stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תעלת המים פיינה

| --- | --- |

מאגר סילוולה, שאליו מתנקזת המנהרה
 מידע כללי
 סוג:  תעלת מים, אמת מים 
 מיקום:  אסיקאלה 
 מדינה:  פינלנד 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1982
 תאריך פתיחה רשמי:  1982 
 עלות:  530,000,000 מרק פיני (נכון ל־1981) 
 מידות
 אורך:  120 ק"מ 
 
 קואורדינטות:  60°16′40″N 24°53′40″E﻿ / ﻿60.277778°N 24.894444°E﻿ / 60.277778; 24.894444
 
 
תעלת המים פיינה (בפינית: Päijännetunneli) היא מנהרה תת-קרקעית באורך של 120 קילומטר בתחומי פינלנד הדרומית. היא משמשת להובלת מים למילוי צורכי למעלה ממיליון תושבי מטרופולין הלסינקי, בירת המדינה. המנהרה נחצבה בסלע, בעומק של כ-30 עד 100 מטר מתחת לפני הקרקע. זוהי מנהרת המים השנייה באורכה בעולם.
מבנה

תוואי המנהרה משתרע בקירוב מצפון-מזרח לדרום-מערב, עד להלסינקי שעל חוף הים הבלטי. פתח המנהרה מצוי בחלקו הדרומי של אגם פיינה (אנ'), האגם השני בגודלו במדינה, ששטח פניו הוא 1,080 קילומטר רבוע. משם זורמים המים דרומה בשיפוע בהשפעת כוח הכובד, ללא צורך במתקני שאיבה. המנהרה מסתיימת במאגר סילוולה (Silvola), ששטחו כחצי קילומטר רבוע. משם נשאבים המים למפעלי טיפול. הטיפול הנדרש הוא מינימלי שכן איכות המים בפתח המנהרה היא ברמה גבוהה.
למנהרה יש שטח חתך של 16 מטר מרובע והיא גבוהה דיה כדי לאפשר למשאית לנסוע בה. כושר ההובלה שלה הוא כ-10 מטר מעוקב לשנייה. מסע המים לכל אורכה של המנהרה נמשך כתשעה ימים.
בניית המנהרה החלה בשנת 1972 והסתיימה עשר שנים לאחר מכן. בשנים 1999 ו-2001 נעשו בה תיקונים עקב נפילת סלעים בתוכה, ובשנת 2008 נעשה בה שיפוץ נרחב. חלקה הדרומי של המנהרה חוזק כדי למנוע התמוטטות של תקרתה. במהלך תקופת השיפוץ נעשה שימוש בנהר ונטה (אנ') על מנת לספק מים למטרופולין הלסינקי.
מקומו של אגם פיינה בפינלנד (באדום)
מראה אגם פיינה ליד פתח המנהרה
הערות שוליים

↑  המנהרה הארוכה ביותר היא אקוודוקט דלאוור (אנ').
אנדי רם

| --- | --- |

 לידה:  10 באפריל 1980 (בן 44) מונטווידאו, אורוגוואי
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום מגורים:  ירושלים, ישראל
 גובה:  1.80 מטר
 יד חובטת:  ימין (חבטת גב היד ביד אחת)
 פעילות כמקצוען:  1998–2014–2014 
 סה"כ פרסים שצבר:  2,647,616 דולר אמריקאי 
 יחידים
 מאזן קריירה:  4-11
 דירוג שיא:  187 (14 באוגוסט 2000)
 זכיות בטורנירים:  0
 זוגות
 מאזן קריירה:  321-222
 דירוג שיא:  5 (7 ביולי 2008)
 זכיות בטורנירים:  19
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 3 (זוגות)
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  זכייה (זוגות ב-2008)
 אליפות צרפת הפתוחה:  זכייה (זוגות מעורבים ב-2007)
 וימבלדון:  זכייה (זוגות מעורבים ב-2006)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  חצי גמר (זוגות ב-2009)
 
חתימה של אנדי רם, 2014
אנדראס "אַנְדִי" רָם (נולד ב-10 באפריל 1980), הוא טניסאי-עבר ישראלי ששיחק בנבחרת גביע דייוויס של ישראל. הוא זכה ב-12 טורנירי זוגות, רובם יחד עם יוני ארליך. בשיאו דורג במקום החמישי בעולם בזוגות גברים (7 ביולי 2008).
רם הוא אלף ישראל בטניס (2003) והוא הישראלי הראשון שזכה בתואר גראנד סלאם כאשר זכה בטורניר הזוגות המעורבים באליפות וימבלדון 2006 לצדה של ורה זבונרבה הרוסיה. בשנת 2007 זכה בטורניר הזוגות המעורבים באליפות צרפת הפתוחה לצדה של נטלי דשי הצרפתייה ובשנת 2008 זכה בתואר גראנד סלאם שלישי כשניצח בטורניר הזוגות באליפות אוסטרליה הפתוחה לצדו של שותפו יוני ארליך.
ראו גם

אנדי רם ויוני ארליך
הערות שוליים

↑  מיקי שגיא, היסטוריה בווימבלדון: אנדי רם אלוף בזוגות מעורבים, באתר ynet, 8 ביולי 2006
↑  מיקי שגיא, הישג ענק לרם וארליך - זכו באליפות אוסטרליה, באתר ynet, 26 בינואר 2008
↑  World Group Quarterfinals, באתר David Cup
↑  אורן אהרוני, "כאשר פדרר ונדאל יחליטו לפרוש הם צריכים ללמוד לפרוש בדרך שעשה זאת רם", באתר ynet, 1 במאי 2014
↑  חיליק גורפינקל, הגלידות של אנדי רם: "זה משמח אותי כמו הזכייה בווימבלדון", באתר כלכליסט, 31 ביולי 2023
↑  אנדי רם, אלוף ווימבלדון וסטודנט שלנו, באתר הקריה האקדמית אונו
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת אתונה (2004)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אלכס אברבוך • נילי אברמסקי • אסף בימרו • אירנה לנסקי • היילה סטאין |  |
|  ג'ודו | אודי וקס •  אריק זאבי • גל יקותיאל • מיכל פיינבלט • יואל רזבוזוב |  |
|  היאבקות | יורי יבסייצ'יק • יאשה מנשרוב • גוצ'ה ציציאשווילי |  |
|  התעמלות מכשירים | פבל גופמן |  |
|  התעמלות אמנותית | קטיה פיסצקי |  |
|  טאקוונדו | מאיה ערוסי |  |
|  טניס | יוני ארליך • אנה סמשנובה • אנדי רם |  |
|  טניס שולחן | מרינה קרבצ'נקו |  |
|  סיף | איילת אוחיון |  |
|  קיאק | רועי ילין • לריסה פסחוביץ' • מיכאל קולגנוב |  |
|  קליעה | אלכסנדר דנילוב • גיא סטריק |  |
|  שחייה | ורד בורוכובסקי • אניה גוסטומלסקי |  |
|  שחייה אמנותית | אנסטסיה גלושקוב • אינה יופה |  |
|  שיט | ורד בוסקילה • אודי גל •  גל פרידמן • לי קורזיץ • ניקה קורניצקי • גידי קליגר |  |
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת בייג'ינג (2008)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אלכס אברבוך • איתי מגידי • היילה סטאין • ניקי פאלי |  |
|  ג'ודו | אריק זאבי • גל יקותיאל • אליס שלזינגר |  |
|  התעמלות אמנותית | נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית (אלונה דבורניצ'נקו, רחלי ויגדורצ'יק, ורוניקה ויטנברג, מריה סבנקוב, קטיה פיסצקי) • נטע ריבקין • אירה ריסנזון |  |
|  התעמלות מכשירים | אלכס שטילוב |  |
|  טאקוונדו | בת אל גטרר |  |
|  טניס | ציפי אובזילר • יוני ארליך • שחר פאר • אנדי רם |  |
|  סיף | תומר אור • דלילה חטואל • נעם מילס |  |
|  קיאק | מיכאל קולגנוב |  |
|  קליעה | דורון אגוזי • גיא סטריק • גיל סימקוביץ' |  |
|  שחייה | תום בארי • גיא ברנע • אניה גוסטומלסקי • אלון מנדל • גל נבו • איתי צ'מה • נמרוד שפירא בר אור |  |
|  שחייה אמנותית | אנסטסיה גלושקוב • אינה יופה |  |
|  שיט | נופר אדלמן • ורד בוסקילה • אודי גל • מעין דוידוביץ' •  שחר צוברי • ניקה קורניצקי • גידי קליגר |  |
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת לונדון (2012)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | זוהר זימרו • דונלד סנפורד • ג'יליאן שוורץ |  |
|  בדמינטון | מישה זילברמן |  |
|  ג'ודו | טומי ארשנסקי • אריק זאבי • גולן פולק • סוסו פללשווילי • אליס שלזינגר |  |
|  התעמלות אמנותית | נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית (מורן בוזובסקי, אליאורה זולקובסקי, פולינה זקלוז'ני, נועה פלצ'י, ויקטוריה קושל, מרינה שולץ) • נטע ריבקין |  |
|  התעמלות מכשירים | פליקס אהרונוביץ' • ולריה מקסיוטה • אלכס שטילוב |  |
|  טניס | יוני ארליך • שחר פאר • אנדי רם |  |
|  קליעה | סרגיי ריכטר |  |
|  שחייה | אמרי גניאל • יעקב טומרקין • גל נבו • עמית עברי • נמרוד שפירא בר אור |  |
|  שחייה אמנותית | אנסטסיה גלושקוב • אינה יופה |  |
|  שיט | נופר אדלמן • ורד בוסקילה • גיל כהן • ערן סלע • שחר צוברי • לי קורזיץ • גידי קליגר |  |
בנימין זיגל

| --- | --- |

 לידה:  18 באפריל 1922 פולין קנצ'וגה, פולין
 פטירה:  28 בספטמבר 2001 (בגיל 79)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:  הצבא האדום   משטרת ישראל
 תקופת הפעילות:  1948 – 1987 (משטרה)
 דרגה:   ניצב
 תפקידים בשירות
 מפקד בית הספר לחיל רגלים בפולין, מפקד בית הספר לשוטרים מחוז תל אביב, ראש מדור חקירות הונאה, אב בית הדין למשמעת
 עיטורים
 אות הכוכב האדום; 12 אותות גבורה נוספים (הצבא האדום)   עיטור השירות
 תפקידים אזרחיים
 עורך דין
 
בנימין זיגל (18 באפריל 1922 – 28 בספטמבר 2001) היה ניצב במשטרת ישראל, ממקימי היחידה הארצית לחקירות הונאה, נודע כחוקר לוחמני אשר חרת על דגלו את הלוחמה בשחיתות הציבורית.
חייו > ילדותו ובחרותו

זיגל נולד בקנצ'וגה שבגליציה (פולין). הוא למד בחדר ובתיכון בפשבורסק, ומשם עבר ללמוד בז'שוב. למד בבית ספר להוראה בעיר בז'ז'ני ובתום לימודיו שימש מורה במולטנבו.
עם תחילת מלחמת העולם השנייה היה במחנה עבודה, אך הצליח לברוח משם וחצה את קו החזית. בשנת 1942 גויס לצבא האדום ושירת ביחידת סיור תחת פיקוד פולני. בהמשך שירת בחטיבת חיל הרגלים הראשונה של ורשה. התקדם בשרשרת הפיקוד ומונה לסגן מפקד הגדוד ואף זכה לציון לשבח על מבצע השתלטות על שדה תעופה גרמני. זו תחילתה של דרך שהביאה אותו להיות הקצין היהודי בעל הדרגה הגבוהה ביותר ביחידות הקרביות הפולניות במלחמת העולם השנייה. פלוגת הסיור הייתה יחידת קומנדו, שעסקה בפעילויות נועזות מאחורי קווי האויב. במהלך המלחמה זכה זיגל ב-13 אותות גבורה: תשעה פולניים וארבעה סובייטים, אחד מהם הוא עיטור הכוכב האדום. הוא מונה למפקד בית הספר לחיל רגלים בפולין.
הגיוס לצבא האדום הציל את חייו במהלך מלחמת העולם השנייה, משפחתו המורחבת הושמדה בשואה מלבד שתיים מאחיותיו שניצלו, האחת היגרה לארצות הברית והשנייה הוגלתה לסיביר. הוא עצמו היה למנהל בית ספר הקצינים בפולין. עם תום המלחמה נרשם לגיוס חוץ לארץ (גח"ל) שפעל בפולין בחסות הסוכנות היהודית.
חייו > במשטרה

ב-1948, בגיל 26, התגייס למשטרת ישראל כשוטר מן המניין. שימש במשך שנתיים בתפקידי סיור ובילוש ואף זכה לצל"ש ממפכ"ל המשטרה על לכידת שלושה שודדים חמושים. בשנת 1951 נמנה עם המחזור הראשון של קורס קציני משטרה ואף שימש כמפקד בית הספר לשוטרים במחוז תל אביב. מהלך עבודתו במשטרה למד משפטים בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב. עם סיום התמחותו המשפטית, שימש כקצין חקירות במשטרת תל אביב, בדרגת מפקח.
בשנים 1960–1961 היה חוקר במדור המרכזי של המטה הארצי ועסק בעיקר בעבירות כלכליות. בשנים 1965–1970 היה ראש מחלק ההונאה במחוז תל אביב בדרגת פקד ורב פקד.
בשנת 1971 הועלה לדרגת סגן ניצב ומונה לראש מדור כוח אדם במשטרה. מקורביו של זיגל טענו שהוא הורחק מתפקיד החוקר בגלל שעשה עבודתו נאמנה יתר על המידה והיה צורך בהדרתו מהתפקיד.
עם חילופי כוח אדם במשטרה ומינוי של רב-ניצב שאול רוזוליו למפכ"ל המשטרה, הוחלט על שינויים במבנה המשטרה, והושם דגש רב בלוחמה בשחיתות הממסדית הגואה. רב ניצב רוזוליו קרא לזיגל לעמוד בראש מדור חדש שהוקם במשטרה - מדור חקירות הונאה במטה הארצי, שבינואר 1975 הפך למחלקה לחקירות הונאה ובהמשך נודע כיחידה לחקירות הונאה, שמטרתה לחימה בעבירות צווארון לבן. באפריל 1975 הועלה לדרגת ניצב משנה. אחת החקירות הראשונות שניהלה היחידה החדשה הייתה בעניין קריסתו של בנק ארץ ישראל בריטניה ועבירות שעבר מנכ"ל הבנק, יהושע בן-ציון, שהובילו לקריסה. מקרה זה תאם את השקפת עולמו של זיגל שלפיה יש להתמקד ב"עבריינים הגדולים". חקירה נוספת בתחילת דרכה של היחידה הייתה זאת של מיכאל צור, ראש החברה לישראל. בעקבות רינונים לגבי טיב פעילותו, החל זיגל לחקור חשדות למעשים פליליים. זיגל פעל בשני ערוצים: נבירה של צוותו במסמכים חשבונאיים ומאמץ אישי שלו לשבור את הנחקר, שהביא את צור להודות. פרשה נוספת באותה תקופה הייתה פרשת ידלין. החקירה נגד אשר ידלין נפתחה בעקבות טענות לשוחד בשבועון "העולם הזה". החקירה לא העלתה דבר, אולם זיגל הרחיב את החקירה לכל פעילויותיו של ידלין ולבסוף הצליח להביא להרשעתו בפרשה אחרת.
במרץ 1978 הועלה זיגל לדרגת תת-ניצב. ב-1981 עוטר בעיטור השירות.
בפברואר 1985 מונה זיגל לאב בית הדין למשמעת של המשטרה והועלה לדרגת ניצב. ב-1 ביולי 1987 יצא לגמלאות בגיל 65 ופתח משרד עורכי דין שהתמחה בעבירות צווארון לבן. עם פרישתו מהמשטרה אמר זיגל, על רקע המדליות הרבות להן זכה במלחמת העולם השנייה: "אומץ לב צבאי דורש רגע אחד של התעלות ואילו אומץ לב אזרחי הוא לא פעם אפור ואין בו רגעי תהילה, זו מלחמה יומיומית, שבה בעצם העובדה שאתה נאבק, מתגלה כוחך, אומץ לב אזרחי הוא אפור יותר, קשה יותר".
בשנת 2001 נפטר בנימין זיגל והוא בן 79. היה אב לשתי בנות מנישואיו לנחמה. נטמן בבית הקברות הצבאי קריית שאול.
הערכה

זיגל נודע כקצין שהטיל את חיתתו על שרים, נגידי עם ונודע במאבקו הבלתי פוסק בשחיתות, שיטות החקירה הייחודיות והגישה הבלתי מתפשרת הובילו לחשיפתן של הפרשות הסוערות ביותר שידעה מדינת ישראל. בין הפרשות החשובות בהם נטל חלק מכריע ניתן למנות את פרשת ידלין, תיק אפרסק, יהושע בן-ציון, ברוך אבוחצירא ועוד רבים אחרים. הוא זכה לכינויים שונים בתקשורת כגון "זיגל האיום", "הצייד" ואף נכלל במערכונים הומוריסטיים שונים המדגישים את היראה הציבורית מהחוקר הנודע.
מנגד, היו שבקרו את שיטות העבודה של זיגל. בשנת 1966 מתח בית המשפט העליון ביקורת חריפה על שיטות העבודה של זיגל. השופט משה לנדוי כתב:
זיגל נהג להשתמש בלחץ על עצורים במטרה להביא אותם להודות באשמה. זיגל השתמש לצורך כך במעצר לצורך חקירה שנועד לשבור עברייני צווארון לבן שאינם רגילים לתנאים בבית המעצר. כשנודע לזיגל שמיכאל צור התלונן על ריח הליזול בבית המעצר, הורה לשפוך כמויות גדולות של ליזול בסביבתו של צור והביא בכך להודאתו של צור באשמות שהוטחו בו.
בעקבות תיקון לחוק שמנע מעצר עד תום ההליכים בגלל חומרת העבירות, טען זיגל: "... נציגינו בכנסת דאגו לעצמם, כנראה, כשקבעו חוק, שחומרת העבירה לא יכולה לשמש כעילה למאסר עד לגמר הליכים... (אשר) ידלין אומר בספרו, שלולא זה שהוחזק במעצר עד תום ההליכים, לא היה מודה. או שהפריץ ימות או שהכלב ימות. יש לו זמן, לסחוב את המשפט ארבע שנים. עם הערעורים – שמונה שנים. מה יש לו כבר להודות? יש לו זמן. אולי, פה ושם איזה פשלה (של המשטרה) ויצא זכאי. אבל, בגלל זה שהוחזק במעצר החליט לגמור את זה ולהודות. אז זאת סיבה שתועלת הציבור (היא)... להחזיק את האנשים האלה עד לגמר המשפט (כמה שיותר)...".
לקריאה נוספת

ברוך לשם, זיגל, ספרית מעריב, 1988.
אריה אבנרי, המפולת, רביבים, תשל"ז.
הערות שוליים

1 2  קורות החיים של בנימין זיגל, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
1 2  הקבר של בנימין זיגל בבית הקברות הצבאי קריית שאול, באתר BillionGraves
↑  לודמילה קפרה, כתבה על רחבעם זאבי (ברוסית)
↑  הצית מחסן הקש כדי לזכות בבטוח, הצופה, 13 בפברואר 1956
↑  7 סוחרים נעצרו בקשר להברחה, חרות, 5 בפברואר 1958
↑  המשטרה: ונקרט זייף צ'קים נוספים, חרות, 31 במאי 1960
↑  חשוד במתן שוחד לפקידי מס־הכנסה, דבר, 25 בנובמבר 1960
↑  עוד פקיד של הסוכנות וקבלן-חשודים בשוחד, מעריב, 3 ביוני 1965
↑  יהושע כהנא, נעצרה אחות במשרד הרישוי החשודה בזיוף, מעריב, 23 בספטמבר 1965
↑  נעצר חשוד בנסיון סחיטה, מעריב, 30 באפריל 1969
↑  החשוד בגניבת בולים מהדואר נעצר שוב, מעריב, 8 בפברואר 1970
↑  פקד שמואלי: קצינים בכירים במשטרה ידעו על עסקי הפרטיים, דבר, 9 בנובמבר 1971
↑  נעצר מנכ"ל בנק א"י-בריטניה, מעריב, 16 ביולי 1974
↑  הוקמה מחלקה לחקירות הונאה במטה הארצי, דבר, 31 בינואר 1975
↑  בנימין זיגל ניצב משנה, דבר, 7 באפריל 1975
↑  יחזקאל קרתי - ניצב; בנימין זיגל - תת ניצב, דבר, 9 במרץ 1978
↑  ראובן שפירא, תנ"ץ זיגל זכה בעיטור השירות, דבר, 22 בדצמבר 1981
↑  ברוך לשם, זיגל, רביבים, 1988, עמ' 197
↑  יחיאל לימור, "בשבילי אתה אפס" - אמר החוקר לחשוד, מעריב, 2 בפברואר 1966
1 2  שחיתות שלטונית וביטחון לאומי, באתר ייצור ידע - האתר של ד"ר פנחס יחזקאלי, 24 במרץ 2010
| היחידה הארצית לחקירות הונאה |
| --- | --- | --- |
| ראשי היחידה | בנימין זיגל (עד 1985) • יורם גונן (1985–1988) • זכריה בנאי (1988–1991) • יוסי לוי (1991–1993) • זאב אבן-חן • ירחמיאל הלפרין • מירי גולן (1998–2006) • שלומי איילון (2006–2010) • זיוה אגמי-כהן (2010–2013) • אפרים ברכה (2013–2015) • כורש ברנור (2016–2018) • יואב תלם (2018–2021) • אלי מקמל (2021-) |  |
| מפלגים ביחידה | מפלג חקירות כלכליות • מפלג חקירות א' • מפלג חקירות ב' • מפלג המודיעין |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007388066505171  GND: 140600051  ISNI: 0000 0000 7892 9275  LCCN: n88243155  VIAF: 107277726   WorldCat (עם VIAF): 107277726
ברברה קראוזה

ברברה קראוזה (בגרמנית: Barbara Krause; נולדה ב-7 ביולי 1959) היא שחיינית עבר ממזרח גרמניה. היא אלופה אולימפית בעלת 3 מדליות זהב, אלופת עולם בעלת 5 מדליות מהן שתיים זהב ושיאנית עולם במשחה ל-100 מטר חופשי במשך 8 שנים. הייתה האישה הראשונה בהיסטוריה ששחתה משחה זה מתחת ל-55 שניות.
ביוגרפיה

ברברה קראוזה נולדה במזרח ברלין. היא התאמנה בקבוצת השחייה של דינמו ברלין.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בקאלי, קולומביה, בשנת 1975 זכתה קראוזה במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 3:49.37 דקות. בנוסף, היא סיימה במקום החמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.22 שניות.
בתחרות המבחן לאולימפיאדת מונטריאול בתחילת יוני 1976 קבעה קראוזה במשחה ל-400 מטר חופשי שיא עולם חדש בתוצאה של 4:11.69 דקות, שיפור משמעותי לשיא של שירלי בבשוף (4:14.76 דקות). למרות היכולת הגבוהה שלה היא לא השתתפה במשחקים עצמם בגלל שרופאי הנבחרת טעו בכמות הסמים שקיבלה וחששו שהיא תכשל בבדיקת הסמים. הסיבה הרשמית להיעדרותה הייתה שהיא חלתה באנגינה.
בתחרות המבחן לאליפות העולם בשחייה שנערכה במזרח ברלין בתחילת חודש יולי 1978 קבעה קראוזה שני שיאי עולם חדשים. במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.41 שניות, שיפור לשיא העולם של בת ארצה קורנליה אנדר (55.65 שניות) ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:59.04 דקות, שוב שיפור לשיא של אנדר (1:59.26 דקות).
באליפות העולם בשחייה עצמה שנערכה במערב ברלין חודש וחצי לאחר מכן זכתה קראוזה ב-4 מדליות, אחת זהב. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא תחרות חדש של 55.68 שניות, לפני לין ינסן מנורווגיה (56.82 שניות) ולריסה צרבה מברית המועצות (56.85 שניות) ו-3 מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:59.78 דקות אחרי סינתיה וודהד מארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 1:58.53 דקות ולפני צרבה (2:01.76 דקות), במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:47.37 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש (3:43.43 דקות) ולפני קנדה (3:49.59 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:09.13 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא תחרות חדש של (4:08.21 דקות) ולפני ברית המועצות (4:14.91 דקות).
באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכתה קראוזה ב-3 מדליות זהב. במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 54.79 שניות, לפני חברותיה לנבחרת קרן מטצ'וק (55.16 שניות) ואינס דירס (55.65 שניות). כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא עולם חדש של 54.98 שניות, ובכך הייתה לשחיינית הראשונה בהיסטוריה ששחתה משחה זה מתחת ל-55 שניות. במשחה ל-200 מטר חופשי היא קבעה שיא אולימפי חדש של 1:58.33 דקות, לפני בנות ארצה דירס (1:59.64 דקות) וכרמלה שמידט (2:01.44 דקות). הזמן שקבעה היה איטי ב-10 מאיות השנייה משיא העולם והתוצאה השנייה בטיבה בעולם. ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 3:42.71 דקות. היא זינקה ראשונה וקבעה תוצאה של 54.90 שניות.
שימוש בסמים

לאחר איחוד גרמניה נחשפה תוכנית האימרוץ של גרמניה המזרחית, בה נתנו סטרואידים אנאבוליים באופן שיטתי לספורטאים רבים. בין היתר, השחיינית בריגיט מיינקה ספרה ששחייניות נבחרת מזרח גרמניה השתמשו באימרוץ נרחב .
קראוזה נשואה ללוץ ואניה, שחיין אולימפי גם כן.
תארים והשגים

קראוזה שברה 9 שיאי עולם בשחייה, 5 שיאי עולם אישיים ו-4 שיאי עולם במשחי שליחות.
קראוזה זכתה ב-11 תוארי אליפות מזרח גרמניה במשחים ל-100 מטר, 200 מטר, 400 מטר ול-800 מטר חופשי.
קראוזה זכתה בתואר שחיינית השנה באירופה בשנת 1978.
בשנת 1988 זכתה קראוזה להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר חופשי
התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חופשי
התפתחות שיא העולם במשחה ל-400 מטר חופשי
רות קדר

| --- | --- |

 לידה:  27 בינואר 1955 (בת 70) קמפינאס, ברזיל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סטנפורד  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 תחום יצירה:  עיצוב גרפי 
 יצירות ידועות:  הסמליל של גוגל 
 kedardesigns.com
 
רות קדר (נולדה ב-27 בינואר 1955) היא אמנית ומעצבת ישראלית - אמריקאית, שנודעה בעיקר בשל עבודתה על עיצוב הלוגו של חברת גוגל.
קורות חיים

קדר נולדה בברזיל ולמדה ארכיטקטורה בטכניון בישראל ועברה לארצות הברית ללימודי מאסטר בעיצוב באוניברסיטת סטנפורד. נושא התיזה שלה היה עיצוב חפיסות קלפים; חברת אדובי אף ביקשה ממנה לעצב חפיסת קלפים, כחלק ממהלך שיווקי של החברה לאחד ממוצריה. היא נמנית עם מייסדי האתר Art.Net, שם היא מציגה את הסטודיו המקוון שלה מאז 1994. שימשה כפרופסור יועץ לאמנות במחלקת האמנות של סטנפורד בשנים 1988 עד 1999, באותה העת היא הוזמנה לעצב את הלוגו של גוגל.
רות קדר זכתה במספר פרסים ועבודותיה מוצגות ברחבי העולם.
וולטר ריס

וולטר סטיבן "וולי" ריס (באנגלית: Walter Steven "Wally" Ris; ‏4 בינואר 1924 – 24 בדצמבר 1989) היה שחיין אמריקאי, אלוף אולימפי (לונדון 1948) בעל שתי מדליות זהב כולל במשחה ל-100 מטר חופשי ושיאן עולם.
ביוגרפיה

ריס נולד וגדל בשיקגו, אילינוי, בנם של מהגרים שנמלטו מהמהפכה הבולשביקית ואחד משלושה אחים. הוא בלט בכדורגל, בבייסבול ובשחייה. הוא נבחר לנבחרת הכדורגל באוניברסיטת אילינוי בפברואר 1942 אך מלחמת העולם השנייה קטעה את תוכניותיו. בתקופת המלחמה הוא שירת בצי האמריקאי בימות הגדולות בתפקיד הדרכה, ובתום המלחמה הוא בחר ללמוד ולהתאמן בהדרכתו של דייב ארמברוסטר באוניברסיטת איווה.
ביוגרפיה > אלוף אולימפי

באולימפיאדת לונדון (1948) זכה ריס בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 57.3 שניות, לפני בן ארצו אלן פורד שיאן העולם (57.8 שניות) וגזה קאדאש מהונגריה (58.1 שניות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 8:46.0 דקות, לפני הונגריה (8:48.4 דקות) וצרפת (9:08.0 דקות).
לאחר שפרש משחייה תחרותית התחתן ריס עם חברתו ללימודים וירג'יניה הייזן ונולדו להם 4 ילדים. בשנת 1950 הוא עבד כמנהל וגייס כספים במועדון ספורט באיווה.
בשנת 1960 עבר ריס עם משפחתו למישן וייחו, קליפורניה שם עבד במכירת ציוד ספורט.
במשחקים האולימפיים שנערכו בלוס אנג'לס 1984 היה ריס אחד האחראים בתחרויות השחייה.
בשנת 1989 נפטר ריס מהתקף לב בביתו.
תארים והישגים

ריס זכה חמש פעמים ברציפות במדליית זהב במשחה ל-100 יארד חופשי באליפות ארצות הברית בין השנים 1949-1945.
בשנת 1949 זכה ריס בתואר השחיין המצטיין של אליפות המכללות של ארצות הברית.
בשנת 1966 זכה ריס להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
ראו גם

התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר חופשי (ויקיפדיה האנגלית)
הערות שוליים

↑  Wally Ris (USA) - 1966 Honor Swimmer, באתר International Swimming Hall of Fame
אנזים הגבנה

בקבוקון ובו נוזל של אנזים הגבנה
אנזים הגבנה (באנגלית: Rennet, בעברית משנאית מְסוֹ) הוא אנזים אשר לצד תרביות חיידקים מהווה את הגורם העיקרי בתהליך יצירת גבינה. זוהי תערובת של מספר סוגי אנזימים ובכללם רנין(אנ') ופפסין אשר תפקידם להפריד את החלב למוצקים המכונים "גבן" ולנוזלים המכונים "מי גבינה". הגבן הוא חומר הגלם לייצור גבינות. למי הגבינה שימושים משניים בין היתר בהכנת גבינת ריקוטה. אנזים ההגבנה גם עוזר לשבור את הגבן למרקם חלק ואחיד התורם למרקם הגבינה ולטעמיה.
מקורות להפקת האנזים > אנזים הגבנה מסורתי מן החי

אנזים הגבנה המופק מקיבתם הרביעית של מעלי גירה צעירים: עגלים, גדיים וטליים (כל היונקים נולדים כאשר בקיבתם אנזים הקרשה הפועל על חלב האם ומפריד אותו למוצקים הניתנים לעיכול ולנוזלים המופרשים מן הגוף). השימוש באנזים הגבנה מוכר לאדם כבר אלפי שנים. למעשה, הגבינה הראשונה שנוצרה בעידן פרה היסטורי נולדה ככל הנראה ממפגש בין חלב לנאד עשוי מקיבה. כיום השימוש באנזים הגבנה מן החי נדיר בשל עלויות ההפקה הגבוהות והוא משמש בעיקר לייצור גבינות מסורתיות.
מקורות להפקת האנזים > אנזים הגבנה מודרני F.P.C. fermentation produced chymosin

בשנת 1990 החלו להפיק את המקריש כימוזין במעבדה מבקטריות מהונדסות גנטית. מאחר שהפקתו עולה עשירית מהפקת אנזים הגבנה מסורתי מן החי הוא משמש כיום המקריש העיקרי בתעשיית הגבינות.
מקורות להפקת האנזים > אנזים הגבנה צמחי

צמחים רבים ניחנים בתכונות הקרשה. השימוש במיץ תאנים להכנת גבינות מוזכר כבר באיליאדה של הומרוס מהמאה השמינית לפנה"ס. המקריש הצמחי הנפוץ ביותר מופק מגדילן מצוי. זהו קוץ חד שנתי הגדל בר באזורים הים תיכוניים של אסיה ואירופה. צמחים נוספים בעלי תכונות הקרשה הם צלף, סרפד, חלמית, פירות חרוב לא בשלים ועוד.
מקורות להפקת האנזים > אנזים הגבנה מיקרוביאלי

זהו מקריש המופק במעבדות מתרביות חיידקים בפטריות ובשמרים.
דרך פעולות

במהלך הבחלת הגבינה אנזים ההגבנה גורם לפרוק החלבון בגבינה לאבני הבניין הבסיסיות שלו, חומצות אמינו. תהליך זה עוזר לשבור את הגבן למרקם חלק ואחיד ומשחרר תמציות טעם בתוך הגבינה. תוספת גדולה מידי עלולה ליצור גבינות קשות, יבשות ושבירות, בעלות טעם מריר, בעיקר כשרמת החומציות אינה מספקת. לכל אנזימי ההגבנה דרך פעולה זהה. חיתוך של מולקולת קפא-קזאין הנמצא במיצלת הקזאין בנק' 105–106 (105פנילאלנין, 106מתיונין) כך שמתקבלת מיצלה הידרופובית ושייר הידרופילי המופרש לתוך מי הגבינה.
כשרות

ביהדות ובאסלאם, חוקי הכשרות והחלאל אוסרים אכילת גבינה שיש בה אנזים הגבנה המופק מבעלי חיים טמאים או בעלי חיים שלא נשחטו כהלכה. האנזים מן החי כשלעצמו הוא פרווה (בטל בשישים). אם הוא מופק מבהמה טהורה שעברה שחיטה כשרה - כשר. בהמה שלא עברה שחיטה כשרה, דינה כנבלה ולכן האנזים המופק ממנה אינו כשר. שתי הדתות מקבלות אנזימי הגבנה ממקורות שאינם מן החי ובכלל זה אנזים המופק בהנדסה גנטית.
העמדת גבינות בקיבת בהמה מוזכרת בחז"ל מספר פעמים, בעיקר בהקשר של שאלת כשרותן של גבינות אלה אם הן מועמדות בקיבת נבילה, בהמת גוי או בהמה טמאה. השימוש באנזים הגבנה צמחי מופיע ברמב"ם המביא את דברי הגאונים האוסרים על אכילת גבינה שגיבן גוי באמצעות מיץ תאנים, אף על פי שלא שייך בה החשש שבגינו אסרו חז"ל גבינות גויים- שמא יעמידנה בקיבת נבילה. התוספות, לעומת זאת, העידו כי גאוני נרבונה התירו גבינות שייצר גוי באמצעות אנזים הגבנה צמחי.
צמחונות

להוציא רנט מן החי, כל שאר סוגי הרנט מתאימים לצמחונים.
הערות שוליים

↑  בראשית רבה, פרשה ד', פסקה ז'
↑  למשל משנה עבודה זרה ב ה, גמרא עבודה זרה לד ב- לה א
↑  משנה תורה לרמב"ם הלכות מאכלות אסורות ג יד
↑  תוספות על מסכת עבודה זרה דף לה עמ' ב ד"ה חדא קתני
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531642205171  BnF: cb145376476 (data)  LCCN: sh85112859 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.