stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Britain's Got Talent
רשימת הזוכים

| עונה | החלה | הסתיימה | שם הזוכה | פרס | מקצוע / מופע | גיל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 9 ביוני 2007 | 17 ביוני 2007 | פול פוטס | £100,000 | זמר | 47 |
| 2 | 12 באפריל 2008 | 31 במאי 2008 | ג'ורג' סמפסון | £100,000 | רקדן | 24 |
| 3 | 11 באפריל 2009 | 30 במאי 2009 | Diversity | £100,000 | להקת ריקוד רחוב |  |
| 4 | 17 באפריל 2010 | 5 ביוני 2010 | Spelbound | £100,000 | קבוצת אקרובטיקה |  |
| 5 | 16 באפריל 2011 | 4 ביוני 2011 | ג'יי מקדוואל | £100,000 | זמר | 31 |
| 6 | 24 במרץ 2012 | 12 במאי 2012 | אשלי ופודסי | £500,000 | מופע כלבים מאולפים |  |
| 7 | 13 באפריל 2013 | 8 ביוני 2013 | אטרקציה | £250,000 | להקת תיאטרון |  |
| 8 | 12 באפריל 2014 | 7 ביוני 2014 | Collabro | £250,000 | להקת בנים |  |
| 9 | 11 באפריל 2015 | 31 במאי 2015 | Jules O'Dwyer & Matisse | £250,000 | מופע כלבים מאולפים |  |
| 10 | 9 באפריל 2016 | 28 במאי 2016 | ריצ'רד ג'ונס | £250,000 | קוסם | 27 |
| 11 | 15 באפריל 2017 | 3 ביוני 2017 | טוקיו מאיירס | £250,000 | פסנתרן | 34 |
| 12 | 14 באפריל 2018 | 3 ביוני 2018 | איש הקול האבוד | £250,000 | קומיקאי | 37 |
| 13 | 6 באפריל 2019 | 2 ביוני 2019 | קולין תאקרי | £250,000 | זמר | 89 |
| 14 | 11 באפריל 2020 | 10 באוקטובר 2020 | ג'ון קורטני | £250,000 | זמר ופסנתרן | 47 |
| 15 | 16 באפריל 2022 | 5 ביוני 2022 | אקסל בלייק | £250,000 | קומיקאי | 33 |
| 16 | 15 באפריל 2023 | 4 ביוני 2023 | ויגו וון | £250,000 | קומיקאי | 34 |
| 17 | 20 באפריל 2024 | 2 ביוני 2024 | סידני כריסמס | £250,000 | זמרת | 28 |
| 18 | פברואר | 2025 | TBA | £250,000 | TBA | TBA |
סקירת עונות > עונה 1 (2007)

העונה הראשונה שודרה בשנת 2007, בין ה-9 ל-17 ביוני. האודישנים לעונה זו התקיימו בערים מנצ'סטר, בירמינגהם, לונדון וקרדיף, בין ינואר לפברואר של אותה שנה. העונה כללה שלושה חצאים-גמר חיים, בהם השתתפו 24 מתמודדים, כולם התחרו על הזדמנות להופיע בהופעה המלכותית ולזכות בפרס כספי של £100,000. בעונה זכה זמר האופרה פול פוטס, והתוצאות של שאר המתמודדים לא פורסמו.
סקירת עונות > עונה 2 (2008)

העונה השנייה שודרה בשנת 2008, בין ה-12 באפריל ל-31 במאי, וכללה שינויים משמעותיים. העונה ארכה זמן רב יותר, האודישנים התקיימו בבלקפול וגלאזגו, העיר האחרונה היא סקוטלנד לאחר תלונות רבות על שלא הוזמנה לעונה הקודמת (יחד עם מנצ'סטר, בירמינגהם, לונדון וקרדיף). בנוסף, היו חמישה חצאי-גמר חיים, בהם השתתפו 40 מתמודדים. בעונה זכה הרקדן ג'ורג' סמפסון, וצמד הרקדנים Signature הגיע למקום השני, והזמר אנדרו ג'ונסטון הגיע למקום השלישי.
סקירת עונות > עונה 3 (2009)

העונה השלישית שודרה בשנת 2009, בין ה-11 באפריל ל-30 במאי, והאודישנים התקיימו באותן חמש ערים כמו בעונה הקודמת. בהתחלה היה שינוי בפורמט עם הוספת שופטת רביעית, קלי ברוק, אך זו הוסרה מספר ימים לאחר תחילת האודישנים. העונה זכתה להקת הריקוד Diversity, והזמרת סוזן בויל הגיעה למקום השני, והסקסופוניסט ג'וליאן סמית הגיע למקום השלישי. זו העונה הנצפית ביותר בהיסטוריה של "Britain's Got Talent", עם ממוצע צפייה של מעל ל-13.3 מיליון צופים.
סקירת עונות > עונה 4 (2010)

העונה הרביעית שודרה בשנת 2010, בין ה-17 באפריל ל-5 ביוני. פרק אחד מהעונה, שהיה אמור להיות משודר ב-22 במאי, הוקדם ל-23 במאי כדי להימנע מהתנגשות עם שידור חי של גמר ליגת האלופות. האודישנים התקיימו באותן חמש ערים, אך בנוסף הוספה העיר ניוקאסל. בעונה זכתה להקת הסטודנטים הגימנסטיים Spelbound, עם הצמד הרקדנים Twist and Pulse במקום השני, והמתופף קירן גאפני במקום השלישי.
סקירת עונות > עונה 5 (2011)

העונה החמישית שודרה בשנת 2011, בין ה-16 באפריל ל-4 ביוני, והיא הייתה הראשונה ששודרה באיכות גבוהה (HD). האודישנים התקיימו בערים מנצ'סטר, בירמינגהם, לונדון, עם הוספת ליברפול. בעונה זכתה הזמרת ג'אי מקדואל, עם הזמר רונן פארק במקום השני, ולהקת הבנים New Bounce במקום השלישי.
סקירת עונות > עונה 6 (2012)

העונה השישית שודרה בשנת 2012, בין ה-24 במרץ ל-12 במאי. בפרק זה הוגדל הפרס הכספי מ-£100,000 ל-£500,000, והוספה תכונה חדשה שנקראה "Wildcard", שאפשרה לשופטים לבחור מתמודד שהודח בחצי הגמר לחזור ולהתחרות בגמר. העונה כללה ארבעה שופטים, ובסופו של דבר נוספו אודישנים באמצעות יוטיוב. בעונה זכה צמד של מאלף הכלבים Ashleigh ו-Pudsey, עם הצמד האופרה Jonathan ו-Charlotte במקום השני, ומקהלת ילדים Welsh Boys Choir במקום השלישי.
סקירת עונות > עונה 7 (2013)

העונה השביעית שודרה בשנת 2013, בין ה-13 באפריל ל-8 ביוני. במהלך העונה הייתה הפסקה ב-29 במאי עקב שידור חי של משחק כדורגל בין אנגליה ואירלנד. בעונה זכתה להקת תיאטרון הצללים Attraction, עם הקומיקאי ג'ק קרול במקום השני, וצמד האופרה Richard & Adam במקום השלישי.
סקירת עונות > עונה 8 (2014)

העונה השמינית שודרה בשנת 2014, בין ה-12 באפריל ל-7 ביוני. עונה זו הייתה הראשונה שהציגה את באזר הזהב ("Golden Buzzer"), וכן הייתה הראשונה שלא קיימה אודישנים בסקוטלנד מאז העונה הראשונה. בעונה זכתה להקת הבנים Collabro, עם הזמרת Lucy Kay במקום השני, והצמד הראפרים Bars & Melody במקום השלישי.
סקירת עונות > עונה 9 (2015)

העונה התשיעית שודרה בשנת 2015, בין ה-11 באפריל ל-31 במאי. בשנה זו שופרה תכונת ה-Wildcard, ושופטי התוכנית יכלו להוסיף מתמודד שהודח לחצי הגמר לגמר עצמו. בעונה זכו צמד מאלפי הכלבים Jules O'Dwyer & Matisse, עם הקוסם Jamie Raven במקום השני, ומקהלת Welsh Côr Glanaethwy במקום השלישי.
סקירת עונות > עונה 10 (2016)

העונה העשירית שודרה בשנת 2016, בין ה-9 באפריל ל-28 במאי. אודישנים התקיימו בליברפול, בירמינגהם ולונדון. בעונה זכה הקוסם ריצ'רד ג'ונס, עם הזמר Wayne Woodward במקום השני, וצמד הרקדנים Boogie Storm במקום השלישי.
סקירת עונות > עונה 11 (2017)

העונה האחת-עשרה שודרה בשנת 2017, בין ה-15 באפריל ל-3 ביוני. העונה כללה שני שינויים עיקריים: מספר המתמודדים בחצי הגמר הופחת ל-40, ושיטת ההצבעה שונתה כך שהשניים עם מספר הקולות הגבוה ביותר עלו לגמר. בעונה זכתה הפסנתרן Tokio Myers, עם הקוסמת Issy Simpson במקום השני, והקומיקאי Daliso Chaponda במקום השלישי.
סקירת עונות > עונה 12 (2018)

העונה השתים-עשרה שודרה בשנת 2018, בין ה-14 באפריל ל-3 ביוני. העונה חזרה לשיטת הצבעה עם הקולות של השופטים בגמר, והתקיימו אודישנים במנצ'סטר, בלקפול ולונדון. בעונה זכה הקומיקאי Lost Voice Guy, עם הזמר Robert White במקום השני, והזמר Donchez Dacres במקום השלישי.
סקירת עונות > עונה 13 (2019)

העונה השלוש-עשרה שודרה בשנת 2019, בין ה-6 באפריל ל-2 ביוני. בעונה זכה הזמר Colin Thackery, עם המנטליסט Marc Spelmann (הידוע בשם "X") במקום השני, והקוסם Ben Hart במקום השלישי.
סקירת עונות > עונה 14 (2020)

העונה הארבע-עשרה שודרה בשנת 2020, אך בשל מגפת הקורונה חולקה לשני חלקים. בעונה זכה הפסנתרן הקומי Jon Courtenay, עם מקהלת שפת סימנים Sign Along With Us במקום השני, והקומיקאי Steve Royle במקום השלישי.
סקירת עונות > עונה 15 (2022)

העונה החמש-עשרה שודרה בשנת 2022, בין ה-16 באפריל ל-5 ביוני. בעונה זכה הקומיקאי Axel Blake, עם הפיתומות Jamie Leahey במקום השני, והזמר Tom Ball במקום השלישי.
סקירת עונות > עונה 16 (2023)

העונה השש-עשרה שודרה בשנת 2023, בין ה-15 באפריל ל-4 ביוני. שופטי העונה היו Bruno Tonioli במקום דוויד וויליאמס, והיו שמונה באזרי-זהב. בעונה זכה הקומיקאי הנורווגי Viggo Venn, עם הרקדנית Lillianna Clifton במקום השני, והקוסם Cillian O'Connor במקום השלישי.
סקירת עונות > עונה 17 (2024)

העונה השבע-עשרה שודרה בשנת 2024, בין ה-20 באפריל ל-2 ביוני. העונה כללה תשעה באזרי-זהב, ובעונה זכתה הזמרת Sydnie Christmas, עם הקוסם Jack Rhodes במקום השני, והצמד Abigail & Afronitaaa במקום השלישי.
סקירת עונות > עונה 18 (2025)

העונה השמונה-עשרה צפויה להיות משודרת בפברואר 2025. בעקבות מותו של ליאם פיין, סיימון קאוול יהיה חסר בחלק מהאודישנים הראשוניים, ו-KSI יתארח בתור שופט. האודישנים יוקלטו בבלקפול בלבד, בפעם הראשונה בהיסטוריה של התוכנית.
ספין-אופים

סטיבן מולהרן הנחה את תוכנית האחות של Britain's Got Talent בין השנים 2007–2019Britain's Got More Talent (2007–2019): תוכנית אחות ששודרה ב-ITV2 בין השנים 2007–2019 בהנחיית סטיבן מולהרן. כל סדרה שודרה במקביל לעונה הראשית של "Britain's Got Talent", עם פרקים ששודרו לאחר כל פרק של התוכנית המרכזית. התוכנית הציגה ראיונות עם משתתפים והופעות שלא הוצגו בתוכנית הראשית. במהלך פרקי השידור החי, התוכנית כללה גם פרקי "after-show" ("אחרי התכנית") עם ראיונות עם מתמודדים שהעפילו לשלבי חצי-הגמר, גמר ושיחות עם השופטים. ב-2019, "Britain's Got More Talent" הועברה לפלטפורמות מקוונות והוחלפה ב-"Britain's Got Talent: Unseen", ששודרה ב-ITV Hub. ב-2022 לא חזרו עם תוכנית אחות כלל.
Britain's Got Talent: The Champions (2019): ב-2019, סימון קאוול יצר ספין-אוף בינלאומי בהשראת "America's Got Talent: The Champions". התוכנית הציגה את הזוכים והמתמודדים המובילים מכל גרסאות "Got Talent" ברחבי העולם, שהתחרו על תואר "אלוף העולם". העונה שודרה באוגוסט 2019 וניצחו בה צמד הלהקה "Twist and Pulse".
Britain's Got Talent Christmas Spectacular (2020): ספיישל חג המולד אחד ששודר ב-25 בדצמבר 2020. התוכנית הציגה את האקטים המרגשים ביותר מההיסטוריה של "Britain's Got Talent", ושודרה בהנחיית אנטוני מקפרטלין ודקלן דונלי.
Britain's Got Talent: The Ultimate Magician (2022): ספיישל אחד ששודר ב-18 בדצמבר 2022, עם המתמודדים הקוסמים המובילים מכל העונות. המתמודדים התחרו על תואר "הקוסם הגדול ביותר" ומלגת 50,000 לירות. התוכנית שודרה בהנחיית סטיבן מולהרן.
BGT Reacts (2024): תוכנית שיצאה ב-ITVX לקראת עונת 2024. התוכנית מציגה יוצרים בריטים שמגיבים לאקטים ששודרו ב-"Britain's Got Talent".
פרסים וזכיות

התוכנית Britain's Got Talent הייתה מועמדת פעמים רבות לפרס הטלוויזיה הלאומית הבריטית בקטגוריית "תוכנית הכישרונות הפופולרית ביותר" מאז 2007, אך לרוב הפסידה לתוכניות The X Factor ו-Strictly Come Dancing. עם זאת, הצמד Ant & Dec (אנט ודק) זכה ברציפות בפרס "המנחים הפופולריים ביותר" באותו טקס במשך 22 שנים (נכון לספטמבר 2023).
בנוסף, התוכנית הייתה מועמדת לשני פרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה (BAFTA) בשנת 2008, אך לא זכתה. היא הייתה מועמדת גם לפרסי TV Quick and Choice בקטגוריית "תוכנית הכישרונות הטובה ביותר" בשנים 2007 ו-2008, אך הפסידה ל-The X Factor ול-Strictly Come Dancing בהתאמה.
בין הפרסים בהם זכתה התוכנית:
פרס אגודת הטלוויזיה המלכותית בשנת 2008 על הישגים טכניים.
ארבעה פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון-בריטניה מתוך חמש מועמדויות.
פרס Digital Spy Reality בשנת 2009 עבור המתמודד האהוב ביותר (ג'ורג' סמפסון).
התוכנית המשיכה להיות מועמדת לפרסים לאורך השנים, וזכתה במספר פרסי BAFTA לטלוויזיה עבור "תוכנית הבידור הטובה ביותר" בשנים 2010, 2018 ו-2019. בנוסף, השופטים שלה קיבלו הכרה, כאשר דייוויד ווליאמס זכה בפרס "שופט השנה" מספר פעמים, בעוד שסיימון קאוול היה מועמד באופן קבוע.
המנחים Ant & Dec ממשיכים לשמור על רצף הזכיות שלהם בפרס "המנחים הטלוויזיוניים הפופולריים ביותר", כשהם זכו גם בשנת 2024.
ביקורת

הפסיכולוג גלן וילסון מתח ביקורת על התוכנית וכינה אותה "מופע פריקים", בטענה כי חסרונות המשתתפים חשובים לא פחות מהכישרון שלהם, וכי הקהל נהנה מהלחץ המופעל עליהם.
הזמרת MC Kinky טענה בשנת 2012 כי תוכניות כמו Britain’s Got Talent ו-The X Factor הופכות את המוזיקה ל"שעשועון זול" המונע משיקולים כלכליים, במקום לטפח אמנים אמיתיים. היא אף כינתה זאת "ג'אנק פוד רקוב" שאין לה שום קשר אליו.
בשנת 2013, ברוס פורסיית' ביקר את השתתפותם של ילדים בתוכנית והציע ליצור גרסה מיוחדת עבורם. סיימון קאוול הגיב בזלזול לדבריו. כוכבת הפופ ג'סי ג'יי הצטרפה לביקורת, כשהביעה הסתייגות מהליך המיונים וטענה כי הוא נועד ללעג ואינו צריך להיות חוקי.
סיבוב הופעות חי

בין השנים 2008–2011, מתחרי חצי-גמר, פיינליסטים וזוכי "Britain’s Got Talent" השתתפו בסיבוב הופעות חי בשם "Britain’s Got Talent Tour". הסיבוב כלל מופעים שנערכו בערים שונות ברחבי בריטניה במהלך חודשי הקיץ, ביניהן: לונדון, מנצ'סטר, ליברפול, בירמינגהם, בלפסט, גלאזגו ועוד.
הסיבוב הראשון, שהונחה על ידי סטיבן מולרן, הוכרז באפריל 2008 וזכה לביקוש גבוה, מה שהוביל להגדלת מספר ההופעות מ-12 ל-22, כולל הופעות צהריים ודואט מיוחד של פאריל סמית' ואנדרו ג'ונסטון.
בשנת 2009, מולרן הנחה סיבוב נוסף, שהחל עם ארבע הופעות בלבד, אך הורחב ל-18 בשל הביקוש. הוא כלל מופעים של סוזן בויל, ג'ורג' סמפסון, סטברוס פלטלי, דיברסיטי, פלולס, איידן דייוויס ועוד.
בשנת 2010, נערך הסיבוב השלישי, שהתרחב משמעותית וכלל 16 ערים ו-23 הופעות. הוא הונחה על ידי הקומיקאי פאדי מקגינס וכלל מופעים של הפיינליסטים של אותה שנה, ביניהם Spelbound, Twist & Pulse, טינה וצ'אנדי וליאם מקנאלי.
בשנת 2011, נערך הסיבוב הרביעי והאחרון, שוב בהנחיית מולרן, עם הופעות של פיינליסטים כמו ג'אי מקדואל, רונן פארק, ניו באונס ולס גיבסון. עם זאת, מכירות הכרטיסים צנחו עקב חוסר עניין שנבע מהמצב הכלכלי באותה שנה.
בשל החשש שסיבוב נוסף ייכשל, הוחלט לבטל את הסיבוב המתוכנן ל-2012.
מרצ'נדייז

לתוכנית Britain’s Got Talent יצאו 6 מוצרים רשמיים (מרצ'נדייזינג):
Best of The Auditions DVD (2009) – תקליטור אוסף רגעי האודישנים הטובים ביותר.
The Electronic Board Game (2009) – משחק קופסה אלקטרוני המבוסס על התוכנית.
The Magic Set (2009) – ערכת קסמים בהשראת התוכנית.
Finalists of 2009: Annual 2010 (2009) – ספר שנתי עם פיינליסטי 2009.
Be the Judge Buzzer (2010) – באזר (זמזם) שמדמה את חוויית השיפוט בתוכנית.
Finalists of 2010: Annual 2011 (2010) – ספר שנתי עם פיינליסטי 2010.
מרצ'נדייז > אפליקציה

מאז 2010, הייתה זמינה אפליקציה רשמית של Britain’s Got Talent בחנויות App Store ו-Google Play. תכונות האפליקציה השתנו מדי שנה וכללו באזר אינטראקטיבי, סקרים, חידונים, קטעי וידאו מהתוכנית ועדכונים מהרשתות החברתיות.
בשנת 2015, נוספה אפשרות הצבעה חינמית – כל משתמש קיבל 5 הצבעות חינם לכל חלון הצבעה בחצאי-הגמר והגמר.
ב-11 באפריל 2022, האפליקציה הוסרה ולא זמינה יותר. ההצבעות מתבצעות כעת דרך האתר הרשמי של ITV.
ערוץ היוטיוב

ב-13 באפריל 2008 נפתח ערוץ היוטיוב הרשמי של התכנית, בו עלו קטעי אודישנים ותוכניות מתוכנית הטלוויזיה הרשמית.
נכון ל-5 בפברואר 2025, הועלו לערוץ 4,951 סרטונים, כשסך הצפיות הכולל עבר את רף ה-12 מיליארד וחצי צפיות. לערוץ רשומים 20.7 מיליון רשומים.
הערות שוליים

↑  Simon Cowell and The Talent Show Story - British Television (באנגלית אמריקאית)
1 2  Fern Britton was supposed to be Britain's Got Talent judge | Unreality TV, web.archive.org, ‏2013-12-30
1 2  O'Grady to host prime-time talent show, Digital Spy, ‏2005-08-13 (באנגלית בריטית)
1 2  Sunday People,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'Paul O'Grady: I gave up chance to host Britain's Got Talent, The Mirror, ‏2010-09-04'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'(באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000006-QINU`"'
↑  BGT: Is a golden buzzer a good idea?, Digital Spy, ‏2014-01-17 (באנגלית בריטית)
↑  Wed, 12 Feb, 2014 - 17:05, Ant and Dec 'couldn't bear' taking Cowell's place on BGT, Irish Examiner, ‏2014-02-12 (באנגלית)
↑  Britain’s Got Talent shock as acts have to perform again to get into semi-finals, STV Entertainment (באנגלית)
↑  Fountain Studios, home to The X Factor and BGT, sold for £16 million, Metro, ‏2016-01-16 (באנגלית)
↑  "Brook axed as talent show judge" (באנגלית בריטית). 2009-01-20. נבדק ב-2025-02-04.
↑  Kelly Brook axed from Britain's Got Talent, The Independent, ‏2009-01-20 (באנגלית)
↑  Alun Palmer, Kelly Brook axed as Britain's Got Talent judge after just six days - Exclusive, The Mirror, ‏2009-01-20 (באנגלית)
↑  Mirror.co.uk, Britain’s Got Talent in turmoil as Piers Morgan quits for US and Simon Cowell tires of 'horrific' acts, The Mirror, ‏2010-06-15 (באנגלית)
↑  Hasselhoff exits 'Britain's Got Talent', Digital Spy, ‏2011-11-29 (באנגלית בריטית)
↑  Britain's Got Talent announces Ashley Banjo as Simon Cowell's replacement for semi-finals, Digital Spy, ‏2020-08-23 (באנגלית בריטית)
↑  "David Walliams replaced by Bruno Tonioli as Britain's Got Talent judge" (באנגלית בריטית). 2023-01-24. נבדק ב-2025-02-04.
↑  "BGT (@BGT) on X". X (formerly Twitter) (באנגלית). נבדק ב-2025-02-04.
1 2 3  Britain's Got Talent news | BGT contestants, spoilers and results, TellyMix'"`UNIQ--nowiki-00000037-QINU`"'(באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000038-QINU`"'
↑  "ITV delays Britain's Got Talent live finals over coronavirus". The Independent (באנגלית בריטית). נבדק ב-2025-02-04.
↑  T. V. Zone, BRITAIN'S GOT TALENT RELOCATES AUDITIONS TO BLACKPOOL, FILMING TO RESUME IN 2025, TV Zone UK, ‏2024-11-08 (באנגלית)
↑  Britain's Got More Talent fans try to save show after it's pulled from TV | Radio Times, www.radiotimes.com (באנגלית בריטית)
↑  Britain's Got Talent Christmas Spectacular air date | Line-up, judges | Radio Times, www.radiotimes.com (באנגלית בריטית)
↑  Hannah Abraham, ‘Britain’s Got Talent’ Spin-Off In The Works; ScreenSkills Chair Steps Down – Global Briefs, Deadline, ‏2024-04-11 (באנגלית אמריקאית)
↑  "The pressure of sudden TV stardom" (באנגלית בריטית). 2009-06-01. נבדק ב-2025-02-05.
↑  Feral aka MC Kinky, archive.ph, ‏2013-07-19
1 2  '"`UNIQ--templatestyles-0000004C-QINU`"'"The Voice judge Jessie J slams Britain's Got Talent for allowing". The Independent (באנגלית בריטית). נבדק ב-2025-02-05.
↑  Evening Chronicle, Preview: Britain's Got Talent Tour, Newcastle, Chronicle Live, ‏2011-06-13 (באנגלית)
1 2  Britain's Got Talent, YouTube
עמית המשאית

| --- | --- |

 מבוסס על:  טונקה של חברת הסברו
 סוגה:  סדרת טלוויזיה לילדים
 מדבבים בעברית:  דייוויד לרנר, איתי תורן, דולב סלע, גיא רוזן, אביהוד תדהר, אור מאיר, לורן סביר, צביקה פורמן, אורנה כץ, דן שצברג, לירון לב
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית קנדה קנדה
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  39
 הפקה
 חברת הפקה:  Nelvana הסברו סטודיוס
 הפצה:  נטפליקס 
 אורך פרק:  22 דקות
 שידור
 רשת שידור:  Discovery Family 
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הופ! JimJam
 תקופת שידור מקורית:  15 באוקטובר 2010 – 9 בינואר 2012
 תקופת שידור בישראל:  27 בספטמבר 2012
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
עמית המשאית (באנגלית: The Adventures of Chuck and Friends) היא סדרת טלוויזיה מנופשת אמריקאית-קנדית לילדים המבוססת על צעצועי טונקה של חברת הצעצועים האמריקאית הסברו והופקה על-ידי חברת Nelvana הקנדית בשיתוף עם הסברו סטודיוס. הסדרה שודרה לראשונה ב-15 באוקטובר 2010 בערוץ Discovery Family. הסדרה היא בת 2 עונות ו-39 פרקים באורך 22 דקות כל אחד.
בישראל שודרה הסדרה לראשונה בשנת 2012 בערוץ הופ!. בשנת 2019 דובבה הסדרה פעם נוספת לעברית עבור ערוץ JimJam, כאשר היא שודרה תחת השם "הרפתקאות צ'אק וחבריו".
עלילה

העלילה עוסקת במשאית הרפתקנית, יצירתית ומצחיקה בשם עמית, החולם לעשות שינוי בעולם.
דמויות ומדבבים בעברית

עמית/צ'אק (Chuck): הדמות הראשית, משאית הרפתקנית, מצחיקה ויצירתית שבכל פרק, הוא חולם לעשות שינוי בעולם כמו לטפס על הר גבוה או להיות בימים העתיקים.
אבא של עמית/פורטר (Porter): אביו של עמית/צ'אק.
אמא של עמית/הולי (Haulie): אמו על עמית/צ'אק.
ראלי (Rally): אחיו הגדול של עמית/צ'אק, הוא משאית מרוץ ועמית חולם להיות כמוהו, הוא מופיע בכמה פרקים מהעוה הראשונה והעונה השנייה.
אבנר/אלמר (Elmer): אוטובוס צהוב שהופיע בכמה פרקים של העונה הראשונה ובפרק ספיישל.
דמויות ומדבבים בעברית > שנת 2012

הדיבוב העברי בוים על ידי אורנה כץ, והופק על ידי יעל אללוף באולפני וידאופילם אינטרנשיונל.
| שם הדמות | שם המדבב/ת בעברית |
| --- | --- |
עמית: דייוויד לרנר
זבלון: איתי תורן
עומר: דולב סלע
חפר: גיא רוזן
חפר: אור מאיר
סוקי: לורן סביר
אבא: צביקה פורמן
אמא: אורנה כץ
ראלי: לירון לב
דמויות שונות: אביהוד תדהר
דמויות שונות: דן שצברג
ביצוע שיר פתיחה: דייוויד לרנר
ביצוע שיר סיום: לירון לב
דמויות ומדבבים בעברית > שנת 2019

הדיבוב העברי בוים על ידי אפי בן ישראל, והופק על ידי ענבר שטגר עזרא באולפני דאבי דאב.
| שם הדמות | שם המדבב/ת בעברית |
| --- | --- |
צ'אק: עדי ביטי
דיגר: יהונתן מגון
ראודי: קובי ליקורמן
פליפ: קובי ליקורמן
פלאש: קובי ליקורמן
רד: קובי ליקורמן
ביגס: אלונה אלכסנדר
הנדי: ספיר דרמון
הולי: טליה ברקאי
פורטר: ערן מור
דמויות שונות: ערן מור
ביצוע שיר פתיחה: עדי ביטי
סקירת הסדרה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 26 | 26 | 15 באוקטובר 2010 | 24 ביוני 2011 |
|  | 2 | 13 | 13 | 12 בספטמבר 2011 | 9 בינואר 2012 |
מרסל לפבר

מרסל פרנסואה מארי ז'וזף לפבר (בצרפתית: Marcel François Marie Joseph Lefebvre‏; 29 בנובמבר 1905 - 25 במרץ 1991) היה ארכיבישוף רומי קתולי ואחד ממובילי השמרנים הקיצוניים בכנסייה שהתנגדו להחלטות ועידת הוותיקן השנייה. הוא עמד בראש אגודת הקדוש פיוס העשירי, שהוא ויתר חבריה גינו את עמדות הוותיקן החדשות – שקראו למודרניזציה ופתיחות בכנסייה, כולל דיאלוג בין הכנסייה הקתולית והנצרות האורתודוקסית והפרוטסטנטית וביטול האשמת היהודים ברצח ישו – ככפירה. לפבר ביקש לבטל את החלטות הוועידה, לשוב ולערוך את המיסה בשפה הלטינית בלבד, להחזיר את החלקים מהנוסחים הליטורגיים הכוללים תביעה אל היהודים להתנצר ועוד. הוא וסיעתו הוקעו ונודו על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני ב-1988 במה שזכה לכינוי "הסכיזמה (קרע) הלפבריאנית", לאחר שהוא הסמיך ארבעה בישופים חדשים על דעת עצמו.
תולדות חייו > שנים ראשונות

נולד בצפון צרפת. אביו רנה היה תעשיין טקסטיל, מלוכני אנטי-רפובליקני, שנכלא על ידי הנאצים בעוון ריגול ושיתוף פעולה עם תנועת ההתנגדות הצרפתית ומת ב-1944 במחנה ריכוז. המשפחה הייתה קתולית אדוקה, ושמונת ילדיה השתתפו במיסה מדי יום.
את לימודיו לקראת כמורה החל ב-1923 וב-1929 הוסמך ככומר. בין השנים 1934-1945 שהה בליברוויל שבגבון כרקטור הסמינר לכמרים שם וכחבר במסדר ה"אבות של רוח הקודש". ב-1947, לאחר תקופה קצרה במולדתו שב למערב אפריקה על מנת לכהן כבישוף-בפועל של דקר, סנגל. ב-1948 מינה אותו האפיפיור פיוס השנים עשר לשליח האפיפיורי לשטחי השליטה הצרפתיים באפריקה והקים שם היררכיה כנסייתית, שהחליפה את התשתית הבלתי-רשמית שביסס המיסיון. ב-1955 היה לארכיבישוף דקר, תפקיד בו כיהן עד 1962, אז עבר לכהן כבישוף של טול (נחלה הכוללת את העיר לימוז' וסביבותיה) בתואר אישי של ארכיבישוף. ב-1960 צירף אותו האפיפיור יוחנן העשרים ושלושה לוועדה המכינה לקראת ועידת הוותיקן השנייה.
במהלך הוועידה השתתף לפבר במושב שעסק בחופש הדת, והתנגד לכיוון הליברלי מדי, לטעמו, אליו צעדו הדיונים והצעות ההחלטה. לפבר היה חלק מהמיעוט שהתנגד לניסוח ההחלטה על אחדות הכנסייה, שהטיפה לדיאלוג תוך-נוצרי ובין-דתי. הוא אף התפטר מראשות מסדר האבות של רוח הקודש, על רקע הרוח המודרניסטית של המסדר וחוסר יכולתו לשלוט בו.
תולדות חייו > לקראת הקרע

ב-1969, כארבע שנים לאחר חתימת ועידת הוותיקן השנייה, ביקשו סטודנטים צרפתים שמרניים בקולג' הצרפתי ברומא, מוסד מסורתי בו יוכלו להמשיך את לימודי הדת שלהם. לפבר הצטרף לאוניברסיטת פריבור שבשווייץ והחל לרכז שם את לימודי הכמורה, ברוח התנגדות לקדמה ולשינוי, תוך אמיתותה המוחלטת של הכנסייה הקתולית והיותן של כל האמונות האחרות הבל וריק. בנובמבר 1970 ייסדו תלמידיו את האגודה הבינלאומית של הכמרים על שם הקדוש פיוס העשירי (SSPX). ב-1971 התרכז סמינר הכמורה בעיירה השווייצרית אקונה (Écône). בינואר 1975 ביקשו שני בישופים מפריבור לפזר את האגודה. לאחר שלפבר לא התייחס להודעת פיזור האגודה, גינה אותו האפיפיור פאולוס השישי במסגרת הקונסיסטוריה וקרא לו לשוב ולסור למרות הכס.
ביוני 1976 נאסר על לפבר להסמיך כמרים, וראש קונגרגציית הבישופים של הקוריה הרומאית דרש ממנו להתנצל לפני הכס הקדוש. בתגובה כתב לפבר שהמודרניזם בכנסייה הוא כניעה ואימוץ של מזימות הבונים החופשיים. בתגובה נאסר על לפבר לקיים סקרמנטים. על אף האיסור המשיך לפבר לקיים את המיסה וטקסים אחרים, מתוך טענה שממילא הנוסח המודרני (שאומץ בוועידת ותיקן 2) של המיסה הוא זה שנאסר בהחלטה, ואת המיסה הטרידנטינית המסורתית לא ניתן היה טכנית למנוע ממנו לערוך. לפבר התקבל בספטמבר 1976 אצל פאולוס השישי וב-1978 אצל יוחנן פאולוס השני, אך לא הגיע עמם להסדר.
תולדות חייו > הקרע: הקדשת ארבעת הבישופים באקונה

ב-1987, והוא בן 81, הצהיר לפבר שברצונו להסמיך בישוף על מנת שיוכל להמשיך את דרכו לאחר מותו, טקס שדורש את הסכמת האפיפיור. ב-5 במאי 1988 חתם לפבר על הסכם עם החשמן יוזף רצינגר (לימים האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר) לפיו לא יסמיך איש ללא הסכמה אפיפיורית, ובתמורה ישתדל רצינגר להסדיר את יחסי הוותיקן עם אגודתו של לפבר. הסמכת בישופים על ידו, הבהיר רצינגר ללפבר, תחשב כאקט של סכיזמה (קרע).
ב-30 ביוני כינס לפבר מסיבת עיתונאים ובה, יחד עם הבישוף אנטוניו דה קסטרו מאייר, הסמיך ארבעה בישופים: טיסייה דה מלראי (Tissier de Mallerais), אלפונסו דה גלרטה (Alfonso de Galarreta), ברנרד פלאיי (Bernard Fellay) ומכחיש השואה ריצ'רד ויליאמסון. למחרת הכריזה קונגרגציית הבישופים בוותיקן שהצעד היה סכיזמטי ושששת האישים המעורבים מנודים מהכנסייה הקתולית. ב-2 ביולי הוציא האפיפיור יוחנן פאולוס השני את הצו Ecclesia Dei (כנסיית האלוהים), המפציר בלפבר ואנשיו לחזור לחיק הוותיקן ומנדה אותם מן הכנסייה אם יסרבו. לשם הטיפול בנושא הוקמה נציבות מיוחדת בקוריה הרומאית, נציבות Ecclesia Dei.
בהמשך התבטא לפבר פעמים רבות בגנות "רומא", כמי שאיבדה את דרכה החל מן הוועידה השנייה ושכל הרפורמות שנעשו בה היו לא-קתוליות.
בינואר 2009 ביטל האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר את נידוי ארבעת הבישופים, צעד שגרר ביקורת עזה, בעיקר עקב ביטול הנידוי של ריצ'רד ויליאמסון.
הערות שוליים

↑  Pope lifts excommunications of Lefebvrite bishops, שירות הידיעות הקתולי, 27 בינואר 2009
↑  אמיר שילה‏, למה פרש האפיפיור? בין תככי הוותיקן לזהות היורש - וואלה חדשות, באתר וואלה, 11 בפברואר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007603685905171  PLWABN: 9810586394705606  BIBSYS: 90950402  BNE: XX1230828  BnF: cb11912102h (data)  GND: 118570919  HDS: 031025  ICCU: CFIV108538  ISNI: 0000 0001 2143 8317  LCCN: n80008052  NKC: uk2005277805  NLA: 35810285  NSK: 000725506  NTA: 069580243  RERO: 02-A000103662  SUDOC: 026978679  Trove: 1097831  VIAF: 93457884   WorldCat (עם VIAF): 93457884