stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עלי חסן אל-מג'יד
קריירה במשטר

קידומו בתוך המערכת הפוליטית-צבאית לאחר ההפיכה היה מהיר, בחסות בן דודו סדאם. בראשית הוא שימש כעוזר לשר ההגנה חמאדי שאהב בשנות ה-70 המוקדמות. לאחר מכן הוא הפך לראש הביטחון הכללי העיראקי, בו עסק ביישום הוראותיו של סדאם, שהפך בהדרגה לקובע מדיניות החוץ, הפנים והכלכלה במשטר. ביולי 1979 כשסדאם תפס את השלטון באופן רשמי מהנשיא אחמד חסן אל-בכר, הוא החל במסע טיהורים. ימים ספורים לאחר כניסתו לתפקיד, חוסיין חשף בשידור טלוויזיה לאומה העיראקית על קנוניה להפלת המשטר. בקנוניה, לטענת סדאם השתתפו מאות בכירים במשטר, שישבו בחדר בעת הקראת רשימת שמות ה"בוגדים" ונאסרו בו במקום. בשידור ניתן היה לראות כי אל-מג'יד אמר לחוסיין כי הוא היה רחמני מדי בעבר.
עלי חסן הפך ליועצו הצבאי הקרוב של סדאם וראש שירות המודיעין, המוח'בראת. לאחר ניסיון התנקשות כושל בסדאם ב-1983 בעת שביקר בעיירה דוג'ייל, הורה אל-מג'יד על ענישה קולקטיבית. עשרות גברי מתושבי המקום הוצאו להורג, אלפים גורשו והעיירה שוטחה.
הטבח בכורדים

בין מרץ 1987 עד אפריל 1989, בשנות מלחמת איראן–עיראק האחרונות, מונה אל-מג'יד לתפקיד ראש משרד הביטחון של מפלגת הבעת' במחוז הצפוני. בתפקיד זה שימש אל-מג'יד כמעין מושל של אזור הצפון והאחראי על תיאום המאבק הבין-סוכנותי במרידות הכורדים. במסגרת מבצע אל-אנפאל, אל-מג'יד הורה באפריל 1987 על שימוש בנשק כימי, דוגמת גז חרדל, סארין, טאבון ו-VX ללא הבחנה נגד ריכוזי אוכלוסייה כורדית. התקפות אלו כללו את הטבח בחלבג'ה הידוע לשמצה שגרם למותם של כ-5,000 כורדים. על מעשים אלו "זכה" אל-מג'יד לכינויים "עלי כימיקלי" ו"הטובח של כורדיסטן".
ההתנגדות הכורדית לא פסקה, ולכן הורה אל-מג'יד על חיסול וגירוש האוכלוסייה מאזורים כורדיים. צבא עיראק, שבאותה העת לחם גם בחזית באיראן השקיע כוח אדם רב בהתקפות של חיל רגלים, הפצצות אוויריות, שיטוח כפרים, גירושים המוניים (שכונו "שיערוב"), גירוש אנשים למחנות ריכוז, חיסול המונים מול כיתות ירייה. המבצע הרס כמעט כל כפר כורדי בצפון עיראק, חיסל כ-180,000 כורדים וגרם לכמיליון וחצי להפוך לפליטים (כ-30 אחוזים מכלל הכורדים בעיראק, דאז). בצו שחתם ביוני 1987 הוא הורה כי "בשטחי פעולתם, הכוחות המזוינים חייבים להרוג כל אדם או חיה הנמצאים באזורים אלו".
מלחמת המפרץ ואחריתה

עם חיסול המרידה הכורדית, אל-מג'יד מונה לשר הרשויות המקומיות, והיה אחראי על העברת ערבים לאזורים הכורדיים ש"טוהרו" במבצע אל-אנפאל. אל-מג'יד מונה למושל הצבאי של כווית לאחר כיבושה בידי עיראק במלחמת המפרץ. במהלך שלטונו על האמירות הקטנה, הוא הנהיג משטר של חיסולים והעברת סחורות יקרות לעיראק.
לאחר קריאתו של נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש ב-1991 לעם העיראקי להחליף את שלטונו, התמרדו השיעים בדרום המדינה והכורדים בצפון. עם זאת, ארצות הברית בחרה לא לערער את משטרו של חוסיין, בתגובה סדאם הורה על חיסול המרידה. אל-מג'יד פיקד על הדיכוי האלים של המרידות, שכללו כניסה לערים בהן הופיעו גילויי מרידה, ריכוז הגברים ורציחתם. המשטר הפציץ במסוקים מן האוויר את הכורדים והשיעים שנסו מהערים בהן התבצעו מעשי הטבח. לאחר הכיבוש האמריקני את עיראק ב-2003 נחשפו בהדרגה קברים המוניים באזורי הטבח, בייחוד בדרום. מספר ההרוגים בדיכוי מרד מוערך בכ-100,000 איש. בתגובה, כוננו הממלכה המאוחדת, ארצות הברית וצרפת אזורים בצפון ובדרום עיראק בהם נאסרה טיסת מסוקים או מטוסים עיראקיים, כדי למנוע מעשי טבח נוספים של המשטר באזרחיו.
לאחר הצלחתו בדיכוי שתי המרידות, סדאם מינה את בן דודו לתפקיד שר ההגנה, אולם הוא הודח ב-1995 כשסדאם גילה על מעורבותו של אל-מג'יד במכירות לא חוקיות של חיטה לאיראן. בדצמבר 1998 הוא מונה על ידי סדאם חוסיין למפקד האזור דרום עיראק, שמתפקידו היה לדכא כל מרידה עממית או צבאית באזור. באותה העת, הוא שימש גם כיועץ בכיר לסדאם. הוא נטל לעצמו את התואר "מפקד אזור הדרום", והראה ב-1999 כי האמון שהעניק לו סדאם היה מוצדק – הוא דיכא באכזריות מרידה שיעית בדרום. צבא עיראק נשלח על ידיו לעריכת הוצאות המוניות להורג, הריסת בתים של חשודים וגירושם ממקום מושבם. קברים המוניים בהן גופות של מאות צעירים נחשפו באזור בצרה.
במלחמת עיראק

באפריל 2003, זמן קצר לאחר פלישת כוחות הקואליציה לעיראק במרץ, הופצץ ביתו של אל-מג'יד בפצצה מונחת לייזר. צבא הממלכה המאוחדת שנכנס לבית לאחר ההפצצה סבר כי אל-מג'יד חוסל. אולם בדיקות שנערכו שינו את הערכת כוחות הקואליציה. ב-21 באוגוסט 2003 דיווח צבא ארצות הברית כי אל-מג'יד נתפס חי. הוא נחשב למבוקש החמישי בחשיבותו (לאחר חוסיין, בניו ומזכירו הצבאי).
משפט

משפטו של אל-מג'יד נערך בידי בית משפט עיראקי מיוחד בנושא. במשפט הודה אל-מג'יד כי הוא הורה על גירוש כורדים מכפריהם והוצאה להורג של כורדים שנכנסו לאזורים האסורים לכניסה בקרבת הגבול עם איראן. במשפט הושמעו הקְלָטות שבהן תיאר אל-מג'יד את פעולות הצבא שבוצעו בהוראתו: שיטוח כפרים, ההגליות ההמוניות והפגזת הכורדים בחומרי לחימה כימיים. אל-מג'יד הורשע בפשעים נגד האנושות (בסעיפי רצח, העלמות וחיסולים המוניים) ופשעי מלחמה (הוראה על תקיפת אזרחים) ונידון למוות יחד עם שר ההגנה לשעבר סולטאן האשם אחמד אל-תאי וסגן המפקד על המבצעים בצבא עיראק, חוסיין ראשיד מוחמד, שהיו אחראים גם הם לתכנון ופיקוד על הטבח בכורדים. מפקד המשרד המזרחי של המודיעין הצבאי העיראקי פרחן מותלכ סאלח וראש המודיעין הצבאי סאביר א-דורי, נידונו למאסר עולם. טאהר תופיק אל-אני, שהיה המושל של מוסול זוכה בשל העדר הוכחות מספקות. אף על פי שמונת גזרי הדין למוות, באוגוסט 2007 החל משפט נוסף לאל-מג'יד, על מעורבותו בטבח בדרום השיעי ב-1991. ערעורו של אל-מג'יד נדחה על ידי הממשלה העיראקית ב-29 בפברואר 2008 וסלל את הדרך להוצאתו להורג.
הערות שוליים

1 2  ראו כתבתו של פטריק קוקבורן באינדפנדנט: (הקישור אינו פעיל, 23 ביוני 2018)Chemical Ali: The end of an overlord מה-25 ביוני 2007.
1 2 3  ראו בפרופיל של הדיילי טלגרף מה-7 באפריל 2007. (באנגלית)
↑  ראו פרופיל של ה-BBC מה-24 ביוני 2007.
↑  בנאום לתחנת הרדיו קול אמריקה קרא בוש: 

ישנה דרך אחרת לעצור את שפיכות הדמים: וזה אם הצבא העיראקי והעם העיראקי ינקטו בצעדים שיאלצו את סדאם חוסיין, הדיקטטור, לעזוב את תפקידו ואז לציית להחלטות האו"ם ולהצטרף למשפחת המדינות אוהבות השלום.

— דברי בוש ב-15 בפברואר 1991.
↑  Uncovering Iraq's Horrors in Desert Graves כתבה בניו יורק טיימס מה-5 ביוני 2006.
↑  ראו דיווח של הארגון הלא-ממשלתי Human Rights Watch מ-2005: Ali Hassan al-Majid and the Basra Massacre of 1999.
↑  Chemical Ali in His Own Words (Human Rights Watch, April 7, 2003), www.hrw.org
↑  Glanz, James (2007-08-22). "'Chemical Ali' and Others Begin Trial for 1991 Attack (Published 2007)". The New York Times (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2020-12-12.
↑  דיווח של הניו יורק טיימס: Iraq Approves Execution of ‘Chemical Ali’ מה-1 במרץ 2008.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1221481584  MusicBrainz: 0cc13b47-e25f-417c-8cde-0e8196658176  VIAF: 8445160606853916300004   WorldCat (עם VIAF): 8445160606853916300004 
אל-מג'יד במהלך שימוע במשפטו
עצומת בלקסטון

כריכת עותק העצומה
עצומת בלקסטון או תזכיר בלקסטון (באנגלית: Blackstone Memorial) היא עצומה שחוברה על ידי הכומר ויליאם יוג'ין בלקסטון והוגשה לנשיא ארצות הברית בנג'מין הריסון ב-5 במרץ 1891, הקוראת להשבת ארץ ישראל לעם היהודי ולסיוע פעיל של ארצות הברית בכך. על העצומה חתמו 431 אמריקנים בעלי עמדה: ראשי ערים, מושלים, חברי קונגרס, אנשי דת בכירים, שופטים, עיתונאים, עורכים ומוציאים לאור של עיתונים חשובים ואנשי עסקים חשובים.
רקע

הכומר בלקסטון השתייך לכנסייה הפרסביטריאנית והיה בעל השקפת עולם משיחית-מילינאריסטית. הוא חיבר ספרים בנושא ביאתו השנייה של ישו ולפי חישוביו עמד העולם בסופו של העידן האחרון לפני בוא ממלכת אלף השנים (ימות המשיח). לפי תפיסתו, מרכיב חשוב בהבאת העידן לקצהו הוא שובם של היהודים לארצם.
בשנים 1888–1889 סייר בלקסטון בארץ ישראל יחד עם בתו, פלורה. הוא התרשם שהארץ שוממה ובמקביל התרשם ממושבות העלייה הראשונה שהחלו להתפתח. הוא ראה בכך אישוש לתפיסתו ולחישוביו לפיו הגיע הרגע להשבת העם היהודי לארצו.
העצומה השנייה

ב-6 במרץ 1916 כתב נתן שטראוס מכתב לבלקסטון, לפי בקשתו של לואי ברנדייס. שטראוס הילל את אומץ הלב וחוכמתו של בלקסטון וכינה אותו "אבי הציונות", כן ציין את השפעת רעיונותיו של בלקסטון על ברנדייס. בהמשך ביקשו ברנדייס ושטראוס מבלקסטון בן ה-75 לשוב ולהעביר את העצומה לנשיא, וודרו וילסון, על מנת שיפעל לעידוד בריטניה ולסייע במאמצים שהובילו בסופו של דבר להצהרת בלפור.
בלקסטון הסכים. וילסון, שהיה אדם דתי ופרסביטריאני כיבד מאוד את הכומר, קיבל לידיו עותק מהעצומה וגיבה את ראש ממשלת בריטניה, לויד ג'ורג' למען קידום הרעיון הציוני.
הערות שוליים

↑  יעקב אריאל, ‏יוזמה אמריקנית להקמת מדינה יהודית, ויליאם בלקסטון והעצומה של 1891, קתדרה 49, ספטמבר 1988, עמ' 101
פגיעה במאמץ המלחמתי

פגיעה במאמץ המלחמתי (בגרמנית: Wehrkraftzersetzung) הוא מונח משפטי מתקופת גרמניה הנאצית, שנטבע בשנת 1938 בצו של ממשלת גרמניה הנאצית בו ביקש אדולף היטלר לדכא כל התנגדות למשטר הנאצי או לוורמאכט. על פי הצו, הסתה, חתרנות, "ערעור המורל הצבאי", המרדה ותבוסתנות נחשבות כעבירות שדינן עונש מוות.
הצו המקורי חל רק על אנשי צבא, אך לאחר שנה יצא צו נוסף החל על כלל אזרחי המדינה.
אזרחים רבים נשפטו על פגיעה במאמץ המלחמתי לאחר שהביעו ביקורת על ההנהגה הפוליטית או על הצבא; רובם הוצאו להורג. סרבני מצפון, בפרט, הורשעו לעיתים קרובות בפגיעה במאמץ המלחמתי והוצאו להורג. אמנם הסרבנות הייתה מותרת על פי החוק, אך הרשעת הסרבנים נעשתה כדי להרתיע אחרים.
בשנים 1998–2002 בוצעו שינויים רבים במשפט הפלילי הגרמני, ונמחקו מספרי החוקים הסעיפים על פגיעה במאמץ המלחמתי. כל גזרי הדין שנגזרו על ידי מערכת המשפט הנאצית הוכרזו כבלתי-צודקים ובטלים.
פגיעה במאמץ המלחמתי - השם בגרמנית

בגרמנית המונח נקרא Wehrkraftzersetzung, מילה המורכבת משני חלקים: Wehrkraft - כוחות ההגנה, ו-zersetzung - מילה שמשמעותה ריקבון, התפרקות, ובהשאלה גם חתרנות, פגיעה או השחתה.
רקע

| --- | --- |
 :  ראו גם – התנגדות גרמנית לנאציזם
לאחר עליית הנאצים לשלטון, קמה התנגדות של גופים וארגונים חברתיים, קציני צבא, פקידים בכירים בדימוס, אנשי אקדמיה, אנשי עסקים, תנועות סטודנטים, פועלים, תנועות פוליטיות שמאליות, מלוכניות וימניות-מתונות, גורמים דתיים, ויחידים שקצו במשטר האימים. תנועת ההתנגדות הגרמנית לנאציזם פעלה במצב שבו רוב העם הגרמני תמך בהיטלר ובמשטרו באופן פנאטי, עיוור כמעט.
לקראת מלחמת העולם השנייה חששו מנהיגי גרמניה הנאצית והוורמאכט מהישנותם של אירועים כמו המהפכה הגרמנית של 1918, בה חיילים התמרדו נגד מפקדיהם ועוררו מהפכה שהביאה לפירוק הקיסרות הגרמנית וכינון רפובליקת ויימאר, ומאגדת תקיעת הסכין בגב, שנחשבה לחלק מההיסטוריה הרשמית של גרמניה. חשש זה גרם לממשלה לדכא כל ביטוי של התנגדות למשטר.
לשון הצו בקוד העונשין הצבאי הנאצי

ב-17 באוגוסט 1938 הוציאה ממשלת גרמניה הנאצית צו המרחיב את חוק העונשין הצבאי ומכליל בו סעיף שנקרא "ערעור הכוח הצבאי" (בגרמנית: Zersetzung der Wekkraft). הצו מגדיר כעבירה צבאית כל ביקורת או התנגדות למנהיגות הפוליטית והצבאית הנאצית. הצו הרחיב את "חוק הבגידה" שנחקק ב-1934, והוסיף לו עונש מוות, עם אופציה לזיכוי או למאסר רק במקרים קלים.
באוגוסט 1939 הוציאה הממשלה צו דומה שהוחל על אזרחי המדינה, מתוך כוונה למנוע פגיעה במוטיבציה של חיילי הוורמאכט. הצו גם ביטל את זכות הערעור על גזר הדין, והקנה לשופטים צבאיים סמכות לשפוט אזרחים. בתחילת 1943 הועברה סמכות השיפוט לבית הדין העממי הנאצי. בית המשפט העממי הטיל לרוב עונשי מוות.
לשון הצו כוללת את המשפט הבא: "מי שמעורר בגלוי או מסית אחרים לסרב למלא את חובתם לשרת בכוחות הצבא של גרמניה או של בעלי בריתה, או מנסה בגלוי לפגוע במטרות העם הגרמני או בעלי בריתו, דינו מוות על פגיעה במאמץ המלחמתי." לצו נלוו דוגמאות, בהן התנגדות לאידאולוגיה הנאצית, הטלת ספק לגבי לגיטימיות המאבק הצבאי, הפצת ידיעות על מקרים של הלם קרב או עריקה בקרב חיילים גרמנים, הטלת ספק בדיווחים צבאיים, יצירת קשר פרטי עם שבויי מלחמה, זלזול בתעמולה הנאצית, ויחס חיובי כלפי בולשביזם או דמוקרטיה.
דברי תבוסתנות נדונו לעיתים בבית דין שדה. מקרה כזה קרה לנורברט אנגל, פיזיותרפיסט בבית חולים צבאי גרמני. הוא נידון למוות לאחר שהביע את צערו על כך שקשר העשרים ביולי נכשל, ואחות ששמעה את דבריו דיווחה עליו לרשויות. אנגל הצליח לברוח להולנד וניצל מהוצאה להורג.
הצו נגד פגיעה במאמץ המלחמתי סימל שלב חדש ברדיפת המתנגדים הפוליטיים לנאציזם, ורבים מהם הוצאו להורג. על פי הנתונים הרשמיים של הוורמאכט מ-30 ביוני 1944 הורשעו 14,262 בני אדם בפגיעה במאמץ המלחמתי, אך היסטוריונים מעריכים שמספר ההרשעות היה קרוב ל-30,000. שככל שהמלחמה נמשכה, גברה הביקורת, וכך עלו בהתמדה מספר ההרשעות וההוצאות להורג לקראת סוף המלחמה.
ביטול הצו

ב-4 במאי 1945, עם כניעת גרמניה הנאצית, ביטלה המפקדה העליונה של חיל המשלוח של בעלות הברית את כל הערכאות המשפטיות של גרמניה הנאצית, לרבות בתי משפט צבאיים, והחילה את חוק מס' 153, המבטל את כל חוקי גרמניה הנאצית.
בשנים 2002-1998 בוצעו שינויים רבים במשפט הפלילי הגרמני, ונמחקו מספרי החוקים הסעיפים על פגיעה במאמץ המלחמתי. כל גזרי הדין שנגזרו על ידי מערכת המשפט הנאצית הוכרזו כבלתי-צודקים ובטלים. בחוקה של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה נותר סעיף בודד המגדיר כעבירה פלילית כל פעולה שיש בה כדי להפריע לפעולות הבונדסוור.
אנשים שהוצאו להורג בגין פגיעה במאמץ המלחמתי

בין האנשים שהוצאו להורג בגין פגיעה במאמץ המלחמתי נמנים אוטו ואליזה המפל, אלי האצק, אריך קנאוף, הנס שול, סופי שול ופרנץ יגרשטטר.
צו הוצאה להורג של אזרח גרמני, 1943
פול דה מאן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 בדצמבר 1919 בלגיה אנטוורפן, בלגיה 
 פטירה:  21 בדצמבר 1983 (בגיל 64) ארצות הברית ניו הייבן, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד, האוניברסיטה החופשית של בריסל 
 מוסדות:  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס  אוניברסיטת קורנל  אוניברסיטת ציריך  אוניברסיטת ייל 
 זרם:  דקונסטרוקציה 
 עיסוק:  פילוסוף, מבקר ספרות, מרצה באוניברסיטה, עיתונאי 
 השפיע על:  גיאטרי צ'קרוורטי ספיבק
 מדינה:  ארצות הברית, בלגיה 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1981) מלגת גוגנהיים (1970) סטרלינג פרופסור 
 
פול דה מאן (פלמית: Paul de Man; ‏6 בדצמבר 1919 - 21 בדצמבר 1983), היה פילוסוף וחוקר ספרות דקונסטרוקציוניסט.
חייו

דה מאן נולד בבלגיה, לאנרי דה מאן שהיה יו"ר מפלגת הפועלים הבלגית ופנה לכיוון הנאציונל-סוציאליזם, ולאחר מלחמת העולם השנייה לימד בארצות הברית.
דה מאן ידוע במיוחד בקריאותיו המעודנות בשירה ובפילוסופיה רומנטית, ובשל מאמריו הקצרים על מגוון שאלות פילוסופיות וספרותיות. המאמר, "ההתנגדות לתאוריה" ("The Resistance to Theory"), שחוקר את מטרות והנחות היסוד הפילוסופיות של תורת הספרות, הוזמן כהקדמה לספר על חקר הספרות, ונדחה לאחר מכן על ידי האגודה לשפות מודרניות. המאמר טוען, שההתנגדות הרחבה והפולמוסית לתאוריה היא, למעשה, התנגדות לקריאה עצמה, התנגדות לשימוש בשפה לשם דיבור על שפה. מאמר זה פורסם לאחר מותו, בשנת 1986, בספר בשם זה, שבו נכללים גם עוד כמה מהמאמרים הידועים שפרסם בשנותיו האחרונות.
תורתו של דה מאן חלחלה בעיקר דרך השפעת סטודנטים שלו, אם כי לאחרונה עבודותיו שלו נעשו יותר ויותר נפוצות.
מחלוקת חריפה פרצה בסוף שנות השמונים, כאשר, לאחר מותו של דה מאן, מאמריו לעיתון בלגי, ששיתף פעולה עם הנאצים, התגלו. חלק מהמאמרים מכילים דעות אנטישמיות. הכרך, Responses : on Paul de Man's wartime journalism (נערך על ידי ורנר המאכר, ניל הרץ ותומס קנן. נברסקה, 1989), מכיל אוסף מאמרים שנכתבו על ידי תלמידיו של דה מאן וקולגות שלו, שעוסקים במחלוקת חדשה זו סביב עבודתו של דה מאן. בין השאר, אף ז'אק דרידה, פילוסוף יהודי צרפתי, וידידו של דה מאן, ניסה להגן על שמו הטוב של חברו, ולהסביר את הביטויים האנטישמיים במאמרים אלו. מיכל בן-נפתלי, תלמידתו של דרידה, ומרצה באוניברסיטה העברית, כתבה מאמר בו היא מנסה להגן על הגנתו של דרידה על פול דה מאן.
הספר "ההתנגדות לתאוריה" תורגם לעברית על ידי שי גינזבורג, ויצא לאור בהוצאת רסלינג ב-2010.
פוזנר (תוכנית טלוויזיה)

| --- | --- |

פתיח התוכנית
 סוגה:  ראיונות
 בימוי:  רומן בוטובסקי
 ארץ מקור:  רוסיה 
 שפות:  רוסית
 מספר עונות:  14
 מספר פרקים:  343
 הפקה
 מפיק:  אנדריי פיסארב (2009—2022) יוליה בוגאטיקובה (2009—2012)
 חברת הפקה:  Red Square 
 מוזיקה:  Oleg Litvishko 
 שידור
 רשת שידור:  הערוץ הראשון (רוסיה) 
 פורמט (תמונה):  4:3 (2008—2011) 16:9 (2011—2022) HDTV (‏2013—2022)
 תקופת שידור מקורית:  17 בנובמבר 2008 – 21 בפברואר 2022 
 קישורים חיצוניים
 http://www.1tv.ru/pozner/
 דף התוכנית ב-IMDb
 
פוזנר (ברוסית: По́знер) היא תוכנית ראיונות שבועית של ולדימיר פוזנר, שמשודרת בערוץ הראשון החל מ-17 בנובמבר 2008 עד 21 בפברואר 2022. פעמים רבות התוכנית שודרה בשעות הערב המאוחרות, מיד לאחר מהדורת החדשות ורמיה.
הערות שוליים

↑  "Познер с Парфёновым и без". הד מוסקבה. 2012-04-22.
↑  Гостем своей первой в сезоне передачи Владимир Познер хотел бы видеть Иванишвили
↑  FRONTLINE/World . Russia: Putin’s Plan . Vladimir Pozner Interview | PBS
↑  ""Познер" позднего периода. На "Первом канале" состоялась премьера авторской передачи Владимира Познера". Лента.ру. 2008-11-18.
↑  "Владимир ПОЗНЕР: «Когда курица еще не знает, что у нее отрубили голову, она бегает, а голова-то уже отрублена»". Новая газета. 2013-06-13.
↑  "Ответы Владимира Познера на ваши вопросы". הד מוסקבה. 2014-11-28.
↑  "«Познер не прощается», «Новое время» № 40 от 29 ноября 2010". אורכב מ-המקור ב-2014-04-27. נבדק ב-2010-11-29.
↑  Ответы Познера на вопросы Марселя Пруста
↑  "«Познер» дал в эфир Первого канала апологию нацизма". KM.ru. 2011-04-25.
↑  "Познер раскрыл детали интервью с Джулианом Ассанжем". Телепрограмма. 2017-11-01. אורכב מ-המקור ב-2018-06-26. נבדק ב-2018-03-13.
↑  "Иван Ургант прошёл между струйками с шуткой про Путина. «Прожекторперисхилтон» зажёгся в третий раз". הקומסומולץ המוסקבאי. 2017-11-02.
↑  Иван Сотников. Владимир Познер: В России сегодня нет журналистики «Deutsche Welle», 25.05.2015
↑  "Познер — Лимонов: интервью "в стол"?". Собеседник. 2018-06-25.
↑  "Познер посетовал на безобразие из-за снятого из эфира Первого канала интервью". Lenta.ru. 2018-07-20.
פוזנר מראיין את הילרי קלינטון בתוכניתו, 2010
פול דה ליאו

| --- | --- |

 לידה:  26 במרץ 1962 (בן 62) רוטרדם, הולנד 
 שם לידה:  Paul Henri de Leeuw 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 פרסים והוקרה:  J.B. Broeksz award (1991)  De Bewondering (1999)  Geuzen Prize (1995)  שדרני השנה (הולנד) (2006)  Zilveren Televizier-Ster (male presenter) (2006, 2007, 2008)  Gay Krant Award (2000)  Nationale Scheveningen Cabaret award  נבל הזהב 
 https://www.pauldeleeuw.nl/
 פרופיל ב-IMDb
 
פול דה ליאו (בהולנדית: Paul de Leeuw; נולד ב-26 במרץ 1962) הוא שחקן ומנחה טלוויזיה הולנדי.
ביוגרפיה

דה ליאו נולד ברוטרדאם, הוא התפרסם בשנות השמונים כמגיש תוכניות בטלוויזיה הציבורית של הולנד.
הוא הנחה מספר פעמים את פסטיבל השירים הלאומי של הולנד (Nationaal Songfestival) דרכו נבחר נציג הולנד לאירוויזיון, ב-1995, 2006 ו-2007 הגיש פרשנות לאירוויזיון עבור הטלוויזיה ההולנדית, באירוויזיון 1995 יצר מחלוקת כאשר דיבר נגד השיר של ישראל אמן,[דרושה הבהרה] ב-2006 הגיש את הניקוד של הולנד באירוויזיון וב-2007 ביצע זאת שוב לצד אדסיליה רומבלי. הוא כתב את ההקדמה למהדורה ההולנדית של הספר "The Eurovision Song Contest – The Official History" של ג'ון קנדי אוקונור.
ב-1995 שיחק בתפקיד הראשי בסרט הקומדייה "Filmpje!"‎, ב-2002 שיחק ב-"Ja zuster, nee zuster", סרט מוזיקלי המבוסס על פי סיפור מאת אני שמידט. ב-2007 הופיע ב-"Alles is Liefde", סרט קומדיה רומנטית המבוסס על הסרט הבריטי "אהבה זה כל הסיפור". ב-2011 גילם מורה למוזיקה בסרט "Alle tijd".
כוכב חבר העמים

כוכב חבר העמים כפי שהוא מופיע על סמל אוסטרליה.
כוכב חבר העמים (באנגלית: Commonwealth Star) או כוכב הפדרציה (באנגלית: Star of Federation) הוא כוכב בן שבע פינות המסמל את הפדרציה של אוסטרליה.
שש פינות הכוכב מסמלות את שש מדינות אוסטרליה והפינה השביעית מסמלת את טריטוריות אוסטרליה.
במקור היו לכוכב רק שש פינות, אולם בשנת 1905 עם ההכרזה על טריטוריית פפואה נוספה הפינה השביעית המסמלת את הטריטוריה וכל טריטוריה עתידית אחרת.
כוכב חבר העמים מצוי הן על דגל אוסטרליה והן על סמל אוסטרליה.
הכוכב מופיע ברביע השמאלי התחתון של הדגל, תחת ה"יוניון ג'ק" ועל הסמל מופיע כציצה, מעל שלט האצולה, כאשר תחתיו עטרה בצבעי כחול וזהב.
עלי סביח

ערך זה עוסק בעיר בג'יבוטי. אם התכוונתם למחוז, ראו .
| --- | --- |

 מדינה:  ג'יבוטי ג'יבוטי
 מחוז:  עלי סביח
 שטח:  5 קמ"ר
 גובה:  756 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  71,230 (2012)
 קואורדינטות:  11°09′21″N 42°42′45″E﻿ / ﻿11.155833333333°N 42.7125°E﻿ / 11.155833333333; 42.7125 
 אזור זמן:  UTC +3
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ג'יבוטי מוגדלת) ג'יבוטי טאג'ורה סומליה אתיופיה אריתריאה מפרץ עדןעלי סביח(למפת ג'יבוטי רגילה) ג'יבוטי טאג'ורה סומליה אתיופיה אריתריאה מפרץ עדןעלי סביח  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
עלי סביח (בסומלית: Cali Sabiix; בערבית: علي صبيح) היא עיר שנמצאת במחוז עלי סביח (אנ') שבג'יבוטי.
גאוגרפיה

העיר נמצאת כ-8.5 ק"מ מאתיופיה, כ-32 ק"מ מסומליה, וכ-61 ק"מ מבירת ג'יבוטי, ג'יבוטי.
אקלים

בעלי סביח אקלים צחיח למחצה חם. גובה היישוב, מעל 750 מטר מעל פני הים, ממתן במקצת את האקלים. הטמפרטורה הממוצעת היא 28 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא מאי (34 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (22 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 270 מילימטרים בשנה. חודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (72 מ"מ גשם), וחודש דצמבר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה

העיר נמצאת ליד הכביש RN5. בנוסף, שדה התעופה עלי סביח (אנ') נמצא בסמוך לעיר.
העיר נמצאת על קו הרכבת של אדיס אבבה וג'יבוטי.
ערים תאומות

טורקיה בייברט (אנ'), טורקיה
צ'ילה ויקונה (אנ'), צ'ילה
קנדה קאמלופס, קולומביה הבריטית, קנדה
הערות שוליים

↑  Djibouti: Regions, Major Cities & Towns - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, www.citypopulation.de
↑  Ali Sabieh', Djibouti, www.geonames.org
1 2  Ali Sabieh, Mapcarta (באנגלית)
1 2  Google Maps, Google Maps (באנגלית)
↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564970205171  LCCN: n86129724  VIAF: 130271520   WorldCat (עם VIAF): 130271520 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פאל בירו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 ביולי 1881 טרזווארוש (רובע 6), הונגריה 
 פטירה:  6 במאי 1955 (בגיל 73) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Brüll Pál 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 תפקיד:  חבר האסיפה הלאומית של הונגריה (1922–1935)  חבר האסיפה הלאומית של הונגריה (1935–1939) 
 מפלגה:  מפלגת האחדות של הונגריה, פוליטיקאי עצמאי 
 
פאל בירו (במקור בריל עד 1898, בהונגרית: Bíró Pál; בודפשט, 7 ביולי, 1881 – ניו יורק, ארצות הברית, 6 במאי 1955) היה כלכלן, פוליטיקאי, איש עסקים ממוצא יהודי. דודיו היו דיולה לאנצי ולאו לאנצי. גיסו היה בלה זרקוביץ.
קורות חיים

פאל בירו (בריל) נולד כבנם של ארמין בריל (1849–1917) ושל אנה לאנצי (1858–1939). הוא סיים את בתי הספר היסודיים והתיכוניים בבודפשט. הוא היה סטודנט למשפטים בבודפשט ואחר כך המשיך את לימודיו באוניברסיטת ברלין ובאוניברסיטת פרייבורג. בשנת 1902 קיבל את הדוקטורט. משנת 1903 היה עובד של מפעלי הפלדה Rimamurány-Salgótarjáni Vasmű Rt. בשנת 1912 מונה למנהל העסקים ובשנת 1917 (אחרי מות אביו) למנהל הכללי של החברה. משנת 1927 היה הנשיא ויו"ר מועצת המנהלים. הוא היה אחד המובילים בחיים הכלכליים של המערכת לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. הוא היה חבר הנהלה באיגוד התעשיינים הלאומי (GYOSZ), בלשכת המסחר והתעשייה ובמרכז למדיניות המכס. משנת 1922 ועד 1939 (במשך 17 שנים) היה חבר האספה הלאומית ההונגרית מטעם המפלגה המאוחדת ואף הוענק לו תואר "יועץ מסחרי ראשי". לפני הבחירות לפרלמנט בשנת 1935 הוא עזב את מפלגת השלטון של אישטוואן בתלן ונבחר כעל מפלגתי. לאחר פרסום החוקים היהודיים (במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי) הוא ומשפחתו ברחו לשווייץ.
משפחתו

אשתו הראשונה הייתה מריה וייס (1889–1927), בתם של פילפ וייס ושל פלורה גאראי, אותה נשא ב-5 בינואר 1909 בבודפשט. הוא התאלמן בשנת 1927. אשתו השנייה הייתה אליס מריה אבאפי (1894–1972).
ילדיו:
יאנוש בירו (1909–1943)
מריאטה בירו (1916–1980)
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon I. (A–K). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי)
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. פאל בירו
Magyar politikai lexikon. Szerk. T. Boros László. Budapest, Európa Irodalmi és Nyomdai Rt., 1929. (לקסיקון פוליטי הונגרי)
A magyar feltámadás lexikona. Szerk. Szentmiklóssy Géza. Budapest, 1930. (לקסיקון התחייה ההונגרית. בודפשט, 1930)
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 128751/1898. Forrás: MNL-OL 30790. mikrofilm 1032. kép 1. karton. Névváltoztatási kimutatások 1898. év 16. oldal 57. sor
↑  Népszabadság - Pest Megyei Krónika melléklet, 1997. február 4.
↑  "Bíró Pál és Weisz Mária házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 18/1909. folyószáma alatt".
פול דוראן-רואל

| --- | --- |

 לידה:  31 באוקטובר 1831 former 11th arrondissement of Paris, צרפת 
 פטירה:  5 בפברואר 1922 (בגיל 90) הרובע השמיני של פריז, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות של מונמארטר 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד (1920) 
 
פול דוראן-רואל (בצרפתית: Paul Durand-Ruel;‏ 31 באוקטובר 1831, פריז – 5 בפברואר 1922) היה סוחר אמנות צרפתי, הידוע בזכות קשריו ועבודתו עם אמני זרם האימפרסיוניזם. הוא היה מסוחרי האמנות המודרניים הראשונים אשר סיפקו לאמנים תמיכה כלכלית בצורת קצבאות ותערוכות יחיד.