stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טומבק
סוגים נפוצים

CuZn15 מודרני (DIN: CuZn15; UNS: C23000; BS: CW 502L (CZ 102); ISO: CuZn15) - טומבק בצבע זהב, טוב מאוד ליצירת קור, מתאים לדחיסה, פטיש או הבלטה
CuZn12 מודרנית (לא סטנדרטית) - אותם מאפיינים ויישומים כמו CuZn15, צבע מעט שונה
CuZn10 מודרנית (DIN: CuZn10; UNS: C22000; BS: CW 501L (CZ 101); ISO: CuZn10) - מאפיינים ויישומים דומים לזה CuZn15 ו- CuZn12, צבע אדמדם בולט
טומבק לבן מודרני - CuZn10 בעל תכולת אבץ 10%, עם ארסן עקבות
טומבאק אמייל מודרני או טומבק אמייל - סגסוגת נחושת של 95% ו 5% אבץ, מתאים לאמייל, ולכן השם.
יישומים

הטומבק הוא קל ורך ומתאים לעבודה ידנית: כלים ידניים יכולים בקלות להכות, לחתוך, לצפות באמייל (טכניקה), לשוב, לחרוט או להזהיב אותו. יש לו ברק חזק יותר מהנחושת, ואינו נכתם בקלות. מבחינה היסטורית הוא שימש את הג'אוונים לגימור זהב, לחפצי אמנות ולקישוטים.
לרוב משתמשים בטומבק בחברה המודרנית במדליות ובפרסים בעלי חשיבות פחותה, כמו מדליית אולדנבורג הגרמנית לשירות ארוך עבור הז'נדרמריה שלהם.
פיקלהאובה וקיראס של הצבא של הקיסרות הגרמנית, של גרמניה ושל פרוסיה היו עשויים טומבק.
מדי השדה הגרמניים, במיוחד הפרוסיים, (שנמכרו גם לרוסים הלבנים ), היו עם כפתורים ואביזרי נוי עשויים טומבק.
נכון לעכשיו, נייר טומבק משמש באומנות ומלאכה למוצרים דקורטיביים, במיוחד כחלופה כלכלית לעלה זהב יקרים מאוד.
התעשייה משתמשת ברדיד טומבק לחימום נייר כסף ויישומי תחריט.
מתכת מוזהבת היא סוג של טומבק, שהוא אחד מחומרי הז'קט הנפוצים ביותר לכדורי קליע והולופוינט .
מדליות ה"ברונזה " האולימפית של 1980 היו למעשה טומבק.
במהלך מלחמת העולם השנייה קנתה קנדה חתיכות של 5 סנט (ניקל) בטומבק בשנת 1942 ו-1943.
הצבא הגרמני השתמש בזה בכמה מדליות קרב במלחמת העולם השנייה.
הכוחות המזוינים השוודים אימצו סבב שירות מיוחד לתת- מקלע קרל גוסטב m / 45 עם מקטורן פלדה מצופה טומבק שהקיף את גרעין הכדור המוביל בטעינה במחסנית. בזמן שאדמות החבית יכולות לחתוך לטומבאק, מעיל הפלדה מתנגד לעיוות ובכך גורם ללחץ הגז לעלות גבוה יותר מה- m / 39 המעודן הרך הקודם, מה שמאפשר לכדור 6,8 גרם (106 גרגר) מהירות לוע של 420 מטר לשנייה (1,378 רגל לשנייה) .
סגסוגות פליז, כולל טומבק, משמשות לעיתים לאדריכלות, כמו קישוטים, גגות או ציפוי קיר חיצוני. זה עומד בפני קורוזיה היטב.
הערות שוליים

↑  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2009-09-03. נבדק ב-2009-08-02. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Institute of Metals, Journal of the Institute of Metals Volume 43, Institute of Metals: 1930
↑  http://www.schlenk.de/index.php?id=519&L=1&kat=1.1.1#719
↑  
Tibor Eric Robert Singer, German-English dictionary of metallurgy: with related material on ores, mining and minerals, crystallography, welding, metal-working, tools, metal products, and metal chemistry, McGraw-Hill: 1945: 298 pages
↑  Arméstabens taktiska avdelning februari 1962 : "Erfarenheterna från striderna i Kongo under september och december 1961"
↑  "Brass Sheet Metal Dealer on the Alloy's Use in Architectural Projects". Rotax Metals. 31 ביולי 2014. נבדק ב-14 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4745413-1 
מדליית "ארד" (למעשה טומבק) מאולימפיאדת מוסקבה (1980)
יגאל ארד

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  6 ביוני 1940 פולין פולין
 נהרג:  24 באוקטובר 1973 (בגיל 33) סואץ, מצרים 
 תאריך עלייה:  1959
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1960–1973 (כ־13 שנים)
 דרגה:    סמל ראשון
 תפקידים בשירות
 חובש קרבי ביחידת צנחנים
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים
 עיטורים
   עיטור העוז
 
יגאל ארד (6 ביוני 1940 – 24 באוקטובר 1973) היה חייל צה"ל שעוטר בעיטור העוז על פעולתו כחובש במהלך הקרב על גבעת התחמושת במלחמת ששת הימים. נהרג במלחמת יום הכיפורים בקרב העיר סואץ.
ראשית חייו

יגאל ארד (ששמו המקורי היה פאבלו בוקסר) נולד בפולין הכבושה בידי הנאצים. אביו שירת בצבא הפולני, בעוד אמו הסתתרה עמו בכפר בגבול רוסיה עד תום המלחמה. ארד ואחיו הצעיר למדו בבית ספר פולני ולא קיבלו חינוך יהודי. בעקבות מבצע סיני החליט ארד לעלות לישראל. בשנת 1959, בן 18, הגיע לבדו לישראל לקיבוץ דברת. אז שינה את שמו. לאחר חצי שנה התגייס לצה"ל כחייל בודד, כשהעברית בפיו דלה.
לאחר סיום שירותו הסדיר, גר בחיפה והתפרנס מעבודה כמפעיל ציוד מכני הנדסי. לאחר מכן עבד בחברה לקירור ובהמשך למד בקורס טכנאי ייצור והחל לעבוד בחברת החשמל. בשנת 1964 נשא אשה, ונולדו להם בת ובן.
מלחמת ששת הימים

לאחר שירותו הצבאי הסדיר הוצב בחטיבה 55, חטיבת מילואים של הצנחנים. במסגרתה יצא לקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים. הוא שימש כחובש פלוגתי בפלוגה ב' של גדוד 66 בפיקודו של סגן-אלוף יוסי יפה, שעליו הוטלה משימת כיבוש בית הספר לשוטרים וגבעת התחמושת. במשך כל הקרב על גבעת התחמושת טיפל ארד בעשרות פצועים מאנשי הגדוד. הוא עשה זאת תחת אש ירדנית מטווח קצר, כאשר הלחימה מתנהלת סביבו ולאחר שהחובשים האחרים נפגעו. על פעולתו זו הוענק לו ציון לשבח מטעם הרמטכ"ל. בשנת 1973 הומר הצל"ש לעיטור העוז.
במלחמת ההתשה שירת ארד עם יחידתו בחזית תעלת סואץ ובארץ המרדפים בבקעת הירדן, ובסיומם התנדב לשירות מילואים נוסף של 40 יום בעיר עזה.
מלחמת יום הכיפורים

עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים התייצב ארד ביחידתו, על אף שבאותה תקופה אובחן כסובל מכיב קיבה חמור ונזקק בשל כך לניתוח. ב-24 באוקטובר 1973 השתתף עם גדודו בקרב העיר סואץ. ארד נהרג בראשית הקרב מפגיעה בנגמ"ש שבו נסע. כאשר חבריו הצנחנים שנלכדו בעיר נחלצו ממנה רגלית באישון לילה הושארה גופתו מאחור. היא הוחזרה על ידי מצרים לידי צה"ל לאחר מספר חודשים.
ארד היה נשוי ולו בן ובת, בן 33 במותו. הוא נקבר בבית הקברות הצבאי בחיפה.
ראו גם

איתן נאוה
יעקב חץ
יאניס פולופולוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 ביוני 1941 Mani Peninsula, יוון 
 פטירה:  23 באוגוסט 2020 (בגיל 79) University General Hospital Attikon, יוון 
 מוקד פעילות:  יוון 
 תקופת הפעילות:  1962–1999 (כ־37 שנים) 
 סוגה:  לאיקו 
 שפה מועדפת:  יוונית מודרנית 
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס 
 פרופיל ב-IMDb
 
יאניס פולופולוס (ביוונית: Γιάννης Πουλόπουλος, ידוע גם בתור ג'ון פולופולוס; 29 ביוני 1941 – 23 באוגוסט 2020) היה זמר-יוצר יווני, שפעל ביוון במהלך שנות ה-60, ה-70 וה-80. מבחינת סך מכירות האלבומים, הוא הזמר היווני הרביעי הנמכר ביותר בכל הזמנים.
ביוגרפיה

פולופולוס נולד במאני, יוון. זמן קצר לאחר לידתו עברו הוריו, שמקורם במסיניאה, למחוז סנט אירותאוס שבפריסטרי, ליד אתונה. פולופולוס אהב לשיר מגיל צעיר. בעקבות חברים, הוא חיפש להתקבל ללא הצלחה לאודישן אצל קולומביה רקורדס, ובמקביל עבד כבנאי, שיחק כדורגל בסנט איירותיאוס וצייר ציורים בצבעי שמן.
פולופולוס התפרסם בסוף שנות ה-60 וה-70. הוא שיתף פעולה עם מלחינים וכותבים בולטים, כולל מאנוס לואיזוס, מימיס פלסאס, סטברוס קויומציס ולינה ניקולקופולו. פולופולוס הוציא מספר אלבומים מצליחים והופיע בקונצרטים הן ביוון והן בעולם.
אחד משיריו הידועים הוא "Mi Mou Thimonis Matia Mou" (אל תכעסי עליי, עיניים שלי), שיצא בשנת 1965, ונכתב והולחן על ידי סטאוורוס קויומדזיס (Σταύρος Κουγιουμτζής). מבין הביצועים הנוספים המוכרים לשיר זה מוכרים במיוחד הביצוע של יורגוס דאלארס משנת 1975 ושל הזמר הישראלי יהודה פוליקר באלבומו "עיניים שלי" משנת 1985, שגם נקרא על שם השיר.
פולופולוס נפטר בהיידרי, בגיל 79, בעקבות בעיות לב כרוניות.
טומה פירס

| --- | --- |
 לידה:  1468? ליסבון, פורטוגל 
 פטירה:  1540? (בגיל 72 בערך) סין 
 מדינה:  ממלכת פורטוגל 
 תפקיד:  שגריר ממלכת פורטוגל 
 
טומה פירס (בפורטוגזית: Tomé Pires; ‏1465? – 1524 או 1540) היה מרפא פורטוגזי מליסבון שבילה בשנים 1512 עד 1515 במלאקה מיד לאחר הכיבוש הפורטוגזי, בתקופה שהאירופאים הגיעו לראשונה לדרום מזרח אסיה. לאחר התנסויותיו הקשות בהודו ובמזרח, הוא עמד בראש השגרירות הרשמית הראשונה של אומה אירופאית בסין (לקיסר ג'נגדה הסיני, בתקופת שושלת מינג), שם נפטר.
פירס היה מרפא של אפונסו, נסיך פורטוגל, בנו של המלך ז'ואאו השני מפורטוגל. הוא נסע להודו בשנת 1511, השקיע כספו ביבוא סמים ותבלינים,הסחורות המזרחיות האלה היו מרכיב חשוב במה שמכונה דרך התבלינים. במלאקה ובקוצ'ין הוא אסף מידע על האזור המלאי-אינדונזי וביקר באופן אישי בג'אווה, סומטרה ומאלוקו.
סומה אוריינטל

על מסעותיו המאליים-אינדונזיים הוא כתב ספר, המהווה ציון דרך חשוב על תולדות הסחר באסיה. הוא כתב את הספר במלאקה ובהודו בין השנים 1512 - 1515, והשלים אותו לפני מותו של אפונסו דה אלבוקרקי (דצמבר 1515).
זהו התיאור האירופי הראשון של הארכיפלג המלאי והתיאור העתיק והנרחב ביותר של המזרח הפורטוגזי. זהו אוסף של מגוון רחב של מידע: היסטורי, גאוגרפי, אתנוגרפי, בוטני, כלכלי, מסחרי וכו', כולל מטבעות, משקולות ומידות. פירס הקפיד לחקור את דיוק המידע שנאסף מסוחרים, מלחים ואחרים איתם היה בקשר. למרות הכתיבה הסבוכה שלו, ספרו עדיף על ספרים של פורטוגזים אחרים מאותה תקופה. הספר נכתב כדו"ח למלך מנואל מפורטוגל, ואולי גם כמילוי התחייבות שנתן לפני שעזב את ליסבון, הספר נחשב לאחד המקורות הראשוניים החשובים ביותר ללימוד הגאוגרפיה והסחר באיי במזרח באותה תקופה, כולל אחד המקורות החשובים ביותר לחקר האסלאם בן זמננו באינדונזיה. אף על פי שלא ניתן לראות בו מקור נקי לחלוטין מאי-דיוקים בפרטים מסוימים, הוא מתחבר להפליא עם עדויות מזמנו. מתחרה איתו כמקור רק ספרו הידוע יותר של דוארטה ברבוסה, ומאוחר יותר גרסיה דה אורטה.
הסומה אוריינטל, שלא פורסם ונחשב שאבד, נמצא בארכיון ב 1944, כולל התיאור הראשון בכתב של 'איי התבלין' של בנדה במאלוקו, האיים שמשכו את האירופאיים לראשונה לאינדונזיה. גם ארבעה מכתבים שנכתבו על ידי פירס שרדו, ויש התייחסויות אל ספרו על ידי בני זמנו, כולל מכתב אלבוקרקי למלך, 30 בנובמבר 1513.
פירס הזכיר בכתב ידו כמה ערים טמיליות בציילון בהן ביקר במסעותיו כולל קאלי, ניגומבו, סלבאו וטנווארקה.
שגריר בסין 1516

בשנת 1516 נסע טומה פירס לקנטון (גואנגז'ואו) בצי של פרנאו פירס אנדראדה, שמטרתו הייתה לפתוח שגרירות מטעם המלך מנואל הראשון אצל הקיסר ג'נגהד בסין. עם זאת, הוא מעולם לא התקבל על ידי הקיסר, עקב מספר כישלונות, כולל חשדם של הסינים. כמו כן האשמות שתלו בו, אנשי הסולטאן המודח מחמוד שאה לאחר כיבוש מלאקה על ידי הפורטוגלים בשנת 1511. השגרירות הותקפה, וחלק מהמשרתים בה נהרג. הדבר פתח שלושה עשורים של רדיפת הפורטוגזים בסין. אומרים כי טומה פירס מת ממחלה בשנת 1524 בסין. אם כי ישנה השערה שהוא חי עד שנת 1540 בג'יאנגזו, ללא אישור לעזוב את סין.
זו הייתה השגרירות הרשמית הראשונה של מדינה אירופאית בסין לאחר שג'ובאני דה-מריניולי נשלח כשגריר על ידי האפיפיור (בבייג'ינג בין השנים 1342 - 1345).
לקריאה נוספת

Luis Madureira. "Tropical Sex Fantasies and the Ambassador's Other Death: The Difference in Portuguese Colonialism," Cultural Critique (Number 28; Fall of 1994): 149–173.
Muller, Karl, and David Pickell (eds) (1997). Maluku: Indonesian Spice Islands. (Singapore: Periplus Editions), p. 86.
(Pires 1990) Armando Cortesão, The 'Suma Oriental' of Tomé Pires: An Account of the East, from the Red Sea to China, 2 vols., (1944) 1990. (A 2005 reprint of this book on Google Books)
Albuquerque, L. “Tomé Pires”, in Dictionary of Scientific Biography. 1974. Vol. 10, p. 616.
Cortesão, A. A propósito do ilustre boticário quinhentista Tomé Pires., Revista Portuguesa de Farmácia, 13,3 (1963), p. 298-307.
Cortesão, A. A Suma Oriental de Tomé Pires e o Livro de Francisco Rodrigues. Coimbra, 1978.
Cortesão, A. Primeira embaixada europeia à China. o boticário e embaixador Tomé Pires. Lisboa, 1945.
Dias, J. Lopes. Medicinas da 'Suma Oriental' de Tomé Pires. Porto, 1947. Sep. ``Jornal do Médico, vol. 9, n.º 208, pp. 76-83.
Dias, J. P. Sousa. A Farmácia em Portugal. Uma introdução à sua história. 1338-1938. Lisboa: ANF, 1994.
Loureiro, Rui M. O manuscrito de Lisboa da "Suma Oriental" de Tomé Pires (Contribuição para uma edição crítica). Macau: Instituto Português do Oriente, 1996.
letters from the survivors of the Pires' embassy, imprisoned in Canton. According to Cortesão's later research, the letters were actually written in 1524.
הערות שוליים

↑  Madureira, 150–151.
↑  (Pires 1990:xi)
↑  Armando Cortesão, introduction to Pires 1990:lxxiii
↑  Muller, Karl (1997). Pickell, David (ed.). Maluku: Indonesian Spice Islands. Singapore: Periplus Editions. p. 86.
↑  Armando Cortesão, introduction to Pires 1990:xix.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007339704505171  BnF: cb126668878 (data)  GND: 119041596  ISNI: 0000 0000 8115 8934  LCCN: n92032950  NKC: jo20191048312  NTA: 073150630  SUDOC: 055795692  VIAF: 37039075   WorldCat (עם VIAF): 37039075
חצי הכדור הדרומי

חצי הכדור הדרומי מסומן בצהוב. חצאי הכדור מופיעים כבלתי זהים בגודלם מאחר שאנטארקטיקה לא מופיעה וקו המשווה הונמך. בפועל, שני חצאי הכדור זהים בגודלם
חצי הכדור הדרומי הוא חציו (המיספירה) של כדור הארץ הממוקם מדרום לקו המשווה. הוא כולל חמש יבשות או חלקים מהן (אנטארקטיקה, אוסטרליה, כ-90% מאמריקה הדרומית, שליש מאפריקה, ומספר איים המשויכים לאסיה), ארבעה אוקיינוסים (ההודי, האטלנטי הדרומי, הדרומי, והשקט הדרומי), את ניו זילנד ואת מרבית האיים הפסיפיים באוקיאניה. 80.9% משטח חצי הכדור הדרומי הם מים, בהשוואה ל-60.7% המהווים את שטח חצי הכדור הצפוני. חצי הכדור הדרומי כולל 32.7% משטחי היבשה של כדור הארץ.
מאפיינים

הודות לנטיית ציר הסיבוב של כדור הארץ ביחס לשמש ולמישור המילקה, הקיץ בחצי הכדור הדרומי נמשך מדצמבר עד אמצע מרץ והחורף נמשך מיוני עד אמצע ספטמבר. 22 בספטמבר או 23 בספטמבר היא נקודת השוויון האביבית ו-20 במרץ או 21 במרץ היא נקודת השוויון הסתיוית. הקוטב הדרומי מצוי במרכזו של חצי הכדור הדרומי.
בחצי הכדור הדרומי, השמש נעה ממזרח למערב דרך צפון השמיים, בניגוד למתרחש בחצי הכדור הצפוני, שם השמש נעה דרך דרום השמיים. צלליות שיוצרת השמש נעות נגד כיוון השעון לאורך היום, והשעות בשעוני שמש מתקדמות נגד כיוון השעון גם כן. במהלך ליקויי חמה הנצפים מנקודה בדרום חוג הגדי, הירח נע משמאל לימין על פני דיסקה שמכסה את השמש.
קבוצת הכוכבים קשת, המכילה את מרכז הגלקסיה, היא קבוצה דרומית וכך גם שני ענני מגלן. לכן, בתנאי ראות טובים ניתן לראות מחצי הכדור הדרומי את שמי הלילה בצורה מושלמת, יחד עם מספר כוכבים בוהקים.
ליערות בחצי הכדור הדרומי מאפיינים מיוחדים המבדילים אותם מאלה המצויים בחצי הכדור הצפוני. צ'ילה ואוסטרליה, חולקות בין היתר מינים ייחודיים של עץ אשור ואשור דרומי, ובניו זילנד ישנם עצים מהמינים הקרובים אשור כסוף ואשור אדום. אקליפטוס הוא מין שמקורו באוסטרליה, אך כיום ניטע גם בדרום אפריקה ובאמריקה הלטינית לצורך ייצור זול, ובאופן הולך וגובר גם לשימושי דלק ביולוגי.
גאוגרפיה ואקלים

האקלים בחצי הכדור הדרומי נוטה להיות מתון יותר בהשוואה לאקלים המאפיין קווי רוחב דומים בחצי הכדור הצפוני, פרט לאנטארקטיקה, שם האקלים קר בהשוואה לאזור הארקטי. זאת מכיוון שבחצי הכדור הדרומי ישנם יותר אוקיינוסים והרבה פחות קרקע; מים מתחממים ומתקררים לאט בהשוואה לקרקע. הבדלים אלו מיוחסים גם למעברי חום באוקיינוסים ולפערים בלכידת גזי החממה בשני חצאי הכדור.
בחצי כדור זה, כוח קוריוליס גורם לסופות ציקלון ולסופות טרופיות להסתובב עם כיוון השעון (בניגוד למתרחש בחצי הכדור הצפוני). באזור הדרומי הממוזג, המהווה חלק מחצי הכדור הדרומי, הרוב המכריע של השטח הוא אוקיינוס.
דמוגרפיה

נכון לשנת 2015, יותר מ-800 מיליוני אנשים חיים בחצי הכדור הדרומי, ואלו מהווים כ-10%–12 מסך כל האוכלוסייה האנושית. מתוך 800 מיליוני האנשים הללו, 200 מיליון חיים בברזיל, שהיא המדינה הגדולה ביותר בשטחה בחצי הכדור הדרומי; 145 מיליון חיים באי ג'אווה שבאינדונזיה, שהוא האי המאוכלס ביותר בעולם. המדינה המאוכלסת ביותר בחצי הכדור הדרומי היא אינדונזיה, שבה 267 מיליון איש בסך הכל (כ-30 מיליון מהם חיים מצפון לקו המשווה, והיתר מדרום לו). פורטוגזית היא השפה המדוברת ביותר בחצי כדור זה: 230 מיליון איש דוברים פורטוגזית, בשמונה מדינות שונות.
ערי המטרופולין הגדולות ביותר בחצי הכדור הדרומי הן ג'קרטה (33 מיליון איש), סאו פאולו (22 מיליון), קינשאסה-ברזוויל (17 מיליון), בואנוס איירס (16 מיליון), ריו דה ז'ניירו וסורביה (12 מיליון בכל אחת), ניירובי ולימה (10 מיליון בכל אחת), באנדונג (9 מיליון), לואנדה (8 מיליון), דאר א-סלאם (7 מיליון), סנטיאגו וסמראנג (6 מיליון), סידני, בלו הוריזונטה ומלבורן (5 מיליון בכל אחת). מרכזים כלכליים ומסחריים חשובים בחצי כדור זה כוללים בין היתר את סאו פאולו שהיא מקום מושבה של הבורסה B3; סידני המהווה משכנה של שוק הביטוח האוסטרלי; ג'קרטה המהווה מקום מושבה של הבורסה האינדונזית; יוהנסבורג שבה ממוקמת בורסה; ובואנוס איירס, שבה נמצאת הבורסה הוותיקה ביותר בחצי הכדור הדרומי.
עם המדינות המפותחות ביותר בחצי הכדור הדרומי ניתן למנות את אוסטרליה, מדינה שבה התוצר הלאומי הגולמי לנפש עומד על 51,885 דולר אמריקאי, ומדד הפיתוח האנושי הוא 0.944, מה שמציב אותה במקום השמיני בעולם בדו"ח שהוגש בשנת 2020. ניו זילנד אף היא מפותחת למדי, עם תמ"ג לנפש של 38,675 דולר אמריקאי ומדד פיתוח אנושי של 0.931, נתונים המציבים אותה במקום ה-14 בעולם נכון לשנת 2020. המדינות הכי פחות מפותחות בחצי הכדור הדרומי נמצאות באפריקה ובאוקיאניה. מוזמביק ובורונדי ממקומות בתחתית, עם מדדי פיתוח אנושי של 0.456 ו-0.433 בהתאמה (מקומות 181 ו-185). התמ"ג הממוצע לנפש בשתי מדינות אלה נמצא מתחת ל-550 דולר אמריקאי, סכום המהווה שבר קטן בלבד מההכנסה של האוסטרלים ושל הניו זילנדים.
הדתות הנפוצות ביותר בחצי הכדור הדרומי הן נצרות (בדרום אמריקה, בדרום אפריקה, באוסטרליה ובאוקיאניה), אסלאם (ברוב איי אינדונזיה וכן בחלק מאפריקה הדרומית) והינדואיזם (בעיקר באיים באלי, מאוריציוס, לומבוק וסביבתם).
העיר העתיקה ביותר שמאוכלסת באופן רציף בחצי כדור זה היא בוגור, הנמצאת בג'אווה המערבית, ונוסדה בשנת 669 לספירה. כתבים עתיקים מממלכות הינדואיסטיות שהתקיימו באזור, מציגות בבירור את שנת 669 לספירה כשנה שבה בוגור נוסדה. אולם, מספר ממצאים מראים כי זנזיבר, נמל עתיק עם כ-200 אלף תושבים באזור החוף של טנזניה, עשויה להיות עתיקה מבוגור. טקסט יווני-רומי שנכתב במאה הראשונה לספירה, הנקרא "הפריפלוס של הים האריתראי", מזכיר את האי מנותיאס כנמל הסחר בחוף המזרחי של אפריקה, שהוא ככל הנראה האי הטנזני בן ימינו אונג'ואה, שבו שוכן חבל הארץ זנזיבר.
התרבויות המונומנטליות העתיקות ביותר בחצי הכדור הדרומי הן נורטה צ'יקו וקסמה-סצ'ין, שתיהן מאזור החוף הצפוני של פרו. תרבויות אלה הקימו ערים, פירמידות וכיכרות באזור עמקי הנהרות של צפון פרו. חלק מהחורבות שנמצאו באזורים אלה מתוארך לשנת 3600 לפנה"ס.
רשימת יבשות ומדינות > יבשות

אפריקה – כשליש ממנה ממוקם בחצי הכדור הדרומי, ממוגדישו שבסומליה במזרח ועד לדרום ליברוויל שבגבון במערב; מקו המשווה בצפון עד כף אגולס בדרום.
אנטארקטיקה – כל היבשת בשלמותה וכן איים סמוכים לה, כולם ממוקמים בחצי הכדור הדרומי; מקצהו הצפוני של חצי האי טריניטי ועד לקוטב הדרומי.
אסיה – רק החלק הדרומי של אסיה הימית, כולל מזרח טימור ומרבית אינדונזיה, ובנוסף לטריטוריה הבריטית ההודית ושניים מתוך 26 האטולים של האיים המלדיביים באוקיינוס ההודי. היבשת עצמה נמצאת כולה בחצי הכדור הצפוני. מקו המשווה עד לאי פמנה באינדונזיה.
אוסטרליה – היבשת כולה ואיים סמוכים כגון טזמניה וגינאה החדשה, כולם משויכים לחצי הכדור הדרומי; מקו המשווה עד לאיונים בישוף וקלארק בטסמניה שבאוסטרליה.
דרום אמריקה – מרביתה המכרעת של דרום אמריקה נמצאת בחצי הכדור הדרומי, משפך נהר האמזונאס בברזיל ממזרח ועד לצפון קיטו שבאקוודור ממערב; מקו המשווה בצפון עד לאיון אגווילה בדרום (חלק מאיי דייגו ראמירס בצ'ילה).
זילנדיה (יבשת משוערת ש-94% ממנה מתחת למים) – כל היבשת משויכת לחצי הכדור הדרומי, כולל קלדוניה החדשה, ניו זילנד, האי נורפוק, ואיים נוספים במפלס נמוך מעל פני הים; מבלפ שבקלדוניה החדשה עד לאי ז'קמארט.
רשימת יבשות ומדינות > מדינות וטריטוריות

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  אפריקה בשלמותן אנגולה  אסוואטיני  בוטסוואנה  בורונדי  דרום אפריקה  זמביה  זימבבואה  טנזניה  לסוטו  מלאווי  מוזמביק  נמיביה  רואנדה ברובן גבון  הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו  הרפובליקה של קונגו בחלקן אוגנדה  סומליה  קניה אסיה בשלמותן מזרח טימור ברובן אינדונזיה אוסטרליה בשלמותן אוסטרליה אמריקה הדרומית בשלמותן אורוגוואי  ארגנטינה  בוליביה  צ'ילה  פרגוואי  פרו ברובן אקוודור - איי גלאפגוס  ברזיל בחלקן קולומביה |  האוקיינוס ההודי בשלמותן אי הנסיך אדוארד (דרום אפריקה)  איי אשמור וקרטייה (אוסטרליה)  האי הרד ואיי מקדונלד (אוסטרליה)ה  הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי (הממלכה המאוחדת)  הטריטוריה האוסטרלית באוקיינוס ההודי (אוסטרליה) - אי חג המולד, איי קוקוס  הטריטוריות הצרפתיות הדרומיות (צרפת)  מאוריציוס  מדגסקר  מזרח טימור  מיוט (צרפת)  סיישל  קומורו  ראוניון (צרפת) בחלקן האיים המלדיביים האוקיינוס האטלנטי הדרומי בשלמותן איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים (הממלכה המאוחדת)  איי פוקלנד (הממלכה המאוחדת)  אנובון (גינאה המשוונית)  האי בובה (נורווגיה)  סנט הלנה, אסנשן וטריסטן דה קונה (הממלכה הבריטית) - האי גוף בחלקן סאו טומה ופרינסיפה - רוב האי רולאס |  האוקיינוס הדרומי בשלמותן יבשת אנטארקטיקה והאיים בסביבתה האוקיינוס השקט הדרומי בשלמותן אי הפסחא (צ'ילה) - האי סאלאס וגומז  איי קוק (ניו זילנד)  איי שלמה  האי ג'רוויס (ארצות הברית)  האי נורפוק (אוסטרליה)  האיים פיטקרן, הנדרסן, דוצ'י ואואנו (הממלכה המאוחדת)  ואליס ופוטונה (צרפת)  ונואטו  טובלו  טונגה  טוקלאו (ניו זילנד)  טריטוריית איי ים האלמוגים (אוסטרליה)  נאורו  ניואה (ניו זילנד)  ניו זילנד  סמואה  סמואה האמריקנית (ארצות הברית)  פיג'י - רוטומה  פולינזיה הצרפתית (צרפת) - טהיטי  פפואה גינאה החדשה - בוגנוויל  קלדוניה החדשה (צרפת) ברובן מערב גינאה החדשה (אינדונזיה) - פפואה ופפואה המערבית  קיריבטי |
ראו גם

האוקיינוס הדרומי
חצי הכדור המזרחי
חצי הכדור המערבי
חצי הכדור הצפוני
סיבוב כדור הארץ
הערות שוליים

↑  "Hemisphere Map". WorldAtlas. נבדק ב-13 ביוני 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Life on Earth: A - G.. 1. ABC-CLIO. 2002. p. 528. ISBN 9781576072868. נבדק ב-8 בספטמבר 2016. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  קיבול החום הסגולי של סלע גרניט הוא 0.79 ג'אול לגרם קלווין; קיבול החום הסגולי של מים הוא 4.18 ג'אול לגרם קלווין
↑  Kang, Sarah M.; Seager, Richard. "Croll Revisited: Why is the Northern Hemisphere Warmer than the Southern Hemisphere?" (PDF). Columbia University.
↑  "Surface Ocean Currents". National Oceanic and Atmospheric Administration. נבדק ב-13 ביוני 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "90% Of People Live In The Northern Hemisphere - Business Insider". Business Insider. 4 במאי 2012. נבדק ב-10 בנובמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "GIC - Article". galegroup.com. נבדק ב-10 בנובמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Potencial Económico da Língua Portuguesa" (PDF). University of Coimbra.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529884805171  BNE: XX5394087  GND: 4140603-5  LNB: 000168388  NKC: ge406030  VIAF: 315129089   WorldCat (עם VIAF): 315129089 
חצי הכדור הדרומי ובטבורו הקוטב הדרומי
הזוהר הדרומי כפי שהוא מופיע בשמי הלילה של סוויטס קריק, 100 קילומטרים מצפון ללייקס אנטרנס בוויקטוריה שבאוסטרליה.
הזוהר הדרומי כפי שהוא נצפה מהאי סטיוארט בניו זילנד
תצלום של כדור הארץ מהחללית אפולו 17 ("The Blue Marble") המציג את הקוטב הדרומי בקצה העליון ואת יבשת אפריקה
יהודה וירושלים⁩⁩

| --- | --- |

כריכת העיתון הראשון של "יהודה וירושלים" מ-15 בפברואר 1877.
 תדירות:  דו-שבועי
 סוגה:  ציונות, יהדות
 מייסד:  יואל משה סלומון
 בעלים:  יואל משה סלומון
 עורך ראשי:  יואל משה סלומון
 תאריכי הופעה:  15 בפברואר 1877 – הווה (147 שנים)
 שפה:  עברית
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית
 יהודה וירושלים | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית
 
יהודה וירושלים היה עיתון אשר הוציא לאור יואל משה סלומון בשנים 1877 ו-1878, השנים שבהן תכנן את הקמת העיר אשר ייסד, פתח תקווה. העיתון היווה במה למאמצי המודרניזציה של היישוב הישן טרם העלייה הראשונה, עסק במצוות התלויות בארץ בהקשר של תוכניות להתיישבות חקלאית, ותפס עצמו כבמה למתרחש ביישוב הישן בפני העולם היהודי. העיתון היה דו-שבועון.
היסטוריה

העיתון יהודה וירושלים נוסד על ידי יואל משה סלומון ב-15 בפברואר 1877. מטרתו של סלומון (עורך העיתון), היה לעודד אנשים להפיח רוח חיים ביישוב בארץ ישראל, ולעורר את כלכלתיה ולעודד עבודת חקלאות עברית.
הגיליון הראשון של העיתון, הסביר את אמנותיו של עורכו, וביקר את הרבנים אשר מתנגדים ליישוב.
לקראת יציאתו מירושלים עם מייסדי המושבה להתיישבות בשטח, סגר את העיתון וכתב:
… הנני עוזב את מלאכת עריכת מכה"ע (מכתב העת) יהודה וירושלים וימתקו לי מאד רגבי האדמה אשר אשדד מאלפי דברים ונאומים רבים.
לקריאה נוספת

ג. קרסל, יהודה וירושלים - עיתונו של ר' יואל משה שאלאמאן, הוצאת מוסד הרב קוק, תשט"ו
הערות שוליים

↑  ⁨⁨יהודה וירושלים⁩⁩ | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  הארכיון לתולדות פתח תקוה ע"ש עודד ירקוני, יהודה וירושלים- יואל משה סלומון, באתר הארכיון לתולדות פתח תקוה ע"ש עודד ירקוני, ‏2019-06-02
↑  מרכז פסג"ה פתח תקוה – המייסדים, באתר pisga-pt.org.il
חקר החלל - מונחים
מושגי יסוד

היקום (universe): היקום הוא המכלול שמרכיביו הם כל החומר והאנרגיה הקיימים במציאות הפיזית, וכן המרחב (לרבות החלל והזמן) שבו מתרחשים כל האירועים.
חלל שמיימי: המרחב המקיף את כדור הארץ או את מערכת השמש.
גרם שמים: עצם המצוי בחלל.
מדעי החלל: המדעים העוסקים בחקר היקום ותולדות התפתחותו ובחקר גרמי השמים, הרכבם ותנועתם.
מהירות האור: האור נע במהירות של 300,000 ק"מ בשנייה (בקירוב טוב). לא ניתן להגיע אליה ועל אחת כמה וכמה לעבור אותה. ראו גם "תורת היחסות".
הנדסת חלל: מכלול הענפים בהנדסה העוסקים בתכנון, פיתוח, יצור ושיגור לחלל של לוויינים, חלליות וחלליות מאוישות.
כוח המשיכה: (כבידה, גרוויטציה) הכוח המושך את גרמי השמים זה אל זה. כוח הכובד הוא הכוח היחיד שיש לו השפעה במונחים אסטרונומיים.
מהירות בריחה: המהירות שעצם צריך לצבור על מנת להתנתק מכוח הכבידה של עצם שהוא מצוי על פניו.
הסחה לאדום: תהליך בו משנה האור הנפלט מגרמי שמים רחוקים את אורך הגל שלו עקב התפשטות היקום. ההסטה לאדום היא מקרה פרטי של אפקט דופלר.