stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אהוד ביבי
ביוגרפיה

ביבי התגייס לצה"ל ב-1999. שירת כקצין סיור, מפקד פלגה, סגן מפקד סוללה ומפקד סוללה בגדוד 405, תפקיד בו שירת במהלך מלחמת לבנון השנייה. הוא המשיך לשרת בגדוד כקצין אג"ם וסמג"ד. לאחר מכן שימש קצין אג"ם אגד ארטילרי 282.
ב-2012 מונה למפקד גדוד 402 באגד ארטילרי 215 ולאחר מכן שימש סגן מפקד האגד. ב-2018 מונה לראש מחלקת תורת חיל התותחנים ומפקד אגד ארטילרי 454. ב-2019 מונה לראש מחלקת תכנון מבצעי בחטיבת המבצעים.
באוגוסט 2022 מונה למפקד חטיבת האש 215. שירת כמפקד החטיבה במהלך מלחמת חרבות ברזל עד סיום כהונתו באוגוסט 2024.
ב-4 באוגוסט 2024 הועבר לתפקיד ראש חטיבת כוח האדם בזרוע היבשה בדרגת תת-אלוף.
ביבי נשוי ואב לחמישה. בעל תואר שני בדיפלומטיה וביטחון מאוניברסיטת תל אביב. בוגר המכללה לפיקוד טקטי והמכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
הערות שוליים

↑  חטיבת האש 215 כובשת את הרובע הביטחוני | Israel Defense, באתר www.israeldefense.co.il, ‏2023-12-18
↑   אל"ם אסף רחמים נכנס לתפקיד מפקד חטיבת האש 215, באתר צה"ל, 5 באוגוסט 2024
↑  סבב מינויים בצה"ל: אלו המפקדים החדשים,  באתר כיפה, 4 באוגוסט 2024
אן סמית'

| --- | --- |

אן סמית', 2007
 לידה:  1 ביולי 1959 (בת 65) דאלאס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית
 גובה:  1.65 מ'
 יד חובטת:  ימין
 פעילות כמקצוענית:  1978–1991 (כ־13 שנים)
 סה"כ פרסים שצברה:  1,165,074 דולר אמריקאי 
 יחידים
 מאזן קריירה:  175-203
 דירוג שיא:  5 (1984)
 זכיות בטורנירים:  3
 זוגות
 מאזן קריירה:  168-416
 דירוג שיא:  11 (1980)
 זכיות בטורנירים:  38
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 10 ( 5 זוגות נשים, 5 זוגות מעורגים)
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  הסיבוב הרביעי
 אליפות צרפת הפתוחה:  רבע הגמר (1982)
 וימבלדון:  חצי הגמר (1981)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  הסיבוב הרביעי
 
אן סמית' (באנגלית: Anne Smith ; ‏ נולדה ב-1 ביולי 1959) היא טניסאית עבר אמריקאית. היא זכתה ב-10 תארי גארנד סלאם בטורנירי זוגות נשים וזוגות מעורבים. בשנים 1980/1981 היא השלימה "גראנד סלאם" בטורנירי זוגות נשים.
ביוגרפיה

אן סמית' נולדה בשנת 1959 בדאלאס. בצעירותה היה הייתה בין שחקניות טניס החזקות בטקסס וניצחה במספר תחרויות לבנות גילה. בשנת 1977 היא התחילה להשתתף בתחרויות גראנד סלאם.
בתחרויות הנשים הצלחתה הגדולה הייתה להגיע לשלבי רבע הגמר.
בתחרויות זוגות נשים סמית' שיחקה רוב הזמן לצד קתי ג'ורדן. בשנים 1980/1981 הזוג זכה ב-5 תחרויות גראנד סלאם תוך ניצחון בכול ארבעת התחרויות. באליפות צרפת הפתוחה 1982 סמית' זכתה בתואר נוסף (שיחקה לצד מרטינה נברטילובה. בסך הכול היא השתתפה ב-9 גמרים.
בתחרויות זוגות מעורבים היא השתתפה ב-5 גרמים בתחרויות גראנד סלאם וניצחה בכולם.
סמית' סיימה את הקריירה בשנת 1991. לאחר סיום השתתפות בתחרויות היא השלימה תואר שלישי בפסיכולוגיה והחלה לעבוד בתחום.
סמית כתבה ספר Grand Slam: Coach Your Mind to Win in Sports, Business & Life ו-The MACH 4 Mental Training System: A Handbook for Athletes, Coaches and Parents.
פינקברי

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  רשת גלידריות
 מוטו:  The taste that launched 1,000 parking tickets
 מייסדים:  היי קיונג (שלי) הואנג (נשיאה)  יאנג לי
 תקופת הפעילות:  2005–הווה (כ־20 שנה)
 מיקום המטה:  לוס אנג'לס 
 משרד ראשי:  לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 בעלות:  MTY Food Group
 ענפי תעשייה:  מסעדה 
 מוצרים עיקריים:  פרוזן יוגורט
 מנכ"ל:  אריק לפבר
  
 www.Pinkberry.com
 
סניף פינקברי בשדרות מלרוז בלוס אנג'לס
פינקברי (באנגלית: Pinkberry) היא רשת אמריקאית לממכר פרוזן יוגורט שמרכזה בלוס אנג'לס שבקליפורניה. החנות הראשונה נפתחה בינואר 2005 על ידי שני אמריקנים ממוצא קוריאני בשם היי קיונג (שלי) הואנג ובן זוגה יאנג לי. במרץ 2008 היו ברשת 43 סניפים, 34 מהם בדרום קליפורניה ותשעה בעיר ניו יורק. בנובמבר 2012 היו לרשת 220 סניפים ב-17 ארצות.
היסטוריה

התוכנית המקורית של הואנג ולי הייתה להקים בית תה בסגנון אנגלי בשם Huntley Drive בהוליווד המערבית, קליפורניה. אולם לאחר שהעירייה סירבה להעניק להם רישיון למכירת משקאות אלכוהוליים הם פנו לתוכניתם החלופית להחייאת הפרוזן יוגורט - מוצר שזכה להצלחה בעיקר מאמצע שנות השמונים ועד תחילת שנות התשעים של המאה ה-20. החנות הראשונה נפתחה בינואר 2005. בתוך זמן קצר השתרכו תורים ארוכים בחנות, ובעקבות זאת נכתבה עליה כתבה אוהדת בלוס אנג'לס טיימס תחת הכותרת "הטעם שהניב 1,000 דו"חות חנייה" (the taste that launched 1,000 parking tickets).
החנות השנייה נפתחה כעבור יותר משנה וחצי, בספטמבר 2006. מאז נפתחו עוד סניפים רבים בקליפורניה ובניו יורק. ב-16 באוקטובר 2007 השקיעה קרן מוורון של מייסד רשת בתי הקפה סטארבקס הווארד שולץ 27.5 מיליון דולר בפינקברי. מטרת ההשקעה הייתה להאיץ מהלך של התרחבות לכל רחבי ארצות הברית.
בעקבות הצלחתה של הרשת קמו לה מתחרים רבים באזור קליפורניה. במקרה אחד גלשה התחרות להגשת תלונה על ידי בעל חנות מתחרה (קיוויברי) כנגד לי בגין איומים, ובהגשת תביעה על ידי פינקברי כנגד אותו מתחרה בגין העתקת סמליל והפרת סימן מסחר. בשנת 2007 הוגשה כנגד פינקברי תביעה בטענה להטעיית הצרכנים, משום שלאור כמות תרביות החיידקים במוצר שנמכר על ידה לא ניתן לכנותו "יוגורט" על פי התקנות של מחלקת המזון והחקלאות של קליפורניה.
החנויות

חנויות הרשת עוצבו באופן שנועד למתג את פינקברי כרשת עכשווית-אופנתית. הריהוט בחנויות עוצב על ידי פיליפ סטארק, ועל התאורה הופקדה חברת לה-קלינט. הקירות צבועים במגוון צבעים ורצפת הסניפים זרועה חלוקי נחל.
בתחילה כלל התפריט של פינקברי שני טעמי פרוזן יוגורט בלבד: בסיסי ותה ירוק. מאוחר יותר הצטרף טעם שלישי - קפה. המוצר נמכר בשלושה גדלים - קטן (5 אונקיות, כ-140 גרם), בינוני (8 אונקיות, כ-230 גרם) וגדול (13 אונקיות, כ-370 גרם). בכל אונקיה יש 25 קלוריות, 5 גרם סוכר ו-0% שומן. בנוסף לכך מוצעים בסניפי הרשת "ברד" (shaved ice) עם פירות או תה ירוק, ושייקים (smoothies).
לפרוזן יוגורט ניתן להוסיף פירות שונים (כגון פירות יער, מנגו ובננה), ערמונים, שקדים, שבבי שוקולד, עוגיות, גרנולה ועוד. הרשת נוהגת להציע תוספות מיוחדות לזמן מוגבל בחגים ובתקופת הקיץ.
הערות שוליים

↑  Daborah Netburn, “The Taste That Launched 1,000 Parking Tickets”, Los Angeles Times 4.8.2006.
↑  Jennifer Steinhauer, "Heated Competition. Steaming Neighbors. This Is Frozen Yogurt?", New York Times 21.2.2007.
↑  Kimi Yoshino, "Passes test, but cold war goes on; A lab says the treat has yogurt in it. Attorneys are not impressed", Los Angeles Times 21.6.2007
מהפכת 1848 בהונגריה

ממשלת בתיאני בציור מאת יוז'ף טירולר.
ההונגרים מביסים את הקרואטים בקרב פאקוזד
המצביא האוסטרי אלפרד הראשון, נסיך וינדיש-גרץ
קרב טמשוואר
הוצאתו להורג של לאיוש בתיאני
המרד ההונגרי של 1848 (בהונגרית מכונה: Az 1848–49-es magyar polgári forradalom és szabadságharc, כלומר "המהפכה האזרחית והמאבק למען החירות בשנים 1849-1848") היה מרד שפרץ בהונגריה ב-15 במרץ 1848, במטרה להשתחרר משלטון האימפריה האוסטרית. המרד התפתח למלחמת עצמאות, אשר בה לחמו ההונגרים לא רק נגד הכוחות הקיסריים האוסטריים כי אם גם נגד כוחות צבאיים ופארא-צבאיים של עמים אחרים בשטחי הממלכה ההונגרית, אשר דרשו אף הם את חירותם הלאומית וחלקם כרתו ברית עם הקיסר ההבסבורגי. לאחר שנכשל בדיכוי המרד, ביקש פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה סיוע מניקולאי הראשון, קיסר רוסיה. הצבא הרוסי פלש להונגריה ממזרח, והמרד דוכא.
על ידי הרפורמות החברתיות שנערכו על ידי השלטון המהפכני מ-1848–1849 היוותה המהפכה ההונגרית נקודת מוצא לשינויים הבורגניים-דמוקרטיים בחברה ההונגרית.
היא הייתה חלק אורגני מגל אביב העמים והתלוותה בעימות צבאי ממושך.
בזמן השלטון המהפכני באפריל 1848 הונגריה הפכה לארץ השלישית באירופה היבשתית (אחרי צרפת - ב-1791, ובלגיה, ב-1831) שאימצה חוק לבחירות פרלמנטריות דמוקרטיות. חוק הבחירות החדש ("המסמך החמישי מ-1848") הפך את הפרלמנט הפאודלי הישן של ממלכת הונגריה (המעמדות הכלליים) לפרלמנט דמוקרטי ייצוגי. החוק העניק את זכות הבחירה הרחבה ביותר באירופה באותה התקופה.
רבים מממנהיגי המהפכה, כולל המדינאים לאיוש קושוט ואישטוון סצ'ני, המשורר שאנדור פטפי וכן יוז'ף בם, הפכו לגבורים לאומיים ויום פריצת המהפכה, 15 במרץ, הפך לאחד משלושת החגים הלאומיים של האומה ההונגרית.
כעונש אחרי המרד, הונגריה פוצלה על ידי השלטון האוסטרי לחמישה מחוזות, בהם משל ממשל צבאי אוסטרי. עם זאת, ב-1867 הכיר קיסר אוסטריה בכך שהבעיות הלאומיות בארצו לא תיפתרנה מעצמן, ולפיכך הגיע עם ההונגרים ל"הסכם הפשרה" אשר בעקבותיו קמה האימפריה האוסטרו-הונגרית.
רקע

בימי הביניים הייתה אוסטריה מדינה עצמאית למחצה בתוך האימפריה הרומית הקדושה אשר נשלטה בידי בית הבסבורג. הונגריה לעומת זאת, הייתה ממלכה ריבונית עצמאית. ב-1526 הובסו ההונגרים בקרב מוהאץ', והאימפריה העות'מאנית השתלטה על חלקים גדולים מהונגריה. מלך הונגריה לאיוש השני נהרג בקרב, ובעוד חלק מן האצילים המליכו עליהם את הארכידוכס של אוסטריה, פרדיננד הראשון, חלק אחר בחר למלך באציל בשם יאנוש זאפויה, אשר נתמך על ידי הסולטאן העות'מאני. ב-1547 הושג הסכם על פיו חולקה הונגריה לשלושה חלקים: חלק אחד נשלט בידי בית הבסבורג, חלק אחר בידי העות'מאנים, ובחלק השלישי - טרנסילבניה התארגנה נסיכות אוטונומית כמעט עצמאית בקשרי חסות עם האימפריה העות'מאנית. בעקבות קרב וינה ב-1683 התחזק מעמדם של האוסטרים באזור, ובשנים שלאחר מכן הם כבשו את הארץ כולה, פרט לעיר טמשוואר וחבל באנאט. הסכם קרלוביץ ב-1699 נתן תוקף לשינויים טריטוריאליים אלו, וב-1718 נכבשה מידי העות'מאנים גם הטריטוריה ההונגרית האחרונה - חבל באנאט עם בירתו, בטמשוואר. העיר ברטיסלאבה הפכה לבירה החדשה של ממלכת הונגריה, ומושב הדיאטה (הפרלמנט) ההונגרית, אשר הכריזה ב-1687 על בית הבסבורג כמלכי הונגריה כולה. מצב זה נמשך פחות או יותר עד שנת 1804.
ב-1804, פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ערך ארגון מחדש של המנהל בארצו, וכתוצאה מכך, הוענק תוקף רשמי למעמדה של הונגריה כנחלה נפרדת של הכתר ההבסבורגי אשר אינה קשורה לאוסטריה עצמה. הונגריה נוהלה בידי דיאטה משלה אשר התכנסה בברטיסלבה (בהונגרית: פוז'ון), תוך התערבות מועטת של הממסד הקיסרי בענייניה הפנימיים. כמו כן להונגריה היה קנצלר נפרד אשר ישב בווינה, ולא היה כפוף לקנצלר אוסטריה. ב-1806 בוטלה האימפריה הרומית הקדושה, ותחתיה הוקמה "האימפריה האוסטרית". אימפריה זו, הייתה נתונה תחת השפעתו של ממשל בראשות הנסיך מטרניך, אשר בשיטות של צנזורה, משטרה חשאית ומאסרים של מתנגדיו, ניסה להשאיר על כנם את המשטר האבסולוטי שטחי האימפריה וגם בשאר אירופה, ברוח ה"רסטורציה", תוך דריסת הישגי המהפכה הצרפתית. עקב כך, ולנוכח התעוררות הרגשות הלאומיים בכל רחבי אירופה, החלה תודעתם הלאומית של ההונגרים להתעורר.
מהלך המאורעות > אביב העמים

ב-24 בפברואר 1848 הדיחו ההמונים בפריז את המלך לואי פיליפ. היה זה האות לפרוץ מהפכות אביב העמים בכל רחבי אירופה. ב-3 במרץ התקוממו ההמונים בווינה נגד פרדיננד הראשון, קיסר אוסטריה. באותה עת שהה בווינה המהפכן ההונגרי לאיוש קושוט. קושוט נשא נאום בגרמנית בו דרש ממשלה פרלמנטרית להונגריה, וממשלה חוקתית לקיסרות. הוא פנה לבית הבסבורג ו"לארכידוכס האהוב שלנו פרנץ יוזף" (אז בן 17 שנים ויורשו המיועד של הקיסר פרדיננד), להחזיר את התהילה העתיקה של שושלת הבסבורג, בכך שיתנו תוקף לתקוותיהם של העמים החופשיים בקיסרות. קושוט הפך למנהיג בקנה מידה אירופי. נאומו נקרא ברחובות וינה על ידי המון אשר גירש את מטרניך מן העיר ב-13 במרץ לגלות בלונדון.
ב-15 במרץ התכנסו בבית הקפה "פילווקס" בפשט קבוצה של אינטלקטואלים הונגרים והכריזה על מהפכה. המשורר שנדור פטפי ניצב בפתח המוזיאון הלאומי של הונגריה והקריא באוזני ההמון את "12 הנקודות" ואת שירו "Nemzeti dal" ("שיר לאומי"). אלפים החלו לשיר את השיר ברחובות, תוך שהם מכריזים על ביטול הצנזורה. הם התפרצו לבתי הדפוס והדפיסו את השיר ואת 12 הנקודות. בודפשט כולה נפלה בידי המורדים ללא שפיכות דמים. קושוט מיהר לחזור אל העיר. משלחת הונגרית בהנהגת לאיוש בתיאני הופיעה בפני הקיסר פרדיננד בווינה כדי להביע את בקשת ההמונים לאוטונומיה עבור הונגריה. הקיסר היה שקוע בבעיות משלו, וב-17 במרץ נענה לבקשות, והעניק אישור להקים ממשלה הונגרית. הוא מינה את בתיאני לראש הממשלה.
מהלך המאורעות > המרד, והממשל ההונגרי בראשות קושוט

במקביל להתפטרותו של בתיאני, התפטרו כל תומכיו בפרלמנט, והבדלנים של קושוט השתלטו עליו. הוכרז על הדחת שושלת הבסבורג מראשות הונגריה. קושוט מונה למנהיג המדינה בפועל ("מושל יושב ראש"), וברטלן שמרה מונה לראש הממשלה. לקושוט לא היה כל ניסיון צבאי קודם, ומפקדי צבאו, ובמיוחד הגנרל ארתור גרגיי, סירבו לציית לו. בשלב זה הפך המרד נגד האוסטרים לגלוי, וצבא אוסטרי בפיקודו של אלפרד הראשון, נסיך וינדיש-גרץ פלש להונגריה. במקביל המשיכו הקרואטים בהתקדמותם, והצבא האיכרים הרומנים החל להשתלט על חלקים אחדים של טרנסילבניה. ב-30 באוקטובר ספגו ההונגרים תבוסה מכרעת בקרב שווכאט מידי כוח משולב אוסטרי-קרואטי. האוסטרים התקרבו לפשט, קושוט וממשלתו נאלצו להימלט לדברצן. קושוט לקח עמו מבודפשט את כתר הונגריה הקדוש, ופנה לארצות הברית בבקשה לתווך בינו לבין האוסטרים. האוסטרים דחו את הצעות התיווך האמריקניות משום שהיו בטוחים בניצחונם. ב-2 בדצמבר של אותה שנה התפטר הקיסר האוסטרי פרדיננד, והעביר את הכתר לאחיינו בן ה-18 פרנץ יוזף. הקיסר החדש החל את כהונתו בכך שהכריז על ביטול כל המחויבויות של קודמו לעם ההונגרי, ועל הוצאתם של קושוט וממשלו מחוץ לחוק.
ב-30 בדצמבר הובסו ההונגרים בשנית בקרב מור ובינואר 1849 השתלטו על פשט. בפברואר הובסו ההונגרים בקרב קאפולנה, מול כוח אוסטרי-קרואטי קטן יותר. הנסיך מווינדיש-גרץ האמין ביהירות שכבר דיכא את המרד, וכתב לווינה: "ניפצתי את המורדים ותוך כמה ימים אהיה בדברצן". הכוחות ההונגריים נערכו ממזרח לנהר טיסה. וינדיש-גרץ לא תקף, כיוון שלא היה לו עדיין מידע על גודל צבאם. בינתיים, החליטו הקצינים ההונגרים שאינם מרוצים מתפקודו של המפקד העליון של הצבא, הגנרל הפולני הנריק דמבינסקי, ופתחו במרד נגדו. דמבינסקי הודח, וארתור גרגיי מונה למפקד במקומו. חרף העובדה שגרגיי היה מפקד מוכשר, הרי שכאמור הוא לא הסתדר עם קושוט, אשר סירב לאשר את המינוי והעדיף עליו את אנטאל וטר. אלא שב-28 במרץ חלה וטר, ולאחר יומיים נאלץ קושוט לאשר את המינוי של גרגיי.
מהלך המאורעות > המעורבות הרוסית

בסוף אותו החודש, החליט גרגיי להחזיר את היוזמה לידיים הונגריות, ותכנן לתקוף את הצבא האוסטרי ממערב לטיסה. בסך הכל כלל הצבא ההונגרי 47,000 חיילים מאורגנים ב-4 קורפוסים. מולם היו לווינדיש-גרץ 55,000 חיילים. המתקפה ההונגרית נפתחה בתחילת אפריל, וזכתה להצלחה מסחררת. האוסטרים נסוגו בהתמדה, וב-13 באפריל כבר היה יכול קושוט להכריז על שחרור הונגריה כולה מידי האוסטרים. ההונגרים ניצחו במספר קרבות, ובתחילת מאי כבר הטילו מצור על בודה. המפקד האוסטרי של מבצר בודה, היינריך הנצי, הפציץ באכזריות את פשט. כעת עמדה סכנה שההונגרים יחליטו לפלוש לאוסטריה עצמה. לפיכך הוחלט לבקש מהאימפריה הרוסית לכבד את הסכמי הקונצרט האירופי, אשר חייבו את אוסטריה ורוסיה לסייע זו לזו אם ריבונותה של אחת מהן מאוימת. עד אז נמנעה אוסטריה מהצעד משום שהכירה בנזק התדמיתי העצום שהוא יגרום, אולם כעת לא נותרה דרך אחרת לדכא את המרד. עוד ב-23 באפריל פנתה ממשלת אוסטריה לממשלת רוסיה בבקשה לסיוע צבאי, ומאוחר יותר שלח קיסר אוסטריה מכתב אישי לצאר ניקולאי הראשון. סוכם כי 280,000 חיילים רוסיים שנמצאו בפולין תחת פיקודו של הנסיך פסקביץ' יכנסו להונגריה דרך הקרפטים.
ההונגרים האמינו שהאימפריה הבריטית לא תתיר נוכחות רוסית בהונגריה. ואכן שר החוץ הרוסי פנה לממשלת בריטניה בשאלה לתגובתה. למרבה ההפתעה, הבריטים עודדו את הרוסים לסייע לאוסטרים, אולם התנו זאת בכך שמיד לאחר דיכוי המרד, יתפנו הרוסים מהונגריה. הסיבה לכך הייתה שבריטניה ביקשה לצמצם את ההשפעה הרוסית בבלקן, ותנאי הכרחי לכך היה אימפריה אוסטרית חזקה. באמצע מאי, פלשו הרוסים להונגריה. במקביל, הדיחו האוסטרים את מפקדם בזירה הנסיך מווינדיש-גרץ, ומינו במקומו את יוליוס יאקוב פון היינאו. הכוח האוסטרי-רוסי היה גדול פי שניים מהכוח ההונגרי, ועד מהרה החלו אלו האחרונים נוחלים תבוסות. פניות למנהיגי מדינות המערב נכשלו. ב-11 ביולי הובסו ההונגרים, לראשונה מתחילת השנה, בקרב קומארום השלישי, וב-31 ביולי הוכו כוחותיהם בטרנסילבניה שוק על ירך בקרב שגשוואר. ב-9 באוגוסט הם ספגו תבוסה בקרב טמשוואר. ב-11 באוגוסט בעקבות קרב זה, התפטר קושוט מתפקידו והעביר אותו לגרגיי בנימוק שרק הוא יוכל להציל את האומה. גרגיי, שמלכתחילה התנגד לגישתו הבדלנית של קושוט ורצה להשיג הסדר עם האוסטרים, נכנע כעבור יומיים לכוחות הרוסיים בווילאגוש. הרוסים בתורם העבירו אותו לאוסטרים. עם זאת, מספר מבצרים הונגריים המשיכו להילחם ונכנעו רק באוקטובר.
אחרית דבר

האוסטרים חסו על גרגיי, אך הוציאו להורג שלושה עשר מפקדים הונגרים, ואת לאיוש בתיאני. קושוט נמלט לאימפריה העות'מאנית והעביר את שארית חייו בגלות. על הונגריה כולה הוטל שלטון צבאי. קנצלר אוסטריה החדש הנסיך שוורצנברג החל לנקוט במדיניות אימפריאלית חדשה, אשר תהפוך את האימפריה האוסטרית לאחידה יותר. בהונגריה נאסרו אסיפות פומביות, והפגנת כל סממן לאומי הונגרי. הגרמנית הוכרזה לשפה הרשמית. הונגריה הפכה לחמישה מחוזות בלתי נפרדים מאוסטריה, ללא כל צורה של שלטון עצמי. הפרלמנט האוסטרי, אשר בו לא היה להונגרים ייצוג, ואשר באופן מסורתי לא היה הגוף הקובע בהונגריה, הודיע על ביטולן של הדיאטה ההונגרית והחוקה ההונגרית, והונגריה נאלצה לקבל את החוקה האוסטרית. לקיסר אוסטריה ניתנה סמכות בלתי מוגבלת. כל היבט של החיים ההונגריים הועמד תחת בדיקה קפדנית ושליטה ממשלתית. אף לימודי ההיסטוריה נלמדו מנקודת מבט הבסבורגית.
לתנועה לעצמאות הונגריה קמו שני מנהיגים נבונים ומתונים יחסית: פרנץ דיאק ודיולה אנדראשי. הם החליטו לזנוח את הרעיון של עצמאות מוחלטת, על אף שרובה המכריע של האוכלוסייה חפץ בו. פרנץ דיאק החליט שהונגריה נהנית משלטונה של אוסטריה ביחסי החוץ, ומניסיון המרד למד שהעצמאות המלאה תצית סכסוכים בין המדיארים לשאר העמים בממלכה. במקביל, בעקבות התבוסה האוסטרית במלחמת שבעת השבועות ובמלחמות העצמאות של האיטלקים, הפסידו האוסטרים את שלטונם הן בגרמניה והן באיטליה. למנהיגי אוסטריה היה ברור שאם גם הונגריה תאבד, יקיץ הקץ על האימפריה, ולפיכך החליטו לפתור אחת ולתמיד את הבעיה ההונגרית. הקיסר נפגש עם אינטלקטואלים הונגרים, וקיבל את המתווה של דיאק ואנדראשי. ב-29 באפריל 1867 נחתם "הסכם הפשרה" אשר הפך את האימפריה האוסטרית ל"אימפריה האוסטרו-הונגרית". אנדראשי מונה כראש הממשלה החדש בהונגריה, אולם הפשרה התקבלה באכזבה בידי ההמונים שלא היו מוכנים להתפשר על פחות מעצמאות מלאה, ורבים ראו בה בגידה במורשת ההונגרית. הממשלה ההונגרית החדשה בראשותו של אנדראשי נאלצה להשתמש בכוח כדי לדכא התקוממויות אזרחיות כנגד הפשרה. רק ב-1918, בעקבות מלחמת העולם הראשונה, התנתקה הונגריה מאוסטריה סופית.
לקריאה נוספת

Barany, George. "The awakening of Magyar nationalism before 1848." Austrian History Yearbook 2 (1966) pp: 19-50.
Cavendish, Richard. "Declaration of Hungary's Independence: April 14th, 1849." History Today 49#4 (1999) pp: 50-51
Deák, István. Lawful Revolution: Louis Kossuth and the Hungarians 1848-1849 (Phoenix, 2001)
Deme, László. "The Society for Equality in the Hungarian Revolution of 1848." Slavic Review (1972): 71-88. in JSTOR
Gángó, Gábor. "1848-1849 in Hungary," Hungarian Studies (2001) 15#1 pp 39–47. online
Judah, Tim (1997). The Serbs: History, Myth & the Destruction of Yugoslavia. New Haven, CT, USA: Yale. ISBN 978-0-300-08507-5.
Kosáry, Domokos G. The press during the Hungarian revolution of 1848-1849 (East European Monographs, 1986)
Szilassy, Sandor. "America and the Hungarian Revolution of 1848-49." Slavonic and East European Review (1966): 180-196. in JSTOR
הערות שוליים

↑  בתחילת 1849
↑  מלמעלה למטה ומשמאל לימין: לאיוש בתיאני - ראש הממשלה, שרים: ברטלן סמרה (Bertalan Szemere (פנים), פאל אסטרהאזי (ענייני המלכות), גאבור קלאוזאל (חקלאות, תעשייה, מסחר), לאיוש קושוט (אוצר), לאזאר מסארוש (ביטחון), אישטוון סצ'ני (עבודות ציבוריות ותחבורה), יוז'ף אטווש (דתות וחינוך), פרנץ דיאק (משפטים)
↑  András Gerő 2014
↑  ב-"12 הנקודות" דרשו ההונגרים חופש מן הצנזורה, ממשלה לאומית, שוויון זכויות אזרחי ודתי, שחרור אסירים פוליטיים, איחוד עם טרנסילבניה תחת שלטון הונגרי, וזכויות חוקיות על האדמה לאיכרים ההונגרים.
↑  שר המלחמה היה השם המקובל באותה תקופה ל"שר הביטחון"
↑  פלטין הונגריה כיהן כמשנה למלך בהונגריה, והיה מושלה הכללי של המדינה בזמן שהקיסר לא שהה בה
↑  בנוסף היו בהונגריה גם גרמנים רבים, ומיעוטים ללא זיקה טריטוריאלית מובהקת, כמו היהודים והצוענים, שלא היו להם משום כך דרישות טריטוריאליות כלשהן
| היסטוריה של הונגריה |
| --- | --- | --- |
| פרהיסטוריה והיסטוריה מוקדמת | פאנוניה • הונים • אווארים • התיישבות המדיארים במרכז אירופה | הונגריה |
|  | הנסיכות הגדולה של הונגריה • ממלכת הונגריה תחת בית ארפאד • ממלכת הונגריה בימי הביניים המאוחרים • ממלכת הונגריה ההבסבורגית • הונגריה העות'מאנית | הונגריה |
| המהפכה והממלכה הדואלית | מהפכת 1848 בהונגריה • הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867 • ארצות הכתר של אישטוואן הקדוש | הונגריה |
|  | הונגריה במלחמת העולם הראשונה • הרפובליקה ההונגרית הראשונה • הרפובליקה הסובייטית ההונגרית • הרפובליקה ההונגרית • תקופת העוצרות • הונגריה במלחמת העולם השנייה • הרפובליקה ההונגרית השנייה • הונגריה הקומוניסטית • דמוקרטיה ורפורמה | הונגריה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531290605171  LCCN: sh85063057
קופרה (יצרן רכב)

| --- | --- |


דגם "טבסקאן" של החברה
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  סיאט
 תקופת הפעילות:  1985 (כסיאט ספורט) 2018 (כקופרה) – הווה
 חברת אם:  קבוצת פולקסווגן
 חברות בנות:  Cupra Racing 
 מיקום המטה:  אבררה, קטלוניה, ספרד
 בעלות:  סיאט
 ענפי תעשייה:  תעשיית הרכב
 מוצרים עיקריים:  מכוניות ספורט, מכוניות מרוץ
 מנכ"ל:  וויין גריפית'
  
 www.cupraofficial.com
 
קופרה פורמנטור - הדגם העצמאי הראשון של קופרה
קופרה בורן - המכונית החשמלית העצמאית הראשונה של קופרה
סמליל קופרה על קופרה אטקה
קופרה (באנגלית: Cupra) היא חברה ספרדית לייצור מכוניות, שהחלה את דרכה כיצרנית מכוניות הספורט של "סיאט". היא הוקמה על ידי סיאט בשנת 1985 במותג "סיאט ספורט" ומפברואר 2018, היא יצרנית עצמאית בשם "קופרה", כחלק מתאגיד פולקסווגן. דגמי הספורט של סיאט נקראו עד 2018 "סיאט קופרה" ולאחר 2018, "קופרה".
מותג קופרה הגיע לישראל במרץ 2021.
היסטוריה

בשנת 1985 הקימה סיאט את "סיאט ספורט" שיועדה להתחרות במרוצי פורמולה 1 ובמרוצים נוספים ברחבי העולם והחלה לייצר את "גרסאות הספורט" לסיאט.
בפברואר 2018 הקימה סיאט את קופרה כמותג עצמאי המייצר את דגמי הספורט בעיצובים ומנועים שונים לסיאט. עד שנת 2018, דגמי הספורט של סיאט כללו את השם "קופרה". כך היה למשל בדגם "סיאט לאון קופרה", שמאז מפברואר 2018 נקרא "קופרה לאון".
בפברואר 2019 הציגה קופרה את הדגם העצמאי הראשון שלה, קופרה פורמנטור, קרוסאובר קופה, המשווק מיוני 2020 עם מערכת הנעה היברידית נטענת.
באוקטובר 2020 מינתה סיאט את חורחה דיאז למעצב הראשי של סיאט וקופרה.
במאי 2021 הציגה את הדגם החשמלי העצמאי שלה.
דגמים

קופרה לאון - האצ'בק, גרסת הספורט לסיאט לאון
קופרה איביזה - האצ'בק, גרסת הספורט לסיאט איביזה
קופרה אטקה - קרוסאובר, גרסת הספורט לסיאט אטקה
קופרה פורמנטור - קרוסאובר, הרכב העצמאי הראשון של קופרה
קופרה בורן - האצ'בק, הרכב החשמלי העצמאי הראשון של קופרה
קופרה טבסקאן - קרוסאובר שיצורו יחל ב-2024
קופרה אורבן-רבל - מיני חשמלית שתיוצר מ-2025
הערות שוליים

↑  אנדרס מרטינז, קופרה, לידת מותג הספורט החדש של סיאט, באתר מוטור 1, ‏22 בפברואר 2018
↑  סיאט משיקה מותג ביצועים עצמאי: קופרה, באתר קארטיוב, ‏01 בפברואר 2018
↑  אלדד מנורי, קופרה - מותג חדש בעולם הרכב, באתר פורטל הרכב גיר, ‏26 בפברואר 2018
↑  אדריאנו טוסי, קופרה, מותג הספורט הספרדי, באתר מוטור 1, ‏22 בפברואר 2018
↑  קופרה: מותג רכב חדש בישראל, באתר קארטיוב, ‏15 במרץ 2021
↑  רועי צוקרמן, מותג נולד: קבלו את "קופרה" מבית סיאט, באתר אוטו, ‏01 בפברואר 2018
↑  פאביו ג'אלי, קופרה הוא מותג הספורט החדש של סיאט, באתר מוטור 1, ‏31 בינואר 2018
↑  קופרה פורמנטור - הדגם העצמאי הראשון של קופרה נחשף, באתר קארטיוב, ‏22 בפברואר 2019
↑  מוכן לשיווק: קופרה פותחת את פנקס ההזמנות לפורמנטור, באתר קארטיוב, ‏28 ביוני 2020
↑  חורחה דיאז הוא המעצב הראשי החדש של סיאט וקופרה, באתר קארטיוב, ‏20 באוקטובר 2020
↑  הוט האצ' חשמלית: קופרה בורן החשמלית נחשפת, באתר קארטיוב, ‏25 במאי 2021
| קופרה |
| --- | --- | --- |
| אישים | וויין גריפית' - מנכ"ל החברה • חורחה דיאז - מעצב החברה |  |
| כלי רכב | קופרה לאון • קופרה איביזה • קופרה אטקה • קופרה פורמנטור • קופרה בורן • קופרה טבסקאן • קופרה אורבן-רבל |  |
| אחר | סיאט (החברה בה נוסד המותג) • קבוצת פולקסווגן (תאגיד הרכב שהחברה היא חלק ממנו) |  |
יחסי בוטסואנה–בנגלדש

| יחסי בוטסואנה–בנגלדש |
| --- | --- |
בוטסואנה: בנגלדש


בוטסואנה: בנגלדש
שטח (בקילומטר רבוע)
581,730: 148,460
אוכלוסייה
2,545,200: 174,810,673
תמ"ג (במיליוני דולרים)
19,396: 437,415
תמ"ג לנפש (בדולרים)
7,621: 2,502
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית

יחסי בוטסואנה–בנגלדש הם היחסים הבילטרליים של בנגלדש ובוטסואנה.
שיתוף פעולה כלכלי

בנגלדש ובוטסואנה גילו עניין להרחיב את הפעילות הכלכלית בין שתי המדינות ונקטו בצעדים הדרושים בהקשר זה. בוטסואנה דחקה בבנגלדש להקים תעשיות טקסטיל במיזם משותף במדינה. בוטסואנה גם ביקשה את עזרתה של בנגלדש בפיתוח מגזר התרופות שלה. בשנת 2009, משלחת עסקית מבנגלדש בראשות Fazlul Haque, הנשיא לשעבר של איגוד יצרני ויצואני הסריגים בבנגלדש (BKMEA), ביקרה בבוטסואנה כדי לבחון דרכים אפשריות להגדלת הסחר וההשקעות הדו-צדדיות. באותה שנה נחתם הסכם מזכרות בין בנגלדש ובוטסואנה לקידום שיתוף פעולה בבניית יכולת, חילופי מידע כלכלי ומסחרי, פיתוח יצוא, בניית תדמית והשקעות בארגונים קטנים ובינוניים (SMME). בשנת 2013, משלחת נוספת ממשרד המסחר של בנגלדש ערכה ביקור רשמי בבוטסואנה.
שיתופי פעולה אחרים

בוטסואנה הציעה לחתום על הסכם בתחומי הספורט והתרבות עם בנגלדש. נשיא בוטסואנה לשעבר, פסטוס מוגאה, הביע את רצונו לקבל את תמיכתה ושיתוף הפעולה של בנגלדש בפיתוח איכות הקריקט של בוטסואנה. בוטסואנה גם הדגישה על העסקת חקלאים בנגלדשים בבוטסואנה כדי לפתח את המגזר החקלאי שלה.
מהגרים מבנגלדש

כ-20,000 עובדים בנגלדשים, כולל רופאים, אחיות ומהנדסים, הועסקו בבוטסואנה החל משנת 2013.
אמיר איבגי

| --- | --- |

אמיר איבגי
 לידה:  23 בינואר 1975 (בן 50) י"א בשבט ה'תשל"ה אילת, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  ערוץ 14, גלי צה"ל
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  amir.ivgi
 טוויטר:  amirivgi
אמיר איבגי (נולד בי"א בשבט ה'תשל"ה, 23 בינואר 1975) הוא עיתונאי, שדרן רדיו וטלוויזיה, ממגישי מהדורת החדשות המרכזית של עכשיו 14. איבגי מגיש את יומן הצהריים בגלי צה"ל. לשעבר ראש מחלקת החדשות של גלי צה"ל. שידר ברדיו דרום וברדיו קול הים האדום. בעשור השני של המאה ה-21 הגיש חדשות ומשדרי אקטואליה בחטיבת החדשות של ערוץ 1, מהדורת "מבט", ו"חדשות השבת" ובערוץ 20 את מהדורת החדשות המרכזית והתוכנית "היום הזה".