stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוברט פלאד
כתביו

עבודתו העיקרית, שפורסמה בגרמניה (בלטינית) בין השנים 1617–1620 היא Utriusque Cosmi, Maioris scilicet et Minoris, metaphysica, physica, atque technica Historia  לאמור: "ההיסטוריה המטהפיזית, פיזיקלית, וטכנית של שני העולמות הנעלה והשפל". בספר זה הוא מרכז סיכום של העבודות הקשורות לאמונה ההרמטית, כלומר לאמונה שהבריאה מתקיימת במספר מעגלים מקבילים, סלעים ומינרלים, צומח, בעלי חיים, הזמן, אותיות הכתב, אברי גוף האדם, גרמי השמיים ואף מלאכים וכוחות עליונים וכל רכיב באחד מן המעגלים מקיים יחסי גומלין עם רכיב מקביל במעגל אחר ויתרה מכך - יש יכולת השפעה הדדית בין המרכיבים יחד עם המודל ההליוצנטרי. אחד מכיווני המחשבה האינטואיטיבים של פלאד הובילו לגילוי של מחזור הדם. לפי קו המחשבה שלו הלב הוא כמו השמש במערכת ההליוצנטרית והאיברים הם כמו כוכבי הלכת. ההשפעה הקוסמית מן השמש לאיברים הוא זרם הדם שחייב לשפוע מן הלב אל האיברים.
תפיסתו הטכנולוגית את הלב כמשאבה הובילה אותו לראיית גוף האדם כפרפטום מובילה, מכונה הנעה לעולם. הוא אף תכנן מכונה-נצחית המבוססת על משאבה השואבת מים למאגר ממנו הם נופלים על גלגל שסיבובו מפעיל את המשאבה וחוזר חלילה.
ב-1618 כתב פלאד את חיבורו (בלטינית) על ההרמוניה (De Musica Mundana "על המוזיקה העולמית"), המתקשר לרעיונות דומים של קפלר לפיהם הכוכבים הנעים במסילותיהם משמיעים "הרמוניה קוסמית", עקב היחסים המספריים בין אורכי המסלולים שלהם.
ההיסטוריונית של המדע פרנסיס ייטס דנה בכתביו של פלאד, אשר למרות שנכתבו לאחר שהקורפוס ההרמטי כבר הוכח כזיוף על ידי איזק קזובון, מתייחסים אליו כאמת, ככתבים שסייעו להעברת הרעיונות ההרמטיים אל העת החדשה ו"לדלג" מעל הסקפטיות של חלק מבני התקופה ובכך שימרו את צורת החשיבה ההרמטית. ייטס דנה גם בכתביו של פלאד על הזיכרון והעלתה טענה שתיאטרון הגלוב משקף מבנים מנמוניים (עזרי-זיכרון) שהציע פלאד.
לקריאה נוספת

Yates, Frances A., Giordano Bruno and the hermetic tradition, University of Chicago Press, 1964. ISBN 0226950077chap. 11 – After Hermes Trismagistus was Dated
Yates, Frances A., The Art of Memory, University of Chicago Press, 1966. ISBN 0226950018
J. B. Craven, Doctor Fludd (Robertus de Fluctibus), the English Rosicrucian: Life and Writings, Kirkwall: William Peace & Son, 1902.
Joscelyn Godwin, Robert Fludd: Hermetic Philosopher and Surveyor of Two Worlds, London: Thames and Hudson, 1979.
William H. Huffman, ed., Robert Fludd: Essential Readings, London: Aquarian/Thorsons, 1992.
הערות שוליים

↑  Wolfgang Pauli, Wolfgang Pauli - Writings on physics and philosophy, translated by Robert Schlapp and edited by P. Enz and Karl von Meyenn (Springer Verlag, Berlin, 1994), Section 21, The influence of archetypical ideas on the scientific theories of Kepler. ISBN 354-05685-9X, ISBN 978-354-05685-99.
↑  The Art of Memory, pp. 321-341
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261130605171  PLWABN: 9810632096105606  BNE: XX1653573  BnF: cb119029851 (data)  CANTIC: a11059448  CiNii: DA02276782  GND: 118684043  ICCU: CFIV179547  ISNI: 0000 0000 8922 4510  LCCN: n79151542  MusicBrainz: 281ff3ed-b828-4619-8093-297c4d07780c  NDL: 00620669  NKC: nlk20000085640  NLA: 35719293  NTA: 068703953  SELIBR: 187074  SNAC: w6fn1jbw  SUDOC: 026867699  Trove: 1056835  VcBA: 495/19064  VIAF: 27064504   WorldCat (עם VIAF): 27064504
רוברט פן וורן

| --- | --- |

 לידה:  24 באפריל 1905 גאת'רי, ארצות הברית 
 פטירה:  15 בספטמבר 1989 (בגיל 84) סטראטון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  ורמונט 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ואנדרבילט, אוניברסיטת אוקספורד, אוניברסיטת ייל, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, Clarksville Senior High School, Clarksville High School 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  שירה 
 יצירות בולטות:  Understanding Poetry, All the King's Men, At Heaven's Gate, Night Rider, Who Speaks for the Negro? 
 הושפע מ:  Allen Tate, Donald Davidson, ג'ון קרואו רנסום, Merrill Moore 
 בן או בת זוג:  Eleanor Clark (7 בדצמבר 1952–15 בספטמבר 1989)  Emma Brescia Gardner 
 צאצאים:  Rosanna Warren 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1939)  מדליית החירות הנשיאותית (1980)  עמיתי מקארתור (יולי 1981)  הפרס להנצחת שלי (1943)  מלגת רודס (1928)  פרס הספר הלאומי (1958)  מלגת גוגנהיים (1947)  פרס פוליצר לשירה (1979)  פרס פוליצר לשירה (1958)  פרס רומא (1957)  פרס בולינגן (1967)  המדליה הלאומית לאומנויות (1987)  פרס פוליצר לסיפורת (1947)  משורר הקונגרס  משורר הקונגרס 
 www.robertpennwarren.com
 
רוברט פן וורן (באנגלית: Robert Penn Warren;‏ 24 באפריל 1905 - 15 בספטמבר 1989) היה סופר ומשורר אמריקאי. זכה בפרס "הרצאת ג'פרסון" לשנת 1974 וכן שלוש פעמים בפרס פוליצר לשירה ולספרות, לשנים 1947, 1958, ו-1979.
ביוגרפיה

פן וורן נולד בגת'רי, קנטקי וקיבל תואר מאוניברסיטת ברקלי ב-1926.
במהלך שנות ה-30 המוקדמות של המאה העשרים היה וורן מעורב בתנועת "האגררים הדרומיים" (Southern Agrarians), ותרם למניפסט האגררי, יחד עם 11 משוררים וסופרים נוספים.
יצירתו ופרסים שקיבל

יצירתו הידועה ביותר היא הרומן "כל אנשי המלך" (אנ'), אשר זכה בפרס פוליצר ב-1947. יצירה זו נכללה ברשימת 100 הספרים הטובים באנגלית במאה העשרים שנערכה על ידי צוות העורכים של הספרייה האמריקאית המודרנית ב-2001.
ב-1974 קיבל וורן את הזכות לשאת בוושינגטון את הרצאת ג'פרסון - Jefferson Lecture in the Humanities, הנחשבת לאות הכבוד הגבוה ביותר שמעניק הממשל האמריקני עבור הישגים מחקריים במדעי הרוח. אות זה מוענק מדי שנה, החל מ-1972, לנבחר אחד בלבד, על ידי הקרן הלאומית למדעי הרוח - NEH, סוכנות פדרלית עצמאית שהוקמה ב-1965 במטרה לקדם את המחקר במדעי הרוח.
בנוסף, פן וורן זכה בפרסי פוליצר לשירה ב-1958 על "Promises: Poems 1954-1956", וב-1979 על "Now and Then".
יצירתו ופרסים שקיבל > רשימת יצירותיו

1943 Heaven's Gate
1946 כל אנשי המלך
1954-1956 Promises: Poems
Now and Then
John Brown: The Making of a Martyr
Thirty-six Poems
Night Rider
Eleven Poems on the Same Theme
Selected Poems, 1923 – 1943
Blackberry Winter
The Circus in the Attic
World Enough and Time
Brother to Dragons: A Tale in Verse and Voices
Band of Angels
Segregation: The Inner Conflict in the South
Selected Essays
The Cave
You, Emprerors, and Others: Poems 1957 – 1960
The Legacy of the Civil War
Wilderness
Flood
Who Speaks for the Negro?
Selected Poems: New and Old 1923 – 1966
Incarnations: Poems 1966 – 1968
Christmas Gift 1938
הערות שוליים

↑  על הרצאת ג'פרסון באתר NEH
| זוכי הרצאת ג'פרסון |
| --- | --- | --- |
| 1972–1980 | ליונל טרילינג • אריק אריקסון • רוברט פן וורן • פול א. פרוינד • ג'ון הופ פרנקלין • סול בלו • סי. ון וודוורד • אדוארד שילס • ברברה טוכמן |  |
| 1981–1990 | ג'רלד הולטון • אמילי ורמול • ירוסלב פליקן • סידני הוק • קליאנת' ברוקס • לשק קולקובסקי • פורסט מקדונלד • רוברט ניסבט • ווקר פרסי • ברנרד לואיס |  |
| 1991–2000 | גרטרוד הימלפרב • ברנרד נוקס • רוברט קונקווסט • גוונדולין ברוקס • וינסנט סקלי • טוני מוריסון • סטיבן טולמין • ברנרד ביילין • קרוליין ביינום • ג'יימס מק'פרסון |  |
| 2001–2010 | ארתור מילר • הנרי לואיס גייטס (הבן) • דייוויד מק'קלו • הלן ונדלר • דונלד קגן • טום וולף • הארווי מנספילד •  ג'ון אפדייק • לאון קס • ג'ונתן ספנס |  |
| 2011 ואילך | דרו גילפין פאוסט • וונדל ברי • מרטין סקורסזה • וולטר אייזקסון • אנה דיאוור סמית • קן ברנס |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269888105171  PLWABN: 9810543757705606  BIBSYS: 90064622  BNE: XX875559  BnF: cb11928905d (data)  CiNii: DA00697950  GND: 11862928X  ISNI: 0000 0001 2096 2467  LCCN: n78091524  LNB: 000194939  MusicBrainz: b22e8686-87e4-4d3c-96ae-dc059690c17b  NDL: 00527179  NKC: jn20000703389  NLA: 35592248  NLK: KAC199629305  NSK: 000054303  NTA: 068460295  RERO: 02-A003958858  SELIBR: 200812  SNAC: w61n80n7  SUDOC: 027193128  Trove: 1007248  VIAF: 61553765   WorldCat (עם VIAF): 61553765
רוטב ברווז

| --- | --- |

רוטב ברווז מוגש באריזות אישיות במסעדות מזון מהיר בסגנון סיני
 
 מאכלים
 סוג:  רוטב 
 מרכיבים עיקריים:  מִשְׁמֵשׁ, שזיף 
 
רוטב ברווז (מאנגלית: Duck sauce) הוא רוטב צהוב מתוק המוגש במסעדות סיניות באירופה ובארצות הברית כרוטב לתיבול אגרולים וספרינג רולים. הרוטב עשוי משזיפים, משמשים או אפרסקים וכן סוכר, חומץ, זנגביל ופלפל צ'ילי.
מקור השם

שמו של "רוטב הברווז" מקורו בשמו האנגלי: "duck sauce". ברוטב זה אין ברווז, אולם הוא הוגש במסעדות סיניות בארצות הברית שם הוגש כתוספת לברווז בנוסח פקינג במקום רוטב ההויסין המסורתי.
ראיין גיגס

ראיין ג'וזף גיגס (באנגלית: Ryan Joseph Giggs; נולד ב-29 בנובמבר 1973) הוא כדורגלן עבר ולשי. גיגס שיחק בקבוצת מנצ'סטר יונייטד בעמדות הקשר לאורך כל הקריירה שלו, והוא השחקן המעוטר בתולדות הכדורגל הבריטי.
גיגס זכה בתואר כדורגלן השנה בליגה האנגלית ב-2009, והוא הראשון בהיסטוריה שזכה פעמיים ברציפות בתואר הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית (ב-1992 ו-1993). עם מנצ'סטר יונייטד זכה ב-13 אליפות אנגליה, פעמיים זכה בליגת האלופות, ארבע פעמים בגביע האנגלי וארבע פעמים בגביע הליגה. הוא השחקן בעל מספר ההופעות הגבוה בתולדות מנצ'סטר יונייטד, מאז שבר את שיאו של בובי צ'רלטון בגמר ליגת האלופות 2008. הוא נכלל בנבחרת כדורגלני המאה מטעם התאחדות השחקנים ב-2007 ובנבחרת העשור של הליגה האנגלית ב-2003. הוא נבחר לשחקן המצטיין של מנצ'סטר יונייטד בעשור הראשון של המאה ה-21.
במסגרת הבינלאומית, גיגס שיחק עבור הנבחרת הלאומית של ויילס עד לפרישתו ממנה ב-2 ביוני 2007. בנוסף לתאריו הרבים, גיגס נכלל ברשימת "מאה אגדות הפוטבול ליג". הוא קיבל את דרגת ה-OBE במסדר האימפריה הבריטית ב-2007, ואף נבחר להיכנס להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי ב-2005 כאות הוקרה על הישגיו ותרומתו לכדורגל האנגלי.
קריירה ככדורגלן > ילדותו ותחילת דרכו

גיגס נולד בקארדיף, בירת ויילס, לדני וילסון, שחקן רוגבי בקארדיף ר.פ.צ., וליינה גיגס (כיום ליינה ג'ונסון). הוא גדל באליי ובילה זמן רב אצל הורי אמו במשחקי כדורגל ברחובות שמחוץ לביתם. ב-1980, בגיל 6 עבר עם כל משפחתו למנצ'סטר, עקב חתימתו של אביו בקבוצת הרוגבי סווינטון ליונס.
גיגס החל לשחק כדורגל בקבוצה המקומית של מנצ'סטר בשם " דינס פ.צ.", כאשר מאמן הקבוצה היה סקאוט של מנצ'סטר סיטי. לאחר שהרשים כבר בתחילת משחקיו בקבוצה, הוא הוצע על ידי הסקאוט למנצ'סטר סיטי, והצטרף לבית הספר למצוינות של המועדון. במקביל שיחק גיגס בקבוצת הילדים של בית הספר סלפורד, והוביל אותה להעפלה לגמר תחרות בתי הספר המחוזית באצטדיון אנפילד ב-1987 ולניצחון על מקבילתה מבלקבורן. בגיל 14 הוא נענה להצעת הצטרפות של אלכס פרגוסון, והצטרף למערכת הנוער של מנצ'סטר יונייטד.
גיגס ייצג את נבחרת הילדים של אנגליה במשחק כנגד גרמניה באצטדיון ומבלי ב-1989. הוא שינה את שמו, שעד לאותה עת היה "ראיין וילסון" ל"ראיין גיגס" בגיל 16, לאחר שהוריו התגרשו. לאוורי מקנמי, מאמן הנבחרת הצעירה של אנגליה מאוחר יותר, בדק האם גיגס מתאים לשחק עבור אנגליה מבחינת מוצאו. עם זאת, הוא נענה בשלילה כאשר גילה שלגיגס אין סבים אנגלים, והוא יכול לשחק רק עבור ויילס וסיירה לאון, מקום מגוריו של סבו מצד האבא.
קריירה ככדורגלן > מנצ'סטר יונייטד > התחלה

בנובמבר 1990, בגיל 17, חתם גיגס על החוזה המקצועני הראשון שלו במנצ'סטר יונייטד. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון ב-2 במרץ 1991 מול אברטון. במשחקו המלא הראשון, הוא הבקיע את שערו הראשון במדי הקבוצה בניצחון 0-1 על מנצ'סטר סיטי ב"דרבי של מנצ'סטר".
גיגס הפך לשחקן קבוע בסגל הקבוצה הבוגרת בעונת 1991/1992, אך נשאר פעיל בקבוצת הנוער - הוא שימש כקפטן שלה והוביל אותה לזכייה בגביע ה-FA לנוער באותה עונה. הוא היה תחת מעקב שוטף של הצוות של אלכס פרגוסון יחד עם כדורגלנים צעירים נוספים, שכונה "טירוני פרגי". גיגס התקדם לקבוצה הבוגרת על אף גילו הצעיר, מה שהעיד על מיומנותו ומוכנותו המוקדמות. הוא סיים עם הקבוצה הבוגרת באותה עונה במקום השני בליגה הראשונה של הפוטבול ליג, אחרי לידס יונייטד. התואר הראשון שלו בבוגרים היה גביע הליגה האנגלית, שבו הוא כבש את השער היחיד במשחק הגמר מול נוטינגהאם פורסט. בסיום העונה, הוא זכה בתואר הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית.
קריירה ככדורגלן > מנצ'סטר יונייטד > מעמד כוכב על

עם תחילת עונת 1992/1993, הראשונה בה נערכה הפרמייר ליג החדשה, גיגס החל לשחק לעיתים תכופות בעמדת הקיצוני השמאלי, ונחשב לאחד מהשחקנים הצעירים המובילים בכדורגל הבריטי. הוא זכה עם הקבוצה באליפות הפרמייר ליג כבר בעונה הראשונה לקיום הליגה, ובכך הייתה זו האליפות הראשונה בקריירת הבוגרים שלו. התפתחותו המהירה והגעתו של אריק קאנטונה בישרו את השליטה של מנצ'סטר יונייטד בליגה החדשה.
בעונת 1993/1994 זכה גיגס עם יונייטד באליפות שנייה ברציפות, ולאחר מכן זכה איתה בשתי אליפויות רצופות נוספות, בעונות 1995/1996 ו-1996/1997. בשנות ה-90 המאוחרות גיגס נותר לבדו כשחקן משמעותי בקבוצה, לאחר פרישתו של אריק קאנטונה. הוא החמיץ מספר משחקים מרכזיים עקב פציעות, אך המשיך להצטיין במדי הקבוצה ולהגיע עמה להישגים. בעונת 1998/1999 הוא היה חלק חשוב בזכייה של מנצ'סטר יונייטד בטרבל - אליפות הפרמייר ליג, גביע ה-FA וליגת האלופות. במשחק חצי גמר גביע ה-FA מול ארסנל הוא עבר מספר שחקנים ואת השוער, בדרך לכיבוש שער שסייע לקבוצתו להעפיל לגמר, שם היא ניצחה וזכתה בגביע. במשחק הגמר של ליגת האלופות מול באיירן מינכן הוא היה מעורב בשער של טדי שרינגהאם, בדרך למהפך דרמטי וניצחון 1-2, שהשלים זכייה בליגת האלופות ובטרבל.
באותן שנים כבש גיגס מספר שערים שהיו מועמדים לתואר שער העונה, כדוגמת השער נגד קווינס פארק ריינג'רס ב-1993, נגד טוטנהאם הוטספר ב-1994, נגד אברטון ב-1995, ונגד קובנטרי סיטי ב-1996; וכמו כן השער המפורסם ביותר אותו כבש במשחק חצי גמר גביע ה-FA של 1999, במהלך השער הוא ניצל מסירה רעה אחרונית של פטריק ויירה ועבר מספר שחקנים ואת השוער.
קריירה ככדורגלן > מנצ'סטר יונייטד > שבירת שיאים

גיגס זכה עם מנצ'סטר יונייטד בשלוש אליפויות נוספות של הפרמייר ליג בארבע העונות שלאחר הטרבל, ובנוסף העפיל עמה שלוש פעמים לרבע גמר ליגת האלופות ופעם אחת לחצי הגמר. הוא הפך לאחד מהשחקנים המנוסים והוותיקים ביותר של מנצ'סטר יונייטד לאחר עזיבתו של דניס ארווין במאי 2002, על אף שהיה בן 28 בלבד. בפתיחת עונת 2001/2002 הוא חגג את יום השנה העשירי שלו במועדון במשחק מול סלטיק באולד טראפורד, וכעבור שנה הבקיע את שערו ה-100 בקבוצה, מול צ'לסי בסטמפורד ברידג'.
בעונת 2003/2004 זכה גיגס עם מנצ'סטר יונייטד בגביע ה-FA הרביעי בקריירה שלו, והפך לאחד משני שחקנים בלבד שזוכים בגביע ארבע פעמים במדי מנצ'סטר יונייטד, יחד עם רוי קין. השתתפותו במשחק נגד ליברפול בספטמבר 2004 הפכה אותו לשחקן השלישי שרושם מעל 600 הופעות במדי יונייטד, אחרי סיר בובי צ'רלטון וביל פולקס. ב-2005 הוא סיים עם קבוצתו במקום השני בליגה האנגלית בפעם השנייה, אחרי ארסנל. באותה שנה הוא הוכנס להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי, כהוקרה על תרומתו למשחק באנגליה.
בעונת 2006/2007 זכה גיגס עם מנצ'סטר יונייטד באליפות ראשונה אחרי ארבע שנים. הייתה זו אליפות אנגליה התשיעית בקריירה של גיגס, וכתוצאה מכך הוא שבר את שיא האליפויות לשחקן, שהיה שייך לאלן הנסן ופיל ניל. בדצמבר 2007 הוא כבש את שערו ה-100 בליגה עבור מנצ'סטר יונייטד, בניצחון 1-4 על דרבי קאונטי. בפברואר 2008 הוא קבע ציון דרך נוסף, כאשר ערך את הופעתו ה-100 בליגת האלופות, במשחק נגד אולימפיק ליון.
בעונת 2007/2008, גיגס הפך לאחד משני שחקנים בלבד שכבשו בכל עונה יחידה בפרמייר ליג, מאז שזו נוסדה ב-1992. במחזור האחרון של העונה הוא כבש שער בניצחון על ויגאן את'לטיק, שהבטיח למנצ'סטר יונייטד את זכייתה השנייה ברציפות באליפות הליגה. זו הייתה הזכייה העשירית של גיגס באליפות. עשרה ימים מאוחר יותר, ב-21 במאי, גיגס זכה עם מנצ'סטר יונייטד בליגת האלופות, לאחר ניצחון במשחק הגמר על צ'לסי 5-6 בדו-קרב בעיטות עונשין לאחר תיקו 1-1 בהארכה. במשחק זה הוא שבר את שיא ההופעות עבור יונייטד שהיה שייך קודם לכן לבובי צ'רלטון, לאחר שנכנס כמחליף במקומו של פול סקולס. הוא הפך לאחד משלושה שחקנים בריטים שזכו בליגת האלופות פעמיים, יחד עם סטיב מקמנמן וחברו לקבוצה אוון הארגריבס.
בעונת 2008/2009 המשיך גיגס את הצטיינותו וזכה לראשונה בקריירה שלו בתואר כדורגלן השנה בליגה האנגלית מטעם התאחדות הכדורגלנים, במקביל לזכייה שלישית ברציפות עם מנצ'סטר באליפות הליגה. בדצמבר 2009 הוא קיבל את תואר ספורטאי השנה של ה-BBC, והיה לכדורגלן הרביעי בהיסטוריה שזוכה לכך. באותה שנה הוא נבחר לשחקן המצטיין של מנצ'סטר יונייטד בעשור הראשון של המאה ה-21.
בינואר 2011 גיגס נבחר בסקר שנערך באתר של מנצ'סטר יונייטד לשחקן הטוב ביותר של הקבוצה בכל הזמנים.
ב-1 במרץ 2013 האריך גיגס את חוזהו במנצ'סטר יונייטד עד לסוף עונת 2013-2014.
ב-5 במרץ 2013 ערך גיגס את הופעתו ה-1,000 בקריירה (כולל בנבחרת), במשחק גומלין שמינית גמר ליגת האלופות נגד ריאל מדריד.
נבחרת ויילס

בצעירותו שיחק גיגס בנבחרת הנערים של ויילס וכיהן כקפטן שלה. הוא החל לשחק בנבחרת הלאומית של ויילס מאוחר יותר, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול גרמניה המערבית ב-1991. בכך הוא הפך לשחקן הצעיר ביותר שמשחק בנבחרת ויילס. את שערו הראשון בנבחרת הוא כבש במרץ 1993, מול בלגיה. החל משנת 2004 הוא כיהן כקפטן הנבחרת הבוגרת.
לאורך כל שנותיו בנבחרת הלאומית, גיגס לא הצליח להעפיל עמה אפילו פעם אחת לגביע העולם (ה"מונדיאל") ואליפות אירופה, בשל חולשתה היחסית של ויילס. גיגס קיבל ביקורת על סירובו לקחת חלק במשחקי ידידות בינלאומיים עם הנבחרת. מאז הופעת הבכורה שלו ב-1991, הוא נעדר מהשתתפות ב-18 משחקי ידידות רצופים של נבחרתו, בתשע השנים שלאחר מכן. הסיבה הרשמית שניתנה לתקופת ההיעדרות היא העובדה שגיגס היה פצוע בזמן המשחקים. כמו כן, אלכס פרגוסון סירב רבות לשחרר שחקנים למשחקי ידידות עם נבחרתם.
גיגס הודיע על פרישתו מכדורגל בינלאומי ב-30 במאי 2007, במהלך מסיבת עיתונאים שקיים. את משחקו האחרון עבור ויילס, כקפטן, הוא ערך ב-2 ביוני באותה שנה נגד נבחרת צ'כיה בקארדיף, במסגרת מוקדמות יורו 2008. במשחק זה הוא נבחר לשחקן המצטיין בתיקו 0-0. הוא סיים את הקריירה שלו בנבחרת ויילס עם 64 הופעות ו-12 שערים.
קריירה כמאמן

ב-4 ביולי 2013 מונה גיגס לעוזר מאמן/שחקן במנצ'סטר יונייטד ועבד לצידו של המאמן דייוויד מויס. לאחר פיטוריו של מויס מונה גיגס למאמן שחקן באופן זמני. ב-19 במאי 2014, הודיע גיגס על פרישה ממשחק פעיל והפך לעוזר מאמן מנצ'סטר יונייטד. ב-1 ביולי 2016, בעקבות מינויו של ז'וזה מוריניו למאמן מנצ'סטר יונייטד שהחליט למנות את רוי פריה לעוזרו, החליט גיגס לסיים את תפקידו במועדון.
ב-15 בינואר 2018 מונה גיגס למאמן נבחרת ויילס. ב-6 בספטמבר 2018 השיג גיגס את ניצחונו הראשון כמאמן נבחרת ויילס, 4–1 על נבחרת אירלנד במסגרת טורניר ליגת האומות של אופ"א. גיגס הוביל את וילס ליורו 2020 לאחר שסיימה במקום השני בבית 6 במוקדמות היורו. בעקבות כתב האישום שהוגש נגד גיגס בשל חשד לתקיפה פיזית כלפי שתי נשים, נבחרת ויילס הודיעה כי גיגס לא יאמן אותה ביורו 2020.
חיים אישיים

במהלך שנת 2011, התגלה כי ראיין גיגס בגד באשתו. תחילה עם כוכבת "האח הגדול" הבריטי, אימוג'ן תומאס, ומאוחר יותר עם גיסתו. מעבר להמולה הרגילה שהסיפור משך, המקרה גרם לסערה גדולה אף יותר, כאשר חבר הפרלמנט הבריטי, ג'ון המינג, חשף את זהותו של גיגס כמי שהיה ידוע אז רק בתור ה"כדורגלן הנשוי", בטענה כי עברו על צו איסור פרסום ששמו מוקדם יותר ב"טוויטר" בפרט וברשת בכלל. ב-3 בנובמבר 2020 גיגס נעצר בחשד לתקיפה של שתי נשים, בהן בת זוגו. באפריל 2021 הוגש נגד גיגס כתב אישום.
תארים

אליפות אנגליה (שיא אישי לשחקן) (13): 1992/1993, 1993/1994, 1995/1996, 1996/1997, 1998/1999, 1999/2000, 2000/2001, 2002/2003, 2006/2007, 2007/2008, 2008/2009, 2010/2011, 2012/2013
הגביע האנגלי ‏(4): 1993/1994, 1995/1996, 1998/1999, 2003/2004
גביע הליגה (4): 1992, 2006, 2009, 2010
מגן הקהילה (8): 1993, 1994, 1996, 1997, 2003, 2007, 2008, 2010
ליגת האלופות (2): 1998/1999, 2007/2008
הסופר קאפ האירופי (1): 1991
הגביע הביניבשתי/אליפות העולם לקבוצות (2): 1999, 2008
כדורגלן השנה בליגה האנגלית (1): 2009
הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית (2): 1991/1992, 1992/1993
פרס בראבו (1): 1993
השחקן המצטיין בגביע הביניבשתי (1): 1999
ספורטאי השנה של ה-BBC: ‏2009
ספורטאי השנה בוויילס של ה-BBC: ‏1996
שחקן השנה של ויילס (2): 1995, 1996
נבחרת כדורגלני העשור: 2003
היכל התהילה של הכדורגל האנגלי: 2005
הערות שוליים

↑  "חוגגים בממלכה: בגיל 37 בוגד ריאן גיגס באשתו עם שחקנית מפורסמת בממלכה", מאתר elfs, מיום 24 במאי 2011
↑  ynet, טייגר, מאחוריך: גיגס ניהל רומן גם עם גיסתו, באתר ynet, 5 ביוני 2011
↑  אמיר שילה‏, הציוץ הגואל: סופו של איסור הפרסום?, באתר וואלה, 28 במאי 2011
| נבחרת בריטניה – אולימפיאדת לונדון 2012 |
| --- | --- | --- |
|  1 באטלנד •  2 טיילור •  3 ברטרנד •  4 רוז •  5 קוקר •  6 דוסון •  7 קלברלי •  8 אלן •  9 סטארידג' •  10 בלאמי •   11 גיגס •  12 טומקינס • 13 קורק •  14 ריצ'רדס • 15 ראמזי • 16 סינקלייר • 17 סורדל • 18 סטיל • מאמן: פירס |  1 באטלנד •  2 טיילור •  3 ברטרנד •  4 רוז •  5 קוקר •  6 דוסון •  7 קלברלי •  8 אלן •  9 סטארידג' •  10 בלאמי •   11 גיגס •  12 טומקינס • 13 קורק •  14 ריצ'רדס • 15 ראמזי • 16 סינקלייר • 17 סורדל • 18 סטיל • מאמן: פירס | בריטניה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9812033803305606  BnF: cb169107747 (data)  GND: 17386225X  ISNI: 0000 0000 6402 3376  LCCN: no2006001383  NLA: 35462046  NTA: 26286116X  Trove: 961468  VIAF: 51433558   WorldCat (עם VIAF): 51433558 
ראיין גיגס ב-2006
גיגס כקפטן נבחרת ויילס במשחק מול נבחרת ברזיל
רועי קאשי

| --- | --- |

 לידה:  30 באוקטובר 1980 (בן 43) ראשון לציון
 מוקד פעילות:  ישראל 
 עיסוק:  ראפר
 סוגה:  ראפ והיפ הופ ישראלי
 שפה מועדפת:  עברית 
 שיתופי פעולה בולטים:  אבי מסיקה, מומי לוי, איזי, ג'וני הקטן, פילוני, אורי שוחט, בנו הנדלר רביד פלוטניק
 
רועי קאשי (נולד ב-30 באוקטובר 1980), ידוע כקאשי, הוא ראפר ישראלי.
ביוגרפיה

נולד ב-1981 בראשון לציון. העיד על עצמו כי גדל על מוזיקת רוק, אך החל להתקרב למוזיקת היפ הופ במהלך שירותו הצבאי.
ב-2005 הוציא קאשי את אלבום הבכורה שלו, "יוצא החוצה". האלבום הופק על ידי בנו הנדלר וכולל הופעות אורח של אברהם טל, שחר סוויסה ואמנים נוספים. האלבום זכה לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה ואף דורג במקום ה-8 במצעד אלבומי ההיפ-הופ של העשור של ynet.
ב-2013 הוציא את אלבומו השני, "הקונפליקט". האלבום הופק על ידי פילוני בשיתוף מפיקים נוספים, בהם אורי שוחט ובן הנדלר. האלבום מתאפיין בסגנונות הראפ רוק והפאנק. האלבום לא הצליח לשחזר את הצלחתו של האלבום הקודם.
ב-2021 התארח בשיר "פתמטר" מתוך האלבום "תוך כדי תנועה" של רביד פלוטניק.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

יוצא החוצה (2005)
הקונפליקט (2013)
דיסקוגרפיה > מיקסטייפים

קאשי מיקסטייפ (2009)
הערות שוליים

1 2  ניר ממון, הרבה יותר משוקו, באתר ynet, 30 בדצמבר 2009
↑  יוצא החוצה, באתר יוסמיוסיק, ‏11 במרץ 2006
↑  אסף נבו, ‏לבקש את הקאשי, באתר ‏מאקו‏, 20 באוגוסט 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312803605171  VIAF: 97273030   WorldCat (עם VIAF): 97273030 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רוטב ברביקיו

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  רוטב 
 מטבח:  המטבח האמריקאי 
 מוצא:  ארצות הברית 
 מרכיבים עיקריים:  חומץ, סוכר, מחית עגבניות, מים 
 
ברביקיו בנוסח סנט לואיס - הבשר מבושל ברוטב ברביקיו
רוטב ברבקיו המבוסס על רסק עגבניות
רוטב ברביקיו (באנגלית: Barbecue sauce או BBQ sauce) הוא רוטב המשמש להכנת בשר וירקות במצלה (גריל). הרוטב משתנה בהתאם לצורת ההכנה ויחס החומרים מרוטב נוזלי דליל, לרוטב סמיך. יש המשתמשים ברוטב זה על מנת לתבל טוגנים (צ'יפס) ולהכנת פיצה בטעם ברביקיו.
הרוטב משלב טעמים חריפים, מלוחים ומתוקים, ולרוב יש לו טעם מעושן. הרוטב מורכב מרסק עגבניות, חומץ, סוכר או דבש ותבלינים.
מקורו של הרוטב אינו ידוע, וככל הנראה התפתח במושבות הבריטיות בצפון אמריקה ומשם התפשט לאירופה. יש הסוברים שמקור הרוטב ברוטב חרדל שפיתחו מתיישבים מגרמניה שהגיעו אל מושבת קרוליינה הדרומית.
הייצור המסחרי הראשון של רוטב ברביקיו היה על ידי חברת היינץ בשנת 1948.
סוגי רוטבי הברביקיו שונים מאזור לאזור. בדרום ארצות הברית מקובלים רטבים המבוססים על חרדל וחומץ. באסיה מקובל רוטב המבוסס על קטשופ או על רוטב הויסין. באוסטרליה מייצרים רוטב ברביקיו משילוב של רוטב עגבניות ורוטב ווסטרשייר.
הערות שוליים

↑  היסטוריה של הברביקיו בארצות הברית
↑  רטבים לבשר -רוטב ברביקיו אמריקאי, צ'ימיצ'ורי, רוטב קליפורניה -, באתר mangulator.com, ‏2013-03-23
רוברט פסטורלי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 ביוני 1954 ניו ברנזוויק, ארצות הברית 
 פטירה:  8 במרץ 2004 (בגיל 49) הוליווד הילס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1982–2004 (כ־22 שנים)
 מקום לימודים:  Edison High School 
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 
רוברט ג'וזף פסטורלי (באנגלית: Robert Joseph Pastorelli;‏ 21 ביוני 1954 – 8 במרץ 2004) היה שחקן אמריקאי.
לאחר שרכש מוניטין כשחקן אופי מיומן בשנות השמונים והתשעים, חלה הקריירה של פסטורלי לדעוך לאחר מות חברתו בנסיבות מסתוריות בביתו בשנת 1999. הוא מת ממנת יתר בשנת 2004.
ביוגרפיה

פסטורלי נולד בניו ברנזוויק (אנ'), בנם של לדו פסטורלי (1918–2008), סוכן ביטוח, ודוטי, אמנית. אחותו, גוון פסטורלי, היא זמרת אופרה וסוכנת נדל"ן.
את שנות ילדותו בילה באדיסון (אנ') שבניו ג'רזי. פסטורלי קיווה להיות מתאגרף מקצועי, אך נאלץ לנטוש את הספורט בגלל תאונת דרכים קטלנית בגיל 19 (בהמשך טען כי חווה חוויית סף מוות, וכי ראה את גופתו במיטת בית החולים מלמעלה, ואביו ליד המיטה מלא-צער). הוא התמכר לסמים נרקוטיים בשנות העשרים המוקדמות לחייו, לפני קריירת המשחק שלו. הוא התגבר על ההתמכרות, אך חזר אליה במהלך חייו המאוחרים.