stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גורדי שחקים בישראל
הערות שוליים

↑  הילה ציאון, גבעתיים על הגובה: המגדל שהפך לגבוה בישראל, באתר ynet, 4 בספטמבר 2024
↑  עופר פטרסבורג והילה ציאון, החלה בניית היי טאוור בסיטי של גבעתיים, באתר ynet, 17 במרץ 2016
| אדריכלות ישראלית |
| --- | --- | --- |
| מבנים בישראל | מבנים בירושלים • מבנים בתל אביב • מבנים בחיפה • מבנים לפי ערים נוספות • אתרי מורשת עולמית בישראל |  |
| סגנונות וגישות בנייה בישראל | אדריכלות טמפלרית • הסגנון הארץ-ישראלי • הסגנון האקלקטי • הסגנון הבינלאומי • ברוטליזם ושיכונים • בנה ביתך |  |
| ערכים בנושא תכנון ובנייה בישראל | חוק התכנון והבנייה • תכנון ובנייה בישראל • תוכנית גדס • תוכנית שרון  • ישראל 2020 |  |
| נושאים נוספים | אדריכלים ישראלים • אדריכלות בירושלים • אדריכלות בתל אביב והעיר הלבנה • גורדי שחקים בישראל |  |
ראו גם פורטל אדריכלות
מגדל שלום מתנשא מעל רחוב הרצל
גורדי שחקים ברמת גן ובתל אביב
אזור בורסת היהלומים – מבט ממצפה מרכז עזריאלי
גרף המתאר את כמות גורדי השחקים מעל 25 קומות על פי שנות סיום הבנייה בין שנת 1990 לשנת 2008. השפעות שגשוג או מיתון כלכלי, ניתן לראות רק כשלוש שנים לאחר התרחשותם עקב זמן הבנייה הארוך
דאמיר שולמן

דאמיר שולמן (בקרואטית: Damir Šolman; ‏7 בספטמבר 1948 – 2 במאי 2023) היה כדורסלן קרואטי ששיחק בעמדת הסמול פורוורד, בעיקר במדי יוגופלסטיקה ספליט, ושימש כקפטן נבחרת יוגוסלביה בכדורסל.
קריירה מקצועית

שולמן, שנולד בזאגרב, הרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, החל את הקריירה בגיל 15 במלאדוסט (אנ') המקומית. ב-1968, לאחר חמש שנים בקבוצה, עבר ליוגופלסטיקה ספליט, במדיה זכה פעמיים בליגה היוגוסלבית בכדורסל (1971, 1977), שלוש בגביע היוגוסלבי בכדורסל (1972, 1974, 1977) ופעמיים בגביע קוראץ' (1976, 1977).
ב-1977 עזב שולמן את יוגוסלביה לטובת ויג'באנו האיטלקית, במדיה שיחק שנתיים. הוא חזר לספליט ב-1979, ושיחק במדיה עד שפרש ב-1983.
קריירה בנבחרת הלאומית

שולמן התחרה במדי נבחרת יוגוסלביה בכדורסל בטורנירי הכדורסל באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), מינכן 1972 ובמונטריאול 1976 (שם שיחק כקפטן הנבחרת). בנבחרת יוגוסלביה הוא שיחק ב-226 משחקים וקלע 1,785 נקודות, וסיים את הקריירה במקום ה-4 ברשימת מלכי ההופעות ובמקום ה-9 ברשימת מלכי הסלים של הנבחרת.
שולמן נפטר ב-2 במאי 2023, בגיל 74.
הערות שוליים

↑  Damir Šolman passed away at the age of 74, הליגה האדריאטית, ‏2 במאי 2023
דוד קראוס

דוד קראוס (1929 - 16 בדצמבר 2000) היה המפכ"ל התשיעי של משטרת ישראל.
ביוגרפיה

נולד בצ'כוסלובקיה לגבריאל ובלימה (ברטה) (לבית כהן) והיה הבן הבכור מבין שמונת ילדיהם. במלחמת העולם השנייה נלקח למחנה אושוויץ שם עבר סלקציה ומויין לטור המיועדים לעבודה. באושוויץ איבד רבים מבני משפחתו לאחר השחרור איתר את אביו שהיה השורד היחיד ממשפחתו הגרעינית. קראוס עבר לאיטליה והצטרף לגרעין של ההגנה. בשנת 1948 עלה לישראל והתגייס לשורות הפלמ"ח ושובץ בחטיבת הנגב. עם קום המדינה שירת בצה"ל, ולאחר שחרורו התגייס למשטרת ישראל.
בין השנים 1952–1957 מילא תפקידי שטח בתחום התנועה, הסיור והתביעות. קראוס שירת בבסיס האימונים הארצי של המשטרה ולאחר מכן בענף התנועה של מחוז חיפה. בשנת 1958 סיים קורס קצינים ומונה למפקד יחידת סיור. בתפקידיו הבאים שימש ראש לשכת סיור ומבצעים, מפקד מרחב דן, ובשנת 1971 מונה למפקד מרחב המרכז. בסוף 1974 הועלה לדרגת ניצב משנה. שירת כמפקד מרחב ירושלים ובשנת 1977 עבר לשמש ראש אגף מנהלה במטה הארצי. בשנת 1978 מונה לראש אגף שיטור וביטחון ובשנת 1981 מונה, במקביל, לסגן המפקח הכללי. בשנת 1982 מונה לאב בית הדין המשמעתי ובשנת 1984 למפקד מחוז תל אביב.
בשנים 1982-1983 היה נשיא הסניף הישראלי של ארגון השוטרים הבינלאומי.
ב-1 באפריל 1985 מונה למפכ"ל התשיעי של משטרת ישראל, ושירת עד פרישתו ב-31 במרץ 1990.
שירת כשגריר ישראל בהונגריה.
הערות שוליים

↑  7 קציני משטרה בכירים הועלו בדרגה, מעריב, 2 בדצמבר 1974
↑  כנס שוטרים בין־לאומי ייערך בישראל, דבר, 18 באוקטובר 1983
↑  דוד פידל, קח את הדגל והדרגות, עכשיו נראה אותך מפכ"ל, חדשות, 1 באפריל 1985
דון לה פונטיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 באוגוסט 1940 דולות, מינסוטה, ארצות הברית 
 פטירה:  1 בספטמבר 2008 (בגיל 68) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הוליווד פוראבר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1962 
 מקום לימודים:  Central High School 
 http://www.donlafontaine.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
דונלד לה פונטיין (באנגלית: Donald LaFontaine; ‏26 באוגוסט 1940 - 1 בספטמבר 2008) היה קריין ומדבב אמריקאי, שנחשב לאחד מן הקריינים המפורסמים בכל הזמנים. לה פונטיין הקליט בחייו למעלה מ-5,000 טריילרים לסרטי קולנוע ומשחקי וידאו, ומאות אלפי סרטוני פרסומת. במשך השנים זכה לכינויים רבים בזכות קול הבס העמוק שהיה לו.
גריגורי גגארין

| --- | --- |

 לידה:  29 באפריל 1810 (יוליאני) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  18 בינואר 1893 (יוליאני) (בגיל 82) שאטלרו, צרפת 
 תחום יצירה:  שירות צבאי, אדריכלות, תולדות האמנות, גרפיקה, דיפלומטיה, ציור, שירות אזרחי 
 פרסים והוקרה:  אביר במסדר אלכסנדר נבסקי  עיטור  ולדימיר הקדוש, דרגה 3  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 3  מסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 2  Order of Saint Anna, 2nd class with crown  Order of Saint Anne 3rd class with crown  עיטור ולדימיר הקדוש, דרגה 4  אות מסדר העיט הלבן  עיטור  אנה הקדושה,  דרגה ראשונה  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 1  מסדר סנטה אנה, דרגה 2  אות המסדר אנה הקדושה, דרגה 3  לגיון הכבוד 
 בן או בת זוג:  Sofya Gagarina 
 צאצאים:  Mariya Gagarina, Andrey Gagarin, Grigory Gagarin 
 
גריגורי גגארין (ברוסית: Григорий Гагарин ‏: 29 באפריל 1810 – 30 בינואר 1893) היה צייר וגנרל רוסי.
ביוגרפיה

גריגורי גגארין נולד בסנט פטרסבורג למשפחת אצולה גגארין. אביו, הנסיך גריגורי איבנוביץ' גגארין, היה דיפלומט רוסי בצרפת ולאחר מכן השגריר באיטליה. סבו וסבתו מצד אביו היו הנסיך איבן סרגייביץ' גגארין ואשתו. אביו נישא בסנט פטרסבורג בשנת 1809 לאמו יקטרינה פטרובנה סוימונובה, בתם של פיוטר אלכסנדרוביץ' סוימונוב ואשתו יקטרינה איבנובנה בולטינה. עד גיל 13 שהה הילד עם משפחתו בפריז וברומא ולאחר מכן למד בסיינה. גריגורי לא קיבל חינוך אמנותי רשמי, אלא לקח שיעורים פרטיים מהצייר הרוסי קארל ברולוב שהתגורר באותה תקופה באיטליה.
ב-1832 חזר לסנט פטרסבורג, התוודע לאלכסנדר פושקין ואייר את יצירותיו כמו "אגדת הצאר סאלטן". הוא גם התקרב לאופוזיציה ולמיכאיל לרמונטוב.
הוא עבד כדיפלומט רוסי בפריז, רומא וקונסטנטינופול; שהה שנתיים במינכן. ב-1839, לאחר שובו לרוסיה, נסע יחד עם הסופר הרוסי ולדימיר סולוגוב מסנט פטרבורג לקאזאן. סולוגוב כתב את רומן על המסע הזה, וגגארין אייר אותו.
המלחמה הקווקזית

גגארין גם המשיך את ידידותו עם לרמונטוב, ובשנת 1840 עקב אחריו לגלותו בקווקז במלחמת הקווקז. כנראה הם גרו יחד באותו אוהל.
הם השתתפו במבצעים נגד הילידים המאכלסים את הרי הקווקז, אך גם המשיכו בעבודתם היצירתית. ידועות כמה יצירות אמנות שחתומות על ידי שניהם.
ב-1841 נהרג לרמונטוב בדו-קרב, אך גגארין המשיך בשירותו הצבאי.
בשנת 1842 הוא השתתף במשלחת הגנרל צ'רנישיוב בדאגסטן ושירת עד 1848.
חיים אישיים

גגארין היה נשוי פעמיים. אשתו הראשונה הייתה אנה ניקולייבנה דולגורוקובה (1823–1845), איתה נולדה לו בת, הנסיכה יקטרינה גריגורייבנה גגארינה (1844–1920). אנה ניקולייבנה נפטרה כמה ימים לאחר שילדה את הבת.
ב-29 באוגוסט 1848 נישא לסופיה אנדרייבנה דשקובה (7 ביולי 1822 - 20 בדצמבר 1908), בתו של אנדריי דשקוב ואחייניתו של דמיטרי דשקוב, שר המשפטים לשעבר.
בשנים 1848–1855 הוא התגורר בטבליסי בשירותו של מיכאיל וורונטסוב. בין התפקידים הצבאיים והמנהליים, גגארין עשה הרבה עבודות עבור העיר. הוא בנה שם תיאטרון, צייר את קתדרלת טביליסי, ושיחזר ציורי קיר של הקתדרלות הגיאורגיות הישנות, כולל מנזר בטניה. בשלב זה נולדו הילדים הראשונים מנישואיו השניים.
האקדמיה הקיסרית לאמנויות

ב-1855 עבר גריגורי לסנט פטרסבורג כדי לעבוד אצל הדוכסית הגדולה מריה ניקולייבנה, דוכסית לויכטנברג, שהייתה נשיאת האקדמיה הקיסרית לאמנויות. כאן נולדו שני ילדיו הנוספים.
בשנת 1858 קיבל גגארין את הדרגה הצבאית של מייג'ור גנרל. ב-1859 הוא הפך לסגן הנשיא של האקדמיה הקיסרית לאמנויות, והוא נשאר שם עד 1872. בתו האחרונה, הנסיכה נינה, נולדה ב-1861.
כסגן נשיא האקדמיה תמך גגארין ב"סגנון הביזנטי". הוא בנה את "המוזיאון לאמנות נוצרית מוקדמת" באקדמיה. גגארין גם המשיך לתמוך בשירתו של לרמונטוב, והעלה את "השד" של לרמונטוב בתיאטרון הארמיטאז' המלכותי (1856).
גגארין מת בצרפת בשנת 1893.
הערות שוליים

↑  Гагарин Григорий Григорьевич, www.rulex.ru
↑  ГАГАРИН Григорий Григорьевич. Линейная конструкция в пространстве. № 2. 1957-58. Плексиглас, нейлоновая струна, дерево, www.staratel.com
↑  Гагарин Г. Г. // Лермонтовская энциклопедия. — 1981 (текст), feb-web.ru
↑  Les Princes Gagarin: Sophie Andréevna Dachkov, www.gagarin.com
↑  Les Princes Gagarin: Arbre Généalogique: Line 1, Branch2: Descendants of Ivan Sergeevich Gagarin, www.gagarin.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810558135705606  BNE: XX1082297  BnF: cb14961709s (data)  GND: 117671126  ISNI: 0000 0001 2146 4427  LCCN: n83006301  NKC: js2017939591  RKD: 29918  SUDOC: 091971519  ULAN: 500025091  VcBA: 495/120503  VIAF: 106966284   WorldCat (עם VIAF): 106966284
דייוויד קופרפילד (סרט, 1999)

| --- | --- |

 מבוסס על:  רומן מאת צ'ארלס דיקנס
 בימוי:  סיימון קרטיס
 הופק בידי:  קייט הרווד
 תסריט:  אדריאן הודג'ס
 שחקנים ראשיים:  דניאל רדקליף קירן מקמנמין מגי סמית' בוב הוסקינס
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 חברה מפיצה:  נטפליקס, הולו 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  25 בדצמבר 1999
 משך הקרנה:  180 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  דרמה תקופתית
 דף הסרט ב־IMDb
 
דייוויד קופרפילד (באנגלית: David Copperfield) היא דרמה תקופתית, עיבוד טלוויזיוני לרומן דייוויד קופרפילד מאת צ'ארלס דיקנס שעיבד אדריאן הודג'. הסרט שודר לראשונה בשני חלקים, הראשון בחג המולד (25 בדצמבר) והשני ביום הקופסאות (26 בדצמבר) של שנת 1999. זו הופעת הבכורה על המסך של השחקן של דניאל רדקליף מי שעתיד להיות כוכב סרטי הארי פוטר. בסרט משתתפים שחקנים נוספים ששיחקו לצידו בסרטי הארי פוטר ובהם: מגי סמית', זואי ואנאמייקר, אימלדה סטונטון, דון פרנץ' ופול וייטהאוס. הסרט הופק בשיתוף פעולה של BBC אמריקה ותחנת הטלוויזיה של בוסטון WGBH. בארצות הברית שודר הסרט באפריל 2000 ברשת הטלוויזיה הציבורית PBS.
עלילה > חלק ראשון

דייוויד קופרפילד נולד כשלושה חודשים אחרי מות אביו. הוא נולד בבלאנדרסטון שבסאפוק ושמו כשם אביו. בערב לידתו של דייוויד מגיעה לבית המשפחה דודתו של האב, בטסי טרוטווד, ומצפה בשקיקה להולדת בת. היא עומדת על כך שהתינוקת תישא את שמה, בטסי טרוטווד קופרפילד, ושהיא תהיה הסנדקית שלה. כאשר מתברר שהרך הנולד הוא בן זכר, בטסי, שיחסיה בעבר עם גברים הסתיימו באופן טרגי, עוזבת את הבית בסערה כשהיא רותחת מזעם. דייוויד הקטן גדל כשהוא מטופל באהבה בידי אמו, קלרה, והמשרתת פגוטי. כשמלאו לדייוויד שמונה שנים, מתאהבת קלרה באדוארד מורדסטון, איש חמור סבר שמתעב את דייוויד הקטן, והילד מצידו חושש ממנו. המשרתת פגוטי מציעה לקחת את דייוויד אתה לביקור ביארמות' אצל אחיה, דן פגוטי, ואצל בני משפחתו. בין דייוויד לאחייניתו של דן, אמילי הקטנה, נוצר קשר חיבה. כשהם חוזרים מהביקור דייוויד מגלה לחרדתו שאמו התחתנה עם מר מורדסטון, והוא הזמין את אחותו, ג'יין, לחיות אתם בבית. עד מהרה האח והאחות לבית מורדסטון שולטים בניהול משק הבית בקשיחות אופיינית להם. קלרה מביעה התנגדות רפה, אך מורדסטון מפעיל את סמכותו ומצווה על דייוויד ללכת לחדרו ללא ארוחת ערב. בהמשך הוא נוקט בצעדים נוקשים יותר כלפי קלרה, דייוויד ופגוטי. כאשר מורדסטון מכה את דייוויד בטענה שהוא נכשל בלימודיו, דייוויד נושך אותו. כעונש על כך שולח מורדסטון את דייוויד לפנימייה, בית סיילם, שבבעלות חברו של מורדסטון, מר קריקל, המתעלל גם הוא בדייוויד. חברו היחיד של דייוויד בבית הספר הוא ג'יימס סטירפורת', בחור מבוגר ממנו בן למשפחה אמידה ובעלת השפעה.
דייוויד מגיע לביתו לחופשה בחגים ויחסו של מורדסטון משתפר. לאימו ולמורדסטון נולד בן. כשהוא חוזר לבית סיילם, מודיע לו קריקל שאימו ואחיו הקטן נפטרו. פגוטי מפוטרת מעבודתה, והיא מתארסת למר בארקיס. מורדסטון מפסיק את לימודיו של דייוויד ושולח אותו לעבוד בבית חרושת בלונדון. דייוויד מתגורר אצל וילקינס מיקובר, אשר מתייחס אליו בחיבה כאל בנו, אך עד מהרה הוא נכלא בבית הכלא לבעלי חוב. אחרי שהוא משתחרר מיקובר ובני משפחתו עוברים לגור בפלימות' ודייוויד נותר חסר בית. הוא מחליט לנסוע לדובר, למצוא את דודתו בטסי טרוטווד בתקווה שהיא תסכים לאסוף אותו אל ביתה. בסופו של דבר דייוויד מוצא את דודתו, והיא מקבלת אותו לביתה, אך גם מודיעה למורדסטון על מקום המצאו. דייוויד מתחבר למר דיק, הדייר של דודתו, וגם בטסי עצמה מתחילה לחבב את הילד. כשאדוארד וג'יין מורדסטון מגיעים לקחת את דייוויד, בטסי שמודעת למסכת ההתעללויות שעברו דייוויד וקלרה, מסכימה לקחת אותו תחת חסותה. היא מתעמתת עם מורדסטון ומסלקת אותו מביתה.
דייוויד, או בשמו החדש "טרוטווד קופרפילד", משלים את לימודיו בבית ספר בקנטרברי. במהלך לימודיו הוא מתאכסן בביתו של מר ויקפילד, ומכיר את בתו אגנס, שגילה דומה לגילו. השניים גדלים יחד כחברים קרובים. עם סיום לימודיו דייוויד מחליט להיות פקיד והוא מתחיל את עבודתו כשוליה אצל עורך הדין מר ספנלו. דייוויד פוגש את בתו של ספנלו, דורה, ומתאהב בה במבט ראשון.
צוות השחקנים

מארק דוראן - דייוויד קופרפילד התינוק
דניאל רדקליף - דייוויד קופרפילד הצעיר
קירן מקמנמין - דייוויד קופרפילד הבוגר
אמיליה פוקס - קלרה קופרפילד
מגי סמית' - בטסי טרוטווד
טרוור איב - אדוארד מרדסטון
זואי ואנאמייקר - ג'יין מרדסטון
פולין קווירק - קלרה פגוטי
מייקל אלפיק - בארקיס
אלן ארמסטרונג - דן פגוטי
ג'יימס תורנטון - חם פגוטי
פטסי ביירן - גברת גאמידג'
לורה הרלינג - אמילי פגוטי הצעירה
אייסלין מקגוקין - אמילי פגוטי הבוגרת
איאן מקלן - מר קריקל
קארל ג'ונסון - טונגאי
הארי לויד - ג'יימס סטירפורת' הצעיר
אוליבר מילברן - ג'יימס סטירפורת' המבוגר
שרי לונגי - גברת סטירפורת'
קנת' מקדונלד - ליטימר
בוב הוסקינס - וילקינס מיקובר
אימלדה סטאונטון - גברת מיקובר
דון פרנץ' - גברת קראפ
פול וייטהאוס - משכונאי
איאן מקניס - מר דיק
ג'יימס גראוט - מר ספנלו
ג'ואנה פייג' - דורה ספנלו
ניקולס לינדהרסט - אוריה היפ
תלמה בארלו - גברת היפ
אוליבר פורד דייוויס - מר ויקפילד
אנטוניה קוריגן - אגנס ויקפילד הצעירה
אמנדה ריאן - אגנס ויקפילד הבוגרת
קלייר הולמן - רוזה דרטל
טום וילקינסון - המספר בתפקיד דייוויד הזקן
אתרי התרחשות עיקריים

בלאנדרסטון (Blunderstone) הוא כפר בסאפוק שם נולד דייוויד. הבית בו גדל נקרא The Rookery, והוא חי עם אמו קלרה והמשרתת פגוטי. כאשר קלרה קופרפילד התחתנה עם מר מורדסטון, הוא עבר לגור איתם ואליהם הצטרפה גם אחותו. דייוויד סבל מנוכחותם ואכזריותם של אביו החורג ואחותו. הוא נשלח לפנימייה בית סיילם אחרי שנשך את אצבעו של מר מורדסטון. דייוויד עזב סופית את בלאנדרסטון אחרי מות אמו, כאשר מורדסטון שלח אותו לעבוד בלונדון.
יארמות' היא עיר חוף במחוז נורפוק. שם גרה משפחתה של פגוטי בבית/סירה יחד עם חברת המשפחה גברת גאמידג'. דייוויד ביקר במקום בילדותו וחזר שוב עשר שנים אחר כך לביקור אצל משפחת פגוטי. אחרי מותו של חם, מהגרים דן אמילי וגברת גאמידג' לאוסטרליה ומתחילים בחיים חדשים שם - מה שמועיל במיוחד לאמילי המשאירה מאחור את חייה כפרוצה.
בית סיילם - פנימייה בלונדון אליה שולח מר מורדסטון את דייוויד קופרפילד. מנהל בית הספר האכזר, מר קריקל, היה חברו של מורדסטון והוא מתעלל בדייוויד יותר מהרגיל. אחרי מות אימו עזב דייוויד את בית הספר ונשלח לעבוד בבית חרושת למשחת נעליים.
לונדון היא העיר אליה נשלח דייוויד הילד לעבוד בבית חרושת. שם הוא מתגורר אצל מר מיקובר שנקלע לקשיים כלכליים, ונכלא בבית הסוהר לבעלי חוב. כאשר משפחת מיקובר עוברת לפלימות', דייוויד מחליט ללכת לדובר בתקווה שדודתו בטסי טרוטווד תסכים לקבל אותו. בבגרותו חוזר דייוויד לעיר לונדון והוא מתחיל לעבוד כפקיד ושוליה אצל עורך הדין ספנלו. הוא פוגש את בתו של מעסיקו, דורה, מי שתהיה אשתו הראשונה.
דובר היא עיר חוף במחוז קנט. אחרי שמיקובר עוזב את לונדון ודייוויד נותר לבדו, הוא הולך לדובר לחפש את דודתו בטסי טרוטווד. היא מסכימה לארח אותו בביתה בו מתגורר גם הדייר שלה מר דיק.
קנטרברי היא העיר בה חוזר דייוויד ומשלים את לימודיו. הוא מתגורר בביתו של מר ויקפילד, הידיד של דודתו בטסי, ועם בתו אגנס. עוד חי בבית אוריה היפ, הפקיד הנוכל של ויקפילד, שבסופו של דבר מתגלה כמי שהונה את מעסיקו.
הייגייט (Highgate) הוא הבית בו מתגוררים ג'יימס סטירפורת' עם אמו ודודניתו רוזה דארטל. דייוויד מבקר בבית פעמים אחדות, בתחילה אחרי שפגש את סטריפורת' לראשונה מאז ימיהם המשותפים בבית הספר, ואחר כך כשהוא מודיע לגברת סטירפורת' שבנה ברח עם אמילי, ובפעם האחרונה הוא מבשר לגברת סטירפורת' על טביעתו של ג'יימס ביארמות'.
הערות שוליים

↑  Boedecker, Hal (16 באפריל 2000). "Dickens Classic Plays Well On PBS". Orlando Sentinel. נבדק ב-1 במאי 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Zahed, Ramin (12 באפריל 2000). "Review: 'David Copperfield'". Variety (magazine). נבדק ב-1 במאי 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: unn2011644018
דוד קקבדזה

| --- | --- |

 לידה:  8 באוגוסט 1889 (יוליאני) דידי קוחי, גאורגיה 
 פטירה:  10 במאי 1952 (בגיל 62) טביליסי, ברה"מ 
 מקום קבורה:  פנתאון דידובה 
 
דוד קָקַבַּדְזֶה (בגאורגית: დავით კაკაბაძე;‏ 20 באוגוסט 1889 - 10 במאי 1952) היה צייר אוונגרד גאורגי, גרפיקאי ומעצב נופים. רב תחומי - היה גם חוקר אמנות וחדשן בתחום הצילום. יצירותיו של קקבדזה בולטות בשילוב פרשנות חדשנית לאמנות "שמאלנית" אירופית עם מסורות לאומיות גאורגיות, שבהן היה מומחה.
ביוגרפיה

קקבדזה נולד למשפחת איכרים ענייה בכפר דידי קוחי (גאו') ליד העיירה חוני. בחסות פילנתרופים מקומיים, למד מדעי הטבע באוניברסיטת סנט פטרבורג אותה סיים בשנת 1916. במקביל, השתתף בשיעורי ציור בסטודיו של דמיטרייב-קבקזסקי (רו') וערך מחקר באמנויות גאורגיות עתיקות. לאחר תקופה קצרה של עבודה כצייר ומחנך בטביליסי, הוא נסע לפריז, שם התגורר בשנים 1919 עד 1927. הוא השתתף בתערוכות, ובתערוכות משותפות עם האמנים הגאורגים לאדו גודיאשווילי ושלווה כיכודזה. מחזור הנופים המשחזרים את הטבע של מחוז הולדתו של קקבדזה, אימרטי, הוא מהמעניינות שביצירותיו המוקדמות.
במהלך שהותו בפריז, קקבדזה נמשך ל"ציור חסר נושא", ועבד על בעיות של טכניקה ציורית, תוך שימוש מדי פעם במתכת, זכוכית, ויטראז' וחומרים אחרים במקום צבעים. עד מהרה עבר לתפקיד "שמאלני" עוד יותר, ודבק ברוחב לב בקוביזם. הוא הרצה בפריז על היבטים שונים של אמנות חזותית, וב-1923 הוא פיתח את העניין שלו בצורה קינטית, בנה מצלמת קולנוע מיוחדת והפך לאחד מחלוצי הקולנוע התלת־ממדי. עד אמצע שנות ה-20 הוא נטש את סגנונו הקוביסטי לטובת פיסול וציור מופשטים יותר.
לאחר שחזר לגאורגיה ב-1927, המשיך את נושאי הציור שלו בנופים דקורטיביים מונומנטליים חדשים, כולל נופי תעשייה של מחוז אימרתי. בערך באותו זמן, הוא שיתף פעולה עם במאי התיאטרון הגאורגי הבולט קוטה מרג'נישווילי כדי להפיק כמה תפאורות לתיאטרון בכותאיסי. ב-1931, הוא גם הפיק סרט תיעודי "האנדרטות הישנות של גאורגיה".
קקבדזה הפך לפרופסור באקדמיה הממלכתית לאמנויות בטביליסי ב-1928, אך נקלע ללחץ מצד הרשויות הסובייטיות על "כישלונו" לנטוש את הפורמליזם ולהסתגל לדוגמות של הריאליזם החברתי. בסופו של דבר, הוא פוטר מהאקדמיה ב-1948.
הערות שוליים

↑  Kintsurashvili, Ketevan (2006), David Kakabadze, A 20th Century Classic. Tbilisi,
↑  Kintsurashvili, Ketevan (2013), David Kakabadze, Georgian Modern Artist and Inventor, New York: Nova
↑  Turner, Jane (1996), The Dictionary of Art, p. 732. Grove
↑  Kintsurashvili, Ketevan (Winter, 2005), David Kakabadze – A Great Georgian Modernist[permanent dead link]. "Z" - Ketevan Kintsurashvili's ART LINE.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810615290605606  GND: 118898116  ISNI: 0000 0000 6678 5841  LCCN: n85029182  NKC: xx0157849  RKD: 295822  SNAC: w6md136v  SUDOC: 167929542  ULAN: 500061624  VIAF: 69727717   WorldCat (עם VIAF): 69727717 
אימרטיה - אימו של האמן, 1918
מטע תה
האופיוזאורוס

| האופיוזאורוס |
| --- | --- |

תקופה
יורה תחתון 182.7–180.7 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: פלזיוזאוריה
משפחה:: פליוזאוריים
סוג:: האופיוזאורוס
מינים
 H. longirostris  H. tomistomimus  H. zanoni
שם מדעי
 Hauffiosaurus ‏2001

לסת מאובנת של האופיוזאורוס
האופיוזאורוס (שם מדעי: Hauffiosaurus; מילולית: "הזוחל של האוף", על שם מוזיאון האוף שבבאדן-וירטמברג, גרמניה) הוא סוג של זוחל ימי ממשפחת הפליוזאוריים שחי לפני 180–182 מיליון שנה מהיום במשך תחילת היורה. המאובנים שלו התגלו בגרמניה ובחבל יורקשייר שבבריטניה. סוג זה תואר לראשונה בידי פרנק אוקפי ב-2001. חלק מהמינים הועברו מהסוג מקרופלטה.
יצור ימי זה היה קרובו של הליופלרודון הענקי, אך אורכו הגיע ל-3.4 עד ל-4.8 מטר ואורך הגולגולת הגיע ל-43 ס"מ. היו לו סנפירים רחבים שאיתם נע ביעילות במים, זנב שטוח מאחוריו וצוואר ארוך עם ראש רחב מלא בשיניים מחודדות והמצח היה בעל בליטה קדמית. הוא דמה במראה לפלסיוזאורוס, אשר נמצא באזורים דומים. מזונו העיקרי של זוחל זה היה דגים ורכיכות.
בתרבות

זוחל זה הופיע במשחק עולם היורה: המשחק.
דאמריס מאשם

| --- | --- |

 לידה:  18 בינואר 1659 קיימברידג', ממלכת אנגליה 
 פטירה:  20 באפריל 1708 (בגיל 49) לונדון, ממלכת בריטניה הגדולה 
 עיסוק:  פילוסופית 
 הושפעה מ:  גוטפריד לייבניץ, ג'ון לוק
 השפיעה על:  ג'ון לוק
 מדינה:  ממלכת בריטניה הגדולה 
 בן או בת זוג:  פרנסיס מאשם 
 צאצאים:  פרנסיס קאדוורת' מאשם 
 
ליידי דאמריס מאשם (באנגלית: Damaris Cudworth Masham‏; 18 בינואר 1659 - 20 באפריל 1708) הייתה אחת הפילוסופיות האנגליות הראשונות במאה ה-17. היא כתבה שני חיבורים פילוסופיים חשובים, התכתבה עם הפילוסוף גוטפריד לייבניץ, ופרסמה ביוגרפיה של הפילוסוף ג'ון לוק, שהיה ידידה הקרוב. רק בשנים האחרונות היא זוכה להכרה כפילוסופית חשובה בזכות עצמה.
חייה

מאשם נולדה ב-1658, בתו של הפילוסוף האפלטוניסט רלף קדוורת, שהיה מנהל הכרייסט'ס קולג' באוניברסיטת קיימברידג' אנגליה. הסביבה המלומדת בה גדלה מאשם איפשרה לה לרכוש השכלה מעבר למה שהיה מקובל עבור נשים באותה תקופה, אף על פי שאביה, אחד מגדולי המלומדים של התקופה, לא לימד אותה לטינית (שפה שלמדה לבד בגיל מאוחר יותר, בעידודו של לוק). היא אהבה לקרוא מגיל צעיר והשכלתה הכללית הייתה רחבה ומעמיקה.
ב-1682 פגשה את הפילוסוף ג'ון לוק, באמצעות מכר משותף. לוק התרשם מאוד מכישוריה הפילוסופיים והשכלתה, ובעקבות היכרותם, שהייתה כנראה מעבר למפגש אינטלקטואלי, הפכה דאמריס מאשם לאחת התומכות הגדולות בהגותו (ויש הטוענים שגם תרמה לה לא מעט). בין השניים נכתבו שירי-אהבה, וחליפת המכתבים ביניהם נמשכה שנים, בכל התקופה בה שהה לוק בהולנד. עם שובו לאנגליה בעקבות המהפכה המהוללת ב-1688, התארח בביתה באסקס, ולבסוף הפך לדייר קבע שם, לאחר מותו של בעלה.
ב-1685 נישאה לסיר פרנסיס מאשם, אציל כפרי אלמן עם 9 ילדים, וטיפלה במסירות בילדיו (אורח-חיים שעיכב את התפתחותה האינטלקטואלית והאקדמית). לזוג נולד ילד אחד.
כתבים

דאמריס מאשם פרסמה שני חיבורים פילוסופיים:
הראשון (A Discourse Concerning the Love of God‏ 1696), נכתב כתגובה למתקפה שניהלו תלמידיו של הפילוסוף מלבראנש כנגד האמפיריציזם של ג'ון לוק, והם בתגובה הקדישו לה חיבור חדש.
בספרה השני (Occasional Thoughts in Reference to a Vertuous or Christian Life‏ 1705) הציגה מאשם את הטענה כי מושג ה"אלוהים" נוצר באמצעות השוואה של אידיאות אשר נגזרות מנתוני-החושים שלנו (בניגוד לעמדה הפילוסופית הרציונליסטית של מלבראנש ותלמידי דקארט, שראו בה אידיאה מולדת), תוך שהיא מוכיחה שליטה מעולה בארגומנטציה הלוקיאנית, ומסבירה כי "אלוהים הוא מושג הבנוי מהרבה אידיאות מורכבות" (Occasional Thoughts p.60).
תרומה

בכתביה דוחה מאשם את החיבור בין דת לבין מוסר, וטוענת בזכות מוסר טבעי-פרגמטי, מחוץ לשליטת הממסד הדתי – רק באמצעות החופש, ניתן להגיע לערכים. עמדתה ביחס לחינוך הייתה ליבראלית: היא טענה בזכות חינוך שווה לנשים, תוך הדגשת חשיבותן של אימהות ונשים בכלל, בהתפתחות המוסרית והחברתית של ילדים. עמדותיה בנושאי מוסר וחינוך נשים, השפיעו ללא ספק על הגותו של ידידה ג'ון לוק, ומאוחר יותר, על הנרטיב הפמיניסטי שהחל בדרישה לחנוך נשים, בעבודתה של מרי וולסטונקראפט.
לקריאה נוספת

Broad, Jacqueline, Women Philosophers of the Seventeenth Century, Cambridge: Cambridge University Press, 2002
דני אדינו אבבה

| --- | --- |

דני אדינו אבבה, 2016
 לידה:  1973 (בן 51 בערך) אתיופיה 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  גלי צה"ל, ידיעות אחרונות 
 
דני אדינו אבבה (נולד ב-1973) הוא עיתונאי ופובליציסט ישראלי, ראש אגף דוברות, תקשורת והסברה במשרד העלייה והקליטה.
ביוגרפיה

אבבה, בנם של ידג ובאזטו אבבה, נולד בכפר באזור וגרה, שבמחוז גונדר שבאתיופיה. בילדותו גר בבקתת בוץ ללא מים וחשמל, היה רועה צאן ובגיל 9 לאחר מסע רגלי מפרך ושהות במחנה אום-רקובה בו חווה זוועות, עלה ארצה במבצע משה דרך סודאן. עם הגעתם לארץ התגורר עם משפחתו במרכז הקליטה בערד ובהמשך עברה המשפחה לירושלים. בנעוריו למד בכפר הנוער הדתי בכפר חסידים.
קריירה מקצועית

אבבה החל את דרכו העיתונאית כאשר התגייס לצה"ל ושירת בגלי צה"ל במשך כארבע שנים, תחילה ככתב ולאחר מכן כעורך ראשי. היה ליוצא אתיופיה הראשון בגלי צה"ל ולעיתונאי הראשון מבני הקהילה. לאחר השירות שימש ככתב בידיעות אחרונות לענייני תפוצות, בית הנשיא, הסוכנות היהודית, ירושלים והסביבה עד שנת 2017, ולרוב משמש ככתב בנושאים הקשורים לקהילה.
אבבה בעל תואר ראשון בחינוך.
קריירה מקצועית > שליחות בחו"ל

בשנים 2017 - 2019 היה, עם משפחתו, שליח תנועת הבונים דרור בדרום אפריקה.
קריירה מקצועית > לאחר השיבה לארץ

בפברואר 2021 מונה לראש אגף דוברות, תקשורת והסברה במשרד העלייה והקליטה
קריירה מקצועית > הסרט "קוד השתיקה"

אבבה יזם והפיק את הסרט הדוקומנטרי "קוד השתיקה". דני אבבה הגדיר את מבצע עלייתם כ'מיתולוגי' ובמהלך הסרט התרכז בהתנהלות שנויה במחלוקת של כמה מחלוצי הדרך בזמן המסע לסודאן.. לא היה בסרט אזכור לעובדה שהמבצע תוכנן על ידי ארצות הברית והמטוסים נתרמו על ידי ג'ורג' גוטלמן.
ספרו

ב-2019 הוציא לאור את ספרו "המסע לא תם", שערך יואב קרן בהוצאת ידיעות ספרים. הספר מתאר את עליית הקהילה האתיופית מנקודת מבטו האישית של הסופר וזכה לבקורות טובות ולתרגום לאנגלית. הספר, בתרגומו של אילון לוי, היה מועמד ברשימה הקצרה של פרס סמי רוהר לספרות יהודית בקטגוריית ספרי עיון.
פרסים

ב-2003 זכה יחד עם אורון מאירי ומירון רפופורט בפרס נאפולי לעיתונות על תחקיר שחשף מכירת עצי זית בלתי חוקית על ידי קבלנים שעבדו על גדר ההפרדה באזור קו התפר.
חיים אישיים

דני אדינו אבבה נשוי לטג'יטו, אחות מוסמכת בבית החולים הדסה בעין כרם, ואב לארבעה ילדים.
מתגורר במבשרת ציון.