stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ARM
היסטוריה > BBC Micro

העיצוב הראשון והמוצלח ביותר של Acorn Computers היה המחשב האישי BBC Micro, שהוצג בדצמבר 1981. זה היה ממחשב המבוסס על מעבד MOS Technology 6502, אך עבד בביצועים כפולים בערך מעיצובים מתחרים כמו Apple II, בשל השימוש שלו בזיכרון דינמי בעל גישה אקראית (DRAM) מהיר יותר. DRAM טיפוסי של התקופה פעל בכ-2 מגה-הרץ; Acorn הגיעה לעסקה עם היטאצ'י לאספקה של רכיבים מהירים יותר של 4 מגה-הרץ.
באותה תקופה מחשבים חלקו בדרך כלל זיכרון בין המעבד לאוגר המסגרות (framebuffer), מה שאפשר למעבד לעדכן במהירות את תוכן המסך ללא צורך לבצע קלט/פלט נפרד. כיוון שתזמון תצוגת הווידאו הוא מדויק, לחומרת הווידאו הייתה צריכה להיות עדיפות בגישה לזיכרון זה. בגלל מוזרויות בעיצוב ה-6502, המעבד השאיר את הזיכרון ללא נגיעה במשך חצי מהזמן. לפיכך, על ידי הפעלת ה-CPU ב-1 מגה-הרץ, מערכת הווידאו יכלה לקרוא נתונים במהלך זמני השבתה אלה, תוך שהיא תופסת את רוחב הפס הכולל של 2 מגה-הרץ של ה-RAM. ב-BBC Micro, השימוש בזיכרון RAM של 4 מגה-הרץ אפשר להשתמש באותה טכניקה, אך במהירות כפולה. זה איפשר לו להתעלות על כל מכונה דומה בשוק.
היסטוריה > Acorn Business Computer

1981 הייתה גם השנה שבה הוצג המחשב האישי של IBM. באמצעות מעבד אינטל 8088, מעבד 16 סיביות בהשוואה לעיצוב 8 סיביות של ה-6502, הוא הציע ביצועים כלליים גבוהים יותר. הצגתו שינתה את שוק המחשבים השולחניים באופן קיצוני: מה שהיה בעיקרו שוק תחביבים ומשחקים שהתפתח בחמש השנים הקודמות החל להשתנות לכלי עסקי שבו המחשבים המוקדמים של 8 סיביות פשוט לא יכלו להתחרות. גם מעבדים חדשים יותר של 32 סיביות הגיעו לשוק, כמו מוטורולה 68000 ו-נשיונל סמיקונדקטור NS32016.
Acorn החלה לשקול כיצד להתחרות בשוק זה והגדירה מחשב חדש בשם Acorn Business Computer, שנועד להיות מחשב בעל ביצועים פי עשרה מה-BBC Micro, אך באותו מחיר. במקביל, ההשקה של אפל ליזה הביאה את מושג ממשק המשתמש הגרפי (GUI) לקהל רחב יותר והציעה שהעתיד שייך למכונות עם ממשק משתמש גרפי. אפל ליזה, לעומת זאת, עלה 9,995 דולר, מכיוון שהיה עמוס בשבבי תמיכה, כמויות גדולות של זיכרון וכונן דיסק קשיח, שכולם היו יקרים מאוד.
המהנדסים החלו ללמוד את כל עיצובי המעבד הזמינים. המסקנה שלהם לגבי העיצובים הקיימים של 16 סיביות הייתה שהם הרבה יותר יקרים ועדיין היו "קצת מטומטמים", ומציעים ביצועים רק מעט גבוהים יותר מעיצוב ה-BBC Micro שלהם. הם גם דרשו כמעט תמיד מספר רב של שבבי תמיכה אפילו ברמה זו, מה שהעלה את עלות המחשב בכללותו. מערכות אלו פשוט לא יגיעו ליעד התכנון. הם שקלו גם את העיצובים החדשים של 32 סיביות, אבל אלה עלו אפילו יותר והיו להם אותן בעיות עם שבבי תמיכה. לדברי סופי וילסון, כל המעבדים שנבדקו באותה תקופה ביצעו בערך אותו הדבר, עם רוחב פס של כ-4 Mbit/שנייה.
שני אירועים מרכזיים הובילו את Acorn בדרך ל-ARM. אחד מהם היה פרסום סדרה של דוחות מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שהציעו שעיצוב שבב פשוט יכול בכל זאת לקבל ביצועים גבוהים במיוחד, גבוהים בהרבה מהעיצובים האחרונים של 32 סיביות בשוק. השני היה ביקור של סטיב פורבר וסופי וילסון בבחברת Western Design Center, שהפכה ליורשת של צוות MOS והציעה גרסאות חדשות כמו WDC 65C02. צוות Acorn ראה תלמידי תיכון מייצרים תכנוני שבבים על מחשבי Apple II, מה שהציע שכל אחד יכול לעשות זאת. לעומת זאת, ביקור בחברת עיצוב אחרת שעבדה על מעבד מודרני של 32 סיביות חשף צוות עם יותר מתריסר חברים שכבר היו בגרסה H של העיצוב שלהם ובכל זאת הוא עדיין הכיל באגים. זה חיזק את החלטתם בסוף 1983 להתחיל את עיצוב המעבד שלהם, Acorn RISC.
היסטוריה > ARM1

המיזם לפיתוח מעבד RISC הושק באוקטובר 1983, לאחר שסופי וילסון הוכיחה את כדאיותו. Acorn בחרה בחברת VLSI Technology כ"שותפת הסיליקון", כיוון שהם היו מקור לשבבי ROM ושבבים מותאמים אישית עבור Acorn.‏ Acorn סיפקה את העיצוב ו-VLSI סיפקה את התכנון והייצור. הדוגמאות הראשונות של המעבד פעלו כראוי כאשר התקבלו ונבדקו לראשונה ב-26 באפריל 1985. המעבד קיבל את השם ARM1, ופעל במהירות 6 מגה-הרץ.
יישום ראשון היה כמעבד שני עבור ה-BBC Micro, שם הוא עזר בפיתוח תוכנת סימולציה לסיום פיתוח שבבי התמיכה (VIDC, IOC, MEMC), והאיץ את תוכנת ה-CAD ששימשה בפיתוח ARM2. לאחר מכן וילסון כתבה מחדש את המהדר BBC BASIC בשפת הסף של ARM1. הידע המעמיק שנצבר מעיצוב מערך ההוראות אפשר לקוד להיות צפוף מאוד, מה שהפך את ARM BBC BASIC למבחן טוב במיוחד עבור כל אמולטור ARM.
היסטוריה > ARM2

התוצאה של הסימולציות על לוחות ARM1 הובילה בשלהי 1986 להצגת תכנון ARM2, שפועל במהירות של 8 מגה-הרץ, והגרסה של 1987 במהירות של 10 עד 12 מגה-הרץ. שינוי משמעותי בארכיטקטורה הבסיסית היה תוספת של מכפיל בות' (אנ'), בעוד שקודם לכן הכפל התבצע בתוכנה. מצב חדש של בקשת פסיקה מהירה, בקיצור FIQ, אפשר החלפת אוגר (מחשבים)ים 8 עד 14 כחלק מהפסיקה עצמה. משמעות הדבר היא שבקשות FIQ לא היו צריכות לשמור את האוגרים שלהן, מה שהאיץ את הטיפול בהן.[38]
לפי מדד Dhrystone, ה-ARM2 נתן בערך פי שבעה מהביצועים של מערכת טיפוסית מבוססת 68000 ב-7 מגהרץ כמו קומודור אמיגה או מקינטוש SE. הוא היה מהיר פי שניים מאשר אינטל 80386 שרץ במהירות של 16 מגה-הרץ, ובערך באותה מהירות כמו מחשב-על VAX-11/784 מרובה מעבדים. המערכות היחידות שניצחו אותו היו תחנות העבודה מבוססות Sun SPARC ו-MIPS R2000 מבוסס RISC. יתרה מכך, מכיוון שה-CPU תוכנן לקלט/פלט מהיר, הוא ויתר על רבים משבבי התמיכה שנדרשו במחשבים אלה; במיוחד, הוא היה חסר כל בקר ייעודי לגישה ישירה לזיכרון (DMA) אשר נמצא לעיתים קרובות בתחנות עבודה. המערכת הגרפית הפכה גם היא לפשוטה יותר, בהתבסס על אותה מערכת של הנחות יסוד לגבי זיכרון ותזמון. התוצאה הייתה עיצוב פשוט בצורה דרמטית, המציע ביצועים דומים לתחנות עבודה יקרות אך במחיר דומה למחשבים שולחניים.
ה-ARM2 כלל אפיק נתונים של 32 סיביות, מרחב כתובות של 26 סיביות ו-27 אוגרים של 32 סיביות, מתוכם 16 נגישים בכל עת. ARM2 כלל 30,000 טרנזיסטורים בלבד, בהשוואה לדגם ה-68000 הישן יותר של מוטורולה עם כ-68,000 טרנזיסטורים. חלק ניכר מהפשטות הזו הגיע מהיעדר מיקרוקוד, המייצג כרבע עד שליש מהטרנזיסטורים של ה-68000, ומהיעדר (כמו רוב המעבדים של היום) מטמון CPU. פשטות זו אפשרה ל-ARM2 צריכת חשמל נמוכה ואריזה תרמית פשוטה יותר, אך עם זאת מציע ביצועים טובים יותר מאשר בני תקופתו, 1987, IBM PS/2 דגם 50, אשר השתמש בתחילה ב-אינטל 80286, שהציע 1.8 MIPS במהירות של 10 מגה-הרץ, ומאוחר יותר ב-1987, שני ה-MIPS של ה-PS/2 70, עם Intel 386 DX במהירות של 16 מגה-הרץ.
הבא בסדרה, ARM3, נוצר עם מטמון של 4 KB, אשר שיפר עוד יותר את הביצועים. אפיק הכתובות הוארך ל-32 סיביות ב-ARM6, אך קוד התוכנית עדיין היה צריך להיות בתוך 64 מגה-בייט הראשונים של הזיכרון במצב תאימות של 26 סיביות, עקב הסיביות השמורות לדגלי המצב.
היסטוריה > ARM6

בסוף שנות ה-80 אפל ו-VLSI Technology החלו לעבוד עם Acorn על גרסאות חדשות יותר של ליבת ARM. בשנת 1990 הוציאה Acorn את צוות העיצוב לחברה חדשה בשם Advanced RISC Machines, שהפכה ל-ARM Ltd כאשר חברת האם שלה, Arm Holdings, נסחרה ב-1998 בבורסה לניירות ערך בלונדון ובנאסד"ק. המיזם החדש של אפל-ARM התפתח בסופו של דבר ל-ARM6, שיצא בתחילת 1992. אפל השתמשה ב-ARM610, המבוסס על ARM6, כבסיס למחשב כף היד אפל ניוטון.
היסטוריה > רישיונות ראשונים

בשנת 1994 השתמשה Acorn ב-ARM610 כיחידת העיבוד המרכזית (CPU) במחשבי RiscPC שלה. DEC קיבלה רישיון לארכיטקטורת ARMv4 ויצרה את המיקרופרוססור StrongARM. ב-233 מגה-הרץ, המעבד הזה צרך ואט אחד בלבד (גרסאות חדשות יותר צרכו הרבה פחות). פיתוח זה הועברה מאוחר יותר לאינטל כחלק מהסדר תביעה, ואינטל ניצלה את ההזדמנות כדי להשלים את קו i960 שלה עם StrongARM. מאוחר יותר פיתחה אינטל מימוש משלה עם ביצועים גבוהים בשם XScale, אותו מכרה מאז למארוול טכנולוגיות. מספר הטרנזיסטורים של ליבת ARM נשאר זהה למעשה לאורך כל השינויים הללו; ל-ARM2 היו 30,000 טרנזיסטורים, בעוד ש-ARM6 גדל רק ל-35,000 טרנזיסטורים.
היסטוריה > נתח שוק

בשנת 2005 כ-98% מכלל הטלפונים הניידים שנמכרו השתמשו במעבד ARM אחד לפחות. בשנת 2010 יצרני שבבים המבוססים על ארכיטקטורות ARM דיווחו על משלוחים של 6.1 מיליארד מעבדים מבוססי ARM, המייצגים 95% מהסמארטפונים, 35% מהטלוויזיות הדיגיטליות והממירים ו-10% מהמחשבים הניידים. בשנת 2011 ארכיטקטורת ARM של 32 סיביות הייתה הארכיטקטורה הנפוצה ביותר במכשירים ניידים והפופולרית ביותר של 32 סיביות במערכות משובצות מחשב. בסוף שנת 2013 ציינה ARM ייצור מצטבר, מאז 1993, של 50 מיליארד שבבים מבוססי ARM, מתוכם יוצרו 10 מיליארד בשנת 2013, ושבבים אלה נמצאים בכמעט 60 אחוז מהמכשירים הניידים בעולם.
הערות שוליים

↑  Fairbairn, Douglas (31 ינואר 2012). "Oral History of Sophie Wilson" (PDF). ארכיון (PDF) מ-3 מרץ 2016. נבדק ב-2 פברואר 2016.
↑  Krazit, Tom (3 באפריל 2006). "ARMed for the living room". CNET. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Fitzpatrick, J. (2011). "An Interview with Steve Furber". Communications of the ACM. 54 (5): 34–39. doi:10.1145/1941487.1941501.
↑  Sarah Murry (3 במרץ 2014). "ARM's Reach: 50 Billion Chip Milestone". אורכב מ-המקור ב-16 בספטמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
Tony Quested, ARM chip sales pass 50 billion milestone, Business Weekly, 4 February, 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007412687105171  BnF: cb16243194b (data)  GND: 4706184-4  LCCN: sh2015001756  NKC: ph534648 
ARM1 כמעבד שני במחשב BBC Micro
רחוב הפלמ"ח (ירושלים)

רחוב הפלמ"ח (שלט עירוני)
רחוב הפלמ"ח (ירושלים) הוא רחוב מרכזי בדרום ירושלים המקשר בין השכונות קטמון, רסקו (גבעת ורדים), גבעת אורנים, מרחביה, קריית שמואל וטלביה. הרחוב קרוי על שם הפלמ"ח, הכוח הצבאי המגויס של ההגנה שפעל בשנים 1941–1948 ושמילא תפקיד מרכזי בכיבוש שכונת קטמון ודרום ירושלים במלחמת העצמאות.
היסטוריה

ההיסטוריה של הרחוב חופפת להיסטוריה של השכונות המקיפות אותו. עד מלחמת העצמאות היה חלקו הצפוני של הרחוב כלול בשכונות היהודיות קריית שמואל ומרחביה, וחלקו הדרומי של הרחוב היה כלול בחלקה העליון של השכונה הערבית קטמון. תוואי הרחוב נראה בבירור במפות מתקופת המנדט, אך הרחוב עצמו היה חסר שם. חלק מהרחוב, בין הפלמ"ח 38 וצומת הרחובות הפלמ"ח והפורצים, לא היה סלול ככביש למכוניות (אך היה קיים כדרך להולכי רגל), ורק בתחילת שנות ה-60 נסלל ככביש אספלט. עד אז נסעו המכוניות במסלול חלופי שעבר ברחוב הפורצים.
לאחר מלחמת העצמאות היטשטש ההבדל בין חלקיו השונים של הרחוב. החוקר ראובן גפני כותב בספרו: "לאחר קום המדינה, עם הפיכתה של שכונת קטמון לשכונת פליטים יהודים, בעיקר מן העיר העתיקה וימין משה, התעמעמו במידה רבה הגבולות המקוריים שחצצו בין קריית שמואל, שכונת מרחביה ושכונת קטמון ה'מקורית'. חלקו המזרחי של רחוב הפלמ"ח, לדוגמה, נחשב כיום על פי רוב לחלק אינטגרלי משכונת קטמון הישנה, זאת למרות שרוב הבתים בחלק זה של הרחוב שייכים לשכונת מרחביה, וחלק קטן (ליד ההצטלבות עם רחוב חרל"פ) שייכים לשכונת קריית שמואל ההיסטורית".
מאז שנות ה-50 הפך הרחוב לנתיב תחבורה חשוב ולאורכו התפתחו חנויות שונות ושני מרכזים מסחריים קטנים (ברחוב הפלמ"ח 18 וברחוב הפלמ"ח 42).
היסטוריה > שיפוץ הרחוב בשנים 2020–2022

בשנים 2020–2022 עבר רחוב הפלמ"ח שיפוץ, שִדרוג, ו"מתיחת פנים", לאחר שיתוף בין עיריית ירושלים לתושבי השכונה והמִנהל הקהילתי. תוכנית השדרוג כללה הסדרי תנועה חדשים, הסדרת מפרצי חנייה ומדרכות רחבות המופרדות מהחניות לטובת הולכי הרגל, בוצע קרצוף וריבוד בכביש, ריצוף מדרכות כולל הוספת מדרכות חדשות לאורך הרחוב, הותקן קו ניקוז חדש (בקטע שבין רחוב הגדוד העברי לבין רחוב חרל"פ) והוקם מעגל תנועה חדש בצומת הרחובות הפלמ"ח, שופן והנשיא. בנוסף, הותקנה תאורה חדשה לאורך הרחוב, נשתלו עצים וערוגות עם שתילים, הוצבו ספסלים ופחי-אשפה חדשים והוקמו נישות חדשות לפחי האשפה לאורך הרחוב.
רחובות וכיכרות לאורך הרחוב > רחובות ושמותיהם

רחוב הפלמ"ח מצטלב במהלכו עם 17 רחובות. כמחצית מהם נקראים בשמות הקשורים למלחמת העצמאות בפרט ולכוחות היהודים הלוחמים בכלל. להלן שמות הרחובות הנפגשים במסלולו של רחוב הפלמ"ח (מצפון לדרום):
פרדריק שופן, ע"ש מלחין פולני. הרחוב מקשר את רחוב הפלמ"ח עם תיאטרון ירושלים.
הנשיא, ע"ש נשיא מדינת ישראל. הרחוב מקשר את רחוב הפלמ"ח עם בית הנשיא ושכונת טלביה.
הגדוד העברי, ע"ש הגדודים העבריים שנלחמו במלחמת העולם הראשונה לצד הבריטים.
הרב יעקב משה חרל"פ, ע"ש ראש ישיבת מרכז הרב, ורב השכונות שערי חסד ורחביה.
ישראל היילפרין (מעבר להולכי רגל בלבד), ע"ש היסטוריון ישראלי, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים.
כובשי קטמון, ע"ש לוחמי הפלמ"ח וההגנה, כובשי שכונת קטמון במלחמת העצמאות.
חביבה רייק, ע"ש לוחמת פלמ"ח וצנחנית מאחורי קווי האויב הנאצי.
ניל"י (ראשי תיבות: נצח ישראל לא ישקר), ע"ש ארגון מחתרתי יהודית שפעל בארץ ישראל בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
הפורצים, ע"ש גדוד הפורצים בחטיבת הראל, שפרץ את הדרך לירושלים במלחמת העצמאות, נלחם בקטמון ובמנזר סן סימון, וע"ש פורצים נוספים שפרצו את קווי האויב במלחמות ישראל.
נתיב זהרה (מעבר להולכי רגל בלבד), ע"ש זהרה לביטוב, לוחמת פלמ"ח והטייסת הראשונה בחיל האוויר הישראלי.
מבצע קדש, ע"ש מלחמת סיני, שהתנהלה בשנת 1956, בין ישראל למצרים.
המשוריינים, ע"ש כלי רכב ממוגנים בלוחות פלדה, אשר נבנו בצורה מאולתרת, בתקופת מלחמת העצמאות ושימשו כלי רכב מרכזי בשיירות שפרצו את המצור על ירושלים.
ישראל אהרוני, ע"ש זואולוג ארץ-ישראלי, שהיה מרצה לזואולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
הטייסים, ע"ש הטייסים העבריים שבאו לעזרת ירושלים במלחמת העצמאות.
מרדכי טמקין (מצד רחוב הפלמ"ח, מעבר להולכי רגל בלבד), ע"ש מורה, משורר ומתרגם עברי. טמקין שימש כמורה ב"בית הספר לבנות ב" בעיר העתיקה בירושלים, שהפך בגלגול מאוחר יותר (אחרי 1948) לבית הספר ע"ש יוסף לוריא, הממוקם ברחוב הפלמ"ח, קרוב לרחוב הקרוי על שמו.
יעקב פיכמן, ע"ש משורר וסופר עברי, חתן פרס ישראל לספרות לשנת 1957. הרחוב מקשר את רחוב הפלמ"ח לשכונת רסקו (גבעת ורדים).
שדרות ש"י עגנון, ע"ש הסופר העברי חתן פרס נובל לספרות. הרחוב מקשר את רחוב הפלמ"ח לשכונת גבעת אורנים.
רחובות וכיכרות לאורך הרחוב > כיכרות ושמותיהן

לאורך הרחוב יש 5 כיכרות הקרויות על שם אישים הקשורים לירושלים:
כיכר פאול (פנחס) רויטמן, ע"ש רב ומחנך, מקים קהילות ותנועות נוער בארץ ובתפוצות, בצומת הרחובות הפלמ"ח, שופן והנשיא. פאול רויטמן נמנה עם קהל המתפללים בבית הכנסת אוהל נחמה ברחוב שופן, הסמוך לכיכר.
כיכר בן ציון גיני, ע"ש מהנדס העיר הראשון של ירושלים בתחילת תקופת המנדט הבריטי (בשנים 1917-1924), בצומת הרחובות הפלמ"ח והגדוד העברי.
כיכר יהודה קיל, ע"ש אחד מראשי חיל המדע, ראש מערכת דעת מקרא וחתן פרס ישראל. בצומת הרחובות הפלמ"ח וכובשי קטמון.
כיכר צבי בר-ניב, ע"ש הנשיא הראשון של בית הדין הארצי לעבודה. בצומת הרחובות הפלמ"ח והטייסים. צבי בר-ניב היה תושב האזור.
כיכר יחיאל בן-זאב, ע"ש אחד מראשי ה'הגנה' בירושלים. בצומת הרחובות הפלמ"ח, יעקב פיכמן, ש"י עגנון ומרדכי טמקין.
מסלול הטיולים "חביבה, נתיבה ואביבה"

ברחוב הפלמ"ח קיים מסלול טיולים מיוחד, המנציח את הפלמ"ח, את גיבורות הפלמ"ח, נשים נוספות שקשורות למבנים המצויים ברחוב הפלמ"ח ואירועים היסטוריים הקשורים בעיקר למלחמת העצמאות. זהו מסלול תיירותי, המכוון למטיילים ובעיקר לצעירים ובני נוער, שבו משולבות תחנות-הסברים על 7 נשים בולטות.
המסלול קרוי על שם חביבה רייק (שעל שמה יש רחוב בין מס' 38 למס' 42 ברחוב הפלמ"ח), על שם נתיבה בן יהודה (שהתגוררה, כאמור ברחוב הפלמ"ח מס' 18), ועל שם "אביבה", שהיא ילדה בדיונית, המשתתפת בסיור ולומדת דרכו על הנשים והאירועים ההיסטוריים הנקרים במסלולה. הנשים שעל שמן יש הסברים לאורך המסלול: שרה אהרנסון, זהרה לביטוב, נתיבה בן יהודה, חביבה רייק, שרה שנירר, ורה פרנסס ברייס סלומונס ומרים זריפי.
גלריית תמונות

בניין מגורים חדש, רחוב הפלמ"ח 1
המוזאון לאמנות האסלאם, רחוב הפלמ"ח 2
ציור של נתיבה בן יהודה, שצייר האמן טום גולדסמיט על ארון חשמל, על יד הבניין שבו גרה, רחוב הפלמ"ח 18
פינת הרחובות הגדוד העברי והפלמ"ח (על יד מס' 18) - המיקום שבו אירע הרצח של פולקה ברנדוט בשנת 1948
תמרור במסלול התיירותי "חביבה, נתיבה ואביבה", על יד רחוב הפלמ"ח 42
מרכז מסחרי קטן, רחוב הפלמ"ח 42
"הבית בפלמ"ח", מתנ"ס ברחוב הפלמ"ח 53
הבניין הישן של בית הספר ע"ש יוסף לוריא, רחוב הפלמ"ח 57
ראו גם

מרחביה (ירושלים)
קטמון
קריית שמואל (ירושלים)
לקריאה נוספת

ראובן גפני, בין הפילבוקס לבית הנשיא: סיפורן של קריית שמואל ושכונת מרחביה, ירושלים, יד יצחק בן-צבי, 2010
דוד קרויאנקר, שכונות ירושלים: טלביה, קטמון והמושבה היוונית, ירושלים, הוצאת כתר, 2002
הערות שוליים

↑  במקומות מסוימים נכתב כרחוב פלמ"ח (ללא "הא הידיעה")
↑  דוד קרויאנקר כותב בספרו, כי בתקופת המנדט היו הרחובות בשכונת קטמון חסרי שם. הבתים צוינו על פי שמות המשפחה של בעליהם. שני רחובות בלבד בשכונת קטמון היו אז בעלי שמות: רחוב קטמון (כיום רחוב רחל אמנו, והמשכו רחוב חזקיהו המלך), ורחוב ג'ורדן (כיום: רחוב תל-חי), שכונה גם רחוב מיכאל סנסור, על שם איש עסקים שביתו עמד ברחוב זה (קרויאנקר, עמ' 177–178)
↑  ראובן גפני, בין הפילבוקס לבית הנשיא: סיפורן של קריית שמואל ושכונת מרחביה, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 2010, עמ' 45
↑  שירן טמוזרטי, הסדרי תנועה חדשים, הסדרת מפרצי חנייה ועוד: שודרג רחוב הפלמ"ח, כל העיר (ירושלים), 10 במרץ 2022
↑  ראובן גפני, עמ' 147–148
↑  בתים מבפנים - הפלמ"ח 1, באתר בתים מבפנים - ירושלים
↑  המוזיאון לאמנות האסלאם, באתר המוזיאון לאמנות האסלאם
↑  ראובן גפני, עמ' 127–129
↑  ראובן גפני, עמ' 143
↑  ראובן גפני, עמ' 130–132
↑  ראובן גפני, עמ' 133–135
↑  דוד קרויאנקר, שכונות ירושלים: טלביה, קטמון והמושבה היוונית, ירושלים: הוצאת כתר, 2002, עמ' 231–232
↑  דוד קרויאנקר, עמ' 233
↑  אלי עמיר, והימים לא חלפו, תל אביב: עם עובד, 2024, עמ' 90-91
↑  דוד קרוינקר, עמ' 234
↑  המשוטט 2 גינות אביב, באתר תביאו משהו חם, ‏10 באפריל 2020
↑  ראובן גפני, הפרק: "ממסילת רכבת לסמטה שכונתית: סיפורו של רחוב ברודי", עמ' 38–39
↑  דוד קרוינקר, עמ' 235
↑  דוד קרויאנקר, עמ' 272
↑  תכירו: מרכז קהילתי קטמון, באתר הקרן לירושלים, ‏12 במאי 2020
↑  דוד קרויאנקר, עמ' 273
↑  רחוב מרדכי טמקין מתחבר לרחוב הפלמ"ח במדרגות להולכי רגל ולא בכביש סלול.
מאיר גריינימן

| --- | --- |

הרב מאיר גריינמן. תשע"ח.
 לידה:  1932 (בן 92 בערך) תרצ"ב ווילנה
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום פעילות:  בני ברק
 השתייכות:  חוג חזון איש
 רבותיו:  הרב אברהם ישעיהו קרליץ
 חיבוריו:  סדרת הספרים "אמרי יושר"  דינים והנהגות ממרן החזון איש
 בת זוג:  צילה לבית סוקולובסקי
 אב:  שמואל גריינימן 
 
הרב מאיר גריינימן (נולד תרצ"ב, 1932) הוא רב ומחבר ספרים המתגורר בבני ברק ומרבני חוג חזון איש. מחבר סדרת הספרים "אמרי יושר" והספר "דינים והנהגות ממרן החזון איש".
קורותיו

נולד בווילנה לרב שמואל שהיה עוזרם הקרוב של החפץ חיים והרב חיים עוזר גרודזנסקי, ממייסדי ועד הישיבות בווילנה ומפעיליו המרכזיים, מייסד "מרכז חינוך התורה" בארץ ישראל, והמוציא לאור של ספרי גיסו החזון איש. ולאמו צביה אחותו של החזון איש. שמו מאיר ניתן לו על פי הוראת החזון איש שהורה כך מחמת חלום שחלם באותם ימים.
בשנות ילדותו בווילנה, היה במשך תקופות ארוכות תחת אחריותו של דודו (אחי אמו) הרב אברהם ישעיהו קרליץ, שהיה מתגורר בדירת משפחת גרינימן, ועקב היעדרויות תכופות של ראש המשפחה, הרב שמואל, מביתו (בנסיעות לחו"ל לעניינים ציבוריים), הוטלה על גיסו, הרב קרליץ, האחריות לדאוג לשלומם וחינוכם של ילדי משפחת גריינימן.
בשנת תרצ"ה (1935), שנתיים אחרי עליית דודו החזון איש, עלה הילד מאיר עם הוריו ויתר משפחתו לארץ ישראל. בארץ ישראל למד בישיבות בבני ברק ובבגרותו במשך תקופה מסוימת התגורר בירושלים אצל אחיו הגדול רבי חיים גריינימן ללמוד עמו בצוותא.
נשא לאשה את צלה בתו של הרב בנימין זאב סוקולובסקי. דודו מצד אשתו היה הרב דב סוקולובסקי.
היה ראש כולל באור עקיבא. בשנים האחרונות למד ביחידות בזכרון יעקב במשך ימי השבוע, עד לתחילת מגפת הקורונה באמצע שנת תש"פ מאז הפסיק לנסוע לזכרון יעקב והחל ללמוד בביתו לצד מסירת שיעורים שבועיים לבני הישיבות בבני ברק.
חיבוריו

חיבר את סדרת הספרים "אמרי יושר" אשר כתובה בדומה לסגנון הכתיבה של דודו החזון איש, ומתייחדת בכך שמובאות בה שמועות רבות ופסקי הלכות מדודו. בשונה מהחזון איש הוא מרבה לכתוב גם הערות קצרות וכותב גם בענייני אגדה.
חיבר את הספר "דינים והנהגות ממרן החזון איש", שנערך תוך התייעצות מרובה עם יתר תלמידי החזון איש, תוך זמן קצר נעשה הספר לרב-מכר.
משפחתו

אחיו – הרב חיים שאול גריינימן
אחותו – הרבנית אסתר פינקל אשת הרב בנימין ביינוש פינקל ראש ישיבת מיר.
הרב יונה גריינימן – מלומדי כולל חזון איש.
הרב אברהם ישעיהו גריינימן – תלמיד חכם וראש כולל בבני ברק.
הרב שלמה גריינימן – מחבר הספרים "דרישה וחקירה" ומשפיע רוחני בירושלים ובחו"ל.
הרב צבי גריינימן
הרב שמואל גריינימן מחבר הספרים "זכר שמואל" על הש"ס.
הרב שאול גריינימן
הרב יצחק גריינימן
חתנו הרב יחזקאל פלס הוא אב"ד בבית הדין של הרב נסים קרליץ בענייני אישות וגיטין.
חתנו הרב אברהם ישראל יעקובזון הוא בנו של הרב מרדכי עמרם יעקובזון וראש כולל בתל אביב.
חתנו הרב אפרים בוגרד רב שכונת הר צבי
חתנו הרב רפאל שקולניק
צהלולים

אישה מצרית בקריאות צהלולים בבחירות לנשיאות מצרים (2014)
צהלולים (בערבית: زغروطة או زغوردة, תעתיק: זע'רוטה או זע'רודה, בהתאמה; בערבית עיראקית: هلاهل, הלאהל או הָלָאהִיל) הם קולות גבוהים ומסולסלים המופקים בעזרת נענוע מהיר של הלשון לשם הבעת שמחה. הצהלולים נהוגים בעיקר בקרב נשים מעדות המזרח, בשמחות ובאירועים מיוחדים, ובקרב נשים ערביות גם כן לאות שמחה ושמחות.
במהלך ביצוע הצהלולים נוהגות בדרך כלל הנשים להניח את האצבע המורה בצמוד לשפה העליונה כאשר חלק מהאצבעות האחרות מונפות כלפי מעלה ובכך מגדילות את מידת ההחצנה של שמחתן. הצהלולים מבוצעים בדרך כלל בתדירות גבוהה יותר ועל ידי מספר נשים באופן לא מתואם ברגעי השיא של האירוע (כגון מיד לאחר שבירת הכוס בחתונה).
ההלחם "צהלולים"

חיים אוליאל, זמר ומוזיקאי משדרות, הגה את המילה "צהלולים". הצעתו של אוליאל הוגשה לאקדמיה ללשון העברית והתקבלה.
בסלנג, המילה המתארת צהלולים היא האונומטופיאה "קוּלוּלוּ". כאשר האקדמיה ללשון העברית בחרה במילה "צהלולים" בשנת 2000, היא התבססה על אונומטופיאה זו, אותה צירפה כהלחם למילה "צהלה".
לדברי אוליאל, "מדובר באלמנט חשוב ומרכזי בשמחות ובפולקלור המזרחי ולא הייתה לזה מילה בעברית. 'צהלולים' היא מלשון צהלה וגם מזכירה בצליל את 'קולולו'". אוליאל מוסיף: "זה כבוד גדול שהאקדמיה אימצה מילה שהמצאתי. כתבתי שירים רבים, אבל מילה נשארת לדורות".
סממן תרבותי

הנוסע האירי ריצ'רד רוברט מאדן ביקר בשנת 1827 בירושלים והוזמן על ידי יוסף אמזלג, העשיר ביהודי העיר, לחתונה יהודית, בה נשמעו ככל הנראה צהלולים: "בחצר מצאנו בנות-ישראל נאות במספר רב, שהיו צווחות כפי שנוהגים המצרים בלילות שימורים ובחתונות".
זיהויָם של הצהלולים עם עדות המזרח בישראל הפך אותם לסממן תרבותי. לעיתים הם נתפסים כמנהג פרימיטיבי שמזרחים ילידי הארץ משתדלים להמעיט בו, כפי שעולה מדבריו של עמיר פרץ: "אמא שלי אמרה לנו שהיא חייבת לעשות 'זרארט'. 'זרארט' זה מה שקיבל בעברית את השם צהלולו-לו-לו. אמרנו לה: 'אמא, מה, השתגעת?' היא אמרה: 'אתם לא רוצים? אני לא באה'. התחלנו משא ומתן. אמרה: 'אני רוצה עשרה סלסולים'. אמרנו לה: 'השתגעת? איך עשר?' הגענו בסוף להסכמה על חמש. חמישה צהלולים". ברית המילה החלה, ואמו של פרץ החלה בצהלולים שלה. פרץ אמר על כך: "אני זוכר שפתאום תפסתי את כל הגיחוך והעקמומיות שבעניין... שתעשה מאה צהלולים, מה קרה? אם הקיבוצניקים רוצים לשיר 'אנו באנו ארצה', שישירו כמה שהם רוצים. ואם היא רוצה לבטא את השמחה שלה בדרך אחרת, צריך לתת לה לבטא את זה".
בתרבות הפופולרית

בפרק השני בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "רמזור", הסבתא הטריפוליטאית של טלי רוצה להשמיע צהלולים בחתונה של אמיר וטלי, בעוד אמיר, שמוצאו אשכנזי, רואה במנהג זה מנהג ערבי ופרימיטיבי ומתנגד לו.
הערות שוליים

↑  ויולט שאמאש, מסע בבגדד היהודית, תרגום ועיבוד: משה שמש, הוצאת גוונים 2014; עמ' 63; לקסיקון, עמ' 251.
1 2  תמר טרבלסי-חדד, "המרוץ למילון", בידיעות אחרונות - המהדורה המודפסת, 3 במאי 2012
↑  צַהֲלוּלִים, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏20 במרץ 2019
↑  מיכאל איש-שלום, מסעי נוצרים לארץ-ישראל, עמ' 438.
↑  מירון רפופורט, המעריץ מספר 1 של עמיר פרץ, באתר הארץ, 14 בפברואר 2006
יחזקאל ברטלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  מאי 1934 ט"ו בסיוון ה'תרצ"ד לבוב, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  23 בפברואר 2019 (בגיל 84) י"ח באדר א' תשע"ט בני ברק 
 כינוי:  רֶבּ חַצְקְל
 מקום קבורה:  בית הקברות שומרי שבת 
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  בני ברק
 תקופת הפעילות:  ? – 23 בפברואר 2019 
 השתייכות:  חוג חזון איש
 רבותיו:  אברהם ישעיהו קרליץ
 
הרב רפאל אביגדור יחזקאל ברטלר (כונה: רֶבּ חַצְקְל; ט"ו בסיוון ה'תרצ"ד, מאי 1934 – י"ח באדר א' תשע"ט, 23 בפברואר 2019) היה למדן ליטאי בני ברקי, תלמיד מובהק של החזון איש ומראשי חוג חזון איש.
ביוגרפיה

נולד בלמברג שבאוקראינה, לעזריאל ברטלר, חסיד ויז'ניץ, ומינדל בת הרב יצחק פרנקל מצאצאי הנודע ביהודה. במהלך מלחמת העולם השנייה התחבא בבונקר יחד עם אמו ואחיו היחיד יוסף. לבסוף חולץ עם אמו ואחיו מגטו בוכניה בידי העסקן אליעזר לנדא שהציל מגטו זה אלפי יהודים, אל החבלים המזרחיים של פולין שנתפסו על ידי הצבא האדום ב-19 בספטמבר 1939 בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב. אביו לא שב מן המלחמה ואמו קיבלה היתר עגונה מהרבנות הראשית, אולם לא נישאה בשל חוות דעתו של החזון איש שסבר שבמקרה שלה אסור לה להתחתן.
בקיץ של שנת תש"ד עלה עם אמו, סבו ובן דודו לארץ ישראל ונכנס לבתי אבות של פוניבז'. הרב מפוניבז' שעמד על כישרונותיו הביאו בחודש אלול תשי"א אל הרב אברהם ישעיהו קרליץ החזון איש, שהכניסו לביתו, פרס עליו את חסותו, ועל אף גילו הצעיר למד עמו בחברותא רבות. היה האדם היחיד ששהה לצד החזון איש בעת פטירתו.
לאחר פטירת החזון איש למד תקופה קצרה בישיבת מיר אולם רוב חייו, החל מנישואיו בשנת תשי"ז, למד באופן אישי בביתו. כן למד עם חברותות שונות, בהן הרב משה יהושע לנדא, הרב חיים גריינמן, הרב נתן צבי שולמן, והעיקרי שבהם גיסו הרב אברהם רייסנר. תקופות קצרות למד בכולל חזון איש ובבית הכנסת הליגמן בבני ברק.
רבים נהגו להתייעץ עמו בנושאים הלכתיים מורכבים, דוגמת ריבית, מקוואות, עירובין, מצוות התלויות בארץ, טומאת כהנים, קביעת מקום המזוזה במבנים מורכבים, דיני ממונות, קידוש החודש, וכן בנושאים למדניים ישיבתיים. לעיתים נדירות עסק בסיוע לנציגים חרדיים בכנסת, דוגמת ניסוח ההסכם הקואליציוני בממשלת בגין הראשונה, וייעוץ בתחומי ניתוחי מתים ושירות נשים בצה"ל.
הרב ברטלר לא כתב את דברי תורתו, חלק מהם כתב אחיינו ותלמידו הרב מתתיהו רייסנר וכללם בסדרת ספריו "מבא שערים" וספרים נוספים. בשער כל ספר כיתוב המייחס את רוב הדברים בספר לדודו של המחבר, הרב ברטלר.
היה ידוע בחומרות הלכתיות רבות בהן נהג. לא החזיק בחשבון בנק עקב חששו מאיסורי ריבית, בשל חששו זה אף הקנה את כל כספו לאשתו.
בשנים האחרונות לחייו, החל מחודש תשרי תשע"ו, חלה במחלה קשה. באותה תקופה נוסף לו השם "רפאל".