stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון הנרי סטליי
מושל אילינוי

עם כניסתו למעון המושל יחד עם משפחתו, ביצע סטליי הזמנה של 35 ארגזי בירה. לאחר מכן הוא הורה על עיצוב מחדש של ספריית לינקולן שבמעון. במשך לילות רבים במהלך כהונתו הקצרה של סטליי הואר המעון "כמו עץ חג המולד". כשלושים עד ארבעים אורחים התארחו במעון בכל רגע נתון, רבים מהם היו ידידיו מדרום אילינוי ומספרינגפילד. פזרנות זו לא הייתה כרוכה בהוצאת יתר, שכן במהלך מחלתו הממושכת של המושל הורנר המנוח כמעט ולא נוצל תקציב האירוח של המעון. לסטליי היה גם הרגל להתעורר מוקדם מדי בוקר ולסעוד ארוחת בוקר בחברת צוות משרתי הבית.
צעדי פיטורים וחילופי תפקידים היו מהירים ופרועים. אנשים שפוטרו קיבלו על כך הודעה בדרך כלל באמצע הלילה. כמה מהמינויים של סטליי הוכיחו את עצמם כנבונים, ואחד מהם היה מינוי שראה את הנולד. ג'ורג' אדוארד דיי, אחד ממקורביו של סטליי, מונה כסוכן הרכש של המדינה. דיי, שהיה סוחר בצבעים מספרינגפילד, התאים במיוחד לשיגעון המיוחד של המושל החדש: צביעתם של פסי צבע צהובים על כבישי המדינה כדי לסמן קטעים שלא היו בטוחים לחציה. דיי סיפק מהעסק שלו כמויות אדירות של צבע צהוב, וכך הונהג מהלך הבטיחות בדרכים הזה, ואילינוי הייתה למדינה השנייה בארצות הברית לעשות כן, אחרי מינסוטה. גם מעון המושל נצבע מחדש, בעלות של 1,900 דולר (כ-40,000 דולר בערכים של 2022).
כשהתקרבה עונת חג המולד, כבר היו יותר מ-400 איש מידידיו ותומכיו של סטליי ברשימת מקבלי השכר של המדינה, והמספר המשיך לגדול עוד עד שלא ניתן היה להעריך אותו במדויק. כל החריגות בהוצאות מעולם לא תועדו, עד ש-13 שנים לאחר מכן, ב-1953, העיר העיתון St. Louis Post-Dispatch שממשלו של סטליי רכש "כמות אדירה של ציוד, פחם וסחורות אחרות". סטליי, בניגוד לכל זאת, נפגע מאוד מהדיווחים וההאשמות בעיתונות של 1940, ומילברן פ. אקרס, איש החוג הפנימי שלו, היה הוגן כלפיו, והאשים לא את סטליי עצמו אלא את האנשים שסבבו אותו. בין ההוצאות הרבות של ממשל סטליי נרכשו שתי מכוניות קאדילק חדשות שסטליי לקח עמו בסופי השבוע לקהיר לציד שלווים.
כפטריוט עד נימי נפשו, גינה סטליי את מדיניות הפיוס כאשר מעורבותה של ארצות הברית במלחמה באירופה הלכה והתקרבה. כאשר גויס המשמר הלאומי של אילינוי לשירות פדרלי, הקים סטליי מיליציה שתמלא את מקומו. הוקמה מועצת חירום להגנה, מונו מועצות גיוסו, ו-468 נציבים קיבלו מינויי כבוד, רובם פוליטיקאים. מסירותו הנלהבת של סטליי לעניין הצבאי הייתה טבעית. לאחר שובו למגזר הפרטי, הוא סייע לנסח ולקדם את חקיקתו של חוק ההתאמה מחדש של אנשי השירות של 1944, שנודע גם בשם "מגילת הזכויות של ה-G.I.".
שנותיו האחרונות

בערוב ימיו היה סטליי לתומך של ג'ון פיצג'רלד קנדי במסע הבחירות שלו בבחירות לנשיאות של 1960. הוא סייע לו ליצור קואליציה של תומכים במרכז אילינוי. משיקולים אישים, ציין קנדי שקואליציה זו סייעה לו לנצח במדינת מפתח זו, בהפרש קטן יחסית של 11,000 קולות.
ג'ון הנרי סטליי נפטר בסנט לואיס ב-7 ביולי 1962 כתוצאה ממחלת הלוקמיה. הוא נטמן בבית הקברות העירוני של מקלינסבורו.
ב-2004 הוענק לסטליי, לאחר מותו, הפרס על שם ג'יימס בריאנט קונאנט (James Bryant Conant Award) מטעם מועצת החינוך של המדינות.
ב-2005 עלה באש מעונו של סטליי, שהיה אחד הבניינים הבולטים ביותר במקלינסבורו. דיוקנו של סטליי ניצב באולם התהילה של מושלי אילינוי שבקומה השנייה של הקפיטול המדינתי בספרינגפילד.
הערות שוליים

↑  Littlewood, Thomas B. (1969). Horner of Illinois. Evanston: Northwestern University Press. p. 232.
1 2 3  Littlewood, Thomas B. (1969). Horner of Illinois. Evanston: Northwestern University Press. p. 233.
↑  Howard, Robert P. (1988). Mostly Good and Competent Men. Springfield: Illinois Issues and the Illinois State Historical Society. p. 263.
↑  Howard, Robert P. (1988). Mostly Good and Competent Men. Springfield: Illinois Issues and the Illinois State Historical Society. p. 264.
↑  James Bryant Conant Award
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1190101203  ISNI: 0000 0000 5499 2261  LCCN: no2009015935  SNAC: w6gt7k95  VIAF: 78915512   WorldCat (עם VIAF): 78915512
גביע הטוטו לאומית

| --- | --- |

 ענף:  כדורגל 
 תאריך ייסוד:  1984 
 ארגון מפעיל:  ההתאחדות לכדורגל בישראל 
 מספר מתמודדים:  16 
 זוכה:  הפועל תל אביב (זכייה ראשונה)
 הכי הרבה זכיות:  הכח עמידר רמת גן, מכבי יפו (3 זכיות)
 מפעל גבוה יותר:  הליגה הלאומית בכדורגל גביע הטוטו גביע המדינה בכדורגל
 אתר רשמי
 → גביע הליגה 
 
גביע הטוטו לאומית הוא טורניר כדורגל ישראלי המשמש כטורניר הכנה לקבוצות הליגה הלאומית בכדורגל, הליגה השנייה במבנה ליגות הכדורגל בישראל. זוהי התחרות השלישית בחשיבותה בה משתתפות קבוצות הליגה הלאומית, אחרי הליגה וגביע המדינה בכדורגל, והיא מאפשרת לקבוצות לשלב שחקנים צעירים והרכבים משניים ולבחון שחקנים חדשים לפני פתיחת העונה הסדירה.
הזוכה הנוכחית, לעונת 2024/2025, היא הפועל תל אביב, שזכתה בתואר לראשונה בתולדותיה לאחר שגברה בגמר על הפועל נוף הגליל 2–0.
היסטוריה > לפני הקמת גביע הטוטו

גביע שלישי בחשיבותו התקיים במספר מסגרות בליגה א' ובליגה הארצית בכדורגל, שהיו הליגות השניות במבנה ליגות הכדורגל בישראל.
גביע הליגה הראשון בו השתתפו קבוצות ליגת המשנה היה גביע העשור שהתקיים ב-1958 לציון עשור להקמת מדינת ישראל. חלק מקבוצות ליגה א' התחרו מול קבוצות הליגה הלאומית (הליגה הראשונה) בגביע העשור והקבוצות האחרות התמודדו מול קבוצות ליגה ב' (הליגה השלישית) בגביע ההתאחדות. עם זאת, אף אחת מקבוצות הליגה לא זכתה בתואר, כשבגביע העשור זכתה הפועל חיפה מהליגה הלאומית ובגביע ההתאחדות זכתה הפועל טבריה מליגה ב'.
בגביע ה-20 לא השתתפו קבוצות ליגת המשנה, אך בגביע הכ"ה שנערך ב-1973 נערך טורניר ייחודי לליגה א'. 8 הקבוצות הראשונות שסיימו בכל בית (צפון ודרום) של הליגה בעונת 1972/1973 חולקו לארבעה בתים בני ארבע קבוצות כל אחד, כשהראשונה בכל בית העפילה לחצי הגמר. בגמר ניצחה הפועל יהוד את הפועל רמת גן 2–0 וזכתה בתואר.
המסגרת האחרונה בה השתתפו קבוצות ליגה א' לפני הקמת גביע הטוטו הייתה גביע הליגה, שהתקיים במשך עונה אחת בלבד (1975/1976). ארבע הקבוצות הראשונות מכל בית של הליגה בעונת 1974/1975 התמודדו בשיטת גביע של שלושה סיבובים, והזוכה הייתה מכבי רמת עמידר שניצחה בגמר 2–1 על מכבי חיפה.
היסטוריה > הקמת גביע הטוטו

ב-1984 החליטה ההתאחדות לכדורגל בישראל לקיים טורניר גביע ליגה במתכונת דומה לזו של גביע הפוטבול ליג באנגליה. עם זאת, בניגוד לטורניר האנגלי, לבסוף נערכו טורנירים נפרדים לליגה הלאומית ולליגה הארצית. 16 קבוצות הליגה חולקו לארבעה בתים בני ארבע קבוצות כל אחד, וכל קבוצה שיחקה משחק בית ומשחק חוץ מול כל קבוצה אחרת בבית שלה. ארבע הקבוצות שסיימו במקומות הראשונים בבית שלהם העפילו לחצי גמר. הזוכה הראשונה בטורניר, שקיבל חסות מסחרית מהמועצה להסדר ההימורים בספורט ונקרא על שמה גביע הטוטו, הייתה הפועל אשקלון, שניצחה 2–0 את בני יהודה תל אביב לאחר הארכה.
ב-1999, בעקבות הרפורמה במבנה ליגות הכדורגל בישראל והצגת ליגת העל בכדורגל כליגה הבכירה, הוחלט לאחד את גביע הטוטו של ליגת העל והליגה הלאומית (שהפכה לליגה השנייה) וליצור טורניר חדש לליגה הארצית, שהייתה לליגה השלישית. במהלך חמש השנים לא הגיעה אף קבוצה מהליגה הלאומית לגמר הטורניר, ובעקבות חוסר התחרותיות והעניין בטורניר פוצל גביע הטוטו בחזרה ב-2004. בעונת 2013/14 בוטל הטורניר בעקבות מחלוקת בין ההתאחדות לטוטו.
החל מעונת 2018 משמש גביע הטוטו כטורניר הכנה לעונה והוא מסתיים לרוב בספטמבר. 16 קבוצות הליגה מחולקות לארבע בתים בני ארבע קבוצות לפי אזורים גאוגרפיים, וכל קבוצה משחקת משחק אחד מול שאר הקבוצות בבית שלה. לאחר שלב הבתים מתקיימים משחקי דירוג, כשהקבוצות במקום הרביעי בכל בית מתמודדות על מקומות 13–16, הקבוצות במקום השלישי מתמודדות על מקומות 9–12, והקבוצות במקום השני מתמודדות על מקומות 5–8. ארבע הקבוצות שסיימו במקומות הראשונים בבית שלהן מתמודדות בחצי הגמר, ושתי המנצחות משחקות זו מול זו בגמר.
תוצאות

| עונה | זוכה | תוצאה | סגנית |
| --- | --- | --- | --- |
| 1984/1985 | הפועל אשקלון | 2–0 | בני יהודה תל אביב |
| 1985/1986 | הפועל חדרה | 3–2 | הפועל עכו |
| 1986/1987 | הפועל חיפה | 3–2 | הפועל עכו |
| 1987/1988 | הפועל בת ים | בית גמר | הפועל רמת גן מכבי יבנה |
| 1988/1989 | הפועל חדרה | בית גמר | מכבי רמת עמידר מכבי יפו |
| 1989/1990 | מכבי פתח תקווה | בית גמר | הפועל חיפה הפועל חדרה |
| 1990/1991 | מכבי פתח תקווה | בית גמר | מכבי רמת עמידר מכבי עכו |
| 1991/1992 | מכבי יפו | בית גמר | מכבי שעריים הפועל אשדוד |
| 1992/1993 | מכבי יפו | בית גמר | מכבי הרצליה הפועל חדרה |
| 1993/1994 | בית"ר תל אביב | 1–1 (4–2 בפנדלים) | הפועל טייבה |
| 1994/1995 | הפועל בת ים | 5–1 | הפועל רמת גן |
| 1995/1996 | הכח רמת גן | 2–1 | מכבי נתניה |
| 1996/1997 | הכח רמת גן | 1–0 | הפועל חדרה |
| 1997/1998 | מכבי יפו | 2–1 | מכבי כפר כנא |
| 1998/1999 | הכח רמת גן | 2–0 | בני סכנין |
1999/2000: אוחד עם גביע הטוטו של ליגת העל (1999–2004)
2000/2001: אוחד עם גביע הטוטו של ליגת העל (1999–2004)
2001/2002: אוחד עם גביע הטוטו של ליגת העל (1999–2004)
2002/2003: אוחד עם גביע הטוטו של ליגת העל (1999–2004)
2003/2004: אוחד עם גביע הטוטו של ליגת העל (1999–2004)
| 2004/2005 | מכבי נתניה | 1–1 (3–2 בפנדלים) | הפועל כפר סבא |
| 2005/2006 | הפועל עכו | 0–0 (5–3 בפנדלים) | הפועל באר שבע |
| 2006/2007 | עירוני קריית שמונה | 1–1 (4–2 בפנדלים) | בני סכנין |
| 2007/2008 | הפועל פתח תקווה | 2–0 | הכח עמידר רמת גן |
| 2008/2009 | הפועל באר שבע | 1–0ה | מכבי הרצליה |
| 2009/2010 | עירוני קריית שמונה | 3–1 | הפועל ראשון לציון |
| 2010/2011 | הפועל ניר רמת השרון | 2–2 (5–3 בפנדלים) | סקציה נס ציונה |
| 2011/2012 | הפועל רמת גן | 1–0 | עירוני בת ים |
| 2012/2013 | הפועל ראשון לציון | 2–2 (5–4 בפנדלים) | הפועל רעננה |
2013/2014: בוטל
| 2014/2015 | הפועל בני לוד | 2–0 | בני יהודה תל אביב |
| 2015/2016 | הפועל אשקלון | 1–0 | מ.ס. אשדוד |
| 2016/2017 | מכבי שעריים | 2–1ה | הפועל רמת גן |
| 2017/2018 | הפועל עפולה | 3–0 | הפועל רמת גן |
| 2018/2019 | הפועל קטמון ירושלים | 1–0 | הפועל מרמורק |
| 2019/2020 | הפועל רמת גן | 2–1 | בני סכנין |
| 2020/2021 | הפועל נוף הגליל | 3–0 | הפועל פתח תקווה |
| 2021/2022 | בית"ר תל אביב בת ים | 2–1 | הפועל עכו |
| 2022/2023 | הפועל ראשון לציון | 1–0 | הפועל ניר רמת השרון |
| 2023/2024 | עירוני טבריה | 1–0 | מכבי יפו |
| 2024/2025 | הפועל תל אביב | 2–0 | הפועל נוף הגליל |
טבלת זכיות

| מקום | קבוצה | זכיות | סגנויות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | הכח עמידר רמת גן | 3 | 1 |
| 1 | מכבי יפו | 3 | 1 |
| 3 | הפועל רמת גן | 2 | 4 |
| 4 | הפועל חדרה | 2 | 3 |
| 5 | הפועל ראשון לציון | 2 | 1 |
| 6 | הפועל אשקלון | 2 | 0 |
| 6 | הפועל בת ים | 2 | 0 |
| 6 | מכבי פתח תקווה | 2 | 0 |
| 6 | עירוני קריית שמונה | 2 | 0 |
| 6 | בית"ר תל אביב בת ים | 2 | 0 |
| 11 | הפועל עכו | 1 | 3 |
| 12 | הפועל באר שבע | 1 | 1 |
| 12 | הפועל חיפה | 1 | 1 |
| 12 | מכבי נתניה | 1 | 1 |
| 12 | מכבי שעריים | 1 | 1 |
| 12 | הפועל פתח תקווה | 1 | 1 |
| 17 | הפועל בני לוד | 1 | 0 |
| 17 | הפועל עפולה | 1 | 0 |
| 17 | הפועל קטמון ירושלים | 1 | 0 |
| 17 | הפועל ניר רמת השרון | 1 | 0 |
| 17 | הפועל נוף הגליל | 1 | 0 |
| 17 | עירוני טבריה | 1 | 0 |
| 17 | הפועל תל אביב | 1 | 0 |
ראו גם

גביע הטוטו
גביע המדינה בכדורגל
הליגה הלאומית בכדורגל
הליגה הארצית בכדורגל
גביע העשור
גביע הכ"ה לליגה א'
גביע הליגה 1975/1976
הערות שוליים

↑  איציק כלפי, ‏תואר ראשון מ-2012: הפועל ת"א זכתה בטוטו, באתר ONE‏, 25 בספטמבר 2024
↑  יאיר גיסר, הפועל יהוד זכה בגביע הכ"ה לקבוצות ליגה א', דבר, 10 ביוני 1973
↑  רמת־עמידר זכתה בגביע ליגה א' נגד מכבי חיפה, דבר, 5 באוקטובר 1975
↑  גביע־הליגה בשיטה אנגלית - מהעונה הבאה, מעריב, 26 בינואר 1984
↑  גביע הליגה: איר זה עובד, חדשות, 30 באוקטובר 1984
↑  טובי פולק, בגביע הטוטו הכל יכול לקרות, חדשות, 8 במאי 1985
ג'ון האוסמן

| --- | --- |

ג'ון האוסמן בלוס אנג'לס, 1979
 לידה:  22 בספטמבר 1902 בוקרשט, ממלכת רומניה 
 פטירה:  31 באוקטובר 1988 (בגיל 86) מליבו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  1938–1988 (כ־50 שנה)
 עיסוק:  במאי ומפיק תיאטרון   מפיק קולנוע   מורה למשחק
 מקום לימודים:  מכללת קליפטון 
 בן או בת זוג:  זיטה ג'והאן (1929–1933)  Joan Courtney (1952–1988)   הנרייטה בינגהם 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר   פרס גלובוס הזהב
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ון האוסמן (באנגלית: John Houseman; ‏22 בספטמבר 1902 - 31 באוקטובר 1988) היה שחקן ומפיק קולנוע אנגלי-אמריקאי, ממוצא יהודי. זוכה פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ופרס גלובוס הזהב. בשנותיו האחרונות נודע בעיקר בזכות גילום דמותו של פרופסור צ'ארלס קינגספילד בסרט הקולנוע "המרוץ אחר הגלימה", ולאחר מכן בסדרת הטלוויזיה שנשאה את אותו השם.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

האוסמן נולד בבוקרשט בשם ז'אק האוסמן (Jacques Haussmann), בן לאם בריטית ממוצא ולשי ואירי ולאב יהודי יליד אלזס, שניהל עסק לממכר דגנים. הוא התחנך באנגליה (Clifton College, בריסטול), קיבל אזרחות בריטית ועבד בסחר בדגנים בלונדון, עד שהיגר לארצות הברית ב-1925, שם אימץ לעצמו את שם הבמה ג'ון האוסמן.
חיים האישיים

האוסמן היה נשוי פעמיים: ב-1929 נשא לאשה את השחקנית האמריקאית זיטה ג'והאן, ממנה התגרש ב-1933. ב-1952 התחתן בשנית, עם ג'ואן האוסמן, לה נותר נשוי עד יום מותו. לשניים נולדו שני בנים.
קיבל אזרחות אמריקאית ב-1943. כתב ספר זיכרונות בשלושה חלקים: "Run-Through" ‏(1972), "Front and Center" ‏(1979) ו-"Final Dress" ‏(1983),שמבקרים רבים החשיבוהו כאחד הטובים בסוגתו.
האוסמן נפטר ממחלת הסרטן ב-31 באוקטובר 1988, בביתו שבמאליבו, קליפורניה.
פילמוגרפיה נבחרת > קולנוע

שבעה ימים במאי (1964)
המרוץ אחר הגלימה (1973)
שלושת ימי הקונדור (1975)
רולרבול (1975)
בלש בגרוש (1978)
הערפל (1980)
סיפורי רוחות (1981)
האקדח מת מצחוק: מתוך תיקי מחלק משטרה! (1988)
אשה אחרת (1988)
מארח השדים (1988)
אורות בוהקים בניו יורק (1988)
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

המרוץ אחר הגלימה (1978–1986)
רוחות מלחמה (מיני סדרה, 1983)
בית האצילים (מיני סדרה, 1988)
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה > תפקידי אורח בולטים

האיש השווה מיליונים (פרק אחד, 1976)
האישה הביונית (2 פרקים, 1976)
מורק ומינדי (פרק אחד, 1982)
כפיות הכסף ‏(14 פרקים, 1982–1987)
לקריאה נוספת

John Houseman (2000), Unfinished Business: Memoirs: 1902-1988, Applause Books (שלושת ספרי הזכרונות שכתב, שאוחדו לספר אחד לאחר מותו)
גרדה אוקס

אוקס ביום הולדתה התשעים בירושלים 1999
גרדה ודוד אוקס ליד אוהל קליטת חניכי עליית הנוער בכפר הנוער הדתי 1939
גרדה ציפורה אוקס (Ochs; ‏1 באפריל 1909 - 24 בנובמבר 1999) הייתה ממקימי עמותת "רעות - שרות נשים סוציאלי" ויושבת הראש שלה. יקירת תל אביב.
ביוגרפיה

נולדה בברלין בירת הקיסרות הגרמנית, הצעירה מבין שמונת ילדי משפחת ראו (Rau). אביה רפאל עבד כרופא בברלין עד לעלייתם של הנאצים לשלטון. אחיה הבכור ארתור (אהרון) ניהל, לאחר שנזרק ממשרתו כשופט עם עליית המשטר הנאצי, את הסניף הגרמני של "המשרד הארץ ישראלי להעלאת יהודים לארץ". אח נוסף, היינץ ראו, אדריכל ומתכנן ערים, היה ממובילי הסגנון הבינלאומי בארץ ישראל ומחלוצי מתכנני ירושלים המודרנית בשנותיה הראשונות של המדינה.
אוקס למדה משפטים באוניברסיטת ברלין ונישאה לרב ד"ר דוד אוקס לאחר שזה סיים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת וירצבורג, והגיע ללמוד בבית המדרש לרבנים בברלין (Rabbiner Seminar für das Orthodoxe Judenthum). בשנת 1932 עברו בני הזוג לקניגסברג שבמזרח גרמניה, שם קיבל הרב אוקס מינוי כרב קהילה. בשנת 1936 המשיכו מקניגסברג ללייפציג, לשם הוזמנו בשל פרישתו של הרב ד"ר אפרים קרליבך, אביו של מייסד "מעריב" עזריאל קרליבך. הרב אוקס היה רבה האחרון של לייפציג. אוקס שימשה כיו"ר תנועת הנוער ברית חלוצים דתיים בלייפציג עד לעזיבתם את גרמניה בסוף 1938.
בליל הבדולח (Kristallnacht ) סיכן הרב אוקס את חייו בשעה שנכנס לבית הכנסת הבוער כדי להציל את ספרי התורה מתוך הלהבות, ולמחרת, ב-10 בנובמבר 1938, נעצר על ידי הגסטפו ונשלח לבוכנוואלד. אוקס הצליחה להביא לשחרורו תוך התחייבות כי יעזבו את גרמניה בתוך שבוע. בני הזוג עברו ללונדון ובראשית 1939 עלו לארץ והתיישבו בכפר הנוער הדתי שבכפר חסידים, שם עבדה כמדריכה, כמחסנאית וכאם הבית של העולים ובתוכם יתומי פרנקפורט. לימים תשמש כמפקחת ארצית על הטיפול בילדי עליית הנוער הדתי.
בשנת 1946 עברו בני הזוג לתל אביב, שם כיהן הרב אוקס כרב קהילת "חוג הנוער הדתי" לצד פועלו החינוכי. אוקס הייתה ממקימי עמותת "רעות - שרות נשים סוציאלי", ארגון שהוקם לעזור ניצולי השואה שהגיעו לארץ, עמותה מהוותיקות והגדולות בישראל בתחומי הרווחה והבריאות. בין מפעליה הרבים למען החברה בישראל: בית חולים שיקומי לשיקום נפגעי מחלות, תאונות, ופיגועים; שירותי אשפוז לטווח ארוך; דיור קהילתי מוגן לקשישים, ניצולי שואה ועולים מעוטי יכולת; בתי אבות באווירה חמה וביתית; ופעילויות חברתיות והעשרה לגיל הזהב. לאחר שהייתה במשך שנים חברת הנהלה, כיהנה כיו"ר. אוקס הצעידה את העמותה קדימה במישורים רבים, וכיהנה במקביל גם כיו"ר ועד "בית החולים ליכטנשטטר" (היום: מרכז רפואי רעות). 
בחייה האחרונות עברה לגור בבית ברט בירושלים, כשכל העת היא ממשיכה בפעילותה ההתנדבותית בעמותת "רעות" ובהמשך ביד שרה.
בשנת 1989 זכתה בתואר "יקירת תל אביב".
גרדה אוקס נפטרה בירושלים בי"ז כסלו תש"ס, 26 בנובמבר 1999.
בשנת 2002 הוקדש בית הכנסת של "בית שלום" לזכרם של גרדה ודוד אוקס.
לקריאה נוספת

טל בשן, שבעים שנות רעות תרצ"ז-תשס"ז (1937 – 2007), תל אביב 2007.
מרדכי אליאב, "הרב ד"ר דוד אוקס זצ"ל – קווים לדמותו", בתוך: ספר הזיכרון "מכתם לדוד", אוניברסיטת בר-אילן, תשל"ח 1977.
הערות שוליים

↑  חיים נחתומי, הגסטפו תיעד את פעילות "ברית החלוצים הדתיים" בגרמניה, בעיתון הצופה
↑  מפעל שהיה חלק מעליית הנוער - תנועה ציונית שהוקמה בגרמניה במטרה להעלות צעירים יהודים לארץ ישראל ולהכשיר אותם לעבודה חקלאית.
↑  ריאיון עם מרב מנדלבאום יו"ר עמותת רעות, הריאיון התפרסם במוסף "ממון" של ידיעות אחרונות בתאריך 2.5.2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1235716635  VIAF: 2527162422740332460004   WorldCat (עם VIAF): 2527162422740332460004
ג'ון הנקוק (פוליטיקאי מטקסס)

ערך זה עוסק בג'ון הנקוק, פוליטיקאי מטקסס. אם התכוונתם לאב המייסד של ארצות הברית, ראו .
ג'ון הנקוק (באנגלית: John Hancock‏; 24 באוקטובר 1824 – 19 ביולי 1893) היה שופט ופוליטיקאי אמריקאי. כחבר בבית הנבחרים של טקסס הוא התנגד להתנתקותה של טקסס במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. לאחר המלחמה הוא ייצג את טקסס בבית הנבחרים של ארצות הברית כחבר במפלגה הדמוקרטית.
ביוגרפיה > ראשית חייו

ג'ון הנקוק נולד ב-24 באוקטובר 1824 במחוז ג'קסון, אלבמה, והיה השביעי מתוך עשרה ילדים שנולדו לג'ון אלן הנקוק ולשרה ריאן הנקוק. אחיו הגדול ג'ורג' דאנקן הנקוק היה ותיק קרב סן חסינטו וייצג את מחוז טראוויס בבית המחוקקים ה-11 בטקסס.
הנקוק למד באוניברסיטת מזרח טנסי בנוקסוויל. מאוחר יותר הוא עבד בחווה של אביו באלבמה לפני שהחל את לימודי המשפטים שלו בווינצ'סטר, טנסי. ב-1846 התקבל ללשכת עורכי הדין של אלבמה. בינואר 1847 עבר לאוסטין, טקסס, שם עסק בעריכת דין. בשנת 1851 הוא נבחר לשופט המחוזי של המחוז השני לכהונה של שש שנים. לאחר ארבע שנים הוא התפטר כדי לחדש את עריכת הדין הרווחית שלו, וכן כדי לעסוק בחקלאות.
ביוגרפיה > מלחמת האזרחים

עם פרוץ מלחמת האזרחים, הנקוק האמין בתוקף שטקסס צריכה להישאר חלק מהאיחוד. בשנת 1860 הוא נבחר לבית הנבחרים של טקסס כיוניוניסט. לאחר פרישת טקסס במרץ 1861, הוא סירב להישבע את שבועת הנאמנות למדינות הקונפדרציה וגורש מבית המחוקקים. במהלך מלחמת האזרחים הוא עסק בעריכת דין בבתי המשפט במדינה אך סירב לנהל עסקים או להכיר בסמכות בבתי המשפט של הקונפדרציה. הוא סירב לקחת חלק בשירות הצבאי במהלך המלחמה, וב-1864 ברח למקסיקו כדי להימלט מגיוס לקונפדרציה. לאחר תום המלחמה חזר לטקסס ולקח חלק בהשבת הסדר, כולל שימש כציר בוועידה החוקתית של המדינה ב-1866.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

ב-1870 הוא נבחר לקונגרס של ארצות הברית וכיהן בין השנים 1871–1877. הוא שירת שוב מ-1883 עד 1885. הוא תמך במדיניות האינדיאנית של יוליסס ס. גרנט, שקראה להציב את האינדיאנים בשמורות תחת פיקוח הממשל הפדרלי. בהיותו בקונגרס עזר בהעברת מעשים הקשורים למדיניות האינדיאנית. מעשים אלה כללו שינוי אופן מתן המנות לאינדיאנים בשמורות, תוך קביעה שהן יינתנו פעם בשבוע, וכן איסור על מסיבות ציד אינדיאניות אלא אם הן מלווים בכוחות צבא ארצות הברית. מדיניות אחרונה זו סיימה פשיטות של אינדיאנים מהשמורות. הוא גם עזר להקים טלגרף צבאי סביב גבול טקסס.
ביוגרפיה > מותו

הוא מת באוסטין, טקסס ב-19 ביולי 1893 ונקבר בבית הקברות אוקווד.
מורשת

בעונה השמינית של מי אתה חושב שאתה?, השחקנית והקומיקאית איישה טיילר למדה שחבר הקונגרס ג'ון הנקוק היה סבא רבא של סבא רבא שלה. הנקוק הוליד שני בנים עם אחת משפחותיו. הבן הגדול, יו הנקוק, הוא אב קדמון של טיילר. יו הנקוק יהפוך למנהיג בולט של הקהילה האפרו-אמריקאית של אוסטין. פעיל במפלגה הרפובליקנית המקומית, יו ניהל בר בשם הפיל השחור. יו ברי הנקוק מת בפוקאטלו, איידהו.
ג'ון הנקוק בתקופה שלאחר מלחמת האזרחים.
ג'ורג' הבודד

| --- | --- |

ג'ורג' הבודד
 לידה:  1910 לערך האי פינטה שבאיי גלאפגוס
 מוות:  24 ביוני 2012 האי פינטה
 מין:  צב גלאפגוס
 גזע:  צב פינטה ענק
 זוויג:  זכר
 ידוע בשל:  הצב החי האחרון מתת המין צב פינטה ענק שנכחד אחרי מותו
 תקופת הפעילות:  ? – 24 ביוני 2012 
ג'ורג' הבודד (באנגלית: Lonesome George) היה כינויו של צב גלאפגוס מתת-המין צב פינטה ענק (Chelonoidis nigra abingdoni) האנדמי לאי פינטה שבאיי גלאפגוס שהיה ידוע כצב החי האחרון מתת-מין זה. ג'ורג' הבודד מת ב-24 ביוני 2012 כנראה בגיל 100, ויחד איתו נכחד תת-המין כולו.
היסטוריה

ג'ורג' נצפה לראשונה בשנת 1971 על ידי חוקר הרכיכות ההונגרי יוז'ף ואגוולג'י (József Vágvölgyi) באי פינטה שבארכיפלג גלאפגוס. שמו ניתן לו כשמו של השחקן האמריקאי ג'ורג' גובל. מאז שנמצא, נחשב לפריט היחיד בתת-המין. בשנת 2008 נעשו ניסיונות רבייה עם שתי צבות נקבות מתת-מינים קרובים, אולם הביצים שנוצרו היו עקרות. ניסיונות רבייה עם צבות מתת-מינים אחרים לא הביאו כלל ליצירת ביצים. על מנת להגן עליו, הוצאו מהאי פינטה כל הכבשים שהיו עליו, וצמחיית האי החלה לחזור למצבה הקודם, דבר שקיוו כי יעזור לרביית תת-המין.
ג'ורג' הפך לסמל לבעלי החיים הנתונים לסכנת הכחדה.
ב-24 ביוני 2012 הודיעה הנהלת הגן הלאומי גלאפגוס כי ג'ורג' נמצא מת. בבדיקה שנערכה נמצא שמת מסיבות טבעיות בהיותו בן כ-100 שנים. גיל זה אינו זקן במיוחד לצבים ממין זה – שיכול להגיע ל-170 שנה ולפי הערכות שונות אף עד גיל 200.
הערות שוליים

↑  אבל בגלפאגוס: הצב האחרון מסוגו מת, המין נכחד, באתר וואלה, 25 ביוני 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530440305171  LCCN: sh2002000859
ד'רנ"ה

ד'רנ"ה (4255)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-17 בספטמבר 494 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 6 בספטמבר 495. שנה מסוג זשג, איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים. זו שנה שישית לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זשג, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
י"ג באדר חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר.
היסטוריה של עם ישראל
גרד צווה

גרד צווה (בגרמנית: Gerd Zewe, נולד ב-13 ביוני 1950 בשטנוויילר שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בפורטונה דיסלדורף בעמדות המגן והקשר.
קריירת מועדונים

צווה שיחק במועדון הנוער של בורוסיה נוינקירכן, ובשנת 1972 עבר לשחק בקבוצה הבוגרת של פורטונה דיסלדורף, מועדון שהתחיל באותו זמן את תקופת הזוהר שלו. בשתי עונותיו הראשונות של צווה בפורטונה דיסלדורף הקבוצה סיימה במקום השלישי בבונדסליגה, ובאותה תקופה צווה שיחק בעיקר כקשר. בהמשך התייצבה הקבוצה במרכז הטבלה, וצווה מונה לקפטן הקבוצה, והחל לשחק בתפקיד הגנתי יותר. בשנת 1978 הגיעה פורטונה דיסלדורף לגמר הגביע הגרמני מול יריבתה המושבעת פ.צ. קלן, והפסידה בתוצאה 2-0, במשחק בו צווה שיחק 90 דקות. כעבור שנה, בשנת 1979, זכה צווה בגביע הגרמני עם פורטונה דיסלדורף לאחר ניצחון 1-0 בגמר על הרטה ברלין בהארכה. בנוסף, פורטונה דיסלדורף השתתפה באותה עונה בגביע אירופה למחזיקות גביע, לאחר הפסדה לפ.צ. קלן בגמר הגביע של 1978, ועקב זכייתה של קלן בדאבל, פורטונה דיסלדורף זכתה בכרטיס למפעל. פורטונה דיסלדורף הגיעה עד לגמר, בו הפסידה בתוצאה 4-3 לברצלונה בהארכה, לאחר 2-2 בתום 90 דקות. צווה שיחק במשחק זה 120 דקות. כעבור שנה, זכה צווה עם פורטונה דיסלדורף בגביע גרמני נוסף, לאחר ניצחון 2-1 בגמר על היריבה המושבעת פ.צ. קלן, ניצחון שנתפס כנקמה על ההפסד בגמר הגביע שנתיים קודם לכן. צווה נשאר בפורטונה דיסלדורף עד לשנת 1987. בעונה זו ירדה הקבוצה לליגת הבונדסליגה השנייה, לאחר 16 עונות רצופות בבונדסליגה. צווה צבר בסך הכל 440 הופעות במדי פורטונה דיסלדורף בבונדסליגה, והבקיע 42 שערים. צווה מדורג במקום הראשון בדירוג שיאני ההופעות של פורטונה דיסלדורף בבונדסליגה בכל הזמנים, נכון לשנת 2015.
לאחר עזיבתו את פורטונה דיסלדורף, עבר צווה לקבוצת קיקרס וירצבורג, שם שיחק עונה אחת, ופרש מכדורגל בשנת 1988.
קריירה בינלאומית

לצווה ארבע הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית. צווה זומן לסגל הנבחרת למונדיאל 1978, בו הודחה הנבחרת בשלב הבתים השני, אך לא שותף במשחקים.
תארים

עם פורטונה דיסלדורף:
הגביע הגרמני (2): 1979, 1980
הערות שוליים

↑  טבלת שיאני ההופעות של פורטונה דיסלדורף בבונדסליגה באתר worldfootball.net
| נבחרת מערב גרמניה – מונדיאל 1978 |
| --- | --- | --- |
|  1 מאייר •  2 פוגטס •  3 דיץ •  4 רוסמן •  5 קאלץ •  6 בונהוף •  7 אברמצ'יק •  8 צימרמן •  9 פישר •  10 פלוהה •   11 רומניגה •  12 שוורצנבק • 13 קונופקה •  14 ד.מילר • 15 ביר • 16 קולמן • 17 הולצנביין • 18 צווה • 19 וורם • 20 ה.מילר • 21 קארגוס • 22 בורדנסקי • מאמן: שן |  1 מאייר •  2 פוגטס •  3 דיץ •  4 רוסמן •  5 קאלץ •  6 בונהוף •  7 אברמצ'יק •  8 צימרמן •  9 פישר •  10 פלוהה •   11 רומניגה •  12 שוורצנבק • 13 קונופקה •  14 ד.מילר • 15 ביר • 16 קולמן • 17 הולצנביין • 18 צווה • 19 וורם • 20 ה.מילר • 21 קארגוס • 22 בורדנסקי • מאמן: שן | מערב גרמניה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1217505253  VIAF: 7403160001848030300000   WorldCat (עם VIAF): 7403160001848030300000