stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בוץ' הארטמן

| --- | --- |

בוץ' הארטמן בכנס "קומיק-קון" בסן דייגו, יולי 2009
 לידה:  10 בינואר 1965 (בן 60) היילנד הפארק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1986 
 עיסוק:  במאי, מפיק, אנימטור, מדבב, תסריטאי, שחקן, איש עסקים, זמר
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנות קליפורניה  תיכון אנקור ביי 
 יצירות בולטות:  קסם של הורים, כלב חשאי ודני פנטום
 מספר צאצאים:  2 
 http://www.butchhartman.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אלמר ארל "בוץ'" הארטמן הרביעי (באנגלית: Elmer Earl "Butch" Hartman IV; ‏נולד ב־10 בינואר 1965) הוא אנימטור, מפיק, במאי, תסריטאי, מדבב, שחקן ואיש עסקים אמריקאי. הארטמן הוא מנכ"ל חברת ביליונפולד בע"מ המפיקה סדרות אנימציה שהוא עצמו יוצר, מביים ומפיק. הארטמן ידוע בעיקר בשל הסדרות קסם של הורים ודני פנטום.
ביוגרפיה > ילדותו

הארטמן נולד בהיילנד הפארק שבמישיגן לאלמר ארל השני ולקרול דייוויס. את כינויו "בוץ'" הוא קיבל בילדותו ומאז הוא משתמש בו בעבודותיו. את ילדותו בילה הארטמן בעיר רוזוויל שבמישיגן. את התואר שלו באמנות קיבל הארטמן ממכון קליפורניה לאמנויות.
ביוגרפיה > תחילת הדרך

עוד כשעבד על התואר שלו במכון לאמנות השתתף הארטמן בעבודה על הסרט "פייבל והחלום האמריקאי" של דון בלות'. לאחר שסיים את לימודיו במכון לאמנות החל לעבוד כמעצב הדמויות בסדרה "הפוני הקטן שלי", אך פוטר מהעבודה במהירות בעקבות שינויים שביצע בלי שיידע את עמיתיו לעבודה. לאחר שפוטר מעבודתו בסדרה "הפוני הקטן שלי" החל לעבוד כאנימטור ומעצב בסדרה "דינק, הדינוזאור הקטן" ובסדרה "מיקי צ'יק צ'אק ועוד", במקביל שימש גם כאנימטור בסרט "פוקהונטס" של אולפני ההנפשה של וולט דיסני.

באמצע 1990 התקבל לעבודה קבועה בסטודיו האנה-ברברה ויצר, כתב, עיצב וביים כמה סרטונים קצרים. בזמן העבודה בסטודיו האנה-ברברה החל להתיידד עם יוצר הסדרה "איש משפחה", סת' מקפרלן, ומאוחר יותר הארטמן אף עיצב דמויות בסרטון קצר של מקפרלן, ובנוסף לכך הדמות "ד"ר אלמר הארטמן" בסדרה "איש משפחה" קרויה על שמו.
ביוגרפיה > הצלחה

ההצלחה של הארטמן הגיעה ב-1997 כאשר יצר את הסדרה "קסם של הורים" שהופיעה לראשונה בפרק ה-8 של הסדרה "Oh Yeah! Cartoons" וזכתה להצלחה המונית. ב-2001 קיבל הארטמן הצעה מערוץ ניקלודאון להפוך את "קסם של הורים" לסדרה באורך מלא, הסדרה זכתה במהרה להצלחה ענקית והפכה לסדרה המצליחה ביותר של הערוץ לאחר "בובספוג מכנסמרובע". בעקבות הצלחת הסדרה ביקש נשיא ערוץ ניקלודאון מהארטמן ליצור סדרה נוספת עבור הערוץ. בטרם נענה הארטמן להצעת יצירת הסדרה החדשה הוצע לו חוזה עבודה ארוך טווח ביצירת וניהול תכנים בערוץ. ב-2004 יצר עבור ניקלודיאון את הסדרה "דני פנטום" שזכתה גם היא להצלחה אך ירדה מהמסכים ב-2007. ב-2010 יצר תוכנית נוספת, "כלב חשאי", אשר זכתה להצלחה רבה אך ירדה מהמסכים ב-2013. ב-2011 יצא, כתב והפיק את הסרט קסם של הורים – הסרט: טימי טרנר, תתבגר! וב-2013 את המשכו קסם של הורים - הסרט: חג המולד. ב-2012 נשכר על ידי סוני אנימציות להפיק ולביים גרסה קולנועית לסדרה "אלף". ב-2014 הוציא המשך לסרט קסם של הורים בשם קסם של קיץ (בעברית: קסם של חופשה). ב-2017 יצר עבור ניקלודיאון את הסדרה "באנסן הוא מפלצת". בשנת 2018 הודיע הארטמן כי הוא עוזב את ניקלודיאון וכתוצאה מכך, באנסן הוא מפלצת וקסם של הורים בוטלו ולא חודשו לעונות נוספות.
ביוגרפיה > חיים אישיים

הארטמן מתגורר ב-Bell Canyon, קליפורניה. יחד עם אשתו ג'וליאן ושתי בנותיו.
עמותת "בית הארטמן"

ב-2005 הקים הארטמן יחד עם אשתו ארגון צדקה ללא כוונת רווח בשם "בית הארטמן" המסייע לנזקקים, חסרי בית ועניים. בין פעילויות הארגון ניתן למנות: הקמת בתים לחסרי בית, חילוק ארוחות הודיה לחסרי בית ונזקקים ואף מימון בית ספר מיוחד באפריקה. לכל אירוע מיוחד שאליו נוסע במסגרת הארגון יוצר הארטמן סרטון מיוחד של אחת מן הסדרות שלו.
הערות שוליים

↑  Why I Left Nickelodeon (באנגלית), נבדק ב-2020-02-20
↑  Why I left Nickelodeon | Butch Hartman/ Youtube video
| קסם של הורים |
| --- | --- | --- |
| דמויות | טימי טרנר |  |
| סרטים | משאלוגיה (2009) • טימי טרנר, תתבגר! (2011)  • חג המולד (2012) • קסם של חופשה (2014) |  |
| שונות | קסם של הורים (סדרת משחקי מחשב) • בוץ' הארטמן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1603453  ISNI: 0000 0000 3632 2483  LCCN: n2005044123  MusicBrainz: 00ca3b2f-7edd-45db-bb7a-057a4c2a1c1a  NTA: 277978297  VIAF: 58485936   WorldCat (עם VIAF): 58485936
קו העוני במאה העשרים ואחת

| --- | --- |
 סינגל בביצוע מיקי גבריאלוב
 יצא לאור:  2020 
 שפה:  עברית 
 אורך:  4.42 דק' 
 כתיבה:  מיקי גבריאלוב 
 לחן:  מיקי גבריאלוב 
 
קו העוני במאה העשרים ואחת הוא פזמון שכתב, הלחין וביצע מיקי גבריאלוב. השיר יצא לאור בשנת 2020.
רקע

השיר נכתב על ידי גבריאלוב על רקע זה שגדל במשפחה ענייה. השיר נכתב בשנת 2018 כשיר מחאה עוד לפני התפרצות נגיף הקורונה בישראל, אך גבריאלוב לא הוציא אותו באותה עת. עם תחילת המשבר הכלכלי בעקבות הקורונה, החליט גבריאלוב להוציאו. השיר זוהה עם המשבר הכלכלי בעקבות הצעדים שננקטו כנגד המגפה.
על כתיבת השיר סיפר גבריאלוב:"“השיר נכתב מהרגשה שלי שמעמד הפועלים הולך ונשחק, כשהמעמד התחתון הוא מי שנותן דלק למדינה. אנשים שעובדים ומשלמים מיסים, נמצאים בתחתית הסולם. כשהייתי בן עשר חוויתי יחד עם כולם את תקופת הצנע. אימי הייתה שולחת אותי למכולת עם תלושי מזון לקנות ביצים אורז, חלב, לחם שחור. הזיכרון חרוט בי ולא עוזב. לכן עוני מפריע לי מאד".
ראו גם

קו העוני
הערות שוליים

↑  הזמר והיוצר מיקי גבריאלוב על שירו החדש 'קו העוני במאה העשרים ואחת': "המצב לפעמים מפחיד ומדאיג אותי" • והוסיף: "מחקו לי 25–30 הופעות", באתר רדיו ללא הפסקה
↑  יעקב בר-און, ‏"עוני נשאר עוני": מיקי גבריאלוב בראיון מיוחד לרגל הסינגל חדש, באתר מעריב אונליין, 16 ביוני 2020
↑   מיקי גבריאלוב על קו העוני בריאיון עם לוסי אהריש ועודד רביבי, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 12:35)
↑  ניצן פינקו, "רחובות מזי רעב": מחאת המוזיקאים מגיעה ליצירות עצמן, באתר כלכליסט, 21 ביוני 2020
אהרון יעקובי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 בספטמבר 1964 (בן 60) טביליסי, גאורגיה
 מידע כללי
 שם לידה:  אהרון יעקובשוילי
 מדינה:  ישראל 
 ספורט
 ענף ספורט:  איגרוף
 תת-ענף:  עד 75 ק"ג
 
אהרון יעקובי (יעקובשוילי) (נולד ב-18 בספטמבר 1964) הוא מתאגרף עבר ישראלי, היה אלוף ישראל באגרוף בין השנים 1983–1997 וייצג את ישראל באולימפיאדת סיאול (1988). במקביל לקריירת האגרוף ולאחריה עסק יעקובי בעיסוי רפואי ואימון כושר ספורטיבי.
ביוגרפיה

יעקובי נולד בטביליסי בירת גאורגיה לדוד ומרי יעקובשוילי. בשנת 1972 עלתה המשפחה לארץ והתגוררה בנוף הגליל (נצרת עילית דאז). לאחר מבחני התאמה שנערכו ליעקובי שובץ לכיתה ד' בזמן שהיה בגיל של כיתה ב' בלבד. בתקופה זאת השתתף בחוג ג'ודו ולאחר כמה שנים עזב את הענף ועבר לשחק כדורגל כשוער בקבוצות הילדים והנוער של הפועל נצרת עילית ולאחר מכן של הפועל חיפה. כשהיה בכיתה י"ב ספג יעקובי הקנטות רבות מצד תלמיד בכיתתו על רקע גילו הצעיר וארץ מוצאו, פנה למועדון האגרוף שאותו תלמיד התאמן בו וביקש להתחרות מולו בזירה. לאחר שהסבירו לו את פער הגילאים והרמה בניהם, ומשהתעקש להתמודד בכל זאת, ניצח יעקובי את הקרב. לאחר ניצחון זה גייס מאמן המועדון את יעקובי להצטרף לאימונים ולאחר מעט יותר מחצי שנה הוא הוכתר כאלוף ישראל באגרוף עד גיל 18.
עוד במהלך לימודיו בתיכון, כשהיה בן 14, עבר יעקובי קורס עיסוי רפואי במכון ווינגייט ולאחר שסיים את כיתה י"ב טס ללימודי מנואל-תרפי במכון פרא-רפואי בקרלסרוהה, גרמניה. לאחר גמר הלימודים חזר לישראל כדי להתגייס לצה"ל. את שירותו הצבאי התחיל בטירונות של שייטת 13 אולם עזב לאחר כמה חודשים לאחר שלדבריו "לא התאים לי המרקם החברתי שם, כולם היו קיבוצניקים ובני מושבים". את המשך שירותו עשה כמדריך ספורט.
בשנת 1988 השתתף יעקובי באולימפיאדת סיאול אך הפסיד בקרב הראשון במוקדמות. למעשה, גם אם היה מנצח בקרב זה לא היה יכול להמשיך בתחרות משום שהקרב הבא במוקדמות (שהיה חייב לנצח בו כדי להמשיך הלאה) נקבע ליום הכיפורים ויעקובי לא יכול היה להשתתף בו.
בשנת 1992 נאסר על נבחרת האגרוף הישראלית להשתתף באולימפיאדת ברצלונה משום שחברי הנבחרת השתתפו שנה קודם לכן בטורניר בדרום אפריקה שהוחרמה באותן שנים בשל משטר האפרטהייד. בשל זאת לא השתתף יעקובי בתור ספורטאי באולימפיאדה זו אולם השתתף בה בתור מאמן כושר וטיפל בין השאר ביעל ארד ובאורן סמדג'ה שזכו שניהם במדליות. גם בשתי האולימפיאדות הבאות (אטלנטה 96 וסידני 2000)) השתתף בתור מאמן כושר. בשנת 1993 פרש מאגרוף תחרותי מחוץ לישראל.
יעקובי הוא בוגר מכון ווינגייט לאימון גופני וספורט, ובוגר קורס מאמנים לאומיים בספורט. בשנות ה-90 למד רפואה סינית במכללה לרפואה משלימה בתל אביב ובשנת 2004 קיבל דוקטורט אוניברסיטת ניופורט שבקליפורניה, אוניברסיטה שתאריה אינם מוכרים בישראל. בשנת 1985 הקים יעקובי את "המכללה לעיסוי רפואי", מוסד בתל אביב המכשיר מעשים ומטפלים תחומי רפואה משלימה שונים, והוא עומד בראשה מאז הקמתה.
בקריירת אימון הכושר שלו התלווה לספורטאים ישראל באולימפיאדות ושימש כמאמן כושר של קבוצות כדורגל וכדורסל, ובהן בית"ר ירושלים, הפועל ירושלים ואוראל גרייט הרוסית. את האחרונה ליווה בעונת 2005/06 בזמן שמאמנה הישראלי שרון דרוקר זכה עימה ביורוקאפ צ'לנג'.
יעקובי נשוי לאתי לבית בר-נתן. הזוג מתגורר בתל אביב ולהם בן ובת.
הערות שוליים

1 2 3  אלי ג'אן, אגרוף הברזל - ראיון עם יעקובי בעיתון "האור", 19 במרץ 2015
↑  Battle Creek Enquirer from Battle Creek, Michigan on September 19, 1988 · Page 4, Newspapers.com (באנגלית)
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת סיאול (1988)  |
| --- | --- | --- |
|  אגרוף | יהודה בן חיים • יעקב שמואל • אהרון יעקובי |  |
|  היאבקות | דב גרוברמן • אבן ברנשטיין |  |
|  התעמלות מכשירים | רויטל שרון |  |
|  התעמלות אמנותית | שולמית גולדשטיין • רקפת רמיגולסקי |  |
|  טניס | עמוס מנסדורף • שחר פרקיס • גלעד בלום • אילנה ברגר |  |
|  קליעה | אדוארד פפירוב • יצחק יונסי |  |
|  שחייה | אייל שטיגמן |  |
|  שיט | רן טורטן • דן טורטן • אלדד אמיר • יואל סלע |  |
ויזר

| --- | --- |


 מקום הקמה:  לוס אנג'לס 
 מוקד פעילות:  לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1992
 סוגה:  רוק אלטרנטיבי אינדי רוק פאוור פופ אינדי פופ
 חברת תקליטים:  Universal Music Group, גפן רקורדס
 פרסים והוקרה:  פרס VMA לקליפ פורץ הדרך (1995)  פרס הווידאו קליפים של MTV לבימוי הטוב ביותר (1995)  פרס MTV Video Music לעריכה (1995)  פרס VMA לקליפ מוזיקה אלטרנטיבית (1995)  פרס גראמי לווידאו קליפ (2008) 
 www.weezer.com
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 ריברס קואמו פטריק וילסון בריאן בל סקוט שרינר
 חברים לשעבר
 ג'ייסון קרופר מאט שארפ מייקי וולש
 
ויזר (באנגלית: Weezer) היא להקת רוק אלטרנטיבי שנוסדה בעיר לוס אנג'לס, במדינת קליפורניה, ארצות הברית ב-1992. מאז 2001, הלהקה מורכבת מריברס קואומו (שירה, גיטרה, קלידים), פטריק וילסון (תופים, קולות רקע), בריאן בל (גיטרה, קלידים, קולות רקע), וסקוט שריינר (גיטרה בס, קלידים, קולות רקע). הלהקה מכרה 10 מיליון אלבומים בארצות הברית ויותר מ-35 מיליון ברחבי העולם.
היסטוריה > היווסדות והוצאת אלבום הבכורה (1992-1995)

להקת ויזר צמחה בזירת הרוק של לוס אנג'לס בשנות ה-90, להקת גראז' שחבריה נראו כמו חנונים אמריקאים ולא כמו כוכבי רוק טיפוסיים. השם של הלהקה, "ויזר" מגיע מכינוי הילדות של קואומו. המוזיקה שלהם הושפעה מהפיקסיז ומהרוק האלטרנטיבי של שנות ה-90. אף על פי שהלהקה קמה ופעלה בלוס אנג'לס, אף אחד מחבריה לא גדל באזור. סולן הלהקה, ריברס קואומו, גדל בקונטיקט ועבר ללוס אנג'לס בסוף שנות ה-80 עם הלהקה שלו מהתיכון. בשנת 1992 קואומו הקים את הלהקה יחד עם הבסיסט מאט שארפ והמתופף פטריק וילסון. לאחר שהצטרף הגיטריסט בריאן בל החלה הלהקה להופיע במועדונים של לוס אנג'לס.
אחרי תקופת הופעות הוחתמה על חוזה עם חברת DGC השייכת לדייוויד גפן. האלבום הראשון של הלהקה הופק בשנת 1994 על ידי ריק אוקאסק, סולן להקת "The Cars", שהשכיל לשלב בין המתיקות המלודית של השירים של קואומו לבין הדיסטורשן הכבד שכיסה אותם. האלבום, שנקרא Weezer, זכה להצלחה רבה בזכות סינגלים כמו "Undone", "באדי הולי" ו-"Say It Ain't So". ההצלחה של השירים הייתה קשורה גם לקליפים שיצר במאי הקליפים ספייק ג'ונז. הקליפ לשיר "באדי הולי", בו משולבת הלהקה בתוך סצנות מסדרת הרטרו "ימים מאושרים", זכה בשנת 1995 בפרס בטקס MTV בקטגוריית הקליפ האלטרנטיבי הטוב של השנה ופריצת הדרך הגדולה של השנה. האלבום הגיע באותה שנה למקום ה-16 במצעד האלבומים של המגזין בילבורד והפך את הלהקה לסיפור הצלחה.
אחרי סיבוב הופעות שהתלווה לאלבום לקחה הלהקה פסק זמן. קואומו הלך ללמוד באוניברסיטת הרווארד וסבל ממשבר כתיבה. וילסון ושארפ הקימו הרכב חדש בשם The Rentals, שזכה להצלחה מתונה בחוג האינדי.
היסטוריה > Pinkerton ‏ועזביתו של מאט שארפ והיצטרפותו של מיקי ולש (1996-2000)

בדצמבר 1995 הלהקה לקחה הפסקה מסבב ההופעות של תקופת החגים. קוואמו נסע חזרה לביתו בקונטיקט, והחל להקליט חומר חדש לאלבום הבא של הלהקה. הקונספט המקורי של קואמו לאלבום השני של הלהקה היה בסגנון אופרת רוק. הלהקה החלה להקליט דמואים ולפתח את הקונספט של קואמו דרך הקלטות רבות אשר התבצעו באביב ובקיץ של שנת 1995. לבסוף הוחלט לרדת מהקונספט המקורי של קואמו ובמקום זאת לשים באלבום שירים שהולחנו על ידי הלהקה לפני צאת האלבום הראשון שלהם, בנוסף לשירים חדשים אותם קואמו כתב בזמן שלמד בהארוורד.
האלבום השני של הלהקה, "Pinkerton", יצא ב-24 בספטמבר 1996. האלבום, שזכה לביקורות נלהבות, לא הצליח לשחזר את ההצלחה הגדולה של הלהקה מהאלבום הראשון. גורם אפשרי נוסף לכישלון היחסי היה העובדה שבניגוד לאלבום הראשון, הלהקה בחרה שלא לעשות קליפים לשירים מתוך האלבום.
היסטוריה > פסק זמן (1997–2000)

ויזר סיימו את סיבוב ההופעות של אלבומם "Pinkerton" בקיץ 1997. חברים הלהקה לקחו לאחר סיבוב ההופעות הפסקה, כאשר המתופף פטריק וילסון חזר לביתו בפורטלנד, אורגון והחל לעבוד על להקה משלו בשם "The Special Goodness", מאט שארפ עבד על האלבום של הלהקה הקודמת בה היה חבר – "The Rentals". וברייאן בל הלך לעבוד בלהקה משלו בשם Space Twins.
ריברס קואומו חזר לבוסטון, מסצ'וסטס, אבל לקח הפסקה מאוניברסיטת הארוורד כדי להתמקד בכתיבת שירים. קואומו ניגן לצד מוזיקאים נוספים מאזור בוסטון והחל לאסוף חומר חדש, אשר כלל
שירים אפשריים לאלבום הבא של ויזר.
ריברס קואומו, פאט וילסון וברייאן בל חזרו לבסוף ללוס אנג'לס והחלו לעבוד על אלבומם הבא. מאט שארפ לא חזר ללהקה ולבסוף הוא עזב את הלהקה באופן רשמי באפריל 1998. הלהקה החליטה לצרף את מייקל וולש ללהקה במקומו של שארפ. ויזר המשיכה לבצע חזרות ולהפיק דמואים עד סתיו 1998. תיסכול ומחלוקות יצירתיות בין חברי הלהקה הובילו לירידה בכמות החזרות של הלהקה. בסוף סתיו 1998 הלהקה לקחה פסק זמן נוסף.
הלהקה התאחדה מחדש באפריל 2000 כאשר פסטיבל הפוג'י ביפן הציעה ללהקה להופיע בפסטיבל באוגוסט 2000 תמורת תשלום רב. הפסטיבל שירת כזרז לפרודוקטיביות של הלהקה, ומאפריל עד מאי 2000, הלהקה ביצעה חזרות רבות והקליטה דמואים של שירים חדשים בלוס אנג'לס. הלהקה חזרה להופיע בפני קהל ביוני 2000, אבל לא תחת השם של Weezer. במקום כן הלהקה השתמשה בשם הבדוי "Goat Punishment" כדי שהם יוכלו לנגן רק בפני המעריצים הוותיקים של הלהקה אשר הכירו את השם. לאחר מכן הלהקה חזרה להופיע תחת השם ויזר.
באותה תקופה האלבום השני של הלהקה צבר קהל מעריצים גדול בניגוד לביקורות הראשונות כאשר יצא.
היסטוריה > האלבום הירוק ועזביתן של מיקי ולש והיצטרפותו של סקוט שרינר (2001-2002)

בקיץ 2000 הלהקה (אשר כעת הייתה מורכבת מריברס קואומו, מייקי וולש, פאט וילסון ובריאן בל) החל להופיע בסיבוב הופעות מחודש. במהלך סיבוב ההופעות הלהקה ניגנה 13 שירים חדשים. כאשר 13 השירים הללו לא הופיעו באלבום הבא של הלהקה, המעריצים פתחו עצומה בדרישה שהלהקה תוציא גרסאות אולפן לשירים הללו.
לבסוף, הלהקה חזרה לאולפן ההקלטות כדי להקליט את אלבומם השלישי בהפקתו של ריק אוקייסיק. גם לאלבום זה, כמו לאלבום הבכורה, קראו בשם Weezer והשניים נבדלו זה מזה בצבעי העטיפה. הראשון נקרא בקרב המעריצים "הכחול" והשלישי נקרא "הירוק", והוא נמכר בלמעלה משני מיליון עותקים והיה בין עשרת הגדולים במצעדי האלבומים של ארצות הברית ובריטניה. השיר Island in the Sun יצא לאור גם כסינגל וזכה להצלחה. לאחר הוצאת האלבום, הלהקה החל להופיע בסיבוב הופעות באמריקה בלבד.
ב-16 באוגוסט 2001 אושפז בסיסט הלהקה, מייקי וולש, בבית חולים פסיכיאטרי. בעקבות כך הלהקה נאלצה למצוא לוולש תחליף זמני. דרך ידיד משותף, קוואמו יצר קשר עם סקוט שרינר והציע לו למלא את מקומו של וולש באופן זמני. שרינר קיבל את ההצעה.
היסטוריה > Maladroit ‏(2002-2004)

בתהליך הפקת אלבומם הבא החליטה הלהקה לנסות גישה חדשה, והיא אפשרה למעריצים להוריד את הדמואים של השירים החדשים שלהם מאתר האינטרנט הרשמי של הלהקה בתמורה למשוב. לאחר הוצאת האלבום, הלהקה ציינה שתהליך זה כשל, משום שהמעריצים לא סיפקו ללהקה משוב בונה ומועיל.
באפריל 2002 תבע מאט שארפ, הבסיסט הקודם של הלהקה, תמלוגים על שירי הלהקה, בטענה שהוא יצר חלק מהם. התביעה הוסדרה בפשרה מחוץ לבית המשפט.
האלבום הרביעי של הלהקה, "Maladroit", יצא לאור ב-14 במאי 2002, שנה אחת בלבד לאחר אלבומם הקודם. בנוסף לאלבום יצאו לאור שני סינגלים מתוכו – "Dope Nose" ו-"'Keep Fishin" – אשר נחלו הצלחה יחסית. אלבום זה סימן שינוי מסוים בגישה של הלהקה לאלבומיה, כאשר לראשונה כלל 13 שירים ובכך שבר למעשה את ה"מסורת" של עשרה שירים באלבום אולפן של הלהקה. בנוסף, בפעם הראשונה באלבום זה הלהקה צירפה אליו חוברת עם מילות השירים שנכללים בו. למרות חוסר הצלחה במצעדי המוזיקה ברחבי אמריקה ואירופה, האלבום זכה להצלחה מסחרית.
בהמשך הלהקה החלה לעבוד על אלבומם החמישי, והקליטו דמואים רבים בין ההופעות (הלהקה נהגה לעיתים להקליט אף קרוב ל-24 שירים ביום). השירים הללו לבסוף נזרקו, וויזר לקחו פסק זמן נוסף. במשך ההפסקה הזאת, בל ווילסון הוציאו לאור אלבומי LP עם הלהקות הנוספות שלהם, "Space Twins" ו-"The Special Goodness".
ויזר הוציאו את ה־DVD הראשון של הלהקה ב-23 במרץ 2004.
היסטוריה > Make Believe‏ (2005-2007)

מדצמבר 2003 עד לסתיו של 2004 חברי הלהקה הקליטו כמות גדולה יחסית של חומר לצורך אלבומם הבא אשר היה מיועד לצאת באביב 2005. הדמואים אשר הלהקה הקליטה באותה העת ניתנו אז להורדה בחינם מאתר האינטרנט של הלהקה. הדמואים זכו לפופולריות רבה, אבל אף על פי כן, אף אחד מהשירים הללו לא נכלל באלבום הגמור. אלבום זה, אשר נקרא "Make Believe", יצא ב-10 במאי 2005. את האלבום קידם הסינגל הציני והמצליח "Beverly Hills", שהגיע למקום הראשון במצעד האמריקני ואף זיכה את הלהקה בפרס גראמי עבור "שיר הרוק הטוב ביותר". למרות תגובות פושרות מצד מבקרים, גם אלבום זה נחל הצלחה מסחרית. סינגל נוסף מתוך אלבום זה נשא את השם השנוי במחלוקת "We Are All On Drugs".
היסטוריה > האלבום האדום (2008-2009)

אלבום האולפן השישי של הלהקה שיצא ב-2008, נושא שוב את שם הלהקה, אך קרוי בפי מעריצי הלהקה "האלבום האדום" בשל עטיפתו האדומה המבדילה אותו משאר האלבומים. האלבום תוכנן לצאת לאחר שזמן רב היו שמועות אודות פירוק של הלהקה, אשר לוו גם בהוצאה עצמאית של אלבום דמואים על ידי ריברס קואומו בסוף 2007. הסינגל שהוציאה הלהקה מתוכו נקרא "Pork & Beans", והוא נחשב לסינגל המצליח ביותר של הלהקה, ועמד בראש המצעד האמריקאי יותר משלושה שבועות.
נראה כי הלהקה הייתה פורה ביותר מבחינה יצירתית, מכיוון שעוד לפני שחרורו של האלבום האדום הם הצהירו בריאיון למגזין "ספין", שהם עתידיים להוציא את אלבומם הבא, השביעי במספר, בנובמבר 2009.
היסטוריה > האלבום הטורקיז והאלבום השחור (2019-2020)

הלהקה הוציאה לאור בינואר 2018 את אלבומם המכונה "האלבום הירוק-כחול" (Teal Album) שכולל גרסאות כיסוי ללהיטים ידועים של הלהקה.
בין היתר, בתחילת 2019, הוציאה הלהקה גרסת כיסוי כמחווה לקליפ המפורסם "Take on Me" של להקת "א-הא". את הקליפ שנערך בסגנון שנות ה-80 מוביל פין וולפהארד, כוכב הסדרה "דברים מוזרים".
ב-1 במרץ 2019 יצא "האלבום השחור", שכולל מוזיקה מקורית של הלהקה.
דיסקוגרפיה

1994 Weezer – האלבום הכחול
1996 Pinkerton
2001 Weezer – האלבום הירוק
2002 Maladroit
2005 Make Believe
2008 Weezer – האלבום האדום
2009 Raditude
2010 Hurley
2010 Death to False Metal
2014 Everything Will Be Alright In The End
2016 Weezer – האלבום הלבן
2017 Pacific Daydream
2018 Weezer – אלבום הטורקיז (Teal)
2019 Weezer – האלבום השחור
2021 OK Human
2021 Van Weezer
חברי ההרכב

חברי ההרכב בהווה:
ריברס קואומו – שירה, גיטרה (החל ב-1992)
פאטריק וילסון – תופים, שירה (החל ב-1992)
ברייאן בל – גיטרה, שירה (החל ב-1993)
סקוט שרינר – בס, שירה (החל ב-2001)
חברים לשעבר:
ג'ייסון קרופר – גיטרה, שירה (1992–1993)
מאט שארפ – בס, שירה (1992–1998)
מייקי וולש – בס, שירה (1998–2001)
הערות שוליים

↑  Weezer, WonderRoad (באנגלית אמריקאית)
↑  Weezer - Take On Me (Official Video), נבדק ב-2022-08-25
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007411944905171  BnF: cb13971991f (data)  GND: 10307656-6  ISNI: 0000 0001 0941 4267  LCCN: no97018273  MusicBrainz: 6fe07aa5-fec0-4eca-a456-f29bff451b04  NKC: osa2015853407  SUDOC: 087932423  VIAF: 130969137   WorldCat (עם VIAF): 130969137
בן אלמוות (מאנגה)

| --- | --- |
  הסדרה בתרגום האנגלי, הוצאת "דארק הורס"
Mugen-no-Jūnin - תושב הנצח
 סוגה:  פעולה, סמוראים, דרמה

 מאנגה
 יוצר:  הירואקי סאמורה
 מאייר:  הירואקי סאמורה
 הוצאה:  Kodashana (יפן)
 התפרסם לראשונה במגזין:  Afternoon (יפן)
 קהל יעד:  סיינן
 תקופת הפרסום המקורית:  25.6.1993 – 25.12.2012
 מספר הכרכים שהתפרסמו:  30

 אנימה: 無限の住人 / Mugen-no-Jūnin
 אורך פרק:  24 דקות
 במאי:  קואיצ'י מאשימו
 אולפני אנימציה:  Bee Train
 רשת שידור:  AT-X (יפן)
 מדבבים בשפה העברית:  לא הופצה בעברית
 תקופת שידור מקורית:  14 ביולי 2008 – 29 בדצמבר 2008
 מספר העונות:  1
 מספר הפרקים:  13
בן אלמוות (תרגום קאנג'י: 無限の住人, רומאג'י: Mugen-no-Jūnin - "תושב/איש הנצח" בתרגום מילולי), היא סדרת מאנגת סמוראים שנוצרה על ידי המאנגקה הירואקי סאמורה, ומפורסמת מאז 1994.
הסדרה, שמתרחשת בתקופת שוגונות טוקוגאווה ביפן, עוקבת אחר שתי דמויות עיקריות: מאנג'י, סמוראי חסר אדון (רונין) שירד ממעמדו לאחר שסירב לציית לאדונו המושחת, הרג אותו ואת 99 שומרי הראש שלו, וכעת מוגדר כפושע נמלט; לאחר שקולל בחיי נצח של סבל, הוא נשכר כשומר ראש על ידי נערה בשם רין המבקשת לנקום את מות הוריה. הסיפור מתמקד בעלילותיהם של מאנג'י ורין ובקשיים המוסריים שהם נתקלים בהם במהלך מסע ה"נקמה", אך גם מתפרש על פני דמויות שונות כגון האדם שרצח את הוריה של רין, לוחמים שונים העוקבים אחריו, קבוצה שקמה מנגד להם ועוד רבים.
הסדרה מוצאת לאור ביפן על ידי הוצאת "קודאשנה" ומפורסמת במגזין "אפטרנון" (Afternoon) בקצב של פרק מדי חודש. כבר כשפורסם הטאנקובון ה-11 של הסדרה, כ-2.4 מיליון עותקים של כרכיה נמכרו.
נכון להיום כוללת הסדרה 23 כרכים.
בארצות הברית, הוצאת דארק הורס לקחה על עצמה את פרסום הסדרה, ועד כה הוציאה לאור 19 כרכים. שמה המתורגם של הסדרה הוא "Blade of the Immortal" ("להבו של האלמוות").
המאנגה זכתה להערכה רבה ולמספר פרסים, ביניהם פרס המצוינות ב"פסטיבל האמנויות של יפן" ב-1997, פרס איגל למאנגה הטובה ביותר ב-2007, ופרס אייזנר לחומר המתורגם הטוב ביותר שפורסם בארצות הברית בשנת 2000.
כותרת

שמה של הסדרה, שניתן לתרגמו ישירות כ-"תושב הנצח" או "איש הנצח", מתייחס ככל הנראה להיותו של מאנג'י בן אלמוות. להלן כמה מהתרגומים הרשמיים של השם בשפות שונות:
Blade of the Immortal (אנגלית): "להבו של האלמוות". (שמה הבינלאומי של הסדרה).
A Lâmina do Imortal (פורטוגזית): "להבו של האלמוות".
L'Habitant de l'infini (צרפתית): "תושב הנצח".
L'immortale (איטלקית): "בן האלמוות".
La espada del inmortal (ספרדית): "חרבו של האלמוות".
المقيم الأبدي (ערבית): "תושב הנצח".
מכיוון שהסדרה לא תורגמה לעברית, שם הערך הוא תרגום חופשי ובלתי רשמי.
תקציר העלילה

מאנג'י היה בעברו סמוראי ששירת כמוציא-להורג תחת אדון מסוים עד שגילה כי הלה מושחת, והרג אותו. מאותו יום הוא נרדף על ידי משרתיו של אותו אדון, וקטל אותם בזה אחר זה. לאחר שניסה למצוא מקלט אצל אחותו הצעירה מאצ'י, נאלץ גם להתייצב מול בעלה, שאביו היה אחד מקורבנותיו. בסוף אותו קרב, מאנג'י הוכרז ברבים כ-"רוצח המאה" עקב מספר הקורבנות. אחותו, שנכחה בעת מות בעלה, איבדה את שפיותה, ומאז אותו יום מאנג'י הקדיש את עצמו לטיפול בה וניסה לוותר על חרבו. באותו הזמן הוא גם הכיר את יאוקובוני, נזירה בת כ-800 שנה, שהעניקה לו את ה"קסן-צ'ו"- זן של תולעי-דם שמאכלסות את בשרו ומרפאות את פציעותיו, וכן מעקבות את תהליך הזדקנותו. למרות שמדובר לכאורה ביתרון, מדובר בחיי נצח של סבל שכן הכאב עדיין מוחשי כמקודם. לאחר מות אחותו בעקבות מעשיו שלו, מאנג'י מגיע להסכם עם יאוקובוני- אם יהרוג 1,000 "אנשים רעים", יהווה הדבר כפרה על כי הרג 100 אנשים טובים וגרם למות אחותו, ובכך יהפוך שוב לבן תמותה. אולם, מהר מאוד הוא מבין שסיבך את עצמו, שכן קשה מאוד להגדיר אנשים כ"טובים" או "רעים".
לאחר זמן מה מצטלבת דרכו של מאנג'י עם זו של אסאנו רין, נערה ששמעה עליו מפי יאוקובוני ומבקשת את עזרתו לנקום את רצח הוריה. האדם שאחראי לרציחתם הוא קאגהיסה אנוטסו, מנהיג קבוצה בשם "היטו-ריו" ("חסרי השיטה", בתרגום ישיר) ששם לו למטרה להשתלט על כל הדוג'ואים ללימוד אמנויות לחימה ביפן, בטענה כי השיטה שלו תומכת בכל דרך לניצחון בקרב. מאנג'י מסכים לעזור לרין, והשניים מתחילים לנדוד יחדיו בחיפוש אחר אנוטסו ואנשיו. ככל שהזמן עובר, הם מגלים שקשה יותר ויותר לרדוף אחר נקמה, וכי רבים מאנשי ההיטו-ריו מורכבים בהרבה מכפי שהם נראים, כולל אנוטסו עצמו.
במקביל, קבוצה אחרת - ה"מוגאי-ריו" - קמה להתנגד להיטו-ריו. תחילה לא ברור מהם המניעים שלה, אך בהמשך מתברר כי רוב חבריה הם פושעים-לשעבר שמונהגים על ידי השלטון. בתמורה להרג אנשי ההיטו-ריו, הם יכולים לקנות את חירותם ולהתנקות מפשעיהם.
מאנג'י ורין יוצרים קשרים הן עם אנשי היטו-ריו ומוגאי-ריו, וככל שהזמן חולף הם נגררים עמוק ועמוק יותר למאבקי הכוח בין שתי הקבוצות.
דמויות

הערה: באותה תרבות, שם המשפחה של האדם - אם קיים - קודם לשם הפרטי.