stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תיאודור מנקס
הערות שוליים

↑  מאחר שהמקורות חלוקים, אימצנו את גרסת המשפחה
↑  וליד כרכבי ועדי רויטנברג (מחלקת השימור בעיריית חיפה), מפגש חיפאי: שותפות אדריכלית ערבית-יהודית בתקופת המנדט הבריטי (פורסם לקראת תערוכה במוזיאון גיתאי לאדריכלות), עמ' 16
↑  על פי אתר חברה קדישא חיפה
↑  יעקב שורר, לטייל בחיפה בין כרמל לים, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, עמ' 114
↑  השכונה האבודה - סיפורה של שכונה בעיר התחתית בשנים 1944-64, עמ' 11
↑  בקומה העליונה כבר שונתה המערכת המקורית
↑  מיכאל לוין, עיר לבנה - אדריכלות הסגנון הבינלאומי בישראל, מוזיאון תל אביב לאמנות, עמ' 16
↑  בתוכנית הבניין הגג מוגדר כ-tennis court
↑  לדוגמה מדרגות משיש קרארה
↑  על אף שגם היא נוכסה על ידי אחד הדיירים
↑  הלבנים בגג חדר המדרגות הוסרו ברבות הימים
↑  Block Housing on Hadar Hacarmel, פלסטיין פוסט, 15 ביוני 1937
↑  שנות הבנייה וכתובותיהם של חלק מן הבניינים נלקחו מאתר מרכז מידע הנדסי של עיריית חיפה
↑  'מנקס מציע רכבת תחתית לת"א', הארץ, 15 באוקטובר 1959
בית הזכוכית בהדר הכרמל
בית הזכוכית בימי זוהרו
קלוד מאקללה

קלוד מאקללה סינדה (צרפתית: Claude Makélélé Sinda; נולד ב-18 בפברואר 1973 בזאיר) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת הקשר ומאמן כדורגל בהווה המאמן את אסטרס טריפוליס היוונית.
קריירה > קריירת מועדונים

עד גיל 4 גדל אצל סבתו בזמן שאחיו אנדרה ג'וזף שיחק בבלגיה. בגיל 5 משפחתו הגיעה לצרפת והוא התחיל לשחק בבוסי סנט אנטואן ולאחר מכן במלאן עם השחקן ליליאן תוראם.
בשנת 1991 התחיל לשחק כדורגל מקצועני עם חתימתו בברסט. בסוף השנה המועדון פשט רגל וירד לליגה השלישית. לכן מקאללה עבר לשחק בנאנט. את הופעת הבכורה ערך ב-1 באוגוסט 1992 במשחק שהסתיים בתוצאה 0-0. בשנת 1995 זכה עם הקבוצה באליפות צרפת, בה היה בורג חשוב במרכז המגרש, ובזכות כך זומן לראשונה לנבחרת צרפת. הוא ערך את הבכורה בנבחרת ב-22 ביולי נגד נורווגיה, במשחק שהסתיים בתיקו 0-0. ב-1997 החליט לעבור למרסיי. לאחר עונה עבר לסלטה ויגו. בסלטה ויגו שיחק במשך שנתיים והיה משחקני הקישור הבולטים בליגה הספרדית.
קריירה > ריאל מדריד

מאקללה שיחק בשורות קבוצת ריאל מדריד בין השנים 2000 ל-2003. עם הקבוצה זכה מאקללה בליגת האלופות ובאליפות ספרד פעמיים. ב-2003, לאחר מחלוקת בנוגע למשכורתו בקבוצה, עבר מאקללה לצ'לסי. חשיבותו של מאקללה הוכרה על ידי מאמן צ'לסי, ז'וזה מוריניו, שאמר שהוא שחקן השנה של צ'לסי לעונת 2004/2005, עונה בה צ'לסי זכתה באליפות. מאקללה לקח את הפנדל במשחק האליפות של צ'לסי מול צ'רלטון, שאותו החמיץ, אבל לקח את הכדור החוזר וכבש את שערו הראשון ב-94 משחקים במדים הכחולים.
קריירה > פריז סן-ז'רמן

בשנת 2008 עבר מאקללה לפריז סן-ז'רמן שם שיחק עד 2011 עת פרש ממשחק פעיל.
קריירה > נבחרת

אף על פי שנולד בקונגו, שיחק מאקללה בנבחרת צרפת, עימה השתתף במונדיאל 2002, ביורו 2004 וביורו 2008. לאחר הדחת הנבחרת בשלב הבתים של יורו 2008, פרש מאקללה מהנבחרת יחד עם ליליאן תוראם ווילי סניול.
קריירת אימון

ביולי 2011 הפך מאקללה לעוזר המאמן של פריז סן-ז'רמן. ב-24 במאי 2014 חתם לראשונה כמאמן ראשי, בבסטיה מליגת העל הצרפתית. מאקללה סיים את תפקידו בקבוצה לאחר כחצי שנה.
בינואר 2016 מקאללה מונה למנהל המקצועי של המועדון. שנה לאחר מכן, מונה לעוזר מאמן בסוונסי סיטי מהפרמייר ליג.
בנובמבר 2017 מונה למאמנה של אויפן מליגת העל הבלגית. ב-2 באוגוסט 2019 החליט לעזוב את המועדון ועבר לשמש כמאמן ויועץ טכני במחלקות הנוער של צ'לסי.
חיים אישיים

באביב 2004 הכיר את הדוגמנית-שחקנית נעמי לנואה, וכעבור שנה נולד ילדם הראשון.
אסדר תושבחתא

אסדר תושבחתא (גם: אושפיזין קדישין) הוא פיוט לחג הסוכות בשפה הארמית, שנכתב על ידי רבי דוד בן חסין, המפורסם שבפייטני מרוקו שחי ופעל במאה ה-18.
מבנה ומשקל

השיר בן ארבעה עשר בתים ופזמון חוזר. אקרוסטיכון השיר הוא אני דוד בר אהרן חזק נר"ו.
הבתים בני חמש צלעות, בכל צלע שש הברות. הצלע הראשונה מתחרזת עם השלישית והרביעית, והחמישית בסיומי הבתים מתחרזת עם הפזמון.
תוכן

הפיוט מבוסס על תורת הקבלה, והוא כולל ביטויים קבליים מן הזוהר, במתכונת שירי האר"י. פיוט נוסף ממחבר זה על דרך הקבלה הוא "לולב ומיניו לעם אמונים".
עניינו של הפיוט מבוסס על דברי הזוהר, לפיהם שבעת האושפיזין מכוונים כנגד שבע הספירות (התחתונות): אברהם – כנגד ספירת החסד, יצחק - כנגד הגבורה, וכן הלאה. לפי הזוהר בכל אחד מימי חג הסוכות מתארח בסוכה אורח (=אושפיז) אחד מהשבעה, ועל שבעת האורחים נאמר בתורה "בסוכות תשבו שבעת ימים" - "שבעת ימים" הם שבעת האורחים המקבילים לספירות המכונות גם "ימים". הזוהר מוסיף:
כי הא דרב המנונא סבא כד הוה עייל לסוכה הוה חדי וקאים על פתחא דסוכה מלגאו, ואמר: 'נזמן לאושפיזין', מסדר פתורא וקאים על רגלוהי ומברך, ואומר 'בסוכות תשבו שבעת ימים, תיבו אושפיזין עילאין תיבו, תיבו אושפיזי מהימנותא תיבו'...
[תרגום: רב המנונא סבא כאשר היה נכנס לסוכה היה שמח ועומד על פתח הסוכה מבפנים ואומר: 'נזמין את האושפיזין [=האורחים]'. מסדר את השולחן ועומד על רגליו ומברך, ואומר 'בסוכות תשבו שבעת ימים, שבו אושפיזין עליונים שבו, שבו אושפיזין של האמונה שבו'...]
בהתאם לדברי הזוהר השיר הולך ומציג כל אחד מן האושפיזין, פורט את שבחם וקדושתם, ומבאר את בחינתם על פי תורת הספירות. בשיר התייחסות נרחבת גם ל"הזמנת" האושפיזין אל הסוכה, שהותם בה, "אכילתם" ("נהמא דאורייתא": לחמה של תורה), ואמירת חידושי תורה על ידם. השיר מסיים בזכות הגדולה הנופלת בחלקנו באירוח האושפיזין הקדישין, אשר משרים עלינו ברכות רבות.
תפוצה

הפיוט נדפס לראשונה בספר 'תהלה לדוד' – שירי רבי דוד בן חסין, באמסטרדם שנת תקס"ז (1807) (דף לז, ב). בראשו נכתב: ”שירים לחג הסוכות מיוסדים על הלכות סוכה ועל ד' מינים שבלולב. וזה יצא ראשונה על ז' אושפיזין קדישין. נועם: 'אל ארץ עזובה'. סימן: אני דוד בר אהרן חזק נר"ו.” מאז נדפס במחזורים ושירי זמרה רבים של יהדות מרוקו, בהם: 'חמד אלהים' (ליוורנו תרפ"ז דף קלא), 'ירים משה' (מהדורה ראשונה עמ' קו).
כרבים משיריו של רבי דוד בן חסין, הפיוט התקבל בקרב יהודי מרוקו והוא מושר בימי חג הסוכות.
לקריאה נוספת

אפרים חזן ודוד אליהו אלבאז (עורכים), תהלה לדוד – קובץ שירתו של רבי דוד בן חסין זצ"ל, מהדורה מדעית בהוצאת אורות יהדות המגרב 1999, עמ' 287–290.
יגל יעקב המבואר, מכון אור לישרים, מכון עוז והדר, תשע"ו, עמ' תרמט-תרנו.
ישראל דוידזון, אוצר השירה והפיוט, חלק א עמ' 314 (6905).
הערות שוליים

↑  בועז הוס, 'כמראה זהר': חיבורים, שירים ופרודיות בלשון הזוהר, בתוך: וזאת ליהודה - קובץ מאמרים המוקדש לחברנו פרופ‘ יהודה ליבס לרגל יום הולדתו השישים וחמישה, עמ' 374.
↑  משה חלמיש, 'מעמד הקבלה במארוקו', בתוך: אפרים חזן (עורך), מחקרי משגב ירושלים בספרויות עם ישראל, עמ' 135-136.
↑  תהלה לדוד (להלן פרק לקריאה נוספת), מבוא עמ' 70-71.
חמישה סנטימטרים לשנייה

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  מאקוטו שינקאי
 תסריט:  מאקוטו שינקאי 
 מדבבים:  Satomi Hanamura Kenji Mizuhashi 
 מוזיקה:  טנמון
 מדינה:  יפן 
 חברת הפקה:  CoMix Wave Films
 חברה מפיצה:  CoMix Wave Films, קראנצ'ירול 
 שיטת הפצה:  הורדה דיגיטלית, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  3 במרץ 2007 
 משך הקרנה:  63 דק' 
 שפת הסרט:  יפנית
 סוגה:  דרמה, רומנטיקה
 תרגום לעברית:  יש
 דף הסרט ב־IMDb
 
חמישה סנטימטרים לשנייה (ביפנית: 秒速5センチメートル - ביו֗סו֗קוּ גוֹ סנצ'יאמטוֹרוּ) הוא סרט אנימה רומנטי, בבימויו של מאקוטו שינקאי, שיצא לאקרנים ב-2007. עלילתו של הסרט עוסקת באהבתם של שני בני-נוער, טקאקי ואקארי, שבשל נסיבות שונות מתרחקים זה מזה, פיזית ורגשית, ובהתמודדותו של טקאקי עם אהבתו בפרט ועם העבר בכלל. הסרט מורכב משלושה חלקים, שכל אחד מהם מתאר חלק אחר מחייו של טקאקי: בראשון, "פריחת הדובדבן" (桜花抄 - אוקאשו) הוא תלמיד בית ספר יסודי; בשני, "קוסמונאוט" (コスモナウト) הוא תלמיד חטיבת ביניים; ובשלישי, "חמישה סנטימטרים לשנייה", הוא אדם מבוגר. את הפסקול של הסרט הלחין Tenmon, עמיתו-לשעבר של שינקאי בתעשיית משחקי המחשב; רוב הפסקול הוא למעשה וריאציות על אותה מנגינת פסנתר נוגה.
סרט זה נחשב לאחד מסרטיו המוצלחים ביותר של שינקאי, והוא זכה לביקורות חיוביות רבות בשל העלילה הריאליסטית והאנימציה הייחודית; בעקבות סרט זה, שינקאי זכה לכינוי "הייאו מיאזאקי הבא".
עלילה

עלילתו של הסרט מתפרשת על פני כ-20 שנה, משנות התשעים של המאה העשרים ועד סוף העשור הראשון של המאה ה-21. בכל אחד משלושת החלקים מתוארת תקופה בחייו של הגיבור הראשי, טקאקי קונו.
עלילה > חלק ראשון - פריחת הדובדבן

טקאקי קונו מתחבר במהירות עם אקארי שינוהארה לאחר שעברה לבית-הספר היסודי שלו שבטוקיו; שניהם דומים זה לזה בתחביביהם ובאופיים, ונוהגים להישאר בכיתה במהלך ההפסקות בגלל אלרגיות. נוצר ביניהם קשר חזק, והם אף מתחילים לקרוא זה לזה בשמותיהם הפרטיים בלא שימוש בסיומות, סימן לחברות קרובה ביפן. טקאקי ואקארי צופים יחד בפריחת הדובדבן, ומכאן בא שמו של החלק.
משפחתה של אקארי עוברת למחוז טוצ'יגי, והם מתכתבים באמצעות מכתבים שהם שולחים זה לזה, אך מתרחקים זה מזה רגשית בהדרגה. לאחר שמתברר לטקאקי שמשפחתו עומדת לעבור מטוקיו למחוז קגושימה, שנמצאת במרחק רב ממקום מגוריה של אקארי, הוא מחליט לפגוש אותה פעם אחת אחרונה. טקאקי מכין מכתב אהבה שהוא מתכוון למסור לה, ועולה על רכבת למקום מגוריה של אקארי. טקאקי מאבד את המכתב, ובשל סופת שלגים הרכבת מתעכבת מאוד. טקאקי חושש מאוד מכך שגרם צער לאקארי, המחכה לו, אך בסופו של דבר הם נפגשים בתחנת הרכבת ומתנשקים. טקאקי מבין שזוהי הפעם האחרונה בה ייפגש עם אקארי. הוא ואקארי הולכים לצריף נטוש הסמוך לתחנה, מדברים עד שעות הלילה המאוחרות ונרדמים יחד. מתברר שאקארי הכינה גם היא מכתב אהבה לטקאקי, אך היא לא מוסרת לו אותו בסופו של דבר. טקאקי חוזר לטוקיו בבוקר שלאחר מכן.
עלילה > חלק שני - קוסמונאוט

בחלק זה, טקאקי הוא תלמיד כיתה ט' באי טנגשימה, בו ממוקם מרכז שיגור של סוכנות החלל היפנית. קאנה סומידה, חברתו לכיתה של טקאקי, מאוהבת בו, אך לא מסוגלת לבטא בפניו את רגשותיה. היא ממתינה לו לאחר הלימודים והולכת איתו לביתה, אך טאקי לא מבין אותה ומתייחס אליה בתור ידידה. סומידה שמה לב לכך שטקאקי כותב הודעות בדואר אלקטרוני לאדם לא ידוע ולעיתים בוהה למרחקים, כאילו הוא מחפש דבר-מה רחוק. בסופו של החלק, מתברר שהנמען של ההודעות הוא טקאקי עצמו, והוא כותב אותן כתוצאה מהבדידות שהוא חש. טקאקי וסומידה צופים יחד בשיגורה של החללית היפנית הראשונה; סומידה מנסה לומר לו שהיא אוהבת אותו, אך בסופו של דבר מבינה שאין בכך טעם, מכיוון שטקאקי מחפש דבר-מה רחוק ובלתי מושג. כשראשה מלא במחשבות אלו, סומידה בוכה רגע לפני שהיא נרדמת.
עלילה > חלק שלישי - חמישה סנטימטרים לשנייה

בחלק זה, טקאקי הוא אדם מבוגר, עובד בחברת הייטק, ואקארי מתכוונת להינשא לאדם אחר. אהבתו של טקאקי לאקארי עדיין רודפת אותו, וגורמת לו להתפטר מעבודתו בתסכול; חברתו-לשעבר של טקאקי מדברת על כך שהקשר הרגשי שחש טקאקי לאקארי הצל על מערכת היחסים ביניהם. אקארי מוצאת את המכתב שייעדה לטקאקי. שניהם מדברים בו-זמנית על חלום בו שוב נפגשו בשלג, ועל תקוותם שיצפו בפריחת הדובדבן יחד שוב.
יום אחד, כאשר טקאקי עובר במעבר חצייה דרך פסי רכבת, אותו מקום בו הוא ואקארי צפו בפריחת הדובדבן 13 שנים קודם לכן, הוא מזהה את אקארי, שחוצה לכיוון ההפוך. הוא מנסה לחזור, אך מחסום הרכבת יורד ועוברת רכבת ביניהם. לאחר שהרכבת עברה, הוא לא רואה עוד את אקארי. טקאקי מחייך לעצמו, וממשיך ללכת הלאה.
דמויות > טאקאקי טונו

טאקאקי הוא הדמות הראשית של הסרט. בגלל עבודת הוריו הוא נאלץ לעבור הרבה דירה. הוא ואאקרי הופכים לחברים קרובים, אך כאשר אקארי מתרחקת הם בסופו של דבר לומדים בבתי ספר תיכוניים שונים. בחלק השני הוא הוצג כמתמחה בקיודו וחבר במועדון הקיודו של בית הספר שלו.
דמויות > אקארי שינוהרה

החברה הטובה ביותר של טאקאקי ואהבתו בבית הספר היסודי. כמו טאקאקי, היא ומשפחתה עוברים הרבה דירה. לאחר בית הספר היסודי היא עוברת לאיוואפונה. היא מציעה לגור עם דודתה בטוקיו על מנת להישאר עם טאקאקי, אך הוריה אוסרים זאת. במשך זמן מה היא וטקקי שומרים על קשר באמצעות הודעה.
דמויות > קאנה סומידה

חברה לכיתתו של טאקאקי בחטיבת הביניים ובתיכון. היא מאוהבת בטאקאקי מאז שהחל ללמוד בחטיבת הביניים שלה, אך אינה יכולה להביע בפניו את רגשותיה. קאנה אוהבת לגלוש ורוכבת על טוסטוס לבית הספר. היא לא יודעת מה היא רוצה לעשות עם העתיד שלה. אחותה הגדולה היא מורה בתיכון שלה. במאנגה היא נראית עובדת כאחות לאחר האירועים המתוארים בסרט.
הפקה

מקוטו שינקאי הביע כי בשונה מיצירותיו בעבר לא יהיו בסרט זה אלמנטים של פנטזיה או מדע בדיוני. במקום זאת, הסרט העלילתי ינסה להציג את העולם האמיתי מנקודת מבט אחרת. סרטו של שינקאי נותן מבט ריאליסטי על המאבקים שאנשים רבים נאלצים להתמודד איתם: זמן, מרחב, אנשים ואהבה. הכותרת 5 סנטימטרים לשנייה נובעת מהמהירות בה נופלים עלי הכותרת של פריחת הדובדבן, ועלי הכותרת הם ייצוג מטפורי של בני האדם, המזכירים את איטיות החיים וכיצד אנשים מתחילים לעיתים קרובות יחד אך אט אט נסחפים לדרכיהם הנפרדות. הסרט מציין את הפעם הראשונה שבה שינקאי עבד בצמוד עם צוות מלא של אנימטורים ואמנים.
פסקול

כמו ביצירות הקודמות של שינקאי, טנמון הלחין את פסקול הסרט הזה. שיר נושא הסיום של הסרט היה "עוד זמן, עוד סיכוי" מאת מסאיושי יאמאזאקי.
ראו גם

מאקוטו שינקאי
השם שלך, סרט אחר בבימויו של שינקאי
מאמורו הוסודה
הערות שוליים

↑  Entertainment & the Arts | "5 Centimeters Per Second" | A shimmering, delicate look at love | Seattle Times Newspaper, community.seattletimes.nwsource.com
↑  Scheib, Ronnie (2008-03-06). "Review: 'Five Centimeters Per Second'". Variety (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-08-01.
↑  חמישה סנטימטרים לשנייה, באתר IMDB
| מאקוטו שינקאי |
| --- | --- | --- |
| סרטים באורך מלא שביים | מעבר לעננים, המקום המובטח (2004) • חמישה סנטימטרים לשנייה (2007) • הילדים שרודפים אחרי כוכבים (2011) • גן המילים (2013) • השם שלך (2016) • ילדת מזג האוויר (2019) • סוזומה (2022) |  |
| סרטים קצרים שביים | She and Her Cat‏ ‏(1999)‏ • Voices of a Distant Star‏ (2002)‏ • A Gathering of Cats‏ (2008)‏ • דארקה נו מנאזאשי‏ (2013) |  |
| משחקי וידאו שביים | Bittersweet Fools‏ (2001)‏ • Wind: A Breath of Heart‏ (2002)‏ • Haru no Ashioto‏ (2004)‏ • Ef: A Fairy Tale of the Two‏ (2006) |  |
ג'ונתן דלזל

| --- | --- |

דלזל מימין במאבק עם דורון ג'מצ'י, 1987
 לידה:  8 ביולי 1960 (בן 64) רד הוק, מדינת ניו יורק
 עמדה:  קלע
 גובה:  1.94
 קבוצות כשחקן
 1979 - 1982   1983 - 1987   1987 - 1988   1988 - 1991  1991 - 1992  1992 - 1994   1994 - 1997:  מזרח ניו מקסיקו גרייהאונדס   הפועל חיפה  הפועל תל אביב הפועל חולון הפועל תל אביב הפועל גבת הפועל ירושלים
 הישגים כשחקן
 גביע המדינה בכדורסל (2) 1996, 1997  קלעי כל הזמנים: הפועל חיפה (9)  הפועל גבת (18)  הפועל חולון (23)  ליגת העל (42) פלייאוף ליגת העל (27)
 קבוצות כמאמן
 1992 - 1998:  נבחרת חיל האוויר בכדורסל
ג'ונתן דלזל (באנגלית, Jonathan Dalzell; נולד ב-8 ביולי 1960) הוא כדורסלן עבר ישראלי-אמריקאי, המתנשא לגובה 1.94, אשר שיחק בתפקיד הקלע.
ביוגרפיה

דלזל נולד וגדל בעיירה רד הוק שצפון-מערב מדינת ניו יורק, את לימודי התיכון עשה בבית הספר המקומי בו היה חבר בקבוצת הכדורסל של התיכון ה"רד הוק רידרס" עמה זכה בתי אליפויות התיכונים של צפון מזרח ארצות הברית בשנים 1977 ו-1978 ובאחרונה גם זכה בתואר הקלע המצטיין של אליפות התיכונים לאחר שהעמיד ממוצע של 24.7 נק' למשחק.
לאחר סיום לימודי התיכון החל ללמוד באוניברסיטת מזרח ניו מקסיקו והיה לשחקן נבחרת הכדורסל של האוניברסיטה, "מזרח ניו מקסיקו גרייהאונדס" מליגת המכללות השנייה. בעונת הסניור שלו בליגת המכללות העמיד ממוצעים של 15.8 נק' למשחק, בעקבות זאת הוזמן דלזל למחנה הקיץ של הסן אנטוניו ספרס ולאחר מכן העמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA אך לא נבחר.
המעבר לישראל

לאחר שלא הצליח להיבחר בדראפט, עבר דלזל לישראל והחל לשחק בהפועל חיפה מליגת העל בעונתו הראשונה בקבוצה קלע 18 נק' בממוצע למשחק בליגה בכ-20 משחקים ו-19.7 בממוצע למשחק בשלב הפלייאוף ב-7 משחקים. בעונתו השנייה במועדון העמיד ממוצע של 16.6 נק' למשחק בכ-21 משחקי ליגה. בעונתו השלישית במועדון שיפר את ביצועיו והעמיד ממוצע של 21.1 נק' למשחק בכ-20 משחקי ליגה, בעונה זו גם קבע את שיא הקרירה שלו כאשר קלע 42 נק' בניצחונה של חיפה על הפועל רמת גן. עונתו האחרונה במועדון הייתה גם לעונת השיא שלו מהבחינה אישית בה העמיד ממוצע של 22.3 נק' למשחק בכ-21 משחקי ליגה, וכ-17.3 נק' למשחק בממוצע בכ-7 משחקי פלייאוף.
בעונת 1987/88 עבר דלזל להפועל תל אביב בה חווה ירידה ביכולת הקליעה, והעמיד ממוצע של 14.8 נק' למשחק בכ-21 משחקי ליגה ו-9 נק' בממוצע בכ-7 משחקי פלייאוף, בסיום עונה אחת עזב את תל אביב ועבר לשחק בהפועל חולון. בעונתו הראשונה בחולון שיפר את יכולת הקליעה אך לא הצליח להשוות להשיגו בחיפה והעמיד ממוצע של 17.1 נק' למשחק בכ-22 משחקי ליגה ו-13.5 נק' ב-7 משחקי הפלייאוף. בעונתו השנייה בחולון חלק הידרדרות ביכולת הקליעה ודלזל העמיד ממוצע של 10.8 נק' בכ-16 משחקים בליגה ו-9.7 נק' בשלושת משחקי הפלייאוף. בעונתו השלישית בחולון שיפר במעט את יכולת הקליע והעמיד ממוצע של 12.8 נק' בכ-20 משחקים ו-13.7 נק' ב-3 משחקים בפלייאוף. בסיום שלוש עונות בחולון חזר לעונה בודדת בהפועל תל אביב בה העמיד ממוצע של 8.8 נק' בכ-22 משחקי ליגה ו-8.7 נק' בכ-9 משחקי פלייאוף. בסיום עונה זו עבר להפועל גבת, בעונתו הראשונה בגבת העמיד ממוצע של 9 נק' בכ-26 משחקים, ובעונתו השנייה 10.7 נק' בכ-26 משחקים. בסיום שתי עונות עזב דלזל את גבת ועבר לשחק בהפועל ירושלים. בעונתו הראשונה בירושלים העלה במעט דלזל את ממוצע הנק' האישי והעמיד 13.7 נק' בכ-26 משחקי ליגה ו-18.4 נק' בכ-5 משחקי פלייאוף. בעונתו השנייה במועדון לא הרבה לקבל דקות משחק ואף על פי שהייתה זו עונת שיא מבחינתה של הקבוצה כאשר זכתה לראשונה בגביע המדינה של אותה עונה, דלזל העמיד ממוצע של 2.5 נק' ושותף רק ב-13 משחקי ליגה, בשלב הפלייאוף שיחק בכל 7 המשחקים והעמיד ממוצע של 4.3 נק'. עונתו האחרונה של דלזל בקבוצה התאפיינה כמו קודמתה במיעוט דק' משחק והוא שותף רק ב-4 משחקי ליגה בהם קלע 2.3 נק' וב-4 משחקי פלייאוף בהן קלע 1.5 נק' למשחק. בסיום עונה זו פרש מכדורסל.
המעבר לישראל > סטטיסטיקה

דלזל שיחק 13 שנים בליגת העל, כ-278 משחקי ליגה בהם קלע 3815 נק', מקום 42 בקלעי כל הזמנים של ליגת העל. בנוסף שיחק 58 משחקי פלייאוף בהם קלע 679 מה שמציב אותו במקום ה-27 בקלעי כל הזמנים בפלייאוף.
המעבר לישראל > סטטיסטיקה > משחקי ליגה בלבד

ב-4 עונות בהפועל חיפה קלע 1596 נק' ב-82 משחקים והוא ממוקם במקום ה-9 בקלעי כל הזמנים של הקבוצה בליגה הסדירה.
ב-3 עונות בהפועל חולון קלע 806 נק' ב-58 משחקים והוא ממוקם במקום ה-23 בקלעי כל הזמנים של הקבוצה בליגה הסדירה.
ב-2 עונות בהפועל גבת קלע 511 נק' ב-52 משחקים והוא ממוקם במקום ה-18 בקלעי כל הזמנים של הקבוצה בליגה הסדירה.
ב-2 עונות בהפועל תל אביב קלע 505 נק' ב-43 משחקים והוא ממוקם במקום ה-54 בקלעי כל הזמנים של הקבוצה בליגה הסדירה.
ב-3 עונות בהפועל ירושלים קלע 397 נק' ב-43 משחקים והוא ממוקם במקום ה-79 בקלעי כל הזמנים של הקבוצה בליגה הסדירה.
לאחר הפרישה

לאחר פרישתו ממשחק פעיל למד דלזל אימון במכון וינגייט ואף אימן במשך מספר שנים את נבחרת הכדורסל של חיל האוויר.
הערות שוליים

↑  קלעי כל הזמנים הפועל חיפה
↑  קלעי כל הזמנים חולון
↑  קלעי כל הזמנים גבת
↑  קלעי כל הזמנים בהפועל תל אביב
↑  קלעי כל הזמנים הפועל ירושלים
דלזל במדי הפועל חיפה עולה אל הסל מעל שחקנה של מכבי תל אביב מוטי ארואסטי בהיכל הספורט רוממה
אמנות ההקשבה לפעימות הלב

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  יאן-פיליפ סנדקר
 שפת המקור:  גרמנית
 סוגה:  רומן
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2002
 מספר עמודים:  276
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת הכורסא וידיעות ספרים
 תאריך:  2011
 תרגום:  יוסיפיה סימון
 סדרה
 הספר הבא:  מיתרי הלב
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003158855
אמנות ההקשבה לפעימות הלב (בגרמנית: Das Herzenhören) הוא רומן מאת הסופר הגרמני יאן-פיליפ סנדקר (Sendker). הספר פורסם ב-2002. הוא ראה אור בתרגום לעברית ב-2011 בהוצאת הכורסא ומודן הוצאה לאור, תרגמה מגרמנית: יוסיפיה סימון. לספר יצאו שני ספרי המשך: "מיתרי הלב" ו-"הלב תמיד זוכר".
הספר עוסק בקורות חייו של טין וין אביה של הגיבורה יוליה, שעזב את בורמה, מולדתו, עשה חיל בארצות הברית ונעלם יום אחד מבלי להשאיר עקבות. תוך חיפוש אחרי אביה, מגלה הגיבורה שבילדותו הוא ננטש על ידי הוריו, אומץ על ידי שכנה, התעוור ופיתח יכולת להקשיב להלמות לבם של אנשים. טין וין התאהב במי מי נערה מיוחדת שהכיר, שסבלה מנכות. השניים בילו ארבע שנים יחדיו מבלי להפרד. מי מי לימדה את טין וין מה פשר הקולות שהוא שמע, ובכך הכיר את העולם הסובב אותו. כאשר קרוב משפחה מחליט להתערב בענייניו של טין וין, הוא נרפא מעיוורונו באמצעות ניתוח קטרקט ונשלח לאמריקה. למרות שהקשר בינו לבין מי מי נותק, השניים נשארו מחויבים ומאוהבים כל חייהם.
ציטוטים בולטים מהספר

"....האהבה מכירה מגוון רב כל כך של צורות. יש לה הרבה פרצופים מיוחדים במינם, שהדמיון שלנו אינו מסוגל לדמות את כולם. החוכמה היא היכולת לזהות אותה כאשר היא ניצבת מולנו".
"על הוריי לא הייתי צריך להתאבל. הם היו זקנים ועייפים ולא רצו להמשיך. הם הספיקו לחיות את חייהם. המוות לא היה עינוי בשבילם. הם לא סבלו כאבים. אני משוכנע שהיו מאושרים ברגע שלבם פסק מלפעום. האם קיים מוות יפה מזה? (עמ' 267/8)".
קלאב ברוז'

מועדון הכדורגל המלכותי קלאב ברוז' (בהולנדית: Club Brugge Koninklijke Voetbalvereniging), המכונה בקיצור קלאב ברוז', הוא מועדון כדורגל בלגי מהעיר ברוז', אשר נוסד בשנת 1891, והוא אחד המועדונים הגדולים בבלגיה. אצטדיון הבית של הקבוצה הוא אצטדיון יאן בריידל, שמכיל 29,472 מקומות ישיבה. הקבוצה היא שיאנית הזכיות בגביע הבלגי עם 11 זכיות, ושיאנית הזכיות בתואר הסופר קאפ הבלגי עם 17 זכיות. לזכות הקבוצה 19 אליפויות בלגיה, שנייה במספר רק לאנדרלכט.
במהלך ההיסטוריה, קלאב ברוז' השיגה הצלחה יחסית במפעלים האירופיים, כששיחקה בשני משחקי גמר. היא הגיעה לגמר גביע אופ"א ב-1976 ולגמר גביע אירופה לאלופות 1978, והפסידה לקבוצת ליברפול בשני הגמרים. מאמן הקבוצה בתקופה זו היה ארנסט האפל. קלאב ברוז' הוא המועדון הבלגי היחיד ששיחק בגמר גביע אירופה לאלופות (או ליגת האלופות). בנוסף, הגיעה הקבוצה פעמיים למשחקי חצי גמר אירופיים, כשבעונת 1991/1992 המועדון הגיע לחצי גמר גביע אירופה למחזיקות גביע, בו הפסיד לקבוצת ורדר ברמן מגרמניה, ובעונת 1987/1988 הפסידה הקבוצה בחצי גמר גביע אופ"א לאספניול הספרדית. הקבוצה מחזיקה בשיא ההופעות הרצופות בגביע אופ"א, עם 16 הופעות רצופות.
היסטוריה > השנים הראשונות

מועדון קלאב ברוז' נוסד בשנת 1890 בעיר ברוז' על ידי קבוצת סטודנטים משני בתי ספר בעיר. כעבור שנה המועדון נוסד מחדש, ותאריך הייסוד מחדש נקבע כתאריך הייסוד הרשמי של המועדון.
בשנת 1912 החלה הקבוצה לשחק באצטדיון בשם De Klokke (הפעמון). בשנת 1914 הגיעה הקבוצה לגמר הגביע הבלגי לראשונה בתולדותיה אך רשמה הפסד במשחק. כעבור שש שנים, זכתה הקבוצה בתוארה הראשון בהיסטוריה, אליפות בלגיה, הראשונה מתוך 16 זכיות, הישג שני רק ליריבתה אנדרלכט. בשנת 1926 החלה התאחדות הכדורגל הבלגית המלכותית לחלק מספר סידורי לכל מועדון הנרשם בשורותיה. קלאב ברוז' קיבלה את המספר 3. בנוסף, באותה שנה הוסף הכינוי Koninklijke (בהולנדית: מלכותי) לשמה של הקבוצה. באותה התקופה ניתנה הזכות למועדונים הקיימים מעל ל-25 שנים להוסיף את הכינוי "מלכותי" לשמם, כיום הזכות ניתנת למועדונים בני 50 שנה ומעלה.
בשנת 1928 ירדה הקבוצה לליגת המשנה לראשונה בתולדותיה, ומיד לאחר מכן חזרה לליגה הבכירה. בשנת 1930 נשיא הקבוצה דאז, אלברט דיסרינק, הכריז על המועדון כמוסד ללא כוונת רווח, תואר המלווה אותו עד היום. ב-9 בפברואר 1931 נהרג דיסרינק בתאונת דרכים. במועדון הוחלט להחליף את שם האצטדיון הביתי ולקרוא לו על שם הנשיא המנוח, אלברט דיסרינקסטדיון (אצטדיון אלברט דיסרינק).
בשנת 1933 שוב ירדה הקבוצה לליגת המשנה, ללא הישגים משמעותיים בשנותיה בליגה הבכירה מאז עלתה. מאז הספיקה לעלות ולרדת שוב בעונה האחרונה שלפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. במהלך השנים 1946-1959, הקבוצה בילתה רק ארבע עונות בליגה הבכירה, כשבשאר הזמן היא משחק בליגת המשנה.
היסטוריה > שנות ה-80 וה-90

לאחר תקופת השיא של המועדון, הגיעה הירידה ביכולת, שהובילה את הקבוצה כמעט עד לירידת ליגה בשנת 1982, שהסתיימה בהישרדות במחזור הסיום של העונה. הגעתו לקבוצה של המאמן הגרמני, ג'ורג' קסלר, עונה אחר כך, שיפרה משמעותית את הקבוצה. בעונתו הראשונה הוביל את הקבוצה למקום החמישי, והיא פספסה במעט את המקומות המובילים לאירופה, וכן הפסידה בגמר הגביע. בעונה שלאחריה הוביל קסלר את הקבוצה עד למקום השלישי והבטיח השתתפות באירופה, אך בחר לעזוב לטובת אולימפיאקוס היוונית והוחלף בהנק הווארט. הווארט הוביל את הקבוצה לשתי סגנויות רצופות, כשבעונה השנייה זכתה בגביע על חשבון סרקל, היריבה העירונית. לאחר עונה נוספת בצמרת, הפעם במקום השלישי, הגיעה האליפות הראשונה של הקבוצה מאז 1980. בנוסף לאליפות, בשנת 1988 הגיעה ברוז' עד לחצי גמר גביע אופ"א. במסגרת המפעל, קבוצתו של הווארט הצליחה למחוק שלושה הפסדים במשחקי חוץ עם ניצחונות ביתיים מול יריבותיה. היא הפכה הפסד חוץ 0-2 מול זניט לנינגרד עם ניצחון ביתי 0-5, הפסד 1-3 מול הכוכב האדום בלגרד עם ניצחון ביתי 0-4, והפסד חוץ לבורוסיה דורטמונד 0-3 עם ניצחון ביתי של 0-5. בחצי הגמר היא הודחה מול אספניול, שניצחה אותה 0-3 בספרד לאחר שהפסידה לה 0-2 בברוז'. העונה הכושלת שבאה לאחר מכן סימנה את סיום דרכו של הווארט בקבוצה.
מחליפו של הווארט היה שחקן העבר של הקבוצה, ג'ורג' ליקנס. הוא הוביל את הקבוצה לאליפות כבר בעונתו הראשונה, 1989/1990, כשאת טבלת הכובשים מוביל החלוץ האוסטרלי פרנק פארינה, עם 24 שערים. בעונה שלאחריה, הוסיפה ברוז' תואר נוסף, כשזכתה בגביע הבלגי. בסיום שתי העונות המוצלחות של ליקנס, החליט המאמן לעזוב את הקבוצה, ובמקומו התמנה מאמן נוסף שהיה בעברו שחקן הקבוצה, הוגו ברוס. גם לברוס הייתה עונת פתיחה מוצלחת, כשהוביל את ברוז' לזכייה נוספת בתואר האליפות, ועד לחצי גמר גביע אירופה למחזיקות גביע, שם הודחה על ידי ורדר ברמן, שהמשיכה עד לזכייה בתואר. בסיום העונה פרש אחד מסמליה של הקבוצה, יאן קולמנס, ובמקומו הוחתם החלוץ הצעיר של היריבה הגדולה אנדרלכט, גרט ורהיין, שהפך במרוצת השנים לאחד מסמלי הקבוצה בעצמו, כששיחק בה עד לפרישתו מכדורגל. הקבוצה זכתה בדאבל לעונת 1995/1996, כשאת האליפות היא מבטיחה בהפרש ניכר מיריבותיה. לקראת עונת 1997/1998 מונה אריק גרטס לתפקיד המאמן, והוביל את הקבוצה לאליפות בהפרש של 18 נקודות מהמקום השני. לאחר סגנות וגביע נוסף בעונה שלאחריה, עזב גרטס לטובת אימון פ.ס.וו. איינדהובן.