stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קנזס
הערות שוליים

↑  Smith, Mitch (2018-11-06). "Laura Kelly, a Kansas Democrat, Tops Kobach in Governor's Race". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-06-25.
↑  Martin, Jonathan (2014-09-04). "National G.O.P. Moves to Take Over Campaign of a Kansas Senator". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-06-25.
↑  "Kansas", Religious Landscape Study, Pew Research Center
↑  "U.S. Census Bureau Data". U.S. Census Bureau. 2010. Retrieved 2011-07-13.
1 2  American FactFinder - Results
↑  "Annual Estimates of the Resident Population for Incorporated Places: April 1, 2010 to July 1, 2013". census.gov. May 2014. Retrieved June 3, 2014.
↑  "Table 1. Annual Estimates of the Population of Metropolitan and Micropolitan Statistical Areas: April 1, 2010 to July 1, 2014" (CSV). 2014 Population Estimates. United States Census Bureau, Population Division. March 2015. Retrieved March 26, 2015.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552529805171  BNC: 000406606  BNE: XX455331  BnF: cb120658452 (data)  CiNii: DA04856342  GND: 4114131-3  ISNI: 0000 0004 0393 0633  LCCN: n79007369  MusicBrainz: c747e5a9-3ac7-4dfb-888f-193ff598c62f  NARA: 10045312  NDL: 00628402  NKC: ge138175  NLK: KAB202010952  NSK: 000656529  SUDOC: 176543422  VIAF: 152389568   WorldCat (עם VIAF): 152389568 
מפת צפיפות האוכלוסין של מדינת קנזס
רומן פיליפוטו

רומן פיליפוטו (בצרפתית: Romain Philippoteaux; נולד ב-2 במרץ 1988) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר והקיצוני השמאלי בדיז'ון.
קריירה

לאחר ששיחק במחלקות נוער במועדונים מקומיים, בינואר 2013 הצטרף פיליפוטו לדיז'ון מהליגה הצרפתית השנייה.
בפברואר 2015 נרכש על ידי לוריאן מהליג 1 תמורת 2.5 מיליון אירו.
ביולי 2017 נמכר ב-850 אלף אירו לאוסר מהליגה השנייה.
ב-29 ביוני 2019 חתם על חוזה לשלוש שנים בנים מהליג 1.
בספטמבר 2020 נמכר תמורת חצי מיליון אירו לברסט, גם היא מהליג 1.
ב-3 בספטמבר 2021 שב בעונת השאלה לד'יזון, היורדת הטרייה לליג 2.
הערות שוליים

↑  Transferts : Romain Philippoteaux à Nîmes (officiel), lequipe.fr, 28 June 2019
↑  "ROMAIN PHILIPPOTEAUX DE RETOUR AU DFCO !" (בצרפתית). Dijon. 3 בספטמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רומן פיליפוטו".
מועצה אזורית שפיר

מועצה אזורית שפיר היא מועצה אזורית במחוז הדרום בקרבת הערים קריית גת וקריית מלאכי. כל יישובי המועצה, 14 בסך הכול, הם יישובים דתיים המשתייכים ברובם לתנועת הפועל המזרחי ובני עקיבא.
גאוגרפיה

המועצה גובלת בצפון במועצה אזורית באר טוביה, במזרח במועצה אזורית יואב ובקריית גת, בדרום במועצה אזורית לכיש ובמערב במועצה אזורית חוף אשקלון, מועצה אזורית יואב ומועצה אזורית לכיש. המועצה כוללת:
בחלקה הצפוני – קבוצה של ארבעה יישובים דתיים על כביש 3 ממערב לקריית מלאכי: משואות יצחק, שפיר, עין צורים ומרכז שפירא;
במרכז – חמישה יישובים דתיים (חלקם חרדיים) ממערב לכביש 40 ומצפון לכביש 35: רווחה, אלומה, קוממיות, זבדיאל וזרחיה;
בחלקה הדרומי – חמישה יישובים דתיים בחבל לכיש, מדרום לקריית גת: איתן, עוזה, שלווה, נועם ואבן שמואל שהוכללו במועצה בגלל רצון התושבים של אותם יישובים להכלל במועצה דתית.
היסטוריה

המועצה הוקמה בספטמבר 1950 עבור היישובים הדתיים באזור שפיר. אלו כללו אז את משואות יצחק, שפיר, עין צורים ופלוג'ה 2.
עם הקמתו, הוכלל במועצה המושב מנוחה, אך עם הקמת מועצה אזורית לכיש הוא הועבר לתחומו.
בשנתיים הראשונות לקיום המועצה, מונה לכהן בראשה אהרן מאיר. ראש המועצה הנבחר הראשון היה משה מושקוביץ שכיהן בתפקיד משנת 1952, במשך קרוב ל-30 שנה. אחריו, מ-1981 עד 1994 כיהן כראש המועצה משה אברהמי ממושב זרחיה, שהוחלף על ידי עמוס מגידיש באוגוסט 1994. מ-2002 עד 2018 כיהן בראשות המועצה אשר אברג'ל. בשנת 2018 נבחר לראשות המועצה אדיר נעמן עם 47% מהקולות.
המועצה קרויה על שם העיר המקראית שפיר.
קיימות תוכניות להקמת עיר חרדית בשם שפיר, המתכוננת לקום בשטח המועצה – בסמוך לצומת פלוגות, ממערב לקריית גת.
נתונים סטטיסטיים

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף דצמבר 2024 (אומדן), מתגוררים במועצה אזורית שפיר 14,536 תושבים, מתוכם 14,257 תושבי ישראל (מקום 143 בדירוג רשויות מקומיות בישראל).   אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 86.8%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 10,536 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח).
יישובי המועצה

| מספר | צורת היישוב | יישוב | שנת הקמה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | יישוב קהילתי | אבן שמואל |  |
| 2 | מושב | איתן |  |
| 3 | יישוב קהילתי | אלומה |  |
| 4 | מושב | זבדיאל |  |
| 5 | מושב | זרחיה |  |
| 6 | יישוב קהילתי | מרכז שפירא |  |
| 7 | מושב | משואות יצחק |  |
| 8 | מושב | נועם |  |
| 9 | מושב | עוזה |  |
| 10 | קיבוץ | עין צורים |  |
| 11 | מושב | קוממיות |  |
| 12 | מושב | רווחה |  |
| 13 | מושב | שלווה |  |
| 14 | מושב | שפיר |  |
ראשי המועצה

אהרן מאיר ממשואות יצחק – 1950–1952
משה מושקוביץ ממשואות יצחק – 1952–1981
משה אברהמי מזרחיה – 1981–1994
עמוס מגידיש משלווה – 1994–2002
אשר אברג'ל ממרכז שפירא – 2002–2018
אדיר נעמן ממרכז שפירא – 2018–מכהן
הערות שוליים

↑  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
1 2 3 4 5  הנתונים לפי טבלת רשויות מקומיות של למ"ס עבור 
סוף 2022
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  יצחק יעקבי, מועצה אזורית לכיש בצעדי בראשית, דבר, 4 ביולי 1956
↑  שפיר – מועצה אזורית חדשה, דבר, 17 בספטמבר 1950
↑  שמות יישובים חדשים (ג), על המשמר, 15 באוקטובר 1953
רשימת שמות יישובים, ילקוט הפרסומים 489, 31 ביולי 1956, עמ' 1247
↑  ראשי המועצה בעבר, אתר המועצה
↑  נבחר ראש מועצת שפיר, מעריב, 26 בינואר 1961
נבון: אינני רוצה לבוא לגוש עציון עם ויזה, דבר, 17 במאי 1979
↑  מכרז למכירת כלי רכב, מעריב, 14 בפברואר 1986
↑  הודעה בדבר בחירת ראש המועצה האזורית שפיר, 10 באוגוסט 1994, ילקוט הפרסומים 4244, עמ' 4937
↑  אריק מירובסקי, ‏ליצמן חושש מ"חריש 2": דורש הבטחה ממשלתית שהעיר שפיר תשווק לחרדים, באתר גלובס, 25 ביוני 2019
↑   הדר חורש, מ-60 אלף ל-180 אלף תושבים: העיר שחולמת לגדול – ומנסה לבלום את החרדים, באתר TheMarker‏, 3 ביוני 2019
↑  דוד גולדברג, ‏שפיר: "ועדת ההיגוי החרדית תהיה משולבת כבר בתכנון העיר", באתר JDN‏, 24 ביולי 2017
↑  פרופיל מועצה אזורית שפיר באתר הלמ"ס
| דגל ישראל מועצות אזוריות בישראל |
| --- | --- | --- |
| מחוז הצפון | אל-בטוף • בוסתאן אל-מרג' • גולן • הגלבוע • הגליל העליון • הגליל התחתון • מבואות החרמון • מגידו • מטה אשר • מעלה יוסף •  מרום הגליל • משגב • עמק הירדן • עמק המעיינות • עמק יזרעאל |  |
| מחוז חיפה | אלונה • זבולון • חוף הכרמל • מנשה |  |
| מחוז המרכז | ברנר • גדרות • גזר • גן רווה • דרום השרון • חבל יבנה • חבל מודיעין • חוף השרון • לב השרון • נחל שורק • עמק חפר • שדות דן |  |
| מחוז ירושלים | מטה יהודה |  |
| מחוז הדרום | אל קסום • אשכול • באר טוביה • בני שמעון • הערבה התיכונה • חבל אילות • חוף אשקלון • יואב • לכיש • מרחבים • נווה מדבר • רמת הנגב • שדות נגב • שער הנגב • שפיר • תמר |  |
| אזור יהודה והשומרון | גוש עציון • הר חברון • מגילות ים המלח • מטה בנימין • ערבות הירדן • שומרון |  |
| דגל ישראל מחוז הדרום |
| --- | --- | --- |
| נפות | נפת אשקלון • נפת באר שבע | מפת מחוז הדרום |
| ערים | אופקים • אילת • אשדוד • אשקלון • באר שבע • דימונה • נתיבות • ערד • קריית גת • קריית מלאכי • רהט • שדרות | מפת מחוז הדרום |
| מועצות מקומיות | חורה • ירוחם • כסייפה • להבים • לקייה • מיתר • מצפה רמון • עומר • ערערה בנגב • שגב שלום • תל שבע | מפת מחוז הדרום |
| מועצות אזוריות | אל קסום • אשכול • באר טוביה • בני שמעון • הערבה התיכונה • חבל אילות • חוף אשקלון • יואב • לכיש • מרחבים • נווה מדבר • רמת הנגב • שדות נגב • שער הנגב • שפיר • תמר | מפת מחוז הדרום |
| מועצה מקומית תעשייתית | נאות חובב | מפת מחוז הדרום |
| מועצות אזוריות שבוטלו | אבו בסמה | מפת מחוז הדרום |
| יישובים לשעבר | כרמון • נוה יאיר • אשלים | מפת מחוז הדרום |
| יישובים עתידיים | דניאל • דרור • נווה תמרים • כסיף • עבדה • מעלה אהרן • שפיר | מפת מחוז הדרום |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310957305171  VIAF: 143611532   WorldCat (עם VIAF): 143611532
מיקי גבע

| --- | --- |

 לידה:  9 באוקטובר 1979 (בן 45) קריית מלאכי, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1999 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מספר צאצאים:  3
 פרופיל ב-IMDb
 
מיקי גבע בהופעה, 2022
מיקי גבע (נולד ב־9 באוקטובר 1979 בשם מיקי גבסי) הוא קומיקאי, סטנדאפיסט, מוזיקאי, שחקן, תסריטאי, מנחה, וסופר ישראלי.
ביוגרפיה

גבע, יליד קריית מלאכי, היה חבר בלהקת הנוער המקומית, "צעירי קריית מלאכי", שזכתה לחשיפה בסוף שנות ה-80 בעקבות השתתפותה הקבועה בפינה בתוכנית הטלוויזיה "זהו זה!", טרם היה חבר בה. גבע ביצע קטעי יחיד רבים בשירי הלהקה. במהלך שנות ה-90 כיכב לצד חבריו בסדרת טלוויזיה מוזיקלית "דור חדש" בה השתתפו כלל חברי הלהקה הצעירים. בסדרה ששודרה בצהרי היום בחינוכית ערוץ 2 הציגה הלהקה את הווי חייהם כזמרים צעירים בלהקת הנוער המקומית תוך שהם שרים ומשחקים תחת בימויו של רוני אבירם.
קריירה > בתיאטרון

בשנת 2002 השתתף בפסטיגל.
ב-2010 שיחק את מלך סיאם במחזמר "אנה ומלך סיאם".
חיים אישיים

בשנת 2016 נישא גבע לספיר זגורי ב-2017 נולד בנם הבכור ובשנת 2024 נולדו לזוג תאומות. הם מתגוררים בהרצליה.
הערות שוליים

↑  יפעת הללי אברהם, ‏חופה אקספרס: מיקי גבע וספיר זגורי התחתנו, באתר ‏מאקו‏, 3 ביולי 2016
↑  לילך מרקוביץ', ‏אבאל'ה: מיקי גבע ואשתו הביאו לעולם תאומות, באתר ‏מאקו‏, 28 בנובמבר 2024
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2003: אדיר מילר | פרס נבחרי הילדים למצחיקן השנה   2004: מיקי גבע  | הבא: 2005: שלישיית מה קשור |
לורן מייקלס

| --- | --- |

מייקלס עם פסלון פרס פיבודי אישי שהוענק לו (אנ'), 2013
 לידה:  17 בנובמבר 1944 (בן 80) טורונטו, אונטריו, קנדה 
 שם לידה:  Lorne David Lipowitz 
 מדינה:  ארצות הברית, ישראל, קנדה 
 תקופת הפעילות:  מ-1968 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טורונטו  Forest Hill Collegiate Institute 
 בן או בת זוג:  Rosie Shuster 
 פרסים והוקרה:  שותף במסדר קנדה (2018)  פרס מארק טוויין להומור אמריקני (2004)  שדרת הכוכבים של קנדה (2003)  מדליית החירות הנשיאותית (2016)  פרס אמי לבידור בפריים טיים (1975)  פרס אמי הבינלאומי לניהול (2010)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 http://www.lornemichaels.com
 פרופיל ב-IMDb
 
לורן מייקלס CC (באנגלית: Lorne Michaels; נולד ב-17 בנובמבר 1944) הוא מפיק, במאי, תסריטאי, קומיקאי ושחקן קנדי-אמריקאי-יהודי. יצר והפיק תוכניות בידור וסרטים קומיים רבים לאורך השנים, ובהם: "סאטרדיי נייט לייב", "לייט נייט" עם קונאן או'בריאן, "טונייט שואו" עם ג'ימי פאלון, "רוק 30", "פעלולן לנצח", "אימא מלווה", "עולמו של ויין", ו"ילדות רעות".
ביוגרפיה

נולד בשם לורן דייוויד ליפקוביץ (Lorne David Lipowitz) לפלורנס (לבית בקר) ואברהם ליפקוביץ, הורים יהודים ממוצא אשכנזי בטורונטו, קנדה.
קיבל תואר בספרות אנגלית מאוניברסיטת קולג' (השייך לאוניברסיטת טורונטו) ב-1966.
ב-1987 הוא התאזרח גם כאמריקאי.
קריירה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ב-2012 הוענק לו פרס הצטיינות אישי על פועלו כקומיקאי וכסטיריקן(אנ') בטקס פרסי פיבודי.
קריירה > פרסים והוקרה

ב-2002 הוענק לו תואר כבוד ממסדר קנדה.
ב-2016 הוענקה לו מדליית החירות הנשיאותית של ארצות הברית.
חיים אישיים

לו שלושה ילדים, והוא אף נישא במהלך חייו לשלוש נשים שונות.
בשנים 1967–1980 נישא בראשונה לתסריטאית הקנדית-יהודייה רוזי שוסטר (אנ') - דודניתו של הקומיקסאי והשותף-יוצר של "סופרמן", ג'ו שוסטר.
בשנים 1981–1987 נישא בשנית לדוגמנית סוזן פוריסטל.
ב-1991 נישא בשלישית לעוזרת שלו לשעבר אליס בארי.
ראו גם

"סאטרדיי נייט לייב" – (תוכנית המערכונים הסאטירית "Saturday Night Live"', שהוא משמש בה כמפיק עד היום)
הערות שוליים

↑  Lorne Michaels: the inscrutable kingmaker of comedy
↑  "Rosie Shuster Biography (1950-)". www.filmreference.com.
↑  Smith, Chris (13 במרץ 1995). "Comedy Isn't Funny". New York Magazine. ארכיון מ-11 בספטמבר 2017. נבדק ב-26 באוגוסט 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "TV Star Frank Shuster kisses his daughter, Rosalind, last night after her marriage at Holy Blossom Temple to Lorne Michaels. The bride interviews perf(...) – All Items – Digital Archive : Toronto Public Library". tpl.ca. 2 בנובמבר 1967. נבדק ב-24 ביוני 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Lorne David Michaels and wife : Wedding". library.yorku.ca. 3 בנובמבר 1967. נבדק ב-24 ביוני 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Biography and Filmography: Rosie Shuster". Hollywood.com. 6 בפברואר 2015. ארכיון מ-26 באוגוסט 2017. נבדק ב-26 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007327865405171  PLWABN: 9810608557805606  BNE: XX1287936  BnF: cb14121350x (data)  GND: 1061594491  ISNI: 0000 0001 1021 7252  LCCN: no98079794  MusicBrainz: 71cb18e3-1416-43c5-826c-840c218d0bb6  NKC: xx0049188  NTA: 072440333  SNAC: w69314q3  VIAF: 15877327   WorldCat (עם VIAF): 15877327 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבחירות לכנסת החמישית

תוצאות הבחירות לכנסת החמישית
הבחירות לכנסת החמישית התקיימו ב-15 באוגוסט 1961, ג' באלול ה'תשכ"א, ותוצאות הבחירות קבעו את הרכב הסיעות בכנסת החמישית. הבחירות הוקדמו בשנתיים ממועדן המקורי ב-5 בנובמבר 1963, י"ח בחשוון ה'תשכ"ד.
אלו היו הבחירות האחרונות שבהן עמד דוד בן-גוריון בראש מפא"י. בחירות אלו עמדו בצד מאבק בין-דורי ובין-אישי עז בצמרת מפא"י על רקע העסק הביש. בסופה של מערכת הבחירות נותרה מפא"י בשלטון, כשבראשה בן-גוריון, אך איבדה כעשרה אחוזים מכוחה. המפלגה הליברלית שאך זה הוקמה קיבלה 17 מנדטים, והייתה להפתעת הבחירות. מערכת בחירות זו תיזכר גם בזכות שיגור הטיל שביט 2 כחודש לפני הבחירות, אירוע שנראה לרבים כתעלול בחירות של מפא"י.
רקע היסטורי

הבחירות לכנסת החמישית היו הבחירות הראשונות במדינת ישראל שעמדו בצילה של "הפרשה". "הפרשה", אשר רחשה מתחת לפני השטח במשך כחמש שנים, חזרה לפתע אל מרכז הבמה הפוליטית בשנת 1960, כאשר דרש בן-גוריון להקים ועדת חקירה לבדיקת "הפרשה" על כל פרטיה. השאלה "מי נתן את ההוראה" - האם היה זה משה דיין, פנחס לבון או בנימין גיבלי - נראתה כשאלה הפוליטית הבוערת ביותר בישראל. ברקע הדברים עמד מאבק פוליטי בין-דורי בתוך סיעת מפא"י בין "דור הצעירים" שהונהג על ידי משה דיין המקורב לבן-גוריון, ובין "דור הביניים" של פנחס לבון וה"שלישייה" - גולדה מאיר, זלמן ארן ופנחס ספיר.
עם תחילת העיסוק ב"פרשה" היה בן-גוריון בשיא כוחו. לאחר הבחירות לכנסת הרביעית שהסתיימו בניצחון מוחץ של מפא"י, עמד בן-גוריון בראש קואליציה שבה תמכו 89 חברי כנסת, 47 מהם ממפלגתו. מעמדת כוח זו ביקש בן-גוריון להחל בערעור יסודות כוחו של דור הביניים (שהיו כולם אז בשנות החמישים לחייהם), החל בלבון, הדמות שנראתה בעלת הפוטנציאל המנהיגותי המשמעותי ביותר ושהחזיקה בבסיס כוח בראשות ההסתדרות. לאחר זמן, התברר כי הייתה זו השגיאה הפוליטית החמורה ביותר שעשה בן-גוריון.
בן-גוריון סירב לאורך שנים להעניק ללבון זיכוי מאחריות למתן ההוראה בעסק הביש. ועדה שהקים הרמטכ"ל זיכתה את לבון מאחריות, אך בן-גוריון סירב לקבל את מסקנותיה. לבד מהיריבות עם לבון, פעל כאן כנראה גם שיקול מעשי פשוט: אם לבון אינו זה שנתן את ההוראה, הרי שגדלה מאוד הסבירות שהיה זה אחד מנאמניו של בן-גוריון שנתן אותה.
לאחר שוועדת שרים שכונתה ועדת השבעה טיהרה את שמו של לבון, נקט בן-גוריון את הצעד השגור אצלו והתפטר ב-31 בינואר 1961 מראשות הממשלה. בן-גוריון ביקש באמצעות הפרישה — כפי שעשה בעבר — לגרום למפלגה לתמוך בעמדותיו, והעמיד את מפא"י בפני הבחירה: בן-גוריון או לבון, אין מקום לשניהם באותה מפלגה. ב-4 בפברואר 1961 הדיח מרכז מפא"י את לבון מן המפלגה. בן-גוריון ניסה לשוב ולהקים ממשלה חדשה, אך שותפיו לקואליציה הביעו הסתייגות מכך שישוב ויקים ממשלה נוכח התנהלותו בעניין הפרשה. מרכז אחדות העבודה קיבל החלטה שלא להצטרף לממשלה חדשה בראשות בן-גוריון והודיע כי "ראש הממשלה איבד את סמכותו המוסרית והציבורית לכונן ממשלה בלי לשאול את פי העם". גם מפ"ם והמפלגה הפרוגרסיבית אימצו עמדה דומה. כניסיון להתגבר על ההתנגדות לבן-גוריון הציעה מפא"י להרכיב ממשלה בראשות לוי אשכול, ואולם בשלב זה כבר החלה המפלגה הפרוגרסיבית במגעים לאיחוד עם הציונים הכלליים, והודיעה כי לא תצטרף לאף ממשלה עד להשלמת האיחוד. בעקבות זאת, החליטה מפא"י לחדול מהניסיונות להרכיב ממשלה חדשה, ולהיערך לבחירות,
וזאת פחות משנתיים לאחר מערכת הבחירות הקודמת.
מערכת הבחירות

שוב ניסה בן-גוריון לשוב ולשדר את תדמית "הגידו כן לזקן", אך עתה לא נראה כאבי המדינה, המדינאי השקול והמפוכח, אלא כפי שראוהו רבים בהנהגת מפא"י: זקן נוקם ונוטר, הרודף את לבון אישית ועסוק בפנקסנות מפלגתית נקמנית.
בן-גוריון עצמו לא היה מודע למידת השינוי בתדמיתו, ואף רשם ביומנו כי הוא חש שהפעם יתקבל הרוב הדרוש לשינוי שיטת הבחירות (רוב אותו דרש מן הבוחר בכל מערכת בחירות).
אירוע מרכזי היה שיגורו של הטיל שביט 2, ב-6 ביולי 1961, אשר לווה בתמונות של בן-גוריון, ושל סגן שר הביטחון שמעון פרס, ממנהיגי "הדור הצעיר" במפא"י, ניצבים מחייכים ליד הטיל הממתין לשיגורו. רבים טענו כי שיגור הטיל בעיתוי זה היה תעלול בחירות, שנועד להביא לניצחון מפא"י בבחירות (טענות דומות הועלו בשנת 1981 כלפי מנחם בגין אשר אישר את הפצצת הכור העיראקי סמוך מאוד לפני הבחירות לכנסת העשירית).
תוצאות הבחירות

בבחירות שהתקיימו ב-15 באוגוסט 1961 נמנו 1,006,964 קולות כשרים מתוך 1,271,285 בעלי זכות בחירה. אחוז החסימה עמד בהתאם על 10,070 קולות. תוצאות הבחירות היו כדלהלן:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| רשימה | רשימה | רשימה | רשימה | מושבים בכנסת | מושבים בכנסת | מושבים בכנסת | קולות | קולות | קולות | קולות |
| כינוי הרשימה | כינוי הרשימה | סימן | ראש הרשימה | מס' |  | ± | מס' | אחוז |  | ± |
| מפלגת פועלי ארץ ישראל ובלתי מפלגתיים |  | א | דוד בן-גוריון | 42 | 42 / 120 | 5 | 349,330 | 34.7% |  | 3.5 |
| תנועת החרות |  | ח | מנחם בגין | 17 | 17 / 120 |  | 138,599 | 13.8% |  | 0.3 |
| המפלגה הליברלית |  | ל | פנחס רוזן | 17 | 17 / 120 | חדש | 137,255 | 13.6% |  | חדש |
| חזית דתית לאומית, המזרחי והפועל המזרחי ודתיים בלתי מפלגתיים |  | ב | חיים משה שפירא | 12 | 12 / 120 |  | 98,786 | 9.8% |  | 0.1 |
| מפלגת הפועלים המאוחדת ובלתי מפלגתיים |  | מ | מאיר יערי | 9 | 9 / 120 |  | 75,654 | 7.5% |  | 0.3 |
| אחדות העבודה פועלי ציון ובלתי מפלגתיים |  | תו | ישראל גלילי | 8 | 8 / 120 | 1 | 66,170 | 6.6% |  | 0.6 |
| המפלגה הקומוניסטית הישראלית ובלתי מפלגתיים |  | ק | שמואל מיקוניס | 5 | 5 / 120 | 2 | 42,111 | 4.2% |  | 1.4 |
| יהדות התורה - אגודת ישראל ודתיים בלתי מפלגתיים |  | ג | יצחק מאיר לוין | 4 | 4 / 120 | חדש | 37,178 | 3.7% |  | חדש |
| המחנה התורתי פועלי אגודת ישראל ודתיים בלתי מפלגתיים |  | ד | קלמן כהנא | 2 | 2 / 120 | חדש | 19,428 | 1.9% |  | חדש |
| שיתוף ואחווה |  | יא | דיאב עובייד | 2 | 2 / 120 |  | 19,342 | 1.9% |  | 0.8 |
| קידמה ופיתוח |  | רא | אחמד א-ד'אהר | 2 | 2 / 120 |  | 16,034 | 1.6% |  | 0.3 |
אחוז החסימה: 1%
| קידמה ועבודה |  | נ | סאלח-חסן ח'ניפס | 0 |  |  | 3,561 | 0.4% |  | 0.1 |
| למען הצדק והאחווה, רשימה ספרדית דתית |  | סש | משה ישי | 0 |  | חדש | 3,181 | 0.3% |  | חדש |
| שוחרי הדמוקרטיה |  | עט | דאוד ח'ורי | 0 |  | חדש | 335 | 0.0% |  | חדש |
| סה"כ | סה"כ | סה"כ | סה"כ | 120 | 120 | 120 | 1,006,964 | 100% | 100% | 100% |
| בעלי זכות הצבעה | בעלי זכות הצבעה | בעלי זכות הצבעה | 1,271,285 | קולות כשרים | קולות כשרים | קולות כשרים | 1,006,964 | 83% | 83% | 1.4 |
רשימות המועמדים המלאות: עיתון רשמי מס' 863 (אורכב 12.06.2018 בארכיון Wayback Machine)
תוצאות הבחירות: עיתון רשמי מס' 869 (אורכב 12.06.2018 בארכיון Wayback Machine)
מפא"י איבדה 5 מנדטים, ואף מפלגות הלוויין הערביות שלה איבדו מכוחן. לעומתה שמרה תנועת החרות על כוחה, ואילו המפלגה הליברלית, שנוסדה במהלך כהונת הכנסת הרביעית כתוצאה מאיחוד הציונים הכלליים עם המפלגה הפרוגרסיבית, הגדילה את כוחה וקיבלה 17 מנדטים.
לאחר הבחירות

לאחר הבחירות נכשל בן-גוריון בניסיונו להרכיב ממשלה. בספטמבר משך את ידו מן העניין, ולוי אשכול הוא שניהל את המשא ומתן הקואליציוני בפועל, בעוד המנהיג יושב בשדה בוקר. אשכול החליט לצרף את אחדות העבודה - פועלי ציון אל ממשלת מפא"י והדתיים, ולנסות ולפייס את מרבית השרים ממפא"י, למעט זלמן ארן שסירב להצטרף אל הממשלה החדשה.
ב-2 בנובמבר 1961 הציג בן-גוריון את ממשלתו בפני הכנסת. ספיחי "הפרשה" המשיכו להטיל את צילם במהלך עשרים חודשי קיומה של הממשלה האחרונה שבראשה עמד בן-גוריון. ביוני 1963 הודיע בן-גוריון על התפטרותו בפעם האחרונה.
הערות שוליים

↑  מרכז אחה"ע החליט שלא להצטרף לממשלה החדשה ולתבוע בחירות, דבר, 10 בפברואר 1961
↑  הפרוגרסיבים דחו הצעת מפא"י להצטרף לממשלה בראשות אשכול, דבר, 16 במרץ 1961
↑  אריה גלבלום, נאום הבחירות הראשון של ב. ג., מעריב, 20 במרץ 1961
↑  ראו למשל: אודי מנור, יגאל אלון – ביוגרפיה פוליטית, עמ' 143.
↑  הכנסת החמישית, באתר הכנסת
שמן קנולה

| --- | --- |

שמן קנולה הוא אחד מהשמנים הנפוצים בעולם
 
 מאכלים
 מוצא:  קנדה
 ממציא:  אוניברסיטת ססקצ'ואן
 תאריך יצירה:  1974
 
צמח הלפתית שממנו מופק השמן
שמן קָנוֹלָה (Canola) הוא שמן המופק מזרעי צמח הלפתית. בשנת 2018 הופקו בעולם 24.6 מיליון טון שמן קנולה. המדינות המובילות בייצור שמן קנולה הן קנדה, סין וגרמניה שביחד מייצרות 44% מכלל היצור העולמי.
בשונה משמן קולזה המופק גם הוא מלפתית, שמן הקנולה דל בחומצת שומן ארוסית, לעומת שמן קולזה העשיר בה.
היסטוריה

ניסיונות להפיק שמן מצמח הלפתית ידועים כבר מסוף המאה ה-19, אולם השמן שהופק היה בעל תכונות בעייתיות כגון חומציות גבוהה (ריכוז גבוה של חומצות שומן חופשיות שלא כחלק מטריגליצרידים). בקנדה הפיקו שמן מלפתית כבר ב-1936, למרות חסרונותיו הרבים.
בשנת 1968 התחילו לבצע בקנדה ניסויים שהתבססו על הכלאות בין זנים שונים של לפתית במטרה להשביח תכונותיו של שמן הלפתית. בשנות השבעים הצליחו להפיק שמן משופר עם חומציות נמוכה. שמן זה קיבל את השם קנולה (Canola), ראשי תיבות של המילים Canadian Oil Low Acid (שמן קנדי עם חומציות נמוכה). שם נוסף שקיבל השמן הוא LEAR - ראשי התיבות של "Low Erucic Acid Rapeseed" (שמן לפתית עם מינון נמוך של חומצת שומן ארוסית). שמן הקולזה מכיל מינונים גבוהים יותר של חומצת שומן ארוסית, צבעו כתום וטעמו חזק יותר והוא נפוץ בצרפת ובשווייץ. במינונים גבוהים מאוד חומצת השומן הארוסית עלולה להיות רעילה.
מינים

המינים העיקריים של לפתית שמהם מפיקים את שמן הקנולה הם Brassica napus ו-Brassica rapa.
בריאות

מחקר שפורסם בשנת 2017 במגזין הרפואי "Scientific Reports" קובע כי שמן קנולה פוגע בתפקוד מוח ובזיכרון בקרב עכברים עם נטייה גנטית למחלה דמויות אלצהיימר.
אגדות אורבניות

החל משנת 1999 נפוצו באינטרנט אגדות אורבניות אודות הרעילות לכאורה של שמן קנולה, כולל קישור השמן למחלת הפרה המשוגעת. המקור לאגדות אלו נובע מכך ששמן המופק מלפתית הבר מכיל כמויות משמעותיות של חומצת שומן ארוסית הידועה כרעילה. עם זאת, הלפתית המבויתת המשמשת ליצור שמן הקנולה למאכל מכילה פחות מ-2% חומצת שומן ארוסית, רמה הנחשבת לבטוחה לצריכה על ידי בני אדם.
ההאשמות הופרכו כבר אז על ידי אתרים העוסקים בבריאות. האגדה זכתה לעדנה מחודשת בישראל לאחר כתבה של שרי אנסקי במעריב בשנת 2009. חלק מהכתבה מהווה עיבוד של מכתב שרשרת שהופרך כבר ב-2005 על ידי אתר האגדות האורבניות snopes.‏
בעשור השלישי של המאה ה-21, קנתה לה שביתה בקרב משפיעני רשת ואף בקרב בכירים בממשל האמריקאי הסברה כאילו שמנים מן הצומח "רעילים" ו"הורגים באיטיות", אך מומחים למדעים הרלוונטיים טוענים כי טענות אלו מופרכות וחסרות בסיס.
הערות שוליים

↑  What is Canola?, Canola Council of Canada
↑  אילן גטניו, מחקר: שמן קנולה מזיק למוח, באתר ישראל היום, 8 בדצמבר 2017
↑  Elisabetta Lauretti & Domenico Praticò, Effect of Canola Oil Consumption on Memory, Synapse and Neuropathology in the Triple Transgenic Mouse Model of Alzheimer’s Disease, Scientific Reports, Nature, 2017
↑  Crismer values and erucic acid contents of rapeseed oils
↑  ד"ר דין אדל: שמן קנולה: עוד קרבן של "מתיחת רשת" כתבה באתר healthcentral.com
↑  שרי אנסקי, שמן מנוע, באתר nrg‏, 12 בדצמבר 2009
↑  תיאור האגדה האורבנית באתר Snopes
↑  "Are Seed Oils Actually Bad for You?" (באנגלית). 2024-11-09. נבדק ב-2024-12-15.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 01176455
בשר טחון

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מוצר ביניים, מזון, בשר 
 מרכיבים עיקריים:  בשר, מלח שולחן 
 
טחינת בשר לייצור נקניק
בשר בקר טחון במטחנה תעשייתית
בשר טחון הוא בשר קצוץ דק במטחנת בשר או בסכין קיצוץ.
על פי תקנה 853/2004 של האיחוד האירופי,  ההגדרה לבשר בקר טחון היא: "בשר ללא עצמות שעבר פעולת טחינה המכילה פחות מ-1% מלח".
טחינת בשר

בשר ניתן לטחון במטחנת בשר, מכשיר המשמש לטחינה עדינה או ערבוב של בשר חי או מבושל. המטחנה מחליפה במידת הדיוק ועדינות הטחינה את הסכין.
המזון המיועד לטחינה מוכנס לתוך משפך אשר ממוקם בחלקה העליון של המטחנה. משם החומר ממשיך לנוע דרך מסוע בורג אופקי שניתן להפעילו על ידי גלגל יד או מנוע חשמלי, המועך את תערובת המזון. בסוף המסוע ממוקמת סכין המותקנת אל מול פתחי חורים קבועים. גודל הבשר תלוי בגודלם של החורים מהם הוא יוצא.
סוגי בשר

סוג נפוץ של בשר טחון הוא בשר בקר טחון, אך סוגים רבים אחרים של בשרים מוכנים באופן דומה, כולל בשר חזיר, בשר כבש ובשר עוף. בתת-היבשת ההודית, טוחנים גם בשר כבש וגם בשר עז (אנ') לייצור כמא.
נתחי בשר בקר המשמשים לבשר טחון

צוואר – שריר המתאים בעיקר לטחינה, נתח מס' 10
פלדה ("בשר כסלים". אנגלית: flank) – נתח גדול שמקורו בחלל הבטן. חלק קטן ממנו נקרא "נתח הקצבים" שמתאים להכנת אומצות, נתח מס' 17
מכסה הצלע (מכסה אנטרקוט) – נתח הנמצא מתחת לוורד הצלע (אנטרקוט), נתח מס' 7