stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יאללה
היסטוריה

המילה יאללה נשאלה מהשפה הערבית כבר בשלב מוקדם של התחדשות השפה העברית וייסוד היישוב הציוני בארץ ישראל – אולם שימוש ראשוני במילה "יאללה" נעשה כבר על ידי אנשי היישוב היהודי הישן בארץ ישראל, שפת הדיבור העיקרית שלהם הייתה יידיש והמילה "יאללה" הייתה אחת ממאות מילים בערבית שנטמעו בה בעקבות המפגש והיחסים עם תושבי ארץ ישראל הערבים באותה תקופה.
מתחילתה של ההתיישבות הציונית בארץ ישראל, החלו לחדור מילים וביטויים מהשפה הערבית לשפה העברית המתחדשת. חלק מכניסתן של מילים ערביות לשיח הצברי היה מתוך מניע אידאולוגי. אצל אנשי הפלמ"ח למשל, שימוש במילים ערביות היה חלק מההווי התרבותי וכדרך לבניית האתוס של היהודי החדש. המילה "יאללה" חדרה לשיח בשלב מוקדם ונטמעה בו באופן שוטף, כשלדוגמה כבר בשנת 1903, עלה המחזה "אללה כרים!" של המחזאי לוי אריה אריאלי ובו נכתב: ”הלוא תֵיבוש, הלוא תיכלם, קלמן! בעוד רגעי מספר תבוא הנה עלמה, ואתה, איש בא בימים ובעל-נימוס, תשכב עוד בחִיתוליך… קום לך, קום, קלמן, והבא בסדר גם את כל החדר עד שנשוב מן החוף. (מרים את קולו:) נו, יאַללה!”.
ככל שעבר הזמן, נטמעה המילה ונהייתה לחלק אינטגרלי בשיח העברי־ישראלי. למרות שהיא נחשבת כמילה של לשון דיבור, הורחב השימוש בה בספרות, בעיתונות, בתקשורת ובאמנות ועל בסיס המילה המקורית נבנו צירופים חדשים (כמו יאללה ביי) עם משמעויות חדשות. בסקר אינטרנטי שערכה האקדמיה ללשון העברית בשנת 2020 נבחרה "יאללה" במקום השלישי כ־"מילת העגה שאי אפשר בלעדיה".
בשפה העברית > תפקיד המילה בשיח

מעבר לשימוש המקורי כמילת זירוז, ישנם שימושים נוספים לביטוי בסלנג הישראלי:
לעידוד – כמו "יאללה בית"ר!"
לאישור או הסכמה – למשל: "שנלך לשתות קפה עד שהעומס בקופות הכרטיסים יירד?" – "יאללה!"
לזלזול או הבעת ספקות – "העיתונים? במשבר? יאללה יאללה!"
כביטוי בזמן פרידה – "יאללה, אני צריך לזוז".
בשפה העברית > שימושים מחודשים

"יאללה יאללה" – הכפלת המילה יוצרת אפקט של זלזול ובוז.
"יאללה ביי" – ביטוי שייחודו בכך שהוא דו־לשוני – משלב שתי מילים בשפה העברית שהן שאולות משפות שונות.
"יאללה בלגן" – צירוף לשוני שמשמעותו קריאה לאחר "להשתחרר" ולהסיר מחסומים.
בתרבות הישראלית

בשיח הצבאי, נוצר לבסיס הקריה הנוטריקון – "קמתי, ראיתי, יאללה הביתה" – כדי לציין באופן אירוני את משמעות התפקיד של החיילים המשרתים שם.
בפברואר 2001 הוציאה הזמרת שרית חדד את הסינגל "יאללה לך הביתה מוטי" שהפך במהרה ללהיט וטיפס במצעדי הפזמונים. חדד סיפרה שעל אף הצלחת השיר בקרב הקהל הרחב, הוא קיבל ביקורות צוננות בתקשורת, בין השאר בשל השימוש במילה "יאללה", שהיה חלק משימוש מכוון במילים ממשלב נמוך ובינוני לאורך השיר.
בשנת 2012 הוציאה חברת "אוסם" גרסה חדשה של החטיף ביסלי בשם "ביסלי יאללה", הפרסומת שליוותה את המוצר החדש עשתה שימוש במשמעויות השונות של המילה "יאללה" בהתאם להקשר בו היא נאמרת.
בתוכנית "ארץ נהדרת", במהלך אחת העונות, במספר מערכונים שעסקו במוכרות בחנות בגדים נעשה שימוש חוזר בביטוי "יאללה ממממ... ביי", הביטוי אמנם נכנס לז'רגון השפתי אולם השימוש בו פסק לאחר מספר שנים מאותה עונה.
השיר "יאללה ביי" של אריאל הורוביץ.
ראו גם

תכלס
הערות שוליים

↑  רוביק רוזנטל‏, המשפטים הכי קצרים בעברית, והאיש בעל הרגליים הארוכות, באתר "הזירה הלשונית", 06 באוגוסט 2021.
↑  על המילה יַאללַה, באתר האקדמיה ללשון העברית.
↑  מילים שהגיעו מערבית, באתר השפה העברית.
↑  רוביק רוזנטל‏, דיר בלק, זהירות עם הניואנסים, באתר "הזירה הלשונית", 06 באוגוסט 1999.
↑    רוביק רוזנטל, ‏הזירה הלשונית: המעופפים של ביאליק ובן יהודה, בעיתון מקור ראשון, 16 בדצמבר 2012.
↑  עבד אלרחמן מרעי, שפה אחלה – שילוב הערבית בעברית הישראלית, ירושלים: כרמל, יולי 2020, עמ' 53, מסת"ב 978-965-540-976-5.
↑  עמית לוי, "מעלש, נסתדר" – ערבית בפולקלור הפלמ"ח של שנות הארבעים, היֹה היָה, במה צעירה להיסטוריה גיליון 11 (תשע"ו), עמ' 44-46.
↑  עמוד ההצגה, באתר תיאטרון הבימה.
↑  לוי אריה אריאלי, "אללה כרים!" בפרויקט בן-יהודה.
↑  תוצאות המילה האהובה – יום העברית תשפ"א, באתר האקדמיה ללשון העברית., ‏דצמבר 2020.
↑  רוביק רוזנטל, הלקסיקון של החיים: שפות במרחב הישראלי, כתר ספרים, 2007, עמ' 18–19, 33, 62, 217. גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר".
↑  רוביק רוזנטל‏, חבר'ה חבר'ה, רגע רגע, תורכי תורכי, באתר "הזירה הלשונית", 26 ביולי 2002.
↑  רוביק רוזנטל‏, יאללה בלגן, המשפחה החדשה ואיך אומרים ישראל, באתר "הזירה הלשונית", 31 במאי 2019.
↑  רוביק רוזנטל, שק"ש חבל"ז אמל"ק – מדברים בראשי תיבות, עת-מול: דו-ירחון לתולדות עם-ישראל וארץ-ישראל 256, יד בן צבי, 2018.
↑  נדב מנוחין‏, שלום ותודה: 20 שנה ללהיט ששינה לנצח את פני הפופ הישראלי, באתר וואלה, 26 בפברואר 2021.
↑  אורה שורצולד, פני הלשון כפני הדור, פנים – כתב עת לתרבות, חברה וחינוך 33, (2 באוקטובר), 2005.
↑   ביסלי יאללה – הביסלי הכי קליל שיש פרסומת עם אורי חזקיה, סרטון בערוץ "הערוץ של המותג ביסלי,", באתר יוטיוב.
↑  רוביק רוזנטל‏, ממשלוחה ועד היושן במרומים, באתר "הזירה הלשונית", 26 ביולי 2017.
יחסי בולגריה–צרפת

| יחסי בולגריה–צרפת |
| --- | --- |
בולגריה: צרפת


בולגריה: צרפת
שטח (בקילומטר רבוע)
110,879: 643,801
אוכלוסייה
6,746,791: 66,574,294
תמ"ג (במיליוני דולרים)
101,584: 3,030,904
תמ"ג לנפש (בדולרים)
15,057: 45,527
משטר
רפובליקה: רפובליקה נשיאותית למחצה ודמוקרטיה פרלמנטרית למחצה

בין הרפובליקה הצרפתית לבין הרפובליקה של בולגריה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ושתי המדינות חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
היסטוריה

היחסים בין המדינות כוננו ב-8 ביולי 1879. במהלך מלחמת העולם הראשונה הצטרפה בולגריה למעצמות המרכז, בעוד צרפת הייתה חלק ממדינות ההסכמה, והשתיים לחמו ביניהם בחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה. במלחמת העולם השנייה הייתה בולגריה חלק ממדינות הציר, בעוד צרפת לחמה כחלק מבעלות הברית, אולם לא התנהלה לחימה בין המדינות. במהלך המלחמה הקרה הייתה בולגריה חלק מברית ורשה, בעוד צרפת הייתה חלק מנאט"ו, והיחסים בין המדינות היו חלק מהיחסים הכוללים בין שני הגושים.
כיום שתי המדינות חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו, ובולגריה היא אף חברה מלאה בלה פרנקופוני מאז 1993.
במשפט נגד האחיות הבולגריות והרופא הפלסטיני שהדביקו 400 ילדים באיידס, נשיא צרפת ניקולא סרקוזי קרא לשחרר את האחיות בטענה שהדבר נעשה בשוגג.
יחסים דיפלומטיים

צרפת מחזיקה בבולגריה שגרירות בסופיה, וקונסוליות בפלובדיב ווארנה, ואילו בולגריה מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז, וקונסוליות בליל ומרסיי.
יחסי בולגריה–פקיסטן

| יחסי בולגריה–פקיסטן |
| --- | --- |
בולגריה: פקיסטן


בולגריה: פקיסטן
שטח (בקילומטר רבוע)
110,879: 796,095
אוכלוסייה
6,746,791: 252,259,078
תמ"ג (במיליוני דולרים)
101,584: 338,368
תמ"ג לנפש (בדולרים)
15,057: 1,341
משטר
רפובליקה: רפובליקה אסלאמית פדרלית ודמוקרטיה פרלמנטרית

יחסי בולגריה–פקיסטן הם יחסי החוץ בין בולגריה לפקיסטן.
סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו בשנת 1965 והשגרירות הבולגרית נפתחה בשנת 1968. לאורך כל השנים הללו היחסים הללו השתפרו בהדרגה למרות המרחק הגאוגרפי בין המדינות והעובדה שהן שייכות למורשת היסטורית ותרבותית שונה. השלב הנוכחי של היחסים בין בולגריה לפקיסטן מבוסס על רמת הבנה גבוהה באופן מסורתי בתחומים פוליטיים, מסחריים, כלכליים ושיתוף פעולה יעיל בארגונים הבינלאומיים.
בינואר 2011 נחתם באסלאמאבאד הסכם בין-ממשלתי על שיתוף פעולה כלכלי בין שתי המדינות, אשר מתוכנן להקמת הוועדה הפקיסטנית–בולגרית לשיתוף פעולה כלכלי, אשר תביא להרחבת שיתוף הפעולה הכלכלי.
נציגויות דיפלומטיות

בולגריה מחזיקה בפקיסטן שגרירות באסלאמאבאד וקונסוליית כבוד בקראצ'י.
פקיסטן מחזיקה בבולגריה שגרירות בסופיה.
יוחנן פרידמן

| --- | --- |

 לידה:  1936 (בן 88 בערך) זקמנה (צ'כוסלובקיה) 
 ענף מדעי:  מזרחנות
 מקום מגורים:  ירושלים
 תאריך עלייה:  1949
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת מקגיל (קנדה)
 פרסים והוקרה:  פרס לנדאו במדעי הרוח (2003), פרס רוטשילד (2016), פרס ישראל (2016)
 
יוחנן פרידמן (נולד ב-28 במרץ 1936) הוא פרופסור אמריטוס בחוג לשפה וספרות ערבית ובחוג ללימודי האסלאם והמזרח התיכון באוניברסיטה העברית בירושלים. מאז 1999 הוא חבר באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים וכיהן בשנים 2007–2013 כיו"ר החטיבה למדעי הרוח באקדמיה. חתן פרס ישראל לשנת ה'תשע"ו (2016) בתחום חקר המזרח הקרוב.
ביוגרפיה

יוחנן פרידמן נולד בזקמנה שבסלובקיה, אז חלק מצ'כוסלובקיה ועלה לישראל עם הוריו בשנת 1949. לאחר שהות קצרה בקבוץ עברון ובקבוץ כפר מסריק, הוא למד את לימודיו התיכוניים בבית הספר הריאלי בחיפה (1954–1950). אחרי שירותו הצבאי, בשנת 1956, הוא החל את לימודיו לתואר ראשון באוניברסיטה העברית, בחוג לשפה וספרות ערבית ובחוג להיסטוריה של ארצות האסלאם. בשנת 1962 הוא סיים תואר שני בשפה וספרות ערבית. עבודת הגמר שלו נסבה על יצירתו של המשורר הערבי המפורסם אבו אל-עלאא אל-מערי (מת בשנת 1054 לספה"נ). אל־מערי היה משורר ביקורתי מאוד כלפי החברה ומערכת האמונות הדתיות של זמנו והואשׁם במינות ובהתרסה כלפי דת האסלאם. העבודה עסקה בתכנים הדתיים והתרבותיים שׁל קובץ השירים הידוע בשׁם "לֻזֻום מא לא ילזם" ונכתבה בהדרכתו שׁל פרופסור דוד צבי בנעט.
לאחר סיום לימודיו לקראת התואר השני, יוחנן פרידמן נסע לאוניברסיטת מק־גיל במונטריאול שבקנדה כדי ללמוד לקראת התואר השלישי. הוא למד אורדו והתמחה בתולדות האסלאם בהודו. עבודת הדוקטור שלו על ההוגה הדתי המוסלמי שיח' אחמד סִרְהִנדי (מת בשנת 1624 לספה"נ) אושרה בשנת 1966. העבודה נכתבה בהדרכתו של פרופסור צ'ארלס אדמס. בשנת 1966 הצטרף יוחנן פרידמן לאוניברסיטה העברית ומונה למרצה בלימודי האסלאם, בהדגשת המחשבה המוסלמית בתת-היבשת ההודית בימי הביניים ובעת החדשה. באוניברסיטה העברית הוא כיהן, נוסף על תפקידיו במחקר ובהוראה, כראש המכון ללימודי אסיה ואפריקה (1975–1978), ראש המדרשה ללימודים מתקדמים של הפקולטה למדעי הרוח (1980–1983), דיקן הפקולטה למדעי הרוח (1985–1988), וראש החוג לשפה וספרות ערבית (2002–2004). הוא שהה כפרופסור אורח, באוניברסיטאות ניו יורק ופנסילבניה, École pratique des hautes études בפריז, וכן היה עמית במכון ללימודים מתקדמים שבפרינסטון. הוא שימש שנים רבות חבר ועדת המקצוע להוראת הערבית בבתי הספר התיכוניים. בשנת 1999 הוא נבחר לאקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, הוא יו"ר ועדת הפרסומים של האקדמיה, ובמהלך השנים 2007–2013 כיהן כיו"ר החטיבה למדעי הרוח.
הוא העורך הראשי של כתב העת Jerusalem Studies in Arabic and Islam היוצא לאור במכון ללימודי אסיה ואפריקה של האוניברסיטה העברית.
יוחנן פרידמן נשוי לצפרירה ואב לשתי בנות.
מחקריו > ספרים > שיח אחמד סירהינדי: תיאור חשיבתו ומחקריו של דמותו בעיני הדורות הבאים

ספר זה הוא עיבודה של עבודת הדוקטור של פרידמן אשׁר פורסם לראשׁונה ב-1971 בהוצאת אוניברסיטת מק־גיל (הדפסה חוזרת בהוצאת הספרים שׁל אוניברסיטת אוקספורד ב־2002). בספר זה עוסק פרידמן במחשבה המוסלמית הביניימית בהודו. הספר דן באחמד סרהנדי, מיסטיקאי מוסלמי הודי שנפטר ב-1624. הספר עוסק בנושאים כגון התחדשות האסלאם בראשיתה של כל מאה שׁל הספירה המוסלמית, היחס בין המיסטיקה לבין ההלכה והבעיות המיוחדות של מוסלמי הודו בהיותם מיעוט השולט על אוכלוסייה בלתי מוסלמית ברובה.
מחקריו > ספרים > המשכיות הנבואה: היבטים בהגות הדתית האחמדית ורקעה הימי ביניימי

ספרו השני של פרידמן שראה אור בהוצאת אוניברסיטת קליפורניה בברקלי

, עוסק באחמדיה, שהיא תנועה משׁיחית מוסלמית מודרנית, אשׁר קמה בהודו בעשור האחרון של המאה ה-19. התנועה האחמדית מתיחדת בעיקר בשני רעיונות:
א. התנועה גורסת שהנביאים במסורת המוסלמית נחלקים לנביאים שמביאים הלכה ונביאים שאינם מביאים הלכה. לפי הזרם העיקרי באסלאם, האסלאם הסוני, היה מוחמד הנביא האחרון ואילו לפי זרם האחמדים מוחמד היה הנביא האחרון, אבל רק בשלשלת הנביאים מביאי ההלכה. נביאים שאינם מביאים הלכה יכולים לבוא אחרי מוחמד; לפי דעתם שׁל האחמדים, מייסד תנועתם היה נביא שלא הביא הלכה אלא דרשׁ לקיים את ההלכה המוסלמית הקיימת. התנועה האחמדית נתקלה בהתנגדות עזה מצד הזרם הראשי של האסלאם, האסלאם הסוני, שטוען שהם פגעו בדוגמה שׁלפיה מוחמד היה אחרון הנביאים.
ב. האחמדיה גורסת שהג'יהאד צריך להתבצע באמצעות הטפה ולא באמצעות מלחמה. לפי הדעה הזאת, הג'יהאד אמור להתבצע בדרך המתאימה לאיום שׁעליו הוא מגיב. האסלאם הקדום היה חשׂוף לסכנת כליה ממשׁית ועל כן ג`יהאד בחרב היה מוצדק. בימי הווסדה שׁל התנועה האחמדית בהודו היה האסלאם נתון להתקפת המיסיונרים הנוצריים אשׁר הרבו להשׁמיץ את האסלאם ואת הנביא מוחמד; התגובה למצב מעין זה הוא הפרכת הטענות נגד האסלאם באמצעות הטפה והסברה ולא פעולה מלחמתית.
מחקריו > ספרים > קרב אל-קאדסיה וכיבוש סוריה וארץ ישראל

ספר זה הוא תרגומו של פרידמן לכרך של ההיסטוריון הערבי א-טברי (מת ב-923 לספה"נ).
הכרך עוסק בכיבוש ארץ ישראל וסוריה, השׁתלטות המוסלמים על ירושׁלים והפלת האימפריה הפרסית בשנות השלושים של המאה השביעית.
מחקריו > ספרים > סובלנות וכפייה באסלאם: יחסי גומלין תוך-דתיים במסורת המוסלמית

ראה אור ב-2003 בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג'
והוא עוסק בסובלנות וכפייה באסלאם. הספר דן בהשקפת המסורת המוסלמית על היהודים, הנוצרים, הזורואסטרים ועובדי האלים הרבים. הוא דן בנושאים כמו ההיררכיה של הדתות, עליונות האסלאם וההיסטוריה הדתית שׁל האנושׁות. הוא עוסק גם בדיני השׁמד במסורת המוסלמית. פרק מיוחד עוסק במשׁמעויות השׁונות שׁנתנו לפסוק "אין כפייה בדת" (סורה 2:652).
מחקריו > ספרים > רעיונות משיחיים באסלאם הסוני

בשנת 2022 ראה אור הספר Messianic Ideas and Movements in Sunni Islam העוסק בתולדות התנועות והרעיונות המשיחיים באסלאם הסוני ברחבי עולם האסלאם, במזרח ובמערב.
מחקריו > ממאמריו

"Some notes on the Luzūmiyyāt of al-Ma’arrī." Israel Oriental Studies 1(1971), pp. 257-262.
"The attitude of the Jamʿiyyat al-ʿulamā-ʾi Hind to the Indian national movement and to the establishment of Pakistan." Asian and African Studies 7(1971), pp. 157-180. Also (in Hebrew) in G. Baer, ed., The ‘ulamā’ and problems of religion in the Muslim world. Jerusalem 1971, pp. 245-256.
"The temple of Multān. A note on early Muslim attitudes to idolatry." Israel Oriental Studies 2(1972), pp. 176-182.
"The beginnings of Islamic learning in Sind - a reconsideration." Bulletin of the School of Oriental and African Studies 37(1974), pp. 659-664.
"Qiṣṣat Shakarwatī Farmāḍ. A tradition concerning the introduction of Islam to Malabar." Israel Oriental Studies 5(1975), pp. 233-258.
"Mediaeval Muslim views of Indian religions." Journal of the American Oriental Society 95(1975), pp. 214-221.
"The Jamʿiyyat al-ʿulamāʾ-i Hind in the wake of partition." Asian and African Studies 11(1976), pp. 181-211.
"A contribution to the early history of Islam in India." In M. Rosen-Ayalon, ed., Studies in memory of Gaston Wiet. Jerusalem 1977, pp. 309-333.
"Literary and cultural aspects of the Luzūmiyyāt." J. Blau et al., eds., Studia Orientalia Memoriae D. H. Baneth Dedicata. Jerusalem 1979, pp. 347-365.
"Palestine and Jerusalem on the eve of the Ottoman conquest." In A. Cohen, ed., Jerusalem in the early Ottoman period. Jerusalem 1979, pp. 7-38 (in Hebrew).
"Prophecy in Aḥmadī thought." Proceedings of the Israel Academy of Sciences and Humanities. Jerusalem 1985, vol.7, pp. 13-37 (in Hebrew).
"Finality of prophethood in Sunnī Islam." Jerusalem Studies in Arabic and Islam 7(1986), pp. 177-215.
"Islamic thought in relation to the Indian context." In M. Gaborieau, ed., Islam et société en Asie du sud. Purusartha 9(1986), pp. 79-91. (Published by l’École des hautes études en sciences sociales, Paris).
"Classification of unbelievers in Sunnī Muslim law and tradition." Jerusalem Studies in Arabic and Islam 22(1998), pp. 163-195.
"The messianic claim of Ghulām Aḥmad." In M. R. Cohen and P. Schaefer, eds., Toward the millennium: Messianic expectations from the Bible to Waco. Leiden, Boston and Köln 1998, pp. 299-310.
"Conditions of conversion in early Islam." In Destro, A. and Pesce, M., eds. Ritual and ethics: Patterns of repentance. Atlanta 2003, pp. 63-83.
פרסים והוקרה

2003 - פרס לנדאו במדעי הרוח
2016 - פרס ישראל בתחום חקר מדעי המזרח הקרוב
2016 - פרס רוטשילד במדעי הרוח
לקריאה נוספת

(Etan Kohlberg, Ella Landau-Tasseron and David Shulman): Classical and South Asian Islam: Essays in Honour of Yohanan Friedmann (vol. 33 of Jerusalem Studies in Arabic and Islam, 2007).
בפתיחה לספר היובל מופיע מאמר שכתבו שלושת העורכים: אלה לנדאו-טסרון, איתן קולברג ודוד שולמן וסוקר את חייו ומחקריו (Professor Yohanan Friedmann, pp. i-iv).
בספר ביבליוגרפיה של כתביו ("Yohanan Friedmann - Bibliography, pp. v-x).
הערות שוליים

↑  Shaykh Ahmad Sirhindi : an outline of his thought and a study of his image in the eyes of posterity.
 Montreal: McGill University Press, 1971.
↑  Prophecy continuous : aspects of Ahmadi religious thought and its medieval background. Berkeley and Los Angeles: University of California Press, 1989.
↑  The battle of al-Qadisiyyah and the conquest of Syria and Palestine by Muḥammad b. Jarīr al-Tabari. Translated and annotated by Yohanan Friedmann. Albany: New York University Press, 1992.
↑  Tolerance and coercion in Islam: interfaith relations in the Muslim tradition. Cambridge, UK ; Cambridge University Press, New York, 2003
↑  Messianic Ideas and Movements in Sunni Islam, Oneworld Publications, 2022
↑  רשימת הזוכים בפרס לנדאו למדעים ולמחקר בשנים 2008-2003
↑  נימוקי השופטים באתר פרס ישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307563805171  PLWABN: 9810675556805606  BnF: cb121774047 (data)  GND: 134116321  ISNI: 0000 0001 0883 3080  LCCN: n84052718  NTA: 07114143X  SUDOC: 030337674  VIAF: 29576748   WorldCat (עם VIAF): 29576748
יחסי בולגריה–קוסובו

| יחסי בולגריה–קוסובו |
| --- | --- |
בולגריה: קוסובו


בולגריה: קוסובו
שטח (בקילומטר רבוע)
110,879: 10,887
אוכלוסייה
6,746,791: 1,682,095
תמ"ג (במיליוני דולרים)
101,584: 10,438
תמ"ג לנפש (בדולרים)
15,057: 6,206
משטר
רפובליקה

יחסי בולגריה–קוסובו מתייחסים ליחסים הבילטראליים של הרפובליקה הבולגרית והרפובליקה של קוסובו.
היחסים בין המדינות

קוסובו הכריזה על עצמאותה מסרביה ב-17 בפברואר 2008, ואחרי הצבעה דרמטית בפרלמנט הבולגרי, בולגריה הכירה בכך ב-20 במרץ 2008 למרות התנגדויות מרוסיה. לבולגריה יש שגרירות בפרישטינה והרפובליקה של קוסובו פתחה את שגרירותה בסופיה החל מינואר 2010.
לאורך ימי הביניים, קוסובו הייתה חלק מהאימפריה הבולגרית העצומה.
שיתוף פעולה צבאי

לבולגריה יש כיום 48 חיילים המשרתים בקוסובו כשומרי שלום בצבא נאט"ו, כחלק מכוח קוסובו.
בית-הדין

בולגריה תמכה בקוסובו בבית הדין הבינלאומי לצדק בדיון בשאלת חוקיות עצמאות קוסובו.
יחסי בולגריה–קטר

| יחסי בולגריה–קטר |
| --- | --- |
בולגריה: קטר (מדינה)


בולגריה: קטר
שטח (בקילומטר רבוע)
110,879: 11,586
אוכלוסייה
6,746,791: 3,065,289
תמ"ג (במיליוני דולרים)
101,584: 235,770
תמ"ג לנפש (בדולרים)
15,057: 76,916
משטר
רפובליקה: מונרכיה

ראש הממשלה הקטרי חמד בן ג'אסם בן ג'אבר אאל ת'אני נפגש עם שר החוץ הבולגרי ניקולאי מלאדנוב בעת ביקור האחרון בקטר, 2011
יחסי בולגריה–קטר הם יחסי החוץ בין בולגריה וקטר.
סקירה כללית

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-16 באוקטובר 1990. בשנת 2009 הוקמה הוועדה המשותפת לשיתוף פעולה כלכלי בין ממשלות קטר ובולגריה. שתי המדינות הצליחו לחזק את היחסים הכלכליים והמסחריים שלהן, מה שמביא לעלייה מתמשכת ביחסי הסחר בין המדינות. שתי המדינות הצליחו לקדם את יחסי שיתוף הפעולה במשק באמצעות הסכמים דו-צדדיים רבים. בשנת 2019 בולגריה השתתפה שנה רביעית ברציפות בפסטיבל הג'אז האירופי, המתקיים בקטר בכל נובמבר. בינואר 2020 הגיע שר החינוך הבולגרי לביקור רשמי בדוחא וחתם על מזכר הבנות לשיתוף פעולה בתחומי חינוך, מדע וטכנולוגיה.
נציגויות דיפלומטיות

בולגריה מחזיקה בקטר שגרירות בדוחא.
קטר מחזיקה בבולגריה שגרירות בסופיה.
יוסף בנימין ואזנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  בני ברק
 רבותיו:  סבו הרב שמואל הלוי ואזנר
 חיבוריו:  שו"ת ידות הלוי  הבינה והברכה  ידות טהרה  ידות החיים
 אב:  הרב חיים מאיר ואזנר
הרב יוסף בנימין הלוי ואזנר הוא גאב"ד זכרון מאיר, ראש ישיבת חכמי לובלין בבני ברק ואדמו"ר חסידות "שבט הלוי".
ביוגרפיה

בנם הבכור של הרב חיים מאיר ואזנר ושולמית בת הרב אברהם אליהו מייזס. למד אצל אביו ואצל סבו, וכן בישיבת בית אברהם של חסידות סלונים. לאחר נישואיו לבת הרב מנחם מנדל הורביץ, רבה של קהילת ראחוב בבני ברק, התמנה לר"מ בישיבת חכמי לובלין. בהמשך כיהן בתפקיד "מנהל רוחני" בישיבה, וניהל את הישיבה בפועל. כמו כן כיהן כמנהל רוחני של ישיבת סאטאמר בני ברק.
מגיל צעיר התפרסם כתלמיד חכם, ובעל כישרון בפסיקות ונאומים, וכן נחשב כמומחה בענייני שלום בית וחינוך, ואף חיבר מספר ספרים בנושאים אלו.
התמנה לרב בעיר אלעד, והקים שם בית מדרש "קהל חסידים" ותלמוד תורה. בשנת תשס"ו הקים את "איחוד אברכים" של תלמידי הרב ואזנר, שאיגד את קהילות שבט הלוי בישראל, פעל בענייני ציבור וצדקה, ארגן שיעורי תורה לבני הקהילה והוציא ביטאון חודשי בשם בית חיינו. כמו כן היה פעיל ביסוד וביסוס בתי המדרש "שבט הלוי" בירושלים אשדוד וביתר והיה חבר ועדת הרבנים לענייני תקשורת.
בשנת 2009 חזר אביו מלונדון, לאחר שכיהן שם כרב קהילת סאטמר. הרב יוסף בנימין נקרא למלא את מקום אביו, כרב קהילת "יטב לב" סאטמר, לונדון. תפקיד אותו מילא עד סוף קיץ 2017- תשע"ז, אז חזר להתגורר בישראל ולסייע לאביו בהנהגת ישיבת "חכמי לובלין" והקהילה.
עמדותיו בנושאים ציבוריים

הרב ואזנר כמו סבו, אינו נוקט עמדות פוליטיות, אם כי שומר על קשר עם נציגי הציבור החרדי במערכות המדינה. לעיתים נוטה להזדהות עם הפלג הירושלמי במאבק על גיוס בני ישיבות, אם כי בני ישיבתו וחסידיו הולכים ללשכות הגיוס לחתום על דיחוי ומעמד 'תורתו אומנותו'. כמו כן, נמנה עם המתנגדים לחיסון נגד COVID-19 בניגוד לעמדת מועצת גדולי התורה.
צאצאיו

לרב יוסף בנימין 14 ילדים, ובינם:
שלמה זלמן, חתן האדמו"ר מבוהוש
אברהם אליהו, חתן רבי יוסף אשר אנשיל למברגר ממאקאווא אלעד
נפתלי, חתן רבי יעקב צבי מאיר ארליך האדמו"ר מקוידינוב
יעקב שלום, חתן האדמו"ר מראחוב
ספריו

הבינה והברכה - ענייני שלום בית
ידות טהרה - הלכות טהרת הבית וייחוד
שו"ת ידות הלוי חלק א' וב' - אורח חיים ויורה דעה
ידות החיים - פסקים בענייני רפואה ואבלות
ידות הבית - ג' חלקים - ענייני הנהגת הבית היהודי בהלכה והנהגה.- הדרכה לנשים. - הדרכה בחינוך הצאצאים
ידות הנפש - הדרכה למטפלים פסיכולוגים.
קשורים חיצונים

שימי שפר, מיוחד: הגרי"ב ואזנר, ה'ממשיך' בהנהגת קהילת שבט הלוי, באתר כיכר השבת
משה ויסברג, לא יסור שבט מלוי: הכירו את ה'ממשיך' לבית הרב ואזנר - פרופיל, באתר בחדרי חרדים, 08/02/2021
הערות שוליים

↑  הקים את ראחוב בבני ברק ונפטר בשיבה טובה, 16.1.2020 באתר "כל רגע".
↑  הרב יוסף בנימין הלוי ואזנר על הקורונה, באתר "היהודי"].
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009829389605171  VIAF: 121016923   WorldCat (עם VIAF): 121016923
יוסי כסיף

| --- | --- |

יוסי כסיף, 2012
 לידה:  1 בספטמבר 1954 אבן יהודה, ישראל 
 פטירה:  22 ביוני 2023 (בגיל 68) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  עורך מוזיקה, שדרן רדיו
 מעסיק:  רשות השידור, תאגיד השידור הישראלי 
 
יוסי כסיף (1 בספטמבר 1954 – 22 ביוני 2023) היה עיתונאי, שדרן רדיו ועורך תוכניות מוזיקה ישראלי. עבד ברשת ג' במשך כארבעה עשורים, ולאחר סגירתה, בכאן גימל של תאגיד השידור הישראלי.
ביוגרפיה

כסיף נולד בשם יוסי זילברשטיין באבן יהודה.
קריירה > עבודה ברדיו

כסיף החל את עבודתו ברדיו בתקליטיית רשות השידור, בראשית שנות ה-70, והיה מראשוני העורכים שהציגו למאזינים בישראל את המוזיקה האלטרנטיבית, את הרוק ואת הרוק מתקדם.
ב-20 ביוני 1976 נוסדה רשת ג'. כסיף נמנה עם צוות ההקמה, תחת ניהולה של דרורה בן אב"י, שהייתה מנהלת חטיבת הבידור, וגלעד בן ש"ך, שהיה מנהל מחלקת הבידור.
כסיף ערך, בין השאר, את מגזין המוזיקה הראשון ברשת ג', "קול-בו". התוכנית (שאותה חנך וערך מנחם גרנית, במשך עשרים שנה ואשר נערכה בהמשך הדרך בעריכה מתחלפת של כסיף לצד רות כידן, בני דודקביץ', צ'רלי סלומון, ושמעון פרנס) הביאה מדי שבוע חדשות בתחומי המוזיקה הפופולרית בארץ ובעולם, מצעד מכירות תקליטים, ראיונות עם אמנים בישראל ומחוצה לה, כתבות על תופעות מוזיקליות ועוד. אהוד מנור, משה מורד, יורם מארק-רייך ויואב לימור שימשו כתבים של התוכנית בלונדון. בסוף שנות ה-80, הוא ערך (בעריכה מתחלפת עם מנחם גרנית ומייקל שרף) גם את התוכנית "אהבה יומיומית", בהגשת יוסי סיאס, שזכתה להצלחה גדולה בקרב מאזיני הרדיו.
אחת התוכניות המזוהות ביותר עם העשייה של כסיף ברדיו הייתה התוכנית "קצת אחרת" (בהגשת אורלי מורג), שהחל לערוך בתחילת שנות ה-80 ולאורך כ-17 שנה (עד למעבר לוח השידורים בתחנה למתכונת של מוזיקה ישראלית בלבד). "קצת אחרת", שהחלה את דרכה ברשת ה', תחת השם "אמא לא תמות על זה" (בהגשת שמירה אימבר ובעריכת רות כידן, ומאוחר יותר גם עם מנחם גרנית), הייתה – לצד תוכנית הרוק המתקדם "רוק פלוס" בגלי צה"ל (שערך בסוף שנות השבעים יואב קוטנר) – למקור מידע מרכזי של חובבי הרוק המתקדם בישראל.
במהלך שנות ה-80 ולאורך ה-90 התמקדה התוכנית, בעריכתו של כסיף, בכל מה שחדש במוזיקה האלטרנטיבית על שלל סגנונותיה השונים: מוזיקה אלקטרונית, מוזיקה אוונגרדית, פאנק, פוסט-פאנק, גל חדש ובריט פופ. בצד התוכנית "הפסקת עשר" של מיכל ניב והתוכניות השונות שערך והגיש באותן שנים יואב קוטנר בגלי צה"ל, הביאו מורג וכסיף, אנשי "קצת אחרת", למאזיני הרדיו בישראל את כל מה שמחוץ למוזיקה פופולרית ששודרה באותם ימים, בפרט בתחנה שבה שידרו, רשת ג'. לזכותו של כסיף נזקפת, בין היתר, החשיפה הראשונה ברדיו של להקת U2 ושינייד אוקונור, שהפכו שנים מאוחר יותר לשניים מהשמות הגדולים ברוק שיצאו מאירלנד.
בתחילת שנות ה-90 החל כסיף לערוך, במקום רז ניצן, גם את "מצעד הפזמונים הלועזי" של רשת ג'. הוא ערך את המצעד הלועזי, ובכלל זה את המצעדים השנתיים, עד המצעד האחרון, ששודר באוקטובר 1997.
בשנת 1997, עם מיתוג רשת ג' מחדש כ"בית של המוזיקה הישראלית", החל כסיף לערוך את התוכנית "רוק בישראל". התוכנית, בהגשת אבי משולם, יואב יפת, מיכל אסולין, וליאון פלדמן (בגלגולה המאוחר יותר בתאגיד השידור תחת השם "צד גימל") – שערך החל מאותה שנה, קידמה, אירחה ונתנה במה לשלל יוצרים ויוצרות אינדי ורוק, והפכה לתוכנית דגל במוזיקה הישראלית.
עם הקמת תאגיד השידור הישראלי עבר כסיף לשמש עורך בכאן גימל ובכאן 88 והיה שותף להפקת ועריכת עשרות תוכניות, בהן "העשייריה" (בהגשת מאיה אלקולומברה), "עצמאי בגימל" (בהגשת אייל שינדלר ויואב יפת), "צד גימל" (בהגשת ליאון פלדמן).
קריירה > עריכת אלבומים

לצד עבודתו ברדיו, ערך כסיף כמה אלבומי אוסף עבור חברות התקליטים בישראל, בהם: "סופרקליפרג'אליסטיק" (שירים בביצועים מקוריים מסרטים של וולט דיסני) והאוסף "מוזיקה מהסרטים" (נעימות בסגנון קלאסי מסרטי קולנוע מוכרים).
חיים אישיים

כסיף נפטר ב-22 ביוני 2023 לאחר מאבק במחלת הסרטן, והוא בן 68. הוא נטמן בבית העלמין הישן של רעננה.