stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מדע
החידושים העיקריים במדע – ההישגים הטכנולוגיים נגזרים מהם > פיזיקה

הפיזיקה חרגה מגבולות הפלנטה שלנו למרחבי התבל. תורת הקוונטים שמחברת את הפיזיקה לכימיה ותורת היחסות הכללית והפרטית הפכו על פניה את הפיזיקה הניוטינית המוכרת, אבל גם הן משתנות ותיאוריות חדשות, המבוססות על גילוי חלקיקים תת-אטומיים חדשים כמו קווארקים וחלקיקי ביזון, חומר ואנטי-חומר, זיהוי הכח החזק, הכוח החלש והכבידה, זהות של אנרגיה וחומר, הבנה חדשה של החלל – מדעי החלל – היווצרות החומר כתופעה אנרגטית חד פעמית והוכחת קרינת הרקע ו"התפשטות החלל", זיהוי החומר האפל, ופיתוח תאוריית המיתרים, הבנת היווצרות ומוות של גלקסיות, גילוי חורים שחורים והכוחות הפועלים בהם באמצעות טלסקופים המשוטטים מעבר לאטמוספירה, וקליטת קרינות רדיו אור ואנרגיה ממרחבי החלל הרחוק תורמים להבנתנו על מקור והיווצרות היקום. מחקר ושליטה על האנרגיה האטומית לטוב ולרע, והיתכנות של הפקת אנרגיה מהתכה אטומית. גילוי הרזוננס האלקטרוני, שאפשר יצירת טכנולוגיות חדשות כמו MRI ‏(NMR) ומוליכות-על.
מדענים מובילים בתחום הפיזיקה: אלברט איינשטיין (1879–1955) הישגים עיקריים: תורת היחסות הפרטית והכללית, הסבר האפקט הפוטואלקטרי. נילס בוהר (1885–1962) הישגים עיקריים: מודל האטום של בוהר, תרומות למכניקת הקוונטים. ריצ'רד פיינמן (1918–1988) הישגים עיקריים: אלקטרודינמיקה קוונטית, דיאגרמות פיינמן. סטיבן הוקינג (1942–2018) הישגים עיקריים: תיאוריות על חורים שחורים, קוסמולוגיה. פיטר היגס (1929–2024) הישגים עיקריים: תאוריית מנגנון היגס, חלקיק היגס. קרלו רוביה וסימון ואן דר מיר קיבלו פרס נובל ב-1989 על גילוי הכח החלש.
מדענים מובילים בתחום האסטרונומיה והקוסמולוגיה: אדווין האבל (1889–1953) הישגים עיקריים: גילוי התפשטות היקום, סיווג גלקסיות. ג'ורג' גאמוב (1904–1968) הישגים עיקריים: תאוריית המפץ הגדול, הסבר לסינתזת היסודות הקלים. סוברהמניאן צ'נדראסקאר (1910–1995) הישגים עיקריים: מחקר על מבנה וההתפתחות של כוכבים, גבול צ'נדראסקאר. ורה רובין (1928–2016) הישגים עיקריים: גילוי החומר האפל, מחקר על תנועת גלקסיות. סטיבן ויינברג (1933–2021) הישגים עיקריים: תרומות לתאוריית האיחוד האלקטרו-חלש, המודל הסטנדרטי של פיזיקת החלקיקים.
החידושים העיקריים במדע – ההישגים הטכנולוגיים נגזרים מהם > ביולוגיה

ביולוגיה היא מדע שבעבר התרכז בתצפיות, מיון ולימוד מערכות החיים, הכרה רחבה וחקירת מודלים של תורת האבולוציה – המסבירה את התפתחות עולם החי. כיום מדע זה ממוין לסדרה של מדעים המחולקים בין הכימיה והפיזיקה כמו ביוכימיה, החוקרת מבנה ותפקוד של מולקולות האופייניות לחי, כמו חלבונים, אנזימים, ונוקליאוטידים. פיזיולוגיה היא מדע העוסק בחקר התפקוד המכני, הפיזי והביוכימי של גופם של יצורים חיים. אנטומיה – מדע העוסק במכניקה ובמבנה איברים בבעלי חיים ומיקומם בגוף. אנדוקרינולוגיה – חוקרת את מערכות ההורמונים והבלוטות המפרישות אותם ותפקודם, וירולוגיה ומיקרוביולוגיה חוקרים מיקרואורגניזמים (חד תאיים, חיידקים, פטריות) המועילים והפתוגנים ווירוסים ומהווה בסיס להצלחת המאבק האנושי במחלות.
מדענים מובילים בתחום: ג'יימס ווטסון (נולד ב-1928) הישגים עיקריים: גילוי מבנה ה-DNA (יחד עם קריק ופרנקלין). פרנסיס קריק (1916–2004) הישגים עיקריים: גילוי מבנה ה-DNA, הקוד הגנטי והגנים. הגדרת הדוגמה המרכזית של הביולוגיה המולקולרית: רוזלינד פרנקלין (1920–1958) הישגים עיקריים: זיהתה לראשונה את המבנה הסלילי של הכרומוזום ה-DNA בעזרת קריסטלוגרפיית רנטגן של DNA חלוצה בגילוי המבנה המולקולרי של חלבונים. ברברה מקלינטוק (1902–1992) הישגים עיקריים: גילוי אלמנטים גנטיים ניידים (טרנספוזונים). קרייג ונטר (נולד ב-1946) הישגים עיקריים: ריצוף הגנום האנושי, יצירת תא סינתטי.
החידושים העיקריים במדע – ההישגים הטכנולוגיים נגזרים מהם > רפואה

הכחדת המגפות הבקטריאליות עם גילוי האנטיביוטיקה והמגפות הויראליות עם פיתוח החיסון. ניצול גילוי מבנה ה־DNA וה-RNA להבנת המבנה והתפקוד של התורשה, קריאת הצופן הגנטי המאפשרת זיהוי וטיפול במחלות גנטיות. פיתוח שיטות שכפול DNA ואיבחון כמו PCR. שימוש בשיטות חדישות המאפשרות זיהוי ובדיקה של פגיעה תוך גופית באמצעות מערכות הדמיה, השתלת איברים ושימוש בתאים עובריים, חקירה ולימוד של מבנה ותפקוד המח והמערכות האנדוקריניות אפשרו פיתוח תרופות והתאמת טיפול גם למחלות והפרעות התנהגותיות ולפיתוח תרופות מאריכות חיים. פיתוח שיטות כירורגיות חדשות בשילוב עם רובוטיקה ומחשוב מתקדם.
מדענים מובילים בתחום: אלכסנדר פלמינג (1881–1955) הישגים עיקריים: גילוי הפניצילין. יונה סאלק (1914–1995) הישגים עיקריים: פיתוח החיסון הראשון נגד שיתוק ילדים (פוליו) וירג'יניה אפגאר (1909–1974) הישגים עיקריים: פיתוח מדד אפגר להערכת מצב היילוד מיד לאחר הלידה: כריסטיאן בארנרד (1922–2001) הישגים עיקריים: ביצוע השתלת הלב הראשונה בעולם. מקור: פרנסיס קולינס (נולד ב-1950) הישגים עיקריים: הובלת פרויקט הגנום האנושי, גילוי גנים למחלות גנטיות.
החידושים העיקריים במדע – ההישגים הטכנולוגיים נגזרים מהם > מדעי כדור הארץ

שילוב של אקולוגיה וגאולוגיה-תאוריית הלוחות הטקטוניים המרכיבים את היבשות, חקירת הקשר בין תנאי הסביבה והחי והצומח וחקירת מנגנוני שינויי האקלים לצורך פיתוח מודלים אקלימיים מתקדמים. גילויים בתחום האוקיינוגרפיה. שילוב מדע הביולוגיה בחקר השפעת השינויים האקלימיים והמורפולוגים על האבולוציה. חקירת הקשר בין זיהום הסביבה והאטמוספירה לבין האקלים ותנאי החיים.
מדענים מובילים בתחום: אלפרד וגנר (1880–1930) הישגים עיקריים: תאוריית תזוזת היבשות. צ'ארלס דייוויד קילינג (1928–2005) הישגים עיקריים: מדידות ארוכות טווח של ריכוז CO2 באטמוספירה (עקומת קילינג) סילביה ארל (נולדה ב-1935) הישגים עיקריים: חקר מעמקי האוקיינוס, גילוי מערכות אקולוגיות ימיות עמוקות. ולדימיר ורנדסקי (1863–1945) הישגים עיקריים: פיתוח מושג הביוספירה, יסודות הגיאוכימיה.
החידושים העיקריים במדע – ההישגים הטכנולוגיים נגזרים מהם > כימיה

מדע הכימיה המודרני כולל כימיה אנליטית, כימיה אורגנית, ביוכימיה וכימיה פיסקלית. הקשר בין כימיה, ביולוגיה, פיזיקה וגאולוגיה מקיים את השילוב בין המדעים. הכלת תורת הקוונטים על מבנה החומר והתהליכים הכימיים מחברת את הכימיה לפיזיקה. הגדרה ובידוד האיזוטופים של היסודות ושימוש בהם במגוון רחב של טכנולוגיות בכללן גם פיתוח מקור לאנרגיה חדשה וגם לשימוש בנשק הגרעיני. פיתוח הכימיה האורגנית והמצאת הפולימרים כמו הפלסטיק המשמשים כיום מרכיב מרכזי ביצור אריזות, כלים, ציוד ומכונות שהחליפו למעשה שימוש במתכות ובחומרים טבעיים. פיתוח תרכובות חדישות המבוססות על ננו-חלקיקים בעלי תכונות של חוזק, משקל ומוליכות משופרים, פיתוח תהליכי עיבוד מתכות באמצעות פלסמה, ותהליכים כימיים חדשים בייצור ושימור מזון, פיתוח תהליכים אלקטרוכימיים ליצירת סוללות קטנות ועוצמתיות המשמשות כבר כתחליף למקור אנרגיה למנועים, פיתוח מוליכים למחצה ליצירת לוחות סולאריים ותהליכים ליצירת שבבים למערכות אלקטרוניות. פיתוח טכנולוגיות הדפסה וכימיה של הצילום, מהדפסת צבע ועד עד לטכנולוגיית הדפסת רקמות.
מדענים מובילים בתחום: לינוס פאולינג (1901–1994) הישגים עיקריים: מחקר על הקשר הכימי, גילוי מבנה החלבונים. רוזלין זוסמן יאלו (1921–2011) הישגים עיקריים: פיתוח שיטת הרדיואימונואסיי (שיטה לדיאגנוזה באימונולוגיה). דורותי קרופוט הודג'קין (1910–1994) הישגים עיקריים: פיתוח קריסטלוגרפיית רנטגן של ביומולקולות. פרדריק סנגר (1918–2013) הישגים עיקריים: שיטות לקביעת רצף חלבונים ו-DNA. מארי קירי (1867–1934) הישגים עיקריים: גילוי הרדיואקטיביות, גילוי היסודות רדיום ופולוניום.
החידושים העיקריים במדע – ההישגים הטכנולוגיים נגזרים מהם > אלקטרוניקה ומדעי המחשב

מדע יישומי חדש שמחבר טכנולוגיה, פיזיקה וכימיה – שהביא להמצאות כמו רדיו, טלוויזיה, מערכות תקשורת אלחוטית, שימוש באנרגיית קרני לייזר, פיתוח המחשב מכלי עזר לחישובים למערכות מידע, שליטה, תקשורת סלולרית ועד לפיתוח מכונית אוטונומית ומחשבי-על. מערכות אלה משולבות באורחות החיים ומשפיעות על ההתנהגות האנושית בעשרות השנים האחרונות.
מדענים חשובים בתחום: אלן טיורינג (1912–1954) הישגים עיקריים: מכונת טיורינג, מבחן טיורינג, יסודות מדעי המחשב. קלוד שאנון (1916–2001) הישגים עיקריים: תורת האינפורמציה, יסודות התקשורת הדיגיטלית. ג'ון פון נוימן (1903–1957) הישגים עיקריים: ארכיטקטורת פון נוימן למחשבים, תורת המשחקים. דונלד קנות' (נולד ב-1938) הישגים עיקריים: פיתוח אלגוריתמים מתקדמים. גרייס הופר (1906–1992) הישגים עיקריים: פיתוח הקומפיילר הראשון, תרומות לשפת התכנות COBOL.
שינויים בתפיסת המושג "מדע" במהלך ההיסטוריה

משמעותו המקובלת של המושג "מדע" השתנתה עם השנים, ובתקופות רבות הייתה שנויה במחלוקת. דוגמאות לשינויים בתפיסת המדע: המדע בין תקופתו של אריסטו לבין המאה ה-16 הסתמך כמעט ורק על תצפית. עד להופעת הפילוסופים מזרם האמפיריציזם, ניסוי מדעי היה כמעט זר לעיסוק המדעי. בימינו נחשב הניסוי המדעי לאבן הפינה של המדע ודיסציפלינה מדעית שמתקשה בעריכת ניסויים נחשבת לדיסציפלינה נחותה. לשימוש בניסויים שתי השלכות משמעותיות שונות על המדע. האחת – חיפוש ודיוק של המדע באופן מכוון, עם אפשרות לבדיקה של פרטים ספציפיים. השנייה – בחינת השערות חדשות על ידי הצעת ניסוי מתאים ובדיקה, מה שמאפשר סינון טעויות. היו תקופות בהן טיעונים מתחום המטאפיזיקה היו קבילים במדע. לאחר הופעת האמפיריציזם המדע נשען על לוגיקה, שכל ישר ומסורת מחקר בלבד. טיעונים מיסטיים ומטאפיזיים אינם נחשבים חלק מהשיטה המדעית. ההתייחסות לתוצאות חקירה מדעית כאל עובדות מוכחות בהכרח השתנתה עם השנים. המשמעות המקובלת של חוקי הפיזיקה הניוטונית השתנתה בעקבות קבלת תורתו של אלברט איינשטיין. אולם, אחרי איינשטיין עבודתם של. ריצ'רד פיינמן (1918–1988) הישגים עיקריים: אלקטרודינמיקה קוונטית, דיאגרמות פיינמן. סטיבן הוקינג (1942–2018) הישגים עיקריים: תיאוריות על חורים שחורים, קוסמולוגיה. פיטר היגס (1929–2024) הישגים עיקריים: תאוריית מנגנון היגס, חלקיק היגס. קרלו רוביה וסימון ואן דר מיר קיבלו פרס נובל ב-1989 על גילוי הכח החלש. נתפסה כניסוח עקרונות קרובים יותר למציאות מאלה שנוסחו לפניהם וגילוי האמת המדעית אינו נתפס כדבר הנמצא ביכולתם..
תחומי המדע

חלוקת המדע לתחומים נשענת הן על דמיון בין סוג המידע הנחקר בדיסציפלינות השונות והן על נסיבות פרקטיות.
שלושת תחומי המדע בחלוקה המודרנית הם מדעי הטבע, מדעי החברה/מדעי הרוח (עוסקים באופן מהותי באדם, ובחברה) והמדעים הפורמליים.
מסיבות פרקטיות, נוטים לפצל פקולטות של מדעי הטבע למדעים מדויקים, מדעי החיים ומדעי הבריאות. מסיבות כאלו המתמטיקאים יושבים בפקולטות למדעי הטבע ואילו הסטטיסטיקאים בפקולטות למדעי החברה ובבתי הספר לבריאות הציבור, אך לא בפקולטות למדעי הטבע המדויקים או מדעי החיים.
חלק מהחלוקה המסורתית של דיסציפלינות לתת דיסציפלינות חדלה להיות בשימוש או ששינתה את משמעותה. לדוגמה, בעבר רק המיקרוביולוגיה עסקה בחקר אורגניזמים מיקרוסקופיים ובימינו עוסקים בכך מרבית ענפי הביולוגיה. בימינו מקובל, למשל, שגנטיקאי יחקור חיידקים, בדומה למיקרוביולוג.
גישות שונות בהכללת תחומים ב"מדע"

יש המצמצמים את משמעותו של המושג "מדע" למדעי הטבע בלבד, או אפילו למדעי הטבע המדויקים המתבססים על התצפית בעלת מדידה מדויקת והן על ניסוי מעבדתי. לעומתם יש הכוללים במושג גם פעילויות מתחום מדעי החברה המתבססות על תצפית ובחינה סטטיסטית. גם אם המדידות בהם פחות מדויקות או אפילו את אלה מהם שמכילים רק תצפיות ולא ניסויים. יש גם הטוענים כי במשמעות הרחבה כולל המושג "מדע" כל פעילות חקר אנושית, כולל זו הנכללת במדעי הרוח.
יש המחשיבים את המתמטיקה למדע, אף שהיא אינה על הגדרת המדע האמפירי המבוסס על תצפית וניסוי. המתמטיקה היא שיטה לוגית אחידה המחברת תצפיות לתוצאות ניסויים ולתאוריה המסבירה אותם. אחרים טוענים שהיא ענף של הלוגיקה.
ישנם גם ויכוחים לגבי שיוכן של תת-דיסציפלינות אל המדע. למשל, על השאלה האם הפסיכואנליזה היא מדע, יש ויכוח גם בין הפסיכולוגים. ויכוחים אלה נובעים מהשאלות: מהי הוכחה מדעית קבילה? ומהי שאלה שניתן לענות עליה באמצעים מדעיים? 
בספרו המבנה של מהפכות מדעיות מסביר תומאס קון כי בשטחי מדע שונים יש אילוצים שונים ופשרות שונות בתחום העקרונות המדעיים. הוא מסביר, לדוגמה, שהציבור לוחץ על האקדמיה לחקור את תחום הפסיכולוגיה אבל לא יכול לצפות מהאקדמיה שחקירה זו תעמוד בקריטריונים המחמירים של מחקר הפיזיקה.
השיטה המדעית

הליבה של החשיבה המדעית היא היכולת לתאם ולקשר בין התאוריה לבין המציאות העובדתית. בהתאם לכך, השיטה המדעית כוללת עקרונות ותהליכים לאיסוף, אימות וניתוח של הנתונים, לעריכה מבוקרת של ניסויים ולביקורת עמיתים על מסקנות המחקר.
בעוד שהמתמטיקה והפילוסופיה הם יצירי רוחו של האדם, המדע האמפירי מושג באמצעות תהליך שיטתי של תצפית, השערה, ניסוי והסקת מסקנות אובייקטיבית, ושואף להגיע להסברים נרחבים וכוללניים ככל האפשר.
השיטה המדעית > תאוריה מדעית

כפי שבתים עשויים לבנים, כך עשוי המדע מעובדות; אבל ערמת אבנים אינה בית, וערמת עובדות אינה מדע.
תאוריה מדעית היא גוף ידע בו עוסקת קהילה חוקרת והוא מכיל הגדרות אחידות, טענות על הקשרים בין המושגים המוגדרים בו ודרכי הוכחה או הפרכה לטענות אלה. דרכי ההוכחה וההפרכה הן מתחום הניסוי התצפית וההישענות על תאוריות מתחום מדעי הנחשב בסיסי יותר. ההבדל בין הרבה מדעים הוא בדרכי עריכת ניסוי ותצפית הקבילים באותו מדע. למשל, באפידמיולוגיה יש תצפיות הנעשות על ידי ריאיון עם אנשים שחלו (בניגוד לרבים ממדעי הטבע) ובביהביוריזם ריאיון אינו תצפית מקובלת (בניגוד לרבים ממדעי החברה).
הטענות על הקשרים בין המושגים המוגדרים נחלקות לשני סוגים: טענות שכבר הוכחו, טענות שיהיה אפשר להוכיח או להפריך בעתיד וטענות בסיסיות שאותן אי אפשר להפריך או לאשש, בדומה לטענות מתמטיות שעשויות להפוך למשפטים מתמטיים. טענות שכבר הופרכו אינן חלק מהתאוריה המדעית ועל מעמדן של טענות שספק אם אפשר להוכיח או להפריך יש ויכוח.
דרישה נוספת מתאוריה מדעית היא שלא תסתור תאוריות מדעיות מקובלות אחרות, במיוחד לא כאלה הנחשבות לעוסקות במושגים "בסיסיים" יותר מאלה של התאוריה עצמה. למשל, מצב בו תאוריה בביולוגיה סותרת תאוריות אחרות בביולוגיה הוא מצב מאוד לא רצוי, שעל פי רוב הוא זמני (כמו הוויכוח בין חסידי מערכת החיסון התאית והנוגדנית שהסתבר שאין סתירה בין דבריהם). מצב בו תאוריה בביולוגיה סותרת תאוריה בכימיה הנתפסת כמדע "בסיסי" יותר הוא מצב לא נסבל.
הפיזיקה נחשבת למדע ה"בסיסי" והמדויק ביותר, והיא משמשת דוגמה לשיטה מדעית עבור שאר המדענים. תאוריה מדעית תשאף על פי רוב להכיל ניסויים בעלי מדידות העומדות בדרישות המחמירות של הפיזיקה ואחידות הגדרות עם הפיזיקאים. עמידה בדרישות אלה אינה פשוטה ומרבית המדעים מתקדמים בהדרגה לעבר דיוק ואחידות. ישנם מדעים, כמו הכימיה, שיש להם אקדמית לשון משלהם שדואגת לאחידות ההגדרות.
השיטה המדעית > מהלך חקירה מדעית טיפוסית > חקירה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
השיטה המדעית > מהלך חקירה מדעית טיפוסית > הליך פרסום התוצאות

כאשר חקירה מדעית מפיקה תוצאות שיש מה ללמוד מהן, שואף המדען לפרסם תוצאות אלה. כלי הפרסום העיקרי לתוצאות חקירות מדעיות הוא מאמר מדעי הנעזר בביקורת העמיתים. מאמרים כאלה מתפרסמים בכתבי עת מקצועיים המיועדים לכך. כתבי עת אלו מגיעים אל ספריות מדעיות ואנשי מדע המנויים עליהם בין אם כחוברות נייר ובין אם בגרסתם האלקטרונית. תקצירי המאמרים מופיעים במאגרי מידע מדעיים.
כתבי העת השונים מיועדים, על פי רוב, לחוקרים מתחומים שונים. אולם, ישנם גם כתבי עת המיועדים לקהילה המדעית הרחבה כגון כתב העת Nature. כתבי העת נבדלים זה מזה גם במידת היוקרה שלהם, הנובעת בעיקר ממספר המנויים שלהם. ככל שהמוניטין של כתב עת גבוה יותר, כך הוא בורר את המאמרים המוצעים לו בקפידה רבה יותר. בכתב עת יוקרתי יותר יופיעו מאמרים המדווחים על תגליות חשובות יותר ומביאים לתגליות אלה סימוכין חזקים יותר (סימוכין בניסוי, בתצפית ובמידע ממחקרים אחרים).
מערכת כתב העת בוררת את המאמרים המוצעים לה בבירור ראשוני ואלה שעוברים בירור זה נשלחים, כל אחד, אל שני מומחים מהתחום בו עוסק המאמר כדי שיבדקו אותו. זהות המבקרים נשמרת בסוד. המבקרים יכולים לדחות את המאמר, להסכים לקבלו אחרי שיתוקן על פי הנחיותיהם או לקבלו כפי שהוא. אם המאמר נדחה, המדען מנסה על פי רוב לשפרו ולהגישו לכתב עת אחר.
לבד מפרסום מאמרים, אנשי מדע מדווחים על תוצאות מחקריהם גם בדרכים אחרות. שתי הדרכים המקובלות האחרות הן הצגת הנושא בכינוס מדעי בעזרת פוסטר או בעזרת הרצאה. ההצגה בכינוס המדעי אינה מחליפה על פי רוב את הצגת הממצאים במאמר. דרך מיושנת להצגת תוצאות מחקרים היא התזה. בימינו עדיין נכתבות תזות, אולם הן נכתבות או במקביל להצגת תוצאות המחקר במאמרים או כעבודת גמר עבור תלמיד שתוצאות המחקר שלו אינן יכולות להיכתב במאמר בשל חוסר חשיבותן או מסיבות טכניות.
התגליות החשובות במיוחד זוכות להיות מסוכמות בספרי לימוד הנכתבים עבור מתלמדים ומומחים.
המדע כמעצב תפיסות עולם ודפוסי חשיבה

בפרק זה אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפרק באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפרק בצורת הערות שוליים.
מלבד ערכו התכליתי של המדע כמשרת מטרה מוגדרת, למדע תפקיד מרכזי בעיצוב החשיבה האנושית. מכיוון שהמדע מתאר מציאות, הוא משפיע על תפיסת המציאות של בני האדם. תוצאות החקירה המדעית, ועצם קיומה, מובילים לשינוי תפיסתי-פילוסופי ניכר.
לדוגמה: היחס לסוציולוגיה כאל תחום מדעי הביא לעיתים לתפיסה של האדם כיצור שמטרותיו היחידות הן הישרדות וצבירת כוח.
דוגמה אחרת היא תיאורם הפיזי של גרמי השמיים. כיום, כשהגישה המקובלת בקהילה המדעית היא שכדור הארץ אינו שונה מהותית משאר כוכבי הלכת, והשמש אינה שונה מהותית משאר הכוכבים, נשמט הבסיס להנחה הפילוסופית העתיקה בדבר מרכזיותה של האנושות ביחס ליקום.
כמו כן, עצם קיומו של המחקר המדעי ותכונותיו, משפיע ביותר על אופן החשיבה האנושי. עקרונות המדע מאומצים על ידי החשיבה האנושית, והופכים להיות הכללים המגדירים את תפיסתו.
גם חלוקת המדע לתחומים משפיעה על עיצוב התודעה, על ידי יצירת חלוקה תפיסתית תואמת. לדוגמה, הפרדת תחום הפסיכולוגיה (חקר הנפש) מתחום הכלכלה, עשויה ליצור תפיסה בציבור אשר אינה מחשיבה את השפעתם של המבנה הנפשי והשיטה הכלכלית אחד על השני.
ראו גם

הוראת המדעים
תורה ומדע
מדענות
פוליטיזציה של המדע
נשים במדע
טאבולאריום

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אתר ארכאולוגי, טאבולאריום 
 כתובת:  פורום רומאנום 
 מיקום:  רומא 
 מדינה:  איטליה 
 מייסדים:  לוקיוס קורנליוס סולה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 78 לפני הספירה
 תאריך פתיחה רשמי:  78 לפנה״ס 
 יוצר:  לוקיוס קורנליוס סולה 
 
 קואורדינטות:  41°53′34″N 12°29′01″E﻿ / ﻿41.892777777778°N 12.483611111111°E﻿ / 41.892777777778; 12.483611111111
  (למפת רומא מוגדלת) טאבולאריום(למפת רומא רגילה) טאבולאריום
 
הטבולאריום נמצא בימין התמונה, ומעליו מבנה ארמון הסנאט הימי-ביניימי.
הטאבולאריום (בלטינית: Tabularium) הוא בניין עתיק ברומא, הנמצא על צלע גבעת הקפיטולין. הטאבולאריום ממוקם על המדרון הקדמי של גבעת הקפיטול מתחת לבית המקדש של יופיוס אופטימוס מקסימוס, מדרום מזרח לארקס והסלע הטארפיאני. ייתכן שהטאבולאריום היה משרד התעודות הרשמי של רומא העתיקה, בו שכנו משרדי השלטון של העיר והאימפריה. טענה זו לא אוששה באופן ודאי.
היסטוריה > אירועים היסטוריים

הטאבולאריום הוקם כחלק ממיזם השיקום של גבעת הקפיטולין, פרי תוכניתו של הדיקטטור לוקיוס קורנליוס סולה. לפי כתובת שנמצאה בשטח הושלם הבניין ונחנך בשנת 78 לפנה"ס על ידי הקונסול קווינטוס לוטאטיוס קאטולוס.
להלן טבלת האירועים החשובים:
| --- | --- |
שנה: אירועים היסטוריים
78 לפנה"ס: חנוכת המבנה על ידי הקונסול קווינטוס לוטאטיוס קאטולוס.
81 לספירה ועד 85 לספירה: כתוצאה מבניית המקדש של אספסיאנוס האלוהי, נחסמה הגישה מהפורום אל הטאבולאריום.
1143: שימש הבניין כמושבו של סנטור רומא.
1299: הבניין שוחזר.
1560 עד 1605: מיכלאנג'לו עיצב מחדש את חזית הבניין כחלק מהשיפוץ המתוכנן של קמפידוגליו של פיאצה;  העיצוב יושם על ידי ג'אקומו דלה פורטה וג'ירולמו ראינאלדי.
1993 עד 1999: זיהו הבניין כטאבולאריום.
היסטוריה > שינויים במבנה במהלך ההיסטוריה > תקופת האימפריה

בחלק האחרון של המאה הראשונה לספירה, בערך 150 שנה אחרי בנייתו, עבר המבנה כמה שיפוצים. במהלך העימות בין כוחות ויטליוס ותומכי הפלאביים (68-69 לספירה), התבצרו האחרונים במקדש יופיטר על הקפיטולין. אנשיו של ויטליוס העלו את המתחם באש, ולמבנה הטאבולאריום נגרם נזק גדול. עם עלייתו של אספסיאנוס לשלטון, הוא שיקם את המתחם, ובצע בו שינויים ארכיטקטוניים. העבודה הזאת כללה גם את הטאבולאריום, כך שהקומה השנייה בו הוצאה משימוש והועבר בה צינור מים גדול.
היסטוריה > שינויים במבנה במהלך ההיסטוריה > לאחר התקופה העתיקה

בתקופת הרנסנאס, שינה מיכלאנג'לו את שלושת הארקדות של ימי הביניים שהפכו את החזית המערבית של הארמון הסנטורי לתבנית קלאסית. החזית המזרחית שעמדה בפני הפורום ושילבה את שרידי הטאבולאריום, נותרה בלתי סדירה.
בציור משנת 1536 על ידי מארטן ואן הימסרק, רואים שני מגדלים מימי הביניים ואת הגגות הסדורים של שני האגפים המרכזיים. הטאבולאריום על חלקיו הרומיים שרד, אך הבטון של ימי הביניים טשטש את אופיו. לפני הבניין נוצרה מסה גדולה שהסתירה את שתי הקומות התחתונות, ובצידה הימני של החזית הובילה קשת מונומנטלית מהפורום למרתפי המקום.
החל מאמצע המאה ה-19, הוסר המילוי שממול לבניין, קו הגג הוסדר והחדרים הפנימיים בכל הקומות נהרסו, אחת הקשתות באולם בקומה השלישית נפתחה גם היא. בשנת 1940 נפתחו שתי קשתות נוספות, בנוסף, הוסר חלק מהקירות הלבנים שתמכו בקשתות הפנימיות אשר חצצו את הארקדה למקטעים. ממזרח למקדש וויוביס (Veiovis) נמצאת שדרת עמודים ברוחב 4 מ' שקישטה את שטח המקדש, הגנה על הכניסה לטאבולאריום ואפשרה גישה לאחת ממדרגותיו העיקריות. הרמפה התחתונה שלו הובילה אל הפורום, והעליונה הובילה אל הקומה הרביעית מעל הארקדה.
תיאור המבנה

מבנה הטאבולאריום היה בנוי מאבן טוף מקומית ואבן טרוורטין, מרתפי המבנה היו עשויים בטון. חזית המבנה התלת קומתי, בדומה לקולוסיאום, כללה עיצוב שונה לכל קומה. הקומה הראשונה כללה דלתות וחלונות קטנים וקירות לא מעוטרים. שתי הקומות העליונות, אותם ניתן היה לראות ממרחק (הקומה הראשונה הוסתרה על ידי מבנים סמוכים בפורום) עוטרו ככל הנראה, בציורי קיר, אולם אלה לא נשתמרו. הקומה השנייה הייתה מעוטרת בעמודים בסגנון דורי, והקומה השלישית (שלא שרדה) הייתה מעוטרת בעמודים בסגנון קורינתי. מבנה זה, שהוקם קודם להקמת הקולוסיאום השפיע עליו ועל שילוב הסגנונות בו.
תיאור המבנה > הקומות התחתונות

כמבנה כמעט טרפזי, הוא מסווה את האזור העתיק "בין השטח המיוער", וכשהיה שלם, הוא יכל להסתיר את ההנמכה מהפורום. החדר הנמוך ביותר בפורום סגור לחלוטין, החזית גובלת לסלע של הקפיטול, ורק הדלת שהובילה למדרגות המקדש של וויוביס הייתה למעשה בשימוש. אף על פי שהחומה הוקפה בבניין המקדש של אספסיאנוס בסוף המאה הראשונה לספירה, ייתכן שהוא הותיר את המקום פתוח לצמיתות כדי להקל על הגישה למקדש וויוביס ולקטע העליון של הקפיטול. במרוצה ישירה מהפורום אל המקדש של וויוביס, המדרגות האלה עקפו את החדרים בקומה השנייה, החדרים מגיעים אל מסדרון צפוני צר, הגישה היא ממעבר מערבי צר, הקירות בין החדרים, כמעט ברוחב החדרים עצמם, מצביעים על כך שהאדריכל רצה לתמוך במשקל ניכר, לכל חדר יש חלון מלבני צר הצופה אל הפורום, אך התוכניות המוגבלות והממדים המצומצמים של החללים הללו, מעידים על כך שהם תמיד שימשו לאחסון. באימפריה הקדומה הם היו, כפי שראינו, נטושים, והמסדרון שימש להעברת צינור שסיפק מים לבניין.
תיאור המבנה > קירות

הקומה התחתונה של חזית הטאבולאריום בפורום שרדה במידה רבה ללא פגע, בנוסף לשיטת בנייתה המרשימה. קירותיה כבדים, גושים גדולים של טוף אפור בהיר מונחים על שכבות דקות של טיט עם שורות של "בסיסים" ו"כותרות" לסירוגין. הקירות הפנימיים מורכבים מפחות טוף; הקמרונות הפנימיים של הקירות התחתונים הם בטון. במשקופי הדלתות והמדרגות בכרכובים ובקשתות שולבו כותרות דוריות מאבן טרוורטין, ניתן לראות את רוב הקירות עליהם מדובר.
תיאור המבנה > הקומה השלישית

בקומה השלישית, שהיא החלק המרשים ביותר והגלוי ביותר של הבניין, היה למעשה רחוב מקורה שחיבר בין אגף צר של המעלה הקפיטוליני (Clivus Capitolinus ,"Via del Campidoglio" המודרנית) בדרום לבין גראדוס מוניטאי ("Via Pietro in Carcere" המודרנית) בצפון. כיום, רצפת הבניין מרוצפת בלוחות טרוורטין מלבני, כאשר במקור היה הריצוף מאבן בזלת המשמשת בדרך כלל לריצוף רחובות. במעבר הקמרון, 5 מ' רוחב ו-10 מ' גובה, היו במקור כניסות מקושתות בקנה מידה גדול בכל קצה. בנוסף ישנם חמישה חדרים סמוכים שהיו כנראה חנויות ייעודיות. מהקשתות שהיו קיימות אז רק שתיים מהן שרדו, אחת מהן נמצאת ליד קצה ה-ארקדה שעדיין משמרת את ספת הטרוורטין.
תיאור המבנה > הקומה הרביעית

נראה כי הייתה קומה בנויה מעל הארקדה: הקירות העבים בגובה הפורום נועדו כמובן לתמוך לפחות בקומה אחת לפחות מעל הארקדה. כבש המדרגות שהגיעו מהדלת החיצונית ליד המקדש של וויוביס הוביל לקומה העליונה הזאת, וארובות בבניין העתיק שנחשף במהלך העבודה מהמאה התשע-עשרה מעל הארקדה וכן שברי הטרוורטין מן העמודים הקורינתיים שזיהה דלברוק.
ייעוד הבניין

בגלל מורכבות המבנה קשה מאוד להגדיר את התפקיד של ה"טאבולאריום", אם כי האחדות והייחודיות של המבנה מעידים כי כבר מהבנייה הראשונית של המבנה ייעודו היה אחיד. האדריכלות של הבניין נחקרה היטב, בעיקר בזכות עבודתו של ריצ'רד דלבריק "בניינים הלנסטיים בלאטיום (1907)", אשר אין לה תחליף גם כמאה שנים לאחר פרסומה, ולפיה המבנה מוגדר כטאבולאריום וכארכיון.
ישנם מאפיינים באדריכלות המבנה אשר מעידים כי הבניין שימש כארכיון. מסדרונות ומדרגות סגורים מחברים את הבניין למשרדים הציבוריים של רומא הרפובליקנית, כך שיהיה ניתן להעביר את המסמכים בצורה בטוחה ממקום ייצורם ועד למקום השימור. עם זאת, ההעברה הזאת ממקום למקום אינה תהליך פשוט, זהו מוקד ההכרה וההעצמה, במקום כלשהו בין המבנה החיצוני לבין פנים המבנה הארכיוני, המסמכים חייבים להתפתח לראיות ולזיכרון בטרם ייקלטו בבניין כעדות לפעולות קודמות. כתוצאה מכך, חייב להיות מקום, מרחב בין-פנים, במקום שבו הוא מתרחש, מרחב המחובר לשני גבולות, האחד גובל במסמכים והשני גובל בראיות: ארכי-לימיס או "סף ארכיוני". סף הארכיון הוא המרחב שבו נושא קצין הרשות הציבורית את המסמכים, מזהה אותם לפי מקורם ומעמדם, מקשר אותם מבחינה אינטלקטואלית עם אלה השייכים לאותו תחום ומפנה אותם אל החלל הפנימי, בסף הארכיוני, ומעבר לו, נעשתה הפונקציה המאמתת.
כעדות למי יועד הטאבולאריום? מיקומו של הבניין מגלה זאת. הטאבולאריום עלה ועדיין עולה על גבעת הקפיטול כנקודת הסיום המרשימה לפורום, גבוה מהסנאט, קרוב יותר לבית המשפט מכל בניין אחר, מוקף בשווקים ובמקדשים, נקודת ההתייחסות לכל מי שעבר בעיר ואת הלב הפועם של הציבור. הטאבולאריום הכיל ראיות וזיכרון של העם לעם, כתזכורת מקורית, אמינה, קבועה, ובלתי נשכחת.
ההבדל הבסיסי בין הטאבולאריום לבין מקומות השימור של ימי הביניים, הוא שהראשון היה שייך לאותה הסמכה שבה אלה שמייצרים את המסמכים היו סוכנים או נציגים, בדיוק כמו היום, הארכיון המרכזי של מדינה הוא חלק מהממשלה המרכזית של אותה מדינה. לעומתם, בימי הביניים שימור המסמכים היה שייך לגופים בעלי צורה כלשהי של ריבונות על אלה שיצרו את המסמכים והם היו נבדלים אחד מהשני.
קיימים שני תיאורים עתיקים, הראשון של ניקולו סיגורילי לפני 1431, והכתובת השנייה מצא לואיג'י קנינה בשנת 1845 בחדרי הקומה השנייה, בצד הצפוני של הטאבולאריום. האחרונה חוזרת באופן חלקי על הטקסט של הכתובת הראשונה:
L(ucius) Cornelius L(uci) f(ilius) Vot(uria)
Q(uinti) Catuli co(n)s(ulis) praef(ectus) fabr(um)
censoris architectus
הכתובת היא של קווינטוס לוטאטיוס קאטולוס, ובה יש זיהוי של המבנה כטאבולאריום ומופיע בה שמו של האדריכל, לוקיוס קורנליוס משבט ווֹטוּריה.
אף על פי כן, ועל אף מיקומו המיוחס ולפרסום שלו זכה הבניין, אשר מוזכר בכל ספרי ההדרכה ועבודות המחקר, תפקידו של הבניין עדיין אינו ידוע בוודאות.