stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איזובל ריי
ביוגרפיה > קריירה

ריי הפכה לתושבת ותיקה במושבת האמנים באטפלס. שם עבדה לצד מספר אמנים אוסטרליים נוספים ובהם הילדה ריקס ניקולס, רופרט באני, ג'יימס פיטר קווין, אדוארד אופיסר, ואחרים שהתעניינו בעבודת האוסטרלים, כמו ז'ול אדלר הצרפתי.  בסוף שנות ה-1890 ריי הציגה באופן קבוע בחברה המלכותית של אמנים בריטיים ובאגודת ציירי השמן. עבודותיה היו לעיתים של סצנות יומיומיות: היא זכתה בפרס השלישי בשנת הלימודים שלה עם ציור "רוכל סיני המציג את מרכולתו בפני שתי ילדות הניצבות ליד דלת המטבח".
כשגרה באטפלס הציגה ריי באופן קבוע בסלון פריז, והצלחתה דווחה בעיתונות האוסטרלית. היו לה עבודות שנתלו פעמים רבות, תמיד במה שכונה "הסלון החדש", בחלק מהמקרים נכללו גם יצירותיה של אחותה אליסון.
כשפרצה מלחמת העולם הראשונה כמה אוסטרלים, כמו ריקס ניקולס, ברחו לאנגליה, אולם ריי נשארה והפכה, יחד עם ג'סי טרייל, לאחת משתי האמניות האוסטרליות שהציגו את המלחמה בזמן שחיה בצרפת. כאשר בשנת 1918 אוסטרליה מינתה לראשונה אמני מלחמה רשמיים, נבחרו שישה עשר גברים. ריי, אף על פי שגרה בצרפת במשך כל המלחמה, לא נכללה ביניהם. עם זאת, היא תיעדה בפשטות את חוויית המלחמה בעיר מגוריה, ויצרה למעלה ממאתיים רישומים. מרביתם תיארו את הבסיס של הצבא הבריטי באטפלס, "הגדול מסוגו שהקימו הבריטים אי פעם מעבר לים", ששיכן בשיאו 100,000 איש, כולל שירותי בית חולים בגודל של 22,000 חולים. רוב הציורים הם של סצנות ליליות, אולי משום שבמהלך המלחמה ריי ואחותה עבדו שתיהם בהתנדבות, והיה להן מעט זמן פנוי במהלך הימים. מעטות מיצירות אלה נרכשו על ידי גלריות ציבוריות, כאשר היסטוריון האמנות סשה גרישין טען שהן "בדרך כלל נחשבות אינטימיות מדי, אישיות מדי ונשיות מכדי שייכללו באוספים".
אוצרת המוזיאון בטי סנודן סקרה את אוסף הרישומים של מלחמת העולם הראשונה. היא התבוננה בהשפעת התנועה הפוסט-אימפרסיוניסטית אליה נחשפה ריי כשבאה לראשונה לצרפת, ותשומת לבה למתחים בחיי המחנה. סנודן כתבה: "ברישומיה היא משתמשת בקווי מתאר שחורים מלאים עם אזורי צבע שטוחים, טכניקה פוסט-אימפרסיוניסטית שמזכירה כמה מאמני הכרזות הצרפתיים של סוף המאה התשע עשרה ... הדפוסים הקבועים של גברים, אוהלים ומבנים ברבים מהיצירות מעידים על השליטה שהטילה מכונת המלחמה המודרנית. ברישומים רבים יש תחושה חזקה של המתנה: מחכים לסוף הקרב, מחכים לסיום המלחמה, מחכים להישלח הביתה".
אנדרטת המלחמה של אוסטרליה מחזיקה אחת עשרה מיצירותיה של ריי, כולל "התור לקולנוע", שבו תיארה סנודן כ"סצנת לילה דרמטית, כאשר היא משתמשת באור זוהר חזק על רקע השחור העמוק של הלילה, וגואש מעל פסטל שאיפשר להדגיש את זוהר האורות בחושך. התור הארוך של גברים הממתינים משקף מצב רוח כללי של המתנה שרווח במחנה - ומציע שכאן אפילו בבידור הוא אפל."
אמה של ריי נפטרה בצרפת במהלך המלחמה. האחיות נותרו שם עד שנות השלושים של המאה העשרים, כאשר עלייתו של היטלר לשלטון גרמה להן לעבור להתגורר באנגליה, שם התיישבו בסנט לאונרדס און סי, בסאסקס.
ריי נפטרה ב-16 במרץ 1940 בבית החולים בברייטון.
מורשת

הערכת הסוקרים את עבודתה של ריי הייתה מגוונת. היא ספגה ביקורת על כך שאפשרה לסגנונה האימפרסיוניסטי להיות קיצוני והסיח את הדעת מהנושאים שלה, אך אותה גישה נתפסה על ידי מבקר אחר כמקסימה, והפגינה "צביעה הרמונית ואפקטים נמרצים".
ריי לא נכללה במילון של אמניות נשים של מקס ז'רמן באוסטרליה, בתוכנית "הנשים" של קרוליין אמברוס, או במודרניזם ופמיניזם של הלן טופליס: אמניות נשים אוסטרליות 1900–1940.
עבודות של ריי נמצאות באוספי הגלריה הלאומית של אוסטרליה, הגלריה הלאומית של ויקטוריה ואנדרטת המלחמה של אוסטרליה. מחוץ לאוסטרליה, עבודתה מיוצגת במוזיאון טאקט מחוץ לעיירת אטפלס.
גלריה

מצעד דתי
גינה
התור לקולנוע
קונות
חתונה
המחנה
במטבח
אסירים
הערות שוליים

↑  "Students' exhibition". The Argus. Melbourne: National Library of Australia. 6 November 1883. p. 9.
↑  Iso Rae :: biography at :: at Design and Art Australia Online, www.daao.org.au
1 2 3  Snowden, Betty (1999). "Iso Rae in Étaples: another perspective of war" (PDF). Wartime. Australian War Memorial. 8: 36–41.
↑  Eagle, Mary; Jones, John (1994). A Story of Australian Painting. Chippendale, NSW: Macmillan Australia p.120
↑  "Australian artists". The Argus. Melbourne: National Library of Australia. 19 April 1913. p. 23
↑  Grishin, Sasha (2013). Australian Art: A History. Carlton, VIC: The Miegunyah Press
↑  Germaine, Max (1991). A Dictionary of Women Artists of Australia. Roseville East, NSW: Craftsman House
↑  Topliss, Helen (1996). Modernism and Feminism: Australian Women Artists 1900–1940. Roseville East, NSW: Craftsman House
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1076064043  ISNI: 0000 0003 7148 3161  NGV: 18268  RKD: 65409  Trove: 1484982  ULAN: 500019572  VIAF: 95801526   WorldCat (עם VIAF): 95801526
ויליאם סטרוט

| --- | --- |

 לידה:  3 ביולי 1825 טיינמות', הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  3 בינואר 1915 (בגיל 89) מזרח סאסקס, הממלכה המאוחדת 
 
ויליאם סטרוט (באנגלית: William Strutt;‏ 3 ביולי 1825 – 3 בינואר 1915) היה אמן אנגלי.
ביוגרפיה

סטרוט נולד בטייגנמות', דבון, אנגליה, והגיע ממשפחת אמנים, סבו, ג'וזף סטרוט, היה סופר ואמן ידוע, אביו, ויליאם תומאס סטרוט, היה צייר מיניאטורות. ויליאם סטרוט נהנה מחיי סטודנטים בפריז, צרפת ואנגליה, ולמד ציור פיגורטיבי והיסטורי. בתגובה לבעיות בעיניו, החליט סטרוט לבקר באוסטרליה, והגיע ב -5 ביולי 1850 לקולודן, שם גם התחתן.
במלבורן מצא סטרוט תעסוקה כמאייר במגזין אוסטרלי שפורסם על ידי תומאס האם, מכיוון שלא היה ביקוש לציורים הפיגורטיבים וההיסטוריים שבהם הוכשר. עם זאת, חלק מעיצוביו הובילו לעבודות, כולל עיצוב חותמת דואר חדשה.
למרות חוסר העניין בציורי ההיסטוריה הגדולים במלבורן, המשיך סטרוט לשרטט נושאים מתאימים, כולל ציור השריפות 'יום חמישי השחור', שפרצו במושבה ב -6 בפברואר 1851. משרטוטים אלה חיבר סטרוט את אחד מהציורים הבולטים שלו "יום חמישי השחור, 6 בפברואר". 1851 שתיאר בעלי חיים ואנשים בורחים מהאש.
בפברואר 1852 הצטרף סטרוט לזרם הגובר של גברים שנסעו לחפש זהב מסביב לבלאראט, ויקטוריה. אף שעבד בשדות הזהב במשך שמונה-עשר חודשים הוא לא מצא כלום. הוא חזר למלבורן באמצע 1853 והיה מעורב באופן פעיל בזירת התרבות בעיר, ביצע מספר עבודות פורטרטים והצטרף למייסדי האגודה הוויקטוריאנית לאמנויות יפות - שהפכה בשנת 1856 לחברת האמנים הוויקטוריאנית.
התעניינותו של סטרוט בתיאור האירועים הבולטים של המושבה התעוררה על ידי האירועים סביב משלחת החקר הוויקטוריאנית שהובילו רוברט בורק וויליאם וילס בשנים 1860–1861. הוא ערך כמה רישומים על ההכנות שלהם ברויאל פארק, מלבורן, ועקב אחר המסע במחנה הראשון באסנדון, ויקטוריה. שטרוט אסף גם רישומים ממקור ראשון ממשלחת ההצלה ומהשורד היחידי מהמשלחת מג'ון קינג עם שובו.
סטרוט עזב את ויקטוריה בשנת 1862.
הוא היה אדם דתי מאוד, וחשש לגדל את ילדיו במה שהוא ראה כחברה חסרת אמונה. הוא חזר לאנגליה שם השלים שתי עבודות עיקריות המבוססות על רישומים אוסטרליים. הוא המשיך לצייר את הציורים האוסטרלים שלו כדי לייצר ציורי שמן גדולים, כולל קבורת בורק.
בשנת 1861 הוא צייר סצנות מדומיינות ממלחמת טרנאנקי הראשונה על פי סקיצות שצייר בתקופתו בניו זילנד בשנים 1855–1856.
ויליאם סטרוט נפטר בוואדהרסט, סאסקס, אנגליה ב־3 בינואר 1915.
גלריה

שריפות יום חמישי השחור - פרט
דיוקן של החוקר רוברט בורק
קבורת בורק
משטרת הערבות
ונער קטון נוהג בם
הערות שוליים

↑  Henry Robert Addison, Charles Henry Oakes, William John Lawson, Douglas Brooke Wheelton Sladen, Who's who: An Annual Biographical Dictionary, A. & C. Black, 1905. (באנגלית)
↑  Dictionary of Australian Biography St-Sy, gutenberg.net.au
↑  Te Papa buys $1.5 million William Strutt colonial painting, Stuff, ‏2015-10-26 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ADB: strutt-william-4660  AGSA: 3615  DAAO: william-strutt  FNZA: 14408  GND: 143246100  ISNI: 0000 0001 0955 9829  LCCN: n82058575  NGV: 542  RKD: 75853  SNAC: w63n23p8  TePapa: 57979  Trove: 488856  ULAN: 500000405  VIAF: 13653617   WorldCat (עם VIAF): 13653617 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ויליאם סטרוט".
דורה וילסון

| --- | --- |

 לידה:  31 באוגוסט 1883 ניוקאסל, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  21 בנובמבר 1946 (בגיל 63) מלבורן, אוסטרליה 
 
דורה וילסון ( באנגלית:Dora Wilson‏;  31 באוגוסט 1883 – 21 בנובמבר 1946) הייתה אמנית אוסטרלית ילידת בריטניה, הידועה בזכות תחריטים וסצנות רחוב.
ביוגרפיה

דורה לינל וילסון נולדה ב־31 באוגוסט 1883 בניוקאסל על נהר הטיין, אנגליה. הוריה היו ג'יימס וילסון, ואנני מריה, לבית גרין.  המשפחה היגרה למדינת ויקטוריה באוסטרליה בשנת 1884, כאשר דורה הייתה בת שנה.
דורה וילסון התחנכה בבית הספר סומרסט ובמכללת הנשים המתודיסטית במלבורן. בין השנים 1901–1906 למדה בגלריה הלאומית בהנהלת ברנרד הול ופרדריק מקובין, ויצרה חברויות עם האמנים האחרים רות הוליק, גוונדולין גרנט, ובן זוגה פג קלארק.
קריירה אמנותית

דורה וילסון הייתה ידועה בעיקר בזכות תחריטים, פסטלים וציורי שמן של טבע דומם. עבודתה זכתה לשבחים על "חוש הצבע החזק" שלה, אך גם נמתחה ביקורת על כך שהפגינה "יופי של קופסת שוקולד".  עבודותיה נכללו במספר תערוכות בולטות, כולל התערוכה האוסטרלית ליצירת נשים במלבורן, תערוכת האקדמיה המלכותית לאמנות אוסטרלית בלונדון.  בשנת 1923 עבודתה, 'ריווה ד'אור', הודפסה על שער המגזין "עולמן של נשים" והוצגה בחברת האמנים בפריז.
הסטודיו שלה היה מקום המפגש של עמיתיה מבית הספר לציור שהציגו בשנים 14–1913 כ"שנים עשר ציירי מלבורן'. קבוצה זו כללה את ג'סי טריל, ג'נט קומברה סטיוארט, נורה גורדון, פנלי בויד, ולינדזי ברנרד הול. וילסון הייתה גם חברה באגודת מלבורן של נשים ציירות ופסליות.
משנות העשרים ואילך היא התרכזה בעיקר בסצנות רחוב, ובשנת 1923 הוזמנה על ידי סר בולדווין ספנסר לבצע סדרת ציורים של ציוני דרך באירופה. היא הסתובבה באירופה במשך למעלה משנתיים, בליווי הצלם פג קלארק. בשנת 1928 הוצגו עבודות אלה בגלריה Beaux Arts בלונדון ובשנה שלאחר מכן ב״בית אוסטרליה״ בלונדון.
בראשית שנות השלושים של המאה העשרים התמקדה בסצנות היסטוריות מההיסטוריה של מלבורן, עם תערוכה בשם "אבני דרך של מלבורן" שהתקיימה בגלריה לאמנות יפה במרץ 1935. עבודתה הוערכה לטובה על ידי ארתור סטריטון על היותה "רעננה בצבע וחפה ממראה מדכא של צבע שחור."
הערות שוליים

↑  "Wilson, Dora Lynnell (1883–1946)"
↑  "Heard Here and There". Argus (Melbourne, Vic. : 1848 - 1957). 26 September 1936. p. 24
↑  "Dora Wilson's Exhibition". The Sydney Morning Herald. 20 April 1926
↑  Australian Art: The Exhibition in London". The Age (Melbourne, VIC). 26 May 1923.
↑  Honorary and Life Members, The Melbourne Society of Women Painters and Sculptors (ב־Australian English)
↑  ART EXHIBITIONS". Argus (Melbourne, Vic. : 1848 - 1957). 20 March 1930. p. 13.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ADB: wilson-dora-lynnell-9134  DAAO: dora-l-wilson  NGV: 601  NLA: 60598134  Trove: 1464980  VIAF: 7736150749024916420007   WorldCat (עם VIAF): 7736150749024916420007
קתלין מוריס

| --- | --- |

 לידה:  2 בדצמבר 1893 מונטריאול, קנדה 
 פטירה:  20 בדצמבר 1986 (בגיל 93) רודון, קנדה 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  קבוצת ביבר הול 
 
קתלין מוריס (באנגלית: Kathleen Morris‏;  2 בדצמבר 1893 – 20 בדצמבר 1986) הייתה ציירת קנדית וחברה בקבוצת ביבר הול.
ביוגרפיה

ילדם הרביעי ובתם היחידה של מונטגיו ג'ון מוריס ואליזה הווארד בל. היא נולדה במונטריאול, קוויבק והתחנכה שם. היא המשיכה ללמוד במשך עשר שנים (1907–1917) באגודת האמנות במונטריאול אצל ויליאם ברימנר. היא בילתה גם שני קיצים בלימוד אצל מוריס קולן בשיעורי הרישום שלו בחוץ.
אביה נפטר בשנת 1914, באותה שנה שהחלה להציג עם האקדמיה המלכותית לאמנויות הקנדיות ואגודת האמנות במונטריאול.
בראשית שנות העשרים של המאה העשרים הצטרפה לקבוצת ביבר הול ובשנת 1921 החלה להציג עם אגודת האמנים באונטריו.
בשנת 1922 נסעה מוריס לגור עם אמה באוטווה, אונטריו.  אליזה בל הייתה אישה חזקה עם דעות פמיניסטיות, ועודדה את מעורבותה של בתה באמנות. תמיכתה הייתה משמעותית, שכן היה זה מאבק של נשים באותה תקופה לחצות את קווי הגבול החברתיים המקובלים ולהצליח כאמניות. בן דוד של אמה, צייר הדיוקנאות רוברט האריס, התעניין גם הוא בקריירה שלה.
קבוצת ביבר הול התפרקה רשמית בשנת 1922, אך היא עדיין השתתפה בתערוכות שלהם בזמן שהתגוררה באוטווה. היא חזרה לאזור מונטריאול בשנת 1929 והתגוררה שם למשך שארית חייה. מוריס הפכה לחברה באקדמיה המלכותית לאמנויות באותה שנה.  היא שאבה השראה מעבודתו של ג'יימס וילסון מוריס ואילו מוריס התעניין גם בה, הוא רכש אחד מציוריה. עבודותיה הושוו לטובה לאלה של אלכסנדר יאנג ג'קסון ובשנת 1930 זכתה בתחרות האמנויות השנייה בווילינגדון, בצמוד לפרדריק וארלי.
מוריס סבלה מהפרעה מולדת של מערכת העצבים אשר איתגרה אותה פיזית אך לא הצליחה לדכא את שמחת החיים שלה.  היא מעולם לא נישאה ולאחר מות אמה בשנת 1948 היא גרה עם אחיה הרולד. בשנת 1978 לקתה בשבץ מוחי ולא יכלה עוד לצייר.
היא נפטרה ברודון, קוויבק בגיל 93.
סגנון ועבודה

קתלין מוריס ציירה סצנות של קוויבק הכפרית והטרום תעשייתית. היא לא תמכה בזהות קנדית צרפתית, אלא הציעה שהכפריות יכולה לספק מקלט מהחיים המודרניים.
היא ציירה משרטוטים, שבהם היא פשטה את הצורות והחלה לצבוע בטלאים עזים ועבים. הנושא שלה שיקף את קרבתה עם סביבתה והערכתה לחיים הפשוטים. היא גם הרגישה קשר עמוק כלפי עולם החי, והביעה את דאגותיה בפומבי כדי למחות על ציד כלבי הים השנתי. במהלך חייה היא בילתה חודשיים בכל קיץ במפרץ מרשל ליד ארנפריור שבאונטריו, בבית קוטג' מבודד קטן שהיה במשפחתה למעלה ממאה שנה. שם היא הייתה מציירת את השדות והשקיעות או מתמכרת לאהבתה לבעלי חיים על ידי ציור פרות וכבשים.
ניתן להשוות את ציוריו של מוריס ליצירתם של "לס נאביס", קבוצה של ציירים צרפתים בעיקר שהיו פעילים בשנות ה -90 של המאה ה-19, שעבודותיהם הושפעו משימוש אקספרסיבי של פול גוגן בצבע ובדפוס קצבי. כמוהם, מוריס תרגמה את סביבתה בצורה אינטואיטיבית, מונחית על ידי צבע יותר מאשר צורה.
בהערכתו על תערוכה קבוצת ביבר הול בשנת 1937, וו.ג' קונסטבל בחר את מוריס כדוגמה יוצאת מן הכלל לדור השני של האימפרסיוניסטים. אף על פי שמעטים מציוריה מתוארכים ולעיתים קרובות משתמשים בכמה כותרות, ציוריה הם תזכורות נוסטלגיות לתקופה קודמת.
הערות שוליים

↑  "Kathleen Moir Morris", www.gallery.ca (באנגלית)
↑  "Kathleen Morris"
↑  Barbara Meadowcroft, Painting Friends: The Beaver Hall Women Painters, 1999
↑  Canadian Women Artists History Initiative : Artist Database : Artists : MORRIS, Kathleen Moir, cwahi.concordia.ca
↑  "Member of Royal Canadian Academy Montreal artist Kathleen Morris dies", news.google.com
↑  Walters, Evelyn (2005). The Women of Beaver Hall: Canadian Modernist Painters. Dundurn. p. 80.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1025706684  ISNI: 0000 0000 7891 6896  LCCN: n85011067  RKD: 57849  ULAN: 500013468  VIAF: 95763359   WorldCat (עם VIAF): 95763359
פרנקלין בראונל

| --- | --- |

 לידה:  27 ביולי 1857 ניו בדפורד, ארצות הברית 
 פטירה:  1946 (בגיל 88 בערך) אוטווה, קנדה 
 מקום לימודים:  בית הספר של המוזאון לאומנויות יפות בבוסטון  אקדמיה ז'וליאן 
 תחום יצירה:  ציור 
 הושפע על ידי:  טוני רובר-פלורי, ויליאם אדולף בוגרו, לאון בונה 
 פרסים והוקרה:  חבר האקדמיה הקנדית המלכותית לאמנויות 
 
פרנקלין בראונל (באנגלית: Franklin Brownel‏; 27 ביולי 1857, ניו בדפורד, מסצ'וסטס – 13 במרץ 1946) היה צייר נוף, שרטט ומורה פעיל בקנדה.
ביוגרפיה

בראונל למד בבית הספר של המוזיאון בבוסטון לאמנויות יפות בשנת 1879 ובאקדמיה ז'וליאן בפריז בין השנים 1880–1883 בניהולו של ויליאם אדולף בוגרו, טוני רוברט פלורי ולאון בונה. שם הוא פגש את הצייר הקנדי ויליאם ברימנר.
לאחר שבילה זמן מה במונטריאול, עבר בראונל לאוטווה בשנת 1886 כדי למלא את תפקיד מנהל בית הספר לאמנות באוטווה עד שנת 1900. הוא קיבל את אותו תפקיד כמנהל בין השנים 1900–1937 באגודה לאמנות נשים באוטווה, שלימים שונה לשם: התאחדות האמנות של אוטווה. בין תלמידיו היו פגי ניקול מקלאוד, אנרי מאסון ורוברט טייט מקנזי.
בראונל נבחר לחבר באקדמיה המלכותית הקנדית לאמנויות בשנת 1895 ובחברת האמנים באונטריו בשנת 1899. הוא היה גם חבר מייסד במועדון האמנות הקנדי בטורונטו בשנת 1907. דרך המועדון התיידד עם מוריס קולן. וג'יימס וילסון מוריס. כתוצאה מכך, לוח הצבעים שלו החל להבהיר. ציוריו האימפרסיוניסטיים ביותר צוירו בכמה טיולים לאיי הודו המערבית בין השנים 1911 ל-1915.
טיולי ציור אחרים שעשה היו באזורי גספה וגטינו בקוויבק, בפארק אלגונקווין ואזורים אחרים סביב אוטווה באונטריו.
מלבד נופים, הוא גם צייר פורטרטים, פרחים, סצנות ימיות וז'אנריות בשמן, צבעי מים ופסטל.
הערות שוליים

↑  Peleg Franklin Brownell | The Canadian Encyclopedia, www.thecanadianencyclopedia.ca
↑  Franklin Brownell
↑  "Brownell, Franklin Peleg (1856–1946), Painter : Benezit Dictionary of Artists", Oxford Academic (באנגלית)
↑  Prakash, A.K. (2015). Impressionism in Canada: A Journey of Rediscovery. Stuttgart: Arnoldsche Art Publishers. pp. 398–417
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 1598 1604  LCCN: nr93012890  RKD: 13243  ULAN: 500004159  VIAF: 104535556   WorldCat (עם VIAF): 104535556 
פרנקלין ברונאל, 1915
Earned It

"Earned It", נקרא גם "Earned It (Fifty Shades of Grey)", הוא סינגל של הזמר-יוצר הקנדי דה ויקנד. השיר יצא לאור ב-23 בדצמבר 2014, כסינגל המוביל מתוך הפסקול של הסרט "חמישים גוונים של אפור" משנת 2015, ונכלל גם באלבום האולפן השני של דה ויקנד, Beauty Behind the Madness.
"Earned It" זכה לשבחים ממבקרי המוזיקה בצאתו, והגיע בשיאו למקום השלישי במצעד הבילבורד הוט 100, ובכך הפך לשיר הראשון של דה ויקנד שהגיע לחמישייה הפותחת במצעד. הווידאו קליפ של השיר בוים על ידי במאית הסרט, סם טיילור-ג'ונסון, מופיעה בו השחקנית הראשית בסרט, דקוטה ג'ונסון, ולו אותו BDSM. השיר הועמד לקטגוריית "השיר המקורי הטוב ביותר" בטקס פרסי אוסקר ה-88 וזכה בפרס גראמי, בקטגוריית "ביצוע ה-R&B הטוב ביותר" בטקס פרסי גראמי ה-58.
רקע

דה ויקנד היה מעורב בפרויקט בשלב מוקדם מאוד. טום מקאי, מנהל בריפבליק רקורדס, הסביר: "הוא עבד על מספר שירים למספר סצנות. חלקם עבדו וחלקם לא, אבל הוא פשוט המשיך בזה, והמשיך בזה, והמשיך בזה. בסופו של דבר הוא כתב את 'Earned It' וזה השיר הגדול ביותר בקריירה שלו עד כה. זה השיר היחיד שקיים בסרט פעמיים". הבמאית סם טיילור-ג'ונסון אמרה כי קולו של דה ויקנד מפתה באופן מיידי, וזה מתאים לסרט בצורה "מחושמלת". דה ויקנד טען כי הסרט והמוזיקה שלו הם כמו "התאמה שנעשתה בגן עדן". גרסה אלטרנטיבית לסינגל, עם מבוא חדש מעט ארוך, נכללה מאוחר יותר באלבומו של דה ויקנד, Beauty Behind the Madness משנת 2015.
הרכב

"Earned It" הוא שיר צ'אמבר פופ (אנ') ו-R&B. השיר נכתב בסולם של רה מינור, בקצב של 40 פעימות לדקה בחותמת זמן של 6/8. בשיר קיימת החלפה בין האקורדים Gm7 ו-Dm7, וקולו של טספיי משתרע על פני שתי אוקטבות, מ-D3 ל-D5.
ביקורת

"Earned It" זכה לשבחים ממבקרי המוזיקה. מגזין רולינג סטון דירג את השיר במקום ה-39 ברשימת סוף השנה שלו של 50 השירים הטובים ביותר מ-2015; דה ויקנד מופיע פעמיים נוספות ברשימה שלו עם הסינגלים הבאים שלו, "The Hills" ו-"Can't Feel My Face" מתוך האלבום Beauty Behind the Madness.
פרסים ומועמדויות

השיר זכה בפרס גראמי, בקטגוריית "ביצוע ה-R&B הטוב ביותר" בטקס פרסי גראמי ה-58, והועמד גם לקטגוריות "שיר ה-R&B הטוב ביותר" ו"השיר הטוב ביותר שנכתב למדיה חזותית". בנוסף, השיר קיבל מועמדות לפרס אוסקר, בקטגוריית "השיר המקורי הטוב ביותר" בטקס פרסי אוסקר ה-88.
הצלחה מסחרית

בקנדה, "Earned It" הגיע בשיאו למקום השמיני במצעד הקנדה הוט 100. "Earned It" הגיע בשיאו למקום השלישי במצעד הבילבורד הוט 100, ובכך הפך לסינגל השני מהפסקול Fifty Shades of Grey שהגיע לעשירייה הפותחת, לאחר "Love Me like You Do" של אלי גולדינג, שהגיע גם הוא למקום השלישי. השיר הפך לשירו השני של דה ויקנד שהגיע לעשירייה הפותחת במצעד, לאחר שיתוף הפעולה שלו עם אריאנה גרנדה ב-"Love Me Harder", שהגיע בשיאו למקום השביעי, והשיר הנמכר ביותר שלו במצעד. השיר זכה להצלחה מסחרית גם מחוץ לארצות הברית וקנדה, והגיע לעשירייה הפותחת בעשר מדינות אחרות, בהן בריטניה וניו זילנד, תוך שהגיע ל-20 הראשונים במדינות בהן אוסטרליה, גרמניה ואירלנד.
וידאו קליפ

הקליפ, אותו ביימה במאית הסרט סם טיילור-ג'ונסון, צולם בתיאטרון הארמון בלוס אנג'לס. הוא פורסם ב-Vevo וביוטיוב ב-21 בינואר 2015, ובו כוכבת הסרט דקוטה ג'ונסון. הוא כולל את ה-BDSM כפי שנראה בסרט. הקליפ מציג את דה ויקנד מופיע על הבמה כקבוצת נשים חסרות חזה עם קלטת שחורה מעל שדיהן ובמצעות שגרת בורלסק של BDSM מאחוריו.
רשימת רצועות

| תקליטור סינגל אירופאי> מס' | תקליטור סינגל אירופאי> שם | תקליטור סינגל אירופאי> משך | תקליטור סינגל אירופאי>  | תקליטור סינגל אירופאי>  | תקליטור סינגל אירופאי>  | תקליטור סינגל אירופאי>  | תקליטור סינגל אירופאי>  | תקליטור סינגל אירופאי>  | תקליטור סינגל אירופאי>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Earned It (Fifty Shades of Grey)  | 4:11 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Where You Belong  | 4:56 |  |  |  |  |  |  |  |
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2015)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2015)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2015)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2015)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 21 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 13 |  |
|  איסלנד | הפלייליסט | 2 |  |
|  איטליה | מצעד הסינגלים האיטלקי | 25 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 15 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 3 |  |
|  ארצות הברית | מצעד הדאנס/מיקס שואו איירפליי | 6 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ | 1 |  |
|  ארצות הברית | מצעד 40 שירי המיינסטרים | 1 |  |
|  ארצות הברית | מצעד השירים הקצביים | 1 |  |
|  ארצות הברית | מצעד 40 השירים למבוגרים | 9 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 17 |  |
|  דנמרק | היטליסטן | 2 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 8 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדים | 15 |  |
|  הונגריה | Rádiós Top 40 | 19 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 4 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד שירי ה-R&B | 1 |  |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 14 |  |
|  לבנון | מצעד 20 העליונים הרשמי של לבנון | 13 |  |
|  נורווגיה | VG-lista | 6 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 7 |  |
|  ספרד | PROMUSICAE | 14 |  |
|  פולין | ZPAV | 3 |  |
|  פינלנד | המצעדים הפיניים הרשמיים | 13 |  |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 14 |  |
|  צרפת | SNEP | 2 |  |
|  קוריאה הדרומית | סירקל צ'ארט | 55 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 8 |  |
|  קנדה | קנדה AC | 13 |  |
|  קנדה | קנדה CHR/טופ 40 | 3 |  |
|  קנדה | קנדה הוט AC | 4 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 7 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 7 |  |
נתוני מכירות

| מדינה | תואר | מכירות |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה (ARIA) | פלטינה | 70,000 |
| בלגיה (BEA) | זהב | 15,000 |
| קנדה (Music Canada) | פלטינה ×5 | 400,000 |
| דנמרק (IFPI Denmark) | פלטינה ×2 | 120,000 |
| גרמניה (BVMI) | זהב | 200,000 |
| איטליה (FIMI) | פלטינה | 50,000 |
| ניו זילנד (RMNZ) | פלטינה | 15,000 |
| נורווגיה (IFPI Norway) | פלטינה ×2 | 20,000 |
| פולין (ZPAV) | פלטינה ×2 | 40,000 |
| ספרד (PROMUSICAE) | פלטינה | 40,000 |
| שוודיה (GLF) | פלטינה ×3 | 120,000 |
| הממלכה המאוחדת (BPI) | פלטינה ×2 | 644,064 |
| ארצות הברית (RIAA) | פלטינה ×7 | 2,110,000 |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ארצות הברית | 23 בדצמבר 2014 | הורדה דיגיטלית | ריפבליק רקורדס |  |
| ארצות הברית | 13 בינואר 2015 | רדיו קצבי עכשווי | ריפבליק רקורדס |  |
| ארצות הברית | 24 בפברואר 2015 | רדיו להיטים עכשוויים | ריפבליק רקורדס |  |
| אירופה | 10 באפריל 2015 | תקליטור | ריפבליק רקורדס |  |
תיאטרון עוטף הנגב

| --- | --- |

אולם הבית של תיאטרון הנגב על שם שמואל שילה במועצה האזורית אשכול
אולם הבית של תיאטרון הנגב על שם שמואל שילה במועצה האזורית אשכול
 שפה רשמית:  עברית
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום פעילות:  מועצה אזורית אשכול
 מייסדים:  אבינועם בלומנקרנץ, גיל זרביב ושמואל שילה
 מנכ"ל:  איסי ממנוב נוריאל, החל משנת 2005
 תקופת הפעילות:  1986 – הווה
 http://negevtheater.co.il/
תיאטרון עוטף הנגב, שנקרא בעבר תיאטרון הנגב הוא תיאטרון יוצר בפריפריה המשמש כבית ליוצרים מהנגב, ושוכן במועצה אזורית אשכול שבנגב המערבי. המטרה הראשונית הייתה ליצור בסיס ליוצרים מיישובי הסביבה, קיבוצים ומושבים שיוכלו לשלב חיי קיבוץ/מושב עם חיי יצירה.
היסטוריה

תיאטרון הנגב נוסד ב־1986 במועצה האזורית אשכול. אולם הבית שלו הוא אולם אשכול ע"ש שמואל שילה הנמצא במתחם המועצה האזורית. התיאטרון נוסד על ידי אבינועם בלומנקרנץ, גיל זרביב ושמואל שילה, שהיה מנהלו האומנותי במשך שנים.
תיאטרון הנגב נשא על דגלו את נושא המעורבות החברתית. חלק מהאג'נדה של התיאטרון הוא ליצור הצגות עם אמירות שמעוררות מחשבה וויכוח (פוליטי, חברתי, תרבותי, סאטירה).
בשנת 2005 הבמאי איסי ממנוב נוריאל מונה למנהל התיאטרון. בתקופתו הוא הפך מתיאטרון פרינג' לתיאטרון המפיק מחזות מקוריים לאולמות הגדולים.
התיאטרון מתוקצב על ידי משרד התרבות והפך לקבוצת תיאטרון משנת 2013. הוא מפיק כשתי הצגות בשנה.
בין השנים 2015–2020 תיאטרון הנגב היה שותף בהקמת תיאטרון אלמהבאש, התיאטרון העירוני בעיר הבדואית, רהט וניהל את תקציבו עד שיצא לדרך עצמאית ב 2021.
לאחר טבח שבעה באוקטובר שינה התיאטרון את שמו לתיאטרון עוטף הנגב.
היסטוריה > מנהלי התיאטרון

שמואל שילה
מיגל אורבך
רולן סולטן
איסי ממנוב נוריאל