קייט מרסדן
קורות חייה ופועלה

קייט מרסדן הייתה הבת הצעירה בשמונה אחאים. אביה היה עורך דין. כמנהג תקופתה חונכה בביתה, פרט לשהות קצרה בפנימייה במרגייט (אנ'). במותו ללא עת של אביה ב-1873 הידרדרה המשפחה למחסור שמנע את המשך לימודיה. ובגיל 16 התקבלה לעבודה כחניכה לאחות רחמניה בבית החולים בעירהּ.
ב-1877 הצטרפה לקבוצת אחיות מתנדבות שנסעו לבולגריה לטפל בחיילים רוסים שנפצעו במלחמה הרוסית-עות'מאנית. בנסיבות אלה נתקלה לראשונה במוכי צרעת, נושא שישפיע על חייה בעתיד. בהמשך הועסקה במוסדות רפואה אחדים, ובנובמבר 1884 נסעה לניו זילנד לסעוד את אחותה שגססה משחפת. היא עבדה כמפקחת בבית חולים בוולינגטון ומסיבות שלא הובהרו עד תום נאלצה לעזוב את המקום.
מרסדן החליטה להקדיש את חייה לחולי צרעת. נודע לה על צמח מרפא למחלה הגדֵל בסיביריה, ובשובה לאנגליה ב-1889 חתרה להגיע לשם. היא ניצלה את אות ההוקרה שהעניק לה ארגון הצלב האדום על פועלה בבולגריה, ומשהוצגה בחצר המלכה ויקטוריה, השיגה מכתב המלצה מאלכסנדרה, הנסיכה מוויילס לאחותה הצארינה הרוסית מריה פיודורובנה. בהגיעה לרוסיה הסתייעה בהמלצות אלה כדי להשיג הרשאות מתאימות למסע מזרחה. בפברואר 1891, בעיצומו של החורף, יצאה ממוסקבה לסיביריה יחד עם חברתה דוברת הרוסית עדה פילד (Ada Field). פילד פרשה מהמסע באומסק, ומרסדן המשיכה בו לבדה דרך קרסנויארסק עד לאירקוטסק. ליקוטסק הגיעה בדוברת נהר, וביוני המשיכה לוויליויסק (Vilyuysk) שביקוטיה, שם רוכזו מצורעים רבים. את הדרך הארוכה והקשה, על פני יערות וביצות, עשתה בחודשי החורף ברכבות, בכרכרות, במזחלות וגם ברכיבה על סוסים. את צמח המרפא האגדי לא מצאה, אך הצליחה לקדֵם הקמת בית מחסה ומרפא למצורעים בסוסנובקה (Sosnovka) הסמוכה לוויליויסק, שנחנך ב-1897.
מסעהּ זיכה אותה בתהילה. ב-1892 נמנתה עם הנשים הראשונות שהתקבלו כעמיתות בחברה הגאוגרפית המלכותית הבריטית.
ב-1893 פרסמה מרסדן את ספרהּ "במזחלת ועל גבי סוסים אל המצורעים המנודים בסיביריה", שבו תיארה את מסעה הקשה ברוסיה. באותה השנה הוזמנה להשתתף בקונגרס הנשים הבין-לאומי (אנ') שהתקיים במסגרת התערוכה העולמית בשיקגו. בין לבין הרבתה לשאת הרצאות על מסעה.
ב-1894 חל מפנה בגורלה. נפתחה נגדה מערכה ציבורית שבה הוטחו בה השמצות על אי-סדרים כספיים. היא כונתה "פילנתרופית מקצועית" המתקיימת על תרומות שאספה למטרות נעלות. כמו כן נשמעו רמזים הומופוביים על "התנהגות בלתי הולמת", ואף פקפוקים באמיתות סיפור מסעה. דבר מכל אלה לא נתברר ולא הוכח, אבל שמהּ הטוב נשחת. הגדילה לעשות העיתונאית האמריקאית איזבל הפגוד (אנ') שרדפה בעיקשות את מרדסן, ככל הנראה משום שראתה בה מתחרה על מעמד הבכורה של מומחית לרוסיה בזמנן. מרסדן ניסתה להגן על עצמה בעיתונות, אבל ויתרה על תביעת דיבה מהעדר מימון ואולי מחשש מחקירה צולבת בבית המשפט שעוד תעצים את השמועות. ב-1895 פעלה לייסוד אגודה לביעור הצרעת, אבל נמנעה מלעמוד בראשהּ כדי לא לפגוע בה. באותה שנה פורסמה ביוגרפיה אוהדת על אודותיה, ככל הנראה ביוזמתה, ובכל זאת תדמיתה באנגליה נפגעה ללא תקנה. למרות זאת מרסדן זכתה ב-1906 להצגה נוספת בפני המלכה, וב-1916 קיבלה מעמד של עמיתת כבוד בחברה הגאוגרפית המלכותית הבריטית.[דרוש מקור] ב-1921 ראה אור ספרהּ, "שליחות בסיביריה: אישוש".
מרסדן מתה בלונדון ב-26 במרץ 1931, נכה, ערירית וענייה, אבל זכר תרומתה לחולים בסיביריה הרחוקה לא נשתכח.
ב-2014 נפתח בסוסנובקה מוזיאון שהוקדש למרסדן ונחנכה במקום אנדרטה לזכרה.
ב-1991, במלאת מאה שנים למסעה בסיביר, נקרא לכבודה יהלום גדול (55.6 קרט) שנמצא ביקוטיה ("אחות החסד קייט מרסדן").
במחלקה לאנגלית של אוניברסיטת יקוטיה (אנ') מוענקת על שמה מלגת לימודים מדי שנה לתלמיד המצטיין. ב-2019, ביוזמת רפובליקת סאחה-יקוטיה, הוקמה מצבה נאותה על קברה הזנוח בלונדון, ועליה נחרתו דברי הוקרה בשלוש שפות: יקוטית, אנגלית ורוסית.