stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורטוריה לחג המולד
הערות שוליים

↑  אלברט שווייצר, "באך, חיים של מוזיקה", הוצאה מחודשת: חותם תרבות, 2010, תרגום יצחק הירשברג
↑  רחל דליות, דברי הסבר בתוכנייה לקונצרט במשכן האופרה בתל אביב, 4 בדצמבר 2015, באדיבות התזמורת הפילהרמונית הישראלית
1 2  דליות
↑  פרשנות לתקליטור של "האורטוריה לחג המולד" בניצוח פיליפ פיקט, חברת דקה 458 838, 1997
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007576986805171  BNE: XX3385645  BnF: cb13909560j (data)  GND: 300011806  LCCN: n79140940  MusicBrainz work: 2fc5f337-e5f6-41d0-9c91-95d42908f2ba  NLA: 35011576  SELIBR: 275194  SUDOC: 112174507  VIAF: 179045932   WorldCat (עם VIAF): 179045932 
כנסיית תומאס בלייפציג
אוטו היצפלד

| --- | --- |

גנרל אוטו היצפלד
 לידה:  7 במאי 1898 שלוכזי, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  6 בדצמבר 1990 (בגיל 92) דוסנהיים, גרמניה גרמניה
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1914–1945 (כ־31 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל הרגלים (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-102   מפקד הקורפוס ה-67   מפקד הארמייה ה-11
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה קרב הארדנים
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
גנרל אוטו היצפלד (בגרמנית Otto Hitzfeld;‏ 7 במאי 1898 – 6 בדצמבר 1990) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

היצפלד נולד ב-7 במאי 1898 בשלוכזי, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 התגייס היצפלד לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לגדוד התחלופה של רגימנט הרגלים ה-142 (באדן ה-7), ולחם בשורותיו במהלך המלחמה, וב-18 בפברואר 1916 הועלה לדרגת לוטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בזהב, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר היצפלד ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1936 הועלה היצפלד לדרגת מיור, ובשנת 1937 מונה למדריך באקדמיה הצבאית בדרזדן. ב-10 בנובמבר 1938 מונה לשלישו של מפקד האקדמיה, וב-1 באוגוסט 1939 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט,.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

בסוף 1939 מונה היצפלד למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הרגלים ה-158, ובמהלך המערכה על צרפת לחם עמו כחלק מהדיוויזיה ה-82 במסגרת הקורפוסים ה-38, ה-13, וה-23. ב-15 בנובמבר 1940 מונה היצפלד למפקד רגימנט הרגלים ה-593, וב-26 ביולי 1941 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-213, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-73, ולחם עמו במהלך מבצע ברברוסה כחלק מהקורפוסים ה-54, והקורפוס ה-42 לסירוגין במסגרת הארמייה ה-11. ב-30 באוקטובר 1941 קיבל היצפלד על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 בינואר 1942 הועלה לדרגת אוברסט. ב-17 בינואר 1942 קיבל היצפלד על פעולותיו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-15 באוגוסט 1942 נפצע במהלך הקרבות, וקיבל על כך את עיטור אות הפציעה בזהב. לאחר החלמתו מונה היצפלד ב-19 בינואר 1943 למפקד הדיוויזיה ה-102, שהייתה חלק מקורפוס הפאנצר ה-39 במסגרת הארמייה התשיעית, וב-14 במרץ הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-38 במסגרת הארמייה ה-18. ב-1 באפריל 1943 הועלה היצפלד לדרגת גנרל מיור, והועבר עם הדיוויזיה שבפיקודו תחת פיקוד הקורפוס ה-20 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה.
ב-23 באפריל הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד קורפוס הפאנצר ה-46 במסגרת הארמייה התשיעית, ולחם עמו בקרב קורסק. ב-12 באוגוסט הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-35 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, וב-31 באוגוסט הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה התשיעית, כחלק מהקורפוסים ה-56 והקורפוס ה-20. ב-5 בנובמבר 1943 הועלה היצפלד לדרגת גנרל לוטננט, ומונה למפקד בית הספר לחיל הרגלים בדבריץ, עליו פיקד עד ה-1 בנובמבר 1944. ב-17 בדצמבר 1944 מונה היצפלד למפקד הקורפוס ה-67, ולחם עמו כחלק מארמיית הפאנצר השישית בקרב הארדנים. בינואר 1945 הוכפף הקורפוס תחת פיקוד הארמייה ה-15, ובפברואר הוכפף הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר החמישית. ב-1 במרץ 1945 הועלה היצפלד לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-2 באפריל מונה למפקד הארמייה ה-11. ב-19 באפריל 1945 נפל היצפלד בשבי בעלות הברית לאחר שהכריז על גטינגן כעיר פרזות, וב-9 במאי 1945 קיבל על פעולותיו תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

ב-12 במאי 1947 שוחרר היצפלד מהשבי, ורק אז נודע לו שקיבל את תוספת החרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. לאחר שחרורו התגורר היצפלד בדונסהיים עד למותו ב-6 בדצמבר 1990.
אוטו הירש

| --- | --- |

 לידה:  9 בינואר 1885 שטוטגרט, הקיסרות הגרמנית 
 נרצח:  19 ביוני 1941 (בגיל 56) מאוטהאוזן, אוסטריה 
 מדינה:  הרייך הגרמני 
 מקום מגורים:  גרונוולד, שרלוטנבורג-וילמרסדורף 
 השכלה:  גימנסיית אברהרד לודוויג 
 תפקיד:  חבר הלנדטאג ומועצת העיר של וינה 
 השקפה דתית:  יהדות 
 בן או בת זוג:  Martha Hirsch 
 
לוח זיכרון לאוטו הירש בבית הקברות הדלפינגר שבשטוטגרט
אוטו הירש (בגרמנית: Otto Hirsch; ‏1885–1941) היה מנהל הנציגות הארצית של יהודי גרמניה בתקופת המשטר הנאצי.
חייו

הירש היה עורך דין בשירות הציבורי בגרמניה, בשטוטגרט. בשנת 1919 השתתף בוועידת השלום בפריז כנציג מדינת וירטמברג שבגרמניה. הוא היה בין מנהיגי האגודה המרכזית של אזרחים גרמנים בני הדת היהודית, והיה בין הציונים שבאגודה זו. הוא היה ראש מועצת יהודי וירטמברג ופעיל בתחום חינוך מבוגרים בקהילה היהודית, יזם את הקמת 'בית המדרש' שנפתח ב-1926 ובין היתר עבד בשיתוף פעולה עם מרטין בובר.
בשנת 1933 היה הירש בין מקימי הנציגות הארצית של יהודי גרמניה והיושב בראשה, ותפקידו המרכזי היה הסברה והכשרה מקצועית, הרחבת רשת בתי הספר היהודיים וארגון ההגירה. הירש עמד בקשרים עם ארגוני עזרה יהודיים מחוץ לגרמניה, בהם הג'וינט.
הירש נעצר ב-1935 על ידי הגסטפו בקשר לדרשה מיוחדת ליום הכיפורים, שחיברה 'הנציגות' ושנועדה להיות מושמעת בכול בתי-הכנסת במדינה ולאחר זמן מה שוחרר, ובנובמבר 1938 באירועי "ליל הבדולח", הוא נכלא פעם שנייה, במחנה העבודה  בזקסנהאוזן. לאחר שחרורו סייע בהגירת יהודים מגרמניה ואף היה נציג הנציגות הארצית בוועידת אוויאן.
ב-16 בפברואר 1941 נכלא הירש שוב, הפעם במחנה מאוטהאוזן, עונה ונרצח.
הנצחה

עם פתיחת נמל שטוטגרט בשנת 1958 קראה עיריית שטוטגרט גשר על שמו של הירש. בשנת 1985 הוסר הלוט מעל אנדרטה לזכרו של הירש על הגשר. מאז 1985 מעניקה העירייה מדי שנה מדליה המנציחה את הירש, בשיתוף עם ארגון יהודי-נוצרי והקהילה הדתית היהודית בעיר. המדליה מוענקת לאנשים שהקדישו עצמם לפעילות משותפת של יהודים ונוצרים.
ביישוב שבי ציון, שנוסד בידי יוצאי וירטמברג, קרוי גן ציבורי על שם הירש.
הערות שוליים

↑  אודות השואה - אוטו הירש, באתר יד ושם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276921405171  GND: 118800442  ISNI: 0000 0000 2857 0073  LCCN: n85291248  SNAC: w6vb2g4c  VIAF: 27867786   WorldCat (עם VIAF): 27867786 
ערך זה הוא קצרמרבנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קטגוריה:נספים במחנה הריכוז מאוטהאוזן
אוכלי נמלים

דוב נמלים גדול ניזון מטרמיטים.
סרטביש שתפס טרמיט מכונף
אוכלי נמלים (Myrmecophagy; ביוונית עתיקה: "murmēx" - נמלים, "phagein" - לאכול) הם קבוצת בעלי חיים אוכלי חרקים הניזונים מאכילת חרקים חברתיים כמו נמלים וטרמיטים ומותאמים לאכילתם המיוחדת. למרות שהמונח קרוי אוכלי נמלים הוא מתכוון גם להרגלים של תזונת טרמיטים, בשל הרגליהם הדומים.
נמלים וטרמיטים מתקבצים יחדיו בתלים וקנים מתחת או מעל לאדמה ולעיתים גם על עצים או סלעים, בחבורות גדולות המכילות חברים הבנויים בצורות שונות, ביניהם: מלכה, פועלים וחיילים וכן זכרים בעונת הרבייה. ציידי נמלים צריכים לחדור את החיילים הקשוחים המתנפלים על הטורף ולעיתים מרססים אותו בחומצה או חומרים רעילים. עם זאת הם בולטים בשטח וקטנים ביותר.
אכילת נמלים נפוצה אצל מינים מסוימים של זוחלים ודו-חיים כמו איגואנה מקרינה, נחשים עיוורים, כמה מיקרוהיליים צרי פה, דנדרובטיים ומולך קוצני. כמה ציפורי שיר כמו ציפורי נמלים, פלומגביים, פיטות נמלים ונקרים מהסוג Colaptes חוטפים נמלים הצועדות ביער או מתלוות לנמלים ציידות שונות. המין מירמקוסיקלה פורמיקיבורה מתלווה לאוכלי נמלים גדולים כמו פנגולין או שנבוב וחוטף טרמיטים אחרי שסעדו.
מבין היונקים, ישנם כמה יונקים שהתפתחו לאכילת נמלים: דובי נמלים, פנגולינאים, ארמדילאים, שנבוב, צבועון הרעמה, דוב שפתני, יונקי כיס כמו הנומבט, קיפודן נמלים אוסטרלי ועוד קיפודניים. כל אלה משתמשים בלשון דביקה ומוארכת כדי לאסוף אליהם את טרמיטים והנמלים. גם השימפנזה משתמש בזרדים כדי להוציא חיילי נמלים להיאחז בזרד ואז דג אותם במהירות.
טורפים נוספים של נמלים הם חסרי חוליות שונים. חלק מהם מתחקים לנמלים כחקיינות אגרסיבית במטרה להידמות להם ואז לטרוף אותם. פעולה זו נקראת חקיינות נמלים (אנ') ובה משתמשים כמה מינים של עכבישים ממשפחת הנמלניים, כמה קופצניים וגם כמה צרעות. כמה עכבישים בני משפחת הכדורניים גם מכינים רשתות מיוחדות לתפיסת נמלים.
חסרי חוליות נוספים המתמחים בטריפת נמלים הם טורפניתיים, גמלי שלמה, גחליליות, חיפושיות ממשפחת הרצניתיים, חיפושית ראש-פנס, ארינמליים, זבובי Vermileonidae, זחלי רחפניים, זחלי פרפרים ממשפחת הכחליליים וצרעות טפיליות שונות. נמלים וטרמיטים יכולים להיטרף גם בידי נמלים אחרות כמו נמלי גדוד או מגפונרה.
אוכלי נמלים נוספים כוללים צמחים טורפים כמו דיונאת הזבובים וכדניות ואף כמה פטריות טורפות כמו Cordyceps. גם מספר אנשים ניזונים מנמלים וטרמיטים במיוחד מנמלי דבש (אנ').
ראו גם

אוכלי חרקים
דובי נמלים
אדוארד לוסון

אדוארד בורנט לוסון (באנגלית: Edward B. Lawson;‏ 26 בספטמבר 1895 - 19 בנובמבר 1962) היה דיפלומט אמריקאי, כיהן כשגריר ארצות הברית בישראל בשנים 1954 עד 1959.
חייו

לוסון נולד בניופורט שבטנסי, נלחם במלחמת העולם הראשונה.
בוגר  תואר ראשון ושני בבית הספר ללימודי שירות החוץ שבאוניברסיטת ג'ורג'טאון. לאחר לימודיו הצטרף ב-1926 למחלקת המדינה של ארצות הברית, במסגרת זו עבד בלשכת סחר הפנים והחוץ, בשנים 1927 עד 1935 שירת כנציב סחר ביוהנסבורג שבדרום אפריקה, ונספח מסחרי בפרג בירת צ'כוסלובקיה עד 1939, כנספח מסחרי בניקרגואה עד 1944 וכקונסול כלכלי באנקרה בירת טורקיה עד 1947. ב-1949 מונה לציר ארצות הברית באיסלנד.
באפריל 1954 אושר מינויו כשגריר ארצות הברית בישראל, הוא הגיש את כתב האמנתו בנובמבר אותה שנה. האירועים המדיניים המרכזים שהעסיקו אותו בתקופת כהונתו היו תקריות האש בין ישראל לפדאיון באזור רצועת עזה, פעולות התגמול ובראשם מבצע חץ שחור, השפעות עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית, מלחמת סיני והלחץ האמריקאי על ישראל לנסיגה מסיני ומעזה. ב-1959 סיים את תקופת כהונתו ומונה לעוזר מזכיר מחלקת המדינה לכוח אדם.
ב-1962 נפטר מהתקף לב בביתו שבוושינגטון.
אוונגרד קורסק

סמל הקבוצה בעבר
מועדון הכדורגל "אוונגרד" קורסק (ברוסית: Футбольный клуб „Авангард“) הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר קורסק שברוסיה המתמודד בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה ב-1958 כ"טרודובוי רזרזבי קורסק" ונקראה כך בשנים 1958–1965, ובשנים 1967–1972. בעונת 1961 העפילה עד לשלב 16 האחרונות בגביע הסובייטי בכדורגל במה שהיה להישג השיא שלה. ב-1966 היא נקראה "טרוד" ומאז 1973 נושאת הקבוצה את שמה הנוכחי.
לאורך כל התקופה הסובייטית, שיחקה הקבוצה בליגות הנמוכות ולא הצליחה להעפיל לליגה הבכירה ואף לא לליגת המשנה הסובייטית.
ב-1992 הקבוצה המשיכה לשחק בליגה הרוסית השנייה ורק בשנת 2005 הצליחה להעפיל לליגת המשנה הרוסית, בה שיחקה עד עונת 2007 כשסיימה במקום האחרון והודחה בחזרה לליגה השנייה, כשהישג השיא שלה היה המקום ה-10 בליגת המשנה בעונת 2006.
המ-2008 הקבוצה המשיכה להתמודד בליגה השנייה, תוך מאמץ להעפיל בחזרה לליגת המשנה הרוסית. היא הצליחה לבסוף להעפיל לליגת המשנה בסיום עונת 2016/2017.
בעונת 2017/2018 גברה על צסק"א מוסקבה בתוצאה 1:0 והעפילה לראשונה בתולדותיה לשלב שמינית גמר הגביע הרוסי בכדורגל והתקדמה עד לגמר, אחרי ניצחונות על טמבוב, אמקאר פרם ושיניק ירוסלבל. אך לבסוף הפסידה בגמר הגביע לטוסנו
בתום עונת 2019/2020, הנהלת הקבוצה הודיעה על כוונתה לרדת לליגה המקצוענית בצעד שנועד לחסוך בהוצאות כלכליות על רקע קיצוצים בתקציב הקבוצה, בעקבות התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה שאילצו את ממשלת המחוז לקצץ בתקציבי הספורט.
הישגים לפי עונה (משנת 1992)

התמודדות בליגת המשנה
התמודדות בליגות הנמוכות
| שנה | ליגה | מיקום | גביע |
| --- | --- | --- | --- |
| 1992 | ליגה שנייה | 10 |  |
| 1993 | ליגה שנייה  | 6 |  |
| 1994 | ליגה שלישית | 4 |  |
| 1995 | ליגה שלישית  | 1 |  |
| 1996 | ליגה שנייה | 15 |  |
| 1997 | ליגה שנייה | 15 |  |
| 1998 | ליגה שנייה, מרכז | 18 |  |
| 1999 | ליגה שנייה, מרכז | 15 |  |
| 2000 | ליגה שנייה, מרכז | 8 |  |
| 2001 | ליגה שנייה, מרכז | 8 |  |
| 2002 | ליגה שנייה, מרכז | 15 |  |
| 2003 | ליגה שנייה, מרכז | 13 |  |
| 2004 | ליגה שנייה, מרכז  | 2 |  |
| 2005 | ליגה ראשונה | 16 | 32 אחרונות |
| 2006 | ליגה ראשונה | 10 | 32 אחרונות |
| 2007 | ליגה ראשונה  | 18 | 16 אחרונות |
| 2008 | ליגה שנייה. מרכז | 2 | 32 אחרונות |
| 2009 | ליגה שנייה. מרכז  | ‏1 | 16 אחרונות |
| 2010 | ליגה ראשונה  | 20 | 16 אחרונות |
| 2011/2012 | ליגה שנייה. מרכז | 2 |  |
| 2012/2013 | ליגה שנייה. מרכז | 9 |  |
| 2013/2014 | ליגה שנייה. מרכז | 8 | 16 אחרונות |
| 2014/2015 | ליגה מקצוענית. מרכז | 9 |  |
| 2015/2016 | ליגה שנייה, מרכז | 5 |  |
| 2016/2017 | ליגה שנייה. מרכז  | 1 |  |
| 2017/2018 | ליגה לאומית | ‏11 | גמר |
| 2018/2019 | ליגה לאומית | ‏8 | 32 אחרונות |
| 2019/2020 | ליגה לאומית | ‏13 | 32 האחרונות |
| 2020/2021 | ליגה מקצוענית | ‏ |  |
הישגים

ליגת המשנה הסובייטית / ליגת המשנה הרוסית
סגנות: 1962
הליגה הסובייטית השנייה / הליגה הרוסית השנייה
זכייה: 2009, 2016/2017
סגנות:, 1964, 2004
מקום 3: 1968, 1974, 1986
הליגה הרוסית השלישית
זכייה: 1995
גביע רוסיה הסובייטית בכדורגל
שמינית גמר: 1973
הגביע הסובייטי בכדורגל / הגביע הרוסי בכדורגל
סגנות: 2017/18
16 אחרונות: 1961
גביע ליגת הכדורגל הלאומית:
זכייה: 2019
גביע ליגת הכדורגל המקצוענית
סגנות: 2009
הערות שוליים

↑  СЕЗОН 2020/2021 «АВАНГАРД» ПРОВЕДЕТ В ПФЛ
↑  "ФК Авангард (Курск)".
| הליגה הרוסית השנייה בכדורגל • קבוצות הכדורגל בעונת 2024 |
| --- | --- | --- |
| בית A | בית A |  |
| בית זהב | אוונגרד קורסק • לנינגראדץ • וולגר אסטרחן • ולס מוסקבה • וולגה אוליאנובסק • ספרטק קוסטרומה • קובאן • קלוגה • צ'ליאבינסק • טקסטילשצ'יק איוואנובו |  |
| בית כסף | קרסנודאר-2 • אירטיש אומסק • מטאלורג ליפצק • סיביר • מורום • וולגה אוליאנובסק • מאשוק-KMV • רודינה-2 • חימיק דזרז'ינסק • טורפדו מיאס • דינמו בריאנסק |  |
| בית B | בית B |  |
| 1 | אמקאר פרם • צ'רטנובו • פורטה טאגאנרוג • סאליוט בלגורוד • ביולוג נובוקובאנסק • דרוז'בה מייקופ • דינמו סטברופול • קובאן הולדינג • דינמו-2 מחצ'קלה • סבסטופול • ספרטק נלצ'יק • פובדה חסביורט • רובין יאלטה • וולנה ניז'ני נובגורוד |  |
| 2 | דינמו וולוגדה • דינמו סנקט פטרבורג • בלטיקה-BFU קלינינגרד • זניט-2 • טורפדו ולדימיר • לוקי אנרגיה • קוונט אובנינסק • ספרטק טמבוב • ריאזאן • צ'יטה |  |
| 3 | אנגושט נזראן • ניז'ני נובגורוד-2 • רוסטוב-2 • נארט צ'רקסק • נוסטה נובוטרויצק • אורנבורג-2 • לאדה טוליאטי • אוראלץ-TS • אורל-2 • אקרון-2 • דינמו קירוב • סטרויטל קאמינסק-שחטינסקי • זניט פנזה • סוקול קאזאן • רובין-2 קאזאן • בלאשיחה • זנאמיה נוגינסק • זנאמיה טרודה אורחובו-זויבו • קולומנה • סאטורן ראמנסקויה • קריליה סובייטוב-2 |  |
| 4 | אירקוטסק • דינמו ולדיווסטוק • דינמו ברנאול • חימקי-M • פרסבט דומודדובו • מטאלורג וידנויה • סחלין • סק"א חברובסק-2 • אוריול • זורקי קרסנוגורסק • טורפדו-2 מוסקבה • רודינה-M • סטרוגינו מוסקבה • ספרטק-2 מוסקבה • דינמו-2 מוסקבה |  |
אוטו הראשון, מרקיז ברנדנבורג

אוטו הראשון, מרקיז ברנדנבורג (בגרמנית: Otto I., Markgraf von Brandenburg;‏ 1128 – 8 ביולי 1184) היה מרקיז ברנדנבורג בין השנים 1170–1184.
ביוגרפיה

אוטו נולד בשנת 1128, לאלברכט הראשון, מרקיז ברנדנבורג וסופיה מוינצנבורג, בתו של הרמן הראשון, רוזן וירצנבורג.
בשנת 1148 התחתן אוטו עם יודיטה מפולין, בתו של בולסלאב השלישי, דוכס פולין. הנישואים סוכמו במהלך מסע הצלב הוונדי, ונועדו לחזק את הקשר עם בית פיאסט, נגד קונרד השלישי, מלך גרמניה שתמך בולדיסלאב השני, דוכס פולין. לאחר מותה של יודיטה בשנת 1175, התחתן אוטו עם אדה מהולנד, בתו של פלוריס השלישי, רוזן הולנד.
החל משנת 1144 שלט אוטו לצד אביו, אולם לא קיבל את התואר מרקיז. בשנת 1170 מת אביו אלברכט הראשון, מרקיז ברנדנבורג, ואוטו עלה לשלטון במקומו. במהלך שלטונו עסק אוטו בעיקר במאמצים לשמור על גבולות הנחלה, ולא ניסה לכבוש שטחים נוספים.
ב-8 ביולי 1184 מת אוטו הראשון, ובנו אוטו השני, מרקיז ברנדנבורג עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

בשנת 1148 התחתן אוטו עם יודיטה מפולין, בתם של בולסלאב השלישי, דוכס פולין וזאלומה מברג, ממנה נולדו לו שני ילדים:
אוטו השני, מרקיז ברנדנבורג
היינריך, רוזן גארדלגן
בשנת 1176 התחתן אוטו עם אדה מהולנד, בתם של פלוריס השלישי, רוזן הולנד ועדה מהאנטינגדון, ממנה נולד לו בן אחד:
אלברכט השני, מרקיז ברנדנבורג
אוכלי עלים

טפיר ברזילאי אוכל עלים.
קואלה ניזונה מעלי אקליפטוס שהם מזונה היחידי.
אוכלי עלים הם בעלי חיים אוכלי צמחים הניזונים מעלי עצים ושיחים. עלי העצים מכילים תאית והם קשים לעיכול, דלים בחומרים מזינים ובחלקם רעילים. יצורים הניזונים מעלים הם בעלי מעיים מוארכים, עיכול איטי ולרבים מהם יש במעיים בקטריות מועילות העוזרות להם לפרק את התאית הקשה. מינים פחות מותאמים לאכילת עלים מעדיפים לאכול מעט מכל עץ ומכל עץ בוחרים את העלים הכי קטנים, בשלים ורכים, בהם יש יותר אנרגיה והם גם פחות רעילים.
מיני חיות אלה דומים ללוחכי העשבים ותת-קבוצה של אוכלי העלים הם לוחכי עלים (Browsing) שהם חיות אוכלות עשב בעיקרם אך ניזונים גם מעלים ולשם כך מגיעים לעצים מהקרקע.
מינים אוכלי עלים

ישנם מעט מיני חולייתנים הניזונים מעלים, בעיקר עקב הקושי לאחסן ולעכל את העלים מבלי לאבד יותר מדי אנרגיה. הם התפתחו לאחר המינים שניזונו מטרף או מנבלות.
אכילת עלים לא מתאימה לאורח החיים של עופות מעופפים. אחד הבודדים שתזונתו כן מבוססת על עלים זה ההואצין הניזון מעלים ענקיים ביערות האמזונאס ומשתמש בבקטריות שבבטנו כדי להפיק מהעלים אנרגיה. בסוף הארוחה הוא פולט לשלשת מצחינה שמזכירה ריח של פרות ומשם כינויו "ציפור הבקר". גם התוכיליל הניו זילנדי ניזון מעלים ענקיים. שכווי האשוח והשכווי הענק הם היחידים שיכולים לעכל עלים מחטניים.
מספר יונקים החיים על עצים ניזונים מהם באופן כמעט בלעדי: מספר עטלפים, עצלנים, הקואלה, קופים (ובייחוד השאגן) ולמורים שונים ואלו בעלי גופים גדולים, טפרים חזקות ואורח חיים איטי העוזר להם לעכל לאט את ארוחותיהם.
גם יצורים החיים יותר למטה כמו הטפיר, הפיל, הג'ירפה והאוקפי ניזונים בעיקר מעלים.
מבין הזוחלים בולטים האיגואנות וכמה צבים הניזונים מעלים שנפלו.
ישנם גם מינים רבים של חסרי חוליות שניזונים מעלים, כגון מינים שונים של חלזונות, חיפושיות, זחלי פרפרים, נמלים וטרמיטים. רבים מהם מוגנים מרעלי העלים.
ראו גם

לוחכי עלים
| התנהגויות אכילה בעולם החי |
| --- | --- | --- |
| אוכלי בשר (היפרקרניבורים • מסוקרניבורים • היפוקרניבורים) | אוכלי חרקים • אוכלי נמלים • אוכלי דגים • אוכלי עופות • אוכלי רכיכות • אוכלי תולעים •  אוכלי נחשים • אוכלי ביצים • אוכלי אדם •  קניבלים • אוכלי נבלות • אוכלי קשקשת • מוצצי דם • הרג עודף |  |
| אוכלי צמחים | לוחכי עשב • לוחכי עלים • אוכלי פירות • אוכלי עלים • אוכלי פרחים • אוכלי זרעים • יונקי צוף • אוכלי אצות • אוכלי עצה |  |
| אחר | אוכלי כול • חומסנים • מתקפת זלילה • אוכלי צואה • אוכלי פלנקטון • אוכלי פטריות • אוכלי רקבובית • ניזוני קרקעית |  |
אולריך השני, רוזן וירטמברג

| --- | --- |
 לידה:  1253? 
 פטירה:  18 בספטמבר 1279 (בגיל 26 בערך) 
 מקום קבורה:  שטיפסטקירכה 
 
אולריך השני, רוזן וירטמברג (בסביבות 1254 – 18 בספטמבר 1279) היה רוזן וירטמברג מ-1265 עד 1279.
אולריך היה בנם של אולריך הראשון ומכטהילד מבאדן. הוא עלה לשלטון בשנת 1265, בגיל 11, ולכן, ככל הנראה, היה תחת הדרכתו של הרטמן השני, רוזן גרונינגן. הוא מוזכר לראשונה במסמכים בסביבות 1270. לא ידוע אם אולריך היה נשוי.
אחיו למחצה אברהרד הראשון ירש אותו. גופתו נקברה בכנסיית ביוטלסבאך. בשנת 1316 או 1320 שרידיו הועברו ל- Stiftskirche בשטוטגרט.
הערות שוליים

↑  Lorenz, Sönke; Mertens, Dieter; Press, Volker (1997). Das Haus Württemberg: ein biographisches Lexikon (בגרמנית). Kohlhammer. ISBN 978-3-17-013605-2.
1 2  Wise, Leonard F.; Hansen, Mark Hillary; Egan, E. W. (2005). Kings, Rulers, and Statesmen (באנגלית). Sterling Publishing Company, Inc. ISBN 978-1-4027-2592-0.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 135931207  VIAF: 80363568   WorldCat (עם VIAF): 80363568
אורי מייזלמן

| --- | --- |

 לידה:  10 באפריל 1977 (בן 47) כפר סבא, ישראל ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1993
 מקום לימודים:  תיכון כצנלסון 
 עיסוק:  מוזיקאי, יוצר, איש חינוך
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  תופים
 חלק מההרכבים המוזיקליים:  קרח תשע, אל המשורר
 
אוּרִי "כובע גרב" מייזלמן (נולד ב-10 באפריל 1977) הוא מוזיקאי, יוצר ואיש חינוך. לשעבר מתופף להקת "קרח תשע", יוזם פרויקטים מוזיקליים-חינוכיים וחבר להקת "אל המשורר". פעיל בולט בהנצחת זכר השואה באמצעות מוזיקה וברשת החברתית, מדריך במסעות לפולין, חבר תנועת דרור-ישראל וחבר בצוות הקינים הערבים בתנועת הנוער העובד והלומד.
ביוגרפיה

מייזלמן נולד בכפר סבא, בנם של דוד מייזלמן, מחנך שניהל את פנימיית שטיינברג בכפר סבא במשך כארבעה עשורים, וצפרא שעבדה כגננת, ולו אחות ואח גדולים. המשפחה התגוררה בפנימייה, ושם גדל. התחנך בבית הספר היסודי ברנר ובתיכון כצנלסון.
מילדותו אוהד את קבוצות הכדורגל והכדורסל הפועל תל אביב.
ביוגרפיה > קריירה מוזיקלית

את דרכו המוזיקלית החל מייזלמן כמתופף בלהקת "קרח תשע" שפעלה בשנות ה-90, זאת לאחר שחבר לנעם רותם, אוהד קוסקי ורועי הדס. הלהקה, שהוציאה שני אלבומים, התפרקה לאחר 6 שנות פעילות אך התאחדה מאז למספר הופעות.
בפברואר 2004 חיפש שירים בנושא השואה, ומצא את הספרון "משל עצמי" ובו שיריו של הנער אברמק קופלוביץ' מגטו לודז'. מייזלמן פנה לאוהד קוסקי, שהלחין את כל שירי האלבום. כמו כן, נרתמו למלאכה הנגנים רועי הדס, עידן קגן, אייל תלמודי ודייוויד סטברו. האלבום הופץ ב-2005.
ב-2010 הקים יחד עם חבריו, בעז אלברט, חי שושן וטל גולדברג (כולם חברי תנועת דרור-ישראל) את להקת אל המשורר. ב-2011 הוציאה הלהקה אלבום ראשון באותו השם, אל המשורר, המחייה את שיריו הנשכחים של חיים נחמן ביאליק. ב-2016 הוציאה את אלבומה השני, שני אדונים בשלג, המבוססת על יצירתו של המשורר ולדיסלב שלנגל מגטו ורשה.
ביוגרפיה > קריירה חינוכית

במקביל לפעילותו המוזיקלית המוקדמת, החל מייזלמן לפעול כמדריך ורכז בתנועת הנוער העובד והלומד. ניהל מרכזים לנוער יוצא אתיופיה בעמותת "דרור בתי חינוך" ובעשור השלישי של המאה ה-21 הוא פעיל כחבר בצוות הקינים הערבים בתנועה, בעיקר בג'סר א-זרקא ובפזורה הבדואית בנגב, ובמסגרת זו משתתף בהקמה של בתי ספר חדשים לילדי הפזורה.
לאורך השנים מייזלמן הדריך עשרות מסעות לפולין במרכז ההדרכה "המעורר". פעילותו זו הציבה אותו כאחד מהקולות הבולטים בתחום הדרכת השואה, והוא אף השתתף בסרט "מסע לפולין" של כאן חינוכית, והתראיין רבות בתקשורת בנושא חשיבות הנחלת זיכרון השואה לדור הצעיר הוא חבר הוועד המנהל של ארגון מדריכי המסעות לפולין. כמו כן, מרצה בנושאי תרבות, מוזיקה וזיכרון השואה. הרצאותיו אלה עוסקות בין היתר בפרויקטים המוזיקליים-חינוכיים אותם הוביל.
נוסף על אלה, פעיל מייזלמן בשיקום אנדרטאות שואה המנציחות קהילות בבתי עלמין ברחבי ישראל ובפולין, ופועל להנצחת קהילות יהודיות מתקופת השואה באמצעות סיורים בבתי העלמין בחולון ובגבעתיים ובמיזמים נוספים.
הערות שוליים

↑   ציוץ של אורי כובע גרב ברשת החברתית אקס (טוויטר), 1 בנובמבר 2019
1 2  אורי כובע גרב, באתר Offside Stories
↑   מסע לפולין | הסרט המלא, סרט בערוץ "כאן חינוכית", באתר יוטיוב, 13 באפריל 2023
↑  מיכל מרנץ, ‏מדריך מסעות לפולין על ההסכם לחידוש המסעות: "רק המדריך ובית הספר קובעים את רשימת האתרים במסע", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 14 באפריל 2023
↑   איתן לשם, "עוד שנה בלי מסעות לפולין כל המפעל האדיר הזה ייעלם": אורי (כובע-גרב) יוצא מהטוויטר (לרגע) וחולם על שגרה (בזהירות), באתר הארץ, 30 בינואר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 298577963   WorldCat (עם VIAF): 298577963
אוטו הנרי באכר

| --- | --- |

 לידה:  31 במרץ 1856 קליבלנד, ארצות הברית 
 פטירה:  16 באוגוסט 1909 (בגיל 53) ברונקסוויל, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1871–1909 (כ־38 שנים) 
 
אוטו הנרי באכר (באנגלית:Otto Henry Bacher‏;  31 במאי 1856 – 16 באוגוסט 1909) היה אמן אמריקאי, שידוע בעיקר בזכות התחריטים והאיורים שלו.
ביוגרפיה > ראשית חייו

הוא נולד למשפחה ממוצא גרמני. לאחר שלמד בבתי הספר הציבוריים, הוא עבר לעבוד כצייר דקורטיבי באחוזות ובספינות. בשנת 1874 הוא הצליח להתחיל לימודי אמנות רשמיים עם דה סקוט אוונס, שהתמחה בתמונות טבע דומם. זמן קצר לאחר מכן הוא הפך לאחד מחבריו הראשונים של "מועדון האמנות", שהוקם על ידי ארצ'יבלד וילארד. הוא בילה גם תקופה קצרה באקדמיה לאמנויות בפנסילבניה.
עם שובו פגש צייר שהגיע לאוהיו ממסצ'וסטס, ויליס סיבר אדמס, והם הפכו לידידים. כשאדמס עזר להקים את האקדמיה לאמנויות יפות בקליבלנד, הוא מינה את באכר לוועד המנהל. בערך בתקופה זו החל ללמוד תחריט אצל שיון וונבן (1848–1897), אמן מסינסינטי.
ביוגרפיה > באירופה

בשנת 1878 הוא ליווה את אדמס לאירופה ללימודים באקדמיה לאמנויות יפות במינכן, ובהמשך, הוא למד אצל האמן יליד סינסינטי, פרנק דובנק, אותו ליווה לפירנצה ולוונציה, שם הקימו. סטודיו. ברגע שהם הסתדרו, הוא הביא לשם את ציוד התחריט שלו והפך למורה של דובנק. הם הפיקו כמה מהדוגמאות המוקדמות ביותר למונוטיפים מודרניים.
בעודו שם התיידד עם ג'יימס מקניל ויסלר והם תרגלו טכניקות תחריט. הם המשיכו לבקר אחד את השני עד מותו של ויסלר. בשנת 1908 פרסם את ספר זיכרונות, "ויסלר בוונציה". באכר זכה להערכה רבה ביותר על תחריטים שלו, רבים מהם מתארים סצנות משנותיו הראשונות בקליבלנד. הוא הציג ברחבי מערב אירופה ובשנת 1881 נבחר לחבר באגודה המלכותית של ציירים.
הוא חזר לביתו בשנת 1883 ופתח סטודיו. זמן קצר לאחר מכן הצטרף לג'וזף דה קאמפ להפעלת חוג רישומים בקיץ בריצ'פילד, אוהיו. הוא גם החל לצייר בצבעי שמן, אך לא הצליח למכור אותם או פריטים אחרים מתקופתו הקודמת. כתוצאה מכך, הוא שוב עזב לאירופה; הפעם, לפריז, שם למד שיעורים באקדמיה ז'וליאן. הוא היה שם תקופה קצרה בלבד לפני שהמשיך לוונציה, שם חלק דירה וסטודיו עם רוברט פרדריק בלום וצ'ארלס אולריך.
ביוגרפיה > חזרה לארצות הברית

בשנת 1888, באכר חזר לארצות הברית והתיישב בעיר ניו יורק לאחר שהתחתן עם סטודנטית לשעבר שלו לאמנות מקליבלנד, מרי הולנד. נולדו להם ארבעה בנים.
הוא היה מאייר מבוקש מאוד, הן עבור ספרים והן כתבי עת, כמו Scribner's ו- McClure.
בשנת 1901 הוא הפך לאחד החברים המייסדים של אגודת המאיירים.
הוא זכה במדליית כסף על חריטותיו בתערוכת סנט לואיס בשנת 1904 ונבחר למקורבו של האקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1906.
הוא בילה את השנים האחרונות בחייו בברונקסוויל ונפטר שם בשנת 1909.