stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לבד על מאדים
דיוק מדעי ומציאותיות

לויר היה חשוב מאוד שהספר יהיה מציאותי ככול הניתן. הוא ערך תחקיר מקיף ומפורט, תכנן את הפרטים המדעיים בספר בקפידה ופרסם את הספר באתר האינטרנט שלו טרם פרסומו הרשמי לצורך קבלת משוב מהקוראים. כתוצאה מכך, רמת הדיוק המדעי בספר דומה לזאת המצופה מספר מדע פופולרי והרבה מעבר למקובל בספרי מדע בדיוני. עם זאת, במספר נקודות ויר הקריב את הדיוק המדעי והמצאותיות לטובת העלילה:
סופות חול במאדים אינן מסוגלות לעשות את הנזק שעשתה הסופה בתחילת הספר. אומנם ישנן סופות במהירות הזאת, אך מפני שאטמוספירת מאדים דלילה פי 100 מזאת של כדור-הארץ הן חלשות בהרבה. ויר, כינה אי דיוק מדעי זה בשם החירות הדרמטית שהרשה לעצמו, שכן בלעדיו העלילה לא הייתה אפשרית.
טכנולוגיה דומה לבד המגורים המתואר בספר לא קיימת במצאות כיום. באופן כללי התמודדות עם קרינה הקוסמית במהלך מסע למאדים היא אחד האתגרים הקשים העומדים בפני משימה מאוישת למאדים. במציאות ניתן היה לוותר על הגנה מקרינה למשך השהות הקצרה במאדים, אך לאורך המסע עדיין היה צורך לפתור את הבעיה. עם זאת עצם קיומו של בד כזה אפשרי מבחינה מדעית (ככול הידוע לנו) וייתכן (גם אם לא סביר) שבד כזה יפותח בעתיד הקרוב. מכול מקום לבד תפקיד חשוב בעלילה.
המחמצן המתואר בספר גם הוא טכנולוגיה עתידנית שלא קיימת כיום, אך אפשרית באופן תאורתי. מכשיר כמו המחמצן אינו הכרחי עבור משימה מאוישת למאדים, אך הוא מקל עליה. למחמצן תפקיד חשוב בעלילת הספר.
מנוע היונים של הרמס אומנם מבוסס על טכנולוגיה קיימת אך חזק בהרבה מכל מנוע יונים שנבנה אי-פעם.
היסטוריית הוצאה לאור

אנדי ויר הוא בנו של פיזיקאי חלקיקים, ובעל רקע במחשבים. הוא החל לכתוב את הספר ב-2009. במטרה שהספר יהיה ריאליסטי ככל שניתן בהתבסס על טכנולוגיות קיימות. לצורך כך, למד ויר מכניקה של מסלולים סביב פלנטות, אסטרונומיה ואת ההיסטוריה של תעופה מאוישת.
הספר יצא לאור תחילה באתר האינטרנט של ויר בו הפרקים הוצגו בזה אחר זה לקבלת משוב מהציבור. לאחר מכן (בשנת 2011) הוציא אותו בהוצאה עצמית בעזרת אמזון. תוך שבועיים הספר נמכר ב-35,000 עותקים. בשנת 2013 יצא הספר לאור בגרסה קולית בהוצאת פודיום בקרינותו של רוברט בריי (Robert Bray). לבסוף בשנת 2014 הוציא אותו בהוצאת "קראון" (שבבעלות רנדום האוס). סה"כ הספר נמכר בלמעלה מ-3,000,000 עותקים ולמעלה מ-150 מהדורות ותורגם ל-24 שפות (נכון ל-2021).
בשנת 2014 הספר תורגם לעברית על ידי דידי חנוך ויצא לאור בהוצאת "הכורסא". בשנת 2015 הקליטה הספרייה המרכזית לעיוורים בישראל גרסה קולית של הגרסה העברית בקרינותו של מנשה אלי.
היסטוריית הוצאה לאור > עיבוד למדיות אחרות

ב-2015 יצא הסרט "להציל את מארק וואטני" המבוסס על הספר.
ביקורת וקבלה

הספר זכה לביקורות חיוביות רבות ממבקרים וקוראים. הוול סטריט ג'ורנל כינה אותו ספר המדע הבדיוני הטוב ביותר מזה שנים,
ובאמזון 78% מהקוראים העניקו לו 5 כוכבים.
הוא עמד בראש רשימת רבי המכר של הניו יורק טימס במשך 19 שבועות ובמקום השני במשך 16 שבועות (בקטגוריית סיפורת בכריכה רכה).
הספר זכה במספר פרסים לסיפרי מדע בדיוני.
הביקורות החיוביות שיבחו בעיקר את הנקודות הבאות:
התחקיר המקיף שביצע ויר והדיוק המדעי
העלילה המותחת והסוחפת
העובדה שהספר מצליח לעניין במדע קהל רחב.
מנגד היו מבקרים שצינו לשלילה את הנקודות הבאות:
הספר עוסק רבות בפרטים מדעיים וטכנולוגיים
הספר עוסק מעט יחסית בדמויות וביחסים ביניהם
אישיותו של ואטני חזקה וחיובית מאוד. היו מבקרים שראו בה אידיאלית מדי ולא מתפתחת.
הכתיבה ישירה ועניינית. היו שכינו אותה יבשה.
מבקרים אחרים דווקא ציינו נקודות אלה לחיוב.
התאמה לילדים ונוער

זהו ספר הרפתקאות שכתוב בשפה פשוטה יחסית, מה שהופך אותו למתאים באופן פוטנציאלי לילדים. כמו כן הספר חושף את הקורא לנושאים רבים במדע וטכנולוגיה בצורה קלילה ומסקרנת, מה שמאפשר לו להית כלי לימודי. עם זאת הספר לא כתוב בצורה מותאמת לילדים. הוא מכיל ניבולי פה רבים, עיסוק אגבי ביחסי מין, ועיסוק מינורי אך רציני ולא מרוכך בנשאים אפלים כמו מוות, שכול, התאבדות וקניבליזם.
לספר יצאה גרסה מותאמת לקהל צעיר יותר (באנגלית). אולם חלק מהקוראים ציינו שגם גרסה זאת לא מתאימה לילדים אלא רק לבני נוער. לספר יצאה גם גרסת כיתה (באנגלית), שבה השפה מרוככת והיא מכילה תוספות לצורכי לימודים.
ראו גם

להציל את מארק וואטני
אנדי ויר
מאדים
משימות מאוישות למאדים
מארס פאת'פיינדר
אופורטיוניטי
נאס"א
תוכנית אפולו
אפולו 13
אפולו 13 (סרט)
תחנת החלל הבינלאומית
שדה החלומות

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  הרומן "Shoeless Joe" מאת ו.פ. קינסלה
 בימוי:  פיל אלדן רובינסון 
 הופק בידי:  לורנס גורדון, צ'ארלס גורדון 
 תסריט:  פיל אלדן רובינסון
 עריכה:  איאן קרפורד
 שחקנים ראשיים:  קווין קוסטנר איימי מאדיגן ג'יימס ארל ג'ונס טימותי באספילד פרנק ויילי גבי הופמן ריי ליוטה ברט לנקסטר
 מוזיקה:  ג'יימס הורנר 
 צילום:  ג'ון לינדלי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  23 באפריל 1989
 משך הקרנה:  107 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט ספורט, סרט דרמה, סרט רוחות רפאים 
 מקום התרחשות:  איווה 
 הכנסות:  $84,431,625
 הכנסות באתר מוג'ו:   fieldofdreams
 פרסים:  מועמד לשלושה פרסי אוסקר
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
שדה החלומות (במקור: Field of Dreams) היא דרמת-ספורט-פנטסטית משנת 1989 בבימויו של פיל אלדן רובינסון ובכיכובם של קווין קוסטנר, אמי מאדיגן, ג'יימס ארל ג'ונס, טימותי באספילד, פרנק ויילי, גבי הופמן, ריי ליוטה וכן ברט לנקסטר, בהופעתו הקולנועית האחרונה. התסריט לסרט נכתב על ידי רובינסון על פי הרומן "Shoeless Joe" מאת ו.פ. קינסלה.
הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר: הפסקול הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר והסרט הטוב ביותר.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| קווין קוסטנר | ריי קינסלה |  |
| איימי מאדיגן | אנני קינסלה | אשתו של ריי |
| ג'יימס ארל ג'ונס | טרנס מן |  |
| טימותי באספילד | מארק |  |
| פרנק ויילי | ארצ'י גראהם הצעיר | שחקן בייסבול |
| גבי הופמן | קרין קינסלה |  |
| ריי ליוטה | ג'ו ג'קסון | שחקן בייסבול |
| ברט לנקסטר | ד"ר ארצ'יבאלד "אור ירח" גראהם | בהופעתו הקולנועית האחרונה |
| דוויר בראון | ג'ון קינסלה |  |
| ארט לה-פלור | צ'יק גנדיל | שחקן בייסבול |
| מייקל מילהואן | באק וויבר | שחקן בייסבול |
| סטיב איסטין | אדי סיקוטה | שחקן בייסבול |
| צ'ארלס הויס | סוויד ריסברג | שחקן בייסבול |
| קלי קופילד פארק | די | אשתו של מארק |
| מאט דיימון | צופה במשחק בוסטון רד סוקס |  |
| בן אפלק | צופה במשחק בוסטון רד סוקס |  |
ביקורות ותגובות

הסרט זכה לביקורות חיוביות באופן כללי ובסך הכל לציון 86% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 58 ביקורות.
מועמדויות וזכיות בפרסים

| שנה | פרס | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1990 | פרס אוסקר | הפסקול הטוב ביותר | מועמדות |
| 1990 | פרס אוסקר | התסריט הטוב ביותר | מועמדות |
| 1990 | פרס אוסקר | הסרט הטוב ביותר | מועמדות |
הערות שוליים

↑  "Field of Dreams‎", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 3092729  BNE: XX3718631  LCCN: n2002025426  SUDOC: 223697907  VIAF: 351144783037365405410   WorldCat (עם VIAF): 351144783037365405410 
"שדה החלומות" ביישוב דיירסוויל שבאיווה בו צולם הסרט.
סטונוול (סרט, 1995)

| --- | --- |

 בימוי:  Nigel Finch 
 הופק בידי:  כריסטין ואשון 
 תסריט:  ריקי בידל-בלייר 
 שחקנים ראשיים:  לואיס גוזמן גיירמו דיאז פרד ולר 
 מוזיקה:  מייקל קאמן 
 צילום:  Chris Seager 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  Killer Films 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2 בספטמבר 1995 
 משך הקרנה:  99 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דוקו-דרמה, סרט דרמה, סרט רומנטי, סרט להט"בי, דרמה קומית, סרט המבוסס על יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 תקציב:  692,400 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   stonewall
 דף הסרט ב־IMDb
 
סטונוול (באנגלית: Stonewall) הוא סרט דרמה קומית בריטי-אמריקאי משנת 1995 בבימויו של נייג'ל פינץ', סרטו האחרון לפני מותו מאיידס זמן קצר לאחר סיום הצילומים. הסרט הוא בדיוני, אך מבוסס על ספר זיכרונות באותו השם מאת מרטין דוברמן, היסטוריון הומוסקסואל. עלילת הסרט מתארת את השבועות שקדמו למהומות סטונוול, אירוע היסטורי בתולדות תנועת הזכויות למען להט"ב בארצות הברית. בסרט מככבים גילרמו דיאז, פרד ולר, ברנדן קורבליס ודואין בוטה.
בעוד שהסרט הוא בדיוני, פינץ' בחר, באופן לא שגרתי, לכלול בו ראיונות בסגנון דוקומנטרי, עם כמה מהאנשים שהיו בפונדק סטונוול במהלך המהומות. פינץ' גם שילב מספרי קטעי ליפ סינק בסרט, המבוצעים על ידי השחקנים, על מנת לדמות שימוש במקהלה יוונית.
תקציר העלילה

מאטי דין (פרדריק ולר), הומוסקסואל צעיר, מגיע לניו יורק ופונה לכיוון גריניץ' וילג'. הוא מתיידד עם לה מירנדה (ג'ילרמו דיאז), עובדת מין קרוס-דרסר, ועם חבריה, אשר לוקחים אותו לבלות בסטונוול אין - גיי בר מקומי. המשטרה פושטת על המקום, ומאטי ולה מירנדה נעצרים. הם משוחררים בערבות על ידי בוסטוניה (דוויין בוטה), "אמא" אפרו-אמריקאית של מלכות הדראג המסתובבת בסטונוול, והמאהבת הסודית של ויני (ברוס מקוויטי), מאפיונר וארוניסט עמוק שמנהל את המקום. מאטי ולה מירנדה חוזרים לביתה, בו היא מקבלת הודעה על גיוסה לצבא ארצות הברית. מאטי משתתף בפגישה של אגודת מאטאשין, שם הוא פוגש את ברט (פיטר רטרי) ואת אית'ן (ברנדן קורבליס). הקבוצה מתכננת הפגנה מול היכל העצמאות בפילדלפיה. אית'ן ומאטי עדים לטקס חניכה במסגרתו צעיר בשם חוסה הופך לאישיות בשם קמיליה. לאחר הטקס הם חוזרים לביתה של לה מירנדה, שם הם מקיימים יחסי מין.
מאטי מבלה יחד עם אית'ן, סופר המפרסם את סיפוריו תחת שם עט במגזין הומופילי. לה מירנדה מופיעה בלשכת הגיוס בלבוש דראג מלא והיא נשלחת להערכה פסיכולוגית. לה מירנדה חוששת להיפגש עם פסיכיאטר, בשל ניסיונות עבר לא מוצלחים, ולכן מאטי שואל אל בגדיה ונפגש במקומה עם הרופא, מעמיד פנים שהוא לה מירנדה, ובכך משיג עבורה פטור משירות צבאי בשל "סטייה מינית". בדרכם בחזרה הביתה ברכבת התחתית, מאטי אומר ללה מירנדה שהוא אוהב אותה.
מאטי משתתף בבפגישה של אגודת מאטאשין, בה מציג פסיכיאטר מודל שהיה מקובל באותה התקופה, על פיו הומוסקסואליות היא מחלה. מאטי מסתייג מדבריו, ועוזב את המקום. לאחר הפגישה, ברט, אית'ן ומאטי מתווכחים ביניהם על הדברים, כשהם בדרכם להיפגש עם כתב וצלם מהעיתון "וילג' ווייס". החבורה מתכננת מחאה ציבורית כנגד חוקי אלכוהול המפלים הומוסקסואלים. בסופו של דבר הם מגיעים אל סטונוול אין, ושם על הבר אית'ן לועג ללה מירנדה. היא מבינה שמאטי לא סיפר לחבריו מאגודת מאטאשין על מערכת היחסים ביניהם, והיא עוזבת את המקום. מאטי יוצא אחריה, והם מתווכחים על התנהלותה של לה מירנדה ועל רצונו של מאטי להיות בחברת גברים גבריים יותר. מאטי הולך לחפש את אית'ן, והשניים מנהלים רומן.
ויני מראה לבוסטוניה מרפאה שאותה הוא מכנה "ארמון החלומות", ואומר לה שהוא רוצה שהיא תעבור ניתוח להתאמה מגדרית כדי שיוכלו להתחתן, אך היא מתנגדת לרעיון.
בעקבות עצרת המחאה בפילדלפיה, אית'ן לוקח את מאטי לפייר איילנד. מאטי נאלץ לבחור בין אית'ן (שמפגין קבלה כלפי ביטויי אפליית להט"ב) לבין לה מירנדה (שמפגינה יותר תקיפות בנושא). בסופו של דבר הוא בוחר בלה מירנדה והשניים מתפייסים.
ב-22 ביוני 1969 מתה ג'ודי גרלנד, ובוסטוניה צופה בסיקור החדשותי בטלוויזיה. ויני יוצא איתה לדייט, כשהיא בלבוש דראג, בפעם הראשונה בפומבי. הם חולקים יחד גלידה במסעדה יוקרתית, אך בשל גילויי החיבה ביניהם הם מתבקשים לעזוב את המקום על ידי המנהל.
כאשר הם מתעוררים יחד בבוקר שלמחרת, ויני שואל את בוסטוניה אם הוא אי פעם אמר לה שהוא אוהב אותה. היא אומרת שלא. באופן מפתיע, ויני יורה כדור בראשו ומתאבד. בוסטוניה היסטרית, ומגלה שהוא השאיר לה סכום גדול של כסף מזומן וכתב "I LOVE You" על המראה עם שפתון.
באותו לילה בסטונוול יש פשיטה נוספת. כמה ממלכות הדראג נעצרות, בהן בוסטוניה. היא מכה את אחד השוטרים בפניו, ומיד מותקפת על ידי שוטרים אחרים. מלכות דראג אחרות נלחמות גם הן בחזרה, וכך מתחילות מהומות סטונוול המסמנות את תחילת מאבקה של הקהילה הגאה על זכויותיה.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| ג'ילרמו דיאז | לה מירנדה |  |
| פרדריק ולר | מאטי דין |  |
| ברנדן קורבליס | אית'ן |  |
| דוויין בוטה | בוסטוניה |  |
| ברוס מקוויטי | ויני |  |
| פיטר רטרי | ברט |  |
| דווייט איוול | הלן ווילז |  |
| מת׳יו פאבר | מיז מוקסי |  |
| מיכאל מלרוי | פרינסס ארנסטין |  |
| לואיס גוזמן | ויטו |  |
| ג'ואי דדיו | אנג'לו |  |
אי-דיוקים היסטוריים

על אף שהסרט מבוסס על אירועים אמיתיים, יש בו מספר אי-דיוקיים היסטוריים, למשל (רשימה חלקית):
המחאה הציבורית כנגד חוקי אלכוהול המפלים הומוסקסואלים לא כללה ביקור בסטונוול אין. האירוע קרה בבר בשם Julius (אנ'), והוא התרחש בשנת 1966 ולא 1969.
העצרת בפילדלפיה, המכונה "התזכורת השנתית", התקיימה בכל 4 ביולי בין השנים 1965 ל-1969, כלומר מאוחר יותר בקיץ לעומת מה שתואר בסרט.
רבים מהנוכחים במהומות סטונוול מכחישים באופן מוחלט כי מותה של ג'ודי גרלנד היה הגורם המניע למהומות.
פסקול

| --- | --- |

 פסקול מאת אמנים שונים
 יצא לאור:  1996
 סוגה:  פסקול, פופ
 שפה:  אנגלית
 אורך:  38:20 דקות
 הפקה:  כריסטין ואשון 
 
| מס' | שם | ביצוע | משך |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Give Him a Great Big Kiss  | The Shangri-Las | 2:14 |
| 2. | Gee Baby Gee  | The Butterflies | 2:38 |
| 3. | Sophisticated Boom  | The Shangri-Las | 2:12 |
| 4. | Ooh Poo Pah Doo  | The Shirelles | 2:19 |
| 5. | Remember (Walkin' in the Sand)  | The Shangri-Las | 2:20 |
| 6. | Boy from New York City  | The Ad Libs | 3:01 |
| 7. | Zing! Went the Strings of My Heart  | ג'ודי גרלנד | 2:57 |
| 8. | Down the Aisle  | פטי לבל ולהקת the Bluebelles | 3:33 |
| 9. | Go Now  | Bessie Banks | 2:43 |
| 10. | Over the Rainbow  | ג'ודי גרלנד | 2:50 |
| 11. | What a Good Boy  | Barenaked Ladies | 3:52 |
| 12. | Give Him a Great Big Kiss (Hani's Kiss Mix)  | The Shangri-Las | 7:41 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 38:20 |
הפצה

הסרט יצא לאקרנים ב-3 בספטמבר 1996, והוצג באולמות שונים (אך בלא יותר מ-10 אולמות במקביל) עד ל-12 בדצמבר 1996. במהלך פרק זמן זה, הסרט הכניס 692,400 דולר.
תגובות וביקורות

הסרט זכה לביקורות חיוביות מצד המבקרים. על פי אתר האינטרנט Rotten Tomatoes, הסרט זכה לציון של 63% המבוסס על 8 ביקורות שונות, עם דירוג ממוצע של 6.5 מתוך 10.
פרסים ומועמדויות

| פרס | שנה | קטגוריה | מועמדות | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פסטיבל הסרטים של לונדון | 1995 | Audience Award | "סטונוול" | זכייה |
| Frameline Film Festival | 1996 | Audience Award for Best Feature | "סטונוול" | זכייה |
| Outfest | 1996 | Grand Jury Award Honorable Mention - Outstanding Screenwriting | ריקי בידל-בלייר | זכייה |
צפייה ביתית

הסרט יצא בקלטות VHS בשנת 1996 על ידי Tartan Video. על הסרט הזה הייתה בלעדיות של חברת וירג'ין. גרסת VHS של הסרט יצאה גם באוסטרליה (על ידי Dendy Films).
הסרט יצא על גבי DVD של אזור 1 ב-26 באוקטובר 1999 ושוב על ידי ה-BBC בשנת 2008 ב-NTSC. הסרט הופץ בהדורת DVD גרמנית (אזור 2) בשנת 2004.
לייזר דיסק של הסרט יצא בארצות הברית בשנת 1996.
הסרט אינו זמין באתרי סטרימינג וקשה למצוא אותו, בגלל המספר הנמוך של מכירות ה-DVD בשנות התשעים.
עיבוד תיאטרוני

ריקי בידל-בלייר (אנ'), תסריטאי הסרט "סטונוול", עיבד את התסריט שלו למחזה, אשר הוצג לראשונה בשנת 2007, בלונדון ובפסטיבל אדינבורו.
ראו גם

1995 בקולנוע
לפני סטונוול
אחרי סטונוול
הערות שוליים

↑  "STONEWALL (15)". British Board of Film Classification. 17 באפריל 1996. נבדק ב-5 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  באתר Box Office Mojo
↑  Eisenbach, pp. 46–47
↑  Marks Ridinger, p. 130
↑  Loughery, p. 316
↑  "Stonewall (1996)". Box Office Mojo. Internet Movie Database. 12 בדצמבר 1996. נבדק ב-5 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Stonewall (1995)". Rotten Tomatoes. Flixster. נבדק ב-5 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  LaserDisc Database - Stonewall [ID3718BM on LD LaserDisc], www.lddb.com
↑  "Stonewall". The Drill Hall and Pleasance in association with Team Angelica.
מהדורת החדשות המרכזית של עכשיו 14

| --- | --- |

פתיח המהדורה החל משנת 2025
 סוגה:  חדשות ואקטואליה
 יוצרים:  חדשות 14
 מנחים:  מגי טביבי מגישים מחליפים: אמיר איבגי ליטל שמש
 משתתפים:  כתבי ופרשני חדשות 14, אורחים
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 הפקה
 חברת הפקה:  חדשות 14
 אתר צילומים:  אולפני מימד (2018–2020) אולפני הבירה ירושלים (2020, 2021–2022) אולפן A בקריית התקשורת במודיעין (2022–הווה)
 מוזיקה:  Prion Music‏ (2021–?)
 אורך פרק:  כ־45 דקות (במלחמת חרבות ברזל – כשעה ו-10 דקות)
 שידור
 רשת שידור:  עכשיו 14
 תקופת שידור מקורית:  25 במרץ 2018 – 22 באוקטובר 2020 29 בנובמבר 2021 – הווה
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
פתיח המהדורה בשנים 2021–2025
המהדורה המרכזית (בעבר "חדשות 20"), היא מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ עכשיו 14 המשודרת החל מ־25 במרץ 2018. המהדורה משודרת בימי ראשון עד חמישי ב־19:50 ונמשכת על פי רוב כשעה ו-10 דקות.
בעבר, משה הרוש ערך את המהדורה, אך לאחר עזיבתו את הערוץ: עורך המהדורה הוא אוריאל אביסרור.
מבנה המהדורה

המהדורה נפתחת במונולוג קצר של המגישה, בראשית המהדורה ניתנות כותרותיה, אילו נושאים וחשיפות יובאו בה. מעבר לאולפן שבה כל כתב ופרשן נותן את הכותרת שלו (מעיין חזרה קצרה על הכותרות), ובהמשך עוברים לחדשות בהרחבה, וישנו שילוב כתבות מתחומים מגוונים ובהם ענייני צבא, ביטחון, תרבות, פנאי כלכלה ועסקים. את הכתבות מקדימים המגישים בדברי קריינות קצרים. לעיתים, קודם לשידורה של כתבה או לאחריה, ניתן דיווח מפיו של פרשן או כתב. במהדורה משולבים תחקירים, חשיפות עיתונאיות, פרשנויות, ראיונות, דיווחים חיים ועוד. את המהדורה חותמת תחזית מזג האוויר.
היסטוריה

בראשית דרכו של ערוץ 20 לא היה לו אישור לשדר חדשות, אך למרות זאת הוא שידר עצרת בחירות ומבזקי חדשות, ועל כך נקנס. עם זאת, בדצמבר 2016 אישרה המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין לערוץ לשדר חדשות.
ביולי 2017 פתחה מועצת הכבלים והלוויין בהליך הפרה נגד הערוץ בעקבות שידור ריאיון עם ראש הממשלה בנימין נתניהו, במקביל לכך שעובדי הערוץ החלו להפגין בקריאה להצילם מסגירת הערוץ ואיבוד פרנסתם. בעקבות כך, איימו בעלי הערוץ להחזיר את הרישיון לשידורי הערוץ ולסגור אותו אם מועצת הכבלים והלווין תמשיך בהליך ההפרה שלה כנגד הערוץ. במקביל, במהלך ינואר 2018 החלו דיוני חקיקה בכנסת במטרה למנוע את סגירת ערוץ 20. בפברואר 2018 עבר תיקון חקיקה, המכונה גם "חוק ערוץ 20" (אך חל גם על ערוצים נוספים), על פיו יכולים גם ערוצים ייעודיים לשדר חדשות.
ב־25 במרץ 2018, עם הקמת חטיבת חדשות 20, עלתה המהדורה לאוויר בהגשת דנה סומברג. המהדורה הראשונה זכתה לדירוג של 3.2% והייתה למהדורת החדשות השלישית הנצפית באותו ערב בטלוויזיה. לאחר מכן, החלו נתוני הצפייה של המהדורה לרדת עד פרישת ערוץ 20 מהוועדה הישראלית למדרוג.
ב־22 באוקטובר 2020 ירדה המהדורה מלוח שידורי הערוץ. המהדורה חזרה לאוויר ב־29 בנובמבר 2021, עם מעבר הערוץ לאפיק 14.
ב־23 בפברואר 2023 עקפה המהדורה את מהדורת החדשות המרכזית של כאן 11, עם 5.5% צפייה במשקי בית יהודיים.
במרץ 2023 החל העיתונאי וחבר הכנסת לשעבר שרון גל להגיש את המהדורה לצידה של מגי טביבי. באותו חודש נשבר שיא המדרוג של המהדורה – 9% צפייה במשקי בית יהודיים, ומאז התבססה המהדורה כמהדורת החדשות השנייה הכי נצפית בישראל. במהלך מלחמת חרבות ברזל שברה המהדורה שיאים נוספים: ב־26 באוקטובר הגיעה ל־9.5%, וב־29 באוקטובר ל־10% צפייה במשקי בית יהודיים.
היסטוריה > מגישי המהדורה > מגישים ראשיים

| שם המגיש/ה | המהדורה הראשונה | המהדורה האחרונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| דנה סומברג | 25 במרץ 2018 | דצמבר 2018 |  |
| ליטל שמש | 27 במרץ 2018 | 22 באוקטובר 2020 |  |
| אמיר איבגי | 9 בדצמבר 2018 | מאי 2020 | משמש כמגיש מחליף משנת 2023. |
| שרה ב"ק | מרץ 2020 | 20 באוקטובר 2020 |  |
| יונתן אוחיון | 29 בנובמבר 2021 | 26 באוקטובר 2022 | הגיש בזוגיות עם מגי טביבי עד 27 בפברואר 2022, לאחר מכן הגיש לבדו. |
| שרון גל | 5 במרץ 2023 | 8 באפריל 2024 | הגיש בזוגיות עם מגי טביבי. |
| מגי טביבי | 29 בנובמבר 2021 |  | הגישה בזוגיות עם יונתן אוחיון עד 27 בפברואר 2022, ולאחר מכן עם שרון גל. כיום מגישה לבדה. |
היסטוריה > מגישי המהדורה > מגישים מחליפים

| שם המגיש/ה | המהדורה הראשונה | המהדורה האחרונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
ליטל שמש: 
| טל מאיר | 30 במאי 2022 | 28 בפברואר 2023 |  |
| אמיר איבגי | 5 בדצמבר 2023 |  |  |
הערות שוליים

↑  מיום ראשון: מהדורת החדשות של ערוץ 20, באתר ערוץ 20, 21 במרץ 2018
↑  אופיר דור, בפעם השנייה תוך חודשיים ערוץ 20 נקנס על שידור חדשות, באתר כלכליסט, 25 באוגוסט 2015
↑  יונתן כיתאין, ‏עכשיו זה סופי: ערוץ 20 יוכל לשדר חדשות, באתר גלובס, 22 בדצמבר 2016
↑  אריאל ויטמן, עבר במליאת הכנסת: החוק להקלת הרגולציה בטלוויזיה, באתר ישראל היום
↑  מהדורת ערוץ 20 עקפה את התאגיד, באתר ערוץ 7, 26 במרץ 2018
↑   נתי טוקר, שנתיים אחרי המאבק - מהדורת החדשות של ערוץ 20 בדרך לרדת מהאוויר, באתר TheMarker‏, 3 בספטמבר 2020
↑   ציוץ של גיל משעלי ברשת החברתית אקס (טוויטר), 23 בפברואר 2023
↑  גיל משעלי, ‏שרון גל יגיש את המהדורה המרכזית של ערוץ 14, באתר ‏מאקו‏, 25 בפברואר 2023
↑  המגמה נמשכת: ערוץ 14 שבר שיא רייטינג נוסף, והנתון העגום של "רשת", באתר מעריב אונליין, 24 במרץ 2023
↑  רייטינג: אילנה דיין חוגגת, חדשות 14 מתבססת כמהדורה השנייה בגודלה בישראל?, באתר אייס, 17 במרץ 2023
↑  ערוץ 14 שובר שיאים: המהדורה הביכה את חדשות 13, באתר אייס, 26 באוקטובר 2023
↑  ערוץ 14 בשיאי כל הזמנים: כך ריסק את רשת 13, באתר אייס, 30 באוקטובר 2023
↑  אלכסנדר כץ, ערב שלישי ברציפות: חדשות ערוץ 20 עוקפת את כאן 11, באתר ביזפורטל, 28 במרץ 2018
↑  אלכסנדר כץ, עם נתוני צפייה נמוכים: ערוץ 20 מציב את אמיר איבגי במהדורה, באתר אייס, 4 בדצמבר 2018
|  |
| --- | --- | --- |
| תוכניות | "ישראל הבוקר" • "עדן ועודד" • "האולפן הפתוח" • "ארבע" • "ריקלין ושות" • "הדו"ח של אראל" • "שבע" • "מהדורת החדשות המרכזית של עכשיו 14 "•"הפטריוטים" • ריקלין ושות • "פָתְחִי את שַׁי" • "כלכלי בלילה" |  |
| סגל | דור אזרד  • אמיר איבגי • שגיא אלמוג כהן • נועם אמיר • מולי ארי • הלל ביטון רוזן • דרור בלאזדה • יעקב ברדוגו • שרה ב"ק • שי גולדשטיין • בועז גולן • טל היינריך • עדן הראל • יהונתן וייס • דנה ורון • יותם זמרי • יערה זרד • עידו טאובר • יאיר אלטמן • מגי טביבי • עומרי חיים • שלו כחלון • אדיר לחקים • רונה לוי • עירית לינור • שיראל ללום נהיר • נתי לנגרמן • טל מאיר • ינון מגל • תמיר מורג • עודד מנשה • אראל סג"ל • גיל ססובר • מורן סקיטל • ליאור סודרי • אריאל עידן • איתמר פליישמן • אליה פרג'ון • גלעד צוויק • מוטי קסטל • דני רופ • שמעון ריקלין • עתי שלו • ליטל שמש |  |
היא (סרט)

ערך זה עוסק בסרט קולנוע אמריקאי משנת 2013. אם התכוונתם לסרט קולנוע משנת 2016, ראו .
| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  ספייק ג'ונז
 הופק בידי:  מייגן אליסון ספייק ג'ונז וינסטנט לאנדיי
 תסריט:  ספייק ג'ונז
 עריכה:  אריק זאמבאנן ג'ף באחבאן
 שחקנים ראשיים:  חואקין פיניקס   איימי אדמס  רוני מארה   אוליביה ויילד   סקרלט ג'והנסון
 מוזיקה:  ארקייד פייר
 צילום:  הוייט ואן הויטה
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Annapurna Pictures, האחים וורנר 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 18 בדצמבר 2013   ישראל 9 בינואר 2014
 משך הקרנה:  125 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט מדע בדיוני, סרט קומדיה, קומדיה רומנטית, סרט דרמה, מדע בדיוני 
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס 
 תקופת התרחשות:  2025 
 תקציב:  $23,000,000
 הכנסות:  $47,351,251
 הכנסות באתר מוג'ו:   her2013
 פרסים:  פרס גלובוס הזהב לתסריט הטוב ביותר
 www.herthemovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
היא (באנגלית: Her) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת מדע בדיוני ודרמה קומית בבימויו של ספייק ג'ונז משנת 2013. בסרט משחקים חואקין פיניקס, איימי אדמס, רוני מארה, אוליביה ויילד וסקרלט ג'והנסון. הסרט מגולל את סיפורו של גבר המפתח מערכת יחסים עם עוזרת וירטואלית בעלת בינה מלאכותית. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים בניו יורק והופץ באופן מוגבל ב-18 בדצמבר בארצות הברית.
הסרט זכה לביקורות חיוביות. הוא זכה בפרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאים לסרט הטוב ביותר לצד זכיות מרובות בפרסי איגודים. הסרט היה מועמד לשלושה פרסי גלובוס הזהב, ומתוכם הוא זכה בפרס בקטגוריית התסריט הטוב ביותר. הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר; הסרט הטוב ביותר, התסריט המקורי הטוב ביותר, הפסקול הטוב ביותר, השיר הטוב ביותר ועיצוב התפאורה הטוב ביותר, מביניהם זכה בפרס התסריט המקורי הטוב ביותר.
צוות שחקנים

חואקין פיניקס - תיאודור טוומבלי
סקרלט ג'והנסון - סמנת'ה (קול בלבד)
איימי אדמס - איימי
רוני מארה - קתרין
אוליביה ויילד - "בליינד דייט"
כריס פראט - פול
פורשיה דאבלדיי - איזבלה
קריסטן ויג - חתולה סקסית (קול בלבד)
ביקורות

הסרט זכה לביקורות חיוביות. האתר "Rotten Tomatoes" העניק לו ציון של 93% בהתבסס על 152 ביקורות. האתר "Metacritic" נתן לסרט ציון של 91 מתוך 100 על בסיס של 41 ביקורות. המבקרים הישראלים דורון פישלר ואורי קליין שיבחו את הסרט. חואקין פיניקס וסקרלט ג'והנסון קיבלו תשבחות על משחקם בסרט, וספייק ג'ונז זכה לתשבחות על עבודות הבימוי והכתיבה שלו.
בשבוע הראשון לצאתו של הסרט הוא הכניס 260,382 דולר ב-6 אולמות קולנוע בלבד. בסוף השבוע השני של ינואר 2014 הפצתו של הסרט הורחבה לכ-1,700 אולמות קולנוע, והכנסותיו של הסרט בסוף שבוע זה עמדו על 5,345,477 דולר. נכון ל-20 בינואר 2014 הסרט הכניס כ-15,711,000 דולר.
פרסים ומועמדויות

הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר; הסרט הטוב ביותר, התסריט המקורי הטוב ביותר, הפסקול הטוב ביותר, השיר הטוב ביותר ועיצוב התפאורה הטוב ביותר, מביניהם זכה בפרס התסריט המקורי הטוב ביותר. הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב לתסריט המקורי הטוב ביותר, והוא היה מועמד בקטגוריות הקומדיה לסרט הטוב ביותר ולשחקן הראשי הטוב ביותר. הסרט זכה בפרס בחירת המבקרים לתסריט הטוב ביותר, והוא היה מועמד בקטגוריות הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, שחקנית המשנה הטובה ביותר, עיצוב התפאורה הטוב ביותר והפסקול הטוב ביותר.