stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחיאל דרזנר
ילדות ונעורים

דרזנר נולד בכ"א בתשרי תרפ"ג, 13 באוקטובר 1922, ליפה-שינדל ולאפרים-זלמן, ואח למנשה, צבי ונפתלי שנולד אחר כך בפולין. אימו הייתה בת למשפחת רבנים מכובדת. כבר בגיל צעיר השתתף בפעילויות נוער ציוני וקיבל את ערכי העלייה לארץ. בגיל 11 עלה לארץ ישראל עם משפחתו שהתיישבה בירושלים. דרזנר החל ללמוד בכיתה ו' בבית הספר התורני "מעלה". בגיל 13 הצטרף לסניף הירושלמי של בית"ר, שם ספג ערכי ציונות לאומיים. כשהיה בגיל 15 וחצי, הוצא להורג הבית"רי שלמה בן-יוסף, עולה הגרדום הראשון. העניין הסעיר את נפשו של דרזנר ועורר בו יצר עז להילחם בשלטון הבריטי. ביומנו רשם על עמוד שלם: "הגיבור שלמה בן-יוסף הי"ד נרצח בא' בר"ח תמוז תרצ"ח, 29 ביוני 1938, על ידי ממשלת בריטניה בכלא עכו על גרדום התליה. נקרא בפי כל 'הרוג מלכות'. דמו צועק אלינו נקמה!". כעבור תשע שנים עלה יחיאל בעצמו על אותו הגרדום.
בשל המצב הכלכלי הקשה בבית הוריו הפסיק דרזנר את לימודיו בתיכון על דעת עצמו כדי לסייע לפרנסת הבית. משך כשנה הוא עבד בעבודות זמניות, וב-1940 עזב את ירושלים ועבר לנתניה, שם התחיל לעבוד בענף היהלומים. מצבו לא היה קל: הוא היה בן 18 בלבד, עליו להסתדר בכוחות עצמו, ובתחילה נאלץ ללון בבתי אריזה.
פעילותו במחתרת

בנתניה הצטרף למחתרת האצ"ל, והתנדב כמדריך לבני נוער במסגרת פלוגות הנוער של בית"ר. בשנת 1942 עבר לתל אביב, שם עבד בבית חרושת של בעלי המפעל הקודם שבו עבד. בתל אביב הצטרף אל חבורת קנאים ללשון העברית אשר שמה לה למטרה להילחם בשימוש בשפות הלועזיות. בין היתר הציתה הקבוצה קיוסקים שלא הסכימו לדרישה להפסיק למכור עיתונים לועזיים. באחת הפעמים האצ"ל שלח את דרזנר להשיג מסמכים במשרדי ה"ועד למשפחות החיילים", והוא נתפס והועמד למשפט. המחתרת הפעילה לחץ על העדים ודרזנר יצא זכאי במשפטו. הזמנים עדיין לא היו זמני המאבק החריף בבריטים, ומעצרו של דרזנר לא היה עניין שבשגרה, דבר אשר גרם צער רב להוריו. למרות זאת לא נטש את המחתרת.
בשנת תש"ד עבר קורס מפגשים של האצ"ל (אשר הכשיר ראשי קבוצות). הוא הקדיש כמעט את כל זמנו לפעילות בארגון, והעסיק את קבוצותיו בפעילות הפצת תעמולה. לאחר תקופה הוא עבר לשרת בשירות המודיעין של האצ"ל, ה"דלק".
בסוף שנת תש"ד נודע לו כי המשטרה מתכוונת לעצור אותו. בהמשך אסרו הבריטים את אחיו צבי, שהיה אף הוא פעיל באצ"ל. דרזנר אימץ זהות בדויה תחת השם דב רוזנבוים, עזב את ביתו ואת מקום עבודתו והסתתר. במשך למעלה מחודש הסתגר בחדר והעביר זמנו בקריאה. לאחר מכן הוא עזב את תל אביב לטובת זכרון יעקב. שם עבד כשומר על כרמים. תנאי מחייתו לא היו קלים, הוא קיבל ארוחה אחת ליום, ישן באוהל והיה מנותק מחיי המושבה ומהמתרחש בארץ.
לאחר זמן מה עבר לשוני ושימש סגן מפקד קורס. אחרי כן עבר לשנה לחדרה, שם התמנה לסגן מפקד סניף האצ"ל המקומי. זו הייתה תקופת הסזון, ודרזנר הסתיר את זהותו ועבד בחשאיות. למרות זאת התגלו עקבותיו ונערך ניסיון לחוטפו: באחד הימים עלה על מונית, שהתחילה בנסיעה מהירה לכיוון מנוגד לזה שביקש. כשדרש שתעצור, הגביר הנהג עוד יותר את מהירות הנסיעה. באחד הסיבובים קפץ יחיאל מהמונית לתעלה צדדית, ובמשך יום הסתתר באזורי שיחים. מחפשים עברו מספר פעמים באזור התעלה, אך הוא לא נמצא. הוא עזב את חדרה וחזר לתל אביב.
בתל אביב קיבל תפקידי פיקוד בדל"ק, ולאחר מכן התמנה למפקד גונדה בגדוד יחידות המחץ של האצ"ל (גדוד הי"ם). ב-1 בנובמבר 1945 השתתף לראשונה בפעילות התקפת הרכבות בלוד. לאחר מכן השתתף בפעילויות צבאיות רבות. ב-14 בנובמבר 1945 קיבל דרזנר דרגת סמל. האצ"ל העביר אותו לרמת גן לשמש מפקד חטיבה בחיל הקרב. לאחר שנה הוא עבר לפקד על החו"ק בפתח תקווה.
ב-29 בדצמבר 1946 יצא דרזנר עם ארבעה לוחמי אצ"ל נוספים, אליעזר קשאני, מרדכי אלקחי, חיים גולובסקי (גלעד), ואברהם מזרחי, לפעולה כחלק מ"ליל ההלקאות", שבה היו אמורים להלקות קצינים בריטיים כנקמה על הלקאתו והשפלתו של לוחם אצ"ל.
ליד צומת לוד-בית דגן, סמוך לכפר וילהלמה, נתקלה מכוניתם של החמישה במחסום משטרתי, ממנו נפתחה עליהם אש. הנהג אברהם מזרחי מת מפצעיו. דרזנר ושלושת הלוחמים הנותרים נתפסו והועברו למחנה צבאי סמוך, שם עברו מסכת התעללות של 20 שעות רצופות בהן הוכו מכות קשות. לאחר חמישה ימים בהם הושפלו והולקו, הועברו הלוחמים אל בית הסוהר המרכזי בירושלים.
המשפט

ביום ב', 10 בפברואר 1947, נערך משפטם הצבאי של הארבעה. דרזנר, אלקחי, קשאני וגולובסקי לובשי מכנסי וגרבי חאקי, נעליהם שחורות ומעילם אפור, לראשיהם כיפות כחולות-לבנות, הגיעו במצב רוח טוב, כשמכוניתם מלווית במשוריינים ועל בניין המשפט הוטל משמר כבד. הארבעה כפרו בסמכות בית המשפט לשפוט אותם, לא השיבו לשאלות או הגיבו להאשמות ולמעשה לא לקחו חלק במהלכו. בשלב ההגנה נשא דרזנר בשם הארבעה נאום "אני מאשים" כנגד השלטון הבריטי. בין היתר אמר: "חשבתם שגם אנו נרכין ראשנו בפני עריצותכם. טעיתם! אנו נשבור את השוט שלכם!". בשעה 19:00, לאחר דיון קצר ביניהם הודיעו השופטים כי הארבעה נמצאו אשמים. עונשם של דרזנר, אלקחי וקשאני הוא מוות בתלייה, ואילו גולובסקי נידון למאסר עולם בשל גילו הצעיר (17). מיד לאחר השמעת פסק הדין קמו הארבעה ושרו בקול נרגש את "התקווה". הנידונים נגררו מתא הנאשמים החוצה ולא הורשו להיפרד מבני משפחותיהם.
הנידונים למוות הועברו אל בית הסוהר המרכזי בירושלים, שם הצטרפו אל לוחם האצ"ל דב גרונר (אשר נידון כמותם למוות). המפקד הצבאי העליון לארץ ישראל, גנרל אוולין יו בארקר, נקט צעד שהפתיע וזעזע את היישוב העברי. הגנרל היה אמור לעזוב את תפקידו ביום ד', ולכן ביקש כי ימהרו להעביר אליו את תיק המשפט עוד למחרת קיומו על מנת שיחתום עליו ויאשר אותו, בניגוד לנהוג כי לפחות מספר ימים חולפים בטרם עובר התיק ממחלקת היועץ המשפטי הצבאי אל המפקד. בכך מנע אפשרות כי מחליפו בתפקיד יגלה רחמים כלפי הנידונים, ובכך השאיר "מתנת פרידה" בעוזבו את הארץ. ביישוב שררה תקווה להצלת השלושה אשר לא הואשמו בשפיכות דמים כי אם בהחזקת נשק. בקשות לחנינת השלושה הועברה אל הנציב העליון מטעם מוסדות ואישים, ועיריית פתח תקווה ארגנה עצומה להצלת בניה. ארבעת הנדונים למוות הוציאו פנייה אל העיתונות שבה ביקשו להפסיק את גינויי ההוצאה המתוכננת להורג ואת בקשות החנינה, אותם ראו כ"מורשת הגלות", המשפילים את כבוד העם. דרזנר המשיך כל אותה עת לשמור על זהותו הבדויה מחשש למשפחתו ולאחיו העצור בקניה. בעיתונות פורסם שמו הבדוי, ותמונתו לא הופיעה לצד האחרים. היחידים שידעו את האמת היו כמה מאנשי המחתרת, בית הוריו ורב האסירים.
ההוצאה להורג

ב-15 באפריל הועברו תחת חשאיות רבה ארבעת הנידונים מכלא ירושלים אל כלא עכו. למחרת, ביום כ"ו בניסן תש"ז, 16 באפריל 1947, החל משעה 4 בבוקר הועלו הארבעה לגרדום, ללא התרעה מוקדמת, ללא וידוי, ובלי שנפרדו ממשפחותיהם. השלטונות פיזרו רמיזות כי הוצאתם להורג אינה קרובה, ואף מספר שעות לפני כן נמסר לעו"ד מקס זליגמן אשר טיפל בבקשות החנינה, כי אין הכנות לקראת ביצוע גזר דינם. בלילה לפני התלייה תוקן חוק החירום בארץ, ובוטלה כל אפשרות לערער על בתי דין צבאיים, בוטל המקסימום של שלוש תליות ביום אחד, ובוטל הנוהל של תליות ביום שלישי בשבוע. הארבעה ביקשו שרב יגיע אליהם לפני מותם, אך הם לא נענו, ולמעשה לא היה אף יהודי שידע על התלייה. כל אחד מהנידונים עלה לגרדום כששירת "התקווה" בפיו ואליו הצטרפו חבריו הממתינים לתורם. כששמעו אסירי הכלא האחרים מתאיהם את קול השירה העמומה, עמדו על רגליהם והצטרפו אל שירת ההמנון בקול גדול. יחיאל עלה שלישי אל החבל, ונאבק ארבע דקות עם המוות.
את גופות הארבעה הובילה שיירה כבדה של טנקים ומכוניות משוריינות אל העיר צפת, תוך שכבודן מחולל, ללא שהודיעו לחברה קדישא, ללא בני משפחה, והן הונחו עירומות למחצה במשטרת הר-כנען. בכך גם הופרה בקשתם האחרונה להיקבר בראש פינה, יחד עם עולה הגרדום שלמה בן-יוסף. בשבע בבוקר נודע על ההוצאות להורג ברדיו, ועוצר הוטל בארץ. בבוקר ביקשו אנשי צפת להשתתף בקבורה אך גם עליה הוטל העוצר. בכל זאת הגיעו מאות יהודים בגשם השוטף אל בית הקברות, שם נקברו ליד נרצחי מאורעות תרפ"ט-תרצ"ט. דרזנר נקבר בשמו הבדוי דב רוזנבוים. דבר רציחתו הגיע גם לאוזני אחיו אשר היה כלוא אותו זמן בקניה, אך נאסר לשבת עליו "שבעה" בשל רצונו של דרזנר להישאר תחת זהות בדויה גם אחרי מותו. רק לאחר כשנה פורסמה זהותו האמיתית.
זעזוע גדול היה ביישוב עקב אירועי התליות, ויצאו גינויים מצד קהילות יהודיות רבות בעולם. באמריקה אף ארגנו כמרים אמריקאים אספות אזכרה לזכרם.
חודשים אחר כך עדיין הוטלה שמירה בריטית על הקברים כדי שלא יוציאו לוחמי האצ"ל את הגופות ויעבירו אותן לראש פינה כפי שביקשו ארבעת החברים.
דרזנר היה בן 25 במותו.
הנצחה

על שמו נקראו רחובות בערי ישראל הבאות: תל אביב, באר שבע, ירושלים ופתח תקווה.
בבית הקברות היהודי העתיק בצפת הוקמה אנדרטה לשבעה עולי הגרדום.
בתאריך 22 בדצמבר 1982 דאר ישראל הנפיק גיליון מזכרת  של 20 בולי דאר שכותרתו "הרוגי מלכות בדור התקומה". אחד מהבולים האלה הוקדש  להנצחת זכרו של דרזנר שדיוקנו מופיע עליו.  האמנית רות בקמן מלכא עיצבה את  הדיוקן והאמן אריה גלזר עיצב את הגיליון.
לקריאה נוספת

עדות על היכרות עם דרזנר, של יהודה לפידות, מתוך פרק בספרו.
חיה ברנס (עורכת), עולי הגרדום, הוצאת המדרשה הלאומית ע"ש רנה מור.
יוסף נדבה, ספר עולי הגרדום, הוצאת הדר 1974.
הערות שוליים

↑  מזכרת מעולה הגרדום בשערי תקווה, באתר ערוץ 7, 1 במאי 2006
↑  יעקב צחור (עורך), בולי ישראל תש"ח -  תשס"ב, קטלוג מס' 14, רשות הדאר - השירות הבולאי, כתר הוצאה לאור, 2008, עמ' 227
שלט הסבר על ליל ההלקאות בגן עולי הגרדום בפתח תקווה
פרוכת שתרמה יפה דרזנר, אמו של יחיאל דרזנר
אנדי ארנוביץ

אנדי ארנוביץ (2023)
אנדי ארנוביץ (באנגלית: Andi Arnovitz, נולדה ב-24 באוקטובר 1959) היא אמנית קונספטואלית ישראלית ממוצא אמריקאי, שעובדת במדיה מעורבת (דפוס, ציור ופיסול). ארנוביץ מגדירה עצמה אמנית אקטיביסטית ויצירותיה עוסקות בסוגיות מגדריות, פוליטיקה, אקולוגיה ודת.
ביוגרפיה

אנדי ארנוביץ נולדה ב-1959 בקנזס סיטי, מיזורי, ארצות הברית. לאביה ולסבתה הייתה חנות בדים והיא שהתה שם שעות רבות בילדותה. שנים לאחר מכן הבדים מילדותה היוו השראה ליצירותיה. לדבריה "יש ביכולתו של בד אחד להעביר רבדים שונים של משמעות ולרמוז על היסטוריה, דיכוי, אמונה ואף ביטוי למחאה".
ארנוביץ סיימה תואר ראשון באמנות ועיצוב גרפי באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס. עם סיום לימודיה עבדה בתור מנהלת אמנותית בחברת פרסום. אחרי 13 שנה בתחום הפרסום היא החליטה להתרכז באמנות שלה ולמדה ציור והדפס. נשואה לדייוויד ארנוביץ ולהם חמישה ילדים. ב-1998 הם הגיעו לישראל לשנתיים ובסוף התקופה החליטו להשתקע בירושלים. ארנוביץ שכרה סטודיו בסדנת ההדפס בירושלים והחלה לעבוד בטכניקות של הדפס ותחריט. בתחילת דרכה כאמנית היא יצרה הדפסים עם דימויים רומנטיים של ירושלים, אבל מאורעות האינתיפאדה השנייה גרמו לה לנטוש את "היפה" עבור "הפוליטי" וכך הפכה לאמנית אקטיביסטית. מלבד פוליטיקה, ארנוביץ, המגדירה עצמה דתייה פמיניסטית, מרבה לעסוק בעולם ההלכה היהודי ובמונופול של הרבנות במדינת ישראל, מתוך מבט חתרני וביקורתי אך גם מתוך זיקה עמוקה למסורת.
עבודותיה

בסתיו 2005 הציגה ארנוביץ את העבודה "חגורת תהילים" בגלריה ארטספייס בירושלים, עבודה שנוצרה כ'תשובה יהודית' לחגורות הנפץ של המחבלים המתאבדים בתקופת האינתיפאדה השנייה. החגורה עשויה דפים שעליהן מודפסים בטכניקות של מונוטייפ וליטוגרפיה צילומית קטעים מספר תהילים שארנוביץ גלגלה בקפידה. את המגילות היא סידרה בצפיפות זו לצד זו כתגובת נגד למסמרים ולברגים הארוזים בגלילים סביב חגורת הנפץ של המחבל. השימוש בגלילה, בעיטוף ובליפוף - מזכירים פעולות טקסיות מבית הכנסת. עבור ארנוביץ הטקסט של תהילים משמש כתגובה יהודית למוות. "אני מזדהה עמוקות עם הכאב והמחאה הפלסטיניים, אך פעולת מחבלים מתאבדים היא מעבר להבנתי. תגובתי כאמנית וכאם, הייתה ליצור חגורות תהילים מהחומרים המהווים את הכלים היהודיים האידיאליסטיים האולטימטיביים: נייר ומילים".
בין השנים 2005 ו-2010 יצרה ארנוביץ את הסדרה "מעיל עגונה" שעוסקת בנשים שאינן יכולות לקבל גט מהאיש שהיו נשואות לו מאחר שנעלם או שאינו כשיר לכך מבחינה משפטית. "מעיל עגונה" מורכב מפיסות של כתובות עתיקות שארנוביץ סרקה מהספרייה הלאומית ואז קרעה אותן והרכיבה מחדש למעילים. כל מילה בכתובה כולאת את האישה העגונה שממתינה בקוצר רוח לגט שיגאל אותה. שרוולי המעיל, הצווארונים והאמרות תפורים וסגורים, אבל החוטים לא נחתכו ומשמשים תזכורת לכך שהעגונה נותרת תלויה ובעלת מעמד לא מוגדר ולא ידוע, בעוד סוחבת את סבלה לכל מקום כמו מעיל כבד.
בשנים 2014–2015 ארנוביץ יצרה את הסדרה בשחור-לבן ואדום "אימהות ובנים". באחד האיורים בסדרה מתוארת אישה שיושבת על כיסא וחוט אדום משתלשל בין רגליה, משתרך על האדמה ונקשר לטבור של חייל הניצב על גבי טנק. באיור אחר מתוך הסדרה מתוארים קבוצת צנחנים שמרחפים באוויר כאשר הם מחוברים מקצה אחד למצנח ומהקצה השני לחבל טבור שמשתלשל מטה ומגיע אל קבוצת נשים שיושבות בציפייה דרוכה. ארנוביץ מתמודדת בסדרה זו עם החרדה שחווה כל אם כשבנה מתגייס לצבא. כמהגרת שאינה ילידת המקום, ארנוביץ לא הוכשרה מגיל צעיר לכך שבבוא היום תצטרך למסור את בנה בשביל המולדת ולא חונכה לקבל את הדין בשתיקה והיא קוראת על כך תגר בעבודתה.
תערוכות יחיד

2001 - "אמונות טפלות", גלריה ארטספייס, ירושלים
2005 - "בחזרה לסודות", גלריה ארטספייס, ירושלים
2008 - "עולמה של אמנית הדפס", גלריה פיין, אטלנטה, ג'ורג'יה
2010 - "קרע ואיחוי", גלריה קניזניק, אוניברסיטת ברנדייס, בוסטון
2011 - "קרע ואיחוי", גלריה ג'ורג' ביליס, לוס אנג'לס
2011 - "בגדי פיוס", גלריה לידס, ארלהם קולג', ריצ'מונד, אינדיאנה
2013 - "קרעים", הגלריה של המרכז היהודי בקנזס סיטי, מיזורי
2015 - "יופי מאוים", המוזיאון של ישיבה יוניברסיטי, ניו יורק
2015 - "תפסיק לדבר בבקשה!", גלריה אגריפס 12, ירושלים
2015 - "יופי מאוים", המוזיאון לאמנות האסלאם, ירושלים
2015 - "פני המציאות הטורדנית", אוניברסיטת דרום קליפורניה
2017 - "הרשימה השחורה", בית האמנים, ירושלים
2017 - "דפים מזמינים", גלריה אגריפס 12, ירושלים
2019 - "אני לא", הביאנלה של ירושלים
2019 - "שיר שביר", גלריה אגריפס 12, ירושלים
2020 - "בשיחה", מרכז Usina Del Arte, בואנוס איירס.
לקריאה נוספת

דוד שפרבר, "'מלבושי פיוס': יחסי יהדות-אסלם בעבודותיה של אנדי ארנוביץ", דברים: כתב העת של מכללת אורנים, קריית טבעון, 2013
דוד שפרבר, "יחסי יהדות-אסלאם ביצירתן של שלוש אמניות דתיות", זהויות: כתב עת לתרבות ולזהות יהודית 4, עמ' 91–121, מכון ון ליר, ירושלים, 2013
הערות שוליים

↑  הילי מויאל, האמנות ככלי לשינוי, באתר מוסף שבת מקור ראשון, ‏2012
↑  דוד שפרבר, קרע לא מאוחה: דת ואמנות, מתוך הקטלוג קריעה/איחוי, בוסטון: אוניברסיטת ברנדייס, 2010
↑  אירנה גורדון, אנדי ארנוביץ, בחזרה לסודות, ירושלים: גלריית ארטספייס, 2005
↑  דבורה ליס, קריעה/איחוי, בוסטון: אוניברסיטת ברנדייס, 2010
↑  גליה בר אור, הוט קוטור בנוסח אנדי ארנוביץ, מתוך "מרחב סף", ירושלים: בית האמנים, 2017
↑  המאמר הופיע גם בתוך פרוטוקולאז': אסופת מאמרים מתוך כתב העת המקוון, היסטוריה ותאוריה: הפרוטוקולים 4 (2012), עמ' 225-192.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 271194  NLI: 987007299966605171  BNE: XX5553481  ISNI: 0000 0004 0284 029X  LCCN: no2011053965  VIAF: 299258330   WorldCat (עם VIAF): 299258330
דמיוני (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט הרשמית
כרזת הסרט הרשמית
 בימוי:  ג'ף וודלו 
 הופק בידי:  ג'ף וודלו ג'ייסון בלאם
 תסריט:  ג'ף וודלו גרג ארב ג'ייסון אורמלנד
 עריכה:  שון אלברטסון 
 שחקנים ראשיים:  דוונדה וייז טום פיין פייפר בראון טייגן ברנס בטי באקלי ורוניקה פאלקון
 מוזיקה:  בר מק'קרירי 
 צילום:  ג'יימס מקמילן
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  בלאמהאוס הפקות Tower of Babble
 חברה מפיצה:  סרטי ליונסגייט
 הקרנת בכורה:  8 במרץ 2024
 משך הקרנה:  104 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט אימה על־טבעי, סרט אימה, סרט מתח 
 תקציב:  10–13 מיליון דולרים
 הכנסות:  43.8 מיליון דולרים
 www.imaginary.movie
 דף הסרט ב־IMDb
 
"דמיוני" (באנגלית: Imaginary) הוא סרט אימה על-טבעי אמריקאי בבימויו, תסריטו והפקתו של ג'ף וודלו (אנ'), יחד עם גרג ארב וג'ייסון אורמלנד. בסרט מככבים דוונדה וייז, טום פיין, טייגן ברנס, פייפר בראון, ורוניקה פאלקון ובטי באקלי. הסרט הופק על ידי ג'ייסון בלאם תחת "בלאמהאוס הפקות" ו-"Tower of Babble".
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-8 במרץ 2024, בהפצת סרטי ליונסגייט.
תקציר העלילה

לאחר שג'סיקה חוזרת לבית ילדותה עם משפחתה, היא מוצאת את בובת הדב הישנה שלה, צ'ונסי, ורואה שבתה החורגת אליס נקשרת אליו. לאחר שהתנהגותה של אליס הופכת למוזרה ומדאיגה, והמשחקים שהיא וצ'ונסי משחקים הופכים לרעים יותרף ג'סיקה מגלה שצ'ונסי הוא הרבה יותר מבובה תמימה.
צוות השחקנים והדמויות

דוונדה וייז - ג'סיקה
פייפר בראון - אליס
טום פיין
בטי באקלי
טייגן ברנס
מתיו סאטו
ורוניקה פאלקון
דיין דילייגרו
הפקה

בפברואר 2023, "Deadline Hollywood" דיווחה כי "סרטי ליונסגייט" רכשה את הזכויות לסרט. הסרט נכתב ובוים על ידי ג'ף וודלו, שכתב את התסריט יחד עם גרג ארב וג'ייסון אורמלנד. צילומי הסרט התרחשו בניו אורלינס ממאי עד סוף יוני 2023.
הפצה

הסרט עתיד לעלות לאקרנים בארצות הברית ב-8 במרץ 2024, תחת "סרטי ליונסגייט", לאחר שהתעתד לעלות ב-2 בפברואר 2024 עקב שביתת אמני הטלוויזיה והרדיו.
הערות שוליים

↑  D'Alessandro, Anthony (November 7, 2023).
"DeWanda Wise Starring & Exec Producing Lionsgate & Blumhouse's Original Horror Pic Imaginary". Deadline Hollywood. Retrieved November 7, 2023.
↑  Grobar, Matt (February 6, 2023).
"Lionsgate Acquiring Blumhouse Thriller Imaginary To Be Directed By Jeff Wadlow – EFM". Deadline Hollywood. Retrieved February 6, 2023.
↑  "Productions". Film New Orleans. Retrieved March 29, 2023.
↑  Squires, John (October 27, 2023).
"Blumhouse Horror Movie Imaginary Gets New Release Date; Trailer Playing in Theaters". Bloody Disgusting. Retrieved October 28, 2023.
↑  D'Alessandro, Anthony (May 10, 2023).
"Blumhouse's Imaginary Gets 2024 Release Date From Lionsgate". Deadline Hollywood. Retrieved May 10, 2023.
הם רואים הכל

| --- | --- |

כרזת הסרט הרשמית
 מבוסס על:  "הצופים" מאת א.מ. שיין
 בימוי:  אישנה נייט שאמאלאן
 הופק בידי:  מ. נייט שאמלאן אשווין ראג'אן נימיט מנקד
 תסריט:  מ. נייט שאמלאן
 עריכה:  Job ter Burg 
 שחקנים ראשיים:  דקוטה פנינג ג'ורג'ינה קמפבל
 מוזיקה:  אבל קוז'ניובסקי 
 צילום:  Eli Arenson 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  ניו ליין סינמה Blinding Edge Pictures Inimitable Pictures
 חברה מפיצה:  אולפני האחים וורנר
 הקרנת בכורה:  7 ביולי 2024
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט אימה על-טבעי
 תקציב:  30 מיליון דולרים
 הכנסות:  33 מיליון דולרים
 www.watchersfilm.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
"הם רואים הכל" (באנגלית: The Watchers) הוא סרט אימה על-טבעי אמריקאי שנכתב ובוים על ידי הבמאית אישנה נייט שאמלאן והופק על ידי אביה, מ. נייט שאמלאן, על בסיס רומן באותו השם מאת א. מ. שיין. בסרט מככבות דקוטה פנינג וג'ורג'ינה קמפבל.
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-7 ביולי 2024, תחת הפצת אולפני האחים וורנר.
תקציר העלילה

האמנית מינה בת ה-28 נתקעת ביער במערב אירלנד. עם מציאת המחסה, היא נלכדת ללא ידיעתה עם שלושה זרים אשר נצפים ועוקבים אחריהם יצורים מסתוריים בכל הלילה.
צוות השחקנים והדמויות

דקוטה פנינג – מינה
ג'ורג'ינה קמפבל
אולבן פוירה
אוליבר פינגן
הפקה

בפברואר 2023, הוכרז ש"ניו ליין סינמה" תפיק את הסרט, שיבוים על ידי מ. נייט שאמלאן. באפריל 2023, דקוטה פנינג וג'ורג'ינה קמפבל הצטרפו לצוות השחקנים.
שלב הצילומים העיקרי התרחש בדבלין, וויקלואו וגולוויי מיולי עד ספטמבר 2023. באמצע יולי, ההפקה קיבלה אישור להמשיך את הצילומים במהלך שביתת אמני הטלוויזיה והרדיו שהחלה ב-14 ביולי 2023.
הפצה

הסרט עלה לאקרנים ב-7 ביולי 2024, תחת הפצת "אולפני האחים וורנר".
הערות שוליים

1 2  D'Alessandro, Anthony (February 14, 2023).
"Ishana Night Shyamalan Making Feature Directorial Debut With New Line Thriller 'The Watchers'; Summer 2024 Release Set". Deadline Hollywood. from the original on February 14, 2023. Retrieved February 14, 2023.
↑  Grobar, Matt (April 26, 2023).
"Dakota Fanning Boards Ishana Night Shyamalan's Supernatural Thriller 'The Watchers' For New Line". Deadline Hollywood. from the original on April 26, 2023. Retrieved April 26, 2023.
↑  Kit, Borys (April 28, 2023).
"'Barbarian' Breakout Georgina Campbell Joins Dakota Fanning in New Line Supernatural Thriller 'The Watchers' (Exclusive)". The Hollywood Reporter. from the original on April 28, 2023. Retrieved April 28, 2023.
↑  Rajput, Priyanca (September 5, 2023).
"Ishana Shyamalan's debut feature The Watchers wraps in Dublin". KFTV.com. Retrieved September 6, 2023.
↑  Kay, Jeremy (July 19, 2023).
"Sam Raimi horror, The Watchers among new indie shoots approved by SAG-AFTRA". Screen Daily. Retrieved August 11, 2023.
החיה שבפנים (סרט, 2024)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  אלכסנדר ג'יי. פארל
 הופק בידי:  אלכס צ'אנג סבסטיאן סטריט ג'ורדן וגנר ג'ק כריסטיאן ראיין המילטון מרטין אוון
 תסריט:  אלכסנדר ג'יי. פארל גריר אליסון
 שחקנים ראשיים:  קיט הרינגטון אשלי קאמינגס ג'יימס קוזמו קיילין ספרינגול איאן ג'יילס
 מוזיקה:  ג'ק חלמה ונייתן וו. קליין
 צילום:  דניאל כץ
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה בריטניה בריטניה
 חברת הפקה:  Paradox House Future Artist Entertainment Wagner Entertainment Filmology Finance Ill Luxury Company
 חברה מפיצה:  Well Go USA Entertainment
 הקרנת בכורה:  26 ביולי 2024
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט אימה 
 הכנסות:  $51,860
 דף הסרט ב־IMDb
 
"החיה שבפנים" (באנגלית: The Beast Within) הוא סרט מותחן-אימה ומסתורין בריטי משנת 2024 שבוים על ידי אלכסנדר ג'יי. פארל על פי תסריט שכתב לצד התסריטאית גריר אליסון, ובו מככבים קיט הרינגטון, אשלי קאמינגס וג'יימס קוזמו.
הסרט שוחרר לאקרנים ב-26 ביולי 2024 בארצות הברית.
רקע עלילתי

אחרי שהיא עדה לסדרת אירועים משונים, וילו בת ה-10 מתחילה לפקפק בחיים המבודדים של משפחתה במעמקי יערות אנגליה ומחליטה לילה אחד לעקוב אחר הוריה כשהם יוצאים לאחד הטיולים הסודיים שלהם אל לב היער העתיק. לאחר שהיא עדה לאביה עובר מהפך מפלצתי, וילו מבינה שהיא עצמה נקלעה לסוד העתיק שהם ניסו להסתיר ממנה.
צוות השחקנים והדמויות

קיט הרינגטון - נואה
אשלי קאמינגס - אימוג'ן
קיילין ספרינגול – וילו
ג'יימס קוזמו - וויילון
איאן ג'יילס – ויליאם
הפקה > פיתוח

על הפקת הסרט בפועל הופקדו המפיקים אלכס צ'אנג, ג'ורדן וגנר, סבסטיאן ארטיסט וג'ק כריסטיאן. מפיקים נוספים כוללים את ראיין המילטון ומרטין אוון. על בימוי הסרט הופקד אלכסנדר ג'יי. פארל, שזהו לו סרט ביכורים. בנוסף, על הלחנת המוזיקה הופקדו ג'ק חלמה ונייתן וו. קליין ועל מלאכת הצילום, צלם הקולנוע דניאל כץ.
הפקה > ליהוק

במעמד חשיפת הקדימון הראשון, נחשף כי לצוות השחקנים הראשי של הסרט לוהקו קיט הרינגטון, אשלי קאמינגס, ג'יימס קוזמו וקיילין ספרינגול.
הערות שוליים

↑  John Squires, ‘The Beast Within’ Trailer – Kit Harington Transforms into a Werewolf This Summer, Bloody Disgusting!, ‏2024-06-18
↑  אורן מנדז, ג’ון סנו הופך לזאב של ממש בסרט אימה חדש, באתר גאדג'טי, ‏2024-06-19
↑  From dire wolf to man-wolf: See Kit Harington transform in 'The Beast Within' trailer, EW.com
1 2  Paul Heath, 'The Beast Within' with Kit Harington trailer lands, The Hollywood News, ‏2024-06-19
אביגיל יורש

| --- | --- |

 לידה:  26 ביוני 1937 (בת 87) טרנסילבניה, ממלכת רומניה ממלכת רומניה
 לאום:  ישראלית ישראל
 תחום יצירה:  ציור עיצוב גרפי פיסול
 בן או בת זוג:  יצחק יורש 
 
אביגיל יורש, 2006.
אביגיל יורש (נולדה ב-26 ביוני 1937) היא ציירת ישראלית, מעצבת גרפית ואמנית פיסול רך.
ביוגרפיה

יורש נולדה ב-1937 בטרנסילבניה שברומניה, למשפחה ממוצא הונגרי. עלתה לישראל ב-1947 עם אחותה הבוגרת, ללא ההורים, ביוזמת הסוכנות היהודית. ארגון העלייה השתבש והילדות נקלעו לאנייה עמוסה במעפילים בשייט בלתי-לגלי. האנייה נתפסה על ידי הבריטים, המעפילים והילדות הוחזקו במחנה המעצר בעתלית, ואחר הועברו לקפריסין. ב-1948 עלתה לארץ ונקלטה בקיבוץ אפיקים, ולאחר כשנה עלו ההורים והמשפחה התאחדה ועברה להתגורר בכפר סבא.
יורש למדה ב"בצלאל" שבירושלים, במחלקה שנקראה באותם ימים "גרפיקה שימושית". שם הכירה את יצחק יורש, שהפך בהמשך לבן זוגה. השניים הקימו משפחה, הולידו בן ובת ועסקו לפרנסתם בעיצוב גרפי ובאיור. ב־1965 העתיקה המשפחה את מגוריה לירושלים. בני הזוג יורש החלו לעסוק ביצירת סרטי אנימציה קצרים, שעיצבו, ביימו והפיקו ביחד באולפן שהקימו בביתם בשכונת נחלת שבעה, ואשר היה בין הראשונים בתחום בירושלים. ב־1996 עברו בני הזוג לגור בכפר ורדים.
ביוגרפיה > המעבר לציור

התערוכה הראשונה של יורש התקיימה ב-1972. מאז הציגה בתערוכות יחיד ובקבוצתיות. היא השתתפה בירידי אומנות בארץ, במערב אירופה ובצפון אמריקה. מציוריה הופקו הדפסי משי וליטוגרפיות. החל ב-1984 שהתה לתקופות בקריית האומנים אשר בפריז, ה-"International Des Arts". רבות מעבודותיה מצויות ונכללות באוספים פרטיים ברחבי העולם: בישראל, בארה”ב, קנדה, שווייץ, בלגיה, בריטניה, גרמניה, הולנד, צרפת, דרום-אפריקה, יפן ואוסטרליה.[דרוש מקור]
על יצירתה

יורש מציירת בצבעי אקריליק בטכניקה בה היא מניחה שכבות צבע רבות אחת על השנייה, בדומה לטכניקה שבה השתמשו בעבר ציירי פורמטים קלסיים. היא מציירת בעיקר דיוקנאות של אנשים בודדים או בקבוצות, הניצבים בתוך חללים או חדרים מרוקנים, בנופים או בסביבה צחיחים, כאילו שנקבצו והתייצבו להיות מונצחים לעד בין דפי אלבום משפחתי. הדמויות אוניברסליות, ולא ניתן לאפיין או לשייך אותן לסביבה או למקום מסוימים.
מבחר תערוכות > תערוכות יחיד

אביגיל יורש, 2006.1976 - גלריה "ספראי", תל אביב.
1977 - "Galerie de Beerenburght", הולנד.
1978 - גלריה "13 וחצי", יפו העתיקה.
1983 - גלריה "פנורמה", בכרמל, חיפה.
1985 - "Insead Business school Gallery", ליד פריז.
1985 - גלריה "Norwood", דרום אפריקה.
1986 - גלריה "ברונו", תל אביב.
1989 - "Zur Krone Galerie", שווייץ.
1993 - "Zur Krone Galerie", שווייץ.
2012 - רטרוספקטיבה, "אגדות מעבר למקום" בגלריה של "מרכז התרבות מעלות".
מבחר תערוכות > תערוכות קבוצתיות

1973 - תערוכה קבוצתית, גלריה "שץ" - ירושלים, "תם ותהום", ב"גלריה הצעירה" - תל אביב, וגלריה "מצודת הנמל" - קיסריה.
1981 - תערוכה קבוצתית, "Born Fine Art Galerie", קלן, גרמניה.
1986 - תערוכה נודדת של 8 אמנים בערים שונות ברחבי ארצות הברית, לגיוס כספים של אגודת ידידי האוניברסיטה העברית.
2011 - "אותו רקע", תערוכה משותפת עם ענבל בוזגלו יורש (בת), בגלריה "שטרן", תל אביב.
2017 - תערוכה קבוצתית - בית האומנים בחיפה, "השפם של דאלי כתום", סוריאליזם בישראל.
הערות שוליים

↑  אביגיל יורש - ציורים וליטוגרפיות למכירה, באתר הגלריה און ליין
↑  מוזיאון ישראל מרכז מידע לאמנות ישראלית - תערוכות: יורש, אביגיל, באתר מוזיאון ישראל
↑  Tal Gallery, גלריה טל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304081405171  BnF: cb149580963 (data)  ISNI: 0000 0000 4622 8976  LCCN: no2001093728  NTA: 194461289  ULAN: 500479858  VIAF: 34115045   WorldCat (עם VIAF): 34115045