חופש
היסטוריה

במשך רוב הקיום של המין האנושי, משך כמה מאות אלפי שנים, בני אדם חיו בחברות של ציידים-לקטים. היו אלה בעיקר משפחות בנות כמה עשרות אנשים שנדדו ממקום למקום, ובחלק מהמקומות הקימו ארגונים גדולים יותר: שבטים. החופש של בני האדם הוגבל בעיקר בגלל מגבלות טבעיות כמו הצורך להשיג מזון או הצורך להתגונן מפני איתני הטבע. בעבר הניחו רוב ההוגים כי חיי הציידים לקטים היו קשים, קצרים ואומללים, אולם בעקבות מחקרים באנתרופולוגיה וארכאולוגיה הפכה הנחה זו לפחות מקובלת בקרב חוקרים כיום. ממחקר של חברות ציידים-לקטים שקיימות בימינו, נראה שההסדרים החברתיים היו שונים בין חברות שונות, כך שמידת החופש בחברות אלה השתנתה מחברה לחברה. החופש של בני החבורה הוגבל לרוב על ידי מסורות, מנהגים וטאבו שונים, וכן על ידי הכוח של זקני השבט או של בעלי תפקידים חשובים, כמו אנשי רפואה. עם זאת, חבורות אלה חיו במערכת שבה הייתה תלות הדדית גבוהה, ולכן התקיימו בהן חיי שיתוף עם ערבות הדדית חזקה. האיום המרכזי על החופש, מלבד אילוצים טבעיים, היו איומים מצד חבורות או שבטים שכנים – הללו נלחמו לעיתים על טריטוריה, והיו עלולים גם לרצוח את הגברים (ולפעמים גם את הילדים) ולקחת בכוח את הנשים.
בעקבות המהפכה הנאוליתית לפני כמה אלפי שנים, עברו בני האדם לישובי קבע ולחברות גדולות ומורכבות יותר – חברות מלוכניות שהתקיימה בהן גם התמחות כלכלית וריבוד חברתי נוקשה. בחברות אלו החופש היה נחלת מיעוט זעיר מתוך החברה, ורוב גדול מבני האדם לא היו חופשיים. החופש היה בעיקר נחלתם של מלכים ובני אצולה, וכן של השכבה העליונה של כהני דת, סוחרים ומפקדי צבא. בני שכבות אלה היו מוגבלים גם הם, בשל חוקים ומנהגים שונים, והיו מוכרחים לנהל מאבקים ומזימות כדי לשמר את כוחם מול יריבים שהיו עלולים לנשל אותם או להרגם. רוב רובם של האנשים – איכרים, נשים, ילדים, עניים, וכן לוחמים, כמרים או פקידים פשוטים – היו מוגבלים בגלל סיבות שונות כמו עוני, מיסים כבדים, מלחמות, חוקים נוקשים ומוסכמות חברתיות כמו חוקי דת וטאבו. דוגמה לכך היא החובה לשלם מיסים לשליט: איכר שלא שילם מיסים היה עלול להיות מנושל מאדמותיו, או להאלץ למכור את אחת מבנותיו לעבדות. החופש של אנשים הוגבל גם על ידי כיבושים מצד מדינות ומעצמות שכנות – אלו נהגו לכבוש מחוזות וערים, להטיל מיסים כבדים, ולפעמים לשעבד את התושבים או למכור אותם כעבדים.
בתחתית הסולם החברית בתקופה הקדומה היו העבדים והשפחות. אנשים שהיו חייבים כסף שלא יכלו להחזיר החזירו את חובם על ידי מכירת בני משפחה או שעבוד של כל המשפחה כעבדים. בנוסף אנשים נחטפו, נשבו במלחמות, נולדו לעבדים, או נמכרו (לעיתים בידי הוריהם) בכיכר השוק וכך הפכו לעבדים. אנשים אלו נחשבו לרכוש בעליהם ונאלצו לעבוד אותם ללא תמורה, לעיתים עד יום מותם, ללא כל זכות ערעור. ערך חייהם של עבדים לא היה כשל בני אנוש, אלא קרוב יותר לחיות או לרכוש. בחברות רבות אדון שהרג את עבדו (בשל סיבה מוצדקת או בשל גחמה) היה פטור מכל עונש, ואדון שהרג את עבדו של אחר צריך היה לשלם לו פיצויים. מצב זה של עבדות בתוך החברה הפך לנדיר יותר לאחר התחזקות הנצרות. שעבוד אנשים בני אומות אחרות, שנחטפו או נשבו, המשיך להתקיים במדינות מוסלמיות. עיקר העבדות אנושית היה נהוג כלפי בני יבשת אפריקה עד למאות האחרונות, במיוחד במזרח התיכון, באפריקה וביבשת אמריקה במסגרת סחר העבדים האטלנטי.
בימי הביניים היו בני האדם כבולים לתפקידם בסדר החברתי ולמעמדם בהתאם למשפחה בה נולדו. רובה של האוכלוסייה נעדרה חופש אישי, לא הייתה אפשרות לעבור ממעמד למעמד ומתפקיד לתפקיד, והאדם היה קשור לחברה בהתחייבויות שונות. באירופה העבדות נחלשה ובמקומה התפתח מעמד של צמיתים שהיו קשורים לקרקע ולבעלים שלה וחיו חיי עוני מחפיר, ועם זאת מעמדם היה טוב יותר מזה של עבדים. החופש של רוב האנשים היה מותנה בחוקים וגחמות של בני מעמדות גבוהים יותר. אציל מסוים היה עלול להתעלל באיכרים שבתחום אחריותו. מלך אכזר היה יכול לנשל בני אצולה או לרצוח אנשים על פי גחמות. החופש של אנשים ממעמדות נמוכים יותר היה לפעמים תלוי במאבקי כוח בין בתי אצולה שונים ובין הכנסייה לבין המלכים – יחסי יריבות אלה היו מעין "הפרדת רשויות" שגרמה לקיום הגבלת כוחם של המעמדות העליונים. עם זאת מריבות אלה היו יכולים גם לפגוע במעמדות התחתונים בשל מלחמות או דרישה למיסים גבוהים כדי לממן מאבקים שונים.
רק בתקופת הרנסאנס החל להתפתח תהליך החופש המודרני כפי שאנו מכירים אותו בימינו. הריבוד החברתי הפאודלי התערער וההון הפך חשוב מהייחוס, ולמעשה שבר הליברליזם את עול הגילדות מעל האנשים, והצליח לשחרר אותם מהמסגרות המקובעות של הסדר הפאודלי, והנצרות הפרוטסטנטית שברה את עולה של הקתוליות, ואיפשרה חופש מחשבה לבני אירופה.