stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גמביט המלכה

ערך זה עוסק בפתיחת שחמט. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
משתמש אתר השחמט Chess.com משחק את גמביט המלכּה
גמביט  המלכה הוא סוג של פתיחת גמביט במשחק השחמט. המהלכים הראשונים בו הם:
1. ד4 ד5
2. ג4
מטרת הלבן היא לשלוט על הערוגות המרכזיות בלוח על ידי המסעים ד4 ו-ג4.
מכאן לשחור יש שתי אפשרויות, שלכל אחת מהן הסתעפויות רבות:
גמביט המלכה הנרצה: שחור מקבל את הקורבן: 2...ד:ג4
גמביט המלכה הנדחה: שחור דוחה את הקורבן. עליו להגן על הרגלי, האפשרויות הנפוצות ביותר הן 2...ה6 ו-2...ג6.
אפשרויות נפוצות פחות הן הגנת צ'יגורין 2...פג6, הגנת מרשל 2...פו6 הגנה אוסטרית 2...ג5 וההגנה הבלטית 2...רו5 ; אלו לא אופציות טובות לשחור אך הלבן צריך להכירן כדי להתמודד אתן.
להמשך הפתיחה ראו ערכים מורחבים.
| פתיחות שחמט |
| --- | --- | --- |
| פתיחות אב | משחק פתוח • משחק חצי פתוח • משחק סגור • משחק חצי סגור • פתיחת איגוף • פתיחה נדירה |  |
| פתיחות גמביט | גמביט אבנס • גמביט בודפשט • גמביט המלך • גמביט המלכה • גמביט המלכה הנדחה • גמביט המלכה הנרצה • פתיחה סקוטית • גמביט לטבי • הגנה אוסטרית • הגנת צ'יגורין • הגנה בלטית • הגנת מרשל |  |
| הגנה הודית | הגנת בנוני • גמביט בודפשט • פתיחה קטלאנית • הגנה נימצו-הודית • הגנת בנוני מודרנית • הגנה הודית של המלכה • הגנת גרינפלד • הגנה הודית של המלך • התקפת טורה • הגנה הודית מזרחית • התקפת טרומפווסקי • הגנה מקסיקנית |  |
| פתיחות הגנה | הגנה הודית של המלך • הגנה הודית של המלכה • הגנה הודית מזרחית • הגנה נימצו-הודית • הגנת נימצוביץ' • הגנה הולנדית • הגנה מודרנית • הגנת בנוני • הגנת פילידור • הגנת גרינפלד • הגנת אלכין • הגנת קארו-קאן • הגנת שני הפרשים • הגנה ברלינאית • הגנה צרפתית • הגנה סיציליאנית • פתיחת פירץ  • טנגו הפרשים השחורים • פתיחה רוסית |  |
| פתיחות התקפה | התקפת ריכטר-ורסוב • התקפת טרומפווסקי • התקפת טורה • התקפת הודג'סון • פתיחת לארסן |  |
| פתיחות שיטתיות | שיטת לונדון • שיטת קול |  |
| פתיחות ללא סיווג | פתיחה איטלקית • פתיחה אנגלית • פתיחת בירד • פתיחה ספרדית • פתיחה ספרדית, וריאצית ההחלפה • פתיחה וינאית (משחק וינה) •  פתיחת ארבעת הפרשים • פתיחת רץ המלך • פתיחה קטלאנית • פתיחת רטי  • פתיחת בארנס • פתיחת סארגוסה • פתיחה פולנית • פתיחת גרוב • פתיחת אנדרסן • פתיחת קלמנץ • פתיחת דורקין • פתיחת אמאר • פתיחת דאנסט • פתיחת וור • פתיחת דספרז • פתיחת מיזס • פתיחת ואנ'ט קרויג'ס |  |
| אחר | אנציקלופדיית פתיחות שחמט • מלכודות בפתיחה בשחמט |  |
ראו גם פורטל השחמט • קטגוריה:פתיחות שחמט • קטגוריה:שחמט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530383705171  BNE: XX5411136  GND: 4121117-0  LCCN: sh98003550
גמביט בודפשט

גמביט בודפשט שייכת לסוג הפתיחות בשחמט ברגלי של המלכה בהן השחור מנסה לערער מידית את אחיזתו של הלבן במרכז.
מהלך הפתיחה הוא כך:
1. ד4 פ-ו6
2. ג4 ה5
ההמשך העיקרי הוא:
3. ד:ה5 פ-ז4
ואז יכול הלבן לשמור על הרגלי (פ-ו3, ר-ו4 או ו4) או לוותר עליו (ה4).
| פתיחות שחמט |
| --- | --- | --- |
| פתיחות אב | משחק פתוח • משחק חצי פתוח • משחק סגור • משחק חצי סגור • פתיחת איגוף • פתיחה נדירה |  |
| פתיחות גמביט | גמביט אבנס • גמביט בודפשט • גמביט המלך • גמביט המלכה • גמביט המלכה הנדחה • גמביט המלכה הנרצה • פתיחה סקוטית • גמביט לטבי • הגנה אוסטרית • הגנת צ'יגורין • הגנה בלטית • הגנת מרשל |  |
| הגנה הודית | הגנת בנוני • גמביט בודפשט • פתיחה קטלאנית • הגנה נימצו-הודית • הגנת בנוני מודרנית • הגנה הודית של המלכה • הגנת גרינפלד • הגנה הודית של המלך • התקפת טורה • הגנה הודית מזרחית • התקפת טרומפווסקי • הגנה מקסיקנית |  |
| פתיחות הגנה | הגנה הודית של המלך • הגנה הודית של המלכה • הגנה הודית מזרחית • הגנה נימצו-הודית • הגנת נימצוביץ' • הגנה הולנדית • הגנה מודרנית • הגנת בנוני • הגנת פילידור • הגנת גרינפלד • הגנת אלכין • הגנת קארו-קאן • הגנת שני הפרשים • הגנה ברלינאית • הגנה צרפתית • הגנה סיציליאנית • פתיחת פירץ  • טנגו הפרשים השחורים • פתיחה רוסית |  |
| פתיחות התקפה | התקפת ריכטר-ורסוב • התקפת טרומפווסקי • התקפת טורה • התקפת הודג'סון • פתיחת לארסן |  |
| פתיחות שיטתיות | שיטת לונדון • שיטת קול |  |
| פתיחות ללא סיווג | פתיחה איטלקית • פתיחה אנגלית • פתיחת בירד • פתיחה ספרדית • פתיחה ספרדית, וריאצית ההחלפה • פתיחה וינאית (משחק וינה) •  פתיחת ארבעת הפרשים • פתיחת רץ המלך • פתיחה קטלאנית • פתיחת רטי  • פתיחת בארנס • פתיחת סארגוסה • פתיחה פולנית • פתיחת גרוב • פתיחת אנדרסן • פתיחת קלמנץ • פתיחת דורקין • פתיחת אמאר • פתיחת דאנסט • פתיחת וור • פתיחת דספרז • פתיחת מיזס • פתיחת ואנ'ט קרויג'ס |  |
| אחר | אנציקלופדיית פתיחות שחמט • מלכודות בפתיחה בשחמט |  |
ראו גם פורטל השחמט • קטגוריה:פתיחות שחמט • קטגוריה:שחמט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530475205171  BNE: XX5411531  GND: 4203820-0  LCCN: sh99002614 
ערך זה הוא קצרמרבנושא שחמט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גרמניה באירוויזיון 1959

גרמניה באירוויזיון 1959 השתתפה עם השיר "Heute Abend wollen wir tanzen geh'n", שבוצע על ידי התאומות קסלר. זוהי השתתפותה הרביעית של גרמניה בתחרות הזמר של האירוויזיון.
לפני באירוויזיון

רשות השידור הגרמנית בחרה באופן פנימי את התאומות קסלר לייצוג המדינה. כשבוע אחר כך חשפה את השיר הגרמני לאירוויזיון 1959, "Heute Abend wollen wir tanzen geh'n", שנכתב על ידי אסטריד וולטמן. בנוסף, היא בחרה את פרנק פורסל למנצח על השיר.
באירוויזיון

ב-11 במרץ 1959 הופיעו התאומות קסלר על בימת האירוויזיון. הן שרו שישיות בסדר ההופעות, לפני שוודיה אחרי הולנד. עם סיום ספירת הקולות הגיעו התאומות למקום השמיני עם חמש נקודות.
באירוויזיון > נקודות שהוענקו לגרמניה

| 10 נקודות | 9 נקודות | 8 נקודות | 7 נקודות | 6 נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- |

| 5 נקודות | 4 נקודות | 3 נקודות | 2 נקודות | 1 נקודות |
|  |  |  |  צרפת צרפת |  איטליה איטליה בלגיה בלגיה שווייץ שווייץ |
באירוויזיון > נקודות שהוענקו מגרמניה

| ציון | מדינה |
| --- | --- |
10 נקודות: 
9 נקודות: 
8 נקודות: 
7 נקודות: 
6 נקודות: 
5 נקודות: 
4 נקודות: צרפת צרפת
3 נקודות: בלגיה בלגיה
2 נקודות: הולנד הולנד
1 נקודות: שווייץ שווייץ
הערות שוליים

↑  Eurovision Song Contest 1959 Results Page
↑  Eurovision 1959 Results: Voting & Points
גרגוילאוזאורוס

| גרגוילאוזאורוס |
| --- | --- |
 שלד של גרגוילאוזאורוס  בהשוואה לאדם
תקופה
יורה עליון, 154–150 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
תת־סדרה:: תיראופורה
אינפרא־סדרה:: אנקילוזאוריה
משפחה:: נודוזאוריים
סוג:: גרגוילאוזאורוס
מין:: Gargoyleosaurus parkpinorum
שם מדעי
 Gargoyleosaurus ‏קרפנטר, 1998

שלד של גרגוילאוזאורוס
גרגוילאוזאורוס (שם מדעי: Gargoyleosaurus) הוא סוג של דינוזאור במשפחת נודוזאוריים - הדינוזאורים המשוריינים. הוא חי באמריקה הצפונית בשלהי תור היורה, כ-154-150 מיליון שנה לפני זמננו ונחשב לאחד האנקילוזאורים הקדומים יותר. הוא נתגלה בחלק של תצורת מוריסון שבוויומינג ב-1998 ותואר וסווג על ידי הפלאונטולוג קנת' קרפנטר. פירוש שמו הוא "לטאת גרגויל" על שם מפלצות המרזב שעיטרו מבנים גותיים.
מאפיינים

הגרגוילאוזאורוס היה מכוסה במעטפת שריון עצם וקשקשים גרמים בתוספת דוקרנים קרניים שהגנו על גבו. למרות מעטה השריון המרשים הזה, לגרגוילאוזאורוס היו גם נקודות תורפה. בטנו, לדוגמה, חסרה מעטה שריון ומשום כך נותרה חשופה לחלוטין. רגליו היו קצרות למדי וכל מבנה הגוף השטוח שלו נועד בשביל להגן על בטנו החשופה ולאפשר לו להיצמד אל הקרקע, כאשר רק גבו המשוריין וזנבו הקטלני בולטים. למרות מראהו המאיים הוא היה צמחוני ואכל צמחייה נמוכה.
גרגוילאוזאורוס היה בינוני בגודלו: הוא שקל טון, לערך, ואורכו נע בין 3 ל-4 מטרים. הגולגולת שלו - שאורכה 29 ס"מ - הייתה קטנה ועבה, ומוחו היה קטן יחסית.
יש מחלוקת האם הוא היה שייך למשפחת הנודוזאוריים או למשפחת האנקילוזאוריים.
הערות שוליים

↑  Carpenter, K., Miles, C. and Cloward, K. (1998). "Skull of a Jurassic ankylosaur (Dinosauria)." Nature 393: 782-783.
ערך זה הוא קצרמרבנושא דינוזאורים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גיטרה אקוסטית

| --- | --- |

גיטרה אקוסטית מטיפוס Dreadnought
 סיווג:  קורדופוניים
 קבוצה:  כלי פריטה, כלי מיתר
 מנעד
 
צלילים אופייניים מגיטרה אקוסטית על מיתרי פלדה
גיטרה אקוסטית היא כלי נגינה שהומצא ופותח באמריקה בתחילת המאה ה-20. המאפיין המבדיל גיטרה זו מסוגי גיטרה אחרים הוא שימוש במיתרים עשויים מתכת, בניגוד למיתרי מעיים או ניילון, הנהוגים בגיטרה הקלאסית ובכלי מיתר רבים אחרים. חברת מרטין הייתה מחלוצי מפתחי הגיטרה הזו, והביאה אותה לפופולריות לה היא זוכה כיום.
שם וסיווג

המונח "גיטרה אקוסטית" מבלבל משום שגם הגיטרה הקלאסית, וגיטרות מסורתיות אחרות, הן בעלות צליל מוגבר אקוסטית, כלומר באמצעות תיבת תהודה ולא באמצעות פיק אפ ומגבר חשמליים. אך בעולם השתרש השימוש במונח "גיטרה אקוסטית" (Acoustic guitar) כמקביל למונח האמריקני "גיטרה בעלת מיתרי פלדה" (steel string guitar), וכניגוד לגיטרה הקלאסית (Classical guitar) אשר מכונה לעיתים בארצות הברית "גיטרה בעלת מיתרי ניילון" (nylon string guitar). גם המונחים האמריקנים עלולים לבלבל, משום שמיתרי מתכת של גיטרות אקוסטיות אינם עשויים בהכרח מפלדה בלבד, וגם המיתרים הנמוכים של גיטרות קלאסיות מצופים לרוב מתכת. למעשה, ההבדל החשוב ביותר אשר מגדיר את שני סוגי הגיטרות הוא במתיחות המיתרים, אשר ב"גיטרה אקוסטית" היא בערך כפולה ממתיחות המיתרים בגיטרה הקלאסית. מהבדל זה נגזרים ההבדלים בצליל האופייני, במבנה הגיטרה ובסגנון הנגינה.
בנוסף נפוצות כיום בשוק גיטרות "אקוסטיות" ו"קלאסיות" אשר מצוידות גם בהגברה חשמלית, על ידי התקנת פיק-אפ וקדם מגבר, ובכך מאפשרות לנגן לבחור באיזה אופן להגביר את הצליל. הן מכונות לעיתים "אקוסטיות מוגברות" ו"קלאסיות מוגברות" או במינוח האמריקני "אקוסטיות-חשמליות" (acoustic-electric).
צליל הגיטרה

הגיטרה האקוסטית נפוצה בעיקר בקרב נגני מוזיקה מערבית-מודרנית, כגון רוק, פולק, בלוז, קאנטרי וסווינג. השימוש במיתרי מתכת ובתיבת תהודה גדולה יותר מפיק צליל בהיר וחזק, שמאפשר מרחבים מוזיקליים חדשים. במהלך השנים פותחו סוגים שונים של גיטרות אקוסטיות, בין השאר בניסיון ליצור צליל שונה וייחודי שיוכל להשמע יחד עם שאר הלהקה ככלי מרכזי, ולא ייבלע ברקע.
היסטוריה

הגיטרה האקוסטית המודרנית פותחה בהדרגה מתוך הגיטרה של התקופה הרומנטית מן המאה ה-19. פיתוח זה נעשה בארצות הברית, במאה ה-19 ובמחצית הראשונה של המאה ה-20. בנוסף על פיתוח המיתרים השזורים ממתכת, ששימשו קודם לכן בכלי בנג'ו, הפיתוח כלל מספר שכלולים שנועדו לאפשר לגיטרה לעמוד במתיחות הגדולה בהרבה של מיתרים אלו:
השיפור העיקרי היה שינוי התצורה של התמוכות הפנימיות על לוח התהודה הקדמי, מתצורת מניפה או סולם, הנפוצים עם היום בגיטרה הקלאסית, לתצורת ה-X הכוללת שתי תמוכות אלכסוניות המצטלבות מתחת לפתח התהודה.
שינוי נוסף היה הגדלה הדרגתית של גוף התהודה, בכדי להפיק צלילים רמים, צלולים ומהדהדים יותר, בעיקר בטונים הנמוכים יותר של מנעד הגיטרה.
שינוי שלישי היה צוואר ארוך וצר יותר, שבדרך-כלל מתחבר לגוף התהודה בסריג ה-14 (בספירה מראש הגיטרה כלפי הגוף) ולא בסריג ה-12 כמקובל בגיטרות רומנטיות וקלאסיות. צוואר זה מקל על אצבוע ופריטה של אקורדים מלאים (strumming), ובכך תרם לשימוש בגיטרה ככלי הרמוניה ואף ככלי הקשה, המתאים במיוחד לליווי זמרה.
במשך הזמן הומצאו עיצובים חדשים ושונים, וכך נוצר מגוון סוגים של גיטרות אקוסטיות. כל חברה פיתחה עיצוב ייחודי, כשהנפוצים שבהם הם ה- Dreadnought וה-Orchestra Model של מרטין, ה-Jumbo של גיבסון וגיטרות העץ הקמור (Arch Top), גם הן של חברת גיבסון.
בסוף שנות השבעים פיתחה חברת Ovation דגמי גיטרה מחומרים מרוכבים הלקוחים מתעשיית התעופה במקום עץ והציגה עיצוב מיוחד הכולל בטן מעוגלת ומספר פתחי תהודה קטנים במקום פתח תהודה מרכזי יחיד.
סוגי גיטרות אקוסטיות

גיטרות אקוסטיות-מוגברות: מאפשרות הגברה חשמלית של הצליל המופק תוך שימוש בפיקאפ, בדומה לגיטרות חשמליות, אשר בדרך-כלל מנותב לקדם מגבר המותקן בצד הגיטרה, המתחבר כמו גיטרה חשמלית באמצעות כבל למגבר או מערכת הגברה. בניגוד לגיטרות חשמליות, גיטרות אקוסטיות מוגברות מתפקדות כגיטרות אקוסטיות לכל דבר כשאינן מחוברות למגבר.
גיטרות 12 מיתרים: גיטרות אקוסטיות עם מיתרים כפולים, כלומר שישה זוגות מיתרים - סה"כ 12 מיתרים, ומכאן שמה - twelve string guitar. בדרך-כלל ארבעת המיתרים הנמוכים מוכפלים כל אחד על-ידי מיתר הגבוה באוקטבה, ושני המיתרים הגבוהים מוכפלים על ידי מיתרים בגובה צליל זהה. ככלל, גיטרות 12 מיתרים מאתגרות יותר לנגינה מגיטרות 6 מיתרים, מאחר שיש לאצבע ולפרוט על כל זוג מיתרים כמיתר אחד, אך בתמורה הן מצטיינות בצליל חודר ועשיר במיוחד, בדומה למנדולינה או בוזוקי. הצליל הייחודי בהקלטות המקוריות של כמה להיטי רוק מן המפורסמים ביותר, כגון Stairway to Heaven, Hotel California, ו-Wish You Were Here מתבסס על השימוש בגיטרות 12 מיתרים. תת-סוג נדיר המהווה מעין פשרה הוא גיטרת 8-מיתרים למשל, שבה רק שניים מתוך ששת המיתרים מוכפלים.
גיטרות בריטון: גיטרות שבהן כל המיתרים מכוונים נמוך יותר בטון אחד, ולעיתים אף נמוך ביותר מטון אחד. כהתאמה לכך גיטרות בריטון הן בדרך-כלל בעלות תבת תהודה מעט גדולה יותר וצוואר מעט ארוך יותר. הנגינה בגיטרות בריטון זהה לנגינה בגיטרה רגילה, כך שהגיטריסט אינו נדרש ללמוד כישורים חדשים כלשהם, אך הן מפיקות צליל נמוך ומלא יותר, וסולמות ואקורדים שיהיו קשים לביצוע בגיטרה אקוסטית רגילה.
מפרץ (cutaway): שקע בגוף התהודה מתחת לחיבור לצוואר, בדומה לזה האופייני לגיטרות חשמליות, מאפשר לגיטריסט לאצבע בנוחות סריגים גבוהים יותר. המפרץ מפחית את נפח תיבת התהודה, ובכך עלול להפחית את רמת הצליל המופק, בייחוד בתדירויות הנמוכות.
גיטרות 12 סריגים: גיטרות אקוסטיות שבהן הצוואר מתחבר לגוף בסריג ה-12, כמקובל בגיטרות קלאסיות, ולא בסריג ה-14 כמקובל ברוב הגדול של הגיטרות האקוסטיות. כתוצאה מכך המיתרים מתחברים ללוח התהודה קרוב יותר למרכזו, מה שעשוי לשפר את הצליל, במחיר של קושי לאצבע סריגים גבוהים.
רבים מסוגי הגיטרות האקוסטיות הן למעשה תכונות או מאפייני עיצוב שניתן לשלבם באותה הגיטרה. ניתן למשל לבנות גיטרת בריטון 12-מיתרים מוגברת. כל תכונה נוספת עלולה להוסיף למורכבות העיצוב, עלויות הייצור, המחיר ללקוח ודרישות האחזקה, ולהצריך מיומנות נגינה גבוהה יותר.
סגנונות נגינה אופייניים

עד סוף שנות החמישים ותחילת שנות השישים הייתה הגיטרה האקוסטית בעיקר כלי ליווי במוזיקה הפופולרית, ומספר קטן של מוזיקאים אמריקאים מתחום הבלוז החלו לשלב בשיריהם גם נגינה של קטעי סולו. הבולטים ביניהם היו רוברט ג'ונסון (Robert Johnson) וביג ביל ברונזי (Big Bill Broonzy) שהניחו את היסודות לנגינת קטעי סולו בגיטרה אקוסטית.
בשנות השישים החלו מוזיקאים אמריקאים (לבנים) מתחום הקאנטרי לפתח סגנונות נגינת קטעי סולו על גיטרה אקוסטית תוך אימוץ טכניקות נגינה של בנג'ו, וכך התפתחו מספר טכניקות נגינה ייחודיות לגיטרה אקוסטית כשהבולטת בהן היא פינגר סטייל (Finger Style) - פריטה בעזרת האצבעות (נקרא בעבר גם Finger Picking) שפותחה על ידי מרל טראוויס (Merle Travis) ושוכללה על ידי גיטריסטים כמו דוק ווטסון (Doc Watson) וג'ון פאהי (John Fahey).
סגנונות המוזיקה בהם נעשה שימוש בטכניקת נגינה זו בקטעי סולו עדיין היו סביב הקאנטרי והבלוז אך החל משנות השבעים גיטריסטים כמו ליאו קוטקה (Leo Kottke) האמריקאי ששכלל את הסגנון לגיטרה אקוסטית בת 12 מיתרים ומרסל דאדי הצרפתי (ממוצא יהודי) ששילב בנגינתו אלמנטים של פולק אירופאי ומוזיקה קלאסית - הפכו את הגיטרה האקוסטית לכלי סולו מתוחכם ומאתגר לא פחות מגיטרה קלאסית.
מרסל דאדי גם פרץ את הדרך למוזיקאים רבים מחוץ לארצות הברית ואכן כיום בין הגיטריסטים המובילים בנגינת סולו על גיטרה אקוסטית בולטים לורנס ג'ובר (Laurence Juber) הבריטי וטומי עמנואל (Tommy Emmanuel) האוסטרלי.
מבנה, הרכב וחומרים > תיבת התהודה

מיתרי הגיטרה מחוברים בקצותיהם האחד ללוח ה"חזית" (באנגלית top) של תיבת התהודה ומעבירים אליו את תנודות הפריטה. תנודות החזית הן שיוצרות את צליל הגיטרה האקוסטית, ולכן החזית היא החלק החשוב ביותר בגיטרה ונקראת לעיתים גם "לוח התהודה" (באנגלית sound board). תפקיד התחתית והצדדים של תיבת התהודה הוא בעיקר להחזיר את תנודות האוויר בתוך התיבה אל לוח התהודה, ולכן הן לרוב בנויות באופן שונה ומעץ שונה. במרכז לוח התהודה יש לרוב פתח תהודה עגול שתפקידו להקרין את תנודות האוויר בתוך הגיטרה לכיוון המאזין. עם זאת קיימים גם עיצובים של שני פתחי תהודה בצורת האות f בדומה לפתחי התהודה של כינור, וכיום אף מגוון עיצובים חדשניים של פתח או מספר פתחים בצורות שונות, סימטרים או אסימטריים, שמטרתם גם אסתטית וגם השגת איכויות צליל שונות, למשל הדגשת צלילים נמוכים יותר או גבוהים יותר.
כדי להשיג צליל רם וצלול יותר, לוח התהודה צריך להיות דק וקל ככל האפשר, בדומה לעור של תוף. אך מצד שני הלוח חייב לעמוד במתח תמידי של כמה עשרות קילוגרם שמפעילים עליו המיתרים, ולכן עליו להיות קשיח וחזק יחסית לעוביו. מסיבה זו הלוח מחוזק מצידו הפנימי בתמוכות, אשר התצורה המיוחדת שלהן אופיינית לכל יצרן ובונה גיטרות, ומכתיבה במידה רבה את איכות הצליל של גיטרות טובות במיוחד. תמוכות קיימות גם בגיטרות קלאסיות, אך חשיבותן רבה יותר בגיטרות האקוסטיות הנדרשות לעמוד במתח מיתרים כפול כמעט. ברוב המכריע של גיטרות אקוסטיות כיום, תצורת התמוכות היא גרסה כלשהי של תצורת X שמרכזו מתחת לפתח התהודה, תצורה שחודשה על-ידי חברת מרטין בסוף המאה ה-19, ומאפשרת מבנה חזק יותר מאשר התצורה דמוית הסולם האופיינית עד היום לגיטרות קלאסיות.
בגיטרות זולות למתחילים תיבת התהודה עשויה לרוב מעץ לבוד על מנת לחסוך בעלות. אך בגיטרות איכותיות, צליל טוב מושג על ידי בניית לוח התהודה, לכל הפחות, מעץ "מלא" (solid), כלומר מגולף מחתיכת עץ יחידה. בפועל, לוח תהודה מלא בנוי למעשה משני חצאים המגולפים לרוב מפרוסות עץ סמוכות, ומחוברים בתפר באמצע הגיטרה כך שמתקבל דגם עץ סימטרי (באנגלית book matching). בגיטרות טובות ויוקרתיות אף יותר, לא רק לוח התהודה אלא גם שאר חלקי תיבת התהודה בדרך-כלל עשויים עץ מלא. העץ הנפוץ ביותר כיום לייצור לוח התהודה של גיטרות אקוסטיות הוא מינים שונים של אשוחית, בעיקר אשוחית סיטקה, וכן משתמשים בעצי ארז, מהגוני ולעיתים סוגים אחרים של עץ חזק וקל. הצד האחורי והצדדים של גוף התהודה נבנים בדרך-כלל מעץ צפוף יותר, כגון סיסם הודי, סיסם ברזילאי, מהגוני, אדר ועוד. בשנים האחרונות יש גיטרות אקוסטיות הנבנות מסיב פחמן לצורך עמידות לפגיעות חיצוניות ויציבות בתנאי מזג-אוויר שונים.
מבנה, הרכב וחומרים > צוואר

זהו חלק צר של הגיטרה המחבר את תיבת התהודה עם ראש הגיטרה (headstock) ועליו עובר שחיף המיתרים (fretboard) המחולק לסריגים. חיבור צוואר הגיטרה לגוף הוא השלב הקריטי ביותר בייצור גיטרות, כיוון שכל הבדל זעיר בזווית הצוואר משפיע על גובה המיתרים מעל לשחיף (גובה זה מכונה action אצל גיטריסטים), ולפיכך על נוחות האיצבוע בגיטרה, ובפרט בגיטרה אקוסטית שבה מתיחות המיתרים גבוהה ממילא ומקשה על האיצבוע שלהם. אם יהיו המיתרים נמוכים מדי מעל השחיף הם ייתקלו בסריגים בעת שהם מתנודדים, וישמיעו קול זמזום בלתי נעים. החל משנות ה-40 מקובל לצייד את צוואר הגיטרה אקוסטית במוט מתיחה (stress rod) מתכתי העובר בתוכו, ומאפשר כיוון שינויים עדינים בכיפוף הצוואר באמצעות מפתח אלן. כיוון עדין של מוט המתיחה יכול להעשות על-ידי הגיטריסט, תכופות בתגובה לשינויים כמו הבדלים בלחות האוויר המשפיעים על עץ הצוואר, או החלפה למיתרים בעלי מתיחות שונה. אך כיוון נכון של הצוואר (setup) לנוחות הנגינה המיטבית תכופות מצריך טכנאי גיטרות ייעודי עם ציוד מיוחד.
מכיוון שהצוואר צריך להיות יציב ככל האפשר, דווקא בגיטרות איכותיות הוא לפעמים בנוי מלביד של עצים שונים עם כיוון שונה של הסיבים, בשונה מתיבת ולוח התהודה, שבהן עץ לביד הוא בדרך-כלל מאפיין של גיטרות זולות. שחיף האצבעות כמעט תמיד בנוי מעץ שונה מן הצוואר עצמו, בדרך כלל עץ קשה מאוד ובעל צפיפות גבוהה, כמו הובנה או סיסם הודי, ולעיתים גם חומרים סינתטים קשים וצפופים, למשל קוריאן.
נגינה בגיטרה אקוסטית
חלקי הגיטרה האקוסטית
גרמניה באירוויזיון 1960

גרמניה באירוויזיון 1960 השתתפה עם השיר "Bonne nuit ma chérie", שבוצע על ידי וין הופ. זוהי השתתפותה החמישית של גרמניה בתחרות הזמר של האירוויזיון.
לפני האירוויזיון

הגמר לבחירת נציג גרמניה לאירוויזיון נערך ב-6 בפברואר בוויסבאדן. עשרה שירים השתתפו, כאשר הזוכה נקבע על ידי חבר מושבעים בן 45 חברים. רק שלושת המקומות הראשונים ידועים.
| סדר | אמן | שיר | מקום |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | אנג'ל דוראנד ורקס גילדו | "Abitur der Liebe" | לא ידוע |
| 2 | גרהרד וונדלנד | "Alle Wunder dieser Welt" | 3 |
| 3 | גיטה לינד | "Auf der Straße der Träume" | לא ידוע |
| 4 | וין הופ | "Bonne nuit ma chérie" | 1 |
| 5 | גרד שטרואל | "Das Herz einer Frau" | לא ידוע |
| 6 | ריינר ברטרם | "Ein Picasso in der Liebe" | לא ידוע |
| 7 | אינגריד וורנר | "Ich hab' ein Hobby" | לא ידוע |
| 8 | "הילדים המקסימים" | "Oh Little Joe" | לא ידוע |
| 9 | טוני סנדלר | "Oh, wie schön" | לא ידוע |
| 10 | היידי בריהל | "Wir wollen niemals auseinandergehn" | 2 |
באירוויזיון

ב-29 במרץ 1960 הופיע הופ על בימת האירוויזיון. הוא שר 11 בסדר ההופעות, לפני איטליה ואחרי הולנד. עם סיום ספירת הקולות הגיע הופ למקום הרביעי עם 11 נקודות.
באירוויזיון > נקודות שהוענקו לגרמניה

| 10 נקודות | 9 נקודות | 8 נקודות | 7 נקודות | 6 נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- |

| 5 נקודות | 4 נקודות | 3 נקודות | 2 נקודות | 1 נקודות |
|  |  צרפת צרפת |  |  אוסטריה אוסטריה בלגיה בלגיה מונקו מונקו |  שוודיה שוודיה |
באירוויזיון > נקודות שהוענקו מגרמניה

| ציון | מדינה |
| --- | --- |
10 נקודות: 
9 נקודות: 
8 נקודות: 
7 נקודות: מונקו מונקו
6 נקודות: 
5 נקודות: 
4 נקודות: 
3 נקודות: 
2 נקודות: 
1 נקודות: בלגיה בלגיה הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת צרפת צרפת
הערות שוליים

↑  Eurovision 1960 Results: Voting & Points
גרגור פיאטיגורסקי

| --- | --- |

 לידה:  17 באפריל 1903 יקטרינוסלב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  6 באוגוסט 1976 (בגיל 73) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות ווסטווד וילג' 
 מוקד פעילות:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1910 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון של מוסקבה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 כלי נגינה:  צ'לו 
 בן או בת זוג:  Jacqueline Piatigorsky (1937–?) 
 צאצאים:  Joram Piatigorsky, Jeptha Drachman 
 פרופיל ב-IMDb
 
גרגור (גריגורי) פיאטיגורסקי (ברוסית: Григорий Пятигорский; ‏17 באפריל 1903 – 6 באוגוסט 1976), היה צ'לן יהודי-רוסי.
קורות חייו

גרגור פיאטיגורסקי נולד בייקטרינוסלב והחל ללמוד נגינה בכינור ובפסנתר
אצל אביו. אחרי שראה צ'לו ושמע את צליליו, גמר אומר להיות לצ'לן ואף בנה לו צ'לו צעצוע בשני מקלות. את הצ'לו האמיתי הראשון שלו קיבל בגיל שבע.
הוא זכה במלגת לימודים לקונסרבטוריון של מוסקבה והשתכר למחייתו בנגינה בבתי קפה מקומיים. אחרי המהפכה הרוסית החל לנגן ברביעייה קאמרית ובגיל 15 הצטרף לתזמורת תיאטרון בולשוי במוסקבה.
השלטונות הסובייטיים לא איפשרו לו לצאת מגבולות המדינה להמשיך בלימודיו, ועל כן הצטרף לחבורת אמנים, שעברה את הגבול אל פולין בגנבה, בתוך קרונות בקר. שומרי הגבול גילו אותם ופתחו ביריות והצ'לו של פיאטגורסקי נפגע, אך הוא ויתר חברי הקבוצה נחלצו ללא פגע.
בגיל 18 למד לתקופה קצרה בברלין ובלייפציג וניגן בשלישייה בבית קפה רוסי לפרנסתו. בין באי הקפה היו הצ'לן עמנואל פויירמן והמנצח וילהלם פורטוונגלר. לאחר ששמעו את נגינתו, הזמינו פורטוונגלר להיות צ'לן ראשי בתזמורת הפילהרמונית של ברלין. בשנות ה-30 הוא ניגן בפריס.
בשנת 1929 ביקר לראשונה בארצות הברית, שם ניגן בתזמורת פילדלפיה בניצוח לאופולד סטוקובסקי ובתזמורת הפילהרמונית של ניו יורק בניצוח וילם מנגלברג. בינואר 1937 נשא לאישה באן ארבור, מישיגן את ז'קלין דה רוטשילד, בת למשפחת רוטשילד, הבנקאים העשירים מצרפת. בסתיו של אותה שנה, לאחר שובם לצרפת, נולד ביתם הבכורה, יפטה. לאחר הכיבוש הנאצי במלחמת העולם השנייה, נמלטה המשפחה מצרפת והשתקעה באליזבטאון בהרי אדירונדאקס בצפון מזרח מדינת ניו יורק. בנם יורם נולד שם בשנת 1940.
פיאטיגורסקי הרבה להקליט ברביעייה, שכללה את ארתור רובינשטיין, יאשה חפץ וויליאם פרימרוז ונהנה מנגינת מוזיקה קאמרית באופן פרטי, עם ולדימיר הורוביץ ונתן מילשטיין.
משנת 1941 עד 1949 היה ראש מחלקת הצ'לו במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה. בתחילת 1949, היה בין הנגנים שאיימו בחרם על התזמורת הסימפונית של שיקגו, אם תזמין את וילהלם פורטוונגלר, ששיתף פעולה עם הנאצים, לנצח על התזמורת. בשנות ה-50 ניגן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
בשנים הבאות לימד גם בטנגלווד, באוניברסיטת בוסטון ובאוניברסיטת דרום קליפורניה, שם נשאר עד מותו מסרטן הריאות בלוס אנג'לס, קליפורניה.
בשנת 1970 ביקר בישראל ביחד עם ישה חפץ ושניהם נגנו עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית את הקונצ'רטו הכפול של ברהמס עם התזמורת, ללא מנצח.
פיאטיגורסקי היה בעליהם של שני צ'לי סטרדיוואריוס, צ'לו "באטה" וצ'לו "בודיו". השמועה אומרת, שהמורה הדגול לכינור, איוון גלאמיאן, תיאר פעם את פיאטיגורסקי כגדול הקשתנים בכל הזמנים.
פיאטיגורסקי נהנה גם ממשחק שחמט. אשתו, ז'קלין, הייתה שחקנית חזקה ששיחקה בכמה אליפויות נשים באמריקה וייצגה את ארצות הברית באולימפיאדת שחמט לנשים. בשנת 1963 ארגנו בני הזוג פיאטיגורסקי ומימנו תחרות שחמט בינלאומית בלוס אנג'לס, שבה ניצחו פאול קרס וטיגראן פטרוסיאן. גביע פיאטיגורסקי שני התקיים בסנטה מוניקה בשנת 1966 ובו ניצח בוריס ספסקי.
גרגור פיאטיגורסקי מת מסרטן ריאות בביתו שבקליפורניה בשנת 1976 ונקבר בבית הקברות ווסטווד וילג' ממוריאל פארק בלוס אנג'לס.
הערות שוליים

↑  הנרי פרונייר, עונת המוסיקה בפאריס, דואר היום, 26 ביולי 1934
↑  Jephta Drachman Obituary (2019) - Pikesville, MD - Baltimore Sun, Legacy.com
↑  תשובה כהלכה למנצח נאצי, חרות, 10 בינואר 1949
↑  מנגנים מפורסמים באה"ב רוצים להצטרף לתזמורת הישראלית, על המשמר, 10 באפריל 1951
↑  המוסיקאי פיטיגורסקי במסבת עיתונאים בת"א, הצופה, 15 בנובמבר 1954
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312995205171  PLWABN: 9810647413205606  BIBSYS: 3032807  BNE: XX854533  BnF: cb13898456g (data)  CiNii: DA05063110  GND: 118594168  ISNI: 0000 0001 0896 4371  LCCN: n81081002  MusicBrainz: 98af165c-cdf5-4033-8c72-c0189d46cdd1  NDL: 00452760  NKC: mzk2010598076  NLK: KAC199621657  NTA: 072617160  SELIBR: 306504  SNAC: w6q24ddw  SUDOC: 085188980  Trove: 1051095  VIAF: 46947379   WorldCat (עם VIAF): 46947379