stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון דלטון (מושל וירג'יניה)
חיים אישיים

ב-1956 נשא דלטון לאישה את אדווינה ג'נט פנזר, ולשניים נולדו שלושה ילדים.
ג'ון דלטון נפטר בריצ'מונד ב-30 ביולי 1986 כתוצאה מסרטן הריאה, בגיל 55. הוא נטמן בבית הקברות סנרייז שבעיירה פיירלון, וירג'יניה.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1670-1671
הערות שוליים

1 2  Frank B. Atkinson (21 July 2006). The Dynamic Dominion: Realignment and the Rise of Two-Party Competition in Virginia, 1945–1980. Rowman & Littlefield Publishers. pp. 156–157.
↑  Click, Carolyn (July 30, 1986). "Former Virginia Gov. Dalton dead at 55". United Press International.
אורן

ערך זה עוסק בסוג של צמח. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| עץ האורן |
| --- | --- |
 Pinus densiflora
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: מחטנאים
מחלקה:: מחטניים
סדרה:: מחטיים
משפחה:: אורניים
סוג:: אורן
שם מדעי
 Pinus ‏לינאוס, 1753
תחום תפוצה


מחטי אורן ירושלמי לאחר טל
אורן קנרי בקיבוץ בית העמק
ענף של אורן ובו מחטים, פרחים ואצטרובלים
אֹרֶן (שם מדעי: Pinus) הוא סוג של עץ מחטני ירוק-עד ממשפחת האורניים. בסוג כ-150 מינים. עיקר תפוצתו באזורים הקרים, הממוזגים ובהרים הטרופיים בחצי הכדור הצפוני. פרי האורן נקרא איצטרובל והוא גדל כאשר הוא סגור והזרע נעול בתוכו. בהגיע הזמן המתאים האיצטרובל נפתח והרוח מפיצה את הזרעים כשלכל זרע צמודה כנף קטנה. פריחת האורן מתרחשת בחודש מרץ כאשר האורן מתכסה בפריחה כתומה-חומה כאשר כל אשכול פרחים עוטף קנה קצר ההופך לשדרת איצטרובל אחרי ההפריה.
תפוצה

מאובנים של עצים דומים לאורנים נמצאים כבר בשכבות של מאובני תקופת הטריאס (לפני 200–250 מיליוני שנים). בתקופת היורה, עצים אלו היו נפוצים מאוד בסיביר ומצויים במרבית אירופה וצפון אסיה. המאובן הראשון שזוהה כעץ מסוג אורן, התגלה בבלגיה. משם התפשטו עצי האורן באופן טבעי, לפני התערבות האדם.
עצי האורן גדלים באופן טבעי בחצי הכדור הצפוני. בצפון אמריקה הם משתרעים מקנדה עד ניקרגואה והאיטי במרכז אמריקה, המגוון הרחב ביותר נמצא במקסיקו ובקליפורניה. באסיה ובאירופה הם משתרעים בין פורטוגל וסקוטלנד במערב עד רוסיה, יפן והפיליפינים במזרח (ובכלל זה הם מצויים גם במזרח התיכון ובישראל). ישנם עצי אורן הגדלים בהרי ההימלאיה ודרום-מזרח אסיה, ומין אחד (אורן סומטרי) שחצה את קו המשווה באופן טבעי בסומטרה.
שני מיני אורן נחשבים כטבעיים בישראל: אורן ירושלים (Pinus halepensis) ואורן הצנובר (Pinus pinea). הראשון עדיין מאכלס טבעית מקומות שונים בישראל, כמו שמורת המסרק והרי הכרמל, ואילו השני נחשב למין ים תיכוני כללי: ישנן עדויות להימצאותן של חורשות אורן סלע טבעיות באזורי עמק חפר ויפו שכנראה בוראו על ידי האדם. במאספים ארכאו-בוטניים שבוצעו בישראל נמצאו בין היתר גם זרעים של אורן הגלעין (הסלע).
האורנים נשתלים בצורה נרחבת גם בחצי הכדור הדרומי, בעיקר לצורכי תעשייה.
רוב האורנים בישראל ניטעו על ידי הבריטים בתקופת המנדט, ביחס של 3 ל-1 לכל עץ שנטעה הקרן הקיימת לישראל[דרוש מקור].
מורפולוגיה

עצי אורן הם ירוקי עד. קליפת העץ של רוב האורנים היא עבה ומחוספסת, אף על פי שלחלק מהמינים יש קליפה דקה ומתפוררת. חייהם יחסית קצרים: 100–150 שנה בדרך כלל, אך קצב גידולם מהיר. אמנם ידועים פרטים שהגיעו לגיל מופלג, כגון האורן בחצר מוזיאון רוקפלר בירושלים, שגילו מתקרב כנראה ל-500 שנה. גובה העץ מגיע עד ל-15 מטרים.
שורשי האורן חיים בסימביוזה עם פטריות רבות (מיקוריזה), שהידועות ביניהן הן פטריות הכובע אורנייה וישעור. הפטריות מספקות לשורשים מים וחומרי מזון אנאורגניים המומסים בהם, וביניהם חומרים שזמינותם נמוכה בקרקעות קירטוניות, כמו זרחן וברזל ואילו העץ מספק לקורי הפטרייה חומרים מוטמעים.
האורן הירושלמי משתייך לקבוצת הפירופיטים המחדשים את עצמם "בעזרת" שריפות. בתוך רקמת עליו וכן בענפים ובגזע מצויים ביבי שרף. השרף גורם להתפרקות איטית מאוד של עלי העץ שנשר, ועל כן מצטבר מתחת לעצי אורן מצע עלים, המונע את גידולם של מיני צמחים רבים. זהו חומר דליק מאוד, ועל כן פגיעים יערות אורן לאש, ושמירתם מפני שריפות קשה. העץ אינו מתחדש מגדמו לאחר שרפה, אלא באמצעות הפצה נרחבת של זרעים, ונביטתם, מאחר ששרפה גורמת לאצטרובלים להתחמם ולהפתח, וכך לשחרר את הזרעים הכלואים בהם. הצנוברים (פיניונס), זרעיו של האורן מתפזרים לכל מקום, וכך האורן 'מבטיח לעצמו' נביטה מהירה לאחר השרפה - בעצם את הדור הבא.
מינים בולטים

אורנים שמגדלים בתרבות בישראל:
אורן הצנובר (Pinus pinea) - שמות נרדפים: אורן הגלעין ואורן הסלע; זרעיו נאכלים ונמכרים בשווקים כ"צנובר" ("פניונס")
אורן קפריסאי (P. brutia)
אורן ירושלים (P. halepensis)
אורן קנרי (P. canarensis)
ועוד כ-8 מינים שמקורם באזורים ממוזגים (אירופה, הימלאיה וצפון אמריקה) כמו:
אורן שחור (P. nigra)
אורן היערות (P. sylvestris)
אורן החוף (P. pinaster) באזורים הקרירים והגבוהים של הארץ
אורן מקרין (P. radiata)
אורן רם (P. excelsa)
אורן הזפת (P. Ponderosa)
אורן ההרים (P. mugo)
אורן ארוך-עלים (P. roxburghii)
שימושים

האורנים הם בין החשובים שבעצים המשמשים בתעשייה. מגדלים רבים מהם כדי להפכם לעיסה להכנת נייר. הפופולריות שלהם נובעת מהיותם עצים רכים הגדלים במהירות וניתנים לשתילה באופן צפוף, וגם בשל מחטיהם, ה"חונקים" את האדמה כאשר הם נושרים, ולא מאפשרים מעבר חמצן, ובכך נמנעת התפתחותם של צמחים לא רצויים באזור הגידול. קיימת סברה שבשל החומציות שבמחטי האורן צמחים נוספים לא גדלים על הקרקע סביבו, אך זוהי טענה חסרת בסיס.
עצי האורן משמשים בתעשיית הריהוט. השרף של חלק מהמינים משמש לייצור טרפנטין. פרי האורן ,האיצטרובל, מכיל מספר רב של זרעים ובחלק מהמינים יש גרעין גדול, צנובר, המשמש למאכל, וניתן לחלוט תה ממחטיו הניצנים אך לא מהסוגים הנפוצים בישראל.
עצי אורן משמשים גם לנוי, ואף כעצי חג מולד, לצד האשוח, שגם הוא ממשפחת האורנים.
האורן במקורות - מקור השם

האורן נזכר פעם אחת במקרא כעץ נטוע (בהנגדה ל'עצי יער') שגדל ממי הגשמים, ועצו ראוי לבעירה: ”נָטַע אֹרֶן וְגֶשֶׁם יְגַדֵּל, וְהָיָה לְאָדָם לְבָעֵר” (ישעיה מ"ד, י"ד–ט"ו).
מסורת זיהוי ה"ארן" נשמרה עד לתקופת התנאים ונראה שלאחר מכן היא אבדה. מסורת הזיהוי הקדומה ביותר היא שמדובר בעץ הנקרא בימינו אורן (Pinus), והמועמד המתאים הוא אורן ירושלים (P. halepensis), שגדל בארץ כעץ-בר. בתעודות אכדיות מופיע השם erinu,erini כשם של ארז הלבנון או כינוי כללי לעצים מחטניים. לפי זה אפשר שהכוונה לשם קיבוצי וגם לשם פרטי.
פרופ' זהר עמר מאוניברסיטת בר-אילן מציע כי ה"ארן" הנזכר במשנה במסכת פרה הוא למעשה שם נרדף ל"עץ השמן", הנזכר בהקשרים דומים לעץ שממנו הכינו משואות וגם עצי מערכה. יש המזהים אותו עם ה-Pinus, הידוע גם בשם 'עץ האבוקה', דבר המסביר מדוע לכאורה נזכר שמו של עץ האורן עצמו, מספר פעמים מועט.
ישנן עדויות מתקופות קדומות לשימוש באורן ירושלים (P. halepensis), כדוגמת מציאתם של 800 זרעים בעפולה מתקופת הברונזה הקדומה. כמו כן, נמצאו גם שרידים מתקופת הברזל.
קיימות עדויות היסטוריות מאוחרות מימי הביניים המרמזות על גידולו כעץ נטוע.
לפי התלמוד עץ השמן נכלל בתוך עשרה מיני הארזים, כלומר עצי סרק שהאדם מחשיב רבות את השימוש בענפיהם או גזעיהם, כארז.
אקולוגיה

אורנים מפרישים אירוסול (הנמצא גם בשרף שלהם) בשם פינן (Pinene), אשר גורם להתעבות עננים, ובכך למשקעים גדולים יותר באזורים בהם היער נמצא.
הערות שוליים

↑  להרחבה: זהר עמר, צמחי המקרא, ירושלים תשע"ב, עמודים 158–159
↑  זהר עמר, עדויות על נוף הצומח הטבעי ביהודה ושומרון בימי הביניים, שומרון ובנימין, ג (ז"ח ארליך עורך), הוצאת מכללת יהודה ושומרון תשנ"ג, עמודים 112–118
↑  ראש השנה, כג, א
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548688405171  BnF: cb119593466 (data)  GND: 4163731-8  LCCN: sh85102199  NKC: ph471333 
פרי האורן, האיצטרובל, במצב פתוח וסגור
עץ אורן מכוסה בפריחה בכניסה ליישוב יקיר
שוויון הזדמנויות

שוויון הזדמנויות הוא עיקרון הקובע כי כל אדם זכאי לזכות לשוויון כהזדמנות שווה למימוש עצמי וכלכלי, ללא תלות ברקע האישי שלו. המושג מתייחס למשמעות המהותית ולהעדפה מתקנת. על פי הגישה המהותית מותר להתחשב בשוני הקיים בין בני אדם, אך רק אם השוני שקיים ביניהם קשור לנושא שעליו מדברים. למעשה, כדי להגיע לשוויון בין הקבוצות השונות צריך לעיתים להתייחס באופן שונה לקבוצות הנמצאות במעמד נמוך יותר או קבוצות שסבלו מהעדר הזדמנויות ולהכיר בהבדלים המחייבים להכיר בשונותם.
העדפה מתקנת

העדפה מתקנת ככלי של המדינה להשגת שוויון הזדמנויות. לכל בני האדם מגיעה הזדמנות שווה להשיג את מטרותיהם ולהשתלב בחברה. לכן צריך להתייחס באופן מתקן לאנשים אשר תנאים היסטוריים, חברתיים, גאוגרפיים פגעו בהזדמנויות שלהם לאלה שהתנאים הללו אפשרו להם להשיג חיים מלאים.
"העדפה מתקנת" היא דרך על בסיס חוקי ליצירת שוויון בין הקבוצות השונות בקבלה לעבודה (למשל במשרות ציבוריות), בלימודים. דוגמאות לאוכלוסיות שזכו להעדפה מתקנת בעולם הן נשים, אפרו-אמריקאים בארצות הברית, מיעוטים אתניים ודתיים ואנשים עם מוגבלויות.
חינוך ככלי ליצירת שוויון הזדמנויות

מערכת החינוך הציבורית בישראל שואפת לייצר שוויון הזדמנויות בין התלמידים ולפתח את היכולות המקצועיות והאינטלקטואליות שלהם כדי לאפשר להן להשתלב בחברה ובעולם העבודה על בסיס יכולותיהם והרצון שלהם להמשיך ולפתח אותן. גישה זו לחינוך נקראת שוויון זכויות אינסטרומנטלי. אולם בישראל, כמו במדינות מערביות רבות, מערכת החינוך הפורמלי מתקשה להיות מנוף ליצירת שוויון הזדמנויות בין תלמידיה. על אף שחוק החינוך הממלכתי התשי"ג-1953 שם לעצמו את שוויון ההזדמנויות כאחת המטרות: "להעניק שוויון הזדמנויות לכל ילד וילדה, לאפשר להם להתפתח לפי דרכם וליצור אווירה המעודדת את השונה והתומכת בו".
דוגמאות של שוויון הזדמנויות > שוויון בין המינים

| --- | --- |
 :  ראו גם – אפליית נשים, אפליית גברים, מעמד האישה בישראל, זכויות להט"ב בישראל
שוויון בין המינים משמעותו שנשים וגברים זכאים לאותם זכויות יסוד. לעיתים קרובות, הנפגעות מאי-שוויון הן הנשים. כיום יש בישראל מגמה להשוות את מעמדן לזה של הגברים. מגמה זו מתבטאת בחוקים האוסרים על הפליה ומחייבים גישה שוויונית לנשים.
על פי עיקרון זה, אין להפלות לרעה אישה לעומת גבר בשל מינה, וכמו כן, אסור להפלות לרעה גבר לעומת אישה בשל מינו, אסור להפלות בשל המצב המשפחתי כרווק או רווקה, כאישה נשואה, גבר נשוי או כאם או אב לילדים. הפליה כזו אסורה על כל רשות ציבורית וגם על מעבידים פרטיים. כמו כן, אישה וגבר נחשבים שווים בכל זכויותיהם.
בישראל, נשים זכאיות לייצוג הולם במוסדות ממשלתיים כולל חברות ממשלתיות. כאשר אישה מתחרה מול גבר על תפקיד או משרה, שבהם ייצוגן של נשים נמוך מזה של גברים, וכישורי השניים דומים, יש להעדיף אותה. כללים אלו נכונים לגבי דירקטוריונים של חברות ממשלתיות ותאגידים ציבוריים ומשרות בשירות המדינה.
דוגמאות של שוויון הזדמנויות > חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות

| --- | --- |
 :  ראו גם – נכות בישראל
בחודש מרץ 1998 התקבל בכנסת חוק שוויון זכיות לאנשים עם מוגבלות, אשר מחזק את העיקרון של שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות ואוסר להפלות אותם. הנוסח שהתקבל בכנסת הוא חלקי ואינו כולל, בינתיים, את כל תחומי החיים. לדוגמה, זכויותיהם של אנשים עם מוגבלות לגור בקהילה, לנגישות לשירות ציבורי, לפעילות תרבות ופנאי, ועוד.
דוגמאות של שוויון הזדמנויות > שוויון הזדמנויות - יהודים וערבים

| --- | --- |
 :  ראו גם – גזענות בישראל, היום הבין-לאומי לביעור האפליה הגזעית
בישראל, אזרחי המדינה הערבים זכאים, ככל אזרח, למלוא הזכויות, לרבות הזכות לבחור להיבחר לכל מוסד ותפקיד במדינה. אזרחי המדינה הערבים זכאים לשוויון מלא בכל תחומי החיים, לרבות בהקצאת משאבים ממשלתיים, בחינוך, בתעסוקה ובשירותי רווחה. מוסדות המדינה חייבים להבטיח ייצוג הולם למיעוט הערבי בקרב העובדים ובקרב מקבלי ההחלטות. המיעוט הערבי בישראל זכאי לשמור על זהותו הלאומית והתרבותית, לעצבה ולפתחה באופן חופשי וכראות עיניו, ולהנחיל את המורשת התרבותית לדור הצעיר. בהקשר זה יודגש כי הלשון הערבית היא שפה בעלת מעמד מיוחד בישראל. אזרחים דוברי השפה הערבית זכאים לקבל מידע בשפתם בפרסומים רשמיים, בשלטים ועוד, מותר להתבטא בערבית באירועים ובמוסדות רשמיים של המדינה. בנוסף, החינוך הוא כלי מרכזי להנחלת ערכים וזהות לאומית-תרבותית לדור הצעיר. תוכני החינוך ודגשיו צריכים לבטא את המורשת התרבותית ואת רצונן של המיעוט הערבי. כמו כן, רשויות השידור חייבות לשדר תוכניות בשפה הערבית, שיש בהן כדי לענות לצורכי האוכלוסייה הערבית ולשקף את מציאות חייה ומגוון הדעות בקרבה, ולסיום, המיעוט הערבי זכאי לתמיכת הרשויות, בין היתר בהקמתם והפעלה של מוסדות תרבות כגון מוזיאונים, תיאטרון וספריות ציבוריות.
דוגמאות של שוויון הזדמנויות > שוויון הזדמנויות - יהודים וערבים > איסורי אפליה

| --- | --- |
 :  ראו גם – אפליה מעמדית, גילנות, שמנופוביה, אפליה בגלל גובה, אי-גיוס בישראל, האמנה בדבר ביעור כל צורות האפליה הגזעית
כיום קיימים במדינות שונות איסורי אפליה בתעסוקה, במתן שירותים ציבוריים, שאוסרים על אפליה בין בני האדם על פי גיל, דת, לאום, ארץ מוצא, גזע, מין, מצב משפחתי, נטייה מינית, דעה, השתייכות מפלגתית, או מוגבלות גופנית.
ראו גם

שוויון
סטיגמה
הזכות לפרטיות
הערות שוליים

↑  מירב ארלוזורוב, אין שוויון הזדמנויות בישראל, באתר TheMarker‏, 17 באפריל 2012
1 2  אתר עבודה ערבית, באתר http://citizenship.cet.ac.il/ShowItem.aspx?ItemID=2a1269ce-66f0-4a98-a290-98188a4ab66c&lang=HEB
1 2 3 4 5  האגודה לזכויות האזרח בישראל, המדריך לאזרח: מדריך לזכויות ולחובות של האדם והאזרח בישראל, סיכוי, 1997
↑  יוסי יונהמן, שוויון הזדמנויות: הזדמנות למה?, באתר הסתדרות המורים
↑  נורית דוברין, שוויון הזדמנויות בהשכלה חסמים דמוגרפיים וסוציו-אקונומיים, באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה – אגף המדען הראשי
↑  אתי וייסבלאי, נתונים של שוויון הזדמנויות בחינוך מגיל הגן ועד לאוניברסיטה, באתר הכנסת, מרכז המידע והמחקר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4009736-5  NKC: ph665812
נאיף חוואתמה

| --- | --- |

נאיף חוואתמה, 2017
 לידה:  17 בנובמבר 1935 (בן 89) סלט, אמירות עבר הירדן 
 מדינה:  ירדן 
 מפלגה:  החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין 
 פרסים והוקרה
 מסדר כוכב הכבוד (2013) 
 
נאיף חוואתמה (ראשון מימין) עם יאסר ערפאת בירדן, יוני 1970
נאיף חוואתמה (בערבית: نايف حواتمة, תעתיק: נאיף חַוַאתְמה; נולד ב-17 בנובמבר 1935 בסלט) הוא טרוריסט ירדני נוצרי יווני-אורתודוקסי, מנהיג ארגון הטרור החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין.
ביוגרפיה

חוואתמה נולד ב-1935 באמירות עבר הירדן (שנקראה בהמשך ממלכת ירדן) במחוז בלקא.
בשנת 1968 הקים חוואתמה את הארגון החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין כפיצול מהחזית העממית לשחרור פלסטין של ג'ורג' חבש על רקע אידאולוגי. הארגון ביצע פעולות טרור רבות נגד ישראל, בהם הפיגוע במעלות.
חוואתמה הגה את תוכנית השלבים של אש"ף והתנגד למשא ומתן מדיני עם ישראל, אף שתמיד חיפש קשר לגופי שמאל ישראליים, נפגש עם אנשי מצפן ואף ניסה להיפגש עם לובה אליאב, מזכ"ל מפלגת העבודה דאז. כראש ארגון מרקסיסטי, חוואתמה ראה בהקמת מדינה פלסטינית את הצעד הראשון לתנועה שתפיל את "המשטרים הערביים המושחתים".
כבר ב-1973 קרא חאוותמה לשתי מדינות לשני עמים. גם כיום הוא תומך בהקמת מדינה פלסטינית לצד מדינת ישראל וקורא להפסקת האלימות נגד האזרחים הישראלים והפלסטינים. בשנת 1999, בעת לוויית המלך חוסיין, לחץ את ידו של הנשיא עזר ויצמן וקרא לו "איש של שלום". כמרקסיסט, הוא מתנגד לארגונים דתיים כמו החמאס.
לאחר חתימת הסכמי אוסלו ביקש חוואתמה להתיישב בשטחי הרשות הפלסטינית, אך בקשותיו נדחו שוב ושוב, בעיקר בשל אחריותו לטבח במעלות.
בשנת 2004 השתתף חוואתמה בפעילות פלסטינית-ישראלית שניסתה לקדם את פתרון שתי מדינות לשני עמים. במסגרת פעילות זו הוא שוב קרא להפסקת פעולות האיבה במהלך האינתיפאדה השנייה.
ביולי 2007 ביקש לבקר ברמאללה לרגל כינוס המועצה המרכזית הפלסטינית. כניסתו אושרה יחד עם כניסתם של פארוק קדומי ובכירי אש"ף נוספים. חוואתמה החליט לבסוף שלא לבקר ברמאללה בשל מה שהגדיר "התנאים הישראליים לביקורו".
במאי 2013 העניק אבו מאזן, יו"ר הרשות הפלסטינית, לנאיף חוואתמה את עיטור "כוכב הכבוד": "מתוך הערכה לתפקידו הלאומי החשוב בשירות הסוגיה הפלסטינית והעם הפלסטיני, ומתוך הערכה למאמציו להניף את הדגל של פלסטין מאז פרוץ המהפכה הפלסטינית ודרך שלבי המאבק המתמשך".
חיים אישיים

חוואתמה חי כיום בסוריה והארגון שלו – החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין – נהנה מתמיכתה של סוריה. בפברואר 2013 חוואתמה נפצע קלות בפיגוע במרכז דמשק.
הערות שוליים

↑  Nayif Hawātmeh - Palestinian politician, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
↑  דני רובינשטיין, עמוס הראל וברק רביד, הנגבי: אישור לחוואתמה רק אם הוא יובא למשפט, באתר הארץ, 13 ביולי 2007
↑  מחמוד עבאס מעניק למנהיג טרור את אות "כוכב הכבוד", באתר מבט לתקשורת פלסטינית, 11 ביולי 2013
↑  דיווח בסוריה: מזכ"ל החזית לשחרור פלסטין נפצע קל בפיגוע בדמשק, באתר ynet, 21 בפברואר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296218805171  CiNii: DA16160028  ISNI: 0000 0000 8381 7403  LCCN: n88294145  NTA: 131669583  RERO: 02-A016737009  SUDOC: 244148546  VIAF: 4049152331605603260008   WorldCat (עם VIAF): 4049152331605603260008
דון בייר

דונלד סטרנאוף בייר הבן (באנגלית: .Donald Sternoff Beyer Jr; נולד ב-20 ביוני 1950) הוא פוליטיקאי, איש עסקים ודיפלומט אמריקאי המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השמיני של וירג'יניה. במחוז בחירה זה תחומים פרוורים רבים של וושינגטון די. סי. ובהם מחוז ארלינגטון ואלכסנדריה. בשנים 1990–1998 כיהן כסגן מושל וירג'יניה תחת המושל הדמוקרטי דאג וילדר (1994-1990) ולאחר מכן תחת המושל הרפובליקני ג'ורג' אלן (1998-1994). בשנים 2009–2013 כיהן כשגריר ארצות הברית בליכטנשטיין ובשווייץ.
ביוגרפיה > ראשית דרכו

בייר נולד בטריטוריה החופשית של טריאסטה שבצפון-מזרח איטליה, בנם של דונלד סטרנאוף בייר האב (2017-1924), קצין בצבא ארצות הברית ורעייתו, ננסי מקדונלד (נפטרה ב-1999). בייר הוא הבכור מבין ששת אחיו. הוא גדל בוושינגטון הבירה, שם הקים אביו רשת של סוכנויות רכבים. ב-1968 סיים את לימודיו בתיכון גונזגה קולג', וב-1972 סיים את לימודיו בויליאמס קולג' עם תואר ראשון בכלכלה. כסטודנט היה חבר באחוות פי בטא קפא. ב-1968 הוענקה לבייר מלגה נשיאותית, וזכה במלגת ההצטיינות הלאומית. בינואר 1971 סיים קורס חורף בדארטמות' קולג', ולמד באותה שנה במכללת ולסלי במסגרת תוכנית חילופי סטודנטים.
עם תום לימודיו הגבוהים החל בייר לעבוד בסוכנות הוולוו של אביו. ב-1986 קנה בייר ביחד עם אחיו מייקל את העסק מהוריהם, והקימו את סוכנות "בייר אוטומוביל" (Beyer Automotive). העסק התרחב לתשע סוכנויות בהן המותגים וולוו, לנד רובר, קיה, פולקסווגן וסובארו. בייר היה יו"ר המועצה הלאומית לייעוץ קמעונאות של וולוו. ב-2006 שימש כיו"ר איגוד סוחרי הרכב הבינלאומי אמריקאי. הוא כיהן כחבר במועצת המנהלים של חברת "דמוספייר אינטרנשיונל בע"מ" (.Demosphere International Inc), ספקית מובילה של תוכנת מדידה לכדורגל. במרוצת חייו היה בייר חבר בעוד עשרות מועצות מנהלים של חברות ותאגידים שונים.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית בווירג'יניה

ב-1985 היה בייר המתאם של צפון מדינת וירג'יניה במטה הבחירות של ג'רלד בלילס (אנ') לתפקיד מושל וירג'יניה. ב-1986 מינה בלילס את בייר למועצת התחבורה של קהיליית וירג'יניה, האחראית לפקח על מחלקת התחבורה של וירג'יניה. בייר נבחר לסגן מושל וירג'יניה ב-1989, כשהוא גובר בבחירות על מועמדות המפלגה הרפובליקנית אדווינה פ. דלטון, לשעבר הגברת הראשונה של וירג'יניה. הוא נבחר מחדש ב-1993 וגבר בבחירות על מייקל פאריס ברוב של 54% מקולות הבוחרים, כאשר הרפובליקנים ג'ור'ג אלן וג'ים גילמור נבחרו באותה הצבעה למושל וירג'יניה והתובע הכללי של וירג'יניה, בהתאמה.
הקשר ההדוק של פריס למנהיגים קיצוניים כמו ג'רי פאלוול מ"הרוב המוסרי", פט רוברטסון מ"הקואליציה הנוצרית" ופיליס שלאפלי מ"פורום הנשרים", כמו גם דבקותו בתנועת "קוויברפול" (Quiverfull) הובילו מספר רפובליקנים מובילים בווירג'יניה בהם ג'ון וורנר, חבר הסנאט של ארצות הברית מווירג'יניה, לתמוך בבייר ולא בפאריס. במהלך כהונתו כסגן המושל, שימש בייר כנשיא הסנאט בווירג'יניה, ועמד בראשותן של סוכנויות ממשל ונציבויות אחדות. הוא היה פעיל בקידום תעשיות ההיי-טק, והוביל את המאבק לביטול ההרתעות במערך המיסים של וירג'יניה בכל הנוגע למחקר ופיתוח היי-טק.
ביוגרפיה > אחרי הפסדו בבחירות למושל וירג'יניה

בייר היה מועמד המפלגה הדמוקרטית לתפקיד מושל וירג'יניה ב-1997, אם כי הפסיד בבחירות הכלליות לג'ים גילמור הרפובליקני. הוא כיהן כיו"ר מחלקת הכלכלה בוועדת הפעולה הפוליטית של מארק וורנר, "קדימה יחד", וכגזבר הלאומי בקמפיין הנשיאותי של מושל ורמונט לשעבר, הווארד דין. לאחר פרישתו של דין מהבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית 2004, שימש כיו"ר מטה הבחירות בווירג'יניה של מועמדי המפלגה הדמוקרטית לנשיאות, הסנאטורים ג'ון קרי וג'ון אדוארדס. בשנים 2007–2008, הוא תמך ופעל רבות למען מסע הבחירות של ברק אובמה לנשיאות ארצות הברית. הוא מונה בידי הוועדה הדמוקרטית הלאומית לכהן בוועדת האישורים בכינוס הוועידה הלאומי. לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008, הנשיא הנבחר אובמה ביקש מבייר לעמוד בראש צוות המעבר במחלקת המסחר של ארצות הברית, ובייר נענה בחיוב לבקשה.
ביוגרפיה > שגריר וחבר בית הנבחרים

אובמה מינה את בייר לתפקיד שגריר ארצות הברית בליכטנשטיין ובשווייץ ב-12 ביוני 2009. בדצמבר 2010 עורר בייר תשומת לב ציבורית כאשר דווחו ידיעות לפיהן הזהיר את ממשלת שווייץ שמא תעניק מקלט מדיני למייסד אתר ויקיליקס, העיתונאי ג'וליאן אסאנג'. במרץ 2013 קיבל בייר את פרס תומאס ג'פרסון מהארגון "אזרחים אמריקנים בחו"ל". הפרס מוענק על ידי המוסד ללא כוונות רווח מדי שנה כדי להכיר באנשי מחלקת המדינה של ארצות הברית שהעניקו שירות יוצא מן הכלל לאמריקנים מעבר לים. בייר עוטר בפרס על שארגן סדרת כינוסים בהן אזרחים אמריקאים המתגוררים מחוץ לגבולות ארצות הברית יכלו להשמיע דאגות וחוות דעת בפני פקידי מחלקת המדינה. הוא התפטר מתפקידו כשגריר במאי 2013.
ב-24 בינואר 2014 הודיע בייר על כוונתו להתמודד על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לייצוג מחוז הקונגרס השמיני של קהיליית וירג'יניה בבית הנבחרים של ארצות הברית. בחודש יוני גבר על עשרה מעמיתיו למפלגה ובחודש נובמבר, יום בחירות 2014 בארצות הברית, נבחר לבית הנבחרים האמריקאי עם 63% מקולות הבוחרים. הוא נבחר מחדש בבחירות 2016 ובבחירות 2018. במהלך הבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020, הביע את תמיכתו בראש עיריית סאות בנד, פיט בוטיג'ג'.
הערות שוליים

↑  מאט שודל, Don Beyer Sr., Army officer and Northern Virginia auto dealer, dies at 93, באתר וושינגטון פוסט, 2 בינואר 2018 (באנגלית)
↑  Former Lt. Governor of Virginia Named AIADA Chairman, באתר Wayback Machine‏, 1 ביוני 2006 (באנגלית)
↑  כריסטינה בלנטוני, Big Obama donor picked as envoy to Switzerland, באתר וושינגטון טיימס, 12 ביוני 2009 (באנגלית)
↑  Pete Buttigieg Lands First Endorsement From Member of Congress, באתר בלומברג, 24 באפריל 2019 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 4882 7912  LCCN: n92085127  SNAC: w6j75611  US Congress: B001292  VIAF: 4130204   WorldCat (עם VIAF): 4130204 
השגריר בייר ובטי א. קינג, שגרירת ארצות הברית במטה האו"ם בז'נבה, מקבלים את פניה של מזכירת המדינה של ארצות הברית הילרי קלינטון בהגיעה אל נמל התעופה הבינלאומי של ז'נבה, דצמבר 2011
ג'יימס הוג' טיילר

ג'יימס הוג' טיילר (באנגלית: James Hoge Tyler;‏ 11 באוגוסט 1846 –  3 בינואר 1925) היה פוליטיקאי אמריקאי מווירג'יניה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר הסנאט של מדינתו בשנים 1877–1879, כסגן מושל וירג'יניה ה-16 בשנים 1890–1894, וכמושל וירג'יניה ה-43 בשנים 1898–1902.
ראשית חייו

ג'יימס הוג' טיילר נולד באחוזת בלנהיים שבמחוז קרוליין שבווירג'יניה כבנו של ג'ורג' טיילר ושל רעייתו השנייה אלייזה הוג'. שני הוריו היו צאצאים של המשפחות הראשונות של וירג'יניה (אנ'). סבא-רבא שלו, שגם הוא נקרא ג'ורג' טיילר, שירת כלוטננט במיליציה של מחוז קרוליין במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית, והיה צאצא של ריצ'רד טיילר שהתיישב במחוז אסקס במאה ה-17. אביו ג'ורג' טיילר, היה הבן הבכור של הנרי טיילר ושל רעייתו לוסי קולמן. כל אבותיו באו לאמריקה מאנגליה והגיעו למושבת וירג'יניה בראשית המאה.
שעתיים לאחר שטיילר נולד, נפטרה אימו מסיבוכי הלידה. סבו וסבתו מצד אמו לקחו אותו באמצעות כרכרה למרחק של 300 מילים (480 ק"מ) אל ביתם, הייפילד, שבהמשך נודע בשם בל האמפטון, שבמחוז פולאסקי. שם הוא גודל על ידי סבו וסבתו מצד אמו, גנרל ג'יימס פ. הוג' ואלינור הייבן האו, וכן על ידי דודו ויליאם א. הוג' ורעייתו ג'יין, יחד עם בתם ושני ילדיהם שהיו בגילים דומים.
טיילר התחנך על ידי מורים פרטיים ועל ידי סבו, עד שהוא נפטר ב-1861. כאשר היה בן עשר, נפטרה סבתו, וזמן קצר לאחר מכן לקה סבו בשבץ מוחי. טיילר ירש רכוש מסבו, כולל את אחוזת בל המפטון. עד מהרה הצטרף הנער לאביו במחוז קרוליין. משבר הפרישה של וירג'יניה שהתחולל באותה שנה עורר מחלוקות במחוז קרוליין. הוא למד אז בבית ספר שנוהל על ידי פרנקלין מינור במחוז אלבמרייל.
בערך ב-1862, כשמלאו לו 16, התגייס טיילר לצבא הקונפדרציה. הוא נותר בדרגת טוראי עד לתום מלחמת האזרחים האמריקאית, והעדיף שלא לקבל דרגת קצונה ולהיפרד מידידיו.
ב-1868 נשא טיילר לאישה את סו מונטגומרי האמט ממחוז מונטגומרי. לזוג נולדו ארבע בנות וארבעה בנים.
ראשית הקריירה הפוליטית

לאחר כניעת וירג'יניה לכוחות צבא האיחוד, שב טיילר למחוז פולאסקי וניסה לחדש את עיסוקו בחקלאות. הוא גם פרסם מאמרים שקידמו את פיתוח התעשייה והכרייה. ב-1877 הוא נבחר לסנאט של וירג'יניה. הוא דחק בהפחתת מיסי המדינה מ-50 ל-40 סנטים, ושירת בוועדה ליישוב סוגיית חובות המדינה. טיילר היה חבר בכמה מועצות של מבני ציבור בבלאקסבורג ובמריון, והיה לרקטור של הקולג' החקלאי והמכני של וירג'יניה (כיום וירג'יניה טק).
סגן מושל ומושל וירג'יניה

כמי שהיה פעיל במפלגה הדמוקרטית בווירג'יניה, במיוחד במערך הארגון המדינתי שהוקם על ידי הסנאטור תומאס ס. מרטין (אנ'), היה טיילר למועמד של מנגנון המפלגה למשרת סגן המושל, וסייע ליישב את סכסוך הגבול בין וירג'יניה לבין מרילנד. בבחירות של 1897 הוא הביס את ג'יימס טיילור אליסון, גם הוא ותיק צבא הקונפדרציה, בבחירות המקדימות למשרת מושל וירג'יניה.
בבחירות הכלליות נבחר טיילר כמושל לאחר שזכה ב-64.59 אחוזים מקולות הבוחרים והביס את הרפובליקני פטריק ה. מקאול, שזכה ב-33.24 אחוזים מהקולות, את תומך חוק היובש ל. א. קלטר, את הסוציאליסט ג'ון ג'. קוונץ, ואת המועמד העצמאי ג'יימס ס. קאודן. במהלך כהונתו כמושל, הפחית טיילר את היקף החוב המדינתי ביותר ממיליון דולר, ומנגד הרחיב את המימון לבתי הספר הציבוריים ב-21,000 דולר ואת מימון לימוד הקריאה ב-68,000 דולר, והפחית את שיעור המס מ-40 ל-30 סנטים. הוא גם יישב את סכסוך הגבול בין טנסי לבין וירג'יניה. ב-1900 העביר בית המחוקקים של וירג'יניה את חוק ג'ים קרואו הראשון, שעליו חתם טיילר.