stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זיבקין
היסטוריה

בשנת 1596 נזכר היישוב ברישומים העות'מאניים ככפר בשם זִבְּקִין בנפת תבנין שבמחוז צפת, והיו בו 12 משקי בית ו-12 רווקים, כולם מוסלמים. תושבי הכפר שילמו מס בשיעור קבוע של 25% על תוצרת חקלאית והכנסות מזדמנות, בסך 3,172 אקצ'ה.
בשנת 1875 ויקטור גרן מצא בכפר כשמונים תושבים, מתואלים. וכתב: ”הכפר החליף כפר עתיק, שממנו נשארו עדיין בורות מים, בריכת מים גדולה שבנויה מאבני גזית, וכמה עמודים שבורים. על אחד מהם אני מבחין בעיטור שושנה שמייצג צלב פרחוני, המוכיח שהעמודים הללו מגיעים מכנסייה עתיקה.”
בשנת 1881, בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל (SWP) תואר הכפר: ”כפר קטן, הרוס, על גבעה, מוקף עצים, עם כשלושים מוסלמים... ויש זיתים ואדמות מעובדות, בדרום. המים מסופקים על ידי בורות מים.”
בשנת 1965 נמצאה מערה ובה שלושה סרקופגים מעופרת.
בעקבות התבססות חזבאללה בכפר ובסביבתו, צה"ל תוקף מדי פעם את עמדות ונכסי הארגון שם. במהלך מלחמת לבנון השנייה (2006), הכפר זיבקין נפגע קשות.
אוכלוסייה

בשנת 2014 היו בכפר 1,395 בעלי זכות בחירה לפרלמנט הלבנוני.
אדמה וחקלאות

שטח הכפר הוא כ-690 דונם והגידולים העיקריים בכפר הם טבק וזיתים.
אתרים

מדרום לכפר נמצאת "שמורת טבע – ואדי זיבקין" (محمية طبيعية - وادي زبقين), בת כ-2,000 דונם. במהלך מלחמת חרבות ברזל הותקפה שמורת הטבע פעמים רבות, בשל תשתיות רבות של חיזבאללה שמוקמו בה.
הערות שוליים

↑  Palmer, E.H., The Survey of Western Palestine: Arabic and English Name Lists Collected During the Survey by Lieutenants Conder and Kitchener, R. E. Transliterated and Explained by E.H. Palmer., Committee of the Palestine Exploration Fund., 1881, עמ' 46
1 2 3  الشيخ سليمان ظاهر, معجم قرى جبل عامل, مؤسسة الإمام الصادق, עמ' 350-349
↑  זאב וילנאי, אריאל - אנציקלופדיה לידיעת א"י, 1976, עמ' 2037
↑  Harold Rhode, The Administration and Population of the Sancak of Safed in the Sixteenth Century, tueyucr 2016
↑  Guérin, V., (1880). Description Géographique Historique et Archéologique de la Palestine (in French). Vol. 3: Galilee, pt. 2., Paris: L'Imprimerie Nationale, 1880, עמ' 411
↑  Conder, C.R.; Kitchener, H.H., The Survey of Western Palestine: Memoirs of the Topography, Orography, Hydrography, and Archaeology. Vol. 1., London: Committee of the Palestine Exploration Fund, 1881, עמ' 152
↑  בתגובה לירי נ"מ: מטוסי חיל האוויר תקפו עמדות בלבנון, באתר ynet, 5 במאי 2004
↑  דיווח בלבנון: מטוסים תקפו את העיירות זיבקין וחולה בדרום לבנון, באתר דבר העובדים בארץ ישראל
↑  , הפצצה ישראלית אינטנסיבית על כמה עיירות בדרום לבנון, Al-Quds, 15 דצמבר 2023
↑  לבנון: עוד 49 גופות חולצו מכפרים בדרום, באתר ynet, 31 ביולי 2006
↑  Peter Bouckaert, Why They Died: Civilian Casualties in Lebanon During the 2006 War, Human Rights Watch, ספטמבר 2007, עמ' 87
↑  زبقين - Zabqine, lub-anan.com, ‏2014
↑  حسين سعد, “وادي زبقين” درّة الطبيعة في الجنوب وحلم بإعلانه محميّة بيئية, manateq.net, ‏12 נובמבר 2021
↑  דיווחים בלבנון: צה"ל תקף בעיירה זבקין בדרום המדינה, באתר כאן | תאגיד השידור הישראלי
↑  דיווחים בלבנון על תקיפה ישראלית באזור כפר זיבקין מדרום מזרח לעיר החוף צור בדרום לבנון, באתר כאן | תאגיד השידור הישראלי
↑  בתגובה למטח לצפון: חיל האוויר פתח בגל תקיפות בדרום לבנון | עכשיו 14, באתר www.now14.co.il
עמוס יודן

| --- | --- |

 לידה:  5 בנובמבר 1936 (בן 88) כ' בחשוון ה'תרצ"ז חיפה, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת קונקורדיה  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1956 
 
עמוס יודן (נולד ב-כ' בחשוון ה'תרצ"ז, 5 בנובמבר 1936) הוא איש עסקים ישראלי, נשיא לשכת המסחר ישראל–סין, מנכ"ל ויו"ר חברת קומודן פאר איסט בע"מ וראש אגודת הידידים של עמותת היוט לנוער אתיופי בסיכון. יודן הוא מחלוצי בניית קשרי המסחר בין ישראל לסין.
ביוגרפיה

עמוס יודן נולד בשכונת נווה שאנן שבחיפה. לאחר שירות בנח"ל, השתחרר מצה"ל בדרגת סמל ובשירות מילואים, נלחם במבצע קדש, מלחמת ששת הימים, מלחמת יום הכיפורים ובמלחמת לבנון הראשונה. במלחמת יום הכיפורים צילם יודן את קרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן במסרטת שמונה מילימטר פרטית. הסרט שצילם הוא התיעוד היחיד בצבע לקרבות בחזית הסורית. הסרט שודר בערוץ 10 לאחר 37 שנה ומונצח ביד לשריון בלטרון.
בשנות השמונים ניהל יודן את חטיבת סחר חוץ בקונצרן כור ויסד את הקשרים עם חברות סיניות בשנת 1984. בשנת 1987 התבקש על ידי ראש הממשלה שמעון פרס להקים חברה ממשלתית רשמית ראשונה בשם Copeco, על מנת להקים ולחזק קשרי מסחר בין חברות ישראליות לחברות סיניות. החברה פעלה עד שנת 1992 עת מוסדו הקשרים הדיפלומטיים הרשמיים בין ישראל וסין. במהלך שנים אלה הוביל יודן את משלחת העסקים הישראלית הראשונה לסין וכן פרויקטים משותפים בתחומי החקלאות ותקשורת.
החל משנת 1992 משמש יודן כמנכ"ל ויו"ר חברת קומודן פאר איסט בע"מ, שמתמחה בפיתוח עסקי ויישום פרויקטים בין גופים עסקיים וממשלות בסין וישראל. לתהודה רבה זכו הפרויקטים עם חברת ניוקטק הסינית למערכות לשיקוף מכולות עבור משרד הביטחון והמכס הישראלי, וכן פרויקט הקו האדום של הרכבת הקלה בתל אביב.
בחודש דצמבר 2011 זכה יודן בפרס מפעל חיים של איגוד לשכות המסחר כהוקרה על פעילותו רבת השנים בקידום המסחר בין ישראל וסין. הפרס הוענק על ידי שר המסחר והתעשייה שלום שמחון והשגרירה הסינית בישראל.
יודן נשוי, אב לשלושה וסב.
הערות שוליים

↑  אתר חברת קומודן פאר איסט
עבאס אבראהים

| --- | --- |

 לידה:  2 במרץ 1959 (בן 65) לבנון צידון, דרום לבנון, לבנון 
 מדינה:  לבנון לבנון
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של צבא לבנון 
 בת זוג:  גאדה זיינדדין
 מספר צאצאים:  3 
 תקופת הפעילות:  מ-1980
 דרגה:  מייג'ור גנרל
 תפקידים בשירות
 ראש המחלקה למלחמה בטרור וריגול בשירות הביטחון הכללי  ראש הסניף למלחמה בטרור בשירות הביטחון הכללי  ראש גדוד הקומנדו בשירות הביטחון הכללי  מנכ"ל שירות הביטחון הכללי
 עיטורים
 Order of the State of Palestine (2016)  אביר במסדר הארז  קצין במסדר הארז  מסדר ההצטיינות  מסדר המופת האזרחי 
 
עבאס אבראהים (בערבית: عباس إبراهيم; נולד ב-2 במרץ 1959) הוא קצין בדרגת מייג'ור גנרל, ששימש כמנכ"ל שירות הביטחון הכללי של לבנון, מאז 18 ביולי 2011.
ביוגרפיה

אבראהים נולד ב-2 במרץ 1959 למשפחה שיעית בנפת צידון שבמחוז דרום לבנון. בגיל תשע עשרה הוא למד בבית ספר צבאי במשך שלוש שנים וסיים שם את לימודיו בדרגת לוטננט. הוא בעל תואר ראשון במדעים צבאיים ותואר ראשון במנהל עסקים.
לאורך שנות השמונים הוא השתתף בכמה קורסי הכשרה בצבא, ובשנת 1989, השתתף בקורס הכשרה לחיל רגלים בארצות הברית. באותה השנה, אבראהים הפך לשומר הראש האישי של שליח הליגה הערבית בלבנון, לאח'דר בראהימי.
בין השנים 1989–1992, היה אבראהים ראש צוות ההגנה של נשיא לבנון, אליאס הראווי, ובין השנים 1992–1993 היה ראש צוות ההגנה של ראש ממשלת לבנון רפיק אל-חרירי. בשנת 1994 הוא מונה לראש המחלקה למלחמה בטרור וריגול בשירות הביטחון הכללי של לבנון, ושימש בתפקיד זה עד שנת 1998. בתקופה זו, אבראהים היה מקושר רבות לחזבאללה.
בשנת 1998, אבראהים קיבל הכשרה ביטחונית מתקדמת בבריטניה.
בין השנים 1998–2002 היה אבראהים ראש הסניף למלחמה בטרור, ובין השנים 2003–2005 הוא היה ראש גדוד הקומנדו.
בשנת 2011 מונה אבראהים למנכ"ל שירות הביטחון הכללי (לבנון)(אנ').
בשנת 2014, לאחר שמחבל מתאבד התפוצץ במרחק לא רב ממנו האשים אבראהים את המוסד הישראלי בניסיון להתנקש בחייו.
הוא נחשב כמקורב לחזבאללה וסוריה.
בינואר 2023 טארק ביטר השופט החוקר את הפיצוץ בנמל ביירות האשים את מספר אישים בכירים באחריות לפיצוץ, ביניהם איבראהים. הגנרל לא השיב להאשמות נגדו, וחזבאללה טען שהשופט מוטה נגד הארגון.
בפברואר 2023 תמה כהונתו לאחר שהגיע לגיל 64, גיל הפרישה בלבנון, וממשלת לבנון לא מינתה לו מחליף וגם לא דנה באפשרות להאריך את כהונתו.
בנובמבר 2023 דווח כי הוא ניסה לתווך בין ישראל לחמאס בנושא החטופים.
חיים אישיים

אבראהים נשוי לגאדה זיינדדין ולהם שלושה ילדים: מוחמד, עלי ובילאל.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  Abbas Ibrahim … The Eyes and Ears of the Lebanese State, Asharq AL-awsat (באנגלית)
↑  Cabinet appoints Abbas Ibrahim as Lebanon security chief – Ya Libnan (באנגלית אמריקאית)
↑  Abbas Ibrahim … The Eyes and Ears of the Lebanese State, english.aawsat.com (באנגלית)
↑  רועי קייס, מקורב לחיזבאללה: המוסד ניסה לחסל אותי, באתר ynet, 21 ביוני 2014
↑  פיצוץ נמל ביירות: השופט מגיש כתב אישום נגד התובע הציבורי ו-3 שופטים- חדשות כלכלה, באתר Tasnim News Agency
↑  גיא אלסטר‏, אחרי יותר משנה: השופט החוקר את האסון בנמל ביירות חידש את החקירה, באתר וואלה, 23 בינואר 2023
↑  הוואקום בלבנון מחריף: ראש שירותי הביטחון מסיים את תפקידו ללא מחליף, באתר וואלה, 28 בפברואר 2023
↑  אהוד יערי, ‏ערוץ התיווך שנפתח והדרישה של חמאס - הפוגה של חמישה ימים בלחימה, באתר ‏מאקו‏, 4 בנובמבר 2023
↑  פזית רבינא, המתווך הלבנוני: ישראל מצאה את עצמה יושבת למו"מ עם נציג חיזבאללה, באתר www.makorrishon.co.il, דעות, ‏9/11/2023
חבייתכ ביסייף

| --- | --- |
 סינגל בביצוע פיירוז
 יצא לאור:  1970 
 שפה:  ערבית 
 
"חבייתכ ביסייף" (במקור בערבית: "حبیتك بالصیف"; בעברית: "אהבתיך בקיץ") - הוא שיר ערבי בניב הלבנוני הידוע בביצועה של הזמרת הלבנוני פיירוז. השיר נכתב והולחן על ידי האחים רחבאני.
פיירוז ביצעה את השיר הזה לראשונה במסגרת שירי המחזה "יעיש יעיש"(ער') בשנת 1970, ולאחר מכן בסיבוב ההופעות שלה בארצות הברית של אמריקה בשנת 1971.
בשנת 1973, הזמר הצרפתי ז'אן פרנסואה מיכאל(אנ') שר את שירו המפורסם Coupable עם לחן זהה לשיר זה, אך עם מילים צרפתיות שונות.
הרקע לשיר

בראיון ברדיו סיפר אסי ראחבני, בעלה של פיירוז את סיפור השיר "אהבתיך בקיץ", ואמר: " פיירוז לא שוכחת את העלבונות, לא משנה כמה זניחים הם היו. עוד לפני שהתחתנו, קבענו תור להקלטת שיר ואני איחרתי לפגישה. במקרה ירד גשם באותו יום, וזאת בזמן שפיירוז חיכתה לי על המדרכה. היא המשיכה להזכיר לי זאת במשך 20 שנה. לימים מצאתי את עצמי כותב לה שיר בו אני אומר: "אהבתי אותך בקיץ, אהבתי אותך בחורף, ואהבתי אותך בקיץ ואהבתי אותך בחורף". "אחר כך שינינו את זה לצורת זכר בגוף שלישי, כדי להתאים את השיר לפיירוז".
טקסט השיר

להלן הטקסט המקורי והתרגום של הבית הראשון והפזמון:
| --- | --- |
 מקור  بأيام البرد، وأيام الشتي  والرصيف بحيرة، والشارع غريق  تجي هاك البنت من بيتها العتيق  ويقل لها انطريني، وتنطر ع الطريق  ويروح وينساها، وتدبل بالشتي    حبيتك بالصيف.. حبيتك بالشتي  نطرتك بالصيف.. نطرتك بالشتي  وعيونك الصيف.. وعيوني الشتي  ملقانا يا حبيبي  خلف الصيف وخلف الشتي:  תרגום לעברית  בימי הקור בימי החורף  כשהמדרכה הפכה לאגם, והרחוב טובע במים  באה זו הילדה מביתה הישן  ואמר לה חכי לי, והיא חיכתה לו בדרך  והוא הלך ושכח אותה בזמן שנרטבה בגשם    אהבתיך בקיץ.. אהבתיך בחורף  חיכיתי לך בקיץ... חיכיתי לך בחורף  ועינייך כמו הקיץ.. ועינייך כמו החורף  מפגשנו הו אהובי  יהיה אחרי  הקיץ ואחרי החורף
הערות שוליים

↑  בתרגום דנה שחר
עמק אמוק

| --- | --- |

נוף בעמק אמוק
 מידע כללי
 סוג:  תל, מישור, אתר ארכאולוגי, עמק 
 מיקום
 מיקום:  נפת האטיי 
 קואורדינטות:  36°21′16″N 36°21′42″E﻿ / ﻿36.354349°N 36.36153°E﻿ / 36.354349; 36.36153
 
  (למפת טורקיה מוגדלת) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורעמק אמוק(למפת טורקיה רגילה) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורעמק אמוק(למפת נפת האטיי רגילה) אנטקיה איסכנדרון דרטייל קרקהאן רייהאנלה בלןעמק אמוק(למפת נפת האטיי מוגדלת) אנטקיה איסכנדרון דרטייל קרקהאן רייהאנלה בלןעמק אמוק
 
עמק אָמוּק (או אמיק; בטורקית: Amik Ovası; בערבית: سهل العمق) שוכן בחלקה הדרומי של טורקיה, בחבל האטיי, בקרבת העיר אנטקיה (העיר העתיקה אנטיוכיה). העמק ידוע באתרים הארכאולוגים הרבים שנמצאו בו. העמק, המכונה גם "מישור אנטיוכיה", מוקף בהרים. שטחו 500 קמ"ר. לעמק צורה של משולש: בקודקודו הצפוני של המשולש נמצאת העיר קיריהן (Kırıkhan), בקודקוד הדרום־מזרחי - העיר רֵיהנְלי (Reyhanlı), ובקודקוד הדרום־מערבי - העיר אנטקיה.
את העמק חוצה נהר האורונטס, שנשפך לים ליד עיר הנמל הקטנה Samandağ (סלאוקיה פייריה העתיקה). שיטפונות נהר האורונטס הביאו לעמק אדמת סחף, שהפכו אותו לעמק פורה. במרכז העמק שכן בעבר אגם אנטיוכיה (אגם אמיק) (אנ'). אגם זה, ששטחו היה בין 300–350 קמ"ר, נוצר כנראה במשך 3,000 שנה ממימי השיטפונות של הנהר, שהביאו לעקירת יישובים בשטח בו נוצר. האגם שימש כמקור חשוב של דגים וצדפות לתושבי האזור. האגם יובש באמצע המאה ה-20 בין שנות ה-40 לשנות ה-70; במרכז האגם המיובש הוקם שדה־תעופה.
אתרים ארכאולוגים

בתקופת הברזל התקיימה בעמק ממלכת אונקי, שנקראה בארמית "עמק".
האתרים העיקריים בעמק הם תל ג'ודאידה (Tell Judaidah) ותל טאיינאט. אתרים אלה היו מיושבים מהתקופה הנאוליתית ועד התקופה הביזנטית. אתר נוסף הוא אללח', שהיה מיושב מתקופת הברונזה הקדומה ועד תקופת הברונזה המאוחרת; וכן גם תל ד'הב (Tell Dhahab), השוכן בצמוד לתל ג'ודאידה וקשור אליו.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 נערכו בעמק סקרים ארכאולוגים על ידי המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו ועל ידי הארכאולוג הבריטי ליאונרד וולי. המכון של אוניברסיטת שיקגו חזר וביצע בין השנים 1995–2005 סקרים ארכאולוגיים מקיפים של האתרים הארכאולוגים בעמק.
הערות שוליים

↑  Herbert Donner, Wolfgang Röllig, Kanaanäische und aramäische Inschriften, Band II: Kommentar, Otto Harrassowitz, 1964, עמ' 207
פאלמר לאקי

| --- | --- |

 לידה:  19 בספטמבר 1992 (בן 32) לונג ביץ', ארצות הברית 
 שם לידה:  Palmer Freeman Luckey 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת המדינה של קליפורניה, לונג ביץ' 
 מעסיק:  Anduril Industries 
 מפלגה:  המפלגה הרפובליקנית של קליפורניה 
 פרסים והוקרה:  מדליית התקדמות מטעם אגודת הצלמים המלכותית 
 
פאלמר לאקי (באנגלית: Palmer Luckey; נולד ב-19 בספטמבר 1992) הוא יזם אמריקאי מייסד חברת אנדוריל, חברת טכנולוגיה צבאית המתמקדת בכלי טיס בלתי מאוישים וחיישנים ליישומים צבאיים. לאקי הוא גם מפתח משקפי המציאות מדומה אוקולוס ריפט וממייסדי חברת Oculus VR, שנמכרה לפייסבוק.
ביוגרפיה

לאקי נולד בלונג ביץ' שבקליפורניה. אביב היה מוכר מכוניות, ואמו דאגה לחינוך ביתי ללאקי ושלושת אחיותיו הצעירות. בנעוריו עסק בפיתוחי אלקטרוניקה וחומרה.
הוא החל ללמוד עיתונאות באוניברסיטת המדינה של קליפורניה, לונג ביץ', במקביל עבד במכון לטכנולוגיות יצירתיות באוניברסיטת דרום קליפורניה תחת הדרכתו של מארק בולס, בפיתוח מערכות מציאות מדומה לטיפול ביוצאי צבא שסבלו מהפרעת דחק פוסט-טראומטית. בגיל 17 השלים אב טיפוס של משקפי מציאות מדומה. המשקפיים נוסו בהצלחה על ידי ג'ון קארמק שאף הציג את השימוש בהם בתערוכת E3. לאקי עזב את לימודיו במכללה וב-2012 הקים את חברת Oculus VR שנעזרה בגיוס משקיעים דרך Kickstarter לפיתוח משקפי אוקולוס ריפט, ב-2013 הצטרף קארמק לחברה כמנהל טכנולוגיות ראשי וכן היא זכתה להשקעה מקרן ההון סיכון אנדריסן הורוביץ. החברה נמכרה לפייסבוק ב-2014 תמורת 4 מיליארד דולר, חלקו של לאקי הוערך בכ-700 מיליון דולר. לאקי המשיך לעבוד בפייסבוק עד שפוטר ב-2017, לטענתו על רקע תמיכתו בדונלד טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016, ומודעה שסייע לממן נגד הילרי קלינטון.
לאחר עזיבת פייסבוק ייסד את חברת אנדוריל המפתחת רחפנים אוטונומיים, רובוטים, כלי טיס בלתי מאוישים, כלי צלילה בלתי מאוישים, חיישנים, ושילוב טכנולוגיות בינה מלאכותית ליישומים צבאיים. הכנסות החברה הסתכמו בכ-1 מיליארד דולר ב-2024 ושוויה מוערך בכ-28 מיליארד דולר. הונו של לאקי מוערך נכון לפברואר 2025 בכ-2.5 מיליארד דולר.
לאקי נשוי לניקול אדלמן והם הורים לילד אחד. גיסו הוא חבר הקונגרס לשעבר, מאט גייטס.
הערות שוליים

1 2 3  American Vulcan, טאבלט, אוגוסט 2024
↑  השווי הוכפל: הסטארט-אפ הביטחוני האמריקאי אנדוריל במו"מ לגיוס לפי 28 מיליארד דולר, באתר כלכליסט, 8 בפברואר 2025
↑  פאלמר לקאי באתר פורבס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  dblp: 134/6102  LCCN: no2020001437  VIAF: 3686157884830660620008   WorldCat (עם VIAF): 3686157884830660620008
מרקוס ויפסניוס אגריפה

| --- | --- |

פסל של מרקוס ויפסניוס אגריפה, במוזיאון הלובר שבפריז
 לידה:  נובמבר 63 לפנה"ס איסטריה, איטליה 
 פטירה:  מרץ 12 לפנה"ס (בגיל 50) קמפניה, איטליה 
 מקום קבורה:  מאוזוליאום אוגוסטוס 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 בן או בת זוג:  קייקיליה אטיקה קלאודיה מרקלה (28 לפני הספירה–21 לפני הספירה) יוליה אוגוסטי פיליאה (21 לפני הספירה, 23 לפני הספירה–12 לפני הספירה) 
 צאצאים:  ויפסניה אגריפינה, יוליה הצעירה, לוקיוס קיסר, אגריפינה, גאיוס קיסר, Vipsania Marcella Major, Vipsania Marcella Minor, ויפסניה אטיקה, אגריפה פוסטומוס 
 פעולות ומבצעים
 המלחמה האחרונה של הרפובליקה הרומית 
 
פסל של מרקוס ויפסניוס אגריפה, בגלריית אופיצי שבפירנצה
מרקוס ויפסניוס אגריפה (בלטינית: Marcus Vipsanius Agrippa;‏ 63 לפנה"ס - מרץ 12 לפנה"ס), איש צבא ומדינאי רומאי שפעל בשלהי תקופת הרפובליקה וראשית תקופת האימפריה. כתוצאה מידידותו הקרובה עם אוגוסטוס, עלה אגריפה לגדולה, ואף שימש כמצביאו הראשי של אוגוסטוס. בלט במנהיגותו הצבאית בעת המלחמה האחרונה של הרפובליקה הרומית ומלחמות נוספות. ניצחונותיו של אגריפה על סקסטוס פומפיוס ומרקוס אנטוניוס אפשרו לאוגוסטוס לבסס את כוחו ברומא העתיקה ובסופו של דבר להפוך לאדונה הבלתי מעורער של האימפריה הרומית.
לאחר הקמתו של משטר הפרינקיפט, המשיך אגריפה לשמש כיועצו הקרוב וכיד ימינו של אוגוסטוס, והיה אחד האנשים החזקים והנערצים ברומא. אגריפה הפך לחתנו של אוגוסטוס על ידי נישואיו לבתו יוליה, ובסופו של דבר הוענקו לו סמכויות שהפכו אותו לשותף בשלטון עם כוחות כמעט שווים לאלו של אוגוסטוס. עד מותו, נחשב אגריפה ליורשו העתידי של אוגוסטוס. שניים מהקיסרים היו צאצאיו: הוא היה סבו של הקיסר קליגולה מצד אמו, וסבא רבא של הקיסר נירון מצד אמו.
תולדות חייו > נעוריו

אגריפה נולד בשנת 63 לפנה"ס. מעטות הידיעות על משפחתו, אך היסטוריונים מן העת העתיקה, כגון טקיטוס וסווטוניוס, מציינים כי נולד למשפחה ממוצא צנוע. ההיסטוריון מאייר ריינהולד משער כי אגריפה היה ממוצא אילירי; הוא מסתמך על כתובות רומאיות שנתגלו בחפירות ארכאולוגיות בדלמטיה ונושאות את הנומן "ויפסניוס".
אגריפה היה בן גילו של אוקטביוס והשניים גדלו יחד והיו לחברי ילדות קרובים. ייתכן שהקשר בין אגריפה לאוקטביוס נוצר במכוון על ידי יוליוס קיסר שהבחין במעלותיו של אגריפה ולכן חיבר בינו לבין יורשו המיועד. בשנת 49 לפנה"ס הם הוכרו כבוגרים והורשו ללבוש את הטוגה וירליס. הם התגייסו לצבא הרומאי ושרתו כקצינים לצדו של קיסר בקרב מונדה בשנת 45 לפנה"ס, שהיה הקרב האחרון במלחמת האזרחים בין קיסר למתנגדיו הרפובליקאים. לאחר שובם לרומא נשלחו על ידי קיסר לאימונים ולימודים באפולוניה שבאיליריה (אלבניה של ימינו); הם צורפו ללגיונות שהוצבו במוקדון כהכנה לפלישה המתוכננת לאימפריה הפרתית. איש הצבא קווינטוס סלבידינוס רופוס נשלח גם הוא איתם על ידי קיסר.
כעדות למידת הקרבה בין אוקטביוס לאגריפה תשמש העובדה שכשאחיו של אגריפה, לוקיוס, נפל בשבי בידי צבאו של קיסר, כאשר נלחם יחד עם קאטו הצעיר כנגד קיסר באפריקה, אוקטביוס השתמש בקשריו המשפחתיים עם קיסר כדי לשחררו, לבקשתו של אגריפה.
עם היוודע דבר הירצחו של קיסר, באידו של מרס 44 לפנה"ס, חזר אוקטביוס לרומא ועימו אגריפה ורופוס. בניגוד לעצתם הוא בחר שלא לקחת איתו את הלגיונות שהיו מוצבים במוקדון.
תולדות חייו > קריירה מוקדמת

עם הגעתם לרומא נודע לאוקטביוס שקיסר אימץ אותו לבנו בצוואתו ומינה אותו ליורשו. אולם כדי להשיג את ירושתו, זקוק היה אוקטביוס לתמיכתו של כוח צבאי. אגריפה גייס למענו חיילים בקמפניה, והוא היה כנראה אחד המפקדים ששכנעו את הלגיונות הרומאים המוצבים במוקדון ונאמנים למרקוס אנטוניוס לערוק למחנה אוקטביוס. כשלרשותו כוח צבאי זה, הקים אוקטביוס יחד עם מרקוס אמיליוס לפידוס ומרקוס אנטוניוס את הטריאומווירט השני במטרה להילחם ברוצחי קיסר. אגריפה מונה לטריבון הפלבס בסוף שנת 43 לפנה"ס, ובמסגרת תפקידו תבע לדין באשמת עריצות את גאיוס קסיוס לונגינוס, אחד מרוצחי קיסר. צעד זה היה חלק ממסע מתוכנן שניהל אוקטביוס נגד רוצחי קיסר. למרות שמעשי אגריפה נבעו מנאמנותו לאוקטביוס, קרוב לוודאי שגם התעשר מרכוש הנאשמים שהופקע ונמסר לידי התובעים.
מדיניות אוקטביוס הביאה את אגריפה לעימות ישיר עם חבורת הקושרים. אלה גייסו בינתיים צבא במזרח, כדי להפיל את הטריאומווירט ולהשתלט על רומא. ככל הנראה נלחם אגריפה לצדם של אוקטביוס ומרקוס אנטוניוס בקרב פיליפי בשנת 42 לפנה"ס; בקרב הובסו מרקוס יוניוס ברוטוס וגאיוס קסיוס לונגינוס, ממנהיגי הקשר לרציחת קיסר.
בעקבות הניצחון על רוצחיו של קיסר, החלו לוקיוס אנטוניוס ופולביה אנטוניה, אחיו ואשתו של מרקוס אנטוניוס, לפעול כנגד אוקטביוס בניסיון לבסס את משפחתם כשליטים היחידים ברומא. פעילותם נגד אוקטביוס כללה ניסיון לשבש את הקצאת הקרקעות לווטרנים של צבא אוקטביוס.
אחרי ניסיון לכיבוש רומא שסוכל עם הגעתו של אוקטביוס מהיספניה (כיום ספרד) עם כוח צבאי, נסוג לוקיוס אל עבר גאליה, שם קיווה לחבור עם פקודי אחיו, אך גילה כי אגריפה, שנשלח על ידי אוקטביוס לרדוף אחריו מכיוון דרום, נושף בעורפו. אגריפה כבש את סוטריום (כיום סוטרי שבאיטליה) ובכך משך את תשומת לבו של לוקיוס בשעה שרופוס הגיע בראש כוח צבאי וכך לוקיוס נלכד בין שני כוחות עוינים ולא נותרה לו בררה והוא נסוג לפרוסיה (כיום פרוג'ה שבאיטליה). שם הטילו עליו מצור כוחותיו של רופוס, בשעה שאוקטביוס ואגריפה פנו לטהר את כוחותיה של פולביה ממאחזיהם באיטליה ואחר כך חזרו לסייע לרופוס במצור על לוקיוס. בראשית שנת 40 לפנה"ס קציניו של מרקוס אנטוניוס, גאיוס אסיניוס פוליו ופובליוס ונטידיוס בסוס, עשו ניסיון להעביר סיוע ללוקיוס הנצור אולם הניסיון סוכל על ידי אגריפה ורופוס שחסמו את דרכם ובסופו של דבר דחקו אותם לפולגיניום (כיום פוליגנו שבאיטליה), שם הם הטילו עליהם מצור. בערך בסוף פברואר לוקיוס נכנע לאוקטביוס ופרוסיה נכבשה. בעקבות זאת, קציניו של אנטוניוס התפזרו ונטשו את צבאותיהם ואגריפה הצליח לשכנע שני לגיונות בקמריה לעבור לצידו של אוקטביוס. בזמן המלחמה אגריפה הועלה למעמד של פרש.
תולדות חייו > המלחמה כנגד סקסטוס פומפיוס

באותה שנה, כאשר אוקטביוס שהה בגאליה נארבוננסיס (כיום בדרום צרפת), מונה אגריפה לפראיטור אורבנוס. בעודו עוסק, במסגרת תפקידו, בארגון המשחקים לכבוד האל אפולו, פתח סקסטוס פומפיוס, בנו של פומפיוס הגדול, בהתקפה על דרום איטליה כדי לבסס לעצמו בסיס ימי בסיציליה, תוך ניצול העובדה שכוחות הטריאומווירט היו עסוקים בהבסתם של רוצחי קיסר במזרח. ההתקפה נהדפה בהצלחה על ידי אגריפה, ואחת נוספת – אותה הנחית סקסטוס באוגוסט בשיתוף עם אנטוניוס, נהדפה גם היא. לאחר הניצחון היה אגריפה אחד מן המתווכים שעשו שלום בין אוקטביוס לאנטוניוס וחידשו את הברית ביניהם. במהלך המשא ומתן גילה אוקטביוס, כי רופוס, מצביאו הראשי, הציע את שירותיו לאנטוניוס. רופוס הובא למשפט לפני הסנאט והוצא להורג או אולי אולץ להתאבד, ואגריפה ירש את מקומו כמצביא הראשי של אוקטביוס.
בשנת 39 לפנה"ס מונה אגריפה למושל גאליה נארבוננסיס, שעברה לשליטתו של אוקטביוס אחרי המלחמה ונזקקה למישהו נאמן שיחזק את שליטתו של אוקטביוס בפרובינקיה. אגריפה חיזק את שליטת אוקטביוס בפרובינקיה על ידי בניית מערכת דרכים מסועפת ואמות מים, דיכא את מרידת שבט האקוויטאנים שפרצה בשנת 38 לפנה"ס, ואף היה הרומאי השני שחצה את נהר הריינוס במהלך מסע עונשין נגד השבטים הגרמאניים. עם שובו לרומא הוצע לערוך לכבודו טריומף, אולם הוא סרב. הסיבה לסירובו, לדברי ההיסטוריון דיו קסיוס, הייתה כי לא רצה לחגוג את ניצחונו בשעה שחברו ומטיבו, אוקטביוס, מלקק את פצעי תבוסתו בקרב נגד סקסטוס פומפיוס. עם זאת, הוא ניאות ליטול עליו את משרת הקונסול של שנת 37 לפנה"ס.
בעקבות הכישלון במערכה נגד סקסטוס פומפיוס והסכנה שנשקפה לאספקת המזון לעיר רומא עקב פשיטותיו על חופי איטליה, מינה אוקטביוס את אגריפה למפקד הצי. דאגתו הראשונה של אגריפה הייתה להקים נמל להגנת האוניות ולאימון המלחים והחותרים. הוא חיבר את אגם אוורנוס, שעל יד פוטיאולי, עם הים, והקים במקום את נמל פורטוס יוליוס. אחר כך פנה לבנייה מחדש של הצי עצמו. בין חידושיו היו בנייה של אוניות חמש-חתרית משופרות בגודלן ושיפור מתקן העורב שנועד ללכוד אוניות אויב. אגריפה ואוקטביוס יצאו למערכה בקיץ של שנת 36 לפנה"ס, אך הפלגתם הראשונית לסיציליה נכשלה בעקבות סערה שגרמה נזק לחלקו הארי של הצי. לאחר תיקון הספינות, אגריפה הפליג לאיים הליפריים שם הוא קבע את מפקדתו. אגריפה נלחם נגד סקסטוס במילאי ובנאולוכוס, תוך שהוא משמיד את רוב אוניותיו ולוקח בשבי את השאר. ניצחונו הושג הודות לכך שהצליח להתגבר על יכולת התמרון העליונה של סקסטוס על ידי אוניותיו הגדולות שסיפקו עמידות בפני התקפות ומתקן העורב המשופר שבעזרתו חייליו הצליחו ללכוד את ספינות האויב.
הניצחון של אגריפה על סקסטוס הבטיח את אספקת המזון לרומא, הגדיל את אהדת הציבור לאוקטביוס וסייע לו רבות בחיזוק מעמדו. אוקטביוס הצליח, כתוצאה מעליית יוקרתו, להדיח את לפידוס, שותפו לטריאומווירט, ולהשתלט על כוחותיו. על הצלחתו במיגורו של סקסטוס, עוטר אגריפה בכתר הימי, קיבל מספר אחוזות בסיציליה ומעמדו בשלטונו של אוקטביוס התחזק באופן משמעותי.
באותה שנה נשא אגריפה לאשה את קייקיליה אטיקה, בתו של טיטוס פומפוניוס אטיקוס שהיה בן למשפחה עתיקה ועשירה ממעמד הפרשים וחברו הקרוב של מרקוס טוליוס קיקרו. הנישואים אורגנו על ידי אנטוניוס.
אחרי הניצחון כנגד סקסטוס אגריפה יצא למספר מסעי מלחמה ברחבי האימפריה שנועדו להחזיר את הסדר לפרובינקיות. הוא פיקד על פעולות הצי בחופי דלמטיה בשנת 35 לפנה"ס ובשנה שאחר כך יחד עם אוקטביוס הצליח להכניע ולכבוש את רוב השבטים הדלמטים.