stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סאב זירו (מורטל קומבט)
קבלה וביקורות

יחד עם דמותו של סקורפיון, סאב זירו נחשב לדמות הפופולרית, האייקונית והמזוהה ביותר עם זיכיון משחקי מורטל קומבט בפרט ועם ז'אנר משחקי המכות ככלל. ניתן לו פרס הלוחם הטוב ביותר לשנת 1997 ממגזין SuperGamePower. עיצוב הדמות למשחק "מורטל קומבט 3" זכה לביקורות קוטלות בידי מגזין GamePro, במיוחד הכתפות שלו והצלקת האדומה לכל אורכה של העין. אולם, עיצוב הדמות במשחק "מורטל קומבט: ברית קטלנית" זכה לביקורת חיובית בידי מגזין Gaming Age, בטענה ש"סאב זירו מעולם לא נראה טוב יותר". המגזין GameDaily ציין את הופעתו של סאב זירו במשחק "מיתולוגיות מורטל קומבט: סאב זירו" כאחת מרגעיו הגרועים ביותר. אולם, צוות האתר IGN אהב שניתן לסאב זירו משחק מחשב משל עצמו, בציינם את מידת הפופולריות שלו, ושהמשחק נותן מראה חדש לסאב זירו. מאמר משנת 2011 של מגזין GamesRadar דן באבולוציה של סאב זירו ושל סקורפיון במהלך כל משחקי הסדרה, בהיותם הפופולריים ביותר. היריבות בין סאב זירו לבין באטמן במשחק "מורטל קומבט נגד יקום DC" עמדה במרכזו של מאמר ממגזין IGN שציין ששתי הדמויות חזקות ביותר, ויכולות ההקפאה של סאב זירו היו מבדרות הרבה יותר מיכולותיו של באטמן. המגזין Den of Geek מיקם את סאב זירו המקורי במקום השמיני ברשימת דמויות מורטל קומבט הטובות ביותר ושיבח את תפקידו במשחק "מיתולוגיות מורטל קומבט: סאב זירו", בעוד הוא מיקם את סאב זירו השני במקום הראשון כאחת הדמויות הטובות ביותר בהתאם לביצועיו ותפקידו בסדרת המשחקים כמו היריבות עם שבט הלין קוויי.
בשנת 2010, האתר UGO מיקם את דמותו של סאב זירו במקום התשיעי ברשימת דמויות מורטל קומבט הטובות ביותר, בציינו את חליפת הנינג'ה האייקונית שלו. באותה שנה, המגזין GamePlayBook דירג אותו במקום הראשון ברשימת דמויות מורטל קומבט הטובות ביותר בציינו את יכולת ההקפאה שלו ואת מהלך הפטליטי של קריעת שלד, אם כי מיקם את גרסת הדמות ללא מסכה ב"מורטל קומבט 3" כאחת הדמויות הגרועות ביותר. בשנת 2001, אתר המשחק ScrewAttack דירג את סאב זירו במקום השני ברשימת עשר דמויות מורטל קומבט, ואילו מגזין Game Revolution מיקם אותו ואת סקורפיון ברשימת לוחמי מורטל קומבט הטובים ביותר מהאסכולה הישנה. באותה שנה, מגזין IGN בחר בסאב זירו בתור הדמות האייקונית ביותר המייצגת את משחקי מורטל קומבט מול ג'ין קאזומה וריו ממשחקי סטריט פייטר.
אתר IGN דירג את דמותו של סאב זירו המקורי, נוב סאיבוט, במקום ה-85 מתוך מאה הנבלים הגדולים של משחקי הווידאו והגיע לגמר התחרות "קרב הדמות האולטימטיבית" של מגזין GamesRadar של שנת 2008, אך הפסיד לדמותו של הענק הירוק. בשנת 2009, אתר GameSpy דירג את סאב זירו כאחד מ-25 מרביצי המכות הקיצוניים ביותר בתעשיית המשחקים ושיבח את סגנון הלחימה שלו. מגזין Complex דירג את סאב זירו במקום החמישי ברשימת 50 הדמויות הדומיננטיות ביותר במשחקי מחשב לשנת 2012, כמו גם במקום ה-24 ברשימת הדמויות הקשוחות ביותר במשחקי מחשב בכל הזמנים לשנת 2013. גם סאב זירו וגם סקורפיון נבחרו במקום החמישי ברשימת הדמויות האייקוניות ביותר בידי קוראי המגזין הרשמי של פלייסטיישן בממלכה המאוחדת לשנת 2015.
דמותו של סאב זירו זכתה להכרה בזכות כך שהיא הדמות היחידה שניתן היה לשחק בה בכל משחקי הסדרה הראשיים. המשחק היחיד שנשא את השם "מורטל קומבט" ולא כלל את סאב זירו היה "מורטל קומבט: כוחות מיוחדים", שעמד ברשות עצמו.
ראו גם

סקורפיון
מורטל קומבט (זיכיון)
מורטל קומבט - דמויות
סוזן איטון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 בדצמבר 1959 אוקלנד, קליפורניה, ארצות הברית
 נרצחה:  2 ביולי 2019 (בגיל 59) חאניה, כרתים, יוון
 ענף מדעי:  ביולוגיה
 עיסוק:  חוקרת ומדענית
 מקום לימודים:  תואר ראשון באוניברסיטת בראוון  תואר שני באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס
 מנחה לדוקטורט:  Kathryn Calame 
 מוסדות:  האוניברסיטה הטכנית של דרזדן (2015–2019)  המעבדה האירופית לביולוגיה מולקולרית (1993–2000)  Max Planck Institute of Molecular Cell Biology and Genetics (2000–2019)  אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו (1988–1993) 
 פרסים והוקרה:  WICB Junior Award (2006)  WICB Junior and Senior Awards 
 בן זוג:  טוני היימן
 מספר צאצאים:  2
 
סוזן איטון (באנגלית: Suzanne Eaton;‏ 23 בדצמבר 1959 – 2 ביולי 2019) הייתה פרופסור לביולוגיה מולקולרית במכון המחקר מקס פלאנק שבדרזדן גרמניה.
ביוגרפיה > ראשית חייה

סוזן איטון נולדה באוקלנד קליפורניה בעשרים ושלישי בדצמבר 1959. כבר מגיל קטן, אמה מספרת, היה לה אהבה לספרים ומוזיקה, היא הייתה פסנתרנית מצליחה והגיעה לחגורה שחורה בטאקוונדו.
את התואר הראשון שלה עשתה באוניברסיטת בראון שברוד איילנד ואת הדוקטורט שלה עשתה במיקרוביולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס שבלוס אנג'לס שבמהלכו, בשנת 1987, שנה לפני סיום הדוקטורט, עבדה על ויסות התעתוק של שרשראות הגנים הכבדים שבהמוגלובין.
לאחר מספר שינויי מעבדות, איטון לבסוף השתכנה בשנת אלפיים בדרזדן שבגרמניה והייתה בין מקימות מכון "מקס פלנק" למיקרוביולוגיה.
ביוגרפיה > חיים אקדמיים וקריירה

לאחר שמחקרה פרח והצליח, איטון נהייתה ראש המעבדה ושילבה ביולוגיה מודרנית וביולוגיית התא ביחד.
שאלת המחקר הגדולה של איטון במהלך השנים הייתה "איך תאים יוצרים רקמה?" כחלק ממחקריה איטון חקרה על הצורה שבה תאים מסתדרים אחד ליד השני, תחילה שמסתכלים על זה, זה נראה מקרי בלבד אבל עם סדר מסוים באותה העת. במהלך החקר, היא גילתה את התפקיד של החלבונים העוזרים בסידור התאים ברקמה. בהמשך לגילוי זה הצליחו להבין את הכוחות שמעצבים ומסדרים את התאים בעלי שמונה דפנות ליצירת רקמה.
לבסוף, איטון הצליחה לגלות איך תאים מתקשרים בינן לבין עצמם, ואיך הכוחות עובדים עליהם כדי ליצור רקמה, גילוי זה נחשב למהפכני וחדשני ביותר.
לאיטון הייתה השפעה עצומה על המדע באותה העת מכיוון שבמחקריה שילבה פיזיקה, ביולוגיה, מיקרוביולוגיה ומתמטיקה כדי לענות על שאלות שונות ולהסביר תופעות טבע.
שאלת מחקר נוספת שבה עסקה דוקטור איטון היא איך כנף הזבוב מגיעה לשלב ההתפתחות הסופי שלה. לאחר מחקר מעמיק ותצפיות מרובות איטון גילתה שכנף הזבוב מקבלת את צורתה הסופית במהלך השלב הפגית (או הזחל) לבין שלב הבגרות של הזבוב בעזרת תהליך מכני פעיל שמערב התכווצות רקמות.
ביוגרפיה > חיים אישיים

סוזן איטון נשאה לדוקטור טוני היימן, גם הוא כמוה, מיקרוביולוג, וביחד הם הביאו לעולם שני ילדים לוקס ומקס. בנוסף להיותה מדענית, איטון הייתה ספורטאית חזקה, התאמנה ולימדה טאקוונדו (הגיעה לחגורה שחורה דאן שתיים) הייתה פסנתרנית מצליחה – לרוב ניגנה ביחד עם בעלה אשר ניגן בחליל ולפעמים נגנו שניהם על פסנתר (לפי דברי בעלה).
פרסים

אלו הפרסים המרכזיים שסוזן איטון קיבלה במהלך חייה:
פרס על שם סידני ריטנברג על עבודתה האקדמית והדוקטורט שלה על ידי ה"יו סי אל איי" (1988)
פרס הנשים בביולוגיה תאית לכבוד מחקריה המצליחים ופורצי הדרך על ידי המכון לביולוגיה תאית האמריקאי (2006).
דוקטורט במיקרוביולוגיה מאוניברסיטת קליפורניה שבלוס אנג'לס
מותה של סוזן איטון

ביולי 2019 נכחה איטון בוועידה באקדמיה האורתודוקסית בצפון מערב כרתים שביוון. במהלך ביקורה, ב-2 ביולי, סוזן יצאה להליכה כאשר השאירה את הטלפון שלה במלון, שם נראתה בפעם האחרונה. בשמונה ביולי נמצאה גופתה.
לאחר חקירה מעמיקה של המשטרה המקומית גילו בדיוק מה קרה לאחר היעלמותה: במהלך טיול ההליכה הקצר שלה, יואניס פרסקקיס, גבר יווני כבן 27, פגע בה פעמיים ברכבו, וחטף אותה לבונקר נאצי ממלחמת העולם השנייה, שם אנס אותה והשאיר אותה שם, כאשר ביציאתו משם, חוסם את כל פתחי האוויר מה שגרם למותה של איטון מחוסר אוויר. פרסקקיס נידון למאסר עולם על ידי בית המשפט של חאניה, כרתים.
הנצחה

שנתיים לאחר מותה, במאי 2021 נוצר פרס לזכרה הנקרא "פרס סוזן איטון" על ידי ה "יו סי אל איי" בשווי של אלפיים ושמונה מאות דולרים. פרס זה מוענק לסטודנטים לדוקטורט במיקרוביולוגיה, ביוכימיה וביולוגיה מולקולרית. התנאי לקבלת הפרס הוא משמעת, אכפתיות והצטיינות – בדיוק כמו דוקטור סוזן איטון.
לקריאה נוספת

מיקרוביולוגיה, ביולוגיה של התא, זוכרים את סוזן איטון – מכון מקס פלאנק
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Frank Jülicher, Suzanne Eaton (1959-2019), the company of biologist, ‏november 4th 2019
1 2 3 4 5  The Max Planck Society, Remembering Suzanne Eaton (עמ' 1), max planck gesellschaft, ‏JULY 22, 2019 (ב־)
1 2  Max Planck Institute of Molecular Cell Biology and Genetics, MPI-CBG remembers Suzanne Eaton, Max Planck Institute of Molecular Cell Biology and Genetics
1 2  The Legacy of DR. SUZANNE EATON, Ph.D(1959-2019), ‏יוני 2021
↑  Yaron Steinbuch, Priest’s son arrested in murder of American scientist in Greece, New York Post, ‏July 16, 2019
↑  CNN, American scientist who went missing on Greek island found dead, CNN, ‏July 9, 2019
↑  Cretan Man Given Life for Raping, Killing US Scientist, ‏14/10/2020
↑  UCLA Graduate Programs in Bioscience (GPB), Suzanne Eaton, Ph.D. Memorial Prize, UCLA Graduate Programs in Bioscience (GPB)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  dblp: 209/7403  GND: 1189949628  ISNI: 0000 0003 5079 6150  ORCID: 0000-0002-8319-284X  ResearcherID: D-7698-2017  SUDOC: 19130641X  S2AuthorId: 37567629  VIAF: 375145858073023021754   WorldCat (עם VIAF): 375145858073023021754 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סוזן איטון".
נמל התעופה הבין-לאומי בנזיר בהוטו

נמל התעופה הבינלאומי בנזיר בוטו (באורדו: بینظیر بھٹو ایئر بیس) היה נמל התעופה הבינלאומי של אסלאמאבאד עד ל-3 במאי 2018 אז הועברה הפעילות לנמל התעופה החדש של העיר - כיום הוא משמש כחלק מבסיס חיל האוויר הפקיסטני נור חאן.
הנמל נקרא בשנת 2008 על שמה של ראשת ממשלת פקיסטן בנזיר בהוטו.
הטיסה האחרונה מהנמל המריאה ב-3 במאי 2018 בשעה 11:39 בבוקר לברמינגהם ולאחר מכן כל הטיסות הועברו לשדה החדש - קוד ה'IATA הועבר אף הוא, אך קוד ה-ICAO נשאר ומשמש את בסיס נור חאן.
מתקני הנמל

בנמל התעופה היה קיים טרמינל יחיד ללא גשרי עלייה למטוס ומסלול יחיד מאספלט.
ATR 42 ו-איירבוס A310-300 של חברת פקיסטן אינטרנשיונל איירליינס חונים בנמל התעופה.
סירטאקי

סירטאקי (ביוונית: συρτάκι) הוא ריקוד ממוצא יווני שנוצר ב-1964 עבור הסרט זורבה היווני ומשום כך נקרא גם ה"ריקוד של זורבה".
הריקוד הפך למאוד פופולרי בקרב היוונים. גם הריקוד וגם הניגון הם מקרה נדיר שבו מוזיקה שנכתבה על ידי מלחין ידוע וריקוד שהומצא על ידי כוריאוגרף - הופכים למוזיקה וריקוד עממיים.
מקור השם

השם סירטאקי נגזר מהמילה היוונית "סירטוס", שמשמעותה "מושך" (בריקוד) או "מוביל" (בריקוד).
כוריאוגרפיה ומוזיקה

לריקוד הסירטאקי תכונות דומות לאלו של הריקוד הטורקי זייבק. הוא משלב הן אווירת שמחה וחג והן חיוניות וספונטניות של הגוף ושל המוח תוך התרוממות רוח. ריקוד זה הוא למעשה שילוב של הריקוד היווני סירטוס והגרסאות המהירה והאיטית של ריקוד החסאפיקו.
הריקוד מתחיל בקצב איטי, עם תנועות איטיות וחלקות ההופכות בהדרגה למהירות יותר וכוללות דילוגים או קפיצות ככל שהקצב מתגבר. בתחילת הריקוד המשקל הוא 4/4, וכשהקצב מתגבר הוא משתנה ל-2/4 בחלק המהיר ביותר.
הריקוד מבוצע בשורה או במעגל. ידי הרקדנים אוחזות בכתפיים של הרקדנים הסמוכים, והמבטים מופנים לימין. הימני ביותר הוא המוביל של השורה (סירטוס). כמו כן, ניתן לבצע את הריקוד כריקוד סולו כאשר הרקדן פושט ידיו לצדדים והרגלים נעות בקצב המתאים.
המוזיקה

המוזיקה הנלווית לריקוד הולחנה על ידי מיקיס תאודוראקיס, והושפעה מסגנון הרבטיקו המנוגן על ידי נגנים יוניים עם השפעה טורקית (מאקאם).
כמו כן היא מבוססת על מנגינה מסורתית, Armenohorianos syrtos, שהולחנה, בוצעה והוקלטה על ידי נגן לאוטה מכרתים בשם גיורגיוס קוטסורליס (Giorgos Koutsourelis) עוד בשנת 1949–1950. חמש עשרה שנה לאחר מכן שילב תיאודורקיס את התווים של המוזיקה מכרתים עם ואריאציות של המקצבים האיטיים והמהירים של החסאפיקו בשילוב כלי הנגינה היווני הפופולרי - הבוזוקי.
הערות שוליים

1 2 3  Karoline Szatek-Tudor, Uniting Regions and Nations through the Looking Glass of Literature, Cambridge Scholars Publishing, 2017-03-07, עמ' 52-53, ISBN 978-1-4438-7949-1. (באנגלית)
↑  Janet Sturman, Modern Conceptions, The SAGE International Encyclopedia of Music and Culture, SAGE Publications, 2019-02-26, ISBN 978-1-5063-5338-8. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4403335-7
נמל התעופה הבין-לאומי בייג'ינג קפיטל

נמל התעופה הבין-לאומי בייג'ינג קפיטל (בסינית מפושטת: 北京首都国际机场, בפין-יין: Běijīng Shǒudū Guójì Jīchǎng, באנגלית: Beijing Capital International Airport) הוא נמל התעופה הגדול בסין המשמש את מטרופולין בייג'ינג.
נמל התעופה הוא העמוס ביותר באסיה, וממוקם במקום השני ברשימת שדות התעופה העמוסים בעולם - אחרי נמל התעופה הבינלאומי הרטספילד-ג'קסון אטלנטה. בשנת 2010 עברו בנמל התעופה 73,948,113 נוסעים ב-517,584 תנועות מטוסים. בקטגוריית המטענים ממוקם הנמל במקום ה-14 בעולם, בשנת 2010 טיפלו בנמל ב-1,420,997 טונות מטען.
נמל התעופה משמש כבסיסן של החברות אייר צ'יינה, צ'יינה סאות'רן איירליינס, והאינאן איירליינס.
כדי להכיל את נפח התנועה הגדל, ולקראת אולימפיאדת בייג'ינג, נבנה בשנת 2008 טרמינל 3; הטרמינל הוא המבנה החמישי בגודלו בעולם - עם שטח של 986,000 מ"ר.
בסוף שנת 2019 נחנך נמל התעופה הבינלאומי בייג'ינג דאשינג המיועד להקל על העומס בנמל התעופה, חלק מחברות התעופה העבירו את פעילותן לשדה החדש.
טיסות לישראל

חברת אל על מפעילה מדי יום טיסה מנמל התעופה בן-גוריון אל הנמל.
ב 28 באפריל 2016 החלה חברת האינאן איירליינס להפעיל אף היא טיסות סדירות לישראל במטוסי איירבוס A330.
ססר איירה

| --- | --- |

 לידה:  23 בפברואר 1949 (בן 75) קורונל פרינגלס, ארגנטינה 
 שם לידה:  César Tomás Aira González 
 מדינה:  ארגנטינה 
 שפות היצירה:  ספרדית 
 סוגה:  דרמה, מסה 
 יצירות בולטות:  כך הפכתי לנזירה 
 תקופת הפעילות:  מ-1980 
 הושפע מ:  חורחה לואיס בורחס, אוסוולדו למבורגיני, מרסל דושאן 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1996)  פרס קונקס (2004)  פרס רוז'ה קייואה (2014)  פרס קונקס (1994)  פרס מנואל רוחס (2016)  פרס פורמנטור (2021) 
 
ססר איירה (בספרדית: César Aira, נולד ב-23 בפברואר 1949) הוא סופר ארגנטינאי, מחברם של למעלה ממאה ספרים אותם הוא מכנה ”מעשיות דאדאיסטיות” או ”צעצועים ספרותיים למבוגרים”.
חייו ויצירתו

נולד וגדל בעיירה קורונל פרינגלס שבפרובינציית בואנוס איירס. ב-1967 עבר לעיר בואנוס איירס כדי ללמוד ספרות, ושם הכיר את אלחנדרה פיסארניק ואוסוולדו למבורגיני. עבד למחייתו כמתרגם מאנגלית וצרפתית. ספריו הראשונים, שהחלו להתפרסם בשנות השמונים, היו בפורמט המקובל של למעלה ממאתיים עמודים; אולם החל משנות התשעים הוא מפרסם כמעט כל שנה בין 2 ל-5 רומנים קצרים בני כמאה עמודים ואף פחות.
במהלך שנות התשעים הוכר בארגנטינה כסופר חשוב ומשפיע. בשנות האלפיים החל להיות מתורגם בתכיפות לשפות רבות ולזכות בהכרה בין לאומית. ב-2015 היה בין המועמדים הסופיים לפרס מאן בוקר הבינלאומי ושמו מוזכר תדיר כמועמד לזכייה בפרס נובל. לעומת זאת, בישראל התקבלותו פחות נלהבת.
ספריו שיצאו לאור בעברית

כך הפכתי לנזירה, תרגום: אורית קרוגלנסקי, הוצאת כתר, 2009
השיש, תרגום: רינת שניידוור, הוצאת תשע נשמות, 2018
וראמו, תרגום: רינת שניידוור, הוצאת תשע נשמות, 2018
פרשייה בחייו של צייר נודד, תרגום: אדם בלומנטל, הוצאת תשע נשמות, 2022
הערות שוליים

↑  יותם ראובני, עם נדר: "כך הפכתי לנזירה" מתיש, באתר nrg‏, 2 באוגוסט 2009
↑  אילי אבידן אזר, איפה הילד(ה) | "כך הפכתי לנזירה", באתר הארץ, 8 ביולי 2009
↑   איתן גלס, "השיש" ו"וראמו": שני ספריו של ססר איירה הם תרגילים בהולכת שולל, באתר הארץ, 31 באוגוסט 2018
↑  דור בביוף, ‏יצירת המופת הנעלמה, באתר ‏מאקו‏, 25 בספטמבר 2018
↑  יעקב גולדברג, ‏גם בספרו החדש, ססר איירה יודע שלא צריך לעשות הכל "נכון", באתר ‏מאקו‏, 21 ביוני 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257529705171  PLWABN: 9810533038205606  BIBSYS: 90770894  BNC: 000199289  BNE: XX831255  BnF: cb12087881t (data)  CANTIC: a10386312  CiNii: DA11279001  GND: 123553407  ICCU: RAVV063767  ISNI: 0000 0001 2103 9674  LCCN: n82205131  NDL: 001117664  NKC: jo2004249871  NLA: 36002147  NLG: 206012  NSK: 000615328  NTA: 167590413  RERO: 02-A002913132  SELIBR: 224897  SUDOC: 029203279  Trove: 1180277  VIAF: 115982810   WorldCat (עם VIAF): 115982810
סיריאל דסרס

סיריאל קולוולה דסרס (באנגלית: Cyriel Kolawole Dessers ; נולד ב־8 בדצמבר 1994 בטונגרן שבבלגיה) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת גלאזגו ריינג'רס ובנבחרת ניגריה.
קריירת מועדונים

דסרס גדל במחלקת הנוער של לוון. הוא ערך הופעה אחת בקבוצה הבוגרת של המועדון.
ב-2 באפריל 2014 חתם דסרס על חוזה לשתי עונות בלוקרן, במדיה ערך 34 הופעות ליגה והבקיע ארבעה שערים.
ב-7 ביולי 2016 חתם דסרס בנאק ברדה מליגת המשנה ההולנדית. הוא שיחק במועדון במשך עונה אחת, בה ערך 36 הופעות ליגה והבקיע 22 שערים.
ב-1 ביולי 2017 חתם דסרס על חוזה לשלוש עונות באוטרכט מליגת העל ההולנדית. ב-11 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–3 על דן האג במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2017/2018. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון. בסך הכל ערך 47 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 14 שערים.
ב-8 ביולי 2019 חתם דסרס בהראקלס אלמלו מליגת העל ההולנדית. ב-4 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–4 להירנפיין במסגרת המחזור הראשון לעונת 2019/2020. ב-24 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד ויטסה ארנהם במסגרת המחזור הרביעי בליגה. הוא סיים את עונה זו עם 15 שערי ליגה ב-26 הופעות, וסיים כמלך השערים של הליגה, בצוותא עם סטיבן ברחהאוס.
ב-30 ביוני 2020 חתם דסרס על חוזה לארבע עונות בראסינג גנק מליגת העל הבלגית. ב-9 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על זולטה ורכם במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2020/2021. בסך הכל ערך 38 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע עשרה שערים.
ב-31 באוגוסט 2021 הושאל דסרס למשך עונה אחת לפיינורד מליגת העל ההולנדית. ב-14 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד מכבי חיפה במסגרת שלב הבתים של הקונפרנס ליג לעונת עונת 2021/2022 בקונפרנס ליג. ב-19 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי המועדון, בניצחון 0–4 על פ.ס.וו. איינדהובן במסגרת המחזור החמישי לעונת 2021/2022. הוא ערך 27 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע תשעה שערים. כמו-כן, סיים כמלך השערים של הקונפרנס ליג, במסגרתה הפסידה פיינורד בגמר, עם עשרה שערים ב-13 הופעות.
ב-10 באוגוסט 2022 חתם דסרס בקרמונזה, העולה החדשה לסרייה א'.
קריירה בינלאומית

ב-13 באוקטובר 2020 ערך דסרס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניגריה, בתיקו 1-1 נגד נבחרת תוניסיה במשחק ידידות. ב-28 במאי 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 1–2 לנבחרת מקסיקו במשחק ידידות.
תארים

הגביע הבלגי (1): 2019/2020
גביע הליגה הסקוטית  (1): 2023/2024
הערות שוליים

↑  CYRIEL DESSERS: "NU BEN IK WAAR IK WIL ZIJN." באתר הרשמי של ראסינג גנק, 30 ביוני 2020 (בהולנדית)
↑  CYRIEL DESSERS VERHUURD AAN FEYENOORD באתר הרשמי של ראסינג גנק, 31 באוגוסט 2021 (בהולנדית)
סירטואין 6

סירטואין 6 ( SIRT6 או Sirt6 ) הוא חלבון סטרס, שיכול להוריד אצטילציות ולהוסיף ADP-ריבוז לחלבונים המקודד על ידי הגן SIRT6 . בכמה מחקרים, הראו כי SIRT6 פועל במספר מסלולים מולקולריים הקשורים להזדקנות, כולל תיקון DNA, תחזוקת טלומרים, גליקוליזה ודלקת . SIRT6 הוא חלק ממשפחת החלבונים הסירטואינים ביונקים, שהם הומולוגים לחלבון Sir2 בשמרים.
מחקר

Sirt6 ידוע בעיקר כ-דה-אצטילז של ההיסטונים H3 ו-H4, הסרת קבוצת האצטיל משנה את צפיפות הכרומטין ומווסתת את ביטוי הגנים. הפעילות האנזימטית של Sirt6, כמו גם של שאר חברי משפחת הסירטואינים, תלויה בקישור של גורם משלים NAD+.
עכברים שהונדסו גנטית כדי לבטא את החלבון Sirt6 יתר על המידה, האריכו את תוחלת החיים המקסימלית בכ-15–16 אחוזים, הארכה זו, נצפת רק בעכברים זכרים.
תיקון DNA

SIRT6 הוא חלבון שנדרש לתיקון מספר סוגי נזקי דנא - תיקון שברים דו גדיליים ותיקון בסיסים פגומים בתאי יונקים. מחסור ב-SIRT6 בעכברים מוביל לתופעות הדומות לתהליכים ניווניים הקשורים להזדקנות. מחקר על 18 מינים של מכרסמים הראה שאורך החיים של המין קורלטיבי ליעילות של האנזים SIRT6.
SIRT6 מקדם את התיקון של שברים דו גדיליים ב-DNA על ידי תהליך של חיבור קצה לא הומולוגי ורקומבינציה הומולוגית . בנוסף, SIRT6 מייצב את חלבון התיקון DNA-PKcs באתרים שבהם ניזוק הכרומטין.
ככל שפיברובלסטים אנושיים מזדקנים, היכולת לעבור תיקון הומולוגי רקומבינציוני (HRR) פוחתת. עם זאת, ביטוי יתר של SIRT6 בתאים לפני ההזדקנות מגרה מאוד HRR. השפעה זו תלויה בפעילות של הוספת ריבוז-ADP אחד שמפעילה את האנזים PARP1.
SIRT6 גם עוזר במניעת ירידה במנגנון שמתקן פגיעה בבסיסי דנא בפיברובלסטים אנושיים זקנים כתלות בPARP1.
מפעילים

ניתן לעורר את פעילות הדה-אצטילציה של Sirt6 על ידי ריכוזים גבוהים (כמה מאות מיקרומולרים) של חומצות שומן,  ובעוצמה רבה יותר על ידי סדרה של חומרים סינתטיים המבוססים על טבעות פירוליות עם שישה איברים. מבנים גבישיים של קומפלקסים של Sirt6 עם האקטיבטור הראו שהתרכובות מנצלות כיס ספציפי לקישור SIRT6 לאנזים. מבין אנתוציאנידינים רבים שנחקרו, ציאנידין הפעיל את SIRT6 ברמה הכי גבוהה.
נמל התעופה הבין-לאומי בלגורוד

נמל התעופה הבין-לאומי בלגורוד (ברוסית: Международный аэропорт Белгород) הוא נמל תעופה בינלאומי של העיר בלגורוד שברוסיה.
הנמל משרת מטוסי נוסעים צרי גוף (כגון: טופולב Tu-154, טופולב Tu-204, איליושין Il-76, בואינג 737) ומטוסי נוסעים רחבי גוף כמו בואינג 767. הנמל פועל 24 שעות ביממה.
היסטוריה

נמל התעופה נוסד ב-30 באוגוסט 1954, ומשרת בעיקר טיסות אזוריות, ומאושר גם לטיסות שכר בינלאומיות. בסוף שנת 2014 תנועת הנוסעים בשדה התעופה הסתכמה ב-396,932 איש.
הערות שוליים

1 2  Авиатека, Аэропорт Белгород - онлайн табло вылета и прилета на сегодня и завтра, расписание рейсов самолетов, международный, официальный сайт, online tablo отправление прибытие, коды EGO, UUOB, телефон справочная авиабилеты, Аэропорты табло онлайн, ‏2019-07-17 (ב־)
↑  Airport operations to remain suspended in southern Russia until March 2 — federal agency, TASS
↑  http://belgorodavia.ru/news/v-2014-godu-aeroport-belgorod-vnov-na-vysote
ערך זה הוא קצרמרבנושא שדות תעופה ובנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סולה סובויל

| --- | --- |

 לידה:  26 בדצמבר 1965 (בת 58) אונדו, ניגריה 
 שם לידה:  Sola Sobowale 
 מדינה:  ניגריה 
 מספר צאצאים:  4 
 פרסים והוקרה:  פרס השחקנית הראשית הטובה ביותר מהאקדמיה האפריקאית לקולנוע (2019)  פרס האקדמיה לקולנוע האפריקאית 
 פרופיל ב-IMDb
 
סולה סובויל (באנגלית: Sola Sobowale; נולדה ב-26 בדצמבר 1963) היא שחקנית, כותבת, במאית, ומפיקה ניגרית. היא פרצה לתחום הטלוויזיה והקולנוע עם סדרת הדרמה Super Story: Oh Father, Oh Daughter. ב-2019 היא זכתה בפרס עבור השחקנית הטובה ביותר בפרסי האקדמיה האפריקאית לקולנוע על כיכובה בסרט מלך הבנים.
ביוגרפיה

סובויל גדלה במדינת אונדו בניגריה, ובתיכון ייצגה את המדינה באתלטיקה. למרות פרסומה, היא עושה בעצמה קניות ומייצרת את הבגדים שלה לעצמה. סובויל נשואה ויש להם ארבעה ילדים.
קריירה

סובויל התחילה כשחקנית תיאטרון ועברה לעבוד בקולנוע כשחקנית, כותבת, במאית, ומפיקה. בתחילה היו לה תפקידים בסדרות הטלוויזיה The Village Headmaster, Mirror in the Sun, ובסרט היורובה Asewo To Re Mecca. היא פרצה לתחום עם סדרת הדרמה Super Story: Oh Father, Oh Daughter בשנת 2001. היא התחילה לשחק באמצעות תפקידים בסרטים בהפקת הקבוצה של אדיבאיו סאלאמי. במשך השנים היא כתבה, ביימה, והפיקה כמה סרטים ניגריים. בשנת 2004, היא הופיעה בסרט הדרמה הניגרי Dangerous Twins שהופק על ידי תאד אוגידאן ונכתב ובוים על ידי ניג'י אכאני. בשנת 2010, היא כתבה, הפיקה, וביימה את הסרט הניגרי Ohun Oko Somida, בכיכובו של אגיבאיו סאלאמי. היא עבדה תחת הפקתו ובימויו של תאד אוגידאן שוב בשנת 2011, בסרט Family on Fire. לאחר הפסקה שלקחה כדי לטפל בילדיה, סובוויל חזרה לקולנוע בשנת 2016 עם סרט הקומדיה "מסיבת החתונה". סובויל נהייתה דמות חשובה בקולנוע הניגרי, ובשנת 2016 זכתה להוקרה מיוחדת במהלך פרסי מיטב נוליווד. בשנת 2017 היא המשיכה להופיע בקומדיות ושיחקה בסרטים Christmas Is Coming ו"מסיבת החתונה: היעד – דובאי", וגם שיחקה בסרט Wives on Strike: The Revolution בשנת 2018 שיחקה בסרט הניגרי מלך הבנים. בגין כיכובה בסרט היא זכתה בפרס עבור השחקנית הטובה ביותר בפרסי האקדמיה האפריקאית לקולנוע. למרות ההייפ סביב הסרט, הוא, וכמו כן סובויל, לא זכו בפרסי הקהל לקולנוע "אפריקה מג'יק", מה שהוביל לתלונות ממעריצי הסרט. לאחר מכן, בשנת 2019, סובוויל שיחקה בסרט Gold Statue' תחת בימויו והפקתו של תאד אוגידאן, ולצד השחקן ריצ'רד מוף-דמיג'ו, איתו שיחקה 21 שנים לפני בסרט Diamond Ring.
סובוויל בוחרת להגביל את עצמה במגוון הסרטים שיכולה לשחק בהם בכך שלא מוכנה לשחק תפקיד שכולל חיבוקים, נשיקות, או עירום.
עקב פרסומה, סובוויל נבחרה להיות שליחת מותג של חברת המזרנים, שבהם היא משתמשת מאז צעירותה.
פילמוגרפיה > משחק

Super Story: Oh Father, Oh Daughter (2001)
Outkast (2001)
Ayomida (2003)
Ayomida 2 (2003)
Dangerous Twins (2004)
Disoriented Generation (2009)
Ohun Oko Somida (2010)
Family on Fire (2011)
מסיבת החתונה (2016)
Christmas Is Coming (2017)
מסיבת החתונה: היעד – דובאי (2017)
Wives on Strike: The Revolution (2017)
מלך הבנים (2018)
Gold Statue (2019)
In Case of Incasity (2020)
פילמוגרפיה > הפקה

Ayomida (2003)
Ayomida 2 (2003)
Ohun Oko Somida (2010)
פרסים

2019 – זכייה בפרסי האקדמיה האפריקאית לקולנוע בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר.