stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הסכם הביניים בז'נבה על תוכנית הגרעין האיראנית
פרטי ההסכם > עיקרי ההסכם

על פי תוכנית הפעולה המשותפת שפורסמה על ידי שני הצדדים לאחר המשא ומתן, לששת החודשים הקרובים (ויותר, אם יחודש ההסכם) איראן הסכימה:
להפסיק העשרת אורניום לרמה של 20%, לדלל מחצית ממאגר האורניום הנוכחי שלה, המועשר לרמה של 20% לרמה מתחת ל-5%, ולהמיר את החצי השני של המאגר למוטות דלק גרעיני בכור המחקר שבטהראן. הטקסט גם אומר "אין קו להמרה הפוכה", המופיע כדי לרמוז כי איראן הסכימה שלא להמיר מחדש אורניום מועשר ל-20% בחזרה ל-hexafluoride אורניום (UF6) שיכול להיות מועשר בהמשך לרמות המתאימות לנשק גרעיני.
לא להגדיל את המאגר שלה של אורניום מועשר נמוך (LEU).
לא להתקין כל צנטריפוגות חדשות בשני מתקני ההעשרה שלה, לא להתחיל להזין UF6 לצנטריפוגות חדשות שמותקנות כעת, אך לא מופעלות עדיין, או להגדיל את מאגר הצנטריפוגות שאינן מותקנות עדיין.
להפסיק את הבנייה בכור המים הכבדים באראכ ולא לעסוק בעיבוד מחדש של חומרים או בבנייה של מתקן עיבוד מחדש.
לאפשר לפקחי סבא"א גישה יומית למתקני ההעשרה שלה, לעומת הביקורים השבועיים הנוכחיים הנהוגים. בנוסף, פקחי סבא"א יהיו רשאים לבדוק חלקים נוספים של תוכנית ההעשרה שלא הייתה להם גישה אליהם עד עתה.
להגיש לסבא"א שאלון מידע תכנוני (Design Information Questionnaire) (DIQ) מעודכן לכור המים הכבדים באראכ. לעבוד עם סבא"א כדי להשלים את הסכם האבטחה של האתר.
לעבוד עם המעצמות וסבא"א כדי להבהיר את כל חששות העבר וההווה בעניין תוכנית הגרעין שלה. סעיף זה מרמז בעיקר על הכשרת את התנאים לסבא"א לבדוק את הקומפלקס הצבאי בפרצ'ין שבו הסוכנות לא הורשתה לבקר מאז שני סיורים שנערכו במתקנים ב-2005.
בתמורה, במהלך ששת החודשים הבאים, הסכימו המעצמות:
להפשיר את מה שהבית הלבן הבהיר מאוחר יותר כ-4.2 מיליארד דולר בקרנות המוקפאות של איראן בחשבונות בנק מחוץ לאיראן. במילים אחרות, לאיראן תינתן גישה לחלק מכספיה. ההפשרה תתרחש על בסיס מתגלגל על פני ששת החודשים הבאים עד שאיראן תעמוד בתנאים בסיומה של העסקה. צרפת הודיעה בסמוך לאחר החתימה, כי הכספים המוקפאים הנמצאים אצלה יחלו להיות משוחררים החל בדצמבר 2013.
להשעות את הסנקציות של האיחוד האירופי וארצות הברית על יצוא איראני בקשר עם מוצרים פטרוכימיים, זהב, ומתכות יקרות. הבית הלבן מעריך כי צעד זה יספק לאיראן 1.5 מיליארד דולרים במהלך ששת החודשים הבאים.
להשעות את הסנקציות בארצות הברית על יצוא לתעשיית הרכב של איראן ותסכים למכור לאיראן חלקי חילוף למטוסי בואינג אזרחיים, בתקווה לצמצם את המספר בלתי מתקבל על הדעת של מטוסים אזרחיים איראניים שהתרסקו בשל ציוד פגום ומיושן.
לאפשר לאיראן להמשיך למכור נפט ברמות הנוכחיות, ולא להטיל סנקציות על חברות ספנות שיבצעו את הובלות הנפט הלגיטימיות הללו.
לא להטיל סנקציות חדשות של מועצת הביטחון של האו"ם או של האיחוד האירופי על איראן בקשר עם נושא הגרעין. בנוסף, ממשל אובמה, ימנע מהטלת סנקציות אמריקאיות חדשות על איראן הקשורות לנושא הגרעין ככל שהדבר " עולה בקנה אחד עם תפקידיהם של הנשיא והקונגרס".
להקים ערוץ פיננסי כדי להקל על רכישה של ציוד הומניטרי על ידי איראן, שחלק גדול ממנו לא נכלל בסנקציות, ואף היה פטור באופן מפורש מסנקציות, אבל בכל זאת נדחו בקשות איראן לרכשו, על ידי בנקים בינלאומיים שחששו מהפרת הסנקציות.
התגובות להסכם

בימים שאחרי חתימת ההסכם, עסקו התגובות השונות להסכם בשתי זוויות שונות: הזווית הטקטית שעסקה ביכולתה של איראן להתקדם בתוכניתה הגרעינית בכפוף להסכם והזווית הגאו-פוליטית שעסקה בעיקר במדיניותה העולמית של ארצות הברית, כפי שבאה לידי ביטוי בהסכם זה.
התגובות להסכם > איראן

בהיעדר אופוזיציה משמעותית לשלטון האיראני, רוב התגובות באיראן תמכו בהסכם תוך הטענה כי המערב נאלץ לקבל את המצב הקיים ולהכיר בזכותה של איראן להעשיר אורניום. הסיבה לוויתורים, לטענת כלי התקשורת האיראניים, היא עמידתה הנחושה של איראן. למרות זאת, חלק מחברי הפרלמנט האיראני, המג'לס, דרשו להביא את ההסכם לאישור המג'לס, כפי שנקבע, לטענתם, בחוקה האיראנית. הם דרשו שרוחאני וזריף יגיעו לדיון זה וכי פרטי ההסכם יחשפו בפני הפרלמנט.
התגובות להסכם > ארצות הברית

בארצות הברית היו התגובות מעורבות עם נטייה לתמיכה בהסכם. במאמר מערכת של הניו יורק טיימס הובעה תמיכה גורפת בהסכם ונטען בו כי הסכם עדיף על המשך הסנקציות ופעולה צבאית שאין לדעת אם אכן יוכלו לעצור את תוכנית הגרעין האיראנית. בעיתון וושינגטון פוסט, הובעה מחד תמיכה בהסכם שעוקב ומפקח על התקדמות התוכנית הגרעינית האיראנית, אך מאידך קבע העיתון, כי ההסכם גרוע מהבחינה שהוא יאפשר לאיראן להשיג יכולת צבאית גרעינית בטווח הרחוק, שכן, גם ההסכם לטווח ארוך אמור להיות מוגבל במשכו.
התגובות להסכם > מדינות ערב

התגובות להסכם במדינות ערב היו מעורבות. חלק גדול מהעיתונות הערבית, במיוחד במדינות: מצרים, סוריה, לבנון, עיראק, קטר, כווית, בחריין ואיחוד האמירויות ראה בהסכם צעד חיובי המוביל להגברת היציבות והביטחון באזור. לעומת זאת, העיתונות הסעודית הסתייגה מההסכם וטענה כי הוא מעניק יתרון לאיראן על שכנותיה ועלול לגרום למרוץ חימוש גרעיני אזורי, תוך חשש שבכך שאיראן מוותרת לכאורה על הנושא הגרעיני, היא תקבל אפשרות לחופש פעולה בנושאים אחרים באזור. תגובות אחרות קבעו כי העמדה הקשוחה שהציגה איראן הוכיחה את עצמה והביאה לחיזוק הציר של איראן-סוריה-רוסיה. העיתון הערבי היוצא לאור בלונדון, אל-קודס אל-ערבי, קבע כי ההסכם הוא תחילתה של ברית אמריקאית - איראנית, שתבוא על חשבון הברית הקודמת של ארצות הברית עם המדינות הסוניות בעולם הערבי, שאינן מסוגלות להתאחד ולקדם אינטרסים משותפים.
התגובות להסכם > ישראל

התגובות הרשמיות בישראל עסקו בעיקר בפרטי ההסכם. ראש הממשלה, בנימין נתניהו, קבע כי ההסכם רע לישראל ולעולם וכי המגבלות המוטלות על איראן במסגרתו אינן מספיקות. לדבריו:”איראן לא צריכה להפר את ההסכם הזה, כי קל לעבור מרמת העשרה של 3.5% לרמה של 90% כאשר תחפוץ בכך. ההסכם הזה אינו מכסה את החלקים האחרים בייצור פצצות גרעין - לא את הנשק, לא את ראשי הקרב ולא את הטילים הבליסטיים”. מפלגות האופוזיציה בישראל וכמו כן, אישים שנשאו בעברם במשרות בכירות בממסד הביטחוני, ביקרו את אותן התבטאויותיו כמזיקות ליחסי ארצות הברית–ישראל.
גורמים אחרים בישראל התייחסו גם למשמעויות הגאו-פוליטיות של ההסכם. איילת סביון ויגאל כרמון ממכון המחקר ממר"י טוענים כי ההסכם מהווה נקודת תפנית במדיניות החוץ של ארצות הברית העוברת לקו אשר "מחליף את ההגמוניה הערבית-סונית, אשר שימרה משך עשרות שנים את הסטאטוס קוו הפרו-מערבי במזרח התיכון, בהגמוניה איראנית". אברהם בן צבי קובע כי בחתימה על ההסכם נוטשת ארצות הברית בהנהגת אובמה את "דוקטרינת הבלימה" שלה (מכונה גם דוקטרינת טרומן), שבמסגרתה התערבה, מאז תום מלחמת העולם השנייה, במוקדי סכסוך עולמיים כדי לשמור על האינטרסים שלה ושל בני בריתה, ועוברת אל מדיניות מתבדלת ומתכנסת בנוסח "דוקטרינת מונרו".
יישום ההסכם

בנובמבר 2014 נערך סבב שיחות נוסף בין איראן ובין המעצמות. סבב השיחות נסתיים ללא החלטה עניינית משותפת והוחלט לדחות את המשך השיחות ליולי 2015. במקביל, דיווחה סבא"א כי איראן צמצמה את מאגר האורניום המועשר שלה, ונקטה בפעולות נוספות, כפי הנדרש ממנה בהסכם הביניים.
ביולי 2015 התגבש הסכם סופי, בשיחות שנערכו בין המעצמות לאיראן בווינה.
הערות שוליים

↑  סוכנות אי-פי‏, הסכמות בין איראן למעצמות: הסנקציות יוסרו בכפוף לפיקוח, יכולת ההעשרה תוגבל, באתר וואלה, 2 באפריל 2015
1 2  דוד שאין, הסכם במבחן: בפרלמנט האיראני עולים קולות ספקניים, באתר nrg‏, 24 בנובמבר 2013
↑  Getting to Yes With Iran, מאמר מערכת בניו יורק טיימס, 24 בנובמבר 2013
↑  "וושינגטון פוסט": "ההסכם עם איראן מלא ויתורים, צריך לאזן אותו", באתר וואלה, 29 בנובמבר 2013
1 2 3 4  תגובות בעיתונות הערבית להסכם הביניים בין איראן למעצמות, באתר ממר"י, 26 בנובמבר 2013
↑  יאיר אלטמן‏, נתניהו: "איראן קיבלה אישור כתוב להפרת החלטות האו"ם", באתר וואלה, 25 בנובמבר 2013
↑  איילת סביון ויגאל כרמון, הסכם ז'נבה: הדרך לשינויים היסטוריים במזה"ת, בהנהגת הממשל האמריקאי, באתר ממר"י, 27 בנובמבר 2013
↑  אברהם בן צבי, לאחר "הסכם ז'נבה": סיום העידן האמריקני, באתר ישראל היום, 29 בנובמבר 2013
↑  שיחות הגרעין תמו ללא הסכם, המו"מ הוארך ליולי 2015, באתר וואלה, 24 בנובמבר 2014
אולם הדיונים בעת המשא ומתן
שרי החוץ של המדינות שהשתתפו במשא ומתן ובחתימה על ההסכם מאזינים לנאומה של קתרין אשטון. מימין לשמאל: לורן פביוס (צרפת), סרגיי לברוב (רוסיה), ג'ון קרי (ארצות הברית), וואנג יי (סין), מוחמד ג'וואד זריף (איראן), קתרין אשטון, גידו וסטרוולה (גרמניה) וויליאם הייג (בריטניה)
הצבא הרומי בתקופת המלוכה והרפובליקה המוקדמת

הצבא הרומי היה אחד היסודות העתיקים ביותר של רומא העתיקה, שהחלה את דרכה כמונרכיה מהווסדה באמצע המאה ה-8 לפנה"ס ועד נפילת משטר המלוכה בשנת 509 לפנה"ס וראשית הרפובליקה הרומית, שהייתה בעלת מאפיינים דמוקרטיים רבים. הגאלים שרפו את רומא באחת מפלישותיהם בשנת 390 לפנה"ס וכתוצאה מכך אבדו הארכיונים המתארים תקופות הקודמות לשריפתה. כתוצאה מכך, קיים מידע מועט מאוד אודות הצבא הרומי שקדם לשנה זו.
הצבא הרומי לא היה גוף סטטי, אלא הוא התפתח באופן תדיר. מפלנקס בסגנון יווני שהביאו עמם האטרוסקים התפתח הצבא הרומי בתקופת הרפובליקה ללגיון מניפולרי ובהמשך ללגיון אימפריאלי בעל חיילים המשרתים בו באופן קבוע. בהתחלה רק בעלי הממון שירתו בצבא היבשה הרומי ואילו האזרחים העניים איישו את הצי (מרגע הופעתו במלחמה הפונית הראשונה). הסדר זה בוטל על ידי גאיוס מריוס שפתח את שורות הצבא לבני כל המעמדות ואף הנהיג תשלום שכר שאיפשר לאזרחים העניים לראות בצבא מקור לפרנסה ולא רק שירות למולדת.
המלוכה והרפובליקה המוקדמת

מעט ידוע על הכוחות הצבאיים בתקופת המלוכה והרפובליקה המוקדמת. ההיסטוריון העתיק ביותר שכתביו השתמרו הוא ההיסטוריון היווני פוליביוס שחי כ-300 שנה לאחר התקופה הנדונה. כמו כן, מרבית נתוני הקנסורים הושמדו בזמן החרבת רומא על ידי הגאלים, וגם אלו שהשתמרו נחשבים כלא אמינים. מה שנשתמר הם סיכומים קצרים על נתוני המפקדים, שהחוקרים חלוקים על פרשנותם.
המלוכה והרפובליקה המוקדמת > שיטת הלחימה

שיטת הלחימה בתקופת זו הייתה הפלנקס. הייתה זו השיטה הנפוצה ביותר בעולם העתיק ללוחמה בחימוש כבד ללא אימון מאסיבי. הפלנקס הסתער כגוש אחד אל עבר האויב, וההכרעה הושגה בכוח המחץ וההתמדה. אם ברגע ההתנגשות הראשונית לא הושגה הכרעה, והאויב הצליח לשמור על שורותיו, החל קרב דחיפות, תוך כדי ניסיון לדקור את היריב בחניתות. לבסוף ניצח הפלנקס שהצליח לשמור על הסדר ולהמשיך ללחוץ קדימה, עד לשבירת גוש היריב. הנופלים הוחלפו כל הזמן על ידי השורות האחוריות, כדי לשמר את הלחץ.
המלוכה והרפובליקה המוקדמת > הרכב הצבא

לאחר הרפורמה של המלך סרוויוס טוליוס, בוסס הצבא הרומי על המעמדות החברתיים-כלכליים הגבוהים. על פי רישומי הקנסורים ששרדו, החברה הרומית הייתה מחולקת לשישה מעמדות. הפרולטרים, שהיו האזרחים עם רכוש דל, וחמישה מעמדות נוספים, מהמעמד הראשון (העשירים ביותר) ועד למעמד החמישי (העניים ביותר מקרב בעלי הרכוש, אך עדיין בעלי רכוש מסוים). היו סיבות רבות להסדר זה. אחת מהן היא רכישת הנשק והציוד. בעת העתיקה המדינה לא סיפקה בדרך כלל את ציודו של החייל והוא היה אמור לחמש את עצמו בממונו הוא. מי שידו לא משגת לרכוש נשק לא גויס לצבא. סיבה אחרת שמופיעה במקורות העתיקים מדברת על הזיקה בין בעל הרכוש לרכושו. הטענה הייתה שבעלי הרכוש ייטיבו להילחם כי הם מגינים על רכושם ואילו דלת העם חסרת הרכוש לא תיטיב להילחם כי בלאו הכי אין לה מה להפסיד.
המעמסה הכלכלית הכבדה הכרוכה בשירות צבאי שרבצה על בעלי הרכוש המשתייכים לשכבות הביניים בחברה הרומית הייתה קשה ביותר. הציוד היה יקר והשירות ארוך. תיקון מסוים נעשה על ידי גאיוס גרקכוס שפטר את החיילים מהתשלום על חלק מההוצאות הצבאיות, אך עד הרפורמות של מאריוס המדינה לא סיפקה את צרכיו של החייל.
חמשת המעמדות העליונים היו חייבים בשירות צבאי. החלוקה למעמדות נשמרה גם בקרב עצמו כששני המעמדות העניים ביותר משרתים בחיל הווליטים שהרכיבו את חיל הרגלים הקל ברומא העתיקה ואילו שלושת המעמדות האחרים נלחמו בשורות צפופות כשהעניים ביותר בשורה הראשונה, בני המעמד השני בשורה השנייה ואילו בני המעמד השלישי בשורה האחרונה. הפרולטרים לא גויסו כלל לצבא היבשה, פרט לשעת חירום. יחד עם זאת, עם כינון הצי באמצע המאה ה-3 לפנה"ס גויסו חותריו מקרב הפרולטרים. העשירים ביותר מתוך המעמד העליון שימשו כפרשים.
המעמד העליון היה ממוקם בחזית הפלנקס, והיה חמוש בצורה דומה להופליט היווני. חימושו כלל חנית ארוכה (hasta), ששימשה כנשק התקיפה העיקרי, חרב, קסדה, שריון חזה, מגיני שוקיים ומגן עגול (clipeus). המעמד השני היה חמוש בדומה למעמד הראשון, אולם ללא שריון חזה ועם מגן מוארך. המעמדות השלישי והרביעי היו חמושים באופן קל יותר, ונשאו חניתות וכידונים להטלה, אותם הטילו מעל ראשי החיילים שעמדו בחזית. המעמד החמישי לרוב היה חמוש באבנים או בקלע בלבד. המעמד החמישי לא היה חלק ממבנה הפלנקס, ולרוב היה ממוקם לפניו.
המלוכה והרפובליקה המוקדמת > גודל הצבא

מהסיבות שנמנו למעלה, קשה להעריך את גודל הצבא בתקופת הרפובליקה הקדומה. ידוע כי לאחר הרפורמה נרשמו אנשי שלושת המעמדות העליונים בשישים קנטוריות בנות 100 חיילים. מכאן, שגודל הצבא על הנייר היה 6,000 איש. מספר זה הוא גבוה למדי - לשם השוואה הצבא הספרטני בתקופת השיא לא מנה יותר מ-10,000 ספרטנים. לאחר ייסוד הרפובליקה, פוצל הצבא לשני לגיונות, בני 3,000 איש כל אחד, ולכל לגיון הצטרפו אנשים מהמעמד הרביעי ומהמעמד החמישי.
הערות שוליים

↑  בראנט, כוח אדם, עמ' 26-33
↑  ליוויוס, ההיסטוריה של רומא, ספר 1, פרקים 42-43
↑  פוליביוס, ספר 6, פרק 39
↑  שצמן, תולדות הרפובליקה הרומית, עמ' 245
הקבינט הראשון של שרדר

| --- | --- |
 
 שרדר, 2002
 מידע כללי
 27 באוקטובר 1998 – 22 באוקטובר 2002 (4 שנים)
 תחום שיפוט:  גרמניה גרמניה
 קנצלר:  גרהרד שרדר
 סגן הקנצלר:  יושקה פישר
 הקבינט הקודם:  הקבינט החמישי של קוהל
 הקבינט הבא:  הקבינט השני של שרדר
קבינט שרדר הראשון הוא הקבינט ה-18 של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, הוא הושבע ב-27 באוקטובר 1998, והפסיק לכהן עם הקמת הקבינט השני של שרדר שהושבע ב-22 באוקטובר 2002.
הרכב הקבינט

| משרד | דיוקן | שם | סיעה | סיעה | כהונה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  קנצלר גרמניה |  | גרהרד שרדר |  | SPD |  |
|  סגן הקנצלר  ומשרד החוץ הפדרלי |  | יושקה פישר |  | Greens |  |
|  משרד הפנים הפדרלי |  | אוטו שילי |  | SPD |  |
|  משרד המשפטים הפדרלי |  |  |  | SPD |  |
|  משרד האוצר הפדרלי |  |  |  | SPD |  |
|  משרד האוצר הפדרלי |  |  |  | עצמאי |  |
|  משרד האוצר הפדרלי |  |  |  | SPD |  |
|  משרד הכלכלה והאנרגיה הפדרלי |  |  |  | עצמאי |  |
|  משרד המזון והחקלאות הפדרלי |  |  |  | SPD |  |
|  משרד המזון והחקלאות הפדרלי |  |  |  | Greens |  |
|  משרד העבודה והרווחה הפדרלי |  |  |  | SPD |  |
|  משרד ההגנה הפדרלי |  |  |  | SPD |  |
|  משרד ההגנה הפדרלי |  |  |  | SPD |  |
|  המשרד למשפחות, האזרחים הוותיקים, הנשים והנוער |  |  |  | SPD |  |
|  משרד הבריאות הפדרלי |  |  |  | Greens |  |
|  משרד הבריאות הפדרלי |  |  |  | SPD |  |
|  משרד התחבורה הפדרלי |  |  |  | SPD |  |
|  משרד התחבורה הפדרלי |  |  |  | SPD |  |
|  משרד התחבורה הפדרלי |  |  |  | SPD |  |
|  המשרד לאיכות הסביבה, שמירת הטבע ובטיחות גרעינית |  |  |  | Greens |  |
|  משרד החינוך והמחקר הפדרלי |  |  |  | SPD |  |
|  המשרד הפדרלי לשיתוף פעולה כלכלי |  |  |  | SPD |  |
| השר למשימות מיוחדות  וראש לשכת הקנצלר |  |  |  | SPD |  |
| השר למשימות מיוחדות  וראש לשכת הקנצלר |  |  |  | SPD |  |
המרכז לטניס בישראל - יפו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 קואורדינטות:  32°02′14″N 34°45′21″E﻿ / ﻿32.0371°N 34.75578889°E﻿ / 32.0371; 34.75578889
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) המרכז לטניס בישראל - יפו(למפת גוש דן רגילה) המרכז לטניס בישראל - יפו(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המרכז לטניס בישראל - יפו(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המרכז לטניס בישראל - יפו  he המרכז לטניס בישראל - יפוhe המרכז לטניס בישראל - יפומפת  דרום __ תל אביב (in English: Tel Aviv) ויפו (in English: Jaffa) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) מדרום: __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park), __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
המרכז לטניס בישראל - יפו, הוא אחד מ-14 המרכזים ברחבי הארץ של המרכז לטניס בישראל.
היסטוריה

המרכז לטניס בישראל - יפו נפתח במאי 1979 והיה למרכז השני שנפתח אחרי המרכז לטניס בישראל – רמת השרון. תחילה נבנו שמונה מגרשים ושבע שנים מאוחר יותר נוספו עוד תשעה. המרכז נפתח בעזרתו הרבה של ראש עיריית תל אביב דאז, שלמה להט, שהבין את החשיבות של מרכז טניס ביפו על מנת להעניק לילדים באוכלוסייה חלשה פעילות ספורטיבית גם אם משפחותיהם אינן יכולות לשלם עבורה.
פתיחת המרכז, שקרוי על שם משפחות נוסדורף ומארק, עוררה התעניינות רבה בקרב תושבי האזור. הספורט הלבן, שבאותם ימים היה סמל הסטטוס של העשירון העליון, הגיע ליפו. המגרשים היו חדשים ויפים, במרכז היו מדשאות ובכל יום הגיעו לשחק עשרות רבות של ילדים ומבוגרים. המנהל הראשון היה זאב מרנשטיין, ואחריו שימשו בתפקיד מרטין גילברט, אילן ארליך ושעיה אזר. משנת 2007 המנהלת היא רקפת בנימיני, לשעבר אלופת ישראל לבוגרות ושחקנית נבחרת הפדרציה של ישראל, שגדלה במרכז לטניס בישראל – רמת השרון.
הפעילות במרכז

במרכז הטניס קיימים 16 מגרשים מוארים, אצטדיון שמאכלס כ-300 צופים, חדר כושר, חדר אירועים, חדר טלוויזיה, קיר אימון, רחבת דשא, מזנון וחנות ספורט, גישה לנכים, מקלט, שירותים ומקלחות. המרכז מפעיל תוכניות טניס רבות לכל הגילאים: תוכנית לגני ילדים, תוכנית פיתוח מוטורי (גילאים 4–6), תוכנית מיני טניס (6–8), תוכניות טניס לגילאים 8–18, תוכנית תחרותית וחוגי טניס למבוגרים.
המרכז מקיים תוכניות מיוחדות למען הקהילה שממומנים ברובם על ידי תורמים מחו"ל ומישראל: פרויקט דו קיום בגני הילדים בשעות הבוקר (גן יהודי וגן ערבי מגיעים למרכז ועוברים יחד אימון של יכולת תנועה לגיל הרך), תוכנית דו קיום לילדים אחר הצהרים, פרויקט למען ילדים בסיכון, פרויקט העצמה נשית ותוכנית למען ילדים עם צרכים מיוחדים.
בוגרים מפורסמים

במהלך השנים גדלו במרכז ביפו שחקנים רבים שזכו באליפות ישראל לבוגרים ולנוער ובתחרויות בינלאומיות וארציות רבות. המפורסמים שבהם: אמיר וינטרוב - שחקן נבחרת הדייוויס של ישראל ופעמיים אלוף ישראל לבוגרים (2010 ו-2012) ושני שחקני נבחרת הדייוויס לשעבר - אמיר חדד (שלוש פעמים אלוף ישראל - 2000, 2001, ו-2004) ואייל ארליך (אלוף ישראל ב-1996).
הסקיתי (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  רוסטם מוסאפיר
 הופק בידי:  סרגיי סליאנוב
 תסריט:  ואדים גולובאנוב רוסטם מוסאפיר
 עריכה:  אנדריי נזארוב
 שחקנים ראשיים:  אלכסיי פאדייב ויטלי קרבצ'נקו אלכסנדר אלכסנדרוביץ קוזנצוב אלכסנדר פצביץ' יורי צורילו ויקטור סולוביוב סיידו קורבאנוב רוסטם מוסאפיר וסיליסה איזמאילובה ילנה סולומינה אלכסיי אינגלביץ' בוריס זוורב אולג טראווין אלכסנדר סמוילוב סרגיי צפוב אנדריי פומין אלכסיי אובסיאניקוב
 מוזיקה:  POTIR
 צילום:  דמיטרי קרנאצ'יק
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 חברת הפקה:  CTB Films
 חברה מפיצה:  Nashe Kino
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  רוסיה18 בינואר 2018
 משך הקרנה:  105 דקות
 שפת הסרט:  רוסית
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט פעולה, סרט היסטורי, סרט דרמה, סרט הרפתקאות 
 תקציב:  150,000,000 רובל
 הכנסות:  53,854,310 רובל
 ctb.ru/films/skif/
 דף הסרט ב־IMDb
 
הסקיתי (ברוסית: Скиф; שווק במדינות המערב בשם "The Last Warrior") הוא סרט ביוגרפי רוסי העוסק במורשת הסקיתים. הקרנת הבכורה של הסרט נערכה ב-18 בינואר 2018 במוסקבה, רוסיה.
תקציר עלילת הסרט

המאה הראשונה לספירה. עידן חדש מתחיל ביבשת אירואסיה. הסקיתים בסכנת הכחדה, וצאצאיהם הופכים ללוחמים ושכירי חרב, המכונים "זאבי ארס".
רטניק ליוטבור עומד בפני משימה קשה. הוא יוצא למסע מסוכן בליווי סקיתי שבוי בשם קוניצה, על מנת להציל את משפחתו.
צוות השחקנים

אלכסיי פאדייב — רטניק ליוטובור
ויטאלי קרבצ'נקו — יאר
אלכסנדר קוזנצוב — קוניצה
אלכסנדר פצביץ' — וססלאב
יורי צורילו — נסיך
אנדריי פרמיאקוב — זאב ארס
וסיליסה איזמאילובה — אשתו של ליוטובור
אלכסיי אובסיאבניקוב — לוצ'זאר
ויקטור סולוביוב — אנגאסט
סיידו קורבאנוב — גונצ'ק
רוסטם מוסאפיר — קומאי
ילנה סולומינה — מיילדת
אלכסיי אינגלביץ' — איש הדת ברנדייב
בוריס זוורב — ברנדיי
אולג טראווין — שומרו של השליט
אלכסנדר סמוילוב — טרויאן
סרגיי צפוב — הסוחר גויקו
אנדריי פומין — פרוב
הערות שוליים

↑  הסקיתי, באתר מאגר המידע האוטומטי הפדרלי המאוחד על נתוני הכנסות מהקרנת סרטים בבתי הקולנוע, מטעם קרן הקולנוע הרוסי
↑  Репортаж программы ВЕСТИ о премьере фильма «Скиф»
↑  טריילר הסרט באתר יוטיוב
הקבינט השלישי של מרקל

| --- | --- |
 
 
 הקבינט השלישי של מרקל בבונדסטאג, 2014
 מידע כללי
 17 בדצמבר 2013 – 14 במרץ 2018 (4 שנים)
 תחום שיפוט:  גרמניה גרמניה
 קנצלרית:  אנגלה מרקל
 סגן הקנצלרית:  זיגמר גבריאל
 סיעות הקבינט:  SPD, CUR, CSU
 הקבינט הקודם:  הקבינט השני של מרקל
 הקבינט הבא:  הקבינט הרביעי של מרקל
 אתר רשמי
קבינט מרקל השלישי הוא הקבינט ה-22 של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, הוא הושבע ב-17 בדצמבר 2013, והפסיק לכהן עם הקמת הקבינט הרביעי של מרקל שהושבע ב-14 במרץ 2018.
הרכב הקבינט

| משרד | דיוקן | שם | סיעה | סיעה | כהונה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  הקנצלר |  | אנגלה מרקל |  | CDU | 17 בדצמבר 2013 - 14 במרץ 2018 |
|  סגן הקנצלר |  | זיגמר גבריאל |  | SPD | 17 בדצמבר 2013 - 14 במרץ 2018 |
|  משרד החוץ הפדרלי |  | פרנק-וולטר שטיינמאייר |  | SPD | 17 בדצמבר 2013 - 27 בינואר 2017 |
|  משרד החוץ הפדרלי |  | זיגמר גבריאל |  | SPD | 27 בינואר 2017 - 14 במרץ 2018 |
|  משרד הפנים הפדרלי |  | תומאס דה מייזייר |  | CDU | 17 בדצמבר 2013 - 14 במרץ 2018 |
|  משרד המשפטים הפדרלי והגנת הצרכן |  | הייקו מאס |  | SPD | 17 בדצמבר 2013 - 14 במרץ 2018 |
|  משרד האוצר הפדרלי |  | וולפגנג שויבלה |  | CDU | 17 בדצמבר 2013 - 24 באוקטובר 2017 |
|  משרד האוצר הפדרלי |  | פיטר אלטמאייר |  | CDU | 24 באוקטובר 2017 - 14 במרץ 2018 |
|  משרד הכלכלה והאנרגיה הפדרלי |  | זיגמר גבריאל |  | SPD | 17 בדצמבר 2013 - 27 בינואר 2017 |
|  משרד הכלכלה והאנרגיה הפדרלי |  | בריז'יט ציפריס |  | SPD | 27 בינואר 2017 - 14 במרץ 2018 |
|  משרד העבודה והרווחה הפדרלי |  | אנדראה נאלס |  | SPD | 17 בדצמבר 2013 - 28 בספטמבר 2017 |
|  משרד העבודה והרווחה הפדרלי |  | קתרינה ברלי |  | SPD | 28 בספטמבר 2017 - 14 במרץ 2018 |
|  משרד העבודה והרווחה הפדרלי |  | האנס-פיטר פרידריך |  | CSU | 17 בדצמבר 2013 - 7 בפברואר 2014 |
|  משרד העבודה והרווחה הפדרלי |  | כריסטיאן שמידט |  | CSU | 7 בפברואר 2014 - 14 במרץ 2018 |
|  משרד ההגנה הפדרלי |  | אורסולה פון דר ליין |  | CDU | 17 בדצמבר 2013 - 14 במרץ 2018 |
|  המשרד הפדרלי לענייני משפחה, אזרחים ותיקים, נשים ונוער |  | מנואלה שווזיג |  | SPD | 17 בדצמבר 2013 - 2 ביוני 2017 |
|  המשרד הפדרלי לענייני משפחה, אזרחים ותיקים, נשים ונוער |  | קתרינה ברלי |  | SPD | 2 ביוני 2017 - 14 במרץ 2018 |
|  משרד הבריאות הפדרלי |  | הרמן גרוה |  | CDU | 17 בדצמבר 2013 - 14 במרץ 2018 |
|  משרד הבריאות הפדרלי |  | אלכסנדר דוברינדט |  | CSU | 17 בדצמבר 2013 - 24 באוקטובר 2017 |
|  משרד הבריאות הפדרלי |  | כריסטיאן שמידט |  | CSU | 24 באוקטובר 2017 - 14 במרץ 2018 |
|  המשרד הפדרלי לאיכות הסביבה, שמירת הטבע, הבנייה והבטיחות הגרעינית |  | ברברה הנדריקס |  | SPD | 17 בדצמבר 2013 - 14 במרץ 2018 |
|  משרד החינוך והמחקר הפדרלי |  | ג'והאנה וואנקה |  | CDU | 17 בדצמבר 2013 - 14 במרץ 2018 |
|  המשרד הפדרלי לשיתוף פעולה כלכלי |  | גרד מולר |  | CSU | 17 בדצמבר 2013 - 14 במרץ 2018 |
| המשרד הפדרלי לעניינים מיוחדים  וראש לשכת הקנצלר |  | פיטר אלטמאייר |  | CDU | 17 בדצמבר 2013 - 14 במרץ 2018 |
התכופף והתכסה

הסרט "התכופף והתכסה" מ-1951
"התכופף והתכסה'" (באנגלית: "Duck and Cover") היא שיטה להגנה אישית מפני האפקט של פיצוץ גרעיני שהממשל האמריקני לימד במשך שנים רבות את ילדי בתי הספר בארצות הברית החל משנות הארבעים המאוחרות ועד לשנות השמונים. שיטה זו נועדה להגן עליהם במקרה של תקיפה גרעינית פתאומית שנאמר להם שיכולה לקרות בכל רגע ללא התראה מוקדמת. מיד לאחר שראו הבזק, הם היו צריכים להפסיק את עיסוקיהם ולהשתטח על הקרקע תחת מכסה כלשהו - כגון שולחן, או לפחות קרוב לקיר - בתנוחה עוברית, כשפניהם פונים מטה וידיהם מכסות את ראשם.
מבקרי השיטה טענו כי תרגול זה יכול היה לעזור מעט, אם בכלל, במקרה של מלחמה תרמו-גרעינית, והוא לא תרם הרבה מלבד יצירת מצב של אי-נחת ופרנויה.
כיום, באזורים המועדים לרעידות אדמה בארצות הברית מלמדים את שיטת "פול, התכסה והמתן" ("Drop, Cover and Hold On").
ראו גם

כיצד לשרוד מתקפה גרעינית (חוברת)
היסטוריה של הנשק הגרעיני
הסקל וקסלר

| --- | --- |
Haskell Wexler 1999
Haskell Wexler 1999
 לידה:  6 בפברואר 1922 שיקגו, ארצות הברית 
 פטירה:  27 בדצמבר 2015 (בגיל 93) סנטה מוניקה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1955 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  תיכון רוג'ר צ'. סאליבן  בית הספר על שם פרנסיס פארקר 
 צאצאים:  Mark Wexler 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לסינמטוגרפיה הטובה ביותר, שחור-לבן (1965)  פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר (1975)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 http://haskellwexler.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
הסקל וקסלר, משמאל, עם ריטה טאגרט, רעייתו, וסול לנדאו, שותפו לעשייה הדוקומנטרית, 1999
הסקל וקסלר (באנגלית: Haskell Wexler;‏ 6 בפברואר 1922 – 27 בדצמבר 2015) היה צלם קולנוע יהודי-אמריקאי, במאי ומפיק. במשאל שנערך בין חברי איגוד צלמי הקולנוע, נבחר וקסלר לאחד מעשרת הצלמים המשפיעים ביותר בתולדות הקולנוע.
קורות חיים

וקסלר נולד למשפחה יהודית בשיקגו, אילינוי, ארצות הברית. לאחר שנת לימודים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי החליט להפוך ליוצר סרטים. אחיו ייל (אנ') היה נשוי לשחקנית לינדה קריסטל. אחייניתו היא במאית הקולנוע טניה וקסלר (אנ'). היה נשוי לשחקנית ריטה טאגרט (אנ').