stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שיר הוא לא רק מילים
השירים > צד ב'

מקי סכינאי - השיר הבולט במחזהו של ברכט, "אופרה בגרוש". תורגם בשנות ה-30 על ידי שלונסקי בשם "שיר מזמור על מקי סכינאי". בוצע על ידי לביא כשגילם את גיבור המחזה, מקי סכינאי, במחזה שהועלה בתיאטרון חיפה ב-1971. באלבום נוסח מעט שונה של המילים. העיבוד המוזיקלי באלבום הוא של אלכס וייס.
אולי הייתי פעם מלך - מילים של חיים חפר ולחן של דובי זלצר.
למה לא אמרת לי - שיר רוק למילים של עמוס קינן ללחן של יוחנן זראי, זכה בשנים שלאחר מכן לגרסאות כיסוי.
אנקש - בלדה עברית ישראלית המבוססת על בלדה גרמנית, שנכתבה על ידי נתן אלתרמן והולחנה על ידי סשה ארגוב. הבלדה עוסקת בזוגיות של פושע ונערה המתוארת כזונה, מה שגרם לכך שהיא נאסרה לשידור בישראל למשך תקופה.
את חכי לי ואחזור - שיר שנכתב על ידי המשורר הרוסי קונסטנטין סימונוב ב-1941 כדי לעודד את החיילים הרוסים שלחמו בחזית בתקופת מלחמת העולם השנייה ותורגם לעברית על ידי אברהם שלונסקי. הולחן על ידי שלמה דרורי בתקופת שירותו בבריגדה היהודית באיטליה. השיר נחשב כמשקף בצורה נאמנה ואמיתית את געגועי הלוחמים בחזית לנשותיהם וחברותיהם והוא נקשר במיוחד ללוחמי הבריגדה שנותקו לתקופה ארוכה ממשפחותיהם.
רצועות האלבום

| מס' | שם | מילים | לחן | עיבוד מוזיקלי | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | שיר הוא לא רק מילים  | ז'ילבר בקו (נוסח עברי: דידי מנוסי) | ז'ילבר בקו | אלכס וייס |   |
| 2. | היה או לא היה  | אלכסנדר פן | מרדכי זעירא | יגאל חרד |   |
| 3. | אני מאמין  | אל סטילמן (אנ'), ג'ימי שירל (נוסח עברי: ערן בניאל) | ארווין דרייק (אנ'), ארווין גרהאם | מרטין מוסקוביץ' |   |
| 4. | מריה א.  | ברטולד ברכט (נוסח עברי: דן אלמגור) | ברטולד ברכט ופרנץ סרווטיוס ברויניר (אנ') | אלכס וייס |   |
| 5. | שיר סתיו  | עמוס קינן | יוחנן זראי | דוד קריבושי |   |
| 6. | מקי סכינאי  | ברטולד ברכט (נוסח עברי: אברהם שלונסקי) | קורט וייל | אלכס וייס |   |
| 7. | אולי הייתי פעם מלך  | חיים חפר | דובי זלצר | אדי שפירוביץ' |   |
| 8. | למה לא אמרת לי  | עמוס קינן | יוחנן זראי | אלכס וייס |   |
| 9. | אנקש  | ברטולד ברכט (נוסח עברי: נתן אלתרמן) | סשה ארגוב | אדי שפירוביץ' |   |
| 10. | את חכי לי ואחזור  | קונסטנטין סימונוב (נוסח עברי: אברהם שלונסקי) | שלמה דרורי | שם טוב לוי |   |
קרדיטים

אריק לביא - שירה
יצחק קלפטר - גיטרות
צילה מנוסי - עיצוב עטיפה
אלונה איינשטיין - צילום עטיפה
הערות שוליים

↑  כבר בינואר 1974 הופיע לביא בהופעה בשם זה.מועדון 2.2 בטכניון (מודעה), מעריב, 25 בינואר 1974
1 2  אור ברנע, ועכשיו: סולו גיטרה - בעברית!, באתר ynet, 16 באוגוסט 2013
1 2  מילות השיר "רומאנס" והאזנה לו, באתר זמרשת
↑   האזנה לשירי שלי שרונה, באתר זמרשת
↑  אין לבלבל עם השיר אני מאמין (שחקי שחקי) (שחקי, שחקי) שגם לו יש ביצוע מפורסם של אריק לביא
1 2 3  דודי פטימר, ‏הצצה נדירה אל מאחורי הקלעים של השירים הישראלים הגדולים, באתר מעריב אונליין, 15 באפריל 2021
↑  מילות השיר "שיר מזמור על מקי סכינאי" והאזנה לו, באתר זמרשת
↑  עלי מוהר, "אופרה בגרוש" בתיאטרון החיפאי, דבר, 5 במאי 1971
↑  אריק לביא - שיר הוא לא רק מילים, ספריית אוניברסיטת בר-אילן, וזאת בהבדל מעיבוד המוזיקלי בהצגה, שנעשה על ידי אבי אוסטרובסקי וחנה הכהן. יעקב העליון, "אסירי ציון" נגד "יהדות הדממה", מעריב, 3 בינואר 1971
↑  על פי השיר I Believe (אנ') שהיה להיט ב-1953 בארצות הברית בביצועו של פרנקי ליין
הבחירות לנשיאות צרפת 1988

הבחירות לנשיאות נערכו בצרפת ב-24 באפריל וב-8 במאי 1988. אחוז ההצבעה עמד על כ-81.3% בסבב הראשון, לעומת 84% בסבב השני.
בשנת 1981 נבחר מנהיג המפלגה הסוציאליסטית, פרנסואה מיטראן, לנשיאות ובמקביל השמאל ניצח בבחירות לקונגרס. עם זאת, בשנת 1986 הימין חזר לשלוט בקונגרס. הנשיא מיטראן נאלץ למנות את ז'אק שיראק השמרני לעמוד בראשות הממשלה. שיראק הוביל את מדיניות הפנים בעוד שהנשיא התמקד במדיניות החוץ והביטחון.
הקבינט של שיראק דגל במדיניות ליברלית-שמרנית, בהורדת מיסים ובהפרטת חברות ציבוריות.
תוצאות

בסופו של דבר פרנסואה מיטראן נבחר מחדש לנשיאות ואילו ז'אק שיראק התפטר מראשות הקבינט. הוא הוחלף על ידי מישל רוקארד. שיראק הפך לנשיא לאחר שניצח בבחירות 1995.
| מועמד | סבב ראשון> קולות | סבב ראשון> % | סבב שני> קולות | סבב שני> % |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פרנסואה מיטראן (המפלגה הסוציאליסטית) | 10,367,220 | 34.1% | 16,704,279 | 54.02% |
| ז'אק שיראק | 6,063,514 | 19.94% | 14,218,970 | 45.98% |
| רמון באר | 5,031,849 | 16.55% |  |  |
| ז'אן-מארי לה פן (האיחוד הלאומי) | 4,375,894 | 14.39% |  |  |
| נציג המפלגה הקומוניסטית | 2,055,995 | 6.76% |  |  |
| אחרים | 2,511,566 | 8.26% |  |  |
| בסך הכל | 30,406,038 | 100% | 30,923,249 | 100% |
הטבעת נפלה

"הטבעת נפלה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית קורין אלאל. את השיר הוציאה בנובמבר 1988 לאור חברת התקליטים CBS ישראל, כסינגל הראשון מתוך אלבומה השלישי של אלאל, "אנטארקטיקה".
רקע וכתיבה

"הטבעת נפלה" נכתב על ידי מאיר גולדברג, והולחן על ידי אלאל. השיר משלב דימויים עשירים וסמליות עמוקה המבטאים שבר ותהליך של שינוי. הטבעת מסמלת שלמות, התחייבות או מערכת יחסים, ואובדנה מסמן קרע או שינוי בלתי נמנע. "צל הירח" ו"הכביש הרטוב" יוצרים אווירה לילית ואפלה, המעידה על תחושת בדידות ואובדן. גלגלי הענק בעיניה ש"פסקו לפעול" משקפים תחושת קיפאון רגשי, כאשר החור שנפער בחייה מדגיש את הכאב שנותר אחרי אובדן הטבעת. השימוש במוטיב החור מגלם ריקנות או חוסר יכולת למלא חלל רגשי.
השיר עוסק ברובד הפנימי של ההתמודדות עם אובדן ומשאיר מקום לפרשנות רחבה. הוא רומז לכך שלא כל החוויות או הכאבים מובנים במלואם – "לא הכל היא לוחצת לדעת". השורות מדגישות כי החור שבתוך הטבעת, החלל הריק, הוא מה שנותר ומשמש כמטאפורה לקיום האנושי, שבו ריקנות היא חלק בלתי נפרד מהחוויה. התנועה בכביש והמעבר דרך "החור בטבעת" רומזים לתהליך של המשך החיים למרות האובדן, כאשר צל הירח מסמל מקור אור מרוחק ומסתורי, שמלווה את הדרך החדשה.
הצלחה מסחרית

ב-22 בנובמבר 1988 הוצג השיר כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'. בשבוע שלאחר מכן דורג במקום ה-20. ב-31 בינואר 1989 הגיע לשיאו במקום השישי. לבסוף, ב-14 במרץ יצא מהדירוג השבועי לאחר 15 שבועות צעידה רצופה.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1989)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1989)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1989)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1989)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | רשת ג' | 5 |  |
הערות שוליים

↑  מילות השיר, באתר שירונט
| קורין אלאל |
| --- | --- | --- |
דיסקוגרפיה
| אלבומי אולפן | "קורין אלאל" • "פירות אסורים" • "אנטארקטיקה" • "שפת אימי" • "זן נדיר" • "כשזה עמוק" • "תנינענק" • "הכחול של השמיים" • "פשוט כל כך" • "ארנבות משוקולד" • "קהלת" • "כאחד האדם" |  |
| אלבומי אוסף | "האוסף" • "המיטב" |  |
| אלבומי הופעה | "לתמונה נוספו המון צבעים" • "אקווריום: הופעות במפעל הפיס" |  |
| אלבומי משותפים | "ארץ טרופית יפה" • "לו באת – נשים שרות שם טוב לוי" |  |
| אלבומי מחווה | "חברים שרים קורין" |  |
| מארזי תקליטורים | "קורין אלאל / פירות אסורים" • "האלבומים המקוריים" |  |
| סינגלים | "הכול בינינו רגיל" • "סמבה אבן גבירול" • "תן לי קצת ממך" • "שיר בכיף" • "כבשים" • "פירות אסורים" • "שישי בלילה" • "הטבעת נפלה" • "ארץ קטנה עם שפם" • "אנטארקטיקה" • "שיר לשירה" • "שפת אימי" • "זן נדיר" • "תאונה" • "יוצאת אל החיים" • "ימי הפרח והאהבה" • "מעיין" • "הוא כאן" • "לחיות" • "פירמידות" • "כשזה עמוק" • "תנינענק" |  |
| שירים אחרים | "רוצים שלום" • "אמסטרדם" • "אין לי ארץ אחרת" • "התעשייה האבירית" • "שלושת הפעמונים" • "המנון לאהבה" • "ספק גדול" • "החיים בוורוד" |  |
סופיה ביל

| --- | --- |

"הנאות האמנות", ציור שמן מאת סופיה ביל, 1871
 לידה:  1837 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  1920 (בגיל 83 בערך) 
 מקום לימודים:  קווינס קולג' 
 
סופיה ביל (באנגלית: Sophia Beale‏; 5 בנובמבר 1837–1920) הייתה ציירת דיוקנאות וסופרת בריטית שכתבה על אמנות ואדריכלות.
ביוגרפיה

ביל נולדה במרכז לונדון. אביה היה המנתח ליונל ג'ון ביל ואמה הייתה פרנסס סמית'. אחיה, ליונל סמית' ביל (אנ'), היה מנתח ואחותה, אלן ברוקר ביל, הייתה גם אמנית ושתי האחיות עבדו לעיתים קרובות יחד. גם סופיה וגם אלן ביל למדו בקווינס קולג' (אנ') בלונדון ולקחו שיעורים בבית ספר פרטי לאמנות בניהולו של האמן מתיו לי.
הן בילו תקופות ניכרות בגלריה הלאומית ובמוזיאון הבריטי בהעתקת עבודות של מאסטרים ישנים ועתיקות. מ-1860 עד 1867 לשתי האחיות היה סטודיו בקובנט גארדן. ב-1869, ושוב ב-1872, נסעה סופיה ביל לפריז, שם למדה בסטודיו של שארל ג'ושיה שפלין וגם עבדה כמפקחת באולפן אחר. כשחזרה ללונדון, ביל השתמשה בכסף שהרוויחה כדי לפתוח בית ספר לאמנות ברחוב אלבני (אנ') ליד ריג'נטס פארק.
הטכניקות שלמדה בפריז היו מבוקשות באותה תקופה. ב-1889 היא הייתה בין 2,000 החותמות על הצהרה התומכת בזכות הבחירה לנשים והיא גם פעלה באקדמיה המלכותית לאמנויות (RA) ובאוניברסיטאות כדי לאפשר גישה רבה יותר לנשים.
אף שבמהלך הקריירה שלה חלל התצוגה המרכזי שהיה פתוח לביל היה גלריית Sussex Street של החברה המלכותית של אמנים בריטיים (אנ') (RBA) שבה הציגה כשלושים יצירות, היו לה גם שמונה יצירות שהתקבלו על ידי האקדמיה המלכותית בין השנים 1863 ו-1887.   בין 1868 ל-1882 הציגה באקדמיה המלכותית היברניאן (אנ') (RHA) והאגודה לנשים אמנויות (אנ') (SWA) מ-1860-1881.
בשנת 1908 פרסמה ביל את האוטוביוגרפיה שלה.
הערות שוליים

1 2  HCG Matthew & Brian Harrison (2004). Oxford Dictionary of National Biography Vol 4 (Barney-Bellasis). Oxford University Press.
1 2  Sara Gray (2009). The Dictionary of British Women Artists. The Lutterworth Press
↑  Brian Stewart; Mervyn Cutten (1997). The Dictionary of Portrait Painters in Britain up to 1920. Antique Collectors' Club
↑  Christopher Wood (1978). The Dictionary of Victorian Painters. Antique Collectors' Club
↑  פרסומים שכתבה.

The Louvre, a complete and concise handbook to all the collections of the museum, being an abridgement of the French official catalogues, 1883.

The Amateur's Guide to Architecture, 1887.

The Churches of Paris from Clovis to Charles X, 1893.

Recollections of a Spinster Aunt, 1908.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2008056868  VIAF: 12114642   WorldCat (עם VIAF): 12114642
קצירת זרע מהמת

קצירת זרע מהמת היא פרוצדורה של נטילת זרע מגופו של גבר שנפטר, לאחר מותו, ושמירת הזרע בהקפאה עד לשימוש בו בתהליך הפריה, לשם הולדה לאחר המוות. פרוצדורה זו מבוצעת, בין היתר, בחללי מלחמה, לפי בקשת קרוביהם. הפרוצדורה אפשרית בטווח של 24–36 שעות לאחר המוות.
במהלך מלחמת חרבות ברזל הוגמשו בישראל הכללים לאישור קצירת זרע מהמת, ונעשו עשרות הליכים כאלה.
ראו גם

הולדה לאחר המוות
לידה שלאחר המוות
הזרעה מלאכותית
הפריה מלאכותית
הערות שוליים

↑   יהודית מייזלס, הורות לאחר המוות: באילו מקרים ניתן לקבל "תרומת זרע" ממת?, באתר הארץ, 30 באוגוסט 2021
↑  מיטל יסעור בית-אור, לאור מצב החירום: בתי חולים יוכלו לאשר נטילת זרע מנפטר, גם לבקשת ההורים, באתר ישראל היום, 11 באוקטובר 2023
↑   עידו אפרתי, המדינה מעודדת הורים לשמר את זרע בניהם שנפלו, ודוחה את ההתמודדות עם ההשלכות האתיות והמשפטיות, באתר הארץ, 6 בנובמבר 2023
ערך זה הוא קצרמרבנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שאול (עולם מתים)

ערך זה עוסק בעולם המתים בתנ"ך. אם התכוונתם לעולם המתים במיתולוגיה, ראו .
השְׁאוֹל הוא עולם המתים הקדום הנזכר בתנ"ך פעמים רבות ובהקשרים מגוונים. כפי שעולה מן הכתובים, המבנה הכללי של העולם על פי אמונת הקדמונים הוא מבנה היררכי שבראשו השמים, תחתם הארץ, תחתיה התהום ובתחתית המציאות - השאול. על פי אמונה זו, נשמות האנשים שמתו הגיעו לשאול. מקור השם מעורפל, ואין לו מקבילות בשפות שמיות אחרות. במקורות מאוחרים יותר השאול הוא שם נרדף לגיהנום או נחשב לאחד ממדוריו.
תיאורי השאול בתנ"ך

על פי התפיסה המתוארת בתנ"ך, השאול הוא מדורו התחתון של העולם הנמצא בתחתיות הארץ. המתים יורדים אל השאול, אך ניתן גם לעלות ממנו ברצונו של ה'. כיון שהשאול נמצא בתחתית הארץ, פולחן התקשור עם נשמת המת נקרא בתנ"ך העלאה באוב.
כל הנשמות מגיעות על פי התנ"ך אל השאול, ללא הבדל, כי בתנ"ך אין אזכור לגן עדן או גיהנום כמקומם של הצדיקים או החוטאים. השימוש בדימוי הירידה לשאול כביטוי למוות קיים מספר פעמים במקרא. כבר בתחילת המקרא, בספר בראשית, מסרב יעקב לתת לבניו לקחת את בנימין למצרים בטענה שאיננו רוצה "לרדת ביגון שאולה", אם יקרה דבר רע לבנימין. ביטוי דומה נמצא בתחילת ספר מלכים, כאשר דוד מצווה את שלמה להוריד את שיבתו של שמעי בן גרא בדם שְאוֹל.
המוות מקושר לשאול גם בהקשר של משל האישה הזרה בספר משלי: ”רַגְלֶיהָ יֹרְדוֹת מָוֶת, שְׁאוֹל צְעָדֶיהָ יִתְמֹכוּ” (משלי ה', ה). גם בספר הושע ישנו הקשר בין שאול ומוות: ”מִיַּד שְׁאוֹל אֶפְדֵּם – מִמָּוֶת אֶגְאָלֵם” (י"ג, יד). ניתן לזהות את השאול עם מות וצלמוות, כמקום נסתר שאין לבני האדם גישה אליו ומידע על אודותיו: ”הֲנִגְלוּ לְךָ שַׁעֲרֵי מָוֶת, וְשַׁעֲרֵי צַלְמָוֶת תִּרְאֶה?” (איוב ל"ח, יז).
כינויים נוספים שקיימים בתנ"ך לשאול הם 'בור', 'ארץ תחתיות', 'שחת', 'אבדון', ו'בלהות'.
במספר מקומות במקרא השאול מתוארת כישות בולענית ורצחנית בעלת פה אדיר, שמנסה לבלוע את החיים כפי שמתואר האל מות בשירה האוגריתית. ”לָכֵן הִרְחִיבָה שְּׁאוֹל נַפְשָׁהּ וּפָעֲרָה פִיהָ לִבְלִי חֹק...” (ישעיהו ה', יד). הרשעים מתוארים במשלי כמי שאומרים ”נִבְלָעֵם כִּשְׁאוֹל חַיִּים” (משלי א', יב). בחבקוק מדומה אויבם של ישראל אף הוא לשאול ולאל מות: ”אֲשֶׁר הִרְחִיב כִּשְׁאוֹל נַפְשׁוֹ, וְהוּא כַמָּוֶת וְלֹא יִשְׂבָּע” (חבקוק ב', ה). גם במשלי מתואר השאול כישות שאינה שבעה לעולם (משלי ל' ט"ז). בספר יונה מתואר השאול כבעלת בטן, כנראה בשל התפיסה שהיא "אוכלת" בני אדם, ונשמות בני האדם שוכנים בבטנה.
למעשה, בתנ"ך ישנם לא רק דימויים לשאול, אלא אף מתואר כי אנשים מסוימים ירדו לשאול בפועל. כך מתואר בספר במדבר, כי עונשם של עדת קורח הוא שהאדמה פוערת את פיה, והאנשים יורדים חיים לשאול עם כל אשר להם. תיאור זה של בליעת חיים בידי השאול קיים בעוד כמה מקומות בתנ"ך.
השאול במקורות חוץ-מקראיים

יש דמיון רב בין השאול התנ"כי לבית החופשית האוגריתי ולאופיו של האל מות, אם כי קיימים מספר הבדלים. בשירה האוגריתית מתואר בית החופשית כמקום בתחתית הארץ בו נמצאות נשמות המתים, ובשניהם השאול מתואר כישות רצחנית. עם זאת, בתפיסה האוגריתית בשונה מהתפיסה התנ"כית גם אלים יכולים להמצא בו. כך הבעל מתואר כמי שיורד למקום זה מרצונו עם כל אביזריו ונשותיו, ואף השמש מתוארת כמי שנבלעת בלועו האדיר של מות ונמצאת בבית החופשית כל ערב, דבר שנראה זר לתפיסה התנ"כית. עוד נראה כי בתפיסה האוגריתית האל מות הולך בעולם ומחפש בני אדם למלא בהם את גרונו, בעוד שבתנ"ך התפיסה אודות השאול ברוב המקומות, היא תפיסה על עולם סטטי שנמצא במקום מסוים, שבני אדם או אלוהים גורמים לאנשים להגיע לשם בהריגתם.
כמו בשירה האוגריתית, גם בתנ"ך קיים קשר בין הרפאים לבין השאול.
ע"פ  אליעזר בן יהודה אין לשם 'שאול' בצורתו העברית מקבילה גזרונית בשפות שמיות אחרות למרות שמושג השאול והאבדון משותף הוא למחשבת עמי קדם. בן יהודה השווה את הצרוף המקראי "ירד לשאול" או "ירד שאולה" כמקביל לצירוף: ”עבר בשלח” (איוב לג יח) ”ובעד הַשֶּׁלַח יפלו” (יואל ב ח) בן יהודה מוסיף כי צרוף זה מתבאר במסֻפר בעלילת המלך כרת האוגריתית בה חלק מקרובי המלך מתו בדרך הטבע ממחלות כדֶבר או טביעה במים והחלק האחר - "בשלח תתפל" בהוראת 'נפל בשלח', ז"א נפל בנשק או בחרב, כהוראת המלה המקראית 'שָׁלַח', וכן בערבית שִׂלַאח (سلاح) בהוראת נשק. אלא שאין כנראה כוונת הצרופים 'נפל בשלח', ,עבר בשלח, לנשקו של בשר ודם, אלא לכלי נשקם, לחרבם של האלים, שהפך אחר כך בעצמו לדמות אלהית, כמלאך משחית. ועל זהות מקורית של המושגים שֶׁלַח וּשְׁאוֹל בהוראה זו מלשון אכדית  בצורה: שַׁל-תֻ בהוראת חרב.  כשהסופית האכדית -ת משמשת לציון לשון נקבה, כדוגמת: אֶצְבַּע – אִצְבִתֻּ, אֶרֶץ – אִרְצִתֻ, אֵשׁת— אִשָׁתֻ, נֶפֶשׁ – נַפִשְׁתֻ וכו'. בן יהודה מוסיף שברבים מן המקורות העבריים הקדומים מתחלפות הסופיות  ( -אל) בסופית ( -שלח) כדוגמה בשמות: מתושאל ב־מתושלח.
השאול בספרות חז"ל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לפי פשט התנ"ך לא מופיע כביכול אזכור לגן עדן וגיהנום, מקומות שהאדם מגיע לאחד מהם לאחר מותו, על פי צדקתו. אולם, תפיסה זו רווחת במשנה ובתלמוד, שם מוצאים חז"ל ביסוסים אליה מהמקרא על דרך הדרש.
על פי פשט התנ"ך, נראה שכביכול גם הצדיקים וגם הרשעים מגיעים לשאול. גם דוד המלך בתהלים מודה ל־ה' על שלא עזב את נפשו לשאול (ספר תהלים, פרק ט"ז, פסוק י'), ומציין כי בשחת (=שאול) לא יוכל להעיד על אמיתת הבורא (ספר תהלים, פרק ל', פסוק י'). אולם, לפי הגישה היהודית זוהי פרשנות שגויה, ואילו המשמעות היא המוות והמעבר לעולם הבא. גישה זו מוסברת בכך שעדיף להישאר בעולם הזה ולשמור מצוות אפילו מאשר להגיע לגן עדן, כפי שהסביר הגר"א על פי האגדה ברגעיו האחרונים, כי בעולם הזה ניתן לקנות ציצית בשתי פרוטות ולקיים מצווה, מה שלא ניתן בעולם הבא.
ראו גם

עלילות בעל וענת
גיהנום
האדס
פלוטו (מיתולוגיה)
מיקטלן
עולם המתים בתרבות הקלאסית
הערות שוליים

↑  ”כִּי אֵשׁ קָדְחה בְאַפִּי וַתִּיקַד עַד שְׁאוֹל תַּחְתִּית...” (דברים ל"ב, כב), ועיינו עוד בישעיהו י"ד, ט ובתהילים: ”אִם אֶסַּק שָׁמַיִם שָׁם אָתָּה וְאַצִּיעָה שְּׁאוֹל הִנֶּךָּ” (קל"ט, ח).
↑  ”ה' מֵמִית וּמְחַיֶּה מוֹרִיד שְׁאוֹל וַיָּעַל” (שמואל א', ב', ו).
↑  בסיפור על שאול המלך ובעלת האוב (שמואל א', כ"ח י"ג-ט"ו), אומרת בעלת האוב: "ראיתי אלוהים עולים מן הארץ", ושמואל אומר לשאול: "למה הרגזתני להעלות אותי?".
↑  ”וַיֹּאמֶר לֹא יֵרֵד בְּנִי עִמָּכֶם כִּי אָחִיו מֵת וְהוּא לְבַדּוֹ נִשְׁאָר וּקְרָאָהוּ אָסוֹן בַּדֶּרֶךְ אֲשֶׁר תֵּלְכוּ בָהּ וְהוֹרַדְתֶּם אֶת שֵׂיבָתִי בְּיָגוֹן שְׁאוֹלָה” (בראשית מ"ב, לח).
↑  ”וְעַתָּה אַל תְּנַקֵּהוּ כִּי אִישׁ חָכָם אָתָּה וְיָדַעְתָּ אֵת אֲשֶׁר תַּעֲשֶׂה לּוֹ וְהוֹרַדְתָּ אֶת שֵׂיבָתוֹ בְּדָם שְׁאוֹל” (מלכים א', ב', ט).
↑  בספר ישעיהו ישנה תקבולת משולשת בין שאול, מוות ובור: ”כִּי לֹא שְׁאוֹל תּוֹדֶךָּ, מָוֶת יְהַלְלֶךָּ, לֹא יְשַׂבְּרוּ יוֹרְדֵי בוֹר אֶל אֲמִתֶּךָ” (ל"ח, יח), וכן תהלים ל' ד.
↑  ספר יחזקאל כ"ו, ו, ל"א, יד, ל"ב, כד
↑  ”כִּי לֹא תַעֲזֹב נַפְשִׁי לִשְׁאוֹל, לֹא תִתֵּן חֲסִידְךָ לִרְאוֹת שָׁחַת.” (תהילים ט"ז, י). ”מַה בֶּצַע בְּדָמִי, בְּרִדְתִּי אֶל שָׁחַת, הֲיוֹדְךָ עָפָר? הֲיַגִּיד אֲמִתֶּךָ?” (תהילים ל', י). שחת נזכר כמקום מוות גם ביחזקאל כ"ח ובספר יונה ב', ז.
↑  ”הַיְסֻפַּר בַּקֶּבֶר חַסְדֶּךָ אֱמוּנָתְךָ בָּאֲבַדּוֹן” (תהילים פ"ח, יב) וכן במשלי ט"ו, יא, ספר איוב כ"ו, ו וכ"ח, כב.
↑  ”בַּלָּהוֹת הָיִית וְאֵינֵךְ” (יחזקאל כ"ז, לו), וכן כ"ח, יט.
↑  ספר יונה ב', ג.
↑  ”וַתִּפְתַּח הָאָרֶץ אֶת פִּיהָ וַתִּבְלַע אֹתָם וְאֶת בָּתֵּיהֶם וְאֵת כָּל הָאָדָם אֲשֶׁר לְקֹרַח וְאֵת כָּל הָרְכוּשׁ. וַיֵּרְדוּ הֵם וְכָל אֲשֶׁר לָהֶם חַיִּים שְׁאֹלָה וַתְּכַס עֲלֵיהֶם הָאָרֶץ וַיֹּאבְדוּ מִתּוֹךְ הַקָּהָל.” (במדבר ט"ז, לב-לג).
↑  ”וְלֹא יָדַע כִּי רְפָאִים שָׁם – בְּעִמְקֵי שְׁאוֹל קְרֻאֶיהָ” (משלי ט', יח); ”שְׁאוֹל מִתַּחַת רָגְזָה לְךָ, לִקְרַאת בּוֹאֶךָ עוֹרֵר לְךָ רְפָאִים” (ישעיהו י"ד, ט) וכן תהילים פ"ח יא.
↑  משנה אבות ו', ד'
↑  מסכת אבות: ”...הוּא הָיָה אוֹמֵר, עַז פָּנִים לְגֵיהִנָּם, ובשֶׁת פָּנִים לְגַן עֵדֶן.” (ה' כ'); בבלי, מסכת סוטה: ”...רבונו של עולם, בראת גן עדן ובראת גיהנם, בראת צדיקים ובראת רשעים."” (תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף כ"ב, עמוד א'); בבלי, מסכת ברכות: ”ולא עוד אלא שיש לפני שתי דרכים: אחת של גן עדן ואחת של גיהנם, ואיני יודע באיזו מוליכים אותי ולא אבכה?” (תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף כ"ח, עמוד ב'.)
↑  ספר באר יעקב - אגדות הש"ס, צדיקים במיתתן קרויים חיים - כתובות קג
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4179492-8
Perdido (סטנדרט ג'אז)

| --- | --- |

מלחין היצירה, חואן טיזול, מנגן בטרומבון בקברט הוריקן, ניו יורק, 1943
 שיר בביצוע דיוק אלינגטון
 יצא לאור:  1942 
 שפה:  אנגלית 
 כתיבה:  Hans Lengsfelder, ארווין דרייק 
 לחן:  חואן טיזול 
 
"Perdido" הוא סטנדרט ג'אז שהלחין חואן טיזול, סטנדרט שהוקלט ב-3 בדצמבר 1941 על ידי דיוק אלינגטון. עם זאת, ההקלטה של השיר בלייבל "ויקטור" על ידי תזמורת אלינגטון, בה היה טיזול חבר, ב-21 בינואר 1942, נחשבת להקלטה המקורית. בשנת 1944 נשכרו ארווין דרייק והנס לנגספלדר כדי לכתוב מילים לשיר על בסיס הנעימה.
רקע

"Perdido" היא מילה בספרדית, ופירושה אבוד, אך גם מרושל או מגונה. השיר מתייחס לרחוב פרדידו בניו אורלינס.
ביצוע

הסטנדרד "Perdido" בוצע בעיקר על ידי להקת אלינגטון, ומזוהה יותר מכל עמה. הסטנדרד בוצע בעיקר באופן אינסטרומנטלי, וכמעט מעולם לא בוצע באופן ווקאלי, קולי, כלומר עם המילים שנכתבו לו. מילים אלה נכתבו כשנתיים לאחר כתיבת הלחן והושרו לעיתים נדירות, הן באופן כללי והן עם להקת אלינגטון. אחת הפעמים הנדירות האלה הייתה כאשר אלה פיצג'רלד שרה את השיר הזה באלבומה "אלה פיצג'רלד שרה את ספר השירים של דיוק אלינגטון" משנת 1957.
הקלטות אחרות

רבים אחרים הקליטו את השיר, כולל:
שרה ווהן
דיינה וושינגטון
ארט טייטום
קווינסי ג'ונס
חמישיית צ'רלי פארקר
דייב ברובק
צ'ארלס מינגוס
רנדי ווסטון
ארול גארנר
ביל דוגט
הארי ג'יימס
אנוך לייט והלייט בריגייד (Light Brigade)
הערות שוליים

↑  "Perdido" at JazzStandards.com.
↑  H. J. Schaal Jazz-Standards. p. 395.
↑  Basilio Serrano, "Juan Tizol: His talents, his collaborators, his legacy", Centro Journal 18(2): 83–99 (2006).
↑  https://www.discogs.com/Enoch-Light-And-The-Light-Brigade-Future-Sound-Shock/release/4451676
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 43920aaf-ed37-30e1-8f0a-5789a1642aed 
ערך זה הוא קצרמרבנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לייל ואריק מננדז
הערות שוליים

↑  McEvoy, Colin (23 באוקטובר 2023). "Lyle Menendez". Biography.com. ארכיון מ-15 בינואר 2024. נבדק ב-15 בינואר 2024. FULL NAME: Joseph Lyle Menendez BORN: January 10, 1968 {{cite encyclopedia}}:  (עזרה)
↑  McEvoy, Colin (20 באוקטובר 2023). "Erik Menendez". Biography.com. ארכיון מ-15 בינואר 2024. נבדק ב-15 בינואר 2024. FULL NAME: Erik Galen Menendez BORN: November 27, 1970 {{cite encyclopedia}}:  (עזרה)
↑  גיא רייט, ‏אחים בדם: כל הפרטים על פרשת האחים מננדז, באתר ‏מאקו‏, 15 בינואר 2021
↑  Spolar, Christine (28 בינואר 1994). "2ND MENENDEZ MISTRIAL CALLED". The Washington Post. ISSN 0190-8286. נבדק ב-9 באוקטובר 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Spolar, Christine (13 בינואר 1994). "MISTRIAL DECLARED FOR ERIK MENENDEZ". The Washington Post. Los Angeles. ISSN 0190-8286. נבדק ב-9 באוקטובר 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  מאיה גדש, ‏דרמת ענק בזכות נטפליקס: התובע המחוזי המליץ על משפט חוזר לאחים מננדז, באתר מעריב אונליין, 25 באוקטובר 2024
יוהאן אורב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 בינואר 1977 (בן 47) טאלין, ברה"מ 
 מדינה:  אסטוניה, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2001 
 מקום לימודים:  מכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע 
 פרופיל ב-IMDb
 
יוהאן אורב (באסטונית: Johann Urb; נולד ב-24 בינואר 1977) הוא שחקן אסטוני.
ביוגרפיה

אורב נולד בטאלין שבאסטוניה. בגיל עשר לאחר גירושי הוריו עבר לפינלנד ביחד עם אמו ובעלה הפיני. בגיל שבע עשרה נסע לניו יורק שם מתגורר אביו, החל לפתח שם קריירת דוגמנות, ולאחר מכן למד בבית הספר למשחק מכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע.
ב-2001 שיחק תפקיד קטן בסרט "זולנדר" ואחר כך הופיע גם בסרט "1408".
בטלוויזיה שיחק תפקיד אורח בסדרות "CSI: מיאמי" ו"הפמליה", ב-2006 שיחק בסרט "All In" לצד מייקל מדסן העוסק בסטודנטים לרפואה המנסים לנצח בתחרות פוקר.
הוא שיחק בדרמת הנעורים "מגרש ביתי" כבחור שברוק (סופיה בוש) יוצאת עמו.
ב-2007 שיחק במספר פרקים בסדרה "צהוב!" לצד קורטני קוקס, ב-2008 שיחק בקומדיה "Strictly Sexual" עם אמבר בנסון.
ב-2009 שיחק בתפקיד ראשי בסדרה "איסטוויק". באותה שנה גילם את תפקיד המאבטח והטייס סאשה, בסרט האפוקליפטי המצליח "2012".
זנזיבר סיטי

| --- | --- |

זנזיבר סיטי (2012)
 מדינה:  טנזניה טנזניה
 חבל ארץ:  זנזיבר זנזיבר
 מחוז:  מחוז זנזיבר העירוני המערבי
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  709,809 (23 באוגוסט 2022)
 קואורדינטות:  6°09′51″S 39°12′21″E﻿ / ﻿6.16417°S 39.20583°E﻿ / -6.16417; 39.20583
 אזור זמן:  UTC +3
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת טנזניה מוגדלת) דודומה דאר א-סלאם ארושה קילימנג'רו מוואנזה מביה קיגומה מטווארה קניה אוגנדה רואנדה בורונדי זמביה רפוב. דמוק. קונגו  מלאווי מוזמביק האוקיינוס ההודי זנזיבר סיטי  (למפת טנזניה רגילה) דודומה דאר א-סלאם ארושה קילימנג'רו מוואנזה מביה קיגומה מטווארה קניה אוגנדה רואנדה בורונדי זמביה רפוב. דמוק. קונגו  מלאווי מוזמביק האוקיינוס ההודי זנזיבר סיטי    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
רחוב עירוני ברובע מיצ'נזני, זנזיבר סיטי
זנזיבר סיטי (בערבית: مدينة زنجبا; בסוואהילי: Jiji la Zanzibar) היא הבירה והעיר הגדולה ביותר באי הטנזני, זנזיבר. היא גם בירת מחוז זנזיבר העירוני המערבי. מספר תושביה במפקד שנערך בשנת 2002 היה 205,870.
העיר נמצאת על החוף המערבי של זנזיבר. אתר חשוב בה הוא העיר העתיקה, אזור המכונה "סטון טאון". זהו אתר היסטורי שהוכרז בשנת 2000 כאתר מורשת עולמית. יש בו בתים רבים הבנויים מאבן גיר אלמוגית ואלה חודשו בראשית שנות האלפיים.
את העיר משרת שדה התעופה הבינלאומי עביד אמאני קארומה המרוחק 5 ק"מ מהעיר ויוצאות ממנו טיסות למזרח אפריקה, אירופה, חצי האי ערב, ישראל ושאר המזרח התיכון.
אתרי תיירות

אתר התיירות החשוב ביותר בעיר הוא מוזיאון פלאס, שנקרא בעבר גם "סולטן פלאס" ו"בית אל-סאהל" (בערבית). המוזיאון, אשר היה בעבר ארמונו של הסולטן, ממוקם על חוף הים, צפונית לבית הפלאות. הוא נבנה בסוף המאה ה-19, וכיום מוצגות בו יצירות מחיי היום יום של משפחת המלוכה בזנזיבר. בין היתר ישנם במוזיאון חפצים שהיו שייכים לסעידה סלאם, שהייתה נסיכה זנזיברית שברחה לאירופה יחד עם בעלה. כמו כן בעיר קיימות מסעדות, שווקים יפים וחופי ים.
הערות שוליים

1 2  Census August 1, 2002 (via Citypopulation.de)
↑  The "Stone Town" of Zanzibar
↑  "עיר האבן - Stone Town - זנזיבר - המדריך המלא". זנזיבר  - המדריך המלא. 2016-04-17. נבדק ב-2016-12-17.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15079242z (data)  GND: 4445980-4  MusicBrainz: 665dd649-a353-4e58-8c2d-edb0da0c7164  NKC: ge160053  SUDOC: 128518588  VIAF: 24144648190506101862   WorldCat (עם VIAF): 24144648190506101862 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של טנזניה ובנושא יישובים באפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.