stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ועידת הלסינגפורס
החלטות הוועידה > העבודה המעשית בארץ־ישראל

בהכירה שהתפתחותן הכל־צדדית של עמדותינו בארץ־ישראל וכן ההכשרה השיטתית של הארץ עצמה ליעודה לשמש מקלט בטוח במשפט גלוי בשביל העם היהודי מהוות, בהתאם לסעיף הראשון של תוכנית בזל, את היסוד האורגני והעיקרי של התפיסה הפוליטית של הציונות; שחוסר מעש מתוך צפייה לעתיד עלול להשפיע לרעה על יציבות תנועתנו ופוריותה; שבלא השגת תוצאות ממשיות בכיוון זה תהא מלחמתנו הפוליטית־דיפלומטית למען ארץ ישראל משוללת המשקל הדרוש והכוח הממשי, — דורשת הוועידה ממוסדותינו המבצעים, בהתאם להחלטותיו של הקונגרס השביעי, עבודה מתמדת, נמרצת ומתוכננת בארץ ישראל, ביחד עם פעילות פוליטית בהתאם לאופייה הפוליטי של תנועתנו.
בהביאה בחשבון שהתיישבות, השואפת ליצירת הברה אוטונומית, צריכה בשלביה הראשונים לשאת אופי של תכנון מכוון, כי רק בדרך זו יכול להיווצר הבסיס לעליה המונית מסודרת בעתיד, — מכירה הוועידה, שמטרת העבודה המעשית בארץ ישראל צריכה להיות, מצד אחד, יצירת סידרה של תנאים ההכרחיים בשביל עליה טבעית וגדלה באופן פרוגרסיבי של המונים יהודיים, ומצד שני, הבטחת ההשפעה המכרעת של היסוד היהודי בתחומי החיים התרבותיים, המשקיים והציבוריים בארץ ישראל.
על יסוד הנאמר מציעה הוועידה למוסדות המנהלים את ההצעות הבאות:
חקירתה הכל־צדדית של הארץ וניהולה בכלל של עבודתנו הישירה בה צריכים להיות מרוכזים בידי משרד מיוחד, שיוקם בארץ ישראל גופה בהנהגתם ובפיקוחם של מוסדותינו המרכזיים
בפתחו את שירות המודיעין צריך המשרד הארץ־ישראלי לשאוף לכך, ששירות זה ירוכז בידיו הוא וימלא לא רק תפקיד של לשכת מודיעין אלא גם יעסוק בעידוד יזמתם של יחידים וקבוצות, המחפשים אפשרות להשקיע את עמלם או את הונם בארץ ישראל
הוועידה מוצאת לנחוץ להציע לוועד הפועל הציוני לדאוג להקמת מוסד מיוחד בקושטא, שמטרתו תהא הסרת המכשולים העומדים על דרכו של המפעל ההתיישבותי בארץ ישראל
יש להגיש סיוע שיטתי והדרכה לכל הגילויים הטבעיים של הציבוריות היהודית המופיעים בארץ ישראל ולנסיוגות הציבור שם להתארגנות עצמית וכדומה
המוסדות המבצעים של הקונגרס צריכים להקדיש תשומת־לב מיוחדת לשיפורו ולארגונו היעיל של מפעל החינוך היהודי בארץ ישראל
המוסדות המבצעים של הקונגרס צריכים ליצור מערכת מוסדות רחבה לשם שיפור תנאי העבודה השכירה בארץ ישראל. בתוך זה יש להגיש סיוע להתחלות ההתארגנות של הפועלים היהודיים עצמם
הוועידה מכירה בחשיבות העקרונית ובצורך ההכרחי של ייסוד בנק חקלאי או מוסד דומה לזה לאשראי אפותיקאי ארוך־מועד בארץ ישראל, והיא מטילה חובה על הגופים המנהלים להכין לקונגרס השמיני הקרוב תוכנית מעובדת של מוסד כזה
הוועידה מוצאת לנחוץ ליצור ברוסיה ועדה ארץ־ישראלית שצריכה להיות כפופה לוועדה הארץ־ישראלית המרכזית, והיא מחווה את דעתה שרצוי להקים וועדות כאלה גם בארצות אחרות בהן קיימים ארגונים ציוניים ניכרים
הוועידה מוצאת שראויה לתמיכה הנלהבת ביותר הצעתו של פרופ׳ וארבורג על סיוע לחברת "בצלאל", על נטיעת חורשות של עצי זית ועל קרן מיוחדת של יער הרצל, וכן גם על סיוע להפצת המניות של הסינדיקאט התעשייתי הארץ ישראל ושל חברת המטעים הארץ ישראל. הוועידה מוסרת את ביצוע תמיכה זו בהצעותיו של פרופ׳ וארבורג לוועדה הארץ ישראלית ברוסיה העומדת להיווסד
הוועידה מביעה ללשכה המרכזית את שביעות רצונה המלאה על יזמתה לייסד ביטאון עברי תקופתי בארץ ישראל ומציעה לה לגשת בהקדם האפשרי לביצועה של תוכניתה זו
הוועידה מוצאת לנחוץ להציע לכל החברים שיגישו סיוע פעיל להגדלת אמצעיה של קרן החינוך הארץ ישראל, שנוסדה על ידי הוועד הפלשתינאי האודיסאי
החלטות הוועידה > המצע הפוליטי

בשים לב שארגון העם היהודי לפעולה לאומית וציונית הוא, על פי הסעיף השני בתוכנית בזל, אחד האמצעים החשובים ביותר למימוש מטרות הציונות, הן על ידי ביצור כוחות היהדות בגולה והענקת אמצעים תרבותיים, חומריים ופוליטיים חדשים למאבק למען יצירת חיים לאומיים תקינים בארץ ישראל, והן בשים לב שבארצות הגולה יכולים ארגונים לאומיים להתפתח רק בתנאי הכרתם על ידי המדינה, הכרה שהיא אפשרית רק בהתכונן משטר דמוקרטי בארצות אלו – מאשרת הוועידה השלישית את הצטרפותם הטבעית של ההמונים הציונים לתנועת השחרור של העמים הטריטוריאליים של רוסיה, ולאור השינוי המתחולל במשטר המדיני ברוסיה, רואה היא כהכרחי את איחוד היהדות הרוסית למען השגת ההכרה בלאומיות היהודית והאישור החוקי לממשל עצמי בכל ענייני החיים היהודיים הלאומיים.
לאור החלטה זו, תגן ההסתדרות הציונית ברוסיה על המצע שלהלן:
דמוקרטיזציה של המימסד הממלכתי על יסודות של פרלמנטריזם קפדניים, חופש פוליטי רחב, אוטונומיה של המחוזות הלאומיים וערובות לזכויותיו של המיעוט הלאומי
שוויון זכויות מלא ומוחלט של האוכלוסייה היהודית
הבטחת ייצוגו של המיעוט בכל הבחירות הממלכתיות, המחוזיות והמקומיות, שתערכנה על ידי הצבעה כללית, שווה, ישירה וחשאית, ללא הבדל מין
הכרה בלאום היהודי כחטיבה שלמה עט זכויות של שלטון עצמי בכל שטחי הקיום הלאומי
כינוס אספה יהודית לאומית כל־רוסית לשם עיבוד היסודות של הארגון הלאומי
זכויות הלשונות הלאומית והמדוברת בבית הספר, בבית המשפט ובחיים הציבוריים
הזכות להחליף בכל מקום ומקום את יום המנוחה ביום ראשון במנוחה ביום שבת
החלטות הוועידה > פעולתנו הקרובה

לצורך המאבק למען האינטרסים הלאומיים של היהודים נוקטת ההסתדרות הציונית ברוסיה בפעולות שלהלן:
הכשרת דעת הקהל לטובת דרישותינו ותעמולה למענן בקרב נציגי המפלגות והקבוצות הלאומיות
הסברת מצבן וחשיבותן הפוליטית של אותן הקבוצות הלאומיות, שתישארנה אחר הגשמת האוטונומיה הלאומית המחוזית מחוץ לתחומי המחוז, ואיחודן על בסים ההגנה על זכויותיו של המיעוט הלאומי
מלחמה במגמות של לאומנות אגרסיבית והתבוללותית בקרב נציגי האומות
ההסתדרות הציונית ברוסיה מנהלת פעילות פוליטית עצמאית, בהעריכה אותה כאחד האמצעים ההכרחיים להגשמת מטרותיה של הציונות
חברי ההסתדרות הציונית ברוסיה אינם רשאים להיות חברים במפלגות פוליטיות יהודיות אחרות הערה: בראותה באגודה למלוא הזכויות של העם היהודי ברוסיה ארגון, אשר תפקידו הוא איחודם של היסודות השונים של היהדות למטרה מיוחדת שאץ לה אופי מפלגתי פוליטי, מתירה הוועידה את השתתפותם של הציונים באגודה זו, כל זמן שתשמור על אופייה הבלתי מפלגתי הזח
לצרכים מוחשיים באה ההסתדרות הציונית ברוסיה לידי הסכם עם מפלגות ואיגודים, עד כמה שתוכניתם אינה סותרת את מטרותינו ברוסיה
כדי לשתף את ההמונים היהודיים הרחבים בפעילות הלאומית המדינית, יש להפיץ ביניהם את כל הססמאות שאנו דוגלים בהן, ובפרט לעשות פופולריזציה רחבה לרעיון ולתפקידים של האספה הלאומית היהודית הכל רוסית
יש לייסד בדרך של הודעה, ובמידת האפשרות — בדרך של קבלת אישור חוקי, קהילות המקיפות את כל האוכלוסייה היהודית המקומית, עם מועצות נבחרות ועם תפקידים של שלטון עצמי לאומי מלא.
בהתחשב בזה, ששיטת הבחירות הנוכחית היא בלתי מושלמת ודורשת משום כך זהירות מיוחדת במלחמת המפלגות בקרב היהדות, למניעת פיצול הקולות וכישלונם הכללי של היהודים, קובעת הוועידה השלישית את העקרונות הבאים לגבי תכסיסי הציונים במלחמת הבחירות הקרובה:
באותם המקומות שבהם, הודות להכרעה המספרית של האוכלוסייה היהודית, הצלחת היהודים מובטחת בוודאות גמורה אפילו במקרה של פיצול הקולות, מנהלים הציונים, במקרה הצורך, את הבחירות באופן עצמאי ולחוד
בכל שאד המקומות מסייעים הציונים להקמתו של ועד בחירות. יהודי מאוחד, הנבחר על ידי האוכלוסייה, או של ועד קואליציוני, ובתוך הוועדים הללו הם מופיעים ופועלים כמפלגה מיוחדת
הן בקרב הבוחרים היהודיים והן בתוך ועד הבחירות היהודי המאוחד מנהלים הציונים, בתקופה שלפני הבחירות, תעמולה עצמאית לטובת המצע הלאומי המדיני שלהם ולטובת המועמדים הרצויים להם כבוררים או כצירים ל"דומה הממלכתית".
כאשר נתקבלה, לאחר התעמולה שלפני הבחירות, ההחלטה הסופית של אספת הבוחרים היהודיים, מצביעים הציונים בעד המועמדים של הרוב ומשאירים לעצמם את חופש הפעולה רק במקרה שברצונו של הרוב להעביר ל"דומה הממלכתית" מועמד המצדד במדיניות ההתבוללות
מן המועמדים היהודיים דורשים הציונים הודאה בססמאות, הן הדמוקרטיות והן הלאומיות, הכלולות במצע ההסתדרות הציונית ברוסיה, והצטרפות אל הסיעה הפרלמנטרית הלאומית היהודית הפועלת על יסודות פדרטיביים
הציונים מתנגדים בהחלט לבחירתם של יהודים אל "הדומה הממלכתית" הקשורים במשמעת של מפלגות שאינן מודות בדרישות הלאומיות היהודיות
מן המועמדים הבלתי יהודיים דורשים הציונים הודאה בססמאות, הן הדמוקרטיות. והן הלאומיות, הכלולות במצע ההסתדרות הציונית ברוסיה
החלטות הוועידה > השאלה הארגונית

לחבר של ההסתדרות הציונית ברוסיה יכול להיות כל יהודי המודה בתבנית הבזילאית המציית להחלטותיהן של הוועידות הציוניות.
כיחידה של הארגון ההסתדרותי המקומי מופיע הוועד הציוני המקומי, הנבחר על ידי
השוקלים במספר של 7 חברים על 100 שוקלים; אם מספר השוקלים הוא מ־100 עד 500, הרי על בל מאה מוסיפים חבר אחד; מ־500 עד 2000 מוסיפים חבר אחד על כל 300 שוקלים, ולמעלה מ-2000 — חבר אחד על כל 500.
אגודות בודדות, הן אלו המייצגות זרם מיוחד, והן אלו שהתאגדו למטרה מיוחדת או מחמת סיבות מיוחדות, קיומן מותר, והן שולחות את נציגיהן אל הוועדים המקומיים.
הוועידה מחווה את דעתה נגד הנהלות לפי פלכים וחושבת למתאים יותר קיום של 5 ועדים גליליים (הדרום, פולין, ליטא, החבל הבלטי, רוסיה הפנימית וסיביר). ואולם באזורים מסוימים רשאים הוועדים הגליליים בהסכמתו של הוועד המרכזי לייסד ועדים פלכיים.
תפקידם של הוועדים הגליליים הוא תיווך בין הוועד המרכזי והוועדים המקומיים. הוועדים הגליליים הללו נבחרים בוועידות הכלליות או האזוריות או. בוועידות שלפני הקונגרסים. על הוועד המרכזי מוטלת החובה לכנס ועידות אזוריות לבחירת הוועדים הללו. עד כינוסן של הוועידות הללו יכול הוועד המרכזי להקים ועדים כאלה לפי בחירתו.
הוועד המרכזי רשאי לעמוד בקשרים עם הוועדים המקומיים באופן בלתי אמצעי. הוועד המרכזי רשאי לספח אליו חברים על פי החלטת חברי הוועד המרכזי פה אחד ובהסכמת רוב חברי הוועד הפועל הציוני.
רצוי שהוועד המרכזי יעמוד בקשרים עם הוועדים המקומיים בפולין באמצעות הוועד הגלילי של פולין.
כל ההנחות הללו מתקבלות על ידי הוועידה בתור הוראות, אשר הוועד המרכזי צריך לעבדן ולנסחן בזמן שיכין את התקנון הנורמלי. נוסף לאמור לעיל מתקבלות עוד שתי ההחלטות הבאות בשאלה הארגונית:
הוועידה מחליטה שהוועד המרכזי צריך לנקוט באמצעים כדי שכל הציונים ישלמו, מלבד השקל, גם מס מיוחד ("היטל עצמי") לטובת ההסתדרות בגובה של מס הדירה, ואלה הפטורים ממס בזה ישלמו לא פחות מרובל אחד לשנה.
הוועדה הארץ ישראלית, בגישתה לדון ולעבד הצעות בדבר עבודה מעשית בארץ ישראל, מודיעה עליהן בעוד מועד לוועד המרכזי, ומחויבת לבוא לידי הסכם אתו בנוגע לכל הפעולות שהיא מבצעת ברוסיה ובארץ ישראל.
בעקבות הוועידה > המניפסט מקופנהגן

מאבק זה של התנועה הציונית למען זכויות היהודים בתפוצות נמשך כאשר בשנת 1918 נוסח "המאניפסט מקופנהגן" המגדיר את תביעות העם היהודי לקראת הסכמי השלום שהגיעו עם סיום מלחמת העולם הראשונה. במסמך זה, אשר נכתב על ידי המשרד הציוני שבימי מלחמת העולם הראשונה הועבר לקופנהגן, מנוסחות במפורש שתי תביעות ראשיות, הממשיכות את רוח הקונגרס הציוני הראשון, והן:
הקמת בית לאומי יהודי בארץ ישראל
הבטחת זכויות לאומיות למיעוט היהודי בארצות השונות
בעקבות הוועידה > מאבק בוועד המיעוטים

ועד המשלחות היהודיות לועידת ורסאי הציג תזכיר שביסודו עמד המניפסט מקופנהגן, ועל תזכיר זה נאבק בוועד המיעוטים שליד חבר הלאומים, במקום מושבו בז'נבה. ועד המשלחות היהודיות המשיך להאבק למען זכויות המיעוט היהודי אך בשנות השלושים, עם עליתם לשלטון של הנאצים בגרמניה והתגברות הגזירות ההיטלראיות והאנטישמיות, גמל הצורך להקים מסגרת עולמית להגנת זכויות היהודים, שתהא בעלת כושר פעולה וסמכויות אשר חסרו לוועד המשלחות היהודיות.
בעקבות הוועידה > הקמת הקונגרס היהודי העולמי

בעקבות כך כונס ב-1936 הקונגרס היהודי העולמי הראשון, שמטרותיו ייצוג היהודים בקהילות השונות והגנה על זכויותיהם האזרחיות, והקלת מצבם בשטח החברתי, כלכלי, פוליטי ותרבותי.
הנצחה

רחוב הלסינקי (במקור: הלסינגפורס) בעיר תל אביב-יפו קרוי על שם ועידה זו.
הערות שוליים

↑  21-27 בנובמבר לפי הלוח הישן או 4–10 בדצמבר לפי הלוח החדש
↑  זאב ז'בוטינסקי, סיפור ימי - חלק ראשון
↑  שלמה נצר, מאבק יהודי פולין על זכויותיהם האזרחיות והלאומיות, אוניברסיטת תל אביב, תש"ם, עמ' 25
↑  הטקסטים לקוחים מארכיון מכון ז'בוטינסקי, כמו גם מ"קציר" -קובץ לקורות התנועה הציונית ברוסיה
ידידיה רפאל אבולעפיה

קבר הרב ידידיה רפאל אבולעפיה בהר הזיתים
רבי ידידיה רפאל חי אבולעפיה (היר"א תקס"ז, 1806/7 – ט"ו בסיוון תרכ"ט, מאי 1869) היה מקובל נודע, שכיהן כראש ישיבת המקובלים בית אל.
קורותיו

נולד בירושלים, בן למשפחת אבולעפיה, והיה תלמידו של הרב רפאל אברהם שלום מזרחי שרעבי, ראש "ישיבת המקובלים בית אל" ונכדו של הרב שלום מזרחי שרעבי, שהיה גם הוא ראש הישיבה עד פטירתו בתקפ"ז. לאחר פטירתו של הרב חיים אברהם גאגין, חתן ר' רפאל אברהם שלום, בשנת תר"ח (1848), הוא התמנה לראשות הישיבה.
בספר "חכמי ירושלים" מתאר ישראל דב פרומקין את הרב אבולעפיה כ"צדיק המדוכא בייסורים ומתפרנס מיגיעו, חסידא קדישא, פרוש מבטן ומהריון". בספר "יהודי המזרח" שכתב משה דוד גאון נכתב עליו שהיה גדול הן בחכמת הנסתר והן בתורת הנגלה ודרכי הלמוד של האשכנזים לא היו זרות לו. עוד נאמר עליו שעמד בקשר אמיץ עם רבניהם, בהם הגאונים מקוטנא וקאליש וכי התרועע עם ר' יהוסף שווארץ. את גדולתו בחכמת הנסתר ניתן לראות מהקדמותיו, חדושיו והערותיו שנדפסו בראש ספרי תלמיד האר"י ר' חיים ויטאל. עם חיבוריו נמנים הספרים "דרך ושלום", והספר "קניין פירות" על כוונות הרש"ש, הרבה הערות חשובות שנכתבו על ידו הדפסו בסידור הרש"ש המכונה "הסידור הנדפס" שכן עד אז היו הסידורים צילום של כתבי יד. בהערות חשובות אלה שמו חתום בראשי תיבות: "היר"א" וכך נחקק שמו בין חכמי המקובלים.
בהיותו חרד לשמירת הדת התנגד ליסוד בתי ספר כלליים בירושלים, ובבוא הד"ר לודוויג אוגוסט פרנקל לעיר כדי ליסד בה את בית הספר למל, היה הרב הספרדי היחיד שהצטרף לרבני האשכנזים וחתם עמהם על החרם הגדול, נגד בית הספר. אולם כבר נכדו נסים בכר, אשר ייסד מספר בתי ספר יהודיים בטורקיה, יסד בירושלים את בית הספר אליאנס. ואף נכדו שלמה אבולעפיה היה בין מורי בתי הספר ביישוב העברי.
בשנת תרכ"ט (1869) נפגע מרסיס של כדור תותח ברגלו כתוצאה מהפגזות המצרים שצרו על ירושלים. הרופאים לא הצליחו להוציא את הרסיס מרגלו, דבר שגרם לו כל חייו ייסורים ולבסוף הביא למותו. הוא נקבר בבית הקברות בהר הזיתים.
פרשת הנוסע הסמוי

פרשת הנוסע הסמוי הייתה מקרה בשנת 1982 בו רב חובל של אוניית משא ישראלית הוריד לים נוסע אפריקאי שעלה לספינה בחשאי לרפסודה ליד חופי מוזמביק. נערכה ועדת חקירה לבירור נסיבות המקרה. במשפט שנערך הורשע רב החובל ונידון לשנתיים מאסר על תנאי.
הפרשה

ביום שישי, 9 בנובמבר 1984, חשף יגאל סרנה בעיתון חדשות, בכתבה שלה נלווים צילומים שצולמו על ידי אחד מאנשי הצוות, שב-8 במרץ 1982 צוות אוניית משא ישראלית בשם "מורן" גילה כי בעת עגינת הספינה בנמל דאר א-סלאם בטנזניה, עלה נוסע אפריקאי צעיר לספינה. צוות הספינה דאג לנוסע לאוכל ולשתייה והם לקחו אותו לרב חובל הספינה, אבנר גלעד. גלעד הורה לאחד מהמלחים לבנות רפסודה ולהוריד על גביה את הנוסע לים. אבנר גלעד הוסיף ואמר שאם הנוסע יסרב הם ישליכו אותו למים עם חגורת הצלה בלבד.
בתחילה סירבו חלק מהמלחים לבנות את הרפסודה המבוקשת אך לבסוף נכנעו ללחצים ובנו אותה. הנוסע שניסה להתחנן על חייו וסירב לרדת, הורד בכח לרפסודה והספינה הפליגה משם.
הפרשה קיבלה תהודה גדולה בציבור בישראל. רב חובל אבנר גלעד היה בן קיבוץ ששירת בפלי"ם והיה מן הפעילים הבולטים בהעפלה. הוא שירת בחיל הים הישראלי ורשם לזכותו הישגים והערכה. אף בצי הסוחר היה רב חובל מוערך ומנוסה. עם פרוץ הפרשה תמך בו קיבוץ נחשולים ללא סייג. בציבור הישראלי, לעומת זאת, המקרה עורר סערה גם סביב קשר השתיקה של המעורבים בה. הספינה הייתה שייכת לחברת "תרשיש", חברת ספנות של הקיבוץ המאוחד, היו מעורבים בה מספר מלחים והיא נחשפה רק שנתיים וחצי אחרי שהתרחשה.
את הפרשה חשפו והעבירו לעיתונאי, יגאל סרנה, אייל פארן חבר קיבוץ יפתח, שהיה ימאי באוניה, וכן נגר האוניה זאב קורנברג מבית שמש, שצילם את האירוע. בשבוע שלאחר החשיפה פרסם העיתון "חדשות" מספר כתבות המשך וגם כל כלי התקשורת האחרים בישראל דיווחו עליה בהרחבה.
תגובות

לאחר שהתפרסם סיפורו של "הנוסע הסמוי" הקים שר התחבורה, ביום ראשון 11 בנובמבר, ועדת חקירה בראשות דן חירם. ועדת החקירה קבעה, ב-18 בנובמבר כי: "רב החובל פעל בניגוד לאמות מידה מוסדיות וחוקיות". בנוסף הועבר הדו"ח ליועץ המשפטי לממשלה שיכריע אם יש להעמיד לדין את גלעד.
בוועדת החקירה אבנר גלעד טען שביצע "אקט סביר" ושהוא הוריד את הנוסע 500 מטר מהחוף. הוא הסביר כי הורדת הנוסע בדרום אפריקה, לשם פנתה האוניה, היה מסוכן לנוסע הרבה יותר מהורדתו לים, מאחר שבדרום אפריקה שרר משטר האפרטהייד הגזעני.
דב ניצן, מנכ"ל חברת תרשיש, בעלת הספינה "מורן", טען ב-11 בנובמבר, כי האירוע מעולם לא דווח לו. גם משרד התחבורה טען תחילה שיומן הספינה נעלם. ב-12 בנובמבר התראיין אבנר גלעד ליגאל סרנה וטען שהאירוע דווח ונרשם ביומן האוניה, ואכן היומן נמצא ובו היה כתוב רק המשפט: "מצאנו נוסע סמוי והורדנו בחוף מוזמביק".
המשפט

ב-30 בדצמבר 1984, סיימה המשטרה את חקירתה והמליצה להעמיד לדין את אבנר גלעד.
ב-26 ביוני 1985 הוגש כתב אישום נגד רב החובל, אבנר גלעד, ובו סיכום של עדויות אנשי הצוות: "רב החובל הצליף בו בחבל עבה שבקצהו קשר הקרוי "ראש טורקי", הטיח את ראשו בדופן האנייה כאשר סירב לציית להוראתו לרדת לים, משך באוזניו וחבט בו, וכתוצאה מזה נחבל הנוסע הסמוי באזנו עד זוב דם. תקיפת הנוסע הסמוי נפסקה רק כאשר אחדים מאנשי הצוות נחלצו לעזרתו וחצצו בינו לבין רב החובל".
בנובמבר 1986 הרשיע שופט בית המשפט המחוזי בחיפה, אמנון כרמי, את גלעד בפציעת הנוסע ובשילוח הנוסע בכלי מסוכן. אך הוא קבע כי "לא עלה בידי התביעה להוכיח כי רב החובל התכוון במזיד לפגוע בכושי". על גלעד נגזרו שנתיים מאסר על תנאי למשך שלוש שנים.
לאחר פרסום הפרשה

זאב קורנברג שסיפק את הצילומים ל"חדשות" לא קיבל תשלום עליהם, פעל מתוך עקרון, ואמר שצילם אותם מאחר שלא הסכים עם מעשי הרב חובל. אחר כך גילה ש"חדשות" מכר את הצילומים לפרסום מחוץ לישראל, ותבע את העיתון.
יגאל סרנה ואבנר גלעד נפגשו בשנת 2013 במהלך צילומי סרט דוקומנטרי על העיתון "חדשות". גלעד לא הביע חרטה על הפרשה.
הערות שוליים

↑  גיליון 9 בנובמבר אינו מופיע באוסף העיתונות של הספרייה הלאומית - כאן יש מודעה מיום קודם - > קרא מחר בחדשות של שבת, חדשות, 8 בנובמבר 1984
↑  אריה שימרון, מה אומרים בבית - הקיבוץ עומד מאחוריו, חדשות, 11 בנובמבר 1984
↑  יגאל סרנה, "פועלת פה מערכת חיפוי", חדשות, 11 בנובמבר 1984
↑  תום שגב, האיש שהופקר לגלים, כותרת ראשית, 14 בנובמבר 1984
↑  רמי רוטהולץ, שהצהובונים הוותיקים עולים ביחד על סקופ של "חדשות", חדשות, 12 בנובמבר 1984
↑  אבי קרטין, דו"ח מורן: גלעד פעל בניגוד לאמות מידה מוסדיות וחוקיות, חדשות, 18 בנובמבר 1984
↑  'אבנר גלעד טעה בשיקוליו' - נוסח המלא של הדו"ח, מעריב, 19 בנובמבר 1984
↑  אבי קרטין, רב חובל אבנר גלעד: "הורדתי אותו 500 מטר מהחוף" החוקד דן חיות: "אני לא כל כך רואה חוף בתמונות", חדשות, 16 בנובמבר 1984
↑  רב־חובל אבנר גלעד, מעריב, 14 בנובמבר 1984
↑  אבי קרטין, מה אומרים הבעלים: "רב החובל לא מצא לנכון לדווח", חדשות, 11 בנובמבר 1984
↑  אבי קרטין, חקירת "חדשות": הנוסע הסמוי – קשר השתיקה לאן נעלם היומן של ”מורן"?, חדשות, 11 בנובמבר 1984
↑  יגאל סרנה, "אני לא מבין אה החבר'ה הישראלים, תמיד צריכים להיות יותר חכמים מהרבי", חדשות, 12 בנובמבר 1984
↑  אבי קרטין, הטיוח של אבנר גלעד: "הנוסע הסמוי הורד בחוף מוזמביק", חדשות, 12 בנובמבר 1984
↑  עתי"ם, נסתיימה החקירה בפרשת הנוסע הסמוי ב״מורן", חדשות, 30 בדצמבר 1984
↑  אורי שרון, פרשת הנוסע הסמוי, ׳־גלעד הוריד את הנוסע באיזור שורץ כרישים", חדשות, 27 ביוני 1985
1 2  נתן זהבי, האשמה: פציעה בנסיבות מחמירות, חדשות, 26 בנובמבר 1986
↑  דוד זוהר, רב החובל סבל דיו מן הסערה הציבורית ביבשה, מעריב, 4 בדצמבר 1986
↑  לאה ענבל, הנגר עשה את שלו, כותרת ראשית, 12 בדצמבר 1984
↑  מי הרוויח מזה, כותרת ראשית, 12 בדצמבר 1984
↑  אריה דיין, הנגר עשה את שלו - המשך, כותרת ראשית, 2 בינואר 1985
↑  אריק בשן, רב החובל מהקיבוץ, שנטש נוסע סמוי: לא מתחרט, באתר mynet‏ קיבוץ, 28 בנובמבר 2014
דב מאיר קרינקין

אין תמונה חופשית
דב מאיר קרינקין (19 באפריל 1867 - 21 באוגוסט 1931) מרופאי העיניים הראשונים בארץ-ישראל, רופא העיניים היחיד בתל אביב, ממייסדי הסתדרות הרופאים בארץ-ישראל.
קורות חיים

קרינקין נולד בווילנה, ליטא, לרבי אברהם. הוא קיבל חינוך דתי בנעוריו, למד בגימנסיה בסמולנסק וסיים בצריצין. את לימודי הרפואה למד בקזאן, רוסיה..
בקזאן ייסד אגודה לאומית - עברית. עבר השתלמות בווינה במשך כשנה וחצי. חזר לרוסיה, וקיבל משרה ממשלתית באכטובה, פלך אסטרחן. בשנת 1900 יצא לברלין להתמחות ברפואת עיניים. בתום ההשתלמות חזר לקזאן, שם עבד כרופא עיניים. פעל לפתיחת ספרייה עברית ובית ספר עברי בקזאן, נאסר על ידי השלטונות.
בגיל צעיר חלה בשחפת כרונית.
בשנת 1896 התחתן בצריצין, עם אחייניתו, חברת נעוריו, גרוניה.
בשנת 1911 עלה לארץ-ישראל, התיישב בתל אביב, שם עבד כרופא העיניים היחיד.
ב-11 בינואר 1912, (כ"א טבת תרע"ב) ייסדו פוחובסקי וקרינקין את "האגודה המדיצינית העברית ליפו ומחוז יפו" שלאחר זמן קצר שונה שמה ל"ההסתדרות הרפואית העברית בארץ-ישראל".
ב- 1914 השתתף בארגון ועידת הגרענת
הארצית. הוועידה התכנסה בד' בניסן תרע"ד ב"בית חולי עיניים העברי", בירושלים, ונמשכה שלושה ימים. במהלכה התקיימו חמש ישיבות ובוצעו הדגמות של ניתוחים בבית החולים, "למען ציון". בוועידה השתתפו 24 רופאים מרחבי הארץ, לאו דווקא רופאי עיניים, ובהם: משולם ליבונטין, אריה גולדברג, יהודה לייב פוחובסקי מיפו, אברהם אבושדיד, משה וולך, חנה ונפתלי וייץ, מרים נופך, אברהם טיכו, זאב ברין, אריה לייב שמעוני-מקלר, אריה פייגנבאום, אהרן יוסף ירמנס וקורבקוב מירושלים. לוועידה הוזמנו גם מורים. ד"ר הלל יפה, מעמודי התווך במאבק בגרענת, שהיה פעיל בגיבוש המדיניות להדברת המחלה וממוקירי רעיון הוועידה, לא נכח בה והרצאתו הוקראה על ידי ד"ר יעקב סגל.
ב- 1916 הוגלה על ידי השלטון העות'מאני ביחד עם כל תושבי תל אביב למרחביה שבעמק יזרעאל, שם נולדה בעשרים ושש לאוקטובר 1917, בתו יפה קרינקין.. יפה הייתה היחידה שהגיעה לבגרות מאחד-עשר הצאצאים של הזוג.
ב- 1918 חזר לתל אביב.
ב- 1925 נוסדה "אגודת רופאי העיניים הארץ-ישראל", מושבה היה בתל אביב, והיא כללה 15 רופאי עיניים. קרינקין נבחר ליושב ראש, הראשון.. בשנת 1930 החליפו בתפקיד אריה פייגנבאום.
גיסו אהרון זליג קרינקין היה בעל בית המרקחת הראשון בתל אביב, ברחוב הרצל 10, בית מרקחת "קרינקין"..
נפטר ב-1931, נטמן בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
ממחקריו

בשנותיו הראשונות בארץ-ישראל ערך קרינקין מחקר אפידמיולוגי לבדיקת תפוצת הגרענת. המחקר נעשה על בסיס בדיקות של למעלה מ - 1700 חולי עיניים בני לאומיים ועדות שונים שהתגוררו בארץ-ישראל, וטופלו בהם בשנים 1912-1914. תוצאות המחקר הוצגו בוועידת הגרענת בשנת 1914.
ב-1917 ערכו ד"ר אברהם טיכו, ד"ר קרינקין, ד"ר אריה פייגנבאום ואחרים, בדיקות מיקרוסקופיות לאבחון מדויק של מחלת הגרענת. הם בדקו 3,300 תלמידים בבתי הספר ברחבי הארץ,.
ממאמריו

"מחלות העיניים המדבקות שבמצרים", זכרונות דברים של האגודה המדיצינית העברית 1912/1913.
"הגרענת בבתי הספר העבריים בארץ-ישראל ואמצעי המלחמה במחלה הזאת", יפו, תרע"ד, עמודים 20-22.
"הגרענת בארץ-ישראל על פי פרכסיסי הפרטי", פרק מתוך דו"ח ועדת הגרענת, בהוצאת תחנת הבריאות העברית, ירושלים, תרע"ו, עמודים 37-57)..
לקריאה נוספת

נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור הוצאה לאור, מרץ 2012, מהדורה שנייה, עמודים 377-378.
ההסתדרות הרפואית בישראל, פרקי היסטוריה, תולדות הארגון
אורית נבות, אברהם גרוס, ‏המלחמה בגרענת: ראשית בריאות הציבור בארץ-ישראל, קתדרה 94, דצמבר 1999.
איתי בחור, הארץ, חדשות בריאות, "חלוצים ורופאים", 2.12.2012.
הערות שוליים

↑  נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור, הוצאה לאור, מרץ 2012, מהדורה שנייה, עמוד 377.
↑  ד"ר אפרים סיני, "במלוא העין - מעולמו של רופא", צ'ריקובר מוציאים לאור בע"מ, 1984, עמודים 141-142
↑  מזל טוב, המליץ, 27 בדצמבר 1896
↑  כתבה מיפו, הצבי, 5 בפברואר 1913
↑  נסים לוי, "פרקים בתולדות הרפואה בארץ-ישראל 1948-1799", הוצאת הקיבוץ המאוחד והפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט, הטכניון, חיפה, 1998, עמוד 150
↑  ד"ר אפרים סיני, בספרו "במלוא העין - מעולמו של רופא", בהוצאת צ'ריקובר, 1984, בעמודים 141-142 טוען שהאספה התקיימה בביתו של קרינקין ברחוב אלנבי בתל אביב. עדות נוספת של נכדתו של קרינקין מאשרת את העובדה שקרינקין התגורר ברחוב אלנבי,(זמרשת, זמר עברי מוקדם, יפה קרינקין)
↑  אורית נבו ואברהם גרוס, "המלחמה בגרענת", Medicine - עיניים: רבעון בנושא רפואת עיניים 1, 2007, עמ' 6-11
↑  יפה קרינקין (משוררת), 26.10.1917 - 17.3.1987, זמרשת -זמר עברי מוקדם
↑  Eye Update, "רפואת העיניים בישראל משנת 1948 ועד היום ", ד"ר ענאן עבאסי, פרופ' חנא גרזוזי מחלקת עיניים, המרכז הרפואי בני ציון, הפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט, הטכניון, חיפה, נובמבר 2007, גיליון מספר 4.
↑  הסתדרות הרוקחים בישראל, "תשעים וחמש שנים להיווסדו של בית מרקחת "קרינקין" בתל אביב", 5 ביולי 2012.
↑  ד"ר ד.מ. קריניקין, דבר, 23 באוגוסט 1931
↑  BillionGraves
↑  אורית נבו, אברהם גרוס, "המלחמה בגרענת - ראשית בריאות הציבור בארץ-ישראל", קתדרה, עמוד 96
↑  אתר הספרייה הלאומית, ערך : דב מאיר קרינקין
התנועה לרפורמת מכסות בבנגלדש (2024)

| --- | --- |

 תאריכי המאבק:  6 ביוני 2024 – 3 באוגוסט 2024 (59 ימים) 
 
התנועה לרפורמת מכסות בבנגלדש הייתה מחאה אנטי-ממשלתית ופרו-דמוקרטית בבנגלדש, שאותה הובילו סטודנטים באוניברסיטאות בין יוני לאוגוסט 2024. תחילה התמקדה המחאה בארגון מחדש של מערכות מסורתיות ומבוססות מכסות מפלות לגיוס משרות ממשלתיות, התנועה התרחבה כנגד מה שרבים במדינה תפסו כממשלה סמכותית ומדכאת. במהלך המחאות מאות מפגינים ואזרחים, רובם סטודנטים, נהרגו, בעיקר כתוצאה מירי על ידי המשטרה וכוחות ממשלתיים אחרים, תוך שימוש בנשק קטלני נגד מפגינים לא חמושים ואזרחים שאינם מפגינים, כולל ילדים והולכי רגל. ב-5 באוגוסט המחאות הובילו להתפטרותה של ראש ממשלת בנגלדש שק הסינה ואזד, ופיזור הפרלמנט בבנגלדש.