stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פמיניזם אפריקאי
זרמים בולטים > Nego-Feminism

מושג שנטבע על ידי החוקרת אוביומה ננמקה, השם nego מבוסס על המילים no ego (בלי אגו) ועל המילה Negotiation - משא ומתן. היא טוענת כי רבים מהזרמים הפמיניסטיים האפריקאיים מאופיינים בגישה משותפת המבססת על שיתוף פעולה, שותפות ומשא ומתן, להבדיל מהפמיניזם המערבי שמתאפיין בהיותו לעומתי ונמצא במאבק מתמיד.
זרמים בולטים > Snail-sense Feminism (פמיניזם של חוש-החילזון)

גישה שפותחה על ידי הסופרת הניגרית אקצ'י אזאיגבו, בנוגע לנשים ניגריות. משתמש בחילזון כמודל, הוא נתפס כיצור שחוצה את האדמה הקשה בזהירות גמישות וראיה לעתיד והגיון המאפשרים לו לעקוף מכשולים, כך הפמיניסטיות הדוגלות בגישה זו נמנעות מעימותים, ומקדמות את האג'נדה הפמיניסטית שלהן תוך שיתוף פעולה עם גברים. אזאיגבו רואה את עקרונות הגישה הזו כמושרשים בתרבות הניגרית ונובעים ממנה.
הוגות בולטות בתחום

צ'יממנדה נגוזי אדיצ'יה – סופרת ניגרית הכותבת באנגלית. זוכת פרס אורנג'
אוביומה ננמקה – חוקרת ניגרית
אקצ'י אזאיגבו – סופרת וחוקרת ניגרית
קתרין אוצ'ולונו – חוקרת תרבות אפריקאית ומגדר וסופרת ניגרית
מולרה אוגונדיפה – משוררת חוקרת ופעילה פמיניסטית ניגרית
צ'יקווינה אוקנויו אוגונימי – חוקרת ומבקרת ספרות ניגרית
נעמי נקאלה (Naomi N. Nkealah) – חוקרת ספרות ומגדר דרום אפריקאית
אמינה מאמא – חוקרת בריטית-ניגרית
אבנה בוסיה (אנ') – משוררת, חוקרת וסופרת מגאנה
ואנגרי מאטאיי – פעילה פוליטית וסביבתית מקניה. האישה האפריקאית הראשונה שזכתה בפרס נובל לשלום.
לקריאה נוספת

פמיניזם שחור
נשים באפריקה
הערות שוליים

↑  African Feminism. Gaidzanwa, Rudo. 2011, Open Society Initiative for Southern Africa,  עמ' 7-10.
↑  (West) African Feminisms and Their Challenges. Nkealah, Naomi. 32, : Routledge, 2016, Journal of Literary Studies)
↑  Gender Equality for Sustainable Development in Nigeria. Iwuchukwu, Onyeka. 15, 2013, Journal of Sustainable Development in Africa
↑  African feminism in context: Reflections on the legitimation battles, victories and reversals. Ahikire, Josephine. 19 Pan-Africanism and Feminism, 2014, Feminist Africa, כרך 7.
↑  African Commission on Human and Peoples' Rights. Protocol to the African Charter on Human and Peoples' Rights on the Rights of Women in Africa. [מקוון] 11 july 2003. [צוטט: 06 03 2017.] http://www.achpr.org/instruments/women-protocol/.
↑  Ogunyemi, Chikwenye Okonjo. Womanism: The Dynamics of the Contemporary Black Female Novel in English. : The University of Chicago Press, 1985.
↑  Ogundipe-Leslie, Molara. Re-creating ourselves : African women & critical transformations. Trenton, NJ : Africa World Press, 1994
↑  . Feminism: The quest for an African variant. Ebunoluwa, Sotunsa Mobolanle. 3, 2009, The Journal of Pan African Studies, כרך 1, עמ' 228-234
↑  Reviewed Work(s): Re-Creating Ourselves: African Women and Critical Transformations by. Allan, Tuzyline Jita. 26,  Indiana University Press, 1995, Research in African Literatures, כרך 2, עמ' 197-199.
↑  Fighting Patriarchy in Nigerian Cultures Through Children’s Literature. Ezenwa-Ohaeto[, Ngozi. 6, 2015, cscanada, Studies in Literature and Language, כרך 10, עמ' 59-66
↑  Nego‐Feminism: Theorizing, Practicing, and Pruning. Nnaemeka, Obioma. 29, ללא מקום : The University of Chicago Press, 2004, Signs, כרך 2
בית חולים 10

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  בית חולים צבאי 
 מיקום:  חיפה 
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  32°48′56″N 34°57′42″E﻿ / ﻿32.81545°N 34.9616°E﻿ / 32.81545; 34.9616
  (למפת חיפה מוגדלת) בית חולים 10(למפת חיפה רגילה) בית חולים 10(למפת הגליל המערבי רגילה) בית חולים 10(למפת הגליל המערבי מוגדלת) בית חולים 10
 
מבנה מרפ"א צפון
שלט זיכרון לבית הספר ששכן באתר
בית חולים 10 (או מרפ"א צפון) הוא מרכז רפואי צבאי השוכן ברחוב שמחה הולצברג בחיפה (ליד דרך הים). המתקן היה בעבר בית ספר נוצרי לבנים בשם "סנט לוקס", בחסות הכנסייה האנגליקנית.
בעברו הרחוק שכן המרפ"א בבית החולים האיטלקי, כבית חולים צבאי, אך במהרה הוחזר בית החולים האיטלקי לבעליו והמרפ"א עבר לרחוב תל אביב בעיר התחתית למשך מספר שנים ובסוף שנות השישים עבר לבסיס "מחנה דוד". עם העברת שטחי בסיס מחנה דוד לשימוש בית העלמין הצבאי הועבר בית חולים 10 למיקומו הנוכחי.
כיום בית חולים 10 מתפקד כמרפאה, ויש לו יכולת לתפקד כבית חולים בעיתות חירום. בשנת 2020 בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל נפתח במקום מתקן לטיפול בכ־300 חולי קורונה.
בבית חולים 10 מתבצעות בדיקות רפואיות וכן מתקיימות גם ועדות רפואיות לצורך הערכתו וקביעתו של פרופיל צבאי, לחיילים שחלו או נפצעו במסגרת שירותם הצבאי. בסדיר ובמילואים.
בשטח הבסיס נמצאת אנדרטת חיל הרפואה ובמקום נערך אחת לשנה טקס התייחדות עם חללי חיל הרפואה.
אדם הלסקה

| --- | --- |
 לידה:  16 בנובמבר 1983 (בן 40) קרול שבאיווה, ארצות הברית
 עמדה:  קלע
 גובה:  1.96 מטר
 מכללה:  אוניברסיטת המדינה של איווה
 דראפט:  בחירה מספר 43, 2007 ניו אורלינס הורנטס
 קבוצות כשחקן
 2008 2008–2009:  איווה אנרג'י הפועל ירושלים
אדם הלסקה (באנגלית: Adam Haluska; נולד ב-16 בנובמבר 1983 בקרול, איווה) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בעמדת הקלע. גובהו 1.96 מטר.
קריירה

הלסקה שיחק בליגת הקולג'ים עבור אוניברסיטת המדינה של איווה במשך שש עונות, בהן קלע 1,847 נקודות, מקום שני בקלעי איווה בכל הזמנים. הלסקה נחשב לאחד השחקנים הטובים באוניברסיטה כשבסוף עונתו האחרונה נבחר לשחקן העונה של אקדמיית כוכבי העתיד של אמריקה.
הלסקה נבחר בדראפט ה-NBA בסיבוב השני, במקום ה-43 הכללי על ידי ניו אורלינס הורנטס. ב-21 בפברואר 2008 הוא עבר בעסקה שכללה שלוש קבוצות ליוסטון רוקטס. אך כעבור זמן קצר, נחתך מן הקבוצה וחתם בקבוצת ליגת הפיתוח של ה-NBA, איווה אנרג'י.
הלסקה עזב את הקבוצה בתום השנה וחתם באוגוסט 2008 במועדון הישראלי הפועל ירושלים, שאיתה זכה בגביע ווינר לשנת 2008, אך הוא שוחרר בהמשך העונה.
רולנדו בלאקמן

| --- | --- |

 לידה:  26 בפברואר 1959 (בן 65) פנמה סיטי שבפנמה
 עמדה:  קלע
 גובה:  1.98 מטר
 מספר:  22, 20
 מכללה:  אוניברסיטת המדינה של קנזס
 דראפט:  בחירה תשיעית, 1981 דאלאס מאבריקס
 קבוצות כשחקן
 1981–1992   1992–1994   1994–1995   1995–1996   1996–1997:  דאלאס מאבריקס   ניו יורק ניקס   א.א.ק. אתונה   אולימפיה מילאנו   לימוז'
 הישגים כשחקן
 4 בחירות למשחק האולסטאר (1985, 1986, 1987, 1990) מספר 22 הופרש על ידי דאלאס מאבריקס
 
רולנדו אנטוניו בלאקמן (באנגלית: Rolando Antonio Blackman; נולד ב-26 בפברואר 1959) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 13 עונות בליגת ה-NBA, ולאחר מכן עבר לשחק באירופה שלוש עונות נוספות. ממוצעיו לאורך קריירת ה-NBA הם 18.0 נקודות, 3.3 ריבאונדים, ו-3.0 אסיסטים למשחק.
נעורים ומכללות

בלאקמן נולד בפנמה סיטי, בירת פנמה, ובגיל 8 עבר עם משפחתו לברוקלין, ניו יורק. בין השנים 1977–1981 למד באוניברסיטת המדינה של קנזס, וכשחקן קבוצת הכדורסל שלה קלע 15.2 נקודות בממוצע למשחק. בכל שלוש עונותיו האחרונות באוניברסיטה נבחר ל"שחקן ההגנה המצטיין של מחוז ה-Big Eight", ובעונת הג'וניור שלו זכה בתואר השחקן המצטיין של המחוז.
בשנת 1980 נבחר בלאקמן להשתתף באולימפיאדת מוסקבה כחבר נבחרת ארצות הברית, לצד שחקני המכללות מארק אגוויר ואייזיאה תומאס, אך לא זכה לייצג את ארצות הברית מכיוון שהחרימה את המשחקים האולימפיים (במחאה על פלישת ברית המועצות לאפגניסטן).
קריירת משחק > ליגת ה-NBA

בלאקמן נבחר בבחירה התשיעית של דראפט ה-NBA לשנת 1981, על ידי קבוצת דאלאס מאבריקס, והפך לשחקן ה-NBA הראשון שנולד בפנמה. בעונת הרוקי שלו קלע בלאקמן 13.3 נקודות בממוצע למשחק כשחקן ספסל, והחל מעונתו השנייה הפך לשחקן חמישייה קבוע ולאחד מכוכבי הקבוצה, לצד הסמול פורוורד מארק אגוויר. ב-6 מתוך 11 עונותיו במאבריקס העפילה הקבוצה לפלייאוף ה-NBA, ובעונת 1987/1988 אף הגיעה למרחק ניצחון אחד מגמר ה-NBA, לאחר שהפסידה ללוס אנג'לס לייקרס בגמר המערב בתוצאה 4-3. בתקופתו בדאלאס קלע ממוצע של 19.2 נקודות למשחק, ונבחר 4 פעמים להשתתף במשחק האולסטאר. במשחק האולסטאר 1987 קלע בלאקמן 29 נקודות עבור נבחרת המערב, מתוכן שתי קליעות עונשין שכפו הארכה ועזרו לקבוצתו לנצח במשחק. בשנת 1990 עבר בלאקמן את אגוויר כקלע המוביל בתולדות המאבריקס, והחזיק בתואר זה במשך 18 שנים, עד שהשיג אותו דירק נוביצקי במרץ 2008.
לקראת עונת 1992/1993 נשלח בלאקמן בטרייד לניו יורק ניקס, במדיה שיחק בשתי עונותיו האחרונות ב-NBA כמחליפו של ג'ון סטארקס. בפלייאוף 1994 העפילו הניקס לגמר ה-NBA, לראשונה מאז שנת 1973, אך הפסידו ליוסטון רוקטס בתוצאה 4-3. בשנת 2006 הודה מאמן הניקס דאז, פט ריילי, כי החלטתו להעלות בחמישייה את סטארקס על חשבונו של בלאקמן באותה סדרת גמר, הייתה הטעות הגדולה ביותר בקריירת האימון שלו, וכי הוא לא מצליח לסלוח לעצמו על טעות זו.
ב-11 במרץ 2000 העלו המאבריקס את גופייתו של בלאקמן, עם המספר '22', לתקרת אולמם הביתי, כהוקרה על תרומתו לקבוצה.
קריירת משחק > אירופה

באמצע עונת 1994/1995 הצטרף בלאקמן לקבוצת א.א.ק. אתונה מליגת העל היוונית, שסיימה את העונה במקום השמיני בליגה.
בעונה הבאה חתם באולימפיה מילאנו מליגת העל האיטלקית, אותה אימן בוגדן טנייביץ'. במילאנו שיתף פעולה עם כוכבים כדיאן בודירוגה, גרגור פוצ'קה ופרדיננדו ג'נטילה, וזכה עם הקבוצה הן באליפות הליגה האיטלקית והן בגביע האיטלקי. לאורך העונה קלע בלאקמן 15.3 נקודות למשחק, ונבחר לשחקן המצטיין של טורניר הגביע האיטלקי.
בשנת 1996 עבר לשחק בקבוצת לימוז' מהליגה הצרפתית, שוב תחת המאמן טנייביץ', ובסיום עונת 1996/1997 פרש ממשחק, בגיל 38.
לאחר הפרישה

בשנת 2000 מונה בלאקמן למתאם ההגנתי של דאלאס מאבריקס, תחת המאמן דון נלסון. בקיץ 2002 שימש כעוזר מאמן בנבחרת גרמניה, והיה שותף לזכייתה במדליית הארד באליפות העולם בכדורסל 2002. בעונת 2005/2006 חזר למאבריקס, כשמונה לתפקיד עוזר מאמן תחת אייברי ג'ונסון. באותה עונה העפילה דאלאס לגמר ה-NBA, בו הפסידה למיאמי היט בתוצאה 4-2.
באוגוסט 2010 החל בלאקמן לשמש כעוזרו של טנייביץ' באימון נבחרת טורקיה, לקראת אליפות העולם בכדורסל 2010. בסיום הטורניר זכתה טורקיה במדליית הכסף, לאחר שהפסידה בגמר לנבחרת ארצות הברית בתוצאה 81-64.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות הקריירה של בלאקמן ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המכללות של בלאקמן, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1981, באתר basketball-reference.com
↑  Rolando Is Confident About OT, באתר הרשמי של ה-NBA
↑  RILEY KNOCKS HIS KNICK MOVES,‏ 8 ביוני 2006, באתר nydailynews.com
↑  This Date In The NBA: March, באתר הרשמי של ה-NBA
↑  נבחרת טורקיה ממנה את בלאקמן כעוזר מאמן, באתר ballineurope.com
ערוק

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  לביבות
 מטבח:  עיראקי
 מוצא:  עיראק עיראק
 אופן הגשה:  חם
 מרכיבים עיקריים:  תפוח אדמה
ערוק (בערבית: عروق) הוא מאכל עיראקי מסורתי, המזכיר לביבה או קציצה ונפוץ בקרב יהודי עיראק.
המאכל מורכב מתפוחי אדמה, פטרוזיליה, מלח, בצל, ביצה, קמח, פלפל שחור ובצל ירוק שאותם חותכים, מערבבים יחד ומטגנים.
נהוג להגיש את המאכל בשבת בבוקר, אך בעיקר בחג סוכות וחנוכה.
מלבד הגרסה הצמחונית, קיימת גם גרסה המכילה בשר בקר או עוף טחונים גזר וצימוקים.
ראו גם

לביבה
קציצה
הערות שוליים

↑  טעם מושלם בכלום זמן: קציצות ירק עשירות בנוסח עיראקי (קשה להפסיק לאכול!) - מתכונים מתוקים, באתר metukimil.co.il, ‏2022-11-04
↑  Aruk, Tastemade (באנגלית)
↑  לאה מאיר, ערוק - לביבות ירק עיראקיות של סבתא אלוויז, באתר imaot.co.il (באנגלית)
↑  Aruk - Iraqi Herb and Potato Patties, Kosher.com (באנגלית)
↑  Oz Telem, איך להכין ערוק • לביבות ירק עיראקיות | The Kitchen Coach, באתר www.thekitchencoach.co.il, ‏2014-12-08
↑  מאת עז תלם, ערוק - קציצות עוף ברוטב פירות קיץ וגזר, באתר ערוק - קציצות עוף ברוטב פירות קיץ וגזר | השולחן, ‏2019-08-05
↑  חן במטבח, ערוק - קציצות ירק עם חזה עוף, באתר חן במטבח, ‏2018-05-30
יואל רקם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1936 (בן 88 בערך) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 כלי נגינה:  אקורדיון 
 
יואל רֶקֶם (נולד ב-1936) הוא מלחין ונגן אקורדיון ישראלי. משנות ה-60 ועד שנות ה-80 היה עורך ומפיק בקול ישראל, מנהל ועורך מחלקת הפולקלור והמחלקה לבידור ומוזיקה קלה.
ביוגרפיה

נולד לדוד והנרייטה קמר בירושלים. אביו, דוד, היה ממייסדי קואופרטיב המקשר לתחבורה.
למד בבית הספר העממי "בית הכרם" והחל לנגן במפוחית פה. למד בעצמו לנגן באקורדיון, שאותו קנה בתמורה לאופניים שמכר.
בשנת 1949, בגיל 13, עבר לכפר הנוער החקלאי עיינות, שם היה לאקורדיוניסט המוסד, ניגן בטקסים ובמסיבות וחיבר את שיריו הראשונים. בשנת 1954 התגייס לנח"ל ושירת בצוות הווי הנח"ל יחד עם רן אלירן.
לאחר שהשתחרר, חזר לירושלים ועבד כמנהל המחלקה לתרבות של הסתדרות הנוער העובד בירושלים והיה אקורדיוניסט להקת המחול של ההסתדרות. באותה עת, בשנת 1958 הקליט את שירו הראשון, "יום חג" למילים של דידי מנוסי עבור מצעד המחולות בירושלים, השיר בוצע גם על ידי אברהם פררה. בשנים 1959–1961 למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים ולאחר מכן, בשנים 1961–1964 למד באקדמיה למוסיקה בירושלים. ב-1961 החל לעבוד כיוצר מחולות ומעבד עבור כנס מחולות העם בדליה ויצר ריקודי עם רבים שהוצגו בפסטיבל, בהם: "על חומותייך ירושלים", "דבקה סמדר", "לעת קציר", "רן פעמונים" ועוד.
ב-1962 נענה רקם להזמנתו של מאיר הרניק והצטרף למחלקת הפולקלור של קול ישראל (אותה ניהל מ-1967 ועד 1971). בין היתר נתן במה ראשונה לצמד הדודאים, חוה אלברשטיין, נחמה הנדל ואחרים ויצר קשרים עם מיטב האמנים, שמאוחר יותר ביצעו משיריו. באותה עת החליף את הרניק, שיצא בשליחות לסקנדינביה, בתוכניות "תשואות ראשונות" שהתמקדה בגילוי כישרונות ו"ירוק-ירוק" שהתמקדה בשירת ההתיישבות העובדת. במסגרת זו יזם את הקלטת המופע השנתי של ההתיישבות העובדת, "ניחוחי חציר" לרדיו ולטלוויזיה. לאחר שהרניק נהרג בתאונת דרכים בשנת 1972, מונה רקם למנהל ועורך מחלקת הבידור של קול ישראל. הוא ערך מספר תוכניות לטלוויזיה, אך עיקר עיסוקו היה ברדיו.
ב-1977 מונה למנהל המדור לפולקלור של קול-ישראל, לאחר מותו של יצחק לוי. בתקופתו זו הפיק המדור הקלטות של אמנים רבים, ביניהם רבקה רז, רוחמה רז, ניצה טרמין ואברהם פררה.
בשנת 1982 יצא בשליחות הסוכנות היהודית לסאן פאולו בברזיל כשליח לענייני תרבות ומנהל המחלקה לתרבות של ההסתדרות הציונית.  לאחר מכן חזר לעבודתו במחלקת הבידור. בשנת 1985 חזר לארץ ולקול-ישראל.
בשנת 1989 מונה למנהל חטיבת הבידור של קול ישראל, ובתפקיד זה שימש עד פרישתו מקול ישראל, בשנת 1996. לאחר מכן מונה לנציב קבילות הציבור של הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו עד לפרישתו בשנת 2001.
מן השירים שהלחין

אחרי המלחמה (מילים: לאה נאור, ביצוע: נחמה הנדל, חוה אלברשטיין)
נערת החיילים (מילים ולחן: יואל רקם, ביצוע: יהורם גאון)
שיר פרידה (מילים: יוסי גמזו, ביצוע: הפרברים)
בוקר טוב (מילים: לאה נאור, ביצוע: חוה אלברשטיין, רן אלירן)
הפיגוע בעין עופרים

| חלק מהסכסוך הישראלי ערבי |
| --- | --- |
 תאריך:  12 בספטמבר 1956
 מקום:  ישראל עין עופרים, ליד חצבה
 סוג:  אירוע 
 נשק:  סכין
 הרוגים:  3
 מבצע:  חוליה פלסטינית
 מניע:  לאומני
 
הפיגוע בעין עופרים היה פיגוע דקירה שבוצע על ידי חוליית פדאיון פלסטינית בליל יום רביעי, 12 בספטמבר 1956, ובו נרצחו שלושה ישראלים. בעקבות הפיגוע נערך מבצע גוליבר.
הפיגוע

בליל יום רביעי, 12 בספטמבר 1956, חדרה חוליית פדאיון פלסטינית מירדן לישראל. המחבלים תקפו את מחנה קידוחי הנפט עין עופרים הממוקם בסמוך למושב חצבה.
התוקפים נעו במהירות ודקרו למוות שלושה שומרים דרוזים ששהו במקום.
המחבלים גנבו את רוביי השומרים, ונמלטו בחזרה דרך גבול ישראל-ירדן.
שלושת הנרצחים הם נוואף אבו גאזי (בן 25), סולימאן האטום (בן 25) ורפיק עבדאללה (בן 23). השלושה נקברו בכפר בו נולדו - סמיע.
בעקבות הפיגוע

ישראל האשימה את ירדן בכך שהיא שלחה את החוליה לישראל, ובעקבות זאת נערך מבצע גוליבר. במהלך המבצע נהרגו בין 9 ל-13 שוטרים ירדנים ואנשי יחידת סיור גמלים מדבריים, יחד עם שני אזרחים ירדנים. במבצע נהרג גם חייל צה"ל אחד ו-12 חיילי צה"ל נפצעו. תחנת המשטרה ומבנים סמוכים נהרסו במבצע.
הערות שוליים

↑  משה כהן, מסתננים רצחו 3 שומרים דרוזיים, שערים, 14 בספטמבר 1956
| פיגועי טרור נגד ישראלים במחצית השנייה של המאה ה-20 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | 1948 עד 1959 • שנות ה-60 • שנות ה-70 • שנות ה-80 • שנות ה-90 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | שנות ה-70: מתקפת הטרור בשדה התעופה של מינכן (10 בפברואר 70) • הפיגוע בטיסה 330 של סוויסאייר מציריך לנתב"ג (21 בפברואר 70) • חטיפת טיסת 571 של סבנה איירליינס מבריסל לנתב"ג (8 במאי 72) • טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן (5–6 בספטמבר 72) • משבר בני הערובה בשגרירות ישראל בבנגקוק (28 בדצמבר 72) • הפיגוע בטיסה 841 של טראנס וורלד איירליינס מנתב"ג לניו-יורק (8 בספטמבר 74) • חטיפת מטוס אייר פראנס 139 מנתב"ג לפריז (27 ביוני 76)  שנות ה-80: ניסיון ההתנקשות בשגריר הישראלי בלונדון (3 ביוני 82) • הפיגוע בראס בורקה (5 באוקטובר 85) • רצח הימאים הישראלים בברצלונה (5 באוקטובר 85) • הפיגועים בדלפקי אל על בנמלי התעופה של וינה ורומא (27 בדצמבר 85) • ניסיון הפיגוע בטיסת אל על מלונדון (17 באפריל 86)  שנות ה-90: פיגוע האוטובוס במצרים (4 בפברואר 90) • הפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה (17 במרץ 92) • הפיגוע בשגרירות ישראל בלונדון (26 ביולי 94) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
רימון בלאן

| --- | --- |

 לידה:  19 בנובמבר 1949 (בן 74) בזאנסון, צרפת 
 מסעדות:  לה מנואר או קואט סזון
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד  קצין במסדר האימפריה הבריטית 
 www.raymondblanc.com
 
רימון בלאן
מלון-מסעדה "לה מנואר או קואט סזון", 2006
חדר האוכל של מסעדת "לה מנואר או קואט סזון
מבחר מתאבנים במסעדת "לה מנואר או קואט סזון"
מבחר פטיפורים במסעדת "לה מנואר או קואט סזון"
פואה גרא במסעדת "לה מנואר או קואט סזון"

דג במסעדת "לה מנואר או קואט סזון"
רימון בלאן OBE (בצרפתית: Raymond Blanc; נולד ב-19 בנובמבר 1949) הוא שף צרפתי הפועל בבריטניה. הוא השף והבעלים של מלון הבוטיק והמסעדה "לה מנואר או קואט סזון" (Le Manoir aux Quat' Saisons), בנוסף לכך הוא הבעלים של רשת מסעדות.
ביוגרפיה

רימון בלאן נולד בבזאנסון שבצרפת. בלאן הגיע ב-1972 לאנגליה ועבד כמלצר במסעדה בלונדון, כשהשף חלה מילא את מקומו ונשאר בתפקיד, כעבור שנתיים המסעדה כל כך הצליחה שלא ניתן היה להשיג מקומות במסעדה.
בלאן נעשה שף ב-"The Rose Revived" באוקספורדשייר, אחר-כך פתח את מסעדתו הראשונה, "Les Quat'Saisons", בסאמרטאון שבאוקספורד. הוא רכש את כל השכלתו הקולינארית בכוחות עצמו.
ב-1981 פתח בלאן רשת של בולאנג'רי ופטיסרי המכונה "מזון בלאן" (Maison Blanc) שגם מכילה בתי קפה. כעת פזורים 15 סניפים של מזון בלאן ברחבי הארץ, בכללם כמה בלונדון ואחד באוקספורד. עוגות מאפה של מזון בלאן ניתנות להשגה ברחבי אנגליה ברשת המרכולים הבריטית וייטרוז.
בלאן פתח את המסעדה הראשונה ברשת של מסעדות קטנות שבבעלותו, "לה פטיט בלאן" (Le Petit Blanc) באוקספורד ב-1996. הוא הצהיר שמטרתו להביא את הפילוסופיה הצרפתית של "אוכל טוב שהכרחי לחיים טובים" לבריטניה. תשוקתו הייתה ליצור ולהגיש אוכל שכל אחד יוכל ליהנות ממנו – "מאנשי עסקים בעלי מודעות ועד לאלו המחפשים מסעדה משפחתית".
בלאן היה השף בתוכנית הטלוויזיה "Great Chefs", הופיע ב-"Great Chefs of the World". ב-2007 הוא השתתף בתוכנית Saturday Kitchen. בשנים 2007, 2008 ו-2009 הוא הנחה את תוכנית המציאות "The Restaurant" ב-BBC.
ביוני 2003, נהפכו ארבעה בראסרי של לה פטיט בלאן (כיום ידועים כבראסרי בלאן)
בברמינגהאם, צ'לטנהאם, מנצ'סטר ואוקספורד לחלק מקבוצת המסעדות Loch Fyne Restaurant Group.‏
מאז המסעדה החמישית נפתחה בטנברידג' ולס, קנט, אחרת בווינצ'סטר, ואחת במילטון קינס. בלאן מחזיק בחלק מהבעלות וממשיך להיות פעיל ומעורב ביצירת תפריטים חדשים, מפתח את צותי השף והמטבח ולוקח חלק בקידום המסעדות.
בראסרי טנברידג' ולס נסגר ובלאן פתח בראסרי חדש בבניין גאנוורף קייז, פורטסמות'.
בלאן היה אחד מהמארגנים של Children's Food Festival, שנערך באחוזת נורת’מור טרסט בדרום אוקספורד שייר ביוני 2009.
בנו, אוליבייה בלאן, עובד כעוזר במאי סדרת הטלוויזיה The Bill בחברת הפקת הטלוויזיה הבריטית Talkback Thames.
לה מנואר או קואט סזון

ב-1984 פתח בלאן את לה מנואר או קואט סזון (בצרפתית: Le Manoir aux Quat' Saisons ; פירוש השם הוא "אחוזת ארבע העונות") הוא מלון-מסעדה בכפר Great Milton באוקספורדשייר, אנגליה. היא ממוקמת בבית אחוזה היסטורי בסמוך לכנסייה שביקר בו אוליבר קרומוול.
למסעדה יש שני כוכבים במדריך מישלן האדום והיא בעלת ניקוד של 9/10 במדריך The Good Food Guide. היא כלולה במדריך "השולחנות הגדולים בעולם", כאחת מ-144 המסעדות הטובות בעולם.
המסעדה נבחרה במקום 29 במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם בשנת 2003,
במקום 30 בשנת 2004 ובמקום 28 בשנת 2005.
לה מנואר הוא מלון בוטיק, השוכן בטירה מהמאה ה-15 ומשתייך לרשת רלה א שאטו. ללה מנואר מאה דונם של גינות בהם מגדלים למעלה ממאה ירקות ועשבי תיבול בצורה אורגנית המשמשים למטבח המסעדה.
במקום מנחת מסוקים לאורחי לה מנואר.
ספריו

TAKE TWELVE COOKS, 1986.
Raymond Blanc: Recipes from Le Manoir Aux Quat' Saisons, Van Nostrand Reinhold, 1989.
Raymond Blanc: Le Manoir, Little, Brown & Company, 1990.
COOKING FOR FRIENDS, ILD PUBLISHING, 1991.
Raymond Blanc: Blanc Mange The Mysteries of the Kitchen Revealed~ BBC Hardcover 1994, BBC Books, 1994.
Blanc Vite: Fast Fresh Food, Headline Book Publishing, 2000.
A Blanc Christmas, Headline Book Publishing, 2001.
Raymond Blanc's Foolproof French Cookery, BBC Books, 2002.
Food for Thought (with Alan Murchison, Mark Law), Alan Murchison Restaurants Ltd, 2007
לקריאה נוספת

שגיא כהן, מדריך מפה למסעדות הטובות בעולם, הוצאת מפה, תשס"ג 2003, עמ' 57.
הערות שוליים

↑  Hibbert, Christopher (1988). The Encyclopædia of Oxford. London: Macmillan. ISBN 0-333-39917-X.
↑  רימון בלאן, Great Chefs
↑  אתר בראסרי בלאן
↑  אתר רשת המסעדות Loch Fyne
↑  לה מנואר או קואט סזון במדריך השולחנות הגדולים בעולם
↑  לה מנואר במקום ה-29 במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2003
↑  לה מנואר במקום ה-30 במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2003
↑  לה מנואר במקום ה-28 במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810532547405606  GND: 1255687525  ISNI: 0000 0001 0997 7334  LCCN: n94054240  NKC: xx0192974  NTA: 148858414  VIAF: 91617455   WorldCat (עם VIAF): 91617455
לסלי אודום ג'וניור

| --- | --- |

 לידה:  6 באוגוסט 1981 (בן 43) ארצות הברית קווינס, ניו יורק, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1998 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קרנגי מלון
 בת זוג:  ניקולט רובינסון (2012–הווה)
 מספר צאצאים:  2
 פרסים והוקרה:  פרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזמר (2016) 
 פרופיל ב-IMDb
 
לסלי לויד אודום ג'וניור (באנגלית: Leslie Odom Jr.; נולד ב-6 באוגוסט 1981) הוא שחקן, זמר ופזמונאי אמריקאי. אודום נודע במיוחד בזכות גילום דמותו של ארון בר במחזמר המצליח "המילטון", תפקיד עליו זכה בפרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזמר ובפרס גראמי על אלבום המחזמר הטוב ביותר. תפקיד זה אף זיכה אותו במועמדות לפרס אמי על משחקו בגרסה המוסרטת של המחזמר ששודרה בדיסני+.
ביוגרפיה

אודום נולד בקווינס, ניו יורק, וגדל בפילדלפיה. אביו, לסלי לויד אודום, עסק במכירות. במהלך ילדותו, שר במקהלת הכנסייה המקומית. הוא למד בבית ספר תיכון לאמנויות בפילדלפיה, והמשיך ללימודי תואר ראשון בתיאטרון באוניברסיטת קרנגי מלון.
ביוגרפיה > קריירה

את קריירת המשחק החל אודום בגיל 17, כאשר הופיע לראשונה בברודוויי במחזמר "רנט". אודום הופיע במספר סדרות טלוויזיה פופולריות כגון "בנות גילמור", "האנטומיה של גריי" ו"חוק וסדר: מדור מיוחד". הוא זכה להכרה רחבה בתפקידו בסדרה המוזיקלית "סמאש", בה גילם את סאם סטריקלנד. כמו כן, השתתף בסדרות נוספות כמו "מבוקש" ו-"State of Affairs".
ב-2012 שיחק אודום בסרט המלחמה "זנבות אדומים". ב-2015 כיכב בתפקיד ארון בר במחזמר "המילטון", שהפך להצלחה מסחררת. עבור תפקידו במחזמר זה זכה בפרס טוני לשחקן הטוב ביותר ובפרס גראמי עבור אלבום המחזמר. ב-2017 הופיע בסרט "רצח באוריינט אקספרס".ב-2018 פרסם אודום את ספרו "Failing Up", המיועד להשראת הדור הצעיר ומבוסס על תובנות מחייו. ב-2019 גילם את דמותו של ויליאם סטיל בסרט "הארייט".
ב-2020 כיכב והפיק את הסדרה "Love in the Time of Corona", לצד אשתו, ניקולט רובינסון. תפקידו המרכזי בקולנוע הגיע בשנת 2020 עם גילום דמותו של הזמר סם קוק בסרט "לילה אחד במיאמי", תפקיד עליו זכה לשבחים רבים ואף היה מועמד לאוסקר. ב-2022 הופיע בסרט "רצח כתוב היטב: תעלומה יוונית". בשנת 2023 חזר לברודוויי בתפקיד הראשי במחזה "Purlie Victorious", עליו היה מועמד לפרס טוני נוסף.
אודום הוציא חמישה אלבומים: Leslie Odom Jr. (2014),‏ Simply Christmas (2016),‏ Mr. (2019),‏ The Christmas Album (2020) ו-When a Crooner Dies (2023). אלבומו השני, Simply Christmas, זכה להצלחה רבה במצעדי הג'אז והחג. מעבר לכך, אודום ממשיך להופיע בהופעות ברחבי העולם בליווי הרכב ג'אז.
ביוגרפיה > חיים אישיים

אודום נשוי לשחקנית ניקולט רובינסון מאז 2012. לזוג שני ילדים.