מיכל נאמן
ביוגרפיה > "העיניים בשדה", 1989-1981

בנובמבר 1981 הציגה נאמן במסגרת התערוכה הקבוצתית "רוח אחרת", שהתקיימה במוזיאון תל אביב לאמנות. במסגרת התערוכה הציגה ציור בשם "אשה מביטה בצב" (1981) ובו דמויות אדם סכמטיות העוסקות בפעילויות גופניות שונות. האופי ה"ציורי" יותר של עבודה זו ושל עבודות אחרות מאותה עת, היווה חידוש באופי עבודותיה של נאמן. הדבר התבטא בצמצום השימוש בטקסט בעבודות, בהפסקת השימוש בתצלומים בעבודות, בצבעוניות מגוונת יותר, בציור על משטחי ציור גדולי-ממדים ובשימוש בדימויים חזותיים מתולדות האמנות המערבית (כגון דימויים מציוריו של פרנסיסקו דה גויה). אוצרת התערוכה, שרה בריטברג-סמל, ששימשה גם כאוצרת לאמנות ישראלית במוזיאון, הרבתה להציג את יצירתה של נאמן במהלך שנות השמונים במוזיאון תל אביב ובמסגרות אחרות.
ב-8 ביוני 1982 נפתחה תערוכת יחיד של נאמן במסגרת הביתן הישראלי בביאנלה של ונציה. לצד נאמן הציגה גם תמר גטר תערוכת יחיד בביתן. נאמן הציגה ציורים גדולי ממדים ובהם דימויים של דמויות אנוש לצד קופים המאזכרים רעיונות מ"מוצא המינים" של דרווין. במרכז הציור הענק "לויד ופלויד, ילדים רתומים" (1982), לדוגמה, יצרה נאמן משפחה אנושית, הנישאת על גבו של אב המשפחה במעין פירמידה אנושית. לפניהם מתוארות שתי דמויות מקבילות - של קוף ושל אדם - המתוארות בפרופיל לצופה.
בריטברג-סמל, אוצרת התערוכה, תיארה בקטלוג התערוכה את עבודתה של נאמן כעוסקת בדימויים של היברידיות וגרוטסק. על פי בריטברג-סמל, הציור של נאמן עושה שימוש בדימויים קבועים ה"עוברים עיבוד ציורי וצבעוני אשר קושר, מסבך ומסכסך תאוריה בתאוריה, דימוי בדימוי, מצב במצב, אדם באדם, עד אשר מצב הסדר לכאורה מכיל בתוכו את כל הסדקים המצביעים על הריסתו". דמויות "משפחת האדם" שהציגה נאמן ביצירותיה, ובייחוד דמויות הילדים הרבים המוצגים בעבודות, מאופיינות בחוסר הבעה ומראן הוא כשל בובה או פוחלץ.
כמה ימים לאחר פתיחת התערוכה, עם פרוץ מלחמת לבנון הראשונה, הוטמן לצד דלת הכניסה של הביתן הישראלי מטען חבלה. מטען זה גרם לשריפת אחת מעבודותיה של גטר, ואילו לוח עץ לבוד של הציור "קרבת דם" (1982) של נאמן חורר מן הפיצוץ.
בשנת 1983 הציגה נאמן תערוכת יחיד במוזיאון תל אביב לאמנות. תערוכה זו פתחה מחדש את "ביתן הלנה רובינשטיין" כמבנה להצגת אמנות ישראלית. התערוכה הכילה מבחר מעבודותיה של נאמן משנות ה-70, לצד ציורים מן התצוגה בוונציה וציורים חדשים. ציוריה של נאמן מאותן שנים זכו לביקורות מעורבות בעיתונות הישראלית. שרית שפירא ציינה, על אף ריבוי הסמלים הגופניים בעבודותיה של נאמן, את הכפפתם של דימויים אלו למערכת תבונתית חיצונית. רפי לביא ציין את השפעתם של מרסל דושאן וג'ספר ג'ונס על עבודתה של נאמן ואת היחס המורכב בין הדימויים השונים בעבודות. לעומתו, ראו מבקרים אחרים בחיבור אינטלקטואלי זה מכשלה להבנת העבודות. טליה רפופורט, לדוגמה, תיארה את העבודות כ"עוסקות בהתפתחויות אורגניות בסגנון סכימאטי מוזר".
בשנת 1986 הוצג מבחר מעבודותיה החדשות והישנות של נאמן במסגרת התערוכה "דלות החומר כאיכות באמנות הישראלית". בין העבודות החדשות בלט הציור "The eyes in the field" (בעברית: "העיניים בשדה") משנת 1983, שהוצג לראשונה בתערוכה בגלריה דביר בשנת 1984. בחלקו התחתון של הציור הופיעו דמויות אדם סכימאטיות ודימוי של מוח על רקע של להב של סכין גילוח. בחלקו העליון של הציור הופיעו דימוי סכמאטי של עיני אדם, המנותקות מגוף כלשהו ונתונות על רקע דקורטיבי.
העיסוק של נאמן בראייה ובכינון זהות, שהופיע כבר בעבודותיה המוקדמות, הפך לעיסוק מרכזי בסדרת עבודות מן המחצית השנייה של שנות השמונים. מוטיבים איקונוגרפיים של הצצה ואקסהיביציוניזם הופיעו ברבות מעבודותיה. ציורים שונים הכילו דימויים של בגדי גברים ריקים, המאזכרים את יצירותיו של דושאן, ובמיוחד את "הזכוכית הגדולה". בשנת 1989 הציגה נאמן תערוכה מעבודות אלו בגלריה ג'ולי מ. בתל אביב.
בשנת 1989 נולד יהונתן, בנה של נאמן ושל בן זוגה יוסי מר חיים.