stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסיאגו (גבינה)
הערות שוליים

1 2  "U.S. TRADEMARK APPLICATION NO. 85655744 - ASIAGO - BIR-04-TM". tmng-al.uspto.gov. אורכב מ-המקור ב-9 באוקטובר 2020. נבדק ב-2020-10-05. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Asiago cheese needn't come from Italy, IP Australia rules". Lawyerly (באנגלית אמריקאית). 2018-06-05. נבדק ב-2021-01-27.
↑  Consorzio Tutela Formaggio Asiago (אורכב 29.09.2007 בארכיון Wayback Machine), the consortium overseeing the use of the name Asiago.
↑  "Where Asiago is produced - Consorzio Tutela Formaggio Asiago". Consorzio Tutela Formaggio Asiago. אורכב מ-המקור ב-6 באפריל 2016. נבדק ב-22 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Papademas, Photis; Bintsis, Thomas; John Wiley & Sons (2018). Global cheesemaking technology: cheese quality and characteristics (באנגלית). Hoboken: Wiley. ISBN 978-1-119-04615-8. OCLC 1050862100.
אשור (עיר)

אַשּׁוּר או אַשּׂוּר (כפי שבוטא שמה בפי האשורים) היא עיר עתיקה ובירתה הראשית של הממלכה והאימפריה האשורית המאוחרת, למעט מספר תקופות. העיר ממוקמת על החוף המערבי של צפון החידקל, ובין נהר הזב הגדול לזב הקטן.
את שמה קיבלה העיר משמו של האל הלאומי שעמד בראש הפנתיאון האשורי, האל אשור. שמו המודרני של האתר הוא קלעת שרקאת (Qal'at Sherqat) והוא מוכר בידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית משנת 2003.
מתארה של העיר בלתי רגולרי, קרוב לצורת משולש. העיר הותאמה לפיתול של החידקל (ויובל של החידקל קדום ממערב). במקום שהטופוגרפיה והנהר הם מיטביים. במקום שבו הסלע מוגבה בקרבת הנהר, נבחר למקם עליו את העיר. אורך צלע אחת של העיר כ-900 מ'. אורך החומה הדרומית כ-1,700 מ', ובסך הכל ההיקף הכללי של חומת העיר 3,200 מ', ושטחה כ-635 דונם.
ארכאולוגיה

גם קודם להתעוררותה כבירתה של האימפריה האשורית, הייתה אשור עיר-מדינה חשובה בצפון מסופוטמיה. שכבותיה הארכאולוגיות העתיקות ביותר (השכבות G ו H) מאמצע האלף השלישי לפנה"ס, שנסרקו באופן שטחי ביותר עד לימינו מבליטות את מקדש אִשְתַר, האלה המסופוטמית שלקחה (בין השאר) חלק באגדת גילגמש הנודעת. המקדש נחשף בידי חברי המשלחת הגרמנית לחקר המזרח הקדום (Deutsche Orientgesellschaft), שפעלה באזור בין השנים 1903–1914 ובראשה עמד ואלטר אנדרי (Walter Andrae). המשלחת הייתה מן הראשונות שערכו חפירות ארכאולוגיות, הן באזור והן בכל שטחיה של האימפריה האשורית. הדמיון הרב בין כלי הפולחן, העיטורים והמבנה של המקדש, לאלו של מקביליהם השומריים מאשש את הסברה כי אשור נשלטה בידי מלכים שומריים, לפני ימיו של סרגון הראשון (אנ') (מלך בין השנים 1920–1881 לפסה"נ בערך).
בחפירות הארכאולוגיות נמצאו שרידים מתקופת עובייד מאמצע האלף החמישי לפנה"ס. ראשית ההתיישבות העירונית באשור קשורה במפעלי השקיה מהנהר ששכנה לגדתו. פסלוני בעלי חיים שהתגלו מרמזים על נוכחות של שבטים נוודים באזור. שמות מלכיה כמו אֻשְפִּאַ וכִּכִּאַ, שבנו את מקדש האל אשור וחומת העיר, מעידים על השפעה שומרית. אם כי ההיסטוריונים האשורים, מחברי לוח חורסאבאד, מציינים את המלכים הללו כ"מלכים שישבו באוהלים", תואר שמרמז על אופייה הנוודי-למחצה של התרבות האשורית העתיקה. אשפא, שהוזכר לעיל, היה המלך שקדם למלך האחרון שישב באוהלים, ובהקשר לבניית מקדש אשור בעיר ניתן להניח כי העיר הייתה במקור מוקד דתי ועם הזמן, סביב בסיס דתי זה, צמחה אשור העיר.
היסטוריה > אשור הקדומה

תקופת אשור הקדומה מתחילה בתחילת המאה ה-20 לפנה"ס. לפני כן הייתה אשור חלק מהאימפריה האכדית של סרגון והאימפריה של השושלת השלישית של אור. יש להניח כי תושביה השמיים של אשור הושפעו מהשלטון הזר השומרי, האכדי-השמי, וזה של השושלת השלישית של אור. עם היחלשות ממלכת אור השלישית, נכנסה אשור לעידן המלכים העצמאיים (שמצוינים אף הם בלוח חורסאבאד), שושלת זאת (בת שמונת האישים) שלטה לערך בין השנים 1940 – 1738 לפנה"ס ובראשה עמד פּוּזֻר־אשור הראשון. תושבי אשור והמלך אִילוּשוּמָה ערכו רפורמות כלכליות גדולות ופתחו את אשור למסחר אזורי. בנו אֶרִשֻום המשיך את מלאכת אביו, חיזק את חומות העיר, בנה את מקדש אדד ואת הארמון למלכי העיר. המבנה הפוליטי של העיר היה של אוליגרכיה עם מועצת נכבדים ובראשה המלך. היו מערכות מנהליות אזרחיות שבראשם עמד לימום - פקיד נבחר. תושבי העיר עסקו בחקלאות ובמסחר בין-אזורי בבדים ובבדיל. הסחר היה עם מושבות המסחריות בכניש ואתרים אחרים באנטליה. האשורים השתתפו במסחר הפנימי באנטליה וקיבלו תמורת הסחורות שלהם כסף וזהב. האשורים פיתחו מערכת מסחרית ופיננסית משוכללת וצברו רווחים גדולים מהמסחר.
המושבה בכניש נהרסה באמצע המאה ה-19 לפנה"ס. הפעילות המסחרית התחדשה בימי המלך שַמְשִי אַדַד הראשון. הוא היה ממוצא אמורי, כבש את העיר אשור ובנה בה מקדש נאה לאל אשור ואת המקדש הכפול של אנֻ ואַדַד. אך עם ימיו של אִשְמֵי-דָגוֹן, בנו ויורשו של שמשי-אדד, נפלה אשור קורבן לכוחה המתגבר של בבל בימיו של חמורבי. תעודות מלכותו של חמורבי מציינות את אשור כמעלת מס. לאחר מכן נכנסה אשור לתקופה אפלה של אי סדרים וחוסר דיווח על גורלה.
היסטוריה > תקופת אשור התיכונה - האימפריה

בתקופה זו בהיסטוריה המסופוטמית ניכרת נדידת בני השבטים החוריים לתוך מסופוטמיה, ויסוד ממלכת מִיתַנִי, ששלטה באשור לפרק זמן של כ-70 שנים עד לערך 1360 לפנה"ס – תאריך עלייתו של אשור-אֻבַּלִּיט הא' לכס האשורי. הוא מלך ששחרר את אשור מידי מלכי מיתני וזכה לתארים נכבדים. יורשיו הנודעים אַדַד-נִירָרִי הראשון, שַׁלְמַנְאֶסֶר הא' ותּוּכּוּלְתִּי-נִינוּרְתַ הראשון דאגו לביצורי העיר, והשניים האחרונים אף בנו מחדש את מקדש אשור ואשתר ואת הארמון המאוחר.
אולם עם תום תקופת המלכים הללו צנחה אשור בשנית, והתאוששה רק בימיו של תִּגְלַת-פִּלְאֶסֶר הראשון בסוף המאה ה-12 ותחילת המאה ה-11. הוא שקד על שחזור ופיאור עירו על ידי חידוש מקדש אשור, אדד ואנֻ, ואף יש הטוענים כי בנה מעין גן חיות באשור. אך עם מותו של מלך רם זה נפלה אשור קורבן לשבטים הארמים שכבשו שטחים נרחבים מממלכת אשור.
היסטוריה > האימפריה החדשה

התקופה מתחילה בימי אשור-דן השני ויורשו אדד-ניררי השני ששיקמו את הממלכה והעיר אשור. אשור נצירפל השני בחצי הראשון של המאה ה-9 לפנה"ס, הקים עיר חדשה נימרוד (כלח התנ"כית) והעביר את הבירה מאשור. הוא לא זנח לגמרי את אשור והסב את ארמון המלך הישן למקום קבורה למלכי אשור. בנו שלמנאסר השלישי לא נטש את העיר ובנה בה חומת כפולות, שערים ומגדלי שמירה רמים וטיפל במקדשי אשתר, אדד ואנֻ. באמצע המאה ה-8 לפנה"ס עלה לשלטון תיגלת פלאסר השלישי. הוא הרחיב את הממלכה ולחם בסוריה וארץ ישראל. הוא ארגן את הממלכה מחדש. בסוף המאה ה-8 לפנה"ס עלה לשלטון סרגון השני שכבש את שומרון. הוא הפיח רוח חיים באשור ושיפץ את מקדש האל אשור שבה, כפי שעשה בנו סנחריב שהרבה לבנות בעיר העתיקה. בנייתו של סנחריב הייתה תוצאתה של מגמת החזרת המסורת העתיקה שאפיינה את בית סרגון השני. סנחריב העביר בירתו לנינוה. כן שחזר לגדולתם את מקדשי סין ושמש, ביצר את עירו ונקבר בה, נכדו אשורבניפל עסק גם הוא בהרחבת העיר נינווה ובניניה המרכזיים.
לאחר מות אשורבניפל התערער מצבה של הממלכה ובניו סבלו ממרידות של שרי הצבא שהביאו לפלישות של ממלכת מדי והרס מוחלט של העיר אשור בשנת 614 לפנה"ס.
היסטוריה > לאחר התפוררות האימפריה

לאחר הרס אשור היא לא נבנתה מחדש תקופה ארוכה. העיר יושבה מחדש על ידי קבוצה קטנה של אנשים בתקופה הפרתית במאה השנייה לפנה"ס ונבנו הארמון הפרתי ומקדש חדש לאל אשור, אך עם תום התקופה הפרתית נתרוקנה אשור שוב מתושביה. בתקופה הפרסית הייתה התאוששות באשור והיו בה מקדשים לאל אשור. בתקופה הערבית במאה השביעית לספירה נעזבה העיר ולא נבנתה מחדש.
ראו גם

הסחר האשורי באשור הקדומה עם המושבות האשוריות באנטוליה
לקריאה נוספת

לכסיקון מקראי, מנחם סוליאלי, הוצאת דביר.
אלעזר ליפא סוקניק, הערך אשור, אנציקלופדיה מקראית, כרך א, עמ' עמ' 752–760, הוצאת מוסד ביאליק.
האנציקלופדיה לארכאולוגיה, ליאונרד קוטרל.
Walter Andrae: Das wiedererstandene Assur. Hinrichs, Leipzig 1938 (2. Aufl. Beck, München 1977). ISBN 3-406-02947-7
Walter Andrae: Babylon. Die versunkene Weltstadt und ihr Ausgräber Robert Koldewey. de Gruyter, Berlin 1952.
Eva Cancik-Kirschbaum: Die Assyrer. Geschichte, Gesellschaft, Kultur. C.H.Beck Wissen, München 2003. ISBN 3-406-50828-6
Olaf Matthes: Zur Vorgeschichte der Ausgrabungen in Assur 1898-1903/05. MDOG Berlin 129, 1997, 9-27. ISSN 0342-118X
P. A. Miglus: Das Wohngebiet von Assur, Stratigraphie und Architektur. Berlin 1996. ISBN 3-7861-1731-4
Susan L. Marchand: Down from Olympus. Archaeology and Philhellenism in Germany 1750-1970. Princeton University Press, Princeton 1996. ISBN 0-691-04393-0
Conrad Preusser: Die Paläste in Assur. Gebr. Mann, Berlin 1996. ISBN 3-7861-2004-8
תמונה של החפירות הארכאולוגיות של אשור, שצולמה בשנת 1909 על ידי גרטרוד בל
ארמאן פלייר

קלמנט ארמאן פלייר (בצרפתית: Clément Armand Fallières;‏ 6 בנובמבר 1841 – 22 ביוני 1931) היה מדינאי צרפתי שהיה נשיא צרפת מ-1906 עד 1913.
קלמנט ארמאן פלייר היה סמל לרפובליקניזם ברפובליקה הצרפתית השלישית. הוא נולד למשפחה ממעמד הביניים בלוט-א-גרון והפך לעורך דין ופוליטיקאי רפובליקני. הוא מילא תפקידי שרים שונים והיה לזמן קצר ראש ממשלה ב-1883. הייתה לו גישה מתונה ורגישה לבעיה הדתית, אבל היה קשוח בהתמודדות עם אי שקט בעבודה. ב-1906 הוא הפך לנשיא צרפת, והביס את פול דומר. לפי דייוויד בל, היה לו כישרון לזהות כישרונות פוליטיים. הנשיאות שלו התאפיינה בהתנהגותו הגאונית והמרגיעה, מה שהפך אותו לדמות פופולרית. הוא הסתפק בכבוד הפרוצדורלי של נשיא חוקתי ונתן לשריו לקבל את ההחלטות. נשיאותו הדגישה את הרפובליקניות של הסנאט. היה לו הכבוד, אם כי לא הכוח, לעמוד בראש קואליציית השלטון השמאלנית המכונה "גוש השמאל".
ראשית חייו

פלייר נולד ב-6 בנובמבר 1841 במזין שבמחוז לוט וגארון, צרפת, שם אביו היה פקיד השלום. הוא למד משפטים והפך לעורך דין ב-Nerac, החל את הקריירה הציבורית שלו שם כחבר מועצת העירייה (1868), לאחר מכן כראש העירייה (1871), וכראש המועצה הכללי של מחוז לוט וגארון (1871). בהיותו רפובליקני נלהב, הוא איבד תפקיד זה במאי 1873 עם נפילת טייר, אך בפברואר 1876 נבחר לסגנו של נרק. בלשכה הוא ישב עם הקבוצה הפרלמנטרית הרפובליקנית האופורטוניסטית, Gauche républicaine, חתם על המחאה ב-18 במאי 1877, ונבחר מחדש חמישה חודשים לאחר מכן.
ב-1880 הוא הפך לתת-מזכיר המדינה במחלקת הפנים במשרדו של ז'ול פרי (מאי 1880 עד נובמבר 1881). מ-7 באוגוסט 1882 עד 20 בפברואר 1883 היה שר הפנים, ובמשך חודש (מ-29 בינואר 1883) היה ראש ממשלה. משרדו נאלץ להתמודד עם שאלת גירושם של הטוענים לכס המלכות של צרפת, עקב הכרזתו של הנסיך נפוליאון (ינואר 1883).
קריירה פוליטית

פלייר, שהיה חולה באותה תקופה, לא היה מסוגל להתמודד עם סערת האופוזיציה, והתפטר כשהסנאט דחה את הפרויקט שלו. אולם בנובמבר שלאחר מכן, הוא נבחר כשר ההוראה הציבורי על ידי ז'ול פרי, וביצע רפורמות שונות במערכת החינוך.
הוא התפטר במרץ 1885, והפך לשר הפנים בקבינט של מוריס רובייר שנתיים מאוחר יותר. הוא החליף את התיק שלו בדצמבר בתיק של משרד המשפטים. הוא חזר שוב למשרד הפנים בפברואר 1889, ולבסוף השתלט מחדש על משרד המשפטים ממרץ 1890 עד פברואר 1892. ביוני 1890 המחוז שלו (לוט וגארון) בחר בו לסנאט ב-417 קולות מול 23. שם פלייר נשאר בלתי תלוי במאבקי המפלגה, אם כי שמר על השפעתו בקרב הרפובליקנים.
במרץ 1899 הוא נבחר לנשיא הסנאט, ושמר על תפקיד זה עד ינואר 1906, אז נבחר על ידי איגוד קבוצות השמאל בשני הלשכות כמועמד לנשיאות הרפובליקה. הוא נבחר בהצבעה הראשונה ב-449 קולות מול 371 ליריבו, פול דומר.
פלייר היה מתנגד בולט לעונש המוות והמיר את עונשם של אסירים רבים שנידונו למוות.
לאחר סיום תפקידו ב-1913 התגורר פלייר בלאנה, עד מותו ב-22 ביוני 1931.
הקבינט של פלייר, 29 בינואר 1883 – 21 בפברואר 1883

ארמאן פלייר - נשיא מועצת השרים, שר החוץ הזמני, שר הפנים ושר הפולחן
ז'אן ת'יבודין - שר המלחמה
פייר טיראר - שר האוצר
פול דבס - שר המשפטים
פרנסואה דה מאהי - שר החקלאות ושר הצי והמושבות הזמני
ז'ול דובו - שר ההוראה והאמנויות היפות
אן שארל הריסון - שר לעבודות ציבוריות
אדולף קושרי - שר הדואר והטלגרף
פייר לגראן - שר המסחר
עיטורי כבוד

ספרד 1873 ספרד: הצלב הגדול של מסדר קרלוס השלישי, עם קולר, 19 ביוני 1905
שוודיה שוודיה: אביר המסדר המלכותי של השרפים, 27 באפריל 1906
נורווגיה נורווגיה: הצלב הגדול של מסדר אולף הקדוש, עם קולר, 13 באוקטובר 1906
סיאם (1855–1916) סיאם: אביר מסדר בית המלוכה של צ'אקרי, 20 ביוני 1907
ממלכת רומניה רומניה: קולר של מסדר קרול הראשון, 1907
בריטניה בריטניה: השרשרת המלכותית הוויקטוריאנית, 29 במאי 1908
ממלכת איטליה איטליה: אביר מסדר הבשורה הקדושה, 25 באפריל 1909
מונקו מונקו: הצלב הגדול של מסדר שארל הקדוש, 27 באפריל 1909
הערות שוליים

↑   David Bell, et al. eds. Biographical dictionary of French political leaders since 1870 (1990) p. 142.
↑  "Real y distinguida orden de Carlos III". Guía Oficial de España. 1918. p. 211. נבדק ב-21 במרץ 2019. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Kung. Svenska Riddareordnarna", Sveriges statskalender (בשוודית), 1915, p. 671
↑  "Den kongelige norske Sanct Olavs Orden", Norges Statskalender for Aaret 1930 (בנורווגית), Oslo: Forlagt av H. Aschehoug & Co. (w. Nygaard), 1930, pp. 995–996
↑  Royal Thai Government Gazette (14 ביולי 1907). "พระราชทานเครื่องราชอิสริยาภรณ์ มหาจักรีบรมราชวงษ์" (PDF) (בתאית). אורכב מ-המקור (PDF) ב-8 במאי 2019. נבדק ב-2019-05-08. {{cite journal}}:  (עזרה); Cite journal requires |journal= (עזרה)
↑  "Ordinul Carol I" [Order of Carol I]. Familia Regală a României (ברומנית). Bucharest. ארכיון מ-6 במאי 2021. נבדק ב-17 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Italy. Ministero dell'interno (1920). Calendario generale del regno d'Italia. p. 57.
↑  "Journal de Monaco)" (PDF). gouv.mc (בצרפתית). 11 במאי 1909. נבדק ב-4 במאי 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007405934405171  BnF: cb120039072 (data)  GND: 117498556  ICCU: UTOV535038  ISNI: 0000 0000 5091 2084  LCCN: nr88007440  Léonore: 137021  NARA: 10575029  NKC: uk20201071108  NTA: 216992451  RERO: 02-A023362775  SNAC: w6bm7f79  SUDOC: 028146670  VcBA: 495/366364  VIAF: 22152268   WorldCat (עם VIAF): 22152268 
ארמאן פלייר, בערך שנות ה-80 של המאה ה-19
אשור (דמות מקראית)

| --- | --- |
 אב:  שם בן נח 
 
אַשּׁוּר, דמות מקראית, מוזכר במקרא כאחד מבניו של שם בן נח, ושממנו התפתחה האומה והממלכה האשורית. המקרא אינו ממשיך לסקור את צאצאיו של אשור והוא עובר לסקירת שאר משפחתו - צאצאי שם.
על פי המקרא, אשור נולד לשם בתקופה שלאחר המבול, בין השנים 2103 לפנה"ס עד 1602 לפנה"ס, לפי התיארוך המקראי.
ישנו אזכור נוסף בתנ"ך לגבי אשור, בעת סקירת צאצאי חם בן נח.
וְכוּשׁ, יָלַד אֶת-נִמְרֹד; הוּא הֵחֵל, לִהְיוֹת גִּבֹּר בָּאָרֶץ.  הוּא-הָיָה גִבֹּר-צַיִד, לִפְנֵי ה'; עַל-כֵּן, יֵאָמַר, כְּנִמְרֹד גִּבּוֹר צַיִד, לִפְנֵי ה'.  וַתְּהִי רֵאשִׁית מַמְלַכְתּוֹ בָּבֶל, וְאֶרֶךְ וְאַכַּד וְכַלְנֵה, בְּאֶרֶץ, שִׁנְעָר.  מִן-הָאָרֶץ הַהִוא, יָצָא אַשּׁוּר; וַיִּבֶן, אֶת-נִינְוֵה, וְאֶת-רְחֹבֹת עִיר, וְאֶת-כָּלַח.  וְאֶת-רֶסֶן, בֵּין נִינְוֵה וּבֵין כָּלַח--הִוא, הָעִיר הַגְּדֹלָה
אולם לא ניתן להסיק בצורה חד משמעית האם אשור הוא זה שיצא מארצו של נמרוד ובנה את כל הערים האלה, או שנמרוד יצא מארצו לארץ אשור ובנה את אותם הערים. בפרשנות המסורתית למשל, רש"י נוקט כמובא במדרש ”כיון שראה אשור את בניו שומעין לנמרוד ומורדין במקום (כינוי לה') לבנות המגדל יצא מתוכם” (רש"י בפירושו למקרא). אולם הרמב"ן מפרש את המשך הפסוק על נמרוד, ”במלכו עליה... יצא אל אשור, כי אשור מבני שם היה, ....ולכך תקרא ארץ אשור "ארץ נמרוד".” (הרמב"ן בפירושו למקרא).
ראו גם

ממלכת אשור
אשור (עם)
אשור (אל)
כלח
נינוה
הערות שוליים

↑  שכן המבול התרחש לפי הכרונולוגיה המקראית בשנת 2104-3 לפנה"ס, ואביו הוליד את בניו מלאחר המבול עד למותו - 502 שנה לאחר המבול.
| צאצאי נח לפי ספר בראשית |
| --- | --- | --- |
| שם ובניו | עילם • אשור • ארפכשד • לוד • ארם • עוץ • חול • גתר • מש • שלח |  |
| חם ובניו | כוש • מצרים • פוט • כנען • סבא • חוילה • סבתה • רעמה • סבתכא • נמרוד • לודים • ענמים • להבים • נפתוחים • פתרוסים • כסלוחים • יבוסי • אמורי • גרגשי • חיוי • ערקי • סיני • ארוודי • צמרי • חמתי |  |
| יפת ובניו | גומר • מגוג • תירס • יוון • תובל • משך • מדי • ריפת • אשכנז • תוגרמה • אלישה • תרשיש • כתים • דדנים |  |
ארננדו ארי

ארננדו ארי סוטריאדי (באינדונזית: Ernando Ari Sutaryadi; נולד ב-27 בפברואר 2002 בסמראנג שבאינדונזיה) הוא כדורגלן אינדונזי המשחק בעמדת השוער בקבוצת פרסבאיה סורבאיה מליגת העל האינדונזית ובנבחרת אינדונזיה.
קריירת מועדונים

ארי גדל במחלקות הנוער של פרסבאיה סורבאיה וגארודה סלקט. בשנת 2021 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של פרסבאיה סורבאיה במסגרת ליגת העל האינדונזית.
קריירה בין-לאומית

ב-12 בדצמבר 2021 ערך ארי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אינדונזיה, בניצחון 5-1 על נבחרת לאוס במסגרת אליפות דרום-מזרח אסיה.
נכלל בסגל נבחרת אינדונזיה לטורניר גביע אסיה 2023.
הערות שוליים

↑  AFC Asian Cup 2023™ Qatar squad lists באתר הרשמי של קונפדרציית הכדורגל של אסיה, 4 בינואר 2024 (באנגלית)
| נבחרת אינדונזיה – גביע אסיה בכדורגל 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 ריאנדי •  2 יאקוב •  3 בגוט •  4 אמאט •  5 ריזקי רידהו •  6 וולש •  7 מרסלינו •  8 ויטאן •  9 דרג'אד •  10 אגי •   11 סטרויק •  12 ארהאן • 13 אדו •  14 אסנווי • 15 קמבואיה • 16 הוקי • 17 סדיל • 18 סננטה • 19 וואהיו • 20 פטינאמה • 21 ארננדו • 22 דנדי • 23 קלוק • 24 ג'נר • 25 הובנר • 26 סיאהרול • מאמן: טאה-יונג |  1 ריאנדי •  2 יאקוב •  3 בגוט •  4 אמאט •  5 ריזקי רידהו •  6 וולש •  7 מרסלינו •  8 ויטאן •  9 דרג'אד •  10 אגי •   11 סטרויק •  12 ארהאן • 13 אדו •  14 אסנווי • 15 קמבואיה • 16 הוקי • 17 סדיל • 18 סננטה • 19 וואהיו • 20 פטינאמה • 21 ארננדו • 22 דנדי • 23 קלוק • 24 ג'נר • 25 הובנר • 26 סיאהרול • מאמן: טאה-יונג | אינדונזיה |
אסיאנה איירליינס

איירבוס A380-800 של החברה נוחת בנמל התעופה הבינלאומי של קנסאי
בואינג 777 של החברה
בואינג 777-200ER של החברה בסכמת הצביעה עד 2006
אסיאנה איירליינס (בהנגול: 아시아나 항공; באנגלית: Asiana Airlines) היא חברת תעופה דרום קוריאנית. בסיסיה של החברה נמצאים בנמלי התעופה של סיאול. החברה היא השנייה בגודלה בקוריאה הדרומית אחרי קוריאן אייר.
תולדות החברה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
החברה נוסדה בפברואר 1988 והחלה את פעילותה בדצמבר אותה שנה עם טיסות בקו לפוסן.
צי המטוסים

צי המטוסים של החברה נכון לפברואר 2021:
| כלי טיס | בצי | בהזמנה | נוסעים> P | נוסעים> J | נוסעים> S | נוסעים> Y | נוסעים> סה"כ | הערות |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| איירבוס A320-200 | 5 | — | — | — | — | 159 | 159 |  |  |
| איירבוס A321-100 | 1 | — | — | — | — | 200 | 200 |  |  |
| איירבוס A321-200 | 15 | — | — | 12 | — | 159 | 171 |  |  |
| איירבוס A321-200 | 15 | — | — | 12 | — | 162 | 174 |  |  |
| איירבוס A321-200 | 15 | — | — | — | — | 195 | 195 |  |  |
| איירבוס A321neo | 2 | 23 | — | 8 | — | 180 | 188 |  |  |
| איירבוס A330-300 | 15 | — | — | 30 | — | 245 | 275 |  |  |
| איירבוס A330-300 | 15 | — | — | 30 | — | 260 | 290 |  |  |
| איירבוס A330-300 | 15 | — | — | 30 | — | 268 | 298 |  |  |
| איירבוס A350-900 | 12 | 9 | — | 28 | 36 | 247 | 311 |  |  |
| איירבוס A350-1000 | — | 9 | טרם נקבע | טרם נקבע | טרם נקבע | טרם נקבע | טרם נקבע |  |  |
| איירבוס A380-800 | 6 | — | 12 | 66 | — | 417 | 495 |  |  |
| בואינג 747-400 | 1 | — | 10 | 24 | — | 364 | 398 |  |  |
| בואינג 767-300 | 5 | — | — | 15 | 235 | — | 250 |  |  |
| בואינג 767-300 | 5 | — | — | — | — | 270 | 270 |  |  |
| בואינג 767-300 | 5 | — | — | — | — | 290 | 290 |  |  |
| בואינג 777-200ER | 9 | — | — | 22 | — | 278 | 300 |  |  |
| בואינג 777-200ER | 9 | — | — | 24 | — | 277 | 301 |  |  |
| בואינג 777-200ER | 9 | — | — | 24 | — | 278 | 302 |  |  |

אסיאנה איירליינס קרגו
| בואינג 747-400F | 4 | — | 120,000 ק"ג (265,000 lb) | 120,000 ק"ג (265,000 lb) | 120,000 ק"ג (265,000 lb) | 120,000 ק"ג (265,000 lb) | 120,000 ק"ג (265,000 lb) |  |  |
| בואינג 747-400BDSF | 7 | — | 120,000 ק"ג (265,000 lb) | 120,000 ק"ג (265,000 lb) | 120,000 ק"ג (265,000 lb) | 120,000 ק"ג (265,000 lb) | 120,000 ק"ג (265,000 lb) | מטוסי נוסעים שעברו הסבה למטען בתעשייה האווירית |  |
| בואינג 767-300ERF | 1 | — | 54,000 ק"ג (119,000 lb) | 54,000 ק"ג (119,000 lb) | 54,000 ק"ג (119,000 lb) | 54,000 ק"ג (119,000 lb) | 54,000 ק"ג (119,000 lb) |  |  |
| סך הכול | 83 | 41 |  |  |  |  |  |  |  |
תאונות ותקריות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
בתאריך 6 ביולי 2013 התרסק מטוס מדגם בואינג 777 של החברה, שהיה בטיסה 214, בנמל התעופה הבינלאומי של סן פרנסיסקו בעת נחיתה על המסלול. הסיבה לתאונה היא שהמטוס היה נמוך מדי, מגדל הפיקוח דיווח לטייסים על כך והטייסים ניסו למשוך את מטוסם מעלה, אך כשלו, הזנב פגע בקרקע, המטוס הסתחרר על המסלול ולאחר מכן הפך לכדור אש. מתוך 291 נוסעים ו-16 אנשי צוות, נספו 3 אנשים ו-182 נפצעו
הערות שוליים

↑  פרטי צי המטוסים של אסיאנה איירליינס, באתר airfleets.net (באנגלית)
↑  איציק יונה, Asiana Airlines - זרקור על חברה בחדשות, באתר ״הקוריאנים״ - המדריך לאנשים ועסקים בקוריאה, ‏9 ביולי 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2015094967  VIAF: 316797309   WorldCat (עם VIAF): 316797309
ארמאל מטה

| --- | --- |

 לידה:  20 באפריל 1981 (בן 43) פייר, אלבניה
 שם לידה:  Ermal Meta 
 מוקד פעילות:  אלבניה, איטליה 
 תקופת הפעילות:  מ-2006
 עיסוק:  זמר-יוצר, מלחין
 סוגה:  רוק אלטרנטיבי • פופ • סינת'פופ
 שפה מועדפת:  אלבנית, איטלקית 
 כלי נגינה:  קול, גיטרה, קלידים, סינתיסייזר, בס, פסנתר, מכונת תופים, סמפלר, קחון
 חברת תקליטים:  מסקל מיוזיק
 פרסים והוקרה:  פסטיבל סן רמו 
 אתר רשמי
 
ארמאל מטה (באנגלית: Ermal Meta; נולד ב-20 באפריל 1981) הוא זמר-יוצר ומלחין איטלקי ממוצא אלבני.
מטה נולד בפייר שבאלבניה וגדל בבארי. הוא זכה להכרה כאחד הזמרים הראשיים של הלהקות Ameba4 ו-La Fame di Camilla. לאחר שכתב שירים עבור אמנים איטלקים שונים, החלה קריירת הסולו שלו, והוא הוציא שני אלבומי אולפן: Umano ו-Vietato morire, שהגיע למקום הראשון באיטליה, וקדם לו הסינגל בעל אותו שם, שהגיע למקום השלישי בפסטיבל המוזיקה סן רמו לשנת 2017, בו קיבל גם את פרס המבקרים "מיה מרטיני".
בשנת 2018, מטה זכה בפסטיבל המוזיקה סן רמו והמשיכה לייצג את איטליה באירוויזיון 2018 בליסבון, פורטוגל.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

מטה נולד בעיר פייר שבאלבניה, ובגיל 13 עבר לבארי, דרום איטליה יחד עם משפחתו. מטה הופיע לראשונה כגיטריסט של להקת Ameba4 האיטלקית, שהתחרה בקטגוריית Newcomers' בפסטיבל המוזיקה סן רמו עם השיר "Rido... forse mi sbaglio", שנכלל באלבום שנקרא על שם הלהקה, שיצא לאור בפברואר 2006.
ביוגרפיה > קריירה

בשנת 2007 הפך מטה לזמר המוביל וכותב השירים הראשי של להקת La Fame di Camilla. אלבום הבכורה שלהם, שנקרא La Fame di Camilla, יצא לאור על ידי יוניברסל מיוזיק בשנת 2009. מאוחר יותר הוציאה הלהקה את האלבומים Buio e luce, שכולל את השיר איתו התמודד בפסטיבל המוזיקה של סן רמו לשנת 2010, ו-L'attesa. הלהקה התפרקה בשנת 2013.
לאחר שעסק בכתיבת שירים עבור כמה אמנים איטלקים, ביניהם מרקו מנגוני, אמה, קיארה, אנליסה, פאטי פראבו ולורנצו פרגולה, מטה התחיל את קריירת הסולו שלו. ביולי 2013 הוא השתתף בסינגל "Non mi interessa" של פטי פראבו. בשנת 2014 הוא את פסקול סדרת הטלוויזיה האיטלקית Braccialetti rossi, בביצוע השיר "Tutto si muove". בשנת 2016, הוא התחרה בפסטיבל המוזיקה ה-66 של סן רמו, וביצע את השיר "Odio le favole", שהגיע למקום השלישי. "Odio le favole" נכלל באלבום הסולו הראשון שלו, Umano. הוא חזר לתחרות בשנת 2017, והתמודד לראשונה בקטגוריית Big Artists, עם השיר "Vietato morire". בלילה השלישי של התחרות הוא ביצע קאבר של "Amara terra mia" של דומניקו מודוניו, וקיבל את פרס ביצוע הקאבר הטוב ביותר. מטה הוצב במקום השלישי הכללי בתחרות, וקיבל את פרס המבקרים "מיה מרטיני". אלבום האולפן השני שלו, Vietato morire, יצא לאור ב-10 בפברואר 2017. האלבום כולל גם דואט עם הזמרת-יוצרת האיטלקייה אליסה.
במרץ 2017 מטה נבחר להיות שופט בעונה ה-16 של תוכנית הכישרונות האיטלקית Amici di Maria De Filippi.
ב-11 בפברואר 2018, נבחר מטה, יחד עם פבריציו מורו, לייצג את איטליה באירוויזיון 2018 שהתקיים בליסבון, פורטוגל, לאחר שזכו בקטגוריית Big Artists בפסטיבל המוזיקה של סן רמו לשנת 2018, עם השיר "Non mi avete fatto niente".
ב-2020, הוא הוציא את הסינגל "Finirà bene".
ב-2021, הוא התחרה בפסטיבל סן רמו 2021 על ייצוג איטליה באירוויזיון 2021, עם השיר "Un milione di cose da dirti", וסיים במקום השלישי בגמר ולא נבחר.
דיסקוגרפיה

2016: Umano
2017: Vietato Morire
2018: Non Abbiamo Armi
2019: Non Abbiamo Armi. Il Concerto
פרסים

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמד | תוצאה | הערה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017 | פרסי המוזיקה של MTV אירופה | האמן האיטלקי הטוב ביותר | עצמו | זכייה |  |
ארבעת האחים

| --- | --- |

 מקום הקמה:  סיאטל 
 מוקד פעילות:  וושינגטון, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1958
 סוגה:  פולק
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס, פיליפס רקורדס, חברות שונות
 ארבעת האחים
 חברים
 בוב פליק   מייק מק'קוי   מרק פירסון   קרל אולסן
 חברים לשעבר
 מייק קירקלנד   דיק פולי   בוב הוורת'   טום קו   ג'ון פיין   טרי לובר
 
ארבעת האחים (באנגלית: The Brothers Four) היא להקת פולק אמריקאית שהחלה את פעילותה ב-1958 במדינת וושינגטון ופעילה עד היום (2023).
במשך שנות קיומה הופיעה הרביעייה באלפי קונצרטים בארצות הברית וברחבי העולם. מהופעות בקהילות קטנות ועד הופעות לפני נשיאי ארצות הברית בבית הלבן. הלהקה הייתה ממבשרות תחיית מוזיקת הפולק שזכתה לפופולריות בארצות הברית, בסוף שנות ה-50 ובשנות ה-60 של המאה ה-20, ומבין ההרכבים שהתפרסמו באותה עת, היא בין הבודדים שעדיין פעילים. סימן ההיכר של הלהקה היה השילוב ההרמוני של קולות חבריה שליוו את עצמם בפריטה על כלי מיתר. הלהקה התפרסמה בעיקר הודות לשני להיטיה הגדולים "Greenfields" ו-"The Green Leaves of Summer", שנתפרסמו בתחילת שנות ה-60.
הרכב הלהקה

חברי הלהקה המקורית היו:
בוב פליק - פריטה על קונטרבס ושירה (בריטון ובס)
ג'ון פיין - גיטרה ושירה (בריטון)
מייק קירקלנד - גיטרה, בנג'ו ושירה (טנור)
דיק פולי - גיטרה ושירה (בריטון)
במשך השנים חלו השינויים הבאים בהרכב הלהקה:
1969 - מייק קירקלנד הוחלף על ידי מרק פירסון (גיטרה, בנג'ו ושירה)
1971 - מרק פירסון הוחלף על ידי בוב הוורת' (גיטרה, בנג'ו, מנדולינה, חליל ושירה)
שנות ה-70 - בוב פליק הוחלף במשך שלוש שנים על ידי טום קו (גיטרה בס ושירה)
1989 - מרק פירסון שב ללהקה והחליף את בוב הוורת'
1990 - דיק פולי הוחלף על ידי טרי לובר (גיטרה, גיטרה סטיל, מנדולינה ושירה)
החל מ 2008 ועד היום (2023) חברי הלהקה הם: בוב פליק (חבר הלהקה המקורית), מרק פירסון, מייק מק'קוי, קארל אולסן