stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אריניה
האריניות במיתולוגיה

האריניות צידדו לרוב באמיתות הסדר המקובל. לדוגמה, הרקליטוס טען כי
לו החליט הליוס להטות את השמש ממסלולה בשמיים, הן היו מונעות זאת ממנו. הן נתפשו כתובעות של בני התמותה אשר הפרו את החוקים ה"טבעיים". תשומת לבן של האריניות הופנתה בעיקר לאותם בני תמותה ששברו קשרי משפחה על ידי רצח אב, רצח אח ומעשי רצח אחרים בתוך המשפחה. מקובל היה להאמין כי אין לבני אנוש זכות להעניש פשעים אלו וכי יש להותיר את הענישה בידי האריניות.
האריניות קושרו עם נמסיס כאוכפות איזון צודק בענייני אנוש. האלה ניקה מילאה תפקיד דומה - מביאת ניצחון צודק.
בעיתות בהן לא עסקו ברדיפת קורבנותיהם על פני האדמה, האריניות שכנו בטרטרוס שבשאול, שם עינו את נשמות הארורים.
האריניות מוכרות בעיקר בשל סיפור רדיפתן את אורסטס בשל רצח אמו קליטמנסטרה, כפי שמסופר באורסטיאה מאת אייסכילוס. אורסטס התפלל לאפולו כיוון שאפולו הוא שהורה לו לרצוח את רוצח אביו, אגממנון, וכפי שהסתבר - הייתה זו אמו שרצחה את אביו. בהתערבות אתנה הפכו האריניות ל"אומנידיות" ("מיטיבות"), נוטות חסד, כפי שכונו בהיבטים המועילים שלהן.
חוקרים סבורים כי השם "אומנידיות" לא נועד מלכתחילה לציין את ההיבטים המועילים שלהן, אלא היה לשון נקייה, כדי להימנע מחרון אפן עקב קריאה בשמן האמיתי. הטאבו על השמעת שמן של נפשות על טבעיות כלל גם את פרספונה. לטאבו זה יש מקבילים בתרבויות רבות, ביהדות למשל קיים טאבו על הזכרת שמו המפורש של אלוהים (יהוה). האריניות הוכרו גם בשמות "סֶמְנַאִי" ("המכובדות"), "פּוׁטְנִיאַאֶה" ("האיומות"), "מנִיאַאֶה" ("השגעונות"), "פְּרַקְסִידִיקַאֶה" ("הנקמניות").
מיתוס נוסף מספר כי האריניות הכו באלם את קסנתוס, סוסו הקסום של אכילס, על שגער באכילס.
הפוריות (בשמן הרומאי), או "דִירַאֵה" ("האיומות") גרמו לקורבנותיהן לצאת מדעתם, ובשל כך נגזרה משמן המילה הלטינית furor - שיגעון.
השפעות תרבותיות

בקומדיה האלוהית דנטה רואה את האריניות בכניסה לארבעת מעגלי הגיהנום הנמוכים.
באידומניאו, אופרה מאת מוצרט, נרדפת גם אלקטרה בידי האריניות.
"הזבובים" - מחזה מאת ז'אן-פול סארטר (1943), גרסה מודרנית בעקבות האורסטיאה, בגישה אקזיסטנציאליסטית, בפרספקטיבה אנטי דתית. האריניות במחזה זה מגולמות כזבובים.
ספרו של סופר המדע הבדיוני דייוויד ובר, "Path of the Fury" ("נתיב הפוריה"), מספר על טיסיפונה העוזרת לחייל לנקום.
הכרך התשיעי של סדרת הקומיקס "סאנדמן" של ניל גיימן נקרא "הלבביות", מתאר אישה המחפשת את האריניות כדי לנקום את רצח בנה.
במבוכים ודרקונים אריניות הן שטן ממין נקבה, עשויות להיות מלאכים שנפלו.
סלמאן רושדי מתייחס לפוריות בסיפרו "Fury" ("פוריה") (2001).
ספרו של ג'ונתן ליטל, "נוטות החסד", שואב את שמו מכינוין של האריניות. גיבור הספר, בדומה לסיפורי המיתולוגיה היוונית, הורג את אמו ואביו החורג.
האסטרונום מקס וולף קרא לשלושה אסטרואידים שגילה על שמותיהן: האסטרואיד 464 Megaira(אנ') נקרא על שם מגארה, האסטרואיד 465 Alekto(אנ') נקרא על שם אלקטו והאסטרואיד 466 Tisiphone(אנ') נקרא על שם טיסיפונה.. האסטרואיד 889 Erynia(אנ') נקרא על שם האריניות באופן כללי.
בתרבות הפופולרית

בסדרה זינה הנסיכה הלוחמת מוצגות דמויות של אריניות.
בסדרה מכושפות היה פרק העוסק באריניות וכן אזכורים להן במספר פרקים אחרים.
הפוריות מוזכרות בפרק של CSI בהקשר של כתובת קעקע של חשוד. החוקר ווריק מזהה את הפוריות בקעקוע.
"The Furies" ("הפוריות") - להקת רוק לונדונית .
בספר פרסי ג'קסון וגנב הברק מופיעות האריניות ותוקפות את פרסי ג׳קסון בהוראת האדס.
במשחק האדס האריניות חוסמות את דרכו של השחקן ביציאה מטרטרוס, ועליו לנצח אותן בקרב על מנת להמשיך.
הערות שוליים

↑  Burkert, Walter, 1977 (tr. 1985). Greek Religion (Harvard University Press)‎
↑  (464) Megaira In: Dictionary of Minor Planet Names. Springer. 2003. doi:10.1007/978-3-540-29925-7_465. ISBN 978-3-540-29925-7.
↑  (465) Alekto In: Dictionary of Minor Planet Names. Springer. 2003. doi:10.1007/978-3-540-29925-7_466. ISBN 978-3-540-29925-7.
↑  (466) Tisiphone In: Dictionary of Minor Planet Names. Springer. 2003. doi:10.1007/978-3-540-29925-7_467. ISBN 978-3-540-29925-7.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536784705171  BnF: cb12234179x (data)  GND: 118685163  LCCN: sh87000688  SUDOC: 031048420  VIAF: 35250656   WorldCat (עם VIAF): 35250656
אריס (קזחסטן)

| --- | --- |
סמל אריססמל אריס

 מדינה:  קזחסטן קזחסטן
 מחוז:  טורקיסטן
 תאריך ייסוד:  1900 
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  46,223 (2020)
 קואורדינטות:  42°25′47″N 68°48′17″E﻿ / ﻿42.42965°N 68.80463°E﻿ / 42.42965; 68.80463 
 אזור זמן:  UTC +6
 http://turkistan-aris.gov.kz/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קזחסטן מוגדלת) אסטנה אלמטי שימקנט קראגנדי טראז פבלודר אוסקמן סמיי אקטובה אורל רוסיה רוסיה אזר. טורקמניסטן אוזבקיסטן קירגיזסטן סין הים הכס. אריס(למפת קזחסטן רגילה) אסטנה אלמטי שימקנט קראגנדי טראז פבלודר אוסקמן סמיי אקטובה אורל רוסיה רוסיה אזר. טורקמניסטן אוזבקיסטן קירגיזסטן סין הים הכס. אריס(למפת טורקיסטן רגילה) טורקיסטן שימקנט קנטאו סריאגאש שרדרה קירג. אוזבקיסטן טג'יקיסטן קזילאורדה קרגנדה דז'אמבולאריס(למפת טורקיסטן מוגדלת) טורקיסטן שימקנט קנטאו סריאגאש שרדרה קירגיזסטן אוזבקיסטן טג'יקיסטן קזילאורדה קרגנדה דז'אמבולאריס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אריס (בקזחית: Арыс) היא עיירה שנמצאת במחוז טורקיסטן (אנ'), שבקזחסטן.
גאוגרפיה

העיירה נמצאת כ-100 ק"מ מבירת המחוז, טורקיסטן וכ-972.5 ק"מ מבירת קזחסטן, נור-סולטן.
אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 16 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יולי (32 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (-6 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 545 מילימטרים בשנה. חודש מרץ הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (119 מ"מ גשם), וחודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (4 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה

העיירה נמצאת ליד הכביש R-25.
הערות שוליים

↑  1-Kazakhstan: Regions, Major Cities & Settlements - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, www.citypopulation.de
1 2  Arys, Arys (באנגלית)
↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467597605171  GND: 4433271-3  LCCN: n2002124537  VIAF: 135065597   WorldCat (עם VIAF): 135065597 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בקזחסטן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארכאוניקטריס

| ארכאוניקטריס |
| --- | --- |
 מאובן של ארכאוניקטריס
תקופה
תחילת-אמצע אאוקן
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: Microchiropteramorpha
משפחה:: Archaeonycteridae
סוג:: ארכאוניקטריס
מינים
 Archaeonycteris trigonodon  Archaeonycteris pollex  Archaeonycteris brailloni  Archaeonycteris relicta  Archaeonycteris storchi
שם מדעי
 Archaeonycteris ‏רביליוד, 1917

ארכאוניקטריס (שם מדעי: Archaeonycteris; מילולית: "לילן עתיק") הוא סוג נכחד של עטלף שחי במשך תחילת עד אמצע האאוקן ברחבי אירופה ובהודו. הוא הוגדר בשנת 1917 בידי החוקר השווייצרי פייר רביליו (אנ'). למרות שמו הוא לא היה קרוב ביותר למשפחת הלילניים, והיה קדום יותר מכל סוג עטלף למעט הפלאוכירופטריקס שחי לצידו.
עטלף זה היה קטן מאוד, עם מוטת כנפיים של 25 עד 30 סנטימטרים. עטלף זה היה מעופף חלש יחסית שנע בעיקר בדאייה וניזון מחרקים איטיים וכבדים יחסית כמו חיפושיות, אשר נמצאו בתכולת קיבתו. העטלף חי ביערות הגשם שהיו בעבר סביב אירופה ואסיה. הייתה לו אקולוקציה בדומה לעטלפי חרקים מודרניים, והוא כנראה היה פעיל בלילות, אז הוא נמנע מטריפה של עופות דורסים.
מיון

עטלף קדום זה שונה מהעטלפים המודרניים במספר מאפיינים, והוא שייך למשפחה הקדומה Archaeonycteridae, הקרובה למשפחות הנכחדות Palaeochiropterygidae ו-Icaronycteridae. שלוש משפחות אלו נחשבות לקרובות בעיקר לעטלפי הפירות, אף על פי שהם היו קטנים בהרבה וניזונו מחרקים. מעריכים שמשפחה זו הייתה מאבותיהם של העטלפים אוכלי החרקים האמיתיים, אם כי יש המערערים על קשר זה.
בסוג עטלף זה שייכים המינים הבאים:
Archaeonycteris trigonodon - נמצא בתצורת מסל (אנ') שבהסן, גרמניה
Archaeonycteris pollex - נמצא בתצורת מסל
Archaeonycteris brailloni - נמצא בתצורות בצרפת
Archaeonycteris relicta - נמצא בתצורות באנגליה
Archaeonycteris storchi - נמצא בתצורות בהודו
מין נוסף נמצא בפורטוגל בשנת 2009 ומכונה Archaeonycteris praecursor, אך מקובל שהוא שייך לסוג אחר דומה.
באר אסנת

אין תמונה חופשית
באר אסנת (בערבית: "ביר אבו סנע") היא באר מים בגדתו הצפונית של נחל הבשור, כ-1.5 קילומטרים ממזרח למפגש נחל הבשור עם נחל באר שבע וכ-5 קילומטרים ממזרח לקיבוץ צאלים.
הבאר מדופנת בבטון ומקורה בתקרת בטון מקומרת. במרכז התקרה יש פתח מלבני לשאיבת מים. במקום נותרו שרידי סולם ברזל לירידה אל הבאר. תקרת הבאר נפגעה ונסדקה על ידי טנק במהלך אימון שנערך באזור. היא מחזיקה מים כל ימות השנה, אך כעת המים מזוהמים בשפכי רמת חובב.
אריגה בדואית

אשה בדאוית עובדת עם נול ידני (מתוך תערוכה, מרכז ג'ו אלון)
האריגה היא מלאכת היד המפותחת ביותר בחברה הבדואית, ומשמשת ליצירת בדים חיוניים לצרכים בסיסיים, ולאמנות דקורטיבית (בנוסף לרקמה).
שלבים > הכנה מוקדמת

התהליך מתחיל בגזיזת הצמר מהעיזים או הכבשים, ניקוי והכנה לטוויה. סיבי הצמר המסורק נמשכים מערימת הצמר, עוברים בין הבוהן והאצבע בכף רגלה של הטווה, ומגולגלים כפתיל על פלך ידני המורכב ממוט עץ אחד או שניים מוצלבים יחד. צורת הצלב של הפלך מאפשרת גלגול הפתיל בצורת X ומניעת הסתבכות החוטים. לאחר טווית הפתיל הוא עובר לעיתים צביעה.
לפי המסורת הבדואית ישנם חמישה צבעים עיקריים – בז'-לבן, אדום, כחול כהה, שחור וירוק זית. בעבר היו צובעים את החוטים בצבענים טבעיים שנלקחו משורשי עצים, חרקים ועוד, ברבות השנים התייעלו ועברו לצביעה בציבענים סינתטיים. חידוש זה חוסך כסף, זמן, ונותן תוצאה עמידה יותר- כך שהצבעים יישארו לאורך זמן.
החוט שהתקבל בתהליך זה, משמש באריגה הבדואית גם כשתי וגם כערב. לפני תחילת האריגה מתבצע סידור של השתי חוט חוט, המתוחים על שני מוטות עץ. הסידור מאפשר החלפת חוטים במהלך האריגה ליצירת ארג בד. לאחר מכן מתבצעת מתיחת השתי על המוטות. מתיחה זו מתבצעת על ידי שתי נשים היושבות זו מול זו במרחק אורך השתי המבוקש, כאשר לכל אחת מהן מוט עץ לרגליה המוחזק על ידי שתי אבנים. לאחר הקשירה הראשונה, יעבור ביניהן אדם נוסף, עם פקעת חוט השתי בידיו וכך תתבצע מתיחת השתי משני הצדדים. את המוטות מקבעים לאדמה לפני תחילת האריגה.
הנול (מיסאג') מחזיק את השתי במתיחות קבועה וחוטי הערב נארגים על ידי האורגת, אחד, אחד, יחד עם חוטי השתי בזווית הנכונה. הנול הבדואי לא משתמש בעזרים מכניים במהלך פעולת האריגה. פעולת האריגה היא יחסית פשוטה, אך דורשת מיומנות גבוהה, שמסתמכת על כוח פיזי ודייקנות של האורגת.
שלבים > מלאכת האריגה

האריגה עצמה מתבצעת בישיבה על האדמה, כאשר כל פעם מתקדמת האורגת עם הבד ומתיישבת על החלק שכבר נארג ועל ידי כך מתקרבת לקצה הלא ארוג ובכך גם עוזרת לשמור על מתיחות החוטים. ההחלפה בין החוטים של השתי, על מנת ליצור את ארג הבד, נעשית אף היא בצורה ידנית בעזרת כישור, ודורשת כוח פיזי בגלל מתיחות החוטים והנטייה שלהם להיקשר אחד בשני. החוטים עצמם מוחזקים על המוט שעליו מתוחים חוטי ההפרדה (הליצים) ושכבה אחת תמיד נשארת קבועה ומורמת על ידי שתי אבנים או פחיות מצדי המוט, בעוד האורגת מחליפה ביניהם במשיכה ידנית.
שלבים > עיצוב ודיגום

באריגה הבדואית משתמשים לרוב בחיבור ארג בד, שהוא חיבור האריגה הפשוט ביותר. כמו כן משתמשות הבדואיות בחיבור אריגה נוסף הנקרא אריגת פְּנֵי שְׁתִי, הנותנת מראה בו הדוגמה המתקבלת מורכבת מצבעי השתי, וחוטי הערב אינם נראים לעין. מראה זה נותן דוגמאות רוחביות, לאורך כל האריג. לרוב מראה זה בעל רקע שחור או לבן. ליצירת בדים מורכבים ועשירים יותר, משלבות הבדואיות את שתי הטכניקות, אחת שנותנת מראה פְּנֵי שְׁתִי והשנייה נותנת מראה פְּנֵי עֶרֶב. מראה פני הערב שונה ממראה השתי בכך שהדוגמאות שמתקבלות אורכיות ומופיעות לפרקים בבד חלק. לעיתים ניתן לראות יריעות המורכבות מרצועות שנארגו בטכניקות שונות, ולאחר הורדה מהנול חוברו יחדיו לכדי יצירת בד חדש. ליצירת דוגמאות נוספות והחלפת צבעים, משתמשות האורגות בשיטה שנקראת אריגה חלקית – היא מתבצעת על ידי אריגה בקבוצה קטנה של חוטים והחלפת צבעים בהתאם לקבלת הדוגמה הרצויה. שיטה זו מקנה יותר חופש בבחירת הדוגמאות והצבעים.
בדיגום הבדים ישנם סמלים ודוגמאות מגוונים: יונים, כנפיים, גמלים, סהר וכוכבים ועוד. הדוגמאות בדרך כלל מועברות על פי המסורת מאם לבת, אך אין מחויבוּת להישאר נאמנים למסורת, ניתן לדגם באופן חופשי לפי נטיית ליבה של האורגת. רוב האריגים מסתיימים בגימורים מעוטרים. כל מקבץ חוטים נאגד לכדי צמה צבעונית, לכמה צמות שמתחברות באמצע יחד, או לפונפונים.
ישנה השקעה בגימורים עשירים ודקורטיביים, ואף מושקעת הרבה עבודה בקישוטים רבים מסביב כגון צמות ופונפונים הנקשרים לברכי הגמלים.
שימוש ומוצרים

מוצרי האריגה הנפוצים בתרבות הבדואית הם אוהלים, שקי אחסון, תיקי אוכף, כריות, שטיחים שמיכות ומוצרי מחייה בסיסיים לחיי נוודות.
למעט במוצרים הארוגים כמו האוהל ומחיצותיו, כריות וכיוצא בזה, כמעט ואין הבדל בין הקבוצות והשבטים השונים בציוד הביתי של הבדואים. לכל אזור או שבט יש את ההעדפות שלו. העובדה שלא ניתן לשייך סגנון מסוים לשבט מוגדר, נובעת מהיותם נוודים. כמו כן נשים הנישאות לגברים משבטים אחרים, מעבירות עימן את הדוגמאות שהן רגילות להן.
בשבטים מסוימים אין אפשרות לארוג את כל האריגים הנחוצים למחיה עקב חיי הנוודות, מפאת חוסר המיומנות באריגה, או חוסר הזמן בשל תחזוק המשק והצרכים הבסיסיים, לכן במקרים אלו יקנו הבדואים את האריגים הנחוצים להם מבדואים אחרים או ממקורות חיצוניים, למעט בדים מיוחדים כמו מחיצת האוהל שבדרך כלל מועברת מדור לדור.
שימוש ומוצרים > אוהלים

האוהלים הבדואים נארגים מחוטים של שיער כבשים, גמלים, עיזים כותנה וסיבי תמר. למעט הכותנה שנקנית ממקור חיצוני, שאר הצמרים מגיעים מתוך המשק המקומי. ישנם שלושה סוגים של שיער עיזים. החזק והטוב מביניהם הוא שיער עיזים טהור לא מעורב, שהוא הארוך והנקי ביותר משלושת הסוגים.
השימוש לאריגת האוהל בשיער העיזים נובע מהיותו דוחה מים ומבודד תרמי. עם זאת, הוא אינו שומר על קרירות בקיץ ולכן רוב האוהלים ארוגים בתערובת של שלושת הסוגים ביחד. אחד מהאריגים החשובים ביותר במסורת הבדואית משמש כמחיצה באוהל היוצרת הפרדה בין הנשים לגברים.
רוב הנוודים הערבים חיים באוהלים שחורים, המורכבים מרצועות בדים עשויות שיער עיזים. בד האוהל נארג על נול אופקי פשוט שרוחבו כ–70 ס"מ ואורכו בין 12-7 מטר. ליצירת הגג נתפרות 6-5 רצועות כאלו. בקישוטי המחיצה מיוצגות דוגמאות של אריגה שטוחה האופיינית לנוודים.
ראו גם

האורגות מלקיה
לקריאה נוספת

”The Bedouin", Shelagh weir-world of Islam festival publishing company Ltd, 1976, London
"The art of the loom-weaving spinning & dyeing across the world", Ann Hecht, British museum publications, 1989
"Bedouins-the Sinai nomads", Shlomo Arad & Sami Michael, Massada,1984
ב.מ.וו סדרה 3

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  ב.מ.וו
 שנות ייצור:  1975 עד היום
 מודל קודם:  ב.מ.וו ניו קלאס
 סיווג:  משפחתית, ספורט
 מרכב:  2 דלתות קופה, 2 דלתות קבריולה, 4 דלתות סדאן (סלון), 5 דלתות (האצ'בק)
 פלטפורמה:  מנוע קדמי, הנעה אחורית או הנעה כלפולה
ב.מ.וו סדרה 3 היא מכונית משפחתית יוקרתית המיוצרת על ידי חברת ב.מ.וו מאז שנת 1975.
סדרה 3 היא המכונית הנמכרת ביותר של חברת ב.מ.וו והמכונית הנמכרת ביותר מבין מתחרותיה בסגמנט, מאז שהוצגה נמכרו למעלה מ-10 מיליון יחידות. סדרה 3 היא מכונית מוערכת בתעשיית הרכב כאשר במהלך השנים זכתה בפרסים רבים, מתחרה בעיקר במרצדס-בנץ C קלאס ובאאודי A4.
היסטוריה

מכונית הסדרה 3 הוצגה בשנת 1975 כמחליפת מכונית ה'ניו-קלאס' של ב.מ.וו (BMW New Class) בעקבות משבר האנרגיה העולמי אשר גרם לשינויים משמעותיים בשוק הרכב העולמי, ובניסיון לענות על צורכי לקוחות המבקשים יוקרה לצד מכונית חסכונית. המכונית זכתה לפופולריות רבה כאשר תוך שלוש שנים מתחילת שיווקה כמעט הוכפלו מכירותיה של החברה בעולם.
בשנת 1985 (סדרה E-30) הציגה ב.מ.וו את מכונית ה-324D, סדרה 3 עם מנוע דיזל.
בשנת 1988 (סדרה E-30) הציגה ב.מ.וו את מכונית הב.מ.וו M3, גרסת ספורט חזקה ובעלת ביצועים גבוהים לסדרה 3.
דגמים

מכוניות הסדרה 3 מוצעות במנועי בנזין ודיזל ובמרכבים שונים כגון סדאן, סטיישן, קופה וקבריולה. למכונית שישה דורות:
דור ראשון (סדרת E21) שנות ייצור (1975–1983)
דור שני (סדרת E30) שנות ייצור (1983–1991)
דור שלישי (סדרת E36) שנות ייצור (1991–2000)
דור רביעי (סדרת E46) שנות ייצור (1998–2005)
דור חמישי (סדרות E90/91/92/93) שנות ייצור (2005–2011)
דור שישי (סדרת F30) שנות ייצור (2011-2019)
דור שביעי (סדרת G20) שנות ייצור (2019 - הווה)
ב.מ.וו i3 - מכונית חשמלית לשוק הסיני
גלריית תמונות

סדרה 3 דור ראשון (E21)
סדרה 3 דור שני (E30)
סדרה 3 דור שלישי (E36)
סדרה 3 דור רביעי (E46)
סדרה 3 חמישי (E90)
סדרה 3 דור שישי (F30)
ב.מ.וו סדרה 7

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  ב.מ.וו
 שנות ייצור:  1977 - היום
 מודל קודם:  ב.מ.וו ניו 6 
 סיווג:  מכונית פאר
 מרכב:  סדאן
 פלטפורמה:  מנוע קדמי, הנעה אחורית או הנעה כפולה
 מפרט טכני
 מנוע:  בנזין: 3.0 סמ"ק, 4.4 סמ"ק, טורבו-דיזל: 3.0 סמ"ק.
 הילוכים:  ידני: 5 הילוכים, 6 הילוכים אוטומט: 6 הילוכים, 8 הילוכים
 
ב.מ.וו סדרה 7 הוא דגם של מכונית פאר, המוגדרת כמכונית סלון, בגודל מלא המיוצרת על ידי חברת ב.מ.וו מאז שנת 1977. הדגם הוא הגדול והמפואר ביותר בהיצע המכוניות של החברה. סדרה 7 נחשבת לבעלת משמעות בתעשיית הרכב בעולם מכיוון שהיא כוללת חידושים טכנולוגיים רבים ובחלקם מהפכניים. סדרה 7 הוכרזה בשנת 2009 כמכונית המתקדמת ביותר מבחינה טכנולוגית, והיא מתחרה בדגמי מרצדס-בנץ S-קלאס ואאודי A8 בשוק מכוניות הסלון היוקרתיות.
ב.מ.וו סדרה 7 נחשבת לפופולרית מאוד בשירות סגלים דיפלומטים בעולם, ובשירות ממשלות רבות בעולם אשר משתמשות בה להובלת בעלי תפקידים בכירים. לדוגמה בישראל, שימשה בעשור הראשון של המאה ה-21 כרכב השירות של הרמטכ"ל.
היסטוריה וגרסאות

סדרה 7 הוצגה לראשונה בשנת 1977 כמחליפה גדולה וחזקה יותר לסדרת ה'ניו-6' של ב.מ.וו, וכתגובה לדומיננטיות של חברת מרצדס בקטגוריית הסלון-פאר.
היסטוריה וגרסאות > גרסאות

(1977-1986) סדרת E23
(1987-1994) סדרת E32
(1995-2001) סדרת E38
(2002-2008) סדרת E65/E66
(2009-2015) סדרת F01
(2015-2022) סדרת G11/G12
(2022-היום) סדרת G70.
סדרה 7 מסדרת E38
סדרה 7 מסדרת E66
סדרה 7 מסדרת F01
סדרה 7 מסדרת G11/G12
הערות שוליים

↑  http://www.bmwblog.com/2009/04/04/bmw-7-series-named-world%E2%80%99s-most-technologically-advanced-new-vehicle-in-2009/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554341905171  LCCN: sh2002007306
ארכאיקון

נוף מהארכאיקון
ארכאיקון (Archean) הוא העידן השני בפרקמבריון שבלוח הזמנים הגאולוגי, לאחר ההאדן ולפני הפרוטרוזואיקון. את תחילתו של הארכאיקון מציינות עדויות גאוכימיות לחיים לפני כ-3.8 מיליארד שנה ואת סופו לפני כ-2.5 מיליארד שנה מציינת התייצבותם של השילדים היבשתיים הראשונים לפני אסון החמצן של הפרוטרוזואיקון.
בדרום אפריקה נמצאו אצות כחוליות שגילם מוערך בכ-3.5 מיליארד שנה. באטמוספירה עדיין לא היה חמצן חפשי. יצורים מבצעי פוטוסינתזה נוצרו בארכאיקון ורק לקראת סופו שוחרר לאוויר חמצן על ידי פרוקריוטים שנוצרו במהלכו.
השם "ארכאיקון" מחליף שם קודם – "ארכאוזואיקון", שפירושו ביוונית: חיים עתיקים.
בעידן זה הייתה פעילות טקטונית חזקה בהרבה מזו של היום בגלל חומו של כדור הארץ שהיה גבוה מהיום, אך לקראת סופו התמתנו ההתפרצויות, כ-70 אחוזים ממסת היבשות נוצרו בארכאיקון, אך עדויות מעידן זה נדירות למדי מכיוון שרובן כוסו בשכבות חדשות יותר, או נשחקו בתהליכי בליה, סחיפה והתמרה וצריך לקדוח אלפי מטרים בעומק האדמה כדי למצוא ממצאים מתקופה זו, קידוחים כאלה נערכו בזימבבואה, חצי האי קולה, קנדה, סין ועוד.
ראו גם

לוח הזמנים הגאולוגי
סטרומטוליטים
כחוליות
אנדריי ביילי

| --- | --- |

 לידה:  14 באוקטובר 1880 (יוליאני) מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  8 בינואר 1934 (בגיל 53) מוסקבה, ברה"מ 
 שם לידה:  Борис Николаевич Бугаев 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 שם עט:  Андрей Белый 
 מקום לימודים:  הפקולטה לפיזיקה ומתמטיקה של אוניברסיטת מוסקבה 
 שפות היצירה:  רוסית 
 סוגה:  שירה 
 זרם ספרותי:  ספרות מודרניסטית, סימבוליזם 
 יצירות בולטות:  פטרבורג, The Silver Dove, Kotik Letaev 
 חתימה:   
 
אנדריי ביֵילי (רוסית: Андре́й Бе́лый) הוא שם העט של הסופר בוריס ניקולאביץ' בוּגאיֶב (Бори́с Никола́евич Буга́ев 26 באוקטובר 1880 - 8 בינואר 1934), אחד מהסימבוליסטים החשובים בספרות הרוסית, וכן משורר, תאורטיקן ספרותי ומבקר ספרות. על הרומן פרי עטו פטרבורג אמר ולדימיר נבוקוב כי הוא אחד מארבעת הרומנים הגדולים של המאה ה-20.
ביוגרפיה

בוריס בוגאיֶב נולד במוסקבה. אביו, ניקולאי בוגאיב היה מרצה מוערך למתמטיקה. אמו הייתה אשת חברה מוערכת וידועה ביופיה. בעקבות אביו למד בוריס מתמטיקה ומדעי הטבע, אך תשוקתו האמיתית הייתה לספרות. הוא הושפע מאוד מהתנועה הסימבוליסטית וממדעי הטבע.
לאחר מלחמת העולם הראשונה בוגאיב שהה בברלין, שם נהנה מתנאי מחיה טובים בשל האינפלציה הגרמנית. הוא ניצל את העלות הנמוכה של חומרים ושירותים בברלין האינפלציונית על מנת להוציא את ספריו בזול לאור. 
בעת שהייתו בגרמניה הצטרף בוגאיב לתנועה האנתרופוסופית, התיידד עם רודולף שטיינר ונחשף לכתביו של יונג.
ב-1924 שב בוגאיב לברית המועצות, שם לא הותרה האנתרופוסופיה כחלק מהמאבק של המשטר הבולשביקי בדתות. בוגאיב נאלץ להסתיר את היותו אנתרופוסוף ולהתחזות למרקסיסט. 
ב-1934 נפטר בוגאיב משבץ מוחי. בעת פטירתו היה תלוי נגדו תיק פתוח במשטרה החשאית הרוסית.
תמות מרכזיות ביצירתו

ספרותו של ביילי משופעת באזכורים גאומטריים, מיסטיים ואינטרטקסטואליים. הוא משתמש רבות במדעים המדויקים ביצירתו כדרך להביע את מחשבות גיבוריו. כסימבוליסט, יצירתו של ביילי נושאת בחובה רבדים רבים של סמליות, כולל רמזים והקשרים למשמעויות שאינן מובעות בטקסט באופן ישיר. ביילי מרבה לציין הוגים פילוסופים ביצירתו ובפרט את קאנט. ההשפעה של קאנט על יצירתו מתבטאת בעולם הפנימי העשיר של גיבוריו ובאי הביטחון המוחלט של הקורא האם האירועים המתרחשים בסיפוריו הם מחוץ לדמיונם של גיבוריו או תיאור הדמיון של הגיבורים.
תרגומים לעברית

פטרבורג (זמורה-ביתן, 1992)
לקריאה נוספת

ולדיסלב חודסביץ', נקרופוליס (מרוסית: דינה מרקון), הוצאת כרמל, 2013
הערות שוליים

↑  נאבוקוב בראיון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277259505171  PLWABN: 9810553707505606  BIBSYS: 90055514  BNE: XX4611493  BnF: cb11891122c (data)  CANTIC: a12057083  CiNii: DA00330504  GND: 118508806  ICCU: CFIV017046  ISNI: 0000 0001 2018 2065  LCCN: n82058976  LNB: 000028324  MusicBrainz: 6334cc73-eb01-4794-81fb-e19aa25ee07f  NDL: 00432842  NKC: jn19990210107  NLA: 35023495  NLG: 325447  NLK: KAC200801319  NSK: 000073119  NTA: 068337965  RERO: 02-A000018101  RSL: 000079435  SELIBR: 177232  SNAC: w6q85324  SUDOC: 026716798  Trove: 797442  ULAN: 500314168  VIAF: 66463508   WorldCat (עם VIAF): 66463508
ארביל (מחוז)

| --- | --- |

 מדינה:  עיראק עיראק
 חבל ארץ:  כורדיסטן העיראקית כורדיסטן העיראקית
 בירת המחוז:  ארביל
 שטח:  15,074 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  2,932,800 (2020)
  ‑ צפיפות:  128 נפש לקמ"ר (2020)
 קואורדינטות:  36°11′00″N 44°02′00″E﻿ / ﻿36.183333333333°N 44.033333333333°E﻿ / 36.183333333333; 44.033333333333 
 אזור זמן:  UTC+3
 www.hawlergov.org (הקישור אינו פעיל, 20 בספטמבר 2019)
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה       נפות מחוז ארביל, 2012 tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מחוז ארביל (בערבית: محافظة أربيل) הוא מחוז בצפון עיראק. הוא נקרא על שם בירתו, ארביל.
המחוז משתרע על שטח של 14,428 ק"מ בצפון המדינה, ואוכלוסייתו מונה 2,932,800 תושבים נכון ל-2020. רובם כורדים, אך יש גם טורקמנים וערבים. אפשר למצוא גם אשורים בארביל, כיוון ששם הייתה ממלכת חדייב. מ-1974 השטח נמצא תחת אוטונומיה כורדית במסגרת כורדיסטן העיראקית.
באזור זה מצוי גם נפט רב, שתמיד היווה מקור למאבקים בין הכורדים לסדאם חוסיין, אך האומות המאוחדות הגנו, בדרך כלל, על הכורדים.
אליהו אשתור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1914 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  1984 (בגיל 70 בערך) ירושלים, ישראל 
 ענף מדעי:  מזרחנות, כתב יד, ימי הביניים, תרבות יהודית חילונית 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וינה  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תלמידי דוקטורט:  יוסף סדן 
 תרומות עיקריות
 חקר תולדות היהודים במזרח התיכון
 
אליהו אשתור (שמו הפרטי בצעירותו: אלי; שם משפחתו הקודם: שטראוס או שטרויס; בלועזית: Eli Strauss or Eliyahu Ashtor‏; כ"ו באלול תרע"ד, 17 בספטמבר 1914 – ח' בחשוון תשמ"ה, 3 בנובמבר 1984) היה מזרחן, חוקר תולדות היהודים בארצות המזרח ובספרד המוסלמית בימי הביניים ומחברם של הספרים "תולדות היהודים במצרים ובסוריה תחת שלטון הממלוכים" ו"קורות היהודים בספרד המוסלמית". בעולם האקדמי מחוץ לישראל נודע בעיקר בשל מחקריו בתולדות המסחר והכלכלה וההיסטוריה החברתית והכלכלית של המזרח והלבנט בימי הביניים.
ביוגרפיה

אליהו שטראוס, בן אברהם ליב, נולד בווינה שבאוסטריה, בשנת 1914. למד ערבית ולימודי אסלאם באוניברסיטת וינה וכן לימודי יהדות בבית המדרש לרבנים בווינה (Israelitisch Theologische Lehranstalt), מיסודו של הרב אהרן ילינק.
לאחר פלישת הנאצים לאוסטריה ב-12 במרץ 1938, וסיפוחה לרייך השלישי, החליט לעזוב את העיר. בסיועו של שמחה אסף הצליח להימלט ממנה ביולי 1938 ולעלות לישראל. לאחר הגיעוֹ לישראל, החל לעבוד בבית הספרים הלאומי. כמו כן, ביקש להשלים את עבודת הדוקטורט עליה החל לעבוד עוד באוניברסיטת וינה, על היהודים במצרים ובסוריה תחת שלטון הממלוכים הבחרים, ונרשם ללימודי דוקטורט באוניברסיטה העברית. בשנת 1943 הגיש את העבודה, וקיבל עליה תואר דוקטור לפילוסופיה.
בשנות החמישים כיהן כראש מחלקת מדעי המזרח בבית הספרים הלאומי. בשנת 1955, החל גם ללמד באוניברסיטה העברית, ושימש שם כמרצה להיסטוריה של העולם המוסלמי ותרבות האסלאם. בשנת 1964 קוּדם לדרגת פרופסור חבר, לתולדות העמים המוסלמיים. בשנים 1967–1968 לימד באקול פראטיק דה אוטז אטיד (במחלקה למדעי הכלכלה והחברה), בפריז; בשנים 1968–1969 לימד באוניברסיטת הרווארד, בבוסטון; ובשנים 1972–1973 לימד באוניברסיטת ציריך.
הוא נפטר בירושלים בשנת 1984. ארכיונו, הכולל את החומר הרב שאסף במשך השנים לצורך מחקריו, נתרם למכון בן צבי, והוא משמש בסיס למפעל "אוריינס יודאיקוס – מקורות לתולדות היהודים בארצות האסלאם". בשנת 1988, יצא לאור ספר לזכרו, בעריכת בנימין זאב קדר ואברהם לייב יודוביץ, על הלבנט בימי הביניים.