stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האבנים הרוניות בילין
האבנים הרוניות > האבן הקטנה

"האבן הקטנה", המכונה גם "האבן העתיקה", הונחה במקומה על ידי המלך הדני גורם הזקן (Gorm den Gamle; מלך מ-934 עד 958 או 959) שהיה המלך הראשון של כל דנמרק. האבן הוקמה לזכר אשתו של המלך, תירה (Thyra Dannebod). בכתובת שעל האבן מופיעה המילה "דנמרק" לראשונה בתולדות המדינה, אם כי זו הוזכרה מחוץ לגבולותיה כ-75 שנים קודם לכן. תוכן הכתובת על האבן הוא כדלקמן:
"kurmur kunukr, karthi kubl thusi, aft thurui kunu sina, tanmarkar but"
"המלך גורם הקים יד זו לזכר תירה, אשתו, גאולתה של דנמרק".
האבן הקטנה - צד א'
האבן הקטנה - צד ב'
האבנים הרוניות > האבן הגדולה

"האבן הגדולה", הידועה גם כ"אבן החדשה", נחקקה על ידי המלך האראלד כחול-השן (Harald Blåtand), בנו של גורם הזקן, לזכר הוריו ולזכר התנצרותם של הדנים. האבן שוקלת כ-10 טונות ונישאת לגובה של 2.43 מטר. לאבן שלושה צדדים - בצידה האחד ציור של ישו בתנוחת צליבה אך ללא צלב, בשני נראה נחש הכרוך סביב אריה, ובשלישי מופיע רובה של הכתובת, לאמור:
"Haraltr kunukr bath kaurua, kubl thausi aft kurm fathur sin, auk aft thaurui muthur sina sa, haraltr ias sar uan tanmaurk, ala auk nuruiak, auk tani karthi kristna"
"המלך האראלד ציווה להקים יד זו לזכר גורם, אביו, ולזכר תירה, אימו; האראלד הוא אשר תפס לעצמו את כל דנמרק ונורווגיה ואשר ניצר את הדנים".
האבן הגדולה - צד א' (רוב הכיתוב)
האבן הגדולה - צד ב' (נחש ואריה)
האבן הגדולה - צד ג' (דמותו של ישו)
הכיתוב המקורי בכתב רונות על האבן הגדולה
התילים

שני התילים נישאים מדרום ומצפון לכנסייה. בתל הצפוני נתגלו שרידי אולם קבורה, שייתכן והוקם לשני אנשים. חיפושים שנערכו במקום בתחילת המאה ה-19 חשפו ממצאים מהמאה ה-10 אך שרידי הגופות סולקו ממנו. ייתכן שהמלך גורם הזקן היה קבור בתל זה, ובנו האראלד כחול-השן העביר את גופתו אל הכנסייה הסמוכה שהוקמה עם התנצרותו. התל הדרומי נחקר בשנת 1861 ו-1941, אך לא נתגלו בו קברים.
הכנסייה

לכנסייה הניצבת במקום כעת קדמו שלוש כנסיות עץ מוקדמות יותר אשר נהרסו בשריפות, והעתיקה שבהן שימשה גם כמקום קבורתו של המלך גורם הזקן. גופתו של גורם הזקן נתגלתה בשנת 1978 והוצאה מהקבר לצורכי מחקר, ובשנת 2000 הושבה לכנסייה.
הספינה ובית המקהלה נבנו מאבן גיר בסביבות שנת 1100, בעוד שמגדל הפעמונים ואולם הכניסה נוספו מאוחר יותר. בשנת 1874 נחשפו בבית המקהלה פרסקאות מהמחצית הראשונה של המאה ה-12.
הערות שוליים

1 2  תעתיק לטיני
↑  http://www.vikingworld.dk/king2.htm העולם הוויקינגי
↑  http://www.vikingworld.dk/king1.htm העולם הוויקינגי
התל הדרומי מחצר הכנסייה
הכנסייה ושתי האבנים בסמוך לדלת הכניסה אליה
פנים הכנסייה
האנרכיה

ערך זה עוסק במלחמת האזרחים הקרויה "האנרכיה". אם התכוונתם למילה המשמשת לתיאור חוסר שלטון, ראו .
האנרכיה (באנגלית: The Anarchy) היא השם המקובל בהיסטוריה של אנגליה לתקופת מלחמת האזרחים והשלטון הבלתי יציב שהתרחשה בין השנים 1135–1154, תקופת שלטונו של סטיבן, מלך אנגליה.
רקע

סטיבן היה אחיינו המועדף של המלך הנרי הראשון (שלט בשנים 1100–1135). לאחר שבנו החוקי היחידי של הנרי מת בשנת 1120 באסון הספינה הלבנה, הנרי מינה את בתו, מתילדה, כיורשת העצר ואף הכריח מספר פעמים את כל ברוניו, כולל סטיבן, להישבע לה אמונים. הניסיון להבטיח את השלטון של מתילדה עלה בתוהו, שכן עד אותה תקופה לא שלטה אישה באנגליה. המצב החמיר כאשר היא נישאה לז'ופרואה החמישי, רוזן אנז'ו, שזכה לשם רע באנגליה, בעיקר בעקבות היותו מאנז'ו, שמנהיגיה עוררו סלידה בקרב הנורמנים בעקבות נסיונותיהם לכבוש את הדוכסות של נורמנדי.
עם מותו של הנרי בשנת 1135, סטיבן נחפז לאנגליה. חרף העובדה שמרבית הברונים נטו לבחור באחיו הבכור תיאובולד, נכנס סטיבן במהירות ללונדון והוכתר למלך על ידי אנשי העיר, שראו את בחירת המלך כזכותם העתיקה. משם עבר סטיבן לווינצ'סטר, שם בעזרת אחיו הבישוף הנרי, זכה לכספם ותמיכתם של השופט הראשי רוג'ר מסולסברי ושל הארכיבישוף ויליאם קורבייל ולפיכך לתמיכתה של הכנסייה. הברונים העדיפו את סטיבן על פני מתילדה ולכן קיבלו על עצמם את שלטונו.
האירועים

ההתנגדות העיקרית לסטיבן הגיעה בתחילה מכיוון רוברט מגלוסטר, בנו הממזר של הנרי, שקיווה לזכות במלוכה בעצמו. מאחר שהכנסייה תמכה בהכתרתו של סטיבן, יהבה העיקרי של מתילדה נתלה בדודה, דייוויד הראשון, מלך סקוטלנד שפלש בשמה לנורת'מברלנד, מחוז בצפון אנגליה, שם התחולל בשנת 1138 הקרב על סטנדרד בו הפסיד המלך דייוויד לארכיבישוף של יורק שנלחם בשמו של סטיבן.
מאוחר יותר באותה שנה, רוברט מגלוסטר כרת ברית עם מתילדה. סטיבן ביצע בינתיים סדרה של החלטות גרועות, שגרמה לסלידה בקרב תומכיו הקודמים. אחיו של סטיבן, הנרי הבישוף של ווינצ'סטר, פנה נגדו בעקבות מעצרם של כמה בישופים ידועים באנגליה, מהלך שהנרי פירש כמתקפה ישירה על הכנסייה.
ב-1139 פלשה מתילדה לאנגליה והתבצרה בטירת ארונדל בדרום אנגליה. סטיבן אישר לה לנוע לבריסטול, מחוז במערב אנגליה, ולהיפגש עם רוברט מגלוסטר, על מנת לרכז את כל אויביו באזור אחד. מתנגד בולט נוסף לשלטונו של סטיבן, רנולף מצ'סטר, התקדם לכיוון לינקולן וכבש אותה. אף על פי שלכאורה היה סטיבן ביחסי שלום עם רנולף, הוא נענה לדרישת אנשי לינקולן לתקוף את הטירה שהחזיק רנולף. רנולף, שקיבל את הידיעה על התקפתו הצפויה של סטיבן, הצליח לצאת מהטירה, לאסוף כוחות ולחבור לחותנו, רוברט מגלוסטר. דבר זה הוביל ב-2 בפברואר 1141 לקרב על לינקולן, הקרב העיקרי של המאבק, בו נחל סטיבן תבוסה ונכלא כעציר בבריסטול.
מתילדה שלטה זמנית מלונדון, אך בשל יוהרתה רכשה שם מתנגדים והיא חשה מחויבת לעזוב את הבירה, ולעבור לאוקספורד. בספטמבר 1141, לאחר ניסיון הפיכה, נפל רוברט מגלוסטר לידי אשתו של סטיבן, מתילדה מבולון. המלכה הזמנית מתילדה החליטה להחזיר את רוברט ובתמורה שחררה את סטיבן, שחזר לכס המלכות. עתה שלט סטיבן ברוב המלכות, וצר על מתילדה בטירת אוקספורד. מנוסתה של מתילדה לוולינגפורד באישון הלילה, הפכה אגדית.
חוסר השקט נמשך בתקופת שלטונו של סטיבן, גם לאחר חזרתה של מתילדה לאנז'ו בעקבות מותו של רוברט ב-1147. בזמן מהפכות השלטון ומלחמות האזרחים, נהגו הברונים והרוזנים ביד קשה בווסאלים, ללא אכיפה ומשטר מצד המלוכה. בנוסף למאבקי השלטון ומלחמת האזרחים, סבלה אנגליה מבצורת קשה במשך שנים ולכן נקראה תקופה זו גם בשם "חורף 19 השנים". ברשומות האנגלו-סקסיות, ישנה עדות המתארת את מלחמת האזרחים ואת הסבל הנגרם בעקבותיה. על פי הרשומות, בשל היעדר יציבות שלטונית והעדר ביטחון כולל, קרויה תקופה זו "האנרכיה".
בהמשך אותה תקופה, לקה סטיבן בבריאותו וספג מכה נוספת כאשר בנו, יורשו המועדף, מת בפתאומיות בשנת 1153. בנה של מתילדה, שיהפוך מאוחר יותר להנרי השני, מלך אנגליה, הפך למצביא מוכשר ומתנגד נחוש לסטיבן, והגיע לאנגליה בכוונה לכבוש את השלטון. בברית וינצ'סטר (הידועה גם כברית וולינגפורד) עליה חתמו השניים בנובמבר 1153, הכיר סטיבן בהנרי השני כיורש העצר. בעקבות מהלך זה חוזקו השמועות שהנרי השני הוא בנו הביולוגי של סטיבן, שכן לסטיבן היה בן נוסף שהתעתד להיות יורש העצר ואף על פי כן, התואר ניתן להנרי השני. אולם, לא נתגלו ראיות לקשר דם בין השניים.
ברית וינצ'סטר, ועלייתו לשלטון של הנרי השני בשנת 1154 סימנו את סופה של תקופת האנרכיה.
לקריאה נוספת

Carpenter, David (2004). The Struggle for Mastery: The Penguin History of Britain 1066–1284. London: Penguin
דרוט

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  295 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  30 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  5,020 קמ"ר
 מוצא:  אורשה
 יובלים:  Niaroplia, Malinaŭka, Belaya, Oslivka, Bolonovka, בפסקה זו 7 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 שפך:  דנייפר
 מדינות באגן הניקוז:  בלארוס בלארוס
 
 
דרוט (בבלארוסית: Друць) הוא נהר בבלארוס, אחד מיובליו של הדנייפר.
אורכו של הנהר הוא 295 קילומטרים, ואגן הניקוז שלו הוא כ-5,020 קמ"ר.
בתחילתו, הוא מגיע לעיתים לרוחב של 1.5–2.5 קילומטרים.
הנהר עובר במחוז ויטבסק, מחוז מוהילב ומחוז הומל. ערים המרכזיות ששוכנות לגדותיו הן טולוצ'ין ורהצ'וב.
הערות שוליים

↑  Друть, האנציקלופדיה הסובייטית הגדולה
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של בלארוס ובנושא נהרות ונחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
האדאג'ו לכלי מיתר (אופוס 11)

האדאג'ו לכלי מיתר (אופוס 11) מאת המלחין האמריקאי סמואל בארבר נכתב במקור כפרק שני ברביעייה לכלי קשת, אך תוך זמן קצר עובד על ידי בארבר לתזמורת כלי קשת רחבה, וזו גם גרסתו המוכרת. מאוחר יותר עיבד את היצירה למקהלה מעורבת בת שמונה קולות כקטע "Agnus Dei".
המבנה הכללי של היצירה ואופן התפתחותה כמוהו כקשת רחבה: פתיחה חרישית, התפתחות הדרגתית עד לשיא במרכזה לערך, ודעיכה איטית עד לסיום חרישי כמו בפתיחה. בארבר בנה את נושא היצירה המתמשך כולו בטכניקת הסקוונצות, שבה קבוצת תווים או רעיון מלודי קצר חוזר על עצמו מעט גבוה או נמוך יותר בכל פעם. בהיותה טכניקה בסיסית ונפוצה, נמנעים מלחינים מלעשות בה שימוש מופרז, בעוד בארבר בחר לבסס יצירה שלמה עליה, תוך שהוא מצליח לשמור על מתח וריגוש לכל אורכה (9-10 דקות).
בהיותה יצירה בעלת מבנה פשוט, נעדרת טכניקה חדשנית או מורכבת, וחסרת כל תפנית מפתיעה בהרמוניה או בקו המלודי, קשה להצביע על סוד קסמה. למרות זאת נחשב האדאג'ו לכלי מיתר לאחת היצירות המוכרות והאהובות לביצוע בקונצרטים (גם בגרסתו הקולית) ובקולנוע. בין השאר הוא מושמע בפסקול הסרטים "פלאטון", "איש הפיל", "אל נורטה" ו"השמן של לורנצו".
האדג'ו הפך להמנון הבלתי רשמי של ארצות הברית לימי אבל, והושמע עם מותם של הנשיאים רוזוולט וקנדי.
דון דרייפר

| --- | --- |

 תוכנית טלוויזיה:  מד מן
 הופעה ראשונה:  עונה 1 פרק 1: "עשן בעיניך"
 הופעה אחרונה:  עונה 7 פרק 14: "אדם לאדם"
 מספר הופעות:  92 פרקים
 יוצרים:  מתיו וויינר
 גילום הדמות:  ג'ון האם
 מידע
 שם אמיתי:  ריצ'רד ויטמן
 כינויים:  דון   דיק
 סטטוס:  נשוי (אנה מ. דרייפר - 1953; בטי פרנסיס - 1953-1964;   מייגן קלבה - 1965–1970)
 גיל:  סביבות ה-40
 תאריך לידה:  1 ביוני 1926 
 מין:  זכר
 מקצוע:  מנהל מחלקת קריאייטיב ב"סטרלינג קופר" (עונה 1 - 3), שותף עסקי ב"סטרלינג קופר דרייפר פרייס" (החל מהעונה הרביעית)
 נטייה:  סטרייט
 מומחיות:  יזם
 אזרחות:  ארצות הברית 
 דמויות קשורות
 משפחה:  בטי פרנסיס (גרושה) סאלי דרייפר (בת) בובי דרייפר (בן) יוג'ין דרייפר (בן)
 
דונלד "דון" דרייפר (באנגלית: Donald Francis "Don" Draper) הוא דמות בדיונית בסדרה מד מן, המגולמת על ידי ג'ון האם.
בשלוש העונות הראשונות של הסדרה, משמש דרייפר מנהל מחלקת הקריאייטיב בחברת הפרסום "סטרלינג קופר", שפועלת בשדרות מדיסון שבמנהטן. בעונה הרביעית עמדה "סטרלינג קופר" בפני מיזוג כפוי, ודרייפר והממונים עליו פרשו ממנה והקימו משרד פרסום אחר.
דמותו של דרייפר מבוססת במידה מסוימת על דרייפר דניאלס, פרסומאי שיצר בשנות החמישים את קמפיין "Marlboro Man" (איש מרלבורו).
ב-2009, פורטל AskMen.com בחר בדרייפר לגבר המשפיע ביותר בעולם. באותו רשימה עקף דרייפר אישים כמייקל פלפס וברק אובמה.
ביוגרפיה

דרייפר הוא דמות מסתורית - רוב הדמויות בסדרה לא יודעות על ההיסטוריה האישית שלו אלא מעט מאוד, וזהותו האמיתית ידועה למתי מעט. עברו מתגלה בהדרגה באמצעות פלאשבקים, וידויים וביקורים של דמויות מעברו.
דון דרייפר נולד כריצ'רד "דיק" ויטמן באילינוי. אמו, שעבדה כפרוצה, נפטרה בלידתו בגיל 22. בשל כך, גודל דרייפר (אז ויטמן) על ידי אביו, ארצ'יבלד ארצ'י ויטמן, ועל ידי אמו החורגת אביגיל. בגיל עשר היה ויטמן עד למותו של אביו, שנהרג על ידי סוס במהלך סופת ברקים. בעקבות זאת עברו הוא, אביגיל ואחיו למחצה אדם לפנסילבניה, שם חיו עם גבר שנודע כ"דוד מק".
יחסיו של ויטמן עם משפחתו היו מורכבים - הוא גילה לאשתו בטי שארצ'יבלד הכה אותו באופן קבוע, ושחלם על היום בו יוכל לרצוח אותו. לא ברור אם סבל מהתעללות גם מצדה של אביגיל, אך הלה התייחסה אליו כ"בן של פרוצה". כשנודע לו על מותה הגיב ויטמן בפשטות: "טוב". דוד מק, לעומת זאת, היה נחמד אליו - כך סיפר לאשתו כשהתוודה בפניה על עברו.
אדם, אחיו הצעיר, ביקש להיפגש איתו לאחר שנים רבות של נתק. דון פגש אותו פעמיים, העניק לו סכום כסף גדול, והכריז שאינו רוצה לראות אותו יותר. זמן מה לאחר מכן, כשהחליט לדבר עם אחיו הצעיר ואף להתפייס עמו, גילה שהתאבד זה לא מכבר.
ביוגרפיה > מלחמת קוריאה

כשוויטמן היה בתחילת שנות העשרים לחייו, הוא התגייס לצבא, ונשלח לשרת במלחמת קוריאה. הוא הוצב תחת הפיקוד של דונלד דרייפר, מהנדס שהיה ממונה על בניית בית חולים שדה, כשוויטמן היה היחיד שסייע לו.
השניים הופגזו באש ארטילריה ונשק קל על ידי האויב, אך שרדו את ההתקפה. תוך כדי ניעור האבק מגופם הם הציתו סיגריות וחגגו, ודרייפר ציין שוויטמן, ככל הנראה, השתין על עצמו במהלך ההתקפה. בעודו מחזיק את המצית בידו, וויטמן ניקה את הכתם שעל מכנסיו, ואז הפיל בטעות את המצית על שלולית דלק שנשפכה במקום, שהציתה מצבור של חומרי נפץ. שרשרת אירועים זו גרמה לפיצוץ שהרג את דרייפר, והשחית את גופתו עד כדי כך שלא ניתן היה לזהותה. ויטמן הסיר מגופתו של דרייפר את תג השם והחליף אותו עם זה שלו.
ויטמן, שזוהה בשלב זה כדרייפר, התעורר בבית חולים וקיבל פרס על הקרבתו ותרומתו. הוא נשלח הביתה מלווה בארון המתים של דרייפר, שזוהה כעת בתור ויטמן, כדי להביע את תנחומי הצבא בפני שארי בשרו. הוא התחמק כשראה את הוויטמנים בתחנת הרכבת, אך אחיו אדם הבחין בו. ויטמן ביצע את בריחתו, והחל את חייו כדון דרייפר.
אישיותו

בפרק הראשון של הסדרה דרייפר נוזף בקמפבל, לאחר שזה האחרון דיבר בגסות על פגי אולסן בפגישתו הראשונה עמה. בפרק הראשון בעונה השנייה, דרייפר עולה במעלית; במעלית נמצאים גם שני גברים צעירים שמשוחחים בגסות על מין. כאשר אישה מבוגרת נכנסת למעלית והם ממשיכים בשיחתם למרות זאת, מורה דרייפר לאחד מהם להוריד את כובעו. הלה מסרב, ודרייפר מוריד לו את הכובע בעצמו. השניים מפסיקים את השיחה, ונמנעת מהאישה המבוגרת המבוכה שכרוכה בשמיעתה בחלל סגור וקטן.
בפרק השלישי בעונה השלישית, דרייפר מגיע לחתונתו של רוג׳ר סטרלינג, שם רוג'ר שר סרנדה לאשתו, כשהוא מאופר בתור זמר שחור. דרייפר ופיט הם האורחים היה היחידים שלא הרגישו נוח עם המחזה.
באחד מפרקי העונה הרביעית, נזף קלות על קן קוסגרוב, ליד עובדים אחרים, על כך שצחק על לקוח עם בעיית גמגום חמורה.
בנוסף, דרייפר נצמד לקודי עבודה מחמירים, כמו רבים מעמיתיו. באחד מפרקי העונה השנייה, דרייפר מתאכזב כשנאמר לו לוותר על הלקוח מהחברה האזורית הקטנה "Mohawk Airlines", כדי לנסות את מזלם של "סטרלינג קופר" ב"אמריקן איירליינס". בעונה השלישית הוא חושש לחתום עם לקוח עשיר ונלהב שרוצה לשפוך את הונו כדי לקדם את "ג'אי ג'אי", סוג ספורט שיכול להחליף את בייסבול בתור "המשחק של אמריקה" לדעת הלקוח, ודון יודע שלקוח זה יבזבז את מיטב כספו על פרויקט לא יעיל.
דון גם שומר את סודו של סלבטורה רומנו, מנהל מחלקת האומנות, הומוסקסואל שנמצא בארון, אשר דון ראה אותו עם גבר כאשר פרצה אזעקת שרפה במלון ששניהם שהו בו לצורך עסקים. אף על פי שדון ממשיך לשמור את הסוד, הוא מפטר את סאל לאחר מכן, מאחר שלי גרנר ג׳וניור, בנו של לקוח חשוב במשרד, זועם על סאל, לאחר שסירב להתקרב אליו מינית כאשר שניהם היו בחדר העריכה.
נראה גם במהלך הפרקים שדון מתחרט על יחסו למשפחה. באחד מפרקי העונה השלישית, כאשר בטי יולדת את ילדם השלישי, דון מנהל שיחה בחדר ההמתנה עם גבר נוסף שמצהיר שהוא הולך להיות טוב בשביל אשתו וילדו, ובולט לעין שגם דון מרגיש כך.
השפעות תרבותיות

דון דרייפר מחוקה באחד מפרקי הסדרה קומיוניטי בידי הדמות עבד, אשר מנסה ללמוד איך למשוך נשים מקבוצת הספרדית שלו למיטה. הוא מתאמן על אחת מידידותיו, אנני, שמגולמת על ידי אליסון ברי (אשר משחקת גם ב"מד מן").
בעונה השלישית של הסיטקום של NBC, רוק 30, אחד העובדים, קנת' פרסל, צועק "שמי האמיתי הוא דיק וויטמן!" כאשר הוא נכנע לאלרגיה שלו לתותים. ג'ון האם מופיע ברוק 30 מדי פעם בתור ד"ר דרו באיירד.
באחד ממערכוני סאטרדיי נייט לייב הייתה פרודיה על דון דרייפר.
ב-2009 דרייפר נבחר לפי הפורטל "AskMen.com", לגבר הכי משפיע בעולם.
באחת מהכתבות ב"Daily Beast", נטשה ורגס קופר משווה את דמותו של דון דרייפר לאישיויות קרי גרנט, קלארק גייבל, המפרי בוגרט וג'ון ויין.
המגזין "College Humor", הכין כמה מאמרים וקטעים על דון דרייפר, כשהם מעמידים אותו בכל סיטואציה אפשרית (בין אם זה בחיי היום יום ובין אם זו סיטואציה נדירה), ומראים בהגזמה איך הוא היה מגיב.
דרייפר הופיע לצד קונאן או'בריין בתוכנית הראשונה של סדרת הטוק שואו שלו, קונאן.
הגדת שאלתיאל

הגדת שאלתיאל או הגדת שאלתיאל חן היא הגדה של פסח מאוירת עם עיטורי זהב הכתובה על גבי קלף, שנכתבה בספרד במאה ה-14.
ההגדה הייתה ברשותה של משפחת שאלתיאל-גרסיאן-חן מברצלונה, צאצאי זרובבל בן שאלתיאל, ראש הגולה בבבל. [דרוש מקור] ההגדה מכונה בפי החוקרים "הגדת האח להגדת ריילנדס" בשל הדמיון הרב בין השתיים, לא ברור האם אחת הועתקה מהשנייה או ששתיהן הועתקו מהגדה שלישית שאינה בנמצא. נמצאת בספרייה הבריטית.
היסטוריה

ההגדה נדדה מברצלונה לקנדיאה (כיום הרקליון) שבכרתים, שם התגוררו צאצאי בני המשפחה. מתקופת קנדיאה נשארו מספר מזכרות בהגדה: באחד העמודים הראשונים כתב מאיר בן מלכיאל אשכנזי שהוא מכר את ההגדה לגיסו משה אבן כבש בסיוון ה'קס"ב (1402). בעמוד האחרון נכתב בכתב יד כי ההגדה הייתה שייכת לאברהם חן בן האלוף רבי יהודה חן הרופא (רבה הראשי של קנדיאה) בן הרב עמנואל חן הרופא לבית שאלתיאל. כל השמות שהוזכרו בהגדה הוכרו לחוקרים בהיותם מופיעים ב"תקנות קנדיאה" - תקנות היסטוריות שכתבו רבני העיר קנדיאה בשנים ה'רס"ד - ה'שמ"ד.
ההגדה נמצאת בספרייה הבריטית - הספרייה הלאומית של הממלכה המאוחדת בלונדון (הגדולה בעולם), החל מה'תרל"ו (1876).
בה'תשס"ב ראתה אור מהדורת פקסימיליה מצומצמת אשר צילומיה נמצאים כיום בספרייה הלאומית בירושלים, ספריית אוניברסיטת בר-אילן, ספריית אגודת חסידי חב"ד ועוד. בראשית המאה ה-21 התקיים יום עיון באוניברסיטת אוקספורד לגבי 4 הגדות מהמאה ה-14 ביניהם הגדת שאלתיאל.
ייחודיות ומבנה

הפרט הנדיר בהגדה הוא "פירוש מבית מדרשו של רש"י להגדה של פסח" שהוסיף הצייר, אשר על פי החוקרים מיוחס לרש"י או למי מבית מדרשו. הפירוש מופיע בשינויי לשון קלים בשתי הגדות נוספות בלבד - הגדת "פה ישרים" לרב חביב טולידאנו והגדת "כל ישראל חברים" מפריז. הפירוש זכה להתייחסות בפירוש ריטב"א להגדה, המייחסו לרש"י עצמו.
ההגדה כתובה בכתב ספרדי מרובע בהבלטת צבע המוקף בקישוטים, ובראשית ההגדה קודם כתב היד ישנה סדרת ציורים על סיפורי משה ואהרן אצל פרעה, עשר המכות ויציאת מצרים. נוסח ההגדה עצמו מלווה במעט איורי טקסט ועיטורי זהב.
לאחר סיום ההגדה, כולל כתב היד מחזור לחג הפסח. המחזור כולל פיוטי "אזהרות" לשבת הגדול מאת רבי זרחיה הלוי ומאת רבי יהודה הלוי, המערבית "ליל שמורים אותו אל חצה" לתפילת ערבית של פסח, רשויות ופיוטי נשמת ויוצר לפסוקי דזמרה וברכות קריאת שמע של כל ימות החג, ותפילת טל לתפילת מוסף של היום הראשון. מבחר הפיוטים במחזור כולל למעלה מ-60 פיוטים ממשוררי תור הזהב בספרד ומפייטני פרובנס, כדוגמת יוסף אבן אביתור, שלמה אבן גבירול, יצחק אבן גיאת, משה אבן עזרא, לוי אבן אלתבאן, יהודה הלוי, אברהם אבן עזרא, וזרחיה הלוי.
לקריאה נוספת

ההקדמה להגדת שאלתיאל (מהדורה מחודשת), מאת ד"ר משה שאלתיאל.
אבני חן אליעזר ליין ושניאור זלמן ברגר, ה'תשע"ה, הוצאת ספרים קה"ת. עמ' 47 - 53 פרק ז'.
דויד בילנקה

| --- | --- |

 לידה:  3 באפריל 1979 (בן 45)
 סוגה מועדפת:  תיאטרון
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2004
 מקום לימודים:  סמינר הקיבוצים 
 בן או בת זוג:  גילה פוליצר 
 פרופיל ב-IMDb
 
דויד בּילֶנקָה (נולד ב-3 באפריל 1979) הוא שחקן ישראלי.
ביוגרפיה

למד בתיכון כצנלסון בכפר סבא במגמת תיאטרון. בין השנים 2000–2001 עבד בתור איש צוות בידור במלון "דן פנורמה" אילת. ב-2004 סיים את לימודיו בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים. ב-2002 זכה במלגת קרן שרת, ובשנים 2002 ו-2004 זכה במלגת לימודי משחק מטעם סמינר הקיבוצים.
במסגרת סדנאות הבמה למד סדנאות תיאטרון ותנועה בהנחיית כריסטוף מארשנד (צרפת), אוהד נהרין ואילן רונן.
במהלך השנים השתלם בסדנאות קולנוע וטלוויזיה, תנועה, ושייקספיר. למד סדנת קולנוע בהדרכת שמי זרחין, עודד דוידוף וניר ברגמן. למד בבריטניה קורס במשחק מתודי בשיטת מייזנר בהדרכת סקוט ויליאמס. התמחה גם במחול מודרני, שירה (בריטון גבוה) ובמיומנויות קרקס: טרפז, חבל, ג'אגלינג והליכה על קביים.
חבר קבוע ב-אקטור סטודיו - מעבדת משחק בהנחיית אמנון מסקין ועודד קוטלר.
ביוגרפיה > מחול

ב-2004 הופיע ביצירת המחול "שיחות" מאת יעל אשר בפסטיבל "מחול אחר" ופסטיבל "מחולוהט".
ביוגרפיה > בתיאטרון

בתיאטרון הערבי-עברי ביפו: ב-2004 השתתף בהצגה "חורף בקלנדיה" שביימה נולה צ'לטון. הצגה זו היא מסמך תיאטרלי המבוסס על אירועים שהתרחשו במחסום קלנדיה. ההצגה הועלתה לראשונה על ידי תלמידי בית הספר לאומניות הבמה במכללת סמינר הקיבוצים, ולאחר מכן על ידי התיאטרון הערבי-עברי.
בתיאטרון תמונע: ב-2004 גילם את חיים - הלום קרב ממלחמת יום הכיפורים, מכור לסמים הנמצא שנים ברחוב - בהצגה "הומלסים" מאת איציק ויינגרטן שביימה נולה צ'לטון.
בצוותא: ב-2005 גילם את הירש בהצגה "מזריץ'" שכתבו אפרים סידון ואיציק ויינגרטן שגם ביים, וגילם את לזלי בהצגה "מפלט ים" מאת אדוארד אלבי שביימה אלמה וייך חושן.
ב-2005 הופיע בפסטיבל תיאטרונטו בהצגה "שוברים שתיקה" - מונולוגים של חיילים שערכה וביימה טל בן סירא.
בתיאטרון חיפה: ב-2006 השתתף בקברט המלחמתי "גיבורים בעל כורחם" שביים סיני פתר. ב-2007 שיחק בהצגה "פיגמליון" מאת ג'ורג' ברנרד שו שביים אלון אופיר. על משחקו בהצגה "גיבורים בעל כורחם" כתב עידו סולומון באתר "עכבר העיר":
"גם כל אחד מצוות השחקנים ראוי לציון, ושניים מתעלים מעל כולם......ודויד בילנקה, שמצליח לרגש כמעט באותה מידה כאשר הוא מדבר מפיו של הכלב הזקן בייגל'ה וגם כאשר הוא מגלם פצוע ממוסך הרכבת שיושב על כיסא גלגלים."
בתיאטרון גבעתיים: ב-2006 שיחק בהצגה "מובטל נולד" שכתב וביים עודד קוטלר. על משחקו בהצגה זו כתב אליקים ירון במעריב:
"...רצוי לציין כמה מרגעיה היפים של ההצגה. דיוויד בילנקה מרגש ממש בתפקיד של שותף בחברה שמפוטר דווקא על ידי חברו הטוב."
בפסטיבל עכו: ב-2007 שיחק בהצגה "בלונדיניות עד כאב" מאת רוני קידר וסתו ג'יימס דייוויס שביים רוני קידר. ב-2012 השתתף כשחקן יוצר בהצגה "הטווס מסילואן" שכתבה עלמה גניהר וביימו חן אלון וסיני פתר.
בסמינר הקיבוצים: ב-2009 גילם את א"ד גורדון (לצד מאור זגורי) בהצגה "אחרון הפועלים" מאת יהושע סובול שביימו נולה צ'לטון ודניאלה מיכאלי.
ב-2012 שיחק בהצגה "איש חסיד היה" מאת דן אלמגור שביים איציק ויינגרטן בתיאטרון הבימה.
ב-2015 כתב וביים את ההצגה "אבא בורח עם הקרקס" שעלתה על ידי תיאטרון אלעד בפסטיבל חיפה להצגות ילדים.
ביוגרפיה > בתיאטרון > בתיאטרון הקאמרי

ב-2007 גילם אביר ורופא בהצגה "טרנקילה" שיצרה וביימה אביטל דבורי בפסטיבל עכו, והצגה זו הועלתה לאחר מכן בקאמרי. על תפקידיו בהצגה זו כתב צבי גורן באתר "הבמה":
"מדובר בהצגה חזותית מאוד, וזה כולל את משחקו המטריף למדי של דייוויד בילנקה בתפקיד האביר הקוסם, ובעיקר בתפקיד הרופא היחיד שמדבר שם אנגלית."
ב-2008 גילם את נוימן במחזמר "סאלח שבתי" במחזמר "סלאח שבתי" מאת אפריים קישון שביים משה קפטן. באותה שנה החל לגלם את הרב במחזמר "כנר על הגג" שכתב גוזף שטיין (ע"פ "טוביה החולב" מאת שלום עליכם) וביים משה קפטן. על תפקיד זה כתב צבי גורן באתר "הבמה":
"בכל הכבוד וההערכה לקבוצת היוצרים שעיצבה את ההפקה הזאת, גם הם יסכימו שלא היו מגיעים אל התוצאה המיוחלת בלעדי הגורם המסתורי הזה ששמו "משחק". ליתר דיוק – השחקנים. ואלה, בהפקה הזאת, הראו משחק קבוצתי מלוכד ואת כישרונם האישי, שהוכח גם בתפקידים הזעירים ביותר, שעוצבו לפרטיהם. הרשימה ארוכה, ואציין כמה מהם:...דויד בילנקה שדגדג את ההצגה כרב..."
ב-2009 גילם את ליימל, יוס'ל, ושפטל החייט במחזמר "ינטל" שכתבו לאה נפולין ויצחק בשביס-זינגר (ע"פ סיפור קצר של יצחק בשביס-זינגר "ינטל בחור ישיבה") וביים משה קפטן. באותה שנה ב-2009 הופיע במופע "אחוזת בית - מחווה לתל אביב הקטנה" שהעלה התיאטרון לרגל חגיגות המאה לתל אביב. ב-2010 גילם את יענק'ל בהצגה "גטו" מאת יהושע סובול שביים עמרי ניצן. ב-2011 גילם את פרנק בהצגה "כולם היו בניי" מאת ארתור מילר שביים משה נאור - בהפקה משותפת עם תיאטרון חיפה. ב-2013 גילם את בוב זלניק בהצגה "פרוסט/ניקסון" מאת פיטר מורגן שביים עודד קוטלר. ב-2014 גילם את יאקוב כץ בהצגה "הכיתה שלנו" מאת טדיאוש סלובודז'אנק שביים חנן שניר - הפקה משותפת עם תיאטרון הבימה, ואת סטיב בהצגה "חשמלית ושמה תשוקה" מאת טנסי ויליאמס שביים אילן רונן.
ב-2010 זכה במלגת הצטיינות ע"ש אלי לאון מטעם התיאטרון הקאמרי עבור תפקידיו השונים בהצגות התיאטרון.
ב-2015 הוא שיחק במחזה "אח יקר" שכתב גדי ענבר וביים עודד קוטלר.
ב-2016 הוא שיחק במחזה "אשה בורחת מבשורה" שהמחיז וביים חנן שניר על פי ספרו של דויד גרוסמן.
ב-2017 הוא שיחק במחזה "ציד המכשפות" של ארתור מילר בבימויו של גלעד קמחי.
ב-2020 הוא משחק במחזה "מתאבל ללא קץ" שכתב חנוך לוין וביים ארי פולמן.
מספטמבר 2023 משחק בעיבוד הישראלי של המחזמר ״מלצרית״ בתפקיד קאל לצד משי קליינשטין, נוי הלפרין, טלי אורן ועוד.
ב-2024 הוא משחק במחזה "טרטיף" מאת מולייר בבימויה של רוני ברודצקי.
ביוגרפיה > בתיאטרון > בתיאטרון הקאמרי > הצגות ילדים

בתיאטרון המדיטק: ב-2007 שיחק בהצגה "אוזו ומוזו מכפר קאקארוזו" מאת אפרים סידון שביים ישראל גוריון. ב-2009 גילם את המאחד בהצגה "ציפור הנפש" שעיבד אורן יעקובי (ע"פ הספר "ציפור הנפש" מאת מיכל סנונית) וביים משה קפטן. ב-2011 שיחק בהצגה "נחמן" על חייו של המשורר חיים נחמן ביאליק שכתב עוזי בן כנען וביים רוני פינקוביץ'.
ב-2009 החל לשחק בהצגה "עלילות פרדיננד פדהצור בקיצור" מאת אפרים סידון שביים ישראל גוריון.
בתיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער: בין השנים 2002–2004 שיחק בהצג התיאטרון-מחול "פילים לא רוקדים בלט" שעיבד איציק ויינגרטן (על פי ספרה של פני מקינלי) וביימו גליה ויינגרטן ועפרה לוי-יהודאי. ב-2004 שיחק בהצגה "הכי יפים בעולם" שכתבה וביימה דניאלה מיכאלי. ב-2005 החל לגלם את גוטפריד בהצגה "פצפונת ואנטון" שכתב אפרים סידון (ע"פ הספר מאת אריך קסטנר) וביימה דניאלה מיכאלי.
בתיאטרון שלנו: ב-2007 שיחק בהצגה "איה!, אווץ'! אווה!" שעיבד וביים רונן גולדפרב פלד ע"פ ספר מאת רנת פרימו. מ-2003 מגלם את המלך בהצגה "בגדי המלך החדשים" שעיבד וביים רונן גולדפרב פלד. מ-2005 משחק בהצגה "פתחו את השער" שכתב וביים רונן גולדפרב פלד ע"פ שירי קדיה מולודובסקי. כמו כן, ביים ב"תיאטרון שלנו" את הצגת הילדים "הבית של חתולה-לה" - עיבוד לסיפור עם רוסי ידוע בשם "קושקן דום" מאת סמואיל מרשק.
ב-2007 גילם את התפקיד הראשי בהצגה "דני אמר" שכתבו מיקי מבורך ושרית גורן וביימה מיקי מבורך בהפקת "חני הפקות".
מגלם את אנטילביץ' בהצגה "מכונת הצחוק המופלאה של פרופסור אלדמע" שכתבה וביימה שירלי יובל-יאיר ומועלית ב"הדיאדה" במתחם נמל תל אביב.
בתיאטרון הקיבוץ: ב-2014 שיחק בהצגה "ההבטחה" שכתבה דפנה אנגל וביים נועם שמואל. ההצגה מספרת את סיפורו של ספר תורה זעיר שקיבל אילן רמון מניצול השואה פרופסור יהויכין יוסף שקיבל אותה במחנה ברגן-בלזן מהרב שמעון דסברג שהבריח אותו למחנה.
החל משנת 2021 משחק בהצגה "עוץ לי גוץ לי" בתיאטרון הקאמרי שכתב אברהם שלונסקי, וביים ארז שפריר בתפקיד האישון.