stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
או"ם שמום
הערות שוליים

↑  דף לזכר ורדה פרידמן, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה.
↑  מוטי גולני, 'ישראל ופעולת עזה – המשך או שינוי?', בתוך: הנ"ל (עורך), 'חץ שחור': פעולת עזה ומדיניות הגמול של ישראל בשנות ה-50, תל אביב: מערכות (סדרת שנים ראשונות); חיפה: אוניברסיטת חיפה – מוסד הרצל לחקר הציונות, 1994, עמוד 31.
↑  מרדכי בר-און, 'פעולות הגמול כמערכת של הרתעה', בתוך: גולני (עורך), חץ שחור (1994), עמוד 117. (המאמר נדפס שוב בשם "פעולות התגמול כמערכת של הרתעה" בתוך קובץ מאמריו של בר-און "גבולות עשנים", תשס"א); מוטי גולני, תהיה מלחמה בקיץ: הדרך למלחמת סיני, 1955–1956, תל אביב: מערכות, 1997, עמוד 36.
↑  על פי מוטי גולני, ”גישה זו לא נידונה בממשלה לפני הרצח במושב פטיש במרס 1955... [אף כי היא] היתה קיימת בצה"ל כבר קודם לכן” (מוטי גולני, 'ישראל ופעולת עזה – המשך או שינוי?', בתוך: גולני (עורך), חץ שחור (1994), עמוד 31). וראו עוד: מרדכי בר-און, מלחמה יזומה?, קתדרה 90 (תשנ"ט), 156–157.
↑  מרדכי בר-און, סטטוס-קוו לפני – או אחרי? הערות פרשנות למדיניות הביטחון של ישראל, עיונים בתקומת ישראל 5 (1995), 94–95; יעקב טובי, דוד בן-גוריון, משה שרת וסוגיית מעמדה של רצועת עזה, 1948–1956, עיונים בתקומת ישראל 13 (תשס"ד), 155–156. לדיון נרחב בנושא ראו: דוד טל, ‏בין בן-גוריון, שרת ודיין: המאבק על היזמה למלחמת מנע, 1955, קתדרה 81 (תשנ"ז), 109–122; מוטי גולני, ‏בן-גוריון נגד דיין או בעקבותיו?: ישראל בדרך אל המלחמה היזומה, קתדרה 81 (תשנ"ז), 123–132.
↑  שר-הבטחון ד. בן גוריון במפגן צה"ל: גבולותינו לא ישונו לרעה בלי מלחמת-דמים, דבר, 28 באפריל 1955, המשך. הנאום נדפס שוב בתוך: דוד בן-גוריון, חזון ודרך, כרך ה', תל אביב: עיינות, תשי"ז, עמוד 166. ראו גם: פנחס יורמן, אמירות הגויים ומעשי היהודים, דבר, 24 באוקטובר 1975, המשך. ראש הממשלה שרת לא רווה נחת מדבריו של בן-גוריון. בראשי פרקים ביומנו שלא הספיק לפרטם, כתב על הנאום: ”חורבן [...] דמגוגיה, התגרות, כֶּשֶל [...] פגיעות בי [...] כל התסביכים והיצרים – [חברו בנאום] לשיטה מדינית” (שרת, יומן אישי, כרך ד' (1978), עמוד 967), וראה בנאום "מעשה של בריונות מדינית, לא פחות מזה" (שם, עמוד 975).
↑  עמוס כרמל, "מה יאמרו הגויים", הכול פוליטי: לקסיקון הפוליטיקה הישראלית, לוד: דביר, תשס"א 2001, עמוד 623.
↑  שבתי טבת, קנאת דוד: חיי דוד בן גוריון, כרך ד', ירושלים: שוקן, תשס"ה 2004, עמוד 120.
↑  יחיאל לימור, הסטודנטים שואלים וב.ג. משיב, מעריב, טור 4, 2 באוגוסט 1967.
↑  כרמל, הכול פוליטי, א' (תשס"א 2001), עמוד 23.
↑  דוגמאות: ישראל לנדרס, "או"ם – שמום", דבר, 27 בדצמבר 1968; יהושע תדמור, לא או"ם-שמום ולא תסביך העצרת, דבר, 11 באוגוסט 1971; אברהם בריר, בכל זאת או"ם אינו שמו"ם, דבר, 1 בדצמבר 1975; מרדכי ברקאי, הכל עובר באו"ם-שמום-חירום, דבר, 1 באוגוסט 1980.
↑  מ. מייזלס, מזכירת מפא"י יוצאת להתקפת-נגד, מעריב, טור 2, 14 בדצמבר 1966.
↑  רפי מן, לא יעלה על הדעת – ציטוטים, ביטויים, כינויים ומטבעות לשון, הד ארצי הוצאה לאור, 1998, הערך "או"ם שמום", עמ' 7.
↑  נתניהו: לא מעניין אותי מה שהאו"ם אומר, באתר הארץ, 21 בדצמבר 2012.
↑  Israel savages UN, באתר Dispatch Online.
אצטדיון דינמו (סטברופול)

| --- | --- |

 מיקום:  רוסיה סטברופול, רוסיה
 קואורדינטות:  45°02′33″N 41°58′12″E﻿ / ﻿45.0424°N 41.97°E﻿ / 45.0424; 41.97
 אבן יסוד:  1907
 תקופת הפעילות:  1 במאי 1920 – הווה (104 שנים)
 שופץ:  1948, 1966 2009
 בעלים:  אגודת דינמו
 מפעיל:  אגודת דינמו
 משטח:  דשא
 אדריכל:  י. מחרוב
 קבוצות:  דינמו סטברופול
 מושבים:  15,817
 ממדי משטח:  107×7 מטרים
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מחוז סטברופול מוגדלת) סטברופול פיאטיגורסק קיסלובודסק נבינומיסק יסנטוקי בודיונובסק סווטלוגרד קלמיקיה דגס. צ'צ'ניה צ.א. קברדינו-בלקריה קאראצ'אי צ'רקסיה  קרסנודאר רוסטובאצטדיון דינמו(למפת מחוז סטברופול רגילה) סטברופול פיאטיגורסק קיסלובודסק נבינומיסק יסנטוקי בודיונובסק סווטלוגרד קלמיקיה דגס. צ'צ'ניה צ.א. קברדינו-בלקריה קאראצ'אי צ'רקסיה  קרסנודאר רוסטובאצטדיון דינמו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אצטדיון "דינמו" הוא אצטדיון כדורגל בעיר סטברופול, רוסיה. משמש כמגרש הבית למועדון הכדורגל "דינמו סטברופול", המשחקת בליגה הרוסית השנייה.
מיקום

אצטדיון "דינמו" בסטברופול ממוקם באזור כיכר לנין, בחלק המרכזי של העיר, שבו גם שוכן בניין הדומה העירונית של סטברופול, ממשלת מחוז סטברופול, מעון המושל והספרייה המחוזית על שם לרמונטוב, מרכזי קניות גדולים ממוקמים בצד המזרחי של האצטדיון, בסמוך לפארק העירוני.
סמוך לאצטדיון עוברים קווים ראשיים של חשמליות ואוטובוסים. לכן ישנה גישה מכל חלקי העיר. במרחק שבע דקות הליכה מהאצטדיון ישנה תחנת האוטובוס ובמרחק 10-15 דקות הליכה גם תחנת רכבת והוא במרחק חצי שעה נסיעה מנמל התעופה הבינלאומי שפאקובסקויה.
היסטוריה

האצטדיון נחנך במאי 1920 ושימש כאצטדיון ספורט מרכזי בעיר. במהלך התקופה הסובייטית הוא שופץ פעמיים, ב-1944 וב-1966.
האצטדיון אירח משחקים במסגרת הליגה הסובייטית השנייה.
לאחר התפרקות ברית המועצות שימש את מועדוני הכדורגל של העיר. לאחר הקמת דינמו סטברופול מחדש ב-2015 משמש כמגרשה הבייתי ומארח משחקים בליגה הרוסית השנייה.
האצטדיון מארח גם אירועים נוספים פרט למשחקי כדורגל. ב-29 בספטמבר 2007, במלאת 230 שנה לעיר, נערך קונצרט גדול ובו נטלו חלק אמנים כאלה פוגאצ'ובה, פיליפ קירקורוב, יוליה סביצ'בה ואחרים.
הערות שוליים

↑  Алла Пугачева и Филипп Киркоров поздравят Ставрополь с Днем города
המנון (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  איין ראנד 
 שפת המקור:  English
 סוגה:  Science fiction
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1938 
 
המנון הוא נובלה בדיונית דיסטופית מאת הסופרת הרוסית-אמריקאית איין ראנד, שנכתבה ב-1937 ויצאה לאור ב-1938 בבריטניה. הסיפור מתרחש בתאריך עתידי לא מוגדר כאשר האנושות נכנסה לעידן אפל אחר. הקידמה הטכנולוגית מתוכננת כעת בקפידה והמושג של אינדיבידואליות בוטל.
ראנד הגתה את הסיפור במקור כמחזה, ואז החליטה לכתוב אותו לשם פרסום במגזין. לפי הצעת הסוכנת שלה, היא הגישה אותו להוצאות ספרים. הנובלה פורסמה לראשונה על ידי קאסל באנגליה, ולבסוף פורסמה בארצות הברית לאחר שהרומן הבא של ראנד, כמעיין המתגבר, הפך לרב מכר. ראנד תיקנה את הטקסט בשביל המהדורה האמריקאית שפורסמה ב-1946.
היסטוריה > פיתוח

איין ראנד הגתה בתחילה את "המנון" כמחזה כשהייתה נערה שהתגוררה ברוסיה הסובייטית.  לאחר הגירתה לארצות הברית, ראנד לא חשבה עוד לפתח ולכתוב את הספר, אבל שקלה זאת מחדש לאחר שקראה סיפור עתידני קצר בעיתון. בראותה שמגזינים כן מפרסמים ספרות ספקולטיבית, היא החליטה לנסות להגיש להם את "המנון". היא כתבה את הסיפור בקיץ 1937, בזמן שלקחה הפסקה ממחקר שעשתה עבור הרומן הבא שלה, כמעיין המתגבר.
ישנם קווי דמיון בין "המנון" לבין הרומן "אנחנו" משנת 1921 מאת יבגני זמיאטין, סופר נוסף שחי ברוסיה הקומוניסטית. אלו כוללים:
רומן בצורת יומן סוד.
אנשים המזוהים באמצעות קודים במקום שמות.
ילדים שהופרדו מהוריהם וגודלו על ידי המדינה.
פטירה מאינדיבידואליזם לטובת רצון קולקטיבי.
גיבור גברי המגלה אינדיבידואליות דרך מערכת היחסים שלו עם דמות נשית.
יער כמקום חופשי מחוץ לעיר הדיסטופית.
הגיבור מגלה קשר לעבר, כאשר אנשים היו חופשיים, במנהרה מתחת לאדמה.
קווי הדמיון הובילו לספקולציות לגבי האם הסיפור של ראנד הושפע ישירות מזה של זמיאטין  למרות שיש מעט עדויות לכך שראנד הושפעה או אפילו קראה את יצירתו של זמיאטין, והיא מעולם לא הזכירה זאת בדיונים על חייה ברוסיה.
קבלה > ביקורת

המהדורה המקורית הבריטית זכתה לביקורות חיוביות בעיקר; כמה שיבחו את דמיונה של ראנד ואת תמיכתה באינדיבידואליזם. ב"סאנדיי טיימס", המבקר דיליס פאוול החמיא ל"פשטותו וכנותו" של הרומן. העיתונאי האנטי-קומוניסטי מלקולם מוגרידג' נתן ביקורת מעורבת ב"דיילי טלגרף", ואמר שיש לרומן משיכה, אבל הדיסטופיה שבו לא אמינה. מוריס ריצ'רדסון במגזין "האובזרבר" אמרה שהוא "מאוד לא משכנע, למרות שהוא כתוב בצורה רהוטה במיוחד".
קבלה > פרסים ומועמדויות

חברת הליברטנים העתידנים העניקה ל"המנון" את פרס היכל התהילה שלה בשנת 1987.  בשנת 2014, "המנון" היה מועמד לפרס הוגו רטורוספקטיבי עבור "הנובלה הטובה ביותר".
ראו גם

היפותזת ספיר-וורף
אנחנו (רומן)
הערות שוליים

↑  Peikoff, Leonard, "Introduction" in Rand 1995, p. viii
↑  Peikoff, Leonard. "Introduction". In Rand 1995, p. ix
1 2  Saint-Andre 2003
↑  Gimpelevich 1997
↑  Milgram, Shosana. "Anthem in the Context of Related Literary Works". In Mayhew 2005, pp. 136–141
1 2  Berliner, Michael S. "Reviews of Anthem". In Mayhew 2005, pp. 55–57
↑  Richardson, Maurice (26 ביוני 1938). "New Novels: A Knot in the Old School Tie". The Observer – via Newspapers.com. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Prometheus Awards". Libertarian Futurist Society. נבדק ב-6 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "1939 Retro-Hugo Awards". The Hugo Awards. 18 באפריל 2014. נבדק ב-6 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
איין ראנד ב-1943
בן דייוויס (1995)

ערך זה עוסק בכדורגלן אנגלי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
בנג'מין קית' דייוויס (באנגלית: Benjamin Keith Davies; נולד ב-11 אוגוסט 1995) הוא כדורגלן אנגלי, המשחק בעמדת בעמדת הבלם בבירמינגהאם סיטי.
קריירה

דייוויס נולד בארו-ב-פורנס (Barrow-in-Furness), קאמבריה. הוא חתם במחלקת הנוער בפרסטון נורת' אנד בגיל 11. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון ב-26 בינואר 2013 בתיקו 2–2. נגד קובנטרי סיטי כשהוא בן 17 בלבד.
דייוויס הושאל ליורק סיטי ב-19 ביולי 2013 לחודש אחד. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 1–0 על נורת'האמפטון טאון ב-3 באוגוסט 2013, במשחק הראשון של עונת 2013/2014. ב-15 באוגוסט 2013 הוארכה הלוואתו עד ינואר 2014.
ב-19 בספטמבר 2014 הושאל לטרנמיר רוברס בהשאלה לחודש אחד, וערך את הופעת בכורה כבר למחרת בהפסד 1–2 לאקסטר סיטי. הוא השואל שוב ב-11 בספטמבר 2015 לחודש אחד לסאות'פורט, וערך את הופעת הבכורה שלו למחרת בהפסד 1–2 לפורסט גרין רוברס. ב-20 באוקטובר 2015 חזר לפרסטון נורת' אנד.
ב-7 בינואר 2016 הצטרף דייוויס בהשאלה לניופורט קאונטי לחודש אחד, לאחר מכן הוארכה תקופת ההשאלה עד לסיום עונת 2015/2016. ב-2 בינואר 2017, הושאל לפליטווד טאון עד לסיום עונת 2017/2018. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון באותו יום בניצחון קבוצתו 0–1 על שרוסברי טאון.
בפתיחת עונת 2018/2019 חזר דייוויס לפרסטון מהצ'מפיונשיפ, ובסך הכל ערך 135 הופעות ליגה במועדון במהלכן כבש שני שערים.
ב-1 בפברואר 2021 חתם דייוויס בליברפול מהפרמייר ליג.
ב-17 באוגוסט 2021 הושאל לשפילד יונייטד מהצ'מפיונשיפ.
ב-19 ביולי 2022 חתם בגלאזגו ריינג'רס תמורת שלושה מיליון אירו.
ב-26 באוגוסט 2024 הושאל לבירמינגהאם סיטי.
הערות שוליים

↑  Ben Davies, 11v11.com
↑  "York City bring in defender Davies". BBC Sport (באנגלית בריטית). נבדק ב-2021-02-01.
↑  "Tranmere bring in Preston's Davies". BBC Sport (באנגלית בריטית). נבדק ב-2021-02-01.
↑  "Davies joins Southport on loan". BBC Sport (באנגלית בריטית). נבדק ב-2021-02-01.
↑  PNE defender joins Newport - Lancashire Evening Post, web.archive.org, ‏2016-02-15
↑  Ben Davies signs on loan from Preston North End, www.fleetwoodtownfc.com (באנגלית בריטית)
↑  Liverpool seal signing of Ben Davies on long-term deal, Liverpool FC
אצטדיון ניסאן (נאשוויל)

| --- | --- |


 על שם:  ניסאן מוטורס 
 כתובת:  1 Titans Way
 מיקום:  ארצות הברית נאשוויל, טנסי, ארצות הברית
 קואורדינטות:  36°09′59″N 86°46′17″W﻿ / ﻿36.166388888889°N 86.771388888889°W﻿ / 36.166388888889; -86.771388888889
 תקופת הפעילות:  1999–הווה (כ־26 שנים)
 עלות הבנייה:  290 מיליון דולר
 בעלים:  עיריית נאשוויל
 משטח:  דשא
 אדריכל:  פופולוס 
 קבוצות:  טנסי טייטאנס (1999-הווה), טנסי טייגרס (1999-הווה), נאשוויל (כדורגל) (2020–הווה)
 מושבים:  69,143
 nissanstadium.com
 he
 
אצטדיון ניסאן (באנגלית: Nissan Stadium) הוא אצטדיון רב-תכליתי בנאשוויל, בירת טנסי שבארצות הברית. קיבולת האצטדיון, מאז ההרחבה האחרונה שלו בשנת 2006, היא 69,143 צופים. האצטדיון משמש כמגרשן הביתי של קבוצות הפוטבול מה-NFL, טנסי טייטאנס, ושל קבוצת ה-NCAA של אוניברסיטת המדינה של טנסי, טנסי טייגרס. כמו כן, עד לפתיחתו של אצטדיונה החדש של קבוצת ה-MLS נאשוויל, במהלך עונת 2022, גם קבוצת הכדורגל משתמשת במתקן זה, לצורך משחקיה הביתיים.
האצטדיון כולל שלוש קומות של ישיבה, כאשר הקומה הראשונה מקיפה את כל האצטדיון, ושני מגדלים עם שתי קומות נוספות כל אחד, נמצאים משני צדדיו של האצטדיון לאורכו (אך לא מאחורי השערים). סוויטות ה-VIP ממוקמות במגדל המזרחי, בעוד יציע העיתונאים ממוקם בקומה השנייה של המגדל המערבי.
היסטוריה

ב-6 במאי 1996, הצביעה עיריית נאשוויל בעד הצעה שקידמה בניית אצטדיון חדש לטייטאנס, שיחליף את האצטדיון המיושן בו הם שיחקו באותה עת. מכיוון שכמעט מחצית מהסכום שהושג לבניית האצטדיון, היה מהקופה הציבורית, נערך משאל בנושא, וקרוב ל-60% מהמצביעים אישרו את המימון לפרויקט. הוחלט שהמימון הציבורי יבוצע על ידי העלאת המס על מי השתייה.
היסטוריה > משחקי הפוטבול באצטדיון

לאחר שהאצטדיון נפתח, בשנת 1999, הצליחו הטייטאנס להשיג רצף של 13 ניצחונות רצופים בבית, לפני שהם נכנעו לבולטימור רייבנס במשחקם ה-14 בבית. מאז פתיחת האצטדיון, הצליחו הטייטאנס למכור את כל הכרטיסים לכל משחק בית, כולל משחקי קדם-העונה של ה-NFL. הצלחה זו נובעת משיטת "רישיון מושב אישי" או "היתר מושב אישי" (באנגלית: personal seat license או PSL), לפיו אם אדם מחליט לא לחדש את המנוי שלו ולא משתמש בזכותו למכור את המושב לאדם אחר – זכות זו חוזרת לידיו של המועדון.
לפיכך, לא רק שהקבוצה מצליחה למכור מראש את כל הכרטיסים העונתיים, אלא ישנה גם רשימת המתנה ארוכה לרכישת כרטיסים אלה, כמו גם לכרטיסים העונתיים עצמם (שנמכרים בנפרד). שיטה זו קיימת בליגות נוספות, כולל בכדורגל, וקבוצת הכדורגל ארסנל מהליגה האנגלית משתמשת בטקטיקה דומה.
היסטוריה > משחקי הכדורגל באצטדיון

קבוצת הכדורגל של נאשוויל, התחייבה בעת הצטרפותה לליגת ה-MLS כי היא תבנה אצטדיון ייעודי לכדורגל (באנגלית: Soccer Specific Stadium), שישמש אותה למשחקי הליגה ומשחקים בינלאומיים במסגרות השונות. עם זאת, ולאור העובדה שאצטדיונה החדש, אצטדיון נאשוויל פיירגראונדס, יהיה מוכן רק במהלך שנת 2022, כרגע משחקת הקבוצה באצטדיון ניסאן.
בנוסף לקבוצת ה-MLS, אצטדיון ניסאן משמש לא אחת כאצטדיונה הביתי של נבחרת ארצות הברית בכדורגל נשים, ואף ישמש כאחד מהאצטדיונים שיארחו את אליפות העולם בכדורגל, אותה תארח ארצות הברית במשותף עם קנדה ומקסיקו, בשנת 2026.
הערות שוליים

↑  The NFL Oilers: A Case Study in Corporate Welfare
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 05450aed-2cd4-4c57-9617-16cba7ec6019
סינדרלה מקומית

| --- | --- |
 סינגל בביצוע חוה אלברשטיין
 מתוך האלבום התבהרות
 יצא לאור:  דצמבר 1977
 שפה:  עברית
 אורך:  4:48
 חברת תקליטים:  CBS ישראל
 כתיבה:  רחל שפירא
 לחן:  מיקי גבריאלוב
 הפקה:  נטאלה מסארה
"סינדרלה מקומית" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית חוה אלברשטיין. את השיר הוציאה בדצמבר 1977 לאור חברת התקליטים CBS ישראל.
על השיר

"סינדרלה מקומית" נכתב על ידי רחל שפירא ללחן שחיבר מיקי גבריאלוב. על הפקתו המוזיקלית היה אחראי נטאלה מסארה, מפיק מוזיקלי איטלקי. השיר עוסק בהתבוננות על החיים מנקודת מבט של ספקנית והומוריסטית כאחד. הוא משקף את המתח בין הציפיות החברתיות והמציאות היומית, תוך הבנה שכל אדם מתמודד עם מסלולו האישי, טעון באכזבות, חלומות ותהיות. יש בו חיפוש אחר משמעות בפרטים הקטנים, תחושת השלמה עם הבלתי מושלם, והכרה בחשיבות הניסיון וההתבגרות. דרך הדימויים של היסטוריה, חלומות משומשים והסיפור "סינדרלה", השיר מעלה תהיות על תכלית האדם והיכולת למצוא רגעי נחת גם בתוך הקשיים.
הצלחה מסחרית

ב-5 בדצמבר 1977 נכנס למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' במקום ה-24. ב-20 בפברואר 1978 עלה למקום הראשון בפעם הראשונה, ושהה שם שבועיים רצופים. לבסוף, ב-17 באפריל יצא מהדירוג השבועי לאחר 17 שבועות צעידה רצופה. "סינדרלה מקומית" הגיע למקום ה-15 במצעד השנתי של התחנה.
במצעד השבועי של גלי צה"ל הגיע השיר בשיאו למקום ה-13. הוא שהה במצעד 12 שבועות רצופים, עד ליציאתו ב-23 בפברואר 1978.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1978)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1978)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1978)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1978)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | רשת ג' | 1 |  |
|  ישראל | גלי צה"ל | 13 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (ה'תשל"ח-1978)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (ה'תשל"ח-1978)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (ה'תשל"ח-1978)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (ה'תשל"ח-1978)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | רשת ג' | 15 |  |
ירוחם משל

ירוחם משל בתחילת שנות ה-50
ירוחם משל (24 בנובמבר 1912 - 27 בנובמבר 2002) היה מנהיג פועלים, מזכ"ל ההסתדרות וחבר הכנסת.
ביוגרפיה

משל נולד בפינסק, באימפריה הרוסית (כיום בבלארוס), למד בחדר מתוקן ובגימנסיה העברית ”תרבות” בפינסק. תופעת העזרה ההדדית והסולידריות היהודית שחווה בחיים בפינסק נטעה בו את שורשי הדאגה לרווחה סוציאלית. היה חניך תנועת "השומר הצעיר" וחבר בהכשרה חלוצית.
עלה ארצה ב-1933. בראשית דרכו בארץ לאחר הכשרה בקיבוץ עבר לתל אביב, בה התגורר במשך כל חייו. עבד כפועל בניין לאחר השתלמות מקצועית במסגרת מועצת פועלי תל אביב. הוא עבד בטפסנות בניין, ונטל חלק בבניית מבנים בעיר. בעתות משבר נמנה אף הוא על מחוסרי העבודה בעיר, שהתרכזו ב"מרתף" של בית ברנר, שם ניהלו ויכוחים סוערים בנושאי עבודה. בימים אלה של מחסור ומצוקה התפתחה רגישותו לצרכיו של האדם העובד והמובטל.
משל התגורר עם עוד שני בחורים בחדר בשכונת פלורנטין. הדירה הייתה שייכת למשפחת פרנק ומשל החל לצאת עם בת המשפחה, רחל. השניים נישאו בשנת 1939.
כתוצאה מהאבטלה בתל אביב, נמנה בשנת 1940 על הפועלים שעסקו בהקמת המחנה הבריטי הגדול בסרפנד, צריפין של היום. לאחר מכן המשיך בעבודות בנייה בהקמת מחנות הצבא הבריטי בדרום הארץ, בכלל זה ברפיח. במסגרת זו השתלב בפעילות ציבורית, עת נבחר לוועד העובדים של פועלי הבניין במחנות הצבא הבריטי, ושימש כנציג מרכז העבודה וההסתדרות במחנות אלה.
עם סיום העבודות במחנות בשנת 1945 ועל רקע הניסיון שצבר, התמנה למזכיר אגודת פועלי המתכת. בתקופה זו כבר עמד בראש מאבקים להבטחת שכרם וזכויותיהם של עובדי תעשייה זו. בעקבות הישגי אגודה מקצועית זו, נבחר ב-1950 לכהן כמרכז המדור לפועלי התעשייה במחלקה לאיגוד מקצועי בוועד הפועל של ההסתדרות. במסגרת תפקידו חתם על הסכמי עבודה רבים שסללו את הדרך במרוצת השנים להסכמים קיבוציים בענפי התעשייה השונים. בעקבות זאת נבחר לעמוד בראש האגף לאיגוד מקצועי ולחבר הוועדה המרכזת של ההסתדרות.
בנוסף למאבקיו להבטחת צורכי העובדים, גילה רגישות לנושאי הביטחון הסוציאלי, יזם את הקמת קרן הפנסיה "מבטחים" שהחלה פעילותה בחדרו והפכה לקרן הפנסיה הגדולה בישראל (עד שהולאמה עקב משבר קרנות הפנסיה הגרעוניות).
בשנים 1970–1973 שימש כיושב ראש המחלקה לאיגוד מקצועי ומ"מ מזכיר ההסתדרות ולאחר מכן מזכ"ל ההסתדרות במשך 10 שנים (1984-1974). בתפקידו כמזכ"ל ההסתדרות התמודד עם מצב כלכלי מאתגר במשק, בכלל זה אינפלציה שהגיעה לשיעור של מאות אחוזים. באחד במאי 1980 ארגן הפגנת ענק במחאה על המצב הכלכלי. להפגנה הגיעו כ-200,000 איש מכל הארץ ומכל המפלגות ושכבות החברה. מפגן חד פעמי זה של אחדות בחברה לא מונף ולא הוביל לשיפור במצב הכלכלי.
במקביל כיהן כחבר הכנסת מטעם סיעת המערך בכנסות התשיעית והעשירית (1977 - 1984).
בשנים 1984–1993 עמד בראש מכון לבון לחקר תנועת העבודה, שעל מקימיו נמנה. הוא נאלץ להתפטר ממשרה זו באוקטובר 1993, בעקבות תחקיר של ידיעות אחרונות, על בזבוזים של מיליוני שקלים בתקופת כהונתו.
במקביל לפעילותו בהסתדרות כיהן כחבר לשכת מפלגת העבודה במשך שנים רבות וכן כסגן נשיא של ה-ICFTU - הקונפדרציה העולמית של האיגודים המקצועיים החופשיים. במסגרת זו היה מעורב בפעילות בינלאומית ובמפגשים בלתי אמצעיים עם עמיתים ונושאי משרות בכירות במדינות אחרות, גם כאלה שלישראל לא היו קשרים דיפלומטיים עמן.
ירוחם משל נפטר ב-2002 לאחר מחלה ממושכת. הותיר אחריו את רעייתו, רחל, בן ובת, נכדים ונינים. נטמן בבית העלמין נחלת יצחק.
ב-2009 קראה עיריית תל אביב רחוב בעיר על שמו.
ספריו

שליחות ודרך, הוצאת עם עובד, 1980
המדיניות המקצועית של ההסתדרות 1968-1969, הוצאת תרבות וחינוך, 1969
המדיניות המקצועית : סיכומים ותחזיות, 1968
הערות שוליים

↑  פרק 5 - האחד במאי, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 2 במאי 2023
↑  דוד הכהן, מזכ"ל ההסתדרות לשעבר ירוחם משל מת בגיל 89, באתר ynet, 27 בנובמבר 2002.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265352105171  GND: 1089437986  ISNI: 0000 0000 6699 8206  LCCN: n91007161  SNAC: w69w2t7d  VIAF: 26234893   WorldCat (עם VIAF): 26234893
הפייסטוס

| --- | --- |

 תרבות:  יוון העתיקה
 מקום מגורים:  האולימפוס
 אלים מקבילים:  וולקן, אדראנוס (רומא), פתח (מצרים), כושר וחסיס (כנען)
 אב:  זאוס
 אם:  הרה
 אחים:  ארס, אניו
 בן או בת זוג:  אפרודיטה, אגלאיה 
 צאצאים:  Eupheme, תאליה, Aethiops, רדמנתיס, Eurymedon, קרקיון, Pylios, ארדלוס, Palaemos, אריכתוניוס, Olenus, פריפטס, Eucleia, הפליקוי, ,Cadmilus ,Euthenia Philophrosyne, Broteas, Alcon, ליאו ואלדס
 
צדו המערבי של מקדש ההפיסטיאון באתונה
הֶפַייסְטוֹס (ביוונית עתיקה: Ἥφαιστος) הוא אל הנפחות והאש במיתולוגיה היוונית. בנם של זאוס והרה, ולפי גרסאות אחדות - בעלה של אפרודיטה. נחשב לאל "טוב" ורודף שלום, אהוב בשמיים ובארץ, המשען והסמל של חיי תרבות ואפוטרופוס של הנפחים. מקבילו במיתולוגיה הרומית הוא וולקן.
דמותו

הפייסטוס היה בן האלמוות היחיד שהיה מכוער ופיסח, כפות רגליו היו הפוכות: אצבעות לאחור ועקבים לפנים. מסופר שאמו הרה חסרת הבושה השליכה אותו מהאולימפוס כי לא אהבה את התינוק הפגום. כשפגע הפייסטוס בקרקע נשברו שתי רגליו. למזלו מצאה אותו תטיס, נימפת ים טובת לב שריפאה את פצעיו, וגידלה אותו כבנה. כשבגר והיה לנער מסרה אותו תטיס לידי משפחת קיקלופים, שגידלוהו ולימדו אותו את מלאכת הנפחות. גרסה אחרת של האירועים טוענת שהיה זה זאוס שהשליך את הפייסטוס הקטן מהאולימפוס לאחר שזה צידד באמו, באחת מהמריבות התכופות בינו להרה. הפייסטוס נפל במשך תשעה ימים ותשעה לילות עד שנחת באי למנוס. תושבי האי סיפקו לו את כל צרכיו וגידלוהו כבנם ושם הוא בנה את ארמונו ואת סדנת הנפחות שלו בתחתיתו של הר געש.
יום אחד הגיע זאוס למקום עבודתו של הפייסטוס והתפעל מאוד מעבודתו היפה והזמין אותו להעביר את הנפחייה שלו אל האולימפוס. הפייסטוס בנה כיסאות מלכות לזאוס, האדס, ולפוסידון ועוד כיסא זהב אחד יפה ומעוטר מכל האחרים הכין בשביל אמו הרה. כשביקשה הרה לשבת בכיסאה התרומם הכיסא, רגליו ניתקו מן הקרקע, ושרשרות זהב עבות וחזקות כבלו אליו את המלכה, שלא יכלה להניע איבר. כל האלים התחננו בפני הפייסטוס שישחרר את אמו. אך הפייסטוס רצה לנקום באמו שלא רצתה בו ואף הגדילה את נכותו כשזרקה אותו מהשמיים. לבסוף הסכים לשחררה אבל התנה תנאי: הוא ביקש את אפרודיטה היפה מכולן לאישה ומקום באולימפוס.
ההבטחה ניתנה וזאוס שהגיע אחר כך נאלץ להסכים לה גם הוא. כך הייתה אלת האהבה היפה לאשתו של אל האש, המכוער והצולע. עם זאת מסופר גם שאפרודיטה בגדה בו בסופו של דבר עם ארס אל המלחמה יפה התואר. הפייסטוס שגילה זאת, יצר לשניים מלכודת שהפילה עליהם רשת בעת שתינו אהבים, ואז קרא לכל שאר האלים שיבואו לצפות במחזה על מנת לספר להם על דבר הרומן שהתרחש מאחורי גבו.
במיתוסים אחרים הפייסטוס דווקא קרוב מאוד להרה: פעם אחת זאוס השליכו מהאולימפוס כיוון שהגן עליה, ועל פי המסופר ב"איליאדה" הרה נעזרה בו במהלך מלחמת טרויה - הפייסטוס הציל את אכילס מנהר הסקמנדר שאיים להטביעו.
יש המתארים את הפייסטוס כשוכן האולימפוס, נפח וחרש ברזל אצל האלים שהתייחסו אליו בכבוד ויקר (אם כי אצל הומרוס ב"איליאדה" הם מקימים "צחוק אשר עוד לא נשמע" למראה הליכתו הצולעת). בין העבודות המיוחסות לו ניתן למצוא את תיבת פנדורה ואת פנדורה עצמה, את חרבו של פרסאוס, את רעשן הנחושת באמצעותו הניס הרקולס ציפורים אוכלות אדם במטלתו השישית, את חציו של אפולו וגם את גביע היין של גנימדס שהיה מוזג הנקטר של האלים. יצירתו של הברק הראשון של זאוס מיוחסת גם היא להפייסטוס. יש משוררים האומרים שנפחייתו של הפייסטוס נמצאת תחת הר געש וגורמת להתפרצותו. הפייסטוס אומץ לפנתיאון הרומי ונקרא שם בשם "וולקן". על שמו קרוי האי הגעשי וולקנו שם שהפך מילה נרדפת להר געש בשפות אירופיות רבות.
לקריאה נוספת

אפי זיו, סודות אלי האולימפוס, אור יהודה: כנרת, זמורה, ביתן, 2013, עמ' 273-286, מסת"ב 9789655525694
דר' אפי זיו, המיתולוגיה הרומית, כנרת זמורה-ביתן, עמ' 39–40
הערות שוליים

↑  Hephaestus
| המיתולוגיה היוונית ודת יוון העתיקה |
| --- | --- | --- |
| אלים אולימפיים | זאוס • הרה • פוסידון • דיוניסוס • אפרודיטה • אתנה • אפולו • ארטמיס • ארס • הפייסטוס • הרמס • דמטר |  |
| אלים אולימפיים לשעבר | האדס • הסטיה |  |
| אלים כתוניים | האדס ופרספונה • גאיה • דמטר • הקטה • דיוניסוס • טרופוניוס (אנ') • טריפטולמוס (אנ') • האריניות |  |
| גיבורים | אגממנון • אדיפוס • אודיסאוס • אוינופיון • איאס • אכילס • אנטיגונה • בלרופון • דאוקליון • הקטור • הרקולס • טינדראוס • יאסון והארגונאוטים • מינוס • מנלאוס • פאריס • פריאמוס • פרסאוס • קדמוס • תסאוס • הרו ולאנדרוס |  |
| מקומות מרכזיים | אולימפוס • ארגוס • אתונה • דלפי • טרויה • טרטרוס • כיוס • לאקוניה • הלבירינת • ספרטה • השאול • תבאי • שדות אליסיום • שדות אספודל |  |
| יצורים מיתיים | אורתוס • אכידנה • אלמנטלים • ארגוס • גורגונות • גיגאנטים • האריה מנמאה • הידרה • היפוקמפוס • הרפיה • טיטאנים • טיפון • כימרה • מדוזה • מוזות • מינוטאורים • סאטירים • סטימפליה • סלמנדרה • סקילה וכריבדיס • פגסוס • קאמפה • קיקלופים • קנטאורים • קרברוס |  |
| אירועים מיתולוגיים בולטים | טיטאנומכיה • גיגאנטומכיה (גיגאנטים) • מלחמת טרויה • מסע הארגונאוטים |  |
| יצירות בולטות | האיליאדה והאודיסיאה • תאוגוניה • ארגונאוטיקה • דיוניסיאקה • ביבליותקה (פסאודו-אפולודורוס) • מטמורפוזות |  |
| סופרים | אוריפידס • אייסכילוס • אפולוניוס • אריסטופאנס • הומרוס • הסיודוס • סופוקלס |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010996320905171  PLWABN: 9810701666105606  GND: 118800353  LCCN: no2018067020  SUDOC: 027602656  VIAF: 808615   WorldCat (עם VIAF): 808615
לפעמים זו אהבה

| --- | --- |
 סינגל בביצוע חוה אלברשטיין
 מתוך האלבום התבהרות
 יצא לאור:  יולי 1978
 שפה:  עברית
 אורך:  4:15
 חברת תקליטים:  CBS ישראל
 כתיבה:  רחל שפירא
 לחן:  מיקי גבריאלוב
 הפקה:  נטאלה מסארה
"לפעמים זו אהבה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית חוה אלברשטיין. את השיר הוציאה ביולי 1978 לאור חברת התקליטים CBS ישראל.
על השיר

"לפעמים זו אהבה" נכתב על ידי רחל שפירא ללחן שחיבר מיקי גבריאלוב. על הפקתו המוזיקלית היה אחראי נטאלה מסארה (איט'), מעבד איטלקי. השיר מתאר את המורכבות והרבגוניות של אהבה בתוך נוף אורבני, אפלולי וטעון. דרך תמונות של לילה חורפי, קריין ברדיו ועיר המתוחה, נרקמת אווירה של עצבות וגעגוע. האישה מתבוננת בעצמה ובחייה, ומחפשת נחמה בזיכרונות ובמילים. במקביל מוצגת העיר כשדה של קונפליקטים: תשוקות, חטאים, תקווה ופחד משתלבים ומתנגשים בה.
הצלחה מסחרית

ב-31 ביולי 1978 נכנס למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' במקום ה-23. ב-16 באוקטובר עלה למקום הראשון, שם שהה שבוע אחד. לבסוף, ב-4 בדצמבר יצא מהדירוג השבועי לאחר 16 שבועות צעידה רצופה.