כתובות נדר פיניקיות
תרומתן של הכתובות למחקר > תרומה לשונית

הכתובות אף מאפשרות לפרש מילים קשות מהמקרא: המילה "בד" מהושע, י"א, ו': ”וְחָלָה חֶרֶב בְּעָרָיו וְכִלְּתָה בַדָּיו וְאָכָלָה מִמֹּעֲצוֹתֵיהֶם” מתפרשת כחבורה, קורפורטיב או מועצה. חבורות כאלה היו, כאמור, ליוצאי צידון בקרתחדשת. בנוסף לתרומה להבנת לשון המקרא, לכתובות הנדר תרומה גדולה גם בכל הנוגע ללשון הפיניקית. השינויים הלשוניים הבאים בהן לידי ביטוי מתחלקים לשני סוגים עיקריים: היחלשות הגיית אותיות מסוימות, והפיכת אותיות לאמות קריאה.
בנוסף לשני הסוגים שנזכרו לעיל, נמצאות בכתובות חילופי אותיות קרובות בהגייתן, כגון "סכר" במקום "זכר" בלשון המקרא או "סמד" במקום "צמד" בלשון המקרא ובלשון אוגרית, המלמדים על ניבי ההגייה השונים. גם אי־הימצאות של החלפת ט' בת' או כ' בק' ולהפך, מעידים על הגייה מובחנת של האותיות עד השלבים המאוחרים ביותר.
בתחום הילשות ההגייה, הגיית האותיות א', ע', ה' וח' נחלשה והיטשטשה והן מתחלפות ללא הרף, בעיקר בשלבים המאוחרים ביותר (ה"נאו־פוניים", לאחר חורבן קרתחדשת), אך עוד משלבים מוקדמים יותר החלו להתחלף א' וה', א' באה לעיתים במקום בו רצו להשתמש בה' הידיעה. היחלשות האות ח' מודגמת במצבות בהן נמצא "עמן" במקום "חמן" ובהתחלפות השם הנפוץ "חמלכת" ב"עמלכת". הידמות האותיות א' וע' מודגמת בכתיב "עש נדר" במקום "אש נדר", ובאחת מהן גם "עמתאשתרת" במקום "עמתעשתרת" או "אמתעשתרת". היחלשות האות ע' ניכרת גם בכתיבת שם הבעל לעיתים בלעדיה, ובכתיב המילה "שמע" כ"שמא" וכ"שמח"; כתובת RÉS 340 מדגימה את היחלשות האות ח', שם היא מופיעה במקום א', ע' וכן כאם קריאה: ”לחדן לבעל חמן אש נדר יעלכש בן חמלכת בן מתן בחרכא ושמח קלה”. גם בפתיח כתובת CIS I 787 יש שיבושי לשון רבים: ”לרבת לתנת פע בל ולדן לבחל אמן”. כתובת CIS I 2005 כוללת מספר שגיאות נדירות, ונחוום סלושץ האמין שנחקקה על־ידי אדם שלא הבין את תוכנה: ”לרבת לתנת פנע בת ולאדן לבעל ח[מ]ן אש נדרע עמעדשתרת בת אדי כ שע קלע”. כתובת CIS I 221 מוגדשת על ידי סלושץ כחשובה לבירור המבטא המאוחר בקרתחדשת, שכן בה נזכרת "תמת" במקום תנת ו"בחלמן" במקום בעל חמון. המילה "לאדן" התרככה פעמים רבות ל"לדן", בהבלעת הא'. הדבר בא לידי ביטוי גם בכתובת בתעתיק ליוונית מקירתא, בה ל' השימוש נכתבת כ"ΛΥ", אך במילה "לאדון" האופסילון נבלעת באלפא והיא כתבת "ΛΑΔΟΥΝ", וכן במחזה פוינולוס הגדוש בביטויים פוּניים, בו המילה "אדוני" נכתבה כ־donni. יש גם שהמילה נכתבה "לעדן". חילופי האותיות מאפשרים לעקוב אחר השינויים השפתיים בזכות ההיכרות עם הנוסחה הקבועה, שבאמצעותה ניתן לזהות בבירור את השגיאות והטיות המבטא.
שגיאות בכתיבת שמות נפוצים בכתובות עוזרים להבהיר תעתיקי שמות פיניקיים ללטינית, שפת הספרות הרומית. התעתיק הלטיני Bomilcar לשם "בדמלקרת" מתבהר בכתיב "באצד" לשם הנפוץ "בדצד", מה שמעיד על היחלשות ה־ד' בשמות המתחילים בתחילית הנפוצה "בד־". גם השם Salambo מתבהר כ"שלמבעל" לפי השגיאה "בעא חמן" המעידה על התרככות ה־ל' במבטא. התרככות מסוימת של הא' במבטא באה לידי ביטוי גם בכתיב "יבשם" ו "ינר" לשמות האיים "אי־בשם" ו"אי־נר", שלאחר מכן התגלגלו ללטינית בתור אבסוס ואנריה.
הפיניקית נכתבה ברוב שלביה ההתפתחותיים בכתיב חסר מוחלט, אולם בשלביה האחרונים, ה"פוּניים", במקביל להיחלשות הגיית א', ע' וה', התפתח שימוש בהן (וכן ב־י' וב־ו') כאמות קריאה. דוגמות נפוצות הן "תנת פנע/פנא/פענא/פענ בעל" במקום "תנת פנ בעל" בכתיב חסר, המלמד על הגיית המילה "פני" בדומה לעברית, המילה "ברכו" או "ברכהו" שנכתבה בעיקר כ"ברכא", אך במקומות שונים גם כ"ברכיא", "בערכא", ובכתיב חסר "ברך"; הנוסח הנפוץ פחות "יברכהו" נכתב כ"יברכא" וכ"יברכעא". צורת הנקבה לפועל נדר נכתבה לעיתים כ"נדרא", "נדרע" ולעיתים "נדר" ללא אם קריאה. גם הטיית הרבים־נסתר נכתב כ"נדרא" או כ"נדר" ללא אם קריאה.
גם בתחום הדקדוק הכתובות עוזרות לבהר נהגי שפה פיניקיים: יידוע הסמיכות, שבשפות כנעניות נהוג באמצעות יידוע הסומך, נעשה בכתובות לעיתים כנהוג ולעיתים באמצעות יידוע הסומך והנסמך, באותם ביטויים ממש: "נסך החרץ" (נוסך הזהב) לעומת "אנסך אחרץ" (הנוסך הזהב, ב"א' הידיעה" המאוחרת).
נוסח הכתובות הקבוע ומספרן הרב מאפשרים להבדיל, לרוב, בין שגיאות הנובעות מהגייה ומבטא ובין שגיאות סופר, כגון "לתנתנת", "לתננת" ו"לתת" במקום "לתנת", "נדדר" ו"נדר" במקום "נדר", "בדרע" במקום "נדרע" (נדר בנקבה), "בעל חלמן" במקום "בעל חמן", וכן "לאדן לתנת... ולאדן לבעל" במקום "לרבת לתנת... ולאדן לבעל". ישנן גם שגיאות המלמדות על הגייה, כגון השגיאה "תינת" במקום "תנת", המעידה על הגיית השם בחיריק, בהתאם לתעתיק היווני לשם – ΘΙΝΙΘ.