stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון אטקינסון גרימשאו
יצירתו

ההשפעה העיקרית על גרימשאו הייתה של הפרה-רפאליטים. נאמן לסגנון הפרה-רפאליטי, הוא יצר נופים של צבע ותאורה מדויקים, מלאי פרטים וריאליזם, ולעיתים קרובות טיפל בעונות השנה או סוג של מזג אוויר. נוף ירח על רחובות העיר והפרברים ושל הרציפים בלונדון, האל, ליברפול וגלאזגו היו נושאים אופיינים שלו. הציור המוקפד ומיומנותו באפקטים של תאורה גרמו לכך שהוא תפס את המראה ואת מצב הרוח של הסצנה לפרטי פרטים. "ציוריו של רחובות מוארים בגז וחזיתות מים ערפיליות העבירו חום מוזר כמו גם ניכור בסצנה העירונית."
ב"המסטד היל" נחשב לאחת מיצירותיו הטובות ביותר של גרימשאו, המדגים את כישוריו במגוון מקורות אור, בלכידת האווירה של מעבר הדמדומים אל תוך הלילה. במהלך הקריירה המאוחרת שלו היו הסצנות העירוניות שלו בדמדומי האור או תאורת רחוב צהובה פופולריות בקרב פטרוני המעמד הבינוני שלו.
עבודתו המאוחרת כללה סצנות מדומיינות מהאימפריה היוונית והרומית, והוא צייר נושאים ספרותיים מלונגפלו ואלפרד טניסון. גרימשאו קרא לילדיו על שם דמויות משיריו של טניסון.
בשנות ה-80 של המאה ה-19 החזיק גרימשו אולפן לונדוני בצ'לסי, לא רחוק מהאולפן של ג'יימס אבוט מקניל ויסלר. לאחר ביקורו אצל גרימשאו, העיר ויסלר כי "ראיתי את עצמי כממציא נוקטורנס עד שראיתי את תמונות אור הירח של גרימשאו." בהחלת המסורת של תמונות אור ירח כפריות על העיר הוויקטוריאנית, "תיעדו גשם וערפל, שלוליות וערפל פיח של אנגליה התעשייתית הוויקטוריאנית המאוחרת בשירה נהדרת."
ציוריו של גרימשאו תיארו את העולם של זמנו אך נמנעו מההיבטים המלוכלכים והמדכאים של עיירות תעשייתיות. הוא התייחסות יפה מבחינה לירית לעידן התעשייתי. גרימשאו תיאר את הערפל בצורה מדויקת כל כך, כדי לתפוס את הצמרמורת שמלווה את האוויר הלח. הלחות שחודרת לבגדיהם הכבדים של דמויות ערות בשעות הבוקר המוקדמות הערפילית.
מוניטין ומורשת

גרימשאו לא הותיר אחריו מכתבים, או מאמרים שכתב. המוניטין שלו נשען על ציורים. מורשתו מבוססת על נופי העיירה שלו.
במחצית השנייה של המאה ה-20 חלה התעניינות בעבודתו של גרימשאו, עם כמה תערוכות חשובות שהוקדשו לה.
תערוכה רטרוספקטיבית "אטקינסון גרימשאו – צייר אור הירח" התקיימה בין התאריכים 16 באפריל – 4 בספטמבר 2011 בגלריה לאמנות מרסר בהרוגט ובהמשך בגלריה לאמנות גילדהול בלונדון.
גלריה

אוירת הלילה
השתקפות על התמזה
דמדומים על התמזה
שייט בקלייד
שלהי אוקטובר
בואר ליין
הערות שוליים

↑  Alexander Robertson, Atkinson Grimshaw, London, Phaidon Press, 1996
↑  Mark Riley, Looking Back at the Artist John Atkinson Grimshaw on His Birthday, Trinity House Paintings, ‏2017-09-06 (באנגלית)
↑    Richard Dorment, ‏John Atkinson Grimshaw, Guildhall and Richard Green Galleries, review, The Telegraph, 20 September 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810559290805606  BnF: cb136014379 (data)  GND: 139612513  ICCU: BCTV015778  ISNI: 0000 0000 7146 5439  LCCN: n50031662  MusicBrainz: ba90f5b6-ac59-4bfd-bd75-a88826040bea  NLA: 35678949  NTA: 075078554  RKD: 33887  SNAC: w66b1pwf  SUDOC: 07134540X  Trove: 1039009  ULAN: 500027946  VIAF: 25848701   WorldCat (עם VIAF): 25848701 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ג'ון אטקינסון גרימשאו".
ג'ון גרימשאו, גלאזגו בלילה
פיודור בוכהולץ

| --- | --- |

 לידה:  9 ביוני 1857 (יוליאני) ולוצלאווק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  7 במאי 1942 (בגיל 84) סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 מקום קבורה:  בית הקברות הלוטרני סמולנסקי 
 זרם באמנות:  אר נובו 
 בן או בת זוג:  מריה דילון 
 
פיודור פיודורוביץ' בוכהולץ (ברוסית: Фёдор Фёдорович Бухгольц‏; 9 ביוני 1857 – 7 במאי 1942) היה צייר רוסי יליד פולין, גרפיקאי ומורה לאמנות ממוצא גרמני. הוא התמחה בסצנות ז'אנריות והיסטוריות. חלק מיצירותיו הפכו לגלויות פופולריות.
ביוגרפיה

פיודור בוכהולץ נולד בוולוצלב (זאז היה בשטחה של האימפריה הרוסית) בשם תאודור אלכסנדר פרדיננד בוכהולץ, לאלונורה לבית פוטקה וטיאדור גוסטב בוקולץ, שהיו בעלי בית דפוס. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר בעיר הולדתו, הוא נרשם לאקדמיה האימפריאלית לאמנויות בסנקט פטרבורג, שם למד בין השנים 1878–1886 בהדרכתם של פאבל צ'יסטיאקוב ולרי ג'ייקובי.
מאוחר יותר, במשך זמן רב, פיודור עצמו הרצה באקדמיה האימפריאלית לאמנויות בסנט פטרסבורג. משנת 1880 עד 1882 הוענקו לו שלוש מדליות כסף. בשנת 1885 הוענקה לו מדליית זהב ותואר "אמן" על עיבודו של דדלוס ואיקרוס. לאחר 1888 השתתף בתערוכות האקדמיה וכן בתערוכות של "אגודת צבעי המים הרוסים".
עוד בהיותו סטודנט, החל לעבוד כגרפיקאי: סיפק איורים לכתב עת ספרותי ולכתב עת מדעי/היסטורי. בשנת 1891 הצטרף ל"אגודת המאיירים הרוסים". בין השנים 1893–1919 היה מורה בחברה הקיסרית לעידוד האמנויות.
ב־1902 הוא זכה בתחרות לעיצוב מדליית סנט פטרסבורג. בעיקר יצר ציורי קרב, נוף, בסגנון אר נובו. הוא הציג את מרבית ציוריו בסנט פטרסבורג, תוך שהוא מציג גם בגלריה הלאומית לאמנות בוורשה.
לאחר המהפכה הרוסית הוא היה מעורב ביצירת תעמולה וסייע בעיצוב החגיגות לחגים מהפכניים. בשנת 1918 פיתח איורים לקישוט לחגיגות השנה בפטרוגרד (סנט פטרסבורג), שכללו קשת ניצחון באי וסילייבסקי. בשנת 1924 הוא היה חבר באיגוד אמני רוסיה המהפכנית, ומשנת 1932 היה באיגוד האמנים הרוסים.
בין השנים 1919–1932 לימד בבתי ספר תיכוניים שונים ובתי תרבות.
אשתו הייתה הפסלת המקצועית הראשונה של רוסיה, מריה דילון.
הוא נפטר במהלך המצור על לנינגרד ונקבר בבית העלמין הלותרני סמולנסקי שבאי דקבריסטוב (אנ'), סנקט פטרבורג.
גלריה

מול האש
מפגש חברות
אשה
סרגי קירוב עם ילדים
הערות שוליים

↑  Brief biography(הקישור אינו פעיל)
↑  "Teodor Buchholz (1857 – 1942)", poishartcorner.wordpress.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1238499600  VIAF: 7483162906488578110009   WorldCat (עם VIAF): 7483162906488578110009
עדנה קלארק הול

| --- | --- |

עדנה קלארק הול בגיל 16
 לידה:  29 ביוני 1879 Shipbourne, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  16 בנובמבר 1979  (בגיל 100) דיל, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Edna Waugh 
 מקום לימודים:  בית הספר סלייד לאמנות יפה 
 בן או בת זוג:  Sir William Clarke Hall (1899–?) 
 צאצאים:  Justin James Clarke Hall, Denis Lucian Clarke Hall 
 
עדנה קלארק הול (באנגלית: Edna Clarke Hall‏; 29 ביוני 1879 – 16 בנובמבר 1979) הייתה אמנית צבעי מים, חריטים, ליטוגרפית ושרטטת אנגלייה, הידועה בעיקר בזכות האיורים הרבים שלה לרומן "אנקת גבהים" מאת אמילי ברונטה.
קורות חייה

עדנה נולדה למשפחת ווה בספירבורן, כפר זעיר בשדות הכשות של מחוז קנט, והיא הייתה העשירית מבין שנים עשר ילדיו של הפעיל החברתי בנג'מין ווה שהיה מייסד החברה הלאומית למניעת אכזריות לילדים. בשנת 1881 הם עברו לסאות'גייט, ובשנת 1889, לאחר שאביה התפטר מעבודתו כדי להתמסר ל-NSPCC, התיישבה המשפחה בסנט אלבנס, הרטפורדשייר.
עדנה ווה הצעירה גילתה כישרון מוקדם לציור. כשהייתה בת ארבע-עשרה, חבר של אביה, ויליאם קלארק הול (1866–1932) דאג לה להיכנס לבית הספר לאמנות של סלייד. בעודה שם לימד את עדנה הנרי טונקס, "המורה הנודע והנורא ביותר בדורו". היא למדה לצד גוון ואוגוסטוס ג'ון, אידה נטלשיפ, אמברוז מקאבוי ואלברט רתרסטון, ועשתה רישומים ותחריטים רבים של חבריה החדשים. היא זכתה בפרסים ותעודות רבות על רישומיה ובשנת 1897 הוענקה לה מלגת סלייד. אף על פי שקיימים כמה ציורי שמן, שצוירו בהדרכתה של גוון ג'ון, המדיום המועדף על עדנה כציירת היה צבעי מים.
נישואיה

עדנה בת ה-19 התחתנה עם ויליאם קלארק הול ב־22 בדצמבר 1898. אף שעודד ותמך בלימודי אשתו, היו מתחים בין שאיפותיה האמנותיות של עדנה לבין הציפייה של בעלה שהיא תתאים לתפקיד המסורתי של נשים. בשני העשורים הבאים אמנותה של עדנה קלארק הול הפכה לפעילות אישית מאוד המשותפת רק לחברים קרובים והוצגה מדי פעם בתערוכות קבוצתיות.
זמן קצר לאחר נישואיהם שכרו בית מהמאה השש עשרה בשם 'טומקינס הגדול' בית זה הזכיר לעדנה את "אנקת גבהים" מאת אמילי ברונטה, מה שגרם להשראה הראשונה מתוך האיורים הרבים של סצנות מהרומן שהיא תיצור. למשך שארית חייה האמנותיים קלארק הול הוסיפה רישומים ל"אנקת גבהים" בתקופות של משבר רגשי. הם תיארו סצנות כמו "קתרין הנבוכה בוכה על היתקליף הנעדר" ו"היתקליף תומך בקתרין הגוססת". אחד הרישומים שלה מהסצנה האחרונה היה כתוב עם הציטוט 'תן לי לבד! אם טעיתי, אני מת על כך' .
מלבד "אנקת גבהים", בניה של עדנה, ג'סטין (נולדה ב־1905) ודניס (1910–2006) היו נושאים מרכזיים לאמנותה. לעיתים קרובות היא ציירה אותם בזמן שהם עסקו בעניינהם, ויצרה דיוקנאות עדינים אך לא סנטימנטליים, בדרך כלל בצבעי מים.
בשנת 1914 שכנע הנרי טונקס את תלמידתו לשעבר לקיים תערוכה של אישה אחת בגלריות Chenil בלונדון. תערוכה זו זכתה להצלחה גדולה, כאשר ביקורת אחת תיארה אותה כ"ציירת רגישה ואקספרסיבית והתפעלת מהשימוש בצבע ה"אינדיבידואלי והיצרי" שלה.
התמוטטות וזהות אמנותית

עדנה קלארק הול סבלה מהתמוטטות עצבים בשנת 1919. בעזרתם של טונקס והפסיכולוג הנרי הד היא התייחסה לחלק מהבעיות בנישואיה והצליחה לאושש את זהותה האמנותית. בשנת 1922 הקים בעלה סטודיו בכיכר הדרומית, גריי אין, שם תוכל לעבוד. בין השנים 1924–1941 הציגה באופן קבוע בגלריית Redfern בלונדון. התערוכה שלה בשנת 1926 הביאה לכך שמבקרת האמנות של הטיימס הכריזה עליה כ"אמנית הכי דמיונית באנגליה".
עדנה קלארק הול כתבה ופרסמה שני כרכים של שירה: שירים (1926) והיבטים (1930). שלושה שירים מ'תמונות השירים' שלה, ששילבו איור וטקסט באופן שמזכיר את ויליאם בלייק, מופיעים כליטוגרפיות ב'היבטים'.
ויליאם קלארק הול קיבל תואר אבירות בשנת 1932 על פועלו למען רפורמה בחוק הילדים, ובשלב זה אשתו הפכה ליידי קלארק הול. הוא נפטר מאוחר יותר באותה שנה. קרן נאמנות הוקמה על ידי חבריהם כדי לאפשר לעדנה לשמור על הסטודיו שלה ולהמשיך לעבוד.
בשנת 1939 נערכה רטרוספקטיבה של רישומיה במנצ'סטר.
בשנת 1941 הסטודיו של קלארק הול בלונדון נהרס, יחד עם חלק ניכר מעבודתה, במהלך הבליץ.
מותה

אובדן הסטודיו שלה היה מכה הרסנית. קלארק הול ציירה בהדרגה פחות ופחות עד שהפסיקה לחלוטין בתחילת שנות החמישים.
היא חיה את שארית חייה עם אחייניתה ובת זוגה, מרי פירנלי סנדר, עד מותה, בת 100, ב־16 בנובמבר 1979.
הערות שוליים

↑  Tate, Lady Edna Clarke Hall 1879–1979, Tate (באנגלית)
↑  Denis Clarke Hall, The Independent, ‏2006-08-08 (באנגלית)
↑  Alison Thomas, ‘Hall, Edna Clarke, Lady Clarke Hall (1879–1979)’, Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 2004 accessed 3 Feb 2012
↑  Ian Chilvers, The Oxford Dictionary of Art, Oxford University Press, 2004-01-01, ISBN 978-0-19-860476-1. (באנגלית)
↑  Abbott and Holder, web.archive.org, ‏2010-07-20
↑  Tate, ‘Catherine Earnshaw and Heathcliffe at Wuthering Heights’, Lady Edna Clarke Hall, c.1910–11, Tate (באנגלית)
↑  The Times, 9 February 1926. Quoted by Alison Thomas, ‘Hall, Edna Clarke, Lady Clarke Hall (1879–1979)’, Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press,
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007499289505171  AAG: 577  BIBSYS: 15038846  GND: 119280361  ISNI: 0000 0000 6705 3933  LCCN: n94079004  NLA: 36368124  NTA: 130807567  RKD: 35452  TePapa: 980  Trove: 1251595  ULAN: 500029630  VIAF: 31229982   WorldCat (עם VIAF): 31229982 
עדנה קלארק הול, רישום לספר
יוליוש קוסאק

| --- | --- |

 לידה:  15 בדצמבר 1824 וישניצה, רפובליקת פולין 
 פטירה:  3 בפברואר 1899 (בגיל 74) קרקוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות ראקוביצקי 
 מקום לימודים:  הפקולטה למשפטים של אוניברסית לבוב 
 תחום יצירה:  ציור, אמנות חזותית 
 יצירות ידועות:  Battle of Raszyn. 
 פרסים והוקרה:  מסדר פרנץ יוזף 
 צאצאים:  וויצ'ך קוסאק, תדיאוש קוסאק 
 
יוליוש פורטונאט קוסאק (בפולנית: Juliusz Kossak‏; 15 בדצמבר 1824 – 3 בפברואר 1899) היה צייר היסטורי ומאייר מאסטר שהתמחה בסצנות קרב, דיוקנאות צבאיים וסוסים. הוא היה אב של משפחה אמנותית המשתרעת על פני ארבעה דורות, אביו של הצייר וייצ'יך קוסאק וסבו של הצייר יז'י קוסאק.
ביוגרפיה

יוליוש קוסאק גדל בלבוב במהלך חלוקת פולין. הוא קיבל תואר במשפטים באוניברסיטת לבוב בעידוד אמו. במקביל למד ציור אצל יאן מסקובסקי ופיוטר מיכאלובסקי. החל משנת 1844 עבד קוסאק במשימות למען האצולה המקומית במולופולסקה, בפודוליה ובוולין.
הוא התחתן עם זופיה גלצ'ינסקה בשנת 1855 ויחד הם עזבו לפריז שם שהו חמש שנים. בניו נולדו שם, האחים התאומים: וויצ'יץ' וטדאוש (בערב ראש השנה 1856–1857) וסטפן הצעיר בשנת 1858. המשפחה הגיעה לוורשה בשנת 1860 שם קוסאק השיג תפקיד כמאייר הראשי והחרט של המגזין "טיגודניק אילוסטובאני".
הם עברו למינכן למשך שנה, שם צייר קוסאק את אחד מציוריו המפורסמים ביותר, הקתדרלה המינדולית. ובשנת 1868 התיישבו בקרקוב עם חמישה ילדים. קוסאק קנה שם אחוזה קטנה, המכונה קוסאקובקה, המפורסמת בסלון אמנותי וספרותי שהשתתפו בו : אדם אסניק, הנריק סנקייביץ', סטניסלב ויטקביץ', יוזף צ'למונסקי ורבים אחרים. יוליוש קוסאק חי שם ועבד שם עד סוף ימיו. בשנת 1880 הוענק לו צלב מסדר הכבוד על ידי הקיסר פרנץ יוזף מאוסטריה - הונגריה על הישגי חייו כאמן.
יוזף שרמנטובסקי היה בין תלמידיו.
קריירה

קוסאק הציג את עבודותיו על אדמת פולין ומחוצה לה מאז 1854. המדיום המועדף עליו היה צבעי מים, בפורמטים קטנים וגדולים יותר. הוא היה מבשרו של בית ספר פולני לציור זירת קרבות, כאשר הנושא העיקרי שלו נסב סביב מה שהדאיג מאוד את הפולנים המתנגדים לכיבוש הצבאי במדינתם. הוא היה מחברם של למעלה מתריסר ציורים פנורמיים המתארים פרשים פולניים בקרב ופעולות צבאיות נגד פולשים זרים.
קוסאק הפיק גם סדרת פורטרטים בשמן עבור משפחות אצולה פולניות, כולל פרדרו, גניובוש, טישקביץ', שבט ליפסקי ומורסטין.
הסצנות הכפריות והפסטורליות שלו כללו ירידי סוסים, חתונות כפריות, טיולי צייד בחורף, סצנות מיתולוגיות ואורוות סוסים.
הוא גם הפיק סדרת איורים של ספרות אפית פולנית כמו "פאן תדיאוש" מאת אדם מינקביץ', רומנים של הנריק סנקייביץ' ואחרים.
הוא עיצב מדליות כבוד שונות.
הערות שוליים

↑  Jerzy Jan Lerski, George J. Lerski, Halina T. Lerski, Historical Dictionary of Poland, 966-1945, Greenwood Publishing Group, 1996, ISBN 978-0-313-26007-0. (באנגלית)
↑  About Juliusz Kossak, Biography (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275231005171  PLWABN: 9810602797105606  BnF: cb12116453z (data)  CiNii: DA15054772  GND: 118940058  ISNI: 0000 0001 2101 3642  LCCN: n85202855  NKC: xx0076036  NSK: 000071069  NTA: 133061167  RERO: 02-A003469585  RKD: 46019  SUDOC: 143308696  ULAN: 500029826  VIAF: 52488587   WorldCat (עם VIAF): 52488587
אלכסנדר קוציס

| --- | --- |

 לידה:  30 במאי 1836 קרקוב, העיר החופשית קרקוב 
 פטירה:  7 באוגוסט 1877 (בגיל 41) Podgórze, רפובליקת פולין 
 מקום קבורה:  Podgórze Old Cemetery 
 מקום לימודים:  אקדמיית יאן מטייקו לאמנות יפה 
 הושפע על ידי:  Feliks Szynalewski 
 
אלכסנדר קוציס (בפולנית: Aleksander Kotsis‏; 30 במאי 1836 – 7 באוגוסט 1877) היה צייר פולני. הוא יצר נופים, דיוקנאות וסצנות ז'אנריות בשילוב סגנון רומנטי וריאליסטי. רוב ציוריו קטנים.
ביוגרפיה

הוא גדל סמוך לקרקוב, שם הייתה למשפחתו חווה קטנה. הם עברו לקרקוב בשנת 1846 כדי להפוך לסוחרים והוא החל את לימודיו בשנת 1850 באקדמיה לאמנויות יפות אצל וויצ'ך שטאטלר וולדיסלב לושקביץ'. אביו לא תמך בלימודיו ולכן נאלץ להמשיך לעבוד בחנותם ולקחת את שיעוריו לסירוגין. בשנת 1857 החל להציג עם אגודת ידידי האמנויות. לבסוף מכר כמה ציורים ובסיוע סטטלר השיג מלגה מטעם משרד הדת והחינוך שאיפשר לו להירשם לאקדמיה לאמנויות יפות בווינה, שם למד בין היתר אצל פרדיננד גיאורג וולדמולר.
הוא חזר לקרקוב בשנת 1862 והיה מעורב בקבוצה פטריוטית שנפגשה בסטודיו של הפסל, פריס פיליפי, שהיה ממוקם בכנסיית סנט פרנסיס מאסיזי. אף שקבוצה זו התערבה במרד ינואר, קוציס בילה את רוב השנים 1862 עד 1864 בציור ציורי קיר של הכנסייה.
לאחר שקיבל מלגה נוספת בשנת 1866, עבר לוורשה, ואז לפריז בשנת 1867, ואחריה לבריסל. כשחזר הביתה, הקים סטודיו ועבד ללא הרף ובילה את הקיץ בציור באוויר הפתוח בהרי הטטרה. הוא החל גם להציג באופן נרחב ברחבי פולין וצפון אירופה. לאחר 1870 הוא נסע לעיתים קרובות, ובשנת 1871 עד 1875 התגורר בעיקר במינכן, שם הציג לעיתים קרובות. הוא חלק סטודיו עם פרנץ שטריט ואנטוני קוזקייביץ' ולעיתים קרובות יצא איתם למסעות ציור בהרי בוואריה.
הוא חלק סטודיו עם חבריו אנטוני קוז'קביץ' ופרנץ שטריט ויצא איתם לטיולי ציור לאלפים הבוואריים.
בשנת 1875 הוא קיבל הצעה לקתדרה פרופסור, אך באותה שנה אובחן כחולה הפרעה מוחית חשוכת מרפא. הוא נאלץ לסרב לתפקיד ולא היה מסוגל להמשיך לעבוד.
הוא נפטר שנתיים לאחר מכן.
הערות שוליים

↑  Aleksander Kotsis | Życie i twórczość | Artysta, Culture.pl (בפולנית)
↑  Aleksander Kotsis � a tragic painter connecting Romanticism with Realism, ampoleagle.com
↑  Brief biography
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007413682605171  PLWABN: 9810563073005606  GND: 119049554  ISNI: 0000 0001 0950 801X  LCCN: n84019389  NKC: js2009220465  RKD: 46104  ULAN: 500119749  VIAF: 5732459   WorldCat (עם VIAF): 5732459
ולדיסלב צ'חורסקי

| --- | --- |

 לידה:  25 בספטמבר 1850 לובלין, פולין הקונגרסאית 
 פטירה:  13 בינואר 1911 (בגיל 60) מינכן, הקיסרות הגרמנית 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנות יפה, מינכן 
 פרסים והוקרה:  מסדר מיכאל הקדוש 
 
ולדיסלב צ'חורסקי (בפולנית: Władysław Czachórski‏; 22 בספטמבר 1850 – 13 בינואר 1911) היה צייר פולני בסגנון אקדמי (אנ').
ביוגרפיה

בשנת 1866 למד צ'חורסקי בבית הספר לאמנויות יפות בוורשה והמורה שלו היה רפאל הדז'ביץ. לאחר מכן בילה שנה באקדמיית דרזדן, ומשם עבר לאקדמיה במינכן (1869–1873) במקביל אליו למדו שם: הרמן אנשוץ, קרל פון פילוטי ואלכסנדר וגנר. הוא קיבל את Magna Cum Laude (מדליית הכסף הגדולה) ממינכן והמשיך לנסוע לצרפת, איטליה ופולין לאחר סיום לימודיו.
הוא החזיק בחברות באקדמיה בברלין והיה גם מארגן ושופט תערוכות בינלאומיות. ביתו במינכן הוענק למסדר מיכאל הקדוש בשנת 1893. בנוסף, היו לו תערוכות אמנות רבות בפולין, שהתקיימו בקרקוב, בוורשה ובלודז'. הוא הציג גם בלמברג, בירת גליציה האוסטרית.
לאחר מותו בשנת 1911 התקיימה תערוכה בחברה לאמנות לאומיות "זצ'טה" בוורשה.
כמה מיצירותיו המצוירות של צ'חורסקי היו: טבע דומם, דיוקנאות מצוירים וסצנות שייקספיריות. מבין אלה, הלווייתה של ג'ולייט (1873), המלט (1873), ובעיקר המלט מקבל את השחקנים (1875), זכו להכרה נרחבת כיצירותיו הגדולות ביותר.
"עם זאת, סימן ההיכר של סגנונו של צ'חורסקי, ובסיס תהילתו, הם דימוייו של צעירות יפהפיות בחללי פנים עשירים, צבועים בריאליזם חזק. הוא נחשב כמוכשר בעיבוד בדים, תכשיטים ופרטים אחרים כדי ליצור אווירה של יוקרה ואלגנטיות."
את ציוריו ניתן למצוא בכל המוזיאונים המפורסמים והגדולים יותר בפולין. עבודותיו מופיעות גם באוספים פרטיים במדינות רבות, כולל: גרמניה (ברמן), אנגליה וארצות הברית.
ניתן למצוא אותם גם במוזיאונים זרים כמו לבוב, אוקראינה, והאקדמיה לסן קרלוס במקסיקו סיטי.
גלריה

המלט פוגש את השחקנים
בן הצייר
המכתב
אשה עם פרחים
ורד
מול המראה
מפגש נשים
הערות שוליים

↑  Feliks Kopera, Władysław Czachórski, w: Polski Słownik Biograficzny, tom IV, 1938
↑  "The Kosciuszko Foundation", ww7.kosciuszkofoundation.org (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810580538505606  GND: 116776293  ISNI: 0000 0001 0878 8830  LCCN: n2002014458  RKD: 19520  ULAN: 500119798  VIAF: 22902180   WorldCat (עם VIAF): 22902180 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ולדיסלב צ'חורסקי".
מלכת היופי של ירושלים (סדרת טלוויזיה)

ערך זה עוסק בסדרת טלוויזיה ישראלית. אם התכוונתם לספר מאת שרית ישי לוי, ראו .
| --- | --- |

לוגו הסדרה
 מבוסס על:  מלכת היופי של ירושלים
 סוגה:  מלודרמה, סאגה משפחתית 
 יוצרים:  שלמה משיח, אסתר נמדר תמאם, עודד דוידוף
 כותבים:  שלמה משיח
 בימוי:  עודד דוידוף (עונה 1)  עודד לוטן (עונה 2)
 שחקנים:  מיכאל אלוני הילה סעדה סוול אריאל אור עירית קפלן מלי לוי-גרשון ישראל אוגלבו אלי סטין תום חגי יובל שרף איציק כהן שלי בן יוסף דב נבון מיקי קם רוי מילר מיכאל גבעתי אקי אבני קים אור אזולאי שירי מימון מיה תומאס מייקל לואיס גיא אריאלי אלה רוזנצוויג
 ארץ מקור:  ישראל 
 שפות:  עברית, לאדינו 
 מקום התרחשות:  ירושלים, צפת 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-20 של המאה ה-20, שנות ה-30 של המאה ה-20, שנות ה-40 של המאה ה-20 
 מספר עונות:  2 
 מספר פרקים:  40 
 הפקה
 חברת הפקה:  ארצה הפקות
 אורך פרק:  24–29 דקות
 שידור
 רשת שידור:  yes Drama   נטפליקס
 תקופת שידור מקורית:  6 ביוני 2021 – הווה
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
מלכת היופי של ירושלים היא סדרת טלוויזיה ישראלית המבוססת על ספר באותו שם מאת שרית ישי לוי, שעלתה לשידור ב-6 ביוני 2021 בערוץ yes Drama. אף על פי כן, שני פרקיה הראשונים של הסדרה היו זמינים בשירות Yes VOD כבר מ-3 ביוני 2021. החל משנת 2022 העונה הראשונה עלתה לשידור בנטפליקס.
באירוע שהתקיים ב-EAST תל אביב בדצמבר 2021, חשפה yes את הפקות המקור החדשות שלה ל-2022. שם בין היתר הוכרז רשמית שהסדרה חודשה לעונה שנייה אשר תעלה למסך לקראת סוף 2022. במאי 2022 עלתה הסדרה לנטפליקס וביוני באותה שנה, החלו צילומי העונה השנייה בצפת. בדצמבר, העונה השנייה עלתה לשידור ב-23 בינואר 2023.
סקירה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ישראל)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ישראל)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 44 | 27 | 6 ביוני 2021 | 20 ביולי 2021 |
|  | 1 | 44 | 17 | 29 בספטמבר 2021 | 27 באוקטובר 2021 |
|  | 2 | 26 | 26 | 23 בינואר 2023 | 21 במרץ 2023 |
תקציר העלילה

עלילת הסדרה מגוללת את סיפורה של משפחת ארמוזה, השזור בסיפורה של ארץ ישראל בתקופות שונות: עצמאות ושגשוג, וגם תקופות של שפל ומלחמה.
במרכז עלילת הסדרה, המתרחשת בו זמנית בשני צירי זמן וסיפורי ההווה והעבר מוצגים בה במקביל, עומדים גבריאל ארמוזה (מיכאל אלוני), אשתו רוזה (הילה סעדה), ושלוש בנותיהם: בקי, רחליקה, והבת הבכורה והמועדפת על ידי גבריאל; לונה (סוול אריאל אור).
תקציר העלילה > עונה ראשונה

העונה מתחילה בירושלים, 1919. רוזה המנקה מתחתנת עם גבריאל - חנווני שמאוהב ברוחל החלטה זו תשפיע על יחסיה עם בתה הבכורה לונה במשך עשרות שנים. במרכז עלילת העונה הראשונה עומדת מערכת היחסים בין גבריאל לבין לונה ביתו והניגוד המוחלט בין מערכת היחסים ההורית לחוסר אהבתו לאשתו. הקנאה שחשה רוזה כלפי בתה מביאה לסכסוכים קשים במשפחה. לונה מנהלת רומן עם דוד ולאחר שאביה סילק אותו היא פוגשת באיתמר-האהבה האמיתית והגדולה ביותר שחוותה לונה וכמעט מתחתנת איתו, דוד חוזר לירושלים ואיתמר מקנא ללונה שהולכת למסיבת ריקודים כדי להראות מדוע נפרד ממנה וקורת לה פדיחה עם אחותו נאווה. לבסוף איתמר נתלה כעונש על רצח חייל אנגלי והאצ"ל תולים את גיימס כנקמה. לונה בדיכאון אחרי רציחתו של איתמר ורחליקה וגבריאל קונים לה מכונת תפירה וכך מתחיל לו שוב הרומן עם דוד הנוסע להילחם בגרמניה וחוזר הלום קרב אך לונה מחליטה בכל זאת להתחתן איתו.
תקציר העלילה > עונה שנייה

גם בעונה זו מתוארות קורות משפחת ארמוזה הירושלמית טרם הקמת המדינה, ובמרכזה מאבק משפחתי להצלת המעדנייה המשפחתית ("הדליקטס" המפורסם) שנקלע לקשיים. לונה ודוד בירח דבש שם לונה פוגשת את האנגליות ברברה וסטפני המתרשמות מכישורתה של לונה. לונה מפתחת יחסי חברות עם סטפני, אשתו של הקולונל צ'ארלי פארקר, מפקד המשטרה הבריטי בירושלים. דוד חווה קושי רב במלחמה ונהיה אלים כלפי לונה אשתו. האנגליות מזמינות את לונה לביתן לעיצוב שמלה. גבריאל מנסה ליצור קשר עם בנו שלמה ומתמוטט, רוחל גוססת משחפת ומתה בסוף העונה. לונה טסה לאנגליה ודוד בכלא.
צוות השחקנים והדמויות > דמויות ראשיות

| דמות | שחקן / שחקנית | אודות | עונות |
| --- | --- | --- | --- |
| גבריאל ארמוזה | מיכאל אלוני | בעל מעדנייה משפחתית מצליחה בירושלים ואב משפחת ארמוזה, שנאלץ להינשא לרוזה למרות חוסר אהבתו המוחלטת אליה. אביהן של לונה. רחליקה ובקי . | ‏ עונות 1–הווה |
| רוזה ארמוזה | הילה סעדה | אשתו של גבריאל, שחשה בחוסר אהבתו אליה; ומקנאה באהבתו העזה לבתם הבכורה, לונה. | ‏ עונות 1–הווה |
| לונה פרנקו | סוול אריאל אור | הבת הבכורה למשפחת ארמוזה, המכונה "מלכת היופי של ירושלים". חרף מרדנותה, לונה היא בבת עיניו של גבריאל. | ‏ עונות 1–הווה |
| רבקה "מרקדה" ארמוזה | עירית קפלן | ראש משפחת ארמוזה ואמו המניפולטיבית של גבריאל, שמאלצת אותו להינשא לרוזה לאחר פטירת אביו. | ‏ עונות 1–הווה |
| ויקטוריה פרנקו | מלי לוי-גרשון | שכנתם הכובסת, האלמנה וקשת-היום של משפחת ארמוזה, שהייתה בעבר חברתה הקרובה של רוזה ובהווה, יריבתה. | עונה 1 |
| דוד פרנקו | ישראל אוגלבו | בנה של ויקטוריה, אחיה של מטילדה ושכנה של לונה, המאוהב בה מאז ילדותם ובהמשך אף נושא אותה לאישה. | ‏ עונות 1–הווה |
| רחל "רחליקה" ארמוזה | אלי סטין | בתם השנייה של רוזה וגבריאל ואחותה הקטנה של לונה. נערה חרוצה ושקדנית. | ‏ עונות 1–הווה |
| אפרים סיטון | תום חגי | אחיה הקטן והסורר של רוזה, שמתגייס לאצ"ל במטרה לתת פורקן ליצר האלימות שבו. | ‏ עונות 1–הווה |
| רוח'ל לייבוביץ' | יובל שרף | בחורה אשכנזיה בה גבריאל התאהב וחפץ להינשא לה, שאף יולדת לו ממזר. בעונה השנייה חולה בשחפת ומתה. | ‏ עונות 1–הווה |
| אברהם אלפנדרי | איציק כהן | סוכן נסיעות ופקיד המספק שירותי מילוי טפסים והקראת מכתבים לתושבי ירושלים אשר אינם יודעים קרוא וכתוב. | ‏ עונות 1–הווה |
| מטילדה פרנקו | שלי בן יוסף | חברתה המבוגרת של לונה, בתה של ויקטוריה ואחותו של דוד, הנוהגת להתרועע עם החיילים האנגלים למורת רוחם של הסובבים אותה, שנהרגת במהלך פיגוע מטעם אצ"ל במועדון הקצינים האנגלים. | עונה 1 |
| אלפרד זקס | דב נבון | מעסיקה של לונה ובעל חנות הבגדים "מר זקס ובניו", בו עבדה מטילדה לפני מותה. הומוסקסואל הנמצא בארון. | עונות 1–הווה |
| ג'ילדה | מיקי קם | מכשפה קשישה עימה נוהגת מרקדה להתייעץ ולפנות לעזרה. מתה בעונה 2. | ‏ עונה 1 |
| ג'יימס בראון | רוי מילר | קצין אנגלי שניהל פרשת אהבים עם מטילדה, שלאחר הירצחה צד באובססיביות את אפרים. | ‏ עונה 1 |
| שלוימל'ה | מיכאל גבעתי | בנו הממזר של גבריאל, שנולד לו מרוח'ל. | עונה 2; אורח בעונה 1 |
| קולונל צ'ארלי פארקר | אקי אבני | קולונל אנגלי המעוניין לצוד את ראשי המחתרות, ובראשם, את אפרים. | ‏ עונה 2 |
| עמליה | קים אור אזולאי | בתו של טוביה, אשר מתקרבת לשלוימל'ה ואף מתארסת לו. | ‏ עונה 2 |
| מרים אבנגוזה | שירי מימון | חברה ותיקה של ויקטוריה ובעלת אטליז בו מתחיל לעבוד דוד. | ‏ עונה 2 |
| סטפני פארקר | מיה תומאס | אשתו של צ'ארלי ובת החברה הגבוהה האנגלית, הלוקחת תחת חסותה את לונה. | ‏ עונה 2 |
| קפטן סטנלי קלארק | מייקל לואיס | מפקד בצבא הבריטי | ‏ עונה 2 |
| טוביה | גיא אריאלי | אביה של עמליה, העובד לפרנסתו כחלבן. | ‏ עונה 2 |
| ברברה | אלה רוזנצווייג | אשת החברה הגבוהה וחברתה הטובה של סטפני. | ‏ עונה 2 |