stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרארי
מכירות גלובליות > פרארי בישראל

פרארי מיובאת לישראל על ידי קבוצת סמלת מסוף שנת 2011 (לשעבר אוטו איטליה, עד שרכשה אותה בשנת 2019).
להלן נתוני המכירות של פרארי בישראל:
| שנה | מכירות | מיקום כללי |  % שינוי |
| --- | --- | --- | --- |
| 2023 | 21 |  | 10.5% |
| 2022 | 19 | 56 | 18.8% |
| 2021 | 16 | 51 | 166.7% |
| 2020 | 6 | 45 | 25.0%- |
| 2019 | 8 | 46 | -11.1% |
| 2018 | 9 | 44 | 0.0% |
| 2017 | 9 | 43 | 0.0% |
| 2016 | 9 | 44 | 125.0% |
| 2015 | 4 | 43 | 0.0% |
| 2014 | 7 | 45 |  |
| 2013 | 11 | 47 |  |
ראו גם

מוזיאון פרארי – המוזיאון של פרארי בעיר מראנלו.
פיוראנו (מסלול מרוצים) – מסלול מרוצים המשמש את החברה לצורך בחינת דגמיה.
לקריאה נוספת

Leonardo Acerbi, Luciano Greggio: 60 Jahre Ferrari: Bewegende Momente. Heel, Königswinter 2007, ISBN 978-3898808156.
Dennis Adler: Ferrari: Mythos Maranello. Delius Klasing, Bielefeld 2010, ISBN 978-3768831765.
Ralph Alex: 70 Jahre Ferrari (auto motor und sport-Edition). Presse Stuttgart GmbH & Co, Stuttgart 2017, ISBN 978-3613308442.
Keith Bluemel: Das Original: Ferrari V12: Alle Frontmotormodelle 1965-1973. Heel, Königswinter 2004, ISBN 978-3898802154.
Roberto Bonetto: Ferrari: Leidenschaft in Rot. White Star, Wiesbaden 2011, ISBN 978-3867261814.
Roberto Bonetto (Hrsg.): Ferrari: Renn - und Sportwagen. Chronologie eines Erfolges. Motorbuch Verlag, Stuttgart 2004, ISBN 978-3613024595.
ביאורים

↑  הוא העדיף לייצר מכוניות מרוץ, אך מכונית ספורט תכניס לו יותר כסף בכדי לייצר מכונית מרוץ.
↑  אביזר הבטיחות הפסיבית הבסיסי וההכרחי ברכב מרוץ הוא כלוב ההתהפכות (כלוב הבטיחות). הכלוב הוא מבנה צינורות המקיף את הנוסעים ברכב ונועד להשאיר את תא הנוסעים שלם כאשר כלי הרכב מתהפך, למנוע את מעיכתם של הנוסעים ברכב ולשמור על הנוסעים בעת תאונה.
חוג רגולרי פון-נוימן

בתורת החוגים, חוג פון-נוימן רגולרי (לפעמים גם חוג רגולרי) הוא חוג שכל איבריו רגולריים (כלומר, לכל איבר  a יש איבר  x כך ש- axa=a). תכונה תמימה-למראה זו מקנה למשפחת החוגים הרגולריים אופי ייחודי: מקומית הם דומים לחוגים עם חילוק ( x להלן הוא "ההפכי של  a ביחס לעצמו"), אבל הם כלליים מספיק כדי לתאר תופעות אנליטיות וגאומטריות במימד כלשהו.
החוגים הרגולריים של פון-נוימן קרויים על-שם ממציאם ג'ון פון נוימן, שהגדיר אותם על-מנת ללמוד אופרטורי הטלה במרחב הילברט. בהקשר זה הוכיח פון-נוימן את משפט הקואורדינטיזציה: כל סריג מודולרי עם משלימים שיש לו בסיס הומוגני בן  n\geq 4 איברים, איזומורפי לסריג תת-המודולים של המודול החופשי מדרגה  n מעל חוג רגולרי .
אידמפוטנטים

התכונות הבאות של חוג  R שקולות זו לזו:
החוג רגולרי
כל אידיאל שמאלי ראשי נוצר על ידי אידמפוטנט,
כל אידיאל שמאלי נוצר סופית נוצר על ידי אידמפוטנט,
כל אידיאל שמאלי נוצר סופית הוא מחובר ישר, כתת-מודול של  R (ולכן פרויקטיבי; חוג שכל האידיאלים השמאליים הנוצרים סופית שלו הם פרויקטיביים נקרא תורשתי למחצה).
הגרסאות הימניות של כל הנ"ל.
לכל אידמפוטנט  e בחוג רגולרי  R, גם  eRe הוא רגולרי.
תכונות

מכפלה ישרה של חוגים רגולריים היא רגולרית. מכפלה תת-ישרה סופית של חוגים רגולריים הוא רגולרית. מנה של חוג רגולרי היא רגולרית. איחוד של שרשרת חוגים רגולריים הוא רגולרי (ולכן גבול ישר של חוגים רגולריים הוא רגולרי). מאידך חיתוך שרשרת של תת-חוגים רגולריים אינה בהכרח רגולרית, ולכן גבול הפוך של חוגים רגולריים אינו בהכרח רגולרי. חוג מטריצות מעל חוג רגולרי הוא רגולרי. כל אידיאל דו-צדדי בחוג רגולרי הוא רגולרי (כחוג בלי יחידה). המרכז של חוג רגולרי הוא רגולרי.
אנדומורפיזם  f של מודול  M הוא רגולרי (כלומר קיים  x כך ש- fxf=f) אם ורק אם הגרעין והתמונה שלו מחוברים ישרים ב- M; לכן חוג האנדומורפיזם של כל מודול פשוט למחצה הוא רגולרי. בפרט, חוג האנדומורפיזמים  \operatorname {End} _{D}V של מרחב וקטורי מעל חוג עם חילוק הוא תמיד רגולרי (לעומת זאת, אלגברת בנך שהיא רגולרית פון-נוימן צריכה להיות מממד סופי (Kaplansky, 1954)).
חוג רגולרי הוא ראשוני למחצה. למעשה, כל חוג רגולרי הוא פרימיטיבי למחצה, מכיוון שרדיקל ג'ייקובסון לעולם אינו יכול להכיל אידמפוטנטים. בדומה לאפיון של חוגים פשוטים למחצה ככאלה שכל המודולים מעליהם פרויקטיביים, חוג הוא רגולרי אם ורק אם כל המודולים מעליו שטוחים (משפט Harada-Auslander). בפרט, כל חוג פשוט למחצה הוא רגולרי.
Kaplansky שער (ב-1970) שכל חוג רגולרי ראשוני הוא פרימיטיבי, והשערה זו הוכחה כנכונה אם יש קבוצה בת-מניה של אידיאלים (שונים מאפס), שכל אידיאל (שונה מאפס) מכיל אחד מהם. לעומת זאת יש אלגברות חבורה שהן ראשוניות ורגולריות, אבל אינן פרימיטיביות.
חוג קומוטטיבי הוא רגולרי פון-נוימן אם ורק אם כל המודולים הפשוטים שלו הם אינג'קטיביים (Kaplansky, 1956), אם ורק אם הוא ראשוני למחצה ובעל ממד קרול 1.
מושגים קרובים

חוג הוא רגולרי בחֹזקה (strongly regular) אם לכל איבר  a קיים איבר  x כך ש- a^{2}x=a, ובי-רגולרי אם כל אידיאל דו-צדדי נוצר על ידי אידמפוטנט מרכזי. כל חוג רגולרי בחזקה, הוא רגולרי וגם בי-רגולרי (חוג הוא רגולרי בחזקה אם ורק אם הוא רגולרי וכל האידפוטנטים שלו מרכזיים). מאידך, חוג נקרא  \pi -רגולרי אם לכל  a קיימים איבר  x ומספר  n כך ש- a^{n}xa^{n}=a^{n}. כל חוג רגולרי, או בי-רגולרי, הוא  \pi -רגולרי. בחוג  \pi -רגולרי, כל אידיאל שמאלי לא נילי מכיל אידמפוטנט. חשיבותה של המחלקה האחרונה בכך שכל אלגברה אלגברית היא  \pi -רגולרית. חוג נקרא  \pi -רגולרי בחזקה אם לכל  a קיים  n כך ש- a^{n}\in Ra^{n+1} (חוג קומוטטיבי כזה הוא בעל ממד קרול אפס).
אם לכל  a קיים  x הפיך כך ש- axa=a, החוג הוא רגולרי ליחידות (unit regular); תכונה זו שקולה לכך שכל איבר הוא מכפלה של אידמפוטנט ואיבר הפיך. כל חוג כזה הוא כמובן רגולרי. כל חוג פשוט למחצה הוא רגולרי ליחידות. לחוג רגולרי ליחידות יש טווח יציב 1. נניח שחוג האנדומורפיזמים של מודול  M הוא רגולרי; אז הוא רגולרי ליחידות אם ורק אם  M מקיים את תכונת הצמצום הפנימי. בפרט, חוג רגולרי הוא רגולרי ליחידות אם ורק אם הוא מקיים את תכונת הצמצום הפנימי כמודול (שמאלי) מעל עצמו, אם ורק אם כל מודול פרויקטיבי נוצר סופית מעליו הוא בעל תכונת הצמצום. מכאן נובע גם שלכל מרחב וקטורי אינסוף-ממדי  V מעל חוג עם חילוק  D, חוג האנדומורפיזמים הוא רגולרי אבל אינו רגולרי ליחידות.
מושגים קרובים > חוגים רגולריים למחצה

אם  R/J(R) רגולרי ואפשר להרים כל אידמפוטנט מחוג המנה  R/J(R) אל  R, אז  R נקרא רגולרי למחצה. כמובן, כל חוג רגולרי הוא רגולרי למחצה.
חוג עם החלפה (exchange ring) הוא חוג  R שבו לכל איבר  a קיים אידמפוטנט  e\in aR כך ש- (1-e)\in (1-a)R (תכונה זו סימטרית להחלפת שמאל וימין). כל מודול פרויקטיבי מעל חוג עם החלפה הוא סכום ישר של אידיאלים שמאליים הנוצרים על ידי אידמפוטנטים. כל חוג רגולרי למחצה הוא חוג עם החלפה (אבל יש חוגים קומוטטיביים עם החלפה שאינם רגולריים למחצה).
מארק דייוויד צ'פמן

| --- | --- |
תמונת המעצר של צ'פמן, ינואר 2018
תמונת המעצר של צ'פמן, ינואר 2018
 לידה:  10 במאי 1955 (בן 69) פורט וורת', ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  פורט וורת', אטיקה (בית כלא), Wende Correctional Facility 
 השכלה:  Covenant College  תיכון קולומביה 
 מעסיק:  Adventist Health Castle 
 השקפה דתית:  אדוונטיזם, לידה מחדש 
 בן או בת זוג:  Gloria Chapman 
 מספר צאצאים:  3
 
מארק דייוויד צ'פמן (באנגלית: Mark David Chapman; נולד ב-10 במאי 1955 בטקסס) הוא רוצחו של הזמר ג'ון לנון.
בערב 8 בדצמבר 1980 רצח צ'פמן את ג'ון לנון בפתח ביתו. לדבריו של צ'פמן, הוא ההתגלמות הגשמית של הולדן קולפילד, גיבור הספר "התפסן בשדה השיפון", והוא רצח את לנון בטענה שהוא "מלך המזויפים". במהלך חייו היה צ'פמן מכור לסמים ומאושפז בבתי חולים פסיכיאטריים. בעקבות הרצח, התכוון הצוות המשפטי של צ'פמן לטעון להגנת אי-שפיות על סמך עדויות מומחים לבריאות הנפש שאמרו כי הוא היה במצב פסיכוטי הזוי בזמן הירי. עם זאת, הוא שיתף פעולה עם התובע, אשר טען כי הסימפטומים שלו אינם מאבחנים סכיזופרניה. כשהמשפט התקרב, צ'פמן הורה לעורכי דינו שהוא רוצה להודות באשמה, על סמך מה שהוא החליט שהוא רצון האל. השופט קיבל את בקשתו של צ'פמן וראה אותו כשיר לעמוד לדין.
ביוגרפיה > ראשית חייו

צ'פמן היה צעיר נוצרי שהתנדב בארגון ימק"א. בשנים שלפני הרצח התגורר בהוואי, שם עסק בעבודות מזדמנות. עבודתו האחרונה הייתה שומר בבניין דירות. ביום עבודתו האחרון חתם ביומן נוכחות בשם "ג'ון לנון".
ביוגרפיה > הרצח > ההכנות

צ'פמן רכש בהונולולו אקדח תופי ב-169 דולר, אך משום מה לא רכש במקביל תחמושת. הוא הוציא רישיון להחזקת כלי נשק כחוק, ושמו האמיתי מופיע על הטופס. כאשר הגיע לניו יורק, גילה כי לא יוכל לרכוש בה תחמושת, והוא טס לעיר מולדתו באטלנטה כדי לרכוש תחמושת מחבר ילדות, לשם הגנה עצמית. ביום הרצח רכש צ'פמן עותק של הספר "התפסן בשדה השיפון", שעל עטיפתו רשם את המילים "This is my statement" ("זוהי הצהרתי").
ביוגרפיה > הרצח > יום הרצח

בבוקר יום הרצח, 8 בדצמבר 1980, הגיע צ'פמן והמתין מחוץ לבניין הדקוטה. בשעה חמש בערך לנון, שסיים להתראיין לבי בי סי, ירד ביחד עם אשתו אל עבר מכוניתו בדרכם אל אולפן ההקלטות. צ'פמן עצר את לנון והושיט לו עותק של אלבומו האחרון של לנון "פנטזיה כפולה". המוזיקאי שאל את צ'פמן "אתה רוצה שאחתום על התקליט?" וחתם. את הרגע הזה הנציח הצלם הניו יורקי ומעריצו של לנון, פול גורש.
בשעה 22:50 חזרו לנון ויוקו אונו מאולפן ההקלטות. הם יצאו מהמכונית והלכו לכיוון הכניסה של בניין דקוטה. לנון החזיק בידיו מספר קלטות שהביא מן האולפן. בעת שהבחין בו ירה לעברו צ'פמן חמישה כדורים. הכדור הראשון החטיא וניפץ את זגוגיות הכניסה של בניין דקוטה. ארבעה כדורים אחרים פגעו בגבו ובכתפו של לנון. הזמר עדיין המשיך להחזיק בקלטות, נכנס דרך דלת הכניסה אל תוך הבניין, הביט בשומר ונפל פרקדן על הרצפה כשבאותו זמן החלה אשתו לזעוק לעזרה.
טיפול רפואי הגיע מהר מאוד, אך הפגיעה הרב מערכתית למעשה גרמה למותו של לנון עוד לפני הגיעו לבית החולים סנט לוקס-רוזוולט בניו יורק.
מארק צ'פמן, לאחר שירה בלנון, זרק את אקדחו על המדרכה, הוציא מכיסו עותק של הספר "התפסן בשדה השיפון", והחל לקרוא לאור פנס הרחוב כשהוא ממתין לבוא המשטרה.
ביוגרפיה > הרצח > עונש

כשנתפס, הועמד לדין בעוון רצח מדרגה שנייה. לאחר זמן קצר שבו טען עורך דינו לאי שפיות, בשל העבר הפסיכיאטרי והדיכאוני שלו, הוא חזר בו מטענה זו, והודה ברצח בטענה שאלוהים הורה לו לעשות כן. עונשו נגזר למאסר של 20 שנה עד מאסר עולם. את מאסרו הוא ריצה בכלא אטיקה, בית כלא באבטחה מרבית בארצות הברית, ובשנת 2012 הועבר לכלא אחר. בקשתו למאסר על תנאי ושחרור מהכלא נדחתה מספר פעמים. באוגוסט 2008 הביע צ'פמן חרטה על הרצח לאחר שבית המשפט דחה את בקשתו החמישית לשחרור.
השתקפות הרצח בסרטים

בשנת 2007 יצא הסרט פרק 27 בכיכובו של ג'ארד לטו. שם הסרט מתייחס לרומן התפסן בשדה השיפון, בו יש 26 פרקים.
הסרט מתעד את התהליכים הנפשיים אותם עובר צ'פמן כשהוא מגיע לניו יורק ומחכה לג'ון לנון בכניסה לביתו, כדי לקבל ממנו חתימה על האלבום החדש שלו.
הערות שוליים

↑  מארק צ'פמן.,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'רוצחו של ג'ון לנון לא ישוחרר מהכלא, באתר nrg‏, 6 באוקטובר 2004
↑  מאיה שני,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'מתנקשו של גון לנון לא ישוחרר, באתר News1 מחלקה ראשונה, 14 באוגוסט 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007412707305171  PLWABN: 9811357358505606  GND: 118899147  LCCN: n88299281  NKC: jx20070801010  NTA: 110938232  SNAC: w6v1270k  VIAF: 259955591   WorldCat (עם VIAF): 259955591 
הכניסה לבניין הדקוטה בו התגוררה משפחת לנון
אייל (סוג)

| אייל |
| --- | --- |
 אייל אציל
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
קבוצה:: מעלי גירה
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: אייליים
תת־משפחה:: איילים
סוג:: אייל
מינים
 אייל אציל  אייל קנדי  אייל סיקה
שם מדעי
 Cervus ‏לינאוס, 1758

אייל (שם מדעי: Cervus) הוא סוג של איילים גדולים החיים באזורי אקלים צפוניים באירופה, אסיה המזרחית ואמריקה, אך הם הופצו על ידי האדם לאזורים שונים כמו אוסטרליה ודרום אמריקה.[דרוש מקור]
אלו איילים בעלי קרניים גדולות שנועדו למטרות חברתיות, והם נוטים להתקהל בעדרים גדולים. בעונת הרבייה כל זכר שולט על הרמון של נקבות והזכרים החלשים מקימים עדרי רווקים זמניים.
מיון טקסונומיה

בעבר היו בסוג עוד כמה מינים שעברו לסוגים אחרים או לסוג עצמאי: אייל נקוד, יחמור, אייל דוד, אייל ת'ורולד, אייל אלדי, אייל זהוב, רוסה ורוסרבוס.
המין הקרוב ביותר לאייל הוא אייל ת'ורולד.
סוג אייל (Cervus )
מין אייל אציל (Cervus elaphus)
מין אייל מרכז-אסייתי (Cervus hanglu)
מין אייל קנדי (Cervus canadensis)
מין אייל סיקה (Cervus nippon)
מין Cervus ertborni - נכחד
מין Cervus falconeri - נכחד
מין Cervus giganteus - נכחד
מין Cervus rhenanus - נכחד
נמל עזה

| --- | --- |

סירות דיג בנמל ב-2015
 מיקום
 מדינה:  רצועת עזה
 גוף מים:  הים התיכון 
 קואורדינטות:  31°31′31″N 34°25′52″E﻿ / ﻿31.5252°N 34.4311°E﻿ / 31.5252; 34.4311
 
  (למפת עזה מוגדלת) נמל עזה(למפת עזה רגילה) נמל עזה he
 
שוק הדגים בנמל
נמל עזה היה נמל בשכונת א-רימאל בעיר עזה, ושימש כנמל הבית של סירות דיג פלסטיניות וכבסיס משטרת החופים הפלסטינית, שהיא חלק מכוחות הביטחון הלאומיים הפלסטינים. במסגרת הסכמי אוסלו מוגבלת פעילותה של המשטרה הימית הפלסטינית ל-6 מיילים ימיים מהחוף. מאז 2007 בעקבות השתלטות של ארגון החמאס על רצועת עזה במהלך עימות חמאס–פת"ח ברצועת עזה נמצא נמל עזה תחת סגר שהוטל על ידי מדינת ישראל כחלק מהסגר על רצועת עזה, והפעילויות בנמל הוגבלו לדיג בקנה מידה קטן. בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 שימש גם כנמל ליבוא סחורות למדינת ישראל.
מ-2011 עד למלחמת חרבות ברזל הייתה בנמל אנדרטת המרמרה, לזכר אירועי משט המרמרה לעזה ב-2010.
היסטוריה > בעת העתיקה

בעת העתיקה היה במקום יישוב ונמל בשם מיומה, אשר שימש את הוואסלים של עזה.
הנמל היה ממוקם על חוף הים התיכון (פיניקיה) דרומית לעזה העתיקה. היישוב הוקם בתקופת שלטונו של קונסטנטינוס הגדול, שקרא לה בתחילה מג'ומה אולם החליף את שמה לאחר מכן לקונסטנטיוס על שם בנו, קונסטנטיוס השני, הפריד את המערכת השלטונית מעזה, מהשלטון ונתן לה זכויות יתר רבות. הוא לקח בחשבון שהיא חייבת להיות תלויה בעזה, שהייתה מלאה בטקסים פגאניים. בשנת 361, עם הפיכתו של יוליאנוס הכופר לקיסר רומא, פנו תושבי עזה לערכאות כנגד תושבי קונסטנטיוס. יוליאנוס העדיף את תושבי עזה והורה כי קונסטנטיוס תהיה נספח של העיר עזה, אף על פי שהיא נמצאת במרחק 20 סטדיה, ומאז היא נקראה המחוז הימי של עזה.
נמל עזה היה נקודה חשובה מדרך הבשמים ונתיבי המסחר של השבטים הנבטים, והגיעה לשיאה בזמן הממלכה הנבטית. אתרי דרך הבשמים בנגב היו בשליטת ממלכת הנבטים עד סיפוח ממלכתם לאימפריה הרומית בתחילת המאה ה-2, והעברת בירת הנבטים צפונה למזרח ירדן. לאחר מכן הייתה הדרך בשליטת הרומאים וחיילים רומאים איישו מצדים ומחנות לאורכה. עם שקיעת האימפריה הרומית החלו הערים לאורך הדרך לשקוע וננטשו לחלוטין לאחר הכיבוש הערבי במאה ה-7.
בתקופת עזה הביזנטית, בראשית המאה הרביעית הקים הנזיר הילריון מנזר בקרבת נמל עזה. היה זה המנזר הראשון שהוקם בארץ ישראל.
בתקופה הממלוכית בארץ ישראל היה נמל עזה הנמל העיקרי של הממלוכים. עזה הייתה בירת ארץ-ישראל במשך רוב התקופה וריכזה סחר בהיקף עצום, חלק ניכר מכלכלת האימפריה הממלוכית נסמכה על המכס שגבתה ממסחר זה.
היסטוריה > בעת החדשה

הנמל היה בשימוש במהלך המאה ה-19. בתחילת המאה ה-20 החלו השלטונות העות'מאניים להסדיר את הפעילות הימית בעזה ולגבות מכסים, לאחר שהיצוא מהנמל, בעיקר של חיטה, תמרים והדרים, גדל בצורה משמעותית. ב-1905 נשלחה ועדת פקידים לברר את העלות של הקמת נמל חדש. ענף יצוא חשוב באותה עת היה גידול וייצוא שעורה לתעשיית הבירה באירופה.
במקום לא פעל מזח מסודר, אלא סירות קטנות שהעבירו את הסחורה לספינות גדולות שעגנו מול החוף. הדייגים היו משתמשים בסירות הדייג שלהם גם כדי להעביר סחורות לספינות שעגנו מול החוף.
ב-1915, במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה, הופגז הנמל מהים על ידי ספינת מלחמה אנגלית ונגרם נזק לנמל.
היקף השימוש בנמל עזה היה בירידה בשנות ה-30. בשמונת החודשים הראשונים של 1939 פרקו בנמל עזה 821 טונות של סחורה (0.12% מהפריקה בנמלי ארץ ישראל) ולא הייתה כל טעינה. בשנים 1935–1937 עיריית עזה סללה כביש מהעיר לחוף, בהשתתפות מימון של ממשלת המנדט.
במהלך מלחמת העצמאות תקף חיל הים הישראלי אוניות מצריות שעגנו בנמל עזה.
במהלך שנות ה-50 שימש הנמל את סירות הדייגים שדגו במימי הרצועה וגם לקשר עם לבנון| וסוריה.
ב-1956, בתקופת מלחמת סיני היה בנמל מזח עגינה קטן במצב גרוע שעומקו בצד החיצוני היה 2.4 מטר. לצידו היה בית מכס. אוניות עם סחורה עגנו במרחק של כמיל מהחוף והסחורה הועברה בסירות קטנות אל המזח, בה בוצעה הפריקה בידיים. אונייה אמריקאית פינתה דרך הנמל את עובדי אונר"א מרצועת עזה. מנהל נמל יפו ביקר בנמל עזה והציע שתחודש תנועת הספינות בין הנמלים.
ב-1959 סגרו שלטונות הרפובליקה הערבית המאוחדת את הנמל, כדי למנוע הברחות של שטרות כסף מלבנון, בעת שניסו להנהיג מטבע חדש במדינה.
היסטוריה > התוכניות להקמת נמל חדש > ניסיונות שונים

בשנת 1934, החלו להופיע פרסומים על כוונה להקים נמל בעזה. נטען שיוקם מזח חדש בנמל במקביל לסלילת כביש חדש בין אילת לעזה. בשנת 1935 פורסם שהממשלה הבריטית תשפץ את הנמל. בשנת 1937 התקיימה פגישה של נכבדי עזה לדון בהקמת הנמל ובמאי 1938 בעת ביקור של המזכיר הראשי הוא נתבקש לספר את הנמל. בשנת 1940 החליטו לשכות המסחר הערביות לבקש מהממשלה לייסד נמל בעזה ולהקים חברה לפיתוח הנמל. הדרישות להקמת נמל חדש הושמעו לאחר מלחמת העולם השנייה, בשנת 1946, במקביל לפרסום תוכניות של הבריטים להקמת נמל מתקפל בעזה כתחליף לאחיזתה באזור תעלת סואץ. בשנים 1949–1950 חתר עבדאללה מלך ירדן להשיג שליטה בנמל עזה כמוצא של ממלכת ירדן לים התיכון. בשנת 1955 פורסם שבכוונת מצרים להקים נמל גדול בעזה. בתחילת 1957, בעת שהייתה תחת שליטה ישראלית, דובר על הרחבת המזח בהשקעה של 25,000 לירות. בשנת 1960 הודיע נשיא הרפובליקה הערבית המאוחדת גמאל עבד אל נאצר על תוכנית להקמת נמל חדש ומודרני בעזה, כחלק מתוכנית כוללת לפיתוח הרצועה.
היסטוריה > התוכניות להקמת נמל חדש > זיכרון עזה

במהלך המשא ומתן להקמת העיר אשדוד בסוף 1956 במטרה לתת מענה לצורכי תעשייה ארציים, שנערך בין היזמים הפרטיים, עובד בן עמי ופיליפ קלוצניק ("חברת אשדוד"), לשר האוצר, לוי אשכול, התקבלה פשרה בין הצדדים שזכתה לשם "זיכרון עזה", על רקע הצעת סיעת מפ"ם. זהו היה זיכרון דברים שקבע כי אם לא תקים הממשלה את הנמל בעזה בתוך שנתיים, היא תתחייב להקימו באשדוד. "זיכרון עזה" נחתם ב-4 בדצמבר 1956 על ידי אשכול. לימים, עזה נפסלה למטרת הקמת נמל עמוק מים, וב-4 באוגוסט 1957, הצדדים חתמו על חוזה שהחליף את זיכרון הדברים, ובו הוחלט להעניק לבן עמי וקלוצניק את הזיכיון על שטח העיר, והממשלה התחייבה מצידה להקים את הנמל באשדוד.
היסטוריה > התוכניות להקמת נמל חדש > לאחר 1967

מיד לאחר מלחמת ששת הימים הנמל הופעל על ידי הממשל הצבאי הישראלי בשטחים והותר לפרדסני עזה לשווק פרי הדר לאירופה דרך הנמל, בהתאם למדיניות שהנהיג שר הביטחון, משה דיין שדגלה בשמירה על המשך חיים אזרחיים תקינים בשטחים שנכבשו, תוך מתן אפשרות לתושביהם לשפר את מצבם הכלכלי. עם זאת רוב הפרי מעזה החל להיות מיוצא דרך נמל אשדוד, ורק 7 ספינות משא פקדו את הנמל ב-1967. גם יבוא סחורות דרך הנמל כמעט פסק לחלוטין מאחר שהחל סחר במשאיות דרך נמלי ישראל ועם ירדן.
באוקטובר 1970 הודיע שר התחבורה, שמעון פרס (שהיה אחראי גם על פיתוח הכלכלי בשטחים), על הקמת מזח חדש ומודרני שישמש בעיקר ליצוא פרי הדר. התוכנית בוטלה כעבור חודש בגלל עלותה הגבוהה. אך במרץ 1971, בעת שבנמלי חיפה ואשדוד נוצרה צפיפות רבה של אוניות, שבעקבותיה קבעו תאגידי הספנות הבין-לאומיים היטלי צפיפות על מטענים המיועדים לישראל, הועלתה הצעה להתגבר על הצפיפות ולהפנות אוניות, בעיקר אוניות עם מטעני מלט וסוכר בשקים, מנמלי חיפה ואשדוד לנמל עזה. עד מהרה התברר כי אין קשיים בפריקת המטענים בנמל עזה, והתפוקה בפריקת מלט אף גבוהה מאשדוד, והוחל בהפניית מספר גדול יותר של אוניות אל הנמל, בעיקר עם מטעני מלט. בסוף 1971 הושלמה הקמתו של מזח חדש באורך 146 מטר ומנופים שהחליפו חלק מהצורך בעבודת סבלים ידנית בנמל. עם זאת מנהל רשות הספנות והנמלים נפתלי וידרא התנגד לפיתוח הנמל, בטענה שאין צורך בנמל שלישי בישראל לחופי הים התיכון, אך אחר כך, בדצמבר 1974, עבר הנמל לאחריות רשות הנמלים.
בתחילת 1973 כבר הורגשה צפיפות בנמל שמספר אוניות עגנו בו במקביל, וביוני 1973 הופעל בנמל מזח שני ובו תשתית לאספקת דלק ומים לאוניות. תונח שלוחה של מסילת ברזל לנמל־עזה, על המשמר, 13 בספטמבר 1973 בטקס חנוכת המזח אמר שר התחבורה, שמעון פרס: ”בתחרות בין טרור לבנייה, הכרח היה לשבור את זרוע הטרור ולהוכיח שכנגדו יש אפשרות של קידום על-ידי פיתוח. המזח עלה כמיליון ל"י, שווה כמחיר החלק ה-20 של מטוס קרב. אך הדבר עשוי לקדם את שיפור היחסים בין היהודים והערבים לא פחות משעשויים מטוסי הקרב. למזח נועד תפקיד חשוב בעתיד.”
בספטמבר 1973, הוכרז על תוכנית לסלילת שלוחה של מסילת רכבת לנמל, מתחנת הרכבת עזה. בינואר 1974 עגנה בנמל לראשונה אונייה בבעלות ישראלית, ובמרץ 1974, לראשונה מאז מלחמת ששת הימים נפרק מטען אורז שהגיע ממצרים עבור אונר"א. ביוני 1974 הוחל בתכנון שובר גלים באורך 2.5 ק"מ שיאפשר את הגדלת כושר התפוקה בנמל פי שלושה ל-700 אלף טון בשנה. באפריל 1974 נפרקה האונייה המאה מאז הנמל החל לשמש כנמל יבוא גם לישראל. תפעול הנמל באותן שנים נעשה על ידי צוות של 4 עובדים ישראלים – 22 עובדים מקומיים, וכ-300 סוורים שעבדו בקבלנות. הכנסות הנמל כיסו את הוצאות התפעול ועלות הקמת המזחים החדשים. אך בסוף 1975, מאחר שהנמל לא יכול לשמש לפריקת אוניות מודרניות, דוגמת אוניית מכולות, הפעילות בה נפסקה. ב-1976 התפטר מנהל הנמל. ראש עיריית עזה רשאד א-שווא פנה לשר הביטחון, שמעון פרס, וביקש שיאפשרו לעיריית עזה לקנות את הנמל, על פי התוכנית הנמל היה אמור לשמש להעברת סחורות לירדן, אך התוכנית לא יצאה לפועל, ומאז הנמל משמש רק כנמל דייג.
היסטוריה > התוכניות להקמת נמל חדש > לאחר הסכם וואי

במסגרת הסכם וואי שנחתם ב-23 באוקטובר 1998 על ידי ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ויושב ראש הרשות יאסר ערפאת, ושנועד לפרט צעדים למימוש הסכמי אוסלו ולקבוע לוח זמנים מדויק לביצוע הצעדים הנדרשים בהסכמים, הסכימה מדינת ישראל לבניית נמל מודרני חדש בעזה שיאפשר יצוא סחורות ופיתוח כלכלי של הרצועה. הסכם וואי שעליו חתם נתניהו כלל את הפסקה: ”הצד הישראלי והצד הפלשתיני מכירים בחשיבות הרבה של נמל עזה עבור פיתוח הכלכלה הפלשתינית... הצדדים מתחייבים להמשיך בלי עיכוב להגיע להסכם אשר יאפשר את בנייתו והפעלתו של הנמל...” כדי להבטיח שלא יהיו עיכובים סוכם כי ועדה משותפת תפעל במטרה להגיע בתוך 60 ימים "להסכמה אשר תאפשר את התחלת הבנייה של הנמל". על פי התכנון המקורי היה הנמל אמור לשמש גם סוחרים מישראל ולהוות תחרות לנמלי אשדוד וחיפה.
הסכם לבניית הנמל נחתם עם חברה הולנדית בספטמבר 1999, בעלות של 80 מיליון דולר, הממומנים בחלוקה שווה על ידי צרפת, הולנד ומהלוואה של הבנק האירופי לפיתוח. העבודות להקמת השלב הראשון של הנמל, החלו ביולי 2000, ואמורות היו להסתיים במחצית שנת 2002. שלב זה כלל הקמת שני רציפים, אחד באורך 200 מטר להעברת סחורות, והשני באורך 150 מטר למכוניות. כן נבנה שובר גלים, באורך 730 מטרים. בשלב הראשון אמור היה הנמל החדש לקלוט אוניות בתכולה של 15–30 אלף טון. בעקבות עיכובים שיצר הסגר על רצועת עזה, בנייה הנמל מעולם לא הושלמה. בינואר 2002 פשטו לוחמי שייטת 13 העל הנמל פוצצו את מפקדת המשטרה הימית הפלסטינית ומחסנים שלה. בנוסף, פוצצו ספינת משמר וספינת משא.
מאז ההשתלטות של החמאס על עזה, פועל בנמל הכוח הימי של החמאס ובמקום נמצאת המפקדה שלו. באוקטובר 2007 חוסלו שלושה אנשי חמאס, ושלושה נפצעו, מפגיעת טיל שנורה מספינת חיל הים אל בניין המפקדה.
בקיץ 2016 הוקם בנמל "מגדלור", פסל גדול ממדים, על ידי האמן שריף סרחאן. בסיס המגדלור הורכב מהריסות מגדלי א-נדא שנהרסו בהפצצה של צה"ל.
היסטוריה > השפעת ההסגר הימי של ישראל על הפעילות בנמל

ביוני 2007 השתלט החמאס על רצועת עזה. מאז נתונה הרצועה על ידי מדינת ישראל בהסגר והיא שולטת במימיה הטריטוריאליים. סחר החוץ של עזה מתנהל כמעט אך ורק עם ישראל או דרך נמליה. מאז ישראל אינה מאפשרת לפלסטינים להקים נמל ימי מודרני בעזה על פי הסכם וואי. מדינת ישראל שולטת בחופי רצועת עזה ומתייחסת אל המרחב הימי מולה כמים הטריטוריאליים של ישראל. רוחבו של המרחב הימי הזה הוא 12 מייל ימי, והוא קרוי בהסכמים הבין-לאומיים שטח L, שטח הכלוא בין אזור החיץ הימי של הגבול הישראלי-מצרי מדרום לאזור החיץ של הגבול הישראלי-פלסטיני מצפון לגבול המשתנה מעת לעת ממערב. על פי הסכמי אוסלו, הגבול המערבי, המרחק המותר בדיג לדייגי עזה, אמור היה להיות 20 מייל ימי, אולם ההיבט הזה של ההסכם מעולם לא יושם, ומייד לאחר חתימתו הוגבלו הדייגים העזתים לשטח של 12 מייל ימי. במהלך האינתיפאדה השנייה צומצם השטח ל-10 מייל ימי, שצומצמו לאחר יישום תוכנית ההתנתקות ל-6 מייל ולאחר עליית חמאס לשלטון ל-3 מייל.
כתוצאה מהגבלת המרחב הימי המותר בדייג על ידי צה"ל, סובלים דייגי הרצועה מחוסר יציבות כלכלית. מרחק ההפלגה המותר מכתיב לא רק את שטח הדיג המוקצה לדייגי הרצועה אלא גם את סוגי הדגים שניתן לדוג, בהתחשב בעונות הנדידה, ההטלה והבקיעה של מגוון הדגה בדרומו של מזרח הים התיכון. על מנת להגיע לעומק של מעל 100 מטר יש להרחיק בין 6.5 ל-13.5 מייל ימי מהחוף, באזורים שונים של הרצועה. כתוצאה מכך צנח מספר הדייגים הפעילים בעזה מ-10,000 איש בשנת 2000 לכ-3,500 ב-2015.
המצוקה בעזה מביאה את הדייגים העזתים לקחת סיכונים כדי לחזור עם שלל שקשה להשיג בתחום הדיג המותר. תקריות בין צה"ל לדייגים מתרחשות כמעט על בסיס יומיומי ורובן נגמרות בירי אזהרה, אבל כ-20 דייגים נהרגו מירי צה"ל מאז 2007. ב-2016, לפי נתוני מדור הדיג במשרד החקלאות של הרשות הפלסטינית, עצר צה"ל 113 דייגים ו-46 סירות דיג הוחרמו. בינואר 2019 הגישו ארגוני זכויות אדם (גישה, עדאלה ומרכז אל-מיזאן לזכויות האדם) עתירה לבג"ץ, ובה טענו: "תפיסת הסירות והחזקתן בידי ישראל, במשך חודשים ושנים, נעשית בחוסר סמכות ובניגוד להוראות הדין הבינלאומי. על ישראל לחדול מהפרקטיקה הענישתית, האלימה והלא חוקית שהיא מפעילה נגד דייגי עזה לאורך שנים ופוגעת כך קשות ביכולתם להתפרנס ובכלל כלכלת הרצועה". ביולי 2019 הסכים צה"ל להחזיר 65 סירות אך ללא המנועים ורשתות הדייג.
היסטוריה > במלחמת חרבות ברזל

ב-12 בנובמבר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, שפרצה לאחר טבח שבעה באוקטובר, כבשה חטיבה 188 את הנמל וסביבתו בסיוע לוחמי שייטת 13. כל המבנים בנמל נהרסו, כולל: שוק הדגים, מחסנים ומסגד הדייגים. בדצמבר 2023, הציעה קפריסין להעביר סיוע הומניטרי לתושבי עזה דרך הים. ההצעה כללה העברת סיוע בינלאומי לנמל לרנקה שבקפריסין, שם יבדקו גורמים ישראליים את הסחורות, ומשם הן יועברו לעזה. במסגרת זו נבחנו כמה חלופות להשטת הסיוע מלרנקה, כולל העברתו לנמל עזה. לבסוף הוחלט על הקמת המזח האמריקאי בעזה מדרום לעיר עזה, בסיוע ארצות הברית, עקב ההרס הרב בסביבת נמל עזה והקשיים בגישה אליו ואבטחת האזור.