stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוחמד תקי בהאר
ילדות ותחילת הדרך בכתיבה

מחמד תקי בהאר נולד ב-10 בדצמבר 1886 במשהד, עיר הבירה של מחוז ח'וראסאן בצפון מזרח איראן. אביו מחמד כאט'ם צבורי, החזיק גם הוא בתואר הכבוד מלכ א-שעראא ("מלך המשוררים") - משורר החצר של השאה. אמו הייתה אישה דתייה ממוצא גאורגי.
בהאר החל את לימודיו היסודיים בגיל 3, כאשר אביו משמש לו מורה לקריאה וכתיבה. בהגיעו לגיל 6 ונכנס לחינוך פורמלי הוא כבר שלט בקריאה בפרסית ובקוראן, בגיל 10 כתב את השיר הראשון שלו. בשנים המאוחרות יותר שלו, המשיך בהאר את לימודיו בשפה הפרסית ובקוראן אצל אדיב נישאפורי, משורר מסורתי ומומחה בחקר ספרות, בפרט ספרות ח'ראסאנית עתיקה.
בגיל 14, במטרה שירכוש מקצוע, צורף על ידי אביו לדודו, שהיה מוכר זכוכית, בשל כך הופסקו לימודיו למספר שנים. כשהיה בן 18, נפטר אביו ובהאר חזר ללימודים והתמקד בלימודי ערבית. הלימודים חשפו אותו לספרים מודרניים ממצרים ולגישות מערביות כלפי המדע והקדמה.
בתקופה זו חיבר בהאר קצידות, שהן שירים במבנה ובכתיבה ערבית קלאסית, ושלח אותן למט'פר אל-דין שאה קאג'אר, השאה מהשושלת הקאג'ארית שמלך באיראן באותה תקופה. מט'פר אל-דין שאה התרשם מכתיבתו עמוקות והעניק לו את התואר "מלכ א–שעראא", ובכך מינה אותו לתפקד משורר החצר של השאה.
פעילות פוליטית > תקופת השושלת הקאג'ארית

בשנת 1906, כשבהאר היה בן 20, פרצה באיראן המהפכה החוקתית, שבמסגרתה הובילה האוכלוסייה האזרחית באיראן התנגדות מזוינת לשלטון השאה לטובת מימוש אידאולוגיות חוקתיות. בתקופה זו הצטרף בהאר לאגודת "אנג'מאן-י סעאדת" שלקחה חלק במאבק האזרחי במהפכה. בשנים 1908–1909 החל לכתוב שירים ומאמרים בעלי מסרים פוליטיים.
בשנת 1910 השתתף בהאר בהקמת המפלגה הדמוקרטית במשהד והקים כתב עת עצמאי בשם "נו בהאר". בכתבים שפרסם בכתב העת, היו בעיקר מסרים דמוקרטיים–ליברליים, אך גם מסרים נגד המעורבות הרוסית במהפכה החוקתית באיראן, ואלה הובילו להפעלת לחץ על בהאר לסגור אותו. למרות הסגירה והלחצים הפוליטיים שב לכתוב לאחר זמן קצר ב"נו בהאר".
בשנת 1914 נבחר בהאר כנציג למג'לס (הפרלמנט האיראני) ה-3 ועבר לטהראן, שם המשיך בפרסום כתב העת "נו בהאר". בשנים שלאחר מכן המשיכה מעורבותו הפוליטית במג'לס ובמפלגה הדמוקרטית, והוא נבחר גם למג'לס ה-4.
פעילות פוליטית > התקופה הפהלוית

בזמן ההפיכה באיראן, בשנת 1921 וסוף תקופת שלטון השושלת הקאג'ארית, נאסר בהאר על ידי זיא א-דין טבאטבאי, שהיה ראש הממשלה לאחר הפלת השושלת הקאג'ארית הואיל וסירב להשתתף בהפיכה. שלושה חודשים לאחר ההפיכה שוחרר וחזר למקומו במג'לס, הוא הפסיק לכתוב מאמרים ומסות פוליטיים והתפטר מתפקידיו בעריכת כתבי העת השונים.
מספר שנים מאוחר יותר, כשהיה חבר גם במג'לס ה-5, התנגד לתנועתו של רזא חא'ן, המנהיג הצבאי של ההפיכה שעתיד להקים את השושלת הפהלוית באיראן. בשל התנגדותו, הוא קיבל איומים על חייו, ובוצע ניסיון התנקשות בו בזמן של ישיבת מג'לס. בהאר ניצל מניסיון החיסול מכיוון שבשל דמיון חיצוני נרצח במקומו עיתונאי שסיקר את אותה ישיבה. לאחר אירוע זה, בהאר הפסיק את עיסוקו בפוליטיקה וחזר להתמקד בכתיבה.
בשנת 1941, כאשר פלשו ברית המועצות ובריטניה לאיראן כחלק ממלחמת העולם השנייה, החליט בהאר החליט לחזור למעורבות פוליטית. הוא חידש את פרסום "נו בהאר" והמהדורה ראשונה של כתב עת הייתה בנושא ההיסטוריה של מפלגות פוליטיות. בשנת 1945 נבחר פעם נוספת למג'לס והתמנה לתפקיד שר החינוך, אך פרש לאחר מספר חודשים על מנת להוביל את המפלגה הדמוקרטית באיראן, וכך סיים את הקריירה הפוליטית שלו. בשנות חייו האחרונות סבל בהאר ממחלת השחפת ונפטר ממנה בשנת 1951.
כתביו

רוב יצירותיו פורסמו לאחר מותו על ידי אחיו מחמד מלכזאדה, אולם גם בחייו הוא פרסם כתבים ויצירות רבות. מספר היצירות הרב של בהאר והתרומה הרבה שלו לספרות האיראנית המודרנית היו עצומות, והן ייצגו במיוחד את העובדה שהוא היה קודם כל משורר, למרות עיסוקיו הרבים בפוליטיקה. אחד המאפיינים הבולטים לאורך הקריירה הספרותית שלו היה שהוא התפתח והתאים את עבודתו, סגנון כתיבתו והנושאים עליהם כתב, לאתגרים המשתנים שניצבו בפניו לאור השינויים במציאות החברתית שהתחוללה באותה עת. בהאר כתב בפרסית רהוטה ועשירה, היה בעל סגנון כתיבה ייחודי, נחשב למומחה בשימוש בשפה פרסית עשירה ואף לימד כתיבה במשרד התרבות האיראני. בשל אופי הכתיבה שלו והנושאים בהם עסק, חלק מכתביו משמשים כמקור ראשוני לחקר ההיסטוריה הפוליטית באיראן, וחלק מהשירים שכתב הולחנו ומושמעים באיראן עד היום.
כתביו > סגנון כתיבתו

סגנון השירים העיקרי שלו ובו הייתה התמחותו, הוא הקצידות, מבנה כתיבה עתיק לשירה ערבית קלאסית. בהאר נחשב לכותב סגנון שירי הקצידה שיש לו חשיבות רבה במאה ה-20 ואף אחד המשוררים המשמעותיים ביותר במאות השנים האחרונות.
סגנון הכתיבה של בהאר ברוב השירים והיצירות שחיבר משלב שמירה על המסורת ומודרניות. ברוב שיריו שמר על מבנה פרסי מסורתי, למעט מספר שירים שבהם התנסה בכתיבה במבני בתים שאפיינו תרבויות אחרות. הנושאים שעליהם כתב בהאר תמיד חיברו את יצירותיו להתרחשויות המודרניות, ויצרו את החיבור בין המסורת להווה, בעוד שאצל משוררים אחרים באותה תקופה השמירה על המסורת הערבית לא הייתה נפוצה ושכיחה, להפך הם פיתחו גישה אנטי–אסלאמית ואנטי–ערבית.
אופי כתיבתו של בהאר והנושאים עליהם כתב השתנו רבות לאורך חייו. שיריו הראשונים היו שירי הספד לאביו. בשנים שלאחר מות אביו, סגנון שיריו היה בעל מאפיינים דתיים בולטים יותר. צורת כתיבתו המשיכה להשתנות לאורך השנים, באופן שממחיש את ההתחזקות וההתעצבות של התודעה הפוליטית–חברתית שלו. נושא השירים שלו עסק במצב הפוליטי והחברתי באיראן בתקופה זו והם פורסמו בעיתונות. חלקם בתקופות שבהן היה מעורב פוליטית נחשבו כתגובה אישית שלו להתרחשויות החברתיות במדינה.
בשנת 1918, היה מעורב פחות פוליטית, אז ייסד את כתב העת "דאנשכדה " (Dāneškada) יחד עם כותבים ששלטו בשפות אירופאיות. בכתב עת זה פורסמו גרסאות פרסיות ליצירות שתורגמו משפות אירופאיות שונות, ויצירות אלה גִּוְּנוּ והעשירו בצורה משמעותית את סגנון כתיבתו באותה עת.
בתקופה זו הוא המשיך לכתוב גם על נושאים חברתיים–פוליטיים באיראן, כאשר הביקורת הפוליטית שהביע ביצירותיו התגברה והגיעה לשיאה בשנת 1925 עם עליית השושלת הפהלוית. בשנים אלה כתב בהאר ביקורת שבוטאה באופן ברור וחד משמעי כלפי רצ'א שאה שהובילה למאסרו. בשל המאסר נפסקה פעילותו הפוליטית עד שנת 1941, אולם גם כתיבתו הפסיקה להתמקד בנושאים פוליטיים. והוא בחר להתמקד בשנים אלה בנושאים מגוונים אחרים. רבים משיריו בתקופה זו עסקו בחוויותיו בכלא ובהתמודדותו עם מחלת השחפת. בשנת 1942 פרסם בהאר ספר לימוד עבור תוכנית לימודי הדוקטורט בשירה פרסית, שנקרא "סבכשנאסי" (סגנון), ונחשב עד היום לאחד מכתבי הבסיס בספרות הפרסית המודרנית כולה.
לקריאה נוספת

פנינים מהשירה הפרסית, תרגום ועיבוד: חיים רחמן, ספר שני, סדרת תרבות איראן, עורך הסדרה: ד״ר סולי שאהוור, תל אביב: הוצאת כתב ווב, 2015.
פנינים מהשירה הפרסית, תרגום ועיבוד: חיים רחמן, ספר שלישי, סדרת תרבות איראן, עורך הסדרה: ד״ר סולי שאהוור, תל אביב: הוצאת כתב ווב, 2016.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  Muḥammad Taqī Bahār | Persian Poet, Poetry, Lyrical | Britannica, בריטניקה, ‏2024-04-18 (באנגלית)
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14  מוחמד תקי בכר, באתר המכון לתרבות https://iw.irancultura.it/
1 2 3  Ahmadi, Wali, “The Institution of Persian Literature and the Genealogy of Bahar’s ‘Stylistics״, British Journal of Middle Eastern Studies 31, no. 2, 2004, עמ' 141–152‏, JSTOR 4145505
↑  Alexander Jabbari, The Introduction to Mohammad-Taqi Bahār’s Sabkshenāsi: A Translation, Journal of Persianate Studies 15, 2023-04-27, עמ' 257–280 doi: 10.1163/18747167-bja10031
| --- | --- |
ערך טוב: 
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309172905171  BIBSYS: 3075159  BnF: cb13325943g (data)  GND: 118932500  ISNI: 0000 0001 1067 6723  LCCN: n87944504  MusicBrainz: 959eef6e-b2a3-47e3-ae57-77a39d2b7c09  NTA: 120967375  SNAC: w6np40hv  SUDOC: 069079609  VIAF: 64150244   WorldCat (עם VIAF): 64150244
מיו-מיו

| --- | --- |

 לידה:  22 בפברואר 1950 (בת 74) הרובע האחד-עשר של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Sylvette Herry 
 מדינה:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1971 
 צאצאים:  Angèle Herry, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרסים והוקרה:  פרס סזאר לשחקנית הטובה ביותר (1980)  פרס לומייר לשחקנית הטובה ביותר (1998) 
 פרופיל ב-IMDb
 
מיו-מיו (בצרפתית: Miou-Miou; נולדה ב־22 בפברואר 1950) הוא כינויה ושם הבמה של השחקנית הצרפתייה סילבט הרי (Sylvette Herry).
ביוגרפיה > ילדות, משפחה, הכשרה

סילבט הרי (Sylvette Herry) נולדה בפריז להורים בני מעמד הביניים ממוצא ברטוני, שמשפחתם התגוררה בפלואנן (Plouénan) ליד העיר מורליי (אנ'). הוריה עבדו בפריז, אביה כשוטר במשטרת פריז ואמה בשוק הסיטונאי לה-האל.
בגיל 16, בשאיפה לעבוד ולהיות עצמאית, התחילה לימודים מקצועיים באריגת שטיחים.
ביוגרפיה > קריירה

חייה המקצועיים החלו ב-"קפה התחנה" (אנ'), שם הוענק לה הכינוי שילווה אותה כל חייה, על ידי קולוש (אנ') (בדרן ושחקן צרפתי בן תקופתה, 1944-1986) בהשראת קולה הגבוה שהזכיר לו יללת חתול. בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 הצטלמה לרומנים המצולמים "הארה-קירי" (Hara-Kiri, שהיו מאוד פופולריים בצרפת באותה תקופה). במקביל, נתגלתה כקומיקאית והחלה להשתתף בצילום סרטים.
היא השתתפה בקומדיות שונות, בבימויים של ג'ורג לאוטנר (Georges Lautner) וז'ראר אורי, בין השאר, בתפקיד בתו של לואי דה פינס בסרט "הרפתקאותיו של רבי יעקב" שזכה להצלחה גדולה. בהמשך לוהקה לתפקיד קטן בסרט Les Granges Brûlées, בבימויו של ז'אן שאפו (Jean Chapot), לצידם של אלן דלון וסימון סיניורה. פריצתה הגדולה בקולנוע הצרפתי הגיעה עם הסרט "הפרחחים" (Les Valseuses, 1974) של הבמאי ברטרנד בלייה (Bertrand Blier), לצד שני שחקנים אלמוניים למדי אז - פטריק דוור (Patrick Dewaere) וז'ראר דפארדיה. הסרט ביקורתי, "נשכני" ושנוי במחלוקת, אך זכה לאהדת הקהל ושלושת שחקניו פרצו לשורה הראשונה של שחקני הקולנוע בצרפת.
בעקבות "הפרחחים", לוהקה מיו-מיו גם בסרטי איכות, אך המשיכה לשחק גם בקומדיות קלילות. עם במאים כמו ג'ורג' לאוטנר שביים בעיקר קומדיות, וסרג'ו לאונה שהתמחה ב"מערבוני ספגטי", עבדה מיו-מיו גם עם ברטרנד בלייה (שוב), אלן טאנר (Alain Tanner), מוריס דוגוסון (Maurice Dugowson), ז'אק דואיון (Jacques Doillon) ורבים אחרים מהבמאים החשובים בצרפת.
ב-1979 שיחקה מיו-מיו בתפקיד ראשי בסרט "ההתחמקות" (La Derobade), בו גילמה יצאנית צעירה המנסה להשתחרר מסרסורה. על משחקה זה זכתה בפרס סזאר לשחקנית הטובה. בשנה שלאחר מכן, 1980, הייתה אחת מהשחקניות הראשונות ששיחקו בתפקיד מפקחת משטרה בסרט "השוטרת"‏ (La Femme Flic) - של הבמאי איב בואסה (Yves Boisset).
ב־1983, צירפה אותה הבמאית דיאן קוריס (Diane Kurys) אל איזבל הופר לביצוע שני התפקידים הראשיים בסרט "אהבה ממבט ראשון" (Coup de Foudre), סרט עם נגיעות אוטוביוגרפיות מחייה של הבמאית. ב־1986 חזרה מיו-מיו לעבוד עם הבמאי ברטרנד בלייה בסרט "חליפת ערב" (Tenue de Soiree), סרט עם קריצות ורמיזות לסרט הקודם של אותו צוות - "הפרחחים". שנתיים לאחר מכן, יצא למסכים סרטו של מישל דוויל (Michel Deville), "נערת הקריאה" (La Lectrice) - שזכה גם הוא באהדת הקהל.
מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 שיחקה מיו-מיו בתפקידים ראשיים במגוון סרטים וסגנונות קולנועיים והצליחה לשמור על מקומה בשורה הראשונה של שחקני הקולנוע בצרפת. ב־2004 שיחקה לראשונה בתפקיד ראשי בסדרת טלוויזיה "אמבר נעלמה" (Ambre a Disparu).
בשנת 2021 גילמה את מרגריטה בסרט האקשן "שכיר החרב האחרון" לצד ז'אן-קלוד ואן דאם.
בשנת 2023 גילמה דמות בשם סבין בסרט הדרמה צרפתי "All Your Faces" שביימה בתה, ז'אן הרי.
אף על פי שהייתה מועמדת כבר עשר פעמים לפרס ה"סזאר לשחקנית הטובה", מעולם לא נכחה בטקס חלוקת פרסי הקולנוע הצרפתי ואף לא ביקשה או חיפשה הכרה ואותות כבוד כלשהם. "אני לא הולכת לטקסי ה'סזאר'. אותות כבוד - ממש לא מעניין אותי" הצהירה.
מיו-מיו וז'וליאן קלר בשנת 1975 במהלך צילומי הסרט "אהבה ומים חיים" (D'amour et d'Eau Fraiche).
מיו-מיו עם ז'אן-פייר בלאן, על סט הצילומים של הסרט "אהבה ומים חיים" (D'amour et d'Eau Fraiche).
מיו-מיו עם הסופר ז'אן טולה ב-2013, על סט הצילומים של הסרט "עצרו אותי" (Arretez-Moi).
ביוגרפיה > קולנוע, טלוויזיה, תיאטרון

מיו-מיו שיחקה במהלך הקריירה שלה בלמעלה מ־90 סרטים, רבים מהם אבני דרך ונכסי צאן ברזל של הקולנוע הצרפתי: "Les Granges Brulees" ("האסמים הבוערים", 1973), "Les Valseuses" ("הפרחחים", 1974), "F Comme Fairbanks" ("פ כמו פיירבנקס", 1977), "Dites-lui que je l'aime" ("אמרו לו שאני אוהבת", 1978), "La Derobade" ("ההתחמקות", 1980), "Coup de foudre" ("אהבה ממבט ראשון", 1984), "Tenue de soiree" ("חליפת ערב", 1987), "Nettoyage a sec" ("ניקוי יבש", 1998), "Affaire de Famille" ("עסק משפחתי", 2008), "Arretez-moi" (,עצרו אותי", 2013) ועוד רבים אחרים. בנוסף, השתתפה במספר סרטי וסדרות טלוויזיה, ביניהם "Ambre a disparu" ("אמבר נעלמה", 2003) שזכה להערכה רבה בצרפת. במקביל, המשיכה להופיע על בימת התיאטרון ומילאה תפקידים שונים ביותר מעשרה מחזות שונים.
ביוגרפיה > חיים אישיים

מיו-מיו הייתה בת זוגו של קולוש בתקופת ה-"קפה התחנה" בפאריס (1969). לאחר מכן התחברה עם פטריק דוור, אותו הכירה במהלך צילומי הסרט "הפרחחים". מקשר זה נולדה להם בתה הראשונה, אנג'ל הרי (Angele Herry), ב־13 באוגוסט 1974.
בקיץ 1975 החלה בצילומים לסרט "אהבה ומים חיים" (D'amour et d'Eau Fraiche), שם נפגשה לראשונה עם הזמר הצרפתי המצליח ז'וליאן קלר שלוהק לתפקיד הראשי בסרט. השניים התאהבו והיא ניתקה את הקשר עם פטריק דוור לטובתו. קלר אף כתב והקדיש לה שיר פרי עטו ("העדפתי", Ma Preference), אף כי באותה תקופה לא הודה שהשיר נכתב עליה. ב־1978 נולדה מקשר זה בתה השנייה, ז'אן הרי (Jeanne Herry), שתהפוך בעצמה לבמאית ושחקנית. ב־1981 נפרדו.
מאז 1998 היא חיה עם הסופר ז'אן טולה (אנ').
מיו-מיו ב-2009
מינו דה פיאסול

| --- | --- |

 לידה:  1429 Poppi, איטליה 
 פטירה:  11 ביולי 1484 (בגיל 55 בערך) פירנצה, רפובליקת פירנצה 
 מקום קבורה:  Sant'Ambrogio Chuch 
 חתימה:   
 
הדפס של מינו דה פיאסול מאת ג'ובאני בטיסטה צ'קי
מינו דה פיאסול (באיטלקית: Mino da Fiesole ‏;אוגוסט 1429, ארצו – 11 ביולי 1484, פירנצה) היה פסל איטלקי מראשוני פסלי הדיוקנאות של הרנסאנס.
ביוגרפיה

דה פיאסול תלמיד עמית של דזידריו דה סטיניאנו שהושפע מאנטוניו רוסלינו ועמית של הפסל מתיו סיוויטלי (אנ')
באופן יוצא דופן מחבריו הפלורנטינים דה פיאסול שהה פעמיים ברומא בשנים 1459 עד 1464 ובשנים 1473/4 עד 1480.
ביוגרפיה של דה פיאסול נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי "חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר".
גלריה

פרוטומה של ג'ובאני די קוזימו דה מדיצ'י במוזיאון הלאומי ברג'לו
פרוטומה של פיירו די קוזימו דה מדיצ'י במוזיאון הלאומי ברג'לו
פרוטומה של רינלדו דה לה לונה במוזיאון הלאומי ברג'לו
פרוטומה של ניקולו סטרוצי במוזיאון בודה
פרוטומה של דיוטיסלבי נרוני (אנ') במוזיאון הלובר
פרוטומה של אסטור השני מנפרדי (אנ') בגלריה הלאומית לאמנות
תבליט של אלפונסו החמישי, מלך אראגון במוזיאון הלובר
תבליט של יוליוס קיסר במוזיאון קליבלנד לאמנות
תבליט של סקיפיו במוזיאון פילדלפיה לאמנות
פרוטומה של פאולוס השני במוזיאון הלאומי של ארמון ונציה
פסל ישו המברך במוזיאון בודה
מונומנט ליו, מרגרייב טוסקנה במנזר הבנדיקטינים באדיה פיורנטינה בפירנצה
פרוטומה של יוחנן המטביל הצעיר במוזיאון המטרופוליטן לאמנות
כיכר מינו דה פיאסול (it') בעיירה פייזולה (אנ') [ פיאסול (אנ')]
מייק קולטר

| --- | --- |

מייק קולטר בכנס "קומיק-קון" בסן דייגו, יולי 2017
 לידה:  26 באוגוסט 1976 (בן 48) ארצות הברית קולומביה, קרוליינה הדרומית, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2002
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ראטגרס  אוניברסיטת דרום קרולינה  Calhoun County High School 
 בן או בת זוג:  אייבה קולטר 
 פרופיל ב-IMDb
 
מייק רנדל קולטר (באנגלית: Mike Randal Colter; נולד ב-26 באוגוסט 1976) הוא שחקן קולנוע אמריקאי. קולטר פרץ לתודעה בזכות תפקידו של המתאגרף, ביג ווילי ליטל, בסרטו של קלינט איסטווד "מיליון דולר בייבי".
ביוגרפיה

קולטר נולד בקולומביה שבקרוליינה הדרומית, ארצות הברית וגדל בסנט מתיוס. הוא למד בתיכון קלהון קאונטי. קולטר למד במכללת בנדיקט למשך שנה, ולאחר מכן עבר לאוניברסיטת קרוליינה הדרומית, ושם קיבל תואר ראשון בתיאטרון בשנת 1999. הוא קיבל תואר שני (MFA) במשחק מבית הספר לאומנויות מייסון גרוס שבאוניברסיטת ראטגרס.
קריירה

התפקיד הידוע ביותר של קולטר היה בסרט מיליון דולר בייבי, בו הוא גילם מתאגרף ששמו ביג ווילי ליטל. קולטר גם שיחק בתפקיד אורח בסדרות הטלוויזיה חוק וסדר: משפט וצדק, האישה הטובה, ER, הפרקרים ובעוד מספר סרטי טלוויזיה. כמו כן היה שחקן ראשי בסדרה מתחזה.
בשנת 2014, קולטר החל לשחק כסוכן ג'יימסון לוק בהיילו. קולטר היה שחקן ראשי בסדרת הטלוויזיה היילו: רדת החשכה. הוא שיחק גם בתפקיד אורח את לוק קייג' בסדרה ג'סיקה ג'ונס שיצאה ב-20 בנובמבר 2015. ב-2016 שיחק קולטר כדמות הראשית בסדרה לוק קייג', שהיא חלק מהיקום הקולנוע של מארוול ששודרה ברשת נטפליקס.
קולטר עתיד לשחק בסרט הקומדיה טיול בנות (אנ') שצפוי לצאת בשנת 2017 לצד רג'ינה הול, ג'יידה פינקט סמית' וקווין לטיפה.
פילמוגרפיה

| סרטים> שנה | סרטים> שם הסרט | סרטים> תפקיד |
| --- | --- | --- |
| 2004 | מיליון דולר בייבי | ביג ווילי ליטל |
| 2005 | ברוקלין לובסטר | ג'מאל |
| 2007 | And Then Came Love | יופי פול |
| 2010 | סולט | סוכן ה-CIA |
| 2012 | גברים בשחור 3 | קולונל ג'יימס דארל אדוארדס ג'וניור |
| 2012 | כוננות עם שחר | לוחם ביחידת אריות הים |
| 2017 | טיול בנות | סטיוארט פירס |
| 2018 | לחיים ולמוות | דייוויד |
| 2019 | שחור וכחול | דריוס |
| 2019 | סקין | דריל למונט ג'נקינס |
| 2019 | Breakthrough | טומי שיין |
| 2020 | Fatale | רייף גרימס |
| 2021 | דרומית לגן עדן | פרייס |
| 2022 | קרטר | סמית' |
| 2023 | נחיתת חירום | לואיס גאספר |
| 2024 | האיגוד (אנ') | ניק פארדיי |
| טלוויזיה> שנה | טלוויזיה> שם הסדרה\סרט | טלוויזיה> תפקיד | טלוויזיה> הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002 | ER | ווטס | פרק: "Hindsight" |
| 2002 | הפרקרים | למאר | פרק: "Lights, Camera, Action" |
| 2005 | חוק וסדר: משפט וצדק | השוטר בילי טולברט | פרק: "Blue Wall" |
| 2005 | Silver Bells | ביל | סרט טלוויזיה |
| 2007 | חוק וסדר: כוונה פלילית | דייב אולדרן | פרק: "Albatross" |
| 2009 | חוק וסדר: מדור מיוחד | ג'וזף סרומאגה | פרק: "Hell" |
| 2009 | Solving Charlie | ג'ק דש | סרט טלוויזיה |
| 2009 | יד המקרה | הסמל הרובאי המתקדם דימיטרי | סרט טלוויזיה |
| 2010 | רופא להשכיר | השוטר טאנר | פרק: "Lovesick" |
| 2010-2016 | האישה הטובה | למונד בישופ | שחקן חוזר |
| 2011 | שוטרים בדם | קליף ריצ'ר | פרק: "The Blue Templar" |
| 2011-2012 | מתחזה | מלקולם וורד | 17 פרקים |
| 2013 | המעקב | ניק דונובן | 8 פרקים |
| 2013 | מחשבות פליליות | קולין בראמוול | פרק: "Final Shot" |
| 2014 | אימה אמריקאית | דייוויד | 3 פרקים |
| 2014 | היילו: רדת החשכה | הסוכן ג'יימסון לוק | 5 פרקים |
| 2015 | הסוכן X | מיילס לאת'ם | 7 פרקים |
| 2015, 2019 | ג'סיקה ג'ונס | לוק קייג' | 8 פרקים |
| 2018-2016 | לוק קייג' | לוק קייג' | 26 פרקים |
| 2017 | המגנים | לוק קייג' | 8 פרקים |
| 2018 | אבא אמריקאי | חייל גרילה (דיבוב) | פרק: "(You Gotta) Strike for Your Right" |
| 2019-2018 | הטובות לקרב | למונד בישופ | 2 פרקים |
| 2019-הווה | פני הרוע | דייוויד אסקוטה | תפקיד ראשי |
| 2019 | שש ידיים | בריסטר (דיבוב) | 8 פרקים |
| 2020 | זעירים | קריין (קול) | 8 פרקים |
| 2020 | Monsterland‏ | בריאן קוק | פרק: "Newark, New Jersey" |
| 2020 | ריחוק חברתי | יאק | פרק: Delete All Future Events" |
| 2024 | נאשמים (אנ') | ג'ון | פרק: "Megan's Story" |
| משחקי וידאו> שנה | משחקי וידאו> שם המשחק | משחקי וידאו> תפקיד | משחקי וידאו> הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | Halo: The Master Chief Collection | הסוכן ג'יימסון לוק |  |
| 2015 | Halo 5: Guardians | הסוכן ג'יימסון לוק | לכידת תנועה |
הערות שוליים

↑  Following a dream: St. Matthews native navigating acting world, The Times and Democrat
↑  Mike Colter to Star as Luke Cage in Marvel's Jessica Jones | News | Marvel.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007325683705171  GND: 116176562X  ISNI: 0000 0001 1988 8191  LCCN: no2011076974  NKC: xx0250549  NTA: 391893289  VIAF: 170890250   WorldCat (עם VIAF): 170890250
רכבת קלה

ערך זה עוסק במערכת רכבות עירונית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
קו רכבת קלה בלוס אנג'לס, קליפורניה
רכבת קלה (באנגלית: Light Rail Transit – LRT) היא סוג של רכבת המיועדת להסעת נוסעים בתוך ערים ובסביבותיהן. המונח רכבת קלה נמצא בשימוש החל בשנות ה-70 של המאה ה-20 ומתייחס בדרך כלל לרכבות המופעלות בחשמל ובתוכן החשמלית. המינוח "קל" אינו בא לציין בהכרח כי הקרון קל מקרון רכבת רגילה, אלא להתייחס לעומס השימוש המיועד הקטן בהשוואה לרכבת הרגילה.
בהגדרה רחבה יותר עשוי המונח להתייחס לכל מערכת הרכבות העירונית שפעלו במאה ה-19 וה-20, גם אם היו מבוססת על מנועי קיטור או דיזל.
הגדרה

מקור המונח רכבת קלה הוא בהגדרה משנות ה-70 של רשות רכבות אמריקאית בשם UMTA. המונח נטבע בעיקר כדי לגשר על הבדלי המשמעויות במונחים המקובלים בקרב אמריקאים, בריטים וקנדים בשפה האנגלית. מרבית סוגי הרכבות, ובהם רכבות מהירות, נוסעים, משא ורכבות תחתית נחשבות כרכבות כבדות. מסילותיהן מתוכננות לעמוד בעומסים גבוהים הנובעים מתנועה במהירות גבוהה תוך נשיאת מטען כבד. לעומתן, מסילות רכבת קלה אינן נדרשות לעמוד בעומסים כאלו ולכן מאפשרות שיפועים גדולים ופניות חדות. מאפיינים אלה מתאימים להסעת נוסעים בסביבה עירונית, לתמרון בתוך רחובות עיר צפופה. בדרך כלל רכבות קלות מספקות שירות בתדירות גבוהה, אך מספר הנוסעים בכל רכבת קטן בהשוואה לרכבת רגילה.
קיימים שני סוגים עיקריים של מערכות רכבת קלה:
רכבת קלה הנוסעת ברחובות העיר על גבי מסילות אך חולקת את הדרך עם תנועת כלי הרכב האחרים. העצירות ברכבת כזו תכופות.
מערכת מודרנית יותר, היא של רכבת קלה הנוסעת בתחום נפרד משאר התנועה שעל הכביש. כמות העצירות במערכת רכבת כזו תדירה פחות ויש תחנות עם פלטפורמות מוגבהות שמהן עולים אל הרכבת ויורדים ממנה.
רוב מערכות הרכבת הקלה בעולם נבנו כשילוב בין שני הסוגים. רכבות קלות מופעלות ברוב המקרים על ידי חשמל המועבר אליהן דרך קווי חשמל עיליים או חיבור דרך קו חשמל העובר בתחום המסילה. במקרה האחרון נהוגים, על פי רוב, אמצעי הגנה שמונעים מהציבור לגעת בקו החשמל. במקרים מסוימים, כתוצאה ממחסור בכספים בשלב ההקמה, הרכבת פועלת על ידי מנועי דיזל.
יתרונות

הקמת קווי רכבת קלה היא לרוב זולה יותר לבנייה מאשר רכבת תחתית, משום שאין צורך בבניית מנהרות, כמו ברכבת תחתית. בנוסף, היכולת של הרכבת הקלה להתמודד עם שיפועים ופניות חדות מאפשרת הקמה מהירה ונוחה.
רכבות קלות מועדפות בערים רבות ככלי המרכזי בתחבורה הציבורית, וזאת בשל הסיבות הבאות:
רכבת קלה יכולה לשנע מספר גדול יותר של אנשים ביחס לכל אוטובוס.
הרכבת הקלה היא כלי תחבורה שקט באופן משמעותי ביחס לאוטובוסים, שכן היא כמעט תמיד מונעת באמצעות חשמל, בעוד אוטובוסים בדרך כלל מונעים באמצעות מנוע בעירה פנימית. מאותן סיבות, הרכבת הקלה גם פולטת פחות זיהום לאויר.
רכבת קלה משתלבת במדרחוב ציבורי, ולכן נוחה יותר להולכי רגל ומסכנת אותם פחות. ובכך יכולה להביא לשיפור המרחב העירוני במקומות בהם היא עוברת.
חסרונות

בניית רכבת קלה עילית (מעל פני הקרקע) צורכת שטח יקר, בפרט אם מדובר במרכזי ערים. מסילות הרכבת הקלה נבנות במקום נתיבי כביש (אם כי ישנם מקומות רבים בהם רכבות קלות חולקות אותו כביש עם אוטובוסים ומכוניות). בניית הרכבת הקלה על פני הקרקע איטית יחסית וגורמת לזיהום סביבתי רב, לאבק, לרעש ולמפגעים נוספים של אתר בנייה. הפרעות אלו משמעותיות במיוחד בבניית רכבת קלה כיוון שמדובר באתר בנייה שנמתח לאורך כל העיר או רצף הערים. עלות בניית קו רכבת היא גבוהה יחסית – עלות כל קילומטר מסילת רכבת עילית הוא בין 25 ל-35 מיליון דולרים.
רכבת קלה (עילית) נוסעת בקצב איטי יחסית הדומה לשל אוטובוס בנתיב תחבורה ציבורית, כיוון שהיא עוברת באותו מסלול ועם אותו מספר תחנות כשל אוטובוס, וזאת לעומת רכבת תחתית שנוסעת מהר מאוד מתחת לקרקע כיוון שאין רמזורים ויש מיעוט של תחנות. רכבת עילית עוצרת כמו המכוניות הרגילות בכל הרמזורים, או לחלופין מערכת הרמזורים מתוכנתת למתן אור ירוק בכל פעם שהרכבת מתקרבת לצומת. הדבר גורם לכך שכל הרמזורים בכל שאר הצמתים יהיו ארוכים יותר ותנועת כלל המכוניות תפגע. לרכבת מרחק עצירה גדול יחסית לאוטובוס, דבר שעלול להיות קריטי במקרה של תאונה.
רכבת קלה בישראל

הרעיון להפעיל רכבת קלה בארץ ישראל עלה על הפרק כבר בתחילת המאה ה-20. בעיתון הצבי פורסם בספטמבר 1909: ”ממקור נאמן נמסר לנו כי המשא ומתן בין הממשלה והחברות האנגליות לכונן בירושלים עגלות חשמליות, הולך ונגמר, ובאלו הימים יקובל הרישיון”. בסופו של דבר נדחה הרעיון. עם זאת, הצבא הבריטי בנה והפעיל לצרכיו רכבת קלה במלחמת העולם הראשונה באזור ירושלים. זו פורקה כשהצורך הצבאי חלף. במהלך המאה ה-20 עלו הצעות נוספות להקמת מערכות הסעה המונית בישראל, בעיקר בתל אביב-יפו, אך לאו דווקא תוך שימוש ברכבת קלה. התוכניות הבאות הגיעו לידי ביצוע או תכנון מעשי החל בעשור הראשון של המאה ה-21:
הרכבת הקלה בירושליםהרכבת הקלה בירושלים – כחלק מתוכנית האב לתחבורה של עיריית ירושלים הכוללת גם תוכנית נרחבת יותר לחיבור כמה מהיישובים סביב ירושלים אל העיר בקווי רכבת קלה. החל מאוגוסט 2011 פועל קו רכבת קלה אחד – הקו האדום. קרונות הקו האדום סופקו על ידי חברת "אלסטום" הצרפתית. בחלק ממסלולי הקווים האחרים שמתוכננים הוסדרו בינתיים נתיב תחבורה ציבורית של אוטובוסים רבי קיבולת עד לביצוע קווי הרכבת הקלה, בעתיד ייווספו הקו הירוק והקו הכחול כקוים מרכזיים ועוד מספר קווים משניים.
דנקל – הרכבת הקלה בגוש דןהרכבת הקלה בתל אביב – מערך רכבת קלה שנקרא "דנקל", בתכנון החברה הממשלתית "נתיבי תחבורה עירוניים" (נת"ע). כולל שלושה קווי רכבת קלה הפרוסים ברחבי גוש דן. הקו האדום הוא הקו הראשון שנחנך באוגוסט 2023. חברת "CRRC" הסינית נבחרה לייצר את הקרונות של הקו האדום, הקווים הנוספים שיפעלו במערך יהיו הקו הסגול והקו הירוק.
נופית – התוכנית כוללת מסילת רכבת קלה שתחבר את ערי הר נצרת לחיפה ותכלול תחנות בנצרת, נוף הגליל, שפרעם, מחלף המוביל, קריית אתא, קריית ביאליק, ביר אל-מכסור, ריינה, משהד ותסיים במרכזית המפרץ.
המערכת להסעת המונים בנפת אשקלון – מערכת הסעת המונים המתוכננת לשנת 2040, הכוללת שני קווי רכבת קלה – האדום (אשדוד–אשקלון) והירוק (אשדוד–יבנה–רחובות). בתכנון "חברת נתיבי איילון".
הרכבת הקלה בבאר שבע – לפי התכנון צפוי לקום בשלב ראשון קו רכבת קלה אחד. הקו באורך של כ-25 קילומטרים יחבר בין קריית המודיעין המוקמת בליקית לבאר שבע. על פי התכנון הקו יעבור בבאר שבע במסלול סיבובי ויחלוף בין השאר בתחנות הרכבת באר שבע מרכז ובאר שבע האוניברסיטה, בבית חולים סורוקה, ובעירייה, ומלבד בסיס המודיעין בליקית יחלוף בסמוך ליישובים עומר, לקייה, מיתר ויסתיים במעבר מיתר ועלות ההקמה תהיה בין 3 ל-5 מיליארד שקלים. בתכנון "חברת נתיבי איילון".
לקריאה נוספת

משפחה 14/02/2012 עמ' 18