stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכל סנונית
ספריה

עיניים בראי (1966)
זהר שובב (1969) – סיפור פיוטי על ילד שאהב להתפאר ולהציק לחיות, עד שלמד לקח.
שירים ואוהבים (1969)
אישביש (1969) – מעשה באדם שביקש לשווא לעשות המון דברים יפים, עד שרצונו העז גבר על כל מכשול.
מה יש לי לעשות (1970. פרס אסתר רבינוביץ')
שירים למי שאוהבים (1972)
שפתיים לעשות דבש (1973)
יואש ראש קש (1975)
אני ויואב מטיילים עכשיו (1976)
טל ומיה וכל החבריה (1977) – קובצי שירה לילדים.
פנטזיה קיבוצית (1980)
יורם והגור הקטן (1981) – סיפור מצולם.
בקצה הגוף (1984)
ציפור הנפש (1985) – מעשה בציפור המסמלת את נפשו של האדם.
הסוד של אבשלום (1987)
אדם והפרח (1988) - מעשה באדם שנקשר לפרח שצמח בגינתו שמודיע לו שהגיע זמנו ללכת.
מי מפחד משירים רומנטיים? (1988)
איילת השחר (1988) - מעשה בנערה מסתורית בעלת כוכבים בתור עיניים שאינה מסוגלת להביט על עצמה ומחפשת דרך שבה תוכל לעשות זאת.
דרך הלב (1988)
נגיעה (1990)
מסיבה משפחתית (1992)
בא והולך (1992)
איש עם כובע על הגובה (1994)
תום כבר לא לבד (1995)
כשאמא ואני (1996)
שלום גן, אני כאן (1998)
לי אור (1999)
בוא וחבק אותי (2000)
יד ביד עם אלוהים (2000)
תגיד לי שאתה... תגידי לי שאת... (2004)
כמה דב בבית (2004)
שירה נוסעת העירה (2006)
שירת הלב (2007)
ירמיאו החתול (2008)
שאהבה נפשי (2009)
דניאל וסודות הים (2010)
יחזקאל הצב, מודן, (2011)
גלי והמפלצת המעופפת, מודן, (2013)
אני אומרת זאת מאהבה, מודן, (2015)
ערש חלב ודבש, מודן, (2017)
שירת מיכל, מודן, (2021) - כל השירים
הערות שוליים

1 2 3  מיכל סנונית, באתר library.osu.edu
1 2 3 4 5  סמדר שיר,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'מיכל סנונית: "הוצאת הספרים לא רצתה בהתחלה את 'ציפור הנפש'", באתר ynet, 21 באוקטובר 2021
↑  שירת מיכל - מיכל סנונית
↑  מיה סלע,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'לאחר מכירת 120 אלף עותקים, "ציפור הנפש" ייצא בבריטניה במהדורה מיוחדת, באתר הארץ, 20 בינואר 2010
↑  דב אלפון,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'מדפיסים בלבד, כותרת ראשית, 7 במאי 1987
↑  יוסי עוזרד,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'הצגה - ציפורה נחמדת, חדשות, 30 בדצמבר 1986
רחל שיין ארגמן,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'הצגת ה־200 - ציפור הנפש, גם אמריקה רוצה, חדשות, 25 בדצמבר 1988
↑  חגי לוי,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'"ציפור הנפש" מכה שלישית, חדשות, 12 באוגוסט 1991
↑  תקליט בעבודה, חדשות, 11 בדצמבר 1987
↑  ענת באלינט,'"`UNIQ--nowiki-0000000C-QINU`"'סדרת אנימציה ישראלית לפי "ציפור הנפש" נמכרה לשידור בארה"ב, באתר הארץ, 3 בינואר 2004
↑  תמר רותם,'"`UNIQ--nowiki-0000000E-QINU`"'הכי נוח עם ילדים: מיכל סנונית ו"ציפור הנפש" בפסטיבל ישראל, באתר הארץ, 17 במאי 2009
↑  נורית אסיאג, עכבר העיר תל אביב,'"`UNIQ--nowiki-00000010-QINU`"'ציפור הנפש: הצגה מושלמת לאוהבי הספר, באתר הארץ, 4 באוגוסט 2009
↑  הבלש הפרטי של ניבה, "העולם הזה", גיליון 1999 מ-24 בדצמבר 1975, עמוד 29
↑  ירון פריד,'"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"''בשבי הנחמדות' - איילת השחר ואדם והפרח, מאת מיכל סנונית, כותרת ראשית, 9 במרץ 1988
↑  מיכאל דק,'"`UNIQ--nowiki-00000015-QINU`"''עוד להיט' - "דרך הלב" מאת מיכל סנונית, כותרת ראשית, 23 בנובמבר 1988
↑  קובי ניב,'"`UNIQ--nowiki-00000017-QINU`"'‏הצילו את יערות הגשם, באתר גלובס, 13 באוגוסט 2007
↑  רן יגיל,'"`UNIQ--nowiki-00000019-QINU`"'סיפור אחד ודי: אושר בסוסלנד, באתר nrg‏, 18 בינואר 2010
↑  '"`UNIQ--nowiki-0000001B-QINU`"'עפרה בנג'ו,'"`UNIQ--nowiki-0000001C-QINU`"'"אני אומרת זאת מאהבה": שירה קלאסית במיטבה, באתר הארץ, 1 ביוני 2015
↑  '"`UNIQ--nowiki-0000001E-QINU`"'יותם ראובני,'"`UNIQ--nowiki-0000001F-QINU`"'"ערש חלב ודבש": בין הפשוט לפשטני, באתר הארץ, 24 ביולי 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268171305171  BnF: cb15059272g (data)  CiNii: DA13337685  GND: 124789196  ISNI: 0000 0001 2148 7354  LCCN: n83042119  MusicBrainz: 61828d0b-d1be-4f98-8a70-977659f7045e  NDL: 00736848  NLA: 36583606  NLK: KAC202115650  NSK: 000304814  NTA: 073653365  RERO: 02-A019118888  SUDOC: 138891079  VIAF: 117520753   WorldCat (עם VIAF): 117520753 
הספר ציפור הנפש במדיטק בחולון
לאסלו ואגו

| --- | --- |

 לידה:  30 במרץ 1875 אוראדיה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  30 בדצמבר 1933 (בגיל 58) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 שם לידה:  Weinberger László 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי פרקשרט, בודפשט 
 יצירות ידועות:  Church of Heroes (Budapest) 
 
לאסלו ואגו (במקור ויינברגר, בהונגרית: Vágó László; אוראדיה, 30 במרץ 1875 – בודפשט, 30 בדצמבר 1933) היה אדריכל יהודי-הונגרי, דמות יוצאת מן הכלל של אדריכלות אר נובו הונגרית. יחד עם אחיו הצעיר יוז'ף ואגו, תכנן מספר רב של מבנים משמעותיים. אחיינו פייר ואגו גם הוא היה אדריכל בצרפת. אחיו הצעירים היו גזה ואגו ובלה ואגו שניהם שחקנים.
ביוגרפיה

ואגו נולד במשפחה יהודית כבנם של מיהאי ויינברגר (1837–1917) ויוז'ה מרקוביץ'. הוא למד במכללה הגבוהה להנדסה אזרחית ולאדריכלות עד 1893 ולאחר מכן עבד במשרדו של איגנץ אלפאר. בשנת 1899 הכין תוכנית הסדרה להר גלרט בבודפשט ולראש גשר ארז'בט בצד בודה, עם תוכניות אלה זכה במדליית הזהב של "אגודת המהנדסים והאדריכלים ההונגרית" (שפעלה בין השנים 1867–1944 כארגון מקצועי, מדעי ותרבותי לשמירת האינטרסים של האדריכלים והמהנדסים בממלכת הונגריה).לאחר שנסע לחוץ לארץ וחזר פתח בבודפשט משרד משותף עם אחיו הצעיר, יוז'ף ואגו בשנת 1902. יחד תכננו את הסלון הלאומי של בודפשט (1906), את בית גוטנברג (1906), את במת פארק העיר (1908), את ארקדת הבאזאר (1908) ואת המטה של בנק החיסכון של אלפלד בדברצן (1911). משנת 1911 עבדו שני האחים בנפרד. לאסלו ואגו היה מעורב בתכנון בתי דירות, וילות ותיאטראות; שחזור התיאטרון הלאומי במישקולץ, תיאטרון הקומדיה של בודפשט ומועדון הלילה פריזיאנה. בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20, יחד עם פרנץ פרגו תכנן את בית התרבות של בית הכנסת הגדול ברחוב דוהאני בבודפשט, את חצר בית הקברות ואת בית כנסת הגיבורים. בשנת 1928 הצטרף לקבוצת CIAM (הקונגרס הבינלאומי לאדריכלות מודרנית CIAM – Congrès International d'Architecture Moderne). הוא הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי פרקשרט.
אשתו הייתה יולאן קצבורג, עמה התחתן ב -5 באוקטובר 1907 בבודפשט.
עבודותיו החשובות > תוכניות

תוכנית הארמון של חברת הביטוח ג'נרלי
1926 בודפשט, מכרז לעיצוב בתי דירות של חברת החשמל של בודפשט.
1932 בודפשט, תוכנית ההסדרה של כיכר ויגאדו
1932 בודפשט, תוכנית ההסדרה של כיכר קלארק אדם
1932 בודפשט, תוכנית הסדרת כיכר סצ'ני.
1932 תוכנית לבניית כיכר ארז'ט בקצה שדרת אנדראשי.
גלריית תמונות

בניין מגורים, בודפשט, רחוב שיפ 16. (עם יוז'ף ואגו)
בית גוטנברג, בודפשט, גוטנברג טר 4. (עם יוז'ף ואגו)
סלון לאומי, בודפשט, כיכר ארז'בט (עם יוז'ף ואגו)
כניסה לסלון הלאומי
בית מגורים, בודפשט, רחוב נפסינהאז. (עם יוז'ף ואגו)
השער של בניין המגורים בכיכר בורארוש (בודפשט, יוזף ואגו)
פרט חזית בזאר ארקאד, בודפשט, רחוב דוהאני 22–24. (עם יוזף ואגו)
בית מגורים, רחוב נפרפורגו 11, בודפשט
לקריאה נוספת

יאנוש גרלה, אטילה קובאץ', אימרה מקובץ: אדריכלות הונגרית בתחילת המאה. בודפשט, 1990.
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 6078/1898. MNL-OL 30808. mikrofilm 937. kép 3. karton Névváltoztatási kimutatások 1898. év 101. oldal 26. sor
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest I. kerületi polgári halotti akv. 2434/1933. folyószáma alatt".
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 450/1907. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1148794670  VIAF: 7162151353542752720000   WorldCat (עם VIAF): 7162151353542752720000 
ציור פסטל של יוז'ף ריפל-רונאי על רעיתו של לאסלו ואגו
זינב פוואז

| --- | --- |

זינב פוואז
 לידה:  1860 תבנין –הר עאמל, דרום לבנון
 פטירה:  27 בינואר 1914  (בגיל 54 בערך) קהיר, סולטנות מצרים 
 מדינה:  לבנון לבנון
 פעילות בולטת:  סופרת, פעילה למען זכויות נשים
 ידוע בשל:  מעמד האשה הערבית
 תקופת הפעילות:  המאה ה-19 - סוף המאה ה – 19
 מקצוע:  סופרת, משוררת
 השקפה דתית:  אסלאם, אסלאם שיעי 
 בן או בת זוג:  אדיב נזמי 
 מספר צאצאים:  0 
 
זיינב פוואז (בערבית: زينب فواز, בתעתיק מדויק: זינב בנת עלי אל-עאמלי פוואז; 1860 – 27 בינואר 1914) הייתה סופרת, משוררת, עיתונאית והיסטוריונית מצרית ממוצא לבנוני. התחילה לכתוב בשלהי המאה ה-19. בכתיבתה הביעה עמדות פמיניסטיות. היא קראה לשחרור האישה, תמכה בזכות הנשים לצאת לעבודה ובשוויון זכויות ושוויון הזדמנויות בין גברים ונשים למרות השוני הביולוגי ביניהם.
ביוגרפיה

זינב פוואז נולדה בכפר תבנין (تبنين) בהר עאמל בדרום לבנון, למשפחה ממעמד הביניים הנמוך. הוריה לא ידעו קרוא וכתוב והחליטו לשלוח אותה לעבוד ולגור אצל משפחת ה-ואלי (الوالي - המושל). לפי גרסה אחרת, הוואלי עלי ביק אל אסעד, בחר בה להיות החברה והידידה של בתו זיינב, בשל היותן באותו גיל, ומאחר ולמדו באותו בית ספר יסודי בכפר אל-קלעה. סיבה אפשרית אחרת הייתה שלא היו בנות בגילה שגרו בארמון. תקופה זו בבית הואלי תרמה רבות להרחבת השכלתה והכשרתה האינטלקטואלית. היא התקרבה לאשתו של עלי, פאטמה ח'ליל, שהייתה משכילה ולימדה את פוואז את יסודות הקריאה והכתיבה בשפה הערבית ואת הקוראן. בביתו של עלי ביק הייתה ספריה גדולה של המדען האיראני קאשאני (Mohsen Fayz Kashani) שהכילה ספרים בעלי ערך ספרותי גבוה. פוואז מצאה עניין רב בספרים אלו שעודדו אותה להמשיך לקרוא. היא אפילו לקחה חלק מהספרים לביתה בתבנין לאחר עזיבת קאשאני את הכפר.
לקראת סוף התבגרותה חזרה לגור בבית משפחתה. בתקופה זו התחתנה עם איש שהיה מקורב למשפחת הואלי, שהשכלתו הייתה פחותה בהרבה משלה. הם חיו ביחד תקופה קצרה והתגרשו עקב השוני התרבותי, החברתי והמנטלי ביניהם. השייח' עארף אחמד אלזין, שהיה בעל כתב עת (אלערפאן), התייחס לנישואים הראשוניים שלה - "זה לא הכישלון שלה, זה הכישלון של החברה, איך בחורה כמוה - חכמה, נבונה, פקחית ומלומדת תחייה עם בן זוג אנאלפביתי." בערך בשנת 1870 היגרה לאלכסנדריה במצרים עם משפחתה, בעקבות המלחמה בין תושבי הר עאמל לבין תושבי תבנין. הגירתה למצרים העניקה לה אפשרויות נוספות, שלא נמצאו בלבנון, להמשיך בדרכה ללמוד ולהתפתח. כמו כן המעבר למצרים אפשר לה להכיר סופרים, עיתונאים, ומשוררים מצריים ומכל בלאד אל-שאם. חלקם התוודעו אליה דרך הפרסומים שלה בעיתונות המצרית.
על רקע פעילותה הספרותית ופרסומיה בעיתונים החלה הכרות והתכתבות עם הסופר הסורי אדיב נזמי ולבסוף נישאה לו. לאחר שחתמה על חוזה הנישואים במצרים, נסעה לסוריה לכפר (שייח' סעד- בחורן) מגוריו של בעלה. הם היו נשואים כשלוש שנים ולאחר מכן התגרשו. במהלך שהותה בחורן הכירה קצין צבא מצרי, התחתנה איתו וחזרה איתו למצרים. משלושת הנישואים שלה לא היו לה ילדים. בסוף ימיה חלתה במחלת עצבים שלא אפשרה לה לסיים כתיבת שני ספרים שלא הודפסו. היא הלכה לעולמה ב-27 בינואר 1914.
עבודתה הספרותית

במקביל לבת תקופתה עאישה תיימור, פוואז הייתה אחת הנשים הערביות הראשונות שכתבו ופרסמו את יצירותיהן. פעילותה הספרותית והעיתונאית נחשבה להישג נשי גדול. היא ניצלה את מעמדה כדי להביע את דעתה ולקרוא לשחרור האישה. היא הצביעה על הצורך לתת לנשים זכויות בסיסיות, וקראה לחוקק בדחיפות חוקים שיסדרו את חיי האישה המדיניים, הפוליטיים, והחברתיים, ובמיוחד את הזכות ללמוד ולעבוד. פוואז החלה את דרכה הספרותית בפרסום מאמרים בכתבי עת שיצאו במצרים. תחילה כתבה בשם בדוי (דוראת אלשארק ואמרא'א מצריה). בשנת 1890, פרסמה את מאמרה הראשון בכתב עת "אלמואייד" אשר קרא לתת זכויות לנשים. כך גם המאמרים שכתבה בהמשך התייחסו לסוגיות הפוליטיות, המדיניות, והחברתיות שקשורות בנשים ערביות. בנוסף לפרסום מאמרים כתבה פוואז גם רומנים, סיפורים, שירה ומחזה, היא נחשבת לאישה הערבייה הראשונה שכתבה מחזה. זאת בנוסף לתרגומים מאנגלית וצרפתית לערבית. היא כתבה בסגנון ספרותי מסורתי שהיה מיוחס לגברים, כניסיון לבסס את המושג פמיניזם בהיבט הנשי ערבי שלו. חלק מיצירותיה הודפסו ופורסמו בכתבי עת ועיתונים מצריים כמו עיתון (אל-מואיד, אל-ניל, אל-אהלי ואל-פתא) ועוד.
קשרים אינטלקטואליים וספרותיים

פוואז הייתה מבין הדמויות הבולטות של תקופת התחייה הערבית (אלנהדה אלערביה אלחדית'ה), ואף תרמה לבניית יסודות אלנהדה אלפקריה, עם שאר האינטלקטואלים והסופרים שחיו בתקופתה כמו: בוטרוס אלבוסתאני, פארס אלשידיק, גמאל אלדין אל-אפג'אני, מוחמד עבדו, קאסם אמין, מוסטפא כאמל, עאישה אלתיימוריה, לביבה האשם, עפיפה קרם, ג'אדא עמשית ומאי זיאדה, ועוד.
מימי ילדותה עד לבגרותה זכתה פוואז לחיות בביתו של עלי אל אסעד ולהיות שותפה פסיבית בוויכוחים, הדיונים וחילוקי דעות שהתרחשו בסלון הספרותי של עלי אל אסעד אשר הגיעו אליו אינטלקטואלים מכל אזור הר עאמל ובלאד אל שאם.
אחרי שהיגרה עם משפחתה למצרים, היא הכירה את הסופר חסן טובראני, בעל כתב העת אל-ניל, ממנו למדה את יסודות הדקדוק והתחביר. כמו כן גם הכרותה עם השיח' מוחמד שיבלי שהוא סופר ידוע המפורסם בהפצת השפה הערבית והספרות שלה, ומוחיי אלדין אלנבהאני שהיה אחת מבין סוגי האנשים שהשפיעו בצורה גדולה מאוד על השפה הערבית ואשר לימד את פוואז את הדקדוק והחיבור, העשירה את ידיעותיה ומיומנותה בתחום זה. שלושתם תמכו בה ועודדו אותה לכתוב על בעיות נשים ועזרו לה בפרסום המאמרים שכתבה.
כאשר פוואז חזרה לסוריה והתחתנה עם הסופר אדיב נזמי, גרו בכפר שיח'סעד עד שהבין שקשה לה בכפר, הוא דאג לעבור לדמשק על מנת שיעזור לאשתו להתאקלם ולהתקדם. עם המעבר לדמשק ניהלה מדי שבוע סלון ספרותי בביתה שבו השתתפו סופרים ואינטלקטואלים סורים, חסן אל-דומאני, אבו סעוד מוראד, עבד אלקאדר בדראן, סלים ענחורי, רשיד אלחמישי, סייד אלסלבטי, מחמוד חמדי, אסעד אלחמסי, חסין חסני, עומר נחולי (סיידא), סאלח ואהבי אלבג'דאדי, סאלח טאהא, ומוחמד עבד אלמגיד אלדומאני, בנוסף לסופרים אחרים שחיו באותה תקופה. ההשתתפות שלה הייתה מאחורי הקלעים, מתוך כבוד למוסכמות והמנהגים החברתיים באותה תקופה.
עמדותיה

פוואז ניצלה את מעמדה בקהילה הספרותית ואת פרסומיה בעיתונות כדי להביע את דעותיה בנושאים שונים, בעיקר בנוגע לשיפור מעמד האישה מבחינה חברתית, פוליטית בכל העולם הערבי. היא טענה שהתקדמות החברה תלויה בחינוך והתקדמות האישה בהיותה המחנכת של הדור הבא, לפיכך היא נדרשה לסוגיות המרכזיות:
הפרדה בין המינים – היא לא פרשה רעיון זה כמצדיק את ההדרה של נשים והרחקתן משוק העבודה. היא מזכירה בספרה "רסאאיל זינאביאה", שנשים מהמעמד הנמוך עובדות כמו גברים ועם גברים, עובדים ביחד בשדות.
תופעת הפוליגמיה (ריבוי נשים) - לאחר שהסכימה להתחתן עם הסופר אדיב נזמי ונסעה לסוריה, גילתה שהיא אחת מתוך ארבע נשים להן נשוי הסופר ומתגוררות בביתו של הסופר. הדבר הטבעי ביותר שהיא תבקש גירושין וזה אכן מה שקרה. בעקבות ניסיונה זה מתחה פוואז בכתיבתה ביקורת על הפוליגמיה: לדעתה זהו זה צו מוות לאישה וגם בגידה מצד הגבר, לדעתה הפוליגמיה היא תופעה שלילית והרסנית לשני המינים. בין אם זאת מאחר שהיא מעוררת קנאה בקרב הרעיות ובין הילדים של הנשים השונות אך גם מפני שמובילה לאומללות לאורך כל החיים בקרב גברים. בנוסף לשנאה שמתעוררת. למרות הביקורת על הפוליגמיה היא לא קראה לשנות את ההלכה (השריעה) לגביה או לפעול בניגוד אליה.
גירושים - היא קראה לצמצום סמכות הגבר בכל מה שקשור לגירושים, מאחר שזה נותן לאישה הרגשה של חוסר אמון וביטחון כלפי בעלה אם הוא ירצה לגרש אותה בכל רגע. היא קראה לשינוי חוזה נישואים על ידי רישום הזכויות הלא כספיות שהאסלאם נתן לנשים כמו הזכות לגירושים לחינוך ולעבודה.
אל-חג'אב - היא הצהירה שהחג'אב שהוא כיסוי הגוף מלבד כפות הידיים והרגליים והפנים הוא חובה דתית, אך לא הח'מאר שכולל כיסוי הגוף כולל כפות הרגליים והידיים והפנים. החג'אב לא מונע מנשים ללמוד, לעשות קריירה, לעבוד, להתקדם ולהשתחרר. היא הלכה עם החג'אב לאורך כל ימיה.
פעילות פוליטית-לאומית

פעילותה ותרומתה לחברה של פוואז לא הסתכמה בפעילותה הספרותית ותמיכתה בשינוי מעמד האישה. היא גם הייתה מעורבת במאבק הלאומי. פוואז תמכה במפלגת המולדת, אלחיזב אלואטני, ושמרה על קשר טוב עם מנהיגה מוסטפא כאמל. בכתיבתה התנגדה לקולוניאליזם הבריטי וקראה לבני האומה להתנגד לבריטים ולסלק אותם מארץ המולדת לצורך קבלת העצמאות. זאת נחשבה לקריאה הראשונה מאישה ערבייה באותה תקופה.
המושג גבירותיי ורבותי (סיידאתי וסאדתי), נאמר פעם ראשונה בהיסטוריה על ידי מוסטפא כאמל באחד הכנסים של המפלגה בגלל נוכחותה של פוואז ואחרות.
פעילותה הפוליטית באה לידי ביטוי גם במישור הפמיניסטי: פוואז גם הייתה מהראשונות שייסדו התנועה הנשית במצרים ועוד כמה ארגוני נשים שמטרתם שחרור האישה.
חשיבות שחרור האישה בעינה בלטה בקריאתה לנשים בנות האומה שלה להשתתף בעמותות ובכנסים בינלאומיים במיוחד כנס האיגוד הנשי הבינלאומי שהתקיים בסנטיאגו בשנת 1893 מטרת המשתתפים לדון בענייני נשים וזכותן ללמוד.
המשתתפות בכנס הצביעו נגד ההצעה ואמרו שצריך להגביל את החופש של האישה לרכוש השכלה של האישה מאחר שתפקידה הוא רק בבית ולמען המשפחה. פוואז התנגדה בתוקף להחלטה זו והצהירה שצריך לתת לאישה לפרוץ כל הגבולות, ולהשתתף בכל הפעילויות החברתיות והפוליטיות במיוחד בתחום המדע. בספרה "רסאאל זינביאה" כתבה על "האישה והפוליטיקה" ובעמוד 19 היא הגיבה לגברת הנאא קוראני, נציגת נשים מסוריה שתמכה בהחלטה של משתתפות הוועידה בסנטיאגו בדבר הגבלת השכלתן של נשים וגם כתבה על זה בעיתון "לבנון". בתשובתה טענה פוואז שהאישה והגבר שווים מבחינה שכלית אך כל אחד משלים את השני ואי אפשר בלי שני הצדדים. לפיכך היא אינה מבינה מדוע אסור שהאישה תשתתף עם הגבר גם בפוליטיקה, כל עוד יש לה את המיומנויות והיכולות? שני המינים שווים זה לזה, הפחתת ערכה של האישה ודיכויה הביא אותה להיות עם פחות כוחות מזה של הגבר. לרוב, אינטלקטואלים מפרשים עימות זה בין שתיהן לעימות בין מסורתיים וליברלים בעוד שפוואז ייצגה את הזרם הליברלי.
הערות שוליים

↑  זינב פוואז, אלראסאאלא אלזינאביה., דאר אלכתוב, 2007
↑  2- זיינב, פוואז, ראאידה מן אעלאם אלנהדא אלערביה אלחדית'ה. סוריה, אלאנשר: וזארת אלת'קאפא, 2000
1 2 3  E.J. Brill. Exempley Lives, FemenestAspirations:ZENAB FAWAZ And The Arabic BiografphicalTradition.Jornal of Arabic Litrature, 1995.
1 2  זיינב, פוואז. ראאידה מן אעלאם אלנהדא אלערביה אלחדית'ה. סוריה, אלאנשר: וזארת אלת'קאפא, 2000.
↑  זיינב, פוואז. ראאידה מן אעלאם אלנהדא אלערביה אלחדית'ה. סוריה, אלאנשר: וזארת אלת'קאפא, 2000.
↑  Zeidan,Goseph. T. The Formative Years and Beyond. New York Press,1995.
1 2  זיינב, פוואז. ראאידה מן אעלאםאלנהדאאלערביהאלחדית'ה. סוריה, אלאנשר: וזארת אלת'קאפא, 2000.
1 2 3  وضاح جمعة,'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'التاريخ العاملي والرواية العربية الاولى'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'(ארכיון)
1 2 3 4  זיינב, פוואז. ראאידה מן אעלאם אלנהדא אלערביה אלחדית'ה. סוריה, אלאנשר: וזארת אלת'קאפא, 2000.
1 2 3 4 5 6  دانيا يوسف,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'درة جبل عامل- زينب فواز-للإعلاميه دانيا يوسف, http://www.aitarouniat.com/?p=5424
↑  אלדור אלמנת'ור פי טבקאת רבאת אלח'דור
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261031105171  BNE: XX1651192  BnF: cb150074657 (data)  GND: 124297838  ISNI: 0000 0000 7143 1503  LCCN: nr91019265  SELIBR: 52812  SUDOC: 115465332  TDVİA: zeyneb-fevvaz  VIAF: 42117417   WorldCat (עם VIAF): 42117417
ג'וליאן המלך

| --- | --- |

לוגו הסדרה
 סוגה:  אנימה, קומדיה, פעולה, הרפתקאות
 יוצרים:  ufotable
 כותבים:  פאוול רוג בוב סקולי מארק מקרוקל
 בימוי:  ניק פיליפי
 שחקנים:  סמאל, נייט, מרקורי, הדיעל, מעיה
 מדבבים:  דני ג'ייקובס (המלך ג'וליאן ה-13) דווייט שולץ דייוויד קרומהולץ בטסי סודארו דברה וילסון הנרי וינקלר קווין מייקל ריצ'רדסון אינדיה דה בופורט אנדי ריכטר ג'ף בנט 
 מדבבים בעברית:  אביתר אדיר, מיכה אוזין סליאן, שמחה ברבירו, עדן גמליאל, ענת ניב, רונה בקרמן, גילן שחף, דן קיזלר, יורם יוספסברג, אלי לולאי.
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית (דובב לשפות נוספות ובהן עברית)
 מספר עונות:  6
 מספר פרקים:  78
 תוכנית מקור:  מדגסקר
 הפקה
 מפיקים בפועל:  מיטש ווטסון ברט האלנד
 חברת הפקה:  אולפני ההנפשה של דרימוורקס
 הפצה:  נטפליקס 
 בעלי תפקידים נוספים:  אולפן טום מאגארת אריק דארנל
 מוזיקה:  סער בדישי (ביצוע שיר פתיחה)
 אורך פרק:  22 דקות
 שידור
 רשת שידור:  נטפליקס
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הילדים
 תקופת שידור מקורית:  19 בדצמבר 2014 – הווה
 תקופת שידור בישראל:  1 בפברואר 2016 – רץ
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
ג'וליאן המלך (באנגלית: All Hail King Julien, בתרגום חופשי: יחי המלך ג'וליאן) היא סדרת טלוויזיה המהווה ספין אוף לסדרת סרטי "מדגסקר".
סדרה זו נוצרה על ידי חברת דרימוורקס אנימציות והיא משודרת בישראל בערוץ הילדים, בניגוד לסדרה "הפינגווינים ממדגסקר" המשודרת בערוץ ניקלודיאון.
תקציר העלילה

המלך ג'וליאן הוא מלך מפונק ויהיר שאוהב לרקוד כל יום במדגסקר עם יועצו מוריס, מעריצו הנודניק מורט ועם למורה שמתפקדת כשומרת ראשו בשם קלובר.
הסדרה מספרת על מעלליו של המלך ג'וליאן וחבריו.
סקירת סדרה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 10 | 10 | 19 בדצמבר 2014 | 3 באפריל 2015 |
|  | 2 | 16 | 16 | 16 באוקטובר 2015 | 16 באוקטובר 2015 |
|  | 3 | 13 | 13 | 17 ביוני 2016 | 17 ביוני 2016 |
|  | 4 | 13 | 13 | 11 בנובמבר 2016 | 11 בנובמבר 2016 |
דמויות > דמויות ראשיות

המלך ג'וליאן ה-13 (אביתר אדיר) - למור זנב-טבעת והמלך המפונק והיהיר של הלמורים, מלא שמחה וחיים ומאמין באלי השמיים. אוהב לענות את מוריס, ותמיד בועט במורט. משפחתו (דודו, הוריו וגם המלך הקדום דוק שוגרפוט שהוא כנראה אחד מאבותיו) לא מחבבים אותו במיוחד, וחלקם אויבים שלו. אלרגי לחלב גקו באופן חריף מאוד כשהוא שותה חלב גקו הוא הופך למפלצת דמוית אדם זאב זה קרה כבר לכל מלך ג'וליאן לשעבר.
מוריס (מיכה אוזין סליאן) - איי איי שחור. יד ימינו של ג'וליאן. לעיתים נראה שהוא סובל מהיותו העוזר של ג'וליאן. ריאליסט, וחכם יותר משאר הלמורים. בסדרה המלך ג'וליאן המודח אנשי הפעמונים שהם בעצם חלזונות שמסתתרים מתחת האדמה מהצרפתים חושבים שהוא הנבחר שאמור לעזור להם לחזור אל פני השטח ולחיים שלווים.
קלובר (עדן גמליאל/אליענה מגון) - למורה חומה מפקדת משמר "זנב-הטבעת", פרנואידית. אכפת לה מאוד מעבודתה והיא שומרת על המלך. באחד הפרקים התגלה שיש לה אחות תאומה בשם קרימזון שהייתה אמורה להתחתן עם ג'וליאן, אבל הוא זרק אותה. בפרק האחרון הופכת לאישה של סייג' ולמלכת למורי ההרים.
מורט "הפיראט האיום מורט" (שמחה ברבירו) - למור עכברי. עוזרו של המלך ג'וליאן, ובעל אובססיה לרגליו של ג'וליאן (בפרק הראשון התגלה כי אובססיה זו נובעת מהעובדה שג'וליאן הציל את מורט מלהיאכל בעזרת רגליו). טיפש וילדותי, אך חמוד לעיתים מורט פולט יציאות אשר מלחיצות את קרוביו. מורט מבוגר מהלמורים שבסדרה ואף מתגלה באחד הפרקים שהוא בן הרבה יותר מ-50 בנוסף מורט חצי כוכב ים, מורט מעריץ את המלך ג'וליאן, אף על פי שמורט מבוגר מהמלך ג'וליאן. היה פיראט בעברו בשם הפיראט האיום מורט. יש לו כוח לשאוב נשמות של מורטים אחרים (הוא לא זכר את הכוח הזה ולא היה מודע לקיומו) ואלה ששאב כבר הפכו לחלק מהתת - מודע של מורט כמו: מורט החכם סבתו של מורט ועוד. לפעמים בעקבות השפעות וגירוים חיצוניים חלק מהנשמות של המורטים מופיעים לדוגמה מורט החכם מופיע לאחר שמורט שותה קפאין. בנוסף מורט הוא בעלה של זורה למורת ההרים.
דמויות > דמויות משניות > עוזריו של ג'וליאן

מסיקורה (ענת ניב) - זיקית אשר מנבאת למשפחת המלוכה המון זמן ויכולה לתקשר עם אלי השמיים.
טימו (גילן שחף) - טנרק, מדען אשר בונה בשביל ג'וליאן דברים.
דוקטור נו"ן (ערן מור) - נחש. הרופא של המלך ג'וליאן בעונות 1–3.
דמויות > דמויות משניות > למורים

ווילי (גילן שחף) - למור כתום. בדרך כלל צועק "כולנו עומדים למות!".
טד (דן קיזלר) - למור כתום. בעלה של דורותי. יש לו אישיות מקבילה פרי דמיוני בשם נחש שהוא לוחם חסר מעצורים חסר פחד. הסגן של קלובר במשמר זנב הטבעת.
דורותי (רונה בקרמן) - למורה אפורה. אשתו של טד.
סייג' - למור שרירי וחזק שלא מוכן להילחם. מלך למורי ההרים. בפרק האחרון הפך לבעל של קלובר.
רוב מקטוד - חברו הטוב ביותר של ג'וליאן. בעבר היה אויב שלו מכיוון שנטש אותו.
טוד (שמחה ברבירו) - למור קטן. עושה מה שאימו אומרת לו וכולם אוהבים אותו.
הורסט (שמחה ברבירו) - למור שמסתובב עם משקה. נשוי לפוסה בשם מרי-אן.
פאנצ'ו - למור כתום, פושע וגם מתגלה באחד הפרקים כמכונה הרג שאמורה לחסל את ג'וליאן.
הקטור -למור שחור, זעפן ומתפקד בתור ראש ממשלת המנגוים בממלכה.
דמויות > רעים > משפחת המלוכה

הדוד ג'וליאן ה-12 (אלי לולאי) - הדוד של המלך אשר ויתר על כס המלכות בגלל נבואה שבה מלך הלמורים יאכל על ידי הפוסות. רשע, חזר בכמה פרקים כדי להיות מלך, אחרי שהבין שנבואתה של מסיקורה לא התממשה. הקים את "פחד-טרופוליס". כמו האחיין שלו אלרגי באופן חריף לחלב גקו.
הנסיכה ג'ולי-אן (רונה בקרמן) - אחותו הקטנה של הדוד ג'וליאן, אשתו של הנסיך ברטי ואמו של המלך ג'וליאן. נחשבה למתה במשך זמן רב. אוהבת להתעלל באנשים שונים ולא מתייחס לאנשי חסרי מעמד אצולה. לא אוהבת את ג'וליאן ומסכימה עם כמה מדרכיו האכזריות של אחיה.
הנסיך ברטי (ערן מור) - גיסו של הדוד ג'וליאן, בעלה של ג'ולי-אן ואביו של המלך ג'וליאן. כמו אשתו נחשב למת במשך שנים. אוהב להתעלל בפשוטי העם ואפילו נזכר פעם שמד את אחיו הקטן. לא אוהב את המלך ג'וליאן.
המלך ג'וליאן הנוראי דוק שוגרפוט - מלך רשע שניסה להשתלט על הלמורים. בפרק 17 היה פעם שבה כמעט הרג את כל הממלכה. רשע אכזרי, ואוהב מוות (מת מפגיעת ברק לאחר שנבחר למלך בפרק 17).
המלך ג'וליאן ההגייני - המלך ג'וליאן ההגייני נאכל על ידי פוסה באמצע שהתקלח.
המלך ג׳וליאן הראשון- הרא לנתיניו את ישבנו כמו ג׳וליאן.
המלך ג׳וליאן השני- התחתן עם פרה ואז אכל אותה.
ברודני - אי אי, אחיו הגדול של ג'וליאן אשר הוריו קנו לו.
דמויות > רעים > רעים נוספים

קארל (אלי לולאי) - נמייה גאון מרושע שרוצה להשתלט על הממלכה, בעל ג'וק בשם צ'ונסי. אויבו המושבע של המלך ג'וליאן ה-13. בסוף עונה 5 פרק 10 הוא וצ'ונסי עוברים לפלורידה.
אבנר ובקה (אלי לולאי וענת ניב) - למורים אשר מנסים להפיל את המלך ג'וליאן. חברים בלהל"ה (בקושי עושים משהו).
קרימזון  (עדן גמליאל) - אחותה התאומה של קלובר. האקסית של המלך ג'וליאן, אשר מנסה להרוג אותו. משתפת פעולה עם הדוד המלך ג'וליאן.
מרי-אן - פוסה, ובנוסף אשתו של למור בשמו הורסט. שיתפה פעולה עם הדוד ג'וליאן ה-12.
הפיראטים - חבורת פיראטים אשר בסוף העונה השנייה חטפו את ג'וליאן. בסופו של דבר ג'וליאן ביחד עם קלובר ומורט מביסים אותם. לאחר מכן, הפך למפקד של הפיראטים וסירב להרוג את קלובר ומורט. לאחר מכן שיתפו פעולה עם קארל והקפטן שלהם מת על ידי התפוצצות מיני הר געש של קארל אשר ניסו לתקוף את ג'וליאן והוריו. לבסוף עוזרים לג'וליאן ובתמורה ג'וליאן נותן להם גביעים.
סטיב הקסום (סער בדישי) - קוסם שדומה באופן מדויק למלך ג'וליאן. ניסה להשתלט על הממלכה מפני שג'וליאן כינה אותו "רוטב סויה". נאכל על ידי תנין.
קוטו (ערן מור) - אחיו של סייג ומלך למורי ההרים לשעבר השתלט על הממלכה והובס על ידי גוליאן בפרק "היום שלפני מחר". נמחץ למוות על ידי הפסל של עצמו.
ראובן אהרונוביץ'

הרב ראובן אהרונוביץ עם מזכיר עיריית פתח תקווה, מרדכי וולפסון, בביקור ראשי עיריות בפ"ת, 1965
ראובן אהרונוביץ (ד' בסיון תרצ"ג - ט"ו בתמוז תשל"ה, 30 במאי 1903 – 24 ביוני 1975) היה ראש העירייה השלישי  של  בני ברק. אהרונוביץ כיהן בתפקידו 10 שנים לא רצופות, בין השנים ה'תשי"ד - ה'תשכ"ו (1954–1966), מחסידי גור.