stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'ארלי ווטס
קריירה > ההתחלה

לאחר שעזב את הלימודים, עבד כמעצב גרפי בחברת פרסום בשם אולפני צ'ארלי דניאלס וגם ניגן בתופים מדי פעם עם להקות מקומיות בבתי קפה ומועדונים. ב-1961 פגש את אלכסיס קורנר, שהזמין אותו להצטרף ללהקתו Blues Incorporated, בה התארחו אמנים בתחילת דרכם כדוגמת מיק ג'אגר, אריק קלפטון ובריאן ג'ונס. באותו זמן ווטס היה בדרכו לשהותו בעבודה כמעצב בדנמרק, אבל הסכים להצעתו של קורנר כשהוא חזר ללונדון בפברואר 1962. ווטס ניגן באופן קבוע עם להקתו של קורנר כשבמקביל עבד עם כמה משרדי פרסום כמעצב גרפי. באחד מהימים ב-1963 הצליחו בריאן ג'ונס, מיק ג'אגר וקית' ריצ'רדס לשכנע את ווטס לחבור אליהם ולנגן תופים בהרכב שלהם שהפך מיד לאחר הצטרפותו לרולינג סטונז.
קריירה > עם הרולינג סטונז

חוץ מהיצירה המוזיקלית שלו, ווטס תרם ביצירתו הגרפית ללהקה לדוגמה עיצוב גב עטיפת האלבום "Between the Buttons". כהודעה למסע ההופעות של הלהקה בשנת 1975 באמריקה, הלהקה הפתיעה את קהל העיתונאים המחכים במלון במנהטן בו הייתה אמורה להתקיים מסיבת עיתונאים על ידי הופעה עם השיר "Brown Sugar" מחוץ למלון תוך כדי נסיעה בצד האחורי של משאית גרר. לאחר שסיימו את השיר, משאית הגרר המשיכה לנסוע והלהקה קפצה אל תוך לימוזינות. הם לא נכחו במסיבת העיתונאים. ווטס היה זה שהציע את הרעיון להודיע על מסע ההופעות באמצעות גימיק זה; גימיק שאותו AC\DC העתיקו מאוחר יותר באותה השנה. (הגימיק חזר על עצמו בפעמים רבות כדוגמת הקליפ של U2,‏ "All Because Of You".) ווטס זכר שזו הייתה הדרך המקובלת של להקות ג'אז ישנות בניו אורלינס על מנת לקדם את התאריכים הקרובים של הלהקה.
יתר על כן, עם ג'אגר, הוא עיצב את הבמות המשוכללות לסיבובי הופעות, כגון העיצוב בצורת הלוטוס של מסע ההופעות ב-1975 באמריקה, כמו גם לסיבובי ההופעות ב-1989–1990 Steel Wheels\Urban Jungle Tour, The 1997 Bridges to Babylon Tour, The 2002-2003 Licks Tour, ו-The 2005-2007 A Bigger Bang Tour.
בשנת 1989 נכנס להיכל התהילה של הרוק אנד רול כחבר בלהקת הרולינג סטונז.
אף על פי שמיק ג'אגר וקית' ריצ'רדס הם החברים היחידים של הרולינג סטונז שנותרו ממייסדיה, ווטס הצטרף ללהקה בתוך פחות משנה.
קריירה > פרויקטים

לווטס פרויקטים רבים מהצד, מלבד לרולינג סטונז. בשנות ה-80, ווטס מצא זמן להתמקד בפרויקטים. הוא חזר לאהבתו הראשונה, ג'אז, על ידי יצירת הרכבים מוזיקליים, בהם ההרכב "התזמורת של צ'ארלי ווטס". באותו זמן, הוא עבד עם חבר הרולינג סטונס המוקדם איאן סטיוארט בלהקה שנקראה "Rocket 88" וכללה הופעות אורח רבות של אמני הג'אז והרוק המובילים באנגליה.
בתחילת שנות ה-90, ווטס שחרר מספר אלבומים עם הרכב אחר, "חמישיית צ'ארלי ווטס", הכולל גם מחווה לצ'ארלי פארקר.
הוא התאחד עם המתופף ג'ים קלטנר בשנת 2000 ל"פרויקט צ'ארלי ווטס\ג'ים קלטנר" שכלל קשת רחבה של סגנונות מוזיקליים.
ב-2004 הוא הוציא אלבום עם "צ'ארלי ווטס והטנטט", הרכב ג'אז נוסף שיצר.
באפריל 2009, הוא הופיע עם "ABC&D of Boogie Woogie" עם הפסנתרנים אקסל זווינגנברגר ובן ווטרס ביחד עם חבר הילדות שלו דייב גרין על הבס.
תופים

ווטס ניגן בתופי Gretsch ומגוון רחב של מצילות, בעיקר UFIP.
בגיליון יולי 2006 של מגזין "Modern Drummer Magazine", ווטס נבחר יחד עם רינגו סטאר, קית' מון, סטיב גאד ומתופפים מוערכים נוספים להיכנס להיכל התהילה של ה-Modern Drummer.
תדמית ציבורית וחיים אישיים

חייו האישיים של ווטס הופיעו כלפי חוץ בצורה משמעותית הרבה יותר שקטה מאשר אלה של חבריו ללהקה והרבה מאמני רוק אנד רול; על הבמה, הוא נראה אדיש ומשועשע מההתנהלות הראוותנית של חברי הלהקה. ווטס תמיד נשאר נאמן לאשתו שירלי, לה היה נשוי משנת 1964 ולהם בת יחידה. ווטס תמיד נמנע מקשרים מיניים עם בנות אחרות במהלך סיבובי הופעות. בספרו של רוברט גרינפילד: "STP: A Journey Through America with The Rolling Stones", תיעוד על מסע ההופעות האמריקאי של הלהקה בשנת 1972, הוא ציין כי כאשר הלהקה הוזמנה לאחוזת פלייבוי, ווטס העדיף לנצל את הזמן בחדר המשחקים של המלון ולא להשתובב עם הנשים.
ווטס דיבר בגלוי על התקופה באמצע שנות ה-80, כאשר השימוש המתון שלו באלכוהול וסמים הפך לבעייתי: "הסמים והאלכוהול היו הדרך להתמודד עם משברים במשפחה... במבט לאחור, דומני שזה היה משבר אמצע החיים. הפכתי לאדם אחר לגמרי בשנת 1983 ויצאתי מזה ב-1986. כמעט איבדתי את אשתי בגלל ההתנהגות שלי".
ווטס סיפר בריאיון למגזין קנדי שהיה לו הרגל כפייתי במשך עשרות שנים של לצייר סקיצות של כל חדר מלון חדש בו הוא נכח והריהוט שלו מרגע כניסתו לחדר. הוא ציין כי כל הסקיצות שמורות, אך עדיין לא יודע למה הוא מרגיש את הדחף לעשות זאת.
לאחר שנות עישון רבות, ביוני 2004 אובחן ווטס כחולה בסרטן הגרון, למרות שהפסיק לעשן 15 שנים קודם לכן. באוקטובר, הוא עבר ניתוח להסרת הגידול שהצליח במלואו.
ווטס ידוע במלתחה האישית שלו: עיתון דיילי טלגרף הבריטי בחר בו לרשימת הגברים המתלבשים הטובים בעולם. ב-2006, מגזין האופנה "ואניטי פייר" בחר בו להיכל הרשימה הבינלאומית של המתלבשים הטובים ביותר.
ווטס התגורר בשנותיו האחרונות בדולטון, יישוב כפרי בדבון, שם היו לו ולאשתו חוות סוסים ערבים. ווטס היה צמחוני.
נפטר ב- 24 באוגוסט 2021.
דיסקוגרפיה

The ABC&D of Boogie Woogie Live in Paris (2012)
The Magic of Boogie Woogie (2010)
Watts at Scott's (2004)
Charlie Watts & Jim Keltner Project (2000)
Long Ago and Far Away (1996)
From One Charlie (1993)
Warm and Tender (1993)
Tribute to Charlie Parker (1992)
Charlie Watts Live Fulham Town Hall (1989)
קונטקט אימפרוביזציה

קונטקט-אימפרוביזציה (באנגלית: Contact improvisation, מילולית: אלתור במגע) הוא צורת מחול מודרנית שהתפתחה בארצות הברית בתחילת שנות השבעים, המשלבת עקרונות אלטרנטיביים כנפילה, העברת משקל ואלתור גופני. הריקוד מתבצע בדרך כלל בזוגות, והוא מבוסס על אלתור תוך התמקדות ביצירת קשר גופני בין הרוקדים המתמזגים יחד בתנועה משותפת.
היסטוריה

שורשיו של האלתור במגע נטועים בתנועות החברתיות והפוליטיות של תרבות הנגד בשנות השישים של המאה ה-20 בארצות הברית. בין מקורותיו ניתן למנות גם את ניסויי המחול של הדור החדש של הרקדנים, כדוגמת חברי קבוצת ג’דסון בתחילת שנות השישים וקולקטיב גרנד-יוניון, שהביקורות שלהם על פרקטיקות המחול השגורות הושפעו מהאידיאלים של התנועות הפוליטיות החדשות ומהתפתחויות בתיאטרון ובאמנות.
לידתו הרשמית של האלתור במגע הייתה בארצות הברית בשנת 1972 במופע שיצר סטיב פקסטון. התפתחותה של הטכניקה התבצעה כחלק מתהליך שיתופי שכלל קבוצת רקדנים בראשותו של פקסטון בקולג' האמנותי בארצות הברית. חברי הקבוצה העלו מופע שהיה בנוי בעיקרו מרקדנים הבוחנים אינסטינקטים של הישרדות ותגובה דרך אלמנט ההפתעה. הרקדנים ערכו ניסויים ב”תפיסה הדדית ונפילה משותפת”: הצורה התפתחה לפרקטיקה של תנועה בזמן מגע מתמיד באדם אחר, הישענות עליו, הרמה שלו, התאזנות באמצעותו או תמיכה בו. מארצות הברית התנועה התבססה והתפתחה באמצעות תפוצתם של מורים, של תלמידים ושל קבוצות מחול בכל רחבי ארצות הברית, והיא עברה גם לקנדה, לאירופה ולישראל.
עקרונות הקונטקט-אימפרוביזציה

האלתור במגע כולל חקירה של משקל הגוף ביחס לגופים אחרים בשטף התנועה והמגע, המשקל והתנופה דומיננטיים בו יותר מהאסתטיקה החזותית. הוא מבוצע לרוב בדואט, אולם בשונה מריקוד הסלסה או מריקודי זוגות אחרים, שכמעט תמיד מבוצעים בידי גבר ואישה, בני הזוג באלתור במגע יכולים להיות גם בני אותו המין. העבודה בזוגות באלתור במגע אינה מוגדרת כפעולה מגדרית והיא מתכחשת לחובת ההטרוסקסואליות ששולטת במרבית צורות הריקוד.
באלתור במגע קיימת תחושה משותפת של הדדיות בתנועה ובגופים, המומחשת בלקיחה ובנתינה של המשקל בידי בני הזוג ובנפילה ובגלגול של הגופים הנוגעים והשלובים זה בזה. ההתמקדות של הרקדנים פונה פנימה, בניגוד לבלט שבו הכוונה ותשומת הלב של הרקדנים פונות החוצה. בשעה שהבלט כמעט תמיד מבוצע למוזיקה, האלתור במגע מבוצע לרוב בדממה. ההפרדה בין המבצעים לקהל בצורות מחול במה מסורתיות יותר מבוטלת באלתור במגע, כמו גם ההבחנה הקשיחה בין המורה לתלמיד.
האלתור במגע הוא טכניקה ממוקדת-גוף, המכונה גם ספורט-אומנות. עיקר תשומת הלב מופנה לתחושות הפיזיות ולמודעותו של הרקדן. הריקוד מסתמך על פרקטיקות תנועה אחרות: ריקוד חברתי, ספורט ואמנויות לחימה כדוגמת אייקידו. אלתור במגע אינו דורש גוף אידיאלי מוגדר, רקדנים נכים לדוגמה יכולים לבצע אלתור במגע ולהשתמש בכיסאות הגלגלים שלהם כעין הרחבות של גופיהם.
לקריאה נוספת

הלן תומאס, הגוף, מחול ותאוריית תרבות, אסיה, 2014.
סאלי ביינס, טרפסיכורה בסניקרס: מחול פוסט-מודרני, אסיה, 2010.
קובי חיינה, "ההיבטים האסתטיים של אלתור מגע", מחול עכשיו 29, 25-20, 2016 (פורסם גם באתר פסטיבל הקונטקט הישראלי)
אריה בורשטיין, "מה אנו מלמדים כשאנו מלמדים מחול – ומה עם קונטקט אימפרוביזציה?", מחול עכשיו 21 עמ' 34–37, 2011
הערות שוליים

↑  טל שיבי, ממחול מקצועי לריקוד קהילתי, באתר פסטיבל הקונטקט הישראלי (ארכיון)
↑  הגוף, מחול ותיאוריית תרבות, אסיה, 2014
↑  טרפסיכורה בסניקרס, אסיה, 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4393000-1
צפיפות (תורת המספרים)

תורת המספרים עוסקת בין השאר בקבוצות אינסופיות של מספרים טבעיים, ובהשוואה ביניהן. למשל, "מובן מאליו" שיש "יותר" מספרים זוגיים, מאשר מספרים ריבועיים; בקבוצת המספרים הטבעיים שעד מיליון יש חצי-מיליון מספרים זוגיים, ורק אלף מספרים ריבועיים (המילה "יותר" נתונה במירכאות משום שלשתי הקבוצות עוצמה זהה,  \aleph _{0}). טיפול מתמטי מסודר בשאלות כאלה נעשה בעזרת מושג הצפיפות, שאפשר להגדיר בכמה דרכים.
ההגדרה הפשוטה ביותר היא של צפיפות טבעית:

תהי  A קבוצת מספרים טבעיים. את הרישות שלה מסמנים  A(n)=A\cap \{1,\ldots ,n\}. העוצמה של הרישא מקיימת  0\leq |A(n)|\leq n, וההשוואה בין הקבוצה  A לקבוצת כל המספרים נעשית דרך הסדרה  {\frac {|A(n)|}{n}}. הגבול של סדרה זו (אם הוא קיים) נקרא בשם "הצפיפות הטבעית של הסדרה". צפיפות זו (אם קיימת) היא בהכרח מספר בין 0 ל-1. אם הגבול אינו קיים, אין לקבוצה צפיפות טבעית. במקרה זה אפשר להשתמש בגבול העליון ובגבול התחתון של הסדרה שקיימים תמיד, לתיאור הצפיפות; אולם מערכי גבולות אלה קשה יותר להסיק על תכונות הקבוצה.
בתורת המספרים האנליטית שכיחה יותר צפיפות דיריכלה, המכלילה את הצפיפות הטבעית: אם לקבוצה יש צפיפות טבעית, אז יש לה גם צפיפות דיריכלה, והן שוות. בתורת המספרים האדיטיבית נעזרים במושג אחר של צפיפות, הנקרא צפיפות שנירלמן.
צפיפות עליונה וצפיפות תחתונה

תהי  A תת-קבוצה של קבוצת המספרים הטבעיים  \mathbb {N} =\{1,2,\ldots \}.

לכל  n\in \mathbb {N}  נגדיר  A(n)=A\cap \{1,\ldots ,n\}, ו- 0\leq |A(n)|\leq n הוא מספר האיברים של  A.
נגדיר צפיפות עליונה של  A:
כאשר lim sup הוא גבול עליון.
נגדיר צפיפות תחתונה של  A:
כאשר lim inf הוא גבול תחתון. לקבוצה  A יש צפיפות  d(A) כאשר  {\underline {d}}(A)={\overline {d}}(A), ובמקרה זה  d(A) שווה לערך משותף זה.
ניתן לנסח הגדרה זו באופן הבא:
כאשר גבול זה קיים.
תכונות

נסמן את הצפיפות של קבוצה  A ב- d(A). מתקיימות התכונות הבאות:
לכל קבוצה סופית  F של מספרים טבעיים מתקיים  d(F)=0.
אם d(A) קיים לקבוצה מסוימת A ו- A^{c} מסמן את המשלים שלה ב- \mathbb {N} , מתקיים d(A^{c})=1-d(A) .
מסקנה: אם  F\subset \mathbb {N}  היא קבוצה סופית (כולל המקרה  F=\emptyset ), מתקיים  d(\mathbb {N} \setminus F)=1.
אם קיימים  d(A),d(B),d(A\cup B), אז מתקיים
דוגמאות

אם  A=\{n^{2}:n\in \mathbb {N} \} היא קבוצת כל המספרים הריבועיים, אז  d(A)=0.
אם  A=\{2n:n\in \mathbb {N} \} היא קבוצת כל המספרים הזוגיים, אז  d(A)=0.5. באופן דומה, לכל סדרה חשבונית  A=\{an+b:n\in \mathbb {N} \} נקבל  d(A)={\tfrac {1}{a}}.
לסדרה  P של כל המספרים הראשוניים נקבל לפי משפט המספרים הראשוניים כי  d(P)=0.
לקבוצת המספרים השופעים יש צפיפות גדולה מ-0. מרק דלגליז (Marc Deléglise) הראה ב-1998 שהצפיפות של קבוצה זו היא בין 0.2474 ל-0.2480.
הקבוצה
לקבוצת המספרים שהייצוג העשרוני שלהם מתחיל בספרה 1 אין צפיפות טבעית: הצפיפות התחתונה היא 1/9 והצפיפות העליונה היא 5/9. (ראו: חוק בנפורד.)
הערות שוליים

↑  Nathanson, Melvyn B. (2000). Elementary Methods in Number Theory. Graduate Texts in Mathematics. Vol. 195. Springer-Verlag. ISBN 978-0387989129. Zbl 0953.11002. pp.256–257
↑  Deléglise, Marc (1998). "Bounds for the density of abundant integers". Experimental Mathematics. 7 (2): 137–143. doi:10.1080/10586458.1998.10504363.
↑  Tenenbaum, Gérald (1995). Introduction to analytic and probabilistic number theory. Cambridge Studies in Advanced Mathematics. Vol. 46. Cambridge University Press. Zbl 0831.11001. p. 261
צפיפות היקום

הרכב היקום - 380,000 שנה לאחר היווצרותו ובעת הנוכחית
צפיפות היקום או ליתר דיוק צפיפות המסה-אנרגיה ביקום היא ההתפלגות של מסה, אנרגיה, לחץ ומאמץ-מעוות ברחבי היקום. ביטוי זה מקורו בקוסמולוגיה המבוססת על תורת היחסות הכללית.
צפיפות היקום והשפעתה על המודל הקוסמולוגי של היקום

חשיבותה של צפיפות היקום נובעת ממשוואות פרידמן, המתארות את התפשטות היקום כתלות בצפיפות המאמץ-מסה-אנרגיה (להלן פשוט צפיפות) הכוללת שלו. משוואות אלה מתקבלות מהצבת מטריקת פרידמן-למטר-רוברטסון-ווקר של יקום הומוגני ואיזוטרופי במשוואות איינשטיין של תורת היחסות הכללית. משוואות פרידמן הו זוג משוואות דיפרנציאליות המתאר את התפתחותו של פרמטר הסקלה של היקום  \ R(t) כתלות בזמן.
משוואות אלה הן
כאשר  \Lambda  הוא הקבוע הקוסמולוגי של איינשטיין,  \ \rho  היא צפיפות המסה-אנרגיה הרגילה ו P הוא הלחץ. הגודל k מבטא את הגאומטריה של היקום ומקבל 3 ערכים: 1+, 1- ו 0 (יקום שטוח).
סוג הפתרונות של משוואות קובע את הגאומטריה של היקום: האם זה יקום אוקלידי שטוח, יקום בעל עקמומיות חיובית וסגור (מעין על-כדור) או יקום בעל עקמומיות שלילית ופתוח. כמו כן קובעות המשוואות את קצב התפשטות היקום והאם ימשיך להתפשט לנצח או יקרוס תחתיו. סוג הפתרונות נקבע על ידי הצפיפות הכוללת והלחץ ביקום.
הצפיפות שנותנת יקום שטח (ללא הקבוע הקוסמולוגי) נקראת צפיפות קריטית וערכה נתון על ידי
כאשר H הוא קבוע האבל ("קבוע" זה משתנה בזמן). את צפיפות החומר נהוג לבטא ביחידות של צפיפות קריטית,
ויקום שטוח מתקבל עבור  \ \Omega _{m}=1.
כאשר לוקחים בחשבון את הקבוע הקוסמולוגי (ויש לקחת אותו בחשבון בגלל תעלומת המסה החסרה) התנאי ליקום שטוח הוא
כאשר  \ \Omega _{\Lambda }={\frac {\Lambda }{3H^{2}}}
מדידות של צפיפות היקום

את צפיפות היקום ניתן למדוד בשתי גישות עיקריות:
הגישה הישירה: בגישה זו "סופרים" את כמות המסה ביקום על ידי סכימה על כל המסות של כל העצמים הקוסמולוגיים שידועים לנו ואקסטרפולציה של צפיפותם ביקום (למשל: אנו יודעים בערך את צפיפות הגלקסיות ביקום וכן את המסה הממוצעת של גלקסיה. כך אפשר לחשב את המסה הכוללת הנובעת מגלקסיות). את המסה של עצם קוסמולוגי אפשר למדוד במגוון רב של שיטות, המנצלות תכונות שונות של העצם, כגון בהירות נראית (Luminosity), השפעה כבידתית על עצמים סמוכים (כגון עקומות סיבוב ומסלולים אליפטיים) וכן עידוש כבידתי.
הגישה העקיפה: מודדים את הגאומטריה של היקום ואת קצב ההתפשטות שלו וממנו מסיקים על סך המסה ביקום וצפיפותו.
כאשר ביצעו האסטרונומים מדידות בשתי הגישות הנ"ל הם גילו חוסר התאמה חריף בין התוצאות השונות. התברר שהמסה הנצפית ביקום קטנה בהרבה (פי 100 בערך) מהמסה הדרושה להקנות ליקום את הגאומטריה האוקלידית וקצב ההתפשטות המהיר הנמדדים כיום. יתרה מכך, התברר שחלק רב מצפיפות המסה והאנרגיה ביקום מרוכז בסוג של אנרגיה אפלה, שבניגוד למסה רגילה, גורמת לדחייה ולא למשיכה, ומשמשת כגורם מאיץ. הביטוי הפורמלי של האנרגיה האפלה במשוואות פרידמן הוא הקבוע הקוסמולוגי של איינשטיין. החסרון הגדול במסה הוביל את האסטרופיזקאים להשערה על קיומו של חומר אפל, השערה זו נובעת גם מחוסר התאמה בין המסה הנצפית של גלקסיה לבין עקומת הסיבוב שלה (זהו פרופיל מהירות הסיבוב של חומר סביב מרכז הגלקסיה כתלות במרחקו מציר הסיבוב). חומר אפל זה איננו קורן ואיננו מבצע שום אינטראקציה למעט כבידה (וזו הסיבה למה קשה עד בלתי אפשר לגלותו באופן ישיר) ופיזיקאים של חלקיקים הציעו מספר מועמדים אקזוטיים לחומר האפל. על כדור הארץ נערכו מספר ניסויים לגילוי חלקיקים מסיביים שיכולים להיות החומר האפל (WIMPS), אך עד עתה, היו הם ללא הצלחה.
הגדרה מתמטית

צפיפות היקום בכל נקודה נתונה על ידי טנזור צפיפות המאמץ-מסה-אנרגיה  \ T_{\mu \nu } וזו, על פי תורת היחסות הכללית מעקמת את המרחב שסביבה, בצורה הנתונה על ידי משוואת איינשטיין
כאשר  R_{\mu ,\nu } הוא טנזור העקמומיות של ריצ'י, R הוא סקלר המבטא מידת העקמומיות של המרחב,  \Lambda  הוא הקבוע הקוסמולוגי ו  \ T_{\mu ,\nu } הוא טנזור המאמץ והאנרגיה המבטא את צפיפות האנרגיה, המסה, הלחץ והתנע הנמצאים בכל נקודה של המרחב.  \pi  הוא הקבוע המתמטי פי ואילו  G הוא קבוע הכבידה האוניברסלי של ניוטון. זו היא משוואה טנזורית, המורכבת למעשה משוואה עבור כל רכיב. לטנזורים במרחב-זמן יש 4X4=16 רכיבים, אך מאחר שהם סימטרים יש בפועל רק 10 רכיבים.
צפיפות היקום - התפלגות לפי סוג

בטבלה הבאה מסוכמת צפיפות היקום ביחס למרכיבים העיקריים שבו. טבלה זו מבוססת על מדידות והערכות שנעשו בשנים 2003–2005 ותיתכן בה שגיאה של  \ \pm 0.01-0.02 עבור כל נתון. הצפיפויות מבוטאות ביחידות של צפיפות קריטית.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| סוג | תיאור | צפיפות |
| חומר באריוני קורן | כוכבים ועצמים בהירים | 0.01 |
| חומר בריוני אפל | חומרים בעלי קרינה חלשה כגון גז קר, ננסים לבנים וכוכבי לכת | 0.04 |
| חומר אפל "אקזוטי" | חומר שלא מבצע אינטראקציות אלקטרומגנטיות אלא רק כבידתיות, לא יודעים עדיין מהו | 0.25 |
| אנרגיה אפלה | זה למעשה שם נוסף לקבוע הקוסמולוגי של איינשטיין, מדובר באנרגיה דוחה הגורמת להאצת התפשטות היקום והיא גדלה ככל שנפח היקום גדל | 0.70 |
ראו גם

קוסמולוגיה
התפשטות היקום
תורת היחסות הכללית
היסטוריית היקום
פעילות המשטר הנאצי נגד צריכת טבק בגרמניה

גרמניה הנאצית הייתה בין המדינות הראשונות שהתקיימה בהן מערכה ציבורית אפקטיבית נגד צריכת טבק.
בין הצעדים שננקטו היו איסור על עישון במקומות ציבוריים כמו הרכבת הקלה והאוטובוסים, חינוך להימנעות מעישון, צמצום הקצבת הסיגריות לחיילי הוורמכט, פעילויות חינוכיות נגד עישון ומיסוי. הנאצים גם הטילו מגבלות על פרסום מוצרי טבק ואסרו על עישון בבתי קפה ומסעדות ומכירת סיגריות לנשים בגילאים מסוימים.
רקע

בתחילת המאה העשרים החלו להתפרסם מחקרים רפואיים שהצביעו על קשר בין תחלואה וסרטן ריאות לבין עישון וצריכת טבק. תנועות נגד טבק צמחו במדינות שונות עם תחילת המאה ה-20, אך הצלחתן הייתה מועטת. ב-1904 הוקם "ארגון המתנגדים הגרמני לטבק ולהגנת מתנגדי-העישון" (Deutscher Tabakgegnerverein zum Schutze der Nichtraucher). בין 1912 ל-1932 פורסם כתב העת הראשון בגרמנית נגד צריכת טבק, "מתנגד הטבק" (Der Tabakgegner). עיתון נוסף בשם "מתנגד הטבק הגרמני" (Deutscher Tabakgegner) יצא לאור בדרזדן בין השנים 1919 ל-1935.
המערכה בגרמניה נגד הטבק שזכתה לתמיכת הממשלה הנאצית הייתה המערכה הציבורית הראשונה נגד הטבק שזכתה להצלחה[דרוש מקור].
מניעים

סלידתו האישית של היטלר מטבק יחד עם מדיניות הילודה של המשטר הנאצי היו שני גורמים מרכזיים להצלחת המאבק.
מניעים > בריאות וילודה

בריאות הציבור הייתה נושא שעסקו בו רבות במשטר הנאצי. למשל, בשנת 1940 הוחל חוק הדורש מכל המאפיות להכין אך ורק לחם מחיטה מלאה שנחשב בריא יותר מלחם לבן. העישון נתפש כגורם המחליש את העם הגרמני בעבודה, בספורט, בלימודים ובחזית. במיוחד, נתפס הטבק כפוגע בילודה, שהייתה יעד חשוב של המשטר הנאצי. על כן, נשים שעישנו נחשבו בתעמולה הנאצית ללא מתאימות לשמש כנשים נשואות ואמהות, ולבעלות נטייה להזדקנות מוקדמת. וורנר הוטינג מהמשרד למדיניות גזעית טען כי לאמהות מעשנות יש ניקוטין בחלב האם. מרטין סטמלר, רופא בכיר במשטר הנאצי, טען כי נשים בהריון שמעשנות לוקות בשיעור גבוה יותר של הפלות. ההנהגה הנאצית, שחלק מהאידאולוגיה שלה כללה הקמת משפחות גרמניות גדולות ובריאות, קבעה שהעישון מסכן את בריאותה של המשפחה הגרמנית.
מניעים > גישתו של היטלר לטבק

אדולף היטלר היה מעשן כבד בצעירותו, ועישן בין 25 ל-40 סיגריות ביום, אולם כשהתבגר הפסיק לעשן מסיבות כלכליות, ולדבריו הוא "זרק את הסיגריות לדנובה ולעולם לא נגע בהן יותר". היטלר תיאר את העישון כ"מנוון" וראה בו "נקמה של האיש האדום (אינדיאנים) באדם הלבן על כך שחשף אותו לאלכוהול". הוא ציין כי "איבדנו אנשים מצוינים רבים בעקבות הרעלת טבק". הוא ראה בעין רעה את העובדה שגם אווה בראון וגם מרטין בורמן היו מעשנים והביע תרעומת על כך שהרמן גרינג החל לעשן במקומות ציבוריים.
היטלר הביע מורת רוח על כך שאושר לאנשי צבא לעשן ללא הגבלה וכתב ב-2 במרץ 1942 שזאת "הייתה טעות, שמקורה בהנהגת הצבא באותו זמן של תחילת המלחמה". היטלר המליץ אישית לחבריו ומכריו שלא לעשן וניסה לגרום להם להפסיק עם הרגל זה.
צעדים ואמצעים

בגרמניה כתבי עת רפואיים בהם "עם בריא" (Gesundes Volk), "בריאות העם" (Volksgesundheit) ו"חיים בריאים" (Gesundes Leben) פרסמו כתבות בגנות העישון, ועל הנזקים הרפואיים שהוא גורם. הודעות כנגד עישון נשלחו למקומות עבודה, לעיתים באמצעות הנוער ההיטלראי. על נשים מיילדות נאסר לעשן כשהן בתפקיד.
ההכשרה של מנהיגי המפלגה הנאצית כללה גם התנזרות, לפחות חלקית, מעישון.
ב-1939 אסרה המפלגה הנאצית על עישון בכל משרדיה. היינריך הימלר אסר על קצינים ושוטרים באס אס לעשן בתפקיד. תלושים של הקצבת סיגריות לא ניתנו לנשים בהריון ולנשים מעל גיל 55 או מתחת ל-25. נאסר על בתי קפה ומסעדות למכור סיגריות לנשים. ביולי 1943 נאסר בחוק על כל מי שגילו מתחת ל-18 לעשן בפומבי. מכסת הסיגריות לחיילים בוורכמט הוגבלו לשש סיגריות ביום.
צעדים ננקטו כדי לצמצם את הפרסום של מוצרי טבק. ב-7 בדצמבר 1941 נחקקו תקנות של מועצת הפרסום הגרמנית האוסרות על הצגת עישון כפעילות בריאה, למשל הצגת תמונות של ספורטאים מעשנים. נאסר לעג לפעילים כנגד טבק. פרסום מוצרי טבק בדואר או בעזרת רמקולים נאסר. המכון לחקר הטבק הצליח לפתח באותה עת לראשונה סיגריות ללא ניקוטין.
ראו גם

מדיניות הסמים של גרמניה הנאצית
הערות שוליים

↑  כיצד הנאצים מחנכים את "מנהיגיהם", דבר, 13 בדצמבר 1936
קצין ורמאכט מעשן סיגריה, 1944
קי לארגו (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  Key Largo 
 בימוי:  ג'ון יוסטון
 הופק בידי:  ג'רי וולד
 תסריט:  מקסוול אנדרסון (מחזה)   ריצ'רד ברוקס   ג'ון יוסטון
 עריכה:  רודי פהר
 שחקנים ראשיים:  המפרי בוגרט   אדוארד ג'י רובינסון   לורן באקול   ליונל ברימור   קלייר טרבור
 מוזיקה:  מקס סטיינר
 צילום:  קרל פרונד
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  האחים וורנר, Warner Bros. Pictures 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  16 ביולי 1948
 משך הקרנה:  101 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט פשע, פילם נואר, סרט דרמה 
 פרסים:  פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (קלייר טרבור) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
קי לארגו (באנגלית: Key Largo) הוא סרט קולנוע שיצא לאקרנים בשנת 1948. זהו סרט אפל בבימויו של ג'ון יוסטון ובכיכובם של המפרי בוגרט, אדוארד ג'י רובינסון, לורן באקול, ליונל בארימור וקלייר טרבור, והיה הסרט הרביעי (והאחרון) בו השתתפו יחד הכוכבים בוגרט ובאקול.
על תפקידה בסרט זכתה טרוור בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
הסרט עובד ממחזהו של מקסוול אנדרסון משנת 1939 אולם הדמיון בין הסרט לבין המחזה מועט ביותר.
עלילת הסרט

גיבור הסרט, מייג'ור פרנק מקלאוד (המפרי בוגארט), מצבא ארצות הברית, מגיע למלון קטן באי קי לארגו שבחופי פלורידה. המלון מנוהל על ידי ג'יימס טמפל (ליונל ברימור) היושב בכיסא גלגלים, ולו עוזרת נורה (לורן באקול), אלמנתו של ג'ורג', בנו של טמפל, שנפל בקרב באיטליה במהלך מלחמת העולם השנייה, בעת ששירת ביחידת החי"ר שמקלאוד פיקד עליה.
מקלאוד הגיע לביקור תנחומים קצר אצל טמפל ונורה, אך מוזמן להישאר. הוא מספר להם על אירוע שבו לחם ג'ורג' בגבורה, אך מאוחר יותר מספרת לו נורה שבמכתב שקיבלה מג'ורג' הוא ייחס את הגבורה דווקא למקלאוד. במהלך שהייתו במלון, המתואר כסגור אך יש בו אורחים מעטים המציגים עצמם כמי שבאו לדיג, מגלה מקלאוד שהאורחים הם חברי מאפיה ובראשם ג'וני רוקו (אדוארד ג'י רובינסון), השולטים בנעשה במלון. רוקו וחבורתו הגיעו בספינה מקובה, לשם עריכת עסקה פלילית. סופת הוריקן שפוקדת את האזור כופה על מנהלי המלון ואורחיהם לשהות בתוך המלון, וגורמת לקברניט הספינה להימלט עם ספינתו למקום מבטחים, חרף האיום של רוקו להרוג אותו אם יעשה כך.
בתחילה מנסה מקלאוד, שבא לזמן קצר, להשלים עם המצב, אולם יחסו האלים של רוקו לבת זוגו, הזמרת האלכוהוליסטית גיי דון (קלייר טרבור), והעובדה שרוקו רצח שוטר מקומי, ובעקיפין גרם להריגתם של שני אינדיאנים מקומיים, מכריעה את הכף. עם השלמת העסקה שלשמה הגיע, מכריח רוקו את מקלאוד להשיט אותו בסירה חזרה לקובה. קודם לעלייתו לסירה, גיי דון, שנותרת במלון, מגניבה למקלאוד את אקדחו של רוקו. היא משוכנעת שברגע שהכנופיה תגיע לקובה, אנשיה ירצחו את מקלאוד, ולכן מפצירה בו שיימלט ברגע שיצא מהמלון, אך הוא משיט את הסירה, לחרדתן של גיי ונורה. במהלך השיט בסירה הורג מקלאוד את אנשי הכנופיה ולבסוף את רוקו עצמו, ושב אל נורה.
שחקנים

| דמות | שחקן |
| --- | --- |
פרנק מקלאוד (Frank McCloud): המפרי בוגרט
ג'וני רוקו (Johnny Rocco): אדוארד ג'י רובינסון
נורה טמפל (Nora Temple): לורן באקול
ג'יימס טמפל (James Temple): ליונל בארימור
גיי דון (Gaye Dawn): קלייר טרבור
ריצ'רד "קארלי" הוף (Richard 'Curly' Hoff): תומאס גומז
אדוארד "טוטס" באס (Edward 'Toots' Bass): הארי לואיס
סגן השריף קלייד סוייר (Clyde Sawyer): ג'ון רודני
זיגי (Ziggy): מארק לורנס
אנג'ל גרסיה (Angel Garcia): דן סימור
שריף בן וייד (Ben Wade): מונטי בלו
ראלף פיני: ויליאם האדה
הפקת הסרט

נקודות הדמיון בין הסרט למחזה עליו הוא מבוסס מועטות ביותר. בעוד שבמחזה הכנופיה היא של מקסיקנים, והמלחמה בה מדובר היא מלחמת האזרחים הספרדית, ובסוף המחזה מקלאוד מת, בסרט מקלאוד הוא גיבור מלחמת העולם השנייה המציל את אהובתו ממאפיונרים איטלקים.
הסרט צולם בשחור-לבן במשך 78 ימים. כל הצילומים בוצעו באולפנים בהוליווד.
צילומי סופת ההוריקן שבסרט נלקחו מסרטו של רונלד ריגן "Night Unto Night" שהופק באותה שנה על ידי אולפני האחים וורנר.
דמותה של גיי, בת זוגו של רוקו, מבוססת על גי אורלובה - המאהבת של המאפיונר לאקי לוצ'יאנו.
פרנצ'סקו סאקראטי

| --- | --- |
 לידה:  ספטמבר 1605 פארמה, דוכסות פארמה 
 פטירה:  20 במאי 1650 (בגיל 44) מודנה, איטליה 
 זרם:  המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 סוגה:  אופרה, מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 
פרנצ'סקו סאקראטי (איטלקית: Francesco Sacrati;‏ 1605–1650) היה מלחין איטלקי מתקופת הבארוק, שמילא תפקיד חשוב בראשית תולדות האופרה.
סאקראטי כתב לתיאטרו נוביסימו בוונציה ויצא לסיורי הופעות עם האופרות שלו ברחבי איטליה. יצירתו המפורסמת ביותר היא "לה פינטה פאצה" ("המטורפת המדומה") משנת 1641, הנחשבת לאופרה הראשונה שבוצעה בצרפת (בשנת 1645). כתב היד של יצירה זו נחשב במשך שנים רבות לאבוד, אך המוזיקולוג לורנצו ביאנקוני גילה אותו מחדש בשנת 1984. חלק מן המוזיקה נושא דמיון בולט לפרטיטורה של "הכתרת פופיאה" מאת מונטוורדי וגילוי זה הביא מלומדים להשערה, כי סאקראטי היה שותף לחיבור הגרסה ששרדה לאופרה זו.
מקור

מדריך ויקינג לאופרה (בעריכת הולדן, 1993)