stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויווק רמאסוואמי
ביוגרפיה

ראמסוואמי נולד ב-9 באוגוסט 1985 בסינסינטי באוהיו שבארצות הברית להורים מהגרים טמילים הינדים, שהגיעו ממחוז פלקאר בקרלה שבהודו. אביו, ו. גנפטי רמאסוואמי, הוא בוגר המכון הלאומי לטכנולוגיה קליקוט בקוז'יקוד ועבד כמהנדס ועורך פטנטים עבור ג'נרל אלקטריק, ואילו אמו, גיטה ראמסוואמי, היא בוגרת המכללה הרפואית ומכון המחקר של מייסוא, אשר עבדה כפסיכיאטרית גריאטרית. הוריו היגרו ממחוז פלקאד בקרלה, שם היה למשפחה בית לאורך דורות בעיירה ואדקנצ'רי (אנ').
ראמסוואמי למד בבתי ספר ציבוריים עד כיתה ח'. לאחר מכן למד בבית הספר התיכון St. Xavier בסינסינטי, בית ספר קתולי המזוהה עם המסדר הישועי. הוא סיים את לימודיו ב-2003.
בשנת 2007, סיים ראמסוואמי את לימודיו באוניברסיטת הרווארד עם תואר ראשון בהצטיינות באמנויות ובביולוגיה. בהרווארד הוא צבר מוניטין של ליברטריאן חצוף ובטוח בעצמו. הוא היה חבר באיגוד הפוליטי של הרווארד, והפך לנשיא שלה.
בשנת 2011, הוענקה לראמסוואמי מלגה לתואר שני על ידי מלגות פול ודייזי סורוס לאמריקנים חדשים. בשנת 2013 הוא קיבל תואר JD מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל. באותה תקופה, ראמסוואמי כבר צבר הון ממעורבותו בתעשיות הפיננסים, התרופות והביוטכנולוגיה. הוא אמר ב-2023 שהיה לו שווי נקי של כ-15 מיליון דולר לפני שסיים את לימודי המשפטים.
קריירה

בשנת 2007, ראמסוואמי וטראביס מיי הקימו יחד את Campus Venture Network, שפרסמה אתר רשת חברתית עבור סטודנטים ששאפו להקים עסק. החברה נמכרה בשנת 2009 לקרן יואינג מריון קאופמן. ראמסוואמי עבד בקרן הגידור QVT Financial מ-2007 עד 2014.
בשנת 2014 הקים את חברת הביוטכנולוגיה Roivant Sciences בניסיון לחולל מהפכה בפיתוח תרופות. ה-FDA אישר שש תרופות שפותחו בחברה והושקו על ידי Roivant, כולל VTAMA, לטיפול בפסוריאזיס, בשנת 2022. החברה התאגדה בברמודה וקיבלה הון התחלתי של כמעט 100 מיליון דולר מ-QVT. החברה יצרה מספר רב של חברות בת, בהן Dermavant (שהתמקדה בדרמטולוגיה), Urovant (שהתמקדה במחלות אורולוגיות), ו-Sinovant ו-Cytovant שמרכזן בסין, ומתמקדות בשוק האסייתי.
בשנת 2015 ראמסוואמי גייס 360 מיליון דולר עבור חברת הבת של Roivant Axovant Sciences בניסיון לשווק אינטפירידין כתרופה למחלת אלצהיימר.
ראמסוואמי הופיע על שער המגזין "פורבס" ב-2015, ואמר שהחברה שלו "תהווה את ההחזר הגבוה ביותר על השקעה שנעשתה אי פעם בתעשיית התרופות". אקסובנט הפכה לנסחרת בוול סטריט וגייסה 315 מיליון דולר בהנפקה שלה. שווי השוק של החברה זינק תחילה לכמעט 3 מיליארד דולר, אם כי באותה תקופה היו לה רק שמונה עובדים, כולל אחיו ואמו של ראמסוואמי.
בספטמבר 2017 הודיעה החברה כי אינטפירידין נכשל בניסוי הקליני הגדול שלה. שווי החברה צלל, ואיבדה 75% ביום אחד והמשיכה לרדת עוד לאחר מכן. בעלי המניות שהפסידו כסף כללו משקיעים ממוסדות שונים, כגון קרן הפנסיה של מערכת הפנסיה של מדינת קליפורניה. אקסובנט ניסתה להמציא את עצמה מחדש כחברה לריפוי גנטי, אך התפרקה ב-2023.
במהלך מסע הבחירות לנשיאות ב-2023, ראמסוואמי כינה את עצמו "מדען" ואמר: "פיתחתי מספר תרופות". אף על פי שהתואר הראשון שלו הוא בביולוגיה, הוא מעולם לא היה מדען - תפקידו בחברותיו בתעשיית הביוטכנולוגיה היה של איש כספים ויזם.
בשנת 2020, כאשר ראמסוואמי היה מנכ"ל Roivant Sciences, החברה הקימה בתמיכתו זרוע בעלת השפעה חברתית ללא מטרות רווח, Roivant Social Ventures (RSV).
בשנת 2020, ייסד את Chapter Medicare, פלטפורמת ניווט לענייני מדיקר. הוא שירת בצוות התגובה של אוהיו לענייני מגפת הקורונה.
בתחילת 2022, ראמסוואמי ייסד את Strive Asset Management, חברת ניהול נכסים שבסיסה בקולומבוס שבאוהיו. החברה גייסה כ-20 מיליון דולר ממשקיעים חיצוניים, כולל ג'יי. די. ואנס ופיטר טיל.
ראמסוואמי היה היו"ר הבכיר של סטרייב, לפני שהתפטר בפברואר 2023 כדי להתמקד בקמפיין הנשיאותי שלו.
קריירה פוליטית > מסע הבחירות לנשיאות ארצות הברית (2024)

ב-21 בפברואר 2023 הכריז ראמסוואמי על מועמדותו בבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הרפובליקנית 2024. ראמסוואמי פרסם 20 שנה מהחזרי מס ההכנסה האישיים שלו וקרא ליריביו בפריימריז לעשות את אותו הדבר. הונו היווה את הרוב המכריע של גיוס התרומות של הקמפיין שלו. מפברואר עד יולי 2023, הלווה ראמסוואמי לקמפיין שלו יותר מ-15 מיליון דולר. הקמפיין שלו סיים את הרבעון השני של 2023 עם כ-9 מיליון דולר במזומן. גיוס התרומות שלו פיגר הרבה מאחורי דונלד טראמפ ורון דה-סנטיס, אבל לפני רוב המועמדים האחרים לפריימריז הרפובליקנים.
ב-15 בינואר 2024, לאחר שהגיע למקום הרביעי בפריימריז באיווה, הוא פרש מהמירוץ לנשיאות, והודיע כי הוא תומך במועמדותו של דונלד טראמפ.
ב-12 בנובמבר 2024 לאחר ניצחונו של דונלד טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית, מינה אותו לנהל את המחלקה ליעילות הממשל יחד עם אילון מאסק, אך עם הקמת המחלקה הוחלט שרק מאסק יוביל אותה.
עמדות פוליטיות

למרות שהם התמודדו זה מול זה על המועמדות הרפובליקנית לבחירות ב-2024, ראמסוואמי הוא תומך נלהב של דונלד טראמפ. לאחר שהוגש נגדו כתב אישום פלילי פדרלי ב-2023, ראמסוואמי התגייס מיד מאחורי טראמפ. הוא ערך מסיבת עיתונאים מחוץ לבית המשפט במיאמי שבו הועמד טראמפ לדין, והבטיח לחון אותו אם ייבחר לנשיא.
עמדות פוליטיות > מדיניות פנים

ראמסוואמי טוען שהפלה היא רצח, למעט מקרים חריגים דוגמת אונס, גילוי עריות וסכנה לחייה של האישה, אך מתנגד לאיסור פדרלי.
ראמסוואמי בעד העלאת גיל ההצבעה ל-25, למעט חריגים, באמצעות יצירת תיקון חוקתי חדש שיחליף את התיקון ה-26. הוא אמר שהוא יאפשר לאזרחים בין 18 ל-24 להצביע רק אם הם מתגייסים לצבא או יעברו מבחן אזרחות זהה לזה שעל המהגרים לעבור להיות אזרחים המדינה מתאזרחים, בטענה שהדבר יעלה מעורבות אזרחית, גאווה לאומית ואחוז הצבעה בקרב מצביעים צעירים. מצביעים מתחת לגיל 25 מהווים כמעט 9% מכלל הבוחרים בארצות הברית. ראמסוואמי גם תומך בהפיכת יום הבחירות לחג פדרלי, ודרישת זיהוי הבוחר להצביע בקלפי[דרושה הבהרה]. הוא התחייב "להשתמש בצבא שלנו כדי להשמיד את קרטלי הסמים המקסיקנים". הוא הביע תמיכה בשיעור מס ירושה גבוה של 59% ומתח ביקורת על העברות עושר בין-דוריות, וכתב שהן יוצרות "אריסטוקרטיה תורשתית".
עמדות פוליטיות > מדיניות חוץ

הוא בעד "ויתורים גדולים לרוסיה" במלחמת אוקראינה–רוסיה. הוא מעדיף לשקול את הסיוע הצבאי של ארצות הברית לאוקראינה, מתנגד לכניסת אוקראינה לנאט"ו ובעד לאפשר לרוסיה לכבוש אזורים באוקראינה בתמורה להסכם שרוסיה תסיים את בריתה עם הרפובליקה העממית של סין. הוא כינה את נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי "בריון", ובראיון ב-2023 העלה טענות לא מבוססות שיהודים ומיעוטים אחרים זכו ליחס גרוע באוקראינה תחת שלטון זלנסקי (שהוא בעצמו יהודי).
חיים אישיים

אשתו של ראמסוואמי, אפורווה ראמסוואמי (לבית טווארי), היא רופאה. הם הכירו בזמן שלמד משפטים בייל, שם היא למדה רפואה. יחד יש להם שני בנים בשם קרתיק וארג'ון, הם מתגוררים בעיר ניו יורק החל משנת 2016.
ראמסוואמי הוא הינדואי. הוא שולט בטמילית, שפת אמו, ומבין (אך אינו מדבר) מלאיאלאם, שפת מדינת הבית של הוריו. הוא מנהל אורח חיים צמחוני.
ב-2023, יועץ הקמפיין של ראמסוואמי אמר שהשווי הנקי שלו היה יותר ממיליארד דולר. פורבס העריך אותו ביותר מ-950 מיליון דולר.
הערות שוליים

↑  Keralakaumudi Daily, 37-year-old Malayali to become Republican candidate for the US presidential election, Keralakaumudi Daily (באנגלית)
↑  "The Smooth-Talking Republican Who Would Rule by Fiat" (באנגלית). 2023-05-05. נבדק ב-2023-08-22.
↑  Who is Vivek Ramaswamy — the biotech entrepreneur turned presidential candidate?, PharmaVoice (באנגלית)
↑  "How Vivek Ramaswamy Made the Fortune Fueling His Presidential Run" (באנגלית). 2023-06-27. נבדק ב-2023-08-22.
↑  Vivek Ramaswamy Campaign Insists Wikipedia Revisions Weren’t A ‘Scrub’, HuffPost, ‏4 במאי 2023 (באנגלית)
↑  Jessica Piper, How Vivek Ramaswamy made a fortune before pivoting to politics, POLITICO, ‏14 במאי 2023 (באנגלית)
↑  Jeff Benjamin, Strive Asset Management chairman Vivek Ramaswamy resigns to run for president, InvestmentNews, ‏22 בפברואר 2023 (באנגלית)
↑  Julia Shapero, Ramaswamy’s second quarter haul includes $5 million in self-donated funds, The Hill, ‏16 ביולי 2023 (באנגלית)
↑  Joseph Wulfsohn, Vivek Ramaswamy ends presidential bid following Iowa caucuses, Fox News, ‏15 בינואר 2024 (באנגלית)
↑  אסף רוזנצוייג, ‏מהפכה בארה"ב: רגעים לתחילת כהונתו - עשרות ההחלטות המיידיות של טראמפ, באתר ‏מאקו‏, 21 בינואר 2025
↑  Republican presidential candidates diverge on abortion, rally religious support in Iowa, The Des Moines Register (באנגלית)
↑  Matthew Kassel, Ramaswamy alleges ‘open questions’ over Zelensky’s ‘treatment of religious minorities,’ including Jews, Jewish Insider, ‏19 ביוני 2023 (באנגלית)
↑  McCormick, John (2023-08-07). "Vivek Ramaswamy's Rise in 2024 Field Brings Scrutiny Beyond Anti-Woke Record". Wall Street Journal (באנגלית אמריקאית). ISSN 0099-9660. נבדק ב-2023-08-22.
↑  "Ramaswamy Investments Seem at Odds With His Position on 'Woke' Culture" (באנגלית). 2023-07-08. נבדק ב-2023-08-22.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9813288887605606  GND: 1252336128  LCCN: no2021100150  NTA: 437502287  VIAF: 14163023456889361059   WorldCat (עם VIAF): 14163023456889361059
השבעתו של ג'ון פיצג'רלד קנדי לנשיאות ארצות הברית

קנדי נשבע אמונים כנשיא ארצות הברית ה-35
ההשבעה של ג'ון פיצג'רלד קנדי לנשיאות ארצות הברית (באנגלית: Inauguration of John F. Kennedy) כנשיא ארצות הברית ה-35 נערכה ביום שישי, 20 בינואר 1961 ונערכה בצד המזרחי של הקפיטול שבוושינגטון די. סי.
ההשבעה הייתה ההשבעה ה-44 בארצות הברית והיחידה של קנדי לאור העובדה ששנתיים לאחר ההשבעה הוא נרצח בטקסס.
קנדי נכנס לתפקידו בעקבות הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1960, בהן ניצח ברוב זעום את המועמד הרפובליקני, ריצ'רד ניקסון שהיה באות ימים סגן הנשיא היוצא. קנדי היה הקתולי הראשון שהפך לנשיא, האדם הצעיר ביותר שנבחר לנשיאות והנשיא הראשון שנולד במאה העשרים.
נשף טרום ההשבעה

פרנק סינטרה ופיטר לופורד ארגנו והתארחו בנשף טרום ההשבעה שנערך בערב יום ההשבעה, 19 בינואר 1961, סינטרה גייס כוכבים הוליוודים רבים על מנת שיופיעו וייקחו חלק באירוע, הוא אף שכנע את תיאטראות ברודוויי להשעות את ההצגות שתוכננו לאותה לילה על מנת שגם שחקני ברודוויי יוכלו לקחת חלק באירוע, מחיר הכרטיסים נע בין 100 דולר לאדם ועד כ-10,000 דולר לקבוצה.
תקוותו של סינטרה הייתה שיוכל לגייס כ-1.7 מיליון דולר (שבמונחים של ימינו שווים כ-14.5 מיליון דולר) וזאת על מנת שהמפלגה הדמוקרטית תבטל את חובה מהבחירות לנשיאות, בין המופיעים והנואמים נמנים: פרדריק מארץ', טוני קרטיס, הארי בלפונטה, סידני פואטייה, ג'ין קלי, אלה פיצג'רלד, נט קינג קול, ג'נט לי, סינטרה עצמו ושחקנים וזמרים נוספים.
סמי דייוויס ג'וניור, חבר ותיק של סינטרה שהיה תומך המפלגה הדמוקרטית התבקש על ידי קנדי לא להשתתף באירוע וזאת בהוראת אביו, ג'וזף. ג'וזף חשש כי הנישואים בין-גזעיים שתוכננו בין דייוויס לשחקנית השוודית, מיי בריט ייגרמו לחיכוכים לאור הדיון הציבור על סוג נישואיים אלו, שרבים התנגדו לו. דייוויס אף דחה את חתונתו עם בריט עד אחרי הבחירות. בסופו של דבר עבר דייוויס מפלגה והביע את תמיכתו בהמפלגה הרפובליקנית בתחילת שנות ה-70.
אירועי ההשבעה

בהשבעה נכחו הנשיא לשעבר, הארי טרומן, הנשיא היוצא, דווייט אייזנהאואר ואף הנשיאים עתידיים; לינדון ג'ונסון שהיה סגנו של קנדי, ריצ'רד ניקסון שהתחרה נגד קנדי וסגנו של ניקסון, ג'רלד פורד. מלבד הנשיאים לקחו חלק הגברות הראשונות הבאות: אדית בולינג וילסון, מיימי אייזנהאואר, בס טרומן, אלינור רוזוולט ואשתו של קנדי והגברת הראשונה הנכנסת, ג'קלין. גם הגברות הראשונות העתידיות: בטי פורד, פט ניקסון וליידי בירד ג'ונסון.
מלבד אנשי הציבור הנ"ל, הוזמנו להשבעה סלבים רבים בהם קרל סנדברג, ארנסט המינגוויי, מארק רותקו, ג'ון סטיינבק ורבים נוספים.
אירועי ההשבעה > הסופה שהייתה בזמן ההשבעה

ביום ההשבעה, 20 בינואר 1961 ביטל השלג שירד בוושינגטון די. סי. כמעט את המצעד המסרותי. האחריות לפנות את הרחובות בבירה בשעות הערב והבוקר שלפני ההשבעה הוטלה על חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית, חיל ההנדסה נעזר בכ-1,000 עובדים וכ-1,700 ילדי מתנועת הצופים, מלבד כוח האדם המשימה הושלמה בעזרת מאות משאיות זבל ומחרשות.
לפני שהגיע לקפיטול ביחד עם הנשיא היוצא, דווייט אייזנהאואר נסע קנדי למיסה בכנסייה הקתולית בשכונת ג'ורג'טאון.
אירועי ההשבעה > דקלום השיר "המתנה על הסף"

רוברט פרוסט, שהיה בזמן ההשבעה בן 86 ודקלם את שירו, "המתנה על הסף" לאחר שהאחרון התבקש על ידי קנדי לשיר את שיר זה בהשבעתו, קנדי ציין כי הוא "מעריץ את האומץ, המיומנות והתעוזה" של פרוסט ואף הוסיף כי "מעולם לא התייחסתי לעולם הפוליטיקה ועולם השירה שכה רחוקים זה מזה".
אירועי ההשבעה > נאום הפתיחה

מיד לאחר שקנדי נשבע אמונים כנשיא ארצות הברית פנה קנדי לקהל והחל בנאומו, נאום ההשבעה שלו כלל כ-1,366 מילים והיה הנאום הראשונה ששודר בצבע. הנאום נחשב בין נאומי ההשבעה הנשיאותיים הטובים בהיסטוריה האמריקאית, אחד מהמשפטים הזכורים מהנאום היה ”אל תשאל מה המדינה יכולה לעשות בשבילך, שאל מה אתה יכול לעשות בשביל מדינתך”.
אירועי ההשבעה > המצעד

מצעד ארוך נערך בשדרת פנסילבניה, כ-16 אלף אנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית צעדו עם תצוגת כלי נשק מודרניים בהם, כ-16 אלף אישים נוספים שצעדו במצעד היו אזרחים שכללו בעיקר להקות, ילדי תנועת הצופים ופקידים פדרליים.
הערות שוליים

↑  Doyle, Jack (21 באוגוסט 2011). "The Jack Pack, Pt. 2: 1961–2008". PopHistoryDig.com. נבדק ב-16 בפברואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jacobs, George; Stadiem, William (2003). Mr. S.: The Last Word on Frank Sinatra. New York: HarperCollins. ISBN 0-06-051516-3.
↑  Jason Samenow (9 בינואר 2009). "Inauguration Weather: The Case of Kennedy". The Washington Post. נבדק ב-10 בפברואר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Wirzbicki, Alan (11 בינואר 2011). "The poem Robert Frost wanted to read at John F. Kennedy's inauguration". Boston.com. Boston Globe. נבדק ב-11 בפברואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wolly, Brian (17 בדצמבר 2008). "History & Archaeology: Inaugural Firsts – When was the first inaugural parade? Who had the longest inaugural address? A look at presidential inaugurations through time". Smithsonian Magazine. נבדק ב-26 בינואר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Associated Press (30 בינואר 1963). "Robert Frost Dies at 88; Kennedy Leads in Tribute". New York Times. נבדק ב-11 בפברואר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Poetry and Power: Robert Frost's Inaugural Reading". Poets.org. אורכב מ-המקור ב-12 בינואר 2014. נבדק ב-11 בפברואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Peters, Gerhard (ed.). "Inaugural Addresses (including length in words) Washington – Trump". University of California, Santa Barbara: The American Presidency Project. נבדק ב-17 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wyatt, Edward (10 במאי 2005). "Two Authors Ask About 'Ask Not'". New York Times. נבדק ב-11 בפברואר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Greatest speeches of the 20th century". The Guardian. נבדק ב-12 בפברואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
SM U-32

|  תיאור כללי |
| --- | --- |
 סוג אונייה:  הצוללות הגרמניות במלחמות העולם הראשונה והשנייה 
 צי:  הצי הקיסרי הגרמני 
 סדרה:  Type U 31 submarine 
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  גרמניה ורפט 
 הוזמנה:  29 במרץ 1912
 תחילת הבנייה:  8 בנובמבר 1912
 הושקה:  28 בינואר 1914
 תקופת הפעילות:  3 בספטמבר 1914 – 8 במאי 1918 (3 שנים)
 אחריתה:  הוטבעה
 מיקום:  36°04′N 13°17′E﻿ / ﻿36.07°N 13.28°E﻿ / 36.07; 13.28 
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה
 מידות
 אורך:  64.7 מטר
 רוחב:  6.32 מטר
 שוקע:  3.56 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  16.4 קשרים בציפה, 9.7 קשרים בצלילה
 עומק צלילה:  50 מטר
 גודל הצוות:  4 קצינים   31 מלחים
 טווח שיוט:  16,280 ק"מ בציפה, 150 ק"מ בצלילה
 אמצעי לחימה
 חימוש:  4 צינורות טורפדו בקוטר 50 ס"מ עם 6 טורפדו, 2 תותחי 88 מ"מ
 
SM U-32 הייתה צוללת מטיפוס U-31 של הצי הקיסרי הגרמני.
קורנווליס טבעה בים התיכון ב-9 בינואר 1917 לאחר שטורפדה על ידי U-32.
תכנון

צוללות גרמניות מטיפוס U-31 היו צוללות גוף כפול דומות לצוללות מטיפוס U-23 וטיפוס U-27 בממדים והיו שונות רק מעט בהנעה ובמהירות. הן נחשבו לסירות ים גבוהות טובות מאוד עם יכולת תמרון ממוצעת והיגוי טוב על פני המים.
ל-U-32 היה אורך כולל של 64.70 מטרים (212 רגל 3 אינץ'), גוף הלחץ שלה היה באורך 52.36 מטרים (171 רגל 9 אינץ'). רוחב הצוללת היה 6.32 מטרים (20 רגל 9 אינץ') (o/a), בעוד שגוף הלחץ היה ברוחב 4.05 מטרים (13 רגל 3 אינץ'). לצוללות מטיפוס U-31 היה שוקע של 3.56 מטרים (11 רגל 8 אינץ') עם גובה כולל של 7.68–8.04 מטרים (25 רגל 2 אינץ'–26 רגל 5 אינץ'). הדחק הצוללת היה באופן כולל 971 טונות (956 טונות ארוכות); 685 טונות (674 טונות ארוכות) כששטה על פני השטח ו-878 טונות (864 טונות ארוכות) כשהיא בצלילה.
ל-U-32 הותקנו שני מנועי דיזל שתי פעימות של Germania עם 6 צילינדרים בהספק של 1,850 כוחות סוס (1,361 קילוואט) לשימוש על פני השטח ושני מנועים חשמליים שתי פעימות של זימנס-שוקט בהספק של 1,200 כוחות סוס (883 קילוואט) לשימוש מתחת למים. מנועים אלו הניעו שני צירים, כל אחד עם מדחף בקוטר 1.60 מטרים (5 רגל 3 אינץ'), שהעניק לצוללת מהירות מרבית על פני השטח של 16.4 קשרים (30.4 קמ"ש), ו-9.7 קשרים (18.0 קמ"ש) כשהיא בצלילה. טווח השיוט היה 8,790 מיילים ימיים (16,280 ק"מ) במהירות של 8 קשרים (15 קמ"ש) על פני השטח, ו-80 מיילים ימיים (150 ק"מ) במהירות של 5 קשרים (9.3 קמ"ש) מתחת למים. עומק הצלילה היה 50 מטרים (164 רגל 1 אינץ).
הצוללת הייתה חמושה בארבעה צינורות טורפדו 50 סנטימטרים (20 אינץ'), שניים מותאמים בחרטום ושניים בירכתיים, ונשאו 6 טורפדות. בנוסף, U-32 צוידה בשנת 1915 בשני תותחי סיפון בקוטר 8.8 ס"מ (3.5 אינץ') Uk L/30. הצוות של הצוללת כלל 4 קצינים ו-31 מלחים.
היסטוריה

הבנייה שלה הוזמנה ב-29 במרץ 1912 והשדרית שלה הונחה ב-8 בנובמבר 1912 על ידי Germaniawerft בקיל. היא הושקה ב-28 בינואר 1914 ונכנסה לשירות ב-3 בספטמבר 1914 בפיקודו של אדגר פון שפיגל פון אונד צו פקלסהיים. ב-1 בפברואר 1916 הוחלף שפיגל על ידי קורט הרטוויג שפיקד על הצוללת עד ל-16 בפברואר 1918 כאשר קרל אלברכט החליף אותו. אלברכט פיקד עליה עד אובדנה.
U-32 ביצעה 11 סיורים, והטביעה 37 ספינות סוחר בסך 106,035 טונות רישום ברוטו (GRT) וספינת מלחמה אחת עבור 14,000 טון. ב-9 בינואר 1917, ממזרח למלטה, הטביעה U-32 את אוניית המערכה הבריטית פרה-דרדנוט אה"מ קורנווליס, עם אובדן של 15 הרוגים.
היסטוריה > גורל

ב-8 במאי 1918, צפונית-מערבית למלטה, היא הופגזה ולאחר מכן ספגה מטעני עומק על ידי אה"מ וולפלאואר וטבעה עם כל אנשי צוותה, 41 הרוגים.
הרכבת הימית לישראל במלחמת יום הכיפורים

משלוח מטוסים מארצות הברית לישראל על סיפון אנית משא ישראלית במסגרת חידוש הציוד והחימוש לאחר מלחמת יום הכיפורים
הרכבת הימית לישראל במלחמת יום הכיפורים היה מבצע אמריקאי-ישראלי לשינוע ימי של אמצעי לחימה אמריקאים שהגיעו לקראת סוף המלחמה ובמשך זמן מה לאחריה. במקביל נערך מבצע ניקל גראס לשינוע אווירי של ציוד צבאי.
רקע

הבקשה הישראלית הראשונה לרכישת ציוד צבאי ותחמושת הועברה לארצות הברית כבר ב-7 באוקטובר 1973. האמריקאים לא נטו בתחילה לאשר את הבקשה במלואה וב-9 באוקטובר פנה שמחה דיניץ, שגריר ישראל בארצות הברית, שוב למזכירות המדינה בנושא הסיוע. לאחר דיון בנושא בין ד"ר הנרי קיסינג'ר וריצ'רד ניקסון, נשיא ארצות הברית, יצאה הוראה למשרד ההגנה האמריקאי כי יש לארגן העברת ציוד צבאי לישראל ללא דיחוי.
לבקשת הנשיא אישר הקונגרס האמריקאי תקציב חירום של 2.2 מיליארד דולר לטובת הסיוע לישראל. אספקת הציוד החלה ברכבת אווירית אשר התארגנה במהירות וכבר ב-12 באוקטובר נחת בשדה התעופה בלוד מטוס התובלה האמריקאי הראשון אשר הביא מטען של תחמושת וחלפים. כך החלה הרכבת האווירית המפורסמת (מבצע ניקל גראס) שנמשכה עד 14 בנובמבר 1973.
עם זאת, מרבית סיוע החירום האמריקאי לא הגיע לישראל בדרך האוויר אלא בדרך הים, כחלק מ"רכבת ימית" אשר תופעלה על ידי אוניות סוחר ישראליות ואשר אובטחה על ידי חיל הים הישראלי בכל מרחב האגן המזרחי של הים התיכון. הרכבת הימית פעלה במהירות וביעילות והמטען הושט ארצה ונפרק בנמלי אשדוד וחיפה.
דיונים והנחיות

במהלך ימי המלחמה התקיימו בחדר המצב של הבית הלבן, ישיבות רבות לעדכון וקבלת החלטות. הישיבות התקיימו במסגרת קבוצת Washington Special Actions Group או בקיצור WSAG שהובלה על ידי ד"ר קיסינג'ר בהשתתפות קבועה של אנשי מחלקת המדינה, משרד ההגנה, CIA, נציגי המטות המשולבים ואנשי המועצה לביטחון לאומי.
בישיבה שנערכה ב-16 באוקטובר נקבע כי ציוד חיוני המועבר לישראל יועבר מידית גם בדרך הים בתוך 6 שבועות.
באותה ישיבה דיווח סגן שר ההגנה ויליאם קלמנטס (אנ'), על הכנות למשלוח כולל הכנות להעברת טנקים דרך נמל רוטרדם.
למחרת, ב-17 באוקטובר, הוחלט וסוכם פעם נוספת שרכבת ימית של ציוד תופעל באופן מידי עם כמות מרבית של אוניות שתצאנה לדרכן ללא דיחוי.
בין ה-20 ל-22 באוקטובר ערך מזכיר המדינה הנרי קיסינג'ר מסע דילוגים בין מוסקבה, תל אביב ולונדון. ב-22 לחודש הוא נפגש בהרצליה עם ראש הממשלה, גולדה מאיר. בפגישה נכחו גם נציג המועצה לביטחון לאומי האמריקאית ומנכ"ל משרד ראש הממשלה, מרדכי גזית. קיסינג'ר עדכן את ראש הממשלה על כך שעשרים אוניות ועליהן 40 מטוסי סקייהוק ו-44 מטוסי פנטום נמצאות בשלבי טעינה ויעשו את דרכן לארץ בקרוב .
ב-24 באוקטובר, עם חזרתו של קיסינג'ר לוושינגטון, הוחלט בבית הלבן שהעברת האספקה לישראל בדרך הים תואץ ובהתאם להתקדמותה ניתן יהיה להחליט על אפשרות של הפסקת הרכבת האווירית. סגן שר ההגנה, ויליאם קלמנס, עדכן את המשתתפים בישיבה בדבר לוח הזמנים הצפוי. לדבריו, אותרו 20 ספינות. אחת בנמל בוסטון שכבר הועמסה ותפליג בקרוב. הבאה תפליג ב-25 אוק'. שתי הספינות צפויות להגיע לישראל ב-12 נוב' 1973 וזו היא תחילת הרכבת הימית. לאחר מכן יצאו ספינות נוספות, במרווחי זמן קבועים, כשהן נושאות דגל ישראל או חכורות ויעבירו עד 50,000 טון. ב-2 בנובמבר עידכן אדמירל מורר (Thomas_Hinman_Moorer), יו"ר המטות המשולבים כי 6 אוניות נמצאות בדרכן לישראל ובסך הכל תשתתפנה 12 אוניות בהעברת הציוד.
ב־14 בנובמבר 1973 העביר דובר הפנטגון הודעה לעיתונות על כך שהרכבת האווירית תופסק אך האספקה לישראל תימשך ותשלח רק בדרך הים.
הרכבת הימית

בהעברת הציוד הצבאי לישראל בחודשים האחרונים של 1973 השתתפו אוניות של 3 חברות ספנות ישראליות: צים, החברה הימית להובלת פרי ואל ים.
במהלך ימי המלחמה גם הוקם מוקד "הרשות לתובלה ימית בשעת חירום" במשרדי "החברה הימית להובלת פרי". שלוש מאוניות החברה הופנו לארצות הברית, אחת מישראל ושתיים מדרום אמריקה. מקורות בריטים ואמריקאים דיווחו על האוניות עבדת ו-לימון קור (של החברה הימית להובלת פרי) שנצפו בבסיס נורפוק, עמוסות מטוסי סקייהוק, מסוקים, טנקים ותחמושת.
חלק מהמשלוחים הגיעו גם ממחסני הצבה-מראש של האמריקאים באירופה. על סיפונן של שתי אוניות שהגיעו מגרמניה היו 65 טנקי M-60 פטון ו-23 תותחים מתנייעים M-109. כמו כן נשלחו בדרך הים 12 מטוסי C-130E הרקולס.
אירוע האונייה "כמיקל אנטרפרייז"

חלק מאנשי הצוות באוניות הישראליות היו זרים. חלקם חשש מהמצב וסירב לעיתים לקחת חלק בהפלגות. הנושא בא לידי ביטוי בהפלגת האונייה 'כמיקל אנטרפרייז' מארצות הברית דרך קורסאו לישראל כשהיא נושאת כ-3,000 טון דס"ל ועוד 2,000 טון שמני סיכה החיוניים למאמץ המלחמה. בצוות האוניה היו 24 ימאים זרים ועוד כ-10 ישראלים כשלחלק מהם נלוו המשפחות. האוניה פקדה את נמל נאפולי כדי להוריד את בני המשפחות ובאותה הזדמנות גם 24 מאנשי הצוות הזר שסירב להמשיך את ההפלגה לארץ בגלל המלחמה. באוניה נותרו כעשרה ימאים ישראלים (קצינים) ובראשם רב החובל אורי מירון. שם האוניה הוחלף בים ל-MONA-A כדי להקשות על הזיהוי וההפלגה ארצה בוצעה ללא אורות מאותה סיבה. בשנת 1977 קיבלו הקברניט ואנשי הצוות את עיטור השירות - אורי מירון, באתר הגבורה.
מבצעי "לינול"

במהלך המלחמה ואחריה, אבטח חיל הים את מסען של 14 אוניות בים התיכון ועליהן רכש צבאי בתשע גיחות של שנים או שלושה סטי"לים. במשימה הזאת השתתפו בסך הכל 12 סטי"לים. הגיחות בוצעו בין 21 באוקטובר ועד 3 בדצמבר בחמישה סבבים.
אבטחת אוניות הסוחר התבססה על השיטה הבאה: מספר כוחות של שני סטי"לים נפרשו בשלושה קטעים על הנתיב בין מיצר מסינה לחופי הארץ. בקטע המערבי, בין כרתים לסיציליה, נפרשו בדרך כלל סטי"ל סער 4, אח"י קשת ואח"י רשף וסטי"ל סער 3 או סער 2. בקטע זה שייטה גם אניית אספקה ותדלוק. בקטע המרכזי, מדרום מזרח לכרתים נפרשו שני סטי"לים סער 1, 2 ו-3 וכן אניית אספקה ותדלוק. הקטע המזרחי, מדרום לקפריסין כוסה על ידי גיחות מבסיס חיפה של שני סטי"לים סער 1, 2 ו-3.
הניצחונות בקרבות הטילים והאבטחה שקוימה על ידי חיל הים הישראלי היוו שיקול מכריע בהחלטת נשיא ארצות הברית להפעיל את האספקה דרך הים. אלוף מרדכי גור ששימש כנספח צה"ל בארצות הברית והשתתף בחלק מהדיונים. מסר את התרשמותו שאילו היה הצי השישי של ארצות הברית נדרש לאבטחת השיט הוא לא היה מתקיים. זאת עקב ההתחזקות המשמעותית של הצי הסובייטי בים התיכון שהיווה איום בכוח.
סיכום

לגבי כמות הציוד אשר נשלח לישראל דרך הים המספרים אינם חד משמעים והם נעים בין 75% ל־96% מכלל מהאספקה אמריקאית. באופן כללי מדובר על כך שבמהלך החודשים אוקטובר ונובמבר 1973 נשלח לישראל סיוע בסדר גודל של 85,000 טון כאשר מהם 63,000 טון, הועבר דרך הים.
הפער בין הנתונים נובע כנראה מהעובדה שאין תאריך מוחלט המציין את סיומה של הרכבת הימית. כך ייתכן שהאמריקאים מחשיבים רק את החודשים אוקטובר ונובמבר כחודשי הרכבת הימית ואילו בישראל מונים גם את חודש דצמבר 1973 בחישוב כמות הציוד שהגיע לנמלי הארץ. באופן דומה, אין קביעה מוסכמת מה נכלל בקטגוריה של ציוד לחימה וחלפים. ייתכן והאמריקאים חישבו אמל"ח בלבד ואילו בישראל חישבו בנוסף גם ציוד צבאי חיוני שאינו אמל"ח, כגון דלק ועוד.
גם לגבי נמלי המוצא אין הסכמה. האמריקאים מחשבים ציוד שהוטען בנמלי ארצות הברית וציוד שהועבר מבסיסי צבא שלהם באירופה. בישראל כוללים כנראה גם ציוד חיוני אחר שהוטען במדינות מקור אחרות.
ראו גם

הרכבת האווירית והימית הסובייטית במלחמת יום הכיפורים
מבצע ניקל גראס
הערות שוליים

↑  סיכום פגישה בבית הלבן 16 אוקטובר 1973 (עמוד 545)
↑  סיכום פגישה בבית הלבן 17 אוקטובר 1973 (עמוד 575)
↑  סיכום_פגישת_קיסינג'ר_וגולדה_מאיר_22_אוקטובר_1973.
אישור הנשיא ניקסון להעברת אמצעי לחימה לישראל (סיכום פגישת השגריר דיניץ עם מזכיר המדינה קיסינג'ר)
מכלית 'כמיקל אנטרפרייז' של חברת גדות ים שצוותה מחדש בצוות ישראלי, בפיקוד רב חובל אורי מירון, מאחר שהצוות הזר עזב את האנייה בנמל נאפולי.
אזורי אבטחת השיט במזרח הים התיכון בתקופת מלחמת יום הכיפורים
מטוסי סקייהוק על סיפון אנית סוחר - 'לימון קור' של חברת הפרי, רב חובל אברהם גרטי - בדרכם לישראל במסגרת הרכבת הימית