stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלברט שפר
ביוגרפיה > לאחר שחרורו

שחרורו של שפר מן הכלא ב-1966 היה אירוע בקנה מידה עולמי; לאחריו הוא פרסם כמה ספרים אוטוביוגרפיים (שהחשוב מהם יצא לאור בעברית תחת השם "בתוככי הרייך השלישי" בהוצאת "בוסתן"). האוטוביוגרפיה המצליחה, הממזערת את חלקו בביצוע השואה וידיעותיו עליה בזמן המעשה, והמסנגרת על העם הגרמני כולו, הפכה לרב מכר. בזיכרונות אלה הוא מגן על מעשיו, ומסביר כי אף ששימש בתפקיד משמעותי ונתן להיטלר את הכלים הטכנולוגיים להמשיך במעשיו, תוך הסכמה עם האידאולוגיה הנאצית ועם מהות המשטר, הרי שהיה ונותר אדם הגון מבחינה אישית, ולא ידע על פשעי המלחמה.
בפרקים האחרונים בספרו, שנכתב בעת מאסרו, הוא מתאר את מטרת משפטי נירנברג, אותה זיהה במהלכם: "הטלת האשמה על מנהיגי המשטר הטוטליטרי הנאצי (וביניהם הוא עצמו), תוך כדי הקהיית תחושת האשם של העם הגרמני בכללותו". שפר מציג בספרו את הרעיון כי פשעי הזוועה היו תוצאה של סמכות השלטון, שהשתמש באמצעים טכנולוגיים חדישים, שכמוהם לא נודעו עד אז, שאיפשרו מחד שליטה מוחלטת בכל אדם ושעבוד "שמונים מיליון בני אדם לרצונו של יחיד", ומאידך "שמירה מפליגה על סודיותם של מעשי פשע שבוצעו בפקודת המשטר".
תדמיתו

שפר קיבל על עצמו את האשמה למעשי הזוועה, אליהם הוא נחשף לטענתו בנירנברג, עת הוצגו בפניו "אסמכתאות ועדויות מזעזעות, שהוכיחו בעליל כי הפשעים המחרידים שבהם הואשמנו אכן בוצעו הלכה למעשה... תיאורים על רצח המונים מתוחכם והתעללות בהמית"; זאת בשל טענות כי הוא היה חלק מהנהגה הנושאת באחריות קולקטיבית. עמדה זו יצרה לו תדמית חיובית, והוא הפך למרצה מבוקש, ובילה את שנות חייו האחרונות ברווחה יחסית. הוא נפטר בבית מלון בלונדון בזרועות פילגש אנגלייה, ב-1981.
תדמית זו, שגם בעיון בה יש לקח מוסרי והיסטורי משמעותי, נמצאת תחת ביקורת. ביוגרפים אחרים מן השנים האחרונות, כדן ואן דר ואט, כותב הספר "הנאצי הטוב", וכמרטין קיצ'ן (אנ') בספרו "שפר: אדריכלו של היטלר" (אנ') טוענים כי שפר היה שותף מלא לכל פשעי המשטר, נאמן לדרכו של ידידו היטלר, ושותף פעיל בהשמדת היהודים, וכי תדמיתו היא הונאה שנועדה להצילו מעונש המוות, ולספק לו חיים מכובדים לאחר שחרורו מן הכלא.
סדרת ראיונות שנתן שפר בימי חייו עם הביוגרפית גיטה סרני הבשילו לכלל ביוגרפיה ביקורתית שיצאה לאור בשנת 1995, הקרויה "אלברט שפר ומאבקו באמת". סרני טוענת כי שפר היה אדיש לבעיית היהודים, וכי לאחר המלחמה היו השואה ומוראותיה בבחינת נטל מוסרי כבד על שפר.
בשנת 2020 הופק בישראל, על ידי הבמאית והמפיקה ונסה לאפא, סרט תיעודי בשם שפר בדרך להוליווד הבוחן את ניסיונו בשנת 1971 לכתוב סרט עלילתי המתבסס על האוטוביוגרפיה שלו בתוככי הרייך השלישי ולטייח את מעשיו באמצעותו.
חיים אישיים

בנו, הקרוי אף הוא אלברט שפר (אנ'), המשיך בדרכו המקצועית והיה אדריכל מצליח בעל שם עולמי.
בתו, הילדה שראם, אשר כונתה בידי הביוגרפית של שפר, "האדם המוסרי ביותר שהכרתי מעודי", זכתה ב-2005 בפרס הסובלנות על שם משה מנדלסון. בכספי ירושה מאביה ייסדה קרן לסיוע לנשים יהודיות והיא פעילה בהעלאת זכר העבר הנאצי בגרמניה. בהתכתבויות שניהלה בילדותה עם אביה הכלוא, אשר עסקו ברגש האשמה, הוא טען בפניה שלא ידע על פשעי המשטר הנאצי. לימים אמרה לגבי ייחוסה המשפחתי, כי אין היא חשה אשמה, "אלא בושה".
לקריאה נוספת > ספריו

אלברט שפר, בתוככי הרייך השלישי, תרגמה עדנה קורנפלד, הוצאת בוסתן, 1979.
Speer, Albert, Spandauer Tagebücher, Propyläen 2002 [1975], ISBN 3-54907-158-2
Speer, Albert, Der Sklavenstaat. Meine Auseinandersetzung mit der SS, Ullstein 1981, ISBN 3-42106-059-2
Speer, Albert, et al (1995). Architektur. Arbeiten 1933-1942. Propyläen. ISBN 3-549-05446-7.
לקריאה נוספת > ביוגרפיות

אלברט שפר, ביוגרפיה, מאת יואכים פסט, תרגמו מאנגלית אסף תמרי ועמית יריב, הוצאת דביר, 2008.
Joachim Fest, Ewald Osers (translator), Alexandra Dring (2002). Speer: The Final Verdict. Harcourt. ISBN 0-15-100556-7.
Van Der Vat, Dan (1997). The Good Nazi: The Life and Lies of Albert Speer. George Weidenfeld & Nicolson. ISBN 0-297-81721-3.
King, Henry T. (1997). The Two Worlds of Albert Speer: Reflections of a Nuremberg Prosecutor. University Press of America. ISBN 978-0761808725.
Sereny, Gitta (1995). Albert Speer: His Battle With Truth. Knopf. ISBN 0-394-52915-4.
Schmidt, Matthias (1984). Albert Speer: The End of a Myth. St Martins Press. ISBN 0-312-01709-X.
Kitchen, Martin (2015). Speer: Hitler's Architect. Yale University Press. ISBN 978-0300226416
הערות שוליים

↑  אלברט שפאר, בתוככי הרייך השלישי, עמ' 121–122, בתוך: שאול פרידלנדר, גרמניה הנאצית והיהודים: שנות הרדיפות, 1939-1933; תרגמה מאנגלית עתליה זילבר; ספרית אפקים, הוצאת עם עובד, תל אביב 1997; עמ' 333, עמ' 453, הערה 95.
↑  הוראה זו התקבלה בברכה על ידי נשים שהיו פעילות במפלגה הנאצית כדוגמת גרטרוד שולץ-קלינק.
1 2    Kate Connolly, ‏Wartime reports debunk Speer as the Good Nazi, The Telegraph, 11 May 2005
↑  Bernhard Külp, Norbert Berthold, Ulrich Roppel, Eckhard Knappe, Thomas Rüdel, Rudolf Wolters, Sektorale Wirtschaftspolitik, Heidelberger Lehrtexte Wirtschaftswissenschaften, 1984 doi: 10.1007/978-3-642-82334-3
↑  הנריק המרן, אני חשה בושה, לא אשמה, באתר הארץ, 21 באפריל 2005
| הנאשמים במשפט פושעי המלחמה בנירנברג |
| --- | --- | --- |
| נשפטו לגזר דין מוות | ארנסט קלטנברונר • ארתור זייס-אינקווארט • מרטין בורמן (מת זמן רב לפני תחילת המשפט, אך נידון) • הרמן גרינג (התאבד לפני ההוצאה להורג) • אלפרד רוזנברג • אלפרד יודל • וילהלם קייטל • וילהלם פריק • הנס פרנק • פריץ זאוקל • יוליוס שטרייכר • יואכים פון ריבנטרופ |  |
| נידונו למאסר | ולטר פונק (מאסר עולם) • אריך רדר (מאסר עולם) • רודולף הס (מאסר עולם) • באלדור פון שיראך (20 שנה) • אלברט שפר (20 שנה) • קונסטנטין פון נויראט (15 שנה) • קרל דניץ (10 שנים) |  |
| זוכו מכל אשמה | הנס פריטשה • היילמאר שאכט • פרנץ פון פאפן |  |
| לא נידונו | רוברט ליי • גוסטב קרופ |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268359905171  PLWABN: 9810637183705606  BIBSYS: 90061198  BNE: XX1127632  BnF: cb12640262d (data)  CANTIC: a10407327  CiNii: DA00578714  GND: 118615998  ICCU: DDSV248690  ISNI: 0000 0001 2122 4714  LCCN: n79038453  LNB: 000075640  NARA: 10581893  NDL: 00457262  NKC: jn20000701685  NLA: 35119108  NLG: 212303  NLK: KAC199636666  NSK: 000047070  NTA: 068350910  PIC: 376643  RERO: 02-A003852234  RKD: 237511  SELIBR: 280034  SNAC: w680510m  SUDOC: 02737162X  Trove: 832007  ULAN: 500027934  VcBA: 495/106895  VIAF: 17343524   WorldCat (עם VIAF): 17343524 
שפר והיטלר בוחנים את עבודות ההכנה לבניית האצטדיון בנירנברג, 1938. ברקע, פרוסה מהיציעים המתוכננים של האצטדיון, שנבנתה כדי לבדוק את שדה הראייה בחלק הגבוה.
היטלר ושפר בוחנים את תוכניות בניית בית האופרה החדש בעיר לינץ, יוני 1939
בניין לשכת הקנצלר החדש
שפר (שמאל) לצידו של היטלר בזמן ביקורו בפריז
אלברט שפר כנאשם בפשעי מלחמה במשפטי נירנברג
דגם התוכנית להקמת בירת העולם גרמאניה בתכנונו של אלברט שפר, לפי החזון של אדולף היטלר
ספניאל שדה

| --- | --- |

 ארץ מוצא:  אנגליה אנגליה
 תכונות
 משקל:  16–27 ק"ג
 גובה:  40–48 ס"מ
 תוחלת חיים:  13.1 שנים
 מיון
 משפחה:  ספניאל
ספניאל השדה הוא גזע כלבים בינוני מסוג ספניאל. בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, לא היה פופולרי ספניאל השדה ככלב עבודה וציד וכמעט נכחד. עם זאת, באמצע המאה ה-20 הגזע פותח מחדש ככלב עם רגליים ארוכות יותר, המתאים יותר לעבודה בשטח. כיום נחשב גזע זה לנדיר, והוא רשום כגזע מקומי בסיכון על ידי מועדון הכלבים הבריטי.
היסטוריה

ספניאל השדה פותח במקור עבור תחרויות כלבים על ידי מתחרים שניסו לפתח גזע ספניאל בצבע שחור כולו.
היסטוריה > הירדה במספרים

ספניאל השדה הוא גזע נדיר, אפילו בבריטניה. בשנת 2009, נרשמו 51 כלבים בלבד במועדון הכלבני הבריטי, וגזע זה נמצא במגמת ירידה מתמשכת מאז שנת 2000. ספניאל השדה הוא בעל המספר הנמוך ביותר של רישומים מדי שנה, כאשר ספניאל סאסקס נמצא קרוב אחריו עם 60 רישומים בלבד בשנת 2009. לשם השוואה, באותה שנה נרשמו 12,700 ספרינגר ספניאלים אנגליים ו-22,211 קוקר ספניאלים אנגליים. כדי לקדם את הגזע ולהגביר את המודעות אליו, נרשם ספניאל השדה כגזע מקומי בסיכון על ידי המועדון הכלבני הבריטי.
תיאור

הגודל התקני עבור ספניאל השדה הוא כ-46 ס"מ (18 אינצ'ים) בגובה הכתף, ומשקלו נע בין 18 ל-25 קילוגרם (40–55 ליברות). זה ממקם אותו בגובה בין הקוקר ספניאל האנגלי לבין הספרינגר ספניאל האנגלי. פרוותו יכולה להיות בצבעים אחידים כמו שחור וחום כהה, או בצבע רואן. כתמים בצבע חום, סימנים לבנים על הגרון והחזה יכולים להיות מנוקדים או באותו צבע כמו שאר הגוף.
תוחלת החיים

מחקר שנערך בבריטניה בשנת 2024 מצא כי תוחלת החיים של הספניאל השדה היא 13.1 שנים, לעומת ממוצע של 12.7 שנים לגזעים טהורים ו-12 שנים לכלבים מעורבים.
הערות שוליים

↑  AKC Staff Published: May 09, 2022 | 4 Minutes Published: May 09, 2022 | 4 Minutes, Field Spaniel History: A Type Brought Back From Extinction, American Kennel Club (באנגלית)
↑  "COMPARATIVE TABLES OF REGISTRATIONS FOR THE YEARS 2004 - 2013 INCLUSIVE" (PDF). The Kennel Club. אורכב מ-המקור (PDF) ב-7 בנובמבר 2014. נבדק ב-26 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "An Introduction to the Vulnerable Native Breeds". The Kennel Club. אורכב מ-המקור ב-16 בינואר 2013. נבדק ב-10 באוקטובר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Spaniel (Field) Standard". Kennel Club. נבדק ב-16 באפריל 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Breed Information Centre - Spaniel (Field) - Description". The Kennel Club. נבדק ב-21 בדצמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  McMillan, Kirsten M.; Bielby, Jon; Williams, Carys L.; Upjohn, Melissa M.; Casey, Rachel A.; Christley, Robert M. (2024-02-01). "Longevity of companion dog breeds: those at risk from early death". Scientific Reports. Springer Science and Business Media LLC. 14 (1): 531. doi:10.1038/s41598-023-50458-w. ISSN 2045-2322. PMC 10834484. PMID 38302530.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539406205171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בעלי חיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ספניאל השדה בצבע חום כהה
זכויות ורווחת בעלי חיים בישראל

זכויות בעלי חיים ורווחתם בישראל נוגעים בטיפול ובחוקים הקשורים לבעלי חיים בישראל. החוק המשמעותי בנושא הוא חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) שנחקק בשנת 1994, ותוקן כמספר פעמים מאז. עוד כמה חוקים הקשורים גם הם לטיפול בבעלי חיים: פקודת הכלבת (1934), פקודת הדיג (1937), חוק הגנת חיות הבר (1955), פקודת מחלות בעלי חיים (1985), חוק הרופאים הווטרינרים (1991), חוק להסדרת הפיקוח על כלבים (2002) ותקנות הכלבת (2005).
חוקים > חוק צער בעלי חיים

חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) משנת 1994 הוא החוק המרכזי בישראל בנוגע לרווחת בעלי החיים. החוק אוסר על התעללות והתשת בעלי חיים, וכן על הרעלת חיות ברעלים מסוימים (אלא אם ניתן היתר ממנהל השירות הווטרינרי), בעונש של שנה מאסר. תיקון משנת 2000 אוסר על עינויים ויחס אכזרי; שיסוי של חיה אחת נגד אחרת; ארגון תחרות בין בעלי חיים; וכן חיתוך ברקמה חיה של בעל חיים למטרות קוסמטיות. העונש על עבירות אלו הוא שלוש שנות מאסר.
משרד החקלאות אחראי על יישום החוק והשר לאיכות הסביבה ממנה נאמנים להגשת תלונות כנגד עבריינים. החוק הקים קרן למען בעלי חיים לקידום חינוך, מידע וסיוע לארגונים העוסקים בנושא. כ-3.5 מיליון ש"ח הושקעו בתחום זה בשנים 2005-2006.
חוקים > חוק ניסויים בבעלי חיים

חוק צער בעלי חיים (ניסויים בבעלי חיים) הסדיר את נושא ניסויים בבעלי חיים בישראל, והקים את המועצה לניסויים בבעלי חיים בת 23 חברים שעשויה לאסור שימוש בבעלי חיים כל עוד יש "חלופה סבירה". בשנת 2017 פרסמה המועצה דו"ח המראה כי מאז הקמתה 1,238,178 בעלי חוליות שימשו במחקרים שונים. המינים הנפוצים ביותר בשימוש היו דגים (72%), עכברים (22%), חולדות (3%) וציפורים (2%).
המועצה הלאומית לניסויים בבעלי חיים מחייבת לצמצם למינימום ההכרחי את כמות בעלי החיים בניסויים ואת סבלם. החוקרים נדרשים גם לקחת קורסים בטיפול בבעלי חיים, ואף נערכים ביקורי פתע במעבדות המחקר על מנת לאכוף ציות לחוק.
חוקים > חוק ניסויים בבעלי חיים > חוק הגנת חיות הבר, 1955

החוק נחקק על מנת לעמוד בסטנדרטים של אמנת וושינגטון, ואוסר על ציד חיות בר עם מלכודות, רשתות ורעלים.
חוקים > חוק ניסויים בבעלי חיים > חוק הסדרת כלבים, 2002

החוק מחייב רישיונות לכל הכלבים בני שלושה חודשים ומעלה, וכן השתלת שבבים לכלבים וחיסונים שגרתיים נגד כלבת. החוק מתייחס גם ליבוא והחזקה של כלבים מסוכנים.
חוקים > חוק ניסויים בבעלי חיים > איסורים נוספים

בנוסף על החוקים, אסרה המדינה אסרה גם: ניתוחים של בעלי חיים בבתי ספר יסודיים ותיכוניים (מותרת השתתפות בנתיחה שבאוניברסיטאות), הופעות בעלי חיים בקרקסים ופיטום אווזים. אף על פי שבישראל מעולם לא הייתה תעשיית ציד לווייתנים, היא הצטרפה לוועדת ציד הלווייתנים הבינלאומית על מנת להצביע כנגד כל חידוש ציד לווייתנים מסחרי.
בעלי חיים המשמשים למאכל > חקלאות בעלי חיים

לפי דו"ח משרד החקלאות משנת 2014, בישראל יש את תפוקת החלב לנפש מהגבוהות בעולם, ותנובת החלב לפרה במדינה היא הגבוהה בעולם.
ייצור בשר הבקר הישראלי עלה מ-13,000 טון ב-1960 ל-85,000 ב-2015 ייצור בשר עוף עלה מ-40,000 טון ב-1964 ל-125,000 ב-2000.
בכל עת יש כ-8 מיליון תרנגולות מטילות במשקים המדינה. ממשלת ישראל קובעת מכסה לייצור ביצים, אשר הועלתה מ-1.928 מיליארד בשנת 2014 ל-2.05 מיליארד בשנת 2015.
בעלי חיים המשמשים למאכל > טבעונות וצמחונות

הפופולריות של הטבעונות עלתה משמעותית בשנים האחרונות. במחקר משנת 2018, 5% מהמשיבים הישראלים זיהו כטבעונים ו-8% כצמחונים, לעומת 2.6% שהזדהו כצמחונים ב-2010 הצבא הישראלי מספק כעת אוכל טבעוני, מגפיים ללא עור וכומתות ללא צמר עקב הגידול במספר החיילים הטבעונים.
לבוש ועורות

בשנת 2009 הועלתה בכנסת הצעת חוק לאסור כל גידול ויבוא פרוות. אם חוק זה היה עובר, זה היה החוק הראשון מסוגו בעולם. עם זאת, הצעת החוק נכשלה שוב ושוב, למרות תמיכת רבים. בתהליך החקיקה הושמעו טענות על מעורבות שדלנית של גורמים בתעשיית הפרוות כנגד החוק.
בשנת 2020 הוגבל השימוש בפרוות של חיות הבר בתעשיית האופנה. החוק גם מטיל קנסות של עד 22,000 דולר לכל מי שנתפס מוכר או קונה פרווה לאחר כניסת האיסור לתוקף. עם זאת, חרדים פטורים מהחוק, לאור השימוש הנפוץ בשטריימל.
אקטיביזם

האקטיביזם למען זכויות בעלי חיים החל לכל המאוחר בשנות ה-80, והתעצם בשנים האחרונות. ב-23 באוקטובר 2015 השתתפו כ-10,000 בני אדם במחאה לזכויות בעלי חיים בתל אביב - המחאה הגדולה ביותר בישראל עד כה בנושא. פעילים בהפגנות אלה מתנגדים לתעשיית המזון מן החי ולניסויים בבעלי חיים. מחאות אלו מתקיימות בישראל מאז 2012.
הזינוק בעניין הישראלי בטבעונות ובזכויות בעלי חיים יוחס בחלקו לפעילותו של היהודי האמריקאי גארי יורופסקי מ-2010 והלאה. סרטון המתעד הרצאה של יורופסקי הפך ויראלי וביותר במדינה בעת פרסומו.
אקטיביזם > אנימלס

"אנימלס" (לשעבר "אנונימוס"), היא אחת מקבוצות האקטיביסטים הגדולות בישראל בנושא. פעילותם כוללת חקירות סמויות של פעולות גידול בעלי חיים, הסברה לטבעונות ושדלנות. ב-2015 הם ביצעו שבע חקירות סמויות שהוצגו בערוצי החדשות ואף הובילו לסגירה זמנית של בית מטבחיים. העמותה גם מפעילה תוכנית בשם "אתגר 22+" המעודדת תזונה טבעונית.
אקטיביזם > 269life

269 הוא המספר שניתן לעגל שנולד ברפת ישראלית שחולץ על ידי פעילים. בהפגנות שהתקיימו ב-2 באוקטובר 2012 החלו פעילים לקעקע או למתג עצמם עם המספר 269. זו הייתה תחילתה של תנועת 269life, שהתפשטה למספר מדינות אחרות.
במרץ 2013 הניחו פעילים ראשי פרות וכבשים על מזרקות בתל אביב-יפו, וצבעו את המזרקות באדום כדי לסמל את דם חיות המשק שנטבחו. הפעולה עוררה סערה ציבורית והקמת צוות חקירה מיוחד.
ראו גם

התנועה לזכויות בעלי חיים
אבולישניזם (תנועת זכויות בעלי חיים)
צער בעלי חיים
צמחונות וטבעונות ביהדות
העמותה למען מדע מוסרי
זיקת הנאה בישראל

המבואה לבניין בשדרות רוטשילד 22 בתל אביב בה יש זיקת הנאה לציבור.
בישראל, זיקת הנאה היא אחת מחמש הזכויות במקרקעין המוזכרות בחוק המקרקעין. חוק המקרקעין מגדיר זיקת הנאה כ”שעבוד מקרקעין להנאה שאין עמה זכות להחזיק בהם”; כלומר, זיקת הנאה איננה זכות המקנה חזקה במקרקעין הכפופים. בניגוד לזכויות מקרקעין אחרות, זיקת הנאה מתייחדת בכך שניתן להקנות אותה לטובת מקרקעין ולא רק לטובת אדם אחר, מקרקעין הנהנים מזיקת הנאה מכונים מקרקעין זכאים. זיקת הנאה, כשאר הזכויות במקרקעין, יכולה להירשם במרשם המקרקעין הישראלי.
הפסיקה והחוק מפרטים מתי אדם זכאי ליהנות מזיקת הנאה בנכס שאיננו בבעלותו, וכן מתי הנאה זו מוקנית לא רק לאדם אלא גם לנכס שבבעלותו (באופן שהוא רשאי להעבירה הלאה בעת מכירה).
בעיקרון, זיקה מקנה זכויות בקרקע פרטית של הזולת או בקרקע המוגדרת רכוש משותף בבניין, כשהחוק מפריד בין שני אלו לזיקה שנוצרת ב"מקרקעי ציבור". אמנם החוק מתיר לבטל את הזיקה, אך סעיף 96 (לחוק המקרקעין) קובע כי יש לפצות את מי שנהנה ממנה אם הביטול הסב לו נזק קנייני.
הפסיקה מבהירה את ההבדל בין זכות השמורה לבעל הנכס, וזכות השמורה לנכס עצמו (וניתן להעבירה). ההבדל נקבע כך, שכאשר השימוש "שירת את מקרקעי המשתמש בלא שלאישיותו של המשתמש הייתה השפעה על כך, תהא הזיקה הנרכשת מכח התיישנות זיקת הנאה "לטובת מקרקעין". לעומת זאת כאשר הזיקה משרתת את המשתמש באופן אישי, בלא קשר
לזכויותיו במקרקעין כלשהם, עשויה זיקת ההנאה שתיווצר מכח התיישנות להיות זיקת
הנאה לטובת אדם".
אפיון והגדרה

מבחינים בין זיקת הנאה לזכויות דומות (כגון שכירות והשאלת נכס), הבחנה המתבטאת במאפייני זיקת הנאה:
חלות: בניגוד לזכויות קנייניות אחרות במקרקעין, זיקת הנאה היא זכות קניינית העשויה לחול רק על חלק מהמקרקעין. זאת על אף סעיף 13 בחוק המקרקעין הקובע שזכות קניינית אינה יכולה לחול על חלק מסוים מהקרקע. דוגמה: במי שיש לו זכות מעבר, שקנויה לו בזיקת הנאה, במקרקעין הכפופים, יכולה זכות המעבר להיות מוגבלת לשביל מסוים בתוך החלקה כולה.
תוקף: זיקת הנאה היא זכות שאינה מוגבלת בזמן, והיא זכות הניתנת למימוש לעולם, בהיעדר הסכמה חוזית אחרת.
אינה מקנה חזקה: זיקת הנאה אינה מקנה חזקה במקרקעין הכפופים. בפרשנות שנתנו בתי המשפט בישראל להוראה זו של החוק, אפשר להבחין בכך ששימושים שונים שהביעו תפיסת חזקה בשטח, נתפסו אכן כחזקה, ולא הועילה הטענה שהשימושים הם זיקת הנאה. זיקת הנאה באופייה מוגדרת כזכות מצומצמת הנותנת זכות שימוש מסוים וספציפי, ואינה מקנה חזקה. לפי הגדרת השופט מיכאל בן יאיר "אם ניתנה זכות לשימוש ייחודי לחלק מסוים במקרקעין זה בדרך כלל ייחשב לתפיסת החזקה". ד"ר אביטל מרגלית מבקרת הגדרה זו: ”זו אינה משוואה נכונה, מאחר שיכול להיות שימוש בחלק מסוים בו אין אחזקה. אמירה זו יכולה להיות נכונה לאותו מקרה מסוים; אך לא ניתן לקחת ולהכליל אמירות אלו”.
הקניה: אפיון ייחודי נוסף לזיקת הנאה הוא היותה זכות שיכולה להיות מוקנית למקרקעין עצמם, ולאו דווקא לאדם.
עבִירוּת: אי אפשר להעביר זיקת הנאה שהיא לטובת אדם, לאדם אחר; כל עוד לא נקבע אחרת בתנאי הזיקה.
מתייחדת לחלק מהקרקע: אם הקרקע הזוכה בזיקת הנאה חולקה, הזכות בזיקת ההנאה חלה על אותו חלק קרקע לו היא רלוונטית.
המאפיינים העיקריים של זיקת הנאה

זיקת הנאה היא הזכות הקניינית היחידה שבית המשפט יכול לצמצם ולבטל אותה.
אם מדובר על זיקת הנאה לטובת סוג בני אדם, חובה לקבל אישור מבעל המקרקעין הכפופים, לשם העברתה (פגיעה ביכולת העבירות).
יש התיישנות מהותית ולא ראייתית – אם אדם משתמש בקרקע 30 שנה, הוא יכול להקנות לעצמו זכות קניינית.
מדובר על זכות מצומצמת ומסוימת – זכות להשתמש ללא החזקה.
סעיף 13 לחוק המקרקעין אוסר לעשות עסקה במקרקעין בחלק מסוים מהמקרקעין, מלבד במקרה של שכירות. כעת אנו רואים כי גם זיקת הנאה ניתן לקבל בחלק מסוים במקרקעין.
דרכים ליצירת זיקת הנאה

זיקת הנאה מכוח הסכם – הצדדים עורכים ביניהם הסכם שחייב להיות מתועד בכתב (סעיף 8 לחוק המקרקעין). האינטרס של בעל הזיקה יהיה שזיקת ההנאה שלו תירשם בטאבו כדי שיהיה לה תוקף קנייני, אחרת יהיה מדובר רק בהתחייבות לביצוע עסקה. מדובר בדרך שנוצרה בפסיקה ולא מופיעה בחקיקה.
זיקת הנאה מכוח הדין – מכוח צוואה, פסק דין, החלטה מנהלית. דוגמה: לפעמים כאשר רשות מנהלית מתכננת אזור מסוים, יוצא מצב שיש חלקה פנימית וחלקה חיצונית. לכן, בתוכנית המתאר הרשויות קובעות זיקת הנאה. זו זיקת הנאה מכוח הדין.
זיקת הנאה מכוח כורח – המשפט המקובל הכיר בזיקת הנאה שנוצרת מכוח כורח הנסיבות. זיקת הנאה זו נוצרת כיוון והסיטואציה מכריחה את בעל זיקת ההנאה להשתמש במקרקעין הכפופים. כדי ליצור זיקת הנאה מסוג זה הכורח חייב להיות מוחלט ושלא תהיה ברירה אחרת (לדוגמה: אם אי-הנאה מהקרקע רק תעכב אדם אחר, זה לא כורח מוחלט). באנגליה היה מקרה של אדם שמכר חלקת אדמה והותיר לעצמו חלקה פנימית, כך שלא היה לו איך לצאת לכביש והוא שכח לעגן את יכולת המעבר שלו בחלקה החיצונית כדי להגיע לכביש. בית המשפט הכיר בזיקת ההנאה מכורח הנסיבות. בית המשפט גם השתמש בפתרון נוסף מדיני החוזים – תנאי מכללא – הדבר משתמע.
זיקת הנאה מכוח השנים – זיקת הנאה שנוצרת עקב שימוש רצוף במקרקעין הכפופים ללא שום התנגדות של בעל הנכס. כאן רלוונטי סעיף 94 לחוק המקרקעין הקובע כי "מי שהשתמש בזכות הראויה להוות זיקה הנאה במשך תקופה של שלושים שנים רצופות רכש את הזיקה והוא זכאי לדרוש רישומה". עקרונית, לא ניתן לרכוש זכות קניינית מכוח התיישנות במקרקעין מוסדרים. סעיף 159 לחוק המקרקעין קובע שבמקרקעין מוסדרים (להבדיל ממקרקעין שאינם מוסדרים) אין התיישנות. לפיכך, גם אם אדם יושב 30 שנה במקרקעין מוסדרים – הוא אינו יכול לתבוע זכות קניינית בנכס. כאן, סעיף 94 אינו מגביל עצמו למקרקעין לא מוסדרים ולכן אנחנו מסיקים שהוא חל גם על מקרקעין מוסדרים ואם אדם החזיק במקרקעין של אחר במשך 30 שנה רצופות – הוא זכאי לדרוש רישום זיקה על שמו (בניגוד לזכויות קנייניות אחרות) עם זאת, אין חיוב להירשם, זו זכות קניינית ללא רישום.
דרכים ליצירת זיקת הנאה > זיקת הנאה מכוח שנים

זיקת הנאה מכוח שנים היא למעשה "התיישנות רוכשת", כלומר, ההתיישנות של השימוש הקיים במקרקעין הכפופים, רוכשת זכות הנאה בהם. זיקת הנאה מכוח שנים היא זיקה הנוצרת עקב שימוש שנעשה במשך השנים ללא התנגדות בעל הנכס, על אף שלא נקבע הסכם המעניק זיקת הנאה זו.
בישראל מי שנהנה ממקרקעין במשך שלושים שנים רצופות, רשאי לדרוש את רישום הזיקה. ברציפות הנדרשת אין הכוונה לשימוש והנאה רצופים, אלא תקופת שימוש והנאה רצופה.
הזיקה מותנית בכך שהשימוש וההנאה הם אכן כאלה הראויים להיות זיקת הנאה (ולא שימוש היוצר תפיסת חזקה, למשל). התנגדות של בעל המקרקעין בתוך התקופה צריכה שתבוא בהודעה בכתב או הודעה לציבור. דוגמה לזיקת הנאה מכוח שנים, אפשר למצוא בפסק הדין במשפט "חוה אסטרחאן נגד זאב בן-חורין", בו נפסק בבית המשפט העליון שחניית רכב במשך למעלה משלושים שנה בחזית בניין שהייתה שייכת לבעלים אחרים, יצרה זיקת הנאה לטובת המקרקעין הזכאים.
ישנן שתי סיבות להחיל זיקת הנאה מכוח שנים. האחת היא ראיית בעל המקרקעין הכפופים, בכך שלא התנגד לשימוש בקרקע שלו, כמי שוויתר על הפסקת שימוש זה והשלים עמו. השנייה היא ששימוש במשך תקופה ארוכה בה לא השתנה מצב קיים יוצרת מטבעה ציפיות בצדדים הנוגעים בדבר, שהמצב הקיים לא ישתנה בעתיד[דרוש מקור].
דרכים ליצירת זיקת הנאה > זיקת הנאה מכוח שנים > זיקת הנאה ברכוש משותף

הפסיקה מתייחסת גם לזיקת הנאה ברכוש משותף. כך למשל, בית המשפט המחוזי בתל אביב דחה תביעה של שכנים נגד שכן שהשתמש עשרות שנים בחנייה משותפות, מול המחסן שבבעלותו. השכנים טענו כי "השימוש בשטח נשוא המחלוקת, המהווה רכוש משותף, הוא שימוש שאינו כדין, המהווה הסגת גבול. עוד נטען על ידם כי השימוש מעבר להיותו הסגת גבול, מהווה גם מטרד ומפריע לכניסה ויציאה של רכבים למגרש וממנו". בית המשפט אמנם אישר את העובדות וקבע כי "אין ספק כי פריקה וטעינה של סחורות בשטח המשותף אינם מהווים שימוש רגיל במקרקעין, וכי עסקינן בשימוש חריג שאינו נובע מדיני השיתוף". עם זאת, התביעה נדחתה תוך חיוב בהוצאות, כיוון שחלפו מעל שלושים שנה, ולכן השופטים קבעו כי מדובר בזיקת הנאה אשר מוענקת לא רק לבעל המחסן (שכבר הפסיק את פעולתו המסחרית), אלא למחסן עצמו כנכס באופן ש"כל מי שעושה או יעשה שימוש במחסן הנ"ל זכאי לחסות בצילה של זיקת ההנאה הנ"ל".
דרכים ליצירת זיקת הנאה > זיקת הנאה מכוח שנים > מקרקעין מיוחדים

במקרקעין מסוימים יש הסתייגויות בהוראה על רכישת זיקת הנאה מכוח שנים.
דרכים ליצירת זיקת הנאה > זיקת הנאה מכוח שנים > מקרקעין מיוחדים > קרקע מוסדרת

יש הרואים בהתיישנות המקנה זכות זיקת הנאה ייחוד משאר סוגי ההתיישנות, בכך שאין הבדל אם היא הייתה בקרקע מוסדרת או בקרקע רגילה; בשני סוגי הקרקעות מוקנית זיקת הנאה אם התקיימו תנאי ההתיישנות. למעשה, סעיף 94 בחוק המקרקעין הדן בזיקת הנאה מכוח שנים אכן אינו מבחין בין קרקע מוסדרת לקרקע רגילה. אך סעיף 159 (ב) לחוק המקרקעין הדן בקרקע מוסדרת שולל את ההתיישנות בקרקע מוסדרת. בפסק דין בבית משפט השלום אכן ראה השופט את סעיף 94 המורה על זיקת הנאה מכוח שנים בכפיפות לסעיף 159, ופסק שאין זיקת הנאה מכוח שנים בקרקע מוסדרת. אך המשפטן יהושע ויסמן, שהיה מעורב בתהליכי החקיקה של חוק המקרקעין, טוען שאפשר לראות את סעיף 94 כהוראה ספציפית לזיקת הנאה, ואילו את סעיף 159 השולל את ההתיישנות בקרקע מוסדרת, כהוראה כללית, כך שאין היא חלה על המשתמע מההוראה הספציפית לזיקת הנאה, שאינה מבדילה בין קרקע מוסדרת לקרקע רגילה. ויסמן תוהה ואומר שאם אכן מקבלים את הגישה שזיקת הנאה מכוח שנים אינה חלה על קרקע מוסדרת הרי שבמדינת ישראל כמעט ולא תתאפשר מציאותית זיקת הנאה מכוח שנים, מאחר שכמעט כל מקרקעי המדינה הן מקרקעין מוסדרים. הוא מוסיף שבתהליך המתמשך להסדיר שכל הקרקעות במדינה תהיינה קרקעות מוסדרות, הרי שבעתיד הקרוב לא תהיה כלל אפשרות של זיקת הנאה מכוח שנים, כך שסעיף זה בחוק יתרוקן מתוכנו כליל. ויסמן מסיק שאכן זיקת הנאה מכוח שנים אפשרית גם במקרקעין מוסדרים.
דרכים ליצירת זיקת הנאה > זיקת הנאה מכוח שנים > מקרקעין מיוחדים > מקרקעי ציבור

חוק המקרקעין קובע שסעיף 94 המורה על זיקת הנאה מכוח שנים, לא חל על "מקרקעי ציבור". מקרקעי ציבור מוגדרים בחוק זה כמקרקעי ישראל, מקרקעין של רשות מקומית ומקרקעין של תאגיד שהוקם על ידי חיקוק. ויסמן תוהה שוב שלפי הוראה זו, שוב לא תתאפשר זיקת הנאה מכוח שנים במרבית מקרקעי ישראל, מאחר שמרבית הקרקעות במדינה שייכות לקרן קיימת לישראל ורשויות הפיתוח כך שהם מוגדרים "מקרקעי ציבור". הבעלות על קרקעות אלה היא למעשה רק זכות חכירה. על כן, טוען ויסמן כי ייתכן שהוראה זו של החוק שוללת את ההתיישנות רק במקרקעי ציבור הנמצאים בשימוש הציבור, אבל אינה שוללת את זיקת ההנאה מכוח שנים במקרקעי ציבור מוחכרים.