stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כוהל
כהלים

מתנול: הכוהל הפשוט ביותר; מורכב מקבוצת מתיל הקשורה לקבוצת הידרוקסיל. חומר דליק ורעיל.
איזופרופנול, או איזופרופיל אלכוהול: תרכובת כימית דליקה, חסרת צבע ובעלת ריח חזק. שימושו העיקרי הוא כחומר ניקוי.
1-פרופנול, או n-פרופנול: תרכובת כימית דליקה, חסרת צבע, המשמשת כממס בתגובות אורגניות. 1-פרופנול הוא איזומר מבני של איזופרופנול: בעוד ש1-פרופנול הוא כוהל ראשוני, איזופרופנול הוא כוהל שניוני.
גליצרין (או גליצרול; שם כימי: 3,2,1-פרופנטריול): מהווה מרכיב מרכזי בשומן, בהיותו מתלכד עם חומצות השומן למולקולת טריגליצריד. משמש בתעשיית הסבונים והקוסמטיקה. נגזרת שלו, ניטרוגליצרין, היא אחד מחומרי הנפץ הידועים ביותר.
אתילן גליקול (שם כימי: 2,1-אתנדיול): משמש רבות כחומר נגד קפיאה, זאת בשל נקודת ההתכה הנמוכה ונקודת הרתיחה הגבוהה שלו.
מנתול: החומר הנותן לצמח המנטה את טעמו המיוחד.
ויטמין A (רטינול): חמצון כוהל זה על ידי אנזימים בגוף נותן אלדהיד בעל חשיבות עליונה בראייה: רֵטינַל. ויטמין A מגיע אל הגוף דרך המזון אותו אנו צורכים; זאת הסיבה שחוסר בוויטמין A עלול לפגוע בכושר הראייה. על תפקיד הרטינל בראייה קראו בערך סטריאוכימיה.
איזובוטנול: תוצר תסיסה של פחמימות וכן תוצר לוואי של פרוק חומר אורגני.
מקורות ושימושים

המקורות העיקריים לכהלים הם נפט, גז טבעי ופחם. אתנול ייחודי במובן זה, כי בדרך כלל הוא מיוצר בתסיסה (פרמנטציה) של פירות או דגנים על ידי שמרים. הסיבה לייחוד זה נעוצה בעובדה שמאתנול מייצרים משקאות אלכוהוליים וברעילותם הרבה של כהלים מסוימים; אם יישארו באתנול שאריות של כהלים אחרים (כמו למשל מתנול), עשויה התוצאה להיות קטלנית לבני אדם הצורכים משקאות חריפים.
לעיתים (כהל מפוגל) כשהשימוש הרצוי הוא לבעירה, הרעילות מכוונת על מנת למנוע שימוש אלכוהוליסטי בחומר.
מבנה

כל הכהלים מכילים קבוצה פונקציונלית משותפת: קבוצת הידרוקסיל (OH, אטום חמצן הקשור לאטום מימן; לעיתים היא מכונה הידרוקסי). כוהל עשוי להכיל קבוצת הידרוקסיל אחת או יותר.
נוסחת המבנה הכללית של כהלים היא CnH2n+2O. הנוסחה מתייחסת לכהלים פשוטים, בעלי קבוצת הידרוקסיל בודדת וללא מתמירים שונים (כגון אטומי כלור, קבוצות אלקיל וכדומה).
שמות הכהלים מבוססים על מונחון IUPAC. על פי המונחון שמו של כוהל מורכב מתחילית המציינת את מספר אטומי הפחמן במולקולה, ומהסופית אוֹל. במקרה הצורך מופיעה ספרה בתחילת השם, לציון המיקום של קבוצת ההידרוקסיל לאורך השרשרת הפחמימנית.
כהלים המכילים שתי קבוצות הידרוקסיל נקראים דיוֹלים, והסיומת בשמם היא דיוֹל; כהלים המכילית שלוש קבוצות הידרוקסיל נקראים טריוֹלים, והסיומת בשמם היא טריוֹל. כהלים המכילים טבעת בנזן (או, בניסוח אחר: טבעות בנזן אליהן קשורה קבוצת הידרוקסיל) נקראים פֵנוֹלים (Phenols), ומהווים קבוצה בפני עצמה, עם תכונות השונות במקצת מאלו של הכהלים.
נהוג להבדיל בין כהלים ראשוניים, שניוניים ושלישוניים. כוהל ראשוני הוא כוהל, בו הפחמן אליו קשורה קבוצת ההידרוקסיל קשור לפחמן אחד בלבד. בכוהל שניוני פחמן זה קשור לשני פחמנים אחרים, ובשלישוני הוא קשור לשלושה פחמנים שונים. להיותו של כוהל ראשוני, שניוני או שלישוני חשיבות רבה בתגובות הכימיות בהן הוא יכול להשתתף ובתוצרים המתקבלים; בכוהל ראשוני, למשל, הפחמן הקשור להידרוקסיל אינו מוקף פחמנים מכל עבריו, ולפיכך הוא "חשוף להתקפות" מצד מולקולות מסוימות. משמאל לימין: כוהל ראשוני, שניוני ושלישוני:
תכונות כימיות ופיזיקליות

קבוצת ההידרוקסיל היא קוטבית: אטום החמצן, אשר לו אלקטרושליליות גבוהה, מושך אליו בחוזקה את האלקטרונים המשתתפים בקשרים הקוולנטיים בינו ובין הפחמן והמימן. האלקטרונים העודפים הנמצאים כעת סמוך לחמצן מקנים לו מטען חלקי שלילי; לאטומי הפחמן והמימן, לעומת זאת, מטען חלקי חיובי, שכן אלקטרוני הקשר מרוחקים מהם. חוסר איזון זה בין המטענים גורם לקוטביות.
קוטביות הכהלים גורמת ליצירתם של קשרי מימן בין המולקולות; אטום החמצן (הטעון שלילית במקצת) של קבוצת ההידרוקסיל של מולקולת כוהל אחת מושך אליו את אטום המימן (הטעון חיובית במקצת) של קבוצת ההידרוקסיל של מולקולת כוהל שנייה. הקשרים הנוצרים, קשרי מימן, אינם חזקים במיוחד, אך כמותם העצומה בכוהל נוזלי מצטברת לחוזק כולל, אשר אינו מאפשר למולקולות לברוח בקלות מהנוזל. הפירוש הישיר של תכונה זו הוא נקודת רתיחה גבוהה של כהלים יחסית לחומרים מקבילים. לדוגמה, נקודת הרתיחה של מתאן, האלקאן הפשוט ביותר (בעל אטום פחמן יחיד), היא 162- מעלות; נקודת הרתיחה של מתנול, הכוהל הפשוט ביותר, גבוהה בהרבה: 65 מעלות.
קוטביות הכהלים מסבירה תכונה נוספת שלהם: מסיסותם הגבוהה במים. קבוצות ההידרוקסיל יוצרות קשרי מימן עם מולקולות המים, ושני הנוזלים משתלבים בצורה "חלקה". קבוצת ההידרוקסיל היא הידרופילית ("אוהבת מים"). למרות זאת, השייר הלא-קוטבי של הכוהל (השרשרת הפחמימנית) דוחה את מולקולות המים מפניו, והוא הידרופובי ("שונא מים"). לפיכך, ככל שגדלה השרשרת הפחמימנית, קטנה מסיסותו של הכוהל במים. לדוגמה, לבוטנול (כוהל בעל 4 אטומי פחמן) כושר מסיסות של 8 גרם ב-100 מיליליטר מים; לפנטנול (כוהל בעל 5 אטומי פחמן) כושר מסיסות של 2.2 גרם ב-100 מיליליטר מים. לעומת זאת, כהלים בעלי שרשרת ארוכה מסוגלים להתמוסס בצורה טובה בממסים אורגניים, לא-קוטביים (כגון הקסאן).
השילוב של חלק הידרופילי וחלק הידרופובי במולקולות הכהלים מאפשר להם להמיס חומרים לא-קוטביים במים, חומרים שללא "תיווך" הכוהל לא היו מסוגלים לעשות זאת.
האנזים ציטוכרום P-450, הקיים ביצורים חיים מזה מאות מיליוני שנים, מבצע, בין השאר, ניטרול של רעלים החודרים לאורגניזם. באדם מתבצע ניטרול זה בעיקר בכבד. העיקרון פשוט: האנזים מוסיף קבוצת הידרוקסיל לשיירים פחמימניים (לא-קוטביים, המתקשים להתמוסס במים) שמקורם ברעלים ובתרופות, הופך אותם לכהלים ומגביר בכך את מסיסותם במים, דבר המזרז את סילוקם מהגוף דרך השתן.
הכהלים הם חומרים אַמפוֹטֵרִיִים - הם פועלים לעיתים כחומצה ולעיתים כבסיס. החומציות נובעת מאטום המימן של קבוצת ההידרוקסיל, הנוטה לעיתים להינתק מהמולקולה (בצורת יון חיובי, כלומר: פרוטון) ולהתקשר למולקולות אחרות. חומר התורם פרוטונים מוגדר כחומצה. תופעה זו מתרחשת בעיקר בנוכחות בסיס חזק, כגון נתרן הידרוקסידי.
הבסיסיות של הכהלים נובעת מזוג האלקטרונים הלא-קושרים של אטום החמצן; הללו נוטים לספח אליהם פרוטונים, ובכך מהווה הכוהל בסיס. הנטייה לפרוטונציה (סיפוח פרוטון) של הכהלים היא חלשה למדי (כלומר, הם בסיסים חלשים), ומתרחשת רק בנוכחות חומצה חזקה.
כשכוהל משמש כבסיס ומספח אליו פרוטון, מתקבל יון אַלקילאוֹקסוֹניוּם (Alkyloxonium, או אלקוקסוניום, Alkoxonium) בעל מטען חיובי. כשכוהל משמש כחומצה ומאבד פרוטון, מתקבל יון אַלקוֹקסי (Alkoxy), בעל מטען שלילי.
הפקת כהלים

הידרציה (מִיוּם, סיפוח מולקולת מים) של אַלקֵן בקטליזה חומצית (כלומר, בנוכחות חומצה חזקה המזרזת את התגובה) נותנת כוהל. סיפוח מולקולת מים לאלקן מתרחש לפי כלל מרקובניקוב, דהיינו, אטום המימן מסתפח לאטום הפחמן אליו קשורים אטומי מימן רבים יותר, מבין אטומי הפחמן הקשורים בקשר הכפול, ואילו קבוצת ההידרוקסיל מסתפחת אל אטום הפחמן השני, הקשור למספר קטן יותר של אטומי מימן.
התמרה נוקלאופילית של הלואלקאן מביאה להחלפת אטום ההלוגן בקבוצת הידרוקסיל וליצירת כוהל. תגובה זו מתרחשת בנוכחות בסיס חזק, כגון נתרן הידרוקסידי. בתגובה הבאה מגיב ברומובוטאן עם יוני הידרוקסיד לקבלת בוטנול:
חיזור של אלדהיד נותן כוהל ראשוני. חיזור של קטון נותן כוהל שניוני. החיזור בתגובות אלו הוא למעשה סיפוח של יוני מימן שליליים (יוני הידריד) לאלדהיד. מקורם של יונים אלו בהידרידים אי-אורגניים, כגון נתרן בורוהידריד וליתיום אלומיניום הידריד. יון ההידריד תוקף את קבוצת הקרבוניל (C=O), מביא לשבירת הקשר הכפול וליצירת קבוצת הידרוקסיל. ההבדל בתוצרים בין שתי התגובות (עם אלדהיד ועם קטון) נובע מהמבנה של סוגי תרכובות אלו: בקטון קבוצת הקרבוניל תחומה בין שני אטומי פחמן, כך שקבוצת ההידרוקסיל שנוצרת היא שניונית; באלדהיד קבוצת הקרבוניל נמצאת בקצה המולקולה, והיא קשורה לאטום פחמן אחד בלבד; קבוצת ההידרוקסיל שנוצרת היא ראשונית.
תגובות אופייניות לכהלים

עיבוי (דחיסה, קוֹנדֶנסָציה) של שני כהלים או של כוהל וחומצה קרבוקסילית, היוצרת אסטר או אתר, בהתאמה, ומולקולת מים.
התמרה של קבוצת ההידרוקסיל באטום הלוגן (כלור, ברום, פלואור או יוד) נותנת אלקיל-הליד. דוגמה למגיב כזה הוא תיוניל כלוריד.
חימצון של כוהל ראשוני נותן אלדהיד.
חימצון של כוהל שניוני נותן קטון.
דהידרציה (אל-מִיוּם, הוצאת מולקולות מים) של כוהל, בחימום ובנוכחות חומצה, מביאה ליצירת אלקֵן.
תגובת כוהל עם מתכת אלקלית, בה מתקבל חומר יוני ונפלט גז מימן.
ראו גם

סוכר כוהלי
ייצוג תלת-ממדי של מולקולת אתנול. אטומי פחמן צבועים באפור, מימן - בלבן, חמצן - באדום
הסמל האבוד

| --- | --- |

כריכת המהדורה העברית
 מידע כללי
 מאת:  דן בראון
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מסתורין, מתח
 מקום התרחשות:  וושינגטון די. סי. 
 הוצאה
 הוצאה:  ארצות הברית ארצות הברית: Doubleday בריטניה בריטניה: Transworld ישראל ישראל: מודן
 תאריך הוצאה:  2009
 מספר עמודים:  587 (במהדורה העברית)
 הוצאה בעברית
 תרגום:  גיא הרלינג
 סדרה
 סדרת ספרים:  רוברט לנגדון
 ספר קודם:  צופן דה וינצ'י
 הספר הבא:  התופת
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 978-0-385-50422-5
 הספרייה הלאומית:  002696102
 
הסמל האבוד (באנגלית: The Lost Symbol) הוא מותחן שנכתב על ידי הסופר האמריקני דן בראון. השלישי בסדרת הספרים של בראון שגיבורה הוא חוקר הסמלים רוברט לנגדון. יצא לאור ב-15 בספטמבר 2009.
הספר עוסק בעיקר בארגון הבונים החופשיים ועוקב אחר הרפתקאותיו של לנגדון בוושינגטון הבירה. ביום צאתו לאור נמכרו יותר ממיליון עותקים של הספר והוא הפך באופן מידי לרב מכר. במשך ששת השבועות הראשונים לאחר צאתו לאור עיטר הסמל האבוד את המקום הראשון ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס. נכון לינואר 2013, כשלוש שנים לאחר צאתו, היו ברחבי העולם 30 מיליון עותקים מודפסים של הספר, בעשרות שפות שונות.
עלילה > יצירות אומנות בולטות המוזכרות בספר

בספר, כבכל ספריו של בראון, מוזכרות יצירות אומנות שונות המשחקות תפקיד בעלילת הספר וזוכת לפרשנויות שונות. יצירה בולטת ראשונה היא האפותאוזה של וושינגטון (The Apotheosis of Washington) – ציור קיר ענק שצויר על ידי האמן היווני-איטלקי קונסטנטינו ברומידי (Constantino Brumidi) בשנת 1865 ומעטר את הצד הפנימי של כיפת הרוטונדה של הקפיטול. הציור עמוס האלגוריות, בגובה 55 מטר מרצפת הרוטונדה, משתרע על 433.3 מטר רבוע. הציור מתאר את האפותאוזה (ביוונית: ἀποθέωσις), כלומר הפיכתו לאל, של ג'ורג' וושינגטון. בציור וושינגטון מוקף בדמויות מיתולגיות שונות, ולידו ישובות אלת החירות ואלת הניצחון. האפותאוזה באה לידי ביטוי בספר בניסיונו של מלאך לזכות בכוח אלוהי. לנגדון מסביר בספר כי "המיסטריות העתיקות" אותן שומרים לכאורה הבונים החופשיים בסוד "הן מעין הוראות הפעלה למיצוי כוחו הלטנטי של המוח האנושי... מרשם לאפותיאוזה אישית".
כביכול כיצירה המבטאת רעיון דומה לאפותאוזה, זוכה גם לציון הפסל המלכת וושינגטון (Enthroned Washington). פסל שיש המתנשא לגובה 3.5 מטר המציג את ג'ורג' וושינגטון על בסיס פסל זאוס באולימפיה בדמותו האלוהית של זאוס. הפסל נוצר על ידי הפסל האמריקני הורציו גרינאו (Horatio Greenough) לרגל שנת הולדתו המאה של וושינגטון. הפסל הושלם בשנת 1840 והוצב תחילה ברוטונדה של הקפיטול. כיום הוא מוצב במוזיאון הלאומי להיסטוריה אמריקנית בעיר.
לקראת סוף הספר ליצירה מלנכוליה (Melencolia-I) שיצר האמן הגרמני אלברכט דירר בשנת 1514 עומד תפקיד חשוב בפיענוח חידת הפירמידה. התחריט הוא רב חידתיות, ביטויים סימבוליים ואלמנטים מתמטיים-גאומטריים מורכבים, ונחשב לאחת היצירות שזכו למספר הרב ביותר של ניתוחים, דיונים ופרשנויות. בספר קובע לנגדון כי היצירה מתארת את "מאבקה של האנושות להבין את המיסטריות העתיקות". הדמות המכונפת מייצגת לכאורה את "בן האנוש הגאון" שעל אף שהוא שרוי בקידמה ומוקף בסמלי הבינה האנושית הוא "עדיין אינו מסוגל להגיע לנאורות". התחריט מייצג אפוא את "ניסיונו הכושל של המין האנושי להפוך את הבינה האנושית לכוח אלוהי".
המלכת וושינגטון
(Enthroned Washington)
האפותאוזה של וושינגטון
(The Apotheosis of Washington)
מלנכוליה-I
(Melencolia-I)
דמויות עיקריות

פרופ' רוברט לנגדון: חוקר סמלים מאוניברסיטת הרווארד, גיבור הספרים צופן דה וינצ'י ומלאכים ושדים (ומאוחר יותר גם התופת ומקור).
פיטר סלומון: חברו ומורהו הרוחני של לנגדון, בכיר באחוות הבונים החופשיים וראש מכון הסמית'סוניאן.
"מלאך": אדם מסותרי שחטף את פיטר ומנסה לשים את ידו על סודות הבונים החופשיים.
ד"ר קתרין סלומון: אחותו של פיטר, מדענית פורצת דרך מטעם המכון למדעים נואטיים.
רל"ש אינואה סאטו: ראש ארגון פנימי ב-CIA. פועלת ללכידתו של מלאך.
טריש דאן: מנתחת מטא-מערכות במעבדתה של קתרין סלומון.
וורן בלאמי: אדריכל הקפיטול, חברו של פיטר סלומון ואחיו לבונים החופשיים של פיטר סלומון.
האב קולין גאלוויי: כומר הקתדרלה הלאומית של וושינגטון, חברו ואחיו לבונים החופשיים של פיטר סלומון.
פרסום והפצה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
פרסום והפצה > גרסה עברית

הספר תורגם לעברית על ידי גיא הרלינג, ומכיל 587 עמודים, והוצא לאור על ידי מודן בשנת 2010.
פרסום והפצה > עיבוד קולנועי וטלוויזיוני

סרטי קולומביה, אשר הפיקו גם את העיבודים הקולנועים לספרים הקודמים בסדרה, הודיעו על הפקת עיבוד קולנועי לספר. בסרט, אשר טרם החלה הפקתו, צפוי לככב טום הנקס, כוכב הסרטים הקודמים, וכן הבמאי של אלו, רון הווארד, צפוי לשמש גם בסרט זה. דן בראון צפוי לקחת חלק בכתיבת התסריט. ביולי 2013 אולפני סוני הכריזו שבמקום עיבוד לספר "הסמל האבוד" הם יפיקו עיבוד קולנועי לספר "התופת" שייצא לאקרנים ב-14 באוקטובר 2016, עם דייוויד קויפ כתסריטאי, רון הווארד כבמאי וטום הנקס שיככב בתפקיד רוברט לנגדון.
במאי 2021, שירות הסטרימינג Peacock הכריז כי הספר עובד לסדרה בשם "הסמל האבוד".
ראו גם

הבונים החופשיים
אוצר לאומי (סרט)
המכון למדעים נואטיים
מרכז התמיכה של מוזיאון הסמית'סוניאן
הערות שוליים

↑  דן בראון, הסמל האבוד, עמ' 513, מודן הואצה לאור, 2010
↑  דן בראון, הסמל האבוד, עמ' 568, מודן הואצה לאור, 2010
↑  דן בראון, הסמל האבוד, עמ' 306–307, מודן הואצה לאור, 2010
↑  Dan Brown’s The Lost Symbol. Official Trailer. Peacock Original
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16165115x (data)  MusicBrainz work: e641ae81-39e3-4744-aa2b-f9c004730444 
הרוטונדה של הקפיטול. רוב השליש הראשון של הספר מתרחש בבניין הקפיטול.
אולם הקריאה המרכזי של ספריית הקונגרס. בספרייה מתרחשים כמה סצנות בולטות בספר.
הקתדרלה הלאומית של וושינגטון, אליה נמלטים לנגדון וקתרין לאחר עזיבתם את ספריית הקונגרס
בית המקדש, היכל של הבונים החופשיים אליו מגיעים כלל הדמויות הראשיות בסוף העלילה
אזור המול ובמרכזו אנדרטת וושינגטון ברקע בניין הקפיטול.
ג'ונתן שנצר

| --- | --- |

 לידה:  המאה ה־20 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת אמורי  קינגס קולג' לונדון  האוניברסיטה האמריקאית בקהיר 
 http://schanzer.pundicity.com
 
ג'ונתן שנצר הוא חוקר וסופר אמריקאי, סגן נשיא בכיר למחקר בקרן להגנה על דמוקרטיות (אנ').
ביוגרפיה

שנצר מחזיק בתואר ראשון מאוניברסיטת אמורי ובתואר שני מהאוניברסיטה העברית בירושלים בהיסטוריה של המזרח התיכון.
לאחר סיום לימודיו, חזר שנצר לארצות הברית ועבד בפורום המזרח התיכון בפילדלפיה ובמכון וושינגטון למדיניות המזרח התיכון. לאחר מכן עבד כחוקר מימון טרור במחלקת האוצר של ארצות הברית.
בשנת 2007 מונה שנצר למנהל המדיניות של מרכז המדיניות היהודית (אנ'), צוות חשיבה הקשור לקואליציית היהודים הרפובליקנים.
שנצר הוא סגן נשיא בכיר בקרן להגנה על דמוקרטיות.
מחקריו

שנצר כתב מספר ספרים ומאמרים רבים על המזרח התיכון. הוא מתראיין באופן קבוע לערוצים רבים, כולל פוקס ניוז, אל ג'זירה, cnn ואל ערביה.
הערות שוליים

↑  "Jonathan Schanzer Senior Vice President for Research". Foundation for Defense of Democracies. נבדק ב-23 באוגוסט 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  "Homegrown Pundit Appointed to Think Tank | The Jewish Exponent". 2007-09-22. אורכב מ-המקור ב-2007-09-22. נבדק ב-2024-10-30.
1 2  "Who's behind the pro-Palestinian protests that are disrupting Biden's campaign events and blocking city streets?". NBC News (באנגלית). 2024-03-20. נבדק ב-2024-10-30.
↑  "So finanziert sich die Hamas". euronews (בגרמנית). 2023-11-02. נבדק ב-2024-10-30.
↑  קרולין גליק,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'‏מסלול הכסף: כך מממנים חמאס, אל קאעדה והג'יהאד האסלאמי את פעילות ה-BDS בארה"ב, באתר מעריב אונליין, 28 באפריל 2016.
↑  וורן פ' סטרובל,'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'‏ארה"ב כמעט הפסיקה לרגל על חמאס בשנים שאחרי 9/11, באתר גלובס, 1 בנובמבר 2023
↑  Marcus, Imanuel (2024-01-10). "Hamas-Terror: Warum Israel Yahya Sinwar nicht einfach tötet". Jüdische Allgemeine (בגרמנית). נבדק ב-2024-10-30.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313212905171  BnF: cb16153910q (data)  ISNI: 0000 0001 1560 0138  LCCN: nb2004313672  NTA: 317842439  SUDOC: 087471000  VIAF: 11823087   WorldCat (עם VIAF): 11823087
אלפרדו טלברה

אלפרדו טלברה (בספרדית: Alfredo Talavera; נולד ב-18 בספטמבר 1982) הוא כדורגלן עבר מקסיקני ששיחק בעמדת השוער.
קריירת מועדונים

טלברה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של גוודלחרה, עם הצטרפותו לקבוצה הבוגרת הפך לשוער השני של המועדון. בזמן מונדיאל 2006, השוער הראשון של הקבוצה אוסוואלדו סאנצ'ס נעדר ממשחקי הקבוצה עקב היותו שחקן סגל הנבחרת וטלברה הפך לשוער הראשון של גוודלחרה באופן זמני.
בשנת 2008, טלברה הושאל לטיגרס על מנת לצבור דקות משחק, אך טלברה נפצע זמן קצר לאחר שהצטרף לקבוצה ונעדר ממשחקי הקבוצה עד לסיום העונה.
בקיץ 2009, טלברה חתם בדפורטיבו טולוקה כמחליף להרמן כריסטנטה שנפצע. בעונת אפרטורה 2009, הגיע עם טולוקה לחצי הגמר ובעונת ביוסנטאריו 2010 זכה עם הקבוצה באליפות. ב-15 בספטמבר 2013, טלברה הבקיע את שער הבכורה בקריירה שלו בקבוצה, אותו כבש בפנדל בתיקו 1-1 נגד פואבלה.
ב-2 ביולי 2020, טלברה חתם באוניברסידד נסיונל.
בקיץ 2022 הצטרף לחוארז.
באוקטובר 2024 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית

ב-27 בינואר 2011, טלברה זמן לראשונה לסגל נבחרת מקסיקו לקראת משחק הידידות נגד בוסניה והרצגובינה. ב-26 במרץ 2011, טלברה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–3 נגד פרגוואי. טלברה זומן לסגל הנבחרת לקראת, גביע הזהב 2011 ושימש כשוער ראשון של הנבחרת במהלך הטורניר בו זכתה מקסיקו.
טלברה נכלל בסגל הנבחרת פעמיים לקראת גביע הזהב, גביע הקונפדרציות, קופה אמריקה וגביע העולם בכדורגל ופעם נוספת לקראת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
תארים

ליגת העל המקסיקנית: אפרטורה 2006
ליגת העל המקסיקנית: ביסנטאריו 2010
גביע הזהב: 2011
גביע אמריקה הצפונית: 2015
כפפת הזהב בליגת העל המקסיקנית: ביסנטאריו 2010
כפפת הזהב בליגת האלופות של אמריקה הצפונית: 2013/2014
שגרירות ישראל בסטוקהולם

| --- | --- |

 מידע כללי
 עיר:  סטוקהולם
 קואורדינטות:  59°19′54″N 18°05′49″E﻿ / ﻿59.3318°N 18.0969°E﻿ / 59.3318; 18.0969
 תאריך פתיחה:  1950
 דיפלומטיה
 חלק מ:  יחסי ישראל–שוודיה
 שטח האמנה:  שוודיה שוודיה  נורווגיה נורווגיה (1950–1960)  איסלנד איסלנד (1950–1960)
 מדינה מיוצגת:  ישראל ישראל
 
 embassies.gov.il/stockholm/
  (למפת סטוקהולם מוגדלת) שגרירות ישראל בסטוקהולם(למפת סטוקהולם רגילה) שגרירות ישראל בסטוקהולם
 
שגרירות ישראל בסטוקהולם היא הנציגות הדיפלומטית של מדינת ישראל בשוודיה. השגריר מכהן משנת 2021 הוא זיו נבו קולמן.
היסטוריה

השגרירות הוקמה ב-1950 וייצגה את ישראל בכלל ארצות סקנדינביה – שוודיה, נורווגיה ואיסלנד. הנציג הראשון, אברהם קצנלסון, היה במעמד ציר, והציר השני חיים יחיל הועלה במהלך כהונתו למעמד שגריר.
בחודש ינואר 2004, שגריר ישראל בשוודיה, צבי מזאל, השחית את יצירתו של האמן הישראלי-שוודי דרור פיילר ושל רעייתו גונילה חולד-פיילר, "שלגיה ושגעון האמת", אשר הוצגה במוזיאון לאומנות מודרנית בסטוקהולם, והציגה את המחבלת המתאבדת שביצעה את הפיגוע במסעדת מקסים בתור "שלגיה". פעולתו של השגריר חוללה תקרית דיפלומטית בין שתי המדינות.
ב-2011 עברה השגרירות למכון היערות הישן (שו').
לאחר היבחרו של ראש ממשלת שוודיה סטפן לוון באוקטובר 2014, הודיע לוון כי ארצו תכיר במדינה פלסטינית. בעקבות כך החליט משרד החוץ הישראלי להורות לשגריר יצחק בחמן לחזור לארץ להתייעצות.
בספטמבר 2021, בתקופת כהונתה של מגדלנה אנדשון כראש ממשלת שוודיה, שר החוץ הישראלי יאיר לפיד ושרת החוץ השוודית אן לינדה נפגשו, הודיעו על סיום המשבר ביחסים ועל חידוש הקשרים הדיפלומטיים בין המדינת.
בשנת 2024 ועל רקע מלחמת חרבות ברזל השגרירות היוותה יעד למספר ניסיונות פגיע.: בינואר אותר רימון יד מחוץ לבניין השגרירות ובמאי בוצע ירי בסמוך למבנה.
שגרירים

| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| אברהם קצנלסון | 1950–1956 | ציר לסקנדינביה |
| חיים יחיל | 1956–1959 | ציר ואחר כך שגריר, לסקנדינביה |
| אריה ארוך | 1959–1962 |  |
| משה ביתן | 1962–1964 |  |
| יעקב שמעוני | 1964–1968 |  |
| אפרים עברון | 1968–1969 |  |
| משולם ורון | 1969–1973 |  |
| אבנר עדן | 1973–1976 |  |
| מרדכי קדרון | 1977–1980 |  |
| אברהם אבידר | 1980–1984 |  |
| משה אראל | 1984–1988 |  |
| משה יגר | 1988–1990 | ראו ספרו מדיניות נייטרלית - הלכה למעשה, תולדות היחסים הדיפלומטיים בין שוודיה לישראל, 1993. |
| אמנון בן יוחנן | 1990–1994 |  |
| גדעון בן עמי | 1994–1999 |  |
| אליהו אבידן | 1999–2002 |  |
| צבי מזאל | 2002–2004 |  |
| אביתר מנור | 2004–2008 |  |
| בני דגן | 2008–2012 |  |
| יצחק בחמן | 2012–2017 |  |
| אילן בן-דב | 2017–2021 |  |
| זיו נבו קולמן | 2021–הווה |  |
הערות שוליים

↑  Regeringen och Regeringskansliet,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'Nya ambassadörer till Sverige, Regeringskansliet, ‏2021-08-27'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'(בשוודית)'"`UNIQ--templatestyles-00000007-QINU`"'
↑  מינויים בשירות החוץ, באתר משרד ראש הממשלה, ‏6 ביוני 2020
↑  דיאנה בחור-ניר,'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'שוודיה: השגריר חיבל במיצג המחבלת, וזומן לבירור, באתר ynet, 17 בינואר 2004
↑  שוודיה מגנה שגריר ישראל על השחתת המיצג, באתר וואלה, 18 בינואר 2004
↑  '"`UNIQ--templatestyles-0000000E-QINU`"'"SvD.se".
↑  Dagen: Flytt av Israels ambassad oroar, publicerad 11 april 2007
↑  עמיחי שטיין,'"`UNIQ--nowiki-00000011-QINU`"'ישראל ושוודיה חידשו את היחסים בדרג שרי החוץ לראשונה מאז 2014, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 22 בספטמבר 2021
↑  איתמר אייכנר,'"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'רימון יד אותר מחוץ לשגרירות ישראל בשבדיה, השגריר: "זה ניסיון פיגוע", באתר ynet, 31 בינואר 2024
↑  דב גיל-הר מואב ורדי גילי כהן,'"`UNIQ--nowiki-00000015-QINU`"'ירי ליד שגרירות ישראל בשוודיה, בית כנסת הוצת בצרפת, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 17 במאי 2024
| נציגויות דיפלומטיות של ישראל ישראל |
| --- | --- | --- |
| המזרח התיכון | איחוד האמירויות הערביות • בחריין • טורקיה • ירדן • מצרים • (מרוקו) |  |
| אסיה | אוזבקיסטן • הפיליפינים • הודו (בנגלור • מומבאי) • (הונג קונג) • וייטנאם • טורקמניסטן • יפן • מיאנמר • נפאל • סין • סינגפור • קוריאה הדרומית • קזחסטן • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • אירלנד • אלבניה • בולגריה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • יוון • לטביה • ליטא • נורווגיה • סלובקיה • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צרפת • קפריסין •  קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אפריקה | אנגולה • אתיופיה • גאנה • דרום אפריקה • חוף השנהב • ניגריה • סנגל • קמרון • קניה • רואנדה |  |
| אמריקה | אורוגוואי • אקוודור • ארגנטינה • ארצות הברית (סן פרנסיסקו) • ברזיל • גואטמלה • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • מקסיקו • פנמה • פרו • צ'ילה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • ניו זילנד |  |
| נציגויות שנסגרו | איראן • (לבנון) • מאוריטניה |  |
מתקפות נגד נציגויות דיפלומטיות של ישראל
איסיים

חורבות מחיצת המגורים בעתיקות קומראן. הגן הלאומי קומראן, ישראל.
האִיסִיִּים היו קבוצה יהודית סגפנית מתקופת בית שני ששמה נודע מכתביהם של שלושה מחברים שחיברו ספרים במאה הראשונה לספירה ביוונית או לטינית: פילון האלכסנדרוני, פליניוס הזקן ויוסף בן מתתיהו (יוספוס פלביוס). לדעת החוקרים, מקור הקבוצה בזמן בית חשמונאי, עת נוצרו זרמים שונים (ובהם הצדוקים והפרושים) כתוצאה מפיצול ביהדות. לא נותר שריד ברור לאיסיים, אך רוב החוקרים מזהים אותם עם כת ה'יחד', מחברי מגילות מדבר יהודה. לעומתם רחל אליאור מזהה את כת ה'יחד' עם הצדוקים, ולדעתה האיסיים המתוארים בידי שלושת המקורות הקדומים הם כת מדומיינת.
מקור שמם

שמם של האיסיים ידוע רק מהשפה היוונית ("Ἐσσήνοι" או "Ἐσσαῖοι", תעתיק: אֶסַּיּוֹי, אֶסֵּנוֹי). המקום הראשון בו מוזכרת המילה "איסיים" בעברית הוא בספר יוסיפון מימי הביניים. בעקבות דבריהם של יוסף בן מתתיהו, פילון האלכסנדרוני, ואפיפניוס מסלמיס מאבות הכנסייה, כבר מהמאה ה-19 חוקרים העלו שיש לגזור את מקור השם מהמילה הארמית "איסיי" (מרפא), כלומר מרפאים, מילה זו הושאלה מהשומרית בתיווך האכדית (שטבעה את נגזרתה המוכרת של המילה "איסיים" – "אסותא", אסֻתּוּ – asûtu). בלשון צאפית נמצא השם אסי, ולפי החוקר ג. ריקמנס במשמעות "סבלנות".
אצל יוספוס כתוב בפירוש שהאסיים היו מומחים בצמחי מרפא ושימוש באבנים מיוחדות. מחזיקים בתפיסה זו בין היתר החוקרים גוסטף דלמן, גזה ורמש ובצלאל בר כוכבא.
על פי פירוש נוסף בדברי פילון האלכסנדרוני, יש המשערים כי מקור השם הוא בשיבוש של המילה היוונית "ὁσιότης", שמשמעה חסידות (תעתיק: הֹסְיוֹטֵס): ”הללו קרויים איסיים, וסבורני שעל שום חסידותם נמצאו ראויים לכינוי זה.”
כמה חוקרים משערים כי המילה "איסיים" היא שיבוש של המילה "עצה".