stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הוועדה האירופאית לדנובה

ההשתנות של זרועות הדנובה במהלך ההיסטוריה עד 2015
היכל הוועדה בעיר הנמל סולינה, ברומניה
הוועדה האירופאית לדנובה (בצרפתית: Commission européenne du Danube) זו ועדה בינלאומית, שהוקמה לאחר מלחמת קרים, במסגרת חוזה פריז (1856) ונועדה להסדיר את השיט והמסחר לאורך הדנובה. מושב הוועדה נקבע בגאלאץ ושני מושבים נוספים בסולינה ובטולצ'אה.
על הוועדה הוטל להכשיר את נתיבי השיט של הדנובה התחתונה (מבראילה עד הים השחור) למעבר אוניות ים, כדי שניתן יהיה להוביל בהן את הדגנים מרומניה לארצות מערב אירופה, שם היה ביקוש גדול לחיטה מרומניה, מבלי להעבירם מספינה לספינה, תהליך שעיכב וייקר את הסחר בדגנים.
הרקע

באנגליה ובארצות נוספות במערב אירופה גדלה במחצית הראשונה של המאה ה-19 האוכלוסייה ובמקביל הביקוש לתבואות. בעקבות המהפכה התעשייתית והעיור המואץ הצטמצם מספרם של העוסקים בחקלאות והחקלאות המקומית לא הייתה מסוגלת לתת תשובה לביקוש המוגבר לתבואות. שיא המחסור הודגם ברעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד (שהייתה אז תחת שלטון בריטי) וכתוצאה מהמחסור החליטה בריטניה לבטל את חוקי הדגן, שעד אז היוו מכשול עיקרי ליבוא דגנים לבריטניה. בנסיכויות הרומניות, בנסיכות ולאכיה ובנסיכות מולדובה היו עודפי תוצרת חקלאית, דגנים משובחים, אך המרחק הגדול בין מקום גידול הדגנים ובין ארצות היעד יצר הוצאות הובלה גדולות ובלאי גדול יותר - הפתרון המתבקש היה הובלת הדגנים באוניות משא, שישיטו אותם בדנובה עד הים השחור ומשם למערב אירופה.
האימפריה הרוסית שמה לה למטרה להשתלט על מצרי הים המובילים לים השחור, בוספורוס ודרדנלים ולשם כך נזקקה לשליטה על הדרך אליהם, דרך העוברת בנסיכויות הרומניות. השלטונות הרוסיים חששו מהארכת קווי האספקה של הצבא שייצא לכיבוש קונסטנטינופול, במיוחד מפני האפשרות שצבא עוין להם יגיע בספינות דרך הדנובה וינתק את הצבא הרוסי מקווי האספקה שלו. כדי למנוע אפשרות זו פעלה האימפריה הרוסית למניעת תחזוקה ראויה של פתחי הדנובה וזרועות השיט מהים השחור אל נמלי גאלאץ ובראילה. ללא פעולות תחזוקה יזומות היה תהליך הדרגתי של חסימת שפכי הדנובה (דרך שלוש זרועות שיט) על ידי הסחף. יתר על כן הרוסים נמנעו מהצלת כלי שיט שעמדו לטבוע בשפכי הדנובה וטביעתם הוסיפה מכשולים לשיט בדנובה. הרוסים התעלמו מקיומם של שודדי ים בדלתה של הדנובה, הוסיפו קרנטינות וטרטרו את בעלי הסחורות, שנאלצו להביא את סחורותיהם לאודסה לשם קבלת אישור כניסה.
הממונה על הקונסוליה הבריטית בגאלאץ יזם הבאת ספינה לניקוי תעלת סולינה, אך השלטונות הרוסיים סירבו לאפשר זאת.
הרקע > מלחמת קרים וחוזה פריז (1856)

בשנים 1853 - 1856 התנהלה מלחמה בין האימפריה הרוסית מצד אחד ובין קואליציה שכללה את האימפריה העות'מאנית, האימפריה הבריטית, האימפריה הצרפתית וממלכת סרדיניה - מלחמה זו נקראה מלחמת קרים משום שבאזור חצי האי קרים נערכו מרבית הקרבות. המלחמה הסתיימה בניצחון הקואליציה על האימפריה הרוסית ועל כן נחתם חוזה פריז (1856), שבו הוכתבו תנאי המנצחים, שהתייחסו גם לנושא השליטה והתפעול של שפכי הדנובה.
על חוזה פריז חתומים, בנוסף לחבריה הקואליציה ולאימפריה הרוסית, גם ממלכת פרוסיה והאימפריה האוסטרית.
הוועדה הבין-לאומית למונומנטים ולאתרים

| --- | --- |
סמליל הוועדה הבינלאומית למונומנטים ולאתרים
 מדינה:  צרפת 
 מטה הארגון:  שרנטון-לה-פון 
 מקום פעילות:  עולמית
 תקופת הפעילות:  1965–הווה (כ־59 שנים) 
 www.icomos.org
 קואורדינטות:  48°49′16″N 2°24′18″E﻿ / ﻿48.821194444444°N 2.4050833333333°E﻿ / 48.821194444444; 2.4050833333333
 he
 
הוועדה הבין-לאומית למונומנטים ולאתרים (באנגלית: The International Council on Monuments and Sites בראשי תיבות: ICOMOS; בצרפתית Le Conseil international des monuments et des sites) הוא ארגון מקצועי הפועל לשימור ולהגנת אתרי המורשת העולמית ברחבי העולם. הארגון נוסד בשנת 1965 כתוצאה מאמנת ונציה (The Venice Charter for the Conservation and Restoration of Monuments and Sites - "אמנת ונציה לשימור ולשחזור מונומנט ואתרים") שהתקבלה שנה קודם לכן, ומספק ייעוץ לארגון אונסק"ו בענייני המורשת העולמית.
ICOMOS הוא ארגון לא ממשלתי, יחיד מסוגו, המתמקד בקידומן ויישומן של תאוריה, מתודולוגיה, טכניקות מדעיות בשימור מורשה ארכיטקטונית וארכאולוגית. הארגון מקיים ועדות מדעיות בינלאומיות ככלי מרכזי לעבודת הארגון ולהעברת מידע מקצועי בין מומחים מובילים בעולם בתחום השימור.
בארגון חברים כ-10,546 חברים פרטיים מ-151 מדינות, 271 חברים מוסדיים, 107 ועדות לאומיות ו-28 ועדות מדעיות בינלאומיות (נכון לשנת 2018). כל חברי הארגון כמעט ללא יוצא מן הכלל, הם אנשי מקצוע בתחום האדריכלות, הארכאולוגיה, אדריכלות נוף, תכנון ערים, הנדסה, תולדות האמנות וכדומה. הנהלת הארגון נמצאת בפריז ויש לה סניפים לאומיים ברחבי העולם. הארגון מעניק את פרס גזולה (Gazzola) אחת לשלוש שנים ליחיד או לקבוצת אנשים אשר תרמו באופן יוצא דופן למימוש מטרותיו של הארגון.
איקומוס ישראל

השלוחה הישראלית של הארגון הבינלאומי נוסדה בשנת 1989 ושמה המלא הוא "איקומוס-ישראל - המועצה הישראלית של איקומוס". כל בעלי התפקידים בעמותה הם מתנדבים (מלבד מזכירה). האדריכל ערן מורדכוביץ מכהן כיושב ראש הוועד המנהל וחברים נוספים הם פרופ' עירית עמית-כהן, ד"ר ואדריכלית קרן מיטרני, תמר טוכלר, ד"ר ואדריכל רם שואף ומיכל הלוי בר. העמותה מונה עשרות חברים, פרטיים כמוסדיים, מאנשי המקצוע המובילים בתחום השימור בארץ.
איקומוס ישראל מהווה כגוף הרשמי, אשר נבחר על ידי הוועד הישראלי לאונסק”ו בפיקוח משרד החינוך, לניטור האתרים בישראל שהוכרזו כאתרי מורשת עולמית ולבחינת אתרים מועמדים להכרזה. היא נטלה חלק מרכזי בתהליך הכרזתם של העיר הלבנה בתל אביב והגנים הבהאיים בעכו ובחיפה כאתרי מורשת עולמית, ליוותה את תהליך ההכרזה של אתר תל דן וערכה ניטור באתר מצדה.
עבודתה של העמותה מתבצעת באמצעות ‘ראשי תחומים‘ המקבילים לראשי הוועדות המדעיות בחו”ל. הם אחראים להובלה של פעילויות, ימי דיון, הרצאות, סיורים וניירות עמדה בתחום אחריותם תוך שימת דגש על אופן היישום בארץ. הם גם מייצגים את איקומוס ישראל בוועדות המדעיות הבינלאומיות בחו”ל.
איקומוס ישראל לוקחת חלק בכנסים המשותפים לגופים העוסקים בשימור, הוועד הישראלי לאונסק"ו, רשות העתיקות, רשות הטבע והגנים הלאומיים והמועצה לשימור אתרים. פעילויות רבות שהיא מקיימת פתוחות גם לקהל הרחב.
איקומוס ישראל פרסמה קריאה להגנה על נכסי המורשת התרבותית לאור פרעות מאי 2021, שכללו גם פגיעה בנכסי מורשת ברחבי הארץ כולה, ובכללם שרפת מבנה מרכז השימור הבינלאומי בעכו העתיקה ע"ש העיר רומא.
הערות שוליים

1 2  מי אנחנו?, באתר איקומוס ישראל
1 2  החזון, באתר איקומוס ישראל
↑  העמותה ומוסדותיה, באתר איקומוס ישראל
↑  הוועד המנהל, באתר איקומוס ישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263043605171  BnF: cb118724419 (data)  GND: 1020570-6  ISNI: 0000 0001 2150 4935  LCCN: n85102026  NLG: 249276  SUDOC: 026484773  Trove: 1256176  VIAF: 123825194   WorldCat (עם VIAF): 123825194 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דרום יהודה

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1931–1951 (כ־20 שנה) 
 
דרום יהודה הייתה קואופרטיב להובלה שנוסד בשנת 1931. הקואופרטיב התקיים 20 שנים עד שנת 1951 כאשר קיומו העצמאי פסק עם הצטרפותו לחברת אגד. הקואופרטיב הוקם במטרה לספק קשר תחבורתי בין יישובי ומושבות הדרום למרכז הארץ- תל אביב.
בשנת הקמתו, 1931, הוא כלל 52 חברים עם 31 מכוניות.
סמל הלוגו שלו מורכב מפרח בעל חמישה עלי כותרת (כנראה מסמל את חמשת הארגונים הקטנים שייסדו את הארגון). הפרח מוצב בתוך הגה שסביבו מצויר משולש שווה-צלעות כאשר בחלקו העליון של המשולש נראות שלוש אותיות: א ט ק.
היסטוריה

הקמת הקואופרטיב התבצעה על ידי צרוף מספר חברות קטנות. חברות אלה כללו את: חברת "יהודה" שהוקמה בשנת 1926 בראשון לציון על ידי יהודה ציגלרויט (שבשמו נקראה החברה) ובה היו 20 חברים ו- 13 מוניות, חברת "הנגב" עם 6 חברים ו-6 משאיות, וחברת "הדרום" שהוקמה בשנת 1929 וכללה 26 חברים ו-13 מכוניות.
בשנת 1935 הצטרפו לדרום יהודה חברת "מטען" עם 10 משאיות, חברת אוטובוסים "המזרח", חברת מוניות "הנץ" והתאחדות נהגי רחובות "הנ"ר".  בשנת 1936 הצטרפה חברת "נגיב" עם 6 אוטובוסים, ולבד מכל אלה  התמזגו באותה תקופה לתוך דרום יהודה (או נרכשו על ידיה) גם איגודים וקווים פרטיים נוספים, כגון "בצרון-גן יבנה", "באר טוביה", וכן הקו הפרטי שפעל בשכונת גרין (לימים חלק מחולון).
תהליכי המיזוג הללו היו תולדה של הקשיים המיוחדים שאפיינו את אותה התקופה, החל בחוסר רגולציה (שתסדיר את חלוקת הקווים, מחירי השירות וכדומה), והתחרות הקשה שהתנהלה על רקע זה בין הגופים השונים (שהובילה לעיתים גם לקשיי פרנסה והישרדות של מפעיליהם), כשעל אלה התווספו גם הקשיים הביטחוניים (במיוחד התקפות של כנופיות ופורענויות ביטחוניות אחרות שהלכו והתעצמו בתקופת מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט). אילוצים אלה הביאו רבים מהעוסקים בתחום למסקנה שהדרך הטובה ביותר להתגבר על הקשיים הללו תהיה דרך של שיתוף פעולה ואיחוד אינטרסים.
האוטובוסים הראשונים היו רכבים שיוצרו בשנות העשרים ויכלו להוביל כ- 10 נוסעים, ואף היו מסורבלים ובעייתיים מבחינת ההנעה והחלפת מהלכים (היו מופעלים בעזרת ידית התנעה "מנואלה" בלע"ז). רק במהלך שנות השלושים החלו נרכשות מכוניות עם תיבות הילוכים.
היסטוריה > תקופת מאורעות 1936–1939

בתקופת המרד הערבי הגדול, התנכלות האוכלוסייה הערבית לאוטובוסים הביאה להתקנת רשתות על החלונות להגנת השמשות מאבנים ולהוספת ליווי של נוטרים לקווי הנסיעה. הנהגים אומנו במדי נוטרים להשתמש בנשק להגנה עצמית.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

בשנות מלחמת העולם השנייה הובילו משאיות החברה חיילים ופליטים פולנים מגבולות איראן וסוריה עד מצרים. הובילו נשק ותחמושת מחיפה לעבר הירדן ועיראק והובילו דלק מעיראק לארץ. הובילו צינורות להנחת צינור הנפט כירכוכ-חיפה והמשכו עד ללבנון.
על גגות האוטובוסים הוצבו להגנה צוותים עם מקלעי ויקרס.
המוניות שרתו את הפיקוד הצבאי של בעלות הברית בארץ ובארצות השכנות.
היסטוריה > שנות המנדט האחרונות לאחר מלחמת העולם השנייה

בשנת 1946 נעשו מאמצים להגדיל את הקווים לישובי הדרום. להלן קטע מעלון קיבוץ יד מרדכי מספר 14 מיום 15 במרץ 1946:
"בשבת ביקרו בנקודה מזכיר מועצת עריית תל אביב מר נדיבי עם מנהל חברת "דרום יהודה" בקשר לתביעה על פתיחת קו "דרום יהודה" אל יישובי הדרום. הם בקשו פרטים על הצורך בקשר אוטובוסים של קוו עברי למשק.
נעשים כעת מאמצים להשיג רישיון לקו עברי בדרום, אך החברה הערבית הלאומית עושה הכול למניעת פתיחת קו נוסף".
חברת האוטובוסים הערבית הלאומית תפעלה מספר קווי אוטובוס כאשר מרכזה היה בעיר יפו. קוו אחד יצא מיפו דרומה עד עזה, קוו נוסף התקיים בין יפו לירושלים ועוד.
בעקבות מהלכים אלה הורחבו הקווים לפי הטבלה הבאה:
| תחנת יציאה | מעבר דרך | תחנה סופית | שם הנהג |
| --- | --- | --- | --- |
| רחובות | גדרה, ניצנים, יד מרדכי | גבר עם | חנוך אילן |
| רחובות | גדרה, נגבה | דורות | אפרים חצור |
| רחובות | גדרה, קדמה | גת | צבי מאיר |
| רחובות | גדרה, קבוצת שילר | כפר מנחם | משה רכטמן הי"ד |
היסטוריה > שנות המנדט האחרונות לאחר מלחמת העולם השנייה > סיוע לעלייה בלתי לגאלית

ב-12 במרץ 1947 נחתה אוניית המעפילים שבתאי לוז'ינסקי בחוף ניצנים. שלושים אוטובוסים של החברה נשלחו לאזור כדי לקלוט את המעפילים ולפזר אותם ביישובי הדרום. שבעה אוטובוסים על נהגיהם נאסרו על ידי הצבא הבריטי במג'דל והשאר הצליחו לחמוק. מפקד הצבא הבריטי בארץ הטיל על החברה קנסות ועונשים לשבוע ימים ששיתקו כליל את התחבורה היהודית בדרום. העונש הוטל בפועל כעבור יומיים, ב-14 במרס. באותו זמן כבר הפעילה החברה 94 אוטובוסים וכללה 190 חברים והסיעה כ- 15.000 נוסעים מדי יום.
היסטוריה > שנות המנדט האחרונות לאחר מלחמת העולם השנייה > פריצת נתיב לסדום

באפריל 1947 נשלחו בהוראת המוסדות שני אוטובוסים מסוג סופר וייט לפרוץ דרך ונתיב לסדום. המבצע הצליח ומאז נשמר קשר יבשתי עם המפעל שבסדום.
היסטוריה > מלחמת העצמאות

בתקופה שקדמה למלחמת העצמאות כבר הפעיל הקופרטיב 20 קווים שונים שיצאו מהמרכז שלו ברחובות לצפון ולדרום.
במהלך מלחמת העצמאות גויסו 50 נהגים עם האוטובוסים שלהם.
טבלת חלוקת תעסוקת האוטובוסים בתקופת מלחמת העצמאות לפי החדשים
| 1948 | מס' אוטובוסים מגויסים | מס' אוטובוסים בשרות אזרחי | סה"כ אוטובוסים פעילים |
| --- | --- | --- | --- |
| מאי | 42 | 37 | 79 |
| יוני | 48 | 20 | 68 |
| יולי | 50 | 24 | 74 |
| אוגוסט | 44 | 28 | 68 |
| ספטמבר | 41 | 32 | 73 |
| אוקטובר | 42 | 20 | 62 |
| נובמבר | 37 | 30 | 67 |
| דצמבר | 34 | 44 | 78 |

פגיעות בנפש: 1 נהג נהרג, 12 נהגים נפצעו.
פגיעות ברכוש:נפגעו בהפצצה מוסך ת"א, מוסך רחובות. 5 אוטובוסים הושמדו כליל. 15 אוטובוסים נפגעו חלקית.
היסטוריה > שנים ראשונות לאחר המלחמה

לאחר מלחמת העצמאות החלה התאוששות של הקואופרטיב. פרט לקווים שהורחבו בין מושבות הדרום לתל אביב, ובינם לבין עצמן, החל ביסוס קווים חדשים ליישובי הנגב וכן נפתח קו לאילת.
הקואופרטיב חדל להתקיים כגוף עצמאי בשנת 1951 בעקבות החלטתו של שר התחבורה דאז דוד רמז לאחד את כל ארגוני התחבורה השונים ברחבי הארץ לארגון אחד, הוא קואופרטיב אש"ד, ששינה את שמו בהמשך לאגד.
האות ד בשם אשד מייצגת את דרום יהודה, זו האות הראשונה שמופיעה בשמו המקורי: דרום יהודה.
מבנה ארגוני

מבחינה ארגונית נכללו בחברה כמה אגפים: אגף אוטובוסים שנעו בקווים קבועים, אגף מוניות ואגף תובלה עם משאיות. 
ארגון כוח האדם היה מבוסס על אספה כללית שבחרה ועד הנהלה. מתוך ועד זה נבחרו שלושה חברי מזכירות. ועד ההנהלה בחר 7 ועדות משנה: ועד קבלת חברים, ועד הפקידים, הנהלת המוסך. הנהלת התנועה. הגזבר, ועד המדים וועדה לשיכון. האספה הכללית בחרה גם את ועד השופטים, ועד הפיקוח וועדת התרבות.
לחברה היו שני מוסכים: ברחובות ובתל אביב. כמו כן היו לה כמה תחנות הסעה בינוניות בתל אביב בשדרות רוטשילד, בחולון, ראשון לציון, רחובות וגדרה.
עד סוף שנות השלושים הוחלפו רוב האוטובוסים הישנים והקטנים באוטובוסים חדישים יותר מתוצרת מאק, סופר וייט פורד ועוד.
מטה מחלקת המוניות של החברה היה ברחובות. המחלקה פעלה בכל רחבי הארץ וכן בארצות השכנות.
מחלקת המטען התבססה על 10 משאיות: משאית של חברת "הנגב", שתי משאיות של חברת "הדרום", משאית של חברת זרובינסקי ושתי משאיות של חברת "הרל"פ". המשאיות עסקו בהובלת מטענים עבור האזרחים ועבור הצבא הבריטי.
תחנת היציאה המרכזית של החברה הייתה ברחובות. מתחנה זו יצאו כל הקווים לצפון (בעיקר תל אביב) וליישובי הדרום והנגב.
לקריאה נוספת

דפי זיכרונות, תולדות קופרטיב דרום יהודה, עורך צבי רוזנבלום, הוצאת הנהלת דרום יהודה, 1956.
הערות שוליים

↑  המאמר "אוטומובילים (דרום יהודה)" בפרק על התחבורה באתר לתולדות רחובות.
↑  חבורת "יהודה" - חלוצי התחבורה בראשון-לציון
↑  המאמר "זכרונות-תחבורה" בפרק על התחבורה באתר לתולדות רחובות (אוחזר ביום 9.6.2017).
↑  תולדות קופרטיב דרום יהודה, ע' 38
לוח זמנים בתצוגת מוזיאון ראשון לציון
החופש הפריזי

החופש הפריזי (בפריזית: Fryske frijheid) הוא כינוי לטענה פריזית לחירות מפאודליזם ומכל אדון מלבד הקיסר שניתנה להם לטענתם על ידי קרל הגדול; ולמוסדות השלטוניים שצמחו עקב טענה זו. המיתוס הפריזי מספר על דמות בשם "ליבר פריזו" (הפריזי החופשי) שהצליח, יחד עם שותפיו לדרך, לשוב מאיטליה מנצח במאה ה-9, עם הישג זה. על פי האגדה, הפריזים היו מן המשתלטים על רומא, באומץ לב רב, עבור קרל הגדול. קרל הגדול נתן להם בתמורה את מתת החירות מאדון פאודלי. ייתכן וקיים גרעין של אמת במיתוס, וכי קרל השמן (ולא קרל הגדול) העניק לפריזים זכויות ב-855, לאחר שנלחמו עבורו נגד הנורמנים[דרוש מקור].
מעבר למיתוס הפריזי, הייתה קיימת בהיסטוריה הפריזית מחלוקת לגבי זכויות האדונים, שהובילה לחיכוכים בין הפריזים לאצולה ההולנדית ולרוזני הולנד והיו קיימים מוסדות שלטוניים עצמאיים בפריזיה בחלק מן התקופות. היחס של שליטי האימפריה הרומית הקדושה ושל האצולה המקומית לרעיון ה"חופש הפריזי" היה שונה משליט לשליט. בשנת 993 נרצח ארנולף, רוזן הולנד על ידי הפריזים, לאחר שניסה לשלוט בהם ביד רמה. ב-3 בנובמבר 1248 הכיר ויליאם השני, רוזן הולנד ב"חופש הפריזי" לאחר שהפריזים סייעו לו במצור על אאכן. ב-1417 הכיר זיגמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ב"חירות הפריזית". לעומת זאת, לודוויג הרביעי העדיף להעניק את השליטה על פריזיה לרוזני הולנד.
ה"חופש הפריזי" הסתיים סופית ב-1498, כשצבא הלנדסקנכט, שכירי החרב הגרמנים של אלברכט, דוכס סקסוניה, הביס את הפריזים.
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הוועד לשלום הציבור

הוועד לשלום הציבור (צרפתית: Comité de salut public) היה גוף שלטוני בצרפת שפעל בעת המהפכה הצרפתית, מ-6 באפריל 1793 ועד ל-2 בנובמבר 1795. הוא תפקד כרשות המבצעת ושלט למעשה במדינה לכל אורך שלטון הטרור, והיה אחד הגורמים החשובים מאחוריו. לאחר הדחת רובספייר ב-1794 הוגבלו מאוד סמכויות הוועד, והוא פורק רשמית עם פיזור הוועידה הלאומית והקמת הדירקטוריון.
לקריאה נוספת

R. R. Palmer, Twelve Who Ruled: The Year of Terror in the French Revolution, Princeton University Press, 2013.
דניס הרמש

דניס ויקטורוביץ' הרמש (באוקראינית: Дени́с Ві́кторович Га́рмаш; נולד ב-19 באפריל 1990 בעיירה מלובויה שבמחוז לוהנסק) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדות הקשר במטאליסט 1925 מהליגה האוקראינית הראשונה . בעבר שיחק בנבחרת אוקראינה.
קריירה

הרמש החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל דינמו קייב. הוא גדל במחלקת הנוער שלה וב-2007 קודם לקבוצה הבוגרת. הרמש שיחק תחילה במסגרת קבוצת המילואים של דינמו, אך להרכב הקבוע של הקבוצה שובץ רק כעבור 3 שנים בעונת 2010/2011.
נבחרת

הרמש שיחק בכל שכבות הגיל של הנבחרות הלאומיות של אוקראינה. בנובמבר 2007 שיחק את משחקו הראשון בשורות נבחרת הנערים של אוקראינה. לאחר 6 משחרים במדי נבחרת הנערים עבר לנבחרת הנוער של אוקראינה.
הרמש שיחק בנבחרת הנוער במשך שנתיים והיה לאחד מכוכבי הנבחרת (נכון להיום מחזיק הרמש בשיא של מספר ההופעות של נבחרת הנוער - 27 משחקים). ב-2009 השתתף עם הנבחרת באליפות אירופה בכדורגל לנבחרות עד גיל 19 וזכה עמה במקום הראשון. במהלך האליפות הבקיע הרמש 3 שערים, אחד מהם במשחק הגמר מול נבחרת אנגליה (האוקראינים ניצחו את האנגלים בתוצאה 0:2 ).
מנבחרת הנוער המשיך הרמש לנבחרת הצעירה. הוא שיחק 16 משחקים, הבקיע 2 שערים. בשנת 2011 היה בסגל הנבחרת באליפות אירופה לנבחרות צעירות. הרמש השתתף ב־2 מתוך 3 משחקי הנבחרת בטורניר. במשחק מול נבחרת ספרד הוא קיבל 2 כרטיסים צהובים והורחק מן המגרש.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה משחק הרמש מאז אוקטובר 2011. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול בולגריה. הרמש היה בסגל נבחרת אוקראינה ליורו 2012. הוא השתתף באחד מתוך שלושת משחקי הנבחרת בתחרות. ביורו 2016 זומן שוב לנבחרת. השתתף רק במשחק אחד בטורניר כשנכנס כמחליף במשחק מול נבחרת צפון אירלנד.
תארים

מקום ראשון באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19
אליפות אוקראינה : 2014/2015, 2015/2016, 2020/2021
הגביע האוקראיני: 2013/2014, 2014/2015, 2019/2020, 2020/2021
דניס חנטנאר

דניס חנטנאר (בהולנדית: Dennis Gentenaar; נולד ב-30 בספטמבר 1975) הוא כדורגלן עבר ומאמן שוערים הולנדי.
ביוגרפיה

חנטנאר נולד בניימכן שבהולנד ושיחק במחלקת הנוער של זאו וניימכן. ב-26 בנובמבר 1995 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים של המועדון כאשר שיחק במשחק נגד פ.ס.וו. איינדהובן במסגרת ליגת העל ההולנדית. עד עונת 2000/2001 היה השוער השני של הקבוצה וערך בסך הכל 7 הופעות במשחקי ליגה, ומעונה זו מונה כשוער ראשון והופיע בכל משחקי הקבוצה למעט 9 הופעות במשך 5 עונות.
ב-2005 עבר לבורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה בגרמניה למשך עונה אחת, שבסופה חזר לליגה ההולנדית, הפעם לאייאקס, שם היה 3 עונות כשוער שני. במהלך תקופתו באייקס זכה בגביע ההולנדי ופעמיים במגן יוהאן קרויף. ב-2009 עבר לשחק בפנלו למשך 3 עונות. ב-2012 עבר לשחק באלמיירה. ב-2013 חזר לקבוצת האם שלו ניימכן לעונה אחת, שבסופה פרש רשמית ממשחק. ב-2014 הצטרף לקבוצת החובבים אודרקרק כמגן לעונה אחת. לאחר שפרש מכדורגל, עבד מספר שנים כנגר בעסק שהקים.
ב-26 בינואר 2021 הצטרף חנטנאר למכבי תל אביב מליגת העל כמאמן השוערים.
תארים

הגביע ההולנדי: 2006/2007
מגן יוהאן קרויף: 2006, 2007
הערות שוליים

1 2  דניס חנטנאר ושולחנות הענק שלו, באתר Vice‏, 8 ביולי 2018 (בהולנדית)
דיסקוגרפיה של טוני בנט

| דיסקוגרפיה של טוני בנט |
| --- | --- |
  בנט מופיע בשנת 2003
 אלבומי אולפן ↙:  60
 אלבומי הופעה ↙:  11
 אלבומי אוסף ↙:  35
 מיני-אלבומים ↙:  1
 סינגלים ↙:  83
 אלבומי וידאו ↙:  3
במרוצת השנים הוציא הזמר האמריקאי טוני בנט 60 אלבומי אולפן, 11 אלבומי הופעה, 35 אלבומי אוסף, שלושה אלבומי וידאו, מיני-אלבום אחד ו-83 סינגלים.
מרבית האלבומים שלו יצאו לאור בהוצאת חברת התקליטים קולומביה רקורדס. ארבעת האלבומים I Left My Heart in San Francisco,‏ MTV Unplugged,‏ Duets: An American Classic ו-Duets II זכו להצלחה מסחרית ברחבי ארצות הברית, מכרו כמיליון עותקים, וקיבלו מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי תואר תקליט פלטינה. תשעה אלבומים נוספים, כולל אוספים, קיבלו תואר תקליט זהב.
אלבומים > אלבומי הופעה

| שם | פרטים | מיקומי שיא> US  | מיקומי שיא> USJazz  | מיקומי שיא> AUS  | מיקומי שיא> AUT  | מיקומי שיא> GER  | מיקומי שיא> NZ  | מיקומי שיא> SWI  | תארים |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Live at the Latin Casino in Philadelphia with Count Basie (בהשתתפות קאונט בייסי) |  השקה: 1958  חברת תקליטים: קולומביה  פורמט: תקליט | — | — | — | — | — | — | — |  |  |  |  |
| Tony Bennett at Carnegie Hall |  השקה: 1962  חברת תקליטים: קולומביה  פורמט: תקליט | 37 | — | — | — | — | — | — |  |  |  |  |
| Get Happy with the London Philharmonic Orchestra (בהשתתפות התזמורת הפילהרמונית של לונדון) |  השקה: 1971  חברת תקליטים: קולומביה  פורמט: תקליט | 195 | — | — | — | — | — | — |  |  |  |  |
| Tony Bennett with the McPartlands and Friends Make Magnificent Music |  השקה: 1977  חברת תקליטים: קולומביה  פורמט: תקליט | — | — | — | — | — | — | — |  |  |  |  |
| MTV Unplugged: Tony Bennett |  השקה: 1994  חברת תקליטים: קולומביה  פורמט: תקליט, תקליטור, קלטת שמע | 48 | 1 | 11 | — | — | 23 | — |  RIAA: פלטינה |  |  |  |
| Our Favorite Things - Christmas in Vienna (בהשתתפות שארלוט צ'רץ', ונסה ויליאמס ופלאסידו דומינגו) |  השקה: 2001  חברת תקליטים: סוני  פורמט: תקליטור, הורדה דיגיטלית | — | — | — | 48 | 79 | — | 78 |  |  |  |  |
| That San Francisco Sun |  השקה: 2006  חברת תקליטים: מיוזיקום  פורמט: הורדה דיגיטלית | — | — | — | — | — | — | — |  |  |  |  |
| Tony Bennett: Live |  השקה: 2011  חברת תקליטים: קולומביה  פורמט: תקליטור | — | — | — | — | — | — | — |  |  |  |  |
| The White House Sessions - Live 1962 (בהשתתפות דייב ברובק) |  השקה: 2013  חברת תקליטים: קולומביה  פורמט: תקליטור | — | — | — | — | — | — | — |  |  |  |  |
| Live At The Sahara: Las Vegas, 1964 |  השקה: 2013  חברת תקליטים: קולומביה  פורמט: תקליטור | — | 2 | — | — | — | — | — |  |  |  |  |
| Tony Bennett and Lady Gaga: Cheek to Cheek Live! (בהשתתפות ליידי גאגא) |  השקה: 2014  חברת תקליטים: קולומביה  פורמט: DVD | — | — | — | — | — | — | — |  |  |  |  |
| Tony Bennett Celebrates 90  (בהשתתפות אמנים שונים) |  השקה: 2016  חברת תקליטים: קולומביה  פורמט: תקליטור | 35 | — | — | — | — | — | — |  |  |  |  |

"—" מסמן שהאלבום אינו נכנס למצעד האלבומים הזה.
אלבומים > אלבומי וידאו

| שם | פרטים |
| --- | --- |
MTV Unplugged: Tony Bennett:  השקה: 1994  חברת תקליטים: קולומביה  פורמטים: VHS
Tony Bennett: An American Classic:  השקה: 2006  חברת תקליטים: קולומביה  פורמטים: DVD, בלו ריי
Duets II - The Great Performances:  השקה: 2012  חברת תקליטים: קולומביה  פורמטים: DVD, בלו ריי
אלבומים > מיני-אלבומים

| שם | פרטים |
| --- | --- |
iTunes Festival: London 2010:  השקה: 2010  חברת תקליטים: סוני  פורמטים: הורדה דיגיטלית
דמטריוס מסלוניקי

| --- | --- |

פסיפס של דימטריוס הקדוש מהמאה ה-12, בקייב אוקראניה.
 לידה:  280 בערך סלוניקי, האימפריה הרומית
 פטירה:  306 בערך סלוניקי, האימפריה הרומית
 קדוש עבור:  הכנסייה הקתולית, הכנסייה האורתודוקסית, נצרות אוריינטלית
 מקום פולחן עיקרי:  כנסיית האגיוס דמטריוס, סלוניקי
 חג:  9 באפריל במערב, 26 באוקטובר במזרח
 תכונות:  חייל רומי, עטור שריון ומגן. לרוב ניצב ליד סוס אדום.
 פטרון של:  סלוניקי, סרביה,מיטרוביצה, חיילים, חקלאות, רועי צאן וצלבנים (במסורת הקתולית)
דימטריוס הקדוש מסלוניקי (מיוונית:"Άγιος Δημήτριος της Θεσσαλονίκης") הוא קדוש מעונה נוצרי מהמאה ה-4 לספירה, אשר על-פי המסורת נולד בשנת 280 לספירה בתקופת הרדיפות כנגד הנוצרים בידי הקיסר הרומי דיוקלטיאנוס. פירוש שמו של דמטריוס ביוונית, הוא "מסור לאלה דמטר".
תולדות חייו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
דימטריוס היה חייל בצבא הרומי, נידון למוות עקב התנצרותו. על-פי המסורת, נשלח אל באר המים אשר הייתה בעיר סלוניקי ושם הוצא להורג. במקום מותו הוקמה כנסיית האגיוס דמטריוס, דימטריוס הקדוש, ושם מצוי קברו עד היום. הקבר הפך למוקד הפולחן המרכזי לקדוש, וכך היה לפטרון העיר סלוניקי. מלבד זאת, הוא הוכר גם בתור קדוש מרכזי במספר ערים בבלקן למשל, מטירוביציה בסרביה והוא גם אחד מפטרוניה של סרביה. דימטריוס זכה להערצה רבה בתור פטרון החיילים בקרב נוצרים אורתודקסים, הזהה כמעט לזאת של גאורגיוס הקדוש. יום חגו מצוין מדי שנה ב-26 באוקטובר על פי לוח השנה היולאני שמונהג בכנסיות המזרחיות, הוא ה-8 בנובמבר על-פי לוח השנה הגרגוריאני[דרוש מקור].
פולחן

יום חגו של הקדוש נחגג בנצרות הקתולית ב-9 באפריל ובנצרות האורתודוקסית ב-26 באוקטובר. כנסיית האגיוס דמטריוס הוא מקום פולחנו והנצחתו המרכזית של הקדוש ושם גם נמצאים שרידיו. הקדוש זכה להיות הקדוש המגן של העיר היוונית סלוניקי ושם מתקיים לכבודו בהוד והדר פולחנו ביום חגו מדי שנה.
החוק האמפירי

תרשים המציג את החוק
החוק האמפירי, הידוע גם בשם חוק 68-95-99.7, הוא חוק בסטטיסטיקה והסתברות הקובע כי בהתפלגות נורמלית, כ-68% מהנתונים ייכנסו לסטיית תקן אחת מהממוצע, כ-95% מהנתונים ייפלו בתוך שתי סטיות תקן מהממוצע, וכ-99.7% מהנתונים ייפלו בתוך שלוש סטיות תקן מהממוצע.
כלל זה מבוסס על תכונות ההתפלגות הנורמלית, שהיא עקומה בצורת פעמון שהיא סימטרית על הממוצע. ההתפלגות הנורמלית משמשת לעיתים קרובות למודל נתונים מהעולם האמיתי מכיוון שהיא מסוגלת לתאר מגוון רחב של תופעות.
החוק האמפירי שימושי להבנת התפשטות הנתונים בתוך התפלגות נורמלית.
החוק האמפירי חל רק על התפלגויות נורמליות. אם מערך נתונים אינו מתפלג נורמלית, ייתכן שהכלל האמפירי לא יהיה ישים.
דוגמה

נניח ויש לנו אוכלוסייה עם ממוצע 100 וסטיית תקן 10
באמצעות החוק, נוכל לחשב את שיעור הנתונים הנופל בטווחים מסוימים של הממוצע באופן הבא:
כ-68% מהנתונים נופלים בתוך סטיית תקן אחת מהממוצע: 90 עד 110
כ-95% מהנתונים נופלים בתוך 2 סטיות תקן של הממוצע: 80 עד 120
כ-99.7% מהנתונים נופלים בתוך 3 סטיות תקן של הממוצע: 70 עד 130.
בצורה פורמלית
68% מהנתונים נופלים בתוך סטיית תקן אחת מהממוצע: μ - σ < x < μ + σ
95% מהנתונים נופלים בתוך 2 סטיות תקן של הממוצע: μ - 2σ < x < μ + 2σ
99.7% מהנתונים נופלים בתוך 3 סטיות תקן של הממוצע: μ - 3σ < x < μ + 3σ
כאשר :
μ הוא הממוצע של ההתפלגות הנורמלית
σ היא סטיית התקן של ההתפלגות הנורמלית
x הוא ערך בתוך ההתפלגות הנורמלית.