stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבצע אייזנהמר
תכנון המבצע

כדי להשיג את המטרה, חיל האוויר הגרמני, הלופטוואפה, היה אמור להיעזר במפציצים ארוכי טווח מסוג מיסטל. להשמדת טורבינות מים, היו אמורות להטיל מוקשים צפים מיוחדים הנקראים "סומרבלון" (בגרמנית: Sommerballon; "בלוני קיץ") למים, וזרם המים היה אמור לסחוף אותם ישירות אל תוך הטורבינות.
בשל מחסור במפציצים ובדלק, בעיות טכניות במוקש הצף וחדירת הצבא האדום לבסיסי קדמה, נדחה התוכנית שוב ושוב. עם זאת, בפברואר 1945, מבצע אייזנהמר חזר לתוכניות, וטייסת הקרב 200 אספה מטוסי סיור וכ-100 מיסטלים ליד ברלין והמתינה לתנאי מזג אוויר נוחים לתקיפת המפעלים סביב מוסקבה.
לאחר הפצצה אווירית אמריקאית על מתקן הבדיקות העיקרי של התעופה הצבאית ברכלין, שהשמידה 18 מיסטלים, נדחתה התוכנית שוב ולבסוף נגנזה זמן קצר לאחר מכן.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  captured german records, captured german records, archives.gov
1 2 3 4  James Lucas, Kommando: German Special Forces of World War Two, 2003
כלי התקיפה בו התכוונו להשתמש הגרמנים במבצע
ליתוקרפוס דאלבטוס

| ליתוקרפוס דאלבטוס |
| --- | --- |
 עלים, פרחים ובלוטים של ליתוקרפוס דאלבטוס
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: אלונאים
משפחה:: אלוניים
סוג:: ליתוקרפוס
מין:: ליתוקרפוס דאלבטוס
שם מדעי
 Lithocarpus dealbatus ‏רדר, 1919

ליתוקרפוס דאלבטוס (שם מדעי: Lithocarpus dealbatus, בכתב סיני 白皮柯, בפין-יין: Bái pí kē), הוא מין צמח השייך לסוג ליתוקרפוס במשפחת האלוניים. זהו עץ שגובהו עד 20 מטרים, הגדל בדרום-מזרח אסיה.
תיאור

ליתוקרפוס דאלבטוס הוא עץ שגובהו עד 20 מטרים. הענפים מכוסים בפלומה קצרה חומה.
פטוטרת העלים מכוסה בפלומה קצרה חומה ואורכה 1–2 סנטימטרים. הטרף ביצתי, סגלגל מוארך עד דמוי רומח. אורכו 7–14 סנטימטרים, ורוחבו 2–5 סנטימטרים, והוא בעל מרקם נייר עבה עד עור. גונו אפרפר בחלק העליון המכוסה בפלומה קצרה חומה. בסיס העלה דמוי יתד, וקצה העלה מחודד. שולי העלים שלמים. העורק המרכזי בולט מעט בחלק העליון ומעט מכוסה פלומה. בכל צד יש בין 10 ל-13 עורקים משניים המתחברים לעורק המרכזי. עורקים שלישוניים בולטים בחלק העליון.
התפרחות הזכריות מקובצות בקצה הענפים, עד 15 סנטימטרים. התפרחות הנקביות הן לעיתים הרמאפרודיטיות באורך עד 20 סנטימטרים. הספלולים במקבצים בין 3 ל-5. מקבץ הבלוטים הוא באורך 5–8 סנטימטרים. ממדי הספלול המעוגל 0.8–1.4 × 1–1.8 סנטימטרים, כשהוא מכסה מחצי מהבלוט ועד כולו. הבלוט סגלגל עד ביצתי, קטן במקצת מהספלול וקצהו מעוגל עובי הקליפה כמילימטר אחד. עונת הפריחה היא באוגוסט עד אוקטובר. הבלוט מבשיל באוגוסט עד אוקטובר שנה אחר-כך.
תפוצה

הצמח גדל ביערות לחים, יחד עם אורן יונאן, אשוחית ומינים אחרים של אלוניים בגובה בין 1,000 ל-2,800 מטרים מעל גובה פני הים במחוזות סין העממית גוויג'ואו, דרום-מערב סצ'ואן, דרום-מערב טיבט ויונאן. כמו גם בבהוטן, צפון-מזרח הודו, צפון לאוס, דרום-מזרח מיאנמר, וייטנאם וצפון תאילנד.
טקסונומיה

העץ תואר לראשונה על ידי שלושה: הבוטנאי האנגלי ג'וזף דלטון הוקר (Joseph Dalton Hooker), הבוטנאי הסקוטי תומאס תומסון (Thomas Thomson), והבוטנאי הגרמני-הולנדי פרידריך אנטון וילהלם מיקל (Friedrich Anton Wilhelm Miquel). את השם המדעי קבע הבוטנאי הגרמני-אמריקני אלפרד רדר (Alfred Rehder).
העץ שייך לסוג ליתוקרפוס במשפחת האלוניים.
טקסונומיה > תת-מינים

לליתוקרפוס דאלבטוס יש שני תת-מינים:
Lithocarpus dealbatus subsp. dealbatus
Lithocarpus dealbatus subsp. leucostachyus
הערות שוליים

↑  השם Lithocarpus viridis המופיע על האיור הוא אחד השמות הנרדפים לעץ
↑  ליתוקרפוס דאלבטוס באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  השם העברי הוא תעתיק השם המדעי
1 2 3 4  Lithocarpus dealbatus, Flora of china Vol. 4 Page 346
מבצע אינפקציה

בשנת 1992 הודה מנהל שירות ביון החוץ (ס.ו.ר.), יבגני פרימקוב, כי הק.ג.ב. עמד מאחורי המאמרים בעיתון סובייטי בטענה שאיידס נוצר על ידי הממשל האמריקני.
מבצע "אינפקציה" הוא השם הבלתי פורמלי שהעניקה העיתונות המערבית למסע הדיסאינפורמציה של הק.ג.ב של ברית המועצות בשנות ה-80.
מטרת המבצע הייתה להפיץ תאוריית קונספירציה לפיה נגיף איידס פותח בארצות הברית כחלק מפרויקט לפתח נשק ביולוגי במעבדה החשאית פורט דטריק.
על פי מחלקת המדינה האמריקנית, ברית המועצות השתמשה במבצע זה כדי לערער את אמינות ארצות הברית, לחזק את האנטי אמריקניזם, לבודד את אמריקה מעבר לים וליצור מתחים בין ארצות הברית למדינות המארחות בסיסים צבאיים של אמריקאיים (שתאוריית הק.ג.ב טענה שהיו אחראים להתפרצויות איידס בקרב האוכלוסייה המקומית). אנליסטים במחלקת המדינה האמריקנית טוענים גם כי סיבה נוספת שברית המועצות "תרמה למידע שגוי על איידס עשויה להיות ניסיונה להסיט את תשומת הלב הבינלאומית מתוכנית הנשק הביולוגית שלה עצמה."
לדברי אנליסטים אמריקאים, בנוסף לאנתרקס, ברית המועצות פיתחה את הגורמים המחוללים טולרמיה, דבר כולרה, כמו גם רעלן הבוטולינום, אנדוטוקסינים ומיקוטוקסינים.
ראו גם

לוחמה ביולוגית
לקריאה נוספת

Grimes, David Robert (2017-06-14). "Russian fake news is not new: Soviet Aids propaganda cost countless lives". the Guardian.
Researching Soviet/Russian Intelligence in America: Bibliography - Federal Depository Library Program
"BBC launches huge new international anti-disinformation initiative". BBC Media Centre.
Lutteroth, Johanna (2012-06-22). "Aids-Verschwörung: Das Propaganda-Virus des KGB". Spiegel Online. Spiegel.
Waddell, Kaveh (2016-12-15). "Does Russia's Election Hacking Signal a New Era in Espionage?". theatlantic.com.
David Mikkelson (2013-06-25). "FACT CHECK: AIDS Created by the CIA?". snopes.com.
לידל (חברה)

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מוטו:  גדולים באיכות, לידל במחיר
 מייסדים:  ג'וזף שוורץ
 תקופת הפעילות:  1932–הווה (כ־92 שנים)
 חברת אם:  שוורץ גרופ
 חברות בנות:  Lidl Česká republika  Lidl Bulgaria  Lidl Serbia  Lidl Romania  Lidl Sverige  Lidl Magyarország  לידל אחזקות  לידל אוסטריה  Lidl Finland  לידל צרפת  Lidl Schweiz 
 מיקום המטה:  גרמניה נקארוסלם, באדן-וירטמברג, גרמניה
 ענפי תעשייה:  מגזר קמעונאות המזון, קמעונאות 
 מנכ"ל:  גרד חז'אנוואסקי, איגנציו פטרנו
 עובדים:  178,741 (נכון ל־2019) 
  
 www.lidl.de
 
לידל (בגרמנית: lidl) היא חברה פרטית גרמנית המפעילה חנויות קמעונאות ומרכולים ברחבי אירופה וארצות הברית. החברה היא אחת משתי הקבוצות המרכיבות את קבוצת שוורץ גרופ. לידל היא קבוצת הדיסקאונט הגדולה בעולם מבחינת מספר הסניפים, העובדים וההכנסה. המתחרה העסקית העיקרית שלה היא חברת הקמעונאות אלדי. חברת האם שוורץ גרופ נכון לדצמבר 2022 היא רשת המזון החמישית הגדולה בעולם אחרי וולמארט, קוסטקו, סבן אילבן וקרוגר.
היסטוריה

ב-1932, נפתחה חנות פירות וירקות קטנה בגרמניה בשם - Südfrüchte Großhandlung Lidl & Co על ידי ג'וזף שוורץ, שעם השנים פיתח את החנות ואף הגדיר אותה מחדש כחנות למכירת מזון לכל דבר. החנות נחלה הצלחה בעיירה בה הייתה אך לא מעבר לה. בשנת 1977, בנו של ג'וזף, דיטר שוורץ, פיתח מהחנות את קבוצת שוורץ-גרופ ולאחר תכנון, בשנת 1984 נוסדה מחדש רשת הקמעונאות הגרמנית קאופלנד (שגם לא פעלה מחוץ לגרמניה) לאחר שהתפרקה במהלך מלחמת העולם השנייה, ובכך, לאחר שילוב שתי החברות לקבוצה אחת, נוסדה רשמית שוורץ-גרופ.
דיטר שוורץ אף תכנן לשנות את שם הרשת ל "לידל", על שמו של שותף לשעבר של אביו, אך השותף לא הרשה לו והחזיק בזכויות על השם. יום אחד, כאשר קרא כתבה בעיתון שמספרת על צייר ומורה בשם לודוויג לידל, נסע דיטר שוורץ לביתו וקנה ממנו את הזכויות על השם לידל תמורת אלף מארק. לאחר שזכה בשם, דיטר שוורץ תכנן לשנות את אופי הרשתות קאופלנד ולידל ואת הקבוצה עצמה ליותר עסקי ונרחב. בכך, השתנתה התמקדות הרשתות בעסקים בגרמניה בלבד ועברה להתמקדות בשווקים מוזלים, סניפים גדולים יותר ופעילות ברחבי אירופה.
גלריית תמונות

| --- | --- |
מספר סניפי לידל באירופה




נגד כיוון השעון (מימין למעלה): סניף לידל בגרמניה, סניף לידל בהולנד, סניף לידל באנגליה, סניף לידל בגרמניה
הערות שוליים

↑  Impressum, web.archive.org, ‏27 ביולי 2014
↑  Grocery Store | Low Prices | Lidl US, לידל
↑  Karsten Langer, manager magazin, Dieter Schwarz: Aldis Erzfeind, www.manager-magazin.de (בגרמנית)
↑  Secrets of the German supermarkets conquering America, lovemoney.com (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14556750j (data)  VIAF: 129310018   WorldCat (עם VIAF): 129310018
ליתוספירה

הלוחות הטקטונים של הליתוספירה בכדור הארץ
ליתוספירה (Lithosphere; מהמילים: λίθος ליתו=סלע, σφαίρα ספירה=כדור) היא הקליפה החיצונית ביותר של כוכב לכת סלעי.
תרשים אינטראקטיבי של מבנה כדור הארץ
ליתוספירת כדור הארץ

הליתוספירה מרכיבה את המעטה החיצוני הנוקשה של כדור הארץ, והיא מורכבת מגושים גדולים המכונים לוחות טקטוניים. הליתוספירה כוללת את הקרום ואת חלקה העליון של המעטפת העליונה. בתחתיתה היא נתחמת ידי האסתנוספירה, שכבה הכוללת את תחתית המעטפת העליונה ואת המעטפת התחתונה. הגבול בין הליתוספירה לאסתנוספירה מוגדר באמצעות שינוי מהירותם של גלים סייסמיים המושפעים משינוי בצפיפות.
זרמי הערבול המגיעים מעומק כדור הארץ מטפסים למעלה כתוצאה מטמפרטורה גבוהה ומצפיפות נמוכה, ושוקעים בחזרה כאשר הם מתקררים וצפיפותם גדֵלה – בדומה למתרחש במנורת לבה. בשקיעתם הם מושכים את הלוחות הטקטוניים (ראו תמונה), הנעים עצמאית אחד ביחס לשני. תנועה זו של הליתוספירה מתוארת בתאוריית טקטוניקת הלוחות, שפותחה כהסבר לנדידת היבשות.
תפיסת הליתוספירה כשכבה החיצונית הקשה של כדור הארץ פותחה על ידי הגאולוג האמריקאי ג'וזף בארל (Joseph Barrell‏, 1869–1919) בסדרת מאמרים, והיא התבססה על קיומן של סטיות משמעותיות בכבידה מעל הקרום היבשתי. בארל הסיק מכך כי חייבת להיות שכבה עליונה נוקשה (אותה כינה "ליתוספירה") מעל שכבה חלשה יותר היכולה לזרום (אותה כינה "אסתנוספירה"). רעיונותיו של בארל הורחבו על ידי הגאולוג הקנדי רג'ינלד דיילי (Reginald Aldworth Daly‏, 1871–1957) והתקבלו בקהילות הגאולוגים והגאופיזיקאים. רעיונות אלו בדבר ליתוספירה הנחה על גבי אסתנוספירה חלשה פותחו קודם לתאוריית טקטוניקת הלוחות (שחוברה בשנות ה-60 של המאה ה-20) והיו חיוניים לפיתוחה.
סוגי ליתוספירה

ישנם שני סוגי ליתוספירה:
ליתוספירה אוקיינית, שבחלקה העליון יש קרום אוקייני.
ליתוספירה יבשתית, שבחלקה העליון יש קרום יבשתי.
בצורתה האופיינית מגיעה הליתוספירה האוקיינית לעובי של 50–100 ק"מ (אך מתחת לרכסים המרכז אוקייניים היא לא יותר עבה מהקרום), בעוד שהליתוספירה היבשתית נעה על טווח גדול של עובי משתנה: 40-200 ק"מ. החלק העליון - בעובי הנע בין 30–50 ק"מ - של ליתוספירה יבשתית אופיינית הוא קרום. חלק המעטפת של הליתוספירה מכיל כמות גדולה של סלע המכונה פרידוטיט. הליתוספירה האוקיינית מכילה בעיקר קרום מאפי, ומעטפת אולטרה-מאפית (פרידוטיט) והיא צפופה יותר מהליתוספירה היבשתית. הליתוספירה האוקיינית מתעבה ככל שעוברות השנים, בהן היא זזה ומתרחקת מהרכסים המרכז אוקייניים. ההתעבות מתרחשת כאשר אסתנוספירה עולה למעלה לתוך מעטפת הליתוספירה, וגורמת לצפיפות הליתוספירה האוקיינית לגדול. הליתוספירה האוקיינית היא פחות צפופה מאשר האסתנוספירה לכמה עשרות מיליוני שנים, אבל אחר כך היא גדלה והופכת ליוצר צפופה מהאסתנוספירה.
האי יציבות הגרביטציונית של הליתוספירה האוקיינית הבוגרת (עקב צפיפותה) גורמת לאפקט שבאזורי הפחתה הליתוספירה האוקיינית מופחתת באופן קבוע מתחת הליתוספירה השולטת, שיכולה להיות יבשתית או אוקיינית. ליתוספירה אוקיינית חדשה נוצרת כל העת ברכסים המרכז אוקייניים, ומוחזרת בחזרה למעטפת באזורי ההפחתה. כתוצאה מכך, הליתוספירה האוקיינית צעירה מהליתוספירה היבשתית: הקרום האוקייני הזקן ביותר הוא בן 170 מיליון שנה, בעוד שחלקים מהליתוספירה היבשתית הם בני מיליארדי שנים. החלקים העתיקים ביותר של הליתוספירה היבשתית נקראים קראטון (craton), וחלק המעטפת שבליתוספירה דק ופחות צפוף מבדרך כלל באזורים האלה. הצפיפות הנמוכה יחסית המקושרת לאזורים של שורשי הקראטון תורמת ליציבות האזורים הללו.
המעטפת

תכונות אחרות האופייניות לליתוספירה אלו יכולות הזרימה שלה. תחת השפעת תנאים ארוכים של לחץ ותנועת הלוחות הטקטוניים, הליתוספירה מגיבה במהות כמו קליפה קשה המתעוותת בתחילה בנקודות החולשה, מקום שהאסתנוספירה היא רכה וחמה ומתאימה את עצמה ללחץ באמצעות השתנות פלסטית. גאולוגים יכולים לחקור את טבעה של המעטפת מתחת ליבשות על ידי בחינה של קסנוליתים מתכתיים (פיסה של סלע שאינו משתייך לסלע ה"מארח" אותו), המגיעים לפני השטח בקימברליטים, או בגופים וולקניים אחרים. ההיסטוריה של קימברליטים אלו נחקרה ונחקרת בשיטות רבות. מחקרים אלו אישרו שמעטפת הליתוספירה מתחת לכמה קראטונים מגיעה לגיל של 3 מיליארד שנה, למרות זרימת המעטפת המלווה את טקטוניקת הלוחות.
ראו גם

טקטוניקת הלוחות
מחזור הסלעים
לקריאה נוספת

Barrell, J. 1914a The strength of the Earth's crust. Journal of Geology.22, 425-433
Barrell, J. 1914b The strength of the Earth's crust. Journal of Geology 22, 441-468
Barrell, J. 1914c The strength of the Earth's crust. Journal of Geology 22, 655-683
Carlson, R. W., Pearson, D. G., and James, D. E., 2005, Physical, chemical, and chronological characteristics of continental mantle. Reviews of Geophysics 43, 8755-1209/05/2004RG000156
Daly, R. 1940 Strength and structure of the Earth. New York: Prentice-Hall
Jordan, T. H. 1978 Composition and development of the continental tectosphere. Nature 274, 544-548
Stanley Chernicoff and Donna Whitney. Geology. An Introduction to Physical Geology, 4th ed., Pearson 2007
לוקהיד AC-130

Lockheed AC-130 Spectre הוא מטוס תקיפה, מטוס מטען ומטוס מסוג "ספינת תותחים" שמיוצר על ידי לוקהיד מרטין ובואינג לחיל האוויר של ארצות הברית. המטוס מבוסס על ה-C-130 הרקולס.
AC-130H
פיתוח > מקור

במהלך מלחמת וייטנאם, המטוס Lockheed AC-130 נבחר להחליף את המטוס Douglas AC-47 Spooky כדי לשפר ולהגדיל את נשיאת התחמושת.
פיתוח > שדרוגים אחרונים ותכנונים

בשנת 2007, יזם פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר של ארצות הברית פרויקט שישדרג את כמות החימוש במטוס ואת כלי הנשק, ישפר את מפרט המטוס ועוד.
תכנון והנדסה

המטוס מבוסס על מטוס התובלה C-130 הרקולס. המטוס בעל מכ"מים רבים, חלקם מסוגי APG-63 ו-APG-70 ובעל מכ"ם מפתח סינתטי. קיבולת התחמושת שלו גבוהה וכמו כן קיבולת מכלי הדלק, דבר המאפשר טיסה לטווח של עד 2,200 ק"מ ברצף. לצורכי ניווט, המטוס מצויד במערכת ניווט אינרציאלית ו-GPS.
המטוס חמוש בתותח אוטומטי בקליבר 105 מ"מ מדגם הוביצר M102, תותח אוטומטי בופורס 40 מ"מ ותותח גאטלינג בקליבר 20 מ"מ מדגם M61A1 וולקן.
תכנון והנדסה > גרסאות

AC-130A
AC-130E
AC-130H
AC-130U
AC-130J
AC-130W
מפרט

צוות: 13
קצינים: 5 (טייס, טייס משנה, נווט, קצין בקרת ירי, קצין לוחמה אלקטרונית)
חוגרים: 8 (מהנדס טיסה, מפעיל טלוויזיה, מפעיל מערכת גילוי אינפרה-אדום, פקח העמסה, 4 תותחנים אוויריים).
אורך: 29.8 מטרים
מוטת כנפיים: 40.4 מטרים
גובה: 11.7 מטרים
שטח כנפיים: 162.2 מטרים ריבועיים
משקל מלא: 55,520 ק"ג
משקל המראה מרבי: 69,750 ק"ג
מנוע: 4 מנועי Allison T56
מהירות מרבית: 480 קמ"ש
טווח טיסה: 2,200 ק"מ
גובה טיסה מרבי: 9,100 מטרים
מפרט > חימוש

ה-AC-130 חמוש במגוון תותחים אוטומטיים מהירי-ירי כאשר הרכב החימוש משתנה מדגם לדגם.
4 תותחי GAU-2/A "מיניגאן" בקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו
4 תותחי גאטלינג M61A1 וולקן בקליבר 20 מ"מ
4 תותחי GAU-2/A "מיניגאן" בקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו
4 תותחי M61A1 וולקן בקליבר 20 מ"מ
2 תותחי תותח בופורס 40 מ"מ מדגם L/60
2 תותחי M61A1 וולקן בקליבר 20 מ"מ
2 תותחי תותח בופורס 40 מ"מ מדגם L/60
1 תותח הוביצר M102 בקליבר 105 מ"מ
בעבר:
2 תותחי M61A1 וולקן בקליבר 20 מ"מ
2 תותחי תותח בופורס 40 מ"מ מדגם L/60
1 תותח הוביצר M102 בקליבר 105 מ"מ
בהווה:
1 תותחי תותח בופורס 40 מ"מ מדגם L/60
1 תותח הוביצר M102 בקליבר 105 מ"מ
1 תותח גאטלינג GAU-12 אקוולייזר בקליבר 25 מ"מ
1 תותחי תותח בופורס 40 מ"מ מדגם L/60
1 תותח הוביצר M102 בקליבר 105 מ"מ
תותח ATK GAU-23/A בקליבר 30 מ"מ
תותח הוביצר M102 בקליבר 105 מ"מ
משגרי טילי AGM-176 גריפין ופצצות GBU-44/B
כנות על הכנפיים לשיגור טילי AGM-114 הלפייר
כנות על הכנפיים הנושאות פצצות קוטר קטן מדגמי GBU-39 ו-GBU-35/B
משתמשים

ארצות הברית
משתמשים > חיל האוויר של ארצות הברית

פיקוד האווירי הטקטי של חיל האוויר של ארצות הברית 1967–1983
פיקוד הרכבת האווירית הצבאית של חיל האוויר ארצות הברית 1983–1990
פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר של ארצות הברית 1990–עדיין בשימוש
שלוחה 2, כנף הקומנדו מס' 14 1967–1968
כנף מטוסי הקרב הטקטיים מס' 8 1968–1974
הטייסת למשימות מיוחדות מס' 16
הכנף למשימות מיוחדות מס' 1, בסיס חיל האוויר האלבארט, פלורידה 1975–1993, 2006–עדיין בשימוש
הטייסת למשימות מיוחדות מס' 4 2006–עדיין בשימוש
הטייסת למשימות מיוחדות מס' 8 1975 בלבד
הטייסת למשימות מיוחדות מס' 16 1975–1993, 2006–2009
הטייסת למשימות מיוחדות מס' 19 2006–עדיין בשימוש
הכנף למשימות מיוחדות מס' 16, בסיס חיל האוויר האלבארט, פלורידה 1993–2006
הטייסת למשימות מיוחדות מס' 4 1995–2006
הטייסת למשימות מיוחדות מס' 16
הטייסת למשימות מיוחדות מס' 19 1996–2006
הטייסת למשימות מיוחדות מס' 27, בסיס חיל האוויר קנון, ניו מקסיקו
הטייסת למשימות מיוחדות מס' 16 2009–עדיין השימוש
הטייסת למשימות מיוחדות מס' 73 2008–עדיין השימוש
הטייסת למשימות מיוחדות מס' 551 2009–עדיין השימוש
פיקוד המילואים של חיל האוויר ארצות הברית
הטייסת למשימות מיוחדות מס' 919, שדה התעופה דוכס, פלורידה 1975–1995
טייסת המשימות מיוחדות מס' 711
פיקוד הלוגיסטיקה של חיל אוויר של ארצות הברית
כנף הניסויים מס' 6510, בסיס חיל האוויר אדוארדס, קליפורניה 1989–1992
טייסת הניסויים מס' 6518
פיקוד הציוד של חיל האוויר של ארצות הברית
כנף הניסויים מס' 412, בסיס חיל האוויר אדוארדס 1992–עדיין בשימוש
טייסת הניסויים מס' 418
ראו גם

C-130 הרקולס
C-130J סופר הרקולס
A-10 ת'נדרבולט
גחון המטוס
המטוס במהלך חימושו
המטוס בזמן התקפה
מאסאליט

|  אוכלוסייה |
| --- | --- |
 כ-410,000 (2011)
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 סודאן סודאן (בעיקר בדארפור) כ-350,000 (2011)  צ'אד צ'אד כ-60,000 (2011)  
 שפות
 מאסאליט, ערבית
 דת
 אסלאם סוני
 קבוצות אתניות קשורות
 פור, זאח'אווה, טאמה, ברגו
 
מאסאליט (במאסאליט: מאסארה; בערבית: ماساليت) הם עם היושב במערב סודאן, בעיקר בחבל דארפור ובמזרח צ'אד.  בני מאסאליט דוברים שפת מאסאליט, שפה נילו-סהרית.
אורח חיים

בני המאסאליט הם חקלאים המגדלים דורה, בוטנים, דוחן ובמיה.
המאסליט ידועים באדיקותם הדתית ובייחודיותו של האסלאם שלהם, אשר לא מתקבל על מרבית המוסלמים האדוקים הערבים.[דרושה הבהרה] בטקסים ובחגים הם נוטים לשלב מאפיינים רבים מהמסורת האפריקאית לצד האסלאם. בין היתר הגברים נוהגים לקפוץ במקום, קפיצות גבוהות במיוחד ולאחוז בידם מקלות עץ בצורת "ך".
היסטוריה

בין השנים 1884 ל- 1921 חיו רוב המאסאליט בממלכה עצמאית בשם "דאר מאסאליט". לאחר הכיבוש הבריטי-ערבי הפכה ממלכתם להיות חלק מסודאן. בני המאסאליט הופלו לרעה תחת השלטון הערבי בסודאן, ויחד עם עמים נוספים בדארפור יצאו למרד בסוף שנות התשעים, שהוביל את ממשלת סודאן לפתוח ברצח העם בדארפור בו ניסו להשמיד בין היתר גם את המאסאליט. מאז ראשית שנות האלפיים, חיים מרבית המאסאליט במחנות עקורים בצ'אד ובסודאן.
הערות שוליים

1 2 3  אתנולוג, אנציקלופדיה לשפות העולם
↑  מבט על סודאן: עמי דארפור, Cultural Survival. Cultural Survival. May 7, 2010.
↑  de Waal, Alex, "Darfur's deep grievances defy all hopes for an easy solution", opinion article, The Observer of London, July 25, 2004, accessed September 4, 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007595339805171  BnF: cb119815573 (data)  LCCN: sh2012004115  SUDOC: 027865266
למינג

| למינג |
| --- | --- |
 למינג נורווגי
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: דמויי עכבר
משפחה:: אוגריים
תת־משפחה:: ארוויקוליים
סוג:: למינג
שם מדעי
 Lemmus ‏לינק, 1795

למינג סיבירי חום
למינג או למוס (שם מדעי: Lemmus) הוא סוג יונק קטן ממשפחת האוגריים שבסדרת המכרסמים; בדרך כלל מצוי בטונדרה ארקטית. זהו אחד הסוגים המכונים למוסים.
בסוג חמישה מינים:
למינג אמור – על-שם הנהר אמור שבסביבתו קיים המין (Lemmus amurensis)
למינג נורווגי (Lemmus lemmus)
למינג וראנגל – על-שם האי וראנגל שבסביבתו קיים המין (Lemmus portenkoi)
למינג סיבירי חום (Lemmus sibiricus)
למינג צפון-אמריקאי חום (Lemmus trimucronatus)
למינגים שוקלים בין 20 ל-112 גרם ואורכם נע בין 7 ל-15 סנטימטר. יש להם בדרך כלל פרווה ארוכה ורכה וזנב קצר. הם צמחוניים ואוכלים בעיקר עלים, עשבים ולפעמים פקעות ושורשים. כמו אצל מכרסמים רבים אחרים, שיניהם החותכות (incisors) צומחות ללא הרף, דבר המאפשר להם להתקיים על צמחייה קשה.
למינגים אינם נכנסים למצב של תרדמת חורף ונשארים פעילים גם בחורף הצפוני הקשה, מתחפרים בשלג ואוגרים מזון. הם חיים לבד ונפגשים רק לשם הזדווגות, אך כמו כל המכרסמים יש להם קצב התרבות גבוה, והם יכולים להתרבות מספר פעמים בעונות טובות, כאשר משך ההריון הוא כ-16 עד 23 ימים. בכל לידה נולדים עד 13 ולדות (7 בממוצע). הלמינג מגיע לבגרות מינית בגיל שבועיים.
אויבו הטבעי של הלמינג הוא שועל השלג, משום שהלמינג מהווה את מזונו העיקרי.
מיתוסים

ישנה אגדה אורבנית לפיה כאשר קיימת התפוצצות אוכלוסין בקרב הלמינג הנורווגי (Lemmus lemmus) הם מבצעים התאבדות המונית על ידי קפיצה מראש צוק לעבר הים. המיתוס נפוץ עד כדי כך, שהביטוי "עדר למינגים" חדר לשפה. הביטוי מתאר אנשים שהולכים ללא מחשבה עם הזרם, אפילו אם התוצאות עלולות להיות הרסניות.
בטבע, כאשר צפיפות האוכלוסייה גדלה, יוצאות להקות למינגים (בדומה למיני מכרסמים אחרים) למסע נדודים בחיפוש אחר טריטוריה חדשה. במסע זה עשויות להיספות חיות רבות, חלקן גם בנפילה מצוקים או טביעה במקווי מים שהן אינן מצליחות לצלוח. אין מדובר בהתאבדות מכוונת, הלמינגים נעים באזורים שהם אינם מכירים: אין סימן לכך שהמכרסם ידע מראש שבקצה הדרך מחכה לו תהום או ים. חוש הראייה של הלמינגים חלש מכדי להבחין בין נחל, שניתן לעוברו, לפיורד – בו קרוב לוודאי יטבעו.
בשנת 1958 יצא לאקרנים הסרט White Wilderness של אולפני דיסני. סרט זה תרם רבות למיתוס ההתאבדות ההמונית של הלמינגים, כשהציג לכאורה צילומים אמיתיים של עשרות למינגים קופצים מראש צוק אל עבר נהר ואל עבר מותם. שנים לאחר מכן התברר שיוצרי הסרט, שזיכה אותם בפרס אוסקר על הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר לשנה זו ביימו את הסצנה: למינגים לא חיים כלל באזור בו צולם הסרט (אלברטה שבקנדה), וכמה עשרות למינגים הובאו לאתר, נדחפו לתהום, ובכך הומתו.
למין דיאק

למין דיאק (באנגלית: Lamine Diack; נולד ב-15 בנובמבר 2000) הוא כדורגלן סנגלי המשחק בעמדת הקשר האחורי באנקרגוג'ו.
קריירה

דיאק גדל באקדמיית הנוער של התאחדות אוסלו בסנגל, ועבר למועדון המקדוני ק.פ. שקופי ב-7 ביוני 2019, כשחתם על חוזה לשנתיים. ב-11 באוגוסט 2021, לאחר 2 עונות בקבוצה המקדונית, עבר דיאק לקבוצת טולזספור מליגת המשנה הטורקית.
ב-25 יולי 2022 חתם אנקרגוג'ו מהליגה הטורקית. ב-8 באוגוסט 2023 ערך הופעת בכורה בקבוצה בתיקו 0-0 נגד קוניאספור. ב-30 באוקטובר כבש שער בכורה בקבוצה בניצחון 1–4 על האטייספור.
הערות שוליים

↑  Exclu - Oslo Football Academy : Lamine Diack signe au FC Shkupi (Macédoine), ‏7 ביוני 2019 (ב־)
מונד

ערך זה עוסק ברכיב בכתר. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
כתר אדוארד הקדוש
כתר האימפריה הממלכתי
מונד (בצרפתית: Monde) הוא רכיב מקובל בכתרים, ובעיקר בכתרי בית המלוכה הבריטית.
המונד הוא גלובוס מוזהב המחבר בין חצאי הקשתות המרכיבים את חלקו העליון של הכתר. לרוב מעל המונד ניצב צלב.
המונד מסמל את שליטתו של המונרך בארץ, והצלב שמעליו מסמל את הרשות שניתנה למונרך מהאל לעשות זאת.
בכתרים רבים ניתן להפריד את המונד מהכתר, ולהוריד ממנו את חצאי הקשתות - כך שנותר בסיס הכתר בלבד.
| כתרים |
| --- | --- | --- |
| סוגי כתרים | כתר רעייה • כתר הכתרה •  כתר קיסרי • כתר ממלכתי • כתר אפיפיורי • עטרה • נזר |  |
| חלקי הכתר | חצאי קשתות •  מונד •  צלב • צלב פאטה |  |
מונגולסטיס

| מונגולסטיס |
| --- | --- |
 איור אפשרי
תקופה
אאוקן-תחילת אוליגוקן
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מזוניכידים
משפחה:: מזוניכידיים
סוג:: מונגולסטיס
מינים
 Mongolestes hadrodens  Mongolestes alxaensis
שם מדעי
 Mongolestes

מונגולסטיס (שם מדעי: Mongolestes; מיוונית: "שודד מוגולי") הוא סוג של יונק נכחד ממשפחת המזוניכידיים, אשר התגלה במונגוליה הפנימית שבסין, מתצורות "Ulan Gochu" ובהמשך גולו ממצאים נוספים בסין. הוא התקיים באסיה במהלך תקופת האאוקן וגם בתחילת האוליגוקן, מה שהופך אותו לאחד מאחרוני המזוניכידים שהתקיימו. הוא תואר לראשונה ב-1966 ובסוג נכללו שני מינים: Mongolestes hadrodens ו-Mongolestes alxaensis.
יונק זה הגיע לאורך 2.2 מטרים ולמשקל של 250 ק"ג בממוצע ובמראהו הזכיר מעט דוב בעל זנב ארוך. הוא היה בעל דמיון לסוגים אסייתים נוספים ממונגוליה כמו המונגולניקס, הפציהאינה וההרפגולסטיס. מבנה הלסת שלו עוצב לנשיכה חזקה באמצעות שריריו אך השיניים שלו חסרו כמה מהטוחנות ושאר הטוחנות היו מעט יותר גדולות והוא היה בעל מפרק נוסף בלסת התחתונה. רגליו היו קצרות יחסית ולא התאימו לריצה מהירה וככל הנראה הוא התבסס על תזונה מנבלות, כאשר עם לסתותיו הגדולות הוא יכל לשבור עצמות.
הוא נעלם מהעולם עם תחילת האוליגוקן, ככל הנראה עקב התייבשות ושינויי אקלים גדולים.
לפקוניקו

| --- | --- |

 מדינה / טריטוריה:  הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין, קפריסין
 מושל:  Zina Lisandrou Panagide
 שטח:  52.9628 קמ"ר
 גובה:  62 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  2,116 (1973)
 קואורדינטות:  35°15′35″N 33°43′56″E﻿ / ﻿35.25983065°N 33.73208641°E﻿ / 35.25983065; 33.73208641 
 אזור זמן:  UTC+2
 <
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קפריסין מוגדלת) ניקוסיה לימסול לרנקה לפקושה פמגוסטה פאפוס קירניה הים התיכוןלפקוניקו(למפת קפריסין רגילה) ניקוסיה לימסול לרנקה לפקושה פמגוסטה פאפוס קירניה הים התיכוןלפקוניקו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
לפקוניקו (יוונית Λευκόνοικο ; טורקית Lefkonuk או Geçitkale) היא עיירה במישור מסוריה בקפריסין בשליטת צפון קפריסין. העירה היא מקום הולדתו של המשורר הלאומי הקפריסאי וסיליס מיכאליידס וידועה ביצור תחרה.
בסיס גצ'יטקאלה של חיל האוויר הטורקי נמצא ליד לפקוניקו.
היסטוריה

ב-1909 נוסדה הקואופרציה הראשונה בקפריסין בלפקוניקו
ב-1939 הוקמה עיריית לפקוניקו.
ב-1955 בהפגנה אנטי בריטית שרפו תלמידים את סניף הדואר בעיר. קנס קולקטיבי של 2,000 דולר הוטל על תושבי לפקוניקו ומושל קפריסין הורה על עוצר 24 שעות ביממה עד התשלום.
ב-1990 נבנה בסיס גצ'יטקאלה ליד העיירה.
דמוגרפיה

לפני 1960 התגוררו בלפקוניקו קפריסאים יוונים וקפריסאים טורקיים שהיו המיעוט. הקפריסאים הטורקים נמלטו מהעיירה בשנות החירום למעט משפחה בת שלוש נפשות. ב-1974 עקרו הקפריסאים היוונים לדרום האי בפלישה הטורקית לקפריסין. לפקוניקו אוכלסה מחדש על ידי הטורקים הקפריסאים מ-Kofinou ובסמוך ל-Artemi, שננטש. ב-1960 מנתה לפקוניקו 2,358 תושבים. בשעתו היישוב השמיני המאוכלס ביותר ברובע פמגוסטה וה- 32 בכל קפריסין. ב-2011 האוכלוסייה מנתה 1,253.