צלילי העוד
היסטוריה

בשנת 1973, עם נישואיו, עבר דנוך להתגורר בקריית אונו. הוא פגש בגינה ציבורית את קרוב משפחתו, יהודה קיסר, אשר סבותיהם אחיות. דנוך הציע לקיסר, שנהג עד אז לנגן בעיקר מוזיקה עם השפעות מערביות, להקים עמו להקה. 
ההרכב נקרא בתחילה בשם "צלילֵי העוּד והנֵבֶל", אך למרות שמו לא היו בלהקה לא עוּד ולא נבל. הלהקה שילבה כלי נגינה מזרחיים ומערביים וניגנה בחפלות, חתונות ובמועדונים. דנוך היה הסולן, קיסר הגיטריסט וחברים נוספים בלהקה היו נגן הקאנון דוד גזלה ונגן כלי ההקשה דוד יסין. הלהקה הקליטה קלטת שהופצה באופן לא מסחרי בקרב מכריהם וחבריהם. הקלטת הושמעה בתחנה המרכזית בתל אביב והגיעה לידי האחים אזולאי, שהחתימו אותם מיד על חוזה והפיקו עבורם אלבום מסחרי, עם אותם השירים אך בהפקה מקצועית יותר.
האלבום הראשון, "ביצוע מקורי תקליט מספר 1", יצא בפברואר 1975 וכלל את השירים "איילת חן", "חסידה צחורה", "בזכרי ימים ימימה", "לנר ולבשמים", "שלום לבן דודי" ו"חנהל'ה התבלבלה". עטיפת התקליט עוטרה באיור של רקדנים ממוצא תימני ושל נרגילה גדולה. השירים שהוקלטו לאלבום הושרו בחפלות ולא נכתבו במיוחד ללהקה. להקת צלילי הכרם, שקמה אף היא באותה תקופה, הוציאה זמן קצר לאחר מכן אלבום, שבו ארבעה מהשירים היו זהים לשירים שהקליטו צלילי העוד ("חסידה צחורה", "בזכרי ימים ימימה", "איילת חן" ו"חנה'לה התבלבלה"), מה שהוביל לסכסוך מתוקשר וארוך שנים בין שתי הלהקות. "צלילי העוד" הוחתמה למסע הופעות על ידי יהודה טלית, כאשר דודו אלהרר ביים את המופע ויעקב בנאי ביצע קטעי קישור.
התקליט השני של הלהקה, "ביצוע מקורי תקליט מספר 2", הוקלט באותה שנה וראה אור בקיץ 1975 וכלל את הפיוט "יודוך רעיוני" (שגם אותו הקליטו צלילי הכרם). השירים הגיעו ממקורות עממיים, שירי רבי שלום שבזי, שירים שכתב והלחין אביהו מדינה ושירים שאת מילותיהם כתבה סמדר שיר. על העיבודים המוזיקליים באלבום הופקדו אלדד שרים ואצ'י שטרו. 
בפברואר 1976 הוציאה הלהקה את האלבום השלישי שלה - "ביצוע מקורי תקליט מספר 3" שכלל את הלהיט "אני גדליה" ("גדליה רבע איש"), סורו מני (שזכה לאינספור ביצועים), "יער זקן" הקלאסי ונעימת הנושא של הלהקה "נעימת פופ-עוד", שהיה קטע הפתיחה של הלהקה בהופעות חיות. עיבודי האלבום, שנעשו על ידי מרקו בכר (למעט השיר "אין לי מה לומר לך" שהלחין ועיבד אלדד שרים), נטו יותר לכיוון הפופ-רוק. בין כותבי המילים לשירים: אילן גולדהירש, סמדר שיר (בשיר "החייל" שהלחין דנוך), ויורם טהר לב. מלבד דנוך וגזלה בהקלטות האלבום השתתפו, בין היתר, גם האחים פיאמנטה: יוסי פיאמנטה בגיטרה חשמלית, עם אחיו אבי שניגן בחליל. בדצמבר 1976 יצא אלבום נוסף ורביעי ללהקה, שכלל אוסף משיריה בעבר ושיר נוסף "יאללה יאללה בית"ר", שהוקלט בעקבות  זכייתה בשנה זו של בית"ר ירושלים בגביע המדינה בכדורגל. 
ב-1977 הקליטה הלהקה אלבום חמישי, הוזמנה להופיע במשדר יום העצמאות המרכזי של הטלוויזיה הישראלית וביצעה שם את "חנה'לה התבלבלה". האלבום החמישי שילב בין סגנון המוזיקה המזרחית והפופ-רוק, ובו בלטו השירים "בגלל בנות", "יומא" ו"זה לא פייר" שכתב יורם טהרלב והלחין אלדד שרים. 
ב-1978 הוציאה הלהקה את "ביצוע מקורי תקליט מספר 6". העיבודים של גזלה נטו לכיוון מוזיקה טורקית ומרוקאית והשפעות ממוזיקה לבנונית.
בשנת 1981 הוציאה הלהקה אלבום נוסף בחברת תקליטים חדשה ותחת האמרגן והמפיק אלי בנאי. שם הלהקה הוחלף בשנה זו מצלילי העוד ל"ללהקת העוד ורמי דנוך". על העיבודים הופקד גיטריסט הלהקה יואב חייבי. הקאנון הוחלף בכלי נשיפה ולצליליו התווסף פסנתר. רוב שירי האלבום נכתבו על ידי דנוך. בין השירים שכתב ""בלדה לחבר הרצל" ללחן עממי שהוקדש לנהג המונית של הלהקה הרצל מזרחי, "את לי כל חיי" ו"נגילה עם נרגילה". שירים בולטים מהאלבום היו "אופירה" שהוקדש לשארם א שייח ו"עופרה", ללחן טורקי עממי.
ב-1982 השתתפה להקת העוד ורמי דנוך בדואט עם משה ענקי בפסטיבל הזמר המזרחי בשיר "קסם המזרח". במקום הראשון בתחרות זכה זוהר ארגוב בשיר "הפרח בגני". האלבום האחרון של הלהקה, "בנתיב הזכרונות", הוקלט בשנת 1984 בחברת "התקליט". על העיבודים באלבום היו אחראים ננסי ברנדס ויהודה גבאי.
תקופת הזוהר של הלהקה נמשכה עד סוף שנות ה-70, ולאורך השנים התחלפו חברי הלהקה. בין חבריה לאורך השנים: דנוך, יהודה קיסר שניגן בלהקה עד תקליטה השני, דוד גזלה, דוד יסין, אבי הרשקו, האחים אבי ויוסי פיאמנטה, אבי שם טוב ומרקו בכר. בשנת 1984 הודיע נגן הקאנון דוד גזלה על עזיבתו והלהקה התפרקה. לאחר פירוק הלהקה המשיך דנוך בקריירת סולו.