stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מכלית נפט
פעולות שינוע > טעינת מטען

טעינת מכלית נפט כרוכה בעיקר בשאיבת והזרמת הנפט למכלי האונייה. כאשר הנוזל ממלא את מכלי האונייה, יש לרוקן את המכל מאדי הגזים שהצטברו בו בעת שהיה ריק. בהתאם לתקנות של המדינה שבה נעשית פעולת הטעינה, ניתן לפלוט את האדים לאוויר, או לשאוב אותם לתחנת המשאבות באמצעות צינור מיוחד לשאיבת אדים. בעת פעולת הטעינה נשאבים בדרך כלל אל הים מים מתוך מכל הזיבורית, כדי לשמור על שוקע מתאים.
פעולת הטעינה מתחילה בדרך כלל בקצב איטי ובלחץ נמוך, כדי לוודא שכל הציוד עובד כהלכה והחיבורים בין האונייה לחוף תקינים. לאחר מכן מואץ קצב ההזרמה למכלים עד שהם כמעט מלאים. מילוי המכלים בנפט גולמי למלוא נפחם היא פעולה מסוכנת המתנהלת בזהירות רבה. ציוד ניטור הנמצא במכלים משמש כדי לאמוד את החלל שנותר במכל, בכל מכל קיימים לפחות שני אמצעי ניטור למדידת נפח הנוזל במכל. ככל שהמכלית מתמלאת בנפט אנשי הצוות פותחים וסוגרים שסתומים המזרימים את הנפט למכלים השונים ונמצאים בקשר הדוק עם מתקן השאיבה שעל החוף כדי לתאם את האטת הזרמת הנפט ולבסוף להפסיק את הטעינה.
פעולות שינוע > פריקת מטען

ההליך של פריקת מטען נפט ממכלית דומה להליך טעינתו בהבדלים בולטים אחדים. שלבי העבודה הראשונים, קודם לתחילת פעולת העברת הנפט, דומים לאלה הננקטים בטרם פעולת הטעינה. כאשר תהליך הפריקה מתחיל, משאבות האונייה הן המשמשות לפריקת הנפט ממכליה. אף בעת תהליך הפריקה, תחילת מוזרם הנפט בלחץ נמוך להבטחת תקינות הציוד והחיבורים ומועלה בהדרגה עד ללחץ פעולה רצוף. בעת פעולת השאיבה קיים ניטור הדוק על רמת הנוזל במכלים וכן בנקודות מפתח על האונייה, כגון חיבורי צנרת ראשיים וחדר המשאבות. חברי הצוות פועלים בניהולו של האחראי על הפריקה, פותחים וסוגרים בהנחייתו שסתומים על האונייה כדי לכוון את זרימת הנפט, ושומרים על קשר הדוק עם מתקן הנפט שעל החוף עד לגמר הפעולה.
פעולות שינוע > ניקוי מכלים

יש צורך לנקות את מכלי הנפט של האונייה מפעם לפעם מסיבות שונות. אחת הסיבות המרכזיות היא כדי לשנות את תכולת המוצר במכלים, כך למשל, לשנע מוצרי נפט שונים, זה אחר זה, בתוך המכל. יש לנקות מכלים ולרוקנם מאדי פחמימנים אף בטרם נערכת בדיקה של תקינותם.
ברוב מכליות הנפט הגולמי מותקנת מערכת מיוחדת לשטיפת נפט גולמי. כיוון שנפט גולמי צמיג ודביק מטבעו, הוא עשוי להידבק בשכבות לדפנות המכלים ולהקטין נפחם. מערכת השטיפה שואבת נפט גולמי, מחממת אותו, והוא מותז בלחץ גבוה על דפנות המכלים. באופן זה ניתן לשאוב מן המכלים נפט גולמי נוסף בנפח של 0.3% עד 0.5% מן הנפח הכולל. כמויות משמעותיות בהינתן רמת מחירים גבוהה לנפט גולמי. על פי אמנת MARPOL, מכליות במעמס מעל 20,000 טון חייבות בהתקנת מערכת שטיפת נפט. מכלים שבהם נוזלים פחות צמיגים נשטפים בדרך כלל במים. במכליות מותקנות מערכות שטיפה אוטומטיות ניידות וקבועות המנקות מכלים אלה בהתזת מים בלחץ גבוה. בחלק מן המערכות המתקן מצויד בזרבוביות מסתובבות המתיזות מים חמים על כל דפנות המכל. במהלך תהליך השטיפה נשאבים המים המזוהמים מן המכלים.
בסיום שטיפת המכל, אם יש כוונה להיכנס אליו, יש לבצע פעולת "טיהור". מכל הנפט מטוהר על ידי הזרמת גז אדיש לחלל המכל עד אשר רמת אדי הפחמימנים יורדת לרמה בטוחה. בשלב שני נדחס לתוך המכל אוויר חופשי באמצעות מפוחי אוויר והעלאת אחוז החמצן באטמוספירה שבתוך המכל מעל 20%. בתהליך הדרגתי זה מבטיחים כי במכל לא נוצרת בשום שלב אטמוספירה הניתנת להצתה. האטמוספירה שבתוך המכל נמצאת בניטור תמידי על ידי אנשי צוות מיומנים למלאכה זו, המחזיקים בידיהם ציוד לניטור גז המודד את רמת אדי הפחמימנים באוויר. לעיתים, אף לאחר תהליך הכנת המכל לכניסת בני אדם, עובר המכל תהליך של ניקוי ידני בידי אנשי צוות. לפעולת ניקוי ידני קיימות הנחיות ותקנים מדויקים, הכוללות לבישת בגדי מגן, הצבת תצפית בטיחות ולעיתים אף שימוש במסיכות נשימה.
התבקעות מכליות נפט

עקב כמות הנפט הגדולה המצויה במכלית נפט, התבקעות מכליות נפט עלולה לגרום לאסון סביבתי רב-ממדים. להלן כמה מהאסונות הסביבתיים הבולטים שאירעו כתוצאה מהתבקעות מכליות נפט.
ב-18 במרץ 1967 הפליגה Torrey Canyon מכלית גדולה מאוד באותם הימים, במעמס 120,182 טון, לעבר מילפורד הייבן בוויילס כשהיא עמוסה בנפט. בגלל מגבלות שוקע, המכלית יכלה להיכנס לנמל אך ורק בזמן הגאות וקברניטה חשש כי אם יאחר, יאלץ להמתין לגאות הבאה מחוץ לנמל. כדי לחסוך זמן החליט לנתב את האונייה בין איי סילי והשונית הסלעית Seven Stones reef מצפון מזרח להם. בגלל טעות ניווט עלתה המכלית על השרטון, מאוחר יותר התבקעה ויותר מ-800,000 חביות נפט גולמי נשפכו לים. כיוון שכשלו הניסיונות לחלץ את האונייה החליטו שלטונות בריטניה להפציץ את האונייה ואת כתם הנפט בפצצות נפלם בניסיון להקטין את ממדי הזיהום. כתם הנפט בער בים במשך 12 יום לאחר אירוע התאונה. התבקעות מכלית הנפט Torrey Canyon סימנה נקודת מפנה ביחס להיבטי הבטיחות בהפעלת מכליות נפט. האירוע היה אחד הגורמים שהובילו לקידום אמנת מרפול למניעת זיהום מאוניות.
ב-16 במרץ 1978 בשעות הבוקר שטה מכלית הנפט Amoco Cadiz, במעמס 233,690 טון, כשהיא עמוסה בנפט גולמי מול חופי ברטאן. המכלית הייתה בדרכה מן המפרץ הפרסי ומרוחקת רק יום אחד מנמל הפריקה, כאשר במהלך סערה אירעה תקלה במנגנון ההיגוי והמכלית נותרה ללא יכולת היגוי נסחפת בגלים אל החוף שהיה במרחק 16 ק"מ. ניסיונות גוררת גרמנית לגרור אל האונייה לנמל מבטחים כשלו והיא התנפצה אל החוף הסלעי 12 שעות לאחר התקלה. הנפט הגולמי דלף מן המכלית משך 12 ימים עד שהצי הצרפתי פוצץ את האונייה כדי לוודא שלא יוותר בה מאגר נפט נוסף. כתוצאה מהתבקעות המכלית נוצר כתם נפט גולמי באורך של כמעט 20 ק"מ לאורך חופי ברטאן ועד לחודש אפריל זוהמו כ-320 ק"מ מחופי ברטאן.
בערב 23 במרץ 1989 הפליגה מכלית הנפט אקסון ואלדז מטרמינל הנפט של העיירה ואלדז שבאלסקה ועליה כ-1.26 מיליון חביות נפט גולמי המיועדות לבתי זיקוק בקליפורניה. הייתה זו מכלית מודרנית בת פחות משלוש שנים, כפולת-גוף, אשר נבנתה בהתאם לתקני הבטיחות המחמירים של אמנת MARPOL. נווט הנמל הנחה את הספינה ביציאה דרך מיצרי ואלדז ולאחר המעבר החזיר את הפיקוד על המכלית לרב-החובל ג'וזף הייזלווד. על מנת להימנע מפגיעה בקרחונים המכלית נטשה את נתיב השייט הרגיל. לאחר התמרון, בסביבות השעה 23:00, עזב הקברניט את גשר הפיקוד ובזמן האסון נמצא בחדרו הפרטי. הוא השאיר בגשר הפיקוד את הקצין השלישי ומלח נוסף עם הוראות לחזור לנתיב השיט הרגיל בנקודה מוסכמת מראש. המכלית לא חזרה לנתיב השיט וקרוב לחצות היא פגעה בשונית בליי. התבקעות המכלית כתוצאה מהפגיעה בשונית הובילה לשפיכתן של 257,000 חביות נפט, או 41 מיליון ליטר, כ-20% מהמטען הכולל של המכלית, למימי מפרץ הנסיך ויליאם. הזיהום גרם לאסון סביבתי גדול במפרץ, אזור עשיר בעופות ובדגה, וגם למותם של מאות אלפי עופות. אף שממדי הנפט שנשפך בתאונה זו לא היה בין הגדולים בהיסטוריה, האירוע זכה לסיקור תקשורתי נרחב בארצות הברית ובעולם כולו והשפיע במידה משמעותית על החקיקה והתקנות הנוגעות להפעלת מכליות נפט. בשנת 1990, בהשפעה ישירה של התאונה, העביר הקונגרס האמריקני את חוק זיהום נפט (Oil Pollution Act of 1990).
היבטי בריאות בעבודה על מכליות נפט

נפט גולמי ותזקיקי נפט הם רעילים לבני אדם הבאים במגע ישיר עימם, או אדיהם, ומשכך ההשפעה הבריאות של עבודה ממושכת בשינוע כמויות גדולות של נפט גולמי ותזקיקיו, כפי שנדרש מאנשי צוות של מכליות נפט, הייתה במוקד מספר מחקרים בתחום הרפואה התעסוקתית. במחקר אחד נמצא כי אנשי צוות של מכליות תזקיקי נפט, הנחשפים לאדי דלק ותזקיקי נפט אחרים, הם בעלי סיכון גבוה יותר מן האוכלוסייה הכללית לחלות במחלות סרטניות של הדם וקשריות לימפה, הבולטות שבהן לימפומות שאינן הודג'קין. במחקר אחר שנערך בנורווגיה נבדקה מידת החשיפה של אנשי צוות במכליות נפט לחומרים מסרטנים באמצעות תצפיות על סיפון המכליות בעת פעולות טעינה ופריקת מטען וכן באמצעות שאלונים שעליהם ענו אנשי הצוות. בבדיקות שנעשו לא נמצאה חשיפה לרמות אדי פחמימנים מעל המותר בתקן הנורווגי, אולם נמצא שאנשי צוות נחשפים לחומרים מסרטנים בעת ביצוע עבודות תחזוקה באונייה, כגון עבודות צביעה.
לקריאה נוספת

Andrew Spyrou, From T-2 to Supertanker: Development of the Oil Tanker, 1940-2000. ISBN 9780595360680
הערות שוליים

↑  Evangelista, Joe, Ed. (Winter 2002). "Scaling the Tanker Market" Surveyor (American Bureau of Shipping) (4): 5–11.
↑  Single Hull Oil Tankers Banned Worldwide from 2005
↑  Devanney, Jack (2006). The Tankship Tromedy: The Impending Disasters in Tankers (PDF). Tavernier, FL: The CTX Press 381-383. ISBN 0-9776479-0-0.
↑  Standard for Inert Gas Systems. Transport Canada, 1984
↑  Jaime Rodrigo de Larrucea, Oil Tankers Safety: Legal Aspects
↑  Spills: A matter of liability. Anchorage Daily News, May 7, 1989
↑  Details about the Accident. Exxon Valdez Oil Spill Trustee Council
↑  Oil Pollution Act of 1990
↑  Nilsson RI, et al. Leukaemia, lymphoma, and multiple myeloma in seamen on tankers. Occupational Environmental Medicine 1998;55:517-521
↑  Moen BE, et al. Occupational Exposure of Deck Crews to Carcinogenic Agents on Crude Oil Tankers. American Journal of Industrial Medicine 1995;27:555-564
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4152702-1 
מכלית הנפט Falls of Clyde, נבנתה בשנת 1878, המכלית היחידה בעולם המונעת במפרשים אשר שרדה עד ימינו
23–24 במרץ 1893: מכלית הנפט גלוקאוף מקורקעת לאחר שעלתה ליבשה בערפל כבד סמוך ללונג איילנד
מכלית הנפט Hat Creek מדגם T2, צולמה בשנת 1943
Hellespont Alhambra מכלית-על מדגם TI, אוניות מדגם זה הן הגדולות ביותר השטות בעולם מאז שנת 2009
פריקה וטעינה של נפט גולמי ממכלית נפט מבוצעות באמצעות זרועות טעינה הנמצאות על הרציף ומתחברות לצנרת של האונייה
סעפת צנרת במכלית היא נקודת החיבור לטעינה ולפריקת נפט
משאבה במכלית נפט גדולה מאוד, מסוגלת לשאוב 5,000 מ"ק נפט בשעה
מתקן ניקוי מכלים בלחץ גבוה עם זרבובית מסתובבת
מרץ 1978, מכלית הנפט Amoco Cadiz טובעת מול חופי ברטאן, צרפת לאחר שהתבקעה ובמכליה למעלה מ-200,000 טון נפט גולמי
האקסון ואלדז שלושה ימים לאחר שעלתה על שרטון מול חופי אלסקה ב-24 במרץ 1989
קוסמטיקה

ערכת איפור
הוספת הצללת עיניים
קוסמטיקאית ישראלית
קוסמטיקה (בעברית: תמרוקים, באנגלית: Cosmetics, ידוע גם כ-Makeup או Make-up) היא מכלול כלים וטיפולים לטיפוח המראה של הגוף, ובפרט טיפוח העור, שיער הראש והציפורניים.
טיפולים קוסמטיים

בטיפולים הקוסמטיים נכללים:
טיפוח שיער הראש באמצעות שמפו, קונדישנר ותכשירים נוספים
עיצוב גבות
צביעת שיער הראש
החלקות שיער
הסרת שיער בשיטות כגון אפילציה הסרת שיער בלייזר או שעווה מחלקי הגוף שבהם הוא נחשב כפוגם ביופי: שפם, מפשעות, ידיים, רגליים, חזה ועוד
איפור הפנים
איפור קבוע – טיפול בו מחדירים לשכבת העור המתחדשת צבע. מטרת הטיפול להשוות מראה מאופר לתקופה ממושכת של עד שלוש שנים.
טיפוח כפות הידיים (מניקור) וכפות הרגליים (פדיקור), ובפרט טיפוח הציפורניים (בכלים המשמשים לכך) וצביעתן בלק לציפורניים
ניקוי העור וטיפוחו באמצעות תכשירים וטיפולים המשמשים לכך, וכן קילוף עור ("פילינג"), תהליך בו מוסרים תאי עור מתים. לטיפוח העור משמשים קרמים שונים, כגון קרם גוף, קרם ידיים וקרם פנים.
טיפולי החדרת לחות וחומרים שונים ("מזוטרפיה") – טיפולים בהם מוזרקים או מוחדרים לעור חומרים החיוניים לבנייה תקינה של העור כגון קולגן ואלסטין.
טיפולי קוסמטיקה משרתים בעיקר נשים, אך יש גם טיפולי קוסמטיקה לגברים.
טיפולי קוסמטיקה נעשים כטיפול אישי של אדם בגופו, וכן על ידי מי שמקצועם בכך – קוסמטיקאים.
ניתוחים קוסמטיים הם ניתוחים שאינם נובעים מצורך רפואי אלא מרצון לקבל מראה נאה יותר. אלו נערכים על ידי רופאים שהתמחותם בכך. דוגמה לניתוח קוסמטי היא ניתוח להבלטת השפתיים, שכל מטרתו היא שפתיים נאות יותר, כצו אופנתי.
תעשיית הקוסמטיקה

נכון לשנת 2003, המכירות בשוק הקוסמטיקה הגיעו לסך 18 מיליארד דולר ארצות הברית בשנה[דרוש מקור]. השוק נשלט בידי מספר מצומצם של חברות רב-לאומיות. רובן נוסדו בתחילת המאה ה-20.
תכשירי קוסמטיקה המשמשים גם לניקוי הגוף ולא רק לטיפוחו (כגון שמפו), מיוצרים גם על ידי יצרנים של חומרי ניקוי.
בשנים האחרונות[דרושה הבהרה] ישנה נטיית צרכנים ל"קוסמטיקה טבעית", שאינה מכילה כימיקלים סינתטיים ובעיקר ללא חומרים משמרים[דרוש מקור]. בעקבות זאת החלו גם חברות קוסמטיקה גדולות להציע "קוסמטיקה על בסיס טבעי". כיום קיימים תווי תקן למוצרים קוסמטיים טבעיים כמו BDIH ,אקוסרט (אנ') ואחרים.
ראו גם

כיעור ויופי
פוטוגניות
קרם לחות
טיפולי בוטוקס
חומצה היאלורונית
הלבנת שיניים
הסרת משקפיים
כירורגיה פלסטית
יחס הרבנים לשירות נשים בצה"ל

תמר אריאל נווטת הקרב הדתיה הראשונה בחיל האוויר הישראלי
גיוס נשים לצבא הוא נושא שרבנים הביעו בו את דעתם מאז מלחמת העצמאות וקום המדינה, ובפרט בעקבות חקיקת חוק שירות ביטחון ב-1949 שכלל גיוס חובה לנשים.
בקרב הרבנים החרדים ישנה הסכמה מלאה שגיוס נשים אסור. לעומת זאת, הרבנים הראשיים ורבנים דתיים לאומיים נוספים עסקו רבות בסוגיה, ודעותיהם מחולקות למגוון רחב של דעות: ישנם רבנים שאוסרים או מתנגדים לשירות נשים בצבא, כאלה שמתנגדים לחובת גיוס לנשים אך מתירים גיוס מבחירה, ישנם מתירים שירות צבאי אך מסתייגים מתפקידי לוחמה, וישנם כאלה שרואים בכך מצווה ומעודדים את הנשים להתגייס, אף לתפקידי לוחמה.
סקירה היסטורית מראה, שבקום המדינה הדעות היו חלוקות בקרב הרבנים של הציונות הדתית. בהמשך התקבעה הדעה שמתנגדת לגיוס נשים לצבא בקרב כמעט כל הרבנים, הפוליטיקאים ובמערכת החינוך. אך החל משנות ה-2000, עם מגמת עלייה באחוזי גיוס של נשים דתיות לצה"ל, התעורר הדיון מחדש, והדעות נהיו שוב חלוקות: תמיכה מצד אחד והתנגדות נחרצת מצד שני.
סוגיה זו מתאפיינת בהיותה סוגיה שקשה להכריע בה בכלים הלכתיים פורמליים, ולכן עיקר הדיון מתקיים בפועל בזירה הערכית, הרעיונית והחברתית.
רקע חברתי, חוקי והיסטורי

הדיון הרבני בנושא שירות נשים בצה"ל נערך על רקע תהליכי עצמאות ומעורבות גוברים והולכים של נשים במרחבי העשייה והפעולה הציבוריים, תהליך המנוגד למקומן המסורתי של הנשים, מצד אחד, אך גם תהליך שניתן לראות בו תיקון חברתי, דתי ורוחני, מצד שני.
כמו כן, דיון זה נערך על רקע החשש מהאווירה המתירנית, המאפיינת לדעת רבים את מסגרת השירות הצבאי, אך גם על רקע ההכרה בכך שנשים צעירות, בוגרות מוסדות החינוך של הציונות הדתית, מהוות משאב בעל משמעות אסטרטגית לבניית כוחו ועוצמתו של צה"ל.
עוד לפני קום המדינה, היו נשים דתיות שאחזו בנשק והשתתפו בקרבות, בפרט בגוש עציון, אם מתוך אידאולוגיה או מכורח הנסיבות. 22 נשים אף נפלו בקרב על כפר עציון.
ב-1949, נחקק חוק שירות ביטחון שכלל גיוס חובה לנשים, ובו נקבע שנשים תוכלנה לקבל פטור משירות על סמך הצהרה שטעמים שבמצפון או שבהכרה דתית מונעים אותה מלשרת בשירות סדיר. פטור זה נחקק בעקבות התנגדותם של רוב החוגים הדתיים לגיוס נשים לצבא. אך חוגים כמו בני עקיבא והקיבוץ הדתי התנגדו לאפליה לטובה של בנות דתיות ועודדו אותן להתגייס לנח"ל בגרעינים של בני נוער דתיים.
בעשרות השנים הבאות, עלה שיעור הנשים הדתיות שבחרו להצהיר שהן דתיות על מנת לקבל פטור משירות צבאי. עלייה זו גברה בשנות השבעים, בעקבות פתיחת עמותות השירות הלאומי, פתיחת האולפנות - שראשיהן התנגדו לשירות צבאי לנשים, והקלה חוקית בדרך מתן ההצהרה. החל משנות ה-1990, עלה מספר הנשים הדתיות שהתגייסו לצבא על רקע התרחבות ההיצע של מסלולי השירות לנשים ופתיחת מסלולים שאיפשרו לנשים דתיות להתגייס, כגון גיוס מורות חיילות במסגרת האגף לתרבות תורנית במשרד החינוך; ומסלול גיוס משולב לימודים במדרשה.
איתורן של החיילות הדתיות, גיוסן לצבא וליווין נעשו בשיתוף של צה"ל עם עמותת אלומה - צעירים לשם שינוי אשר הפעילה החל משנת 2002 את פרויקט "משרתות באמונה", בשיתוף פעולה עם משרד הביטחון.
ב-2023 דווח כי אחת מכל חמש בוגרות החינוך הממלכתי-דתי מתגייסת לשירות בצה"ל. מתוך כלל המשרתות הדתיות בוחרות כ-20% לשרת בתפקידים קרביים. לפי אלומה, 27% מבוגרות החינוך הממלכתי דתי מתגייסות מדי שנה.
רקע - מקרא > "יוצאי צבא"

נשים נעדרות כמעט מכל תיאורי המלחמה במקרא, בהתאם לנורמה המקובלת בזמנו לפיה הגברים הם היוצאים למלחמה, הבאה לידי ביטוי בביטוי "יוצאי צבא". רק במספר קטן של מקרים יש התייחסות ישירה לנשים שהיו שותפות במלחמה.
רקע - מקרא > "והיה מחניך קדוש"

ביטוי זה לקוח מספר דברים: ”כִּי ה' אֱלֹהֶיךָ מִתְהַלֵּךְ בְּקֶרֶב מַחֲנֶךָ לְהַצִּילְךָ וְלָתֵת אֹיְבֶיךָ לְפָנֶיךָ וְהָיָה מַחֲנֶיךָ קָדוֹשׁ וְלֹא יִרְאֶה בְךָ עֶרְוַת דָּבָר וְשָׁב מֵאַחֲרֶיךָ”.
לפי פשוטו של מקרא, פסוק דן בחובה לשמור על ניקיון בתוך מחנה ישראל, היוצא למלחמה. חובה זו נוהגת מתוך כבוד לנוכחות של אלוהים המלווה את מחנה ישראל בעת מלחמה, על מנת להצילו ולהגן עליו בפני אויביו. אך פסוק זה התפרש לעיתים בספרות הבתר־מקראית בהשאלה, כחובה לשמור על קדושה בצבא ולמנוע מצבים העשויים לייצר קשר הדוק בין חיילים וחיילות ולחוסר צניעות.[דרושה הבהרה]
רקע - מקרא > נשים בפעולות לחימה חד פעמיות: דבורה, יעל אשת חבר הקיני והאישה החכמה שהרגה את אבימלך

בספר שופטים, דבורה מתוארת כמי שמפקדת על הלחימה, בעקבות אולטימטום של ברק שאמר שאם לא תלך איתו הוא לא ילך למלחמה כלל. שם מסופר גם על השתתפותה של יעל אשת חבר הקיני במאמץ המלחמתי, בכך שרימתה את סיסרא, הזמינה אותו לביתה, נתנה לו חלב שנועד להרדים אותו, ולבסוף נעצה יעל יתד ברקתו והרגה אותו.
דבורה בשירתה עושה חיבור בין הריגת סיסרא לבין השקטת הארץ לארבעים שנה, ובכך משבחת את מעשה יעל. דבורה גם מציינת מימד של השפלה בנפילת האויב בידי נשים, אך לא ברור אם הכוונה לציין שזו השפלה עבור ברק, שהיסס להוביל את המלחמה ולא אזר כוח לעשות זאת בעצמו, עבור סיסרא שנפל ביד אישה או עבור עם ישראל שנאלץ כביכול להסתפק בהנהגה נשית בהיעדר הנהגה גברית ראויה.
בסיפור האישה החכמה מאבל בית מעכה, אישה (ששמה אינו ידוע) משתמשת בתחבולה כדי להביא לרציחתו של שבע בן בכרי שביקש למרוד במלך דוד. האישה פועלת מיוזמתה ועל דעת עצמה, ומצליחה במשימתה, ואף נקראת "האישה החכמה". אך אין בכך התייחסות לאפשרות שנשים יששתפו באופן כללי במאמץ לחימה כלשהו.
בשלש המקרים האלה, ניכר ששותפתן של נשים במלחמה חריגה בהקשר המקראי.
רקע הלכתי - ספרות חז"ל > "אפילו חתן מחדרו וכלה מחופתה"

המשנה במסכת סוטה מתייחסת לאפשרות שנשים יצאו למלחמה. נושא זה מובא בהקשר של רשימת האנשים הפטורים מלצאת למלחמה, ולאחר מכן, המשנה מדייקת:
במה דברים אמורים? במלחמת הרשות.
אבל במלחמת מצווה, הכל יוצאין, אפילו חתן מחדרו וכלה מחופתה.
אמר רבי יהודה: במה דברים אמורים? במלחמת מצווה.
אבל במלחמת חובה, הכל יוצאין, אפילו חתן מחדרו וכלה מחופתה.
ממשנה זו עולה שגם נשים מצוות להשתתף במלחמת מצווה. המושג "מלחמת מצווה" מכוון לכמה סוגים של מלחמות: המלחמה של יהושע בכניסתם הראשונה של בני ישראל לארץ ישראל, למלחמת עמלק או למלחמה שמטרתה להגן על ישראל. מלחמת מצווה מוגדרת בניגוד למלחמת רשות, המכוונת להגדיל את שטח הממלכה לצורך כלכלי.
לפי הרמב"ם, כל מלחמה שנועדה להגן על ישראל ("ועזרת ישראל ביד צר שבא עליהם" בלשון הרמב"ם) מוגדרת כמלחמת מצווה. האחרונים דנו בשאלה אם הרמב"ם התכוון רק למלחמת התגוננות, או גם למלחמת מנע מחשש מוחשי של התקפת האויבים.
יש שפירשו שכוונת המשנה היא שנשים מחויבות לתרום למאמץ המלחמתי על ידי הצטרפות ליחידות תומכות לחימה, כגון רפואה ובישול (מובא בשם הרש"ש), אך יש שפירשו שהן מחויבות בכל פעולה שנועדה להגן על ישראל.
רקע הלכתי - ספרות חז"ל > איסור לבישת "כלי גבר"

פסוק מספר דברים אומר "לא יהיה כלי גבר על אשה". לפי אחת הדעות המובאות בתלמוד הבבלי במסכת נזיר בשם רבי אליעזר בן יעקב, יש לפרש פסוק זה כאיסור החל על האישה לשאת נשק: "מנין שלא תצא אשה בכלי זיין למלחמה? תלמוד לומר: לא יהיה כלי גבר על אשה".
דעה זו מובאת בתוך ברייתא (משנה שלא נכנסה לקורפוס המשניות של רבי יהודה הנשיא) בניגוד לדעתו של תנא קמא (הדעה התנאית הראשונה המובאת שם בצורה אנונימית) לפיה, האיסור חל רק על בגדים שעלולים להביא לידי בלבול ולידי זנות. לעומת זאת, רבי אליעזר בן יעקב מרחיב את האיסור לכלים המיוחדים לגברים, אף שהם לא נועדו להביא לידי בלבול בין המינים.
בעקבות המשנה, פסקו הרמב"ם והשולחן ערוך שאין לנשים ללבוש שריון. בנוסף, במספר מקורות מדרשיים נאמר שיעל אשת חבר הקיני השתמשה ביתד ולא בנשק כדי להרוג את סיסרא, כדי להימנע מהאיסור הנזכר.
בעיני חלק מהפוסקים, איסור זה מונע מנשים לשרת בצבא. אחרים דחו נימוק זה ממספר טעמים: יש שדייקו מהרמב"ם והשולחן ערוך, שהאיסור חל רק על פרטי לבוש הקשורים למלחמה, ולא על נשיאת כלי נשק. בנוסף, לפי שיטה מרכזית בפסיקה רק כאשר הלבישה נעשית לצורך קישוט היא נאסרה, אך לבישה לצורך תועלתני (כמו הגנה מקור או חום) מותרת. היתר זה התקבל במיוחד בעת צורך או מצווה, ומלחמות ההגנה גם הן מלחמות מצווה. יש שציינו שהגדרת פריט כ"כלי גבר" תלויה בנורמה החברתית, המשתנה לפי הזמן והמקום, ושכיום נשים רבות בארץ ובעולם נושאות נשק. ולבסוף, במצב של פיקוח נפש (סכנת חיים) נדחים כל האיסורים. למעשה, פסיקה רווחת מתירה לנשים הגרות ביישובים לשאת נשק לשם הגנה עצמית, על בסיס צירוף כמה מהנימוקים המוזכרים.
שאלת הרלוונטיות של איסור זה לעניין שירות נשים בצה"ל תלוי בתפקיד הנשים בצבא ובשאלה האם יש להגדיר את המצב הביטחוני כפיקוח נפש: יש רבנים שלדעתם ברור שהשירות הצבאי הוא תגובה למצב הביטחוני ומוגדר כפיקוח נפש וישנם רבנים שהדגישו שניתן להוסיף ביטחון על ידי תוספת תקציבית של צבא קבע או מיצוי האפשרות לגייס גברים, ואין להגדיר את המצב כפיקוח נפש, המבטל את כל המצוות והאיסורים שבתורה.
רקע הלכתי - ספרות חז"ל > "דרכו של איש לעשות מלחמה"

אמרה זו מובאת ממסכת קידושין ומשתמע ממנה שאין דרכה של אישה לעשות מלחמה, והיא עדות על נורמה חברתית, שלא הובאה בכתבי הפוסקים, ובפועל השתנתה לאורך הדורות.
עמדת הרבנים החרדים

מאז הקמת המדינה, הייתה התנגדות נחרצת ועקבית של גדולי הרבנים החרדים לשירות צבאי של נשים, מחשש שהאשה תידרדר מבחינתה אמונית ודתית. בהתבטאויות מפורסמות הגדירו זאת החזון איש והסטייפלר כאיסור של ייהרג ואל יעבור. להתנגדות הזאת הצטרפו רבנים בולטים, ביניהם הרב צבי פסח פרנק, הרב איסר זלמן מלצר, הרב יחזקאל אברמסקי והרב שך. גם רבנים חרדים ספרדים קיבלו עמדה זו, ביניהם הבאבא סאלי, הרב בן ציון אבא שאול, הרב יהודה צדקה, הרב עובדיה יוסף והרב מרדכי אליהו.
התנגדות זו כוללת כמעט תמיד התנגדות דומה לשירות לאומי ולוותה בדגש על "האיסור המוחלט" החל על גיוס נשים ואף בשיוך איסור זה לקטגוריה של "ייהרג ואל יעבור" ובקריאות למסירות נפש בהתנגדות זו.
עמדת הרבנות הראשית

הרבנות הראשית התנגדה להטלת חובת גיוס על נשים מאז עליית הנושא לפרק.
כבר בסוף 1947, טרם הקמת המדינה, פנתה הרבנות הראשית לסוכנות היהודית בבקשה להימנע מהטלת גיוס חובה על נשים. בקשתם נענתה. ב-1948 נפגש הרב הרצוג עם דוד בן-גוריון, ראש הממשלה הראשון, כדי לבקש שצו הגיוס לא יחול על נשים נשואות, ורווקות תוכלנה להימנע מגיוס מטעמים דתיים. ב-1949 הודיעה מועצת הרבנות הראשית על התנגדותה לחוק המחייב נשים להתגייס. ב-1951 נפגשה משלחת רבנים בראשות הרב הרצוג עם ראש הממשלה ושר הביטחון ודרשה ממנו לבטל את הגשת התיקון לחוק שירות הביטחון המחייב גיוס נשים לצבא בכלל, ודתיות בפרט. לאחר שבקשתם נדחתה, הוציאה הרבנות הראשית הכרזה: "הננו - אחרי בירור המצב - מפרסמים דעת תורה שגיוס נשים אפילו פנויות - במסגרת צבאית באיזו צורה שהיא, אסור בהחלט”. בשנים שלאחר מכן המשיכה הרבנות להיאבק על מתן פטור מגיוס צבאי, כמו גם מחובת שירות לאומי, לנשים דתיות המצהירות על דתיותן.
המאבק של הרבנות הראשית והמפגלות הדתיות, שהצליחו לקבוע בחוק שחרור של נשים דתיות, הביאו במבוכה את מחנכי תנועת בני עקיבא, שאימצה את המסגרת הצבאית של הנח"ל הדתי והכווינה אליה את כל בוגריה. ההנהלה הארצית של התנועה פנתה למועצת הרבנות הראשית בעניין וקיבלה תשובה חיובית, לפיה רשאיות חברות התנועה לשרת בצה"ל במסגרת הנח"ל הדתי מרצונן. ב-1976, פנה שוב מזכ"ל התנועה לרב הראשי הרב שלמה גורן בנושא בעקבות שאלות חוזרות, ונענה שהתשובה עדיין תקפה.
הרבנים הראשיים הרב גורן והרב עובדיה יוסף התירו לתלמידות כיתה י"א להתאמן בנשק במסגרת הגדנ"ע, וכן התירו לנשות חינוך ותלמידות להתאמן בנשק ולשאתו בעת שמירה. בנוסף, קיימים מכתבים מהרבנים הראשיים הרב אונטרמן והרב גורן המתירים לנשים הבטוחות בחוזקן הדתי להתגייס לצבא אם הן רוצות בכך בעצמן.
תמורה בגישה חלה בזמן כהונתם של הרבנים הראשיים הרב שפירא והרב אליהו. בשנת 1984 נודע למזכ"ל תנועת בני עקיבא שהרבנים הראשיים עומדים להוציא הוראה נגד גיוס נשים לנח"ל הדתי. בני עקיבא שלחה משלחת לרבנות הראשית, שכללה מלבד המזכ"ל את הרב אברהם צוקרמן והרב חיים דרוקמן, ובעקבותיה נמנעו הרבנים הראשיים מלהוציא פסק בנושא באותה עת. אך בשנים שלאחר מכן הוציאו הרב שפירא והרב אליהו הודעות ותשובות האוסרות על שירות נשים בצבא בכל מסגרת שהיא, תוך הסתמכות על הכרזת מועצת הרבנות משנת 1951; ובתשובה משנת 1992 הם אסרו במפורש גם את הגיוס לנח"ל: ”הוראת הרבנות הראשית בדבר איסור גיוס בנות לצבא, כוללת גם מורות חיילות וגיוס לנח"ל”. בשנת 2014 הוציאה מועצת הרבנות הראשית, בראשות הרבנים הראשיים הרב יצחק יוסף והרב דוד לאו, החלטה האוסרת על בנות להתגייס לצה"ל, כשהיא מסתמכת גם היא על הכרזת מועצת הרבנות משנת 1951.
עמדתם של רבנים בולטים בציבור הדתי לאומי

לצד העמדה השוללת, היו רבנים בולטים שהביעו בדרכים שונות תמיכה בשירות נשים בצה"ל באופנים מסוימים.
עמדתם של רבנים בולטים בציבור הדתי לאומי > הרב הרצוג

הרב הראשי האשכנזי הראשון למדינת ישראל, יצחק אייזיק הלוי הרצוג, התייחס לשאלה בזמן מלחמת העצמאות. הוא כתב שאין בנשיאת נשק לנשים במסגרת צבאית בעיה מצד איסור לא ילבש. על פי דברי הרמב"ם והמנחת חינוך כתב שנשים יוצאות למלחמות מצווה, ובהן מלחמת השחרור, ודחה את דברי הרדב"ז שפירש שנשים אינן יוצאות למלחמת מצווה או רק מסייעות ללוחמים בהבאת מים ומזון.
עם זאת, הסביר שהרבנות הראשית לישראל לא אמרה בעניין זה היתר, מחשש לבעיות של צניעות - כלומר חוסר שמירה על גבולות התנהגות נאותים בין נשים לגברים, או השתתפות באינטראקציות שיש בהן חושפנות או אינטימיות אסורה. הוא הוסיף שאם בפלוגות דתיות אפשר לקבוע סדרים שימנעו בעיות אלו אין הוא רואה בכך שום איסור, אך הרבנות שללה גיוס חובה של נשים, מכיוון שקשה לקבוע בכך גדרים. לבסוף כתב שבנות שרוצות להתנדב למשמר העם תוך כדי נשיאת נשק אינן עוברות על שום איסור ומקיימות מצווה גדולה.
עמדתם של רבנים בולטים בציבור הדתי לאומי > הרב צבי יהודה קוק

הרב צבי יהודה קוק סבר באופן עקרוני שנשים חייבות להשתתף במלחמת מצווה, על פי דברי המשנה, הרמב"ם והמנחת חינוך. את מלחמות צה"ל הגדיר כמלחמות מצווה. הוא ציין שהרדב"ז פירש בדברי הרמב"ם שהנשים רק מסייעות ללוחמים בהבאת מים ומזון, אך כתב ששאר הראשונים והמפרשים לא פירשו כמותו, ואמר שפשוט שהרמב"ם התכוון לכל תפקידי המלחמה.
עם זאת, העיר הרב צבי יהודה קוק שבצבא ישנם חששות להתנהגות בלתי צנועה (כלומר כזו שאינה שומרת על הגבולות הראויים בין נשים לגברים), ואמר שייתכן שהשיקול משתנה אינדיבידואלית בין אישה לאישה. עם זאת, הוא דחה את הטענה שבימי חז"ל נורמות ההתנהגות היו טובות יותר ושהיום הדור מקולקל יותר, ולכן יש לשנות את הפסיקה.
למעשה כתב שהוא מעוכב הוראה, מפני הוראתם של רבנים חשובים ששוללים לחלוטין גיוס נשים. הוא אמר שהוא אינו מבין את דעתם, אבל גם אינו רוצה לצאת נגדם. את השואלים הפנה לרבנים הראשיים, ובפועל עודד הליכה לשירות לאומי בעקבות פסיקתם. על בסיס דברי הרדב"ז, החשיב זאת כהשתתפות בחובת המלחמה.