stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוחמד האטה
ביוגרפיה > מלחמה ועצמאות

יחד עם סוקרנו וסוטאן שהריר השתתף האטה בממשלת הכיבוש היפנית. הוא נותר בתקשורת עם גורמים מחתרתיים של התנועה הלאומית, והוא השתמש בתפקידו כסגן יו"ר פוטרה - ארגון הומני שנוצר בשנת 1943 - כדי להמשיך בהכנות פוליטיות לקראת עצמאות.
עם קריסת השאיפות האימפריאליות של יפן לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, אינדונזיה הכריזה על עצמאות ב-17 באוגוסט 1945 מיפן ומממלכת ארצות השפלה. הימים שקדמו לאירוע זה היו סוערים וכללו "חטיפה" קצרה של סוקרנו וחטה על ידי צעירים שדחקו למען פעולה דרמטית מצד מנהיגיהם.
סוקרנו והאטה חתמו על הכרזת העצמאות ובמהירות נקבעו על ידי הפרלמנט הזמני לנשיא וסגן נשיא, בהתאמה. ארבע השנים הבאות היו תקופת מאבק מזוין נגד ההולנדים, שהתכוונו להחזיר את השליטה על איי הודו המזרחית. עבור האטה זו הייתה תקופה של פעילות פוליטית אינטנסיבית שכללה מעצר נוסף שביצעו בו הרשויות ההולנדיים וקרע מעמיק עם סוקרנו. מקראת הסדר[דרושה הבהרה] הפך האטה חשוב יותר ויותר למען מטרת הריבונות של אינדונזיה וניצחונה על הכוחות ההולנדיים. פועלו החשוב ביותר במשא ומתן היה כאשר התנגד להפוך את אינדונזיה למדינה פדרלית.
ביוגרפיה > אידאולוגיה והשפעה

אף על פי שלאחר מכן הושם האטה בצד המפה הפוליטית על ידי סוקרנו הרועש והתוקפני יותר, רבים מעמדותיו הפכו חשובות לא רק באינדונזיה אלא גם מבחינה בינלאומית. הוא היה היה תומך מרכזי בארגון המדינות הבלתי-מזדהות כמו גם בסוציאליזם חברתי. על פועלו כאחד הכלכלנים המובילים באינדונזיה, האטה ידוע כ"אבי התנועה הקואופרטיבית האינדונזית".
הוא גם האמין כי יש לבסס את הסוציאליזם האינדונזי באסלאם המשמש גורם מאחד לאומי. מכיוון שהיה במקורו מסומטרה והיה שונה כל כך בסגנון אישיותו מסוקרנו, הג'אווני, השניים נחשבו כמשלימים לחלוטין זה את זה בייצוג הפוליטי של הזרמים והתרבויות השונות מכל רחבי המדינה.
בסופו של דבר היו אלו אותם הבדלים אשר גרמו לפירוק השותפות של האטה וסוקרנו, וכאשר סוקרנו זנח את התהליכים הפרלמנטריים לטובת "דמוקרטיה מודרכת" בשנות ה-50 המאוחרות, הוריד האטה את הכובע וירד מהבמה הפוליטית. קריסת משטרו של סוקרנו בבלבול ובזלזול בשנת 1966 ועלייתו של סוהארטו לא הובילה לחזרתו של האטה לעמדה פוליטית רשמית; הממשלה היורשת בפיקודו של סוהארטו נשלטה על ידי הצבא, ארגון שהאטה ראה בו מושחת, לא יעיל ולא מתאים לממשל בשום פנים ואופן.
מוחמד האטה נותר ברקע הפוליטיקה האינדונזית לאורך כל שנות ה-70 למעט תקופה קצרה בשנת 1978, כאשר הסכים לשמש כיו"ר כללי של הקרן למכון למודעות חוקתית. הקרן סיפקה פורום לביטויים נועזים של ביקורת ממגוון רחב של מתנגדים לממשלת סוהארטו, אולם היא לא הצליחה להחליש באופן משמעותי את שליטתו של הצבא במוסדות ציבוריים, והיא איבדה את המומנטום שניסתה לצבור כאשר האטה נפטר ב-14 במרץ 1980.
ראו גם

סוקרנו
מלחמת העצמאות של אינדונזיה
מיננגקבאו
וילהלמינה, מלכת הולנד
סוהארטו
איי הודו המזרחיים ההולנדיים
אינדונזיה
סוטאן שהריר
זנאטה

זנאטה הייתה קונפדרציית שבטים ברברים שהתאסלמו. במאה השמינית פרשו מן האסלאם והפכו לח'וארג'.
זנאטה הקימו את השושלת הע'סטאמית ושלטו במרכז המע'רב. מרכזם היה בטאהרט. בשנת 812 נלחמו בשושלת האע'לבית שישבה בקירואן, דבר שהכעיס את השבטים האע'לבים, אשר פרצו במרד שנכשל. מרד נוסף שלהם שהתרחש בשנת 909 תחת הנהגתו של אבו יזיד, דוכא בקלות על ידי הפאטמים
במאה העשירית, היו שבטי הזנאטה בני ברית עם הח'ליפות בקורדובה, שנלחמה עם הפאטמים על השליטה במרוקו. הם נהדפו במלחמה על ידי שבטי הצנהג'ה, תחת פיקודו של זירי אבן מנאד, שכפרס מונה למושל של מרכז המע'רב (אלג'יריה).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb122603523 (data)  SUDOC: 031377076 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה ובנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מגזין רויאל אמריקן

| --- | --- |

מגזין רויאל אמריקן, פברואר 1774
 תדירות:  חודשי
 תאריכי הופעה:  ינואר 1774 – מרץ 1775 (כשנה) 
 שפה:  אנגלית
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 
מגזין רויאל אמריקן (באנגלית: Royal American Magazine) היה מגזין חודשי שפורסם בינואר 1774 – מרץ 1775 בבוסטון, מסצ'וסטס, על ידי ישעיהו תומאס (אנ') ומאוחר יותר על ידי ג'וזף גרינליף. עיקר המגזין היה תמיכה בפטריוטים המהפכניים שבמהלך המהפכה האמריקאית בארצות הברית. למגזין היו תורמים שכללו את ג'ון הנקוק ופול רוויר.
היסטוריה

בשנת 1773, תומאס התעסק רבות במכירת מנויים למגזין, ופרסם פרסומות בעיתונים מקומיים בניו אינגלנד כגון The Boston News-Letter (אנ').
הגיליון הראשון יצא לאור בינואר 1774, בגיליון הופיעו מאמרים על פוליטיקה, רפואה, חקלאות, חינוך, ספרות ודת, אירועים אקטואליים ועוד.
למרות הצלחתו הממוצעת, הפסיק המגזין את פרסומו במרץ 1775. הסגירה נבעה ממצוקה בעירייה הנגרמה מפעולת הפרלמנט הבריטי כשחסמו את נמל בוסטון (אנ') במהלך חוק הסחר 1774 (אנ'), שחייבה את סגירת המגזין מפני למנוע פגיעה כספית רבה.
גלריה

"The able doctor, or American swallowing the bitter draught", מאת פול רוויר שפורסם בינואר 1774
דיוקן של סמואל אדמס
מכתבו של גרינליף למנויי המגזין, בסביבות יוני 1774
"printed and sold at Greeleaf's printing office in, Boston", נובמבר 1774
הערות שוליים

↑  Edd Applegate, The Rise of Advertising in the United States: A History of Innovation to 1960, Scarecrow Press, 2012-08-17, ISBN 978-0-8108-8406-9. (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא עיתונים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מגזין רויאל אמריקן".
להגנת ההפלות

להגנת ההפלות (באנגלית: A Defense of Abort) הוא חיבור של פילוסופיה מוסרית מאת ג'ודית ג'רוויס תומסון שפורסם לראשונה בירחון Philosophy & Public Affairs (אנ') בשנת 1971. בהינתן שלעובר יש זכות לחיים, תומסון משתמשת בניסויים מחשבתיים כדי לטעון שהזכות לחיים אינה כוללת, רומזת או מובילה לזכות להשתמש בגוף של מישהו אחר כדי לשרוד. לכן היא מסיקה שהפלה יזומה היא מותרת מבחינה מוסרית. לטיעון של תומסון יש מבקרים משני הצדדים של הדיון על הפלות, אך הוא ממשיך לקבל הגנה. למרות הביקורת, החיבור "להגנת ההפלות" נותר בעל השפעה רבה.
סקירה כללית > כנר - "השימוש בגוף של מישהו אחר"

ב"להגנת ההפלות", תומסון מסכימה לצורך הטענה כי לעובר יש זכות לחיים. היא מגנה על הזכות המוסרית של הפלה באמצעות ניסוי מחשבתי. היא כותבת:
אתה מתעורר בבוקר ומוצא את עצמך גב אל גב במיטה עם כנר מחוסר הכרה. כנר מפורסם מחוסר הכרה. נמצא שהוא סובל ממחלת כליות קטלנית, והאגודה לאוהבי המוזיקה בדקה את כל הרשומות הרפואיות הזמינות ומצאה שרק לך יש את סוג הדם המתאים לעזור לכנר זה. לכן הם חטפו אותך, ואמש התחברה מערכת הדם של הכנר למערכת שלך, כדי שניתן יהיה להשתמש בכליות שלך כדי לחלץ רעלים מהדם שלו וגם משלך. [אם ינותק הכנר ממך עכשיו,הוא ימות; אבל] בעוד תשעה חודשים הוא יחלים ממחלתו, וניתן יהיה לנתק אותו בבטחה ממך.
תומסון טוענת שאדם יכול לנתק את עצמו מהכנר באופן סביר למרות שזה יגרום למות הכנר. הדבר נובע מהגבלות על הזכות לחיים, שאינן כוללות את הזכות להשתמש בגופו של אדם אחר, ולכן בניתוק הכנר מהחשמל לא מפרים את זכותו לחיים אלא רק מונעים מהכנר את השימוש בגופו של מישהו אחר, שאין לו זכות עליו. היא טוענת: "אם אתה מרשה לו להמשיך להשתמש בכליות שלך, זה חסד מצדך, ולא משהו שהוא יכול לתבוע ממך כראוי לו." מאותה סיבה, תומסון אומרת כי הפלה אינה פוגעת בזכות הלגיטימית של העובר לחיים אלא רק מונעת מהעובר משהו – שימוש שלא בהסכמה בגוף האישה ההרה ובתפקודים תומכי חיים – שאין לו זכות להם. לפיכך, בבחירה להפסיק את הריונה, תומסון מגיעה למסקנה שאישה הרה אינה מפרה בדרך כלל את זכותו של העובר לחיים אלא רק חוזרת בה מהשימוש של העובר בגופה שלה, מה שבדרך כלל גורם למות העובר.
סקירה כללית > השתתפות של צד שלישי – "הילד המתרחב"

תומסון מבקרת את השיטה המקובלת לגזור את זכותה של אישה להפיל מהיתר של צד שלישי לבצע את ההפלה. ברוב המקרים, זכותה של אישה להפלה עשויה להיות תלויה בנכונות הרופא לבצע אותה. אם הרופא מסרב, אזי נשללת זכות מהאישה ההרה. תומסון טוענת שביסוס זכותה של האישה ההרה על הסכמה או סירוב של רופא, מוביל להתעלמות מאנושיותה המלאה של האישה ההרה ובעקבות כך מזכותה על גופה שלה. תומסון מציגה את הדוגמה ההיפותטית של הילד המתרחב. היא כותבת:
נניח שאתה מוצא את עצמך לכוד בבית קטנטן עם ילד שגדל. אני מתכוונת לבית קטנטן במיוחד וילד שגדל במהירות - אתה כבר צמוד לקיר הבית ותוך כמה דקות אתה תמחץ למוות. הילד לעומת זאת לא יימחץ למוות; אם שום דבר לא ייעשה כדי למנוע ממנו לגדול הוא ייפגע, אבל בסופו של דבר, הוא פשוט יבקע את קירות הבית ויצא אדם חופשי.
תומסון מודה שצד שלישי לא יכול לבחור להרוג את האדם שנמחץ או את הילד, אבל טוענת שזה לא אומר שהאדם שנמחץ לא יכול לפעול מתוך הגנה עצמית ולתקוף את הילד כדי להציל את חייו שלו. כדי לדמות זאת להריון, אפשר לחשוב שהאם היא האדם בתוך הבית והעובר הוא הילד הגדל. במקרה כזה מאיימים על חיי האם, והעובר הוא זה שמאיים עליה. משום שאין סיבה לאיים על חייה של האישה ההרה וגם אין סיבה לאיין על חיי העובר. שניהם חפים מפשע. לכן אף צד שלישי אינו יכול להתערב. תומסון טוענת שהאדם המאוים יכול להתערב, ובאמצעות הצדקה זו, יכולה גם אם הרה להפיל בצדק. בחזרה לדוגמת הילד המתרחב, היא טוענת:
שהרי יש לזכור שהאם והילד שטרם נולד הם כשני דיירים בבית קטן, שבטעות מצערת הושכר לשניהם: האם היא בעלת הבית. העובדה שהיא כן מוסיפה את הפוגעניות שבמסקנה שהאם אינה יכולה לעשות דבר מתוך הנחה שצדדים שלישיים אינם יכולים לעשות דבר. אבל זה עושה יותר מזה: הוא מאיר אור בהיר על ההנחה שצדדים שלישיים לא יכולים לעשות דבר.
אם אומרים שאף אחד לא יכול לעזור לאם לבצע הפלה, זהו אי הכרה בזכותה של אישה על גופה או רכושה. תומסון אומרת שאין חובה אישית לעזור לאישה ההרה, אם כי זה לא שולל את האפשרות שמישהו אחר עשוי לפעול. תומסון מזכירה שהבית שייך לאישה ההרה; באופן דומה, הגוף המחזיק את העובר שייך גם לה.
סקירה כללית > הריון כתוצאה מקיום יחסי מין מרצון - "זרעים של אנשים"

כדי להמחיש דוגמה של הריון עקב קיום יחסי מין מרצון, תומסון מציגה את מצב זרעי-האנשים. היא כותבת:
שוב, נניח שזה היה כך: זרעי-אנשים נסחפים באוויר כמו אבקה, ואם תפתח חלון, אחד עלול להיסחף פנימה ולהשתרש בשטיחים או בריפוד שלך. אתה לא רוצה ילדים, אז אתה מתקן את החלונות שלך עם מסכי רשת עדינים, הכי טוב שאתה יכול לקנות. אולם כפי שיכול לקרות, ובמקרים מאוד מאוד נדירים אכן קורים, אחד המסכים פגום; וזרע נסחף פנימה ומשתרש.
בדוגמה זו, זרעי-האנשים המתעופפים דרך החלון מייצגים התעברות, למרות מסך הרשת הזהירות, שמתפקד כאמצעי מניעה. האישה המדוברת אינה רוצה שזרע-האנשים ישתרש בביתה, ולכן היא נוקטת באמצעי הזהירות והאמצעים הנדרשים כדי להגן על עצמה במסכי הרשת הטובים ביותר ולאחר מכן פותחת מרצונה את החלונות. במקרה שזרע-אנשים בודד מוצא את דרכו דרך מסכי החלונות, לא רצוי ככל שיהיה, תומסון שואלת האם העובדה הפשוטה שהאישה סיכנה ביודעין התרחשות כזו בעת פתיחת חלונה מונעת ממנה את היכולת להפטר מהפורץ לביתה. היא מציינת כי חלקם עשויים לטעון חיובית כתשובה לשאלה זו, וקובעת: "אחרי הכל יכולת לחיות את חייך עם רצפות חשופות ורהיטים, או עם חלונות אטומים ודלתות אטומות." תומסון משיבה כי נובע מטענה זו ההיגיון שכל אישה יכולה להימנע מהריון מאונס פשוט על ידי כריתת רחם - הליך קיצוני פשוט כדי להגן מפני אפשרות כזו. תומסון מגיעה למסקנה שלמרות שייתכנו מקרים שבהם לעובר יש זכות על גופה של האישה ההרה, אין לו זכות על גופה ברוב המקרים. אנלוגיה זו מעלה את השאלה האם כל ההפלות הן הרג בלתי צודק.
הערות שוליים

↑  {{{מחבר}}}, Philosophy & Public Affairs 37, 2009-03 doi: 10.1111/papa.2009.37.issue-2
↑  Mary Anne Warren, The Hegeler Institute, On the Moral and Legal Status of Abortion:, Monist 57, 1973, עמ' 43–61 doi: 10.5840/monist197357133
↑  Bonnie Steinbock, Life Before Birth, Oxford University PressNew York, NY, 1992-07-23, ISBN 978-0-19-505494-1
↑  Kasper Lippert-Rasmussen, McMahan, Jeff: The Ethics of Killing: Problems at the Margins of Life. Oxford: Oxford University Press 2002, SATS 3, 2002-01, עמ' 154–158 doi: 10.1515/sats.2002.154
↑  {{{מחבר}}}, Values and Ethics Series Loyola University of Chicago and Loyola University Press, Bulletin of the Psychonomic Society 30, 1992-10, עמ' 308–308 doi: 10.3758/bf03330473
↑  F M Kamm, Creation And Abortion, Oxford University PressNew York, NY, 1992-07-02, ISBN 978-0-19-507284-6
↑  Christopher Kaczor, Could Artificial Wombs End the Abortion Debate?, New York: Routledge, 2022-08-08, עמ' 263–280, ISBN 978-1-003-30521-7
1 2 3 4 5 6 7 8 9  Judith Jarvis Thomson (1971), ‘A Defense of Abortion’, Philosophy and Public Affairs, 1, pp. 47-66, Routledge, 2017-03-02, עמ' 27–46, ISBN 978-1-315-26350-2
↑  Harry S. Silverstein, Department of Philosophy, Florida State University, On a Woman’s “Responsibility” for the Fetus:, Social Theory and Practice 13, 1987, עמ' 103–119 doi: 10.5840/soctheorpract19871319
↑  Katherine Katsenis, David Boonin. A Defense of Abortion. Cambridge: Cambridge UP, 2003., Women's Studies 33, 2004-01-01, עמ' 242–243 doi: 10.1080/713654290
↑  Philip Abbott, Philosophers and the Abortion Question, Political Theory 6, 1978-08, עמ' 313–335 doi: 10.1177/009059177800600304
↑  RIGHTS IN THE AGE OF INTELLIGENCE: EXPLORING THE INTERSECTION OF AI AND LEGAL PRINCIPLES, Services for Science and Education-United Kingdom, 2024-03-05
↑  R.H. THOMSON, Preface, Elsevier, 1971, עמ' v, ISBN 978-0-12-689650-3
↑  5. At the Limit of Rights: Abortion in the Extralegal Sphere, Stanford University Press, 2022-05-17, עמ' 167–197, ISBN 978-1-5036-3148-9
אזרים באיראן

|  דת |
| --- | --- |
 אסלאם שיעי, אסלאם סוני 
 
אזרים באיראן (באזרית: ایران آذربایجانلیلاری; בפרסית: آذربایجانی‌های ایران) היא קבוצה אתנית באיראן. רובם דוברים אזרית ופרסית. הם נמצאים בעיקר באזור אזרבייג'ן האיראני, כולל מחוזות מזרח אזרבייג'ן, ארדביל, זנג'אן, מערב אזרבייג'ן ובמספרים קטנים יותר במחוזות נוספים בהם כורדסתאן, קזווין, המדאן, גילאן, מרכזי וכרמאנשאה. האזרים באיראן מהווים גם מיעוט משמעותי בטהראן, כרג' ואזורים אחרים.
דמוגרפיה

אזרים מהווים את קבוצת המיעוט האתנית הגדולה ביותר באיראן. מלבד אזרבייג'ן האיראנית היינו מחוזות מערב אזרבייג'ן, מזרח אזרבייג'ן, ארדביל וזנג'אן, אוכלוסיות אזריות נמצאות במספרים גדולים בארבעה מחוזות נוספים: המדאן (כולל קבוצות אתניות טורקיות אחרות כמו אפשאר, גרהגוזלו, שחסוואן), קזווין, מרכזי, וכורדסתאן. אזרבייג'נים במרכזי כולל חלקים וכפרים של קומיג'אן, חונדב, סאווה,  זרנדיה, שאזנד, ופרחאן. בכורדיסטן, אזרבייג'נים נמצאים בעיקר בכפרים סביב קורווה.
אזרים היגרו והתיישבו במספרים גדולים אף במרכז איראן, בעיקר בטהראן, קום וכרג'. וכן בחוראסאן. קהילות מהגרים אזרבייג'ניות יוצגו על ידי אנשים בולטים לא רק בקרב מעמד הפועלים העירוני והתעשייתי, אלא גם בחוגים מסחריים, מנהליים, פוליטיים, דתיים ואינטלקטואלים.
הערכות לגודל האוכלוסייה האזרית באיראן נעות בין 12 ל-23 מיליון. האיראנולוגיסטית ויקטוריה ארקלובה מאמינה שדוקטרינות פוליטיות בעקבות התפרקות ברית המועצות גרמו ל"אינפלציה של האיראני האזרבייג'ני". היא מציבה את המספר בין 6 ל-6.5 מיליון.[דרוש מקור]
דמוגרפיה > קבוצות אתניות

קבוצות תת-אתניות של האזרבייג'אנים בגבולותיה המודרניים של איראן לאחר מלחמות רוסיה–פרס והוויתור על הקווקז לרוסיה במאה ה-19, כוללות את השחסוואן, את הקראפאפאק,  האיירומים, הביאטים, הקאג'רים, הקראדגים והגראגוזלו.
פסקי תוספות

פסקי תוספות למסכת יבמות בתוך תלמוד בבלי מהדורת עוז והדר
פסקי תוספות הוא חיבור קדום שמתמצת את פסקי ההלכה הנובעים מפירושי התוספות על התלמוד. פירושי התוספות כתובים בסגנון זורם של שאלה ותשובה, לרוב ללא מסקנה מפורשת, וחיבור זה, שבו כתובה בקצרה ההלכה למעשה המתבקשת מהשתלשלות הדיון, משמש כלי עזר להבנה מדויקת של דברי התוספות. הוא מצוטט רבות בין פוסקי ההלכה.
זהות המחבר

זהות המחבר איננה ידועה בוודאות. על פי דעה רווחת מחבר הפסקים הוא רבי יעקב בן אשר, מחבר הטור. דעה אחרת מייחסת את חיבורו לאביו, הרא"ש. החיד"א שלל את שתי ההשערות: "לא ידעתי שורש לדברים הללו". מסורת מבוססת יותר מופיעה בקונטרס 'שם הגדולים' מאת ר' אהרן שליצשטט, שם כתב שרבי יחזקיה ממגדבורג, דודו של רבי אליעזר מטוך, המכונה מהרי"ח (וזהו המהרי"ח הנזכר רבות ב"הגהות אשר"י"), חיבר פסקי תוספות, אך לא ברור שכוונתו לפסקי תוספות הנדפסים המוכרים לנו. עוד כתב שם שגם רבי יעקב בן ר' מאיר מנורטהויזן, מחכמי אשכנז, שנהרג בנורטהויזן בשנת ה'ק"ט (1349) בפרעות עקב המגפה השחורה, חיבר פסקי תוספות.
מסתבר, אפוא, שכשם שהיו קבצים רבים של תוספות - כך היו במקביל קבצים רבים של פסקי תוספות. עם הדפסת התלמוד, ועמו התוספות ופסקי התוספות, נוצרה לעיתים ערבוביה, כאשר בצמוד לתלמוד נדפסו תוספות מאת חכם מסוים, ואילו בסוף הכרך נדפסו פסקי תוספות המסכמים קובץ אחר של התוספות, והדבר יצר סתירות כביכול בין התוספות לפסקים.
כבר החיד"א עמד על תופעה זו באופן כללי, וציין בייחוד את מסכת סוטה, שבה אין תיאום בין התוספות לפסקים. כמו כן כתב החתם סופר על פסקי התוספות למסכת ביצה. לדעת החיד"א, ייתכן גם ש"פסקי תוספות" המודפסים אינם כולם מאותו מחבר. במסכתות מסוימות (תמיד ומידות) נדפסו "פסקי תוספות" ולא התוספות עצמן.
הדפסת החיבור

החיבור נדפס לראשונה עם מהדורת התלמוד הראשונה שיצאה לאור (שונצינו ופיזרו, רמ"ד-רע"ט), וזאת ברוב המסכתות שנדפסו בהוצאה זו. הפסקים לכמה מסכתות נדפסו לראשונה במהדורת ונציה (ר"פ-רפ"ג), ואילו הפסקים למסכתות בסוף סדר קדשים: מעילה, תמיד מידות וקינים נדפסו מכתב יד לראשונה במהדורת וילנא, בשנת תרמ"ה. בדפוס ווילנא החיבור מודפס מיד לאחר דפי התלמוד עצמו (לפני הרא"ש וכל שאר המפרשים שנדפסו בכרכי התלמוד). בתלמוד בבלי מהדורת עוז והדר נדפס שוב במהדורה מתוקנת משיבושי הדפוס שנפלו עם השנים בהעתקות מדפוס לדפוס.
בתשפ"ד הוציא מכון ירושלים את "פסקי תוספות השלם" במהדורה מתוקנת ומוערת בשני כרכים, בההדרתו של הרב ישראל אייזנשטיין.
לקריאה נוספת

מבוא ל"מרדכי השלם", מסכת ביצה (הוצ' מכון ירושלים), עמ' 13 - 16.
הרב ישראל אייזנשטיין, "פסקי תוספות - זהות המחבר ותוכן החיבור", חצי גבורים – פליטת סופרים יא (תשע"ט), עמ' א'סג-א'פא.
הערות שוליים

↑  רבי יעקב עמדין בספרו "משנה לחם", פסחים פרק י.
↑  ספר יוחסין, מאמר חמישי
↑  שם הגדולים, מערכת ספרים, בערכו
↑  נדפס ב"דברים עתיקים" חלק ב, לייפציג תר"ו, עמ' 9.
↑  "אוצר הגדולים" ח"ב עמ' רד
↑  אוצר הגדולים, מאת יעקב נפתלי הכהן, חלק ח עמ' כב-כג. אהרן מגיד, בית אהרן, חלק שמיני, עמ' רעח-רפ.
↑  'שם הגדולים', שם
↑  חידושי חתם סופר, ביצה יב, ב
↑  כך כתב החיד"א בספר ברכי יוסף, אורח חיים סימן רצא סעיף קטן ז, על פסקי התוספות למסכת יומא, וזאת מאחר שהתוספות ליומא עצמם נכתבו על ידי מהר"ם מרוטנבורג והם מאוחרים יחסית לשאר קובצי התוספות.
אקדמיה

.
האקדמיה של אתונה. מימין, פסלו של אפולו. משמאל, פסלה של אתנה.
מתוך הציור "אסכולת אתונה", אחד הציורים המפורסמים בעולם.
אֲקָדֶמְיָה היא מוסד לפיתוח, שימור והפצת הידע האנושי, בכל תחומי המדעים לסוגיהם. כיום מתייחס המונח בעיקר למוסדות להשכלה גבוהה.
אטימלוגיה

מקור המילה מיוונית, על שם חורשת "אקדמוס" מצפון לאתונה, חורשה שהייתה מקודשת לאלת החוכמה, אתנה. בחורשה זו הקים אפלטון בסביבות שנת 385 לפנה"ס את האקדמיה האפלטונית במסגרת גימנסיון. ישנה טענה כי החורשה הייתה ממזרח לאתונה וכי מקור המילה הוא מהשורש העברי ק.ד.ם.
היסטוריה

באירופה, האקדמיה מתוארכת ליוונים והרומאים הקדומים בתקופה הקדם-נוצרית. אוניברסיטאות חדשות יותר נוסדו במאות ה-12 וה-13, והחל להתגבש המוסד האירופאי של האקדמיה. נזירים וכמרים עברו ממנזרים לערי קתדרלות ועיירות אחרות, שם פתחו את בתי הספר הראשונים שהוקדשו ללימודים מתקדמים.
הבולטים מבין בתי הספר החדשים הללו היו בבולוניה, סלרנו, נאפולי, סלמנקה, פריז, אוקספורד וקיימברידג'.
במהלך המאות ה-15,16 החל עידן הרנסאנס באיטליה, והתקיים בה עניין מחודש בפלאטוניזם שליווה את תחיית המחקרים ההומניסטיים, והאקדמיה באירופה קיבלה קונוטציות חיות חדשות.
בהדרגה החלו האקדמיות באירופה להתמחות בנושאים מסוימים (אומנויות, שפה, מדעים), ומאז המאה ה -17 החלה התפשטות של מוסדות אקמדמים ברחבי אירופה, כאשר מלכים וריבונים אחרים החלו ליסד ולממן מוסדות אקדמיים. בשנת 1660, נוסדה החברה המלכותית של לונדון לשיפור הידע במדעי הטבע, זוהי אגודה מדעית הפעילה ברציפות מאז אותה שנה, ומשמשת כאקדמיה למדעים של בריטניה. היא מהווה את אחת האגודות המדעיות הוותיקות והמשפיעות ביותר בעולם.
משמעות מודרנית

כיום המילה "אקדמיה" משמשת לתיאורם של מוסדות מסוגים אחדים:
אוניברסיטה - בדרך כלל משמשת המילה לתיאור מכלול האוניברסיטאות.
בית ספר גבוה שאינו אוניברסיטה, כגון אקדמיה לציור, אקדמיה למוזיקה או אקדמיה צבאית. דוגמה לכך, במדינת ישראל, היא "בצלאל" המגדירה עצמה כ"אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים" ו"האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים".
מוסד ממלכתי בעל סמכות בתחום ידע מסוים, כגון האקדמיה ללשון העברית או האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
משמעות מודרנית > הוראה אקדמית

כאמור, אחת ממטרות האקדמיה היא העברת מידע. עם זאת, ישנם הבדלים רבים בין אופן ההוראה המקובל בבית ספר לזה המקובל במוסדות אקדמאים:
ישנו שינוי טרמינולוגי במונחים המתארים את תהליך הלמידה: האדם המלמד מכונה מרצה ולא מורה. הלומד מכונה סטודנט ולא תלמיד. יחידת ההוראה מכונה הרצאה ולא שיעור.
אורך יחידת ההוראה משתנה: על פי רוב שיעור בבית הספר אורך 45 דקות ואילו הרצאה אקדמית אורכת 90 דקות.
כמו כן, באקדמיה קיימת ציפייה גבוהה מהסטודנט להיות אחראי על תהליך הלמידה וההישגים האקדמיים שלו.
ראו גם

לימודים אקדמיים ללא תעודת בגרות
הערות שוליים

↑  יואב בן-דב, אילנה שמיר וזהבה כנען (2004). אביב חדש: האנציקלופדיה הישראלית לנוער. הוצאת אנציקלופדיה אביב בע"מ.
↑  עדי ארבל, חנוכה ומקור עברי אפשרי ל"אקדמיה", באתר ישראל היום, 6 בדצמבר 2018
↑  Eunju Lee, (2005). The Relationship of Motivation and Flow Experience to Academic Procrastination in University Students. The Journal of Genetic Psychology: Research and Theory on Human Development, 166:1, 5-15.
| השכלה גבוהה |
| --- | --- | --- |
| סוגי מוסדות לימוד | אוניברסיטה (אוניברסיטה לאומית • אוניברסיטה פרטית • אוניברסיטה ציבורית) • מכללה (מכללה אקדמית • מכללה מקצועית) |  |
| תארים אקדמיים | תואר אקדמי • בוגר אוניברסיטה • תארים מתקדמים • מוסמך אוניברסיטה • דוקטור • פוסט-דוקטורט • דוקטור לשם כבוד |  |
| תפקידים ומקצועות | סטודנט • מרצה • סגל אקדמי • רקטור • נשיא • דקאן • פרופסור • מורה מן החוץ • עוזר הוראה ומתרגל • עוזר מחקר |  |
| פקולטות | אמנות • הנדסה • מדעי החברה • מדעי החיים • מדעי הטבע • מדעי הרוח • מדעים מדויקים • משפטים • ניהול • רפואה |  |
| מושגים נוספים | אגודת סטודנטים • אקדמיה • בית חרושת לתארים • חופש אקדמי • מעונות סטודנטים • סילבוס • סמינר • ספרייה אקדמית • עבודה אקדמית • קתדרה • קמפוס • שכר לימוד • תוכנית לימודים• תזה |  |
| מוסדות השכלה גבוהה בישראל | אוניברסיטאות בישראל • מכללות בישראל • מכללות אקדמיות בישראל • מכללות להכשרת מורים בישראל • מכללות מקצועיות בישראל |  |
| פיקוח על ההשכלה הגבוהה בישראל | המועצה להשכלה גבוהה • הוועדה לתכנון ולתקצוב • מרכז ארצי לבחינות ולהערכה • המועצה להשכלה גבוהה (יהודה ושומרון) (בעבר) |  |
| ארגונים אוניברסיטאיים בישראל | ועד ראשי האוניברסיטאות • המועצה המתאמת של הסגל האקדמי הבכיר • הפורום המתאם של ארגוני הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטאות • התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4138124-5 
ערך זה הוא קצרמרבנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרידריך קרס פון קרסנשטיין (1855–1920)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 במרץ 1855 גרמרסהיים, ממלכת בוואריה ממלכת בוואריה
 פטירה:  6 ביוני 1920 (בגיל 65) מינכן, רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:   צבא הקיסרות הגרמנית
 תקופת הפעילות:  1876–1915 (כ־39 שנים)
 דרגה:  גנרל חיל הרגלים
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה הבווארית ה-3   מפקד דיוויזיית המילואים הבווארית ה-5
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 צלב הנזה  צלב ההצטיינות הצבאית  מסדר אריה צרינגן  מסדר אוסמאני  כוכב גליפולי  מסדר המג'ידיה  צלב הברזל, דרגה ראשונה  מסדר פרידריך  מסדר בית הוהנצולרן  המסדר הצבאי של מקס יוזף  Knights 1st class of the Albert Order  מסדר ההצטיינות הצבאית  פור לה מריט  מסדר הכתר  Pegnesian Flower Order 
 
פרידריך קרס פון קרסנשטיין (בגרמנית: Friedrich Kreß von Kressenstein;‏ 31 במרץ 1855 – 6 ביוני 1920) היה גנרל גרמני, שפיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > משפחתו

פון קרסנשטיין נולד ב-31 במרץ 1855 בגרמרסהיים, למשפחת האצולה הוותיקה של נירנברג, קרס פון קרסנשטיין. הוא היה בנם של המיור הבווארי יוזף פרייהר קרס פון קרסנסשטיין ואשתו, לבית פון שטטן. אחיו הגדול אוטו המשיך אף הוא בקריירה צבאית ולאחר מכן הפך לגנרל-אוברסט ושר המלחמה. קרס נישא לנינה פון קוויסט ב-1881, איתה נולדו לו ארבעה ילדים.
ביוגרפיה > קריירה צבאית

קרס למד בבית ספר תיכון הומניסטי, ולאחר מכן הצטרף לצבא בוואריה והפך ללויטננט ב-1876. מ-1883 עד 1886 סיים את לימודיו באקדמיה למלחמה, מה שהכשיר אותו לתפקיד במטה הכללי. בהמשך הקריירה הצבאית שלו, קרס היה אוברסט בשנים 1903 עד 1905 ומפקד רגימנט המשמר הבווארי, ולאחר מכן הועלה לדרגת גנרל-מיור ומונה למפקד חטיבת הרגלים הבווארית ה-2. ב-20 בדצמבר 1909 הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט ומונה למפקד הדיוויזיה הבווארית ה-3, עליה פיקד עד 13 במרץ 1913. לאחר מכן הוא פרש לביתו והועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה ושנותיו האחרונות

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא מונה למפקד דיוויזיית המילואים הבווארית ה-5, איתה לחם בלורן ואחר כך בצרפת, בין השאר בקרב ארטואה השני. ב-9 בספטמבר 1915 הוא פרש לביתו מחמת הגיל, וב-6 ביוני 1920 הוא מת בביתו במינכן.
המהפכה הנאוליתית

כלים נאוליתיים
המהפכה הנאוליתית (המוכרת גם בשם "המהפכה החקלאית") היא תהליך שאפיין את התקופה הנאוליתית (תקופת האבן החדשה): המעבר ההדרגתי של בני אדם מחברות נוודיות של ציידים-לקטים לחברות חקלאיות נייחות, החל כ־12,000 שנים לפני זמננו (דהיינו, כ־10,000 לפני הספירה) באזור הסהר הפורה, ובתקופות שונות ומאוחרות יותר בשאר העולם. תהליך זה היה בין המהפכות החשובות באבולוציה של האדם והתרחש גם בהעברה תרבותית בין אזורים וגם בכמה מוקדים בלתי תלויים ברחבי העולם.
המונח "המהפכה הנאוליתית" הוצע בשנות ה-20 של המאה ה-20 על ידי הארכאולוג האוסטרלי ויר גורדון צ'יילד, אשר גם טען כי המורכבות החברתית הצומחת הובילה למהפכה שנייה, המהפכה האורבאנית, שבמהלכה נבנו הערים.
מבחינה ארכאולוגית, המהפכה הנאוליתית מתבטאת בדרך כלל בהופעת כלי אבן ייעודיים לעבודת אדמה, כגון גרזנים, להבי מגל וכלי כתישה וטחינה, בהופעת עצמות בעלי חיים מבויתים ושרידים של צמחי תרבות, וכן ביישובים כפריים גדולים עם בתים, כלי חרס וחפצי אמנות.