stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליליאן לנטון
ביוגרפיה > פעילותה כסופרג'יסטית

בתחילת שנת 1913 החלה סדרת הצתות יחד עם הסופרג'יסטית אוליב ווארי בדרישה לזכות הצבעה עבור נשים, אך נעצרה כבר בפברואר 1913, בחשד להצתת בית התה בגני קיו. מיד עם כניסתה למעצר פתחה ליליאן לנטון בשביתת רעב, ולאחר יומיים הואכלה בכפייה. היא התנגדה בכל כוחה להאכלה בכפייה, ונדרשו שבעה סוהרים ושני רופאים על מנת לרסן אותה. במהלך ההאכלה בכפייה, חדר אוכל לריאותיה והיא חלתה בדלקת אדר חמורה. לאחר שחלתה היא שוחררה במהרה, והמקרה עורר כעס רב בציבור, שהחריף כששר הפנים הבריטי דאז הכחיש שליליאן לנטון הואכלה בכפייה וטען שמחלתה נגרמה עקב שביתת הרעב שלה. אך למרות טענותיו, רישומי משרד הפנים הבריטי מראים כי ליליאן לנטון אכן הואכלה בכפייה ב-23 בפברואר 1913.
ביוני 1913 ליליאן לנטון נעצרה בשנית תחת השם הבדוי מאי דניס לאחר שנראתה בבית ריק שהוצת לאחר מכן. היא פתחה בשביתת רעב, והפעם לא היה ניסיון להאכילה בכפייה, והיא שוחררה לאחר מספר ימים. ביולי באותה שנה המשטרה הגיע לחפש אותה על מנת לעצור אותה, אך היא נמלטה ברכב מסחרי של חברת משלוחים כשהיא לבושה כנער שליח, ונסעה לסקרבורו, משם נמלטה בספינה לצרפת, ומשרד הפנים פרסם תמונה שלה והכריז עליה כעל פושעת נמלטת. ליליאן לנטון שבה במהרה לבריטניה ונעצרה שוב כשניסתה לאסוף אופניים עזובים ממחלקת האבדות בתחנת הרכבת פדינגטון. היא פתחה מיד בשביתת רעב, הואכלה בכפייה בשנית, ומצבה הבריאותי החל להתדרדר במהרה, ובעקבות כך שוחררה לחמישה ימים בהתאם לצו החתול והעכבר מאפריל 1913 בו נקבע שסופרג'יסטיות שחלו או נפצעו קשות כתוצאה מהאכלות בכפייה ישוחררו מהכלא זמנית ולרשויות תשמר האפשרות לעוצרן בשנית, אך בתום חמשת הימים היא נמלטה.
ליליאן לנטון נעצרה ב-22 בדצמבר 1913 באשמת הצתת בית בצ'לטנהאם. היא זוהתה לפי תמונת המבוקשת שלה ונשלחה לכלא, שם פתחה בשביתת רעב נוספת, שוחררה למספר ימים בבוקר שלאחר מכן, ונמלטה שוב. בתחילת מאי 1914 היא נעצרה שוב ומעצרה הוארך בזמן שחיכתה להישפט על אחת ההצתות שביצעה, היא פתחה בשביתת רעב שוב ושוחררה ב-12 במאי 1914.
מאוחר יותר כתבה ליליאן לנטון על ההצתות במאמר "זכרונות של מילטינטית" כך: "כשלא הייתי בכלא, המטרה שלי הייתה להצית שני מבנים בשבוע... המטרה הייתה ליצור מצב בלתי אפשרי במדינה, על מנת להוכיח שלא ניתן למשול ללא הסכמת הנמשלים והנמשלות"
ביוגרפיה > לאחר שחרורה

במהלך מלחמת העולם הראשונה, השהו נשות איגוד הנשים החברתי-פוליטי את המאבק המיליטנטי למען זכות הצבעה לנשים כדי להשתתף במאמץ המלחמתי. סופרג'יסטיות רבות עבדו בעבודות שמסרותית היו שמורות לגברים. ליליאן לנטון התנדבה במהלך המלחמה בסרביה, יחד עם יחידת הרפואה הנשית הסקוטית, ועל כך הוענקה לה מדליה מהצלב האדום הצרפתי.
לאחר המהפכה הרוסית היא ביקרה ברוסיה יחד עם הסופרג'יסטית נינה בויל. בהמשך היא עבדה עבור השגרירות הבריטית בסטוקהולם, ובשנים 1924–1933 הייתה הדוברת ועורכת הידיעון של ליגת הנשים למען חופש, ארגון נשים שהוקם בשנת 1907 בידי יוצאות איגוד הנשים החברתי-פוליטי, והמשיך לפעול למען שוויון לנשים גם אחרי השגת זכות ההצבעה לנשים. בשנת 1933 עבדה תקופה קצרה בארגון למען רווחת בעלי חיים בסקוטלנד, ולאחר מכן הייתה למזכירת כספים באיגוד המורות הלאומי עד לשנת 1953.
בשנת 1955 היא הופיעה יחד עם סופרג'יסטיות נוספות בשידור מיוחד של ה-BBC ליד פסל של אמלין פנקהרסט בגני מגדל ויקטוריה לציון יום השנה ה-37 להשגת זכות ההצבעה לנשים. בשנת 1959 היא צולמה בשנית בידי ה-BBC בראיון על צו החתול והעכבר, ובאוקטובר 1961 צולמה בשלישית בידי ה-BBC ורואיינה על פגישתה עם הסופר דייוויד הרברט לורנס, אותו פגשה בשנת 1914 כשנמלטה מהמשטרה והסתתרה באזור האגמים.
בשנת 1970 ערכה ליליאן לנטון, שהייתה אז גזברית אחוות הסופרג'יסטיות, טקס זיכרון בוסטמינסטר שהוקדש לכל הנשים שנאבקו למען זכות הצבעה לנשים.
היא נפטרה ב-28 באוקטובר 1972.
הערות שוליים

↑  ליליאן לנטון באתר ההיא-סטוריה הבריטי.
1 2 3 4 5 6  אליזבת' קראופורד, התנועה הסופרג'יסטית, מדריך עזר, 1986-1928, 2001, עמודים 341-342.
↑  זכרונות של מיליטנטית, ליליאן לנטון.
↑  שידור מיוחד לכבוד יום השנה להשגת זכות ההצבעה לנשים בארכיון ה-BBC.
↑  ריאיון עם ליליאן לנטון על צו החתול והעכבר בארכיון ה-BBC.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ליליאן לנטון".
מבצע קיסר

מיקומה של הצוללת הטבועה U-864
מבצע קיסר היה ניסיון חשאי של גרמניה בשלהי מלחמת העולם השנייה לשגר אל בעלת בריתה יפן פריטי טכנולוגיה צבאית מתקדמת. המבצע הסתיים בכישלון מוחלט.
המבצע

ב-5 בדצמבר 1944 יצאה מנמל קיל הצוללת הגרמנית U-864 בהפלגת הבכורה שלה, בפיקודו של הקברניט רלף-ריימר וולפרם (Ralf-Reimar Wolfram). משימתה הייתה להוביל בחשאי אספקה צבאית ליפן. מטענה העיקרי היה חלקים של מנועי סילון למטוסי קרב ומערכות הנחיה לטילי V-2. בנוסף היא נשאה 65 טונות של כספית, שנועדו לתעשיית הנשק של יפן.
בדרכה צפונה דרך תעלת קיל עלתה הצוללת על שרטון ונגרם נזק לגופה. קברניטה הפנה אותה לתיקונים במעגני הצוללות הגרמנים בברגן שבנורווגיה. התיקונים שם נסתיימו רק בראשית פברואר 1945 לאחר שהתקפת אוויר בריטית על המעגנים ב-12 בינואר האטה אותם. הצוללת יצאה שוב לדרכה, אך משימתה נחשפה בפני בעלות הברית, כאשר מפענחי הצפנים בבלצ'לי פארק פענחו שידורי רדיו גרמנים שהוצפנו על ידי מכונת האניגמה. האדמירליות הבריטית שיגרה את הצוללת הבריטית ונצ'רר (Venturer) בפיקודו של סגן ג'יימס לונדרס (James Launders) אל חופי דרום מערב נורווגיה כדי לאתר וליירט את הצוללת הגרמנית.
ב-6 בפברואר התרחשה תקלה באחד ממנועיה של U-864, שהפיק רעש והגדיל את סכנת הגילוי שלה. הקברניט וולפרם הודיע לבסיס בברגן כי הוא ישוב שמה לתיקונים, ונאמר לו שליווי יפגוש אותו ב-10 לחודש. בינתיים הגיעה הצוללת ונצ'רר לאזור, וההחלטה להשיב את U-864 לברגן שלחה אותה למעשה אל תוך שטח המשימה של הצוללת הבריטית.
ב-9 בפברואר זיהה מפעיל ההידרופון של ונצ'רר רעש של מנוע דיזל של צוללת. בסריקת פריסקופ איתר לונדרס פריסקופ אחר והצוללת החלה לעקוב אחריו. במהרה התברר כי הצוללת הגרמנית גילתה את העוקבת אחריה, שכן היא החלה לשוט במסלול מזגזג. לאחר שלוש שעות של מרדף החליט הצוות הבריטי לנסות ירי טורפדו על פי המסלול בו שטה הצוללת הגרמנית. ארבעה טורפדות נורו על ידי ונצ'רר במרווחי זמן של כ-17 שניות. U-864 שמעה את הירי ונקטה תמרוני התחמקות. היא הצליחה לחמוק משלושת הטורפדות הראשונים אך תעתה בבלי דעת אל תוך מסלולו של הרביעי, אשר שבר את גופה לשניים והטביע אותה תוך אובדן כל צוותה, 57 קילומטרים מברגן.
לולא הנזק שנגרם ל-U-864 בדצמבר והעיכוב שגרמה ההפצצה הבריטית על הבסיס הגרמני בברגן הייתה הצוללת עשויה לעזוב את האזור חודש לפני בואה של הצוללת ונצ'רר בעקבות יירוט השידורים הגרמנים. התקלה שהופיעה במנוע הצוללת חתמה את גורלה.
סגן לונדרס עוטר בעקבות הפעולה באות השירות המצוין.
בעיות סביבתיות

בשלהי שנות ה-90 החל הצי הנורווגי המלכותי לחפש אחרי שרידי הצוללת לאחר שלמד כי כספית הייתה חלק ממטענה. לאחר חיפושים שנמשכו חמש שנים התגלתה הצוללת הטבועה באוקטובר 2003. לאחר בדיקתה התברר שהכספית אכן דולפת ממנה בקצב גובר והולך. בעקבות זאת נאסר הדיג בקרבת הצוללת הטבועה. מנהל החופים הנורווגי המליץ לקבור את שרידי הצוללת תחת סרקופג של חול ובטון, על מנת לאטום את דליפת הכספית ממנה.
לאופולד-שטאט (מחזה)

ערך זה עוסק במחזה. אם התכוונתם לגטו היהודי בוינה, ראו .
| --- | --- |
 בימוי:  פטריק מרבר
 כתיבה:  טום סטופארד
 מוזיקה:  אדם קורק
 מקום ההתרחשות:  וינה
 תקופת ההתרחשות:  1955-1899
 מדינה:  בריטניה
 סוגה:  מחזה
 הצגת בכורה:  25 בינואר 2020 (וסט אנד)
 מספר מערכות:  5
 משך ההצגה:  130 דקות
 שפה:  אנגלית
 פרסים:  פרס לורנס אוליבייה למחזה החדש הטוב ביותר (2020)
 leopoldstadtplay.com
 
לאופולד-שטאט הוא מחזה תיאטרון פרי עטו של סר טום סטופארד, שהוצג לראשונה בתיאטרון וינדאם בווסט אנד שבלונדון ב-25 בינואר 2020. העלילה מתרחשת בווינה, ומתארת את קורותיה של משפחה יהודית בורגנית ומתבוללת לאורך שלושה דורות: מתור הזהב של האמנציפציה, עבור במשבר של מלחמת העולם הראשונה והסיפוח לגרמניה הנאצית, ועד לאחר השואה.
עלילה > מערכה 1

משפחות מֶרְץ ויעקובוביץ, חלק מהבורגנות היהודית המתבוללת והאמידה של וינה, מתכנסות לחגוג את חג המולד של 1899 בחוילה ברינגשטראסה. הרמן מרץ, תעשיין עשיר שהמיר את דתו לקתולית (אך סביבתו מתייחסת אליו כיהודי), נזכר כיצד סבו היה רוכל לבוש קאפטן שחויב להתגורר בלאופולדשטאדט, הגטו היהודי הישן, ואילו הוא בן החברה הגבוהה ואזרח שווה. סבתא אמיליה, שנולדה הרחק במזרח והגיעה לווינה בנעוריה, נאמנה למסורת ולערכי המשפחה ובזה לילדיה על נטייתם להמיר את דתם ולהתחתן עם גויים. שניים מבני המשפחה הם גויים: גרטל, אשתו של הרמן, וארנסט. בני המשפחה דנים במורכבות מצבם החברתי: אחד מהילדים נטבל ונימול באותו השבוע; לודוויג, מתמטיקאי, לא מקודם באקדמיה בשל יהדותו. חנה יעקובוביץ מבקשת מגרטל ללוות אותה לפגישה רומנטית עם קצין פרשים גוי, פריץ, והילד פאולי מביע את רצונו להיות חייל.
עלילה > מערכה 2

המשפחה מתכנסת ב-1900 לחגוג את ליל הסדר וכן את לידתה של נלי יעקובוביץ, בתם של לודוויג ואווה. הרמן מגלה כי אשתו גרטל בגדה בו עם פריץ, אך מבליג על העלבון.
עלילה > מערכה 3

המשפחה מתכנסת ב-1924, שש שנים לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, לחגוג את ברית המילה של נתן, נכדם של וילמה וארנסט יעקובוביץ. המשפחה מבכה את אבדותיה במלחמה: פאולי, שאכן היה לחייל, מת, ויעקב איבד יד ועין. מצב רוחם של המתכנסים ירוד גם בגלל התפוררותה של האימפריה האוסטרו-הונגרית וחוסר היציבות באוסטריה החדשה, שמתבטא במאבקים בין מפלגות הימין והשמאל. הרמן נפגש עם הבנקאי שלו, לאומן גרמני התומך באיחוד אוסטריה וגרמניה, ורושם את בנו יעקב כיורשו.
עלילה > מערכה 4

המשפחה מתכנסת ב-1938, זמן קצר לאחר סיפוח אוסטריה על ידי גרמניה. שוטרים, ביניהם פריץ שהוא עתה נאצי, נכנסים לבניין ומורים למשפחה לארוז את דבריהם ולעזוב את הבית. הרמן נאלץ לחתום על מסמכים לפיהם הוא מוותר על מפעליו. המשפחה דנה באפשרויות המילוט מאוסטריה כשמי שדוחף לכוון זה הוא העיתונאי הבריטי פרסי שבא לחזר אחרי נלי האלמנה. במערכה זו מגלה הרמן למשפחה כי הוא יודע שבנו יעקב איננו אלא בנם של פריץ וגרטל מהרומן ביניהם: מאחר שהוא ארי, ההפקעה בטלה ומבוטלת והרכוש נותר בחזקת המשפחה. ארנסט, המטפל באשתו המשותקת ווילמה, מקבל טופס שמפנה אותה לבית חולים לחולי רוח. מתוך הבנה שלא תשרוד שם, הוא מזריק לה רעל. יעקב מתאבד.
עלילה > מערכה 5

ב-1955, עשור לאחר תום מלחמת העולם השנייה, בבית המשפחה ההרוס מתכנסים שלושת השורדים האחרונים: ליאו שברח לאנגליה עם אימו נלי ואביו החורג פרסי, רוזה שהיגרה לארצות הברית, ונתן שניצל ממחנה אוושויץ וחזר לווינה. לרוזה ונתן מתברר שליאו, שגדל כאנגלי ואנגליקני, הדחיק את כל זכרונותיו מתקופת הילדות שלפני המלחמה ואינו זוכר דבר מהמשפחה. לאחר שיח בין הנוכחים בחדר מתחיל ליאו להיזכר במפגש שהתקיים ב-1938 ולהוכחה מראה לו רוזה צלקת בידו מפציעה שאירעה באותו מפגש ואותה תפר אביו. בסופו של המחזה מונה רוזה את גורלם של בני המשפחה שרובם הגדול נספה באושוויץ. רוזה מציינת גם את יעקב ששרד אומנם את השואה אך התאבד מייד אחריה.
שחקנים

(בהפקת הבכורה בלונדון)
קרוליין גרובר – סבתא אמיליה
אדריאן סקרבורו – הרמן מרץ
אלכסיס זגרמן – אווה מרץ יעקובוביץ
פיי קסטלו – גרטל מרץ
אד סטופארד – לודוויג יעקובוביץ
ארון ניל – ארנסט קלוסטר
סבסטיאן ארמסטו – יעקב מרץ/נתן פישביין
לוק תאלון – ליאו צ'מברלין (לאו רוזנבאום) המבוגר
קורות ההצגה

משפחתו היהודייה של כותב המחזה טום סטופארד ברחה בתקופת מלחמת העולם השנייה למזרח הרחוק ושהתה בסינגפור ובהודו. רבים מבני משפחתו נרצחו בשואה, ואביו נהרג כששירת כרופא בצבא בריטניה. לאחר המלחמה היגרה המשפחה לאנגליה עם בעלה החדש של אמו, שמחקה כל זכר לעבר; רק ב-1993 גילה סטופארד את עברו היהודי. ההצגה אינה מבוססת על משפחתו של סטופארד, יליד מוראביה שלא היו לו כל קרובים בווינה, אך הביוגרפיה שלו משתקפת בדמותו של ליאו צ'מברלין. הוא שילב בהצגה עוד זכרונות שלו מעברו.
כתיבת המחזה הסתיימה ב-2019. הצגת הבכורה נערכה ב-25 בינואר 2020 בתיאטרון וינדאם (אנ') שבלונדון, בבימויו של פטריק מרבר (אנ'). ההצגה זכתה להצלחה גדולה: היא זכתה בפרס לורנס אוליבייה למחזה החדש הטוב ביותר ל-2020. ההופעות נקטעו במרץ 2020, עקב וירוס הקורונה, וחודשו רק ב-7 באוגוסט 2021. ביום הזיכרון לשואה, ב-27 בינואר 2022, הוקרנה הקלטה של ההצגה (בהפקת התיאטרון הלאומי) ב-380 בתי קולנוע בבריטניה.
ב-14 בספטמבר 2022 נערכה הצגת הבכורה בתיאטרון לונגקר (אנ') שבברודוויי, ניו יורק. בשנת 2023 המחזה זכה בפרס טוני למחזה הטוב ביותר.
בישראל

באפריל 2023 נערכה הצגת הבכורה בתיאטרון הבימה בתל אביב. ההצגה תורגמה על ידי דורי פרנס ובוימה על ידי אילן רונן נורמן עיסא כיכב כהרמן מרץ, ולצדו טטיאנה קנליס אולייר בתור אמיליה, אסנת פישמן בתור גרטל, בן יוסיפוביץ' כלודוויג, מיקי פלג רוטשטיין כאווה, דוית גביש
כווילמה יעקובוביץ' ושלום שמואלוב כארנסט.
פרסים ומועמדויות > הפקת ווסט אנד

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמד | תוצאות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2020 | פרס אוליבייה | המחזה החדש הטוב ביותר | המחזה החדש הטוב ביותר | זכייה |
| 2020 | פרס אוליבייה | השחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה | אדריאן סקרבורו | זכייה |
פרסים ומועמדויות > הפקת ברודוויי

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמד | תוצאות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2023 | פרס טוני | המחזה הטוב ביותר | המחזה הטוב ביותר | זכייה |
| 2023 | פרס טוני | הבימוי הטוב ביותר במחזה | פטריק מרבר | זכייה |
| 2023 | פרס טוני | השחקן הטוב ביותר במחזה | ברנדון אורנוביץ | זכייה |
| 2023 | פרס טוני | העיצוב התפאורה הטוב ביותר במחזה | ריצ'רד הדסון | מועמדות |
| 2023 | פרס טוני | עיצוב התלבושות הטוב ביותר במחזה | בריז'יט ריפנשטואל | זכייה |
| 2023 | פרס טוני | עיצוב התאורה הטוב ביותר במחזה | ניל אוסטין | מועמדות |
הערות שוליים

↑  הכרזה על ההצגה היהודית הראשונה של טום סטופארד, באתר ג'ואיש כרוניקל, 26 ביוני 2019
↑  לקראת הצגת הבכורה בווסט אנד, באתר whatsonstage.com
↑  הקרנת ההצגה, באתר londonnet.co.uk
↑  תחילת ההצגות בברודוויי, באתר theatermania.com
↑  לאופולדשטאדט מגיע לברודוויי, באתר playbill.com
↑  מאיה נחום שחל, "שאלו אותי: באמת יכולה להיות פה דיקטטורה? עניתי: תקראו במחזה", באתר כלכליסט, 17 באפריל 2023
| פרס טוני למחזה הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1975−1948 | מר רוברטס (1948) • מותו של סוכן (1949) • מסיבת הקוקטייל (1950) • השושנה המקועקעת (1951) • ‏The Fourposter‏ (1952) • ציד המכשפות (1953) • בית התה של ירח אוגוסט (1954) • שעות גורליות (1955) • יומנה של אנה פרנק (1956) • מסע ארוך אל תוך הלילה (1957) • זריחה בקמפובלו (1958) • ‏J.B.‏ (1959) • עושת הנפלאות (1960) • בקט (1961) • אדם לכל עת (1962) • מי מפחד מווירג'יניה וולף? (1963) • לותר (1964) • הנושא היה שושנים (1965) • מארה סאד (1966) • הביתה (1967) • רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים (1968) • התקווה הלבנה הגדולה (1969) • ‏Borstal Boy‏ (1970) • ‏Sleuth‏ (1971) • ‏Sticks and Bones‏ (1972) • שנת האליפות ההיא (1973) • ‏The River Niger‏ (1974) • אקווס (1975) |  |
| 2000−1976 | ‏Travesties‏ (1976) • תיבת הצללים (1977) • דה (1978) • איש הפיל (1979) • ילדים חורגים לאלוהים (1980) • אמדאוס (1981) • חייו והרפתקאותיו של ניקולס ניקלבי (1982) • סיפור אהבה בשלושה פרקים (1983) • הדבר האמיתי (1984) • טירונות בלוז (1985) • אני לא רפפורט (1986) • גדרות (1987) • מ. באטרפליי (1988) • היידי, יומן חיים (1989) • ענבי זעם (1990) • אבודים ביונקרס (1991) • רוקדים בלונאסה (1992) • מלאכים באמריקה: המילניום מגיע (1993) • מלאכים באמריקה: פרסטרויקה (1994) • ‏אהבה! אומץ! חמלה!‏ (1995) • מאסטר קלאס (1996) • ‏The Last Night of Ballyhoo‏ (1997) • אמנות  (1998) • ‏Side Man‏ (1999) • קופנהגן (2000) |  |
| 2001 ואילך | הוכחה (2001) • העז, או מי זאת סילביה? (2002) • ‏Take Me Out‏ (2003) • אני אשתי של עצמי (2004) • ספק: משל (2005) • נערי ההיסטוריה (2006) • חוף אוטופיה (2007) • אוגוסט: מחוז אוסייג' (2008) • אלוהי הקטל (2009) • אדום (2010) • סוס מלחמה (2011) • קלייבורן פארק (2012) • וניה, סוניה, מאשה ושפיץ (2013) • לאורך כל הדרך (2014) • המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה (2015) • בני האדם (2016) • אוסלו (2017) • הארי פוטר והילד המקולל (2018) • ‏The Ferryman‏ (2019) • הירושה (2021) • טרילוגיית ליהמן (2022) • לאופולד-שטאט (2023) ‏•‏‏ Stereophonic ‏(2024) |  |
מבצע קונרד

מבצע קונרד היה המאמץ הגרמני - הונגרי להקל על חיל המצב המכותר של בודפשט במהלך הקרב על בודפשט בינואר 1945.  המבצע חולק לשלושה חלקים:
מבצע קונרד הראשון - 1 בינואר 1945 - בראשות קורפוס הפאנצר אס אס ה-4 נערך מטטה,  אולם המאמץ נבלם ליד ביצ'קה.
מבצע קונרד השני - 7 בינואר 1945 - בראשות קורפוס הפאנצר אס אס ה-4 נערך מאסטרגום, אולם המאמץ נבלם בפילישסנטקרסט.
מבצע קונרד השלישי - 17 בינואר 1945 - בהנהגת קורפוס הפאנצר אס אס ה-4 וקורפוס הפאנצר ה-3 מדרום לבודפשט ליד סקשפהרוואר.  במהלך המבצע נערך ניסיון לכתר עשר דיוויזיות סובייטיות, אולם המאמץ נבלם מדרום לארצ'י.
ראו גם

דיוויזיית הפאנצר ה-1 - חלק מכוח הסיוע
קורפוס הפאנצר אס אס ה-4 - חלק מכוח הסיוע
קורפוס הפאנצר ה-3 - חלק מכוח הסיוע
קורפוס אס אס הררי ה-9 - נצור בבודפשט
הארמייה ההונגרית השלישית - נצורה בבודפשט
הערות שוליים

↑  Mihályi, Balázs (2022-05-26). Siege of Budapest 1944–45: The Brutal Battle for the Pearl of the Danube (באנגלית). Bloomsbury Publishing. pp. 57–71. ISBN 978-1-4728-4838-3.
↑  Joseph, Frank (2012). The Axis Air Forces: Flying in Support of the German Luftwaffe (באנגלית). ABC-CLIO. p. 153. ISBN 978-0-313-39590-1.
↑  Cornelius, Deborah S. (2011). Hungary in World War II: Caught in the Cauldron (באנגלית). Fordham Univ Press. pp. 370–371. ISBN 978-0-8232-3343-4.
מוליגטוני

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מרק 
 מוצא:  הודו 
 
מרק מוליגטוני
מוליגטוני (באנגלית: Mulligatawny) הוא מרק בסגנון הודי שפותח במטבח האנגלי בהתבסס על מתכון הודי, והפך לאחת המנות הפופולריות ביותר במטבח זה.
במקור שמו של המרק בטמילית: "מילאגו" - மிளகு משמעו פלפל חריף ו"תאני" தண்ணீர் משמעו מים, היינו "מי פלפל חריף". במערב נשמר השם אך התוכן השתנה - מרק זה שונה מהמרק הטמילי המקורי, ודומה יותר למרק טמילי בשם ראסאם (ரசம்) הסמיך יותר ומבוסס על תמרהינדי ועגבניות.
המתכון האנגלי של המרק הופיע לראשונה בספר הבישול האנגלי "Modern Cookery for Private Families" משנת 1845.
המרק האנגלי כולל עדשים וציר בקר או עוף, ומקבל את צבעו הצהוב בשל השימוש בכורכום (המתכון ההודי המקורי היה של מרק צמחוני שכלל עדשים ותבלינים בלבד). כמו כן למרק מוסיפים שמנת (בגרסאות המוקדמות היה מדובר ככל הנראה בחלב קוקוס) והוא מוגש עם אורז.
ליגת ה-CBA

ערך זה עוסק בליגה בארצות הברית. אם התכוונתם לליגה בסין, ראו .
| --- | --- |
 ענף:  כדורסל
 תאריך ייסוד:  1946
 תאריך פירוק:  2009
 ארגון מפעיל:  פיב"א
 מדינות משתתפות:  ארצות הברית ארצות הברית
 יבשת:  אמריקה
 הכי הרבה זכיות:  אלנטאון ג'טס (8)   וילקס-באר בארונס (8)
 www.cbaworldhoops.com
 
ליגת ה-CBA (באנגלית: Continental Basketball Association) הייתה ליגת כדורסל מקצוענית בארצות הברית. ייעודה הראשוני של הליגה היה לפתח כישרונות לליגת הכדורסל הבכירה בארצות הברית, ה-NBA.
הליגה הוקמה ב-23 באפריל 1946, תחת השם "ליגת הכדורסל של מזרח פנסילבניה" (Eastern Pennsylvania Basketball League). בשנת 1948 שונה שם הליגה ל-"ליגת הכדורסל המזרחית המקצוענית" (Eastern Professional Basketball League) ולבסוף ב-1970 קיבלה את שמה שהיה בשימוש עד לסגירתה.
בליגה זו שיחקו שחקנים אשר לא התקבלו ל-NBA או שנבחרו במקומות נמוכים בסיבובי הדראפט, ולעיתים גם שחקנים שכלל לא הצליחו להיבחר באחד מסיבובי הדראפט הנמוכים (הסיבובים השני והשלישי, שלא מבטיחים חוזה ב-NBA). מרבית השחקנים בליגה זו אינם מתאימים לרמה הגבוהה של ה-NBA. חלק גדול מהשחקנים עובר לשחק במקומות שונים ברחבי העולם במקום לנסות להתקבל ל-NBA. רבים מהם הגיעו לקבוצות באירופה ואפילו לאסיה, על מנת לשחק במסגרת הליגות הבכירות של המדינות מאותן יבשות.
מאמן הכדורסל פיל ג'קסון, המחזיק בשיא אליפויות ה-NBA בכל הזמנים (11), זכה בליגת ה-CBA באליפותו הראשונה כמאמן.
בין השנים 1998 ו-2000 היה אייזיאה תומאס הבעלים של ליגת ה-CBA, אותה רכש בכ-10 מיליון דולר. הוא קיווה להפוך את הליגה לליגת משנה של ה-NBA, אך דחה את הצעת ה-NBA לרכישתה תמורת 11 מיליון דולר. כשמונה בשנת 2000 למאמן אינדיאנה פייסרס אולץ להפקיד את ניהול הליגה לנאמנות עיוורת. הנהלת ה-NBA החליטה על הקמת ליגה משנה משלה, ה-NBDL, צעד שהוביל לפשיטת רגל כלכלית של ה-CBA. חמש קבוצות מן הליגה התחברו מיד לליגת ה-ABL, חמש הקבוצות האחרות התפרקו.
מאז הליגה התאוששה כלכלית, אך בשנותיה האחרונות, עזבו רוב קבוצות הליגה לליגות אחרות כמו ליגת ה-NBDL, ליגת ה-ABA המחודשת, וליגת ה-PBL, שהוקמה בשנת 2007. לעונת 2009/2010 נרשמה קבוצה אחת בלבד והליגה חדלה מפעילות.
שחקני CBA שהגיעו לישראל

במשך השנים הגיע מספר רב של שחקני CBA לשחק בישראל, ולפעמים אלה היו שחקנים בכירים שעזרו לקבוצותיהם לזכות באליפות ה-CBA בשנים קודמות, ועברו במספר תחנות באירופה עד שקיבלו הצעה מקבוצה ישראלית. המפורסמים שבזרים שהגיעו מליגת ה-CBA לישראל הם:
לי ג'ונסון: שיחק במדי רוצ'סטר זניטס בעונת 1980/1981 ואף נבחר ל-MVP של הפלייאוף ולרוקי השנה באותה העונה.
מארק בריסקר: בחירה מספר 55 על ידי קוואד סיטי ט'אנדר (דראפט 1992).
מרכוס גורי: בחירה שישית על ידי איידהו סטמפייד (דראפט 1998).
מייסאו באסטון: בחירה מספר 27 על ידי קוואד סיטי ת'אנדר (דראפט 1998).
אנתוני פארקר: שיחק במדי קוואד סיטי ת'אנדר לצידו של מייסיאו באסטון.
ויין וולאס: בחירה חמישית על ידי יאקימה סאן קינגס (דראפט 2003).
מרכוס האטן: בחירה שישית על ידי איידהו סט'מפייד (אך הוחתם על ידי דנוור נאגטס) (דראפט 2003).
נואל פיליקס: שיחק בליגה זו במהלך עונת 2005/2006.
קני אדלקה: בחירה שנייה בדראפט 2006 על ידי הבאטל דרדווילז, אך הוחתם על ידי סיאטל סופרסוניקס.
הערות שוליים

↑  תומאס השלים את רכישת ה-CBA, באתר ynet, 18 ביולי 2000
↑  ניו יורק טיימס, הקברן, באתר הארץ, 10 במרץ 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007327736905171  ISNI: 0000 0001 0430 654X  LCCN: n88181012  VIAF: 156047647   WorldCat (עם VIAF): 156047647
מבצע קליימור

מבצע קליימור היה פשיטה מוצלחת של הצי המלכותי והקומנדו הבריטי על איי לופוטן שבנורווגיה הכבושה על ידי הנאצים במלחמת העולם השנייה. בפשיטה, שנערכה ב-4 במרץ 1941, הושמדו מפעלי שמן דגים וגליצרין, שתוצרתם שירתה את מאמץ המלחמה הגרמני. כמו כן הושמדה כמות גדולה של שמן דגים וגליצרין והוטבעו מספר כלי שיט גרמניים ונורווגים.
רקע

המבצע היה אחד מהראשונים במבצעי חיל הקומנדו הבריטי, שהוקם לאחר נפילת צרפת במטרה לבצע פשיטות שיפגעו במטרות גרמניות באירופה הכבושה. איי לופוטן נמצאו בצמוד לחוף הצפוני של נורווגיה, כ-1,400 קילומטר מבריטניה. תוכנית הפעולה הורתה שאנשי הקומנדו ינחתו בארבעה נמלים קטנים באיים ויחבלו במפעלי שמן הדגים המקומיים. תוצרתם של אלו נשלחה כולה לגרמניה לשם הפקת גליצרין, שהיה מרכיב חשוב בייצור חומרי נפץ. נקבע כי החיילים יפגעו בגרמנים ומשתפי פעולה נורווגים שייקרו על דרכם וינסו לקחת מביניהם שבויים ולגייס מהאוכלוסייה המקומית מתנדבים לחיל הנורווגי החופשי בבריטניה. על הצי המלכותי הוטל להביא את אנשי הקומנדו בבטחה ליעדם ובחזרה, לספק להם אש סיוע מן הים ואגב כך להשמיד כלי שיט גרמנים ונורווגים שהשתתפו בהובלת שמן הדגים לגרמניה.
למשימה הוקצו יחידות הקומנדו ה-3 וה-4, שמנו כ-250 איש כל אחת, וכן יחידת חבלה מחיל ההנדסה המלכותי ו-52 חיילים מהפלוגה הנורווגית העצמאית ה-1. הצי המלכותי הקצה לפעולה שתי ספינות נחיתה חדשות להובלת הלוחמים, שנועדו להגיע מהן לחוף באמצעות נחתות סער, וכן את שייטת המשחתות ה-6 ובה חמש משחתות. כמפקד הפעולה מונה תת-אדמירל לואיס קפל המילטון. (אנ')
הפשיטה

כוח הפשיטה התכנס לקראתה בנמל סקפה פלו שבאיי אורקני ב-21 בפברואר 1941, ונשאר שם כשבוע. במשך ימי ההמתנה עסקו אנשי הקומנדו בהסתגלות לספינות הנחיתה ולנחתות הסער שבהן עמדו להפליג. כיוון שהמשחתות היו צפויות להידרש במרחק מינימלי של 1.5 קילומטר מהחוף, כדי שלא לעלות על שרטון, או אף להיקרא להתרחק מהיעדים כדי להתמודד עם כלי שיט גרמנים, התכוננו אנשי הקומנדו לאפשרות שלא יוכלו להיעזר באש הסיוע של המשחתות מן הים. לצורך כך הם לקחו עמם אספקה מספקת לשהייה של 48 שעות בחוף.
כוח הפשיטה יצא לדרכו ב-1 במרץ, מעט לאחר חצות. בערב אותו יום עגנו אוניות הכוח באיי פארו כדי להצטייד בדלק. לאחר התדלוק הפליג הכוח צפונה כדי לחמוק מסיורי אוויר וים גרמניים. לאחר מכן פנה מזרחה לעבר נורווגיה. הוא הגיע לווסטפיורדן (אנ') שבקרבת איי לופוטן לקראת השעה 04:00 ב-4 במרץ. אורות הניווט בפיורד היו דולקים, עובדה שפורשה כהשגת הפתעה על ידי כוח הפשיטה.
שעת הנחיתה ביעדים נדחתה מ-06:30 ל-06:45 כדי שלא ייעשו בחשיכה גמורה. ב-06:50 כבר עלו אנשי הקומנדו לחוף בארבעת היעדים. הם לא נתקלו בהתנגדות, למעט אש שנורתה על ידי הגוררת הגרמנית קרבס (Krebs) לפני שהוטבעה. נגרמו אבידות ונזקים כאשר אחת המשחתות הטביעה אוניית נוסעים נורווגית שנכנסה לזירת הפעולה. אוניות הצי וכוחות הנחיתה הטביעו עוד שמונה אוניות משא גרמניות ונורווגיות, במעמס כולל של כ-18,000 טון.
16 מפעלי שמן דגים הושמדו בנמלים השונים, ו-3,600 מטר מעוקב של שמן דגים הועלו באש. נתפסו 228 שבויים, מהם 147 ימאים ו-14 אזרחים. עד השעה 13:00 כבר שבו על אנשי הקומנדו אל ספינות הנחיתה. יחד עמם עלו על הספינות 314 מתנדבים נורווגים שהצטרפו אל הכוחות הנורווגים החופשיים ששהו בבריטניה.
התוצאה המשמעותית ביותר של הפשיטה, הגם שלא הייתה מתוכננת, הייתה תפיסת סט של חוגות הצפנה למכונת ההצפנה אניגמה הגרמנית, יחד עם ספרי קוד שלה. הם הוצאו מהגוררת קרבס הטובעת, למרות שמפקדה הספיק להשליך לים את המכונה עצמה.
לאחר הפשיטה

השלל המודיעיני שנתפס בפשיטה הועבר לבסיס המודיעין בבלצ'לי פארק ואיפשר למפענחים שם לקרוא את התשדורות הגרמניות המוצפנות למשך מספר שבועות, באופן שניתן היה לתת לשיירות בעלות הברית באוקיינוס האטלנטי הוראות כיצד לחמוק מהצוללות הגרמניות שארבו להן שם. ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל שלח איגרת אל מפקדי היחידות בכוח הפשיטה, שבו בירך אותן על המבצע המוצלח.
פשיטת לופוטן הייתה הראשונה ב-12 פשיטות של הקומנדו הבריטי בנורווגיה במהלך המלחמה. אפשר שאלו תרמו להגדלת חיל המצב הגרמני בנורווגיה עד לכ-370,000 איש ב-1944.
יחידות הקומנדו 3 ו-4 השתתפו בנחיתות בצרפת ביוני 1944 במסגרת בריגדת השירות המיוחדת ה-1.
מאורו רוסאלס

מאורו דמיאן רוסאלס (ספרדית: Mauro Damián Rosales; נולד ב-24 בפברואר 1981 בויז'ה מריה שבפרובינציית קורדובה בארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי.