ברכה צפירה
ביוגרפיה

ברכה צפירה נולדה ב-ו' בניסן תר"ע בכפר התימנים בשילוח, ירושלים, לרב יוסף צפירה ולנעמה לבית עמרני, שניהם יוצאי צנעא בתימן.
אמה נפטרה בלידתה, ואילו אביה - אשר עלה לארץ ישראל ב-1877 והתיישב בשכונת נחלת צבי בירושלים - נפטר מטיפוס כשהייתה בת שלוש.
משך זמן מה התגוררה אצל דודה, ואחר כך נשלחה לבית יתומים בשכונת ימין משה בירושלים, ומשם נדדה בין משפחות אומנה.
משפחות אומנה אלה היו בנות עדות וחברות שונות בירושלים. כך התוודעה צפירה כבר בילדותה ללחנים ולשירים של מגוון עדות ישראל.
בסביבות 1924 עברה לכפר הנוער מאיר שפיה. הדסה, רעייתו של מנהל הכפר ומורה שם, עמדה על יכולותיה הקוליות של צפירה.
גם הנרייטה סולד שמעה את שירתה, התרשמה ושלחה אותה לתל אביב, ללמוד דרמה. בגיל 16 צפירה הצטרפה כזמרת לתיאטרון הארץ ישראלי (התא"י). בתיאטרון פגשה באמרגן משה ואלין שהפך לאמרגנה וארגן עבורה קונצרטים. בתל אביב התגוררה בכרם התימנים, שם התחברה מחדש לשורשיה התימניים ויצרה קשרים עם "חבר'ה טראסק", חבורה בוהמית שניסתה לגשר בין תרבות המזרח לתרבות האירופית.
לאחר מכן הופיעה כזמרת בתיאטרון הסאטירי הקומקום שהקים אביגדור המאירי. המאירי התרשם מזמרתה, וביוזמתו יצאה לברלין ללמוד מוזיקה.
בברלין, בסוף שנות ה-20, למדה צפירה בבית הספר של מקס ריינהרדט והכירה את המלחין נחום נרדי. הוא הלחין עבורה שירים רבים, והיא חשפה אותו לעולם שירי העם והליטורגיה של עדות ישראל השונות. במשך עשור הופיעו שניהם בקונצרטים משותפים באירופה, ארצות הברית ואף בארץ ישראל ובמצרים, וצפירה קנתה לה מעמד של כוכבת. השניים אף נישאו, אך התגרשו לאחר שמונה שנים.
בשנות ה-40 שיתפה צפירה פעולה גם עם מלחינים שעלו לארץ מאירופה, ביניהם פאול בן-חיים, עדן פרטוש ומרק לברי. היא חשפה בפניהם את סגנון המוזיקה המזרחי, ובכך תרמה ליצירת סגנון מוזיקלי ישראלי חדש ואף להבאתו אל אולם הקונצרטים. הסגנון המיוחד של שירתה וגווניה הכיל יסודות של מוזיקה תימנית, ספרדית וערבית. המבטא הגרוני וחיתוך הצליל הכללי של קולה הקנה לביצועיה מימד של "אותנטיות", "שורשיות" מקומית ו"חושניות" - בעיקר לאוזניים של מי שחונכו על מוזיקה אירופית. ביצועיה הקנו לשירים בעלי גוון אירופי מובהק ניחוח של מזרחיות.
צפירה הרבתה לשיר את שיריו של חיים נחמן ביאליק, אשר להם הותאמו לחנים מזרחיים, בהם "בין נהר פרת ונהר חידקל", "שיר העבודה והמלאכה" ו"יש לי גן". עוד משיריה הידועים: "עלי גבעה", "שתו העדרים", ושירי הילדים "שנה טובה", "לביבות" ("קמח מן השק") ו"מי יבנה בית". הופיעה בטקס הפתיחה של המכביה השנייה ב-1935. השיר "אלוהים אשאלה" בביצועה היה השיר שפתח את השידורים העבריים של קול ירושלים - הרדיו המנדטורי בשנת 1936. אלו היו שידורי רדיו הסדירים הראשונים בארץ ישראל.
בספרם של מכס ברוד ופטר גרדנויץ "המוזיקה בישראל מימות קדם עד ימינו אלה" (הוצאת ראובן מס, 1954) כותב ברוד: ”התפתחותה של המוסיקה המודרנית הישראלית חייבת תודה גדולה לעידוד שקיבלה מהזמרת התימנית ברכה צפירה. השפעתה היתה החלטית על התפתחותו של הסגנון החדיש שבוסקוביץ' הצמיד לו את התואר ים תיכוני. ברכה צפירה היא הדמות המקורית והחשובה ביותר בחיי המוסיקה בישראל - מקומה בעולם תרבות המוסיקה הבינלאומית, ויחד עם זה היא מכניסה משהו חדש, שלדעתי ישמש הפתעה ותגלית גם לגבי עולם המוסיקה של אירופה.”
בשנת 1966 זכתה ברכה צפירה בפרס אנגל על תרומה למחקר המוזיקלי בישראל.
צפירה נישאה בשנית לכנר בן עמי זילבר (בנו של הצייר אריה זילבר).
בתה של ברכה צפירה מנישואיה לנחום נרדי היא זמרת האופרה נעמה נרדי, ובנה מנישואיה לבן עמי זילבר הוא הזמר והמלחין אריאל זילבר.
ברכה צפירה נפטרה ב-ו' בניסן תש"ן (1990), בגיל 80. נטמנה בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
בירושלים נקרא רחוב על שמה בשכונת רמת שרת, בנוסף לכך נקראו על שמה רחובות בבאר שבע, עכו, הרצליה וראש העין.