stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גז אידיאלי

גז אידיאלי הוא גז היפותטי, המבוסס על מודל פיזיקלי לפיו גז מורכב מהרבה גופים נקודתיים, הנעים באופן אקראי במרחב. מודל זה נמצא בשימוש נרחב בתרמודינמיקה ובאווירודינמיקה, ומצליח לתאר היטב גזים בתנאי לחץ וטמפרטורה מתונים, כגון אוויר בלחץ אטמוספירי ובטמפרטורת החדר. ההנחה הראשונה של מודל זה היא שלא קיימת אינטראקציה בין הגופים המרכיבים את הגז, למעט התנגשויות פשוטות.
במודלים שונים של הגז האידיאלי, ניתן לתאר גזים אשר לא בהכרח מורכבים מגופים נקודתיים, אלא מצבר של חלקיקים אחרים, הניתן להסתכל עליהם כמו על כדורים קטנים הקשורים ביניהם בקשרים אלסטיים (כגון מולקולה דו אטומית). ייצוג חלקיקי הגז על ידי מולקולות פוליאטומיות גורם להוספה של דרגות חופש נוספות במערכת. הוספת דרגות החופש מצריכה לקחת בחשבון בחישובים אנרגטיים את התנועות האפשריות של המולקולה ביחס לעצמה – כגון סיבוב סביב עצמה או ויברציות סביב מרכז המסה.
את הפתרון המלא של גז אידיאלי והגדלים המאפיינים אותו אי־אפשר היה לחשב עד הופעת מכניקת הקוונטים.
המודל של הגז האידיאלי מניח את ההנחות הבאות:
גודלי המולקולות זניחים בהשוואה למרחק הממוצע ביניהן, כך שהנפח הכולל שתופסות המולקולות קטן משמעותית מנפח הכלי.
כוחות המשיכה בין מולקולות זניחים, וכוחות דוחים פועלים רק במהלך התנגשויות.
התנגשויות החלקיקים זה בזה ועם דפנות הכלי אלסטיות לחלוטין.
המערכת ארגודית, כך שממוצע על פני אנסמבל בדגימה שווה לממוצע לאורך זמן.
הגז נמצא בשיווי משקל[דרושה הבהרה] עם דפנות הכלי.
משוואת המצב

משוואת המצב עבור גז אידיאלי היא:
או
כאשר:
P - לחץ הגז
V - הנפח שהגז תופס
N - מספר חלקיקי הגז
n - כמות המולים בגז
kB - קבוע בולצמן
R - קבוע הגזים האוניברסלי (8.314472 J·K-1·mol-1)
T - הטמפרטורה המוחלטת של הגז
מקרים פרטיים של משוואה זו הם חוקי הגז הפרטיים: חוק בויל-מריוט, חוק גיי-לוסאק וחוק שארל.
עבור התיקונים המוכנסים במשוואה על מנת לתאר גז דחוס, ראה גז ואן דר ואלס.
המשוואה המקשרת בין האנרגיה, הנפח והלחץ עבור גז אידיאלי -  P=2U/3V, מתקיימת גם עבור גז פרמי של פרמיונים בטמפרטורה 0. דבר זה נובע מההנחות הדומות בין המודלים, בהם מזניחים אינטראקציות בין החלקיקים.
תנאים לקיום גז אידיאלי

כאמור, מודל הגז האידיאלי מתאר את החלקיקים בגז, בין אם מולקולות או אטומים, בתור כדורים פשוטים ללא שום השפעה אלקטרומגנטית או כבידתית אחר על השני ועם גודל זניח, כלומר בתור חלקיקים נקודתיים.
כדי שהמודל יתאר את המציאות בצורה טובה, ישנם כמה תנאים שחייבים להתקיים:
הגז לא יכול להיות בלחץ גבוה מדי. זאת מכיוון שבלחצים גבוהים החלקיקים מתנגשים לעיתים כה קרובות ונמצאים בסמיכות כה רבה שהכוחות הבין-מולקולריים לא זניחים. במקרה של לחצים גבוהים מאוד, המודל לא מתאר מספיק טוב את המערכת, ועל מנת לתאר מערכות אלו יש להשתמש במשוואות מצב מדויקות יותר, כגון משוואת ואן דר ואלס, הלוקחת בחשבון את הכוחות הפועלים בין החלקיקים ואת הגודל הלא אפסי שלהם.
הגז לא יכול להיות בטמפרטורה גבוהה מדי. בטמפרטורות גבוהות מאוד מודל הגז האידיאלי לא מספק, בין היתר בגלל שהמולקולות המרכיבות את הגז יכולות להתנתק לאטומים המרכיבים אותם, או שיכול להיווצר מצב של יינון.
התנגשויות החלקיקים בגז זה עם זה ועם דפנות הכלי בו הם נמצאים חייבות להיות אלסטיות, דהיינו, משמרות את האנרגיה הקינטית של החלקיקים.
בבידוד ריכוז הגז מתוך משוואת המצב, ניתן לראות שכאשר לחץ הגז נמוך או כאשר טמפרטורת הגז גבוהה, ריכוז הגז נמוך ולכן הוא מתאים לשימוש במשוואת הגז האידיאלי.
c={\frac {n}{V}}={\frac {P}{RT}}
כאשר  {\ce {c}} מייצג את ריכוז הגז.
גדלים תרמודינמיים של גז אידיאלי חד-אטומי תלת־ממדי

אנרגיה חופשית של הלמהולץ:  \ F=-Nk_{B}T\left(\log {\left({\frac {n_{Q}(T)}{N/V}}\right)}+1\right) כאשר  \ n_{Q}(T)=\left({\frac {mk_{B}T}{2\pi \hbar ^{2}}}\right)^{3/2} 
(החזקה 3/2 נובעת ממספר הממדים - עבור גז דו־ממדי למשל החזקה תהיה 1, וזה ישפיע על שאר הגדלים) 
גודל זה אפשר לקבל מפונקציית החלוקה, וממנו ניתן לגזור את שאר הגדלים, כולל את משוואת המצב, אליה ניתן להגיע על פי
אנטרופיה:  \ S=-\left({\frac {\partial {F}}{\partial {T}}}\right)_{V}=k_{B}N\left(\log {\left({\frac {n_{Q}(T)}{N/V}}\right)}+{\frac {5}{2}}\right)
אנרגיה:  \ U=F+TS={\frac {3}{2}}Nk_{B}T
קיבול חום: בנפח קבוע  \ C_{V}={\frac {3}{2}}Nk_{B} ובלחץ קבוע  \ C_{P}={\frac {5}{2}}Nk_{B}
קומפרסיביליות איזותרמית:  \ k_{T}={\frac {-1}{\ V}}\left({\frac {\partial V}{\partial P}}\right)_{T}={\frac {1}{P}}
מקדם התפשטות תרמית:  \ \alpha _{P}={\frac {1}{V}}\left({\frac {\partial V}{\partial T}}\right)_{P}={\frac {1}{T}}
גז אידיאלי עם דרגות חופש פנימיות

כאשר לכל מולקולה של גז אידיאלי יש דרגות חופש ורמות אנרגיה פנימיות, אזי האנרגיה הממוצעת שלו היא
כלומר, זהו סכום של האנרגיה התרמית וכל רמת אנרגיה פנימית כפול האכלוס שלה.
בדרך כלל נהוג לרשום את האנרגיה של גז אידיאלי בצורה מוכללת:
כאשר n הוא מספר המולים של הגז, R הוא קבוע הגזים ו  \beta  הוא קבוע מספרי המבטא את מספר דרגות החופש:  \ \beta ={\frac {\lambda }{2}} כאשר  \lambda  הוא מספר דרגות החופש. מספר דרגות החופש הוא לדוגמה 3 עבור גז חד אטומי, 5 עבור גז דו-אטומי ו-6 עבור מוצק.
ניתן להראות שעבור גז אידיאלי בעל דרגות חופש פנימיות עם אנרגיה
מתקיים:
כמו כן, בתהליך אדיאבטי מתקיים ש
\ PV^{\gamma }={\mbox{Const}}.
\ TV^{\gamma -1}={\mbox{Const}}.
\ T^{\gamma /(1-\gamma )}P={\mbox{Const}}.
ראו גם

תרמודינמיקה
גז
גז ואן דר ואלס
פורט מיד

| --- | --- |

 מידע על המבנה
 סוג:  בסיס צבאי 
 על שם:  ג'ורג' מיד 
 מיקום:  מרילנד, ארצות הברית
 תקופת הבנייה:  ? – 23 ביוני 1917
 בשימוש פעיל:  1917-היום
 נשלט על ידי:  צבא ארצות הברית
 בעלות נוכחית:  מחלקת ההגנה של ארצות הברית
 שטח:  5,067 אקר 
 קואורדינטות:  39°06′25″N 76°44′35″W﻿ / ﻿39.1069°N 76.7431°W﻿ / 39.1069; -76.7431
 he
 
פורט מיד (באנגלית: Fort Meade) הוא בסיס צבאי של צבא ארצות הברית הממוקם במרילנד. הבסיס קרוי על שמו של ג'ורג' מיד, קצין בכיר בצבא ארצות הברית ובצבא האיחוד. בנוסף ליחידות צבא ארצות הברית, הבסיס משמש גם כמפקדת בית הספר למודיעין של מחלקת ההגנה של ארצות הברית, פיקוד הסייבר של ארצות הברית, הסוכנות לביטחון לאומי, שירות הביטחון המרכזי, וגופים נוספים במחלקת ההגנה וזרועות הכוחות המזוינים.
היסטוריה

הבסיס נוסד ב-1917, במהלך מלחמת העולם הראשונה, כמחנה אימונים זמני בשם "מחנה אנאפוליס ג'נקשן" (Camp Annapolis Junction). המחנה שימש לאימון חיילים לפני שליחתם לחזית באירופה. ב-1928 שונה שמו לפורט ג'ורג' ג'י. מיד, על שם הגנרל ג'ורג' מיד והפך לבסיס קבוע של הצבא.
במהלך מלחמת העולם השנייה, שימש כמרכז אימונים מרכזי של הצבא, וכן כמחנה לשבויי מלחמה גרמנים ואיטלקים. בשנות ה-50 שימש הבסיס כחלק ממערך ההגנה האווירית האמריקאית כחלק מפרויקט ניקה, וכן נוסדה בו מפקדת הסוכנות לביטחון לאומי (NSA). בעשורים לאחר מכן, התרחב הבסיס והפך למרכז ליחידות מודיעין וסייבר של הצבא ומחלקת ההגנה, כולל הקמת פיקוד הסייבר ב-2009.
מייק בודנהולצר

| --- | --- |

בודנהולצר בשנת 2021
 לידה:  6 באוגוסט 1969 (בן 55) הולברוק שבאריזונה 
 עמדה:  מאמן
 מכללה:  פומונה קולג'
 קבוצות כשחקן
 1993–1994:  ויילה בולדקלאב
 קבוצות כמאמן
 1996–2013   2013–2018   2018–2023:  סן אנטוניו ספרס (עוזר)   אטלנטה הוקס   מילווקי באקס
 הישגים כמאמן
 זכייה באליפות ה-NBA‏ (2021) מאמן השנה ב-NBA‏ (2015, 2019)   מאמן נבחרת המזרח במשחק האולסטאר (2015, 2019)
 קבוצות כג'נרל מנג'ר
 2014–2017:  אטלנטה הוקס
 
מייקל וינסנט "מייק" בודנהולצר (באנגלית Michael Vincent "Mike" Budenholzer; נולד ב־6 באוגוסט 1969) הוא מאמן כדורסל אמריקאי המאמן את קבוצת פיניקס סאנס. בודנהולצר היה עוזר מאמן במשך 18 עונות, של גרג פופוביץ' בסן אנטוניו ספרס, והיה שותף לזכייתם בארבע אליפויות. בין השנים 2013–2018 אימן את קבוצת אטלנטה הוקס. בעונת 2014/2015 זכה בפרס מאמן השנה ב-NBA לאחר שהוביל את אטלנטה למאזן הטוב ביותר במזרח. בשנים 2018-2023 שימש כמאמן הקבוצה מילווקי באקס, בעונת 2020/2021 זכה איתם באליפות.
ביוגרפיה

מייק בודנהולצר נולד בהולברוק שבאריזונה, לווינס וליבי בודנהולצר, משפחה ממוצא גרמני. מייק הוא הצעיר מבין שבעת אחיו. אביו היה גם הוא מאמן כדורסל ואימן 25 שנים במכללות ותיכונים באריזונה.
בודנהולצר למד לתואר ראשון בפילוסופיה ובפוליטיקה במכללת פומונה, בשנותיו במכללה שיחק כגארד בנבחרת הכדורסל שלה, לאחר שהשלים את חוק לימודיו שיחק שנה אחת בלבד כשחקן מקצוען, בקבוצה דנית בשם "ויילה" מדנמרק. למרות שקלע ממוצעים של 27 נקודות, פרש לאחר שנה, והחל לעבוד בצוות המקצועי של סן אנטוניו, תחילה כעורך וידאו וכסקאוט. ולאחר מכן קודם לעמדת העוזר הראשי של המאמן המצליח גרג פופוביץ'. הם זכו יחדיו בהצלחות רבות ובארבע אליפויות.
בחייו האישיים, מייק נשוי למרי בת', לבני הזוג ארבעה ילדים.
מאמן ראשי > אטלנטה הוקס

קבוצת אטלנטה הוקס, לאחר מספר שנים של דשדוש וחוסר הצלחה, החתימה ב-2012 את דני פרי, שהיה סגן נשיא סן אנטוניו, ובעונת 2013/2014 מינה את בודנהולצר, חברו מסן אנטוניו, למאמן.
כבר בעונתו הראשונה הוביל את ההוקס לפלייאוף, שם נפגשו עם המדורגת ראשונה במזרח, אינדיאנה פייסרס. ההוקס, שהיו מדורגים במקום השמיני, הצליחו למתוח את הסדרה מול הקבוצה מהמקום הראשון לסדרה של שבעה משחקים, אך בסופם גברה אינדיאנה.
את עונתו השנייה, עונת 2014/2015, סיימו ההוקס עם המאזן הטוב ביותר במזרח והטוב בתולדות הקבוצה. הצלחתו של בודנהולצר מתעצמת מכיוון שבקבוצה לא שיחקו שחקנים שנחשבים מהטופ העולמי ושחקנים דוגמת קייל קורבר, ג'ף טיג ופול מילסאפ הצטיינו תחת שרביטו. בסיום העונה נבחר בודנהולצר למאמן השנה. בפלייאוף הגיע קבוצתו עד לגמר המזרח בו הפסידה לקליבלנד קאבלירס. בעונות הבאות בחרה אטלנטה הוקס בבנייה מחדש ושחררה מהסגל את השחקנים הבולטים והקבוצה לא הגיעה להישגים וב-2018 עזב בודנהולצר את ההוקס.
מאמן ראשי > מילווקי באקס

לקראת עונת 2018/2019 חתם בודנהולצר כמאמנה של מילווקי באקס לארבע שנים. את אותה עונה סיימה מילווקי עם המאזן הטוב ב-NBA‏ (60–22), ובסיומה זכה בודנהולצר בפרס מאמן העונה, בפעם השנייה בקריירה. בעונת 2020/2021 זכה עם הקבוצה באליפות הראשונה שלה מזה 50 שנה, זוהי האליפות הראשונה שלו כמאמן ראשי. בעונת 2022/2023 פוטר בודנהולצר מאימון הקבוצה לאחר שהפסידה למאמי היט 4-1 בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
הערות שוליים

↑  אטלנטה מינתה את עוזרו של פופוביץ' למאמן, באתר ‏מאקו‏, 29 במאי 2013
↑  בודנהולצר נבחר למאמן העונה הסדירה ב-NBA, באתר ONE‏, 21 באפריל 2015
↑  מייק בודנהולצר מונה למאמן מילווקי באקס, באתר ONE‏, 17 במאי 2018
משכני עליון

משכני עליון הוא ספר מכתבי רמח"ל, שעוסק בבית המקדש השלישי, במבנה הארכיטקטוני שלו, ובפעולה הרוחנית של הבית על פי פנימיות התורה.
בספר מסביר הרמח"ל את ההבדלים שבין בתי המקדש מבחינת המבנה ומבחינת השורש הרוחני שלהם. בפתיחת הספר הוא כותב שמטרת החיבור היא להסביר את צורת "בית המקדש של מעלה", ולהראות איך כנגד צורה זו מכוון מבנה בית המקדש שבארץ.
לפי המובא בספר, מקום השראת השכינה באבן השתייה שקודש הקודשים הוא מקום הקשר של העולם הזה עם הקב"ה, והשפע יוצא משם אל ארץ ישראל, שהיא "ארץ רחבת ידיים מאד, ובה ערים גדולות ובצורות לא נראו כהנה ברוב יופיים והדרם... והאדמה אדמת קודש היא...". גם הארצות שחוץ לארץ היו צריכות להיות טהורות, וכך היו לפני חטא אדם הראשון, וכך יהיו לעתיד לבוא, אך גם אז לא תשווה מעלתם למעלת ארץ ישראל.
רמח"ל מזכיר את החיבור "משכני עליון" במכתב שכתב לרבו, רבי ישעיהו באסאן, בשנת ה'ת"ץ (1730). בתיאורו הוא מבוסס על פירוש רש"י לספר יחזקאל.
שם הספר לקוח מהפסוק בספר תהלים, פרק מ"ו, פסוק ה': ”נָהָר פְּלָגָיו יְשַׂמְּחוּ עִיר אֱלֹהִים, קְדֹשׁ מִשְׁכְּנֵי עֶלְיוֹן”.
הספר יצא לאור בבני ברק, בשנת ה'תש"ם (1980), כחלק מ"גנזי רמח"ל", בעריכת הרב יוסף ספינר, בהוצאת הרב חיים פרידלנדר.
נעלה

ערך זה עוסק בישוב באזור מודיעין. אם התכוונתם לתוכנית עלייה של הסוכנות היהודית, ראו .
| --- | --- |
נעלה במבט מניל"י
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: יהודה ושומרון
מועצה אזורית: מטה בנימין
גובה ממוצע: ‎397 מטר
תאריך ייסוד: 1988
סוג יישוב: יישוב 2,000‏–4,999 תושבים
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף דצמבר 2024 (אומדן)
  - אוכלוסייה: 2,888 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 2,887 תושבי ישראל
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎+1.9% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) נעלה(למפת גוש דן רגילה) נעלה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נעלה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נעלה31°57′47″N 35°03′51″E﻿ / ﻿31.9629378243555°N 35.0642791960729°E﻿ / 31.9629378243555; 35.0642791960729  heמפת היישובים של מועצה אזורית מטה בנימין באדום - נעלה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10

נַעֲלֶה היא התנחלות עירונית בעלת אופי חילוני השייכת למועצה אזורית מטה בנימין. היישוב שוכן בגובה של 430 מטרים מעל לפני הים בדרום-מערב שפלת השומרון, צפונית לעיר מודיעין וממזרח ליישוב ניל"י.
היסטוריה

הקמת היישוב החלה בתחילת שנות ה-80, בתכנונם של האדריכלים אברהם יסקי ויוסי סיוון, והאכלוס הראשוני היה בספטמבר 1988 על ידי קבוצה של עובדי התעשייה האווירית שכינו את ארגונם "לביא" על שם פרויקט הלביא. בתחילה נבנו ביישוב 26 בתי קבע, ובתחילת שנות ה-90 הוצבו ביישוב כ-15 קרוואנים.
בשנת 1998 החלו פרויקטים להרחבת היישוב, שבמהלכם נבנתה שכונה חדשה, הקרוואנים פונו ובמקומם נבנו בתי קבע נוספים. באמצע שנת 2008 התגוררו בנעלה 230 משפחות. בשנת 2009 החל פרויקט הרחבה נוסף "מעלה מודיעין" אשר קלט כ-105 משפחות חדשות. ביישוב מתגוררים כ-2,800 תושבים (נכון לשנת 2022).
לפי המכון הפלסטיני, המכון למחקר יישומי - ירושלים, נעלה בנויה על אדמות שהופקעו מהיישובים הפלסטיניים אל-איתיחאד, דיר קדיס ושיבתין. עם זאת, על פי מפת הסקר הבריטי משנת 1944 לא היו בידי שיבתן או דיר קדיס אדמות חקלאיות בגבעות עליהן יושבת נעלה.
בנעלה פועלים מעונות יום, גני ילדים, בית ספר יסודי, צהרונים, ספריה, מתנ"ס, ברכת שחיה עונתית, מכולת, פיצרייה, בית קפה, מקווה טהרה, בית כנסת, אולם אירועים ושבט תנועת הצופים.
שבט הצופים נוסד ב-2012 ומונה כ-150 חניכים.
לטובת גילאי התיכון עומדות הסעות מאורגנות לבתי ספר תיכון במודיעין.
גלריית תמונות

שכונת מגורים שלא אוכלסה ועומדת שוממה ביישוב, 2/2006
בית מגורים חדש ביישוב, 2/2006
אחד מקבוצת בתי המגורים הראשונים ביישוב, אותם תיכנן האדריכל אברהם יסקי, 2/2006
הנוף הנשקף מבתי היישוב
הכניסה ליישוב מכביש 463
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  Al-Itihad Town Profile (Beitillu, Jammala & Deir 'Ammar), ARIJ, pp. 16-17
↑  Deir Qaddis Village Profile, ARIJ, p. 17
↑  Shabtin Village Profile, ARIJ,  p. 16
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588155605171
בקתות ביצות בדכאו

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  פרנץ מארק 
 תאריך יצירה:  1902 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  73.6 ס״מ 
 גובה:  43.5 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מיקום:  מוזיאון פרנץ מארק
 
הבקתות בביצות דכאו (בגרמנית: Moorhütten im Dachauer Moos) הוא ציור של הצייר הגרמני פרנץ מארק. היצירה נחשבת לאחת מהעבודות המוקדמות ביותר של האמן, והיא חלק מאוסף מוזיאון פרנץ מארק בעיר קוכל אם זה.
היסטוריה

הציור נוצר בשנת 1902, בתקופה שבה למד פרנץ מארק בהאקדמיה לאמנויות במינכן, בהנחייתם של גבריאל פון הקל ווילהלם פון דיץ. במסגרת לימודיו קיבל מארק הכשרה יסודית בסגנון הציור של המאה ה-19, אך לא נחשף לזרמים אמנותיים מודרניים. משום כך, יצירה זו – כמו ציוריו האחרים מאותה שנה, "דיוקן האם" ו-"דיוקן האב" – משקפת את המסורת של אסכולת מינכן.
תיאור היצירה

הציור מתנשא לגובה של 43.5 ס"מ ורוחבו 73.6 ס"מ. הוא צויר בצבעי שמן על בד. החצי התחתון של התמונה מציג את נוף הביצות של דכאו, ואילו החצי העליון מתאר שמיים מכוסים בעננים. במרכז הציור ניצבת בקתה מוקפת קבוצת עצים, ומאחוריה ניתן להבחין בגג נוסף, דבר המעיד על קיומן של מספר בקתות. גוני הציור נשלטים על ידי חום וירוק כהים, היוצרים ניגוד עם כחול השמיים וכתמי אוכרה בקדמת התמונה. פרטים כמו עלי העצים צוירו בקפידה באמצעות משיכות מכחול עדינות ומדויקות.
אנדרס גומס

| --- | --- |

 לידה:  27 באוקטובר 1960  (בן 64) גואיאקיל, אקוודור
 מדינה:  אקוודור אקוודור
 מקום מגורים:  גואיאקיל, אקוודור
 צאצאים:  Emilio Gómez 
 גובה:  193
 יד חובטת:  שמאל
 פעילות כמקצוען:  1979–1995 (כ־16 שנים)
 סה"כ פרסים שצבר:  4,385,130 דולר אמריקאי 
 יחידים
 מאזן קריירה:  267-523
 דירוג שיא:  4 (1990)
 זכיות בטורנירים:  21
 זוגות
 מאזן קריירה:  195-369
 דירוג שיא:  1 (1984)
 זכיות בטורנירים:  33
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 1
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  סיבוב רביעי (1990)
 אליפות צרפת הפתוחה:  זכייה (1990)
 וימבלדון:  רבע הגמר (1984)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  רבע הגמר (1984)
 
אנדרס גומס (בספרדית: Andrés Gómez;‏ נולד ב-27 באוקטובר 1960) הוא טניסאי עבר אקוודורי. אחד הטניסאים הבולטים בעולם במשחקי זוגות בשנות ה-80. הוא זכה פעמיים בתואר גראנד סלאם לזוגות ופעם אחת ביחידים. בסך הכל זכה ב-54 תארים, מהם 21 תוארי יחידים והיתר בזוגות.
קריירה

אנדרס גומס התאמן אצל מאמנים אמריקאים ובשנת 1978 הוזמן לנבחרת גביע דייוויס של אקוודור. בשנת 1979 הוא שקל לעזוב את תחרויות הטניס לטובת לימודי ביולוגיה, אך בסוף החליט לעבור לטניס מקצועי. עד מהרה הוא הפך לטניסאי בולט, במיוחד בתחום הזוגות.
לגמר תחרות יחידים הוא הגיע בשנת 1990 וזכה תוך ניצחון על אנדרה אגסי הצעיר בארבע מערכות.
גמרים של תחרויות גראנד סלאם לזוגות

| תוצאה | שנה | טורניר | יריב בגמר | תוצאה |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| זכייה | 1986 | אליפות ארצות הברית הפתוחה | יוגוסלביה סלובודן ז'יבוינוביץ' | שוודיה יואכים ניסטרום שוודיה מאטס וילאנדר | 4–6, 6–3, 6–3, 4–6, 6–3 |
| זכייה | 1988 | אליפות צרפת הפתוחה | ספרד אמיליו סאנצ'ס | אוסטרליה ג'ון פיצג'רלד  שוודיה אנדרס יאריד | 6–3, 6–7, 6–4, 6–3 |
מרדכי בן שחר

| --- | --- |

 לידה:  18 בפברואר 1926 קראיובה, רומניה 
 פטירה:  17 בינואר 2017 (בגיל 90) רמת גן, ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 סוגה:  חזנות, אופרה 
 סוג קול:  בריטון 
 שפה מועדפת:  עברית 
 
מרדכי בן שחר עם חיילים, שנות ה-50
מרדכי בן שחר (18 בפברואר 1926 - 17 בינואר 2017) היה זמר בריטון ישראלי בתחום האופרה, בתחום שירי יידיש ובתחום החזנות.
ביוגרפיה

נולד ב-1926 לדימיטרי (שמואל) ופאולה (פנינה) בקראיובה שברומניה ובגיל צעיר עבר עם משפחתו לבוקרשט, שם גם סיים את לימודיו התיכוניים. בשנת 1944, במהלך מלחמת העולם השנייה, נהרג אביו בהפצצה על מקום עבודתו. לאחר מכן עלה בן שחר לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער והגיע לקיבוץ עין שמר. מאוחר יותר עבר לקיבוץ אפיקים, שהה שם שנה והשתתף בהצגה של הקיבוץ מאת שטפן צווייג. מן הקיבוץ הגיע לתל אביב, זכה במלגה מקונסרבטוריון "שולמית" ולמד אצל אלי קורץ. אמו עלתה לארץ בעקבותיו.
היה חבר בלהקה הצבאית כרמל.
סיים את הסטודיו הדרמטי של תיאטרון הבימה בהדרכתו של צבי פרידלנד, ושל האהל.
היה שחקן בתיאטרון "האהל" וזמר בריטון ראשי באופרה הישראלית. כן הופיע כסולן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית. בשנת 1956 זכה במלגה מקרן התרבות אמריקה-ישראל ונסע ללמוד באקדמיה לאמנויות הווקאליות ((אנ'),‏ AVA) שבפילדלפיה. בשנת 1957 הופיע בגרנד אופרה של פילדלפיה (אנ').
ב-1958 שב לישראל והמשיך להופיע באופרה. הוא לקח חלק בהופעות הבכורה של האופרות "הרמאי" של מנחם אבידום, "יעקב ומשה" מאת ברנד ברגל ו"מות משה" מאת יוסף טל.
ב-1963 השתתף בביאנלה של ונציה יחד עם תיאטרון חיפה ב"מעגל הגיר הקווקזי". באותה שנה זכה בפרס כינור דוד, וכן בפרס אדיס דה פיליפ עבור תפקידיו באופרות "לה טרוויאטה" בתפקיד ז'רמון, ועבור תפקיד פיגארו באופרה "הספר מסביליה".
בשנת 1964 היה שותף להפקה הראשונה בארץ (של גיורא גודיק בשיתוף תיאטרון "הבימה") של המחזמר "גבירתי הנאווה".
מקיץ 1964 עד סתיו 1966 שימש כבריטון הראשי באופרה של ציריך (אנ') (שווייץ) והשתתף עמה בפסטיבל ברלין.
ב-1968 הופיע עם צבי בורודו בהצגה היידית "אגדת מרדכי גבירטיג", שהפיק שמואל פישר.
בפברואר 1970 הופיע עם אינו טופר במופע "קמץ אלף והגדי הלבן", על מרק ורשבסקי ואברהם גולדפדן. התוכנית הגישה את סיפור חייהם בעברית וכללה שירים ביידיש ובעברית.
הופיע בארץ בתוכניות הטלוויזיה "שרתי לך ארצי" עם דן אלמגור ו"אלגרו" עם יצחק שמעוני.
בן שחר זכה בפרס מטעם הנוער המוזיקלי על יסודה וניהולה של שלישית בן שחר, שהרבתה להופיע בפני בני נוער.
בן שחר היה נשוי לחנה לבית לוי והשניים התגוררו בשנותיו האחרונות בבית אבות ברמת גן.
נפטר ונטמן בבית העלמין ירקון. הותיר אחריו את רעייתו ושלושה בנים.
הערות שוליים

↑  תמר אבידר, מסך ומסכה | שביבים, מעריב, 27 באוקטובר 1968); תמר אבידר, מסך ומסכה | תוכנית מיוחדת לשירי גבירטיג, מעריב, 8 בספטמבר 1968; אגדת מרדכי גבירטיג, דבר, 16 בספטמבר 1968; נחמן בן עמי, במה זעירה | נעימות הנגר-הפייטן: ערב שירי מרדכי גבירטיג, מעריב, 23 בינואר 1969; יעקב העליון, מסך ומסכה | שירי גבירטיג – בבית "שלום עליכם", מעריב, 2 בנובמבר 1969.
↑  יעקב העליון, מסך ומסכה: ורשבסקי וגולדפאדן – בהצגה של פישר, מעריב, טור אחרון, 8 בינואר 1970; "קמץ אלף והגדי הלבן" אצל שמואל פישר, דבר, 13 בינואר 1970; יצחק סלע, "קמץ אלף והגדי הלבן", דבר, 26 בפברואר 1970; נחמן בן-עמי, על ערב שירים: מימים משכבר: שירי גולדפאדן ומארק וארשבסקי, מעריב, 16 במרץ 1970.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007500936405171  VIAF: 308279151   WorldCat (עם VIAF): 308279151
עבד אל-פתאח דוח'אן

עבד אל-פתאח חסן עבד א-רחמאן דוח'אן (בערבית: عبد الفتاح حسن عبد الرحمن دخان; 1936 – 11 באוקטובר 2023) היה ממקימי תנועת הטרור הפלסטינית חמאס, ממנהיגי האחים המוסלמים ברצועת עזה וחבר המועצה המחוקקת הפלסטינית. נהרג בסיכול ממוקד במלחמת חרבות ברזל.
ביוגרפיה

עבד אל-פתאח דוח'אן נולד בשנת 1936 בכפר עיראק סווידאן (כיום סמוך לקריית גת). במהלך מלחמת העצמאות נמלט עם משפחתו לרצועת עזה והתגורר במחנה הפליטים נוסייראת. בשנות ה-50 אימץ את אידאולוגיית האחים המוסלמים והצטרף לשורות התנועה, ובמסגרת זו התוודע אל השיח' אחמד יאסין, שהחל משנת 1968 עמד בראש התנועה ברצועה. דוח'אן סייע ליאסין לחזק את היסודות האסלאמיים בתוך האוכלוסייה ברצועת עזה על בסיס הדעוה. בשנת 1973 הוקם בידי יאסין המוג'מע האסלאמי, מנגנון חברתי שפעל ברצועה, ודוח'אן מונה לראש הסניף של האגודה בנוסייראת. במקביל שימש כמנהל בית-ספר במחנה הפליטים. בשנת 1984 שימש כממלא מקומו של יאסין כראש הזרם האסלאמי ברצועת עזה, לאחר שהלה נכלא בעקבות הקמת ארגון הטרור אל-מוג'אהדון אל-פלסטיניון. יאסין השתחרר שנה לאחר מכן במסגרת עסקת ג'יבריל.
ב-10 בדצמבר 1987, יום לאחר פרוץ האינתיפאדה הראשונה, דוח'אן השתתף בפגישה בביתו של יאסין שבה הוחלט על הקמת תנועת הטרור חמאס. הקמת התנועה ביטאה את המעבר של התנועה האסלאמית ברצועת עזה מפעילות חברתית בלתי-אלימה לעבר פעילות ג'יהאד לוחמנית כנגד ישראל. עם ייסוד התנועה דוח'אן מונה לאחראי על פעולות חמאס במחנות הפליטים במרכז הרצועה. אף שהיה ממקימי חמאס דוח'אן היה פעיל בזרוע הפוליטית של התנועה ולא בזרוע הצבאית. דוח'אן מילא תפקידו בתוך התנועה במשך שנות האינתיפאדה, עד שגורש ללבנון בדצמבר 1992, יחד עם מאות פעילי חמאס נוספים, כתגובה על רצח החייל הישראלי נסים טולדנו.
בעקבות הסכמי אוסלו נוצרה מתיחות קשה בין אש"ף לבין חמאס על רקע הנכונות להכיר במדינת ישראל. בניסיון לפשר על מתחים אלו, השתתף דוח'אן בדצמבר 1995 בשיחות עם מנהיגי פת"ח שנערכו בקהיר, לגבי נכונותה של חמאס להשתתף בבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית. באוגוסט 1996 הגיע דוח'אן לגדה המערבית, באישור ישראלי, כדי לנסות לפשר במאבקים שבין פעילי הזרוע הצבאית של חמאס לבין מנגנוני הביטחון של הרשות הפלסטינית. דוח'אן המשיך לפעול מתוך המסגרת המדינית של חמאס, וכן במסגרת פעילות חברתית בקרב תושבי הרצועה. בשנת 2005 הוצב במקום ה-10 ברשימה הארצית של מפלגת הרפורמה והשינוי, מפלגה שהוקמה מטעם החמאס לקראת הבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית. בינואר 2006 נבחר למועצה בבחירות שבהן ניצחה חמאס את פת"ח וקיבלה לידיה את השלטון ברצועת עזה.
דוח'אן היה בוגר תואר ראשון בגאוגרפיה באוניברסיטת קהיר.
חיים אישיים

בניו הצטרפו לזרוע הצבאית של התנועה. בנו טארק היה ממייסדי גדודי עז א-דין אל-קסאם, ונהרג ב-8 באפריל 1992 בזמן שניסה לברוח למצרים. בן נוסף, מוחמד, היה פעיל בפיגועי טרור בחברון ובג'בליה, נתפס בידי השב"כ ונדון לשלושה מאסרי עולם. בנו הצעיר של דוח'אן, זייד, נהרג בפברואר 2006 בזמן שניסה להניח מטען חבלה ליד גדר המערכת באזור מחסום כיסופים.
ב-11 באוקטובר 2023, נהרג בביתו שברצועת עזה, יחד עם שניים מבניו, אף הם פעילי חמאס, בתקיפה של חיל האוויר הישראלי, במהלך מלחמת חרבות ברזל.
לקריאה נוספת

גיא אביעד, לקסיקון חמאס, הוצאת מערכות, 2008, עמודים 76–77.
הערות שוליים

1 2 3  אביעד, עמ' 76.
1 2  מיכאל מילשטיין, המהפכה הירוקה: דיוקנה החברתי של תנועת החמאס, עמ' 150.
↑  אביעד, עמ' 76–77.
1 2  אביעד, עמ' 77
↑  עינב חלבי, הפלסטינים: צה"ל חיסל את אחד ממייסדי החמאס, חברו הקרוב של אחמד יאסין, באתר ynet, 11 באוקטובר 2023
מרלה גיבס

| --- | --- |

 לידה:  14 ביוני 1931 (בת 93) בית החולים של מחוז קוק על שם ג'ון ה. סטרוגר הבן, ארצות הברית 
 שם לידה:  Margaret Theresa Bradley 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1973
 מקום לימודים:  תיכון ונדל פיליפס 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס פרס NAACP Image לשחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית (1984) 
 פרופיל ב-IMDb
 
מרלה גיבס (באנגלית: Marla Gibbs; ‏14 ביוני 1931) היא שחקנית, קומיקאית, זמרת, תסריטאית ומפיקה אמריקאית, בעלת קריירה שמשתרעת על פני חמישה עשורים. גיבס ידועה בעיקר בשל תפקידה בתור המשרתת של משפחת ג'פרסון, פלורנס ג'ונסטון, בסדרת הסיטקום של CBS "משפחת ג'פרסון" (אנ') (1975-85), תפקיד שעבורו היא זכתה בחמש מועמדויות לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב לשחקנית משנה מצטיינת בסדרה קומית. היא גם כיכבה בספין אוף של סדרה זו,  Checking In‏ (1981) ובסיטקום של NBC,‏ 227‏; גיבס הייתה מפיקה שותפה בסדרה זו, שיחקה את התפקיד הראשי של מרי ג'נקינס, ואף שרה את שיר הנושא.
מאוחר יותר בקריירה, גיבס הופיעה בתפקידים משניים בסרטים The Meteor Man (1993), Lost & Found (1999), The Visit (2000), Madea's Witness Protection (2012), Grantham & Rose (2015), ו-Lemon (2017). בשנות השמונים המאוחרות לחייה, היא ממשיכה להופיע כדמות קבועה ובהופעות אורח בתוכניות טלוויזיה פופולריות דוגמת "שחור-כזה", "תחנה 19", "חם בקליבלנד", ו"סקנדל".