stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קוריאס ברוד
רבייה

בתהליך החיזור רודפים הזכרים אחרי הנקבות ומפרים אותם. תהליך ההפריה ייחודי למיני הקורידורס, הזכר ובנקבה ניצבים בתנוחה של האות T האנגלית, הזכר משחרר את הזרע לתוך פי הנקבה והיא מפרה באמצעותו את הביצים במקום מבודד.
לאחר תהליך ההפריה הנקבה מתחילה לנקות נקודה על משטח מסוים במטרה להטיל עליו ביצים. לרוב הביצים מוטלות על הזכוכית, הפילטר ומדי פעם על צמחייה.
ההשרצה נמשכת יותר משעה ובמהלכה מוטלות כמאה ביצים.
רבייה > תקופת הדגירה

תקופת הדגירה של הביצי קורידורס מלח פלפל אורך בין 96 שעות ל-113 שעות בטמפרטורה של 24 מעלות. בהתחלה הדגיגים קטנים (עם אורך ממוצע של 7 מ"מ) ותזונתם העיקרים מבוססת על אורגניזמים הפרוטוזואניים הקיימים באקוריום. לאחר כחודש מתחילים הדגיגים לאכול מזון רגיל ולקבל מבנה גוף של קורידורס מלח פלפל בוגר.
הערות שוליים

↑  קורייס ברוד במילון בעלי חיים: דגי מים מתוקים (תשמ"א), 1981, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  קורידורס מלח פלפל באתר אקווה - עמותה ישראלית לדגי נוי.
1 2 3 4  ‏Pruzsinszky, Inge; Ladich, Friedrich (באוקטובר 1998). "Sound production and reproductive behaviour of the armoured catfish Corydoras paleatus (Callichthyidae)". Journal Environmental Biology of Fishes. 53 (2): 183–191. doi:10.1023/A:1007413108550. {{cite journal}}:  (עזרה)
קורידורס מלח פלפל נובר במצע.
קורידורס מלח פלפל
קטלב

ערך זה עוסק בסוג צמחים ממשפחת האברשיים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| קטלב |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: אברשאים
משפחה:: אברשיים
סוג:: קטלב
שם מדעי
 Arbutus ‏לינאוס, 1753
קְטָלָב (שם מדעי: .Arbutus L) הוא סוג עצים או שיחים ירוקי-עד ממשפחת האברשיים (שם מדעי: Ericaceae), הכולל 12 מינים, שרובם נפוצים (7) בצפון אמריקה ובמרכזה ובאיים הקנריים. רק 4 מינים גדלים בר בחורש הים תיכוני - קטלב משונן, קטלב מצוי, קטלב פברי בלוב וקטלב קנרי. קטלב מצוי הוא הנציג היחיד הגדל בר בארץ ישראל המשויך למשפחת האברשיים מיני הקטלב נחשבים בין המינים המעטים במשפחה זו, שגדלים גם על קרקעות נייטרליות עד בסיסיות ובאזורים שעונת הקיץ בהם חמה וארוכה. אם כי קטלב משונן יצמח היטב גם בקרקע חומצית ובאזור מפגש כמו למשל באי כרתים ימצאו זני כלאיים לא פוריים שלו עם קטלב מצוי.
פירות הקטלב
מאפיינים

קליפת הגזע והענפים אדומה-חומה, חלקה (קטלב מצוי) או מחוספסת (קטלב משונן).
העלים מסורגים, משתיירים, פשוטים, ללא לוואים, בעלי פטוטרות ניכרות, טרפים רחבים וקירחים ששפתם תמימה (קטלב מצוי) או משוננת כמשור (קטלב משונן).
הקטלב פורח בשפעת פרחים לבנים דמויי כדים נפוחים, הערוכים באשכולות מסועפים (מכבדים).
הפרחים דו-מיניים, נכונים, עם עטיף כפול, חמישה עלי גביע ירוקים וחמישה עלי כותרת מאוחים היוצרים פרח דמוי-כד בעל חמש אונות (שיניים), בצבע לבן או קרם, או כצבע הדונג. מספר האבקנים הוא 10, כפול מזה של עלי הכותרת והם אינם מאוחים לצינור הכותרת. המאבקים נפתחים לרוב בנקבים שבראשם והם מצוידים בשתי קרניים. בדרך כלל השחלה עילית, בעלת 5 מגורות, לעיתים רחוקות 4, עמוד השחלה והצלקת פשוטים.
הפרי הוא ענבה אדומה כדורית בגדלים שונים, פניה מגובששים. הענבה בעלת 5 מגורות, בכל אחת 4 או 5 זרעים. הענבה העשירה בזרעים טובה למאכל אדם.
מינים וזנים של קטלב > קטלב קטלבי "מרינה" ("Arbutus x andrachnoides "Marina)

קטלב קטלבי מזן "מרינה" הוא עץ ירוק-עד בעל צמרת נוף מעוגלת ומערכת שורשים שאינה אגרסיבית. גובהו 7 עד 10 מטרים וקוטר נופו 5 עד 7 מטרים. קליפת הגזע קישוטית ובולטת, בדומה לקטלב מצוי, ומתקלפת ברצועות מחוספסות, תוך חשיפת קליפה חלקה בצבע ירוק, המשנה בהמשך את צבעה לצבע קינמון.
העלים מסורגים, צבעם ירוק-כהה, גלדניים, גדולים יותר מהעלים של קטלב משונן או מצוי. אורכם 10 עד 14 ס"מ, ורוחבם כ-5 ס"מ. הפריחה מתרחשת בדצמבר. אשכול הפריחה משתלשל עד 15 ס"מ, והוא מכיל כ-100 פרחים דמויי כד בצבע ורוד. לאחר הפריחה מתפתח פרי ענבה אדום, המזכיר תות-שדה, גדול יותר מהפרי האדום של קטלב מצוי ודומה מאוד לפריו של קטלב משונן, קוטרו כ-2.5 ס"מ, וצבעו אדום. הפרות מתוקים, אכילים עם קליפתם, ארומטיים ומרקמם דומה למרקם תות השדה. ומשום כך כל הכלאות הקטלב הקטלבי המופיעות בספרות הבינלאומית נקראים גם "עצי תות השדה". הפרי מבשיל בחורף על פרחים מהשנה הקודמת ונראים על העץ פרחים ופירות בו-זמנית.
העץ מותאם לכל אזורי הארץ, למעט הבקעה והערבה. הוא זקוק לשמש ולחצי צל, העץ עמיד לטמפרטורות נמוכות ועמידותו למחלות ומזיקים טובה מאד. הוא בעל קצב צימוח איטי ותוחלת חייו ארוכה, דבר שמאפיין את הקטלבים באופן כללי. צריכת המים שלו בינונית. תוספת השקיה בשנותיו הראשונות תאיץ את התפתחותו. ייתכן כי זן הכלאיים הזה פחות תלוי במיקוריזה (שיתוף פעולה בין פטריות לצמחים) להתפתחותו התקינה. הוא זקוק לקרקע עשירה בחומר אורגני, לא מלוחה, והוא מגיבים היטב לדישון. מומלץ לשים כ-200 גרם דשן אוסמוקוט ל-12 חדשים בקרקעית הבור, כשהשורשים בתחתית הגוש נוגעים בו. הוא מתאים לגידול בערוגות בצידי הרחובות כעץ קטן (כך נהוג בחו"ל), וכעץ נוי בגינה הפרטית.
מוצאו של זן זה אינו ידוע בוודאות אך כפי הנראה הוא באגן הים התיכון, והוא נחשב למכלוא בין קטלב מצוי לקטלב משונן לקטלב קנרי. עם זאת, שם המין קטלבי (andrachnoides)  מעיד על הקרבה לקטלב המצוי, אשר צורות המעבר ממקום המוצא של המכלוא שלו נמצאו באי כריתים ובמקומות אחרים שבהם שני המינים (הקטלב המשונן והמצוי) גדלים יחד בטבע. סימה קגן, המתמחה באקלום ובחינת צמחים חסכני מים, אקלמה אותו בישראל בשנת 1995. מקור האקלום הוא וגטטיבי, California Nursery Monrovia. בשנת 1917 הגיעה מאירופה לקליפורניה קבוצה של צמחי קטלב קטלבי לתערוכה שהתקיימה בסן-פרנסיסקו. מהצמחים שהגיעו לתערוכה ריבה השתלן, צ'ארלס אברהמס ( Abrahams Charles), שמשתלתו הייתה במחוז מרינה באזור סן-פרנסיסקו, את צמחי הקטלב שהגיעו לתערוכה, ולקראת סגירת המשתלה שלו העביר שתיל ל- Arboretum Strybing. הקלון המיוחד הזה זכה לשם "מרינה", כדי לכבד את תרומתו של השתלן ממחוז מרינה. ומאז ריבוי זה במשתלות בקליפורניה הוא וגטטיבי ונפוץ שם בגינון.
מינים וזנים של קטלב > קטלב קטלבי "יראון" ("Arbutus x andrachnoides "Yiron)

קטלב קטלבי מזן "יראון" הוא עץ ירוק-עד בעל צמרת נוף מעוגלת ומערכת שורשים שאינה אגרסיבית. גובהו 7 עד 8 מטרים וקוטר הנוף 5 עד 7 מטרים. קליפת הגזע אדמדמה, ומחוספסת יותר מזן "מרינה". היא מתקלפת ברצועות מחוספסות, תוך חשיפת קליפה חלקה בצבע ירוק, המשנה בהמשך את צבעה לצבע אדמדם.
העלים מסורגים, צבעם ירוק-כהה, גלדניים, גדולים יותר מהעלים של קטלב משונן או מצוי. אורכם 10 עד 14 ס"מ, ורוחבם כ-5 ס"מ. הפריחה מתרחשת בדצמבר. אשכול הפריחה משתלשל עד 15 ס"מ, והוא מכיל כ-30 עד 40 פרחים דמויי כד בצבע צהוב-קרם. לאחר הפריחה מתפתח פרי ענבה אדום, המזכיר תות-שדה, גדול יותר מהפרי האדום של קטלב משונן, קוטרו מגיע ל-2.5 עד 3 ס"מ ובעל בליטה דמוית "פיטם" בתחתיתו. הפרות מתוקים, אכילים עם קליפתם, ארומטיים ומרקמם דומה למרקם תות השדה. ומשום כך כל הכלאות הקטלב הקטלבי המופיעות בספרות הבינלאומית נקראים גם "עצי תות השדה". הפרי מבשיל בחורף על פרחים מהשנה הקודמת ונראים על העץ פרחים ופירות בו-זמנית.
העץ מותאם לכל אזורי הארץ, למעט הבקעה והערבה. הוא זקוק לשמש ולחצי צל, העץ עמיד לטמפרטורות נמוכות ועמידותו למחלות ומזיקים טובה מאד. הוא בעל קצב צימוח איטי ותוחלת חייו ארוכה, כפי שמאפיין את הקטלבים באופן כללי. צריכת המים שלו בינונית. תוספת השקיה בשנותיו הראשונות תאיץ את התפתחותו. ייתכן כי זן הכלאיים הזה פחות תלוי במיקוריזה להתפתחותו התקינה. הוא זקוק לקרקע עשירה בחומר אורגני, לא מלוחה, והוא מגיבים היטב לדישון. מומלץ לשים כ-200 גרם דשן אוסמוקוט ל-12 חדשים בקרקעית הבור, כשהשורשים בתחתית הגוש נוגעים בו. הוא מתאים לגידול בערוגות כעצי רחוב קטנים (כך נהוג בחו"ל), ולגינות פרטיות.
מוצאו של הזן באגן הים התיכון, הוא נחשב למכלוא בין קטלב מצוי לקטלב משונן. עם זאת, שם המין קטלבי (andrachnoides)  מעיד על הקרבה לקטלב המצוי, אשר צורות מעבר ממוצא המכלוא נמצאו באי כריתים ובמקומות אחרים שבהם שני המינים (הקטלב המשונן והמצוי) גדלים יחד בטבע. מקור האקלום הוא וגטטיבי, קיבוץ יראון, ישראל. אמנון באומהורן, מנהל משתלת "אלון" בקיבוץ יראון מצא  נבט של הזן בשנת 2002 במזרע של קטלב מצוי. הוא גודל בנפרד ונשתל בשנת 2010 בחלקה בחצר המשק של יראון. העץ מייצר זרעים פוריים, מהם הופקו שתילים הצומחים כמעט פי שניים מהר יותר מקטלב מצוי או משונן וכעת מתחילים לייצרו מייחורים. סימה קגן, מתמחה באקלום ובחינת צמחים חסכני מים הכריזה עליו כקטלב קטלבי מזן "יראון".
מְקור השם

השם העברי בהשפעת הערבית: קַטְלַבּ.
ישנן מספר אגדות עממיות לגבי צבעו האדום של העץ וגם לגבי שמו (אטימולוגיה עממית). אחת מהן מספרת כי רועה אחד רב עם אביו. תוך כדי המריבה הניף הרועה מוט והרג (קטל) את אביו. המוט הוכתם בדם, והצמיח עץ שגזעו אדום וחלק, ומכאן בא השם "קטלב" – "קטל-אב". שם דומה מופיע גם בלשון הסורית לאחד ממיני הקטלב, ה-arbutus unedo: قتل أبيه (בתעתיק "קטל אביהי") שפירושו "קטל אביו". אגדה אחרת מספרת על עץ שהתאהב בציפור פצועה שהתיישבה עליו, וטיפל בה בזמן שהייתה פצועה. כשהבריאה והמשיכה במסעה, ניסה העץ להצטרף אליה ונעשה אדום מהמאמץ (ומכאן, על פי האגדה, צבעו האדום). העץ המשיך לנסות לרדוף אחרי הציפור עד שלא היה מסוגל יותר ונשבר - ובכך נשברה אהבתם - Cut-love ("קאט-לב", באנגלית: cut - לשבור, love - אהבה).
הסבר נוסף הוא שקטלב משמעותו 'קטל באיבו' - יש לעץ תכונה בולטת ודומיננטית - ענף שאינו מגיע לאור השמש, במקום שיצרוך מהעץ אנרגיה ומים - הוא מייבש אותו, כלומר קוטל אותו לפני שהענף הגיע לבגרות.
העץ קטלב, שאין כל סיבה להניח שלא נמנה עם עצי החורש הים תיכוני בתקופת המקרא, כנראה לא נזכר בתנ"ך למרות שהוא בולט בנוף ומתאים לשמש כדימוי וסמל. היעדר אזכורו הוא כנראה מקרי ומסיבות שונות לא נכלל בדברי נבואה. קיימת גם כמובן האפשרות שצמח זה אכן נזכר בתנ"ך בשם אחר.
החוקר ניסים קריספיל (על פי ערך ויקיפדיה "טיליה") טוען ששמו המקראי של הקטלב הוא תרזה.
הערות שוליים

↑  Classification, world flora online, ‏13-07-2021
↑  .Arbutus L, POWO plants of the World Online. Published on the Internet, ‏9-2023
1 2  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 30, 324
↑  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, עם עובד: תל אביב, 1989, עמ' 337
↑  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998
↑  סימה קגן וישראל גלון, 70 שנות אקלום צמחי גן בישראל 1949-2019, באתר https://www.kkl.org.il/, ‏2019
↑  אמנון באומהורן, חידת הקטלב הקטלבי, באתר https://www.alon-yiron.co.il/
↑  זוהר עמר, צמחי המקרא, ירושלים: הוצאת ראובן מס, 2012, עמ' 37
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532582105171 
קטלב עם פירות
פסיכיאטר

פסיכיאטר (או רופא נפש) הוא רופא מומחה בפסיכיאטריה (בעברית: רפואת נפש).
כל פסיכיאטר הוא רופא. בדומה לכל ההתמחויות ברפואה, ההסמכה בתחום התמחות זה דורשת תקופה שבמהלכה עובד הרופא כרופא מתמחה בפסיכיאטריה (לרוב בבית חולים פסיכיאטרי) ובסופו מקבל תעודת מומחה בפסיכיאטריה ורישיון לעסוק בתחום במדינה נתונה; אורך ההתמחות בישראל הוא לפחות ארבע וחצי שנים. בשונה מפסיכולוג, לפסיכיאטר מותר להעניק גם טיפול תרופתי בבעיה (מפאת הסמכתו כרופא).
מטרתו של אבחון מצד פסיכיאטר הוא לסווג ולתאר בעיות נפשיות קשות או מחלות נפש, במטרה לסייע להחלמה מהן, במקרים רבים בעזרת תרופות פסיכיאטריות.
מומחיות > בישראל

בישראל ישנן שתי התמחויות בפסיכיאטריה, המקנות תעודת מומחיות ממשרד הבריאות: פסיכיאטר מומחה בילדים ונוער ופסיכיאטר מומחה במבוגרים. פסיכיאטר מומחה בילדים ונוער הוא מי שהשלים את התמחותו ועבר בהצלחה את מבחני ההסמכה של משרד הבריאות. פסיכיאטר זה יוכל לטפל ולאבחן ילדים עד גיל 18. פסיכיאטר מומחה במבוגרים, יכול לטפל ולאבחן כל אדם מעל גיל 18, בהתאם לסוג התמחותו. פסיכיאטרים רבים בוחרים להתמחות בשתי ההתמחויות יחד: פסיכיאטריה של מבוגרים ופסיכיאטריה של ילדים ונוער[דרוש מקור].
מקום העבודה של הפסיכיאטר

פסיכיאטרים עוסקים בעבודתם בקליניקות פרטיות, במרפאות ציבוריות או מרכזים קהילתיים לבריאות הנפש ובמסגרת בתי חולים: בבתי חולים פסיכיאטרים, ובמחלקה פסיכיאטרית של בית חולים כללי.
דרגות פנים מקצועיות בקרב פסיכיאטרים > בישראל

בישראל מונהגות מספר דרגות פנים-מקצועיות בפסיכיאטריה המתבטאות בסמכויות בטיפול ובהערכה פסיכיאטרית, אשר אין להן קשר הכרחי לרקורד האקדמי של הפסיכיאטר והן אלו:
מתמחה בפסיכיאטריה: רופא העובד כמתמחה במחלקה פסיכיאטרית או במרפאה פסיכיאטרית. המתמחה בפסיכיאטריה רוכש ידע וניסיון במחלקות ובמרפאות פסיכיאטריות בהדרכת פסיכיאטרים ופסיכותראפויטים בכירים, ובהתאם לוותק שלו, עוסק באיבחון וטיפולים פסיכיאטריים, כולל תרופות וטיפולים פסיכו-סוציאליים.
פסיכיאטר מומחה - פסיכיאטר שסיים את ההתמחות בפסיכיאטריה ועבר בהצלחה את המבחנים הדרושים, שלב א ושלב ב.
פסיכיאטר מומחה בכיר - פסיכיאטר מומחה בעל ידע וניסיון קליני רב, לפעמים גם בתחום ההוראה והמחקר, שהגיע לתפקידי ניהול במחלקות ובמרפאות בתחום בריאות הנפש.
פסיכיאטר מחוזי: לכל מחוז ממנה משרד הבריאות פסיכיאטר מחוזי, שהוא פסיכיאטר מומחה בכיר ותיק בפסיכיאטריה ציבורית שבידיו נתונה הסמכות להורות על בדיקה פסיכיאטרית כפויה, אשפוז בכפייה או טיפול מרפאתי כפוי של אדם המתמודד עם הפרעה פסיכיאטרית, במקרים בהם לכאורה מתקיימים הקריטריונים הבאים: סכנה לעצמו או לאחרים, מצב פסיכוטי, נגרם סבל נפשי חמור לאדם אחר באופן שפוגע בקיום אורח חיים תקין, היכולת לדאוג לצרכים הבסיסיים פגומה בצורה קשה;
פגיעה חמורה ברכוש, סירוב להיבדק בידי פסיכיאטר.
ראש האגף לבריאות הנפש במשרד הבריאות.
ראו גם

נוירולוג
הפרעה נפשית
רשימת פסיכיאטרים ידועים
אנטי פסיכיאטריה
הערות שוליים

↑  רְפוּאַת הַנֶּפֶשׁ במילון פסיכולוגיה (תשנ"ד), באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545996705171  BnF: cb119399453 (data)  GND: 4047666-2  LCCN: sh85108377  LNB: 000054520  NARA: 10645319  NDL: 001137109  NKC: ph124779 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צבי צילקר

צבי יהושע צילקר (13 במרץ 1933 – 18 בנובמבר 2021) היה פוליטיקאי ומהנדס ישראלי. כיהן כראש העירייה השני של אשדוד ושימש בין היתר כמהנדס העיר, כמנכ"ל משרד העבודה והרווחה, כמנכ"ל משרד התקשורת וכמנכ"ל התאחדות הקבלנים והבונים בישראל.
ביוגרפיה

צילקר נולד בעיר גיסטרו שבמקלנבורג-שוורין, גרמניה, למשפחה דתית. עלה עם משפחתו בשנת 1935 בהיותו בן שנה וחצי לבית שמש. בצה"ל שירת כלוחם בחיל נ"מ. לאחר שירותו הצבאי הוא למד בסמינר מזרחי ואחר כך התחיל ללמוד פילוסופיה וחינוך באוניברסיטה העברית. לאחר שנה החליט לשנות כיוון ובאמצע שנות ה-50 הוא למד לתואר ראשון בהנדסה אזרחית בטכניון והיה גם פעיל בוועד אגודת הסטודנטים. ביוני 1959 קיבל תואר מוסמך במדעים מהפקולטה להנדסה בנאית. במקביל ללימודיו הוא היה פעיל בבית"ר ובין השאר היה מפקד קורס מדריכים ארצי של בית"ר בקיץ 1956.
צילקר עבד שנתיים כמהנדס במשרד השיכון ובשנת 1960 מונה למהנדס המועצה המקומית בית שמש. עד שעבר בספטמבר 1962 לאשדוד לשמש כמהנדס המועצה המקומית אשדוד. במקביל היה צילקר פעיל באשדוד ברוטרי, במועצה לבטיחות בדרכים ובוועדות של העירייה. בימי המיתון של 1966 הוא היה מהעובדים שוויתרו על תשלום עבור שעות נוספות.
בשנת 1965 הוא אמר על מעורבות פוליטית באשדוד: ”החלק המכריע של האקדמאים והאנטליגנציה בעיר מתרחק מעסקנות ציבורית או מפלגתית. היינו יכולים לשנות בהרבה מובנים את פני העיר, אך כל אחד מאתנו אומר: אני לא רוצה להכניס את ידי לבוץ... לפינה זו של המאבקים הפוליטיים המתנהלים בעיר, אין אני או חברי מוכנים להיכנס. על המפלגות ורבים מהמוסדות בעיר השתלטו אנשים קטנים... אני לא ניסיתי מעולם לתפוס עמדה ציבורית... אך לו גם ניסיתי, ספק אם הייתי מצליח. מוסדות המפלגות כאן מורכבים מנציגי חמולות או קבוצות לפי ארצות מוצא ובעדי אין מי שיצביע.” באותה שנה, הורי י"א חללי קרב סוכריר, בני ראשון לציון, נטעו 11 עצים ביער המגינים על שמו של צילקר, כאות תודה על פועלו להקמת הגלעד לזכרם – אנדרטה לנופלים על שחרור אשדוד במלחמת העצמאות.
משנת 1968 בעקבות הכרזתה של אשדוד לעיר, שימש צבי צילקר כמהנדס העיר אשדוד.
צילקר שירת שנים רבות בתפקידי פיקוד במערך הנ"מ בסדיר ובמילואים. במלחמת ששת הימים פיקד על סוללת תותחי נ"מ 30 מ"מ בגדוד 935, ובשנת 1970 הקים את גדוד המילואים 470 שייעודו היה הגנת נ"מ על מתקנים אסטרטגים בעיר אשדוד. הוא פיקד על הגדוד עד סגירתו בשנת 1985.
פעילותו הציבורית

בשנת 1969 התמודד צבי צילקר למועצת עיריית אשדוד בראשות רשימת גח"ל. רשימת גח"ל זכתה בשישה מנדטים מתוך חמישה עשר, לעומת חמישה בהן זכתה רשימת המערך. לאחר חתימה על הסכם קואלציוני עם המפד"ל, נבחר צילקר לראש העירייה. הוא כיהן בתפקיד זה עד שנת 1983, בעקבות בחירתו של איש מפלגת העבודה, אריה אזולאי. ב-1984 מונה למנכ"ל משרד התקשורת ובשנים 1985–1986 כיהן כמנכ"ל משרד העבודה והרווחה. ב-1986 מונה ליו"ר מועצת ההנדסה והאדריכלות בישראל ובשנים 1987 עד 1990 כיהן כמנכ"ל התאחדות הקבלנים והבונים בישראל.
בראשית שנות ה-70, עם התכנון להקמת יד לחללי חיל הים, ראש עיריית חיפה דרש מחיל הים כי יוקם בעירו, אך צילקר שכנע את נציגיהם כי אשדוד מתאימה יותר מפני שניתן לבנות את היד אל מול לים ללא חוצץ בגן אלישבע, ומפני שתוכל להוות השראה לעולים החדשים (המשתכנים בסמוך, במרכז הקליטה בית קנדה) לתרום למולדת אליה שבו בעלייתם.
במרץ 1989 נבחר בשנית לראשות עיריית אשדוד.
במהלך כהונתו הראשונה כראש עיר, היה מזוהה עם תנועת הליכוד, אך בעקבות השתלטות יריביו הפוליטיים על סניף הליכוד, לפני הבחירות לראשות העירייה ב-2003, החליט צילקר להתמודד ברשימה העצמאית "אשדוד 1". בפעם הקודמת שבה התמודד ברשימה עצמאית הפסיד בבחירות לאריה אזולאי. הפעם ניצח בבחירות ברוב נכבד ורשימתו זכתה בארבעה מנדטים והפכה לרשימה השנייה בגודלה. תוך כדי הבחירות, הצליחו מקורביו של צילקר להשתלט מחדש על סניף הליכוד ולהביא לשיתוף פעולה בין הליכוד לבין "אשדוד 1". ב-2004 קבע בית משפט השלום בקריית גת כי צילקר אחראי לאי מניעת זיהום נחל לכיש אך לא הרשיע אותו וגזר עליו 60 שעות עבודות לתועלת הציבור. ב-2005 חבר צילקר לתנועת קדימה. בבחירות לכנסת ה-17 מוקם צילקר במקום ה-119 הסמלי, ברשימת קדימה לכנסת.
צילקר כיהן בתפקיד ראש עיריית אשדוד, קרוב ל-33 שנה, מהארוכות בתקופת כהונת ראש עירייה במדינת ישראל, וכ-50 שנה במועצת העירייה. בבחירות לראשות העיר בשנת 2008 הפסיד לממלא מקומו, ד"ר יחיאל לסרי.
בשנת 2013 שב והתמודד על ראשות העיר, אך זכה ל-32% מן הקולות בלבד.
צילקר תרם לספריית "חברא" החרדית הפעילה ברובע ז' בעיר אשדוד, וכן סייע אישית במימון דמי מינוי לעשרות משפחות מעוטות יכולת.
הנצחה

כחלק מפיתוח העיר אשדוד ושיגשוגה, החלה בניית קריית תרבות ואמנות בעיר, הכוללת את בית הספר העירוני למוזיקה, גלריית אמנויות, בית יד לבנים ובית עיריית אשדוד. ב-2018 החליטה עיריית אשדוד להנציחו, ולקרוא על שמו את "קריית התרבות ע"ש צבי צילקר" עוד בחייו, זאת בהחלטה משותפת של גורמי הקואליציה והאופוזיציה במועצת העיר.
בשנת 2022 יצא לאור הספר הביוגרפי עליו, "צילקר – אשדוד שאהב", שנכתב על ידי ד"ר משה דרור.
השכלה וחיים אישיים

צילקר היה בעל תואר ראשון בהנדסה אזרחית ותואר שני עם התמחות במערכות תכנון מטעם הטכניון בחיפה. כמו כן למד לקראת תואר דוקטור באוניברסיטה העברית בירושלים.
משנת 1955 ועד למותו, היה נשוי לחנה גוטנסקי, שגם היא ממשפחה בית"רית. לזוג שלושה ילדים.
צילקר נפטר ב-18 בנובמבר 2021 בגיל 88, ונקבר בבית הקברות של אשדוד.
גלריה

צילקר כחייל בחיל השריון, 1952
צבי וחנה צילקר בנשף חנוכה בטכניון, 1957
צילקר בטכניון, 1958
צילקר כחייל באסמאעיליה, 1968
צילקר כקצין צעיר במערך הנ"מ, תחילת שנות ה-70
צילקר, 1971
צילקר נושא דברים בטקס יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל בכיכר אנדרטת הנר ברובע א', 1973
צבי צילקר עם אמנון רובינשטיין בספרייה העירונית של אשדוד, שנות ה-90
צילקר כמנכ"ל משרד התקשורת, 1986
לקריאה נוספת

משה דרור, צילקר – אשדוד שאהב, אשדוד: אבי אלעד, 2022
קונסטרוקטיביזם חברתי

קונסטרוקטיביזם חברתי היא אסכולה בפילוסופיה ובמדעי החברה, בייחוד הסוציולוגיה של הידע, שרואה בתהליך הפקת הידע האנושי תהליך של יצירת או הבנית מציאות חדשה ולא שיקוף או גילוי של מציאות קיימת.
פילוסופיה, היסטוריה וסוציולוגיה של המדע

נושא לעניין בקרב היסטוריונים, פילוסופים וסוציולוגים של המדע הוא המידה שבה התאוריות המדעיות מושפעות על ידי הרקע החברתי והפוליטי שלהן. הקונסטרוקטיביסט החברתי יטה לפקפק בקיומה של מציאות אובייקטיבית המתקיימת בנפרד מהמציאות האנושית. ניתן להבחין בארבע טענות המזוהות עם קונסטרוקטיביזם חברתי, בסדר עולה ברמת הקיצוניות שלהן:
המדע הוא מפעל חברתי: טענה זו כשלעצמה היא טריוויאלית. מה שנתון במחלוקת הוא האם המדע שונה ממפעלים אנושיים אחרים כגון דת או אמנות, בהתיימרו לגלות את האמת על הטבע.
מדענים וגופי מחקר בוחרים את נושאי המחקר שלהם לפי אינטרסים חברתיים: למשל, ההתמקדות בפיזיקה גרעינית בארצות הברית בתקופת המלחמה הקרה נבעה מהאינטרס של הממשלה בפיתוח נשק גרעיני. טענה זו פותחת שדה שלם למחקר היסטורי וסוציולוגי, אך היא כשלעצמה אינה שנויה במחלוקת בקרב פילוסופים.
עובדות מדעיות הן תוצאה של משא ומתן (negotiation) בין מדענים: לרוב, נתונים ומידע המופקים מניסויים אינם חד משמעיים, וניתנים לפרשנויות שונות. הקונסטרוקטיביסט החברתי יפקפק במעמדן האובייקטיבי של עובדות. הוא ייטה לטעון שמספר הפרשנויות האפשרי של נתונים אמפיריים הוא רחב מאוד, ושאינטרסים חברתיים של המדענים ממלאים תפקיד מכריע בבחירת הפרשנות שתזכה למעמד של עובדה. המתנגד לקוסטרוקטיביזם חברתי ייטה לטעון שמספר הפרשנויות האפשרי של הנתונים הוא מצומצם, ושהטבע ממלא תפקיד מכריע בבחירת הפרשנות הנכונה.
השקפות אידאולוגיות ותרבויות מעצבות את תוכנן של תאוריות מדעיות: טענה זו מערערת על הקביעה שהידע המדעי חופשי מערכים. הדוגלים בגישה זו ינסו להראות, למשל, שתפישות סטריאוטיפיות על תפקידי נשים וגברים בחברה מוצאות את דרכן לתאוריות פסיכולוגיות וסוציולוגיות אובייקטיביות לכאורה. טענה זו הופכת לשנויה הרבה יותר במחלוקת ביחס למדעי הטבע. פילוסופים, היסטוריונים וסוציולוגים קונסטרוקטיביסטים מנסים להראות שגם תאוריות במדעי הטבע מושפעות מאידאולוגיות חברתיות. המאמר הנחשב לפורץ דרך בתחום זה הוא מאמרו של ההיסטוריון פול פורמן שפורסם בתחילת שנות השבעים, שבו טען כי תורת הקוונטים ויתרה על רעיונות מסורתיים כגון סיבתיות, כמענה לעוינות לרציונליות המדעית והאהדה לרעיונות מיסטיים ורוחניים ששררו ברפובליקת ויימאר בשנות העשרים.
פילוסופיה, היסטוריה וסוציולוגיה של המדע > הבניה חברתית של תגליות

בעשורים האחרונים של המאה העשרים החלו פילוסופים וסוציולוגים של המדע, המשתייכים לזרם הקונסטרוקטיביזם חברתי, לערער על התפישה שלפיה מדענים מגלים דברים הקיימים בעולם באופן אובייקטיבי. כאלטרנטיבה, הם טוענים שמדענים עוסקים בהבניה חברתית של תגליות, שלהן הם נותנים מעמד של עובדות. תפישה זו מערערת על ההבחנה בין הקשר הגילוי להקשר הצידוק. בנוסף, גישה זו מעמידה בסימן שאלה את מעמדן של תגליות שונות, ובו בזמן מסבירה מדוע תגליות מסוימות זכו בהכרה או לא זכו בה. הגישה הקונסטרוקטיביסטית דוחה הסברים שלפיהם תגלית מסוימת זכתה להכרה משום שהיא אמיתית, ואילו תגלית אחרת לא זכתה להכרה משום שהיא שקרית. במקום זאת, הגישה הקונסטרוקטיביסטית מנסה להסביר מדוע קריטריונים מסוימים התקבלו על ידי הקהילה המדעית בזמן ובמקום מסוימים כקריטריונים לקביעת אמיתותן או שקריותן של טענות תגלית. הסברים מסוג זה לוקחים בחשבון אינטרסים ונורמות חברתיות שהיו נפוצים בקהילה באותו זמן. הגישה הקונסטרוקטיביסטית לא מנסה להסביר זאת רק באמצעות גורמים חברתיים.
פילוסופיה, היסטוריה וסוציולוגיה של המדע > הבניה חברתית של תגליות > המחקר של וולגר ולאטור

טענות ספקניות מסוג זה מועלות במספר פרסומים חשובים. בספרם האתנוגרפי "חיי מעבדה" (1979) עקבו ברונו לאטור וסטיב וולגר (Steve Woolgar) מקרוב אחר עבודת צוות מדענים בהנהגת רוג'ר גיימן ואנדרו שלי, שגילו לכאורה את ההורמון הקרוי TRH (הורמון שחרור תירוטרופין), ואף זכו על כך בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1977. במהלך עבודתם, הפיקו גיימן ושלי כמות מזערית, פחות מגרם, של חומר שלטענתם היה TRH. הם השתמשו לשם כך בכמות אדירה של מוחות מפרות. לאחר מכן, הם סינתזו באופן מלאכותי כמות נוספת של החומר ובדקו את השפעתו על עכברים בניסויי מעבדה.
לטענת וולגר ולאטור, לא קיים מבחן עצמאי היכול לאשש את הטענה שהחומר שהופק הוא אכן TRH. בניגוד לחומרים מוכרים, כגון זהב, שקיימות דגימות שלהם שביחס אליהן ניתן לבדוק אם חומרים החשודים כזהב הם אכן זהב, לא קיימת דגימה עצמאית של TRH בכמות מספקת שאליה ניתן להשוות את החומר המסונתז. לטענתם, ההכרזה "זהו TRH" ו"זוהי בדיקה קבילה לזיהוי TRH" תלויות זו בזו, ועל כן הן קמות ונופלות יחדיו. לפי וולגר ולאטור, השיקולים שהובילו את החוקרים למסקנה שהם גילו TRH הם שיקולים תאורטיים, והטענה שהחומר המסונתז הוא TRH היא תוצאה של דיון ושל משא ומתן חברתי בין המדענים, בעוד שהניסויים עצמם לא היו חד-משמעיים. הבעיה הכללית שעולה מתיאור זה היא בעיית "רגרסיית הנסיין" (experimenter's regress), כלומר המעגליות שבתגלית: כדי לאשש את הגילוי של תופעה מסוימת דרוש קריטריון לזיהויה. אולם לפני שהתופעה התגלתה, כיצד ניתן לקבוע קריטריון כזה? (נעיר שהוויכוח נסב לא רק על הכרזת התגלית). אומנם, במקרים כגון ה-TRH, התפתחות טכנולוגית מאפשרת קביעה ודאית יותר, וכיום ניתן לאשש את התגלית המקורית בקלות רבה. אולם, במקרים רבים, האישוש המאוחר יותר מסתמך על הקונצנזוס שנוצר בקהילה המדעית לגבי הקריטריונים לבדיקה האם חומר מסוים הוא TRH או לא, כאשר המחלוקת היא בדיוק לגבי תקפותם ומעמדם העצמאי של קריטריונים אלה. בנוסף, הבניה של תגליות מסוימות, גורמת לקביעת כיווני המחקר העתידיים, תוך כדי זניחת כיווני מחקר אחרים.
מנגד, פילוסופים של המדע מערערים על קביעה זו או על המסקנות שניתן להכליל ממנה על המדע כולו. יש הטוענים כי הכמות המזערית של TRH שהופקה אינה מייצגת את המצב הטיפוסי במדע. אחרים טוענים שאין בתיאור זה לבטל את ההבחנה בין הקשר הגילוי והצידוק. לטענתם, השיקולים שמובילים למסקנה שהבדיקה לזיהוי TRH תקפה הם אומנם תאורטיים, אך הם שיקולים עצמאיים מהתאוריה שהנחתה את תהליך הגילוי.