stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גופן
סוגים שונים של גופָנים > תגים

התגים (או "עוקצים") הם קווים קטנטנים המחוברים מהצד לקצה הקו העיקרי של האות. התגים בגופנים העבריים התפתחו מצורה של משיכת מכחול קליגרפי, שבה הקווים העיקריים תמיד התחילו מתנועה מאונכת קצרה כדי למנוע מריחת דיו לכל הכיוונים. זאת בניגוד לתגים בגופנים הלטיניים שמופיעים משני צדי הקו, ובמקור נועדו למנוע שבירת אבן בעת חקיקת אותיות עליה. כיום התגים מעוצבים בצורות שונות ומגוונים ולעיתים אין קשר בין האות למקור הקליגרפי של התג, כך שהוא מתפקד כתוספת סגנונית.
גופנים עם תגים (serif) – (מכונים גם "גופנים עם עוקצים" או "גופנים סריפיים") מרבית הגופנים המשמשים להדפסת ספרים הם מסוג זה. ישנה סברה כי גופנים עם תגים נוחים יותר לקריאה מפני שהתגים מסייעים לעין להתמצא בשטף הטקסט, ליצור קצב ולהאיץ את קצב הקריאה, כאשר התגים מתפקדים כמעין נקודות ה"דוחפות" את עין הקורא קדימה. הכינוי "סריפי" לגופנים מסוג זה הוא עברוּת שגוי של המונח הלועזי Serif (תוספת לקווי היסוד של האות הלועזית, בעלי צורניות שונה שמקורה באותיות חקוקות) המצביע על הקרבה הרעיונית בין מושגי ה"עוקץ" וה"סריף". כיום העוקצים מעוצבים בצורות שונות ומגוונים ולעיתים אין קשר בין האות למקור הקליגרפי של העוקץ, כך שהעוקץ מתפקד כתוספת סגנונית.
גופנים עם סלאב סריף – מושג השאול מעולם הטיפוגרפיה הלועזי, וכוונתו בעברית לאות בעלת עוקץ עברי בעל צורה מרובעת, המזכירה את סגנון ה-"Slab serif" או ה-"Egyptienne" הלועזיים.
גופנים ללא תגים (sans serif), שנקראים לעיתים גם גרוטסקיים, החלו את דרכם בתחילת המאה העשרים. גופנים אלה הם בדרך-כלל בעלי מראה גאומטרי מובהק, וצורות האותיות הן פשוטות. הם משמשים בעיקר לכותרות ולהדפסת קטעי טקסט קצרים. יש המעדיפים גופנים אלה להצגת מידע על צג.
גופנים מעוצבים – זו משפחה שניתן להגדיר בנוסף לסוגים העיקריים לעיל. אלה הם גופנים בעלי צורות מורכבות וחופשיות ונושאים לעיתים אופי חזק שעוזר לבטא באמצעותם מסרים גרפיים ברורים. משפחה זו זוכה לפריחה בתחום הוצאה לאור ממוחשבת, וניתן למצוא בה הן גופנים בעלי תגים, והן גופנים נטולי תגים.
בנוסף ניתן לאפיין כל גופן לפי קריטריונים נוספים: רוחב האות, סגנון, מגוון סימנים. קריטריונים אלה באים לידי ביטוי בעת בחירת הגופן.
גודל האותיות

גובה האותיות נמדד ביחידת מידה הקרויה נקודה (point). נקודה היא 1/72 של האינץ'. 12 נקודות הן פיקה (pica), כלומר באינץ' שש פיקות. בצמוד להחלטה על גודל האות יש להחליט על המרחק בין שורה לשורה (leading). שני גדלים אלה נרשמים יחדיו בצורה 10/12 למשל, שפרושה אות בגודל 10 נקודות, ומרחק של 12 נקודות בין שורה לשורה. החלטה כפולה זו משפיעה במידה מכרעת על כמות הטקסט שתכנס בדף, אך כמות זו מושפעת גם מסוג האותיות. באותיות שעוצבו צרות יחסית, ניתן להכניס יותר טקסט בדף מאשר באותיות רחבות יחסית. גובה מקובל לאותיות רגילות, שבהן מודפס עיקר הטקסט, הוא 8 עד 12 נקודות (זהו גובהה של אות רגילה, שאינה חורגת אל מעל לשורה או מתחתיה – x-height).
גודל אותיות חריג יושם בספר The Compact Edition of the Oxford English Dictionary. בגרסה קומפקטית זו צולם כל דף בהקטנה קווית של 50%, כך שנתאפשרה הדפסת ארבעה עמודים של המילון המקורי בעמוד אחד של הגרסה הקומפקטית. באמצעות טכניקה זו, ותוך שימוש בנייר דק, נדחסו 13 הכרכים של המילון המקורי לשני כרכים בלבד. עקב מידותיהן הזעירות של האותיות צורפה למילון גם זכוכית מגדלת.
גודלי אותיות שונים המשמשים בעיצובו של סידור התפילה יצרו שני ביטויים לתיאור גודלן של אותיות:
אותיות טל ומטר, שהן אותיות זעירות, הקרויות כך על שם המילים "ותן טל ומטר לברכה" הנוספות לתפילה רק בחלק מחודשי השנה, ולכן מודפסות בסידור באותיות קטנות מהרגיל.
אותיות קידוש לבנה, שהן אותיות גדולות מאוד, הקרויות כך על שם האותיות הגדולות שבהן מודפסת ברכת "קידוש לבנה", שקוראים אותה בדרך כלל לאור הירח.
בדומה לכך גם השימוש השגור בביטוי 'לקרוא את האותיות הקטנות' שמטרתו להקדיש תשומת לב ייחודית לפרטים הקטנים, נפוץ בשל מבנהו של חוזה או הסכם מכירה, שכן מנהגם של מוכרים להציג דווקא באותיות קטנות (פיזית, או מטפורית בשולי החוזה) את התנאים וההגבלות הבלתי אטרקטיביים לצד השני בעסקה.
שילוב גופנים להבחנה בין סוגי טקסט שונים

בדרך כלל מודפס ספר בגופן אחד (בעברית הגופן הנפוץ הוא פרנק-ריהל), אך לעיתים משמשים בספר גופנים אחדים, להבחנה בין סוגי טקסט שונים, בין אם החלפה בין דוברים, בין אם הבחנה בין הטקסט המסופר לבין טקסטים שנקראים על ידי הדמויות כמו מכתבים או קטעים שהם עצמם מטקסט שלכאורה מנותק מהעלילה.
דוגמה לשימוש בגופנים לציון החלפה בין דוברים הוא ספרו של יגאל שוורץ, "מקהלה הונגרית", שבו נעשה שימוש בשבעה גופנים שונים, לשם זיהוי הדוברים השונים: גופן אחד (פרנק-ריהל) למספר, שני (אהרוני) לאחותו, שלישי (הדסה) לאמם, רביעי לאביהם, חמישי (דוד) לסיפור של רות אלמוג, "גמדים על הפיז'מה", המובא בתחילת הספר, שישי למשפטים המצוטטים ממנו לכל אורך הספר, ושביעי (חיים) למובאות מיצירות ספרותיות אחרות.
ראו גם

טיפוגרפיה
פונטוגרפר – תוכנה לעיצוב גופנים
ASCII – קוד לייצוגם של תווים בזיכרון מחשב ובקובצי מחשב.
לקריאה נוספת

עדה ורדי (עורכת), ״דפוסים משתנים : מלאכת העיצוב של משה שפיצר, פרנציסקה ברוך והנרי פרידלנדר״, הוצאת מוזיאון ישראל, ירושלים, 2015
משה שפיצר (עורך), אות היא לעולם – קובץ מאמרים מוקדש לעיצוב האות העברית, בהוצאת האגודה לאמנות יהודית, תשמ"א
מולכו אילן (עורך), "טיפוגרפיה עברית: קטלוג אותיות שימושי", הוצאת בצלאל, 1980 (קטלוג אותיות למכונות דפוס)
גרשון זילברברג, (כתב וערך) "תורת הדפוס", הוצאת ארגון מפעלי הדפוס בישראל, תשכ"ח – 1968. ציור העטיפה: צבי נרקיס
Philip Gaskell, A New Introduction to Bibliography, Oxford University Press 1985 pp. 9-56
הערות שוליים

↑  בשנת 1515 הקים הרב יהודה גדליה את הדפוס העברי הראשון שהוקם בסלוניקי, תוך שימוש בגופנים שהביא עמו מליסבון. לפי "יהודה גדליה", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
↑  שירת משה עם צוואת החת"ם סופר, סאטמאר: (דפוס איסטרייכר), תרס"ח
1 2  יצחק אבינרי, יד הלשון, יזרעאל, 1964, עמ' 95
1 2  ארהרדט ד' שטיבנר, "ספר הדפוס", תרגם מגרמנית גדעון שטרן, האיגוד הארצי של עובדי הדפוס, 1992.
↑  פונטייפ, קטלוג 2012, עמוד 6
↑  פונטייפ, קטלוג 2012, עמוד 22
↑  "טיפוגרפיה", קטלוג ספריית פונטביט, 2010, תל אביב
↑  פונטייפ, קטלוג 2012, עמוד 82
↑  פונטייפ, קטלוג 2012, עמוד 134
↑  מאיר בר-אילן, הערות לטיפוגראפיה של הסידור, שנה בשנה לט, תשנ"ט, עמ' 505–526
↑  פונטייפ, קטלוג 2012, עמ' 102
↑  בין השנים 1994 ל-2021
↑  דפוסים משתנים : מלאכת העיצוב של משה שפיצר, פרנציסקה ברוך והנרי פרידלנדר / בעריכת עדה ורדי ; עיצוב הקטלוג והפקה: מיכאל גורדון ; עריכה: תמי מיכאלי ;מוזיאון ישראל (ירושלים) | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7663654-9  NKC: ph116510 
אותיות הגופן "פרנק ריהל"
אות ספר, חרוטה באבן, בשלט בית ברחוב פינסקר בירושלים
לוגו קיה עם אותיות בעלות סריפים
דורון וייס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן 
 השתייכות:   שירות הביטחון הכללי
 תפקידים בשירות
 ראש מרחב הצפון ראש אגף משאבי אנוש ראש אגף התכנון ראש אגף המבצעים סגן ראש השב"כ
 תפקידים אזרחיים
 יו"ר רכבת ישראל
 
דורון וייס הוא איש מערכת הביטחון לשעבר, שירת במשך 34 שנים בשירות הביטחון הכללי וכיהן כסגן ראש השב"כ.
ביוגרפיה

וייס הצטרף לשב"כ ב-1977, מילא בארגון שורת תפקידים בכירים בהם ראש מרחב צפון, ראש אגף משאבי אנוש, ראש אגף התכנון, ראש אגף המבצעים וסגן ראש הארגון. פרש מהשב"כ במאי 2011.
לאחר פרישתו מונה לדירקטור ברכבת ישראל ובנובמבר 2013 נבחר ליושב ראש הדירקטוריון, כיהן בתפקיד במשך כשנה.
וייס בעל תואר ראשון בלימודי ארץ ישראל מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב.
גרישה פרומל

גרישה פרומל (בגרמנית: Grischa Prömel, נולד ב-9 בינואר 1995 בשטוטגרט שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בהופנהיים הגרמנית בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים

פרומל שיחק כנער במועדון שטוטגרטר קיקרס (אנ') מעיר הולדתו שטוטגרט, ובשנת 2013 החל לשחק בנוער של הופנהיים, הידועה במחלקת הנוער האיכותית שלה. בשנת 2014 החל פרומל לשחק בקבוצת המילואים של הופנהיים, שם שיחק עונה אחת, והבקיע חמישה שערים ב-24 הופעות. בתום עונה זו, נרכש פרומל על ידי קרלסרוהה מהבונדסליגה השנייה. בעונתו הראשונה בקרלסרוהה פרומל היה אחד הקשרים המוכשרים ביותר בבונדסליגה השנייה, וזכה להתעניינות מקבוצות בכירות, ואף זומן לסגל הגרמני לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו. בעונת 2016/17 פרומל ירד ליגה עם קרלסרוהה מהמקום האחרון.
לאחר ירידת הליגה עם קרלסרוהה, חתם פרומל על חוזה לשלוש שנים באוניון ברלין מבונדסליגה השנייה ביוני 2017. בעונת הבכורה שלו באוניון ברלין, 2017/18, ערך פרומל 22 הופעות והבקיע שער אחד. בעונת 2018/19 לפרומל היה חלק משמעותי בהעפלה של אוניון ברלין לבונדסליגה לראשונה בתולדות המועדון. פרומל הבקיע שבעה שערי ליגה בעונה זו, ונטל חלק בצמד משחקי המבחן מול שטוטגרט, שבסיומם, אוניון ברלין העפילה לבונדסליגה לאחר שסיימה שלישית בבונדסליגה השנייה.
קריירה בינלאומית

פרומל שיחק בנבחרות הצעירות של גרמניה, ובשנת 2016 זומן על ידי המאמן הורסט רובש לסגל נבחרת גרמניה האולימפית לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו. פרומל ערך ארבע הופעות בטורניר האולימפי, בכולן נכנס כמחליף. פרומל זכה עם גרמניה במדליית כסף אולימפית, לאחר הפסד לנבחרת ברזיל האולימפית בבעיטות הכרעה במשחק הגמר, בו נכנס פרומל כמחליף בדקה ה-67.
תארים

עם נבחרת גרמניה האולימפית:
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016): מדליית כסף
גרלה

| --- | --- |
סמל גרלהסמל גרלה

 מדינה:  רומניה רומניה
 מחוז:  קלוז'
 חבל ארץ:  טרנסילבניה
 ראש העיר:  Călin Marius Sabo
 בירת העיר:  גרלה 
 שטח:  36.28 קמ"ר
 גובה:  250.000000 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  19,873 (1 בדצמבר 2021)
  ‑ צפיפות:  560 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  47°01′N 23°54′E﻿ / ﻿47.02°N 23.9°E﻿ / 47.02; 23.9 
 אזור זמן:  UTC+2
 www.gherlainfo.ro
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת רומניה מוגדלת) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור גרלה(למפת רומניה רגילה) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור גרלה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
גרלה (ברומנית: Gherla, בהונגרית: Szamosújvár במקורות היהודים: סאמוש אויוואר) היא עיר ברומניה מחוז קלוז' בטרנסילבניה. נקראה בעבר ארמנופליס (ארמנית: (Հայաքաղաք), עקב שיעור הארמנים הגבוה שהתגורר בה. בעבר התקיימה בו קהילה יהודית.
היסטוריה

העיר נזכרת לראשונה בשנת 1291. לאחר מכן נקראה "עיר הארמנים". כמו שאר האזור, העיר הייתה תחת השלטון האוסטרו הונגרי עד 1918, ותחת השלטון ההונגרי בזמן מלחמת העולם השנייה בשנים 1940–1944.
העיר המודרנית נבנתה במאה ה-18 על ידי הארמנים. הארמנים הגיעו לעיר בסביבות שנת 1650 מאזורי מולדובה וקרים. בעיר נמצא עד היום המרכז של הכנסייה הארמנית-רומנית הכפופה לאפיפיור.
בעיר קיים מבצר של ממלכת הבסבורג ומשנת 1785 הוא משמש כבית כלא. בתקופת הקומוניזם ברומניה הוא שימש לכלא לאלפים ממתנגדי המשטר, ורבים נעלמו בין כתליו. המקום משמש גם כיום כבית כלא שמור, וקיים בו גם מוזיאון.
הקהילה היהודית

תחילת הקהילה היהודית בשנות ה-30 של המאה ה-19. באותו זמן היהודים הורשו להתגורר רק בפרבר קנדיה (Candia) סמוך למבצר ששימש כבית כלא. היהודים התפרנסו ברובם ממתן שירותים לבית הכלא, כמו ספקי מזון ורכוש. בשנות ה-50 ש/ל המאה ה-19 הוסרו ההגבלות וקמה הקהילה המאורגנת. בסוף המאה ה-19 החלה בנייה של בית כנסת גדול, שהושלמה בשנת 1903. עם הקרע ביהדות הונגריה הצטרפה קהילת גרלה לזרם האורתודוקסי.
רב העיר הראשון היה הרב יצחק יוסף כהן, שכיהן למעלה מ-40 שנה עד פטירתו ב-1920. אחריו מילא את מקומו חתנו הרב אברהם שלמה אליאש עד פטירתו בשנת 1930. בנו הרב יעקב שמואל אליאש מילא את מקומו עד שנספה בשואה. בשנות מלחמת העולם הראשונה הגיע לעיר אדמו"ר חסידי – הרב ברוך רובין מחסידות גלגוב שפתח בית מדרש חסידי בעיר, שקהילתה הייתה רחוקה מחסידות.
מילידי העיר היהודים: הפוליטיקאי ההונגרי הלאומי - איגנץ הלפי, והביבליוגרף יצחק יוסף כהן, נכדו של רב העיר הראשון שעל שמו נקרא.
עם החזרת השלטון ההונגרי לטרנסילבניה, הורע מצב היהודים. עשרות מהגברים נשלחו לעבודות כפייה לאוקראינה, שם נספו. עם הכיבוש הגרמני ב-1944, שוכנו יהודי העיר בגטו ששכן בבית החרושת ללבנים. שם שהו בתנאים קשים כשבועיים ואז גורשו לגטו קלוז'. לאחר כשבוע נשלחו יהודי גרלה משם לאושוויץ שם נספו רובם.
יהודים חזרו לעיר לאחר תום המלחמה, וחלקם תפסו משרות בחיי החברה והכלכלה. רובם עזבו בהמשך את העיר ועלו לישראל.
לקריאה נוספת

סאמוש-אויואר (גערלא), בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 283–285. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
בית הכנסת בגרלה
גוטפריד קינקל

| --- | --- |

גוטפריד קינקל ב-1880
 לידה:  11 באוגוסט 1815 אוברקאסל, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  13 בנובמבר 1882 (בגיל 67) ציריך, שווייץ 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות זילפלד 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בון 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 בן או בת זוג:  יוהאנה מוקל (1839–?) 
 צאצאים:  גוטפריד קינקל, יוהנה קינקל 
 חתימה:   
 
יוֹהַן גוֹטְפְרִיד קִינְקֶל (בגרמנית: Johann Gottfried Kinkel‏; 11 באוגוסט 1815 – 13 בנובמבר 1882) היה משורר גרמני שנודע גם בפעילותו המהפכנית ובריחתו מבית הכלא הפרוסי בשפנדאו בעזרת חברו קארל שורץ.
ראשית חייו

הוא נולד באוברקאסל (אנ') (כיום חלק מבון). לאחר שלמד תאולוגיה בבון ובברלין, הוא התמקם בבון ב-1836 בתור מורה פרטי לתאולוגיה, הפך למנהל בבית הספר התיכון שם, והיה לזמן קצר עוזר מטיף בקלן.
הוא שינה את דעותיו הדתיות, נטש את התאולוגיה ונשא הרצאות על תולדות האמנות, שבהן התעניין במסע לאיטליה בשנת 1837. בשנת 1843 נשא לאישה את יוהאנה מוקל (אנ') (1810–1858), סופרת, מלחינה ומוזיקאית. שסייעה לבעלה ביצירתו הספרותית ובפעילותו המהפכנית. נולדו להם ארבעה ילדים. ב-1846 מונה לפרופסור שלא מן המניין לתולדות האמנות באוניברסיטת בון.
מהפכן

ב-1848 הוא יסד עם אשתו ועם קארל שורץ עיתון, "בונר צייטונג" (Bonner Zeitung), שהיה מוקדש בעיקר למעקב אחר פעילויות מהפכניות, אך גם סיפק את החומר המסורתי כגון ביקורות מוזיקליות ותיאטרוניות שאנשים ציפו אז מעיתון בשירות מלא.
קינקל הצטרף למרד המזוין בפפאלץ (אנ') ב-1849, והאמין שהוא פועל באופן חוקי תוך ציות להנחיות האספה הלאומית של פרנקפורט. בקרב הוא נפצע ונעצר ובהמשך נידון למאסר עולם. אף על פי שבמקור השלטונות גזרו את דינו לכליאה במבצר שבו היה יכול להמשיך במראית עין של פעילותו המקצועית, גילה פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה שגזר דין זה אינו חוקי, מכיוון שהוא לא נידון למוות, וב"חסדו" המיר אותו למאסר עולם במוסד לעבריינים צעירים שבה גולח שיער ראשו, והוא נאלץ ללבוש בגדי אסיר ולבלות את זמנו בטוויה של צמר. בסופו של דבר הוא הועבר לכלא שפנדאו בברלין, שם חברו ותלמידו לשעבר קרל שורץ עזר לו להימלט מהכלא בשפנדאו ולהגיע ללונדון באנגליה בנובמבר 1850.
גלות > לונדון

בלונדון הוא הצטרף לברית הקומוניסטים. מאוחר יותר הוא הסתבך עם קבוצת אוגוסט ויליך (אנ')-קארל שאפר (אנ') בתוך הברית ויצא נגד קרל מרקס ופרידריך אנגלס תוך יצירת קרע בתוך ברית הקומוניסטים.
קינקל ביקר בארצות הברית כדי לגייס כספים ל"הלוואה לאומית גרמנית" שנועדה לממן פעילויות מהפכניות בגרמניה. אף על פי שהוא התקבל בהתלהבות, ונפגש עם הנשיא מילרד פילמור, הוא גייס מעט מאוד כסף.
הוא חזר ללונדון ב-1853, לימד גרמנית ודיבור בפני נשים, והרצה על ספרות גרמנית, אמנות ותולדות התרבות. ב-1858 ייסד את העיתון הגרמני הרמן (Hermann). יוהאנה קינקל נפטרה בסוף 1858 כאשר נפלה או השליכה את עצמה מהחלון. בשנת 1860 נישא קינקל למינה אמיליה אידה ורנר (Minna Emilia Ida Werner), בת קניסברג שהתגוררה בלונדון. ב-1863 הוא מונה לבוחן באוניברסיטת לונדון ובבתי ספר אחרים באנגליה.
גלות > שווייץ

ב-1866 קיבל פרופסורה לארכאולוגיה ותולדות האמנות בפוליטכניקום בציריך, שם נפטר 16 שנים מאוחר יותר. הוא מעולם לא הצליח לחזור לגרמניה. האנציקלופדיה אמריקנה משנת 1920 משערת שכנראה הייתה זו אהבתו לארץ הולדתו שהביאה אותו לציריך.
כתביו

המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה העריכה שהפופולריות של קינקל לא הייתה פרופורציונלית ביחס לכישרונו. בריטניקה אפיינה את שירתו כאל הסוג הסנטימנטלי המתוק שהיה באופנה בגרמניה באמצע המאה ה-19.
הספר Gedichte ("שירים") של קינקל הופיע לראשונה ב-1843, והתפרסם בכמה מהדורות. יצירותיו הטובות ביותר היו הרומנסה בחרוזים Otto der Schütz, eine rheinische Geschichte in zwölf Abenteuern ("אוטו הקלעי, סיפור מחבל הריין בשתים עשרה הרפתקאות"; 1846), שעד 1920 התפרסם במעלה מ-100 מהדורות, ו-Der Grobschmied von Antwerpen ( "הנפח מאנטוורפן"; 1868). בין שאר יצירותיו היו הטרגדיה Nimrod ("נמרוד"; (1857), ו-Geschichte der bildenden Künste bei den christichen Völkern ("תולדות האומנויות החזותיות בקרב העמים הנוצרים"; 1845)‏, Die Ahr: Landschaft, Geschichte und Volksleben ("נוף, היסטוריה וחיי העם לאורך האהר"; 1845) ו-Mosaik zur Kunstgeschichte ("פסיפס תולדות האמנות"; 1876).
הערות שוליים

1 2 3 4  1911 Encyclopædia Britannica/Kinkel, Johann Gottfried
↑  The American Cyclopædia (1879)/Kinkel, Johann Gottfried
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263990105171  PLWABN: 9810675271105606  BNE: XX4614318  BnF: cb12459752h (data)  GND: 11856224X  HDS: 028078  ISNI: 0000 0001 2131 1447  LCCN: n83135731  MusicBrainz: fe58dfc8-1ce1-46a4-b8a3-fadb03cabf61  NKC: mzk2010585895  NLG: 124113  NTA: 068722729  SNAC: w69g6fnm  SUDOC: 033764441  VcBA: 495/155245  VIAF: 46857658   WorldCat (עם VIAF): 46857658 
איור המשחזר את בריחתו של קינקל משפנדאו
האנדרטה לזכרו בבון-אוברקאסל
גוטפריד פוקס

גוטפריד פוקס (בגרמנית: Gottfried Fuchs;‏ 3 במאי 1889 – 25 בפברואר 1972) היה שחקן כדורגל גרמני-יהודי, ששרד את השואה. היה השחקן היהודי הראשון ששיחק בנבחרת גרמניה בכדורגל. מחזיק עדיין בשיא השערים שנכבשו במשחק אחד (10 גולים) שכבש במשחק של נבחרת גרמניה מול נבחרת רוסיה בשנת 1912.
קורות חיים

גוטפריד פוקס נולד בקרלסרוהה למשפחה אמידה בת חמישה ילדים (ארבעה בנים ובת אחת). אביו עסק במסחר בעץ. מוצא משפחתו מחבל אלזס. אחיו הבכור הוא ריצ'רד פוקס, מלחין ואדריכל.
התחיל את קריירת הכדורגל שלו בשנת 1899 במועדון הכדורגל דיסלדורף (Düsseldorfer SC 99), הקיים עד היום.
בשנת 1907 פוקס ומועדון הכדורגל דיסלדורף זכו באליפות מערב אירופה. בהמשך הצטרף למועדון הכדורגל של קרלסרוהה (Karlsruher FV), שגם קיים עד היום.
פוקס היה חלק מ"שלישיית המחץ" המפורסמת של הקבוצה שכללה גם את פריץ פרדרר ויוליוס הירש (יהודי גם הוא). בשנת 1910, בגיל 21, זכה עם קבוצתו באליפות דרום גרמניה ובאליפות גרמניה לאחר ניצחון על הולשטיין קיל.
ב-23 במרץ 1911 הפך לכדורגלן היהודי הראשון בנבחרת הלאומית של גרמניה. ב-1912 זכה עם נבחרת דרום גרמניה בגביע המלכותי. ב-23 בנובמבר 1913 שיחק בפעם האחרונה בנבחרת הלאומית של גרמניה נגד נבחרת בלגיה.
כמו שאר אחיו, התנדב לצבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה. שירת כקצין תותחנים ונפצע כמה פעמיים. למרות הפציעות פוקס חזר לשחק בקרלסרוהה לאחר המלחמה, וסיים את קריירת הכדורגל שלו בשנת 1920.
בשנת 1928 עבר לברלין עם משפחתו, שם עסק במסחר בעץ.
בתקופת השואה

בעקבות חוקי נירנברג נמחקו כל שיאיו מכל הסטטיסטיקות של הכדורגל הגרמני. בברלין הצטרף למועדון הטניס המקומי של ניקולאי-זה, אך סולק ממנו בשנת 1935 בשל היותו יהודי. בשנת 1937 משפחתו החליטה לעזוב את גרמניה הנאצית לצרפת. בשנת 1939 נעצר פוקס בצרפת בשל אזרחותו הגרמנית. כאשר גרמניה הנאצית פלשה לבלגיה, פוקס ומשפחתו ברחו לקנדה דרך בריטניה. בקנדה שינה את שמו לגודפרי א. פוקס. פוקס הלך לעולמו בקנדה בשנת 1972 מהתקף לב.
הכרה והנצחה

ב-2012 התקיימה פגישה בין צאצאיו של פוקס לצאצאיו של יוליוס הירש, חברו היהודי לקבוצת קרלסרוה. ב-2013 מועצת עיריית קרלסרוהה, עיר הולדתו, חנכה כיכר על שמו בסמוך לאצטדיון הכדורגל הישן שבו שיחק. דמותו הונצחה בתערוכה "מכוכבים לנרדפים".
ראו גם

יוליוס הירש
לקריאה נוספת

ספר התערוכה: מכוכבים לנרדפים. כדורגלנים יהודים-גרמנים בצל צלב הקרס (דו לשוני בגרמנית ובעברית).
הערות שוליים

↑  Jüdische Sportstars: Gottfried Fuchs, juedische-sportstars.de (באנגלית)
↑  Lorenz Peiffer, מכוכבים לנרדפים: כדורגלנים יהודים-גרמנים בצל צלב הקרס, Hentrich & Hentrich
↑  e.V., Badischer Fußballverband. "Jugendpreis Gottfried Fuchs für Vereine mit besonderem Engagement". Badischer Fußballverband (בגרמנית). נבדק ב-2018-03-14.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1012714632  VIAF: 171853420   WorldCat (עם VIAF): 171853420
דיאן דה פואטייה

| --- | --- |

 לידה:  3 בספטמבר 1499 סן-ואלייה, צרפת 
 פטירה:  25 באפריל 1566 (בגיל 66) Château d'Anet, צרפת 
 שם לידה:  Diane de Poitiers 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  Château d'Anet 
 בן או בת זוג:  Louis de Brézé, seigneur d'Anet (16 באפריל 1515–?)  אנרי השני 
 חתימה:   
 
דיאן דה פואטייה
דיאן דה פואטייה (צרפתית: Diane de Poitier‏; 3 בספטמבר 1499 או 9 בינואר 1500 – 25 באפריל 1566), מאהבתו של אנרי השני מלך צרפת.
ביוגרפיה

דיאן הייתה בתו של ז'אן דה פואטייה, רוזן סנט ואלייה שבחבל רון-אלפ בצרפת. ב-16 באפריל 1515 נישאה ללואי דה ברזה, נכדו של שארל השביעי מלך צרפת, ששירת בחצרו של המלך פרנסואה הראשון. ב-23 ביולי 1531 נפטר בעלה והיא נשבעה שלא להינשא עוד. בהיותה בת שלושים וחמש שנה הפכה למאהבתו של אנרי מאורליאן בן השש עשרה (אנרי השני מלך צרפת לעתיד שהיה נשוי לקטרינה דה מדיצ'י). ב-1538 ילדה לאנרי את דיאן, שהפכה לדוכסית מאנגולם, אך היו לה עוד שתי בנות מבעלה.
החל ב-1547, כאשר אנרי השני ירש את הכתר, הפכה דיאן דה פואטייה ליועצתו העיקרית של המלך, ולמעשה ניהלה את ענייני המדינה. היא כתבה עבורו מכתבים מדיניים וחתמה בשם המשותף "אנרי-דיאן". היו לה טעם טוב, נימוסים יפים, פיקחות והשכלה רחבה, והיא הייתה מאהבת שהקסימה את המלך בחן ובחוכמה. המלך שיתף אותה בהכנסות ממכירת משרות בשירות המדינה, ולמעשה כל המינויים היו תלויים באישורה. המלך העניק לה במתנה את ארמון שנונסו שבעמק הלואר. היא בנתה לעצמה טירה מפוארת בנחלה שירשה מבעלה בעיירה אנט שממערב לפריז, והזמינה לטירתה משוררים, פילוסופים, קרדינלים, דוכסים וגנרלים. טירה זו הפכה לביתו השני של המלך ולמקום מושבה של מועצת המדינה.
ב-1559, אחרי שהמלך אנרי השני נפצע בתחריות אבירים ומת מפצעיו, אשתו, קטרינה דה מדיצ'י, גירשה את דיאן מבית המלוכה. דיאן נהרגה ב-1566 כתוצאה מנפילה מעל סוסה. במהפכה הצרפתית חולל קברה ועצמותיה הושלכו לקבר משותף.
דה סטארלינגס

| --- | --- |
 מקום הקמה:  אנטוורפן 
 מוקד פעילות:  בלגיה בלגיה
 תקופת הפעילות:  מ-2018
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 חברת תקליטים:  יוניברסל מיוזיק גרופ 
 
דה סטארלינגס (באנגלית: The Starlings) הוא צמד מוזיקלי בלגי, שהוקם בשנת 2018 באנטוורפן על ידי טום דייס וקאטו קאלבאוט. הוציא את סינגל הבכורה שלו, "Mine", בשנת 2019. במאי 2020 פורסם אלבום הבכורה שלהם, Don't Look Back.
קריירה

שני חברי הצמד מוכרים מאוד בפלנדריה: דייס ייצג בעברו את בלגיה באירוויזיון 2010 עם השיר "Me and My Guitar", בעוד שקאלבאוט השתתף בעונה הרביעית של Idool, וסיים במקום השני. השניים התיידדו ב-2013 כשהקליטו יחד את "Breaking Up Slow".‏
בשנת 2020 השתתף הצמד בתוכנית הטלוויזיה ההולנדית Liefde voor muziek, שם זכה לשבחים לביצוע שלו ל-"Liefdeskapitein" של K3. באותה שנה הוציא את אלבום הבכורה שלו, Don't Look Back, שהגיע למקום השני במצעד האלבום הפלמי, מכר 10,000 עותקים וקיבל תואר זהב מאיגוד תעשיית ההקלטות במדינה. אלבומו השני, Seaside, הגיע למקום החמישי בפלנדריה.
ב-8 בנובמבר, במהלך תוכנית הרדיו "Kawtar & Keyaert" ב-MNM, נחשפו שמות שבעת המשתתפים בקדם הבלגי לאירוויזיון 2023, שיתקיים בליברפול שבממלכה המאוחדת. בין המתחרים נכלל דה סטארלינגס. הם נבחרו על ידי צוות מיוחד המורכב ממומחים למוזיקה מטעם VRT בהתייעצות חברות התקליטים ומנהליהם. שירי המועמדים הוכרזו ב-15 בדצמבר יחד עם קטעים קצרים מהם באורך עשרים ושתיים שניות. ב-11 בינואר 2023 ביצע את שני שיריו לתחרות, "Oceanside" ו-"Rollercoaster", מול ששת המתמודדים האחרים, וזכה מהם לביקורות ולמשובים שונים. לבסוף, בחר את "Rollercoaster", והמשיך אתו לשלב הגמר. הוא הגיע למקום השני עם 277 נקודות.
הערות שוליים

↑  "Kato en Tom Dice bundelen krachten in The Starlings" [Kato and Tom Dice join forces in The Starlings] (בהולנדית). 4 בינואר 2019. נבדק ב-27 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ten Veen, Renske (15 בינואר 2023). "Tom Dice calls out "lack of respect" among Belgium's jury at Eurosong 2023…after losing by one point". Wiwibloggs (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-28 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: b82a588c-fcf6-4c59-a47f-878941373ced
ד'תתקי"ז

ד'תתקי"ז (4917)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-17 בספטמבר 1156 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 6 בספטמבר 1157. שנה מסוג בשה, איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים. זו שנה שלישית לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בשה, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
היסטוריה של עם ישראל
ד'תל"ג

ד'תל"ג (4433)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-30 באוגוסט 672 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 16 בספטמבר 673. שנה מסוג בחה, היא מעוברת, ואורכה 383 ימים. זו שנה שנייה לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בחה, ובה 383 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
היסטוריה של עם ישראל
ד'תל"ח

ד'תל"ח (4438)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-3 בספטמבר 677 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 22 בספטמבר 678. שנה מסוג השג, היא מעוברת, ואורכה 385 ימים. זו שנת שמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג השג, ובה 385 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ג באדר ב' חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר ב'.
היסטוריה של עם ישראל
ד'תתקכ"ב

ד'תתקכ"ב (4922)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-23 בספטמבר 1161 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 10 בספטמבר 1162. שנה מסוג זחא, איננה מעוברת, ואורכה 353 ימים. זו שנה ראשונה לשמיטה.