stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית (מחשב)
כפולותיו של הבית > השיטה הבינארית

מכיוון שהמחשב משתמש בשיטת הספירה הבינארית, טבעי יותר להשתמש בחזקות של 2 (210 = 1024) מאשר בחזקות של 10.
בתחילה נעשה שימוש בשיטת החזקות של 2 בלבד, שכן מושגים אלה שימשו בעיקר אנשי מקצוע, ומבחינה מתודולוגית שיטה זו נכונה יותר. אלא שברבות הזמן, עקב התגברות השימוש במחשבים אישיים, מושגים אלה נעשו נפוצים בציבור הרחב אשר רגיל היה להשתמש בשיטה העשרונית (במידות ומשקלים), דבר אשר גרם לבלבול רב - נפוץ השימוש בתחיליות העשרוניות (דוגמת "קילו") כשהכוונה היא לתחיליות הבינאריות (דוגמת "קיבי"). ישנה סברה שאת השימוש בשיטה העשרונית הנחילו יצרני הדיסקים הקשיחים שהעדיפו לנקוב במספרים גדולים יותר לתיאור מוצריהם.
בדצמבר 1998, הנציבות הבין-לאומית לאלקטרוטכניקה יצרה את התחיליות הבינאריות (קיבי, מבי, גיבי...) כדי למנוע את דו-המשמעות של הקידומות העשרוניות. זאת ועוד, מערכת היחידות הבין-לאומית מגבילה את השימוש של התחיליות העשרוניות לחזקות של 10 בלבד.
לכן, על פי השיטה הבינארית:
קיבי-בית (בשוגג: "קילו-בית") אחד שווה ל־1024 בתים (210).
מבי-בית (בשוגג: "מגה-בית") אחד שווה ל־1024 קיבי-בתים (220, שהם 1,048,576 בתים).
גיבי-בית (בשוגג: "ג'יגה-בית") אחד שווה ל־1024 מבי-בתים (230, שהם 1,073,741,824 בתים).
טבי-בית (בשוגג: "טרה-בית") אחד שווה ל־1024 גיבי-בתים (240, שהם 1,099,511,627,776 בתים).
פבי-בית (בשוגג: "פטה-בית") אחד שווה ל־1024 טבי-בתים (250, שהם 1,125,899,906,842,624 בתים).
אקסבי-בית (בשוגג: "אקסה-בית") אחד שווה ל־1024 פבי-בתים (260, שהם 1,152,921,504,606,846,976 בתים).
זבי-בית (בשוגג: "זטה-בית") אחד שווה ל־1024 אקסבי-בתים (270, שהם 1,180,591,620,717,411,303,424 בתים).
יובי-בית (בשוגג: "יוטה-בית") אחד שווה ל־1024 זבי-בתים (280, שהם 1,208,925,819,614,629,174,706,176 בתים).
ברונטו-בית אחד שווה ל-1024 יובי-בתים (290, שהם 1,237,940,039,285,380,274,899,124,224 בתים).
ראו גם

חומרה - מונחים
הערות שוליים

↑  IBM, PLANNING A COMPUTER SYSTEM, Project Stretch, ‏1962 (באנגלית) (ארכיון)
↑  Definitions of the SI units: The binary prefixes, physics.nist.gov
↑  https://www.bipm.org/documents/20126/41483022/SI-Brochure-9.pdf/fcf090b2-04e6-88cc-1149-c3e029ad8232
ז'וזה אבולקר

| --- | --- |

 לידה:  5 במרץ 1920 אלג'יר, צרפת 
 פטירה:  17 בנובמבר 2009 (בגיל 89) מאנוסק, צרפת 
 שם לידה:  Joseph Georges Aboulker 
 מדינה:  צרפת 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של צרפת 
 בן או בת זוג:  Andrée Defferre-Aboulker 
 פרסים והוקרה
 מפקד בלגיון הכבוד  חבר מסדר השחרור  צלב המלחמה 1939-1945  מדליית החירות הנשיאותית 
 
ז'וזה אבולקר (בצרפתית: José Aboulker; ‏5 במרץ 1920, אלג'יר  – 17 בנובמבר 2009, מאנוסק, דרום צרפת), מנהיג המחתרת היהודית באלג'יריה במלחמת העולם השנייה. אבולקר היה איש מפתח בהצלחת מבצע לפיד, המבצע החשוב ביותר במערכה בצפון אפריקה, בו פלשו בעלות הברית לאלג'יריה ומרוקו. אבולקר בנה של הסופרת האלג'יראית החלוצית ברת בנישו-אבולקר.
משפחתו

ז'וזה אבולקר היה בן לשתי משפחות יהודיות-אלג'יראיות בנות המעמד הגבוה - אבולקר ובנישו. אביו, פרופ' אנרי אבולקר (1876–1957), היה רופא ומנתח ידוע, מרצה באוניברסיטת אלג'יר, חבר ב"מפלגת הרדיקל" הצרפתית-אלג'יראית ומנהיג ציוני (ראש הפדרציה הציונית באלג'יריה), שכיהן לתקופה כסגן ראש עיריית אלג'יר. אימו הייתה ברת' בנישו-אבולקר (Berthe Bénichou-Aboulker; 1886-1942), מחזאית, סופרת, משוררת וציירת, מהסופרות הראשונות שפרסמו את יצירותיהן באלג'יריה.
לז'וזה היו שתי אחיות, מרסל והסופרת כלת פרס יקיר ירושלים קולט אבולקר-מוסקט, שאף הן היו חברות במחתרת היהודית באלג'יריה במהלך מלחמת העולם השנייה. ילדותם הונצחה בספר זוכה פרס אקו"ם "קונכיית הסודות", ונעוריהם ובחרותם בתקופת מלחמת העולם השנייה ופעילותם במחתרת מתועדים בספר "כמראה לטושה". שני הספרים נכתבו בידי תמר ברגמן.
הקמת המחתרת היהודית באלג'יר

כתשעה חודשים לאחר פרוץ המלחמה, ביוני 1940, נכבשה צרפת על ידי הגרמנים. הגרמנים שלטו ישירות בצפון צרפת, אך בדרומה הם הותירו את השלטון בידי "משטר וישי" משתף הפעולה של הגנרל פטן. משטר וישי הוחל גם על אלג'יריה, שסופחה לצרפת בשנת 1830.
ההשפעה על יהודי אלג'יריה הייתה קשה. האזרחות הצרפתית שלה זכו בשנת 1870 נשללה מהם, וחלק מחוקי הגזע הנאציים הוחל עליהם. החלו התפרצויות אנטישמיות מצד התושבים המקומיים, מוסלמים וצרפתים כאחד.
בתגובה לכך, הקים אבולקר מחתרת מתוך קבוצת סטודנטים יהודים, להגנה על זכויות היהודים. חברי המתחתרת הגנו על יהודים שהותקפו באלימות, אספו נשק ועסקו בפעולות חבלה בשלטון וישי כגון השחתת סחורות שנועדו לצבא הגרמני, הדבקת כרוזים ועוד.
הכיסוי היה קבוצת כושר וספורט באלג'יר, בירת המדינה. המחתרת כונתה ג'יאו גרא בעקבות שמו של מאמן הספורט הלא-יהודי שנשכר על ידם ושלא היה מודע לסיפור מאחורי פעילותו.
בעקבות הגעת המלחמה לפאתי אלג'יריה, חששו מספר קצינים צרפתיים מפני השתלטות ישירה של הגרמנים על אלג'יריה, ויצרו קשר עם כוחות בעלות הברית כדי לתמוך בפעולה כנגד הגרמנים. מטרתם המוצהרת הייתה תמיכה בשלטון וישי והם אף התנו את עזרתם בכך שלאחר המבצע, כל צד יהיה רשאי להמשיך ולהילחם בצד השני. אבולקר וחבריו, בעידוד אנשי הקשר מצד בעלות הברית, נאותו לשתף פעולה.
המערכה באלג'יריה

ב-23 באוקטובר 1942, שבועיים בלבד לפני תאריך היעד של המבצע, נמסר לאנשי המחתרת היהודית באלג'יריה בפיקודו של אבולקר על החלטת ארצות הברית לפלוש לצפון אפריקה. על פי התכנון המקורי, תפקיד המחתרת היה להשתלט על עיר הבירה אלג'יר ועל החוף לידה, כדי לאפשר את נחיתת בעלות הברית. בפועל, הבריטים והאמריקאים לא עמדו בלוח הזמנים שהוגדר למבצע (ייתכן שבשל חוסר אמון ביכולתה של המחתרת לבצע את המוטל עליה) ואחרו למעלה משתים עשרה שעות.
בפועל, המחתרת ביצעה את תפקידה בצורה מופלאה. בשמונה בנובמבר, בשעה אחת לאחר חצות במוצאי שבת, החלו ז'וזה אבולקר ואנשיו (מעט פחות מארבע מאות במספרם) להשתלט על העיר אלג'יר, ותוך 15 דקות בלבד השלימו את השתלטותם, ובכלל זה תחנת המשטרה, המחנות הצבאיים בסביבתה ותחנת הרדיו שלה. ההשתלטות עצמה בוצעה באמצעות הטעיה ותוכננה להפליא. אחד ממנהיגי המחתרת, קולונל ג'וס, שנשא תפקיד בכיר במשטרה המקומית, הוציא פקודת יום ובה הורה כי מיליציה אזרחית תחליף את הכוחות הצבאיים בבסיסים שבסביבות אלג'יר "לטובת משימות חרום". לוחמי המחתרת, תחת מסווה המיליציה האזרחית, נכנסו ללא הפרעה לכל מתקני הצבא והשלטון, בעיקר בעמדות לאורך חופי אלג'יר. במהלך ההשתלטות, חיקו אנשי המחתרת ברשת הקשר מפקדים בכירים מקרב הצבא, ופיזרו מידע מטעה ברדיו, כדי למנוע התעוררות חשד. איש מחתרת אחד, סגן ז'אן דרייפוס (אין קשר משפחתי לאלפרד דרייפוס), נהרג במהלך המבצע, כאשר קצין וישאי ירה בו בגבו במהלך ההשתלטות על בניין הדואר. זהו ההרוג היחידי של המחתרת במהלך המבצע.
על פי התכנון המקורי פלישת בעלות הברית הייתה אמורה להתחיל בשבע בבוקר, אך בשל העיכוב, נאלצו המורדים להחזיק בעיר שתים עשרה שעות נוספות עד לתחילת הפלישה בשבע בערב. בחופי אלג'יר נחתו 2,300 חיילים (מתוך 110,000 חיילים שנחתו בכל צפון אפריקה במהלך המבצע). הנחיתה עצמה כמעט נחלה כישלון חרוץ בשל מחסור בנחתות. חיילים נאלצו לשחות אל החוף, ובנוסף, תנאי מזג האוויר וחוסר הניסיון של משיטי הספינות גרמו להתהפכות חלק נכבד מהנחתות. לו הנחיתה הייתה נתקלת בהתנגדות של ממש, כך מעריכים, היא הייתה נכשלת ועימה המבצע כולו.
הצלחת המבצע פתחה את שערי צפון אפריקה בפני בעלות הברית, ומשם נסללה הדרך לדרום אירופה. יש היסטוריונים המשווים את חשיבותו האסטרטגית לנחיתה בנורמנדי.
הפלישה התקיימה שבועיים לאחר פתיחת הקרב המכריע של רומל מול הבריטים באל-עלמיין, ויצרה נגדו חזית כפולה.
הלחימה בצפון אפריקה עדין נמשכה כחצי שנה לאחר מכן בזכות תגבורם של הכוחות הגרמנים, כושר הלחימה שלהם, והעדר הניסיון היחסי של הכוחות האמריקאיים. אולם עדיפותם של בנות הברית וניתוק דרכי האספקה של כוחות הציר הביאו בראשית מאי 1943 לתבוסתם של כוחות הציר. רומל אמנם חמק מהמצור אולם מעל 200,000 חיילים גרמנים נפלו בשבי בתום המערכה על תוניסיה, ועל צפון-אפריקה בכלל. כוחות הברית כבשו את אלג'יריה ואת מרוקו שהיו בשלטון ווישי, ושחררו את תוניסיה מידי הגרמנים, ומשם פלשו לדרום אירופה דרך סיציליה. כך איבד הרייך את מיטב כוחותיו באגן הים התיכון ואת יכולתו למנוע את הפלישה לסיציליה ולאיטליה היבשתית.
עם סיום המבצע חשו אנשי המחתרת מרומים ונבגדים על ידי האמריקאים שהותירו את קציני משטר וישי האנטישמים כאחראים על השליטה באלגיריה. חוקי האפליה הגזעית נותרו על כנם, וכמה מאנשי המחתרת ובהם אנרי, אביו של ז'וזה אבולקר, נאסרו ושוחררו רק לאחר לחץ ממושך. האזרחות הצרפתית הוחזרה ליהודי אלג'יריה רק באוקטובר 1943.
לאחר המלחמה

אבולקר, שלמד נוירולוגיה, פיתח קריירה אקדמית כפרופ` לרפואה ובין השאר גם טיפל בדה-גול. הוא התבודד בסוף ימיו בעיירה מאנוסק (צר') באלפים הצרפתים. לאורך השנים סירב אבולקר להתראיין או לכתוב, למעט פעם יחידה בנובמבר 1992, במלאת 50 שנה ל"מבצע לפיד", כשהסכים להתראיין לשבועון הצרפתי "נובל אובזרווטר".
אחותו - קולט אבולקר מוסקט - נפטרה בירושלים בשנת 2003 בגיל 95. גם היא קיבלה את צלב החירות האלג'ירי, כאחיה וכרבים אחרים מחברי המחתרת.
אביו של ז'וזה, פרופ' אנרי אבולקר, זכה גם הוא לאות גבורה על פעילותו בזמן מלחמת העולם השנייה. למרות שכבר היה קרוב לגיל 70, ופציעה ממלחמת העולם הראשונה מנעה ממנו ללכת בתקינות, הוא נשלח למחנה מאסר צרפתי בזמן פעילות המחתרת. לאחר שחרור אלג'יריה על ידי הכוחות האמריקאים הוא הקים ועד מקומי כדי לסייע לפליטים יהודים שהגיעו לאלג'יריה מאירופה כדי לברוח מהשואה.
הוא נישא לדודניתו אנדרה דפר-אבולקר, רופאה ופעילה פוליטית במפלגה הקומוניסטית. לאחר פרישתם היו שניהם חברים בארגון הבריאות הצרפתי-פלסטיני.
הנצחה או הזנחה

רבים מוותיקי המחתרת התרעמו במשך שנים ארוכות על ההזנחה של ההיסטוריונים, מערכת החינוך והממסד הישראלי בכל הקשור לפרשה יוצאת הדופן הזו. כיום, במוזיאון יד ושם כבר ניתן למצוא התייחסות לפעילות המחתרת כחלק מההתנגדות היהודית בתקופת השואה וביתר שאת במוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה, בלטרון.
לקריאה נוספת

גיטה עמיפז-זילבר, מחתרת יהודית באלג'יריה 1940-1942, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1983.
José Aboulker. “La part de la Résistance française dans les événements d’Afrique du Nord,” in: Les cahiers français (London, August 1943).
וולט

ערך זה עוסק ביחידת מידה של מתח חשמלי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אלסנדרו וולטה, שעל שמו נקראת יחידת המתח
וולט (מסומנת כ: V) היא יחידת מידה של מתח ופוטנציאל חשמליים במערכת היחידות הבין-לאומית. הוולט נקרא על שמו של אלסנדרו וולטה, אשר בשנת 1800 המציא את עמוד וולטה - הסוללה הכימית הראשונה.
הוולט הוא יחידה המשמשת למדידת הפרשי פוטנציאל. הגדרה שקולה לוולט היא: הפרש הפוטנציאלים שדורש השקעה של ג'ול אחד של אנרגיה על-מנת להזיז מטען בן קולון אחד בכיוון גידול הפוטנציאל. ביחידות הבסיסיות של השיטה המטרית, מבוטא הוולט כך –
 \mathrm {V={\dfrac {W}{A}}={\dfrac {J}{C}}={\dfrac {N\cdot m}{A\cdot s}}={\frac {kg\cdot m^{2}}{A\cdot s^{3}}}}  .
כאשר זרם של אמפר כופל פוטנציאל של וולט אחד, ההספק הוא ואט אחד.
ראו גם

יחידות מידה על שם אישים
קבוע אבוגדרו

בכימיה קבוע אבוגדרו משמש כדי להמיר את המסה האטומית של יסוד למסה בגרמים.  סימנו הוא NA:
למשל, המסה האטומית של אטום נתרן בטבלה המחזורית הוא 22.99,  הכפלת מסה זו בקבוע אבוגדרו תיתן משקל בגרמים – 22.99 גרם, שנקראים "מול" של נתרן. בניסוח אחר קבוע אבוגדרו הוא מספר החלקיקים שיש במול אחד.
הקבוע קרוי על שמו של אמדאו אבוגדרו, כימאי איטלקי בן המאה ה-19.
לפי ההגדרה שנקבעה עם שינוי מערכת היחידות הבין-לאומית במאי 2019, ערך זה הוא מדויק ולא קיימת לגביו אי-ודאות במדידה.
בכימיה נוח לדבר במונחים של מולים משום שריאקציות כימיות מתרחשות ביחסים קבועים בין החלקיקים, למשל כדי להרכיב מול אחד של H2O דרושים מול אחד של חמצן ושני מולים של מימן, ולא יישארו שאריות.
קבוע זה משמש לחישובים רבים בתחומי הפיזיקה והכימיה ותחומים קשורים, כגון ביולוגיה.
הגדרה

לפי ההגדרה של מול, קבוע אבוגדרו הוא ‎6.02214076×1023‎ × mol-1.
הגדרתו של קבוע אבוגדרו היא מספר "השווה למספר האטומים הנמצאים ב-0.012 קילוגרם של פחמן-12". הווה אומר, 12 גרם (0.012 קילוגרם) של פחמן-12 מכילים ‎6.02214076×1023‎ אטומים של פחמן-12.
ראו גם

מול
סטויכיומטריה
מסה אטומית
מסה מולקולרית
קבוע בולצמן
הערות שוליים

↑  "CODATA Value: Avogadro constant". NIST. 20 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "International Bureau of Weights and Measures, The International System of Units (SI) (9th ed.)" (PDF). 2019. p. 134.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4394515-6
הספק

הספק בפיזיקה הוא כמות העבודה המושקעת או מתקבלת ביחידת זמן. היחידה הבינלאומית למדידת הספק היא ואט (Joule/sec = Watt).
הגדרה נוספת: הספק הוא קצב הפיכת אנרגיה מצורה לצורה.
ההספק מוגדר על ידי:
כלומר, הנגזרת של העבודה  \ W לפי הזמן  \ t.
העבודה נמדדת ביחידות של אנרגיה  \ E - היכולת לבצע עבודה.
הגדרה מקורבת, פשוטה יותר להספק:
כמות האנרגיה המחליפה צורה מחולקת במשך הזמן הלוקח לאותה האנרגיה להחליף צורתה.
יחידות למדידת הספק

הממדים של ההספק הם ממדי אנרגיה מחולקת בזמן. במערכת היחידות הבין-לאומית, ההספק נמדד בוואט, שהוא ג'ול לשנייה.
יחידות מקובלות אחרות למדידת הספק הם ארג לשנייה וכוח סוס. כוח סוס אחד שווה לכ־746 ואט.
דוגמאות

במכניקה, כוח שפועל על גוף מעביר לו הספק של  \ {\vec {F}}\cdot {\vec {v}}, כאשר F הוא הכוח ו-v היא מהירות הגוף.
במעגלים חשמליים, ההספק שמועבר לרכיב מסוים שווה למכפלת המתח שעל הרכיב בזרם שעובר ברכיב:  \ P=VI; V מציין מתח, I מציין זרם.
הספק של כלי רכב

הספק משמש למדידת העוצמה של כלי רכב. ככל שהספק המנוע גדול יותר, כך כלי הרכב חזק יותר. הספק המנוע של כלי רכב נמדד בדרך כלל בכוח סוס, יחידה לא תקנית שלה מספר הגדרות שונות. בעשורים האחרונים מתחזק הנוהג להוסיף את ההספק גם ביחידות קילוואט אך כוחות סוס (כ"ס) הן עדיין היחידות הנפוצות ביותר בשימוש בתחום הרכב.
הספק של מכונית משפחתית הוא בסביבות ה-100 כ"ס. הספק של אוטובוס עירוני הוא כ-300 כ"ס. הספק של משאית נע בין 300 ל-600 כ"ס. הספק של טנק מערכה מודרני הוא 1500 כ"ס.[דרוש מקור]
ראו גם

הספק חשמלי
מטר רבוע

השוואה בין יחידות שטח שונות
מטר רבוע (בראשי תיבות: מ"ר) הוא יחידת מידה לשטח בשיטה המטרית, והיא שווה לשטחו של ריבוע שאורך צלעו מטר אחד.
המטר הרבוע מסומן  m^{2}. בהינתן, לדוגמה, בית מלבני שאורך צלעו האחת 8 מטר, ואורך צלעו  האחרת 12 מטר, אז שטחו הוא  8m\cdot 12m=96m^{2}. ואם רדיוס הים של שלמה הוא 2.5 מטר וגובהו 1.25 מטר, אז שטח המעטפת שלו הוא  2\pi \cdot 2.5m\cdot 1.25m=6.25\pi \cdot m^{2}\approx 19.63m^{2}
יחידות מידה נוספות לשטח, הנגזרות מיחידה זו באמצעות התחיליות במערכת היחידות הבין-לאומית הן:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הכפלה | שם | סימול |  | הכפלה | שם | סימול |
| 100 | מטר רבוע (סנטיאר) | m2 |  | 100 | מטר רבוע (סנטיאר) | m2 |
| 102 | דקמטר רבוע (are) | dam2 |  | 10−2 | דצימטר רבוע | dm2 |
| 104 | הקטומטר רבוע (הקטאר) | hm2 |  | 10−4 | סנטימטר רבוע (סמ"ר) | cm2 |
| 106 | קילומטר רבוע (אלף דונמים מטריים) | km2 |  | 10−6 | מילימטר רבוע | mm2 |
| 1012 | מגה מטר רבוע | Mm2 |  | 10−12 | מיקרומטר רבוע | µm2 |
| 1018 | גיגה מטר רבוע | Gm2 |  | 10−18 | ננומטר רבוע | nm2 |
| 1024 | טרה מטר רבוע | Tm2 |  | 10−24 | פיקומטר רבוע | pm2 |
| 1030 | פטה מטר רבוע | Pm2 |  | 10−30 | פמטומטר רבוע | fm2 |
יחידות מידה נוספות הנגזרות מיחידה זו אך אינן חלק מיחידות המידה הסטנדרטיות של מערכת היחידות הבין-לאומית הן:
אר – 100 מטר רבוע
דונם מטרי – 1,000 מטר רבוע
הקטאר – 100 אר, שהם 10,000 מטר רבוע
דיופטר

באופטיקה, דִּיוֹפְּטֵר היא יחידת מידה לעוצמה האופטית של עדשה או מראה קעורה, והיא מסומנת באות D. הדיופטר שווה למספר ההופכי של מרחק המוקד כפי שהוא נמדד במטרים, כלומר נמדד באחד חלקי מטר.
D={\frac {100}{f}} כאשר מוקד העדשה נמדד בסנטימטר.
 D={\frac {1}{f}} כאשר מוקד העדשה נמדד במטרים.
לדוגמה, עדשה של 3 דיופטר היא עדשה אשר מרכזת קרני אור מקבילות למוקד אופטי במרחק 1⁄3 מטר.
בחיי היומיום משתמשים בדיופטריות לציון חוזקן של עדשות משקפיים או עדשות מגע מבחינה אופטית (זהו 'מספר' העדשה במונחים אופטומטריים).
הדיופטר איננו נכלל במערכת היחידות הבין-לאומית.
ראו גם

לנסמטר
בוריס ילצין

ילצין, 2001.
בוריס ניקולאייביץ' ילצין (ברוסית: Борис Николаевич Ельцин, ‏האזנהקובץ:Ru-Boris Nikolayevich Yeltsin.ogg‏Ⓘ‏‏; 1 בפברואר 1931 – 23 באפריל 2007) היה מדינאי רוסי, אשר נבחר למשרת נשיא הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של רוסיה זמן קצר לפני התפרקות ברית המועצות בשנת 1991 והמשיך לכהן בתפקיד נשיא רוסיה לאחר פירוק מעצמת העל עד שנת 1999. הוא היה בין הגורמים העיקריים לנטישת הקומוניזם ברוסיה והיה הנשיא הראשון שנבחר בבחירות דמוקרטיות במדינה. הוא כיהן כנשיא במשך שתי קדנציות רצופות עד שהגיש את התפטרותו ערב פתיחת המאה ה-21.
הוא נחרט בהיסטוריה בתור הנשיא הנבחר הראשון של רוסיה, אחד ממארגני ההתנגדות לפעולות הפוטש של אוגוסט, היה רפורמיסט רדיקלי שביקש לשנות את המבנה החברתי הפוליטי, והכלכלי של רוסיה. ידוע גם כמי שהביא לקריסת הסוציאליזם בברית המועצות והיה זה שהחליט לאסור את המפלגה הקומוניסטית ומי שפיזר את הסובייט העליון. הוא החליט לפתוח במערכה צבאית כנגד הבדלנים בצ'צ'ניה ב-1994 והשלמתה ב-1996 וחידש את כניסת החיילים הרוסיים לתוך צ'צ'ניה בספטמבר 1999 ופתיחת המערכה הצבאית השנייה בצ'צ'ניה.
בתקופת נשיאותו בעזרת רפורמות של יגור גאידר, בוצע מעבר לכלכלת שוק תוך ניסיון לפתור הבעיה של מחסור בסחורות ותורים ואנשים החלו לקבל נכסי מדינה בהיקף גדול בבעלות פרטית, המערכת הסובייטית הוחלפה בעקרונות האידאולוגיה הליברלית-דמוקרטית. נוצרה מערכת של פרלמנטריזם ושלטון עצמי מקומי, נקבע נוהג הבחירות לרשויות, לראשונה, ניתנה לאזרחים הזדמנות אמיתית לטוס לחוץ לארץ, הוענקה להם חופש הדת, חופש הביטוי וזכויות אחרות שעוגנו בחוקה החדשה שאומצה והכנסייה הרוסית האורתודוקסית שוקמה; רוסיה התקבלה לארגון G8 והצטרפה למועצת אירופה. אך עם זאת, על ילצין, כנשיא, נמתחה ביקורת על המצב הלא יציב של הכלכלה, על ירידת רמת החיים של האזרחים, על החמרת הבעיות החברתיות וצמצום האוכלוסייה.
ביוגרפיה > השנים הראשונות

ילצין נולד למשפחת איכרים במחוז סברדלובסק, אזור נידח בברית המועצות. יש הטוענים כי הוא נולד בכפר בוטקה, אך יש החולקים על כך וטוענים כי הוא נולד בכפר בסמאנוב. על פי הביוגרף של ילצין, בוריס מינאייב, ילצין חי למעשה בכפר בסמאנוב, השוכן בסמיכות לבוטקה, אך בית החולים שבו נולד נמצא בכפר בוטקה, ולכן זהו הכפר הנחשב למקום הולדתו.
ילצין עצמו נזכר מאוחר יותר בזכרונותיו: "... משפחת ילצין, הייתה נתונה למרדף מטעם השלטונות, ששלחו מאבטחים, ותבעו את הקרקע שבה חיינו. לפני המהפכה, בחווה של אבי הייתה טחנת מים ורוח, הייתה מכונת דישה והיו פועלים קבועים, היבול היה פורה, והיו חמישה סוסים וארבע פרות ... הייתה הרבה עבודה, ואבי נהג הרבה לקחת על עצמו. אבל השלטונות הסובייטיים אהבו להטריד אדם צנוע, בלתי נראה, חזק, חכם, אנשים מבריקים שהם אוהבים ולא מוצאים להם תחליף. בשנות ה-30 המשפחה פונתה. סבא היה משולל זכויות אזרחיות והוטל מס חקלאי על החקלאים הבודדים. בקיצור, הם ניסו "לשים כידון בגרון" [מונח שמשמעותו להטריד], כמיטב יכולתם לעשות זאת. אך סבי המשיך לנהל את החווה בעצמו..."
אביו של בוריס ילצין היה ניקולאי ילצין, בנאי, שריצה מאסר בעת בניית תעלת הוולגה-דון (מאחר שהואשם והורשע בפעילות אנטי סובייטית וכתוצאה מכך נשלח לגולאג לשלוש שנים), לאחר שחרורו, ב-1937, עבד כמנהל עבודה במפעל כימי באתר הבנייה ברזניקי. כמה שנים מאוחר יותר הפך לראש יחידת הבנייה במפעל.
אמו של ילצין, קלאבדיה ואסילייבנה, תופרת במקצועה, טיפלה בו עת שאביו של ילצין היה במאסר. ילצין בילה את ילדותו בעיר ברזניקי במחוז פרם, שם סיים את בית הספר התיכון (כיום בית הספר מס' 1 על שם אלכסנדר פושקין). על פי הביוגרפיה של בוריס ילצין וכלי תקשורת שונים היה תלמיד מוצלח בכיתתו, אך תוקפני. עם זאת, במאמרו של יורי בוריסנקו וי. ירליחמאן נטען כי ילצין היה תלמיד ממוצע לגמרי, שלא תמיד קיבל ציונים טובים. לאחר שסיים את כיתה ז', ילצין השתלח במחנכת שלו, על שהכתה תלמידים וגרמה להם לעבוד מהבית. בשל כך גורש מבית הספר באזהרה. בתגובה, הוא פנה לסניף העירוני של המפלגה והצליח לקבל הזדמנות להמשיך את לימודיו בבית ספר אחר. כילד, איבד ילצין שתיים מאצבעות ידו השמאלית בעת שניסה לפתוח רימון יד, ולכן לא שירת בצבא.
הוא למד בבית ספר על-שם פושקין. לאחר סיום לימודיו התקבל בשנת 1950 לפּוליטכניון באורל. במהלך לימודיו הכיר את נאינה יאוסיפנה גרינה, אותה נשא לאישה ב-1956. לזוג נולדו שתי בנות, טטיאנה יומשבה ואלנה אוקולובה. הוא סיים את לימודיו בפוליטכניון שנה לפני כן וקיבל תואר בהנדסת בניין, כאשר נושא התזה שלו היה "מגדל טלוויזיה". בתור תלמיד היה מעורב במשחקי כדורעף והיה שחקן כדורעף בקבוצה העירונית.
החל מ-1955 החל לעבוד בחברת בנייה (אוראלטיאז'טרובסטרוי, Уралтяжтрубстрой) והיה אחראי על כמה פרויקטים של בנייה. ב-1963 היה מהנדס ראשי וב-1966 הפך למנהל חברת הבנייה של סברדלובסק.
ביוגרפיה > העלייה לשלטון

ב-1961, בזמן הרפורמות של ניקיטה חרושצ'וב, הצטרף בוריס ילצין למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. ב-1968 היה לראש מחלקת הבנייה של הוועד המחוזי בסברדלובסק, של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
חמש עשרה שנה אחר כך, ב-1976, מונה ליושב ראש הוועדה הקומוניסטית בסברדולבסק (הלכה למעשה, היה מושל מחוז סברדלובסק וראש העיר סברדלוסק), תפקיד שמילא עד שנת 1985. ב-1977 הוא קיבל הוראה שהגיעה ישירות מהקרמלין להרוס את בית יפטייב, שבו נרצחו הצאר ניקולאי השני ומשפחתו. בתקופתו כמושל המחוז הוא הביא לבנייתו של בניין הסניף המחוזי של המפלגה בסברדלובסק, שנודע כבית הסובייטים (כיום ידוע כ"בית הלבן" ומשמש כבניין ממשלת מחוז סברדלובסק), והיה ממקדמי המהלך להקמת הרכבת התחתית של סברדלובסק. ב-1981 יזם את הקמת בניין מגורים לנוער.
ב-1978 היה לחבר הסובייט העליון ב-1981 נבחר לוועדה המרכזית של המפלגה וב-1985 מינה אותו מיכאיל גורבצ'וב למזכיר המפלגה בסניף מוסקבה (במקום ויקטור גרישין שכיהן בתפקיד כבר 18 שנים והיה היריב של גורבצ'וב במאבק הירושה לאחר מות קונסטנטין צ'רניינקו), ושנה לאחר מכן הוא התקבל לכמועמד לפוליטביורו. בתקופת עבודתו במוסקבה התפרסם כמי שהביא לפיטוריהם של פקידים רבים מהעירייה וכמי שביצע בדיקות בעצמו בחנויות ובתחבורה הציבורית בעיר, לוודא כי כולם מבצעים עבודתם כראוי. הוא הנהיג חג מיוחד לעיר מוסקבה וחתם על צו האוסר על הריסת מבנים היסטוריים, לפני עזיבת תפקידו החל לבקר באופן נוקב את מנהיגות המדינה והמפלגה.
בחושיו הפוליטיים המחודדים הוא הבחין שסופו של המשטר קרב, ומתח ביקורת על השמרנים במפלגה ואף על גורבצ'וב עצמו. הוא התפטר מהנהגת המפלגה (1987) ומהחברות לפוליטביורו (1988). הקריאה שלו לרפורמות בממשל הביאה לעלייה בפופולריות שלו, והוא ניצח בבחירות הסמי-דמוקרטיות הראשונות והאחרונות בברית המועצות בשנת 1989 ונבחר לוועידת נציגי העם. בהמשך הוא קיבל מושב בסובייט העליון, הבית העליון של הפרלמנט של ברית המועצות. זמן קצר לאחר מכן הוא מונה לנשיא הפרלמנט הרוסי חרף התנגדותו של גורבצ'וב. ב-1991 סייע ילצין להכשיל את הפיכת ינאייב, שהייתה ניסיונם האחרון של הקומוניסטים השמרנים להחזיר את הגלגל לאחור.
עוד קודם לכן, ביולי 1990, ילצין חתם על הצהרת הריבונות הממלכתית של רוסיה הסובייטית ופרש מהמפלגה הקומוניסטית. שנה וחצי לאחר מכן התפרקה ברית המועצות, גורבצ'וב נאלץ להתפטר וילצין הפך ב-25 בדצמבר 1991 לנשיא הראשון של רוסיה העצמאית, בתוקף היותו נשיא הפדרציה הרוסית, משרה אליה נבחר בבחירות הדמוקרטיות הראשונות בפדרציה שנערכו ב-12 ביוני 1991.
נשיאותו

ב-12 ביוני 1991 נבחר ילצין לנשיא הרפובליקה הרוסית כשקיבל 45,552,041 קולות, שהסתכמו ב-57.30 אחוזי תמיכה ממספר המצביעים ובכך הקדים משמעותית את ניקולאי ריז'קוב, שלמרות תמיכת המפלגה הקומוניסטית קיבל רק 16.85 אחוזים מהקולות. יחד עם בוריס ילצין נבחר סגן הנשיא אלכסנדר רוצקוי. הסיסמאות העיקריות של קמפיין הבחירות של ילצין היו "מאבק בזכויות היתר של הפקידות הבכירה" ו"שמירה על ריבונותה של רוסיה". היו אלה הבחירות הנשיאותיות הארציות הראשונות בתולדות רוסיה (נשיא ברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב נכנס לתפקידו כתוצאה מהצבעה בקונגרס צירי העם של ברית המועצות).
ב-10 ביולי נשא בוריס ילצין את שבועת האמונים בטקס ההשבעה לתושבי רוסיה ולחוקה הרוסית ונכנס רשמית לתפקידו כנשיא רוסיה. לאחר שנשבע, הוא נשא נאום מרכזי, אותו התחיל אנרגטית ורגשית, מתוך הבנה של חגיגיות הרגע: "אי אפשר להעביר במילים את המצב הנפשי שאני חווה בדקות אלו. לראשונה בהיסטוריה בת אלף השנים של רוסיה, נשיא נשבע חגיגית אמונים לאזרחיו. אין כבוד גבוה יותר מזה שאדם מקבל מהעם, אין משרה גבוהה יותר שאזרחי המדינה בוחרים.<...> אני אופטימי לגבי העתיד ומוכן לפעול אנרגטית. רוסיה הגדולה קמה מברכיה! אנחנו בהחלט נהפוך אותה למדינה משגשגת, דמוקרטית, שלווה, חוקית וריבונית. העבודה הקשה לכולנו כבר החלה. לאחר שעברנו כל כך הרבה ניסויים, תוך הבנה ברורה של מטרותינו, אנו יכולים להיות משוכנעים בתוקף: רוסיה תיוולד מחדש!"
במקביל למינויו לנשיא, קונגרס צירי העם שחרר אותו מתפקידו כיו"ר הסובייט העליון והפסיק את סמכויותיו הפרלמנטריות והוא נותר רשמית כחבר הפרלמנט של ברית המועצות עד קריסת המדינה והקמת הפדרציה הרוסית. הצו הראשון עליו חתם ילצין כנשיא היה הצו "אודות אמצעי עדיפות לפיתוח החינוך ברפובליקה הרוסית". המסמך, שהוכן בהשתתפות פעילה של משרד החינוך בראשות י. דנייפרוב, שהתווה מספר צעדים לתמיכה (בעיקר כספית) במערכת החינוך, שהיו הצהרתיים בבירור. חלק גדול מהאמור בצו מעולם לא קיים, למשל ההבטחה "לשלוח מדי שנה לחו"ל להכשרה, התמחות, השתלמויות לפחות 10 אלף סטודנטים, סטודנטים לתארים מתקדמים, מורים ועובדים מדעיים ופדגוגיים".
נשיאותו > הפוטש של אוגוסט והשלכותיו

15 באוגוסט פורסמה הצהרה בדבר ריבונות חבר המדינות העצמאיות. המדינות החברות היו בלארוס, קזחסטן, רוסיה, טג'יקיסטן, אוזבקיסטן, אזרבייג'ן, קירגיזסטן, טורקמניסטן ואוקראינה. אך חתימת ההסכם נבלמה על ידי הוועדה הממלכתית למצב חירום. ב-19 באוגוסט הוכרז כי מיכאיל גורבצ'וב נכלא במעונו בחצי האי קרים וילצין עמד בראש הקושרים כשהוא הופך את בית המועצות למרכזו. כבר ביום הראשון לפוטש עלה ילצין על טנק שניצב מול המבנה וקרה לפעילויות הוועדה הממלכתית הפיכה מדינית וקרא נגד הלגיטימיות של מארגני הפוטש, שהיו קומוניסטים שמרניים ובכירי ק.ג.ב. שניסו לשמר את ברית המועצות ולמנוע את קריסתה.
ניסיון ההפיכה הוביל לכך שכמעט כל רפובליקות ברית המועצות שנותרו וכמה אוטונומיות הכריזו על עצמאותן. לאחר כישלונה של ועדת החירום הממלכתית, נמשכה העבודה על חוזה איחוד חדש, אך כעת כבר היה מדובר ביצירת איחוד מדינות ריבוניות כקונפדרציה. ב-6 בנובמבר ילצין חתם על צו להקפאת פעילויות המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות והוציאה אל מחוץ לחוק.
ב-5 בספטמבר אימץ הקונגרס החמישי של צירי העם בברית המועצות את "הצהרת זכויות האדם וחירויותיו" והודיע על תקופת מעבר להקמת מערכת מדינית חדשה, הכנה וחתימה על האמנה של חבר המדינות העצמאיות. על פי הצעתו של גורבאצ'וב, הקונגרס למעשה פורק ואימץ את החוק "אודות גופי הביצוע והממשל של ברית המועצות בתקופת המעבר" כשטיוטת החוק הציעה לקבל החלטה בדבר חוסר היעילות של קיום קונגרסים סדירים של צירי העם של ברית המועצות במהלך תקופת המעבר, אף שבעת ההצבעה דחו צירי העם את ההצעה זו.
ב-6 בספטמבר, מועצת המדינה של ברית המועצות הכירה בפרישתן של שלוש הרפובליקות הבלטיות (לטביה, ליטא ואסטוניה) מברית המועצות.