stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גוגל פיי

| --- | --- |

 מפתח:  חברת גוגל 
 מחזור חיים:  11 בספטמבר 2015 – הווה (9 שנים) 
 מערכת הפעלה:  אנדרואיד לוליפופ 
 סוג רישיון:  רישיון קנייני 
 pay.google.com/about/
 
גוגל פיי (Google Pay, עד 20 בפברואר 2018: Android Pay) היא מערכת של תשלומים אלקטרוניים ממכשירים ניידים (סמארטפונים, טאבלטים ושעונים חכמים) שפותחה על ידי גוגל ופועלת במערכת ההפעלה אנדרואיד.
תיאור השירות

גוגל פיי משתמש בטכנולוגיית NFC כדי להעביר נתוני כרטיסים לסוחר. השירות מחליף את שבב ה-PIN או הפס המגנטי בכרטיסי אשראי וכרטיסי חיוב ומאפשר למשתמש להוריד נתונים אלה למכשיר.
המשתמש יכול להוסיף כרטיס תשלום לשירות באמצעות צילום הכרטיס או הזנה ידנית של מידע אודות הכרטיס. כדי לבצע תשלום, יש להביא את מכשיר התשלום למסוף התשלומים ולהחזיק אותו עד להשלמת העסקה. תשלום זה דומה לתשלום נטול מגע ללא שימוש, אך בשונה מהאחרון, הוא דורש אימות דו-שלבי כדי להעלות את רמת האבטחה. השירות מאפשר למכשיר אנדרואיד לתקשר באופן אלחוטי עם מסוף מכירות באמצעות NFC כאנטנה, טכנולוגיית הדמיית כרטיסי מארח, ומערכת אבטחה של אנדרואיד.
אבטחה

גוגל פיי מנצל את העוצמה של מערכות אימות ביומטריות כגון קורא טביעות האצבע וסורק הקשתית במידת האפשר. במכשירים ללא סורקים ביומטריים המערכת מופעלת באמצעות הזנת סיסמה. כאשר משתמש מבצע תשלום, גוגל פיי שולח מספר חשבון וירטואלי שנוצר, המספק מידע בסיסי על חשבון המשתמש, במקום לשלוח את פרטי החיוב או כרטיס האשראי המקוריים של המשתמש יחד עם התשלום. גישה זו מאפשרת לשמור על מידע אודות נתוני התשלום של הלקוח. לשירות יש גם פונקציית אימות חכמה - המערכת קובעת אם המכשיר נמצא במצב מאובטח (למשל, אם הוא נעול בחמש הדקות הבאות) ומחליט אם לבקש נתונים מהמשתמש לביטול נעילת המסך.
היסטוריה

השירות הושק בשם Android Pay ושוחרר בכנס Google I/O. השירות מבוסס על Google Wallet(אנ'), שיצא בשנת 2011, והוא יורשו. השירות משתמש גם בטכנולוגיה של Softcard. לאחר ההשקה, השירות הותאם ל-70% ממכשירי אנדרואיד ונתמך על ידי יותר מ-700,000 ספקים. Google Wallet עדיין משמש לתשלומים מקוונים בחנות גוגל פליי ובכמה תשלומי עמית לעמית כמו יישום Gmail.
בשנת 2016, גוגל יזמה תביעה פתוחה בעמק הסיליקון נגד אפליקציה סלולרית דומה בשם Hands Free. המשתמשים ביישום זה אינם צריכים לספק טלפון חכם או מפה. במקום זאת, על המשתמש לציין שהוא "רוצה לשלם עם גוגל" ולתת את ראשי הקוד שלו לקופאית, שעליה לאמת את הזהות באמצעות תמונה שהועלתה בעבר למערכת. הטלפון של הלקוח יאשר את הרכישה רק אם הוא מאשר שהמכשיר נמצא ליד החנות בה מתבצעת הרכישה.
בינואר 2018 הודיע פאלי בהט בבלוג גוגל על השקת שירות Google Pay. מערכת התשלומים החדשה תחליף שירותים אחרים של החברה כמו Android Pay ו-Google Wallet, בעוד שלא יהיו שינויים פונקציונליים. באמצעות Google Pay קל יותר ובטוח יותר למשתמשים לבצע רכישות. פרטי תשלום יהיו זמינים בכל מוצרי Google, כולל דפדפן האינטרנט גוגל כרום, אתר יוטיוב, יישומי אנדרואיד ופרטי תשלום יישמרו בחשבונות גוגל
בכנס Google I/O 2022 גוגל השיקה את שירות Google wallet.השירות יאפשר שמירה של כרטיסי טיסה,כרטיס מועדון,תעודת מתחסן,מפתח לרכב ועוד
זמינות > מערכות תשלום נתמכות

ויזה / ויזה דביט
מאסטרקארד / דביט מאסטרקארד
אמריקן אקספרס
דיינרס קלאב
JCB
PayPal בארצות הברית, גרמניה
EFTPOS באוסטרליה
Interac בקנדה
ראו גם

Apple Pay
ג'רלד וילקינס

| --- | --- |
 לידה:  11 בספטמבר 1963 (בן 61) אטלנטה שבג'ורג'יה
 עמדה:  קלע
 גובה:  1.98 מטר
 דראפט:  בחירה מספר 47, 1985 ניו יורק ניקס
 קבוצות כשחקן
 1985-1992   1992-1994   1995-1996   1996-1999:  ניו יורק ניקס   קליבלנד קאבלירס   ונקובר גריזליס   אורלנדו מג'יק
ג'רלד ברנארד וילקינס (באנגלית: Gerald Bernard Wilkins; ‏נולד ב־11 בספטמבר 1963) הוא כדורסלן עבר אמריקאי. גובהו 1.98 מטר, והוא שיחק בעמדת הקלע/סמול פורוורד. וילקינס שיחק בתחילה באוניברסיטת צאטנוגה, טנסי, ולאחר מכן בליגת ה-NBA.
קריירה

ג'רלד וילקינס, יליד אטלנטה, ג'ורג'יה, הוא אחיו הצעיר של הכדורסלן לשעבר דומיניק וילקינס, ואביו של הכדורסלן דמיאן וילקינס. הוא היה שחקן המפתח של קבוצת הניו יורק ניקס בשנות ה-80 המאוחרות, ותמיד זכה להיות השחקן המוביל השני בנק' בקבוצה אחרי פטריק יואינג. וילקינס נבחר בדראפט 1985 על ידי ניו יורק ניקס. ג'רלד הלך בעקבות אחיו הבכור והשתתף פעמיים בתחרות ההטבעות (1986 ו-1987).
בתחילה ג'רלד וילקינס שיחק בחמישייה הפותחת של הניקס, אך בעקבות הגעתם של הקלע ג'ון סטרקס בשנת 1990 והסמול פורווד אקסבייר מקדניאל בשנת 1992 שהיו לשחקנים נערצים על הקהל, עבר להיות שחקן ספסל. הוא הוכיח את עצמו במשחק ההגנה שלו ואת יכולת הקליעה שלו והפך לשחקן מעולה שעולה לשחק מהספסל, אך לאחר עונת 1991/92 נהיה לשחקן חופשי לאחר שהניקס לא ראו בו צורך ושחררו אותו. ג'רלד נרשם לקבוצת הקליבלנד קאבלירס, שבאותה עת שיחקו בה כוכביה מארק פרייס, לארי נאנס וברד דוהרטי. הקאבלירס קיוו שווילקינס יהיה זה שיהפוך את הקבוצה למושלמת וישחק את משחק ההגנה הידוע שלו ובכך סוף סוף יוכלו לנצח את השיקגו בולס של מייקל ג'ורדן ואף כונה "עוצר מייקל" ("The Jordan Stopper"). אולם בשנת 1993, בוועידת חצי גמר המזרח, הבין וילקינס כי ההגנה שלו לא תועיל, ומייקל ג'ורדן לא הפסיק לקלוע למרות ששמר עליו ובכך הביך אותו וגרם לכישלון תוכניתם של הקאבלירס. מייקל ג'ורדן המשיך לקלוע ללא הרף במהלך כל סדרת חצי הגמר ובכך מצאו הקאבלירס את עצמם מחוץ לגמר. ג'רלד נשאר בקבוצה כמה שנים נוספות, אך נחלש בעקבות פציעות רבות, במיוחד בעונת 1994/95 אז לא שיחק כלל.
בשנת 1995, ג'רלד וילקינס נבחר בדראפט המורחב על ידי הממפיס גריזליס, והייתה זו לשנה גרועה במיוחד עבורו עקב פציעות. בעונה זו שיחק רק 28 מ-82 משחקים ששוחקו. שנה לאחר מכן חתם באורלנדו מג'יק כשחקן חופשי, והקבוצה ראתה בו שחקן אמין ומבטיח. בעונת 1997/98 החתימו אורלנדו מג'יק שוב את ג'רלד וילקינס הפעם על חוזה בסכום של $300,000. בשנת 1999 שודרג שכרו בשנית כאשר חתם על חוזה חדש לשלוש שנים בסכום כולל של 7 מיליון דולר. זאת הייתה השנה האחרונה שבה שיחק עם אחיו הבכור, דומיניק, בקבוצה, למרות שעבור שניהם מדובר היה בשנים הפחות טובות.
ג'רלד מור

| --- | --- |

 לידה:  30 ביולי 1899 ווטפורד, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  13 במרץ 1987 (בגיל 87) בקינגהאמשייר, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  טורונטו 
 מקום לימודים:  Watford Grammar School for Boys 
 סוגה:  ליד 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר האימפריה הבריטית  חבר הקולג' המלכותי למוזיקה  מדליית ולטר וילסון קובלט 
 
ג'רלד מור (באנגלית: Gerald Moore)‏ (30 ביולי 1899 - 13 במרץ 1987) היה פסנתרן אנגלי, שנודע ביותר כמלווה לזמרים מפורסמים רבים בביצוע ובהקלטה של לידר.
ביוגרפיה

מור נולד בווטפורד, אבל חלק מהשכלתו המוזיקלית רכש בטורונטו, קנדה. הוא ליווה נגנים ידועי שם, כמו פבלו קזאלס, אבל בעיקר נודע בעבודתו עם זמרים, ביניהם אליזבת שומאן, מגי טייט וקתלין פרייר. מייחסים לו תרומה נכבדה להעלאת קרנו של המלווה מתפקיד כנוע של נותן שירות לזה של שותף שווה ערך למעשה אמנות.
מור גם הרצה וכתב על מוזיקה. הוא פרסם ספר זכרונות, שזכה להתפעלות רבה: Am I Too Loud?: Memoirs of An Accompanist בשנת 1962. הוא פרסם עוד שתי אוטוביוגרפיות: בשנת 1978 Farewell Recital: Further Memoirs ו-Further NMoore (בשנת 1983). עיסוקו בכתיבה נמשך גם לאחר קונצרט הפרידה שלו בשנת 1967, שבו ליווה כמה מן הזמרים ששמו נקשר בשמם במשך שנים רבות: דיטריך פישר-דיסקאו, ויקטוריה דה לוס אנחלס ואליזבת שוורצקופף. מור פרש מהופעות פומביות ב-1967 ומהקלטות ב-1975.
בזכרונותיו כתב מור, ששירותיו לא נדרשו בפסטיבל אלדבורו של בנג'מין בריטן, "כיון שהגאון המכהן שם בכיפה הוא המלווה הדגול בעולם." מור היה שמח איפוא לשמוע, שכאשר מגזין "גראמופון" הזמין בשנת 2006 מלווים נכבדים בני זמננו לנקוב בשם "מקצוען המקצוענים" שלהם, הזוכים במקום ראשון במשותף היו בריטן ומור עצמו.
גזרת חפ"ן

גזרת חפ"ן (חסרי פ' הפועל נ') היא גזרת פעלים השייכת לשפות השמיות.
גזרה זאת היא מגזרות החסרים, גזרות בהן אחת מאותיות השורש נופלת כתוצאה מהיותה חסרת תנועה, או מנוקדת בשווא נח. בגזרה זו נמצאים הפעלים שפ' הפועל שלהם היא נו"ן. בפעלים שבגזרה זו מתרחשות תופעות לשוניות כמו הידמות מלאה והתלכדות עיצורים. ניתן לזהות פעלים בגזרה זאת לפי הכפלת העיצור או הדגש חזק שעשוי להעיד על היעלמות הנו"ן. צורת המקור (שם הפועל) של פעלים בגזרה זו כוללת את הנו"ן, אשר אינה נשמטת בצורה זו (לדוגמה: לנסע ולא לסע), אולם יש גם מקרים ללא נ' וללא דגש בעי"ן הפועל כמו "לגעת" (שורש נ.ג.ע.). ישנם שורשים בהם פ' הפועל נ' אינה נופלת (כלומר הם נוטים על דרך השלמים), כמו נ.ש.מ. (לנשום), נ.ח.ת. (לנחות) וכדומה.
התופעה מתבטאת לדוגמה במילה "הִצִּיל", שהיא בעלת שורש נ.צ.ל בבניין הפעיל: *הִנְצִיל->*הִצְצִיל->הִצִּיל.
הנו"ן נופלת במקרים הבאים:
בניין קל: עתיד - יִסַּע, ציווי - סַע.
בניין נפעל: עבר - נִצַּל, הווה - נִצָּל.
בניין הפעיל: עבר - הִצִּיל, הווה - מַצִּיל, עתיד - יַצִּיל, ציווי - הַצֵּל, צורת מקור - לְהַצִּיל.
בניין הופעל : עבר - הֻצַּל, הווה - מֻצָּל, עתיד - יֻצַּל.
בבניינים הכבדים (פיעל, פוּעל והתפעל), הגזרה נוטה על דרך השלמים, מאחר שפ' הפועל בהם לעולם לא מנוקדת בשווא נח.
הגזרה ותופעותיה קיימות גם באוגריתית.
השורש ל.ק.ח מתנהג כפועל מגזרת חפ"ן אף על פי שפ"א הפועל שלו היא למ"ד, למשל "תִּקַּח". קיימת סברה כי בשורש זה פ"א הפועל ל' נופלת, כאנלוגיה לפ' הפועל נ' בשורש נ.ת.נ. (שני שורשים המהווים הפכים סמנטיים).
בעברית ישראלית לעיתים "מוחזרת" פ' הפועל נ' של השורש נ.ג.ש לפעלים ולשמות, ליצירת מילים חדשות כמו "הִנגיש", "הנגשה" ו"מֻנְגָּש" לצד "הִגִּיש", "הַגָּשָה" ו" מֻגָּש" המוטות כרגיל בגזרת חפ"ן. דוגמאות נוספות הן הַנְצָלָה (מהמילה נָצִיל) והַנְבָּטָה (מהמילה נֶבֶט).
ראו גם

גזרה (דקדוק)
ביאורים

↑  מניית אותיות השורש מתבססת על השורש פ.ע.ל., כלומר האות הראשונה בשורש נקראת פ' הפועל, האות השנייה נקראת ע' הפועל והאות השלישית נקראת ל' הפועל.
↑  מילים חדשות אלה נגזרות מהמילה נָגִישׁ (במשקל קָטִיל, המקביל לסיומת האנגלית ‎-able, במובן "ניתן לגישה", בדומה לאכיל - ניתן למאכל) ומשמשות לצורך התייחסות לאתר מונגש (שנעשה נגיש), הנגשה של דרך לנכים (פעולה שגורמת לה להיות נגישה) וכדומה.
הערות שוליים

↑  לוח UT 123 שו' 15–16: "נדר ידר", ומשמעותו "נדר יִדּוֹר" עם היעלמות ה-נ' השורשית בפועל "ידֹר".
ג'רלד טינקר

ג'רלד אלכסנדר טינקר (באנגלית: Gerald Alexander Tinker; נולד ב-19 בינואר 1951) הוא אתלט אמריקאי בעבר, הוא אלוף אולימפי שהתחרה בריצות קצרות.
ביוגרפיה

טינקר נולד במיאמי, פלורידה.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה טינקר במדליית זהב בריצת שליחים 4X100 מטר ביחד עם בן דודו לארי בלאק, רוברט טיילור ואדי הארט בשיא עולם חדש של 38.19 שניות, לפני ברית המועצות עם ולרי בורזוב (38.50 שניות) ומערב גרמניה (38.79 שניות).
לאחר שפרש מאתלטיקה שיחק טינקר שנתיים פוטבול בתפקיד תופס ומחזיר בעיטות, בקבוצות אטלנטה פלקונס וגרין ביי פאקרס.
שיאים אישיים

ריצת 100 יארד: 9.3 שניות (1970)
ריצת 100 מטר: 10.1 שניות (1972)
ריצת 200 מטר: 20.5 שניות (1970)
ג'יזלה קאהן גרסר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בפברואר 1906 דטרויט, ארצות הברית 
 פטירה:  4 בדצמבר 2000 (בגיל 94) ניו יורק, ארצות הברית 
 הישג בולט:  זכתה עשר פעמים באליפות ארצות הברית
 הדרגה הגבוהה ביותר:  אמן לנשים משנת 1950
 מד כושר נוכחי:  2,090 (נכון ל־אוקטובר 2000) 
 השכלה:  מכללת רדקליף, אוניברסיטת הרווארד 
 מדינה:  ארצות הברית
 הערות:  יהודיה
 
ג'יזלה קאהן גרסר (באנגלית: Gisela Kahn Gresser;‏ 8 בפברואר 1906 – 4 בדצמבר 2000) הייתה שחמטאית יהודייה-אמריקאית.
קאהן נולדה בדטרויט, מדינת מישיגן, בארצות הברית ונישאה ב-1927 לוויליאם גרסר שהיה משפטן ומוזיקולוג. ג'יזלה למדה שחמט בגיל שלושים, גיל מבוגר למדי עבור לימודי שחמט.
קאהן גרסר זכתה עשר פעמים באליפות ארצות הברית בשחמט לנשים, בשנים 1944, 1948 (יחד עם מונה מיי קארף), 1954, 1955 (יחד עם ננסי רוס), 1957 (יחד עם סוניה גראף), 1962, 1965, 1966 (יחד עם ליסה ליין), 1967 ו-1969.
ג'ורג' ווטסון

| --- | --- |

 לידה:  1767 ברוויקשייר, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  24 באוגוסט 1837 (בגיל 70 בערך) אדינבורו, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 תחום יצירה:  ציור 
 
ג'ורג' ווטסון (באנגלית: George Watson;‏ 1767 – 24 באוגוסט 1837) היה צייר דיוקנאות סקוטי והנשיא הראשון של האקדמיה הסקוטית המלכותית.
ביוגרפיה

ווטסון נולד באחוזת אביו, ברוויקשייר, בשנת 1767. הוא רכש את השכלתו המוקדמת באדינבורו, וקיבל הדרכה בציור מאלכסנדר נסמית', אבל כשהיה בן 18 הוא נסע ללונדון תוך היכרות עם סר ג'ושוע ריינולדס, שקיבל אותו כתלמיד. לאחר שנתיים בסטודיו של ריינולדס, הוא חזר לאדינבורו, והתבסס כצייר דיוקנאות.
בשנת 1808 הוא נקשר עם ציירים אחרים בהקמת אגודת אמנים, אשר התקיימה רק שנים ספורות. הוא הציג תכופות באקדמיה המלכותית ובמוסד הבריטי, ובערך ב-1815 הוזמן ללונדון לצייר מספר דיוקנאות, כולל אלה של דיקן קנטרברי ובנג'מין ווסט. ב-1820, למרות התנגדות רבה מצד המוסד המלכותי, נוסדה האקדמיה הסקוטית, ווטסון, שהיה נשיא החברה הקודמת, נבחר לאותו תפקיד, שהצלחתו נבעה בעיקרה מהיכולות שלו. הוא המשיך כנשיא עד מותו, והאקדמיה קיבלה את האמנה המלכותית שלה כמה חודשים לאחר מכן.
אומרים שהוא שמר זמן רב על יריבות מכובדת עם הנרי רייבורן. כוחו הביצועי היה ניכר ועבודתו הייתה משובחת אבל דיוקניו חסרו אישות. הוא מיוצג בגלריה הלאומית של סקוטלנד על ידי דיוקנאות של שני אמנים - בנג'מין ווסט ושניים של ארצ'יבלד סקירבינג; ובגלריית הדיוקנאות הסקוטית הוא מיוצג על ידי מספר דיוקנאות, כולל אחד שלו, ואחד של ויליאם סמלי, שיש הרואים בה את היצירה הטובה ביותר שלו.
זמן קצר לאחר שובו מביקורו הראשון בלונדון נישא לרבקה סמלי, בתו של ויליאם סמלי, שהיה מוציא לאור, חוקר טבע, והיו להם חמישה ילדים.
ווטסון נפטר בביתו באדינבורו ב-24 באוגוסט 1837.
ביוגרפיה > משפחה

בנו, ויליאם סמלי ווטסון (1796–1874), נולד באדינבורו, וכמו אביו ובן דודו, סר ג'ון ווטסון גורדון הפך לצייר דיוקנאות. הוא היה תלמיד של אביו, למד באקדמיית הנאמנים, ומשנת 1815, במשך חמש שנים, בבתי הספר של האקדמיה המלכותית של לונדון, ועבד שנה עם סר דייוויד וילקי.
כשחזר לאדינבורו, הוא נודע כצייר דיוקנאות, הפך לאחד ממייסדי האקדמיה הסקוטית, ובמשך כמעט 50 שנה הציג בקביעות בלתי פוסקת. הוא הסתפק אך ורק בציורי דיוקן.
הוא מת באדינבורו ב-6 בנובמבר 1874. הוא נקבר עם הוריו בסנט קאת'ברטס.
הוא היה סטודנט מסור לתולדות הטבע, במיוחד צפרות, ויצר אוסף נרחב של דגימות, שאותו הוריש לאוניברסיטת אדינבורו. לווטסון יש יותר מ-35 ציורים באוספים ציבוריים בבריטניה.
גלריה

גנרל רייד
אשת הצייר
אן רוטפורד
ג'ון רסקין
הערות שוליים

↑  "Watson, George (1767-1837)". Dictionary of National Biography. London: Smith, Elder & Co. 1885–1900.
↑  Artworks by or after George Watson at the Art UK site
↑  Grant's Old and New Edinburgh vol III
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 132258390  ICCU: BVEV192459  ISNI: 0000 0000 6688 2289  RKD: 83038  SNAC: w6ww9v12  ULAN: 500004678  VIAF: 60237146   WorldCat (עם VIAF): 60237146
ג'ורג' ווטרהאוס

ג'ורג' מארדסן ווטרהאוס (באנגלית: George Marsden Waterhouse; ‏ 6 באפריל 1824 – 6 באוגוסט 1906) היה ראש ממשלת אוסטרליה הדרומית מאוקטובר 1861 ועד יולי 1863 וראש ממשלת ניו זילנד מאוקטובר 1872 ועד מרץ 1873.
ראשית חייו

ווטרהאוס נולד בעיירה פנזנס שבקורנוול. אביו, ג'ון ווטרהאוס, היה כומר שהיה פעיל בתנועת המיסיונים באוסטרליה ובפולינזיה. ג'ורג' ווטרהאוס התחנך בבית ספר בעיר באת'.
אוסטרליה

ווטרהאוס היה בן 15 כאשר ב-1839 היגרה משפחתו לאוסטרליה, בתחילה להובארט. ארבע שנים לאחר מכן הוא עבר להתגורר באדלייד והקים שם עסק מסחרי.
הוא נבחר לראשונה לפרלמנט של אוסטרליה הדרומית באוגוסט 1851. שלוש שנים מאוחר יותר הוא התפטר ונבחר שוב ב-1857, אך התפטר שוב זמן קצר לאחר מכן.
הוא תמך בפיתוח כלכלי של המושבה באמצעות סחר חופשי ונבחר שוב למועצה המחוקקת של אוסטרליה הדרומית ב-1860, שם הוא קידם איחוד תעריפים בכל המושבות האוסטרליות. הוא היה המזכיר הראשי בממשלתו של תומאס ריינולדס ממאי 1860 ועד פברואר 1861. לאחר סיום כהונתו של ריינולדס כראש ממשלת אוסטרליה הדרומית, הרכיב ווטרהאוס ממשלה חדשה מתוך כוונה לגבש עתירה כנגד השופט בות'בי, שופט בית המשפט העליון של אוסטרליה הדרומית, שגרם לקשיים על ידי כך שהתנגד ללגיטימיות של בית המשפט לערעורים במסגרת החוקה החדשה. ווטרהאוס התפטר מתפקידו לאחר שמשימה זו הושלמה, אך שוכנע להרכיב ממשלה נוספת שכיהנה עד יולי 1863, עת קרסה עקב האשמות באי סדרים כספיים. ב-1864 הוא פרש מהחיים הפוליטיים באוסטרליה הדרומית ובילה זמן מה באנגליה.
ניו זילנד

ב-1869 היגר ווטרהאוס לניו זילנד וב-13 במאי 1870 הוא מונה להיות חבר במועצה המחוקקת (הבית העליון של ניו זילנד שהיה קיים אז). בנובמבר 1871 הוא כיהן כשר בממשלתו של ויליאם פוקס ובאוקטובר 1872 הוא נבחר להיות ראש ממשלת ניו זילנד. במרץ 1873 הוא התפטר מתפקידו לאחר שמצא שזה בלתי אפשרי להיות חבר הבית העליון ולהמשיך לשלוט בשרי הממשלה. הוא המשיך להיות חבר בבית העליון עד יוני 1890.
פרישה באנגליה

עקב בריאותו הרופפת, פרש ווטרהאוס לאנגליה ב-1889. הוא מת בטורקי ב-6 באוגוסט 1906.
ג'רלד הנדרסון האב

| --- | --- |
 לידה:  16 בינואר 1956 (בן 68) ריצ'מונד, וירג'יניה, ארצות הברית
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.88 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת וירג'יניה קומונוולת'
 דראפט:  בחירה מספר 64, 1978 סן אנטוניו ספרס
 קבוצות כשחקן
 1978–1979 1979–1984 1984–1986 1986–1987 1987–1989 1989 1989–1991 1991–1992:  טוסון גאנרס בוסטון סלטיקס סיאטל סופרסוניקס ניו יורק ניקס פילדלפיה 76' מילווקי באקס דטרויט פיסטונס יוסטון רוקטס
 הישגים כשחקן
 3 זכיות באליפות ה-NBA‏ (1981, 1984, 1990)
ג'רום מקינלי "ג'רלד" הנדרסון האב (באנגלית: .Jerome McKinley "Gerald" Henderson Sr; נולד ב-16 בינואר 1956) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1979–1992. לאורך 13 עונותיו בליגה זכה ב-3 אליפויות, והעמיד ממוצעים כוללים של 8.9 נקודות, 3.6 אסיסטים, 1.7 ריבאונדים ו-1.1 חטיפות למשחק.
אביו של ג'רלד הנדרסון הבן, אשר שיחק ב-NBA בין השנים 2009–2017.
קריירת משחק

הנדרסון נולד בריצ'מונד שבווירג'יניה, ובין השנים 1974–1978 למד באוניברסיטת וירג'יניה קומונוולת' (VCU) אשר בריצ'מונד. ב-4 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 15.0 נקודות ומסר 2.5 אסיסטים בממוצע למשחק.
בדראפט ה-NBA‏ 1978 נבחר הנדרסון בבחירה ה-64, על ידי סן אנטוניו ספרס, אולם לא זכה לחוזה בקבוצה. לקראת עונת 1979/1980 הצטרף לבוסטון סלטיקס, וסייע לה לזכות בשתי אליפויות NBA, בעונות 1981 ו-1984; בפלייאוף 1981 שותף ב-16 מתוך 17 משחקי קבוצתו, וקלע 5.8 נקודות בממוצע למשחק כמחליפו מהספסל של נייט ארצ'יבלד. בפלייאוף 1984 שימש כשחקן חמישייה קבוע, לצדם של דניס ג'ונסון, סדריק מקסוול, לארי בירד ורוברט פאריש, ותרם 12.5 נקודות ו-4.2 אסיסטים בממוצע למשחק. אחד הרגעים הזכורים ביותר מהקריירה שלו אירע בשניות סיום המשחק השני של סדרת הגמר מול לוס אנג'לס לייקרס, כאשר חטף מסירה של שחקן הלייקרס ג'יימס וורת'י וקלע שתי נקודות במתפרצת, אשר השוו את תוצאת המשחק ושלחו אותו להארכה, בסיומה ניצחו הסלטיקס.
באוקטובר 1984 הועבר הנדרסון בטרייד לסיאטל סופרסוניקס, בתמורה לבחירת דראפט עתידית. בעונתו הראשונה בסיאטל קבע שיאי קריירה של 13.4 נקודות, 7.1 אסיסטים, 2.4 ריבאונדים ו-1.8 חטיפות בממוצע למשחק. בנובמבר 1986 הועבר בטרייד נוסף לניו יורק ניקס, ומאז ועד לסיום הקריירה בשנת 1992 שיחק לתקופות קצרות גם בפילדלפיה 76', מילווקי באקס, דטרויט פיסטונס ויוסטון רוקטס, לרוב כשחקן ספסל. בעונת 1989/1990 זכה עם הפיסטונס באליפות ה-NBA השנייה של המועדון, והשלישית בקריירה שלו.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות הקריירה של הנדרסון ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המכללות של הנדרסון, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1978, באתר basketball-reference.com
↑  הנדרסון חוטף את הכדור, בערוץ היוטיוב של ה-NBA
↑  הנדרסון נשלח בטרייד לסיאטל, באתר nbatrades.com,‏ 16 באוקטובר 1984
גלנדה ג'קסון

| --- | --- |

גלנדה ג'קסון ב-1971
 לידה:  9 במאי 1936 בירקנהד, אנגליה
 פטירה:  15 ביוני 2023 (בגיל 87) בלקהית', הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Glenda May Jackson 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  1957–2023 (כ־66 שנים) 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (1956)  בית הספר לדקדוק וסט קירבי 
 צאצאים:  דן הודג'ס 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  2 פרסי אוסקר פרס גלובוס הזהב פרס באפט"א
 פרופיל ב-IMDb
 
גלנדה מיי ג'קסון (באנגלית: Glenda May Jackson; ‏9 במאי 1936 – 15 ביוני 2023) הייתה שחקנית קולנוע ופוליטיקאית אנגלייה מטעם מפלגת הלייבור הבריטית, זוכת שני פרסי אוסקר, שני פרסי אמי, פרס גלובוס הזהב ופרס טוני.
ביוגרפיה

ג'קסון נולדה בבירקנהד, הסמוכה לליברפול, ולמדה בבית ספר היסודי לנערות של מחוז וסט קירבי. בגיל 16 סיימה את לימודיה בהצלחה ועבדה בבית מרקחת מקומי. בגיל 18 התקבלה לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
בשנת 1958, בהיותה בת 22, התחתנה עם רוי הודג'ס, ונולד להם בן. בני הזוג התגרשו ב-1976.
נפטרה ב-15 ביוני 2023.
קריירה > 1957–1992: קריירת משחק

ג'קסון החלה את קריירת המשחק שלה ב-1957 כשחקנית במה, במחזה "שולחנות נפרדים" של המחזאי האנגלי טרנס ראטיגן. את הופעת הקולנוע הראשונה שלה ערכה ג'קסון ב-1963 בתפקיד זעיר (ללא מתן קרדיט) בסרטו של הבמאי לינדזי אנדרסון "This Sporting Life", שהיה מועמד לפרסי אוסקר בשתי קטגוריות. לאחר מכן שיחקה ברויאל שייקספיר קומפני והופיעה במחזות ברחבי העולם במשך ארבע שנים. ג'קסון עבדה בשיתוף פעולה עם הבמאי פיטר ברוק על מספר פרויקטים, בהם המחזה "מארה/סאד" של המחזאי הגרמני פטר וייס, בו גילמה את דמותה של המתנקשת שארלוט קורדה. היא גילמה את דמותה של קורדה גם בגרסת הסרט שיצאה בשנת 1967, אף היא בבימויו של ברוק.
בשנת 1970 זכתה ג'קסון בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט הבריטי של קן ראסל "נשים אוהבות". הסרט, שמבוסס על ספרו של ד.ה. לורנס, עוסק במרובע אוהבים, ומתרחש באנגליה שלאחר מלחמת העולם הראשונה. את התפקידים הגבריים הראשיים שיחקו הכוכבים העולים של הקולנוע הבריטי אלן בייטס ואוליבר ריד, וג'ני לינדן גילמה את הצלע הנשית הרביעית. לצד שבחים לסרט ולאיכות המשחק של כוכביו, עורר הסרט מחלוקת ותשומת לב ציבורית רבה בשל קטעי העירום שבו, ובמיוחד עירום של גברים. על תפקידה ב"נשים אוהבות" קיבלה ג'קסון גם מועמדות לפרס גלובוס הזהב ולפרס באפט"א. באותה שנה שיחקה שוב בסרטו של קן ראסל, צ'ייקובסקי, בו גילמה את אנטוניה, רעייתו של המלחין הרוסי.
שנה לאחר מכן הייתה מועמדת שוב לפרס אוסקר על תפקידה בסרט "יום ראשון הארור", וזכתה בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי על תפקיד זה.
בהמשך שנת 1971 גילמה ג'קסון את דמותה של מלכת אנגליה ואירלנד "אליזבת הראשונה", בדרמה ההיסטורית מועמדת 5 פרסי אוסקר "מרי מלכת סקוטלנד". על תפקידה בסרט קיבלה ג'קסון מועמדות לפרס גלובוס הזהב. כמו כן הופיעה באותה שנה באותו תפקיד בסדרה בריטית של ה-BBC שנקראה "Elizabeth R", ועל תפקידה בסדרה זו קיבלה ג'קסון מועמדות לפרס אמי.
בשנת 1973 זכתה ג'קסון בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר בפעם השנייה, על תפקידה בקומדיה "מגע של איכות". היא לוהקה לסרט לאחר שהשתתפה בתפקידים קומיים במופע הטלוויזיה של מורקמב ווייז והרשימה את המפיק והבמאי מלווין פרנק כבעלת יכולת קומית. בסרט גילמה ג'קסון אם גרושה המפתחת רומן עם גבר נשוי (ג'ורג' סיגל). כמו כן קיבלה על משחקה ב"מגע של איכות" את פרס גלובוס הזהב ומועמדות שלישית לפרס באפט"א.
ב-1974 שיחקה ג'קסון בתפקיד הנשי הראשי לצד מייקל קיין בסרטו של הבמאי ג'וזף לוסי, "האנגליה הרומנטית". ב-1975 קיבלה ג'קסון את המועמדות הרביעית שלה לפרס אוסקר ומועמדות רביעית לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסרט "הדה" שהתבסס על מחזהו של הנריק איבסן, "הדה גאבלר".
ב-1976 גילמה ג'קסון את דמותה של שחקנית התיאטרון הצרפתייה ממוצא יהודי, שרה ברנאר, בסרט "שרה המדהימה". על תפקיד זה קיבלה ג'קסון מועמדות חמישית לפרס גלובוס הזהב.
את מועמדות פרס גלובוס הזהב השישית שלה קיבלה ג'קסון ב-1978 על תפקידה בסרט המבוסס על המחזה הבריטי "סטיבי".
בשנת 1981 גילמה ג'קסון את דמותה של השחקנית האמריקאית זוכת פרס אוסקר פטרישה ניל. על תפקידה קיבלה ג'קסון מועמדות שנייה לפרס אמי ומועמדות שביעית לפרס גלובוס הזהב.
ב-1984 קיבלה ג'קסון מועמדות פרס גלובוס הזהב שמינית על תפקידה בסדרה "שאקרוב".
ב-1988 גילמה ג'קסון את דמותה של הנסיכה היהודיה משושלת בית הורדוס הרודיאס בסרט "הריקוד האחרון של שלומית".
קריירה > 1992–2015: קריירה פוליטית

ג'קסון פרשה מתחום המשחק ב-1992 כדי להיבחר לבית הנבחרים הבריטי במהלך הבחירות שהיו אז בממלכה. היא התמודדה כנציגת מפלגת הלייבור במחוז הבחירה של המפסטד והייגייט שבצפון לונדון, וניצחה כשזכתה ב-45.1% מהקולות. בבחירות 1997 ניצחה שנית וזכתה ב-57.4% מהקולות, ומונתה ל"שרה זוטרה" (junior minister) בממשלה שהקים טוני בלייר, בתפקיד הממונה על תחום התחבורה הציבורית של העיר לונדון. גם בבחירות ב-2001 ניצחה ג'קסון במחוז הבחירה (46.9%) ובבחירות הכלליות של 2005 קיבלה ג'קסון 38.3% מקולות הבוחרים שהספיקו לה כדי לנצח במחוז הבחירה ולשמור על מושבה בבית הנבחרים.
במהלך שנותיה כפוליטיקאית הרבתה ג'קסון, שזוהתה עם האגף השמאלי של מפלגת הלייבור, לבקר את בלייר ואף לקרוא להתפטרותו, עקב הצבת חיילים בריטיים בעיראק. בסוף 2006 הייתה ג'קסון אחת מ-12 חברי מפלגת הלייבור שחברו למפלגות הלאומיות של סקוטלנד וזו של וויילס, בקריאה לחקור את המעורבות הבריטית במלחמה בעיראק.
ג'קסון הצליחה להיבחר גם בבחירות שנערכו ב-2010, כשגברה על מועמד המפלגה השמרנית באזור הבחירה שלה בהפרש של 42 קולות בלבד. היא הודיעה לאחר מכן כי לא תתמודד בבחירות שתוכננו ל-2015 בשל גילה, קרוב ל-80 באותה עת.
קריירה > 2015–2021: חזרה למשחק

ב-2015, לאחר פרישתה מהפוליטיקה, חזרה ג'קסון לתחום המשחק לאחר 23 שנות היעדרות. היא גילמה את דייד, מנהיגה עתיקה, בסדרה של ארבעה מחזות רדיו בשם "דם, סקס וכסף" המבוססת על סדרת נובלות מאת אמיל זולא. היא חזרה לבמה בסוף 2016 כשכיכבה בתפקיד המלך ליר במחזהו של ויליאם שייקספיר בתיאטרון האולד ויק בלונדון, בהפקה שרצה מ-25 באוקטובר ועד 3 בדצמבר 2016. ג'קסון הייתה מועמדת לפרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה במחזה.
ב-2018 חזרה לברודוויי בהפקה מחודשת של המחזה שלוש נשים גבוהות מאת אדוארד אלבי, בתפקיד א'; על תפקידה זכתה ג'קסון בפרס טוני כשחקנית הטובה ביותר במחזה. באפריל 2019 חזרה ג'קסון לתפקיד המלך ליר בהפקה מחודשת בברודוויי בבימויו של סם גולד.
ב-2019, לאחר שנעדרה 27 שנים מהתיאטרון, חזרה ג'קסון לדרמה טלוויזיונית וגילמה קשישה הנאבקת בדמנציה, בסרט "אליזבת נעדרת", בערוץ BBC One, המבוססת על נובלה בשם זה מאת אמה הילי. על תפקידה זכתה ג'קסון בפרס באפט"א ובפרס אמי הבין-לאומי לשנת 2020.
פילמוגרפיה

This Sporting Life‏ (1963)
מארה/סאד (1967)
נשים אוהבות (1969)
צ'ייקובסקי (1970)
יום ראשון הארור (1971)
החבר (1971)
מרי מלכת הסקוטים (1971)
ההד המשולש (1972)
מגע של איכות (1973)
הגברות (1974)
האנגלית הרומנטית (1974)
הדה (1975)
שרה המדהימה (1976)
סטיבי (1978)
אבודים ונמצאים (1979)
משחקי ריגול (1980)
בריאות (1980)
שובו של חייל (1982)
יומן צב (1985)
מאחורי הטיפול (1987)
עסקים כרגיל (1987)
הריקוד האחרון של שלומית (1988)
הקשת (1989)
מלכת הרוח (1989)
יום האם‏ (2021)
הבריחה הגדולה (2023)