stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לווייתן מצוי
הערות שוליים

↑  לווייתן מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  A New Hybrid Between a Blue Whale, Balaenoptera Musculus, and a Fin Whale, B. Physalus
↑  National Marine Fisheries Service
1 2 3 4  http://marinebio.org/species.asp?id=40
1 2 3 4 5 6 7 8  http://animaldiversity.ummz.umich.edu/site/accounts/information/Balaenoptera_physalus.html
↑  Tershy, B. R.; D. Wiley (1992). "Asymmetrical pigmentation in the fin whale: a test of two feeding related hypotheses". Marine Mammal Science 8 (3): 315-318.
↑  http://www.nature.ca/notebooks/english/finwale.htm
↑  Martin, Anthony R. (1991). Whales and dolphins. London: Salamander Books.
1 2  Clark, C.W. (1995). "Application of US Navy underwater hydrophone arrays for scientific research on whales". Rep. Int. Whal. Commn 45: 210-212.
↑  Tershy, B.R.; D. Breese and C.S. Strong (1990). "Abundance, seasonal distribution and population composition of balaenopterid whales in the Canal de Ballenas, Gulf of California, Mexico". Rep. Int. Whal. Commn Spec. Iss. 12: 369-375. ISBN 0-906975-23-9.
| יונקים בארץ ישראל  |
| --- | --- | --- |
| טורפים בישראל | גירית הדבש • גירית קוואקזית • דלק הסלעים • חמוס השלגים • סמור משויש • לוטרה אירופית • זאב מצוי • זאב זהוב אפריקאי • תן זהוב • שועל החולות • שועל מצוי • שועל צוקים • כלב ים נזירי מצוי • נמייה מצויה • צבוע מפוספס • חתול חולות • חתול ביצות • חתול בר • קרקל • נמר |  |
| אוכלי חרקים בישראל | חדף הרמון • חדף זעיר • חדף לבן-שיניים • חדף קטן • קיפוד מצוי • קיפוד המדבר • קיפוד חולות מצוי |  |
| לווייתנאים בישראל | גרמפוס אפור • דולפין מצוי קצר-חוטם • דולפינן מצוי • דולפינן אנקולי • עבשן קטלני • סטנלה מפוספסת • סטנו תלום שן • זיפיוס חלול-חרטום • ראשתן גדול-ראש • לווייתן מצוי • לווייתן גוץ |  |
| פרסתנים בישראל | ערוד • פרא • חזיר בר • אייל הכרמל • יחמור פרסי • יעל נובי • צבי הנגב • צבי מצוי • ראם לבן |  |
| מכרסמים בישראל | סנאי זהוב • יערון גדול • יערון חרמוני • יערון קטן • יערון צהוב-צוואר • חולדה מצויה • חולדת חוף • עכבר מצוי • עכבר מקדוני • קוצן מצוי • קוצן זהוב • נסוקיה • גרביל החולות • גרביל החוף • גרביל דרומי • גרביל זעיר • גרביל הערבה • גרביל סלעים • יפה זנב • מריון מצוי • מריון חולות • מריון המדבר • מריון לובי • פסמון • חולד ארץ ישראלי • בר אוגר מצוי • נברן השדה • נברן השלג • ירבוע מצוי • ירבוע גדול • נמנמן סלעים • נמנמן העצים • דורבן מצוי • נוטריה |  |
| עטלפים בישראל | עטלף פירות מצוי • יזנוב גדול • יזנוב קטן • אשמן מצוי • אשמן מצרי • לילן מצרי • פרסף גדול • פרסף הנגב • פרסף מצוי • פרסף בהיר • פרסף חיוור • פרסף גמדי • פרספון מצוי • נשפון גדול • נשפון מצוי • נשפון דק-אוזן • נשפון הגדות • נשפון פגום-אוז • כנפן מצוי • אוזנן הנגב • אוזנן החרמון • אודנן • עטלפון לבן-שוליים • עטלפון בודנהיימר • עטלפון ריפל • עטלפון אריאל • עטלפון אירופי • עטלפון סאבי • אפלול מצוי • אפלול הנגב • בלומף שחור • רמשן לילי • אשף מצוי |  |
| יונקים נוספים | שפן סלעים • ארנבת מצויה • תחש המשכן |  |
  
פלג גופו הקדמי של הלווייתן המצוי
לווייתן מצוי צף על פני המים.
לווייתן מצוי מול חופי קיסריה, ישראל, 12 ביוני 2016.
כתלית יהודה

| כתלית יהודה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים קדומים
סדרה:: Urticales
משפחה:: סרפדיים
סוג:: כתלית
מין:: כתלית יהודה
שם מדעי
 Parietaria judaica ‏לינאוס, 1756
כותלית יהודה (שם מדעי: Parietaria judaica) היא צמח רב-שנתי בן קיימא, שאינו צורב ממשפחת הסרפדיים. על אף שחלקו התחתון של הצמח נוקשה ואף מעוצה הוא אינו נחשב לשיח או בן שיח אלא לצמח רב-שנתי מאריך חיים, שגדל בצידי דרכים ובין סדקים בחומות וכתלים (ומכאן שמה). הכותלית נפוצה במיוחד במקומות מיושבים ואף על פי שמקורה במזרח התיכון היא נפוצה גם באזורי החוף של בריטניה, ואף חדרה לאוסטרליה, לצפון אמריקה ולדרומה.
פרחים של כותלית יהודה
כותלית יהודה בנחל עין זהב, בפארק הזהב, קריית שמונה
לכותלית יהודה גבעולים בגוון ורוד-אדום ועליהם פרחים זעירים בצבע לבן-ורוד. הגבעולים והעלים שעירים ודביקים, וניתנים להדבקה על בגד. בניגוד למיני סרפד היא איננה צורבת, אך עלולה לגרום לאלרגיה (אלרגנית).
בעולים משויכים 25 מינים לסוג כותלית (Parietaria) כשמרביתם רוב מיני הכותלית (Parietaria) גדלים באזורים ממוזגים עם אקלים מתון, במיוחד באזור הים התיכון. חלק מהמינים נמצאים גם באזורים סובטרופיים, אך עיקר תפוצתם היא באזורים עם תנאי אקלים מתונים. בישראל קיימים שני מינים נוספים, מלבד כותלית יהודה, שניהם חד-שנתיים, ועליהם קטנים מאוד בהשוואה לעלים של כותלית יהודה, ובית גידולם על סלעים או חומות מוצלים:
כותלית פורטוגלית (Parietaria lusitanica) שטיפוס תפוצתה ים-תיכונית. לכל קבוצת פרחים נקביים מתלווה מעטפת חפים (עלים) שאינם גדולה בהרבה מהפרחים. זהו מאפיין מובהק המבדיל בינה ובין כותלית זעירה.
כותלית זעירה (Parietaria alsinefolia): טיפוס התפוצה שלה סהרו-ערבי, והיא נפוצה בעיקר במדבריות ממרכז ומזרח הסהרה ועד מערב פקיסטן. בישראל, היא נפוצה בכל האזורים (לא העמק החולה), ובעיקר במדבריות. לכל קבוצת פרחים נקביים מתלווה מעטפת של שלושה חפים הגדולים מהפרחים, אשר לאחר מכן הופכים לקרומיים ובהירים. מאפיין זה מבדיל אותה באופן מובהק מכותלית פורטוגלית. חפי הפרחים הנקביים באורך כ-3 מ"מ, וצורתם דמוית ביצה או לב.
מורפולוגיה

כותלית יהודה הוא צמח עשבוני רב־שנתי בן קיימא, גובהו 10 עד 50 ס"מ, גבעוליו שבירים, לעיתים אדמדמים, יוצאים מבסיס מעוצה, השערות על הגבעולים והעלים אינן צורבות, הן רכות וגמישות וחסרות בסיס כדורי או גלילי, חלקן פשוטות וארוכות, והאחרות קצרות ומאונקלות (למשל, נאחזות בבגד).
הגבעולים, פשוטים או מסתעפים, זקופים לאחר התחלה אלכסונית, זקופים או משתפלים, שעירים בשערות רכות שאינן צורבות.
הפטוטרות קצרות מהטרפים. הלוואים חסרים.
העלים פשוטים, מסורגים וערוכים בצורה לוליינית לאורך הגבעול ואורכם מעל 3 ס"מ (אורכם 1.3 עד 9 ורוחבם 0.8 עד 4.5 ס"מ). הטרפים דמויי ביצה או דמויי אזמל, תמימים וירוקים משני צדדיהם.
התפרחות חיקיות (בחיק העלים) בעלי חפיות ירוקות. בכל תפרחת שלושה מיני פרחים: דו-מיניים, זכריים או נקביים (הצמח פוליגמי).
הפרחים זעירים וצבורים בתִּפְרַחַת מְסֻיֶּמֶת. חפי הפרחים באורך 1.5 עד 2.5 מ"מ וקטנים מעלי העטיף.
הפרחים הדו-מיניים מורכבים מעטיף בן 4 אונות, שמאוחות ושוות כמעט זו לזו, שגדל לאחר הפריחה, מארבעה אבקנים שבולטים מפתח העטיף ואורכם 4 מ"מ ומשחלה אחת ללא עמוד שחלה. הצלקת דמוית מברשת יושבת על השחלה.
הפרחים הזכריים בנויה מעטיף בן 4 אונות ירוקות או לבנות מאוחות ושוות כמעט בממדיהן, משחלה מנוונת ומארבעה אבקנים, כמספר אונות העטיף. האבקנים קבועים מול אונות העטיף. הזירים מפורדים, כפופים כעין סליל קפוץ בפקעית הפרח והם מתיישרים במהירות עם פתיחת הפרח. המאבק מתחבר מבסיסו אל הזיר והוא נפתח בסדק אורך דרכו האבקה משתחררת בעצימות רבה.
הפרחים הנקביים דמוי צינור ובעלי 4 שיניים שצבען ירקרק או אדמדם. העטיף משתייר ובלתי משתנה אחרי הפריחה. השחלה עילית, עלה שחלה אחד, מגורה אחת. השיליה בסיסית וביצית אחת.
הפרי הוא אגוזית שחורה מבריקה, סימטרית, שקודקודה חד. אגוזית היא פרי יבש, לא נפתח, שנוצר מעלה שחלה אחד של שחלה עילית ומכיל זרע אחד. הזרע חופשי או מחובר בצורה רופפת או הדוקה לעטיף הפרח אשר משתייר ומתפרה (גדל עם הפרי) רק בפרחים הדו-מיניים).
טקסונומיה ותפוצה בעולם ובישראל

כותלית יהודה, כצמח שטיפוס תפוצתו ים-תיכוני ואירנו-טורני (הקיץ חם ויבש והחורף קר מאוד ומושלג), נפוץ כמעט בכל האזורים של ישראל פרט למדבר הקיצוני. הוא חובב צל ושונא קרקעות מלוחות. הוא גדל בעיקר בקרבת בני אדם, אבל גם בבתי-גידול טבעיים. הוא גדל בסדקי סלעים מוצלים, בקירות ובחומות, בסדקי מדרגות ומדרכות.
שמו הנרדף: Parietaria diffusa.
כותלית יהודה מונה 4 תת-מינים:
תת-מין (Parietaria judaica subsp. judaica) שתפוצתו רחבה ומשתרעת ממקרונזיה, צפון אפריקה אירופה עד מרכז אסיה ומרכז הרי ההימלאיה. ואף חדרה לאוסטרליה, לצפון אמריקה ולדרומה. בישראל הוא נפוץ באזורים הים-תיכוניים וכמעט בכל האזורים פרט למדבר הקיצוני.
תת-מין (Parietaria judaica subsp. persica) שתואר למדע בשנת 1976 ותפוצתו מצומצמת לאזורים החמים מאיראן עד אפגניסטן.
תת-מין (Parietaria judaica subsp. afghanica) שתואר למדע בשנת 1979 ותפוצתו מצומצמת לאזורים החמים באפגניסטן.
תת-מין (Parietaria judaica subsp. speluncarum) שתואר למדע בשנת 1996 ותפוצתו מצומצמת לאזורים החמים בסוריה.
גורם אלרגיה

אבקני הכותלית הם גורם אלרגיה נפוץ ועל כן היא נקראת גם לעיתים "עשב האסתמה" ויש להרחיקה ממקום המגורים של הסובל ממנה. ניתן לזהותה כגורם אלרגיה בבדיקה לאלרגנים נשאפים כדוגמת RAST ספציפי.
שימושים מיוחדים

אחד משימושיה של הכותלית הוא בבתי גידול לפרפרים בשל היותה צמח המאכל של זחלי נימפית הסרפד.
תמונות

שני מופעים של העלים חומת אבן בירושלים
כותלית יהודה על חומת אבן בירושלים
כותלית יהודה על חומת אבן בירושלים
פרחים של כותלית יהודה
פרחים של כותלית יהודה
פרחים של כותלית יהודה
הערות שוליים

1 2 3 4  .Parietaria judaica L, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 92-94
1 2  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, כנה ירושלים 1998: כנה, 1998, עמ' 100-102
↑  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 92-94
↑  Urticaceae, Flora of North America, ‏14-1-2021
↑  Parietaria judaica L, WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏18-07-2023
כותלית יהודה בין חומת אבן למדרכה בירושלים
כותלית יהודה על חומת אבן בירושלים
פרחים של כותלית יהודה
מולית הפסים

| מולית הפסים |
| --- | --- |
 מולית הפסים
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
משפחה:: מוליתיים
סוג:: מולית
מין:: מולית הפסים
שם מדעי
 Mullus surmuletus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


מוּלִית הַפַּסִים (שם מדעי: Mullus surmuletus; שם עממי: בַּרְבּוּנְיָה) הוא דג מסדרת הדקראים אשר תפוצתו בים התיכון ובצפון מזרח האוקיינוס האטלנטי. דג זה, הנדיר מבין ארבעת מיני המוליות הנידוגים שבישראל, הוא דג מאכל בכל ארצות הים התיכון. מקור השם ברבוניה הוא מספרד (ובייחוד מגסקוניה) שם הוא נקרא בעבר Barberin.
המינים הנוספים המוגשים לעיתים קרובות במסעדות בישראל כברבוניה הם: מולית אדומה (Mullus barbatus) אף הוא דג ים-תיכוני/אטלנטי, המכונה גם "סולטן איברהים", ואופון זהוב-קו ("אופון זהוב הפס", Upeneus moluccensis) המכונה גם "אדמירל", שמוצאו מים סוף/אוקיינוס ההודי.
הערות שוליים

↑  מולית הפסים באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012. האקדמיה ללשון העברית
ערך זה הוא קצרמרבנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לענה שיחנית

| לענה שיחנית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו־פסיגיים
סדרה:: אסטראים
משפחה:: מורכבים
סוג:: לענה
מין:: לענה שיחנית
שם מדעי
 Artemisia arborescens ‏לינאוס, 1763
לענה שיחנית (שם מדעי: Artemisia arborescens; ידועה גם בעברית (מתעתיק ערבי) כשִׁיבָּא או שִׁיבָּה) הוא מין של לענה, הגדל בר באזורי המזרח התיכון ובכלל זה ארץ ישראל, ועליו משמשים כתבלין מוסף לחליטות תה.
מאפיינים

לענה שיחנית היא שיח בגובה של כ-50 ס"מ או מעט יותר, המורכב מגבעולים רבים ועגולים עם קליפה דקה הנקלפת בקלות. העלים גזורים עם שפת עלה מפורצת, צבע כסוף כחלחל ולהם ריח וטעם חזק ומריר. הפרחים הם קרקפות קטנות הפורחים בגוון צהוב. הלענה השיחנית מואבקת על ידי דבורים.
תפוצה

הלענה השיחנית גדלה בר בצפון הארץ, ויש מקורות הטוענים כי היא פליטת תרבות שהובאה מאירופה בימי הצלבנים. היא מגודלת בכל הארץ בגינות כצמח תבלין ומשגשגת היטב באדמה קלה ומנוקזת היטב.
אלרגניות

לענה שיחנית היא אלרגנית לפי הספרות הבוטנית.
לש (דג)

| לש |
| --- | --- |
 דג הלש
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: קרפיונאים
משפחה:: קרפיוניים
סוג:: Abramis
מין:: לש
שם מדעי
 Abramis brama ‏לינאוס, 1758

דג הלש המכונה גם ברמה או אברומה (שם מדעי: Abramis brama) הוא מין של דג ממשפחת הקרפיוניים אשר חי במים מתוקים ברחבי אירופה ומגודל בחוות דגים בעולם למאכל. דג זה יחידי בסוג Abramis.
מאפיינים

תפוצתו הטבעית של הדג היא מצפון הרי האלפים והרי הפירנאים עד לאזור חבל הבלקן ומגיע במזרח עד הים הכספי, ימת אראל והים השחור. הוא חי באזורי אגמים, נהרות איטיים ותעלות מים ויכול לשרוד גם במים מליחים ואף במי חופים. הוא נוטה לשכון באזורי מלאי בוץ ואצות ובהם שפע חומרי מזון.
דג זה מגיע לאורך ממוצע של 30–55 ס"מ ואורכו המרבי הוא 90 ס"מ. המשקל הוא 2–4 ק"ג ויכול להגיע למשקל 9.1 ק"ג. צבע הדג אפור-כסוף והסנפירים כהים עד שחורים. הוא בעל גוף מוגבה מאוד עם ראש קטן בעל שפתיים משורבבות וזוג בינים בקצותיהם. הדג מגיע לבגרות מינית בגיל 3–4.
דג זה הוא אוכל כל הניזון מפלנקטון נהרות, זחלי יתושים וחרקם מימיים נוספים, צדפות, תולעים וחלזונות קטנים וכן מדגיגים. בנוסף הוא ניזון מכמה צמחי מים. המזון האהוב עליו הוא הדפניה. הדג מסנן את המזון מהמים באמצעות תזונה בסינון ולעיתים יתקבץ בלהקות לשם כך.
הערות שוליים

↑  לש  באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph487815
לוע-ארי גדול

| לוע-ארי גדול |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צינוראים
משפחה:: לחכיים
סוג:: לוע הארי
מין:: לוע-ארי גדול
שם מדעי
 Antirrhinum majus ‏לינאוס, 1753
לוֹעַ-אֲרִי גָּדוֹל (שם מדעי: Antirrhinum majus) הוא בן-שיח בסוג לוע-ארי, בעל פרחים בצבע לילך או סגול (לא צהוב) פריחתו בולטת ובית גידולו על מחשופים של סלעים קשים. הוא נמנה עם משפחת הלחכיים (בעבר שויך למשפחת הלועניתיים). שמו מגיע משום דמיון הפרח לפה. באמצעות לחיצה קלה על כותרת הפרח ניתן לפתוח ולסגור אותו, בצורה שמדמה פה.
מוצאו של לוע-ארי גדול (A. majus) מדרום מרכז צרפת, ממזרח ההרים הפרינאיים ועד צפון מזרח ספרד ובאיים הבלאריים. והוא נחשב כצמח שהובא לישראל על ידי הצלבנים. אם כי, כיום, מתחזקת הסברה שבצפון ישראל גדל מין בר לוע-ארי טוֹרְטוּאוֹסוּם (Antirrhinum tortuosum Bosc ex Lam). לפי אתר POWO מין זה גדל בר בדרום ספרד ובסיציליה, ומצפון אפריקה (לא כולל מצרים) עד צפון ישראל. בגן הבוטני האוניברסיטאי בגבעת רם נמצא שצמחי הבר הללו מכליאים ספונטנית עם זני תרבות של A. majus ומייצרים צאצאים פוריים, בשל כך הבוטנאים הישראליים מעדיפים לכלול אותם תחת אותו המין A. majus, דהיינו לוע-ארי גדול.
מורפולוגיה

מין זה בן-שיח מעוצה בבסיסו, בעל עמודי פריחה. פרטים של מין זה לעיתים נראים כשיח בינוני בקומתו, ולעיתים מופיעים פרטים קטנים יותר על מחשופי סלעים וכתלים, כצמח כתלים אופייני שפורץ ממקומות עם אדמה מועטה מאוד.
העלים מסורגים, פשוטים, תמימים וללא לוואים.
התפרחת דמוית אשכול, לרוב אמירית (בקצה הגבעול) לפעמים בצורת שיבולת, לפעמים הפרחים יחידים בחיק העלים.
הפרחים דו-מיניים, הפרחים בעלי סימטריה דו-צידית. צבע הפרחים הכללי הוא ורוד פריחתם בולטת בזמן תחילת הקיץ, שאינה משופעת בפריחה. במקרים מסוימים, ניתן לראות פרחים פורחים לכל אורך הקיץ, במיוחד אם משק המים של הצמח משופר.
הגביע בעל 5 אונות שוות כמעט, קצרות מצינור הכותרת, דמויות ביצה ועגולות בראשן (בשונה מלוע-ארי סיצילי שאונות הגביע שלו חדות או חדות כמעט).
הכותרת דו-שפתנית, אורכה 30 עד 45 מ"מ (17 עד 25 מ"מ בלוע-ארי סיצילי), צבעה ורוד או ארגמן (בעל מגוון רחב של צבעי הכותרת בזנים תרבותיים) ובמרכז הפרח ישנו כתם בהיר יותר. לוע הפרח סגור על ידי קיפולי השפות, בסיסה מורחב בדמות שק. השפה העליונה זקופה, התחתונה מפושקת.האבקנים 4. הזירים ארוכים ואינם שווים באורכם.
הפרי הוא הלקט דמוי ביצה או אגס (לעיתים נראה כראש צפור. ובקדקודו שריד של עמוד השחלה. בעל מגורות בלתי שוות, בכל מגורה זרעים רבים. הלקט נפתח באמצעות נקבים. המגורה האחורית, הגבוה יותר, העליונה, נפתחת על ידי עפעף אחד, הקדמית, הנמוכה יותר על ידי 2 עפעפים משוננים.
הזרעים רבים חסרי שפה קרומית. לזרעים פוריות רבה, נביטתם קלה ומתאפשרת לכל אורך השנה.
תפוצה בארץ ישראל

כיום, ניתן למצוא את לוע-ארי גדול בשני בתי גידול שונים בארץ ישראל:
באזור הגליל כצמח כתלים ומצוקים טחובים. אתרים ידועים כדוגמה הם נחל כזיב בגליל המערבי ונחל עיון ליד מטולה ובמטולה עצמה. קיים פולמוס לגבי מקורם של צמחים אלה - אם כצמח בר נדיר, או שמדובר בצמחים פליטי תרבות שהובאו לארץ באמצעות הצלבנים. בהנחה שמדובר בצמח בר, הוא נדיר ביותר, נמצא רק במספר אתרים מצומצם והוא ערך טבע מוגן.
באזור מבואות ירושלים, בעיקר בשולי כביש מספר 1. מין זה נשתל שם על ידי מע"צ ומפיץ את עצמו לאורך בית-גידול מופרע זה, ומייפה את הנוף בתקופת פריחתו.
לוע-ארי כצמח נוי

הסוג לוע הארי מגודל כצמח נוי בארץ ובעולם, בייחוד כצמח חד-שנתי. השימוש במין לוע-ארי גדול לא מקובל, ועיקר השימוש הוא בזנים שונים של לוע הארי חד-שנתי. כיום ניתן למצוא במשתלות מגוון זנים של צמח זה, בצבעים שונים. יתרונותיו של צמח זה הוא פריחה יפה וארוכה, במגוון צבעים, תוך זמן קצר באופן יחסי. בישראל, מגדלים את לוע הארי בעיקר כצמח חד-שנתי בעונת החורף, משום שהוא עמיד לצינה.
תמונות

תקריב של פרי ירוק של לוע-ארי גדול
פרי יבש עם שריד של עמוד שחלה
לוע-ארי גדול תרבותי גדל במדרכה
לוע-ארי גדול על סלע
נטיע של לוע-ארי גדול
בן-שיח של לוע-ארי גדול בסביבה טבעית
לוע-ארי גדול במעביר מים
תפרחת של לוע-ארי גדול
הערות שוליים

↑  .Antirrhinum majus L, לוע-ארי גדול, באתר POWO plants of the World Online. Published on the Internet, ‏6-2023
↑  Antirrhinum tortuosum Bosc ex Lam., POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  לוע-ארי גדול, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
1 2 3  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 606-607
↑  מיכאלי זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1998, עמ' 411
↑  אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), התשס"ה-2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532717905171  LCCN: sh2005007782 
לוע-ארי גדול, פורח בגבעות ליד ראש העין ואלעד. צילום ממרץ 2008.
מוסר בריכות

| מוסר בריכות |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-דקר
משפחה:: מסריים
סוג:: Sciaenops
מין:: מוסר בריכות
שם מדעי
 Sciaenops ocellatus ‏לינאוס, 1766

מוסר בריכות (שם מדעי: Sciaenops ocellatus) הוא מין של דג גרם ממשפחת המסריים, המהווה מין יחיד בסוגו. הוא חי במערב האוקיינוס האטלנטי שבין מסצ'וסטס לפלורידה ובמפרץ מקסיקו. הוא קרוב למין פוגוניאס קרומיס ולעיתים מזדווג איתו.
המוסר מגיע לאורך של 55 עד 80 ס"מ בממוצע אך פרטים גדולים הגיעו לאורך 150 ס"מ ומשקל 45 ק"ג. הוא יכול לחיות בטבע עד גיל 50. הוא בעל ראש גדול ומוגבה, לסתות חזקות וסנפירים קצרים ופרוקים. צבעו של המוסר אדום-ורדרד עם גוף אפור בהיר עד לבן והסנפירים אפורים. סמוך לזנב ישנם 2 טבעות עיניים מדומות המשמשות כנראה לחקיינות עצמית המסתירה את ראש הדג ומבלבלת את טורפיו. עם זאת החיקוי לא מוצלח במיוחד והדג מתגונן בעיקר בשחייה מהירה.
דג זה ניזון בקרבת קרקעית הים מסרטנים וחסילונים שונים ומדגים אחרים כמו קיפונאים, ספרוסיים, סרדיניים, טריגליים, לטנוניים ואף ממיני מסריים קטנים.
הדג חי במים חמימים לאורך דרום ארצות הברית ומפרץ מקסיקו בקרבת החופים והשוניות. דג זה נידוג כדג מאכל מסחרי וגם כדג ספורט עקב גודלו המרשים והוא דג הספורט היקר ביותר במפרץ מקסיקו. הוא גם מגודל בחקלאות ימית לאורך החופים. הדג נפוץ ואיננו מצוי בסכנה בטבע.
הערות שוליים

↑  מוסר בריכות באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012431016305171
לבנית קטנה

| לבנית קטנה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: אנפתיים
סוג:: לבנית
מין:: לבנית קטנה
שם מדעי
 Egretta garzetta ‏לינאוס, 1766
תחום תפוצה


לבנית קטנה (שם מדעי: Egretta garzetta) היא עוף לבן ממשפחת האנפתיים. גופה עדין, רגליה וצווארה ארוכים, כנפיה רחבות וזנבה קצר.
בישראל יציבה ומקננת מצויה למדי, וחולפת וחורפת שכיחה.
תיאור

אורך גופה של הלבנית הקטנה נע בין 52 ל-67 ס"מ, מוטת כנפיה כ-90 ס"מ ומשקלה 380 עד 600 גרם. כל גופה לבן חוץ מהמקור השחור והרגלים השחורות, המסתיימות באצבעות צהובות. לעיתים נדירות יש לה מופע אפור-כחלחל. היא נפוצה בכל היבשות בסמוך למקורות מים. ללבנית הקטנה יש אוכלוסיות יציבות ואוכלוסיות נודדות, שמקייצות באירופה וחורפות באפריקה.
התנהגות

הלבנית הקטנה ניזונה מדגיגים קטנים, מדו-חיים, מסרטנים, מחרקים ומיונקים קטנים. היא צדה במים רדודים. לעיתים היא נוהגת לבחוש ברגליה את הבוץ, ולהניס טרף מסתתר אותו היא תופסת במקורה החזק. אורך חייה עשוי לעלות על 22 שנים. לקראת עונת הקינון, החל מראשית חודש מרץ, חל חילוף נוצות חלקי אצל הפרטים הבוגרים. נוצות הקישוט בחזה, בגב ובכתפיים מתארכות. בנוסף גדלות גם נוצות חוטיות באורך של כ-16 סנטימטר באזור העורף. באותה תקופה מתקיימים טקסי חיזור ואז פונים הזוגות לבניית קיניהם, העשויים מענפים ומזרדים.
הלבנית הקטנה מקננת בשיחים ובעצים צפופים. הקינון ממשיך בחודש אפריל. הלבנית הקטנה מטילה ארבע עד חמש ביצים. הביצים סגלגלות וצבע הקליפה ירקרק אפרפר בהיר. גודל הביצה 34x46 מילימטר ומשקלה 28.5 גרם. משך הדגירה על הביצים נע בין 20 עד 22 ימים, ושני ההורים השומרים על קשר קבוע בעונת הקינון משתתפים בדגירה. הלבנית הקטנה דוגרת במושבות ולעיתים עם מיני אנפות אחרים. הגוזלים בוקעים עם עיניים פקוחות ופלומת נוצות. שני ההורים מאכילים את הגוזלים ממקור למקור. הגוזלים עוזבים את הקן 35 יום לאחר שבקעו מהביצים וזאת לאחר מספר ימים בהם נופפו בכנפיהם ותירגלו את שרירי התעופה שלהם.
שימור המין

בסוף המאה ה-19 הייתה אופנה של שימוש בנוצות לקישוט. מאות אלפי לבניות קטנות נקטלו לשם שימוש בנוצותיהן. בשנת 1899 אסרה המלכה ויקטוריה בצו את השימוש בנוצות קישוט בצבא. לאחר מכן אסר הפרלמנט הבריטי על ייבוא נוצות לבריטניה, והאופנה דעכה לאטה עקב ההתנגדות של שומרי הטבע.
גלריה

לבנית קטנה בתנוחת צייד
לבנית קטנה בפארק הירקון בתל אביב
לבנית קטנה בחוף תל אביב
לבנית קטנה בפארק לכיש באשדוד
לבנית קטנה בחוף פלמחים
לבנית קטנה בתעופה בחוף פלמחים
ביצת לבנית קטנה, אוסף מוזיאון טולוז
לקריאה נוספת

עזריה אלון, החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 6 - עופות. משרד הביטחון ההוצאה לאור והחברה להגנת הטבע, 1986, ISBN 9650500685
הינצל פיטר, פרסלאי, הציפורים מגדיר שדה שלם, נוסח עברי יצחק כפכפי, הוצאת הקיבוץ המאוחד תשמ"א 1981
הערות שוליים

↑  לבנית קטנה באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536697305171  LCCN: sh88002285
לילית (עוף)

| לילית |
| --- | --- |
 לילית מצויה
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: דורסי לילה
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ינשופיים
סוג:: לילית
שם מדעי
 Strix ‏לינאוס, 1758

לילית אורל
לילית (שם מדעי: Strix) היא סוג של עוף דורס לילי ממשפחת הינשופיים. שמה המדעי נגזר מן המילה היוונית strizo שמשמעותה "לצווח".
מאפיינים

גודלה ארבעים סנטימטרים, וצבעה הוא חום-צהבהב או אפור. היא מכוסה בכתמים בצבע משתנה. ראש הלילית גדול יחסית, ועיניה עגולות. בכל אחת מרגליה ארבע אצבעות, המתחלקות לשני זוגות – זוג אחורי וזוג קדמי. מבנה מורפולוגי זה מאפשר לה לאחוז בחוזקה את הענף שעליו היא יושבת. היא שוכנת עצים, לרוב ביערות. רוב היום היא נשענת על גזע העץ וישנה, אך היא ערנית מאוד לשינויים סביבה. כל רחש קל יעיר אותה והיא תמהר להתחבא. בהיותה עוף לילי, היא מתעוררת בלילה ומחפשת את טרפה. היא אוכלת ציפורים, נברנים, חולדות ומכרסמים אחרים. הלילית לא בונה קן, אלא מטילה את הביצים בחלל בתוך העץ, או בקן נטוש. היא דואגת רבות לגוזליה, ומגינה עליהם בגבורה מול כל טורף, ואף אינה נרתעת מלתקוף את האדם.
מיון > בסוג נכללים 25 מינים

Strix albitarsis
לילית מצויה (Strix aluco) – דורס הלילה השכיח ביותר במרכז אירופה
Strix bartelsi
לילית מדבר (Strix hadorami) – נפוצה באזור הנילוס. ובחצי האי ערב כולל ישראל. שמה מתייחס ללילית המיתולוגית במובנה כשֵׁדַת הלילה
Strix butleri
Strix davidi
Strix fulvescens
Strix huhula
Strix hylophila
לילית עצים חומה (Strix leptogrammica) – מצויה ביערות גשם בדרום-מזרח אסיה
לילית אפורה (Strix nebulosa) – נפוצה בחצי הכדור הצפוני
Strix newarensis
Strix niasensis
Strix nigrolineata
Strix nivicola
Strix ocellata
לילית מנוקדת (Strix occidentalis) – נמצאת ביערות ראשוניים במערב אמריקה הצפונית
Strix rufipes
לילית סֵלוֹפּוּטוֹ (Strix seloputo) – מצויה ביערות גשם בדרום-מזרח אסיה
Strix squamulata
Strix chacoensis
לילית אורל (Strix uralensis) – מצויה בצפון אירואסיה
לילית אמריקנית (Strix varia) – מצויה ביערות אמריקה הצפונית
Strix virgata
Strix woodfordii
מיון > נקראים "לילית" אך אינם שייכים לסוג זה

מינים מן הסוג פּוּלְסָטְרִיקְס הקרוב ללילית (למשל לילית ממושקפת).
אוח השלג (Bubo scandiacus) – מוכר גם בשם "לילית השלג" איך למעשה אינו שייך לסוג זה אלא לסוג אוח.
לקריאה נוספת

סוון זאצ'ק, הלילית שאהבה אותי, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, יוני 2012
מולית אדומה

| מולית אדומה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
משפחה:: מוליתיים
סוג:: מולית
מין:: מולית אדומה
שם מדעי
 Mullus barbatus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


מוּלִית אֲדֻמָּה (שם מדעי: Mullus barbatus), או בשמה העממי סולְטַאן אִיבְּרַהִים, היא דג מסוג מולית השוכן באזורי אקלים סובטרופי בים התיכון, בים השחור, ובצפון מזרח האוקיינוס האטלנטי מסקנדינביה ועד סנגל.
לעיתים מבלבלים בין מולית הפסים, האדמירל (דג) והמולית האדומה במסעדות וחנויות דגים ומחליפים בין השמות "סולטאן איברהים", "ברבוניה" ו"מולית אדומה". להבדיל ממולית הפסים, סנפיר הגב הראשון של המולית האדומה אינו מפוספס. מולית אדומה מגיעה לאורך מקסימלי של 332 מ"מ ונפוצה באזור ישראל באורך של כ-86.7 – 146.3 מ"מ לזכרים ולנקבות 90 – 225 מ"מ. מולית אדומה מגיעה לבגרות מינית באורך של כ-11 ס"מ, נתון זה בעל חשיבות לשימור האוכלוסייה עקב היקפי הדייג הגדלים.
מולית אדומה נמצאת על קרקע בוצית, חולית או קרקע מרובת אבנים על מדפי היבשות, לרוב בלהקות. היא חיה בעומקים של בין 10–300 מטר. היא ניזונה מסרטנאים קטנים החיים בקרקעית, תולעים ורכיכות בשל תזונה זו טעם בשרה של המולית המוערך במיוחד מושווה פעמים רבות לטעמם של חסילונים. המולית מחפשת את טרפה על ידי טמינת ראשה והבינים שלה בחול תוך כדי הנעת זנבה ברטט תכוף. פליניוס הזקן פירש התנהגות זו כפחד מטורפים, וחשבה לפחדנית שבדגים.
כדג מאכל נמכרת טרייה.
יש המסווגים את המולית אדומה לשני תת-מינים:
Mullus barbatus barbatus
Mullus barbatus ponticus - (נמצא בים השחור ובים אזוב)
אילוסטרציה של מולית אדומה