stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מירה אברך
מחזה

אברך כתבה מחזה בשם תקרית גבול שהועלה בלונדון.
ביוגרפיה

אברך נישאה בשנת 1996 לד"ר מקס רייס.
בביוגרפיה של המחזאי סמואל בקט-חתן פרס נובל לספרות, מוזכר רומן קצרצר שהיה לו עם אברך.
אברך נפטרה ב-17 בספטמבר 2013 ונקברה בבית העלמין בקיבוץ עינת.
לקריאה נוספת

מירה אברך, דברים שלא כתבתי, הוצאת ידיעות אחרונות, 2011
מרדכי נאור, יום יום: סיפורם של עשרה יומונים ועשרים עיתונאים בולטים בארץ מאז הופעת היומון הראשון ב-1908, 2022
הערות שוליים

1 2   עופר אדרת, העיתונאית והסופרת מירה אברך מתה בגיל 88, באתר הארץ, 18 בספטמבר 2013
1 2 3  מרדכי נאור
23.02.2012, האשה שידעה הכל, באתר העין השביעית
↑  הפתעות וראייטי, באתר מעריב, ‏יוני 1987
↑  העיתונאית מירה אברך מעניקה עותק מספרה פולה לפולה בן גוריון, באתר ארכיון הסרטים הישראלי, ‏1965
↑  העיתונאית מירה אברך הלכה לעולמה, באתר ynet, 18 בספטמבר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293997105171  GND: 102127965X  ISNI: 0000 0000 4683 8715  LCCN: nr90022980  VIAF: 52110263   WorldCat (עם VIAF): 52110263
טיסה 32 של קוואנטס

| --- | --- |

המטוס שהיה מעורב בתקרית בהמראה מנמל התעופה לונדון הית'רו, כשישה חודשים לפני התאונה
 תאריך:  4 בנובמבר 2010
 מיקום:  מעל אינדונזיה
 גורם:  תקלת מנוע
 קואורדינטות:  1°07′N 104°02′E﻿ / ﻿1.11°N 104.04°E﻿ / 1.11; 104.04
 הרוגים:  0
 פצועים:  0 
 ניצולים:  469 
 המעורבים באסון

כלי טיס
 כלי טיס:  Airbus A380
 מוצא:  לונדון, הממלכה המאוחדת
 יעד:  סידני, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה
 מפעיל:  קוואנטס
 נוסעים:  433
 אנשי צוות:  26
 he
 
נתיב הטיסה, עם מקום התקרית המשוער
טיסה 32 של קוואנטס (QF32) הייתה טיסה של חברת קוואנטס מנמל התעופה הית'רו בלונדון אל סידני עם עצירת תדלוק בסינגפור ב-4 בנובמבר 2010. בטיסה זו עם מטוס ה"סופר-ג'מבו" קרה כשל מנוע בלתי מרוסן לראשונה במטוסים מסוג זה. בתדרוך הטייסים מתמודדים עם עד 6 בעיות במטוס, לעומת 300 בעיות שהיו בטיסה.
התקלה

המטוס בטיסה היה מסוג איירבוס A380, שנכנס לשירות בחברה בספטמבר 2008. בגרסה זו של המטוס ישנם ארבעה מנועי Trent 972 מתוצרת חברת רולס-רויס. המטוס, שנקרא על שם ננסי בירד וולטן (חלוצת תעופה אוסטרלית), היה מטוס ה-A380 הראשון שנמסר לחברה. הכישלון היה ראשון מסוגו לסוג מטוס זה. הסיבה לתקלה קרתה מכיוון שבמנוע 2, הדיסק היה גדול יותר, וכתוצאה מכך הוא התרחב והתכווץ עד שהתפורר.
בשעה 10:00, זמן סינגפור, אירעה תקלה תוך כדי הטיסה במנוע מספר 2, כאשר המטוס היה מעל איי באטאם, אינדונזיה. מהנדסי החברה משערים כי אחד מפיני האבטחה של טורבינת המנוע השתחרר, מה שגרם לפיצוץ שהרס חלק מהמנוע, שהחל להתפרק באוויר. מנוע זה נמצא בצד שמאל של המטוס, ובעקבות הפיצוץ, נוצרו סדקים וחורים קטנים בכנף בצד זה שגרמו לתקלה בתפעול המדפים ובתפעול מנוע מספר 1 (למרות שהאחרון המשיך לעבוד). לאחר פרסום השערה זו, אישר דובר החברה שחלק הטורבינה המדובר חסר משאריות המנוע.
המטוס החל בהקפות באוויר במטרה לשרוף דלק מעל לשעה. כאשר כמות הדלק הייתה נמוכה מספיק בשביל להנחית את המטוס, פנה המטוס בחזרה אל שדה התעופה בסינגפור, שם נחת בשלום בשעה 11:45. כתוצאה מהמהירות הגבוהה שבה נחת המטוס (בעקבות כשל המנוע וחוסר מדפי כנף שמאל), התפוצצו ארבעה מגלגלי המטוס בעת הנחיתה. לאחר התקלה, השליטה על מנוע מספר 1 לא התאפשרה, כך שלאחר הנחיתה נאלצו הטייסים לדומם את כל המנועים ולחכות לצוותי החירום שהגיעו לכבות את המנוע בצורה חיצונית.
לא דווח על נפגעים מבין 440 נוסעי המטוס. לפי הרשויות באינדונזיה, שני אנשים - מורה ותלמיד, נפצעו קל כאשר שרידים מהמנוע פגעו בגג בית ספר. הקברניט, ריצ'רד דה קרספינגי צוין לשבח בתקשורת על כך שהצליח להנחית מטוס בממדים שכאלה ובתנאים שכאלה בבטחה בסינגפור. קרספינגי הוא אחד מטייסי הסופר-ג'מבו הראשונים בעולם.
המטוס שהיה מעורב היה מטוס איירבוס a380-842 מספר רישום vh-oqa ומספר סידורי 014. הוא היה מהדגם הראשון בסוגו של חברת איירבוס.
החקירה על ידי הלשכה לבטיחות תעופה של אוסטרליה (ATSB) הראתה כי "סדקים בשל עייפות החומר" בצינור בתוך המנוע גרם לדליפת שמן ולאחריה בעירת שמן במנוע. השריפה הובילה לשחרור דיסק בטורבינת-לחץ-בינוני . החקירה ציינה עוד כי הבעיה הזו ייחודית למנוע Trent 900. רולס-רויס קבעו שהסיבה הישירה לשריפת השמן וכשל המנוע כתוצאה מכך הייתה קידוח לא מותאם בתוך צינור השמן שהוביל בסופו של דבר לשבר התעייפות. דו"ח החקירה הראשוני של ה-ATSB אישר את ממצאיו של רולס-רויס. איירבוס קבע כי דיסק IPT שחרר שלושה שברי אנרגיה שונים, וכתוצאה מכך נזק מבניים ומערכות. כמו כן נקבע כי נתיבי החוטים המבודדים נחתכו על ידי שניים מתוך שלושת חלקי הדיסק, וכתוצאה מכך לא ניתן היה לכבות את מנוע מספר 1 לאחר הנחיתה.
לאחר התקרית > מניות

מיד עם הדיווח על התקלה, צנחה מניית קוואנטס ב-15 סנט (כשלושה אחוזים) מכיוון שבדיווח הראשוני נכללה השמועה שהמטוס התרסק. לאחר הפרכת שמועה זו, עלתה המניה בכעשרה סנט. מניית חברת רולס-רויס צנחה כ-5.5 אחוזים, שפל של 18 חודשים. מניות חברת איירבוס צנחו אף הם.
לאחר התקרית > קרקוע מטוסים והחלפת מנועים

עם נחיתת המטוס ווידוא התקלה, קרקעו חברות קוואנטס וסינגפור איירליינס את צי מטוסי ה-A380 שברשותם (כל אלה הכוללים את מנוע ה-972). סינגפור איירליינס החזירה את המטוסים לשירות. בדיקה מקיפה בארבעת מטוסי ה-A380 של קוואנטס העלתה שישנם עוד שני מנועים בעייתיים שגם בהם חלים התנאים שיכולים להוביל לתקלה נוספת דומה.
כשבוע לאחר התקרית, ב-10 בנובמבר, קרקעה שוב חברת סינגפור איירליינס את שלושת המטוסים בעלי מנוע ה-Trent שהחזירה לשירות כיום לאחר התאונה, זאת בעקבות גילוי תקלה בשלושה מהמנועים שהייתה יכולה לגרום לתקלה אווירית נוספת.
לאחר התקרית > היסטוריה

התקרית הייתה התאונה השלישית בה מעורב מטוס מסוג A380 המצויד במנועי רולס-רויס מסדרת Trent 900. בספטמבר 2009, אחד המנועים בטיסת סינגפור איירליינס מפריז למזרח הרחוק הפסיק לעבוד באמצע הטיסה. כשנה לאחר מכן, באוגוסט 2010, בטיסת לופטהנזה מטוקיו לפרנקפורט התגלתה תקלה באחד המנועים שהובילה לסגירתו של המנוע לאחר שלחץ השמן בו ירד בצורה דרסטית מתחת למצב הרצוי. בניגוד לתקריות אלו, במטוסי חברות אמירטס ואייר פראנס, המצוידים במנועי Engine Alliance (שילוב של מנוע General Electrics עם Pratt & Whitney) לא התגלו תקלות מעולם.
בתרבות הפופולרית

פרק 10 בעונה ה-13 של הסדרה תעופה בחקירה סקר את התקרית.
ראו גם

כשל מנוע
הערות שוליים

↑  מידע באתר airport data (הקישור אינו פעיל, 13.11.2010)
↑  Singapore pulls engines from three A380s, באתר CNN,‏ 10 בנובמבר 2010
המנוע שכשל לאחר הנחיתה
מטאפיסיקה (אריסטו)

| --- | --- |

 Book 1 of Metaphysics  Book 9 of Metaphysics  Book 8 of Metaphysics  Book 10 of Metaphysics  Book 12 of Metaphysics  Book 11 of Metaphysics  Book 13 of Metaphysics  Book 7 of Metaphysics  Book 5 of Metaphysics  Book 2 of Metaphysics  Book 6 of Metaphysics  Book 3 of Metaphysics  Book 4 of Metaphysics  Book 14 of Metaphysics 
 מידע כללי
 מאת:  אריסטו 
 שפת המקור:  יוונית עתיקה 
 סוגה:  מסה 
 נושא:  מטאפיזיקה, Aristotelian metaphysics 
 
מטאפיזיקה (מיוונית: τὰ μετὰ τὰ φυσικά - מה שאחרי הטבע) הוא אחת היצירות הפילוסופיות החשובות של אריסטו, הכוללת 14 ספרים. השם ניתן לספר על ידי עורכיו שמיקמו אותו אחרי הספר העוסק בפיזיקה, כלומר עולם הטבע, או סברו שסדר הלימודים צריך להיות אחרי לימוד הספרים העוסקים בפיזיקה. אריסטו עצמו משתמש במושג "פילוסופיה ראשונה".
החיבור דן במגוון נושאים כמו: תורת היש, חומר וצורה, סיבתיות, מתמטיקה והעצם הראשון. רוב הנושאים הללו מרכיבים את התחום הפילוסופי שנקרא מאז ועד היום מטאפיזיקה.
מבנה

החיבור "מטאפיזיקה" איננו רק סיכום הרצאות שנעשה על ידי תלמידים, כמו ספרים אחרים של אריסטו, אלא גם איננו למעשה ספר אחד. הוא מורכב מסיכומים וטיוטות שונות שחוברו יחד מאוחר יותר. החיבור כולל 14 ספרים שמכונים לעיתים על פי סדר האותיות היווניות, ולפעמים לפי מספר. הספר השני (אלפא קטנה) לפעמים איננו ממוספר וכך מגיעים רק עד ספר 13:
ספר ראשון או אלפא - כולל מבוא למטאפיזיקה, שכולל את הגדרת הנושא וסקירה של האסכולות הפילוסופיות עד לימיו. לסקירה זו יש חשיבות גדולה להכרת רעיונותיהם של הפילוסופים הקדם סוקרטיים.
ספר שני או אלפא קטנה - מבוא כללי ללימוד פילוסופיה, ודיון באי האפשרות של סיבתיות אינסופית. הספר איננו מחובר למה שלפניו ואחריו, והוכנס אל תוך הרצף מאוחר יותר.
ספר שלישי או בטא - מפרט את רשימת האפוריות, סתירות ופרדוקסים פילוסופיים שהמטאפיזיקה צריכה להתמודד איתן. ספר זה הוא המשך ישיר של ספר אלפא.
ספר רביעי או גמא - מגדיר את נושא המטאפיזיקה ומגן על קיומה כנושא נפרד, וכן מבסס את עקרון הסתירה ועקרון השלישי הנמנע.
ספר חמישי או דלתא - לקסיקון של מושגים פילוסופיים בסיסיים, לא כולם קשורים למטאפיזיקה. גם ספר זה איננו חלק מן הרצף המקורי, והוכנס אחר כך.
ספר שישי או אפסילון - ממשיך את הדיון בספר גאמא על נושא המטאפיזיקה, ומנמק מדוע כמדע תאורטי העוסק ביש הכללי היא עליונה על שאר המדעים.
הספרים 7-9 נחשבים יחידה אחת, שהיא עיקר שיטתו של אריסטו בתחום המטאפיזיקה:
ספר שביעי או זטא - עוסק באופן הבסיסי של קיום - העצם, ובוחן דרכים שונות להבין אותו.
ספר שמיני או אטא - מסכם את הדיון בספר הקודם ומוסיף הערות ודיונים משניים.
ספר תשיעי או תטא - מחלק את הישים לכאלה שקיימים בכוח ובפועל, ומבאר את משמעות ההבחנה.
הספרים הבאים עוסקים ברובם בנושאים ספציפיים הקשורים במטאפיזיקה:
ספר עשירי או יוטא - אחדות וריבוי, זהות והבדל. כנראה מקומו המקורי בסוף סדרת ההרצאות.
ספר אחד עשר או קפא - גרסאות אלטרנטיביות לקטעים מספרים אחרים במטאפיזיקה. גם ספר זה הוכנס בשלב מאוחר יותר.
ספר שנים עשר או למבדא - ממשיך את הדיון על הישים ועל העקרונות הראשוניים ומגיע לשיאה של המטאפיזיקה: הסיבה הראשונה, או המניע הבלתי מונע.
ספרים 13-14 או מו ונו - עוסקים בכמה נושאים, ביניהם ביקורת על תורת האידיאות של אפלטון, ומתמטיקה.
רעיונות

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא שהפרק חסר וכתוב בצורה לא אנציקלופדית.
המטאפיזיקה עוסקת במאפיינים המשותפים לכל מה שקיים בעולם ומנסה להגדיר אותם.
מושגים עיקריים במטאפיזיקה של אריסטו:
תנועה: אולי המושג המרכזי ביותר במטאפיזיקה של אריסטו הוא השינוי, או התנועה. אריסטו דן בסוגים שונים של תנועה, אשר התנועה המקומית (תנועה ממקום למקום) היא רק אחת מהם. למעשה, עבור אריסטו, כל שינוי הוא תנועה, יציאה מן הכוח אל הפועל.
כוח ופועל (ביוונית, דינאמיס ואנרגיה; בלטינית, פוטנציה ואקטואליטס): כל תנועה היא למעשה מעבר ממצב למצב. אולם אין מדובר במעבר בין שני מצבים סתם. כך, למשל, תנועה איננה יכולה להיות מעבר מיובש לחמימות, אלא מקרירות לחמימות או מיובש ללחות. כלומר, התנועה חייבת להיות בין שני מצבים מנוגדים. כמו כן, לא כל דבר יכול לעבור כל תנועה: על התכונה שתבוא לידי ביטוי בעצם בסופה של התנועה, באופן אקטואלי, להיות קיימת בדבר באופן פוטנציאלי. כך, למשל, אפרוח אינו יכול להפוך להיות אדם, משום שאינו אדם בפוטנציה, אלא תרנגול.
חומר וצורה: (הכינוי הלועזי לתיאוריה זו: Hylomorphism) - כל דבר ניתן לאנליזה לשני מרכיבים אלו, אשר חיבורם יחד נותן לנו את הדבר עצמו. הצורה איננה המראה החיצוני של הדבר אלא היא מושג מופשט, המאפיין הכללי של הדבר, המגדיר את מהותו ואת הפונקציונליות שלו, בעוד החומר הוא המאפיין הפרטי שלו, המבדיל אותו מדברים אחרים בחלל ובזמן. כמובן, שלא ניתן למצוא בטבע חומר ללא צורה, או צורה ללא חומר. כך למשל שולחן יכול להיות מחומרים שונים: עץ, מתכת, פלסטיק אבל צורתו תהיה שולחן, מתקן מוגבה שמניחים עליו דברים לתועלתו של האדם. אף שמדובר בחומרים שונים לכולם יש את אותה צורה. כמו כן, מדובר במונחים יחסיים. כך, למשל, השולחן שעליו ניצב המחשב שלי עשוי מסה מסוימת של עץ, אשר לובשת צורת שולחן; על אותה מסת עץ מסוימת ניתן לומר שהיא מורכבת מיסודות מסוימים (נניח, פחמן וחמצן, או אוויר מים ועפר) הלובשים צורת עץ. היחסיות מתבטאת גם בכך, שהחומר אינו חייב להיות בהכרח חומר, אלא מדובר במצע לצורה. הוא יכול להיות בהקשר אחד צורה לחומר שמתחתיו ובהקשר אחר חומר לצורה מעליו. בהקשר של עיבור והריון אריסטו סבר כי האישה מספקת לוולד את החומר הגולמי, ואילו הגבר בזרע שלו מספק לו את הצורה האנושית, שהופכת אותו להיות מוגדר כאדם.
תכליתיות: אב הטיפוס של התנועה האריסטוטלית היא פעולתו של אומן, המוציא מן הכוח אל הפועל תכלית הנמצאת ברוחו. תהליכי היציאה מן הכוח אל הפועל הם בעלי אופי תכליתי. קיומו של העץ הבוגר מסביר את התהליכים השונים והשלבים השונים שהעץ עובר במשך צמיחתו. שוב, מדובר באנליזה יחסית, כך שייתכן ותכלית אחת תהא אמצעי בלבד בדרך להגשמת תכלית אחרת.
הסבר שלם, על פי המטאפיזיקה של אריסטו, יהיה מורכב מארבעה יסודות, או סיבות:
חומר - כך, למשל, הטריטוריה והעם הם חומר המדינה;
צורה - החוקה היא צורת המדינה;
סיבה פועלת - המחוקק, מייסד המדינה, הוא סיבתה הפועלת;
סיבה תכליתית - אפשרות החיים הטובים היא תכליתה של המדינה, על פי אריסטו.
פרשנות ומחקר

ה"מטאפיזיקה" זכתה לפירושים כבר בעת העתיקה, החל מאלכסנדר מאפרודיסיאס סביב 200 לספירה. בהמשך כתבו סיריאנוס (סביב 400 לספירה) ואסקלפיוס מטרלה (במאה ה-6) פירושים שניסו להתאים אותו לגישתם הניאופלטונית.
בעולם האיסלמי הפילוסופיה של אריסטו זכתה להשפעה גדולה, וכבר במאה ה-10 כתב אל פאראבי פירוש למטאפיזיקה (שלא שרד). אבן רושד (המאה ה-12) כתב פירוש על כל ספרי אריסטו כמעט, וזכה לתואר "המפרש".
הספר תורגם ללטינית במאה ה-13 וזכה לפירושים של כמה פילוסופים נוצרים, בראשם תומאס אקווינס.
פרשנות ומחקר > ביקורת טקסטואלית

במאה ה-19 התחילו לנתח את הטקסט של היצירה ודרכי היווצרותו. הבחינו בחוסר סדר, חזרות וחלקים שאינם קשורים לרצף הדברים, וכך הגיעו למסקנה שמדובר באוסף של חיבורים שונים שקובצו יחד.
התפיסה המקובלת של היווצרות המטאפיזיקה לאריסטו, נשענת על שתי מהדורות שיצאו במהלך המאה ה-20, בידי דייוויד רוס(1924) וורנר ייגר (1957). בעקבות מחקריהם מקובל שהרצף העיקרי של החיבור כולל את ספרים 1, 3-4, 6-10, 13-14 - אם כי גם זה איננו חיבור אחד, אלא עריכה מתוך סיכומים ורשימות. שאר הספרים שולבו בעריכה בשלב מאוחר יותר.
תרגומים לעברית

המטאפיזיקה: ספר א, תורגם בידי חיים יהודה רות, הוצאת מאגנס
המטפיזיקה: ספר דלתא על המונחים המשמשים במובנים רבים, תורגם בידי מרסל דיבואה ואביטל וולמן, הוצאת מאגנס.
הנספחות למסות על הטבע: מטאפיזיקה ז-ט, תורגם בידי חנה וחיים רוזן, הוצאת מאגנס.
המטפיזיקה / ספר יא, תורגם בידי חיים יהודה רות, הוצאת מאגנס.
ראו גם

האתיקה של אריסטו
סיבתיות
לקריאה נוספת

מרסל דיבואה, תולדות הפילוסופיה העתיקה מתאלס עד אריסטו, חלק ג: אריסטו, אקדמון תשל"ח.
הערות שוליים

1 2 3  ח"י רות נהג לפי השיטה שאיננה מביאה בחשבון את "אלפא קטנה", ולכן בתרגומו לעברית ספר למבדא נקרא "ספר י"א" ולא י"ב.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520683405171  PLWABN: 9810699844105606  BnF: cb122270586 (data)  GND: 4209121-4  LCCN: n79131937  NKC: aun2006372197  NLA: 35489181  SUDOC: 071554114  TDVİA: ma-badet-tabia  VcBA: 492/10899  VIAF: 187240174   WorldCat (עם VIAF): 187240174
צבא השחרור הרוסי

| --- | --- |

דגל הקורפוס
 "אנו הולכים בשדות רחבים"
 פרטים
 כינוי:  "ולאסוב"
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט  הוועד לשחרור עמי רוסיה(אנ')
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  14 בנובמבר 1944 – 8 במאי 1945 (176 ימים)
 מקים היחידה:  אנדריי ולאסוב
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  אנדריי ולאסוב (מפקד עליון)
אנדריי ולאסוב נואם בפני חיילים רוסיים הלבושים במדי הצבא הגרמני
תג אותו ענדו אנשי הצבא
אנשי צבא השחרור הרוסי
ולאסוב משוחח עם מתנדבים רוסיים לוורמאכט
ולאסוב יחד עם קצינים נוספים בצבא השחרור הרוסי משוחחים עם גבלס.
צבא השחרור הרוסי (ברוסית:  Русская освободительная армия; ידוע באנגלית גם בשם הקיצור ROA או צבא ולאסוב) היה קורפוס שהורכב ממתנדבים רוסיים ולחם לצד מדינות הציר במהלך מלחמת העולם השנייה.
הצבא הוקם בידי אנדריי ולאסוב, קצין בכיר בצבא האדום שערק לגרמניה הנאצית. מרבית החיילים בצבא היו שבויי מלחמה רוסיים שהתייאשו מברית המועצות. אך היו בהם גם רבים מחברי הצבא הלבן לשעבר, שהתנגד לקומוניזם עוד בימי מלחמת האזרחים ברוסיה וחיפשו הזדמנות להפיל את הקומניסטים. בנובמבר 1944 שונה שמו של הכוח ל-הכוחות המזוינים של הוועד לשחרור עמי רוסיה(אנ'). בינואר הוכרז שהצבא לא יהיה יותר תחת פיקודו של הוורמאכט אלא של הוועד בלבד.
היסטוריה > רקע

ביוני 1941 פתחה גרמניה הנאצית במבצע ברברוסה נגד ברית המועצות. רוסים רבים שהתנגדו לקומוניזם או פשוט קיוו לעתיד טוב יותר בגרמניה, התגייסו לצבא הגרמני הוורמאכט. מפקדי הוורמאכט טענו שקיימת יחידה רוסית הקרויה "צבא השחרור הרוסי", בעוד שבפועל יחידה כזו לא הוקמה עדיין, והמתנדבים הרוסיים פוזרו בין היחידות הגרמניות השונות והיו תחת פיקוד גרמני בלבד. תוכניות לפעולה ממשית וליצירת צבא רציני הוקפאו. פעולות של "צבא אנטי סובייטי" רוסי נגדו את המדיניות של היטלר והאס אס לפיה הרוסים הם עם עבדים נחות, המסוגל לכל היותר לעבודות שחורות. חזונו של היטלר היה יצירת מדינה גרמנית המשתרעת עד להרי אורל. לא היה מקום לכל אוטונומיה רוסית בחזון זה, דבר שגם נדחה בתוכנית הנאצית להרי אורל. בשנת 1943, דחה סטלין יוזמה גרמנית דומה של הגנרל ולטר פון זיידליץ-קורצבאך, ליצירת צבא גרמני אנטי-נאצי אשר יוצנח בתחומי הרייך, ויש להניח כי הסיבות להקפאת שתי התוכניות היו דומות. עם זאת היטלר לא התנגד לכך שצבא מתנדבים רוסי יהיה קיים בתעמולה בלבד וימשוך אליו מתנדבים. בהדרגה החלו קצינים גרמניים שונים להרכיב יחידות קטנות של רוסים שנשלחו למשימות שונות כגון לחימה נגד פרטיזנים, פינוי פצועים משדה הקרב והעברת אספקה.
בשנת 1942 קיבל הגנרל הרוסי אנדריי ולאסוב, הוראה להנהיג את שתי הדיוויזיות שהיו תחת פיקודו (וכונו "ארמיית ההלם השנייה" - 2ая Ударная Армия), למתקפה באזור הנהר וולחוב. לאחר שהחל במתקפה והשיג מבקע, הסתבר כי אין לו את הכוח הדרוש כדי להפוך את המבקע לראש גשר בר קיימא, וכי אם לא ייסוג, מצויים כוחותיו בסכנת כיתור. לאחר שקיבל פקודה להמשיך במתקפה ולא לסגת, כיתרו הגרמנים את כוחותיו. הוא סירב להתפנות במטוס ונפל בשבי. יחסם של הגרמנים לשבויי מלחמה סובייטים היה בין פשעי המלחמה של הוורמאכט. השבויים נכלאו במכלאות פתוחות כשהם חשופים למזג האוויר הקשה וללא מזון. בתנאים אלו מתו מיליוני שבויי מלחמה מרעב ומחשיפה לקור. "פקודת הקומיסר" שניתנה לוורמאכט, הורתה כי יש להוציא להורג כל פעיל קומוניסטי. דבר שתורגם לעיתים בשטח להוצאת כל מי שנראה כיודע קרוא וכתוב, או כל אדם המרכיב משקפיים. השבויים היהודים נשלחו להשמדה.
לאחר שנפל ולאסוב בשבי, הסכים לעמוד בראש צבא אשר יילחם לצד הגרמנים כנגד הסובייטים. יש להניח כי הסכמתו זו נבעה מכל האמור לעיל וכן ממרירות אישית כנגד סטלין על האופן שבו נזנחו כוחותיו בכיתור ונפלו בשבי. בשנת 1942 פרסם ולאסוב מספר כרוזים בעלי אופי אנטי קומוניסטי ואנטישמי. כרוזים אלו הושלכו ממטוסים, והיוו גורם לעריקתם של חיילים רוסים רבים אל הצבא הגרמני. באוגוסט 1942 ביחד עם ולדימיר בויארסקי פנה לפיקוד ורמאכט עם הצעה להקמת יחידות לוחמים. עד אמצע שנת 1943 כבר לחמו בשירות הנאצים באזור ה-100,000 חיילים רוסיים, אולם היטלר דחה שוב ושוב את התוכנית להקמת צבא שירכז את כולם.
היסטוריה > פעולות הצבא

בשנת 1944 נראה היה כי מצבם של הגרמנים השתנה לרעה. לאחר קרב סטלינגרד ולאחר התבוסה בקרב קורסק נראה היה כי גרמניה תידרש לכל מאמץ אפשרי ולמיצוי כל אפשרויות כוח האדם העומדות לרשותה על מנת לעצור את הצבא האדום הקרוב לגבול גרמניה. ולאסוב נפגש בספטמבר 1944 עם היינריך הימלר והורשה להקים צבא שיכלול את כל השבויים ועובדי הכפייה הרוסים. מטרתו המוצהרת לא הייתה השלטת הגרמנים ברוסיה, כי אם הדחתו של סטלין וכינון משטר חדש ברוסיה. הוקם "הוועד לשחרור עמי רוסיה" אשר "צבא השחרור הרוסי" היה אמור להיות הזרוע הצבאית שלו, ואשר היה אמור לאחד את העמים הרוסים כנגד הנהגתו של סטלין. ב-14 בנובמבר הקריא ולאסוב בפראג מניפסט הקובע את יעדי הצבא.
על פי תוכניתו של הימלר הצבא היה אמור לכלול 10 דיוויזיות, אולם עד פברואר 1945 הוקמה רק דיוויזיה אחת בפיקודו של סרגיי בוניאקנקו(אנ') (Серге́й Кузьмич Буняченко). מאוחר יותר במהלך מרד פראג(אנ'), הדיוויזיה מרדה, ועברה לשרת את המתמרדים הצ'כים. מאוחר יותר באותה שנה הוקמה בגרמניה דיוויזיה נוספת בפיקודו של מיכאיל מנדרוב(אנ') (Михаил Алексеевич Меандров), היא נשלחה לחזית המזרחית. כמו כן הוקם ברוסיה חיל שהורכב ממתנדבים קוזאקים, שלחמו תחת פיקודו של קצין גרמני בשם הלמוט פון פנוויץ. הימלר שביקש לבחון את נאמנות הרוסים, שלח אותם לקרבות מול הצבא האדום על נהר האודר, ב-9 בפברואר 1945. הם לחמו בהצטיינות, וזכו לשבחים מהימלר. בהמשך הוכרז כי באופן רשמי צבא השחרור הרוסי לא יהיה כפוף יותר לצבא הגרמני, אלא לוועד לשחרור עמי רוסיה, שמו של הצבא שונה בהתאם ל-הכוחות המזוינים של הוועד לשחרור עמי רוסיה.
בהדרגה כשכבר היה ברור שגרמניה לא עומדת לנצח במלחמה, החל ולאסוב במשא ומתן חשאי עם בעלות הברית. צבא השחרור נסוג יחד עם הצבא הגרמני מרוסיה ומפולין והתבצר בצ'כוסלובקיה. ב-5 במאי, התמרדו תושבי פראג נגד השלטון הגרמני ("מרד פראג"), דיוויזיות שלמות מצבא השחרור ערקו לצד המורדים והפנו את נשקן כנגד הגרמנים.
לאחר שגרמניה נכנעה ב-8 במאי, נמלטו מרבית אנשי צבא השחרור וביניהם ולאסוב עצמו, ונכנעו לכוחות הארמייה השלישית של ארצות הברית בפיקודו של ג'ורג' פטון. עם זאת האמריקאים והבריטים היו בעלי עניין מועט ברוסים, וחששו שנתינת מקלט עבורם עלולה לסבך את היחסים עם ברית המועצות. על כן ולאסוב ואנשיו הוסגרו לידי הסובייטים במאי 1945. באוגוסט 1946 הודיע הרדיו הסובייטי על הוצאתם להורג של ולאסוב לאחר משפט, שנערך לו ולאחד עשר מקציניו הבכירים. ולאסוב ואנשיו הומתו בתלייה. יתר אנשי צבא השחרור שנמצאו הוצאו להורג או נשלחו למחנות בסיביר. מיעוט קטן מהם שרד עד לחנינה הכללית שנתנה ברית המועצות למספר אסירים פוליטיים ב-17 בספטמבר 1955. עד היום משמש השם "ולאסוב" ככינוי לבוגד ברוסיה, בדומה לכינוי "קוויזלינג" במערב.
מצבת כוחות

הצבא כולו היה תחת פיקודו של ולאסוב, לפיכך כונה הצבא לעיתים "צבא ולאסוב". הצבא חולק לשלוש דיוויזיות.
הדיוויזיה הראשונה - בפיקודו של סרגיי בוניאקנקו (Серге́й Кузьмич Буняченко).
הדיוויזיה השנייה - בפיקודו של מיכאיל מנדרוב (Михаил Алексеевич Меандров).
הדיוויזיה השלישית - בפיקודו של ויקטור מלצב (Ви́ктор Ива́нович Ма́льцев).
כמו כן כלל הצבא חיל אוויר מאולתר, בפיקודו של מלצב. חיל האוויר כלל שתי טייסות.
ראו גם

דיוויזיית שרלמאן - חיל מתנדבים צרפתי בשירות הנאצים.
הלגיון הגאורגי - חיל מתנדבים גאורגי בשירות הנאצים.
הלגיון הוולוני - חיל מתנדבים בלגי בשירות הנאצים.
הלגיון ההודי - חיל מתנדבים הודי בשירות הנאצים.
הלגיון הערבי החופשי - חיל מתנדבים ערבי בשירות הנאצים.
פריזים

ההתיישבות ההיסטורית ואזור השפה של הפריזים
פריזים הם קבוצה של אנשים החיים בפריזיה על חוף הים הצפוני בהולנד ובגרמניה, שמכּירות בהם כמיעוט לאומי. שבט גרמני בשם פריזים (בלטינית: Frisii, ביוונית: οι Φρίσσιοι או Φρείσιοι) תועד עוד מימי קדם.
השפה בה משתמשים הפריזים היא פריזית. בעוד שהפריזית בהולנד היא שפה רשמית לצד הולנדית, בגרמניה היא אינה רשמית.
היסטוריה

לא שרדו כתבים מההיסטוריה הקדומה של פריזלנד. מהתקופה המזוליתית השתמרו ממצאים. מספר הממצאים גדל בתקופה הנאוליתית, שנשמרו ממנה גרזני אבן וכלים אחרים, כוסות, כדים ועוד. בין היתר, אחת המחרשות הידועות ביותר בעולם נמצאה במעגן ג'ורגספלד. החוקרים תיארכו את המחרשה לתקופת הברונזה המוקדמת.
היסטוריה > התקופה הרומית

הפריזים הקדומים ("Frisii") הוזכרו לראשונה אצל היסטוריון רומא העתיקה טקיטוס בחיבורו "גרמניה". אדמת הפריזים שכנה על חוף הים הצפוני מהריין ועד אמס. פליניוס הזקן הזכיר אותם אף הוא. בשנת 12 לפני הספירה נירון קלאודיוס דרוסוס כרת ברית עם הפריזים. טקיטוס דיווח ב"אנלים" שלו על שנת 28 בה הופר שלום זה: "באותה שנה הפריזים... שברו את השלום, יותר כתוצאה מתאוות הבצע שלהם מאשר משלטוננו. דרוסוס הטיל עליהם מחיר קטן: הם היו אמורים לספק עורות בקר למטרות הצבא". אף כי בקרם של הפריזים היה קטן באותה תקופה, הפקידים הרומיים דרשו עורות בגודל של שור הבר. החיילים הרומאים שהגיעו לפריסלנד לאסוף את המחווה הותקפו על ידי הפריזים ונצלבו. במרד זה הותקף על ידי הפריזים "פלבום", חיל המצב הרומי הצפוני ביותר ביבשת אירופה.
הלגיונות הרומאים הצליחו לדכא את המרד, אך במערכה ובקרב הפריזים גרמו להם להפסדים גדולים. לדוגמה, ליד החורשה המקודשת של הפריזים, בדוהנה, נהרגו רומאים במארב, כאשר על פי הדיווחים נהרגו 900 רומאים. חברי קבוצה אחרת של 400 לגיונרים נלכדו גם הם ורובם התאבדו בהשלכת עצמם על חרבותיהם כשמצבם היה חסר תקווה.
עד שנת 16 הייתה נוכחות של צבא רומי גדול על האיים באזור אתר בנטומרסיאל ליד ג'מגום.
ממצאים ארכאולוגיים מצביעים על כך שחלה ירידה חדה באוכלוסייה בסביבות שנת 300, אך היא קפצה שוב בסביבות שנת 500. בקשר לאירועים אלה, ההנחה היא שאל הפריזים הצטרפו רבים מהאנגלו-סקסים סביב תקופה זו. עדיין לא לגמרי ברור אם "הפריזים המקוריים" היו בכלל ממוצא גרמאני.
הפריזים נסוגו כשבאו במגע עם השושלת המרובינגית והשושלת הקרולינגית.
היסטוריה > שלטון הפרנקים

בשנת 734 כבש קרל מרטל את החלק המערבי של פריסלנד, והדוכס הכללי האחרון של הפריזים, פופו, נפל בקרב שניהל נגד אציל פרנקי.
לאחר שהביס את הסקסונים בשנת 785, כבש קרל הגדול את כל פריזיה, כולל האזורים המזרחיים עד הווזר, וצירפם לאימפריה הפרנקית. הוא ייצג מדיניות שהבטיחה לשבטים הבודדים באימפריה אוטונומיה מסוימת.
בסביבות 800, התיישבו הפריזים באיי צפון פריזיה בין איידרסטדט (אנ') לזילט.
תחת שלטון הפרנקים, צורפו הפריזים לנצרות. המעמד העליון התנצר בשנת 800, והתהליך נמשך זמן רב יותר אצל פשוטי העם. אולם הפריזים שהיגרו לחוף יוטה בשלזוויג התנצרו רק במאה ה-11. תחת שארל הגדול הובסו הפריזים על ידי הצבא.
לאחר שהפריזים הצליחו לגרש את המושלים שמונו על ידי מלכי פרנקוניה, החלה תקופת החופש הפריזית. בפריסלנד הוקמו קהילות אזוריות קטנות רבות, שלעיתים קרובות היו מאורגנות על בסיס ליברלי ושיתופי פעולה והיו להן חוקות מועצה משלהן. הפריזים נהנו מחירויות אזרחיות שעל פי האגדה, הוענקו להם על ידי קרל הגדול, אך למעשה הוענקו על ידי אחד מממשיכיו. בניגוד לשאר אירופה, לא הוקם בה פיאודליזם.
לאחר התפרקותה של האימפריה הפרנקית והחלפתה בקרל הגדול, אזור הפריזים עבר לפרנקיה התיכונה, ולאחר תבוסתה, לפרנקיה המזרחית. שם הם השתייכו לדוכסות לורן התחתית.
היסטוריה > החופש הפריזי

במאות ה-12 עד 14 הייתה תקופת החופש הפריזית. החופש הפריזי הוא כינוי לטענה פריזית לחירות מפאודליזם ומכל אדון מלבד הקיסר, חירות שניתנה להם לטענתם על ידי קרל הגדול; ולמוסדות השלטוניים שצמחו עקב טענה זו. המיתוס הפריזי מספר על דמות בשם "ליבר פריזו" (הפריזי החופשי) שהצליח, יחד עם שותפיו לדרך, לשוב מאיטליה מנצח במאה ה-9, עם הישג זה. על פי האגדה, הפריזים היו מן המשתלטים על רומא, באומץ לב רב, עבור קרל הגדול.
היסטוריה כלכלית

עד לעליית ברית ערי הנזה, הפריזים היו אנשי הסחר והים החשובים ביותר בחוף הים הצפוני.
היסטוריה כלכלית > ייצור מלח בבוץ

בנוסף לדגים וענבר, המצויים בים הצפוני, הפקת מלח בישול סיפקה מצרך יקר וחשוב לתושבים. לצורך כך יובש כבול מלוח, נשרף, הומס וסונן והמלח התאדה באמצעות שריפות כבול. כך נוצר "המלח הפריזי" שהיה מצרך מבוקש ויקר מתקופת הרומאים ועד לתקופת סוף ימי הביניים. מאוחר יותר הוא גם הפך לבסיס לייצוא מליח אטלנטי.