stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הארי פוטר ואבן החכמים (משחק וידאו)
גרסת ה-GBC > עלילה ומשחקיות

המשחק עוקב אחר עלילת הספר הראשון, החל מהרגע שהארי מגלה שהוא קוסם ועד לעימות הסופי עם קווירל, שמתברר כבעל ברית של וולדמורט. כל שלב מייצג פרק בסיפור, מה שנותן תחושת נאמנות לספר ומאפשר לשחקנים לחוות את העלילה דרך עיניו של הארי. המשחק מתחיל במסע של הארי דרך עולמות חיצוניים כמו סמטת דיאגון ובנק גרינגוטס וממשיך בבית הספר לקוסמים הוגוורטס, שם השחקנים חוקרים את הטירה ומתמודדים עם משימות שונות.
גרסת ה-GBC > עלילה ומשחקיות > קרבות ומערכת קסמים

הקרבות במשחק מתבצעים במתכונת של קרבות מבוססי תורות. הארי יכול להשתמש במגוון לחשים, וכל לחש במשחק משפר את היכולות שלו. במהלך המשחק, הארי צובר נקודות ניסיון שמשפרות את רמות הלחשים והחוזק שלו, כך שככל שהוא מתקדם במשחק, הוא הופך לקוסם חזק יותר. מלבד לחשים, הארי יכול גם לאסוף ולשדרג ציוד כמו גלימות ושיקויים שמעניקים לו יתרונות שונים.
גרסת ה-GBC > עלילה ומשחקיות > עיצוב גרפי וסאונד

הגרפיקה של המשחק פשוטה אך מושכת עבור התקופה והקונסולה, עם שימוש בצבעים עזים ופרטים רבים יחסית לגבולות ה-Game Boy Color. הדמויות מזוהות בקלות, ולמרות שהן מצוירות בסגנון פיקסל, ניתן לזהות את הפרטים המיוחדים של כל דמות מרכזית בסיפור. הצלילים משלבים מוזיקה הרמונית נעימה וצלילים קצרים שמשתלבים היטב עם האווירה הקסומה של העולם, המוזיקה לוקחת השראה מהמוזיקה במשחק המחשב.
גרסת ה-GBC > תגובות וביקורת

*Harry Potter and the Sorcerer's Stone* בגרסת ה-Game Boy Color זכה לביקורות חיוביות רבות, בעיקר בזכות ההתאמה הנאמנה לסיפור ולדמויות, כמו גם מערכת הקרב שמוסיפה אלמנט טקטי ועניין. בניגוד למשחקי הארי פוטר אחרים שנעשו בקונסולות חזקות יותר ונשענו יותר על חקירה ופתרון חידות, משחק ה-RPG הפשוט יחסית הזה הצליח למשוך מעריצים בזכות העומק והפשטות שלו יחד. האתר GameZone העניק לו ציון גבוהה במיוחד של 8.5/10, באתר IGN המשחק קיבל 7/10, ומממוצע הביקורות עליו באתר GameRankings עומד על 73.
גרסת ה-GBA

גרסת ה-Game Boy Advance של המשחק Harry Potter and the Sorcerer's Stone, פותח על ידי Glu Mobile והופץ על ידי EA Games, יצא גם הוא בשנת 2001. הוא שונה באופן משמעותי מגרסת ה-Game Boy Color ומציעה סגנון משחק אחר, הממוקד יותר בחקר ופתרון חידות מאשר במשחק תפקידים.
גרסת ה-GBA > עלילה ומשחקיות

המשחק עוקב אחר עלילת הספר הראשון בסדרה, בדומה לשאר הגרסאות, ומתחיל כשהארי מגיע להוגוורטס ולומד את עקרונות הקסמים. בגרסה הזו, המשחקיות שמה דגש על פתרון חידות, חקר מבוכים, ומעברי שלבים בסגנון פלטפורמה (platformer), מה שמעניק חוויה שונה מזו של גרסת ה-Game Boy Color. כל שלב כולל מגוון חידות שדורשות חשיבה ופתרונות יצירתיים, ומרבית החידות קשורות לשימוש בלחשים כמו לומוס (Lumos) להארת השבילים, או ווינגארדיום לביוסה (Wingardium Leviosa) להעפת חפצים. בנוסף לעלילה הראשית ניתן לאסוף קלפי קוסמים, סוכריות ברטי בוטס המשמשות לקניית חפצים, ולאסוף נקודות לגביע הבתים.
גרסת ה-GBA > עלילה ומשחקיות > מערכת הקרבות והלחשים

בגרסה זו, מערכת הקרב מבוססת בעיקרה על שימוש בקסמים נגד אויבים תוך תזמון נכון, ובזמן אמת (בשונה מגרסת ה־GBC שהייתה מבוססת תורות) הארי צריך ללמוד לחשים לאורך המשחק, וכל לחש מעניק לו יכולות שונות להתמודד עם אויבים ולפתור חידות. בנוסף לכך, ישנם קטעים בהם השחקן מתבקש להילחם בדמויות מתוך הסיפור, כמו במשחק קווידיץ', וכמה מהדמויות האחרות שמאתגרות את הארי.
גרסת ה-GBA > עלילה ומשחקיות > גרפיקה וצליל

הגרפיקה בגרסת ה-Game Boy Advance נחשבת למרשימה ביחס למשחקי פלטפורמה של אותה תקופה בקונסולה. המשחק מציג נופים צבעוניים עם רמות פירוט גבוהות לדמויות ולסביבה. הדמויות מוצגות בפרספקטיבה איזומטרית, והמעברים בגרפיקה חלקים יחסית למה שהיה מקובל בקונסולה. הצליל כולל מנגינות שנכתבו במיוחד למשחק והן משתלבות באופן מוצלח עם האווירה.
גרסת ה-GBA > תגובות וביקורת

גרסת ה-Game Boy Advance קיבלה ביקורות מעורבות. חלק מהשחקנים אהבו את המשחקיות ואת הדגש על חקר ופתרון חידות, בעוד אחרים העדיפו את סגנון ה-RPG של גרסת ה-Game Boy Color. המבקרים ציינו לטובה את איכות הגרפיקה ואת האווירה המתאימה, אך היו גם ביקורות על קושי השליטה בדמות ועל חלק מהחידות שנחשבו למסובכות מדי.  המשחק מכר בסך הכל 690,000 עותקים. האתר GameZone העניק לו ציון גבוהה במיוחד של 8.9/10, אך לעומתו האתר GameSpot העניק ציון נמוך במיוחד של 5.4/10. ובאתר IGN המשחק קיבל 6/10. באתר metacritic הוא קיבל ציון כולל של 64.
לקריאה נוספת

מהראשון ועד משחק המובייל: אבולוציית משחקי הארי פוטר
ראה את כל משחקי הארי פוטר עד כה
דירוג משחקי הארי פוטר
האתר הרשמי של המשחק הראשון
שמעון אקהויז

| --- | --- |

שמעון אקהויז, 2023
 לידה:  13 במאי 1945 (בן 79) צ'רנוביץ, ברה"מ 
 ענף מדעי:  פיזיקה 
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל  אוניברסיטת קליפורניה באירוויין 
 מוסדות:  לומניס  סינרון  רפאל – מערכות לחימה מתקדמות 
 
שמעון אקהויז (נולד ב-13 במאי 1945) הוא פיזיקאי ויזם בתחומי הרפואה (תוך התמקדות בחברות מכשור רפואי), האינטרנט והתקשורת. חלוץ המכשור לטיפול אסתטי בישראל.
שתי החברות הגדולות ביותר שהקים, לומניס וסינרון, הפכו למובילות עולמיות בתחום האסתטיקה הרפואית ונמכרו במאות מיליוני דולרים.
המציא מעל 100 פטנטים. בין היתר פיתח את ה-ELOS, טכנולוגיית סינרגיה אלקטרו-אופטית. שימוש בטכנולוגיה זו, המשלבת אנרגיה אופטית שמקורה בגלי אור יחד עם אנרגיה חשמלית מבוססת תדרי רדיו הנוצרים ממעבר חשמל דרך מוליך, מאפשר טיפול מדויק ברקמות תוך כדי מדידה בזמן אמת של טמפרטורת העור. על בסיס טכנולוגיה זו הוקמה חברת סינרון.
בשנת 2012 הקים את חממת אלון מדטק ונצ'רס, שבמסגרתה פועלות צבר חברות בתחום הניתוחים הזעיר-פולשניים, האסתטיקה הרפואית, ורפואת הלב וכלי הדם. בשנת 2016 חתמה החממה על הסכם שיתוף פעולה עם אוניברסיטת צ'ינגחואה, מהמובילות באוניברסיטאות סין. נכון ליולי 2017, חברות בחממה 13 חברות.
אקהויז הוא אנג'ל ומכהן כדירקטור במספר רב של חברות ישראליות. חבר הוועד המנהל של הטכניון.
נכון לאפריל 2017, הונו נאמד ברבע מיליארד שקל.
ביוגרפיה

שמעון אקהויז נולד בצ'רנוביץ, אוקראינה להורים ניצולי השואה. אביו היה מנהל חשבונות ואימו עקרת בית. כשהיה בן חצי שנה היגרה משפחתו לרומניה, וכשהיה בן 5 עלתה לישראל וגרה במעברה בפרדס חנה (סמוך למחנה העולים). במשך שלוש שנים גר עם הוריו ואחותו הבכורה בבדון (מבנה דמוי צריף עשוי בד) ואחר כך עברה המשפחה לשיכון, בו גדל אקהויז.
בתיכון למד בחדרה. הוא בוגר הפקולטה לפיזיקה בטכניון (בשנת 1967) במסגרת העתודה האקדמית. עשה דוקטורט בפיזיקה באוניברסיטת קליפורניה באירוויין (סיים בשנת 1978).
עבד כ-17 שנים בתפקידי פיתוח וניהול צוותים ברפאל – מערכות לחימה מתקדמות. בשנת 1986 החל לעבוד בחברת מקסוול טכנולוגיות בסן דייגו, חברת תעשיות ביטחוניות, כמנהל פיתוח מוצרים, ועסק בהמרת טכנולוגיות צבאיות לשימושים אזרחיים.
בשנת 2012 הוביל את ההתנגדות בדירקטוריון חברת החשמל להסכם הגז עם "תמר". הוא התנגד בעיקר לנוסחת ההצמדה שנקבעה למחיר הגז וטען כי אסור לקבע מראש את מחיר הגז למשך 15 שנה. זמן קצר לאחר ההצבעה בדירקטוריון, שאישר את ההסכם, הודיע אקהויז על התפטרותו.
אקהויז מתגורר בדניה שבחיפה. נשוי למוסיה, מורה במקצועה, ואב לשלושה. בתו הבכורה, ורדית, היא ד"ר לפיזיקה, מייסדת ומנהלת את חברת הביומד EVA Visual שנכללת בפורטפוליו של חממת אלון מדטק ונצ'רס. הבן, רונן, מהנדס אלקטרוניקה, הקים את חברת הביומד Rapid medical, שבה הוא משמש כמנכ"ל, ואקהויז האב הוא אחד המשקיעים הגדולים בה. בתו הצעירה, עדי אקהויז-ברזילי, היא מנכ"לית חברת רילפלייס המפתחת טכנולוגיית הזדהות מאובטחת באמצעות זיהוי פנים. החברה, שנוסדה בשנת 2014, נמכרה לאפל בפברואר 2017 בשני מיליון דולר.
מבחר חברות שייסד

עם שובו לישראל, בשנת 1991, הגה אקהויז רעיון של שימוש בטכנולוגיות שהכיר לצרכים רפואיים-קוסמטיים כגון הסרת שיער באמצעות אלומת אור ממוקדת, לייזרים להסרת כתובות קעקע, ובשנת 1992, בגיל 47, ייסד את ESC מדיקל, שפיתחה מערכות לטיפולים קוסמטיים.
את הרעיון שבבסיסה של החברה מייחס אקהויז לסרנדיפיות, ומספר כי הרעיון להקים את החברה התחיל בכך שקרא מאמר על שימוש בלייזרים לצורכי פתיחה של כלי דם, והתחיל לראות מה אפשר לעשות בתחום. אחרי בדיקה של הנושא בחר בכיוון אחר לחלוטין - של שימושים בלייזר ברפואת עור.
בשנת 1996, החברה, ששינתה את שמה ללומניס, הונפקה בנאסד"ק. בשנת 1999, לאחר מאבק שליטה מול אריה גנגר (שהיה אז בעל מניות קטן בחברה), הודח אקהויז מתפקידו.
בשנת 2000 ייסד את סינרון והיה יושב הראש שלה. החברה מפתחת ומייצרת מכשירים לטיפוח וטיפולים אסתטיים בטכנולוגיות המאפשרות לרופאים לספק פתרונות מתקדמים לחיטוב הגוף וטיפול בצלוליט, הסרת שיער, הפחתת קמטים, הסרת קעקועים, הצערת מראה העור, טיפול בפיגמנטציה, הבהרת כתמים, טיפול באקנה, וורידים ברגליים. החברה, שמתחרה בלומניס, מוכרת את מוצריה תחת שלושה מותגים שונים: סינרון, קנדלה ו-CoolTouch. לחברה, נכון לשנת 2017, יש מרכז פיתוח וייצור בישראל ובארצות הברית, והיא משווקת את מוצריה ל-86 מדינות. החברה הונפקה בשנת 2004. בשנת 2013 מונה אקהויז למנכ"ל החברה. בין השנים 2008 ל-2014 סינרון רכשה 7 חברות, המשמעותית ביניהן הייתה קנדלה, שנרכשה בשנת 2010 ב-65 מיליון דולר.
אקהויז היה מעורב בהקמת כעשרים חברות. הקים, בין היתר, את החברות הבאות:
אפיטומי מדיקל (לשעבר טוליפ מדיקל), המייצרת גלולה להפחתת תיאבון
סופווייב מדיקל, מייצרת מכשיר אולטרסאונד לטיפול בקמטים ולחידוש, מיצוק ושיפור של עור הפנים והצוואר
נבוטק, המפתחת מוצר לשימוש ברפואת קרינה
קרדיודקס, המייצרת התקן לסגירה של כלי דם לאחר צנתור
ננוסייט, המפתחת טכנולוגיה חדשנית אשר מבוססת על פטנט שלו להטמעת תרופות לעור על ידי שימוש במנגנון ההחדרה לעור של המדוזות
ואורסנס, המפתחת מד־סוכר לא חודרני
קולורצ'יפ (2001), המייצרת טרנסיוורים ומפצלים שמאפשרים לשנע ביעילות את רוחב הפס הדרוש למידע הרב ב-Data Centers גדולים. הטכנולוגיה של החברה מבוססת על החלפת יונים בזכוכית על גבי פרוסות זכוכית (Ion-Exchange)
תרניקה (2016), המפתחת מכשיר לביש המוצמד לזרוע במהלך התקף מיגרנה אקוטית. המכשיר מתחבר לאפליקציה, שמנטרת את עוצמת הכאב של המטופל ומשחרר פולסים אלקטרוניים המדמים עצבי חישה ומיועדים להקל על הכאב בזמן התקף.
אקזיטים שביצע

נכון ליולי 2017, אקהויז ביצע אקזיטים בסכום מצטבר של כ-2 מיליארד דולר:
אומריקס, שפיתחה דבק ביולוגי (תכשיר המיוצר מנוזל הדם ומשמש לעצירת דימומים קשים ולקרישת דם), נמכרה בשנת 2008 לתאגיד האמריקאי ג'ונסון אנד ג'ונסון תמורת 438 מיליון דולר
ונטור, שפיתחה שסתום לאבי העורקים שאפשר להחליפו בהליך לא פולשני, נמכרה בשנת 2009 לחברת המכשור הרפואי מדטרוניק תמורת 325 מיליון דולר. שלוש שנים מאוחר יותר, בשנת 2012, סגרה מדטרוניק את פעילות ונטור בישראל.
לומניס נמכרה בשנת 2015 לקרן הפרייבט אקוויטי XIO תמורת 510 מיליון דולר.
סינרון נמכרה ב-2017 לקרן ההשקעות אייפקס פרטנרס תמורת כ-400 מיליון דולר.
פרסים והוקרה

פרס יזם השנה בתחרות של ארנסט אנד יאנג (2006)
פרס החדשנות לישראל (2009). בין נימוקי חבר השופטים למתן הפרס: "תרומתו הרבה לתעשיית ההייטק הישראלית, החזון העסקי והטכנולוגי שלו אשר יצר תעשיות חדשות ושיפר את איכות החיים של מיליוני אנשים בעולם, הנחלת חשיבה יצירתית ותרומתו ליצירת תרבות של חדשנות בתעשייה הישראלית"
פרס אואזיס על תרומתו להתפתחותה של תעשיית האלקטרו-אופטיקה בישראל (2011)
נבחר בין 100 המשפיעים בהייטק הישראלי על ידי בלוג הטכנולוגיה גיקטיים (2015).
זכה באות התעשיין בבית הנשיא 2018.
הערות שוליים

↑  אתר חממת אלון מדטק ונצ'רס
↑  גלי וינרב, ‏חממת הביומד של שמעון אקהויז תשתף פעולה עם אוניברסיטה בסין, באתר גלובס, 29 במרץ 2016
↑  גלי וינרב, ‏"לקחת כסף מהציבור ולשרוף אותו על חברות ביומד - זה בסדר?", באתר גלובס, 30 באפריל 2017
↑  עמירם ברקת, ‏שמעון אקהויז, דירקטור חב' החשמל לשעבר: "ההחלטה מבטאת כל מה שנלחמתי עליו", באתר גלובס, 22 במאי 2012
↑  אסף גלעד, אקזיט ענק לשמעון אקהויז: ונטור תימכר למדטרוניק ב-300–325 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 16 בפברואר 2009
↑  גולן חזני וגיל קליאן, אקזיט ללומניס - תירכש על ידי XIO ב-510 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 18 ביוני 2015
↑  דרור רייך, סינרון מאשרת את חשיפת כלכליסט: תימכר לאייפקס תמורת 397 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 3 באפריל 2017
↑  100 האנשים המשפיעים בהייטק הישראלי, באתר גיקטיים
↑  "החוצפה הישראלית המבורכת", באתר ערוץ 7, 8 ביולי 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007406004605171  VIAF: 2576155105813976320002   WorldCat (עם VIAF): 2576155105813976320002
בנימין אבן

בנימין אבן (1905 – 28 בפברואר 1979 א' אדר ה'תשל"ט) היה ראש המועצה המקומית הוד השרון הראשון אחרי איחודן של ארבע המושבות, בין השנים 1964-1969. אבן גם היה ראש מועצת רמתיים (אחת מהמושבות) משנת 1957 עד לאיחוד בשנת 1964.
נולד בסוקולקה שבפולין, עלה לארץ ישראל ב-1922.
בעת כהונתו נבנה תיכון מוסינזון, נבנו שני אזורי תעשייה במועצה, והותקנה מערכת תיעול כללית.
אבוט אנדרסון תאייר

| --- | --- |

 לידה:  12 באוגוסט 1849 בוסטון, ארצות הברית 
 פטירה:  29 במאי 1921 (בגיל 71) Dublin, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות  Chapel Hill – Chauncy Hall School 
 תחום יצירה:  ציור 
 הושפע על ידי:  ז'אן-לאון ז'רום 
 יצירות ידועות:  Stevenson Memorial, The Sisters 
 צאצאים:  Gerald H. Thayer, Gladys Thayer 
 
אבוט אנדרסון תאייר (באנגלית: Abbott Handerson Thayer;‏ 12 באוגוסט 1849 – 29 במאי 1921) היה אמן אמריקאי, חוקר טבע ומורה. צייר דיוקנאות, בעלי חיים ונופים, וזכה לפרסום בימי חייו. במהלך השליש האחרון בחייו הוא עבד יחד עם בנו, ג'רלד אנדרסון תאייר, על ספר על ההסוואה בטבע, שלראשונה פורסם על ידי מקמילן בשנת 1909, והוצא מחדש בשנת 1918.
ביוגרפיה > ראשית חייו

תאייר נולד בבוסטון לוויליאם הנרי תאייר ואלן הנדרסון. כבנו של רופא כפרי, הוא בילה את ילדותו בניו המפשייר הכפרית, לרגלי הר מונאדנוק. [ בסביבה הכפרית ההיא, הוא הפך לחובב טבע בעיקר לציפורים. עבודות האמנות הראשונות שלו היו ציורי צבעי מים של בעלי חיים.
בגיל חמש עשרה נשלח לבית הספר בבוסטון, שם פגש את הנרי ד. מורס, אמן חובב שצייר בעלי חיים. בהדרכת מורס, אבוט פיתח ושיפר את כישורי הציור שלו, תוך התמקדות בתיאורים של ציפורים וחיות בר אחרות, ועד מהרה החל לצייר דיוקנאות של בעלי חיים על פי הזמנה. הוא גם לימד את אחותו, אלן תאייר פישר, טכניקות שלמד.
בגיל 18 הוא עבר להתגורר בברוקלין, ניו יורק, ולמד ציור בבית הספר לאמנות בברוקלין ובאקדמיה הלאומית לעיצוב. הוא למד אצל למואל וילמרת'. הוא פגש הרבה אמנים מתפתחים ומתקדמים בתקופה זו בניו יורק, כולל אשתו לעתיד, קייט בלויד וחברו הקרוב, דניאל צ'סטר פרנץ'. בשנת 1875, לאחר שהתחתן עם קייט בלויד, עבר לפריז, שם למד ארבע שנים עם אנרי להמן וז'אן-לאון ג'רום, כשחזר לניו יורק, הקים אולפן דיוקנאות משלו (אותו חלק עם דניאל צ'סטר פרנץ'), ונעשה פעיל בחברת הציירים האמריקנים, והתחיל לקבל חניכים.
ביוגרפיה > חזרה לניו המפשייר

החיים הפכו לבלתי נסבלים עבור תאייר ואשתו בראשית שנות השמונים של המאה ה-19, כאשר שניים מילדיהם הקטנים נפטרו במפתיע, בהפרש של שנה אחת. פגועים מבחינה רגשית במשך מספר שנים הם עברו ממקום למקום. אף על פי שהוא עדיין לא היה מבוסס כלכלית. באותה העת, המוניטין הגדל של תאייר הביא להזמנות רבות, יותר ממה שהוא יכול היה לבצע. ביניהם היו מג'ורג 'וושינגטון, מארק טוויין והנרי ג'יימס. הוא גם הכין דיוקנאות של שלושת ילדיו שנותרו בחיים מרי, ג'רלד וגלדיס, והשתמש בהם כמודלים לקומפוזיציות סמליות כמו אנג'ל (1887) ווירג'ין אנת'רון (1891).
לאחר שאביה נפטר, אשתו של תאייר חלתה בדיכאון בלתי הפיך, מה שהביא לכליאתה בבית חולים, להתדרדרות בריאותה ולמותה בסופו של דבר ב־3 במאי 1891, כתוצאה מדלקת ריאות.
זמן קצר לאחר מכן התחתן תאייר עם חברתם הוותיקה אמה בקינגהאם, שאביה מוזס ייל ביץ' היה הבעלים של ניו יורק סאן. הוא ואשתו השנייה בילו את שנותיהם שנותרו בניו המפשייר הכפרית, חיו בפשטות ועבדו באופן פרודוקטיבי. בשנת 1901 הם התיישבו לצמיתות בדבלין, ניו המפשייר, שם גדל תאייר בילדותו.
תאייר היה אדם חריג ודעתני, ואורח חייו של משפחתו שיקף את אופיו: בדרך כלל הם ישנו בחוץ כל השנה כדי ליהנות מהיתרונות של אוויר צח,[13] שלושת הילדים מעולם לא היו נרשמו לבית ספר. השניים הצעירים, ג'רלד וגלדיס, ירשו את הכשרון של אביהם והפכו לציירים.
הישגים אומנותיים

קשה לסווג את תאייר בפשטות כאמן. לעיתים קרובות הוא תואר כאיש אקצנטרי, וישנן הערכות סותרות מקבילות הרואות בו לצד היותו אמן גם חוקר אקדמי, ספונטני המאלתר בשיטותיו האמנותיות. לדוגמה, הוא ידוע ברובו כצייר של "דמויות אידיאליות". מאחר שהוא הציג נשים כהתגלמות של יופי וקסם, לבושות בטוניקות לבנות זורמות ובעלות כנפי מלאכים.
תאייר היה מוקף מסביבו על ידי נשים, בין אם הן ממשפחתו, עוזרות בית, דוגמניות או סטודנטיות. הביוגרף רוס אנדרסון האמין שלדעתו "הקסם הנשית והגדולה האסתטית היו קשורים זה בזה ללא הפרדה". תאייר חש כי העיתונות ואפילו אמנים אחרים תרמו להידרדרותן של נשים על ידי הדגשת מיניותן, במקום לרומם את תכונותיהן המוסריות. כאשר החל להוסיף כנפיים לדמויותיו בסוף שנות השמונים של המאה ה-19, הוא הבהיר יותר את התכונות הטרנסצנדנטיות שראה בנושא הנשי:
"ללא ספק התשוקה שלי כל החיים לציפורים, סייעה להטות אותי ולהוסיף כנפיים בתמונות שלי. אבל בעיקר הוספתי כנפיים כדי לסמל אווירה מרוממת..."
השימוש הראשון בכנפיים היה הציור "אנג'ל". כשצייר את התמונה, הוא בנה תפאורה של כנפיים ממוסמרות בלוח עץ, ולידו עמדה בתו מרי.
הוא שרד בעזרת פטרוניו, ביניהם התעשיין צ'ארלס לאנג פרר.
הוראה

תאייר היה בעל תושייה בהוראתו, שאותה ראה חלק שימושי ובלתי נפרד מהעבודה שלו באולפן. בין חניכיו המסורים היו רוקוול קנט, לואי אגסיז פוארטס, ריצ'רד מרימן, בארי פוקנר (בן דודו של תאייר), אלכסנדר ויליאם ג'יימס ובנו של תאייר ובתו, ג'רלד וגלדיס. הייתה לו השפעה עמוקה גם על דניס מילר בונקר, שאף על פי שלא היה תלמיד רשמי, הוזמן לצייר לצד האמן המבוגר בשנת 1886, וכתב "תאייר האיש הגדול הראשון שהכרתי, ואני לא ממש יכול להתרגל אליו."
במכתב לתומאס וילמר דיווינג (בערך 1917), חושף תאייר כי שיטתו הייתה לעבוד על ציור חדש במשך שלושה ימים בלבד. אם הוא עבד על זה יותר זמן, כתב..."אז ביום הרביעי, הוא במקום להרוס את הציור, היה לוקח פסק זמן, ומתרחק ככל האפשר מהעבודה. בינתיים היה מבקש מכל תלמיד להכין עותק מדויק של אותו ציור בן שלושת הימים. ואז, כשהוא חזר לסטודיו שלו... העותקים החדשים, נתנו לו שוב דחיפה של שלושה ימים". [22] כתוצאה מכך, בסופו של דבר היו כמה גרסאות חלופיות של אותו ציור, במצבי סיום שונים לחלוטין."
חוקר הסוואה בטבע

לפעמים מכונה תאייר "אבי ההסוואה". הוא אמנם לא גילה את נושא ההסוואה, אך הוא היה בין הראשונים שכתב על דפוסי "קישוט" המשבשים ומפרקים את קווי המתאר של בעל החי עם סימונים המסיחים את הדעת. למעשה בעלי החי מייצרים מסכות - כמו פרפר שמחקה דגם של עלה.
החל משנת 1892, הוא כתב על תפקידה של ההצללה בטבע, שלפיה צורות נראות פחות עגולות ופחות מוצקות דרך הצללות הפוכות, כמו הצד התחתון הלבן של בעלי החיים. ממצא זה עדיין מקובל מאוד בהווה, ולעיתים מכונה חוק תאייר. עם זאת, הוא היה אובססיבי לגבי הרעיון שכל החיות מוסוות, אבל טען שגם ציפורים בולטות כמו טווסים הם למעשה צבעוניות למטרות הסוואה. הוא הותקף נמרצות על כך במאמר ארוך על ידי תאודור רוזוולט.
תאייר התערב לראשונה בהסוואה צבאית בשנת 1898, במהלך המלחמה הספרדית-אמריקאית, כאשר הוא וחברו הציעו להשתמש בצבעי הסוואה בספינות האמריקאיות. שני האמנים השיגו פטנט על הרעיון שלהם בשנת 1902, בשם הכותרת "תהליך הטיפול בחיצוניות של ספינות וכו', להפיכתם לפחות גלויות", בו מתוארת שיטתם שעוצבה על פי צבעי שחפים.
הניסויים של תאייר בהסוואה נמשכו גם בזמן מלחמת העולם הראשונה. בתחילת אותה מלחמה, למשל, פיתח חברו ג'ורג' ברוש מטוס מוסווה, בעוד שתאייר המשיך בהתעניינותו בהסוואה משבשת.
בהדרגה הפקידו תאיר וברוש את עבודת ההסוואה שלהם על אחריות בניהם - את הספר "צבעי הסוואה בממלכת החיות" (1909), שכתיבתו ארכה שבע שנים, עשה ג'רלד בנו של תאייר.
בערך באותה עת, תאייר שוב הציע הסוואה לספינות חיל הים האמריקני (ושוב לא הצליח), והפעם עבד עם ג'רום בנו של ברוש.
בשנת 1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה, הציע תאייר את ההסוואה, למשרד המלחמה הבריטי, וניסה ללא הצלחה לשכנע אותם לאמץ לוחמה עם מדי הסוואה במקום מדי החאקי המונוכרומים. בתוך כך, הצעתם של תאייר וג'רום ברוש לשימוש בצלליות בהסוואה של אוניות אושרה לשימוש באוניות אמריקאיות, וקומץ חובבי תאייר (ביניהם בארי פוקנר) גייסו מאות אמנים להצטרף לחיל ההסוואה האמריקני.
שנים מאוחרות יותר

למרות שינויים מהירים בעולם האמנות בראשית המאה העשרים, המוניטין של תאייר נותר גדול. אוניברסיטת ייל הציעה לו תואר כבוד בשנת 1916, ומכון קרנגי בפיטסבורג הקים תערוכה של עבודותיו בשנת 1919 שכללה למעלה מחמישים ציורים.
על פי הודאתו בעצמו, תאייר סבל לעיתים קרובות ממצב של הפרעה דו־קוטבית. במכתביו תיאר זאת כ"מטוטלת", שבאמצעותה התחלפו רגשותיו בין שני הקצוות בריאות וחולי. מצבו הנפשי החמיר ככל שהתגלעה המחלוקת לגבי ממצאי ההסוואה שלו. המחלוקת הבולטת ביותר היתה, כאשר הוא הותקף על ידי נשיא ארצות הברית לשעבר תיאודור רוזוולט.
כשהוא הזדקן, הוא סבל יותר ויותר מהתקפי חרדה, תשישות, עצבנות ומחשבות אובדניות, עד כדי כך שהוא כבר לא הורשה לצאת בסירתו לבד.
בגיל 71, תאייר נפטר בביתו ב־29 במאי 1921.
הערות שוליים

↑  "Thayer, Abbott Handerson". Encyclopædia Britannica. 26 (11th ed.). 1911. p. 728.
↑  "Camouflage". BBC Radio 4. 16 March 2017
↑  "A Finding Aid to the Abbott Handerson Thayer and Thayer Family Papers, 1851–1999 (bulk 1881–1950), in the Archives of American Art". Archives of American Art, Smithsonian Institution. Retrieved 31 May 2012.
↑  "Abbott Handerson Thayer And Thayer Family Papers"
↑  Jacobson, Aileen (2016-01-09). "Museum Explores Trials and Triumphs of Female Artists". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-07-02.
↑  Roy R. Behrens, Revisiting Abbott Thayer: non-scientific reflections about camouflage in art, war and zoology, Philosophical Transactions of the Royal Society B: Biological Sciences 364, 2009-02-27, עמ' 497–501 doi: 10.1098/rstb.2008.0250
↑  A Painter of Angels Became the Father of Camouflage, Smithsonian Magazine (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007450248905171  DSI: 773  GND: 122983343  ISNI: 0000 0000 8384 1059  LCCN: n82151062  NTA: 070329001  RKD: 76973  SELIBR: 307091  SNAC: w63b61zf  SUDOC: 129782149  ULAN: 500016002  VIAF: 55043769   WorldCat (עם VIAF): 55043769 
אבוט תאייר, הבתולה,1892
אבוט תאייר, אנג'ל, 1887
אבוט תאייר, האחיות, 1884
אבוט תאייר, הדגמת הסוואה של טווס צבעוני ביער, 1909
אבוט תאייר, זיכרון מסטיבנסון, 1903
אבוט תאייר, זחל על עלה - הסוואה בטבע
פסח גרופר

(משמאל לימין:) שר החקלאות, פסח גרופר, שר החקלאות של ארצות הברית, ג'ון רסלינג בלוק ופרופ' גד לובנשטיין, תחילת שנות ה-80
פסח (פייסי) גרופר (21 באוגוסט 1924 – 29 באפריל 2013) היה חבר הכנסת ושר בממשלת ישראל.
ביוגרפיה

נולד ביפו למלכה ולאליהו גרופר, בן זכרון יעקב, וגדל בנווה צדק.
בשנת 1936 עבר עם משפחתו לעתלית, שם התגוררו דודו מצד אביו, דוד, ומשפחתו.
גרופר התגורר בעתלית עד יום מותו.
היה פעיל במוסדות אגודת הכורמים, בהתאחדות האיכרים, ונציג ציבור בבית הדין לעבודה בחיפה. כל פעילותו הפוליטית מקום המדינה ועד היבחרו לכנסת הייתה במסגרת המפלגה הליברלית הישראלית (הציונים הכלליים).
ביוגרפיה > במועצת עתלית

בשנים 1959–1962 כיהן כחבר המועצה המקומית עתלית, מטעם הליברלים. במאי 1962 נבחר לראש המועצה לאחר שיצר קואליציה עם הדתיים והדיח את ראש המועצה מטעם מפא"י. בתחילת 1963 הסתכסך גרופר עם סגנו מהדתיים, חנניה עמר, שעבר לאופוזיציה, אך המשיך לכהן כראש מועצה בחסות חבר מפא"י שעזב את מפלגתו והקים סיעה עצמאית. בשנת 1963 הביא גרופר להכרה בעתלית כעיירת עולים. בתחילת 1964 הודח גרופר מראשות המועצה על ידי איש סיעתו, צבי שפירא, שחבר לאנשי מפא"י. שפירא טען שבמקור הוא היה אמור להיות ראש המועצה, אך גרופר שכנע את הדתיים להתנות את תמיכתם בליברלים בכך שגרופר יהיה ראש המועצה. בספטמבר 1964 חבר גרופר לחנניה עמר, בהסכם שקבע שעמר יהיה ראש מועצה בשכר מלא וגרופר יהיה סגנו.
גרופר שב לכהן כראש מועצה בשנים 1969–1971.
כראש המועצה המקומית עתלית נודע בפעילותו לטובת תחנת הרכבת ביישוב הקטן והמבודד יחסית. לפי המסופר, הוא נהג לנתר החוצה מרכבות שהיו עוברות ביישוב מבלי לעצור (לאחר שביקש מנהג הקטר להאט במעט את מהירות נסיעת הרכבת), על מנת להגיע לביתו.
ביוגרפיה > בכנסת

ב-1974 נבחר לראשונה לכנסת השמינית מטעם הליכוד. באותה הכנסת היה חבר בוועדת הכלכלה, ועדת החוץ והביטחון וועדת העבודה, הרווחה והבריאות. בכנסת התשיעית היה חבר בוועדת הכספים וועדת החוץ והביטחון. ב-1981 מונה ליו"ר ועדת המשנה לתקציב הביטחון. בכנסת ה-12 היה חבר בוועדת הכספים וועדת הכלכלה. בתחילת 1979 פורסמו טענות על כך שלקח כסף מאגודת הכורמים. גרופר טען שמדובר בהוצאות נסיעה לארצות הברית והיועץ המשפטי לממשלה דחה את המלצת המשטרה להעמידו לדין.
ב-11 באוגוסט 1981 מונה לסגן שר החקלאות בממשלת ישראל התשע עשרה. בעקבות מותו של שמחה ארליך הוא נבחר כמועמד לשר החקלאות של מפלגת הליברלים. בפועל, הוא נכנס לתפקיד רק עם הקמת ממשלת ישראל העשרים בראשות יצחק שמיר, באוקטובר 1983. הוא כיהן בתפקיד השר עד הקמת ממשלת האחדות הלאומית בספטמבר 1984.
במשך תקופת כהונתו בכנסת התאפיינה פעילותו הפוליטית בארגון הלובי החקלאי, הקמת יישובים והתיישבות ברחבי ארץ ישראל. גרופר התנגד להעלאת מחירי המים לחקלאים ויצא נגד טענות מבקר המדינה לשאיבת יתר של מים ופגיעה במאגרי המים של ישראל. כן התנגד להעברת סמכויות ממשרד החקלאות למשרד לאיכות הסביבה.
במהלך כהונת הכנסת פרש למפלגה לקידום הרעיון הציוני בראשות יצחק מודעי, ואחר-כך הקים עם נוספים את המפלגה הליברלית החדשה.
ביוגרפיה > אחרית ימיו

בתום כהונתו בכנסת נבחר לנשיא התאחדות האיכרים ויו"ר מועצת המנהלים של חברת "עמיר" להספקה חקלאית, יו"ר אגודת הכורמים שהיא בעלת יקבי כרמל מזרחי ויו"ר בית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה. היה חבר גם בלשכת המסחר.
נפטר בגיל 88 ונטמן בבית העלמין בעתלית, הותיר משפחה, ילדים ונכדים.