stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סוגיית הפצצת אושוויץ: ההיתכנות המבצעית
ביצוע ההפצצה

פרופיל ההפצצה האפשרי, על פי החוקרים, כלל הפצצה על ידי מפציצים כבדים כמו מפציצי B-24 ליברייטור או מפציצים קלים מדגם P-38 לייטנינג או דה-הבילנד מוסקיטו. מפציצים אלה היו נזקקים לליווי של מטוסי קרב. החוקרים חלוקים בשאלת מספר האבדות בתקיפה כזו; בהפצצת מונוביץ ב-20 באוגוסט 1944 אבד מפציץ אחד בלבד מתוך 127 שהשתתפו בתקיפה, אך יש הסבורים שאין ללמוד ממקרה זה.
בגיחה אפשרית היה מבנה המפציצים מתפצל עם הגעתו לאושוויץ. חלקו היה מפציץ את מחנה ההשמדה אושוויץ 2 - בירקנאו, וחלקו השני היה מפציץ את המפעלים במונוביץ הסמוכה ומעסיק את הגנת הנ"מ. קו הטיסה של המפציצים היה מתוכנן כך שיעבור מעל תאי הגזים אבל לא מעל צריפי המגורים, כדי למעט באבדות העצירים. זאת, מכיוון שפיזור הפצצות נוטה להיות לאורך קו הטיסה.
כמה מן החוקרים סבורים שהיה צורך ב-135 מפציצים על מנת להטיל 1,350 פצצות, שיהי בהן די כדי להרוס שניים מארבעת המתקנים שבבירקנאו. כדי להרוס את כל חמשת המתקנים היו נדרשות גיחה או שתיים נוספות. להערכתם, שליש מהפצצות היו נופלות על אזורים בהם מצויים עצירים לדעתו של קיצ'נס, גם אם ההפצצה הראשונה הייתה מצליחה, היה צורך בהפצצה נוספת, ואז הגרמנים היו נערכים לכך על ידי הוספת הגנת נ"מ, הסוואת המחנה, ועוד, וכך מונעים השמדה מוחלטת של המחנות.
חוקרים ציינו עוד, שהשמדת תאי הגזים מן האוויר הייתה עלולה להיות קשה. הגרמנים עצמם היו זקוקים לכמויות עצומות של חומר נפץ כדי להשמיד את קרמטוריום V, בליל 20 בינואר 1945, לקראת נטישת המחנה. חומר הנפץ פוזר באופן שווה בשמונה מקומות שונים, אך המטען שהוטמן בכבשן פוצץ את חלקו העליון בלבד ולא את בסיסו. רק חומר נפץ רב שהופעל בתוך המשרפות הרס אותן. יש להניח שהפצצה מן האוויר הייתה מתקשה יותר להשמיד את מתקני ההשמדה; מה עוד, שקרמטוריום V היה מעל פני הקרקע ולכן היה פגיע יותר להתקפה מהאוויר, לעומת מתקנים II ו-III שהיו בחלקם מתחת לפני האדמה
ביצוע ההפצצה > תוצאות אפשריות להפצצה

לא ניתן לשער אם ההתקפה הייתה מצליחה בהשמדת מתקני הגז ובוודאי שהיו נגרמות אבדות רבות לעצירים כתוצאה מההפצצה. לא ניתן גם לשער את האפקט, שיכול היה להיות גם שלילי, על הפתרון הסופי. ויימן טוען שהריסת תאי הגזים באוגוסט או בספטמבר, כשהגרמנים היו שרויים בלחץ כבד, הייתה מונעת מהם לבנות אותם מחדש; בתנאים רגילים ארכה בניית תאי הגזים שמונה חודשים.
עם זאת אין משמעות הדבר שההשמדה הייתה נפסקת. הגרמנים היו יכולים לחדש את ההשמדה בירי, כפי שבוצעה על ידי עוצבות המבצע, ה"איינזצגרופן", בחודשים שלאחר תחילת מבצע ברברוסה. יחידות אלה רצחו קרוב למיליון יהודים באותם חודשים. גם לאחר חיסול המחנה, במחצית ינואר 1945, כאשר היה ברור לגמרי שתבוסת הגרמנים עומדת בפתח, לא ויתרו הנאצים על השמדת היהודים, והוליכו אלפי יהודים בצעדת מוות מערבה, במהלכה נרצחו אלפים על ידי השומרים. כלומר, גם אם הייתה מתבצעת הפצצה ותהליך ההשמדה באושוויץ היה נעצר, ייתכן שהאסירים שנותרו היו נשלחים ליותר מעשרים מחנות אחרים ובהם בוכנוואלד, ברגן-בלזן, מאוטהאוזן ועוד.
ייתכן שהגרמנים עצמם ראו בהפצצת המחנות איום חמור. חוקרים מסיקים זאת על סמך העובדה שתשדורת בריטית בנושא הפצצת המחנות ומסילות הברזל, שנקלטה על ידי הגרמנים, הועברה לראש המשרד הראשי לביטחון הרייך, ארנסט קלטנברונר, לשר החוץ של גרמניה הנאצית, יואכים פון ריבנטרופ, ולממשלה ההונגרית. ההפצצה האפשרית על אושוויץ הביאה גם למעבר לשריפת הגופות בלילה, כתוצאה ממחאותיהן של היחידות האנטי-אוויריות.
אפשרויות אחרות > הצנחת נשק

אפשרות חילופית להפצצה שהוצעה הייתה הצנחת נשק לעצירים, כפי שהוצנח למורדים הפולנים במרד ורשה. אפשרות זו נדחתה בשל החשש שחלק מהנשק ייפול בידי אנשי האס אס, בעוד שהאסירים ההמומים ומזי הרעב, ברובם חסרי ידע בכלי נשק וחלקם נשים, זקנים וילדים לא היו מצליחים לעמוד בקרב מול שומרי המחנה ולחמוק מהמחנה המוגן היטב.
אפשרויות אחרות > סיוע על ידי המחתרת הפולנית

במברק ששלחה ממשלת פולין הגולה בלונדון לראשי המחתרת הפולנית ב-24 באוגוסט 1944, ביקשה הממשלה הגולה מאנשי המחתרת לנצל את ההתקפה הבריטית המתוכננת על בתי זיקוק ליד אושוויץ ולנסות לשחרר את אסירי המחנה בחסותה. כמו כן נדרשה עזרת המחתרת במימון המטרות ובהכוונת המטוסים לקראתן. בקשה זו באה למעשה בשלב מאוחר של המלחמה, כאשר מספר העצירים שעדיין ניתן היה להציל היה מועט. סיוע על ידי המחתרת היה מורכב, ודרש היערכות של אנשיה, הודעה מראש לאסירים והכנתם לקראת המבצע. המחתרת הייתה צריכה להתמודד עם אנשי האס אס ששמרו על המחנה, והיו מצוידים היטב. גם אם הבריחה הייתה מצליחה, יש להניח שהברחת אלפי עצירים בשטח הגרמני הייתה נראית בקלות והגרמנים היו יכולים להפציץ אותם באמצעות מטוסים, הצבת מארבים ואזעקת כוחות צבא מאזורים אחרים במהירות.
למעשה, המחתרת הפולנית הייתה חדורה ברגשות אנטישמיים חזקים. וסרשטיין מביא דוגמה לאוזלת ידם, שבאה לידי ביטוי באי-הושטת עזרה למחתרת גטו ורשה, עמה היו בקשרים: "באביב 1943 היו למחתרת הצבא הפולני 600 מכונות ירייה כבדות. אף אחת מהן לא סופקה לארגון היהודי הלוחם בגטו. מתוך 1000 מכונות ירייה קלות, סופקה ליהודים אחת בלבד. מתוך 25,000 רובים ניתנו ליהודים 10, מתוך 6,000 אקדחים קיבלו היהודים 90, מתוך 30,000 רימוני יד, הוקצבו לגטו 500". לעומת זאת, "ארבעה עשר חודשים לאחר תום מרד גטו ורשה פרץ מרד ורשה, במהלכו שיווע צבא המולדת הפולני עצמו לעזרה, בהיותו נצור בוורשה, ולשם כך בעלות הברית נחלצו לעזרה בהצנחת נשק".
לקריאה נוספת > ספרים

מרטין גילברט: אושוויץ ובעלות הברית. הוצאת עם עובד, תל אביב 1988.
דייוויד ויימן: הפקרת היהודים: אמריקה והשואה 1945-1941. הוצאת יד ושם, ירושלים 1993.
ברנרד וסרשטיין: בריטניה ויהודי אירופה 1945-1939. הוצאת עם עובד, תל אביב 1982.
יהודה באואר: תגובות בעת השואה: ניסיונות עמידה, התנגדות, הצלה. משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תל אביב 1983.
דינה פורת: הנהגה במילכוד. הוצאת עם עובד, תל אביב, 1986.
אדולף גאלאנד: הראשון והאחרון. הוצאת מערכות, תל אביב, 1978.
לקריאה נוספת > מאמרים

רונלד ו' צוויג: "ועד פליטי המלחמה והמודיעין האמריקני." דפים לחקר השואה, ט (תשנ"א), 108-95.
הנרי ל' פיינגולד: "מי ישא באשמת השואה? הדילמה האנושית", בתוך: אריה גרטנר ויונתן ד' סרנה (עורכים), יהודי ארצות הברית. הוצאת מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי וההיברו יוניון קולג', ירושלים (תשנ"ב), 377-359.
מיכאל י' כהן, מחקר מקעקע את המיתוס של זיקת צ'רצ'יל ליהודים ולציונות, כיוונים חדשים 25, כסלו תשע"ב דצמבר 2011, עמ' 216-203, באתר ההסתדרות הציונית העולמית.
Richard Foregger: "The Western Allies and the Holocaust: Technical Analysis of Methods to Bomb the Gas Chambers at Auschwit". Holocaust and Genocide Studies, vol. 5, no. 4 (1990), 403-421.
.James H. Kitchens iii "The Bombing of Auschwitz Re-examined". The Journal of Military History 58 (april 1994), 233-266.
מרדוניוס

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־6 לפנה״ס 
 נהרג:  479 לפנה״ס פלטאיה, יוון 
 מדינה:  הממלכה האחמנית 
 בן או בת זוג:  ארטזוסטרה 
 
מַרְדוֹנְיוֹס (ביוונית: Μαρδόνιος, בלטינית: Mardonius; נהרג ב-479 לפנה"ס) היה מצביא פרסי, אחיינו וחתנו של דריווש מלך פרס. הוא נטל חלק חשוב במסעות המלחמה של דריווש וחשיארש הראשון ליוון בתחילת המאה ה-5 לפנה"ס.
מוצאו ומעמדו

אביו של מרדוניוס, גובריאס, היה אציל פרסי שסייע לדריווש להפיל את סְמֶרְדִיס המַאג ולתפוס תחתיו את כס המלוכה. הברית בין המלך החדש וידידו הודקה בנישואים דיפלומטיים. דריווש נשא לאישה את בתו של גובריאס, ואילו גובריאס התחתן עם אחות דריווש. מרדוניוס, בנו של גובריאס, נישא לימים לארטזוסטרה בת דריווש, וכך נעשה לחתנו של המלך.
מסע המלחמה לתראקיה ומקדוניה, 492 לפנה"ס

באביב שנת 492 לפנה"ס, שנתיים לאחר דיכוי המרד האיוני, נשלח מרדוניוס עם צבא וצי גדולים להרחיב את גבולות הממלכה אל מעבר להלספונטוס, אל אדמת אירופה. מסע המלחמה, שהתנהל ביבשה ובים כאחד, כוון לכאורה להענשת אתונה וארטריה על תמיכתן הפעילה במרד, אך למעשה נועד לכיבושה מחדש של תראקיה ולשעבודה של מקדוניה למלך הפרסי. לאחר כיבוש האי תאסוס המשיך הצי את דרכו לאורך חופו הצפוני של הים האגאי. סמוך לחצי האי אתוס פרצה סערה עזה, בה טבעו כ-300 אוניות ועימן ירדו למצולות כ-20,000 איש. וכאילו לא די בכך, צבא היבשה, שנמצא אותו זמן במקדוניה, הוכה מכה קשה בהתקפה לילית של הבריגים, אחד משבטי התראקים, ומרדוניוס עצמו נפצע בה. בשל האבדות הרבות בצבא ובצי החליט מרדוניוס לסיים את המסע ולשוב לאסיה הקטנה, אך לא לפני שהכניע את הבריגים וכבש את ארצם. בעקבות הכישלון הודח מרדוניוס על ידי דריווש, ומלאכת הענישה של אתונה וארטריה הופקדה בידי דאטיס וארטאפרנס.
מסע המלחמה של קסרקסס, 480 לפנה"ס

עם מות דריווש ועלייתו לכס של קסרקסס, נעשה מרדוניוס ראש המצדדים בחידוש המלחמה על אתונה בפרט ויוון בכלל. הרודוטוס מספר, כי הצליח לשכנע את המלך בצורך למחוק את חרפת התבוסה שנחלו דאטיס וארטאפרנס בקרב מרתון (490 לפנה"ס) ובתועלת שתצמח לו אם יוסיף את יוון אל נחלות ממלכתו. הוא מוסיף, כי לא נעלמה מעיניו של מרדוניוס גם טובתו האישית, מאחר שהיה בכיר אנשי המלך ושאף להתמנות למושלה של יוון הכבושה.
מרדוניוס מוזכר ראשון ברשימת ששת המצביאים הראשיים של הצבא הפרסי שפלש ליוון. בעקבות המפלה בקרב הימי ליד סלמיס, הסיג קסרקסס את ציו וחלק מצבאו אל אסיה הקטנה. מרדוניוס נותר לחורף בתראקיה, עם יתרת הצבא, כדי לפלוש אל הפלופונסוס לכשתתחדש עונת הלחימה. נסיונותיו הדיפלומטיים לנתק את אתונה מן הברית ההלנית לא צלחו, ובקיץ 479 פלש עם צבאו לאטיקה. האתונאים, שאדמתם נכבשה שנית על ידי הפרסים אך הקדימו למצוא מקלט באי סלמיס, דחו שוב את הצעותיו, ויחד עם שאר חברי הברית ההלנית התכוננו לקרב נוסף. המערכה הוכרעה בקרב פלטאיה. תבוסת הצבא הפרסי מיד הספרטנים והפלופונסים בפיקוד פאוסניאס הייתה שלמה, ומרדוניוס עצמו נהרג בקרב.
הערות שוליים

↑  הרודוטוס, ספר ו, 43.
↑  הרודוטוס, ספר ו, 43-45, 94.
↑  הרודוטוס, ספר ז, 5, 6, 9.
↑  הרודוטוס, ספר ז, 82; ספר ח, 100-102, 113, 136-144; ספר ט, 1-63.
יובל בר

| --- | --- |

 לידה:  1958 (בן 67 בערך) ירושלים, ישראל
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל  אוניברסיטת קולומביה  המכון לטכנולוגיה של אילינוי  מכון פראט 
 תחום יצירה:  אדריכלות
 https://www.baer.co.il/
 
יובל בר (בלועזית: Yuval Baer; נולד ב-1958) הוא אדריכל ישראלי בדרגת פרופסור חבר-יוצר. מרצה בכיר באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל.
ביוגרפיה

יובל נולד בירושלים בשנת 1958. החל את לימודי האדריכלות במכון לטכנולוגיה של אילינוי (Illinios Institue of Technology) במסלול B Arch בשנים 1985-1983. בוגר הטכניון B Arch במסלול ארכיטקטורה ובינוי ערים משנת 1988. את פרויקט הגמר סיים בהצטיינות תחת הנחייתו של ריימונד אייברהם (Raimumd Abraham) במכון פראט (Pratt Institute) בניו יורק. בעל תואר Msc בארכיטקטורה מאוניברסיטת קולומביה בניו יורק משנת 1990 במסלול ארכיטקטורה ועיצוב מבנים (Architecture & Building Design). החל ללמד בבצלאל בשנת 1992. בשנת 1998 הצטרף כחבר סגל ובשנת 2001 מונה למרצה בכיר. בשנת 2024 הוענקה לו דרגת פרופסור חבר-יוצר.
לאחר סיום לימודיו בשנת 1990 עבד במשרד Paul Segal & Associates, Ehernkrantz & Eckstut ו-Ricard Meier בניו יורק, ולאחר מכן במשרד גולדנברג בוכמן בתל אביב ובמשרד רזניק בירושלים עד שנת 2004. בשנה זאת פתח משרד עצמאי, בר, שיפמן- נתן אדריכלים (YBGSNA), בשותפות עם אדריכלית גלית שיפמן-נתן. בסוף שנת 2023 יצא משותפות המשרד ופתח סטודיו עצמאי, BAER - ארכיטקטורה ובינוי ערים.
תערוכות

2002 - "תחיית המתים" – מיצב ארכיטקטוני, הביאנאלה הישראלית לקרמיקה, מוזיאון הארץ.
2003 - "תיבת פנדורה" מיצב ארכיטקטוני במסגרת "הערת שוליים #8", מתחם בית החולים השוודי, ירושלים.
2004 - Landmark East – תחרות, ציון לשבח, אוניברסיטת קיימברידג' אנגליה.
2005 - בית כנסת אורתודוקסי שוויוני, הצעה זוכה בתחרות, מוזיאון רמת גן.
2006 - "ארגז חול" – מיצב ארכיטקטוני, הביאנאלה הישראלית לקרמיקה, מוזיאון הארץ.
2021 ארכיטקטורה בעידן האנתרופוקן (Architecture in the Age of the Anthropocene), בביאנלה לארכיטקטורה בתערוכת -ECC, ונציה.
2023, ארבעת העונות, הרמוניקה חמקמקה (The Four Seasons – an Evasive Harmony), בביאנלה לארכיטקטורה בתערוכת -ECC, ונציה.
2024, הרמוניה חמקמקה (Evasive Harmony), בגלריה ZEMIN, Art Space, ברלין.
פרויקטים מיוחדים

2002 - המוזיאון המצרי בגיזה - תחרות בינלאומית בשיתוף ארקטיק אדריכלים.
2003 - מגדל הלהקה U2 – תחרות בינלאומית.
2003 - מוזיאון וידאו ע"ש נאם ג'ון פייק, קוריאה – תחרות בינלאומית ציון לשבח.
2003 - מעונות סטודנטים בטכניון – תחרות.
2003 - מתחם הנדסת מכונות, אוניברסיטת בן גוריון, באר שבע.
2004 - Narrow Lot house, פורטלנד, אורגון – תחרות בינלאומית.
2005 - The Middle East BBC Bureau, Jerusalem.
2006 - באר שבע, טרמינל צפון, תחרות בינלאומית UIA.
2007 - בצלאל, קמפוס חדש במתחם מגרש הרוסים – תחרות בינלאומית.
2008 - מגדל זעביל, דובאי, תחרות בינלאומית
2008 - Newark Visitors' Center, ניו ג'רזי, ארצות הברית – תחרות בינלאומית.
2008 - The Cheongna City Tower, אינצ'און, קוריאה – תחרות בינלאומית.
2009 - עיריית אילת – תחרות.
2010 - Fashion Museum in Omotesdato Street, טוקיו, יפן – תחרות בינלאומית.
2012 - הספרייה הלאומית, ירושלים – תחרות בינלאומית.
2013 - מועצה אזורית מטה יהודה - תחרות למוזמנים.
2013 - Zongshan Junior High School, שנז'ן, סין – תחרות למוזמנים.
2015 - מטה ה-WHO, ארגון הבריאות העולמי, ז'נבה – תחרות בינלאומית.
2016 - המוזיאון למדע בקובנה – תחרות בינלאומית, ציון לשבח.
2016 - Green Food Labs, שנג'ן, סין - הצעה זוכה.
2016 - The Einstein Museum, האוניברסיטה העברית, הר הצופים, ירושלים. בשותפות עם Foster + Partners.
2017 - Villa Brown, מלון בוטיק ירושלים.
2018 - The Edmond & Lily Safra Center for Brain Research, האוניברסיטה העברית, ירושלים. בשותפות עם Foster + Partners.
2019 - קמפוס מכון שלום הרטמן, ירושלים.
2019 - Citadel Church, לגוס ניגריה.
2020 - Love of Christ Seraphim and Cherubim, אבוג'ה, ניגריה.
2024 - The Helsinki Architecture and Design Museum , תחרות בינלאומית.
גלריה

הדמיות נבחרות:
Zhongshan Junior High School, Shenzhen, China
The Fashion Museum in Omotesando Street, Tokyo
The Helsinki Architecture and Design Museum
Nam June Paik Museum, Korea
The National Library, Jerusalem
The Kaunas Science Museum, Lithuania
Za'beel Park Tower, Dubai
The Citadel church, Lagos, Nigeria
The Botnar Microbiology Labs, HU, Jerusalem
The New Bezalel Campus, Jerusalem
Green Food Headquarters, Shenzhen, China
The WHO Headquarters, Geneva, Switzerland
הערות שוליים

1 2  פרופ׳ אדר׳ יובל בר, באתר בצלאל
1 2  European Cultural Centre - Catalogues, אתר ECC
↑  Evasive Harmony, אתר Facebook
תקיפת חיל האוויר בסוריה (מרץ 2017)

ב-17 במרץ 2017 ביצע חיל האוויר הישראלי תקיפה אווירית בסוריה. לדברי דובר צה"ל כללה התקיפה מספר מטרות, ולדברי ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, התקיפה בוצעה כדי למנוע העברת נשק מתקדם לידי חזבאללה. במהלך התקיפה שיגרה סוריה אל עבר מטוסי חיל האוויר טילי קרקע-אוויר מדגם S-200, ואחד מהם יורט על ידי מערך ההגנה האווירית של צה"ל מעל בקעת הירדן. מאחר שהיירוט, קול הפיצוץ ואזעקות באזור עוררו רעש רב, הודתה ישראל לראשונה באופן רשמי שתקפה בסוריה.
טיל S-200 בתצוגה.
מהלך האירועים

ב-17 במרץ תקפו מספר מטוסי F-15I רעם של חיל האוויר הישראלי מטרות בשטח סוריה. התקיפה כוונה נגד 100 טילים שהועברו לחזבאללה, וחלק מהם הושמדו וכן ייתכן שנהרג בדיע חמייה, מפקד בכיר בחזבאללה. כלי התקשורת "אל-מידאן", המזוהה עם חזבאללה, הכחיש כי בכיר חזבאללה נהרג בתקיפה.
אף על פי שהתקיפה בוצעה כאשר המטוסים שהו מעל שטח ישראל, צבא סוריה שיגר לעבר המטוסים מספר טילי S-200 (הנקראים גם SA-5). אחד הטילים הסוריים יורט באזור בקעת הירדן על ידי מערך ההגנה האווירית של צה"ל, באמצעות טיל חץ 2, במה שתואר כ"הירי המבצעי הראשון של טיל חץ שישראל מדווחת עליו רשמית". אזעקות נשמעו באזור בשעה 02:34, ומאוחר יותר אותרו שרידי טיל החץ בירדן סמוך לגבול.
לטענת צבא סוריה, המטוסים חדרו למרחב האווירי הסורי ב-02:40 וכוחות הנ"מ הסורים הצליחו להפיל מטוס אחד וגרמו נזק למטוס אחר. על פי דובר צה"ל, המטוסים לא נפגעו ו"לא נשקפה סכנה לכוחותינו ולאזרחי מדינת ישראל".
בעקבות האירועים

יירוט הטיל הסורי על ידי טיל החץ 2 הישראלי היה הפעלת הבכורה המבצעית של המערכת, שייעודה המקורי הוא יירוט טילי קרקע-קרקע ובפרט טילים בליסטיים ארוכי-טווח. השימוש החריג בחץ 2 ליירוט טיל קרקע-אוויר מדגם S-200, טיל כבד ובעל טווח של 300 ק"מ, הוביל להשערות מצד כלי תקשורת שהטיל שיורט על ידי החץ היה למעשה טיל בליסטי, ככל הנראה מסוג סקאד, שנשיא סוריה, בשאר אל-אסד שיגר כדי להעביר לישראל מסר לגבי התקיפה ולהרתיעה מתקיפות נוספות. תחקיר ראשוני של חיל האוויר הישראלי קבע שהטיל שיורט הוא מדגם S-200, שהיווה איום בליסטי (עם ראש קרב שבו 217 ק"ג חומר נפץ) על בקעת הירדן ולכן יורט באמצעות ה"חץ".
בעקבות התקיפה דרשה רוסיה הבהרות מישראל וראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, אמר ”המדיניות שלנו מאוד עקבית. כשאנחנו מזהים ניסיונות להעביר נשק מתקדם לידי חזבאללה, יש לנו את המודיעין ויש לנו את ההיתכנות המבצעית – אנחנו פועלים כדי למנוע את זה. זה מה שהיה וזה מה שיהיה. אני יכול לדבר על הנחישות שלנו, היא איתנה, והראיה לכך היא שאנחנו פועלים. וכל אחד צריך לקחת את זה בחשבון, כולם”.
ב-26 באפריל 2017 פורסם כי קצין בכיר בצה"ל אמר שיעד התקיפה בסוריה היה משלוח של 100 טילים (לא פורט מאיזה סוג) שהועברו לחזבאללה, ושחלקם הושמדו וחלקם הגיעו לחזבאללה.
הערות שוליים

1 2   חיל האוויר תקף מטרות בסוריה, טיל נ"מ יורט, באתר צה"ל, 17 במרץ 2017
1 2 3  איתמר אייכנר, רוסיה דורשת הבהרות מישראל; נתניהו: מונעים נשק מתקדם לחיזבאללה, באתר ynet, 17 במרץ 2017.
1 2  חזי סימנטוב, אור הלר ואלון בן דוד, התקיפה בסוריה: בכיר חיזבאללה נהרג; הסורים: "הפלנו מטוס ישראלי", באתר nana10‏, 17 במרץ 2017.
1 2  יואב זיתון ומתן צורי, קצין בכיר: יעד התקיפה בסוריה - 100 טילים לחיזבאללה, באתר ynet, 25 באפריל 2017.
↑  אמיר בוחבוט‏, חיל האוויר תקף בסוריה; טיל נ"מ יורט בידי "החץ" באזור ירושלים, באתר וואלה, 17 במרץ 2017.
1 2  Israel’s Arrow scores first operational hit — but against what?, Defense News, 17.3.2017
↑  עמוס הראל, תקרית הירי בין ישראל וסוריה: אסד מנסה לשנות את כללי המשחק, באתר הארץ, 17 במרץ 2017
↑  מקסים לנגו, סוריה: "הפלנו הלילה מטוס קרב ישראלי". צה"ל: "כוחותינו שבו בשלום", באתר חדשות 0404‏,‏ 17 במרץ 2017.
↑  יואב זיתון, 200 ק"ג חומר נפץ בטיל הסורי שיורט: "החלטה לשגר בפחות מדקה", באתר ynet, 20 במרץ 2017
צו נשיאותי 13769

דונלד טראמפ חותם על הצו על יד סגנו, מייק פנס, ומזכיר ההגנה של ארצות הברית, ג'יימס מאטיס
המדינות שלגבי אזרחיהן הוטל הצו
צו נשיאותי 13769 – "הגנה על האומה מפני כניסת טרוריסטים זרים לתוך ארצות הברית" (באנגלית: Protecting the Nation from Foreign Terrorist Entry into the United States) היה צו נשיאותי עליו חתם נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ ב-27 בינואר 2017, שהגביל אזרחים משבע מדינות בעלות רוב מוסלמי (מתוך 50 מדינות מוסלמיות בעולם) באפריקה ובמזרח התיכון ומנע מהם מלהיכנס לארצות הברית או להגר אליה, עקב אזהרות טרור.
ב-3 בפברואר 2017 הוציא בית משפט פדרלי צו מניעה נגד יישום מרבית הוראות הצו. ב-6 במרץ 2017 זנח טראמפ את הצו וחתם על אחד חדש ומרוכך יותר, בו הוציא מהכלל בעלי גרין קארד, וכן את עיראק מרשימת המדינות האסורות, אך גם הוא נחסם זמנית על ידי שופט פדרלי מהוואי ב-16 במרץ באותו חודש; ולאחר מכן נחסם גם על ידי בית המשפט הפדרלי לערעורים בסיבוב הרביעי, מה שגרר הודעה ממחלקת המשפטים האמריקאית על ערעור לבית המשפט העליון.
ב-4 בדצמבר 2017 אישר בית המשפט העליון, ברוב של שבעה מול שתיים, את תקפותו של הצו בגרסתו השלישית.
עם כניסתו של ג'ו ביידן לתפקידו כנשיא ארצות הברית, בינואר 2021, הוא ביטל את הצו, וכן צווים נוספים שנויים במחלוקת עליהם חתם דונלד טראמפ.
המדינות שעל אזרחיהן הוטלו הגבלות

איראן איראן
לוב לוב
סודאן סודאן
סומליה סומליה
סוריה (1980–2024) סוריה
עיראק עיראק
תימן תימן
תוכן הצו

הצו המקורי משעה את תוכנית קבלת הפליטים של ארצות הברית למשך 120 יום ומונע כניסת אנשים למדינה מעיראק, מאיראן, מלוב, מסומליה, מסודאן ומתימן למשך 90 יום, ומסוריה לזמן בלתי מוגבל, ללא התחשבות בבעלי ויזה או גרין קארד, למעט חריגים שבמקריהם ידונו כל מקרה לגופו. החל ב-28 בינואר נעצרו בין 100 ל-200 מבקרים בנמלי תעופה ברחבי ארצות הברית בשל הצו, נמנעה עליית מאות נוסעים לטיסות נכנסות למדינה, והושעה תוקפן של כ-60 אלף ויזות כניסה לארצות הברית שכבר הונפקו.
תגובות לצו

הוצאת הצו עוררה ביקורת בינלאומית כלפיו, והפגנות התקיימו בנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי ובנמלי תעופה אחרים בארצות הברית. היו כאלה שציינו שאוכלוסיית שבע המדינות הן ברובן מוסלמיות, והצו מלווה בגזענות כלפיה. ממשל טראמפ דחה את הטענות בנימוק שהצו כוון כנגד מדינות "מועדות לטרור", ולאו דווקא כלפי מוסלמים.
בתוך זמן קצר לאחר הוצאת הצו הוגשו לבתי משפט פדרליים בארצות הברית כ-50 בקשות ותביעות נגד הצו, בטענה שהוא מפר את חוקת ארצות הברית, את חוקיה ואמנות בינלאומיות שארצות הברית היא צד להן.
התובעת הכללית בפועל סאלי ייטס הורתה ב-30 בינואר לעובדי מחלקת המשפטים של ארצות הברית שלא להגן על הצו בבתי המשפט. בעקבות זאת העביר אותה הנשיא טראמפ מתפקידה.
בית משפט פדרלי בניו יורק עצר באופן זמני חלקים מהצו ב-28 בינואר, אך לא נתן לאנשים המושפעים להיכנס לארצות הברית וגם לא פסק לגבי חוקתיותו של הצו עצמו. ב-29 בינואר, בית משפט פדרלי אחר בבוסטון אסר באופן זמני את מאסרם של אותם אנשים שבהיעדר הצו היו יכולים להיכנס חוקית לארצות הברית. צו בית משפט זה משחזר את היכולת של המהגרים החוקיים משבע המדינות להיכנס אל המדינה.
ב-3 בפברואר הוציא בית משפט פדרלי בסיאטל צו מניעה שהקפיא את תוקף מרבית הוראות הצו לכל שטח ארצות הברית. בית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים דחה את ערעור הממשלה הפדרלית על הקפאת הצו הנשיאותי.
ב-4 בדצמבר 2017 אישר בית המשפט העליון, ברוב של שבעה מול שתיים, לבצע זמנית את הוראות הצו בגרסתו השלישית. ב-26 ביוני 2018, ברוב של חמישה מול ארבעה, פסק בית המשפט סופית שהצו חוקי ותקף.
ביטול הצו

עם כניסתו של ג'ו ביידן לתפקידו כנשיא ארצות הברית, בינואר 2021, הוא ביטל את הצו, וכן צווים נוספים הקשורים אליו. בצו הביטול כתב ביידן: "הפעולות הללו הן כתם על המצפון הלאומי שלנו ולא תואמות את ההיסטוריה הארוכה שלנו של קבלת אנשים מכל האמונות ואנשים ללא אמונות כלל."
הערות שוליים

↑  גיל משעלי, נועה תשבי נגד טראמפ: "גם אני מהגרת", באתר חדשות 13, 31 בינואר 2017
↑  דניאל הרץ, ‏ביהמ"ש העליון אישר את צו המוסלמים של טראמפ, באתר כיכר השבת, 5 בדצמבר 2017
↑  סוכנויות הידיעות, ביום הראשון: ביידן יבטל את צו המוסלמים ויחזור להסכם האקלים, באתר ynet, 20 בינואר 2021
↑  טראמפ הדיח את התובעת הכללית שסירבה לאכוף את מדיניות ההגירה, באתר ynet, 31 בינואר 2017
↑  עמרי נחמיאס‏, מכה לטראמפ: בית משפט פדרלי דחה את ערעור הממשל על צווי ההגירה, באתר וואלה, 9 בפברואר 2017
↑  סוכנויות הידיעות, העליון בארה"ב: צו המוסלמים של טראמפ חוקי, באתר ynet, 26 ביוני 2018
↑  ynet, "אין זמן לבזבז": בליץ הצווים הנשיאותיים של ביידן, באתר כלכליסט, 21 בינואר 2021
נתאי הארבלי

.
מַתַּיִי הָאַרְבְּלִי, המוכר יותר כניתאי הארבלי (המאה ה-2 לפנה"ס), היה אב בית הדין, לצידו של יהושע בן פרחייה ששימש כנשיא הסנהדרין. יחד הם הזוג השני בתקופת הזוגות. תלמידם של יוסה בן יועזר איש צרדה ויוסה בן יוחנן איש ירושלים, ורבם של יהודה בן טביי ושמעון בן שטח.
במחלוקת המפורסמת של תקופת הזוגות, על הסמיכה, מוזכר שמו בין אלו שאחזו בדעה שמותר לסמוך על הקרבן ביום טוב.
מקובל לזהות את ארבל כמקום מושבו של מתיי הארבלי. אמנם, ישנן חוקרים שהציעו זיהוי אלטרנטיבי למקום מושבו של מתיי, כגון יישוב בשם דומה בעמק יזרעאל, או אפילו הערים אירביד בירדן או ארביל בעיראק. השאלה המתעוררת היא האם התואר "הארבלי" מסמל את מקום מושבו של נתאי או את העיר ממנה הוא או אבותיו באו.
קיימת השערה[דרוש מקור] שהיה כהן מבני משמרת ישוע, מפני שאותה משפחה ישבה בארבל.
שמו

בכתב יד קאופמן של המשנה (כמו כן בתלמוד הירושלמי, כתב יד פארמה למשנה, כתבי אלעזר בירבי קליר, "רשימת כניסיות אליהו" ועוד) הגרסה היא "מַתַּיִי הָאַרְבְּלִי" והשם ניתאי (או נתאי) הוא כנראה שגיאה של מעתיק שקרא בטעות את המ"ם כנו"ן ויו"ד והאל"ף היא לפי שיטת הכתיבה הבבלית של הדיפתונג ay.
על פי פרופ' אביגדור שנאן, מתיי הוא קיצור השם "מתתיה" או "מתתיהו".
אמרותיו

מעט דברים נמסרו בשמו של מתיי:
מסכת אבות:
מתיי (נתאי / ניתאי) הארבלי אומר: הרחק משכן רע, ואל תתחבר לרשע, ואל תתיאש מן הפורענות.
מסכת חגיגה:
יהושע בן פרחיה אומר שלא לסמוך, מתיי (ניתאי) הארבלי אומר לסמוך.
אבות דרבי נתן (אמרה זו מיוחסת לחברו יהושע בן פרחייה, בשינויים קלים):
ניתאי הארבלי אומ'. עשה לך רב לחכמה וקנה לך חבר למשנה והוי דן את כל האדם לכף זכות
אבות דרבי נתן:
נתאי הארבלי אומר הרחק משכן רע. אחד שכן בבית ואחד שכן בחוץ ואחד שכן בשדה. ואין הנגעים באים אלא על ביתו של רשע ועונותיו של רשע גרמו לסמוך כותלו של צדיק. כיצד כותל שבין רשע לבין צדיק נראה נגע בכתלו של רשע ובכותלו של צדיק וסותרים כותלו של צדיק בגינו של רשע