stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פדרסטיה ביוון העתיקה
מאפיינים אזוריים

מבנה היחסים הפדרסטיים השתנה מפוליס אחת לאחרת, שינויים שהיו לעיתים תכופות בסיס לתחרות או השמצה בין הערים. לדוגמה, דמותו של פאוסנייס בסימפוזיון של אפלטון משווה באופן שאינו מחמיא בין אזורים כגון אליס ובויאוטיה, היכן שלגברים "אין כושר ביטוי הולם" ונערים מורשים להתמסר ללא פיקוח, או בין איוניה, היכן שמוטל איסור על נערים להתמסר, לפדרסטיה הנעלה של אתונה וספרטה, היכן שגברים בקיאים היטב בכישורי הרטוריקה ונערים נקשרים באופן מבוקר למחזריהם, ובוחרים אך ורק את המשכנעים ביותר.
מאפיינים אזוריים > אתונה

מקובל לחשוב כי המחוקק הראשון של מסורת פדרסטית באתונה הוא סולון, אשר בנוסף גם חרז שירה שהיללה את יופיים של הנערים. המאהב נודע כ"אראסטס", ושותפו הצעיר כ"ארומנוס" או "פאיידיקה". המעמד הגבוה עודד ביסודו של דבר את האראסטס לחפש אחר נער לקשר של אהבה. באותה העת, הנער ומשפחתו נדרשו להיות בררניים ולא להיכנע בקלות רבה מידי.
רומנים פדרסטיים היו מטרה ללעג בקרב פשוטי העם. פילוסופים אתונאים, סביב סוף המאה החמישית, בעקבות חוסר הנוחות שחשו בגין היעדר שליטה עצמית ומיניות בוטה בחלק ממערכות היחסים הפדרסטיות, פיתחו פילוסופיה של פדרסטיה שביססה ושמרה על יחסים פדרסטיים צנועים.
מאפיינים אזוריים > כלקיס

כלקיס הייתה ידועה גם היא כאחד ממוקדי הפדרסטיה, והובילה את האתונאים להשתמש באופן הומוריסטי במילה "לכלקס" במקום בביטוי "לבצע מעשי סדום". בנוגע למקור של מיתוס גנימדס, טוען אתנאיוס כי הכלקיסיים קבעו שגנימדס נישא על גבו של זאוס בארצם שלהם, והם מציינים את המקום וקוראים לו הרפגיון. בתחילה נאמר כי הכלקיסיים יראו מפני פדרסטיה. אף על פי כן, מכיוון שנקלעו לבעיות צבאיות במלחמתם כנגד הארטריאנים, הם קראו לעזרתם לוחם ששמו היה קלמכוס. קלמכוס הביא עמו את הארומנוס. בנוכחות הנער, הוא הפגין גבורה יוצאת דופן בהובילו את גדוד הלוחמים הכלקיסי נגד הארטריאנים, והביא לניצחון הכלקיסיים במחיר חייו שלו עצמו. הכלקיסיים העמידו קבר לכבודו בחלקת השוק ומאז ואילך החלו לגלות הערכה לפדרסטיה. אריסטו הקדיש שיר מקומי פופולרי לאירוע זה:
אתם בחורים מלאי חן הגחתם משושלת מפוארת

אומץ ליבכם אינו מתנגש עם יופייכם

בעיר כלקיס, אהובים, עשויים ללא חת

לחמו זה לצד זה בגבורה
מאפיינים אזוריים > כרתים

הכרתים, עם דורי שמתואר על ידי פלוטרכוס כמי שידוע במתינותו ובדרכיו השמרניות, קיימו את הפדרסטיה בצורתה המיושנת באופן שהגבר ביצע טקס חטיפה של הנער בו בחר, בהסכמת אביו של הנער.
אריסטו קובע כי היה זה המלך מינוס שייסד את הפדרסטיה כאמצעי לפיקוח על ילודה בקרב קהילת האי. מסורת זו קיבלה מעמד מבוסס, ועבור צעירים - נחשב היה מבייש לא להחזיק במאהב זכר. לזכות אותם כרתים נזקפה הצגת המיתוס של זאוס החוטף את גנימדס על מנת שישמש לו כמאהב באולימפוס – על אף שגם מלך האלים צריך היה לכפר על מעשיו בפני האב.
מאפיינים אזוריים > איוניה ואאוליה

רוב משוררי הקינה הפדרסטיים, מלבד תאוגניס וטירטאוס, היו ממוצא איוני ואאוליני. בניגוד ליוונים הששים אלי קרב הם היו מלחים וסוחרים. נדמה כי הם שינו את הפדרסטיה הדורית שחייבה חונכות צבאית לכזו בעלת חופש בחירה ואינטלקט במקצועות הלימוד, והקדישו לכך שעות רבות.
המסורת שלהם הולידה משוררים כגון אנאקראון ואלסיאוס, אדם שנודע בין השאר בגבורתו ובכישוריו הפוליטיים, וחיבר רבים משירי המשתאות (Scolia) שמאוחר יותר הפכו לחלק ממורשת המקום. בניגוד לדורים, שם למאהב היה בדרך כלל ארומנוס אחד בלבד, במזרח עשוי היה גבר להחזיק במספר ארומנוסים במשך חייו. משיריו של אלסיאוס אנו למדים כי לפי המסורת נהג המאהב להזמין את הארומנוס שלו לסעוד עמו. על אף זאת, עם סיפוחה של איוניה על ידי הפרסים, הוצא המינהג מחוץ לחוק. דבר זה נחשב כמשקף חולשה מוסרית. מצד אחד, זה חשף את תאוות המנהיגים לכוח – ועל כן דיכוי מנהגים עשוי היה להוביל לחברויות חזקות וסקרנות, תוצר האהבה. מצד שני, זה חשף את מוג לבם של הנתינים.
מאפיינים אזוריים > מגארה

אחת מהערים הראשונות אחרי ספרטה שנקשרה עם מנהג העירום באתלטיקה, הייתה גם ביתו של הספורטאי הרץ אורסיפוס שנודע כמי שהיה הראשון שהשתתף עירום בתחרות ריצה במשחקים האולימפיים ו"הראשון מכל היוונים שהוכתר כמנצח עירום" (פאוסניאס, 1.44.14)
מגארה הייתה גם ביתו של המשורר תאוגניס, שבין עבודותיו ישנן יצירות פדרסטיות רבות, שלעיתים קרובות פונות אל אהובו סימוס. בעבודתו, הוא מקשר בין אתלטים עירומים ופדרסטיה:
מאושר המאהב שמתאמן בעירום

ואז סר לביתו לחלוק יצועו כל משך היממה עם נער יפה תואר
מבקרים רבים טוענים כי העבודה אינה עבודה של משורר יחיד אלא מייצגת "מספר דורות של חוכמת השירה". השירים הם "חברתיים, פוליטיים, או תפיסות מוסריות שמועברות לסימוס כחלק מהתגבשותו לכדי מגאריאן בוגר אריסטוקרטי בדמותו של תיאוגניס עצמו.
נאמר כי במאה השביעית, כאשר הניחו כי פדרסטיה התהוותה לראשונה בערים דוריות, מגארה טיפחה יחסים טובים עם ספרטה, וייתכן כי נמשכה מבחינה תרבותית לאמץ את המנהגים הספרטניים.
משורר נוסף, תאוקריטוס, מתאר תחרות נשיקות מקומית בין נערים:
ואתם בני מגארה, בבית נסיה שוכנים

שייטים משכמכם ומעלה, בחתירה מצטיינים

היו שמחים לעד! שהרי האתונאי דיאוקלס רוכש לכם כבוד,

את חברות האמת אתם חוגגים עד מאוד.

עם לבלובו הראשון של האביב

הצעירים מקיפים את קברו; שם מי יהא זה שיניב

את הנשיקה המתוקה ביותר. שפתיו של מי יימצאו הטהורות מכל, אל אימו ישוב עם זר עטור לראשו.

אין ספק כי הבורר בעל מגע ענוג הוא ועדין

וחייב, כך דומני, גנימדס תכול העין

לבקש בתפילות רבות – פה רגיש במידה,

מהימן למגע שפתיים כאבן לידיה

אבן בוחן לטיבו של הזהב – שבדיקתה תראה ללא עוררין

טוהר או בסיס כפי שחלפני כספים יודעים להבחין.
מאפיינים אזוריים > ספרטה

ספרטה, פוליס דורית נוספת, נחשבת כמי שהייתה העיר הראשונה לקיים עירום אתלטי, והראשונה לתת תוקף חוקי לפדרסטיה. הספרטנים האמינו שאהבת גבר מבוגר, אריסטוקרט מבוסס, לנער מתבגר הייתה חיונית לעיצוב דמותו כאזרח חופשי. האגוג, ההשכלה של המעמד השולט, הייתה מושתתת אם כך על יחסים פדרסטיים שנדרשו מכל אזרח.
רבים מהכותבים העתיקים טענו כי פדרסטיה ספרטנית התקיימה בצורתה הצנועה, על אף שעדיין הייתה ארוטית. פלוטרכוס מתאר גם הוא את היחסים כצנועים, ומציין כי מאהב לא העלה על דעתו לממש את היחסים באופן מיני עם אהובו כשם שאב לא היה מעלה זאת על דעתו בהקשר לבנו. אליאנוס מרחיק לכת אף יותר, באומרו כי אם זוג כלשהו נכנע לתשוקה והתענג על יחסים גופניים, היה עליהם לכפר על העלבון לכבודה של ספרטה בין אם על ידי הגליה ובין אם על ידי איבוד עצמם לדעת.
המאהב היה האחראי להכשרתו של הנער. פדרסטיה ואימון צבאי נקשרו באופן הדוק בספרטה, בדומה לאשר היה בערים אחרות. הספרטנים, כפי שטוען אתנאיוס, הקריבו קורבנות לארוס לפני כל קרב.
מאפיינים אזוריים > תבאי

בתבאי, הפוליס הראשית בבויאוטיה, שהייתה ידועה במנהגיה לקיים פדרסטיה, התרבות הייתה מקודשת במיתוס הייסוד של העיר. במקרה זה, הסיפור נועד ללמד על ידי דוגמה נגדית: הוא מתאר את לאיוס, אחד מאבות המיתולוגיה של תושבי תבאי, בתפקיד מאהב שבוגד באב ואונס את הבן. מיתוס פדרסטי בויאוטי אחר הוא סיפורו של נרקיסוס.
פדרסטיה תיבאית נוסדה כאמצעי חינוכי עבור נערים, במטרה "לרכך, בעודם צעירים, את תוקפנותם הטבעית", ועל מנת "למתן את התנהגותם ואת תכונותיהם של הצעירים". הגדוד הקדוש של תבאי, בטליון שהיה מורכב מ-150 זוגות אוהבים, היה בלתי מנוצח עד הקרב האחרון שלו נגד פיליפוס השני בקרוניה בשנת 338 לפני הספירה.
השפעה על ספרות ואומנות

משוררים כתבו על פדרסטיה מתקופות קדומות ועד התקופה ההלניסטית. חמישה דיאלוגים פילוסופיים דנים בהשלכות המוסריות של זה. אנשי אקדמיה נכבדים וסופרים כגון אפלטון, קסנופון, פלוטרכוס ופסבדו-לוקיאנוס דנו בנושא זה. טרגדיות בעניין הפכו להיות שכיחות מאוד. אריסטופאנס ערך תיאטרון קומי אודות יחסים מיניים בין גברים ונערים צעירים.
המשוררים המפורסמים אלסיאוס, איביקוס, אנאקראון, תאוגניס, פינדארוס, וכמובן סאפפו – כולם כתבו אודות אהבה פדרסטית. אייסכילוס, סופוקלס, ואוריפידס כתבו מחזות על הנושא.
כדים מעוטרים מציגים מספר סצנות הומו-ארוטיות, וישנן אלפי כתובות שחוגגות את יופי הנעורים. אכן, עיטורי כדים הם אחד מהמקורות העיקריים למידע בנוגע למנהג זה. הם מדויקים יותר בתיאורם את הפעילות המינית מכל מקור אחר; בו-זמנית, ניתוח זהיר של האיקונוגרפיה של סצנות פדרסטיות מאשר כי היוונים (או לפחות אתונאים של העת העתיקה, שהרי רוב עיטורי הכדים מקורם מאתונה העתיקה) ראו את הפדרסטיה כאידיאל גבוה, וקישרו אותה עם פעילויות אליטיסטיות כגון ציד, אתלטיקה והסימפוזיון, ועם תפיסות עולם גבריות, כגון אריטה (מצוינות) וסופרוזון (איפוק). פוליטיקאים מפורסמים, לוחמים, אמנים, וסופרים נהגו להשתעשע ביחסים אלו. יחסים אידיאליים אלו תפסו מקום של כבוד בתרבות שלהם לפחות החל משנת 600 לפני הספירה ועד שנת 400 לספירה.
הפסל פידיאס אף הנציח את מאהבו פנטארסס בשיש על ידי חקיקת שמו על אצבע פסלו הכביר של זאוס. במהלך התקופה ההלניסטית (332 לפני הספירה – 400 לספירה) פלוטרכוס, אתניאוס, ואליאנוס עקבו אחר ההיסטוריה של ההומוסקסואליות היוונית מתחילתה.
טקסים ופתגמים

שבועת נאמנות בקברו של לולאטוס בתבאי; טקס שנטלו על עצמם האוהבים על מנת לקדש את הקשר.
הלולאיה, פסטיבל אתלטי שנתי בתבאי, שכלל אירועי מוזיקה, אתלטיקה ורכיבה. נערכה בגימנסיון של לולאוס לכבודו של הרקולס, ונמשך מספר ימים. לזוכים הוענקו חצובות כלי נשיפה.
פסטיבל האיאסינתיה בספרטה, לכבודו של יקינתון, הנסיך המיתי הצעיר מספרטה ואהובו של אפולו. החגיגות נערכו שלושה ימים, כאשר היום הראשון הוקדש לאבל על מותו של יקינתון והשניים האחרים לחגיגת הולדתו המחודשת. הועלתה השערה כי המעגל מסמל את התפתחות הנעורים ביחסים כאלו, בהם הוא מת כילד על מנת להיוולד מחדש כמבוגר.
ג'ימנופדיה; ריקודים ספרטניים על ידי נערים עירומים, נוכחות הוגבלה לגברים נשואים.
פסטיבל דיאוקליה במגארה לכבודו של דיאוקלס, מאהבו של פילולאוס; נערכה תחרות נשיקות בה נישקו הבנים שופט ממין זכר, וטבעת הוענקה לזה שנשיקתו הייתה המוצלחת ביותר.
"מאהב הוא החבר הטוב ביותר שיהיה אי פעם לנער"
"אתה יכול לשאת שור, אם נשאת עגל". ביוון העתיקה ידוע גם כ-"Taurum tollet, qui vitulum sustulerit". נאמר כהתנצלות על יחסי גברים עם "נערים" שעברו זה מכבר את גיל ההתבגרות.
לימוד מודרני

הדעות המוסריות שרווחו בחברות אלו (כגון באתונה, בתבאי, בכרתים, בספרטה, באליס ועוד) לגבי קיום פדרסטיה נחקרו על ידי מלומדים רק החל מסוף המאה התשע-עשרה. אחד הראשונים שעשו זאת היה ג'ון אדינגטון סימונדס שכתב את עבודתו המקורית "בעייתיות באתיקה היוונית" בשנת 1873, אולם נאלץ לחכות עשרים ושמונה שנים עד הרגע שיוכל לפרסם אותה (בצורה משוכתבת) בשנת 1901. אדוארד קרפנטר הרחיב את יריעת הלימוד עם עבודתו משנת 1914, "טיפוסי ביניים בקרב בני עם פרימיטיביים". הטקסט בוחן שיטות הומואירוטיות מכל הסוגים, לא רק פדרסטיות, ונע על פני טווח נרחב של תרבויות בחלקים שונים של העולם. בגרמניה נמשכה העבודה על ידי סופר פול ברנד שכתב תחת שם העט האנס ליכט, ופרסם את עבודתו "חיי המין ביוון העתיקה" בשנת 1932.
עם זאת, מחקרים שנעשו על הזרם המרכזי ביוון העתיקה השמיטו אזכורים על קיום נרחב של הומוסקסואליות. בשנת 1910 ספר בשם "מוריס" (Maurice) שנכתב על ידי א.מ. פורסטר, העלה אזכור ל"קוד השתיקה" הזה על ידי כך שגרם לפרופסור מקיימברידג' לומר "השמטה: אזכור למידות המגונות של היוונים שלא ניתן להעלות על דל השפתיים". ארבעה עשורים מאוחר יותר, בשנות הארבעים, כתב ה. מייקל: "ההיבט של מידות המוסר היווניות הוא מיוחד במינו, וכדי להמשיך לשמור על שלוותנו, עדיף שלא לחטט בו לפרטים". רק בשנת 1978 פורסם ספר באנגלית בנושא זה, שכותרתו "הומוסקסוליות ביוון" על ידי ק. ג'יי. דובר.
עבודתו של דובר עוררה מספר דיונים אשר עדיין נמשכים. ברמה הבסיסית ביותר, ישנה התנגדות גדולה בקרב היוונים המודרניים לתמונה שמציירים מלומדים מודרניים על יוון העתיקה – תמונה על תרבות ששילבה בתוכה ופיקחה על יחסים בין בני אותו מין לאורך תקופה של אלף שנים בקירוב.
קו מחשבה מודרני שמוביל מדובר לפוקו ולהלפרין גורס כי הארומנוס לא החזיר אהבה ותשוקה לאראסטס, וכי היחסים הורכבו משליטה מינית של הגבר המבוגר על הנער המתבגר, פוליטיקה של חדירה שהייתה תקיפה לגבי כל הגברים המבוגרים באתונה ביחסיהם עם הנחותים מהם חברתית – נערים, נשים ועבדים – תאוריה שהועלתה גם על ידי אווה קאולס. מנקודת מבט זו, היחסים מאופיינים ומבוססים על כוח בעוצמות שונות בין המשתתפים, ובמהותם הם א-סימטריים.
מלומדים אחרים מפנים לעבודות אמנות על אגרטלים, לשירה, ולעבודות פילוסופיות כדוגמת הדיון האפלטוני על אנטרון, "להחזיר אהבה", שכולם מביעים עדינות, תשוקה ואהבה מצד הארומנוס שתואמות ומשיבה לאלו של האראסטס. מבקרים של דובר וממשיכיו מציינים כי הם מתעלמים מכל החומרים שטענו נגד הפרשנות "התאורטית מדי" שלהם לגבי יחסים רגשיים והומניים ואומרים מנגד כי "מובן מאליו שנוצר קשר הדדי שבהסכמה", וכי "זו מעשייה שהארומנוס הצעיר לא חש תשוקה מינית מעולם".
עמדתו של הלפרין הוגדרה על ידי המבקרים כ"שלילית בצורה עקבית ורטורית באופן שיפוטי שרומז על ניצול ושליטה כתכונות שעומדות בבסיס מודלים מיניים פרה-מודרניים" ונלקחה כטיעון בוויכוחים בקרב "סנגורי תאולוגיה הומוסקסואליים מעורים בזרם המרכזי" וכניסיון "לעשות דמוניזציה ולטהר מהתנועה" את כל הזכרים שאינם אורתודוקסים ומעורבים בקשר מיני עם בני מינם, בעיקר קשרים שמערבים גברים ומתבגרים.
ראו גם

הומוסקסואליות ביוון העתיקה
זנות ביוון העתיקה
זכויות להט"ב באירופה
לא הבטחתי לך

| --- | --- |

שחקני "לא הבטחתי לך"
 סוגה:  דרמה, קומדיה
 יוצרים:  אייל דורון
 כותבים:  אייל דורון
 בימוי:  אופיר בביוף, גבי ביבליוביץ', תומר אבירם
 שחקנים:  גורי אלפי, אלי פיניש, דני גבע, הילה עופר, אפרת בוימוולד, ריקי בליך, אפרת כהן, עלמה זק, שמיל בן ארי, ישי גולן, דרור קרן, אסי לוי, אביבה גר
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית 
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  29
 הפקה
 מפיק:  חיים שריר
 חברת הפקה:  יצירה עברית
 עורכים:  אבי כהן
 אורך פרק:  כ-30 דקות
 שידור
 רשת שידור:  yes, ערוץ 10
 תקופת שידור מקורית:  2006–2008
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
לא הבטחתי לך היא סדרת טלוויזיה קומית-דרמטית ישראלית, ששודרה ב-yes, בסוף 2006. בשנת 2008 נמכרה העונה הראשונה של הסדרה לערוץ 10, ועלתה לשידור ב-12 ביולי באותה שנה. מאוחר יותר שודרה בערוץ 10 גם העונה השנייה (ששודרה קודם ב-yes במרץ 2008). הסדרה מתמקדת בשלושה חברים טובים והנשים בחייהם, ובתפישת הגבריות החדשה, ועוקבת אחר הדמויות ומערכות היחסים והקשרים הנרקמים ביניהן.
עלילה > עונה ראשונה

עלילת העונה הראשונה מתמקדת בשלושה חברים טובים ומערכת היחסים ביניהם: אודי, תומר ואיציק, המציגים לראשונה את נקודת המבט הגברית החדשה: הם רגישים, מתחבטים, מנהלים שיחות נפש, ומנסים להבין את העולם סביבם ואת הנשים החדשות, נשים שממתינות לגבר שיוכל להכיל אותן. הנשים הסובבות סביבם לא מכירות ביניהן, אך עם התפתחות העלילה הן מתוודעות זו לזו ומקימות חבורה משלהן:
טלי נשואה לאודי, דנה בת דודה של טלי, הילה חברה של איציק ונעמה עובדת עם תומר ואיציק.
הגברים מנסים להתחבר לצד הנשי שלהם מבלי לוותר על האחווה הגברית, הנשים רוצות להישאר חינניות ומלאות קסם, אבל מקפידות מאוד לטפח את הצד גברי שבהן, חולמות להיות אסרטיביות ותלותיות בעת ובעונה אחת, לנהל את העולם ביד רמה, אבל שיזכרו שהן, בסופו של דבר, מחפשות כתף תומכת.
כולם מנסים לעשות עם חייהם כמיטב יכולתם, אולם באופק כבר מבצבצת ועולה תחושת ההחמצה. למעשה הם כבר עיצבו את חייהם, אבל עדיין משתעשעים ברעיון להחליף הכל. הם יודעים שאפשר לחיות גם אחרת לגמרי.
עלילה > עונה שנייה

עלילת העונה השנייה מתרחשת שנתיים לאחר סיום העונה הקודמת, כאשר במהלך שנתיים אלו עבר על הגיבורים לא מעט: אודי חוזר לארץ לאחר שפרש במפתיע מהפרויקט אליו הצטרף במעבדה היוקרתית בבוסטון, ומתמודד עם זוגיות במשבר לא פשוט. תומר נשוי מזה שנה וחצי לרקפת, צוערת של משרד החוץ שהכיר באירוע שנקלע אליו, והשניים בעיצומם של טיפולי פוריות קשים. איציק התפטר מעבודתו במשרד, וכעת הוא מנהל דיור מוגן יוקרתי.
שלושת החברים, גיבורי הסדרה, מנסים להתמודד עם המתחים שנוצרו ביניהם, ולהתקרב. אודי לא היה בחתונה של תומר, ומנסה להסביר מה עבר עליו שם בארצות הברית שגרם לו למעשה להפסיק לתפקד, ואיציק ותומר מתמודדים כל אחד עם בעיה הפוכה לשני: זה לא רוצה להיות אבא ומגלה שיש לו ילדה, וזה חולם להיות אבא ולא מצליח.
הם התבגרו, וכעת הם מנסים למצוא את המקום שלהם, או להבין למה החיים שלהם הפכו, כהורים וכבני אדם. בין לבין הם נפגשים ויוצרים מחדש את קשר החברות ביניהם, העומד במרכז הסדרה.
דמויות

אודי (דני גבע) – דוקטורנט לביולוגיה בן 32. נשוי לטלי ואב ליהלי בן השנתיים. חוקר פרפרים ומתמקד בספר שיכתוב. חבר ילדות של תומר.
דנה (אפרת בוימולד) – בת דודה של טלי.
הילה (ריקי בליך) – רווקה בת 30, חברה של איציק. עובדת כמנהלת מוצר.
איציק (אלי פיניש) – רווק בן 29 שגר אצל אמא שלו. עובד עם תומר, שמרני מאוד.
תומר (גורי אלפי) – רווק בן 31, איש היי טק קרייריסט והישגי. חברו הטוב של אודי.
טלי (הילה עופר) – מנהלת משאבי אנוש בת 31 נשואה לאודי ואמא של יהלי בן השנתיים.
אתי (אפרת כהן) – בת זוגו של איציק לסקס ולמריחת קרמים.
נעמה (רחלי זינדר) – העוזרת האישית של תומר בת ה-29, עובדת חדשה בחברה.
רקפת (עלמה זק) – בת 31, נישאה באופן אלטרנטיבי לפני כשנה וחצי לתומר. בוגרת קורס צוערים במשרד החוץ, אך לפני כשנה לקחה פסק זמן כדי להתרכז בטיפולי הפוריות שלה.
אמה (אסי לוי) – מנהיגה של מחתרת חברתית אנרכיסטית שפועלת למען החלשים. עקב אחת הפעולות המיתולוגיות שלה זכתה לכינוי "אמה הוורודה". היא פעילה בשטח כבר שנים, בישראל ומחוצה לה, והפכה לסוג של אגדה בקרב הפעילים החברתיים.
יולי (אנאל בלומנטל) – בת 24. סטודנטית של אודי שהופכת להיות חברה שלו. היא חובבת בושידו וקרב מגע (כצופה).
יהודה (שמיל בן ארי) – אביו של תומר, בשנות ה-60 לחייו. מנהל מפעל, איש עבודה מהדור הישן, חרוץ, ומאמין בעבודה קשה וסיזיפית. בכיס החולצה העמוס שלו יש עט, ושטרות מקופלים של מזומן.
הערות שוליים

↑  רותה קופפר וגילי איזיקוביץ, מה תראו בערוץ 10 חוץ מהישרדות?, באתר הארץ, 17 בנובמבר 2008
↑  רותה קופפר, החלו צילומי הסדרה "לא הבטחתי לך" בהשתתפות אלי פיניש וגורי אלפי, באתר הארץ, 3 באוגוסט 2006
ז'וזף בודן דה בואמורטיה

| --- | --- |

 לידה:  23 בדצמבר 1689 טיונוויל, צרפת 
 פטירה:  28 באוקטובר 1755 (בגיל 65) רואסי א-ברי, צרפת 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 זרם:  מוזיקה קלאסית, המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 סוגה:  קונצ'רטו, קנטטה, אופרה, סונאטה, מוטט 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  צ'מבלו, חליל 
 
ז'וזף בודן דה בואמורטיה (מצרפתית: Joseph Bodin de Boismortier, ‏23 בדצמבר 1689 – 28 באוקטובר 1755) היה מלחין צרפתי מתקופת הבארוק. בואמורטיה כתב יצירות כליות רבות, קנטטות, אופרות בלט, ומוזיקה קולית מז'אנרים שונים. הוא עסק בהלחנה באופן בלעדי, והיה מן המלחינים הראשונים שהתקיימו בלא פטרון; הוא התפרנס מכתיבת יצירות מוזיקליות חדשות. הוא הפך את החליל הקלאסי לפופולרי בצרפת.
ביוגרפיה

ז'וזף בודן דה בואמורטיה נולד ב-1689 בטיונוויל, בחבל לורן במשפחתם של אטיין בודן דה בואמורטייה, איש צבא שנשלח לשרת בחיל המצב בעיר ושל לוסי גראווה, צעירה מקומית. ז'וזף היה הבן היחיד והילד השני בין ארבעה ילדים.
משפחת בואמורטיה עברה מטיונוויל לעיר מץ, בה עשה אב המשפחה הסבה מקצועית לקונדיטור, לפי מסורת אבותיו. ז'וזף רכש את השכלתו המוזיקלית במץ מידי ז'וזף ואלט דה מונטיני, מלחין-מוטטים ידוע באותה עת. ב-1713 המשפחה עברה יחד עם מונטיני לפרפיניאן (על גבול קטלוניה), שם מצא בואמורטיה תעסוקה אצל המפקח המלכותי על הטבק. הוא נישא למארי ואלט, בתו של צורף עשיר ואחיינית רחוקה של מורהוּ מונטיני.
בשנת 1724 עבר בואמורטיה יחד עם מארי אשתו לפריז, שם פצח בקריירת הלחנה מפוארת. הוא היה מלחין פורה; קובצי יצירותיו הראשונים יצאו לאור בפריז כבר בשנת 1724. עד 1747 הוא הספיק לפרסם יותר ממאה קובצי יצירות בתחומי המוזיקה האינסטרומנטלית והקולית. יצירותיו, בייחוד הקוליות, היו להצלחה כבירה באותם ימים. כתוצאה מכך התעשר בואמורטיה, ולא נזקק לחסותו של פטרון, כנזכר מעלה.
כמה מיצירותיו פורסמו של ידי ידידו, ז'ואק-כריסטוף נודו (Naudot) שהיה חלילן ומלחין ופעיל בחוגי הבונים החופשיים של אותה התקופה.
מוזיקה ויצירות > יצירתו הכלית

בואמורטיה היה המלחין הצרפתי הראשון אשר כתב על פי מודל קונצ'רטו איטלקי, בששת הקונצ'רטי לחמישה חלילים אופוס 15 (1727). הוא היה גם המלחין הצרפתי ראשון אשר כתב קונצ'רטו סולו לכלי, הקונצ'רטו לצ'לו (או ויול או בסון, 1729). כמו כן, את מרבית יצירותיו כתב לחליל, ואת רובן פרסם. הוא עצמו ניגן בחליל טרברסו או חליל בארוק יצירותיו לחליל ולבסון הן, בדרך כלל, המבוצעות מבין יצירותיו כיום. לחליל אף כתב ספר הדרכה, שאבד מכבר.  יצירותיו הראשנות לחליל היו קטעי דואו  לפי מסורת יוצרים צרפתים קודמים כמו מישל דה להבאר וז'אק מארטן אוטטר. עם זאת הוא הלחין גם תחת ההשפעה האיטלקית שגברה בשנות ה-1720 בפריז. בסלונים של החברה הגבוהה הצרפתית אצילים חובבי מוזיקה נהגו להתנסות בזמרה או בנגינת סונאטות או קטעי דואו לחלילים וכן יצירות אחרות לכלים כמו צ'מבלו ,כינור, אבוב, מוזט,ויאלה וכו'. הזמנת מספר גדול של יצירות כאלה הביאה לבואמורטיה פרנסה מרובה.    
בנוסף כתב בואמורטיה גם יצירות לנגנים מקצועיים ידועים כמו האופוס 26  שנועד לצ'לן פייר לאבה, איש בורדו, או נגן ויולה דה גמבה לואי דה קה ד'ארוולואה  (Louis de Caix d'Hervelois). האחרון, שהיה ב-1736 שכנו,  תיקן לו  את האופוס 31 שבו רואים הוקרה למארן מארה.
בין היצירות לצ'מבלו ולחליל ידוע האופוס 91 שלו לצ'מבלו אובליגטו ולחליל, יצירה מאוחרת, שנכתבה בהשראת יצירות דומות של  ז'אן-פיליפ ראמו "יצירות קונצרטנטיות לצ'מבלו". את אופוס זה הקדיש בואמורטיה לחלילן ידוע שהיה גם מלחין, מישל בלאווה. יצירה נוספת הראויה לציון היא סרנדה לתזמורת, יצירה אותה נוהגים לבצע מפעם לפעם. בואמורטיה וראמו, אשר חיו ופעלו בשלהי תקופת הבארוק (ה"רוקוקו") בימיו של לואי החמישה-עשר, המשיכו לדגול במסורת הצרפתית, בהלחינם מוזיקה מלאת יופי ותחכום, אשר הוערכה רבות על ידי ציבור מאזיני המוזיקה בצרפת.
התאורטיקן ז'אן-בנז'מן דה לבורד במאמרו "על מוזיקה עתיקה וחדשה" בשנת 1780 כתב על בואמורטיה: "
"Bienheureux Boismortier, dont la fertile plume peut tous les mois, sans peine, enfanter un volume.
(אשרי בואמורטיה אשר עטו השופע, הוליד ללא שום פגע, יצירה חדשה מדי חודש). נאמר שלביקורת כזו, היה עונה בואמורטיה בפשטות "אני מרוויח כסף".
מוזיקה ויצירות > פעילותו המאוחרת

החל מ-1736ניסה את כוחותיו על במת האקדמיה המלכותית למוזיקה (לימים בית האופרה בפריז) עם יצירה אופראית "Voyages de l'amour" (מסעות האהבה) אותה הקדיש למנהל האקדמיה, לואי דה בורבון-קונדה, הרוזן קלרמון (1771-1709). הצלחת האופרה הזאת הייתה מוגבלת, מה שגרם לו להאט את הקצב בתחום זה.  המשיך לפקוד את הסלונים הפריזאים, בהם התוודע לראמו, למונדונוויל ולמלחינים חדשניים אחרים שדחפו אותו לכתוב את יצירותיו לצ'מבלו. עבודתויו הפכו למבוקשות בסדרות הקונצרטים שאורגנו בפריז תחת השם Concert spirituel ("קונצרט רוחני"). במסגרת זו הוצג למשך עשרים שנים ברציפות המוטט המפורסם שלו למקהלה גדולה  Fugit Nox שהשמעתו בבכורה התקיימה ב-1 בנובמבר 1746. בואמורטיה שילב בתוכו שירי חג המולד קטלאנים טיפוסיים כמו San Josep fa bugada (יוסף הקדוש עושה כביסה).
ב-1743 הייתה לו הצלחה עם האופרה "דון קישוט אצל הדוכסית" על לברית של שארל-סימון פאוואר לפי הרומן של מיגל דה סרוואנטס. זאת הייתה פארסה קלילה שבה סנצ'ו פנסה נמלט בעור שיניו מפני "מפלצת באטרף" ומגיע לגניה של דוכסית דמיונית, שבה כמה חוקרים זיהו את דמות הדוכסית דו מן שאירחה את המלחין כעשרים שנה לפני כן.  ב-1744 ניצח בואמורטיה את תזמורת היריד בן לוראן וב-1745 של היריד סן ז'רמן. 
הפסטורלה "דפניס וכלואה"  על לברית מאת פייר וז'ון, בוצעה לראשונה ב-28 בספטמבר 1747, ואחר כך עוד 12 פעמים ב-1752.
ב-1753 אחרי שמחנה האופרה האיטלקית ניצח בריב הליצנים נגד חסידי האופרה הצרפתית, פרש בואמורטייה מהחיים המוזיקליים, שנתיים לפני מותו.
בואמורטיה פרש לאחוזתו "לה גאטינלרי" שרכש אותה מוקדם יותר ברואסי-אן-ברי (כיום במחוז סן-א-מארן) ונפטר ב-1755. 
המלחין נקבר בספינת הכנסייה ברואסי-אן-ברי.
מוזיקה ויצירות > חייו הפרטיים

בואמורטיה התחתן ב-20 בנובמבר 1720 בפרפיניאן עם מרי ואלט. 
לזוג נולדו שלוש בנות:סוזאן בודן דה בואמורטיה (1799-1722), שהייתה סופרת ידועה, ז'וזפין ולוסי. 
אחרי מות האמן ב-1755 אלמנתו חזרה לרחוב סנט אנטואן בפריז ומכרה את הבית. בנותיהם, שהתגוררו ברחוב פרסה (Percée) ממול לכנסיית סן-פול-סן-לואי, המשיכו עד 1771 להוציא לאור מהדורות חוזרות של יצירות אביהן.
בן של אחיין של בואמורטיה, היה ז'אן-בטיסט נואל בושוט, שר המלחמה של צרפת בשנים 1794-1793.
יצירות שונות > מוזיקה קולית

4 יצירות בימתיות + פסטורלה :
Voyages de l'Amour מסעות האהבה (1736) - אופרת באלט
Don Quichotte chez la duchesse דון קישוט אצל הדוכסית - (1747) - אופרה קומית
Daphné דפנה (1748) טרגדיה מוזיקלית - לא הוצגה
Les quatre parties du monde ארבעת חלקי העולם (1752) לא הוצגה
*Op.102: Daphnis et Chloé, בשלוש מערכות, פסטורלה (1747)
(לברית מאת פייר לוז'ון Laujon)
Ballets de Villages בלטים כפריים
קנטטות:
ארבע העונות (1738-1724) 4 קנטטות
טיטנים Les Titans (1726)
Acteon אקטאון
Ixion איסקיון (1733)
Le Buveur dompté השתיין המאולף (1740)
Les gentillesses, cantatilles (brevi cantate) קנטטות קצרות
מוזיקה כנסייתית:
המוטט Fugit nox (בורח הלילה) - בוצע למשך עשרים שנה ב-Concert Spirituel לחג המולד
Exaudiat te Dominus למקהלה גדולה (1730)
Op. 23: 6 Motets à voix seule mêlés de simphonies, per voce, flauto, violino e continuo (1728)
יצירות שונות > מוזיקה כלית

סוויטות לצ'מבלו
קונצ'רטי וסונאטות רבים
דיסקוגרפיה

בביצוע האנסמבל Concert Spirituel של ארווה ניקה
Don Quichotte chez la Duchesse (Naxos, 1996) - אופרת דו קישוט אצל הדוכסית
Daphnis et Chloé (Glossa, 2002) - דפניס וכלואה
Exaudiat te domine
Motet à grand chœur couplé à ses six petits motets (מוטט למקהלה הגדולה עם ששה מוטטים קטנים)
(Glossa 2004) - סונאטות לבאסים
1999 - Les Maisons de Plaisance  בביצוע וילאנד וסיגיסוולד קאוקן
קטעי צ'מבלו, קונצרטים כפריים וקונצ'רטי לחמישה חלילים
Duos de flûte et pièces à flûte seule pour  דואטים לחלילים וקטעים לחליל אחד - בביצועם של סטפאן פרו ובנז'מן גספון, בחברת פייר וראני Pierre Vérany
קונצ'רטי לחלילים (Barthold Kuijken, Marc Hantaï בביצועם של ברתולד קאוקן  מרק אנטאי ואחרים - בחברת Accent
סונאטות אופוס 91 לחליל ולצ'מבלו, מוקדים לבלאווה- בביצועם של פרנק טנס ו"לה בופארדן"  (Les Boufardins)
סויטות ודואו לויולות Suites et duos pour viole (Jay Bernfeld) בביצועו של ג'יי ברנפלד
שש סונאטות לצ'לו ובאסו קונטינואו  Six sonates pour violoncelle et basse continue
ששה דואואים לחליל וכינור "באקורדים" אופוס 51 - גרגואר ז'ה (Grégoire Jeay) (טרוורסו) ו-Olivier Brault אוליבייה ברו (כינור), חברת ATMA
Les Voyages de l'amour, opéra ballet en un prologue et 4 actes, avec l'Orfeo Orchestra et le Purcell Choir, sous la direction de György Vashegyi (2 CD Glossa 2020).אופרה בלט "מסעות האהבה" ב4 מערכות ופרולוג,
עם תזמורת "אורפאו" ומקהלת "פרסל" בניצוח ג'רג' ואשהג'י
לקריאה נוספת

Stéphan Perreau. Joseph Bodin de Boismortier (1689—1755), un musicien lorrain- catalan à la cour des Lumières. — Montpellier: Presses du Languedoc, 2001..
Julie Anne Sadie - (dir) Guide de musique baroque, Fayard, 1995 p.165