stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סול חגואל
דמותה בתרבות

קורבנה שימש השראה לציירים וסופרים. אחד מהתיעודים הידועים של פרשת מותה, El Martirio de la Jóven Hachuel, ó, La Heroina Hebrea (המרטיריות של חגואל הצעירה, או, הגיבורה העברית), נכתב על ידי אאוחניו מריה רומרו ופורסם לראשונה ב-1837, ובשנה שלאחר מכן יצאה לאור מהדורה נוספת. סיפורה של חגואל היה הנושא של קינות יהודיות (אחת מהן מאת רבי ידידיה מונסונייגו, מרבני פס בתקופה זו), ציור משנת 1860 של הצייר אלפרד דאודנק, שיר אפי אחד, אופרה בת שלוש מערכות וכן אחד משיריה של הזמרת הצרפתיה פרנסואז אטלן. כמו כן, ישנו שיר בספרדית של הזמרת הישראלית מור קרבסי, שמספר את סיפורה, בסוף 2017 עלה מחזמר שנכתב בהשראת סיפורה בשם "סוליקא" מאת מאור סבג ותאיר סיבוני בהפקת תיאטרון באר שבע, אשר זכה להצלחה רבה.
ב-2022, פרסם המחבר חיים בן-חיים את הספרו התשיעי - "כזוהר הרקיע - שישים הימים האחרונים בחייה של סול". על סיפרה של סול כתב גם באחד מספריו המוקדמים יותר, "סבא שלמה מספר" אשר מקבץ סיפורי עם ואגדות ממרוקו ובין כה את סיפורה (בקצרה) של סוליקה חגואל.
עיריית בית שמש החליטה להנציח את שמה ברחוב בעיר.
לקריאה נוספת

ז'ולייט חסין, סוליקה הצדקת הרוגת המלכות, ירושלים: מוסד ביאליק, 2012 גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
אליעזר בשן, תעודות חדשות על סוליכה ממרוקו, פעמים 117 (תשס"ט), עמוד 167–176
חיים בן-חיים, כזוהר הרקיע - שישים הימים האחרונים בחייה של סול הצדקת, סטימצקי, 2022.
הערות שוליים

↑   סיפורה של סוליקה הצדקת | עודד הרוש, סרטון בערוץ "כאן - דיגיטל", באתר יוטיוב (אורך: 7:28)
1 2 3  דב נוי, דן בן-עמוס, אלן פרנקל, "Folktales of the Jews: Tales from the Sephardic dispersion" (עמודים 87–94), ארכיון הסיפור העממי בישראל, 2006
1 2 3  אאוחניו מריה רומרו, El Martirio de la jóven Hachuel, ó, La heroina hebrea, ‏1838
↑  ישראל יוסף בנימין, ספר מסעי ישראל, עמודים 274–275
1 2 3 4 5 6  Andrew G. Bostom (Editor), Ibn Warraq (Foreword), "The Legacy of Islamic Antisemitism: From Sacred Texts to Solemn History" (pages 13–17, Prometheus Books, 2008
1 2  מבוסס על תרגום דבריו של רומרו לאנגלית
↑  , Henry Iliowizi, Sol: an epic poem, Minneapolis: Tribune print, 1883.
↑  האופרה חוברה בצרפתית ותורגמה לאנגלית וגרמנית: Bernard de Lisle (Music), Sol Hatchuel, the Maid of Tangier: A Moorish Opera in Three Acts, The Women's Printing Society, 1832.
↑  Sinemisa S. (2016-04-30), Mor Karbasi – Sol La Tsadika
↑  דוד רוזנטל‏, חסרת משקל: הרזון התוכני של "סוליקא" מונע ממנה להיות משמעותית, באתר וואלה, 7 במאי 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312676205171  BnF: cb166422377 (data)  CANTIC: a11488463  ISNI: 0000 0001 1854 029X  LCCN: no2011038415  NTA: 334140684  SUDOC: 167742868  VIAF: 169693565   WorldCat (עם VIAF): 169693565
סול סולאר

| --- | --- |

 לידה:  14 בדצמבר 1887 סן פרננדו, ארגנטינה 
 פטירה:  9 באפריל 1963 (בגיל 75) טיגרה, ארגנטינה 
 שם לידה:  Oscar Agustín Alejandro Schulz Solaro 
 תקופת הפעילות:  1908–1963 (כ־55 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור, פיסול, ספרות 
 זרם באמנות:  ריאליזם קסום, הקולנוע האקספרסיוניסטי הגרמני, סימבוליזם, מודרניזם, פוטוריזם, סוריאליזם, מודרניזם קטלאני 
 
סול סולאר (בספרדית: Xul Solar; 14 בדצמבר 1887 –  9 באפריל 1963) הוא שמו הבדוי של אוסקר אגוסטין אלחנדרו שולץ סולארי, שהיה צייר ארגנטינאי, פסל, סופר ויוצר שפות.
קורות חייו

סולאר נולד באזור בואנוס איירס. אביו היה ממוצא בלטי-גרמני ויליד ריגה. אמו, אגוסטינה סולארי, הייתה ילידת איטליה. סולאר התחנך בבואנוס איירס כמוזיקאי ולאחר מכן למד ארכיטקטורה. הוא עבד כמורה בבית ספר וכעובד עירייה. בשנת 1912 עלה על ספינה שהפליגה להונג קונג, כחלק מהצוות. בסופו של דבר, ירד לחוף בלונדון ונסע לטורינו. לאחר מכן פגש את אמו ודודתו ונסע עמן לפריז, לטורינו, לג'נובה ולעיר הולדתה של אמו. בשנים שלאחר מכן, במהלך מלחמת העולם הראשונה, נדד בין ערים אלו וכן בין מרסיי לפירנצה. לקראת סוף המלחמה שירת בקונסוליה הארגנטינאית במילאנו.
במשך שנות המלחמה התיידד עם האמן הארגנטינאי הצעיר אמיליו פטורוטי (Emilio Pettoruti), שהיה מקורב לפוטוריסטים. באותה תקופה החל סולארי להקדיש יותר ויותר זמן לציור, ובמיוחד לצבעי מים, שהפכו לסוג הצבעים החביב עליו. כמו כן עבד בטמפרה ומעט בשמן.
בשנת 1916 אימץ את השם סול סולאר, לכאורה כדי להקל על הגיית שמו. המילה XUL היא היפוכה של המילה LUX בלטינית, שפירושה "אור". כך הפך פירוש שמו ל"אור השמש". יתר על כן, המילה XUL ושם אביו של הצייר – שולץ (Schulz) – מבוטאות בספרדית באותו אופן.
תערוכתו הראשונה של סולאר הוצגה בשנת 1920 במילאנו, לצד עבודות של פסל איטלקי. בשנים שלאחר מכן הרחיק במסעותיו גם למינכן ולהמבורג. בשנת 1924 הציג בפריז בתערוכה קבוצתית של אמנים לטינו-אמריקאיים. שם הכיר את המיסטיקן הבריטי אליסטר קראולי, ונראה שנכונה לו קריירה מזהירה באותו תחום. אך סולאר בחר לשוב לארגנטינה, שם הצטרף ל"חוג פלורידה", אליו היה שייך גם בורחס, איתו התיידד. סופר אחר מהחבורה הנציח את סולאר באחד מספריו, בדמות אסטרולוג. אז החל סולאר להציג בבואנוס איירס, בין היתר יחד עם אחותו של בורחס, נורה. כמו כן הציג הרבה במונטווידאו שבאורוגוואי. רק שנה לפני מותו הציג שוב באירופה.
יצירתו ותחומי עניין

סולאר העדיף צבעים בהירים וניגודים עזים, בעיקר בפורמט קטן יחסית. סגנונו מזכיר את קנדינסקי, קלה ושאגאל. כמו כן יצר גרסת פסנתר בעל שלוש שורות של קלידים. על יצירתו כתב משורר ארגנטיני כי כאסטרולוג הוא קרוב לאל ולמקור הכוכבים.
סולאר שרטט לוחות אסטרולוגיים. כמו כן התעניין בבודהיזם והאמין בגלגול נשמות. בנוסף יצר קלפי טארוט. ציוריו משקפים את אמונתו הדתית וכוללים מדרגות וייצוגים של האל.
סולאר יצר שתי שפות. אחת מהן שילבה ספרדית עם פורטוגזית ושימשה לו לעיתים קרובות כלשון דיבור. בנוסף פיתח שפה מקיפה, במטרה שתשמש כשפה עולמית. היא כללה מתמטיקה, מוזיקה, אסטרולוגיה ואמנות פלסטית. יצירתה הושפעה כנראה מספרו של הרמן הסה "משחק חרוזי הזכוכית". סולאר התעניין מאוד במשחקים ופיתח גרסה משלו לשחמט. הוא גם השתמש במתמטיקה לפי בסיס 12. על עצמו אמר שהוא מאסטרו של סוגת כתיבה שעדיין לא קוראים.
מחוץ לארגנטינה סולאר ידוע בעיקר הודות לקשריו עם בורחס. דמות משנית באחד מספרי בורחס קרויה על שמו וכמו כן הוא אייר ספר שחיברו בורחס ואדם נוסף ושיצא לאור בשם בדוי. סולאר ובורחס חלקו עניין משותף בשירה אקספרסיוניסטית גרמנית, ביצירותיהם של ויליאם בלייק ושל יוצרים נוספים, וכן בפילוסופיה מזרחית ובספר הסיני העתיק אי צ'ינג.
מורשתו

סולאר החל לייסד בביתו "מועדון אוניברסלי", במטרה שיהיה סוג של סלון ספרותי לאינטלקטואלים ולבעלי עניין משותף. ממנו צמח לאחר מותו מוזיאון סול סולאר, בבניין שעיצובו התבסס על עבודותיו של האמן. מוצגות שם עבודות שסולאר בחר להציג בסלון שהקים, וכן פסלים, חפצי בית וארכיון האמן. בנוסף, ביתו של האמן עבר שימור.
כעשרים שנה לאחר מות סולאר החל לצאת לאור בארגנטינה כתב עת ספרותי בשם "סול", שנקרא כך כמחווה לאמן והסופר.
הערות שוליים

↑  שנפגש ברחוב פלורידה.
↑  במוזיאון הלאומי לאמנות מודרנית שבמרכז פומפידו.
↑  Das Glasperlenspiel. כנראה טרם תורגם לעברית.
↑  מוזיאון סולאר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007434330505171  BNE: XX928899  BnF: cb122500077 (data)  GND: 119415925  ISNI: 0000 0001 1737 8518  LCCN: n90674295  NLG: 256011  RERO: 02-A000145638  RKD: 328699  SNAC: w6q532bh  SUDOC: 069846642  ULAN: 500117905  VIAF: 3280139   WorldCat (עם VIAF): 3280139 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סול סולאר".
סילפיום

קיליקס (כוס שטוחה) מסביבות 560 לפנה"ס, ועליו ציור של ארקסילס מלך קירנה, מפקח על שבעה אנשים ששוקלים ואורזים סחורה כלשהי. על פי השערת החוקרים הסחורה היא שרף הסילפיום.
סִילְפיוּם (נקרא גם סילפיון; בלטינית: Silphium) הוא צמח לא מזוהה, ששימש בעת העתיקה לתיבול ולרפואה. השימוש בו היה נרחב ברוב התרבויות העתיקות באגן הים התיכון בתור מאכל וכתבלין, ושרף הצמח שימש מרפא לתחלואים שונים ובמיוחד כאמצעי למניעת ילודה. הוא היה כה נחשק שהרומאים החשיבו אותו ל"שווה את משקלו בדנאריוס" (מטבע כסף), ולפי אגדה רומית הצמח ניתן במתנה לבני האדם על ידי האל אפולו.
סילפיום היה המוצר המסחרי העיקרי של העיר הצפון-אפריקאית העתיקה קירנה שבמחוז קירנאיקה (כיום בתחום לוב). הצמח היה כה חשוב לכלכלת העיר שציור שלו מוטבע על רוב המטבעות שנמצאו בחפירות ארכאולוגיות בה.
כיום הסילפיום נחשב כמין נכחד, כשזיהויו המדויק אינו ודאי. מקובל שהוא ממשפחת הסוככיים שמשתייכים אליה גם הגזר והפטרוזיליה. ייתכן שזהו זן של כֶּלֶך מצוי. יש משערים שהצמח הוא כלך מרוקני שעדיין קיים וגדל גם בישראל.
תיאור הצמח

על פי התיאורים והציורים ההשערה המקובלת היא שהסילפיום הוא סוג של כלך. תאופרסטוס שחי בין המאה הרביעית לשלישית לפנה"ס כותב במחקר על הצמחים שלסילפיום יש שורש גדול ועבה, הגבעול דומה בגודלו לזה של כלך אבל פחות עבה, העלה דומה לסלרי והפרי רחב וצורתו כצורת עלה. הגבעול נשאר רק שנה בדומה לכלך. לסילפיום יש שני מיני מיצים, אחד מהגבעול ואחד מהשורש. לשורש יש קליפה שחורה, שמקלפים אותה. לקוטפי הסילפיום יש הנחיות איך לחתוך את השורש, הם מתייחסים לחתכים הקודמים שנעשו ולכמות הנוזל הדרושה, ואסור לחתוך בצורה לא נכונה או יותר מדי. המיץ המופק מהשורש מתקלקל במהירות, כדי לשלוח אותו לפיראוס מערבבים אותו עם דגן גרוס, והטיפול שומר עליו מפני התעפשות.
לפי תאופרסטוס אחד המאפיינים יוצאי הדופן של הצמח, הוא שבדומה לצלף אינו גדל באדמה מעובדת, הוא כותב שאי אפשר "לביית" אותו, כפי שיש בעלי חיים שאי אפשר לביית. אף שהוא חוזר על כך פעמיים, במקום אחר הוא מטיל ספק וכותב שיש לבדוק זאת. הוא מספר שלפי אנשי המקום הסילפיום התחיל לפתע לצמוח אחרי שנה גשומה במיוחד, וכותב שתופעה זו אינו נדירה, ואחרי שינויים בכמות המים ובקרקע מינים חדשים קונים להם אחיזה.
הכחדה

הסיבה להכחדה אינה ידועה. הצמח גדל ברצועת חוף צרה שאורכה כ-201 ק"מ ורוחבה כ-56 ק"מ בצפון קירנאיקה (כיום לוב). יש הנחה שההכחדה נגרמה בגלל מרעה יתר. לפי תאופרסטוס הצמח גדל רק בר ואי אפשר היה לגדל אותו בצורה חקלאית. הוא מציין גם שבשרן של כבשים שאכלו גבעולי סילפיום צעירים הוא טעים במיוחד. פליניוס הזקן כותב שהרווחים מגידול הכבשים היו גדולים יותר וזה מה שהביא להיעלמותו של הצמח. הוא כותב שגבעול הסילפיום האחרון שהיה בקירנאיקה ניתן לנירון קיסר בתור מתנה מעניינת.
לפי תאוריה אחרת, כאשר מושלים רומאים השתלטו על הטריטוריה, התיאבון שלהם לסילפיום הביא לקטיף יתר ובכך להכחדתו. סברה אחרת גורסת שאקלים המגרב הלך והתייבש, וייתכן שמדבור תרם להכחדת הסילפיום.
בספטמבר 2022, פרופסור מחמוט מיסקי מאוניברסיטת איסטנבול פרסם כי מצא את הצמח בטורקיה לאחר 40 שנות מחקר.
שימושים רפואיים

לצמח מיוחסות מגוון סגולות רפואיות. סופר שהוא יכול לרפא שיעול, גרון כואב, חום, קלקול קיבה, מיחושים ומכאובים, יבלות ותחלואים שונים. היפוקרטס כתב: "כאשר המעיים בולטים ולא נשארים במקום אחד, גרד את הסילפיום העדין והדחוס ביותר לפיסות קטנות ושים בתור רטייה.
יש השערה שהצמח פעל כמונע הריון. הדבר מתבסס חלקית על דבריו של פליניוס הזקן שהצמח יכול "לקדם וסת". סוגים שונים של צמחים ממשפחת הסוככיים ידועים כמכילים פיטואסטרוגנים יעילים במיוחד. היפוקרטס כתב שזרעים של גזר בר מונעים הריון, ובמקומות אחרים נטען שזרעי גזר בר גורמים להפלה. ייתכן שגם לסילפיום הייתה תכונה זו.
סימן הלב

על מטבעות רבים מהמאה השישית והחמישית לפני הספירה שנמצאו בקירנה מוטבע סימן הלב, בנוסף לציור הסילפיום. ההשערה היא שהלב מיצג את הזרע או ההלקט של צמח זה. כתבים מהעת העתיקה קושרים בין סילפיום לאהבה ומיניות. סילפיום מופיע אצל הגאוגרף פאוסניאס בסיפור על התאומים דיוסקורי ששהו בבית ששייך לאיש ספרטה, וגרה שם בתו הצעירה, "למחרת הנערה עם כל החפצים הנשיים שלה נעלמו, ובחדר נמצאו תמונות של הדיוסקורי, ושולחן ועליו סילפיום". על פי השערות זהו המקור לסימן הלב המוכר.
ראו גם

מינים שנכחדו בטבע
הערות שוליים

↑  a Laconian cup
1 2  J.L. Tatman, "Silphium, Silver and Strife: A History of Kyrenaika and Its Coinage" Celator 14.10 (October 2000:6–24)
↑  תמונה של כלך מצוי ומאמר באתר של אוניברסיטת חיפה. באנגלית - Giant Fennel
↑  http://www.thetimes.co.uk/tto/life/property/gardens/article3652501.ece Giant Fennel
↑  כלך מרוקני באתר "צמח השדה". בלטינית - ferula tingitana
↑  enquiry into plants
↑  תאופרסטוס, מחקר על צמחים, 6.3.2
↑  תאופרסטוס, מחקר על צמחים, 6.3.2
↑  תאופרסטוס, מחקר על צמחים, 3.1.7
↑  הרודוטוס על לוב
↑  תאופרסטוס, 6.3.2
1 2  http://www.perseus.tufts.edu/hopper/text?doc=Plin.+Nat.+19.15&redirect=true פליניוס הזקן, "תולדות הטבע", כרך XXII, - תכונות  צמחים ופירות, פרק 15 -
↑  אבי לבקוביץ, ה״קנה״ כצמח מקודש ביהדות, באתר סוכן תרבות, ‏2022-10-02
↑  פליניוס הזקן, תולדות הטבע, כרך XXII, פרק 49
↑  היפוקרטס, איזה ספר On Fistulae, פרק 9
↑  פליניוס הזקן, תולדות הטבע, כרך XIX, פרק 15
↑  Contraception and Abortion from the Ancient World to the Renaissance
↑  The coins and the Cult
↑  פאוסניאס 3.16.3
מטבע עתיק מהעיר קירנה ועליו מוטבע גבעול סילפיום
מטבע עתיק מהעיר קירנה ועליו לב
סופה (אלבום)

סופה הוא אלבום האולפן האחד עשר של הזמר והיוצר עמיר בניון. האלבום יצא לאור בפברואר 2015 בהפקתה של מרים בניון והוא מכיל 11 שירים. האלבום יצא בהוצאת נבל עשור וכל שיריו זכו לעיבודיהם של אודי תורג'מן וליאור שושן.
רשימת השמעה

| מס' | שם | מילים | משך |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | האמת  | עמיר בניון | 4:17 |
| 2. | כשיבוא השקט  | מרים בניון | 3:21 |
| 3. | אין לי מאום  | עמיר בניון | 2:52 |
| 4. | אם לא הייתי בא עכשיו  | עמיר בניון | 3:03 |
| 5. | בכל חורף  | מרים בניון | 4:15 |
| 6. | סופה  | עמיר בניון | 3:31 |
| 7. | יש בה אהבה  | עמיר בניון | 2:53 |
| 8. | ביום סגריר  | עמיר בניון | 4:03 |
| 9. | אבא (רק לך)  | עמיר בניון | 2:55 |
| 10. | גן עדן  | עמיר בניון | 3:41 |
| 11. | יוסף  | עמיר בניון | 3:55 |
סלזנגר

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1881–הווה (כ־143 שנים) 
 חברת אם:  קבוצת פרייזרז 
 מיקום המטה:  שיירברוק 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הביגוד, תעשייה 
 מוצרים עיקריים:  מחבט 
  
 store.slazenger.com
 
סלזנגר (באנגלית: Slazenger) היא יצרנית מוצרי ספורט ותרמילאות בריטית, שמתרכזת בעיקר בייצור אביזרי ספורט מחבט כמו טניס, גולף, קריקט והוקי. בנוסף, ניתן למצוא ציוד שלא מיועד לספורט, כמו תיקי גב ומזוודות של המותג.
היסטוריה

החברה נוסדה ב-1881 במנצ'סטר בידי זוג אחים יהודים: ראלף ואלברט סלזנגר, באותה שנה עקר ראלף סלזנגר ללונדון והקים בה חנות לממכר ציוד ספורט מתוצרת החברה. האחים הקימו מפעל בברנסלי (אנ') לייצור כדורי טניס אותם שיווקו ברחבי העולם כולו. המפעל נסגר ב-2002 וייצור הכדורים נמשך מאז בפיליפינים.
בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה  נמכר המותג לחברות אחרות, והוא כיום אחד מהמותגים העתיקים ביותר ששרדו בתחום הספורט. חוזה שנחתם עם החברה ב-1902 לשמש כספקית כדורי הטניס לאליפות וימבלדון היה בתוקף עד 2015, אחד מהסכמי החסות המסחרית ארוכי הטווח בהיסטוריה.
הערות שוליים

↑  דפנה לוי, חובט ורץ לרשת, באתר הארץ, 20 ביוני 2001
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סבדסאלאש

סבדסאלאש (בהונגרית: Szabadszállás) היא עיר במחוז באץ'-קישקון, בנפת קונסנטמיקלוש.
מיקום

העיר הקטנה ממוקמת בחלק הצפון-מערבי של מחוז באץ'-קישקון, 80 ק"מ דרומית לבודפשט, 40 ק"מ מערבית לקצ'קמט וכ-30 ק"מ מזרחית לדנובה.
ישובים שכנים: קונסנטמיקלוש מצפון (18 ק"מ), Kunadacs מצפון-מזרח (10 ק"מ), Kerekegyháza ו-Fülöphaza ממזרח (20 ו-17 ק"מ בהתאמה), פילפהאזה מדרום (7 ק"מ), Solt מדרום-מערב (18 ק"מ) ומ-Dunavecse (19 ק"מ) לצפון מערב. מדרום מזרח, היישוב הקרוב ביותר הוא איז'אק, כ-15 ק"מ משם.
מיקום > נגישות

נתיב הגישה החשוב ביותר לכביש של סבדסאלאש הוא כביש 5203, העובר מ-Kiskunlacháza דרך מרכז קונסנטמיקלוש לאיז'אק. ניתן להגיע אליה ברכבת בקו מס' 150 של MÁV בודפשט-קונסנטמיקלוש-טאש-קלביה, שתחנתו בתחנת הרכבת סבדסאלאש שממוקמת בקצה הדרום מערבי של האזור הפנימי של היישוב.
היסטוריה

סבדסאלאש (שפירושי בהונגרית: "לינה חינם") הייתה יישוב קומני עתיק. האזכור הראשון שלו הוא משנת 1279. הוא נקרא סבדסאלאש מאז המאה ה-15. בשנת 1559 היא נכללה בפנקס משלמי המיסים לאוצר הטורקי, בין היישובים השייכים למחוז בודה, עם 37 בתי אב שהיו חייבים במס. בשנת 1597, הייתה אחוזת הנאמנות של חוסיין הביי של בודה התחתית. בשנת 1633–1634 הייתה רשומה בפנקסי האוצר הטורקי בין רשויות נהיג'ה (נפה) של קצ'קמט, עם 14 בתי אב חייבים במס. בשנת 1703 שלושים מתושבי המקום נרצחו על ידי הסרבים של באצ'קה.
התיישבו הונגרים החלה במקום במאה ה-17, עם זאת, סבדסאלאש נשאר כפר קומני.
אביו של שנדור פטפי, (המשורר הלאומי של הונגריה) אישטוואן פטרוביץ' (שהיה ממוצא סרבי), התגורר בכפר עם משפחתו בשנים 1819–1841, והיה גם חוכר של המסעדה והקצביה של הכפר. בסביבות שנת 1840, עקב חורבן של שיטפון גדול, נותר חייב סכום גדול של דמי חכירה בפיגור. הוא מסר לכפר את הקרקע שלו בסמוך ליישוב שהייתה ראויה לעיבוד, אשר הוחכרה כ"אדמות פטרוביץ'" עוד בעשור הראשון של המאה ה-20.
ב-1 ביולי 1995 היא קיבלה מעמד של עיר. סבדסאלאש הייתה פעם עיירה צבאית. בחיל המצב הוצבו כמה יחידות צבאיות ותיקות, למשל: צבא העם ההונגרי 104. גדוד טילי ההגנה האווירית 2. מחלקת תותחנים/טילים להגנה אווירית, מרכז ההדרכה של צבא הונגריה במישור ההונגרי הגדול.
קהילה יהודית

יהודים הגיעו לסבדסאלאש ב-1850. רובם עסקו במסחר, מלאכה וחקלאות. הקהילה התארגנה ב-1858. בעקבות חילוקי דעות בקונגרס יהודי הונגריה (1868,1869) בין חרדים למשכילים (הקרע ביהדות הונגריה), הצטרפו יהודי סאבאדסאלאש לזרם האורתודוקסי. במקום פעלו בית כנסת, חברה קדישא, אגודת נשים ו"חדר".
בתקופת הטרור הלבן (פוגרומים והתנכלויות ליהודים ולראדיקאלים שבוצעו בידי גורמים ימניים בשנים 1919–1921 לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטיצת ההונגרית אורגנו במקום עצרות עם ובמהלכן תקפו כנופיות פורעים את היהודים. ב-1930 היו בקהילה 120 יהודים.
קהילה יהודית > תקופת השואה

בעקבות פרסום "החוקים היהודיים" (1938 ואילך ובמיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי), של ממשלת הונגריה הפרו-גרמנית, חוקים שהגבילו את היהודים בעיקר בתחומי חיי הציבור ובכלכלה, ניסו פקידי הרשות בסבדסאלאש להצר את צעדי היהודים. החנויות ובתי המלאכה הופקעו ויהודים רבים נותרו חסרי פרנסה.
אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה (ספטמבר 1939) גויסו יהודים לשירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). בסוף שנת 1941 וב-1942 נלקחו בכפר גברים יהודים עד גיל חמישים לעבודות הכפייה, רובם נשלחו לחזית אוקראינה.
ב-19 במרץ 1944 ניכנס הצבא הגרמני להונגריה (מבצע מרגרטה). בסוף מאי רוכזו יהודי המקום בבית הכנסת, משם הועברו לגיטו שהוקם בקישקורוש (Kiskőrös). ב-15 ביוני הועברו לבית החרושת ללבנים בקצ'קמט, ועונו בידי הז'אנדרמרים ההונגרים בתואנה שהסתירו חפצי ערך. ב-23 ביוני שולחו יהודי סבדסאלאש למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי המלחמה חזרו לכפר רק יהודים בודדים ששרדו. ב-1951 הקימו גלעד לזכר הנספים בשואה. במשך השנים עזבו היהודים את הכפר, וב-1960 כבר לא נותר שם אף יהודי אחד.
ילידי המקום

אתלקה בנקה (במקור אתל בלאו; בהונגרית: Benkő Etelka; סבדסאלאש, 5 ביוני 1872 – בודפשט, 28 באוגוסט 1921) הייתה זמרת אופרה יהודייה-הונגרייה (סופרן).
אתרים בעלי חשיבות

כנסייה קלוויניסטית
בית הכומר
כנסייה קתולית
בית העירייה
טירת גרבי
גלריית תמונות

הכנסייה הקלוויניסטית.
בית העירייה.
בית העירייה מזווית אחרת, ממול בנק ומכולת.
הכנסייה הקלוויניסטית מזווית אחרת.
העוגב של הכנסייה הקלוויניסטית.
גלריית צילומי אוויר 2019

מבט ממעוף הציפור של סבדסאלאש
סבדסאלאש, נוף אווירי בשנת 2019
סבדסאלאש, כנסייה הקלוויניסטית בתצלום אוויר
סבדסאלאש, מגרש הספורט מהגובה
סלח לי, אתה נושך את צווארי

| --- | --- |

סלח לי, אתה נושך את צווארי
 בימוי:  רומן פולנסקי 
 הופק בידי:  ג'ין גוטובסקי 
 תסריט:  רומן פולנסקי, ז'ראר בראש 
 עריכה:  Alastair McIntyre 
 שחקנים ראשיים:  ג'ק מקגורן Terry Downes ג'סי רובינס רונלד לייסי Fiona Lewis אלפי באס רומן פולנסקי סידני ברומלאי שרון טייט Ferdy Mayne Iain Quarrier 
 מוזיקה:  קריסטוף קומדה 
 צילום:  דאגלס סלוקומב 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  InterCom 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1 בדצמבר 1967 
 משך הקרנה:  108 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיית אימה, סרט ערפדים, סרט אימה, סרט להט"בי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
סלח לי, אתה נושך את צווארי (באנגלית: The Fearless Vampire Killers; בתרגום מילולי: רוצחי הערפדים חסרי החת) הוא סרט קומדיה-אימה משנת 1967 בבימויו של רומן פולנסקי, ושנכתב על ידי ז'ראר בראש ופולנסקי. בכיכובם של פולנסקי עם אשתו לעתיד שרון טייט.
תקציר עלילה

ד"ר לודוויג פון קראונהייט ועוזרו הנאמן מחליטים לצאת לטרנסילבניה, עם ידע מקיף בנושא הערפדים, ולחסל את כל אלה שאינם יכולים לישון. הסרט מצטיין בצילומו של דגלאס סלוקומב, במוזיקה של מוזיקאי הג'אז הפולני קשישטוף קומדה ובסצנת נשף ערפדים, בה כל המתים קמים מקברותיהם ובשעת הריקוד משתקפות במראות הענקיות רק דמויותיהם של בני האנוש.
שחקנים ראשיים

ג'ק מקגורן - Professor Abronsius
רומן פולנסקי - אלפרד
שרון טייט - שרה שגאל
Ferdy Mayne -
סילבר סייבל

| --- | --- |

סילבר סייבל, כפי שהופיעה על עטיפת החוברת Silver Sable and the Wild Pack #36 מנובמבר 2017, אמנות מאת מחמוד אסרר ומרטי גרסיה.
 סוג:  אנטי-גיבור
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  Amazing Spider-Man #265 (יוני 1985)
 יוצרים:  טום דפאלקו ורון פרנז
 גילום הדמות:  ג'ניפר הייל 
 מידע
 שם אמיתי:  סילביה סבלינובה
 כינויים:  דודה סילבי, סילביה, סבלינוביה, מינק, מנהיגת הלהקה
 סטטוס:  פעיל
 מקצוע:  שכיר חרב, איש עסקים
 כוחות:  ללא כוחות על מיומנת בקרב פנים אל פנים, שימוש בנשק חם ובנשק קר, אסטרטגית מעולה, חליפת קוולר מגינה
 חברה בקבוצה:  הפראיים (מנהיגה)
 חברה לשעבר בקבוצה:  גיבורים להשכרה פורעי-החוק סילבר סייבל אינטרנשיונל שותפה של ספיידרמן, דומיניק פורצ'ון, מיסטי נייט, פלדין והתכריך
 אזרחות:  Symkaria 
 דמויות קשורות
 משפחה:  ארנסט סבלינובה (אב) אנסטסיה סבלינובה (אם, מתה) פריץ' סבלינובה (דוד מצד האב, מת) מורטימר (דוד) אנה (אחיינית) הזר (גרוש)
 
סילבר סייבל (באנגלית: Silver Sable בעברית צובל כסוף) היא דמות בדיונית של אנטי-גיבורה שכירת חרב המופיעה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס. דמותה הופיעה לראשונה בחוברת Amazing Spider-Man #265 מיוני 1985 ונוצרה על ידי הכותב טום דפאלקו והמאייר רון פרנז.
סילבר סבלינובה היא שכירת-חרב ומלכת האומה הבדיונית סימקאריה, הממוקמת ליד לטבריה. סייבל היא מנהיגת צוות שכירי-החרב "הפראיים", שנוסד במקור בידי אביה על מנת לצוד נאצים. היא פיקדה על כמה וכמה גיבורי ונבלי-על, ביניהם באטלסטאר, פלדין, הוקאיי, פומה, סאנדמן, דת'לוק, מאדקאפ וספיידרמן.
ביוגרפיה בדיונית > מקור, ספיידרמן

לאחר מות אמה בידי מתנקשים גרמניים, סייבל החליטה להתאמן בלחימה כדי לנקום ברוצחי אמה בעתיד. כאשר נעשתה מנהיגת הפראיים, לא נותרו הרבה נאצים לצוד, והצוות סטה ממטרתו המקורית לטובת פעילויות בתשלום, שנועדו לממן את סימקאריה. בכך היא הקימה את חברת סילבר סייבל אינטרנשיונל, המפקחת על גורמים אלו. היא פגשה לראשונה בספיידרמן כאשר צדה את הגנב "שועל-שחור", וכאשר הושכרה בידי רפובליקת דרום אפריקה לנטרל את ג'ק-או-לנטרן, נאלצה כחלק ממשימתה לסייע לספיידרמן נגד סינדיקט הרשע ופגשה לראשונה את סאנדמן. היא חברה לספיידרמן, פלדין, סולו וקפטן אמריקה נגד סייברטות' והגולגולת האדומה, שזממו להצית מלחמה בין ארצות הברית וסימקאריה.
כאשר שכרה את ספיידרמן לגנוב מסמכים ממלבין-כספים של המאגיה, היא נתקלה לראשונה בקבוצת "פורעי-החוק". היא סירבה לשלם פיצוי למשפחת אחד מחברי הפראיים שנהרג בטענה שנהג ברשלנות, והחלה לחנוך את המשוטט לקראת התקבלותו לפורעי-החוק. היא נלחמה לצד פורעי-החוק, ונעזרה בספיידרמן, סאנדמן והפראיים נגד ארגון הידרה, שחטף את אחייניתה. במהלך אירועי "מלחמת האינסוף", דוקטור דום הוחלף בכפיל שנוצר בידי המאגוס, ובפגישה השנתית בין דום לבין סייבל, הרג את הנהג שלה וגרם למרדף ברחבי הטירה.
ביוגרפיה בדיונית > שנות האלפיים ומוות

סייבל וצוות חדש של הפראיים הושכרו להגן על פרופסור גרמני מפני קבוצת גיבורים להשכרה, וכמעט וניצחו אלמלא דדפול שחרר את קבוצתו וגרם ללקיחתו של הפרופסור בידי מאסטר העולם. שנים לאחר מכן באירועי "ארץ הצל", סייבל עברה לשגרירות סימקאריה בניו-יורק, והשתמשה בה כבסיס לפעילויות מיוחדות. היא החלה לצוד פושעים בינלאומיים על מנת להביאם לחקירה באינטרפול, אך גילתה כי לעיתים קורבנותיה נהרגו בידי ניג'ות מארגון היד. כאשר החלה לחקור היא נפגשה עם מיסטי נייט, פלדין והתכריך, שחקרו גם הם את מות הפושעים. כאשר פתרו את התעלומה וגילו כי הפושעים נהרגו בידי שוטרים, הם התפנו להיאבק בארגון היד עצמו ובדרדוויל. כאשר מרסק הדגלים תקף את סימקאריה, היא וספיידרמן הביסו אותו והיא נישקה אותו כפרס בסיום הקרב.
במהלך אירועי "קצוות הארץ", סייבל הצילה את ספיידרמן והאלמנה השחורה לאחר תבוסתם של האוונג'רס בידי ששת המרושעים. היא הצטרפה אליהם במתקפה על מתקן הממוקם במדבר סהרה, ועזרה להם להביס את סאנדמן. בקרב שבבסיסו של דוקטור אוקטופוס וששת המרושעים בגואטמלה, היא פלרטטה עם ספיידרמן וחשפה את רגשותיה כלפיו. לבסוף, היא מתה כאשר ריינו הטביע את שניהם יחד עם הבסיס. מאדאם ווב טענה שהיא לא נהרגה, אך כאשר ספיידרמן נהרג כשתודעתו של אוקטופוס עברה לגופו המקורי, הוא ראה את סייבל וריינו בין היתר בחיזיון.
הערות שוליים

↑  Web of Spider-Man Annual #5, Silver Sable #9 and #11-18
↑  Amazing Spider-Man #265
↑  Amazing Spider-Man #279-281
↑  Amazing Spider-Man #320-325
↑  Web of Spider-Man #50
↑  Web of Spider-Man Annual #5
↑  Spectacular Spider-Man Annual #10
↑  Excalibur #36
↑  Amazing Spider-Man Annual #25, Spectacular Spider-Man Annual #11 and Web of Spider-Man Annual #7
↑  Silver Sable #1
↑  Silver Sable #4-5
↑  Heroes for Hire #10
↑  Shadowland: Blood on the Streets #1-4
↑  Amazing Spider-Man #679
↑  Amazing Spider-Man #684-687
↑  Amazing Spider-Man #678-679
↑  Amazing Spider-Man #700
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2017049215  VIAF: 625149294201380520541   WorldCat (עם VIAF): 625149294201380520541
סגהאלום

סגהאלום (בהונגרית: Szeghalom) היא עיר שממוקמת בחלק הצפוני של מחוז בקש, ומהווה את מרכזה של נפת סגהאלום. בסוף המאה ה-15 הייתה עיר שוק ואחר כך התרוקנה מתושביה, אבל היא אוכלסה שוב וברציפות מאז 1711. היא עיר מאז 1984. ממוקמת על הגדה הימנית של נהר הברטיו, רק כמה קילומטרים משם, מתכנסים יחד הנהרות שבש-קרש והברטיו.
מיקום

היא ממוקמת כאמור בחלק הצפוני של מחוז בקש, בשפך נהר הברטיו.
שכניה: פיזשדיארמט מצפון, צ'קמה ממזרח, וסטה מדרום, קרשלדאן מדרום מערב, דוואוואניה ממערב ועוד. האזורים המינהליים שלה בדרום-מזרח כמעט חופפים את הגבול המערבי של קומאדי, כך שהוא יכול להיחשב כמעט צמוד אליו (אם כי מרכזיהם של שני יישובים האלה נמצאים במרחק של כמעט 20 קילומטר זה מזה).
מיקום > נגישות

כביש ראשי 47 עובר דרך העיר בכיוון מזרח-מערב, לכן זהו ציר הגישה הברור ביותר מן הכבישים דברצן - ברטיואויפאלו ומהכביש סגד - בקשצ'אבה.