stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אהל מכון בניני
ראו גם

סטטיסטיקות של התנ"ך
לקריאה נוספת

שלמה יהודה רפפורט תולדות גדולי ישראל וורשה ה'תרע"ג, חלק א' עמ' 158–159.
ישראל דוידזון, אוצר השירה והפיוט ניו יורק ה'תרפ"ד, חלק א' עמוד 78. (ערך 1685).
צבי מלטר, Saadia Gaon: His Life and Works, פילדלפיה 1942, עמ' 339–341.
צבי מלטר, כתבי רס"ג והספרות עליו, רב סעדיה גאון, ירושלים ה'תש"ג, עמ' תקצג–תקצד, תרמט.
מנחם זולאי, האסכולה הפייטנית של רב סעדיה גאון, ירושלים ה'תשכ"ד, עמ' רפ–רפג.
יוסף טובי, פיוטי רב סעדיה גאון ומבוא כללי ליצירתו, ירושלים ה'תשמ"ב, עמ' 41–42.
מנחם כשר, שרי האלף ירושלים ה'תשמ"ד, חלק ב' עמוד תכ'.
יצחק יודלוב, גנזי ישראל ירושלים ה'תשמ"ה, עמוד 200.
אברהם קורמן, "מספר הפסוקים, המלים והאותיות שבתנ"ך", שמעתין 65, עמ' 5–28.
עזרא פליישר, "לקדמוניות ספר יצירה", תרביץ עא (ה'תשס"ב), עמ' 424–425.
עמרי לבנת, "ממסורה לשיר ומשיר למסורה: על 'אוהל מכון בנייניי' של רב סעדיה גאון", קבץ על יד כט (לט; תשפ"ג), עמ' 3–38.
הערות שוליים

↑  ראו שם הגדולים מערכת גדולים אות ס' בערך רב סעדיה גאון, ואנציקלופדיה אוצר ישראל ערך "אותיות".
↑  ישראל דוידזון, אוצר השירה והפיוט חלק א' עמוד 78. (ערך 1685).
↑  ספר עזרא, פרק ב', פסוק ס"ד
↑  ספר במדבר, פרק ז', פסוק י"ז ועוד.
↑  הרב יאיר בכרך, שו"ת חוות יאיר סימן רל"ה.
↑  הרב יעקב שור, משנת רבי יעקב פיעטרקוב ה'תר"ץ פרק ד' אות ג'.[דרוש מקור][מפני ש...]
↑  על פי סייג לתורה פפד"מ ה'תקכ"ו
↑  ד"ר משה כץ, "יש שישים רבוא אותיות בתורה", תחומין כ"א (ה'תשס"א), עמ' 555–560.
אח"י בת ים (ת-83)

| --- | --- |

אנית התובלה אח"י בת ים במעגן שארם א-שייח'
אח"י בת ים (ת-83) קשורה לרציפון  בשארם א-שייח' 1968.
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית סוחר
 צי:  חיל הים הישראלי חיל הים הישראלי
 דגל הצי:  
 סדרה:  אניית מטען כללי
 ציוני דרך עיקריים
 הוזמנה:  נבנתה 1959
 תקופת הפעילות:  11 באוקטובר 1967 – דצמבר 1977 (כ־10 שנים)
 אחריתה:  נמכרה
 מידות
 הֶדְחֶק:  1,250 טונה
 אורך:  82 מטר
 רוחב:  10.4 מטר
 שוקע:  3.7 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  שיוט - 8 קשר
 גודל הצוות:  30 איש
 הנעה:  מנוע דיזל
 צורת הנעה:  מדחף יחיד
 אמצעי לחימה
 חימוש:  תותח 40 מ"מ בופורס (הוחלף בהמשך בתותח 20 מ"מ), 3 תותחי אורליקון 20 מ"מ, 2 מקלעי 0.5
אח"י בת ים (ת-83) הייתה אוניית סוחר שנרכשה בהולנד ועסקה במשימות תובלה ואספקה בים האדום.

לצורך אספקת כוחות צה"ל בדרום ומערב סיני נרכשו בהולנד שתי אוניות: MV EmmaPolder שקיבלה את השם 'אח"י בת גלים (ת-81)' ו-MV Johnny שקיבלה את השם 'אח"י בת ים (ת-83)'.
רכישה והפלגה לאילת

חיל הים פנה לסמי עופר שמצא את האוניות ושימש כסוכן לקניה.
MV Johnny נבנתה בהולנד 1959 הייתה רשומה בדגל הולנדי נמל הבית Groningen בבעלות חברת G. Kurr . רכישת האוניות נעשתה על ידי אלוף מרדכי לימון שהיה ראש משלחת משרד הביטחון באירופה. באוגוסט 1967 יצאה מנמל רוטרדם ועליה רס"ן אורי פז כמתמחה למפקד ורס"ן אברהם פאר כמתמחה לקצין מכונות ראשי.
מסלול ההפלגה הקיף את יבשת אפריקה עם תדלוק ראשון בדקר ותדלוק שני בנמל דרבן (דרום אפריקה). באילת בצוות ישראלי אורי פז עבר למפקדת חיל הים כראש ענף מבצעים ואת הפיקוד קיבל רס"ן אלי לוי.
הנפת נס השירות הפעיל נעשתה ב-11 באוקטובר 1967, על ידי מפקד חיל הים שלמה אראל, בשתי האוניות יחדיו בנמל אילת.
שירות בים סוף

לוי הכניס את האנייה לשירות חיל הים, פיקח על התקנת החימוש והמכשור, ועל האימון הבסיסי והמתקדם של הצוות, שבחלקו ימאים מנוסים אנשי מילואים מחיל הים. חוויה מיוחדת היה קורס למפקדי ספינות דבור שהתבסס על באנייה.
אחרי הנפת נס השירות הפעיל עסקה האנייה בשרות לבסיסי צה"ל בחצי האי סיני. הכביש מאילת לשארם-א-שייח' טרם נסלל, ושתי האניות, אח"י בת ים ואח"י בת-גלים, שמשו למגוון משימות מבצעיות ולוגיסטיות. בוצעו סיורים בצפון מפרץ סואץ ועד לקרבת האי גרין ומשימות דומות. באחת ההזדמנויות בוצעה הובלת גדוד חיל רגלים מילואים שסיים את משמרתו, ממפרץ שלמה לאילת. בין המשימות הלוגיסטיות השגרתיות היו: אספקת מאות מטרים מעוקבים של מים מתוקים למכלול מטרות כולל בניית המסלול בבסיס חיל האוויר באופירה, הובלת דלק למטוסים לבסיס במערב סיני, הובלת נושאי גייסות משוריינים וכדומה.
בהיות שתי האניות אח"י בת ים ואח"י בת גלים (ת-81) כלי השייט הגדולים של חיל הים בזירת ים האדום הוטלו עליהם משימות ימאות נדרשות בהתאם לצרכים. כך הוטל על אח"י בת ים איתור ספינת דיג שלל שנותק עימה הקשר והיה צורך להניע את מנועה שכבה. הישג ראוי לציון היה הצלחת חילוץ נחתת 36 מ', שעלתה בשוגג על שונית במצרי יובל בכניסה למפרץ סואץ. ההצלחה התבטאה בחילוץ 'נקי', שאפשר להפעיל את מנועי הנחתת מיד אחרי החילוץ, ולהמשיך להפליג ללא נזק.
צוות ותרבות

צוות האניה כלל כ-30 איש, חלקם אנשי מילואים. סגל הקצינים כלל 5 איש חלק מהתקופה בשירות קבע ואחר כך במילואים.
גלריה

קבלת תעודת הפיקוד ממפקד חיל הים שלמה אראל. 11 באוקטובר 1967.
רס"ן אלי לוי מארח את הרמטכ"ל יצחק רבין על סיפון אוניית התובלה אח"י בת ים.
אח"י בת ים מושכת נחתת שנתקעה על שרטון.
הרמת סירת גומי עם הקורס הראשון למפקדי דבורים.
אח"י בת ים מתקרבת לרציף באבו זנימה
ספינת ברטרם נישאת על סיפון אח"י בת ים.
הורדת סירת ברטרם האמצעות זרוע המנוף מאח"י בת ים.
אח"י בת ים עוגנת בראס סודר ולידה קשורים שלושה דבורים, 1974.
אח"י בת ים משייטת במפרץ סואץ בליווי ספינות דבור1976.
ספינת דבור נקשרת לדופן אח"י בת ים.
סגל הקצינים של אח"י בת ים, 1968
העברת צוות עם סירת המנוע ל אח"י בת ים.
צוות אח"י בת ים בטיול בגליל.
ציור של איש הצוות מאיר עמר אח"י בת ים בהפלגה
מפקדי האונייה

מפקד זירת ים סוף אל"ם גדעון רז מעביר את הפיקוד ממשה בן ישי לדוד בן בעש"ט.
דוד בן בעש"ט בגשר אח"י בת ים.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
רשימת המפקדים 
| רב-סרן  | תקופת כהונה כמפקד הספינה | הערות | תמונה |  |  |
| אלי לוי | 1967 |  |  |  |  |
| דוד מעוז | 1968 | הספנה ושיפוץ במאסאווה |  |  |  |
| יצחק אלמוג (קורל) | מיוני 1969 עד מרץ 1970 |  |  |  |  |
| קצין מילואים | מרץ מאי 1970 |  |  |  |  |
| אברהם ארז (רס"ן מיל') | יוני-יולי 1970 | שירות מילואים |  |  |  |
| רב חובל אהרון מרני | 1971 |  |  |  |  |
| רב חובל אבינועם בר | 1972 |  |  |  |  |
| מייק אלדר | נובמבר 1972 – נובמבר 1973 | מפקד במלחמת יום הכיפורים |  |  |  |
| דוד עצמון | נובמבר 1973 - 1974 |  |  |  |  |
| משה בן ישי (צינר) | דצמבר 1974 עד |  |  |  |  |
| דוד בן בעש"ט | 1976 | ליווי ספינות הטילים בים האדום ובסיס צף לדבורים |  |  |  |
| יהושע מרום | יולי 1976 - אוקטובר 1977 |  |  |  |  |
| יעקב גז | אוקטובר 1977 - סוף 1977 |  |  |  |  |
לקריאה נוספת

מייק אלדר, שייטת 13, סיפורו של הקומנדו הימי, ספרית מעריב, 1993, ע' 18–19, 49, 367, 526.
מייק אלדר, שייטת 11, הקרב על הצל"ש ספרית מעריב, 1996, ע' 97 – 73
דב רוזנטל, אלבום כלי שיט חיל הים מפקדת חיל הים, 1990, ע' 33–34.
יצחק קוראל אלמוג, סיפור הכריש המפוחלץ, אח"י פלברה אגדות שקרו באמת, הוצאת בית החובל 2020, עמ' 304.
ביאורים

↑  רס"ן צבי גבעתי חצי מוסתר במרכז  ורס"ן אלי לוי משמאל.
↑  רס"ן אורי פז הפליג עם האנייה מרוטרדם ויועד להיות מפקדה. אך לא קיבל את הפיקוד לכן לא מופיע ברשימה זו.
הערות שוליים

↑  הנתונים רב חובל הלל ירקוני בהתבסס על מרשם לוידס 1961-62.
מפת סיני, הים האדום, מפרץ אילת ומפרץ סואץ.
אוטומר דומריך

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 באפריל 1819 אולדיסלבן, הדוכסות הגדולה של סקסוניה-ויימאר-אייזנך,  הקונפדרציה הגרמנית (גרמניה) 
 פטירה:  22 באפריל 1907 (בגיל 88) מיינינגן, דוכסות סקסוניה-מיינינגן,  גרמניה (הקיסרות הגרמנית) 
 ענף מדעי:  פיזיולוגיה, פסיכיאטריה, רפואה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ינה
 
אוטומר דומריך (בגרמנית: Ottomar Domrich; ‏ 22 באפריל 1819 - אולדיסלבן - 1 באפריל 1907 מיינינגן) היה רופא גרמני.
הוא כיהן כפרוספור בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת יינה ונבחר לחבר באקדמיה לאופולדינה
דומריך נמנה עם מבשרי הרפואה הפסיכוסומטית ונודע, בין היתר, בתיאורו את התקפי החרדה החריפים הידועים כיום כהתקפי פאניקה (1849).
ביוגרפיה

אוטומר דומריך נולד בשנת 1819 באולדיסלבן על יד לנדגרפרודה, סקסוניה-ויימאר.
בשנת 1837 נרשם ללימודי רפואה באוניברסיטאות ינה ווירצבורג. הוא סיים אותם בינה בשנת 1842 עם עבודת תואר על היצרויות הוושט. בשנים הבאות עבר דומריך כרופא בסנטוריום המאוחד בינה ובשנת 1845 הוסמך באוניברסיטת ינה כמרצה בכיר (Privatdozent) בתחום המחלות הנפשיות, האנתרופולוגיה הנפשית, הפתולוגיה הכללית והפיזיולוגיה. בשנת 1846 התמנה למנהל המכון לפיזיולוגיה ביינה. אחר כך ב-1848 התמנה כפרופסור שלא מן המניין וב-1854 כפרופסור מן המניין.
בשנת 1856 נקרא דומריך למיינינגן, בדרום תורינגיה כדי לשמש כמנהל בית החולים "גאורג" וכרופא אישי של דוכס סקסוניה-מיינינגן. הוא מילא גם תפקידים של יועץ רפואי ויועץ החצר וחבר במועצה הרפואית של הדוכסות.
בשנת 1866 הועלה לדרגת יועץ רפואי ראשי וב-1883 למעמד המכובד של יועץ חשאי.
בשנים 1851-1849 העה דומריך אחד מעורכי השנתונים של ינה לפיזיולוגיה ולרפואה.
ב-1 בנובמבר 1848 נבחר לאקדמיה לאופולדינה, לפי המסורת תחת "הכינוי האקדמי" "אברהרד שמידט".
דומריך נפטר במיינינגן בשנת 1907 בגיל 87.
חיים פרטיים

החל מ-19 בספטמבר 1859 היה נשוי דומריך למריה הלנה לבית פון האזה (ילידת 1852), בת של התאולוג קרל פון האזה.
פרסים ואותות הוקרה

1848 - חבר באקדמיה לאופולדינה
כתבים

Dissertatio inauguralis medica de oesophagi strictura. Jena 1842 (און ליין)
(עבודת התואר ברפואה על ההיצרויות הוושט)
1848 - יחד עם היינריך הזר - Verhandlungen deutscher Universitätslehrer über die Reform der deutschen Hochschulen in der Versammlung zu Jena vom 21. bis 24. September 1848'
(דיוני הפרופסורים האוניברסיטאיים הגרמנים לגבי רפורמת בתי הספר התיכון הגרמנים באספת ינה ב 21–24 בספטמבר 1848
(און ליין)
Die psychischen Zustände, ihre organische Vermittelung und ihre Wirkung in Erzeugung körperlicher Krankheiten
(המצבים הנפשיים, תיווכם האורגני והשפעתם על היווצרות מחלות גופניות)
Mauke, Jena 1849 (און ליין)
לקריאה נוספת

Alma Kreuter Deutschsprachige Neurologen und Psychiater: Ein biographisch-bibliographisches Lexikon. K.G. Saur, München 1996 ...
Rainer Rupprecht, Michael Kellner (Hrsg.) Angststörungen. Klinik, Forschung, Therapie. Verlag W. Kohlhammer
אולג קוז'מיאקו

אולג ניקולאביץ' קוז'מיאקו (רוסית: Оле́г Никола́евич Кожемя́ко ; נולד ב-17 במרץ 1962, צ'רניגובקה, מחוז המשנה צ'רניגוב, פרימוריה, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות) הוא פוליטיקאי רוסי, המכהן כמושל פרימוריה מ-26 בספטמבר 2018.[דרושה הבהרה]
קודם לכן כיהן כמושל מחוז סחלין מ-25 במרץ 2015 עד 26 בספטמבר 2018 וכמושל מחוז אמור מ-16 באוקטובר 2008 ועד 25 במרץ 2015. את הקריירה שלו כמושל מחוזי החל בעת שמונה למושל המחוז האוטונומי קוריאסקי ב-9 במרץ 2005 ושימש בתפקיד עד 1 ביולי 2007.
אולג קוז'מיאקו הוא המושל היחיד ברוסיה שעמד בראש למעלה משלוש מחוזות בפדרציה הרוסית.
הערות שוליים

↑  "Олег Кожемяко вступил в должность губернатора Приморского края" (ברוסית). טאס"ס. נבדק ב-2018-12-20.
↑  "Исполняющий обязанности главы Приморья назначен Кожемяко, побывавший губернатором трех регионов". Interfax.ru (ברוסית). 2018-09-26. נבדק ב-2018-09-26.
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים ובנושא רוסים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אגם ביווה

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  ביווה 
 מיקום:  מחוז שיגה, יפן
 סוג:  מים מתוקים
 מידות
 שטח:  670.4 קמ"ר
 נפח:  27.5 קמ"ק
 גובה:  85.6 מטר מעל לפני הים
 אורך מרבי:  63.49 ק"מ
 אורך:  63.49 קילומטר
 רוחב מרבי:  22.8 ק"מ
 רוחב ממוצע:  22.8 ק"מ 
 עומק מרבי:  103.58 מטר
 מידע נוסף
 נהר מזין:  למעלה מ-400 נהרות קטנים
 מקור לנהר:  יודו
 ‏אגן ניקוז:  3,174 קמ"ר
 מדינות באגן הניקוז:  יפן
 אורך קו החוף:  235.2 ק"מ
 ערים:  היקונה, אוצו, נגהמה, טקשימה ועוד
 איים:  3
 תחלופת המים:  5.5 שנים
 קואורדינטות:  35°20′N 136°10′E﻿ / ﻿35.333°N 136.167°E﻿ / 35.333; 136.167
  (למפת יפן מוגדלת) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט אגם ביווה(למפת יפן רגילה) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט אגם ביווה(למפת מחוז שיגה רגילה) אוצו נגהאמה היגשיאומי היקונה קוקה טקשימה פוקואי גיפו מיאה קיוטו ים יפןאגם ביווה(למפת מחוז שיגה מוגדלת) אוצו נגהאמה היגשיאומי היקונה קוקה טקשימה פוקואי גיפו מיאה קיוטו ים יפןאגם ביווה
 
אגם ביווה (ביפנית: 琵琶湖) הוא אגם המים המתוקים הגדול ביותר ביפן. האגם שוכן במערבו של מרכז האי הונשו, צפונית-מזרחית לקיוטו. קרבתו זו לבירה הקודמת של יפן הביאה להתייחסויות רבות אליו בספרות היפנית.
מקור השם

השם ביווה נטבע בתקופת אדו, כאשר ישנן מספר תאוריות למקור השם. הסברה הרווחת היא שהשם קשור לכלי המיתר ביווה. האגם נודע בעבר בשם אוואוּמי (淡海. מיפנית: ים מים מתוקים) או צ'יקאצוּ אוואוּמי (近淡海. מיפנית: ים מים מתוקים ליד עיר בירה). בשלב מאוחר יותר שונה שמו לאגם אוֹמי, על שם החבל בו שכן באותה תקופה. האגם נקרא גם בספרות ניוֹ נוֹ אוּמי (鳰の海. מיפנית: אגם הטבלן הגמד).
גאוגרפיה

אגם ביווה נוצר כתוצאה מפעילות טקטונית והוא אחד מעשרים האגמים העתיקים בעולם, בהיותו מתוארך כבן 4 מיליון שנה. במהלך תקופה זו התפתחה באגם מערכת אקולוגית מגוונת, עם כ-1,100 מינים, מתוכם 58 אנדמיים. בנוסף, כ-5,000 מיני עופות ימיים מבקרים באגם מדי שנה. המגוון הביולוגי באגם ניזוק קשות, בעיקר לאחר פלישתם של דגים זרים.
שטחו של האגם הוא כ-670 קמ"ר ועומקו המרבי הוא 104 מ'. הוא מנקז מספר נהרות קטנים מההרים סביבו ונשפך לנהר סטה, אשר בהמשך משנה שמו לנהר יודו ונשפך לים הפנימי סטו במפרץ אוסקה. גובה פני האגם עולה בכשלושה מטרים באביב עם הפשרת השלגים והגשמים, וכן בסתיו לאחר גשמי הטייפון.
שימושי האדם

אגם ביווה משמש מקור מים לערים קיוטו ואוצו, וכן לתעשיות הטקסטיל הסמוכות. הוא מספק מי שתייה לכ-15 מיליון איש בחבל קנסאי. בשטחי האגם חלקות גידול לדגי מים מתוקים כשמך ולפנינים.
בעשור האחרון של המאה ה-19 נחפרה תעלת אגם ביווה, אשר לאחר מכן הורחבה בתקופת טאישו. תעלה זו מילאה תפקיד חשוב בעירורה של התעשייה בקיוטו, לאחר שזו שקעה כתוצאה מהעברת עיר הבירה לטוקיו.
בצדו הדרום-מערבי של האגם חופי רחצה פופולריים. כמו כן, בעיר קוסצו פועלים הגנים הבוטניים הימיים מיזונומורי ומוזיאון אגם ביווה שמגולל את ההיסטוריה של האגם.
אוניברסיטת ג'ורג' מייסון

| --- | --- |


 אוניברסיטה
 על שם:  ג'ורג' מייסון 
 תקופת הפעילות:  1957–הווה (כ־67 שנים) 
 בעלי תפקידים
 סגל:  5,734 (נכון ל־אוגוסט 2020) 
 תלמידים
 :  38,541 (נכון ל־אוגוסט 2020) 
 מיקום
 מיקום:  4400 University Dr, Fairfax, VA, 22030-4444 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  38°49′51″N 77°18′27″W﻿ / ﻿38.8308°N 77.3075°W﻿ / 38.8308; -77.3075
 www.gmu.edu
 he
 
אוניברסיטת ג'ורג' מייסון היא אוניברסיטת מחקר ציבורית במחוז פיירפקס (אנ') בווירג'יניה ליד וושינגטון הבירה. האוניברסיטה נוסדה ב-1949 כשלוחה אזורית של אוניברסיטת וירג'יניה, נקראה על שם האב המייסד של ארצות הברית ג'ורג' מייסון (אנ') ב-1959, והפכה לאוניברסיטה עצמאית ב-1972. היא האוניברסיטה הציבורית הגדולה ביותר בווירג'יניה.
האוניברסיטה מפעילה ארבעה קמפוסים בווירג'יניה, במחוזות פיירפקס (אנ'), ארלינגטון, פרונט רויאל (אנ') ופרינס וויליאם (אנ'). היא גם מפעילה קמפוס בינלאומי באינצ'ון בדרום קוריאה. קמפוס הדגל של האוניברסיטה נמצא בפיירפקס (אנ').
שני פרופסורים מהאוניברסיטה, ג'יימס מ. ביוקנן וורנון סמית', זכו בפרס נובל לכלכלה.
סטיקר של מכללת ג'ורג' מייסון
מושל וירג'יניה א. לינווד הולטון (אנ') חתם על צו המפריד בין אוניברסיטת ג'ורג' מייסון לאוניברסיטת וירג'יניה ב-7 באפריל 1972
פסל של ג'ורג' מייסון בקמפוס
נכון לשנת 2017, באוניברסיטה רשומים 34,904 סטודנטים, מה שהופך אותה לאוניברסיטה הגדולה ביותר בווירג'יניה.
מחקר

אוניברסיטת ג'ורג' מייסון מחלקת 149 מיליון דולר בפרויקטי מחקר ממומנים מדי שנה, נכון ל-2019.
המחקר מתמקד בבריאות, קיימות וביטחון. בתחום הבריאות, החוקרים מתמקדים במניעת מחלות, אבחון מתקדם וניתוח ביו-רפואי. מחקר על קיימות בוחן שינויי אקלים, חיזוי אסונות טבע והערכת סיכונים. מומחי הביטחון של מייסון חוקרים אבטחה מקומית ובינלאומית וכן אבטחת סייבר.
מחקר > מימון קרן קוך

אוניברסיטת ג'ורג' מייסון עוררה ביקורת על כך שקיבלה תרומות מקרן צ'ארלס קוך (אנ') למחלקה לכלכלה, קרן שנתפסת כליברטריאנית. מסמכים של האוניברסיטה חשפו כי האחים קוך קיבלו את היכולת לבחור אנשי צוות כתנאי לתרומתם. אוניברסיטת ג'ורג' מייסון שינתה את אופן קבלת התרומות שלה בעקבות הביקורת.
הערות שוליים

↑  "A History of George Mason University | About George Mason University: A History". ahistoryofmason.gmu.edu. נבדק ב-2020-01-08.
↑  Another Nobel laureate was published on, Another Nobel laureate, Walter E. Williams, ‏2002-10-16 (באנגלית)
↑  "Office of Institutional Research and Assessment". irr2.gmu.edu. אורכב מ-המקור ב-1 בנובמבר 2019. נבדק ב-14 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  In head count, George Mason edges VCU | Richmond Times-Dispatch. .timesdispatch.com. Retrieved on March 11, 2011.
↑  "Mason sponsored research spending reaches $149 million". George Mason. 2 באפריל 2019. נבדק ב-27 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Office of Research – Research Focus". research.gmu.edu. אורכב מ-המקור ב-20 באפריל 2015. נבדק ב-27 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Koch and George Mason University". DeSmog (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-06-13.
↑  "George Mason University becomes a favorite of Charles Koch". The Associated Press (באנגלית). באפריל 2016. נבדק ב-2023-06-13. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Green, Erica L.; Saul, Stephanie (2018-05-05). "What Charles Koch and Other Donors to George Mason University Got for Their Money". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2023-06-13.
↑  "George Mason tightens donor rules after uproar over Koch". AP NEWS. 2019-04-26. נבדק ב-2020-05-18.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312668905171  PLWABN: 9812650768705606  BIBSYS: 2059338  BnF: cb12513611j (data)  CiNii: DA02029386  GND: 14736-9  ISNI: 0000 0004 1936 8032  LCCN: n81002942  MusicBrainz: 8cebd40a-b8d6-4d85-801c-10a812753835  NKC: ko2007376556  NLA: 36506092  SUDOC: 034373888  Trove: 1262934  ULAN: 500300203  VIAF: 150101760   WorldCat (עם VIAF): 150101760
אולג קוטוב

| --- | --- |

אוג קוטוב, 2006
 לידה:  27 באוקטובר 1965 (בן 58) סימפרופול, ברית המועצות
 מידע כללי
 בשירות:  קוסמונאוט בשירות רוסקוסמוס
 לאום:  רוסי רוסיה
 עיסוק בעבר:  רופא
 תקופת השירות:  1996–2016 (כ־20 שנה)
 דרגה:  קולונל
 זמן שהייה בחלל:  526 ימים, 5 שעות ו-דקה
 מספר פעילות חוץ-רכבית:  6
 זמן שהייה בפעילות חוץ-רכבית:  36 שעות ו-52 דקות
 משימות
 סויוז TMA-10, סויוז TMA-17, סויוז TMA-10M
  / /
 עיטורים
  גיבור הפדרציה הרוסית  עיטור ההצטיינות למען המולדת מדרגה 3,4
אולג קוטוב (ברוסית:Олег Валериевич Котов ‏, נולד ב-27 באוקטובר 1965 בסימפרופול) הוא קוסמונאוט רוסי. הוא השתתף במספר טיסות לתחנת החלל הבין-לאומית והיה מפקד של מספר משלחות לתחנת החלל הבין-לאומית.
ביוגרפיה

אולג קוטוב נולד בסימפרופול שבאוקראינה הסובייטית למשפחת קצין. הוא סיים לימודי בית ספר במוסקבה. בשנת 1988 הוא סיים לימודי רפואה באקדמיה לרפואה צבאית בלנינגרד. לאחר הלימודים הוא עבד כרופא במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים. הוא עסק בהיבטים רפואיים של הכנת צוותים לטיסות לחלל.
בינואר 1996 קוטוב החל קורס במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים. במקביל הוא למד בבית ספר לטייסים של חיל האוויר הסובייטי וקיבל הסמכה "טייס-מהנדס".
באפריל 2007 קוטוב טס לחלל בחללית סויוז TMA-10 בפיקוד של פיודור יורצ'יחין עם חברי משלחת מס' 15 לתחנת החלל הבין-לאומית שהגיעו איתה לתחנת החלל. במהלך שהות בתחנת החלל הוא ביצע פעמיים פעילות חוץ-רכבית באורך כולל של כ-11 שעות. הוא חזר לכדור הארץ באותה חללית לאחר 196 ימים בחלל.
בשנת 2009 קוטוב היה מפקד טיסה סויוז TMA-17. בטיסה זו לתחנת החלל הגיעו חברי משלחת מס' 22 לתחנת החלל הבין-לאומית (מפקד המשלחת היה ג'פרי ויליאמס). לאחר סיום פעילות המשלחת הוא נכלל במשלחת מס' 23 לתחנת החלל הבין-לאומית כמפקד המשלחת. במהלך שהות בתחנת החלל קוטוב ביצע פעילות חוץ-רכבית באורך כולל של כ-6 שעות. הוא חזר לכדור הארץ לאחר 163 ימים בחלל.
בשנת 2010 הוא קיבל תואר שלישי על עבודתו בחקר השפעת שהייה בחלל על הבריאות.
בשנת 2013 קוטוב היה מפקד טיסה סויוז TMA-10M. בטיסה זו לתחנת החלל הגיעו חברי משלחת מס' 37 לתחנת החלל הבין-לאומית (מפקד המשלחת היה פיודור יורצ'יחין). לאחר סיום פעילות המשלחת קוטוב נכלל במשלחת מס' 38 לתחנת החלל הבין-לאומית כמפקד המשלחת. במהלך שהות בתחנת החלל הוא ביצע 3 פעמים פעילות חוץ-רכבית באורך כולל של כ-20 שעות. הוא חזר לכדור הארץ לאחר 166 ימים בחלל.
בשנת 2016 קוטוב עזב את עבודתו במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים והחל עבודה במוסדות של תעשיית החלל הרוסית. בשנת 2018 הוא מונה לסגן מנהל של מכון לחקר בעיות רפואה וביולוגיה של אקדמיה למדעים הרוסית.
אולימפיאדת השחמט 1950

| --- | --- |
 תאריך התחלה:  20 באוגוסט 1950
 תאריך סיום:  11 בספטמבר 1950
 עיר:  דוברובניק
 אתר:  (Gallery Unietka (Gallery of Art
 שופט ראשי:  Mr. Hans Kmoch (אוסטריה)
 קבוצות משתתפות:  16
 מס' משתתפים:  84 (מהם 4 רבי אמנים ו-23 אמנים בינלאומיים)
 מס' משחקים:  480
 שיטה:  סיבובים
 → 1939 1952 ← 
 
אולימפיאדת השחמט התשיעית אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה בדוברובניק, שבקרואטיה, בין 20 באוגוסט ל-11 בספטמבר 1950.
תוצאות הגמר

| # | מדינה | שחקנים | נקודות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | יוגוסלביה יוגוסלביה | סבטוזר גליגוריץ', וסיה פירץ, פטר טריפונוביץ', ברסלב רבר, מילן ווידמר צ', סטויאן פוק | 45.5 |
| 2 | ארגנטינה ארגנטינה | מיגל ניידורף, חוליו בולבוצ'אן, קרלוס גימארד, הקטור רוסטו, הרמן פילניק | 43.5 |
| 3 | גרמניה גרמניה | וולפגנג אונציקר, לוטאר שמיד, גרהרד פייפר, לודוויג רלסטאב, הנס שטאודה | 40.5 |
| 4 | ארצות הברית ארצות הברית | שמואל רשבסקי, הרמן שטיינר, ישראל הורוביץ, ג'ורג' שיינסוויט, ג'ורג' קרמר, לארי אוונס | 40 |
| 5 | הולנד הולנד | מקס אויבה, טאו ואן שלטינגה, לודביק פרינס, ניקולס קורטלבר, חאייה קרמר, יאן דונר | 32 |
| 6 | בלגיה בלגיה | אלבריק או'קלי, ארטור דונקלבלום, פאול דבוס, ג'ורג' טיבוא, קארל וון שור | 32 |
| 7 | אוסטריה אוסטריה | אלפרד בני, הנס בוסק, הנס מורל, קארל פלדה, האנסלמברט | 31.5 |
| 8 | צ'ילה צ'ילה | מריאנו קסטילו, רודריגו פלורס, רנה לטלייר, אלקסנדרו מקוני | 30.5 |
| 9 | צרפת צרפת | סבלי טרטקובר, ניקולס רוסולימו, קלוד הוגו, סטפן קסטן, שנטל שוד דה סילנס, רורשט שפאו | 28.5 |
| 10 | פינלנד פינלנד | אירו בוק, קארלה אוינן, ריינו ניאמי, ילמרי ניאמלה, סויני חלא, חאראס חייקינחיימו | 28 |
| 11 | שוודיה שוודיה |  | 27.5 |
| 12 | איטליה איטליה |  | 25 |
| 13 | דנמרק דנמרק |  | 22 |
| 14 | פרו פרו |  | 21.5 |
| 15 | נורווגיה נורווגיה |  | 15 |
| 16 | יוון יוון |  | 12 |
מדליות אישיות

|  | זהב | כסף | ארד |
| --- | --- | --- | --- |
| הלוח הראשון | וולפגנג אונציקר (גרמניה) עם תוצאה 11 מ-14 (78.6%)   מיגל ניידורף (ארגנטינה) עם תוצאה 11 מ-14 (78.6%) |  | שמואל רשבסקי (ארצות הברית) עם תוצאה 8.5 מ-11 (77.3%) |
| הלוח השני | חוליו בולבוצ'אן (ארגנטינה) עם תוצאה 11.5 מ-14 (78.6%) | לוטאר שמידט (גרמניה) עם תוצאה 9 מ-12 (75%)  ניקולס רוסולימו (צרפת) עם תוצאה 9 מ-12 (75%) |  |
| הלוח השלישי | פטר טריפונוביץ' (יוגוסלביה) עם תוצאה 10 מ-13 (76.9%) | לודביק פרינס (הולנד) עם תוצאה 6.5 מ-10 (65%) | גרהרד פייפר (גרמניה) עם תוצאה 7 מ-11 (63.6%) |
| הלוח הרביעי | ברסלב רבר (יוגוסלביה) עם תוצאה 9 מ-10 (90%) | ניקולס קורטלבר (הולנד) עם תוצאה 8.5 מ-11 (77.3%) | נילס ברקוויסט (שוודיה) עם תוצאה 7.5 מ-12 (62.5%)   הקטור רוסטו (ארגנטינה) עם תוצאה 7.5 מ-12 (62.5%) |
| לוח עתודה ראשון | הרמן פילניק (ארגנטינה) עם תוצאה 7.5 מ-10 (75%) | האנס למברט (אוסטריה) עם תוצאה 8 מ-12 (66.7%) | ג'ורג' קרמר (ארצות הברית) עם תוצאה 7.5 מ-12 (62.5%)   האנס שטאודה (גרמניה) עם תוצאה 7.5 מ-12 (62.5%) |
| לוח עתודה שני | לארי אוונס (ארצות הברית) עם תוצאה 9 מ-10 (90%) | יאן דונר (הולנד) עם תוצאה 4.5 מ-8 (56.3%) |  |
אגם בלד

| --- | --- |
אגם בלד והאי בלד
אגם בלד והאי בלד
 מידע כללי
 מיקום:  סלובניה סלובניה
 סוג:  אגם 
 מידות
 שטח:  1.45 קילומטר רבוע
 גובה:  475 מטר מעל לפני הים
 אורך מרבי:  2.120 ק"מ
 אורך:  2,120 מטר
 רוחב מרבי:  1.380 ק"מ
 רוחב ממוצע:  1,380 מ' 
 עומק מרבי:  29.5 מטר
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  סלובניה סלובניה
 איים:  1
 קואורדינטות:  46°21′52″N 14°05′41″E﻿ / ﻿46.364444444444°N 14.094722222222°E﻿ / 46.364444444444; 14.094722222222
  (למפת סלובניה מוגדלת) ליובליאנה מריבור צליה קרשקו נובו מסטו  פוסטוינה קראן נובה גוריצה  קופר א י ט ל י ה  אוסטריה הונ. קרואטיה הים האד. אגם בלד(למפת סלובניה רגילה) ליובליאנה מריבור צליה קרשקו נובו מסטו  פוסטוינה קראן נובה גוריצה  קופר א י ט ל י ה  אוסטריה הונ. קרואטיה הים האד. אגם בלד
 
אגם בלד (בסלובנית: Blejsko jezero; בגרמנית: Bleder See או Veldeser See) הוא אגם באלפים היוליאניים, באזור קרניולה עילית שבצפון-מזרח סלובניה סמוך לעיירה בלד. האגם מהווה יעד תיירותי חשוב בסלובניה.
גאוגרפיה והיסטוריה

מקורו של אגם בלד הוא בגלישת קרחונים ובתזוזות טקטוניות של הלוחות היבשתיים. אורכו 2,120 מטרים ורוחבו 1,380 מטרים. עומקו המרבי הוא 29.5 מטרים ובמרכזו אי קטן.
אגם בלד מוקף ערים ויערות. טירת בלד שנבנתה בימי הביניים ניצבת על צוק מעל הגדה הצפונית של האגם.
באגם התקיימו אליפויות העולם בחתירה בשנים 1966, 1979, 1989 ו-2011.
האי בלד

במרכז האגם אי אשר קרוי על שם האגם (Blejski otok). באי קיימת כנסייה המוקדשת לחג עליית מרים.
בכנסייה יש צריח בגובה 52 מטרים. גרם מדרגות בסגנון הבארוק שנבנה בשנת 1655 וכולל 99 מדרגות מוביל מהגדה של האי אל הכנסייה. בכנסייה נערכות חתונות רבות. באופן מסורתי חתנים נושאים את כלותיהם בגרם המדרגות ביום החתונה, באמונה שהדבר יביא מזל לזוג המתחתן. זוגות נישאים נוהגים גם להביע משאלה בתוך הכנסייה.
ראו גם

תיירות בסלובניה