להט"ב ונצרות
השקפות הזרמים הנוצרים בעת המודרנית > עמדת הכנסייה הקתולית

הומוסקסואליות נחשבת בעיני הכנסייה הקתולית להפרעה כיוון שמהותה "רוע מוסרי מהותי", והיא אינה מכוונת כלפי האמונות של הכנסייה הקתולית המקדמת פעילות מינית שמטרתה הבאת ילדים. בעוד "תשוקות הומוסקסואליות" לא נחשבות כחטא, "מעשים הומוסקסואלים" נחשבים לחטא.
הכנסייה הקתולית מאמינה כי הניגוד בין המינים הוא חלק מתוכנית האל, וגורסת כי פעילות מינית של בני אותו המין מנוגדת לתפיסה זו. תפיסה רוחית זו לא מוגבלת רק לנושא ההומוסקסואליות, שכן היא מהווה חלק מהיסוד הפילוסופי להתנגדות הכנסייה הקתולית לניאוף, מעשה סדום, מניעת היריון, פורנוגרפיה ואוננות. ב-1975 ה"האספה הקדושה לדוקטרינה ולאמונה" של הכנסייה הקתולית פרסמה מסמך בשם "פרסונה הומאנה" (Persona humana) שהתעסק עם אתיקה מינית. המסמך הצהיר כי אלו:
"שהחליטו לשפוט בסלחנות ואף לתרץ לגמרי יחסים הומוסקסואלים בין אנשים מסוימים, עושים זאת בניגוד להוראה הבלתי משתנה של ה"מגיסטריום" (Magisterium) לאופי המוסרי של העם הנוצרי."
כמו כן צוין כי:
"נעשתה הבחנה, ונראה שיש בה היגיון, בין הומוסקסואלים שהנטייה שלהם מגיעה מחינוך קלוקל ומחוסר בהתפתחות מינית נורמלית, [ובין הנטייה שהתפתחה] מהרגל ומדוגמה רעה או מגורמים דומים, וכן [בין נטייה] בת חלוף או כזאת שהיא לא חשוכת מרפא; ובין הומוסקסואלים שהם מוחלטים בנטייתם בשל יצר בסיסי מולד מסוג כלשהו או מצב גופני פתולוגי שנקבע שהוא חסר מרפא."
כמו כן המסמך ביקר את אלו שסברו שהנטייה ההומוסקסואלית הקבועה
"מצדיקה במקרים כאלו יחסים הומוסקסואלים בתוך מחויבות כנה של חיים ואהבה להם יש אנלוגיה לחיי נישואים."
המסמך ציין שבכתבי הקודש מעשים הומוסקסואלים
"מוקעים כמעשה שחיתות רציני ואף מוצגים כתוצאה רעה של דחיית האל"
גינוי זה מעיד כי העובדה שמעשים הומוסקסואלים משובשים באופן מהותי ואי אפשר לאשר אותם בשום אופן".
לעומת זאת הקטכיזם ההולנדי, מדריך האמונה של הכנסייה הקתולית בהולנד, שפורסם לראשונה ב-1966 ביטא את העמדה של הכמורה הקתולית בהולנד, ועסק בין השאר בהומוסקסואליות:
"אין זאת אשמת האינדיבידואל אם הוא או היא לא נמשכים לבני המין הנגדי. הגורמים להומוסקסואליות אינם ידועים...יש לקרוא את ההוקעה החמורה מאוד של כתבי הקודש על הפרקטיקות ההומוסקסואליות בתוך ההקשר שלהם."
ב-5 באוקטובר 1979, האפיפיור יוחנן פאולוס השני שיבח את הבישופים של ארצות הברית על מכתבם על הומוסקסואליות. הוא ציין כי במקום להציג מיצג שווא של תקווה להומוסקסואלים המתמודדים עם בעיות מוסריות קשות, הבישופים הצהירו "עם כבוד אמיתי, כבוד אנושי אמיתי, על מקומם של אלו המבקשים מהדרכה מכנסיית המשיח שמקורה מאור המילה של האל". ג'ון קורנוול (John Cornwall) מציין כי יוחנן פאולוס השני הגיע לקו פרשת דרכים בעשור השני לאפיפיורות שלו, עת הוא ראה בהומוסקסואליות, לצד מניעת היריון, גירושים ואיחודים בלתי חוקיים, כמימד של תרבות מוות שנגדה הוא הטיף ולימד בתקיפות גוברת.
ב-1986 הכנסייה הקתולית קבעה כי הומוסקסואליות היא, "כמו כל הפרעה מוסרית, ופעילות הומוסקסואלית מונעת הגשמה ואושר שכן היא פועלת בניגוד לחוכמת הבריאה של אלוהים".
הקטכיזם של הכנסייה הקתולית (פסקה 2357), היה הגרסה הזמנית והראשונה שפורסמה ב-1992, וב-1997 הפכה לגרסה סופית, ולפיו:
"הומוסקסואליות מתייחסת ליחסים בין גברים או בין נשים שחווים משיכה מינית אקסקלוסיבית או ניכרת כלפי אנשים בני אותו המין. היו לה צורות רבות לאורך המאות ובתרבויות שונות. המקור הפסיכולוגי נותר ברובו בלתי מוסבר. בהתבסס על כתבי הקודש, המציגים את המעשים ההומוסקסואלים כמעשים של שחיתות עמוקה, המסורת תמיד הצהירה כי "מעשים הומוסקסואלים הם משובשים באופן מהותי". הם מנוגדים לחוק הטבעי. הם סוגרים את המעשה המיני למתנה של החיים. הם לא ממשיכים את ההשלמות המינית והיעילה. אין אפשר לאשר אותם תחת שום נסיבות.
מספר הנשים והגברים שלהם נטיות הומוסקסואליות עמוקות, אינו זניח. יצר זה, שהוא משובש באופן אובייקטיבי, מהווה עבור רובם ניסיון. יש לקבל אותם בכבוד, חמלה ורגישות. יש להימנע מכל רמז של אפליה לא צודקת כלפיהם. אנשים אלו נקראים למלא את רצון האל בחייהם, ואם הם נוצרים, עליהם לאחד את הקורבן של צלב האל עם הקשיים שאליהם יקלעו מתוקף מצבם. הומוסקסואלים נדרשים לצניעות. על ידי המעלות של שליטה עצמית המלמדת אותם חירות פנימית, פעמים דרך התמיכה של חברות אפלטונית, פעמים דרך תפילה וחסד הסקרמנטים, הם יכולים להגיע לשלמות הנוצרית בהדרגתיות ובנחישות."
במספר מקרים בישופים קתולים התנגדו, ואף יצאו במסע פרסום פעיל כנגד נישואים חד-מיניים, אימוץ על ידי זוגות חד-מיניים וזכויות להט"ב נוספות, כולל הסרת הומוסקסואליות כעבירה פלילית מספר החוקים של מספר מדינות, ואף פעם אחת באו"ם. במקרים אחרים בישופים קתולים ביקרו את "ההפליה הלא צודקת" והוקיעו את ההגדרה הפלילית של ההומוסקסואליות. הכנסייה הקתולית מאמינה כי נישואים הומוסקסואלים הם סביבה לא מועדפת להתפתחות נורמלית של ילד כלשהו, וכי נישואים שכאלו "מקפחים את חוויית האבהות או האמהות" מהילד. כמו כן הכנסייה הקתולית מאמינה כי מתן מעמד חוקי לנישואים כאלו ישנה באופן רדיקלי את מושג הנישואים ויגרום לנזקים חמורים לחברה.
קתולים רבים לא מסכימים עם העמדה הרשמית של הדרגים הגבוהים של הכנסייה הקתולית בנושא הומוסקסואליות, ועם שנות האלפיים, במקומות רבים, כמו בצפון אמריקה וכן מערב וצפון אירופה ודרום אמריקה, נצפית תמיכה והלכת וגוברת בזכויות להט"ב (כמו נישואים חד-מיניים או הגנה מפני אפליה) הרבה מאשר האוכלוסייה הכללית.
כמו כן יש מספר חילוקי דעות בתוך ההיררכיה והכמורה של הכנסייה הקתולית לעמדה הרשמית.
אף על פי שהעמדה הקתולית מגנה מעשים הומוסקסואלים בלתי מוסרים באופן חמור, היחס שלה שונה ביחס להומוסקסואלים עצמם, בהתאם לאמרתו של אוגוסטינוס,
"אהוב את החוטא, שנא את החטא"
הוותיקן פרסם גילוי דעת במסמך מ-2005, כי
"יש להתגבר בבירור על נטיות הומוסקסואליות לפחות למשך שלוש שנים לפני הסמכת הדיאקונים [הדרגה הזוטרה ביותר בכמורה הנוצרית]"
. עוד נטען כי הכנסייה הקתולית סוברת כי הומוסקסואליות כמצב הנמצא מעבר לבחירתו של אדם, היא לא טעות או מעשה חטא. אך כפי "שזה שגוי עבור הטרוסקסואלים לא נשואים לקיים יחסי מין, כך גם מעשים הומוסקסואלים בטעות יסודם".
בעוד שבתקופת האפיפיור יוחנן פאולוס השני התרכך מעט היחס כלפי ההומוסקסואלים, והם נתפסו כתועים יותר מאשר כחוטאים, נחשב האפיפיור בנדיקטוס ה-16 כמתנגד נחרץ הלוחם כנגד ההומוסקסואליות בדרשותיו השונות והיחס כלפי ההומוסקסואליות אינו סלחני.
הקטכיזם, מדריך האמונה של הכנסייה הקתולית, הביע בשנת 2008 את התנגדותו לעונש פלילי נגד הומוסקסואליות. הוא מביע את דרישת הכנסייה הקתולית מאלו הנמשכים לבני מינם או לבני המין הנגדי לנהוג בצניעות, שכן הכנסייה מלמדת שיש לתת ביטוי למיניות בתוך נישואים, הכוללים מין הנעשה באופן צנוע, למטרות קבועות, הטרוסקסואליות ומונוגמיות של הבאת ילדים". הוותיקן מבחין בין "נטיות הומוסקסואליות עמוקות" ו"ביטוי של בעיה חולפת" ביחד להסמכת כמרים.
עם מינויו של האפיפיור פרנציסקוס ב-2013 הוא הנהיג שינוי בולט במדיניות הכנסייה כלפי להט"בים. באחת מההתבטאויות היוצאות-דופן ביותר שהשמיע אי פעם בכיר בכנסייה הקתולית, האפיפיור פרנציסקוס אמר,
"אם אדם הוא הומו ומחפש את האל, מי אני שאשפוט אותו?"
וכן כי
"אסור לדחוק אותם לשולי החברה, אלא יש לשאוף לקבל אותם כחלק בסיסי מהחברה"
כמו כן הדיח פרנציסקוס מתפקידו בישוף, שנהג להתבטא נגד נישואים חד-מיניים ולהתנגד בחריפות להפלות, ואף קבע כי "הכנסייה אובססיבית כלפי הומואים".