stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אה"מ ספארוהוק (1912)
בנייה וקריירה > טביעה בקרב יוטלנד

היא הוטבעה ב-1 ביוני 1916 לאחר התנגשות עם אה"מ ברוק בקרב יוטלנד. שישה מאנשי הצוות שלה נהרגו.
בסביבות השעה 23.40 התגבשו כמה מהאוניות של שייטת המשחתות הרביעית תחת קומנדר וולטר אלן על גבי אה"מ ברוק, שהייתה מנהיגת מחצית השייטת, במטרה להמשיך את המתקפה נגד אוניות גרמניות בקרבת מקום. ברוק נלכדה בזרקורים שהגיעו מאוניית המערכה הגרמנית SMS וסטפאלן. היא ניסתה לירות טורפדו, אך הטווח היה קצר מאוד, בערך 150 יארד (140 מטרים), והאונייה הגרמנית פתחה באש ראשונה. ההשפעה הייתה הרסנית, כך שתוך מספר דקות נהרגו 50 אנשי צוות ועוד 30 נפצעו, מה שהשבית את התותחים ומנע כל פעילות יעילה על הסיפון. ההגאי נהרג ליד ההגה, וכשהוא מת גופו סובב את ההגה וגרם לאונייה לפנות שמאלה לעבר ספארוהוק.
תת-לוטננט פרסי ווד ראה את ברוק מתקרבת אליהם במהירות של 28 קשים (52 קמ"ש), ישירות לגשר של ספארוהוק. הוא צעק אזהרות לצוות בסיפון הקדמה להתפנות, ואז הופל מהפגיעה. הוא התעורר ומצא את עצמו שוכב על הסיפון של ברוק. ווד דיווח לקומנדר אלן, שאמר לו לחזור לאונייה שלו ולעשות שם הכנות להעלות על הסיפון את הצוות של ברוק. שני אנשי צוות נוספים מספארוהוק הושלכו גם הם לברוק בהתנגשות. כשחזר לספארוהוק, נאמר לווד על ידי הקפטן שלו, לוטננט קומנדר סידני הופקינס, שהוא בדיוק שלח בדיוק את אותה הודעה לברוק. כ-20 אנשי צוות מספארוהוק התפנו לברוק, בעוד שחמישה עשר מאנשי הצוות של ברוק עברו לספארוהוק.
בשלב זה משחתת שלישית, אה"מ קונטסט התנגשה בספארוהוק, במרחק של 6 רגל (1.8 מטרים) מירכתיה. קונטסט לא נפגעה יחסית ויכלה להמשיך לאחר ההתנגשות. ברוק וספארוהוק נשארו תקועות יחד במשך כחצי שעה לפני שניתן היה להפריד אותם וברוק יצאה לדרך ולקחה איתה 30 מהצוות של ספארוהוק.
לספארוהוק עדיין היה כוח מנוע אבל ההגה נתקע בצד אחד כך שלא יכלה לעשות דבר מלבד להפליג במעגלים, ליד המשחתת הבוערת טיפררי. בסביבות השעה 02:00 התקרבה סירת טורפדו גרמנית, שהגיעה למרחק של 100 יארד (91 מטרים), אבל אז הסתובבה. רק תותח אחד עדיין פעל, שהקפטן וקציניו איישו באופן אישי מכיוון שצוותי התותח נהרגו או נפצעו, אך הם נצרו את האש בתקווה שהגרמנים לא יזמו מתקפה. ספארוהוק לא יכלה לקוות לשרוד. זמן קצר לאחר מכן, טיפררי טבעה, וכיבתה את השריפה שמשכה תשומת לב לאזור. בסביבות השעה 03:30 ראתה ספארוהוק סיירת גרמנית, שוב הצוות נכנס לכוננות, אך זמן קצר לאחר מכן נראתה האונייה כשהיא טובעת. זו הייתה SMS אלבינג, שטורפדה ולאחר מכן ננטשה. בשעה 06:10 התקרבה רפסודה, נושאת 23 גברים מטיפררי: שלושה נמצאו כבר מתים, בעוד שחמישה נוספים מתו לאחר שהועלו על הסיפון.
כעבור שעה הגיעו שלוש משחתות בריטיות ואה"מ מארקסמן ניסתה להצמיד שני כבלי גרירה לספארוהוק כדי לגרור אותה למקום מבטחים. הים הפתוח גרם לכך שהכבלים נפרדו והיו דיווחים על צוללות גרמניות בקרבת מקום. הוחלט שיש לנטוש את ספארוהוק, ומארקסמן ירתה לתוכה 18 פגזים כדי להבטיח שהיא תטבע.
שרידי האונייה אותרו באוגוסט 2016 על ידי ד"ר אינס מקרטני מאוניברסיטת בורנמות' וצוות ממוזיאון מלחמת הים יוטלנד. השרידים נוצלו באופן מסחרי מתישהו בעבר. אתר שרידי האונייה מוגדר כמקום מוגן על פי חוק ההגנה על שרידי צבא משנת 1986.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  "Destroyers before 1918 at Battleships-Cruisers website". נבדק ב-2009-02-19.
↑  "British Losses at Jutland". נבדק ב-2009-02-19.
↑  Jutland 1916, Steel and Hart p.318
↑  McCartney, Innes (2018). "Scuttled in the Morning: the discoveries and surveys of HMS Warrior and HMS Sparrowhawk, the Battle of Jutland's last missing shipwrecks" (PDF). The International Journal of Nautical Archaeology. 47 (2): 253–266. doi:10.1111/1095-9270.12302.
↑  "Statutory Instrument 2008/0950 - Designation under the Protection of Military Remains Act 1986". נבדק ב-2009-02-19.
אה"מ ברוק, מנהיגת מחצית השייטת שהתנגשה בספארוהוק ביוטלנד
אה"מ מארקסמן, מנהיגת השייטת שנאלצה לבסוף להטביע את ספארוהוק
אה"מ רויאל סובריין (1891)

| --- | --- |

אה"מ רויאל סובריין במעגן, בערך 1897
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:  הצי המלכותי הבריטי הצי המלכותי הבריטי
 סדרה:  אוניות המערכה מסדרת רויאל סובריין
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  בסיס הצי המלכותי בפורטסמות' 
 תחילת הבנייה:  30 בספטמבר 1889
 הושקה:  26 בפברואר 1891
 תקופת הפעילות:  31 במאי 1892 – 9 בספטמבר 1909 (17 שנים)
 אחריתה:  נמכרה לגריטה ב-7 באוקטובר 1913
 מידות
 הֶדְחֶק:  14,380 טון
 אורך:  115.8 מטר
 רוחב:  22.9 מטר
 שוקע:  8.4 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  17.5 קשרים
 גודל הצוות:  670–692 איש
 טווח שיוט:  8,740 ק"מ במהירות 10 קשר
 הנעה:  8 דוודים המזינים 2 מנועי קיטור בהספק 11,000 כוחות סוס
 צורת הנעה:  2 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  שריון עיקרי – 356–457 מ"מ, שריון סיפון – 64–76 מ"מ, מחיצות – 356–406 מ"מ, ברבטות – 279–432 מ"מ, צריחי תותחים – 279–432 מ"מ, קזמטים – 152 מ"מ, מגדל הניווט – 305–356 מ"מ
 חימוש:  4 תותחים 13.5 אינץ' (343 מ"מ), 10 תותחים 6 אינץ' (152 מ"מ), 10 תותחים 6 ליטראות (2.2 אינץ', 57 מ"מ), 12 תותחים 3 פאונד (1.9 אינץ' (47 מ"מ)), 7 צינורות טורפדו 18 אינץ' (450 מ"מ)
 
אה"מ "רויאל סובריין" הייתה האונייה הראשונה מבין שבע אוניות המערכה פרה-דרדנוט מסדרת "סובריין" שנבנו עבור הצי המלכותי הבריטי בעשור האחרון של המאה ה-19. האונייה נכנסה לשירות בשנת 1892 ושימשה כאוניית הדגל של צי התעלה בחמש השנים הבאות. היא הועברה לצי הים התיכון ב-1897 וחזרה הביתה ב-1902, והוקצתה לזמן קצר כספינת משמר החופים לפני שהחלה בשיפוץ ממושך בשנים 1903–1904. רויאל סובריין צומצמה למילואים ב-1905 והוצאה משירות ב-1909. האונייה נמכרה לגרוטאות ארבע שנים מאוחר יותר ולאחר מכן נגרטה באיטליה.
תכנון ותיאור

העיצוב של אוניות הסדרה נגזר מזה של האוניות מחופות שריון סדרת אדמירל, שהוגדלו מאוד כדי לשפר את שמירת הים וכדי לספק מקום לחימוש משני כמו באוניות המערכה הקודמות מסדרת טרפלגר. הדחק האוניות היה 14,150 טונות ארוכות (14,380 טונות) בתפוסה סטנדרטית ו-15,580 טונות ארוכות (15,830 טונות) במעמס מלא. לאוניות היה אורך בין הניצבים של 380 רגל (115.8 מטרים) ואורך כולל של 410 רגל 6 אינץ' (125.1 מטרים), רוחב של 75 רגל (22.9 מטרים), ושוקע של 27 רגל 6 אינץ' (8.4 מטרים). הצוות שלהם כלל 670 קצינים ומלחים.
אוניות הסדרה הונעו על ידי זוג מנועי קיטור תלת דרגתיים בעלי שלושה צילינדרים, שכל אחד מהם הניע מדחף אחד. מנועי האמפריס & טנאנט שלה תוכננו להפיק סך של 11,000 כוחות סוס (8,200 קילוואט) ומהירות מרבית של 17.5 קשרים (32.4 קמ"ש) באמצעות קיטור שסופק על ידי שמונה דוודים גליליים בעת הפלגה עם שוקע מאולץ. רויאל סובריין הייתה האונייה הראשונה של הסדרה שהושלמה, והיא עברה מערך ארוך של הפלגות ניסוי שמתוכם רק כמה סטים של תוצאות שרדו. היא הפליגה במהירות של 16.41 קשרים (31.39 קמ"ש) מעל שמונה שעות מ-9,661 כוחות סוס (7,204 קילוואט) עם שוקע סטנדרטי ומהירות של 18 קשרים (33 קמ"ש) במשך שלוש שעות מ-13,360 כוחות סוס (9,660 קילוואט) עם שוקע מאולץ. חלק מצינורות הדוד שלה נסדקו ודלפו תחת הלחצים המעורבים; כתוצאה מכך, הצי החליט לא לדחוף את הדוודים של אוניות הסדרה מעבר ל-11,000 כוחות סוס כדי למנוע נזק דומה. האוניות נשאו לכל היותר 1,420 טונות ארוכות (1,443 טונות) של פחם, שהעניק להם טווח של 4,720 מיילים ימיים (8,740 ק"מ) במהירות של 10 קשרים (19 קמ"ש).
החימוש העיקרי שלהם כלל ארבעה תותחים נטעני מכנס (BL‏) 13.5 אינץ' (343 מ"מ) המורכבים בשתי ברבטות, אחד לפני ואחד מאחורי המבנה העילי. כל תותח סופק עם 80 פגזים. החימוש המשני שלהם כלל עשרה תותחי ירי מהיר (QF‏) 6 אינץ' (152 מ"מ). 200 פגזים לכל תותח נישאו על ידי האוניות. 16 תותחי QF‏ 6 פאונד (57 מילימטרים (2.2 אינץ')) מסוג לא ידוע ותריסר תותחי הוצ'קיס QF‏ 3 פאונד (1.9 אינץ' (47 מ"מ)) הותאמו להגנה מפני סירות טורפדו. שני תותחי ה-3 פאונד בצמרת הלחימה העליונה הוסרו בשנים 1903–1904 וכל התותחים הקלים שנותרו מצמרות הלחימה התחתונות והסיפון הראשי באו בעקבותיהם בשנים 1905–1909. אוניות הסדרה היו חמושות גם בשבעה צינורות טורפדו בקוטר 14 אינץ' (356 מ"מ), אם כי רויאל סובריין הסירה ארבעה מהם בשנים 1903–1904.
תוכנית השריון של אוניות הסדרה הייתה דומה לזו של טרפלגר, שכן חגורת קו המים של שריון מורכב רק הגנה על האזור שבין הברבטות. חגורת שריון בעובי 14–18 אינץ' (356–457 מילימטרים) ומחיצות רוחביות בעובי 14–16 אינץ' (356–406 מילימטרים) סגרו את קצוות החגורה. מעל החגורה היה פס של שריון הארווי בעובי 4 אינץ' (102 מילימטרים) שהסתיים על ידי מחיצות אלכסוניות בעובי 3 אינץ' (76 מ"מ). הברבטות וצריחי התותחים היו מוגנים על ידי שריון מורכב, שעובי נע בין 16–17 אינץ' (406–432 מילימטרים) והקזמטים לתותחי הסיפון הראשי בקוטר 6 אינץ' היה שריון בעובי 6 אינץ'. עובי הסיפון המשוריין נע בין 2.5–3 אינץ' (64–76 מילימטרים). דפנות מגדל הניווט הקדמי היו בעובי 12–14 אינץ' (305–356 מילימטרים) ומגדל הניווט האחורי היה מוגן על ידי לוחות בעובי 3 אינץ'.
אה"מ סאפוק (1926)

| --- | --- |

 תיאור כללי
 סוג אונייה:  סיירת כבדה 
 צי:  הצי המלכותי הבריטי 
 סדרה:  הסיירות מסדרת קאונטי
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  בסיס הצי המלכותי בפורטסמות' 
 תחילת הבנייה:  30 בספטמבר 1924
 הושקה:  16 בפברואר 1926
 תקופת הפעילות:  31 במאי 1928 – 25 במרץ 1948 (19 שנים)
 אחריתה:  נגרטה
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם השנייה
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 9,924 טון, מקסימלי: 13,670 טון
 אורך:  190 מטר
 רוחב:  20.8 מטר
 שוקע:  4.95 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  31.5 קשרים
 גודל הצוות:  700
 טווח שיוט:  24,600 ק"מ
 הנעה:  8 דוודים המזינים 4 טורבינות בהספק 80,000 כוחות סוס
 אמצעי לחימה
 שריון:  שריון לחדרי התחמושת: 1–4 אינץ' (25–102 מ"מ)   שריון סיפון: 1.375 אינץ' (34.9 מ"מ)   ציפוי צד, צריחים ומחיצות: 1 אינץ' (25 מ"מ)   חגורת השריון: 4.5 אינץ' (114 מ"מ)   4 דפנות פנימיות לחדר הדוודים (נוספו 1936–1940)
 חימוש:  16 תותחי 8 אינץ' (203 מ"מ)   8 תותחי אינץ' (102 מ"מ)   8 תותחי 2 פאונד (40 מ"מ)   8 מקלעי 0.5 אינץ' (12.7 מ"מ)   2 צינורות טורפדו 21 אינץ' (533 מ"מ)
 
אה"מ סאפוק הייתה סיירת כבדה מסדרת קאונטי של הצי המלכותי, וחלק מתת-הסדרה קנט. היא נבנתה על ידי מספנת פורטסמות', פורטסמות', בריטניה, כאשר השדרית הונחה ב-30 בספטמבר 1924. היא הושקה ב-16 בפברואר 1926, ונכנסה לשירות ב-31 במאי 1928. במהלך מלחמת העולם השנייה, סאפוק נטלה חלק במערכה מערכה בנורווגיה ב-1940 ולאחר מכן בקרב מצר דנמרק ב-1941, לפני ששירתה בקוטב הצפוני במהלך השנה שלאחר מכן. לאחר שיפוץ שהסתיים באפריל 1943, שירתה הסיירת במזרח הרחוק עד תום המלחמה. בתקופה המיידית שלאחר המלחמה, סאפוק מילאה תפקידי הובלת כוחות בין המזרח הרחוק, אוסטרליה ובריטניה לפני שהוכנסה לעתודה באמצע 1946. האונייה נמכרה ולאחר מכן נגרטה ב-1948.
היסטוריה > לפני מלחמת העולם השנייה

סאפוק, כמו אחיותיה, שירתה בתחנת סין, מלבד תקופות שיפוץ, עד פרוץ מלחמת העולם השנייה. בתחילת 1934 היא הפכה לאוניית הדגל של תחנת סין כאשר האדמירל סר פרדריק דרייר שלח את קנט לשיפוץ בבריטניה. היא חזרה הביתה לפורטסמות' ביולי 1935 עמוסה ב-100 ארגזים של חפצים סיניים "לא יסולאים בפז" לתערוכה באקדמיה המלכותית לאמנויות. במהלך המסע בן 45 הימים הועברו סך של 1,022 חפצים, מתוכם 780 היו שייכים למוזיאון ארמון בייג'ינג. על ההעברה והתערוכה פיקחו ד"ר ק. וו. צ'נג מהשגרירות הסינית בלונדון, אוצר מוזיאון הארמון צ'ואנג ין ובכירים סיניים אחרים.
היסטוריה > המערכה בנורווגיה

סאפוק חזרה הביתה ב-1939 ולאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה סיירה במצר דנמרק באוקטובר 1939. באפריל 1940 השתתפה במערכה בנורווגיה. ב-13 באפריל 1940 האונייה הגיעה לטורסהאבן כדי להתחיל את הכיבוש הבריטי של איי פארו. ב-14 באפריל 1940 סאפוק הטביעה את המכלית הגרמנית Skagerrak צפונית מערבית לבודו, נורווגיה.
ב-17 באפריל 1940, סאפוק וארבע משחתות, אה"מ קיפלינג, אה"מ ג'ונו, אה"מ ג'אנוס ואה"מ הירוורד, נשלחו להפגיז את שדה התעופה בסולה, נורווגיה. לפעולה הייתה השפעה מועטה והתגמול מהמפציצים הגרמניים פגעה קשות בחלק האחורי של האונייה, ואילצה אותה לחזור לסקפה פלו. סאפוק הייתה מחוץ לפעילות מאפריל 1940 עד פברואר 1941 בזמן שהיא תוקנה בקלייד. האונייה הייתה בשלב זה חלק משייטת הסיירות הרביעית.
היסטוריה > קרב מצר דנמרק

במהלך מאי 1941 הייתה סאפוק מעורבת בקרב מצר דנמרק ובהטבעת אוניית המערכה הגרמנית ביסמרק. סאפוק ירתה באוניית המערכה פעמיים במהלך הקרב, וירתה עליה כמה מטחים. באמצעות המכ"ם שלה, סאפוק הצליחה לעקוב אחר הביסמרק דרך מצר דנמרק ושמרה על קשר מספיק זמן כדי שיחידות אחרות יגיעו למסלול של ביסמרק. במהלך הקרב טבעה סיירת המערכה הוד עם אבדות כבדות בנפש ואוניית המערכה פרינס אוף ויילס נפגעה ונאלצה לסגת. לאחר מכן, ביסמרק הצליחה לחמוק מסאפוק ונורפוק, שעקבו אחריה, על ידי סיבוב של 270 מעלות מאחורי השובל שלהן, ומכיוון שביסמרק איבדה דלק, היא ניסתה להגיע לברסט, צרפת, אך מאוחר יותר נצפתה על ידי מטוס קטלינה של פיקוד החופים ובסופו של דבר הוטבעה על ידי יחידות כבדות של הצי המלכותי.
היסטוריה > קריירה מאוחרת יותר

לאחר השלמת תיקוניה שירתה סאפוק עם צי הבית במימי הקוטב הצפוני עד סוף 1942, ולאחר מכן עברה שיפוץ בין דצמבר 1942 לאפריל 1943 כאשר צריח "X" הוסר והוחלף בתותחי נ"מ נוספים. עם השלמת השיפוץ, הוספה האונייה לצי המזרחי, ופעלה באוקיינוס ההודי עד תום המלחמה.
מ-26 באוגוסט 1945 שימשה סאפוק להובלת אנשי צבא ואזרחים מאוסטרליה והמזרח הרחוק חזרה לבריטניה. בשובה עברה סאפוק תיקונים במספנת צ'טם בין נובמבר 1945 לינואר 1946. בסיום השיפוץ היא הפליגה שוב לאוסטרליה, וחזרה באפריל 1946. המסע האחרון שלה היה לסינגפור לשם הגיעה במאי, וחזרה ביולי 1946.
בקיץ 1946 הוכנסה לעתודה ולא תוחזקה עד 1948. עם הקשיים הכלכליים של בריטניה שפגעו קשות בשנים 1947–1948, צי המילואים נמכר במהירות, וסאפוק הוצאה משימוש והוקצתה ל-BISCO ב-25 במרץ 1948. היא נגררה ל-J Cashmore 's (ניופורט, ויילס) לשם הגיעה ב-24 ביוני 1948 והגריטה החלה מיד.
הערות שוליים

↑  "Rs & has Saying; When Kent Goes Home". The Singapore Free Press and Mercantile Advertiser (באנגלית). Singapore. 26 בינואר 1934. p. 8. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Chinese Art Treasures". The Straits Times (באנגלית). Singapore. 26 ביולי 1935. p. 11. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Brookes, Adam (2022). Breekbare Lading [Fragile Cargo. China's Wartime Race to Save the Treasures of the Forbidden City] (בהולנדית). Amsterdam: Balans. pp. 116–142. ISBN 9789463821773.
↑  Mason, Geoffrey (2003).  Smith, Gordon (ed.). "HMS Suffolk – County-type Heavy Cruiser including Convoy Escort Movements: Service Histories of Royal Navy Warships in World War 2". Naval History.net. נבדק ב-5 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
הקפטן של סאפוק, רוברט מאיריק אליס, נשאר על הגשר לארוחת צהריים תוך כדי מעקב אחר ביסמרק
אה"מ סאפוק במאי 1941
אה"מ מג'סטיק (1895)

| --- | --- |

אה"מ מג'סטיק
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:  הצי המלכותי הבריטי הצי המלכותי הבריטי
 סדרה:  מג'סטיק
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  בסיס הצי המלכותי בפורטסמות' 
 תחילת הבנייה:  פברואר 1894
 הושקה:  31 בינואר 1895
 תקופת הפעילות:  דצמבר 1895 – 27 במאי 1915 (כ־19 שנים)
 אחריתה:  הוטבעה על ידי הצוללת U-21
 מיקום:  40°02′30″N 26°11′02″E﻿ / ﻿40.041666666667°N 26.183888888889°E﻿ / 40.041666666667; 26.183888888889 
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  16,320 טון
 אורך:  128 מטר
 רוחב:  23 מטר
 שוקע:  8.2 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  16 קשרים
 גודל הצוות:  672 איש
 טווח שיוט:  13,000 ק"מ במהירות 10 קשר
 הנעה:  8 דוודים המזינים 2 מנועי קיטור בהספק 10,000 כוחות סוס
 צורת הנעה:  2 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  שריון עיקרי – 229 מ"מ, שריון סיפון – 64–114 מ"מ, ברבטות – 356 מ"מ, מגדל הניווט – 356 מ"מ
 חימוש:  4 תותחים 12 אינץ' (305 מ"מ), 12 תותחים 6 אינץ' (152 מ"מ), 16 תותחים 12 ליטראות (3 אינץ', 76 מ"מ), 12 תותחים 3 פאונד (1.9 אינץ' (47 מ"מ)), 5 צינורות טורפדו 18 אינץ' (457 מ"מ)
 
אה"מ מג'סטיק הייתה אוניית מערכה פרה-דרדנוט של הצי המלכותי מסדרת מג'סטיק. היא נכנסה לשירות ב-1895, והייתה הפרה-דרדנוט הגדולה ביותר שהושקה באותה תקופה. היא שירתה בצי התעלה עד 1904, ולאחר מכן שובצה לצי האטלנטי. בשנת 1907, היא הייתה חלק מצי הבית, כאשר תחילה שובצה בפלגת נור ולאחר מכן פעלה עם פלגת דבונפורט. משנת 1912 היא הייתה חלק משייטת אוניות המערכה השביעית.
כאשר פרצה מלחמת העולם הראשונה, מג'סטיק, יחד עם שאר השייטת, צורפו לצי התעלה בשלבים הראשונים של המלחמה לפני שפורקה השייטת עבור תפקידי ליווי של שיירות חיילים קנדיות. לאחר מכן היא שירתה כספינת שמירה בנור ובהאמבר. בתחילת 1915, היא נשלחה לים התיכון לשירות במערכת הדרדנלים. היא השתתפה בהפגזות על מבצרים טורקיים ותמכה בנחיתות מדינות ההסכמה בגליפולי. ב-27 במאי 1915, היא טורפדה על ידי צוללת בכף הלס, וטבעה יחד עם 49 מאנשי צוותה.
תכנון

מג'סטיק הייתה באורך כולל של 421 רגל (128 מטרים), רוחב של 75 רגל (23 מטרים) ושוקע של 27 רגל (8.2 מטרים). הדחק האונייה היה עד 16,060 טונות ארוכות (16,320 טונות) במעמס מלא. מערכת ההנעה שלה כללה שני מנועי קיטור תלת דרגתיים של 3 צילינדרים, המונעים על ידי שמונה דוודי צינורות אש גליליים על בסיס פחם. עד 1907–1908, שודרגה מערכת ההנעה לדוודים המופעלים על ידי נפט. המנועים שלה סיפקו מהירות מרבית של 16 קשרים (30 קמ"ש) במהירות של 10,000 כוחות סוס (7,500 קילוואט). האונייה נחשבה לאוניית ים טובה עם גלגול קל ויכולת הפלגה טובה, למרות שסבלה מצריכת דלק גבוהה. היה לה צוות של 672 קצינים ומלחים.
האונייה הייתה חמושה בסוללה ראשית של ארבעה תותחי 12 אינץ' (305 מ"מ) Mk VIII בשני צריחי תותחים, אחד בקדמת האונייה ואחד באחורי האונייה. הצריחים הוצבו על ברבטות בצורת אגס; לשש מאחיותיה היה אותו סידור, אולם לאחיותיה סיזאר ואילוסטריוס ולכל סדרות אוניות המערכה הבריטיות שלאחר מכן היו ברבטות עגולות. מג'סטיק גם נשאה סוללה משנית של 12 תותחים מהירי ירי 6 אינץ' (152 מ"מ)/40 קליבר. הם הוצבו בבתי תותחים בשני סיפוני תותחים באמצע האונייה. היא גם נשאה 16 תותחי מהירי ירי 12 פאונד ו-12 תותחי מהירי ירי 2 פאונד להגנה מפני סירות טורפדו. היא הייתה מצוידת גם בחמישה צינורות טורפדו בקוטר 18 אינץ' (457 מ"מ), שארבעה מהם היו שקועים בגוף האונייה, והאחרון היה במשגר מותקן על הסיפון.
למג'סטיק ולשאר האוניות בסדרה שלה הייתה חגורת שריון בעובי 9 אינץ' (229 מ"מ) מפלדת הארווי, שאיפשרה הגנה שווה עם עלות נמוכה יותר במשקל בהשוואה לסוגי שריון קודמים. זה איפשר למג'סטיק ולאחיותיה חגורת שריון עמוקה וקלה יותר מאשר אוניות מערכה קודמות ללא אובדן הגנה. הברבטות לסוללה הראשית היו מוגנות עם שריון בעובי 14 אינץ' (356 מילימטרים), ולצריח הניתוב היה אותו עובי פלדה בצדדים. הסיפון המשוריין של האונייה היה בעובי 2.5–4.5 אינץ' (64–114 מילימטרים).
היסטוריית שירות

השדרית של מג'סטיק הונחה במספנת פורטסמות' בפברואר 1894. היא הושקה ב-31 בינואר 1895, ולאחר מכן החלו עבודות האבזור. היא נכנסה לשירות בצי המלכותי פחות משנה מאוחר יותר, בדצמבר 1895, ושירתה עם שייטת התעלה בפלגת פורטסמות'. היא נכחה בסקירת הצי בספיטהד לרגל יובל היהלום של המלכה ויקטוריה ב-26 ביוני 1897, ולאחר מכן הייתה אוניית הדגל של תת-אדמירל סר הארי רוסון, המפקד העליון של צי התעלה. קפטן ג'ורג' אגרטון מונה למפקד האונייה ב-28 ביוני 1899, והוחלף באפריל 1901, על ידי קפטן אדוארד אדן ברדפורד כשהיא הפכה לאוניית הדגל של אדמירל משנה ארתור וילסון, שמונה למפקד שייטת התעלה. היא השתתפה בסקירת ההכתרה שהתקיימה בספיטהד עבור המלך אדוארד השביעי ב-16 באוגוסט 1902, ובספטמבר אותה שנה עמדה בראש שייטת שביקרה בנאפפליו ובמפרץ סודה בכרתים בים התיכון. היא עברה שיפוץ בפורטסמות' מפברואר עד יולי 1904, ולאחר מכן הפכה לחלק מהצי האטלנטי כאשר ארגון מחדש הביא לכך שצי התעלה הפך לצי האטלנטי בינואר 1905. ב-1 באוקטובר 1906, היא נשלחה לשיפוץ בפורטסמות'.
מג'סטיק חזרה לשירות פעיל בפורטסמות' ב-26 בפברואר 1907 והפכה לאוניית הדגל של פלגת נור בצי הבית החדש, שהוצב בנור. היא החלה בשיפוץ מאוחר יותר באותה שנה שבה קיבלה מערכות רדיו ובקרת אש חדשות. כאשר הדגל הועבר לאונייה אחרת בינואר 1908, היא הפכה לאונייה פרטית בפלגת נור. ביוני 1908, מג'סטיק עבר לפלגת דבונפורט של צי הבית, שהוצב בדבונפורט. השיפוץ שלה הושלם ב-1909, ובמרץ 1909 היא עברה לפלגה השלישית בדבונפורט, ולאחר מכן באוגוסט 1910 לפלגה הרביעית בדבונפורט, שם עברה שיפוץ נוסף ב-1911. במאי 1912, מג'סטיק הפכה לחלק משייטת אוניות המערכה השביעית בצי השלישי בדבונפורט. ב-14 ביולי 1912 היא התנגשה באוניית האחות שלה ויקטוריוס במהלך תמרונים, ולא ספגה נזק רציני.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, מג'סטיק ושאר שייטת אוניות המערכה השביעית שובצו בצי התעלה. מג'סטיק עברה שיפוץ באוגוסט וספטמבר 1914, ולאחר מכן חיפתה על מעבר חיל המשלוח הבריטי לצרפת בספטמבר 1914. היא נותקה משייטת אוניות המערכה השביעית בין 3 באוקטובר 1914 ל-14 באוקטובר 1914 כדי ללוות את שיירת הכוחות הקנדיים הראשונה. בסוף אוקטובר 1914 הועברה מג'סטיק לנור כדי לשמש שם כספינת שמירה. ב-3 בנובמבר 1914 היא עברה להאמבר כדי לשמש שם כספינת שמירה. בדצמבר 1914 היא הוכפפה ליחידה של פטרולי דובר, ושילבה כוחות יחד עם אוניית המערכה רוונג' כדי להפגיז את ארטילריית החוף הגרמנית מחוץ לניופורט, בלגיה, ב-15 בדצמבר 1914. בינואר 1915, היא התבססה בפורטלנד.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > מערכת הדרדנלים

בפברואר 1915, מג'סטיק נשלחה להשתתף במערכת הדרדנלים הקרובה לפתיחת המיצרים הטורקיים, והיא עזבה בתחילת אותו חודש בפיקודו של קפטן ה. פ. ג. טאלבוט כדי להצטרף לצי הים התיכון. עם הגעתה למלטה, הותקן לה ציוד שכונה "תופס מוקשים" כדי שתוכל לשמש כ"שולת מוקשים". היא הצטרפה לכוח הדרדנלים ב-24 בפברואר 1915, וב-26 בפברואר 1915 עזבה את טנדוס כדי להפגיז את המבצרים הפנימיים העות'מאניים בדרדנלים באותו בוקר. ב-26 בפברואר 1915, הפכו מג'סטיק ואוניות המערכה אלביון וטריומף לספינות הכבדות הראשונות של מדינות ההסכמה שנכנסו למצרים הטורקיים במהלך המערכה, וירו על המבצרים הפנימיים מ-09:14 עד 17:40. מג'סטיק חטפה פגיעה מתחת לקו המים, אך הצליחה להמשיך בפעילות וסיירה שוב באזור ב-27 בפברואר 1915. היא תמכה בנחיתות המוקדמות, הפגיזה את המבצרים מ-11:25 עד 16:45 ב-1 במרץ 1915 ושוב תוך כדי סיור ב-3 במרץ 1915. היא הגיעה למודרוס ב-8 במרץ 1915.
ב-9 במרץ 1915, מג'סטיק הקיפה את הכניסה לדרדנלים והפגיזה עמדות עות'מאניות מ-10:07 עד 12:15. היא חזרה לטנדוס ב-10 במרץ 1915, סיירה שוב ליד הדרדנלים ב-15 במרץ 1915, ושוב חזרה לטנדוס ב-16 במרץ 1915. מג'סטיק השתתפה בניסיון האחרון ללכוד את המיצרים בכוח ימי בלבד ב-18 במרץ 1915. היא פתחה באש על מבצר 9 בשעה 14:20 וירתה גם על תותחי שדה טורקים שהוסתרו ביערות. היא הפגיזה את מבצר 9 עד שהפסיקה את האש בשעה 18:35; המבצר ירה בינתיים על אוניית המערכה אושן שניזוקה אנושות. מג'סטיק נפגעה ארבע פעמים, פעמיים בצמרות התחתונות שלה ופעמיים על המצודה שלה, וחזרה לטנדוס בשעה 22:00 עם הרוג אחד וכמה אנשי צוות פצועים. מג'סטיק חזרה לתפקידי סיור ב-22 במרץ 1915. היא הפגיזה עמדות טורקיות ב-28 במרץ 1915 מ-09:50 עד 10:15 ומ-12:50 עד 13:40 ופתחה שוב באש ב-14 באפריל בשעה 14:58. ב-18 באפריל היא ירתה על הצוללת הבריטית הנטושה E15 על שרטון ליד מבצר דרדנוס שהייתה בסכנת לכידה; שתי סירות כלונסאות, אחת ממג'סטיק ואחת מטריומף, השמידו את E15 בטורפדו, למרות שהסירה ממג'סטיק הוטבעה בעצמה על ידי סוללות החוף הטורקיות בזמן נסיגתה. מג'סטיק חזרה לטנדוס ב-21 באפריל 1915.
ב-25 באפריל 1915, מג'סטיק חזרה לפעולה, אותתה ללונדון שהחלה נחיתות מדינות ההסכמה בגליפולי ותמכה בהן בהפגזות חופים עד השעה 19:15. היא העלתה לסיפון 99 חיילים פצועים בשעה 21:10 וחילצה את כל סירותיה לפני שעגנה מול גליפולי למשך הלילה. ב-26 באפריל 1915, היא חזרה לפעולה מוקדם, ופתחה באש בשעה 06:17. ב-27 באפריל 1915 היא החליפה אש עם תותחים טורקיים, כשכמה פגזים טורקיים כמעט פגעו בה לפני ששני הצדדים הפסיקו לירות בשעה 11:30. ב-29 באפריל 1915 היא שוב עגנה ליד גליפולי. מג'סטיק החליפה את טריומף כאוניית הדגל של האדמירל ניקולסון, שפיקד על השייטות שתומכות בכוחות על החוף מול קייפ הלס, ב-25 במאי 1915.
היסטוריית שירות > טביעה

ב-27 במאי 1915, בעת שהוצבה ליד חוף W בקייפ הלס, הפכה מג'סטיק לאוניית המערכה השלישית שטורפדה מחוץ לחצי האי גליפולי בתוך שבועיים. בסביבות השעה 06:45, מפקד הצוללת הגרמנית U-21, אוטו הרסינג, ירה טורפדו בודד דרך מסך ההגנה של משחתות ורשתות נגד טורפדו, פגע במג'סטיק וגרם לפיצוץ ענק. האונייה החלה לנטות שמאלה ותוך תשע דקות התהפכה בעומק של 54 רגל (16 מטר) מים, ו-49 מאנשי צוותה נהרגו. התרנים שלה פגעו בבוץ של קרקעית הים, והגוף הפונה שלה נשאר גלוי במשך חודשים רבים עד שלבסוף שקע כשהתורן הקדמי שלה קרס במהלך סערה.
אתר צלילה

באוקטובר 2021, טורקיה פתחה את הפארק התת-ימי ההיסטורי גליפולי, מוזיאון תת-ימי ליד צ'נקלה הנגיש לצוללנים. הפארק כולל מספר שרידים מכלי שיט שהוטבעו במהלך מערכות הדרדנלים וגליפולי, כולל מג'סטיק ואוניית המערכה טריומף. שרידיה של מג'סטיק נמצאים כעת בעומק של 24 מטר (79 רגל), והם שלמים ברובם.
תרשים של אה"מ מג'סטיק
מג'סטיק מעמיסה פחם בסביבות 1904
מג'סטיק מפליגה מנמל מודרוס עם כמה משחתות
מג'סטיק טובעת בדרדנלים, 27 במאי 1915