stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איים באוקיינוס השקט
מיקרונזיה > נאורו

נאורו היא מדינת אי במיקרונזיה אשר נמצאת בדרום האוקיינוס השקט. זוהי מדינת האי העצמאית הקטנה ביותר בעולם מבחינת אוכלוסייה ושטח. נאורו נמצאת כ-4,000 ק"מ דרום־מערבית להוואי, ושכנתה הקרובה ביותר היא האי בנבה, המהווה חלק ממדינת קיריבטי.
בעקבות פריצת מלחמת העולם הראשונה, נכבש האי על ידי הצבא האוסטרלי ב-1914. לאחר המלחמה, ב-1919 חתמו אוסטרליה, בריטניה וניו זילנד על הסכם להקמת מועצה משותפת בשם מועצת הזרחה הבריטית, לניהול מכרות הזרחה באי. בשנת 1923, הפקיד חבר הלאומים בידי אוסטרליה את המנדט על האזור, יחד עם בריטניה וניו זילנד.
במלחמת עולם השנייה לאחר הפשיטות הגרמניות על נאורו בדצמבר 1940, כבשו הכוחות היפנים את האי ב-26 באוגוסט 1942. שדה התעופה שבנו היפנים על האי הופצץ במרץ 1943, תוך עיכוב אספקת המזון לאי. היפנים גירשו 1200 מתושבי האי כדי שיהיו לעבדים באיי צ'וק, מתוכם מתו 468 אנשים. לאחר כניעת יפן האי שוחרר ב-13 בספטמבר 1945, כאשר קרבה לאי ספינת קרב אוסטרלית והיפנים נכנעו.
מיקרונזיה > המדינות הפדרליות של מיקרונזיה.

המדינות הפדרטיביות של מיקרונזיה מדינה בעלת ממשל חוקתי המסתמכת מבחינה ביטחונית על ארצות הברית במסגרת הסכמי "ההשתייכות החופשית והמשתרעת על חלק משטחי קבוצת האיים מיקרונזיה. המדינה נמצאת באוקיינוס השקט, צפונית-מזרחית לפפואה גינאה החדשה. ב-1899 קנתה גרמניה את איי קרוליין מספרד והחלה שם את שלטונה.
ב-1914 השלטון הגרמני הסתיים כאשר הצי הקיסרי היפני השתלט על איי מרשל, איי קרוליין ואיי מריאנה הצפוניים.
מלחמת העולם השנייה הביאה לסיום תקופת השגשוג היחסית שהייתה בזמן השלטון האזרחי היפני. עד סוף המלחמה הושמדו רוב התשתיות באזור כתוצאה מהפצצות. האיים ואוכלוסייתם נוצלו על ידי צבא יפן עד כדי עוני מחפיר. ארצות הברית השתלטה על האיים במלחמת העולם השנייה
פולינזיה > ניו זילנד

ניו זילנד היא מדינת איים בדרום-מערב האוקיינוס השקט המורכבת משני איים גדולים הנקראים האי הצפוני והאי הדרומי, וכן מספר איים קטנים יותר.
ניו זילנד רחוקה כ-2,000 קילומטרים מאוסטרליה, וביניהן חוצץ ים טסמן. שכנותיה הקרובות ביותר מצפון הן קלדוניה החדשה, פיג'י וטונגה.
פולינזיה > ניו זילנד > מלחמת העולם הראשונה

פעולתה הקרבית הראשונה של ניו זילנד במלחמת העולם הראשונה הייתה שיגורו של חיל משלוח שיכבוש את סמואה הגרמנית. ב-6 באוגוסט 1914 הכריזה ממשלת בריטניה כי יהיה זה "שירות גדול ודחוף לאימפריה", אם ניו זילנד תכבוש את סמואה. ב-15 בחודש הפליג כוח של 1413 חיילים ו-6 אחיות ולאחר שעצר פיג'י כדי לאסוף מורי דרך ומתורגמנים וכן ספינות ליווי נוספות, נחת באפיה בירת סמואה ב-29 בחודש. למרות שרשמית לא הסכימו הכוחות הגרמניים באיים להיכנע, לא הייתה שום התנגדות וכיבוש האיים בוצע ללא קרב. יחד עם זאת, הטריטוריה הגרמנית הראשונה שנכנעה בפני כוחות חבר העמים הבריטי, הייתה טוגו במערב אפריקה ארבעה ימים מאוחר יותר. מעניין לציין כי כיבוש סמואה התנהל בסיועו של הצי הקיסרי היפני.
חיילים ניו זילנדים השתתפו בעוד מערכות במלחמה כמו בטורקיה באירופיה בארץ ישראל.
פולינזיה > ניו זילנד > מלחמת העולם השנייה

עם הצטרפותה של יפן למלחמה בדצמבר 1941, הקימה ממשלת ניו זילנד חיל משלוח נוסף שנקרא "חיל המשלוח הניו זילנדי השני לאוקיינוס השקט" ושירת לצדם של כוחות בעלות הברית בזירת האוקיינוס השקט. כוח זה תגבר כוחות חיל מצב שהיו מוצבים בזירה. היחידה הקרבית העיקרית של חיל המשלוח הייתה "הדיוויזיה השלישית הניו זילנדית". עם זאת, הדיוויזיה מעולם לא נלחמה כגוף עצמאי. הבריגדות שהרכיבו אותה היו מעורבות כגופים עצמאיים למחצה בפעולות של כוחות בעלות הברית באיי שלמה ובאיים נוספים.
חיילים ניו זילנדים השתתפו במערכה על יון, כרתים, אפריקה הצפונית, איטליה.
פולינזיה > קיריבטי

קיריבטי או קיריבס היא מדינת איים באוקיינוס השקט, משני עברי קו המשווה. השוכנת במרכז האוקיינוס השקט הטרופי. 33 האטולים של המדינה מפוזרים על פני 3,500,000 קמ"ר. המדינה כוללת את איי גילברט, ליין, פניקס ובנבה.
במהלך מלחמת העולם השנייה האיים נכבשו והוחזקו על ידי יפן בין השנים 1941–1943. בנובמבר 1943 כבשו האמריקאים את אטול טאראווה במה שנודע כקרב טאראווה.
ניסויים גרעיניים נערכו באזור סביב אחד האטולים, קריטימטי (אי חג המולד), על ידי בריטניה בסוף שנות החמישים, ועל ידי ארצות הברית בשנת 1962.
פולינזיה > הוואי

הוואי היא קבוצת איים באוקיינוס השקט המהווה את המדינה ה-50 בארצות הברית. זוהי המדינה הדרומית ביותר בה והיא שוכנת במרחק של כ-4,000 קילומטרים מהחוף המערבי של ארצות הברית.
במלחמת עולם השנייה ב-7 בדצמבר 1941 תקפו מטוסים של האימפריה היפנית את בסיס חיל הים האמריקאי בפרל הארבור שבאי אואהו. המתקפה על פרל הארבור הובילה להצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם השנייה.
פולינזיה > סמואה

המדינה העצמאית של סמואה או בקיצור סמואה היא מדינת איים בדרום האוקיינוס השקט. בין השנים 1900 לבין 1914 נקראה סמואה הגרמנית, ובין השנים 1914, למן כיבוש סמואה הגרמנית בידי ניו זילנד, לבין 1997, היה שמה סמואה המערבית.
ב-29 באוגוסט 1914, בתחילת מלחמת העולם הראשונה, נכבשה סמואה הגרמנית על ידי חיל משלוח מניו זילנד.
במלחמת עולם השנייה סמואה שלחה חיילים רבים שנלחמו יחד עם כוחות ניו זילנד במהלך המלחמה. כאשר הכוחות האמריקאים נכנסו לסמואה והשתמשו בה כנמל, אותרו ארבע צוללות בעת כניסתן לעיר הבירה של סמואה, אפיה. הכוחות הסמואיים הגיבו בירי והטביעו את הצוללות הירוג'ימי ושיג'ומקי.
פולינזיה > סמואה האמריקנית

סמואה האמריקנית היא אזור מבודד של ארצות הברית, הממוקם בדרום האוקיינוס השקט, מזרחית לסמואה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, עלה מספר כוחות חיל הנחתים של ארצות הברית שהיו מוצבים בסמואה על האוכלוסייה המקומית ולכך הייתה השפעה תרבותית רבה. גברים סמואנים מגיל 14 ומעלה קיבלו אימון צבאי על ידי סגל צבא ארצות הברית. סמואנים שירתו בתפקידים שונים במהלך המלחמה, כולל בתפקידים קרביים, בתפקידי רפואה, בתפקידי קשרים ובתיקוני ספינות.
פולינזיה > אי הפסחא

אִי הַפַּסְחָא (בשפת הרפה נוי, שהיא שפת האי, הוא נקרא: רַפַּה נוּי; בספרדית: Isla de Pascua) הוא אי בדרום-מזרח האוקיינוס השקט. זהו האי המיושב המבודד ביותר בעולם. נקודת היישוב הקרובה אליו ביותר הוא האי פיטקרן במרחק של 2,072 קילומטרים, והנקודה היבשתית הקרובה ביותר שוכנת בחוף אמריקה הדרומית במרכז צ'ילה במרחק של 3,658 קילומטרים.
פולינזיה > פולינזיה הצרפתית

פולינזיה הצרפתית היא קולקטיב מעבר לים של צרפת בדרום האוקיינוס השקט. היא מורכבת ממספר קבוצות איים פולינזים. הקבוצות העיקריות הן איי החברה (שבהם האי טהיטי, שבו ממוקמים מרכז השלטון הצרפתי ומקום מושבה של הבירה פפאטה), איי מרקיז, איי טואמוטו, איי גמבייה ואיי אוסטרל.
לקריאה נוספת

אנטוני ביוור מלחמת עולם השנייה
סבסטיאן איבל

סבסטיאן איבל (בגרמנית: Sebastian Ebel; נולד ב-11 במרץ 1963) הוא איש עסקים גרמני ומנכ"ל קבוצת TUI מאז אוקטובר 2022.
ביוגרפיה

איבל נולד ב-1963 בבראונשווייג. הוא סיים שם תיכון ולמד לתואר בכלכלה באוניברסיטת בראונשווייג. הוא נשוי ואב לחמישה, ומתגורר בבראונשווייג.
ביוגרפיה > קריירה מקצועית

בשנת 1987 החל איבל את הקריירה המקצועית שלו כמתלמד בחברת סלצגיטר, אחת מיצרניות הפלדה הגדולות באירופה. לאחר מכן השתלב בתאגיד Preussag, וניהל את חברת Talkline. ב-1997 נכנס לתפקיד ראש תחום טלקומוניקציה בחברת VIAG במינכן, אולם שב כעבור שנה ל-Preussag כמנהל חטיבה בחברת הבת Hapag Touristik Union. ביולי 1999 התמנה איבל לחבר בדירקטוריון של TUI Deutschland, ומינואר 2001 עד אוגוסט 2006 היה חבר במועצת המנהלים של התאגיד, ששינה את שמו ב-2002 ל-TUI AG.
בעקבות חילוקי דעות בינו לבין מנהלים אחרים איבל עזב את מועצת המנהלים בספטמבר 2006, כדי להקים את חברת Eves Information Technology שעמד בראשה. ב-2011 החליף איבל את וולקר רולוף בתפקיד סמנכ"ל כספים בחברת וודאפון גרמניה. בפברואר 2013 חזר לחברת TUI כסמנכ"ל תפעול. במסגרת תפקידו היה לו תפקיד משמעותי במיזוג של החברה עם מקבילתה הבריטית TUI Travel ב-2014, שלאחריו קיבל על עצמו את תפקיד סמנכ"ל כוח אדם בחברה החדשה שנוצרה מהמיזוג. ב-2021 עבר לתפקיד סמנכ"ל כספים בחברה, ובאוקטובר 2022 התמנה למנכ"ל, תפקיד בו הוא עתיד להחזיק עד ספטמבר 2028.
הערות שוליים

1 2  "Sebastian Ebel". www.tuigroup.com (באנגלית). נבדק ב-2024-12-18.
1 2  "Executive Board Sebastian Ebel" (PDF). TUI GROUP. נבדק ב-28 בספטמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sebastian Ebel Mitglied des Vorstands – CFO" (בגרמנית). TUI GROUP. נבדק ב-28 בספטמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kolf, Florian (21 באוגוסט 2006). "Frenzels Bauernopfer" (בגרמנית). Handlsblatt. נבדק ב-28 בספטמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Versuch des Befreiungsschlags" (בגרמנית). manager magazin. 22 באוגוסט 2006. נבדק ב-28 בספטמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Machatschke, Michael (17 בדצמבר 2012). "Vodafone-Manager Ebel wechselt in die Touristik" (בגרמנית). Manager magazin. נבדק ב-28 בספטמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1302379429  VIAF: 2421169505183110280008   WorldCat (עם VIAF): 2421169505183110280008
נאלדו

רונאלדו אפרסידו רודריגז (בפורטוגזית: Ronaldo Aparecido Rodrigues, נולד ב-10 בספטמבר 1982 בלונדרינה שבברזיל), הידוע בתור נאלדו, הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים > ורדר ברמן

נאלדו גדל במועדון הברזילאי פדרברנקה, ובשנת 2002 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון. בשנת 2004 עבר לשחק במועדון הברזילאי ז'ובנטודה לעונה אחת, שם שיחק כבלם לצידו של טיאגו סילבה, והבקיע שמונה שערים ב-36 שערים, ולבד מהיותו בלם מחונן היווה גם נכס התקפי. בקיץ 2005 חתם נאלדו בוורדר ברמן תמורת סכום של שלושה מיליון אירו, במטרה להחליף את הבלם הוותיק ולריאן איסמאל שעזב לבאיירן מינכן. בעונתו הראשונה בקבוצה, 2005/2005, נאלדו החמיץ שני משחקי ליגה בלבד, והשתתף עם הקבוצה בליגת האלופות. בתום העונה סיים עם ורדר ברמן במקום השני. בעונת 2006/2007 הבקיע נאלדו שלושער בניצחון 6:2 על איינטרכט פרנקפורט. באותה עונה נאלדו הגיע עם ברמן לחצי גמר גביע אופ"א, שם הודחה הקבוצה על ידי אספניול. גם בעונה זו, נאלדו החמיץ רק שני משחקי ליגה, והופיע בכל המשחקים במסגרת האירופית, וכן גם בעונת 2007/2008.
בעונת 2008/2009 נאלדו הבקיע שער בניצחון היוקרתי של ורדר ברמן 5:2 על באיירן מינכן באליאנץ ארנה. כאשר הקבוצות נפגשו שוב בסיבוב השני, ספג נאלדו כרטיס אדום ישיר, במשחק שהסתיים בתוצאה 0:0. באותה העונה, הגיע נאלדו עם ורדר ברמן לגמר גביע אופ"א, שם הפסידה הקבוצה 2:1 לשחטאר דונצק. נאלדו הבקיע את שער השוויון הזמני לורדר ברמן, שהפסידה בהארכה. באותה עונה זכה נאלדו עם ברמן בגביע הגרמני לאחר ששיחק 90 דקות בניצחון 1:0 בגמר על באייר לברקוזן. בעונת 2009/2010 נאלדו הבקיע מספר שערים חשובים במסגרת הליגה האירופית, אך הקבוצה נעצרה ברבע הגמר והודחה מול ולנסיה. באותה עונה, הגיעו נאלדו וברמן שוב לגמר הגביע, והפסידו 4:0 לבאיירן מינכן. את עונת 2010/2011 החמיץ נאלדו לחלוטין, מאחר שנפצע בברכו לאחר תיקול עם שחקן וולפסבורג, גראפיטה. פציעה זו התרחשה כבר באפריל 2010, ונאלדו הצליח לסיים את עונת 2009/2010 בעזרת משככי כאבים, אך נאלץ להחמיץ את העונה הבאה כולה. לאחר בירורים רפואיים רבים, התברר כי מדובר בפגיעת סחוס, והניתוח ייאלץ להשבית את נאלדו לתקופה של תשעה חודשים לכל הפחות. בספטמבר 2011 ערך נאלדו את הבכורה המחודשת בבונדסליגה לאחר היעדרות של 15 חודשים מהמגרשים. בחלון ההעברות של עונת 2011/2012 התעניינו בנאלדו מספר קבוצות בברזיל, אך הוא שוכנע להישאר על ידי מאמנו תומאס שאף.
קריירת מועדונים > וולפסבורג

ביולי 2012 עזב נאלדו את ורדר ברמן לאחר שבע שנים, בהן הבקיע 22 שערי ליגה ב-173 הופעות, וחתם בוולפסבורג תמורת ארבעה מיליון אירו. בנובמבר 2012 הבקיע את שערו הראשון בקבוצה, בניצחון 3:1 על הופנהיים. במאי 2014 האריך נאלדו את חוזהו בוולפסבורג בשנתיים נוספות. בעונת 2014/2015 היה נאלדו שותף לעונה מוצלחת של וולפסבורג, אותה סיימה וולפסבורג במקום השני בבונדסליגה, וזכתה בגביע הגרמני לאחר ניצחון 3:1 בגמר על בורוסיה דורטמונד. נאלדו שיחק 90 דקות בגמר זה. בהמשך, נאלדו זכה עם וולפסבורג בסופר קאפ הגרמני, לאחר ניצחון בפנדלים על באיירן מינכן. בעונת 2015/2016 הגיע נאלדו עם וולפסבורג לרבע גמר ליגת האלופות, ואף הצטיין בניצחון 2:0 על ריאל מדריד, שלא הספיק מאחר שריאל מדריד ניצחה 3:0 במשחק הגומלין.
קריירת מועדונים > שאלקה 04

ב-15 במאי 2016 חתם נאלדו לשנתיים בשאלקה 04 הגרמנית. בעונתו הראשונה בקבוצה בליגה ערך 19 הופעתו וכבש שער אחד נגד באיירן מינכן. בעונתו השנייה כבש 4 שערים ב-34 הופעתו ליגה וסיים במקום השלישי בכדורגלן השנה בגרמניה.
קריירת מועדונים > מונקו

ב-3 בינואר 2019 חתם נאלדו לעונה וחצי במונקו הצרפתית לאחר 13 שנה בגרמניה. במשחקו השני בקבוצה, ספג נאלדו כרטיס אדום ישיר כבר בדקה השביעית של המשחק, בו הובסה מונקו 5-1 על ידי שטרסבורג. לאחר שריצה עונש השעיה במשחק הגביע הצרפתי, חזר נאלדו להרכב מונקו וכעבור שבוע בלבד, הורחק שוב באדום ישיר בדקה ה-60 של ההפסד 2-0 לדיז'ון.
קריירה בינלאומית

לנאלדו ארבע הופעות במדי נבחרת ברזיל בין השנים 2007 ו-2009. נאלדו היה חלק מהסגל הברזילאי שזכה בקופה אמריקה 2007, אך הוא לא השתתף בטורנירים גדולים נוספים.
תארים

עם ורדר ברמן:
גביע הליגה הגרמנית: 2006
הגביע הגרמני: 2008/2009
הסופר קאפ הגרמני: 2009
עם וולפסבורג:
הגביע הגרמני: 2014/2015
הסופר קאפ הגרמני: 2015
עם נבחרת ברזיל:
קופה אמריקה 2007
מייקל מת'יוס

מייקל ג'יימס מת'יוס (באנגלית: Michael James Matthews; נולד ב-26 בספטמבר 1990) הוא רוכב אופני כביש אוסטרלי ב-Team Jayco–AlUla. מת'יוס הוא מנצח קטגוריית הנקודות בטור דה פראנס לשנת 2017, ומנצח גרנד פרי קוויבק לשנת 2018 ו-2019 וגרנד פרי מונטריאול לשנת 2018. מת'יוס הוא אלוף העולם עד גיל 23 בשנת 2010.
קריירה

ב-2009, מת'יוס ניצח בסבב היבשתי (אנ') של אוקיאניה; גם במרוץ נגד השעון וגם במרוץ הכביש. באוקטובר 2010, באליפות העולם באופני כביש שנערכה במולדתו, הוא ניצח במרוץ הכביש לרוכבים עד גיל 23, לאחר שניצח בספרינט רב-משתתפים, שכלל רוכבים כמו ג'ון דגנקולב, ארנו דמאר וסוני קולברלי.
קריירה > קבוצת ראבו בנק > 2011

מת'יוס הפך למקצוען בעונת 2011, כאשר הצטרף לקבוצת ראבו באנק (כיום נקראת "ויסמה יומבו"). הוא ניצח את הקטע השלישי בטור דאון אנדר, וסיים במקום הרביעי הכללי. הוא ניצח את הקטע הראשון בוואלטה מורסיה, וניצח את המרוץ החד יומי בגרמניה, "רונד אום קלן", לאחר שהקדים את מרסל קיטל ואת ג'אקומו ניצולו. הוא סיים שלישי באשבורן–פרנקפורט.
קריירה > קבוצת ראבו בנק > 2012

מת'יוס ניצח את המרוץ החד יומי "קלאסיקה די אלמריה", לאחר שהקדים את בורוט בוזיץ' ואת רוג'ר קלוגה. הוא סיים עשירי בחץ ברבנט, וניצח את הקטע השלישי וגם את קטגוריית המאיצים בטור של יוטה.
קריירה > קבוצת אוריקה גרין-אדג' > 2013

לאחר שנתיים בראבו באנק, הצטרף מת'יוס לקבוצת אוריקה גרין-אדג' (כיום נקראת מיצ'לטון סקוט). הוא סיים שני באליפות אוסטרליה במרוץ כביש, ושלישי בנגד השעון. מת'יוס ניצח שוב את קטגוריית המאיצים בטור של יוטה, ואף ניצח את הקטע השני והרביעי במרוץ. הוא התחרה לראשונה בגרנד טור, כאשר נבחר לסגל קבוצתו לוואלטה אספנייה, וניצח במרוץ את הקטע החמישי לאחר שהקדים את מקסימיליאנו ריצ'זה, ואת הקטע ה-21 לאחר שהקדים את טיילר פאראר.
קריירה > קבוצת אוריקה גרין-אדג' > 2014

מת'יוס ניצח את וואלטה לה ריוחה (מרוץ חד יומי), ולאחר מכן גם את הקטע השלישי בוואלטה אל פאייס ואסקו (הטור של חבל הבסקים). הוא סיים שני בחץ ברבנט, ובמקום ה-12 באמסטל גולד רייס. בג'ירו ד'איטליה, קבוצתו ניצחה את הקטע הראשון שהיה נגד השעון הקבוצתי, ובקטע השני עבר להוביל את המרוץ. הוא איבד את ההובלה במרוץ בקטע ה-8, ולא זינק לקטע ה-11 ובשל כך פרש מהמרוץ. מת'יוס ניצח את הקטע הראשון ואת קטגוריית המאיצים בטור של סלובניה, ואת הקטע השלישי בוואלטה אספניה.
קריירה > קבוצת אוריקה גרין-אדג' > 2015

מת'יוס פתח את העונה עם ניצחון בקטגוריית המאיצים ובקטע השלישי בפריז–ניס. הוא סיים שלישי במילאנו – סן רמו, לאחר שהוקדם על ידי ג'ון דגנקולב ואלכסנדר קריסטוף. הוא ניצח את הקטע הראשון בוואלטה אל פאייס ואסקו, סיים שני בחץ ברבנט ושלישי במרוץ אמסטל גולד. בג'ירו ד'איטליה, הוא ניצח ביחד עם קבוצתו את קטע נגד השעון הקבוצתי, ובקטע השני תפס את ההובלה הכללית במרוץ על חשבונו של חברו לקבוצה, סימון גרנס. הוא ניצח את הקטע השלישי במרוץ, אך איבד אותה למחרת בקטע הרביעי לאחר שסיים בפער של 20 דקות מדוידה פורמולו המנצח. הוא פרש מהמרוץ לפני הקטע ה-14, וניצח את הקטע הרביעי בטור דה סוויס.
הוא התחרה לראשונה בטור דה פראנס, ותוצאתו הטובה ביותר במרוץ הייתה כאשר הגיע למקום השמיני בקטע ה-15, בסופו של דבר, סיים במקום ה-152 הכללי. הוא ניצח את הקטע השני ואת קטגוריית המאיצים בטור של אלברטה, סיים שני בגרנד פרי קוויבק, וזכה במדליית כסף באליפות העולם, לאחר שסיים כ-3 שניות אחרי פטר סאגאן המנצח.
קריירה > קבוצת אוריקה גרין-אדג' > 2016

מת'יוס פתח את העונה עם ניצחון בקטע הפרולוג ובקטע השני בפריז–ניס, בנוסף לכך, ניצח גם את קטגוריית המאיצים עם 53 נקודות. הוא ניצח את וואלטה לה ריוחה, ואת הקטע החמישי בטור דה פראנס לאחר שהקדים את פטר סאגאן ואת אדוואלד בואסון האגן. הוא זכה במדליית ארד ביחד עם קבוצתו, באליפות העולם בנגד השעון קבוצתי.
קריירה > קבוצת סאנווב > 2017

מת'יוס הצטרף לקבוצת סאנווב. הוא סיים שמיני בגנט–וייפלחם, וניצח את הקטע הראשון בוואלטה אל פאייס ואסקו. הוא סיים רביעי בלייז'–בסטון–לייז', וניצח את הקטע השלישי בטור דה סוויס. בטור דה פראנס הוא ניצח את הקטע ה-14 לאחר שהקדים את גרג ואן אוורמאט, ואת אדוואלד בואסון האגן. ואת הקטע ה-16, לאחר שהקדים את בואסון האגן ואת ג'ון דגנקולב. הוא ניצח את קטגוריית המאיצים עם 370 נקודות. אך הניצחון של מת'יוס במרוץ נחשב לפחות מוערך, בשל היעדרותו מהתחרות של פטר סאגאן שהודח מהמרוץ, ופרישתו של מרסל קיטל מהמרוץ בקטע ה-17 (שעד פרישתו הוביל בקטגוריה). הוא סיים שלישי בגרנד פרי קוויבק וזכה במדליית הארד באליפות העולם, כשמקדימים אותו פטר סאגאן (זהב) ואלכסנדר קריסטוף (כסף).
קריירה > קבוצת סאנווב > 2018

מת'יוס סיים חמישי בלה פלש ואלון, וניצח את קטע הפרולוג בטור דה רומאנדי. הוא סיים שני באשבורן–פרנקפורט, וניצח את הקטע השביעי בבינקבנק טור. בחודש ספטמבר, ניצח מת'יוס את צמד המרוצים הקנדיים, גראנד פרי קוויבק, ואת גרנד פרי מונטריאול. הוא זכה במדליית כסף עם קבוצתו בנגד השעון הקבוצתי.
קריירה > קבוצת סאנווב > 2019

מת'יוס ניצח את הקטע השני והשישי בוולטה אה קטלוניה, וגם את קטגוריית המאיצים במרוץ. הוא סיים שישי ברונדה ון פלנדרן, ושמיני בלה פלש ואלון. בטור דה פראנס, הוא סיים במקום השני בקטע השלישי, חמישי בקטגוריית המאיצים ובמקום ה-67 הכללי. הוא ניצח שוב את גרנד פרי קוויבק, לאחר שהקדים את פטר סאגאן ואת גרג ואן אוורמאט.
קריירה > קבוצת סאנווב > 2020

לאחר תום פגרת הקורונה חזר מת'יוס להתחרות במונומנט הראשון של העונה, מילאנו – סן רמו, ולמרות שנפצע בפוג'יו די סנרמו, העלייה הסופית של המרוץ, הצליח לנצח את הספרינט מהפלוטון ולסיים שלישי, 2 שניות אחרי ווט ואן ארט המנצח וז'וליאן אלאפיליפ. לאחר מכן המשיך לניצחון בקלאסיקת ברטאן, לאחר שניצח מספרינט מתוך דבוקה של שבעה רוכבים, מקדים את לוקה מזגץ ופלוריאן סנשל.
הערות שוליים

↑  Team Sunweb, procyclingstats.com
מת'יוס, במרכז הפודיום של הקטע הרביעי בטור יוטה לצד גרג ואן אוורמאט (שמאל) ויספר סטויבן (ימין)
מת'יוס רוכב עם חולצת המאיץ הירוקה בטור דה פראנס 2017
מת'יוס, רוכב במהלך טור דה פראנס 2019
סטפנו דומניקלי

| --- | --- |

דומניקלי (2020)
 לידה:  11 במאי 1965 (בן 59) אימולה, איטליה
 מדינה:  איטליה 
 השכלה:  אוניברסיטת בולוניה 
 תקופת הפעילות:  מ-1991 
 מעסיק:  פרארי 
 תפקיד:  דירקטור (2008–2014)  מנהל כללי (2016–2020)  מנהל כללי (2021) 
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית (22 באוקטובר 2002)  מפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית (2 ביוני 2019) 
 
סטפנו דומניקלי (באיטלקית: Stefano Domenical; נולד ב-11 במאי 1965) הוא מנהל איטלקי והמנכ"ל הנוכחי של קבוצת פורמולה 1, הגוף המחזיק בזכויות המסחריות של אליפות הפורמולה 1. שימש בעבר כמנכ"ל של יצרנית מכוניות הספורט האיטלקית למבורגיני ומנהל קבוצת המרוצים של פרארי בפורמולה 1.
קריירה

דומיניקלי נולד באימולה. בשנת 1991 סיים את לימודיו לתואר ראשון במינהל עסקים באוניברסיטת בולוניה. לאחר סיום לימודיו החל לעבוד במחלקת הכספים של חברת פרארי. בין השנים 1992–1994 שימש כמנהל מרוצים במסלול מוג'לו. בשנת 1995 מונה לראש הסגל במחלקת הספורט של פרארי והיה מעורב בנושאי חסויות מסחריות, לפני שקודם למנהל צוות בדצמבר 1996, תפקיד אותו מילא עד ינואר 2001. אחרי תקופה קצרה ששימש בתפקיד מנהל לוגיסטיקה, מונה בשנת 2002 לתפקיד המנהל הספורטיבי.
בשנת 2008 מונה לתפקיד קבוצת הפורמולה 1 של פרארי במקומו של ז'אן טוד. בשנתו הראשונה בתפקיד זכתה הקבוצה באליפות היצרנים. בשנת 2012 פרננדו אלונסו היה קרוב לזכייה באליפות הנהגים, אך סיים במקום השני בקרב שהוכרע רק במרוץ סיום העונה. גם באליפות היצרנים סיימה העונה במקום השני. באפריל 2014 התפטר מתפקידו.
באוקטובר אותה שנה החל לעבוד באאודי. בנוסף מונה לעמוד בראש נציבות המכוניות החד-מושביות של הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). במרץ 2016 מונה למנכ"ל יצרנית הרכב למבורגיני, תפקיד אותו מילא עד לדצמבר 2020, אז החליף את צ'ייס קארי כמנכ"ל קבוצת פורמולה 1.
הערות שוליים

↑  Ferrari first to the line with F2008 launch, Motorsport.com, 7 January 2008
↑  Ferrari: Stefano Domenicali quits as boss of F1 team, BBC, 14 April 2014
↑  Domenicali to start work at Audi next week, Motorsport.com, 29 October 2014
↑  New FIA Formula 2 must be 'difficult and physical' - Domenicali, Autosport, 1 April 2015
↑  Stefano Domenicali is Lamborghini's new boss, Top Gear Magazine, 26 February 2016
↑  Stefano Domenicali to replace Chase Carey as F1 CEO, Sky Sport, 23 September 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: hka20241243982
ערן רזין

| --- | --- |

 לידה:  11 בספטמבר 1955 (בן 69) ירושלים, ישראל 
 ענף מדעי:  גאוגרפיה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים (1 באוקטובר 1987)  האוניברסיטה העברית בירושלים (1 באוגוסט 1977)  האוניברסיטה העברית בירושלים (1 באוגוסט 1977–30 בספטמבר 1987) 
 תרומות עיקריות
 תכנון ופיתוח עירוני ושלטון מקומי בישראל
 
ערן רָזין (נולד ב-11 בספטמבר 1955) הוא פרופסור מן המניין במחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטה העברית בירושלים, מומחה לגאוגרפיה עירונית וגאוגרפיה כלכלית, שימש במשך שנים רבות כראש המכון ללימודים עירוניים ואזוריים. ממתכנני הערים הבכירים בישראל.
ביוגרפיה

ערן רזין נולד בירושלים. סיים תואר ראשון בגאוגרפיה וכלכלה באוניברסיטה העברית בשנת 1979 ותואר שני בגאוגרפיה ולימודים עירוניים בהצטיינות יתרה בשנת 1982. עבודת הדוקטורט שלו, שעסקה בנושא "פיתוח התעשייה בערי הפריפריה בישראל", נכתבה בהנחיית פרופסור אריה שחר. את הפוסט-דוקטורט שלו ערך באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
תחומי המחקר העיקריים בהם עוסק רזין הם תכנון ופיתוח עירוני, ושלטון מקומי בפרספקטיבה בינלאומית השוואתית. הוא פרסם מאמרים וספרים מדעיים רבים בתחומים אלה. משמש מאז שנת 1987 כיושב ראש וחבר ועדות חקירה לגבולות ולחלוקת הכנסות של רשויות מקומיות בישראל, ויושב ראש וחבר בוועדות שעסקו באיחוד רשויות מקומיות וברפורמות בשלטון המקומי. בין השאר, עמד בראש ועדה לחקר הגבולות בין חולון, בת ים וראשון לציון בשנת 2009. ב-2016 תמך בהצעה לאחד את תל אביב ובת ים כדי לפתור את בעיות התקציב של בת ים בשל המחסור במשאבי קרקע ושימושים עסקיים במקרקעין. עמד בראש ועדה לבדיקת גבולות תחומי השיפוט של לוד והמועצה האזורית עמק לוד, ובראש ועדה שדנה בחלוקת ההכנסות בין ירוחם למועצה אזורית רמת הנגב בשנת 2013.
לאורך השנים הוא שימש גם פרופסור אורח באוניברסיטאות שונות בצרפת וארצות הברית.
הערות שוליים

↑   אור קשתי, הדרך לשוויון בין בת ים לתל אביב, באתר הארץ, 13 בספטמבר 2014
↑   אילן ליאור, ועדה מטעם משרד הפנים ממליצה לאחד את תל אביב ובת ים, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2016
↑  גיא ליברמן, חוקרי גבולות, באתר הארץ, 9 במרץ 2009
↑  שירלי סיידלר, סוף לסכסוך בין הרשויות בנגב: עיר הבה"דים תעבור לירוחם, באתר הארץ, 19 במאי 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266957605171  PLWABN: 9810645467905606  BnF: cb15127540r (data)  CiNii: DA07539550  GND: 170543390  ICCU: PALV051057  ISNI: 0000 0000 6661 3564  LCCN: n87920478  NTA: 153436824  ORCID: 0000-0002-4374-5104  RERO: 02-A011481324  SUDOC: 117589616  VIAF: 27365698   WorldCat (עם VIAF): 27365698 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סוחוי Su-37

סוחוי Su-37 (ברוסית: Сухой Су-37, קוד דיווח נאט"ו : Flanker-F) הוא מטוס קרב רב-משימתי מהדור הרביעי, מתוצרת רוסיה, המבוסס על מטוס הקרב Su-27. פיתוח המטוס לא מומן על ידי ממשלת רוסיה, והוא פרויקט פרטי של חברת סוחוי. המטוס לא נכנס לשירות מבצעי בחיל האוויר הרוסי.
גילוי קיומו של המטוס וביצועיו יוצאי הדופן גררו התעניינות רבה במערב ובארצות הברית בפרט.
מאפיינים ותכונות

בעת הצגת המטוס, בעת מפגן אווירי, הפגין המטוס ביצועים חסרי תקדים. נטען כי אף מטוס מערבי אינו יכול לשחזר את ביצועיו שהפגין הסוחוי וגם ה-F-22 האמריקאי, חוד החנית של חיל האוויר האמריקאי, איננו מסוגל לשחזר בהצלחה את התמרונים שביצע המטוס.
למטוס ישנם שני מנועי חזקים מאוד, שמקנים לו יכולת לבצע תמרונים חריפים, המקנים לו יכולות להגיע לזוויות התקפה גבוהות במיוחד. בעת הצגתו הגיע לזווית התקפה של כ-135 מעלות, בעוד מטוסים מקבילים מצליחים להגיע לכמה עשרות בודדות. בנוסף לכל אלו, מצויד המטוס במכ"ם רב עוצמה היכול לעקוב בו זמנית אחר מספר רב של מטרות, הן אוויריות והן קרקעיות, בעל יכולת ליצור תמונת SAR. יתרה מזאת, נוסף למטוס מכ"ם נוסף בחלקו האחורי, כך שנוצרת תמונה מלאה של כל המרחב.
ההבדלים העיקריים בינו לבין ה-Su-27M הם:
יכולת השליטה בהנעה וקטורית
שינוי כיוון התנועה בזמן מבצעי העומד על פחות מ-10 שניות
יכולות מבצעיות משופרות בקרב למרחקים קצרים
יכולת תמרון משופרת
לקריאה נוספת

Eden, Paul, ed. The Encyclopedia of Modern Military Aircraft. 2004
Gordon, Yefim. Sukhoi Su-27 Flanker: Air Superiority Fighter. 1999
הערות שוליים

↑  אתגר הסוחוי כתבה בבטאון חיל האוויר, 22 בפברואר 2005
| מטוסים תוצרת סוחוי  |
| --- | --- | --- |
| מטוסי קרב | סוחוי 9 • סוחוי 11 • סוחוי 15 • סוחוי 27 • סוחוי 30 • סוחוי 33 • סוחוי 35 • סוחוי 37 • סוחוי 47 • סוחוי-57 • סוחוי 75 |  |
| מטוסי תקיפה | סוחוי 2 • סוחוי 4 • סוחוי 7 • סוחוי 17/20/22 • סוחוי 24 • סוחוי 25 • סוחוי 34 |  |
| מטוסי ביון | סוחוי 12 |  |
| כלי טיס בלתי מאוישים | סוחוי S-70 |  |
| אבות טיפוס | סוחוי P-1 • סוחוי T-4 • סוחוי Su-47 • סוחוי FGFA |  |
| מטוסי אימון | סוחוי 28 • סוחוי 29 |  |
| מטוסי נוסעים | Su-38 • Su-80 • סופרג'ט 100 • KR-860 • סופרג'ט ניו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph238377 
ערך זה הוא קצרמרבנושא תעופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.