stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריאליזם משפטי
השלב השני – הריאליזם המשפטי > רקע

הריאליזם המשפטי עלה בין שנות ה-20 וה-30 בארצות הברית. מדובר בקבוצת אינטלקטואלים – מהקבוצות המזוהות עם השמאל הפוליטי שאנשיהן הגיעו מתחום ההוראה במשפט, קבוצה זו הקימה תנועה מרדנית (הריאליזם המשפטי כתנועה). מה שמאפיין את כתיבתם זו ביקורת כלפי השיטה המשפטית הקיימת, שהייתה באותה עת הפורמליזם המשפטי. 
החשיבה המשפטית באותה עת שמה דגש על הכרת הכללים והקשר בין מושגי המשפט, מתוך רצון להציג את המשפט כמדע. לדוגמה פרופסור לנגדל, דיקאן הפקולטה למשפטים בהארוורד באותה עת, גרס כי תפקיד המשפטן הוא להכיר את הדוקטרינות המשפטיות ולסווגן, באופן שיאפשר יצירתה של "גאומטריה משפטית" – הסקה אינדוקטיבית של כללים מתוך מקרים ספציפיים שנפסקו על ידי בתי המשפט, והחלה דדוקטיבית של הכללים על המקרים החדשים שבאים אל פתח בתי המשפט. כך, בדומה למעבדה אצל הפיזיקאי, מציג לנגדל את הספרייה כ"מעבדתו של המשפטן". מאפיינים נוספים של התפיסה הפורמליסטית הנוקשה ששלטה אז בארצות הברית הם האמונה שאין במשפט לקונה, שההכרעה המשפטית היא אובייקטיבית, ושמערכת המשפט אינה צריכה להתחשב בשינויי הזמן ובלחצים חברתיים.
הריאליזם יוצא נגד חשיבה זו, שלטענתו מטרתה היא הנצחת הפערים החברתיים והגנה על בעלי ההון. הריאליסטים טוענים כי השימוש במושגים של כללים – חובות במשפט הוא מחסום לחשיבה בהירה על עניינים משפטיים. השופט צריך להיבחן על פי מה שהוא עושה בפועל – התנהגותו, ולא על ידי עיסוק תאורטי בחוקים שהוא מחיל. 
כך, מוריס כהן, אחד מן הריאליסטים החשובים, מעמיד בפני המשפטן הריאליסט שתי מטרות מרכזיות: הראשונה היא לבחון מה בתי המשפט פוסקים בפועל (על ידי מחקר אמפירי של הפסיקות), כלומר מה קיים בפועל, והשנייה היא בחינה של הפסיקות הראויות, מתוך תפיסת המשפט ככלי להנדסה חברתית (באמצעות שימוש במדעי החברה: סוציולוגיה, כלכלה וכו'), כלומר מה ראוי שיהיה.
עם חברי קבוצה זו ניתן למנות בין היתר גם את קרל לואלין, ג'רום פרנק ורוברט לי הייל.
השלב השני – הריאליזם המשפטי > מאפיינים בולטים של גישת הריאליזם המשפטי

זוהי תאוריה תיאורית, כלומר צופה על המציאות ומתארת אותה, ונורמטיבית, כלומר מגדירה לשופט כיצד לפעול.
הריאליזם האמריקאי הוא בעיקר תורת שפיטה, אולם ככזה יש לו קשר הדוק גם לתורת המשפט.
רעיון הזרימה – לעולם לא מקבעים, ממשיכים כל הזמן לחפש. דומה לאנטי פורמליזם.
היחס בין המשפט למטרות החברתיות שלו הוא יחס דינאמי, כל הזמן בודקים את המשפט ואת המטרות.
החברה תמיד תזרום מהר יותר מהמשפט. ההנחה היא שהשינויים באים מלמטה. המשפט כל הזמן מסתכל על החברה ומשתנה בהתאם.
ישנה הבחנה בין מה קיים בפועל (IS) לבין מה שצריך להיות (OUGHT). החשיבות היא על מה קיים, מהן העובדות. גם אנשים שרוצים שינוי חברתי ומאמינים במשפט ככלי לשינוי חייבים קודם כל לתאר את המשפט כמות שהוא בלי סנטימנטים ורק כך נדע מהו המשפט באמת בלא ערבוב של רגש ומוסר. מה שחשוב זו התוצאה הסופית, פסק הדין.
השלב השני – הריאליזם המשפטי > טענות הריאליסטים

ספקנות כללים – כללים אינם מסוגלים להכתיב תוצאות משפטיות. מערכת המשפט נראית על פניו כמערכת כללים אך בפועל היא מלאה בפערים (מקומות שאינם מכוסים על ידי החוק, לקונות), קונפליקטים (התנגשויות בין נורמות וכללים לעקרונות שעומדים מאחוריהם) ובדו-משמעויות (מושגים עמומים). המצב הבסיסי של ששופט מתמודד איתו זה "חוסר ניתנות להכרעה". ההחלטות מתקבלות בהיעדר קריטריון. אם הכללים אינם מניבים תוצאה אז המשפט לא יכול להסתפק בעיסוק בכללים אלא עליו לרדת למציאות בה מתקבלות ההחלטות.
ספקנות עובדות – אבי הרעיון הוא ג'רום פרנק. הוא טוען שהשופט לא שונה מהעדים. העדים יוצרים עיוות ראשוני של העובדות והמושבעים יוצרים עיוות נוסף. קליטת המידע היא תמיד סלקטיבית ומושפעת מדעות קדומות, מצב רוח וכיוצא בזה. למשפט אין יכולת למצוא את העובדות ולהכריע בשאלה מה באמת קרה. צריך לשם כך להפעיל ידע מפסיכולוגיה / סוציולוגיה. הריאליסטים חולקים על הטענה ששופט מפריד בין עובדות ונורמות. הפעלת שיקול דעת של השופט היא שרירותית והכל תלוי במצב רוחו של השופט, בהיבטים התרבותיים שלו (דעות קדומות), או באיזון שהשופט עושה בין שיקולי מדיניות.
אנטי קונצפטואליזם – יציאה כנגד שימוש של המשפטן במושגים מופשטים כדי להצדיק החלטות שלו. פליקס כהן – חלומו האולטימטיבי של המשפטן הוא להיות בגן עדן של מושגים מופשטים שאינם מפורשים על ידי המציאות. בפסק דין שואל בית משפט אמריקאי האם ניתן לתבוע תאגיד שהוקם באריזונה בניו-יורק, שם הוא מנהל עסקים. כהן אומר שיש כאן התמקדות במושגים שלא נותנים תשובה. השאלה היא לא מהו המושג אלא מה המושג אמור להשיג במציאות, שאלת התכלית. המושג הוא כלי של פרשנות שניתן להבנה רק דרך שאלת הפונקציה שלו. השופטים צריכים לעשות דיון פונקציונלי ולא מטאפיזי.
דגש על מדעי החברה / אמפיריציזם (לימוד מן הניסיון העובדתי) – הריאליסטים מנסים להתאים את המשפט לקריטריונים של מדעי החברה ולתאר אותו כמדע שעוסק בעובדות. מנסים להפוך את המשפט לכלי שאפשר ליישם אותו. חלק מהרעיון זה חינוך משפטי חדש – בית הספר לעו"ד של פרנק. טענתו הייתה שכדי להפוך את המשפט למדעי יותר חייבים לבנות את בית הספר בצורה של משרד משפטים, בית ספר שיכשיר מטפלים בתיקים. טענתו של פרנק הייתה שיש עיוות בדרך שבה עורך דין לומד משפטים. לטענתו בתי-הספר לא מאומנים במפגש עם המציאות והדבר יוצר חינוך משפטי מאוד מפוקפק.
המשפט ככלי להגשמת מדיניות – הפן האחר של הריאליסטים. שופט, כאשר הוא מיישם כללים, אינו פועל מתוך שיקול דעת בלתי מוגבל אלא משתמש בכללים ככלי להגשמת מדיניות חברתית ולכן הוא מתאים את האמצעים למטרה.
השלב השלישי – הפנמת הביקורת הריאליסטית – תורת משפט אמריקאית עצמאית > רקע

אמריקה בגדלותה – לאחר הפנמת הביקורת של הריאליזם המשפטי ולאחר מלה"ע ה-2 הריאליסטים הופכים להיות שייכים לממסד. יש חגיגה גדולה של אמריקה לאחר ניצחונה במלה"ע ה-2. יש תחושה של אופוריה גדולה, הכלכלה פורחת, אמריקה היא מעצמה, האווירה מתמקדת בזהות האמריקאית.
יומרנות וריאקציה – המשפט נבנה ברוח הפרגמטיזם האמריקאי. נוצרת תורת משפט חדשה של תכלית שמייצגת את הקול האמריקאי ומנסחת מחדש מהו המשפט. האקדמיה מאוד שמרנית. יוצרת תורת משפט שקשורה באיזון בין מוסדות. יש אופטימיות של החברה כזורמת לכיוון של התפתחות מעצמה.
בית משפט אקטיביסטי – בניגוד לאקדמיה, בית המשפט הוא מאוד אקטיביסטי ומקדם זכויות, ויוצא נגד התפיסות החברתיות באותה תקופה בשם ערכים וזכויות.
אלו שתי מגמות סותרות שפועלות באותו זמן – בית משפט מאוד אקטיביסטי לעומת תורת משפט מאוד שמרנית. גם בתי הספר למשפטים משתנים – נשים מתחילות ללמוד. גם המורים משתנים, מלמדים גם כלכלנים פילוסופים ולא רק משפטנים.
השלב השלישי – הפנמת הביקורת הריאליסטית – תורת משפט אמריקאית עצמאית > תורת משפט אמריקאית עצמאית

דגש אבולוציות,[דרושה הבהרה] אופטימיזם והגדלת העושר – למשפט אסור להתערב בהתקדמות של החברה וכך יהיה שגשוג והתפתחות. המשפט אמור ליצור הרמוניה בין ארבעת המוסדות: השוק הפרטי, הרשות המבצעת, הרשות המחוקקת והרשות השופטת. נדרשות התערבויות קלות מאוד בלבד.
המעבר מתוכן לצורה / ההליך במרכז – ההנחה היא שיש עולם של כללים שלהם בעצמם אין תוצאה, אך מאחורי כל כלל יש שני עקרונות משפטיים סותרים. השופט ייכנס להליך משפטי ובסופו של דבר, אם הוא יעבור באופן נכון את השלבים המשפטיים, הוא יגיע לתוצאה. צריך לבדוק שהייתה הקפדה על התהליך, שהצדק הפרוצדורלי הושג. התהליך המרכזי שעומד בתקופה זו על הפרק – "פיתוח מנומק", "פיתוח רציונלי" – אופטימיות שמניחה שאם ניכנס לתהליך של דיון, ונעקוב באופן מקיף אחרי השלבים שעברו, נוכל להיכנס לתהליך מחשבתי שבו התוצאה מתפתחת מתוך הטיפול הטבעי במקרה הזה. זוהי רציונליות אורגנית.
לקריאה נוספת

חנוך דגן, "התפיסה הריאליסטית של המשפט", ספר דליה דורנר (שולמית אלמוג, דורית ביניש ויעד רותם - עורכים, תשס"ט) 303.
בנימין בראון, 'תשובות בזק: לקראת ריאליזם הלכתי?', דיני ישראל לה (תשפ"ב), עמ' 148-111.
הערות שוליים

↑  The Common Law (1881), p. 1.
| חוק ומשפט |
| --- | --- | --- |
| ענפים עיקריים | משפט ציבורי • משפט חוקתי • משפט מנהלי • משפט פלילי • דיני חיובים • דיני חוזים • דיני נזיקין • דיני עשיית עושר ולא במשפט • דיני קניין • דיון אזרחי • דיון פלילי • משפט בינלאומי פומבי • דיני היושר |  |
| תחומים נוספים | משפט ימי • דיני חדלות פירעון • דיני תאגידים •  דיני הגבלים עסקיים • משפט בינלאומי פרטי • דיני הגנת הצרכן • דיני משפחה • דיני ירושה • קניין רוחני • דיני עבודה • משפט צבאי • דיני מיסים • דיני נאמנות |  |
| מקורות המשפט | חוקה • חוק • תקנות • צו • תקדים • קודקס • מנהג • פקודה • אסדרה |  |
| שיטות משפט | משפט קאנוני • המשפט המקובל • המשפט הקונטיננטלי • המשפט הרומי • משפט עברי • שריעה • יאסה • השיטה האינקוויזיטורית • השיטה האדברסרית |  |
| תורת המשפט | פוזיטיביזם משפטי • פורמליזם משפטי • ריאליזם משפטי • הגישה הביקורתית למשפט • משפט הטבע • משפט השוואתי • הגישה הפמיניסטית למשפט • ניתוח כלכלי של המשפט • מחשבה מדינית |  |
| מוסדות ובעלי תפקידים | רשות מחוקקת • הרשות השופטת • רשות מבצעת • שופט • עורך דין • בוררות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16912166f (data)  GND: 4121568-0 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
שבת סורו מני

שבת סורו מני היא קינה קדומה מהקינות לתשעה באב שחיבר רבי אלעזר בירבי קליר, הפותחת את סדר הקינות שנאמרות במסגרת תפילת שחרית של תשעה באב במנהגי אשכנז ובמנהג איטליה. הקינה היא השלמה של הקרובה לתשעה באב 'זכור איכה', הנהוגה בנוסח איטליה.
על הקינה

הקינה חוברה על יסוד פסוקי מגילת איכה, כאשר כל קטע בה מתחיל במילה הפותחת את אחד הפסוקים מפרק ה', המסיימים את המגילה, החל מהפסוק "שָׁבַת מְשׂוֹשׂ לִבֵּנוּ נֶהְפַּךְ לְאֵבֶל מְחֹלֵנוּ".
הקינה בנויה בסגנון כפילת אותיות האלף-בית שש פעמים, כנגד כפילת אותיות האלף-בית שש פעמים במגילת איכה. בשל כך, הכפילה הראשונה (לדוגמה: "סורו") היא המילה שבה מתחיל הפסוק המייצג את האות המסוימת בפרק ד', שלוש הכפילות הבאות (לדוגמה: "סחי", "סכותה" "סכות") הן המילים שבהן מתחילים הפסוקים המייצגים את האות המסוימת בפרק ג', הכפילה החמישית (לדוגמה: "ספקו") היא המילה שבה מתחיל הפסוק המייצג את האות המסוימת בפרק ב' והכפילה השישית (לדוגמה: "סילה") היא המילה שבה מתחיל הפסוק המייצג את האות המסוימת בפרק א'.
הקינה מתחילה מכפילת האות סמך, שהיא האות ה-15 באלפבית העברי, כשם שהפסוק "שָׁבַת מְשׂוֹשׂ לִבֵּנוּ" הוא הפסוק ה-15 בפרק החמישי שבאיכה. בתום כפילת האותיות מופיע אקרוסטיכון של שם מחבר הקינה, אלעזר.
הערות שוליים

↑  יש שכתבו בטעות שהיא השלחמת קרובת 'אאביך ביום מבך' הנאמרת במנהג אשכנז המערבי. אבל העבודה שהיא השלמה של 'זכור איכה' ניכרת במבנה הקינה, כגון בהתחלתה באמצע הא"ב, באות ס', וכן בשילוב ראשי פסוקי איכה בתוכה, הדומה לאופן שילובם בקרובה; וגם בתוכן הקינה, כגון שהיא ממשיכה לרמוז למשמרות הכהונה שלא נרמזו בארבעה עשר בתי הקרובה.
↑  מגילת איכה, פרק ה', פסוק ט"ו
רפאל מאהלר

| --- | --- |

 לידה:  15 באוגוסט 1899 נובי סונץ', רפובליקת פולין 
 פטירה:  4 באוקטובר 1977 (בגיל 78) תל אביב-יפו, ישראל 
 ענף מדעי:  היסטוריה 
 מקום קבורה:  עין השופט 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וינה  בית המדרש לרבנים בווינה 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב  ייווא 
 פרסים והוקרה:  פרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש (1975)  פרס ישראל (1977) 
 
רפאל מָאהלֶר (בכתיב יידי: מאַהלער; בלועזית: Raphael Mahler;‏ 15 באוגוסט 1899 – 4 באוקטובר 1977) היה היסטוריון יהודי אמריקאי-ישראלי. חתן פרס ישראל להיסטוריה של עם ישראל לשנת תשל"ז (1977).
קורות חיים

רפאל מאהלר נולד בעיר נובי סונץ' (סאנץ) שבממלכת גליציה של האימפריה האוסטרו-הונגרית. קיבל חינוך יהודי מסורתי עד גיל 15, ולאחר מכן למד בתיכון בקרקוב וסיים בשנת 1918. אחר כך למד היסטוריה ופילוסופיה  באוניברסיטת וינה, ולמד לימודי יהדות בבית המדרש המודרני לרבנים בעיר. בין מוריו היה הד"ר יצחק שיפר. ב-1922 קיבל תואר דוקטור, על עבודה שעסקה בבעיות הסוציולוגיות של הקידמה (בשנת 1928 הוכר התואר על ידי אוניברסיטת ורשה), ושב לפולין. בפולין שבין מלחמות העולם שימש מורה ומחנך בגימנסיות העבריות "יבנה" ו"אסכלה" בלודז', קונין וורשה. כמו כן היה חבר המחלקה להיסטוריה של "ייווא" - המכון למדעי היהדות (YIVO) בווילנה וחבר הוועד המרכזי של תנועת "פועלי ציון שמאל". ביחד עם עמנואל רינגלבלום יסד את "חוג ההיסטוריונים היהודים הצעירים" בו הוא שימש כחוקר ועורך.
בשנת 1937 היגר מאהלר לארצות הברית. הוא היה חבר הנהלת "ייווא" בניו יורק ובשנים 1938–1949 הורה בסמינרים עבריים למורים ובמכון היהודי המדעי "ייווא". בשנים 1947–1948 ובשנת 1950 ביקר מאהלר בישראל והיה מרצה אורח בסמינר  הקיבוצים. בשנת 1951 עלה לישראל והצטרף לסגל בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב ומאוחר יותר באוניברסיטת תל אביב כפרופסור מן המניין להיסטוריה של עם ישראל וכחבר סנאט האוניברסיטה.
פעילותו של מאהלר התקיימה גם בהיותו חבר האיגוד העולמי למדעי היהדות, חבר נשיאות הקונגרס הציוני וסגן חבר בוועד הפועל של ההסתדרות הציונית העולמית. כמו כן הוא היה יו"ר בליגה למניעת כפייה דתית, חבר מרכז מפ"ם וחבר הוועדה המדינית במפלגה. בשנת 1963 התלווה לנשיא המדינה זלמן שזר להבאת עצמותיו של דב בר בורוכוב לקבורה בישראל.
לאורך השנים התפרסמו כתביו של מאהלר בעיתונים שונים ביידיש ובעברית. במשך תקופה הוא היה עורך הרבעון "דאס ווירטשאפטלעכע לעבן". ספריו העיקריים הם "תולדות היהודים בפולין" (1946), "הקראים" (1950), "דברי ימי ישראל – דורות אחרונים" (4 כרכים) ו"החסידות וההשכלה בפולין העתיקה" (1958). ספריו היו מושא לפולמוס חריף בין תומכים למתנגדים. אחד ממבקריו, מנדל זינגר, טען שמאהלר מוסר בספרו "מקרים ומאורעות בניגוד למציאות ויש שהוא מגזים דברים עד כדי סילוף". כן האשימו בהעלמת דברים והבאת אמיתות לחצאין עד כדי סילוף ההיסטוריה. מאהלר ראה בדברים ניגוח פוליטי, בחר שלא להגיב וכתב "שום דמאגוג לא יניעני לרדת למדרגתו ולהיכנס אתו בפולמוס".
כחבר פעיל במפ"ם ובשמאל הישראלי, מאהלר התבלט כאיש רוח מרקסיסטי והדגיש את חשיבות הגורם הכלכלי והחברתי בהבנת ההיסטוריה היהודית. הוא צידד במטריאליזם היסטורי וראה חשיבות בהסקת מסקנות מעשיות מלימודי ההיסטוריה. מאהלר כתב מחקרים ומאמרים רבים (הביבליוגרפיה שלו מונה מעל 500 פרסומים) בנושאי: ההיסטוריה של יהדות פולין, האוטונומיה המקומית של יהודי פולין במאה ה-18, הקראים, התנועה החסידית, ההיסטוריוגרפיה היהודית ותנועת ההשכלה. כתב בעברית, יידיש, פולנית, גרמנית ואנגלית.
בשנת 1977 הוענק למאהלר פרס ישראל להיסטוריה של העם היהודי. ב-4 באוקטובר באותה שנה, נפטר בתל אביב. נקבר בקיבוץ עין השופט.
בפעילותו הפוליטית כחבר מפ"ם תמך בהשלמה עם ערביי ישראל ובשנות ה-50 קרא לסייע להם בכספי המגבית הציונית מחוץ לארץ. בבחירות לכנסת הרביעית הוא הוצב במקום ה-19 של רשימת מפ"ם לכנסת.
ספר יובל לכבודו

שמואל ייבין (עורך), ספר רפאל מאהלר: קובץ מחקרים בתולדות ישראל, מוגש לו במלאת לו שבעים וחמש שנה. מרחביה: ספרית פועלים, תשל"ד-1974.
ספריו בעברית

החסידות וההשכלה הוצאת ספרית הפועלים 1961
תולדות היהודים בפולין הוצאת הספרית פועלים 1946
דברי ימי ישראל, דורות אחרונים: משלהי המאה השמונה־עשרה עד ימינו הוצאת ספרית הפועלים 1954
הקראים/ תנועת גאולה יהודית בימי הביניים הקיבוץ הארצי השומר הצעיר 1949
הערות שוליים

↑  יוסף קרוק, תחת דגלן של שלוש מהפכות - כרך ב', תל אביב, מחברות לספרות, 1970, עמ'  360
1 2  ה. ישראל, לחקר הדורות בפולין, דבר, 12 באוגוסט 1938
↑  מ. אמסטר, על מה יצא קצפו של ד"ר ר. מאהלר?, דבר, 2 בדצמבר 1955
↑  מנדל זינגר, תשובה למגן על תורת רמייה בתולדות עמנו, דבר, 26 במאי 1955
↑  רפאל מאהלר, איפה ואיפה, או בדבר מידת ההגינות בדבר, על המשמר, 24 בנובמבר 1955
↑  איש מפ"ם מרחיק עוד יותר לכת, חרות, 8 באפריל 1957
↑  סופרים אמנים אנשי רוח, מעריב, 25 בספטמבר 1959
↑  ג. קרסל, לכבודו של היסטוריון, דבר, 27 בדצמבר 1974
ריפוי האישה זבת הדם

ישו מרפא אישה שדיממה שנים רבות יצירה בקטקומבות של מרסלינוס ופטרוס .
ריפוי האישה זבת הדם (או "האישה המדממת" או "האישה עם בעיית דימום" וכן שמות אחרים) הוא אחד מהנסים של ישוע בבשורות (מתי ט: 22-20, מרקוס ה: 34-25, לוקס ח: 48-43)
סיפור נס הריפוי

לפי בשורות מתי, מרקוס ולוקס נס זה בא מיד לאחר שישוע גרש את השדים בארץ הגדריים ומשולב עם נס החייאתה של בת יאיר (טליתא קומי) .
האירוע התרחש בזמן שישו היה בדרך לביתו של יאיר על מנת לרפא את בתו, כשהוא מוקף קהל רב. אישה זבת דם קרבה אליו ומבלי שהציגה עצמה, ומבלי שביקשה ממנו שירפא אותה, היא נגעה בכנף בגדו של ישו, במחשבה ובאמונה שלמה, שבעצם נגיעתה בכנף בגדו (בציצית) של ישו, כבר תביא לה מזור. ואכן היא נרפאה מנגעה מיד. ישו הבחין שיצא ממנו "גבורה", כלומר אירע נס שנגרם על ידו למישהו או מישהי מהקהל שסביבו. ישו שאל מי נגע בבגדי? תלמידיו ענו לו: אתה רואה את כל הקהל הגדול הצפוף שצר עליך, ואתה שואל מי נגע בי? ישו הביט סביבו כדי לאתר את מי שנגע/ה בו. האישה נחרדה כי ידעה שהיא זו שנגעה בכנף בגדו והיא גם זו שנעשה לה נס, היא התוודתה ואמרה לו מיד את כל האמת. ישו הביט בה בחיבה ואמר לה "אמונתך הושיעה לך בתי, לכי לשלום וחיית מנגעך".
הנידה והזבה לפי התורה

ספר ויקרא, פרק ט"ו, מפרט את מצוות הנידה וזוב דם של אשה:
וְאִשָּׁה כִּי-תִהְיֶה זָבָה, דָּם יִהְיֶה זֹבָהּ בִּבְשָׂרָהּ, שִׁבְעַת יָמִים תִּהְיֶה בְנִדָּתָהּ וְכָל-הַנֹּגֵעַ בָּהּ יִטְמָא עַד-הָעָרֶב.

וְכֹל אֲשֶׁר תִּשְׁכַּב עָלָיו בְּנִדָּתָהּ יִטְמָא וְכֹל אֲשֶׁר-תֵּשֵׁב עָלָיו יִטְמָא. וְכָל-הַנֹּגֵעַ בְּמִשְׁכָּבָהּ יְכַבֵּס בְּגָדָיו וְרָחַץ בַּמַּיִם וְטָמֵא עַד-הָעָרֶב. וְכָל-הַנֹּגֵעַ בְּכָל-כְּלִי אֲשֶׁר-תֵּשֵׁב עָלָיו יְכַבֵּס בְּגָדָיו וְרָחַץ בַּמַּיִם וְטָמֵא עַד-הָעָרֶב. וְאִם עַל-הַמִּשְׁכָּב הוּא אוֹ עַל-הַכְּלִי אֲשֶׁר-הִוא יֹשֶׁבֶת-עָלָיו בְּנָגְעוֹ-בוֹ יִטְמָא עַד-הָעָרֶב.

וְאִם שָׁכֹב יִשְׁכַּב אִישׁ אֹתָהּ וּתְהִי נִדָּתָהּ עָלָיו וְטָמֵא שִׁבְעַת יָמִים וְכָל-הַמִּשְׁכָּב אֲשֶׁר-יִשְׁכַּב עָלָיו יִטְמָא.
הגדרת מחלתה של האישה, אינה ברורה מבחינת אבחנה רפואית מודרנית. בבשורת מתי לפי תרגום דליטש מוגדר מצבה כ "אִשָׁה זָבַת דָּם שְׁתֵּים עֶשְׂרֵה שָׁנָה". בבשורת מרקוס מוגדר מצבה כאישה אשר " הָיְתָה בְּזוֹב דָּמֶיהָ שְׁתֵּים עֶשְׂרֵה שָׁנָה", וכן הוא מוסיף כי הוציאה כסף רב על רופאים על מנת להירפא, אך ללא הועיל. בבשורת לוקס מובא תיאור דומה מאוד לזה של בשורת מרקוס. לכן ברור שאותה אשה סבלה כשתים עשרה שנה מדימומים בלתי פוסקים, ואף לא רופא אחד יכול היה לעזור לה ולרפא אותה.
בגלל הדימום מתמשך, נחשבה האישה על פי התורה כמי שמצויה בנידה (או בעת דימומי המחזור שלה), ולכן טמאה. מה שמנע ממנה להשתתף בטקסי פולחן דתיים מסוימים (למשל הגעה לתפילה במקדש), ואף לקיים יחסי אישות. כדי להיחשב כטהורה, הדימום חייב להיפסק למשך שבעה ימים לפחות. בגלל הדימום המתמיד, אישה זו חיה במצב מתמשך של טומאה, מה שגרם לה סבל גופני ונפשי רב, והיה עלול להביא לבידודה החברתי והדתי.
הסיפור על פי הבשורות של מתי מרקוס ולוקס > גרסת בשורת מתי

20 וְהִנֵּה אִשָׁה זָבַת דָּם שְׁתֵּים עֶשְׂרֵה שָׁנָה נִגְּשָׁה מֵאַחֲרָיו וַתִּגַּע בִּכְנַף בִּגְדוֹ׃ 21 כִּי אָמְרָה בְּלִבָּהּ רַק אִם־אֶגַּע בְּבִגְדוֹ אִוָּשֵׁעַ׃ 22 וַיִּפֶן יֵשׁוּעַ וַיַּרְא אוֹתָהּ וַיֹּאמַר חִזְקִי בִתִּי אֱמוּנָתֵךְ הוֹשִׁיעָה לָּךְ וַתִּוָּשַׁע הָאִשָׁה מִן־הַשָׁעָה הַהִיא׃
הסיפור על פי הבשורות של מתי מרקוס ולוקס > גרסת בשורת מרקוס

25 וְאִשָּׁה הָיְתָה בְּזוֹב דָּמֶיהָ שְׁתֵּים עֶשְׂרֵה שָׁנָה׃ 26 וְהִיא נַעֲנָה הַרְבֵּה תַּחַת יְדֵי רֹפְאִים רַבִּים וְהוֹצִיאָה אֶת־כֹּל אֲשֶׁר־לָהּ וְלֹא לְהוֹעִיל כִּי אִם כָּבְדָה מַחֲלָתָהּ מְאֹד׃ 27 וַיְהִי כְּשָׁמְעָהּ אֶת־שֵׁמַע יֵשׁוּעַ וַתָּבוֹא בְּתוֹךְ הֲמוֹן הָעָם מֵאַחֲרָיו וַתִּגַּע בְּבִגְדוֹ׃ 28 כִּי אָמְרָה אַךְ אֶגַּע בִּבְגָדָיו וְאִוָּשֵׁעָה׃ 29 וַיִּיבַשׁ מְקוֹר דָּמֶיהָ פִּתְאֹם וַתָּבֶן בִּבְשָׂרָה כִּי נִרְפָּא נִגְעָהּ׃ 30 וּבְרֶגַע יָדַע יֵשׁוּעַ בְּנַפְשׁוֹ כִּי גְּבוּרָה יָצְאָה מִמֶּנּוּ וַיִּפֶן בְּתוֹךְ הָעָם וַיֹּאמֶר מִי נָגַע בִּבְגָדָי׃ 31 וַיֹּאמְרוּ אֵלָיו תַּלְמִידָיו הִנְּךָ רֹאֶה אֶת־הֶהָמוֹן דּוֹחֵק אֹתְךָ וְאָמַרְתָּ מִי־נָגַע בִּי׃ 32 וַיַּבֵּט סָבִיב לִרְאוֹת אֶת־אֲשֶׁר עָשְׂתָה זֹּאת׃ 33 וְהָאִשָּׁה יָרְאָה וְחָרְדָה כִּי יָדְעָה אֶת־אֲשֶׁר נַעֲשָׂה לָהּ וַתָּבֹא וַתִּפֹּל לְפָנָיו וַתַּגֶּד־לוֹ אֵת כָּל הָאֱמֶת׃ 34 וַיֹּאמֶר אֵלֶיהָ בִּתִּי אֱמוּנָתֵךְ הוֹשִׁיעָה לָּךְ לְכִי לְשָׁלוֹם וְחָיִית מִנִּגְעֵךְ׃
הסיפור על פי הבשורות של מתי מרקוס ולוקס > גרסת בשורת לוקס

וְ 43 וְאִשָּׁה זָבַת דָּם שְׁתֵּים עֶשְׂרֵה שָׁנָה אֲשֶׁר הוֹצִיאָה כָל־מִחְיָתָהּ לָרֹפְאִים וְאֵין אִישׁ יָכֹל לְרַפֹּאתָהּ׃ 44 הִיא קָרְבָה מֵאַחֲרָיו וַתִּגַּע בִּכְנַף בִּגְדוֹ וַיַּעֲמֹד זוֹב דָּמֶיהָ פִּתְאֹם׃ 45 וַיֹּאמֶר יֵשׁוּעַ מִי־זֶה נָגַע־בִּי וַיְכַחֲשׁוּ כֻלָּם וַיֹּאמֶר פֶּטְרוֹס וְהָעֹמְדִים אֶצְלוֹ מוֹרֶה הֲמוֹן הָעָם דֹּחֲקִים וְלֹחֲצִים אֹתָךְ וְאַתָּה תֹאמַר מִי נָגַע בִּי׃ 46 וַיֹּאמֶר יֵשׁוּעַ נָגַע בִּי אָדָם כִּי יָדַעְתִּי אֲשֶׁר יָצְאָה מִמֶּנִּי גְּבוּרָה׃ 47 וַתֵּרֶא הָאִשָּׁה כִּי לֹא־נִסְתְּרָה מִמֶּנּוּ וַתִּגַּשׁ בַּחֲרָדָה וַתִּפֹּל לְפָנָיו וַתַּגֵּד בְּאָזְנֵי כָל־הָעָם עַל־מֶה נָגְעָה בּוֹ וְאֵת אֲשֶׁר נִרְפְּאָה פִּתְאֹם׃ 48 וַיֹּאמֶר אֵלֶיהָ (חִזְקִי) בִּתִּי אֱמוּנָתֵךְ הוֹשִׁיעָה לָּךְ לְכִי לְשָׁלוֹם׃
כנף הבגד - הציצית

בשורות מתי ולוקס מפרטות שהאישה זבת הדם נגעה "בכנף בגדו" של ישו. קרוב לוודאי שהכוונה היא לאחיזה בציצית בגדו של ישו. כמו כל היהודים שומרי התורה,  נהג גם ישו לעטות עליו ציצית, שכן ישו שמר את התורה עד האות האחרונה,אף כי, נזף באותם פרושים וצדוקים צבועים שנהגו להאריך את ציציותיהם יתר על המידה רק כדי להראות צדיקים לאחרים.
בבשורות מרקוס ולוקס משולב נס ריפוי זה כנס נוסף, כאשר ישו היה בדרכו לביתו של יאיר על מנת לרפא (ולמעשה להחיות) את בתו של יאיר.
ביבליוגרפיה

פאולה פרדרסן, מישו למשיח (2000), ISBN 0-300-08457-9
ורנון ק. רובינס, ישוע המורה: פרשנות סוציו-רטורית למארק 2009, ISBN 978-0-8006-2595-5
פ. נ'ון מלדאו, המשיח בשתי הבריתות, 1956, 1969, 1998, קרן אחוה משיחית, ISBN 965-447-053-5
ריסטו סנטלה, המשיח בתנ"ך - לאור ספרי חז"ל, 1980, 1984, דפוס ינץ בע"מ
ריסטו סנטלה, המשיח בברית החדשה - לאור ספרי חז"ל, 1984, דפוס ינץ בע"מ
פ. לבר טוב, בן האדם - חיי ישוע המשיח ופעליו, 1968, הוצאת דולפין
ראו גם

ישו
הברית החדשה
משלי ישו
ריפוי ברטימאי
ריפוי העיוור מבית-צידה
ריפוי שני עיוורים מהגליל
ריפוי העיוור מלידה
ריפוי מצורע בידי ישו
ריפוי חמותו של שמעון כיפא
הברית החדשה: בשורת מתי
הברית החדשה: בשורת מרקוס
הברית החדשה: בשורת לוקס
הברית החדשה: בשורת יוחנן
הערות שוליים

↑  Donahue & Harrington 2005, p. 182
↑  "Matthew 9:20 Commentaries: And a woman who had been suffering from a hemorrhage for twelve years, came up behind Him and touched the fringe of His cloak"
biblehub.com. Retrieved 2018-04-18.
↑  MacArthur 1987, p. 80.
↑  במדבר, פרק טו' פסוק לח'

"דַּבֵּר אֶל-בְּנֵי יִשְׂרָאֵל וְאָמַרְתָּ אֲלֵהֶם וְעָשׂוּ לָהֶם צִיצִת עַל-כַּנְפֵי בִגְדֵיהֶם לְדֹרֹתָם וְנָתְנוּ עַל-צִיצִת הַכָּנָף פְּתִיל תְּכֵלֶת"
↑  בשורת מתי ה: 20-17

"17 אַל־תְּדַמּוּ כִּי בָאתִי לְהָפֵר אֶת־הַתּוֹרָה אוֹ אֶת־דִּבְרֵי הַנְּבִיאִים לֹא בָאתִי לְהָפֵר כִּי אִם־לְמַלּאת׃ 18 כִּי אָמֵן אֹמֵר אֲנִי לָכֶם עַד כִּי־יַעַבְרוּ הַשָׁמַיִם וְהָאָרֶץ לֹא תַּעֲבֹר יוֹד אַחַת אוֹ־קוֹץ אֶחָד מִן־הַתּוֹרָה עַד אֲשֶׁר יְקֻיַּם הַכֹּל׃ 19 לָכֵן הָאִישׁ אֲשֶׁר יָפֵר אַחַת מִן־הַמִּצְוֹת הַקְּטַנּוֹת הָאֵלֶּה וִילַמֵּד אֶת־בְּנֵי הָאָדָם לַעֲשׂוֹת כָּמוֹהוּ קָטוֹן יִקָּרֵא לוֹ בְּמַלְכוּת הַשָׁמָיִם וַאֲשֶׁר יַעָשֶׂה וִילַמֵּד אוֹתָן לָזֶה גָּדוֹל יִקָּרֵא בְּמַלְכוּת הַשָׁמָיִם׃ 20 כִּי אֲנִי אֹמֵר לָכֶם אִם לֹא־תִהְיֶה צִדְקַתְכֶם מְרֻבָּה מִצִּדְקַת הַסּוֹפְרִים וְהַפְּרוּשִׁים לֹא תָבֹאוּ בְּמַלְכוּת הַשָׁמָיִם׃"
↑  בשורת מתי כ"ג: 5: "וְעֹשִׂים אֶת־כָּל־מַעֲשֵׂיהֶם לְהֵרָאוֹת בָּהֶם לִבְנֵי אָדָם כִּי מַרְחִיבִים אֶת־תְּפִלֵּיהֶם וּמַאֲרִיכִים אֶת־צִיצִיּוֹתֵיהֶם׃ "
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532397405171  LCCN: sh97005133
רשימת מחנות המשנה של זקסנהאוזן

מחנה זקסנהאוזן
להלן רשימת מחנות המשנה של מחנה הריכוז זקסנהאוזן שהקימה גרמניה הנאצית. המחנה הראשי, עם כ־50 צריפים לאסירים, נמצא בברלין, ופעל בין 1938 ל-22 באפריל 1945. במהלך מלחמת העולם השנייה כללו האסירים: גרמנים, פולנים, שבויי מלחמה סובייטים, ואחר כך יהודים. ההערכה היא כי מספר הקורבנות של זקסנהאוזן הוא בין 30,000 ל-35,000. עשרות מחנות משנה של זקסנהאוזן היו קיימים ישירות בעיר הבירה, ושירתו מפעילים עסקיים ומפעלים בודדים.
מחנות משנה

באד סארו
בארפלדה בשטיינהופל
ברלין - אראדו-וורק
ברלין-האקנפלדה
ברלין-הלנזי
ברלין-הסלהורסט סימנסשטאדט
ברלין-הסלהורסט סימנסשטאט
ברלין-קופניק
ברלין-קופניק
ברלין-ליכטנראד
ברלין-ליכטרפלדה
ברלין-מרינדורף
ברלין-מרינפלדה
ברלין-מואביט
ברלין-מואביט (פרידריך-קראוזה-עופר)
ברלין-מוגלהיים
ברלין-נויוקלן
ברלין-רייניקנדורף
ברלין-ספנדאו
ברלין-סודנדה
ברלין-טגל
ברלין-טגל
ברלין-וילמרסדורף
ברלין-וילמרסדורף
ברלין-זהלנדורף
ברלין-זהלנדורף
ברנאו ביי ברלין
ביסנטל
ברנדנבורג אן דר האוול
ברוקס
דובריץ בדאלגו-דובריץ
דרוגן-נינדורף
פלקנהאגן בפלקנסי
פירסטנוואלדה
גלאו בטרבין
גרוס רוזן
הוהנליכן בליכן
קרלסרוהה בפלטנבורג
קניגס ווסטרהאוזן
קולפין
קוסטרין
ליברוז
ליבן
מוגלהיים בברלין
נויברנדנבורג
נוידם
מחנה הריכוז נוינגמה
אורנינבורג
פוליץ
פרטין
ריגה
שנאלדה-גליאן
שוורצהייד
ספטנברג
סטורקוב
שטוטגרט
טטנבורן
ורדר
וולבסבורג
ויטנברג
ראו גם

רשימת מחנות ריכוז נאצים-גרמנים
רשימת מחנות משנה של דכאו
מחנה משנה (SS)