stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'וזף בלומפילד
הערות שוליים

↑  Joseph Bloomfield, Burlington City, N.J. Accessed July 1, 2011. "Born in 1753, Joseph Bloomfield reached the rank of Captain in the Revolutionary War, then served as New Jersey state attorney general and chief justice of the New Jersey Vice-Admiralty Court. He moved to Burlington upon marrying Mary McIlvaine, and took up residence in a mansion on High Street which had been built about 1750.... Bloomfield served as Mayor of Burlington from 1795 to 1800, the second mayor under the Act of Incorporation of 1784."
↑  Metcalf, Bryce (1938). Original Members and Other Officers Eligible to the Society of the Cincinnati, 1783-1938: With the Institution, Rules of Admission, and Lists of the Officers of the General and State Societies Strasburg, VA: Shenandoah Publishing House, Inc., p. 55.
↑  "Officers Represented in the Society of the Cincinnati". The American Revolution Institute of the Society of the Cincinnati. נבדק ב-9 באפריל 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Joseph Bloomfield | The Society of the Cincinnati in the State of New Jersey". njcincinnati.org. נבדק ב-15 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  American Antiquarian Society Members Directory
↑  Bloomfield, New Jersey – A Brief History (אורכב 29.06.2007 בארכיון Wayback Machine), Bloomfield Presbyterian Church. Accessed August 21, 2007.
↑  St. Mary's Churchyard at The Political Graveyard. Accessed August 21, 2007.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007389173905171  GND: 1080823549  ISNI: 0000 0000 2623 3954  LCCN: n82047345  SNAC: w6c24tpb  US Congress: B000566  VIAF: 16110794   WorldCat (עם VIAF): 16110794
רובר הראשון, דוכס בורגונדיה

| --- | --- |

 לידה:  1011 פריז, ממלכת צרפת 
 פטירה:  21 במרץ 1076 (בגיל 65 בערך) Fleurey-sur-Ouche, צרפת 
 מדינה:  ממלכת צרפת 
 מקום קבורה:  Saint-Seine-l'Abbaye 
 בן או בת זוג:  Ermengarde of Anjou, Duchess of Burgundy (1055–?) Helena of Semur (1038–?) 
 
רובר הראשון, דוכס בורגונדיה (בצרפתית: Robert Ier de Bourgogne; ‏1011 - 21 במרץ 1076), היה בנו של רובר השני, מלך צרפת ומקים בית בורגונדיה.
ביוגרפיה

רובר נולד בשנת 1011 לרובר השני, מלך צרפת ולקונסטנס מארל, בתם של גיום הראשון, רוזן פרובאנס ואדלייד מאנז'ו. אחרי מות אחיו הבכור איג, מרדו רובר ואחיו אנרי באביהם וניצחו אותו, ואילצו אותו לחזור לפריז. בשנת 1031, לאחר מות אביו, השתתף רובר במרד נגד אחיו אנרי, בו נתמך על ידי אמו, קונסטנס מארל. השלום הושג רק כאשר רובר קיבל את דוכסות בורגונדיה (1032).
לאורך שלטונו לא היה רובר אלא ברון שודד, שלא היה לו שליטה על הווסלים שלו, ואחוזותיו נשדדו לעיתים קרובות, בעיקר אלה של הכנסייה. רובר תפס את ההכנסות של בישוף אוטן ואת היין של הקנונים של דיז'ון, וכן פרץ את מנזר סן ז'רמן באוסר. בשנת 1048 התגרש מאשתו, אלייה מסמור, ולאחר מכן היה אחראי לרצח אחיה ז'וקראן, ולרצח אביה, חמיו, דלמאס הראשון מסמור. באותה שנה, הבישוף של לאנגר, הרדווין, סירב להקדיש את כנסיית סנסי כדי שלא "להיחשף לאלימות הדוכס".
בנו הראשון, איג, נפטר בקרב בגיל צעיר, ובנו השני, אנרי, גם הוא מת לפניו, ובשל כך לאחר מותו של רובר ב-21 במרץ 1076, ירש אותו נכדו איג הראשון, דוכס בורגונדיה.
משפחתו

בשנת 1033 התחתן רובר עם אלייה מסמור, ובשנת 1048 הם התגרשו. לשניים היו חמישה ילדים:
איג מבורגונדי (1034–1059)
אנרי מבורגונדי (1035–1066). אביהם של איג הראשון, דוכס בורגונדיה, אודו הראשון, דוכס בורגונדיה ואנריקה, רוזן פורטוגל
רובר מבורגונדי (1040–1113)
סימון מבורגונדי (1045–1087)
קונסטנס מבורגונדיה (1046–1093), התחתנה עם אלפונסו השישי, מלך לאון
לאחר מכן התחתן רובר עם ארמנגארד מאנז'ו, דוכסית בורגונדי, בתם של פולק השלישי, רוזן אנז'ו והילדגארד מזונדגאו, ממנה נולדה לו בת אחת:
הילדגארד מבורגונדי (1056–1104), התחתנה עם גיום השמיני, דוכס אקוויטניה
ג'ון פילמייר

ג'ון פילמייר (באנגלית: John Pielmeier, נולד ב-23 בפברואר 1949 באלטונה, פנסילבניה) הוא מחזאי, תסריטאי ושחקן תיאטרון אמריקאי, שהתפרסם בתסריטים רבים לסרטי טלוויזיה.
ביוגרפיה

פילמייר למד לתואר ראשון ב"אוניברסיטה הקתולית של אמריקה" ואחר כך באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה. התחיל את הקריירה האמנותית שלו כשחקן תיאטרון.
המחזה הראשון שלו "A Chosen Room" הוצג בשנת 1976 במינאפוליס. בשנת 1979 כתב את המחזה "אגנס של אלוהים" שזכה בפרס התחרות הארצית למחזות של ארצות הברית.
ב-1983 חיבר תסריט לסרט הטלוויזיה "Choices of the Heart" שזיכה אותו בפרס כריסטופר ובפרס הומניטס.
ב-1985 כתב תסריט לסרט "סיפורה של אגנס" לפי המחזה שלו, "אגנס של אלוהים" שהביא לו מועמדות לפרס אגודת הסופרים האמריקאים. בסרט שיחקה מג טילי בתפקיד אגנס. מאז כתב פילמייר מספר רב של תסריטים להפקות טלוויזיה. בין היתר ידועות תרומותיו ל"חטאי האבות" (2002), "היטלר - עליית הרשע", סרט תיעודי על הרוצח הסדרתי גרי ריג'וויי (2008) עמודי תבל" (2010).
חיים אישיים

ג'ון פילמייר נשוי משנת 1982 לסופרת איירין או'גארדן. והם מתגוררים בגריזון במדינת ניו יורק.
מחזות

1983 Agnes of God (אגנס של אלוהים) - שימש בסיס לסרט "סיפורה של אגנס"משנת 1985 בבימויו של נורמן ג'ואיסן ובכיכובן של ג'יין פונדה, אן בנקרופט ומג טילי.
The Boys of Winter- 1985
1987 - Sleight Of Hand
1999 - Voices in the Dark
פילמוגרפיה

1983: בחירות הלב - סרט טלוויזיה של NBC
1989: Hallmark Hall of Fame סרט טלוויזיה
1990:  The Stranger within סרט טלוויזיה
1991: An Inconvenient Woman סרט טלוויזיה
1992: Under Arrest - The Last P.O.W.? The Bobby Garwood Story סרט טלוויזיה
1994: Reunion סרט טלוויזיה
1995: Original Sins סרט טלוויזיה
1997: Forbidden Territory: Stanley's Search for Livingstone סרט טלוויזיה
1998: Rescuers: Stories of Courage: Two Families סרט טלוויזיה
1999: Kill & Smile סרט טלוויזיה
2000: Flowers for Algernon סרט טלוויזיה
2001: Dodson's Journey סרט טלוויזיה
2001: Submerged, סרט טלוויזיה
2002: The Sins of the Fathers סרט טלוויזיה
2002: Talking to Heaven סרט טלוויזיה
2003: Hitler - The Rise of Evil סרט טלוויזיה
2007: Sybil סרט טלוויזיה
2008: המצוד אחר הרוצח מגרין ריבר -  מיני סדרה (גם גילם את גארי רידג'ווי)
2008: The Memory Keeper's Daughter סרט טלוויזיה
2009: "ידיים מחוננות" (אנ') - סרט טלוויזיה של TNT
2010: Patricia Cornwell - At Risk סרט טלוויזיה
2010: Patricia Cornwell - Undercover סרט טלוויזיה
2010: עמודי תבל The Pillars of the Earth סדרת טלוויזיה
2012: עולם ללא קץ World Without End, מיני-סדרה ב-4 חלקים – בימוי: מייקל קייטון ג'ונס
2021: The Long Island Serial Killer: A Mother's Hunt for Justice- - הפקה לפי מקרה שקרה במציאות
תרגומים לעברית

2008 המחזה "אגנס של אלהים" בתרגומו של אלי ביז'אווי הועלה על במת תיאטרון הסימטה בבימוי אילנה קיוויתי
דורותי קרופוט הודג'קין

| --- | --- |

 לידה:  12 במאי 1910 קהיר, מצרים 
 פטירה:  29 ביולי 1994 (בגיל 84) אילמינגטון, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  בריטניה
 מקום לימודים:  סאמרוויל קולג', אוקספורד  תיכון סר ג'ון לימן  קולג' ניונהאם, אוניברסיטת קיימברידג'  אוניברסיטת אוקספורד 
 מנחה לדוקטורט:  ג'ון דזמונד ברנל 
 מוסדות:  אוניברסיטת קיימברידג' 
 תלמידי דוקטורט:  ג'ודית האווארד, ברברה וורטון לואו, טום בלאנדל, Judith Ann Kathleen Howard 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  חבר כבוד של החברה המלכותית לכימיה  מדליית הזהב של לומונוסוב (1986)  העיטור האוסטרי למדע ואמנות (1983)  מדליית דלטון (1981)  פרס לונגסטאף (1978)  מדליית קופלי (1976)  מדליית בנטינג (1972)  חבר המכון המלכותי לכימיה  הרצאת בייקר (1972)  פרס לנין לשלום  מדליית ביילי (1971)  מסדר ההצטיינות (1965)  פרס נובל לכימיה (1964)  המדליה המלכותית (1956)  מדליית בייקר של החברה המלכותית 
 בן או בת זוג:  תומאס ליונל הודג'קין (דצמבר 1937–25 במרץ 1982) 
 תרומות עיקריות
 מחקריה החלוציים בקריסטלוגרפיית קרני-X, שבאמצעותה מפענחים את המבנה המרחבי של מולקולות ביולוגיות.
 
דורותי קרופוט הודג'קין (באנגלית: Dorothy Crowfoot Hodgkin‏; 12 במאי 1910 – 29 ביולי 1994) הייתה כימאית בריטית ילידת מצרים זוכת פרס נובל לכימיה לשנת 1964 עבור מחקריה החלוציים בקריסטלוגרפיית קרני-X, שבאמצעותה מפענחים את המבנה המרחבי של מולקולות ביולוגיות.
הודג'קין הפעילה טכניקות קריסטלוגרפיות בהצלחה לאורך שנים, ופענחה, בין השאר, את המבנה של המולקולות : כולסטרול (1937), פניצילין (1945), ויטמין B12‏ (1954), אינסולין (1969), לקטוגלובולין, פריטין ווירוס מוזאיקת הטבק.
ביוגרפיה

דורותי קרופוט נולדה בקהיר שבמצרים לזוג ארכאולוגים בריטיים, ג'ון וינטר קרופוט (1959-1873) וגרייס מרי הוד (1957-1877). את ארבע שנות חייה הראשונות עשתה באסיה הקטנה, כשהיא מבקרת באנגליה כמה חודשים בכל שנה. בזמן מלחמת העולם הראשונה הייתה באנגליה  בהשגחתם של קרובים ומכרים של המשפחה, ללא הוריה. לאחר המלחמה החליטה אמה להישאר באנגליה כדי לדאוג לחינוך ילדיה; דורותי קרופוט תיארה תקופה זו מאוחר יותר כמאושרת בחייה. בגיל 11 נכנסה לבית הספר היוקרתי על-שם ג'ון לימן בעיירה בקלס שבמחוז סאפוק במזרח אנגליה. לעיתים קרובות יצאה לקהיר ולח'רטום לבקר אצל הוריה. לאתיקה הפוריטנית של שני ההורים, המעלה על נס את חוסר האנוכיות ואת חשיבות התרומה לאנושות, הייתה השפעה רבה על התפתחות הקריירה של קרופוט לעתיד לבוא. ב-1926 עברו הוריה לירושלים, שם שימש אביה כמנהל בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בירושלים (British School of Archaeology in Jerusalem הידוע בראשי התיבות BSAJ) עד לשנת 1945, וערך חפירות ארכאולוגיות בעיר דוד בירושלים, בג'רש, חפירות שאליהם הצטרפה דורותי קרופוט כמאיירת של פסיפסים ובעיר שומרון.
השכלה ומחקר

אהבתה לכימיה החלה בגיל צעיר, רבות הודות לאמה, שעודדה את העניין שלה במדע. הישגיה הטובים הכינו אותה היטב ללימודים באוניברסיטה. בגיל 18 החלה ללמוד כימיה בקולג' סומרוויל של אוניברסיטת אוקספורד, שהיה באותה עת קולג' לנשים בלבד. באוקטובר 1932 עברה לאוניברסיטת קיימברידג' שם עבדה בהנחייתו של ג'ון דזמונד ברנל, והחלה להכיר בפוטנציאל של קריסטלוגרפיית קרני-X לקביעת המבנה של חלבונים. בטכניקה זו גילו ברנל וקרופוט כי לאנזים כדוגמת הפפסין יש מבנה תלת־ממדי כדורי מוגדר (אם כי הם לא פענחו את המבנה). ב-1934 חזרה לאוקספורד, והקשר שלה עם ברנל נמשך באמצעות חליפת מכתבים, כשהיא נעזרת בו במחקריה על סטרולים ועל האינסולין. הקשר המקצועי הפך לקשר רומנטי. הקשר האישי נותק במרץ 1937 משפגשה קרופוט בתומס הודג'קין ונישאה לו, אבל הקשר המקצועי עם ברנל נמשך שנים רבות אחר כך.
בשנת 1936 החלה לעבוד כעמית מחקר בקולג' סומרוויל, משרה שבה החזיקה עד 1977. ב-1960 התקבלה לחברה המלכותית של לונדון.
מבנה האינסולין

עבודתה של הודג'קין על האינסולין הייתה אחת ממשימות המחקר הבולטות שלקחה על עצמה, ופענוח המבנה שלו נחשב בעיניה להישגה הגדול ביותר. העבודה החלה ב-1934, כאשר רוברט רובינסון הציג לה גביש אינסולין קטן. ההורמון לכד את דמיונה, בגלל המבנה המורכב שלו, ובגלל חשיבותו העצומה בפעולתו התקינה של גוף האדם. המבנה המרחבי של מולקולת האינסולין לא היה ידוע באותו זמן, משום שהטכנולוגיה הנגישה היחידה - קריסטלוגרפיה של קרני-X, לא הייתה מפותחת די הצורך. הודג'קין ואחרים השקיעו שנים בשיפור הטכניקה. במשך הזמן הצליחו לפענח את המבנה של מולקולות גדולות יותר ויותר, עד שב-1969, 35 שנים לאחר תחילת הפרויקט, פוענח סוף-סוף מבנה האינסולין. המסע טרם הגיע לקצו - הודג'קין פעלה בשיתוף עם מעבדות שהתמחו בחקר האינסולין, השיאה עצות והרצתה ברחבי העולם על חשיבותו של האינסולין לסוכרת.
חייה

האב הרוחני של הודג'קין, ג'ון דזמונד ברנל, השפיע רבות גם על חייה המדעיים וגם על השקפתה הפוליטית. הוא היה אישיות נודעת בקהילה המדעית, חבר המפלגה הקומוניסטית של בריטניה, ותומך נאמן של המשטר הקומוניסטי עד לפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה. כשהודג'קין התייחסה אליו היא קראה לו תמיד בכינויו Sage ("מלומד"), העריכה ואף העריצה אותו. הם היו נאהבים לסירוגין, בשעה שחיי הנישואין הנפרדים שלהם לא התנהלו על מי מנוחות. ב-1937 נישאה דורותי לתומאס ליונל הודג'קין, שגם הוא היה חבר במפלגה הקומוניסטית, אדם אינטליגנטי, רב-קסם ואנרגטי, ומחזר אימפולסיבי. היא אהבה אותו, ותמיד התייעצה בו בבעיות ובהחלטות משמעותיות. דורותי נשאה בשקט את הקשיים שנלוו לחיים עם בעלה. בהמשך הוא עבד כמורה בבית-ספר, כמורה לעובדים, כהיסטוריון וככלכלן. ב-1961 מונה ליועץ של קוואמה נקרומה, נשיא גאנה, ושם נשאר לתקופות ארוכות, שבמהלכן הייתה דורותי מבקרת אותו לעיתים. לזוג נולדו שלושה ילדים.
פרסים והוקרות

בשנת 1964 זכתה בפרס נובל לכימיה, ובכך הייתה לאשה החמישית בעולם, והאישה הבריטית הראשונה, שזכתה בפרס נובל. לצד זכייתה זו, קיבלה הודג'קין גם את מדליית קופלי, את מדליית מסדר ההצטיינות, את פרס לנין לשלום מטעם הסובייט העליון של ברית-המועצות (1985-‏6), הייתה נשיאת אוניברסיטת בריסטול בשנים 1970–1988, והייתה נשיאת האיגוד הבינלאומי לקריסטלוגרפיה בשנים 1972–1975.
לקריאה נוספת

Ferry, Georgina. 1998. Dorothy Hodgkin A Life. Granta Books, London.
Dodson, Guy. 2002. Dorothy Mary Hodgkin, OM. Biographical Memoir, The Royal Society, London.
Dodson, Guy, Jenny P. Glusker, and David Sayre (eds.). 1981. Structural Studies on Molecules of Biological Interest: A Volume in Honour of Professor Dorothy Hodgkin. Oxford: The Clarendon Press.
Glusker, Jenny P. in Out of the Shadows - Contributions of 20th Century Women to Physics.
Glusker, Jenny P. (1994). "Dorothy Crowfoot Hodgkin (1910-1994)". Protein Science. 3: 2465–2469.
Glusker, Jenny P., Margaret J. Adams (1995). "Dorothy Crowfoot Hodgkin". Physics Today. 48: 80–81. doi:10.1063/1.2808036.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
Louise N. Johnson, David Phillips (1994). "Professor Dorothy Hodgkin, OM, FRS" (PDF). Nature Structural & Molecular Biology. 1: 573–576.
Perutz, Max F. (Quarterly Review of Biophysics 27: 333-337, 1994)
Nature 371: 20, 1994.
Royal Society of Edinburgh obituary
Guy Dodson (2002). "Dorothy Mary Crowfoot Hodgkin, O.M. 12 May 1910--29 July 1994". Biographical Memoirs of Fellows of the Royal Society. 48: 179–219.
ההתאחדות הלאומית האמריקנית למען זכות הבחירה לנשים

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1890–הווה (כ־135 שנים) 
 
הלן המילטון גרדנר, קארי צ'פמן קאט ומוד ווד פארק במרפסת 'בית זכות הבחירה' בוושינגטון, מטה הארגון
ההתאחדות הלאומית האמריקנית למען זכות הבחירה לנשים (אנגלית: National American Woman Suffrage Association (NAWSA)) היה ארגון שהוקם ב-18 בפברואר 1890 כדי לקדם את זכות הבחירה לנשים בארצות הברית. הארגון נוצר ממיזוג שני ארגונים שהיו קיימים קודם לכן: האגודה הלאומית לזכות בחירה לנשים (NWSA)(אנ') והאגודה האמריקאית לזכות בחירה לנשים (AWSA)(אנ'). מספר החברות בו בעת הקמתו היה כשבעת אלפים, ובשיאו מנה הארגון כשתי מליון חברות מה שהפך אותו לארגון ההתנדבותי הגדול ביותר בארצות הברית. הוא מילא תפקיד מרכזי בהעברת התיקון ה-19 לחוקת ארצות הברית בשנת 1920 שהבטיח את זכותן של נשים לבחור.
הדמות הדומיננטית בארגון בעת הקמתו הייתה סוזן ב. אנתוני, שכבר הייתה מנהיגה ותיקה בתנועת זכות הבחירה. קארי צ'פמן קאט, שנתמנתה לנשיאת הארגון לאחר פרישתה של אנתוני ב-1900, יישמה אסטרטגיה של גיוס חברות עשירות בתנועת מועדוני הנשים שצמחו במהירות מתוך אמונה שזמנן, כספן וניסיונן יוכלו לסייע בבניית התנועה לקידום זכות הבחירה. אנה האוורד שו, שהחליפה אותה בהנהגת הארגון ב-1904, ראתה חשיבות גדולה בצמיחת מספר החברות בארגון ובגיוס דעת הקהל הציבורית.
לאחר שהסנאט דחה באופן נחרץ את התיקון המוצע לחוקת ארצות הברית למתן זכות הבחירה לנשים ב-1887, ריכזה תנועת זכות הבחירה את מרבית מאמציה בקמפיינים של זכות הבחירה ברמת המדינות. בשנת 1910 הצטרפה אליס פול ל-NAWSA ושיחקה תפקיד מרכזי בהחייאת העניין בקידום תיקון ברמה הפדרלית. לאחר מאבקים בתוך הנהגת ה-NAWSA על טקטיקה, הקימה פול ארגון מתחרה - מפלגת הנשים הלאומית.
כאשר קאט הפכה שוב לנשיאת הארגון ב-1915, אימצה ה-NAWSA את תוכניתה להגביר את התמקדות הארגון בקידום שינוי ברמה הפדרלית, זאת על אף התנגדות חברות הארגון ממדינות הדרום שהאמינו שתיקון פדרלי ישחק את זכויות המדינות. עם מספר החברות הגדול שלה והמספר ההולך וגדל של נשים בוחרות במדינות שבהן כבר הושגה זכות בחירה, ה-NAWSA החלה לפעול יותר ויותר כקבוצת לחץ פוליטית מאשר כקבוצה חינוכית. היא זכתה לתמיכה ציבורית נוספת לעניין זכות הבחירה על ידי כך ששיתפה פעולה באופן פעיל עם המאמץ המלחמתי במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-14 בפברואר 1920, מספר חודשים לפני אשרור התיקון התשעה-עשר, ה-NAWSA התאחדה עם 'מועצת הנשים הבוחרות'(אנ') - לארגון המאוחד הפעיל עד היום קוראים ליגת הנשים הבוחרות(אנ').
סומלי

ערך זה עוסק באחת ממדינות הפדרציה האתיופית. אם התכוונתם לקבוצה אתנית, ראו .
סומלי (באמהרית: ሶማሌ, בסומלית: Soomaalida, נקראת לעיתים "סומליה") היא אחת המדינות המרכיבות את הפדרציה האתיופית. סומלי כוללת את כל החלק המזרחי של אתיופיה וגובלת במזרחה ובצפונה בסומליה, במערבה באורומיה, בצפון-מערבה בעפר ובדירה דאווה ובדרומה בקניה.
סומלי היא המחוז הבדלני ביותר אשר מבקש לפרוש מאתיופיה והוא מקור הסכסוך האתיופי-סומלי. סומלי היא למעשה חלק מאתיופיה רק מסוף המאה התשע-עשרה ונהפכה לכזאת לאחר כיבוש וסיפוח אתיופי. במהלך השנים התגלה באזור זה נפט, דבר שגרם לממשלה האתיופית למנוע מסומלי לפרוש ולהצטרף אל סומליה השכנה. סומלי היא המדינה האתיופית הנחשלת ביותר, ולעיתים קרובות מתרחשים בה פיגועי טרור של החזית הלאומית לשחרור אוגדן בעידוד השכנה סומליה, דבר שהוביל את הממשלה הפדרלית לפלוש לסומליה ולפתוח חזית נגד הבדלנים הסומלים במה שכונתה "המלחמה האתיופית המלוכלכת".
שם המדינה

בפסקה זו אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים. (12 בפברואר 2024)
השם הרשמי של מדינת סומלי הוא "המדינה האזורית-לאומית הסומלית". בחוקת אתיופיה המדינה מכונה בשם "מדינת סומלי" (סומלית: Soomaalida). לפני אימוץ השם סומלי המדינה נקראה "אזור חמש". במהלך ההיסטוריה האזור כונה גם בשם אוגדן (Ogaadeen) על שם השבט הסומלי אוגדן שיושב באזור זה ברובו ולפיכך כונה גם בשם "אוגדניה" (Ogaadeeniya). אף על פי שאוגדן הוא למעשה אזור גאוגרפי בדרום המדינה, במהלך ההיסטוריה שם זה תיאר את כל השטחים המיושבים בסומלים בחלק המזרחי של אתיופיה. במהלך אמצע המאה העשרים בשיא התנועה הכלל-סומלית הלאומנית האזור כונה בשם "סומליה המערבית" (Somali Galbeed) או "סומלילנד האתיופית" והוא ממשיך להיקרא כך על ידי קבוצות בדלניות. למרות כל זאת המדינה מכונה בפי אזרחי אתיופיה בשם "סומליה" (Soomaaliya) אותו השם אשר משמש את שכנתה המזרחית של אתיופיה, סומליה.
מקור השם "סומליה" (Soomaaliyeed) שממנו נלקח המושג "סומלים" הוא בסומלית עתיקה, בה מתחלקת מילה זו לשני חלקים: "סו" שמשמעותו "בשר" והסיומת "מאל" שמשמעותה "לחיות" או "רווח". מחיבור שני החלקים נוצרת המילה "סומאל" שפירושה "אחד שחי על בשר". מושג זה – בהתייחס לשבטים האסלאמיים היושבים באזור – הופיע בשירי הלל לסולטאן יפאט, סעאד א-דין השני ב-1415 לאחר מלחמתו הכושלת כנגד צבא הקיסר יסחק הראשון.
היסטוריה > המדינות האסלאמיות

במהלך המאה ה-13 האסלאם החל ללבוש צורה פוליטית באזור והוקמו מספר סולטנויות ומרכזים אסלמים. הסולטנות המשפיעה ביותר הייתה יפאט, אשר יישבה בעיקרון במזרחה של שאווה, למרות כל זאת ידם של האתיופים הייתה על העליונה והסומלים הפסידו במלחמותיהם מול הקיסרים האתיופים במהלך שלטונו של עמדה ציון הראשון חלקו המערבי והצפוני (אזור שכונה בשם אדאל) של האזור נכבש ועבר לשלטון אתיופי עד עלייתו לשלטון של הסולטאן חאק א-דין השני שהצליח להוציא את יפאט משלטון אתיופיה והצליח לספח את כל האזור של צפון סומלי ליפאט.
במהלך תחילת המאה ה-15 שליטי יפאט החלו לאמץ שם חדש-ישן למדינתם אדאל במקום יפאט, סולטאני אדאל החלו לכבוש שטחים ובשיאם כללו את האזור הצפוני של סומלי יחד עם דרום ג'יבוטי, דרום עפר, חלקים ממזרח אורומיה וצפון מערב סומליה, אדאל למעשה הייתה קונפדרציה של שבטים וממלכות בתחומה והייתה האלטרנטיבה המוסלמית לאתיופיה בקרן אפריקה, בתקופה זו השם אדאל היווה למעשה את השם לקונפדרציה ויפאט הייתה רק חלק ממנה, מדינה זו הייתה שרויה במלחמת קיום כנגד האימפריה האתיופית-הנוצרית. שיא כוחה של אדאל היה כאשר אחמד גארן השתלט באופן אלים על השלטון רצח את הסולטאן ומינה סולטאן בובה מטעמו, גארן חיזק את שלטון אדאל והצליח להקים צבא מוסלמי גדול בגיבוי האימפריה העות'מאנית. צבא אדאל פלש בסופו של דבר לאתיופיה ב-1529 והצליח להכניע אותה, קיסרי אתיופיה שאבדו עצות קראו לעזרת הפורטוגזים ויחד איתם הצליחו להביס את אדאל ולגרום לגסיסתה ב-1543. האדאלים והאתיופים שחשבו שהמלחמה נגמרה עמדו עכשיו בפני איום חדש האורומו.
היסטוריה > הגירות העמים

הסומלים במהלך המלחמה ועוד לפניה, החלו להגר דרומה ומערבה והחלו להסתכסך עם היושבים המקומיים בדרומה של סומלי באזור נהר השאבלי, האורומו הגירות אלו של הסומלים גרמו לאורמו להגר מערבה וצפונה כבר אחרי שנת 1521 לפני הלחימה הנוצרית מוסלמית אך כוחם של אדאל ואתיופיה היו חזקים והצליחו להדוף את הגירתם. לאחר מלחמת אתיופיה-אדאל האורומו הצליחו להגר ולהתגבר על המדינות שנחלשו בזמן המלחמה בייחוד לאחר שנת 1550, האורמו הצליחו להתפשט צפונה אל עבר העיר הרר לב סולטנות אדאל ומערבה אל עבר שאווה ווואלו שבאתיופיה, הגירות אלו של האורומו הצליחו להחליש את האימפריה האתיופית אך יריבתה אדאל שהייתה כבר סוס מת ירדה מבימת ההיסטוריה, את מקומה של סולטנות אדאל תפסו שתי מדינות אמירות הרר ואימאמטת עפר, האורומו באתיופיה הצליחו להגיע עד למחוז תיגראי ולבסוף נהפכו לחלק מהאוכלוסייה של אתיופיה הנוצרית.
לא רק הגירות האורומו השפיעו על האזור אלא גם ההגירות של הסומלים שהיו מסיביות והיגרו דרומה לכיוון קניה במהלך המאה ה-17 תושבי דרום סומלי, האורומו איבדו בהדרגתיות, את אדמתם הן בגלל הגירתם מערב וצפונה ובגלל ההגירה של הסומלים לאזור. במקביל בצפון מזרח האזור ארבעה שבטים סומלים עיקריים החלו ללבוש צורות פוליטיות, המדינה הסומלית סולטנות אצ'ורן שהייתה קיימת כבר מהמאה ה-14 החלה להתפשט מערבה וכללה את השטחים המזרחיים של סומלי, במהלך המאה ה-17 סולטנות זו התפרקה והשבטים הסומלים החלו לתפקד כעצמאיים עד להשתלטותה של עומאן על מזרח סומליה וחלק מדרום מזרח סומלי, האזור נשלט על ידי עומאן עד להגעת האיטלקים ב-1892.
בשנת 1875 האזור של צפון סומלי נשלט על ידי מצרים העות'מאנית לאחר שסיפחו לשטחם את אמירות הרר וסולטנות אוסה וייצרו מחוז חדש תחת שליטתם שכלל את ג'יבוטי, אריתריאה וצפון-אתיופיה ונקרא "מחוז מזרח סודאן וים סוף", כיבוש זה של האזור החל במהלך מלחמת מצרים-אתיופיה, סיפוח האזור הרגיז מאוד את הקיסר האתיופי בזמנו יוהנס הרביעי, המלך השאווני מנליק השני ואריסטוקרטים רבים באתיופיה שראו את מדינות האזור כמדינות לווין של האימפריה האתיופית, לאחר מכן המצרים פינו את האזור לאחר שהפסידו בקרבות מול צבא אתיופיה בשנת 1884 והמצב שב לקדמותו. לאחר הפינוי המצרי הבריטים השתלטו על אזור ברברה וצפון האזור בעיקר בהאאד, אזור זה שהיה ריק מבחינה פוליטית הזמין את בריטניה להקמת קולוניה חדשה סומלילנד הבריטית.
היסטוריה > הכיבוש האתיופי

במאי 1885 המצרים נסוגו באופן סופי מאזור אמירות הרר, מלך שאווה מנליק שהחלה בכיבושים להרחבת ממלכתו צירף את אתיופיה למדינות שהשתתפו במרוץ לאפריקה, הנסיגה של המצרים מאזור הרר נתנה אור ירוק לכיבוש האזור על ידי מנליק, בזמן שהקיסר עצמו היה עסוק בלחימה כנגד המהדיסטים הסודאנים והרשה למנליק לכבוש שטחים. ההזדמנות הטובה לכבוש את אזור הרר וצפון סומלי הגיע באפריל 1886 כאשר אמיר הרר, עבד אללה השני, הוציא להורג נוצרים-איטלקיים, התנכל לתושביו הנוצרים וחסם את ייצאו הסחורות מאתיופיה אל עבר ים סוף דרך סומלילנד הצרפתית, בעקבות זאת הציא מלך שאווה לאמיר הרר שמדינתו תהיה מדינת חסות כגון ממלכת ג'ימה אך האמיר סירב והמשיך עם ההתגרות ולכן מנליק נתן הוראה לצבאו להתקדם אל עבר הרר ושתי המדינות ניהלו את קרב צלאנקו ב-9 בינואר 1887, הרר הייתה הראשונה שתקפה את הכוחות האתיופים בבוקר חג המולד האתיופי המלחמה שהחלה בצהריים הסתיימה תוך מספר שעות והאמיר שסירב להיכנע ברח מזרחה לסומליה, מנליק מינה את בן דודו ראס מקונן למושל האזור. כיבוש זה של אזור הרר פתח בפני מנליק את שאר אוגדן לכיבוש אתיופי, הבריטים שהשתלטו כבר על אזור ברברה והאיטלקים על חוף הים המזרחי של סומליה דהיום גרמו למנליק ונתנו דחף לכבוש את האזור, מנליק שכבר הומלך לקיסר אתיופיה לאחר מותו של יוהנס הרביעי הורה לראס מקונן להיכנס עם כוחותיו לאזור אוגדן ב-1891 תוך שבמקביל צבא אתיופיה כובש שטחים נוספים את סידאמו ובלה לאחר סיום הכיבוש של אוגדן האזור נהפך לחלק ממחוז הררג שעליו שולט ראס מקונן, למרות כיבוש וסיפוח האזור אתיופיה עדיין הסתכסכה עם המדינות השכנות שהשתלטו על שאר סומליה הגדולה איטליה ובריטניה, כדי לפתור בעיה זו ולכונן גבולות מדיניים, אתיופיה חתמה עם איטליה על הסכם אדיס אבבה המסדיר את הגבול בנה ובין סומלילנד האיטלקית ב-1896 ועם בריטניה בהסכם האנגלו-אתיופי המסדיר את הגבול בסומלילנד הבריטית.