stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נוגע בישראל עם עמרי גלפרין
פרקים

עבור הסדרה הופקו 15 פרקים:
פרק 1–   חמת גדר ופרויקט אל הלב המפגיש אוכלוסייה יהודית ודרוזית בכפר עספיא: הפרק החל בביקור בחמת גדר ובמעיינות החמים, סקר את סוד מי הגופרית. משם המשיך המסע אל הכפר הדרוזי עספיא שעל הר הכרמל.
פרק 2 – חי פארק וקיבוץ מרחביה: הפרק החל בביקור בגן חיות שבקריית מוצקין, משם המשיך המסע לקיבוץ מרחביה. בחלק זה של הפרק נסקרה ההיסטוריה של הקיבוץ, שייסודו היה בשיטת הקואופרציה.
פרק 3 – העיר קצרין: הפרק החל בביקור בעיר קצרין ובכללו המוזיאון התנ"כי הפתוח ובמוזיאון העתיקות שבו ממצאים מהעיר גמלא. משם המשיך המסע אל בית הבד של הגולן, מתחם מודרני העוסק בתחומים מגוונים של תעשיית הזית למאכל ולקוסמטיקה.
פרק 4 – דגניה א': הפרק מתמקד בקיבוץ דגניה א', שנחשב לקיבוץ הראשון שהוקם. במהלך הפרק נחשפים לחצר הקיבוץ ולמוזיאון, וכן לסיפורי גבורה ומפלה.
פרק 5 – ספארי חושים: הפרק מתמקד בספארי חושים הממוקם בקיבוץ הסוללים.
פרק 6 – חוות התבלינים בעמק יזרעאל: פרק המתמקד בביקור בחוות דרך התבלינים שבעמק יזרעאל וכולל הסברים על תכונותיהם של צמחים, טעימות וטיפים רבים לצופים.
פרק 7 – טיול גלילי: מסלול טיול בגליל. תחילת הפרק במערת פער. משם המשיך המסע ליישוב הערבי ג'יש (ידוע בשמו הנוסף גוש חלב) ולבית הכנסת העתיק הממוקם בו. סיום הפרק בקיבוץ סאסא.
פרק 8 – גידול דבורים, יקב בוטיק ואתרים בנצרת: פרק זה בסימן מזון וטעם. בפרק נערכה הכרות עם חיי הדבורים, משם המשיך המסע לכרם וליקב באלון הגליל. המשך הפרק היה בעיר נצרת, כנסיית הבשורה ולרחובה המרכזי של העיר.
פרק 9 – בית ג'אן: ביקור ביישוב הדרוזי הגלילי. במהלך הפרק התבצע טיול ג'יפים בהרים, וכן סקירת מנהגי הקבורה והמוות של הדרוזים.
פרק 10 – כפר חסידים ומוזיאון הכט: תחילת הפרק בכפר חסידים בו גרות אוכלוסיות מגוונות של חילונים ודתיים גם יחדיו. בהמשך הפרק המשכנו לאוניברסיטת חיפה בה ממוקם מוזיאון הכט. ראובן הכט היה יהודי בעל אוסף יודאיקה ועתיקות ייחודי.
פרק 11 – טנטורה, הסבון של סבתא ג'מילה ובית שטורמן: פרק שהחל בביקור בחוף דור (טנטורה). משם המשיך המסע ליישוב פקיעין ולמפעלה של סבתא ג'מילה. סוף הפרק בקיבוץ עין חרוד בו תצוגת פוחלצים מאזור עמק יזרעאל.
פרק 12- קסטרא: פרק שכל כולו אמנות הנגישה לכל. בקניון קסטרא קומה שלמה המיועדת רק לאומנים ובה גלריות, תערוכות ומוזיאון עם למעלה מ – 1000 בובות.
פרק 13- ירושלים: הפרק החל בשכונת עין כרם ומשם המשיך לשכונת נחלאות ולשוק מחנה יהודה.
פרק 14-  הערבה התיכונה:  תחילתו של הפרק במושב צופר שבערבה ובחאן דרך הבשמים. בהמשך הפרק התקיים ביקור במושב עין יהב, שם נסקר גידול צמח האלוורה בישראל.
פרק 15- באוויר: טיול מסע ייחודי באוויר על גבי גלשן ממונע (טרייק) וטרקטורון מעופף. מסע עם כ – 20 כלי תעופה שהחל ממנחת הדרים שבשרון, המשיך לכיוון מצפה רמון והנגב. הפרק מסקר את הפעילויות והחוויה על הקרקע וגם באוויר.
נלסון ואלדס

נלסון אנטוניו אאדו ואלדס (בספרדית: Nelson Antonio Haedo Valdez; נולד ב-28 בנובמבר 1983 בקאאגואסו שבפרגוואי) הוא כדורגלן פרגוואי המשחק בסרו פורטניו מליגת העל הפרגוואית ובנבחרת פרגוואי בעמדת החלוץ.
קריירה בינלאומית

בשנת 2003, ואלדס דחה הצעה להצטרף לנבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21, ובחר לשחק בנבחרת פרגוואי. ואלדס השתתף עם פרגוואי בקופה אמריקה 2004, ופתח בהרכב בשלושה משחקים, לרבות ברבע הגמר, בו הפסידה פרגוואי 3-1 לנבחרת אורוגוואי. במוקדמות מונדיאל 2006 הבקיע ואלדס מספר שערים חשובים, והעפיל עם נבחרתו למונדיאל 2006, ממנו הודחה פרגוואי בשלב הבתים, בו ואלדס פתח בכל שלושת המשחקים.
ואלדס נופה מסגל פרגוואי לקופה אמריקה 2007, אך השתתף עם הנבחרת במוקדמות מונדיאל 2010, והבקיע מספר שערים חשובים, ועלה עם פרגוואי למונדיאל 2010, שהיה המונדיאל הרביעי ברציפות בו פרגוואי השתתפה. במונדיאל 2010 עצמו, ואלדס ופרגוואי הפגינו יכולת גבוהה וסיימו את שלב הבתים במקום הראשון. בשמינית הגמר מול נבחרת יפן, במשחק שהסתיים בתוצאה 0-0 לאחר 120 דקות, ואלדס הבקיע את הפנדל שלו בבעיטות ההכרעה, וסייע לפרגוואי להעפיל לרבע הגמר, ההישג הגדול ביותר בתולדות הנבחרת במונדיאלים. ברבע הגמר נעצרה פרגוואי על ידי נבחרת ספרד, לאחר שהפסידה בתוצאה 1-0, כאשר שער של ואלדס נפסל בטענת נבדל.
ואלדס השתתף גם בקופה אמריקה 2011, בו נכנס כמחליף בכל אחד משלושת המשחקים בשלב הבתים, והבקיע שער יתרון זמני בתיקו 2-2 מול נבחרת ברזיל. בשלב הנוק אאוט ואלדס פתח בכל המשחקים, ונבחרתו נעצרה רק בגמר, לאחר הפסד 3-0 לנבחרת אורוגוואי. ואלדס השתתף לאחר מכן עם הנבחרת במוקדמות מונדיאל 2014, אך הפעם כשלה הנבחרת להעפיל למונדיאל 2014 לאחר קמפיין חלש. בשנת 2015 השתתף ואלדס עם פרגוואי בקופה אמריקה 2015, והבקיע שער מצמק עבור נבחרת פרגוואי בתיקו 2-2 מול נבחרת ארגנטינה. את הטורניר הזה סיימה פרגוואי במקום הרביעי, לאחר תבוסה 6-1 לאותה ארגנטינה בחצי הגמר, בו הוחלף ואלדס בשלב מוקדם, והפסד לנבחרת פרו בתוצאה 2-0 במשחק על המקום השלישי, בו ואלדס לא שותף.
תארים

עם ורדר ברמן:
אליפות הבונדסליגה: 2003/04
הגביע הגרמני: 2003/04
עם רובין קאזאן:
הגביע הרוסי: 2011/12
הסופר קאפ הרוסי: 2011/12
עם אולימפיאקוס:
אליפות ליגת העל היוונית: 2013/14
ניסן לימור

ניסן לימור
ניסן לימור (28 בדצמבר 1944 - 17 בנובמבר 2017) היה חוקר המגזר השלישי והשכלה גבוהה בישראל, שימש מנכ”ל בית הנשיא, מנכ”ל המועצה להשכלה גבוהה והוועדה לתכנון ולתקצוב
ביוגרפיה

בזמן שירותו הצבאי שהה בארצות הברית והיה במחזור הראשון מבין אלה שהביאו את טילי ההוק לישראל.
לימור השלים תואר ראשון במדע המדינה ויחסים בינלאומיים ותואר שני במנהל עסקים עם התמחות במימון, שניהם באוניברסיטה העברית. השלים תואר שלישי במדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן.
היה מנכ”ל בית הנשיא, מנכ”ל המועצה להשכלה גבוהה והוועדה לתכנון ולתקצוב, מנהל פרויקט לפיתוח התעשייה/הכשרה מקצועית של הבנק העולמי בישראל, יועץ לנשיא המדינה ולשר הכלכלה.
הניח אשה, ד"ר אריאלה לימור ובת מנישואים קודמים. מבין אחיו, שלושה עוסקים בתחום התקשורת, יחיאל לימור, רפי מן ואיזי מן.
פעילות ציבורית

כיהן חבר בוועדות שעסקו בנושאי המגזר השלישי בישראל, ביניהן:
ועדת גל-נור שעסקה בבדיקת תפקידי המגזר השלישי בישראל והמדיניות הננקטת כלפיו;
ועדת גידרון שבחנה את תפקידי המגזר השלישי ותִפקודו במלחמת לבנון השנייה (2007);
צוות למיגור הגזענות נגד יוצאי אתיופיה;
הקים ועמד בראש המכון לאחריות חברתית במרכז ללימודים אקדמיים;
יו"ר פורום ון ליר למגזר השלישי;
יו"ר אנפיטק טכנולוגיות למגזר השלישי;
יו"ר ועדת הסטנדרטים של ארגוני המגזר השלישי;
היה בצוות החשיבה וההקמה של המוזיאון היהודי בוורשה
באקדמיה

לימור היה חוקר בכיר במכון למשפט ולפילנתרופיה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב ועמית מחקר בכיר במכון ון ליר.
לימד בתוכניות לניהול מלכ"רים באוניברסיטה העברית בירושלים, מרכז ללימודים אקדמיים, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב ואוניברסיטת בר-אילן.
לימור כתב חמישה ספרים בנושאי המגזר השלישי בישראל ופרסם עשרות מאמרים ודוחות על המגזר השלישי ונושאי השכלה גבוהה בישראל.
נלסון מיילס

נֶלְסוֹן אַפְּלָטוֹן מָיילְס (באנגלית: Nelson Appleton Miles; ‏8 באוגוסט 1839 – 15 במאי 1925) היה קצין בכיר בדרגת לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית, ששימש כאחרון נושאי התואר "הגנרל המפקד" בין השנים 1895–1903 לפני שהוחלף בראש המטה הכללי של צבא ארצות הברית. בתקופתו שירת במלחמת האזרחים האמריקנית, מלחמות האינדיאנים ומלחמת ארצות הברית–ספרד.
ביוגרפיה > תחילת הקריירה

מיילס, שנולד בחוות משפחתו במסצ'וסטס, היה פקיד מוכר בחנות כלי אוכל עם הכרזת העצמאות של קונפדרציית המדינות של אמריקה ופרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית. הוא הצטרף לצבא כמתנדב ונלחם למען האיחוד בכמה מהקרבות החשובים ביותר במלחמה, כולל פרדריקסבורג, והמערכה באפומטוקס. נפצע ארבע פעמים, עלה בדרגה והפך לגנרל חיל המתנדבים וזכה במדליית הכבוד של הקונגרס על גבורתו האישית בשאנלרסוויל.
ביוגרפיה > מלחמות האינדיאנים

לאחר מלחמת האזרחים מילא מיילס תפקיד מוביל כמעט בכל שלב במסע הצבא נגד שבטי המישורים הגדולים במסגרת מלחמות האינדיאנים. בשנים 1874–1875 הוא היה מפקד שדה בכוח שהביס את קיובה, קומאנצ'י ודרום סו לאורך הנהר האדום.
בשנים 1876–1877 הוא הוביל את מסע חורף שסרק את המישורים הצפוניים לאחר תבוסה מרכזית בשנה הקודמת, ואילץ את לקוטה ובעלי בריתם להסתייג. ואז, בחורף 1877, הוא הסיע את חייליו בצעדה כפויה ברחבי מונטנה כדי לעצור את שבטי האינדיאנים של נז פרסה בראשות הצ'יף ג'וזף שחמק או הביס כל יחידה שנשלחה נגדו במהלך נסיגה של 1,500 קילומטרים מאורגון עד הגבול עם קנדה (דאז האימפריה הבריטית).
במהלך שארית הקריירה שלו מיילס היה מסתכסך עם הגנרל אוליבר הווארד, שחייליו רדפו בעקשנות אחר שבט נז פרסה לאורך 1,500 הקילומטרים האלה, באשר מי ראוי בצדק לזכות בלכידתו של ג'וזף.
מיילס זכה לבוז של קצין עמית אחר בשנת 1886, כשהחליף את הגנרל ג'ורג' קרוק כמפקד המערכה נגד שבטי האפאצ'י תחת פיקודו של ג'רונימו באריזונה. קרוק הסתמך רבות על צפייה וסריקה של האפאצ'י במאמציו לתפוס את מנהיג שבט צ'יריצ'ואה, אך מיילס החליף את הסיירים והסורקים בכוחות שנסעו בסופו של דבר למעלה משלושת אלפים קילומטרים בעקבות ג'רונימו וחבורתו דרך הרי סיירה.
לבסוף, לאחר לחץ ממושך מהממונים, מיילס שלח מספר צופי אפאצ'י (בני שבט האפאצ'י שהתגייסו לצבא ארצות הברית) שיסייעו במשא ומתן על כניעה, בתנאים שלפיהם ג'רונימו וחסידיו הוגלו לריכוז בשמורת אינדיאנים בפלורידה. מיילס הגלה את צופי אפאצ'י גם לפלורידה, אף על פי שהם גויסו באופן רשמי לחברי הצבא. על פעולה זאת אשר נחשבה לבגידה של מיילס קרוק מעולם לא סלח לו.
ביוגרפיה > הגנרל המפקד

מרד בשנת 1890 שהורם בידי שמורות לקוטה החזיר את מיילס שוב לשטח. במאמץ להחזיר את השלום בכל האזור, מיילס כיוון תנועות כוחות שהבהילו בלי הבחנה שבטי לקוטה רבים אשר על כן עזבו את ניסיון המרידה. מיילס הגיב להתפתחויות של מרידות אלה בכך שעבד באגרסיביות ליישם את אמונתו ארוכת השנים שיש לפרק מנשק בכוח ולהניח את תחת שליטה צבאית את השבטים הבדלנים.
בשנותיו המאוחרות יותר, מיילס פיקד על הכוחות שפעלו לעצור את מהומות שביתת פולמן בשנת 1894, והיה הגנרל המפקד של הצבא במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד. מיילס התעניין במיוחד בכיבוש פוארטו ריקו, ואף המליץ על פלישתו של האי לפני זו של קובה. הוא הוביל באופן אישי את הפלישה לפוארטו ריקו, שהתחילה בעיר גואניקה. הוא היה ראש הממשל הצבאי הראשון שהוקם באי, ופעל גם כראש צבא הכיבוש וגם כמנהל העניינים האזרחיים.
הוא פרש משירות בשנת 1903, לקראת סוף התפקיד הוא אישר באמונתו כי לבוגרי וסט-פוינט היה יתרון לא הוגן בקידומים צבאיים ובסך הכל היו הם פחות מסוגלים לפקד מאשר אלו שעלו בדרגות כמוהו, דרך פעולות בשטח.
נשיא ארצות הברית, תאודור רוזוולט נתן למיילס את הכינוי "הטווס האמיץ" על גבורתו.
ראו גם

תאודור רוזוולט
מלחמות האינדיאנים
לקוטה
מעטפת בואנוויל

מעטפת בואנוויל
מעטפת בּוּאַנְוִויל (BOINVILLE; בעברית מקובל גם הכתיב מעטפת בונוויל) הוא הכינוי שניתן על ידי אספני הבולים למעטפה שנשלחה בשנת 1873 על ידי צ'ארלס דה בואנוויל מן העיר טוקיו שביפן אל העיירה סנט אולבנס שבדרום אנגליה. שלל החותמות וסימני הדואר שעל המעטפה מתעדים את המסע המפותל שעבר דבר הדואר בדרכו הארוכה, ומהווים עדות מיוחדת לאופן שבו פעלו שירותי הדואר ביפן, בתקופה שבה הבשילו התהליכים שהובילו ליצירת המדינה המודרנית.
תיאור המעטפה

"מעטפת בואנוויל", הנקראת כך על שמו של השולח, פורסמה לראשונה באוגוסט 1999 ברבעון של האגודה הבריטית לחקר בולי יפן. זו הייתה תגלית מפתיעה עבור העולם הבולאי, והיא העמידה בפני חוקרי תולדות הדואר של יפן שורה של שאלות וקשיים. מאז עמדה המעטפה מספר פעמים במרכזו של דיון סוער ומחקר בולאי מעמיק.
המעטפה נפתחה ונפרסה על מנת שניתן יהיה להציג את הבולים, סימני הדואר והחותמות המופיעים משני צדדיה. בצידה האחורי של המעטפה (בחלק התחתון של התמונה) מודבקים מספר בולים יפניים ולידם רשומה כתובת ביפנית. בצידה הקדמי של המעטפה (בחלק העליון של התמונה) מודבקים שני בולים צרפתיים ורשומה כתובת באותיות לטיניות. סביב הבולים ועליהם מוטבעים כמה וכמה חותמות וסימני דפוס.
צ'ארלס דה בואנוויל

צ'ארלס אלפרד צ'סטל דה בואנוויל (Charles Alfred Chastel de Boinville) היה אדריכל. הוא נולד בצרפת בשנת 1850, כבן למשפחת אצולה צרפתית בעלת שושלת ארוכה. בגיל 18 החל לעבוד באדריכלות בעיר שטרסבורג, וכעבור שלוש שנים, בעקבות מלחמת צרפת–פרוסיה, היגר לסקוטלנד והתקבל לעבודה באחת החברות המובילות בעיר גלאזגו. דה בואנוויל התגלה כמוכשר מאוד בעבודתו, כך שעל אף גילו הצעיר, זכה כעבור חודשים ספורים לקידום בעבודה ומונה כשותף בעסק.
כעבור שנתיים, ב-7 באוקטובר 1873, הגיע ליפן. הוא הוזמן לשם על ידי ממשלת יפן ומונה לאדריכל של המשרד לעבודות ציבוריות. בתפקיד זה, תכנן מבנים דוגמת הפקולטה להנדסה באוניברסיטת טוקיו (אנ') וקתדרלת סנט אנדרו בטוקיו (אנ'). בנוסף לעבודתו, שימש דה בואנוויל כמרצה לארכיטקטורה בפקולטה להנדסה, והיה בכך לאדם המערבי הראשון שזכה להתמנות למרצה ביפן. צ'ארלס דה בואנוויל שהה ביפן עד שנת 1881. בשנה זו חזר ללונדון והצטרף כשותף בכיר לחברת הנדסה חשובה. הוא מת בשנת 1897, בגיל 47.
צ'ארלס דה בואנוויל הגיע ליפן זמן קצר לאחר המהפך השלטוני שעבר על האי עם מעבר מוקדי הכוח לידי אוליגרכיית מייג'י. הוא שהה בה בתקופה סוערת שבה התגבשו מוסדות השלטון של המדינה החדשה לאחר מאות שנים של משטר פיאודלי נוקשה. שירותי הדואר המודרניים אך זה החלו להתארגן ביפן, וכדי לשמור על קשר מכתבים עם אנגליה נאלץ דה בואנוויל להיעזר בפתרונות מיוחדים.
קשרי הדואר הבינלאומיים של יפן

מעט מאוד תושבים זרים התגוררו ביפן באותה עת, והקשרים בינה לבין העולם שמחוצה לה היו עדיין רופפים ולא מגובשים. יפן טרם חתמה על הסכמי דואר עם אף אחת ממדינות העולם, ולמעשה לא ניתן היה לשלוח מכתב בדואר היפני אל מחוץ לגבולות המדינה. רק בשנת 1875 חתמה יפן על הסכם הדואר הראשון שלה, הסכם שנחתם עם ארצות הברית, והחלה במגעים להצטרף לאיגוד הדואר העולמי.
את הפער הזה מילאו באופן חלקי משרדי הדואר הזרים של מעצמות המערב. ארצות הברית, בריטניה וצרפת פתחו משרדי דואר בערי הנמל הגדולות, יוקוהמה, קובה, נגסאקי והקודאטה. מבין ארבע הערים רק משרדי הדואר הזרים שפעלו ביוקוהמה היו פתוחים בפני הציבור הרחב. ניתן היה להיכנס אל אחד מהם, לרכוש בולי דואר של המדינה הרלוונטית, ולשלוח מכתבים לכל רחבי תבל.
דה בואנוויל, אשר התגורר בטוקיו ולא ביוקוהמה, לא היה יכול לגשת ישירות אל אחד ממשרדי הדואר הזרים, והיה צריך לפעול בדרך שונה על מנת לשלוח את המכתב שלו אל מחוץ לגבולות יפן.
דרכי הגישה אל שירות הדואר הבינלאומי

בפני דה בואנוויל עמדו שתי דרכים אפשריות לשלוח את המכתב מטוקיו אל בית הדואר הזר ביוקוהמה ומשם אל מחוץ לגבולות יפן. שתי דרכים אלו ידועות בעולם המונחים הבולאי בשמות "שיטת הכתובות הכפולות" ו"שיטת המעטפות הכפולות".
דרכי הגישה אל שירות הדואר הבינלאומי > שיטת הכתובות הכפולות

בתחילת שנות השבעים של המאה ה-19 פעלה בטוקיו משלחת רשמית של אנשי צבא צרפתיים, שעמדה בקשר עם ממשלת יפן ועסקה בקידום האינטרסים של צרפת. כדי לאפשר לאנשי המשלחת לשמור על קשר עם בני משפחותיהם שנשארו בבית, הפעיל למענם משרד הדואר הזר של צרפת שירות מיוחד, שבמסגרתו הוצע לאנשי הצבא לשלוח מכתבים מטוקיו באמצעות הדואר היפני אל משרד הדואר הצרפתי שפעל ביוקוהמה. על המעטפה נדרשו אנשי הצבא לרשום שתי כתובות ולהדביק שני סוגי בולים:
בצידה האחד של המעטפה היה צריך לרשום בשפה היפנית את הכתובת של מנהל משרד הדואר הצרפתי ביוקוהמה, ולהדביק בולים יפניים בערך נקוב התואם את התעריף הנדרש עבור משלוח מכתב שמשקלו אינו עולה על 2 מומה (כ-7.5 גרם) בתוך יפן. במרץ 1873 נדרשו בולים בערך נקוב של 2 סן על מנת לשלם את עלות העברת המכתב מטוקיו ליוקוהמה באמצעות הדואר היפני.
בצידה השני של המעטפה היה צריך לרשום באותיות לטיניות את כתובת הנמען מחוץ ליפן, ולהדביק בולים צרפתיים בערך נקוב המתאים לתעריף המשלוח אל ארץ היעד. כך לדוגמה עלות משלוח מכתב שמשקלו עד 10 גרם מיפן אל בריטניה היה 120 סנטים.
מכיוון שמרבית פקידי הדואר היפני לא ידעו לקרוא אותיות לטיניות, ופקידי הדואר בארצות המערב לא ידעו לקרוא אותיות יפניות, לא הייתה בעיה בכך שעל המעטפה נרשמה כתובת כפולה. כל פקיד קרא רק את הכתובות הרלוונטיות לו בשפה המוכרת לו, והמכתב עשה את דרכו אל היעד בהצלחה.
דרכי הגישה אל שירות הדואר הבינלאומי > שיטת המעטפות הכפולות

שיטה זו פותחה על ידי הדואר היפני באפריל 1872 והוצעה לשימוש כלל הציבור, הן לתושבי יפן והן לאזרחים זרים. בלב השיטה עמדו מנהלי בתי הדואר היפני בטוקיו וביוקוהמה. כדי להקל על תושבי יפן שלא ידעו לכתוב באותיות לטיניות הוצע בבית הדואר המרכזי של טוקיו שירות של כתיבת הכתובת הזרה על המעטפות לחו"ל.
כדי לשלוח מכתב מאחת מערי יפן אל מחוץ לגבולות המדינה נדרש השולח לבצע את השלבים הבאים:
השולח הכין בביתו שתי מעטפות שונות, זו בתוך זו. על המעטפה הפנימית, הקטנה יותר, כתב השולח את שמו וכתובתו של הנמען בחוץ לארץ. על מעטפה זו לא הודבקו בולים, והיא הוכנסה לתוך מעטפה חיצונית, גדולה יותר.
על המעטפה החיצונית רשם השולח את כתובתו של מנהל בית הדואר היפני שבטוקיו.
השולח הדביק על המעטפה החיצונית בולים בערך נקוב של שני סן, עלות משלוח המכתב לבית הדואר של טוקיו.
בנוסף, הדביק השולח על המעטפה בולים יפניים בסכום המספיק כדי לרכוש בולים זרים (בולים צרפתיים, בולים בריטיים או בולי ארצות הברית) בתעריף המתאים למשלוח המכתב אל ארץ היעד.
השולח מסר את המכתב בבית הדואר הקרוב לביתו, והדואר היפני העביר אותו אל מנהל סניף הדואר היפני בעיר טוקיו.
כאשר הגיעה המעטפה הכפולה לידיו של מנהל סניף הדואר היפני בטוקיו, הוא פתח את המעטפה החיצונית וקרא את הכתובת הרשומה על המעטפה הפנימית. לאחר שבדק כי ערך הבולים היפניים שהודבקו על המעטפה החיצונית מספיק כדי לשלם את עלות רכישת הבולים הזרים אל ארץ היעד, הוא הכניס את המעטפה הפנימית אל שק הדואר המיועד למנהל סניף הדואר היפני בעיר יוקוהמה. המעטפה החיצונית, שלא היה בה עוד צורך, נזרקה לפח והושמדה. בשל כך, מציאת מעטפה חיצונית היא נדירה מאוד, ולמעשה כיום ידועה רק דוגמה אחת של מעטפה חיצונית ששרדה והגיעה לידינו.
עבור העברת שק הדואר מבית הדואר של טוקיו לזה של יוקוהמה לא נדרש תשלום, והיא בוצעה כחלק מפעילותו הרגילה של הדואר היפני.
כאשר קיבל מנהל בית הדואר היפני ביוקוהמה את שק הדואר עם המכתבים המיועדים לחו"ל, הוא בדק את לוחות הזמנים של בתי הדואר השונים. כל אחד משלושת בתי הדואר הזרים היה חתום על הסכמים עם מספר קווי ספנות, ומועדי ההפלגה של הספינות היו ידועים מראש. לאחר שאיתר את הספינה העתידה להגיע לארץ היעד בתאריך המוקדם ביותר, ולאחר שבדק איזה מבתי הדואר הזרים מפעיל את אותה ספינה, הדביק מנהל הדואר היפני ביוקוהמה בולים זרים מתאימים על המעטפה והעביר אותה לבית הדואר הזר המתאים.
השיטה בה הועברה מעטפת בואנוויל

הדעה הרווחת בקרב החוקרים רואה במעטפת בואנוויל תוצר של שיטת המעטפות הכפולות, זאת למרות שיש בה מספר מאפיינים שבמבט ראשוני ושטחי מצביעים דווקא על שיטת הכתובות הכפולות. החוקרים התמודדו עם המאפיינים הבעייתיים והעלו טיעונים הסותרים אותם או מעלים הסברים אפשריים לדרך היווצרותם.
| המאפיינים הבעייתיים | ההסבר של החוקרים |
| --- | --- |
זוהי מעטפה אחת עליה מודבקים גם בולים יפניים וגם בולים צרפתיים.: השולח, צ'ארלס דה בואנוויל, שככל הנראה לא היו ברשותו באותו רגע שתי מעטפות שונות על מנת לפעול על פי הנהלים המדויקים, "חסך" את המעטפה החיצונית והדביק על המעטפה הפנימית את בולי הדואר היפניים בתעריף המתאים. ששת הבולים בעלי ערך נקוב כולל של 24 סן המודבקים על המעטפה, נועדו לשלם את עלות הבולים הצרפתיים ביוקוהמה, ומהווים את יחס ההמרה המתאים לתעריף של פרנק אחד ועשרים סנטים. מנהל סניף הדואר של טוקיו, שהבין את העניין, פשוט העביר את המעטפה כפי שהיא אל מנהל דואר יוקוהמה.  
על המעטפה רשומות שתי כתובות, ביפנית ובלטינית.: הכיתוב באותיות יפניות בצידה "היפני" של המעטפה אינו כולל את הכתובת של מנהל משרד הדואר הצרפתי ביוקוהמה, אלא את שמו וכתובתו של השולח (בואנוויל, אחוזת יאמטו) ואת שמו ומקום מגוריו של המכותב (בואנוויל, אנגליה).  
המעטפה הועברה אל בית הדואר הצרפתי של יוקוהמה דרך בית הדואר היפני בעיר טוקיו.: נוהל הכתובות הכפולות נוצר על ידי הדואר הצרפתי לטובת אנשי המשלחת הצבאית של צרפת בטוקיו. דה בואנוויל אמנם היה ממוצא צרפתי, והוא התגורר בטוקיו, אבל הוא שהה ביפן כאזרח פרטי, ולא השתייך אל המשלחת הצבאית הצרפתית.  
כאמור, לאור הדיון במאפייני המעטפה סבורים מרבית החוקרים שעסקו בנושא כי מעטפת בואנוויל נשלחה בשיטת המעטפות הכפולות.
אופן מסירת המעטפה לבית הדואר בטוקיו

אלו שטענו כי מעטפת בואנוויל לא נשלחה בשיטת "המעטפות הכפולות", הצביעו על שתי נקודות בעייתיות לחיזוק טענותיהם:
על המעטפה לא רשומה הכתובת של מנהל בית הדואר של טוקיו.
על המעטפה לא מודבקים בולים יפניים בערך נקוב של 2 סן, תעריף המשלוח של המעטפה אל בית הדואר בטוקיו.
כדי להתמודד עם טיעונים אלו הועלו ונבדקו מספר השערות שביקשו להסביר כיצד הגיעה המעטפה מידיו של השולח, בואנוויל, אל מנהל בית הדואר של טוקיו. הסברים אלו מבוססים על מחקר מעמיק ויסודי, בולאי והיסטורי כאחד.
אופן מסירת המעטפה לבית הדואר בטוקיו > הבולים הודבקו על מעטפה חיצונית, שעליה גם נרשמה הכתובת

הסבר אפשרי אחד הוא שמעטפת בואנוויל היא מעטפה פנימית, אשר נשלחה את בית הדואר של טוקיו בתוך מעטפה חיצונית, גדולה יותר. על המעטפה החיצונית, שלא הגיעה לידינו, נרשמה כתובת בית הדואר והודבקו בולים יפניים בערך נקוב של 2 סן.
אופן מסירת המעטפה לבית הדואר בטוקיו > הבולים הודבקו על ספח נייר, שעליו גם נרשמה הכתובת

על פי השערה אחרת אותה מעלים החוקרים, הבולים החסרים הודבקו והכתובת החסרה נרשמה, על פיסת נייר אשר הוצמדה לשולי המעטפה כספח. החוקרים מצביעים על כך שבצידה האחורי של המעטפה, בפינתה הימנית העליונה, דבוקה פיסת נייר לבנה, בה ניתן להבחין בשתי אותיות שהן כנראה סיומה של כתובת לא ברורה.
לטענת החוקרים הצמיד בואנוויל פיסת נייר אל שולי המעטפה, כתב עליה את כתובת בית הדואר של טוקיו והדביק בולים בערך נקוב של 2 סן. כאשר קיבל מנהל הדואר של טוקיו את המעטפה עם הספח הצמוד אליה, הוא תלש ספח זה שלא היה דרוש עוד, והעביר את המעטפה לבדה אל בית הדואר של יוקוהמה.
להשערה זו יש בהחלט סימוכין. הנוהג של הצמדת ספחי נייר אל מעטפות היה נוהג מוכר וידוע ביפן, ופקידי הדואר נהגו לעשות כן כאשר ביקשו להעביר אל בית הדואר בתחנת היעד הנחיות מיוחדות לגבי אופן הטיפול במכתב. ניתן לשער כי בואנוויל, אשר התגורר ביפן והכיר את מנהגיה, נהג גם הוא בדרך זו.
אופן מסירת המעטפה לבית הדואר בטוקיו > המעטפה הובאה ידנית אל בית הדואר בטוקיו

השערה שלישית שהעלו החוקרים מבוססת על מחקר היסטורי שבו נבדק היכן בדיוק התגורר בואנוויל בעיר טוקיו.
על המעטפה רשם בואנוויל את כתובת מגוריו בתור "אחוזת יאמטו". בטוקיו של ימינו לא קיימת כתובת כזו, מה שאילץ את החוקר לבדוק את ההיסטוריה של העיר טוקיו על מנת לאתר את המיקום שאליו מפנה הכתובת. הוא גילה כי ב-18 בדצמבר 1880 פרסם בואנוויל מודעה בעיתון יומי בשפה הצרפתית אשר הופץ אז בטוקיו. היה זה זמן קצר לפני שעזב את יפן וחזר לבריטניה, ובמודעה העמיד בואנוויל למכירה פומבית את "ביתו היפה והמרוהט, יחד עם השטח שסביבו". על פי הכתובת המפורטת שהופיעה במודעה הצליח החוקר לאתר את המקום בו התגורר בואנוויל, ומסתבר שהבית היה במרחק של לא יותר משני קילומטרים מבית הדואר של טוקיו.
אם כך, טוען החוקר, סביר שבואנוויל לא שלח כלל את המעטפה בדואר אל מנהל סניף הדואר הראשי של טוקיו, אלא מסר אותה אישית בבית הדואר. זוהי הסיבה לכך שלא רשומה על המעטפה כתובת בית הדואר, וזוהי הסיבה לכך שלא הודבקו עליה הבולים הנחוצים למשלוח מכתב בתוך יפן.
פירוט המרכיבים המופיעים על המעטפה

בשלב זה, משהובהרו מרבית הנקודות הקשורות ליצירת המעטפה, ניתן לחזור ולתאר באופן שיטתי את הדרך בה נוצרה המעטפה, ולהבין את משמעות סימני הדואר השונים המוטבעים על פניה. התיאור הנ"ל יבוצע על פי שיטת החוקרים הגורסים כי המכתב נשלח בשיטת המעטפות הכפולות.
פירוט המרכיבים המופיעים על המעטפה > שלב א' – צ'ארלס בואנוויל כותב מכתב

ב-27 במאי 1873 או זמן קצר קודם לכן, כתב בואנוויל מכתב לאחיו שהתגורר בעיירה סנט אולבנס שבחבל הרטפורדשייר. בצידה הקדמי של המעטפה רשם בואנוויל את שמו וכתובתו של אחיו, ובצידה האחורי של המעטפה הוא רשם באותיות יפניות את שמו שלו ואת מקום מגוריו בטוקיו, באחוזת יאמטו.
בואנוויל הדביק על צידה האחורי של המעטפה שישה בולים יפניים מסדרת "צ'רי בלוסום", בערך נקוב של 4 סן כל אחד.
פירוט המרכיבים המופיעים על המעטפה > שלב ב' – המכתב מועבר אל בית הדואר של טוקיו

לגבי הדרך בה בוצע שלב זה יש כאמור מספר דעות, אולם לצורך הבנת יתר השלבים אין זה משנה אם בואנוויל:
שלח אותו במעטפה חיצונית.
הצמיד אליו ספח נייר עם כתובת בית הדואר.
הוביל אותו בעצמו אל בית הדואר.
כך או אחרת, ברור שהמכתב הגיע אל בית הדואר שבטוקיו.
פירוט המרכיבים המופיעים על המעטפה > שלב ג' – המכתב מטופל בבית הדואר של טוקיו

כאשר הגיע המכתב לידיו של הפקיד בבית הדואר של טוקיו, הוא ביצע את אחת הפעולות הבאות (בהתאם לאופן שבו הגיעה המעטפה לידיו):
הוציא את המעטפה מתוך המעטפה החיצונית (אם אמנם הייתה כזו).
תלש את ספח הנייר עם הבולים והכתובת שעליו (אם אכן היה ספח נייר).
לקח את המכתב מידיו של בואנוויל עצמו.
כך או אחרת, הפקיד החתים את ששת הבולים שבגב המעטפה בחותמת הדואר של טוקיו. מן הפרטים שעל החותמת ניתן ללמוד כי פעולה זו בוצעה בשעות אחר הצהריים של ה-27 במאי 1873, או ביפנית, ב-27 בחודש החמישי בשנה השישית של תקופת מייג'י. החותמת העגולה שעל הבולים ידועה בקרב הבולאים כחותמת מסוג N1B1.
בגמר הטיפול הניח הפקיד את המעטפה בשק הדואר שהועבר אל בית הדואר היפני של יוקוהמה. העברת שקי הדואר בין טוקיו ויוקוהמה הייתה מהירה מאוד, והמכתב הגיע ככל הנראה אל יוקוהמה כבר למחרת היום, ב-28 במאי.
פירוט המרכיבים המופיעים על המעטפה > שלב ד' – המכתב מטופל בבית הדואר היפני של יוקוהמה

כאשר הגיע המכתב אל בית הדואר היפני של יוקוהמה, בדק הפקיד את המעטפה וראה שהיא מיועדת לאנגליה. הוא החל לחפש בלוחות הזמנים של הספינות העוגנות ביוקוהמה את הספינה המתאימה ביותר.
תחילה בדק הפקיד את לוחות הזמנים של הספינות הבריטיות. הספינה הבריטית "בומבי" הפליגה באותו היום מיוקוהמה, אבל כבר היה מאוחר מידי לשלוח את המכתב על סיפונה. הספינה הבריטית הבאה תוכננה להפליג רק כשבועיים מאוחר יותר, ב-11 ביוני, ולהגיע לנמל סאות'המפטון שבאנגליה ב-12 באוגוסט.
הפקיד המשיך לבדוק את לוחות הזמנים של ספינות הדואר האחרות, תוך ניסיון לאתר ספינה המפליגה במועד מוקדם יותר. הספינה האוסטרלית "מק גרגור", שעבדה בשירות דואר ארצות הברית, נועדה להפליג ב-4 ביוני, לחצות את האוקיינוס השקט ולהגיע לנמל סן פרנסיסקו ב-25 בחודש. הספינה "צ'יינה" שמקורה בארצות הברית, ואף עבדה בשירות הדואר של ארצות הברית, נועדה להפליג ב-7 ביוני, ולהגיע לנמל סן פרנסיסקו ב-27 בחודש. אם המכתב היה נשלח באחת משתי הספינות הללו, הוא היה מגיע לאנגליה דרך ארצות הברית במהירות הגדולה ביותר.
משום מה, החליט הפקיד היפני שלא לבחור באחת משתי הספינות הללו. הוא העדיף לנתב את המכתב דרך הספינה "מנזלה" של הדואר הצרפתי, אשר תוכננה להפליג מנמל יוקוהמה ב-4 ביוני.
הפקיד היפני הדביק על צידה הקדמי של המעטפה שני בולים צרפתיים בערך נקוב כולל של 120 סנטים (בול ב-40 סנטים ובול ב-80 סנטים), שהוא התעריף של דואר צרפת למשלוח מכתב רגיל אל אנגליה. ב-3 ביוני הוא העביר את המכתב אל משרד הדואר הצרפתי ביוקוהמה.