stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נטלי מסיקה
השכלתה

בשנת 1990 קיבלה תואר ראשון בחוגים לארכאולוגיה ואמנות יצירה באוניברסיטת חיפה.

בשנת 1996 קיבלה תואר שני בחוג לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת התזה של הייתה בנושא צלמיות חרס מהתקופה הפרסית-הלניסטית מעכו, בהדרכת פרופסור א' שטרן ודוקטור ס' רוזנברג.

בשנת 2008 קיבלה תואר שלישי בחוג לארכאולוגיה וגאוגרפיה באוניברסיטת תל אביב בנושא ניתוח אתרים עירוניים בתקופת הברזל ב', בהדרכת פרופסור ז' הרצוג ופרופסור י' פורטוגלי.
מלבד עברית, מסיקה דוברת אנגלית, צרפתית ואיטלקית.
דעותיה

על מצב ההשכלה הגבוהה בישראל והשסע העדתי כתבה מסיקה, כי בעיית הייצוג של קבוצות מוחלשות היא פועל יוצא של בעיות היסטוריות בהשכלה הגבוהה בישראל, במיוחד ”אטימות, סטגנציה, דיכוי יצירתי [...] ותקרות זכוכית.”
ספריה

בשנת 2008 ראה אור ספר הביכורים שלה, הרומן ההיסטורי "אדמה שחורה". העלילה מסופרת מנקודת מבטה של ילדה קטנה המתגוררת ביודפת שבגליל התחתון בזמן מאורעות המרד הגדול, אירועים שהובילו לנפילתה בידי צבאות ידי אספסיאנוס בשנת 67 לספירה. במקביל מסופר סיפורה של משפחת אצולה רומית שמתגוררת בפומפיי, שחרבה בשנת 79 בהתפרצות הר הגעש וזוב. הספר נשען, בין השאר, על תובנותיה כארכאולוגית שחפרה בשני האתרים.
בשנת 2021 ראה אור הרומן "חלון לים של נצרת". הספר הוא רומן טרגי-קומי, שעלילתו נפרשת בין נצרת עילית של שנות ה-70, תוניסיה תחת הכיבוש הצרפתי, צרפת ותל אביב. לדברי מסיקה הספר ”מספר סיפור על משפחות, חלומות ומקומות, שצופים על הים התיכון שלנו מחופי תוניסיה, דרום צרפת וישראל.” שמו של הספר קשור בסיפור הגעת המשפחה לנצרת עילית, כאשר ”פקיד הסוכנות שיטה בהם, שלח אותם לגור במקום שהוא שום־מקום. משום חלון לא רואים ים. לא ים של טבריה ולא ים תיכון.”.
פרופסור יוסף יובל טובי כתב, כי חשיבותו בהיותו תיעוד נדיר של חייה של משפחה יהודית ענפה מקהילת ביזרטה תחת ההשפעה הקולוניאלית הצרפתית.
הרומן מהווה קול בודד בספרות העברית החדשה להווייתו ולחוויותיו של מגזר חשוב בעם ישראל – הקהילות היהודיות בצפון תוניסיה בעלות התרבות הצרפתית, שבמאת השנים 1860–1960 תרמו לעם ישראל עושר תרבותי עצום בדמות ספרות יפה ואחרת, הכתובה צרפתית וערבית־יהודית – שמסיבות שונות לא זכה לחשיפה, אלא במידה מועטה בשנים האחרונות, לא רק בספרות הישראלית החדשה אלא גם במחקר על תולדות ישראל. הרומן היחיד במינו של מסיקה , שמבחינה מסוימת אפשר להכלילו בסוגת הזיכרונות, מכוון להעמיד בפני הקורא הישראלי את הסאגה של המגזר הצרפתי של יהדות תוניסיה – בערש הולדתו ביזרט, כחברת מהגרים בערי צרפת, כעולים חדשים בנצרת־עילית וכתושבים ותיקים בתל־אביב.
דוקטור גילת ברב אמרה כי בניגוד לאלבר ממי, ז׳ילבר שקלי ואינטלקטואלים ואנשי רוח שהעלו על הכתב את זכרונותיה של קהילה זו, מסיקה היא היחידה שעשתה זאת בשפה העברית.
בשנת 2023 יצא לאור ספרה השלישי, חביבה: רשומון של חיים מופלאים העוסק בדמותה של הזמרת והשחקנית היהודייה-תוניסאית חביבה מסיכה,  היה מועמד לפרס ספיר לשנת 2024 (הרשימה הקצרה)
פרסומיה

מסיקה נ', 1999: ביקור פרטי בבית הסנטור (על החפירות במסגרת המשלחת הבריטית בפומפיי). מסע אחר 88 : 48-60.
מסיקה נ', תשנ"ז: קברים מן התקופה הפרסית בקרבת תל אל-סמרייה (לוחמי הגטאות). עתיקות XIX: 31 – 39.
מסיקה נ', תשנ"ו : צלמיות חרס מעכו בתקופה הפרסית-הלניסטית (המאה השישית- המאה הראשונה לפני סה"נ). עבודה לשם קבלת תואר מוסמך, האוניברסיטה העברית ירושלים.
מסיקה נ', תשנ"ה: שיטות מיפוי, שיחזור ועיבוד נתונים ארכאולוגיים באוטוקאד. תקציר הרצאות בקונגרס הארכאולוגי ה-22 (אוניברסיטת ת"א, 31- במרץ – 1 באפריל): 30.
מסיקה נ', תשנ"ה: לוחמי הגטאות (גבעת יסף), פרסום דו"ח חפירה ראשוני – עונה שנייה. חדשות ארכאולוגיות ק"ג: 108.
Messika N. 1996. AutoCAD for Archaeology: a New Era in Archaeology. In: P. Moscati (ed.) Archeologia e Calcolatori 7, : 951-954.
Messika N. 1996. Persian Period Tombs and Graves Near Tell el Sumeiriya (Lohame Hageta’ot). Atiqot XXIX: 108.
Messika N. 1997. Excavation of the Courthouse site at Akko: The Hellenistic Terracotta Figurines from Areas TB and TC. Atiqut XXXI, 122-128.
Messika, N. 1999. Real Time, in situ, Computerized Graphic Documentation in Archaeological Excavation. In J. A. Barcelo, I. Briz, A. Vila, (eds.) New Techniques for Old Times CAA 98 BAR International Series. 757: 81-83.
Messika, N. 2000. When the Future Meets the Past - Apocalypse at Armageddon (Tel Megiddo). In E. Bourke (ed.) New Techniques for Old Times CAA 99 BAR International Series 35-42.
Messika, N. 2002. Reviving Armageddon (Tel Megiddo). In: F. Niccolucci (ed.). Virtual Archaeology. Proceeding of the VAST Euroconference, Arezzo. BAR International Series 1075: 147-150.
Messika, N. 2001: Caesarea on the sea - The lost city of Herods. In: D. Arnold, A. Chalmers, D. Fellner (eds.): Virtual Reality, Archaeology and Cultural Heritage, Glyfada, Nr Athens, Greece. University of Washington: 296.
Messika, N. 2006. A Site from the Islamic Period in Kefr Jinnis – Eastern Cargo Terminal, Ben Gurion Airport. Excavation Report 3: 84-112.
ראו גם

מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח
יהדות תוניסיה
מרכז תיעוד יהדות צפון אפריקה במלחמת העולם השנייה
בית הכנסת של עולי חידאן
שימור מבנים
לקריאה נוספת

ירון צור, סיפור תרבות: יהודי תוניסיה וארצות מוסלמיות אחרות, הוצאת מרכז זלמן שזר, 2003.
הערות שוליים

↑  nataliemessika, מזרחיוּת דמיקולו (הרהורים בעקבות מאמריה של אוה אילוז במוסף הארץ), באתר ארכיאולוגיה להמונים, ‏2012-04-15
↑  נטלי מסיקה, אדמה שחורה, ראש פינה: דופן, 2008. (בעברית)
↑  נטלי מסיקה, חלון לים של נצרת, טפר, 2021. (בעברית)
↑  חלון לים של נצרת, עמ' 19
↑    יוסף יובל טובי, ‏הקהילות היהודיות בצפון תוניסיה זוכות בקול בודד בספרות העברית, בעיתון מקור ראשון, 24 באוקטובר 2021
↑  דויד פרץ, הדיווה התוניסאית: סיפורה הלא ייאמן של חביבה מסיכה, באתר ישראל היום, ‏30 באוגוסט 2023
↑  שירי לב ארי, https://www.calcalist.co.il/style/article/h1bhz8rr1g, כלכליסט
↑  דפנה לוי, "הסיבות לרצח נותרו חידה. היו שמועות שחביבה היתה מאהבת של מלך מצרים והרתה לו", באתר ישראל היום, 21 בפברואר 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265344805171  ISNI: 0000 0004 0230 5318  LCCN: no2008176001  VIAF: 297877142   WorldCat (עם VIAF): 297877142
סיסלה קייל

| --- | --- |

 לידה:  17 במרץ 1957 (בת 67) גטבורג, שוודיה 
 מדינה:  שוודיה 
 מקום לימודים:  האקדמיה הלאומית למשחק של שוודיה 
 בן או בת זוג:  Per Naroskin 
 פרסים והוקרה:  מלגת דיקאל קרמלו (2005)  ליטריס אט ארטיבוס (2020)  Alf Henrikson Award  בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 https://www.sisselakyle.se
 פרופיל ב-IMDb
 
סיסלה קייל (בשוודית: Sissela Kyle; נולדה ב-17 במרץ 1957) היא שחקנית שוודית.
ביוגרפיה

קייל נולדה בגטבורג, היא למדה באקדמיה לתיאטרון בסטוקהולם.
בשנת 2000 גילמה עובדת משרד תעסוקה בסרט "פעם בחיים" של הבמאית סוסנה ביר. בשנת 2003 שיחקה בסרט המשטרה "Kopps".
במהלך חצי הגמר של אירוויזיון 2004 היא הופיעה בקטע קומי אודות להקת אבבא, ב-2004 שיחקה בסרט הדרמה "מיס שוודיה". ב-2009 שיחקה בסרט המדע הבדיוני "Kenny Begins", היא דיבבה את קרלוטה בדיבוב השוודי לסרט בת הים הקטנה. כקומיקאית הופיעה באופן קבוע בתוכנית הסאטירה "Parlamentet".
בשנת 2014 תרמה את קולה לסרט האנימציה השוודי-דני "Resan till Fjäderkungens Rike" בתפקיד של הקפטן.
בשנת 2024 שיחקה בסדרת הדרמה השוודית "הכל אודות אווה" בתור אינגר.
היא הנחתה מספר פעמים את טקס פרס גולדבאג.
מ-1987 ועד 1998 הייתה נשואה למרטן אריקסון ולהם שני ילדים.
יובל שטייניץ

יובל שטייניץ (נולד ב-10 באפריל 1958) הוא פוליטיקאי ואיש ציבור ישראלי, יו"ר "רפאל - מערכות לחימה מתקדמות". כיהן כשר בארבע ממשלות ישראל וכחבר הכנסת מטעם מפלגת הליכוד. הוא דוקטור לפילוסופיה, ובעבר שימש מרצה בכיר לפילוסופיה באוניברסיטת חיפה. בנובמבר 2022 חזר להרצות באקדמיה ושימש מרצה באוניברסיטת רייכמן. ספרו "הזמנה לפילוסופיה", שיצא ב-74 מהדורות והדפסות, נחשב לספר הפילוסופיה הנמכר ביותר בתולדות מדינת ישראל.
ביוגרפיה

שטייניץ נולד וגדל ביישוב החקלאי רמות השבים. בכור מבין ארבעת ילדיהם של דן, מהנדס יהודי שעלה לארץ מבראונשווייג שבגרמניה עם משפחתו בשנת 1934, ושל מינה, מורה לספרות ולפילוסופיה ילידת פולין.
בימי התיכון, הרבה לנהל ויכוחים פילוסופים עם מוריו ובתחילת כיתה י"ב הורחק לצמיתות מתיכון כצנלסון בכפר סבא. על ההרחקה סיפר שטייניץ: "האמת היא שהייתי תלמיד מפריע ומזיק. אולי גם עצבן אותם שבכל השיעורים שאפתי לברר עניינים שלא התאימו למקום ולמסגרת". שטייניץ השלים בגרות אקסטרנית.
לאחר גיוסו לצה"ל שירת בגדוד 12 (ברק) של חטיבת גולני. הוא עבר מסלול הכשרה כלוחם, ולאחר מכן יצא לקורס מ"כים חי"ר ושימש סמל מחלקה. במהלך שירותו הצבאי השתתף במבצע ליטני. כאיש מילואים, לחם בשורות חטיבת אלכסנדרוני במלחמת לבנון הראשונה ונפצע קל בקרבות בהרי השוף.
קריירה אקדמית

לאחר שחרורו מצה"ל, למד לתואר ראשון ושני בפילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים, אותם סיים בהצטיינות. במקביל ללימודיו לימד פילוסופיה בחוג לנוער שוחר מדע ובתיכון שליד האוניברסיטה. לצורך כך הוא חיפש ספר מבוא לפילוסופיה ומשלא מצא אחד שהתאים לו כתב מערכי שיעור אותם הפך לספר "הזמנה לפילוספיה" שיצא בשנת 1987. על הספר המליץ פרופ' ישעיהו ליבוביץ וכתב: "המחבר נתכוון לשוות לחומר ערות ורעננות המושכות את לבם של הצעירים – ובמשימה זו הצליח עד מאד. מבחינה זו ראוי הספר להתקבל כמבוא לפילוסופיה ולמלא פונקציה זו בספרות העברית" בשנת 1988 הוא כתב בכותרת ראשית מספר סקירות ספרים.
שטייניץ כתב דוקטורט בפילוסופיה בנושא "סניגוריה לאונטולוגיה הראציונאליסטית באמצעות בדיקת מהותם ותקפותם של טיעונים מטאפיזיים להוכחת קיומו של האלהים", בהנחיית זאב בכלר במכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן באוניברסיטת תל אביב (1994). בשנת 1993 הוענקה לו "מלגת אלון" הפרס היוקרתי ביותר בישראל לדוקטורים צעירים מצטיינים, בעקבותיה מונה למרצה והחל ללמד פילוסופיה באוניברסיטת חיפה. שטייניץ נבחר במשך שנתיים רצופות ל"מרצה מצטיין" לפילוסופיה ופילוסופיה של המדע. בהמשך הדרך, הוענקה לו דרגת "מרצה בכיר".
פרסם מספר ספרים פופולריים בפילוסופיה שהפכו כולם לרבי מכר; הראשון שבהם, "הזמנה לפילוסופיה", הפך לספר הפילוסופיה הנמכר ביותר בישראל וזכה ל-74 מהדורות. בראשית 2023 יצאה המהדורה ה-70 של הספר, אליה נוספו מספר פרקים חדשים. גם ספרו הרביעי "טיל לוגי מדעי לאלוהים ובחזרה" העוסק בפילוסופיה של המהפיכה המדעית של המאה ה-17 ובפרשנות למשנתו של רנה דקארט היה לרב-מכר, והודפס ב-17 מהדורות. ספריו הנוספים "לעולם תהא המטפיזיקה", "עץ הדעת" ו"הקרב על הגז" נמכרו גם הם במספר מהדורות והדפסות. בספטמבר 2023 הוציא לאור מותחן מדעי בדיוני בשם "לא יהיה לנו לאן לחזור".
במסגרת תפקידיו המאוחרים יותר, עסק שטייניץ בנושאים של תפיסת הביטחון של ישראל, טקטיקה ואסטרטגיה צבאית.
מנובמבר 2022, ולאחר פרישתו מהחיים הפוליטיים (אליהם הצטרף בשנת 1999), החל להרצות בפילוסופיה באוניברסיטת רייכמן.
פעילותו הציבורית

שטייניץ גדל בבית ליברלי ובראשית פעילותו הפוליטית בשנות ה-80 היה פעיל שמאל, מאוהדי "שלום עכשיו", ואף נפצע מהרימון שהשליך יונה אברושמי וממנו נהרג אמיל גרינצווייג. בשנת 1994 שינה את עמדותיו הפוליטיות ועבר לימין הפוליטי, בעקבות ההתחמשות המצרית (למרות הסכם השלום עם ישראל) וכתוצאה מביקורותו על הסכמי אוסלו שנחתמו בשנת 1993. בבחירות בשנת 1996 יצא בתמיכה גלויה בבנימין נתניהו.
פעילותו הציבורית > הכנסת ה-15 (1999–2003)

בשנת 1999 רץ שטייניץ ברשימת הליכוד לכנסת ה-15 ונחשב כמקורב לנתניהו. אף שהליכוד זכה ב-19 מנדטים ומקומו ברשימה היה המקום העשרים, נכנס לכנסת בשל התפטרותו של נתניהו. במסגרת תפקידו בכנסת ה-15 כיהן כיו"ר ועדת המשנה לתפיסת הביטחון וכחבר בוועדת החוץ והביטחון, ועדת חוקה, חוק ומשפט, ובוועדת המדע והטכנולוגיה.
פעילותו הציבורית > הכנסת ה-16, יו"ר ועדת חוץ וביטחון (2003–2006)

שטייניץ נבחר לכנסת ה-16, בה כיהן כיו"ר ועדת החוץ והביטחון, יו"ר ועדת המשנה לענייני מודיעין ושירותים חשאיים, ויו"ר הוועדה הביטחונית המשותפת לוועדת החוץ והביטחון ולקונגרס ארצות הברית יחד עם הסנאטור ג'ון קייל (אנ') ממדינת אריזונה. בתחילת כהונתו הכריז שטייניץ כי הוועדה בראשותו תחדל להיות "בית לורדים" ו"חותמת גומי" של מערכת הביטחון ותיישם פיקוח פרלמנטרי עצמאי ואפקטיבי. מה שהוביל לעימותים חריפים בינו לבין ראש הממשלה אריאל שרון, שר הביטחון שאול מופז והרמטכ"ל משה יעלון.
בעקבות מלחמת ארצות הברית בעראק בשנת 2003 יזם את הקמתה של הוועדה לחקירת מערך המודיעין בעקבות המלחמה בעיראק ועמד בראשה. הוועדה פרסמה דו"ח חשאי ודו"ח פומבי בשנת 2004, בו ביקרה בחריפות את תפקודי קהילת המודיעין על כישלונה להעריך נכונה את אי הימצאותם של טילי קרקע-קרקע ונשק בלתי קונבנציונלי בידי עיראק בשנים ובחודשים שקדמו למלחמת עיראק, וכן את כישלונה לחשוף את תוכנית הגרעין של לוב. דו"ח הוועדה כלל המלצות אחדות:
לשקול הוצאת יחידה 8200 מאחריותו של צה"ל והפיכתה לרשות סיגינט אזרחית.
להאיץ את פיתוח מערך לווייני הריגול של ישראל והפעלתו על ידי גוף משותף לצה"ל ו"המוסד".
הקמת "תוכנית חבצלות" בעקבות ההבנה כי יש לחזק את שדרת הפיקוד באמ"ן וליצור הכשרה אקדמית של אנשי המודיעין בצה"ל.
מינוי מזכיר למודיעין במעמד זהה למזכיר הצבאי של ראש הממשלה.
הקמת ועדת שרים למודיעין.
חקיקת חוק המודיעין.
רפורמה במבנה קהילת המודיעין.
בהמשך, יזם את הקמתה של "הוועדה הציבורית לבחינת הפיקוח הפרלמנטרי על מערכת הביטחון והדרכים לשיפורו" ומינה את פרופסור אמנון רובינשטיין לעמוד בראשה.
שטייניץ הרבה להתריע על הסכנה הטמונה בהתעצמותה הצבאית של מצרים והצטיידותה בנשק אמריקני חדיש, וטען שיש להתכונן לאפשרות של מלחמה בחזית הדרומית. בנוסף בלט בתמיכתו בפיתוח חיל הים והפיכתו לזרוע אסטרטגית משמעותית, בדומה לחיל האוויר.
בדיון על תוכנית ההתנתקות, שבה תמך, הוביל את המאבק הפרלמנטרי והציבורי נגד מסירת ציר פילדלפי לידי מצרים, וטען כי המצרים מעלימים עין במכוון מהטרור הפלסטיני וממנהרות ההברחה, וכי ההסכם עלול לפגוע בפירוז סיני, החיוני לביטחון ישראל. בשנת 2007 טען כי בזכות התנגדותו צומצמה פריסת הכוחות המצריים בגבול שתוכננה על ידי הממשלה.
בשנת 2005 קרא שטייניץ לעריכת "מבצע חומת מגן 2" ברצועת עזה, כהקדמה להתנתקות, על מנת להחליש את החמאס והג'האד האסלאמי הפלסטיני, להרוס את תעשיית הרקטות ומאגרי הנשק של ארגוני הטרור, וכדי שתוכנית ההתנתקות לא תצטייר כנובעת מחולשה של ישראל.
פעילותו הציבורית > הכנסת ה-17 (2006–2009)

נבחר מטעם הליכוד לכנסת ה-17 לאחר שמוקם במקום השביעי בפריימריז המפלגה. כיהן כמרכז האופוזיציה בוועדת החוץ והביטחון וכיו"ר ועדת המשנה לכוננות.
שטייניץ סבור שבית המשפט העליון פוגע בקביעות ב"סטטוס קוו" ובחרדים, ואף צוטט בקלטת בשם "הרצל והציונות", שיצר והפיץ הרב אמנון יצחק בה נטען כי דבריו מאששים את טענות החרדים.
פעילותו הציבורית > הכנסת ה-18 (2009–2013)

בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום התשיעי ברשימת הליכוד, ולאחר הקמת הממשלה ה-32 מונה לשר האוצר.
פעילותו הציבורית > הכנסת ה-19 (2013–2015)

בבחירות לכנסת ה-19 התמודד במקום ה-24 ברשימת הליכוד ביתנו, ובממשלה ה-33 מילא את תפקיד השר לעניינים אסטרטגיים ולענייני מודיעין.
פעילותו הציבורית > הכנסת ה-20 (2015–2019)

בבחירות לכנסת ה-20 נבחר למקום ה-13 ברשימת הליכוד ומונה לשר התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים.
פעילותו הציבורית > הכנסת ה-21 (2019)

לקראת הבחירות לכנסת ה-21 הגיע למקום ה-15 בפריימריז הליכוד והוצב במקום ה-16 ברשימת הליכוד לכנסת. בבחירות לכנסת ה-22 הוצב במקום ה-18. בבחירות לכנסת ה-23 במקום ה-17 ברשימה ובבחירות לכנסת ה-24 במקום ה-15. הוא המשיך לכהן כשר האנרגיה וב-3 במאי 2021 אף מונה גם לשר משאבי המים, שטייניץ סיים את תפקידיו בממשלה ב-13 ביוני 2021 בעקבות השבעתה של הממשלה ה-36 בכנסת ה-24 נמנה, יחד עם כל חבריו למפלגה, באופוזיציה.
פעילותו הציבורית > פרישה מהחיים הפוליטייים

ב-5 ביולי 2022, עם היציאה לבחירות לכנסת ה-25 הודיע על פרישה מהחיים הפוליטיים. באוקטובר 2022 הודיע כי החל לעבוד כמרצה באוניברסיטת רייכמן. בינואר 2023 החליט שר הביטחון, יואב גלנט, למנות את שטייניץ ליו"ר רפאל, והוא נכנס לתפקיד זה ב-4 באפריל 2023 והחליף את עוזי לנדאו.
יוזמות חקיקה

בין החוקים שיזם שטייניץ במהלך כהונתו בכנסת:
חוק המאריך את תקופת הצינון הנדרשת ממשרתים בכוחות הביטחון בטרם יתמודדו על מקום בכנסת או בממשלה מחצי שנה לשלוש שנים (יחד עם אבשלום וילן).
חוק האוסר על העסקת אנשים שהורשעו בפדופיליה במוסדות חינוך, בקייטנות, בחוגי ספורט ובכל מקום אחר שיש בו נגישות לילדים וקטינים.
חוק המסדיר את הפיקוח על מחקר מחוללי מחלות ביולוגיים (חיידקים, נגיפים וכיוצאים באלה) (יחד עם אריה אלדד).
חוק המחייב התקנת מד רעש באולמות אירועים.
ניסה לקדם חוק בעלויות צולבות בתקשורת אשר מטיל מגבלות על ריכוז עוצמת השליטה בתקשורת, בעל שליטה של למעלה מ-10% בגוף תקשורת ארצי אחד לא רשאי להחזיק יותר מ-5% מגוף תקשורת ארצי אחר.
תפקידי שר > השר לנושאים אסטרטגיים ולענייני מודיעין (2013–2015)

לאחר הבחירות לכנסת ה-19 נבחר שוב כח"כ מטעם סיעת הליכוד, ומונה לשר לנושאים אסטרטגיים ולשר לענייני מודיעין. כמו כן, מונה לחבר בוועדת השרים לענייני חקיקה.
במסגרת תפקידו כשר לענייני מודיעין עוסק השר שטייניץ במספר נושאים מרכזיים:
תוכנית הגרעין האיראנית - שטייניץ הוסמך על ידי הממשלה לרכז את המערכה הדיפלומטית מול הקהילה הבינלאומית בנושא. מאז כניסתו לתפקיד נפגש בקביעות עם בכירים רבים העוסקים בנושא כגון שר החוץ הבריטי, ויליאם הייג, שר החוץ הגרמני – גידו וסטרוולה, שר החוץ הצרפתי – לורן פביוס וסגן נשיא ארצות הברית – ג'ו ביידן. במהלך פגישותיו הדגיש שטייניץ את גודל האיום הנשקף לישראל ולעולם כתוצאה מפרויקט הגרעין הצבאי של איראן. בהסכם הביניים הצליח לשכנע את הצרפתים לדרוש את הכנסתו של סעיף שהוריד את סף הפשרה של המעצמות מול האיראנים, שהוגבלו לרמת העשרת אורניום נמוכה של 3.5%. מדובר ברמה שאם חוצים אותה, ניתן להתקדם בקלות יחסית להעשרת אורניום לשימושים צבאיים. הגבלה זו ל-3.5% העשרה נשארה בתוקף גם בהסכם הקבע שנחתם.
אחריות על נושאים כלכליים במסגרת המשא ומתן עם הרשות הפלסטינית - עם חידוש המשא ומתן המדיני עם הרשות, מונה שטייניץ על ידי ראש הממשלה נתניהו לרכז את הטיפול בנושאים הכלכליים במשא ומתן. כחלק מכך, הוביל שטינייץ חבילה של צעדי סיוע לכלכלה הפלסטינית, כמו הרחבת שעות פתיחת מעברי הסחורות, הגדלת מספר העובדים הפלסטינים בישראל ועוד. בנוסף לכך, עמד שטייניץ בראש המשלחת הישראלית לכנס ועדת הקישור אד-הוק לסיוע כלכלי לרשות הפלסטינית, בשולי עצרת האו"ם שהתקיימה בחודש ספטמבר 2013.
אחריות על גופי המודיעין האזרחיים של מדינת ישראל – השר שטייניץ קיבל אחריות על היבטי בניין הכוח של המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים ושל שירות הביטחון הכללי.
אחריות על הדיאלוג האסטרטגי מול הממשל האמריקאי – במסגרת פעילות זו דן שטייניץ עם צמרת הממשל ומערכת הביטחון האמריקאית בשיתוף הפעולה בין המדינות בסוגיות מדיניות, פוליטיות, כלכליות, צבאיות ומודיעיניות וזאת על מנת לחזק את הברית האסטרטגית בין המדינות.
אחריות מטעם הממשלה על פעילות הוועדה לאנרגיה אטומית.
אחריות על נושא ההסתה והדה לגיטימציה – משרד המודיעין אחראי בין היתר להובלת המאבק שמנהלת ממשלת ישראל נגד הניסיונות לפגוע בלגיטימציה של מדינת ישראל כמדינת הלאום הדמוקרטית של העם היהודי. במסגרת זו, המשרד מנהל מעקב מתמשך אחר תופעת ההסתה ומאמצי הרשות לקדם הסתה לשנאה ואלימות ושמנסה למנוע את התפתחותה של תרבות של שלום בקרב החברה הפלסטינית. השר שטייניץ פרסם בהקשר זה מאמר בניו יורק טיימס שמתאר את השלכותיה הקשות ועומד על המכשולים הרבים שהיא מציבה בדרך לקידום שלום אמת עם הפלסטינים.
במסגרת תפקידו, יזם שטייניץ את התוכנית לפירוק ארסנל הנשק הכימי בסוריה תחת מטריית שיתוף פעולה אמריקאי-רוסי. כאשר נוצרו התנאים המתאימים בקיץ 2013, הועברו עיקרי התוכנית סימולטנית לרוסים ולאמריקאים. ההבנות התבססו על כך שהקרדיט על נטרול האיום יישאר בידי המעצמות ואילו ישראל – יחד עם תושבי סוריה והאזור כולו – תהנה מהסרת האיום החמור. היוזמה נשאה פרי וארסנל של 1,300 טונות של גז עצבים הוצא מסוריה והושמד.
תפקידי שר > שר האנרגיה (2015–2021)

בממשלת ישראל ה-34 מינה נתניהו את שטייניץ לשר התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים, יחד עם חברות בקבינט המדיני-ביטחוני.
ב-30 בנובמבר 2015 התחלף עם השר זאב אלקין בקבינט, אך חזר לחברות מלאה ב-30 במאי 2016.
בחודש יוני 2015 גיבש שטייניץ את "מתווה הגז", שאושר בממשלה בחודש אוגוסט 2015 ואושר בכנסת כחודש לאחר מכן. במרץ 2016 פסל בג"ץ את סעיף היציבות במתווה, מה שחייב את השר לתקן את המתווה ולהביא סעיף תחליפי לאישור הממשלה. החלטה מתוקנת התקבלה במאי 2016. כחודש לאחר מכן, לאחר שנים רבות של עיכובים, אושרה תוכנית הפיתוח לשדה הגז לווייתן. במהלך שנת 2017 החל התהליך של פירוק מונפול הגז של דלק הישראלית ונובל אנרג'י האמריקאית, כאשר מאגר הגז טבעי כריש-תנין נמכר לחברת אנרג'יאן היוונית - מה שהוביל לתחרות על לקוחות ולהורדת מחירים.
במסגרת תפקידו יזם שטייניץ תוכנית מקיפה להפסקת השימוש בפחם ובדלקים מזהמים במדינת ישראל, והחלפתם בגז טבעי ובאנרגיות מתחדשות. בתוך שלוש שנים ירד אחוז הפחם והמזוט מכ-65% מייצור החשמל בשנת 2015 לכ-25% בשנת 2018. לפי התוכנית, בשנת 2027 תחדל ישראל מלהשתמש בפחם. כן קידם שטייניץ תוכנית להעברת כל התחבורה בישראל מדלקים רגילים לחשמל ולגז טבעי, עד שנת 2030.
בסוף שנת 2015 שטייניץ התייחס לרפורמה הצפויה בחברת החשמל וקבע כי 2016 תהיה השנה בה המדינה תשקיע את המאמצים המרביים למען הוצאתה לפועל.
באפריל 2016 התקיים ביקור ראשון בישראל של מזכיר האנרגיה האמריקאי, ונחתם הסכם בילאטרלי לחיזוק שיתוף הפעולה בתחום האנרגיה בין ארצות-הברית לישראל.
ביולי 2016 הודיע שטייניץ כי המשרד בראשותו יפרסם רישיונות גז ונפט חדשים, בתום ארבע שנים בהן המים הכלכליים של ישראל היו סגורים לחיפושים.
שטייניץ היה מעורב רבות בתהליך הפשרת היחסים של ישראל עם טורקיה, עד לחתימה על הסכם הפיוס בסוף יוני 2016.
במסגרת חוק ההסדרים לשנת 2015–2016, אוחדה רשות החשמל עם מנהל החשמל במשרד האנרגיה, שתפקידו היה לתת רישיונות לייצור חשמל באופן פרטי. עוד במסגרת החוק, הוכפפה הרשות החדשה לדרג הפוליטי, שר האנרגיה, וזאת לעומת המצב הקודם שבו הרשות הייתה רשות עצמאית חיצונית.
בנובמבר 2018 חתמה ישראל ביזמת שטייניץ על הסכם להנחת צינור הגז איסטמד, צינור הגז התת-ימי הארוך והעמוק בעולם שיחבר בין ישראל לאירופה, לאחר משא ומתן שהתמשך שנתיים בין ישראל, איטליה, יוון וקפריסין. הפרויקט צפוי להסתיים בשנת 2025.
באוגוסט 2019 הודיע שטייניץ על הקפאת עבודות הקמה של ארבע תחנות כוח גדולות המונעות בגז, לאחר ביקורת ציבורית בעיקר מצד תושבי הצפון לאור חשש מזיהום האוויר.
ב-17 במאי 2020, עם כינון הממשלה ה-35, הושבע לקדנציה שנייה בתפקיד שר האנרגיה. הטיפול במשאבי המים הופרד ממשרד זה והועבר למשרד משאבי המים בראשות זאב אלקין אך במאי 2021 מונה גם לשר למשאבי המים, מספר חודשים לאחר התפטרותו של זאב אלקין ובכך למעשה חזר שטייניץ לעסוק בענייני המים בישראל. בתקופה זו השתתף במשא ומתן לקביעת הגבול הימי בין ישראל ולבנון.
חיים אישיים

שטייניץ נשוי לגילה כנפי-שטייניץ, שופטת בית המשפט העליון.
הם הורים לשלושה, ומתגוררים במבשרת ציון. גיסו הוא המתמטיקאי נעם ניסן.
אותות כבוד

בנובמבר 2009 זכה שטייניץ באזרחות כבוד מטעם עיריית שדרות.
בשנת 2011 קיבל אות כבוד מטעם המרכז האוניברסיטאי אריאל.
בשנת 2012 קיבל אזרחות כבוד של העיר אשדוד.
מכּתביו > ספרים

הזמנה לפילוסופיה, זמורה-ביתן, 1987
לעולם תהא המטפיזיקה, דביר, 1990
עץ הדעת - אלוהים, לוגיקה וסיבתיות, דביר, 1994
טיל לוגי מדעי לאלוהים ובחזרה, זמורה-ביתן, 1998
הקרב על הגז, ידיעות ספרים, 2020
לא יהיה לנו לאן לחזור (מד"ב), כנרת, 2023
הקומדיה הממשלתית, ידיעות ספרים, 2025 - חוויותיו של שטייניץ כפוליטיקאי.
מכּתביו > מאמרים אקדמיים

פורסם בישראל
הראיה האונטולוגית וריקנותו של האנליטי, עיון, ‏אפריל 1994
בין פילוסופיה למדע, מחשבות, ‏ספטמבר 1996
קאנט, פרגה, והראיה האונטולוגית, עיון, ‏אפריל 1997
דמוקרטיה: האיום הליברלי, מחקרי משפט, ‏גיליון יז 2001
פורסם מחוץ לישראל
"Necessary beings", by Yuval Steinitz, American Philosophical Quarterly (April 1994)
"Brains in a Vat: Different Perspectives", by Yuval Steinitz, The Philosophical Quarterly (April 1994)
"Contradictions are Ontological Arguments", by Yuval Steinitz, Religious Studies (December 1994)
מכּתביו > מאמרים פוליטיים

כאשר הצבא הפלשתיני יפלוש למרכז הארץ, נתיב, ‏נובמבר 1998
הים כעומק האסטרטגי של ישראל, מערכות 6–11, מאי 2002
טילים, רבותיי, טילים!, מערכות 403–404, דצמבר 2005
תרבות המלחמה האבודה, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2006
ההיגיון והשיגעון שמאחורי מסכות המגן, באתר הארץ, 14 במאי 2008
הפירוז האבוד, באתר הארץ, 12 בינואר 2009
זאב ברלינסקי

| --- | --- |

זאב ברלינסקי בחזרות להצגה "הכושי עשה את שלו", 1973
 לידה:  30 בנובמבר 1911 ט' בכסלו ה'תרע"א פולין לודז', פולין
 פטירה:  28 בינואר 1990 (בגיל 78) ב' בשבט ה'תש"ן ישראל תל אביב-יפו, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1947–1990 (כ־43 שנים)
 עיסוק:  שחקן, מסעדן
 פרופיל ב-IMDb
זאב ברלינסקי, משמאל, ומרדכי בן זאב במערכון "קליטת עלייה" בתיאטרון סמבטיון, 1956
זאב ברלינסקי (30 בנובמבר 1911 – 28 בינואר 1990) היה שחקן תיאטרון וקולנוע ומסעדן ישראלי. ממייסדי התיאטרון הקאמרי ותיאטרון סמבטיון.
ביוגרפיה

ברלינסקי נולד בלודז' שבפולין ועלה לארץ ישראל בשנת 1924.
בארץ למד משחק אצל צבי רפאל ואצל הבמאי יצחק משה דניאל. בשנת 1925 נסע לברלין, שם למד משחק בבית הספר הדרמטי הממשלתי אצל פרופסור ליאופולד ייסנר.
בעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה ב-1933 שב לארץ ישראל. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התנדב לצבא הבריטי. ב-1941 כחייל בצבא הבריטי בחיל החפרים נפל בשבי הגרמני ביוון יחד עם יצחק בן אהרון ויוסף אלמוגי. הם ישבו במחנה שבויים בגרמניה כחמש שנים עד תום המלחמה. הוא נמנה עם מקימי תיאטרון הקאמרי והיה בין שחקניו בתחילת שנות ה-50. בין ההצגות בהן השתתף: "קזבלן", "אהבתה של יובל אור", "משרתם של שני אדונים" ועוד.
בשנת 1957, הקים יחד עם השחקן מרדכי בן-זאב, את התיאטרון הסאטירי סמבטיון שפעל בתל אביב מספר שנים. במקביל פעל ברלינסקי גם בתחום חיי הלילה בתל אביב והיה בעליהם של בית הקפה "אלדין" ביפו ושל המועדון "עומר כיאם", אותו פתח ב-1958 עם שלמה צפריר.
ברלינסקי השתתף במספר סרטי קולנוע ישראליים: "הם היו עשרה", "איי לייק מייק", "חור בלבנה", "מבצע קהיר", "חצי חצי", "יהיה טוב סלומוניקו", "קוני למל בתל אביב", "סרט וארוחת בוקר", "ספר נשים" ו"קומפוט נעליים". כמו כן, השתתף בתחילת שנות ה-60 במספר סרטים גרמניים וב-1974 שיחק במערבון האמריקאי שצולם בישראל, "בילי שני כובעים".
חיים אישיים

בתחילת שנות ה-50 נשא לאישה את זהבה לבית רבין (1927–2011), מקובל לראותה כמושא שירו של אברהם חלפי "עטור מצחך", כאשר בשיר ישנם מספר רמזים לאופייה ולדמותה של זהבה. ב־7 בספטמבר 2011, למחרת הלווייתה של זהבה בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא, חשף ברוך אסקרוב, איש רשת א', את המידע בתוכניתה היומית של ענת דולב ברשת ב' ולאחר מכן בחדשות ערוץ 10. על מצבתה של זהבה חרותות מילות השיר.
ברלינסקי נפטר ב-28 בינואר 1990 בגיל 78. נטמן בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.