stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טטיאנה יומשבה
ביוגרפיה

טטיאנה ילצין נולדה לנאינה יאוסיפנה גרינה ולבוריס ילצין בברית המועצות. סיימה את לימודיה בפקולטה למתמטיקה חישובית וקיברנטיקה של אוניברסיטת מוסקבה בשנת 1983, ואחר כך עבדה כמהנדסת בתוכנית סאליוט ומאוחר יותר במרכז הלאומי לחקר החלל (אנ'), בו עבדה עד 1994. היא נישאה לאלכסיי דיאצ'נקו, איש עסקים (לעתיד, מנכ"ל חברת אוראל אנרג'י).
אביה, בוריס ילצין, מינה אותה ליועצת האישית שלו במהלך קמפיין הבחירות לנשיאות רוסיה ב-1996, ובכך הייתה טטיאנה דיאצ'נקו לבעלת השפעה גדולה במיוחד על הפוליטיקה הרוסית החדשה שלאחר נפילת מסך הברזל. כוחה הגיעה לשיאו לאחר התקף הלב שעבר ילצין ב-1996, אז עמדה בראש פורום יועצים מצומצם שכונה "המשפחה", שניהל הלכה למעשה את מהלכיו של הנשיא ילצין. אלכסנדר קורז'קוב מיועציו של ילצין טען שדיאצ'נקו קיבלה טובות הנאה מהאוליגרך, המקורב לפורום "המשפחה", בוריס ברזובסקי, אך טענותיו הוכחשו בידי דיאצ'נקו.
באוגוסט 1999, העיתון האיטלקי "קוריירה דלה סרה" דיווח, שתובעים שווייציים ורוסיים המעורבים בחקירה על המאפיה הרוסית, גילו שלנשיא רוסיה בוריס ילצין ולבנותיו, שולם שוחד של יותר ממיליון דולר. הכסף הגיע מקבלן יליד אלבניה אותו שכר ילצין לבצע עבודות בקרמלין ובבית הפרלמנט הרוסי. בספטמבר 1999 הודה מנכ"ל "בנק אוף ניו יורק", תומאס רניי, שעמד במרכז חקירת חשד להלבנת כספי פשע רוסיים בארצות הברית, שבסניף של הבנק באיי קיימן מנוהלים שני חשבונות בנק, הקשורים לליאוניד וטטיאנה דיאצ'נקו. ושבחשבונות הצטבר סכום של 2.7 מיליון דולר.
בשנת 2000 נחקרה דיאצ'נקו במהלך חקירת שחיתות, אך לא הוגש נגדה כתב אישום. היא המשיכה לשתף פעולה עם יורשו של אביה ולדימיר פוטין והייתה חברה בצוות מסע הבחירות שלו ב-2000 כיועצת, אך הוא פיטר אותה עוד באותה שנה.
בשנת 2001 נישאה לוולנטין יומשב (אנ'), שהיה חבר פורום היועצים לשעבר של אביה ואף עמד בראש הסגל הנשיאותי של רוסיה בשנים 1997–1998. בני הזוג עקרו ללונדון ולהם ילד. הם מחזיקים בבעלות מחצית ממתחם אימפריה טאוור (אנ') במוסקבה סיטי. בתו של יומשב נשואה לאוליגרך אולג דריפסקה. החל מ-2009 מחזיקים בני הזוג יומשב באזרחות אוסטרית.
בינואר 2010, אחרי עשור של שתיקה חזרה יומשבה לכותרות העיתונאים ברוסיה, לאחר שכתבה מאמר בו תקפה את פוטין. בין השאר כתבה שפוטין היה למעשה פקיד אלמוני וחסר ביטחון עד שאביה סימן אותו כיורשו. "ראיתי שפוטין התקשה להשלים עם הרעיון שהאחריות על המדינה כולה תונח על כתפיו", כתבה. היא גם כתבה "שאביה לא היה מרוצה משלטון פוטין בשנותיו האחרונות לפני מותו. אני יודעת בוודאות שאבי אמר לי פעמים רבות, שהוא חושב שהנשיא הבא צריך להיות פוליטיקאי מדור חדש, המחזיק בעמדות דמוקרטיות".
בספטמבר 2016, לקראת הבחירות לנשיאות ברוסיה, השיק האוליגרך הגולה ויריבו של פוטין, מיכאיל חודורקובסקי, יוזמה שמטרתה למצוא אלטרנטיבה לפוטין שתהיה מקובלת על העם הרוסי. הוא השיק אתר אינטרנט בשם "במקום פוטין", בו היו יכולים הרוסים להצביע בעד אחת מ-12 דמויות בולטות בפוליטיקה הרוסית. בין המועמדים נכללה טטיאנה יומשבה.
במרץ 2022, בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה בתה מריה יומשבה, בת ה-19, שיתפה תמונה של דגל אוקראינה עם 16 אלף העוקבים שלה, בליווי הכיתוב "לא למלחמה". לפי עיתון "הגארדיאן" הבריטי טטיאנה יומשבה עצמה שלחה את התמונה יום לאחר הפלישה.
לקריאה נוספת

דייוויד א. הופמן, האוליגרכים - המיליארדרים החדשים של רוסיה, ספריית מעריב, 2005. לפי אינדקס בעמ' 527
הערות שוליים

↑  יורופיאן, ‏בוריס ברזובסקי: האיש שהרוסים אוהבים לשנוא, באתר גלובס, 7 ביוני 1998
↑  הארץ, ‏חשד: ילצין קיבל שוחד של מיליון דולר, באתר גלובס, 29 באוגוסט 1999
↑  שירות רויטרס, וושינגטון, ‏בנק אוף ניו יורק: לחתנו של ילצין יש שני חשבונות אצלנו, באתר גלובס, 26 בספטמבר 1999
↑  ארגומנטי איפקטי, ‏רוסיה: פרשת שחיתות חדשה בכיכובן של שתי בנותיו של ילצין, באתר גלובס, 27 ביוני 2000
↑  רונן לב, ‏פוטין אישר עסקת מיזוג רוסית שתיצור את מפיקת האלומיניום הגדולה בעולם, באתר גלובס, 21 באוגוסט 2006
↑  RBK: בתו של ילצין, ט. יומשב הופכת לאזרחית אוסטריה, באתר ערוץ הטלוויזיה הרוסי РБК (ברוסית)
↑  בתו של ילצין תוקפת: פוטין הביך והרגיז את אבי, באתר ynet, 24 בינואר 2010
↑   טלי קרופקין, מיכאיל חודורקובסקי עורך תחרות למציאת היורש של פוטין, באתר הארץ, 14 בספטמבר 2016
↑  אסור לפספס‏, הולכות על חבל דק: בנות האוליגרכים מוותרות על הביקיני לטובת מחאה נגד פוטין, באתר וואלה, 10 במרץ 2022
↑  Andrew Roth, Prominent Russians join protests against Ukraine war amid 1,800 arrests, The Guardian, ‏Fri 25 Feb 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 1015 9410  LCCN: no2013065606  NKC: jo2002153032  VIAF: 304508480   WorldCat (עם VIAF): 304508480
קרל מריה קרטבני

| --- | --- |

 לידה:  28 בפברואר 1824 וינה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  23 בינואר 1882 (בגיל 57) בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מדינה:  ציסלייטניה (ארצות אוסטריה), הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 אירועים משמעותיים:  תצורה (1868) 
 שם עט:  Benkö 
 שפות היצירה:  הונגרית, גרמנית 
 
דיוקנו של קרל מריה קרטבני, 1856
קרל מריה קֶרטבֶּני (בגרמנית: Karl Maria Kertbeny, לעיתים Carl Maria von Kertbeny; בהונגרית: Kertbeny Károly Mária, 'קרטבני קַארוֹי מריה';‏ 28 בפברואר 1824, וינה – 23 בינואר 1882, בודפשט; שמו בלידה: קרל מריה בנקרט Karl Maria Benkert) היה סופר, מתרגם, עיתונאי ופעיל זכויות אדם אוסטרי; הוא שטבע את המונח "הומוסקסואליות". נודע גם בתרגומיו לגרמנית מן השירה ההונגרית.
כתביו

Karl Maria Kertbeny, Schriften zur Homosexualitätsforschung, Berlin: Ver. Rosa Winkel, 2000 (בגרמנית)
חלקים מהספר פורסמו בספרו של גוסטב יגר "גילוי הנפש" (Entdeckung der Seele) וכן ב-Jahrbuch für sexuelle Zwischenstufen.
הערות שוליים

↑  במקור בגרמנית: Paragraph 143 des preußischen Strafgesetzbuches vom 14. April 1851 und seine Wiederbestätigung als Paragraph 152 im vorgeschlagenen Strafgesetzbuch für den Norddeutschen Bund. Eine offene und berufliche Korrespondenz mit Seiner Exzellenz Dr. Leonhardt, dem Königlichen preußischen Justizminister.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263724005171  PLWABN: 9810644483105606  BNE: XX4730192  BnF: cb12964767d (data)  GND: 119127431  ISNI: 0000 0001 2130 4810  LCCN: n83142225  NKC: jx20090708002  NLG: 172371  NTA: 070750416  SUDOC: 084121246  VIAF: 44430649   WorldCat (עם VIAF): 44430649 
אזכור ראשון של המונחים "הומוסקסואליות" (המילה המסומנת בצהוב) ו"הטרוסקסואליות", במכתב מאת קרטבני משנת 1868
קרטבני, בסביבות שנות ה-50 או ה-60 של המאה ה-19
עיריית חיפה

| --- | --- |


 מדינה:  ישראל
 מטה הארגון:  חסן שוקרי 14, חיפה
 מקום פעילות:  חיפה
 יושב ראש:  יונה יהב
 מנכ"ל:  גדי מרגלית
 אנשי מפתח:  אביהו האן, סגן ומ"מ ראשון לרה"ע ויו"ר איגוד ערים לאיכות הסביבה  סופי נקש, סגנית ומ"מ שנייה לרה"ע, יו"ר ועדת הכספים  עו"ד שרית גולן שטיינברג, סגנית רה"ע, יו"ר ועדת המשנה לתכנון ובנייה  יוסי שלום, סגן רה"ע, מחזיק תיק התרבות, הצעירים והגאווה  ישראל סביון, סגן רה"ע בחצי הקדנציה הראשונה
 https://www.haifa.muni.il/
עיריית חיפה היא גוף השלטון המקומי, במעמד של עירייה, האחראי לניהולה השוטף של העיר חיפה. ככל רשות מקומית, עוסקת עיריית חיפה בעניינים מוניציפליים מסוג הסדרת שירותי חינוך, תרבות, רווחה, תשתיות, ניקיון, תברואה וכדומה.
מבנה פוליטי

בראש הפירמידה הפוליטית של חיפה עומד ראש העירייה, הנבחר אחת לחמש שנים בבחירות אישיות. במקביל לבחירת ראש העירייה נבחרים, בפתק הצבעה נוסף ובמעטפה נפרדת, חברי מועצת העיר המתמודדים ברשימות שונות, שאינן בהכרח מקבילות לרשימות המתמודדות לכנסת בפוליטיקה הלאומית.
ראש העירייה הנבחר זקוק לתמיכתם ואמונם של חברי מועצת העיר, וכדי להשיג חופש פעולה רחב, ירכיב על פי רוב קואליציה גדולה ככל האפשר. ראשי סיעות הקואליציה מתמנים בדרך כלל לסגניו או ממונים לתפקידים בכירים בעירייה.
מבנה פוליטי > מועצת העיר

מועצת העיר חיפה מורכבת מ-31 חברי מועצה הנבחרים, כאמור, במסגרת רשימות שונות בנפרד מראש העירייה. היא מוסמכת על ידי תושבי העיר להחליט בעניינים הנוגעים להם והנמצאים על סדר היום העירוני. בידי המועצה הסמכות לחוקק חוקי עזר עירוניים ולפקח על אכיפתם, לבקר את פעילות העירייה, לדון במדיניות העירייה ובתוכניותיה, לאשר מינוי בכירים לתפקידים שונים בעירייה, וכן לאשר את תקציב העירייה ולקבל החלטות שונות הנוגעות לו.
בישיבות המועצה מתקיימים דיונים והצבעות הנוגעים להחלטות הוועדות השונות ולענייני הניהול השוטף, עולות הצעות לסדר היום ומובאות שאילתות לנציגי העירייה. ישיבות המועצה מהוות במה לחברי המועצה, בעיקר לחברי האופוזיציה, להעלאת נושאים החשובים להם לדיון גלוי.
בישיבת העירייה שנערכה ב-22 בינואר 1951, קבע ראש העירייה אבא חושי, בצעדו הראשון בתפקיד, כי ישיבות מועצת העירייה ייערכו בדלתיים פתוחות וזאת על מנת שכל הדיונים יהיו פומביים. עד החלטה זו היו כל ישיבות העירייה נערכות בדלתיים סגורות. ישיבות המועצה מתקיימות מדי יום שלישי בראשית כל חודש.
מבנה פוליטי > חברי מועצת העיר

הרכב מועצת העיר:
מבנה פוליטי > חברי מועצת העיר > כהונה 13 (2008-2013)

| הבחירות לראשות העיר ולמועצתה (11 בנובמבר 2008)> ראשות העיר.המועמד.המועמד | הבחירות לראשות העיר ולמועצתה (11 בנובמבר 2008)> ראשות העיר.רשימה.רשימה | הבחירות לראשות העיר ולמועצתה (11 בנובמבר 2008)> ראשות העיר.קולות.מספר | הבחירות לראשות העיר ולמועצתה (11 בנובמבר 2008)> ראשות העיר.קולות.אחוז |
| --- | --- | --- | --- |
| יונה יהב | חיפה שלנו | 42,192 | 47.09% |
| יעקב בורובסקי | מהפך בחיפה | 33,251 | 37.11% |
| ישראל סביון | העבודה | 3,623 | 4.04% |
| רמי לוי | הליכוד | 3,259 | 3.64% |
| ווליד חמיס | בל"ד | 2,811 | 3.14% |
| שמואל גלבהרט | הירוקים של חיפה | 2,685 | 3.00% |
| בוריס לזרוב | עמדה | 1,786 | 1.99% |
| סך הקולות הכשרים | סך הקולות הכשרים | 89,607 | 95.3% |
| סך כל הקולות | סך כל הקולות | 94,025 | 100% |
מועצת העיר
| רשימה | סימן | קולות | קולות |
| רשימה | סימן | מספר | מושבים |
| חיפה שלנו | כן | 11,030 | 4 |
| הירוקים של חיפה | רק | 9,432 | 3 |
| מהפך בחיפה | יפ | 8,177 | 3 |
| חיפה ביתנו | ל | 7,770 | 3 |
| צעירי חיפה | צ | 5,697 | 2 |
| חד"ש | ו | 5,390 | 2 |
| העבודה | אמת | 5,003 | 2 |
| שינוי | די | 4,869 | 2 |
| הליכוד | מחל | 4,709 | 2 |
| יהדות התורה | ג | 4,569 | 2 |
| נטו | נט | 4,325 | 2 |
| שדולת גמלאים חיפה - גיל | זך | 3,633 | 1 |
| מפד"ל | ב | 3,337 | 1 |
| ש"ס | שס | 3,245 | 1 |
| תחאלוף ערב חיפה | ד | 2,828 | 1 |

| חיפה שבלב אור לשכונות | ה | 1,832 | - |
| מרצ | מרצ | 1,790 | - |
| חיפה המתחדשת | ףן | 1,428 | - |
| שומרי העיר | פה | 1,339 | - |
| שילוב | פ | 699 | - |
| הברית החיפאית | כץ | 266 | - |
| סך הקולות הכשרים | סך הקולות הכשרים | 89,607 | 95.3% |
| סך כל הקולות | סך כל הקולות | 94,025 | 100% |
| מועצת העיר חיפה ה-13 בסוף כהונתה> סיעה.קואליציה (20 חברים) | מושבים> קואליציה (20 חברים) | חברי המועצה> קואליציה (20 חברים) | הערות> קואליציה (20 חברים) |
| --- | --- | --- | --- |
| חיפה שלנו | 4 | יונה יהב (ראש העיר), חדוה אלמוג (סגנית ראש העיר), רמי דותן, מרים ארז |  |
| חיפה ביתנו | 3 | יוליה שטראים (סגנית ראש העיר), דני קופרשמידט, אלכסנדר שפרן |  |
| הליכוד | 2 | רמי לוי, שמשון עידו |  |
| העבודה | 2 | ישראל סביון (מ"מ וסגן ראש העיר), מנחם (גד) לנדאו |  |
| צעירי חיפה | 3 | שי אבוחצירה, אורי גרינברגר |  |
| נטו | 2 | אליעזר קולס, עודד דוניץ |  |
| יהדות התורה והשבת - אגודת ישראל ודגל התורה | 2 | אריה בליטנטל, מרדכי מיכאל אלפר |  |
| שדולת הגמלאים בחיפה - גיל | 1 | אלי לנדאו |  |
| מפד"ל | 1 | שי בלומנטל (סגן ראש העיר) |  |
| ש"ס-התאחדות הספרדים העולמית שומרי תורה | 1 | אברהם (אבי) ויצמן |  |
| רמי לוי | 1 | רמי לוי |  |
אופוזיציה (11 חברים)
| הירוקים של חיפה | 2 | שמואל גלבהרט, ירון חנן, זאב סילס |  |
| מהפך בחיפה | 2 | יעקב בורובסקי, רות אלון, יניב בן שושן |  |
| חד"ש | 2 | פתחי פוראני, עדנה זרצקי-טולידאנו |  |
| שינוי - ירוקים גמלאים עסקים שכונות ועדי עובדים | 2 | שלמה גלבוע, יגאל מאור |  |
| תחאלוף ערב חיפה (בל"ד) | 1 | ווליד חאמיס |  |
מבנה פוליטי > חברי מועצת העיר > כהונה 14 (2013-2018)

| מועצת העיר חיפה ה-14 בסוף כהונתה> סיעה.קואליציה (24 חברים) | מושבים> קואליציה (24 חברים) | חברי המועצה> קואליציה (24 חברים) | הערות> קואליציה (24 חברים) |
| --- | --- | --- | --- |
| חיפה שלנו | 4 | יונה יהב (ראש העיר), חדוה אלמוג (מ"מ וסגנית ראש העיר), סיגל ציוני, סופי נקש (החליפה את דני נישליס, אשר התפטר מחברותו במועצת העיר) |  |
| יהדות התורה-ש"ס-אחדות למען כולם | 4 | אריה בליטנטל, מרדכי מיכאל אלפר, עודד שבזי, אהרון כהן |  |
| יש עתיד-צעירי חיפה | 3 | שי אבוחצירה (סגן ראש העיר), אורי גרינברגר, יוסי שלום |  |
| חיפה ביתנו | 3 | יוליה שטראים (סגנית ראש העיר), דני קופרשמידט, אלכס וולבלום |  |
| חד"ש | 2 | סוהיל אסעד (סגן ראש העיר), ערין עאבדי-זועבי |  |
| אוהבי חיפה | 1 | ישראל סביון |  |
| בל"ד | 1 | ג'מאל ח'מיס |  |
| הבית היהודי | 1 | שי בלומנטל |  |
| הליכוד | 1 | שמשון עידו |  |
| העבודה | 1 | עודד דוניץ |  |
| חיפה חדשה | 1 | איתי גילבוע |  |
| רמי לוי | 1 | רמי לוי |  |
| שדולת הגמלאים בחיפה | 1 | אלי לנדאו |  |
אופוזיציה (7 חברים)
| חיים בחיפה | 3 | עינת קליש רותם, בועז גור, טלי משולם-איטח |  |
| מהפך בחיפה | 2 | יעקב בורובסקי, שרית גולן-שטיינברג |  |
| הירוקים של חיפה | 2 | אביהו האן, ירון חנן |  |
מבנה פוליטי > חברי מועצת העיר > כהונה 15 (2018-2024)

| מועצת העיר חיפה ה-15 בסוף כהונתה> סיעה.קואליציה (12 חברים) | מושבים> קואליציה (12 חברים) | חברי המועצה> קואליציה (12 חברים) | הערות> קואליציה (12 חברים) |
| --- | --- | --- | --- |
| חיים בחיפה | 4 | עינת קליש רותם (ראש העיר), נחשון צוק (סגן ומ"מ רה"ע), סיגל ציוני, ניר שובר |  |
| החזית החיפאית | 2 | רג'א זעאתרה, שהירה שלבי |  |
| דגל לתושב | 2 | מרדכי מיכאל אלפר (סגן ומ"מ), מנחם קפלן |  |
| חיפה מתחדשת | 1 | קיריל קארטניק |  |
| שדולת הגמלאים | 1 | אליהו לנדאו |  |
| אגודת ישראל המאוחדת | 1 | אריה בליטנטל |  |
| ש"ס | 1 | אורי אוזן |  |
אופוזיציה (19 חברים)
| יונה יהב וצעירי חיפה | 4 | חדוה אלמוג, סופי נקש (סגנית ראש העיר), יוסי שלום, אור ברק |  |
| הירוקים של חיפה | 4 | אביהו האן, יעל שנער, מרדכי בליצבלאו, הילה לאופר |  |
| הליכוד | 3 | שמשון עידו (סגן ראש העיר), אלי בן דיין, יצחק בלס |  |
| חיפה ביתנו | 2 | לזר קפלון, גרי קורן |  |
| מהפך | 2 | יעקב פינגולד, תמי ברק | פרשו מחיפה מתחדשת |
| מרצ | 1 | תבור להט |  |
| הבית הדתי הלאומי | 1 | יואב רמתי | נבחר במקור מטעם הבית היהודי ושינה את שם סיעתו לאחר התנתקותו מהמפלגה. |
| אכפת לי מתושבי חיפה | 1 | צבי ברבי |  |
| חיפה בשבילנו | 1 | שרית גולן-שטיינברג |  |
בחודש יולי 2021 קמה התאגדות כנגד ראש העיר המכהנת בשם "מועצת השינוי" או "מועצת השינוי והשפיות" (כפי שהם מכנים את עצמם). "מועצת השינוי" מתנגדת לראש העיר ואף הצליחה לשלול את שכרם של שלושה מסגניה (שהירה שלבי, דוד עציוני ולזר קפלון) ולמנות שני סגנים בתואר מטעמם (סופי נקש ושמשון עידו). מתוקף כך מועצת העיר הייתה "מועצה לעומתית" ולקליש רותם לא היה רוב במועצה.
מבנה פוליטי > חברי מועצת העיר > כהונה 16 (2024-הווה)

| מועצת העיר חיפה ה-16> סיעה.קואליציה (23 חברים) | מושבים> קואליציה (23 חברים) | חברי המועצה> קואליציה (23 חברים) | הערות> קואליציה (23 חברים) |
| --- | --- | --- | --- |
| חיפה שלנו | 5 | יונה יהב (ראש העיר), סופי נקש, רן בנדר, אסף גסטפרוינד, זהבית בן דוד |  |
| הירוקים כחול לבן | 3 | אביהו האן, יעל שנער, מרדכי בליצבלאו |  |
| הליכוד | 2 | יניב בן שושן, אלי בן דיין |  |
| חד"ש חיפה וחוגי ציבור יהודים וערבים | 2 | רג'א זעאתרה, פאחר ביאדסי |  |
| חיפה בשבילנו חוזה חדש | 2 | שרית גולן-שטיינברג, ענבל בית הלחמי-ריבן |  |
| יש עתיד וצעירי חיפה | 2 | יוסי שלום, נטע בוחבוט |  |
| שדולת הגמלאים | 2 | ישראל סביון, פנחס ווגמן |  |
| אחדות הציונות הדתית בחיפה | 1 | יוסי הניג |  |
| אכפת לי מתושבי חיפה | 1 | צבי ברבי |  |
| אני חי פה | 1 | קיריל קארטניק |  |
| ש"ס | 1 | אורי אוזן |  |
| רוב העיר | 1 | סאלי עבד |  |
אופוזיציה (8 חברים)
| הבית שלנו | 2 | דוד עציוני, זאב סוננזון |  |
| חיפה ביתנו | 2 | טטיאנה ג'ון, ארטיום חרצ'נקו |  |
| אגודת ישראל המאוחדת | 1 | אברהם שטרן |  |
| דגל לתושב | 1 | מרדכי מיכאל אלפר |  |
| מחוברים לחיפה וקרית חיים | 1 | יעקב בורובסקי |  |
| תג'מוע חיפה בל"ד ומנהיגות מקומית | 1 | שארבל דכוור |  |
מבנה פוליטי > הוועדות

בדומה לכנסת, גם למועצת העיר ישנן ועדות המהוות מוסדות משנה המופקדים על עניינים ספציפיים.
ועדות החובה (ועדות שכל רשות מקומית חייבת להקים) הפועלות לצד מועצת העיר הן: ועדת מכרזים, ועדת ביטחון, ועדת מל"ח, ועדת הנחות, ועדת ערר על שומת הארנונה, ועדת תמיכות, ועדת כספים, ועדה לענייני ביקורת, ועדה לקליטת עלייה, ועדה לבטיחות בדרכים, ועדת חינוך וועדת איכות הסביבה. מליאת מועצת העיר משמשת ועדה המקומית לתכנון ולבנייה. ועדה נוספת היא ועדת הנהלה, המורכבת מנציגי סיעות הקואליציה והדומה באופייה להנהלת הקואליציה בכנסת.
לצד ועדות החובה, ישנן גם ועדות רשות שהקימה המועצה, והן: ועדת קניות, ועדת נכסים, ועדת תרבות, ועדת נוער, ועדת ספורט, ועדת שמות, ועדת תברואה, ועדת רווחה, ועדה תורנית, ועדת בריאות, ועדת פיטורין, ועדת ערר על הוצאה לפנסיה מוקדמת, ועדת רישוי עסק, ועדת ביטוחים, ועדת מינוי עורכי דין ושמאים וועדת אגרות.
ראשי העירייה

עד שנת 1940 היו מרבית התושבים בחיפה ערבים ולכן ראשי העיר היו ערבים. בשנת 1940 הפכו היהודים לרוב, דבר שהתבטא גם בבחירות לראשות העיר עם בחירתו של ראש עיר יהודי ראשון.
1873–1877: נג'יב אפנדי אל-יאסין
1877–1881: אחמד אפנדי ג'לבי
1881–1884: מוסטפא בר אל-סאלח
1884–1903: מוסטפא פאשה אל-ח'ליל
1903–1910: ג'אמל צאדק
1910–1911: רפעת אל-צאלח
1911–1913: אברהים אל-ח'ליל
1913–1920: חסן שוכרי, על שמו נקרא הרחוב בשכונת הדר הכרמל בו שוכן בניין העירייה
1920–1927: עבד אל-רחמן אל-חאג'
1927–1940: חסן שוכרי
1940–1951: שבתי לוי, ראש העיר היהודי הראשון. על שמו נקרא רחוב התפר בין הדר הכרמל לואדי ניסנאס.
1951–1969: אבא חושי, על שמו נקרא ציר מרכזי בעיר - שדרות אבא חושי; האזור בו נמצאת אוניברסיטת חיפה שהוקמה ביוזמתו נקרא "רמת אבא חושי", ובנווה שאנן נמצא המרכז הקהילתי בית אבא חושי שנקרא על שמו.
1969–1973: משה פלימן, על שמו המרכז הגריאטרי-שיקומי פלימן, בית הספר עירוני ה' וכן רחוב ראשי במבואותיה הדרומיים של העיר.
1973–1975: יוסף אלמוגי, על שמו נקראת שכונת רמת אלמוגי.
1975–1978: ירוחם צייזל, על שמו קרויה דרך ראשית בעיר התחתית.
1978–1993: אריה גוראל, על שמו קרוי הרכבל שהוקם ביוזמתו.
1993–2003: עמרם מצנע, עזב לאחר זכייתו בבחירות לראשות מפלגת העבודה.
2003: גיורא פישר, היה ראש עיר זמני לאחר התפטרות עמרם מצנע.
2003–2018: יונה יהב, בעבר כיהן כחבר מפלגת העבודה וח"כ מטעמה אך לאחר מכן עבר למפלגות קדימה וכולנו.
2018–2024: עינת קליש רותם, בעבר הייתה אדריכלית ומתכננת ערים.
2024–הווה: יונה יהב, ראש עיריית חיפה לשעבר ששב לתפקיד לאחר שהודח. כיהן בעברו כח״כ מטעם מפלגת העבודה.
בניין העירייה

בניין עיריית חיפה נמצא בשכונת הדר הכרמל, אל מול גן הזיכרון. הוא נבנה בסגנון מונומנטלי מנדטורי בריטי, ונחנך ב-29 ביוני 1942. המבנה תוכנן על ידי האדריכל בנימין חייקין. המבנה משמש את העירייה, אולם בשל מחסור במקום, הועברו חלק ממשרדיה למבנה מלון שעמד מאחורי בניין העירייה. משרד ראש העיר ומליאת מועצת העיר נותרו בבניין המקורי.
פרס יקיר חיפה

אות יקיר חיפה הוא עיטור הוקרה המוענק מדי שנה על ידי ראש עיריית חיפה לנבחרים מבין ותיקי חיפה, שעסקו בפעילות ציבורית למען העיר ותושביה במהלך חייהם, כאות תודה והוקרה על תרומה ארוכת שנים לעיר ולמדינה. האות מוענק אחת לשנה, ל-18 אנשים שנבחרים מקרב ההמלצות והמועמדויות שהוצגו.
בין המעוטרים באות: שלום ואנו, שבח וייס, עמירם חרלף, אברהם ב. יהושע, עמוס כרמלי, צפורה לסקוב, דוד לסקוב, אפי נצר, אברהם סכנין ומשה עמאר.
אתגרי העיר חיפה

בעשורים האחרונים העיר חיפה, קהילתה ומועצת העיר עומדים בפני מספר אתגרים. ראשית, על אף היותה העיר השלישית בגודלה חיפה מתמודדת עם הגירה שלילית; שנית, אזור התעשייה המזהם בסמוך לה מאיים על בריאות הציבור בחיפה וסביבתה; חיפה היא עיר קולטת עלייה ושיעור גדול מתושביה הם תושבי ברית המועצות לשעבר; חיפה נאבקת על בכירותה כבירת הצפון וזאת לצד כוחות כלכליים משמעותיים אשר נותנים יתרון יחסי לערי המרכז; בדומה לערים אחרות חיפה התמודדה עם משבר הקורונה, לצד משבר האקלים העולמי והמשבר הלאומי-משילותי בשנים 2020-2022; חיפה חווה משבר מקומי-סביבתי הכולל מפגשים תדירים של תושבים עם חזירי הבר בכרמל הפולשים למרחב העירוני.
לקריאה נוספת

תמיר גורן, שיתוף בצל העימות - ערבים ויהודים בשלטון המקומי בחיפה, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2008
הערות שוליים

↑  דורון סולומון, סופי נקש תשב במועצה במקום דני נישליס, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 7 ביולי 2014
↑  שקד ברויר, לזר קפלון: “לא מחויבים לקליש ולא למועצת השינוי”, באתר חי פה - חדשות חיפה, ‏2021-07-21
↑  אלה אהרונוב, סיעתו של עציוני מתפצלת, באתר חי פה - חדשות חיפה, ‏2021-04-05
| ראשי עיריית חיפה  (החל מ-1873) |
| --- | --- | --- |
| האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית | נג'יב אפנדי אל-יאסין (1873–1877) • אחמד אפנדי ג'לבי (1877–1881) • מוסטפא בר אל-סאלח (1881–1884) • מוסטפא פאשה אל-ח'ליל (1885–1903) • ג'אמל צאדק (1904–1910) • רפעאת אל-צאלח (1010–1911) • אברהים אל-ח'ליל (1911–1913) • חסן שוכרי (1914–1917) |  |
| המנדט הבריטי המנדט הבריטי | חסן שוכרי (1917–1920) • עבד אל-רחמן אל-חאג' (1920–1927) • חסן שוכרי (1927–1940) • שבתי לוי (1934–1937) |  |
| ישראל מדינת ישראל | שבתי לוי (1948–1951) • אבא חושי (1951–1969) • משה פלימן (1969–1973) • יוסף אלמוגי (1974–1975) • ירוחם צייזל (1975–1978) • אריה גוראל (1978–1993) • עמרם מצנע (1993–2003) • גיורא פישר (בפועל) (2003) • יונה יהב (2003–2018) • עינת קליש רותם (2018–2024) • יונה יהב (2024–הווה) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262247705171  VIAF: 158816047   WorldCat (עם VIAF): 158816047 
שבתי לוי, ראש העיר הראשון של חיפה לאחר מלחמת העצמאות
אבא חושי, ראש העיר השני של חיפה לאחר מלחמת העצמאות
בניין עיריית חיפה
דייוויד קורטן

דייוויד קורטן
דייוויד קורטן (באנגלית: David Korten) (נולד ב-1937) הוא מחבר ספרים התומכים בהתנגדות גלובלית, ואחד ההוגים הבולטים של תנועה זו, במיוחד בהקשר של התנגדות לתאגידים גלובליים. ספרו הנודע ביותר הוא "כשהתאגידים שולטים בעולם". ספרו האחרון הוא: "המפנה הגדול: מאימפריות לקהילת כדור הארץ", אשר ממקם את התאגידים הגלובליים בהקשר של 5,000 שנות "אימפריה", בו משתמשים כמונח זני לארגון יחסי אנוש באמצעות היררכיה שלטת. קורטן טוען שהשיטה האנושית הגיעה כעת לגבולות השליטה, שיש ביכולתן של מערכות החברה והסביבה לסבול. על מנת להבטיח עתיד זה, חייב המין האנושי לסור מדרך השליטה של האימפריה לעבר קהילת כדור הארץ כפי שמוגדר בעקרונות "כתב הזכויות של כדור הארץ".
השכלה וקריירה במזרח אסיה

קורטן קיבל את התואר השני ואת הדוקטורט במנהל עסקים מבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת סטנפורד. הוא שירת כסרן בצבא האמריקני במלחמת וייטנאם.
קורטן שימש כיועץ בבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת הרווארד במכון המנהל הממוקם במרכז אמריקה-ניקרגואה. לאחר מכן הוא הצטרף לצוות של מכון הרווארד עבור פיתוח בינלאומי, שם הוא עמד בראש פרויקט במימונה של קרן פורד על מנת לחזק את הארגון והניהול של תוכנית תכנון משפח לאומית.
בשלהי שנות השבעים עזב קורטן את האקדמיה בארצות הברית ועבר למזרח אסיה, שם הוא חי במשך קרוב ל-15 שנה, שירת בתחילה כמומחה לפרויקט של קרן פורד ומאוחר יותר כיועץ אזורי באסיה הממונה על פיתוח ניהול עבור הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID).
בשלב זה זכתה עבודתו להכרה בינלאומית עבור תרומתו לחלוציות הפיתוח של אסטרטגיות רבות עוצמה, למען המרת ביורוקרטיה ציבורית לכדי מערכות תמיכה, המוקדשות לחיזוק שליטה קהילתית וניהול משאבי האדמה, המים והיער.
שינוי גישה

בשלב מסוים שינה קורטן את דעתו בנוגע לנושאים כמו פיתוח, צמיחה כלכלית, עוני וסביבה. בשל חוסר היכולת, לדעתו, של ה-USAID וארגוני סיוע גדולים רשמיים אחרים ליישם את הגישות שהוא הוכיח כיעילות בקרן פורד הלא ממשלתית, הפסיק קורטן לעבוד עם מערכת העזרה הרשמית. את חמש שנותיו האחרונות באסיה הוא הקדיש לעבודה עם מנהיגים של ארגונים אסיאתיים לא ממשלתיים. הם עבדו יחד על זיהוי השורשים לכישלון ההתפתחות באזור ועבדו על בניית יכולתם של ארגוני החברה הציבורית לתפקד בתורת הזרזים האסטרטגיים שיביאו לשינוי לאומי וגלובלי.
לדעת קורטן, קיים משבר של העוני מעמיק, חוסר שוויון הולך וגדל, הרס הסביבתי וחוסר השתלבות בסביבה. לאחר שראה זאת באסיה, הוא התנסה בו גם כמעט בכל ארץ בעולם - כולל ארצות הברית והארצות "המפותחות" האחרות. מעבר לכך, לדעתו קידמה ארצות הברית ותאגידים רב לאומיים באופן פעיל - הן מבית והן מחוץ - אותה המדיניות שהעמיקה את המשבר הגלובלי שנגרם. על מנת שהעולם ישרוד סבור קורטן שעל ארצות הברית והכלכלה העולמית להשתנות.
קורטן שב לארצות הברית ב-1992, על מנת לסייע לקדם את התמורה שהוא ראה כנחוצה. מאז הוא קורא להעלאת המודעות הציבורית של התוצאות הפוליטיות של הכלכלה הגלובלית ומתריס כנגד הרחבת הכוח התאגידי על חשבון הדמוקרטיה, השוויון, כוחות השוק, הבריאות והגנת הסביבה, כנגד תרבות הצריכה, ובעד דמוקרטיה, ביזור כלכלי, שוקים מתפקדים, קהילות מתפקדות, וכלכלה מקיימת.
ספינת החלל כדור הארץ

קורטן משתמש בשני דימויים, שתוארו לראשונה על ידי הכלכלן קנת בולדינג, על מנת לתאר את קשרי הגומלין של בני האדם עם הביוספרה: "הקאובוי במערב הפרוע" ו"האסטרונאוט בחללית". על פי מודל הקאובוי, תופשים רוב האנשים את כדור הארץ כבעל שפע של משאבים שיש ביכולתם למלא את מחסורו של המין האנושי ומאמינים שהמשאבים הללו מתחדשים תדיר. במציאות, גורס קורטן, דומה כדור הארץ יותר לחללית, שבה המשאבים הם הרבה יותר מוגבלים ושומה עליו לנקוט צעדים על מנת לשמור על המערכות הטבעיות שדואגות לחדש אותם.
פעילות ציבורית

קורטן הוא אחד המייסדים וחבר במועצת המנהלים של "רשת העתיד החיובי" המוציאה לאור את כתב העת YES!, כתב עת לעתיד חיובי, המתפרסם כל רבעון. הוא חבר בהנהלת "ברית העסקים לכלכלות חיות מקומיות" ושותף בפורום הבינלאומי לגלובליזציה. הוא גם אורח קבוע בתוכניות רדיו וטלוויזיה ברחבי העולם בייצגו עמדות של אנטי-גלובליזציה.
ביבליוגרפיה

דייוויד קורטן, כשהתאגידים שולטים בעולם. 1995, מהדורה 2001. בעברית - בבל, 2005.
The Great Turning: From Empire to Earth Community, Berret-Kohler, 2006.
Getting to the 21st Century: Voluntary Action and the Global Agenda, 1990.
the Post-Corporate World: Life After Capitalism.
Globalizing Civil Society: Reclaiming Our Right to Power