stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אפקט ארובה
הערות שוליים

↑  Frank M. White, Fluid Mechanics, 6th Ed, McGraw Hill 2008, p.11 ISBN 978-0-07-128645-9
↑  טבלת נתונים לאוויר
↑  עמוד 21 במקור 1
↑  2007 ASHRAE Handbook – HVAC Applications p. 52.2
↑  http://www.wbdg.org/resources/naturalventilation.php
פרק A, פסקה Buoyancy
↑  2007 ASHRAE Handbook – HVAC Applications p. 52.2
 ראו גם המקור בהערה הקודמת
↑  ראו הסבר בערך גז אידיאלי
↑  http://www.bgu.ac.il/CDAUP/guidebook.pdf המדריך לבנייה ביו-אקלימית בישראל, היחידה לאדריכלות ובינוי ערים במדבר, אוניברסיטת בן-גוריון, יוני 2010. פסקה 4.2.3
↑  Low-Energy Building Design Guidelines, U.S. DEPARTMENT OF ENERGY, DOE/EE-0249
http://www1.eere.energy.gov/femp/pdfs/25807.pdf
עמוד 16
↑  Fuller Moore, ENVIRONMENTAL CONTROL SYSTEMS: HEATING COOLING LIGHTING, McGraw-Hill 1993. p.52 ISBN 0-07-112724-0
↑  http://www.nfpa.org/assets/files//NFPA3/NFPA3Chapter_5.pdf
↑  http://tmpccc.com/uploads/Laws/NFPA/A_NFPA92B.pdf
↑  http://www.buildingcontrolworkbench.com/Portals/1/GrayBook/Gscadp.htm
↑  2007 ASHRAE Handbook – HVAC Applications, Chapter 52: Fire and Smoke Management.
טיטאניק – ארובות ענק הן מאפיין של אמצעי הנעה של ראשית המאה ה-20
חאן אל-עומדאן בעכו, הצלם עם גבו אל הקיר הרביעי הסוגר את חצר החאן
T1 (תקן)

T1 הוא תקן לריבוב מידע בקצב 1.544 Mbps, המשמש להעברת נתונים בקו תקשורת דיגיטלי ובאיכות שרות גבוהה. הוא נפוץ בעיקר בארצות הברית וביפן. התקן המקביל באירופה נקרא תקן E1 ומהירותו 2.048 Mbps.‏ T1 הוא הקצב הנמוך ביותר שבו מטפל ציוד תמסורת SONET‏ (SDH, במקרה של E1).
הגדרתו המדויקת של T1 היא הערוץ הפיזי (גידים בכבלי טלפון) שעליו נישא הסיגנל הדיגיטלי, ששמו DS1‏ (Digital Signal 1) אך ההבחנה בין השניים היטשטשה עם השנים.
T1 הוא תקן לקווי נל"ן והשימוש שלו החל כחיבור בין מרכזיות טלפוניה. הוא מסוגל להעביר עד 24 שיחות טלפון במקביל (ללא דחיסה), כלומר רוחב פס של 1.536 מגה-ביט בשנייה. כיום משמשים קווים כאלה גם לחיבור צרכני קצה לרשת האינטרנט. בשונה מטכנולוגיות כמו ADSL או כבלים שבהן המהירות מושפעת מגורמים רבים, ב-T1 מובטחת מהירות קבועה של 1.536 Mbps להעברת נתונים דו-כיוונית, אך הקצב הגבוה המובטח כרוך גם בעלות גבוהה בהרבה משל ADSL מכיוון שיש צורך לסלול גידים נפרדים בין התקני התקשורת ואין יכולת להשתמש בכבלים או גידים אשר כבר סלולים על מנת לספק טכנולוגיות אחרות כגון טלפון קווי או טלוויזיה בכבלים.
ראו גם

T3
ערך זה הוא קצרמרבנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
השיטה האימפריאלית בארצות הברית

באדום: המדינות אשר אינן משתמשות בשיטה המטרית.
השיטה האימפריאלית בארצות הברית היא מערכת של יחידות מידה לא תקניות שגובשה בבריטניה, אך כיום עודנה בשימוש בארצות הברית, בליבריה, במיקרונזיה, באיי מרשל ובעוד טריטוריות מסוימות בהן אין שימוש במערכת היחידות הבין-לאומית (SI) ובשיטה המטרית. בבריטניה, שבה גובשה מערכת יחידות זו, היא נמצאת כיום בשימוש מוגבל עקב מעברה של הממלכה לשיטה המטרית ולשיטת ההצגה העשרונית.
מערכת היחידות האימפריאלית לא נוצרה כמקשה אחת. היא מהווה תוצאה של תהליך התפתחות ארוך שנים ועברה מספר שינויי תקנים עם הזמן. ראשיתה של המערכת בשנת 1066, שנת הכיבוש הנורמני של אנגליה, בעקבותיו הביאו הפולשים הנורמניים לאנגליה את מערכת המידות הרומית ואיחדו אותה עם המערכת האנגלו-סקסונית הקדומה. לאחר מכן שונתה המערכת ועודכנה בשנים 1215, 1496, 1588 ו-1758. לבסוף, בשנת 1959 הוחלט להביא לאחידות מסוימת בין היחידות הבריטיות לאמריקאיות, ולצורך כך הוגדרה מחדש יחידת הבסיס, היארד, ונגזרותיה.
הטבלאות שלהלן מראות את כל היחידות הבריטיות שהיו קיימות, כולל אלה שבוטלו או שאינן בשימוש.
יחידות אנגליות

למערכת היחידות המשמשות כיום באנגליה, ראה השיטה האנגלית.
יחידות אנגליות > יחידות אורך

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| זרע פרג | 1/4 זרע שעורה |  |
| זרע שעורה | 1/3 אינץ' |  |
| יחידה (digit) | 3/4 אינץ' |  |
| אינץ' | 3 זרעי שעורה | 2.54 ס"מ (כיום) |
| טפח (palm) | 3 אינצ'ים |  |
| כף יד (hand) | 4 אינצ'ים |  |
| שאפטמנט - רוחב כף היד כשהאגודל מתוחה | 6.5 אינצ'ים עד 1066, 6 אינצ'ים לאחר מכן |  |
| זרת (span) - רוחב כף היד כשהאגודל והזרת מתוחות | 3 טפחים = 9 אינצ'ים |  |
| רגל | במקור 13 אינצ'ים, לאחר 1066 קוצרה ל-12 אינצ'ים | 30.48 ס"מ כיום |
| אמה (cubit) | רגל וחצי = 18 אינצ'ים |  |
| יארד | 3 רגליים = 36 אינצ'ים | 91.44 ס"מ כיום |
| זרוע (ell) | 20 ציפורניים = 45 אינצ'ים = יארד ורבע |  |
| פאתום - המרחק מקצה האמה האחת לקצה האמה השנייה כששתי הידיים מתוחות לצדדים | 6 רגליים | 182.88 ס"מ כיום |
| מטה (rod) | במקור 20 רגליים, אחרי 1066 הוגדר כ-16 רגליים וחצי |  |
| שלשלת (chain) | במאה ה-17 היו בשימוש מספר שלשלאות. שלשלת גינטר שווה ל-66 רגליים |  |
| פרלונג | 40 מטות, שמינית המייל | 201.168 מ' |
| מייל (יבשתי) | אחרי 1066 - 5000 רגליים, ב-1592 שונתה ל-5280 רגליים, כדי שתהיה שווה 8 פרלונגים | 1609.344 מ' כיום |
| פרסא (league) | 3 מיילים | 4.828 ק"מ |
יחידות אנגליות > יחידות מסה > מערכת אווארדופואה

מערכת זו היא המערכת המשמשת כיום.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| זרע חיטה | 3/4 זרעי שעורה | 48.6 מ"ג |
| זרע שעורה (זרע) |  | 65 מ"ג |
| דרכמה | 1/16 האונקיה = 27.34 זרעים | 1.772 גרם |
| אונקיה | 1/16 הליטרה = 437.5 זרעים | 28.35 גרם |
| ליטרה | 16 אונקיות = 7000 זרעים | 453.6 גרם |
| nail, clove | 7 ליטראות |  |
| סטון | 14 ליטראות = 1/2 הרבע | 6.35 ק"ג |
| רבע (quarter) | 28 ליטראות = רבע מאה | 12.7 ק"ג |
| מאה קטנה (ארצות הברית) | 100 ליטראות |  |
| מאה (hundredweight) | 112 ליטראות |  |
| טון קטן (ארצות הברית) | 20 מאות קטנות |  |
| טון בריטי | 20 מאות | 1016 ק"ג |
יחידות אנגליות > יחידות מסה > מערכת טרוי

מערכת זו שומשה בעיקר לשקילת מתכות ואבנים יקרות. תת-מערכת הטאוור בוטלה עוד בשנת 1527, ובשנת 1879 בוטלה מערכת הטרוי כולה, למעט אונקיית הטרוי, המשמשת גם כיום לשקילת מתכות ואבני חן.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| זרע |  | 64.8 מ"ג |
| פני (pennyweight) | 24 זרעים | 1.56 גרם |
| אונקיית טאוור | 18¾ פני = 450 זרעים | 29 גרם |
| אונקיית טרוי | 20 פני = 480 זרעים | 31.1 גרם |
| ליטרת טאוור | 12 אונקיות טאוור = 5400 זרעים | 350 גרם |
| ליטרת טרוי | 12 אונקיות טרוי = 5760 זרעים | 373 גרם |
יחידות אנגליות > יחידות מסה > מערכת הרוקחים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| זרע |  | 64.8 מ"ג |
| סקרופל | 20 זרעים | 1.3 גרם |
| דראם | 3 סקרופלים = 60 זרעים | 3.89 גרם |
| אונקיית רוקחים = אונקיית טרוי | 8 דראמים = 480 זרעים | 31.1 גרם |
| ליטרת רוקחים = ליטרת טרוי | 12 אונקיות רוקחים = 5760 זרעים | 373 גרם |
יחידות אנגליות > יחידות מסה > אחרות

ליטרת סוחרים = 15 אונקיות טאוור = 6750 זרעים = 437.4 גרם
ליטרה לונדונית = 15 אונקיות טרוי = 7200 זרעים = 466.6 גרם
סטון קצבים = 8 ליטראות = 3.63 ק"ג
סטון לונדוני = 12 ליטראות לונדוניות = 5.6 ק"ג
שק (sack)‏ = 26 סטונים = 364 ליטראות = 165 ק"ג
יחידות אנגליות > יחידות נפח > כלליות לנוזלים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| אונקיית נוזלים |  | 0.028 ליטר |
| ג'יל | 5 אונקיות | 0.142 ליטר |
| פינט | 4 ג'ילים | 0.568 ליטר |
| קווארטה | 2 פינטות | 1.136 ליטר |
| גלון בריטי | 4 קווארטות = 8 פינטות | 4.55 ליטר |
יחידות אנגליות > יחידות נפח > כלליות למוצקים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| פק | 2 גלונים | 9.092 ליטר |
| קנינג | 2 פקים | 18.184 ליטר |
| בושל בריטי | 2 קנינגים = 4 פקים | 36.368 ליטר |
| סטרייק | 2 בושלים | 72.737 ליטר |
| רבע (quarter) | 8 בושלים | 290.95 ליטר |
| כאלדרון | 4 רבעים = 32 בושלים | 1163.8 ליטר |
| לאסט | 10 רבעים = 80 בושלים | 2909.5 ליטרים |
יחידות אנגליות > יחידות נפח > נפח יין

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| גלון בריטי |  | 4.55 ליטרים |
| ראנדלט | 15 גלונים | 68.19 ליטרים |
| חבית (barrel) | 7/4 ראנדלטים | 119.3 ליטרים |
| טירס | 4/3 חביות = 7/3 ראנדלטים | 159.1 ליטרים |
| ראשחזיר (hogshead) | 3/2 טירסים = 2 חביות | 238.7 ליטרים |
| פירקין | 4/3 ראשחזירים = 2 טירסים | 318.2 ליטרים |
| צינור (pipe) | 3/2 פירקינים = 2 ראשחזירים = 3 טירסים | 477.3 ליטרים |
| טאן | 2 צינורות = 3 פירקינים = 4 ראשחזירים = 210 גלונים | 954.7 ליטרים |
יחידות אנגליות > יחידות נפח > נפח בירה ושיכר

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| גלון שיכר |  | 4.62 ליטרים |
| פירקין | 8 גלוני שיכר (1454) | 36.97 ליטרים |
| פירקין | 8 וחצי גלוני שיכר (1688) | 39.28 ליטרים |
| פירקין | 9 גלוני שיכר (1803) | 41.59 ליטרים |
| פירקין | 9 גלונים בריטיים (1824) | 40.91 ליטרים |
| קילדרקין | 2 פירקינים |  |
| חבית (barrel) | 2 קילדרקינים = 4 פירקינים |  |
| ראשחזיר | 3/2 חביות = 3 קילדרקינים = 6 פירקינים |  |
יחידות סקוטיות > יחידות אורך

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| אינץ' | 1/12 הרגל | 2.554 ס"מ |
| רגל | 12 אינצ'ים | 30.645 ס"מ |
| זרוע (ell) | 37 אינצ'ים | 94.5 ס"מ |
| פאל (fall) | 18 רגל | 5.516 מ' |
| מייל | 320 פאלים | 1814.2 מ' |
יחידות אמריקאיות

למערכת היחידות האמריקאית התקנית, ראה השיטה האמריקאית.
עיקר ההבדל בין השיטה הבריטית לאמריקאית הוא ביחידות הנפח. ההבדל נובע בעיקר מכך, שארצות הברית נפרדה מבריטניה לפני שזו האחרונה ערכה את הרפורמה של שנת 1824, שבה נקבעה סופית המערכת האימפריאלית ושעיקרה היה שינוי והגדרה מחדש של יחידות הנפח. האמריקאים השתמשו לרוב בגלון היין הבריטי, שהיה שווה 231 אינץ' מעוקב, ואילו הבריטים השתמשו בנוסף לו גם בגלון השיכר, ששווה 282 אינץ' מעוקב. בשנת 1824 הבריטים איחדו את שני הגלונים שלהם לאחד, שהוגדר כ-277.42 אינץ' מעוקב, וגלון זה קרוב הרבה יותר לגלון השיכר מאשר לגלון היין (גלון אמריקאי). באותה שנה שונתה גם הגדרת הבושל הבריטי, שהפך להיות שווה ל-8 גלונים בריטיים, בעוד הבושל האמריקאי נשאר כמו שהיה. בנוסף לכך, היחידות הבריטיות למוצק ולנוזל הן זהות בעיקרן (רק שהיחידות הגדולות, כמו הבושל, אינן משמשות למדידת נוזלים), ואילו היחידות האמריקאיות למוצק ולנוזל, אף שלהן שמות וערכים דומים, אינן זהות אחת לשנייה.
כעיקרון, כל יחידה בריטית לנוזל גדולה כיום בכ-20% מהיחידה האמריקאית המקבילה, וכל יחידה בריטית למוצק גדולה בכ-3% מהיחידה האמריקאית התואמת. יוצאת הדופן היא אונקיית הנוזלים, וזה משום שהגלון הבריטי מתחלק ל-160 אונקיות, וזה האמריקאי - ל-128. לכן אונקיית הנוזל הבריטית מהווה כ-96% מאונקיית הנוזל האמריקאית.
הבדלים אחרים בין השיטה הבריטית לשיטה האמריקאית הם בכך, שהאמריקאים לא ביטלו את שיטת הטרוי למדידת משקל (אם כי בחיי היומיום היא אינה בשימוש לרוב), בכך שהאמריקאים כמעט ואינם משתמשים ביחידת הסטון, ובכך שהמאה והטון האמריקאיים קטנים ב-10.7% מאלה הבריטיים.
ראו גם

יחידות מידה לא תקניות
זירת הים התיכון במלחמת העולם השנייה

זירת הים התיכון הייתה זירה חשובה במלחמת העולם השנייה. הצדדים הלוחמים העיקריים בזירה זו היו איטליה הפשיסטית וגרמניה הנאצית מחד והאימפריה הבריטית וארצות הברית מאידך. המערכה התנהלה בים התיכון, דרום אירופה, המזרח התיכון, קרן אפריקה, וצפון אפריקה.
הלחימה בזירה זו נפתחה ב-10 ביוני 1940, בעקבות הצטרפות איטליה למלחמה. והסתיימה ב-2 במאי 1945, כאשר אחרוני הלוחמים של מדינות הציר בחצי האי האפניני נכנעו.
הצדדים הלוחמים > איטליה

כבר בשנת 1920, טען שליט איטליה בניטו מוסוליני, שאיטליה סובלת מהתפוצצות אוכלוסין. כדי לפתור את הבעיה, כך טען מוסוליני על איטליה להתרחב. מוסוליני רצה להחזיר את איטליה לימי האימפריה הרומית בעזרת הקמת אימפריה איטלקית חדשה באמצעות הגמוניה איטלקית בים התיכון (שאותו כינו הרומאים בגאווה "הים שלנו") ובבלקן. במיוחד באלבניה, דלמטיה, סלובניה, בוסניה והרצגובינה, דלמטיה, קרואטיה ויוון. שלטון כזה יחד עם ברית צבאית עם גרמניה, אוסטריה, הונגריה, רומניה, ובולגריה, היה בעיני מוסוליני התגלמות החזון הפשיסטי. בשנת 1935, יזם מוסוליני מלחמה באתיופיה ("המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה"), המלחמה הייתה קצרה, והסתיימה בניצחון איטלקי מוחץ, והפיכתה של אתיופיה למושבה איטלקית. מעט לאחר סיום המלחמה, החלה איטליה להתערב במלחמת האזרחים בספרד, סה"כ נשלחו כמעט 75,000 איטלקים לשדה הקטל הספרדי, במסגרת "כוח גדודי המתנדבים".
באפריל 1939, כבשה איטליה את אלבניה. ב-22 במאי של אותה שנה, חתמו שר החוץ האיטלקי צ'אנו ושר החוץ הגרמני ריבנטרופ, בשם ארצותיהם, על "ברית הפלדה", חוזה שהנהיג שיתוף פעולה פוליטי-צבאי מלא בין המדינות, ושעליו הוקם "ההסכם התלת-צדדי".
ב-4 בפברואר 1939, נשא מוסוליני נאום מפורסם בפני המועצה הפשיסטית העליונה (הנאום הזכיר מאוד את "ועידת הוסבאך" של היטלר). בנאום טען מוסוליני שאיטליה היא למעשה "אסירה של הים התיכון", הוא כינה את קורסיקה, מלטה, תוניסיה, וקפריסין, "סורגי הכלא הזה", ואת גיברלטר ותעלת סואץ, "סוהרים" (מדובר בשני בסיסים שבאמצעותם הבטיחה האימפריה הבריטית את שליטתה בים התיכון). מדיניות החוץ הפשיסטית, לקחה כמובן מאליו את העובדה שיבוא היום והאימפריה הפשיסטית תיאלץ להתמודד מול הדמוקרטיות צרפת והאימפריה הבריטית. לטענת מוסוליני רק לאחר שכל הבסיסים הנזכרים לעיל, יהיו מנוטרלים או בידיים איטלקיות, תהיה איטליה חופשית באמת ותקבל מעבר ישיר לאוקיינוס ההודי והאוקיינוס האטלנטי.
הצדדים הלוחמים > גרמניה

התערבותה של גרמניה הנאצית בלחימה בזירה זו, הייתה הרבה פחות מובנת מאליה. היטלר לא חשב מלכתחילה על שליטה בים התיכון, הגרמנים העדיפו להשקיע במערב, כדי להביס את האימפריה הבריטית ואת צרפת (שעל פי האידאולוגיה הנאצית חובה להביסן כדי שגרמניה תהפוך לשליטת העולם), ובמזרח מתוך רצון להשתלט על אוצרות הטבע של ברית המועצות. מסיבה זו בתחילת המלחמה לא הורגשה נוכחות גרמנית בים התיכון. ההתערבות הגרמנית באה מכורח הנסיבות, שכן תבוסותיהם של האיטלקים באפריקה ויוון, סיכנו את מעמדה של איטליה כבעלת ברית של גרמניה. הצוללות הגרמניות, היוו איום חמור על בעלות הברית בים התיכון. וכך גם חיל האוויר הגרמני החזק.
הצדדים הלוחמים > האימפריה הבריטית

האימפריה הבריטית, החזיקה בשני בסיסים חשובים בים התיכון, גיברלטר, ותעלת סואץ. וכן שלטו בסודאן במשותף עם מצרים. ההגנה על נקודות אלו הייתה חשובה, משום שהיא אפשרה לבריטים להשאיר את צירי האספקה החיוניים שלהם פתוחים. למלטה הייתה חשיבות רבה ביותר במערכה היות ששיירות בעלות הברית יכלו לחנות בה בדרכן, וכמו כן שימשה כבסיס לתקיפות בעלות הברית על צירי האספקה של מדינות הציר. האינטרסים האיטלקיים היו ברורים לבריטים, והם עשו ככל יכולתם כדי להיערך לפעילות מלחמתית איטלקית בים התיכון. במהלך מלחמת האזרחים בספרד, האיטלקים פעלו בתוקפנות מוגזמת כלפי ספינות שעברו בים התיכון. כדי לייצב את המצב, התכנסו בספטמבר 1937, בעיר ניון שבשווייץ, נציגי האימפריה הבריטית, צרפת, איטליה, בולגריה, טורקיה, מצרים, יוון, רומניה, ברית המועצות, ויוגוסלביה, בכנס שזכה לכינוי "כנס ניון" ("Nyon Conference"). במהלך הכנס הצהירו הנציגים שאין ברצונם לשנות מאומה ממצב העניינים הקיים כעת בים התיכון.
עם זאת מהר מאוד נוכחו הבריטים לדעת שהאיטלקים אינם מתכוונים לעמוד בדיבורם. בעקבות הפלישה האיטלקית לאתיופיה, תוגברו הכוחות הבריטיים בסומלילנד הבריטית, סודאן, ומצרים. ביולי 1937, הובהר סופית לבריטים שאין לסמוך על הבטחות האיטלקים, דיוויזיה משוריינת הוקמה במצרים, והועברו מטוסים וחיילים נוספים מבריטניה. ביוני 1939, בעקבות עליית המתח באירופה, הוחלט על הקמת "פיקוד המזרח התיכון" ("Middle East Command"). עיקר תפקידו של הפיקוד היה לשלוט בכוחות היבשה הבריטיים, ולתאם עם כוחות הצי וחיל האוויר, על מנת להגן על האינטרסים הבריטיים במזרח התיכון ואזור מזרח הים התיכון. הפיקוד קבע את מושבו בקהיר וכמפקדו מונה הגנרל ארצ'יבלד וייוול. בתחילה השתרע שטח השיפוט של הפיקוד על חילות היבשה הבריטים במצרים, סודאן, ארץ ישראל, עבר הירדן וקפריסין, אך כאשר פרצה המלחמה התרחב הפיקוד וכלל את החילות בסומלילנד הבריטית, עדן, עיראק והמפרץ הפרסי. הפיקוד נצטווה לתאם את פעולותיו עם חילות המצב הצרפתיים באפריקה, וכן עם הצבא היווני והצבא הטורקי.
ב-19 באוקטובר 1939, נחתמה אמנת סיוע הדדית בין האימפריה הבריטית צרפת וטורקיה. בהמשך ערבה האימפריה הבריטית גם לעצמאותן של רומניה ויוון. הצבא הבריטי נצטווה להימנע מפעילות אנטי-איטלקית עם הכרזת המלחמה של גרמניה נגד פולין, אולם כבר אז החלו במטכ"ל הבריטי לתכנן תוכניות לחבל בעמדות האיטלקיות בסומלילנד האיטלקית ולוב. ובריטניה תמכה בסתר במורדים אתיופיים שמרדו בשלטון האיטלקי. כמו כן חילות המצב בארץ ישראל, עיראק, ומצרים תוגברו.
הצדדים הלוחמים > צרפת

צרפת, החזיקה בתוניסיה, אלג'יריה, מרוקו, סוריה, ולבנון. כמו כן החזיקה צרפת בקורסיקה וניס, שהיו גם הם שטחים אסטרטגיים חשובים שהאיטלקים תבעו לעצמם. צרפת הייתה מודעת היטב לכך שהאיטלקים לוטשים עיניים לעבר ביזרטה, קורסיקה, וניס, אולם ידעו שאיטליה לא תסתכן במלחמה עם צרפת ללא עזרת גרמניה. ב-10 במאי 1940, פלשו הגרמנים לצרפת. מוסוליני המתין עד שזיהה שהניצחון הגרמני היה כבר ברור מאליו, וב-10 ביוני הכריז גם הוא מלחמה על צרפת, גורר בכך את ארצו למלחמת העולם השנייה. על אף שהאיטלקים לא זכו בניצחונות משמעותיים במהלך מלחמתם בצרפת, הם קיבלו את קורסיקה וניס.
הגרמנים הקימו בחלק מצרפת, ממשלת בובות שמרכזה היה בעיר וישי ("צרפת של וישי"). המושבות הצרפתיות מעבר לים הוענקו לממשלה זו (פרט לתוניסיה שאותה כבשו הגרמנים בעצמם). הצי הצרפתי, הרביעי בגודלו בעולם, עדיין היה בנחיתות מספרית לעומת הצי הבריטי. על פי הסכם עם הבריטים, היה הריכוז המשמעותי ביותר של כלי שיט צרפתים באזור המזרח התיכון, כהגנה על נתיבי השיט הצרפתיים מצפון אפריקה לצרפת. הצי כולו עבר לשליטת ממשלת וישי וכעת היווה איום משמעותי על הבריטים.
סדר המאורעות > ניצחונות גרמניים בצפון אפריקה

מצבם של האיטלקים באפריקה היה נואש, טוברוק נפלה, וגם טריפולי עמדה בסיכון. הכוחות האיטלקיים בלוב הובסו בידי כוחות צרפת החופשית והאימפריה הבריטית בקרב אל-כופרה, שבסופו נפלה העמדה האסטרטגית אל-כופרה בידי כוחות צרפתיים ובריטים. לפיכך ב-19 בפברואר הוחלט בגרמניה על שליחת סיוע לאיטלקים בצפון אפריקה (מצרים ולוב). הוקם "קורפוס אפריקה" ("Deutsches Afrikakorps"), ועליו הופקד הגנרל האגדי ארווין רומל. מבצע שליחת הכוחות כונה "מבצע סוננבלום" ("Sonnenblume" "חמניות"), הכוחות הגרמניים הפליגו מנאפולי לטריפולי ונשלחו ישר לחזית. חלק מההיסטוריונים רואים בהפרשת הכוחות לאפריקה, שגיאה טקטית גסה שמדינות הציר עתידות לשלם עליה.
התקדמות הגרמנים בחזית זו הייתה מהירה, מאוחר יותר אמר המפקד הבריטי בשטח ארצ'יבלד וייוול ש-"בפירוש לא הבאתי בחשבון את רומל אחרי התנסותי עם האיטלקים". עד אפריל נכבשה בליטת קירנאיקה, והכוחות הגרמניים-איטלקיים הגיעו מחדש לגבול מצרים. בעיר הנמל טוברוק התבצרו כ-27,000 לוחמים אוסטרליים בפיקודו של לסלי מורשד. רומל הטיל מצור על העיר, אולם האוסטרלים התגוננו בגבורה, ולמרבה האירוניה דווקא הביצורים שהאיטלקים בנו במקום, הגנו עליהם. ויוול פתח ב"מבצע בטלאקס" ("גרזן קרב"), במטרה לשחרר את טוברוק, המבצע התברר ככישלון לאחר שהטנקים הבריטיים עלו על שדה מוקשים גרמני. צ'רצ'יל זעם והחליף את ויוול בקלוד אוקינלק. רומל פלש למצרים, ובסוף אפריל נפלה סאלום (Sallum). בעקבות כך הגרמנים כבשו מחדש את כל מה שהאיטלקים הפסידו בשל מבצע מצפן.
סדר המאורעות > סוריה ולבנון

סוריה, ולבנון היו שתיהן תחת מנדט צרפתי מאז מלחמת העולם הראשונה. בתחילת הפלישה הגרמנית לצרפת, המפקד המקומי אז'ן מיטלהאוזר תמך בארצו והפציר בנשיא לא להיכנע. אולם לאחר שחתמה צרפת על הסכם שביתת הנשק עם גרמניה ואיטליה (הסכם שהיה בפועל כניעה), והוקמה ממשלה חדשה בהנהגתו של אנרי פיליפ פטן, הכריז שמבחינות הפסקת האש חלה גם על סוריה ולבנון, והצהיר שאזורים אלו יישארו נייטרליים. אולם ב-3 ביולי 1940 התפטר מיטלהאוזר מתפקידו ושב לצרפת. הוא הוחלף בגנרל פרנסואה מרי ז'אק פוז'ר (François-Marie-Jacques Fougère). שהוחלף גם הוא בז'וזף דה ורדיליאק. במקביל, הוחלף המושל האזרחי גבריאל פואו בנציב בשם קיאפ, לאחר שפואו התנגד לכמה דרישות מצד איטליה. מטוסו של קיאפ הופל בטעות בידי חיל האוויר האיטלקי, ועל כן מונה במקומו אנרי פרנאן דנץ.
לאחר נפילת צרפת הוקמה בבריטניה תנועה מהפכנית שזכתה לכינוי "צרפת החופשית". בהנהגתו של שארל דה גול, לחמה התנועה בצד בעלות הברית נגד אנשי וישי. דה גול היה זקוק בדחיפות לניצחון גדול שיוכיח את יעילות הצבא שלו, במיוחד לאחר שצבאו ספג תבוסה משפילה מידי וישי בקרב על דקר. דה גול קיווה בתחילה שסוריה ולבנון יערקו לצד שלו מרצון, אולם החלפתם של פוז'ר ופואו בוורדיליאק ודנץ גנזה את תקוותיו. הבריטים לא גילו עניין מיוחד בלבנט, בעוד הגרמנים שלחו את ורנר אוטו פון הנטיג לביירות כדי שישכנע את הצרפתים לסייע באופן פעיל למדינות הציר (במהלך שהותו בבירות קיבל הצעה מאיש הלח"י נפתלי לובינצ'יק לתאם שיתוף פעולה גרמני-יהודי נגד הבריטים). אולם לאחר שבמהלך המרד העיראקי שלחו הצרפתים, האיטלקים והגרמנים סיוע מסיבי למורדים דרך סוריה ולבנון, הבין צ'רצ'יל שיש לפתור את בעיית הלבנט אחת ולתמיד.
הפלישה יצאה לדרך ב-8 ביולי 1941. לרשות מפקד הכוחות הבריטיים גנרל ארצ'יבלד וייוול (שטרם הודח מתפקידו אז), עמדו בעיקר חיילים הודים ואוסטרלים, וכן אנשי חיל הספר העבר-ירדני ואנשי צבא צרפת החופשית. כוח שקול ואף נחות לעומת הצבא הצרפתי. במיוחד חסרו התוקפים טנקים וארטילריה, בעוד לצרפתים היו תשעים טנקים, רובם מדגם רנו R-35 החדיש שעל אף שנחשב לטנק קל, היה הטנק הטוב ביותר בשדה הקרב, ולרשות הצרפתים עמדו שני גדודים שהפעילו טנק זה, ומיעוטם מדגם רנו FT-17 המיושן, ששימש עוד במלחמת העולם הראשונה.
הבריטים ציפו לכל היותר להתנגדות צרפתית סמלית, אולם במהרה התברר שלא כך הדבר. הצרפתים לחמו באומץ, וניצלו היטב את יתרונם בטנקים. הם ניתקו את קווי האספקה של הבריטים וההתקדמות הייתה אטית ורבת אבדות. ויוול העביר כוחות נוספים מעיראק לסוריה, וב-21 ביוני נפלה דמשק. הכוחות שנעו מעיראק כבשו את תדמור ב-3 ביולי, וכוחות נוספים איימו על ביירות. ב-14 ביולי (הוא "יום הבסטיליה") חתם דנץ על הסכם כניעה שכונה "הסכם עכו", במסגרתו נמסרו סוריה ולבנון לבריטניה.
סדר המאורעות > מפנה באל-עלמיין

ב-18 בנובמבר 1941, פתח מפקד הכוחות הבריטיים במזרח התיכון קלוד אוקינלק, בהתקפה מוחצת על הכוחות הגרמניים בלוב. ההתקפה שזכתה לשם הקוד "מבצע צלבן" ("Operation Crusader"), התבררה כהצלחה מסחררת, תוך 7 שבועות שוחררה טוברוק, הכוחות הגרמניים נסוגו מבליטת קירנאיקה, אל עמדותיהם המבוצרות באל-עגילה. אולם הישגי "מבצע צלבן" לא האריכו ימים, וכבר ב-21 בינואר עברו כוחותיו של רומל, שקיבלו תגבורות חזקות, להתקפת נגד. תוך כשבועיים הם כבשו מחדש את מרבית בליטת קירנאיקה, ואילצו את הכוחות הבריטיים לסגת לקו גזאלה-ביר חכים, ולהתארגן שם להגנה, לאחר שהסבו להם אבדות ניכרות. הצדדים היריבים היו זקוקים לפסק זמן לצורך התארגנות מחדש והשלמת אבדות, וכתוצאה מכך התייצב קו החזית ונותר ללא שינוי עד ל-26 במאי, אז פתח רומל ב-"מבצע ונציה", הוא התקדם במהירות וכעבור שלושה שבועות הנחיל תבוסה מוחצת לכוחות בעלות הברית בקרב גזאלה. טוברוק נכבשה מחדש, והמפקד הבריטי ניל ריצ'י הודח, ואוקינלק נטל לעצמו את הפיקוד.
אוקינלק התקשה להחליט אם לנהל את קרב ההכרעה נגד רומל בקו מרסא מטרוח, מכיוון שאגפו השמאלי של מערך ההגנה הבריטי, היה חשוף לאיגוף מדרום מצד כוחות השריון של הציר. מטרתו הייתה לעכב את התקדמות כוחותיו של רומל במרסא מטרוח, ולנהל שם קרב השהיה, במטרה להרוויח זמן נוסף לצורך ביצור קו אל-עלמיין, שנמצא כ-160 ק"מ מזרחה משם, וכ-70 ק"מ ממערב לנמל אלכסנדריה. בנקודה זו, המרחק בין חוף הים התיכון לבין שקע קטארה, הבלתי עביר לתנועת שריון, היה כ-65 ק"מ בלבד, עובדה שהקשתה על כוחות אויב לאגף מדרום את כוחות הארמייה השמינית הבריטית, וצימצמה את רוחב החזית עליה נדרשה הארמייה להגן. ב-26 ביוני 1942, פתח רומל בהתקפה. הוא תכנן לאגף את הכוחות הבריטיים במרסא מטרוח, אלא שהכוחות הבריטיים נהנו מעדיפות מספרית בולטת, ויכלו לדכא את כוחותיו, אלא שהבריטים לא הבינו את מצב האויב שמולו הם עומדים, ועל כן בחרו לסגת לאל-עלמיין. הכישלון בהגנתה של מרסא מטרוח עורר פאניקה במפקדת הצבא הבריטי בקהיר וגרם לאוקינלק לתכנן תוכנית לנסיגה ולפינוי קהיר במקרה שעמדת אל-עלמיין תיכבש. עם זאת, הוא החל להקים עמדות הגנה מערבית לאלכסנדריה והציף במים אזורים נרחבים בדלתא של הנילוס. ב-1 ביולי, פתח רומל בהתקפה על אל-עלמיין ("קרב אל-עלמיין הראשון"), אולם לא הצליח לפרוץ את הקו, מאידך גם הבריטים ספגו אבדות כבדות ולא הצליחו להדוף לחלוטין את הכוחות הגרמניים.
באוגוסט של אותה שנה הוחלף אוקינלק בברנרד לו מונטגומרי. עוד באותו החודש הצליחו כוחות הארמייה השמינית להדוף ניסיון של רומל לאגף מדרום את קו אל-עלמיין במסגרת קרב עלם חלפה. הבריטים הזרימו כוחות רבים לאל-עלמיין, וצ'רצ'יל רצה לפתוח במתקפת נגד במהירות האפשרית, אולם מונטגומרי יחד עם הרולד אלכסנדר שכנעו אותו לדחות את המתקפה עד שתושלם הבאת התגבורת. ב-23 באוקטובר פתחו הבריטים במתקפה ("קרב אל-עלמיין השני"), שהתפתחה לניצחון גדול. הקווים הגרמניים נשברו, ואלפי חיילים גרמניים נפלו בשבי. לוב נכבשה, והאיום הגרמני-איטלקי על המזרח התיכון הוסר אחת ולתמיד. צ'רצ'יל כותב בזיכרונותיו: "לפני אל-עלמיין לא ידענו ניצחון, אחרי אל-עלמיין לא ידענו עוד תבוסה".