stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרים ש"ך
פעילותה הציונית

כבר בתקופת שהותה באנגליה החלה ש"ך משתתפת במפגשים של חובבי ציון, והמשיכה במגעיה עם פעילים ציוניים גם לאחר שובה לצרפת. באותה עת החליפה את שמה המקורי קלייר-מריאן למרים-מארי, ובכך בקשה לבטא את הזדהותה עם מרים הנביאה שהנהיגה את בנות ישראל לצדם של אהרן ומשה, וכן את רצונה להשתחרר מהזהות הגלותית ולאמץ זהות חדשה המדגישה את תפקידה הפעיל של האשה בתנועה הציונית.
בעקבות רעיונות שהעלתה בקונגרס הציוני העולמי השני בבזל ב-1898, יזמה ש״ך את הקמתו של ארגון ציוני אליו הוזמנו נשים, וכן בנות ובנים צעירים של פעילים ציוניים מפריז. במסגרת הארגון נערכו חגיגות לילדים במועדי חגי ישראל, ובהן למדו הילדים בעברית על המשמעות הלאומית של היהדות.
בנאומה בפני משתתפי הקונגרס הציוני העולמי העשירי, אשר התקיים בבזל ב-1911, היא הציגה את אמהות האומה המתוארות בכתבי הקודש כמודל לאישה היהודיה החדשה. היא קראה לנשים הציוניות ״לצאת מהמטבח״ כדי לאפשר להן להתחיל בפעילות תרבותית של ממש. על אף היותה פמיניסטית, היא לא עודדה נשים לוותר על המקום שהן ממלאות באופן מסורתי, שכן סברה שעיסוקן זה חשוב ומשרת את מטרות התנועה הלאומית. כאשת חינוך הבינה את חשיבות ההתמסרות להוראה וקבעה שהעיסוק בעבודה החינוכית אינו מהפכני במהותו, אולם מכבד את העוסקים בו.
מרים ש״ך תרמה את חלקה גם בתחום העיתונות. היא הצטרפה למערכת השבועון די וועלט מיסודו של הרצל, שהחל להופיע בימי הקונגרס הציוני הראשון והפך מאוחר יותר לביטאונה של ההסתדרות הציונית העולמית. עוד הייתה פעילה בהוצאתו לאור של ביטאון ציוני בפריז בשם ״ההד הציוני״ (L'echo Sionist). הייתה זו יוזמה של שישה ציונים פעילים שהגשימו באמצעים דלים את חלומם לייסד כלי ביטוי להסברה ולהכוונת דעת קהל לתנועה הציונית. הביטאון קיבל את ברכתו של מכס נורדאו.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נסעה ש"ך לפולין, וביוזמתה הובאו לפריז מספר עשרות יתומים יהודים שהוחזקו וחונכו בידי ציונים צרפתיים. יחסה המיוחד לחבריה הציוניים התבטא, בין היתר, ביזמה להקמת שכונת עובדים על שם אלכסנדר מרמורק ליד רחובות, להבאת אפרו של מכס נורדאו לקבורה בתל אביב, ובמסירתו של הארכיון המדעי רב הערך של ידידה הבקטריולוג מרדכי זאב חבקין, לארכיון הציוני המרכזי.
ש"ך פרסמה את זיכרונותיה בספר שתורגם מצרפתית בשם "אשר אתם התהלכתי". הספר ראה אור בשנת 1951 בספריית דביר לעם. בספר זה היא מתארת את ימי הזוהר של הקונגרסים הציוניים ואת אבות הציונות אליהם התלוותה, ובהם בנימין זאב הרצל, מכס נורדאו, אלכסנדר מרמורק, ישראל זנגוויל, והחוקר והרופא מרדכי זאב חבקין שפיתח במכון פסטר נסיוב נגד הדבר.
ב-1940, כאשר הוורמאכט כבש את פריז, הוצע לש"ך דרכון מזויף שהציגה כלא יהודיה, אך היא תפרה טלאי צהוב על שמלתה. היא ניצלה ממות בשל כך שנדדה מידי ערב ולנה אצל ידידיה השונים. לאחר מלחמת העולם השנייה עלתה ש"ך לישראל ושהתה בקרב קרובי משפחתה וידידיה במהלך מלחמת העצמאות. מרים שבה לצרפת לשנים מספר אולם חזרה לישראל בימי מבצע סיני ב-1956, ונפטרה זמן קצר לאחר מכן בחיפה. היא הובאה למנוחות בבית העלמין בזכרון יעקב.
לקריאה נוספת

מרים ש"ך, אשר אתם התהלכתי, תרגם מצרפתית קלמן אהרון ברתיני, הוצאת דביר תל אביב תשי"א. ספרית דביר לעם סדרה שנייה 1
Vincent Vilmain, A woman Within Zionism, The Path of Myriam Schach 1867-1956, Nashim :A Journal of Women's Studies and Gender Issues 2008
Maurie Sacks, Active Voices, Women in Jewish Culture, University of Illinois Press, PUBLIC VOICES, Chapter 2, Transcending "Tzimmes and Sweetness", Recovering the History of Zionist Women in Central and Western Europe 1897-1933, Michael Berkowitz
הערות שוליים

↑  יואל הנהרט (Joel Hanhart), Waldemar Mordekhaï Haffkine (1860-1930). Biographie intellectuelle, Éditions Honoré Champion, 2016
ג'יימס נירן

| --- | --- |

 לידה:  18 בנובמבר 1859 גלאזגו, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  2 בפברואר 1904 (בגיל 44) ולינגטון, ניו זילנד 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנות של גלאזגו  אקדמיה ז'וליאן 
 
ג'יימס נירן (באנגלית: James Nairn;‏ 18 בנובמבר 1859 – 22 בפברואר 1904) היה צייר יליד סקוטלנד, שהיגר לניו-זלנד. הוא השפיע רבות על הציור הניו זילנדי בסוף המאה ה-19.
ביוגרפיה

נירן למד בבית הספר לאמנות בגלאזגו במשך ארבע שנים משנת 1879 לפני שנרשם כסטודנט באקדמיה ז'וליאן בפריז. במהלך שנות ה-80 הציג נירן עבודות במכון לאמנויות יפות של גלאזגו ובאקדמיה הסקוטית המלכותית והיה קשור ל"נערי גלאזגו" - קבוצה של אמנים סקוטים שדגלה בגישות האימפרסיוניזם.
נירן היגר מגלאזגו לניו זלנד למען בריאותו בשנת 1890. משם הוא עבר לולינגטון שנה לאחר מכן, ומונה כמדריך לאמנות בבית הספר הטכני של ולינגטון. הוא הרצה על אמנות והעביר שיעורים לחקר הדמות העירומה. הוא הציג את האימפרסיוניזם של אסכולת גלאזגו בניו זילנד והשפיע על אמנים ניו זילנדים אחרים כמו דולה ריצ'מונד, מוד ויניפרד שרווד, מייבל היל ומולי טריפ.
סגנונו האימפרסיוניסטי של נירן מועבר בציוריו הרבים של נמל ולינגטון, במיוחד ב"נמל וולינגטון, 1894", שם משיכות המכחול הגלויות שלו לוכדות את השפעת השמש של אחר הצהריים על המים. הוא צייר את הנוף הזה באוויר הפתוח כדי לתעד בצורה אמיתית את השפעת האור על המים.
נירן הצטרף לאקדמיה של ניו זילנד לאמנויות יפות זמן קצר לאחר שהתיישב בוולינגטון ונבחר למועצה מ-1890 עד 1903. הוא גם הקים את מועדון האמנות של ולינגטון שנפגש בקביעות בקוטג' שלו, שהפך לנקודת מפגש לאמני ולינגטון. השפעתו של נירן הורגשה ברחבי ניו זילנד כאשר הוא שלח באופן קבוע עבודות לתצוגה במרכזים אחרים.
הוא התחתן עם אלן סמית' ב-17 במרץ 1898 ונולדו להם שתי בנות, מרי באן ואלן מיי ויקטוריה.
הוא נפטר בביתו בולינגטון ב-22 בפברואר 1904, הוא היה בן 44.
גלריה

נמל ולינגטון, 1894
מפרץ אוונס, 1893
בוקר חורפי
תיקון רשת הדיג
הערות שוליים

↑  Colin McCahon, Auckland City Art Gallery. Catalog: James Nairn, Edward Fristrom Archived 23 September 2015 at the Wayback Machine August 1964.
↑  Hearnshaw, Victoria. James McLauchlan Nairn: the New Zealand years (MA). University of Canterbury
↑  Vial, Jane. "Nairn, James McLauchlan 1859–1904". Dictionary of New Zealand Biography. Ministry for Culture and Heritage.
↑  WELLINGTON ART CLUB | NZETC, nzetc.victoria.ac.nz
| --- | --- |
בקרת זהויות :  AAG: 1924  DAAO: james-nairn  FNZA: 10930  GND: 174321678  ISNI: 0000 0000 6706 0332  LCCN: n00005167  RKD: 58791  TePapa: 1657  ULAN: 500066981  VIAF: 40600779   WorldCat (עם VIAF): 40600779
יהושע דורפמן

| --- | --- |
דורפמן, 2012
דורפמן, 2012
 לידה:  8 באוקטובר 1950 בני ברק, ישראל
 פטירה:  31 ביולי 2014 (בגיל 63)
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  שוקה
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1968–2000 (כ־32 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 405  מפקד עוצבת אדירים  מפקד אגד ארטילרי 282  קצין תותחנים ראשי  נספח צה"ל ביפן וקוריאה הדרומית
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ההתשה    מלחמת יום הכיפורים    מלחמת לבנון    המערכה ברצועת הביטחון
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל רשות העתיקות
 
חפירה ארכאולוגית באשקלון. מצולמים מימין לשמאל: ארכאולוג נפת אשקלון דאז יעקב הוסטר, ארכאולוג מרחב דרום ד"ר יגאל ישראל, שוקה דורפמן, הארכאולוג יעקב באומגרטן. מרץ 2008
יהושע ("שוקה") דורפמן (8 באוקטובר 1950 – 31 ביולי 2014) היה איש צבא, מנהל וסופר ישראלי. קצין תותחנים ראשי בשנים 1993 עד 1995, ומנכ"ל רשות העתיקות בשנים 2000 עד 2014.
ביוגרפיה

יהושע דורפמן נולד בבני ברק למשפחה של ניצולי השואה. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1968 התנדב לצנחנים ושירת בגדוד הנח"ל המוצנח. עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. השתחרר בדרגת סמל ב-1971. במלחמת יום הכיפורים לחם במילואים כלוחם חיל רגלים בסיני. בשנת 1977 עבר קורס קציני חי"ר במהלך שירותו במילואים. בשנת 1978 התגייס לשירות קבע ועבר הכשרה כקצין תותחנים. לאחר שירות כקצין עמדה ומפקד סוללה בגדוד 411, שירת בתפקידי פיקוד והדרכה בענף יסוד (השלמה חילית של חיל התותחנים) בבית הספר לתותחנות שדה. ב-1981 מונה לסגן מפקד גדוד 55 ועסק בהכנות לקראת מבצע של"ג. במלחמת לבנון הראשונה היה חניך במכללה לפיקוד ולמטה, הוא הצטרף לכוחות התותחנים בלבנון והשתתף בהנחתת כוחות גדוד 412 דרך הים, בהמשך המלחמה הצטרף למטה אגד 215 ולאחר מכן ארגן את קורס קציני החיל (קורס יסוד) כגדוד תותחנים שהצטרף ללחימה. ב-1983 למפקד קורס מפקדים וב-1984 למפקד גדוד 405. לאחר השתלמות בארצות הברית מונה ב-1986 למפקד בסיס טירוני תותחנים בשבי שומרון. ב-1987 מונה למפקד הסיוע הארטילרי בעוצבת הגליל ובמקביל כיהן כמפקד עוצבת אדירים, אגד ארטילרי במילואים. ב-1989 מונה למפקד עוצבת גולן, אגד ארטילרי 282, וב-1991 למפקד התותחנים הפיקודי בפיקוד הצפון.
בתחילת 1993 מונה לקצין תותחנים ראשי בדרגת תת-אלוף. במהלך תקופתו בתפקיד בלט חיל התותחנים במבצע דין וחשבון שנערך בדרום לבנון, החל שדרוג המערך הקני לתותחים מתנייעים מדגם "דוהר", בוטל פרויקט השולף, ונשלחה לארצות הברית משלחת הקליטה של מערך "המנתץ", משגרי רקטות M-270 MLRS. ב-1996 מונה לנספח צה"ל וראש משלחת משרד הביטחון ביפן וקוריאה הדרומית.
לאחר שחרורו עבד כמנהל שיווק בחברת אלישרא. בנובמבר 2000 מונה על ידי ממשלת ישראל למנכ"ל רשות העתיקות וב-2006 הוארכה כהונתו לקדנציה נוספת. ב-14 השנים שבהן עמד בראש הרשות היא הפכה לגוף הארכאולוגי הגדול במדינה, והשתכללה באמצעות הכנסת טכנולוגיה מתקדמת יחד עם כלים ושיטות ממדעי הטבע לשם חקר הארכאולוגיה. דורפמן הוביל את פרויקט הקמתה של הקריה הלאומית לארכאולוגיה של ארץ ישראל בירושלים, שאליה יתכנסו כל יחידותיה של רשות העתיקות הפזורות בירושלים. על ביקורת שספג מגורמים שונים על פעילות רשות העתיקות אמר: "כשהשמאלנים חושבים שאתה ימני, הימנים חושבים שאתה שמאלני, החרדים חושבים שאתה לא יהודי וכולם תוקפים אותך – כנראה שאתה בסדר". ב-2012 זכו רשות העתיקות ודורפמן כמנהלה בפרס שומר ציון מטעם מרכז אינגבורג רנרט ללימודי ירושלים שבאוניברסיטת בר-אילן.
ביוני 2015 יצא ספרו של דורפמן לאור. הספר "מתחת לפני השטח" מדבר על יחסי הגומלין בין ארכאולוגיה לפוליטיקה במדינת ישראל מנקודת מבטו של הכותב שכיהן כ-14 שנים כמנהל רשות העתיקות. הספר נכתב על ידי דורפמן בזמן מחלתו והושלם זמן קצר לפני מותו.
דורפמן היה בעל תואר ראשון ושני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה. היה נשוי לתלמה, ואב לשלושה בנים.
נפטר ב-31 ביולי 2014 ממחלת הסרטן, הובא למנוחות בבית העלמין בגדרה.
ב-3 במרץ 2017 נחנך "מצפור שוקה" על שמו בגשר הישנה.
ב-8 באוקטובר 2018 נחנך חדר ההקרנה, באתר עין הקשתות, על שמו של דורפמן.
ב-26 ביוני 2019 נחנך "מצפור שוקה" על שמו, בתל אשקף אשר בעמק חפר.
הערות שוליים

↑  שוקה דורפמן באתר בית התותחן.
↑  ניר חסון, האיש שחופר באדמה הלא יציבה שלנו, באתר הארץ, 8 ביוני 2012
↑  יולי שוורץ, פרס "שומר ציון" יוענק לרשות העתיקות, באתר News1 מחלקה ראשונה, 20 במאי 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007594893705171  BnF: cb17140975h (data)  GND: 107780265X  ISNI: 0000 0004 5221 2427  LCCN: no2015120028  VIAF: 317123585   WorldCat (עם VIAF): 317123585
הנריק דויטש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1822 באנובצה נאד בבאוואו, סלובקיה 
 פטירה:  18 בדצמבר 1889 (בגיל 67 בערך) בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 
הנריק דויטש (בהונגרית: Deutsch Henrik; באן, 1822 – בודפשט, 18 בדצמבר 1889) היה תלמיד חכם, מורה ומנהל יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה

הנריק דויטש היה המנהל - וגם אחד המלומדים שלימדו בבית המדרש לרבנים בבודפשט במשך 22 שנים. הוא למד לימודי קודש במספר ישיבות ובמקביל הכשיר את עצמו גם בלימודי חולין. תחילה עבד בלובשבריני ובקצ'קמט, ומשנת 1859 לימד בבתי הספר ובתלמודי תורה של הקהילה היהודית של פשט. משנת 1868 היה מנהל בית המדרש לרבנים בבודפשט.
עבודותיו > ספרי לימוד

דקדוק עברי. 1859
המשפטים המוסריים של אבות האומה. לשימוש דרשות בבתי הכנסת ובבתי הספר. תורגם להונגרית מפרקי אבות. ברטיסלאבה, 1865.
תחינות ישראל. תפילות מתורגמות להונגרית. פשט, 1866. (חמש מהדורות פורסמו עד 1882)
אמונה ומוסר ובנוסף לכך תולדות העם היהודי מגלות בבל ועד חורבן בית המקדש השני. לכיתות הנמוכות של בתי ספר תיכוניים. סקשפהרוואר, 1884.
מקור חיים, התורה ודת ישראל לכיתות הגבוהות להכשרת מורים בדת היהודית ולבתי ספר תיכוניים. 1877–1879, ארבע חוברות.
מילון קטן ללימוד התפילות בעברית לצורך לימודי דת בבית הספר היסודי. 1887.
ספר בראשית או הספר הראשון של התורה עם טקסט מסורתי. תורגם להונגרית. 1887–1889. חמישה כרכים. (פורסם בסקירה יהודית-הונגרית 1887.
ספר שמות יציאת מצרים או הספר השני של התורה, בודפשט, 1887.
ויקרא או ספר השלישי של התורה, בודפשט, 1888.
עבודותיו > עבודתו העיתונאית

דויטש ערך ופרסם את כתב העת "העלון היהודי" (Izraelita Közlöny) מ-18 בדצמבר 1868 עד 23 בדצמבר 1870, כאשר העיתון הופסק (הופיע עם טקסט הונגרי וגרמני), הוא המשיך לערוך את הידיעון של המכון להכשרת מורים יהודים משנת 1868 עד 1885. (בתכנים, בין היתר: המתודולוגיה של המשנה, תוספת למתודולוגיה של הוראת החינוך).
דיוקנו מופיע באלבום המורים ההונגריים. (ברטיסלאבה, 1887)
לקריאה נוספת

Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái II. (Caban–Exner). Budapest: Hornyánszky. 1893 (יוז'ף סיניאי:חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים).
לקסיקון יהודי הונגרי. עורך פטר אויווארי. 1929. הנריק דויטש.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260292805171  ISNI: 0000 0000 7048 5526  VIAF: 97770888   WorldCat (עם VIAF): 97770888
אנזור מקבבישווילי

אנזור מקבבישווילי (בגאורגית: ანზორ მექვაბიშვილი; אַנְזוֹר מֶכְּוְּוַאבִּישְּׁוִוִּילִי; נולד ב-5 ביוני 2001 בטביליסי שבגאורגיה) הוא כדורגלן גאורגי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת דינמו טביליסי מליגת העל הגאורגית ובנבחרת גאורגיה.
קריירת מועדונים

מקבבישווילי גדל במחלקת הנוער של דינמו טביליסי. בשנת 2020 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הגאורגית.
קריירה בינלאומית

ב-25 במרץ 2022 ערך מקבבישווילי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאורגיה, בניצחון 1-0 על נבחרת בוסניה והרצגובינה במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת גאורגיה עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 2023.
נכלל בסגל נבחרת גאורגיה לטורניר יורו 2024.
תארים

אליפות גאורגיה (2): 2020, 2022
הסופר קאפ הגאורגי (1): 2021
הערות שוליים

↑  საქართველოს ნაკრების შემადგენლობა ევრო 2024-ის მოსამზადებელ ეტაპზე באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הגאורגית, 22 במאי 2024 (בגאורגית)
| נבחרת גאורגיה – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 לוריה •  2 קקבאדזה •  3 דבאלי •  4 קאשיה •  5 קבירקבליה •  6 קוצ'ורשווילי •  7 קווארצחליה •  8 זיבזיבדזה •  9 דויטאשווילי •  10 צ'קבטדזה •   11 קביליטאיה •  12 ממרדשווילי • 13 גוצ'וליישווילי •  14 לוצ'ושווילי • 15 גוולסיאני • 16 קבקבסקירי • 17 קיטיישווילי • 18 לובז'נידזה • 19 שנגליה • 20 סיגואה • 21 ציטאישווילי • 22 מיקוטאדזה • 23 גוגשאשווילי • 24 טאבידזה • 25 אלטונשווילי • 26 מקבבישווילי • מאמן: סניול |  1 לוריה •  2 קקבאדזה •  3 דבאלי •  4 קאשיה •  5 קבירקבליה •  6 קוצ'ורשווילי •  7 קווארצחליה •  8 זיבזיבדזה •  9 דויטאשווילי •  10 צ'קבטדזה •   11 קביליטאיה •  12 ממרדשווילי • 13 גוצ'וליישווילי •  14 לוצ'ושווילי • 15 גוולסיאני • 16 קבקבסקירי • 17 קיטיישווילי • 18 לובז'נידזה • 19 שנגליה • 20 סיגואה • 21 ציטאישווילי • 22 מיקוטאדזה • 23 גוגשאשווילי • 24 טאבידזה • 25 אלטונשווילי • 26 מקבבישווילי • מאמן: סניול | גאורגיה |
קארוי גרה

| --- | --- |

 לידה:  18 באוקטובר 1855 הוויזג'רק, הונגריה 
 פטירה:  30 באוקטובר 1904 (בגיל 49) בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 שם לידה:  Grün Károly 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום לימודים:  Royal Academy in Košice, אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 
קארוי גרה (במקור גרין-Grün, בהונגרית: Gerő Károly; הוויזג'רק, 18 באוקטובר 1855 – בודפשט, 30 באוקטובר 1904) היה מחזאי יהודי-הונגרי, מזכיר תיאטרון, סופר. אחיה הצעיר של קטלין גרה, מחנכת, מנהלת בית היתומים היהודי לבנות בבודפשט.
קורות חיים

קארוי גרה נולד במשפחה יהודית כבנם של ליפוט גרין, סוחר ושל זופיה ברויאר. אמו נפטרה עוד בילדותו. את ארבע שנות חטיבת הביניים (אחרי ארבע שנות בית ספר יסודי) הוא סיים באסוד. שם אחד ממוריו, המשורר גוסטב צ'נגרי, השפיע משמעותית על קריירה הספרותית העתידית שלו. את השנה הראשונה של התיכון סיים בג'נג'ש, ואת הכיתות הנוספות בבודפשט. המורה המשפיע ביותר שלו היה גוסטב היינריך (שהיה חבר האקדמיה ההונגרית למדעים ומזכ"ל האקדמיה), שגרה אהב את הרצאותיו הספרותיות גם מאוחר יותר במהלך שנות לימודיו באוניברסיטה.
גרה החל את לימודי המשפטים באקדמיה למשפט בקושיצה ואחר כך חזר לבירת הונגריה, שם סיים את לימודיו. הוא החל מייד את דרכו כעורך דין. עם זאת, החל לכתוב מחזות עממיים בשלב מוקדם והצלחתו בתחום זה הובילה אותו יותר ויותר לדרך זו. הוא השתתף לעיתים קרובות בהרצאות על אסתטיקה, דרמטורגיה וספרות של אגושט גרגוש, של פאל דיולאי, של מורו לשעבר היינריך ושל אחרים. גרה ביקר בשקיקה בתיאטראות בודפשט וחיבב במיוחד את השחקן יוז'ף טמאשי.
בשנת 1882 הציע לו לאיוש אבה, מנהל "תיאטרון העם" (Népszínház), עבודה כמזכיר התיאטרון, אותו קיבל בשמחה ונפרד מעריכת הדין, שמעולם לא ממש אהב. משנת 1886 היה מזכיר התיאטרון הלאומי של בודפשט, לימים מזכיר חברת החשמליות של בודפשט.
הוא מחברם של כמה וכמה הצגות עם, שרובם הוצגו בהצלחה רבה בתיאטרון העם ובתיאטרון הלאומי. הוא כתב כמה מיצירותיו עבור בלאהה לואיזה (השחקנית הגדולה ביותר של אותה התקופה), שזכתה להצלחה רבה בהן (כמו: יונת הבר, ציפורי הקטנה, פנינת אוז'אי). על ההצגה "הנערה למכירה" הוענק לו פרס טלקי של האקדמיה ההונגרית למדעים.
אשתו הייתה אמה שרמן (1872–1944) (נספתה בשואה), בתו של דר' אדולף שרמן, קצין הרפואה הראשי של בודפשט, ושל לאונטין שמלבך. הם נישאו בבודפשט ב-17 באפריל 1894.
מחזותיו העיקריים

טורי בורצ'ה (נכתב בשנת 1882, הוצג בשנת 1883)
יונת הבר (הוצג בשנת 1885)
בנות בטוניקות (הוצג בשנת 1886)
פנינת אוז'אי (מוקדש לבלהה לואיזה, הוצג בשנת 1888)
הנערה למכירה (הוצג בשנת 1888,זכה בפרס טלקי של האקדמיה ההונגרית למדעים)
ציפורי הקטנה (הוצג בשנת 1892)
נישואי ניסיון (הוצג בשנת 1893)
האופה הקטנה (הוצג בשנת 1893)
שבר ענן (הוצג בשנת 1898)
בג'ונגל (טרגדיה) (הוצג 1900)
מלחמת נשים (פארסה מוזיקלית)
לקריאה נוספת

קטלין גרה: "חיי". זינגר וולפנר, בודפשט, 1929
לקסיקון ביוגרפי הונגרי
לקסיקון יהודי הונגרי. קארוי גרה. 1929
פרס טלקי
המוזיאון הספרותי פטפי
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 40251/1882. Forrás: Névváltoztatási kimutatások 1882. év 4. oldal 49. sor
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári halotti akv. 1791/1904. folyószáma alatt".
↑  A Teleki-díj drámapályázati jutalom volt, amit a Magyar Tudományos Akadémia első elnöke, gr. Teleki József alapított. Minden évben egy színművet jutalmaztak, évenként váltakozva vígjátékot ill. tragédiát, amelyeknek szigorú formai előírásoknak is eleget kellett tenni (a tragédiát versben kellett írni, a vígjátékot csak lehetőleg versben). A díjazott színművet a Nemzeti Színháznak kellett előadnia.
↑  "Gerő Károlyné Schermann Emma halotti bejegyzése a Budapest II. kerületi polgári halotti akv. 375/1946. folyószáma alatt".
↑  "Schermann Adolf".
↑  "Házasságkötési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség esketési akv. 223/1894. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7943 1102  VIAF: 121389082   WorldCat (עם VIAF): 121389082
עמנואל ולרשטיין

| --- | --- |

 לידה:  28 בספטמבר 1930 ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  31 באוגוסט 2019 (בגיל 88) ברנפורד, ארצות הברית 
 שם לידה:  Immanuel Maurice Wallerstein 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת קולומביה 
 מעסיק:  אוניברסיטת בינגהמטון 
 פרסים והוקרה:  פרס ויליאם אדוארד בורגהרד דו בויז (2003)  קצין מסדר האמנויות והספרות  דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ברזיליה  מדליית קונדרטייב 
 www.iwallerstein.com
 
עמנואל מוריס ולרשטיין (באנגלית: Immanuel Maurice Wallerstein;‏ 28 בספטמבר 1930 – 31 באוגוסט 2019) היה סוציולוג נאו-מרקסיסטי יהודי-אמריקאי.
קורות חיים

ולרשטיין נולד בניו יורק. את הקריירה האקדמית שלו החל במחלקה לסוציולוגיה באוניברסיטת קולומביה, שם קיבל את התואר הראשון בשנת 1951, את התואר השני בשנת 1954 ואת הדוקטורט בשנת 1959. הוא הרצה באוניברסיטת קולומביה עד שנת 1971, אז קיבל מינוי כפרופסור באוניברסיטת מקגיל, במונטריאול. בשנת 1976 קיבל מינוי כפרופסור באוניברסיטת בינגהאמטון, שם כיהן כפרופסור וכראש מכון פרנן ברודל לחקר כלכלות, מערכות היסטוריות והציוויליזציה, עד לפרישתו בשנת 1999. מאז שנת 2000 ועד למותו, היה עמית מחקר בכיר באוניברסיטת ייל.
ולרשטיין החזיק במשרה של פרופסור אורח במספר אוניברסיטאות בעולם וקיבל תוארי כבוד רבים.
ולרשטיין נפטר ב-31 באוגוסט 2019.
ראו גם

תאורית התלות
משה עזוז

| --- | --- |

 לידה:  13 בינואר 1966 (בן 58) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל
 לאום:  ישראלי
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב   אוניברסיטת בן-גוריון   סמינר הקיבוצים
 שפות היצירה:  עברית 
 תחום כתיבה:  סיפורת
 סוגה:  שירה ופרוזה
 תקופת הפעילות:  מ-1996
 פרסים והוקרה:  2021  מלגת פרדס - הספרייה הלאומית  2022 פרס מחזאי מצטיין- פסטיבל התיאטרון בחדרה
 
משה עזוז (נולד ב-13 בינואר 1966) הוא משורר וסופר ישראלי, העוסק בחינוך.
ביוגרפיה

עזוז נולד בתל אביב וגדל בה עד גיוסו לצבא. לאחר שירותו הצבאי הצטרף לשב"כ ועבד במשך שנים רבות כחוקר מודיעיני, ובמקביל החל לכתוב שירה.
הוא בוגר תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת תל אביב ותואר שני במנהל ומדיניות החינוך באותה האוניברסיטה. למד לתואר שני במחלקה לספרות עברית - מסלול כתיבה ספרותית, באוניברסיטת בן-גוריון. השתתף בכיתת השירה העברית-ערבית של עמותת הליקון.
ב-2010 עזב את עבודתו בשב"כ ומאז הוא מלמד ספרות בתיכון "קלעי" בגבעתיים.
בשנת 2021 זכה במלגת פרדס של הספרייה הלאומית בירושלים על ספרו "שברים פשוטים". בדצמבר 2022 הוצג מחזה פרי עטו ("טריו אקרובט") בפסטיבל הביכורים בחדרה, ועזוז זכה בפרס המחזאי המצטיין.
עזוז מתגורר עם בת זוגו בתל אביב.
ספריו

"דיוקן עצמו", צבעונים, תשס"ז 2007.
"שברים פשוטים", פרדס, תשפ"א 2021. עזוז זכה על ספר זה במלגת פרדס מטעם הספרייה הלאומית. בנימוקי השופטים נכתב בין השאר כי הספר "מגולל קטעי חיים משפחתיים, רחוביים או אינטימיים, עתירי-רגש ובהלות".
"מוצא אל העולם", הקיבוץ המאוחד (ריתמוס), תשפ"א 2022.
הערות שוליים

↑  רונה טאוזינגר, לחיות את הסיפור, באתר ישראל היום, ‏19 בנובמבר 2020
↑  אילן ברקוביץ', פירות החורף, באתר הארץ, 27 במרץ 2009
↑   עמרי הרצוג, "שברים פשוטים": ספר מרשים על עלייתה ונפילתה של גבריות ישראלית חדשה, באתר הארץ, 19 בינואר 2021
↑  שמעון רוזנברג על משה עזוז 27, באתר netivim gilion 27 (באנגלית)
↑  מדחי אל דחי- מלגאי תוכנית "פרדס" מתמודדים עם מכתבי דחיה., נבדק ב-2023-03-08
↑  השקת כוסית עם משה עזוז עם צאת ספר השירים 'מוצא אל העולם', בעמוד הפייסבוק של הקיבוץ המאוחד - ספרית פועלים, 29 באוגוסט 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303781405171  VIAF: 78250675   WorldCat (עם VIAF): 78250675
וילמוש בורשודי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 במרץ 1857 מישקולץ, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  26 באוגוסט 1904 (בגיל 47) בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 שם לידה:  Weinberger Vilmos 
 מדינה:  ממלכת הונגריה 
 
וילמוש בורשודי (במקור ויינברגר, בהונגרית: Borsody Vilmos; מישקולץ, 25 במרץ 1857 – בודפשט, 26 באוגוסט 1904) היה שחקן, מנהל תיאטרון, לחשן יהודי-הונגרי.
קורות חיים

בורשודי נולד במשפחה יהודית, בנם של וילמוש בורשודי (מקודם:שלמה ויינברגר) ושל יוזפה פהר (מקודם:פפי וייס). תחילה היה פקיד שיפוט וניהול של מחוז בטרנסילבניה, ואחר כך בשנת 1874 התחיל לשחק בתפקידי במה עם ג'רג' באלוג, ולבסוף קיבל לידיו תפקידי בימוי וניהול תיאטרון. את שם משפחתו ויינברגר שינה את לבורשודי בשנת 1883, באותה התקופה עבד גם כמנהל ההוצאה לפועל בסיראק. ב-15 ביוני 1901 קיבל על עצמו את ניהול "תיאטרון דאלוש". הוא לקח חלק פעיל בהקמת "איגוד השחקנים הארצי" בהונגריה, אשר להקמתו הוא בעצמו גייס 30,000 פורינט הונגרי. מאוחר יותר הפך ללחשן בתיאטרון ונפטר בתפקידו זה.
אשתו, קורנליה פריאל (חוסט, 1860 - בודפשט, 15 בפברואר 1923)  הייתה זמרת אופרטה, בתם של פטר פריאל ושל ברתה לאנג. משנת 1887 הופיעה עם בעלה.
בהמשך התגרש והתחתן עם אירמה ואי.
תפקידים מרכזיים

פאבוריט (איבאן זייץ: Die Hexe von Boissy)
דיאנה (ז'אק אופנבך: אורפיאוס בשאול)
אנה (קרל מריה פון ובר: הקלע החופשי)
הופיע עם

1874: ג'רג' באלוג; 1878: קותי; 1879: גאבור יאקאבפי; 1883–85: יאנוש יאני; 1886–1888: ז'יגמונד שאגי; 1890: ג'וניור קארויאי ג'וניור; 1891: זיגמונד סאגי; 1892: ינה וספרם; 1893: שאנדור דובו; 1894: ינה וספרם.
כמנהל תיאטרון
1886; 1888: בסומבור; 1900: בתיאטרון דאלוש.
לקריאה נוספת

לקסיקון תיאטרון הונגרי
לקסיקון אומנויות הבמה ההונגריות (1929-1931, מהדורה אלדאר שופפלין)
הערות שוליים

↑  Születése bejegyezve a miskolci izr. hitközség születési anyakönyve 38/1857. folyószáma alatt.
↑  Halálesete bejegyezve a Bp. VIII. ker. állami halotti akv. 2679/1904. folyószáma alatt.
↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 65787/1883. Forrás: Névváltoztatási kimutatások 1883. év 22. oldal 22. sor.
↑  PIM adatlap
↑  Bp. VI. ker. állami halotti akv. 245/1923. folyószám.
יונתן ברג

| --- | --- |

 לידה:  14 באוגוסט 1981 (בן 43) ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת חיפה 
 תחום כתיבה:  שירה, פרוזה
 פרסים והוקרה:  פרס יהודה עמיחי (תשע"ג)  פרסי שר התרבות והספורט בתחום היצירה הספרותית העברית (2011)  פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים (2017)  מלגת פרדס מטעם הספרייה הלאומית (2018)
 
יונתן ברג (נולד ב-14 באוגוסט 1981) הוא משורר וסופר ישראלי, זוכה פרס היצירה לסופרים עבריים.
ביוגרפיה

ברג גדל במשפחה דתית ביישוב פסגות שבהרי בנימין, ולמד בישיבה תיכונית אותה עזב בגיל 16. בשירותו הצבאי שירת בנח"ל והשתתף במבצע חומת מגן. בוגר תואר ראשון באוניברסיטת תל אביב ותואר שני באוניברסיטת חיפה. ברג הוא ביבליותרפיסט במקצועו, ובנוסף כותב כיום באתר וואלה!.
בשנת 2011 הוא זכה בפרס משרד התרבות והספורט לצד כמה סופרים צעירים נוספים (יערה שחורי, אופיר עוז ועוד).
בשנת 2012 הוציא ברג את ספרו "מפרשים קשים", בהוצאת "קשב לשירה" של רפי וייכרט. הספר התקבל בביקורות חמות, וזיכה אותו בפרס יהודה עמיחי לשנת תשע"ג.
במאי שנת 2014 הוציא ברג את ספרו השני "שעות ליד העולם", גם הוא בהוצאת "קשב לשירה". הספר מציג התפתחות קו ביוגרפי בכתיבתו של ברג.
בשנת 2015 הוציא ברג את הרומן "עוד חמש דקות" בספריה לעם של הוצאת עם עובד.
ברג היה אחד מהזוכים בפרס היצירה לסופרים ומשוררים לשנת ה'תשע"ח.
בסוף שנת 2018 פרסם בהוצאת "עם עובד" את הרומן הרחק מעצי התרזה.