stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחלקת מעל"ח
הגנה על אסדות הגז

בשנים 2009–2012 התגלו במים הכלכליים של מדינת ישראל מספר מאגרי גז גדולים. וצה"ל וחיל הים קיבלו את המשימה להגן על הנכס המשמעותי הכלכלי של אסדות הגז. לשם זאת אישר משרד הביטחון בצורך ברכש של 4 ספינות חדשות. ובאי 2015 נחתם החוזה עם מספנת TKMS לבניית ארבע ספינות שיקראו "סער 6" הבנויות על בסיס המבנה של הקורבטות הגרמניות מסדרת בראונשווייג K130. כאשר המספנה הגרמנית תבנה רק את גוף הספינות ומערכות ההנעה, בעוד שמערכות הלחימה יורכבו בארץ. רוב מערכות הלחימה בספינה הן פרי פיתוח של החברות הביטחוניות הישראליות.
ב-2 ביולי 2022 זוהו שלושה כטב"מים עוינים, שטסו מכיוון לבנון אל עבר אסדת הגז "כריש". המל"ט הראשון הופל על ידי מטוס "ברק" של חיל האוויר. והשניים האחרים הופלו על ידי טילי הברק מספינת הטילים אח"י אילת (סער 5).
סערי 6

את כלל הפיתוחים של מערכות הלחימה עבור סערי 6, הובילה מחלקת מעל"ח עם התעשיות השונות.
כחלק מתהליך אפיון הספינה, על מנת למזער החזר מכ"ם של הספינה, בוצעו התאמות ושינויים בגוף הספינה כבר בשלב התכנון אשר איפשרו החזר מכ"מי נמוך יותר וכך גם סבירות גילוי נמוכה יותר.
על הספינות החדשות מותקן מכ"ם "אדיר" בתצורת מערך מופע, אשר כוללת ארבעה "קירות" לגילוי מלא של 360 מעלות, ומעקב אחר מטרות רבות.
בנובמבר 2022 צה"ל פרסם ניסוי מוצלח במערכת ההגנה האווירית לטווח בינוני, "ברק מגן", ביירוט טיל מטרה שדימה טיל שיוט מתקדם. כמו כן מערכות גבריאל 5 הוטמעו בספינה עבור יירוט טילים ולתקיפה ארוכת טווח באמצעות טילי ים-ים מתקדמים.
הספינות יכללו גם את "כיפת מגן" (C-Dome), הגרסה הימית של כיפת ברזל. בסוף חודש מאי 2023, הושלמו בהצלחה סדרת ניסויי יירוט של המערכת מספינת המגן סער 6 אל מול רקטות, טילי שיוט וכטב"מים.
חללי היחידה

רס"ן אלעד-חי חורש ז"ל
רס"ן עמי וייס ז"ל
רס"ן גיא ארזי ז"ל
מפקדי היחידה

ראש המחלקה הוא קצין מהנדס אלקטרוניקה בדרגת אל"ם
| מפקדי מחלקת מערכות לחימה> דרגה ושם  | מפקדי מחלקת מערכות לחימה> תקופת התפקיד | מפקדי מחלקת מערכות לחימה> ביצועים עיקריים | מפקדי מחלקת מערכות לחימה> תמונה | מפקדי מחלקת מערכות לחימה>  | מפקדי מחלקת מערכות לחימה>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אל"ם חרות צמח |  | על פעילותו המקצועית בתחום הל"א זכה פעמיים בפרס ביטחון ישראל. |  |  |  |
| תא"ל ישראל אביר |  | על פעילותו להבאת סערי 4 זכה בפרס ביטחון ישראל. בשנים 1975–1977 שימש כרמצ"ד. |  |  |  |
אל"ם פלג לפיד: 
| אל"ם רחמים ענתבי | עד ינואר 1985 | זכה בפרס ביטחון ישראל בשנת 1983 והדליק משואה בהר הרצל בשנת 1985 |  |  |  |
| אל"ם דוד ניצן | פברואר 1985 עד אפריל 1989 | גיבוש ואפיון מערכות הלחימה של סער 5. קידום טיל נגד טילים. |  |  |  |
| אל"ם מאיר מורג | מאי 1989 |  |  |  |  |
אל"ם רם שרון: 
אל"ם שלמה שחר: 
אל"ם רמי בן עמי: 
אל"ם יואב תורג'מן: 
| אל"ם יצחק מאיה | עד 18 בינואר 2009 |  |  |  |  |
| אל"ם ששי חודדה | ינואר 2009 - |  |  |  |  |
| תא"ל אריאל שיר |  | לימים רמצ"ד| |  |  |  |
| אל"ם אלי פרידמן | 2016 - 2019 |  |  |  |  |
אל"ם יובל קוט: 
אל"ם ג.:
ראו גם

מספן הציוד
מספנת חיל הים
גז טבעי בישראל
לוז
סער 6
קריאה נוספת

אמנון שפי. 12 פרויקטים לקליטת 12 הסטי"לים, המרכז לחקר מדיניות ואסטרטגיה ימית, אוניברסיטת חיפה, אוקטובר 2023.
הערות שוליים

↑  ד”ר ראובן אשל, חבלי הסבת טיל קרקע-קרקע “לוז” לטיל ים-ים “גבריאל”, באתר רפאל
↑  לוחמה אלקטרונית, באתר www.amutayam.org.il
↑  עמוס דגן, תרומתו של עמוס דגן דמבו לחיל הים - חתן פרס לביטחון ישראל, באתר הקשר הרב דורי
↑  17 אוגוסט 1991 – ניסוי מוצלח בטיל 'ברק', באתר www.amutayam.org.il
↑  חנן גרינברג, התחקיר: קצין באח"י חנית ניתק לבדו מערכת התרעה, באתר ynet, 7 בנובמבר 2006
↑  עמוס הראל, חצי שנה אחרי הפגיעה בסטי"ל: נזיפות לחמישה קצינים מחיל הים, באתר הארץ, 1 בינואר 2007
1 2 3   תא"ל אריאל שיר, ראש מספן ציוד בזרוע הים; סא"ל ברק סרבטקה, ראש מנהלת מגן האחראי על תהליך מבצוע וקליטת ספינות "סער 6" בזרוע הים., סער 6 – מניירות לספינות מלחמה – תא"ל אריאל שיר וסא"ל ברק סרבטקה, באתר צה"ל, 24 בינואר 2023
↑  יואב זיתון, תיעוד הניסוי: המערכת שתטעה את טילי האויב בים, באתר ynet, 17 בינואר 2018
↑  גילי כהן, חיל הים דורש 3 מיליארד שקל כדי להגן על אסדות הגז בים התיכון, באתר הארץ, 9 ביולי 2012
↑  יובל אזולאי, ‏גרמניה תמכור ספינות הגנה על שדות הגז בכ-1.8 מיליארד שקל, באתר גלובס, 11 במאי 2015
↑  תיעוד: יירוט המל"טים מלבנון | צה״ל, נבדק ב-2023-04-23
↑   יירוט מוצלח של מיירט ארוך טווח ‘LRAD׳ נגד מטרה המדמה טיל שיוט מתקדם, באתר צה"ל, 30 בנובמבר 2022
↑   הושלם בהצלחה ניסוי בטיל מסוג ״גבריאל 5״ נגד ספינות. צפו, באתר צה"ל, 21 בספטמבר 2022
↑   "כיפת מגן" השלימה ניסויי יירוט מול איומים מתקדמים. צפו, באתר צה"ל, 29 במאי 2023
↑  רב סרן אלעד-חי חורש, באתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל
↑  רב סרן עמי וייס, באתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל
↑  רב סרן גיא ארזי, באתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל
טיל גבריאל משוגר מספינה מדגם סער 4, 1975.
טיל ים-ים סטיקס
עמדת מערכת הנשק המשולבת לטילי גבריאל ותותחים, בספינות הטילים של חיל הים, בתקופת מלחמת יום הכיפורים.
אנטנת מכ"ם דגון בראש תורן ספינה מדגם סער 4.
טיל ברק 1
נזקי השריפה באח"י חנית לאחר פגיעת הטיל יוני 2006.
אח"י מגן עוגנת במספנה בגרמניה, נובמבר 2020
ניסוי ב"כיפת מגן" מסער 6, 2022.
מליחה אפנאן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 במרץ 1935 חיפה
 פטירה:  6 בינואר 2016 (בגיל 80) לונדון
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנות ועיצוב "קורקוראן"
 תחום יצירה:  ציור
 הושפעה על ידי:  מארק טובי
 יצירות ידועות:  רעולה
 
מליחה אפנאן (בערבית: مليحة افنان; 24 במרץ 1935–6 בינואר 2016) הייתה אמנית ממוצא פרסי שהשתייכה לדת הבהאית, ילידת ארץ ישראל המנדטורית.
רקע

אפנאן נולדה בחיפה להורים ממוצא פרסי שהשתייכו לדת הבהאית. סבא-רבא שלה היה בהאא אללה, הנביא-המייסד של הדת הבהאית. למרות זאת, אפנאן עצמה לא הייתה בהאית.
בשנת 1949, עברה מליחה אפנאן להתגורר בביירות עם משפחתה. היא קיבלה תואר ראשון מן האוניברסיטה האמריקאית של ביירות ותואר שני באמנויות מבית הספר לאמנות ועיצוב "קורקוראן" בוושינגטון. אפנאן חיה בכווית מ-1963 עד 1966, בביירות משנת 1966 עד 1974 ובפריז משנת 1974 עד שנת 1997, אז עברה לגור בלונדון.
יצירותיה של אפנאן הוצגו בעיקר בצרפת ובלונדון. תערוכת היחיד הראשונה שלה, בגלריית אמנות בבזל ב-1971, אורגנה על ידי האמן האמריקאי מארק טובי. יצירותיה כלולות באוספים של מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק, במוזיאון הבריטי בלונדון, באוסף האמנות הכתובה בגרמניה ובמכון העולם הערבי בפריז.
אפנאן מתה בלונדון בגיל 80.
קריירה אמנותית

בילדותה, אפנאן הוקסמה מן השפה הכתובה ומאמנות הקליגרפיה. אף על פי שבביתה נכחו שלוש שפות - ערבית, אנגלית, עברית - היא לא ידעה קרוא וכתוב, והייתה משרבטת בכתב מומצא. מגמה זו גם בתוך יצירותיה, שם כתב ומספרים דמיוניים נוכחים לרוב, אפילו בציורי הנוף שלה.
"אני אוהבת להסתכל על כתב יד," היא אמרה, "הם מרגשים אותי ויזואלית ומרגשים אותי עוד יותר כאשר אני לא יכולה לקרוא אותם, כי אז זה הרבה יותר מסתורי, הם יכולים להיות כל כך הרבה דברים אחרים, ולא סתם אמירה בנאלית." מאוחר יותר בחייה, היא קיבלה השראה נוספת ממארק טובי, שעבד עם כתב מופשט. הוא הדריך אותה בזמן ביקורה בשווייץ.
למרות שאפנאן לא הגדירה את עצמה או את יצירותיה כפוליטיות, היא לא הייתה אדישה למתרחש בעולם. במהלך מלחמת האזרחים בלבנון, היא "השתמשה במבער" באמנות שלה. היא אמרה כי עבודתה מורכבת משרידי העבר, לא רק שלה אלא גם העבר של משפחתה ושל קודמיה.
העבודה שלה נעשתה בעיקר על נייר, עם לוחות צבע המכילים חומים, שחורים ואדומים. יצירותיה הושוו למגילות עתיקות ולטבלטורה. מקורות השראתה הגיעו ממגוון מקומות, ככל הנראה בזכות הרקע המזרח תיכוני שלה ובזכות החינוך והמשך חייה במערב.
היצירה שהעמידה אותה באור הזרקורים של עולם האמנות הייתה הסדרה "רעולה" (Veiled). אחרי פיגועי 11 בספטמבר, הסדרה נשענה על הסטריאוטיפים של דמות האישה הפרסית בשל הרעלות והכיסויים שהן לובשות. אפנאן לקחה את הרעלה והפכה אותה לסוג שונה של רעלה. הסדרה "רעולה" מתמקדת ברעלות הבלתי מוחשיות שכל בני האדם עוטים בתוך עצמם: "רגשות רעולים, איומים מרומזים, תחושות מצועפות." החומר בו השתמשה אפנאן עבור הרעלות שמעל עבודותיה היה גזה רפואית מבית המרקחת. היא לקחה את הגזה וצבעה אותה בצבעים שחורים וחומים, הניחה אותה על כתב, לפעמים אפילו יצרה באמצעותה צורות חדשות.
אפנאן דברה על העבודה שלה כבעלת שכבות, ואהבה את הרעיון של "שכבות" חיים המגלות את עצמן ביצירתה. היא הדגימה שיש שכבות של תרבויות עתיקות ביצירתה, ואמרה כי שכבות הצבע דומות לשכבות השמש על גבי הנייר.
תחום אחר ופחות מפורסם בעבודתה הוא תבליטי גבס. היא הייתה יוצרת תבנית וממלאה אותה בגבס; כשיבש הגבס הייתה מוציאה אותו מן התבנית. על הגבס ציירה ב"צבעי כדור הארץ, צבעים שרופים, חלודה."
היא גם יצרה מעין דיוקנאות, אך קראה להם "פרסונות". בעוד שדיוקנאות רגילים מבוססים לרוב על דמויות פרטניות, ה"פרסונות" שלה אינן של אדם מסוים. היא כינתה אותם מיזוגים של אנשים שהיא הכירה, אנשים שראתה, ואנשים שדמיינה.
אפנאן דחתה תוויות כמו "אמנית מזרח תיכונית" או "אמנית אישה" (Female Artist), כיוון שלדעתה אלו הם רק דברים שבמקרה נכונים. היא האמינה כי במקום להתמקד במה שהופך אנשים לשונים עדיף להתמקד ב"מכנה המשותף" של האנושות, וזה יהפוך את העולם למקום טוב יותר.
היא גם הביעה את אהבתה למקריות. אפנאן אמרה שהיא מעולם לא תכננה את העבודה שלה מראש, ואמרה כי "לעיתים קרובות המקרי הוא הרבה יותר עמוק ממה שמתכננים לעשות וממה שעושים."
תערוכות

יצירותיה של מליחה אפנאן הוצגו בתערוכות רבות, ביניהן:
Asemic, Cultuurcentrum Brugge, ברוז', בלגיה, 2014
המסלול הכחול: מסעות ויופי מהים התיכון ועד סין (The Blue Route: Journeys and Beauty from the Mediterranean to China), קרן בוגהוסיאן, בריסל, בלגיה, 2013
מפת התקווה (Hope Map), Cultuurcentrum Brugge, בלגיה, 2013
פרסית למתחילים (Persian for Beginners), רוז עיסא פרויקטים, לונדון, בריטניה, 2012
אמנות הכתיבה (The Art of Writing), Kurhaus Kolonnade, ויסבאדן, גרמניה, 2011
חיים: שנים עשר אמנים איראניים עכשוויים (Zendegi: Twelve Contemporary Iranian Artists; אוצרות: רוז עיסא פרויקטים), ביירות Exhibition Center, ביירות, לבנון, 2011
Miragens, תערוכה נודדת ב-Centro Cultural Banco do Brasil, ריו דה ז'ניירו, סאו פאולו וברזיליה, ברזיל, 2011
זמנים מודרניים – תגובה לכאוס (Modern Times – Responding to Chaos), קיימברידג' ו-Bexhill-On-Sea, בריטניה, 2010
ציור: מיפוי מצויר של אסלאם ומודרניות (Taswir: Pictorial Mappings of Islam and Modernity), מרטין-גרופיוס-Bau מוזיאון, ברלין, גרמניה, 2009
רה-אוריינטציות: ייצוגים ערביים עכשוויים (Re-Orientations: Contemporary Arab Representations), הפרלמנט האירופי, בריסל, בלגיה, 2008
מסלולים (Routes), ווטרהאוס & דוד, לונדון, בריטניה, 2008
ממילה לאמנות (Word into Art), DIFC, דובאי, איחוד האמירויות הערביות, 2008
ריקוד של עט ודיו (The Dance of Pen and Ink), המוזיאון הלאומי לאמנות המזרח, מוסקבה וסט. פטרסבורג, Russia, 2007
מסלולים (Routes), המוזיאון הבריטי, לונדון, בריטניה, 2006
אמנות עכשווית באיראן (Iranian Contemporary Art), Curve Gallery,, מרכז ברביקן, לונדון, בריטניה, 2001
Salon de Réalités Nouvelles, Espace Eiffel Branly, פריז, צרפת, 1997
מסורות של כבוד: בריטניה ותרבויות אסלאמיות (Traditions of Respect: Britain and Islamic Cultures), המועצה הבריטית, לונדון, בריטניה, 1997
Salon du Dessin et de la Peinture à l’Eau, Espace Eiffel Branly, פריז, 1995
Salon d’Automne, Thorigny-Sur-Marne, צרפת, 1994
Exposition Inaugurale, Galerie du Chêne – Donald Vallotton, לוזאן, צרפת, 1992
אוסף אמנות המאה ה-20 (Collecting 20th-Century Art), המוזיאון הבריטי, לונדון, 1991
ציור ופיסול בסוף המאה ה-20 (Painting and Sculpture at the End of the 20th Century), European Cultural Centre of Delphi, יוון, 1988
אמנים נבחרים, Kufa Gallery, לונדון, בריטניה, 1985
Paysages, Galerie Faris, פריז, צרפת, 1985
Salon de Réalités Nouvelles, Espace Eiffel Branly, פריז, צרפת, 1984
פרסומים

Familiar Faces (2013, Rose Issa Projects)
Maliheh Afnan: Traces, Faces, Places (2010, Al Saqi Books & Beyond Art Productions)
הערות שוליים

↑  Britta Jaschinski, "Maliheh Afnan", The Times, 27 January 2016.
↑  "Maliheh Afnan", Lawrie Shabib gallery.
↑  HG Masters, "Maliheh Afnan (1935–2016)", ArtAsiaPacific, February 25, 2016.
↑  Maliheh Afnan, Maliheh Afnan: Traces, Faces, and Places, London: SAQI Books 2010.
↑  "Maliheh Afnan: Traces, Faces, and Places", Interview by Rose Issa, February 14, 2014.
↑  "Maliheh Afnan", Lawrie Shabib gallery.
↑  Mirrors to Windows: The Artist As Woman. Directed by Susan Steinberg. Performed by Maliheh Afnan. England: SDS Productions, 2015.
↑  Archival Institute, "Maliheh Afnan", 2016-06-09.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1015125379  ISNI: 0000 0000 8007 806X  LCCN: no2010101944  SUDOC: 254923410  ULAN: 500197715  VIAF: 96697781   WorldCat (עם VIAF): 96697781 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מליחה אפנאן".
שמיל בן ארי

| --- | --- |

 לידה:  7 בפברואר 1952 (בן 73) ירושלים, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית צבי 
 מספר צאצאים:  3
 פרסים והוקרה:  שני פרסי אופיר  פרס האקדמיה לטלוויזיה
 פרופיל ב-IMDb
 
שמיל בן ארי (נולד ב-7 בפברואר 1952) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ומדבב ישראלי. זכה פעמיים בפרס אופיר ובפרס האקדמיה לטלוויזיה.
חיים אישיים

בן ארי גרוש ואב לשניים מנישואיו בעבר, ולבן נוסף. מתגורר בתל אביב.
הערות שוליים

↑  יללת הזאבים, באתר seret.co.il
↑   תמר קפלנסקי, "אני נגעתי בך? מאיפה צץ השקר הזה?" הטיח שמיל בן ארי. העדויות על מעשיו מספרות אמת אחרת, באתר הארץ, 28 בפברואר 2021
↑  אחרי פרסום העדויות נגדו: "שמיל בן ארי לא ישתתף ב'חזרות' אם תהיה עוד עונה", באתר וואלה, 28 בפברואר 2021
↑  רועי אבן, ‏תחקיר: עדויות על הטרדות של השחקן שמיל בן ארי, באתר ‏מאקו‏, 28 בפברואר 2021
↑  רן בוקר, "ככל שהפרטים בתחקיר נכונים, שמיל בן ארי סיים את חלקו ב'חזרות'", באתר ynet, 28 בפברואר 2021
| פרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1990–2010 | משה איבגי (1990) • אריה מוסקונה (1991) • שולי רנד (1992) • שאול מזרחי (1993) • שמיל בן ארי (1994) • משה איבגי (1995) • עמוס לביא (1996) • אסי דיין (1997) • יורם חטב (1998) • ניר לוי (1999) • אקי אבני (2000) • ליאור אשכנזי (2001) • זאב רווח (2002) • אריה אליאס (2003) • שולי רנד (2004) • אורי גבריאל (2005) • אסי דיין (2006) • ששון גבאי (2007) • מיכאל מושונוב (2008) • סשה אגרונוב (2009) • אדיר מילר (2010) |  |
| 2011 ואילך | שלמה בראבא (2011) • רועי אסף (2012) • מכרם ח'ורי (2013) • זאב רווח (2014) • רועי אסף (2015) • מוריס כהן (2016) • ליאור אשכנזי (2017) • נוה צור (2018) • ערן נעים (2019) • שי אביבי (2020) • אלכס בכרי (2021) • ששון גבאי (2022) • רועי ניק (2023) • שאדי מרעי (2024) |  |
| פרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1990–1999 | ששון גבאי (1991) • שרון אלכסנדר (1992) • אסטבן גוטפריד (1993) • עמוס לביא (1994) • שמואל סגל (1995) • יגאל נאור (1996) • אריה מוסקונה (1997) • עמוס לביא (1998) • מוסקו אלקלעי (1999) |  |
| 2000–2009 | יוסף שילוח (2000) • מוני מושונוב (2001) • איתי תורג'מן (2002) • אלון אבוטבול (2003) • משה איבגי (2004) • אסי דיין (2005) • צחי גראד (2006) • סאלח בכרי (2006) • שמיל בן ארי (2008) • זהר שטראוס (2009) |  |
| 2010–2019 | מיכאל מושונוב (2010) • ליאור אשכנזי (2011) • גל פרידמן (2012) • צחי הלוי (2013) • ששון גבאי (2014) • נורמן עיסא (2015) • תומר קאפון (2016) • עמי סמולרצ'יק (2017) • דב גליקמן (2018) • דובר קוסאשווילי (2019) |  |
| 2020 ואילך | נועם אימבר (2020) • איהאב אליאס סלאמה (2021) • שמואל וילוז'ני (2022) • דרור קרן (2023) • יעקב זדה-דניאל (2024) |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| קודמת: 2003 – ירדן בר-כוכבא ("בנות בראון") | פרס האקדמיה לטלוויזיה – שחקן בסדרה דרמטית  2004 – שמיל בן ארי ("מעורב ירושלמי") | הבא: 2005 – אסי כהן ("אהבה זה כואב") |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306896205171  BnF: cb16544890n (data)  GND: 1061335119  ISNI: 0000 0001 3913 5170  LCCN: no2014074943  MusicBrainz: 369dc068-633b-46c5-8cc9-4fa7e9037b19  VIAF: 187409522   WorldCat (עם VIAF): 187409522 
שמיל בן ארי (שני מימין) עם צוות הסדרה "המקום", 2008
ממלכת גן עדן

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  רידלי סקוט 
 הופק בידי:  רידלי סקוט 
 תסריט:  ויליאם מונהאן 
 עריכה:  דודי דורן 
 שחקנים ראשיים:  אורלנדו בלום  אווה גרין  ע'סאן מסעוד  ג'רמי איירונס  דייוויד ת'יוליס  ברנדן גליסון  איאן גלן  מרטון צ'וקאש  ליאם ניסן  אדוורד נורטון  וליבור טופיץ'
 מוזיקה:  הארי גרגסון ויליאמס 
 צילום:  ג'ון מת'יסון 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, גרמניה, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Scott Free Productions  Inside Track  Studio Babelsberg Motion Pictures GmbH
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2 במאי 2005
 משך הקרנה:  144 דקות (גרסה קולנועית) 194 דקות (גרסת במאי)
 שפת הסרט:  אנגלית  ערבית  איטלקית  לטינית
 סוגה:  סרט אפי, סרט תקופתי (ימי הביניים), סרט היסטורי, סרט פעולה, סרט דרמה, סרט מלחמה 
 מקום התרחשות:  צרפת 
 תקציב:  $130 מיליון
 הכנסות:  $211.7 מיליון
 הכנסות באתר מוג'ו:   kingdomofheaven
 פרסים:  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לשחקן הטוב ביותר (אורלנדו בלום) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
ממלכת גן עדן (באנגלית: Kingdom of Heaven) הוא סרט דרמה, אפוס היסטורי, משנת 2005 בבימויו ובהפקתו של רידלי סקוט על פי תסריט של ויליאם מונהאן. בסרט מככב אנסמבל שחקנים כאורלנדו בלום, אווה גרין, ע'סאן מסעוד, ג'רמי איירונס, דייוויד ת'יוליס, ברנדן גליסון, איאן גלן, מרטון צ'וקאש, ליאם ניסן, אדוארד נורטון, מייקל שין, וליבור טופיץ' ואלכסנדר סידיג.
הסיפור מתרחש במהלך מסעות הצלב של המאה ה-12. נפח מכפר צרפתי יוצא לעזרתה של ממלכת ירושלים בהגנתה מפני הסולטאן המוסלמי מהשושלת האיובית, צלאח א-דין, שנלחם כדי לדרוש את העיר מהנוצרים; מה שמוביל לקרב קרני חיטין. הסרט מתאר באופן רופף את חייו של באליאן מאיבלין (שחי בשנים 1143–1193 לספירה).
הסרט קיבל ביקורות מעורבות עם צאתו לאקרנים. ב-23 בדצמבר 2005, סקוט הוציא את גרסת הבמאי (הארוכה ב-45 דקות מהגרסה הראשונה) אשר זכתה לשבחי הביקורת, כשמבקרים רבים כינו אותה "הגרסה הסופית של הסרט". גרסת הבמאי הופצה ב-DVD ביוני 2006. עלות הפקתו של הסרט הייתה יותר מ-130 מיליון, אך בשלושת הימים הראשונים להקרנתו הוא הכניס כ-20 מיליון דולר, סכום נמוך מהציפיות.
שחקנים ודמויות

רבים מהדמויות בסרט הן גרסאות רופפות של דמויות היסטוריות אמיתיות:
| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
אורלנדו בלום: באליאן מאיבלין
אווה גרין: סיבילה
ג'רמי איירונס: טיבריאס
דייוויד ת'יוליס: איש ההוספיטלרים
ברנדן גליסון: רנו
מרטון צ'וקאש: גי דה ליזיניאן
אדוארד נורטון: המלך בלדווין
ליאם ניסן: גודפרי
ע'סאן מסעוד: צלאח א-דין
אלכסנדר סידיג: עימאד א-דין אל איספהאני
מייקל שין: הכומר
חאלד אל נבאווי: המולא
ניקולאי קוסטר-ולדאו: שריף הכפר
איאן גלן: ריצ'רד לב הארי
נטלי קוקס: רעייתו של באליאן
וליבור טופיץ': אלמאריק
ג'ון פינץ': הפטריארך אראקליוס
אולריך תומסן: ז'ראר דה רידפור, ראש הטֶמפּלָרִים
מוזיקה

| --- | --- |
 פסקול מאת הנרי גרגסון-ויליאמס
 יצא לאור:  26 באפריל 2005
 סוגה:  פסקול, EDM
 אורך:  62:03
 חברת תקליטים:  Sony Classical
 הפקה:  Sony Classical
 
פסקול הסרט הולחן על ידי הנרי גרגסון-ויליאמס. הפסקול בוצע על ידי גייווין רייט והתזמורת של לונדון. אלבום הפסקול יצא לאור על ידי Sony Classical ב-26 באפריל 2005.
מוזיקה > רשימת הרצועות

Burning the Past ‏(2:48)
Crusaders ‏(1:41)
Swordplay ‏(2:01)
A New World ‏(4:21
To Jerusalem ‏(1:38)
Sibylla ‏(1:49)
Ibelin ‏(2:05)
Rise a Knight‏ (2:43)
The King ‏(5:45)
The Battle of Kerak ‏(5:36)
Terms ‏(4:29)
Better Man ‏(3:29)
Coronation ‏(3:03)
An Understanding ‏(4:13)
Wall Breached‏(3:43)
The Pilgrim Road ‏(4:07)
Saladin ‏(4:44)
Path to Heaven‏ (1:38)
Light of Life – Ibelin Reprise ‏(2:10)
הערות שוליים

↑  גורדון מור, רידלי סקוט שובר קופות, באתר הארץ, 9 במאי 2005
↑  ישי קיצ'לס, עכבר העיר, גן עדן עכשיו (טייק 2), באתר הארץ, 19 ביוני 2006
↑  ניר נתן, לוס אנג'לס, ‏הסרט "ממלכת גן עדן" גרף 20 מיליון ד' בשלושת הימים הראשונים להקרנתו, באתר גלובס, 9 במאי 2005
↑  ישנה דעה לפיה ניסן גילם למעשה גרסה קולנועית של גוטפריד מבויון
| סרטים בבימויו של רידלי סקוט |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-70 של המאה ה-20 | הדואליסטים (1977) • הנוסע השמיני (1979) |  |
| שנות ה-80 של המאה ה-20 | בלייד ראנר (1982) • אגדה (1985) • זר שומר עלי (1987) • גשם שחור (1989) |  |
| שנות ה-90 של המאה ה-20 | תלמה ולואיז (1991) • 1492: מעבר לאופק (1992) • ים של חברים (1996) • ג'י איי ג'יין (1997) |  |
| העשור הראשון של המאה ה-21 | גלדיאטור (2000) • חניבעל (2001) • בלאק הוק דאון (2001) • אנשי המזימות (2003) • ממלכת גן עדן (2005) • שנה מופלאה (2006) • אמריקן גנגסטר (2007) • גוף השקרים (2008) |  |
| העשור השני של המאה ה-21 | רובין הוד (2010) • פרומתאוס (2012) • היועץ (2013) • אקסודוס: אלים ומלכים (2014) • להציל את מארק וואטני (2015) • הדו-קרב האחרון (2020) |  |
| שנות ה-20 של המאה ה-21 | בית גוצ'י (2021) • נפוליאון (2023) • גלדיאטור 2 (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009165856405171  BNE: XX3877058  BnF: cb155221911 (data)  GND: 4849313-2  LCCN: n2005086232  VIAF: 225390894   WorldCat (עם VIAF): 225390894
מנהלת האדמירליות (האימפריה הרוסית)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 מטה מרכזי:  בניין האדמירליות
 
מנהלת האדמירליות (ברוסית: Адмиралтейств-коллегия) הייתה הגוף המנהל הבכיר ביותר בענייני צי ברוסיה בשנים 1718—1802.
היסטוריה

המנהלה הוקמה במהלך הרפורמה בממשל המרכזי ביוזמת פיוטר הראשון מדצמבר 1717, במסגרתו הוקמו תשע המנהלות הראשונות. על פי הצו זה היה הגוף המנהל העיקרי של הצי הקיסרי .
הארגון הוקם כתולדה של כמה ארגונים ימיים שהיו קיימים לפני כן:
פריקאז הצי
לשכת האדמירליות המוסקבאית (בעבר - פריקאז האדמירליות, שעסקה בסוגיות כלכליות)
לשכת הצי הימי הצבאי (עסק בנושאי כוח אדם)
נציבות הצי (שהייתה אחראית על הכנסות, חלוקת משכורות והפרשות לקציני הצי, שחרור כסף לצורכי בניית ספינות ורכישת אספקת ספינות, ערכה משפט לקציני הצי)
מספר משרדים ולשכטת שונות.
ב-15 (16) בדצמבר 1717 לנשיא מנהלת האדמירליות הממלכתית מונה גנרל האדמירל הרוזן פיודור אפרקסין, למשנהו מונה — סגן האדמירל קורנליוס קרויס.
המנהלה הייתה כפופה לסנאט ובראשה עמד הנשיא. האספה הכללית שלה כללה בין חמישה לשבעה קצינים. המשרד נוהל על ידי המזכיר הראשי. לצדו פעלו גם מבקר ראשי לניהול הליכים משפטיים, ששימש בתור התובע ששלט על התנהלות תקינה, לצוות היו שני רשמים שנועדו לזהות מחדלים ופשעים במנהלה. משרדיה היו ממוקמים בחלק המרכזי של מתחם הבניינים של בית האדמירליות בסנקט פטרבורג.
גוף העבודה העיקרי של המנהלה היה הלשכת. מאז 1723, כל החטיבות המבניות שלה החלו לשאת את שמות המשרדים:
אדמירליות (ניהול מספנות, מחסנים, אספקה וציוד של אוניות)
חימוש (ארטילריה)
נציב כללי או נציבות (אחראי על הבטחת אנשי צי, ניהול רשימות כוח אדם וניהול בתי חולים ימיים)
התקשרות (אחראי על מכרזים ורכש)
אוכל (היה אחראי על קבלת מזון, אחסונו והפצתו)
אוצר (קבלת וחלוקת כספים)
תשלום משכורת לאנשי צוות
משרד בקרה (בקרה על קבלת והוצאות חומרים ופיננסים)
משרד אחידות (הכנת ומסירת מדים אחידים)
שרת כללי (הוצאות אספקה ובניית אוניות)
משרד וולדמייסטר (ניהול משק)
משרד האדמירליות במוסקבה.
המנהלה לא הייתה מעורבת בפתרון משימות בקרה קרבית בצי, אם כי מעת לעת חברי המנהלה השתתפו בהכנת תוכניות צבאיות ומתן הוראות כלליות למפקדי הפלגות.
לפיכך, על פי כללים שקבע הצאר, מועצת האדמירליות הייתה מורכבת מקציני צי בעלי ותק של שירות בצי והייתה, במהותה, "מועצה צבאית", שבה היו 11 משרדים כפופים. השינוי התכוף בניהול המשרדים, היעדר מועצה קבועה, הצורך בקציני צי להתמודדות עם עניינים מנהליים ועסקיים שאינם חריגים עבורם הביאו לאי סדר בענייני הצי.
רפורמות בוועדה הצבאית הימית

שינויים גדולים במבנה המנהלה התרחשו בתקופת שלטונה של אנה יוהאנובנה, כאשר לקראת הקמת הוועדה הצבאית הימית הוחלט לערוך רפורמה בניהול הצי.
בדו"ח מיום 28 ביולי (8 באוגוסט) 1732, הוועדה הימית הצבאית הציעה להקים מועצה עם הרכב קבוע וארגון מחדש של המשרדים למשלחות בהובלת פקידים קבועים. תפקידם של בעלי תפקידים אלה הייתה ליזום הקמת דירקטוריון משותף בו התקבלו החלטות כאשר עבודת יישום ההחלטות הללו הוטלה על המשלחת.
כחלק מהמנהלה נוצרו ארבעה משלחות:
קומיסריון שהיה אחראי על כל אספקת הצי, חלוקת משכורות, הכנת מדים, מזומנים והפרשות הכנסות והוצאות, רכישות, חוזים (למעט משק), רכישת חומרים ודו"חות כספיים.
משלחת הצוות עסקה באחסון ושימוש בתחמושת המיועדת לאוניות הצי.
משלחת שירות הייתה אחראית על המספנות, בניית ספינות, כריית עצים והגנה על יערות.
משלחת התותחנים הייתה אחראית על התותחים הימיים.
ניהול המשלחות היה נתון בידי מנהלי משלחות. מפעלי האדמירליות ומוסדות החינוך של הצי הועברו לכפיפותם של שני יועצי המנהלה, שעבדו ללא הרף בנוכחות נשיא המנהלה.
הרפורמה פשטה את מבנה הניהול וחיסלה את ריבוי קישורי הניהול, אשר יחד עם הנהגת מבנה ניהול קבוע הפכו את עבודת המנהלה לגמישה ויעילה יותר.
רפורמה זו יצרה מערכת שנמשכה כמעט ללא שינוי עד סוף המאה. השיבה למבנה שיצר פיוטר הוכרז על ידי יליזבטה פטרובנה, אך ביטול המשלחות כחוק בוצע רשמית רק בשנת 1751 ושיטת הבקרה שהתקיימה בעבר שוחזרה רק בשנת 1757. בשנת 1763, שוב הוועדה הימית החדשה שחזרה מחדש את מבנה המנהלה משנת 1732, בשל בעיות התיאום שנדרשו לניהול הצי.
הקמה מחדש

בשנת 1802 המנהלה הפכה לחלק ממשרד הצי שאך נוצר ובשנת 1827 הפכה לגוף מייעץ לשר הצי - מועצת האדמירליות.
מנהלים

ראו המפקד העליון של הצי הרוסי
לקריאה נוספת

Журнал Адмиралтейств-коллегии 1766 г. (Извлечение) // Русская старина, 1896. — Т. 88. — № 11. — С. 434—435. — В ст.: Бильбасов В. А. Походы Екатерины II по Волге и Днепру (1767 и 1787 гг.).
Адмиралтейств-коллегия // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп.). — СПб., 1890—1907.
Адмиралтейств-коллегия // Большая советская энциклопедия : [в 30 т.] / гл. ред. А. М. Прохоров. — 3-е изд. — М. : Советская энциклопедия, 1969—1978.
מיקלוש אקוש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 ביוני 1911 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  24 ביוני 1985 (בגיל 74) סאו פאולו, ברזיל 
 מדינה:  הונגריה 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 
מיקלוש אקוש (במקור אדלר, בהונגרית: Ákos Miklós;‏ בודפשט, 17 ביוני 1911 – סאו פאולו, 25 ביוני 1985) היה סופר, עיתונאי, מתרגם ספרותי יהודי-הונגרי-ישראלי.
כמה מהרומנים שלו פורסמו תחת השם הבדוי D. Lord. כ-100 רומנים ונובלות שלו פורסמו, על פי רוב בהונגריה (מאחר שכתב רק בהונגרית). רבים מספריו יצאו במהדורה מחודשת בישראל (בהונגרית).