stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בלה השלישי, מלך הונגריה
מורשתו

בלה השלישי נחשב לאחד המלכים הדגולים של הונגריה בימי הביניים. כפי שטען ההיסטוריון פאל אנגל, לא רק ששלטונו היווה את שיא שליטתם של בני שושלת ארפאד, אלא סימן סיומה של תקופה". ההקמה על ידו של הקנצלריה המלכותית תרמה להרחבת התיעוד הכתוב  בהונגריה; כתבי הזכויות הראשונים של הברונים ההונגרים נערכו בשנות ה-1190. רשימת הכנסות  של המלך ציינה הכנסה שנתית של כמעט 170,000 מרק (כ-23 טון כסף טהור), יותר מרווחיהם של מלכי צרפת ואנגליה מאותה תקופה.
אולם היסטוריונים רבים, לרבות פאל אנגל מטילים ספק במהימנות הנתונים האלה. לדעת היסטוריונים אחדים, רשימה זו נערכה ככל הנראה כדי שתוצג בפני הכס הקדוש, לפי מומחים אחרים - היא נועדה לעיני המלך הצרפתי פיליפ אוגוסט כדי להציג את השגשוג הפיננסי של בלה כשהוא ביקש - וקיבל את ידה של מרגריט, אחות המלך הצרפתי ואלמנת מלך אנגליה. הכנסות המלך פיליפ אוגוסט הסתכמו באותה תקופה ל-17 טון כסף ואלו של מלך אנגליה היו בסביבות 10 טון 
בסביבות 1190, אחרי שאסטרגום נהרסה בדליקה, הזמין בלה בנאים צרפתים כדי לבנות מחדש את הארמון המלכותי ואת הקתדרלה בעיר. בנאים אלה הביאו איתם צורות אדריכליות חדשות והארמון והקתדרלה הפכו לדוגמאות מוקדמות של אדריכלות גותית במרכז אירופה.
בסביבות 1190 הוטבעו בהונגריה מטבעות עם צלב כפול פטריארכי שהיה בשימוש בכנסיית האימפריה הביזנטית, והוא הפך בימי בלה השלישי לחלק מסמל ממלכה ההונגרית.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  M.Molnár עמ' 45
1 2  J.J.Norwich עמ' 128
↑  כלומר "ביזנטים"
↑  M.Molnár ע' 66
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810574855705606  BIBSYS: 90354588  BnF: cb11987447z (data)  GND: 119277301  ISNI: 0000 0000 7860 2555  LCCN: n85326706  NTA: 07515823X  SUDOC: 027939391  VcBA: 495/75427  VIAF: 163149066563565601431   WorldCat (עם VIAF): 163149066563565601431 
בלה השלישי מייסד את מנזר סנטגוטהארד, בציור מאת אישטוואן דורפמייסטר משנת 1788
בלה השלישי, ליתוגרפיה מאת יוזף  קריהובר, לפי ציור מאת 
מוריץ פון שווינד, בסביבות 1828
קברם של בלה השלישי ושל המלכה אנה, בכנסיית מתיאש בבודה
צאנקו יבלנסקי

פרופסור צאנקו ואסילב יבלנסקי (בבולגרית: Цанко Василев Яблански, נולד ב-9 בספטמבר 1944, ביאלה סלאטינה, ממלכת בולגריה) הוא דיפלומט, פוליטיקאי ומדען בולגרי אשר בין השנים 1999–2003, כיהן כשגריר בולגריה בישראל.
ביוגרפיה

צאנקו יבלנסקי נולד בעיירה ביאלה סלאטינה אשר במחוז וראצה, בוגר הפקולטה לחקלאות של אוניברסיטת סופיה. בין 1985–1990 היה סוכן של השירות החשאי הבולגרי. הוא נמנה עם מקימי אוניברסיטת תראקיה בסטארה זאגורה, וכיהן בה כפרופסור לזואולוגיה ולווטרינריה וכן כסגן הרקטור.
בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 הצטרף לחיים הפוליטיים בבולגריה כחבר במפלגת איחוד הכוחות הדמוקרטיים, נבחר מטעמה לראשות עיריית סטארה זאגרה, וכיהן בתפקידו בין 1995–1999. בהמשך, הועלו חשדות לאי סדרים כספיים בתקופת כהונתו, אך לא ננקטו צעדים משפטיים.
ב-1999 מונה על ידי הנשיא פטר סטויאנוב לשגריר בולגריה בישראל וכיהן בתפקידו עד 2003. בשנה זו, התמודד שוב לראשות עיריית סטארה זאגורה אך הפסיד בבחירות.
הערות שוליים

↑  צאנקו יבלנסקי, באתר ciela.bg (בבולגרית).
↑  צאנקו יבלנסקי, באתר nbp.bg (בבולגרית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: js20211110983  VIAF: 4372161999102244610001   WorldCat (עם VIAF): 4372161999102244610001
המחוז הפדרלי של אורל

| --- | --- |

 מדינה:  רוסיה רוסיה
 בירת המחוז פדרלי:  יקטרינבורג 
 תאריך ייסוד:  13 במאי 2000 
 שטח:  1,788,900 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז פדרלי:  12,257,000 (2009)
 קואורדינטות:  56°50′00″N 60°35′00″E﻿ / ﻿56.833333333333°N 60.583333333333°E﻿ / 56.833333333333; 60.583333333333 
 http://www.uralfo.ru/
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
המחוז הפדרלי של אורל (ברוסית: Уральский федеральный округ; tr.: Uralsky federalny okrug) הוא אחד מהמחוזות הפדרליים של רוסיה. המחוז הוא המערבי מבין שלושת המחוזות הממוקמים באסיה. אוכלוסיית המחוז מונה 12,080,523 נפש (לפי מפקד של 2012) ושטחו הוא 1,788,900 קילומטר רבוע. נציג הנשיא במחוז הוא ארטיום ז'וגה ומשרדו שוכן ביקטרינבורג.
במחוז נמצאות כ-67% מעתודות הנפט של רוסיה (כ-6% מעתודות הנפט בעולם) וכ-78% מעתודות הגז של רוסיה (26% מעתודות הגז בעולם).
במחוז נכללים:
מחוז קורגן
מחוז סברדלובסק
מחוז טיומן
המחוז האוטונומי חנטי ומנסי (אוגרה)
המחוז האוטונומי של ימלו-ננץ
מחוז צ'ליאבינסק
הערים המרכזיות:
יקטרינבורג – מעל מיליון תושבים.
צ'ליאבינסק – מעל מיליון תושבים.
טיומן
מגניטוגורסק
ניז'ני טאגיל
קורגן
סורגוט
נציגי הנשיא במחוז הפדרלי של אוראל

פיוטר לאטישב (18 במאי 2000 – 8 בדצמבר 2008)
ניקולאי ויניצ'נקו (8 בדצמבר 2008 – 6 בספטמבר 2011)
יבגני קוייבאשב (ספטמבר 2011 – מאי 2012)
איגור חולמנסקיך (מאי 2012 – יוני 2018)
ניקולאי צוקאנוב (יוני 2018 – נובמבר 2020)
ולדימיר יאקושב (נובמבר 2020 – ספטמבר 2024)
ארטיום ז'וגה (אוקטובר 2024 –)
סטון (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  ג'ון קורן 
 תסריט:  Angus MacLachlan 
 שחקנים ראשיים:  רוברט דה נירו אנוור ג'וקג' Peter Lewis פרנסס קונרוי אדוארד נורטון מילה יובוביץ' Liam Ferguson 
 מוזיקה:  ג'ון בריאון 
 צילום:  מריסה אלברטי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  Overture Films, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  10 בספטמבר 2010 
 משך הקרנה:  101 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט כלא, סרט פעולה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   stone
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
סטון (באנגלית: Stone) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת מותחן פשע משנת 2010. הסרט בוים על ידי ג'ון קורן, נכתב על ידי אנגוס מקלכלן וכיכבו בו רוברט דה נירו, אדוארד נורטון ומילה יובוביץ'.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-10 בספטמבר 2010 וכחודש לאחר מכן ב-8 באוקטובר 2010 יצא בבתי הקולנוע בארצות הברית.
עלילת הסרט

ג'ייק מייברי, שוטר האחראי על הענקת חנינות לאסירים, סופר את הימים עד ליום הפרישה שלו. אחד התיקים האחרונים שבהם מיועד מייברי לטפל הוא של האסיר ג'רלד "סטון" קריסון, אשר הואשם בהעלמת ראיות הקשורות לרצח סבו וסבתו. כדי לצאת לחופשי על "סטון" לשכנע את ג'ייק שהוא השתקם במהלך שנות המאסר שריצה בכלא. עבור "סטון" השחרור הוא עניין של חיים ומוות. הוא אינו מתכוון לקבל מג'ייק תשובה שלילית.
שחקנים

רוברט דה נירו - ג'ייק מברי
אדוארד נורטון - ג'רלד "סטון" קריסון
מילה יובוביץ' - לוסיטה, אשתו של סטון
פרנסס קונרוי - מדליין, אשתו של ג'ק
אנבר ג'וקאי - ג'ייק מברי בצעירותו
הערות שוליים

1 2  טל לוין, עכבר העיר, סטון: רוברט דה נירו, אדוארד נורטון ורוח הקודש, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2010
ערך זה הוא קצרמרבנושא סרטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דמוקרטTV

| --- | --- |

”הקול של הרוב הליברלי בישראל”
 פרטי הערוץ
 מדינה:  ישראל ישראל
 קטגוריה:  כללי, חדשות
 סוג:  גוף תקשורת עצמאי
 תאריך השקה:  10 במאי 2020
 בעלות:  דרכנו
 שפה:  עברית
 משרד ראשי:  אולפני ynet ראשון לציון
 אזור קליטה:  ישראל
 פורמט תמונה:  720p (HDTV)
 democratv.org
דמוקרטTV הוא גוף תקשורת המונים, שמפעיל ארגון "דרכנו", באמצעות מימון המונים. המיזם מפעיל אתר חדשות וערוץ תקשורת באינטרנט הפועל בעיקר דרך הרשתות החברתיות, המעביר מדי יום משדר חדשות מרכזי בשידור חי, המסקר את אירועי היום מנקודת מבט ביקורתית דרך דיונים וראיונות ומתמקד בנושאי דמוקרטיה, ממשל ונושאים נוספים שעל סדר היום. לפי נמרוד דוויק, ממקימי הפלטפורמה, מטרת הקמתה הייתה לאפשר לקהל צעיר הזדמנות לצרוך תוכן לא-ליניארי, מבלי לוותר על עומק, ומבלי לגלוש לפופוליזם.
היסטוריה > הקמה

ב-21 במרץ 2020 ארגנה "דרכנו", יחד עם התנועה למען איכות השלטון בישראל, המרכז הרפורמי לדת ומדינה, הברית הישראלית ומרכזים לצדק חברתי מחאת רשת שבה צפו כחצי מיליון איש. המחאה אורגנה על רקע המשבר הפוליטי בישראל והתפרצות נגיף הקורונה בישראל, בעקבות עיכוב הצבעה על מינוי קבוע של יושב ראש הכנסת וחוסר פיקוח של הכנסת על הממשלה בעת הטלת צעדי חירום. דרכנו הזמינה את לוסי אהריש להנחות את ההפגנה. למחרת שידור ההפגנה פוטרה אהריש מתאגיד השידור הישראלי.
בעקבות פיטוריה מ"כאן", "דרכנו" הציעו לאהריש להצטרף לפרויקט, בהובלתה כמנחה, וב-26 במרץ 2020 הושק קמפיין מימון המונים להקמת מערך השידורים. הפרויקט גייס 30 אלף ש"ח ו-600 מנויים.
בשבוע הראשון לפרויקט הוא הגיע ל-210 אלף צופים במהדורות, לתפוצה של למעלה מחצי מיליון גולשים ובוצעו למעלה מ-100 אלף אינטראקציות עם הגולשים בעמוד הפייסבוק וגיוס שותפים-עורכים הגיע ל-1,800, בסכום של 82,000 ש"ח לחודש. במהלך תקופת הפיילוט, תוכני הערוץ הגיעו ל-10 מיליון דקות צפייה, 40 אלף עוקבים ומאות אלפי אינטראקציות לשידורים החיים.
ב-10 במאי 2020, לאחר פיילוט, הושקו שידורי דמוקרטTV במתכונת הרצה שנמשכה עד 13 באוגוסט 2020. לאחריה, התקיימה תקופת פגרה לצורך היערכות והפקת השידורים חודשה ב-1 בספטמבר. ב-31 באוגוסט 2020 נחשף לוח שידורים חדש. בדצמבר 2020, הוקם אתר חדש למיזם.
אופן פעולה

דמוקרטTV עובד במודל של שיתוף פעולה עם הצופים. הוא נשען על מימון המונים ולשותפים כספיים יש השפעה על תוכני הערוץ והם נהנים מגישה לעורכים, לשדרנים ולצוות. ניתן להפוך לשותף על ידי תרומת סכום קבוע מדי חודש בגובה שנבחר מבין הסכומים המוצעים באתר.
תכנים

המהדורה המרכזית (2020–2023) – תוכנית ראיונות בהובלת לוסי אהריש. בכל שבוע היה נבחר הנושא המרכזי בו יעסקו בתוכנית במהלך השבוע. התוכנית כללה ראיונות (מכונה, "ראיון מרכזי") אחד על אחד עם מרואיין מרכזי, פאנלי דעה, טורי דעה ומונולוגים.
פותחים ת'פה (2021–רץ) – מונולוגים של אישי ציבור שונים על סוגיות השעה, ונושאים ערכיים שונים.
'שיחה אישית' עם לוסי אהריש (2022–2023) – תוכנית בה העיתונאית לוסי אהריש פותחת שיחה אישית עם דמויות בולטות מן מגוון תחומים.
לעמוד על דעתי (2022–רץ) – בתוכנית, המתמודדים יתמודדו בדיון עם שעון סביב נושא דיון מרכזי. בנוסף, יישאלו על תחום ההתמחות האישי שלהם, יענו על שאלות מפתיעות וינסו להרוויח מדליות על חשיבה מהירה, דיון מכבד, הסכמה בין הצדדים, וגם יקבלו נקודה שחורה על חריגה מכללי הדיון.
בגובה העיניים (2020–2021) – תוכנית אשר קידמה אקטיביזם חברתי של בני נוער, מודעות, מעורבות ופעילות פוליטית. בתוכנית, ילד בשם יהלי מארח פוליטיקאים מכל הקשת הפוליטית.
קול העם (2021) – מיני סדרה בארבעה חלקים על מהות הפליטים בישראל: חוויות ועדויות ממקור ראשון, התקוות לעתיד והדור הבא בישראל.
כלכלת ישראל (2021) – סדרת חקר עתיקות וארכאולוגיה, בה ישראל פריי עונה על שאלות נפוצות בתחום.
אורלי וגיא בדמוקרטיוי (2020–2021) – תוכנית בה גיא מרוז ואורלי וילנאי ענו על שאלות הצופים וסיקרו עיתונאים וחוקרים. בשנת 2021 התוכנית הופסקה על ידי הערוץ, בשל אי הסכמות על אופן הצגת נושא הקורונה והעדר בדיקת נאותות של מובאות הדוברים בה.
רשות הציבור (2020–2021) – תוכנית ראיונות עם דמויות בולטות בחברה הישראלית, בה המרואיינים עונים לשאלות הצופים.
מי מפחד משיתוף הציבור? (2022) – משה דרור בודק אילו עיריות משתפות את הציבור שלהן בצורה תקינה.
סיפורי ארץ ישראל (2021) – תוכנית בה ישראל פריי מדבר על מקומות בארץ ישראל ומראיין אנשים שונים בה
כיכר סחריר (2020–2021) – תוכנית העוסקת בניתוח, חשיפה והפרכה של ספינים תקשורתיים. "כיכר סחריר" משודרת כל יום רביעי בשעה 19:00 מיד לאחר המהדורה המרכזית, בהנחיית יוסי לוי.
מגישים בהווה ובעבר

אטילה שומפלבי
דרור רפאל
שניאור ובר
גונן בן יצחק
לוסי אהריש, גדי סוקניק, טל שניידר, הני זובידה – המהדורה המרכזית
סאמח זוקות
אמילי עמרוסי – לעמוד על דעתי, המהדורה המרכזית
משה דרור – מי מפחד משיתוף הציבור?
מיכל מצוב – נוע תנועה
חמי רודנר – הפלייליסט שלי
גל קרפל – פותחים ת'פה
זהר רץ – הפטיפון של פטימר
רועי כ"ץ – שבתרבות
שלומי לקאו – בתוך המצעים
רוני גאמר – קול העם
אות אביר התקשורת

הערוץ חילק את אות אביר התקשורת על שם יצחק לבני. רשימת הזוכים:
2021: מיכל פעילן וישראל פריי
2022: שני אשכנזי ומוחמד מג'אדלה
בשנת 2023 לא הוענק האות בעקבות מלחמת "חרבות ברזל".
פולמוס סביב פעולות הערוץ > עתירת "הליכוד" נגד פעילות הערוץ

ב-14 במרץ 2021, מפלגת הליכוד עתרו לוועדת הבחירות המרכזית בדרישה לסגור את דמוקרטTV. בפנייתם, הם טענו כי דמוקרטTV הוא "ערוץ תעמולה הפועל באופן חד צדדי." העתירה נדחתה על ידי ועדת הבחירות.
פולמוס סביב פעולות הערוץ > אורלי וגיא

אורלי וגיא שידרו בערוץ, אך בעקבות הסרת ראיון שערכו עם פרופסור יורם לס על מגפת הקורונה, החליטו שהם מפסיקים לשדר. מהזוג נמסר: "החלטנו להפסיק לשתף פעולה עם הערוץ הזה אחרי שנה של עבודה משותפת שבה הערוץ מימן את עלות השידורים שלנו. מדובר בסתימת פיות מהסוג הגרוע ביותר ולא נוכל כאמור לשתף עם זה יותר פעולה".
הערות שוליים

↑  דמוקרטTV, באתר דרכנו
↑  דרור פויר, ‏הדילמה החרדית והעיתונאי הבודד שרץ לתוך האש: "אני מותש", באתר גלובס, 29 בנובמבר 2020
↑  ענת ביין-לובוביץ', ‏כך כבשה העיתונות האקטיביסטית את לב המיינסטרים, באתר גלובס, 31 באוגוסט 2020
↑  נינה פוקס וגלעד מורג, מחאה בצל הקורונה: יותר מחצי מיליון בהפגנה וירטואלית נגד נתניהו, באתר ynet, 21 במרץ 2020
↑  לוסי ממשיכה להילחם על הדמוקרטיה בדמוקרט tv (העלאה נוספת), סרטון בפייסבוק, ריאיון של לוסי אהריש בתוכנית "גלית ואילנית" ב"קשת 12"
↑  "לא אשב מהצד, גם אם זה עולה לי בפרנסה": לוסי אהריש פוטרה מ"כאן", באתר מעריב אונליין, 22 במרץ 2020
↑  לוסי אהריש תפסיק להגיש את "סוכן תרבות" בכאן, באתר ‏מאקו‏, 22 במרץ 2020
↑  מערכת טיים אאוט, ‏דמוקרט.TV: קמפיין גיוס להקמת מיזם עיתונאי בהובלת לוסי אהריש, באתר "Time Out ישראל", 26 במרץ 2020
↑   דמוקרט.TV - הקול של הרוב המתון. לוסי נרתמה, עכשיו זה תלוי בכם, סרטון  באתר יוטיוב
↑  הודעת פינק אודות גיוס כספים, בעמוד הפייסבוק של יאיא פינק, 29 במרץ 2020
↑  מיקי לוין, ‏אחרי שפוטרה: לוסי אהריש גייסה עשרות אלפי שקלים, באתר מעריב אונליין, 31 במרץ 2020
↑  דיווח אודות ההתקדמות במהלך השבוע הראשון, בעמוד הפייסבוק של דמוקרטtv, 22 במאי 2020
↑  יחד מחזירים את דמוקרטTV ואת לוסי לאוויר!, בעמוד הפייסבוק של דמוקרטtv, 16 באוגוסט 2020
↑  עוד 24 שעות לחזרתה של דמוקרטTV, בעמוד הפייסבוק של דמוקרטtv, 31 באוגוסט 2020
↑  היום לראשונה אנחנו נותנים לכם הצצה לשיחת השותפים שלנו שלוסי מקיימת בזום עם כל מי שתומך בנו באופן קבוע בכל סכום., סרטון בפייסבוק
↑  פרסום לוח השידורים החדש, בעמוד הפייסבוק של דמוקרטtv, 31 באוגוסט 2020
↑   דמוקרטTV בהובלתה של לוסי אהריש חוזרת לאוויר ובגדול!, סרטון  באתר יוטיוב
1 2  כפיר אדר, אורלי וגיא שוברים את הכלים: "לא נשדר בדמוקרטTV", באתר אייס, 15 בספטמבר 2021
↑  מיכל פעילן וישראל פריי – הזוכים באות ‘אביר.ת התקשורת’ ע”ש יצחק לבני בכנס דמוקרטTV, באתר דמוקרטTV, ‏24.6.2021
↑  כתבת הסביבה והאקלים של גלובס שני אשכנזי ופרשן גלובס מוחמד מג'אדלה זכו בפרס "אבירי התקשורת החופשית", באתר גלובס, 7 ביוני 2022
↑  אביחי דלאל, הליכוד נגד דמוקרTV: נותן רוח גבית להפגנות, באתר אייס, 15 במרץ 2021
↑  יובל יועז, לא החוש הקומי של נתניהו, ולא החוק המיושן, יזיזו את פוגלמן מלבצע את תפקידו, באתר זמן ישראל, 14 במרץ 2021
סמל התוכנית "כיכר סחריר"
סמל התוכנית "אורלי וגיא", שהפסיקו לשדר בערוץ ב-15 בספטמבר 2021
סמל התוכנית "שיחה אישית" עם לוסי אהריש, 2022
לוסי אהריש, אחת מהדמויות הבולטות ב"דמוקרטTV"
חגור

| --- | --- |
בית הכנסת ומרכז המושב
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: המרכז
מועצה אזורית: דרום השרון
גובה ממוצע: ‎34 מטר
תאריך ייסוד: 1949
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 1,146 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎-0.5% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) חגור(למפת גוש דן רגילה) חגור(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חגור(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חגור32°08′15″N 34°56′49″E﻿ / ﻿32.1374325790708°N 34.9470055782949°E﻿ / 32.1374325790708; 34.9470055782949  heמפת היישובים של מועצה אזורית דרום השרון (in English: Drom HaSharon Regional Council) באדום - חגור בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 8 מתוך 10

חֲגוֹר הוא מושב במועצה אזורית דרום השרון, השוכן בין ראש העין לכפר סבא. המושב נוסד בשנת 1949 כמושב שיתופי על ידי יוצאי גדוד 9 של הפלמ"ח, ועולים חדשים, בייחוד מבולגריה ואיראן. בעבר תחום העיסוק המרכזי היה חקלאות.
במושב ישנו מועדון נוער, מועדון חוגים, בית עם, בית כנסת, צרכנייה, גן ילדים, קופת חולים, ספרייה, בריכת שחייה ומגרשי טניס. ילדי המושב לומדים במספר בתי ספר שונים באזור השרון ("מתן", "צופית" שעבר לבית ברל). תלמידי חטיבת הביניים ותלמידי התיכון לומדים בבית חינוך ירקון שנמצא ליד מושב נווה ירק במתחם המועצה האזורית דרום השרון.
במושב הוקם מרכז מיחזור לצורך הגברת המודעות לשמירה על איכות הסביבה בקרב הילדים והנוער.
ממושב זה יצאו קצינים רבים, הבולטים שבהם הם שני הרמטכ"לים לשעבר, גבי אשכנזי ודני חלוץ.
מקור השם

בשנת 1954 קבעה ועדת השמות הממשלתית את השם חגור למושב. מקור השם בפסוק ”חֲגוֹר חַרְבְּךָ עַל יָרֵךְ גִּבּוֹר הוֹדְךָ וַהֲדָרֶךָ” (תהילים, מ"ה, ד').
היסטוריה

הגרעין המייסד של המושב כלל יוצאי בולגריה, אנשי גח"ל, שקבלו הכשרה בנהלל. המושב נוסד בנובמבר 1949. הקמת המושב תוארה במאי 1951:
במסגרת תנועת מן העיר אל הכפר פעלה תנועת המושבים בסוף 1952 להביא למושב 30 משפחות נוספות.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוגוסט 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  שמות נכונים ליישובים, חרות, 5 במאי 1954
↑  ש. אנגל, חגור לרגלי הרי אפרים, דבר, 7 במאי 1954
↑  14 ישובים חדשים, העולם, 15 בדצמבר 1949
↑  ברוך וויניצקי, ההתיישבות אשר על הגבול, חרות, 18 במאי 1951; המשך
↑  נתן דונביץ, חמישה חצים אל הכפר, הארץ, 24 באוקטובר 1952
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588272705171
ריאל ואיאדוליד

מועדון כדורגל ריאל ואיאדוליד S.A.D. (בספרדית: .Real Valladolid Club de Fútbol, S.A.D), או בקיצור ריאל ואיאדוליד (Real Valladolid), או רק ואיאדוליד (Valladolid), הוא מועדון כדורגל מהעיר ואיאדוליד המשחק בלה ליגה.
הבעלים (82%) והנשיא הנוכחי של הקבוצה הוא כדורגלן העבר של נבחרת ברזיל, רונאלדו.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1928 מאיחודם של ריאל יוניון דפורטיבה דה ויאדוליד ומועדון דפורטיבו ספרד.
המועדון העפיל לראשונה ללה ליגה בסיום עונת 1947/1948, כשזכה באליפות הליגה הספרדית השנייה והפך למועדון הראשון מקסטיליה שמשחק בלה ליגה. בעונה שלאחר מכן הקבוצה הגיעה, גם לראשונה בתולדותיה, לגמר הגביע המקומי אך הובסה בגמר 1–4 על ידי אתלטיק בילבאו. את עשר השנים הבאות בילתה בליגה הראשונה.
בשנים שלאחר מכן המועדון התנדנד לאורך השנים בין הליגה הבכירה, הלה ליגה, לליגה השנייה, ובסיום עונת 1970/1971 הדרדר לליגה השלישית.
בעונת 1983/1984 הקבוצה זכתה בגביע הליגה הספרדית.
בעונת 1989/1990 העפילה לגמר הגביע הספרדי, בפעם השנייה בתולדותיה, אך שוב לא הצליחה לזכות בו. ההישג שלה באותה שנה היה שהיא העפילה עד לשלב רבע גמר גביע אירופה למחזיקות גביע, מה שמהווה להישג השיא שלה במפעלים האירופיים.
המיקום הגבוה ביותר של הקבוצה במהלך תקופה זו בת 11 שנים היה המקום השביעי בו סיימה בעונת 1996/1997.
בעונת 2006/2007 שיחקה הקבוצה בליגה השנייה וצברה 88 נקודות, כמות שיא עבור המועדון. הקבוצה זכתה באליפות הליגה ושבה לליגה הבכירה, כאשר הובילה במהלך העונה בפער של מעל עשרים נקודות ולא הפסידה 29 משחקים ברציפות. הייתה זו העלייה המהירה ביותר בתולדות הליגה.
בסיום עונת 2009/2010 ירדה הקבוצה שוב לליגה הספרדית השנייה ובחלוף שנתיים שבה לליגה הראשונה. בסיום עונת 2013/2014 הקבוצה נשרה שוב לליגה השנייה.
בעונת 2017/2018 הקבוצה ניצחה את נומנסיה בפלייאוף העלייה והבטיחה את חזרתה ללה ליגה. אך העפלתה לליגה לוותה בביקורת רבה על ההתנהלות הכספית של המועדון, בעקבות חוב שעמד על 25 מיליון אירו.
בספטמבר 2018 קבוצת רכישה בהובלתו של רונאלדו, שחקן העבר הברזילאי, רכשה, תמורת 30 מיליון אירו, 51% מהשליטה בקבוצה. בעונתו הראשונה במועדון סיימה הקבוצה במקום ה-16 בלה ליגה. החל מאפריל 2020 מחזיק רונאלדו הברזילאי ב-82% ממניות המועדון, והוא גם נשיאה הנוכחי.
בתום עונת 2020/2021 ירדה הקבוצה לליגה הספרדית השנייה (סגונדה דיוויסיון), כאשר אל שורותיה הצטרף שון וייסמן הישראלי, אשר נרכש בסכום של 4 מיליון יורו, סכום שיא עבור הקבוצה עד אז, אולם לאחר עונה אחת, אותה סיימה במקום השני בטבלת הסגונדה דיוויסיון, חזרה הקבוצה לליגת העל הספרדית, הלה ליגה. בעונה שלאחר חזרתה לליגה, עונת 2022/2023, שבה לליגה השנייה.
בעונת 2023/24 שבה לליגה הבכירה לאחר שסיימה את העונה בליגה השנייה במקום השני.
סגל הקבוצה

נכון ל-15 בספטמבר 2024
תארים

גביע הליגה הספרדית: 1983/1984
הליגה הספרדית השנייה (3): 1947/1948, 1958/1959, 2006/2007
גביע הפדרציה הספרדית: 1952/1953
ראו גם

ואיאדוליד (כדורסל)
הערות שוליים

↑  רונלדו הברזילאי רכש את קבוצת ריאל ויאדוליד, באתר כלכליסט, 3 בספטמבר 2018
↑  וייסמן כבש, ויאדוליד חזרה ללה ליגה, באתר ערוץ הספורט, 29 במאי 2022
↑  Primer equipo, www.realvalladolid.es (בספרדית)
כדורגלני ואיאדוליד חוגגים במרפסת בניין העירייה את העפלת הקבוצה ללה ליגה בעונת 2007
ג'ורג' בלדוק

ג'ורג' הנרי איבור בלדוק (באנגלית: George Henry Ivor Baldock; ביוונית: Τζορτζ Μπάλντοκ;‏ 9 במרץ 1993 – 9 באוקטובר 2024) היה כדורגלן אנגלי-יווני ששיחק בעמדת המגן הימני.
קריירת מועדונים

בלדוק החל את הקריירה בקבוצת מילטון קינס דונס, ממנה הושאל לקבוצות נורת'האמפטון טאון, טאמוורת', איי. בי. וי. ואוקספורד יונייטד. בהמשך שיחק בשפילד יונייטד במסגרת הפרמייר ליג והפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
ב-29 במאי 2024 חתם על חוזה לשלוש שנים בפנאתינאיקוס מליגת העל היוונית. בסך הכל ערך שלוש הופעות ליגה במדי המועדון עד למותו.
קריירה בין-לאומית

בלדוק היה ממוצא יווני דרך סבתו, והיה רשאי לייצג את נבחרות יוון ואנגליה. ב-27 במאי 2022 זומן לראשונה לסגל נבחרת יוון על-ידי המאמן גוסטבו פוייט, לקראת משחקי ליגת האומות 2022/2023 בחודש יוני. ב-2 ביוני ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1-0 על נבחרת צפון אירלנד.
חיים אישיים ומותו

אחיו הוא הכדורגלן סם בלדוק (אנ').
ב-9 באוקטובר 2024, בגיל 31, נמצא בלדוק מת בבריכה שבביתו.
הערות שוליים

↑  NonLeagueDaily.com, web.archive.org, ‏2012-03-26
↑  Fótbolti.net, www.fotbolti.net (באיסלנדית)
↑  "George Baldock: Sheffield United sign MK Dons defender for undisclosed fee". BBC Sport (באנגלית בריטית). 2017-06-13. נבדק ב-2024-10-10.
↑  Στον Παναθηναϊκό μέχρι το 2027 ο Μπάλντοκ, ΠΑΕ ΠΑΝΑΘΗΝΑΪΚΟΣ, ‏2024-05-29 (ביוונית)
↑  "George Baldock: Sheffield United defender called up by Greece". BBC Sport (באנגלית בריטית). 2022-05-27. נבדק ב-2024-10-10.
↑  "Nations League: Northern Ireland lose scrappy opener to Greece as dismal run continues". BBC Sport (באנגלית בריטית). 2022-06-01. נבדק ב-2024-10-10.
↑  Northern Ireland vs. Greece - 2 June 2022 - Soccerway, int.soccerway.com
↑  George Baldock dies: Former Sheffield United defender found dead aged 31, BBC Sport, ‏2024-10-09 (באנגלית בריטית)
מדינות לפי תוחלת חיים

תוחלת החיים הממוצעת לנשים ולגברים בעולם על פי נתוני ה- CIA Factbook, משנת 2013.
להלן רשימות נבחרות של מדינות לפי תוחלת החיים. תוחלת החיים היא אומדן למספר השנים הממוצע שבני אדם חיים במדינות מסוימות. היא הערכה לגיל הממוצע אליו יגיעו אלה שזה עתה נולדו אם שיעורי התמותה בעתיד יישארו כפי שהם. לרוב מבוצעת הערכה לתוחלת החיים של גברים ונשים בנפרד.
נתוני תוחלת החיים משקפים, בין היתר, את איכות שירותי הבריאות במדינות העולם וכן גורמים נוספים, כגון: מלחמות מתמשכות, השמנה, והידבקות ב-HIV.
על פי נתוני האו״ם, תוחלת החיים הממוצעת ברחבי העולם נכון ל-2015 הייתה 71.5 שנים (68 שנים ו-4 חודשים עבור גברים ו-72 שנים ו-8 חודשים עבור נשים). על פי נתוני ארגון הבריאות העולמי, נשים חיות בממוצע יותר מגברים בכל העולם פרט למאלי ולאסוואטיני.
המדינות בעלות תוחלת החיים הנמוכה ביותר על פי ארגון הבריאות העולמי הן סיירה לאון, הרפובליקה המרכז אפריקאית, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, גינאה ביסאו, לסוטו, סומליה, אסוואטיני, אנגולה, צ'אד, מאלי, בורונדי, קמרון ומוזמביק. מתוך אותן מדינות, רק בלסוטו, אסוואטיני ומוזמביק שיעור האיידס היה גדול מ-12% בקבוצת הגיל 15–49.
תוחלת חיים בבריאות טובה (Healthy Life Expectancy - HALE), היא שיטת מדידה של תוחלת החיים המקזזת שנים בהם סובלים ממחלה קשה או מפציעה. כלומר, מספר השנים הצפויות בלידה של חיים "בבריאות מלאה".
השוואת תוחלת החיים בין מדינות שונות עלולה להיות בעייתית, בעיקר משום שלא בכל המדינות מבוצע רישום מדויק למקרים המוות בלידה.
תוחלת החיים במדינות העולם לפי ה-CIA ‏(2017)

תוחלת החיים הממוצעת במדינות העולם לפי ארגון הבריאות העולמי (2015)
תוחלת החיים של גברים ב-2009.
תוחלת החיים של נשים ב-2009.
2016 אומדני תוחלת החיים על ידי CIA World Factbook .   > 80  > 77.5  > 75  > 72.5  > 70  > 67.5  > 65  > 60  > 55  > 50
מוזיקת בס

| --- | --- |
 מקורות סגנוניים:  מוזיקת דאנס אלקטרונית, מוזיקת היפ הופ
 מקורות תרבותיים:  שנות ה-1980
 כלים:  תוף בס, סינתיסייזר, מכונת תופים, רולנד TR-808
 
מוזיקת בס (באנגלית: Bass music) הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של מוזיקת דאנס אלקטרונית ומוזיקת היפ הופ שנוצר בשנות ה-1980, תוך התמקדות בקול של תופי בס ובייסליינים, בדרך כלל באמצעות סינתיסייזרים ומכונות תופים, ובמיוחד רולנד TR-808 (אנ'). כפי שמציין מקור אחד, יש "רבים סוגים שונים של מוזיקה בס, כל אחד מהם מביא לספין שונה על אחד המרכיבים הרועשים ביותר של המוזיקה".
בין הז'אנרים שהושפעו מהז'אנר ניתן למנות:
בס האוס (גר')
בייסליין
דראם אנד בייס
דאבסטפ
פוטוורק (אנ')
פיוצ'ר בס
גליץ'
גקום (אנ')
בס מידטמפו
מומבהטון
מוזיקת טראפ EDM
מוזיקת בס בריטית (אנ')
גראז' בריטי
ווייב (אנ')
וונקי (אנ')
מיאמי בס