stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ממשלת ואנג ג'ינג-ויי

ממשלת ואנג ג'ינג-ויי (בסינית: 汪精衛政權), שהייתה ידועה באופן רשמי בשם הממשלה הלאומית המאוחדת של הרפובליקה הסינית, הייתה ממשלת בובות של האימפריה היפנית, שהייתה ממוקמת במזרח סין. היא נשלטה על ידי דיקטטורה טוטליטרית של מפלגה אחת בהנהגת ואנג ג'ינג-ויי, חבר לשעבר בקוומינטנג. האזור שבו שלט נכבש לראשונה על ידי יפן בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20, עם תחילת מלחמת סין–יפן השנייה.
ואנג, יריבו של צ'יאנג קאי שק, ערק לצד היפני, והקים ממשלה בנאנג'ינג הכבושה (בירתה המסורתית של סין) ב-1940. המדינה החדשה טענה להמשכיות של סין כולה במהלך קיומה, ותארה את עצמה כיורשת הלגיטימית של מהפכת שינהאי ושל סון יאט-סן. למעשה רק השטח הכבוש על ידי יפן היה בשליטתו הישירה של ואנג. ההכרה הבינלאומית הייתה מוגבלת. ממשלת הבובות הזאת הייתה קיימת עד סוף מלחמת העולם השנייה וכניעת יפן באוגוסט 1945, שמה קץ למשטר ורבים מחבריו הואשמו בבגידה.
המדינה הוקמה על ידי שילוב של הממשלה הרפורמית הקודמת (1938–1940) לבין הממשלה הזמנית (1937–1940) של הרפובליקה של סין. היו אלה משטרי בובות ששלטו באזורים מרכזיים וצפוניים של סין שהיו תחת שליטה יפנית. שלא כמו ממשלתו של ואנג ג'ינג-ויי, המשטרים האלה לא היו הרבה יותר מזרועות ההנהגה הצבאית היפנית ולא זכו להכרה אפילו מיפן עצמה או מבעלי בריתה. משטרו של ואנג כשל גם על ידי העובדה שסמכויות שהוענקו לו בידי היפנים היו מוגבלות ביותר, מה שהשתנתה רק בחתימה על הסכם חדש ב-1943, שהעניק לה ריבונות רבה יותר משליטה יפנית. היפנים ראו במשטר במידה רבה לא מטרה בפני עצמה, אלא אמצעי להשגת משא ומתן עם צ'יאנג קאי-שק, מה שהוביל אותם להתייחסות לואנג לעיתים קרובות באדישות.
רקע

ואנג ג'ינג-ויי נחשב כמועמד לרשת את סון יאט-סן כמנהיג המפלגה הלאומנית, בהתחשב בשירותו הנאמן למפלגה בכל שנות ה-20. בשנות השלושים של המאה ה-20 מונה ואנג ג'ינג-ויי לשר החוץ של הממשלה הלאומנית בהנהגת צ'יאנג קאי-שק, עמדה שנתנה לו שליטה ביחסי סין-יפן המידרדרים. בעוד צ'יאנג קאי-שק מיקד את תשומת לבו העיקרית נגד המפלגה הקומוניסטית הסינית, ואנג ג'ינג-ויי עמל לשמור על השלום בין סין ליפן, והדגיש שוב ושוב את הצורך בתקופה של שלום ממושך כדי שסין תחזק את עצמה מבחינה כלכלית וצבאית כמעצמה עולמית. עם זאת, למרות מאמציו, לא הצליח ואנג למצוא פתרון של שלום למניעת פלישת היפנים לשטח הסיני.
באפריל 1938 מינתה הוועידה הארצית של הקואומינטאנג את ואנג כסגן נשיא המפלגה, והוא היה מדווח רק לצ'יאנג קאי-שק עצמו. בינתיים המשיכה ההתקדמות היפנית בשטח הסיני כחלק מהמלחמה הסינית-יפנית השנייה. בתפקידו החדש דחק ואנג בצ'יאנג קאי-שק להשיג הסכם שלום עם יפן, ובלבד שהעסקה ההיפותטית "לא תפריע לשלמותה הטריטוריאלית של סין". צ'יאנג קאי-שק היה נחוש בדעתו שלא להיכנע, ועמדתו הייתה שאם סין תהיה מאוחדת לחלוטין בשליטתו, היפנים יפסידו במלחמה. כתוצאה מכך המשיך צ'יאנג להקדיש את תשומת לבו העיקרית לחיסול הקומוניסטים ולסיום מלחמת האזרחים הסינית. ב-18 בדצמבר 1938 פרשו ואנג ג'ינג-ויי וכמה מתומכיו הקרובים ביותר מעמדותיהם ועלו למטוס להאנוי כדי לחפש דרכים חלופיות לסיום המלחמה.
מבסיס חדש זה החל ואנג לחפש אחר פתרון של שלום לסכסוך, ללא תלות במפלגה הלאומנית בגולה. ביוני 1939 החלו ואנג ותומכיו לשאת ולתת עם היפנים על הקמתה של ממשלה לאומנית חדשה, שעשויה לסיים את המלחמה למרות התנגדותו של צ'יאנג. לשם כך ביקש ואנג להכפיש את הלאומנים בצ'ונגצ'ינג על בסיס הטענה שהם לא ייצגו את הממשלה הרפובליקנית כפי שחזה ד"ר סאן. אלא למעשה זאת "דיקטטורה של מפלגה אחת". מאמציהם נבלמו על ידי הסירוב היפני לתת גיבוי לואנג ולממשלתו החדשה. בסופו של דבר, ואנג ג'ינג-ויי ובעלי בריתו הקימו את מפלגתם החדשה, והשתלטו על הממשלה בנאנג'ינג בשנת 1940, מתוך תקווה שטוקיו עשויה בסופו של דבר להיות מוכנה לשאת ולתת על הסכם שלום.
ואנג וקבוצתו נפגעו כבר בשלב מוקדם על ידי עריקתו של הדיפלומט גאו צונגו, אשר מילא תפקיד מכריע בהסדרת היחסים של ואנג עם היפנים בינואר 1940. הוא התאכזב מואנג, והאמין שיפן לא רואה את סין כשותפה שווה. הוא לקח עמו את המסמכים של האמנה הבסיסית שיפן חתמה עם ממשלת ואנג ג'ינג-ויי, ועבר לצד של ציאנג קאי שק. הוא חשף את המסמכים בעיתונות של הקואומינטאנג, והביא השג תעמולתי גדול לצ'יאנג קאי-שק. האירוע השפיל את תנועתו של ואנג בעיני הציבור, שראה במשטרו - ממשלת בובות של היפנים.
בתאוריה שלטה הממשלה הלאומית המאוחדת בכל סין, למעט מנצ'וקוו, שאותה הכירה כמדינה עצמאית. למעשה, בזמן הקמתה, הממשלה המאורגנת שלטה רק בג'יאנגסו, באנהוי ובגזרה הצפונית של ג'ג'יאנג, שכולם היו בשליטה יפנית אחרי 1937.
לאחר מכן, הגבולות השתנו בהתאם למצב הצבאי ובהתאם לשטח השליטה של היפנים בסין במהלך המלחמה. במהלך המתקפה היפנית בדצמבר 1941 הרחיבה הממשלה המאורגנת את שליטתה בחונאן, חוביי וחלקים ממחוזות ג'יאנגשי. נמל שאנגחאי וערי הנקו ווצ'אנג נכנסו אף הם לשליטת הממשלה אחרי 1940.
היסטוריה > שאנגחאי כבירת סין דה פקטו, 1939-1941

בעוד נאנג'ינג עדיין שיקמה את עצמה לאחר התקיפה ההרסנית והכיבוש על ידי הצבא הקיסרי היפני, הממשלה הצעירה פנתה לשאנגחאי כמוקד העיקרי שלה. תפקידה של שאנגחאי כמרכז כלכלי ותקשורתי לכל סין, ועם זיקה קרובה למעצמות המערביות, ומקום מוגן יחסית מפני התקפות של כוחות הקואומיטאנג ושל הכוחות הקומוניסטיים כאחד, הציעה שאנגחאי ההזדמנות מצוינת עבור ואנג כבר בשאנגחאי המשטר החדש היה חשוף להתקפות עליו - על ואנג ותומכיו ועל תוכנית השלום שלו. בנובמבר 1940 השיגה המפלגה שלו תמיכה מקומית מספקת כדי להתחיל בהשתלטות עוינת על בתי המשפט הסיניים ועל הבנקים, שעדיין היו תחת שליטה של הקואומינטנג בצ'ונגצ'ינג. בהשתלטות זו ואנג צבר הון והיה מסוגל להנפיק מטבע חדש. אך בסופו של דבר, ההשפעה הכלכלית שהצטברה הייתה מצומצמת, אף על פי שהיפנים ניסו להכילה על שטחים נוספים שהיו בשליטתם.
היסטוריה > הכרזת הממשלה בנאנג'ינג

המבנה המינהלי של המשטר החדש כלל רשות חקיקה ורשות מבצעת. שניהם היו תחת הנשיא וראש המדינה ואנג ג'ינגווי. עם זאת, הכוח הפוליטי בפועל נשאר בידי המפקד הצבא היפני בסין וגורמים פוליטיים יפניים שהוקמו על ידי היועצים הפוליטיים היפנים.
לאחר שקיבל אישור ביפן להקים ממשלה לאומית בקיץ 1940, הורה ואנג ג'ינג-ויי לקונגרס הלאומי השישי של הקואומינטאנג להקים את הממשלה הזאת בנאנג'ינג. ההכרזה התקיימה באולם הכנסים, שבו נראו הדגלים הלאומי (אדום-כחול-לבן) ודגל הקומינטאנג (כחול-לבן) ושולב דיוקן גדול של סון יאט-סן.
ביום שבו הוקמה הממשלה החדשה, הלך ואנג לבקר את קברו של סאן בנאנג'ינג כדי לסמל את הלגיטימיות של כוחו כיורשו של סאן. ואנג היה פוליטקאי בכיר בממשלת קואומינטאנג, וכאיש סודו של סאן העביר את צוואתו האחרונה. כדי להכפיש את הלגיטימיות של ממשלת צ'ונגצ'ינג, אימץ ואנג את דגל סאן בתקווה שבכך יסמן אותו כיורשו החוקי של סאן ויחזיר את הממשלה לנאנג'ינג.
מטרתו העיקרית של המשטר החדש הייתה להציג את עצמה כהמשך לגיטימי של הממשלה הלאומנית לשעבר, למרות הכיבוש היפני. לשם כך ביקשה הממשלה החדשה לעיתים קרובות להחיות ולהרחיב את המדיניות הקודמת של הממשלה הלאומנית, לעיתים קרובות בהצלחה מעורבת.
היסטוריה > המאמצים להרחיב את ההכרה היפנית

בעוד ואנג הצליח לחתום ביפן על "אמנת יסוד" שהכירה במפלגתו החדשה בנובמבר 1940, לא הוענקה לו שום הכרה יפנית בממשלתו. ההסכם הראשוני עם היפנים מנע כל אפשרות שואנג יפעל כמתווך עם צ'יאנג קאי-שק להשגת הסכם שלום בסין. כמו כן, לא ניתנו למשטר החדש שום סמכויות ניהוליות נוספות בסין הכבושה, למעט אלה שנקבעו בעבר בשאנגחאי. בתקווה להרחיב את האמנה עם יפן, ואנג נסע רשמית לטוקיו ביוני 1941 כדי להיפגש עם ראש הממשלה פומימרו קונואה כדי לדון בהסכמים חדשים. לרוע מזלו של ואנג, ביקורו הגיע בזמן הפלישה הנאצית לברית-המועצות, צעד שהעלה עוד יותר את הצורך של טוקיו להשיג הכרעה בסין, ולא לחתום על הסכם שלום. בסופו של דבר, ראש ממשלת יפן, הסכים לתת הלוואה משמעותית לממשלת נאנג'ינג כמו גם ריבונות נוספת, שאף אחת מהן לא באה בסופו של דבר לידי ביטוי מעשי. עם זאת הצליח ואנג לשכנע את היפנים לסייע בהכרה רשמית בממשלת נאנג'ינג משאר מעצמות הציר.
היסטוריה > פריצת דרך

כאשר ההתקפה היפנית נבלמה באוקיינוס השקט, התנאים נשארו עקביים באופן כללי בממשלתו של ואנג ג'ינג-ויי. המשטר המשיך להציג את עצמו כממשלתה הלגיטימית של סין, המשיך לפנות לצ'יאנג קאי-שק כדי להגיע להסכם שלום, והמשיך להתקוטט בריבונות המוגבלת שנתנו לו הכובשים היפנים. עם זאת, ב-1943, מנהיגים יפנים, ביניהם הידקי טוג'ו, הכירו בכך שהמלחמה פונה נגדם, והם חיפשו דרכים חדשות לחיזוק הכוחות היפנים המתוחים. לשם כך, נתנה טוקיו הכרה מלאה לממשלתו של ואנג ג'ינג-ויי כבעלת ברית מלאה, וכרתה ברית איתה. הסכם חדש זה העניק לממשלת נאנג'ינג שליטה ניהולית מוגברת על שטחה שלה, כמו גם יכולת מוגברת לקבל החלטות עצמיות מצומצמות. על אף הצלחתה זו, הייתה האמנה מאוחרת מדי, כך שתוכל לספק לממשלה החדשה משאבים מספיקים כדי לנצל את כוחותיה, ויפן לא הייתה מסוגלת להציע סיוע לשותפה החדשה.
היסטוריה > הכרה בינלאומית

ממשלת נאנג'ינג הלאומית קיבלה הכרה בינלאומית מועטה בלבד, וזכתה להכרה רק על ידי כמה מכוחות הציר. תחילה, נותנת החסות העיקרית שלה, יפן, קיוותה להגיע להסכם שלום עם צ'יאנג קאי-שק. אז העניקה הכרה רשמית במשטר ואנג ג'ינג-ויי למשך שישה חודשים מיום היווסדה, עד 30 בנובמבר 1940. ביולי 1941 הוכרה ממשלת נאנג 'ינג כממשלת לגיטימית של סין על ידי גרמניה ואיטליה. זמן קצר לאחר מכן, ספרד, סלובקיה, רומניה, בולגריה, קרואטיה ודנמרק הכירה גם במשטר ואנג ג'ינג-ויי כממשלה הלגיטימית של סין. האימפריה של מנצ'וקוו ומשטר נאנג'ינג הכירו הדדית ושמרו על משימות דיפלומטיות ומסחריות בתוך שטחן.
לאחר שהשיגה יפן יחסים דיפלומטיים עם הכס הקדוש ב-1942, הם ובעלי בריתם לחצו על האפיפיור פיוס השנים עשר להכיר במשטר בנאנג'ינג ולאפשר לשליח סיני להתמנות לשגריר בוותיקן, אך הוא סירב להיכנע ללחצים אלה. במקום זאת הגיע הוותיקן להסכם לא רשמי עם יפן, כי נציגם האפוסטולי בבייג'ינג ישלב ביקורים לקתולים בשטחה של ממשלת נאנג'ינג. האפיפיור התעלם גם מהצעתו של הנציג האפוסטולי הנ"ל, מריו זנין, שהמליץ באוקטובר 1941 שהוותיקן יכיר במשטר ואנג ג'ינג-ויי כממשלה הלגיטימית של סין.
צרפת במשטר וישי, למרות היותה קשורה למדינות הציר, התנגדה ללחץ היפני וסירבה להכיר במשטר ואנג ג'ינג-ויי, כאשר דיפלומטים צרפתים בסין הכירו בממשלת צ'יאנג קאי-שק.
היסטוריה > גיוס סינים עבור יפן

במהלך העימותים במרכז סין, השתמשו היפנים במספר שיטות לגיוס מתנדבים סינים. אוהדי היפנים, כולל מושל פרו-יפני של נאנג'ינג, או בעלי קרקעות מקומיים גדולים כמו טאו-ליאנג, פעלו לגיוס כפריים מקומיים תמורת כסף או מזון. היפנים גייסו 5,000 מתנדבים באזור אנהוי עבור הצבא. הכוחות היפנים והממשלה הלאומית המאורגנת השתמשו בסיסמאות כמו "התנגד לשודדים הקומוניסטים" או "התנגד לממשלה המושחתת ותמוך בממשלה הרפורמית" כדי להניע את התקפות הגרילה ולחזק את תמיכת האיכרים בהם.
היפנים השתמשו בשיטות שונות לגיוס האוכלוסייה המקומית. בתחילה, הפחד שימש מכשיר יעיל כדי לשמור על הסדר, אבל גישה זו השתנתה בעקבות הערכות של האידאולוגים הצבאיים היפנים. בשנת 1939, הצבא היפני ניסה כמה הצעות פופוליסטית, כולל:
רפורמה קרקעית על ידי חלוקת רכושם של בעלי קרקעות גדולים לנחלות קטנות והקצאתם לאיכרים מקומיים.
מתן שירותים רפואיים, כולל חיסון נגד כולרה, טיפוס וטיפולים למחלות אחרות
הקפדה על יחס הוגן של חיילים יפנים לנשים סיניות
פיזור כרוזים ממטוסים על מתן תגמולים לקבלת מידע מודיעיני
כסף ומזון היו לעיתים קרובות תמריצים שימושיים
פיזור ממתקים וצעצועים לילדים
מנהיגים בודהיסטים בתוך השטחים הסינים הכבושים נאלצו אף הם לשאת נאומים פומביים ולשכנע אנשים לתמוך בברית הסינית עם יפן.
החיים תחת המשטר

ממשלת ואנג סבלה מהתנגדות ציבורית נרחבת. ואנג נתפס כבוגד על ידי האוכלוסייה הסינית, לרבות הקואומינטנג והקומוניסטים, ושלטונו התערער בשל חבלה והתנגדות מתמשכת. בעקבות זאת, ובשל העובדה שסמכותה נפרשה רק על שטחי הכיבוש של יפן, מספר הנאמנים לשלטון היה נמוך, מה שמנע תפקוד תקין וסיוע בהקלת סבלם של הסינים תחת הכיבוש. חיי היומיום היו קשים לעיתים קרובות ברפובליקה הסינית של ממשלת נאנג'ינג. התושבים המקומיים פנו לשוק השחור כדי להשיג פריטים נחוצים. מוצרי צריכה נעשו נדירים ומחיריהם האמירו עם התרחבות המאמץ המלחמתי של יפן, בשנחאי לדוגמה הם עלו פי 11 עד 1941. היפנים הקימו גם מחנות מעצר של שבויי מלחמה, מחנות ריכוז ומרכזי הכשרה של טייסי קמיקזה.
מורשת

מותו של וונג ג'ינג-ויי (1944) הציל אותו מגורלם של חברי ממשלתו הבכירים שעמדו לדין על בגידה בחודשים שלאחר הכניעה היפנית. הוא, לצד סגנו צ'ן גונגבו, קיבלו את התואר "האנג'יאן", כלומר בוגדים במסורת של אנשי האן. בעשורים הבאים, ואנג ג'ינג-ויי וכל פרשת ממשלתו הפכו למוקד ויכוחים אקדמיים היסטוריים. באופן כללי, הערכות שנעשו על ידי חוקרים הפועלים ברפובליקה העממית של סין נתנו את הפרשנויות השליליות ביותר על המשטר הכושל, ואילו חוקרים מערביים בדרך כלל מעריכים יותר חיובית את הממשלה ואת ואנג ג'ינג-ויי, החוקרים הטייוואנים נמצאים בהערכתם אי שם באמצע בין שני קטבים אלה.
הערות שוליים

↑  Bate, Don (1941). Wang Ching Wei: Puppet or Patriot. Chicago: RF Seymour.,pp. 80-84
↑  Bate, Don (1941). Wang Ching Wei: Puppet or Patriot. Chicago: RF Seymour.,pp. 130-135
↑  Bate, Don (1941). Wang Ching Wei: Puppet or Patriot. Chicago: RF Seymour.,p. 144
↑  Bunker, Gerald (1972). The Peace Conspiracy: Wang Ching-wei and the China War, 1937-1941. Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press.,pp. 149-160
↑  Martin, Brian G. (2003-01-01). "'in My Heart I Opposed Opium': Opium and The Politics of the Wang Jingwei Government, 1940–45". European Journal of East Asian Studies. 2 (2): 365–410.
↑  Bunker, Gerald (1972). The Peace Conspiracy: Wang Ching-wei and the China War, 1937-1941. Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press,pp. 264-280
↑  Matos, Christine; Caprio, Mark (2015). Japan as the Occupier and the Occupied. New York, NY: Palgrave Macmillan. pp. 152–160.
↑  Martin, Brian G. (2003-01-01). "'in My Heart I Opposed Opium': Opium and The Politics of the Wang Jingwei Government, 1940–45". European Journal of East Asian Studies. 2 (2): 365–410,p. 385
↑  Dorn, Frank (1974). The Sino-Japanese War, 1937–41: From Marco Polo Bridge to Pearl Harbor. Macmillan. p. 243
↑  Cotterel, Arthur (2009). Western Power in Asia: Its Slow Rise and Swift Fall, 1415–1999. Wiley.,p. 217
↑  Brodsgaard, Kjeld Erik (2003). China and Denmark: Relations since 1674. Nordic Institute of Asian Studies. p. 111
↑  Chinese puppet government travel document Archived 2017-12-22 at the Wayback Machine. Published 23 September 2016. Retrieved 19 December 2017.
↑  Pollard, John (1014). The Papacy in the Age of Totalitarianism, 1914–1958. Oxford University Press. p. 329
↑  The "Magic" Background to Pearl Harbor, Volume 3. Department of Defense, pp. 243–247.
↑  Young, Ernest (2013). Ecclesiastical Colony: China's Catholic Church and the French Religious Protectorate. Oxford University Press. pp. 250–251
↑  Wang, Wei (2016). China's Banking Law and the National Treatment of Foreign-Funded Banks. Routledge.,pp. 31-32
↑  Chen, Jian-yue (2004). "American studies of Wang Jingwei:defining Nationalism". World History Review.
| מדינות הציר במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| מדינות הציר | גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית • האימפריה היפנית האימפריה היפנית • איטליה הפשיסטית איטליה הפשיסטית •  ממלכת הונגריה • ממלכת רומניה ממלכת רומניה • ממלכת בולגריה ממלכת בולגריה |  |
| מדינות בובה יפניות |  הודו החופשית • הפיליפינים הרפובליקה הפיליפינית השנייה •  הקיסרות הווייטנאמית •  מדינת בורמה • מנצ'וקוו מנצ'וקוו •  מנגג'יאנג •  ממשלת ואנג ג'ינג-ויי •  ממלכת קמפוצ'יאה •  ממלכת לואנג פרבאנג |  |
| מדינות בובה גרמניות |  הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית •  המדינה הסלובקית • נורווגיה הממשלה הלאומית •  המדינה ההלנית •  המדינה העצמאית של קרואטיה • הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה •  ממלכת אלבניה •  ממשלת ההצלה הלאומית •  מקדוניה העצמאית •  צרפת של וישי |  |
| מדינות בובה איטלקיות |  ממלכת אלבניה •  המדינה ההלנית •  המדינה העצמאית של קרואטיה •  מונטנגרו האיטלקית |  |
ואנג לבוש מדים סוקר מצעד צבאי, תחילת שנות הארבעים.
ואנג מקבל את פני הדיפלומט הנאצי, 1941
כתובת על בניין, עם הסיסמה: תנו תמיכה לואנג ג'ינגווי, 1940-45
שלישיית גשר הירקון

| --- | --- |

שלישיית גשר הירקון מופיעים בטקס פרס כינור דוד, 1964. משמאל: אריק איינשטיין, בני אמדורסקי ויהורם גאון
 מוקד פעילות:  תל אביב, ישראל
 תקופת הפעילות:  1964–1966 (כשנתיים)
 סוגה:  זמר עברי
 חברים
 אריק איינשטיין, בני אמדורסקי ויהורם גאון  אריק איינשטיין, בני אמדורסקי וישראל גוריון
 חברים לשעבר
 אריק איינשטיין בני אמדורסקי יהורם גאון ישראל גוריון 
 
שלישיית גשר הירקון בהרכבה השני, עם אריק איינשטיין, בני אמדורסקי וישראל גוריון
שלישיית גשר הירקון הייתה הרכב מוזיקלי שהתקיים בין השנים 1964–1966 בשני הרכבים. חברי ההרכב הראשון היו אריק איינשטיין, יהורם גאון ובני אמדורסקי. בתוכניתה השנייה של השלישייה החליף ישראל גוריון את יהורם גאון שעזב. לשלישייה תרומה נכבדת לזמר העברי.
היסטוריה

איינשטיין, אמדורסקי וגאון פעלו במסגרות אחרות קודם להקמת השלישייה. איינשטיין וגאון היו יוצאי להקת הנח"ל; אמדורסקי היה חבר בצמד "הדודאים" עם ישראל גוריון. השלושה בחרו בשם גשר הירקון בתל אביב שתמונתו אף הופיעה על עטיפות אלבומיהם: "גשר הירקון היה מקום מפגש לאמנים שיצאו להצגות והופעות, וכיוון שהיינו יוצאים להופעות של השלישייה ולחוד מגשר הירקון, מישהו אמר שנקרא לעצמנו כך".
השלישייה קמה כבר בסוף 1963, וערכה את הופעתה הראשונה במועדון החמאם ביפו בינואר 1964 בערב שהוקדש לפרר ז'אק. שלישיית גשר הירקון הופיעה בפסטיבל הזמר והפזמון תשכ"ד (1964), שם ביצעו את השיר "אותך". לאחר מכן הקליטה לרדיו מספר שירים, בהם חידושים לשירי להקת "הצ'יזבטרון" ושתי פרודיות על שירי "הביטלס" - "שייק" מתוך הסרט "דליה והמלחים", ו"למה את לא יוצאת איתי" אשר היה תרגום של חיים חפר לשיר "From Me to You".
הקהל לא קיבל היטב את ההופעות הראשונות של הלהקה, שהורכבו משירי ארץ ישראל נושנים כמו "כנרת שלי". כדי להציל את התוכנית הציעו מפיקי הלהקה, דן בן אמוץ וחיים חפר, לפנות לפזמונאית נעמי שמר, והיא תרמה לשלישייה שירים שהפכו ללהיטים כמו "לילה בחוף אכזיב", "איילת אהבים" ו"סרנדה לך". גם חיים חפר תרם ללהקה שירים מצליחים, כמו "אל תעברי לבד ילדה ברחוב" ו"איזה יום יפה".
בשנת 1964 הקליטה השלישייה את האלבום "אהבה ראשונה" והעלתה תוכנית בשם זה בהפקה ועריכה של בן-אמוץ וחפר, עם הפקה מוזיקלית של יצחק גרציאני. השירים שנכללו באלבום ובמופע היו "לילה בחוף אכזיב", "איילת אהבים", "כשאור דולק בחלונך", "אם רק תבואי בחמש", "אל תעברי לבד ילדה ברחוב" ועוד.
לאחר מכן פרש יהורם גאון מההרכב והחליף אותו ישראל גוריון. ב-1966 הוציאה השלישייה את אלבומה השני, "התוכנית החדשה", בו נכללו השירים "העיר באפור" (אותו כתבה נעמי שמר בעת שהותה בפריז במיוחד לשלישייה), "קרב הראל", "הכל בגלל האהבה" ו"סימן שאתה צעיר". ברבות השנים סיפר איינשטיין על החילופים בהרכב, כי לכאורה הוא היה הוותיק בהרכב, אך בדיעבד הבין שייתכן ולמעשה מבחינת הקהל נתפס ההרכב כמעין הרחבה של "הדודאים", הרכבם של אמדורסקי וגוריון, וחשש שמא הקהל שאל את עצמו: "מי זה הגבוה הזה שמפריע להרכב הדודאים?".
בפסטיבל הזמר באותה שנה זכתה השלישייה במקום השני עם השיר "ריח תפוח ואודם שני", וזמן קצר לאחר מכן התפרקה.
ב-1989 הוציאה חברת התקליט חיפה בשיתוף עם הד ארצי את האוסף "השנים הראשונות" שלמרות שהוא אוסף משותף לאריק איינשטיין ויהורם גאון, הוא כולל בין היתר גם 13 שירים בולטים שבוצעו במסגרת הרכב זה (ונלקחו מהאלבומים של השלישייה).
דיסקוגרפיה

אהבה ראשונה - 1964; אריק איינשטיין, יהורם גאון ובני אמדורסקי; ישראפון.
התוכנית החדשה - 1966; אריק איינשטיין, בני אמדורסקי וישראל גוריון; ישראפון.
שלושרים על גשר הירקון 1991; חנן יובל, בני אמדורסקי וישראל גוריון.
אוסף - 2001; אריק איינשטיין, בני אמדורסקי, ישראל גוריון ויהורם גאון; מדיה דיירקט.
הערות שוליים

↑  דודי פטימר, ‏יהורם גאון חוזר לימים היפים עם אריק איינשטיין ובני אמדורסקי, באתר מעריב אונליין, 30 באפריל 2017
↑  טלילה בן זכאי, עוד שלישיית זמר... (בתוך: "פופיק" עושה קאריירה...), מעריב, 10 בספטמבר 1963
↑  טלילה בן זכאי, הבנים והנכדים של "האחים", מעריב, 10 בינואר 1964
↑  יואב קוטנר, סוף עונת התפוזים – אריק אינשטיין, באתר YouTube
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296503005171  LCCN: no2006126349  MusicBrainz: c8b4bd01-dff6-4bf7-9050-bac02307f40c  VIAF: 131894717   WorldCat (עם VIAF): 131894717
בית החזה

| --- | --- |

 שיוך:  subdivision of trunk proper, ישות אנטומית מסוימת 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (116) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  thorax 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A01.1.00.014 
 TA2 (2019):  125 
 FMA:  9576 
 קוד MeSH:  A01.923.761 
 מזהה MeSH:  D013909 
 
בית החזה הוא חלק בגוף היונקים והעופות הממוקם בין הצוואר לבטן, ממנה הוא מופרד על ידי הסרעפת. הבסיס הגרמי של בית החזה הוא כלוב הצלעות, המורכב, אצל האדם, מ-24 צלעות, בכל צד 12 צלעות כשבאמצע ממוקמת עצם החזה. בתוך חלל בית החזה נמצאות הריאות וביניהן, מאחורי עצם החזה, הלב.
אצל חרקים ושאר פרוקי-רגליים מורכב בית החזה מלוחות קשים המתחברים לראש ולבטן בעזרת רצועה היכולה לשמש גם כמפרק. רגליהם וכנפיהם צומחות מבית החזה.
גלריה

חזה של גבר
תצלום רנטגן של בית החזה
ראו גם

עצם החזה
שדיים
תפיסת קדם חזה
הנשמות הטהורות

| --- | --- |

עטיפת האלבום "הנשמות הטהורות" עם תמונות חברי ההרכב המקורי.  מימין לשמאל: יורם ירוחמי, נתן כהן, נאוה ברוכין
 תקופת הפעילות:  1972 – יולי 1975
 סוגה:  זמר עברי
 חברת תקליטים:  הד ארצי
 חברים
 נתן כהן יורם ירוחמי נאוה ברוכין (1972–1974) עירית בולקא (1974–1975)
הנשמות הטהורות הייתה להקה ישראלית שפעלה בעיקר בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20. חבריה היו נתן כהן, יורם ירוחמי ונאוה ברוכין, שהוחלפה ב-1974 על ידי עירית בולקא.
היסטוריה

כהן וירוחמי שירתו יחד בצוות הווי הנדסה קרבית בצה"ל. כהן הלחין כמה משירי הצוות שזכו להתפרסם. ברוכין שירתה בצוות הווי חטיבת הצנחנים. לאחר שחרורם מצה"ל בסוף 1972 חברו כהן וירוחמי לברוכין כדי להקים את להקת הנשמות הטהורות, שנשענה בין היתר על כישרונו של כהן. כהן הנהיג את הלהקה, הלחין את רוב שיריה, כתב חלק ממילותיהם, ועיבד את חלקם.
בשנת 1973 הקליטה הלהקה מספר שירים שזכו להצלחה במצעדי הפזמונים, כגון "שלא ייגמר לי הלילה", ו"אחכה לך" (שהיה מזוהה עם אותה תקופה) שניהם הגיעו למקום ראשון במצעדים השבועיים בגל הקל. במצעד השנתי של גלי צה"ל בשנת תשל"ג הם נבחרו ל"שלישית השנה". עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים גויסו חבריה לשירות מילואים ממושך כצוות הווי ובידור, שירות אשר פגע במערכת היחסים בין החברים בתוך הלהקה ובתנופת ההצלחה שצברה.
בשנת 1975 יצא בהוצאת הד ארצי אלבומה היחיד של הלהקה, שנקרא בפשטות "הנשמות הטהורות". מתי כספי היה אחראי לעיבודים ולהפקה המוזיקלית של האלבום (וגם הלחין את השיר "שלא ייגמר לי הלילה").
השיר שעל שמו נקראת הלהקה, "ברחוב הנשמות הטהורות", לא הוקלט מחדש בביצוע הלהקה, ובאלבום מופיעה גרסה בביצוע צוות הווי הנדסה קרבית. זאת ועוד - ברוכין לא שרה בהקלטה כי היא לא הייתה חלק מאותו צוות הווי וירוחמי לא שר בהקלטה אף על פי שהיה חלק מאותו צוות הווי; מכיוון שירוחמי היה חולה באותו יום, החליף אותו כספי בקולות, כך ששיר הנושא של האלבום ושל הלהקה, לא מבוצע למעשה על ידי הלהקה, אלא על ידי כהן וכספי.
"קפה אצל ברטה", שיר אחר מהאלבום, שנכתב על ידי אהוד מנור ונתן כהן, יצא מוקדם יותר, ב-1974, באלבום תחת אותו שם של יגאל בשן, שמאס בהמתנה להקלטה של הלהקה. הלהקה תכננה לצרף לאלבום גם ביצוע שלה לשיר "קפה טורקי" (מאת יענקל'ה רוטבליט), אולם ההקלטה של ביצוע זה אבדה במחסני חברת התקליטים ונמצאה רק באמצע שנות ה-90. הביצוע נכלל בסופו של דבר בתקליטור שיצא ב-2002.
זמן קצר טרם צאת האלבום פרשה ברוכין מן הלהקה, והוחלפה בעירית בולקא (מלהקת חיל השריון). ההרכב החדש הקליט מספר שירים, אשר מתוכם הצליחו "יש ללכת עם הזמן" ו"בחיק הטבע" (שנקרא גם שיר המסטול), למרות זאת לא הצליח ההרכב להחזיק מעמד והלהקה התפרקה בחודש יולי 1975.
לאחר פירוק הלהקה פרש ירוחמי מעולם המוזיקה. ברוכין ובולקא המשיכו לפעול במשך מספר שנים, אך בסופו של דבר פרשו מעולם המוזיקה וחזרו בתשובה. נתן כהן המשיך ליצור ולפעול. בשנת 1991 הוציא כהן אלבום שהורכב ממבחר הקלטות מקוריות של "הנשמות הטהורות" ומשירים חדשים, שבחלקם אירח את נאוה ברוכין.
בשנת 2002 יצא אלבומה היחיד של הלהקה על גבי דיסק במהדורה מחודשת (בסדרת "מבראשית" של הד ארצי), הכוללת גם שירי בונוס שראו אור לראשונה.
בפברואר 2015 פורסם שיר חדש שהקליט באותה העת ההרכב המקורי של הנשמות הטהורות ושמו "איך יכולת שלא" (מילים: ענת הראל, לחן: נתן כהן ויורם ירוחמי).
שירים מוקלטים

קפה אצל ברטה (מילים: אהוד מנור, לחן: נתן כהן)
אחכה לך (מילים: דודו ברק לחן: נתן כהן)
שלא ייגמר לי הלילה (מילים: יהודה שביט לחן: מתי כספי)
לא הולך עם כל הלב (מילים: אבי וולף לחן: נתן כהן)
שחור לבן שחור (מילים: דודו ברק לחן: נתן כהן)
חלפה שנה (מילים: שייקה פייקוב לחן: נתן כהן ואריה ברק)
נאום היונה (מילים: אהוד מנור לחן: נתן כהן)
כוכב קטן (מילים ולחן: נתן כהן)
הוא שמחפש את המחר (מילים: גידי קורן לחן: נתן כהן)
ברחוב הנשמות הטהורות (מילים: שמעון ספיר לחן: נתן כהן)
שניים (פסטיבל הזמר 1974)
היורדת (ההרכב השני של הלהקה, פסטיבל הזמר 1975)
שיר המסטול (בחיק הטבע)
ללכת עם הזמן
קפה טורקי (מילים: יענקל'ה רוטבליט לחן: נתן כהן, ביצוע לשיר המפורסם, שהקליט ההרכב השני של הלהקה, הלך לאיבוד ונמצא בשנות ה-90 במחסני הד ארצי)
איך יכולת שלא (מילים: ענת הראל, לחן: נתן כהן ויורם ירוחמי)
הערות שוליים

1 2  דודי פטימר, ‏50 שנה לאלבום הקלאסי: שלישיית הנשמות הטהורות חוזרת לשיאי ההצלחה, באתר מעריב אונליין, 24 ביוני 2023
↑  איתמר זהר, למה האלבום היחיד והמיוחד של "הנשמות הטהורות" יצא רק אחרי שהלהקה התפרקה?, באתר הארץ, 28 במאי 2017
↑  על מעורבותו של מתי כספי באלבום הלהקה, מתוך האתר של מתי כספי
↑  חן לב, ‏אחרי 40 שנה: שלישיית "הנשמות הטהורות" מקליטים סינגל חדש, באתר מעריב אונליין, 7 באפריל 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302875705171  MusicBrainz: e2ab320c-3a8e-4b1a-9fac-86d7154519b1  VIAF: 158817883   WorldCat (עם VIAF): 158817883 
איור השיר "איך יכולת שלא" שפורסם בשנת 2015
פרנק בארט

פרנק אלויסיוס בארֶט (באנגלית: Frank Aloysius Barrett‏; 10 בנובמבר 1892 — 30 במאי 1962) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי ממדינת ויומינג. במרוצת השנים ייצג בארט את ויומינג בית הנבחרים של ארצות הברית, אחר כך היה מושלהּ, ולבסוף כיהן מטעמה בסנאט של ארצות הברית.