stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוסני מובארכ

.
מוחמד חוסני סייד אבראהים מובארכ (כתיב נפוץ: מובארק, בערבית: محمد حسني سيد إبراهيم مبارك, תעתיק מדויק: מחמד חסני סיד אבראהים מֻבּארכּ; 4 במאי 1928, ממלכת מצרים – 25 בפברואר 2020, קהיר, מצרים) היה מנהיג צבאי ופוליטי מצרי, שכיהן כנשיא מצרים מ-14 באוקטובר 1981 עד 11 בפברואר 2011. הוא ירש את מקומו של הנשיא הקודם, אנואר סאדאת, שבוע לאחר רציחתו של סאדאת על ידי הג'יהאד האסלאמי המצרי. בתקופת כהונתו בנשיאות נחשב מובארכ לאחד המנהיגים החזקים והמשפיעים ביותר במזרח התיכון ובעולם הערבי.
לאחר מהפכת 2011, התפטר חוסני מובארכ מתפקידו כנשיא מצרים. בעקבות ההתפטרות נעצר, הועמד לדין באשמת הרג מפגינים, הורשע ונגזר עליו מאסר עולם. עם זאת, בינואר 2013 התקבלה בקשתו למשפט חוזר. באוגוסט 2013 שוחרר למעצר בית, ובנובמבר 2014 זוכה במשפטו החוזר מאשמת הרג מפגינים וכן מאשמת שחיתות הקשורה לעסקת גז עם ישראל. עם זאת, בפרשת השחיתות נקבע על עריכת משפט חוזר נוסף, ובמאי 2015 הורשעו מובארכ ובניו בעבירות שחיתות. מובארכ נידון לשלוש שנות מאסר, ובניו לארבע שנים. הוא הוחזק בבית חולים צבאי, בעוד בניו שוחררו באוקטובר 2015 בהחלטת בית המשפט. במרץ 2017 זוכה מובארכ סופית מהאשמות בהרג מפגינים ושוחרר ממאסרו. מובארכ נפטר ב-25 בפברואר 2020 כתוצאה מסיבוכים בעקבות ניתוח שעבר בינואר אותה שנה.
חייו > נעוריו ותחילת דרכו

חוסני מובארכ נולד ב-4 במאי 1928 בכפר אל-מוסולוחה שבמחוז אל-מונופייה, צפונית לקהיר. הוא נולד למשפחת איכרים. אביו, שעבד במחלקה המשפטית של משרדי הפרובינציה, חלם שבנו ילמד באוניברסיטת קהיר ויהיה מורה, אולם מובארכ הצעיר נמשך לקריירה צבאית. בגיל 19, עם סיום לימודיו בתיכון, החל את לימודיו באקדמיה הצבאית הלאומית של מצרים, שם רכש תואר ראשון במדעי הצבא.
חייו > שירות צבאי

עם סיום לימודיו ב-1949, הצטרף לשורות חיל האוויר המצרי. במסגרת הכשרתו כטייס סיים תואר נוסף באווירונאוטיקה ועבר השתלמות ארוכה בבית הספר הסובייטי לטיסה בעיר פרונזה (כיום בישקק, קירגיזסטן).
במהלך השנים התקדם בסולם הדרגות, ושימש בין היתר טייס, מדריך טיסה, מפקד טייסת ובגיל 31 מונה להיות מפקד בסיס. ב-1964 מונה לנספח הצבאי המצרי בברית המועצות.
עם פרוץ מלחמת ההתשה נגד ישראל, מונה מובארכ למפקד האקדמיה של חיל האוויר המצרי, שם למד בצעירותו. בעקבות ההפסד הצורב במלחמת ששת הימים ב-1967, שגרם לאובדן רוב מטוסי חיל האוויר המצרי, הכין מובארכ תוכניות מרחיקות לכת בעניין הכשרת טייסי העתיד של החיל. הוא קיצר את משך ההכשרה של הטייסים הצעירים והפך את ההכשרה לקשה, אינטנסיבית ומקיפה הרבה יותר. ב-1969 מינה אותו נשיא מצרים, גמאל עבד אל נאצר, לראש מטה חיל האוויר המצרי.
ב-1972 מונה מובארכ למפקד חיל האוויר המצרי, ועמד בראשו במלחמת יום הכיפורים נגד ישראל. ב-1975, שנתיים לאחר המלחמה, קודם לדרגת מרשל אוויר ראשי.
חייו > קריירה פוליטית

עם סיום שירותו הצבאי ב-1975, מונה חוסני מובארכ לסגנו של נשיא מצרים, אנואר סאדאת. בהכונתו, השתתף בחתימת הסכם השלום עם ישראל ב-1979. לאחר רצח סאדאת באוקטובר 1981, מונה מובארכ ליו"ר המפלגה הלאומית הדמוקרטית, ושבוע לאחר מכן לנשיא מצרים. לצד זאת כיהן גם כראש ממשלה במשך חמישה חודשים. במהלך כהונתו שמר על הסכם השלום עם ישראל, אך הקפיא את היחסים בעקבות מלחמת לבנון הראשונה ב-1982, ורק כעבור ארבע שנים השיב את שגריר מצרים לישראל. הוא נמנע מביקורים רשמיים בישראל, פרט להשתתפותו בהלוויית יצחק רבין, שאותה הגדיר כ"מחווה חברית". מובארכ שיחק תפקיד בתהליך השלום במזרח התיכון, כולל בשיחות השלום החשאיות בין ישראל לאש"ף ב-1993 שהובילו להסכם אוסלו א', ואף אירח את הסכם קהיר. עם פרוץ האינתיפאדה השנייה ב-2000, הוביל שורה של צעדים לצינון היחסים עם ישראל, כולל החזרת השגריר המצרי.
מובארכ שימש כנשיא מצרים במשך 29 שנים, בהן נבחר בארבע מערכות בחירות נוספות, תחילה כמועמד יחיד, וב-2005 בבחירות רב-מועמדות בהן זכה ב-88% מהקולות.
חייו > ניסיון ההתנקשות

ב-7 ביולי 1995 הגיע מובארכ לבירת אתיופיה, אדיס אבבה, על מנת להשתתף בכנס של ארגון אחדות אפריקה. בדרכו למרכז העיר, חדרה חוליית טרוריסטים, ככל הנראה מארגון הג'יהאד האסלאמי המצרי (אימן א-זוואהירי סגנו של בן לאדן נמנה בעבר עם ראשי הארגון), לכביש בו נסעה שיירת המכוניות של הנשיא. הטרוריסטים החלו לירות ברובי סער לכיוון אחת מלימוזינות המרצדס של השיירה. מאבטחיו של הנשיא פגעו בחלק מחברי החוליה והניסו את היתר. ההתנקשות בנשיא המצרי נכשלה, ככל הנראה מפני שהטרוריסטים לא הספיקו להפעיל את מטולי האר.פי.ג'י שהביאו עמם, או שהם ירו על כלי הרכב הלא נכון. בעיצומם של חילופי האש הצליחה השיירה לשוב על עקבותיה לכיוון שדה התעופה הבינלאומי של הבירה האתיופית. מובארכ שב למצרים ולא השתתף בכינוס לשמו הגיע לאתיופיה.
ההתנקשות עוררה הד גדול בעולם בכלל ובעולם הערבי בפרט. ההתנקשות הייתה למעשה פיגוע אסטרטגי, אחת מהתקפות הטרור הראשונות שבוצעה על ידי מה שכונה לימים "הג'יהאד העולמי".
חייו > סיום שלטונו

בחודש ינואר 2011 החלו, בהשראת המהפכה בתוניסיה, הפגנות ברחבי מצרים נגד מובארכ ושלטונו, בטענה לכישלון בתחום החברתי, המדיני והכלכלי. בהפגנות נהרגו עשרות אזרחים מירי של הצבא והמשטרה. בעקבות המהומות פיזר מובארכ את ממשלתו והרכיב ממשלה חדשה, ומינה את עומר סולימאן לסגן הנשיא. ב-1 בפברואר הודיע כי יסיים כהונתו בספטמבר 2011 ולא יתמודד בבחירות. ב-10 בפברואר הודיע מובארכ בנאומו כי יעביר את סמכויותיו לסגנו סולימאן. יום לאחר מכן, הודיע סגן הנשיא סולימאן כי מובארכ העביר את כל סמכויותיו לידי הצבא, ולאחר 30 שנה התפטר מתפקידו כנשיא מצרים. מובארכ עזב את קהיר ועבר לגור בבית הנופש שלו בשארם א-שייח'.
חייו > משפטו

בפברואר 2011 נעצר והואשם בארבע עבירות של שחיתות שלטונית וירי על מפגינים בימי המהומות. ב-3 באוגוסט 2011 החל משפטו, יחד עמו נשפטו שני בניו, שר הפנים לשעבר, חביב אל-עאדלי וקצינים נוספים. בשל מצבו הבריאותי הרעוע, מובארכ עצמו הובל באמבולנס לאולם בית המשפט, שם הושכב על מיטה בתוך כלוב הנאשמים. ב-2 ביוני 2012 נגזר דינו למאסר עולם בתיק הרג המפגינים. באוגוסט 2013 שוחרר למעצר בית, אותו ריצה בבית חולים צבאי. בנובמבר 2014 ביטל בית המשפט לערעורים פליליים את הרשעתו של מובארכ בהרג מפגינים ובשתי עבירות שחיתות שלטונית, שכללו האשמה כי מכר גז לישראל במחירים מוזלים. בינואר 2015 בוטלה גם הרשעה נוספת של מובארק ובניו בתיק שחיתות שלטונית שכונה "ארמונות הנשיאות". עם זאת, משפט חוזר על האשמות בשחיתות הוביל להרשעה בת 3 שנים של מובארק במאי 2015, כשבניו קיבלו עונש מאסר של 4 שנים, לצד קנס כספי. בניו של מובארכ שוחררו באוקטובר 2015 בהוראת בית משפט בקהיר. מובארכ הוחזק בבית חולים צבאי, ממנו שוחרר במרץ 2017.
ב-25 בפברואר 2020 הלך מובארכ לעולמו. נערכה לכבודו הלוויה צבאית. הוא הוצג בעיתונות ובאתרי החדשות הישראלים כפטריוט מצרי, כטייס מוכשר וכמצביא אימתני, אך גם כמנהיג חסר חזון ובלתי-אהוד על עמו אשר לקה בתפיסותיו החברתיות והכלכליות.
משפחה

חוסני מובארכ היה נשוי לסוזאן (נולדה ב-28 בפברואר 1941) בת לאם ולשית ואב מצרי. היא למדה לתואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטה האמריקאית בקהיר, ולאחר מכן השלימה תואר שני בסוציולוגיה. את רוב זמנה הקדישה לפעילות בעמותות צדקה ופיתוח של החברה המצרית. לזוג שני בנים, גמאל ועלאא. גמאל מובארכ, בנו הצעיר, קרוי על שמו של גמאל עבד אל נאצר, נשיא מצרים לשעבר, שהיה מושא הערצתו של אביו. לפי ידיעות שונות גמאל אמור היה לרשת את השלטון אחרי אביו, למרות שטענה זו הוכחשה על ידי משפחת מובארכ. הדבר זכה למחאה נרחבת במצרים מתוך חשש שהיא תהפוך לגומלוכיה. לבסוף גמאל ואחיו עלאא' הועמדו לדין על עבירות שחיתות שלטונית, וביוני 2012 הסתיים משפטם בזיכוי מחמת התיישנות.
ג'ושוע ראד

| --- | --- |

 לידה:  1971? (בן 53 בערך) פורט מיל, קרוליינה הדרומית, ארצות הברית 
 כינוי:  Josh 
 השכלה:  אוניברסיטת פורמן  מכללת המלחמה של הצי  מכללת המלחמה של צבא ארצות הברית  College of Naval Command and Staff 
 השתייכות:  צבא ארצות הברית
 דרגה:   לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד מפקדת המבצעים המיוחדים של פיקוד האינדו-פסיפי של ארצות הברית סגן מפקד פיקוד האינדו-פסיפי של ארצות הברית
 עיטורים
   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה (3)  לגיון ההצטיינות (3)   כוכב הארד (3)
 
ג'ושוע (ג'וש) ראד (באנגלית: Joshua Rudd) הוא קצין בדרגת לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית המכהן כסגן מפקד פיקוד האינדו-פסיפי של ארצות הברית.
ביוגרפיה

ראד גדל בפורט מיל שבקרוליינה הדרומית. הוא התגייס לצבא ארצות הברית ב-1993 לאחר לימודי תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת פורמן. ב-1996 הצטרף למערך הכוחות המיוחדים, הוא שירת בקבוצת הכוחות המיוחדים העשירית כמפקד פלגה ופלוגה. ב-2006 הצטרף לכוח דלתא ושירת בתפקידי פיקוד ביחידה ובפיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים. בשנים 2015 עד 2017 פיקד על כח דלתא.
ב-2017 מונה למפקד כוח המשימה המיוחד באזור הבירה וושינגטון וכמפקד כוח משימה מיוחד למבצעים מיוחדים. ב-2018 מונה לסגן מפקד פיקוד הכוחות המיוחדים ה-1. ב-2019 מונה לסגן מפקד למבצעים של הדיוויזיה ה-25. ב-2020 מונה למפקד המבצעים המיוחדים בפיקוד האינדו-פסיפי וב-2022 מונה לראש מטה הפיקוד.
ב-2024 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד מפקדת המבצעים המיוחדים בפיקוד האינדו-פסיפי של ארצות הברית.
ראד בעל תואר שני באסטרטגיה וביטחון לאומי ממכללת המלחמה של הצי. נשוי ואב לשתי בנות.
אלי לנצמן

| --- | --- |

 לידה:  27 בנובמבר 1936 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  2 בדצמבר 2024 (בגיל 88) חיפה, ישראל 
 ענף מדעי:  תולדות האמנות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טוקיו  אוניברסיטת סופיה 
 מוסדות:  אוניברסיטת חיפה 
 
אלי לנצמן (27 בנובמבר 1936 – 2 בדצמבר 2024) היה היסטוריון ישראלי של אמנות יפן ומזרח אסיה. מפתח ומנהל מוזיאון טיקוטין לאמנות יפנית בחיפה בשנים 1966–1992, וממייסדי האגודה לידידות ישראל-יפן.
ביוגרפיה

נולד בתל אביב. למד כשבע שנים ביפן, בוגר אוניברסיטת ג'ושי (1963-1960) ואוניברסיטת טוקיו (1966-1964). התמחה באוצרות ושימור אמנות יפנית במוזיאון Yamato Bunka-kan בעיר נארה. שימש מבקר אמנות בשניים מהעיתונים הגדולים ביפן: Mainichi ו-Yomiuri.
בשנת 1966 הוזמן על ידי אבא חושי, ראש עיריית חיפה, לנהל ולפתח את המוזיאון לאמנות יפנית בחיפה ולשמש כאוצר ראשי, תפקיד בו שימש כשלושים שנה. בשנת 2000 זכה המוזיאון בפרס "קרן יפן" היוקרתי על שלושים שנות פעילותו. ב-22 ביוני 2001 הוענק לאלי לנצמן אות כבוד אישי מטעם קיסר יפן, "The Order of the Sacred Treasure, Gold Rays with Neck Ribbon", על פעילותו רבת השנים למען קידום תרבות יפן. ספרו "Chinese Portraiture" ‏(1966) הציג לראשונה את ההבדלים המהותיים בין ההתייחסות המערבית לציור לבין ההתייחסות הסינית המדגישה את המאפיינים הרוחניים של הדמויות.
לנצמן תרם ערכים רבים לאנציקלופדיה העברית, כולל הערכים בנושא אמנות יפנית ואמנות סינית. היה מראשוני המרצים בחוג לאמנות באוניברסיטת חיפה ומשמש כמרצה בטכניון, המחלקה ללימודים הומניסטיים ואמנויות. היה בין מייסדי "האגודה לידידות ישראל-יפן" ושימש בתפקיד יושב-ראש עד לשנת 2007. בשנת 2009 נבחר כיושב-ראש של כבוד של האגודה לידידות ישראל-יפן.
לנצמן היה עורך אנציקלופדיה אודות תרבות ואמנות יפן בעברית. בתו היא הפיזיקאית הגר לנדסמן-פלס.
לנצמן נפטר בדצמבר 2024.
פרסומים נבחרים

Chinese Portraiture, Tuttle, Tokyo 1966
Tessai, New Japan (Mainichi) Vol.19, 1967
סין: אמנות והיסטוריה, פרסומי טייוואן, 1979
אמנות יפנית, האנציקלופדיה העברית, כרך כ'
אמנות סינית, האנציקלופדיה העברית, כרך כ"ה
טעם התה והאסתטיקה היפנית, צפון, אגודת בסופרים, תשנ"ח
טנטרה: האהבה כסמל רעיוני, נפש, תשס"ג
אמנות גדולה בממדים קטנים, פסלוני שנהב יפנים, מרכז וייל, 2007
קטלוגים נבחרים

רישומים יפנים, מוזיאון ישראל, תשל"ג
Hokusai, Paintings & Prints, M.O.J.A.H, 1970
Genre Paintings, M.O.J.A.H, 1971
Contemporary Japanese Prints, Tel Aviv Museum 1973
Hashira-e & Triptychs, M.O.J.A.H, 1980
Bijin-ga, M.O.J.A.H, 1981
Fauna & Flora in Japanese Art, M.O.J.A.H, 1981
Yakusha-e, Kabuki Prints, M.O.J.A.H, 1983
Impressions in Monochrome, M.O.J.A.H, 1983
Fukei Prints, M.O.J.A.H, 1984
Surimono Prints, M.O.J.A.H, 1989
לקריאה נוספת

שי חורב, אלי לנצמן, בלקסיקון החיפאים אישים ודמויות בחיפה, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 224, 2018.
הערות שוליים

↑  מודעת אבל בפייסבוק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302071905171  ISNI: 0000 0004 0196 9075  LCCN: nr96029093  NTA: 072964278  RERO: 02-A005681148  VIAF: 246879361   WorldCat (עם VIAF): 246879361
כארתלי עילית

| --- | --- |
 מדינה:  גאורגיה גאורגיה
   "Haute Georgie" - "גאורגיה עילית" במפה שאויירה על ידי גיום דליסל (אנ'), 1742
 
כארתלי עילית בגאורגית: ზემო ქართლი, זֵמוֹ כַּארְתְּלִי או איבריה עילית: ზემო იბერია, זֵמוֹ אִיבֶּרְיָה) הוא השם הפוליטי-גאוגרפי ההיסטורי של דרום מערב גאורגיה. הוא הכולל את האדמות באגן העליון של נהר הקורה (ממקורותיו של נהר הקורה ועד טָשִׁיסְקָארִי) ואגן נהר הצ'ורו, מה שהופך אותו לתת-אזור של כארתלי רבתי. עד המאה ה-16, כאתלי עילית כלל: סאמצחה, ג'אוואחתי, אֶרוּשֵׁתִי (אנ'), ארטאני, קוֹלָהּ (אנ'), קְלַארְגֵּ'תִי (אנ'), שַׁווְשֶׁתִּי (אנ'), טָאוֹ (אנ') וספרי.
במאות השמינית והתשיעית התקיימה באזור זה נסיכות גאורגית שראשיה נשאו בתואר קורופלאטס (אנ') ולאחר מכן ממלכה גאורגית. במאות ה-12 וה-13, בתקופת ממלכת גאורגיה, הבעלים הפיאודליים של המחוז היו משפחות האצולה: תּוֹרֶלִי (אנ'), גַ'אקֶלִי (אנ') ופָּאנַאסְקַרְטֶלִי (גאו'). במחצית השנייה של המאה ה-15 הוקמה באזור כארתלי עילית אתאבגות סאמצחה (נסיכות עצמאית), שמרכזה הייתה אחלציחה. במאה ה-16 נכבש האזור בהדרגה על ידי העות'מאנים שיצרו יחידה מנהלית בשם איילט צ'ילדיר (אנ').
לקריאה נוספת

איוונה ג'ווחישווילי (אנ') (1968), ההיסטוריה של האומה הגאורגית (ქართველი ერის ისტორია), vol. 2. האוניברסיטה הממלכתית של טביליסי, (בגאורגית)
דוד מוּסְחֶלִּישְׁוְוִילִי (אנ'), הערך "ზემო ქართლი" (כארתלי עילית), באנציקלופדיה הגאורגית סובייטית (אנ') כרך 4, עמוד 511, טביליסי 1979 (בגאורגית), באתר האקדמיה הגאורגית למדעים
הערות שוליים

↑  ‏טאשיסקארי‏ (Q12869611)
↑  ‏תמר כורידזה‏ (Q124444608) (2012), Caucasus in georgian sources: Foreign States, Tribes, Historical Figures. Encyclopedical Dictionary מסת"ב 978-9941-0-3946-1. עמ' 386
קוואצלקואטלוס

| קוואצלקואטלוס |
| --- | --- |
 שלד משוחזר של קוואצלקואטלוס
תקופה
קרטיקון עליון, 66–68 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
קבוצה:: זאורופסידה
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: פטרוזאוריה
תת־סדרה:: פטרודקטיליים
משפחה:: אזדרקיים
סוג:: קוואצלקואטלוס
שם מדעי
 Quetzalcoatlus ‏Lawson, 1975

קוואצלקואטלוס (שם מדעי: Quetzalcoatlus) הוא זוחל טורף מעופף מהסדרה הנכחדת פטרוזאוריה. הוא השתייך למשפחת האזדרקיים (Azhdarchidae) ונחשב לאחד מהמעופפים העצומים ביותר שחיו מעולם, בצמוד להטצגופטריקס (Hatzegopteryx) שחי באותה תקופה. פטרוזאור עצום זה היה יותר גבוה מג'ירפה והיה מסוגל לאיים על מרבית היצורים הקטנים בתקופתו. הוא התגלה בטקסס ונקרא ע"ש האל האצטקי קצלקואטל.
תיאור

הקוואצלקואטלוס היה ע"פ ההערכות הפטרוזאור הגדול ביותר מעולם. מעריכים שמוטת כנפיו העצומה הגיעה ל-15.5 מ' ישנם מדענים שטוענים שהגודל היה מעט יותר קטן ואחרים שטוענים שהוא היה עשוי להגיע לאורך 21 מ'. מחקרים בזמן האחרון טוענים שהוא לא עבר את ה-11 מ'. שיעור ממדי הגוף הוא גם תעלומה, כשמעריכים שגובהו עד הכתפיים 3 מ' ומשקלו 70-250 ק"ג. הוא היה בעל צוואר ג'ירף גבוה ובראשו מקור עצום ששימש לקטילת טרפו. עם זאת המקורים היו חלולים מבפנים בדומה למקור הטוקן והקלאו.
הקוואצלקואטלוס שוטט בתעופה אווירית מעל המישורים העצומים של אמריקה הצפונית בתקופת הקרטיקון. ייתכן שמבנה חייו דמה לחסידת המרבו הניזונה מנבלות אך גם טורפת יצורים קטנים ואף עופות פלמינגו במקורה העצום. נראה ממאובנים שפטרוזאור זה אכל מפגרים של זאורופודים גדולים כמו אלמוזאורוס. כמו כן ייתכן שהיה צייד אימתני של יצורים קטנים והוא יכול היה לנוע במהירות על הקרקע באמצעות שריריו האחוריים העצומים. כך הוא יכול לטרוף אפילו דינוזאורים קטנים שהיו בסביבתו.
ייתכן גם שניזון מדגים כמו פטרוזאורים קטנים יותר אך מרבית המאובנים נמצאו באזורים הרחוקים מנהרות וימים.
הקוואצלקואטלוס נכחד יחד עם שאר הזוחלים העצומים בהכחדת קרטיקון-פלאוגן לפני 66 מיליוני שנים.
בתרבות

בסרט עולם היורה: עולם חדש מופיע קוואצלקואטלוס התוקף את המטוס שבו אוון, קלייר וקאילה (אשר דודג'סון נתן לו לברוח מכלובו כדי לעצור אותם). הם נמלטים כשקלייר נמלטת בכיסא מפלט והשאר נותנים למטוס להתרסק נמוך. בסיום נראים מספר פרטים עפים. הוא נראה גם בפרולוג עולם היורה: עולם חדש בעודו מרחיק פטרנודונים מנבלה.
הקוואצלקואטלוס נראה בסרט של ה-BBC, ללכת בין דינוזאורים בתר אוכל נבלות גדול שמגוון גם בסרטנים ולעיתים נטרפים בידי הגורגוזאורוס. המראה שלהם היה בעל צוואר קצר מעט ביחס ליצור האמיתי, דבר שנעשה כדי שלא ייראה מגוחך מדי.
הקוואצלקואטלוס נראה בסדרה ללכת בין דינוזאורים בפרק השישי והאחרון, בעודו מנסה לשתות אך נאלץ לעופף כדי לא להיטרף בידי דיינוסוכוס שאורב לו. עם זאת המראה שלו לא מדויק והוא דומה למודל של האורניתוכיירוס מאותה סדרה.
בסדרה כוכב פרהיסטורי נראית נקבת קוואצלקואטלוס מקננת אך קינה נבזז כמעט לגמרי בידי נקבה קניבלית.
להקה טורפת של קוואצלקואטלוסים נראית בעידן הקרח 3: עלייתם של הדינוזאורים בעת מרדף אחרי ההרפקטוגנתוס של באק, קראש ואד. פרט נוסף טורף ארכיאופטריקס חסר יכולת תעופה.
בסרט נדידת הדינוזאורים נראה קוואצלקואטלוס מחפש נבלות העוקב בדריכות אחרי אדמונטוזאורוס צעיר.
קוואצלקואטלוס מככב בסרט ה-IMAX, "On the Wing".
הוא נראה גם בסרט ה-BBC של דייוויד אטנבורו מפלצות מעופפות 3D.
בסדרה התנגשות הדינוזאורים והסדרה העוקבת לה היום האחרון של הדינוזאורים נראה קוואצלקואטלוס.
מספר פרטים מעופפים נראים בכשהדינוזאורים שוטטו באמריקה ובמהפכת הדינוזאורים, אך ללא ציון.
הוא נראה בפרק השני של כוכב הדינוזאורים ובסדרה פלאווורלד.
הוא מופיע בכמה מסרטי המסע לעמק החלומות.
הוא מופיע במספר פרקים של רכבת הדינוזאורים ובדינו דן.
הוא נראה בסרט הספיישל לחג המולד "the christmas dinosaur".
הוא מופיע במספר משחקי מחשב ביניהם ב-עולם היורה: המשחק, Jurassic World Evolution 2, פארק היורה 3: בניית פארק, ""Jurassic World: Alive" ו-ARK: Survival Evolved.
גלריה

שתי ההערכות לגודל הקוואצלקואטלוס בהשוואה לאדם
פיקוד כוחות צבא ארצות הברית

| --- | --- |

 פרטים
 כינוי:  FORSCOM
 מדינה:  ארצות הברית
 שיוך:  צבא ארצות הברית
 סוג:  הכנה, כשירות ומוכנות כוחות צבא ארצות הברית
 בסיס האם:  פורט בראג, קרוליינה הצפונית
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1973–הווה (כ־51 שנים)
 פיקוד
 דרגת המפקד:  גנרל
 מפקד נוכחי:  גנרל אנדרו פופאס
פיקוד כוחות צבא ארצות הברית (באנגלית: United States Army Forces Command ובר"ת: FORSCOM) הוא הפיקוד האחראי על ההכנה, הכשירות ומוכנות כוחות צבא ארצות הברית למשימותיהם המבצעיות בפיקודים הקרבים המאוחדים ברחבי העולם. בסיס הפיקוד ממוקם בפורט בראג.
היסטוריה

ב-1955 הוקם הפיקוד הקונטיננטלי של הצבא (CONARC) שהיה אחראי להפעלת הכוח במרחב היבשתי של ארצות הברית בצפון אמריקה וכן לאימונים, הדרכות ופיתוח תורות לחימה של הצבא.
כחלק מלקחי מלחמת וייטנאם ועקב ההבנה כי מוטת השליטה של CONARC רחבה מדי, יזם ראש מטה צבא ארצות הברית קרייטון אברמס ארגון מחדש בצבא והטיל את המשימה על עוזרו הגנרל ויליאם דה-פוי. במסגרת הארגון מחדש פורק CONARC ובמקומו הוקמו ביולי 1973 שני פיקודים: פיקוד כוחות הצבא (FORSCOM) האחראי למוכנות הכוחות והפעלתם ופיקוד האימונים וההדרכה. מפקד הפיקוד הראשון היה גנרל וולטר קרווין שקודם לכן פיקד על הפיקוד הקונטיננטלי.
הרכב

הפיקוד מורכב מהארמייה הראשונה ומפיקוד כוחות המילואים שאחראים על אימון וכשירות חיילי המילואים והמשמר הלאומי של הצבא ושליחת יחידותיהם למאמץ הלחימה.
בנוסף כולל הפיקוד שני קורפוסים:
קורפוס III - כולל את דיוויזיית החי"ר הראשונה, דיוויזיית הפרשים הראשונה, הדיוויזיה המשוריינת הראשונה, דיוויזיית החי"ר הרביעית, רג'יימנט הפרשים השלישי, בריגדת הארטילריה ה-75, ובריגדת ההנדסה 36. בנוסף עוד כוחות תומכי לחימה.
הקורפוס המוטס ה-18 - כולל את דיוויזיית החי"ר השלישית, הדיוויזיה ההררית העשירית, הדיוויזיה המוטסת ה-82, הדיוויזיה המוטסת ה-101, בריגדת הארטילריה ה-18, בריגדת ההנדסה ה-20 וכוחות תומכי לחימה.
דין מרומה

דין מרומה הוא מונח הלקוח מהמשפט עברי, המתאר מצב שבו חש הדיין שיש רמאות בדיון העומד בפניו. קיים קשר בין מונח זה לבין המונח דין אמת לאמיתו.
תיאור המונח

לעיתים מתנהל הדיון המשפטי כדת וכדין על פי טענות הצדדים ועדות העדים, אלא שקיים מצב שבו חש הדיין שישנה רמאות שאין בכוחו או ביכולתו להוכיחה, אם בטענות בעלי הדין ואם בעדות העדים, או שנראה לו שהדברים אמת אך לא כל האמת, והוסתרו ממנו פרטים העשויים לשפוך אור נוסף על המקרה שלפניו. מקרה זה נחשב בתלמוד כדין מרומה. דין אמת הוא ההפך מדין מרומה. קיימת מחלוקת ראשונים כיצד להבין את הביטוי "דין אמת לאמיתו", שאותו יש לדון, על פי דברי רבי שמואל בר נחמני בשם רבי יונתן בגמרא: חלק סוברים שמדובר בדין שקשה להוציא ממנו את האמת, וחלק סוברים שמדובר בכל דין שהוא אינו דין מרומה. למחלוקת זו יש השפעה רבה בעניין דינו של הדין המרומה, ועל כך בהמשך.
ההכרעה בדין מרומה > הדין הכללי > מקורות תלמודיים

בתלמוד מוזכרות כמה הנחיות למצב הסבוך של דין מרומה:
מניין לדיין שיודע בדין שהוא מרומה שלא יאמר הואיל והעדים מעידים אחתכנו ויהא קולר תלוי בצוואר העדים? תלמוד לומר, מדבר שקר תרחק.
זעירא בר חיננא בשם רבי חנינה ורב יהודה: חד אמר "ודרשת וחקרת ושאלת היטב", וחד אמר "צדק צדק תרדוף". הא כיצד? אם את רואה הדין שיוצא לאמיתו - חקריהו, ואם לאו - צדקיהו
התלמוד הבבלי מגיע למסקנה הישירה שאין לדון "דין מרומה" מהפסוק בפרשת משפטים, הדורש להתרחק מהשקר. מקבילו הירושלמי מראה סתירה לכאורה בין שני פסוקים בפרשת ראה. להלן הסברו של הרב משה מרגלית:
"חד אמר". דבעינן דרישה וחקירה דכתיב ודרשת וחקרת וכתיב משפט אחד יהיה לכם:

"וחד אמר". דלא בעינן דכתיב צדק צדק תרדוף דמשמע דאין צריך לחקור כל כך:

"הא כיצד". קשו קראי אהדדי [קשים הפסוקים אחד על השני]:

"אם אתה רואה הדין שיצא לאמיתו חקרהו". כלומר אם נראה לך שיש בדין זה איזה רמאות ומחמת שתחקור תבא על האמת ויצא הדין לאמיתו חקרהו:

"ואם לאו". שאינו נראה לך שהוא דין מרומה:

"צדקהו". וחתוך הדין בלי חקירה ודרישה:
על פי ה"פני משה" הירושלמי טוען שבמקרה שהדין יכול לצאת לאמיתו, לא להיות "מרומה" - כלומר, ישנה רמאות שניתן לגלות ולהגיע למיצוי הדין בדרכים לא קונבנציונליות או מקובלות בהקשרים המשפטיים הספציפיים, כדרישה וחקירה - שם יש לחקור עוד יותר. על כן באה הוראת המקרא "ודרשת וחקרת ושאלת היטב". במקרה שהצדק יכול לצאת לאור בלי להשתמש בכלים קיצוניים, יש לדבוק בפתרון שאליו פשוט להגיע - "צדק צדק תרדוף".
ישנו עוד דיון בדין המרומה בתלמוד הבבלי, במסכת סנהדרין:
משנה. אחד דיני ממונות ואחד דיני נפשות בדרישה ובחקירה, שנאמר משפט אחד יהיה לכם... גמרא. דיני ממונות מי בעינן דרישה וחקירה? ורמינהו [מראים קושיה מברייתא]... קשיא! (סימן: חרפ"ש). אמר רבי חנינא: דבר תורה אחד דיני ממונות ואחד דיני נפשות בדרישה ובחקירה, שנאמר משפט אחד יהיה לכם, ומה טעם אמרו דיני ממונות לא בעינן דרישה וחקירה כדי שלא תנעול דלת בפני לוין. - אלא מעתה, טעו לא ישלמו? - כל שכן שתנעול דלת בפני לווין. רבא אמר: מתניתין דהכא בדיני קנסות, ואידך - בהודאות והלואות. רב פפא אמר: אידי ואידי בהודאה והלואה, כאן - בדין מרומה, כאן - בדין שאינו מרומה, כדריש לקיש. דריש לקיש רמי: כתיב בצדק תשפט עמיתך וכתיב צדק צדק תרדף, הא כיצד? כאן - בדין מרומה, כאן - בדין שאין מרומה. רב אשי אמר: מתניתין כדשנין. קראי; אחד לדין ואחד לפשרה. כדתניא: צדק צדק תרדף - אחד לדין ואחד לפשרה. כיצד? שתי ספינות עוברות בנהר ופגעו זה בזה, אם עוברות שתיהן - שתיהן טובעות, בזה אחר זה - שתיהן עוברות. וכן שני גמלים שהיו עולים במעלות בית חורון ופגעו זה בזה, אם עלו שניהן - שניהן נופלין, בזה אחר זה - שניהן עולין. הא כיצד? טעונה ושאינה טעונה - תידחה שאינה טעונה מפני טעונה. קרובה ושאינה קרובה - תידחה קרובה מפני שאינה קרובה. היו שתיהן קרובות, שתיהן רחוקות - הטל פשרה ביניהן, ומעלות שכר זו לזו.
ההכרעה בדין מרומה > הדין הכללי > פסיקת ההלכה

לאור כל האמור, נפסק בשו"ע שבמקרה של דין מרומה מוטל על הדיין לחקור ולדרוש בעניין עד תומו. אם הדיין עדיין סבור שהדין מרומה, ושלו אין דרך להכריע בדין זה כלל, כותב ונותן ביד הנתבע "שאין לשום דיין להשתדל בדין זה". את עיקר דינו של הדין המרומה פוסק השו"ע על פי הרמב"ם, שמקבל את העמדת רב פפא בגמרא בסנהדרין ל"ב. בנוסף, חלק מדיני החלת הפסק לקוח מהרא"ש. זה האחרון דן באריכות בספר השו"ת שלו במקרה מסובך שהובא לפניו:
על אודות דברי ריבות שנתעצמו בהם רבי שלמה בן אלבגל ורבי ישראל בן אלחדאד זה ימים ושנים והוחלפו כמה מונים מדין ישראל לדין אומות העולם ומדין אומות העולם לדיני ישראל. ועתה נתגלגל הדבר שבאו הלום בציר גבירתנו המלכה מב"ת [מנשים באוהל תבורך] והביאו לי כתבה שהיא צותה עלי שאקח כל שטרי הטענות שנעשו בזאת התביעה בפני המוקדמים של וילייאריאל ובלדוליר לפני הרב רבי משה ן' חביב ושאדון על פי טענותיהם הללו ממה שיראה לי מקו היושר והאמת. גם כי קשה לי במאד מאד להשתדל בדין קשה כזה שנתגלגל זה כמה ימים לפני אנשים יקרים ונכבדים חכמי ישראל וחכמי האומות וגם כי המה בעלי דינים קשים ולא נתקררה ולא נתישבה דעתם בכל דברי חכמים אשר השתדלו לדון ביניהם עד היום הזה ואיך אכנס אני ללקט עוללות בצירי האדירים מכל מקום אני את פי גבירתנו המלכה מב"ת [מנשים באוהל תבורך] אשמור ואת מאמרה אני צריך לקיים. ומבקש אני מהאל שופט צדק שיהא בעזרי לזרות ולהבר תבן מהבר ויערה רוח קדשו ממרום עלי לדון דין אמת לאמתו.
הרא"ש מראה סתירה בין שני כללים שמוזכרים בתלמוד הבבלי - הראשון הוא זה המובא לעיל ממסכת שבועות, שעל פיו אין להתעסק בדין מרומה, כאשר מולו קיים כלל אחר:
אמר רבי שמואל בר נחמני אמר רבי יונתן: כל דיין שדן דין אמת לאמיתו משרה שכינה בישראל, שנאמר אלהים נצב בעדת אל בקרב אלהים ישפט. וכל דיין שאינו דן דין אמת לאמיתו - גורם לשכינה שתסתלק מישראל
הרא"ש מסביר בפשטות את הגמרא בסנהדרין כך: ”...ואמרינן [ואומרים אנו]: "לאמתו" - זהו דין מרומה; כשבא לפניו דין מרומה יש לו לדיין לחקור ולדרוש בכל מיני חקירות ודרישות, עד שיצא הדין לאמתו”. על כן מתעוררת סתירה בין שני המקורות האמוראיים. הרא"ש מביא תירוץ בשם המהר"ם מרוטנבורג, שמחלק בין שני מקרים אפשריים עליהם נסובות סוגיות התלמוד. המקרה שעליו מדברת הגמרא בשבועות הוא דין מרומה מצד התובע, כלומר מדובר בתביעה שקרית מעיקרה, ושם אכן אין לדיין לדון במקרה כזה אלא "לנפנף" את התביעה ולא לחפור בה, כיוון שהוא רואה שהיא שקרית מעיקרה. המקרה שעליו מדברת הגמרא בסנהדרין הוא מקרה בו הנתבע משקר ומרמה, ובמקרה כזה אכן יש לדיין להשתדל ולחקור, ולהוציא ”דין אמת לאמתו” כדי שלא נגיע למצב בו כאשר הנתבע משקר הוא נפטר מהתביעה, ”ונמצא חוטא נשכר”. להלן פסיקת ההלכה המקוצרת של הרא"ש:
והא דאמרינן פרק שבועת העדות, דדין מרומה אין לדונו כלל, משום דכתיב "מדבר שקר תרחק", תירץ רבינו מאיר, דהיינו כשתובע טוען ברמאות, אז יסתלק הדיין ולא ישמע טענותיו. והכא מיירי שהנתבע טוען ברמאות, אין יכול הדיין להסתלק, שלא ישתכר הרמאי ברמאותו, אלא ידרוש ויחקור יפה לבטל רמאותו.
תוספות, לעומת הרא"ש, ששיטתם מבוססת על השוואת המקורות התלמודיים ומציאת עמק השווה ביניהם, בפירושם לגמרא בסנהדרין מבינים הפוך מקריאת רבינו אשר, וטוענים ש”דין אמת לאמיתו - לאפוקי דין מרומה”. כך הם פותרים את הסתירה האפשרית עליה כתבו הרא"ש והמהר"ם.