stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פוסט-אמת

פוסט-אמת הוא מצב בו אנשים נוטים לקבל טיעון על סמך רגשותיהם ואמונתם, ולא על סמך עובדות. זהו מצב בו קיים משבר אמון חברתי כלפי מי שבעבר ייצגו את האמת, כמו ערוצי החדשות המסורתיים.
בשנת 2016 המושג פוסט-אמת נבחר כמילת השנה על־ידי מילוני אוקספורד בהם הוא הוגדר כמושג המצביע על נסיבות שבהן העובדות האובייקטיביות משפיעות פחות על דעת הקהל מאשר פניות לרגש ולאמונה אישית. זאת לאחר שהחברה הסתגלה לכך שפוליטיקאים יכולים לשקר מבלי שיזכו לגינוי.
במצב של פוסט-אמת, ישנו ביטול של תפקידן של עובדות בחיים הציבוריים. אפשר לראות ביטויים לפוסט-אמת בעלייה בפייק ניוז, שמועות ותאוריות קשר.במצב זה בחברה ובפוליטיקה, הגבול בין אמת לשקר נמחק, נרטיבים אלטרנטיבים לאמת מיוצרים בכוונה, רגשות חשובים יותר מהידע ולשחקנים של החיים החברתיים או הפוליטיים לא אכפת מהאמת, מראיות ומהוכחות".
הסכנה הגדולה בעידן הפוסט אמת היא אובדן הכבוד לאמת ולעובדות ואובדן הרצון להבין את העולם על בסיסן של עובדות. בפוליטיקה של פוסט אמת העובדות האובייקטיביות מאבדות מחשיבותן בפוליטיקה ובדיון ציבורי. במצב זה הפוליטיקאי לא דואג מלהיתפס בשקר. האמת הופכת ללא רלוונטית לפוליטיקה ולמדיניותבעידן הפוסט אמת ניכרת אדישות לשקרים בוטים, עד כדי אי־אכפתיות של הדובר לערך האמת של דבריו, עובדות מוכחשות ו"עובדות" שלא היו ולא נבראו מומצאות.
לפוסט-אמת יש קווי דמיון עם דיונים מוסריים, אפיסטמיים ופוליטיים מהעבר על רלטיביזם, פוסט-מודרניזם וחוסר יושר בפוליטיקה. עם זאת מהעשור השני של המאה ה-21 חלה נקודת מפנה והתעצמות התופעה, כאשר הרשתות החברתיות הפכו לדומיננטיות, התפתחה תרבות של עובדות אלטרנטיביות, אלגוריתמים החלו לייצר בועות מידע, והתערבות של שחקנים זרים בבחירות דמוקרטיות הפכה לתופעה משמעותית.
במשך רוב ההיסטוריה האנושית, היה שילוב יציב של אמון בטקסטים דתיים ובמנהיגים, במומחים מלומדים ובחוכמה עממית מתמשכת שנקראת שכל ישר. כיום, כך נראה, כמעט שום דבר אינו נתפס באופן אוניברסלי כסמכות. קיימים אי הסכמה וחוסר ודאות גדולים בנוגע למה שנחשב כמקור אמין לאמת. מצב זה מחייב את האנשים לבחור את המומחים המקובלים עליהם או לפעול על סמך תחושתם ביחס לאמת.
קרקע פורה להתעצמות הפוסט אמת מהוות נסיבות שבהן היכולת שלנו לברר את המציאות, כדי להבין אותה וכדי לפעול בתוכה על בסיס העובדות, נחלשת בשל התאבכות רבת עוצמה של ארבעה שיאי גלים: התפוצצות המידע וטכנולוגיה משבשת, התרופפות האמון במוסדות וב'מסַפרי האמת, רעיונות פוסטמודרניים מערערים ומאבקים פוליטיים חריפים.
פוסט-אמת כתופעה עכשווית אינה עוסקת בשאלה "מהי אמת?" או "האם X נכון?" אלא "למה אנחנו לא מסכימים שזה או זה נכון?"
פוסט אמת ותאורטיקנים מוקדמים

תאורטיקנים ששמים דגש על כך שהרעיון של אמת אלטרנטיבית שבאה להחליף אמת פשוטה היה קיים כבר בתקופות קדומות מזכירים את פרידריך ניטשה, פילוסוף גרמני מהמאה ה-19, כקודם לתיאוריות של פוסט-אמת. ניטשה טען שבני אדם יוצרים את המושגים שבאמצעותם הם מגדירים את הטוב והצודק, ובכך מחליפים את מושג האמת במושג הערך, ומפרשים את המציאות בהתבסס על רצונם ועל רצון האדם בכוח. לפי ניטשה, כל התובנות והרעיונות נובעים מנקודת מבט מסוימת. המשמעות היא שיש הרבה נקודות מבט אפשריות על פיהן ניתן להעריך מה אמת או מה ערכי. זה מסתכם בהכרזה שאין דרך "אמיתית" לראות את העולם, אבל אין זה אומר בהכרח שכל נקודות המבט תקפות בעיני ניטשה באותה מידה.
גם אפלטון, התייחס כבר במאה ה-4 לפנה"ס לתופעה של "אמת" אלטרנטיבית. הוא הבין את הסכנה שקיימת בשימוש באומנות דראמטית כדי ליצור "אמת" אלטרנטיבית עבור הקהל, שאינה מתבססת על עובדות. הוא התייחס להשפעות שיכולות להטעות את הקהל באמצעות סיפורים מרגשים וסבר כי החברה צריכה להיות נשלטת על ידי אדם שמכיר את ה"אמת" האבסולוטית, אדם לו קרא מלך-פילוסוף.
התייחסות מאוחרת יותר לתופעה ניתן למצוא בשנות השישים והשבעים של המאה ה-20 אצל חנה ארנדט. במסה שלה "שקר בפוליטיקה" (1972) ארנדט מתארת את מה שהיא מכנה דה-פקטואליזציה, או חוסר היכולת להבחין בין עובדה לבדיה - מושג שקרוב מאוד למה שאנו מבינים כיום בפוסט-אמת. ארדנט מתייחסת לרציונליות יתר ולהיטות למצוא נוסחאות והגדרות, באופן המתנתק מהעובדות. על פיה היריבה הגדולה ביותר של האמת העובדתית היא הדעה, ולא השקר, כשהשקרן רוצה להסוות שקר מכוון ומפורש, הוא אומר שהשקר אינו אלא דעה, וכי יש לו חופש ביטוי וזכות להביע את דעתו. אמנם הידע העובדתי שלנו אף פעם אינו נקי לגמרי מפרשנות או מפרספקטיבה אישית, אבל מצב זה אינו יכול לשמש טיעון נגד קיומן של מציאות ושל עובדות, או להצדיק טשטוש בין עובדה לבין דעה או פרשנות. התוצאה של הטשטוש היא ציבור מבולבל, שאינו יכול להבחין עוד בין עובדה לבין שקר או דעה. ארנדט מציינת שאת הבלבול הזה, מעצימה התקשורת. ב-1967 כתבה ארדנט על השקר המאורגן שמהווה תופעה מודרנית המאיימת על האמת ואשר מופץ באמצעות מניפולציות תקשורתיות ועיצוב תדמית. היא ציינה ששיטה זו מסוכנת במיוחד משום שהיא יוצרת מציאות חלופית, בה עובדות ומאורעות מותאמים לנרטיב הרצוי ושעלולה להוביל לאבדן היכולת להבחין בין אמת ושקר, ולפגיעה בחוש המציאות.
פוסט אמת בעידן הנוכחי

השורשים של תופעת הפוסט-אמת התחילו בשנות ה-90 אך התופעה התעצמה מאוד החל מהעשור השני של המאה ה-21.
בחברת המידע של המאה העשרים ואחת, התהוותה תופעה שנקראת על פי בייונג-צ'ול האן "ניהיליזם חדש". על פיו השקר אפשרי רק כאשר ההבחנה בין אמת לשקר שלמה. השקרן לא מאבד קשר עם האמת ואמונתו במציאות אינה מתערערת. הוא משקר ביודעין מתוך ידיעה מה האמת. בניגוד לכך, בעידן הפוסט אמת עצם ההבחנה בין אמת לשקר מתערערת וקיימת אדישות לאמיתות העובדות. קיימת הכפפה של העובדות לעמדה אישית מוקדמת ולנקודת מבט סובייקטיבית והקריטריון שלפיו מעדיף אדם עובדה אחת על פני אחרת הוא עד כמה מאששת העובדה את דעתו ואת נקודת מבטו האישית.
פוסט אמת בעידן הנוכחי > הסיבות להתחזקות הפוסט אמת בעת המודרנית

מספר מאפיינים ערערו את מעמד האמת והובילו לעידן הפוסט אמת:
פוסט אמת בעידן הנוכחי > הסיבות להתחזקות הפוסט אמת בעת המודרנית > התפוצצות מידע וטכנולוגיה משבשת

סיבה מרכזית לתופעת הפוסט אמת היא התמוטטות הסמכות המוסדית בנוגע לאמת (במיוחד של הממשלה והמדיה החדשותית) והיותה מונחית על ידי מדיה חדשה. טכנולוגיות תקשורת של תוכן שנוצר על ידי משתמשים, טכנולוגיות עריכת מדיה חדשה (ויזואלית, אודיו-ויזואלית), ותרבות קידום מכירות רוויה, הובילו לבלבול, למשחקים של סיפורי אמת, אפילו לשוקי אמת.
התפתחות האינטרנט והתקשורת הדיגיטלית החל משנות ה-90 יצרה פלטפורמות חדשות להפצת מידע ללא סינון. עליית הרשתות החברתיות בשנות ה-2000 המוקדמות שינתה את האופן שבו אנשים צורכים וחולקים מידע. כיום הטכנולוגיה מתווכת לציבור את המציאות ואין לו דרך לברר באיזו מידה המידע שמופץ משקף את האמת. המרחק בין צרכני המידע לבין העובדות במציאות התומכות בו הולך וגדל בגלל התפוצצות המידע והטכנולוגיה המשבשת, עד כדי היותו כמעט בלתי ניתן לגישור. תופעת הפייק ניוז - מתקפות מכוונות של מידע שיקרי, תורמת אף היא לקושי להבחין בין אמת ושקר. במצב כזה מאבדת האמת מבוססת העובדות את מקומה המרכזי, ולצידה מתקיימות אמיתות אחרות, המבוססות על דעות ואמונות ועל פרשנויות אישיות. בנוסף ריבוי מקורות מידע ונתונים סותרים מקשה על היכולת לברור מתוך המידע הרב את האמת.
נוח הררי מציין כי מיתוסים ודיסאינפורמציה מהווים חלק מההיסטוריה האנושית ואינן תופעה חדשה. יחד עם זאת בעידן הבינה המלאכותית, בו קיימת זרימת מידע מהירה ויעילה ברשתות, גדלה מאוד הסכנה שבהפצת בדיות המונית. זאת כיוון שהבינה המלאכותית יכולה לשמש כלי להפצת מידע שקרי ולעיצוב תפיסות שגויות בציבור מבלי שתהיה מודעות לכך או יכולת לשלוט בכך. הטכנולוגיה מאפשרת לתפור תעמולה שונה לכל אדם ולהתאים את השקר לדעות הקדומות של כל אחד ואחד. באופן זה מתחזקות הדעות והאמונות של המחזיקים בהן, מחריף את הפילוג בחברה ומתחסלת השיטה הדמוקרטית מבפנים. שלוש תופעות פוסט אמת הפכו בולטות ונפוצות במרחב המכוון - פייק ניוז, שמועות ותאוריות קונספיקציה. מביניהן מהוות תאוריות הקונספירציה את האיום הגדול ביותר על החברה. זאת כיוון שהן מערערות את הלגיטימיות של מוסדות חברתיים מקובלים התורמים לתפקדו החברה, מבזות תהליכי אימות אפיסטמולוגיים וטוענות שהאליטות הן בעלות כוונות זדון. תופעות הפוסט אמת עלולות גם להעצים תפיסות גזעניות ופחד מהאחר, ולהוביל לקבלת החלטות מוטעות בעלות תוצאות שליליות.
פוסט אמת בעידן הנוכחי > הסיבות להתחזקות הפוסט אמת בעת המודרנית > אי אמון ב"מספרי האמת"

התחזקות התחושה בקרב הציבור, שהמוסדות פועלים בהתאם לאינטרסים שלהם ללא איזונים ובלמים וחשיפת פרשיות שחיתות וניצול כוח לרעה, הובילו להתרופפות האמון במוסדות וב"מספרי האמת". פחת האמון במוסדות רשמיים, מעמד המומחים נחלש ופחת האמון בתקשורת המסורתית. במקביל עלו פלטפורמות מידע אלטרנטיביות ו"מומחים" אלטרנטיבים. כתוצאה נוצר מצב בו הציבור אינו יכול להבחין בין מקורות מידע אמינים ללא אמינים. התפתחה גישה צינית כלפי כל נתון והעדפה להאמין לנרטיבים התואמים את תפיסת העולם של האדם ולהעדיף מידע המגיע מקבוצות ההשתייכות שלו. מצב בו השיח הרגשי מתחזק על פני השיח העובדתי, ויכוחים הופכים עניין של אמונה ולא של עובדות וקיים קושי לנהל דיון ציבורי מבוסס עובדות. הדבר הגדיל את הקושי בבניית קונצנזוס חברתי והקיטוב החברתי התחזק. ככל שפחת האמון באמת המוצגת על ידי גורמים רשמיים, התחזקה הנטייה לחפש אמיתות אלטרנטיביות. כתוצאה עלה כוח ההשפעה של תאוריות קונספירציה המציאות הסברים אלטרנטיביים.
ההשפעה של חוסר האמון במספרי האמת היא מעגלית ומעצימה את עצמה - ככל שפוחת האמון, כך גדל הספק, וככל שגדל הספק, כך פוחת האמון. זהו אחד האתגרים המשמעותיים ביותר בעידן הפוסט-אמת. התערערות אמון הציבור במוסדות רשמיים ובמומחים עלולה לגרום לחוסר יציבות בחברה
פוסט אמת בעידן הנוכחי > הסיבות להתחזקות הפוסט אמת בעת המודרנית > הרעיון שאין אמת אחת

גישות פילוסופיות פוסט-מודרניות מהמאה ה-20 השפיעו על תופעת הפוסט אמת בכך שערערו על מושג האמת האובייקטיבית. אחד מהרעיונות של הפוסטמודרניזם הוא כי אין אמת אחת אובייקטיבית אלא קיימות אמיתות סובייקטיביות רבות ונקודות מבט שונות על כל תופעה. כל אחד מביא את הפרשנות שלו בנוגע לאמת, ופרשנותו מושפעת מערכיו דעותיו ואמונותיו. רעיון זה אף שאין בו דחייה של המציאות ושל העובדות, תרם להטלת ספק באובייקטיביות ובמוחלטות של האמת. השטחת והפשטת הרעיון הזה הובילה ללגיטימציה להענקת משקל יתר לפרשנות על פני עובדות מתוך הטענה "זאת האמת שלי" ולנורמה על פיה כל דעה לגיטימית. נעשה שימוש לרעה ברעיון זה כדי לעודד נטישה של האמת האובייקטיבית.
פוסט אמת בעידן הנוכחי > הסיבות להתחזקות הפוסט אמת בעת המודרנית > מאבקים פוליטיים על התנאים לאמת

מאז ומתמיד הייתה תחרות בין סיפורים ותאוריות על ההסבר לעובדות והיו מאבקים בין כוחות פוליטיים על הגדרת האמת. עם זאת, בעידן הפוסט אמת המאבק הפוליטי הוא לא רק על ההגדרה של מה אמיתי ומה שקרי ועל כללי המשחק, אלא הוא גם המאבק על מי יכולים להיות השחקנים במגרש. בעידן האמת, השחקנים היו המלומדים שהוכשרו לכך – המלך־הפילוסוף, השופטים, המדענים ואנשי האקדמיה והעיתונאים המקצועיים. בעידן הפוסט־אמת, הכוח להכריע בין הסיפורים כבר אינו מצוי אצל מקורות הסמכות המקובלים, אלא בידי מי שמעמידים עצמם כנגדם ומציבים סיפורים חלופיים, שבעבר נחשבו שקריים או בלתי אפשריים והיום מתקבלים לכל הפחות כמשהו שנראה אמיתי או שאפשר לשקול אותו כאמת אפשרית.
התמודדות עם השפעות הפוסט אמת

ההתמודדות עם ההשפעות השליליות של עידן הפוסט אמת היא מורכבת ודורשת שילוב של פתרונות חינוכיים, רגולטוריים, תקשורתיים וארגוניים. הצלחתה מחייבת שיתוף פעולה בין-מגזרי וחתירה לחיזוק האמינות והשקיפות הציבורית.
התמודדות עם השפעות הפוסט אמת > חיזוק חינוך וחשיבה ביקורתית

חשוב לשים דגש על פיתוח כישורי חשיבה ביקורתית ובירור עובדות בקרב אזרחים, במערכת החינוך ובקרב מקבלי החלטות. יש להטמיע תוכניות לחינוך למדיה ולאוריינות דיגיטלית, שיסייעו לזהות מניפולציות ומידע מטעה. כן חשוב לעודד הבנה של תהליכי קבלת החלטות, הטיות קוגניטיביות ואפקטים פסיכולוגיים המשפיעים על אמונות. נמצא כי רמת החינוך במדינה, מידת היותה של התקשורת חופשית, ומידת האמון בין האזרחים, משפיעות על מידת הפגיעות למיס אינפורמציה במדינה. מחקרים מראים כי מדינות עם רמת אוריינות תקשורת גבוהה יותר, עמידות יותר בפני מידע כוזב. אוריינות תקשורת כוללת את היכולת להעריך מידע מדעי באופן ביקורתי, את היכולת לנווט ולהעריך מידע באופן יעיל וביקורתי במרחב המקוון ואת היכולת לבחון מידע באופן מושכל ולזהות הטיות. קיימות שתי גישות חינוכיות להתמודדות עם מידע כוזב: הראשונה היא מתן תגובה לאחר חשיפה למידע כוזב, שכדי שהיא תהיה אפקטיבית היא צריכה לכלול הפנייה למקורות עם קונצנזוס מדעי, הנגשת עובדות והצגתם בפשטות, הסבר מדוע המידע שגוי ומתן הסבר חלופי. והשנייה היא ו"חיסון" אנשים לפני החשיפה למידע כוזב, על ידי העלאת המודעות לטכניקות מניפולציה
התמודדות עם השפעות הפוסט אמת > חיזוק אמינות ואחריות במדיה

יש להגדיר קוד אתי מחייב לעיתונאים ואמצעי תקשורת, שיפעל לשמירה על דיוק ואובייקטיביות. חשוב שתוטל אחריות על פלטפורמות דיגיטליות לפיקוח על תוכן מטעה ודיסאינפורמציה. בנוסף יש לעודד הקמת ועדות בדיקה עצמאיות לפיקוח על אמינות התקשורת. ניתן להשתמש בפתרונות טכנולוגים מבוססי בינה מלאכותית על מנת למנוע התפשטות מידע כוזב. עם זאת נמצע שסימון מידע ברשתות כשיקרי, לא תמיד מפחית את התפשטות האמונות הכוזבות.
התמודדות עם השפעות הפוסט אמת > רגולציה ואכיפה

יש לחוקק חוקים נגד פרסום של מידע שקרי ודיסאינפורמציה, בעיקר במרחב הדיגיטלי. כן יש להגביר את הסנקציות והאכיפה נגד יצרני ומפיצי תוכן מזיק ומטעה. הסנקציות יכולות להיות קנסות, הגבלות או אף הליכים משפטיים. יש לקבוע כללים ברורים לגבי דרישות מינימום של אמינות, מקצועיות ושקיפות מגופי מדיה, פוליטיקה וטכנולוגיה, ולהקפיד על אכיפתם. חשוב גם לעודד שיתוף פעולה בין-לאומי להתמודדות עם זליגת תוכן מזיק דרך גבולות.
התמודדות עם השפעות הפוסט אמת > חיזוק אמון ושקיפות ציבורית

כדי לחזק את אמון הציבור ב"מספרי האמת" יש להגביר את השקיפות של מוסדות ציבוריים וממשלתיים בהליכי קבלת החלטות. גורמים כמו מדיה, פוליטיקאים וחברות טכנולוגיה צריכים להיות שקופים באשר למקורות המידע שלהם, השיטות שבהן הם פועלים, וניגודי העניינים שלהם. זה יאפשר לציבור לבחון את מהימנותם. בנוסף חשוב לעודד פיתוח וחשיפה של מקורות מידע מהימנים ואובייקטיביים. אמון הציבור במוסדות יכול להבנות גם דרך שיתוף ציבורי והגברת האחריותיות. שיתוף האזרחים בדיונים ובהליכי קבלת החלטות יכול להגביר את האמון ולהפחית את הרגשת ניכור כלפי מקבלי ההחלטות. ניתן גם לפתח ערוצים חלופיים לבקרה ציבורית - להקים גופים בלתי תלויים שיוכלו לפקח, לחקור ולפרסם דוחות על מקורות מידע בעייתיים.
ראו גם

שקר
פייק ניוז
פוליטיקה של פוסט-אמת
בועת הפילטר
המרכז הרפואי לשיקום לוינשטיין

תבנית:בית חולים
המרכז הרפואי לשיקום לוינשטיין ברעננה (שעד תחילת 2020 נקרא בית חולים לוינשטיין ושכינויו הרווח הוא בית לוינשטיין), הוא המרכז השיקומי הגדול בישראל, חלק משירותי בריאות כללית. המרכז הרפואי מתמחה בטיפול בנפגעי תאונות אזרחיות וצבאיות, פצועי צה"ל, נכי משרד הביטחון, נפגעי פעולות טרור, מחלות הגורמות נכות, נפגעי שדרה, קטועי גפיים, משתקמים לאחר אירוע מוחי, משתקמים ממחלות כרוניות של מערכת העצבים (כגון מחלת פרקינסון וטרשת נפוצה), לאחר ניתוחים וגידולים, וכן בשיקום ילדים ונוער מגיל שנתיים עד 18 הסובלים מפגיעות שונות.
עבודת השיקום במרכז הרפואי לשיקום לוינשטיין מתבצעת על ידי צוות רפואי רב-מקצועי: רופאים מומחים ומתמחים ברפואת שיקום, צוותי סיעוד, פיזיותרפיה, ריפוי בעיסוק, קלינאות תקשורת, דיאטה, טיפול באמנות, טיפול רגשי, עבודה סוציאלית ופסיכולוגיה. המבנה הארגוני של המרכז הרפואי מתבסס על חלוקה למחלקות אשפוז וליחידות מקצועיות על פי סוגי פגיעה. לכל מחלקה צוות אורגני, רב-מקצועי, המתמחה בתחום ההתמחות הייחודי לאותה המחלקה.
בשנת 2019 בית החולים נבחר בדירוג MTQUA במקום ה-9 בעולם מבין בתי החולים הטובים ביותר עבור תיירות מרפא.
המרכז הרפואי לשיקום לוינשטיין מסונף לפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב. הצוות כולל פרופסורים, מרצים בכירים, מרצים ומדריכים, השותפים להוראת סטודנטים לרפואה ולימודי המשך של רופאים, וכן להוראת מקצועות הבריאות והסיעוד.
ההיסטוריה של המרכז הרפואי

בית החולים לוינשטיין נוסד בשנת 1959 במבנה ששימש קודם לכן את בית החולים לחולי ריאה ברעננה, לאחר שהחולים בבית חולים זה הועברו בשנת 1956 למרכז רפואי מאיר. בית החולים קלט עם הקמתו את החולים שאושפזו קודם לכן ב"בית פיינסטון", במושב רמות השבים, שטיפל בחולים במחלות כרוניותובנזקקי שיקום. את שמו קיבל בית החולים לוינשטיין מבית חולים לחולי ריאות במגדיאל שנוסד בשנת 1945 ונקרא על שם יצחק לוינשטיין, מראשי קרן הנכות של ההסתדרות. בית החולים במגדיאל טיפל בחולים הסובלים ממחלות ריאה ושחפת והוסב לבית חולים לחולי נפש בשנת 1956 כשחולי השחפת הועברו לבית החולים מאיר.
אבני דרך בהיסטוריה של המרכז הרפואי לשיקום לוינשטיין:
1959 – הקמת המרכז הרפואי לוינשטיין על ידי קופת חולים כללית. בלוינשטיין פעלו המחלקה לשיקום נוירולוגי והמחלקות לשיקום שידרה ושיקום אורתופדי.
1973 – חנוכת בניין האשפוז המרכזי, פתיחת המחלקה לשיקום חבלות מוח. הבניין נחנך בחופזה במהלך מלחמת יום הכיפורים, כשהוא עוד בשלבי בנייה, לצורך קליטת פצועי המלחמה.
1974 – פתיחת היחידה לטיפול נמרץ לשיקום ההכרה.
1976 – הקמת מרכז יום לנפגעי ראש בשיתוף משרד הביטחון. מטרת המרכז לטפל בנכים הסובלים מפגיעה מוחית, לאחר שיקום ראשוני במסגרת אשפוז מלא בבית החולים.
1976 – הקמת המכון להערכה תפקודית – במכון מתבצעות הערכות עבור המוסד לביטוח לאומי בשיתוף עם צוות המרכז הרפואי לשיקום לוינשטיין וכללית.
1981 – הקמת המרכז לשיקום מקצועי (כיום מכללת גל) במתחם לוינשטיין. יוזמה של הנהלת המרכז הרפואי יחד עם הנהלת כללית, בשיתוף המוסד לביטוח לאומי, משרד העבודה והרווחה וקרן צוקר-גורן-גולדשטיין. משמש כמרכז הכשרה והסבה מקצועית מותאם לבעלי מוגבלויות.
1985 – הקמת עמותת ידידי בית לוינשטיין.
1990 – הקמת יחידה עצמאית לשיקום ילדים ונוער.
1995 – חנוכת בניין פליישמן שבו רוכזו בעיקר שירותים טיפוליים ואבחוניים המיועדים לקהילה ולאוכלוסיית מטופלים לאחר שיקום באשפוז.
2008 – תחילת בניית אגף האשפוז החדש ע"ש הלנברג.
2013 – חנוכת אגף האשפוז החדש ע"ש איניאס הלנברג.
2015 – שיפוץ האגף המרכזי של בית החולים
מבנים

אגף האשפוז המרכזי - בניין האשפוז שנחנך בשנת 1973 מתנשא לגובה תשע קומות, מתוכן שש קומות מאכלסות את מחלקות האשפוז.
מתחם אבחון וטיפול – שתי קומות לפעילות אבחונית ולטיפולים שיקומיים אקטיביים. במתחם בריכה טיפולית, מכשור טכנולוגי מתקדם, אולמות חדרי טיפול אישיים וקבוצתיים, חדר כושר למוח וחדר כושר למטופלים. בשנת 2015 יצא לדרך שיפוץ אגף האשפוז המרכזי של המרכז הרפואי שנמצא בימים אלה בעיצומו.
האגף ע"ש איניאס הלנברג - מגדל האשפוז ע"ש איניאס הלנברג נחנך בחודש אוקטובר 2013. בתכנון ובבנייה שלו התמקדו במתן מענה לצרכים הייחודיים של מטופל שיקומי (אשפוז ארוך, קושי בניידות עצמאית, צורך בפרטיות) ובהתאמה לבעלי מוגבלויות ולאנשים שמתקשים להתנייד.
מעבר לתנאים והסטנדרטים המקובלים היום חדרי האשפוז כוללים בנוסף:
"מערכת אלחוטית אחות-חולה" - המערכת מוצבת ליד כל מיטת מטופל. מעניקה זמינות וקשר מיידי, רציף ושוטף בין המטופל לצוות הסיעודי.
טלוויזיה במעגל סגור - מערכת ארבע מצלמות במעגל סגור שצופות 24 שעות ביממה על השטחים הציבוריים במחלקה.
מערכת מולטימדיה - המערכת מעמידה לרשות המטופלים אפשרות לקבל מידע חיוני על המרכז הרפואי כמו גם ליהנות בשעות הפנאי מהאזנה לרדיו, צפייה בסרטים ושימוש באינטרנט.
מנוף תקרה – מנוף התקרה החשמלי משמש לניוד מטופלים בין המיטה, השירותים והמקלחת.
אלונקת רחצה חשמלית – האלונקה משמשת לרחיצת מטופלים מורכבים עם קושי בניידות ומיועדת למשקל של עד 200 ק"ג. לאלונקה שלט חשמלי לכוונון ולהתאמה לגובה המטופלים, ניתנת לקיפול כלפי הקיר לחיסכון בשטח כאשר אינה בשימוש.
חדר אוכל למטופלים - עיצובו הייחודי מותאם לצרכים המיוחדים של אוכלוסיית המטופלים. בין שולחנות חדר האוכל ניתן למצוא שולחנות מתכווננים חשמליים המיועדים למתן פתרון למטופלים בגבהים שונים.
בניין פליישמן - בניין שבו מרוכזים כל השירותים הטיפוליים והאבחוניים המיועדים לקהילה, כולל מרפאות חוץ, מעבדה, גינה טיפולית ומלונית למשפחות.
בניין ב' - בבניין ממוקמים משרדי הנהלה, השירות לשיקום הפרעות בתקשורת, יחידות עזר מקצועיות ומועדון חברתי למטופלים.
טכנולוגיות מתקדמות בשיקום

במסגרת הטיפול הרפואי-שיקומי, אותו מקבלים המטופלים במרכז הרפואי, נעשה שימוש רחב היקף בטכנולוגיות ובשיטות מתקדמות, בהן:
מערכת Armeo Power - -מערכת רובוטית בתחום שיקום גף עליון, שהוכנסה לשימוש במכון לריפוי בעיסוק. המערכת כוללת מתקן שאליו מחוברת זרוע רובוטית ועמדת מחשב הכוללת צג, תוכנת תרגילים ומשחקים. המערכת מיועדת לשיפור הפקת תנועה וחיזוק של גף עליון. המרכז הרפואי לוינשטיין הוא הראשון שרכש את הטכנולוגיה בישראל.
ReWalk – מכשיר המתבסס על טכנולוגיה רובוטית ומאפשר הליכה עם קביים למטופלים הסובלים משיתוק בפלג הגוף התחתון ורתוקים לכיסא גלגלים. מדובר בחליפה שהמטופל לובש על גפיו התחתונות, אשר כוללת בין השאר סוללות, מערך חיישנים, מערכת בקרה ממוחשבת ומערכת חירום ובטיחות מתוחכמת.
Anti-Gravity Treadmill - AGT - מכשיר שפותח בסוכנות החלל האמריקאית (NASA) ומבוסס על טכנולוגית Differential Air Pressure) DAP). האנטי גרביטי הוא הליכון, שמפחית את משקל הגוף בעזרת מסוע שעליו המטופל הולך כשהוא לבוש במכנסיים ייעודיים.
לוקומט/ Locomat - מערכת רובוטית לתרגול הליכה שנמצאת בשימוש הפיזיותרפיה. המערכת, שמשלבת מסוע נע ורובוט המסונכרנים בעזרת מחשב, מאפשרת למאושפזים חיקוי הליכה נורמלית ורציפה כבר בשלבים מוקדמים ביותר של השיקום. באמצעות המערכת ניתן לטפל במגוון רחב מאוד של מטופלים, עם פגיעות חוט שדרה, עם חבלות ראש, לאחר אירוע מוחי, עם טרשת נפוצה או הסובלים מהפרעות תפקודיות ומקשיים בתנועה על רקע אחר.
פוסטרוגרף - מערכת טכנולוגית ממוחשבת, שמסייעת באבחון הפרעות ביציבות ובשיווי המשקל שנובעות מליקויים אורתופדיים או נוירולוגיים. הערכת הליקויים מתייחסת למערכת התחושתית ולמערכת המוטורית הרצונית והאוטומטית. בעזרת הפוסטרוגרף ניתן לבצע הערכת יכולת בתפקודים מגוונים ובהם: הליכה, קימה מישיבה לעמידה ועלייה על מדרגה. מטרות הטיפול העיקריות הן שיפור שיווי משקל, שיפור יציבה, חיזוק שרירים ולימוד אסטרטגיות שיווי משקל מתאימות.
חדר כושר למוח – בחדר קיימות עמדות מחשב שבכל אחת מותקנת תוכנת MindFit, אשר מובילה בתחום של אימון המוח לשיפור זיכרון וקוגניציה. השירות לריפוי בעיסוק בלוינשטיין הקים את חדר הכושר למוח עבור מטופלים עם פגיעה מוחית נרכשת והוא הראשון מסוגו בבית חולים שיקומי.
חדר הסנוזילן - חלק ממרחב טיפולי לפעילות המשלבת רגיעה ואקטיביות ובו גרייה רב חושית, של שמיעה, מגע, טעם, ריח ותנועה. הטיפול בסנוזילן מיועד למטופלים בכל הגילים, הסובלים מלקויות קשות וקשיי תפקוד מורכבים או לאנשים שטיפולים אחרים אינם נגישים להם. בלוינשטיין נעשה בו שימוש גם למחוסרי הכרה.
מציאות מדומה - שיטת טיפול שבה התרחשות מוקרנת על גבי מסך והמשתמש הצופה בה חווה תחושה של פעילות ונוכחות כאילו היה בעולם האמיתי. במציאות המדומה, אשר נוצרת על ידי שימוש בטכנולוגיות מתקדמות, המשתמש מזיז חפצים ומקבל משוב ראייתי ושמיעתי כתוצאה מפעולותיו.
סימולטור נהיגה – מכונה שמדמה מצבי נהיגה שונים, בוחנת את תגובות הנהג ומשמשת לשיקום כישורי הנהיגה. צוות מקצועי ומיומן בשיקום נהיגה מפעילי את הסימולטור עבור מטופלי המרכז הרפואי.
עכבר-ראש (Head Controlled Mouse) – מתקן שכולל סנסור שמודבק על המצח ומשמש כתחליף לעכבר מחשב, עבור מטופלים עם חולשה קשה או שיתוק בארבע גפיים. בעזרת העכבר-ראש, גם אדם עם חוסר בתנועות רצוניות ונשלטות בידיים, אשר שולט בתנועות הצוואר, יכול ומסוגל לתפעל מחשב.
אמצעי הערכה שפותחו במרכז הרפואי לשיקום לוינשטיין

במרוצת השנים פותחו במרכז הרפואי לשיקום לוינשטיין מספר כלי הערכה למטופל השיקומי אשר כיום מהווים כלי עבודה מרכזי במחלקות ומרכזי שיקום ברחבי העולם.
LOTCA - (Loewenstein Occupational Therapy Cognitive Assessmen) - ערכה שפותחה על ידי צוות שירותי הריפוי בעיסוק. מטרתה לערוך מבחן המאפשר להעריך את התפקוד הקוגניטיבי של מטופל עם נזק מוחי בזמן קצר יחסית.
SCIM (Spinal Cord Independence Measure) - כלי להערכה תפקודית שפותח במחלקה לשיקום שדרהוכיום נעשה בו שימוש במרכזי שיקום ברחבי העולם. אומץ על ידי הארגון הבינלאומי לחוט שדרה ככלי להערכה שגרתית של הנפגעים ועל ידי ארגון הבריאות העולמי ככלי הערכה במחקר טיפולים חדשניים להחלמת חוט שדרה.
SCI-ARMI – כלי ייחודי, שהורכב עעל ידי חיבור מתמטי של ה- SCIM עם כלי להערכה כמותית של החסר העצבי (AMS). מעריך את התרומה של הטיפול השיקומי עצמו לשיפור התפקודי בנפגעי חוט השדרה, תוך ניטרול השפעת גורמים אחרים, ביניהם ההחלמה הטבעית, על מצב הנפגע אחרי הטיפול.
PALPA - Psycholinguistic Assessment of Language Processing in Adult acquired aphasia - הגרסה העברית פותחה על ידי השירות לשיקום הפרעות בתקשורת במטרה לסייע בבדיקת יכולות עיבוד השפה של מטופלים הסובלים מאפזיה (הפרעה נרכשת בשפה עקב נזק מוחי).
מנהלי המרכז הרפואי לדורותיו

ד"ר לודוויג גינצבורג (1965-1959)
פרופ' תיאודור נחנזון (1985-1965)
פרופ' ראובן אלדר (1993-1986)
פרופ' פבלו סולסי (1995-1993)
פרופ' זאב סוסק (1996-1995)
ד"ר ישראל לוין (1998-1996)
פרופ' יעקב הרט (2011 – 1998)
פרופ' עמירם כ"ץ (2011 – 2019)
ד"ר חגי אמיר (2019 – מכהן)
הערות שוליים

↑  World's Best Hospitals – Best Treatment and Care Around the World for Medical Travelers, World's Best Hospitals (באנגלית אמריקאית)
↑  מ. גרטנר, מוסדות בריאות בשרון, הצופה, 21 במאי 1957
תבנית:בתי חולים בישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291095205171  ISNI: 0000 0004 0631 6399  VIAF: 253105494   WorldCat (עם VIAF): 253105494 
בית לוינשטיין ב-1953
אוניברסיטת סן פרנסיסקו

ערך זה מונהאוניברסיטה מסויימת בארצות הברית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |


 אוניברסיטה
 השתייכות:  נצרות-ישועית
 תקופת הפעילות:  1855–הווה (כ־170 שנה) 
 מייסדים:  Anthony Maraschi 
 קמפוס:  אוניברסיטה פרטית
 בעלי תפקידים
 סגל:  1,174
 סטודנטים
 :  10,636
 מיקום
 מיקום:  סן פרנסיסקו, קליפורניה
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  37°46′46″N 122°27′07″W﻿ / ﻿37.779444°N 122.451944°W﻿ / 37.779444; -122.451944
 www.usfca.edu
  (למפת סן פרנסיסקו מוגדלת) אוניברסיטת סן פרנסיסקו(למפת סן פרנסיסקו רגילה) אוניברסיטת סן פרנסיסקו he
 
אוניברסיטת סן פרנסיסקו (באנגלית: University of San Francisco, נודעת גם בראשי התיבות: USF) היא אוניברסיטה פרטית ישועית בעיר סן פרנסיסקו. היא ממוקמת שטח של 22 הקטאר באזור בין גשר שער הזהב לבין פארק שער הזהב.
בשנת 1855 בעיר הוקמה אקדמיה של סיינט איגנציאוס. בשנת 1859 היא קיבלה אישור להוציא דיפלומות ושינתה את שמה ל"קולג' סאיינט איגנציאוס". בשנת 1862 נבנה בניין חדש ובשנת 1863 לראשונה הוצא תעודת גמר עם תואר בוגר אוניברסיטה. בשנת 1906, במהלך רעידת האדמה הבניין נהרס וסוכם על בניית מתחם חדש במקום בו אוניברסיטה פועלת גם כיום. תהליך המעבר הסתיים בשנת 1927. בשנת 1930 שם המוסד שונה לשם הנוכחי.
האוניברסיטה כוללת פקולטות למשפטים, ניהול, חינוך, מדעי רפואה וקולג' לאמנות.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 קבוצת כדורסל של האוניברסיטה הייתה בין החזקות וזכתה בפרסים.
בשנת 2019 למדו באוניברסיטה 10,636 סטודנטים ועבדו בה 1,174 מרצים מדרגות שונות.