stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסלאם שיעי
שינויים מודרניים והחרפת המתח עם הסונים

עד שנות ה-60 של המאה ה-20 דגלה כל עדת השיעה באידאולוגיה בסיסית של הרכנת ראש ואי-השתתפות במערכת הפוליטית במדינות בהן שהו אנשיה, מתוך ציפייה שקטה לחזרתו של האימאם הנעלם. בעיראק בה רוב האוכלוסייה הלא כורדית היא שיעית, מלכי עיראק ונשיאי עיראק היו ערבים-סונים. וכך רוב האליטה העיראקית. בלבנון בה הייתה העדה הגדולה ביותר במדינה מפוצלת, הייתה העדה המושפלת ביותר. לפי שיטת המפתח העדתי לחלוקת משרות השלטון זכו השיעים רק בתפקיד יו"ר הפרלמנט וסבלו מהתנשאות והדרה מצד כל העדות האחרות ובפרט מצדם של הנוצרים המרונים, אף על פי שהם מהווים מיעוט במדינה. בתימן היה המצב שונה. והשלטון היה בידי האימאמים השיעים.
כל זאת השתנה עקב הנהגתו של האימאם מוסא א-צדר. א-צדר, שהתמנה לאימאם בראשית שנות השישים, ביקש עבור העדה הגדרה עצמית, שוויון זכויות ושיתוף בחיי המדינה באופן פעיל על ידי יוזמות של חינוך, תרבות ופעילות פוליטית. א-צדר הסתייג מן הפלסטינים הסונים, בהם ראה גורם זר ומפריע וביקש ברית עם העלווים הסורים. א-צדר יזם את הקמתה של "המועצה האסלאמית השיעית העליונה" שהוכרה בצעד חסר תקדים על ידי הפרלמנט הלבנוני ב-1967 והנהיג את "תנועת המקופחים" שתבעה שוויון זכויות עבור השיעים, בעיקר בדרום לבנון. במקביל ובחשאי, בניגוד לתדמיתו כשוחר שלום, טיפח א-צדר את המיליציה החמושה "אמל", כיוון שלא יכלה להתקיים עדה לבנונית באותה עת ללא מיליציה חמושה. בכך הפכה העדה השיעית לראשונה בהיסטוריה המודרנית לעדה בעלת מודעות, תביעות וכוח צבאי עצמאי.
באותה עת קם באיראן האייתוללה ח'ומייני, שדרש והטיף לכך שהשיעה לא רק תהיה בעלת שוויון זכויות אלא תנהיג על פי תפיסת "שלטון חכם ההלכה", לפיה העולמא (מועצת החכמים) צריכים להנהיג את המדינות המוסלמיות. תפיסתו לא הייתה מוגבלת אלא גלובלית. הטפותיו צברו תומכים רבים ובשנת 1978 גורש על ידי השאה לפריז, אך שנה מאוחר יותר שב לאיראן בשיאה של המהפכה האיראנית ותפס את עמדת ההנהגה.
א-צדר נעלם בלוב ב-1978 ולנעליו נכנס השיח מוחמד חוסיין פדלאללה. פדלאללה נולד בנג'ף ולמד באיראן וכך הכיר באופן עמוק את השיעה האיראנית, מאידך הוא חי רוב חייו בלבנון, בשכונה בביירות שאכלסה פליטים שיעים ופלסטינים מדרום המדינה. כך הפך פדלאללה לציר מחבר בין ההתעוררות והתסיסה השיעית באיראן לבין ההתעוררות השיעית בלבנון. אולם, בניגוד לא-צדר, שתפס את תפקידו כיוצר בידול, הפרדה וזהות נפרדת בין העדה השיעית לשאר העדות, ביקש פדלאללה לאחד בין השיעים לפלסטינים, תוך שמירת ההגמוניה השיעית. זאת בניגוד לדרכה של השיעה כל ימיה. הדבק המאחד היה שנאה למדינת ישראל. במהלך מבצע ליטני ומלחמת לבנון הראשונה הטיפה ההנהגה השיעית הדתית בהשראתו באופן חריף נגד הציונים, תוך האשמת ישראל ברצון לכבוש את לבנון. הברית בין ישראל לנוצרים, שנואי נפשם של השיעים, רק חיזקה את הדבק המאחד.
על אף שפדלאללה ניסה בתחילה לרתום לצידו את "אמל", רוחו של א-צדר הייתה חזקה מדי בארגון ומשימתו לא צלחה. לפיכך הקים בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20, תוך סיוע פעיל של אירן, את ארגון חזבאללה, אך לא שימש בו בתפקיד רשמי, אלא כמנהיג רוחני בלבד.
התסיסה השיעית להגדרה עצמית, לשוויון זכויות ולהשתחררות מעול הסונים התפשטה במספר התפרצויות לריכוזים שיעים בעיראק, במחוזות המזרחיים של סעודיה ובבחריין. התפרצויות אלה נתמכו על ידי איראן ודוכאו על ידי השלטון הסוני, האחרונה שבהן דוכאה במסגרת ההפגנות בבחריין (2011).
חגים וימים חשובים

עיד אל-פיטר – חג המשותף לכלל המוסלמים ומציין את תום צום רמדאן.
עיד אל-אדחא – חג המשותף לכלל המוסלמים ומציין את העלייה לרגל לאתרים הקדושים באזור מכה
עשוראא – היום העשירי בחודש מוחרם, הוא החודש הראשון של השנה המוסלמית. ביום זה נהרג האימאם חוסיין בן עלי, והוא יום של אבל. חוסיין היה האימאם השלישי, והוא סמל של מות קדושים ועמידה כנגד הדיכוי של המוסלמים השיעים בידי המוסלמים הסונים.
ארבעין – ביום העשרים של החודש צפר, 40 יום לאחר עשוראא. ביום זה זוכרים את ההשפלה והדיכוי של בני ביתו של חוסיין, כשהם הוגלו מכרבלא (שבמרכז עיראק) לדמשק, כשרבים מתו בדרך.
עיד ע'דיר ח'ום – נחוג ב-18 בחודש ד'ו אל-חיג'ה, החודש האחרון בשנה המוסלמית. לפי אמונתם של השיעים, ביום זה בשנה ה-10 להג'רה הכריז מחמד על עלי בן אבי טאלב כעל יורשו, וזאת ליד הנחל חֻ'ם (ע'דיר בערבית פירושו נחל).
אל-מובאהילה (ערבית: المباهلة) – נחוג ב-24 בד'ו אל-חיג'ה. מציין את ניצחונו של מוחמד בוויכוח לשם שמיים שערך נגד חכמי דת נוצרים שהגיעו לאל-מדינה מנג'ראן.
מוולִד א-נַבּי – יום הולדתו של מוחמד, וכן יום הולדתו של האימאם ג'עפר א-צאדק (נחוג גם בחלק מהעדות הסוניות).
לילת אל-בַּרַאאַה (ערבית: ليلة البراءة) או אמצע שַעבַּאן (ערבית: نصف شعبان) – הלילה שבין 14–15 בחודש שעבאן, משמעותי לכל המוסלמים אבל בעיקר לשיעים מכיוון שהוא יום הולדתו של האימאם האחרון, מוחמד אל-מהדי.
ראו גם

התאולוגיה השיעית
עלווים
דרוזים
יחסי סונים-שיעים
אסלאם שיעי באפגניסטן
רשיד א-דין סנאן
עבדאללה אלהררי
חדית' ע'דיר ח'ום
לקריאה נוספת

אורי גולדברג, לחשוב שיעית, אוניברסיטה משודרת, הוצאת מודן, 2012.
ולי נסר, התחייה השיעית: כיצד יעצבו המאבקים הפנים-אסלאמיים את העתיד, מאנגלית: צילה אלעזר (תל אביב: ידיעות ספרים, 2011).
Martin Kramer (ed.), Shi'ism, Resistance and Revolution, Boulder, CO, 1987 ISBN 978-0813304533
הערות שוליים

↑  Halm, Heinz, 1942-, The shiites : a short history, 2nd ed., updated and enl, Princeton: Markus Wiener Publishers, 2007
↑  Lakhani, M. Ali., 1955-, The sacred foundations of justice in Islam : the teachings of ʻAlī ibn Abī Ṭālib, Bloomington, Ind.: World Wisdom, 2006
↑  Shiʻism : doctrines, thought, and spirituality, Albany: State University of New York Press, 1988
↑  Muṭahharī, Murtaz̤á., Fundamentals of Islamic thought : God, man, and the universe, Berkeley: Mizan Press, [1985]
↑  Subḥānī, Jaʻfar., Doctrines of Shiʻi Islam : a compendium of Imami beliefs and practices, London: I.B. Tauris, 2001
↑  יהושע פרנקל, רבע מאה של מחקר מזרחני, קתדרה 100, עמ' 256
↑  המקור לכל הפסקה: אלי אבידר, התהום, הוצאת אגם 2011, עמ' 172-180
| אסלאם |
| --- | --- | --- |
| חמשת עמודי האסלאם | שהאדה (העדות) • אלצלאה (התפילה) • אלזכאה (הצדקה) • צום • אלחאג' (העלייה לרגל) | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| פלגים עיקריים | אסלאם סוני • אסלאם שיעי | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| אישים מרכזיים | מוחמד • ח'ליף ושושלות הח'ליפים • נביאי האסלאם • אימאם שיעי • מהדי • בני לווייתו של מוחמד • נשות מוחמד | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| דמויות היסטוריות נוספות | פאטמה בת מוחמד • עבדאללה אבן א-זובייר • אבו להב | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| קרבות בראשית האסלאם | קרב בדר • קרב אוחוד • קרב השוחה • קרב ח'ייבר | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| אנשי דת (עולמא) | מאלכ אבן אנס • אל נעמאן בן ת'אבת אבו חניפה • אחמד אבן חנבל • מוחמד אבן אידריס א-שאפעי • אבן חג'ר אל-עסקלאני • אל-ע'זאלי | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| ערים קדושות | מכה • אל-מדינה • ירושלים • נג'ף • כרבלא • כופה • כאט'מיה • משהד • סאמרא | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| האתרים הקדושים ביותר | מסגד אל-חראם • מסגד הנביא • מסגד אל-אקצא | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| חגים | הג'רה • לוח השנה המוסלמי • עיד אל-פיטר • עיד אל-אדחא • עשוראא • ארבעין • לילת אל-קאדר | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| מבנים | מסגד • מינרט • מחראב • הכעבה • אדריכלות איסלאמית | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| תפקידים דתיים | אייתולה • מרג'ע • אימאם • מולא • קאדי • מופתי • מואזין |  |
| טקסטים וחוקים | קוראן • חדית' • אסנאד • מתן • תפסיר • סונה • פיקה • פתווה • שריעה |  |
| אסכולות השריעה | חנפית • חנבלית • ג'עפרית • מאלכית • שאפעית |  |
| אסכולות הכלאם | אשעריה • ג'בריה • מאתורידי • מורג'יאה • מֻעתזילה |  |
| פלגים שיעים | את'נא עשריה • אסמאעיליה • זיידים |  |
| פלגי הח'וארג' | צאפריים • אזארקה • איבאדיה |  |
| תנועות | סופיות • והאביה • סלפיה • אסלאמיזם • אסלאם ליברלי |  |
| פלגים אחרים | אומת האסלאם • חמשת האחוזים • המסורים • אחמדים • זקרי • עלווים |  |
| אמונות קשורות | באביזם • בהאאים • יזידים • סיקיזם |  |
פורטל אסלאם • מונחים בסיסיים • כל הערכים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536430405171  BnF: cb119345553 (data)  GND: 4052455-3  LCCN: sh85121390  NDL: 00570868  NKC: ph328393  TDVİA: sia 
קבר האימאם עלי בנג'ף, עיראק
העולם המוסלמי
מקדש האימאם א-רידא, האימאם השמיני, במשהד, איראן
מקדש פאטמה מעצומה, אחות האימאם השמיני, בעיר קום, באיראן
מקדש האימאם חוסיין, האימאם השלישי, בעיר כרבלא, בעיראק
כל בדיחות אשכול

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אורי סלע
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  הומור
 הוצאה
 הוצאה:  איסר
 תאריך הוצאה:  1966
 מספר עמודים:  34
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001962442
כל בדיחות אשכול הוא ספר הומוריסטי שיצא לאור בכריכה רכה בדצמבר 1966 על ידי הוצאת "איסר". את הספר כתב אורי סלע בשיתוף עם חברו העיתונאי שרגא הר-גיל.
בשנת 1967 יצא כרך ב' עם בדיחות נוספות, כשבשער רשום: "עוד בדיחות אשכול".
על הספר

בספר זה הוצג לקט קטעים ואמירות הומוריסטיות שרווחו בציבור על לוי אשכול וממשלתו.
מחברי החוברת מסבירים במבוא כי "חוברת קטנטונת זאת באה לאסוף את בדיחותיה של תקופת אשכול – ההנאה היחידה שתקופה זו הביאה לאזרחי המדינה". הבדיחות מבטאות דיכאון כבד, מתובל בהומור שחור וגס. "חוברת זו" – כותבת יונה הדרי בדוקטורט שלה "משיח רכוב על טנק" – "מנסחת מצב רוח ציבורי דיכאוני שהגיע לשיאו".
באותה תקופה, היו מיתון חריף ואבטלה: עסקים פשטו את הרגל (שני הבנקים, פויכטוונגר ואלרן, התמוטטו, חברת רסקו הפסיקה את פעילותה) ורבים היגרו לחו"ל ("יורדים"). מאמציהם של אשכול וספיר להסביר שמדובר במשבר חולף נכשלו, והפופולריות של אשכול ירדה פלאים.
על הספר אמר יוסי שריד: "זה הדבר הכי גרוע שיכול לקרות למנהיג. עדיף כבר שישנאו אותך מאשר שיצחקו עליך".
זמן קצר לאחר פרסום החוברת פתחה המשטרה בחקירה כדי לאתר את מחברה. העילה לחקירה הייתה שהמו"ל של החוברת לא ציין עליה את שם בית הדפוס שבו הודפסה ולא את שם המחבר. החקירה לא העלתה דבר. עם השנים, התברר כי מחבר החוברת היה אורי סלע. הוא עשה זאת לשם פרנסה אך גם מתוך תחושה שחוברת זו נותנת ביטוי אמיתי למצב הרוח הציבורי.
מבחר בדיחות

בין הבדיחות:
בנמל התעופה לוד תלו שלט: היוצא אחרון מתבקש לכבות את האור
אספן בולים מוכרח להישאר בארץ בשביל להשיג את מעטפת היום האחרון למדינה.
השר ישראל גלילי שבר את ידו כשניסה להרים את המורל של העם.
לוי אשכול ואורי זוהר נפגשו. שאל לוי אשכול את אורי זוהר מה דעתו עליו. ענה אורי זוהר: שמע, אשכול, את המדיניות שלך עוד הייתי מוכן לסבול, אבל זה שאתה מצחיק את הקהל יותר ממני-על זה לא אסלח לך.
פנחס ספיר (שר האוצר דאז) הבטיח להעמיד את משק המדינה על הרגליים...ובאמת, הרבה אנשים נאלצו למכור את המכוניות שלהם.
האוניברסיטה החליטה להעניק לפנחס ספיר תואר דוקטור כבוד לביוכימיה על שהצליח להפוך את הלירה לזבל אורגני.
ראש ממשלה גרמני חושב כשהוא שותה בירה, ראש ממשלה צרפתי חושב כשהוא אוכל, ראש ממשלה בריטי חושב כשהוא מעשן מקטרת, ראש ממשלה ישראלי חושב אחרי שהוא עושה.
המיתון דומה לברית מילה... לקטנים מקצצים ולגדולים מחלקים עוגות.
ראו גם

אשכול של הומור (ספר)
הערות שוליים

↑  כל בדיחות אשכול, באתר הספרייה הלאומית
↑  כוזיבא, כל בדיחות אשכול, כרך ב', על המשמר, 24 בינואר 1967
↑  חן מלול, מה ההבדל בין לוי אשכול לג'יימס בונד?, באתר הספרייה הלאומית
↑  טל בשן, סופהשבוע, ‏איך פספסנו את לוי אשכול, ראש ממשלה מהסוג שכבר לא מייצרים, באתר מעריב השבוע, 17 ביוני 2013
↑  כל בדיחות אשכול, באתר חנות הספרים של איתמר
| לוי אשכול |
| --- | --- | --- |
| אירועים מרכזיים בעת כהונתו כראש ממשלה | הממשלה ה-11: ביטול הממשל הצבאי על ערביי ישראל (1964) • קבורת זאב ז'בוטינסקי בישראל (1964) • חנוכת מוביל המים הארצי (1964) • ביקור האפיפיור פאולוס השישי בישראל (1964) • הסכם הסחר בין ישראל והשוק האירופאי המשותף (1964) הממשלה ה-12: מזכר ההבנה בין ישראל וארצות הברית (1965) • פרשת בן ברכה (1965) • הבחירות לכנסת השישית  הממשלה ה-13: מיתון 1966 בישראל • ביקור קונרד אדנאואר בישראל (1966) • ביקור לוי אשכול באפריקה (1966) • תקופת ההמתנה ומלחמת ששת הימים (1967) • הקמת מפלגת העבודה הישראלית (1968) • הוועידה הכלכלית היהודית העולמית (1968) |  |
| כללי | ביקורי לוי אשכול בארצות הברית • אזרחים תומכי אשכול • הנאום המגומגם • כל בדיחות אשכול • הלוויית לוי אשכול |  |
| הנצחת לוי אשכול | יד לוי אשכול ובית לוי אשכול • פרס היצירה לסופרים עבריים • חבל אשכול • מועצה אזורית אשכול • גן לאומי אשכול • מאגר אשכול • מגדל אשכול • שדרות לוי אשכול |  |
| משפחתו | בנות זוג: רבקה מהרשק (1927–1922) • אלישבע קפלן (1959–1930) • מרים אשכול (1969–1964)  נועה אשכול (בתו) • תמה שוחט (בתו) • עפרה נבו (בתו) • אליעזר רפאלי (חתנו) • אברהם שוחט (חתנו) • ברוך נבו (חתנו) • שיזף רפאלי (נכדו) • אשכול נבו (נכדו) |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ואליד א-שחרי

| --- | --- |

 לידה:  20 בדצמבר 1978 ערב הסעודית מחוז עסיר, ערב הסעודית
 התאבד:  11 בספטמבר 2001 (בגיל 22) ארצות הברית ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית
 מדינה:  ערב הסעודית ערב הסעודית
 השכלה:  האוניברסיטה האווירונאוטית אמברי-רידל (אנ')
 
ואליד א-שחרי (בערבית: وليد الشهري; 20 בדצמבר 1978 – 11 בספטמבר 2001) היה טרוריסט סעודי שהיה ממתכנני פיגועי 11 בספטמבר ואחד מחוטפי טיסה 11 של אמריקן איירליינס, שהתנגשה בבניין הצפוני של מגדלי התאומים.
הוא ואחיו ואיל א-שחרי הגיעו לאפגניסטן במרץ 2000, שם גויסו לבצע את פיגועי 11 בספטמבר. לאחר בחירתם, האחים הועברו לפקיסטן לפני שטסו לאיחוד האמירויות הערביות והחלו בתהליך הכניסה לארצות הברית.
הוא הגיע לארצות הברית באפריל 2001 בעזרת ויזה. ביום הפיגועים השתלטו א-שחרי, אחיו ושאר החוטפים על טיסה 11 של אמריקן איירליינס, בה הטיס מוחמד עטא את המטוס כך שיתרסק לתוך המגדל הצפוני של מגדלי התאומים.
ראשית חייו ולימודיו

א-שחרי נולד במחוז עסיר, ערב הסעודית, ב-20 בדצמבר 1978 וגדל באזור עני במדינה, סמוך לגבול עם תימן. בעקבות אחיו הבכור למד להיות מורה.
לפי דיווחים מוקדמים בתקשורת א-שחרי קיבל רישיון טיס בארצות הברית, וסיים את לימודיו באוניברסיטה האווירונאוטית אמברי-רידל (אנ') ב-1997. עם זאת, לאחר חקירה קצרה, התגלה כי לאוניברסיטה לא הייתה כל מעורבות באימוני הטיסה של החוטפים. אחד הסטודנטים לשעבר של האוניברסיטה חלק את אותו השם של אחד החוטפים, אך לא נמצא כל קשר בינו לבין אל-קאעדה.
ההכנות לפיגועי 11 בספטמבר

ואליד ואחיו ואיל הגיעו למחנה אימונים באפגניסטן, שם פגשו את אחמד א-נאמי (אנ') וסעיד א-ג'אמדי (אנ'), מחוטפי טיסה 93 של יונייטד איירליינס. על פי הדיווחים, לפני שהארבעה הגיעו למחנה, הם הושבעו אמונים לג'יהאד באביב 2000. את הטקס הוביל ואיל א-שחרי.
ואליד א-שחרי שירת מאוחר יותר בנמל התעופה הבינלאומי של קנדהאר (אנ') עם א-ג'אמדי. לאחר שנבחר להיות ממבצעי הפיגועים, החל להתאמן יחד עם החוטפים האחרים במתחם א-מטר שבאפגניסטן.
א-שחרי חזר לערב הסעודית עם אחיו בסתיו 2000 כדי שיוכלו להשיג דרכונים וויזות לארצות הברית, והם עשו זאת ב-3 וב-24 באוקטובר 2000, בהתאמה.
מספר אנשים דיווחו שהוא ואחיו נעלמו מח'מיס מושייט שבדרום ערב הסעודית בדצמבר 2000.
לפי הוועדה לחקר אירועי 11 בספטמבר, באמצע נובמבר 2000, האחים א-שחרי ואחמד אל-נאמי, שכולם קיבלו ויזות לארצות הברית בסוף אוקטובר, נסעו לביירות שבלבנון ולאחר מכן לאיראן, שם יכלו לנסוע לאפגניסטן מבלי להחתים את דרכוניהם.
לאחר האימונים עבר לדירת מסתור בקראצ'י לפני שנסע לאיחוד האמירויות הערביות. מאיחוד האמירויות הערבות הגיעו החוטפים לארצות הברית בין אפריל ליוני 2001. ייתכן שא-שחרי הגיע לארצות הברית ב-23 באפריל 2001. כמה מקורות מדווחים כי הוא שהה "לפעמים" בדירתו של מנהיג החוטפים מוחמד עטא בהמבורג שבגרמניה למשך תקופה מסוימת בין 1998 ל-2001. אחרים טוענים שהוא שהה בדירתו של זקריאס מוסאוי (אנ') בלונדון.
ראמזי בן א-שיבה (אנ') אומר שאוסאמה בן לאדן מסר לא-שחרי הודעה אותה ביקש להעביר למוחמד עטא. ההודעה מצביעה על כך שבן לאדן העדיף לתקוף את הבית הלבן במקום את הקפיטול.[דרוש מקור]
ב-4 במאי קיבל לבקשתו רישיון נהיגה בפלורידה. ב-19 במאי הוא טס יחד עם סטאם א-סוקמי (אחד מהחוטפים) לפריפורט, שם שכרו שתי מכוניות ביואיק ריגל (אנ'): שחורה ואפורה. עם זאת, הם חזרו לפלורידה באותו יום מכיוון שלא היו להן ויזות. הוועדה לחקר אירועי 11 בספטמבר סברה שהם כנראה יצאו לטיול זה כדי לחדש את מעמד ההגירה של אל-סוקאמי, שכן שהותו החוקית בארצות הברית הסתיימה ב-21 במאי 2001.
בזמן שגר בבוינטון, שכניו דיווחו שהוא אוהד נלהב של מיאמי מרלינס.
ב-16 ביולי שהו האחים א-שחרי בבית מלון בספרד, שם ביקר אותם מוחמד עטא. ב-30 ביולי נסע ואליד א-שחרי לבדו לבוסטון. למחרת טס לסן פרנסיסקו, שם שהה לילה אחד לפני שחזר דרך לאס וגאס.
על פי הספרנית קתלין הנסמן, האחים א-שחרי השתמשו בגישה לאינטרנט בספרייה הציבורית של דלריי ביץ' באוגוסט 2001, שם אולי בדקו מידע על ריסוס אווירי; על פי הדיווחים, הם עזבו את הספרייה עם גבר שמקובל לחשוב שהוא מרואן א-שייחי (אנ') (אחד מהחוטפים), שלפי הנסמן ביקש ממנה שם של מסעדה מקומית.[דרוש מקור]
ב-5 בספטמבר נסעו האחים א-שחרי יחד לבוסטון.[דרוש מקור] הם עשה יחד צ'ק-אין במלון במסצ'וסטס ושהו בו בחדר מספר 432. ייתכן שעבד אל-עזיז אל-עומארי גם בילה לילה באותו המלון לפני שעזב עם מוחמד עטא לפורטלנד, מיין ב-10 בספטמבר. כשעזבו את המלון, ייתכן שהאחים א-שחרי השאירו דף הוראות זרוק בו נכתב כיצד להטיס מטוס סילון חוצה יבשות בחדרם.
פיגועי 11 בספטמבר

האחים א-שחרי וסטאם א-סוקמי הגיעו יחד לנמל התעופה הבין-לאומי לוגן בשעה 06:45 בבוקר 11 בספטמבר 2001, לאחר שהותירו את רכבם השכור של פורד פוקוס במתחם החניה בנמל התעופה. לאחר הצ'ק-אין נבדקו שמותיהם במערכת מיון הנוסעים הממוחשבת (Computer-Assisted Passenger Prescreening System (אנ')). מה שאומר שהכבודה הרשומה שלהם הייתה כפופה לבדיקה נוספת. מכיוון שה-CAPPS נועד רק לבדיקת המטען, שלושת החוטפים לא עברו שום בדיקה נוספת.[דרוש מקור]
בשעה 07:40 בבוקר, כל חמשת החוטפים היו על הטיסה, שהייתה אמורה לצאת ב-07:45. האחים א-שחרי ישבו יחד במחלקה הראשונה. המטוס יצא משדה התעופה הבינלאומי לוגן בשעה 07:59, לאחר עיכוב של 14 דקות. החטיפה החלה בשעה 08:14 בערך, אז הפסיק טייס המטוס להגיב למערכת פיקוח הטיסה. על פי החשד, האחים א-שחרי דקרו שתי דיילות במהלך החטיפה. בשעה 08:46:40 ריסק מוחמד עטא בכוונה את המטוס אל הבניין הצפוני של מגדלי התאומים שבמרכז הסחר העולמי. הנזק שנגרם לבניין הרס כל אמצעי מילוט מעל אזור הפגיעה, ו-1,344 בני אדם נלכדו בו. הבניין קרס בשעה 10:28, 102 דקות לאחר שהמטוס התרסק.
אחרית דבר

ב-23 בספטמבר 2001 דיווח BBC כי א-שחרי "חי וקיים" בקזבלנקה, מרוקו, ושוחח עם ארגוני תקשורת רבים; עם זאת, עקב בלבול לגבי זהותו וכמה חששות על רקע תאוריות קונספירציה, הוסיף ה-BBC לדיווח את המשפט "אדם שנקרא ...". ב-5 באוקטובר דיווח ה-BBC שא-שחרי הוא אחד מהחוטפים לכאורה.
בתחילה דווח בטעות כי האחים נמצאו, על ידי עורך עיתון סעודי שזיהה אותם כבניו של אחמד אלשהרי, דיפלומט סעודי בכיר.[דרוש מקור] אלשהרי הכחיש זאת ב-16 בספטמבר.
מוחמד עלי א-שחרי, אביהם האמיתי של האחים, זוהה לפני 17 בספטמבר, וסיפר לערב ניוז כי לא שמע מבניו 10 חודשים לפני ספטמבר 2001. כתבה של ABC במרץ 2002 חזרה על כך, ובכתבה ב-NBC שכותרתה הייתה "התנצלות סעודית" ופורסמה ב-25 באוגוסט, כתב ג'ון הוכנברי כי הוא נסע למחוז עסיר, שם ראיין את האח השלישי, סלאח, שהסכים כי שני אחיו מתו וטען שהם עברו שטיפת מוח.
יתר על כן, מאמר אחר מסביר כי טייס המתגורר בקזבלנקה נקרא ואליד א-שחרי וכי חלק ניכר מהמידע של BBC לגבי חוטפים "חיים" היה שגוי על פי אותם מקורות בהם הוא השתמש. בספטמבר 2007 פורסמה הקלטת וידאו בה צוואתו האחרונה של א-שחרי לציון יום השנה השישי לפיגועים.
הערות שוליים

↑  Hijack plotters used S. Florida as a cradle for conspiracy, Miami Herald, ‏15 בספטמבר 2001
↑  Hijackers' Timeline, Federal Bureau of Investigation
↑  Jamal Khashoggi, Hijacker list raises more questions, באתר ערב ניוז, ‏1 באוקטובר 2001
↑  Four Planes, Four Coordinated Teams, באתר וושינגטון פוסט
↑  The FBI's Hijacker List, באתר CBS, ‏27 בספטמבר 2001
↑  FBI Willing To 'Work' With Detainees With Terror Plot Info, 7Online.com, ‏27 בספטמבר 2001
1 2  "WE HAVE SOME PLANES", National Commission on Terrorist Attacks Upon the United States
↑  102 MINUTES: Last Words at the Trade Center; Fighting to Live as the Towers Die, באתר הניו יורק טיימס, ‏26 במאי 2002
↑  Steve Herrmann, 9/11 conspiracy theory, באתר BBC, ‏27 באוקטובר 2006 (באנגלית)
↑  Al-Shihri says sons missing for 10 months, באתר ערב ניוז, ‏17 בספטמבר 2001
אוניברסיטת רוצ'סטר

| --- | --- |


 אוניברסיטה
 מוטו:  Meliora ("טוב יותר")
 תקופת הפעילות:  1850–הווה (כ־175 שנים)
 בעלי תפקידים
 סגל:  3,253 (2023)
 תלמידים
 :  12,160 (2023)
 מיקום
 מיקום:  רוצ'סטר, ניו יורק
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  43°07′42″N 77°37′42″W﻿ / ﻿43.128333°N 77.628333°W﻿ / 43.128333; -77.628333
 www.rochester.edu
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה אוניברסיטת רוצ'סטר(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה אוניברסיטת רוצ'סטר
 
אוניברסיטת רוצ'סטר (באנגלית: University of Rochester) היא אוניברסיטת מחקר פרטית ברוצ'סטר שבמדינת ניו יורק בארצות הברית. האוניברסיטה הוקמה ב-1850 ולומדים בה נכון ל-2023 כ-12,160 סטודנטים. היא חברה ברשת אוניברסיטאות עולמית, באיגוד האוניברסיטאות האמריקניות ובאיגוד אוניברסיטאות המחקר.
מבנה ארגוני

האוניברסיטה מציעה 160 תוכניות לתואר ראשון ו-30 תוכניות לתואר שני בשבע יחידות אקדמיות הפרוסות על פני חמישה קמפוסים:
הקולג' לאמנות, מדעים והנדסה (אנ')
בית הספר לאמנות ומדעים
בית ספר הג'ים להנדסה ומדעים יישומיים
בית הספר איסטמן למוזיקה
בית הספר לרפואה ורפואת שיניים
בית הספר לאחיות
מכון איסטמן לבריאות הפה
בית ספר סימון למנהל עסקים (אנ')
בית ספר וורנר לחינוך (אנ')
גופים נוספים:
המרכז הרפואי של אוניברסיטת רוצ'סטר (אנ')
המרכז על שם סוזן ב. אנתוני לקידום צדק ושוויון חברתי
המעבדה לאנרגטיקת לייזר (אנ') (LLE)
המצפה האסטרונומי על שם סי. אי. קיי מיס (אנ')
הגלריה לאמנות (אנ')
מוזיאון ג'ורג' איסטמן (אנ')
תיאטרון איסטמן (אנ')
הוצאת אוניברסיטת רוצ'סטר
Open Letter - הוצאה המוקדשת לתרגום ספרות
דירוגים בין-לאומיים

דירוג שאנגחאי: מקום 151–200 (2024)
דירוג Times Higher Education: מקום 127 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 224 (2024)
א-נג'דאת

א-נג'דאת, או אלנג'דאת (בערבית: النجدات), היה תת-זרם בתוך זרם הח'וארג' שבאסלאם. חסידי הזרם הזה היו למעשה חסידיו של השייח' נג'דא אבן עמיר אלחנפי.
א-נג'דאת בלטו במאה ה-7 לספירה, ולפרק זמן קצר הם אף שלטו במחוזות אל-ימאמה ובחריין שבמרכז ומזרח חצי האי ערב.
הערות שוליים

↑  Hazleton, Lesley, 1945-, After the prophet : the epic story of the Shia-Sunni split in Islam, 1st ed, New York: Doubleday, 2009
↑  Lapidus, Ira M. (Ira Marvin), A history of Islamic societies, 2nd ed, Cambridge: Cambridge University Press, 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TDVİA: necedat 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גויי הים

שרטוט תבליט הקרב בין רעמסס השלישי לגויי הים על קיר המקדש במדינת האבו
גויי הים הוא שם כולל לקבוצות עמים חמושות שפשטו במאה ה-13 לפנה"ס ממערב הים התיכון על התרבויות המבוססות במזרח – הפיניקית, החיתית, המיקנית, המצרית.
מקור המונח באגיפטולוגיה בה הוא מבוסס בהסתמך על תיעוד מצרי רב שנים, המתאר את גויי הים כקבוצת פושטי ים שהגיעה לחופים המזרחיים של הים התיכון, וניסתה לחדור למצרים בימי השושלת ה־19 המאוחרת, ובייחוד בשנה החמישית לשלטון רעמסס השלישי, בן השושלת ה־20.
במשך הזמן, עם התרחבות המחקר, הורחב השימוש במונח לתיאור אותם עמים שהגיעו בדרך הים לחופים המזרחיים של הים התיכון גם לפני תקופה זו, ושישבו בו גם לאחריה, ותרבותם מקורה בים האגאי ובאיי הים התיכון. סברה מקובלת היא שפשיטות גויי הים, שהיו מצוידים בנשק ברזל מול הברונזה של התרבויות הוותיקות, הן שהביאו עמן את ימי הביניים הקטנים: תקופה בה נמחקה התרבות המיקנית על הכתב העתיק שלה, ליניאר B, נחרבה האימפריה החתית, התרבות הפיניקית המזרחית ספגה מהלומה קשה ממנה התאוששה רק לאחר כמחצית האלף, ואילו מצרים נדחקה מארץ ישראל.
המונח

את המונח "גויי הים" טבע האגיפטולוג הצרפתי גסטון מספרו בהתייחסו לקואליציית השבטים שתקפה את מזרח הים התיכון ואת מצרים במאות ה-13 וה-12 לפנה"ס. בשנת 1882 חקר מספרו את תבליטיו של רעמסס השלישי במקדש במדינת האבו המראים קרבות עם גויי הים. הוא הכניס את המונח לספרות המחקר ולשפת הדיבור. המצרים קראו להם בשפתם "אלה שבאו מהירוק העמוק" שהיה כינויו של הים התיכון.