stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנטי-דת
אישים אנטי-דתיים בולטים

בין הפילוסופים המביעים אנטי-דתיות בכתביהם נמנים לוקרטיוס, תומאס פיין, קרל מרקס (שנודע באמרתו על הדת כאופיום להמונים), פרידריך ניטשה, ג'ון דיואי, ברטראנד ראסל, איין ראנד, מדלין מארי אוהייר, ריצ'רד דוקינס, כריסטופר היצ'נס וסטיבן פינקר.
בין הפוליטיקאים האנטי-דתיים נמנים בעיקר מנהיגי המשטרים הקומוניסטיים שרדפו את הדתות הממוסדות במדינותיהם: ולדימיר לנין, יוסיף סטלין, ניקיטה חרושצ'וב, מאו דזה-דונג, אנוור הוג'ה ופול פוט.
בין הפוליטיקאים שאינם קומוניסטים והביעו עמדות אנטי-דתיות נמנים איטו הירובומי, שהיה ראש ממשלת יפן, ויוהאן מוסט. פרייאר ראמאסאמי היה פוליטיקאי טמילי שפעל בדרום הודו והפיץ בה את עקרונות הרציונליזם, זכויות האישה ומיגור הקאסטות.
אנשי תרבות התבטאו לא פעם באורח אנטי-דתי, בהם הסופרים הרוקי מורקמי ופיליפ רות, הקומיקאי ביל מאהר, והקוסם ג'יימס רנדי.
הערות שוליים

↑  Albania - Hoxha's Antireligious Campaign (באנגלית)
| אי-דת |
| --- | --- | --- |
| אתאיזם | אתאיזם מדיני • אתאיזם שלילי וחיובי • אתאיזם אגנוסטי • אתאיזם יהודי • אנטי-תאיזם • דמוגרפיה |  |
| אגנוסטיות | תאיזם אגנוסטי • אתאיזם אגנוסטי |  |
| נונתאיזם | אנטי-תאיזם • הומניזם חילוני • אפתאיזם • פוסט-תאיזם • דאיזם • אנטי-דתיוּת |  |
| דת פארודית | מפלצת הספגטי המעופפת • החד-קרן הוורודה הבלתי נראית • יום חמישי האחרון • קנקן התה של ראסל |  |
רשימת מדינות לפי אי-דת
הרי קלמון

| --- | --- |

תצלום לוויין של רכס הרי קלמון (בצד המזרחי העליון).
 מידע כללי
 גובה:  עד 2,500 מטר
 מדינה:  לבנון לבנון סוריה סוריה
 מיקום:  סוריהסוריה
 רכס הרים:  הרי מול הלבנון
 קואורדינטות:  34°00′06″N 36°49′21″E﻿ / ﻿34.00158333°N 36.82261111°E﻿ / 34.00158333; 36.82261111
  (למפת סוריה מוגדלת) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיההרי קלמון(למפת סוריה רגילה) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיההרי קלמון
 
הרי קָלָמ֫וּן (בערבית: جبال القلمون, בתעתיק מדויק: ג'באל אלקלמון) הם רכס הרים, בחלק הצפון-מזרחי של הרי מול הלבנון. הרכס ממוקם צפונית-מזרחית לדמשק, לאורך גבול סוריה–לבנון: החל מעמק נהר בַּרַדַא בדרום-מערב ועד לעיר חסְיַאא (ער') בצפון-מערב. גובה השיא של הרכס הוא בסביבות 2,500 מטרים מעל פני הים.
לאורכו של הרכס ישנם מעיינות מים טבעיים ומינרלים.
ערים ויישובים במורדות הרי קלמון

לאורך המורדות של הרי קלמון יש עשרות 28 יישובים. 27 בצד הסורי ו-1 בצד הלבנוני:
ערים ויישובים במורדות הרי קלמון > בצד הסורי

א-תל (ער')
א-תוואני (ער')
אל-ג'ובה (ער')
אל-ג'ורניה (ער')
א-דריג' (ער')
אל-פיאדיה (אנ')
א-נַּ֫בֶּכּ (אנ'): עיר סורית הנמצאת 81 ק"מ דרומית לחומס וצפונית לדמשק. מספר תושביה לשנת 2004 הוא כ-32,000 אנשים. היא מורכבת ממוסלמים סונים ומנוצרים.
א-נור (אנ')
בַּ֫דַּא (אנ')
בח'עה (ער'), נקרא גם "א-סרח'ה" (בערבית: الصرخة): כפר סורי המורכב מנוצרים יוונים-אורתודוקסים דוברי ארמית ומסונים. מספר התושבים היה בסביבות 1,000 נכון לשנת 2004.
תלפיתא (אנ') – כפר סורי במחוז ריף דמשק למרגלות הרי קלמון. האוכלוסייה שלו מורכבת מסונים, ומספר התושבים הוא כ-4,000 אנשים נכון לשנת 2004.
חפיר אל-פוקא (אנ')
חַלְבּ֫וּן: כפר סורי המורכב ממוסלמים סונים. תושביו נאמדו בסביבות 6,000 אנשים לשנת 2004.
חוש ערב (אנ')
ראס אל-מערה (אנ')
רַנְכּ֫וּס (אנ'): עיירת נופש סורית במחוז הכפרי של דמשק (ריף דמשק) הממוקמת בגובה של 1,650 עד 2,500 מטר מעל פני הים. היא מורכבת ממוסלמים סונים ומספר תושביה נכון לשנת 2004 עומד על כ-7,000 אנשים.
סבנה (אנ')
סיידנאיא: עיר סורית בגובה של 1,500 מטר מעל פני הים הממוקמת 27 ק"מ צפונית לדמשק. יש בה קהילה משמעותית של דוברי ארמית והיא מאוכלסת על ידי נוצרים ומוסלמים. מספר התושבים בה הוא כ־25,000 נכון לשנת 2004.
עין א-סאחב (ער')
עין דרה (אנ')
עין מְנִין (אנ'), או בקיצור "מְנִין" – עיירה סורית המשמשת כאתר תיירות פופולרי בשל הימצאה בעמק מְנִין המוקף בשבעה הרים. היא ממוקמת בגובה של 1,200 מטר מעל פני הים ויש בה כ-17,000 אנשים נכון לשנת 2004. האוכלוסייה מורכבת בעיקר ממוסלמים סונים. בעיר יש שרידים מהתקופה הביזנטית.
כפר אל-עוואמיד (אנ')
מערבא (אנ')
מעלולה: עיר סורית עתיקה בעלת רוב נוצרי הנמצאת בתוך הרי קלמון. ממוקמת מתחת לצלע הרי קלמון בגובה של 1,400 מטר מעל פני הים כ-50 קילומטרים צפונית מזרחית לדמשק.
מ֫וּע'ור אל-מִיר (אנ')
הוריירה (אנ')
ואדי א-נעים (אנ')
ערים ויישובים במורדות הרי קלמון > בצד הלבנוני

טפייל (ער'): כפר לבנוני בעל 800 תושבים הממוקם דרומית מזרחית לבעלבכ ומספר קילומטרים מהגבול הלבנוני-סורי.
יישובים סמוכים להרי קלמון (סוריה)

בין היישובים הבולטים ניתן למנות את:
יברוד – עיר סורית ממוקמת בגובה של כ-1,500 מטר מעל פני הים, בסמיכות להרי קלמון. נראה שמקור שם העיר הוא מהשפה הארמית ומשמעותו היא "קר" לרמז על מזג האוויר הקריר. מספר התושבים לשנת 2004 הוא כ-25,000 אנשים.
קוסייר – עיר סורית על גבול לבנון, הממוקמת דרומית לחומס, בגובה כ-540 מטר מעל פני הים.
זבדאני – עיר בגובה 1,100 מטר מעל פני הים. היא נמצאת בתוך עמק ירוק המוקף בהרים שמסביב. העיר נמצאת על ציר דמשק–לבנון ועל כן חשיבותה מרובה. לפני מלחמת האזרחים העיר הורכבה מסונים ונוצרים ובמהלך המלחמה נהרסה.
ג'ובעדין (אנ') – כפר סורי בן 3,000 תושבים בשנות האלפיים. מורכב ממוסלמים ומארמים.
מדאיא – עיירה הררית בגבול סוריה–לבנון בגובה כ-1,600 מטר מעל פני הים. מרבית תושביה סונים והיא מהווה אתר תיירות מבוקש בקיץ.
בלודאן – עיר בגובה 1,500 מטר מעל פני הים שמספר תושביה עומד על כ-3,000. נמצאת במחוז ריף דמשק.
אל-קטייפה – עיר סורית בעלת 26,000 אנשים. היא יושבת על ציר דמשק–תדמור ודמשק–חלב ומכאן חשיבותה האסטרטגית. בעיר יש שרידים של אמת המים הרומית.
קארה (ער') – עיר סורית בעלת 12,000 תושבים הנמצאת מספר קילומטרים ממעלולה. מורכבת מסונים ונוצרים.
היסטוריה

בין קפלי הרי קלמון יש עשרות שרידים של מערות ומבנים שנחצבו בסלע, מקדשים, מנזרים, כנסיות ומבנים היסטוריים אחרים, רובם משתייכים לעם הארמי אשר חלק מהכפרים על מורדות ההרים עדיין דוברים את שפתו העתיקה (ארמית) בחיי היומיום שלהם.
היסטוריה > מלחמת האזרחים בסוריה

ההרים תפסו חלק חשוב במלחמת האזרחים בסוריה, והיו שדה לחימה עיקרי בין המורדים הסורים לחזבאללה במהלך זליגת מלחמת האזרחים בסוריה ללבנון. בשנה הראשונה של מלחמת האזרחים בסוריה, המורדים הצליחו לכבוש עיירות אסטרטגיות בגבול סוריה–לבנון כמו זבדאני וקוסייר. המורדים ניצלו את הגבול הלבנוני להעברת נשק מהאוכלוסייה שתומכת בהם בלבנון. חזבאללה שהחל לעזור למשטרו של בשאר אל-אסד בתחילה עם יועצים צבאיים ולבסוף עם גדודים שלמים של לוחמים, היה חשוף מעתה לפגיעות מצד המורדים הסורים שתיעבו את הארגון בשל מעורבותו בדיכוי האוכלוסייה הסונית בסוריה.
הרי קלמון בגבול שימשו את המורדים הסורים כאזור מושלם לאספקת נשק מלבנון וכן כבסיס עורפי לפעולות סביב דמשק. המורדים היוו איום הן לצבא הסורי שמחסני התחמושת הענקיים שלו בחומס היו סמוכים מדי לאזור והן עבור חזבאללה בשל קרבת ההרים ליישובי השיעים בבקאע והחשיבות האסטרטגית שלהם. נוסף על כך המורדים תקפו שיירות נשק ולוחמים של חזבאללה שחלפו באזור. מספרם של המורדים הסורים משני צידי הגבול הגיע לכ-10,000 לוחמים מה שחידד את הסכנה הנשקפת מהם בעיני אסד ונסראללה. ב-15 בנובמבר 2013, חיל האוויר הסורי פתח במתקפה אווירית כבדה על מעוזי המורדים משני צידי הגבול כשבמקביל אלפי לוחמי חזבאללה פתחו במתקפה קרקעית משטח לבנון שנמשכה חודשים רבים כדי לכבוש לגמרי או באופן חלקי את הערים הסוריות הסמוכות לגבול לבנון: קארה, יברוד, זבדאני, סיידנאיא, א-נַּבֶּכּ ועוד. לאחר קרבות ממושכים בכל האזור שערכו למעלה משנה, המורדים הסורים נדחקו בלבנון לאזור קטן באופן יחסי, כאשר חזבאללה השתלט לראשונה בפומבי על שטחים לבנוניים והניף שם את דגלו – כדי למנוע מהמורדים לכבוש אותם בחזרה. הקרבות הרציניים נמשכו עד סוף ינואר 2014 כאשר המורדים מכותרים בשטחה של לבנון ונדחקים מהאזורים שבשליטתם בצד הסורי. למרות הניצחונות של חזבאללה, המאמצים לסלק את הג'יאהדיסטים לחלוטין מהרי קלמון טרם הצליחו. סך האבדות של המורדים עמד על כ-930 לוחמים, בעוד שאבדותיו של חזבאללה אינן ידועות אך יש המעריכים שמודבר בעשרות.
בעוד שארגוני המורדים "המתונים" יחסית כצבא הסורי החופשי וצבא האסלאם מהחזית האסלאמית התבססו באזור כדי לנקום בחזבאללה, ג'בהת א-נוסרה לחמה תדיר גם בצבא לבנון והיא הפכה במהירות לגורם הדומיננטי באזור. הגעתה של תגבורת לוחמים של דאעש בדצמבר 2014, הובילה לגל של עריקות מהצבא הסורי החופשי לדאעש כך שהיא הייתה מהכוחות החזקים בגזרה. ג'בהת א-נוסרה הקימה עם דאעש ברית טקטית עם מטרות משותפות. ב-2 באוגוסט 2014, לאחר שכוחות הביטחון הלבנוניים עצרו את מפקד חזית א-נוסרה באזור, כ-700 לוחמים של המדינה האסלאמית וג'בהת א-נוסרה פתחו בהסתערות על העיירה ערסאל על מורדות הרי קלמון שהחלה בתקיפת תחנת המשטרה בעיר ושביית 16 שוטרים. החמושים השתלטו במהירות על שכונות רבות בעיר וצבא לבנון פתח במתקפה חזקה באמצעות חיל האוויר על מעוזיהם שהובילו למותם של 30 לוחמים ג'יהאדיסטים.
היסטוריה > מתקפת המורדים הסורים (2024)

נוף בעיר מעלולה למרגלות הרי קלמון
בדצמבר 2024 גילו המורדים הסורים מנהרת ענק בקרבת העיר אל-קטייפה, צפונית-מזרחית לדמשק. המנהרה, שעוברת מתחת להרי קלמון, שימשה את ארגון חזבאללה להברחת אמצעי לחימה ובכלל זה טילים, מסוריה ללבנון.
אקלים

האקלים על פסגות ההרים הוא נעים עד קריר מעט בקיץ, והופך לקר במיוחד בחורף עם שלג כבד; כתוצאה ממזג האוויר הייחודי, החקלאות באזור כוללת מטעים של דובדבנים, משמשים, שזיפים, אפרסקים, תפוחים, תאנים וענבים באיכות גבוהה.
הערות שוליים

↑  מחסני נשק ומשאיות: המורדים השתלטו על מנהרת ענק של חיזבאללה בסוריה | ישראל היום, באתר www.israelhayom.co.il, ‏2024-12-12
↑  צבא וביטחון, ‏בלתי נתפס: במנהרת ענק בהרים – כך איראן הבריחה נשק לחיזבאללה | תיעוד, באתר ‏מאקו‏, 12 בדצמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 21145376503883721456   WorldCat (עם VIAF): 21145376503883721456 
מבט מאחד היישובים הלבנוניים לעבר רכס הרי קלמון
יחיאל מיכל טברסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1939 (בן 86 בערך) מילווקי, ארצות הברית 
 
הרב יחיאל מיכל טברסקי (טוורסקי) הוא רב, אדמו"ר ומלחין חסידי אמריקני. ראש קהילת בית יהודה במילווקי. ידוע גם כאדמו"ר מהורניסטייפל מילווקי. בנו של רבי יעקב ישראל מהורנוסטייפיל. אחיו היה הפסיכיאטר הרב אברהם טברסקי.
קורות חייו

נולד בשנת ה'תרצ"ט לרבי יעקב ישראל בנו של רבי בן ציון יהודה לייב מהורנוסטייפל, ולדבורה לאה בתו של רבי בן ציון הלברשטאם מבאבוב. אחרי פטירת אביו רבי יעקב ישראל ששימש כאדמו"ר מהורנוסטייפל במילווקי מונה רבי מיכל כממשיכו במילווקי.
הרב טברסקי, כאחיו, למד הן בישיבות והן במוסדות השכלה: בישיבת סקוקי, ישיבת נר ישראל בבולטימור, ישיבת לייקווד, ובאוניברסיטת מרקט במילווקי.
לחניו

הרב טברסקי כמו סבו רבי בן ציון מבאבוב ואחיו הרב אברהם ידוע כמלחין ניגונים ושירים חסידיים שניים משיריו "רוממו" ו"תקע בשופר" התפרסמו מאוד. הרב טברסקי הוציא שני אלבומים של ניגוניו, בנוסף אליהם הוציא ישראל לאם אלבום מניגוניו של הרב טברסקי.
התזמורת הסימפונית מילווקי ערכה מחווה לכבוד תרומתו המוזיקלית של הרב טברסקי.
משפחתו

אחיו: הרב אברהם יהושע השל טברסקי אדמו"ר, מלחין ופסיכיאטר. פרופסור אהרן טברסקי דיקן בית הספר למשפטים באוניברסיטת ברוקלין.
נשוי לרבנית פייגה טברסקי בתו של רבי ישראל אברהם מפאלטישאן (ה'תרע"ו - ה'תש"ן), סופרת ומרצה ליהדות. אחיה הוא רבי מרדכי שטיין מפאלטישאן.
ילדיו:
ביילה גלדצלר, אלמנתו של הרב אליעזר גלדצלר ראש ישיבת אור ישראל בקנארסי.
קוקי שפיץ.
חנה מלכה זינגר, נשואה לרב דוד זינגר.
הרב בן ציון טברסקי, עוזר רב קהילת בית יהודה.
הרב אפרים טברסקי, רבה של קהל חסידים בשיקגו.
הרב מרדכי טברסקי, רב בלונדון.
הרב יעקב משה טברסקי, רב במונסי.
אוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב

| --- | --- |
סמליל אוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב

קמפוס האוניברסיטה
 אוניברסיטה פרטית
 על שם:  לאונרד קייס 
 מוטו:  Think Beyond the Possible
 תקופת הפעילות:  1826–הווה (כ־199 שנים)
 קמפוס:  עירוני
 בעלי תפקידים
 צוות:  3,144 {2022)
 סגל:  3,657 {2022)
 סטודנטים
 כלל הסטודנטים:  12,069 {2022)
 סטודנטים לתואר ראשון:  5,792 {2022)
 סטודנטים לתארים מתקדמים:  6,277 {2022)
 שונות
 כינוי קבוצת הספורט:  Spartans
 מיקום
 מיקום:  קליבלנד, אוהיו   ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  41°30′14″N 81°36′29″W﻿ / ﻿41.504°N 81.608°W﻿ / 41.504; -81.608
 www.case.edu
  (למפת אוהיו מוגדלת) קולומבוס קליבלנד סינסינטי טולידו דייטון ינגסטאון פארמה אקרון פ נ ס י ל ב נ י ה  וירג'יניה המערבית  קנטקי א י נ ד י א נ ה  מישיגן קנדה ימת איריאוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב(למפת אוהיו רגילה) קולומבוס קליבלנד סינסינטי טולידו דייטון ינגסטאון פארמה אקרון פ נ ס י ל ב נ י ה  וירג'יניה המערבית  קנטקי א י נ ד י א נ ה  מישיגן קנדה ימת איריאוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב
 
אוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב (באנגלית: Case Western Reserve University; בראשי תיבות: CWRU; בקיצור: Case Western או Case) היא אוניברסיטה פרטית בקליבלנד, אוהיו, ארצות הברית, המעניקה תוארי דוקטור. האוניברסיטה היא תוצאת המיזוג שנערך ב-1967 בין מכללת וסטרן ריזרב, שנוסדה ב-1826, לבין המכון הטכנולוגי ע"ש קייס שנוסד ב-1880 ונקרא על שמו של הנדבן לאונרד קייס (אנ'). בדירוג המוסדות להשכלה גבוהה בארצות הברית של השבועון U.S. News & World Report לשנת 2022 דורגה האוניברסיטה במקום ה-42 בארצות הברית. בשנת 2021 דורגה האוניברסיטה במקום ה-101 בעולם בדירוג שנגחאי. 17 זוכי פרס נובל למדו או לימדו במוסד במהלך שנות קיומו. בין אנשי השם שפעלו באוניברסיטה ניתן למנות את אלברט אברהם מייקלסון ואדוארד מורלי שערכו בה ב-1887 את הניסוי הידוע הקרוי על שמם. מייקלסון אף היה האמריקאי הראשון שזכה בפרס נובל. הקמפוס המרכזי של האוניברסיטה, ששטחו כ-220 הקטאר, ממוקם כ-8 ק"מ ממזרח למרכז העיר קליבלנד (אנ'), ברובע יוניברסיטי סירקל (אנ'). בצד האוניברסיטה פועלים קליבלנד קליניק, בית החולים האוניברסיטאי של קליבלנד (אנ'), מוזיאון קליבלנד לאמנות (אנ'), מרכז המוזיקה של קליבלנד (אנ'), מרכז השמיעה והדיבור של קליבלנד (אנ'), מוזיאון קליבלנד לידיעת הטבע (אנ'), תיאטרון ואולם קונצרטים (אולם סברנס (אנ'); ביתה של תזמורת קליבלנד).
היסטוריה > מכללת ואוניברסיטת וסטרן ריזרב (1826–1967)

המכללה נוסדה ב-1826 בעיר האדסון על ידי הכנסייה הפרסביטריאנית. שמה נבע ממקומה הגאוגרפי ההיסטורי (שטח ה-Western Reserve של המושבה הבריטית קונטיקט, אשר הועברה ב-1800 לשליטת הטריטוריה הצפון-מערבית, בשטחה נוסדה מדינת אוהיו ב-1803). המכללה הייתה מרכז לתנועה לביטול העבדות שפעלה לפני מלחמת האזרחים האמריקנית והייתה המוסד הראשון להשכלה גבוהה ממערב להרי האפלצ'ים שקיבל לשורותיו סטודנט אפרו-אמריקאי (ג'ון סקייס פאייט, שקיבל תואר בוגר אוניברסיטה בשנת 1836). ב-1854 הוזמן לוחם זכויות האדם ושוויון הזכויות לאפרו-אמריקאים, פרדריק דאגלס, לשאת את הנאום המרכזי בטקס חלוקת התארים.
ב-1852 היה בית הספר לרפואה של האוניברסיטה (נוסד ב-1843) בית הספר לרפואה השני בארצות הברית להעניק תואר דוקטור לרפואה לאשה, ננסי טלבוט קלארק. בהמשך, שש מתוך שמונה הנשים הראשונות שקיבלו תואר דוקטור לרפואה בארצות הברית היו בוגרות בית הספר לרפואה של וסטרן ריזרב.
ב-1875 הזמינה עיריית קליבלנד, שהתפתחה והפכה למרכז האוכלוסייה והמסחר של האזור, את המכללה לפעול בשטחה. המעבר מומן על ידי הנדבן עמשא סטון (אנ') והושלם ב-1882. מעתה נקראה המכללה בקליבלנד "מכללת אדלברט של אוניברסיטת וסטרן ריזרב", על שם בנו של עמשא סטון.
היסטוריה > המכון הטכנולוגי ע"ש קייס (1880–1967)

לאחר מותו של לאונרד קייס התברר שהוריש בצוואתו קרן להקמת בית ספר מדעי-שימושי. ב-29 במרץ 1880 נוסד Case School of Applied Science שהיה למעשה הבסיס לפקולטה להנדסה של האוניברסיטה. בתחילת דרכו שכן בית הספר באחוזת משפחת קייס במרכז קליבלנד. ב-1885 רכש עמשא סטון את שטח ה-University Circle על מנת להקים שם בית קבע לבית הספר. ב-1947 נקרא בית הספר המכון הטכנולוגי ע"ש קייס (Case Institute of Technology).
היסטוריה > האיחוד ולאחריו

אף כי מועצות הנאמנים של שני המוסדות לא איחדו אותם רשמית עד 1967, הרי שמחשבות ותוכניות לאיחודם החלו להירקם עשרות שנים קודם לכן, כאשר ההצעה הראשונה הייתה כבר ב-1890. למעשה, חלקו שני המוסדות בניינים ואף צוותי מחקר משותפים עוד משחר התפתחותם בקמפוס המשותף, כאשר הבולט בהם הוא שיתוף הפעולה בין הפיזיקאי, איש קייס, אלברט אברהם מייקלסון לבין הכימאי, איש אוניברסיטת וסטרן ריזרב, אדוארד מורלי. לבסוף התאחדו שני המוסדות, על מנת ליצור מוסד שיוכל להפוך למוביל ברמה הלאומית ולהתברג בין המוסדות המובילים להשכלה גבוהה בארצות הברית.
בשנת 1968 נפתחה באוניברסיטה התוכנית הראשונה להנדסה ביו-רפואית וב-1972 נפתחה בה התוכנית האקדמית הראשונה בעולם למדעי המחשב.
בשנת 1969 התקבלה האוניברסיטה לאיגוד האוניברסיטאות האמריקניות, המאגד את עילית אוניברסיטאות המחקר באמריקה, הן על סמך מצוינות בבית הספר לרפואה שלה והן על סמך מצוינות בבית הספר להנדסה (שני קריטריונים, שדי באחד מהם על מנת להיכלל באיגוד). בנוסף, האוניברסיטה חברה באיגוד אוניברסיטאות המחקר וחברה באיגוד האוניברסיטאות הטכנולוגיות העצמאיות.
ארגון אקדמי

האוניברסיטה במתכונתה הנוכחית מורכבת משמונה בתי ספר המציעים יותר מ-100 תוכניות לתואר ראשון וכ-160 אפשרויות לתואר שני ומקצועי:
הקולג' לאמנויות ומדעים (אנ') (1826)
בית הספר לרפואת  שיניים (אנ') (1892)
בית הספר להנדסה (אנ') (1880)
בית הספר למשפטים (אנ') (1892)
בית הספר לניהול (אנ') ע"ש וואטרהד (1952)
בית הספר לרפואה (אנ') (1843)
בית הספר לסיעוד (אנ') ע"ש בולטון (1898)
בית הספר למדעי החברה (אנ') ע"ש מנדל (1915)
בוגרים ואנשי סגל ידועי שם > זוכי פרס נובל

אלברט אברהם מייקלסון, חתן פרס נובל לפיזיקה, 1907, האמריקאי הראשון שזכה בפרס נובל. חוקר בבית הספר קייס למדע יישומי
אדוארד מורלי שותפו לניסוי מייקלסון-מורלי, 1887
ג'ון מקלאוד, מגלה האינסולין, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, 1923. היה פרופסור באוניברסיטה במשך 15 שנה
קורניי ז'אן פרנסואה היימנס, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, 1938, על ההסבר כיצד לחץ דם ורמת החמצן בדם נמדדים בגוף ומועברים למוח
פרדריק צ'פמן רובינס, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, 1954, על פיתוח רכיבי החיסון לפוליו. דיקאן בית הספר לרפואה
פוליקרפ קוש, זוכה פרס נובל לפיזיקה, 1955. בוגר האוניברסיטה
דונלד גלייזר, זוכה פרס נובל לפיזיקה, 1960. בוגר האוניברסיטה
ארל וו. סת'רלנד, הבן, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, 1971, על גילוי פעולת הורמונים. פרופסור בבית הספר לרפואה
פול ברג, זוכה פרס נובל לכימיה, 1980. קיבל תואר דוקטור מן האוניברסיטה ב-1952
ג'ורג' ה. היצ'ינגס, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, 1988, מאבות הכימותרפיה. פרופסור וחוקר
אלפרד גילמן, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, 1994, על גילוי חלבוני G. קיבל תואר דוקטור מן האוניברסיטה ב-1969
פריד מורד, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, 1994. קיבל תואר דוקטור מן האוניברסיטה ב-1965
ג'ורג' אולה, זוכה פרס נובל לכימיה, 1994. פרופסור ובעל קתדרה
פרדריק ריינס, זוכה פרס נובל לפיזיקה, 1995. פרופסור ובעל קתדרה
פול לוטרבור, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, 2003, על פיתוח דימות תהודה מגנטית (MRI). בוגר האוניברסיטה
פיטר אגרה, זוכה פרס נובל לכימיה, 2003. קיבל תואר דוקטור לרפואה מן האוניברסיטה ב-1975
אדוארד פרסקוט, זוכה פרס נובל לכלכלה, 2004. מוסמך אוניברסיטה ב-1964
ריצ'רד ת'יילר, זוכה פרס נובל לכלכלה, 2017. בוגר האוניברסיטה (1970)
בוגרים ואנשי סגל ידועי שם > אחרים

בוגרי האוניברסיטה אלא אם נאמר אחרת.
דונלד קנות', מהאבות המייסדים של מדעי המחשב, זוכה פרס טיורינג, 1974. תואר ראשון ושני במתמטיקה (1960)
קרייג ניומרק, מייסד קרייגסליסט, בוגר האוניברסיטה (1975)
פאול בוחייט (אנ'), מפתח Gmail ו-Google AdSense
הסופר רוג'ר זילאזני
ויקטור צ'ורביה, שכיהן כראש ממשלת רומניה
מאנוט בול, כדורסלן ואקטיביסט
הערות שוליים

↑  פרופיל האוניברסיטה בדירוג U.S. News & World Report
↑  התנועה לביטול העבדות והאוניברסיטה
↑  CASE WESTERN RESERVE UNIVERSITY SCHOOL OF MEDICINE, Academic Medicine: November 2002 - Volume 77 - Issue 11 - p 1106 Cover Note
↑  ההיסטוריה של האוניברסיטה
↑  Universities: Cleveland's Big-Leaguer, Time Magazine, ‏ 3 במאי 1968
| איגוד האוניברסיטאות האמריקניות - ארגון אוניברסיטאות מחקר מובילות בארצות הברית וקנדה |
| --- | --- | --- |
| אוניברסיטאות ציבוריות | אוהיו סטייט • אורגון • איווה • איווה סטייט • אילינוי • אינדיאנה • אריזונה • אריזונה סטייט •  באפלו • ג'ורג'יה טק • דרום פלורידה • וושינגטון • ויסקונסין–מדיסון •  וירג'יניה • טקסס • טקסס A&M • יוטה • מיזורי • מינסוטה • מישיגן • מישיגן סטייט • מרילנד • סטוני ברוק • פיטסבורג • פלורידה • פנסילבניה סטייט • פרדו • קולורדו • קליפורניה (אירוויין • ברקלי • דייוויס • לוס אנג'לס • סן דייגו • סנטה ברברה • סנטה קרוז • ריברסייד) • קנזס • קרוליינה הצפונית • ראטגרס • ראטגרס-ניו ברונסוויק |  |
| אוניברסיטאות פרטיות | אמורי • בוסטון • בראון • ברנדייס • ג'ורג' וושינגטון • ג'ונס הופקינס • דארטמות' קולג' • דיוק • דרום קליפורניה • הרווארד • ואנדרבילט • וושינגטון בסנט לואיס • טאפטס • טוליין • ייל • נורת'ווסטרן • ניו יורק • סטנפורד • פנסילבניה • פרינסטון • קולומביה • קורנל • קייס וסטרן ריזרב • קרנגי מלון • רייס • רוצ'סטר • שיקגו • Caltech •‏ MIT |  |
| אוניברסיטאות בקנדה | טורונטו • מקגיל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259442305171  PLWABN: 9812845588605606  BIBSYS: 90239826  BnF: cb12511581z (data)  CiNii: DA02533568  GND: 1016294-X  ISNI: 0000 0001 2164 3847  LCCN: n79143161  NKC: kn20081203003  NLA: 35026421  RERO: 02-A000188289  SUDOC: 034351663  Trove: 800032  ULAN: 500305186  VIAF: 136034229   WorldCat (עם VIAF): 136034229
מוהמה גרדו בקוואקווה

| --- | --- |

 לידה:  1824? דג'וגו, בנין 
 מקום מגורים:  אולינדה, קנדה, ניו יורק, אנגליה 
 השכלה:  סנטרל קולג' במק'גרו, ניו-יורק 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 
מהומה גרדו בקוואקווה (Mahommah Gardo Baquaqua) נולד בדג'וג'ו בנין של היום, היה עבד ששועבד והועבר לברזיל במסגרת סחר העבדים האטלנטי, וברח לניו יורק בשנת 1847. בקוואקווה העלה על הכתב את חוויות שעבודו, והאוטוביוגרפיה שלו פורסמה על ידי סמואל מור, פעיל בתנועה לביטול העבדות, בשנת 1854. מסמך זה הוא המסמך היחיד (שידוע עליו) שנכתב בידי עבד ברזילאי לשעבר.
קורות חייו

בקוואקווה נולד בבנין בין 1820 ל־1830 למשפחת סוחרים מוסלמית. הוא למד קוראן, ספרות ומתמטיקה בבית ספר מוסלמי. כנער, הוא ואחיו השתתפו במלחמות דבויה (אנ'), והוא נכלא במהלכן, אך לאחר מכן שוחרר. כשחזר לזוגו (או ג'וג'ו) נכלא והועבר לדהומיי, שם הועלה על ספינת עבדים בשנת 1845, והגיע לפרנמבוקו, ברזיל.
הוא שועבד במשך שנתיים באולינדה, פרנמבוקו תחת אדונו, שהיה אופה. בקוואקווה עבד בתור סבל, רוכל ובנאי, ולמד פורטוגזית. אכזריות משעבדיו גרמה לו להידרדר לאובדנות ואלכוהוליזם, והוא ניסה להתאבד.
בקוואקווה נלקח לריו דה ז'ניירו, ונעשה לעבד ימי בספינה למברנסה (Lembrança) שהעבירה סחורות לפרובינציות הדרומיות בברזיל. ב־1847, משלוח קפה לארצות הברית אפשר לו לצאת לחופשי. ספינתו עגנה בנמל ניו יורק בחודש יוני של אותה השנה, שם פנו אליו פעילים בתנועה לביטול העבדות, שעודדו אותו לברוח מהספינה. אחרי הבריחה הוא נאסר בכלא מקומי, ונעזר רק בפעילי התנועה, שניסו לסייע לו לברוח מהכלא ומנעו את חזרתו לספינה. לאחר מכן נשלח להאיטי, שם חי עם מיסיונר בפטיסטי בשם הכומר ג'וד.
לאחר שהמיר את דתו לנצרות והוטבל בשנת 1848, בקוואקווה חזר אל ארצות הברית בשל חוסר יציבות ששרר בהאיטי. הוא למד בקולג' המרכזי של ניו יורק (אנ') במשך שלוש שנים, וב־1854 עבר לקנדה. האוטוביוגרפיה שלו פורסמה באותה שנה בדטרויט על ידי סמואל דאונינג מור.
לא ידוע מה קרה לבקוואקווה אחרי 1857. הוא עבר לאנגליה, ונשלח על ידי חברת המיסיונרים האמריקנית החופשית בתור מיסיונר לאפריקה.
לקריאה נוספת

AUSTIN, Allan D. African Muslims in antebellum America: transatlantic stories and spiritual struggles. New York: Routledge, 1997.
BAQUAQUA. Biografia de Mahommah Gardo Baquaqua; Edição com notas de Allan D. Austin.
ELBERT, Sarah. Introduction to American Prejudice Against Color. York: Maple Press, 2002.
FOSS e MATHEWS. Facts for Baptist Churches. Atica, NY, 1850.
LOVEJOY, Paul E. Identidade e a miragem da etnicidade: a jornada de Mahhomah Gardo Baquaqua para as Américas. Afro-Asia, n. 27, p. 9-39, 2002.
KRUEGER, Robert. Biografia e narrativa do ex-escravo Mahommah Gardo Baquaqua. Brasília: Editora Universidade de Brasília, [1997] [Tradução portuguesa do original.]
הערות שוליים

↑  Lovejoy, Paul E., "IDENTIDADE E A MIRAGEM DA ETNICIDADE A JORNADA DE MAHOMMAH GARDO BAQUAQUA PARA AS AMÉRICAS", Federal University of Bahia, 2002
↑  Mahommah Gardo Baquaqua. Biography of Mahommah G. Baquaqua, a Native of Zoogoo, in the Interior of Africa. (A Convert to Christianity,) With a Description of That Part of the World; Including the Manners and Customs of the Inhabitants, Their Religious Notions, Form of Government, Laws, Appearance of the Country, Buildings, Agriculture, Manufactures, Shepherds and Herdsmen, Domestic Animals, Marriage Ceremonials, Funeral Services, Styles of Dress, Trade and Commerce, Modes of Warfare, System of Slavery, &c., &c. Mahommah's Early Life, His Education, His Capture and Slavery in Western Africa and Brazil, His Escape to the United States, from Thence to Hayti, (the City of Port Au Prince,) His Reception by the Baptist Missionary There, The Rev. W. L. Judd; His Conversion to Christianity, Baptism, and Return to This Country, His Views, Objects and Aim. Written and Revised from His Own Words, by Samuel Moore, Esq., Late Publisher of the "North of England Shipping Gazette," Author of Several Popular Works, and Editor of Sundry Reform Papers., docsouth.unc.edu
↑  Historiadores traduzem única autobiografia escrita por ex-escravo que viveu no Brasil, O Globo, ‏2014-11-27 (בפורטוגזית)
↑  Courtney Faal, Mahommah Gardo Baquaqua (ca. 1824-ca. 1857), ‏2009-03-29 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007435053405171  BnF: cb14469276m (data)  GND: 124633587  ISNI: 0000 0000 5251 0927  LCCN: nr98029520  NTA: 260840262  SUDOC: 07650980X  VIAF: 17447841   WorldCat (עם VIAF): 17447841
בול גשר מעבורת תאצ'ר

ב-12 באוקטובר 1962 הנפיק דואר אזור תעלת פנמה בול מיוחד לרגל חנוכת גשר מעבורת תאצ'ר, אשר חיבר את שתי גדותיה של תעלת פנמה ולמעשה חיבר את יבשת אמריקה הצפונית עם יבשת אמריקה הדרומית. תקלה שהתרחשה במהלך ההדפסה הובילה ליצירת גיליון אחד ובו 200 בולים שגויים. בולים אלו, אשר 50 מתוכם הגיעו לידי אספני הבולים, עמדו במוקד של תביעה משפטית אשר יצרה תקדים המשפיע גם כיום על מדיניות ההנפקה של דואר ארצות הברית.
הבול עם הגשר
הבול השגוי בלי הגשר
הגשר