stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוריס בלאנשו
פעילות פוליטית

הפעילות הפוליטית של בלאנשו לאחר מלחמת העולם השנייה נטתה שמאלה. הוא זכה לקרדיט רב כאחד המחברים העיקריים של "המניפסט של 121", ששמו נגזר ממספר החותמים עליו, שכללו את ז'אן-פול סארטר, רוברט אנטלם, אלן רוב גרייה, מרגריט דיראס, רנה שאר, אנרי לפאבר, אלן רנה, סימון סיניורה ועוד, שתמכו בזכויותיהם של הסרבנים לגיוס באלג'יריה. המניפסט היה חיוני לתגובה של האינטלקטואלים למלחמה.
במאי 1968, בלאנשו שוב יצא מחשאיותו, כדי לתמוך במחאות הסטודנטים. זו הייתה הופעתו הפומבית היחידה אחרי המלחמה. אבל במשך חמישים שנה הוא נשאר נושא הדגל העקבי של הספרות הצרפתית המודרנית והמסורתית. בשנות חייו המאוחרות הוא כתב שוב ושוב נגד משיכת האינטלקטואלים לפשיזם, ובמיוחד נגד שתיקתו של היידגר אחרי השואה.
מכתביו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בלנשו כתב יותר משלושים יצירות ספרותיות, ביקורת ספרותית ופילוסופיה. עד שנות ה-70 הוא עבד ללא הרף כדי לשבור את המחיצות בין מה שנתפס בדרך כלל כז'אנרים "שונים" או "כיוונים", ורבות מעבודותיו המאוחרות נעות בחופשיות בין סיפור לחקירה פילוסופית.
ספריו שתורגמו לעברית:
פסק מוות - שתי נובלות. תרגום: הלית ישורון, אחרית דבר: דניאל אפשטיין, בסדרת "הצרפתים" בעריכת מיכל בן-נפתלי, בני ברק: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006.
הצעד (שלא) מעבר - תרגום: סמדר בוסתן, תל אביב: רסלינג, 2008
השיחה האינסופית - תרגום ואחרית דבר: דניאל אפשטיין, בסדרת "הצרפתים" בעריכת מיכל בן-נפתלי, בני ברק: הקיבוץ המאוחד, 2012
הספר העתיד לבוא: אסופה, תרגום ואחרית דבר: מיכל בן נפתלי כחלק מסדרת ״הצרפתים״ בעריכת מיכל בן נפתלי, הקיבוץ המאוחד 2011.
מבצע תושייה

קצין הקישור הצרפתי סרן פלרי למרגלות פסל דה לספס על גדת תעלת סואץ, ברקע עוגנות אניות נחיתה של מבצע מוסקטר. צילום: אברהם דר, נובמבר 1956.
קבוצה מיהודי פורט סעיד על האניה הצרפתית La Marseylles בדרך למרסיי נובמבר 1956.
מבצע תושייה הוא מבצע ישראלי שנערך בחודש נובמבר 1956, להעלאת יהודים מפורט סעיד ופורט פואד שבמצרים לישראל.
במסגרת מבצע מוסקטר השתלטו כוחות של בריטניה וצרפת על הערים פורט סעיד ופורט פואד שבפתחה הצפוני של תעלת סואץ. בחסות המבצע הגיעה לפורט פואד ב-10 בנובמבר 1956, בטיסה מקפריסין יחד עם גדוד מודיעין צרפתי, חוליה של שלושה ישראלים, שני קצינים (לובה אליאב ואברהם דר) והאלחוטן טומי אריאלי, במדים צרפתיים. רופא האונייה היה ד"ר מוריס טימורטש (מעוז) ששרת כקצין מילואים, בשייטת. כמטרתה של החוליה הייתה להגיע לקהיר עם הכוחות הצרפתיים, לשם שחרור עצורי "העסק הביש". עצירת הלחימה הכשילה תוכנית זו, ודר החליט להחליפה בפעולה לחילוץ יהודי פורט סעיד.
בעזרתם של אלי מאיו, בנו של ראש הקהילה היהודית בפורט סעיד, וז'אק עבו, בנו של שמש בית הכנסת בעיר, שכנעו דר ואליאב 67 מאנשי הקהילה היהודית, שמנתה כ-200 נפש, לעזוב בחשאי את מצרים, ולהגיע לישראל. התכנון המקורי היה להוביל את העולים בדרך היבשה, אך ב-11 בנובמבר הציעה החוליה למטה המבצע בישראל להוביל את העולים דרך הים.
המשימה הוטלה על חיל הים הישראלי, שגייס למטרה זו שתי ספינות דיג ישראליות, שהוסוו כספינות איטלקיות. שמה של ספינת הדיג "אופיר" שונה ל"קאסטלה מארה" ושל ספינת הדיג "סער" ל"אפרודיטה". השתיים יצאו מנמל חיפה, ולוו על ידי טרפדת של חיל הים בפיקודו של מפקד פלגת הטרפדות, סא"ל נפתלי רוזן. במרחק 20 מייל מנמל פורט סעיד נפרדה הטרפדת משתי הספינות. בנמל פורט סעיד עלו העולים לשתי אסדות נחיתה של הצי הצרפתי, שהובילו אותם לשתי הספינות הישראליות, שהפליגו חזרה לישראל. בבוקר 18 בנובמבר הגיעו הספינות לנמל חיפה. לובה אליאב, שהספיק לטוס מפורט סעיד לקפריסין ומשם לישראל, המתין לבאים. מהנמל הועברו העולים אל שער העלייה.
זמן קצר לאחר המבצע הכוחות הצרפתים בפורט סעיד העבירו עוד 170 מיהודי העיר לצרפת, בדרך הים.
קריאה נוספת

"מבצע תושייה בפורט סעיד", ראשי פרקים להסברה למפקד בחיל הים, מטכ"ל קצין חנוך ראשי, מפקדת חיל הים חינוך, 1966, עמ' 27-26.
הערות שוליים

↑  עם פינוי כוח מבצע מוסקטר הרס המון זועם את פסלו של פרדיננד דה לספס היות שראה בו תזכורת לקולוניאליזם.
מזווה

מְזָוֶה הוא מקום קריר ויבש לאחסון מזון. לפני השימוש במקרר היה חלק מהבית וממערך המטבח.
'המזווה' מאת פרנס סניידרס, 1620 (שמן על קנבס)
מקורו של המזווה בימי הביניים, אז היה קיים גם מקצוע אחראי המזווה. מטרתו הייתה לאחסן ולשמר מזון בקירור. לצורך זה מוקם לרוב בקירוב למטבח וחדר האוכל ובהתחשב במיקום השמש - באירופה וצפון אמריקה בצדו הצפוני או המזרחי של הבית, שם נחשף פחות לקרניה ובאוסטרליה ודרום אפריקה בצד הדרומי או המזרחי. בארצות ערב נמצא המזווה לרוב בצורת מרתף.
מתוקף תפקידו הייתה חשיבות רבה לניקיון המזווה ולכן הוקפד על מבנה פשוט. למזווים העל-קרקעיים היו לרוב חלונות קטנים מאוד לאוויר, במבנים מאוחרים יותר בלתי-מזוגגים ומרושתים, ולא היו בהם אמצעי תאורה אחרים. בתוך המזווה היו התקנים שונים לאחסון המזון כמו ווים לתליית בשר, שולחנות ומדפים.
בבתי דירות מן המאה ה-19 ואילך נמצא לרוב המזווה בצורת ארון גדול או חדר מדפים קטן, או שלחלופין נעשה כבר שימוש בארגז הקרח - צורה מוקדמת של מקרר. מוכרים היו עוברים מבית לבית ומשווקים לצרכנים קרח שיוצר במפעלים ייעודיים.
בבתים המודרניים לרוב לא נמצא כבר מזווה. את מקומו תפסו המקרר והמקפיא, כמו גם הנגישות הגבוהה למזון טרי במרכולים. באירופה ובארצות הברית עדיין נבנים בחלק מהבתים חדרי אחסון צמודים למטבחים עבור קופסאות שימורים, מוצרי דגנים, לחם וריבות.
ראו גם

ארון אוויר
מוזיאון המסכות הים תיכוני

| --- | --- |

"ממוטונס" (Mamuthones) מקדימה ו"איזוהדורס" (Issohadores) מאחריהם ומדריכת המוזיאון באמצע
 מידע כללי
 סוג:  מסכות
 כתובת:  Piazza Europa 15, 08024 Mamoiada 
 מיקום:  ממויידה 
 מדינה:  איטליה 
 מבקרים בשנה:  8,766 (נכון ל־2020)
 מידות
 שטח:  200 מ"ר (נכון ל־2015) 
 קואורדינטות:  40°12′42″N 9°17′02″E﻿ / ﻿40.211594°N 9.283931°E﻿ / 40.211594; 9.283931
 www.museodellemaschere.it
  (למפת סרדיניה מוגדלת) קליארי סאסארי קוארטו סנט'אלנה  אולביה אלגרו נואורו אוריסטאנו קורסיקה הים הטירני  הים התיכון מוזיאון המסכות הים תיכוני(למפת סרדיניה רגילה) קליארי סאסארי קוארטו סנט'אלנה  אולביה אלגרו נואורו אוריסטאנו קורסיקה הים הטירני  הים התיכון מוזיאון המסכות הים תיכוני
 
מוזיאון המסכות הים תיכוני (באיטלקית: Museo delle maschere Mediterranee) בממויידה בסרדיניה נחשב לאחד המוזיאונים הידועים למסכות. מטרת המוזיאון היא לאסוף ולהציג את המסכות המקובלות בעיר ממויידה. אלו נחלקות לשני סוגים: "ממוטונס" (Mamuthones) ו"איזוהדורס" (Issohadores) - כאשר המשמעות של סוגי המסכות מותאמת לתולדות האזור.
בקרנבל השנתי, בו מופיעים בעלי המסכות, הניצחון הוא של רועי הצאן מאזור ברבג'יה העליונה (Barbagia di Ollolai) - החובשים את מסכות האיזוהדורס - לבנות בדרך כלל - נגד הפולשים הסרצנים המחופשים לממוטונס עם מסכות בצבע שחור הנלקחים בשבי. פירוש אחר ללחימה, אולי בהשפעת התרבות הנוראגנית, הממוטונס הם האיכרים אשר מובלים על ידי האיזוהדורס, האלים, לגורלם.
במוזיאון מופע אור-קולי המציג את הקרניבל השנתי. לאחר מכם מוצג אוסף של מסכות מסרדיניה וממדינות אגן הים התיכון. כמו כן מוצגת סדרה של מסכות של הממוטונס לפי תקופות היווצרותן.
לוקאש קרפאלק

לוקאש קרפאלק (בצ'כית: Lukáš Krpálek; נולד ב-15 בנובמבר 1990 בייהלבה, צ'כוסלובקיה) הוא ג'ודוקא צ'כי, פעמיים אלוף אולימפי מריו 2016 וטוקיו 2020. קרפאלק הוא גם פעמיים אלוף עולם (2014 ו-2019) ושלוש פעמים אלוף אירופה (2013, 2014 ו-2018). הוא הג'ודוקא המצליח ביותר בהיסטוריה הצ'כית והצ'כוסלובקית ונבחר לג'ודוקא השנה בצ'כיה שמונה פעמים בין השנים 2008–‍2015.
ביוגרפיה > חיים אישיים

קרפאלק החל להתאמן בג'ודו בטעות, הוא רצה ללמוד קראטה וכשהיה בן 6 דודו טעה בחוג ורשם אותו לחוג ג'ודו, שם הוא הודרך על ידי יוזף שימאצ'ק. אחיו הגדול מיכל הוא גם ג'ודוקא. בשנת 2015 הוא נישא לאווה קנדרקובה ובנו אנטונין נולד ב-2016. קרפאלק הוא אספן אופנועים נלהב ודייג.
קריירה > תחילת הדרך

קרפאלק החל ללמוד ג'ודו בגיל 6 בעיר הולדתו ייהלבה תחת הדרכתו של יוזף שימאצ'ק. מאמנו הראשון תיאר אותו כגבוה ורזה עם זריזות וטכניקה ירודה. בשנת 2005 הוא עבר למועדון 'SCM Brno' ושם הודרך על ידי המאמן ירוסלב שווץ, בשנה זו הוא גם הפך לחבר בנבחרת הקדטים של צ'כיה. בשנת 2006 קרפאלק זכה להצלחה בינלאומית ראשונה כאשר זכה במדליית הכסף באליפות אירופה בג'ודו לקדטים. בשנת 2007 להפך חבר בנבחרת הג'ודו הצעירה של צ'כיה, שהודרכה על ידי מאמנו הנוכחי פטר לאצינה. ההישג המשמעותי הראשון שלו כחלק מהנבחרת הצעירה של צ'כיה היה כאשר סיים במקום החמישי באליפות אירופה לנוער. שנה לאחר מכן, עוד בטרם מלאו לו 18, קרפאלק הפך לאלוף אירופה ואלוף העולם עד גיל 20.
קריירה > קריירה מקצועית > 2009-2011

ב-7 ביוני 2009, קרפאלק זכה במדליה הראשונה שלו בקריירה המקצועית כאשר זכה במדליית זהב בטורניר 'World Cup Bucharest' לאחר שגבר בגמר על דניאל הדפי ההונגרי. באוגוסט אותה השנה הוא השתתף באליפות העולם הראשונה שלו והודח בסיבוב הראשון על ידי הצרפתי סיריל מארה. עוד באותה השנה הפסיד בגמר אליפות אירופה עד גיל 20 לאזרי אלמר גסימוב אך זכה באליפות העולם עד גיל 20 שנה שנייה ברציפות. ב-13 בדצמבר 2009 זכה במדליית ארד בגראנד סלאם טוקיו היוקרתי. בפברואר 2010 זכה במדליית הכסף בגראנד פרי דיסלדורף ובנובמבר זכה במדליית ארד בגראנד פרי אבו דאבי, באליפות אירופה סיים במקום השביעי. בפברואר 2011 הוא זכה במדליית ארד בגראנד פרי דיסלדורף ובאליפות אירופה באותה השנה סיים במקום החמישי לאחר שהפסיד בקרב על מדליית הארד לאיראקלי צירקידזה הגיאורגי.
ב-27 באוגוסט 2011, באליפות העולם שנערכה בפריז, זכה קרפאלק במדליית ארד והפך לצ'כי הראשון מאז עצמאותה של צ'כיה ב-1993 שזוכה במדליה באליפות העולם בג'ודו. האחרון היה איז'י זוסנה שזכה ב-1991 בארד עבור צ'כוסלובקיה.
קריירה > קריירה מקצועית > אולימפיאדת לונדון 2012

בתחילת עונת 2012, קרפאלק כבר הבטיח את השתתפותו באולימפיאדת לונדון. בפברואר הוא זכה במדליית זהב בטורניר 'World Cup Prague', ביוני זכה במדליית כסף בטורניר 'World Cup Madrid' ובאליפות אירופה הודח בסיבוב השני. ב-2 באוגוסט קרפאלק התחרה באולימפיאדה בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג, הקרב הראשון שלו היה בשמינית הגמר מול טקאמאסה אנאי היפני, אלוף העולם מ-2010. קרפאלק ניצח באיפון 25 שניות מתחילת הקרב. ברבע הגמר עלה מול אלוף העולם המכהן, טגיר חאיבולאייב הרוסי ודקה לסיום הקרב קרפאלק הוביל ביוקו אחד אך חאיבולאייב הצליח לצאת מהאחיזה של קרפאלק, ריתק אותו וניצח באיפון. לאחר שהפסיד, קרפאלק עבר לקרבות בית הניחומים שם פגש את הנק חרול ההולנדי ושוב הפסיד באיפון, הפעם באמצעות תרגיל אוצ'י גארי. קרפאלק סיים במקום השביעי הכללי.
קריירה > קריירה מקצועית > 2013-2015

ב-10 בפברואר 2013, קרפאלק זכה במדליית זהב בגראנד סלאם פריז היוקרתי לאחר ניצחון על טמולן באטולגה המונגולי בגמר. עקב כך, הוא קיבל 500 נקודות לדירוג שלו בטבלת איגוד הג'ודו העולמי וב-13 בפברואר 2013 דורג לראשונה בקריירה במקום הראשון בעולם. ב-27 באפריל, הוא זכה באליפות אירופה שנערכה בבודפשט כאשר ניצח את אלמר גסימוב האזרי בחצי הגמר ואת הנק חרול ההולנדי בגמר. מאוחר יותר באותה השנה נרשם לאוניברסיטה, ולמעשה קיבל זכאות להתחרות באוניברסיאדת 2013, שם זכה בקטגוריית המשקל שלו (עד 100 ק"ג) ובנוסף בקטגוריית המשקל הפתוחה (מעל 100 ק"ג).
באליפות העולם 2013 שנערכה בריו דה ז'ניירו, קרפאלק זכה במדליית הארד. הוא הגיע עד לשלב חצי הגמר והפסיד להנק חרול ההולנדי אך עבר לקרב על מדליית הארד וניצח את טקאשי אונו היפני. ב-1 בדצמבר, הוא זכה במדליית זהב בגראנד סלאם טוקיו לאחר ניצחונות על ניידנגין טובשינבאייר המונגולי ברבע הגמר, מרטין פאצ'ק השוודי בחצי הגמר וקייל רייס הקנדי בגמר. בפברואר 2014 קרפאלק הצליח להגיע שוב לגמר גראנד סלאם פריז אך נוצח על ידי סיריל מארה הצרפתי וזכה במדליית הכסף. ב-26 באפריל הוא התחרה באליפות אירופה שנערכה במונפלייה ושוב זכה במדליית הזהב לאחר ניצחונות על סיריל מארה בחצי הגמר ואלמר גסימוב בגמר.
באליפות העולם 2014 שנערכה בצ'ליאבינסק ב-30 באוגוסט, קרפאלק זכה במדליית הזהב. בקרב הראשון הוא ניצח את לוסיאנו קוראה הברזילאי, בשמינית הגמר ניצח את ארטם בלושנקו האוקראיני וברבע הגמר את מרטין פאצ'ק השוודי. בחצי הגמר התמודד מול טגיר חאיבולאייב הרוסי ולאחר שאף אחד לא הצליח לצבור נקודות, קרפאלק עלה לגמר מאחר שלו היו פחות עבירות. בגמר הוא פגש את חוסה ארמנטרוס הקובני וניצח באיפון לאחר שהצליח לרתק אותו. במאי 2015 זכה במדליית ארד בגראנד פרי זאגרב לאחר שניצח בקרב על המדליה את קארל-ריצ'רד פריי הגרמני, עוד באותו החודש זכה במדליית כסף בטורניר המאסטרס לאחר שניצח את תומא ניקיפורוב הבלגי בחצי הגמר והפסיד לאלמר גסימוב האזרי בגמר. ב-27 ביוני הוא התחרה במשחקים האירופיים שנערכו בבאקו ובה משחקי הג'ודו החליפו אליפות אירופה באותה שנה. קרפאלק הגיע עד לגמר, הפסיד להנק חרול וזכה במדליית הכסף. באליפות העולם באותה שנה סיים במקום החמישי לאחר שהפסיד לדימיטרי פיטרס הגרמני בקרב על מדליית הארד. ב-18 באוקטובר זכה במדליית הארד בגראנד סלאם פריז לאחר שניצח את זלאטקו קומריץ' הקרואטי בקרב על המדליה.
קריירה > קריירה מקצועית > אולימפיאדת ריו 2016

את שנת 2016 פתח עם זכייה בטורניר 'European Open Prague' בפברואר. וב-29 במאי השתתף בטורניר המאסטרס היוקרתי שנערך בגוודלחרה וזכה במדליית הארד לאחר שניצח את לייס בויאקוב האלג'יראי בקרב על המדליה. למרות פציעה בכתף, הוא החליט להשתתף באליפות אירופה באותה שנה אך הודח בסיבוב הראשון על ידי גריגורי מינסקין האסטוני. באותה תקופה קרפאלק היה מדורג שלישי בעולם והבטיח את מקומו באולימפיאדה. לפני טקס הפתיחה חבריו למשלחת בחרו בו להיות נושא הדגל של המשלחת הצ'כית.
ב-11 באוגוסט קרפאלק התחרה באולימפיאדה בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג וזכה במדליית הזהב. בקרב הראשון הוא פגש את ז'ורז' פונסקה הפורטוגלי, פונסקה עלה ליתרון מוקדם כאשר קיבל יוקו, אך בדקה האחרונה של הקרב קרפאלק קיבל ניקוד ואזארי לאחר תרגיל סומי-גשי מוצלח וניצח את הקרב. בשמינית הגמר הוא פגש את מקסים ראקוב הקזחי וניצח לאחר שיריבו קיבל עבירות (שידו). ברבע הגמר הוא פגש את אלוף העולם המכהן, היפני ריונוסוקה האגה. משחק זה היה דומה לקודמו ולאחר קרב זהיר, קרפאלק ניצח בהפרש של עבירה (שידו) אחת לחובתו של היפני. בחצי הגמר הוא פגש את סיריל מארה הצרפתי. במהלך הקרב קרפאלק היה יותר פעיל והוביל בשידו אחד ודקה לסיום הקרב הוא ניצח באיפון לאחר שהצליח לרתק את יריבו. בגמר הוא פגש את אלמר גסימוב האזרי וניצח באיפון לאחר תרגיל אוצ'י גארי מוצלח 27 שניות לסיום הקרב והפך לאלוף אולימפי. בטקס הענקת המדליות, קרפאלק הציג במחווה את תמונתו של הג'ודוקא הצ'כי אלכסנדר יורצ'קה, חברו הקרוב שנהרג 11 חודשים לפני כן.
קריירה > קריירה מקצועית > אחרי ריו

לאחר אולימפיאדת ריו, הודיע קרפאלק כי הוא עובר לקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג. בפברואר 2017 הוא התחרה בגראנד פרי דיסלדורף וסיים במקום החמישי לאחר שהפסיד בקרב על מדליית הארד לירז'ן שינקייב הקזחי. ב-9 באפריל זכה בגראנד פרי אנטליה לאחר ניצחון בגמר על יורי קרקובצקי הקירגיזסטני, זו הייתה המדליה הראשונה שלו בקטגוריית המשקל החדשה. ב-22 באפריל התחרה באליפות אירופה שנערכה בוורשה, הפסיד בשלב רבע הגמר לגוראם טושישוילי הגיאורגי אך דרך בית הניחומים הגיע לקרב על מדליית הארד שם ניצח את מאצ'יי סארנאצקי הפולני. עוד באותה השנה זכה בגראנד פרי חוחחוט וסיים במקום השני בגראנד סלאם טוקיו.
באליפות אירופה 2018 שנערכה בתל אביב, קרפאלק התחרה בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג וזכה במדליית הזהב. הקרב הראשון שלו היה בשמינית הגמר מול דימיטריוס טסאומיטס היווני אותו ניצח בעונשים, ברבע הגמר קרפאלק ניצח באיפון את הנק חרול ההולנדי לאחר שהקרב נכנס לניקוד זהב. בחצי הגמר פגש קרפאלק את שטפן היגי האוסטרי וכדקה וחצי מפתיחת הקרב השיג ווזארי והמשיך לריתוק שהעניק לו איפון. בגמר הוא התמודד מול טמרלאן בשאייב הרוסי, כדקה וחצי לסיום השיג ווזארי וכחצי דקה לאחר מכן השיג איפון לאחר שיריבו נכנע במהלך ריתוק שביצע קרפאלק.
באליפות העולם 2019 שנערכה בטוקיו, זכה קרפאלק בפעם השנייה בתואר העולמי, הפעם בקטגוריית המשקל הכבדה ביותר (מעל 100 ק"ג). הוא התחיל בסיבוב השני בו ניצח באיפון את זארקו צולום הסרבי. בשמינית הגמר הוא ניצח שוב באיפון את שקרממאד מירממאדוב הטג'יקיסטני לאחר ריתוק מוצלח, ברבע הגמר הוא ניצח את רוי מאייר ההולנדי בזכות עונשים ובחצי הגמר הוא גבר באיפון על מינג'ונג קים הקוריאני שוב לאחר ריתוק. בגמר קרפאלק התמודד מול היסאיושי הראסווה היפני וניצח בעונשים כאשר היפני קיבל את העונש השלישי 3 דקות ו-50 שניות לאחר שהקרב נכנס לזמן ניקוד זהב.
באולימפיאדת טוקיו 2020, זכה קרפאלק בתואר האולימפי בפעם השנייה ברציפות, הפעם בקטגוריית המשקל של מעל 100 ק"ג. הוא הגיע לתחרות האולימפית מדורג במקום הרביעי מבין המתחרים והחל את דרכו בשמינית הגמר, שם ניצח באיפון את ג'וואד מחג'וב האירני ממשלחת הפליטים. ברבע הגמר ניצח קרפאלק בווזארי את בקמורוד אולטיבוייב האוזבקי ובחצי הגמר ניצח שוב בווזארי את היסאיושי הראסווה היפני לאחר כשמונה דקות של קרב. בגמר קרפאלק התמודד מול גוראם טושישוילי הגיאורגי וניצח 13 שניות לסיום לאחר שהטיל את יריבו בווזארי באמצעות תרגיל סומי-גאשי ומשם המשיך לריתוק ואיפון.
סגנון

פטר לאצינה, מאמנו של קרפאלק, מכנה אותו "חיה אינטליגנטית". ברוב המקרים הוא כופה את סגנון המשחק שלו על היריב. הוא טוב על הקרקע ומנצח קרבות רבים בריתוק, מהלכיו המפורסמים הם תרגילי אוסוטו-גארי בשילוב הראי-גושי או אוצ'י-מאטה אך הטכניקה האהובה עליו נותרה סומי-גאשי.
סגנון > עשייה אחרת

בשנת 2018 לוהק לתפקיד משחק קטן בסרט הקולנוע הצ'כי "Medieval" אודות חיו של המצביא הצ'כי יאן ז'יז'קה. הסרט עתיד לצאת לאקרנים במהלך 2022.
פרסים

מקור:
המשחקים האולימפיים:
אליפות העולם:
המשחקים האירופיים:
אליפות אירופה:
תחרויות מהסבב העולמי (מאסטרס, גראנד סלאם, גראנד פרי):
הערות שוליים

1 2  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
1 2  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
1 2  אליסף דעואל, "החיה החכמה" מגיעה למשקל של אורי ששון, באתר ynet, 4 במרץ 2017
↑  פטר קאדרז'אבק ויאנה פשינוסילובה, הכנות קשות ואושר בחיים האישיים, זאת הייתה השנה האולימפית של לוקאש קרפאלק, 12 באוגוסט 2016, Radiožurnál (בצ'כית)
↑  הג'ודוקא קרפאלק ילך לאולימפיאדה כאבא טרי, בנו נולד, 4 ביולי 2016, Deník.cz (בצ'כית)
↑  הג'ודוקא קרפאלק תופס לא רק מדליות, 19 באוקטובר 2013, iDNES.cz (בצ'כית)
↑  תוצאות אליפות אירופה עד גיל, איגוד הג'ודו האירופי
↑  תוצאות 'World Cup Bucharest' ‏ 2009 באתר JudoInside
↑  קרפאלק זכה בארד באליפות העולם, 27 באוגוסט 2011, Česká televize (בצ'כית)
↑  פטר שדיבי, הג'ודו הצ'כי חוגג עם החיה האינטליגנטית: קרפאלק אלוף העולם לנוער, 30 באוקטובר 2008, iDNES.cz (בצ'כית)
|  אלופים אולימפיים בג'ודו – משקל חצי כבד (גברים) |
| --- | --- | --- |
| עד 93 ק"ג | 1972: ברית המועצות שוטה צ'וצ'ישווילי   •   1976: יפן קזוהירו נינומיה |  |
| עד 95 ק"ג | 1980:  רוברט ואן דה ואלה   •   1984: קוריאה הדרומית הא היונג-ג'ו   •   1988: ברזיל אאורליו מיגל   •   1992: הונגריה אנטל קובאץ'   •   1996: פולין פאבל נסטולה |  |
| עד 100 ק"ג | 2000: יפן קוסיי אינווה   •   2004: בלארוס איהאר מקראו   •   2008: מונגוליה ניידנגין טובשינבאייר   •   2012: רוסיה טגיר חאיבולאייב   •   2016: צ'כיה לוקאש קרפאלק   •   2020: יפן ארון וולף   •   2024: אזרבייג'ן זלים קוטסוייב |  |
|  אלופים אולימפיים בג'ודו – משקל כבד (גברים) |
| --- | --- | --- |
| מעל 80 ק"ג | 1964: יפן איסאו אינוקומה |  |
| מעל 93 ק"ג | 1972: הולנד וים רוסקה   •   1976: ברית המועצות סרגיי נוביקוב |  |
| מעל 95 ק"ג | 1980:  אנג'לו פאריזי   •   1984: יפן היטושי סאיטו   •   1988: יפן היטושי סאיטו   •   1992: דוד חכלישווילי    •   1996: צרפת דויד דוייה |  |
| מעל 100 ק"ג | 2000: צרפת דויד דוייה   •   2004: יפן קייג'י סוזוקי   •   2008: יפן סאטושי אישיאי   •   2012: צרפת טדי רינר   •   2016: צרפת טדי רינר   •   2020: צ'כיה לוקאש קרפאלק   •   2024: צרפת טדי רינר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: xx0206360  VIAF: 3444147553268453800006   WorldCat (עם VIAF): 3444147553268453800006 
לוקאש קרפאלק בגראנד פרי פראג 2012
מזוהיפוס

| מזוהיפוס |
| --- | --- |
 שלד של מזוהיפוס  איור של פרטי מזוהיפוס בריצה
תקופה
אוליגוקן, 40–30 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מפריטי פרסה
תת־סדרה:: Hippomorpha
משפחה:: סוסיים
סוג:: מזוהיפוס
שם מדעי
 Mesohippus ‏מרש, 1875

מזוהיפוס (שם מדעי: Mesohippus; מילולית: "סוס אמצעי") הוא סוג יונק קדום שחי לפני כ-30 עד 40 מיליון שנה באמצע תקופת האאוקן עד לתחילת תקופת האוליגוקן. נמנה עם קבוצת אוכלי העלים ומאבותיו הקדומים של הסוס. כמו הרבה סוסים קדומים, המזוהיפוס היה נפוץ בצפון אמריקה. מאובניו התגלו בקולורדו, נברסקה, דקוטה הדרומית ודקוטה הצפונית שבארצות הברית וגם בקנדה.
פיזיולוגיה

למזוהיפוס היו רגליים ארוכות יותר מקודמו האיוהיפוס ועמד בגובה של כ-60 ס"מ. בנוסף  איבד בוהן במהלך התפתחותו ועמד בעיקר על בהונו האמצעית, למרות שהשתמש גם בבהונותיו האחרות. מבנה גולגולתו של המזהיפוס היה רחב וגדול יותר מסוסיים קודמים אליו.
מוריס ביג 6

| --- | --- |

Morris Big Six, דגם 25 קופה, שנת 1939
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Morris Motors Limited (אנ')
 שנות ייצור:  1935 – 1939
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 אורך:  4,801 מ"מ
 רוחב:  1,778 מ"מ
 משקל:  1,435 ק"ג (ריק)
 בסיס גלגלים:  2,972 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, 2,062 סמ"ק המפיק 15.94 כ"ס (דגם "מוריס 16")  6 צילינדרים, 2,288 סמ"ק (דגם "מוריס 18")  6 צילינדרים, 2,916 סמ"ק (דגם "מוריס 21")  6 צילינדרים, 3.485 סמ"ק המפיק 25.01 כ"ס (דג "מוריס 25")
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות  תמסורת ידנית - 4 מהירויות (הורכב בחלק מדגמי "מוריס 18")
 מהירות מרבית:  107 קמ"ש (דגם "מוריס 18")  123 קמ"ש (דגם "מוריס 25")
מוריס ביג 6 (באנגלית: Morris Big Six) היא סדרת מכוניות סלון, מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Morris Motors Limited (אנ') אשר יוצרו בין השנים 1935 – 1939 בבריטניה.
דגמים

"מוריס 16" - 4 דלתות סלון.
"מוריס 18" - 4 דלתות סלון.
"מוריס 21" - 4 דלתות סלון.
"מוריס 25" - 4 דלתות סלון, 2 דלתות קופה.
"מוריס ביג 6"

4 דלתות (דלתות קדמיות: "דלתות התאבדות" - ציר הדלת בכיוון מנוגד לכיוון התנועה).
5 נוסעים.
מנוע קדמי.
מנוע בנזין.
דגמי "מוריס 25" יוצאו לאוסטרליה.
תמונות

"מוריס ביג 6", דגם "25", שנת 1935
"מוריס ביג 6", דגם "25", שנת 1935
"מוריס ביג 6", דגם "25", שנת 1935
"מוריס ביג 6", דגם "25", שנת 1936
ראו גם

מוריס 14
מוריס אוקספורד MO
מוריס אוקספורד פרינה
מוריס נומד
מוריס מרשל
מוריס FE
מוריס J2
הערות שוליים

↑  "מוריס ביג 6" morrisregister.co.uk/3537sixteens2
↑  דגמי "מוריס" שנת 1935 / ראו "מוריס ביג 6" סדרה שנייה classiccarcatalogue.com/MORRIS
↑  מוריס 16 flickr.com/photos/45676495
↑  מוריס 21 morrisregister.co.uk/3537twentyones2
↑  מוריס 25 morrisregister.co.uk/3537twentyfives2
↑  מוריס 25 flickr.com/photos
מארטי גליקמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 באוגוסט 1917 ניו יורק
 פטירה:  3 בינואר 2001 (בגיל 83) ניו יורק
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת סירקיוז  בית ספר תיכון ג'יימס מדיסון 
 ספורט
 ענף ספורט:  אתלטיקה
 מועדון:  אוניברסיטת סירקיוז
 
מרטין אירווין "מארטי" גליקמן (באנגלית: Martin Irving "Marty" Glickman; ‏14 באוגוסט 1917 – 3 בינואר 2001) היה אצן אמריקאי-יהודי, חבר נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת ברלין (1936), שברגע האחרון, נמנע ממנו ומחברו היהודי סמואל סטולר לרוץ בריצת השליחים 4x100 מטר ובכך לא היו שותפים לזכייה במדליית זהב האולימפית שבה זכו חבריהם לנבחרת. היה לאחד משדרני הספורט ברדיו המפורסמים ביותר באמריקה. בין היתר הוא שידר את משחקי הכדורסל של הניו יורק ניקס (21 שנים), את משחקי הפוטבול של הניו יורק ג'איינטס (23 שנים) והניו יורק ג'טס (11 שנים) ואת משחקי קבוצת ההוקי קרח ניו יורק ריינג'רס. נוסף לכך, הוא פירשן לפני ואחרי משחקי קבוצת הבייסבול של הניו יורק יאנקיז (12 שנים).
קורות חיים

גליקמן נולד וגדל ברובע הברונקס, ניו יורק, למשפחת מהגרים יהודים מיאשי, רומניה. הוא למד באוניברסיטת סירקיוז.
במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת ברלין (1936) סיים גליקמן במקום חמישי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.7 שניות וניכלל בנבחרת האמריקאית להשתתף בריצת השליחים 4x100 מטר. ברגע האחרון, במשחקים עצמם הוחלפו שני האתלטים היהודים, סטולר וגליקמן, על אף שהתאמנו במשך שבועיים, בשני האצנים המהירים במשחקים, זוכי מדליות הזהב והכסף בריצת 100 מטר ג'סי אוונס וראלף מטקלף, שלא היו אמורים לרוץ בשליחים ואף לא התאמנו לכך. הרביעייה האמריקאית ניצחה בפער גדול בשיא עולם חדש של 39.8 שניות, לפני איטליה (41.1 שניות) וגרמניה (41.2 שניות).
באליפות ארצות הברית שנערכה באותה שנה הוא סיים במקום חמישי בריצת 100 מטר.
בתחרות שנערכה בווסט פוינט במאי 1938 קבע גליקמן בריצת 100 יארד שיא אישי חדש של 9.5 שניות.
שיאים אישיים

ריצת 100 יארד: 9.5 שניות (1938)
ריצת 100 מטר: 10.7 שניות (1936)
ראו גם

יהודים במשחקים האולימפיים
הערות שוליים

↑  אליפות ארצות הברית 1936, באתר Track and Field Statistics (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119500329  ISNI: 0000 0001 1467 9905  LCCN: n91079007  SNAC: w6477jxv  VIAF: 13119311   WorldCat (עם VIAF): 13119311
מזובטרכיה

| מזובטרכיה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: חסרי זנב
תת־סדרה:: מזובטרכיה
שם מדעי
 Mesobatrachia

מזובטרכיה (שם מדעי: Mesobatrachia) היא תת-סדרה של דו-חיים מסדרת חסרי זנב.
זוהי הקבוצה השנייה בגודלה של חסרי זנב והיא כוללת 6 משפחות, 20 סוגים ו-168 מינים.
בני הקבוצה שנחקרה ב-1993, כוללת 2 על-משפחות גדולות: חפריתאים (Pelobatoidea) - בעלי לשון עגלגלה, לסת שקועה, כפות רגליים חזקות בעלות טפרים קטנים וגוף קטן ועגלגל וחסרי לשון (Pipoidea) - חסרי לשון ובעלי איברים המותאמים למים או לחפירה באדמה עורם דק ומכוסה קרומי שחייה.
בני תת-הסדרה חיים באירופה, אפריקה, מזרח אסיה והמזרח התיכון וכן באמריקה הצפונית והדרומית.
מיון

תת-סדרה מזובטרכיה (Mesobatrachia)
על-משפחה חפריתאים (Pelobatoidea)
משפחה מגופריים (Megophryidae)
משפחה חפריתיים (Pelobatidae)
סוג חפרית (Pelobates)
משפחה חפריתיים אמריקאים (Scaphiopodidae)
משפחה שקעניתיים (Pelodytidae)
סוג שקענית (Pelodytes)
על-משפחה חסרי לשון (Pipoidea)
משפחה חסרי לשוניים (Pipidae)
משפחה Palaeobatrachidae - נכחדה
משפחה רינופריניים (Rhinophrynidae)
סוג ומין יחיד רינופרין (Rhinophrynus dorsalis)
לוח השנה הבהאי

לוח השנה הבהאי הוא לוח שנה בן תשעה עשר חודשים כשכל חודש כולל תשעה עשר ימים.
החודש הראשון הוא חודש בהאא המתחיל ב־21 במרץ לפי לוח השנה הגרגוריאני והחודש האחרון הוא חודש עלאא, אשר הוא חודש צום. לכל חודש יש שם המציין מעלה ממעלות תוארי האלוהות. בשנה הבהאית שלוש מאות שישים ואחד ימים וכדי להתאימה לשנה השמשית הרגילה מוסיפים לפני החודש האחרון, חודש הצום, ארבעה או חמישה ימים הנקראים "ימי הא".
השנים הבהאיות נעות במעגל של תשע-עשרה. השנה האחרונה במעגל, השנה התשעה עשר נקראת שנת האחדות – "ואחד", וגם כאן נראה כי לכל שנה יש את השם שלה. גם ימות השבוע שונים מאלו המקובלים בלוח השנה הגרגוריאני, השבוע הבהאי מתחיל ביום שבת – ג'לאל (הוד) ומסתיים ביום שישי – אסתקלאל (עצמאות). ישנם בלוח השנה מועדים וחגים שונים בחלקם יש ביטול מלאכה.