stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לפלנד (מחוז)
היסטוריה > המאה ה-20, מלחמת החורף

ב-30 בנובמבר 1939 פרצה מלחמת החורף, עקב תנאי השטח הקשים והיעדר דרכים מתאימות לכוחות שריון, התכנית הפינית הייתה שברית-המועצות לא תתקוף דרך לפלנד, ולכן הפינים ריכזו את עיקר הכוחות לאורך קו מנרהיים במצר הקרלי ורק שני צוותי קרב נשארו בלפלנד. אולם הארמייה ה-14 של הצבא האדום החלה לתקוף בלפלנד את נמל פסטמו שנמסר לפינלנד בהסכמי טרטו, לאחר כיבוש הנמל ונסיגת הפינים דרומה, ניסו הסובייטים להתקדם לתוך לפלנד לעבר רובניימי המרוחקת כ-520 ק"מ דרומה כחלק מאסטרטגיית הלחימה של מפקד המחוז הצבאי לנינגרד קיריל מרצקוב הכוללת תקיפה מצפון דרום ומרכז האמורה להביס את פינלנד; אולם ההתקדמות נבלמה לאחר כ-100 ק"מ עקב היעדר דרכים מתאימות לכוחות השריון שנאלצו לנוע בציר הראשי בלבד ולספוג התקפות פיניות, וכן רבים מהחיילים הסובייטים שלא לבשו ביגוד מתאים להתגונן מפני הקור העז שהגיע אף ל-50° מתחת לאפס ואף השבית את מנועי כלי-הרכב שלא פעלו ברציפות ואת רובי הסער מוסין נגאן שהיה הרובה התקני בצבא האדום. כמו כן הראות הלקויה בשל החושך ששרר באזור כ־22 שעות ביממה הקשתה אף היא על הלחימה.
לאחר שהתבררו האבדות קשות לצד הרוסי, והתקדמות הסובייטים נבלמה בכל החזיתות, הוחלט להפסיק את הלחימה ולחזור לתוכניתו המקורית של מרשל בוריס שפושניקוב, ולמקד את הלחימה באזור קו מנרהיים במצר הקרלי בלבד, וכאסטרטגיית הלחימה הפינית. חודשיים לאחר מכן ב-29 בפברואר 1940 נפתח המשא-ומתן בין פינלנד לברית-המועצות עד להסכם השלום שנחתם במוסקבה ב־13במרץ 1940. המחיר הכבד אותו נאלצה לשלם פינלנד עבור הסכם מוסקבה כולל שטחים רבים שעליהם נאלצה פינלנד לוותר ופינוי של מעל 400,000 תושבים שהיו כ-12% מאוכלוסיית המדינה, הובילו את הפינים לפנות אל גרמניה הנאצית וכעבור שנה בלבד התחדשה הלחימה במה שנודע כמלחמת ההמשך.
כלכלה

כחלק מהסכם השלום במלחמת ההמשך נאלצה פינלנד להחזיר לברית-המועצות את נמל פסטמו שהיה מנוע כלכלי חשוב ללפלנד, אמנם לאחר מלחמת לפלנד שבו התושבים המפונים לבתיהם והחל תהליך שיקום האזור, הממשלה הפינית הקימה מיזמים חשובים לפיתוח כלכלת לפלנד, בהם בנייה מחדש של תחנות-כוח מכיוון שפינלנד הפסידה כמה תחנות כוח שהיו בקרליה, שיקום העיר רובניימי, וייעור; כתוצאה מכך הרבה מהתושבים עסקו בענף הבנייה והייעור והאוכלוסייה בלפלנד הגיעה לשיא היסטורי של מעל 210,000 תושבים, אולם לאחר סיום המיזמים בתחום הבניה לא היו מקורות תעסוקה לדור הבא של המתיישבים החדשים מכיוון שבאופן מסורתי כלכלת אזור לפלנד בנויה על גידול איילים ציד ודיג, והחלה הגירה שלילית המונית מלפלנד, כיום עדיין נפוצים בלפלנד הענפים של גידול איילים, ציד ודיג, אך כיום בלפלנד ישנם הרבה אתרי תיירות וסקי הפועלים במשך כל השנה ובמיוחד מושכים תיירות חורף, כמו כן בלפלנד כ-4,000 עוסקים בייעור וישנם מכרות למתכות וביניהם אף מכרה זהב, התעסוקה במשאבי הטבע מהווה כ-90% מהכלכלה. האזור המתועש בלפלנד הוא קמי-טורניו שלחוף המפרץ הבוטני.
פוליטיקה

לקראת הרפורמה בחלוקת המדינה ב-2010, דרש ראש האזור הענקת מעמד אוטונומי ללפלנד בדומה לאולנד עקב התנאים השונים משאר פינלנד כמו אוכלוסייה דלילה במיוחד והמרחקים הארוכים בין נקודות היישוב, וכן כלכלת האזור שעדיין נשענת על הענפים הוותיקים, ההצעה נתמכה על ידי רוב הפינים אך לא אושרה. ללפלנד שבעה נציגים בפרלמנט הפיני כמו בשאר אזורי המדינה הכפריים, מפלגת המרכז הפינית היא החזקה ביותר בלפלנד עם 4 מתוך 7 הנציגים בפרלמנט, כמו כן גם בבחירות המקומיות בלפלנד למפלגה את רוב הנציגים מתוך 21 המועצות של לפלנד.
באינארי שבלפלנד נמצא הפרלמנט הסאמי של ארגון הסאמים בפינלנד, בפרלמנט 21 מושבים והוא מייצג את המיעוט הסאמי בנושאים לאומיים ובינלאומיים, הבחירות לפרלמנט מתבצעות אחת לארבע שנים, בפרלמנט חמש ועדות לנושאים תרבות, לשון, חינוך, חברה ומשפטים. והוא מתכנס עד חמש פעמים בשנה. כמו כן יושבת בלפלנד מועצת הסאמי הכוללת את ארגוני הסאמי מארבע מדינות תפוצתם: נורווגיה, שוודיה, פינלנד ורוסיה. לסאמים בלפלנד זכויות מיעוט מלאות, דגל הסאמים הוכר בשנת 1986, והשפות הסאמיות הוכרו רשמית ב-1992, וניתן להשתמש בהם בבתי החולים ובבתי המשפט, והן נלמדות בבתי הספר, וכן יש תחנות רדיו המשדרות בהן, וכל המסמכים הרשמיים נכתבים בשני שפות לפחות.
תחבורה

רשת התחבורה בלפלנד דלילה יחסית בשל השטח הגדול המיושב בדלילות וצפיפות האוכלוסייה הנמוכה, אורך הכבישים בלפלנד הוא 9,162 ק"מ, מתוכם 954 ק"מ של דרכים ראשיות ו-2,212 ק"מ של דרכים כפריות כשליש מהדרכים בלפלנד אינן סלולות. בלפלנד נמצאים שלושה צירי תנועה חשובים ברשת הכבישים הפינית שמהווים חלק מרשת הכבישים האירופית, בהם כביש 4 (E75 ברשת הכבישים האירופית) החוצה את פינלנד מהלסינקי בדרום עד לגבול נורווגיה בלפלנד; כביש 21 (E8 ברשת הכבישים האירופית) לאורך הגבול עם שוודיה, וכביש 5 (E63) מדרום פינלנד עד מרכז לפלנד. כמו כן הכביש הארצי 29 שהוא חלק מכביש E8 ברשת הכבישים האירופית הוא הכביש המהיר הצפוני בעולם, ואף על פי שהכבישים האחרים מגיעים צפונית לו אינם מוגדרים ככבישים מהירים.
לפלנד מחוברת לרשת הרכבות הפינית מכיוון העיר אואולו, המסילות באורך של כ-500 ק"מ הכוללות שתי שלוחות; אחת לאורך הגבול השוודי לכיוון קולארי בצפון-מערב דרך הערים קמי-טורניו, ושלוחה אחרת לכיוון סאלה במזרח דרך העיר רובניימי, אולם רכבות נוסעים בקו זה נוסעות רק עד קמייארווי. כמו כן, קיים חיבור לרכבת השוודית בטורניו. בלפלנד שישה מעברי גבול לנורווגיה ושוודיה ושניים לרוסיה.
בלפלנד שישה שדות תעופה שהגדול בהם הוא נמל התעופה רובניימי המשרת כ-385,00 נוסעים בשנה, והוא נמל התעופה הרביעי בגודלו בפינלנד, וממנו יוצאות טיסות סדירות להלסינקי; בעונת החורף התיירותית מופעלות טיסות סדירות למגוון יעדים. כמו כן, בלפלנד שלושה נמלי-ים, שניים לחוף המפרץ הבוטני ואחד בנהר טורנה בקמי וטורניו בהתאמה Impacts - ilmasto-opas.fi, web.archive.org, ‏2017-10-20, המשמשים לתעבורת מטענים בלבד, הגישה אליהם בחורף מחייבת שימוש בשוברת קרח.
חלוקה מנהלית

בלפלנד 21 מועצות מקומיות מתוכן ארבע ערים, רוב המועצות מיושבות בדלילות וחלקן אף גדולות במיוחד בשטחן, המועצה הגדולה ביותר היא מועצה מקומית אינארי ששטחה הוא 17,333.9 קמ"ר והאוכלוסייה בה מונה כ-6,930 תושבים, לשם השוואה שטחה של ישראל הוא 22,072 קמ"ר (ללא יהודה ושומרון) מבחינת שטח העיר רובניימי היא העיר הגדולה ביותר באירופה ושטחה הוא 8,016.75 קמ"ר.
| № | סמל | שם | שטח (קמ"ר) | אוכלוסייה (31> 01.2020) | צפיפות (לקמ"ר) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  | אנונטקיו Enontekiö | 8,391.31 | 1,836 | 0.23 |
| 2. |  | אינארי Inari | 17,333.62 | 6,922 | 0.46 |
| 3. |  | קמי Kemi | 747.28 | 20,742 | 217.49 |
| 4. |  | קמייארווי Kemijarvi | 3,980.91 | 7,283 | 2.08 |
| 5. |  | קמינמה Keminmaa | 647.24 | 8,067 | 12.88 |
| 6. |  | קיטילה Kittilä | 8,263.00 | 6,474 | 0.80 |
| 7. |  | קולארי Kolari | 2,617.87 | 3,844 | 1.5 |
| 8. |  | מואוניו Muonio | 2,039.97 | 2,321 | 1.22 |
| 9. |  | פלקוסניימי Pelkosenniemi | 1,881.54 | 940 | 0.51 |
| 10. |  | פלו Pello | 1,864.66 | 3,362 | 1.93 |
| 11. |  | פוסיו Posio | 3,544.90 | 3,174 | 1.04 |
| 12. |  | רנואה Ranua | 3,694.79 | 3,762 | 1.09 |
| 13. |  | רובניימי Rovaniemi | 8,016.75 | 63,128 | 8.33 |
| 14. |  | סאלה Salla | 5,872.68 | 3,398 | 0.59 |
| 15. |  | סאבוקוסקי Savukoski | 6,496.51 | 1,007 | 0.16 |
| 16. |  | סימו Simo | 2,086.28 | 2,981 | 2.06 |
| 17. |  | סודאנקולה Sodankyla | 12,415.41 | 8,300 | 0.71 |
| 18. |  | טרוולה Tervola | 1,592.02 | 3,007 | 1.93 |
| 19. |  | טורניו Tornio | 1,348.83 | 21,640 | 18.2 |
| 20. |  | אוטסיוקי Utsjoki | 5,372.00 | 1,211 | 0.24 |
| 21. |  | אוליטורניו Ylitornio | 2,212.47 | 3,915 | 1.93 |
חינוך ותרבות

בשנת הלימודים 2005-2006 היו בלפלנד 25,200 תלמידים ב-163 בתי ספר יסודיים ו-27 בתי ספר תיכוניים, אך בשל הצפיפות הנמוכה, המרחקים לבתי-הספר באזורים המרוחקים גדולים מאוד ויכולים להגיע לעשרות קילומטרים אצל תלמידי התיכון; ההגירה השלילית הגדולה גורמת לסגירת חלק מהם במקומות המרוחקים, מה שמגדיל את המרחק אליו צריכים התלמידים להגיע ללמוד, במקרה ותלמיד גר במרחק של יותר מחמישה קילומטרים לבית-הספר המדינה צריכה לספק לו הסעה לבית-הספר, כ-27% מתלמידי לפלנד משתמשים בשירות זה. בשנת 1979 הוקמה אוניברסיטת לפלנד ברובניימי כדי לקדם את התפתחות האזור. כיום לומדים באוניברסיטה כ-5,000 סטודנטים. המועצות בלפלנד מקבלות מענקים מהמדינה עבור לימוד השפות הסאמיות בבתי-הספר, כך שכיום הרבה מהתלמידים מדברים אותם כשפת-אם.
למרות היות הסאמים מיעוט בלפלנד יש בלפלנד ייצוג בולט של תרבות הסאמי המקומית: בספרות, בשירת היוייק ובתקשורת המקומית, וכן במוזיאון הארקטיקום ברובניימי המציג את הטבע של האזור וחיי הסאמים. לפלנד היא גם מקום מוצאה של להקת הרוק לורדי שזכתה באירוויזיון 2006 ועל שמה קרוי כיכר בעיר רובניימי. למרות המרחק היחסי של האזור נפוצים בלפלנד מוזיאונים ופסטיבלים בקיץ כמו פסטיבל שמש החצות אף באזורים המרוחקים. בשנת 2001 היו בלפלנד 89 ספריות ול-53% מהאוכלוסייה הייתה ספריה במרחק של עד שני קילומטרים מביתה גם באזורים המרוחקים.
תיירות

תיירות מהווה ענף כלכלי מרכזי בלפלנד ומועסקים בה מעל 3,000 תושבים. בלפלנד נמצאים תשעה פארקים לאומיים ונמשכים אליה תיירי טבע רבים בעונת הקיץ הרוצים ליהנות מחוויית טבע כמו דייג ספורטיבי וחתירה בקיאקים. בעוד שתיירות קיץ פופולרית בעיקר בקרב הפינים לפלנד הפכה ליעד תיירותי מוכר בעיקר בקרב הבריטים, הגרמנים, הצרפתים וההולנדים לתיירות חורף המציעה מגוון אטרקציות כגון מסלולים באופנועי שלג, או טיולי מזחלות עם איילים וכלבים, ושלושה-עשר אתרי סקי, ובמיוחד בתקופת חג המולד מושך האזור תיירים מכיוון שעל פי הפולקלור בלפלנד מתגורר סנטה קלאוס, ולשם כך אף הוקם באזור החוג הארקטי מצפון לרובניימי הכפר של סנטה קלאוס.
ראו גם

אזורי פינלנד
לפלנד
הערות שוליים

↑  זיו ריינשטיין, הזוהר הצפוני בלפלנד: המופע היפה בכדור הארץ, באתר ynet, 1 במרץ 2013
↑  רינה רוזנברג קנדל, שיט בקוטב, אופנועי שלג או מזחלות איילים בלפלנד: תיירות חורף זה לא רק סקי, באתר TheMarker‏, 29 בנובמבר 2012
↑  העמים השקופים, באתר גלובס, 25 בפברואר 2013
↑  מפת רשת הכבישים האירופית
↑  שמעון יעיש, לא רק שוויץ: חופשות הסקי שלא הכרתם, באתר ישראל היום, 25 בדצמבר 2019
↑  משה גלעד, סנטה קלאוס, יליד פינלנד, באתר ynet, 21 בדצמבר 2000
↑  אלכסנדרה לוקש, שוקו כהן, "הלינה במלון היא בשביל החוויה, לא בשביל הנוחות", באתר ynet, 23 בדצמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548068605171  BnF: cb119812965 (data)  GND: 4017240-5  LCCN: n80049885  MusicBrainz: 3c529caf-88b1-4454-9bfb-c003061a4bd3  NKC: ge757671  VIAF: 140666509   WorldCat (עם VIAF): 140666509 
זוהר הקוטב מעל אגם אינארי הקפוא
מראה אופייני בלפלנד
שמש-חצות בלפלנד
איילי-צפון בקיץ בלפלנד
תחנת כוח עתיקה בקמי, לפלנד
מפת התחבורה של אזור לפלנד
רכבת באזור קולארי, לפלנד
מפת המועצות באזור לפלנד
אתר סקי בלפלנד
מזחלת רתומה לכלבים בלפלנד
טרבזונספור

טרבזונספור (בטורקית: Trabzonspor) היא קבוצת כדורגל טורקית מן העיר טרבזון, המשחקת בליגת העל הטורקית, וזכתה 7 פעמים באליפות, 9 פעמים בגביע הטורקי, ו-10 פעמים בסופר קאפ הטורקי.
טרבזונספור היא אחת משתי הקבוצות היחידות מחוץ לאיסטנבול שזכו באליפות טורקיה, יחד עם בורסאספור. בנוסף הקבוצה מעולם לא ירדה לליגה השנייה מאז עלתה אליה בשנת 1974.
היסטוריה

טרבזונספור נוסדה בשנת 1967, בעקבות איחוד של שתי קבוצות מקומיות. הרבה שחקנים מקבוצות אלו נהיו חלק מהקבוצה שהצליחה לעלות לליגה הבכירה בטורקיה ועזרו לה לשמור על מעמדה.
אחמט סואט אוזיאזיצ'י מונה למאמן הקבוצה בשנת 1973. בעונתו הראשונה כמאמן, הוא הוביל את הקבוצה לליגה הראשונה. המועדון סיים במקום התשיעי בעונתם המלאה הראשונה בליגה הבכירה. העונה הבאה הייתה מוצלחת יותר, שכן הקבוצה סיימה במקום הראשון. הם הפכו למועדון הראשון מחוץ לאיסטנבול שזוכה באליפות הליגה.
תחת אוזיאזיצ'י, טרבזונספור החלה להיות קבוצה דומיננטית בליגה הבכירה. המועדון זכה בדאבל בעונת 1976/1977, כשזכה בליגה ובגביע. בנוסף, הם גם זכו בסופר קאפ. לאחר שסיימו במקום השני בליגה ולאחר זכייה נוספת בגביע הטורקי בעונת 1977/1978, אוזיאזיצ'י הוחלף על ידי אוזקאן סומר. סומר זכה בליגה ובגביע הטורקי, אך הוחלף באוזיאזיצ'י בעונה שלאחר מכן. השניים ימשיכו להחליף תפקידים בשנים שלאחר מכן, כשהקבוצה תזכה בעוד תארים וגביעים.
טרבזונספור זכתה בסך הכל ב-17 גביעים בתקופה המוצלחת ביותר של המועדון תחת אוזיאזיצ'י וסומר. הגביעים כללו 6 אליפויות (2 תחת סומר ו-4 תחת אוזיאזיצ'י), שלושה גביעים טורקים (2 תחת אוזיאזיצ'י), שישה סופר קאפ (Özyazıcı - 4, תחת סומר 2 ו-4 תחת אוזיאזיצ'י), ושני גביעי ראש הממשלה (שניהם תחת אוזיאזיצ'י). רשם ניצחון היסטורי על אלופת אנגליה ליברפול 1–0 במשחק הראשון בסיבוב השני בגביע אירופה 1976/1977, אך הפסידו 0–3 במשחק השני.
תחילת שנות האלפיים היו עונות חלשות של המועדון. בעונת 2001/2002 הקבוצה ספגה הכי הרבה שערים בליגה. העונה הטובה ביותר של הקבוצה בשנות ה-2000 הייתה עונת 2003/2004. טרבזונספור סיימה במקום השני, ארבע נקודות בלבד אחרי האלופה פנרבחצ'ה. הקבוצה זכתה גם בגביע הטורקי שנה שנייה ברציפות. לאחר שסיימה במקום השני בליגה העפילה לסיבוב המוקדמות השני של ליגת האלופות בפעם הראשונה מאז האליפות האחרונה ב-1983/1984. טרבזונספור גברה 4–1 על סקונטו ריגה בסיכום שני המשחקים, אך הודחה לאחר מכן על ידי דינמו קייב בתוצאה 3–2 בסיכום שני המשחקים, לאחר שניצחה 1–2 במשחק הראשון. לאחר ההדחה נשרה הקבוצה לגביע אופ"א שם הודחה על ידי אתלטיק בילבאו. בעונה שלאחר מכן, שוב סיימה הקבוצה במקום השני, הפעם אחרי גלאטסראיי. טרבזונספור הודחה במפתיע בסיבוב השני של ליגת האלופות על ידי אנורתוזיס פמגוסטה.
ב-24 באוגוסט 2011 החליטה אופ"א להעלות את הקבוצה לשלב הבתים של ליגת האלופות על חשבונה של פנרבחצ'ה שהושעתה בעקבות הטיית משחקים. לאחר שהגיעה למקום השלישי בבית אחרי אינטר מילאנו וצסק"א מוסקבה, עברה לשחק בשלב 32 האחרונות בליגה האירופית, הפסידה לפ.ס.וו. איינדהובן והודחה מהטורניר.
בעקבות הגעתה של הקבוצה לגמר הגביע הטורקי בעונת 2012/2013, שיחקה הקבוצה בליגה האירופית בעונת 2013/2014. בסיבוב המוקדמות השני ניצחה הקבוצה את קבוצת דרי סיטי מצפון אירלנד. בסיבוב המוקדמות השלישי ניצחה את קבוצת דינמו מינסק מבלארוס. בשלב הפלייאוף ניצחה את קבוצת קוקסי מאלבניה והעפילה לשלב הבתים. בשלב הבתים הוגרלה הקבוצה לבית הכולל את הקבוצות לאציו, אפולון לימסול ולגיה ורשה. הקבוצה סיימה את הבית במקום הראשון והעפילה לשלב 32 האחרונות, שם הודחה על ידי יובנטוס.
בעונת 2021/2022 זכתה הקבוצה באליפות טורקיה, האליפות הראשונה של המועדון מאז עונת 1983/1984, והשביעית בתולדותיה בסך הכל. מאוחר יותר זכתה בסופר קאפ העשירי שלה לאחר ניצחון 0–4 על סיוואספור.
תארים והישגים

1976, 1977, 1979, 1980, 1981, 1984, 2022
1977, 1978, 1984, 1992, 1995, 2003, 2004, 2010, 2020
1976, 1977, 1978, 1979, 1980, 1983, 1995, 2010, 2020, 2022
כאן תרבות

| --- | --- |

 פרטי התחנה
 סוג:  רדיו ממלכתי
 קטגוריה:  תרבות
 שפה:  עברית
 מדינה:  ישראל ישראל
 בעלות:  ממלכתית
 תקופת הפעילות:  מ-15 במאי 2017
 אזורי קליטה ותדרים
 אזור קליטה:  תל אביב והסביבה, צפון בקעת הירדן, חיפה והסביבה, אצבע הגליל, באר שבע וצפון הנגב (גם בתדר 104.7FM)
 נקלט בתדר:  104.9FM
 אזור קליטה:  ירושלים והסביבה
 נקלט בתדר:  104.9FM ,105.1FM ,105.3FM
 אזור קליטה:  צפת והגליל
 נקלט בתדר:  105.1FM
 אזור קליטה:  מרכז הארץ
 נקלט בתדר:  105.3FM
 אזור קליטה:  אצבע הגליל, אילת
 נקלט בתדר:  1458AM
 
 אתר התחנה
כאן תרבות היא תחנת רדיו ישראלית, השייכת לתאגיד השידור הישראלי. התחנה החליפה את רשת א' של קול ישראל. ב-15 במאי 2017 החלו שידורי התחנה. התחנה משדרת תוכניות מגוונות בתחומים רבים: תרבות, אמנות, ספרות ושירה, מסורת, פולקלור, היסטוריה ותוכניות ייעוץ מומחים.
בין התוכניות הבולטות בתחנה: "גם כן תרבות" עם גואל פינטו העוסקת בתרבות, "שלושה שיודעים" עם שרון קנטור העוסקת במדע וידע, "פופ אפ" עם אלעד בר-נוי העוסקת בתרבות פופולרית, "ברית מילה" - תוכנית ראיונות אישית בהגשת שלומי חתוכה, תוכנית ההגות "התבודדות" עם עמיחי חסון ויאיר אסולין, הסכת הארכיון "זינוק לאתמול" בעריכת אלעד בר-נוי, "אש זרה" עם נדב הלפרין שמשלבת בין יהדות, תרבות והיסטוריה, "המעבדה" עם רונה גרשון תלמי, "מה שכרוך" - יומן ספרות יומי עם יובל אביבי ומיה סלע, "חלון גאווה" - מגזין שבועי העוסק בתרבות קווירית עם איציק יושע, "רדיו מונדו" - תוכנית מוזיקת עולם עם משה מורד, "גבוהה גבוהה" עם ויויאנה דייטש העוסקת באירועים שבכותרות מזווית פילוסופית, ועוד.
כיום העורך הבכיר של התחנה הוא אמיתי פוקמן. מנהל התחנה הנוכחי הוא תומר מיכלסון, אשר החליף את לימור גריזים מגן שנכנסה לנהל את התחנה בשנת 2019 לאחר שפעילות חטיבת הרדיו של 'כאן' נחלקה לשתי זרועות: זרוע ה'אומר' - תחתיה "כאן תרבות", "כאן הסכתים" ו"כאן מורשת" וזרוע המוזיקה - תחתיה "כאן גימל", "כאן 88", ו"כאן קול המוזיקה".
הערות שוליים

1 2  תדרים וערוצי קליטה
↑  וואלה! ברנז'ה‏, חילופים בתאגיד: מנהלת "כאן תרבות" תסיים את תפקידה, זה המחליף, באתר וואלה, 26 בפברואר 2024
↑  ענת ביין-לובוביץ', ‏שינוי דרמטי במבנה חטיבת הרדיו של תאגיד השידור, באתר גלובס, 2 ביוני 2019
| ישראל שידור רדיו בישראל |
| --- | --- | --- |
| תאגיד השידור הישראלי (קול ישראל) | כאן תרבות • כאן ב • כאן גימל • רדיו מַכַּאן • VoisFarsi • כאן רק"ע • כאן 88 • כאן קול המוזיקה • כאן מורשת • הרדיו החינוכי |  |
| צה"ל | גלי צה"ל • גלגלצ |  |
| הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו (רדיו אזורי) | אקו 99FM • רדיו א-שמס • רדיו 90FM • רדיו דרום • רדיו חיפה • רדיו ירושלים • רדיו לב המדינה • 103fm • רדיו קול ברמה • רדיו קול הים האדום • רדיו קול חי • רדיו קול רגע • רדיו תל אביב • 104.5FM רדיו צפון • רדיו א-נאס • רדיוס 100FM • תדרי הפיצול: 99.5 חמ-אש • הדיבור החם בדרום • פרוויה רדיו • קול פליי • קול חי מיוזיק |  |
| הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו – איו"ש | גלי ישראל |  |
| שידורי רדיו באינטרנט | הקצה |  |
| תחנות רדיו שנסגרו | תחנות רדיו שנסגרו |  |
| רשות השידור (קול ישראל) | רשת א' • רשת ב' • רשת ג' • רשת ד' (קול ישראל בערבית) • רשת ה' (קול ישראל בפרסית) • רק"ע • 88FM • קול המוסיקה • רשת מורשת • הרדיו החינוכי • קול ציון לגולה • הגל הבטוח |  |
| רדיו פיראטי | ערוץ 7 • קול השלום • רדיו כל האמת |  |
| שידורי רדיו באינטרנט | רדיו ynet |  |
יגאל רוזן

| --- | --- |

הרב יגאל רוזן
 לידה:  4 במאי 1944 (בן 80) י"א באייר תש"ד 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת פוניבז' 
 מקום פעילות:  ישראל
 השתייכות:  חרדים ליטאים, ישיבת אור ישראל 
 רבותיו:  הרב שמואל רוזובסקי, הרב יהודה קולודצקי
 תלמידיו:  נועם אלון 
 אב:  דב רוזן 
 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבת אור ישראל
 
הרב יגאל רוזן (נולד בי"א באייר ה'תש"ד, 4 במאי 1944) הוא ראש ישיבת אור ישראל הגדולה בפתח תקווה.
ביוגרפיה

נולד בתל אביב במשפחה דתית ציונית לאביו הסופר דב רוזן ואימו בת-ציון (אחות הרב פנחס קהתי). למד בישיבת היישוב החדש בתל אביב ובישיבת פוניבז' בבני ברק. בשנת 1964 זכה בפרס משרד הדתות לבני ישיבה מצטיינים. נישא להינדה, בתו של משגיח הישיבה רבי ראובן גינזבורג ונכדתו של רבי יחזקאל לוינשטיין.
לאחר נישואיו למד בבית מדרש לתורת ארץ ישראל בפתח תקווה[דרוש מקור]. עם נפילתו למשכב של הרב יוסף רוזובסקי, שהיה מגיד השיעור הבכיר בישיבת אור ישראל הקטנה, ובעצתו של רבו הרב שמואל רוזובסקי, נקרא הרב רוזן להחליפו. עומד בראשות הישיבה הגדולה מאז הקמתה בשנת 1982. בשנת 1990 יזם הרב רוזן את הקמת שכונת גני הדר בפתח תקווה. בשנת 2007 עברה הישיבה הגדולה לשכונה זו.
הרב רוזן נודע בגישה חינוכית קפדנית. הוא מקפיד על שמירת סדרי הישיבה והתפילות. גם באורח חייו שלו עצמו בולטת ההקפדה על דיוק בסדר ובזמנים.
שיעוריו היומיים והכלליים נכתבים על ידי תלמידיו ומופצים מדי סוף זמן.
בעשור השני של המאה ה-21 פעיל הרב רוזן בנושא הסדרת מעמדם של בחורי הישיבות מול הצבא. על רקע זה הותקף כמה פעמים על ידי פעילים מן הפלג הירושלמי, הטוענים שהוא מעודד את מילוי מכסות הגיוס בעזרת נערים מן השוליים החרדיים. בסוף שנת 2017 הושחתה דלת ביתו והתארגנה עצרת קבלת שבת המונית מתחת לביתו במחאה על פעילותו. לאחר שבמסגרת המחאה הופרע שיעורו בשני מקרים, הוציא הרב חיים קניבסקי מכתב תמיכה בו. מאות חרדים המזוהים עם הפלג הפגינו מתחת לביתו בבני ברק בקריאות גנאי.
הרב רוזן הוא תושב בני ברק, נשוי ואב לחמישה. בנו הבכור, הרב אפרים מרדכי, נשוי לבתו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק (ראש ישיבת מאור התלמוד ברחובות), והוא משמש כר"מ בישיבת אור ישראל הגדולה. חתנו, הרב מנחם כהן, משמש כר"מ בישיבת נתיב הדעת ובישיבת יסודות. חתן נוסף, הרב יהודה הילדסהיימר, מחבר הספרים "מהדורא קמא" ו"מהדורא בתרא", כיהן כמשיב בישיבת "באר ישראל" של הרב דוד מילר, ומקיץ תש"ע מכהן כמשיב בישיבת אור ישראל.
אחיו הוא הרב ישראל רוזן שייסד את מכון צומת ועמד בראשו עד לפטירתו ב-2017.
אחד מתלמידיו הוא הרב נועם אלון, ראש ישיבת מיר ברכפלד.
ספריו

כל ספריו הוצאו לאור על ידי תלמידיו שכתבו את שיעוריו
שיעורים - מסכת פסחים, פתח תקווה, באתר אוצר החכמה
שיעורים - מסכת כתובות, פתח תקווה, באתר אוצר החכמה
שיעורים - מסכת גיטין, פתח תקווה, תשע"ו, באתר אוצר החכמה
שיעורים - מסכת קידושין, פתח תקווה, באתר אוצר החכמה
שיעורים - מסכת בבא קמא, פתח תקווה תשע"ה, באתר אוצר החכמה
שיעורים - מסכת בבא מציעא, פתח תקווה, באתר אוצר החכמה
שיעורים - מסכת מכות, פתח תקווה, באתר אוצר החכמה
הערות שוליים

↑  הוענקו פרסים ל־30 בני ישיבה מצטיינים, הצופה, 14 באפריל 1964.
↑  ישראל כהן, ‏עליית מדרגה: תהלוכת מחאה בליל שבת נגד רבי יגאל רוזן, באתר כיכר השבת, 22 באוקטובר 2017
↑  ישראל כהן, ‏מרן הגר"ח כתב על 'הפלג': "כצאן ללא רועה", באתר כיכר השבת, 19 באוקטובר 2017
↑  עליו ראו: הערך "הרב דוד מילר", באתר ויקישיבה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300308205171  VIAF: 905161211814940070005   WorldCat (עם VIAF): 905161211814940070005
דמוקרטיה חלולה

רג'פ טאיפ ארדואן, נשיא טורקיה (שמאל) עם נרנדרה מודי, ראש ממשלת הודו (ימין). שני המנהיגים נחשבים למקדמי מדיניות של דמוקרטיה חלולה.
דמוקרטיה חלולה (באנגלית: Hollow Democracy, המכונה גם דמוקרטיה תהליכית, דמוקרטיה פרוצדורלית או דמוקרטיה פורמלית) היא צורת שלטון שבה קיימות פרוצדורות בעלות סממנים דמוקרטיים, כגון בחירות והכרעת הרוב, אולם דה פקטו לא מתקיימים בה יסודות של דמוקרטיה מודרנית, כגון עקרון הגבלת השלטון, הפרדת רשויות, חופש ההתאגדות, זכות הקניין, חופש דת, חופש ביטוי, הזכות לשוויון, הזכות לאזרחות, זכות בחירה, הזכות לחיים, חירות האדם, זכויות מיעוטים ופלורליזם. המונח מתאר לרוב מדינה שבעברה הוגדרה כ"דמוקרטיה ליברלית", ואילו כיום נוטה ל"משטר סמכותני".
המונח ההופכי לדמוקרטיה תהליכית הוא "דמוקרטיה ליברלית", דמוקרטיה שבה שורר חופש אישי ואזרחי בפועל. לעיתים מנגידים דמוקרטיה חלולה גם ל"דמוקרטיה השתתפותית", שבה כל הקבוצות החברתיות במדינה משתתפות בתהליכים הדמוקרטיים במידה שווה, ושוויון זה משמש כבסיס ללגיטימציה של השלטון.
הגדרה ומשמעויות

דמוקרטיה חלולה היא צורת שלטון המוגדרת מבחינה טכנית כדמוקרטיה, משום שמתקיימות בה בחירות כלליות המבוססות על זכות בחירה לכלל האזרחים, שבסופן מורכבת ממשלה שהיא לכאורה בעלת לגיטימציה ציבורית. בפועל, דמוקרטיה חלולה היא בדרך כלל "דמוקרטיה לא ליברלית", ולעיתים קרובות נבחר מנהיג כל-יכול, ללא מנגנון של איזונים ובלמים המיועד למנוע מהשלטון להפעיל את כוחו ללא מגבלות. במצבים אלה קיימת סכנה שהמנהיג הנבחר יוביל שינויים חקיקתיים שיובילו למשטר סמכותני סמוי או מוסווה. תרחיש זה התרחש פעמים רבות באמריקה הלטינית, למשל בארגנטינה ובברזיל, מאמצע שנות ה-80 עד אמצע שנות ה-90. במשטרים כאלו, גם כאשר האופוזיציה אינה מוצאת מחוץ לחוק, היא חסרת כוח ממשי, ובפועל מתקיים בהן משטר חד-מפלגתי.
חוקרי מדע המדינה סטיבן לויצקי ודניאל זיבלט טוענים במאמר משותף כי הדרך הנפוצה החדשה לחיסול דמוקרטיות במאה ה-21 היא במעבר מדמוקרטיה מהותית לדמוקרטיה חלולה, ללא צורך בהפיכה צבאית כפי שהיה נפוץ במשטרים אוטוריטריים בעבר, אלא על דרך "הפיכה מלמעלה".
הפיכות צבאיות ותפיסות אלימות אחרות של השלטון הן נדירות. רוב המדינות מקיימות בחירות סדירות. דמוקרטיות עדיין מתות, אבל באמצעים אחרים. מאז תום המלחמה הקרה, רוב המקרים של התמוטטות שלטון דמוקרטי לא נגרמו על ידי גנרלים וחיילים, אלא על ידי הממשלות הנבחרות עצמן. בדומה להוגו צ'אווס בוונצואלה, מנהיגים נבחרים ערערו את המוסדות הדמוקרטיים בגאורגיה, הונגריה, ניקרגואה, פרו, הפיליפינים, פולין, רוסיה, סרי לנקה, טורקיה ואוקראינה.
המקור באנגלית
Military coups and other violent seizures of power are rare. Most countries hold regular elections. Democracies still die, but by different means. Since the end of the Cold War, most democratic breakdowns have been caused not by generals and soldiers but by elected governments themselves. Like Hugo Chávez in Venezuela, elected leaders have subverted democratic institutions in Georgia, Hungary, Nicaragua, Peru, the Philippines, Poland, Russia, Sri Lanka, Turkey and Ukraine.
על פי ד"ר עמיר פוקס מהמכון הישראלי לדמוקרטיה, קיים דיון ציבורי ואקדמי בנושא עקרון הכרעת הרוב, וממנו נגזרות שתי הגישות הללו. עקרון הכרעת הרוב הוא תנאי הכרחי לדמוקרטיה אך לא תנאי מספיק. גישת הדמוקרטיה המהותית כוללת, בנוסף לעקרון הכרעת הרוב, גם ערכים של זכויות האדם כגון שוויון, חופש ביטוי, כבוד האדם, הפרדת הרשויות ועליונות המחוקק. לעומתה, גישת הדמוקרטיה החלולה מציבה את עקרון הכרעת הרוב מעל לכל הערכים האחרים, ולכן עלולה לאפשר פגיעה בעקרונות יסוד דמוקרטיים כגון עצמאות הרשות השופטת, פעילות ארגוני זכויות האדם וקביעת תוכני תרבות ובידור לפי מבחנים פוליטיים.
עם המתנגדים לגישת הדמוקרטיה התהליכית נמנה זאב ז'בוטינסקי, שכתב בשנת 1937:
דעה מוטעית אומרת שממשלה של רוב פרושה ממשלה דמוקרטית. תפיסה כזאת היא תוצאה של התפתחות היסטורית, של מלחמות בממשלות, שהתנהלו על ידי מעוט. אבל זאת לא דימוקרטיה אמיתית.

דימוקרטיה פרושה חופש. גם שלטון הנתמך על ידי הרוב יכול לשלול את החופש, ובמקום שאין ערובות לחופש הפרט – שם אין דימוקרטיה.

את הנגודים האלה יש צורך למנוע. במדינה היהודית יהיה צורך להגיע לצורה כזאת של משטר, היכן שהמעוט לא יהיה מחוסר ערך.