stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסיפוביצ'י
הערות שוליים

↑  ישראל ריטוב, אוסיפוביץ', בתוך: ספר בוברויסק, כרך ב, עמ' 745–751 (ספר יזכור לקהילת בוברויסק, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 765 ואילך).
1 2  אלכסנדר קרוגלוב (רו'), אוסיפוביצ'י, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1712–1713), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010650494605171  NKC: ge1149246 
מצבת רבי יעקוב שמחה ריטוב, בן רבי אברהם דב בן רבי יעקוב בבית הקברות היהודי באסיפוביצ'י
אנדרטה לזכר הרוגי גטו אסיפוביצ'י
ארמון טרם

מפת הקרמלין במוסקבה. למידע על מקום  לחצו עליו
ארמון טרם
ארמון טרם או ארמון טרמנוי (ברוסית: Теремной дворец) הוא ארמון הממוקם בקרמלין שבמוסקבה בירת רוסיה. הארמון שימש כארמון המגורים המרכזי של משפחת הצאר עד העברת בירת רוסיה לסנקט פטרבורג במהלך המאה ה-17. מקור שמו של הארמון במילה היוונית τερεμνον ("טרמנון") שמשמעה "מקום מגורים".
כיום משמש הארמון כמעון רשמי של נשיא רוסיה.
היסטוריה

הארמון ניצב באתר בו הוקם ארמון הצאר הראשון, בראשית המאה ה-16. מארמון זה נותרה כיום רק קומת הקרקע, מאחר שהצאר הראשון לבית רומנוב - מיכאיל הראשון - הורה על בנייה מחדש של הארמון בין השנים 1635–1636. סביב המבנה נבנו מספר רב של אגפי משנה, וכן הוקם גרם המדרגות הראשי של המבנה. חדר הצאריצה המוזהב הוקם בשנות ה-60 של המאה ה-16 עבור רעייתו של איוואן הרביעי. בתוך מבנה הארמון שולבו מספר כנסיות שעמדו באתר, ובהן כנסיית הלידה שנבנתה בשנות ה-60 של המאה ה-14.
תיאור המבנה

למבנה הארמון חמש קומות. הקומה השלישית שימשה כקומת המגורים עבור הצאריצה - רעייתו של הצאר וילדיהם, והקומה הרביעית שימשה את מגורי הצאר. בקומה החמישית של המבנה, בעלת צורת הגמלון, התכנסה מועצת הבויארים (ה"דומה הבויארית").
קירות הארמון החיצוניים עוטרו באריחים צבעוניים בצבעי אדום, צהוב וכתום; וקירות הארמון הפנימיים עוטרו בציורי קיר - אלה נהרסו בשריפה שפקדה את העיר לאחר כיבושה על ידי נפוליאון בונפרטה בשנת 1812. בשנת 1837 שוקמו קירות הארמון בסגנון התחייה הרוסית.
הערות שוליים

↑  http://www.kreml.ru/en/kremlin/buildings/Teremnoy_dvorets/
| הקרמלין |
| --- | --- | --- |
| מבנים | ארמון הקרמלין הגדול • ארמון טרם • ארסנל הקרמלין • כנסיית הנחת הגלימה • כנסיית שנים עשר השליחים • מנזר העלייה לשמים • נשקיית הקרמלין • מגדל הפעמונים של איוואן הגדול • קתדרלת הבשורה • קתדרלת העלייה לשמים • קתדרלת המלאך מיכאל • ארמון הסנאט • ארמון הקרמלין הממלכתי • בניין הסגל הנשיאותי של רוסיה | מראה מהאוויר |
| החומה | חומת הקרמלין • מגדל ספאסקיה • מגדל טרויצקאיה • מגדל בורוביצקאיה | מראה מהאוויר |
| כיכרות וגנים | גן אלכסנדר • קבר החייל האלמוני • כיכר איוואנובסקיה • כיכר הקתדרלות • פעמון הצאר • תותח הצאר • גן טאיניצקי | מראה מהאוויר |
| אחזקה ותרבות | המנהל לענייני נשיא רוסיה • פסטיבל מגדל ספאסקאיה | מראה מהאוויר |
אנטיפתיה

השחקנית בטי דייוויס (משמאל) הייתה ידועה באנטיפתיה שחשה כלפי עמיתתה ג'ואן קרופורד (מימין), רגש אשר בא לידי ביטוי גם על המסך הגדול, כאשר השתיים כיכבו יחד בסרט הקולנוע זוכה פרס האוסקר "מה קרה לבייבי ג'יין?" (1962).
אנטיפתיה (באנגלית: Antipathy) היא התנגדות, מורת רוח, או סלידה רצונית או לא רצונית למשהו או למישהו, וההפך מסימפתיה. בעוד שלעיתים אנטיפתיה מתפתחת בבני-אדם כתוצאה מאירועים או התנסויות שקרו בחייהם, לעיתים היא קיימת גם ללא הסבר רציונלי של סיבה-תוצאה בחייו של האינדיבידואל שחש בה.
לפיכך, המקור לקיומה של אנטיפתיה בבני-אדם נתון להסברים פילוסופיים ופסיכולוגיים שונים, הסברים אשר יש הסבורים שהם משכנעים בעוד אחרים רואים בהם ספקולציות בלבד. ג'ון לוק, פילוסוף מודרני בן המאה ה-17 חקר את ההיבט הפילוסופי של האנטיפתיה פרסם אותו במאמר.
אנטיפתיה בין אישית

אנטיפתיה בין-אישית מיוחסת לרוב, באופן אי-רציונלי, לגינונים או למאפיינים גופניים מסוימים, הנתפסים כמעידים על תכונות אופי (למשל, עיניים עצומות ועמוקות כסימן לקהות-חושים או לאכזריות). יתר על כן, התחושה השלילית מתרחשת לעיתים במהירות וללא הסבר, מתרחשת באופן מיידי, לא מודע ולא רצוני, ובכך דומה לתהליך אוטומטי או לתגובה רפלקסיבית.
הממצאים האמפיריים של צ'סטר אלכסנדר מראים כי מאפיין חשוב של אנטיפתיה הוא שהם "שוליים לתודעה רפלקטיבית". אלכסנדר ביסס מסקנה זו על העובדה שרבים מהנבדקים במחקר דיווחו שמעולם לא חשבו הרבה על האנטיפתיות שלהם, לא ניסו לנתח אותה או לדון בה עם אחרים.
סימפתיה ואנטיפתיה משנים את ההתנהגות החברתית. אף על פי שבדרך כלל משערים כי אנטיפתיה גורמת להימנעות, ישנם מחקרים אמפיריים שאספו ראיות לכך שתגובה אנטיפתטית לאובייקטים לא באה בעקבות מאמץ כלשהו להימנע ממפגשים עתידיים.
אנטיפתיה בין אישית > פסיכולוגיה אישיותית

בפסיכולוגיה אישיותית (אנ'), אנטיפתיה עשויה להיות קשורה לנעימות נמוכה.
אנטיפתיה בין אישית > פסאודו-אנטיפתיה

סופי בראיינט (אנ') הבחינה בהתפתחותה של פסאודו-אנטיפתיה המורכבת מ"פרשנות רשלנית ושרירותית של מעשיו וביטוייו של אדם אחר בהתאם לצד הגרוע ביותר של האדם העצמי". במילים אחרות, אנשים נוטים להקרין על אחרים את הליקויים שלהם ולא אוהבים אותם או שונאים אותם. פסאודו-אנטיפתיה מבוססת על הידע (המרומז) אודות הצדדים השליליים של אופיו של האדם עצמו. בראיינט משווה את התחושה המתקבלת עם "תחושת טיהור מסוימת ושגויה".
ראו גם

אמפתיה
סימפתיה
הערות שוליים

1 2  William Fleming (1890). "Vocabulary of Philosophy: Moral, Ethical, Metaphysical". TORRE DE BABEL EDICIONES  Philosophy, Psychology and Humanities Web Site. נבדק ב-3 בינואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Alexander, Chester. (1946a). Antipathy and Phobia. Sociometry, 9 (2/3), 226-232.
1 2  Alexander, Chester. (1946b). Antipathy and Social Behavior. The American Journal of Sociology, 51 (4), 288-292.
1 2  Bryant, Sophie. (1895). Antipathy and Sympathy. Mind, 4 (15), pp. 365-370.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563777205171  GND: 4122052-3
ארמון יילדיז

ארמון יילדיז (בטורקית: Yıldız Sarayı) הוא מתחם עצום של ווילות אימפריאליות עות'מאניות לשעבר בבישיקטאש, איסטנבול, טורקיה, שנבנה במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. הארמון שימש למגורים של הסולטן העות'מאני וכן כבית המשפט של הסולטן בסוף המאה ה-19.
ארמון יילדיז
תולדות הארמון ושימושיו כיום

ארמון יילדיז, שמשמעותו "ארמון הכוכב", נבנה ב-1880 ושימש את הסולטן העות'מאני עבדול חמיד השני. במקור הארמון נבנה על שטח של חורשות טבעיות שהפך לאחר מכן לנכס אימפריאלי בתקופת שלטון הסולטן אהמט הראשון (1603–1617). סולטאנים שונים לאחר אהמט הראשון נהגו לנפוש במקום, ביניהם הסולטן עבדול חמיד השני והסולטאן עבדילאזיז שהקימו בניינים על פני השטח. הביתן הראשון נבנה על ידי הסולטן סלים השלישי בין השנים 1798–1808, למען אמו, מיהרישה סולטן.  האזור המקיף את הארמונות הוא סדרה של ביתנים מבודדים בסביבה מיוערת כשהוא ממוקם על שטח גדול של גבעות ועמקים. הארמון משמש כדוגמה לאדריכלות העות'מאנית המסורתית.
בסוף המאה ה-19, עזב הסולטן עבד אילחמיד השני את ארמון דולמאבהצ'ה שממוקם בחוף מצר הבוספורוס מכיוון הים מחשש שיותקף. הוא הרחיב את ארמון יילדיז והזמין את הארכיטקט האיטלקי ריימונדו ד'ארונקו לבנות בניינים חדשים במתחם הארמון. בהמשך הסולטאן עבר לגור בארמון יילדיז, וכך הפך הארמון למרכז השלטון הרביעי של האימפריה העות'מאנית (המקומות הקודמים היו ארמון העיר העתיקה Eski Saray באדירנה, וארמונות טופקאפי ודולמבהצ'ה באיסטנבול).
לאחר שהאימפריה העות'מאנית הובסה, שימש הארמון כקזינו מפואר ואחר כך הומר לבית הארחה לראשי מדינות ולמבקרים חשובים. כיום הארמון משמש כמוזיאון וגניו פתוחים בפני כלל קהל הציבור. בגניו של הארמון מתקיים גם יריד העתיקות של איסטנבול באולם סילהאנה (הנשקייה). המשרד האיסטנבולי של הארגון לשיתוף פעולה אסלמי (CIO) שוכן גם הוא במקום. חלק הארמון הממוקם במחוז בשיקטש (Beşiktaş) באיסטנבול, אינו פתוח יותר לקהל והוא משמש את נשיא טורקיה בלבד.
תכנון

הארמון מורכב מבניינים שכוללים את הדירות המדיניות, ביתן Büyük Mabey, ביתן Şale, ביתן מלטה, ביתן Çadır, תיאטרון ובית האופרה של יילדיז, מוזיאון ארמון יילדיז והמפעל האימפריאלי לחרסינה.
הערות שוליים

↑  The luxurious palaces of the Ottoman Empire, Daily Sabah, ‏2015-03-14
↑  UNESCO World Heritage Centre, Yıldız Palace Complex, UNESCO World Heritage Centre (באנגלית)
↑  John Freely, Istanbul : the imperial city, London ; New York : Penguin Books, 1998, ISBN 978-0-14-024461-8
↑  Istanbul’s Yıldız Palace ‘allocated’ for Turkish president - Türkiye News, Hürriyet Daily News, ‏2015-11-08 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: osa20241221427  ULAN: 500300605  VIAF: 240417321   WorldCat (עם VIAF): 240417321 
ארמון יילדיז 1909
ארמון יילדיז וגניו
ארמון יקטרינה

צדו הצפוני של הארמון. חצר הכרכרות
חזית הארמון הדרומית, מרכז הגנים הצרפתיים
קפלה של הארמון
ארמון יקטרינה (ברוסית: Ек'атерининский дворец) הוא ארמון בסגנון הרוקוקו ששימש כארמון הקיץ של קיסרי רוסיה. הארמון ממוקם בצארסקויה סלו (כפר הצאר) סמוך לארמון אלכסנדר בתחום העיירה פושקין, כ-25 ק"מ דרומית מזרחית לסנקט פטרבורג ברוסיה.
היסטוריה

ראשיתו של הארמון בשנת 1717, עת הזמינה הצארית יקטרינה הראשונה את האדריכל הגרמני יוהאן-פרידריך בראונשטיין לתכנן עבורה ארמון קיץ. בשנת 1773 הורתה הקיסרית אנה לאדריכלים מיכאיל זמצוב ואנדריי קוואסוב להרחיב את הארמון. בתה, הקיסרית יליזבטה חשבה שהארמון מיושן ואינו נוח, ובמאי 1752 הורתה לאדריכל החצר באותה עת, ברתולומאו רסטרלי להרוס את המבנה ולהקים במקום ארמון חדש, רחב ידיים, בסגנון הרוקוקו.
עבודות הבנייה נמשכו כארבע שנים, וב-30 ביולי 1756 נחנך הארמון, שאורך חזיתו 325 מטרים. פארו של הארמון נועד להדהים את המבקרים בו. נעשה שימוש בלמעלה מ-100 ק"ג זהב לעטר את המבנה. בחזית הארמון הוקמו גנים רשמיים בסגנון צרפתי, אשר תוכננו כך שבמרכזם יהיה ביתן הארמיטז' - ביתן בצבע כחול-לבן שתוכנן על ידי זמצוב בשנת 1744, ושופץ על ידי רסטרלי ב-1749.
על אף שהארמון נקרא כיום על שמה של יקטרינה הגדולה, היא עצמה לא אהבה את הארמון וחשבה כי מדובר במבנה מיושן הנראה כמו "עוגת קצפת".
יקטרינה, שהעדיפה את הסגנון הנאו-קלאסי, שכרה את האדריכל צ'ארלס קמרון אשר עיצב מחדש את פנים המבנה בסגנון פלדיאני שהיה באופנה באותה עת, ואת חדרי השינה המלכותיים בסגנון התחייה היווני.
בהתאם לרצונה של יקטרינה, נבנו בגנים מבני שטות רבים ובהם האדמירליות ההולנדית, הפגודה החורקת, עמוד צ'זמה, אובליסק רומיינצב וגשר השיש.
לאחר מותה של יקטרינה בשנת 1796, העדיפה משפחת המלוכה להתגורר בחודשי הקיץ בארמון פאבלובסק, ולאחר מכן בארמון אלכסנדר הסמוך. ארמון יקטרינה לא שופץ, מתוך כוונה להשאירו כאנדרטה לעושרה של יקטרינה הגדולה, למעט עיצוב חדרי השינה המלכותיים בסגנון האימפריה על ידי ואסילי סטאסוב בשנת 1817 בהוראת הצאר אלכסנדר הראשון. סטאסוב אף שיקם את גרם המדרגות המעגלי המוביל לחדרים. עיצוב מחדש זה אינו קיים כיום, מאחר שלאחר שיקום הארמון מהריסותיו בתום מלחמת העולם השנייה, שוחזרו החדרים למראם המקורי אשר קדם לעיצוב מחדש.
במהלך המצור על לנינגרד, כבש הצבא הגרמני את צארסקויה סלו והשתמש בארמון כמחנה צבא וכמטווח אימונים. פנים הארמון נבזז ונהרס. עם נסיגת הגרמנים הם הציתו את הארמון, וכל שנותר ממנו היה קירותיו החיצוניים. גג המבנה ורצפת הקומה השנייה קרסו. חדר הענבר נבזז ולא נותר ממנו דבר, וכל עיטורי הרוקוקו נשברו ונקברו בהריסות.
לאחר המהפכה הרוסית נערך תיעוד מצולם מדויק של תוכן הארמון, דבר שאיפשר את שיקומו והשבתו למראהו המקורי. עבודות השיקום שהחלו זמן קצר לאחר מלחמת העולם השנייה הסתיימו בשנת 2003, לרגל יובל ה-300 לייסוד סנקט פטרבורג. על מנת להשיג מימון עבור השיקום נערכו בארמון אירועים כגון קונצרט של אלטון ג'ון שנערך באולם הנשפים בשנת 2001, ומסיבת קוקטייל שנערכה בשנת 2005 בנוכחות ביל קלינטון, טינה טרנר, ויטני יוסטון, נעמי קמפבל וסטינג.
תיאור הארמון

החדרים שתכננו סטאסוב וקמרון בסגנון נאו-קלאסי מהווים דוגמה יוצאת דופן באיכותה לסגנון זה, שהיה נפוץ בשלהי המאה ה-18 וראשית המאה ה-19, אך הארמון ידוע דווקא בשל החדרים שעיצב רסטרלי בסגנון הבארוק, ובהם אולם הנשפים הגדול המצופה בעלי זהב רבים, וכן בחדר הענבר המשוחזר, היחידי במינו ברחבי העולם, והמפורסם ביופיו.
אולם הנשפים, אשר שימש כאולם הראשי של הארמון, בנוי בסגנון הבארוק הרוסי. אולם זה תוכנן על ידי רסטרלי בין השנים 1752–1756 ונועד לארוחות רשמיות ולנשפי מסיכות. שטח האולם כ-1,000 מ"ר, רוחבו כרוחב הארמון, וחלונותיו פונים הן לפארק מצד חזית הארמון ולחצר המרכבות מהעבר השני. 696 מנורות מאירות את 15 הנברשות המאירות את החדר, ואורן מוכפל באמצעות המראות העומדות בסמוך להן. הפסלים המעטרים את החדר עוצבו על ידי רסטרלי ופוסלו על ידי יוהאן פרנץ דונקר.
בסמוך לחדר הנשפים ממוקם חדר האוכל של אנשי החצר (אנשי האצולה אשר סייעו לקיסרית). חדר זה תוכנן על ידי רסטרלי ופונה לעבר הגנים. למול החלונות הפונים על הגנים מצויות מראות היוצרות "חלונות דמה" ובהם משתקפים הגנים. חדר זה מעוצב בסגנון הבארוק ומעוטר בעלי זהב רבים.
מצדו השני של חדר האוכל, מעבר לגרם המדרגות הראשי, מצוי חדר האוכל הלבן, שבו נהגה הקיסרית לאכול את ארוחות הערב. חדר זה עוטר בזהב, ומוצג בו ציור הקיר "ניצחונו של אפולו" - העתק של היצירה מעשה ידי גווידו רני, אמן איטלקי בן המאה ה-16.
שטחו של אולם הדיוקנאות בחדרים הרשמיים של הצאר הוא למעלה מ-100 מטרים רבועים. בחדר דיוקנאות רשמיים של הקיסריות יקטרינה הראשונה, יליזבטה פטרובנה וכן דיוקנאות של נטליה אלכסייבנה, אחותו של פיוטר הגדול, ושל הקיסרית יקטרינה השנייה.
חדר ההסבה של הצאר אלכסנדר הראשון עוצב בין השנים 1752–1756 ושימש את הצאר כחדר פרטי. חדר זה יוצא דופן בין חדרי הארמון בכך שקירותיו מחופים במשי סיני. בחדר זה ארונות שבהם מוצגים כלי חרסינה יפנית וסינית לצד פורצלן מברלין.
באגף הצפוני של הארמון מצוי "חדר האוכל הירוק" שתכנן קמרון בשנת 1773, במקום שבו עמד חדר "הגן התלוי" של רסטרלי, עבור הצאר פאבל הראשון ורעייתו. חדר זה מעוטר בירוק ובפסלי גבס מעשה ידי איוואן מארטוס. החדר ניזוק בשריפה בשנת 1820, ושוקם בפיקוחו של סטאסוב.
חדרים נוספים שעיצב קמרון, ובהם חדר המשרתים, חדר האוכל הרשמי הכחול (בו ארובות העשויות שיש קרארה) והחדר הקדמי, וכן חדר השנה של הצאר אלכסנדר הראשון בסגנון פומפיי, ניזוקו אף הם בשריפה בשנת 1820, ושוקמו אחריה.
בשנת 2006 בעיירה ליד סנקט פטרבורג נבנה ארמון וסילייב שהוא העתק של הארמון.
גלריית תמונות

חדר הנשפים בארמון
גלריית קמרון המאה ה-18
גלריית קמרון כיום
מדשאות ארמון יקטרינה
החזית הדרומית של ארמון יקטרינה
אנל אחמדהוג'יץ'

אנל אחמדהוג'יץ' (בבוסנית: Anel Ahmedhodžić; נולד ב-26 במרץ 1999 במאלמה שבשוודיה) הוא כדורגלן בוסני-שוודי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת שפילד יונייטד ובנבחרת בוסניה והרצגובינה.
קריירת מועדונים > תחילת הקריירה

אחמדהוג'יץ' נולד במאלמה שבשוודיה, וגדל במחלקת הנוער של מאלמה המקומית.
קריירת מועדונים > נוטינגהאם פורסט

ב-15 בינואר 2016 חתם אחמדהוג'יץ' בנוטינגהאם פורסט מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. ב-30 בדצמבר ערך את הופעתו היחידה במועדון, בהפסד 1–3 לניוקאסל יונייטד במסגרת המחזור ה-24 לעונת 2016/2017.
קריירת מועדונים > מאלמה

ב-28 בינואר 2019 חתם אחמדהוג'יץ' על חוזה לשלוש עונות במאלמה מליגת העל השוודית, המועדון בו גדל. ב-2 ביוני ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–1 על הלסינגבורג במסגרת המחזור ה-12 בליגה לעונת 2019. זו הייתה הופעתו היחידה בעונה זו.
קריירת מועדונים > ההשאלה להוברו

בחודש יולי 2019 הושאל להוברו מליגת העל הדנית למשך עונה. ב-15 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד ארהוס ג'ימנסטיק פורנינג במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2019/2020. ב-21 ביולי הבקיע את שערו היחיד במועדון, בתיקו 1-1 נגד אסביירג במסגרת המחזור השני בליגה. הוא נקרא בחזרה למאלמה בחודש ינואר 2020, לאחר 19 הופעות ליגה ושער אחד במועדון.
קריירת מועדונים > החזרה למאלמה

בחודש אפריל 2020 האריך אחמדהוג'יץ' את חוזהו במאלמה עד לחודש דצמבר 2023. ב-5 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–4 על הלסינגבורג במסגרת המחזור ה-12 בליגה לעונת 2020. הוא ערך 29 הופעות ליגה והבקיע שני שערים בעונה זו, בה זכתה מאלמה באליפות שוודיה.
ב-14 בספטמבר 2021 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בהפסד 0–3 ליובנטוס במסגרת שלב הבתים לעונת 2021/2022.
קריירת מועדונים > השאלה לבורדו

בינואר 2022 הושאל לבורדו מהליגה הצרפתית עד לסיום העונה עם אופציה לרכישה.
קריירה בינלאומית > נבחרת שוודיה

ב-9 בינואר 2020 ערך אחמדהוג'יץ' את הופעתו היחידה בנבחרת שוודיה, בניצחון 0–1 על נבחרת מולדובה במשחק ידידות.
קריירה בינלאומית > נבחרת בוסניה והרצגובינה

בחודש אוגוסט 2020 הודיע אחמדהוג'יץ' כי הוא מעוניין לייצג בעתיד את נבחרת בוסניה והרצגובינה, וחודש לאחר מכן בקשתו אושרה על-ידי פיפ"א. ב-8 באוקטובר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בוסניה והרצגובינה, בהפסד לנבחרת צפון אירלנד במסגרת מוקדמות יורו 2020. ארבעה ימים לאחר מכן כבש שער בכורה בתיקו 1-1 נגד נבחרת אוקראינה.
תארים

אליפות שוודיה (1): 2020
הערות שוליים

↑  Ahmedhodžić potpisao za bivšeg prvaka Evrope: Biće uzbudljivo, imam dobar osjećaj באתר SC Sport, ‏ 15 בינואר 2016 (בבוסנית)
↑  Anel Ahmedhodžić debitovao za nekadašnjeg prvaka Evrope באתר Sport Sport, ‏ 31 בדצמבר 2016 (בבוסנית)
↑  Anel Ahmedhodžić novi igrač Malmea, potpisao ugovor do 2022. godine באתר Avaz, ‏ 28 בינואר 2019 (בבוסנית)
↑  Officielt: Hobro-svensker tager hjem til Malmö באתר Bold, ‏ 4 בינואר 2020 (בדנית)
↑  Anel Ahmedhodžić potpisao novi ugovor sa švedskim velikanom: Ovo je moj dom באתר SC Sport, ‏ 4 באפריל 2020 (בבוסנית)
אסטרגום

אֶסטֶרגוֹם (בהונגרית: Esztergom) היא עיר בצפון הונגריה, על גדתו הדרומית של נהר הדנובה, המהווה בנקודה זו את הגבול בין הונגריה לסלובקיה. העיר שוכנת במחוז קומארום-אסטרגום, 46 ק"מ מצפון-מזרח לבירה בודפשט.
מקור שמה של העיר

השם "אסטרגום" מוזכר לראשונה במסמך מהמאה ה-11. אחד הפירושים למקור שמה של העיר הוא המילה הסלבית Strěgom, שפירושה "עמדת שמירה", או המילה הצ'כית střeh שפירושה "עמדת תצפית". המגיארים הוסיפו תנועה לפני המילה (הרגל הונגרי, כמו בשם "סטפן" שהפך ל"אישטוון"), וכך נוצר השם "אסטרגום". פירוש נוסף הוא המילה Ister, שמו הלטיני של הנהר דנובה, לו שודכה הסיומת Gam, המאזכרת את הנהר הסמוך Garam.
תולדות העיר

אסטרגום היא אחת הערים העתיקות בהונגריה. בחפירות ארכאולוגיות התגלה שאזור העיר וסביבותיה היו מיושבים בתקופת עידן הקרח האחרון, לפני למעלה מ-10,000 שנה. במאה ה-4 לפני הספירה התיישבו באזור קלטים ממערב אירופה. בתקופת האימפריה הרומית היה היישוב באזור הספר הרומאי פאנוניה. לאחר נפילת האימפריה הרומית התיישבו במקום בני שבטים גרמאניים ואווארים. במאה ה-6 נדדו למקום שבטים סלאבים ובמאה ה-10 – שבטים מדיארים.
אסטרגום הייתה בירת הונגריה מהמאה ה-10 עד אמצע המאה ה-13. אז העביר המלך בלה הרביעי את מושבו המלכותי לבודה. בתקופתו של אישטוון הראשון, מלך הונגריה, הפך היישוב למרכז מסחר ומלאכה ונבנו בו בזיליקה וכנסייה קתולית. עד תקופה זו, המאה ה-13, פעלה באסטרגום המטבעה היחידה באזור. עד פלישת המונגולים ב-1241 היה היישוב מקום משכנו של המלך אישטוון, מרכזה הפוליטי והכלכלי של המדינה ההונגרית, וכן מרכז דתי ומרכזו של המחוז. הארכיבישוף של אסטרגום עמד בראש עשר בישופויות שייסד אישטוון. בין תושבי העיר היו מהגרים צרפתים, ספרדים, בלגים ואיטלקים, והעיר הייתה מקום מפגש בין שליטים זרים ומלכי הונגריה. היסטוריונים שהתלוו לשליטים אלה ציינו את עושרה של העיר.
הטטרים שפלשו במאה ה-13 כבשו את העיר והרגו חלק מתושביה. חלק מהם נמלטו לטירה העירונית וניצלו. לאחר נסיגת הטטרים שוקמה העיר על ידי בלה הרביעי, מלך הונגריה, אך לא שבה לגדולתה, מכיוון שבלה העתיק את מקום מושבו לבודה (אם כי הוא ומשפחתו נקברו בכנסייה הפרנציסקנית באסטרגום). עם זאת, מספר מנזרים העתיקו את מקום מושבם לעיר.
במאות ה-14, ה-15 וה-16 שבה אסטרגום והפכה למרכז תרבותי חשוב בהונגריה. נבנו בה כנסיות, קפלות, מצפה כוכבים ומבני ציבור. קפלת באקוץ (Bakócz, מהמאה ה-16) בעיר היא הבניין הקדום ביותר מתקופת הרנסאנס ששרד בהונגריה.
עקב הפלישה העות'מאנית, תבוסת ההונגרים בקרב מוהאץ' ו"המלחמה הארוכה" במאה ה-16, נעצר שגשוגה של העיר. רוב בתי העיר ומבני הטירה שנבנו בימי הביניים, נהרסו. אסטרגום הפכה לעיר עות'מאנית, מרכז סנג'ק השולט על מספר מחוזות, וטירה משמעותית בגבולה הצפון מערבי של האימפריה העות'מאנית. לאחר תקופה קצרה של כיבוש הונגרי כבשו שוב העות'מאנים את העיר ב-1605. במהלך שלטונם בנו העות'מאנים בעיר מסגדים, מינרטים ומרחצאות. רובם נהרסו עם כיבושה מחדש של העיר על ידי ההונגרים בשנת 1683.
עם הכיבוש מחדש של העיר על ידי ההונגרים התיישבו במקום מתיישבים הונגרים, סלובקים וגרמנים, אך העיר לא שבה לגודלה הקודם. במהלך המאה ה-18 התפתחו בעיר עסקי מלאכת יד וייננות. המרכז הדתי נבנה מחדש ומספר כנסיות נהרסו על מנת לפנות מקום לקתדרלה חדשה, אך בנייתה נעצרה ולא הסתיימה.
בתחילת המאה ה-20 התפתחו מספר מוסדות תרבות וחינוך באסטרגום, אך בחוזה טריאנון הורע מעמדה והיא הפכה לעיר גבול ואיבדה את רוב שטחה.
העיר כיום

אסטרגום היא מקום מושבה המרכזי של הכנסייה הקתולית בהונגריה וכן מקום משכנו של בית המשפט החוקתי של הונגריה. בעיר מוזיאון לחפצי דת כנסייתיים, הגדול מסוגו בהונגריה, והקתדרלה בעיר היא הכנסייה הגדולה ביותר בהונגריה. גשר מריה ולריה (Mária Valéria), המחבר בין אסטרגום והעיר שטורובו, הוקם ב-1895, נהרס על ידי הכוחות הגרמניים הנסוגים ב-1944 ונבנה מחדש ב-2001 בתמיכת האיחוד האירופי. מבנים רבים אחרים בעיר נהרסו בתקופת הכיבוש הנאצי ובעת נסיגתם, אך העיר השתקמה בהדרגה. בעיר פועל מפעל סוזוקי שנפתח ב-1992, והוא המעסיק הגדול ביותר בעיר. בעיר לומדים כ-8,000 תלמידים, מגיל בית ספר יסודי ועד קולג'.
הכנסייה הגדולה באסטרגום, בזיליקת אסטרגום שנבנתה במהלך המאה ה-19, היא סמלה של העיר. גובהה 71.5 מטר ובה משולב מבנה ששרד מימי הביניים. בוני המבנה פירקוהו ל-1,600 חלקים והרכיבו אותו מחדש במשולב בכנסייה החדשה. בעיר בניינים ובהם יצירות צורפות ונפחות מימי הביניים, בהם צלב כסף המיוחס למאה ה-13 ויצירות טקסטיל ותלבושות הונגריות מסורתיות. בעיר עומדים שרידי הטירה העתיקה וכן חלקים ממנה, ששימשו את העות'מאנים ושוקמו לפני מלחמת העולם השנייה.
קהילה יהודית

קהילת יהודי אסטרגום היא אחת הקהילות היהודיות העתיקות ביותר בהונגריה. ב-1050 הוקם בעיר בית כנסת וב-1326 העניק מלך הונגריה קארוי רוברט חלקת אדמה לקהילה לשימוש בתור בית קברות.
לפי מפקד משנת 1910 היו כחמישה אחוזים מתושבי העיר יהודים. במפקד 1941 נמנו בעיר 1510 יהודים. רובם היו סוחרים ובעלי מלאכה, והיו בהם כמה בעלי בתי חרושת ופקידים. הקהילה היהודית בעיר השתייכה לזרם הנֵאולוגי, ועם מוסדותיה נמנו בית ספר יהודי, תלמוד תורה ואגודות חברתיות ודתיות למיניהן.
באפריל 1944 כבשה גרמניה את הונגריה (מבצע מרגרטה) ובמאי הוקם בעיר גטו. הגטו חוסל ביוני 1944. ז'נדרמים הונגרים העבירו את היהודים לרבות רב העיר ארמין שפיגל למרכז שילוח בגדה הנגדית של הנהר, משם גורשו לאושוויץ. העיר שוחררה על ידי הצבא האדום בדצמבר 1944, אך נכבשה שוב על ידי הגרמנים ושוחררה שנית במרס 1945.
נולדו כאו

יוז'ף פראגו (במקור פרנקל (1866 – 1906) היה צייר וגרפיקאי יהודי-הונגרי (אמן תחריט וקריקטוריסט).
בֵּלָה רֵוֵוס (1876 – 1944) היה סופר ועיתונאי יהודי-הונגרי, סוציאליסט ומפעילי אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך. נספה בשואה.
אישטוואן פזקאש (במקור פליישמן, 1895 – 1937) היה רופא ילדים יהודי-הונגרי מהמצטיינים בהונגריה עד מותו הטרגי בגיל 42 בלבד.
מרתה קורטג (לבית קינסקר, 1927 − 2019) הייתה פסנתרנית יהודייה-הונגרייה ומורה אקדמית לפסנתר. היא הייתה אשתו של המלחין ג'רג' קורטג.
ערים תאומות

פינלנד אספו, פינלנד (מ־1974)
סלובקיה שטורובו, סלובקיה (מ־1991)
גרמניה במברג, גרמניה (מ־1992)
צרפת קמברה, צרפת (מ־1992)
גרמניה Ehingen, גרמניה (1992)
גרמניה Maintal, גרמניה (1993)
פולין גנייזנו, פולין (מ־1994)
אוסטריה Mariazell, אוסטריה (2002)
הממלכה המאוחדת קנטרברי, הממלכה המאוחדת (מ־2004)
אפיוס קלאודיוס

| --- | --- |
 לידה:  540 לפנה"ס Regillum, איטליה 
 פטירה:  480 לפנה"ס (בגיל 60 בערך) רומא העתיקה 
 שם לידה:  Attus Clausus 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 תפקיד:  סנאטור ברומא העתיקה (ערך בלתי־ידוע–ערך בלתי־ידוע)  קונסול (495 לפני הספירה–495 לפני הספירה) 
 
אפיוס קלאודיוס סבינוס רגילנסיס, פוליטיקאי פטריקי קיצוני ברפובליקה הרומית המוקדמת. קלאודיוס נחשב לאבי משפחת הקלאודיים רבת ההשפעה.