stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוסקומנדזור
פעילות

רוסקומנדזור היה מעורב במספר פרשיות צנזורה על אתרי אינטרנט ופורטלים ברוסיה:
בשנת 2013 רוסקומנדזור התריע לוויקימדיה הרוסית, כי על ויקיפדיה הרוסית להסיר ערך על זן של מריחואנה, אחרת האתר ייחסם לשימוש ברוסיה.
בשנת 2015 נחסמו מספר חברות הימורים באינטרנט לרבות מרתון
ביוני 2017 טלגרם חויבה להצטרף לרשימת חברות וארגונים המפיצים מידע ברוסיה ולהחיל עליה כללים נוקשים של שמירת מידע על משתמשים. לפי חוק שאושר בדומה ב-2016, כל חברה וארגון המוגדרים כ"מפיצי מידע" צריכים לשמור בשרתים שלהם מידע על המשתמשים שלהם לתקופה של עד שלוש שנים ולספק גישה מהירה למאגרי הנתונים עבור הרשויות. חברת טלגרם ניהלה מגעים משפטיים נגד רגולטור האינטרנט שאיים לחסום את השימוש ביישום טלגרם בשטחי רוסיה אם לא ייחשפו מפתחות ההצפנה ויימסרו לידי שירות הביטחון הפדרלי הרוסי
בשנת 2019 השירות החל בניסוי עם ספקיות האינטרנט במדינה לניתוק רשת האינטרנט הרוסית מזו הגלובלית, במטרה לבדל את רשת האינטרנט כך שתהיה פחות חשופה למתקפות האקרים גלובליים ותאפשר פיקוח הדוק יותר על תעבורת הנתונים, זאת כחלק מיישום חוק האינטרנט הריבוני.
מנהלים

בוריס בויארסקוב (2008–2009)
סרגיי סיטניקוב (2009–2012)
אלכסנדר ז'ארוב (2012–2020)
אנדריי ליפוב (מאז 2020)
ראו גם

מנהל המרחב הקיברנטי של סין
לקריאה נוספת

How Russians Are Outsmarting Internet Censorship - Global Voices Advocacy
השירות הפדרלי להגנת המורשת התרבותית (ברוסית)
שרון אברהמי

| --- | --- |

 לידה:  20 באוקטובר 1973 (בן 51) קיבוץ שמיר שבישראל
 עמדה:  רכז (כדורסל)
 גובה:  1.83 מטר
 קבוצות כשחקן
 1990–1996 1996–1997 1997–1998 1999–2002 2002–2004 2004–2006:  הפועל גבת/עמק יזרעאל מכבי קריית מוצקין מכבי חדרה אליצור קריית אתא/מוצקין הפועל עפולה הפועל עמק יזרעאל
 קבוצות כמאמן
 2006–2008 2008–2009 2009–2011 2011–2015 2015–2017 2017   2017–2024   2024–:  אליצור קריית אתא הפועל עפולה הפועל אוסישקין אליצור קריית אתא הפועל תל אביב הפועל חיפה   אליצור קריית אתא   הפועל גלבוע/גליל
 הישגים כמאמן
 אליפות הליגה הלאומית (2022) מאמן העונה בליגת העל בכדורסל (2024)
 
שרון אברהמי (נולד ב-20 באוקטובר 1973) הוא מאמן כדורסל ישראלי ושחקן עבר בליגת העל. אברהמי מאמן את נבחרת הנוער של ישראל ואת הפועל גלבוע גליל מליגת העל.
ביוגרפיה

שרון אברהמי נולד בקיבוץ שמיר. ב-1990 עלה לשחק בקבוצת הבוגרים של הפועל גבת מהליגה הראשונה. הוא שיחק בשורותיה 6 עונות, במהלכן ירד עם הקבוצה לליגה השנייה, ועלה עם הקבוצה לליגה הראשונה בעונה שאחרי. בהמשך שיחק במכבי קריית מוצקין, עלה איתה מן הליגה הארצית השנייה, והגיע לחצי גמר גביע המדינה ובמכבי חדרה, אף היא מן הליגה השנייה. בשנת 1999 עבר לאליצור קריית אתא מן הליגה הארצית שימש כקפטן הקבוצה, והעלה אותה עד לליגת העל. כשחקן הקבוצה, השתתף בניצחון על מכבי תל אביב באולמה הביתי של מכבי, לאחר 7 שנים בהן לא הפסידה הקבוצה לקבוצה ישראלית בביתה. ב-2002 עבר להפועל עפולה מהליגה הלאומית, וב-2004 שיחק במשך שנתיים בהפועל עמק יזרעאל מהליגה הארצית, ולאחריהן פרש ממשחק. אברהמי קלע בליגה הראשונה 621 נקודות.
לאחר פרישתו ממשחק החל לאמן בשנת 2006 את אליצור קריית אתא והעלה אותה לליגת העל. בעונת 2008/09 שימש כמאמן הפועל עפולה והעלה אף אותה לליגת העל בתום העונה.
בעונת 2009/10 מונה למאמן הפועל אוסישקין ששיחקה בליגה הארצית, במקומו של אורי שלף שעבר לתפקיד המנהל המקצועי. בתום העונה העפילה הקבוצה לליגה הלאומית לאחר עונה שלמה ללא הפסדים בליגה. בנוסף זכתה הקבוצה בגביע האיגוד. בעונה שאחרי שיחקה הקבוצה בליגה הלאומית, וסיימה את הסיבוב הראשון ללא הפסד. היא העפילה לפלייאוף על העלייה לליגת העל, אך הפסידה את העלייה למועדון כדורסל הבקעה. בנוסף העפילה הקבוצה, ששינתה בעונה זו את שמה ל"הפועל תל אביב", לחצי גמר גביע המדינה, לאחר שהדיחה בדרך את הפועל חולון ומכבי חיפה מליגת העל, והפסידה בחצי הגמר לברק נתניה. בתום העונה הוחלף על ידי ארז אדלשטיין.
בעונת 2015/16 היה עוזרו של עודד קטש בהפועל תל אביב. לאחר 4 מחזורים מונה כמאמן הראשי במקומו של קטש שפוטר. הוא הוביל את הקבוצה למשחק החמישי ברבע גמר בפלייאוף מול הפועל ירושלים, אך הקבוצה לא הצליחה לעלות אל הפיינל פור. בעונתו השנייה בקבוצה פוטר אברהמי במחזור ה-12.
בקיץ 2017 חתם לשנתיים בהפועל חיפה מהליגה השנייה.
במקביל לתפקידיו אברהמי מנהל את בית הספר לכדורסל שהקים בשנת 1999 בעמק יזרעאל, בשנים 2000–2015 אימן את קבוצת הנוער של עמק יזרעאל ובתיכון ויצו נהלל.
בדצמבר 2017 התפטר אברהמי מהפועל חיפה וחתם בעירוני קריית אתא.
בעונת 2021/22 העלה את קריית אתא לליגת העל אחרי ניצחון על מכבי רמת גן 3-0.
בסיום עונת 2022/23 הוארך חוזהו של אברהמי בשלוש שנים נוספות.
בסיום עונת 2023/2024 עזב אברהמי את קריית אתא וחתם לשנתיים בהפועל גלבוע גליל.
מאמן נבחרות ישראל

בשנים 2009–2011 אברהמי שימש כעוזר מאמן נבחרת הנוער אריאל בית הלחמי ולאחריו כעוזר מאמן הנבחרת רונן גינזבורג.
בשנים 2013–2014 היה למאמן נבחרת הקדטים. בהדרכתו השתתפה הנבחרת בשנת 2014 באליפות אירופה לנבחרות דרג ב' שנערכה במקדוניה, הגיעה למקום השני ועלתה לדרג א' באירופה.
משנת 2014 הוא מאמן את נבחרת הנוער של ישראל. באליפות אירופה לנבחרות בדרג ב' שהתקיימה בטאלין אסטוניה בשנת 2017, הפסידה הנבחרת בחצי הגמר, סיימה במקום הרביעי ולא הצליחה להעפיל לדרג א'.
חיים פרטיים

אברהמי נשוי ואב לשלוש בנות, ומתגורר בקיבוץ גניגר.
הערות שוליים

↑  הפועל אוסישקין ממשיכה להתחזק, באתר וואלה, 10 ביוני 2009
↑  הבקעה עלתה לליגת העל אחרי 83:96 על הפועל, באתר ONE‏, 16 במאי 2011
↑  נתניה ניצחה את הפועל ת"א 77:78 ועלתה לגמר הגביע, באתר וואלה, 7 בפברואר 2011
↑  אור שקדי‏, שרון אברהמי פוטר מהפועל תל אביב, שפנתה לדני פרנקו שיחליפו, באתר וואלה, 1 בינואר 2017
↑  רועי גלדסטון, ‏בית חדש: אברהמי חתם לשנתיים בהפועל חיפה, באתר ערוץ הספורט, 28 ביוני 2017
↑  יצחק ויסהוף, שרון דרוקר ימשיך לאמן את נבחרת העתודה, באתר nrg‏, 16 בינואר 2014
↑  דובי פיק וכפיר חודרה, ‏אברהמי יאמן בקריית אתא, נתי כהן בהפועל חיפה, באתר ONE‏, 21 בדצמבר 2017
↑  אור שקדי‏, שרון אברהמי חתם לשלוש שנים נוספות כמאמן עירוני קרית אתא, באתר וואלה, 14 במאי 2023
↑  כדורסל: נבחרת הקדטים של ישראל הפסידה בגמר דרג ב', באתר וואלה, 30 באוגוסט 2014
↑  שמיר עוזר מאמן הנבחרת, קטש יאמן בעתודה, באתר ONE‏, 23 בינואר 2017
↑  נבחרת הנוער סיימה רביעית בדרג ב', באתר מנהלת ליגת העל, 6 באוגוסט 2017
הוריקן אופליה

| --- | --- |

הסופה כפי שנראתה ב-14 באוקטובר
 תאריך התחלה:  14 באוקטובר 2017
 תאריך סיום:  19 באוקטובר 2017
 משך האסון:  6 ימים
 עוצמה:  בעוצמה 3 בסולם ספיר סימפסון
 במדינות או באזורים:  פורטוגל, אירלנד, הממלכה המאוחדת, נורווגיה
 הרוגים:  3 ישר, 42 עקיף
 נזק:  $1.18 מיליארד
 
הוריקן אופליה (באנגלית: Hurricane Ophelia) היא שם שניתן לציקלון טרופי חזק שאיים על האיים האזוריים וגרם להשפעות משמעותיות בממלכה המאוחדת ואירלנד כציקלון אקסטרופי. סופת הציקלון הטרופית השבע-עשרה, הסערה הנקראת 15, והחורבן השישי של עונת ההוריקנים האטלנטית ב-2017. הסופה כעת עומדת על דרגה 3 מתוך 5 בסולם ספיר סימפסון והיא התפתחה ב-14 באוקטובר 2017. סופה זו התפתחה לאחר 30 שנה ללא הוריקנים באזורי אירופה הצפוניים. אופליה היא ההוריקן העוצמתי ביותר שתועד אי פעם במזרח האוקיינוס האטלנטי, והראשון מאז 1939 שמגיע כל כך צפונה.
הערות שוליים

↑  הפתעה באוקיינוס: הוריקן "אופליה" בדרך לאירופה, באתר ynet, 15 באוקטובר 2017
↑  לקראת "אופליה": בתי הספר באירלנד סגורים, באתר nrg
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה ובנושא אסונות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ליאת רון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 במאי 1968 (בת 56) באר שבע, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב
 תקופת הפעילות:  מ-1992
 עיסוק:  עיתונאית, מגישת טלוויזיה,
 מעסיק:  וואלה!, 103FM בעבר: מעריב, גלובס
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  liatron12
 טוויטר:  liat_ron
 
ליאת רון טרייביטש (נולדה ב-25 במאי 1968) היא עיתונאית ואשת תקשורת ישראלית, העוסקת בנושאים כלכליים וחברתיים. רון כותבת באתר וואלה!, ובעבר כתבה בעיתונים גלובס ומעריב, פרשנית בתוכניות אקטואליה, ומגישה תוכניות ברדיו האזורי. בעבר לימדה בבית הספר לתקשורת באוניברסיטת אריאל.
ביוגרפיה

ליאת רון נולדה בבאר שבע וגדלה ביישוב אבשלום, שבחבל ימית, לאב אזרח עובד צה"ל ולאם מורה בבית ספר יסודי. לאחר הסכם השלום בין ישראל למצרים ופינוי חבל ימית, עברה משפחתה ליישוב עומר. כשבגרה ועברה לתל אביב החלה לדגמן, ופרשה מדוגמנות בגיל 24. לרון תואר ראשון כללי ובספרות, ותואר שני בספרות עברית מאוניברסיטת תל אביב.
בשנים 1992–2003 הייתה כתבת מגזין בעיתון מעריב. בשנת 2004 הצטרפה לעיתון גלובס ככתבת ב"מגזין G" ובמגזין "פירמה". עורכת את המדור פורטפוליו וכותבת טורי דעה. משנת 2011 הגישה תוכנית אינטרנטית בשם "סאבטקסט", בערוץ גלובס TV, יחד עם עיתונאי "גלובס" ניר קיפניס. בשנת 2018 החלה להגיש את "גלובסטוק", פודקאסט האקטואליה של העיתון, המציג את מאחורי הקלעים של כותרות היום. באוגוסט 2021 סיימה את תפקידה בגלובס ועברה לאתר וואלה! כפרשנית וכתבת כלכלית.
טלוויזיה

בשנת 1996 הגישה כשנה את תוכנית הבוקר "בוקר טוב ישראל" ששודרה בערוץ הראשון, והייתה כתבת תרבות בערוץ עד שנת 1998.
בשנת 2011 החלה רון לשמש כפרשנית בתוכנית לילה כלכלי בערוץ 10, בהנחיית שרון גל, ולאחר מכן בהנחיית גדי סוקניק, עד לירידת התוכנית מן המסך. בתוכנית זו התעמתה רון עם ענבל אור באולפן, והביעה כנגדה ביקורת חריפה על אופן התנהלותה. במהלך העימות קראה רון שלא לקנות דירות מענבל אור, והזהירה כי היא תפשוט את הרגל. עימות זכור נוסף בתוכנית פרץ בין רון לרמי לוי על רקע ביקורת כנגד לוי שכתב עובד החברה לשעבר. במהלך העימות טענה רון כי לוי "מצטייר כשובניסט שונא נשים", ובתגובה השיב לוי כי רון מונעת מאינטרסים אישיים לאור היותה רעייתו של קובי טרייביש המחזיק במניות של טיב טעם, מתחרה בשוק המזון מול רשת השיווק של לוי.
בשנת 2012 שימשה כפרשנית בתוכנית "המגרש הכלכלי" בערוץ הספורט, שעסקה בחיבור בין עולם הספורט לכלכלה.
משנת 2013 משמשת רון בתפקיד חברת פאנל בתוכנית "המטה המרכזי" בערוץ 10.
רון השתתפה מספר פעמים בפאנל התוכנית הפטריוטים ששודרה בערוץ 20.
בנוסף, רון שימשה כחברת פאנל אורחת בתוכנית תיק תקשורת בתחנת חינוכית 23.
רדיו

בשנת 2013 החלה להגיש ברדיו תל אביב את התוכנית "אי זוגי", יחד עם עמיתה לעיתון גלובס ניר קיפניס, שכללה את סיכום השבוע החולף.
בשנים 2014 - 2015 השתתפה כפרשנית בתוכנית "חשבון פשוט" ששודרה ברדיו תל אביב ובתחנת גלי ישראל.
בשנת 2016 החלה להשתתף לעיתים בתוכנית גלי צה"ל המילה האחרונה, לצדה של עירית לינור.
משנת 2017 משדרת רון ברדיו צפון 104.5FM את תוכנית הבוקר היומית ליאת רון - לא דופקת חשבון העוסקת בנושאים המעסיקים את תושבי הצפון. נכון לשנת 2017 רון מגישה גם תוכנית בשם "עצמאי בשטח" המשודרת ברדיו תל אביב ופונה לעצמאים ועסקים קטנים, יחד עם רועי כהן נשיא להב - לשכת ארגוני העצמאים והעסקים בישראל.
בכתבה שהתפרסמה באתר וואלה, טענה ליאת רון ששכרה של יפה בן דוד, מזכ"לית הסתדרות המורים עומד על כ-90,000 שקלים בחודש. יפה בן דוד תבעה את אתר וואלה ואת ליאת רון, בגין פרסום כוזב. ב-24 בינואר 2023 פרסם אתר וואלה התנצלות ומחק את הכתבה מהאתר.
חיים אישיים

רון נשואה לאיש העסקים קובי טרייביטש (מייסד טיב טעם) ואם לשלושה. מתגוררת בתל אביב.
הערות שוליים

↑  ליאת רון, ‏לא הרגשתי שעברו 30 שנה, באתר גלובס, 11 באפריל 2012
↑  ליאת רון, ‏35 שנה לפינוי ימית: ליאת רון חוזרת אל הפצע המשפחתי, באתר גלובס, 29 באפריל 2017
↑  ליאת רון, ‏דוגמנית מחפשת מסלול, באתר גלובס, 7 בפברואר 2009
↑  גלובס, ‏צפו בגלובס TV: ליאת רון וניר קיפניס מסכמים שבוע, באתר גלובס, 10 בפברואר 2011
↑  וואלה! ברנז'ה‏, ליאת רון מצטרפת לוואלה כפרשנית וכתבת כלכלית, באתר וואלה, 4 באוגוסט 2021
↑  יובל הימן, פאר היצירה: דניאל פאר בראיון פרידה, באתר nrg‏, 18 בינואר 2010
↑  הקרב המדובר: צפו בעימות החריף בין ענבל אור לליאת רון, באתר גלובס, 30 בינואר 2014
↑   "אתה שוביניסט, שונא נשים": צפו בעימות בין רמי לוי לבין ליאת רון, באתר TheMarker‏, 14 בינואר 2016
↑  יוסי לוי ונגה ניר נאמן, בכיר לשעבר ב"רמי לוי" מעלה טענות קשות נגד החברה; לוי: "ניסיון סחיטה"(הקישור אינו פעיל, 13.4.2021), באתר נענע 10, 12 בינואר 2016
↑  הדר רז, חשיפת "כלכליסט": קובי טרייביטש "שכח" לדווח על העסקת אשתו, באתר כלכליסט, 6 בינואר 2010
↑  מייסד רשת "טיב טעם" קובי טריביטש, זכה להפטר מותנה מחובותיו, באתר וואלה, 9 ביוני 2022
↑  אלכסנדר כץ, ברוח התקופה: ליאת רון וניר קיפניס יגישו תכנית ברדיו תל אביב על מעמד הביניים, באתר אייס
↑  נועה פרייס‏, חדש בקיוב: מי זז השבוע?, באתר וואלה, 22 בדצמבר 2016
↑  עצמאי בשטח, באתר רדיו תל אביב
↑  תביעת הענק הולידה התנצלות גורפת: אתר וואלה מחק ידיעה בנוגע למזכ"לית הסתדרות המורים והתנצל בפניה, באתר גלובס, 31 בינואר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312780005171  VIAF: 299111308   WorldCat (עם VIAF): 299111308
צבי נוימן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בינואר 1918 גלדבק, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  22 במרץ 1977 (בגיל 59) 
 ענף מדעי:  כירורגיה פלסטית 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  בית הספר הריאלי העברי בחיפה 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים  בית החולים הדסה עין כרם 
 צאצאים:  דני נוימן 
 
צבי (הרמן) נוימן (במקור: נוימנולד), (באנגלית: Neumann zvi;‏ 1 בינואר 1918 – 22 במרץ 1977) היה מומחה לכירורגיה פלסטית, פרופסור לכירורגיה פלסטית באוניברסיטה העברית, מייסד ומנהלה הראשון של המחלקה לכירורגיה פלסטית בהדסה ירושלים (1958–1977), מחלוצי הכירורגיה הפלסטית בישראל.
ביוגרפיה

צבי הרמן (נוימן) נולד בשנת 1918 בגלדבק שבגרמניה. עלה לארץ ישראל ב-1926, בהיותו בן שמונה. סיים את לימודי התיכון בבית הספר הריאלי בחיפה בשנת 1936.
בין השנים 1937–1938 למד רפואה בפריז ובשנים 1939–1940 בז'נבה. לימודי הרפואה הופסקו מאחר שחזר לארץ ישראל בעקבות מלחמת העולם השנייה ובתקופה זו עבד במחלקה לפתולוגיה שבבית החולים הדסה הר הצופים. בשנים 1942–1944 המשיך את לימודי הרפואה באוניברסיטה הצרפתית בביירות.
נוימן חזר לשנת התמחות בבי"ח הדסה הר הצופים ובשנת 1945 קיבל את התואר דוקטור לרפואה מאוניברסיטת ביירות.
לאחר לימודיו שירת נוימן כרופא במחתרת האצ"ל.
בשנת 1945 החל בהתמחות במחלקה הכירורגית בהדסה הר הצופים. בשנים 1945–1947 היה רופא בית ובשנים 1948–1951 עוזר שני במחלקה כירורגית תחת ניהולם של פרופ' פליקס מנדל ופרופ' אדוארד גורדון יוסף (ג'וזף).
בשנת 1951 יצא נוימן להשתלמות בת שישה חודשים בדרום אפריקה יחד עם פרופ' ג'ק פן. בהמשך חזר להשלמת מדעי היסוד במחלקה לפתולוגיה בהדסה הר הצופים. בין השנים 1/1952–1954 השתלם כעמית בבי"ח "בארנס" בסנט לואיס שבמיזורי, המסונף לאוניברסיטת וושינגטון. המחלקה לכירורגיה פלסטית בבית חולים זה נחשבה באותה תקופה לאחת מהמובילות בתחום בארצות הברית.
פלסטיקאי בכיר

עם שובו של נוימן לארץ בשנת 1958 נתמנה למנהל השירות הכירורגי-פלסטי ובהמשך למנהל המחלקה לכירורגיה פלסטית בבית החולים הדסה בירושלים. במקביל היה מרצה בכיר בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית.
בשנים 1961–1964 מונה כיועץ לבתי החולים אסף הרופא ודונולו.
בשנת 1964 נתמנה נוימן לפרופסור חבר בכירורגיה פלסטית מטעם האוניברסיטה העברית ובשנת 1971 התמנה לפרופסור מן המניין.
נוימן היה חבר במספר אגודות בישראל וברחבי העולם. בנוסף, נוימן היה חבר מייסד בשנת 1955 של הפדרציה הבין-לאומית לכירורגיה פלסטית בסטוקהולם (International Federation for Plastic Surgery Stockholm).
ב־1967 שימש נוימן כיו"ר בישיבה בקונגרס ברומא בנושא תיקון שסעי השפה (שפה שסועה) והחיך, וכמזכיר הצוות לשתילת רקמות.
ב־1969 שימש כחבר צוות בנושא שיקום כירורגי פלסטי בחולי צרעת בהונולולו.
נוימן פרסם 79 מאמרי מחקר.
ברבים ממאמריו שיתף פעולה עם כירורגים פלסטיים ישראלים אחרים ובכללם נחום בן-חור, מנחם רון וכסלר, יהושפט שולמן (יו"ש) ועמי גלעדי.
מתלמידיו: מנחם רון וכסלר, נחום בן-חור, אייזיק קפלן.
משפחתו

נוימן היה נשוי ללבנונה. סבה, דוד שוב, עלה מרומניה בשנת 1888 וייסד עם חבריו את היישובים ראש פינה, יסוד המעלה, משמר הירדן ועין זיתים.
אביה של לבנונה היה הרופא המחוזי של הגליל בתקופה העות'מאנית, ובפרעות תרפ"ט עברה המשפחה לטבריה. לבנונה נולדה בצפת ולמדה בבית הספר הריאלי בחיפה, שם הכירה את צבי נוימן.
נוימן היה אב לשלושה ילדים: אביטל - אקדמאית בתחום ההומני ומתרגמת סרטים, אברהם (רמי) - פרופ' לכירורגיה פלסטית שבעבר ניהל את המחלקה לכירורגיה פלסטית בהדסה (המחלקה שאביו ייסד וניהל), ודני - שהיה שחקן כדורגל בבית"ר ירושלים.
נוימן מונה לנשיא הכבוד של בית"ר ירושלים, בין השנים 1967–1968 על ידי ראובן ריבלין.
הנצחתו

על שמו של נוימן "גן צבי נוימן" הממוקם בקריית חזני ברחוב עוזיאל, בירושלים. באוגוסט 2017 נקרא על שמו רחוב בשכונת ארנונה בירושלים.
לקריאה נוספת

דור המייסדים - האיגוד הישראלי לכירורגיה פלסטית, פרופ' צבי הרמן
הערות שוליים

↑  חיך שסוע - בשפה מקצועית Cleft palate
↑  פרופ' אברהם נוימן - כירורגיה פלסטית הדסה
↑  דני נוימן שם פס על המבקרים: "כואב לאנשים? שישתו מים, ראו סעיף: כל תולדות נוימן, nrg, זמן ירושלים, עמרי מניב, 24 במאי 2010
↑  "גן צבי נוימן"
יפים ריננברג

יפים ריננברג (נולד ב-1979) הוא במאי, שחקן, מתרגם, דרמטורג ומורה למשחק. זוכה פרס יורי שטרן לבמאי עולה לשנת 2018.
ביוגרפיה

יפים ריננברג נולד בטביליסי בירת גאורגיה, אז בברית המועצות, לאם מבקרת קולנוע ולאב צייר. בשנת 1990 עלה עם משפחתו לישראל והתגורר בהתנחלות עפרה. מעט לפני העלייה לישראל החלו הוריו להתקרב לדת. למד בתיכון לאמנויות בירושלים אך עזב אותו בגיל 16 והמשיך במסגרת אקסטרנית. בהמשך למד ספרות השוואתית ותולדות התיאטרון באוניברסיטה העברית. ריננברג למד משחק בסטודיו למשחק "מיקרו", שבהנהלת אירינה גורליק.
תיאטרון

בשנים 2003 - 2010 שימש כמנחה בפרויקט "בימת"י" - בית מדרש לתיאטרון יהודי, במסגרת מרכז "בית הלל" (המרכז לחיים היהודיים בקמפוס) שבפקולטה למדעי הרוח של האוניברסיטה העברית.
משנת 2006 משמש ריננברג כמורה למשחק ותולדות התיאטרון ומנהל אמנותי בלהקת בית הספר למשחק ותיאטרון המרתף. הוא ביים שם את "חוקת היער" על פי קיפלינג (בשיתוף עם אבי אשרף), "הזיה בשניים" מאת יונסקו, "הציפורים" על פי אנדרס, "הסיפור המופלא על ארנדירה התמימה וסבתה המרשעת" על גבריאל גרסיה מרקס, והמחזה "קריאון" על פי סופוקלס וז'אן אנוי.
בשנת 2010 הצטרף לתיאטרון מלנקי בתל אביב. לאחר שהשתתף וזכה בכ-105 אלף שקלים בשעשועון הטלוויזיה אחד נגד מאה, השתמש בכספי הזכייה לשם העלאת המחזה "מבוקש צעיר משכיל ומיואש" ע"פ יומני ומכתבי בנימין זאב הרצל וספרו אלטנוילנד". ריננברג תרגם, ביים ושיחק בהצגה זו. כמו כן שיחק במחזות "איוב", "גולם" ו"מבוקש צעיר משכיל ומיואש", ותרגם עבור התיאטרון את "הנזיר השחור" מאת אנטון צ'כוב, "דברי אלי כמו גשם" מאת טנסי ויליאמס, ואת המחזה "ברשת" על פי דוסטויבסקי.
תרגם וביים ב-2015 את המחזה "הזייה זוגית" על פי יונסקו בתיאטרון האינקובטור.
ריננברג שיחק במגוון תפקידים במחזות בתיאטרון מיקרו ותרגם אותם: "הצל" מאת יבגני שוורץ, "חלום ליל חורף" מאת קוזלוב, המחזה "אגדה על אושר ללא סוף" מאת אורליך פלצנדורף, "שונאים - סיפור אהבה" על פי יצחק בשביס-זינגר, הפרידה מדון ז'ואן על פי מולייר וטולסטוי, "משחק האהבה והגורל מאת פייר דה מאריבו", "נדרים" על פי תומאס מאן, "חכמי חלם", "רצח על שפת הים", "חרדתו של המלך סלומון" ו"טייבלה והשד שלה". כמו כן שיחק בהצגות "שוזס ובז'ז'ינה" מאת חנוך לוין ובמחזה "כסף בריאות ושלום עולמי" מאת אתגר קרת.
בשנת 2015 ביים את המחזה "צ'כוב שואו" על פי סיפורי צ'כוב, בשיתוף עם אירנה גורליק. בשנת 2017 תרגם, עיבד וביים את ההצגה "שמשון" על פי רומן מאת זאב ז'בוטינסקי בתיאטרון מיקרו. בשנת 2018 ביים וקריין בהצגה "דם דם דא דם" שבה כיכב נירו לוי בתיאטרון מיקרו.
ריננברג גם שימש כבמאי ומורה למשחק בסטודיו סופי מוסקוביץ', במרכז נורית קציר בירושלים, מרצה לתיאטרון יהודי במכון שטיינזלץ, מורה למשחק ומנהל מכינת הנוער בסטודיו למשחק ניסן נתיב בירושלים ובמאי בתיאטרון אספקלריא. משמש כמורה בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה בית צבי.
בטלוויזיה

ב-2016 השתתף בעונה השנייה של הסדרה יום האם, כבוריס, עולה חדש ומאהבה של מיקי (אורלי זילברשץ).
ב-2019 התארח בשני פרקים של הסדרה הקומית "שב"ס" בתפקיד גרגורי אברמוב, האקר מחשבים שיושב בבידוד בשל פשעי סייבר ומקבל הקלות באמצעות פתרון בעיות מחשב טריוויאליות.
ב-2017 גילם בערוץ מאיר לילדים בסדרה "הסוד של ירושלים" את הדמות "חלקיהו".
הערות שוליים

↑  אסף קוגלר, זכה במאה אלף שקל והשקיע אותם בחוזה המדינה, באתר nrg‏, 18 באוקטובר 2014
יעקב שטיינהרדט

| --- | --- |

 לידה:  1887 ז'רקוב, הקיסרות הגרמנית
 פטירה:  11 בפברואר 1968  (בגיל 81 בערך) נהריה, ישראל
 לאום:  ישראלי
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן 
 תחום יצירה:  ציור, חיתוך עץ, תחריט
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם
 
יעקב שטיינהרדט (23 במאי 1887, ז'רקוב, פרוסיה, הקיסרות הגרמנית – 11 בפברואר 1968, נהריה) היה צייר ישראלי ואמן חיתוך עץ.
ביוגרפיה

שטיינהרדט נולד ב־1887 בז'רקוב (Żerków,‏ Zerkow) שבפרובינציית פוזנן (בגרמנית נקראה פוזן) של פרוסיה, בקיסרות הגרמנית (כיום בפולין). ב-1906 החל ללמוד בבית הספר לאמנות בברלין, ולמד ציור עם לוביס קורינת, ותחריטים עם הרמן שטרוק. בשנים 1908–1910 חי בפריז, והיה מקורב לאמנים אנרי מאטיס ותאופיל סטיינלן. בשנת 1911 היה באיטליה. בשנת 1912 הקים עם שני אמנים גרמנים את קבוצת ה"פתאטים" (Die Pathetiker).
כשפרצה מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא גרמניה, ושירת בחזית המזרחית – בפולין וליטא, ומאוחר יותר במקדוניה. לאחר המלחמה שב לברלין, וב-1922 נשא לאשה את מיני גומפרט (1895–1977). ב-1923 נולדה הבת יוספה.
עלה עם משפחתו לארץ ישראל ב-20 במרץ 1933, לאחר שסבלו מהצקות המשטרה הגרמנית לאחר עליית הנאצים לשלטון. לאחר שחי תקופה מסוימת בתל אביב עבר שטיינהרדט לירושלים ב-1934.
בסתיו 1934 פתח שטיינהרדט בית ספר פרטי לאמנות בירושלים. ב־1947 התמנה כפרופסור חבר בבית הספר "בצלאל החדש". בשנת 1953 נתמנה למנהל המוסד וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1957 .
שטיינהרדט נפטר בישראל בשנת 1968, בן 81 במותו, ונקבר בנהריה.
עבודתו האמנותית

שטיינהרדט הוא אחד האמנים החשובים שהביאה ההגירה מגרמניה לארץ ישראל. הוא נטל חלק בתרומת הקהילה היהודית של יוצאי גרמניה לתרבות העולם וארץ ישראל. כבר בגרמניה היה יעקב שטיינהרדט אמן שהגיע לכלל ביטוי אישי באמנות, והיה בין ראשוני האמנים שעבדו בסגנון האקספרסיוניסטי הגרמני. לארץ הביא שטיינהרדט את הסגנון האקספרסיוניסטי הגרמני ואת טכניקת חיתוך העץ .
הצייר הגרמני הנודע לוביס קורינת וכן הצייר הצרפתי אנרי מאטיס, שהיה מזוהה ביותר עם הפוביזם, הכניסו אותו בסוד הטכניקה של הצבע. האמן היהודי הרמן שטרוק העלה אותו מעל כל תלמידיו וחשף לפניו את סודות האומנות הגרפית, בעיקר של התחריט, אולם שטיינהרדט נמשך אל חיתוכי העץ, והתמקד בטכניקה שהתאימה להלך רוחו המתנזר. שטיינהרדט הרבה לצייר נושאים יהודיים ותנכיים, כשהוא חוזר למקורות, אל ספר הספרים.
בשנת 1912 הקים, יחד עם לודוויג מיידנר (Meidner) וריכרד יאנתור (Janthur), את הקבוצה האקספרסיוניסטית "הפאתטים" (Die Pathetiker). הקבוצה התפרקה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה וגיוסם של חבריה לצבא הגרמני.  ארץ ישראל, ארץ התנ"ך בה השתקע בשנת 1933, עוררה בו גילויים משפיעים בחייו. חיתוכי העץ התאימו לביטוי רוחניותה של ירושלים, למיצוי נשמתה ולעיצוב ענייה המהלכים בסמטאותיה.
הוא חזר וגילף את דיוקנאות היהודים אשר הכירם בעיירות ליטא אליהם הגיע כחייל בשירות הקיסרות הגרמנית בשלהי מלחמת העולם הראשונה.
שטיינהרדט יצר עולם שלם, עולם מוצף אור מסתורי, ירושלים וסמטאותיה הצרובות שמש וצוננות מצל. ב-1955 היה בין שבעת האמנים הישראלים שעבודותיהם נשלחו על ידי ממשלת ישראל לתערוכה הבינלאומית ה"ביאנאלה" של סן פאולו בברזיל. שם קיבל את הפרס הראשון לאמנות גרפית.
שטיינהרדט השפיע על אמנים ישראלים רבים, בהם יעקב פינס, משה גת, יונה מך ורות במברגר שהם למעשה ממשיכיה של האסכולה האקספרסיוניסטית הגרמנית.
הערכה מחודשת

בשנים האחרונות זוכה שטיינהרדט להערכה מחודשת של עבודותיו. בשנת 1998 הוצגה תערוכה גדולה מעבודותיו במוזיאון הפתוח בתפן שנשאה את השם "בין יעקב לישראל - זהות ומולדת ביצירתו של יעקב שטיינהרט" (אוצר: גבריאל מענית). בשנת 2000 נערכה במוזיאון העירוני של ברלין תערוכה גדולה של רישומיו, בעקבות תרומתם למוזיאון על ידי יוספה בר-און שטיינהרדט, בתו היחידה של האמן. בשנים 2010–2011 הוצגה תערוכה גדולה של הדפסים, רישומים וציורים מעשי-ידיו תחת הכותרת "חלום יעקב: שטיינהרט – הדפסים, רישומים וציורים" במוזיאון ישראל בירושלים, באצירת רונית שורק. בשנת 2011 הוצגה התערוכה "מקורות, עיירה, מולדת" בגלריית מרכז הקצה בנהריה, באצירת יצחק דה לנגה ובסיועה של בת האמן.
השכלה

1909-1907 לימודי אמנות במוזיאון לאמנות בברלין, גרמניה
1907 ציור אצל לוביס קורינת והדפס אצל הרמן שטרוק, ברלין, גרמניה
1910-1909 אקדמיה ז'וליאן, פריז, צרפת
1910-1909 אקדמיה קולארוסי, פריז, צרפת
1910-1909 אקדמיה מאטיס, פריז, צרפת
הוראה

1949-1934 "הסטודיו", ירושלים
1949-1940 בית הספר בצלאל החדש לאומנות ולאמנות, ירושלים
1953-1949 מנהל המחלקה לגרפיקה, בית הספר בצלאל החדש לאומנות ולאמנות, ירושלים
1955-1953 מנהל בית הספר בצלאל החדש לאומנות ולאמנות, ירושלים
1957-1955 בית הספר בצלאל החדש לאומנות ולאמנות, ירושלים
פרסים

1939 פרס IBM, היריד העולמי, ניו יורק, ארצות הברית
1955 פרס ראשון, ביאנלה של סאו-פאולו, ברזיל
1958 פרס California Print Makers, סן פרנסיסקו, ארצות הברית
1959 פרס Arte Liturgica, הביאנלה לאמנות, ונציה, איטליה
1961 פרס Arte Secra, הביאנלה הבינלאומית לאמנות דתית, טרייסט, איטליה
מעבודותיו עם סופרים

יעקב לרנר, ביערי פולסיה, מבוא : דב סדן, פיתוחי עץ : יעקב שטיינהרדט, הוצאת אריאל, תל אביב, תשכ"ח, 1967.
מבחר אוספים ציבוריים

מוזיאון ישראל, ירושלים.
מוזיאון תל אביב לאמנות.
מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, ניו יורק.
המוזיאון לאמנות מודרנית, ניו יורק.
מוזיאון ברוקלין, ניו יורק.
הגלריה הלאומית לאמנות (וושינגטון).
ספריית הקונגרס, וושינגטון די. סי.
מכון האמנות של שיקגו.
מוזיאון פילדלפיה לאמנות.
מוזיאון פוג, אוניברסיטת הרווארד, מסצ'וסטס.
המוזיאון לאמנויות יפות, בוסטון.
מוזיאון סן פרנסיסקו לאמנות מודרנית.
הגלריה הלאומית החדשה (ברלין).
המוזיאון העירוני, ברלין.
מוזיאון אלברטינה, וינה.