stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחנה ישראל (עמק יזרעאל)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  יישוב 
 מיקום:  דברת 
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  32°38′39″N 35°20′38″E﻿ / ﻿32.6442°N 35.3439°E﻿ / 32.6442; 35.3439
  (למפת עמק בית שאן מוגדלת) מחנה ישראל(למפת עמק בית שאן רגילה) מחנה ישראל(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחנה ישראל(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחנה ישראל he
 
המבנה ההיסטורי בלב השדות
בית "מחנה ישראל", 2010
תצפית להר תבור ממגדל התצפית של הבניין
החרדים החלוצים
מחנה ישראל (דברת) היה קומונה של חברי תנועת עזרא יחד עם משפחות נוספות שהתארגנו לקראת חיי קיבוץ. אנשי הקבוצה התיישבו על אדמה שנרכשה על ידי אגודת ישראל בשנת 1925 בעמק יזרעאל, ליד קיבוץ דברת של היום. שריד מ"מחנה ישראל" נותר עד היום: מבנה מסויד לבן בן שתי קומות, מערבית לפונדק דברת. כעבור שנים אחדות תכננו פעילים באגודת ישראל להקים במקום ישוב חרדי שבו תתגוררנה 300 משפחות אשר תעסוקנה בחקלאות ובתעשייה זעירה. הניסיון לא צלח, האדמות הועברו לחזקת הקרן הקיימת לישראל. במוזיאון של קיבוץ דברת ישנם מסמכים ותמונות העוסקים במחנה ישראל.
המבנה נקרא על ידי תושבי המקום (אחוזת ברק ודברת) ״הבית הלבן״
תולדות המקום

השטח נרכש מערביי הסביבה. האדמה חולקה ל-300 חלקות. אלו נמכרו ליהודים במזרח אירופה, רובם מהעיר לודז'. בשנת 1925 עלו ארצה 18 משפחות אשר ניסו להקים במקום משק חקלאי. קבוצה זו עזבה את המקום עקב בעיות פרנסה וביטחון. אז הוחלט ליישב במקום גרעיני התיישבות חרדיים ולמקום עלו כשלוש קבוצות של חלוצים. האחרונה שבהן עזבה את המקום בשנת 1938. המתיישבים התפזרו, חלק קטן מהם הצטרף לקיבוצים החילוניים בסביבה, עקב אכזבתם מטיפול מוסדות אגודת ישראל בארץ בהם.
המבנה נמסר לנוטרים ממשטרת היישובים העבריים אשר שמרו על קו צינור הנפט כירכוכ-חיפה, שהוצת פעמים במאורעות 1939-1936. כן שימש הבניין בסיס ליציאה של פלוגות הלילה של אורד וינגייט שפעלו נגד הכנופיות באותה תקופה. בתום מלחמת העולם השנייה הוחרם הבניין על ידי הממשלה הבריטית ונמסר ללגיון הערבי שהיה אז בתפקידי שיטור בארץ ישראל. עם יציאת הבריטיים את הארץ המבנה נעזב.
ב-6 באפריל 1948 הגיעו אליו חברי קיבוץ דברת, שהקימו את הקיבוץ החדש על גבעה קרובה. במוזיאון הקיבוץ נשמרים מסמכים רבים על התקופה החרדית של "מחנה ישראל".
בסוף שנות ה-90 הוקם במקום יישוב קהילתי בשם אחוזת ברק. משרד המכירות לבתי היישוב שוכן במבנה של מחנה ישראל.
המועצה לשימור מבנים ואתרי התיישבות נטלה את המבנה תחת חסותה, אולם עד לשנת 2009 לא נעשו במקום פעולות תחזוקה.
לקריאה נוספת

צבי אילן, ארץ חמדה, עם עובד - תרבות וחינוך, 1978.
זאב וילנאי, מדריך ארץ ישראל - חיפה, העמקים, הגליל והחרמון, הוצאת תור ארץ ישראל, 1948.
עדה גבל, חרדים ואנשי מעשה - פועלי אגודת ישראל 1933–1939, יד יצחק בן צבי, 2018.
הערות שוליים

↑  מפת עמק יזרעאל, 1926, עם ציון 'מחנה ישראל' (מתוך ספר 'אוצר הארץ'), באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  מפת האזור עם סימון הישוב, בהוצאת 'ההגנה' 1942. גליון 4, הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  הקרן הקיימת לישראל טענה כי שולם מחיר מופרז על מנת להתחרות בה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467977405171
יעקב מאיר זלקינד

| --- | --- |

 לידה:  1875 
 פטירה:  1937 (בגיל 62 בערך) אור לכ"ב בטבת תרצ"ח 
 תאריך עלייה:  1933
 השקפה דתית:  יהדות 
 
יעקב מאיר זַלקינד (זאַלקינד) (באנגלית: Yankev-Meyer Zalkind;‏ 1875, קוברין, פלך גרודנו, האימפריה הרוסית – 25 בדצמבר 1937, אור לכ"ב בטבת תרצ"ח, חיפה) היה רב, סופר יידיש, פובליציסט, מתרגם, סופר ילדים, כתב גם עברית.
ביוגרפיה

יעקב מאיר זלקינד נולד בשנת 1875 בקוברין שבפולין הרוסית להוריו חשה וליב. זכה לחינוך מסורתי מלא, 'חדר' מסורתי והשלמת לימודיו בישיבת וולוז'ין הידועה. במקביל למד גם לימודים כלליים, ועמד בהצלחה בבחינות החיצוניות לתעודת בגרות. כשהיה כבן עשרים, יצא להשלים לימודי בלשנות ופילוסופיה באוניברסיטאות בגרמניה, צרפת ושווייץ.
עם תום לימודיו יצא זלקינד לבריטניה, ושימש כרבהּ של קהילת קארדיף, בוויילס שבבריטניה. מראשית דרכו היה פעיל בארגונים ציוניים, תמך בהתיישבות בארץ ישראל, והשתדל לשלב בין עבודתו הספרותית מדעית, לבין פעילותו הציבורית.
בשנת 1913 הגיע יעקב מאיר זלקינד לראשונה לארץ ישראל, והיה בין רוכשי אדמות במושבה כרכור מטעם פועלי אנגליה היהודים ולמענם, כדי לאפשר התיישבותם כחקלאים זעירים בארץ. ב-15 במרץ 1913 הקים למטרה זו את חברת "אחוזת לונדון א'", שנרשמה באפריל 1914 בלונדון כחברה בע"מ, ואשר רכשה כמחצית מאדמות כרכור.
לאחר מלחמת העולם הראשונה עבר מהפך רוחני, הצטרף לתנועה האנרכיסטית באנגליה, ואף ערך את ביטאונה. לקראת סוף חייו, בשנת 1933, עלה שנית לארץ ישראל, השתקע בחיפה, ובהּ נפטר בשנת 1937. נקבר בבית הקברות בחיפה בשורת הרבנים וגדולי התורה.
יעקב מאיר זלקינד פרסם מאמרים ומסות בענייני השעה, ובעניינים תורניים. מאמריו נדפסו בכמה לשונות, יידיש עברית ואנגלית. הוא היה ממתרגמי התלמוד ליידיש, מפעל ענק שלא השלימו. בצד פעילותו למבוגרים היה זלקינד גם ממחדשי ספרות הילדים העברית. הוא השתתף בקביעות, במשך שנים, בשבועון הילדים העברי בוורשה "עולם קטן". בין תרומותיו לכתב העת הזה היו עיבודים ותרגומים משל סופר הילדים הצרפתי ארנו ברקן. ספריו, ביידיש ובעברית, נדפסו בכמה יבשות: בלונדון ובחיפה, בוורשה ובבואנוס איירס.
ארכיונו מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.
ספריו

יציאת מצרים: חזיון תנכ"י לנערים, לונדון: הוצאת ה"קלוב הפלסטיני" (י’ גרודיצקי), תרס"ז.
ויאמר יעקב: באורים במקרא וחדושים בגמרא, לונדון: ב’ וויינבערג, תרע"ח.
המשנה והתוספתא מסכת ברכות: בנוסח מדויק עם פירוש מקיף מאת רי"מ זלקינד, חיפה: פ. זלקינד, תרצ"ט. (בהוצאת אלמנת המחבר, פועה זלקינד)
בהשתתפותו:
מאת א"ל ביסקא, מלון (מלא ושלם) זרגוני-עברי; הגה בכתב על ידי י. מ. זלקינד, לונדון: דפוס י. נרודֶיצקי, תרע"ג. (הוצאה נוספת: מלון מלא ושלם יהודי עברי, ורשה: א' גיטלין, תרפ"ט) (מילון יידי–עברי)
ספריו > תרגומיו

תרגום ועיבוד לעברית:
העניים: חזיון בעלילה אחת וחמשה מחזות; תרגום חפשי משפת צרפת: י. מ. זלקינד, ורשה: תושיה, תרס"ג.
מוסר נער רע: חזיון בשמנה עשר מחזות; על פי ברקן (אנ'); תרגום: י"מ זלקינד, ורשה: תושיה (דפוס הלטר), תרס"ג 1903.
תרגום ליידיש:
תלמוד אין יידיש; איבערזעצט און ערקלערט פון יעקב מאיר זאלקינד, העברעישער טעקסט מיט נקוד, גענויע איבערזעצונג, אויספירלאכסטער פירוש ..., 4 כרכים, לונדון: תלמוד, תרפ"ב–תרצ"ב. (התוכן: כרך א: ברכות, תרפ"ב; כרך ב: פאה, תרפ"ח; כרך ג: דמי, תרפ"ט; כרך ד: כלאים, תרצ"ב) (תרגום חלקים מהתלמוד)
סעבאסטיאן פאָר (אנ'), ווערטער פון אן ערציהער; יידיש פון י"מ זאלקינד, בואנוס איירס: די אידישע ראציאנאליסטישע געזעלשאפט, 1924.
הערות שוליים

↑  ע"פ תדהר
↑  לוית ד"ר זלקינד, דבר, 27 בדצמבר 1937.
↑  ארכיון אוסף עקב מאיר זלקינד, בספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292892505171  PLWABN: 9810610669005606  GND: 1265433089  ISNI: 0000 0000 4085 1062  LCCN: no93035079  NTA: 299337170  VIAF: 36490989   WorldCat (עם VIAF): 36490989
יוליוס סטון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 ביולי 1907 לידס, אנגליה
 פטירה:  3 בספטמבר 1985 (בגיל 78) סידני, אוסטרליה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ניו זילנד, אוסטרליה 
 השכלה:  בית הספר למשפטים בהרווארד 
 תקופת כהונה:  1942–1985 (כ־43 שנים) 
 תקופת הפעילות:  1942–1985 (כ־43 שנים)
 תחומי מחקר:  משפט בינלאומי
 תפקידים בולטים:  פרופסור למשפטים ולמשפט בינלאומי באוניברסיטת סידני
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר האימפריה הבריטית (1 בינואר 1973)  קצין במסדר אוסטרליה (8 ביוני 1981) 
 
יוליוס סטון (באנגלית: Julius Stone, ‏7 ביולי 1907 – 3 בספטמבר 1985) היה פרופסור יהודי למשפטים ומשפט בינלאומי באוניברסיטת סידני בשנים 1942–1972, ולאחר מכן פרופסור אורח למשפטים באוניברסיטת ניו סאות' ויילס ובמקביל פרופסור למשפטים ומשפט בינלאומי במכללת הייסטינגס למשפטים, שבאוניברסיטת קליפורניה.
חיבר 27 ספרים בנושאי משפט ומשפט בינלאומי, והיה מוכר כאחד מבכירי התאורטיקנים המשפטיים שקמו.
ביוגרפיה

נולד בלידס שבאנגליה לישראל ואלנה סטון, פליטים עניים מליטא, הצעיר מבין שלושת ילדיהם.
קיבל מלגה לאוניברסיטת אוקספורד, שם קיבל תואר ראשון בתורת משפט, תואר ראשון במשפט אזרחי ותואר דוקטור למשפט אזרחי (אנ'). בנוסף, קיבל תואר שני במשפטים מאוניברסיטת לידס, ולאחר מכן דוקטור למדעי המשפט מאוניברסיטת הרווארד.
בשנים 1933–1936 היה מרצה בכיר באוניברסיטת הרווארד, ולזמן קצר באוניברסיטת לידס, ובשנת 1938 עבר לניו זילנד שם מונה לדיקאן של בית הספר למשפטים של אוניברסיטת אוקלנד. ב-1942 מונה לפרופסור לתורת המשפט ולמשפט בינלאומי באוניברסיטת סידני, תפקיד שמילא עד 1972. מינויו של סטון היה שנוי במחלוקת מכמה סיבות, אולם על פי החשד גם עובדת היותו יהודי הייתה מן הסיבות להתנגדות. ויכוח על מינויו נערך הן בפרלמנט האוסטרלי והן בעיתונים המקומיים; קנצלרית האוניברסיטה, ושני עמיתים בסנאט האוניברסיטה, התפטרו במחאה. הביוגרף שלו, ליאוני סטאר, טען שההתנסות שלו באפליה על רקע אנטישמי הותירה את חותמה על מחויבותו לכל החיים לצדק.
הקים באוניברסיטה מחלקה לתורת המשפט ולמשפט בין-לאומי, ונמנה עם מייסדי כתב העת המשפטי Sydney Law Review והאגודה האוסטרלית לפילוסופיה של המשפט.
ספריו המשפיעים ביותר בתורת המשפט היו The Province and Function of Law, שיצא לאור ב-1947 ובמהדורה שנייה ב-1961, ו-Precedent and Law: Dynamics of Common Law Growth, שיצא לאור ב-1985, לאחר מותו.
בשנת 1959 קרא להקמת קו תקשורת ישיר בין הבית הלבן והקרמלין, לשם מניעת מלחמה גרעינית. הקו החם מוסקבה-וושינגטון אכן הוקם ארבע שנים לאחר מכן.
בשנת 1968 מונה למנהל אקדמי של מכון טרומן של האוניברסיטה העברית בירושלים.
סטון תואר בביוגרפיה הרשמית שלו ב-JSIJ כבעל "מחויבות לכל החיים לישראל" וב-Sydney Law Review כבעל "נאמנות רגשית עזה למדינת ישראל".
בשנת 1972 עבר לאוניברסיטת ניו סאות' ויילס, שם היה פרופסור אורח למשפטים עד מותו בשנת 1985. בהיותו באוניברסיטת ניו סאות' ויילס, היה במקביל פרופסור (distinguished professor) למשפטים ומשפט בינלאומי במכללת הייסטינגס למשפטים של אוניברסיטת קליפורניה.
בשנת 1999, 15 שנים לאחר מותו, הקימה אוניברסיטת סידני מכון למשפטים שנקרא על שמו, מכון יוליוס סטון למשפטים.
משנתו בנושא חוקיות ההתנחלויות ביהודה ושומרון

סטון עסק בהרחבה בשליטה הישראלית ביהודה ושומרון, ואף הקדיש לכך אחד מספריו – Israel and Palestine: An Assault on the Law of Nations. לדעת סטון ההתנחלויות ביהודה ושומרון הן חוקיות על פי המשפט הבינלאומי, ואינן מהוות הפרה של אמנת ז'נבה הרביעית (סעיף 49(6)). וכך אמר בנושא:
האירוניה... תגיע לאבסורד בטענה שסעיף 49(6), שנועד למנוע חזרה על מדיניות רצח עם מהסוג הנאצי של הפיכת שטחי מטרופולין נאצים ליודנריין, יוביל כעת למשמעות ש...הגדה המערבית... צריכה להפוך ליודנריין ולהישאר כך, ובמידת הצורך ישראל צריכה להפעיל לשם כך כוח נגד תושביה שלה. השכל הישר כמו גם ההקשר ההיסטורי והתפקודי הנכון שוללים קריאה רודנית כל כך של סעיף 49(6).
ספריו

International Guarantees of Minority Rights: Procedure of the Council of the League of Nations in Theory and Practice (1932)
Regional Guarantees of Minority Rights: A Study of Minorities Procedure in Upper Silesia (1933)
The Atlantic Charter: New Worlds for Old (1943)
"Stand Up and Be Counted!" An Open Letter to the Right Honourable Sir Isaac Isaacs PC, GCMGM, on the Occasional of the Twenty-Sixth Anniversary of the Jewish National Home (1944)
Recent Trends in English Precedent, with a Comparative Introduction on the Civil Law (1945)
The Province and Function of Law: Law as Logic, Justice and Social Control, A Study in Jurisprudence (1947; second edition, 1961)
Law and Society (1948–49)
Legal Controls of International Conflict: A Treatise on the Dynamics of Disputes- and War-Law (1954)
Aggression and World Order: A Critique of United Nations Theories of Aggression (1958)
Legal Education and Public Responsibility (1959)
The Eichmann Trial and the Rule of Law (1961)
Quest for Survival: The Role of Law and Foreign Policy (1961)
The International Court and World Crisis (1962)
The Legal System and Lawyers' Reasonings (1964)
Human Law and Human Justice (1965)
Soviet Jewry (1965)
Social Dimensions of Law and Justice (1966)
Law and the Social Sciences in the Second Half Century (1966)
Research for Advancement of Peace: A Check-List of Programme Choices (1968)
Toward a Feasible International Criminal Court (1970)
Approaches to the Notion of International Justice (1970)
Self-Determination and the Palestinian Arabs (1970)
Of Law and Nations: Between Power Politics and Human Hopes (1974)
Conflict through Consensus: United Nations Approaches to Aggression (1977)
Israel and Palestine: An Assault on the Law of Nations (1981)
Visions of World Order: Between State Power and Human Justice (1984)
Precedent and Law: The Dynamics of Common Law Growth (1985)
פרסים והוקרה

פרס החברה האמריקאית למשפט בינלאומי (1956).
חבר לחיים בחברה האמריקאית למשפט בינלאומי (1962).
פרס סוויני למשפטים מטעם החברה המלכותית לאמנויות.
פרס מחקר עולמי מטעם כנס וושינגטון בנושא שלום עולמי דרך משפט (1965).
קצין במסדר האימפריה הבריטית (1973).
קצין במסדר אוסטרליה (1981).
מכון המחקר למשפט של בית הספר למשפטים של אוניברסיטת סידני נקרא על שמו.
לקריאה נוספת

Leonie Star, Julius Stone, an intellectual life, Sydney University Press, 1992
הערות שוליים

↑  Biography of Julius Stone (אורכב 23.06.2006 בארכיון Wayback Machine), Julius Stone Institute of Jurisprudence, Sydney Law School, University of Sydney. URL accessed 5 May 2006.
↑  About Professor Julius Stone - Centres & Institutes - The University of Sydney, web.archive.org, ‏2010-07-13
↑  Anthony Blackshield, Stone, Julius (1907–1985), Canberra: National Centre of Biography, Australian National University. (באנגלית)
↑  Julius Stone, geni_family_tree
1 2  In Memory of Julius Stone, AO, QC, Australian International Law News, 1985
↑  טלפון ישיר בין הבית הלבן והקרמלין?, הארץ, 8 במאי 1959
↑  פרופ' יוליוס סטון - בראש המרכז ע"ש טרומן, מעריב, 22 ביולי 1968
↑  Kirby, Michael (2005). "Julius Stone and the Struggle for the Soul of Law" (PDF). Sydney Law Review. University of Sydney. 27 (2): 323, 332. נבדק ב-17 ביולי 2014. {{cite journal}}:  (עזרה)
1 2  The Julius Stone Institute of Jurisprudence, University of Sydney
↑  Julius Stone, International law and the Arab–Israeli conflict
↑  Why Israeli Settlements Are Not a Violation of International Law, blogs.timesofisrael.com (באנגלית אמריקאית)
↑  Award of the Swiney Prize for 1964, Journal of the Royal Society of Arts, February 1964, in JSTOR
↑  Prof Julius STONE, Department of the Prime Minister and Cabinet, Australian Government
↑  Professor Julius STONE, OBE, Department of the Prime Minister and Cabinet, Australian Government
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268656205171  PLWABN: 9810635971305606  ADB: stone-julius-15728  BIBSYS: 90088752  BNE: XX850927  BnF: cb12292154b (data)  CiNii: DA00460532  GND: 119176416  ISNI: 0000 0000 8360 407X  LCCN: n50010568  NKC: uk2014846073  NTA: 069074380  SNAC: w6jh4w07  SUDOC: 031767400  Trove: 531299  VcBA: 495/278861  VIAF: 17286344   WorldCat (עם VIAF): 17286344
יעקב לשצ'ינסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 באוגוסט 1876 גורודישצ'ה, אוקראינה 
 פטירה:  22 במרץ 1966 (בגיל 89) ירושלים 
 מדינה:  ישראל, גרמניה 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מפלגה:  מפלגת פועלים סוציאליסטית ציונית 
 
יעקב לשצ'ינסקי (באוקראינית: Якоб Лещинський; ביידיש: לעשצינסקי; בכתב לטיני: Lestschinsky;‏ 1876–1966) היה דמוגרף, סטטיסטיקאי והיסטוריון יהודי, מחלוצי החוקרים הדמוגרפים של עם ישראל בעת החדשה. עסק בעיקר בחקר ההיבטים החברתיים, הכלכליים והדמוגרפיים של הקיום היהודי באירופה. כתב במגוון שפות, פרסם 25 ספרים שונים והרבה לכתוב מאמרים פובליציסטיים ואקדמיים.
קורות חיים

לשצ'ינסקי נולד בעיירה הורודישץ שבפלך קייב שבאימפריה הרוסית. לאחר לימודיו בישיבה, נטה כבר בצעירותו אחר פעילות ציונית ולקח חלק במפלגה הסוציאליסטית היהודית ברוסיה. ב-1903 נטל חלק כציר בקונגרס הציוני השישי, ונמנע בשאלת אוגנדה. לימים צידד בציונות הטריטוריאלית נוסח ישראל זנגוויל, ולא נמנה עם הציונים, אולם גם לא התנגד לרעיון הבית הלאומי.
את מחקריו על אודות יהדות אירופה החל לפרסם ב-1903. מחקרו הראשון, "סטטיסטיקה של עירה אחת", נכתב ב-1903, ושפך אור על הקיום הכלכלי היהודי ההולך ומחמיר במזרח אירופה. גישתו, שביקשה להבין את בעיות העם היהודי באירופה, עשתה שימוש במספרים ובנתונים דמוגרפיים. הייתה זו פריצת דרך מחקרית שהושפעה מעבודתם של יאן בלוך וא"פ סוּבּוֹטין, אשר חקרו את הקיום היהודי בסוף המאה ה-19 בתחום המושב.
במהלך מהפכת פברואר 1917 עזר לשצ'ינסקי לייסד את המפלגה הסוציאליסטית היהודית המאוחדת. ב-1921 עזב את ברית המועצות לברלין בירת גרמניה, כאישים רבים מהאינטליגנציה היהודית, ושם עבד ככתב עבור העיתון היידי הניו-יורקי "פאָרווערטס". ב-1925 היה ממייסדי המכון המדעי היהודי (ייוואָ), שקם במטרה לאסוף מקורות ותעודות הקשורים ביהדות מזרח אירופה, ובמהלך שנות ה-20 ניהל את המחלקה הכלכלית והסטטיסטית שלו.
בעקבות עליית הנאצים לשלטון היגר לשצ'ינסקי לארצות הברית ב-1938. יחסו לתנועה הציונית התרכך לאחר השואה והקמת מדינת ישראל, וב-1958 עלה לישראל והמשיך בעבודתו המחקרית וההגותית. עזבונו הופקד במכון ייווא, ניו יורק.
לשצ'ינסקי נפטר ב-1966 ונקבר בהר המנוחות.
ספריו בעברית

מצבם הכלכלי של היהודים באירופה המזרחית והמרכזית; הוכן לדפוס ע"י ועד הארצות, פריז, וע"י ועד ההנהלה להכנת הקונגרס היהודי העולמי, תל אביב: [חמו"ל], תרצ"ה.
היהודים ברוסיה הסובייטית: ממהפכת אוקטובר עד מלחמת העולם השניה; תרגם: ש' הרברג, תל אביב: עם עובד, תש"ג.
תפוצת ישראל לאחר המלחמה, תל אביב: בטרם, תש"ח. (הפרקים "תפוצת ישראל לאחר המלחמה" ו"היהודים ברוסיה הסובייטית" תורגמו מיידיש ע"י א' שם)
נדודי ישראל; תרגם מיידיש: יהודה עזריה [גוטהלף], ירושלים: עם עובד ('מן המוקד'), תש"ה.
הדמות הלאומית של יהדות הגולה; תרגם: צבי רודי, תל אביב: הוצאת הספרים ע"ש י"ל פרץ, 1959.
התפוצה היהודית: ההתפתחות החברתית והכלכלית של קיבוצי היהודים באירופה ובאמריקה בדורות האחרונים, ירושלים: מוסד ביאליק, תשכ"א 1960.
הפזורה היהודית; תורגם לעברית בידי מ' הורביץ, ירושלים: המחלקה לחינוך ולתרבות בגולה של ההסתדרות הציונית העולמית ('ערכי היהדות'), תשכ"א.
גורלה הכלכלי של יהדות גרמניה; תירגם: ירוחם טולקס, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשכ"ג.
נדודי ישראל בדורות האחרונים, תל אביב: אל"ף, תשכ"ה.
ערב החורבן - על חיי היהודים בפולין, תירגם דויד רויזנבליט, יד ושם, 1951
בעריכתו:
בנציון דינור, אריה טרטקובר, יעקב לשצ'ינסקי (עורכים), כלל ישראל: פרקים בסוציולוגיה של העם היהודי, ירושלים: מוסד ביאליק (סדרת האנתולוגיות במדעי-הרוח), 1954.
לקריאה נוספת

ב"צ דינור, "יעקב לשצ'ינסקי ופעלו", בתוך: יעקב לשצ'ינסקי, התפוצה היהודית: ההתפתחות החברתית והכלכלית של קיבוצי היהודים באירופה ובאמריקה בדורות האחרונים, ירושלים: מוסד ביאליק, תשכ"א 1960, עמ' 7–13. (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר")
יעקב לשצ'ינסקי: ההוגה והחוקר, ירושלים: הקונגרס היהודי העולמי – ההנהלה הישראלית, תשכ"ב.
גור אלרואי, Demographers in the service of the nation: Liebmann Hersch, Jacob Lestschinsky, and the early study of Jewish migration, Jewish History Vol. 20, 2006
הערות שוליים

↑  Jeffrey Shandler, Editor's Notes (from: The Life and Work of S.M. Dubnov: Diaspora Nationalism and Jewish History By Sofii͡a Dubnova-Ėrlikh), pg. 270.
↑  יעקב לשצ'ינסקי, באתר BillionGraves
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264454205171  PLWABN: 9810587058805606  BnF: cb111831453 (data)  CiNii: DA07155956  GND: 116955392  ISNI: 0000 0001 0965 6311  LCCN: n88291689  NKC: zmp2013744064  NTA: 297222031  RERO: 02-A003515428  SELIBR: 70974  SNAC: w61r8wn1  SUDOC: 115837191  VIAF: 40143256   WorldCat (עם VIAF): 40143256
יחסי דרום אפריקה – מצרים

| יחסי דרום אפריקה – מצרים |
| --- | --- |
דרום אפריקה: מצרים


דרום אפריקה: מצרים
שטח (בקילומטר רבוע)
1,219,090: 1,001,450
אוכלוסייה
64,192,939: 116,996,270
תמ"ג (במיליוני דולרים)
377,782: 395,926
תמ"ג לנפש (בדולרים)
5,885: 3,384
משטר
רפובליקה

יחסי דרום אפריקה–מצרים הם היחסים בין הרפובליקה הערבית של מצרים לבין הרפובליקה של דרום אפריקה. המשלחת הדרום אפריקאית הראשונה במצרים הוקמה בשנת 1942 כקונסוליה כללית. מצרים קיימה יחסים דיפלומטיים עם דרום אפריקה עד 1961.
מצרים אכפה את כל הסנקציות הבינלאומיות על ממשלת דרום אפריקה . לאחר 1979 השתפרו היחסים הלא רשמיים ונרגעו המתחים הצבאיים. שגרירים הוחלפו בין המדינות רק בשנת 1990. מצרים מחזיקה בדרום אפריקה שגרירות בפרטוריה ואילו דרום אפריקה מחזיקה שגרירות בקהיר. שתי המדינות חברות מלאות באיחוד האפריקני, G-24‏, G77 והמדינות הבלתי-מזדהות.
מחנה מחפשי נפט הר אבנון

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  ירוחם 
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  30°58′24″N 34°58′31″E﻿ / ﻿30.97346111°N 34.97526944°E﻿ / 30.97346111; 34.97526944
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) מחנה מחפשי נפט הר אבנון(למפת צפון הנגב רגילה) מחנה מחפשי נפט הר אבנון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחנה מחפשי נפט הר אבנון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחנה מחפשי נפט הר אבנון
 
מחנה מחפשי הנפט הדרומי - מבט מדרום
מחנה מחפשי הנפט הצפוני - מבט מצפון (ברקע המחנה הדרומי והדרך בין שני המחנות)
מחנה מחפשי נפט הר אבנון הוא אתר מגורים בקרבת ירוחם שהקימה חברת הנפט העיראקית (IPC) ב-1941 עבור עובדיה שעסקו בחיפוש נפט במכתש הגדול.
רקע

חברת הנפט העיראקית הייתה פעילה בחיפוש וניצול משאבי נפט במזרח התיכון ובין השאר שאפה לפעול גם בפלשתינה. ב-1938 פרסם השלטון המנדטורי את "הפקודה לכריית שמן" וב-1939 חילקו השלטונות 31 רישיונות לפיתוח תשתית להפקת נפט (11 רישיונות ל"חברת הנפט העיראקית", 18 רישיונות ל"החברה לפיתוח הנפט בארץ ישראל" ו 2 רישיונות לתאגיד "הירדן"). בעקבות היתר זה ביצעה "החברה לפיתוח הנפט בארץ ישראל" (שהייתה חברת בת של חברת הנפט העיראקית) סקרים גאולוגים בארץ בשנות ה-30 וה-40 ובין השאר העריכה שיש סיכויים טובים להמצאות נפט לכוד מעל מי התהום שברכס חתירה בו שוכן המכתש הגדול. בעקבות כך הוחלט בחברה לקדוח בתחתית המכתש תוך ניצול העובדה שהמכתש עצמו הוא מעין "קידוח טבעי" ענק המקרב את פני הקרקע אל מרבצי הנפט.
עבודות בשטח

על מנת להגיע לאתר הקידוח סללו הבריטים כביש (שנקרא אז כביש הנפט) מצומת הנגב למכתש. הכביש נבנה כדרך סולינג שחצתה את המכתש. כ-2 ק"מ מדרום לכביש זה יצקו מהנדסי החברה משטח בטון עליו אמור היה לעמוד מגדל הקידוח. מחוץ למכתש, למרגלות הר אבנון, בנתה החברה מחנה מגורים עבור עובדי הכביש והקידוח. המחנה נחלק למחנה הצפוני ובו כ-6 מבנים בגדלים שונים והמחנה הדרומי (בקרבת המצוק) ובו 2 מבנים גדולים.
תוכניות הקידוח של הבריטים לא יצאו לפועל עקב התערערות המצב הביטחוני ופריצת מלחמת העצמאות והם נטשו את האתר. עם הקמת המדינה חידשו חברות נפט את הניסיונות להפקת נפט במכתש אך בסופו של דבר לא נמצא נפט והקידוחים ננטשו.
מצב המחנה כיום

כל הבניינים במחנה המגורים נהרסו ונותרו רק מספר קירות עומדים. משטח הבטון עבור מגדל הקידוח עדיין קיים בתחתית המכתש. דרך הסולינג מצומת הנגב זופתה והוארכה עד קרבת עין ירקעם. מספר קילומטרים ממזרח למחנה הוקמה ב-1951 העיירה ירוחם.
הערות שוליים

↑  אפרים תלמי, היימצא הנפט ?, דבר, 6 בנובמבר 1953
↑  מנחם תלמי, נפט, אשלג, נחושת ופוספטים, דבר, 27 באפריל 1956
↑  החלו בעבודות הכנה לקידוחי נפט בנגב, על המשמר, 6 בדצמבר 1955
↑  יחפשו נפט במכתש הגדול, על המשמר, 15 באפריל 1955
↑  הערכה: בשנים בהן פעל הפדאיון בגבולות הארץ נטו כוחות הביטחון להרוס מבנים נטושים מחשש שמחבלים ישתמשו בהם
יעקב מאיר (אלזס)

ערך זה עוסק ברב הראשי של אלזס. אם התכוונתם לראשון לציון והרב הראשי הספרדי, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  1739 ה'תצ"ט האימפריה הרומית הקדושה ריבווילה (צר'), האימפריה הרומית הקדושה
 פטירה:  28 במאי 1830 (בגיל 91 בערך) ה' בסיוון ה'תק"ץ שטרסבורג, צרפת 
 מקום קבורה:  הקיסרות הראשונה שטרסבורג, האימפריה הצרפתית הראשונה
 מדינה:  צרפת 
 מקום פעילות:  ממלכת צרפת הקיסרות הראשונה ריקסהיים (צר'), נידרנהיים (צר'), שטרסבורג, ממלכת צרפת – האימפריה הצרפתית הראשונה
 תקופת הפעילות:  ? – 28 במאי 1830 
 תחומי עיסוק:  פסיקת הלכה
 תפקידים נוספים:  רבה הראשי של שטרסבורג ושל הריין התחתון, חבר הסנהדרין של פריז, מראשי הקונסיסטוריה המרכזית של יהודי צרפת
 רבותיו:  רבי דוד טבלי שייאר, רבי שלמה זלמן מברלין
 בני דורו:  רבי יוסף דוד זינצהיים, רבי אברהם דה קולוניה
 
רבי יעקב מאיר (מכונה גם: יעקל או יוקל, ובכינוי משפחתו - על שם מקום מוצאה - מוציג או מוציק, או - על שם עיר הולדתו - רפשוויר; בסביבות ה'תצ"ט, 1739 – ה' בסיוון ה'תק"ץ, 28 במאי 1830), רבה הראשי של שטרסבורג ושל הריין התחתון, חבר הסנהדרין של פריז ומראשי הקונסיסטוריה המרכזית של יהודי צרפת. מחבר שו"ת "אמת ליעקב".