stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עלילות ספיידרוויק - משקף האבן

| --- | --- |
כריכת הספר בעברית
כריכת הספר בעברית
 מידע כללי
 מאת:  טוני דיטרליצי והולי בלק
 איורים:  טוני דיטרליצי
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מדע בדיוני
 הוצאה
 הוצאה:  Simon & Schuster הוצאת מטר (מהדורה עברית)
 תאריך הוצאה:  2003 (ארצות הברית),2004 (ישראל)
 מספר עמודים:  105
 הוצאה בעברית
 תרגום:  אורי בלסם
 סדרה
 סדרת ספרים:  עלילות ספיידרוויק
 ספר קודם:  עלילות ספיידרוויק - מדריך שימושי
 הספר הבא:  עלילות ספיידרוויק - סודה של לוסינדה
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003361282, 002478380
עלילות ספיידרוויק - משקף האבן (באנגלית: The Spiderwick Chronicles: The Seeing Stone) הוא הספר השני בסדרת ספרי הפנטזיה לילדים "עלילות ספיידרוויק" מאת טוני דיטרליצי והולי בלק, באיוריו של דיטרליצי. הספר יצא לאור בארצות הברית בשנת 2003 יחד עם הספר הראשון בסדרה, "עלילות ספיידרוויק - מדריך שימושי" על ידי הוצאת Simon & Schuster. בשנת 2004 הספר יצא לאור בישראל בהוצאת מטר בתרגומו של אורי בלסם. בשנת 2008 יצא סרט המבוסס על ספר זה ושאר הסדרה, ויחד עמו גם משחק וידאו המבוסס על הספר.
עלילה

סיימון נחטף על ידי הגובלינים הבלתי נראים. ג'ארד וסיימון מוצאים אבן המעניקה "ראות" (היכולת לראות את היצורים הקסומים המסתתרים מבני האדם) ובעזרתה תוקפים את גובלינים. הם עוברים נחל שורץ טרולים ונאלצים להילחם עם גובלינים לא פעם אחת במהלך העלילה.
עמוס 1

| --- | --- |
הלוויין עמוס 1 בעת בדיקות
הלוויין עמוס 1 בעת בדיקות
 מידע כללי
 מפעיל:  חלל תקשורת
 יצרן:  התעשייה האווירית לישראל
 תאריך שיגור:  16 במאי 1996
 משגר:  אריאן 5
 אתר שיגור:  ELA-2 
 אתר עמוס 1
 משימה
 סוג משימה:  לוויין תקשורת ואינטרנט
 לוויין של:  מאדים
 מסלול:  מסלול גיאוסטציונרי
 אפואפסיד:  35,786 ק"מ
 פריאפסיד:  35,786 ק"מ
 זמן הקפה:  72 שעות
 משך המשימה הכולל:  16 במאי 1996 – הווה (28 שנים) 
 מידע טכני
 משקל בשיגור:  945 ק"ג
 משקל:  961 ק"ג 
 ערוצי תקשורת:  10
 קישורים חיצוניים
 מספר קטלוג לוויינים:  23865
 מאגר המידע הלאומי:  1996-030B
 
עמוס 1 הוא לוויין תקשורת ישראלי, הראשון בסדרת לווייני התקשורת "עמוס".
היסטוריה

עמוס 1 שוגר ממרכז החלל הגיאני בגיאנה הצרפתית ב־16 במאי 1996 באמצעות טיל אריאן 4.
הלוויין נבנה על ידי התעשייה האווירית לישראל והיה בבעלותה, והוא שווק ותופעל בידי החברה הפרטית חלל תקשורת. משקלו היה 961 קילוגרמים. עמוס 1 היה ממוקם במסלול גיאוסינכרוני בקו אורך 4° מערב. בהמשך הוצב בקרבתו לוויין התקשורת הישראלי עמוס 2 ששוגר באמצעות משגר סויוז-פרגאט בסוף 2003.
עמוס 1 היה לוויין התקשורת הישראלי הראשון. הוא פותח על ידי התעשייה האווירית לישראל החל משנות ה-80, הלוויין כלל תתי-מערכות שפותחו בידי החברות DASA הגרמנית ו־Alcatel Espace הצרפתית. הוא שימש, בין השאר, לשירותי טלוויזיה ישירות לבתים (DTH/DBS) על ידי חברת YES ואחרים בארץ ועל ידי HBO וחברות נוספות באירופה.
לאחר שיגורו עתרה חברת "בזק" לבית המשפט שאסר זמנית על העברת שידורי טלוויזיה ורדיו של רשות השידור באמצעות הלוויין, זאת בטענה שהמכרז בו זכתה חברת חלל תקשורת לא היה תקין. עד שיגור עמוס 1, חברת בזק הפעילה את מערך תקשורת הלוויינים של ישראל, באמצעות לווייני תאגיד אינטלסאט (בזק גם החזיקה במניות התאגיד בשיעור של כ-0.7%).
מכיוון שהלוויין עמוס 1 מוקם בסמוך מאוד ללווין עמוס 2, הם שימשו למטרות קליטה ושידור בכדור הארץ כלוויין אחד. מכיוון שמכל הדלק של הלוויין הספיק לשימוש של 12 שנים בלבד, הוחלט שעמוס 1 יפעל עד שנת 2008 ואז הוחלף על ידי הלוויין עמוס 3 ששוגר באפריל 2008.
מכירה לאינטלסאט

העיתון Space News דיווח ב-24 באוגוסט 2009 על מכירת הלוויין עמוס 1 לתאגיד התקשורת הלוויינית אינטלסאט, שמתכוון להציב אותו בנקודה חדשה בחלל, שם ישמש כ"גרוטאת חלל" וישמור על מקום פנוי בחלל העמוס בלוויינים, עד להצבת לוויין אחר במקומו ואילו עמוס 1 יושמד בזהירות כדי שלא יותיר רסיסים בחלל.
ראו גם

עמוס (לוויין תקשורת)
הערות שוליים

↑  שי שלו, ‏מבקר המדינה קבע: עמוס 1 הישג טכנולוגי, אך כישלון כלכלי, באתר גלובס, 17 במאי 2000
↑  הטיל "סויוז" שיגר את הלוויין לגובה של 36 אלף ק"מ, באתר הארץ, 27 בדצמבר 2003
↑  אברהם פלג, שני לוייני תקשורת "כחול לבן" ייצרו על ידי התעשייה האוירית, מעריב, 11 בנובמבר 1984
↑  דרור מרום, ‏HBO תרכוש שירותים מלווין התקשורת עמוס, באתר גלובס, 31 בדצמבר 1996
↑  יצחק דנון, ‏בזק: רשות השידור סיכמה על העברת שידורים בלוויין "עמוס" עוד לפני המיכרז, באתר גלובס, 22 בינואר 1997
↑  יצחק דנון, ‏צומצם צו המניעה על העברת שידורי רשות השידור באמצעות הלוויין עמוס, באתר גלובס, 23 בינואר 1997
↑  בזק תרוויח 31 מיליון דולר ממכירת אחזקותיה באינטלסאט ו-NSS, באתר TheMarker‏, 18 בנובמבר 2004
↑  הארץ,יובל אזולאי,שירות "", לאחר הדחייה: הלווין "עמוס 3" ישוגר היום מקזחסטאן, באתר הארץ, 27 באפריל 2008
| ישראל לוויינים ישראליים ותוכניות חלל אחרות |
| --- | --- | --- |
| לווייני תקשורת | עמוס (1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6) • דרור 1 |  |
| לווייני צילום מסחריים | ארוס • אופטסאט |  |
| לוויינים צבאיים ולוויינים של צה"ל | אביר • אופק (1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • 16 • 13) • טכסאר |  |
| לווייני מחקר וטלסקופים | ULTRASAT‏* • ונוס*  • DIDO  •  *SHALOM  • *SLOSHSAT |  |
| לווייני סטודנטים ואוניברסיטאות | טכסאט  • דוכיפת 1 • דוכיפת 2 • דוכיפת 3 • SAMSON • BGUSAT  • SATLLA-1  • SATLLA-2B |  |
| חלליות וגשושיות | בראשית • בראשית 2 |  |
| יכולות שיגור | משגר שביט • בסיס פלמחים |  |
| משימות אנלוגיות למאדים | D-MARS |  |
| מיזמים שהוקפאו | טאווקס* • ‏MuSAR‏* • דוד* |  |
| ארגונים ישראליים קשורים | סוכנות החלל הישראלית • מפא"ת • מנהלת תוכנית החלל • התעשייה האווירית לישראל • SpaceIL |  |
* שיתופי פעולה בינלאומיים
עלילות ספיידרוויק - מדריך שימושי

| --- | --- |

כריכת הספר
 מידע כללי
 מאת:  טוני דיטרליצי והולי בלק
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה
 הוצאה
 הוצאה:  Simon & Schuster   הוצאת מטר (מהדורה עברית)
 תאריך הוצאה:  2003 (ארצות הברית), 2004 (ישראל)
 מספר עמודים:  106
 הוצאה בעברית
 תרגום:  אורי בלסם
 סדרה
 סדרת ספרים:  עלילות ספיידרוויק
 הספר הבא:  עלילות ספיידרוויק - משקף האבן
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002478337
עלילות ספיידרוויק - מדריך שימושי (באנגלית: Arthur Spiderwick's Field Guide to the Fantastical World Around You) הוא ספר פנטזיה משנת 2003 שנכתב על ידי טוני דיטרליצי והולי בלק ואויר על ידי טוני דיטרליצי. הוא הספר הראשון בסדרת עלילות ספיידרוויק. הספר ראה אור בארצות הברית בהוצאת סיימון אנד שוסטר ב-2003 ובישראל בהוצאת מטר בשנת 2004, והפך במהירות לרב מכר בישראל. בשנת 2008 יצא סרט המבוסס על ספר זה ועל ספרי ההמשך שלו. יחד עם הסרט יצא משחק וידאו המבוסס גם הוא על הסדרה.
עלילה

ג'ארד, סיימון, מאלורי ואמם עוברים לאחוזה שקיבלו מלוסינדה (דודתם של אמם) שם הם מגלים עולם שלם של יצורים קסומים ושונים בשבילם, ועומדים בפני דילמה קשה. הכל התחיל כאשר ג'ארד מוצא את המדריך השימושי ומתחיל לקרוא בו, בעקבות כך נעצוץ העוזרן מתחיל להציק לו. לאחר כמה זמן הוא משכנע את סיימון לחקור איתו והם מוצאים פתק בעליית הגג. במהלך הסיפור הם פוגשים עוזרן (בראוני) בשם נעצוץ שעוזר להם במהלך הסיפור.
בפתק של ארתור ספיידרוויק שמצאו ג'ארד וסיימון נכתב:
"על הרי אררט תוכל למצוא

את סודי למין האנושי כולו

בין אמת לשקר אין הבדל

על כן בקרוב מתהילתי תתפעל

מעלה מעלה ושוב אל על

חבר יקר, שיהיה במזל"
סיירות המערכה מסדרת מולטקה

| --- | --- |

 תיאור כללי
 סוג אונייה:  סיירת מערכה
 צי:  הצי הקיסרי הגרמני הצי הקיסרי הגרמני   טורקיה הצי העות'מאני/הצי הטורקי
 דגל הצי:  הצי הקיסרי הגרמני
 סדרה קודמת:  SMS פון דר טאן
 סדרה עוקבת:  SMS זיידליץ
 אוניות בסדרה:  SMS מולטקה   SMS גבן
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  בלום ווס 
 הוזמנה:  1908
 תחילת הבנייה:  1908–1909
 הושקה:  1910–1911
 תקופת הפעילות:  1911–1950 (כ־39 שנים)
 אחריתה:  1 הוטבעה על ידי צוותה, 1 נגרטה
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 22,979 טון, מקסימלי: 25,400 טון
 אורך:  186.6 מטר
 רוחב:  29.4 מטר
 שוקע:  9.19 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  25.5 קשרים
 גודל הצוות:  1,053 קצינים ומלחים
 טווח שיוט:  7,630 ק"מ במהירות 14 קשר
 הנעה:  טורבינות קיטור בהספק 51,289 כוחות סוס (38 מגה-וואט)
 צורת הנעה:  טורבינות
 אמצעי לחימה
 שריון:  חגורת שריון 76–280 מ"מ   צריחי תותחים 230 מ"מ   סיפון 230 מ"מ
 חימוש:  עשרה תותחים בקוטר 11 אינץ' (280 מ"מ)   12 תותחים בקוטר 5.9 אינץ' (150 מ"מ)   12 תותחים 3.5 אינץ' (88 מ"מ)
 
סיירות המערכה מסדרת מולטקה הייתה סדרה של שתי סיירות מערכה של הצי הקיסרי הגרמני שנבנו בין השנים 1909–1911. SMS מולטקה ו-SMS גבן, הן היו דומות לסיירת המערכה הקודמת SMS פון דר טאן, אבל העיצוב החדש יותר כלל כמה שיפורים מצטברים. הסיירות היו מעט גדולות יותר, מהירות יותר ומשוריינות טוב יותר, והיו להם זוג נוסף של תותחי 28 ס"מ (11 אינץ').
שתי הספינות שירתו במהלך מלחמת העולם הראשונה. מולטקה השתתפה בכמה קרבות גדולים עם שאר צי הים הפתוח, כולל קרבות שרטון דוגר ויוטלנד בים הצפוני, וקרב מפרץ ריגה ומבצע אלביון בים הבלטי. בתום המלחמה, מולטקה נכלאה עם רוב צי הים הפתוח בסקפה פלו בזמן שגורל הספינות נדון במהלך משא ומתן על הסכם שלום. הספינות הוטבעו ב-21 ביוני 1919 כדי למנוע את תפיסתם על ידי בעלות הברית.
גבן הוצבה בים התיכון בתחילת המלחמה; היא נמלטה מספינות הצי המלכותי הבריטי לקונסטנטינופול. הספינה, יחד עם הסיירת הקלה ברסלאו, הועברה לצי העות'מאני זמן קצר לאחר ההגעה. מבחינה אסטרטגית, גבן מילאה תפקיד חשוב מאוד: היא סייעה להכניס את האימפריה העות'מאנית למלחמה כחברה במעצמות המרכז, ובכך שפעלה כצי ומנעה ניסיונות אנגלו-צרפתים לפרוץ את הבוספורוס, ובדומה לכך מנעה התקדמות אפשרית של צי הים השחור הרוסי. גבן נשמרה על ידי הממשלה הטורקית החדשה לאחר המלחמה. שונתה רק במעט מהתצורה המקורית שלה, הספינה נשארה בשירות פעיל בצי הטורקי עד שהושבתה ב-20 בדצמבר 1950; היא נמחקה מרשימות הצי ב-14 בנובמבר 1954. שנתיים קודם לכן, כאשר טורקיה הצטרפה לנאט"ו ב-1952, הוקצה לספינה מספר גוף B70. הספינה הוצעה למכירה ללא הצלחה לממשלת גרמניה המערבית בשנת 1963. ללא קבוצה שמוכנה לשמר אותה כמוזיאון, הספינה נמכרה ל-M.K.E. סיימן ב-1971 לגריטה. היא נגררה לפירוק ב-7 ביוני 1973, והעבודה הסתיימה בפברואר 1976.
פיתוח

במהלך ועידה במאי 1907, החליט משרד הצי הגרמני לעקוב אחר סיירת המערכה הייחודית פון דר טאן בעיצוב מוגדל. 44 מיליון המרקים שהוקצו לשנת הכספים 1908 יצרו אפשרות להגדיל את קוטר התותחים העיקריים מ-28 ס"מ (11 אינץ') מהעיצוב הקודם עד 30.5 ס"מ (12 אינץ'). עם זאת, אדמירל אלפרד פון טירפיץ, יחד עם מחלקת הבנייה, טענו כי הגדלת מספר התותחים מ-8 ל-10 תהיה עדיפה, שכן תותחי ה-28 ס"מ נחשבו מספיקים כדי לירות אפילו על אוניות מערכה. טירפיץ גם טען כי לאור העליונות המספרית של כוחות הסיור של הצי המלכותי, יהיה זה נבון יותר להגדיל את מספר התותחים הראשיים, במקום להגדיל את קליברם. מחלקת הצי הכללי קבעה כי עבור התכנון החדש להילחם במערך הקרב, נחוצים תותחי 30.5 ס"מ. בסופו של דבר, טירפיץ ומחלקת הבנייה ניצחו בדיון, מולטקה הייתה אמורה להיות מצוידת בעשרה תותחי 28 ס"מ. כמו כן, נקבע על ידי מחלקת הבנייה כי לספינות החדשות תהיה הגנת שריון שווה או עדיפה על פון דר טאן, ותהיה להן מהירות מרבית של לפחות 24.5 קשר (45.4 קמ"ש).
במהלך תהליך התכנון נרשמו עליות משקל רבות עקב גידול בגודל המצודה, עובי השריון, תוספות למחסני התחמושת וסידור מחדש של מערכת הדוודים. במקור תוכנן לבנות רק ספינה אחת בעיצוב החדש, אך בשל העומס שהופעל על צוות התכנון של חיל הים, הוחלט לבנות שתי ספינות מהסוג החדש. הם הוקצו תחת שמות החוזה של "Cruiser G" ו-"Cruiser H". מכיוון שבלום אונד פוס הגישו את ההצעה הנמוכה ביותר עבור "Cruiser G", החברה גם השיגה את החוזה עבור "Cruiser H". הראשון הוקצה לשנת הבנייה 1908–1909, ואילו האחרון הוקצה ל-1909–1910.
החוזה עבור "קרוזר G" הוענק ב-17 בספטמבר 1908, תחת בנייה מספר 200. השדרית הונחה ב-7 בדצמבר 1908, והאונייה הושקה ב-7 באפריל 1910. "Cruiser G" נכנסה לשירות ב-30 בספטמבר 1911 בשם SMS מולטקה. האונייה נקראה על שם גנרל-פלדמרשל הלמוט פון מולטקה, ראש המטה של הצבא הפרוסי באמצע המאה ה-19. "קרוזר H" הוזמנה ב-8 באפריל 1909 עם מספר הבניין 201. שדרית האונייה הונחה ב-12 באוגוסט 1909; האונייה הושקה ב-28 במרץ 1911. לאחר ההתאמה, "קרוזר H" נכנסה לשירות ב-2 ביולי 1912 בשם SMS גבן. האונייה נקראה על שם אוגוסט קרל פון גבן, גנרל פרוסי ששירת במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה.
פיתוח > אוניות הסדרה

| שם האונייה | המספנה | הונחה | הושקה | נכנסה לשירות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מולטקה | בלום אונד פוס, המבורג | 7 בדצמבר 1908 | 7 באפריל 1910 | 30 באוגוסט 1911 |
| גבן | בלום אונד פוס, המבורג | 28 באוגוסט 1909 | 28 במרץ 1911 | 2 ביולי 1912 |
תכנון > מאפיינים כלליים

אוניות הסדרה היו באורך כולל של 186.6 מטרים (612 רגל 2 אינץ'), רוחב של 29.4 מטרים (96 רגל 5 אינץ'), והיה להם שוקע של 9.19 מטרים (30 רגל 2 אינץ') במעמס מלא. הדחק האוניות היה 22,979 טונות (22,616 טונות ארוכות) בתפוסה סטנדרטית, ו-25,400 טונות (24,999 טונות ארוכות) במעמס מלא. לאוניות הסדרה היו 15 תאים אטומים למים ותחתית כפולה על 78% מאורך האוניות. הם נחשבו לאוניות ים טובות, עם תנועה עדינה גם בים סוער. עם זאת, היה להם היגוי איטי והן לא היו בעלות יכולת תמרון במיוחד. האוניות איבדו עד 60% מהמהירות ונטו 9 מעלות בהגה מלא. לאוניות היה צוות סטנדרטי של 43 קצינים ו-1010 איש. כאשר מולטקה שימשה כספינת הדגל של קבוצת הסיור I, הצוות גדל ב-13 קצינים ו-62 מלחים נוספים. בזמן ששימשה כספינת הדגל של סגן המפקד, האונייה נשאה 3 קצינים ו-25 מלחים נוספים לתקן.
תכנון > הנעה

מולטקה וגבן הונעו על ידי טורבינות פארסונס בעלות ארבעה גלי הנע בשתי סטים ו-24 דוודים על בסיס פחם של שולץ-תורניקרופ, מחולקים לארבעה חדרי דוודים. הדוודים הורכבו מתוף קיטור אחד ושלושה תופי מים כל אחד, והפיקו קיטור ב-16 אטמוספירה סטנדרטית (240 PSI). לאחר 1916, הוסיפו לדוודים מרססי שמן זפת ששימשו להגברת קצב השריפה של פחם הליגניט הפחות איכותי שעמד לרשות גרמניה. הטורבינות של פארסונס חולקו לזוגות בלחץ גבוה ונמוך. הטורבינות בלחץ נמוך היו הזוג הפנימי, והוצבו בחדר המכונות האחורי. טורבינות הלחץ הגבוה היו משני צידי צמד הלחץ הנמוך, והיו ממוקמות בחדרי הכנף הקדמית. הטורבינות הניעו ארבעה מדחפים בקוטר של 3.74 מטר (12 רגל 3 אינץ').
תחנות הכוח של האוניות סיפקו 52,000 כוחות סוס ומהירות מרבית של 25.5 קשרים (47.2 קמ"ש). עם זאת, בניסויים מולטקה השיגה 85,782 כוחות סוס ומהירות מרבית של 28.4 קשרים (52.6 קמ"ש); תחנת הכוח של גבן הפיקה כוחות סוס ומהירות מרבית נמוכה במעט. במהירות 14 קשרים (26 קמ"ש), לאוניות היה טווח של 4,120 מיילים ימיים (7,630 ק"מ). אוניות הסדרה צוידו ב-6 גנרטורים טורבו שסיפקו 1,200 קילוואט (1,600 כוחות סוס) של הספק ב-225 וולט. האוניות תוכננו לשאת 1,000 טונות של פחם, למרות שבפועל הם יכלו לאחסן עד 3,100 טונות. צריכת הדלק בניסוי הכפוי בן שש שעות הייתה 0.667 קילוגרם לכוחות סוס לשעה ב-76,795 כוחות סוס, ו-0.712 ק"ג לכוחות סוס לשעה ב-71,275 כוחות סוס, בהתאמה עבור שתי האוניות.
תכנון > חימוש

החימוש העיקרי היה עשרה תותחי 28 ס"מ SK L/50 בחמישה צריחים תאומים. התותחים הונחו בתושבות Drh. LC/1908; תושבות אלו אפשרו הגבהה מקסימלית של 13.5 מעלות. הגבהה זו הייתה 7.5 מעלות פחות מאשר בפון דר טאן הקודמת, וכתוצאה מכך, הטווח היה מעט יותר קצר, 18,100 מטר (19,800 יארד), לעומת 18,900 מטר (20,700 יארד) בתותחי פון דר טאן. בשנת 1916, במהלך שיפוץ, ההגבהה הוגדלה ל-16 מעלות, לטווח מוגדל של 19,100 מטר (20,900 יארד). צריח אחד, אנטון, היה ממוקם לפנים, שניים מאחור (דורה צריח ירי מעל אמיל), ושניים, ברונו וסזאר, היו צריחי כנף שהותקנו בדירוג. התותחים ירו פגזים חודרי שריון וחודרי שריון למחצה, במשקל 302 ק"ג (666 ליברות). התותחים יכלו לירות בקצב של 3 פגזים לדקה, והיו להם מהירות לוע של 895 מטר לשנייה (2,940 רגל לשנייה). בסך הכל 810 מהפגזים הללו אוחסנו על סיפון האונייה.
החימוש המשני של הספינות כלל 12 תותחי 15 ס"מ (5.9 אינץ') SK L/45, מותקנים בתושבות MPL C/06 כמו בפון דר טאן. לתותחים היו בסך הכל 1800 פגזים, 150 לכל תותח. לתותחי ה-15 ס"מ היה טווח של 13,500 מטר (14,800 יארד) בעת הבנייה, אם כי זה הוארך מאוחר יותר ל-18,800 מטר (20,600 יארד). בתחילה, הותקנו 12 תותחי 8.8 ס"מ (3.5 אינץ') גם כדי להגן על האוניות מפני סירות טורפדו ומשחתות, אך אלו הוסרו מאוחר יותר, כאשר התותחים במבנה העילי האחורי הוחלפו בארבעה תותחי נ"מ 8.8 ס"מ L/45.
מולטקה וגבן היו חמושות גם בארבעה צינורות טורפדו באורך 50 ס"מ (19.7 אינץ'); אחד קדמי, אחד אחורי ושניים בצד הרחב, עם 11 טורפדות מאוחסנים. הטורפדות היו מדגם G/7, במשקל 1,365 ק"ג (3,009 פאונד) ונשאו ראש נפץ במשקל 195 ק"ג (430 פאונד). לטורפדות היה טווח מרבי של 9,300 מטר (10,200 יארד) ב-27 קשר (50 קמ"ש), ו-4,000 מטר (4,400 יארד) כשהם מוגדרים ב-37 קשר (69 קמ"ש).
תכנון > שריון

הספינות היו מצוידות בשריון קרופ. רמת ההגנה בשריון בסדרת מולטקה הוגדלה מההגנה של פון דר טאן, עד 10 ס"מ (3.9 אינץ') בחגורה הראשית הקדמית, 27 ס"מ (10.6 אינץ') במצודה, ו-10 ס"מ מאחור. הקזמטים היו מוגנים על ידי דפנות בעובי 15 ס"מ וגגות בעובי 3.5 ס"מ (1.4 אינץ'). מגדל הניווט הקדמי היה מוגן על ידי דפנות בעובי 35 ס"מ (13.8 אינץ'), ובמגדל הניווט האחורי היו דפנות בעובי 20 ס"מ (7.9 אינץ') של שריון. בצריחים היו מגני תותחים בעובי 23 ס"מ (9.1 אינץ') בחזית, 18 ס"מ (7.1 אינץ') בצדדים, ו-9 ס"מ (3.5 אינץ') על הגגות. שריון הסיפון והשריון המשופע היו שניהם בעובי 5 ס"מ (2 אינץ'), כמו גם מחיצת הטורפדו סביב הברבטות. מחיצת הטורפדו הייתה בעובי 3 ס"מ (1.2 אינץ') באזורים אחרים, פחות קריטיים. כמו בפון דר טאן, השריון היה קרופ מוצק ופלדת ניקל.
היסטוריית שירות > מולטקה

מולטקה החליפה את הסיירת המשוריינת רון בקבוצת הסיור הראשונה ב-30 בספטמבר 1911. ב-19 באפריל 1912, מולטקה והסיירות הקלות שטטין וברמן יצאו מגרמניה לביקור רצון טוב בארצות הברית, והגיעו ב-30 במאי. בתחילת יולי, מולטקה ליוותה את היאכטה של הקייזר וילהלם השני לרוסיה. לאחר שהאונייה חזרה, מפקד קבוצת הסיור הראשונה הפך את מולטקה לספינת הדגל שלו - תפקיד בו שירתה עד שקונטר-אדמירל פרנץ פון היפר העביר את דגלו לסיירת המערכה החדשה יותר זיידליץ ב-23 ביוני 1914.
מולטקה השתתפה ברוב פעולות הצי הגדולות שערך הצי הגרמני במהלך מלחמת העולם הראשונה, כולל קרבות שרטון דוגר ויוטלנד בים הצפוני, וקרב מפרץ ריגה ומבצע אלביון בים הבלטי. האונייה השתתפה במספר מבצעים להפגזת החוף האנגלי, כולל הפשיטה על ירמות', הפשיטה על סקרבורו, הרטליפול וויטבי והפגזת ירמות' ולואוסטופט. מולטקה נפגעה מספר פעמים במהלך המלחמה: הספינה נפגעה מירי בקליבר כבד בקרב יוטלנד, וטרפדה פעמיים על ידי צוללות בריטיות בזמן התקדמות הצי.
לאחר תום המלחמה ב-1918, מולטקה, יחד עם רוב צי הים הפתוח, נכלאה בסקפה פלו עד להכרעה של מדינות ההסכמה באשר לגורל הצי. האונייה הוטבעה על ידי הצוות שלה, יחד עם שאר צי הים הפתוח ב-1919 כדי למנוע מהם להיתפס על ידי הצי המלכותי הבריטי. שרידי האונייה נמשו ב-10 ביוני 1927, והיא נגרטה ברוזית' מ-1927 עד 1929.
היסטוריית שירות > גבן

בעקבות פרוץ מלחמת הבלקן הראשונה באוקטובר 1912 החליט הפיקוד העליון הגרמני להקים פלגה ים תיכונית בניסיון להשפיע על האזור. השייטת החדשה הורכבה מגבן והסיירת הקלה ברסלאו; שתי הספינות עזבו את קיל ב-4 בנובמבר והגיעו מול קונסטנטינופול ב-15 בנובמבר. הספינות ביקרו במספר נמלי ים תיכונים, כולל ונציה, פולה ונאפולי. מלחמת הבלקן הראשונה הסתיימה ב-30 במאי 1913, והייתה שיקול מסוים להחזיר את האוניות למימי גרמניה. עם זאת, הסכסוך עלה מחדש פחות מחודש לאחר מכן ב-29 ביוני, ולכן הספינות הצטרכו להישאר באזור.
לאחר הירצחו של הארכידוכס פרנץ פרדיננד ב-28 ביוני 1914, זיהה קונטר-אדמירל וילהלם סושון את פרוץ המלחמה הקרבה, ולכן הפליג מיד לפולה לעבודות תיקון עבור גבן. לאחר מכן נצטוו הספינות להפליג לקונסטנטינופול. במהלך הדרך, הם נרדפו על ידי כוחות בריטיים, אך גבן וברסלאו הצליחו להתחמק מהם ולהגיע לאיסטנבול עד 10 באוגוסט 1914. גבן הועברה לאימפריה העות'מאנית ושמה שונה ליעבוז סולטאן סלים על שם הסולטן סלים הראשון, אשר ידוע בכינוי יעבוז. היא סומנה כספינת הדגל של הצי העות'מאני, אך היא שמרה על הצוות הגרמני שלה. גבן, אשר הניפה את הדגל העות'מאני, הפגיזה את נמל סבסטופול הרוסי, לכדה והטביעה שולת מוקשים רוסית, ופגעה במשחתת ב-29 באוקטובר 1914. ממשלת רוסיה הגיבה בהכרזת מלחמה על האימפריה העות'מאנית ב-1 בנובמבר; בריטניה וצרפת הלכו בעקבותיה ב-5 בנובמבר. בכך שפעלה כצי בהוויה, גבן חסמה למעשה התקדמות רוסית לתוך הבוספורוס, והגנה מפני פלישה דומה של פרה-דרדנוטים בריטיות וצרפתיות. ספינות מלחמה בריטיות וצרפתיות חזקות יותר - שיכלו לטפל בגבן - לא ניתן היה להסתכן ולשולחם למימי טורקיה הממוקשים בכבדות ואשר פטרלו בהם צוללות כל העת.
בשנת 1936 שונה שמה באופן רשמי ליאבוז והיא נשארה ספינת הדגל של הצי הטורקי עד 1950, למרות שהאונייה הייתה נייחת ברוב הזמן באיזמיט מ-1948. בשנת 1952, טורקיה הצטרפה לנאט"ו, והספינה קיבלה את מספר הגוף "B70". יאבוז הוצאה משימוש ב-20 בדצמבר 1950, ונמחקה מרשימות הצי ב-14 בנובמבר 1954. ממשלת טורקיה ניסתה לשמר את הספינה כמוזיאון, כולל הצעה למערב גרמניה למכור את הספינה עוד ב-1963, אך אף אחד מהמאמצים לא הצליח. גבן נמכרה לגריטה ב-1971, ובסופו של דבר התפרקה בין 1973 ל-1976 - הספינה האחרונה שנותרה של הצי הקיסרי הגרמני.
גבן
Moltke ' האקדח הקדמי
מולטקה בעיר ניו יורק בשנת 1912
יאבוז (גבן לשעבר) בבוספורוס במהלך ביקור אוניית המערכה האמריקאית USS מיזורי באפריל 1946
עיצור וילוני משופתת, מקורב

| עיצור וילוני משופתת, מקורב |
| --- | --- |
 ᴡ
 מספר IPA:  170
קידוד
 דצימלי:  &#119;
 יוניקוד:  U+0077
 X-SAMPA:  w
 Kirshenbaum:  w
 ברייל:  
להקשבה
 
רשימת עיצורים
עיצור וילוני משופתת מקורב הוא צליל עיצורי הנפוץ בשפות מדוברות רבות, כדוגמת העברית (בהגייה התימנית ובמילים שאולות). סימן ה-IPA לעיצור הוא W לטינית /w/, ובמערכת X-SAMPA הוא נכתב כ-w. זהו הצליל הישן ל-ו וניתן היה לשמעו בהגיות העברית המקראית והטברנית. ניתן לסמנו משנית ⟩ɰʷ⟩ היות שזהו [ɰ] משופתת. לעיצור זיקה לתנועה אחורית, סגורה, מעוגלת u .
נתונים

בסיס חיתוכו וילוני ומשופתת כאחד - החלק האחורי בלשון קרב מעט לווילון (החך הרך הקרוב לענבל) והשפתיים מעוגלות בו זמנית.
אופן חיתוכו מקורב - זרימת האוויר על־גבי הלשון אינה קרובה מספיק לחך כדי ליצור זרימה מערבולתית כחוכך, בדומה ל-⟩ɰ⟩. שפות מסוימות כיפנית ושפות אינדיאניות מיישרות/לוחצות (או אינן מעגלות) את השפתיים זו לזו. במקרה זה עדיף לתעתק זאת [w͍] או [w̜] כאי־מעוגלות.
בצליליותו הוא קולי - מיתרי הקול רוטטים.
זרימת האוויר עוברת אך ורק דרך הפה ולא בחלל האף.
מרכזי - האוויר זורם מעל מרכז הלשון יותר מצדיה.
ריאתי - האוויר משוחרר מתוך הריאות אל הפה.
התרחשות

| שפה | מילה | IPA | משמעות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אנגלית | world | [wəɹɫd] | 'עולם' |  |
| בסקית | lau | [law] | 'ארבע' |  |
| הולנדית | creuar | [kɾəˈwa] | 'לחצות' | פלמית. בניבים מסוימים העיצור מזוהה כ-[β̞] |
| וייטנאמית | tuần | [˨˩t̪wən] | 'שבוע' |  |
| מנדרינית | wáng ‏王 | [˧˥wɑŋ] | 'מלך' |  |
| עברית | פינגווין | [piŋgwin] | 'פינגווין' |  |
| ערבית | وَرْد | [ward] | 'ורד' |  |
| צרפתית | oui | [wi] | 'כן' |  |
| צ'רקסית | уэ | [wa] | 'אתה' |  |
| קנטונזית | 湖 wu4 | [˨˩wuː] | 'אגם' |  |
ראו גם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
| צלילי שפות העולם> עיצורים.בסיסי החיתוך | צלילי שפות העולם> עיצורים.אופני החיתוך |
| --- | --- |
דו-שפתיים - שפתיים-שיניים - שיניים-שפתיים - לשוניים-שפתיים   שיניים - מכתשיים - בתר-מכתשיים - מכתשיים-חיכיים - כפופים   חיכיים - וילוניים - ענבליים - סדקיים - כיסוי-גרוניים - לועיים  בסיס חיתוך משני: מלועלעים - מוולנים - מחונככים - משופתתים: ריאתיים: אפיים - סותמים - חוככים - מקורבים   מקישים - רוטטים - צידיים - מחוככים  לא ריאתיים: מסודקים - מפונמים - מצוצים
תנועות
מיקום התנועות: גובה התנועות
אחוריות - כמעט-אחוריות - מרכזיות - כמעט-קדמיות - קדמיות: סגורות - כמעט-סגורות - חצי-סגורות - אמצעיות  חצי-פתוחות - כמעט-פתוחות - פתוחות
ראו גם: אלפבית פונטי בינלאומי – פורמנט
עידן קלימן

| --- | --- |

קלימן, נובמבר 2021
 לידה:  19 בספטמבר 1973 (בן 51) ירושלים
 מדינה:  ישראל
 מקצוע:  עו"ד
 תפקיד:  יו"ר ארגון נכי צה"ל
 פרסים והוקרה:  מדליק משואה (2022) 
 
עידן קלימן (נולד ב-19 בספטמבר 1973) הוא עורך דין ישראלי, יו"ר ארגון נכי צה"ל.
ביוגרפיה

קלימן נולד בירושלים בן לרות (שאיבדה את אביה במלחמת השחרור) ואריה (שנפצע קשה בהגנה על המעוזים במלחמת יום הכיפורים).
קלימן שירת כלוחם בחטיבת גבעתי, עבר טירונות וקורס מ"כים, ושירת בגזרת לבנון ובגזרת רצועת עזה. בשנת 1992, נפצע בקרב מול חוליית מחבלים בח'אן יונס כאשר קליעים חדרו לחזהו במהלך פעילות מבצעית יזומה של צה"ל, ומאז הוא מרותק לכיסא גלגלים.
ביוגרפיה > לאחר הפציעה

עם סיום השיקום החליט על שיבה לפעילות רגילה ככל שניתן. יצא לטיול בתאילנד, בילה באירופה, חי לבד באוסטרליה ועבד בקונסוליה הישראלית בלוס אנג'לס. שם הרצה על מדיניות ישראל בפני פורומים רבים ומגוונים, טיפל בבעיותיהם של אזרחי ישראל החיים בארצות הברית ובתיירים הישראליים. עם שיבתו לארץ יצא ללימודים בבית הספר למשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה. בשנת 2001 עבד כמתמחה בפרקליטות מחוז ת"א ולאחר מכן הוסמך כעורך דין.
פעילותו בארגון נכי צה"ל

בשנים 2006–2011, כיהן כסגן יו"ר מחוז תל אביב והמרכז של ארגון נכי צה"ל. במסגרת תפקיד זה ייצג ופעל למען מימוש זכויות כל חברות וחברי המחוז. בין השאר פעל לשיקומם הבריאותי, הנפשי והחברתי של פצועי מלחמת לבנון השנייה.
בשנים 2007–2009, היה גם חבר בהנהלת בית קיי, כפר נופש לנכי צה"ל.
בשנת 2011, הקים את האגף המשפטי בארגון נכי צה"ל. במהלך תפקידו הוביל מהלכי חקיקה בכנסת, פעל ונלחם לשיפור זכויות הנכים וטיפול בשיקומם. ייצג את הארגון בפני מוסדות שונים, מיסד תהליכים וריכז פרויקטים שונים אשר דרשו ליווי משפטי.
בשנת 2019 נבחר ליו"ר ארגון נכי צה"ל, והחליף את חיים בר שכיהן בתפקיד במשך עשר שנים ומאז פועל למען יישומה של רפורמת "נפש אחת" שתפקידה הסדרת תקציבים ועיגון זכויות, הגדלת התקנים, ביטול חיטוט בעברם של הפצועים, מינוי נציב קבילות הנכים ועוד
בשנת 2022, נבחר להשיא משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-74 למדינת ישראל.
התנדבות

במהלך שהותו בארצות הברית פעל בהתנדבות כמרצה מטעם ארגון נכי צה"ל, לצורך גיוס תרומות לארגון.
משנת 2004, כיהן במשך חמש שנים בהתנדבות כיו"ר נציגות נפגעי חוט השדרה (משותקים הרתוקים לכיסאות גלגלים), פעל למען שיפור זכויותיהם והיה אחראי מטעם הארגון על הטיפול בהם. בנוסף היה אחראי על ענף טניס כיסאות גלגלים בבית הלוחם תל אביב.
קלימן התנדב בוועדת המשמעת של התאחדות ספורט נכים.
חיים אישיים

קלימן מתגורר בתל אביב, נשוי לשירי, מורה ומחנכת בבית ספר יסודי. לזוג שני ילדים.