איננה
איננה במיתוסים ובספרות השומרית > ירידת איננה לשאול

מיתוס זה מתאר את מעשה ירידתה של איננה אל השאול, ובו הגיעה פרשת אהבתם של איננה ושל תמוז/דמוזי אל שיאה הטרגי, שבמסגרתו נגזר על תמוז לרדת שאולה. הסיפור פותח בתיאור שאיפתה של איננה לרדת אל השאול, כפי הנראה כדי לקחת את השלטון שם מידי אחותה ארשכיגל, אלת המוות. לקראת מסעה של האלה אל השאול, היא מכינה את עצמה באמצעות למידת חוקי השאול. אחר כך היא עוטה על גופה בגדים נאים ותכשיטים כיאה לאלה בכירה במעמדה העומדת לצאת לדרכה.
איננה חרדה פן תמית אותה אחותה ארשכיגל בתחומי ממלכתה, ולכן היא מחליטה לתכנן את הצלתה. נינשובור, עוזרתה הנאמנה מצטווה כי אם לא תשוב איננה מן השאול, עליה לשאת קינה, לבכות ולהתאונן, ובכך לבקש את עזרתם של האלים הגדולים. על נינשובור לפנות תחילה לניפור, עירו של אנליל, ראש האלים של הפנתיאון השומרי, ולהתחנן שיצילה. אם יסרב ראש האלים לעשות זאת, על עוזרתה לפנות לאור, עירו של אל הירח ננה, אביה של איננה. אם גם אל הירח יסרב לסייע, עליה לפנות לארידו, עירו של אנכי, אל החוכמה, "היודע מזון חיים" וגם "יודע מֵי החיים" - כלומר בעל הסגולה להחיות מתים, והוא בוודאי יעזור.
איננה יורדת לשאול, וארשכיגל מצווה על רב השוערים של השאול, נתי, שיוביל את איננה דרך שבעת השערים ויגרום לה להסיר את מלבושיה וקישוטיה בכל שער, כדי לקחת ממנה את כוחותיה האלוהיים ולבייש אותה כאשר תתייצב בפניה, וכך תוכל להמיתה. ואכן כך היה: ערומה הובלה איננה על ברכיה. אחותה ומועצת שבעת השופטים של השאול, אספת האנונה, גוזרים את דינה של איננה. או אז נתנה בה ארשכיגל, אחותה, את "עין המוות", אשר הופכת אותה לגווייה חסרת חיים. את הפגר הם תולים על וו בקיר.
כאשר איננה לא שבה לאחר שלושה ימים, פורצת נינשובור בקינה, אך האלים משיבים פניה ריקם, בתואנה כי הירידה לשאול מהווה טאבו לאלי העולם העליון, ומי שיורד לשאול חייב לשאת בתוצאות. מכל האלים רק האל אנכי, אל החוכמה, מביע צער ורצון לעזור. הוא בורא שני יצורים המסוגלים לחדור לשאול משום שהיו נעדרים תכונות אנוש, מעניק להם את יכולת "מזון החיים" ו"מי החיים", ושולח אותם להשיב את איננה.
היצורים חומקים מבעד לשערים אל השאול, ושם הם פוגשים בארשכיגל הכורעת ללדת ונאנקת בכאבים. שני היצורים מביעים הזדהות עם סבלה, ובזכות חסד זה, האלה ארשכיגל מאפשרת להם לקחת את הגווייה. אז מחיים היצורים את האלה איננה באמצעות מי החיים ומזון החיים.
איננה ממהרת לברוח, אך חוק השאול קובע שאין מי שישתחרר מממלכת המוות ולא ישאיר תחליף תחתיו, ולכן שדי השאול דבקים אליה והיא חוזרת מלווה בהם. תפקידם להבטיח שהיא תחזור לשאול אם לא יימצא לה מחליף שייקח את מקומה. בחיפושיה אחר מחליף לשהות בשאול, איננה עוברת בין משרתיה וחסה על חייהם, אך כאשר היא מגיעה לעירו של בעלה, האל הרועה תמוז, שלא שבת מחגיגותיו בימי היעדרה והוסיף לשבת במרום כס מלכותו, חמתה גוברת והיא נותנת בו את "עין המוות" ומסגירה אותו בידי השדים. דמוזי מתחנן לחסדי אותו, אל השמש, שיהפכו לנחש ויצילו מן השדים, והאל אותו אכן ממלא בקשה זו והיא ממומשת.
סיפור העלילה לא שרד בשלמותו, אך נראה שבהמשך נמלט תמוז והסתתר אצל אחותו גשתיננה. דמוזי נלכד בידי השדים וגשתיננה מתחננת על נפשו. האלה איננה, שעדיין רוחשת לדמוזי אהבה, מחליטה לחון אותו וחורצת שחצי שנה יהיה דמוזי בשאול, ובחצי השני יעלה דמוזי לאדמה ואחותו גשתיננה תתפוס את מקומו בשאול.
מלבד היות סיפור זה קשור במחזוריות עונתית, משמשת העלילה גם תזכורת לכך שלא ניתן למנוע את המוות או לאחד ולהחזיר את החיים ביחד עם המוות. מקובל לחשוב שמיתוס זה מבטא מעיקרו את עונת היובש במחזוריות הטבע, והוא מתמקד בירידתו של אל הפריון תמוז אל השאול. אך בנוסף לכך עומדת במרכזו של המיתוס איננה, שבשאפתנותה, בסקרנותה ובאומץ ליבה ביקשה לרדת אל השאול כדי ללמוד את רזיו, או אולי לחברו שוב לממלכת החיים. זהו מסעה של האלה המנסה להחזיר את שלטונה ולאחד את החיים עם המוות, שהוא, על פי צו האלים, אסור, שכן אלי השמים אסורים בירידה לשאול ולהפך, אלי השאול אסורים בעלייה לשמיים.
נוסף על מיתוס זה, המתאר במפורש כיצד נגזר על תמוז לרדת שאולה, מעשה מותו של תמוז תועד גם בקינות שומריות רבות שבהן מבכים את תמוז המת.