stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דומיטרו סטנילואיה
שנות ילדותו ולימודיו

דומיטרו סטנילואיה נולד בשנת 1903 בוולֶדֶן (Vlădeni) על יד בראשוב, בטרנסילבניה, אז תחת שלטון אוסטרו-הונגריה במשפחה רומנית. היה הילד הקטן מבין חמישה ילדים של אירימיה סטינילואיה ושל אשתו, רֶבֶּקה. המשפחה שמרה על המסורת הדתית הנוצרית-אורתודוקסית. דוד אחד מצד אימו היה כומר
וגם שתי אחיות של דומיטרו סטנילואייה הפכו לנזירות. בגיל 12 התחיל דומיטרו ללמוד בתיכון הדתי הרומני ע"ש אנדריי שאגונה' (1914–1922) בעיר הולדתו. מגיל 13 זכה למלגה של הקרן "אמנואיל גוז'דו". בתום לימודי התיכון המשיך, בעזרת מלגת מחקר, לימודים אקדמיים באוניברסיטת צ'רנאוץ אך עזב בשנה הבאה, מאוכזב באותו רגע מרמתם של הקורסים ושל ספרי הלימוד שם. בין השנים 1923–1924 למד, במשך שנה, ספרות באוניברסיטת בוקרשט.
חזר לאחר מכן לפקולטה לתאולוגיה של אוניברסיטת צ'רנאוץ וסיים בשנת 1927 עבודת גמר שדנה ב"הטבלת הילדים", תחת הדרכת הפרופסור וסילה לויקיצה. בסתיו 1928 נבחן על עבודת הדוקטורט שלו, שכתב בעת שהותו ביוון – "חייו ופעלו של הפטריארך דוסיטאוס של ירושלים וקשריו עם הארצות הרומניות".
בשנת 1931 הוסמך סטנילואיה כדיאקון, ב-1932 ככומר ובשנת 1940 עלה לדרגת פרוטופופ סטברופור. נבחר לאספה האפרכיאלית של הארכיבישופות של סיביו וליועץ של הארכיבישוף.
בשנים הבאות השתלם בסיביו, עם מלגה מיוחדת, בתחום הדוגמטיקה. נשלח עם מלגה מטעם המיטרופוליט של טרנסילבניה, ניקולאיה בלאן, להשתתף בקורסים לדוגמטיקה ולתרבות ביזנטית, באוניברסיטת מינכן. בין השאר שמע שם הרצאות של אוגוסט הייזנברג (אביו של הפיזיקאי ורנר הייזנברג). כמו כן עשה השתלמויות נוספות בדוגמטיקה באתונה ובברלין. בשנים 1929 ו-1931 חקר מסמכים שנגעו בחייו ופעלו של גרגוריוס פאלאמס הנמצאים בברלין, פריז ואיסטנבול. פרי מחקרים אלה היה הספר "חייו ותורתו של הקדוש גרגוריוס פאלאמס" שהושלם בשנת 1936.
פעילותו במישורי התאולוגיה והעיתונות ברומניה. גישה אנטישמית ופרו-נאצית

בגיל 26, ב-1929 התמנה פרופסור באקדמיה לתאולוגיה בעיר סיביו. שם לימד דוגמטיקה (משנת 1929 כפרופסור ממלא מקום ובמשרה זמנית, אחר כך כראש קתדרה – בין השנים 1935–1946), אפולוגטיקה, (בין השנים 1929–1932 ו-1936–1937), תאולוגיה פסטורלית (בין השנים 1932–1936 והשפה היוונית (בין השנים 1929–1934).
בשנת 1930 התחתן עם מריה ג'נציאנה וכעבור שנה נולדו לזוג שני תאומים לא זהים – מריה ודומיטרו. הבן, דומיטרו, מת זמן קצר אחרי הלידה, ומריה שרדה עד גיל 15 ומתה באפריל 1946.
ב-8 באוקטובר 1931 סטנילואיה הוסמך כדיאקון וב-25 בספטמבר 1932 ככומר אורתודוקסי. בשנת 1933 לכומר הטרי נולדה בת בשם לידיה.
בו זמנית עם פעילותו בתחום ההוראה והתאולוגיה, החל מ-1 בינואר 1934 האב דומיטרו היה לעורך בעיתון הדו-שבועי הדתי "טלגראפול רומֶן" וכיהן בתפקיד זה עד מאי 1945. בעת העבודה בעיתון שיתף פעולה והתיידד עם הסופר וההוגה הלאומני ניקיפור קראיניק.
בימי העורך הראשי הקודם, ג'ורג'ה פרוקה, ה-Telegraful român פרסם מאמרים דו-ערכיים כלפי המיעוט היהודי. לעומת זאת תחת ניהולו של סטנילואיה, מדיניות העיתון הפכה לאנטישמית מובהקת. הוא פרסם מאמרים אפולוגטיים על הלגיונרים יון מוצה ווסאילס מרין, על הפרופסור א.ק.קוזה, על הדיקטטור יון אנטונסקו ואף על אדולף היטלר. העיתון תמך בחוקי הרדיפה נגד היהודים, אף עודד את גירושי היהודים והצוענים לטרנסניסטריה. כמה ממאמרי המערכת (כולל מאמר מ-1942 תחת הכותרת "Au să dispară din Europa" "הם ייעלמו מאירופה") סינגרו על הפתרון הסופי.
ביוני 1936 התמנה לרקטור האקדמיה התאולוגית "אנדריאנה" בסיביו.
הצטרך להתפטר מניהולה בשנת 1946, אחרי שרומניה נכנסה לספירת ההשפעה הסובייטית והוקם בה משטר קומוניסטי.
המשיך ללמד שם עוד שנה וב-1947 הועבר כפרופסור ללימודי אסקזה ומיסטיקה בפקולטה לתאולוגיה בבוקרשט. ב-1948 עם הפיכת הפקולטה לתאולוגיה למכון תאולוגי נפרד מהאוניברסיטה, שם משרתו שונה לפרופסור ראש קתדרה לתאולוגיה דוגמטית וסימבולית.
קבוצת "הסנה הבוער" ומאסרו בימי השלטון הקומוניסטי

החל משנת 1950 האב דומיטרו התחיל להשתתף, במפגשים של קבוצה שנקראה Rugul aprins "הסנה הבוער". זאת הייתה קבוצה שהוקמה עוד בשנת 1940 מיוזמת המשורר סנדו טודור וכללה את הנזירים ההיירומונאכים איוואן קוליגין, בנדיקט גיס וסופיאן בוגיו, המשורר והרופא וסילה ווֹיקוּלסקו, פרופ' אלכסנדרו מירונסקו, האדריכל קונסטנטין ז'וז'ה, הכומר אנדריי סקרימה והסופר יון מרין סדוביאנו.
הם היו מתכנסים במנזרים צ'רניקה ואנטים ופעילותם תרמה לריענון החיים הנוצרים האורתודוקסיים בבוקרשט תחת השלטון הקומוניסטי שדיכא את הדתות.
בשנת 1958 דווקא אחרי שהשיג את נסיגת כוח המצב הסובייטי מארצו, המשטר של גאורגה גאורגיו-דז' פתח במערכה של רדיפות מחודשות נגד קבוצות אנשים בעלי עבר פוליטי או תרבותי "עוין" או "לא בריא" בעיניו. עם הנעצרים נמנו גם חברי קבוצת "הסנה הבוער" וגם דומיטרו סטנילואיה כאחד שהשתתף במפגשים שאורגנו על ידי הקבוצה. הוא נעצר ב-5 בספטמבר 1958 ודיוני משפטו התחילו ב-4 בנובמבר אותה שנה.
סטנילואיה הורשע בגין "קנוניה נגד מדינת הפועלים" ונידון ל-15 שנות מאסר. אחרי מעבר בין כמה בתי כלא, משנת 1959 נשלח לכלא איוד. לקראת שחרורו מהכלא הוחזק כמה חודשים בתא בתנאי בידוד.
שנותיו האחרונות

אחרי יציאתו לחופשי בינואר 1963 חידש את פעילותו כפקיד של הסינוד של הכנסייה האורתודוקסית הרומנית והחל מאוקטובר 1963 ועד הוצאתו לגמלאות בשנת 1973 לימד כמורה בתיכון. בשנת 1965 על רקע מאמצי השלטון הקומוניסטי לשפץ את תדמיתו בעיני המערב, הורשה שוב לפרסם מאמרים. כמו כן הותר לו לנסוע לחו"ל על מנת להשתתף בכנסים דתיים.
בשנת 1968 לפי הזמנתו של פרופ' פאול מירון ביקר במסגרת סדרת הרצאות באוניברסיטאות פרייבורג אם בריסגאו והיידלברג בגרמניה. באותה שנה הירצה באוניברסיטת אוקספורד בבריטניה. ב-1971 היה חבר במשלחת הכנסייה האורתודוקסית הרומנית בוותיקן.
בשנת 1973 יצא לגמלאות אך המשיך ללמד כפרופסור יועץ.
בשנת 1991 נבחר כחבר לשם כבוד של האקדמיה הרומנית.
דומיטרו סטנילואיה הלך לעולמו בגיל 90 בסתיו 1993. הוא נקבר בבית הקברות של מנזר צ'רניקה על יד בוקרשט.
הוא הוצא לקאנוניזציה אחר המוות ב-2025 לרגל יובל ה-140 שנה של האוטוקפליה של הכנסייה האורתודוקסית הרומנית ומאה שנות הפטריארכיה הרומנית.
שנותיו האחרונות > חייו הפרטיים

ב-4 באוקטובר 1930 התחתן סטנילואיה עם מריה מיהו. מנישואים אלו נולדו שלושה ילדים: התאומים דומיטרו (יליד 1931, שמת אחרי לידתו) ומריה (שמתה בנעוריה ב-1945). הילדה השלישית הייתה לידיה סטנילואיה, משוררת ואזרחית צרפת, ילידת 1933. 
ממנה נולד לו ב-1959 נכד יחיד בשם דומיטרו הוריה. לסטנילואיה היו שתי אחיות שהפכו לנזירות.
הוקרה

קיבל תוארי דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת תסלוניקי (1976), המכון לתאולוגיה אורתודוקסית סן סרז'" בפריז (1981), הפקולטה לתאולוגיה אורתודוקסית של אוניברסיטת בלגרד (1982) ואוניברסיטת אתונה (1991), אוניברסיטת בוקרשט (1992).
חבר לשם כבוד של האקדמיה הרומנית (1991) (מ-1990 חבר בהתכתבות).
אות הכבוד "הצלב אוגוסטינוס הקדוש" של הארכיבישופות בקנטרברי על תרומה לתאולוגיה ולנצרות (1981).
הפרס ע"ש דר לאופולד לוקאס של הפקולטה לתאולוגיה אוונגלית בטיבינגן.
לרגל מלאות לו 90, התאולוגים יואן איקה ומירצ'ה פקוראריו פרסמו לכבודו את הספר "פרסונה וקומוניון: מנחת כבוד", בהוצאה לאור של הדיוקסיה סיביו, (1993).
הפקולטה לתאולוגיה אורתודוקסית ביאש נקראה על שמו.
לקריאה נוספת

Gabriel Andreescu, Anti-Semitic issues in Orthodox publications, years 1920–1944, Civitas Europica Centralis, 2014
Roland Clark, Nationalism, Ethnotheology, and Mysticism in Interwar Romania, The Carl Beck Papers in Russian and East European Studies, Number 2002, 2009
הערות שוליים

↑  ראו נאום הקרדינל הגרמני קארל להמן ביאש, 2004.
↑  G.Andreescu 2014
↑  Cătălin Bogdan Omorul serafic (II) cazul Stăniloae, Revista 22 2 februarie 2016
↑  R.Clark 2009
↑  ראו הריאיון איתו על ידי יואן אלכסנדרו בשנת 1990.
↑  G.Andreescu 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012461975105171  PLWABN: 9810537789505606  BnF: cb11925421j (data)  GND: 119240955  ICCU: CFIV012407  ISNI: 0000 0001 1022 9157  LCCN: n80094164  NKC: jn20020624002  NLG: 66028  NTA: 070930864  SUDOC: 027147215  VcBA: 495/9505  VIAF: 25007450   WorldCat (עם VIAF): 25007450 
מראה מן היישוב ולדן, בראשוב
בול הדואר הרומני מ-2003 עם דיוקנו של סטנילואיה
בול הדואר הרומני מ-2016 עם דיוקנו של התאולוג
עטיפת הספר "פילוקליה" בתרגומו של סטנילואיה, בהוצאה לאור הרומנית "הומניטס", עם ציור שצויר על ידי הכומר ארסניה בוקה
פריסטייל ראפ

פריסטייל (Freestyle) או פריסטייל ראפ (Freestyle Rap) הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של מוזיקת היפ הופ.
הגדרות

בעבר – המונח "פריסטייל ראפ" היה קיים מתחילתו של הראפ בשנות השמונים, אך בהתחלה שימש לתיאור לראפ שנכתב על משהו ללא נושא, ולא היה קשר בין המונח לאלתור.
בהווה – משנות התשעים משמעות המונח היא ראפ שמאולתר במקום ללא מבנה מסוים או שיוך לנושא מסוים. הפריסטייל ראפ דומה לאלתורים של ז'אנרים אחרים כגון ג'אז בכך שיש מוזיקאי ראשי שמאלתר ואחרים שנותנים לו קצב (ביט). ראפרים רבים לומדים לעשות ראפ דרך הפריסטייל - הוא משמש עבורם כאימון על המצאת חרוזים ומציאת פלואו במהירות. פריסטייל מבוצע א-קאפלה, על ביטבוקס או על ביטים משירי ראפ אחרים, ונדיר שיש הפקה מיוחדת לפריסטייל ראפ. צורת פריסטייל נפוצה היא הפריסטייל באטל או הבאטל ראפ, מופע מסורתי שבו ראפרים מעליבים ומקללים אחד את השני בפריסטייל. בהופעות חיות הפריסטייל נפוץ ומשמש כמשהו נוסף ולא שגרתי לקהל, ומלהיט אותו, בדומה להדרן.
פחות בשימוש – קטעי ראפ שמילותיהם נכתבו במהירות רבה ובלי הרבה מחשבה. ישנם גם ראפרים רבים שמודים שהם כותבים הרבה מהשורות שמופיעות בפריסטיילים שלהם.
מג'דרה

| --- | --- |
מג'דרה בסגנון סורי
 
 מאכלים
 סוג:  מנת אורז 
 מוצא:  לבנט 
 מרכיבים עיקריים:  עדשה תרבותית, ספר מתכונים/אורז, שום, Carum, Lens, אורז, בצל מטוגן, שמן זית 
 
מוג'דרה עם ירקות
מג'דרה (בערבית: مجدرة) הוא מאכל מזרח תיכוני המכיל עדשים עם אורז, חיטה או בורגול, ובצל מטוגן עם כמון. המאכל מקובל בכל רחבי המזרח התיכון, ומוגש כיום כמנה עיקרית, כתוספת, או כחלק ממספר רב של סלטים בראשית הארוחה.
המאכל פופולרי בארוחות צמחוניות וטבעוניות מכיוון שהוא עשיר בחלבון מן הצומח.
בקרב יהודי סוריה ומצרים נהגו לאכול מאכל זה פעמיים בשבוע - חם ביום חמישי בערב, וקר בימי ראשון בצהריים. יהודי ירושלים נהגו לאכול מאכל זה כחלק מארוחה חלבית, בתוספת יוגורט או גבינה.
גרסאות הדומות למאכל נקראות 'קיצ'רי' במטבח ההודי ו-'בונא', מאכל מסורתי בעדה האתיופית.
הורסט שטיין

| --- | --- |

 לידה:  2 במאי 1928 אלברפלד, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  27 ביולי 2008 (בגיל 80) ואנדבר, שווייץ 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה למוזיקה ולאמנויות הבמה של פרנקפורט, Musisches Gymnasium 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 פרסים והוקרה:  אות המסדר מקסימיליאן של בוואריה למדעים ואמנויות (2003)  העיטור האוסטרי למדע ואמנות (1996) 
 פרופיל ב-IMDb
 
הורסט שטיין (בגרמנית: Horst Stein‏; 2 במאי 1928 – 27 ביולי 2008) היה מנצח גרמני.
ביוגרפיה

שטיין נולד ב-1928 באלברפלד (וופרטל) לאב מכונאי. הוא למד בבתי הספר למוזיקה בפרנקפורט ובקלן. בקלן למד אצל פיליפ ז'ארנק, תלמידו של פרוצ'ו בוזוני. בין 1947 ל-1951 היה קורפטיטור בוופרטל. ב-1951 הוא מונה לקאפלמייסטר של האופרה הממלכתית של המבורג, וב-1955 לקאפלמייסטר של האופרה הממלכתית של ברלין. שטיין עזב את מזרח גרמניה ב-1961 וחזר להמבורג כסגן למנהל המוזיקלי רולף ליברמן. בין 1963 ל-1970 כיהן כבמאי האופרה והמנהל המוזיקלי בתיאטרון הלאומי של מנהיים. ב-1970 מונה למנצח ראשי באופרה של וינה. הוא חזר להמבורג כמנהל מוזיקלי בין 1972 ל-1979, וגם ניהל את התזמורת הפילהרמונית של המבורג בין 1973 ל-1976.
ב-1952 החל לעבוד בפסטיבל ביירוית כעוזר למנצחים יוזף קיילברת, הנס קנאפרטסבוש, קלמנס קראוס והרברט פון קאראיין. בין 1969 ל-1986 ניצח על 138 יצירות מאת ריכרד וגנר בפסטיבל. ב-1980 מונה למנהל המוזיקלי של תזמורת שווייץ המערבית. בין 1985 ל-1996 כיהן כמנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של במברג, ובין 1987 ל-1994 כיהן גם כמנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של בזל.
שטיין נפטר ב-2008 בואנדבר, שווייץ.
לקריאה נוספת

Hans Christoph Worbs/Noël Goodwin, "Stein, Horst", Grove Music Online, Oxford Music Online, Oxford University Press.
יו-יו

ביצוע טריקים מורכבים באמצעות יו-יו (וידאו)
יו-יו הוא צעצוע הבנוי משתי דיסקיות שוות בגודלן, העשויות מפלסטיק, עץ או מתכת, ומחוברות זו לזו בציר, שסביבו מלופף חוט.
משחק

כדי לשחק ביו-יו יש לתפוס את החוט בקצהו החופשי ולהטיל את היו-יו הרחק מהגוף בתנועה חלקה. הסיבוב שבציר גורם לתופעה גירוסקופית שמאפשרת למטיל היו-יו להחזירו לכף ידו על ידי מספר משיכות מגוונות.
מיתוס שגוי

היו-יו, בניגוד למיתוס הפופולרי, לא התפתח ככלי נשק. היו-יו אמנם עלול לגרום נזק רציני עם מספר קצוות חדים, אך לכשירצה מטיל היו-יו להחזיר אליו את כלי הנשק ידקור את עצמו.
האסוציאציה של המשחק לכלי נשק בא מהפיליפינים שבהם ישנו תיעוד של ציידים בני המאה ה-16 הצדים בשימוש אבנים הקשורות לחוטים. התפתחות היו-יו המודרני מקורה מאזור זה ולכן נוצר קשר שגוי זה.
היסטוריה של היו-יו

היו-יו הוא צורה עתיקת יומין של שעשוע, הוא נפוץ באין ספור תרבויות והוא הצעצוע השני בעתיקותו בעולם (לאחר בובות).
למרות שמקורותיו בסין, ההוכחה ההיסטורית הברורה העתיקה ביותר היא מיוון של 500 לפנה"ס.
הצעצוע כנראה נהפך לפופולרי בכל רחבי העולם העתיק דרך מסחר, וכיום אנו יודעים שבין העמים הרבים שהשתמשו בו היו הסקוטים, האנגלים, ההודים והמצרים.
המכשיר התקבל בברכה בעולם המערבי בזמן המהפכה הצרפתית, כאמצעי להרגעת הנפש והוצאת מתחים. תפוצתו המסיבית והשתלטות המכשיר על שוק הצעצועים התרחשה דווקא בעולם החדש.
היו-יו המודרני

היו-יו המודרני, כמוזכר לעיל, החל את דרכו בפיליפינים. על פי הסברה, מקור השם הוא במלה הפיליפינית "טאיויו", שפרושה "להסתובב".
הפטנט האמריקאי הראשון על הצעצוע שייך לג'יימס ל. הייבן וצ'ארלס הטריך משנת 1866 תחת השם 'וירליגיג', אך סיפור ההצלחה של היו-יו החל ב-1928 כשאמריקאי ממוצא פיליפיני בשם פדרו פלורס (אנ') פתח מפעל ליצור יו-יוים בסנטה ברברה, קליפורניה.
היו-יו המשמש לתחרויות הוא יו-יו בעל מיסב כדורי בצירו או "מיסב מחליק" שהוא בעצם טבעת פלסטיק או עץ המקיפה את הציר אך לא מחוברת אליו אשר מסביבה נכרך החוט.
תחרויות יו-יו

בעקבות הצלחתו של היו יו ושימושו לעשיית פעלולים (וגם בגלל הדמיון הרב בין פעלולי היו-יו והדיאבולו) נהפך היו-יו לענף באמנות הג'אגלינג. מכיוון שבכל ענפי הג'אגלינג נערכות תחרויות, גם תחרויות יו-יו הופיעו עם השנים.

תחרויות יו-יו מתחלקות לחמישה ענפים או סגנונות (אנגלית: "styles"). לענפים אלו שם קריא באנגלית בנוסף לשם לא קריא, המורכב מהאותיות ומספרים. ענפי היו-יו הם:
1A- נקרא גם סינגל, או סינגל איי. בענף זה המתחרה משתמש ביו-יו עם מיסב כדורי או ציר מחליק (ראו למעלה) אשר עליו קשור החוט בקצהו. המיסב הכדורי גורם לכך שהיו-יו לא יחזור ליד המשתמש בקצה החוט, אלא ימשיך להסתובב בקצה החוט עד שהשחקן יבקש להחזירו (מצב זה נקרא "שינה"). בענף זה המתחרים מבצעים "תרגילים" הנקראים "תרגילי חוט" בתרגילי החוט המתחרים מבצעים מניפולציות שונות בחוט וביו-יו, לרוב גורמים לכך שהיו-יו ישב על החוט בדומה לדיאבולו. בענף זה ניתן ללבוש כפפות על מנת להימנע מכוויות וחתכים העלולים להיווצר כתוצאה מהחיכוך עם החוט.
2A- נקרא גם דאבל. בענף זה המתחרה משתמש בשני יו-יואים במקביל, אחד על כל יד. היו-יואים בהם משתמשים לפעמים בעלי מיסבים שונים אך דבר זה אינו נחוץ, וגם אם קיימים מיסבים הם אינם בשימוש לרוב. בענף זה משתמשים בתרגילי לולאה בהם היו-יו "ישן" לעיתים רחוקות. לרוב היו-יו חוזר מיד לכיוון היד, אם כי המשתמש שולח אותו חזרה מלפני שהיו-יו נגע ביד ובמהירות גבוהה.
3A- בענף זה המתחרה משתמש בשני יו-יואים במקביל גם כן, אם כי בענף זה הם "ישנים" רוב הזמן. בענף זה המתחרה עושה "תרגילי חוט" בשני יו-יואים במקביל, לרוב על אותו החוט.
4A- נקרא גם "אוף סטרינג" ("off string": ללא חוט). ענף זה הוא הענף הדומה ביותר ללהטוטי הדיאבולו. בענף זה המתחרים משתמשים בכמות יו-יואים לבחירתם, אך אף אחד מהיו-יואים אינו קשור לקצה החוט. בענף זה המתחרה מחזיק את החוט בשתי ידיו ומבצע גם תרגילי חוט, וגם תרגילים של הקפצות והצלפות בדומה לתרגילי הדיאבלו. הקושי הנוסף שמקשה על השימוש ביו-יו כדיאבלו הוא שכפי שבכל ענפי היו-יו, בסוף כל תרגיל היו-יו חייב לחזור ליד הזורק כשהחוט מלופף סביבו.
5A נקרא גם "קאונטר וייט" ("counterweight" משקל נגד) בענף זה המתחרה אינו קושר את החוט לידו כי אם לעצם קטן בעל משקל, לרוב קוביית משחק. בתרגילים אלו משחרר המתחרה מדי פעם את הקוביה ומנצל את משקלה על מנת ליצור כוח צנטריפוגלי ולהחזיר אותה לידו מבלי להפיל את היו-יו.
AP- קיצור של מופע אמנותי. נקרא גם "פרי סטייל" ("freestyle", סגנון חופשי). בענף זה משתמש המתחרה בסוג יו-יו ובאביזרים כרצונו ומבצע תרגילים ללא שום הגבלה.
CB- זהו ענף היברידי המשמש רק בתחרויות עולמיות. בענף זה המתחרים צריכים להדגים את יכולותיהם במגוון סגנונות.
1S- בענף זה על המתחרה לבצע 25 תרגילי חוט העומדים בתקנות אחד אחרי השני. רק החמצה אחת מותרת.
2S- בענף זה על המתחרה לבצע 25 תרגילי לולאה העומדים בתקנות אחד אחרי השני. רק החמצה אחת מותרת.
בכל הענפים האלו התרגיל נפסל אוטומטית אם היו-יו עצר או לא חזר ליד המתחרה בסוף התרגיל כשהחוט מלופף סביבו (יוצאי דופן הן קרעים בחוט הנוצרים בעיקר בתרגילי הלולאה).
ראו גם

דיאבולו
לקריאה נוספת

וולפגנג ברגר, "היו-יו: משחק בגלגל תנופה", פי האטום ג-3, ינואר 1987.
הערות שוליים

↑  No. 2796: THE YO-YO, אוניברסיטת יוסטון
אישה משחקת ביו-יו בברלין בשנות ה-20
תרגילי חוט
יו-יו, פטנט אמריקאי מספר 59745
לוח גזר

צילום לוח גזר המקורי באוסף המוזיאונים לארכאולוגיה של איסטנבול
לוח גזר הוא לוח אבן גיר המתוארך למאה העשירית עד השמינית לפנה"ס, שנמצא בשנת 1908 בתל גזר על ידי הארכאולוג הבריטי רוברט מקאליסטר. חקוקה עליו כתובת שרוב האפיגרפים מסווגים כאלפבית פיניקי, אשר לפי השערה נפוצה היא לוח שנה חקלאי. לאחר גילויו נלקח על-ידי העות'מאנים למוזיאון לארכאולוגיה של איסטנבול. לוח גזר נחשב במשך זמן רב לכתובת הארכאולוגית העתיקה ביותר בכתב עברי קדום, אף כי התיארוך שלו הוא הערכה בלבד.
תיאור הכתובת

הכתובת חרוטה על לוח אבן גיר, שגובהו 11.1 ס"מ ורוחבו 7.2 ס"מ, בניב כנעני כלשהו, וכוללת כתובת בת תשע שורות בעלות תוכן הקשור בחקלאות, ונחתמות במילה "אבי" הכתובה במאונך לשאר הכתובת, כנראה שם הכותב. מקובל לשער שמדובר בלוח שנה חקלאי.
הלוח התגלה על פני השטח, ולא בשכבה ארכאולוגית מתוארכת, ולכן תיארוכו אינו ברור. הערכות שונות לתיארוכו מתבססות בעיקר על השפה ועל סגנון הכתב. היו שתיארכו אותו למאה ה-10 לפנה"ס, ולפיכך תיארו אותו ככתובת העתיקה ביותר בכתב עברי קדום עד גילויה של אבן תל זית. על-פי השוואה לכתובות אחרות מאותה תקופה, הארכאולוגים מאוניברסיטת תל אביב ישראל פינקלשטיין ויונתן זאס העריכו את זמן כתיבתו למאה ה-9 או ה-8 לפנה"ס. הם מצטטים את האפיגרף האמריקני כריסטופר רולסטון (אנ') שסיווג את הכתב כאלפבית פיניקי, ואת האפיגרף הצרפתי אנדרה למייר (אנ') שסיווג אותו כ"פלשתי", ובמקום אחר "פרוטו-פלשתי או פרוטו-עברי, תלוי בתיארוך".
בטקסט אין הפרדה למילים אבל מצוין קו המפריד בין יחידות. כמו כן, כמנהג אותה תקופה הכתיב הוא עיצורי לגמרי, וכמעט שאין שימוש באמות קריאה לציון התנועות (אותיות אהו"י מופיעות רק כשהן מסמנות עיצורים).
הכתובת

הכתובת ידועה בסימון KAI 182.
| הכתובת בכתב עברי עתיק | תעתיק לכתב מרובע |
| --- | --- |
𐤉𐤓𐤇𐤅𐤀𐤎𐤐.𐤉𐤓𐤇𐤅𐤆 𐤓𐤏.𐤉𐤓𐤇𐤅𐤋𐤒𐤔 𐤉𐤓𐤇𐤏𐤑𐤃𐤐𐤔𐤕 𐤉𐤓𐤇𐤒𐤑𐤓𐤔𐤏𐤓𐤌 𐤉𐤓𐤇𐤒𐤑𐤓𐤅𐤊𐤋 𐤉𐤓𐤇𐤅𐤆𐤌𐤓 𐤉𐤓𐤇𐤒𐤑 𐤀𐤁𐤉 (במאונך משמאל): ירחואספ|ירחוז רע|ירחולקש ירחעצדפשת ירחקצרשערמ ירחקצרוכל ירחוזמר ירחקצ אבי
הכתובת > פירוש הכתובת

הכתיב "ירחו" בכתובת הוא מופע חריג בשפה העברית המקראית כמו גם בשפתנו היום. בעיה נוספת שהתעוררה היא שהלוח מונה רק שמונה עונות, ובהנחה שכל עונה היא ירח-חודש אחד הרי שחסרים ארבעה חדשים למניין של שנה שלמה. סיבות אלו הביאו את החוקרים לשער שהכתיב "ירחו" המופיע רק בחצי מהמקרים - מכוון לשני חודשים, כך שמתקבלות ארבע עונות בנות חודשיים כל אחת, וארבע עונות של חודש אחד, ובסך הכול שנים-עשר חודשים.
הערה: הניקוד להלן נועד להקל על הקריאה ואינו משקף בהכרח את אופן הגיית המילים בזמן שנכתבו. הדבר נכון במיוחד לגבי מילים במשקל סגולי (זרע, לקש, זמר וכדומה).
יַרְחו אָסִ(י)ף - שני חודשי אסיף - תשרי וחשוון.
יַרְחו זֶרַע - הזריעה בכסלו וטבת.
יַרְחו לֶקֶשׁ - שני חודשי זריעה מאוחרת - שבט ואדר.
יֶרַח עֲצַד פִּשְׁתָ(ה) - חודש עקירת הפשתה - חודש ניסן.
יֶרַח קְצִ(י)ר שְׂע(וֹ)רִם - חודש קציר השעורים - חודש אייר.
יֶרַח קָצ(וֹ)ר וְכַלֵּ(ה) - חודש סוף הקציר וכנראה קציר החיטה - חודש סיוון. השערה נוספת - כֵל מלשון מדידה, כמו ”וְכָל בַּשָּׁלִשׁ עֲפַר הָאָרֶץ” (ישעיהו, מ', י"ב), כלומר החודש בו קוצרים את התבואה ומודדים אותה.
יַרְחו זֶמֶר - שני חודשים של בציר - תמוז ואב.
יֶרַח קֵץ - חודש הקיץ, קטיפת פירות הקיץ, למשל תאנים - חודש אלול.
בקצה השמאלי התחתון מופיעה במאונך המילה "אבי[ה]", ככל הנראה שמו של הכותב.
הלוח מלמד כי השנה בתקופה העתיקה הייתה שנה חקלאית, שהתחילה בחודש תשרי ונגמרה בחודש אלול. ייתכן שלוח שנה קדום זה התפתח בהמשך ללוח השנה העברי.
מטרת הכתובת אינה ברורה. בין ההשערות השונות שהועלו הוצע שזוהי פקודה מטעם השלטון, תקנון של סדר העבודות החקלאיות המקובל, שיר חקלאי, או שרשימה הקשורה לתשלומים שחלו בחודשים אלה.
על פי ציפורה יבין, ביסוסו של לוח שנה מתוך סדרה קבועה של פעולות חקלאיות, להבדיל מלוח שנה שבסיסו מניעים פוליטיים, הוא עדות לאוכלוסייה חקלאית שפועלת ביציבות, ביטחון ובעצמאות יחסיים. יבין שיערה שהתקיים שלב ביניים בו לצד לוח שנה ממלכתי שנקבע ממניעים של גיבוש זהות קולקטיבית, התבצע גם שימוש מקביל בלוח השנה החקלאי שנמצא בגזר, לצורך יומיומי לוגיסטי.
ראו גם

אבן תל זית
רשימת ממצאים מרכזיים בארכאולוגיה מקראית
רשימת כתובות כנעניות וארמיות
לקריאה נוספת

נפתלי הרץ טור-סיני, להבנתו של לוח גזר. בתוך: הלשון והספר, כרך הלשון. ירושלים, תשי"ד. עמ' 44–52.
שמריהו טלמון, לוח גזר ומחזור העונות בכנען הקדומה, בית מקרא יב [א], חשוון תשכ"ז, עמ' 3–17
Albright, W.F. The Gezer Calendar in "Bulletin of the American Schools of Oriental Research" (BASOR). 1943. Volume 92:16-26.
Wolf Wirgin, THE CALENDAR TABLET FROM GEZER, ארץ-ישראל: מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה ו, 1960, עמ' 9*–12*
.
הערות שוליים

1 2   יוסף ניצן; ד"ר יהושפט נבו, כתובות ארכיאולוגיות מתקופת המקרא: לוח גזר, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
↑   גשר מפעלים חינוכיים, לוח גזר, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
↑  Finkelstein, I., & Sass, B. (2013). "The West Semitic alphabetic inscriptions, Late Bronze II to Iron IIA: Archeological context, distribution and chronology". Hebrew Bible and Ancient Israel, 2(2), 149-220
1 2  דוקטור ציפי יבין, לוח השנה העברי בעקבות "לוח גזר"
לוח גזר (העתק המוצג במוזיאון ישראל)
העתק של לוח גזר בתל גזר.
קסם (מבוכים ודרקונים)

רייסטלין מרומח הדרקון - דמות מכשף הרודף אחרי עוצמה
מכשף פנטזיה.
קסם במשחקי תפקידים כגון מבוכים ודרקונים הוא שימוש בכוחות על-טבעיים על מנת לחולל "נסים" ומעשי פלא לפי רצונו של המפעיל. כוח הקסם במשחק הוא רחב ומגוון, וכולל לחשים והשפעות קסומות שונות, החל בריפוי פצעים והשבת המתים לתחייה, ועד ליצירת כדורי-אש וזימון שדים. יכולות קסומות מהוות חלק מהיכולות של מפלצות ושל מקצועות במשחק.
אופן השימוש בקסם משתנה גם הוא, בין מקצועות שונים ובין משחקים שונים - למשל שימוש ברשימות לחשים אצל האשף או שימוש בנקודות עוצמה במקצועות מסוימים ובפאת'פיינדר בעולמות פראיים.
צורות והשפעות

לחשים – קסם המוטל על ידי דמות המסוגלת להטיל קסמים. הלחש מוטל באמצעות אמירת טקסט מסוים, ביצוע מחוות בידיים, שימוש באמצעים חומריים או שילוב של אלמנטים אלו. השפעת הלחש היא מוגדרת מראש ותלויה גם בכוחו של המטיל (למשל, הלחש "טיהור מזון ומשקה" מאפשר לקוסם רב-עוצמה לטהר כמות גדולה יותר של אוכל ומים, מאשר קוסם בעל דרגה נמוכה).
חפצים קסומים – חפצים שהוכנו על ידי קוסמים ושהקסם אצור בתוכם, ובאמצעות הדרכים הנכונות ניתן להפעילו (או, לחלופין, הוא פועל תמיד ובאופן קבוע). חלק מהקסמים האצורים בחפץ משפרים את יכולותיו, למשל: חרב קסומה מגבירה את סיכויי הפגיעה, וכאשר היא פוגעת היא גורמת יותר נזק; שריון קסום עמיד יותר לנזקים ואף יכול לבלום התקפות לא טבעיות כגון אש או קסמים המוטלים כנגד לובשו. חלק מהחפצים הקסומים מתכלים, כגון שיקויים או בדידי קסם. להלן תיאור של מספר סוגים כלליים של חפצי קסם:
מגילות קסם – על המגילה עצמה כתוב הלחש, ורק דמות בעלת יכולת שימוש בקסמים יכולים לקרוא בה. זהו חפץ מתכלה.
שיקויים – הקסם מופעל בעת שתיית השיקוי, השיקויים הנפוצים ביותר הם שיקויי ריפוי ושיקויי רעל. זהו חפץ מתכלה
כלי נשק קסומים – כלי נשק שכושפו וזכו ביכולות קסומות שונות, כגון תוסף לגלגולי הקובייה המשפרים את סיכויי הפגיעה והנזק, חרב קצרה שזוהרת בקרבת מפלצות מסוימות וכו'.
כלי נשק מקוללים – קללה של כלי נשק עלולה להתבטא במספר דרכים: ראשית, ייתכן שקסמו של הנשק יגרום לחסרונות במקום יתרונות, למשל: במקום להעצים את הנזק וסיכויי הפגיעה, הנשק מפחית אותם, או שבמקום לזרז את המשתמש הוא מאט אותו. כמו כן, ייתכן שלנשק יהיו גם יתרונות וגם חסרונות, למשל: הנשק חזק במיוחד אבל המשתמש אינו יכול לשלוט בו בצורה מלאה, או שהמשתמש נעשה אובססיבי לנשק זה, משתמש רק בו ולא נותן לאף אחד אחר להתקרב אליו.
חפצים פלאיים, הכוללים מרבדים מעופפים, כדורי בדולח, טבעות-קסם, גלימות, כתרים, קמיעות וכו'. כמו בכל דבר אחר במבוכים ודרקונים, האפשרויות מוגבלות רק על ידי הדמיון של השחקנים ושל שליט המבוך.
יצורים קסומים – אלה הם יצורים הקסומים מטבעם, ובדרך כלל זוכים ליכולת טבעית להטיל לחשים. על היצורים הללו נמנים, למשל, חדי-קרן, דרקונים, ערפדים, הידרות וכימרות. יש יצורים קסומים שיכולים להיפגע רק על ידי לחשים או כלי נשק קסומים.
רכישת קסם ושימוש

במבוכים ודרקונים, הקסם הוא כלי רב-תועלת, ויש מגוון רב של לחשים שמשמשים לשלל מטרות שונות, בתוך ומחוץ לשדה הקרב.
גם אלו שאינם יכולים להטיל קסמים מסוגלים להשתמש בחפצים קסומים, אשר לרוב אינם דורשים הכשרה מיוחדות. ישנם כלים שההשפעה הקסומה שלהם פועלת כל הזמן, או שיקויים שכל שיש לעשות כדי להפעילם הוא לשתות אותם; ישנם חומרים קסומים שיש למרוח על חפצים כדי להפעיל את ההשפעה הקסומה של החומר על החפץ (כגון מריחת רעל על להב של חרב), וישנם כלי-נשק קסומים שהקסם שלהם פועל כל הזמן, והשפעתו היא בדרך-כלל שיפור סיכויי-הפגיעה והנזק של הנשק (בצורת תוספים לגלגולי הקוביות). דמויות שחקן ברמה גבוהה יכולות ליצור חפצי קסם. תהליך זה יקר מאוד, מפרך, דורש הרבה ניסיון וגוזל הרבה זמן בעולם המשחק.
רכישת קסם ושימוש > מקצועות המסוגלים להשתמש בקסם

ישנם מקצועות (Classes) המאפשרים הטלת לחשים כחלק מיכולות הבסיס שלהם. המקור של אותן יכולות קסומות, הסגנון שלהן ואופן השימוש בהן שונים ממקצוע למקצוע. להלן המקצועות העיקריים:
רכישת קסם ושימוש > מקצועות המסוגלים להשתמש בקסם > קסם קלאסי (מאגיה)

אשף (Wizard) - האשף הוא מטיל לחשים שרכש את יכולותיו הקסומות באמצעות לימוד מעמיק של התורה המאגית. הוא בעל מגוון לחשים רחב ומסתמך עליהם במהלך הקרב.
מכשף (Sorcerer) - הכושף זכה בכוחותיו הקסומים באמצעות חשיפה לקסם גולמי ועוצמתי, כגון אב קדמון בעל כוחות קסם כבירים או מאורע מאגי שנתקל בו. להבדיל מרוב מטילי הלחשים האחרים, כוחו של הכושף נובע מגופו שלו והרבה מיכולותיו מתמקדות ביכולתו יוצאת הדופן לעצב את קסמיו בדרכים לא קונבנציונליות.