המערכה על בורמה
הפלישה היפנית להודו

שתי דיוויזיות תחת הגיס הרביעי נשלחו מהודו לנהר הצ'אנדווין, בעוד אחת נשארה באימפהל, ושימשה כעתודה. בעלות הברית קיבלו סימנים על כוונה יפנית לפלוש להודו, וכתגובה תכנן סלים להסיג חזרה את שתי הדיוויזיות, ובכך לאלץ את היפנים למתוח את קווי האספקה שלהם. אולם, הוא טעה במועד ההתקפה היפנית, ובמטרותיה העיקריות.
הארמייה ה-15 היפנית הכילה שלוש דיוויזיות רגלים, כוח נספח בקנה מידה של חטיבה ורגימנט של הצבא ההודי הלאומי. תוכניתו של מפקד הארמייה, מוטגוצ'י, הייתה לכתר ולחסל את הדיוויזיות הקדמיות של הגיס הרביעי, ואז לנוע ולכבוש את אימפהל. באותה עת, תימנע הדיוויזיה ה-31 שיגור תגבורות לאימפהל על ידי כיבוש העיר קוהימה. בנוסף, כיבוש אימפהל יאפשר את כיבוש העיר דיאמפור, השוכנת בעמק נהר הבראהמאפוטרה. אם תושג מטרה זו, ייכבשו בסיסי האוויר שהעבירו אספקה לדרום סין.
ב-8 במרץ, חצו היפנים את נהר הצ'ינדווין. סלים ומפקד הקורפוס הרביעי לוטננט-ג'נרל ג'פרי סקונס לא הודיעו לדיוויזיות הקדמיות שלהם לסגת בזמן, והדיוויזיה ה-17 ההודית כותרה, ועל כן נסוגה תחת אש, ובחיפוי דיוויזיית העתודה. מצפון לאימפהל, הוכתה חטיבת הצנחנים ה-50 ההודית על ידי רגימנט מהדיוויזיה ה-31 היפנית שעשה דרכו לקוהימה. כעת הייתה אימפהל חשופה למתקפה מצד הדיוויזיה ה-15 היפנית מצפון. אולם, לאחר שהדף את המתקפה היפנית בדרום, העביר סלים את הדיוויזיה החמישית צפונה, כאשר שתי חטיבות נשלחו לאימפהל והשלישית לדיאמפור, ומשם נשלח כוח תגבורת לקוהימה.
בסוף השבוע הראשון של אפריל, התרכז כל הגיס הרביעי בסביבות אימפהל. היפנים ביצעו מספר מתקפות, שנהדפו כולן. בתחילת מאי, סלים וסקונס פתחו במתקפת-נגד על הדיוויזיה ה-15 היפנית מצפון לאימפהל, אולם ההתקדמות הייתה איטית בשל גשמי המונסון ומחסור באספקה.
באותו זמן, הגיעה הדיוויזיה ה-31, בפיקודו של לוטננט-ג'נרל קוטוקו סאטו, לקוהימה. במקום לבודד את חיל המצב הבריטי בעיר, ולהמשיך לדיאמפור, החליט סאטו לכבוש את הגבעה המשקיפה על העיר. המצור על הגבעה החל ב-5 באפריל, אולם ב-18 באפריל הגיעה למקום תגבורת לכוחות הנצורים. עם הגעת התגבורות, נוסד קורפוס חדש, הקורפוס ה-33 ההודי, בפיקודו של לוטננט-ג'נרל מונטגיו סטופפורד, שהיה אחראי על הפעילות בגזרה. דיוויזיית הרגלים הבריטית השנייה פתחה במתקפת-נגד ב-15 במאי, והצליחה לדחוק את היפנים מרכס קוהימה. לאחר הפוגה קצרה בלחימה, במהלכה הגיעה תגבורת נוספת לכוחות בעלות הברית, המשיך הקורפוס ה-33 במתקפתו.
כעת, היו היפנים בקצה יכולתם. כוחותיהם (במיוחד הדיוויזיות ה-15 וה-31) סבלו מרעב ומחלות, שהוחמרו בשל גשמי המונסון. סאטו הודיע למוטגוצ'י כי אם לא תגיע אספקה ליחידותיו עד סוף מאי הוא יאלץ לסגת. על אף שקיבל פקודה להישאר במקומו, הסיג סאטו את כוחותיו. כוחות החלוץ של הקורפוס הרביעי והקורפוס ה-33 נפגשו באבן המיל ה-109, על דרך אימפהל-דיאמפור ב-22 ביוני, ובכך הוסר המצור מעל אימפהל.
מוטג'וצ'י וקוואבה המשיכו לדרוש התקפות נוספות, ואכן הדיוויזיה ה-33 החלה במספר ניסיונות התקפה. אולם, עד סוף יוני היא סבלה מאבדות רבות, מלחימה וממחלות, עד שאיבדה את יכולתה ליזום מהלכים התקפיים. בסוף יולי נסוגו היפנים חזרה אל נהר צ'ינדווין, והפלישה להודו נכשלה.
הלחימה באימפהל ובקוהימה עלתה ליפנים בחייהם של 30,00 חיילים, ועליהם נוספו אלפי פצועים, כאשר רבות מן האבדות היו בשל תת-תזונה, מחלות ותשישות. מוטגוצ'י ומפקדי הדיוויזיות שלו הודחו מתפקידם עם תום הקרב. בעלות הברית איבדו בקרב זה כ-15,000 חיילים.
במהלך החודשים אוגוסט עד נובמבר 1944, רדפה הארמייה ה-14 הבריטית אחרי היפנים הנסוגים עד לנהר הצ'ינדווין. דיוויזיית הרגלים ה-11 ממזרח אפריקה התקדמה לאורך עמק קבאו (Kabaw), ובד בבד, התקדמה הדיוויזיה החמישית ההודית לאורך דרך טידים. עד סוף נובמבר הקימו חיילי בעלות הברית מספר ראשי גשר לאורך נהר הצ'ינדווין.