מלון המלך דוד
היסטוריה > תקופת ירושלים החצויה

עם סיום הקרבות חזר המלון לתפקד בניהולה של חברת מלונות ארץ-ישראל. החברה העדיפה שלא להשקיע בשיקום המלון, וניסתה לצמצם את הפסדיה משלהי תקופת המנדט ומתקופת מלחמת העצמאות באמצעות שימוש בחדרי המלון הקיימים, מבלי לשפצם.
במלון התארחו שגרירי מדינות שהגיעו לישראל והמלון דאג להניף את דגלי המדינות ששגריריהם שהו במלון. ב-1955, בעת ביקור או נו בישראל, הביקור הראשון של ראש מדינה זרה במדינת ישראל, לן או נו, ראש ממשלת בורמה במלון ופתח בכך מסורת לפיה לנים במלון ראשי מדינות המבקרים בישראל.
בעקבות המצב הביטחוני הייתה ירידה גדולה בתיירות לישראל בכלל ולירושלים בפרט, שפגעה בבתי המלון בירושלים. מלון המלך דוד, על 150 עובדיו, הגיע לתפוסה של כ-40–50 אורחים והחל במסע צמצום עובדים ובחיפוש אחר שווקים חדשים כמו פעילות כבית הבראה. ניסיון להביא את פקידי ההסתדרות לנפוש במלון כשל, אף על פי שהוצע מחיר זול, מחשש שהדבר ייחשב למנקר עיניים. צעד נוסף שנעשה כדי למשוך לקוחות היה הקמת אגף כשר, לאחר שבמשך שנים המלון לא הוכשר. בנובמבר 1956 נסגר המלון בגלל הפסדיו ועובדיו פוטרו. לאחר שניסיונות למצוא קונה למלון כשלו, הילטון למשל נמנעה לחכור את המלון בגלל לחץ ערבי, נפתח המלון מחדש על ידי בעליו הקודמים, לאחר שקיבל הנחות במיסים מהעירייה והממשלה.
בראשית 1958 רכשה משפחת פדרמן, בעלת רשת מלונות דן, את מחצית המניות של חברת מלונות א"י, בעלת המלון ויקותיאל פדרמן מונה ליו"ר מועצת המנהלים של החברה. אגפו הדרומי של המלון נותר הרוס, וקירותיו המזרחיים טרם שופצו מהפצצות מלחמת העצמאות. לאחר הרכישה החלו עבודות שיפוץ ושיקום המלון. האגף הדרומי שוקם על ידי הקבלן החיפאי חיים אלוני. עלות השיפוצים עלתה על 2 מיליון דולרים. השיפוצים כללו עבודות תשתית נרחבות ושינויים מבניים בכל קומות המלון וחדריו. עד לשיפוץ זה היה חדר אמבטיה אחד בכל קומה, ששימש את כל החדרים באותה קומה (למעט הסוויטות, שאורחיהן נהנו מחדר אמבטיה פרטי). במסגרת השיפוץ נבנו חדרי אמבטיה ושירותים בכל חדר, הוחלפו תנורי ה"ברנר" שהיו במטבח המלון מאז שנות ה-30, שכן ארובותיהם הפיצו עשן שחור עקב השימוש בסולר והכתימו את קירות המלון, והרדיאטורים הוחלפו במערכת חימום ומיזוג. במהלך השיפוץ הקפידו על שימור צביונו ועיצובו המקורי של המלון, על סגנונו המזרחי המיוחד. מיטות האפריון שהיו בחדרים משנות ה-30 הוחלפו בהעתקים זהים שנבנו על ידי אברהם קריניצי (לימים ראש עיריית רמת גן). רהיטי הלובי המקוריים שופצו ונותרו במקומם. בשנת 1961 הסתיים שיקומו של האגף הדרומי, אשר הוסיף 56 חדרים ל-100 חדרי המלון. בשנת 1963 שופץ גם המרתף בו הונח חומר הנפץ בעת הפיצוץ ובתחילת 1964 נפתחה מחדש מסעדת לה רג'נס.
המלון נחשב למועדף על ידי אנשי ממשלת ישראל, חברי הכנסת ואנשי הצבא. אורחיה הרשמיים של מדינת ישראל התגוררו במלון, ובו נערכו להם ארוחות רשמיות. באותה עת טרם נבנה משכן נשיאי ישראל, והמלון שימש, בין היתר, כאתר עבור נשיא מדינת ישראל לארח את אורחיו. בתקופה זו, עקב קרבת המלון לעמדות הלגיון הערבי (כ-1,000 מטרים), צלפו לעיתים חיילי הלגיון על חדרי המלון.
הגידול במספר חדרי המלון הביא למעשה לתפוסה נמוכה יותר בו, מאחר שתנועת התיירות הייתה דלילה למדי בירושלים באותה עת. העיר, שהייתה עיר ספר מבודדת, הציגה מספר מועט של אתרי תיירות (מרבית אתרי התיירות ההיסטוריים נותרו בעיר המזרחית ובעיר העתיקה). מרבית התיירים שהגיעו אל העיר היו יהודים שבאו לצפות בעיר העתיקה מאחת מתצפיות שהוקמו לצורך זה, ושבו לתל אביב עוד באותו היום. רשת דן ניסתה להגדיל את תפוסת המלון בכך שדרשה מתיירים שרצו ללון במלון דן תל אביב, שנחשב באותה עת לטוב ולמבוקש במלונות מדינת ישראל, שילונו לילה אחד גם בירושלים.
המיתון של שנות ה-60 פגע אף יותר בכלכלה הישראלית ובתנועת התיירות. הנהלת המלון החליטה לנצל את המחירים הזולים בשל המיתון ואת העובדה שלא הגיעו תיירים לירושלים, לבצע שיפוץ נוסף במלון ולהוסיף לו שתי קומות, שנחנכו ביולי 1969. מיד לאחר מכן נקבע עם שר התיירות שייבנה ליד המלון מגדל בן 22 קומות עם עוד כ-200 חדרים, אולם התוכנית בוטלה בגלל טענות לפגיעה בנוף.