stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוק השיפוט הצבאי
תחולת החוק > אנשים שקיבלו נשק מן הצבא

מי שקיבל מן הצבא נשק לפי תעודת הרשאה כפוף לחוק לגבי עבירות של התנהגות מחפירה (מסירה של נשק לאויב או נטישתו נוכח האויב), השמדת הנשק, הוצאת הנשק מרשות הצבא, אי שמירתו של הנשק, שימוש בלתי חוקי או שלא למטרות הצבא בו או אי ציות לפקודתו הצבא שנעשו בנשק או לגביו.
תחולת החוק > שבויי מלחמה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בתי דין צבאיים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
החש"ץ מתייחס לשישה סוגים של בתי דין צבאיים שיוקמו - חמישה של ערכאה ראשונה (בית דין צבאי מחוזי, בית דין צבאי ימי, בית דין צבאי מיוחד, בית דין שדה ובית דין צבאי לתעבורה) ואחד של ערכאת ערעור (בית הדין הצבאי לערעורים).
בתי דין צבאיים > בית הדין הצבאי המחוזי

החש"ץ קובע כי הרמטכ"ל רשאי לחלק את הצבא למחוזות שיפוטיים. בכל מחוז כזה שבראשו עומד ראש מחוז שיפוטי, מוקם בית דין צבאי מחוזי, נקבע לו נשיא ונקבעת רשימת שופטים צבאיים-משפטנים ושופטים צבאיים שיישבו בו. בניגוד למצב הקיים בצבאות רבים ובניגוד לחלק מן הסוגים האחרים של בתי דין צבאיים בצה"ל, בית הדין המחוזי קיים מכוח עצמו ואינו תלוי בגורם אחר שיחליט על זימונו.
בית דין צבאי מחוזי מוסמך לשפוט כל חייל שדרגתו מתחת לדרגת סגן-אלוף על כל עבירה שעונשה אינו מוות.
בתי דין צבאיים > בית הדין הצבאי המיוחד

בית הדין הצבאי המיוחד הוא הערכאה המשלימה לבתי הדין הצבאיים המחוזיים. בית דין זה הוא אחד בצבא והוא מוסמך לשפוט קצינים מדרגת סגן-אלוף (ואת הנאשמים עימם באותו כתב אישום), וכן נאשמים בעבירות שעונשן מיתה. בדומה לבתי הדין המחוזיים גם הוא בעל מנגנון קבוע וההליכים בו זהים לאלה שבבית הדין המחוזי.
בתי דין צבאיים > בית הדין הצבאי לערעורים

בית דין זה מתפקד כמעין בית המשפט העליון לכל בתי הדין שתחתיו. כל ערעור על החלטת בית הדין הצבאי לסוגיו מגיע אל בית הדין הצבאי לערעורים.
עבירות צבאיות

החש"ץ מגדיר מספר רב של עבירות. רוב העבירות מרוכזות בפרק השלישי של החוק והן נקראות עבירות צבאיות. ייחודן של עבירות אלה הוא בכך שהן עבירות העשויות להיעשות רק על ידי מי שהחוק חל עליו, והן נדונות בבתי הדין הצבאיים. בנוסף קובע חלק ט' של החוק עבירות נוספות שאינן צבאיות ושעשויות להיעבר על ידי כל אדם. עבירות אלה מיועדות ברובן להגנה על מערכת השיפוט הצבאי.
רבות מבין העבירות הצבאיות מתייחסות למעשים אשר הם עניין גם לעבירות פליליות רגילות. כך למשל, סעיף 61 "אלימות כלפי חייל" מקביל לעבירת התקיפה. עם זאת, ברוב המקרים הללו קיימת הרחבה של התנאים בעבירה על מנת להתאימם לתנאים המיוחדים של הצבא. למשל, בעבירת הגניבה מחייל (סעיף 84) לא נדרשת כוונה לשלול את הנכס מבעליו כפי שנדרשת בעבירת הגניבה הרגילה. במקרים אחרים, העבירה מבטאת נסיבות מחמירות לעומת העבירה הרגילה, כך שגניבה בנסיבות מלחמתיות הופכת לביזה לפי סעיף 74. ישנו גם מקרה שבו מאומצת העבירה האזרחית כפי שהיא לחש"ץ אלא שהענישה מוחמרת (אינוס לפי סעיף 75 רישא).
שאר העבירות הצבאיות הן עבירות ייחודיות לצבא שהערך המוגן שלהן קשור באופן יסודי לתפקוד הצבא. בין עבירות אלה ראוי למנות את עבירות ההעדר משירות (סעיפים 92-94), את עבירת הטלת מום (סעיף 100) ואת העבירות השונות העוסקות באי ציות לפקודות למיניהן בסעיפים 123-127א, 133 ו-133א.
עבירה ייחודית בתוך קבוצה זאת היא עבירת ההתנהגות שאינה הולמת (סעיף 130). עבירה זאת היא עבירה אופיינית בין עבירות המשמעת של ארגונים שונים או של מקומות עבודה אך זהו המקום היחיד בדין הישראלי שבו נקבעה העבירה כעבירה פלילית. בפועל מוגשים אישומים בעבירה זאת הן כעבירה עצמאית במקרים שונים, והן כעבירה נוספת בעבירות של מחשבה פלילית שבוצעו על ידי בעלי דרגות.
הליכים לפני משפט

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ענישה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בעקבות עבודת מטה ודו"ח של ועדה בראשות דליה דורנר, החליטו לבחון בצה"ל לצמצם את עונשי המאסר לעבירות קלות ובמקום זאת להרחיב את השימוש בהמרת עונש מאסר בעבודות שירות ערכיות כגון בתי חולים ומוסדות חינוך, במקום עבודות רס"ר. מטרת מהלך זה היא להפחית נשירת חיילים מהצבא, להגביר את המוטיבציה לשירות, למנוע את התקרבות האסירים לעולם העברייני ועדיין לשרת את מטרות הענישה של הצבא.
ענישה > עיון בעונש

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
דין משמעתי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
עיגון סמכות פקודות הצבא

צה"ל, ככל גוף היררכי הבנוי על סמכות המפקד, משתמש בפקודות כדי לאפשר התנהלות תקינה. חוק זה הוא זה שנותן את הסמכות החוקית לפקודות הצבא, ומגדיר את הסנקציות הננקטות כנגד העובר עליהן. הצירוף "פקודות הצבא" מופיע כ-80 פעמים בחוק, ומגדיר את הפרטים שנתונים להחלטת הצבא. בין הפרטים: דרגות שונות וסמכויותיהן, מי רשאי לפקד על מי, החומרים הנחשבים מסווגים, מי רשאי להטיס כלי טיס צבאי, קביעת דרך להגשת ערר על דין משמעתי ועוד.
על פי החוק ישנם שלושה סוגים של פקודות, המוגדרות כפקודות הצבא (מסודרות כאן מהכבד אל הקל):
הוראות הפיקוד העליון
פקודות מטכ"ל
פקודות כלליות אחרות - על פי החוק, להוראות הפיקוד העליון יש אפשרות למסור את יכולת הפקודה הלאה, כלומר להגדיר סוגים אחרים של פקודות מחייבות ולקבוע מי מוסמך להוציאן.
ראו גם

דין משמעתי בצה"ל
בית כלא צבאי
לקריאה נוספת

ענת שטרן, לוחמים במשפט, השיפוט הצבאי בישראל במלחמת העצמאות, הוצאת יד בן צבי, 2021
הערות שוליים

↑  יואב זיתון, הסוף למחבוש על עבירות קלות: בצה"ל בוחנים המרת המאסר בעבודות שירות, באתר ynet, 1 באוגוסט 2017
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012623077005171
תתרי גיאורגי (פוליטיקה)

האיחוד הפטריוטי תֶתרִי גיאורגי (בגאורגית: ეროვნული ერთობის დარაზმულობა თეთრი გიორგი) היה ארגון אזרחי פוליטי גאורגי, אנטי-סובייטי, שהוקם על ידי פולטיקאים גאורגים גולים. הארגון פעל בין השנים 1924 ועד 1954 ונקרא על שם תתרי גיאורגי, אחד מזהויותיו של גיאורגי הקדוש, שהוא גם הקדוש המגן של גאורגיה, שדמותו רוכב על סוס וקוטל את הדרקון הופיעה תדיר בהרלדיקה הלאומית בגאורגיה שלפני ואחרי ברית המועצות.
שם הארגון

לאחר תבוסת המורדים במרד אוגוסט בשנת 1924, ופעולות התגמול הקשות של המשטר הסובייטי, הקשה על התנאים לייסוד ארגון מחתרתי אנטי-בולשביקי גדול וחזק. נוסדו מספר מועט של קבוצות מחתרת קטנות. הפלג הלא-סוציאליסטי של המהגרים הגאורגים בצרפת נעשה פעיל יותר, והקל בכך על הגעתם של ככוצה צ'ולוקאשווילי ומקורביו לצרפת באוקטובר 1924. בסוף ספטמבר 1924 נוסד בפריז ארגון הנוער הפטריוטי הגאורגי מוֹמָווָאלִי בהנהגתו של שלווה בֵּרִידזֶה (גאו'). ב-24 באוקטובר הוזמנו ככוצה ותומכיו לאחד ממפגשי מוֹמָווָאלִי שהציע לקרוא לארגון תתרי גיאורגי. לאחר בחירת מנהיג הארגון ב-1925 שונה שם הארגון ל-"האיחוד הפטריוטי תֶתרִי גיאורגי".
היסטוריה

הארגון הוקם ב-24 באוקטובר בפריז, על ידי גולים גאורגים בצרפת, שעזבו את מולדתם לאחר פלישת הצבא האדום לגאורגיה ב-1921. בינואר 1925 פרסם הארגון תקנון בן עשרה סעיפים. שכלל בין היתר שחרור גאורגיה, המאבק בשליטה הרוסית ועוד. בנובמבר 1925 נבחר הגנרל לאו קֶרֶסֶלִידזֶה (אנ'), יוצא מלחמת העולם הראשונה, לראש הארגון. הוא הזמין את חברו הקרוב, פרופסור מיכאיל צרתלי חוקר של המזרח התיכון, להיות סגנו.
בין החברים הבולטים היו הגנרל שלווה מַרְ'לָקֵלִידְזֶה (אנ') ואינטלקטואלים כמו ד"ר אלכסנדר מָנְווֵלִישְׁווִילִי (גאו'), ד"ר גריגוֹל רוֹבָּכִּידזֶה (אנ'), ד"ר ויקטור נוֹזַאדזֶה (גאו'), ד"ר קָאלִיסטרָאטֶה סַלִיָה (אנ'). גיאורגי מַרַ'לָשְׁווִילִי (גאו') ו סווימון צִיצִישְׁווִילִי (גאו').
האידאולוגיה של תתרי גיאורגי הושפעה באופן משמעותי מארגוני המהגרים הקודמים לו, כמו "האיחוד להגנה על זכויות האמנה הגאורגית" שהתקיים בין השנים 1912-1914, בראשות מיכאיל צרתלי וארצ'יל ג'וֹרְג'אַדְזֶה (גאו'), ו"הוועדה הלאומית לעצמאות גאורגיה", שהתקיימה בין השנים 1913-1917 (בין חבריה היו פטרה סוּרְגוּלַאדזֶה (גאו'), מיכאיל צרתלי, לאו קֶרֶסֶלִידזֶה, גיאורגי קֶרֶסֶלִידזֶה (גאו'), שלווה וָרְדִידזֶה (גאו') וגיאורגי מאצַ'בֶּלי).
במהלך מלחמת העולם השנייה נחלקו מנהיגי הארגון המפלגה בשאלה באיזה אופן יש להבטיח תמיכה אירופית לעצמאותה של גאורגיה. בשנת 1942, נפרדה קבוצה של חברי הארגון, בראשות שלווה מַרְ'לָקֵלִידְזֶה, תחת השם "מפלגה הנאציונל-סוציאליסטית הגאורגית של תתרי גיאורגי" שסבר כי המודל הגרמני של הפשיזם עדיף. שיתוף פעולה עם הוורמאכט הה לצורך מעשי בלבד, המפלגה לא חלקה אידאולוגיה עם מפלגת הפועלים הגרמנית הנאציונל-סוציאליסטית. הארגון השיג חסות גרמנית של הוורמאכט. לעומתו דגלו קרסלידזה וצרתלי במודל האיטלקי. הם התנגדו לאימוץ חוקת המפלגה בנושא הגירה, וקראו לקחת בחשבון את הייחודיות הקווקזיות המקומיות. החוקה לטענתם צריכה להיות מאומצת רק לאחר שגאורגיה תהיה מדינה עצמאית וריבונית.
תתרי גיאורגי בגאורגיה

עם התבוסה הגרמנית במלחמת העולם השנייה דעכה פעילויות המהגרים הגאורגים ותתרי גאורגי נמוגה. בהשפעתה, הוקמו בגאורגיה הסובייטית שלוש קבוצות מחתרת דומות. הראשונה בראשות עורך הדין אֶווגֵן ר'ווַלָּדזֶה (אנ') בשנים 1926-1937. השנייה בראשות הקולונל של הצבא הלאומי הגאורגי (1918-1921) אלכסנדר צַ'בצָ'בַדזֶה (אנ') - בשנים 1928-1930, והשלישי - שבו היה חבר הסופר הבולט שלאחר מכן צָ'אבּוּאָה אָמִירֵגִ'יבִּי (אנ') בשנות ה-40 של המאה ה-20. צַ'בצָ'בַדזֶה נורה שנת 1930 ואילו 1937 נורה בשנת 1937 בידי המשטרה החשאית הסובייטית.
הקבוצה השלישית התקיימה בשנים 1941-43 בהנהגתו של מוסטפא שֶׁלִיָה (גאו'). הארגון, בסיועו של האמן הלטבי רומנס סוּטָה (אנ'), הדפיס קופוני לחם מזויפים בדירת כלתו של סנדרו אחמטלי שהייתה אנטי-סובייטית בשל הרדיפות אחר בני משפחתה. בשנת 1943 נורו חברי הארגון ביניהם צָ'אבּוּאָה אָמִירֵגִ'יבִּי, רומנס סוּטָה, גיאורגי מָצָ'ווָרִיָאנִי ואחרים.(גאו').
הערות שוליים

↑  მომავალი
↑  „საქართველოს ხელშეკრულების უფლებათა დამცავი კავშირი“
↑  „საქართველოს დამოუკიდებლობის ეროვნული კომიტეტი“
↑  לוואן אוּרוּשִׁידזֶה (גאו'), ქართული პატრიოტიოტული პოლიტიკური ორგანიზაციის "თეთრი გიორგი"-ს ისტორიისათვის (על ההיסטוריה של הארגון הפוליטי הפטריוטי הגאורגי "תתרי גיאורגי"), עמ' 167-205
↑  ‏גיורגי ממוליה‏ (Q95325108), Le Caucase dans les plans stratégiques de l’Allemagne (1941-1945), p. 43-90, 2006 (בצרפתית)
↑  לוואן אוּרוּשִׁידזֶה (גאו'), ქართული პატრიოტიოტული პოლიტიკური ორგანიზაციის "თეთრი გიორგი"-ს ისტორიისათვის (על ההיסטוריה של הארגון הפוליטי הפטריוטי הגאורגי "תתרי גיאורגי"), עמ' 180-182
↑  ‏ניקו ג'ווחישווילי‏ (Q132732427) ლატვიელი მხატვარი რომან სუტა საქართველოში (האמן הלטבי רומנס סוּטָה בגאורגיה), חוברת מספר 2 (19)‏ „ახალი და უახლესი ისტორიის საკითხები“ "מחקרים בהיסטוריה מודרנית ועכשווית" של המכון להיסטוריה ואתנולוגיה ל שם איוון ג'ווחישווילי (אנ'), ISSN 1512–3154, טביליסי 2016, (בגאורגית)
האחים לאו (ימין) וגיאורגי קֶרֶסֶלִידזֶה
אלכסנדר מאייר

אלכסנדר מאייר (בגרמנית: Alexander Meier, נולד ב-17 בינואר 1983 בבוכהולץ שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת החלוץ. מאייר העביר את מרבית הקריירה באיינטרכט פרנקפורט, וסיים במדיה כמלך השערים של עונת 2014/2015 בבונדסליגה.
קריירת מועדונים > סנט פאולי והמבורג

מאייר החל את קריירת הבוגרים שלו בפ.צ. סנט פאולי התום עונת 2001/02, אז שיחק שני משחקים, וירד עם הקבוצה אל הבונדסליגה השנייה. בעונת 2002/03 הפך מאייר לשחקן הרכב בקבוצה, והבקיע שבעה שערים ב-23 הופעות. בעונת 2003/04 חתם על חוזה לשלוש שנים ביריבתה העירונית של סנט פאולי, המבורג. למרות זאת, שיחק בקבוצה עונה אחת בלבד, ולא הצליח להשתלב בקבוצה, לאחר שצבר ארבע הופעות בבונדסליגה בלבד, ושש הופעות בקבוצת המילואים.
קריירת מועדונים > איינטרכט פרנקפורט

מאייר עבר לאיינטרכט פרנקפורט בעונת 2004/05, לאחר שלא השתלב בהמבורג. פרנקפורט שיחקה באותה עונה בבונדסליגה השנייה, והעפילה לבונדסליגה הראשונה כשמאייר מבקיע 9 שערים. משחק הבכורה של מאייר בפרנקפורט הסתיים בתוצאה 1-1 מול אלמניה אאכן, כשמאייר מבקיע את השער לפרנקפורט. בעונת 2005/06 פרנקפורט שיחקה בבונדסליגה, והופעת הבכורה של מאייר בקבוצה זו בבונדסליגה הסתיימה בהפסד 1–4 לבאייר לברקוזן. את השער הראשון שלו בבונדסליגה, הבקיע מאייר מול דיסבורג באוקטובר 2005, בניצחון 1-0. באותה עונה פרנקפורט הגיעה לגמר הגביע הגרמני, והפסידה 1-0 לבאיירן מינכן, במשחק בו מאייר שיחק 90 דקות. פרנקפורט זכתה בכרטיס לגביע אופ"א בגין הישג זה, והופעת הבכורה של מאייר במפעל התקיימה בהפסד 1–2 לפלרמו בספטמבר 2006. במשחק מול סלטה ויגו בגביע אופ"א הורחק מאייר בכרטיס אדום, וסיים את המפעל ללא הבקעה, כשפרנקפורט מודחת בשלב הבתים.
בעונת 2007/08 מאייר היה מושבת לאורך תקופה ארוכה בגין פציעה בברך, וצבר 11 הופעות בלבד, וגם בעונת 2008/09 סבל מפציעה ארוכה. בעונת 2009/10 הבקיע מאייר עשרה שערים, אך בעונת 2010/11 סבל מאייר מעונה גרועה כמו כל הקבוצה שלו. מאייר הבקיע שני שערים בלבד, ואיינטרכט פרנקפורט נשרה אל הבונדסליגה השנייה. בעונת 2011/12 חזרה פרנקפורט אל הבונדסליגה, כשמאייר מסיים את העונה כמלך השערים של הבונדסליגה השנייה עם 17 הבקעות. עונת 2012/13 הייתה המשך ישיר של העונה הקודמת מבחינת מאייר, שהבקיע 16 שערים בבונדסליגה, וסיים במקום השלישי בטבלת הכובשים לאחר שטפן קיסלינג ורוברט לבנדובסקי. בעונת 2013/14 חלה ירידה מסוימת כשמאייר הבקיע שמונה שערים בבונדסליגה, אליהם הוסיף שבעה שערים במסגרת הליגה האירופית, ממנה הודחה פרנקפורט בשלב 32 האחרונות על ידי פורטו בשערי חוץ. בעונת 2014/15 סיים כמלך השערים של הבונדסליגה באופן בלעדי, לאחר שהבקיע 19 שערים, על אף ששיחק 26 משחקים בלבד משום שהיה פצוע במחזורי הליגה האחרונים. בעונת 2015/16 הבקיע מאייר 12 שערים ב-19 הופעות בלבד, משום שגם בעונה זו סבל מפציעות. ביולי 2016 הוארך חוזהו של מאייר בקבוצה עד לתום עונת 2017/18. בעונת 2016/17 הבקיע מאייר חמישה שערי ליגה. בעונת 2017/18 היה מאייר פצוע כמעט לאורך כל העונה, וחזר במחזור ה-33, והבקיע שער במשחק החזרה שלו מול המבורג. בתום עונה זו, בה זכה מאייר עם פרנקפורט בגביע הגרמני על אף שלא שיחק בו, שוחרר מאייר מהקבוצה, לאחר שלא הוארך חוזהו.
נכון ליוני 2018, מאייר מדורג במקום הרביעי בטבלת שיאני המבקיעים של איינטרכט פרנקפורט בבונדסליגה בכל הזמנים, לאחר ברנד הולצנביין, ברנד ניקל ויורגן גרבובסקי, ובמקום השמיני בטבלת שיאני ההופעות של איינטרכט פרנקפורט בבונדסליגה בכל הזמנים.
קריירת מועדונים > חזרה לסנט פאולי

בינואר 2019 חזר מאייר לפ.צ. סנט פאולי, בה החל את קריירת הבוגרים שלו, וחתם במועדון עד לתום עונת 2018/19.
קריירה בינלאומית

למאייר שתי הופעות במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21, אך הוא מעולם לא זומן לנבחרת גרמניה הבוגרת.
תארים

הגביע הגרמני: 2017/18
מלך השערים של הבונדסליגה השנייה: 2011/12
מלך השערים של הבונדסליגה: 2014/15
הערות שוליים

↑  טבלת שיאני ההבקעות של איינטרכט פרנקפורט בבונדסליגה באתר worldfootball.net
↑  טבלת שיאני ההופעות של איינטרכט פרנקפורט בבונדסליגה באתר worldfootball.net
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1230625070  VIAF: 4092161763122922560005   WorldCat (עם VIAF): 4092161763122922560005
למה מצויה

מבט מהצד על הלמה
למה בבוליביה
למה מצויה (שם מדעי: Lama glama) היא מין בסוג למה, ואחד מסמליהם המובהקים של הרי האנדים. הלמה מוכרת כחיה מבויתת באמריקה, ומשמשת לבשר וכבהמת משא עיקרית בידי הילידים. היא חיה בגבהים של 4,000-2,000 מטרים מעל פני הים. קיים תיעוד לגביה לפחות מאז התקופה הפרה-קולומביאנית. מקור שמה של החיה הוא בשפת הקצ'ואה העתיקה. באזור האנדים מבטאים את שמה לְיָמָה.
תפוצה ואזורי מחיה

הרמות הגבוהות (Altiplano) בדרום-מזרח פרו ובמערב בוליביה הן אזור המחיה הטבעי של המין. אזורים אלו מכוסים בצמחייה נמוכת גובה – עצים, שיחים ועשבייה.
הרמות מחולקות לאזור הצפוני ובו מזג אוויר ממוזג ותוואי שטח הררי, ולאזור הדרומי ובו אקלים מדברי.
תיאור הלמה המצויה

הלמה, כיתר הגמליים, בעלת צוואר וגפיים ארוכים, אוזניים ארוכות ומחודדות ושפה בולטת. היא חסרת דבשת, בדומה ליתר מיני הגמליים של העולם החדש – גואנקו ואלפקה, והמין הגדול בקבוצה זו.
ללמה פרווה צמרית על כל גופה, הזנים השונים בעלי גדלים שונים וצבעי פרווה מרובים. הכסות הנפוצה היא בגוון חום אדמוני, עם טלאים צהובים ולבנים.
גובה הלמה הבוגרת הוא בין 1.60 ל-1.80 מטר בגובה הראש. הן שוקלות בין 127 ל-204 ק"ג. ולד הלמה (שנקרא קריה, cria) שוקל בין 9 ל-14 ק"ג. תוחלת החיים של הלמה נעה בין 15 ל-25 שנה, ומספר פרטים חיו גם 30 שנה ויותר. למות מעדיפות לחיות עם למות אחרות כעדר. למות יכולות לשאת כ-25%-30% ממשקל גופן. הלמות נחשבות לחיות נבונות יחסית, המסוגלות ללמוד משימות פשוטות בעצמן לאחר מספר חזרות.
תזונה

קיימות מגוון אפשרויות להאכלת למות; זמין מגוון רחב של מזונות תעשייתיים וחקלאיים. הגורמים המכריעים העיקריים כוללים מחיר, זמינות, ערך תזונתי ואנרגיה. למות צעירות בגדילה דורשות ריכוז גבוה יותר של חומרים מזינים מלמות בוגרות בשל יכולות מערכת העיכול הפחותות שלהן.
| מסת גוף (ק"ג) | ברומגראס> (כפי שמאכילים) | ברומגראס> (חומר יבש) | אספסת> (כפי שמאכילים) | אספסת> (חומר יבש) | תחמיץ תירס> (כפי שמאכילים) | תחמיץ תירס> (חומר יבש) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 10 | 0.8 | 0.7 | 0.5 | 0.5 | 1.5 | 0.4 |
| 20 | 1.3 | 1.1 | 0.9 | 0.8 | 2.6 | 0.7 |
| 40 | 2.1 | 1.9 | 1.5 | 1.3 | 4.3 | 1.2 |
| 50 | 2.6 | 2.3 | 1.7 | 1.6 | 5.2 | 1.4 |
| 75 | 3.4 | 3.1 | 2.3 | 2.1 | 6.9 | 1.9 |
| 125 | 5.0 | 4.5 | 3.4 | 3.1 | 10.1 | 2.8 |
| 175 | 6.4 | 5.7 | 4.3 | 3.9 | 12.9 | 3.6 |
| 225 | 7.8 | 7.0 | 5.3 | 4.8 | 15.8 | 4.4 |
| 250 | 8.5 | 7.6 | 5.7 | 5.2 | 17.0 | 4.8 |
תנועת החזרה לאפריקה

תנועת החזרה לאפריקה (באנגלית: Back-to-Africa movement) היא תנועה של האוכלוסייה השחורה, הידועה גם כ"תנועת הקולוניזציה" או כ"ציונות השחורה" או כ"תנועה השחורה בארקנסו". התנועה השחורה פעלה בארצות הברית ומטרתה הייתה להחזיר את העבדים השחורים בארצות הברית לאפריקה ללא קשר למקום שבו נולדו, כדי לחזור למקום שממנו הגיעו אבותיהם כעבדים. אף על פי שלבסוף מעט אפריקאים-אמריקאים יחסית היגרו בחזרה לאפריקה, תנועה זו מספקת עדות לבחינת ההתפתחות של זכויות האזרח בארצות הברית. למרות מאמציה הרבים של התנועה השחורה להוביל להגירה לאפריקה, תיעוד פעילות התנועה נשאר יחסית מוזנח בספרות ההיסטורית.
היסטוריה

התנועה החלה לפעול בשנת 1877. תקופת הפעילות האינטנסיבית ביותר התרחשה בין 1877–1890. התנועה המשיכה את פעילותה גם במאה ה-20 על ידי מרקוס גארבי, שראה בשורשים האפריקאים מקור גאווה, ועודד אנשים ממוצא אפריקאי לחזור למולדת האתנית שלהם.
היסטוריה > המוטיבציה להתפתחות התנועה

קיימים 3 מוטיבים שבאים לידי ביטוי במוטיבציה של תנועת החזרה לאפריקה: (1) נעשתה הגירה שלא מרצון מאפריקה, (2) נוצר שילוב בתרבות והסביבה בארצות הברית, (3) עדיין קיימת כמיהה נפשית ל"שיבה" הפיזית לאפריקה שהוגדרה על ידי אבותיהם כ"מולדת". כך, אפרו אמריקאים רבים שחיו בין שתי תרבויות בארצות הברית, עדיין חשו זיקה למולדת הישנה (אפריקה) אך בו-זמנית גילו גם חיבור עבור הארץ החדשה (ארה״ב) עקב השתלבותם.
היסטוריה > התבססות התנועה מחדש

השחורים אשר נשארו באמריקה והיגרו לאזורים צפוניים, עדיין חוו תסכולים והתמודדויות עם החברה העירונית. על אף רצונם של השחורים להשתקע, הם נשארו ממוקמים בתחתית ביחס ללבנים באזור, הן מבחינה כלכלית והן מבחינה חברתית. על רקע זה, התבסס מעמדה של התנועה מחדש בשנת 1920, הפעם על ידי מרקוס גארבי.
מרקוס גארבי היה מנהיג זכויות שחור, יליד ג'מייקה. גארבי האמין כי אין אפשרות לשחורים ולבנים לחיות יחד בהרמוניה. גארבי היה שייך למעמד הפועלים, והקיצוניות בה נקט פנתה אל רבים מן השחורים העניים יותר ממדינות ארצות הברית. הוא נתקל בהתנגדות רבה מצד לבנים אשר דחו את רעיונותיו. חלק מרכזי ממשימתו היה להנחיל גאווה גזעית בשחורים, על בסיס השורשים האפריקאים המשותפים להם. על כן, שם לעצמו למטרה להקים ממשלה לשחורים באפריקה. הוא התנגד לשלטון הקולוניאלי והאמין שאפריקה צריכה להישלט על ידי אפריקאים ולא על ידי לבנים. על כן, גארבי עודד את כל האנשים אשר מוצאם אפריקאי לחזור לאפריקה. הוא מימן חברת הסעות לאנשים שחורים בלבד שנקראה "The Black Star Line", על מנת לסייע בהעברת שחורים לאפריקה. אולם, חברה זו נכשלה, והוא הואשם בהונאה ונכלא למשך כשנתיים כשלאחריהן נשלח לג'מייקה. מאחר שכמעט שלא היה בסיס להאשמות נגדו, שוער כי הרשעתו קודמה על ידי מניעים פוליטיים של לבנים שהתנגדו לפעולותיו. נראה אפוא כי גארבי התקבל בהתנגדות רבה, הן מצד לבנים אשר דחו את העליונות שייחס לשחורים, והן מצד מנהיגים שחורים אשר התנגדו להגירת שחורים לאפריקה וטענו כי לשחורים כן יש מקום בארצות הברית. גארבי המשיך בפעולותיו למען שחורים עד מותו בשנת 1940. על אף היותו דמותו שנויה במחלוקת, פעולתו לקידום עצמאות וגאווה בקרב שחורים הרשימה והותירה רושם על מנהיגי זכויות אזרח רבים כמו מרטין לותר קינג ועוד אחרים.
היסטוריה > תנועת ההתיישבות האמריקאית

בשנת 1816 נוסדה תנועת ה־ACS) American Colonization Society) תנועה אמריקאית מטעם האוכלוסייה הלבנה שמטרתה הייתה להחזיר שחורים חופשיים ועבדים שחורים בחזרה לאפריקה. התנועה נוסדה על ידי רוברט פינלי, אדם לבן מניו ג'רזי. רוברט פינלי התנגד ליחס כלפי העבדים ודרש מימון ממשלתי עבור פיתוח התיישבות בחוף המערבי של אפריקה עבור השחורים המשוחררים שהתגוררו אז בארצות הברית. פינלי הרגיש כי בעת שישוחררו השחורים מעבדות הם יוכלו להתפתח ובכך תמוגר העבדות. נוסף על כך, קיווה כי ההתיישבות תמשוך כמה שיותר שחורים לעזוב את אמריקה ולעבור לאפריקה. בניגוד לתנועת החזרה לאפריקה, בה רוב חברי הקבוצה היו שחורים, רוב חברי ה-ACS היו לבנים. חלקם היו כמרים ואנשים דת, וחלקם בעלי עבדים. הכמרים ואנשי הדת האמינו בביטול העבדות, ואילו בעלי העבדים חששו ששחרור העבדים השחורים ישמיד את הכלכלה האמריקאית. ההסכמה ביניהם הייתה כי אנשים שחורים לא יוכלו להשתלב בחברה האמריקאית הלבנה ועל כן יש להעביר את העבדים המשוחררים ואת השחורים החופשיים בחזרה לאפריקה. לפעילות התנועה, אם כך, היו מספר מניעים. ראשית, אזרחים שחורים וצאצאיהם, נתקלו באפליה נרחבת בארצות הברית של ראשית המאה ה-19. לבנים תפסו אותם בדרך כלל כנטל על החברה וכאיום על העובדים הלבנים כיוון שהם הביאו לקיצוץ השכר. חלק בולט מחברי התנועה האמינו כי האפליה תגרום לכך ששחורים לא ישיגו שוויון בארצו הברית, ולכן עדיף יהיה להם לחזור לאפריקה ולהקים שם חברה משל עצמם. רבים מבעלי העבדים חששו כי נוכחותם של השחורים החופשיים מאיימת על עסקי העבדות בדרום. התוכנית של התנועה התמקדה ברכישה ושחרור עבדים שחורים, תשלום על העברתם לחוף המערבי של אפריקה ומתן סיוע לאחר הגעתם לשם. הממשל הפדרלי מימן חלק נכבד מפעילות התנועה, בין היתר סייע לה לרכוש את "קייפ מסוארדו"- אזור בחוף המערבי של אפריקה אשר בהמשך ב-1822 הפך ל"ליבריה". בשנת 1830, הממשלה הפסיקה את התשלומים שסיפקה לתנועה, והגורמים אשר מימנו אותה היו סניפים מקומיים וממלכתיים וכן כנסיות. בין 1820 ל-1831, כ־3000 מהגרים שחורים לערך עברו להתיישבות של התנועה בליבריה. אולם באמצע שנות השלושים, דיווחים שליליים של מהגרים קודמים במקביל לשיפור התנאים הכלכליים עבור שחורים בארצות הברית, הביאו לירידה ביכולותיה של התנועה לגייס מהגרים חדשים. לאחר כמעט 78 שנות פעילות, אפשרה תנועת ה־ACS את מעברם של 16,424 שחורים להתיישבות בליבריה.
היסטוריה > מגמות נוספות

את המחשבה והרעיון להעביר שחורים חזרה לאפריקה חלק גם פאול קופי, שהיה אדם שחור, נוצרי אדוק ואיש עסקים עשיר שפעל למען שוויון זכויות לשחורים. הוא הקים את בית הספר המשולב הראשון במסצ'וסטס. קופי האמין כי אפשרויות ההתפתחות של השחורים בארצות הברית היו מוגבלות, ולכן החל לפעול להעברת שחורים בחזרה לאפריקה.
בשנת 1787 נעשה ניסיון ליישב את סיירה לאון, שנחל תבוסה עקב קשיים בביסוס ופיתוח כלכלה וממשלה שתוכל להתמודד עם לחצים חיצוניים. לאחריו, נוסדה קבוצה שנקראה "המוסד האפריקאי החדש", שהציעה הגירה לעבדים משוחררים שהתיישבו בנובה סקוטיה ובלונדון לאחר המהפכה האמריקאית. על אף שיישוב סיירה לאון נתקל בקשיים, קופי האמין כי טמונה בכך הזדמנות עבור שחורים לכן, ב-1807 החל קופי לגייס את עזרתם של חברי המוסד האפריקאי לתחזק את סיירה לאון הנחשלת. בשנת 1809 החליט להצטרף למוסד בעצמו, וב-1811 הגיע לראשונה למושבה סיירה לאון.
עם פרוץ המלחמה בשנת 1812, הסחר בין ארצות הברית לבריטניה פסק, ויחד איתו גם העברת השחורים לאפריקה. על אף מאמציו של קופי להקל על ההגבלות על המסחר, הוא נכשל ונאלץ לחכות עד תום המלחמה. לבסוף, ב-1815 לאחר תום המלחמה, הגיע קופי חזרה לסיירה לאון עם 38 שחורים מאמריקה.
היסטוריה > ליבריה

ליבריה של היום, היא מדינה הממוקמת על החוף המערבי של אפריקה. היא גובלת עם סיירה לאון ממערב, גינאה מצפון וחוף השנהב ממזרח. אנגלית היא שפתה הרשמית, בנוסף ליותר מ-20 שפות מדוברות המייצגות את הקבוצות האתניות הרבות שמאכלסות אותה. מונרוביה היא עיר הבירה של ליבריה והיא העיר הגדולה ביותר בה.
ליבריה הוקמה כמושבה על ידי אזרחי ארצות הברית ועבדים לשעבר. ב-1822 רכשה תנועת ה-ACS שטח במערב אפריקה במטרה להקים בית לאומי לעבדים משוחררים. התנועה יישבה בליבריה כ-20 אלף עבדים לשעבר, אשר הכריזו על עצמאותם ב־26 ביולי 1847 והיו לתושבי המדינה העצמאית היחידה באפריקה למעט אתיופיה. ליבריה נקראה בשמה על ידי ה-ACS, ופירושה הוא חופש.
המושבה ליבריה נוסדה על ידי ה-ACS כמפלט לשחורים חופשיים ועבדים משוחררים. על אף שמלחמת האזרחים הובילה לסיום העבדות ולשינוי משמעותי במעמדם של האמריקאים השחורים, עדיין נותרו דעות קדומות וגזענות רבה כלפי השחורים בארצות הברית. שחורים רבים שוחררו על ידי אדוניהם ורצו להימלט מארצות הברית לליבריה כדי לברוח מהגזענות. בנוסף, בליבריה הוצעו המון הטבות וקרקעות למתיישבים המהגרים. הגירתם של השחורים החופשיים לליבריה גדלה במיוחד לאחר מרד העבדים הנודע ביותר בתולדות ארצות הברית הקרוי מרד ״נט-טרנר" ב-1831. שחורים מהמעמד הבינוני היו נחושים יותר להיות חופשיים ונהרו לליבריה כדי לבנות חיים טובים יותר