stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חטיבה 55
לקריאה נוספת

גדעון אביטל-אפשטיין, 67', ירושלים, מלחמה, מטר - הוצאה לאור, 2017, חלק שישי - חטיבה 55 "חוד החנית" - מגבעת ברנר להר הבית, עמ' 351–474
ד"ר עמירם אזוב, צליחה, הוצאת דביר, 2011
משה יעלון, דרך ארוכה קצרה, ידיעות ספרים, 2008, עמודים 45–47
מרדכי גור, הר הבית בידינו, הוצאת משרד הביטחון
אילן כפיר, "אחי גיבורי התעלה", הוצאת ידיעות ספרים, 2003
חיים הרצוג, מלחמת יום הדין, הוצאת עידנים, 1975
רונן ברגמן וגיל מלצר, מלחמת יום כיפור – זמן אמת, הוצאת משכל, 2004
אורי מילשטיין, ההיסטוריה של הצנחנים, כרך ג' - איחוד ירושלים, הוצאת שלגי, 1985; פרוץ המלחמה – מלחמת יום הכיפורים, המערך המוצנח, קו-הדם, תל אביב תשנ"ב; קריסה ולקחה, מהדורה שלישית מורחבת, הוצאת שרידות 1999
עפר שלח ויואב לימור, "שבויים בלבנון, האמת על מלחמת לבנון השנייה", הוצאת ידיעות ספרים, 2007 עמודים 327, 399-398, 402
אלישיב שמשי, ולא אשוב עד כלותם, הוצאת משרד הביטחון, 2005, פרק ראשון: אחריי! סרן יצחק נודלמן- מ"פ חי"ר בקרב התקפה, עמודים 15–24
יוסי בלום הלוי ,כשקוראים לצנחנים - הוצאת מערכות 1972, קורות גדוד 71 חטיבה 55 בקרב על ירושלים ודרום רמת הגולן במהלך מלחמת ששת הימים
יוסי בלום הלוי, גבעת התחמושת מלחמה לוחמים וזיכרון, הוצאת מיתאם 2020, הוא ספר עיון של אחד מקרבות חטיבה 55, שהפך לסמלה של מלחמת ששת הימים
יוסי בלום הלוי, התקדשות זיכרונות ממלחמת יום הכיפורים, הוצאת מיתאם 1999, ספר עיון מקיף של מלחמת יום הכיפורים, קרבות חטיבה 55, עמודים 339-455, הפרקים: אבירי לב, התקדשות, אגם מר מדם, שריון וצנחנים במחטת-סולטן, מבוא לקרבות מתחמי אורחה (סרפאום), סרפאום - מלחמה לחיים ולמוות, להיות שייך לחיות ולמות בגשר צר אחד, צומת אורי, אדומים מול אדומים ברמפה אלף אדום, מנשרים קלו, הפסקת אש, סואץ של נחושת ושל אש, הפריצה, היחלצות גדוד 66 מהעיר סואץ
הערות שוליים

↑  מרדכי פרידמן באתר יזכור
↑  עיטור הגבורה שהוענק למרדכי פרידמן, באתר "בעוז רוחם" של אגף כוח האדם בצה"ל
↑  אורי מילשטיין (1992). מלחמת יום הכיפורים, המערך המוצנח, קו הדם: פרוץ המלחמה. תל אביב: ירון גולן. עמ' 237-236
↑  חטיבת הצנחנים 247 במלחמת יום הכיפורים, ובפרט במבצע אבירי לב, אתר העמותה להנחלת מורשת הצנחנים
↑  שרה ליבוביץ-דר, יחידת הסירות נאבקת על התהילה במלחמה, באתר nrg‏, 7 באוקטובר 2011
↑  אילן כפיר (2003). אחי גיבורי התעלה. תל אביב: ידיעות אחרונות: ספרי חמד. עמ' 212-211
↑  ד"ר עמירם אזוב, צליחה, הוצאת דביר, 2011, עמוד 174, "לאחר המלחמה שיתף אל"ם מט את הקהל בתחושותיו: 'למרות שמסביב היו הגבעות שחורות ממצרִים, ההרגשה שלנו הייתה שבשישה עשר בחודש המצרים היו מבולבלים לגמרי ושהיה אפשר להמשיך להתקדם'"
↑  דני דור יהודה שיף ודב גולדשטיין, "המצביאים: סיפורם של הרמטכ"לים", הוצאת "מעריב", 2002, עמוד 198
↑  אייל לוי, "לפני שהקמנו את ה-101 הצבא היה על הפנים", באתר nrg‏, 20 במרץ 2014
↑  סיפור עיטור הגבורה שהוענק לסרן אסא קדמוני באתר בעוז רוחם של אכ"א
↑  סיפור עיטור העוז שהוענק לסא"ל יוסף פרדקין באתר בעוז רוחם של אכ"א
↑  אלישיב שמשי, ולא אשוב עד כלותם, הוצאת משרד הביטחון, 2005, פרק ראשון: אחריי! סרן יצחק נודלמן- מ"פ חי"ר בקרב התקפה, עמודים 15-24
↑  בני מיכלסון, ‏קרב הבקעא, שריון 27, דצמבר 2007, עמ' 63-56, באתר "יד לשריון"
↑  יוסי פלד, "איש צבא" (כתבה: רונית ורדי), תל אביב: "ספרית מעריב", תשנ"ג-1993, עמודים 267-255
↑  יוסי פלד, זיכרונות ולקחים ממלחמת שלום הגליל, מערכות 413, יולי 2007, עמ' 52-53
↑  חנן גרינברג, "האויב חטף ולא הבין מאיפה זה בא לו", באתר ynet, 16 באוגוסט 2006
↑  רועי עמוס, הבחנתי במשהו פוגע במסוק, שהפך לכדור אש והתרסק, באתר הגבורה, במחנה, מתוך אתר הגבורה, 15 ביולי 2011
↑  יאיר גולן וגל פרל פינקל, על התמרון והאימונים לקראתו, כתב העת "בין המערכות" באתר צה"ל, ‏ 22 בדצמבר 2020.
↑  5.56 מ"מ נאט"ו זהו הקליבר של רובי ה-M-16 וה-M4A1 שבשירות לוחמי חיל הרגלים של צה"ל
↑  עפר שלח ויואב לימור, "שבויים בלבנון, האמת על מלחמת לבנון השנייה", הוצאת ידיעות ספרים, 2007 עמוד 399
↑  נכשלנו, לא הגענו מהר מספיק: ההתנצלות של המ"פ עם היציאה מפעילות בעזה, באתר ערוץ 7, 29 בינואר 2024
↑    נועם אמיר, ‏צה"ל מפרסם תיעוד: לחימה במנהרות ומחבלי נוח'בה שמסגירים את עצמם, בעיתון מקור ראשון, 4 בינואר 2024
↑    נועם אמיר, ‏"רימונים בבית ספר": תיעוד של לוחמי גדס"ר 55 בחיסול חוליית מחבלים בחאן יונס, בעיתון מקור ראשון, 13 בדצמבר 2023
↑  טל לב רם, ‏"אין מסגד ללא אמצעי לחימה": הלחימה בח'אן יונס נמשכת, באתר מעריב אונליין, 20 בינואר 2024
↑  שי לוי, ‏אחרי לחימה ממושכת: חטיבות המילואים שיצאו מעזה, באתר ‏מאקו‏, 29 בינואר 2024
↑   בתיעוד מרחפן: רגעי חיסול מחבלי 'כוח רדואן' חמושים, באתר צה"ל, 22 באוקטובר 2024
↑  מחבלי כוח רדואן ירו לעבר כוחותינו - וחוסלו בטיל מהאוויר | עכשיו 14, באתר www.now14.co.il
↑  קובי פינקלר, "חוד החנית" קיבלה מפקד חדש, באתר ערוץ 7
↑  העצרת הממלכתית לציון 49 שנה לאיחוד העיר ירושלים תתקיים ביום א' ה-5 ביוני, אתר משרד התרבות והספורט, 2 ביוני 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007370603105171 
חיילי חטיבה 55 עומדים לעלות על מטוס נורד בדרך לצניחה מתוכננת (שבוטלה) באזור אל עריש עם תחילת מלחמת ששת הימים
אתר הזיכרון למפקדת החטיבה מאחורי מוזיאון רוקפלר
האנדרטה לחללי חטיבת הצנחנים שנפלו בירושלים בקרבות על גבעת התחמושת, בית הספר לשוטרים ואזור אמבסדור
העתקת בסיסי צה"ל לנגב

העתקת בסיסי צה"ל לנגב היא תוכנית רב שנתית של צה"ל, שמטרתה העברת בסיסים רבים ממרכז הערים (ובפרט מגוש דן) אל הנגב.
מטרות התוכנית הן להחזיר שטחים יקרים במרכז המדינה לרשות מקרקעי ישראל, להקים בסיסים שבהם טכנולוגיות ותשתיות מתקדמות, ליצור שינוי ארגוני ביחידות השונות, אך בראש ובראשונה להביא לפיתוח הנגב באמצעות אלפי מקומות עבודה שתיצור התוכנית. בסיום כל השלבים אמורים לעבור לנגב 27,000 אנשי קבע.
החלטות ממשלה

ב- 31 באוגוסט 1993 קבלה הממשלה החלטה שנקראת "פינוי מחנות צבא ושטחי אש" בדבר העתקת בסיסי צה"ל לנגב. בעקבות דו"ח מבקר המדינה 1996, שביקר את התנהלות הפרויקט ואת אופן קבלת ההחלטות הרלוונטיות להתקדמותו המיטבית, התקבלה החלטת ממשלה נוספת ביום 11 באפריל 1996 אשר הטילה על מנכ"ל משרד הבינוי והשיכון ביחד עם משרד הבטחון, משרד האוצר ומינהל מקרקעי ישראל, להגיש בתוך שלושה חודשים לוועדת השרים לעניני תיאום ומינהל תכנית לפינוי מחנות צה"ל הממוקמים באזורי הביקוש ואת רשימת האתרים המיועדים לקליטת המחנות שבהם ערך הקרקעות נמוך. כמו כן נדרשו הממונים לכך להציג לוח זמנים צפוי להעברת המחנות ואת המשמעויות הכלכליות לתקציב המדינה הנגזרות מהחלטה זו. דו"ח המבקר לשנת 2010 התייחס לפיגור בקצב ההתקדמות של הפרויקט ביחס ללוחות הזמנים הנדרשים.
לוח זמנים

נכון לאפריל 2011, החלטת ממשלה 3161 קבעה שהפרויקט יסתיים ב-2018. עם פתיחת המכרז להקמת קריית התקשוב בפברואר 2016, פורסם כי האכלוס יחל ב-2022.
ב-30 בנובמבר 2014, על רקע מאבק תקציבי בין משרד הביטחון למשרד האוצר, החליט שר הביטחון משה (בוגי) יעלון לעצור את פרויקט העתקת בסיסי צה"ל לנגב.
פינוי מחנות ומעברם למקום החדש מתבצע לאחר חתימת סדרת הסכמים בין משרד הביטחון, רמ"י והגורמים הרלוונטיים: שוה"ם 1 (שווק והעתקת מחנות), שוה"ם 2 ושוה"ם 3.
ב-4 בינואר 2015 התקבלה החלטת ממשלה מספר 2392, בנושא פינוי שטחי מחנות צה"ל מאזורי ביקוש והמשך מעבר אמ"ן ותקשוב לנגב. כמו כן הוחלט על הקמת חברה ממשלתית תחת אחריות משרד הביטחון שתעסוק במעבר מחנות.
פרויקטים מרכזיים > העברת בסיס התובלה של חיל האוויר לנבטים

השלב הראשון, והפשוט מבין הארבעה, הוא העברת כל היחידות ששכנו בבסיס חיל האוויר לוד (בח"א 27) לבסיס נבטים, תהליך זה הושלם בשנת 2010.
פרויקטים מרכזיים > עיר הבה"דים

עיר הבה"דים, או "קריית ההדרכה של צה"ל בנגב" בשמה הרשמי במשרד הביטחון היא השלב השני והראשון במורכבותו. במסגרתו הועברו בסיסי הדרכה (בה"דים) רבים למחנה בשטח של 1,600 דונם ליד צומת הנגב. את ההחלטה על העברת בסיסי ההדרכה ממחנה צריפין (בית הספר ללוגיסטיקה, בית הספר לטכנולוגיה ואחזקה, בית הספר לרפואה צבאית, בית הספר למשאבי אנוש, בית הספר לתקשוב) ממחנה בית ליד (בית הספר למשטרה צבאית) וכן את בית הספר לחינוך משערי אברהם, קיבל האלוף (מיל') אודי אדם בתפקידו כראש אגף טכנולוגיה ולוגיסטיקה. מכרז קריית ההדרכה נוהל על ידי תא"ל מהרן פרוזנפר אשר שירת בתפקיד היועץ הכספי לרמטכ"ל וראש אגף התקציבים של משרד הביטחון במקביל להיותו יו"ר ועדת ההיגוי למעבר יחידות צה"ל לנגב בשיטת "בנה-הפעל-העבר" (BOT) וכן יו"ר ועדת המכרזים של עיר הבה"דים. כתיבת הפרוגרמה והאפיון נעשתה על ידי מנהלת ההקמה בראשותו של סא"ל (מיל') שלום אלפסי אשר ליוותה את ההקמה עד אכלוס המחנה בראשוני חייליה. מכרז קריית ההדרכה היה הבסיס ליתר מכרזי ה-BOT במשרד הביטחון וכלל חידושים משמעותיים ביחס למכרזי BOT אחרים שבוצעו במדינה. החדשנות במכרז כללה ניהול דיאלוג תכנוני עם כל המציעים בתוך התהליך המכרזי כך שכל קבוצת מציעים יכלה להציע תכנון אחר/שונה מהתכנון המקורי של צה"ל ומשרד הביטחון. בנוסף, לראשונה בישראל בוצעה סגירה פיננסית מלאה על ידי 2 הקבוצות שהגיעו להליך התימחור הסופי, בטרם הכרזה על הזוכה. כל זאת בלוח זמנים מוגדר מראש של 180 ימים. שפיר הנדסה ותעשייה הגישה הצעה עם סגירה פיננסית מלאה בליווי בנק לאומי. "קבוצת מנרב, הגישה הצעה עם סגירה פיננסית מלאה בליווי בנק הפועלים. לאחר תהליך מכרזי קצר במיוחד במונחים של פרויקטי שותפות ציבורית-פרטית/"בנה-הפעל-העבר" בישראל, נבחרה בפברואר 2012 קבוצת "מבט לנגב" כזכיין שיתכנן, יממן, יקים, יתפעל ויתחזק את עיר הבה"דים לתקופה של 25 שנה. "מבט לנגב" היא קונסורציום שמורכב מהחברות "קבוצת מנרב", אלקטרה ורד בינת. בשלב מאוחר יותר רכשה קרן נוי מניות מהחברה.
בפרויקט עיר הבה"דים בוצעה לראשונה בישראל תהליך של סגירה פיננסית כחלק מההליך המכרזי. המודל החדשני של סגירה פיננסית מלאה בטרם הכרזה על הזוכה בוצע בהמשך גם בפרויקט התקשוב ובהמשך אומץ על ידי החשב הכללי במסגרת מתקן ההתפלה שורק 2.
פרויקטים מרכזיים > קריית התקשוב

קריית התקשוב הוא חלק בפרויקט שכולל הקמת בסיס תקשוב גדול, בסמיכות לאוניברסיטת בן-גוריון שבבאר שבע. לבסיס החדש יועברו היחידות הטכנולוגיות של אגף התקשוב וההגנה בסב"ר והיחידה הטכנולוגית של חיל האוויר, יחידת אופק. כמו כן יוקם במקום גם מטה פיקוד הדרום אשר יפונה מהעיר העתיקה של באר שבע.
החלטת ממשלה 3161 קבעה כי לטובת מהלך זה יוקצו שבעה מיליארד ש"ח. בשנת 2012 מונה אילן לוין, לשעבר הממונה על השכר באוצר לעמוד בראשות ועדת המכרזים הייעודית שהוקמה לטובת מימוש הפרויקט בשיטת בנה-הפעל-העבר. ביולי 2013 עם פרסום מסמכי המיון המוקדם (PQ) החל התהליך המכרזי לבחירת הזכיין שיתכנן, יממן, יקים ויתפעל את הפרויקט לתקופת זמן ארוכה. בנובמבר 2018 נחתם הסכם בנייה עם הזכיין, שותפות של שתי חברות: שיכון ובינוי ואפי נכסים.
בצמוד לקריית התקשוב, בפארק גב ים נגב הוקם הבסיס החדש של בית הספר למקצועות המחשב (בסמ"ח), הבסיס נחנך באוגוסט 2022.
פרויקטים מרכזיים > בסיס ההכשרות הטרום צבאיות של אגף המודיעין

בספטמבר 2022 נחנך בסיס ההכשרות החדש למודיעין ולסייבר של אגף המודיעין בקמפוס שהוקם בשכונת רמות שבבאר שבע. בבסיס לומדים למעלה מ-1,000 חניכי וחניכות קורסי ההכשרה הקדם צבאיים של אגף המודיעין, שעד חניכת הבסיס הוכשרו בדרך כלל בבסיסי אגף המודיעין בגוש דן. לצד הבסיס הוקם מבנה משותף לאגף המודיעין ולעיריית באר שבע, שם פועלים פרויקטים קהילתיים בשותפות של אגף המודיעין עם תושבי האזור. הבסיס נמצא מספר דקות נסיעה מקריית התקשוב
פרויקטים מרכזיים > קריית מודיעין

הפרויקט הגדול ביותר במסגרת העברת בסיסי צה"ל לנגב הוא הקמתו של בסיס אגף המודיעין בשטח של 2,000 דונם, מהם 300 דונם בנויים, ממערב למחלף שוקת, בסמוך לעומר, כרמית ומיתר. לבסיס יעברו יחידות מודיעין שונות מאזור גוש דן. הבסיס יאוכלס על ידי 10,000 חיילי אמ"ן וקציניו, ובמעבר אליו יתפנה שטח של 236 דונם בגוש דן. הבניה תהיה בשיטת בנה-הפעל-העבר.
ב-13 ביולי 2020 הודיע משרד הביטחון כי חברת שיכון ובינוי זכתה במכרז לתכנון, הקמה, מימון ותפעול של קריית המודיעין. התעשייה האווירית (מפעל מל"מ של חטיבת החלל וחברת TSG), כקבלן המשנה של שיכון ובינוי, תספק את הקמה ותפעול שירותי התקשוב, הכולל חוות שרתים ומערך סייבר.
פרויקטים מרכזיים > אופק רחב

פרויקט אופק רחב הוא פרויקט של משרד להקמת מחנה רב-זרועי בבסיס רחבעם. במחנה יוקם הבקו"ם החדש שיועתק ממחנה דורי ומפקדת זרוע היבשה. מלבד זאת הבסיס צפוי לשמש כבסיסם של יחידות אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה ושל אגף כוח האדם. הבסיס ישתרע על שטח של כ-360 דונמים וצפוי לקלוט כ-9,000 משרתים.
במרץ 2023 חתם משרד הביטחון על הסכם עם חברת שיכון ובינוי להקמת הבסיס. ההסכם עם הזכיין כולל מימון, תכנון, הקמה ותפעול של הבסיס לתקופה של 25 שנים מחתימתו.
פעולות תומכות

על מנת לעזור לאנשי הקבע במעברם למגורים בנגב, הוקמה תוכנית סבסוד עלויות הבנייה וקניית הקרקעות בנגב לאנשי הקבע, והוקמו פרויקטי דיור אשר ישווקו לאנשי הקבע באזור הדרום.
רשימת מחנות פעילים שיפונו

לפי החלטת הממשלה מאפריל 2011, יפונו מחנות הבאים:
רשימת מחנות פעילים שיפונו > מתחמים שפונו או פונו חלקית

בסיס חיל האוויר לוד (בח"א 27) – היה החלוץ בצה"ל בירידה לנגב, ועלוּת העברתו לבסיס נבטים הוּערכה ב-1.62 מיליארד שקל נכון לחודש אוגוסט 2008. השטח שפוּנה לפי גרסאות שונות במדיה: 1500–508 דונם ( בוצע)
קסטינה (המתחם הלא מאויש ליד קריית מלאכי) (377 דונם) ( בוצע)
מתחם שרונה בקריה ( בוצע)
מחנה הדלקים באשדוד – 83 דונם ( בוצע)
מתחמים קרן הקריה וכנרית (בצפון מזרח הקריה בתל אביב) – 47 דונמים ( בוצע)
מחנה פלנורד (ברמת אלמוגי בחיפה) – 30 דונמים ( בוצע)
מחנה סירקין – 2,132 דונם ( בוצע)
מחנה הדלקים בנשר – 36 דונם ( בוצע)
מחנה שדה דב (כנף 15) – 756 דונם ( בוצע)
בסיס מפקדת מחוז מרכז בפיקוד העורף בנס ציונה – 40 דונם ( בוצע)
כל מחנה צריפין – 3,700 דונם ( בוצע חלקית - פונו כ-1,700 דונם), צפוי להתפנות לחלוטין בשתי פעימות: הראשונה ב-2026 והשנייה בדצמבר 2028
מחנות טירה מזון וטירה תובלה (טירה 148) ליד טירת כרמל – 1,003 דונם ( בוצע חלקית)
רשימת מחנות פעילים שיפונו > מתחמים שטרם פונו

מחנה מקלף ברמת גן – 66 דונם - צפוי להתפנות ב-2028
מחנה דורי – 2,100 דונם - צפוי להתפנות בשתי פעימות: הראשונה ב-2026 והשנייה בדצמבר 2028
מחנה תל חיים (הגבעה, הורודצקי) בגבעתיים – 62 דונם
מחנה דולפין ברמת אביב – 14 דונם
מחנה תל ברוך – 11 דונם
אגד מחנות גלילות – 570 דונם
מחנה 80 – 272 דונם
המכללה הטכנולוגית של חיל האוויר ששטחה 1,010 דונם, תועתק ממקומו בחיפה לשני חלקים: קריה טכנולוגית בחצרים שבנגב ובית ספר לשוחרים בכרמיאל.
רשימת מחנות נטושים שפונו

ברחבי הארץ היו מספר בסיסים נטושים שצה"ל העביר לידי רשות מקרקעי ישראל .
מחנה ורד בבאר-שבע – 16 דונם ( בוצע)
בסיס ימ"חים בקסטינה – 200 דונם ( בוצע)
בסיס מש"א בבית דגן – 93 דונם ( בוצע)
בסיס בינוי בראש פינה – 43 דונם ( בוצע)
פרויקטים נוספים

במסגרת פינוי מחנות צה"ל מאזורי הביקוש קודמו תוכניות הנוספות שלא בהכרח יועברו לנגב:
נווה צדק – במשטרה הצבאית פינו את שני בתי הכליאה הוותיקים, כלא ארבע בצריפין וכלא שש הסמוך לעתלית, לטובת כלא צבאי מרכזי חדש אשר נחנך באפריל 2021 במחנה גור ( בוצע).
מרכז ההספקה המטכ"לי – פרויקט שהביא למיזוגם של מרכזי אט"ל והפיכתם למרכז הספקה חדיש וטכנולוגי בשלושה מרחבים (מרכז, דרום וצפון) ( בוצע).
המכללות הצבאיות - העתקת המכללות ממתחם גלילות לאזור הסמוך לעין כרם בירושלים.
העתקת מש"אות לצפון – העברת מש"אות מתל השומר, צריפין וחיפה (241 דונם) לשני בסיסים בצפון: "עמוס" ו"ציפורית".
העתקת תע"ש מרמת השרון לרמת בקע.
גלי צה"ל – בניית תחנת שידור חדשה לגלי צה"ל בירושלים.
צמצום בסיס אילת מ-103 דונם ל-52 בלבד וזאת לטובת פיתוח אילת. במקביל ייבנה בסיס חדש ומודרני על שטח מצומצם, שיתאים לצורכי חיל הים בעת המודרנית ( בוצע חלקית)
צמצום חלקו הצפוני של מטווח 24 לטובת פיתוח העיר ראשון לציון.
פרויקטים נוספים > הרחבת בסיסים קיימים לטובת המחנות המועברים

5 מחנות צה"ל יחודשו ויורחבו לטובת קליטת יחידות רבות היוצאות מבסיסים במרכז. המחנות הישנים, שהוקמו בתקופת המנדט הבריטי יעברו שיפוץ מאסיבי הכולל הריסת צריפים ישנים והחלפתם במבנים חדשים.
מחנה ביל"ו – ליד רחובות, קלט יחידות שיצאו ממחנה סירקין ( בוצע)
מחנה ג'וליס – קלט את בית הספר לפיקוד ושליטה ( בוצע)
מחנה שורה – בסיס של חיל הטכנולוגיה והאחזקה ליד מצליח, קולט יחידות מתל השומר וצריפין ( בוצע חלקית)
מחנה גדעונים – ליד צריפין, קולט יחידות טכנולוגיות ( בוצע חלקית)
מחנה עמוס – ליד עפולה, קלט את גדוד אבירי הצפון של מרכז ההובלה ( בוצע)
לקריאה נוספת

מירב אהרון גוטמן וחגית זמרוני, כיצד צבא כמנוע פיתוח אזורי מעצב את שוק הדיור בעיר פיתוח בתהליכי התחדשות?: ניתוח ולמידה של מקרה עיר הבה"דים - ירוחם בתלת מימד, הרצליה, המרכז הבינתחומי הרצליה, מכון גזית גלוב לחקר הנדל"ן, 2017.
יהונתן שטינברג

| --- | --- |

אל"ם יהונתן שטינברג בטקס כניסתו לתפקיד מפקד חטיבת בנימין, אוגוסט 2019
 לידה:  25 באוקטובר 1980 ט"ו בחשוון ה'תשמ"א ירושלים, ישראל ישראל
 נהרג:  7 באוקטובר 2023 (בגיל 42) כ"ב בתשרי ה'תשפ"ד כרם שלום, ישראל ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מספר צאצאים:  6 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  18 ביוני 2000 – 7 באוקטובר 2023 (23 שנים)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
  מפקד גדוד 931   קצין אג"ם של עוצבת הפלדה   מפקד חטיבת בנימין   מפקד המרכז לאימונים טקטיים במל"י   מפקד חטיבת הנח"ל
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן  מלחמת חרבות ברזל
 
יהונתן (יוני) אהרן שטינברג (25 באוקטובר 1980 – 7 באוקטובר 2023) היה קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, ששימש מפקד חטיבת הנח"ל. קודם לכן שימש מפקד המרכז לאימונים טקטיים במל"י, מפקד חטיבת בנימין, קצין אג"ם של עוצבת הפלדה ומפקד גדוד 931. שטינברג נהרג בקרב נגד מחבלים של ארגון הטרור חמאס בסמוך לצומת מגן בטבח שבעה באוקטובר.
ביוגרפיה

נולד בט"ו בחשוון תשמ"א לדניאל יוסף ויהודית (ג'ודי) שטינברג, במשפחה בת חמישה ילדים. שטינברג נולד בירושלים וגדל בגבעת זאב. למד בישיבה התיכונית "חורב" ובישיבת מעלה אליהו בתל אביב.
התגייס לצה"ל ביוני 2000 ושובץ בגדוד 931 בחטיבת הנח"ל. לאחר מסלול הכשרה שירת כלוחם בגדוד. עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לגדוד 931, מונה למפקד מחלקה, והשתתף בלחימה נגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. בהמשך היה מפקד פלוגה בגדוד 931. לאחר מכן שירת כסגן מפקד גדוד 931 בין השנים 2011–2012. בהמשך שימש קצין אג"ם של חטיבת הנח"ל בין השנים 2012–2013. לאחר מכן מונה לראש לשכת מפקד זרוע היבשה, גיא צור, ושירת בתפקיד בין השנים 2013–2015.
בשנת 2015 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 931. הוא שימש בתפקיד עד שנת 2017. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של עוצבת הפלדה בין השנים 2017–2019. ב-29 באוגוסט 2019 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת בנימין, בתפקיד זה שירת עד 18 באוגוסט 2021. לאחר מכן היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ט (2021–2022). בשנת 2022 מונה למפקד המרכז לאימונים טקטיים במל"י, תפקיד בו שימש עד שנת 2023. ב-28 במאי 2023 מונה למפקד חטיבת הנח"ל.
בתחילת טבח שבעה באוקטובר יצא מביתו כדי לחבור לחייליו שבעוטף עזה. באזור צומת מגן נתקל בחוליית מחבלי חמאס ונהרג בקרב מולם, כאשר נלחם לבדו. נטמן בבית העלמין הצבאי בהר הרצל.
נשקו האישי מסוג מיקרו-תבור נלקח על ידי המחבלים, ונמצא כעבור כ-5 חודשים במבצע כתר המערב על ידי לוחמי חטיבת הקומנדו בשכונת חמד בח'אן יונס.
ביוגרפיה > חיים אישיים

שטינברג התגורר בשומריה, היה נשוי ואב לשישה. בעל תואר ראשון בחינוך ממכללת ירושלים ותואר שני במדעי המדינה. גיסו הוא אל"ם אפרים אבני.
הנצחתו

בערד הוקמה בשנת 2025 שכונה חדשה בשם "מצפה יהונתן", על שמו.
הערות שוליים

↑  אריה יואלי, ‏כבוד למגזר: יוני שטיינברג ימונה למפקד חטיבת הנח"ל, באתר "סרוגים", 6 בספטמבר 2022
↑  עדו בן פורת, לא עוצמים עין ומסכלים פיגועי טרור, באתר ערוץ 7, 2 ביוני 2016
↑   אלון תשובה, תרגיל "שערי הפלדה" לדימוי לחימה בעזה מגיע לשיאו. הצטרפנו ללוחמים, באתר צה"ל, 17 ביולי 2018
↑  
שגיאות פרמטריות בתבנית:אתר צה"ל 
סוג לא תואם [ 3 ]  אל"ם יהונתן שטיינברג נכנס היום לתפקידו כמח"ט בנימין, באתר צה"ל, 29 באוגוסט 2019
↑   רשימת המפקדים החדשים בצה"ל, באתר צה"ל, 6 בספטמבר 2022
↑  מפקד חטיבת הנח"ל, אלוף-משנה יהונתן שטיינברג ז"ל נהרג בהיתקלות, באתר ערוץ 7, 7 באוקטובר 2023
↑  בלב שכונת 'חמד' בחאן יונס: אותר הנשק של מח"ט הנח"ל שנפל ב-7 באוקטובר, באתר ערוץ 7, 10 במרץ 2024
↑  אילנה קוריאל, הרצוג חנך מצפה למח"ט הנח"ל שנפל, בקהל קראו נגד הממשלה: "שנתיים של דם", באתר ynet, 13 בפברואר 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012803618805171  VIAF: 6779171976984618240000   WorldCat (עם VIAF): 6779171976984618240000 
אל"ם יהונתן שטינברג
קברו של יהונתן שטיינברג בהר הרצל
אל"ם יהונתן שטינברג בטקס מינויו למח"ט בנימין, אוגוסט 2019
יוסי בנאי

| --- | --- |

 לידה:  13 באפריל 1932 ז' בניסן ה'תרצ"ב ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  11 במאי 2006 (בגיל 74) י"ג באייר ה'תשס"ו תל אביב-יפו, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1951–2006 (כ־55 שנים)
 סוגה:  זמר עברי, שאנסון
 שפה מועדפת:  עברית 
 חברת תקליטים:  ישראפון הד ארצי אן אם סי סי בי אס התקליט הליקון מדיה דיירקט
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1998)  פרס התיאטרון הישראלי 
 פרופיל ב-IMDb
 
יוסי בנאי (13 באפריל 1932, ז' בניסן ה'תרצ"ב – 11 במאי 2006, י"ג באייר ה'תשס"ו) היה זמר, שחקן קולנוע ותיאטרון, פזמונאי, סופר, קומיקאי, קריין, תסריטאי ובמאי תיאטרון ישראלי. חתן פרס ישראל לתיאטרון לשנת תשנ"ח (1998) ופרס התיאטרון הישראלי לשנת 2004. בנאי נחשב לאחד מגדולי אמני הבמה של ישראל.
ביוגרפיה > תחילת הדרך

בנאי נולד וגדל ברחוב האגס 13 בשכונת מחנה יהודה שבירושלים, בסביבות השוק, למשפחת בנאי, משפחה ענייה ומרובת ילדים, שלימים הצמיחה אנשי תרבות רבים. בנאי לא למד באופן מסודר, לא סיים את בית הספר העממי ואת השכלתו רכש בכוחות עצמו.
בנאי העלה יחד עם חבריו ועם אחיו חיים בנאי מופעים במסגרות לא פורמליות. את השפעת התיאטרון ספג בעקבות הסתננות להצגות תיאטרון שהגיעו לאזור מגוריו שצפה בהם, ובהשפעת אחיו הגדול, השחקן יעקב בנאי. הוא הצטרף לתוכנית הראשונה של להקת הנח"ל ב-1951 בתור בדרן.
ביוגרפיה > כשחקן תיאטרון

במהלך שירותו הצבאי למד בנאי בסטודיו למשחק של פאני לוביץ' ואף חתם שנתיים קבע בשביל להמשיך ללמוד אצלה. לוביץ' אמרה לו בסוף לימודיו: "יוסף, חשבתי על כך, והגעתי למסקנה שאין לך מה לחפש בתיאטרון". למרות זאת, בנאי גמר אומר בלבו להיות שחקן תיאטרון. הוא התקבל ללימודים בבית הספר למשחק של "הבימה" והצטרף כשחקן לתיאטרון, בהתחלה כניצב ולאחר מכן בתפקידי אופי גדולים.
באמצע שנות העשרים לחייו התפטר מ"הבימה" בשאיפה להיות שחקן עצמאי שלא יהיה כפוף למסגרת תיאטרונית ונסע לפריז, שם התחיל להיות מושפע מתרבות צרפת ובמיוחד מהשאנסונים. לאחר שובו ארצה החל לשחק על בימות התיאטרון והבידור. הוא שיחק לאורך השנים בהצגות תיאטרון רבות ב"הבימה" ובמרבית התיאטראות הגדולים בארץ, במחזות: "תל אביב הקטנה", "רביזור", "מראה מעל הגשר", "אדי קינג", "נמר חברבורות", "מעגל הגיר הקווקזי", "מלאכת החיים", "קִין", "הצמא והרעב" ועוד. הוא הרבה לשחק במחזותיו של נסים אלוני, מחזאי שהשפיע עליו מאוד, בהם: "בגדי המלך", "הצוענים של יפו" ו"הכלה וצייד הפרפרים". ב-1963 הקימו אלוני, בנאי ואבנר חזקיהו את "תיאטרון העונות" והעלו את הצגתו של אלוני "הנסיכה האמריקאית", וכן את עיבודיו ליצירותיהם של צ'כוב, גוגול, פדו ואחרים, אך התיאטרון נסגר לאחר כשלוש שנים.
תפקידו האחרון בתיאטרון, בדמות דוד המלך, היה במחזה "כתר בראש" מאת יעקב שבתאי, בתיאטרון "הבימה", עליו זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בטקס פרס התיאטרון הישראלי לשנת 2004.
ביוגרפיה > כיוצר

בנאי, מראשוני להקת הנח"ל, ביים בשנות החמישים והשישים גם מספר תוכניות ללהקה. ב-1961 הקליט ביחד עם יונה עטרי, אבנר חזקיהו וסשה ארגוב את תוכנית השירים "יוסי חזקיונה". בנאי העלה מספר גדול של תוכניות בידור שאת חלקן כתב בעצמו, כגון "ילדות קשה" (1964) ו"נישואין נוסח גירושין" (1973) אותן העלה יחד עם רבקה מיכאלי, "אני וסימון ומואיז הקטן" (1981), "שובו של הסוראמלו" (1992), ו"מיומנו של ישראלי שפוי" (2000), שכתב יחד עם דורון רוזנבלום. כמו כן כתב וביים חמש תוכניות בידור ללהקת הגשש החיוור בה חבר אחיו, גברי בנאי: "קסיוס קליי נגד חלפון" (1971), "אופסייד סטורי" (1974), "עובדים עלינו עבודה עברית" (1977), "קרקר נגד קרקר" (1980) ו"כוסות רוח" (1991).
בין מערכוניו הזכורים: מערכון עם רבקה מיכאלי "רבע עוף או בורקס" (המוכר יותר כ"מהנדס ואשת מהנדס") על השאיפה לכבוד ולסטטוס של הישראלים, והשירים ההומוריסטיים המשותפים "יוסף ג'ון רבקה ג'ון" על הפחד מידו של אבי חברתו ו"עברית קשה שפה" על קשיי השפה והקיום של העולים החדשים. ממערכוניו מתוכניות יחיד: "חלום שוודי" על חלום המתאר חיים משועממים בטירה שוודית והחזרה לחיים הישראלים מלאי המאבקים לאחר היקיצה, ומערכון בו מוזמן בנאי לעלות השמיימה כדי להשתתף בהצגת ענק של "המלט". בין המערכונים שכתב לגששים: "קרקר נגד קרקר" על מריבות גירושין, "שחקן כדורסל" על אב המתעקש להפוך את בנו לכדורסלן בעקבות ניצחונה של מכבי תל אביב ו"חתונת הדמים" על מפגש בין עדתי בעקבות חתונה מתוכננת.
ב-1982 הועלה המחזה המוזיקלי "כמו ציפורים" שכתב וביים.
ביוגרפיה > בקולנוע

בנאי שיחק במספר סרטי קולנוע, בהם: "אף מלה למורגנשטיין" (1963), "חבורה שכזאת" (1963), "פורטונה" (1966), "ארבינקא" (1967), "999... עליזה מזרחי" (1967), "הגלולה" (1972) (על פי תסריט של נסים אלוני ובבימויו של דוד פרלוב), "חכם גמליאל" (1973) (יחד עם אחיו יעקב) ו"הכלה וצייד הפרפרים" (לצד גילה אלמגור) (1974).