stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנטרו-וירוס
מחלות הנגרמות על ידי אנטרו-וירוס

אנטרו-וירוסים גורמים למגוון רחב של תסמינים, ולמרות שרשימת הסימנים והתסמינים הארוכה שלהם אמורה להכניס אותם לרשימת האבחון של מחלות רבות, לרוב הם נעלמים מעיניהם. אנטרו וירוסים יכולים לגרום לכל דבר, החל מפריחה אצל ילדים קטנים, לצינון קיץ, לדלקת קרום המוח, לראייה מטושטשת ועד לדלקת קרום הלב. לזיהומים אנטרו-ויראליים יש מגוון גדול בהצגה וברצינות. אנטרו-וירוסים שאינם פוליו גורמים ל-10–15 מיליון זיהומים ולעשרות אלפי אשפוזים בארצות הברית מדי שנה. ניתן לזהות אנטרו-וירוסים באמצעות תרבית תאים או בדיקת PCR, שנאספה מדגימות צואה או נשימה. למטה מחלות נפוצות הקשורות לאנטרו-וירוסים, כולל שיתוק ילדים.
פוליו בעיקר מועברת באמצעות מחזור צואה-פה
תסמונת דמוית פוליו נמצאה בילדים שנבחנו חיוביים ל-Enterovirus 68.
מחלת חום לא ספציפית היא ההצגה השכיחה ביותר של זיהום אנטרו-וירוס. מלבד חום, התסמינים כוללים כאבי שרירים, כאב גרון, כאב עז במערכת העיכול/אי נוחות בבטן וכאבי ראש. עם זאת, אצל יילודים התמונה עשויה להיות של אלח דם, ויכולה להיות חמורה ומסכנת חיים.
אנטרו-וירוסים הם ללא ספק הגורמים השכיחים ביותר לדלקת קרום המוח אספטית בילדים. בארצות הברית, נגיפים אנטרו אחראיים ל-30,000 עד 50,000 אשפוזים של דלקת קרום המוח בשנה כתוצאה מ-10–15 מיליון זיהומים.
מחלת Bornholm או pleurodynia אפידמית מאופיינת בכאב התקפי חמור בחזה ובבטן, יחד עם חום, ולעיתים בחילות, כאבי ראש והקאות.
פריקרדיטיס ו/או דלקת שריר הלב נגרמות בדרך כלל על ידי אנטרו-וירוסים; התסמינים מורכבים מחום עם קוצר נשימה וכאבים בחזה. כמו כן דווחו הפרעות קצב, דום לב.
דלקת הלחמית דימומית חריפה יכולה להיגרם על ידי אנטרו-וירוסים.
הרפנגינה נגרמת על ידי נגיף קוקסאקי A, וגורמת לפריחה שלפוחית בחלל הפה ובלוע, יחד עם חום גבוה, כאב גרון, חולשה, ולעיתים קרובות דיספאגיה, אובדן תיאבון, כאבי גב וכאבי ראש. זה גם מגביל את עצמו, כאשר התסמינים מסתיימים בדרך כלל תוך 3–4 ימים.
מחלת הפה והגפיים היא מחלת ילדות הנגרמת לרוב על ידי זיהום על ידי נגיף Coxsackie A או EV71.
דלקת המוח היא ביטוי נדיר של זיהום אנטרו-וירוס; כאשר הוא מתרחש, ה-Enterovirus השכיח ביותר שנמצא כגורם לו הוא אקו-וירוס 9.
דלקת שריר הלב מאופיינת בדלקת של שריר הלב (תאי שריר הלב). במהלך העשורים האחרונים, זוהו אשמים רבים כמי שממלאים תפקיד בפתוגנזה של דלקת שריר הלב בנוסף לנגיף האנטרו, אשר בתחילה היה הנגיף הנפוץ ביותר בפתולוגיה זו. אחד מהנגיפים הנפוצים ביותר של אנטרו שנמצא אחראי לגרימת מיוקרדיטיס הוא וירוס Coxsackie B3.
מחקר משנת 2007 הציע כי זיהומים חריפים בדרכי הנשימה או במערכת העיכול הקשורים ל-Enterovirus עשויים להיות גורם לדלקת מוח מיאלגית.
ויאצ'סלב פטיסוב

ויאצ'סלב "סלאבה" אלכסנדרוביץ' פטיסוב (ברוסית: Вячеслав (Слава) Александрович Фетисов; נולד ב-20 באפריל 1958 במוסקבה) הוא שחקן הוקי קרח רוסי מקצועני לשעבר בעמדת המגן, הנחשב בעיני רבים לאחד המגינים הטובים בתולדות הענף, וכיום פוליטיקאי ועסקן ספורט בכיר.
כשחקן, כיכב פטיסוב במשך 12 עונות בקבוצת צסק"א מוסקבה והיה קפטן נבחרת ברית המועצות שנחשבה אז לנבחרת הטובה בעולם. הוא היה אחד השחקנים הסובייטים הראשונים שעברו לשחק ב-NHL, שם שיחק בניו ג'רזי דווילס ובדטרויט רד וינגס. עם הרד וינגס זכה פטיסוב בשני גביעי סטנלי רצופים.
כיום פטיסוב הוא חבר מועצת הפדרציה של רוסיה. בין 2002 ו-2008 שימש יושב ראש הסוכנות הפדרלית לספורט ותרבות הגוף של רוסיה עם סמכויות שר (מקביל לשר הספורט של היום).
בתחום הספורט שימש פטיסוב כיושב ראש ועדת הספורטאים בסוכנות העולמית נגד סמים בספורט (WADA), כנשיא קבוצת נעוריו, צסק"א מוסקבה, ויושב ראש ועד המנהלים של הליגה בה היא משחקת, ליגת ההוקי הקונטיננטלית.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

פטיסוב החל לשחק במועדון ההוקי קרח של צסק"א מוסקבה בגיל 8, לאחר שניסה להתקבל לקבוצת הילדים כבר בגיל 6. הוא התבלט בקבוצות הילדים והנערים, ובגיל 16 החל לשחק בקבוצת הנוער של המועדון.
בגיל 17 כבר הפך פטיסוב לכוכב נבחרת ברית המועצות עד גיל 20. הוא הוביל את הנבחרת לשתי אליפויות אירופה (1976 ו-1977) ושלוש אליפויות עולם רצופות (1976–1978), כאשר בשתיים האחרונות מהן נבחר למגן הטוב ביותר באליפות.
צסק"א מוסקבה

פטיסוב שיחק בקבוצה הבוגרת של צסק"א מוסקבה 12 עונות החל מעונת 1967-77. בכל העונות בהן שיחק זכתה הקבוצה באליפות ברית המועצות. הוא נבחר לנבחרת העונה בליגה הסובייטית 9 פעמים, כאשר בפעמיים מהן - בעונות 1981-82 ו-86–1985 – נבחר לשחקן העונה בברית המועצות.
קריירה בינלאומית

ב-1978, זמן לא רב אחרי הזכייה השלישית שלו באליפות העולם עד גיל 20, הופיע פטיסוב גם באליפות העולם עם נבחרת ברית המועצות הבוגרת וזכה גם איתה במדליית הזהב. הוא המשיך לככב בנבחרת במהלך שנות ה-80, ועזר להוביל את הנבחרת לשבע אליפויות עולם ולעוד מדליית כסף אחת ושתי מדליות ארד.
פטיסוב השתתף עם נבחרת ברית המועצות בשלוש אולימפיאדות, כאשר בראשונה מביניהם – אולימפיאדת לייק פלאסיד (1980) – הופתעה הנבחרת, שהייתה מועמדת בטוחה למדליית הזהב, על ידי נבחרת ארצות הברית במשחק ה"נס על הקרח" ונאלצה להסתפק במדליית הכסף. הנבחרת הסובייטית הראתה את עליונותה בשתי האולימפיאדות הבאות, עם פטיסוב כקפטן, וזכתה בשתי מדליות זהב ב-1984 ו-1988.
בגביע קנדה זכתה נבחרת ברית המועצות, עם פטיסוב כמעוז ההגנה שלה, ב-1981, אחרי שהביסה במשחק הגמר 8:1 את נבחרת קנדה עמוסת כוכבי ה-NHL כוויין גרצקי, מייק בוסי וגי לפלר. פטיסוב פגש עם נבחרת ברית המועצות את נבחרת קנדה פעם נוספת בגמר גביע קנדה ב-1987, והפעם ניצחו הקנדים, עם גרצקי ומריו למיה, בתום סדרה צמודה של שלושה משחקים.
פטיסוב השתתף עם נבחרת רוסיה גם בגביע העולם בהוקי קרח – המפעל שהחליף את גביע קנדה – ב-1996. רוסיה נוצחה בחצי הגמר על ידי ארצות הברית.
ב-2008, במלאת מאה שנה להקמת פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית (IIHF), בחרה ה-IIHF את פטיסוב ל"נבחרת המאה" שלה.
קריירת NHL

פטיסוב היה אחד משמונת השחקנים הסובייטים הראשונים שהורשו לצאת ולשחק ב-NHL על ידי שלטונות ברית המועצות ב-1989, בהתאם למדיניות הגלאסנוסט של מיכאיל גורבצ'וב. הוא החל לשחק בניו ג'רזי דווילס שבחרה אותו בדראפט עוד ב-1983. למעשה נבחר פטיסוב בדראפט בפעם הראשונה עוד ב-1978 על ידי מונטריאול קנדיאנס, אך זכויותיה עליו פגו. פטיסוב סיים את עונתו הראשונה עם 8 שערים ו-42 אסיסטים.
פטיסוב שיחק בדווילס עד עונת 1995 שהייתה עונה מקוצרת בגלל סכסוך עבודה בליגה. במהלך השבתת המגן הארוכה שהשביתה את ה-NHL למשך ארבעה חודשים באותה עונה חזר פטיסוב לרוסיה ושיחק משחק בודד בשורות ספרטק מוסקבה. משהסתיימה השביתה הספיק לשחק ארבעה משחקים אחרונים עם הדווילס לפני שהועבר לדטרויט רד וינגס. עם הרד וינגס העפיל כבר באותה עונה לסדרת הגמר על גביע סטנלי מול קבוצתו לשעבר, הדווילס, שניצחו בגמר וזכו בגביע.
פטיסוב שיחק ברד וינגס עד פרישתו ב-1998, כאשר בשתי העונות האחרונות זכה עם הרד וינגס פעמיים ברציפות בגביע סטנלי.
לאחר תקופת ההמתנה המקובלת של 3 שנים, נבחר פטיסוב להיכל התהילה של ההוקי ב-2001.
כמאמן

לאחר פרישתו התמנה פטיסוב לעוזר המאמן בניו ג'רזי דווילס. הוא שימש בתפקיד עד 2002 והיה שותף לזכייה של הדווילס בגביע סטנלי ב-2000.
באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002) שימש פטיסוב כמנהל המקצועי של נבחרת רוסיה ועזר להוביל אותה למדליית ארד.
כפוליטיקאי ועסקן ספורט

באפריל 2002 מונה פטיסוב לעמוד בראש הסוכנות הפדרלית לספורט ותרבות הגוף של רוסיה, גוף הספורט העליון של רוסיה. הוא שימש בתפקיד, עם סמכויות שר, עד שהסוכנות פורקה ב-2008 בצו נשיאותי של דמיטרי מדבדב והוחלפה על ידי משרד הספורט והנוער של רוסיה.
ב-2005 מונה פטיסוב על ידי הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט (WADA) להקים את ועדת הספורטאים שלה ולהיות יושב הראש הראשון שלה. הוא מילא את תפקיד היו"ר עד 2014.
לאחר עזיבתו את תפקידו בממשלת רוסיה נבחר פטיסוב למועצת הפדרציה, הבית העליון של הפרלמנט הרוסי. ימים בודדים לאחר היבחרו מונה ליושב ראש ועדת הספורט ותרבות הגוף של המועצה.
באותה שנה מונה ליושב ראש חבר המנהלים של ליגת ה-KHL, שהחליפה את ליגת העל הרוסית כליגה העליונה של רוסיה בשיתוף קבוצות ממדינות שכנות.
ב-1 במאי 2009 מונה פטיסוב לנשיא קבוצת נעוריו, צסק"א מוסקבה. בעקבות מכת פציעות בקבוצה וסגל חסר, חתם פטיסוב רשמית גם על חוזה שחקן, ושיחק בשורות הקבוצה משחק ליגה אחד בגיל 51. צסק"א נוצחה במשחק 3:2 על ידי סק"א סנקט פטרבורג.
פטיסוב זכה במספר עיטורים הן בברית המועצות והן ברוסיה, הגבוה בהם היה עיטור לנין ב-1988.
בינואר 2012, מיד אחרי משחק ה"אול-סטאר" של ליגת ה-KHL, הודיע פטיסוב במפתיע על התפטרותו מתפקידיו בצסק"א מוסקבה ובחבר המנהלים של הליגה, ועל עזיבתו של עולם ההוקי קרח בכללותו. הוא נימק את צעדו במצב הקשה אליו נקלעה צסק"א, שהפכה לקבוצת תחתית בליגה, ובהתנהלות הלקויה של חברי הנהלתה המונעת ממנו לבצע את תפקידו.
בטקס הפתיחה של אולימפיאדת סוצ'י (2014) היה פטיסוב אחד מנושאי הדגל האולימפי.
"פטיסוב ארנה" בוולדיווסטוק, אולמה הביתי של קבוצת אדמירל ולדיווסטוק מליגת ה-KHL, נקרא על שמו.
חייו האישיים

שני המאורעות הבולטים בחייו האישיים היו תאונות דרכים בהן היה מעורב. פטיסוב יצא משתי התאונות יחסית ללא פגע גופני, אך התאונות הסתיימו שתיהן בתוצאות טרגיות לאנשים קרובים אליו.
ב-1985, עוד כשחקן צסק"א מוסקבה, היה פטיסוב מעורב בתאונת דרכים קשה במכונית בה נהג. בתאונה נהרג אחיו הצעיר אנטולי, שישב לצידו במכונית. אנטולי היה בן 18 ושחקן מצטיין בצסק"א מוסקבה בזכות עצמו.
ב-1997, שישה ימים אחרי שזכה עם דטרויט רד וינגס בגביע סטנלי הראשון שלו, חזר פטיסוב ממסיבת הזכייה של הקבוצה בלימוזינה שכורה. נהג הלימוזינה איבד שליטה על הרכב והתנגש בעץ. פטיסוב יצא מהתאונה עם פגיעות קלות בלבד ויכל לחזור לשחק בעונה שלאחר מכן, אולם שניים מנוסעי הרכב – חברו של פטיסוב להגנת הרד וינגס וידידו הטוב, ולדימיר קונסטנטינוב, ומעסה הקבוצה – ספגו פציעות ראש קשות ונותרו נכים.
חולצתו של פטיסוב בנבחרת ברית המועצות, במצג האולימפי בהיכל התהילה של ההוקי
"הרוסים כאן": ויאצ'סלב פטיסוב (מימין) וסרגיי סטריקוב על שער המגזין ספורטס אילוסטרייטד, 9 באוקטובר 1989
פטיסוב כראש הסוכנות הפדרלית לספורט ותרבות הגוף של רוסיה, עם ולדימיר פוטין, 2002
פטיסוב, ראשון בטור השמאלי, נושא את הדגל האולימפי בטקס הפתיחה של אולימפיאדת סוצ'י (2014)
פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה, מיני-סדרה או סרט טלוויזיה

| --- | --- |

הזוכה בפרס לשנת 2024, טדאנובו אסאנו
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפרס:  1971–הווה (כ־54 שנים)
 המספר הרב ביותר של זכיות:  אדוארד אסנר (3)
 המספר הרב ביותר של מועמדויות:  שון הייז וג'רמי פיבן (6)
 www.goldenglobes.org
 
פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה, מיני-סדרה או סרט טלוויזיה הוא פרס המוענק מדי שנה על ידי איגוד העיתונאים הזרים בהוליווד. הוא ניתן לשחקן שביצע הופעה יוצאת מן הכלל בתפקיד משנה בסדרת טלוויזיה, מיני סדרה או סרט טלוויזיה. הפרס הוענק לראשונה בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-28 ב-5 בפברואר 1971 לג'יימס ברולין על תפקידו בד"ר מרכוס וולבי. הוא הוענק תחת השם שחקן המשנה הטוב ביותר - סדרת טלוויזיה לפני שהשתנה לשמו הנוכחי ב-1980.
מאז הקמתו הוענק הפרס ל-45 שחקנים. הזוכה הנוכחי הוא מת'יו מקפדיין על תפקידו בסדרה יורשים.
או יאונג-סו זכה בפרס בשנת 2021 על תפקידו במשחק הדיונון והפך לשחקן הדרום קוריאני הראשון שזוכה בפרס.
אדוארד אסנר הוא שיאן הזכיות בקטגוריה זו, וזכה שלוש פעמים. שון הייז וג'רמי פיבן היו מועמדים כל אחד לפרס שש פעמים, הכי הרבה בקטגוריה.
יעקב-הר

| --- | --- |
חרפושית עם הכתובת "בן רע, יעקב-הר, נחון בחיים", שנמצא בתל שקמונה, כיום מוצגת במוזיאון הימי הלאומי
חרפושית עם הכתובת "בן רע, יעקב-הר, נחון בחיים", שנמצא בתל שקמונה, כיום מוצגת במוזיאון הימי הלאומי
 לידה:  המאה ה־17 לפנה״ס 
 פטירה:  המאה ה־17 לפנה״ס כנראה 
 מדינה:  מצרים העתיקה 
 
יעקב-הר או "יעקב-אל" (𓇌𓂝𓈎𓃀𓉔𓂋) היה מראשוני מלכי שושלת הפרעונים ה-15, השושלת החיקסוסית, וחרפושיות רבות הנושאות את שמו נמצאו ברחבי מצרים וכנען.  המילים "הר" ו"אל" נכתבות באותה הצורה בהירוגליפים: 𓉔𓂋
בתל שקמונה שליד העיר חיפה התגלה קבר לוחם חיקסוסי שבו נמצאה חרפושית שעליה נכתב בכתב הירוגליפי:
”בן רע, יעקב-הר, נחון בחיים.” בשל המצאות החותם הנושא את שמו בשכבה באתר שתוארכה לימי השושלת ה-14 במצרים העתיקה, יש המציעים כי יעקב-הר השתייך למלכיה האחרונים של שושלת זו, וכי שמו מעיד על כך שהיה ממוצא כנעני או סורי.
חוקרים מסוימים מציעים כי השם "יעקב" הוא שם שמי-מערבי שהיה נפוץ בתקופת הברונזה במרחב הסורי-כנעני [דרוש מקור], ולכן אין להתפלא מהופעת שם זה בתעודה חיצונית למקרא, מניחים [דרוש מקור: מי?] שאם שמו היה באמת "יעקב-אל" הרי שזה רומז לפולחן האל הכנעני "אל". מאידך ניתן לראות כי השם ״אל״ קשור ליעקב גם במקרא: ״וַיֹּ֤אמֶר יַעֲקֹב֙ אֶל־יוֹסֵ֔ף אֵ֥ל שַׁדַּ֛י נִרְאָֽה־אֵלַ֥י בְּל֖וּז בְּאֶ֣רֶץ כְּנָ֑עַן וַיְבָ֖רֶךְ אֹתִֽי״ (בראשית מ״ח: ג׳)
יש חוקרים שניסו לקשר בין יעקב-הר לבין יעקב המקראי בשל הדמיון בשמותיהם, או עם יוסף המקראי שלפי המתואר בספר בראשית עלה לדרגת סגן-פרעה במצרים העתיקה (תאוריה שהופיעה בסרט "פענוח יציאת מצרים").
ישנם גם חוקרים מודרניים המפרשים את שמו כ"יעקב-בעל" ומציעים קשר לפולחן האל הכנעני בעל (שזוהה על ידי החיקסוס כאל המצרי סת) בשמו.
לפי פרשנותו של ישראל קנוהל השם יעקב-אל מופיע כשם של מקום או כשם של שבט מקומי, ברשימת כיבושי תחותמס השלישי, מאה 15 לפני הספירה. השם יעקב אל נזכר גם בכתובת של רעמסס השני, מאה 13 לפני הספירה, כשם של קבוצה אתנית שיושבת באזור אדום (הר שעיר).
הערות שוליים

↑  K.S.B. Ryholt: The Political Situation in Egypt during the Second Intermediate Period, c.1800–1550 BC, Carsten Niebuhr Institute Publications, vol. 20. Copenhagen: Museum Tusculanum Press, 1997
↑  A. Kempinski: Syrien und Palästina (Kanaan) in der letzten Phase der Mittelbronze IIB-Zeit (1650-1570 v. Chr.), Wiesbaden: Harrassowitz, 1983
↑  Ryholt: Since the name "Yaqub-Har" may have a West Semitic origin, meaning "Protected by Har", Yaqub-Har would then be a 14th dynasty ruler.
↑  Iorwerth Eiddon Stephen Edwards, ed. (1970). Cambridge Ancient History. C. J. Gadd,  N.G.L. Hammond,  E. Sollberger. Cambridge: Cambridge University Press. p. 59. ISBN 0-521-08230-7.
↑  https://www.youtube.com/watch?v=hDazcZn2syo
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שחף לבן-כנף

| שחף לבן-כנף |
| --- | --- |
 שחף לבן-כנף
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: שחפאיים
משפחה:: שחפיים
סוג:: שחף
מין:: שחף לבן-כנף
שם מדעי
 Larus hyperboreus ‏גונרוס, 1767
תחום תפוצה


Larus hyperboreus
שחף לבן-כנף (שם מדעי: Larus hyperboreus) הוא מין שחף גדול ממשפחת השחפיים המצוי באזור הארקטי. זהו מין השחף השני בגודלו בעולם.
בישראל הוא מזדמן נדיר ביותר, ונצפה פעם אחת בלבד באפריל 1914 במפרץ אילת.
תיאור

אורכו של השחף 55–77 ס"מ ומוטת כנפיו עולה על 170 ס"מ. משקלו 960–2,700 גרם והוא אחד מהגדולים שבמיני השחפים, שני רק לשחף הימי. השחף בעל נוצות בטן לבנות, מקור צהוב ונוצות גב וכנפיים בצבע אפור המכונה באנגלית "Glaucous" ומכאן שמו האנגלי - "Glaucous gull".
אקולוגיה

עוף זה נודד ברחבי האזור הצפון פסיפי וצפון אטלנטי. הוא מדרים באירופה עד בריטניה ובאמריקה עד אזור הימות הגדולות ולעיתים נדירות עד דרום ארצות הברית וצפון מקסיקו.
שחפים אלה חיים באזורי חופים וצוקים שם הם מקננים בלהקות גדולות. כל זוג מטיל 2–4 ביצים כהות המכוסות בין הסלעים.
השחף הוא עוף טורף הניזון ממיני דגים, סרטנים, חרקים גדולים, עופות אחרים (כמו מיני אלקיים), יונקים קטנים, יצורי ים וביצים, אך לעיתים גם מזרעים ומפירות יער.
גלריה

שחפים שולים דגים
פרט צעיר
הערות שוליים

↑  שחף לבן-כנף באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  ד"ר יואב פרלמן, שחף לבן-כנף Larus hyperboreus, באתר פורטל הצפרות הישראלי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007597686805171
גביע דייוויס 1937

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  29 באפריל 1937 – 27 ביולי 1937 (90 ימים) 
 מספר תחרות:  32 
 מדינות משתתפות:  24
 עיר מארחת:  וימבלדון (משחק על התואר)
 זוכה:  ארצות הברית (11)
 
 → גביע דייוויס 1936 גביע דייוויס 1938 ← 
 
אתגר הטניס הבינלאומי 1937 (באנגלית: 1937 International Lawn Tennis Challenge) הייתה התחרות ה-32 במניין של מה שנודע היום כ"גביע דייוויס".
מחזיקי הגביע היו נציגי בריטניה ומשחק הגמר נערך בווימבלדון. לתחרות נרשמו 24 נבחרות שחולקו ל-2 בתים – "בית אמריקה" ו"בית אירופה". בין מנצחי הבתים נערך משחק על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר. במשחק זה נבחרת ארצות הברית ניצחה את נבחרת גרמניה.
המשחק על התואר נערך ב-24–27 ביולי 1937 בווימבלדון, בריטניה. נבחרת בריטניה שיחקה נגד נבחרת ארצות הברית והפסידה עם תוצאה 1:4.
משחקי פלייאוף > בית אמריקה

בית זה כלל 4 נבחרות כולל אוסטרליה ויפן.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר |

|  | מקסיקו סיטי, מקסיקו, חימר | מקסיקו סיטי, מקסיקו, חימר |  |  |  |  |
|  |   אוסטרליה אוסטרליה | 5 |   |  |  |  |
|  |   מקסיקו מקסיקו | 0 |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  | פורסט הילס, ארצות הברית, דשא | פורסט הילס, ארצות הברית, דשא |
|  |  |  |   |  |   ארצות הברית ארצות הברית | 5 |
|  |  |  |   |   |   אוסטרליה אוסטרליה | 0 |
|  |  |  |   |   |  |  |
|  | סן פרנסיסקו, ארצות הברית, חימר | סן פרנסיסקו, ארצות הברית, חימר |   |   |  |  |
|  |   ארצות הברית ארצות הברית | 5 |   |   |  |  |
|  |   יפן יפן | 0 |   |   |  |  |
משחקי פלייאוף > בית אירופה

הבית כלל 20 קבוצות, כולל דרום אפריקה, ניו זילנד והרפובליקה הסינית. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | רבע הגמר 4–7 ביוני | רבע הגמר 4–7 ביוני | רבע הגמר 4–7 ביוני |  |  | חצי הגמר 12–14 ביוני | חצי הגמר 12–14 ביוני | חצי הגמר 12–14 ביוני |  |  | משחק הגמר 10–12 ביולי | משחק הגמר 10–12 ביולי | משחק הגמר 10–12 ביולי |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |
|   | מילאנו, איטליה, דשא | מילאנו, איטליה, דשא | מילאנו, איטליה, דשא | מילאנו, איטליה, דשא | מילאנו, איטליה, דשא |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  גרמניה הנאצית (1935–1945) גרמניה | 4 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  איטליה (1861–1946) איטליה | 1 |   |   | ברלין, גרמניה | ברלין, גרמניה | ברלין, גרמניה | ברלין, גרמניה | ברלין, גרמניה |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |  |  גרמניה הנאצית (1935–1945) גרמניה | 4 |   |  |  |  |  |  |  |
| בריסל, בלגיה | בריסל, בלגיה | בריסל, בלגיה | בריסל, בלגיה |   |   |  |  בלגיה בלגיה | 1 |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  שוודיה שוודיה | 2 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  בלגיה בלגיה | 3 |   |   |   |   |   |   |   | ברלין, גרמניה | ברלין, גרמניה | ברלין, גרמניה | ברלין, גרמניה | ברלין, גרמניה |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  גרמניה הנאצית (1935–1945) גרמניה | 4 |  |  |
|   | זאגרב, ממלכת יוגוסלביה | זאגרב, ממלכת יוגוסלביה | זאגרב, ממלכת יוגוסלביה | זאגרב, ממלכת יוגוסלביה | זאגרב, ממלכת יוגוסלביה |   |   |   |   |   |  |  צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 1 |  |  |
|   |  |  דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה | 1 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  יוגוסלביה (1918-1941) ממלכת יוגוסלביה | 4 |   |   | פראג, צ'כוסלובקיה, חימר | פראג, צ'כוסלובקיה, חימר | פראג, צ'כוסלובקיה, חימר | פראג, צ'כוסלובקיה, חימר | פראג, צ'כוסלובקיה, חימר |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |  |  יוגוסלביה (1918-1941) ממלכת יוגוסלביה | 1 |   |  |  |  |  |  |  |
| פראג, צ'כוסלובקיה, חימר | פראג, צ'כוסלובקיה, חימר | פראג, צ'כוסלובקיה, חימר | פראג, צ'כוסלובקיה, חימר |   |   |  |  צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 4 |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 4 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  צרפת צרפת | 1 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
משחקי פלייאוף > משחק בין מנצחי הבתים

המשחק בין מנצחי הבתים התקיים בווימבלדון, בריטניה במהלך 17–20 ביולי 1937. נבחרת גרמניה הפסידה לנבחרת ארצות הברית עם התוצאה 2:3.
משחק על התואר

| בריטניה   בריטניה   1 | בריטניה   בריטניה   1 | וימבלדון, בריטניה   24–27 ביולי 1937  דשא | וימבלדון, בריטניה   24–27 ביולי 1937  דשא | ארצות הברית   ארצות הברית   4 | ארצות הברית   ארצות הברית   4 | ארצות הברית   ארצות הברית   4 | ארצות הברית   ארצות הברית   4 | ארצות הברית   ארצות הברית   4 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| . | . | . | . | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| 1 | בריטניה | באני אוסטין |  | 6 | 6 | 7 |  |  |
| 1 | ארצות הברית | פרנק פרקר |  | 3 | 2 | 5 |  |  |
| 2 | בריטניה | צ'ארלס הר |  | 13 | 1 | 2 |  |  |
| 2 | ארצות הברית | דון בדג' |  | 15 | 6 | 6 |  |  |
| 3 | בריטניה | ריימונד טוקי/פרנק ויילד |  | 3 | 5 | 9 | 10 |  |
| 3 | ארצות הברית | דון בדג'/ג'ין מאקו |  | 6 | 7 | 7 | 12 |  |
| 4 | בריטניה | צ'ארלס הר |  | 2 | 4 | 2 |  |  |
| 4 | ארצות הברית | פרנק פרקר |  | 6 | 6 | 6 |  |  |
| 5 | בריטניה | באני אוסטין |  | 6 | 6 | 4 | 3 |  |
| 5 | ארצות הברית | דון בדג' |  | 8 | 3 | 6 | 6 |  |
מועדון טניס כרמל

| --- | --- |

 תאריך ייסוד:  1941
 מקום ייסוד:  חיפה
 https://www.facebook.com/carmeltennisclub/
מבט-על מועדון טניס כרמל חיפה
מועדון טניס כרמל (מועדון הכרמל) הוא ממועדוני הטניס הוותיקים בארץ, אשר הוקם בשנת 1941 ומנוהל על ידי עמותת חברים. המועדון כולל 3 מגרשי טניס וכתובתו שדרות יצחק 17, חיפה.
היסטוריה

ד"ר ארתור אסנהיים, נשיא הכבוד הראשון של איגוד הטניס הוא שעמד מאחורי הקמת המועדון, כאשר רכש מכספו מידי הטמפלרים את השטח שבו קיים כיום המועדון. המועדון נחנך ככרמל קאנטרי קלאב בשנת 1941. בין המברכים על פתיחת המועדון היה גם ראש עיריית חיפה, שבתאי לוי. על פתיחת המועדון נכתבה כתבה באנגלית בעיתון הג'רוזלם פוסט ב-12 בספטמבר 1941. ב-28 בספטמבר 1944 התאספו מספר חברים וייסדו את עמותת מועדון טניס כרמל. במעמד הקמת העמותה נרכשו המגרשים מידי מר אסנהיים בסכום של 6300 לירות ארץ ישראליות.
הישגים

בשנת 1972 זכה המועדון לראשונה באליפות הליגה הלאומית בטניס, כאשר שחקניו גברו על מכבי תל אביב בתוצאה 5:1.
בשנת 2006 זכתה קבוצת הנשים של המועדון, עם הטניסאיות הילה רוזן ושירי בורשטיין, באליפות ישראל בטניס.
פעילות

המועדון מנוהל בהתנדבות על ידי ועד העמותה. במועדון רשומים כיום עשרות חברים וחניכי אימון.
אחד ממגרשי המועדון משמש לאימון ילדים ובני נוער על ידי המאמן דני לפלר. חברי המועדון משתתפים בליגת הטניס האזורית והארצית וחלקם מייצגים את המועדון במפעלים של איגוד הטניס.
טניסאי עבר מפורסמים

מגדה נויפלד, ילידת רומניה, עלתה לארץ עם בעלה וקבעה את ביתה בחיפה. הייתה אלופת ישראל בטניס בשנת 1964. ייצגה את ישראל 4 פעמים במכביה
שחר פרקיס
נעם אוקון
הערות שוליים

↑  ג'רוזלם פוסט, ספטמבר 1941
↑  פירוט שמות חברי העמותה והמסמך בחתימתם בתוך ספר המועדון.
↑  מועדון הכרמל אלוף הטניס לראשונה בתולדותיו, הארץ, עמ' 4, 9.7.1972
↑  הכרמל חיפה ואס"א ת"א אלופות ישראל בטניס, באתר ynet, 20 במאי 2006
מלוכתיים (המהפכה הצרפתית)
לקריאה נוספת

Ran Halévi, Monarchiens, בתוך: François Furet, Mona Ozouf, A Critical Dictionary of the French Revolution, Harvard University Press, 1989. עמ' 370-378.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 243519806   WorldCat (עם VIAF): 243519806
ראובן שוורץ

| --- | --- |

ראובן שוורץ
 לידה:  1885 האימפריה העות'מאנית זכרון יעקב, האימפריה העות'מאנית
 נהרג:  23 באוקטובר 1917 (בגיל 32 בערך) ז' בחשוון תרע"ח האימפריה העות'מאנית נצרת, האימפריה העות'מאנית
 השתייכות:  ניל"י
 תפקידים בשירות
 חבר ניל"י
 עיטורים
   אות ניל"י
 תפקידים אזרחיים
 פקיד בתחנת הניסיונות בעתלית
ראובן שוורץ (1885 – 23 באוקטובר 1917, ז' בחשוון תרע"ח) היה פקיד בתחנת הניסיונות בעתלית. חבר מחתרת ניל"י ומראשוני המצטרפים אליה.
ראשית חייו

ראובן שוורץ נולד בשנת 1885 בזכרון יעקב לשרה (מבית אהרנסון) וחיים שוורץ שהיו ממייסדי המושבה.
שוורץ למד אנגלית, צרפתית והנהלת חשבונות הועסק על ידי אהרן אהרנסון (שהיה בן דודו) כפקיד בתחנת הניסיונות בעתלית.
חבר במחתרת ניל"י > הפעילות בניל"י

בעקבות קרבתו לאהרן אהרנסון, היה שוורץ בין המגויסים הראשונים למחתרת ניל"י. בניל"י היה אחד מהפעילים במחתרת, אך לא נשא תפקיד רשמי. עד היום לא נמצא מסמך המספר על תפקידו של שוורץ, אך אפשר להניח שהיה מאנשי הקשר בתחנת הניסיונות בעתלית שהיו אחראים להעברת המידע לבריטים.
חבר במחתרת ניל"י > הבריחה מזכרון יעקב, הסתתרות וההסגרה

לאחר חשיפת הרשת, בעת המאסרים בזכרון יעקב חמק שוורץ מהמושבה והסתתר בביתו של ידיד משפחתו, ערבי שגר באזור זכרון יעקב. באותו זמן העות'מאנים חשבו בטעות ששוורץ הוא אחד מהבכירים ברשת. בעקבות כך הם עינו את צבי ואפרים פישל אהרנסון בדרישה לגלות את מיקומו של ראובן שוורץ ושל יוסף לישנסקי (שבאותו זמן התנהל אחריו מרדף).
העות'מאנים הילקו את חותנו, אלתר אלברט (שכיהן כיושב ראש ועד המושבה), ואת אביו של שוורץ, חיים שוורץ, ברחובה הראשי של זכרון יעקב. שוורץ הסגיר את עצמו מיד לאחר ששמע על כך מפי מסתירו.
מותו

לאחר ששוורץ הסגיר את עצמו הוא עונה מדי לילה, עד הלילה של 23 באוקטובר 1917. העות'מאנים שראו בשוורץ כאחד מעמודי התווך של הרשת, עינוהו באכזריות מרובה עד ששוורץ חש שלא יוכל לעמוד בעינויים נוספים מבלי לפצות את פיו.
בלילה של 23 באוקטובר 1917, העירו החיילים העות'מאנים את האסירים וגילו ששוורץ היה תלוי על משקוף החלון בחדרו, כך העיד אחד האסירים. סיבת מותו לא נקבעה עד היום באופן רשמי. ייתכן שלא היה יכול לעמוד יותר בעינויים והתאבד, וייתכן שמת תוך כדי העינויים הקשים, ותלייתו בוימה.
שוורץ נקבר בבית הקברות של עפולה, ועצמותיו הועברו משם לזכרון יעקב לאחר 8 שנים.
משפחתו

הוריו היו שרה (מבית אהרנסון) וחיים שוורץ שהיו ממייסדי המושבה. בני דודיו של שוורץ מצד אימו הם: אהרון אהרנסון, צבי אהרנסון, שמואל אהרנסון, אלכסנדר אהרנסון, שרה אהרנסון, רבקה אהרנסון, חיה רזניק, יהושע אהרנסון, אהרן צבי אהרונסון, יונה אהרונסון וחיה רבקה מושקוביץ.
דודיו מצד אימו הם: אפרים פישל אהרנסון, משה קלמן אהרנסון, שמואל אהרונסון ומנדל אהרונסון. הוריו של אימו היו אהרן אהרנסון וחיה רחל אהרונסון.
ראו גם

ניל"י
נפילתה של ניל"י
משפחת אהרנסון
פולרטון שירותי בריאות

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 סוג:  שירותי בריאות
 תקופת הפעילות:  2010–הווה (כ־15 שנים)
 משרד ראשי:  סינגפור
 מוצרים עיקריים:  רפואה פרטית
 מנכ"ל:  מיכאל טאן
 עובדים:  2000
  
 www.fullertonhealth.com
 
קבוצת פולרטון שירותי בריאות (באנגלית: Fullerton Health Group) היא חברה סינגפורית המספקת שירותי בריאות פרטיים ללקוחות במדינות שונות ברחבי אסיה.
המטה הראשי של החברה נמצא בסינגפור, מלבדו מפעילה החברה כ-198 מרפאות ברחבי סינגפור, הונג קונג, אינדונזיה, מלזיה ואוסטרליה ומעסיקה כ-2,000 עובדים.