stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מספר ההתרבות הבסיסי
מאפיינים

מקדם ההדבקה הבסיסי  R_{0} הוא מספר האנשים שצפוי כל חולה להדביק בשגרה וללא נקיטת צעדי מנע. לכל מחלה יש מקדם הדבקה משלה. לדוגמה, אם צפוי במגפה מסוימת שכל חולה ידביק 4 אנשים נוספים, אז מקדם ההדבקה הבסיסי הוא 4. כל עוד מקדם ההדבקה גדול מ-1, מספר החולים גדל בקצב אקספוננציאלי; כאשר ננקטים צעדי מנע, מקדם ההדבקה יכול לרדת. אם המדד קטן מ-1 המגפה נשלטת ומספר החולים הכולל יצטמצם בהדרגה.
חיסון האוכלוסייה הוא אחת הדרכים להקטין את מקדם ההדבקה, וניתן לחשב איזה חלק מן האוכלוסייה יש לחסן על מנת לשלוט במחלה.
גורמים נוספים שמשפיעים על מקדם ההתרבות הבסיסי הם:
תרבות: למשל מחלה כמו כלמידיה, המופצת בין אנשים המתקיימים יחסי מין בלתי מוגנים, תתפשט במהירות באוכלוסייה שיש בה ייצוג גבוה של אוכלוסייה זו, ולאט יותר באוכלוסייה ששיעור הפעילים מינית בה (או קצב תחלופת הפרטנרים) נמוך יותר.
סביבה ואקלים: למשל מלריה, המופצת באמצעות טפיל שביתוש האנופלס, מופצת כשיש סביבה בה יש הן את טפיל והן את התנאים הדרושים לקיום היתוש.
תנאי מחיה: תזונה, רמת הריחוק החברתי, מגע חברתי קרוב וקהילה צפופה שאי אפשר להימנע בה ממפגש הדוק, כגון שכונות עוני או בתי כלא.
כיסוי חיסוני

ישנן שתי דרכים לבלימת הפצת מחלות: בידוד הנשאים וחיסון. בשיטת הבידוד לא ניתן להבטיח כיסוי מלא מכיוון שייתכן שישנם נשאים שלא בודדו שימשיכו להפיץ את המחלה, וכן לא תמיד ניתן לזהות נשאי מחלה שכן ישנן מחלות שמדבקות לפני הופעת התסמינים, הדרך היעילה יותר היא לחסן מפני המחלות.
חישוב אחוז הכיסוי החיסוני הנדרש

כדי לשלוט בהתפשטות המחלה יש להקטין את מדד ההתרבות הבסיסי אל מתחת ל-1. אם המדד הבסיסי הוא R0 (גדול מ-1), יש לחסן P = 1-1/R0 מן האוכלוסייה. לדוגמה, אם R0=4, יש לחסן 75% מן האוכלוסייה. אכן, מבין R0 הנדבקים הפוטנציאליים, צפוי ש-P*R0 יהיו מחוסנים, וכך ידבקו בפועל רק  \ R_{0}-P\times R_{0}=R_{0}\times (1-P)={\frac {R_{0}}{R_{0}}}=1, כלומר חולה אחד.
דוגמאות למספר ההתרבות הבסיסי של מחלות זיהומיות שונות

ערכי R0, וסף חסינות עדר (HIT) של מחלות זיהומיות ידועות, טרם התערבות למניעתן:
| מחלה | דרך העברה | R0 | HIT |
| --- | --- | --- | --- |
| חצבת | אירוסול | 12–18 | 92–94% |
| אבעבועות רוח | אירוסל | 10–12 | 90–92% |
| חזרת | נתז נשימתי | 10–12 | 90–92% |
| אדמת | נתז נשימתי | 6–7 | 83–86% |
| קוביד 19 (וריאנט הדלתא) | נתז נשימתי ואירוסול | 5–8 | 80–88% |
| שיתוק ילדים | מחזור צואה-פה | 5–7 | 80–86% |
| שעלת | נתז נשימתי | 5.5 | 82% |
| אבעבועות שחורות | נתז נשימתי | 3.5–6.0 | 71–83% |
| קוביד 19 (וריאנט אלפא) | נתז נשימתי ואירוסול | 4–5 | 75–80% |
| איידס | נוזלי גוף (אנ') | 2–5 | 50–80% |
| קוביד 19 (הזן המקורי) | נתז נשימתי ואירוסול | 2.87 (2.39–3.44) | 65% (58–71%) |
| סארס | נתז נשימתי | 2–4 | 50–75% |
| דיפתריה | רוק | 2.6 (1.7–4.3) | 62% (41–77%) |
| צננת | נתז נשימתי | 2–3 | 50–67% |
| אבולה (התפרצות של שנת 2014) | נוזלי גוף | 1.78 (1.44–1.80) | 44% (31–44%) |
| שפעת (התפרצות של שנת 2009) | נתז נשימתי | 1.58 (1.34–2.04) | 37% (25–51%) |
| שפעת (עונתית) | נתז נשימתי | 1.3 (1.2–1.4) | 23% (17–29%) |
| Andes hantavirus (אנ') | נתז נשימתי ונוזלי גוף | 1.19 (0.82–1.56) | 16% (0–36%) |
| וירוס ניפה (אנ') | נוזלי גוף | 0.48 | 0% |
| מרס | נתז נשימתי | 0.47 (0.29–0.80) | 0% |
ראו גם

תהליך גלטון-ווטסון (אנ')
הערות שוליים

↑  נדב אייל, הדו"ח של מכון גרטנר, באתר טוויטר, ‏28 ביוני 2020
↑  קולו אור, מהו מקדם ההדבקה?, באתר מכון דוידסון
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מתחתנת

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ערן בן יעקב
 הופק בידי:  משה אדרי מיקי רבינוביץ' הילה ערן הראל
 תסריט:  ערן בן יעקב
 עריכה:  אורן נבות
 שחקנים ראשיים:  הילה סעדה דין מירושניקוב ענת וקסמן
 מוזיקה:  דניאל סלומון
 צילום:  יעל קלופמן
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברת הפקה:  סרטי יונייטד קינג
 הקרנת בכורה:  10 במרץ 2022
 משך הקרנה:  100 דקות
 שפת הסרט:  עברית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית
 דף הסרט ב־IMDb
 
מתחתנת הוא סרט קומדיה רומנטית ישראלי, שבוים ונכתב על ידי ערן בן יעקב עם הילה סעדה, דין מירושניקוב וענת וקסמן בתפקידים הראשיים.
הסרט נכתב בהשראת סיפור אמיתי[דרוש מקור], ועוסק גם בתופעת הסולוגמיה(אנ') (נישואים עצמיים). הסרט עלה לאקרנים ב-10 במרץ 2022.
תקציר העלילה

גבי (הילה סעדה) היא אישה מצליחה שלא מצאה את בן זוגה. לאחר שהיא תופסת את אהובה (מאור הרוש) בוגד בה, היא מחליטה "לוותר" על גברים לחלוטין – ומכריזה שהיא מתחתנת עם עצמה. החברים והמשפחה לא מקבלים את החלטתה בהבנה, אך היא מתחילה לתכנן את חתונתה, ובדרך מתמודדת עם אמה (ענת וקסמן) והחברות המשוגעות שלה, מור (ליז רביאן) ודנה (הילה ערן).
פיתויים של הרגע האחרון מהאקס המיתולוגי, ובמיוחד עם כניסתו המפתיעה של אסי (דין מירושניקוב) לחייה, אסי הוא נגר נאה עם עבר מסתורי שנשלח לעזור לה בהכנת האירוע.
ראו גם

לעבור את הקיר
מתי (אלבום)

מתי הוא האלבום ה-13 של המוזיקאי והזמר הישראלי מתי כספי, שיצא בשנת 1993.
האלבום הוא אלבומו האחרון של מתי בטרם צאתו לעשייה מוזיקלית בארצות הברית למספר שנים.
על מנת לשמור על אחידות סגנונית בכתיבת הטקסטים ולאור שיתוף הפעולה ארוך השנים ביניהם, ביקש כספי מאהוד מנור לכתוב את כל המילים לאלבום. מנור בחר לכתוב על מתי עצמו באלבום זה. רוב השירים מתעדים את הקשיים האישיים בהם היה נתון כספי באותה תקופה. מוטיב הכלא חוזר במספר שירים באלבום כמו "קולו של הכאב" ו"אל תבכי בשבילי". כמו כן מוטיב נוסף הוא טיפות הגשם המופיע בעטיפה האחורית ובתמונת האמצע, והוא בא לבטא את סערת הנפש בה היה נתון מתי במהלך העבודה על האלבום.
בין השירים הבולטים באלבום ניתן למנות את ארבעת השירים הפותחים: 'מי אמר לך שאני מלאך' שעוסק בכספי כאדם "בשר ודם". השיר זכה לקבלת פנים אוהדת ומהווה מעמודי התווך בהופעותיו של כספי. כמו כן בלטו השירים: "שדה התעופה" (שכקודמו יצא כסינגל לרדיו וזכה להשמעות רבות), "בפסנתר", ו"בלילות העיר".
כבאלבום "אחד לאחד", באלבום זה השירים השמחים יותר פחות בולטים אבל קיימים כמו "עוד לא הייתי בספרד" ו"מוכה ירח". אך בשונה מהאלבום "אחד לאחד", בו הושם דגש על מינימליזם בהפקה, באלבום זה בחר כספי לשלב נגני כלי מיתר מחברי התזמורת הפילהרמונית הישראלית והרכב רחב של כלי נשיפה שכלל בין היתר את פטר ורטהיימר וניצן עין הבר בסקסופונים, וכן שמונה זמרי קולות רקע אחרים.
השירים באלבום

מילות השירים נכתבו על ידי אהוד מנור, המוזיקה לשירים הולחנה על ידי מתי כספי.
| מתי> מס' | מתי> שם | מתי> משך | מתי>  | מתי>  | מתי>  | מתי>  | מתי>  | מתי>  | מתי>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | מי אמר לך שאני מלאך?  | 3:42 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | שדה התעופה  | 4:50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | בפסנתר  | 3:19 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | בלילות העיר  | 2:49 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | ילד בן מאה  | 4:05 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | קולו של הכאב  | 3:40 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | אל תבכי בשבילי  | 5:25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | מוכה ירח  | 2:59 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | חלק מהנוף  | 4:07 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | עוד לא הייתי בספרד  | 4:33 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | שיר ערש לעצמי  | 3:19 |  |  |  |  |  |  |  |
קרדיטים

הפקה וניהול מוזיקלי, לחנים, עיבודים: מתי כספי
כל המילים: אהוד מנור
נגנים:
שמוליק בודגוב - גיטרה חשמלית
יאיר מיכאלי - גיטרה חשמלית וגיטרה 12 מיתרים
ירון בכר - קלידים
גדי סרי - כלי הקשה
ז'אן פול זימבריס - תופים
אילן אביב - גיטרה בס
מתי כספי - פסנתר ומפוחית
פטר ורטהיימר - סקסופון
ניצן עין-הבר - סקסופון
אברהם פלדר - חצוצרה
איתמר ארגוב - חצוצרה
דורון סילשי - חצוצרה
יוסי רגב - טרומבון
מיכה דייוויס - טרומבסון
גילי ולפוס - טרומבון
כלי מיתר - בהשתתפות קבוצת נגנים מחברי התזמורת הפילהרמונית בראשותו של יצחק מרקובצקי
קולות רקע - רחל וונגר, סימה עמיאל, טל אמיר, גני תמיר, שלומי שבת, דוד ד'אור, יאיר מיכאל, מתי כספי
אמן אורח - אורה הרפז: גיטרה אקוסטית
אמן אורח - בלדי אולייר: גיטרה פלמנקו
הוקלט ו"בושל" באולפני טריטון: יולי - אוגוסט 1992
טכנאי הקלטה - אלי רוזן
טכנאי מיקס - אלי רוזן
עוזרי טכנאי - הודי בן ארי, ענבר קטלן, גדי פונטש
עיצוב עטיפה - שי צאודרר
סדר מחשב - נבו סדר
יחסי צבור - אימפקט: רחל וילנר
הפקה - אקורד בע"מ: עמירם וחנוך
נאגאבוצ'י צויושי

| --- | --- |

 לידה:  7 בספטמבר 1956 (בן 68) קגושימה, יפן
 שם במה:  長淵 剛 
 מוקד פעילות:  יפן 
 תקופת הפעילות:  מ-1977
 מקום לימודים:  Kōnan Junior High School, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 סוגה:  פולק, רוק
 שפה מועדפת:  יפנית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  Victor, Toshiba-EMI, For Life Music Entertainment
 בן או בת זוג:  Mako Ishino (אוגוסט 1981–1983) Etsuko Shihomi (1987–?) 
 צאצאים:  Ayane, Ren Nagabuchi 
 http://www.nagabuchi.or.jp/
 פרופיל ב-IMDb
 
צויושי נאגאבוצ'י (ביפנית: 長渕 剛: צויושי נאגאבוצ'י; נולד ב-7 בספטמבר 1956) הוא זמר-יוצר, משורר, מוזיקאי, שחקן, מלחין ופעיל זכויות אדם יפני. נאגאבוצ'י הוא דמות בולטת ביותר בתרבות הפופולרית היפנית. הוא מכר למעלה מ-20 מיליון תקליטים במהלך הקריירה שלו ושיחק בעשרות סרטים ודרמות טלוויזיוניות. בעולם המוזיקה הפופולרית היפנית מזוהה נאגאבוצ'י בעיקר עם זרם הפולק והפולק-רוק היפני. שירו של נאגאבוצ'י קאנפאי (乾杯 או: "לחיים" בעברית) שנכתב לרגל חתונתו של חברו הוא מהשירים המפורסמים ביפן, ומושר בדרך כלל בחתונות ובאירועים חגיגיים אחרים.
נישא לשחקנית היפנית אצוקו שיומי בשנת 1989, ולהם שלושה ילדים.
ביוגרפיה

נאגאבוצ'י נולד ב-7 בספטמבר 1956 כבן בכור לאביו, קונִיהֲרו שעבד כשוטר ואמו מאסוקו בעיר איג'ואין במחוז קגושימה שבאי קיושו. לנאגאבוצ'י אחות הגדולה ממנו בשנתיים ואח בכור שנפטר בינקותו.
בבית הספר התיכון היה נאגאבוצ'י תלמיד מצטיין אולם לאורך הזמן ציוניו התדרדרו והוא החל להיעדר. עוד היה ידוע בכך שעבר לעיתים קרובות על חוקי ההופעה הנאותה בבית הספר עם תספורתו המיוחדת. מנהל בית הספר נהג להזהיר את שאר הילדים שלא יופיעו לכתה עם "תספורת נאגאבוצ'י".
על אף תדמיתו הגברית והמסוקסת מאוחר יותר, היה נאגאבוצ'י ילד חולני וחלש, סבל מאסתמה ואף כמעט ומת לאחר שפעת חריפה בגינה היה מאושפז.
ההשפעות המוזיקליות המוקדמות על נאגאבוצ'י היו אמני הפולק היפנים המוקדמים כיושידה טאקורו, קאגאווה ריו, מוטובה מאסאטו ואנדו קנג'י. בהיותו בחטיבת הביניים, קנה גיטרה קלאסית פשוטה ב-3000 ין (כ-30 דולר), מתח עליה מיתרי מתכת והחל לבצע גרסאות כיסוי לשירי הפולק האהובים עליו. נאגאבוצ'י ציין כי כשראה לראשונה את יושידה　בהופעה, החליט להיות זמר-כותב (Singer Songwriter).
באותן שנים הייתה סצנת הפולק היפנית פופולרית ביותר, ועל אף שנאגאבוצ'י האזין לזמרים מן המערב הוא ציין את השפעתה כחזקה ביותר.
נאגאבוצ'י החל ללמוד באוניברסיטת סאנגיו שבקיושו אך נשר כעבור זמן קצר כדי לפתח קריירה בעסקי המוזיקה. זמן קצר הופיע כחלק מצמד "טקשי וצויושי" ולאחר מכן כאמן סולו. נאגאבוצ'י סיפר מאוחר יותר כי בתחילת הקריירה שלו קהלים רבים צעקו לו בוז תוך כדי הופעותיו וזרקו עליו בקבוקים וחפצים וכי בהסתכלות לאחור, חוויה זו חישלה את רוחו.
קריירה מוזיקלית

ב-1977 הוציא נאגאבוצ'י את סינגל הבכורה שלו כזמר, אמֵה נו אראשיאמה (Ame no Arashiyama, ביפנית 雨の嵐山. תרגום: אראשיאמה בגשם,אראשיאמה הוא אזור בקיוטו, יפן). השיר איתו זכה  בתחרות יוקרתית של חברת ימאהה מעט לפני כן. למורת רוחו של נאגאבוצ'י, הסינגל הוקלט בסגנון אנקה (סגנון שירה יפני מסורתי) ונכשל מסחרית. הסינגל השני שהוציא, ג'ונרנקה (巡恋歌, בעברית: "שיר אהבה מסתובב"), הוקלט על ידו שוב ב-90' והגיע למקום הראשון במצעד היפני אוריקון (Oricon).
להיטים נוספים שהוציא נאגאבוצ'י שהפכו במרוצת השנים לקלאסיקות רוק יפניות הם ג'ונקו (順子, Junko) טונבו (Tonbo "שפירית"), ג'יפ, שאבונדאמה (Shabondama, "בועת סבון") ונאצו מאצורי (夏祭り,Natsu Matsuri, "פסטיבל קיץ").
הערות שוליים

↑  שם יפני: נאגאבוצ'י הוא שם המשפחה, אולם ביפנית שם המשפחה נכתב בראשית השם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16937231p (data)  CiNii: DA08635221  ISNI: 0000 0003 7281 0427  MusicBrainz: a00f491d-0964-4a48-bbec-0f35d8ee9064  NDL: 00122185  NLK: KAC2018K6314  VIAF: 251698100   WorldCat (עם VIAF): 251698100 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מסגד א-זיתונה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מסגד 
 מיקום:  עכו 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1862
 תאריך פתיחה רשמי:  1862 
 קואורדינטות:  32°55′20″N 35°04′10″E﻿ / ﻿32.9222°N 35.0694°E﻿ / 32.9222; 35.0694
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) מסגד א-זיתונה(למפת הגליל המערבי רגילה) מסגד א-זיתונה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מסגד א-זיתונה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מסגד א-זיתונה
 
החזית הדרומית של מסגד א-זיתונה מדרום - מימין הכיפה הקטנה מעל האולם המשני, בתווך הכיפה הגדולה מעל האולם המרכזי שניכר בשני חלונותיו, ומשמאל המינרט והכניסה למסגד למרגלותיו
עכו העתיקה מהאוויר ב-1953. במרכז החזית הצפונית של מסגד זיתונה והארקאדה הנושאת ארבע כיפות ומובילה אל אולמות התפילה
מסגד א-זיתונה (ערבית: جامع الزيتونة, "ג'אמע א-זיתונה") הוא מסגד השוכן במרכזה של עכו העתיקה, ופונה אל רחבה השוכנת מדרום לו. ככל הנראה הוא קרוי על שמם של עצי זית שלפי המסורת ניצבו בעבר בחצרו. כיום ניצבים בחזיתו ארבעה עצי דקל.
היסטוריה

המסגד הוקם בתקופת שלטונו של דאהר אל-עומר באמצע המאה ה-18 והוקדש לווקף. הוא ניצב על שרידיה של כנסיית מריה הקדושה מיהושפט שניצבה במקום בתקופה הצלבנית. באמצע המאה ה-19 שירת המסגד את המסדר השזילי הסופי בעכו, עד שב-1862 בנו לעצמם חבריו את זאוויית א-שאזלייה בקרבת מקום. לפי אחת הגרסאות, מקור שמו של המסגד בשיבוש שמם של השזילים.
המבנה ניכר בשתי כיפות ירוקות - כיפה גדולה הנישאת מעל תוף מתומן והמכסה על אולם התפילה המרכזי, וכיפה קטנה ממנה הניצבת מעל האולם המשני שממזרח לאולם המרכזי. אולם זה קטן יותר אך מעט גבוה יותר. מינרט המסגד ניצב בפינתו הדרום-מערבית, והכניסה אל המבנה היא דרך פתח הקבוע למרגלותיו, בצידו המערבי של המסגד. הפתח מוביל אל פרוזדור המסתיים בחצר פתוחה ובה מזרקה. החצר מוקפת ממזרח, מצפון וממערב בבתים שאינם שייכים למסגד, ואולמות התפילה שלו צמודים לה מדרום. ארקאדה קטנה ובה ארבעה פתחים מובילה מהחצר אל אולמות התפילה, והיא נושאת ארבע כיפות קטנות. העמודים התומכים בארקאדה נלקחו משרידי הכנסייה הקדומה שניצבה במקום. אולם התפילה הראשי רבוע ונפרד מהאולם המשני על ידי קשת, ובצידו הדרומי קבועים שני חלונות וביניהם המחרב.
נייטיביזם (פסיכולוגיה)

בפסיכולוגיה נייטיביזם הוא תפיסה על פיה כישורים או יכולות מסוימים הם 'טבעיים' או מולדים. השקפה זו עומדת בניגוד לתפיסת "לוח חלק" (או "טאבולה ראסה") הגורסת כי למוח יכולת מולדת מועטת וכמעט הכול נלמד דרך אינטראקציה עם הסביבה.
הנייטיביזם קשור לאסכולה הרציונליסטית בפילוסופיה, שרואה בכללי החשיבה הרציונלית כללים מולדים. הפילוסוף המזוהה ביותר עם גישה זו הוא רנה דקארט.
ההשקפה הנייטיביסטית מיוחסת ברובה לעבודותיהם של נועם חומסקי וסטיבן פינקר, הטוענים כי אנו נולדים עם "דגמים" קוגניטיביים (יכולות פסיכולוגיות מיוחדות המורשות גנטית) מסוימים המאפשרים לנו ללמוד ולצבור כישורים מסוימים (כגון שפות). לדעתם, יכולות וכישורים מסוג זה היו נפגמים קשות ללא התרומה הגנטית.
הפסיכולוגית אנט קרמילוף-סמית טוענת כנגד נייטיביזם כה קיצוני. בתאוריה המוכרת בשם "המודל ההתפתחותי התיאור מחדש הייצוגי" (Representational Redescription model of developement) היא מציעה כי המוח עשוי להפוך מודולרי דרך התנסות במרחבים שונים (כגון אינטראקציה חברתית או תפישה ויזואלית) ולא במודלים מוגדרים מראש גנטית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546787005171  BnF: cb124660286 (data)  LCCN: sh92000687  SUDOC: 033844089 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מסבך

גשר מסבך
מִסְבָּך הוא אלמנט הנדסי המשמש בדרך כלל בבניות קלות, גשרים, עגורנים וכלים הנדסיים שונים.
מסבך מורכב ממוטות ומחיבורים פרקיים ביניהם המכונים "צמתים" היוצרים משולשים מרחביים יציבים המרכיבים קורות, עמודים או מבנים מרחביים שונים. הרעיון הקונסטרוקטיבי של מסבך הוא יצירת גובה סטטי לרכיב מבני בלי הצורך למלאו בהרבה חומר. לדוגמה, מסבך בעל גובה סטטי מסוים אשר מחליף קורה בעלת אותו עובי יכול להיות קל יותר ואף להגיע למִפְתָח גדול יותר.
על קורה הנושאת עומסים פועלים כוחות מומנט היוצרים בה כפיפה. במוטות המסבך יתפתחו בעקבות הפעלת העומס מאמצי לחיצה ומאמצי מתיחה בלבד ולא מאמצי כפיפה.
היסטוריה

השימוש במסבכים קיים עוד מהבנייה בעת העתיקה. מסבכים נבנו מקרשי עץ לטובת בנייה של מבני מגורים, גשרי עץ וכן פיגומים לבניית מבני אבן. השימוש המשמעותי במסבכים החל עם פיתוח טכנולוגיות הבנייה מפלדה בתחילת המאה ה-19. משצברה המהפכה התעשייתית תאוצה וייצור הפלדה נעשה יעיל ותעשייתי, החלו לבנות בעיקר גשרים ממסבכי פלדה. לקראת סוף המאה נעשה גם שימוש אדריכלי באלמנטים מסוג זה בארמון הבדולח ובמגדל אייפל שנחשב עד היום למבנה קל מאוד באופן יחסי.
הבחירה ההיסטורית במסבכים נבעה משני שיקולים עיקריים, הראשון הוא מורכבות החיבור המונוליטי (קשיח). דבר שגרם לכך שבכל חיבור בין שני קרשים למעשה נוצר מפרק, עקב חוסר יכולת של החיבור להעביר כפיפה. הסיבה השנייה היא היכולת לתכנן מבנים לא מסוימים סטטית, שדורשת חישוב מורכב יותר, והכרה מעמיקה יותר של חומרי המבנה וצורת התנהגותם (כגון מודול יאנג של החומר).
גשר רכבת עם מסבך קשתי בקנדה
גשר פורת' בסקוטלנד
דלות חומר במסבכי מגדל אייפל בפריז
מגדלי משרדים בהונג קונג הבנויים עם מסבכי ענק כשלד
בטלסקופים גדולים נמנעים משימוש בשפופרות סגורות, והן מוחלפות במסבך מוטות מאלומיניום, פלדה או סיבי פחם.
ראו גם

כיפה גאודזית
בטון מזוין
מבנה הנדסי
מסגד א-זע'יר

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מסגד 
 מיקום:  חיפה 
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  32°48′54″N 35°00′13″E﻿ / ﻿32.81494233°N 35.00354648°E﻿ / 32.81494233; 35.00354648
  (למפת חיפה מוגדלת) מסגד א-זע'יר(למפת חיפה רגילה) מסגד א-זע'יר(למפת הגליל המערבי רגילה) מסגד א-זע'יר(למפת הגליל המערבי מוגדלת) מסגד א-זע'יר
 
מסגד א-זע'יר  (ערבית: المسجد الصغير, "אלמסג'ד אלצע'יר") שמשמעו המסגד הקטן שוכן בעיר התחתית  בחיפה, בקצהו הדרום-מזרחי של רחוב נתנזון. המסגד נבנה כנראה בימיו של דאהר אל-עומר  שהקים את "חיפה החדשה" (חיפה שבין החומות) במחצית  השנייה של המאה ה-18.
המסגד שכן בצידה הדרום-מזרחי של חיפה החדשה, ברובע המוסלמי קרוב לחומות העיר. מצפון-מערב למסגד שכן השוק של העיר, המסגד שימש כמקום תפילה לקונים בשוק ועוברי אורח. ממערב למסגד זה נבנה בסוף המאה ה-18 מסגד אל-ג'רינה שהיה במשך שנים רבות המסגד הראשי של העיר.
מהמסגד המקורי נשארו שרידי מבנה בצורת האות ר' הכולל שני חדרים מחוברים ביניהם. בחזיתו הצפונית שלוש קשתות, מתוכם שתי קשתות המשמשות כניסה למבנה. כניסות אלה חסומות בשער מתכת. בחלקו המערבי מתנשא המינרט העגול כשקצהו העליון מסתיים בחרוט מוכסף. מתחתיו נמצאת מרפסת שממנה קרא המואזין למאמינים לבוא לתפילה. מצידו הדרום-מזרחי של המבנה נמצא פתח כניסה נוסף בצורת קשת, וכן שרידיו של סביל הנראה כמו חלון אטום. מהסביל זרמו המים ששימשו להרוות את צימאונם של עוברי האורח והמתפללים.
בשנת 1948 אחרי הקרב על חיפה, עזבו תושביה המוסלמים של העיר את אזור המסגד. לאחר מלחמת העצמאות נהרסו מרבית בתיה של "העיר החדשה", תוך הקפדה על שמירת המסגדים והכנסיות  ביניהם מסגד א-זע'יר.
גלריה

ישן מול חדש, המינרט של מסגד א-זע'יר על רקע מגדל המפרש
שרידי הסביל
החדרים הפנימיים
הערות שוליים

↑  יעקב שורר, לטייל בחיפה - בין כרמל לים, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2003, עמ' 39
מסביב לעולם עם פליקס

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 מבוסס על:  מכתבים מפליקס (סדרת טלוויזיה)
 בימוי:  ג'וספה לגנה
 תסריט:  ג'ון פטרסון, גבריאל וולת'ר
 מדבבים בעברית:  ראו כאן
 מוזיקה:  דני צ'נג
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 חברה מפיצה:  מירמקס 
 הקרנת בכורה:  גרמניה 3 בפברואר 2005 ישראל 29 ביוני 2006
 משך הקרנה:  כ-84 דקות
 שפת הסרט:  גרמנית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן עברית)
 סוגה:  סרט מונפש, סרט ילדים, סרט מוזיקלי
 סרט הבא:  פליקס 2: ארנב הצעצוע ומכונת הזמן
 דף הסרט ב־IMDb
 
מסביב לעולם עם פליקס (בגרמנית: Felix – Ein Hase auf Weltreise, "פליקס - ארנב בטיול ברחבי העולם") הוא סרט קולנוע מונפש גרמני לילדים משנת 2005, המבוסס על סדרת הטלוויזיה "מכתבים מפליקס" המבוססת על ספר בעל אותו שם. הסרט בוים על ידי ג'וספה לגנה, ונכתב על ידי ג'ון פטרסון וגבריאל וולת'ר.
הסרט הוקרן לראשונה בגרמניה ב-3 בפברואר 2005. בישראל הסרט הוקרן לראשונה בדיבוב לעברית ב-29 ביוני 2006. אורך הסרט הוא כ-84 דקות, ושפת המקור שלו היא גרמנית. בשנת 2006 הופץ לסרט סרט המשך בשם "פליקס 2: ארנב הצעצוע ומכונת הזמן".
תקציר העלילה

הסרט מתמקד בפליקס אשר יוצא למסע מסביב לעולם כדי להגיע חזרה הביתה, לאחר שהוא איבד את סופי ומשפחתה בחופשת קיץ בנורווגיה. במהלך המסע, פליקס פוגשת חברים ואויבים רבים, ביניהם מפלצת ירוקה ומשרתה הינשוף, המפלצת מלוך נס, יטי ביישן, קפטן וצוות הצוללות שלו, וצאצאיו של הרוזן דרקולה.
דמויות ומדבבים בעברית

הסרט בדיבוב העברי בוים על ידי הדס מוזס והופק באולפני אלרום.
עדי קוזלובסקי – פליקס
שירי גדני – סופי
אסתי ברעד פורים – ג'וליוס / דרקולה הקטן
תמיר גינזבורג – ניקולאס
אמנון וולף – אבא
ליטל שוורץ – אמא
סיון שביט – עטלפית
עפרון אטקין – מלך הפיות / מטפס הרים
יורם יוספסברג – טרול ענקי / משרת
איריס זינגר – ינשוף
זיו מאיר – רוקי מלך הניוקי
דביר בנדק – יטי
דנה אברהם-סמו – סאלי
מולי שולמן – רב חובל דב / מטפס הרים
מתי אטלס – סקוטי / מטפס הרים
צביקה שוורצברג – קפטן נמו
יגאל מזרחי – דרקולה הצעיר
נטלי פיק – הרוזנת דרקולה / לנה
גלעד קלטר – דוור
עידו מוסרי
הדר שחף-מעיין
אניה בוקשטיין
מתודיוס בוסלאייב

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  דמיטרי יימץ 
 שפת המקור:  רוסית 
 סוגה:  פנטזיה אפית 
 הוצאה
 הוצאה:  אקסמו 
 תאריך הוצאה:  2004 
 
מתודיוס בוסלאייב (ברוסית: Мефодий Буслаев) הוא שמה של סדרת ספרי פנטזיה אפית והרפתקאות מאת דמיטרי יימץ, שהדמות הראשית היא בחור צעיר שזכה במתנה קסומה בשם מתודיוס בוסלאייב. סדרת הספרים פורסמה בשנים 2004—2017 בהוצאת "אקסמו" המוסקבאית.
עלילה

מתודיוס בוסלאייב בגיל שתים עשרה וחצי מגלה שהוא אדון האופל העתידי, שקיבל כוח בזמן הלידה - שקרתה בזמן של ליקוי חמה. בהזמנה המכשפה, אוליטקה, בוסלאייב מוזמן למעון האופל במוסקבה ברחוב דמיטרובקה הגדולה, בו הוא עובר הכשרה אצל ברון סייף בשם אריי. ביום הולדתו השלוש עשרה, מתודיוס יצטרך לעבור את מבוך מקדש המרחק הנצחי ולקבל את מה שמאוחסן שם עוד מתקופת בריאת העולם. במקביל, דפנה, שומרת האור שחיה במקום שנקרא עדם, נשלחת לעולם האנושי כדי ללוות את מתודיוס וללמוד מאריי. כך מתחיל סיפורו של מתודיוס בוסלאייב. הוא יצטרך לעבור ניסויים רבים לפני שהוא יבחר סוף סוף בצד ויצא לדרך עצמאית.
הספרים

מתודיוס בוסלאייב: חצות הקסם (אוגוסט 2004)
מתודיוס בוסלאייב: מגילת הרצונות (פברואר 2005)
מתודיוס בוסלאייב: סוס החושך השלישי (ספטמבר 2005)
מתודיוס בוסלאייב: כרטיס להר הקירח (ינואר 2006)
מתודיוס בוסלאייב: נקמתם של הוולקיריות (מרץ 2006)
מתודיוס בוסלאייב: הקסם הסודי של דפרסניאק (ספטמבר 2006)
מתודיוס בוסלאייב: הקרח והלהבה של טרטרוס (פברואר 2007)
מתודיוס בוסלאייב: איידוס הראשון (אוגוסט 2007)
מתודיוס בוסלאייב: כנפיים קלות למשמר האפל (אוקטובר 2007)
מתודיוס בוסלאייב: מדרגות לעדם (מאי 2008)
מתודיוס בוסלאייב: מפת הכאוס (דצמבר 2008)
מתודיוס בוסלאייב: שרשרת דריאד (מרץ 2009)
מתודיוס בוסלאייב: משמר הזכוכית (מאי 2009)
מתודיוס בוסלאייב: ריקוד החרב (פברואר 2011)
מתודיוס בוסלאייב. שער האש (נובמבר 2011)
מתודיוס בוסלאייב: ספר שבע הדרכים (מרץ 2013)
מתודיוס בוסלאייב: קרח האור (נובמבר 2013)
מתודיוס בוסלאייב: שגיאת גריפין (פברואר 2015)
מתודיוס בוסלאייב: האויב הטוב ביותר (יוני 2016)
ביקורת וסקירות

המבקרים ציינו, כמו במקרה של סדרת טניה גרוטר, את הדמיון והחיקוי לספריה של ג'ואן רולינג על הארי פוטר, אם כי פחות מסדרת טניה גרוטר. המבקרים ציינו את הרצינות של הרומן, כמו גם נוכחות הומור "בוגר" ומספר מחשבות ורמיזות נוצריות. חלק מההערכות היו שליליות - המבקרים גינו את אופיים ואת נטייתם המסחרית של הספרים. בינתיים, בקרב צעירים הספרים הללו הצליחו מאוד.