stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היידי קלום
הערות שוליים

↑  'It just started so I don't know where it's going': Heidi Klum admits she's dating her bodyguard, but stops short of calling romance a 'relationship', Mail Online
↑  Joelle Goldstein, Surprise! Heidi Klum and Tom Kaulitz Legally Married in February After 2-Month Engagement, people.com, ‏11 ביולי 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb161677648 (data)  GND: 129797219  ISNI: 0000 0000 7872 1263  LCCN: n2004091450  MusicBrainz: 93e1e8ed-db71-4f33-a5e0-3e3a18752133  NKC: xx0050030  SUDOC: 091574897  VIAF: 85619301   WorldCat (עם VIAF): 85619301 
סיל והיידי קלום (עם הגב למצלמה)
הטחנה על הנהר פלוס

| --- | --- |

המהדורה הראשונה של "הטחנה על הנהר פלוס"
 מידע כללי
 מאת:  ג'ורג' אליוט
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1860
 מספר עמודים:  מהדורה ראשונה - 176 מהדורה שנייה - 505
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מהדורה ראשונה - הוצאת יוסף שמעוני מהדורה שנייה - הוצאת כרמל
 תאריך:  מהדורה ראשונה - 1953 מהדורה שנייה - 1998
 תרגום:  מהדורה ראשונה - יצחק לבנון מהדורה שנייה - אופירה רהט
 סדרה
 ספר קודם:  אדם ביד 
 
טום ומגי טוליבר
הטחנה על הנהר פלוס (באנגלית: The Mill on the Floss) הוא רומן מאת ג'ורג' אליוט (מרי אן אוונס), אשר התפרסם לראשונה בשלושה חלקים בשנת 1860.
עיבודים לטלוויזיה

בשנת 1965 עובד הרומן לסדרת טלוויזיה, בכיכובה של ג'יין אשר בתפקיד מגי טוליבר. עיבוד נוסף לטלוויזיה יצא בשנת 1997, בכיכובה של אמילי ווטסון.
תרגומים לעברית

לרומן יצאו שני תרגומים לעברית:
הטחנה על שפת הפלוס - תרגום יצחק לבנון, הוצאת יוסף שמעוני, תשי"ג
הטחנה על הנהר פלוס - תרגום אופירה רהט, הוצאת כרמל, תשנ"ח 1998
הלחנה סילאבית

הלחנה סילאבית (באנגלית: syllabic composition - "הלחנה הברתית") היא הלחנה בה כל הברה ביצירה מוזיקלית מקבלת תו משלה.
ההלחנה הסילאבית מופיעה בעיקר בשירי ילדים, איתם היא מזוהה.
לעיתים יכולה הלחנה זו להופיע גם בשיר שרובו מורכב מהלחנה סילאבית קטעים או הברות מסוימות שמורכבות מהלחנה מיליסמטית.
לדוגמה: בשיר "האוטו שלנו גדול וירוק" השיר רובו מורכב מהלחנה סילאבית, אך כשמגיע הקטע "האוטו שלנו נוסע רחוק" המילה "רחוק" מתארכת קמעה, ולכן היא נחשבת להברה מיליסמטית. דוגמה נוספת לשיר המורכב רובו מהלחנה סילאבית הוא השיר דו-רה-מי, שהפזמון שלו הוא ממש התווים עצמם - שכל אחד מקבל תו משלו.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הונדה רפגה

| --- | --- |

Honda Rafaga
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  הונדה
 שנות ייצור:  1993 – 1997
 הרכבה:  יפן יפן
 מודל אחריו:  הונדה טורנאו
 אורך:  4,555 מ"מ
 רוחב:  1,695 מ"מ
 גובה:  1,425 מ"מ
 משקל:  1,280–1,380 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,770 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  5 צילינדרים, 1,996 סמ"ק המפיק 155 כ"ס ב-6,700 סל"ד, יחס דחיסה 9.7:1, מנוע "הונדה" סדרה "Honda G engine" (אנ') סוג "G20A Straight-5"  5 צילינדרים, 1,996 סמ"ק המפיק 160 כ"ס ב-6,700 סל"ד, יחס דחיסה 9.7:1, מנוע "הונדה" סדרה "Honda G engine" (אנ') סוג "G20A Straight-5"  5 צילינדרים, 2,451 סמ"ק המפיק 188 כ"ס ב-6,500 סל"ד, יחס דחיסה 10.0:1, מנוע "הונדה" סדרה "Honda G engine" (אנ') סוג "G25A Straight-5"
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות  תמסורת אוטומטית - 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  214 קמ"ש (דגם "2.0E", מנוע 1,996 סמ"ק שנת 1994)
הונדה רפגה (ביפנית: ホンダ・ラファーガ, באנגלית: Honda Rafaga) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרנית הרכב היפנית הונדה, אשר יוצרה בין השנים 1993–1997 ביפן.
"הונדה רפגה"

.
4 דלתות.
5 נוסעים.
מנוע קדמי - אורכי.
מנוע בנזין.
סוג הנעה: הנעה קדמית.
לוחות עץ על לוח מחוונים וקונסוליית המרכז (עור - אופציונלי).
משנת 1994 כריות אוויר כפולות לנוסעים הקדמיים.
חלון גג מזכוכית (אופציונלי).
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 8.5 שניות (דגם "2.0E", מנוע 1,996 סמ"ק שנת 1994).
"הונדה רפגה" > דגמים

"HONDA RAFAGA 2.0EX".
"HONDA RAFAGA 2.0TX".
"HONDA RAFAGA 2.0SX".
"HONDA RAFAGA 2.0CS".
"HONDA RAFAGA 2.5S".
"HONDA RAFAGA 2.0E".
"HONDA RAFAGA 2.0T".
"HONDA RAFAGA 2.0S".
תמונות

"הונדה רפגה", מנוע 2.0 ליטר
"הונדה רפגה", מנוע 2.0 ליטר
ראו גם

הונדה
הערות שוליים

↑  "הונדה רפגה" autotalkz.com/cat-honda/honda-rafaga
↑  דגמי: "Honda Ascot", "הונדה רפגה" oocities.org/honda5c
↑  "הונדה רפגה" car.info/en-se/honda/rafaga/rafaga-ce-283572
↑  "הונדה רפגה" (ביפנית) honda.co.jp/pressroom/products/auto/rafaga
↑  "הונדה רפגה" - דגמים goo-net-exchange.com/catalog/HONDA__RAFAGA
↑  "הונדה רפגה" דגם "2.0EX" goo-net-exchange.com/catalog/HONDA__RAFAGA/2002489
↑  "הונדה רפגה" דגם "2.0TX" goo-net-exchange.com/catalog/HONDA__RAFAGA/2002491
↑  "הונדה רפגה" דגם "2.0SX" goo-net-exchange.com/catalog/HONDA__RAFAGA/2002494
↑  "הונדה רפגה" דגם "2.0CS" goo-net-exchange.com/catalog/HONDA__RAFAGA/2002500
↑  "הונדה רפגה" דגם "2.5S" goo-net-exchange.com/catalog/HONDA__RAFAGA/2002503
↑  "הונדה רפגה" דגם "2.0E", שנת 1994 - מפרט automobile-catalog.com/make/honda/rafaga/rafaga_4-door_sedan/1994
↑  "הונדה רפגה" דגם "2.0T"  goo-net-exchange.com/catalog/HONDA__RAFAGA/2002226
↑  "הונדה רפגה" דגם "2.0S" goo-net-exchange.com/catalog/HONDA__RAFAGA/2002230
היינריך טרטנר

| --- | --- |

היינריך טרטנר
 לידה:  19 בספטמבר 1907 מינדן, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 פטירה:  18 בספטמבר 2006 (בגיל 98) מנשנגלדבאך, גרמניה גרמניה
 מדינה:  גרמניה, גרמניה הנאצית 
 כינוי:  "היינץ"
 השכלה:  אוניברסיטת בון  Görres-Gymnasium Düsseldorf  Lipetsk fighter-pilot school 
 השתייכות:   רייכסווהר ורמאכט ורמאכט  בונדסוור
 תקופת הפעילות:  1925 1945 – 1956 1966 (כ־31 שנים)
 דרגה:   גנרל (בונדסוור)
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הצנחנים ה-4 של הוורמאכט מפקד הקורפוס ה-1 של הבונדסוור המפקח הכללי של הבונדסוור
 פעולות ומבצעים
 מלחמת האזרחים הספרדית מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 קצין גבוה בלגיון הכבוד  הצלב הספרדי  צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון  הצלב הגדול של מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה  אביר מפקד  במסדר הוויקטוריאני המלכותי  לגיון ההצטיינות של ארצות הברית בדרגת לגיונר 
 
היינריך "היינץ" טרטנר (בגרמנית: Heinrich "Heinz" Trettner;‏ 19 בספטמבר 1907 – 18 בספטמבר 2006) היה גנרל גרמני אשר שירת בוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה ופיקד על דיוויזיית הצנחנים ה-4. לאחר המלחמה התגייס לבונדסוור ואף שימש כמפקח הכללי שלו (מקביל לרמטכ"ל) בין השנים 1964–1966.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

טרטנר נולד במינדן ב-19 בספטמבר 1907. הוא היה בנו של לודוויג טרטנר - קצין בצבא הפרוסי. הוא למד בגימנסיה בדיסלדורף, וב-1925 התגייס לרייכסווהר והוצב ברגימנט הפרשים ה-18. ב-1929 הוא הועלה לדרגת לויטננט. טרטנר רצה להפוך לטייס קרבי, אולם על פי הסכם ורסאי נאסר על רפובליקת ויימאר להחזיק חיל אוויר. אי לכך, ב-1932 הוא פרש מהצבא ועבר קורס טיסה בבית ספר אזרחי בבראונשווייג. במסגרת הסכם סודי בין גרמניה לברית המועצות, נשלח טרטנר להכשרה כטייס קרבי בברית המועצות, ובסיס הסודי של הרייכסווהר בליפסטיק. ב-1 במאי 1933 הוא חזר לרייכסווהר והצטרף לחיל האוויר הסודי שלו. בהדרגה הפך חיל האוויר הגרמני לגלוי ורשמי, וטרטנר שובץ ביחידות קרביות סדירות.
ב-1936 הצטרף טרטנר ללגיון הקונדור ונשלח להשתתף במלחמת האזרחים הספרדית. ב-15 בספטמבר 1937 הוא מונה למפקד טייסת המפציצים ה-1 של הלגיון. עם סיום המלחמה הוא חזר לגרמניה, וב-1 ביולי 1938 מונה לקצין מטה בדיוויזיית האווירית ה-7. ב-1 באוגוסט 1937 הוא הועלה לדרגת מאיור.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

בתחילת מלחמת העולם השנייה, תכנן טרטנר את השתלטות הצנחנים הגרמנים על מבצרי הולנד, ועל כך עוטר בצלב האבירים של צלב הברזל. ב-15 בדצמבר 1940 הוא הועבר למטה הקורפוס האווירי ה-11 והשתתף בתכנון מבצע מרקיורי.
ב-1 באוקטובר 1941 הוא הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט, וב-1 בדצמבר של אותה שנה הוא מונה לראש מטה הקורפוס ה-11. ב-1 במרץ 1943 הוא הועלה לדרגת אוברסט. באוקטובר של אותה שנה הוא הקים את דיוויזיית הצנחנים ה-4 ופיקד עליה עד סיום המלחמה. טרטנר פיקד על אנשיו בקרב אנציו, ולאחר מכן הדיוויזיה שלו הייתה הדיוויזיה הגרמנית האחרונה שפינתה את רומא ב-4 ביוני 1944. בעקבות כך, נוספו עלי אלון לצלב האבירים שלו. ב-1 ביולי של אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור. בחורף 1944–1945 לחמה הדיוויזיה בקו הגותי, ולאחר מכן לחמה הדיוויזיה כנגד מתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה ברימיני ובבולוניה, וב-2 במאי 1945 נכנעה יחד עם שאר כוחות קבוצת ארמיות C.
ביוגרפיה > בונדסוור

טרטנר נתפס בידי צבא ארצות הברית ליד מודנה, וביולי 1946 הועבר לצבא הבריטי. הוא הוחזק בשבי הבריטי עד אפריל 1948. לאחר שחרורו, הוא החל לעבוד בתחום הזכוכית ולאחר מכן בתחום הטקסטיל. במקביל, הוא השלים תואר בכלכלה באוניברסיטת בון. ב-2 בנובמבר 1956 הוא הצטרף לבונדסוור כיועץ. הוא קיבל אוטומטית דרגת גנרל-מיור, ומונה לראש מחלקת הלוגיסטיקה של נאט"ו. בפברואר 1960 הוא הועבר לשמש כמפקד הקורפוס ה-1. ב-14 באוקטובר של אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט. ב-1 בינואר 1964 הוא הועלה לדרגת גנרל ומונה למפקח הכללי של הבונדסוור (מקביל לרמטכ"ל). בעקבות מינויו לתפקיד, גרמניה המזרחית פתחה נגדו במסע הכפשות, ואף הפיצה ספר המתאר פשעי מלחמה שביצע, כביכול, במהלך המלחמה.
ב-1 באוגוסט 1966 הוציא שר ההגנה קאי-אובה פון האסל צו המתיר לחיילי הבונדסוור להצטרף לאיגודים מקצועיים. טרטנר התפטר מתפקידו במחאה על כך שהצעד נעשה ללא התייעצות עם מנהיגות הצבא.
טרטנר נפטר ב-18 בספטמבר 2006, יום אחד לפני יום הולדתו ה-99. הוא היה הגנרל החי האחרון של הוורמאכט.
הכס הקדוש

סמל הכס הקדוש
"ארמון הלטראנו - רכוש הכס הקדוש, שטח אקס-טריטוריאלי"
יחסים דיפלומטיים ישירים של הכס הקדוש (בירוק)
הקתדרה של הבישוף של רומא בבזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו
הכס הקדוש (בלטינית: Sancta Sedes; באיטלקית: Santa Sede), מבין שמותיו הרבים נכללים - "הכס של פטרוס הקדוש" ו"הכס האפיפיורי" הוא מכלול הישויות הריבוניות והדתיות המחליפות את מקומו של פטרוס הקדוש כראש הכנסייה הקתולית. זהו למעשה אחד השמות של הדיוקסיה של רומא. יש להבדיל בין הגדרה זו לבין שני מושגים אחרים: האפיפיור כאדם וקריית הוותיקן כמדינה, שהיא ישות פוליטית הקיימת רק משנת 1929, כשהכס הקדוש הוא הדיוקסיה של רומא, מרכז הכנסייה הקתולית העולמית והרשות הבכירה בעולם הקתולי.
הכס הקדוש - הגדרה

סעיף 361 לקודקס המשפט הקאנוני (Codex Iuris Canonici) מגדיר את הכס הקדוש כדלקמן:
"Col nome di Sede Apostolica o Santa Sede si intendono nel codice non solo il Romano Pontefice, ma anche, se non risulta diversamente dalla natura della questione o dal contesto, la Segreteria di Stato, il Consiglio per gli affari pubblici della Chiesa e gli altri Organismi della Curia Romana."
הכינוי כס אפוסטולי או כס קדוש, מתייחס בקודקס (זה) לא רק לבישוף של רומא, אלא גם, ככל שלא משתמע אחרת מטבעה של השאלה שבדיון או מההקשר, למזכירות המדינה, לוועדה לעניינים ציבוריים של הכנסייה ולגופים האחרים של החצר הרומית."
הגדרתו של המושג "הכס הקדוש" מורכבת מאוד בנצרות, ואנשים רבים נוטים לטעות בה. בצורה מפושטת יותר אפשר להגדיר את הכס הקדוש ואת ההבדל בינה לבין הישות הדתית והישות המדינית של הכנסייה הקתולית כך:
האפיפיור הוא מנהיג הכנסייה הקתולית. שטח הריבונות שלו היא מדינה בשם קריית הוותיקן. האפיפיור הוא אינו הכס הקדוש, הוא רק המנהיג הנבחר לייצג אותו. אם האפיפיור יפסיק למלא את תפקידו מכל סיבה שהיא, הכס הקדוש לא יפסיק מלהתקיים. כך גם אם מדינת הוותיקן לא תתקיים יותר, עדיין הכס הקדוש יהיה קיים. הכס הקדוש יהיה קיים, מפני שהוא המכלול שמחליף את פטרוס הקדוש, הוא אינו אדם, והוא אינו מדינה אלא הוא ישות ריבונית.
הכס הקדוש ומדינת הוותיקן

הכס הקדוש הוא בעיקרו ישות דתית והוא אינו זהה למדינת קריית הוותיקן, שקמה כישות פוליטית וכמדינה עצמאית בשנת 1929. לאחר שאיטליה השתלטה על מדינת האפיפיור ב-1870, ניטלה סמכותו הריבונית-גאוגרפית של הכס הקדוש. למרות זאת הוא המשיך לפעול בזירה הבינלאומית, להקביל את פניהם של נציגים דיפלומטים זרים ולשלוח נציגים דיפלומטיים משלו (נונציו). בין היתר שמר הכס הקדוש על יחסים דיפלומטיים עם המעצמות האירופיות העיקריות, ובהן האימפריה הרוסית, הקיסרות הגרמנית ואוסטרו-הונגריה. כאשר נוסדה מדינת הוותיקן בשנת 1929, נאמר במבוא להסכמים הלטרניים כי מטרתה היא:
"per assicurare alla Santa Sede l'assoluta e visibile indipendenza, garentirLe una sovranità indiscutibile pur nel campo internazionale; si è ravvisata la necessità di costituire, con particolari modalità, la Città del Vaticano, riconoscendo sulla medesima alla Santa Sede la piena proprietà e l'esclusiva ed assoluta potestà e giurisdizione sovrana"
"למען הבטח לכס הקדוש עצמאות מוחלטת ונראית, וכדי להבטיח לו ריבונות שאינה ניצבת במחלוקת במישור הבינלאומי; הוכר הצורך להקים את קריית הוותיקן במסגרת תנאים ייחודיים, תוך הענקת הבעלות המלאה עליה לכס הקדוש, כמו גם את השלטון הבלעדי והמוחלט עליה ואת סמכות השיפוט הריבונית בה."
מדינות הוותיקן קמה, אם כן, ככסות גאוגרפית-פוליטית שתאפשר לכס הקדוש ולאפיפיור העומד בראשו, לפעול באופן ריבוני ולהעניק לו אישיות משפטית מוכרת ומוגדרת במישור המשפט הבינלאומי. ההסכמים הלטרניים מסרו לידי הכס הקדוש 23 אתרים ברחבי רומא, ובהם גם קריית הוותיקן, וחמישה נכסים מחוץ לעיר, שהידוע שבהם הוא אחוזת האפיפיור בקסטל גנדולפו. הנציגויות הדיפלומטיות של הכס הקדוש נהנות ממעמד ריבוני דומה.
הכס הקדוש נחשב כריבון על הכנסייה הקתולית וכדובר בשמה (ונעזר לשם כך במוסדות הקוריה הרומאית), ועל כן הוא זה שנקשר בקשרים דיפלומטיים עם מדינות זרות במסגרת יחסי החוץ של הכס הקדוש ולא קריית הוותיקן, והוא זה שמייצג את הכנסייה הקתולית בארגונים בינלאומיים. בניגוד למדינת הוותיקן שנוסדה מכוח ההסכמים הלטרניים ב-1929, ראשיתו של הכס הקדוש בתקופה הנוצרית המוקדמת, והוא נתפס כשואב את סמכותו משליחות אלוהית. הוא נודע בעבר בעיקר בשם "פטריארכיית רומא" ונמנה עם הפנטארכיה - חמש הפטריארכיות המסורתיות שהיו מרכזן של הכנסייה העולמית בעולם העתיק, לפני הפילוג הגדול ב-1054.
עם זאת, הכס הקדוש יכול, מכוח ריבונותו במדינת הוותיקן, להקשר בשמה בהסכמים מחייבים.
ראו גם

יחסי החוץ של הכס הקדוש
הערות שוליים

1 2  What is the Holy See and when is it appropriate to use this term?, christianity.stackexchange.com
↑  "הכס הקדוש" אינו האפיפיור, אלא באמצעים פיגורטיביים מסוג סינקדוכה: כמו "השער הנשגב" במקום "הסולטן העות'מאני", או "הבית הלבן" במקום "נשיא ארצות הברית". לכן אינם נכונים ביטויים כמו "הכס הקדוש אמר", בדיוק כפי שאינו נכון משפט כמו "הבית הלבן אמר".
↑  Libro II, Il popolo di Dio
↑  Trattato fra la Santa Sede e l'Italia
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 2003256-0  HDS: 007343  ISNI: 0000 0001 1395 2500  NLK: KAB201909298  VIAF: 166641031   WorldCat (עם VIAF): 166641031
האירוויזיון למוזיקאים צעירים

| --- | --- |

סמליל התחרות
 סוגה:  תחרות מוזיקה
 זוכים:  שיאנית זכיות: אוסטריה אוסטריה
 שפות:  אנגלית
 מספר פרקים:  18 תחרויות
 תוכנית מקור:  תחרות הזמר של האירוויזיון
 הפקה
 חברת הפקה:  איגוד השידור האירופי
 אורך פרק:  90 דקות (2010-12, 2018) | 120 דקות (2014–2016)
 שידור
 רשת שידור:  ארגון השידור הציבורי בכל מדינה
 קישורים חיצוניים
 https://youngmusicians.tv
לוסי הורש מהולנד מנגנת בחלילית, 2014.
מרטין קוט מנגן באקורדיון, 2014.
האירוויזיון למוזיקאים צעירים (באנגלית: Eurovision Young Musicians; בצרפתית: L'Eurovision des Jeunes Musiciens; לעיתים נכתב כקיצור: EYM,‏ או Young Musicians) היא תחרות מוזיקה קלאסית דו-שנתית למוזיקאים צעירים עד גיל 18. התחרות מאורגנת על ידי איגוד השידור האירופי (EBU/UER) ומשודרת בטלוויזיה ברחבי אירופה בערוצי המדינות הנוטלות בה חלק.
תחרות זו היא אחד האירועים המשפיעים בעולם בקידום נגנים צעירים בתחום המוזיקה הקלאסית כשהצעירים הנוטלים בה חלק מתמחים במשך שנים בכלי נגינתם ובחלקם כבר נודעים בעת השתתפותם, בצד מנצחי תזמורת ושופטים בעלי שם עולמי, בנוסף לחשיפת התחרות לקהל של מיליוני צופי טלוויזיה ולקהל חי של אלפים ואף עשרות אלפים משנות האלפיים. בין המשתתפים בהפקות התחרות שהם מהנודעים והמוערכים בעולם בתחום המוזיקה הקלאסית נמנים יוליה פישר ויוליאן רחלין כנציגים, פנחס שטיינברג וסימון יאנג כמנצחי תזמורת ויהודי מנוחין כנשיא צוות השיפוט.
התחרות הראשונה התקיימה במנצ'סטר, אנגליה, בריטניה ב-11 במאי 1982 ונטלו בה חלק בה 6 מדינות. בתחרות ניצח מרקוס פוליק מגרמניה המערבית, שניגן בפסנתר. אוסטריה היא המדינה המצליחה ביותר בתחרות, לאחר שזכתה בה חמש פעמים ב-1988, 1998, 2002, 2004, ו-2014 ואירחה את התחרות 6 פעמים. התחרות האחרונה התקיימה באדינבורו, סקוטלנד, בריטניה, והגמר התקיים ב-23 באוגוסט 2018, ושובץ לשידור בערוץ כאן 11 ב-9 בספטמבר.
היסטוריה

התחרות הראשונה של האירוויזיון למוזיקאים צעירים התקיימה במנצ'סטר, בריטניה ב-11 במאי 1982 ונטלו בה חלק בה 6 מדינות. ניצח בה מרקוס פוליק כנציגה של גרמניה המערבית, כשאחריה צרפת ושווייץ במקום השני והשלישי בהתאמה. גרמניה זכתה גם באירוויזיון 1982 כמה שבועת קודם לכן.
היסטוריה > כלי נגינה והופעתם הראשונה

הרשימה מכילה רק כלים שהופיעו בשלבי הגמר של התחרויות (סיבובים מוקדמים או חצאי גמר אינם כלולים):
| # | כלי נגינה | הופעה ראשונה | מדינה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | פסנתר | 1982 | בריטניה בריטניה |
| 2 | קלרינט | 1982 | צרפת צרפת |
| 3 | כינור | 1982 | נורווגיה נורווגיה |
| 4 | ויולה | 1984 | צרפת צרפת |
| 5 | צ'לו | 1984 | שווייץ שווייץ |
| 6 | קרן יער | 1988 | בריטניה בריטניה |
| 7 | אקורדיון | 1990 | בלגיה בלגיה |
| 8 | מפוחית פה | 1992 | ספרד ספרד |
| 9 | טרומבון | 1994 | שווייץ שווייץ |
| 10 | אורגן | 1994 | דנמרק דנמרק |
| 11 | כלי הקשה | 1998 | בריטניה בריטניה |
| 12 | קונטרבס | 2000 | הונגריה הונגריה |
| 13 | חצוצרה | 2000 | צרפת צרפת |
| 14 | נבל | 2000 | הולנד הולנד |
| 15 | סקסופון | 2004 | גרמניה גרמניה |
| 16 | אבוב | 2006 | שווייץ שווייץ |
| 17 | חליל צד | 2006 | אוסטריה אוסטריה |
| 18 | צימבלום | 2012 | בלארוס בלארוס |
| 19 | בסון | 2012 | צ'כיה צ'כיה |
| 20 | קאנון | 2012 | ארמניה ארמניה |
| 21 | גיטרה | 2014 | מלטה מלטה |
| 22 | חלילית | 2014 | הולנד הולנד |
| 23 | דאבל בס | 2016 | אוסטריה אוסטריה |
| 24 | טמבוריקה | 2016 | קרואטיה קרואטיה |
מתכונת

התחרות כוללת אירוע גמר וחצאי גמר. הגמר משודר ברשתות טלוויזיה ורדיו במדינות משתתפות ובמדינות נוספות בעלות רשתות שידור החברות באיגוד השידור האירופי מראשית התחרות, ובשנות האלפיים הוצג מול קהל חי של אלפים ואף עשרות אלפים. שלב חצי הגמר חשוף בשנים האחרונות[דרושה הבהרה] גם לציבור וגם דרך רשתות השידור, לאחר שבשנים מוקדמות נערך לצוות שיפוט וקהל מוזמנים בלבד. שני האירועים מבוססים על החלטה משותפת של צוות שיפוט המורכב ממומחים בתחום המוזיקה הקלאסית. עם זאת, מסוף העשור הראשון לשנות האלפיים קיים גם פרס בחירת הקהל. בגמר, המבוסס לרוב על שלב סינון, משתתפים בין חמישה לשמונה נציגים, העולים מבין מעל לעשרה ועד לעשרים כלל נציגי מדינות המשתתפים בשלב חצי הגמר. זאת פרט לתחרויות בשנים 2014 ו-2016 עם מעל לעשרה מתחרים בגמר, בהן לא נעשה סינון טרום-גמר, אלא סיבוב מקדים בתורת הצגה ראשונה של כלל היצירות שנרשמו באותן שנים והתחרו כולן (והוצגו שוב) היישר באירוע הגמר.
מתכונת > גמר

נציג אחד מכל מדינה ורשת שידור מבצע ומוביל יצירה על כלי הנגינה שבו הוא מתמחה, כשהוא מלווה על ידי תזמורת סימפונית של המדינה המארחת. עד לשנת 2012 השתתפו בין חמישה לשמונה נציגים, שעלו מבין כלל המשתתפים בשלב חצי-גמר. בשנת 2014 הופיעו בגמר כלל 14 הנציגים שנרשמו לתחרות לאחר שהופיעו בשלב "סיבוב מקדים" שהחליף את שיטת סינון שלב חצי הגמר. אותו דבר בשנת 2016, בה השתתפו בסיבוב המקדים ובגמר כלל 11 הנציגים שנרשמו. לפני כל ביצוע, מספר מנחה המופע על המבצע ועל היצירה. בסיום הביצועים נערך מופע אומנותי נוסף, לרוב ביצוע יצירה קלאסית נוספת, שבהפקה מסוימת למשל לוותה בשירת אופרה הכרוכה גם היא בתחום המוזיקה הקלאסית, ובהפקה אחרת הוצג ריקוד עכשווי כמפגן של התרבות הפופולרית. בכמה הפקות היה התוסף האומנותי קטעי ראיונות עם הנציגים לאחר כלל ביצועיהם או פיזור הראיונות כקטעי מעבר לפני כל ביצוע.
בתום הביצועים המתחרים מתדיין צוות השיפוט בפרטיות לבחירה במנצח, ובמקומות שני ושלישי; שאר הנציגים נותרים ללא דירוג. בתום המופע האמנותי מכריז צוות השיפוט על בחירתו, מהמקום השלישי למקום הראשון, ומוענקים בהתאם שלושה פרסים שהם פסלים ותעודות זכייה, מלגות לימוד, הופעה עם תזמורת סימפונית בקונצרט עתידי או גם פרס כספי. החל בתחרות לשנת 2008, גם אנשים במדינה המארחת מצביעים באמצעות שליחת מסרונים לבחירת "פרס הקהל", בנפרד מבחירת צוות השיפוט.
מתכונת > חצי גמר

שלב חצי-גמר נערך לסינון כלל המדינות ששלחו נציג, כבר מתקופת התחרויות הראשונות באמצע שנות השמונים, שמתוכם עולים לגמר בין חמישה לשמונה, פרט לשנים 2014 ו-2016. עד לשנת 2010 נערך אירוע חצי גמר אחד; משנת 2012 נערכים שניים לחלוקת כלל הנציגים לשתי קבוצות. בשלב חצי הגמר יכול כל נציג לבצע מספר יצירות ואם יעלה לשלב הגמר, יוכל לבצע בו יצירה אחרת, שלא הייתה בין ביצועיו בחצי הגמר. חצי הגמר מתקיים לרוב בתוך אולם לפני צוות שיפוט, אנשים המעורבים בהפקת התחרות ומוזמנים מהתקשורת. צוות השיפוט מכריז, ללא קביעת דירוג כלשהו, על מספר הנציגים שבחר להעלות לתחרות הגמר. תפקוד זה של צוות שיפוט הוא כאמור, פרט לתחרויות בשנים 2014 ו-2016.
מתכונת > תחרויות לאומיות-מקדימות

תחרות בריטית בשם "מוזיקאים צעירים", שהביאה את ההשראה לתחרות בינלאומית זו, שלחה את הזוכה בה לייצג את בריטניה. מדינות נוספות, כגון באזור סקנדינביה, מקיימות גם הן תחרויות לאומיות לבחירת נציג ותחרויות בינלאומיות קטנות משלהן, דבר שהביא בשנים 1982 ו-1984 לנציג משותף של כמה מהן בתחרות הבינלאומית.
השתתפות

ההשתתפות מורכבת בעיקר ממדינות פעילות באיגוד השידור האירופי, אלה הנמצאות בתחום השידור האירופי, או שהן חברות באיחוד האירופי. לחברות פעילות מוכרח להיות ארגון שידור, ששידורו זמין ל-98% לפחות ממשקי הבית בארצם, ושמצויד לצורך קבלת שידורים כאלה. אם חברה פעילה באיגוד השידור האירופי מבקשת להשתתף, עליה למלא את התנאים שנקבעו בכללי התחרות.
הזכאות להשתתף אינה נקבעת בהכללה גאוגרפית של המדינה בתוך יבשת אירופה, למרות ה-"אירו" ב-"אירוויזיון". לאורך השנים התחרו מספר מדינות הנמצאות מחוץ לגבולות אירופה: ישראל, קפריסין וארמניה, מאז 1986, 1988 ו-2012 בהתאמה.
42 מדינות נטלו חלק באירוויזיון למוזיקאים צעירים משנת 1982, מתוכן, 10 זכו בתחרות.
השתתפות > רשימת המדינות על-פי מועד הצטרפותן לתחרות

| שנה | רשימת המדינות על-פי מועד הצטרפותן לתחרות |
| --- | --- |
1982: אוסטריה אוסטריה, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת, גרמניה גרמניה, צרפת צרפת, נורווגיה נורווגיה, שווייץ שווייץ
1984: הולנד הולנד, פינלנד פינלנד
1986: איטליה איטליה, אירלנד אירלנד, בלגיה בלגיה, דנמרק דנמרק, יוגוסלביה יוגוסלביה, ישראל ישראל, שוודיה שוודיה
1988: ספרד ספרד, קפריסין קפריסין
1990: יוון יוון, פורטוגל פורטוגל
1992: הונגריה הונגריה, פולין פולין
1994: אסטוניה אסטוניה, לטביה לטביה, ליטא ליטא, מקדוניה הצפונית מקדוניה הצפונית, סלובניה סלובניה, קרואטיה קרואטיה, רוסיה רוסיה
1998: סלובקיה סלובקיה
2002: צ'כיה צ'כיה, רומניה רומניה
2006: בולגריה בולגריה, סרביה ומונטנגרו סרביה ומונטנגרו
2008: אוקראינה אוקראינה, סרביה סרביה
2010: בלארוס בלארוס
2012: ארמניה ארמניה, בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובניה, גאורגיה גאורגיה
2014: מולדובה מולדובה, מלטה מלטה
2016: סן מרינו סן מרינו
2018: אלבניה אלבניה
אירוח התחרות

רוב ההוצאות של אירוח התחרות מכוסות על ידי נותני חסות מסחריים ותרומות של מדינות משתתפות אחרות. אירוח התחרות נחשב כהזדמנות ייחודית לקידום המדינה המארחת כיעד תיירותי. הרשימה שלהלן מציגה רשימה של ערים ומדינות שאירחו את האירוויזיון למוזיקאים צעירים, פעם אחת או יותר. עם 6 תחרויות, אוסטריה ובירתה וינה אירחה את רוב התחרויות.
| תחרויות | מדינה | עיר | אולם | שנים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 6 | אוסטריה אוסטריה | אוסטריה וינה | מוזיקפראיין | 1990 |
| 6 | אוסטריה אוסטריה | אוסטריה וינה | הקונצרטהאוס של וינה | 1998 |
| 6 | אוסטריה אוסטריה | אוסטריה וינה | ראטהאוספלאטץ | 2006 • 2008 • 2010 • 2012 |
| 3 | גרמניה גרמניה | גרמניה ברלין | קוצרטוס ברלין | 2002 |
| 3 | גרמניה גרמניה | גרמניה קלן | קתדרלת קלן | 2014 • 2016 |
| 2 | שווייץ שווייץ | שווייץ ז'נבה | אולם ויקטוריה | 1984 |
| 2 | שווייץ שווייץ | שווייץ לוצרן | לוצרן אולם תרבות וקונגרס | 2004 |
| 2 | בריטניה בריטניה | אנגליה מנצ'סטר | אולם פרי טרייד | 1982 |
| 2 | בריטניה בריטניה | סקוטלנד אדינבורו | אשר הול | 2018 |
| 1 | דנמרק דנמרק | דנמרק קופנהגן | רדיוהאסט | 1986 |
| 1 | הולנד הולנד | הולנד אמסטרדם | קונצרטחבאו | 1988 |
| 1 | בלגיה בלגיה | בלגיה בריסל | סירקה רויאל | 1992 |
| 1 | פולין פולין | פולין ורשה | התזמורת הפילהרמונית של ורשה | 1994 |
| 1 | פורטוגל פורטוגל | פורטוגל ליסבון | אולם התרבות של בלם | 1996 |
| 1 | נורווגיה נורווגיה | נורווגיה ברגן | גריג הול | 2000 |
| 1 | צרפת צרפת | צרפת מונפלייה | קורום מונפלייה | 2022 |
המדינות הזוכות > זכיות לפי מדינה

הטבלה שלהלן מציגה את שלושת המקומות הראשונים מכל תחרות, יחד עם השנים שבהן המדינה זכתה.
| זכיות | מדינה |  |  |  | סה"כ | שנות זכייה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 5 | אוסטריה אוסטריה | 5 | 2 | 1 | 8 | 1988 • 1998 • 2002 • 2004 • 2014 |
| 3 | פולין פולין | 3 | 0 | 0 | 3 | 1992 • 2000 • 2016 |
| 2 | גרמניה גרמניה | 2 | 2 | 0 | 4 | 1982 • 1996 |
| 2 | הולנד הולנד | 2 | 0 | 0 | 2 | 1984 • 1990 |
| 1 | נורווגיה נורווגיה | 1 | 3 | 2 | 6 | 2012 |
| 1 | בריטניה בריטניה | 1 | 1 | 2 | 4 | 1994 |
| 1 | סלובניה סלובניה | 1 | 1 | 1 | 3 | 2010 |
| 1 | צרפת צרפת | 1 | 1 | 0 | 2 | 1986 |
| 1 | צ'כיה צ'כיה | 1 | 1 | 0 | 2 | 2022 |
| 1 | רוסיה רוסיה | 1 | 0 | 4 | 5 | 2018 |
| 1 | שוודיה שוודיה | 1 | 0 | 1 | 2 | 2006 |
| 1 | יוון יוון | 1 | 0 | 0 | 1 | 2008 |
| 0 | פינלנד פינלנד | 0 | 3 | 1 | 4 |  |
| 0 | שווייץ שווייץ | 0 | 1 | 1 | 2 |  |
| 0 | קרואטיה קרואטיה | 0 | 1 | 0 | 1 |  |
| 0 | לטביה לטביה | 0 | 1 | 0 | 1 |  |
| 0 | ספרד ספרד | 0 | 1 | 0 | 1 |  |
| 0 | ארמניה ארמניה | 0 | 0 | 1 | 1 |  |
| 0 | בלגיה בלגיה | 0 | 0 | 1 | 1 |  |
| 0 | אסטוניה אסטוניה | 0 | 0 | 1 | 1 |  |
| 0 | הונגריה הונגריה | 0 | 0 | 1 | 1 |  |
| 0 | איטליה איטליה | 0 | 0 | 1 | 1 |  |
ראו גם

תחרות הזמר של האירוויזיון
אירוויזיון למוזיקאים צעירים 2018