stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אל סיד
ביוגרפיה > שירותו תחת אלפונסו > נישואין וחיי משפחה

אל סיד נישא ביולי 1074 לקרובתו של אלפונסו, דוניה חימנה דיאס, בתו של הרוזן מאוביידו. הנישואין באו כנראה בעקבות הצעתו של אלפונסו, כמהלך שקיווה כי ישפר את היחסים בינו לבין אל סיד. לחימנה ולאל סיד היו שלושה ילדים. בנותיהם, כריסטינה ומריה, נישאו שתיהן לבני אצולה: כריסטינה לרמירו סאנצ'ס, הנסיך ממחוז ארגון; מריה לרמון ברנגר השלישי, הרוזן מברצלונה. בנו של אל סיד, דייגו רודריגס, נהרג כשלחם בפולשים המוסלמים מצפון אפריקה, המוראביטון, בקרב קונסואגרה (1097). נישואיו שלו ושל בנותיו העלו את קרנו של אל סיד משום שקישרו אותו בקשרי משפחה עם משפחת המלוכה; עד היום ישנם מלכים המתפארים בשושלת יוחסין המגיעה עד משפחת אל סיד.
ביוגרפיה > שירותו תחת אלפונסו > שירות בתפקידים פקידותיים

בנוסף לתפקידיו הצבאיים שירת אל סיד תחת אלפונסו גם כשופט. הוא ניהל במהלך חייו ארכיון פרטי, ובו היו מצויים עותקים של מכתבים ששלח ושל תעודות חשובות שחתם עליהן כחלק מפעילותו בשירות המלך.
ביוגרפיה > גלות

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בקרב כברה (1079) ליכד אל סיד את כוחותיו והביס את האמיר עבד-אללה מגרנדה ובן-בריתו גרסיה אורדונייס. אולם, מסעו הבלתי-מאושר של אל סיד לגרנדה הרתיח את אלפונסו, שגירשו. זוהי הסיבה הרשמית לגלותו של אל סיד, על אף שככל הנראה היו סיבות אחרות שתרמו להחלטה לגרשו: אצילים קנאים שהסיתו את אלפונסו כנגד אל סיד, טינתו של אלפונסו עצמו לאל סיד (אולי בעקבות הכרחתו להישבע שלא היה שותף לרצח אחיו), האשמות בדבר גזילת חלק מהמסים שהגיעו מסביליה, ומה שמקור אחד מתאר כ"חיבתו" של אל סיד להעלבת בעלי משרות בכירות.
אולם הגלות לא הייתה סופו של אל סיד, לא פיזית ולא מבחינת חשיבותו. ב-1081 הציע אל סיד, שפעל כעת כשכיר-חרב, את שירותיו למלך המורי של סרגוסה, אל מותאמין; הוא שירת אותו ואת יורשו, אל מותאמין השני.
ראשית פנה לברצלונה, שם האחים רמון ברנגר השני (רוזן ברצלונה בין השנים 1076–1082) וברנגר רמון השני (1076–1097) סירבו לקבלו לשירותם. אז נסע לסרגוסה ובה זכה לקבלת פנים חמה יותר. הממלכה הייתה מחולקת בין אל מותאמין (1081–1085) ששלט בסרגוסה גופא לבין אחיו אל מונדהיר, ששלט בלרידה ובטורטוסה. אל סיד עמד לשירותו של אל מותאמין והגן בהצלחה על סרגוסה מפני התקפותיהם של אל מונדהיר, סנצ'ו הראשון מארגון, ורמון ברנגר השני, שאף נפל בשביו לזמן קצר ב-1082.
ב-1086 החלה הפלישה הגדולה של המוראביטון לספרד דרך ומסביב לגיברלטר. המוראביטון, תושבים ברבריים של מרוקו ואלג'יריה של ימינו, הובלו בידי יוסוף הראשון, שנודע גם כיוסוף אִבן תָשוּפין. הם נתבקשו לעזור להגן על המורים מפני אלפונסו. הקרב גדול, קרב א-זלאקה, התרחש ביום שישי, 23 באוקטובר 1086, בסגראחאס. האנדלוסים המורים, ובכלל זה הצבאות של בנדחוס, מאלגה, גרנדה, וסביליה, הביסו את הצבאות המאוחדים של לאון, אראגון, וקסטיליה. לפי תומאס:
האנדלוסים חנו בנפרד מהמוראביטון. חיל החלוץ הנוצרי, בהנהגת אלוור פנייז, הפתיע את המחנה האנדלוסי לפני השחר; אנשי סביליה (אל-מותמיד) עמדו בפרץ, אך שאר האנדלוסים הופצו בידי חיל הפרשים האראגונזי. אז, עיקר הכוח הנוצרי תקף את המוראביטון, אך נהדף בידי הלמטומה, ואז נסוגו למחנם בתגובה למהלך איגוף מצד אבן תשופין. האראגונזים חזרו לשדה הקרב, לא אהבו את מה שראו והחלו בנסיגה שנהפכה למנוסה. האנדולסים התאספו והמוסלמים הבריחו את אלפונסו לגבעה קטנה. בחסות הליל, ברחו אלפונסו ו-500 מאביריו לטולדו.
לאחר תבוסתו המוחצת החזיר אלפונסו לשירותו את הגנרל הנוצרי הזמין הטוב ביותר - אל סיד הגולה. ואכן, מסמכים מראים שאל סיד היה בחצר המלך ביולי 1087.
ביוגרפיה > כיבוש ולנסיה

בערך בתקופה זו החל אל סיד, בראש צבא משולב של נוצרים ומורים, לפעול כדי לבנות לעצמו אחוזה פאודלית משלו בעיר ולנסיה שעל חוף הים התיכון. כמה מכשולים עמדו בדרכו. הראשון היה ברנגר רמון השני, שכעת כיהן כשליט יחיד בברצלונה הקרובה. במאי 1090 הביס אל סיד את ברנגר בקרב לבר ושבה אותו. ברנגר נפדה תמורת כופר, אך מאוחר יותר נשלח לגלות בירושלים, במסגרת מסע הצלב הראשון, לאחר שלא הצליח להוכיח את חפותו באשמת מעורבותו ברצח אחיו, רמון ברנגר ה-2.
אחיינו, רמון ברנגר השלישי, נישא למריה, בתו הצעירה של אל סיד, כדי למנוע סכסוכים עתידיים. אל סיד צבר אט-אט השפעה בוולנסיה, שנשלטה בידי אל קאדיר. באוקטובר 1092 התחולל מרד בוולנסיה, בהנהגתו של אִבן ג'אהאף, השופט הראשי בעיר, ואל סיד החל במצור עליה. המצור נמשך מספר שנים; ניסיון שנעשה לשבור אותו בדצמבר 1093 נכשל. במאי 1094 הסתיים המצור, ואל סיד קיבל ממלכה משלו על חוף הים התיכון. רשמית שלט אל סיד במקום בשמו של אלפונסו; בפועל, אל סיד היה עצמאי לחלוטין. בעיר חיו מוסלמים (מורים) ונוצרים, ואלו גם אלו שרתו בצבא. ב-1096 "נוצרו" תשעת המסגדים של ולנסיה ונהפכו לכנסיות, ומונה בעיר ארכיבישוף צרפתי בשם ז'רום.
ביוגרפיה > מותו

ב-10 ביולי 1099 מת אל סיד. אשתו חימנה שלטה בעיר במשך שנתיים נוספות. אז הטילו המוראביטון מצור על העיר והיא פנתה אל אלפונסו בבקשת עזרה. אלפונסו הורה לה לשרוף את העיר, כדי שלא תיפול בידי המורים. ולנסיה נפלה בידי המורים ב-5 במאי 1109, ולא שבה להיות עיר נוצרית במשך יותר מ-125 שנים. חימנה עצמה הצליחה להימלט לבורגוס, עיר הולדתו של בעלה, עם גופתו של אל סיד. הוא נקבר במקור בקסטיליה, במנזר סן פדרו דה קרדניה (San Pedro de Cardeña) אך הקבר נהרס ונבזז בזמן כיבושי נפוליאון בונפרטה ב-1808 וכתוצאה מכך הועברו שרידיו לקבורה בקתדרלת בורגוס.
לפי האגדה, לאחר מותו של אל סיד, שנהרג מפגיעת חץ, נקשרה גופתו לסוסו בתנוחת רכיבה ונשלחה לקרב בידי אשתו. מטרת מעשה זה הייתה להעלות את המורל של חייליו. החיילים נערכו לקרב וחשבו שמנהיגם נלחם לצידם, ובקרב עצמו חיילי האויב נבהלו למראה הלוחם "הבלתי מנוצח" ששב להילחם גם אחרי שנורה, והם נסוגו לספינותיהם. לכן, יש האומרים שאת הקרב האחרון שלו ניצח אל סיד לאחר מותו.
טיסונה

חרבו של אל סיד, "טִיסוֹנָה", עדיין מוצגת במוזיאון הנשקייה המלכותית שבארמון המלכותי שבמדריד. זמן קצר לאחר מותו היא הפכה לאחד מהיקרים בחפצי הערך שברשות משפחת המלוכה הקסטיליאנית. ב-1999 נבדקה דוגמית קטנה מהחרב בבדיקה מטלורגית, שאישרה חלקית את מוצאה בקורדובה המורית במאה ה-11, על אף שדו"ח הבדיקה לא מציין אם הרכב הלהב ניתן לזיהוי כפלדת דמשק.
אל סיד בספרות ובאמנות

עשרות ספרים, מחזות ויצירות תרבות אחרות מספרים על חייו של אל סיד. בסרט "אל סיד" משנת 1961 כיכבו צ'רלטון הסטון (כאל סיד) וסופיה לורן (כדוניה חימנה). בשנת 2003 הופק גם סרט מצויר בשם זה (El Cid: La Leyenda, בספרדית: "אל סיד: האגדה"), בבימויו של חוסה פוסו ובכיכובם של לולס לאון, סנצ'ו גרסיה ואחרים.
אל סיד בספרות ובאמנות > דמותו של אל סיד בספרות

אחת הדמויות המרכזיות ברומן ההיסטורי "אריות אל ראסאן" שכתב גאי גבריאל קיי היא דמות המצביא רודריגו בלמונטה "המפקד", אשר מבוססת על דמותו של אל סיד.
ברומן "דון קיחוטה" של מיגל דה סרוונטס, המיתוס של הלוחם האגדי אל סיד מניע את דון קיחוטה לצאת לחפש הרפתקאות. המיתוס של אל סיד שזור לאורך הרומן ומהדהד בצורה קומית/טרגית את מעשיו של דון קיחוטה המחפש את האצילות והגבורה של ימי הרקונקוויסטה במציאות היום יומית של העת החדשה.
פייר קורני חיבר את המחזה "לה סיד" בשנת 1636, אשר זכה להצלחה רבה.
אל סיד בספרות ובאמנות > בתרבות הפופולרית

בהרחבה "The Conquerors" של משחק המחשב "Age of Empires 2" ניתן לשחק עם אל סיד ומסעותיו.
תרגומים לעברית

שירת אל סיד, תרגום ומבואות: אריה סתיו. הוצאת רימונים, 2008
איל סיד, תרגם והקדים מבוא משה אטיאש, הוצאת דפוס רפאל חיים הכהן, ירושלים תשכ"ח, 1967
ביבליוגרפיה

"אל סיד", מתוך האנציקלופדיה הקתולית
"Cid Campeador", מתוך אנציקלופדיית קולומביה, מהדורה 6
Cantar de mío Cid - Spanish (PDF)
Joseph F. O'Callaghan. A History of Medieval Spain. Ithaca: Cornell University Press, 1975
Henry Edwards Watts. "The Story of the Cid (1026-1099)." in The Christian Recovery of Spain: The Story of Spain from the Moorish Conquest to the Fall of Grenada (711-1492 AD). New York: Putnam, 1894. 71-91. Questia Online Library
"אל סיד נגד האיום האיסלאמי" - כתבה על הסרט המצויר על חיי אל סיד
מואיז בן הראש, "אל סיד" לא היה רק איש צבא, באתר הארץ, 16 במרץ 2008
רון ברקאי, לתלוש שערה מזקנו של אל-סיד, זמנים 111, קיץ 2010
חרבו של אל סיד, טיסונה, המוצגת במוזיאון הנשקייה המלכותית שבארמון המלכותי של מדריד
אינקליסירן

| --- | --- |

 שמות מסחריים בישראל
 לקוויו
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C529H664N176F12O316P43S6 
 בטיחות
 מעמד חוקי:  תרופת מרשם
 קטגוריית סיכון בהריון:  שיטת סיווג אוסטרלית: B1
 דרכי מתן:  הזרקה תת-עורית
 מזהים
 קוד ATC:  C10AX16 
 מספר CAS:  1639324-58-5
 
אינקליסירן (מלועזית: inclisiran), הנמכרת תחת שם לקוויו (מלועזית: leqvio), היא תרופה הניתנת בזריקה לטיפול באנשים עם מחלה טרשתית של לב וכלי דם (טרשת עורקים), סיכון לטרשת עורקים והיפרכולסטרולמיה משפחתית הטרוזיגוטית (HeFH). זהו משתיק RNA המעכב את התרגום של חלבון PCSK9.
אריזה של לקוויו (אינקליסירן) 284 מ"ג
בדצמבר 2020 לקוויו אושרה לשימוש באיחוד האירופי. באוגוסט 2021 קיבלה את אישור NICE לשימוש על ידי שירות הבריאות הלאומי בבריטניה. בדצמבר 2021 אושרה על ידי ה-FDA לשימוש רפואי בארצות הברית.
שימושים רפואיים

באיחוד האירופי, אינקליסירן מיועד למבוגרים עם היפרכולסטרולמיה ראשונית (הטרוזיגוטית משפחתית ולא משפחתית) או דיסליפידמיה מעורבת, כתוספת לתזונה בשילוב עם סטטין (או עם סטטין וטיפולים אחרים להורדת שומנים בדם) באנשים שאינם מסוגלים להגיע ליעדי כולסטרול LDL עם המינון המקסימלי הנסבל של סטטין (לבד או בשילוב עם טיפולים אחרים להורדת שומנים בדם באנשים שאינם סובלים סטטינים), או שעם התווית-נגד לסטטין.
בארצות הברית, הוא מותווה כתוספת לתזונה ולטיפול נסבל-מרבי-בסטטינים לטיפול במבוגרים עם היפרכולסטרולמיה משפחתית הטרוזיגוטית (HeFH) או מחלה טרשתית קלינית, הדורשים הפחתה נוספת ברמת כולסטרול של ליפופרוטאין בצפיפות נמוכה (LDL-C).
היסטוריה

הזכויות לשימוש באינקליסירן נרכשו מחברת Alnylam Pharmaceuticals על ידי חברה בשם The Medicines Company, שהיא חברה בת של נוברטיס. בשנת 2019, הכריזה The Medicines Company על תוצאות חיוביות ממחקר שלב III מרכזי (כל נקודות הסיום הראשוניות והמשניות הושגו ביעילות תואמת למחקרי שלב I ו-II).
היעילות של אינקליסירן נחקרה בשנים 2017-2019 בשלושה מחקרים אקראיים מבוקרי פלצבו, כפולי סמיות, אשר כללו מבוגרים עם HeFH או טרשת עורקים קלינית . המשתתפים שנרשמו נטלו רמה מרבית נסבלת של סטטינים, אך נזקקו להורדה נוספת של LDL-C בהתבסס על הסיכון לאירועי טרשת עורקים (בלב ובכלי דם). בכל שלושת המחקרים, מדד היעילות העיקרי היה אחוז השינוי ב-LDL-C מתחילת הניסוי ועד ליום 510 (חודש 17). בכל ניסוי, המשתתפים קיבלו זריקות מתחת לעור של 284 מ"ג אינקליסירן או פלצבו בארבעה ימים נפרדים: יום 1, יום 90 (חודש 3), יום 270 (חודש 9) ויום 450 (חודש 15).
במחקר "ORION-10" נרשמו 1,561 מבוגרים עם טרשת עורקים. ביום ה-510, לקבוצת האינקליסירן הייתה ירידה ממוצעת ב-LDL-C של 51% ואילו בקבוצת הפלצבו הייתה עלייה ממוצעת של 1%.
במחקר "ORION-11" נרשמו 1617 מבוגרים עם טרשת עורקים. ביום 510, נמצאה בקבוצת האינקליסירן ירידה ממוצעת ב-LDL-C של 46% ואילו בקבוצת הפלצבו נמצאה עלייה ממוצעת של 4%.
במחקר "ORION-9" נרשמו 482 מבוגרים עם HeFH. ביום 510, בקבוצת האינקליסירן נמדדה ירידה ממוצעת ב-LDL-C של 40%, בעוד שבקבוצת הפלצבו נמדדה עלייה ממוצעת של 8%.
אישורי שיווק התרופה והכנסתה לסל התרופות ניתנו למרות שההשפעה של אינקליסירן על תחלואת לב-ריאה ועל תמותה (אירועי מוות) לא נקבעה. במטא-אנליזה של שלושת מחקרי האינקליסרן המבוקרים השתתפו 3660 מתנדבים, מתוכם נפטרו 27 איש בקבוצת זריקת אינקליסרן (לקויו) ו-27 איש בקבוצת זריקת הפלסבו.
בשנים 2019 עד 2023 נערך מחקר קליני "ORION-8" אודות השפעה ארוכת טווח (4 שנים) של התרופה.
ראו גם

אוולוקומב
לקריאה נוספת

עלון לצרכן - מאתר משרד הבריאות הישראלי
Ray KK, Landmesser U, Leiter LA,  et al. (באפריל 2017). "Inclisiran in Patients at High Cardiovascular Risk with Elevated LDL Cholesterol" (PDF). N. Engl. J. Med. 376 (15): 1430–1440. doi:10.1056/NEJMoa1615758. PMID 28306389. {{cite journal}}:  (עזרה)
Ray KK, Wright RS, Kallend D,  et al. (במרץ 2020). "Two Phase 3 Trials of Inclisiran in Patients with Elevated LDL Cholesterol". N. Engl. J. Med. 382 (16): 1507–1519. doi:10.1056/NEJMoa1912387. PMID 32187462. {{cite journal}}:  (עזרה)
הערות שוליים

↑  Fitzgerald K, White S, Borodovsky A, Bettencourt BR, Strahs A, Clausen V,  et al. (בינואר 2017). "A Highly Durable RNAi Therapeutic Inhibitor of PCSK9". The New England Journal of Medicine. 376 (1): 41–51. doi:10.1056/NEJMoa1609243. PMC 5778873. PMID 27959715. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Australian Government Department of Health Therapeutic Goods Administration, Leqvio, Therapeutic Goods Administration (TGA), ‏2021-09-22 (באנגלית)
↑  "Novartis signs deal with Britain's NHS for new cholesterol drug Leqvio". Reuters. 2021-09-01.
↑  "FDA approves Novartis Leqvio (inclisiran), first-in-class siRNA to lower cholesterol and keep it low with two doses a year" (הודעה לעיתונות). 22 בדצמבר 2021. נבדק ב-24 בדצמבר 2021. {{cite press release}}:  (עזרה)
↑  "Leqvio EPAR". European Medicines Agency. 13 באוקטובר 2020. נבדק ב-6 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6 7  Center for Drug Evaluation and Research, FDA approves add-on therapy to lower cholesterol among certain high-risk adults, FDA, 2021-12-27
↑  Taylor NP (26 באוגוסט 2019). "Medicines Company's PCSK9 drug hits phase 3 efficacy goals". FierceBiotech. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Novartis successfully completes acquisition of The Medicines Company, adding a potentially first-in-class, investigational cholesterol-lowering therapy inclisiran" (הודעה לעיתונות). 6 בינואר 2020. נבדק ב-24 בדצמבר 2021. {{cite press release}}:  (עזרה)
↑  "The Medicines Company Announces Positive Topline Results from First Pivotal Phase 3 Trial of Inclisiran". The Medicines Company. נבדק ב-29 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  מחקר קליני מזהה NCT03399370 עבור "Inclisiran for Participants With Atherosclerotic Cardiovascular Disease and Elevated Low-density Lipoprotein Cholesterol (ORION-10)", באתר ClinicalTrials.gov
↑  מחקר קליני מזהה NCT03400800 עבור "Inclisiran for Subjects With ACSVD or ACSVD-Risk Equivalents and Elevated Low-density Lipoprotein Cholesterol (ORION-11)", באתר ClinicalTrials.gov
↑  מחקר קליני מזהה  NCT03397121 אודות "Trial to Evaluate the Effect of Inclisiran Treatment on Low Density Lipoprotein Cholesterol (LDL-C) in Subjects With Heterozygous Familial Hypercholesterolemia (HeFH) (ORION-9)", באתר ClinicalTrials.gov
↑  Santulli G, Jankauskas SS, Gambardella J (במאי 2021). "Inclisiran: a new milestone on the PCSK9 road to tackle cardiovascular risk". Eur Heart J Cardiovasc Pharmacother. 7 (3): e11–e12. doi:10.1093/ehjcvp/pvab014. PMID 33655296. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  R. Scott Wright, Kausik K. Ray, Frederick J. Raal, David G. Kallend, Pooled Patient-Level Analysis of Inclisiran Trials in Patients With Familial Hypercholesterolemia or Atherosclerosis, Journal of the American College of Cardiology 77, 2021-03-09, עמ' 1182–1193 doi: 10.1016/j.jacc.2020.12.058
↑  מחקר קליני מזהה NCT03814187 עבור "Trial to Assess the Effect of Long Term Dosing of Inclisiran in Subjects With High CV Risk and Elevated LDL-C (ORION-8)", באתר ClinicalTrials.gov
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אנה באטריס בארוס

| --- | --- |

 לידה:  29 במאי 1982 (בת 42) איטאבירה, ברזיל 
 מדינה:  ברזיל ברזיל
 תקופת הפעילות:  מ-1996
 בן זוג:  כרים אל צ'יאטי
 מספר צאצאים:  1
 פרופיל ב-IMDb
 
אנה באטריס בארוס (בפורטוגזית: Ana Beatriz Barros; נולדה ב-29 במאי 1982) היא דוגמנית ברזילאית, הידועה בשל הפרסומות להן דגמנה ל- Guess?, Bebe, ויקטוריה'ס סיקרט, שאנל וקולקציית האופנה JLo של ג'ניפר לופז.
שנותיה הראשונות ומשפחתה

בארוס נולדה בעיר הקטנה איטאבירה, מינאס ז'ראיס, ברזיל, לסוניה, עקרת בית וריינאטו בארוס, מהנדס מכונות. מאוחר יותר, עברה משפחתה לריו דה ז'ניירו, שם היא התגוררה בילדותה. בארוס היא הצעירה ביותר בין שלוש אחיות, פטריסיה, שאף היא דוגמנית ידועה ומאלו (מאריה לואיזה).

 בדצמבר 2017 נולד בנה הראשון. ב-2019 פורסם כי היא בהריון שני.
קריירת הדוגמנות

בגיל 14, בארוס ואחותה המבוגרת ממנה, פטריסיה, יצאו לבלות בריו דה ז'ניירו כשגילה אותן נציג של סוכנות עלית.
סניף עלית של ריו דה ז'ניירו עודד את בארוס להשתתף בתחרות הדוגמנות הארצית של עלית לשנת 1996. בארוס התחרה לבסוף בתחרות הבינלאומית והגיעה למקום השני בעולם אחרי דיאנה קובאלצ'וק. עלית שלחו את התיק ותצלומים שלה ל־GUESS?, דבר שהוביל אותה לדגמן לפרסומת המילניום של GUESS?
בנוסף ל־GUESS?, דגמנה בארוס בין השאר לפרסומות עבור כריסטיאן דיור, ג'ינס ארמאני, אוקלי, לוריאל, דיזל, ויקטוריה'ס סיקרט, שאנל קוסמטיקס, וקולקציית האופנה JLO של ג'ניפר לופז. ב-2004 בחרה ג'ניפר לופז בבארוס להיות הפנים של קו לבני הנשים שלה, JLO. לופז אמרה: "אני רוצה מישהי צעירה, סקסית ואורבנית, עם מראה אוניברסלי."
בארוס השתתפה בתצוגות אופנה לוולנטינו, מיסוני, גוצ'י, כריסטיאן דיור, ורסצ'ה, אמפוריו ארמאני, BCBG, DKNY, ז'אן פול גוטייה, דולצ'ה וגבאנה, מיכאל קורס (רד אוקס), Elie Saab ובתי אופנה נוספים. היא דגמנה בתוכנית האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט בשנים 2002, 2003, 2005, 2006, 2008 ו-2009.
היא הופיעה על שערי מגזינים רבים כמו גלאמור, ווג, מארי קלייר, Allure, מגזינים ברזילאים כגון Capricho ו-Audi magazine, W, Elle

בארוס הופיעה פעמים אחדות בגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד (2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008).
בארוס נבחרה למקום ה-96 בידי מגזין FHM במוסף של "100 הנשים הסקסיות ביותר בעולם" ב-2006.
בארוס תופיע בלוח השנה של פירלי לשנת 2010 לצידן של לילי קול, דייזי לואו, מיראנדה קר ודוגמניות נוספות.

בארוס תחליף את לינדזי לוהן בפרסומת וקטלוג אביב-קיץ 2010 של Fornarina's.

היא דגמנה בפרסומת הראשונה שלה עבור החברה.
בארוס הופיעה בפרסומת אביב-קיץ 2010 עבור הרשת הקמעונאית הבריטית מרקס וספנסר לצד טוויגי, ויוי בראון
(W Brown), ליסה סנואודון ודאני מינוג.
הערות שוליים

↑  Ana Beatriz Barros : “Fora da moda não me sinto nada sexy” (Portuguese)
1 2  Ana Beatriz Barros
Fashion Model Directory.
1 2 3  Ana Beatriz Barros Bio
Sports Illustrated.
↑  Sexy model is Beatriz Hotter
peoplestar.co.uk
↑  Fornarina 2010 Spring Summer Collection
↑  Behind the Scenes: Fashion Features
www.marksandspencers.com.
בארוס בפסטיבל הסרטים טרייבקה
איש האומגה

| --- | --- |

 מבוסס על:  אני האגדה (רומן) של ריצ'רד מת'סון
 בימוי:  בוריס סאגאל 
 הופק בידי:  וולטר זלצר
 תסריט:  ג'ון ויליאם קורינגטון, ריצ'רד מת'סון, ג'ויס הופר קורינגטון, ויליאם פיטר בלאטי 
 עריכה:  ויליאם זיגלר 
 שחקנים ראשיים:  צ'רלטון הסטון
 מוזיקה:  רון גריינר
 צילום:  ראסל מטי 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  האחים וורנר 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1 באוגוסט 1971
 משך הקרנה:  98 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  מדע בדיוני
 הכנסות:  $8,720,000
 דף הסרט ב־IMDb
 
איש האומגה (באנגלית: The Omega Man, מסוגנן כ-Ωmega Man) הוא סרט פעולה אמריקני פוסט-אפוקליפטי מ-1971 שביים בוריס סגל ובכיכובו של צ'רלטון הסטון כמדען השורד מגפה עולמית שמשמידה את רוב האנושות. הסרט נכתב על ידי ג'ון וויליאם קורינגטון וג'ויס קורינגטון, על בסיס הרומן "אני האגדה" משנת 1954 מאת הסופר האמריקאי ריצ'רד מת'סון. מפיק הסרט וולטר זלצר המשיך לעבוד עם הסטון בסרט המדע הבדיוני הדיסטופי "סוילנט גרין" בשנת 1973.
"איש האומגה" הוא העיבוד השני לרומן של מת'סון. הראשון היה "האיש האחרון על כדור הארץ" (1964), בו כיכב וינסנט פרייס. עיבוד שלישי, "אני האגדה", בכיכובו של ויל סמית', יצא לאקרנים בשנת 2007.
עלילה

ב-1975, סכסוך גבול סיני-סובייטי הופך למלחמה טוטאלית ומתדרדר לשימוש בלוחמה ביולוגית היוצרת נגיף שמשמיד את מרבית המין האנושי. קולונל רוברט נוויל הוא מדען שגר בלוס אנג'לס שהזריק לעצמו חיסון ניסיוני שהופך אותו לחסין לנגיף. באוגוסט 1977, נוויל מאמין שהוא השורד היחיד של המגפה. כשהוא נאבק לשמור על שפיותו, הוא מבלה את ימיו בסיורים בלוס אנג'לס הריקה, בציד והרג בני "המשפחה" – כת של קורבנות המגפה שהפכו למוטציות לבקניות ליליות ובעלת עמדות טכנופוביות, שמבקשת להשמיד את כל הטכנולוגיה ולהרוג את נוויל, שהפך עבורם לסמל המדע, אותו הם מאשימים בקריסת האנושות.
באחד מסיוריו בעיר, נוויל מבחין בשורדת נוספת, אולם מפטיר אותה כהזייה לאחר שלא מצליח למצוא אותה. לאחר מכן, "המשפחה" לוכדת את נוויל וגוזרת עליו עונש מוות במשפט ראווה באשמת כפירה במנהיג הכת, ג'ונתון מתיאס, עיתונאי לשעבר. נוויל כמעט נשרף על המוקד באצטדיון דודג'ר, אולם ניצל ברגע האחרון על ידי ליסה, האישה שראה לפני כן, ודאצ', סטודנט לשעבר לרפואה. ליסה ודאצ' מנהיגים קבוצת ניצולים ליד לוס אנג'לס – ילדים שנדבקו במחלה, אך טרם עברו מוטציה. דאצ' מנסה למצוא עבורם חיסון, ואילו נוויל מאמין שהרחבת חסינותו לאחרים עשויה להיות אפשרית על ידי יצירת נסיוב מדמו שלו.
נוויל וליסה חוזרים לעיר, שם הם מתחילים לטפל באחיה של ליסה, ריצ'י, שנדבק שבנגיף. בעוד נוויל וליסה מתחילים קשר רומנטי, המשפחה תוקפת שוב וכמעט מצליחה להרוג את ליסה בטרם נוויל מציל אותה. לאחר שהוא מצליח ליצור חיסון ולרפא את ריצ'י, נוויל ויתר הקבוצה מתכננים לעזוב את לוס אנג'לס ולהקים קהילה חדשה בטבע, אולם ריצ'י מתעקש שגם "המשפחה" ראויה לקבל את החיסון, ובורח למפקדה שלהם בניסיון לשכנע אותם לשתף פעולה עם נוויל. מתיאס חושד בו כמרגל, ומוציא אותו להורג.
במקביל, ליסה נדבקת במחלה ומצטרפת ל"משפחה" שאורבים לנוויל בדירתו. מתיאס מאלץ את נוויל לראות את המשפחה מחרבת את ביתו, אך הוא מצליח לברוח. בדו-קרב הסופי, מתיאס מטיל עליו חנית. דאצ' והניצולים מגלים את נוויל גוסס, וברגעיו האחרונים הוא נותן להם את הסרום. דאצ', ליסה המפוכחת ויתר הניצולים עוזבים ומותירים מאחור את העיר הנטושה.
שחקנים ראשיים

צ'רלטון הסטון – רוברט נוויל
אנתוני זרבה – ג'ונתן מתיאס
רוזלינד קאש – ליסה
פול קוסלו – דאצ'
הערות שוליים

↑  "The Omega Man (1971) - Boris Sagal". AllMovie.
↑  Nelson, Valerie J. (2011-02-20). "Walter Seltzer dies at 96; former Hollywood press agent made a successful leap to producing". Los Angeles Times. נבדק ב-2012-04-17.
אמירה (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  מוחמד דיאב
 תסריט:  מוחמד דיאב חאלד דיאב שירין דיאב
 שחקנים ראשיים:  סבא מובארק, עלי סולימאן, טרה עבוד
 מדינה:  מצרים 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  3 בספטמבר 2021
 משך הקרנה:  98 דקות
 שפת הסרט:  ערבית
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אמירה הוא סרט דרמה ערבי שיצא בשנת 2021 בבימויו של הבמאי המצרי מוחמד דיאב, והופק על ידי מוחמד חפזי. הסרט נקרא בשמה של נערה פלסטינית בת 17, אמירה, בתו של אסיר פלסטיני, המשוכנעת שנולדה מזרע שהבריח אביה אל מחוץ לכלא, אך מגלה במהלך הסרט כי אביה הביולוגי הוא קצין שב"ס.
הסרט הוקרן לראשונה ב-3 בספטמבר 2021 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של ונציה וזכה בפסטיבל בשני פרסים. הסרט היה מועמד מטעם ירדן לאוסקר בקטגוריית הסרט הבין-לאומי הטוב ביותר.
הסרט הוא אחד הסרטים הראשונים שעוסקים בתופעת הברחות הזרע של אסירים פלסטינים. ובעקבות כך הוא הוליד מחאה וגרר ביקורות רבות מגורמים פלסטינים רבים, כולל מוסדות רשמיים של הרשות הפלסטינית, מארגוני אסירים ביטחוניים ומארגון חמאס הביקורות האשימו את היוצרים בביזוי של האסירים הביטחוניים. בתגובה הודיע הבמאי, מוחמד דיאב, הפסקת הקרנותיו של הסרט וירדן הודיעה כי לא תשלח את הסרט לאוסקר.
הערות שוליים

1 2 3  נורית יוחנן נורית יוחנן, ירדן: סרט על הברחת זרע לא ייצג אותנו באוסקר, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 9 בדצמבר 2021
↑  Egypt’s ‘Amira’ receives two prestigious awards at the 2021 Venice International Film Festival, EgyptToday, ‏2021-09-12
↑  אמיר בוגן, בגלל "זרע ישראלי": הפלסטינים מוחים נגד נציג ירדן לאוסקר, באתר ynet, 9 בדצמבר 2021
↑  בגלל "פגיעה ברגשות האסירים הפלסטיניים": ירדן משכה את מועמדות הסרט "אמירה" מהאוסקר - וואלה תרבות, באתר וואלה, 9 בדצמבר 2021
אנדריי נסמצ'ני

אנדריי מיקוליוביץ' נסמצ'ני (באוקראינית: Андрій Миколайович Несмачний; נולד ב-28 בפברואר 1979 בבריאנסק) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ששיחק בעמדת המגן בקבוצת דינמו קייב. כמו כן, הוא שיחק בנבחרת אוקראינה. נסמצ'ני היה שחקן רב יכולות שתפקד הן כמגן והן כבלם וכקשר שמאלי.
קריירת משחק

נסמצ'ני הוא בוגר בית הספר לכדורגל של טבריה סימפרופול. ב-1997 הוא הצטרף למועדון הבכיר דינמו קייב וערך את הופעת הבכורה שלו באותה שנה, אך במשך שלוש השנים הבאות הוא שיחק בעיקר במסגרת קבוצות משנה של דינמו קייב. בעונת 2000/2001 הוא הפך לשחקן קבוע בקבוצה הבוגרת של דינמו, בה הוא משחק עד היום. הוא ביסס את מעמדו כאחד מהשחקנים החשובים בקבוצה וכאחד מטובי המגנים בכדורגל האוקראיני, מה שהתבטא בבחירתו לנבחרת השנה באוקראינה ב-2007.
במהלך שנותיו בקבוצה זכה נסמצ'ני עם דינמו קייב בתארים רבים: שש אליפויות ליגת העל האוקראינית בשנים 2000, 2001, 2003, 2004, 2007 ו-2009, וחמישה גביעים אוקראיניים בשנים 2000, 2003, 2005, 2006 ו-2007. הוא השתתף עם הקבוצה בקביעות גם בליגת האלופות, והיה שותף להעפלתה לחצי גמר גביע אופ"א ב-2009 ולהיותה הקבוצה האוקראינית הראשונה שעושה זאת, יחד עם שחטיור דונצק. ב-2011 פרש ממשחק פעיל.
קריירת משחק > נבחרת אוקראינה

בנבחרת אוקראינה ערך נסמצ'ני את הופעת הבכורה שלו במשחק מול בולגריה באפריל 2000, ומאז היה לשחקן קבע בנבחרת. הוא היה שותף להעפלה הראשונה בתולדות הנבחרת לגביע העולם, ב-2006. במונדיאל עצמו הוא שותף בכל דקות המשחק של נבחרתו, וסייע לה להעפיל עד לרבע הגמר. הוא הודיע על פרישה מהנבחרת בשנת 2009, בטענה כי הוא הפך לאחד מעדי יהוה וגם כדי להקדיש יותר זמן למשפחתו.
אנדרטת המרמרה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  אתר הנצחה, מונומנט 
 על שם:  משט המרמרה לעזה
 מיקום:  עזה
 מדינה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית דה יורה חמאס חמאס דה פקטו
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2011
 תאריך פתיחה רשמי:  31 במאי 2011
 תאריך פירוק:  16 בנובמבר 2023
 יוצר:  ממשלת חמאס
 מידות
 גובה מעל פני הים:  כ-0 מטר
 קואורדינטות:  31°31′26″N 34°25′57″E﻿ / ﻿31.523805555556°N 34.432444444444°E﻿ / 31.523805555556; 34.432444444444
  (למפת עזה מוגדלת) אנדרטת המרמרה(למפת עזה רגילה) אנדרטת המרמרה
 
אנדרטת המרמרה הייתה אנדרטה בנמל עזה, בשכונת א-רימאל בעיר עזה.
אנדרטה זו הוקמה ב-2011 לזכר אירועי משט המרמרה לעזה שנה קודם לכן, ב-2010. באירועים אלה נפצעו 10 מחיילי שייטת 13. ב-16 בנובמבר 2023 הרסה שייטת 13 את האנדרטה, כאשר חלק מהחיילים שהשתתפו בפעולה זו השתתפו 13 שנים קודם לכן בהשתלטות על משט המרמרה.
חנוכה

האנדרטה נחנכה ב-31 במאי 2011, במסגרת אירועי יום השנה למשט המרמרה, במעמד מאות עזתים. בטקס חנוכת האנדרטה נאמו, בין היתר, ראש ממשלת חמאס ברצועת עזה איסמאעיל הנייה ונציג ה-IHH בעזה. האנדרטה נחנכה לזכר 9 מתוך 10 ההרוגים הפרו-עזתים על המרמרה (העשירי עוד היה חי באותו זמן).