגן יודאט כפול שלוש. יחס זה נובע ישירות מהמקדמים הסטכיומטריים בתגובה הנ"ל.
בשיטה העקיפה העניין מעט מסובך יותר, ראשית יש לחשב את סך כל מולקולות היוד שנוצרו בתמיסה וגם כאן בהתאם לאותה התגובה מדובר בשלש כפול מספר מולי האשלגן יודאט. כדי להתחשב בעובדה שלא כל היוד הגיב, ואת העודף מטטרים עם יוני תיאוסולפט, יש לחסר את היחס האקווימולרי של יוני תיאוסולפט, על פי התגובה השנייה המצוינת מעלה היחס הוא 2:1. כלומר הנוסחא לחישוב מספר מולי ויטמין סי היא שלש כפול מספר מולי האשלגן יודאט פחות חצי כפול מספר מולי התיאוסולפט.
ראו גם

טיטרציה
התגובה בה נעזרים לצורך יצירת יוד מומס כדי להימנע מהבעיה הבטיחותית של עבודה עם יוד גזי
התגובה בה נעזרים לצורך חיסול עודפי יוד בשיטה העקיפה, הגבתם עם תיאוסולפט
הנוסחא לחישוב מספר מולי ויטמין סי בטיטרציה יודומטרית ישירה
הנוסחא לחישוב מספר מולי ויטמין סי בטיטרציה יודומטרית עקיפה
יוסי עיני

| --- | --- |

יוסי עיני
 לידה:  25 ביולי 1970 (בן 54) יקנעם, ישראל ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית צבי 
 בן או בת זוג:  עירית פשטן 
 מספר צאצאים:  3
 פרסים והוקרה:  פרס התיאטרון הישראלי 
 פרופיל ב-IMDb
 
יוסי עיני בהצגה "אותלו", תיאטרון החאן, 2007
יוסי עיני בהצגה "ירושלים החדשה", תיאטרון החאן, 2012
יוסי עיני ומיכל שטמלר, "החיים הם חלום", 2005
יוסי עיני ונילי רוגל, "בעלי המתוק אשתי היקרה", החאן, 2008
יוסי עיני ולאורה ריבלין, "גן הדובדבנים", 2010
משמאל לימין: יוסי עיני, נילי רוגל, לירון ברנס, אריה צ'רנר ויהויכין פרידלנדר, "אוכלים", החאן, 2010
יוסי עיני, "הקמצן", החאן, 2003
יוסי עיני, "אושר", 2004
יוסי עיני, "הקסם הגדול", החאן, 2009
יוסי עיני ורותי בורנשטיין, "האשליה", החאן, 2003
יוסי עיני (נולד ב-25 ביולי 1970) הוא שחקן ישראלי, זוכה פרס התיאטרון הישראלי לשחקן בתפקיד משנה של יאגו בהצגה "אותלו", בתיאטרון החאן, בשנת 2007.
חיים אישיים

יוסי עיני נשוי לעירית פשטן, שחקנית להקת החאן ולהם שלושה ילדים.
תפקידים בתיאטרון > תיאטרון החאן

| הצגת בכורה | הצגה | תפקיד | מחזאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 9 באוקטובר 2021 | הסבתות | סבתא עזיזה | שירילי דשא והשחקנים | שירילי דשא |
| 10 במאי 2014 | המקצוען | משוגע אחד, שפוי לגמרי | דושאן קובצ'ביץ' | מור פרנק |
| 4 בינואר 2014 | הצוענים של יפו | הצועני בוגו | נסים אלוני | יוסי פולק |
| 21 בספטמבר 2013 | הקומדיה של קאלאנדרו | רופו (בעל אוב) | בּרנארדוֹ דוֹביצי דה בּיבּיינה | מיכאל גורביץ' |
| 15 במרץ 2013 | דוחקי הקץ | הרב הלל עמיאל | מוטי לרנר | רוני ניניו |
| 12 במאי 2012 | ירושלים החדשה | אברהם ואן פלקנבורג, חבר בכיר במועצת העיר אמסטרדם | דייוויד אייבס | סיני פתר |
| 24 בספטמבר 2011 | הנון של ראש העיר | אליעזר דוד ירדן | יוסף בר-יוסף | רוני ניניו |
| 26 במרץ 2011 | אוכלים | נבות היזרעאלי | יעקב שבתאי | מיקי גורביץ' |
| 30 במרץ 2010 | גן הדובדבנים | לופכין, ירמוליי אלכסייץ' – אכר שהתעשר | אנטון צ'כוב | מיקי גורביץ' |
| 20 במרץ 2010 | סדר עולמי חדש | טרי, לוביסט המועדון | עיבוד של ג'יטה מונטה להרולד פינטר | ג'יטה מונטה |
| 1 באוגוסט 2009. | הקסם הגדול | ג'רבאזיו פנה, רוברטו מאלייאנו, אורסטה אינטרולי | אדוארדו דה פיליפו | אודי בן-משה |
| 13 בנובמבר 2008 | בעלי המתוק ואשתי היקרה | הפוליטיקאי | ז'ורז' פדו | אודי בן-משה |
| 3 בנובמבר 2007. | אותלו | יאגו – שליש לאותלו ובראבאנציו – סנטור ונציאני | ויליאם שייקספיר | מיקי גורביץ' |
| 8 באפריל 2006 | מאכינל |  | סופי טרדוול | סיני פתר |
| 17 בספטמבר 2005 | החיים הם חלום | זיגיזמונד | פדרו קלדרון דה לה ברקה | מיקי גורביץ' |
| 30 בדצמבר 2004 | אושר | ד"ר עיני וגבר 3 | מיקי גורביץ' | מיקי גורביץ' |
| 2004 | חטא | צדוק אלפסי | עיבוד של בן לוין לרומן "החטא ועונשו" של דוסטויבסקי | בן לוין |
| 27 בדצמבר 2003 | הקמצן | לה-פלש | מולייר | מיקי גורביץ' |
| 2003 | האשליה | קליסטו, קלינדור, תאוגנס | פייר קורניי | יוסי יזרעאלי |
| 11 בספטמבר 2002 | מלחמה על הבית | זאהי, אישה מפגינה, חייל זר תאילנדי (צ'י) ומוכר דגים | אילן חצור, פזמונים עלי מוהר | מיקי גורביץ' |
| 26 בינואר 2002 | מילה של אהבה | החייל הנמוך | מיקי גורביץ' | מיקי גורביץ' |
תפקידים בתיאטרון > תיאטרון הבימה

| הצגת בכורה | הצגה | תפקיד | מחזאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 12 בינואר 2001 | הברווזון (מחזמר) | החתול | עיבוד לסיפור "הברווזון המכוער", מחזה ופזמונים אנתוני דרו | סטיבן דקסטר |
| 4 במאי 1999 | מעגל הגיר הקווקזי | מנהיג עובדי האדמה, מספר, נער האורווה, חייל, קוקה-האיכר, אורח בחתונה, אצדק | ברטולט ברכט | אילן רונן |
| 11 באפריל 1998 | מלחמת אחים | נביא משוגע, פנחס בן אליעזר, הרב ישראל אריאל | אילן רונן | אילן רונן |
| 24 במאי 1997 | מלכוד 22 | מייג'ור מייג'ור דנבאר מפקד הטייסת | ג'וזף הלר | אילן רונן |
| 21 בינואר 1997 | ערב אימפרוביזציה – משחקי תיאטרון |  | אילן רונן | אילן רונן |
| 14 בדצמבר 1996 | מנדראגולה | סירו | עיבוד של יעקב שבתאי למקיאוולי | אילן רונן |
| 8 ביולי 1996 | מריוס | נער מסיק | מרסל פניול | מיקי גורביץ' |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | תוכנית/סדרה | ערוץ | במאי |
| --- | --- | --- | --- |
|  | זה ייגמר בבכי (נוימן) |  | דויד תור |
| 2017 | כבודו | Yes הטלוויזיה בלוויין | רוני ניניו |
| 2012 | המיוחדת | ערוץ 2 | עודד רסקין |
| 2004 | הדיפלומטים | ערוץ 2 | אייל דורון |
| 1999 | ספי | ערוץ 2 | שירילי דשא |
| 1999 | עשרים פלוס | הטלוויזיה החינוכית הישראלית | יעל גרף ושירלי שטרן |
| 1999 | גנרל שוורצפוט במדבר סהרה | סרט טלוויזיה של ערוץ 2 | סלבה צ'פלין |
| 1997 | אנחנו לא כאלו | סרט טלוויזיה של HOT3 | שי כנות |
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | במאי | מפיקים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013 | בית לחם | לוי, קצין שב"כ | יובל אדלר | טליה קלינהנדלר (פאי סרטים) |
| 2014 | מפריח היונים | סאלים | נסים דיין | דוד מנדיל, משה אדרי, לאון אדרי |
| 2017 | הבן דוד | עמרם | צחי גראד | צחי גראד, אלי מנשה, ברק קסלר |
הערות שוליים

↑  זוכי פרס התיאטרון  הישראלי, באתר הארץ, 10 באפריל 2008
↑  קרן בר לב, עכבר העיר, "המיוחדת": יחידת המשטרה לענייני דרמה מצויינת, באתר הארץ, 27 בינואר 2012
↑   אורי קליין, הסרט "בית לחם" עשוי היטב, לטוב ולרע, באתר הארץ, 21 בספטמבר 2013
אורון שמיר, עכבר העיר, "בית לחם": בנאלי, מרשים ומרגיז גם יחד, באתר הארץ, 26 בספטמבר 2013
↑  ציפי שוחט, לראות מישהו מאושר זו קטסטרופה, באתר הארץ, 13 בנובמבר 2007
יוסי רן, אותלו – החאן הירושלמי, 19 בפברואר 2008
צבי גורן, "אותלו" - האיש שאהב יותר מדי, באתר הבמה, 27 בדצמבר 2007
↑  אריאל הירשפלד, אדם הורג את מה שהוא אוהב: הביצוע של "אותלו" בחאן הירושלמי הוא יצירת מופת בפני עצמה, באתר הארץ, 13 בנובמבר 2007
↑  מיכאל הנדלזלץ, בעלי המתוק ואשתי היקרה: כמו עקיצה בישבן, באתר הארץ, 13 בנובמבר 2008
↑  טל לוין, עכבר העיר, גן הדובדבנים: הצגה רלוונטית אבל לא מרגשת, באתר הארץ, 9 בדצמבר 2010
אריאל הירשפלד, "גן הדובדבנים" של צ'כוב - המחזה הטוב מכולם, באתר הארץ, 6 בנובמבר 2010
↑  סיון שדמון, עכבר העיר, "אוכלים": ההצגה יוקרתית, הפוליטיקה בשקל, באתר הארץ, 1 ביולי 2011
אייל מלובן, עכבר העיר, "אוכלים" של יעקב שבתאי מ־79' עולה כעת בתיאטרון החאן בבימוי מיקי גורביץ', באתר הארץ, 4 ביולי 2011
↑  סיון שדמון, עכבר העיר, הנ' של ראש העיר: חילונים, דתיים והסאטירה שביניהם, באתר הארץ, 20 בנובמבר 2011
נרי ליבנה, מחזה אבסורד, באתר הארץ, 24 בנובמבר 2011
↑  יאשה קריגר, עכבר העיר, ירושלים החדשה: אומץ ותעוזה בתיאטרון החאן, באתר הארץ, 25 ביולי 2012
מיכאל הנדלזלץ, "ירושלים החדשה": הוא עוד עובד על זה, באתר הארץ, 18 ביולי 2012
↑   מיכאל הנדלזלץ, מלאכת הקודש של "הצוענים של יפו", באתר הארץ, 24 בפברואר 2014
טל לוין, עכבר העיר, הצוענים של יפו: היכונו לרעוד, באתר הארץ, 10 בפברואר 2014
↑  דניאל שירין, עכבר העיר, "כבודו": סדרה שלא בונה על סוף טוב, באתר הארץ, 1 באפריל 2017
יחסי אוסטרליה – איי מרשל

| יחסי אוסטרליה – איי מרשל |
| --- | --- |
אוסטרליה: איי מרשל


אוסטרליה: איי מרשל
שטח (בקילומטר רבוע)
7,741,228: 181
אוכלוסייה
26,778,707: 37,225
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,723,827: 284
תמ"ג לנפש (בדולרים)
64,373: 7,629
משטר
מונרכיה חוקתית פדרלית: דמוקרטיה

יחסי אוסטרליה–איי מרשל הם היחסים הדיפלומטיים בין אוסטרליה לבין איי מרשל.
סקירה כללית

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-8 ביולי 1987, זמן קצר לאחר שאיי מרשל קיבלה את עצמאותה מארצות הברית, ואוסטרליה הייתה המדינה השלישית שעשתה זאת לאחר ארצות הברית ומיקרונזיה.
אוסטרליה מסייעת לאיי מרשל בתחום החינוך, התברואה, קידום צמיחה כלכלית והפחתת העוני, וכן בשיתוף פעולה לפיתוח.
יחסי סחר

בשנים 2018–2019 הסתכם הסחר בין המדינות ב-6.6 מיליון דולר ונשלט על ידי היצוא האוסטרלי (בעיקר בשר; הנעלה, משאבות; ברזים, זיזים ושסתומים וחומרי בנייה סיד, מלט וחומרי בנייה).
נציגויות דיפלומטיות

אוסטרליה מיוצגת באיי מרשל באמצעות שגרירותה בפונפיי, מיקרונזיה.
איי מרשל אינה מיוצגת באוסטרליה לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה.
יחסי אוסטריה–תימן

| יחסי אוסטריה–תימן |
| --- | --- |
אוסטריה: תימן


אוסטריה: תימן
שטח (בקילומטר רבוע)
83,871: 527,968
אוכלוסייה
9,118,988: 40,880,051
תמ"ג (במיליוני דולרים)
516,034: 21,606
תמ"ג לנפש (בדולרים)
56,589: 529
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה

שר החוץ האוסטרי אלכסנדר שלנברג מנהל שיחת וידאו עם מקבילו התימני אחמד עווד בן מובארכ (אנ'), ינואר 2021
יחסי אוסטריה–תימן הם יחסי החוץ בין אוסטריה לתימן.
היסטוריה

הקשר הראשון בין תימן לאוסטריה מתוארך למאה ה-18 כאשר המזרחן האוסטרי זיגפריד לאגנר ביקר בתימן לצורך איסוף כתבי יד תימניים. האימפריה האוסטרית פתחה קונסוליה בעיר עדן בשנת 1871. המאות ה-18 וה-19 גם היו עדים לשימוש של תימן במטבעות הכסף האוסטריים בתקופת שלטונה של הקיסרית מריה תרזה, טאלר. בתימן שימש גם מטבע זה לקישוט הפגיון או הג'מביה המשמש כקישוט לגברים בתימן.
בשנת 1914 נפתחה קונסוליה שנייה בעיר אל-חודיידה. כינון היחסים הדיפלומטיים החל משנת 1975, כאשר שתי המדינות החלו ביחסים דיפלומטיים ברמה של שגרירים שאינם תושבים. בשנת 1990 נפתחה שגרירות תימן באוסטריה.
מאז שנת 1990 אוסטריה מחזקת את השותפות לפיתוח ושיתוף פעולה בתחומי המסחר, התיירות והרפואה. למשל, OMV פועלת כיום בתימן, בנפת שבווה, והיא בין החברות האירופיות הפעילות הבודדות בתימן עד היום המשקפת את עומק היחסים בין תימן-אוסטריה.
שיתוף פעולה

בשנת 2001 נוסחה טיוטת מזכר הבנות בין הפדרציה של לשכות המסחר והתעשייה התימניות לבין לשכת המסחר והתעשייה האוסטרית כדי לחזק את שיתוף הפעולה בתחומים המסחריים. בשנת 2003 אשרור ההסכם להגנה ולעידוד השקעות בין שתי המדינות. בשנת 2006 עיריית וינה תרמה משאית כיבוי אש לצנעא.
בשנת 2007 תימן קיבלה משלוחי תרופות שנתרמו מאוסטריה וקיבלו צוותים רפואיים אוסטריים ואושר הסכם הלוואה לקרן החברתית לפיתוח.
בשנת 2008 נוסחה טיוטת הסכם בריאות בין תימן לאוסטריה.
בשנת 2016 אוסטריה סיפקה 500,000 אירו כסיוע הומניטרי לתימן. בשנת 2017 אוסטריה סיפקה 2 מיליון אירו כסיוע הומניטרי לתימן. בשנת 2018 אוסטריה סיפקה 2 מיליון אירו כסיוע הומניטרי לתימן. בשנת 2019 אוסטריה סיפקה 3 מיליון אירו כסיוע הומניטרי לתימן. אוסטריה סיפקה לאחרונה 3 מיליון אירו כסיוע הומניטרי לתימן במהלך שנת 2020.
נציגויות דיפלומטיות

תימן מחזיקה באוסטריה שגרירות בווינה.
אוסטריה מיוצגת בתימן באמצעות שגרירותה במסקט, עומאן.
יחסי אוסטרליה – איחוד האמירויות הערביות

| יחסי אוסטרליה – איחוד האמירויות הערביות |
| --- | --- |
אוסטרליה: איחוד האמירויות הערביות


אוסטרליה: איחוד האמירויות הערביות
שטח (בקילומטר רבוע)
7,741,228: 83,600
אוכלוסייה
26,778,707: 11,106,647
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,723,827: 504,173
תמ"ג לנפש (בדולרים)
64,373: 45,394
משטר
מונרכיה חוקתית פדרלית: מונרכיה פדרלית, מונרכיה נבחרת, מונרכיה חוקתית

יחסי אוסטרליה–איחוד האמירויות הערביות (באנגלית: Australia–United Arab Emirates relations, בערבית: العلاقات الأسترالية الإماراتية) הם היחסים בין הקהילייה של אוסטרליה ובין איחוד האמירויות הערביות.
היסטוריה

בפברואר 2010 ערך שייח' עבדאללה בן זייד אל נהיאן, שר החוץ של איחוד האמירויות הערביות, ביקור רשמי ראשון באוסטרליה. במהלך הסיור נחתם זיכרון דברים על הקמת ועדה משותפת לעניינים קונסולריים על ידי נהיאן ושר החוץ האוסטרלי סטיבן סמית'.
סחר

איחוד האמירויות הערביות מזוהה על ידי אוסטרליה כשוק הגדול ביותר שלה באזור המפרץ הפרסי. נכון לשנים 2008–2009, היקף הסחר בין המדינות הוערך ב-5.5 מיליארד דולר. מתוכם, היצוא האוסטרלי לאיחוד האמירויות היה 3.6 מיליארד דולר, בעוד שהייצוא של האיחוד האמירויות לאוסטרליה היה 1.9 מיליארד דולר (כשרובו הוא יבוא נפט גולמי בשווי של 1.7 מיליארד דולר).
ייצוג דיפלומטי

לאוסטרליה יש שגרירות באבו דאבי וקונסוליית כללית בדובאי.
לאיחוד האמירויות הערביות יש שגרירות בקנברה.
יוסף יקרסון

| --- | --- |

 לידה:  2 ביוני 1936 (בן 88) ברית המועצות (1923–1955) לנינגרד, ברית המועצות 
 תאריך עלייה:  1973
 
יוסף יקרסון (ברוסית: Иосиф Якерсон; נולד ב-2 ביוני 1936) הוא אמן ישראלי יליד רוסיה המתעסק בציור, רישום, פיסול ובעיצוב תפאורה לתיאטרון, אופרה ובלט.
ביוגרפיה

יוסף יקרסון שלומוביץ' נולד וגדל בלנינגרד. בשנים 1947 עד 1954 התחנך בבי"ס ייעודי ללימודי אמנות. לאחר מכן מ-1954 עד 1960 למד באקדמיה לציור, פיסול ואדריכלות ע"ש I.E. Repin בסנט פטרסבורג. הוא החל להציג עוד בגיל 11 את עבודתו: תחילה בתערוכות בינלאומיות בצרפת (1947), בפסטיבל השישי העולמי לנוער וסטודנטים במוסקבה (1957), בגרמניה (1958). בשנים שלאחר מכן, עד 1973 (השנה בה עלה לישראל), הוא הספיק להשתתף בכמה וכמה תערוכות עירוניות, אזוריות ולאומיות ברוסיה (1960, 1965 ו-1971).
בשנת 1973, לאחר שהתגרש מאשתו הראשונה גלינה ברבינוק, היגר לישראל. הוא המשיך להשתתף בתערוכות יחיד וקבוצתיות רבות בישראל, ארצות הברית, שווייץ, אוסטרליה ורוסיה.
בארץ התחתן בשנית עם סבטלנה שטוטינה. כמו כן עסק באומנויות הבמה בעיצוב ההפקה והתפאורות למופעי אופרה, בלט ואמנותיות במה שונות. יצירותיו שמורות ברחבי העולם במוזיאונים, גלריות ואוספים פרטיים, כגון: מוזיאון יד ושם, מוזיאון הרצליה, אוסף מרכז המידע הנוצרי בישראל, מוזיאון סנט פטרבורג לתותחנים(אנ'), מוזיאונים של נובגורוד וקירישי (רוסיה), מוזיאון הוותיקן לאמנות מודרנית, אוסף פרטי של הוד מלכותה מלכת הולנד, אוסף פרטי של D. Bosky MITRA Private Equity Ltd. (לונדון, בריטניה), מוזיאון מכללת ואסר (ניו יורק)(אנ'), אוסף מוזיאון נורטון דודג' (ארצות הברית)(אנ') וגלריה לאומנויות יפות אדוארד נחמקין (ניו יורק, ארצות הברית) וכו'.
במקביל לפעילות האמנותית הענפה בארץ נכנס גם לתחום ההוראה. הוא לימד רישום וציור באוניברסיטת חיפה, במכללה לאמנות בבאר שבע ובבתי ספר שונים (במגמת אמנות). בנוסף הוא ארגן שיעורים פרטניים בסטודיו שבו יצר פסלים ייעודים להוראת מלאכת הרישום.
תערוכות יחיד

1974 - תיאטרון ירושלים. שר הקליטה שלמה רוזן פתח את התערוכה.
1977 - המוזיאון העירוני בית עמנואל, רמת גן
1977 - גלריה נורה בירושלים
1977 - מוזיאון הרצליה
1980 - במרכז המידע הנוצרי הבינלאומי בירושלים
1984 - במרכז המידע הנוצרי הבינלאומי בירושלים
1986 - בגלריה לאמנויות יפות של אדוארד נחמקין בניו יורק
1986 - פורום שלושת הציירים, גלריה לאמנויות יפות, ניו יורק
1986 - תיאטרון הבימה בתל אביב
1987 - במכון ון ליר בירושלים
1988 - בגלריה לאמנויות יפות של אדוארד נחמקין בניו יורק
1992 - ארמון השיש סנט פטרסבורג רוסיה
עבודות לתיאטרון ולאופרה

1986 - "השקיעה" - מאת איסאק באבל, תיאטרון באר שבע ותיאטרון הבימה בבימוי יורי ליובימוב
1988 - "הנפש הטובה מסצ'ואן" תיאטרון באר שבע ותיאטרון הבימה, בבימוי יורי ליובימוב
1994 - "פרשת דרייפוס"
1997 - נאבוקו של ג'וזפה ורדי בבית האופרה של בון(אנ')
גלריה

פרוטומה של ולרי פאנוב
פרוטומה של דונטלו
מפגש לקפה
כלי נגינה עתיקים (יפן), 180x120 ס"מ, 2007
כד פרחים שהתהפך, 50x70 ס"מ, 1994
דוקטור ז'יוואגו, תפאורה לתיאטרון
סיפורי פושקין
עץ תפוזים, 70x40 ס"מ, 1991.
לקריאה נוספת

Art of Russia and the West, Apollon Foundation, 1989 (page 60-63)
https://jackersonart.myvisual.org/en/374-2/
הערות שוליים

↑  יוסף יקרסון, באתר הבימה התיאטרון הלאומי של ישראל
↑  תערוכות, על המשמר, 6 בדצמבר 1974
↑  תערוכות, על המשמר, 20 בדצמבר 1974
↑  תצוגה לצייר עולה חדש, דבר, 20 בספטמבר 1977
↑  יוסף יקרסון עיצב את התפאורות, מעריב, 3 באוגוסט 1986
↑  אמש בתיאטרון, שקיעה אסתיטית מידי, "השקיעה" ב"הבימה", מעריב, 15 באוגוסט 1986
↑  אדר אבישר, תיאטרון, מועמד ללהיט קיץ, מעריב, 15 ביולי 1988
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007401354205171  ISNI: 0000 0001 4099 4327  LCCN: no2011179258  SUDOC: 17155616X  ULAN: 500481242  VIAF: 206885193   WorldCat (עם VIAF): 206885193
יוזף, דוכס סקסוניה-אלטנבורג

יוזף, דוכס סקסוניה-אלטנבורג (בגרמנית: Joseph von Sachsen-Altenburg; 27 באוגוסט 1789 – 25 בנובמבר 1868) היה דוכס סקסוניה-אלטנבורג בין השנים 1834–1848.
ביוגרפיה

יוזף נולד ב-27 באוגוסט 1789 בהילדבורגהאוזן שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-הילדבורגהאוזן, לפרידריך, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ולשרלוטה גאורגינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ, בתו של קרל השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ. בשנת 1814 לחם יוזף יחד עם אחיו גאורג יחד עם כוחות הקואליציה האנטי-צרפתית השישית נגד צרפת, ולאחר מכן שירת בצבא הסקסוני, והגיע לדרגת גנרל מיור.
בשינויים שחלו במדינות תורינגיה לאחר מותו של פרידריך הרביעי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג ללא יורשים, קיבל אביו פרידריך, דוכס סקסוניה-הילבורגהאוזן את אזור אלטנבורג, והפך לדוכס סקסוניה-אלטנבורג. בשנת 1834 מת אביו פרידריך, דוכס סקסוניה-אלטנבורג, ויוזף עלה לשלטון במקומו. שלטונו של יוזף היה מאוד שמרני, ומשום כך נאלץ להתפטר במהלך מהפכות אביב העמים, ואחיו גאורג, דוכס סקסוניה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו.
ב-25 בנובמבר 1868 מת יוזף באלטנבורג, והוא בן 79 שנים.
משפחתו

ב-24 באפריל 1817 התחתן יוזף עם אמליה, דוכסית וירטמברג, בתם של לודוויג, דוכס וירטמברג והנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג. לבני הזוג היו 6 ילדים:
מריה מסקסוניה-אלטנבורג (1818–1907), התחתנה עם גאורג החמישי, מלך הנובר
פאולינה (1819–1825)
תרזה (1823–1915)
אליזבת, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג (1826–1896), התחתנה עם פטר השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג
אלכסנדרה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג (1830–1911), התחתנה עם קונסטנטין ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה
לואיזה (1832–1833)
יחסי אלג'יריה–מקסיקו

| יחסי אלג'יריה–מקסיקו |
| --- | --- |
אלג'יריה: מקסיקו


אלג'יריה: מקסיקו
שטח (בקילומטר רבוע)
2,381,740: 1,964,375
אוכלוסייה
46,970,063: 131,133,866
תמ"ג (במיליוני דולרים)
239,899: 1,788,887
תמ"ג לנפש (בדולרים)
5,107: 13,642
משטר
דמוקרטיה סמי-נשיאותית: רפובליקה פדרלית

יחסי אלג'יריה–מקסיקו (בערבית: العلاقات الجزائرية المكسيكية, בספרדית: Relaciones Argelia-México) הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה האלג'יראית הדמוקרטית העממית והמדינות המקסיקניות המאוחדות. מקסיקו הייתה הראשונה להכיר בעצמאותה של אלג'יריה ב-1962 ויחסים דיפלומטיים כוננו בשנת 1964. המסחר בין שתי המדינות הסתכם בשנת 2015 ב-243 מיליון דולר. אלג'יריה היא אף שותפת הסחר האפריקאית השנייה בגודלה של מקסיקו.
היסטוריה

בשנת 1962, לאחר סיום מלחמת העצמאות של אלג'יריה וקבלת העצמאות האלג'יראית מצרפת, מקסיקו הייתה המדינה הראשונה שהכירה במדינה החדשה. יחסים דיפלומטיים רשמיים בין שתי המדינות כוננו ב-21 באוקטובר 1964. בשנת 1965, שגריר מקסיקו בקהיר הואמן לטפל בענייניה של אלג'יריה. בשנת 1974 שלחה מקסיקו שגריר תושב ראשון לאלג'יריה ובשנת 1975 פתחה אלג'יריה שגרירות במקסיקו סיטי.
בשנת 2008, כאות של ידידות הדדית, נחנך במקסיקו סיטי פסל של עבד אל-קאדר אל-ג'זאירי. בשנת 2011, נחנך באלג'יר פסל של אמיליאנו ספאטה. בחודש אוקטובר 2014, שתי המדינות חגגו 50 שנה ליחסים הדיפלומטיים.
מסחר

בשנת 2015, המסחר בין שתי המדינות הסתכם בסך של 243 מיליון דולר. אלג'יריה היא שותפת הסחר האפריקאית השנייה בגודלה של מקסיקו בעוד מקסיקו מדורגת במקום ה-38 מבחינת גודל הסחר של אלג'יריה.
ביקורים רשמיים מטעם שתי המדינות > ביקורים רשמיים מאלג'יריה למקסיקו

בשנת 1981 ביקר במקסיקו נשיא אלג'יריה שאד'לי בן ג'דיד. הוא ביקר שנית במקסיקו בשנת 1985. בשנת 2002 ביקר במקסיקו הנשיא עבד אל-עזיז בותפליקה.
ביקורים רשמיים מטעם שתי המדינות > ביקורים רשמיים ממקסיקו לאלג'יריה

בשנת 1975 ביקר באלג'יריה נשיא מקסיקו לואיס אצ'ווריה אלברס. בשנת 2005 ביקר באלג'יריה הנשיא ויסנטה פוקס.
ייצוג

לאלג'יריה יש שגרירות במקסיקו סיטי ולמקסיקו יש שגרירות באלג'יר.
ראו גם

יחסי ישראל–מקסיקו
יחסי אלג'יריה–ישראל
יוזמת עמק השלום

יוזמת עמק השלום היא יוזמה שמטרתה היא לקדם שיתוף פעולה כלכלי בין ישראל, ירדן והפלסטינים בעזרת פרויקטים משותפים שיוקמו בערבה ולאורך החלק הדרומי של הגבול בין ישראל לירדן.
אחד המרכיבים העיקריית של התוכנית הייתה הקמת אזורים תעשייה משותפים (אנ') בירדן, הרשות הפלסטינית ובמצרים. חלק עיקרי נוסף ביוזמת עמק השלום הוא מסדרון של כ-20 קילומטרים שישמשו למטרות של פיתוח כלכלי-אזורי, כ-420 קילוטרים מהמסדרון יעברו לארוך הגבול הירדני ויהיו ללא גדרות גבול ועוד כ-100 קילומטרים יהיו בשטחים הפלסטיניים. פרויקטים נוספים שיוקמו במסגרת היוזמה כוללות תמיכה של ממשלות גרמניה, יפן וטורקיה ובמסגרתם ייווצרו עד מיליון מקומות עבודה חדשים בישראל וברשות הפלסטינית.
היוזמה זכתה לתמיכתו האישית של נשיא מדינת ישראל, שמעון פרס.
היסטוריה

הרעיון לפרויקט עלה ב-2005, כאשר ישראל, ירדן והרשות הפלסטינית ביקשו מהבנק העולמי לבדוק את ההיתכנות כלכלית של רעיון שבמסגרתו יוקמו אזורי תעשייה משותפים.
ביולי 2006 הכריזה יפן על תוכנית לשלום בשם "מסדרון לשלום ושגשוג", התוכנית הייתה אמרוה להתבסס על פיתוח כלכלי משותף ומאמץ. נשיא מדינת ישראל, שמעון פרס הקדיש לרעיון היפני שומת לב רבה במהלך השתתפותו בכנס בינלאומי בניו יורק שנערך בספטמבר 2006 ואורגן על ידי נשיא ארצות הברית לשעבר, ביל קלינטון.
במארס 2007, בכנס בן יומיים בטוקיו שכלל פקידי ממשל מיפן, ישראל והרשות הפלסטינית, העלתה יפן תוכנית לשלום על בסיס פיתוח כלכלי משותף. הן הנציגים הישראלים והן הנציגים הפלסטיניים הצהירו כי הם תומכים בהצעה היפנית.
עוד באותו חודש החליטה ממשלת ישראל לאמץ באופן רשמי את "יוזמת עמק השלום" שמטרתה היא לקדם שיתוף פעולה ופיתוח כלכלי עם הפלסטינים ואישרה אותו בהצבעת ממשלה. חרף זאת בתקשורת נטען כי יש סיכויים נמוכים להתקדמות בפרויקט בגלל חוסר עניין של ראש ממשלת ישראל, אהוד אולמרט וממשלת ישראל.
ביולי 2007 בעת נאום הפתיחה שלו כנשיא ישראל הזכיר פרס את המאמצים להקמת עמק השלום וטען כי יש פוטנציאל גדול לשיתוף פעולה בין ישראל, ירדן והפלסטינים. הוא טען כי הדבר יתמך על ידי מדינות המפרץ הפרסי. חודש לאחר מכן, נפגש פרס עם כמה אנשי עסקים ישראלים ודן איתם על דרכים להיע את התוכנית קדימה. דבר נוסף שקרה באותו חודש היה פגישה של שרת החוץ הישראלית, ציפי לבני, שר החוץ היפני, טארו אסו, שר החוץ הפלסטיני, סאיב עריקאת ושר החוץ הירדני עבול-אילה חטיב'.
ההצעה הרשמית ליוזמת עמק השלום החלה עם הצעה משותפת ב-2008 לבניית תעלת הימים שתהווה תעלה בין הים האדום וים המלח ובעזרת התעלה יוקם מפעל להתפלת מים, הפקת חשמל בעזרת תחנת כוח הידרואלקטרית וייווצרו מקומות עבודה רבים. הדיונים והמחקר לגבי הפרויקט הסתיימו ב-2013 ועוד באותה שנה חתמו ישראל, ירדן והרשות הפלסטינית על הסכם על מנת לקדם את התוכנית.
ב-2008 הוצעה תוכנית שבמסגרתה יוקמו מרכזי כנסים, מלונות, מסעדות, פארקים, אגמים, לגונות מלאכותיות, חממות לפירוות וירקות שיאפשרו גידול בחורף. ואף הקמת רכבת מהירה וכביש מהירה שיעברו לאורך התעלה ויאפשרו נסיעה בין ים המלח לים האדום תוך שעה ואף רצון להפוף את האזור לאזור סחר חופשי ובכך למשוך השקעות מרחבי העולם.
בינואר 2008 הודיע הנשיא פרס כי התוכנית מתקרבת למימוש ואף הכריז על פרטים חדשים בתוכנית שיתמקדו ב-4 אתרים ביהודה ושומרון ותוכניות להקמת פרויקטים תעשייתיים והקמת אוניברסיטה משותפת. פרס שוחח עם נציג הקוורטט לענייני המזרח התיכון, טוני בלייר על הפרויקט במהלך ביקורו של בלייר במזרח התיכון בפברואר 2008.
בפברואר 2015 חתמו ישראל וירדן על הסכם שבמסגרתו יחליפו המדינות מים אחד עם השני ויועברו מים מלוחים מים סוף לים המלח המצטמצם שהולך ומתייבש (וזאת על מנת שים המלח ימשיך להיות עוגן תיירותי לירדן וישראל) ויחליפו את המים המלוחים בים האדום במים מתוקים שימשו המדינות מים בעזרת מתקן התפלה שיוקם בערבה ויפיק חשמל לעיירות באזור ויספק להן מים. בעזרת צינור שיקרא "מובל השלום" ויהיה באורך של כ-220 קילומטרים יועברו המים לים המלח. על פי דיווחים, ההסכם היה בשווי של כ-800 מיליון דולרים. בדצמבר של אותה שנה פרסמו ישראל וירדן באופן רשמי את התוכניות הטכניות של הפרויקט זה.