stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סטיבן פוליאקוף

| --- | --- |

 לידה:  1 בדצמבר 1952 (בן 72) פארק הולנד, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  בית הספר וסטמינסטר, קינגס קולג', Marlborough House School 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה 
 תקופת הפעילות:  מ-1976 
 בן או בת זוג:  סנדי ולש (1983–?) 
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר האימפריה הבריטית (17 ביוני 2007)  Prix Italia (1999)  פרס פיבודי (2002, 2006)  Critics’ Circle Theatre Award for Best New Play (1996)  South Bank Sky Arts Award (2004)  עמית החברה המלכותית לספרות 
 
סטיבן פוליאקוף (באנגלית: Stephen Poliakoff;‏ נולד ב-1 בדצמבר 1952) הוא מחזאי, במאי ותסריטאי יהודי-בריטי הידוע בעיקר מעבודותיו לטלוויזיה.
ביוגרפיה

פוליאקוף נולד בהולנד פארק בלונדון למשפחה יהודית. אמו אינה (לבית מונטגיו, מצאצאי סמואל מונטגיו, ברון סוויית'לינג הראשון) הייתה יהודייה אנגלייה ואביו, אלכסנדר פוליאקוף, יהודי יליד רוסיה. בנו של יוסף פוליאקוב. סטיבן היה השני מבין ארבעה ילדים, ובגיל צעיר נשלח ללמוד בפנימיה. אחר כך למד בבית הספר וסטמינסטר, שם משך תשומת לב במחזה בשם "Granny" שכתב וביים, ושנכתב עליו ביקורת בעיתון הטיימס. אחרי וסטמינסטר למד בקינגס קולג' בקיימברידג' אבל לא סיים את לימודי התואר.
ביוגרפיה > חיים אישיים

סטיבן פוליאקוף חי בלונדון ונשוי לתסריטאית סנדי ולש. לבני הזוג יש שני ילדים. ב-2007 בהענקת התארים ביום ההולדת של המלכה הוענק לו תואר מפקד מסדר האימפריה הבריטית (CBE).
אחיו, סר מרטין פוליאקוף, הוא כימאי ומרצה ועמית החברה המלכותית. הוא יזם ושימש כקריין בסדרה של קטעי וידאו בנושאי כימיה והטבלה המחזורית.
יצירתו > מחזות לתיאטרון

כל המחזות הוצגו בלונדון אלא אם צוין אחרת.
"Granny" (גם ביים), בית הספר וסטמינסטר, 1969
"Lay-By" (היה שותף לכתיבה) פסטיבל אדינבורו, אוגוסט 1971.
"Pretty Boy" תיאטרון רויאל קורט, יוני 1972
"Berlin Days", תיאטרון ליטל, 1973
"Sad Beat Up", תיאטרון ליטל, 1974
"The Carnation Gang", תיאטרון בוש, 1974
"Clever Soldiers", המפסטד, 1974
"Heroes", רויאל קורט, יולי 1975
"Hitting Town", תיאטרון בוש, 1975
"City Sugar", תיאטרון בוש, 1975; תיאטרון קומדיה, מרץ 1976; תיאטרון פניקס (ניו יורק), ינואר 1978
"Strawberry Fields", תיאטרון יאנג ויק, אוגוסט 1976; התיאטרון הלאומי קוטסלו, 1977; מועדון תיאטרון מנהטן (ניו יורק) מאי 1978
"Shout Across the River", תיאטרון קרוידון ורהאוס, 1978; תיאטרון פניקס (ניו יורק), דצמבר 1979
"American Days", תיאטרון ICA, יוני 1979; מועדון תיאטרון מנהטן (ניו יורק), דצמבר 1980
"The Summer Party", תיאטרון קרוסיבל, שפילד 1980
"Favourite Nights", תיאטרון ליריק המרסמית', נובמבר 1981
"Breaking the Silence", רויאל שייקספיר קומפני, תיאטרון The Pit, נובמבר 1984
"Coming in to Land", תיאטרון ליטלטון, ינואר 1987
"Playing With Trains", רויאל שייקספיר קומפני, תיאטרון The Pit, נובמבר 1989
"Sienna Red", תיאטרון ריצ'מונד, מאי 1992
"Sweet Panic" (גם ביים), המפסטד, פברואר 1996
"Blinded by the Sun", התיאטרון הלאומי קוטסלו, ספטמבר 1996
"Talk of the City" (גם ביים), רויאל שייקספיר קומפני תיאטרון סוואן, סטרטפורד 1998; יאנג ויק, פברואר 1999
"Remember This", התיאטרון הלאומי ליטלטון, אוקטובר 1999
"Sweet Panic revival" (גם ביים) תיאטרון הדוכס מיורק, נובמבר 2003
"My City" (גם ביים) תיאטרון אלמיידה, ספטמבר 2011
יצירתו > סרטי קולנוע

(1983) "Runners" – בבימויו של צ'ארלס סטורידג'
(1988) Hidden City
(1991) Close My Eyes
(1993) Century
(1997) Food of Love
(2009) Glorious 39
(2011) Astonish Me – סרט קצר בבימויו של צ'ארלס סטורידג'
יצירתו > מחזות וסרטי טלוויזיה

(1977) Stronger than the Sun – כחלק מסדרת הטלוויזיה "Play for Today"
(1980) Bloody Kids
(1980) Caught on a Train
(1982) Soft Targets – כחלק מסדרת הטלוויזיה "Play for Today"
(1981) Termeszet – הונגריה
(1985) Doppelte Welt, Die – גרמניה המערבית
היא הייתה שם (1989) She's Been Away
(1996) Frontiers – נכתב עם סנדי ולץ'
השבט (1998) The Tribe
(1999) Shooting the Past
(2001) Perfect Strangers
הנסיך האבוד (2003) The Lost Prince
(2006) Friends and Crocodiles
(2006) Gideon's Daughter
(2007) A Real Summer
Joe's Palace ‏(2007) - סרט טלוויזיה לרשת BBC One
(2007) Capturing Mary
(2013) Dancing on the Edge
פרסים

סטיבן פוליאקוף זכה בפרסים הבאים:
פרס איבנינג סטנדרד למחזאי המבטיח ביותר (1976)
פרס באפט"א לטלוויזיה לדרמה הטובה ביותר (1989)
פרס איבנינג סטנדרד לסרט הטוב ביותר (1992)
פרס חוג המבקרים למחזה חדש הטוב ביותר (1996)
פרס Royal Television Society ‏(1999)
פרס Prix Italia (איטליה, 1999)
International Television Festival Cinema Tour Ecran ‏(1999)
באפט"א - פרס דניס פוטר לכתיבה (2001)
באפט"א - סדרת הדרמה הטובה ביותר (2001)
פרס Royal Television Society‏ (2002)
פרס BANFF ‏(2002)
פרס South Bank Show ‏(2004)
פרס אמי (2004)
הערות שוליים

↑  "BFI Screenonline: Poliakoff, Stephen (1952-) Biography".
↑  "Stephen Poliakoff Biography (1952?-)".
1 2 3  "Stephen Poliakoff - Literature". literature.britishcouncil.org. נבדק ב-2016-05-23.
1 2  Peacock, D. Keith. "The Fascination of Fascism: The Plays of Stephen Poliakoff". Modern Drama. 27 (4): 494–505. doi:10.3138/md.27.4.494.
↑  "Prix Italia".
↑  "BBC - Press Office - Stephen Poliakoff dramas for 2007".
↑  "Win tickets to see Stephen Poliakoff's WWF film - competition". the Guardian.
↑  "Dancing on the edge, IMDB". IMDB. 2014. נבדק ב-31 בדצמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "BBC NEWS - Entertainment - Rushdie and Eavis lead honours".
↑  "Martyn Poliakoff".
↑  "Professor says World Cup trophy cannot be solid gold". BBC. 12 יוני 2010. נבדק ב-22 נוב' 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007429184605171  PLWABN: 9810634322805606  BIBSYS: 90140972  BnF: cb141291075 (data)  CiNii: DA09094331  GND: 119166046  ISNI: 0000 0001 1006 3097  LCCN: n50020455  NKC: xx0187811  NLA: 35672068  NLK: KAC201619783  NTA: 072691816  RERO: 02-A016361078  SNAC: w6765k91  SUDOC: 12820009X  VIAF: 114361153   WorldCat (עם VIAF): 114361153
כדורי האבן בקוסטה ריקה

אחד הכדורים מוצג בחצר מוזיאון הלאומי בבירת קוסטה ריקה, סן חוסה
מבט כללי על האתר הארכאולוגי פינקה 6
משטח לטחינת תירס בצורת יגואר מתרבות דיקיס
כדורי האבן בקוסטה ריקה (בספרדית: Esferas de piedra de Costa Rica) הם כשלוש מאות כדורי אבן חצובים, שהתגלו לראשונה בשנות ה-30 של המאה ה-20 בקוסטה ריקה. קוטרן של האבנים נע בין כמה עשרות סנטימטרים ל-2 מטרים, כאשר הגדולים שבהם שוקלים עד 16 טונות. רוב הכדורים נחצבו מאבן גרנודיוריט, הקרובה לגרניט. מעריכים שהכדורים נוצרו בתקופה שבין שנת 200 לפני הספירה והכיבוש הספרדי במאה ה-16. מטרת יצירתם אינה ידועה בוודאות. הכדורים התגלו בכמה אתרים בדלתה של הנהר ריו טראבה (אנ'), הנהר הגדול ביותר בקוסטה ריקה, המכונה על ידי הילידים בני הקבוצה האתנית בורוקה (אנ') בשם דיקיס (Diquís, מילולית "הנהר הגדול"). על שם הנהר מכונה התרבות שיצרה את כדורי האבן, והשאירה שרידים ארכאולוגיים נוספים בשם תרבות דיקיס (אנ'). ב-2014 הוכרזו 4 אתרים של תרבות דיקיס כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשם: "יישובי משטר צ'יף פרה-קולומביאנים עם כדורי אבן של הדיקיס".
גילוי

הכדורים התגלו במהלך חיפוש של חברת הפירות המאוחדת (United Fruit Company) אחר אתרים חלופיים למטעי בננה, באזור הפסיפי (המערבי) של קוסטה ריקה ב-isla del cano, בעקבות מחלה שתקפה את מטעי החברה באזור הקריבי.
הכדורים התגלו כאשר עובדים הכשירו קרקעות לנטיעה. כאשר התברר שהכדורים הם מלאכת אדם, החלו העובדים לאספם ולרכזם בעזרת בולדוזרים. בעקבות אמונה עממית, שהתגלתה ככוזבת, שהכדורים מכילים זהב, החלו בשלב מסוים העובדים לקדוח בכמה מן הכדורים חורים ולפוצץ בהם מקלות דינמיט, ששימשו אותם לפוצץ גזעים ושורשים בשטח. כדורים אחדים הושמדו בצורה זאת עד שהרשויות המקומיות התערבו. כיום שוחזרו חלק מהכדורים המפוצצים וניתן לראותם במוזיאון הלאומי בבירת קוסטה ריקה, סן חוסה.
אמונות עממיות

חוסר הוודאות בנוגע למקורם ומטרתם של הכדורים מהווים כר פורה לצמיחתן של אמונות עממיות לגביהם. יש טוענים כי מקורם של הכדורים בעיר האבודה אטלנטיס, בעוד שאחרים טוענים שהכדורים נוצרו באופן טבעי. אמונות מקומיות טוענות כי ליוצרי הכדורים היה שיקוי מיוחד שריכך את האבנים, בנוסף יש המאמינים כי בליבם של הכדורים שוכן פול קפה יחיד.
הכדורים אינם מושלמים מבחינה גאומטרית. מדידות לייזר שנערכו על ידי חוקרים מאוניברסיטת פנסילבניה הראו כי הכדורים הם בקירוב 96% מהכדור המושלם.
אתר המורשת העולמית

ב-2014 הוכרזו 4 אתרים ארכאולוגיים של תרבות דיקיס, שלה מייחסים את ייצור כדורי האבן, כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשם: "יישובי משטר צ'יף פרה-קולומביאנים עם כדורי אבן של הדיקיס". שטחם יחד קרוב ל-250 דונם, וכל אחד מוקף באזור חיץ בשטח כולל קרוב ל-1,420 דונם. כולם בדלתה של הנהר דיקיס (ריו טראבה) והם מייצגים יישובים שנשלטו על ידי צ'יפים וכוללים שרידים לתלי אדמה, מדרכות וכיכרות מחופים בחלוקים. בכל אתר התגלה לפחות כדור אבן אחד. ארבעת האתרים הם:
פינקה 6 (Finca 6, מילולית "חווה 6") – אתר בשטח של 100 דונם שכוסה עם השנים בסחף של משקעים בגובה מטר וחצי. האתר מחולק לארבע גזרות. גזרה מספר 1 מכילה כיכר ובה 5 כדורי אבן בקוטר שבין 1.7 ל-1.9 מטר. בגזרה 2 יש שני תלים בגובה 20 ו-30 מטר שאליהם מובלים סוללות. על אחת מהן שני כדורי אבן בקוטר 1.1 מטר. גזרה 3 מכילה קברים שנשדדו ובהם שרידי כלי חרס. גזרה 4 מכילה תל ובו קברי ילדים עם מעט מנחות. תיארוך פחמן-14 קבע את תקופת היישוב משנת 750 עד שנת 1450.
בטמבל (Batambal) – אתר בשטח של 10 דונם שבו נתגלו גרזינים וכלי חרס בנוסף לארבעה כדורי אבן בקוטר שבין 0.7 ל-0.95 מטר. נחפרו באתר שני מבנים ריבועיים. נתגלה פסל בדומה חתול. תיארוך פחמן-14 קבע את תקופת היישוב משנת 660–780 עד שנת 1320.
אל סילנסיו (El Silencio, מלולית "השקט") – אתר בשטח של 60 דונם שבו התגלה כדור האבן הגדול ביותר בקוטר 2.57 מטר ובמשקל של 24 טון. כן נמצאו כלים שמשערים ששימשו לייצור כדורי האבן. תיארוך פחמן-14 קבע את תקופת היישוב משנת 550–650 עד שנת 1450.
גריחלבה-2 (Grijalba-2) – אתר בשטח של 80 דונם שבו כמה תלים, מדרכות וכדור אבן בודד בקוטר 1.2 מטר. לא נעשה תיארוך לאתר.
אתר המורשת העולמית > היסטוריה

בהתבסס על ממצאים ארכאולוגיים, משערים שהדלתה של הנהר דיקיס הייתה מיושבת מלפחות 1500 לפני הספירה. התקופה הקדומה ביותר עם עדות למגורים, תקופת סיננקרה (Sinancrá Period‏; 1500–300 לפנה"ס), לא הותירה עקבות בארבעת האתרים, אך יש עדויות לתקופה הבאה, תקופת אגואס בואנאס (Aguas Buenas Period‏; 300 לפנה"ס עד 800 לספירה). מתקופה זו התגלו גלילי אבן ופסלים בעלי מאפיינים אנושיים. אין ודאות כי בתקופה זו נוצרו כדורי אבן.
יישובי משטר הצ'יף הם מתקופת צ'יריקי (Chiriqui Period‏; 800–1500 לספירה) שבמהלכה התפתחה חברה היררכית שבה צ'יפים ראשיים שלטו בשטחים גדולים וצ'יפים אחרים שהיו כפופים להם שלטו על שטחים קטנים יותר. באתרים של תקופה זו יש בדרך כלל תלוליות דיור ותלי קבורה בקוטר של עד 30 מטר. מערכת תקשורת ומסחר לאורך הנהר ריו טראבה ויו אפשרו חילופי סחורות. ארבעת האתרים שייכים לתקופה זו.
אתרים עם כדורי אבן ממחישים את תהליכי ההתפתחות האנושיים של חברות היררכיות. מניחים שפינקה 6, שבה סוללת הגישה לתל מגורים מעוטרת בכדורי אבן, היא מרכז עיקרי, בעוד שהאתרים האחרים כמו בטמבל, אל סילנסיו וגריחלבה-2 הם יישובים של צ'יפים מקומיים. בתקופת צ'יריקי הגיע ייצור כדורי אבן לשיא, והרישומים מעידים על נוכחות של למעלה מ-100 כדורי אבן בדלתה של דיקיס, עם מקבצים של עד 14 כדורים באתר אחד. רובם נפלו קורבן לביזה ורק כ-45 אתרים שומרים על כדורי אבן במיקומם המקורי.
לאחר שהאתרים ננטשו בעקבות הכיבוש הספרדי במאה ה-16, הם כוסו במשך מאות שנים בסחף. מצב זה השתנה במהירות בשנות ה-30 של המאה ה-20 כאשר נטעו מטעי בננות באזור ונבנו תעלות ניקוז שחשפו ממצאים ארכאולוגיים, ונערכו מגוון סקרים וחפירות, לעיתים קרובות בשל הקמת מטעים חדשים או פרויקטי פיתוח, כדי לתעד את מה שסביר היה שיאבד. רוב האתרים הארכאולוגיים שתועדו במשך עשרות שנים כבר לא קיימים שכן רובם נשדדו.
ראו גם

קווי נסקה
אבני איקא
הערות שוליים

↑  Centre, UNESCO World Heritage. "Precolumbian Chiefdom Settlements with Stone Spheres of the Diquís". UNESCO World Heritage Centre (באנגלית).
↑  Advisory Body Evaluation (ICOMOS)
רפאל מילדולה (ליבורנו)

| --- | --- |

שער שו"ת מים רבים חלק א
 לידה:  1685 ה'תמ"ה ליוורנו
 פטירה:  17 באפריל 1748 (בגיל 63 בערך) ה'תק"ח אמסטרדם
 מקום פעילות:  ליוורנו, אמסטרדם
 תקופת הפעילות:  ? – 17 באפריל 1748 
 השתייכות:  יהודים איטלקים
 תחומי עיסוק:  תלמוד הלכה
 בני דורו:  רבי אליעזר סופינו
 חיבוריו:  מים רבים, פרשת העיבור, שבר במצרים
 בת זוג:  רחל
 אב:  רבי אליעזר מילדולה
 אם:  ריינה לבית סניור
 צאצאים:  רבי דוד מלדולה, רבי רפאל מלדולה (רב בלונדון)
הרב רפאל מלדולה (1685 - 17 באפריל 1748) היה רבן של קהילות ליבורנו, פיזה ובאיון. שמו עם לידתו היה שמואל יעקב, אך הוא שונה עקב מחלה קשה שפקדה אותו.
תולדות חייו

נולד בליבורנו למשפחת מילדולה, משפחת חכמים ששורשיה בטולדו של המאה ה-13, בנם החמישי של הרב אליעזר מלדולה (רבה הראשי של ליבורנו) וריינה סניור. בגיל 16 נישא לרחל, בת דודו אברהם. על פי עדות בנו בהיותו בן שש עשרה (בשנת תס"א) התמנה לראש ישיבת תורה אור בליוורנו, שם שימש גם כדיין דרשן ומרביץ תורה, בגיל 27 הוזמן על ידי פרנסי קהילת פיזה לכהן שם כרב ולאחר מכן עבר לכהן בראש קהילת נפוצות יהודה באיון.
בשנת 1741 שב מלדולה לעיר הולדתו. רבי רפאל נפטר בחול המועד פסח י"ט בניסן ה'תק"ח.
חיבוריו

בעת רבנותו באיון כתב את ספרו ההלכתי "מים רבים", שכלל שאלות ותשובות ופסקי הלכה, רובם של אביו וסבו. הספר הודפס באמסטרדם בשנת 1737 (תצ"ז).
חיבור נוסף שכתב הוא "פרשת העיבור" על סוגיות במסכת עירובין, שראה אור באמסטרדם שלוש שנים קודם לכן.
בשנת 1742 פרסם את הספר "שֶבֶר בַּמְצָרִים" (שב"ר מרמז לגימטריה של שנת תק"ב) בו כלול דיווח על רעידות האדמה בליבורנו שהחריבו את העיר וקבע את יום הרעידה העיקרית (כב בשבט ה'תק"ב) מדי שנה כיום צום, תפילה והודיה על ההצלה ("פורים שני" של ליבורנו).
משפחתו

לרבי רפאל נולדו שבעה ילדים:
אלעזר (1703–1763)
אברהם (1705–1755), שהיה מדפיס
רבקה (ריקה; 1709 - ?)
דוד (1714 -1814 בערך), בעל הספר "מועד דוד" הכולל חישובים לצורך קביעת לוח השנה העברי ומבוא באסטרונומיה כללית
ריינה-אסתר (1715–1738)
שמחה (1722 - ?)
משה חזקיהו (1725–1791), היה בנקאי ובלשן
בנו הבכור של משה חזקיהו היה הרב רפאל מלדולה, שכיהן כרבה של קהילת יהדות ספרד ופורטוגל בלונדון.
בפולמוס שבת החתונה

מעשה אירע בקהילת פיזה (בערך בשנת תצ"ה) אשר לכבוד עליה לתורה לחתן הביאו חזן מיוחד, בעת הקריאה העלו את החתן כחלק משבעה קרואים, החזן שתק ולא אמר דבר מפני שראה שהמרא דאתרא רבי אליעזר סופינו שתק, לאחר השבת שאל לרבי דוד (בן אברהם) מילדולה האם נהג כשורה, רדב"א ענה לו ששגו בדין, רבי דוד ביקש את עזרת גיסו רבי רפאל מילדולה ואף הוא כתב תשובה בנושא, כששמע רבי אליעזר סופינו על תשובתו חלק על דבריו בחריפות ופסק שהדין עם הציבור.
לאחר שתשובות רדב"א ורבי רפאל מילדולה נדפסו בספרו של רבי רפאל שו"ת מים רבים (ו,ז,ח), רבי אליעזר כתב קונטרס ובו תגובות לדבריהם ושלחו להדפסה באמשטרדם, כנראה מפני דלותו של המחבר לקח להדפסה זמן רב, והיא נגמרה רק לאחר שלוש שנים, בדרך פלא נודע למשפחת מילדולה על ההדפסה ובטרם הגיעו הקונטרסים לליוורנו הוחרמו הקונטרסים על ידי הבית דין על סמך פסקו של רבי אריה ליב בן שאול נכדו של החכם צבי, לאחר תקופה הקונטרסים נשרפו כליל.
בנו של רבי רפאל רבי דוד מלדולה אסף תשובות מכשלושים רבנים מרחבי העולם היהודי אשר הסכימו לפסק אביו ולאחר מות אביו הדפיסם בספרו דברי דוד.
פרשת העיבור

בהיותו ברבנית בבאיון בסוף שנת התצ"ב, תיקן רבי רפאל את העירוב בעיר, וכתב תשובה רחבה על כך מפני שבדבריו חידש כמה חידושים בהלכות עירוב, דוגמת: תל המקיף את המקום, נהר המקיף את המקום, הסתפקות בצורת הפתח על אף קיומה של רחבה ציבורית במקום ועוד.
רבי רפאל שלח את תשובתו לחכמי הבית דין הפורטוגלי באמסטרדם, בחודש חשוון קיבל תשובה המסכימה לרוב התריו למעט הסתמכות על התל המהווה גדר למקום, על התשובה חתמו רבי דוד ישראל עטיאס, רבי יצחק בן דנא בריטו ורבי דוד לופיס ישורון, רבי רפאל החזיר להם תשובה בהם מבהר את התרו, ובחודש ניסן אישרו הבית דין את דבריו.
רבי שבתאי נאווי מחכמי מצרים אשר שהה בליוורנו, התקיף את פסקו מזווית אחרת - הסתמכות על צורת הפתח וטען שהרחבה מוגדרת כרשות הרבים וצריכים דלתות ממש ולא רק צורת הפתח, רבי רפאל השיב על דבריו, ומפני שרבי שבתאי נאווי נפטר כתב שאם היה רואה את דבריו היה משתכנע ומתיר.
את תשובותיו הדפיס בספר פרשת העיבור, ולאחר מכן בשו"ת מים רבים תשובות לד-לח, בשינויים קטנים.
רבי אליעזר סופינו בפולמוס שבת החתונה, השיג אף על פסק זה, ”ידענא שרצה להתגדל ולהוציא לאור אורחותיו, להודיע ולהודע שיש לו יד ושם בפוסקים ולו נאה להורות, לכן בקש להתפשט ספריו כדי שיכירו יופי מחכמתו ותבונתו ובעיני חכמי המקומות האלו המכירים אותו כבר נבאש בהוציאו לדפוס ספר העיבור בהיותו אסור בהנאה באלו המקומות, ועוד שהם כולם דברים מועתקים ומודפסים, ושם נראו השגותיו של מעלת החכם כמוהר"ר שבתי נבאוי ז"ל, אעפ"י שרצה להשיב את הארי לאחר מותו ועשה מאריך טרחא במקום אתנח”.
רבי רפאל בתשובתו כותב שמצייר את מפת העיר, אך למעשה בדפוס נותר חלל ריק - תופעה מוכרת בדפוסים בזמנם, המפה בכתב ידו נמצאה על ידי פרופסור ז'ראר נהון ופורסמה על ידו במקומות שונים, פרסום המפה עורר התרגשות בבאיון מכיוון שמצויר בה שער עתיק שאינו קיים היום, במוזיאון הבסקי בבאיון הוצגה המפה לאחר שעברה עיבוד אומנותי והדפס על משי.
לקריאה נוספת

יהושע לוינזון, תולדות רבנו רפאל מילדולה, ב"המגיד" 8, 22, 29 בינואר; 5, 12, 19 בפברואר 1868.
רבי מרדכי הכהן, "גורלו של ספר", כתב העת סיני, כרך עד עמ' רמא-רסב, ושוב בספרו ליד המעיין, עמ' 26–40, מכון יד רמ"ה ירושלים תש"ן.
הערות שוליים

↑  שו"ת דברי דוד סימן כד
↑  ראה, אלי גנאור, תמונה אחת שווה אלף שאלות תורגם על ידי אבישי אלבוים ופורסם באיגוד ספרני היהדות גיליון לב.
↑  משה בר אשר, "נוספות למרכיב העברי בלשונות הדיבור של יהודי דרום-מערב צרפת", פעמים 74 (תשמ"ה), עמ' 83.
↑  יהושע לוינזון, תולדות רבינו רפאל מילדולה א, המגיד, 8 בינואר 1868; תולדות רבינו רפאל מילדולה ב, המגיד, 15 בינואר 1868; תולדות רבנו רפאל מילדולה ג, המגיד, 22 בינואר 1868; תולדות רבנו רפאל מלדולה ד, המגיד, 29 בינואר 1868; תולדות רבינו רפאל מילדולה ה, המגיד, 5 בפברואר 1868; תולדות רבינו רפאל מילדולה ו, המגיד, 12 בפברואר 1868; תולדות רבנו רפאל מילדולה ז, המגיד, 19 בפברואר 1868
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311792405171  GND: 142502529  ISNI: 0000 0000 8448 9085  LCCN: nr95025414  VIAF: 44190157   WorldCat (עם VIAF): 44190157
ויסנט פרר

| --- | --- |

 לידה:  23 בינואר 1350 ולנסיה, ממלכת ולנסיה, כתר אראגון 
 פטירה:  5 באפריל 1419 (בגיל 69) ואן, דוכסות ברטאן 
 חג:  5 באפריל 
 
דמות יהודי מתוך פסל ויסנט פרר מאת פרדיננד מקסימיליאן ברוקוף בגשר קארל בפראג, 1712
ויסנט פרר (1350–1419) המכונה ויסנט פרר הקדוש (ולנסית: Sant Vicent Ferrer) היה נזיר מיסיונר דומיניקני מוולנסיה. אביו היה אנגלי ואמו ספרדייה.
לפי האמונה הנוצרית, לפני לידתו, התגלה לאביו בחלום נזיר דומיניקני ובישר לו שבנו יהיה מפורסם בכל העולם. אמו דיווחה כי לא חשה בכאב כלל בשעת הלידה, ולכן הלידה נחשבת בנצרות כעל-טבעית ומבשרת גדולות.
בגיל 18 הצטרף פרר למסדר הדומיניקני בוולנסיה, והשלים תואר מוסמך (STM) בתאולוגיה. לאחר מכן עבר לאוניברסיטה בברצלונה והשלים לימודים לתואר דוקטור בתאולוגיה.
בוויכוח הפנימי שפרץ בנצרות בין הטוענים לכס האפיפיור, תמך פרר במי שהתפרסם לאחר מכן כאנטי אפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר מאראגון.
בשליחותו ומטעמו, עבר פרר בין קהילות יהודיות רבות ברחבי ספרד וניסה להמיר יהודים רבים ככל האפשר. הוא מתואר כמי שעובר בין בתי כנסיות, צלב ביד אחת וספר תורה ביד השנייה, מלווה לעיתים במאות מאמינים נוצרים, מכריז על בית הכנסת כעל כנסייה, ומשתמש באמצעי לחץ שונים לשכנע את יהודי הקהילה להמיר את דתם. הוא נחל הצלחה גדולה במשימה זו - יש הנוקטים בהערכה של כ-25,000 יהודים שהצליח להמיר.[דרוש מקור]
פרר מוכר גם כמי שהשתמש בדימוי הגבר היהודי כאישה במטרה לשכנע את היהודים כי "אם יקבלו עליהם את ישו, יחדל איבר מינם מלדמם פעם בחודש" - מה שהעלה כנגדו גיחוך בקרב היהודים בספרד ומחוצה לה שנחשפו לטקטיקת השמד שלו.
פרר הוכרז כקדוש על ידי האפיפיור קליקסטוס השלישי בשנת 1455.
ראו גם

ויכוח טורטוסה
הפולמוס היהודי-נוצרי
הערות שוליים

↑  רם בן-שלום, ויכוח טורטוסה, ויסנטי פרר ובעיית האנוסים על פי עדותו של יצחק נתן, ציון נ"ו, א', 1991, עמ' 21-45 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269662605171  PLWABN: 9810660816405606  BIBSYS: 2038107  BNE: XX1094676  BnF: cb121582364 (data)  CANTIC: a10336953  GND: 118627082  HDS: 012615  ICCU: SBLV304052  ISNI: 0000 0001 2277 5294  LCCN: n84058123  NKC: jn20011211107  NLA: 35595031  NSK: 000084409  NTA: 068603746  RERO: 02-A000173074  SELIBR: 344988  SNAC: w6v7049p  SUDOC: 03009819X  Trove: 1008388  VcBA: 495/42503  VIAF: 24639900   WorldCat (עם VIAF): 24639900
Sachsenring P240

| --- | --- |

Sachsenring P240
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Horch P240
 יצרן:  HQM Sachsenring GmbH
 שנות ייצור:  1956–1959
 הרכבה:  מזרח גרמניה מזרח גרמניה
 אורך:  4,736 מ"מ
 רוחב:  1,780 מ"מ
 גובה:  1,600 מ"מ
 משקל:  1,480 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,800 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, בטור, 2,407 סמ"ק המפיק 80 כ"ס ב-4,000 סל"ד, יחס דחיסה 7.1:1, מנוע הנעה אחורית
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות
 מהירות מרבית:  140 קמ"ש
 צריכת דלק:  11-13 ליטר ל-100 ק"מ
Sachsenring P240 היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב המזרח גרמנית HQM Sachsenring GmbH (החברה הייתה קרויה:  VEB Kraftfahrzeugwerk Horch Zwickau) אשר יוצרה בין השנים 1955–1959.
יוצרו 1,382 יחידות.
תצורות "Sachsenring P240"

4 דלתות - סלון (5 מושבים)
4 דלתות - קבריולה
5 דלתות - סטיישן
דגם  קבריולה שרד "Sachsenring P240"

4 דגמי שרד, מסוג קבריולה נבנו לרגל חגיגות "20 שנים ל-גרמניה המזרחית GDR" שנערכו ב-7 באוקטובר 1969 בנוכחות צבא העם הלאומי.
תמונות

דגם "Sachsenring P240" - קבריולט
דגם "Sachsenring P240" - קבריולט
דגם "Sachsenring P240" - סלון
דגם "Sachsenring P240" - סלון
דגם "Sachsenring P240" - סלון
דגם "Sachsenring P240" - סטיישן
דגם  שרד "Sachsenring P240" - קבריולט
דגם  שרד "Sachsenring P240" - קבריולט
דגם  שרד "Sachsenring P240" - קבריולט
דגם  שרד "Sachsenring P240" - קבריולט
דגם  שרד "Sachsenring P240" - קבריולט
הערות שוליים

↑  Voitures des pais de l'Est, Bernard Vermeylen, ETAI, 2008 ISBN 978-2-7268-8808-9
↑  דגמי "Sachsenring P240" histories/automotive-history-horch-p240-sachsenring-and-sachsenring-reprasentant-east-germany-trys-and-fails-to-build-a-luxury-car
↑  דגם  "Sachsenring P240" - מפרט טכני ומידות auta5p.eu/lang/en/katalog
↑  דגם שרד קבריולה "Sachsenring P240" - תמונה flickr.com/photos
פאוור דרייב

| --- | --- |
Powerdrive
Powerdrive
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Powerdrive Ltd
 שנות ייצור:  1955–1957
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 מרכב:  Rear mid-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  3,660 מ"מ
 רוחב:  1,435 מ"מ
 משקל:  410 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,640 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  2 צילינדרים, מנוע 2 פעימות, 322 סמ"ק המפיק 16.5 כ"ס (מנוע מרכזי אחורי)
 הילוכים:  תמסורת ידנית 3 מהירויות + הילוך אחורי
 מעצב:  David Gottlieb
פאוור דרייב (באנגלית: Powerdrive) היא מכונית תלת אופן בתצורת קבריולה מתוצרת Powerdrive Ltd אשר יוצרה  בין השנים 1955–1957 בבריטניה.
פאוור דרייב

2 מושבים.
מנוע מרכזי אחורי.
מנוע הנעה אחורית.
תלת אופן - מאחור 1 גלגל.
חלון קדמי בלבד.
דגמי "פאוור דרייב" יוצרו ברובע הארינגיי, לונדון.
ראו גם

תלת אופן
הערות שוליים

↑  Harald H. Linz, Halwart Schrader: Die Internationale Automobil-Enzyklopädie. United Soft Media Verlag, München 2008, ISBN 978-3-8032-9876-8.
↑  George Nick Georgano (Chefredakteur): The Beaulieu Encyclopedia of the Automobile. Volume 3: P–Z. Fitzroy Dearborn Publishers, Chicago 2001, ISBN 1-57958-293-1
↑  "פאוור דרייב" - תמונה flickr.com/photos/46466362@N07
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פאוור דרייב".
פואד נסאר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 בדצמבר 1914 נצרת, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  30 בספטמבר 1976 (בגיל 61) 
 מפלגה:  Jordanian Communist Party, המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה, הליגה לשחרור לאומי 
 
פואד נסאר (בערבית: فؤاد نصار; 28 בנובמבר 1914, נצרת – 30 בספטמבר 1976, עמאן, ירדן) היה איש ציבור פלסטיני, ממנהיגי המפלגה הקומוניסטית. בתפקידו האחרון שימש כראש המפלגה הקומוניסטית הירדנית.