stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוריינות מקצוע ההיסטוריה
גישות שונות לאוריינות היסטורית > הגישה הקונסטרוקטיביסטית

בין הפדגוגיה הביקורתית לגישה המסורתית קיימת הגישה הקונסטרוקטיביסטית - גישה ביקורתית המתמקדת בדרכי הבניית הידע ובשינויים הנדרשים בשיטות ההוראה ובתכניה, אך היא פחות מתייחסת להיבטים פוליטיים הנקשרים למעשה החינוכי וחסידיה אינם מטיפים למהפכה בתפקיד בית הספר.
פרט להענקת זיכרון קולקטיבי ומסגרת תודעתית מקיפה לחיי המתבגרים כפרטים המשתייכים לקבוצה לאומית, לדיסציפלינה ההיסטורית יש גם מטרות אחרות, שכן היא אנליטית וביקורתית והיא מבקשת לבחון זיכרון פרטיקולרי ואוניברסלי. כך היא משתמשת במתודות ביקורתיות, בודקת הקשרים, עורכת השוואות, מבחינה בין זוויות ראייה שונות כלפי אירוע במצב נתון, ועוקבת אחרי שינויים בדרך ההתבוננות והפרשנות כלפי אירוע מסוים לאורך זמן. ההתייחסות אל הוראת ההיסטוריה, הן כדיסציפלינה אינטלקטואלית המזמינה ניתוח ושיח ביקורתי, והן ככלי חינוכי המנחיל זיכרון קולקטיבי, טומנת בחובה סתירה פנימית המעוררת התנגשות בלתי נמנעת. רק דיאלוג מושכל עם הסיפור ההיסטורי הקולקטיבי על מגוון הנרטיבים שבו, תוך רפלקציה מתמדת על תהליכי ההוראה-למידה יאפשרו לדור הצעיר לחוות למידה משמעותית ומאתגרת של ההיסטוריה.
הגישה הקונסטרוקטיביסטית מהווה קורת גג לכמה זרמי מחשבה שעיקר עניינם בהתפתחות ובמבנה הידע האנושי. כדי שהתלמידים יהיו חברים בקהילה האזרחית והפוליטית יש לטפח את היכולת האוריינית שלהם במרחבים סוציו-תרבותיים וקוגניטיביים הנותנים לגיטימציה לריבוי קולות ובחירות שונות.
המתונים שבין הפדגוגיים הביקורתיים רואים בזרם הקונסטרוקטיביסטי שלב ראשון והכרחי בדרך אל האוריינות הביקורתית ולעומת זאת הרדיקלים ביניהם רואים אותו כזרם מסוכן יותר מהזרם מהמסורתי משום שהוא מציע תוכנית ליברלית המטשטשת לדעתם הבדלי כוח בחברה.
גישות שונות לאוריינות היסטורית > גישה ציבורית-סיפורית

גישה זו יוצאת מנקודת ההנחה שכדי לעורר עניין בתלמידים, מורים להיסטוריה מנסים להביא אנלוגיות וקישור של החומר הנלמד לעולמו האישי של התלמיד, אך זה לא צולח ברוב המקרים. הגישה הציבורית-ספרותית מציעה להסיט את המבט מההיסטוריה האקדמית להיסטוריה שמחוצה לה – הציבורית (Public History), זו שמעוצבת עבור הקהל הרחב בדמות היסטוריה פופולרית בספרים, סרטים ועוד. בסוג הזה של הנגשת ההיסטוריה, הגישה הציבורית-סיפורית מציעה למצוא כיוונים לשיפור מצבה של הוראת ההיסטוריה בבית הספר. גם בבסיס גישה זו נמצא חוסר העניין שמביעים תלמידי בית הספר בהיסטוריה, וגם היא נובעת מהתמורות שחלו בחינוך ובגישות פוסט-מודרניות במחצית השנייה של המאה ה-20, אך בנוסף לחיבור מסוים של מקצוע ההיסטורי בבית הספר למחקר ההיסטורי, לדעת גישה זו תלמידים "יתחברו" יותר טוב להיסטוריה כמקצוע בעזרת סיפורים שיכילו פרטים מעניינים, גם אם לא יהוו פרטים מהותיים שיש לזכור לבחינות הבגרות. הפרטים הללו בסיפור יעזרו לתלמידים להתעניין בסיפור ההיסטורי וכך גם לצבור ידע היסטורי וגם הבנה ברמות חשיבה מתקדמות יותר.
כדי ליישם גישה זו, על המורה להיות במובן מסוים "מספר סיפורים" טוב, כך שהתלמידים יטו אוזן לסיפוריו ולא יחפשו עניין אחר בכיתה. האנלוגיות שהמורה משתמש בהן צריכות להיות כאלו שמבוססות על הבנה רחבה של חומר הלימוד, ולא כאלו שישמשו כאסוציאציות פשוטות ודלות כדי להקל על שינון החומר בידי התלמידים. גישה זו מאמינה שכיוון שההיסטוריה הפופולרית נצרכת ברחבי העולם בהצלחה גדולה, ממנה ניתן להפיק את הפתרון לבעיה של חוסר העניין שמפגינים התלמידים במקצוע ההיסטוריה, וזאת ניתן לעשות בעזרת סיפור מעניין, טוב והיסטורי.
אוריינות היסטורית והוראת ההיסטוריה בישראל

בהיסטוריה יש דבר שונה מהוראת דיסציפלינות אחרות. לעיתים מתנהל ויכוח על המינון הנכון שבין היסטוריה כדיסציפלינת מחקר מובהקת לבין תפקודה כמעצבת עמדות נפש חיוניות, בהנחילה זהות ומורשת; לעיתים המחלוקת ממוקדת דווקא בשאלת עיצובן של תוכניות הלימוד ושל אסטרטגיות ההוראה הנחוצות: ההיסטוריונים קובלים על פרטים שלא הוכנסו לטקסטים היסטוריים-חינוכיים בעוד אנשי החינוך מתלוננים על אורכו של הטקסט, על מורכבותו המופרזת ועל הקשיים בקריאתו. יש המבקשים שהוראת ההיסטוריה תדבק בסיפור קוהרנטי אחד, בעל קו עלילה ברור ומעניין, ויש מי שירצו לתאר את בניית הסיפור כמעשה חקר – מעין פסיפס של נרטיבים שממנו ירכיבו התלמידים את העלילה ההיסטורית בעזרתו של המורה.
אוריינות היסטורית והוראת ההיסטוריה בישראל > תוכנית הלימודים בהיסטוריה בישראל

מדעי הרוח מתמקדים בהבנת הניסיון האנושי תוך התבססות על קריאה, הבנה ופרשנות של טקסטים. בישראל, בבית הספר היסודי תכנים ומושגים היסטוריים נלמדים בתוכנית חובה אינטגרטיבית רב-תחומית המיועדת לכיתות ב'-ד' שמטרתה לטפח מורשת וזהות לאומית בתלמיד, וליצור מכנה משותף תרבותי וערכי לכלל התלמידים סביב ערכי הדמוקרטיה הליברלית ורב-תרבותיות. בכיתות ו'-י"ב מקצוע ההיסטוריה נלמד בצורה שיטתית כמקצוע חובה. התפיסה הרעיונית בתוכנית הלימודים היא שמקצוע ההיסטוריה תורם לפיתוח יכולות קוגניטיביות וזהות אזרחית לאומית של התלמיד.
בכיתות ו'-ט' תוכנית הלימודים בנויה כציר דיאכרוני מן העת העתיקה עד זמננו, ואילו בחטיבה העליונה התוכנית נתפסת כשלב העמקה והתמקדות בתקופות ונושאים נבחרים. במרכז הלימוד ניצבת ההיסטוריה הלאומית על רקע ההיסטוריה הכללית, בעיקר של אירופה והמערב. ברמה מוגברת התוכנית כוללת שלוש יחידות לימוד שאחת מהן היא סדנה לכתיבת עבודה בהיסטוריה.
בתוכנית לחטיבת הביניים ובעיקר לחטיבה העליונה יש פער גדול בין התפיסה הרעיונית של התוכנית לבין זו המפורטת בסילבוס. התפיסה הרעיונית מציגה את ההיסטוריה כתום מחקר המתאפיין בריבוי פרספקטיבות ונרטיבים ובמתודולוגיה מורכבת, ואילו הסילבוס מציג את ההיסטוריה בתור גוף של ידיעות עובדתיות. זו הסיבה להתרחבות הפער בין ההיסטוריה כמקצוע לימוד בבית הספר לבין ההיסטוריה האקדמית.
אוריינות היסטורית והוראת ההיסטוריה בישראל > קריאה ביקורתית

ההתפתחות בתחום החינוך התמקדה בקשר הבלתי נמנע של הוראת מקצוע מסוים לדיסציפלינה המדעית שממנו הוא נגזר, וכך הרעיונות המנחים את ההיסטוריון החוקר הם חלק מתכני ההוראה. תלמידי תיכון כשירים כדי להבין תפיסה היסטורית אך יש לעודד אותם לעשות זאת בחשיבה ביקורתית ובית הספר צריך לתת לכך לגיטימיות. יש להכשיר את התלמיד לקרוא את החומר ההיסטורי קריאה ביקורתית כך שיוכל זהות הטיות אידאולוגיות וערכיות בתיאור העבר ולעורר בו את ההבנה שהתיאור ההיסטורי הוא יצירה שעוצבה בכלים של שיח תרבותי ספציפי שנשען על תפיסות מסוימות, כמו למשל ביחסים בין עמים, חברות ואנשים. כך שהתלמיד יוכל לבחון תמונות עבר ואת משמעותן כדי לקבוע לעצמו עמדה זמנית כלפיהן מתוך נכונות לשוב ולבחון עמדה זו באופן תדיר.
הפוסט-מודרניות וההתפכחות מהשאיפה לאובייקטיביות אינה דבר קל לחוקר, למורה ולתלמיד משום שהיא משבשת את המקובל והסדיר בנוגע להתייחסותם לעבר. הקושי המהותי להפיק ידע אובייקטיבי, מהימן ותקף שומט את הצידוק להוראת המקצוע. קשה לקבל את זה שסיפורו של ההיסטוריון הוא רק סיפור אחד אפשרי מבין סיפורים שונים שניתן לרקום מתוך נתוני אירוע מסוים. התלמיד יוכל להציג בבית הספר שאלות לגבי ידיעת העבר, לבחון את המגמות המשתקפות מדברי המורה ומספר הלימוד ולשער להם חלופות.
המסקנה הכללית העולה מכך נוגעת בצורך לכלול בתוכניות הלימודים של המקצועות השונים בחינה של טיב הידיעה שבה עוסק כל תחום דעת – כלומר מרכיב אפיסטמולוגי. כדי שלימודי המקצוע לא יהיו לעיסוק העומד על הבנייתה של תמונת עבר המועילה לתכליות מורליות ופוליטיות בלבד או לעיסוק טכני ופורמלי כנהוג כיום בכיתות רבות, יש לעצבם בדרך הבונה יכולות של הבנה מתוחכמת יותר, ביקורתית, מעצימה ומשחררת. על הכיתה לתת את דעתה על השאלה באלו גורמים מתמקד דיונה ומאלו להתעלם; אלו העדפות ערכיות ותרבותיות משתקפות בבחירתה, או בבחירה שנעשתה ביד המורה; באלו גורמים עוסק הטקסט הנלמד: ספר הלימוד, המאמר המדעי או המקור הראשוני שהובא. לימוד ההיסטוריה הוא לא הזדמנות לדעת מה התרחש בעבר לאשורו אלא מה אומרים על כך ההיסטוריונים.
אוריינות היסטורית והוראת ההיסטוריה בישראל > הבנה היסטורית

האוריינות ההיסטורית באה לידי ביטוי ביכולתו של התלמיד להתייחס לעבר מתוך הבנה, באורח מושכל וביקורתי; היא מטפחת את יכולתו של התלמיד לקחת אחריות על הנלמד ומקנה לו אמצעי בקרה ושליטתה על למידתו. האוריינות מהפרספקטיבה הזו היא סוג של שליטה והתייחסות לידע, ותכליתה להעמיד את התלמיד על טיבה ויעדיה של ההוראה הסובייקטיבית של המורה וספר הלימוד ועל תוכני הזהות שהם עמלים לצקת בתודעתו – כך יוכל להתמודד מולם.
ידיעה טובה של נושא מסוים כוללת גם הבנה של אמות המידה להערכתו של הידע וכדי שתלמיד יוכל לעשות כן הוא צריך לדעת מה נחשב כאמת בתחום הדעת ההיסטורי. לא פשוט להבין את ההבדל בין מי שהוא "אוריין היסטורי" לבין מי שאינו, אבל ברור כי לא ניתן להבין את ההווה בתבונה מבלי להכיר את שורשנו בעבר.
תלמיד יתמצא בהיסטוריה כשיידע, בין היתר, להבחין בין עיקר לטפל, יהיה בעל יכולת אינטרוספקטיבית ויוכל להבין פרספקטיבה תרבותית. תרומת המודעות ההיסטורית לחינוך האזרח ולטיפוח חשיבה ביקורתית אינה שנויה במחלוקת. ובהקשר לישראל – ידיעת ההיסטוריה היהודית היא בעלת משמעות להזדהות הלאומית. משימתו של המחנך מתאפיינת בהפניית תשומת לבם של תלמידיו לקיומם של מבטים חלופיים על חקר ההיסטוריה ולנוכחותם הפעילה בתודעתם של היסטוריונים בני הזמן הזה, ובעיקר עלינו להבהיר למורה כי עליו להידרש בהוראתו לשאלות בדבר החשיבה ההיסטורית, ולא לצמצם את הוראתו לתכני הידע ההיסטורי בלבד.
על המורה לכוון את התלמידים להבנה היסטורית. זאת כוללת בחובה בין היתר משמעות, אמפתיה, היסטוריציזם, הבנה יצירתית ביקורתית, הבנה אנלוגית, חשדנות פורייה, רגישות סמנטית ורטורית. חובתו של המורה להדגים לתלמיד מהי חירות המחשבה. השעיית האמון התמים מאפשרת לתלמיד לראות ש"טוב" ו"רע" היסטוריים אינם מושגים חד משמעיים, שיש במעשי מנהיגים מזה וגם מזה, וכשהקיום האנושי מורכב ואינו עשוי מקשה אחת, כפי שכמה ממוריו אולי מטיפים באוזניו. הבנת מאפייניהם של ההסברים הניתנים בדיסציפלינה שונה היא דרישות יסוד שיש להעמיד עליה את הוראתם של כל המקצועות. התלמיד צריך להכיר את המאפיינים של ההסבר ההיסטורי לעומת מאפיינים של הסברים בתחומי דעת אחרים, ועל טיבן של הסיבות שעליהן נתונה דעתם של ההיסטוריונים. ההבנה ההיסטורית באה לידי ביטוי גם בבחינת שרידים מעוצבים וגולמיים של העבר. למשל, לא רק קריאת טקסט אלא עידוד והכשרה להתבוננות בפריט אמנות (דבר שתוכנית הלימודים בהיסטוריה לא עושה).
אוריינות היסטורית והוראת ההיסטוריה בישראל > אמפתיה ורגישות היסטורית

פרט לכך נשאלת השאלה בנוגע ליכולתו האמפתית של התלמיד הצעיר להתנתק מסביבתו ועולמו ולחדור חדירה אותנטית לעולם זר ושונה, תוך שהוא מאמץ לעצמו קטגורית חשיבה על זמנים עברו. תשובה שלילית לגמרי סותרת את הגישה הביקורתית, ותודה כי יש להכיר במגבלות ולתת למחנך מטרה צנועה יותר שמסתפקת בהיסטוריה תיאורית על חשבון טיפוחה של האוריינות ההיסטורית. זה מאפיין את הוראת ההיסטוריה במקומות רבים. אך הישגי התלמידים במקצועות מדעי הטבע מראה שהם בעלי מיומנויות הדרושות לעבודה קוגניטיבית ברמה גבוהה. צריך לקחת בחשבון פיתוח של דרכים לחיזוק הכושר האמפתי של התלמיד בלימודי היסטוריה כדי שהעניין שהתלמיד מראה בסיפור ההיסטורי והתנסותו ברגשות הזדהות עם הגיבורים וקורותיהם, תוך כדי שהוא מטיל אל הסיפור ערכים ורגשות משלו, לא יפריעו לו ליצור את ההפרדה הדרושה לבחינה אמפתית. המטרה בכך היא "להעתיק את מרכז הכובד של לימודי ההיסטוריה מן המידע על אודות העבר אל החשיבה על אודות החשיבה בתחום זה".
כדי ליישם זאת יש לזנוח את ההערכות הטוענות כי לתלמיד צעיר אין את היכולת להבין שעובדה היסטורית כפופה לפרשנות אנושית. המורה צריך להניח בצד כמה מן אמונותיו בדבר מהות הידע ההיסטורי ולהבין שהוא אינו בעל קיום אובייקטיבי. הרגישות ההיסטורית צריכה לסמן את סדר היום של הידיעה ההיסטורית בהקשר החינוך ואת האוריינות בתחום זה, ואם היא תושם במוקד הלימודים היא יכולה להפיח רוח חדשה בלימודי ההיסטוריה ולהעניק להם משמעות בעיני התלמיד, שייתכן וימצא עניין בעקרונות המדע יותר מאשר בפרטים עצמם. כך שבמקום שינון מסקנות המחקר הוא יתרכז בגילוי עקרונותיו והנעתו ללמוד תתחזק.
אוריינות מקצוע ההיסטוריה מחייבת לימודים שיפתחו אוריינות היסטורית רגישה: דריכות אינטלקטואלית בלתי נלאית מצד המורים והתלמידים וערנות מלאה לנאמר ולנכתב בצורה גלויה ובצורה סמויה. על המורה לתבוע מתלמידיו לא לקבל שום דבר כמובן מאליו – לא ממנו ולא מספר הלימוד. הראייה באוריינות היסטורית כמושג מכונן של מסגרת ההוראה של המקצוע משקפת את הכוונה להיענות לצרכיו של התלמיד ולא רק לאלו שעולים מאופי הדיסציפלינה ההיסטורית או מדמותו של "האדם המחונך" כפי שרואה זאת החברה. לימודי המקצוע יכולים לסייע לתלמידים להבין את הווייתם, דבר שיעזור להם להתמצא בסביבתם האנושית המורכבת והמשתנה, גם מבחינה בין-אישית בסביבתם הקרובה וגם בתוך החברה והעולם בו הם חיים.
לימודי ההיסטוריה מזמנים את התלמיד לעמוד על מורכבותם של המניעים העומדים ביסוד ההתנהגות האנושית ואת השינויים החלים בהם במהלך הזמן. כדי לגרום לתלמיד לפתח רגישות היסטורית על המורה לעודד אותו להכיר את המניעים הללו, להודות בחשיבותם ולעסוק בניתוחם ולא להסתפק באזכור בלבד. למשל, ראוי להציע לתלמיד לשקול את החשיבות האזרחית והפוליטית הנוגעת לעיסוק ההיסטורי בעזרת התנסות בבחינה וביקורת של מנהיגות פוליטית, חברתית, תרבותית ודתית, שכן אלו חשובים לתפקודה של תבונה אזרחית במדינה דמוקרטית. כך יוכל המורה לחדול מלראות עצמו מקור להנפקת ידע היסטורי, ותיפתח בפניו האפשרות לראות את עצמו ואת תלמידיו כמי שמנהלים משא ומתן על הידע וההבנה ובונים במשותף משמעות. ההיסטוריה יכולה להראות לתלמיד את האקראיות בחיי בני האדם, את מה שהם לא חישבו, תכננו או הזמינו, וכך לעורר אותו להיות מעורב בהם ולראות כיצד הם נוגעים אליו ולאחרים.
אוריינות היסטורית והוראת ההיסטוריה בישראל > חינוך פוליטי והחשיבות של "סיפורו של האחר" בחברה הישראלית

בחברה הישראלית יש לגישה כזאת היבט חשוב נוסף – הפתיחות הנדרשת לסיפורו של האחר. דווקא במצבי קונפליקט ולנוכח עמדות כל כך מקוטבות, נחוץ דיאלוג בין סיפורי זהות ייחודיים שיוכלו לדבר ביניהם בשפה של זיקות אנושיות. תהליך הוראה המוכן להתמודד עם הקשיים שבהבנת נקודות השסע יכול לאפשר לקבוצת הלומדים כמיקרוקוסמוס חברתי להתקרב אט אט לאפשרות של הכלת הקולות השונים בנרטיב משותף אחד. השתתפות בדיאלוג כזה היא חוויה אקזיסטנציאליסטית הנושאת אופי סיזיפי. אין בו הבטחה לגאולה ואין לו דרך אחרת בהירה. יש מציאות של ריבוי קולות ועמה צריך להתפשר ולחיות. מנקודת המבט הזאת אפשר לומר שהוראת היסטוריה כדו-שיח היא במהותה חינוך פוליטי. חינוך פוליטי שלא כחינוך אידאולוגי המוכתב מלמעלה, אמור לסייע למתבגרים להצטייד בעצם בדעות ובעמדות שיימצאו ראיות בעיניהם ולא להנחיל להם דעה או עמדה פוליטית. הוא פוליטי משום שהוא נועד לטפח את תפקודיהם הפוליטיים של המתבגרים ולעשותם מבינים, נבונים, רציונליים ומוסריים בגישתם ככל שרק ניתן.
במישור הפדגוגי והדידקטי ניתן להשיג זאת רק על ידי בחינת העמדות ההכרתיות, הרגשיות והערכיות כפי שהן נחשפות במפגש עם הסיפור ההיסטורי ותוך בחינת עמדות אלו בקבוצת העמיתים. ברמת מדיניות החינוך הארצית, אפשר שנוכל להגיע לדיאלוג על ידי יצירת תוכנית ליבה שתכיל גרעין תוכן ערכי משותף, שתקבל את הריבוי והגיוון כמאפיינים חברתיים של החברה הישראלית ולעסוק ביחסי גומלין בין יחיד לקבוצה, במפגשים בין תרבויות, בנקודות המגע ובזיקות הגומלין בין חברות, מגזרים, קבוצות אתניות ולאומים שונים. כך במקום קונצנזוס מדומה וכפוי, תוכל תוכנית הליבה לשקף מצע הסכמות משותף, וליצור תשתית קומוניקטיבית הומניסטית וערכית אשר על בסיסה יוכלו בתי ספר, מגזרים וקהילות להתנהל כמערכות חינוך אוטונומיות, שיעצבו וינווטו את תוכנית הלימודים שלהם תוך מתן ביטוי להשקפתן הייחודית.
האוריינות ההיסטורית הביקורתית ודרכי הלמידה הקונסטרוקטיביסטיות אינן אתגר קל, אבל הן הכרחיות כדי לשמור על חוסנה הדמוקרטי של החברה הישראלית. בעידן הדיגיטלי והתקשורתי, ספר הלימוד המוכר מאבד מחשיבותו הפדגוגית. אמצעים חזקים ממנו הם שהופכים להיות מכונני הזהות של הצעירים. לצריכה נבונה וביקורתית שלהם יש לכוון את המחשבה המחודשת של תפיסות היסוד הפדגוגיות המנחות את הוראת ההיסטוריה בישראל.
ראו גם

אייל נווה
אסתר יוגב
אוריינות
הוראת ההיסטוריה בישראל
היסטוריה
פדגוגיה ביקורתית
לקריאה נוספת

גולדברג, צפריר. "מקריאה לכרייה ומהבנת הנקרא לתמיהת המקרה – אוריינויות בהוראת ההיסטוריה". בתוך: בין אוריינות לשונית כללית לאוריינות בתחומי הדעת: דיווח מסדרת מפגשים לימודיים. עורך: איתי פולק. ירושלים: האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, 2012.
ונסובר, ירון. היה היה פעם: על היסטוריה, סיפור ועניין בין כותלי בית הספר. תל אביב: מכון מופ"ת, 2012.
יוגב, אסתר. "בין 'אוריינות היסטורית' לדיאלוג חינוכי" (מאמר ביקורת). בתוך: זמנים: רבעון להיסטוריה 90. 2005. עמ' 114–117.
יוגב, אסתר. "'היסטוריה משועבדת' או אוריינות היסטורית ביקורתית" (מאמר ביקורת). בתוך: כתב-עת אורנים 2. 2009. עמ' 76–78.
יוגב, אסתר. "על הוראת היסטוריה בתיכון: אתגר הדיאלוג – הוראת היסטוריה כסיפור של התקשרות". בתוך: ישראל 1. אוניברסיטת תל אביב: המכון לחקר הציונות ע"ש חיים ויצמן, 2002. עמ' 156–161.
כהן, אסתר, ולבנת, זוהר. שפת המקצועות: ידע לשוני וביטויו במקצועות לימוד שונים בחטיבת הביניים. האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים: 2011.
מטיאש, יהושע. שילוב תכנים ומיומנויות בהוראה ובלמידה של היסטוריה ופילוסופיה על פי תוכניות הלימוד בחינוך הממלכתי בישראל. האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים: 2012.
נווה, אייל, ויוגב, אסתר. היסטוריות: לקראת דיאלוג עם האתמול. תל אביב: הוצאת בבל, 2002.
שרמר, עודד. אוריינות היסטורית וטיפוח הביקורתיות. רמת גן: אוניברסיטת בר-אילן, 2004.
הערות שוליים

↑  אסתר כהן וזהר לבנת, שפת המקצועות: ידע לשוני וביטויו במקצועות לימוד שונים בחטיבת הביניים, (האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים: 2011), עמ' 80-79.
↑  יהושע מטיאש, שילוב תכנים ומיומנויות בהוראה ובלמידה של היסטוריה ופילוסופיה על פי תוכניות הלימוד בחינוך הממלכתי בישראל, (האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים: 2012) עמ' 5-4.
↑  שם, 26.
↑  עודד שרמר, אוריינות היסטורית וטיפוח הביקורתיות, (רמת גן: אוניברסיטת בר-אילן, 2004) עמ' 15-8.
↑  מטיאש, שילוב תכנים ומיומנויות 26.
↑  צפריר גולדברג, "מקריאה לכרייה ומהבנת הנקרא לתמיהת המקרה – אוריינויות בהוראת ההיסטוריה, בתוך: בין אוריינות לשונית כללית לאוריינות בתחומי הדעת: דיווח מסדרת מפגשים לימודיים, עורך: איתי פולק, (ירושלים: האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, 2012). עמ' 21-19.
↑  כהן ולבנת, שפת המקצועות, 14-12.
1 2  גולדברג, "מקריאה לכרייה", 21-19
↑  כהן ולבנת, שפת המקצועות, 80-79
↑  אייל נווה ואסתר יוגב, היסטוריות: לקראת דיאלוג עם האתמול (תל אביב: הוצאת בבל, 2002), עמ' 259-257
↑  מטיאש, שילוב תכנים ומיומנויות, 6-5.
↑  ירון ונסובר, היה היה פעם: על היסטוריה, סיפור ועניין בין כותלי בית הספר, (תל אביב: מכון מופ"ת, 2012) עמ' 13.
1 2  שרמר, אוריינות היסטורית, 15-8.
↑  מטיאש, שילוב תכנים ומיומנויות, 26.
↑  שם, 28-27.
↑  שם, 213-212.
↑  שם, 40.
↑  שם, 308-298.
↑  שם, 283.
↑  נווה ויוגב, היסטוריות, 259-258
↑  אסתר יוגב, "על הוראת היסטוריה בתיכון: אתגר הדיאלוג – הוראת היסטוריה כסיפור של התקשרות", בתוך: ישראל 1, (אוניברסיטת תל אביב, המכון לחקר הציונות ע"ש חיים ויצמן, 2002), עמ' 157-156.
↑  נווה ויוגב, היסטוריות, 265-262
↑  אסתר יוגב, "על הוראת היסטוריה בתיכון", 158-156.
↑  שם, שם.
↑  ונסובר, היה היה פעם, 13.
↑  אסתר יוגב, בין 'אוריינות היסטורית לדיאלוג חינוכי, זמנים: רבעון להיסטוריה 90 (2005), עמ' 114
↑  מטיאש, שילוב תכנים ומיומנויות, 5-4.
↑  שרמר, אוריינות היסטורית, 84-82.
↑  שם, 98.
↑  שם, 113-105.
↑  שם, 129-125.
↑  שם, 15-8.
↑  שם, 159-133.
↑  שם, שם.
↑  שם, 40.
↑  שם, 308-298.
↑  אסתר יוגב, "'היסטוריה משועבדת' או אוריינות היסטורית ביקורתית", כתב-עת אורנים 2 (2009), עמ' 78
↑  יוגב, בין "אוריינות היסטורית" לדיאלוג חינוכי, 117-116
↑  יוגב, "על הוראת היסטוריה בתיכון 161-157.
↑  שם, שם.
↑  יוגב, "'היסטוריה משועבדת' או אוריינות היסטורית ביקורתית", 78
אילז

| --- | --- |

אילז בהופעה, 2008 - מארק אוליבר אוורט (מימין) וג'ף ליסטר
 מקום הקמה:  לוס פליז 
 מוקד פעילות:  לוס פליז, קליפורניה, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1995
 סוגה:  רוק אלטרנטיבי לו-פיי
 חברת תקליטים:  DreamWorks Records
 www.eelstheband.com
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 מארק אוליבר אוורט (E) ג'ף ליסטר ("דה צ'ט") דרק בראון ("נאקלס") מייק סוויצקה ("פי-בו") אלן האנטר ("ביג אל") קלי לוגסדון ("קול ג'י מרדר")
 חברים לשעבר
 ג'ונתן "בוץ'" נורטון טומי וולטר אדם סיגל ג'ון פאריש ליסה ג'רמנו ג'ו גור פודין שון סאליבן
 
אילז (באנגלית: Eels) היא להקת רוק אלטרנטיבי אמריקנית שהוקמה ב-1995 על ידי מארק אוליבר אוורט, המכונה E. חברי הלהקה האחרים התחלפו מספר פעמים לאורך השנים.
בין להיטיה הגדולים: "Novocaine For The Soul" ו-"Your Lucky Day In Hell".
ללהקה חוזה הקלטות בחברת התקליטים DreamWorks Records, חברת בת של אולפני הקולנוע DreamWorks. כתוצאה מכך, רבים משיריה נכללו בפסקול סרטי קולנוע של החברה.
תחילת דרכה של הלהקה

ב-1992 הוציא מארק אוליבר אוורט את האלבום "A Man Called E" תחת הכינוי E. הסינגל "Hello Cruel World" זכה למידה מסוימת של הצלחה.
ב-1993 הוציא E את האלבום "Broken Toy Shop". בשנה זו החל שיתוף הפעולה בינו לבין המתופף ג'ונתן "בוץ'" נורטון. לאחר צאת האלבום הסתיים החוזה של E עם "Polydor", חברת התקליטים שהוציאה את שני אלבומיו הראשונים.
אילז הוקמה באופן רשמי כש-E ובוץ' פגשו את טומי וולטר. השם אילז (Eels) נבחר על מנת שאלבומי הלהקה יהיו קרובים לאלבומי הסולו של E בסידור אלפביתי. רק מאוחר יותר התגלה שבין שני השמות חוצצים אומנים רבים כמו האיגלס ו-Earth, Wind & Fire. האילז היו אחת הלהקות הראשונות שחתמו על חוזה הקלטות עם "DreamWorks Records".
ב-1996 יצא אלבום הבכורה של הלהקה, "Beautiful Freak", אלבום פופ מלנכולי עם מילים מיוסרות. מבחינה מוזיקלית ניכר בו טווח רחב של השפעות, שכללו סגנונות כמו גראנג' והיפ הופ. הסינגלים "Novocaine For The Soul", "Susan's House" ו-"Your Lucky Day in Hell" זכו להצלחה לאומית ובינלאומית מתונה.
בשנים 1996 ו-1997 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות על מנת לקדם את האלבום. הם הופיעו בפסטיבלים רבים והחלו להיות ידועים בארצות הברית ובאירופה. ב-1997 וולטר עזב את הלהקה. הלהקה זכתה בתואר "פריצת השנה הבינלאומית" בטקס פרסי המוזיקה הבריטית לשנת 1998.
השיר "My Beloved Monster" של הלהקה הופיע בפסקול הסרט "שרק", שהופק על ידי DreamWorks. שני שירים נוספים מהאלבום, "Not Ready Yet" ו-"Guest List", הופיעו בעונה החמישית של סדרת הטלוויזיה "רצח מאדום לשחור", והשיר "Your Lucky Day in Hell" הופיע בסרט האימה "צעקה 2".
שיר הנושא "Beautiful Freak", שנכתב על ידי אוורט עבור חברתו, נכלל בפסקול הסרט "הלבוי 2".
המשך דרכה של הלהקה

אחרי הצלחת האלבום "Beautiful Freak", חווה E תקופה קשה בחייו האישיים: אחותו התאבדה ואמו אובחנה כחולת סרטן. האלבום "Electro-Shock Blues", שיצא ב-1998, התמקד במשפחתו של E, ועסק בנושאים כמו מוות, סרטן והתאבדות. גם מותו הטרגי של אביו, הפיזיקאי יו אוורט השלישי, זכה להתייחסות בשיר "Baby Genious".
לאלבום תרמו אמנים רבים כגון ג'ון בריאון, ליסה ג'רמנו, וגרנט-לי פיליפס. הרכב הלהקה השתנה וטומי וולטר הוחלף בבסיסט אדם סיגל. חלק מסיבוב ההופעות האמריקני של הלהקה בוטל עקב מות אימו של אוורט. מאוחר יותר באותה השנה חברי הלהקה חזרו להופיע באירופה, בהופעות חימום של להקת "פאלפ".
בשנת 2000 יצא האלבום "Daisies of the Galaxy", שהוקלט כמעט בשלמותו במרתף של E. לאלבום אופי קליל ואופטימי יותר מקודמו. אל E הצטרפו באולפן מייקל סימפסון, גרנט-לי פיליפס ופיטר באק. הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Mr. E's Beautiful Blues", נכתב בשיתוף עם סימפסון וניתן לשמוע בתחילתו את צליל האיתורית שלו. השיר לא היה אמור להופיע באלבום, אולם חברת התקליטים התעקשה, ועל כן הוא נכלל בתור "שיר בונוס" המופרד מהשאר על ידי דממה של 20 שניות. השיר נכלל בפסקול הסרט "רוד טריפ", וחלק משחקני הסרט מופיעים בוידאו קליפ שלו.
ב-2001 יצא האלבום "Souljacker". ג'ון פאריש, שעבד בעבר עם פי ג'יי הארווי, השתתף בכתיבת מרבית השירים וניגן על גיטרה בהקלטות ובסיבוב ההופעות. בתקליט משתתפים גם ג'ו גור על הגיטרה וקול ג'י מרדר (קלי לוגסדון) על גיטרה באס וקלידים. לאחריו, ב-2004, הוציאה הלהקה את האלבום "Shootenanny!", מתוכו יצא כסינגל השיר "Saturday Morning".
אלבומם הבא היה "Blinking Lights and Other Revelations", אלבום כפול בן 33 רצועות. הוא יצא באפריל 2005, והיה לכותר הראשון של הלהקה שיצא תחת חברת התקליטים "Vagrant Records". סיבוב ההופעות הראשון לקידום האלבום נקרא "אילז עם מיתרים", והוא כלל, מלבד E, גם רביעיית מיתרים, ושני רב נגנים, אלן "ביג אל" האנטר וג'ף "דה צ'ט" ליסטר, שהפכו לחברי להקה קבועים. סיבוב ההופעות הונצח באלבום בשם "Eels With Strings: Live at Town Hall", שהוקלט בניו יורק ויצא כ-CD וכ-DVD.
אלבומם השביעי של האילז, "Hombre Lobo" ("אדם זאב" בספרדית), יצא ביוני 2009. כותרת המשנה של האלבום היא "12 שירים אודות תשוקה" - האלבום מספר את סיפורו של אדם המוקסם מיופייה של המוזה שלו, ומתוסכל מתשוקתו אליה.
בינואר 2010 יצא האלבום "End Times" ("אחרית הימים"), שנכתב בהשראת תהליך הגירושין שעבר E. כבר באוגוסט של אותה שנה יצא אלבום נוסף, "Tomorrow Morning", שהוגדר כ-"הפרק האחרון בטרילוגיה" שהתחילה עם "Hombre Lobo" (שעסק בתשוקה) ו-"End Times" (שעסק בסיום היחסים); נושא האלבום האחרון בשלושה הוא גאולה.
בפברואר 2013 יצא "Wonderful, Glorious", אלבום האולפן העשירי של הלהקה.
באפריל 2014 יצא האלבום "The Cautionary Tales of Mark Oliver Everett".
לקריאה נוספת

Things The Grandchildren Should Know - ספר זכרונותיו של E
אילניות

| אילניות |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: חסרי זנב
משפחה:: אילניתיים
תת־משפחה:: אילניות
שם מדעי
 Hylinae ‏רפינסק, 1815

Perereca flautinha
Scinax fuscovarius
אילניות (שם מדעי: Hylinae) היא תת-משפחה של דו-חיים ממשפחת האילניתיים. זוהי הגדולה בתת-משפחות האילניות ובה מעל 40 סוגים.
האילניות הם צפרדעים קטנות בעלות צבעים ירוקים ובמקרים רבים מסתוות כדי לחמוק מטורפים. חיות בין העצים ובבריכות ומטילות ביצים במים או מעל המים.
רוב הצפרדעים חיות באזורים טרופיים או סובטרופיים אך גם באזורים ממוזגים יותר בשני האמריקות, אירופה, אסיה ואפריקה. בישראל חיה הצפרדע אילנית מצויה.
סוגים

| --- | --- |
 Acris  מין יחיד Anotheca spinosa  Aparasphenodon  Aplastodiscus  מין יחיד Argenteohyla siemersi  Bokermannohyla  Bromeliohyla  Charadrahyla  Corythomantis  Dendropsophus  Dryaderces  Duellmanohyla  Ecnomiohyla  Exerodonta  אילנית (Hyla)  Hyloscirtus  Hypsiboas  Isthmohyla  מין יחיד Itapotihyla langsdorffii  Lysapsus:  Megastomatohyla  Myersiohyla  Nyctimantis - בו ניקטימנטיס ברונו  Osteocephalus  Osteopilus  Phyllodytes  מין יחיד Phytotriades auratus  Plectrohyla  Pseudacris  פסידיס (Pseudis)  Ptychohyla  Scarthyla  Scinax  Smilisca  Sphaenorhynchus  Tepuihyla  Tlalocohyla  Trachycephalus  Triprion  Xenohyla
אלי בלול

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 בפברואר 1973 (בן 51) בת ים, ישראל ישראל
 עמדה:  סנטר
 גובה:  2.03 מטר
 קבוצות כשחקן
 1990–1994 1994–1995 1995–1996 1996–1997 1997–1998 1998–1999 1999–2000 2000–2001:  הפועל חולון מכבי ירושלים הפועל חולון מכבי ראשון לציון מכבי רמת גן הפועל ירושלים הפועל חולון מכבי ראשון לציון
 
אלי בלול (נולד ב-5 בפברואר 1973) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל בהווה. גובהו 2.03 מטר, שיחק בעמדת הסנטר.