stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עליונות המחוקק

עליונות המחוקק (או עליונות הפרלמנט) הוא עיקרון חוקתי הנוהג בצורות שונות בחלק מן הדמוקרטיות הפרלמנטריות. על פי עיקרון זה הגוף המחוקק במדינה הוא הריבון וככזה הוא נישא מעל מוסדות השלטון האחרים, לרבות הרשות המבצעת והרשות השופטת. כפועל יוצא של העיקרון, רשאית הרשות המחוקקת לשנות או לבטל כל חקיקה קודמת, ולפיכך אין היא כבולה לחוקים הכתובים (ובמקרים מסוימים, אפילו לחוקה) או על ידי תקדים.
בחלק מהמדינות מצוי עקרון עליונות המחוקק במתח עם עקרון הפרדת רשויות, אשר מגבילה את היקף הסמכות של המחוקק לחקיקה כללית, ולפרקטיקה של ביקורת שיפוטית, שבה ניתן לבטל חוקים שחוקקו על ידי המחוקק בנסיבות מסוימות. הפולמוס סביב סוגיית הביקורת השיפוטית על הרשות המחוקקת קשור בהנגדה העדינה בין עקרונות אלה.
במדינות רבות יש מסורת של עליונות המחוקק במשטר, בהן ישראל, בריטניה, פינלנד, הולנד, ניו זילנד, דנמרק, איסלנד, ברבדוס, ג'מייקה, פפואה גינאה החדשה ואיי שלמה.
במדינות אחרות, ובהן ארצות הברית, כפוף המחוקק לחוקה שנקבעה בידי מחוקקים בעבר ולא קל לשנותה. חוקים המנוגדים לחוקה נפסלים על ידי בית המשפט.
ישראל

לכנסת, הרשות המחוקקת של ישראל, יש את הסמכות לחוקק ולבטל כל חוק, כולל חוק יסוד. היא מהווה דה-יורה מחוקק עליון, ובכוחה להעביר כל חוק ברוב פשוט, כולל כזה שעלול להתנגש עם חוק יסוד, אלא אם כן כלולים בו תנאים ספציפיים לשינויו. הכנסת אף יכולה לאמץ ולשנות את חוקי היסוד של ישראל, סמכות הנתונה לה, בפרשנות המשפטית המקובלת, בתפקידה כרשות מכוננת, בעקבות החלטת הררי. הכנסת גם מפקחת על פעולות הממשלה באמצעות ועדותיה, ממנה את הממשלה (בהבעת אמון), בוחרת את נשיא המדינה וממליצה על מבקר המדינה. יש בכוחה להפיל את הממשלה (בהצבעת אי-אמון), להעביר את הנשיא או מבקר המדינה מתפקידיהם, לבטל את חסינות חבריה, ולפזר את עצמה כדי להקדים את הבחירות.
עם זאת, מחקר שפורסם בשנת 2018 וחקר את היחסים בין הכנסת לממשלה, הציג נתונים לפיהם היכולת של הכנסת לפקח על הממשלה בישראל מוגבלת מאוד והפיקוח בפועל הוא לקוי. כלי הפיקוח, כגון ועדות הכנסת ושאילתות, התגלו כבעלי פוטנציאל פיקוח נמוך, ובדיקה של התפקוד בפועל של חמש ועדות מרכזיות הראתה תפקוד לקוי עד בינוני ברוב המדדים.
ישראל > יחסי המחוקק והרשות השופטת > תקופת העליונות המוחלטת של הכנסת

עקרון עליונות המחוקק היה מקובל ללא עוררין בראשית ימיה של מדינת ישראל. מוסכמה זו בוטאה על ידי שופטי בית המשפט העליון בפסקי דין שונים, בהם הובהר שחוקי הכנסת עומדים מעל לסמכות בית המשפט:
מה שהכנסת עושה בדרך רגילה כגוף מחוקק שנבחר בבחירות דמוקרטיות ומשקף את רצונו החופשי של העם. ביהמ"ש אינו רשאי לשים עצמו לשופט על סבירותם או אי סבירותם של מעשי החקיקה של הכנסת
בתקופה זו פיתח בית המשפט העליון דוקטרינות להגנה על זכויות האדם מפני שרירותו של השלטון, אך קיבל כהנחה יסודית את העובדה שלא תיתכן ביקורת שיפוטית על חוקי הכנסת.
חריג מסוים לגישה זו ניתן לראות בפסק הדין בעניין ברגמן, בו פסל בית המשפט העליון תיקון חקיקה שנגע למימון המפלגות, כשהגיע למסקנה כי החוק סותר את הסעיף המשוריין בחוק יסוד: הכנסת, המבטיח את עקרון השוויון בבחירות וששינויו מותנה ברוב מיוחד, בעוד התיקון לחוק מימון מפלגות לא התקבל ברוב כזה. בפסק הדין הדגישו השופטים כי הם אינם מכריעים בשאלה העקרונית האם תוקפם של מעשי חקיקה יכול להיות נדון בבית המשפט, והם עושים זאת בהתבסס על הסכמתו של היועץ המשפטי לממשלה שלא לעורר שאלה עקרונית זו.
ערעור מפורש על עקרון עליונות המחוקק בישראל העלה לראשונה השופט אהרן ברק בפסק הדין בעניין לאו"ר מיולי 1990:
באופן עקרוני-תורתי, קיימת אפשרות שבית-משפט בחברה דמוקרטית יצהיר על בטלותו של חוק הנוגד עקרונות יסוד של השיטה; גם אם עקרונות יסודות אלה אינם מעוגנים בחוקה נוקשה או בחוק-יסוד משוריין, אין כל דבר אקסיומטי בגישה, כי חוק אינו נפסל בשל תוכנו. בפסילת חוק על ידי בית המשפט בשל פגיעתו הקשה בעקרונות יסוד אין משום פגיעה בעקרון ריבונות המחוקק, שכן הריבונות היא לעולם מוגבלת. אין בכך פגיעה בעקרון הפרדת הרשויות, שכן עיקרון זה בנוי על איזונים וריסונים, המגבילים כל אחת מהרשויות. אין בכך פגיעה בדמוקרטיה, שכן דמוקרטיה היא איזון עדין בין שלטון הרוב לבין זכויות האדם ועקרונות יסוד, ובאיזון זה, שמירה על זכויות האדם ועקרונות יסוד אינה יכולה להיתפס, כשלעצמה, כעניין בלתי דמוקרטי. אין בכך פגיעה בשפיטה, שכן מתפקידה של זו לשמור על שלטון החוק, לרבות שלטון החוק במחוקק.
ברק סייג את דבריו וציין כי אפשרות זו היא תאורטית בלבד. לדבריו, לאחר שבארבעים שנות קיומו לא נטל בית המשפט העליון לעצמו סמכות כזו, אין זה ראוי שיעשה זאת כעת ללא הסמכה מפורשת של המחוקק.
עמיתו להרכב, השופט מנחם אלון, הסתייג מדברי ברק וכתב כי:
כלל גדול הוא בידינו כי חוק שנחקק ונתקבל בכנסת, אין שאלת תוקפו של החוק נתונה לביקורת שיפוטית. יסוד מוסד של משטרנו הדמוקרטי בעל שלוש הרשויות הוא, שאין מהרהרים אחרי מעשה בית המחוקקים בחקיקתו. ... יוצא מהכלל הגדול האמור הוא חוק, שנחקק על-ידי הכנסת ושתוכנו נוגד הוראת חוק-יסוד, והכנסת "שריינה" אותה הוראה על-ידי קביעה מפורשת בחוק-יסוד, כיצד ובאיזו דרך ניתן לבטלה.
ישראל > יחסי המחוקק והרשות השופטת > המהפכה החוקתית – חוקי היסוד עליונים על חקיקה רגילה

הצמצום העיקרי של עקרון עליונות המחוקק בישראל נעשה במהפכה החוקתית. בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו ובחוק יסוד: חופש העיסוק קבעה הכנסת את פסקת ההגבלה, שמגבילה את יכולתה של הכנסת לחוקק חוק הפוגע בזכויות שבחוקי יסוד אלה. בפסק דין בנק המזרחי קבע בית המשפט לראשונה במפורש כי בכוחו לבטל חקיקה של הכנסת המנוגדת לחוקי היסוד, כולל חוקי היסוד שאינם משוריינים. קביעה זו הורחבה בהמשך בפסיקות נוספות, והביאה לפסילה של חוקים בכ-20 מקרים.
נשיא בית המשפט העליון, אהרן ברק, הדגיש כי המהפכה החוקתית נובעת מהחלטתה של הכנסת לחוקק חוקי יסוד, וכי ביכולתה לבטל את חוקי היסוד באמצעות החלטה דומה. ברק הבהיר כי מבחינה עקרונית נותרה הכנסת הסמכות העליונה, בכובעה כרשות המכוננת:
כאשר בית המשפט מחליט שחוק של הכנסת חוקי או לא חוקי, הוא איננו פוגע בכנסת או בכבודה, אלא מבטא את רצונה של הכנסת בחוקי היסוד. אם הכנסת איננה מרוצה ממה שבית המשפט קבע, כל כך קל לשנות - הכנסת יכולה להביע את עמדתה ולשנות את החוקים.
בעקבות תחילתו של דיון בבג"ץ בעתירות רבות שהוגשו נגד חוק יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי כתב יושב ראש הכנסת, יריב לוין, לנשיאת בית המשפט העליון, אסתר חיות, כי "עצם הדיון בבית המשפט העליון הנכבד בעניינים של חוקי יסוד, מהווה קריאת תיגר על העקרונות הדמוקרטיים הבסיסיים ביותר של ריבונות העם, הפרדת הרשויות ושלטון החוק". לעומתו פרופ' סוזי נבות וד"ר יניב רוזנאי חיוו דעתם ש"שאלת הסמכות לביקורת שיפוטית של חוקי-יסוד ותיקונים חייבת להיות מושפעת, למצער במידה מסוימת, בקושי או בקלות היחסית של הליך התיקון של אותה חוקה ובזהות השחקנים המעורבים בהליך השינוי החוקתי".
הצעות להוספת פסקת התגברות, שתאפשר חקיקה הסותרת חוק יסוד, לא התממשו. בין המתנגדים להצעה היה היועץ המשפטי לממשלה.
ישראל > יחסי המחוקק והרשות המבצעת

ממשלה חדשה המוקמת בישראל מתחילה את כהונתה רק לאחר שזכתה לאמון הכנסת. בכוח הכנסת להביא להפלת הממשלה, בהצבעת אי-אמון ובהחלטה על הקדמת הבחירות. ראש הממשלה רשאי, בהסכמת נשיא המדינה, להוציא צו לפיזור הכנסת, שבעקבותיו רואים את הממשלה כאילו התפטרה. גם כאשר הממשלה נמנעת מלהגיש את חוק התקציב לאישור הכנסת עד המועד שנקבע בסעיף 36א לחוק יסוד: הכנסת, או שהכנסת אינה מאשרת את חוק התקציב עד מועד זה, נחשב הדבר כאילו הכנסת החליטה להתפזר טרם סיום כהונתה.
הרשות המבצעת, כלומר ממשלת ישראל, כפופה אף היא להוראות החוק. כלים עיקריים לאכיפת עליונות המחוקק על הרשות המבצעת הם פנייה ליועץ המשפטי לממשלה, שהוא "הפרשן המוסמך של החוק כלפי רשויות המנהל, וחוות דעתו מחייבת אותן – כל עוד לא פסק בית המשפט אחרת", ועתירה לבית המשפט הגבוה לצדק (בג"ץ), על מנת שזה יורה לממשלה לפעול לפי החוק, ויפסול הוראות ומעשים המנוגדים לחוק.
דוגמה לפעולה של שר בחוסר סמכות היא החלטתו של השר לביטחון הפנים, אמיר אוחנה, לעכב את חיסונם של אסירים מפני נגיף הקורונה, בניגוד לעמדת משרד הבריאות, שהוא בעל הסמכות בנושא זה. בדיון בבג"ץ בעתירות שהוגשו נגד החלטה זו, שלושת שופטי בג"ץ מתחו ביקורת על אוחנה. דוגמה לכך הם דברי השופט מני מזוז: "המשיב לא הוסמך בחוק לשלול או לעכב טיפול רפואי לו נזקק אסיר. הנחייתו כאמור להימנע מחיסון אסירים עד לקבלת אישורו, ניתנה בחוסר סמכות מובהק ובניגוד לדין. ... עצם העובדה שהמשיב הוא נבחר ציבור אין בה כדי להקנות לו סמכות לנהוג כרצונו, בניגוד לחוק, לפגוע בזכויות אדם, ולהורות לגורמי שב"ס לפעול שלא כדין".
עליונות המחוקק על הרשות המבצעת באה לידי ביטוי גם ב"כלל ההסדרים הראשוניים" שפיתח בג"ץ, וקובע שיש הסדרים שהם כה מהותיים, שהממשלה לא רשאית להסדירם אלא רק הכנסת (למשל דחיית שירות גורפת לתלמידי ישיבות).
בחוקים רבים נתונה לשר הממונה סמכות להתקין תקנות, אך סמכות זו מותנית בכך שהתקנות שהציע השר יקבלו את אישורה של הוועדה המתאימה מוועדות הכנסת, ולפעמים משנה הוועדה את הנוסח שהציע השר. בחוק סמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה החדש נקבע הסדר מיוחד, לפיו לאחר שאישרה הממשלה הגבלות לפי חוק זה, לוועדה של הכנסת יש למשך 24 שעות סמכות (בשונה מתקנות אחרות) לאשרר את החלטת בממשלה או לבטלה או לאשרר חלקית או לשנות את תקופת תוקפה.
בלגיה

בעיקרון של עליונות מוחלטת של המחוקק נפרצו סדקים החל מתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20.
במהלך ארבעים השנים האחרונות בערך, נצפה בבלגיה שינוי ביחסים בין מערכת המשפט והפרלמנט. "הדוגמת החסינות המוחלטת של האסיפות הפרלמנטריות" הייתה קיימת בעבר אך "נפרצה". הפרלמנט הפדרלי של בלגיה מחויב כעת לא רק בפני ציבור הבוחרים אלא גם בפני בתי המשפט.
פרצה ראשונה שנפתחה בפסק דין Le Ski מ-27 במאי 1971. בשנת 1980 סעיף 142 לחוקת בלגיה הקים בית משפט לבוררות, כיום בית המשפט לחוקה (אנ'), המופקד על דיון בתביעות לביטול חוקים. פסק דין ראשון שלו ניתן ב-5 באפריל 1985.
פרצה שנייה בעיקרון של עליונות המחוקק נפתחה על ידי בית המשפט לחוקה, בפסק דינו מס' 31/96 מיום 15 במאי 1996. Conseil d'État, בית המשפט המנהלי העליון בבלגיה (אנ'), שתמיד עמד על כך שאין לו סמכות לדון בבקשות נגד החלטות מנהליות של בתי הפרלמנט, הכריז כי היעדר כל אפשרות להגשת בקשה לביטול החלטות כאלה מנוגד לעקרונות החוקתיים של שוויון ואי-אפליה, ופתח דרך חדשה לביקורת שיפוטית על החלטות הפרלמנט. החוקים מ-25 במאי 1999 ומ-15 במאי 2007, שהתקבלו בעקבות פסק דינו של בית המשפט, הרחיבו את סמכותו של בית המשפט המנהלי העליון להחלטות ולכללי סדר הדין של בתי הפרלמנט בכל הנוגע לרכש ציבורי וסגל.
שלישית ולבסוף, בנוגע להחלטות שהתקבלו על ידי בתי הפרלמנט לגבי חברי פרלמנט או קבוצות פוליטיות, בתי המשפט האזרחיים לא היססו להטיל עליהם סנקציות כאשר זכויות סובייקטיביות היו על כף המאזניים. חברי פרלמנט "נהנים מהגנה על זכויותיהם הסובייקטיביות על ידי בתי המשפט. עיקרון זה חל הן על זכויות הנובעות מהחוק במובן הרחב והן על זכויות שיש להן בסיס רגולטורי" (Civ. Brussels, 21 אפריל 1997).
הודו

בהודו, הריבונות הפרלמנטרית כפופה לחוקת הודו, הכוללת ביקורת שיפוטית. למעשה, משמעות הדבר היא כי בעוד שלפרלמנט יש זכות לתקן את החוקה, השינויים כפופים למסגרת החוקה עצמה. לדוגמה, כל התיקונים הנוגעים לאופי הפדרלי של החוקה חייבים להיות מאושרים על ידי רוב המחוקקים במדינה, גם הפרלמנט לבדו לא יכול לחוקק את השינוי בכוחות עצמו. יתר על כן, כל התיקונים לחוקה פתוחים גם לסקירה שיפוטית. לפיכך, למרות הזכות הפרלמנטרית לתקן את החוקה, החוקה עצמה נשארת עליונה.
איטליה

ריבונות הפרלמנט באיטליה נולדה מתוך זכות-יתר של הפרלמנט, אך באחד המשפטים המקיפים והמשכנעים ביותר, בית המשפט החוקתי (קרלו מזנוט) החל להפוך את "הגוף הפנימי" (interna corporis)[דרושה הבהרה] לשפיט. מהתאוריות הישנות נשארו שרידים של "שפיטה עצמית" (autodichia), שפירושה בין היתר שלבתי המשפט הרגילים אין סמכות לשפוט מעשים שמבוצעים בתוך בתי הפרלמנט. הבחירה לבטא מספר מעשים בפני נשיאי הפרלמנט ספגה ביקורת כניסיון להוציא אותם מביקורת שיפוטית, גם כאשר מדובר בזכויות הפרט: הדבר עורר כמה סכסוכים בין הרשות השופטת לבין הפרלמנט, שהובאו לבית המשפט החוקתי, שהעניק אלמנטים שימושיים להגבלת ההגדרה המשפטית, ואילץ את הדוקטרינה המשפטית לעבור את האבולוציה המודרנית של ריבונות הפרלמנט.
ראו גם

הפרדת הרשויות
ביקורת שיפוטית
חוק יסוד: הכנסת
חוק יסוד: הממשלה
דמוקרטיה פרלמנטרית
הפרלמנט של הממלכה המאוחדת
הערות שוליים

↑  "Parliamentary sovereignty". UK Parliament. נבדק ב-17 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Oliver, Dawn (2 באפריל 2013). "Parliamentary Sovereignty in Comparative Perspective". UK Constitutional Law Association Blog. נבדק ב-17 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  חזן ראובן, ד"ר חן פרידברג, פיקוח הכנסת על הממשלה, בהוצאת המרכז לממשל וכלכלה של המכון הישראלי לדמוקרטיה, עמ' 95–96, 123–124
↑  בג"ץ 108/70 מנור נ' שר האוצר, ניתן ב-20 באוקטובר 1970
↑  גדעון ספיר, המהפכה החוקתית – עבר, הווה ועתיד, ידיעות ספרים, עמ' 48–58
↑  בג"ץ 98/69 ברגמן נגד שר האוצר, ניתן ב-3 ביולי 1969
↑  דניאל פרידמן, הארנק והחרב - המהפכה המשפטית ושִברה, ידיעות ספרים, 2013. עמ' 32
↑  בג"ץ 142/89 תנועת לאו"ר - לב אחד ורוח חדשה נ' יושב-ראש הכנסת, ניתן ב-1 ביולי 1990
↑  פיסקה 30 לחוות דעתו של השופט ברק
↑  פיסקה 2 לחוות דעתו של השופט אלון
↑  עמיר פוקס בצל סערת פסקת ההתגברות- כמה חוקים נפסלו עד היום על ידי בג"ץ? באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה, 8 בנובמבר 2022.
↑  אורי ישראל פז, אהרן ברק: הכנסת יכולה לבטל ברוב של שניים מול אחד את חוק יסוד כבוד האדם, באתר "תקדין", 30 באפריל 2015
↑  שיה אגוזי ואילן מרסיאנו, הסמכה: רק ביהמ"ש העליון יוכל לבטל חוק, באתר ynet, 26 במאי 2003
↑  יאיר אלטמן, נתניהו נגד בג"ץ: "לבית המשפט אין סמכות לדון בחוקי יסוד, הם הנורמה החוקתית העליונה", באתר ישראל היום, 22 בדצמבר 2020
↑  סוזי נבות ויניב רוזנאי, סימפוזיון בנושא חוק-יסוד: הלאום ופסקת ההתגברות | על הסמכות לביקורת שיפוטית על חוקי-יסוד, 4 בנובמבר 2018
↑  משה גורלי, מנדלבליט נגד פסקת ההתגברות בעניין המסתננים: "בעלת משמעות מרחיקת לכת למשטר הדמוקרטי", באתר כלכליסט, 25 באוקטובר 2018
1 2  בג"ץ 158/21 רופאים לזכויות אדם ואחרים נ' השר לביטחון פנים ואחרים, ניתן ב־31 בינואר 2021
↑  מכתבו של אמיר אוחנה, 8 בינואר 2021
דניאל דולב ולירן לוי‏, היועמ"ש לאוחנה: הנחייתך לא לחסן אסירים חסרת סמכות; השר: ההחלטה תעמוד בעינה, באתר וואלה, 8 בינואר 2021
↑  N. IGOT, A. REZSÖHAZY, M. VAN DER HULST, Parliament & Judiciary, ECPRD Seminar - Brussels, 8-9 Novembre 2007, p. 12-14
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
עונת 2025/2026 בקונפרנס ליג

| --- | --- |

 מארחת:  רד בול ארנה, לייפציג, גרמניה (משחק הגמר)
 תקופת התחרות:  9 ביולי 2025 – 27 במאי 2026 (323 ימים)
 → 2024/20252026/2027 ←
רד בול ארנה, לייפציג, גרמניה. שיארח את משחק הגמר.
עונת 2025/2026 בקונפרנס ליג צפויה להיות העונה החמישית של טורניר הכדורגל השלישי בחשיבותו באירופה, הקונפרנס ליג, המאורגן על ידי אופ"א.
הזוכה בתואר תקבל כרטיס לשלב הליגה של הליגה האירופית בעונת 2026/2027, אלא אם תסיים את הליגה המקומית שלה במקום המזכה בכרטיס לליגת האלופות.
משחק הגמר ייערך ברד בול ארנה, לייפציג, שבגרמניה. ב-27 במאי 2026.
העפלה

167 מועדונים מ-54 מתוך 55 ההתאחדויות החברות באופ"א (כולן מלבד רוסיה שהושעתה מהתחרויות האירופיות לעונה זו,  צפויים להשתתף בקונפרנס ליג בעונת 2025/2026. דירוג המועדונים מבוסס על דירוג הליגות של אופ"א ומשמש לקביעת מספר המועדונים המשתתפים בטורניר מכל ליגה.
ליגות המדורגות במקומות 1–12  וכן ליכטנשטיין (לה אין ליגה מקומית) שולחות נציגה אחת.
ליגות המדורגות במקומות 13–34 (מלבד רוסיה) וליגות המדורגות במקומות 51–55 שולחות שתי נציגות.
ליגות המדורגות במקומות 35–50 (מלבד ליכטנשטיין) שולחות 3 נציגות.
נוסף על כך, 15 הקבוצות שיודחו בסיבוב המוקדמות הראשון בליגת האלופות של אופ"א 2025/2026 ו-42 קבוצות שיודחו מסיבובי המוקדמות בליגה האירופית של אופ"א 2025/2026 יועברו לשלבים השונים בקונפרנס ליג.
העפלה > דירוג הליגות

הדירוג לעונת 2025/2026 הוא דירוג הליגות לשנת 2024, שמביא בחשבון את ביצועי נציגות הליגה בליגת האלופות בליגה האירופית ובקונפרנס ליג בעונות 2019/2020 עד 2023/2024.
↑  מושעית עקב הפלישה הרוסית לאוקראינה
↑  לליכטנשטיין אין ליגה מקומית, הקבוצות השייכות להתאחדות הכדורגל של ליכטנשטיין משחקות בליגות השווייצריות השונות, לעומת זאת לליכטנשטיין יש טורניר גביע מקומי, והזוכה בו משתתפת בקונפרנס ליג.
העפלה > חלוקת הקבוצות לפי שלב

|  |  | קבוצות שמתחילות את דרכן בתחרות בשלב זה | קבוצות שהתקדמו מהשלב הקודם | קבוצות שהועברו מליגת האלופות או הליגה האירופית |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שלב המוקדמות הראשון (52 קבוצות) | מסלול ראשי (52 קבוצות) |  11 מחזיקות הגביע בליגות המדורגות 45–55  21 הסגניות בליגות המדורגות 34–55 (למעט ליכטנשטיין)  20 הקבוצות שסיימו במקום השלישי בליגות המדורגות 30–50 (למעט ליכטנשטיין) |  |  |
| שלב המוקדמות השני (102 קבוצות) | מסלול האלופות (14 קבוצות) |  |  |  14 מפסידות משלב המוקדמות הראשון בליגת האלופות |
| שלב המוקדמות השני (102 קבוצות) | מסלול ראשי (88 קבוצות) |  11 מחזיקות הגביע בליגות המדורגות 34–44  17 הסגניות בליגות המדורגות 16–33 (למעט רוסיה)  16 קבוצות שסיימו במקום השלישי בליגות המדורגות 13–29 (למעט רוסיה)  9 קבוצות שסיימו במקום הרביעי בליגות המדורגות 7–15  הקבוצה שסיימה במקום החמישי בליגה המדורגת 6 |  26 המנצחות בשלב המוקדמות הראשון |  8 המפסידות בשלב המוקדמות הראשון בליגה האירופית (המסלול הראשי) |
| שלב המוקדמות השלישי (60 קבוצות) | מסלול האלופות (8 קבוצות) |  |  7 המנצחות בשלב המוקדמות השני (מסלול האלופות) |  קבוצה אחת שהפסידה בשלב המוקדמות הראשון בליגת האלופות ועלתה בהגרלה |
| שלב המוקדמות השלישי (60 קבוצות) | מסלול ראשי (52 קבוצות) |  |  44 המנצחות בשלב המוקדמות השני (המסלול הראשי) |  8 המפסידות בשלב המוקדמות השני בליגה האירופית (המסלול הראשי) |
| שלב הפלייאוף (48 קבוצות) | מסלול האלופות (10 קבוצות) |  |  4 המנצחות בשלב המוקדמות השלישי (מסלול האלופות) |  6 המפסידות משלב המוקדמות השלישי בליגה האירופית (מסלול האלופות) |
| שלב הפלייאוף (48 קבוצות) | מסלול ראשי (38 קבוצות) |  5 קבוצות שסיימו במקום השישי בליגות המדורגות 1–5 |  26 המנצחות בשלב המוקדמות השלישי (המסלול הראשי) |  7 המפסידות בשלב המוקדמות השלישי בליגה האירופית (המסלול הראשי) |
| שלב הליגה (36 קבוצות) | שלב הליגה (36 קבוצות) |  |  5 המנצחות בשלב הפלייאוף מסלול האלופות  19 המנצחות בשלב הפלייאוף (המסלול הראשי) |  12 המפסידות בשלב הפלייאוף בליגה האירופית |
| שלב הנוקאאוט הראשוני (16 קבוצות) | שלב הנוקאאוט הראשוני (16 קבוצות) |  |  מקומות 9–24 בשלב הליגה |  |
| שמינית הגמר (16 קבוצות) | שמינית הגמר (16 קבוצות) |  |  מקומות 1–8 בשלב הליגה  8 המנצחות בשלב הנוקאאוט הראשוני |  |
עקב השעייתה של רוסיה מכל התחרויות האירופיות לעונת 2025/2026 בוצעו השינויים הבאים:
מחזיקות הגביע בליגות המדורגות 39–44 ( בוסניה והרצגובינה, ליכטנשטיין, איסלנד, צפון אירלנד, לוקסמבורג וליטא) יחלו את דרכן בשלב המוקדמות השני במקום בשלב המוקדמות הראשון
לוח זמנים

לוח הזמנים של התחרות הוא כדלקמן. המשחקים מתוכננים לימי חמישי, מלבד הגמר, שיתקיים ביום רביעי, אם כי באופן חריג יכולים להתקיים משחקים בימי שלישי או רביעי עקב התנגשויות לוח זמנים.
| שלב | סיבוב | הגרלה | מפגש ראשון | מפגש שני |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מוקדמות | שלב המוקדמות הראשון | 17 ביוני 2025 | 10 ביולי 2025 | 17 ביולי 2025 |
| מוקדמות | שלב המוקדמות השני | 16 ביוני 2025 | 24 ביולי 2025 | 31 ביולי 2025 |
| מוקדמות | שלב המוקדמות השלישי | 21 ביולי 2025 | 7 באוגוסט 2025 | 14 באוגוסט 2025 |
| מוקדמות | שלב הפלייאוף | 4 באוגוסט 2025 | 21 באוגוסט 2025 | 28 באוגוסט 2025 |
| שלב הליגה | מחזור 1 | 29 באוגוסט 2025 | 2 באוקטובר 2025 | 2 באוקטובר 2025 |
| שלב הליגה | מחזור 2 | 29 באוגוסט 2025 | 23 באוקטובר 2025 | 23 באוקטובר 2025 |
| שלב הליגה | מחזור 3 | 29 באוגוסט 2025 | 6 בנובמבר 2025 | 6 בנובמבר 2025 |
| שלב הליגה | מחזור 4 | 29 באוגוסט 2025 | 27 בנובמבר 2025 | 27 בנובמבר 2025 |
| שלב הליגה | מחזור 5 | 29 באוגוסט 2025 | 11 בדצמבר 2025 | 11 בדצמבר 2025 |
| שלב הליגה | מחזור 6 | 29 באוגוסט 2025 | 18 בדצמבר 2025 | 18 בדצמבר 2025 |
| שלב הנוקאאוט | שלב הנוקאאוט הראשוני | 19 בדצמבר 2025 | 12 בפברואר 2026 | 19 בפברואר 2026 |
| שלב הנוקאאוט | שמינית גמר | 20 בפברואר 2026 | 5 במרץ 2026 | 12 במרץ 2026 |
| שלב הנוקאאוט | רבע גמר | 20 בפברואר 2026 | 9 באפריל 2026 | 16 באפריל 2026 |
| שלב הנוקאאוט | חצי גמר | 20 בפברואר 2026 | 30 באפריל 2026 | 7 במאי 2026 |
| שלב הנוקאאוט | גמר | 20 בפברואר 2026 | 27 במאי 2026 ברד בול ארנה, לייפציג | 27 במאי 2026 ברד בול ארנה, לייפציג |
ראו גם

עונת 2025/2026 בליגת האלופות
עונת 2025/2026 בליגה האירופית
הערות שוליים

↑  Frankfurt, Istanbul, Leipzig and Oslo to stage upcoming UEFA club competition finals., https://www.uefa.com/, ‏22 במאי 2024
↑  UEFA Country Ranking 2023, kassiesa.net
קינגס קאנגווה

קינגס קאנגווה (באנגלית: Kings Kangwa; נולד ב-6 באפריל 1999 בקסאמה שבזמביה) הוא כדורגלן זמבי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת הפועל באר שבע  מליגת העל הישראלית, ובנבחרת זמביה.
קריירת מועדונים

קאנגווה החל את הקריירה המקצוענית שלו בהאפי הארטס, מועדון מלוסקה, בירת זמביה. בחודש נובמבר 2017 חתם בהפועל באר שבע מליגת העל הישראלית, ומספר חודשים לאחר מכן חזר להאפי הארטס. לקראת עונת 2019 חתם בבילדקון מליגת העל הזמבית.
ב-10 ביולי 2019 חתם קאנגווה בארסנל טולה מליגת העל הרוסית.
ב-29 במאי 2022 חתם בהכוכב האדום בלגרד מליגת העל הסרבית.
ב-30 ביולי 2024 חתם קאנגווה על חוזה לארבע עונות בהפועל באר שבע. קאנגווה חזר לקדנציה שנייה במועדון, לאחר ששיחק בקבוצת הנוער בעונת 2017/2018, החל מעונת 2024/2025 הוא חלק בקבוצה הבוגרת.
קריירה בינלאומית

ב-9 ביוני 2019 ערך קאנגווה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת זמביה, בהפסד 2-1 לנבחרת קמרון במשחק ידידות. ב-16 ביוני הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 3-2 על נבחרת מרוקו במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת זמביה לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
חיים אישיים

אחיו הגדול הוא כדורגלן נבחרת זמביה אוונס קאנגווה.
הערות שוליים

1 2  Happy Hearts star signs for Israeli side באתר Zambian Daily Mail, ‏ 21 בנובמבר 2017 (באנגלית)
↑  ЛАМЕК БАНДА И КИНГС КАНГВА В "АРСЕНАЛЕ" באתר הרשמי של ארסנל טולה, 10 ביולי 2019 (ברוסית)
↑  Кингс Кангва четири године у Звезди! באתר הרשמי של הכוכב האדום בלגרד, 29 במאי 2022 (בסרבית)
↑  תומר לוי, ‏רשמי: קינגס קנגאווה חתם בהפועל באר שבע, באתר ערוץ הספורט, 30 ביולי 2024.
↑  רועי ויינברג, ‏סגירת מעגל: קנגאווה חוזר לבש כשחקן מפתח - ערוץ הספורט, באתר ערוץ הספורט, 30 ביולי 3024.
↑  Here’s the final Zambia squad for the #AFCON2023! באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הזמבית, 30 בדצמבר 2023 (באנגלית)
| נבחרת זמביה – גביע אפריקה לאומות 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 נסאבאטה •  2 פירי •  3 צ'פשי •  4 פ. מוסונדה •  5 צ'איווה •  6 ב. סקלה •  7 קמפמבה •  8 ל. מוסונדה •  9 ל. בנדה •  10 פ. סקלה •   11 בוואליה •  12 ע. בנדה • 13 סונזו •  14 צ'ילופיה • 15 קפומבו • 16 מולנגה • 17 צ'אמה • 18 מוואנסה • 19 מולמביה • 20 דאקה • 21 צ'אנדה • 22 קאנגווה • 23 קאבווה • 24 מפוונטה • 25 ק. מוסונדה • 26 מוואפה • 27 אמפאנדה • מאמן: גרנט |  1 נסאבאטה •  2 פירי •  3 צ'פשי •  4 פ. מוסונדה •  5 צ'איווה •  6 ב. סקלה •  7 קמפמבה •  8 ל. מוסונדה •  9 ל. בנדה •  10 פ. סקלה •   11 בוואליה •  12 ע. בנדה • 13 סונזו •  14 צ'ילופיה • 15 קפומבו • 16 מולנגה • 17 צ'אמה • 18 מוואנסה • 19 מולמביה • 20 דאקה • 21 צ'אנדה • 22 קאנגווה • 23 קאבווה • 24 מפוונטה • 25 ק. מוסונדה • 26 מוואפה • 27 אמפאנדה • מאמן: גרנט | זמביה |
חידה מתמטית

מפת קנינסברג, הנהר והגשרים מודגשים בצבע. בעיית הגשרים של קניגסברג, שהתחילה כשאלה של תושבי העיר לגבי המקרה הפרטי, גרמה לפיתוח עצום בתורת הגרפים
חידה מתמטית היא חידה שפתרונה מצריך יכולת מתמטית ושימוש בכלים מתמטיים.
הספר הידוע הראשון שנושאו חידות מתמטיות הוא ספרו של קלוד באשה, Problèmes plaisans et délectables, שיצא לאור בצרפת בשנת 1612. בעבר החידות המתמטיות, במובן בעיות מתמטיות שעוסקות במקרה פרטי במקום בעיקרון הכללי, היו מרכז המתמטיקה בתרבויות מסוימות.
הגבול בין חידה מתמטית לבין בעיה מתמטית אינו חד וברור, ולעיתים משמשת החידה להמחשה של בעיה כללית יותר. מאפיינים להבחנה בין חידה מתמטית לבעיה מתמטית:
חידה מוצגת בצורה של סיפור מעשה, בעוד שבעיה מנוסחת בצורה טכנית-פורמלית.
חידה עוסקת במקרה פרטי, בעוד שהבעיה המקבילה לה עוסקת בחקירת המקרה הכללי. דוגמה להבדל זה מוצגת בבעיית יוספוס.
חידה מצריכה פתרון אד-הוק, כזה שיפה לחידה זו בלבד, ואילו לבעיה יש פתרון שבלוני, במסגרת רחבה יותר.
חידה מתמטית נראית לעיתים כחידה רק עקב ניסוחה המיוחד או משום שהיא מתבססת על ידע שחסר לנשאל. החידה "בקבוק בלי פקק עולה 20 שקלים יותר מהפקק, ושניהם יחד (הבקבוק והפקק) עולים 21 שקלים - מה מחיר הבקבוק?", היא בפירוש חידה כאשר היא מוצגת לילד, אך מי שלמד אלגברה יזהה בה מיד בעיה פשוטה בנעלם אחד או בשני נעלמים.
חידות מתמטיות נודעות

כיום החידות משמשות ללימוד המתמטיקה, להדגמתה ולשעשוע, אולם בעבר הן הוצגו בספרי המתמטיקה החשובים ביותר. המתמטיקה המצרית העתיקה, הבבלית והסינית התבססו במידה רבה על חידות ופתרונן (ראו הרחבה בערך היסטוריה של המתמטיקה). לדוגמה, הספר תשעת הפרקים של אמנות המתמטיקה, אחד הספרים המשפיעים ביותר היסטוריה של המתמטיקה, מורכב כל כולו מחידות מעשיות, מהן ניתן ללמוד על עקרונות התחום. כדוגמה אפשר להביא את בעיה 26 מהפרק החמישי בספר, שחידות מסוגה נפוצות עד ימינו, אך רק כאתגר ללומדי מתמטיקה ברמת בית הספר:
מקווה מוזן על ידי חמש תעלות. דרך התעלה הראשונה לבדה יוזן המקווה בשליש יום, דרך השנייה לבדה ביום, דרך השלישית לבדה ביומיים וחצי, דרך הרביעית לבדה בשלושה ימים ודרך החמישית לבדה בחמישה ימים. לו תחוברנה כל התעלות בו-זמנית למקווה, כמה זמן ייקח לו להתמלא?
חידה מפורסמת במיוחד מספרת על הגשרים של קניגסברג. תושביה של העיר קניגסברג האמינו שלא ניתן לחצות את כל שבעת הגשרים בעיר ולחצות לנקודת המוצא מבלי לחצות גשר כלשהו יותר מפעם אחת. לאונרד אוילר פתר את החידה העממית הזאת בעזרת תיאור סכמטי של הגשרים, והבין מהם המקרים (מבחינת מספר הגשרים ומיקומם) בהם משימה כזו תהיה אפשרית, דבר שהיווה פריצת דרך עצומה בתורת הגרפים.
חידות מפורסמות נוספות:
מגדלי האנוי
בעיית יוספוס
חיילי קונוויי
ספרי חידות מתמטיות

אמיל פוירשטין, יגעת ומצאת, הוצאת א. זלקוביץ, 1976.
משה ד. כספי, מי חושב?, הוצאת מסדה, 1978.
בן-ציון ארז, לתפוס ראש, הוצאת תמר, 1983.
עמי בירנבוים, מספר חזק, הוצאת תמר, 1996.
דייוויד וולס, ספר החידות הגדול, הוצאת מי-אן, 1998.
יורי צ'רניאק ורוברט רוז, התרנגולת ממינסק, הוצאת אחיאסף, 1999.
כפיר כהן, אוסף החידות הגדול, הוצאת רקפת, 2001.
ראו גם

אוסף חידות