stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'אנדריאן 1
מבנה החללית

החללית נבנתה בצורת קובייה באורך, גובה ורוחב של כ-1.5 מטרים. בשיגור היא שקלה 1,380 ק"ג כאשר מתוכם 523 ק"ג הם החללית עצמה ו-152 ק"ג ה-MIP. הכוח החשמלי הופק על לוח סולארי בגודל 2.15 על 1.8 מטרים שסיפק עד 750 ואט. כמו כן נשאה עליה החללית בטריה נטענת ששימשה את החללית בזמן שהייתה מוסתרת מהשמש על ידי הירח. מערכת ההנעה כללה מנוע אחד בעל דחף של 440 ניוטון ו-8 מנועים בעלי דחף של 22 ניוטון. הדלק אוחסן בשני מכלי 390 ליטר. החללית ניווטה ויוצבה בעזרת שני גלאי כוכבים, גירוסקופ, ו-4 גלגלי תגובה (אנ'). התקשורת בוצעה באמצעות אנטנה פרבולית בקוטר 70 ס"מ.
הציוד המדעי שנשאה החללית כלל מכשירי חישה מרחוק בתחום האור הנראה, האינפרה-אדום הקרוב, וקרני X רכות וקשות. המשימה נשאה עימה 11 כלים מדעיים: חמישה מתוכם פותחו על ידי הודו וששת האחרים הם מתנת סוכנויות חלל אחרות: נאס"א, סוכנות החלל האירופית וסוכנות החלל והתעופה הבולגרית, שהועלו על החללית ללא תשלום.
ראו גם

סלן
צ'אנג-אה 1
LCROSS
הערות שוליים

↑  "Chandrayaan-1 / Moon Impact Probe". NASA. נבדק ב-5 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Tricolour's 4th national flag on moon
↑  Chandrayaan team over the moon
↑  How India flew to the moon economy class
↑  "Title: Chandrayaan-1: Science goals"
↑  Chandrayaan-I Spacecraft Loses Radio Contact
↑  Lunar Missions Detect Water on Moon
↑  Scientific Objectives
↑  Description
1 2  Frequently Asked Questions
↑  India sets its sights on the Moon
מייק מנג'יני

| --- | --- |

מייק מנג'יני, 2004
 לידה:  18 באפריל 1963 (בן 61) ניוטון, ארצות הברית 
 שם לידה:  מייקל מנג'יני
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1987
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בנטלי 
 סוגה:  פרוגרסיב מטאל, ת'ראש מטאל
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  תופים
 שיתופי פעולה בולטים:  Annihilator, Extreme, סטיב ואי, ג'יימס לאברי דרים ת'יאטר
 www.mikemangini.com
 
מייק מנג'יני (אנגלית: Mike Mangini; נולד ב-18 באפריל 1963) הוא מתופף אמריקאי והמתופף לשעבר של להקת הפרוג מטאל דרים ת'יאטר. במהלך הקריירה המקצועית שלו ניגן עם ג'יימס לאברי, 
סטיב ואי והלהקות Annihilator ו-Extreme. הוא לימד במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון ונודע כנגן סשן. בתקופת השיא שלו, בשנים 2002-2005, קבע חמישה שיאים בתחרות המתופף המהיר בעולם. בנוסף, כתב שני ספרים תחת השם "ידע בקצב" (Rhythm Knowledge) על טכניקות התיפוף שלו ושיטת אימון לניתוח והפשטה של פוליריתמיקות ומשקלים ריתמיים. מנג'יני הופיע בתוכנית Time Wrap בערוץ דיסקברי, כשהוא מדגים את כישורי התיפוף שלו במצלמות וידאו מהירות. בשנת 2010, הצטרף מנג'יני לדרים ת'יאטר במקומו של המתופף הקודם ואחד ממייסדיה, מייק פורטנוי.
ביוגרפיה > שנים מוקדמות

מייק מנג'יני, יליד ניוטון, מסצ'וסטס, החל לנגן בתופים כשהיה בן חמש. הוא התאמן במשך שש עד עשר שעות ביום וכאשר היה בן תשע החל לחקות ביצועים של באדי ריץ'. בתקופת לימודיו בבית הספר התיכון, הופיע בלהקות בית ספר והשתתף בהרכבים יוקרתיים.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון בשנת 1981, זנח לזמן מה את לימודיו המוזיקליים לטובת לימודי תואר ראשון במדעי המחשב באוניברסיטת בנטלי. לאחר שהשלים את חוק לימודיו מייק עבד בכתיבת תוכנה עבור טיל הפטריוט. באותה העת, עבד על תוכנה שחקרה את הקשרים בין המוח האנושי לבין הגוף.
בשנת 1987, תופף מנג'יני בלהקת ריק ברלין בבוסטון, שם עבד יחד עם הבסיסט פיליפ ביינו. לימים, יעבוד ביינו עם מייק בסשנים עם סטיב פרי מלהקת Journey ולאחר מכן בלהקה של סטיב ואי. באותה תקופה, מנג'יני העביר שיעורים פרטיים בתיפוף בבוסטון.
ביוגרפיה > קריירה מוזיקלית

בשנת 1991, מנג'יני החל לעבוד כמתופף בלהקת הת'ראש מטאל Annihilator. מייק תופף במספר שירים של אלבום האולפן Set the World on Fire. הוא יצא למסע הופעות עם הלהקה כדי לתמוך באלבום עד שנת 1994. ב-1994 התבקש לנגן עם הלהקה Extreme (אנ') במקומו של המתופף פול גירי. מייק מנג'יני התחבר עם הגיטריסט הנודע של להקת Extreme, נונו בטנקורט (אנ'), כבר מאז שנות ה-80. במהלך פעילותו ב-Extreme הקליט מספר שירים לאלבום Waiting for the Punchline שיצא בשנת 1995. במהלך מסע ההופעות עם Extreme בשנת 1995 הופיע בתוכנית האירוח The Late Show של דייוויד לטרמן.
לאחר שלהקת Extreme התפרקה בשנת 1996, למייק נודע דרך המתופף ג'ונתן מובר שהגיטריסט סטיב ואי עורך אודישנים ללהקתו. מייק התקבל בהצלחה ללהקתו של סטיב ואי והעתיק את מיקומו ללוס אנג'לס. מסוף שנת 1996 עד תחילת שנת 2000, מנג'יני קיבל ביקורות חיוביות על היותו מתופף בלהקתו של ואי. בין חברי הלהקה ניתן למנות את הבאסיסט פיליפ ביינו, הגיטריסט מייק קנילי והגיטריסט דייב ויינר. מייק הקליט מספר קטעי תיפוף עבור האלבומים Fire Garden ו-The Ultra Zone של סטיב ואי. כמו כן, הוא השתתף בחזרות והקליט את אלבום ההופעה Alive in an Ultra World במהלך מסע ההופעות עם ואי בשנת 2000.
בעקבות השעיית מסע הופעות בדרום אמריקה בשנת 2000, חזר מנג'יני לביתו בבוסטון והחל ללמד במכללת ברקלי כפרופסור חבר. הוא החל לעבוד עם הזמר גרי צ'רון והבאסיסט פאט באדג'ר בלהקה Tribe of Judah. מייק המשיך לאחר לעבוד עם דייל בוציו, חבר לשעבר בלהקת הניו ווייב Missing Persons, על מספר הקלטות נוספות. בהקלטות אלו נמנים שירי מחווה ללהקת ראש (תחת הכותרת Subdivisions) ואלבום שני באורך מלא עם Annihilator בשם All For You.
בשנת 2005, קיבל משרת לימוד מלאה במכללת ברקלי במחלקת התיפוף, אך פרש ממנה בשנת 2010 לאחר שהצטרף ללהקת דרים ת'יאטר.
בשנת 2007, תופף באלבום Metal של Annihilator.
בסוף שנת 2010, התמודד מייק מול מרקו מינמן, פיטר ווילדור, וירג'יל דונאטי, אכילס פריסטר, דרק רודי ותומאס לאנג באודישנים להחלפת מייק פורטנוי כמתופף בלהקת דרים ת'יאטר. ב-29 באפריל 2011, חברי הלהקה הכריזו באופן רשמי שמייק מנג'יני נבחר להיות המתופף החדש שלהם. מיד לאחר בחירתו, הקליט את האלבום A Dramatic Turn of Events יחד עם חברי הלהקה.
ביולי 2011 יצא מנג'יני עם דרים ת'יאטר למסע הופעות באירופה, כשהופעת הבכורה שלו עם הלהקה אירעה ב-4 ביולי ברומא. במהלך המסע, ניגן בהופעות שירים מכל אלבומי האולפן שהוציאה הלהקה עד אז, שיר מתוך האלבום העתידי לצאת A Dramatic Turn of Events וכן סולו תופים בכיכובו. במסגרת מסע ההופעות, הופיע מנג'יני עם הלהקה ב-19 ביולי בגני התערוכה בישראל.
ב-25 באוקטובר 2023 חברי דרים ת'יאטר הודיעו כי מייק פורטנוי שב להיות חלק מהלהקה, ובכך מנג'יני סיים את תקופתו עימם.
דיסקוגרפיה > השתתפות באלבומים נבחרים

Set the World on Fire (1993)
All for You (2004)
Metal (2007)
Waiting for the Punchline (1995)
Fire Garden (1996)
The Ultra Zone (1999)
Keep It to Yourself (1999)
MullMuzzler 2|James LaBrie's MullMuzzler 2 (2001)
Elements of Persuasion (2005)
Exit Elvis (2002)
A Dramatic Turn of Events (2011)
Dream Theater (2013)
Breaking the Fourth Wall (2014)
The Astonishing (2016)
Distance Over Time (2019)
Distant Memories - Live in London (2020)
A View from the Top of the World (2021)
הערות שוליים

↑  דיקסון, גאי (5 בנובמבר 2010). "A Drummer's Dream: Playing to the beat of the heart". The Globe and Mail (באנגלית). נבדק ב-15 באוגוסט 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "World's Fastest Drummer" (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-2011-09-29. נבדק ב-15 באוגוסט 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  עומאר, עארף (8 בנובמבר 2008). "Man-genie drummer". New Sunday Times (באנגלית). נבדק ב-15 באוגוסט 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The spirit Carries On" (באנגלית). Roadrunner Records. נבדק ב-15 באוגוסט 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "AND THE NEW DRUMMER IS..... MIKE MANGINI" (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-2009-10-07. נבדק ב-15 באוגוסט 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Mike Mangini makes Dream Theater debut" (באנגלית). נבדק ב-18 באוגוסט 2011. {{cite web}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל)
↑  "Dream Theater Concert Setlist at Exhibition Grounds, Tel Aviv on July 19, 2011" (באנגלית). נבדק ב-15 באוגוסט 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  DREAM THEATER ANNOUNCE THE RETURN OF DRUMMER MIKE PORTNOY
| דרים ת'יאטר |
| --- | --- | --- |
ג'ון פטרוצ'י • ג'ון מיונג • ג'יימס לאברי • ג'ורדן רודס • מייק מנג'יני
מייק פורטנוי • קווין מור • דרק שריניאן • צ'ארלי דומיניצ'י • כריס קולינס
| אלבומי אולפן | When Dream and Day Unite • Images and Words • Awake • A Change of Seasons (EP) • Falling Into Infinity •  Metropolis Pt. 2: Scenes from a Memory • Six Degrees of Inner Turbulence • Train of Thought • Octavarium • Systematic Chaos • Black Clouds & Silver Linings • A Dramatic Turn of Events • Dream Theater • The Astonishing • Distance over Time • A View from the Top of the World • Parasomnia |  |
| אלבומי הופעה | Live at the Marquee •  Once in a LIVEtime • Live Scenes From New York • Live at Budokan • Score |  |
| ערכים קשורים | Liquid Tension Experiment • Mullmuzzler • Planet X • דיקסי דרגס • G3 |  |
קטגוריה:דרים ת'יאטר • פורטל:הבי מטאל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 104778694X  ISNI: 0000 0000 6535 576X  LCCN: n98060056  MusicBrainz: 3a5bcd00-e9db-4d67-b552-fc817064ccc8  NKC: xx0099986  VIAF: 91223635   WorldCat (עם VIAF): 91223635
מחוזות איסלנד

מפת מחוזות איסלנד
מבחינה מינהלית איסלנד מחולקת ל-8 מחוזות שבתוכם פועלים 64 מועצות אזוריות או עיריות:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מס' מחוז   במפה | שם | בירה | אוכלוסייה   נכון לשנת 2023 | שטח  קמ"ר |
| 1 | מחוז הבירה | רייקיאוויק | 240,882 | 1,046 |
| 2 | סוד'ורנס | קפלאוויק | 29,109 | 813 |
| 3 | וסטורלנד | אקרנס | 17,019 | 9,527 |
| 4 | וסטפירד'יר | איסאפיירד'ור | 7,205 | 8,842 |
| 5 | נורד'ורלנד וסטרה | סאוד'אורקרוקור | 7,405 | 13,108 |
| 6 | נורד'ורלנד איסטרה | אקוריירי | 30,613 | 22,677 |
| 7 | אוסטורלנד | איילססטאד'יר | 11,031 | 15,706 |
| 8 | סוד'ורלנד | סלפוס | 32,647 | 30,983 |
שינוי אחרון בגבולות המחוזות בוצע בשנת 2012. לאיי וסטמאנאאיאר מונה מושל נפרד.
בראש המחוז עומד מושל (Sýslumaður).
הערות שוליים

↑  מחוז המערב
↑  מחוז צפון-מערב
↑  מחוז צפון-מזרח
↑  מחוז המזרח
↑  מחוז הדרום
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של איסלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תאונת הצוללות ליד האי קילדין

תאונת הצוללות ליד האי קילדין הייתה אירוע בו התנגשו צוללת גרעינית של צי ארצות הברית USS באטון רוז' (מדגם לוס אנג'לס SSN-689) וצוללת גרעינית של חיל הים הרוסי B276 קוסטרומה (מדגם סיירה) ליד בסיס הצי הרוסי סברומורסק ב-11 בפברואר 1992. האירוע התרחש בעת שהצוללת האמריקאית עסקה ככל הנראה ביירוט תקשורת צבאית רוסית.
רקע

בעקבות נפילת ברית המועצות בשנת 1991 שררה אי-ודאות בקרב קהילת המודיעין האמריקאית ביחס לכוחות הסובייטים לשעבר, ובמיוחד באשר לנכסים האסטרטגיים שנותרו בשליטת רוסיה. חיל הים האמריקני המשיך לנטר את בסיסי הצוללות הגרעיניות הרוסיות כדי לעקוב אחר ההתפתחויות. במהלך המלחמה הקרה, סוג זה של מעקב אחר צוללות היה ידוע בכינוי מבצע "אבן קדושה" (Holy Stone Operation). הסופר ג'פרי טי ריצ'לסון טוען כי מבצע "אבן הקדושה" נמשך ללא הפוגה והאירוע ב-1992 היה חלק ממנו. איסוף מודיעין זה כלל התחברות והאזנה לכבלי תקשורת צוללת רוסים/סובייטים, איסוף מודיעין אלקטרוני ומודיעין אקוסטי מצוללות וכן תצפית על ניסויי טילים בליסטיים.
התאונה > הגורם האפשרי

האירוע התרחש בתאריך 11 פברואר 1992 בשעה 20:16 שעון מקומי, בנקודה שנמצאת כ-20 ק"מ מקו החוף, באזור שנחשב מים בינלאומיים לפי השקפת ארצות הברית ומים טריטוריאליים לפי השקפת רוסיה (עקב החישוב הרוסי בקו בסיס ישר). המשימה של "באטון רוז" ליד סברומורסק הייתה, על פי הדיווחים תחזוקת והתקנת מכשירים לניטור מודיעין אלקטרוני על קרקעית הים. העיתונות האמריקאית טענה כי הצוללת ניטרה תעבורת קשר אלחוטית בין בסיסים רוסיים, אך העיתונות ברוסיה טענה כי שני כלי השיט היו מעורבים במשחק "חתול ועכבר". לפי אנליסט חיל הים הרוסי יוג'ין מיאסניקוב, כמות אמצעי הגילוי והעיקוב נגד הצוללות שפרסו הרוסים לאורך חופיהם הופכת את האפשרות הראשונה לבלתי סבירה. לטענתו, נראה כי גם הטיעון השני חלש בהתחשב בנסיבות וכי נראה שהתאונה אירעה ממש במקרה.
משברי הגלים במים הרדודים באותו אזור בים ברנץ מנעו גילוי אויב מוקדם על ידי אחת מהצוללות. בזמן האירוע, שתי הצוללות השתמשו בסונארים פסיביים בלבד. מיאסניקוב טען כי צוללות מדגם "לוס אנג'לס'" אינן מסוגלות לזהות אותות אקוסטיים ממטרות הממוקמות ב"שטח מת" הנמצא בתוך חרוט של 60 מעלות בצידן האחורי, ולכן התרחיש הסביר ביותר היה ש"הקוסטרומה" הייתה מאחורי ה"בטון רוז'". ואכן, ההתנגשות התרחשה כאשר ה"קוסטרומה" צפה ופגעה בצוללת ארצות הברית מתחת לחלקה האחורי. גם הסונאר של צוללות מדגם "סיירה" "חירש" לכיוון האחורי. עם זאת, ניתן אולי להסיק מהאירוע כי צוללות תקיפה רוסיות מסוגלות להימנע מזיהוי אקוסטי פסיבי, לפחות בתנאים מסוימים.
התאונה > הנזק

לשתי הצוללות נגרם נזק, אך לא דווח על נפגעים. דיווחים רוסים ומעקב אווירי אמריקני מסרו כי גשר הפיקוד של ה"קוסטרומה" ניזוק. על פי דיווח של חיל הים הרוסי נמצאו פיסות של חומר מרוכב בולע מכ"ם שהיה בחיפוי החיצוני של "באטון רוז'". הצי האמריקני טען כי מלבד שריטות, שקעים ושני חתכים קלים במכל הנטל שלה בנמל, "לבאטון רוז'" לא נגרם נזק גדול. עם זאת, בעקבות הפגיעה, כל קרע בגוף הצוללת היה מסכן את עמידתה בלחץ בעת צלילה. "באטון רוז'" הוכרזה כמושבתת ב-17 בספטמבר 1993, אם כי יש גורמים שטענו כי הצוללת האמריקאית כבר הוצאה משירות בינואר 1993. לדברי גרגורי סטיב, אוצר המוזיאון הימי של ארקנסו, וכמה מקורות אירופיים, עלויות תיקון גוף הצוללת הפגום, יחד עם תדלוק גרעיני מתוכנן, היו הרבה מעבר לתקציב המתוכנן והצי האמריקני בחר לפרק את הצוללת. קציני חיל הים הרוסים טענו כי הצוללת האמריקאית הפכה ללא שמישה לחלוטין מיד לאחר ההתנגשות. "באטון רוז'" הושבתה במספנת הצי מר (אנ') בקליפורניה ב-1 בנובמבר 1993 ונגרטה במספנת הצי פוגה סאונד (אנ') בברמרטון, וושינגטון. 17 שנים וחצי מאז הושקה, ב-13 ינואר 1995, היא הפכה לצוללת הראשונה מדגם לוס אנג'לס שיצאה מהשירות. חלק מאחיותיה שירתו למעלה מ-25 שנים. פירוק הצוללת נסתיים סופית ב-30 ספטמבר 1997.
הקוסטרומה הוספנה ב־28 במרץ 1992 ותוקנה במלואה במספנות נרפה בסנז'נוגורסק (אנ') עד 29 ביוני 1992. הצוללת נקראה באופן זמני קראב, ובנובמבר 1996 שבה לשמה המקורי. לאחר שיפוץ מסיבי כללי, שוב במספנות נרפה, היא חזרה לשירות בשנת 2005.
השלכות פוליטיות

האירוע ייצר מבוכה בוושינגטון. רוסיה התלוננה בערוצים דיפלומטיים, והפנטגון הודה במהרה בניגוד למדיניות רשמית באותה תקופה כי התרחשה תאונת התנגשות. בהמשך נערכה פגישה בין שר החוץ ג'יימס בייקר לנשיא רוסיה בוריס ילצין. הצי הרוסי האשים את ארצות הברית בהמשך פעולות מודיעין סביב המים הטריטוריאליים של רוסיה למרות סיום המלחמה הקרה. הדבר הביא את חיל הים האמריקני לעצור פעילויות ספציפיות של צוללות מנגד לבסיסים הרוסים, כמו ציתות לכבלי תקשורת תת-מימיים או יירוט תקשורת אלחוטית. צעד זה לא מנע מאוחר יותר תקרית במארס 1993, כאשר צוללת אמריקנית בשם גריילינג (אנ') (מדגם סטורגון) התנגשה בצוללת רוסית בשם נובומוסקובסק (אנ') (מדגם דלתא) בסמוך לחצי האי קולה.
הערות שוליים

↑  Submarine Collision off Murmansk: A Look from Afar - by Eugene Miasnikov, Center for Arms Control, Energy and Environmental Studies
צוללת רוסית מדגם סיירה
תקרית הצוללת גרינוויל

| --- | --- |
 תאריך:  9 בפברואר 2001 
 גורם:  טעות אנוש 
 קואורדינטות:  14°N 156°W﻿ / ﻿14°N 156°W﻿ / 14; -156
 הרוגים:  9
  (למפת האוקיינוס השקט מוגדלת) תקרית הצוללת גרינוויל(למפת האוקיינוס השקט רגילה) תקרית הצוללת גרינוויל
 
האונייה אהימה מארו
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
תקרית הצוללת גרינוויל התרחשה ב-9 בפברואר 2001. צוללת תקיפה גרעינית של צי ארצות הברית, שערכה תמרונים ליד האי אואהו שבהוואי עלתה במהירות אל פני האוקיינוס ופגעה באונייה אזרחית יפנית, שטבעה כתוצאה מכך. בתאונה נספו תשעה מיושבי האונייה, מהם ארבעה בני נוער.
התקרית

הצוללת גרינוויל (USS Greenville) הייתה צוללת תקיפה בעלת הנעה גרעינית מסדרת לוס אנג'לס. היא הפליגה מנמל פרל הארבור בבוקר 9 בפברואר כשעל סיפונה 106 אנשי צוות וקבוצה של 16 מבקרים אזרחיים, שעלו על הצוללת במסגרת תוכנית יחסי ציבור של הצי. מפקדה היה קומנדר סקוט וואדל (Scott Waddle). הצוללת נועדה לערוך תמרונים שונים בים ולהשיב את אורחיה לחוף אחרי הצהריים.
באותו הזמן הפליגה בקרבת האי אואהו האונייה היפנית אהימה מארו (Ehime Maru), ששימשה להדרכת תלמידי בית ספר תיכון לדיג. האונייה הפליגה ממחוז אהימה שבדרום יפן ב-10 בינואר להפלגה לימודית מתוכננת של 74 יום. על סיפונה נמצאו 35 איש, מהם 13 תלמידים חניכים ושני מורים.
מפקד הצוללת קיים מספר תמרונים חריפים שהרשימו את אורחיו. בשעה 13:43 נערך תמרון של עלייה מהירה על פני הים באמצעות ריקון מהיר של מכלי הנטל של הצוללת על ידי דחיסת אוויר בלחץ לתוכם. צוות הצוללת ערך לפני התמרון תצפיות באמצעות סונאר ופריסקופ כדי לוודא שאין כלי שיט בקרבת הצוללת, אך החמיץ את נוכחות האונייה היפנית שם. הצוללת צפה במהירות בזווית ביחס לפני האוקיינוס ממש מתחת לאונייה היפנית והגה הצוללת פילח את גוף האונייה לרוחבה. בתוך דקות מעטות טבעה האונייה. לגוף הצוללת נגרם נזק.
צוות הצוללת שידר קריאת חירום לחוף וניסה לסייע לניצולים שנטשו את האונייה, אך תנאי מזג האוויר - אובך וגלים - הכבידו עליהם לעשות זאת. כלי שיט של משמר החופים האמריקאי הגיעו למקום התאונה ומשו מהמים 26 ניצולים. תשעה מיושבי האונייה, לרבות שני המורים וארבעה תלמידים, הוכרזו כנעדרים. חיפושים נערכו אחריהם במשך 22 יום על ידי כלי שיט וכלי טיס. בין היתר ערך כלי שיט תת-מימי חיפושים סביב האונייה הטבועה, שאותרה על קרקעית האוקיינוס בעומק של 610 מטר מתחת לפני הים. החיפושים לא הביאו לאיתורם או לגילוי שרידים שלהם.
לאחר התקרית > חקירת התאונה והליכים משמעתיים

מאחר שבתאונה היה מעורב כלי שיט אזרחי היא נחקרה על ידי המועצה הלאומית לבטיחות בתחבורה של ארצות הברית וכן על ידי הצי. דו"ח חקירה ראשוני הוגש למפקד צי האוקיינוס השקט שבוע לאחר התאונה. מפקד הצי הפסיפי הורה על הקמת בית דין חוקר (Court of Inquiry) בן שלושה קצינים בראשותו של סגן אדמירל - המקבילה של הצי לחבר מושבעים גדול, שבסמכותו להורות על הגשת כתב אישום. בבית הדין נכח קצין יפני כמשקיף.
בית הדין התכנס כחודש לאחר התאונה ושמע במשך שבועיים את עדויותיהם של 31 עדים, אמריקאים ויפנים. ביניהם לא נכללו מי מהאורחים האזרחיים שנמצאו על סיפון הצוללת בעת התאונה.
במהלך החקירה התברר כי נוכחות האורחים האזרחיים על סיפון הצוללת השפיעה על פעולת צוותה. הגשת ארוחת הצהריים לאורחים גרמה לעיכוב בלוח הזמנים של השיט ויצרה לחץ על מפקד הצוללת לסיימו במועד. 14 מהאורחים נכחו בחדר הבקרה של הצוללת במהלך התמרונים, בנוסף ל-18 אנשי צוות. נוכחותם שם של הקשתה על תפקוד צוות חדר הבקרה. הבדיקות לווידוא אי הנוכחות של כלי שיט אחרים בסביבת הצוללת לפני תמרון העלייה המהיר אל פני הים נעשו בחיפזון ולא על פי משטר הפקודות המדויק שהיה קיים בנושא זה. שניים מהאורחים השתתפו בהפעלת מיכשור בחדר הבקרה במסגרת תמרון העלייה המהירה אל פני הים.
בית הדין הגיש את מסקנותיו למפקד הצי הפסיפי ב-20 באפריל. הוא מצא פגמים רבים ושונים באימוניהם ובתפקודם של אנשי צוות הצוללת ובראשם מפקדה. בית הדין לא מצא שיש מקום לנקוט הליכים פליליים נגד מי מאנשי צוות הצוללת, בהיעדר מחשבה פלילית מצדם. הוא המליץ לנקוט צעדים משמעתיים כנגד כמה מהם. בית הדין גם קבע שאין מקום להפסיק את תוכנית ביקורי האזרחים בצוללות. מסקנות בית הדין גררו ביקורת חריפה מצד בני משפחות הנספים בתאונה.
מפקד הצי הפסיפי ערך משפט משמעתי למפקד הצוללת וואדל, הטיל עליו נזיפה וקנס כספי והעלה דרישה להתפטרותו מהשירות בצי, אשר אכן הוגשה בהמשך השנה. שישה אנשי צוות נוספים של הצוללת הועמדו לדין משמעתי.
המועצה הלאומית לבטיחות בתחבורה פרסמה בשנת 2005 דין וחשבון משלה אודות התאונה. מסקנותיו היו דומות לאלו של בית הדין של הצי, אך כללו ביקורת נוקבת יותר לגבי ההשפעה שהייתה לנוכחות האורחים האזרחים על תפקוד אנשי צוות הצוללת.
לאחר התקרית > חילוץ שרידי האונייה ופיצויים

לאחר הערכת מצב שרידי האונייה החליטה ממשלת ארצות הברית ביוני 2001 למשות אותה ולהובילה למים רדודים בקרבת האי אואהו על מנת שצוללים יוכלו לערוך חיפושים בתוכה. הפעולה החלה בחודש יולי באמצעות חברות אזרחיות שנשכרו לבצעה. ב-14 באוקטובר הוצבה האונייה הטבועה במים בעומק של 35 מטר בקרבת חוף הונולולו. במהלך החודש שלאחר מכן ערכו 96 צוללים, מהם 30 יפנים, 526 צלילות אל האונייה הטבועה. הם חילצו ממנה את שרידיהם של תשעת הנעדרים וכן מספר חפצים בעלי ערך סמלי. לאחר תום החיפושים הובלה האונייה הטבועה ב-25 בנובמבר אל הים הפתוח והוטבעה שם במים בעומק של 1,800 מטר. עלות מבצע החילוץ והחיפושים עמדה על 60 מיליון דולר.
בשנים 2002-‏2003 הגיעה ארצות הברית להסכמי פיצוי עם ממשלת מחוז אהימה (בעלת האונייה שטבעה) ועם קרובי ההרוגים והניצולים בתאונה. ארצות הברית שילמה למחוז 11.47 מיליון דולר ולמשפחות 16.5 מיליון דולר.
הנזק שנגרם לצוללת גרינוויל תוקן במבדוק יבש בהוואי. התיקון הסתיים באפריל 2002 בעלות של שני מיליון דולר.
לאחר התקרית > השפעה על יחסי ארצות הברית-יפן

זמן קצר לאחר התאונה השמיע נשיא ארצות הברית הטרי ג'ורג' בוש הבן התנצלות עליה כלפי יפן, וכך עשו גם מזכירי המדינה וההגנה שלו, שגריר ארצות הברית ביפן ומפקד צי האוקיינוס השקט. ההתנצלויות המרובות עוררו מורת רוח מסוימת בארצות הברית על רקע ההיסטוריה העגומה של יחסי ארצות הברית-יפן. ביפן לעומת זה התעוררה מורת רוח על כך שצוות הצוללת לא מיהר לסייע לניצולים ועל כך שמפקדה לא התנצל בתחילה בפני בני משפחות הנספים בתאונה. על מנת למתן את האירוע בטרם יפוך לתקרית מדינית חמורה שיגרה ארצות הברית ליפן קצין צי בכיר שפגש את בני המשפחות של הנספים, הסביר את נסיבות התאונה והביע התנצלות. ביקורת רבה נמתחה ביפן על ארצות הברית, במיוחד בנוגע לנוכחות אזרחים בצוללת בעת התאונה, אך ההתנצלויות האמריקאיות הרבות, חילוץ האונייה הטבועה מהים ותשלום הפיצויים הביאו להרגעת הרוחות במידה רבה.
בדצמבר 2002 ביקר מפקד הצוללת לשעבר וואדל ביפן, פגש את קרובי הנספים והתנצל על התקרית. עורך דינו טען באותו מעמד שצי ארצות הברית אסר על וואדל לבקר ביפן כל עוד היה בשירות פעיל וניסה למנוע את ביקורו שם לאחר שפרש מהשירות.
ביום השנה הראשון לתאונה נחנכה אנדרטה לנספים בחוף הוואי בקרבת הונולולו. טקסי זיכרון נערכים לידה מדי שנה.
אונייה חדשה בשם אהימה מארו נבנתה במספנה במחוז אהימה. היא ביקרה בהוואי ביוני 2003.
הצוללת פיטסבורג עורכת תמרון עלייה מהירה אל פני המים, 1991
צוללים ליד האונייה הטבועה, נובמבר 2001
הכלה (פסיכולוגיה)

וילפרד ביון
הֲכָלָה (באנגלית: Containing) היא מושג בתחום הפסיכולוגיה המתאר יכולת לקבל רגשות וקשיים של הפרט או של האחר כפי שהם, מבלי להדוף או להכחיש אותם, או להשליך אותם על האחר בצורה לא מותאמת. הכלה קשורה ביכולת לתת לרגשות ומצבים קשים פרשנות או הסתכלות המאפשרת את קבלתם והטמעתם.
מושג ההכלה פותח בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 על ידי הפסיכואנליטיקאי וילפרד ביון, בהקשר למושג הזדהות השלכתית של מלאני קליין, אצלה למד פסיכואנליזה. מושג ההכלה של ביון התייחס ליכולת של האם להכיל תחושות ומצבים מאיימים של התינוק מבלי להשליך אותם חזרה על התינוק. למשל, יכולת של אם להבין חרדה של תינוק שבוכה וצורח, ולגשת לחבק ולהרגיע אותו, במקום לפרש את הצרחות כמבטאות תחושות מאיימות שאולי אף קשורות לעולמה הפנימי של האם (למשל: "התינוק שונא אותי"), ובעקבות כך לקפוא או להתרחק ממנו בשל הקושי להתמודד עם תחושות אלו.
בהקשר של טיפול נפשי, ביון מתאר את המטפל כ"מכל" עבור המטופל, שתפקידו להכיל רגשות קשים שלו, שהוא מאוים מהם ומתקשה לעבד אותם בעצמו. ההכלה נעשית על ידי קבלת רגשות אלו, השהייתם אצלו והפיכתם לפחות מאיימים, ולבסוף החזרתם אל המטופל באמצעות התערבות טיפולית כמו פרשנות בדרך שיוכל לחוש אותם, לקבל אותם ולא להיות מאוים מהם. כך, על פי ביון, יכול המטופל לפתח יכולת הכלה עצמית - ללמוד בהדרגה להתבונן ברגשות קשים אלו ולהכיל אותם בעצמו.
לצד השימוש במושג זה בהקשר של הורות ופסיכותרפיה, עשוי מושג ההכלה לשמש בכל מערכת יחסים בין אנשים (למשל יחסי ידידות, יחסי עבודה), מבחינת היכולת של הפרט לקבל רגשות קשים של האחר, להבין ולהגיב בהתאם, באופן שלא דוחה רגשות אלו או משליך אותם על האחר.
מידע על ביון

וילפרד רופרכט ביון (Wilfred Ruprecht Bion; ה-8 בספטמבר 1897 – 8 בנובמבר 1979) היה פסיכואנליטיקאי בריטי, תאורטיקן וקלינאי. ביון נולד במוטרה שבהודו והתחנך בפנימייה באנגליה, מה שייצר מרחק וגעגוע אל משפחתו ואל מדינתו. ביון לחם במלחמת העולם הראשונה ושימש כקצין שריון, כמו כן, לקח חלק גם במלחמת העולם השנייה. ביון מתאר חוויות טראומטיות משירותו הצבאי מה שגרם לו לרצות לחקור ולהבין יותר את הפוסט-טראומה כפי שבאה לידי ביטוי אצל לוחמים בצבא.
התפתחות תאוריית החשיבה של ביון

בתחילת דרכו עסק בדינמיקה בין קבוצות שהתבססה על חוויות הקשורות בהתנסותו בעבודה קבוצתית משירותו הצבאי. ביון מיפה ארבעה מצבים מנטליים לא מודעים של קבוצות בתנאי דינמיקה קבוצתית. הקבוצה הראשונה היא קבוצת העבודה ושלושת הקבוצות הנוספות נכנסות תחת "קבוצות ההנחה הבסיסית": קבוצת התלות, קבוצת הזיווג וקבוצת הלחימה-בריחה (Fight or flee). קבוצות אלו מתייחסות למצבים הגנתיים ופרימיטיביים בהם משתמשת הקבוצה בצורת התנהגות שונה על מנת להימנע מתחושת החרדה שהקבוצה מביאה עימה.
בשנות ה-50 החל לפתח את התיאוריה של החשיבה. בתקופה זו עסק בחוויה הרגשית ובתהליכי הטרנספורמציה שעוברת נפש האדם לנוכח אירועי החיים. בתקופה זו, רוב פרסומיו של ביון עסקו בחשיבה פסיכוטית ובניסיון להבין דרכה את החשיבה שאיננה פסיכוטית. בתקופה זו, מרבית עבודתו התמקדה בפסיכולוגיית העצמי (קוהוט) באמצעותה בחן את מרכזיות היחסים בין קבוצות כהסבר לעיצוב האישיות, ובנוסף ראה פסיכופתולוגיה כשיבוש בחוויית האדם את עצמו. כמו כן, ביון התבסס על תאוריית החשיבה שפיתח כהמשך והרחבה לגישת יחסי האובייקט של מלאני קליין ודיבר על מערכת היחסים של אם-תינוק כמכל ומוכל כבאה לידי ביטוי בהמשך גם בפן הטיפולי. תאוריית החשיבה של ביון מוצגת כמודל הבוחן את דרך החוויה האישית של האדם וכיצד האדם משתמש בחוויה זו ככלי המאפשר לו לחשוב ולעבד את החוויה שעבר דרך התבוננות ברגשות שעלו בחוויה זו, זוהי למעשה חשיבה בצורה רגשית.
מאוחר יותר, החל ביון בשינוי החשיבה המתואר פעמים רבות כמעבר ממודל המבוסס על טרנספורמציות ב-K (Knowledge) המדבר על חשיבה הקשורה בהשתלשלות של ייצוגים, יסודות נפשיים שאותם המחשבה יכולה לשאת, אל מודל המבוסס על טרנספורמציות ב-O (Observant) המדבר על אותם המושגים של ממד הידיעה (K) כמו פונקציות בטא, אך בצורת חשיבה שנכנסת אל תוך הייצוג - פונקציות אלפא.