stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חפני ופינחס
חטאם של חפני ופינחס

חפני ופינחס מכונים על ידי המקרא בכינוי החריף "בני בליעל", על חטאם: בכל פעם שבא אדם להקריב קרבן במשכן, הם היו באים לכלי בו התבשל הבשר, ולוקחים לעצמם. בנוסף, לפני שהיו מקטירים את החֵלֶב על המזבח, היו לוקחים בשר חי מאת המקריב, ולא מסכימים כשביקש שיחכו עד שיקריבו את החלב. בנוסף, מוזכר בהמשך שחטאם היה "אֲשֶׁר יִשְׁכְּבוּן אֶת הַנָּשִׁים הַצֹּבְאוֹת פֶּתַח אֹהֶל מוֹעֵד". בגמרא התייחסו לחטא זה והסבירו את הפסוק שלא כפשוטו: ”כל האומר בני עלי חטאו (באשת איש) אינו אלא טועה”, אלא שכאשר הנשים היו באות להקריב את קרבנותיהם, היו מעכבים אותן, וגורמים להן להשתהות, ובכך מנעו אותן מקיום מצוות פרייה ורבייה על בעליהן, ולפיכך ”מעלה עליהן הכתוב כאילו שכבום”. בגמרא מובאת שיטה האומרת שרק חפני חטא והפסוק מציין גם את פינחס בחטא, כי לא מיחה בו.
עלי אביהם שמע על חטאם, וניסה להוכיח אותם, אך הם לא שמעו לו והמשיכו לחטוא. בעקבות זאת, בא איש האלוהים אל עלי, והודיע לו שכעונש על חטא בניו ייענשו כל צאצאיו, ואף אחד מהם לא יזכה להגיע לזקנה. הוא אף נתן לו סימן שהנבואה תתקיים: ששני בניו, חפני ופינחס, ימותו שניהם באותו יום.
באותה תקופה היה שמואל הנביא ילד, והוא גדל במשכן עקב נדרהּ של אמו חנה, שהילד שייוולד לה יוקדש ל-ה' לכל ימיו. באחד הלילות שמע שמואל קול קורא לו, וחשב שזה עלי, אך לאחר שבא אל עלי שלוש פעמים ובכל פעם אמר עלי שלא הוא שקרא לו, הבין עלי שזוהי נבואה, וציווה על שמואל לשכב במקומו. כששמע שוב שמואל את הקול הקורא לו, השיב: "דבר כי שומע עבדך", והתנבא גם הוא נבואת פורענות על בית עלי, לפיה לא יכופר לבית עלי לעולם.
קללת בני עלי

בני עלי חפני ופנחס נתקללו שימותו באותו יום, אבל גם צאצאיהם נתקללו שלא יאריכו ימים, וכן שיהיו עניים :
ל לָכֵן, נְאֻם-יְהוָה אֱלֹהֵי יִשְׂרָאֵל, אָמוֹר אָמַרְתִּי, בֵּיתְךָ וּבֵית אָבִיךָ יִתְהַלְּכוּ לְפָנַי עַד-עוֹלָם; וְעַתָּה נְאֻם-יְהוָה חָלִילָה לִּי, כִּי-מְכַבְּדַי אֲכַבֵּד וּבֹזַי יֵקָלּוּ. לא הִנֵּה, יָמִים בָּאִים, וְגָדַעְתִּי אֶת-זְרֹעֲךָ, וְאֶת-זְרֹעַ בֵּית אָבִיךָ--מִהְיוֹת זָקֵן, בְּבֵיתֶךָ. לב וְהִבַּטְתָּ צַר מָעוֹן, בְּכֹל אֲשֶׁר-יֵיטִיב אֶת-יִשְׂרָאֵל; וְלֹא-יִהְיֶה זָקֵן בְּבֵיתְךָ, כָּל-הַיָּמִים. לג וְאִישׁ, לֹא-אַכְרִית לְךָ מֵעִם מִזְבְּחִי, לְכַלּוֹת אֶת-עֵינֶיךָ, וְלַאֲדִיב אֶת-נַפְשֶׁךָ; וְכָל-מַרְבִּית בֵּיתְךָ, יָמוּתוּ אֲנָשִׁים. לד וְזֶה-לְּךָ הָאוֹת, אֲשֶׁר יָבֹא אֶל-שְׁנֵי בָנֶיךָ--אֶל-חָפְנִי, וּפִינְחָס: בְּיוֹם אֶחָד, יָמוּתוּ שְׁנֵיהֶם. לה וַהֲקִימֹתִי לִי כֹּהֵן נֶאֱמָן, כַּאֲשֶׁר בִּלְבָבִי וּבְנַפְשִׁי יַעֲשֶׂה; וּבָנִיתִי לוֹ בַּיִת נֶאֱמָן, וְהִתְהַלֵּךְ לִפְנֵי-מְשִׁיחִי כָּל-הַיָּמִים. לו וְהָיָה, כָּל-הַנּוֹתָר בְּבֵיתְךָ, יָבוֹא לְהִשְׁתַּחֲו‍ֹת לוֹ, לַאֲגוֹרַת כֶּסֶף וְכִכַּר-לָחֶם; וְאָמַר, סְפָחֵנִי נָא אֶל-אַחַת הַכְּהֻנּוֹת--לֶאֱכֹל פַּת-לָחֶם.
עם זאת, האמוראים מצאו שעיסוק בתורה יביא תרופה לקללת הצאצאים. במשפחות טוויל עוברת מסורת שהם מבני עלי וכוהנים הם.
"וּבָנִיתִי לוֹ בַּיִת נֶאֱמָן, וְהִתְהַלֵּךְ לִפְנֵי-מְשִׁיחִי כָּל-הַיָּמִים" - זו הפסקת הכהונה הגדולה מבני איתמר, והעברתה לצאצאי אלעזר הכהנים בני צדוק.
קללת בני עלי > תקפות הקללה בזמננו

בהקדמת "עץ חיים" לר' חיים ויטאל, כתב שיש ברייתא מבית מדרשו של רבי ישמעאל, שמסייגת את תוקפן של שלוש השבועות בשיר השירים, "השבעתי אתכם" ומצמצמת אותן לאלף שנה. מוסבר שם, כי שבועת / קללת עולם, תקפה עד 1000 שנה ולא יותר. לפיכך יובן מדוע כל הנבואות שנתנבא שמואל על בית עלי, היו אומנם תקפות בזמן התנאים והסיפור על צאצאיו מוכיח זאת. אולם, בדורנו, לאחר שעברו עוד כאלף שנים מאז, נמצא שהן בטלות וממבוטלות.
המלחמה בפלשתים

לאחר זמן, יצאו ישראל למלחמה בפלשתים, אך הפסידו במערכה הראשונה, בה נהרגו 4,000 איש מישראל. זקני ישראל הציעו להביא לשדה הקרב את ארון הברית, וכך לגרום ש-ה' יבוא ויסייע בידם. העם שלח שליחים, והביא את הארון, ואתו באו גם חפני ופינחס. אך כאשר פלשתים שמעו שבא הארון, הם נבהלו, כי פחדו שישראל ישעבדו את כולם, ולכן התחזקו מאוד - והביסו את ישראל. 30,000 איש נהרגו מישראל באותו יום, וביניהם חפני ופינחס, וארון הברית נפל בשבי פלשתים. כך התקיימה נבואתו של איש האלוהים.
כאשר הגיע שליח לשילה, להודיע על התבוסה, נפל עלי מכסאו ומפרקתו נשברה. כשאשתו של פינחס, שהייתה בהיריון, שמעה על מות בעלה, אחזוה צירי לידה, וילדה בן שקראה לו 'אי-כבוד'.
לקריאה נוספת

גלפז-פלר, פנינה, ויולד –יחסי הורים בסיפור ובחוק המקראי. ירושלים: כרמל, 2006. עמ' 42–47.
ראו גם

משפחות טוויל - על פי המסורת הם צאצאי עלי הכהן.
תרופה לקללה
הערות שוליים

↑  https://benyehuda.org/read/19690#:~:text=%D7%A9%D7%81%D6%B6%D7%9E%D6%B6%D7%9F%20%D7%9C%D6%B0%D7%A0%D6%B5%D7%A8%D7%95%D6%B9%D7%AA%20%D7%94%D6%B7%D7%9E%D6%BC%D6%B0%D7%A0%D7%95%D6%B9%D7%A8%D6%B8%D7%94%2C-,%D7%95%D6%BC%D7%9E%D6%B0%D7%A6%D6%BB%D7%99%D6%BC%D6%B8%D7%A8,-%D7%A2%D6%B8%D7%9C%D6%B8%D7%99%D7%95%20%D7%A2%D6%B5%D7%9C%D6%B4%D7%99.%20%D7%95%D6%BC%D7%A9%D7%81%D6%B0%D7%AA%D6%BC%D6%B5%D7%99
↑  ספר שמואל א', פרק ב', פסוק כ"ב
↑  יומא ט.-ט:
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף נ"ה, עמוד ב'
| תקופת השופטים |
| --- | --- | --- |
| שופטי ישראל | עתניאל בן קנז • אהוד בן גרא • שמגר בן ענת • דבורה הנביאה • גדעון בן יואש •  תולע בן פואה • יאיר הגלעדי • יפתח הגלעדי • אבצן מבית לחם • אילון הזבולוני • עבדון בן הלל • שמשון  • עלי הכהן • שמואל הנביא • יואל ואביה בני שמואל |  |
| דמויות בולטות נוספות | בני קיני • ברק בן אבינעם • יעל אשת חבר הקיני • אבימלך בן גדעון • יותם בן גדעון • פינחס בן אלעזר הכהן • אלקנה • חנה • פנינה • חפני ופינחס • אשת פינחס • מנוח • אשת מנוח • בת יפתח • משפחת אביעזר • יהונתן בן גרשום |  |
| דמויות במגילת רות | אלימלך • בעז • נעמי • רות • ערפה • מחלון וכליון |  |
| דמויות נוכריות בולטות | עגלון מלך מואב • יבין מלך חצור • סיסרא • דלילה • אם סיסרא • כושן רשעתים • זבח וצלמונע |  |
| אירועים | מלחמת סיסרא • שירת דבורה • פסל מיכה • פילגש בגבעה • מגילת רות |  |
| מקומות | גלגל • משכן שילה • נחלות שבטי ישראל • המצפה • מעברות הירדן • חרושת הגויים •  קריית יערים • אלון מעוננים • אלון מוצב • תומר דבורה • בית אל • מרוז |  |
| עמים | שבעת העממים • כנען • פריזי • יבוסי • אמורי • חיווים • חתים • גרגשי • ארמים • מואב • עמון • עמלק • פלשתים • מדין • בני קדם • הקיני |  |
צלופיזואידה

| צלופיזואידה |
| --- | --- |
 גוג'וזאורוס
תקופה
טריאס עליון-יורה תחתון, 183–220 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
על־משפחה:: צלופיזואידה
שם מדעי
 Coelophysoidea ‏נופצ'ה, 1928

צלופיזואידה (שם מדעי: Coelophysoidea) היא על-משפחה של דינוזאורים טורפים מקבוצת התרופודה, אשר חיו בין סוף הטריאס לתחילת היורה לפני 183–220 מיליון שנה. הם היו מהראשונים שבתרופודים שמהם התפתחו הטטנורים ואולי הדילופוזאוריים.
מאובני בני הקבוצה נמצאו בכל היבשות. הם היו ציידים קטנים באורך 1–6 מטר, והיו בעלי גוף קל הבנוי לריצה. ייתכן גם שצדו בלהקות. כמה מהמאובנים הוכיחו שחלקם היו קניבלים שטרפו צעירים שלהם.
מיון

סוג דרקורפטור (Dracoraptor)
סוג Dolichosuchus
סוג גוג'וזאורוס (Gojirasaurus')
סוג לופוסטרופאוס (Lophostropheus)
סוג פודוקזאורוס (Podokesaurus)
סוג Powellvenator
סוג Tawa
משפחה צלופיזיים (Coelophysidae)
הקלדוגרמה שלמטה נמצאה במחקר שבוצע על ידי Matthew T. Carrano, John R. Hutchinson and Scott D. Sampson, 2005.
הערות שוליים

↑  Carrano, M.T, Hutchinson, J.R, Sampson, S.D., "New information on Segisaurus halli, a small theropod dinosaur from the Early Jurassic of Arizona.", Journal of Vertebrate Paleontology, 25(4), 2005, עמ' 835–849
דב ימיני

דב ימיני
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
דב ימיני (ט"ז בשבט תרכ"ו, 1866 – א' באב תרצ"ט, יולי 1939) היה מאישי הציבור הבולטים של פתח תקווה בראשיתה.
קורות חייו

ימיני נולד בשם דב ליפשיץ בט"ז בשבט תרכ"ו בעיירה זבלודובה שליד ביאליסטוק (בזמנו באימפריה הרוסית, כיום בפולין) לבנימין נטע ויעל הינדא ליפשיץ. בהיותו בן 16, לאחר שנות לימוד בישיבה, עלה לארץ ישראל עם אמו והתגורר בירושלים. בשנת תרמ"ג 1883 עלה עם חבריו הביאליסטוקאים על אדמות פתח תקווה. בהמשך ישב זמן מה ביהודיה שם היה אחראי על "ספרי האחוזה" וכמה שנים בירושלים. בשנת תרמ"ז חזר לגור בקביעות בפתח תקווה. במרתף ביתו פעל בשנות ה-90 של המאה ה-19 בית המלאכה לייצור רעפים של יוסף ברלוביץ.
נישא לרחל בת שלמה מרגלית. בארץ ישראל שינה את שם משפחתו ליפשיץ לשם עברי (ימיני - בשל מסורת במשפחה שמקורה משבט בנימין), דבר שלא היה מקובל אז. כן ויתר מרצונו על אזרחותו הרוסית, דבר שהצריך אותו אחר כך לשלוח את בנו בנימין לצבא העות'מאני.
בשנת 1928 התמנה לחבר המועצה הראשונה של פתח תקווה. בלט בפעילותו למען צביונה של פתח תקווה כמושבה דתית. ייסד בה את חברת "שומרי-שבת" ונלחם בהצגות בשבתות ובימי חול. כמו כן נלחם במכירת חמץ בפסח בחנויות יהודים. סייע בבנייתו של בית הכנסת הגדול במושבה ושימש בו גבאי ראשי שנים רבות. שימש כראש ה"חברה קדישא" במושבה במשך כארבעים שנה והשתתף במוסדות חסד נוספים.
ימיני הקים וניהל את יקב "כורמי התקוה" – היקב הראשון בפתח תקווה, ששיווק יין גם לחו"ל. הוא התגורר ברחוב מוהליבר פינת חובבי ציון, מול בית הכנסת הגדול שבו שימש כגבאי. באותו מקום ניצבה גם חנות היין שלו, ובביתו נבנה סליק של האצ"ל.
לפרנסתו עסק גם בחקלאות. כנתין עות'מאני נרשמו על שמו כל הקרקעות בפתח תקווה שבבעלות נתינים זרים. כמו כן הוא ניהל את "ספרי האחוזה" (טאבו) ובעת מלחמת העולם כשנשקפה להם סכנה, קבר את הרשומות ביקב, וכך נשתמרו עד ימינו.
נפטר בא' באב תרצ"ט (1939) בירושלים ונקבר בהר הזיתים, על מצבתו נכתב: "פ"נ צדיק תמים מהבונים הראשונים של פתח תקווה יסד ועמד בראש כל מוסדות התורה והחסד ביתו הי' פתוח לרוחה גודר גדר ועומד בפרץ מסר את נפשו לבצור קדושת היהדות". על שמו נקרא רחוב סמוך לתחנה המרכזית של פתח תקווה.
בניו: בנימין-נטע וחיים-שלמה. בנו ישראל-מיכאל נישא לבתה של גיטל דינוביץ. בתו שרה נישאה לרב משה לייב שחור ואמו של בנימין שחור.
בית משפחת ימיני

בית משפחת ימיני, ברחוב שפירא 10, נבנה על ידי דב ימיני עבור בנו הבכור בנימין-נטע באמצע שנות העשרים. בבעלותו של בנימין-נטע היו 110 דונם, כיום אדמות שיכון המורים. לאחר המלחמה ירדה משפחת ימיני מנכסיה והשטח נמכר[דרוש מקור].
הבית הוא היחיד בפתח תקווה שנבנה כולו מלבני סיליקט ולכן לא צופה בטיח. הבית נחשב גדול במושגי הימים ההם וכלל ארבעה חדרים עם מרפסת מקורה בפרגולה. בחצר הבית הייתה רפת שנבנתה מבטון כדי למנוע את גנבת הבקר על ידי ערבים, בקומה השנייה של הרפת נבנה אסם לאחסון התבואה. בצד הרפת ניטעו עצים ונבנתה סוכת גפנים.
בסמוך לבית מספר 8, הצמוד לבית משפחת ימיני, עומד אחד מעצי האקליפטוס הלימוני היחידים בארץ. גילו מוערך במאה שנה.
בית משפחת ימיני > שימור הבית

במשך השנים נמכר הבית והיה בבעלות משפחת בכור, שהתגוררה בו. החל מהעשור הראשון של שנות האלפיים, הבית לא היה מאוכלס והוא עמד בסכנת הריסה. גורמים בעיריית פתח תקווה הכניסו את הבית לרשימת המבנים לשימור של עיריית פתח תקווה והוחל בתכנון שימורו.
בשנת 2006 נשרף הבית. השריפה כילתה את גג הרעפים המקורי וניזוקו ציורי הקיר המקוריים. המבנה הוזכר בדו"ח של מבקר המדינה והמועצה לשימור אתרים פתחה בקשר עם היזם ועם עיריית פתח תקווה כדי למצוא פתרון לשימור המבנה. ב-2009 החליטה ועדת התכנון המקומית של העירייה לאפשר ליזם לפרק את המבנה ולהעתיקו לחזית המגרש, למרות התנגדות המועצה לשימור מבנים[דרוש מקור]. בעקבות כך פורק הבית ונבנה מחדש שלושה מטרים מזרחה ממקומו המקורי, ותקרתו חודשה. על שטח החצר הוקם מגדל מגורים כפול בן שמונה קומות. המרפסת האחורית של הבית וכן הרפת והאסם לא שוחזרו. בחזית המבנה ניטעו עצי פרי בתור שחזור הבוסתן.
ב-4 בספטמבר 2011 ערכה עיריית פתח תקווה טקס חנוכת הבית למבנה המשוחזר במעמד ראש העיר וצאצאי משפחת ימיני.
תמונות נוספות

רחוב דב ימיני בפתח תקוה.
מצבת קבורתו של דב ימיני בהר הזיתים.
החדר הצפון מערבי לאחר שחזור ציורי הקיר.
טקס חנוכת בית ימיני, נואם ראש העיר.
כרמלה ימיני-גור ילידת הבית מבקרת בבית המשוחזר.
הערות שוליים

↑  אתר פסג"ה.
בית משפחת ימיני לפני הריסתו
בית ימיני (2019)
אח"י אילת (ק-40)

ערך זה עוסק במשחתת שטובעה באוקטובר 1967. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אח"י אילת בעת שירותה בחיל הים הישראלי
אח"י אילת בעת שירותה בחיל הים הישראלי
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  משחתת
 צי:  חיל הים הישראלי, מקודם הצי המלכותי הבריטי (HMS Zealous)
 דגל הצי:  הצי המלכותי (1944–1955) חיל הים הישראלי חיל הים הישראלי (1955–1967)
 סדרה:  Z
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  קאמל לירד 
 הוזמנה:  12 בפברואר 1942
 הושקה:  28 בפברואר 1944
 תקופת הפעילות:  9 באוקטובר 1944 – 21 באוקטובר 1967 (23 שנים)
 אחריתה:  טובעה ליד פורט סעיד ב-21 באוקטובר 1967 על ידי שתי ספינת טילים מצריות מסדרת קומאר
 מיקום:  כ-12 מייל ימי מפורט סעיד  31°20′00″N 32°34′05″E﻿ / ﻿31.333333°N 32.568056°E﻿ / 31.333333; 32.568056
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם השנייה   מבצע קדש   מלחמת ששת הימים
 מידות
 הֶדְחֶק:  1,830 טון, מרבי 2,530 טון
 אורך:  110.5 מטר
 רוחב:  10.9 מטר
 שוקע:  3.05 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  32 קשר (מרבי), מהירות מבצעית 30 קשר
 גודל הצוות:  220 בתקן מלא, 180 בתקן ב', 199 בהפלגתה האחרונה.
 טווח שיוט:  4,675 מייל במהירות 20 קשר.
 הנעה:  2 דוודים מסוג אדמירלטי 3 תופים. 2 טורבינות קיטור בנות 20,000 כ"ס כל אחת ותשלובת מסוג פרסונס.
 כמות הדלק:  615 טון
 אמצעי לחימה
 חימוש:  ארבעה תותחי 4.5 אינץ' (120 מ"מ), 4 תותחי 40 מ"מ, תותח דו-קני 40 מ"מ, 2 תותחי 20 מ"מ, 4 - 6 מקלעי 0.5 שני דוכני טורפדו 21 אינץ' בעלי 4 צינורות מטילי טורפדו כל אחד. שתי מסילות אחוריות לפצצות עומק וארבעה מטילי פצצות עומק (שניים בכל דופן).
 אמצעי גילוי ול"א:  מכ"ם חיפוש שטח ואוויר 293, מכ"ם בקרת אש 285 (לא פעיל), מכ"ם ניווט "קלווין היוז, מגל"מ "בת קול". רקטות הטעיה טקטית "אבשלום".
 
המשחתת HMS Zealous בעת שירותה בצי המלכותי הבריטי
אנדרטה לאח"י אילת (1994/2009) מאת יגאל תומרקין בחיפה
המשחתת אח"י אילת, שסימנה הצבאי ק-40, פעלה בשירות חיל הים הישראלי משנת 1956 וטובעה בשנת 1967 על ידי סטי"לים מצריים. באירוע נהרגו 47 ונפצעו 91 מלחים. סך הכל היו 180 אנשים על הספינה.
קורותיה בצי המלכותי

המשחתת יוצרה עבור הצי המלכותי הבריטי, נכנסה לשירות ב-1944 בשם HMS Zealous, נשאה מספר צי R-39. לאחר בנייתה ליוותה שיירות אספקה בים הצפוני בסוף מלחמת העולם השנייה.
בשירות חיל הים

המשחתת נמכרה לישראל ב-15 ביולי 1955, עם משחתת נוספת מדגם זהה, וניתנו להן השמות "אח"י אילת" ו"אח"י יפו". על כל אחת מהמשחתות שירתו כ-150 עד 200 ימאים.
במהלך מבצע קדש השתתפו ה"אילת" ואח"י יפו בלכידתה של המשחתת המצרית "איברהים אל אוול" שהתקרבה לחיפה והפגיזה את העיר. ב-1959 השתתפה ה"אילת" בצילומי הסרט "אקסודוס", שעסק בספינת המעפילים.
ביולי 1966 מונה סא"ל יצחק שושן למפקדה של ה"אילת". בתחילת שנת 1967 זכתה המשחתת בפרס המטבח הטוב של חיל הים.
המשחתת בחיפה אוגוסט 1956.
סא"ל אדם ענב מוסר את 'פרס המטבח הטוב' לצוות המשחתת אח"י אילת פברואר 1967.
בשירות חיל הים > מלחמת ששת הימים וקרב רומני

במהלך מלחמת ששת הימים ביצעה המשחתת סיורים להגנת החוף. לאחר המלחמה השתתפה בסיורי ביטחון שוטף לאורך חופי צפון סיני, במסלול שהחל בנמל אשדוד והסתיים סמוך לפורט סעיד. למרות הסכם הפסקת האש, הוסיפו המצרים לסייר עם כלי שיט קרביים מזרחית לקו הפסקת האש בקרבת חוף סיני, תוך הפרת תנאי ההסכם. 

בליל 11 ביולי 1967, נוצר מגע בין כוח של ח"י, שכלל את ה"אילת" ושתי טרפדות לבין שתי טרפדות מצריות מדגם P - 183. המצרים פתחו באש והתפתח קרב במים בינלאומיים, שכונה לימים "קרב רומני". במהלך הקרב העסיקה ה"אילת" את הטרפדת המצרית באש תותחים ומקלעים וזאת התפוצצה בסיומו קרוב לדופן המשחתת וטבעה על צוותה. בשל הקרבה לפיצוץ, נפגעה ה"אילת" מרסיסים וכמה ימאים על סיפונה נפצעו קל. הטרפדת המצרית השנייה טובעה על ידי הטרפדות הישראליות ללא נזקים ונפגעים.
טיבוע אח"י אילת

לאחר מלחמת ששת הימים השתתפה אח"י אילת בסיורי ביטחון שוטף לאורך חופי סיני עד סמוך לפורט סעיד. בערב 21 באוקטובר, בשעה 17:30 בערך, במהלך סיור ביטחון שוטף לאורך חופי סיני, כאשר המשחתת הייתה במרחק של 13.5 מייל (כ-22 קילומטרים) מפורט סעיד נורה לעברה טיל סטיקס מסטי"ל מצרי מסוג "קומאר", מפתח נמל פורט סעיד. הטיל פגע בגשר המשני של האנייה, סמוך לבסיס התורן ופוצץ את הדוד הקדמי. שלוש דקות לאחר מכן פגע טיל שני באונייה, בנקודה סמוכה לפגיעת הטיל הראשון. שני הטילים שיתקו לחלוטין את מערכות ההנעה והקשר. בבסיס התורן פרצה שרפה, והאנייה החלה נוטה על צידה.
כשעה וחצי מאוחר יותר יצא "קומאר" שני מפתח נמל פורט סעיד ואחרי כרבע שעה (בשעה 19:44) שיגר שני טילי סטיקס נוספים לעבר המשחתת הטובעת. הטיל הראשון נפל למים בסמוך לשיגור, אך הטיל השני פגע באונייה סמוך לעמדת התותח הדוקני בירכתיים והתלקח, בלי להתפוצץ. האנייה עדיין צפה ונטתה על צידה השמאלי בזווית של כ-15 מעלות, אבל מחום השרפה שגרם הטיל, החלו ארגזי פעולה של מקלעי "0.5 להתפוצץ וסיכנו את חיי הצוות בירכתיים. המפקד, שחשש מהתפוצצות מחסני התחמושת מתחת לסיפון, הורה לנטוש את האנייה. דקות ספורות לאחר נטישת האונייה אכן התלקחו מחסני התחמושת והתפוצצו. האנייה הזדקרה כמעט מייד וטבעה.
במהלך הלילה התנהל מבצע לחילוץ אנשי צוות באמצעות מסוקים וספינות חיל הים ונמשך עד אור ראשון. בהטבעת האונייה נהרגו 47 מלחים וקצינים ונפצעו 91. הרס"ר האגדי של האח"י אילת קלמונט לימון דבש שעד הפעילות המבצעית הזאת שרת עליה במשך 11 שנים לא היה נוכח עליה בשעה שנפגעה. משום שחלה ונשאר בביתו. מתוקף תפקידו כרס"ר האח"י אילת, ליווה את המשפחות והנפגעים בלוויות, בבתי החולים ולאורך תהליכי הזיהוי והשיקום. קלמונט שימש כפעיל מרכזי בעמותה להנצחת חללי האילת.
בתגובה הפגיז צה"ל ב-25 באוקטובר את בתי הזיקוק בעיר סואץ, ואלה הושמדו.
טיבוע אח"י "אילת" היה ציון דרך בלוחמה הימית. זה היה האירוע הראשון בהיסטוריה שבו טרפדת הצליחה להטביע ספינת קרב בזמן מלחמה. ספינות הטילים מסדרת קומאר עוררו עניין רב בעקבות הטיבוע, שסימן מעבר מקרבות תותחים לקרבות טילים, מעבר שהיה שינוי מהותי בתורת הלחימה של חיל הים הישראלי ושל חילות הים במערב. הקרב אירע כאשר חיל הים הישראלי כבר היה בעיצומו של שינוי עמוק. כבר ב-1964 הכיר חיל הים ביתרונן של ספינות הטילים הקטנות והזריזות וטיליהן המדויקים וארוכי הטווח על פני הארטילריה הימית הכבדה שהצריכה פלטפורמות גדולות, יקרות ומגושמות. החיל נערך לבניית ספינות טילים במבצע שלכת לפיתוח טילי גבריאל, שהיו הטילים הראשונים ללוחמה ימית במערב. שלוש הספינות הראשונות של חיל הים הגיעו משרבור פחות משלושה חודשים לאחר טיבוע ה"אילת".
מפקדי המשחתת

מפקדי הספינה הם קצינים בדרגת סא"ל:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
המפקדים
|  שם | תקופת כהונה  | תמונה |  |  |  |
מנחם כהן: 
אלכס שור: 
| יצחק רהב | 1960 |  |  |  |  |
| אברהם תבור | 1962 |  |  |  |  |
יואב יסעור: 
יקותיאל נץ: 
יהודה בן-צור: 
יצחק שושן:
לקריאה נוספת

יצחק שושן, הקרב האחרון של המשחתת אילת, ספרית מעריב, תשנ"ד
משה לוי, הנשמה ה-48, מערכות, 1981.
אברהם רבינוביץ', ספינות שרבורג, אפי מלצר בע"מ, 2001.
צפי מרלי, "'אח"י אילת'- שם אחד ארבעה כלי שיט", "בין גלים". אוקטובר 2002, עמ' 50.
ביאורים

↑  התמונה מתקופה מוקדמת יותר.
הערות שוליים

↑  סעד א-שאזלי, חציית התעלה, הוצאת מערכות, 1980, עמ' 16
↑  על פי שאזלי הטווח הרגיל של הסיור היה 19 ק"מ מהחוף, לפני ירי הטילים המתינו המצרים שכלי השיט הישראלי יתקרב לטווח של 15 ק"מ ופתחו באש. שאזלי, עמ' 16
↑  אורי דרומי, מטיל לוחך גלים ועד "ממטרה", באתר הארץ, 9 באפריל 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604157305171  LCCN: n83027038  VIAF: 130220082   WorldCat (עם VIAF): 130220082
משה אבוטבול

משה אבוטבול (נולד בי"ד בתמוז ה'תשכ"ה, 14 ביולי 1965) הוא סגן שר החקלאות וביטחון המזון וחבר הכנסת מטעם מפלגת ש"ס. בעבר כיהן כראש עיריית בית שמש.
ביוגרפיה

נולד בשכונה ד' בבאר שבע למשפחה מסורתית ולמד בבית ספר ממלכתי חילוני "צאלים". בגיל 6 חזר בתשובה ועבר ללמוד בבית בלומנטל שבירושלים ובהמשך, בשלוחת ישיבת איתרי שבבית שמש. וכן בישיבה הגדולה איתרי סניף בית צפפא תלפיות בירושלים.
שירת בצה"ל כנהג ביחידת הגששים וברבנות הצבאית.
אבוטבול שידר בתחנת רדיו חרדית, ושיחק בכמה סרטי קולנוע חרדי של חברת "גל דיסק": "גלגל חוזר", "בן ערובה", "משחק כפול" ועוד. שימש כמורה, מחנך וניהל מוסדות חינוך תורניים והקים בבית שמש מוסד בשם "ממזרח שמש" שמטרתו היא הפצת ערכי היהדות בעיר ופעילות חינוך וחסד.
ביוגרפיה > ראש עיריית בית שמש

אבוטבול עבר להתגורר בבית שמש בשנת 1986. משנת 1993 שימש כחבר מועצת העיר מטעם תנועת ש"ס, ממונה על אגף ההנדסה והבינוי, על אגף התרבות התורנית והרווחה החרדית וממלא־מקום ראש העיר.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות ב־2008 התמודד לראשות העיר בתמיכת מפלגת העבודה, דגל התורה, שומרי אמונים ומפלגת "דור אחר", זכה ב־46% מקולות הבוחרים וגבר על ראש העיר המכהן דניאל וקנין מהליכוד ושלום לרנר נציג הציבור הדתי לאומי שנתמך על ידי חסידות גור.
ב-2013 התמודד אבוטבול בשנית לראשות העיר, כשמולו הוצב אלי כהן מטעם הבית היהודי, שזכה לתמיכת "הגוש הציוני" במועצה. אבוטבול זכה ב־51% מקולות הבוחרים ונבחר לתקופת כהונה שנייה. מערכת הבחירות לוותה במתיחות בין חרדים וחילונים, ועקב חשד לזיופים שהתגלו בבחירות מצד אנשי סיעת "כח" החרדית נערכו הפגנות נגד ניצחונו של אבוטבול והושמעו קריאות לחלוקת העיר. לבסוף הורה בית המשפט על בחירות חוזרות, שנערכו ב-11 במרץ 2014. אחוז ההצבעה עלה ב־10% ואבוטבול זכה בשנית בכ־51% מהקולות בפער של 758 קולות.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2018 התמודד אבוטבול על תקופת כהונה שלישית, אך הפעם הפסיד – בפער של 533 קולות – לד"ר עליזה בלוך. עקב ליקוי בהגשת רשימת ש"ס בערב הבחירות, הוצב אבוטבול ברשימת יהדות התורה, תוך התחייבות לפרישה אם לא ייבחר לראש העירייה. לאחר ההפסד הודיע על פרישתו, אך עיכב את התפטרותו מהמועצה במספר שבועות בהוראת הרב חיים קנייבסקי, לגרום לכך שכל הסיעות החרדיות יכנסו יחד עם אגודת ישראל להיכנס לקואליציה העירונית של בלוך.
ביוגרפיה > כחבר הכנסת

במהלך המשבר הפוליטי בישראל הוצב שלוש פעמים במקום התשיעי של רשימת ש"ס. בבחירות לכנסת העשרים ואחת (2019) זכתה הרשימה בשמונה מנדטים, אך בשתי המערכות הבאות (2019 ב' ו-2020) היא זכתה בתשעה מנדטים וכך נכנס אבוטבול לכנסת. לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע (2021) הוצב במקום השמיני, ריכז את המטה האתיופי והגרוזיני ונכנס לכנסת.
בספטמבר 2020 הקים את השדולה למען שמירת השבת המונה כ-40 חברי כנסת. בנוסף הקים את השדולה למען קהילת יוצא אתיופיה ואת השדולה להקמת בית חולים בבית שמש.
באוגוסט 2022 דורג בפַּרלמטר של "שקוף" ונמצא כמוביל במספר ההצעות לסדר שאושרו.
בבחירות לכנסת העשרים וחמש הוצב במקום השמיני ברשימת ש"ס ונכנס לכנסת לאחר שש"ס זכתה ב-11 מנדטים.
ביוגרפיה > סגן שר החקלאות ופיתוח הכפר

עם הקמת ממשלת ישראל השלושים ושבע מונה אבוטבול לתפקיד סגן שר החקלאות ופיתוח הכפר, וקיבל את האחריות על צער בעלי חיים במשרד.
ביוגרפיה > הבחירות לרשויות המקומיות 2024

בספטמבר 2023 הודיעה מפלגת ש"ס כי תציב שוב את אבוטבול כמועמד מטעמה לתפקיד ראש עיריית בית שמש. מול אבוטבול התמודדו על התפקיד ראש העירייה המכהנת עליזה בלוך, והמועמד מטעם מפלגת יהדות התורה שמואל גרינברג. אבוטבול זכה ב-31.6% מהקולות ולא עלה לסיבוב השני.
חיים אישיים

אבוטבול נשוי לאסתר, שפית ובעלת חברת הסעדה פרטית. הם מתגוררים בבית שמש ולהם שמונה ילדים.
ספריו

במסגרת לימוד התורה היומי שלו, כתב סדרת חיבורים תורניים על התלמוד הבבלי שהתקבצו לסדרת ספרים בשם "תורת משה".
בנימין צוקר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1959 (בן 66 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
  מפקד טייסת 105   מפקד בסיס חצור   מפקד בסיס תל נוף
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון הראשונה   מלחמת לבנון השנייה
 
בנימין (בני) צוקר (נולד ב-1959) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, שירת כטייס קרב בחיל האוויר הישראלי, פיקד על בסיס חצור ועל בסיס תל נוף.
חייו

צוקר נולד בתל אביב, בנעוריו עזבו הוריו את ישראל והוא גדל בפנימית הדסים.
צוקר התגייס לקורס טיס אותו סיים במגמת קרב במרץ 1980, שירת בטייסת סקייהוק בתל נוף במשך שנה והחל בהסבה למטוסי כפיר בטייסת הקרב הראשונה. במהלך מלחמת לבנון הראשונה השתתף בגיחות מבצעיות. בהמשך שירת כמדריך בבית הספר לטיסה ומפקד מגמת בסיסי בקורס טיס. לאחר תקופת לימודים הצטרף ב-1991 לצוות ההקמה של טייסת 105 שקלטה את מטוסי F-16C/D "ברק" החדשים, ושירת כסמ"ט א', ב-1993 מונה למפקד הטייסת. הוא פיקד על הטייסת במשך למעלה משלוש שנים בהן השתתפה בגיחות הפצצה בלבנון במהלך מבצע דין וחשבון ובמבצע ענבי זעם. בתפקידו הבא שירת כראש ענף אימוני קרב במחלקת ההדרכה של חיל האוויר ולאחר מכן שירת כמפקד יחידת השליטה המרכזית לקרב במטה החיל, בתקופת הנסיגה מלבנון ובפרוץ האינתיפאדה השנייה.
באוקטובר 2001 מונה למפקד בסיס חצור וב-2003 מונה למפקד בסיס תל נוף, עליו פיקד עד 2006, כולל במלחמת לבנון השנייה.
לאחר שחרורו מונה לחבר דירקטוריון קרן הישג.
חיים גופן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 ביולי 1951 (בן 73) אפיקים, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1969–1999 (כ־30 שנה)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד טייסת 201  מפקד בסיס רמון  מפקד בסיס תל נוף
 פעולות ומבצעים
   מלחמת יום הכיפורים   מבצע שלום הגליל    המערכה ברצועת הביטחון
 
חיים גופן (נולד ב-8 ביולי 1951) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, שכיהן כמפקד בסיס תל נוף ומפקד בסיס רמון.
ביוגרפיה

גופן הוא בן קיבוץ אפיקים. התגייס לצה"ל ב-1969, סיים קורס טיס ב-1971 ושירת כטייס קרב בחיל האוויר הישראלי. הוא הוצב בטייסת 109, טייסת סקייהוק ונלחם במסגרתה במלחמת יום הכיפורים. מטוסו נפגע במבצע מפצח 22 והוא נטש אותו באזור בסיס רמת דוד, באירוע אחר נפגע מטוסו במהלך תקיפת גשרים בתעלת סואץ והוא ביצע נחיתת אונס בבסיס אל-עריש. לאחר המלחמה עבר הסבה למטוסי פנטום, שימש סמ"ט ב' בטייסת מטוסי כפיר וסמ"ט א' בטייסת 105 (פנטום) עמה לחם במלחמת לבנון הראשונה. בשנים 1983 עד 1985 פיקד על טייסת 201. בהמשך שירת כראש ענף קרב במטה חיל האוויר, למד במכללה לביטחון לאומי וב-1989 מונה לראש מחלקת מודיעין-למבצעים. ב-1993 מונה למפקד בסיס רמון. בספטמבר 1995 מונה למפקד בסיס תל נוף. בתקופת כהונתו התרחש אסון המסוקים, בעקבות האירוע ננזף אדמיניסטרטיבית על ידי הרמטכ"ל בהמלצת ועדת החקירה. שירת בתפקיד עד יולי 1998.
לאחר שחרורו כיהן כמנהל פרויקט בחברת נטקום, בשנים 2000 עד 2008 כיהן כמנכ"ל חברת צל"פ בתחום של אריזות גמישות בתעשיית המזון. ובשנים 2010 עד 2016 כיהן כדירקטור חיצוני בחברת כפרית תעשיות.
גופן בוגר תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים מאוניברסיטת בר-אילן, בעל תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה, בוגר המכללה לביטחון לאומי.