stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ראזסווייט

| --- | --- |
כותרת הגיליון הראשון שיצא ב-27 במאי 1860
 סוגה:  ביטאון יהודי־ציוני
 עורך ראשי:  יוסף רבינוביץ'; יהודה לייב פינסקר; משה מרגולין; אברהם אידלסון; שלמה גפשטיין; זאב ז'בוטינסקי;
 תאריכי הופעה:  גלגול ראשון בשנת 1860 באודסה – גלגול אחרון בשנת 1934 בפריז
 שפה:  רוסית
 מערכת:  אודסה (1860–1861);  סנקט פטרבורג (1879–1883); (1904–1919);  ברלין (1922–1924); פריז (1924–1934)
 תפוצה:  עשרות אלפי עותקים בשיא
 מדינה:  במקור – האימפריה הרוסית;  בגלגולו האחרון – ישב בפריז והופץ בכל העולם.
 
מערכת "ראזסווייט" בסנקט פטרבורג, 1912. יושבים (מימין): מקס (מרדכי) סולובייצ'יק (סוליאלי), אברהם בן דוד אידלסון, זאב ז'בוטינסקי; עומדים: ארנולד זיידמן, אלכסנדר גולדשטיין, שלמה גפשטיין.
"ראזסווייט" (ברוסית: Рассвет; בכתיב הארכאי המקורי, Разсвѣтъ; 'השחר') היה כתב עת יהודי בשפה הרוסית שנוסד בשנת 1860 ברוסיה, נסגר לאחר שנה, במאי 1861 ושב ופעל במספר תקופות ומקומות עד לשנת 1934.[דרושה הבהרה] הדעות הפוליטיות שייצג העיתון השתנו במהלך השנים.
התקופות הבולטות בפעילותו היו בין 1904 ל–1915 באימפריה הרוסית, אז הגיע לתפוצה של למעלה מ-30 אלף מנויים, והיה לגורם רב השפעה בקהילות היהודיות; ובין 1924 ל–1934 בפריז, אז היה לשופר הרוויזיוניסטים ונקרא על ידי דוברי רוסית בכל העולם. ביו כותביו ומתווי דרכו הבולטים היו זאב ז'בוטינסקי ואברהם אידלסון.
גלגוליו המוקדמים

בגלגולו הראשון היה "ראזסווייט" ביטאון שנוסד באודסה ב-1860 על ידי חבורת אינטלקטואלים יהודים, בהם יהודה לייב פינסקר, בעקבות אספה שהתקיימה לאחר שיפור מצבם של היהודים עם עלייתו של הצאר אלכסנדר השני. בקשת היתר להוצאת העיתון הוגשה לשלטונות הצאר הרוסי לראשונה ב-1856, על ידי אוסיפ (יוסף) רבינוביץ', עיתונאי יהודי, וחיים טארנופול, סוחר באודסה. הבקשה נדחתה, בין היתר בשל התנגדות הכנסייה. אחרי מספר שנים הוגשה בקשה חדשה ובה הודגשה תרומת עיתון מסוג זה לאמנציפציה. הבקשה השנייה אושרה, והגיליון הראשון של העיתון יצא לאור ב-27 במאי 1860.
עורכי העיתון החדש הרבו בקריאות נגד הבדלנות היהודית. ביולי 1861 הועבר שרביט העריכה לידי פינסקר ועמנואל סולובייצ'יק. העיתון נסגר בקיץ 1861 בשל מגבלות צנזורה שהוטלו עליו ובשל בעיות תקציב. במקומו יצא ביטאון בשם "ציון" (Сіонъ, בכתיב של ימינו: Сион), שהמשיך להתקיים עד אפריל 1862.
העיתון נפתח מחדש ב-1879 בפטרבורג בירת האימפריה הרוסית, ופעל שם עד 1883. בתקופה זו פעל העיתון נגד ההתבוללות; תמך בתנועת "חיבת ציון" כפתרון למצוקות היהודים בתחום המושב, אך לא מתוך מטרה להקים בארץ ישראל ממלכה יהודית. במסגרת העיתון התפרסו כתבים שונים של ליליינבלום וחיבורו המפורסם של פינסקר, "אוטואמנציפציה!".
גלגוליו המאוחרים והפיכתו לביטאון רב-השפעה

בראשית 1904 שב העיתון לפעול,[דרושה הבהרה] תחילה כירחון תחת השם "ייברייסקאיה ז'יזן" ('החיים היהודיים') ומה-1 באוקטובר 1907 כשבועון בשם "ראזסווייט" (שהחליף למעשה את השבועון "כרוניקה ייברייסקוי ז'יזני" ואת מחליפו למשך חודשיים, "ייברייסקי נרוד" - שניהם מוספים של הירחון "ייברייסקאיה ז'יזן"). ההיתר להוצאתו המחודשת של העיתון ניתן לניקולאי סורין, עורך דין יהודי מפטרבורג. מערכת העיתון כללה את משה מרגולין כעורך ראשי; יוליוס ברוצקוס, רופא ועיתונאי שקודם לכן (עד שנת 1902) נמנה עם חברי מערכת הירחון הרוסי-יהודי "ווסחוד" ('זריחה'); משה צייטלין, מהנדס; וחמישה סטודנטים - שלמה גפשטיין, אלכסנדר גולדשטיין, אריה בבקוב, ארנולד זיידמן ומקס סולובייצ'יק. ב-1905 מונה אברהם אידלסון לעורך העיתון ושלמה זלצמן למנהלו. זמן קצר לאחר פתיחתו המחודשת הצטרף למערכת העיתון גם זאב ז'בוטינסקי ויחד עם אברהם אידלסון היו לבולטים שבכותביו.
מאמריו של ז'בוטינסקי, שדנו הן בענייני היום והן בסיקור מאבקים לעצמאות לאומית באירופה, הציבו אותו כאחד מראשוני הכותבים הפוליטיים של יהדות רוסיה. במאמריו ובנאומיו המשיך לצאת ישירות נגד ההתבוללות ונגד המהפכנים והליברלים הרוסים שלא האשימו את השלטונות על צעדיהם האנטישמיים, וזאת כדי שלא יהיו "מזוהים עם היהודים".
בתקופה זו העיתון הפך גורם רב השפעה בקהילות היהודיות, ופעל לקידום ועיצוב תנועה ציונית לשחרור לאומי של היהודים. תפוצת העיתון עלתה מאלפיים מנויים ללמעלה מ-30,000 מנויים, בכ-2000 יישובים. הוא נסגר ב-1919 על ידי השלטונות הצבאיים במוסקבה.
ב-1922 חזר לפעילות ברביעית, כשמקום מושבו החדש בברלין. עם חידושו היה לביטאון הפדרציה של ציוני רוסיה-אוקראינה בחוץ לארץ, וחברי המערכת שלו נבחרו בידי ועידת הפדרציה. שלמה גפשטיין היה לעורכו ויוסף שכטמן למזכיר המערכת. שאר חברי הערכת היו: חיים גרינברג, אביגדור יעקובסון, מתתיהו הינדס ומיכאל אליניקוב. פרישתו של ז'בוטינסקי מן ההסתדרות הציונית ודרישתו לנקיטת עמדה חריפה יותר כנגד המשטר הבריטי בארץ ישראל הובילו לחילוקי דעות מרים בקרב חברי מערכת העיתון. בעקבות חילוקי הדעות התחלף ביולי 1923 צוות העיתון, מתנגדי דרכו של ז'בוטינסקי עזבו אותו ואילו האחרון הצטרף אליו. מיעוט קוראים ומצב כלכלי קשה הביאו לסגירת העיתון ב-15 במאי 1924. ב-24 בדצמבר 1924 שב העיתון לפעילות בפריז, תחת חסותו של ז'בוטינסקי, שהוציא את העיתון כמעט לבדו בחצי השנה הראשונה. בכותרת העיתון הישן-חדש התנוססה סִסמת הרוויזיוניסטים: ”מטרת הציונות היא: ארץ ישראל בתור מדינה יחידה משני עברי הירדן”. העיתון שימש במה לרעיונותיהם ולז'בוטינסקי בפרט. תפוצתו עלתה והוא נקרא בידי דוברי רוסית בכל העולם. ישיבותיה השבועיות של מערכת העיתון נערכו לרוב בבית הקפה אובּזֶרבַטוּאָר (Observatoire). העיתון נסגר סופית ב-1934.
ראו גם

זינובי יונוביץ' טיומקין
דר' דניאל פסמניק
ראזסווייט (כתב עת, 1860–1861) (ברוסית)
סיון (כתב עת) (ברוסית)
ראזסווייט (כתב עת, 1879–1883) (ברוסית)
לקריאה נוספת

יוסף נדבה, ‏לתולדות ה"ראזסוויט", הקדמה לספר "הדרך אל הרויזיוניזם הציוני", באתר "כותר"
זאב ז’בוטינסקי, ‏הדרך אל הרויזיוניזם הציוני: קובץ מאמרים ב"ראזסוויט" לשנים 1923–1924, עריכה והקדמה: יוסף נדבה, מכון ז'בוטינסקי בישראל, תשמ"ד, באתר "כותר"
זאב ז’בוטינסקי, ‏הרוויזיוניזם הציוני בהתגבשותו : קובץ מאמרים ב"ראזסוויט" לשנים 1925–1929, עריכה והקדמה: יוסף נדבה, מכון ז'בוטינסקי בישראל, תשמ"ה, באתר "כותר"
יוסף נדבה (עורך), זאב ז'בוטינסקי, הרוויזיוניזם הציוני לקראת מיפנה, קובץ מאמרים ב"ראזסוויט" לשנים 1932-1934, הוצאת מכון ז'בוטינסקי בישראל, 1986
יהודה סלוצקי, העיתונות היהודית - רוסית במאה התשע-עשרה, ירושלים: מוסד ביאליק, תשל"א
Moshe Perlmann, '"Razsvet" 1860-61: The Origins of the Russian Jewish Press', Jewish Social Studies, Vol. 24, No. 3 (July 1962), pp. 162-182.
Moshe Perlmann, 'Notes on "Razsvet" 1860-61', Proceedings of the American Academy for Jewish Research, Vol. 33, (1965), pp. 21-50. (Jstor)
הערות שוליים

↑  עיתון "הזמן", הזמן, 8 ביוני 1910
↑  הערה 2 בהערות לפרק שלישי בתוך: אהרן אברהם קבק, תולדות משפחה אחת. תל אביב: דביר הוצאה לאור. 1944/5, מהדורה מתוקנת 1998. עמ' 1270.
↑  ראזסוויט, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית)
↑  התנועה הרוויזיוניסטית, באתר הכנסת.
רמון מדינה בז'ו

רמון איסמאל מדינה בז'ו (בספרדית: Ramón Ismael Medina Bello; נולד ב-29 באפריל 1966 בגואלגואי) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת החלוץ.
מדינה בז'ו החל את הקריירה בראסינג קלוב, וזכור מהתקופה המוצלחת בריבר פלייט בה זכה בשש אליפויות ארגנטינה ובגביע ליברטדורס 1996. הוא שיחק בקבוצות נוספות בארגנטינה וביפן, וייצג את נבחרת ארגנטינה 17 פעמים, בין היתר בטורנירי קופה אמריקה ב-1991 וב-1993 בהם זכתה ארגנטינה, ובמונדיאל 1994.
קריירת משחק

מדינה בז'ו החל את קריירת המשחק במדי קבוצת הנוער של המועדון החובבני אורקיסה מהליגה הרביעית בעיר הולדתו גואלגואי. הוא הגיע לראשונה לליגה הבכירה כשחתם בראסינג קלוב בשנת 1986. ב-1988 היה שותף לזכייתה של הקבוצה במהדורה הראשונה אי פעם של סופרקופה סודאמריקנה, לאחר ניצחון במפגש גמר כפול מול קרוזיירו. מדינה בז'ו עלה כמחליף בשני משחקי הגמר, וקבוצתו זכתה בתואר בפעם היחידה בהיסטוריה שלה.
לאחר שתי עונות וחצי בראסינג, עבר מדינה בז'ו לריבר פלייט. הוא היה חלק משמעותי בקבוצה שזכתה באליפות ארגנטינה בעונת 1989/1990. החל מ-1991 פעלה בליגה בארגנטינה שיטת אפרטורה וקלאוסורה, ועד ל-1993 הוסיף מדינה בז'ו שני תוארי אליפות אפרטורה עם ריבר. על הופעותיו ב-1993 בריבר ובנבחרת ארגנטינה, שזכתה באותה שנה בקופה אמריקה, זכה מדינה בז'ו בתואר כדורגלן השנה בארגנטינה.
ב-1994 עבר מדינה בז'ו לליגה היפנית והצטרף לקבוצת יוקוהמה מרינוס. הוא שיחק שנתיים בקבוצה, וב-1995 קבע שיא קריירה של 21 שערי ליגה, אותם כבש בארבעים הופעות.
לאחר שתי עונות במדי הקבוצה חזר מדינה בז'ו לארגנטינה ולקבוצת ריבר פלייט. גם ההצלחה לא איחרה לבוא, ומדינה בז'ו זכה עם קבוצתו בשלוש אליפויות ברציפות - אפרטורה 1996, קלאוסורה ואפרטורה 1997. באותן שנים זכתה ריבר גם להצלחה בינלאומית. היא זכתה בגביע ליברטדורס 1996 תוך שהיא מדיחה בדרכה את ספורטינג קריסטל, סן לורנסו ואוניברסידד דה צ'ילה ומנצחת בגמר את אמריקה קאלי. ב-1997 זכתה בסופרקופה סודאמריקנה, לאחר ניצחון בגמר על סאו פאולו. עם זאת, למדינה בז'ו היה חלק קטן בהצלחה של ריבר באותן השנים, שכן מאמן הקבוצה דאז, רמון דיאס, העדיף על פניו את החלוצים אנסו פרנצ'סקולי, הרנן קרספו ומרסלו סאלאס, כך שמדינה בז'ו היה ברוב שלבי העונה שחקן ספסל בלבד, ולא שותף במשחקי הגמר של ריבר באותן שנים.
בשנת 1997 הצטרף מדינה בז'ו לטאז'רס, ובעונתו הראשונה בקבוצה סייע לה להעפיל לליגה הבכירה. ב-1999, לאחר שנתיים בקבוצה, הודיע מדינה בז'ו על פרישה ממשחק פעיל בגיל 33. כעבור שנתיים הפתיע מדינה בז'ו כשחזר מפרישה לקבוצת ספורטיבו דוק סוד מהליגות הנמוכות בארגנטינה. ב-2005, לאחר שלוש עונות במדיה ועונה נוספת במדי חובנטוד אונידה, פרש מדינה בז'ו סופית בגיל 39.
קריירת משחק > נבחרת ארגנטינה

מדינה בז'ו החל את דרכו בנבחרת ארגנטינה תחת המאמן אלפיו באסילה בשנת 1991. כבר באותה שנה זומן לסגל ארגנטינה לקראת קופה אמריקה 1991 בצ'ילה. הוא רשם שתי הופעות בטורניר, שתיהן כשחקן הרכב, וסייע לנבחרתו לזכות בתואר בפעם ה-13 בתולדותיה.
מדינה בז'ו זומן פעם נוספת על ידי באסילה לסגל ארגנטינה לקראת קופה אמריקה 1993. גם בטורניר זה רשם שתי הופעות, שתיהן כשחקן הרכב. ההופעה השנייה והאחרונה שלו בטורניר הייתה מול ברזיל בשלב רבע הגמר. המשחק הגיע לדו-קרב בעיטות עונשין לאחר שוויון 1-1 בתום ההארכה, ומדינה בז'ו בעט וכבש את הפנדל החמישי של קבוצתו בדרך לניצחון 5–6. ארגנטינה המשיכה כל הדרך לזכייה שנייה ברציפות בתואר.
זמן קצר לאחר הטורניר, בין אוגוסט לספטמבר 1993, שותף מדינה בז'ו בחמישה משחקים במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994, במהלכם כבש ארבעה שערים. התפוקה הגבוהה הבטיחה לו את המקום בסגל של באסילה לקראת מונדיאל 1994 בארצות הברית. בטורניר עצמו רשם מדינה בז'ו שתי הופעות מאכזבות כמחליף - הראשונה בהפסד 0–2 לבולגריה בשלב הבתים, והשנייה בהפסד 2–3 לרומניה בשמינית הגמר שהביא להדחתה של ארגנטינה.
בסך הכול רשם מדינה בז'ו 17 הופעות במדי ארגנטינה, בהן כבש חמישה שערים.
תארים > תארים כשחקן

סופרקופה סודאמריקנה: 1988
אליפות ארגנטינה (6): 1989/1990, 1991 (אפרטורה), 1993 (אפרטורה), 1996 (אפרטורה), 1997 (קלאוסורה), 1997 (אפרטורה)
גביע ליברטדורס: 1996
סופרקופה סודאמריקנה: 1997
קופה אמריקה (2): 1991, 1993
כדורגלן השנה בארגנטינה: 1993
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת ארגנטינה> שנה | נבחרת ארגנטינה> הופעות | נבחרת ארגנטינה> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1991 | 4 | 0 |
| 1992 | 2 | 1 |
| 1993 | 8 | 4 |
| 1994 | 3 | 0 |
| סה"כ | 17 | 5 |
ריכרד מיכאל קבנר

אין תמונה חופשית
ריכרד מיכאל קבנר (בגרמנית: Richard Koebner; ה'תרמ"ה, 1885 – ט' באייר ה'תשי"ח, 29 באפריל 1958) היה פרופסור להיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים ומייסד החוג להיסטוריה באוניברסיטה.
ביוגרפיה

ריכרד קבנר, בנו של רופא, נולד בברסלאו. למד באוניברסיטאות של ברסלאו, ז'נבה וברלין. מוריו בברלין היו ההיסטוריונים הנס דלבריק, אלפרד הרמן (אנ') ואדוארד מאייר, הפילוסופים מקס דסואה (אנ') ואלויס ריל והכלכלן איגנץ יסטרוב (אנ'). בברסלאו למד סוציולוגיה מפי ורנר זומבארט ופסיכולוגיה מפי הרמן אבינגהאוס, ובז'נבה למד אצל הפדגוד פאול דיפרואה (Paul Duproix). קיבל תואר דוקטור בברלין ב-1911 על עבודה שכותרתה "תפיסת הנישואין לקראת סוף ימי הביניים הגרמניים" (Die Eheauffassung des ausgehenden deutschen Mittelalters). ב-1920 מונה למרצה לימי הביניים והעת החדשה באוניברסיטת ברסלאו. ב-1933, עם עליית הנאצים לשלטון, פוטר ממשרתו באוניברסיטה. עזב את גרמניה ב-1934 ועלה לארץ ישראל. הקים ביחד עם יצחק בער ואביגדור צ'ריקובר את החוג להיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים. מונה כפרופסור וכמופקד הקתדרה על שם ססיל ליאן באוניברסיטה. היה אחד מארבעת המרצים הראשונים שהורו בחוג.
ב-1955 פרש מהאוניברסיטה העברית כפרופסור אמריטוס. לכבוד יציאתו לגמלאות נערך בירושלים הכנס הראשון של החברה ההיסטורית הישראלית בהשתתפות מאות חוקרים. לאחר פרישתו שימש במשך שלוש שנים כפרופסור להיסטוריה באוניברסיטת מנצ'סטר, עד לפטירתו בט' באייר ה'תשי"ח, 29 באפריל 1958, בלונדון.
קבנר התמחה בימי הביניים, ביחס בין תודעה היסטורית לדיסציפלינה היסטורית. מחקריו עסקו בהיסטוריה חברתית וכלכלית של ימי הביניים והעת החדשה של המערב, עם דגש על אנגליה.
לזכרו הוקם מרכז מינרבה על שם ריכרד קבנר להיסטוריה גרמנית באוניברסיטה העברית.
ארכיונו מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.
לקריאה נוספת

יצחק גולדשלג, אזכרה: מחברים שנפטרו בשנת תשי"ח; ריכרד קבנר, בתוך: ארשת: ספר שנה לחקר הספר העברי, כרך א, עמ' 502.
חוברת הזיכרון של האוניברסיטה העברית על פרופ' ריכרד מיכאל קבנר ז"ל, ירושלים תשי"ט.
יהושע אריאלי, "ריכרד מ' קבנר ומשנתו: היסטוריה ותודעה היסטורית", בתוך: תולדות האוניברסיטה העברית בירושלים, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, ירושלים, תשנ"ז 1997, 574-541.
ריכרד קבנר, "על הוראת היסטוריה בירושלים", ירושלים 2018 (המסה ראתה אור בראשונה בשנת 1952 ותורגמה לעברית לרגל התערוכה "הוראת שעה" שנערכה בספרייה בלאומית בסתיו-חורף 2019-2018).
הערות שוליים

↑  Richard Koebner, DIE EHEAUFFASSUNG DES AUSGEHENDEN DEUTSCHEN MITTELALTERS, Archiv für Kulturgeschichte 9, 1911, עמ' 136–198 doi: 10.7788/akg-1911-0202
↑  ארכיון ריכרד מיכאל קבנר, בספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308392705171  PLWABN: 9810542649805606  BnF: cb12183369s (data)  GND: 118920421  ISNI: 0000 0001 1034 493X  LCCN: n91000065  NKC: mzk2012690578  NLG: 142635  NTA: 074235605  SUDOC: 030415691  Trove: 894381  VcBA: 495/113702  VIAF: 54370   WorldCat (עם VIAF): 54370
רג'ינלד תומפסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 באוגוסט 1876 דרום קנזינגטון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  23 במאי 1941 (בגיל 64) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה, ancient archeology, אשורולוגיה, תרגום 
 מקום לימודים:  קולג' גונוויל וקאיוס 
 מוסדות:  מרטון קולג' 
 
מסכה של סרגון מאכד שנחפרה על ידי צוותו של תומפסון
רג'ינלד קמפבל תומפסון (באנגלית: Reginald Campbell Thompson; ‏ 21 באוגוסט 1876 - 23 במאי 1941), היה ארכאולוג בריטי, אשורולוג וחוקר כתב יתדות. הוא חפר בנינוה, אור, כרכמיש ואתרים רבים אחרים.
חייו

תומפסון נולד בקנזינגטון, והתחנך בבית קולה קורט, בבית הספר סנט פול, ובקולג' גונוויל וקאיוס, בקיימברידג', שם למד שפות מזרחיות (עברית וארמית).
בשנת 1918 מסופוטמיה נפלה לידיים בריטיות, ונאמני המוזיאון הבריטי חיפשו ארכאולוג שיצורף לצבא בשטח כדי להגן על עתיקות. כקצין בשירות המודיעין המשרת באזור ועוזר לשעבר במוזיאון הבריטי, תומפסון הוזמן כדי להתחיל בעבודה. לאחר סקירה קצרה של אור, הוא חפר בארידו ובתלוליות בקוארה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה קיבל מלגה מאוניברסיטת אוקספורד.
הסופרת אגתה כריסטי הוזמנה על ידיו, יחד עם בעלה הארכאולוג מקס מלוואן, לאתר החפירות בנינווה בשנת 1931. היא הקדישה את סיפורה Lord Edgware Dies ל”ד"ר וגברת קמפבל תומפסון”.
קמפבל נפטר בגיל 64 ב-1941 בעת שירותו במשמר המולדת על סירת פטרול על נהר התמזה.
מספריו

R. Campbell Thompson The Devils and Evil Spirits of Babylonia 2 vols. London, 1903-1904.
Semitic Magic: its Origins and Development. London, 1908
Archaeologia, Vol LXX (1921)
Late Babylonian letters: transliterations and translations of a series of letters written in Babylonian cuneiform, chiefly during the reigns of Nabonidus, Cyrus, Cambyses, and Darius
A century of exploration at Nineveh, with Richard Wyatt Hutchinson
The epic of Gilgamish, text, transliteration and notes 1930
הערות שוליים

↑  AGATHA CHRISTIE and Archaeolgy
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268975705171  BIBSYS: 2027884  BnF: cb12308723g (data)  CiNii: DA02364198  GND: 115627065  ISNI: 0000 0001 0885 0032  LCCN: n50008386  MusicBrainz: b0ca7957-4b65-45c2-964f-7a6bcd9f4db4  NKC: mzk2016930310  NLA: 36308102  NTA: 072528788  RERO: 02-A003898466  SNAC: w65z22pk  SUDOC: 148125034  Trove: 1244783  VcBA: 495/180553  VIAF: 32064417   WorldCat (עם VIAF): 32064417 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ריאד מחרז

ריאד כרים מחרז (בצרפתית: Riyad Karim Mahrez; בערבית: رياض كريم محرز, תעתיק מדויק: ריאצ' מחרז; נולד ב-21 בפברואר 1991) הוא כדורגלן אלג'יראי-צרפתי המשחק בעמדת הקשר והקיצוני הימני בקבוצת  אל-אהלי ג'דה בליגת העל הסעודית ובנבחרת אלג'יריה.
קריירת מועדונים

מחרז נולד וגדל בסרסל (ליד פריז) שבצרפת, לאב אלג'יראי ולאם ממוצא אלג'יראי ומרוקאי. מחרז הוא מוסלמי אדוק. החל לשחק במועדון הנוער המקומי של עיר הולדתו הצרפתית, סרסל. את הקריירה הבוגרת שלו התחיל במועדון קטן מהעיר קמפר שבצפון מערב צרפת, שבו שיחק שנה אחת ולאחר מכן, עבר ללה הבר (אנ') מהליגה הצרפתית השנייה, שם שיחק לסירוגין בקבוצה הבכירה ובקבוצת המילואים.
בינואר 2014 חתם מחרז במועדון לסטר סיטי האנגלית, לשלוש עונות וחצי.
בעונת 2015/2016 היה ריאד מחרז אחד השחקנים הבולטים באליפות של קבוצתו לסטר סיטי עם 17 שערים ומהלכים מרהיבים לכל אורך העונה שאף זיכו אותו להיות שחקן השנה לבחירת האוהדים, שחקן השנה לבחירת השחקנים, מקום בקבוצת השנה של הפרמייר ליג והשחקן האלג'יראי של השנה.
ב-10 ביולי 2018 עבר ריאד מחרז לקבוצת הפרמייר ליג מנצ'סטר סיטי תמורת 60 מיליון ליש"ט והפך לרכש הכי יקר בתולדות המועדון. ב-22 בספטמבר 2018 כבש מאחרז את שני השערים הראשונים שלו במדי הקבוצה בניצחון 0–5 על קארדיף סיטי במסגרת הפרמייר ליג, ב-4 במאי 2021 כבש במשחק חצי גמר ליגת האלופות 2 שערים לזכות קבוצתו במשחק הגומלין ובכך סייע להגעתן לגמר.
ב-15 ביולי 2022 האריך את חוזהו במועדון עד 2025, ולבסוף ב-28 ביולי 2023 מחרז חתם באל-אהלי ג'דה הסעודית.
נבחרת אלג'יריה

מאז 2014 משחק בנבחרת אלג'יריה הבוגרת, ולו 81 הופעות ו-29 שערים במדיה.
חיים אישיים

אחד מחברי הילדות שלו הוא הכדורגלן וויסאם בן ידר.
כשמחרז היה בן 15 אביו מת מהתקף לב.
תארים > קבוצתיים

אליפות אנגליה (1): 2015/16
אליפות הצ'מפיונשיפ: 2013/2014
אליפות אנגליה (4): 2018/19, 2020/21, 2021/2022, 2022/2023
מגן הקהילה (1): 2018
גביע הליגה (3): 2019/2018, 2019/2020, 2020/2021
הגביע האנגלי: 2018/2019, 2022/2023
ליגת האלופות: 2022/2023
תארים > בינלאומיים

גביע אפריקה לאומות (1): 2019
תארים > אישיים

כדורגלן השנה בליגה האנגלית (התאחדות שחקני הכדורגל): 2015/2016
כדורגלן השנה באפריקה: 2016
נבחרת השנה באפריקה (3): 2016, 2018, 2019
כדורגלן השנה באלג'יריה: 2015, 2016
שחקן השנה של לסטר סיטי: 2015/2016
כדורגלן השנה האפריקאי של ה-BBC: ‏2016
נבחרת הטורניר של גביע האומות באפריקה: 2019
שער השנה באפריקה: 2019
שדי אברהם

| --- | --- |
חממות המושב שדי אברהם
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הדרום
מועצה אזורית: אשכול
גובה ממוצע: ‎86 מטר
תאריך ייסוד: 1981
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 360 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎-1.9% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת מערב הנגב מוגדלת) שדי אברהם(למפת מערב הנגב רגילה) שדי אברהם(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שדי אברהם(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שדי אברהם31°12′43″N 34°20′10″E﻿ / ﻿31.2118894193502°N 34.336193265379°E﻿ / 31.2118894193502; 34.336193265379  heמפת היישובים של מועצה אזורית אשכול (in English: Eshkol Regional Council) באדום - שדי אברהם בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 8 מתוך 10

שְׂדֵי אַבְרָהָם הוא מושב בחבל שלום, כ-10 קילומטר מדרום-מערב לצומת גבולות. המושב משתייך לאיחוד החקלאי.
המושב הוקם בשנת 1981 בידי גרעין של יוצאי דרום אמריקה שהתארגנו ב־1978 בתור קבוצה של עולים חדשים. הגרעין נועד להתיישב בפתחת רפיח, אך בעקבות הסכמי קמפ דייוויד וההחלטה על נסיגת ישראל מסיני הוחלט להעבירו לחבל הבשור.
המושב מאוגד עם עוד 5 מושבים באגודה שיתופית "חבל שלום", במסגרתה ניתנים שירותים תרבותיים, חברתיים וכלכליים. במושב מתגוררות כ-100 משפחות בעלות צביון חילוני.
במושב פועל סניף של תנועת הנוער של האיחוד החקלאי.
שמו המקורי של המושב בהקמתו היה "יסודות הדרום", לאחר זמן מה שונה ל"שדי אברהם", על שמו של אברהם הרצפלד, מראשי תנועת העבודה.
התושבים עוסקים בעיקר בגידולים חקלאיים.
בהיותו יישוב חקלאי או יישוב באזור פיתוח, עובדים המעתיקים את מקום מגוריהם ליישוב וגרים בו לפחות שישה חודשים רצופים, נהנים מכך שאם  התפטרו לשם כך מעבודתם, ההתפטרות תיחשב להם כפיטורים. בהיותו אחד מיישובי עוטף עזה, ניתן לתושביו זיכוי ממס הכנסה בהתאם לסעיף 11 לפקודת מס הכנסה.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  המעבר מפיתחת רפיח, מעריב, 19 באוקטובר 1981
↑  שלמה גבעון, סכנת התפוררות ל־2 גרעינים של תנועת המושבים בחבל הבשור, מעריב, 27 באפריל 1979
↑  תקנה 12(ב) לתקנות פיצויי פיטורים (חישוב הפיצויים, והתפטרות שרואים אותה כפיטורים), תשכ"ד-1964
↑  בהתאם לסעיף 11 לפקודת מס הכנסה ניתן לתושב יישוב זה זיכוי ממס הכנסה בשיעור מסוים מהכנסתו החייבת מיגיעה אישית, בתנאי שהתגורר ביישוב שנה לפחות. ראו חוברות ניכויים חודשיות - לוח עזר לחישוב מס הכנסה ממשכורת ושכר עבודה, באתר של רשות המיסים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588148005171
רמון וייל

ערך זה עוסק באגיפטולוג וארכאולוג צרפתי. אם התכוונתם למותג שעונים שווייצרי, ראו .
| --- | --- |
ריימונד וייל
ריימונד וייל
 לידה:  1874 אלבף, צרפת 
 פטירה:  13 ביולי 1950  (בגיל 76 בערך) פריז, צרפת 
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה
 מקום מגורים:  צרפת
 מקום לימודים:  קולז' דה פראנס 
 מנחה לדוקטורט:  גסטון מספרו 
 מוסדות:  אקול פראטיק דה אוטז אטיד 
 פרסים והוקרה:  קצין בלגיון הכבוד 
 תרומות עיקריות
 חפירות בעיר דוד
 
כתובת תאודוטוס בן וטנוס. נמצאת כיום בחדר הכניסה למוזיאון רוקפלר
ריימון וייל (בצרפתית: Raymond Weill;‏ 28 בינואר 1874, אלבף – 13 ביולי 1950, פריז) היה אגיפטולוג וארכאולוג יהודי צרפתי, הארכאולוג היהודי הראשון שחפר בארץ ישראל.
קורות חיים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. חסר.
וייל נולד ב-1874 באלבף (Elbeuf) שבצפון צרפת למשפחה יהודית ממוצא אלזסי. למד בתיכון ברואן, ואחרי כן הכין עצמו לגרנד אקול בליסה סן-לואי (Lycée Saint-Louis) הנודע בפריז. ב-1892 התקבל לאקול פוליטקניק, סיים את לימודיו בדרגת סגן-משנה והמשיך בקריירה צבאית. ב-1902 עזב את הצבא ושב לספסל הלימודים: למד במחלקה למדעי ההיסטוריה והפילולוגיה של האקול פראטיק דה אוטז אטיד (École pratique des hautes études), וכעבור שנתיים, ב-1904, קיבל ממנה דיפלומה על עבודה שכותרתה "Recueil des inscriptions égyptiennes du Sinaï", אשר התפרסמה כספר באותה שנה.
בעקבות ניסיונו של מונטגיו פארקר למצוא אוצרות בעיר דוד ובהר הבית בירושלים החליט הנדיב הידוע, הברון אדמונד דה רוטשילד, ליזום פעולה הקשורה לתולדות העם היהודי ולעיר דוד. רוטשילד רכש שטח קרקע בדרום-מזרחה של עיר דוד, בסמוך לשטח שחפר פארקר, ושכנע את הארכאולוג היהודי הצרפתי ריימון וייל לחפור במקום.
בשנים 1913–1914 חפר וייל בדרומה של עיר דוד. הייתה זו פעם ראשונה שבירושלים נערכה חפירה שבה נחשף שטח חפירה נרחב ובזה תם השימוש בשיטת הפירים והמנהרות. שתי תגליות חשובות ויוצאות דופן עלו בחפירותיו. האחת היא כתובת יוונית המזכירה את קיומו של בית כנסת יהודי בימי הבית השני, הלא היא כתובת תיאודוטוס. וייל היה הארכאולוג היהודי הראשון שחפר בארץ-ישראל, ואך סמלי הדבר שדווקא בחפירתו נתגלתה כתובת זו שחשיבותה לתולדות בית הכנסת היהודי רבה ביותר.
תגלית אחרת גררה אחריה תגובות, ביקורות ופרשנויות שונות. היו אלה שני החללים הגדולים התת-קרקעיים אותם זיהה עם קברי בית דוד, אשר לפי הסיפור המקראי צריכים להימצא בעיר דוד. אולם חפירת חללים אלה כללה ניקוי מהיר ויסודי ולא נותרו מתוכם חרסים ושאר פריטים כדי לתארך את הקברים. נראה כי חללים אלה הם מרתפים תת-קרקעיים של מבנים מימי הבית השני, אולי אפילו של בית הכנסת של תאודוטוס, או של המבנים הנספחים אליו לפי הכתובת, אך לא קברים מלכותיים.
קיבוצן של עתיקות שאסף וייל, שהיה מוצב בלבנון המנדטורית כחלק מהכוח הצרפתי, הוליד לימים את הקמת המוזיאון הלאומי של ביירות.
לימים חזר וייל לארץ ישראל כדי לקחת חלק במפעל החפירות הרב-מוסדי שארגנה מחלקת העתיקות המנדטורית בעיר דוד, ובשנים 1923–1924 חפר בקצה הדרומי של גבעת עיר דוד.
נפטר בפריז ב-1950.
פרסומיו

Recueil des inscriptions égyptiennes du Sinaï: bibliographie, texte, traduction et commentaire, précédé de la géographie des établissements égyptiens de la péninsule, Paris: Société nouvelle de librairie et d’édition, 1904. (בצרפתית)
La presqu'île du Sinaï: étude de géographie et d’histoire, Paris: H. Champion, 1908. (בצרפתית)
La cité de David: compte rendu des fouilles exécutées à Jérusalem, sur le site de la ville primitive, campagne de 1913-1914, Paris: P. Geuthner, 1920. (בצרפתית)
L’Installation des Israélites en Palestine et la légende des Patriarches, Paris: Société des Éditions Ernest Leroux, 1924. (בצרפתית)
La légende des patriarches et l’histoire, Paris: P. Geuthner, 1938. (בצרפתית)
The city of David: revisiting early excavations; English translations of reports by Raymond Weill and L.-H. Vincent / notes and comments by Ronny Reich; edited by Hershel Shanks, Washington, D.C.: Biblical Archaeology Society, 2004. (באנגלית)