stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ועדת בן שחר

כתב המינוי של ועדת בן שחר
ועדת בן שחר הייתה ועדה ציבורית לבחינת רפורמה במערכת המיסים שמונתה בדצמבר 1974 על ידי שר האוצר יהושע רבינוביץ, ביוזמתו של הממונה על הכנסות המדינה משה נוידרפר.
בראש הוועדה עמד פרופ' חיים בן שחר מאוניברסיטת תל אביב, ויתר חבריה היו פרופ' מיכאל ברונו, פרופ' יורם בן פורת, רו"ח שלום רונאל ועו"ד בועז נהיר.
על הוועדה הוטל לגבש המלצות לשינוי שיטת גביית המיסים הישירים ובמיוחד מס הכנסה תוך הורדת המס השולי, מניעת עיוותים, הגברת יעילות גביית המיסים, והרחבת בסיס המס.
מניעים להקמת הוועדה

בפתח המלצותיה הציגה הוועדה את הבעיות שהובילו להקמתה:
בהמשך פירטה הוועדה את נזקיה של מערכת המס המעוותת:
ההמלצות ומימושן

הוועדה הגישה את המלצותיה ב-12 במרץ 1975, והדגישה שחשוב לקבל את המלצותיה כמקשה אחת. ההמלצות ניתנו בחוברת בת 182 עמודים, שבה שלושה חלקים המחולקים לפרקים אחדים:
חלק ראשון: המס ומרכיביו
פרק א - המס על היחיד
פרק ב - הרחבת בסיס המס
פרק ג - שחיקת בסיס המס והעלמת הכנסות - אומדנים
פרק ד - המס על החברות
פרק ה - המס על רווחי הון
פרק ו - אומדן תקבולי המס
חלק שני: הפעלת החוק
פרק ז - מערכת הדיווח
פרק ח - ניהול ספרי חשבונות
פרק ט - שומה וביקורת
פרק י - גבייה וענישה
חלק שלישי: הערות ליישום ההמלצות.
הממשלה נענתה עקרונית לדרישת הוועדה לאמץ את המלצותיה כמקשה אחת, ובעקבות המלצות הוועדה אושר בכנסת, ב-10 ביולי 1975, תיקון 22 לפקודת מס הכנסה ("הרפורמה במס הכנסה"). למרבית סעיפי התיקון ניתן תוקף למפרע מ-1 באפריל 1975.
בשינויים שהוכנסו במסגרת רפורמה יסודית זו יושמו שלושה עקרונות מרכזיים:
הורחב בסיס המס: כל הכנסתו של העובד (למעט מספר מצומצם של חריגים) חייבת במס. בוטלו פטורים והקלות מס שניתנו להחזרי הוצאות, לגמול שעות נוספות ולתוספת יוקר.
מותנו שיעורי המס והוקטן המס השולי המרבי (בעקבות הרחבת הבסיס לגבייתם). מדרגות המס נקבעו בטווח 25% עד 60%.
כללי חישוב המס נעשו פשוטים יותר.
בנוסף כללה הרפורמה את ההמלצות הבאות:
מתן נקודות זיכוי להפחתת נטל המס לפי מאפיינים אישיים. המלצה זו, יחד עם ההמלצה למיתון מדרגות המס, הביאה להעלאה ניכרת של סף מס ההכנסה.
הצמדה של כל הסכומים בפקודה למדד המחירים לצרכן. המלצה זו התגלתה כמועילה במיוחד בעשר השנים שלאחר מימוש המלצות הוועדה, שבהן הגיעה האינפלציה בישראל לשיא.
ביטול מלוות החובה. בעת המבחן הראשונה להמלצה זו, תחילתו של מבצע שלום הגליל בשנת 1982, הופרה ההמלצה, עם הטלתו של מלווה שלום הגליל.
מס חברות נקבע בשלוש רמות, לפי אופי החברה: 52%, 56.8% ו-61%. מאז הרפורמה חלה ירידה הדרגתית במס החברות, ובשנת 2017 גובהו 24% בלבד.
הנהגת קצבת ילדים שאותה משלם המוסד לביטוח לאומי.
הוועדה המליצה גם על חובת דיווח כללית שתופעל בשלבים על כל האוכלוסייה, אך המלצה זו לא מומשה עד היום (אף שמפעם לפעם שבות ועולות דרישות לממשה). מאז הרפורמה עברה פקודת מס הכנסה יותר מ-220 תיקונים, אך מרבית עקרונות הרפורמה עודם נשמרים בה.
לקריאה נוספת

המלצות לשינוי המס הישיר - דין וחשבון הוועדה לרפורמה במיסים, מרץ 1975
יוסף גרוס, "מיסוי החברה ובעלי השליטה בה לאור הרפורמה במס", הפרקליט ל', תשל"ו
זבולון הנדלר, "הוועדה לקבילות פנקסי חשבונות - הליכים מצויים והליכים רצויים", הפרקליט ל', תשל"ו
אהרן יורן (יורקביץ'), "מסוי חברות לאחר ה"רפורמה" - עדיין נחוצה רפורמה יסודית", משפטים ז', (תשל"ו-תשל"ז)
שלמה יצחקי, "רפורמת המס 1975", בספר: דוד גליקסברג (עורך), רפורמות מס, הפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית בירושלים, 2004, עמ' 195–235
הערות שוליים

↑  מונתה ועדה לרפורמה במיסוי, דבר, 16 בדצמבר 1974
1 2  המלצות לשינוי המס הישיר - דין וחשבון הוועדה לרפורמה במיסים, מרץ 1975, עמ' 3
↑   חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 22), התשל"ה-1975, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312832105171 
הצבעה בכנסת בעת הדיון על המלצות ועדת בן שחר
זווית ישרה ומחוגה

הסמל עם האות G
הרב־בונה הגרמני הולצשניט פון יוסט אמאן, 1536, מחזיק את הסמלים
תבליט אבן של הסמל באנגליה
זווית ישרה ומחוגה (בעברית גם: מזווית ומחוגה; באנגלית: Square and Compasses) הוא סמל בינלאומי, המזוהה ביותר עם הבנייה החופשית. הזווית הישרה והמחוגה הם כלים של אדריכלים ומשמשים בטקסים של הבנייה החופשית כדי ללמד לקחים סמליים.
לשכות בנייה חופשית וטקסים מאסוניים מסבירים את הסמלים האלה כלקחים בהתנהגות: למשל, ספר "סדר העבודה בדרגת תלמיד־בונה־חופשי" של הלשכה הגדולה למדינת ישראל מסביר אותם כך: "המזווית תכוון את פעולותינו, והמחוגה תתווה תחום ליחסינו עם בני־האדם בכלל ועם אחינו הבונים החופשיים בפרט".
עם זאת, מכיוון שהבנייה החופשית אינה דוגמטית, אין פרשנות מוסכמת לסמלים האלה (או לכל סמל מאסוני אחר), שמשמש את כלל הבנייה החופשית.
עם האות G

בארצות דוברות אנגלית הזווית הישרה והמחוגה מוצגות לעיתים קרובות עם האות G במרכז. האות מתפרשת בתור סמל למילים שונות באזורים שונים. הפרשנויות הנפוצות ביותר: "G" מייצגת את אלוהים (God) ומזכירה לבונים החופשיים שאלוהים נמצא במרכז של הבנייה החופשית. בהקשר הזה היא יכול לסמל גם את האדריכל הגדול של היקום (The Great Architect of the Universe), רמז לאלוהים. בהקשר אחר, האות מייצגת גאומטריה (Geometry), שמתוארת בתור "האצילה שבמדעים" ו"היסוד שעליו מוקם מבנה־העל של הבנייה החופשית".
לקריאה נוספת

בן-ציון ח. אילון, בין העמודים, אוצר רב בונה, 1965.
מרדכי צבירן, אמת אחרת - הנוסח הסקוטי, הוצא בחסות המועצה העליונה של הדרגה ה-33 והאחרונה של הנוסח הסקוטי הקדמון והמקובל בבנייה החופשית במדינת ישראל, 2008.
זווית התקפה

בדיאגרמה זו החצים השחורים מייצגים את כיוון הרוח. הזווית α היא זווית ההתקפה
זווית התקפה (באנגלית: AOA‏ - Angle Of Attack), בכלי תעופה היא הזווית שבין מיתר של משטח אווירודינמי מסוים (כנפיים, זנב וכדומה) לבין כיוון הזרימה היחסית בכיוונו. במילים אחרות, זווית התקפה נמדדת בין המיתר לבין כיוון התקדמותו.
קיימת הפרדה בין זווית התקפה של כנף לזווית התקפה של מטוס, בעוד זאת של הכנף מתייחסת לזווית בין הפרופיל הממוצע בכנף למהירות הזרימה המציפה, זווית התקפה של מטוס מתייחסת לזווית הנוצרת בין הציר האורכי של מטוס לזרימה המציפה. בהינתן שהמבנה של המטוס ידוע, ניתן מזווית כללית זאת להגיע לזוויות ההתקפה הנוצרות על הכנפונים השונים.
המונח רלוונטי בעיקר לגבי התקדמות בחלל המכיל גז או נוזל. ככל שגדלה זווית ההתקפה, כך גדל כוח התגובה של הגז או הנוזל המופעל על המשטח.
כיוון הכוח הוא השקול שבין כיוון ההתקדמות לזווית ההתקפה, ובמקרה של כלי טיס גדל כוח העילוי ככל שגדלה זווית ההתקפה של הכנף או להב המדחף או הרוטור, אך רק עד גבול מסוים שנקרא "זווית הזדקרות", שמעבר לו קטן כוח העילוי עד אפס.
זווית ההתקפה הגבוהה ביותר עד היום, שבה מטוס נשאר יציב לאורך יותר מ־10 שניות היא 89.8°, שהושגה על ידי המטוסים הרוסיים סוחוי Su-35 וסוחוי Su-37.
שימושים

השימוש העיקרי בזויות התקפה מופיע במשואת הכוחות הנוצרים על גוף בזרימה מציפה. ככלל, ניתן להגיד שככל שזווית ההתקפה גדולה יותר, הכוח שיפעל על הגוף יהיה גדול יותר. בזווית התקפה גדולה, הזרימה מתנתקת מהגוף בתהליך הקרוי "הזדקרות" והגוף מאבד את הכוחות שפועלים עליו.
כוח עילוי על פרופיל ניתן על ידי:
L={\frac {1}{2}}\rho v^{2}SC_{L_{\alpha }}\alpha
כאשר -
זוראן ז'יווקוביץ'

זוראן ז'יווקוביץ' (בסרבית: Зоран Живковић; ‏נולד ב-22 בדצמבר 1960) הוא ראש ממשלתה לשעבר של סרביה, שהחליף בתפקיד את זוראן ג'ינג'יץ' לאחר הירצחו במרץ 2003.
ביוגרפיה

ז'יווקוביץ' נולד בעיר ניש, ושם גם סיים את לימודי התיכון. לאחר מכן עבר ללמוד בקולג' של בלגרד ועסק ביזמות לפני שנכנס לזירה הפוליטית.
בשנת 1992 הצטרף ז'יווקוביץ' למפלגה הדמוקרטית של סרביה והפך למנהיג המפלגה ולנציגה בפרלמנט. בסוף 1996 הוא הוביל את מחאת האופיזיציה נגד זיופי הבחירות, ונבחר לראש העיר הראשון של עירו ניש ב-1997. בשנת 2000 היה ז'יווקוביץ' אחד הכוחות המניעים של הזרם הדמוקרטי להפלתו מהשלטון של סלובודן מילושביץ', ולאחר מכן התמנה לשר הפנים של הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה, תפקיד בו כיהן עד 2003, אז הפכה הרפובליקה לאיחוד המדיני של סרביה ומונטנגרו.
לאחר ההתנקשות בזוראן ג'ינג'יץ' התייצב ז'יווקוביץ' בראש ממשלת הרפורמה בזמן המשטר הצבאי שהוכרז במדינה והוביל את הלחימה בפשיעה ובשחיתות. כהונתו סבלה מביקורת רבה על מעצרים שעוררו מחלוקת, שערוריות פוליטיות, וקואליציה לא יציבה. עקב התמיכה הפוחתת בו פרש ז'יווקוביץ' מהנהגת המפלגה הדמוקרטית בבחירות לפרלמנט הסרבי ב-2004, לטובת בוריס טאדיץ', שנבחר למנהיג החדש.
הוא נשוי ואב לשני ילדים.
ואדים טישנקו

ואדים מיקולייביץ' טישצ'נקו (באוקראינית: Вадим Миколайович Тищенко)‏ (24 במרץ 1963 - 14 בדצמבר 2015) היה כדורגלן ומאמן כדורגל סובייטי-אוקראיני ששיחק בעמדת הקשר בקבוצות דניפרו דנפרופטרובסק והפועל חיפה.
ביוגרפיה > קריירה

טישצ'נקו נולד בעיירה הורודוק שבמחוז לבוב במערב אוקראינה (אז חלק מברית המועצות). מגיל 12 למד בפנימייה לכדורגל בעיר לבוב. בגיל 17 עבר למחלקת הנוער של מועדון הכדורגל ניבה ויניצה (ששיחקה אז בליגה הסובייטית השנייה). בשנת 1983 עלה לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון. בשנת 1984 הוצע לו לעבור לקבוצת הפאר של הליגה הסובייטית דינמו קייב. כעבור שנה עזב את דינמו, מאחר שלא שותף באף אחד ממשחקי הקבוצה בליגה. הוא עבר לקבוצת סק"א קרפטי מהליגה הסובייטית השנייה.
בשנת 1987 זומן טישצ'נקו לקבוצת הצמרת דניפרו דנפרופטרובסק. הוא שיחק בשורות דניפרו במשך 5 שנים, אשר נחשבים לשנות השיא בקריירה שלו. הוא זכה עם הקבוצה באליפות ברית המועצות ובגביע ברית המועצות. בשנים 1990-1992 שימש כקפטן של הקבוצה. בשנת 1992, לאחר התפרקות ברית המועצות, נכנסה קבוצת דניפרו לקשיים כלכליים. טישצ'נקו נאלץ לעזוב את הקבוצה.
הוא הגיע לישראל וחתם בקבוצת הפועל חיפה ביחדם עם חברו ולדימיר גורילי. שיחק בשורות הפועל במשך שתי עונות. בשנת 1994 נאלץ לפרוש ממשחק פעיל עקב פציעה ברגל.
ביוגרפיה > נבחרות

בתחילת 1987 זומן טישצ'נקו לשחק בנבחרת האולימפית של ברית המועצות. הוא השתתף במשחקי מוקדמות אולימפיאדת סיאול והיה בסגל הנבחרת לאולימפיאדה עצמה. במשחקים האולימפיים ב-1988 זכתה נבחרת ברית המועצות במדליות זהב. טישצ'נקו גם קיבל מדליה, למרות שלא השתתף באך אחד ממשחקי הנבחרת באולמפיאדה.
במקביל למשחקיו בנבחרת האולימפית זומן טישצ'נקו גם להנבחרת הבוגרת של ברית המועצות. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול יוגוסלביה. בסך הכל השתתף טישצ'נקו ב-8 משחקים של הנבחרת. הוא נאלץ "לפספס" את יורו 1988 ומונדיאל 1990 בשל פציעות.
ביוגרפיה > קריירת אימון

בשנת 1996 הצטרף טישצ'נקו לצוות המאמנים של קבוצת דניפרו דנפרופטרובסק והיה לעוזר המאמן של הקבוצה. בעונת 1998/1997 מילא את מקומו של מאמן הראשי של הקבוצה. בהמשך היה עוזר מאמן בקבוצת קריוובאס מהליגה האוקראינית הראשונה. בשנת 2001 שב לדניפרו והיה עוזר מאמן של הקבוצה עד יום מותו.
ב-14 בדצמבר 2015 מת ואדים טישצ'נקו באופן פתאומי מדום לב.
תארים

מקום ראשון באולימפיאדת סיאול: 1988
אליפות ברית המועצות : 1988
גביע ברית המועצות בכדורגל: 1989
הערות שוליים

↑  בתקופת שהותו בישראל בשוגג נכתב שמו כ"טישנקו"
| נבחרת ברית המועצות – אולימפיאדת סיאול 1988 (מדליית זהב) |
| --- | --- | --- |
|  1 חרין •  2 קטשווילי •  3 סקליארוב •  4 צ'רדניק •  5 יאנוניס •  6 טישצ'נקו •  7 קוזנצוב •  8 פונומאריוב •  9 בורודיוק •  10 דוברובולסקי •   11 ליוטיי •  12 ירובנקו • 13 פוקין •  14 טטרצ'וק • 15 מיכאיליצ'נקו • 16 פרודניקוב • 17 לוסב • 18 גורלוקוביץ' • 19 סביצ'ב • 20 נרבקובאס • מאמן: בישובץ |  1 חרין •  2 קטשווילי •  3 סקליארוב •  4 צ'רדניק •  5 יאנוניס •  6 טישצ'נקו •  7 קוזנצוב •  8 פונומאריוב •  9 בורודיוק •  10 דוברובולסקי •   11 ליוטיי •  12 ירובנקו • 13 פוקין •  14 טטרצ'וק • 15 מיכאיליצ'נקו • 16 פרודניקוב • 17 לוסב • 18 גורלוקוביץ' • 19 סביצ'ב • 20 נרבקובאס • מאמן: בישובץ | ברית המועצות |
ויליאם ואין פריור

| --- | --- |

 לידה:  18 ביולי 1876 קופנהגן, דנמרק 
 פטירה:  9 במרץ 1946 (בגיל 69) פרדריקסברג, דנמרק 
 מדינה:  ממלכת דנמרק 
 השתייכות:  הצבא המלכותי הדני 
 תקופת הפעילות:  מ-1894 
 דרגה:  גנרל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה 
 
ויליאם ואן פריור (בדנית: William Wain Prior; ‏18 ביולי 1876 קופנהגן - 9 במרץ 1946 קופנהגן) היה גנרל דני.
ביוגרפיה

ב-1939 מונה למפקד הצבא המלכותי הדני. למרות הסכם אי-התוקפנות שנחתם בין דנמרק לגרמניה, התריע פריור, שלא בטח בהסכם, מפני פלישה גרמנית קרובה וניסה לשכנע את המלך ומפקדי הצבא, שיש להגדיל את הצבא. חששו גבר כאשר באותה שנה הותקפה פולין בידי גרמניה הנאצית וברית המועצות. אולם בצמרת הדנית חששו, שצעד כזה יכעיס את גרמניה. שאר מפקדי הצבא ראו את דעתו על הפלישה הקרבה כפסימיות חסרת טעם, אולם ב-9 באפריל 1940 תקף הוורמאכט את נורווגיה ודנמרק בטענה, שבריטניה מנסה למקש את שתי המדינות. הפלישה לדנמרק התקיימה בשעה 4:15 בבוקר. כוחות גרמניים חצו לשלזוויג בכלי רכב לא מוגנים, מפני שלא חששו מהתנגדות. ספינות גרמניות הנחיתו כוחות בקופנהגן ובאיים נוספים ומטוסי הלופטוואפה פיזרו כרוזים ברחבי המדינה הקוראים להיכנע. המשמר המלכותי בקופנהגן ויחידות קטנות ביוטלנד ניסו להשיב מלחמה, אולם כעבור שעתיים נכנעה דנמרק.
פריור המשיך לכהן כמפקדו של מה שנותר מהצבא הדני במשך שנה ואז התפטר, שנתיים לפני שהצבא הדני פורק בהוראה גרמנית. הוא חי את שארית חייו בממשלת הבובות שהקימו הגרמנים ועוד הספיק לראות את ארצו נגאלת בידי מונטגומרי. הוא נפטר בקופנהגן ב-9 במרץ 1946.
הריב על הבארות

יצחק כורת ברית עם אבימלך, בעוד עבדי יצחק ורועי גרר מתווכחים על הבארות.
הריב על הבארות הוא סיפור מקראי המתאר את ריב יצחק עם פלשתים על הבארות.
הסיפור מובא בספר בראשית, פרק כ"ו.
באר מים
רקע

יצחק ירד אל אבימלך מלך פלשתים לארץ גרר, כמו שאלוהים ציווה אותו בנבואה.
יצחק לא גילה שרבקה היא אשתו. אבימלך מלך פלשתים השקיף מהחלון וראה את יצחק משמש מיטתו עם רבקה אשתו, וזעם עליו שכמעט החטיא אותו.
לאחר המעשה לקח אותו אבימלך תחת חסותו, וציווה את עמו הפלשתים "הנוגע באיש הזה ובאשתו מות יומת".
ה' ברך את יצחק בזריעתו אפילו שהיה שנת רעב, ועקב כך הוא התפרסם ושמו גדל בגרר.
הסיפור המקראי

היה ליצחק מקנה צאן, ומקנה בקר, ועבודה רבה (הכוונה שפועלו רב), ועקב כך הפלשתים קנאו בו.
בעקבות קנאתם הם סתמו את כל הבארות שעבדי אברהם אביו חפרו כשהיה בגרר ויצחק חידש אותם ומלאום עפר, בנימוק שזה יעודד גייסות לבוא לגרר.
כשאבימלך ראה את זה הוא ניסה למנוע את המריבה וביקש מיצחק ללכת מגרר בנימוק ש"עצמת ממנו מאד".
יצחק קיבל את דברי אבימלך ועבר לנחל גרר, שהיה רחוק מהעיר.
יצחק שב לחפור את בארות המים שחפרו עבדי אביו בימי אברהם אביו ופלשתים סתמום אחרי מות אברהם, ולאחר ששב וחפר קרא להן שמות כשמות שאביו קרא להם, בנוסף עבדי יצחק חפרו ומצאו עוד באר בנחל.
בעקבות מציאת הבאר רועי גרר רבו עם רועי יצחק למי שייך המים. יצחק לא רצה לריב, ולכן קרא שם הבאר "עשק" על שם שהתעשקו עמו, ועבר למקום אחר. לאחר שהתאקלם שם עבדיו חפרו עוד באר אחרת ורועי גרר ריבו גם עליה, יצחק קרא שם הבאר "שטנה", ועבר בשנית למקום אחר.
במקום השלישי עבדיו חפרו באר ופה כבר לא רבו עליה כי זה היה רחוק מאוד, ולכן קרא את שמה "רחבות" על שם שעכשיו ה' הרחיב לו.
אחרי הסיפור הזה יצחק עלה לבאר שבע כי פחד מהפלשתים, יצחק בנה שם מזבח כדי שיהיה לו נבואה, וה' התגלה אליו ואמר לו שלא יפחד "אנכי אלהי אברהם אביך אל תירא כי אתך אנכי וברכתיך והרביתי את זרעך בעבור אברהם עבדי". עבדיו כרו בבאר שבע באר בשם "שבועה" על שם הברית והשבועה שכרת עם אבימלך (ברית יצחק ואבימלך).
פרשני המקרא

פרשני המקרא התקשו למה עניין הבארות מוזכר במקרא אפילו שאין בסיפור תועלת ולא כבוד גדול ליצחק, והוא ואביו עשו אותם בשוה, אז אין משהו מיוחד דווקא ביצחק, ולכן טוען הרמב"ן שיש בדבר עניין נסתר שבא להודיע את העתיד ש"באר מים חיים" מרמז לבית אלהים שיעשו בניו של יצחק, ולכן הזכיר באר מים חיים כמו שכתוב (ירמיהו יז יג) "מקור מים חיים את ה'". ושם הבאר הראשון "עשק" מרמז לבית המקדש הראשון שהתעשקו עמנו ועשו איתנו כמה מחלוקות וכמה מלחמות עד שהחריבוהו. ולבאר השנייה קרא "שטנה" שזה שם קשה יותר מהראשון וזה מרמז לבית המקדש השני שזה שמו שכתוב בו (עזרא ד ו) "ובמלכות אחשורוש בתחילת מלכותו כתבו שטנה על יושבי יהודה וירושלם" וכל ימיו היו לנו הבבלים, היוונים, והרומיים לשטנה עד שהחריבוהו והגלו ממנו את ישראל לגלות רעה. ולבאר השלישי קרא "רחובות" לרמז על בית המקדש השלישי שהוא יתקיים בלי ריב והאל ירחיב את גבולנו כמו שנאמר (דברים יט ח) "ואם ירחיב ה' אלהיך את גבולך כאשר דבר" שהוא לעתיד, וכן כתוב על הבית השלישי (יחזקאל מא ז) "ורחבה ונסבה למעלה למעלה" ומסיים הרמב"ן: "ופרינו בארץ - שכל העמים יעבדוהו שכם אחד".
לעומתו הרשב"ם טוען שעניין הבארות מובא כדי לומר שאפילו שפלשתים סתמו את זה בימי אברהם, יצחק חזר וחפר.
הרד"ק כותב שזה נכתב להודיע שהאל אוהב את יצחק ומצליח את מעשיו, שהרי הוא מצא מים בכל באר שחפר.
לשיטת האברבנאל חפירת הבארות וקריאת השמות הם אות וסימן שיצחק, בהמשך לפעילותו של אברהם אביו, הוא הריבון בשטח ולא פלשתים, המקרא כתב את זה כדי להודיע שיתקיים הכתוב "כי לך ולזרעך אתן את כל הארצות האל".
אופיו של יצחק

רבים רואים בסיפור ראיה לזה שאת דמותו של יצחק מאפיינת תכונת הפסיביות. הוא חופר את הבארות אשר חפר אביו, וקורא להם בשמות שקרא להם אביו, לא יוזם בעצמו. וכן כשהפלשתים הורסים לו את הבארות, הוא מעדיף לעבור למקום אחר, ולא לריב עם הפלשתים.
הריב בחסידות

על פי החסידות חפירת הבארות מובאת כמשל לתהליך החיפוש של האבות אחר החיות האלוהית (מים) בתוך המציאות החומרית (עפר). אברהם זכה לפגוש את ה' בעולם (מים), אבל לאחר פטירתו דרכו נחסמה. יצחק היה צריך לשוב ולצעוד בדרכו של אביו ולחפש מים, כדי לזכות להארות שהיו מנת חלקו של אביו. הפלשתים סתמו את הבארות כי הם הכירו רק את המציאות החומרית. חפירת הבארות על ידי יצחק מבטאת את מאמציו של יצחק לשוב לדרכו של אביו. במקביל לשיבה לדרכו של אברהם אביו, יצחק חפר בארות אחרות, כלומר הוא גילה דרכים נוספות בעבודת השם, בהתאם לטבעו ואופיו הייחודי. הנמשל הוא שכל אחד צריך לחפור את הבאר של עצמו, דהיינו למצוא את הדרך המתאימה לו בעבודת השם בהתאם לטבעו ואופיו הייחודי.
הערות שוליים

↑  רש"י
↑  רבי שמשון רפאל הירש, מגדולי חכמי אשכנז במאה ה-19, טוען שלא קנאו בו על ברכתו, שהרי הייתה בה ברכה לכלל, אך הם נפגעו מהעמדה והכבוד שהוא הגיע אליהם בשל כך. קנאתם התייחסה לאיש יותר מאשר לעושרו.
↑  על פי רש"י. לפי הרשב"ם זה היה כדי שלבניו לא יהיה חזקה בזה
↑  רש"י. לפי המלבי"ם זה היה מפני שנגמר המרעה לצאן.
↑  לפי המלבי"ם התגלה אליו דווקא בבאר שבע כי המקום ששם גר הצדיק והפיץ אור האמונה, קונה קדושה ומוכן להשראת השכינה, ולכן בבאר שבע ששם קרא אברהם בשם ה', נתקדש המקום והתגלה אליו ה'.
↑  יצחק אבינו – עולה תמימה, באתר www.bmoriah.org.il, הרב זלמן מלמד, דמותו של יצחק ומלחמות ישראל, באתר ישיבה
↑  בעל שם טוב על התורה, פרשת תולדות, אות ו'
| ספר בראשית |
| --- | --- | --- |
| פרשת בראשית | בריאת העולם • תוהו ובוהו • רקיע • המים העליונים • בריאת אדם וחוה • אדם וחוה • פרייה ורבייה • גן עדן • נחש הקדמוני • חטא עץ הדעת • קללת האדם והאשה • עץ החיים • קין והבל • שירת למך • מעשה בני האלוהים |  |
| פרשת נח | תיבת נח • המבול • ברית הקשת • שבע מצוות בני נח • שכרות נח • תולדות בני נח • מגדל בבל |  |
| פרשת לך לך | מסע אברהם לארץ כנען • ירידת אברהם למצרים • פרידת אברהם ולוט • מלחמת ארבעת המלכים את החמישה • מלכי-צדק • ברית בין הבתרים • בריחת הגר ולידת ישמעאל • ברית המילה |  |
| פרשת וירא | ביקור המלאכים באוהל אברהם • מהפכת סדום ועמורה • לוט ובנותיו • ירידת אברהם לגרר • גירוש הגר וישמעאל • ברית אברהם ואבימלך • עקדת יצחק |  |
| פרשת חיי שרה | רכישת מערת המכפלה • מציאת אישה ליצחק • נישואי אברהם וקטורה • תולדות ישמעאל |  |
| פרשת תולדות | לידת יעקב ועשו • מכירת הבכורה • ירידת יצחק לגרר • הריב על הבארות • ברית יצחק ואבימלך • גנבת הברכות • בריחת יעקב מעשו |  |
| פרשת ויצא | חלום יעקב • נישואי יעקב עם רחל ולאה • לידת בני יעקב • מעשה הדודאים • בריחת יעקב מלבן • ברית יעקב ולבן |  |
| פרשת וישלח | מפגש יעקב ועשו • מאבק יעקב והמלאך • מעשה שכם ודינה • מעשה שמעון ולוי • קיום הנדר בבית אל • מות רחל וקבורתה • מעשה ראובן ובלהה • פרשת שמונת מלכי אדום |  |
| פרשת וישב | מכירת יוסף • מעשה יהודה ותמר • לידת פרץ וזרח • יוסף ואשת פוטיפר • חלומות שר המשקים ושר האופים |  |
| פרשת מקץ | חלומות פרעה • ירידת אחי יוסף למצרים |  |
| פרשת ויגש | התוודעות יוסף לאחיו • ירידת יעקב למצרים • מכירת ארץ מצרים לפרעה |  |
| פרשת ויחי | שבועת יוסף ליעקב • ברכת אפרים ומנשה • ברכת יעקב לבניו • מות יעקב וקבורתו |  |
| דמויות מרכזיות | אדם וחוה • קין והבל • נח • אברהם ושרה • לוט • הגר וישמעאל • יצחק ורבקה • עשו • יעקב רחל ולאה • בלהה וזלפה • ראובן • שמעון • לוי • יהודה • תמר • יששכר • זבולון • דן • נפתלי • גד • אשר • יוסף • בנימין |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
באר אברהם בבאר שבע העתיקה, לפי המסורת זו הבאר בבאר שבע
ואדים פאנוב

| --- | --- |

 לידה:  15 בנובמבר 1972 (בן 51) ברה"מ 
 מדינה:  רוסיה 
 מקום לימודים:  המכון לתעופה במוסקבה 
 שפות היצירה:  רוסית 
 סוגה:  פנטזיה אורבנית, סייברפאנק, סטימפאנק 
 תקופת הפעילות:  מ-2001 
 www.vadimpanov.ru
 
ואדים פאנוב
ואדים פאנוב (ברוסית: Вади́м Ю́рьевич Пано́в; נולד ב-15 בנובמבר 1972) הוא סופר מדע בדיוני רוסי. מחבר סדרת ספרים "העיר הסודית" (פנטזיה אורבנית), "המובלעות" (סייברפאנק), 
«La Mystique De Moscou» (פנטזיה אורבנית) ו"גרמטיקון" (סטימפאנק).
קורות חיים

ואדים פאנוב נולד ב-15 בנובמבר 1972. בילדותו לעיתים קרובות נאלץ להעתיק מקומות מגורים יחד עם משפחתו ולהחליף בתי ספר, עקב עבודתו של אביו, שהיה איש צבא. החל משנת 1983 מתגורר במוסקבה.
בשנת 1989 התקבל ללימודים במכון לתעופה של מוסקבה, הפקולטה לרדיו, אלקטרוניקה וכלי טיס. בתקופת לימודיו השתתף בפעילות של תיאטרון הסטודנטים "ראי" (ברוסית «Зеркало»). בשנת 1995 סיים את לימודיו עם דיפלומה של מהנדס רדיו.
את פעילותו הספרותית החל פאנוב בשנת 2001, כאשר יצא לאור רומן "מלחמות מתחילות על ידי מפסידנים" הראשון בסדרה "עיר סודית". כשיצא ספר הביכורים שלו לאור, היה פאנוב בן 29.
פאנוב אב לשתי בנות. אשתו נטליה היא המבקרת הראשונה והקשוחה ביותר של כל יצירותיו.
בנוסף לכתיבה ואדים פאנוב הוא איש עסקים.
ספריו > העיר הסודית

העיר הסודית (רו') - סדרת ספרים בסוגת פנטזיה אורבנית.
מלחמות מתחילות על ידי מפסידנים, 2001 (Войны начинают неудачники)
מפקד המלחמה, 2001 (Командор войны)
התקפה על פי חוקים, 2002 (Атака по правилам)
כל הגוונים של שחור, 2002 (Все оттенки черного)
גם בגיהנום יש גיבורים, 2002 (И в аду есть герои)
הפילגשים של שנאה, 2003 (Наложницы Ненависти)
הגולם של התקווה האחרונה, 2003 (Куколка Последней Надежды)
הצל של האינקוויזיטור, 2004 (Тень Инквизитора)
חוג הנודדים, 2004 (Кафедра странников)
כללים של דם (אוסף סיפורים קצרים), 2004 (Правила крови)
הצלב המלכותי, 2005 (Королевский крест)
מלך ההר, 2005 (Царь горы)
היום של הדרקון, 2006 (День Дракона)
הריח של פחד, 2008 (Запах Страха)
רבוס של גאל, 2009 (Ребус Галла)
קורי העימות (אוסף סיפורים קצרים), 2010 (Паутина противостояния)
הסחרחורת, 2012 (Головокружение )
במעגל הזמנים, 2013 (В круге времён)
מיסטיריה של נקמה (אוסף סיפורים קצרים), 2013 (Мистерия мести)
הפרסים הפראים, 2014 (Дикие персы)
צייד הרמין (אוסף סיפורים קצרים), 2014 (Охота на горностая)
הגמביט הירוק, 2014 (Зеленый гамбит)
ספריו > המובלעות

המובלעות (רו') - סדרת ספרים בסוגת סייברפאנק.
מועדון מוסקבה, 2005 (Московский клуб)
המדריכים בפרשת דרכים, 2006 (Поводыри на распутье)
המדורות על המזבחות, 2008 (Костры на алтарях)
המוכרים של בלתי אפשרי, 2009 (Продавцы невозможного)
כאוסשלמות, 2010 (Хаосовершенство)
ספריו > La Mystique De Moscou

צומת טגנסקי (אוסף סיפורים קצרים) (Таганский перекресток)
הפתרון הנכון (Правильное решение)
המכשפה (Ведьма)
החצאים (Половинки)
חוג אוהבי האוכל (Круг любителей покушать)
מבשרת הצרות (Горевестница)
להקה פראית (Дикая стая)
חוף הכוכבים הנופלים (Берег падающих звёзд)
בונסאי (Бонсай)
צומת טגנסקי (Таганский перекрёсток)
מכניקה משעשעת (Занимательная механика)
ילוך ידני (Ручной привод)
ספריו > הרמטיקון

הרמטיקון (רו') - סדרת ספרים בסוגת סטימפאנק
האדמירל האחרון של זגראטה, 2011 (Последний адмирал Заграты)
האבנים האדומים של הלבן, 2011 (Красные камни Белого)
הרולטה של קרדוניה, 2012 (Кардонийская рулетка)
הלולאה של קרדוניה, 2013 (Кардонийская петля)
זווית הקבלה

אם הזווית B ישרה והקווים Aa ו-Bb הם מקבילים גבוליים (limiting parallels), אז הזווית בין Aa ל-AB היא זווית ההקבלה.
בגאומטריה היפרבולית, זווית ההקבלה (באנגלית: Angle of parallelism), שסימונה המקובל הוא  \Pi (a), היא הזווית בקודקוד אחד של משולש היפרבולי ישר-זווית ששתיים מצלעותיו הן מקבילים אסימפטוטיים. זווית זו תלויה באורך המקטע a שמחבר את הקודקוד של הזווית הישרה עם הקודקוד של זווית ההקבלה.
בהינתן נקודה מחוץ לישר, אם מורידים אנך לישר מהנקודה, אז a הוא המרחק לאורך המקטע האנכי הזה, ו-φ או  \Pi (a) היא הזווית הקטנה ביותר בה הקו המשורטט מהקודקוד בזווית הזו אינו חותך את הישר הנתון. מכיוון ששתיים מצלעות המשולש הן מקבילים אסימפטוטיים, מתקיים:
\lim _{a\to 0}\Pi (a)={\tfrac {1}{2}}\pi \quad {\text{ and }}\quad \lim _{a\to \infty }\Pi (a)=0.
ישנם חמישה ביטויים מתמטיים שקולים שקושרים את  \Pi (a) עם a:
כאשר sinh, cosh, tanh, ו-sech הן פונקציות היפרבוליות ו-gd היא פונקציית גודרמניאן.
היסטוריה

המונח זווית ההקבלה והנוסחאות המקושרות אליו הוצג ופותח בהרחבה ב-1840 בחיבור "חקירות גאומטריות על התאוריה של קווים מקבילים" של המתמטיקאי ניקולאי לובצ'בסקי, ממגלי הגאומטריה הלא-אוקלידית. יאנוש בולאי גילה בנייה גאומטרית אלגנטית ממנה ניתן לגזור את הנוסחה לזווית ההקבלה.
קרל פרידריך גאוס הציג בכתב לא מפורסם קצר "התאוריה של קווים מקבילים" הגדרה זהה; הוא הגדיר ישר מקביל גבולי דרך נקודה מחוץ לישר נתון כחתך בין הישרים שפוגשים את הישר הנתון לישרים שלא פוגשים אותו. באותו חיבור הוא הוכיח גם כי יחס ההקבלה הוא יחס שקילות מעל אוסף הישרים ההיפרבוליים - הווה אומר שהוא חילופי (סימטרית) וטרנזיטיבי. עובדות אלו הן  טריוויאליות בגאומטריה אוקלידית, אולם מצריכות הוכחה דקדקנית בגאומטריה אחרת; פרטי ההוכחה טריקיים מאוד, ועשו שימוש ברעיונות המאוחרים יותר של מוריץ פש (Pasch).
הערות שוליים

↑  Nicholaus Lobatschewsky (1840) G.B. Halsted translator (1891) Geometrical Researches on the Theory of Parallels, link from Google Books
↑  ,GAUSS AS A GEOMETER
BY H, S, M, COXETER.
↑  Note on Gauss' Proof of the Reciprocity of Parallelism
זאב וולף קיציס

| --- | --- |

קברו של רבי זאב וולף קיציס באוהל הבעל שם טוב במז'יבוז'
 לידה:  1695 מז'יבוז', האיחוד הפולני-ליטאי האיחוד הפולני-ליטאי
 פטירה:  1788  (בגיל 93 בערך) י"ב בחשוון תקמ"ט מז'יבוז', האיחוד הפולני-ליטאי האיחוד הפולני-ליטאי
 מקום קבורה:  אוהל הבעל שם טוב, מז'יבוז'
 מדינה:  האיחוד הפולני-ליטאי האיחוד הפולני-ליטאי
 מקום פעילות:  טולצ'ין מז'יבוז'
 תקופת הפעילות:  ?–1788 
 השתייכות:  תנועת החסידות
 רבותיו:  הבעל שם טוב
רבי זאב וולף קִיצֶיס (ביידיש: קיצעס; נולד 1695–י"ב בחשוון תקמ"ט, 1788, היה מתלמידי הבעל שם טוב ובן לווייתו הקרוב ואף נקבר באוהל הבעש"ט במז'יבוז'.