stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי אוקראינה–טרנסניסטריה
יחסים מודרניים

היחסים בין טרנסניסטריה לאוקראינה השתנו מספר פעמים, בהתאם למדיניות החוץ של הממשלה בקייב. באופן כללי, אוקראינה מתיימרת לשמש כ"חלון הראשי של טרנסניסטריה לעולם החיצון". נכון להיום, כ-29% מאוכלוסיית טרנסניסטריה היא אוקראינית מבחינה אתנית.
ביוני 1992, נשיא אוקראינה דאז, ליאוניד קרבצ'וק, אמר כי אוקראינה תבטיח את עצמאותה של טרנסניסטריה למקרה של איחוד מולדבני-רומני. בחשאי ניהלו השלטונות האוקראינים משא ומתן עם ממשלת טרנסניסטריה במטרה לאיחוד בין שתי המדינות.
ב-2001 ביקשו נציגי האיחוד האירופי ממשלת אוקראינה לסגור את הגבול שלה עם טרנסניסטריה. ממשלת אוקראינה התעלמה מבקשות אלה.
בקיץ 2006 ביקר שר החוץ האוקראיני בוריס טרסיוק בטרנסניסטריה, אך לא נפגש עם פקידי ממשלה מקומיים. ביקור זה הופרע על ידי מפגינים אנטי-מערביים.
במהלך כהונתו של ויקטור ינוקוביץ' בשנים 2010–2014, אוקראינה תמכה בעמדה הרוסית כלפי טרנסניסטריה. היא תמכה בטקטיקה של צעדים קטנים ליישוב הסכסוך בטרנסניסטריה. היברומאידאן בשנת 2014, השפיע כלכלית על טרנסניסטריה, ולאחר עליית פטרו פורושנקו לשלטון, השתנתה לרעה העמדה האוקראינית כלפי טרנסניסטריה. פורושנקו אמר כי טרנסניסטריה אינה מדינה ריבונית, אלא שמו של אזור לאורך גבול אוקראינה-מולדובה. בשנת 2017 אמר נשיא טרנסניסטריה, ואדים קרסנוסלבקי, כי על אוקראינה וטרנסניסטריה לשקם את היחסים ביניהם.
ראו גם

יחסי אוקראינה–מולדובה
יחסי דנמרק–קרואטיה

| יחסי דנמרק–קרואטיה |
| --- | --- |
דנמרק: קרואטיה


דנמרק: קרואטיה
שטח (בקילומטר רבוע)
43,094: 56,594
אוכלוסייה
5,983,727: 3,868,460
תמ"ג (במיליוני דולרים)
404,199: 82,689
תמ"ג לנפש (בדולרים)
67,550: 21,375
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

יחסי דנמרק–קרואטיה הם היחסים הדו-צדדיים בין קרואטיה לבין דנמרק. היחסים בין שתי המדינות מתוארים כ"מצוינים", "ידידותיים" ו"מפותחים".
דנמרק תמכה באופן פעיל בהצטרפות קרואטיה לאיחוד האירופי ולנאט"ו. היום, שתי המדינות הן חברות מלאות של האיחוד האירופי ונאט"ו.
היסטוריה

בעקבות קבלת העצמאות הקרואטית מהרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, דנמרק הכירה בעצמאות קרואטיה ב-15 בינואר 1992, ושתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-2 בינואר 1992. מאז שתי המדינות חתמו על 26 הסכמים.
בשנת 2005 דנמרק השיקה תוכנית בקרואטיה במטרה לתרום לפיתוח של המנהל הציבורי. הסיוע הדני הסתכם ב-13.5 מיליון קרונה דנית.
בשנת 2012 היצוא הקרואטי הסתכם בסך 39.6 מיליון דולר בעוד היצוא הדני הסתכם בסך 110 מיליון דולר.
יחסים פוליטיים

ב-21 באוקטובר 2014 העניקה מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק לנשיא קרואטיה איוו יוסיפוביץ' את עיטור מסדר הפיל, המסדר הגבוה ביותר של דנמרק.
ביוני 2015 אזרח דני בשם אולריק גרוסל האגנסן נעצר על ידי המשטרה הקרואטית בשטח ההפקר הידוע כ"ליברלנד" בין קרואטיה לבין סרביה. גרוסל האגנסן נלקח מעבר לגבול קרואטיה והושם במעצר בית למשך 5 ימים לפני שנשפט ל-15 ימי מאסר, מה שגרם להפגנות מחאה בדנמרק.
נציגויות דיפלומטיות

קרואטיה מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן וקונסוליית כבוד באורהוס, ואילו דנמרק מחזיקה בקרואטיה שגרירות בזאגרב ו-3 קונסוליות בדוברובניק, רייקה, וספליט.
יחידה 30

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:  צה"ל צה"ל
 סוג:  פלוגת סיור
 בסיס האם:  משמר הנגב
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1951–1952
 מקים היחידה:  משה דיין
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  כ-60 מפקדים ולוחמים
 פיקוד
 יחידת אם:  חטיבת הנגב חטיבת הנגב
 מפקדים:  אברהם לוין, חיים דים
 
יחידה 30 הייתה יחידה מיוחדת של צה"ל, שפעלה בין השנים 1951–1952 במסגרת חטיבת הנגב. שהוקמה כדי לטפל בבעיית המסתננים ובמקביל ערכה סיורים גאולוגיים והנדסיים.
לוחמי יחידה 30 בחוף אילת
על היחידה

בתחילת שנות ה-50 היו מקרים רבים בהם מסתננים ומחבלים חדרו לשטח המדינה. באזור מסוים שכונה "המערב הפרוע", באזור בית גוברין, היו חדירות רבות ועל יחידה 30 הוטלה המשימה לטפל במצב.
בתחילה, מנתה היחידה 30 לוחמים בשתי מחלקות שהגיעו הישר מהבקו"ם. בסיס היחידה היה בבית גוברין. מפקד היחידה היה אברהם לוין, מפקדי המחלקות היו הרצל אליאב והלל באומפלד. האימונים האינטנסיבים נמשכו יותר מארבעה חודשים וכללו בין היתר מסעות ארוכים (עד 40 ק"מ), אימוני כידון, קורסים בחבלה, בצליפה ובנהיגה ואף קורס צניחה. הנשק שקיבלו הטירונים היה שונה מהמקובל. הנשק האישי היה תת-מקלע סטן, הנשק היחידתי כלל מקלעי ברן, מרגמות 2 אינץ' ופיא"טים. בתקופת האימונים של היחידה העביר אותה פיקוד הדרום למחנה קבע במשמר הנגב ומינה לה שלושה קצינים חדשים: המפקד סרן חיים דים (לימים אל"ם) ושני סגני משנה: בנימין ענבר (לימים תא"ל) ואהרון קמארה (לימים סא"ל). בין הישגי היחידה: תפיסת שיירות מבריחים והחרמת רכוש, עדרים וחשיש, סיורים לשם מיפוי גאולוגי של הנגב ורצועת עזה.
סיור בעיראק סואידן

הבתים ההרוסים של הכפר עיראק סואידן נהפכו למלונות לילה למבריחים מהר חברון בדרכם לרצועת עזה. כיתה אחת התמקמה באשקלון העתיקה ובערבים
הייתה יוצאת לסיורים בהריסות שסביב עיראק-סואידן-פלוג'ה. כיתת חיילים דרוזים מיחידה 300 הצטרפה לסיורים. שבועיים העלו הלוחמים חרס עד שבוקר אחד הם שמעו נקישות וראו שיחים מונחים על השביל. כשהרימו אותם ראו עקבות שהוליכו לגדר צדדית לידה מצאו שני מסתננים מסתתרים. הם נלקחו לבסיס. יום אחר, בסביבות באר שבע, נתפסה שיירה ובה 11 חמורים שהוסבו לשימוש כניוד של היחידה. מאוחר יותר נלקחו מהם החמורים.
מיפוי דרכים וגשרים

אחת ממשימות היחידה הייתה מיפוי אזור הגבול שלאורך רצועת עזה וסימון גשרים שאפשר לחבל בהם. כדי להפריע למיפוי היו המצרים יורים בסיירים. על הסיירים נאסר להשיב אש.
כל ערב היו מתכנסים הלוחמים, מחלקים את האזור כמו פרוסות לחם, פרוסה אחר פרוסה, ברוחב של ק"מ, ומחליטים לבקר כל אובייקט שמופיע במפה ולראות אם הוא קיים ולהפך - כל מה שיש בשטח ושאינו במפה, להעלות על המפה ולתארו.
בלילות היו אנשי היחידה מציבים מארבים על גבול הרצועה. לילה אחד נשלחה חוליה לבדוק גשר ליד תחנת הרכבת בדיר אל בלח. הלוחמים יצאו מקיבוץ כיסופים, חצו את הגבול, הלכו דרך מקשות האבטיחים, בדקו את הגשר,
אף שמשמר מצרי שמר עליו וחזרו בשלום.
כשנפרצה הדרך במעלה עקרבים אבטחו לוחמי היחידה את המהנדסים בקטע הדרך שבין ירוחם לאילת.
המארב בע'רנדל

מסתננים שחדרו לשטח ישראל מירדן רצחו חמישה שומרים במחנה החוצבים בתמנע. נודע שהמסתננים חדרו למחנה מהערבה, מאזור ע'רנדל, במרחק 30 ק"מ מצפון מזרח לקיבוץ יטבתה. בע'רנדל עמדה תחנת משטרה ירדנית וסביבה חנו שבטי בדווים. לוחמי יחידה 30, שחנו בבאר אורה, נשלחו לאזור זה כדי לחפש מסתננים ולפגוע בהם. כמו כן, הוטל על אנשי החוליות לבדוק את הקשר בין תחנת המשטרה הירדנית ובין הבדווים. נשלחו שתי חוליות משני עברי הואדי המוביל למשטרה. הלוחמים צעדו יחפים בחולות כדי לא להשאיר את עקבות נעלי הקרפ ובשטחים המסולעים הלכו בנעליים. עם שחר התמקמו על שתי גבעות מול המשטרה. המרחק בין גבעה לגבעה היה כשני ק"מ.
בשלב מסוים התגלו הלוחמים. חוליה אחת הצליחה לברוח אל הגבול. אנשי החוליה האחרת, אברהם ולדק וראובן אלבוים נתגלו וחיילי המשמר הלאומי הירדני תקפו אותם. שעות אחדות לחמו השניים עד שאזלה תחמושתם והם נהרגו בקרב. על פי סברה שלא הוכחה הודיע אזרח שעבד במטבח בבאר אורה על הסיור לערבים שטמנו מלכודת לסיירים. ימים אחדים אחרי הקרב החזירו הירדנים לצה"ל את גופותיהם של הלוחמים ליד עקבה.
לוחמי היחידה תכננו פעולת תגמול נגד שבט בדווי שאנשיו הרגו כנראה את הלוחמים. הם הגיעו לגבול מצוידים בבקבוקי מולוטוב מאולתרים, אך שם השיגה אותם ההוראה לחזור. גם פעולת תגמול נגד עקבה בוטלה ברגע האחרון.
המסע לפטרה

ב-1952 יצאו לפטרה מפקד היחידה חיים דים וסגנו אהרון קמארה. כך מתאר זאת קמארה בספרו של אורי מילשטיין "ההיסטוריה של הצנחנים": אינני יודע מה בדיוק הייתה מטרת המשימה" אמר קמארה. "יום אחד פקד עלי חיים לקחת מימיה ונשק אישי ולהצטרף אליו לסיור. יצאנו בלילה וחזרנו בלילה שאחריו. הוא אפילו לא אמר לי לאן הולכים. הייתי סייר טוב ולכן כנראה הטיל עלי את המשימה. אני סבור שתכננו איזו פעולת גמול באזור". גם הסיור השני של קמארה נסתיים בהצלחה. רוב הסיירים האחרים שניסו להגיע לסלע האדום נהרגו. "צעדנו בזהירות, כגששים לא כחיילים," סיפר קמרה. ידענו שכל רועה ערבי בשטח הוא אויב צופה של הירדנים, ושאם אחד מהם רואה אותנו גמרנו עם החיים". זהו היה המסע הראשון של ישראלים לפטרה.
פירוק היחידה

בסוף 1952, ותיקי היחידה השתחררו מהצבא ופיקוד הדרום לא שלח לוחמים חדשים כך שלמעשה שנה לאחר הקמתה פסקה יחידה 30 להתקיים. רבים מלוחמיה סיימו אחר כך קורס קצינים ופיקדו על יחידות קרביות.
צה"ל לא ידע אז כיצד להשתמש ביחידות מיוחדות. היחידה הייתה מאומנת היטב אך לא קיבלה מספיק תמיכה וגיבוי מהפיקוד העליון. עם זאת, היה זה ניסיון ראשון וחשוב להקים יחידת עלית וביחידה 101 שקמה אחריה, כבר השכילו להפיק לקחים.
לקריאה נוספת

אורי מילשטיין, ההיסטוריה של הצנחנים, ממלחמת העצמאות עד מלחמת לבנון, כרך א', עמ' 194–203.
המסע לפטרה - ישראל היום
יחסי אוקראינה–טורקיה

| יחסי אוקראינה–טורקיה |
| --- | --- |
אוקראינה: טורקיה


אוקראינה: טורקיה
שטח (בקילומטר רבוע)
603,550: 783,562
אוכלוסייה
38,139,491: 87,527,097
תמ"ג (במיליוני דולרים)
178,757: 1,108,022
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,687: 12,659
משטר
רפובליקה: דמוקרטיה פרלמנטרית

נשיא אוקראינה פטרו פורושנקו נפגש עם נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן באיסטנבול, 3 בנובמבר 2018
יחסי אוקראינה–טורקיה הם יחסי החוץ בין טורקיה לאוקראינה.
סקירה כללית

לטורקיה ואוקראינה יש כרונולוגיה ארוכה של קשר היסטורי, גאוגרפי ותרבותי. היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות הוקמו בתחילת שנות ה-90 כאשר טורקיה הפכה לאחת המדינות הראשונות בעולם שהודיעה רשמית על הכרה באוקראינה הריבונית. טורקיה חברה מלאה בנאט"ו ואוקראינה מועמדת לחברות בארגון. בנוסף, שתי המדינות חברות BLACKSEAFOR ו-BSEC.
בסוף ינואר 2010 הסכימו נשיא אוקראינה ויקטור ינוקוביץ' וראש ממשלת טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן להקים אזור סחר חופשי בין המדינות במהלך שנת 2011. אבל שיחות סחר חופשי דו צדדי בוטלו בשנת 2013.
לאחר סוף 2015, טורקיה ואוקראינה חוו יחסים קרובים יותר כתוצאה מהמתיחות הגוברת של שתי המדינות עם רוסיה. ב-20 באוגוסט 2016 נשיא טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, אמר לנשיא אוקראינה פטרו פורושנקו כי טורקיה לא תכיר בסיפוח הרוסי לשנת 2014 של קרים; קוראים לזה "הכיבוש של קרים". ב-9 בינואר 2017 שר החוץ של טורקיה, מבולט צ'אבושולו, הצהיר כי "אנו תומכים בשלמות הטריטוריאלית של אוקראינה וגאורגיה. איננו מכירים בסיפוח אדמות אוקראינה.
ב-24 בפברואר 2022, לאחר שהחלה הפלישה הרוסית לאוקראינה, הביע ארדואן את תמיכתו באוקראינה. עם זאת, ב-25 בפברואר טורקיה נמנעה מהצבעה על השעייתה של רוסיה ממועצת אירופה בטענה שהיא קוראת לדיאלוג פתוח בין הצדדים בכל נסיבות.
ב-28 בפברואר, הנשיא ארדואן אישר בפומבי שהמיצרים הימיים הטורקיים ייסגרו כדי למנוע הסלמה של המלחמה, תוך שהוא גם התחייב לשמור על היחסים עם אוקראינה ורוסיה כאחד.  טורקיה פעלה לפי אמנת מונטרה אשר קובעת את המדיניות ביחס למיצרים.
טורקיה אירחה שיחות בין רוסיה ואוקראינה שנועדו לסיים את הפלישה.
נציגיות דיפלומטיות

טורקיה מחזיקה באוקראינה שגרירות בקייב ו-2 קונסוליות בחרקוב ואודסה.
אוקראינה מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה ו-3 קונסוליות בבורסה, צ'נקלה ואיסטנבול.
יואנס סקיליצס

| --- | --- |

 לידה:  1040? 
 פטירה:  1101 (בגיל 61 בערך) 
 מדינה:  האימפריה הביזנטית 
 שפות היצירה:  יוונית ביזנטית 
 
יואנס (יוחנן) סקיליצס (ביוונית: Ἰωάννης Σκυλίτζης; שנות ה-40 המוקדמות של המאה ה-11 – לאחר 1101) היה היסטוריון ביזנטי של סוף המאה ה-11.
חייו

מעט מאוד ידוע על חייו. הכותרת של חיבורו מציינת אותו כ"קורופלאטס" (אנ') ("אשר על הארמון") וכ"דרונגאריוס של המשמר" (אנ') (תפקיד צבאי ביזנטי בכיר) לשעבר, לפיו הוא בדרך כלל מזוהה עם אדם בשם יואנס תראקסיוס.
חיבורו העיקרי הוא "קיצור היסטוריות" (Σύνοψις Ἱστοριῶν), המכסה את שלטון קיסרי האימפריה הביזנטית ממותו של ניקפורוס הראשון בשנת 811 ועד להדחת מיכאל השישי בשנת 1057; הוא ממשיך את הכרוניקה של תאופאנס המודה ("כרונוגרפיה"). יש המשך לחיבור זה, המכונה "המשך סקיליצס" ומכסה את השנים 1057 עד 1079; כמה היסטוריונים משערים שגם הוא נכתב על ידי סקיליצס.
כתב היד "סקיליצס מדריד"

כתב היד המפורסם ביותר של התקציר הופק בסיציליה במאה ה-12 ומכונה "סקיליצס מדריד" (אנ'), וכיום הוא נמצא בספרייה הלאומית של ספרד במדריד. כתב היד כולל 574 מיניאטורות (ציורים זעירים), בעוד שכמאה מהן אבדו, והוא הכרוניקה הביזנטית המוארת היחידה ששרדה ביוונית, ומהווה מקור ראשוני יקר ערך ביותר להצגתה החזותית של ביזנטיון באותה תקופה.
יואנס זונאראס

| --- | --- |

 לידה:  לקראת סוף המאה ה-11 האימפריה הביזנטית 
 פטירה:  אמצע המאה ה-12
 מדינה:  האימפריה הביזנטית 
 השקפה דתית:  נצרות אורתודוקסית 
 
יואנס זונאראס (ביוונית:  Ιωάννης Ζωναράς, בלטינית: Ioannes Zonaras) היה היסטוריון ומחבר קנונים ביזנטי, שחי משלהי המאה ה-11 עד אמצע המאה ה-12.
זונאראס שירת כמפקד המשמר והמזכיר האישי של הקיסר אלכסיוס הראשון קומננוס, ועם מותו פרש למנזר באי של אַיִיָה גְלִיקֶרִיָה (אנ') (Αγία Γλυκερία, כיום Incirli Adasi), שם בילה את שארית ימיו בכתיבת ספרים.
חיבורו החשוב ביותר, "תמצית ההיסטוריה" (Επιτομή Ιστορίων) בשמונה-עשר ספרים, מקיף את קורות העתים מבריאת העולם עד מות הקיסר אלכסיוס (1118). החלק העוסק בהיסטוריה הקדומה מבוסס במידה רבה על יוסף בן מתתיהו; לכתיבת ההיסטוריה של רומא עד שנת 146 (ספרים 7–9) הסתמך בעיקר על דיו קאסיוס, שעשרים הספרים הראשונים של חיבורו אינם ידועים ממקום אחר. ניקטאס אקומינאטוס המשיך את חיבורו ההיסטורי של זונאראס מן המקום בו נפסק.
חיבורים תאולוגיים שונים יוחסו לזונאראס – פירושים על האיגרות הקנוניות של אבות הכנסייה ועל הפואמות של גרגוריוס מנזיאנזוס; חיי הקדושים; ומסה על הקנונים האפוסטוליים (אנ') – ואין כל סיבה להטיל ספק כי אומנם הוא שכתבם. ברם, הלקסיקון שהגיע לידינו ונושא את שמו נכתב קרוב לוודאי על ידי אדם בשם אנטוניוס מונאכוס (Antonius Monachus).
לקריאה נוספת

הערך John Zonaras, באנציקלופדיה הקתולית, מהדורת 1913 (באנגלית)
Fergus Millar, A Study of Cassius Dio, Oxford: Clarendon, 1964, Appendix I: Xiphilinus' and Zonaras' Epitomes of Dio Book 54, pp. 195-203
הערות שוליים

↑  ישראל שצמן, תולדות הרפובליקה הרומית, נספחים: סופרים עתיקים, עמ' 598.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007342705805171  PLWABN: 9810598449905606  BIBSYS: 90545662  BNC: 000249732  BNE: XX1490067  BnF: cb132072067 (data)  CANTIC: a11606514  GND: 118773151  ICCU: SBLV285211  ISNI: 0000 0004 5612 4491  LCCN: n86017321  NKC: mzk2009510045  NLA: 35857924  NLG: 53554  NSK: 000134740  NTA: 071954589  RERO: 02-A000182533  SELIBR: 268933  SNAC: w6v14gr3  SUDOC: 035501170  Trove: 1118774  VcBA: 495/1774  VIAF: 18151776766218010762   WorldCat (עם VIAF): 18151776766218010762
יחסי דנמרק–רומניה

| יחסי רומניה–דנמרק |
| --- | --- |
רומניה: דנמרק


רומניה: דנמרק
שטח (בקילומטר רבוע)
238,391: 43,094
אוכלוסייה
18,988,203: 5,983,727
תמ"ג (במיליוני דולרים)
351,003: 404,199
תמ"ג לנפש (בדולרים)
18,485: 67,550
משטר
רפובליקה: מונרכיה חוקתית

שגרירות רומניה בקופנהגן
בין ממלכת דנמרק לבין רומניה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ואף שיתוף פעולה בנושאים שונים. כמו כן השתיים חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
היסטוריה

ב-31 במאי 1879 להופיע הקונסול הדני בווינה בפני קרול הראשון, מלך רומניה, על מנת להביע את הכרת דנמרק בעצמאות רומניה. ב-24 בדצמבר 1892 הוקמה הקונסוליה הכללית הראשונה של רומניה בקופנהגן, ובשנת 1914 נפתחה קונסוליית כבוד של דנמרק בבוקרשט. ב-1 במאי 1917 הוקמה צירות רומניה בקופנהגן ברובע כריסטיאניה, ובשנת 1924 הוקמה צירות דנמרק בבוקרשט.
בשנת 1940 הושעו היחסים בין שתי המדינות, בעקבות מלחמת העולם השנייה וכיבוש דנמרק ידי גרמניה הנאצית, אולם היחסים שוקמו בשנת 1946 לאחר המלחמה.
ב-24 בנובמבר 1964 שודרגו הנציגויות בשתי המדינות, מרמת צירות לרמת שגרירות. בשנת 1967 נחתם הסכם לשיתוף פעולה כלכלי, תעשייתי וטכני בין שתי המדינות, ובשנת 1980 ובשנת 1994 חתמו שתי המדינות על הסכם השקעות דניות ברומניה.
לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי ברומניה, דנמרק הפכה שותפה קרובה של רומניה, ותמכה בתהליכי הרפורמה ברומניה ובכניסתה לארגונים אירופיים. הצטרפותה של רומניה לנאט"ו ולאיחוד האירופי הגבירה את היחסים בין שתי המדינות, ונכון לעכשיו דנמרק ורומניה שותפות במלחמה בטרור, הלחימה בעיראק ובאפגניסטן, הדרישה לרפורמה באו"ם, ושיתוף פעולה בנושאי ביטחון ואנרגיה.
שיתוף פעולה

בשנת 2003 הסכימו דנמרק ורומניה לשתף פעולה בפרויקט האקלים - הפרויקט הדני הראשון במזרח אירופה. הפרויקט מסייע לרומניה בהחלפת מוצרי פסולת עץ עבור טכנולוגיה חדשה, על מנת לספק חימום לאזורים העניים של רומניה.
יחסים כלכליים

בשנת 2008 הסתכם הייצוא הדני לרומניה ב-1.644 מיליארד כתר דני, ואילו היצוא הרומני לדנמרק הסתכם ב-475 מיליון כתר דני.
יחסים דיפלומטיים

רומניה מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן, ו-3 קונסוליות באורהוס, הרנינג וסונדרבורג, מאידך, דנמרק מחזיקה ברומניה רק שגרירות בבוקרשט
.
ביקורים רשמיים

במאי 2000 ביקרה מרגרט השנייה, מלכת דנמרק עם בעלה הנריק, נסיך דנמרק ברומניה, ובמהלך הביקור הם ביקרו בבית היתומים ספנטה מקרינה, אשר מנוהל על ידי DanChurchAid. בספטמבר 2003 ראש ממשלת דנמרק אנדרס פוג ראסמוסן ביקר ברומניה, ובמהלך ביקורו נפגש עם ראש ממשלת רומניה אדריאן נסטאסה. נשיא רומניה יון איליאסקו ביקר בדנמרק בשנת 2004, ובשנת 2006 ביקר שוב אנדרס פוג ראסמוסן ברומניה, כדי לשאת נאום בכנס השנתי של שגרירי רומניה.
יחסי בהוטן–תאילנד

| יחסי בהוטן–תאילנד |
| --- | --- |
בהוטן: תאילנד


בהוטן: תאילנד
שטח (בקילומטר רבוע)
38,394: 513,120
אוכלוסייה
792,821: 71,655,872
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,898: 514,945
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,656: 7,186

יחסי בהוטן–תאילנד הם היחסים הדו-צדדיים שבין ממלכת בהוטן לבין ממלכת תאילנד. נכון לשנת 2020, לבהוטן שגרירות בבנגקוק, ואילו תאילנד מיוצגת במדינה על ידי השגרירות שלה בדאקה, בנגלדש.
היסטוריה

שתי המדינות כוננו את היחסים הדיפלומטיים ביניהן ב-1989. הן לבהוטן והן לתאילנד הממוקמות בדרום-מזרח אסיה מספר מאפיינים משותפים, ובהם מערכת שלטונית דומה בעלת אופי מונרכיסטי. כמו כן, התרבויות בשתי המדינות שאבו השראה מהבודהיזם, הדת המרכזית בשתיהן.
תרבות

בשנים האחרונות ניכרת עלייה בתנועת התיירים בין שתי המדינות.
בתחום החינוך, מספר אוניברסיטאות תאילנדיות קולטות מדי שנה סטודנטים מבהוטן, להם מוצעות בחלק מהאוניברסיטאות מלגות.
תרבות > פארק הידידות

בשנת 2006 חנך מלך בהוטן ג'יגמה קיזר נאמגייל ואנגצ'וק תערוכה בצפון תאילנד לציון 60 שנות שלטונו של ראמה התשיעי; ממשלת בהוטן השקיעה בתערוכה 10 מיליון באט.
ב-10 בנובמבר 2009 פתחה שגרירות תאילנד האמונה על היחסים עם בהוטן את "פארק הידידות בהוטן–תאילנד" בעיר טהימפהו, בירת בהוטן. הפארק נחנך לרגל 20 שנה לכינון היחסים בין המדינות ולרגל יום השנה להכתרת מלך בהוטן. עוד צוין במעמד הפתיחה גם יום הולדתו ה-54 של ג'יגמה סינגייה ואנגצ'וק, מלך בהוטן הקודם ויום הולדתו ה-82 של ראמה התשיעי, מלך תאילנד.
יואניס קסולידס

קסולידיס בפגישה עם שר החוץ האמריקאי ג'ון קרי בוושינגטון, 2013
יואניס קסולידיס (ביוונית: Ιωάννης Κασουλίδης; נולד ב-10 באוגוסט 1948) הוא פוליטיקאי קפריסאי, חבר במפלגת הימין-מרכז האספה הדמוקרטית. קסולידיס כיהן כהונה ראשונה כשר החוץ של קפריסין מ-1997 עד 2003, כהונה שנייה כשר החוץ מ-2013 עד 2018 ומכהן בכהונה שלישית מ-2022.
ביוגרפיה

קסולידס נולד בניקוסיה שבקפריסין. הוא למד רפואה באוניברסיטת ליון בצרפת שם היה יושב ראש ארגון הסטודנטים הקפריסאים בצרפת. מ-1975 עד 1981 היה רופא ומרצה בבית חולים בלונדון. מ-1981 עד 1993 עסק כרופא בעיר הולדתו, ניקוסיה.
יואניס קסולידס שימש בתפקידים שונים במפלגת האספה הדמוקרטית, וכן כיהן כיו"ר ארגון הנוער של המפלגה. ב-1991, הוא נבחר כחבר בבית הנבחרים של קפריסין, ובמרץ 1993 הוא מונה על ידי הנשיא דאז גלפקוס קלירידיס כדובר הממשלה, תפקיד בו החזיק עד לחודש אפריל 1997 כאשר נתמנה לשר החוץ, כאשר במהלכו הוביל מאמץ לצירוף קפריסין ופיקח על תהליך האינטגרציה שלה באיחוד האירופי. הוא נשאר שר חוץ עד לסיום כהונתו של ממשל קלרידיס ב-2003. בהיותו שר החוץ. ב-2013 התמנה שנית כשר החוץ לאחר כהונתה של אראטו קזאקו-מרקוליס.
במרץ 2018 התפטר מתפקידו והחל לכהן כראש המועצה האסטרטגית של פרויקט מגשר אירו-אסיה.
לאחר התפטרות שר החוץ ניקוס כריסטודולידיס בינואר 2022, קסולידס מונה לקדנציה שלישית.
הערות שוליים

↑  "President appoints Kasoulides as new Foreign Minister". In-Cyprus. 2022-01-10. נבדק ב-2022-02-24.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 121972860  ISNI: 0000 0000 1265 6403  LCCN: no2015098942  NTA: 185539513  SUDOC: 22477669X  VIAF: 67336795   WorldCat (עם VIAF): 67336795
יחסי פורטוגל–צרפת

| יחסי פורטוגל–צרפת |
| --- | --- |
פורטוגל: צרפת


פורטוגל: צרפת
שטח (בקילומטר רבוע)
92,090: 643,801
אוכלוסייה
10,421,898: 66,574,294
תמ"ג (במיליוני דולרים)
287,080: 3,030,904
תמ"ג לנפש (בדולרים)
27,546: 45,527
משטר
רפובליקה: רפובליקה נשיאותית למחצה

יחסי פורטוגל–צרפת הם יחסי החוץ בין פורטוגל לצרפת. שתי המדינות חברות מלאות במועצת אירופה, האיחוד האירופי, נאט"ו והארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה.
היסטוריה

היחסים בין שתי המדינות החלו כאשר אפונסו אנריקס מבית בורגונדי הצרפתי, הוכתר בשנת 1139 למלך פורטוגל הראשון. במהלך השנים לחמו שתי הממלכות אחת בשנייה במלחמת הירושה הספרדית, מלחמת שבע השנים ובמלחמת חצי האי, שבה נכבשה ממלכת פורטוגל על ידי כוחותיו של נפוליאון, מה שגרם למשפחת המלוכה הפורטוגזית לברוח לברזיל. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחמה פורטוגל לצד מדינות ההסכמה, וחלק מכוחותיה לחמו לצד הצרפתים. בשנת 1986 הצטרפה פורטוגל לקהילה הכלכלית האירופית, אשר הפכה מאוחר יותר לאיחוד האירופי, וב-1 בדצמבר 2009 נחתמה בה אמנת ליסבון, שבה שונתה חוקת האיחוד האירופי.
יחסים דיפלומטיים

צרפת מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון, ו-6 קונסוליות בקוימברה, פארו, פונשל, הורטה, ליריה, פונטה דלגדה ופורטו. מאידך, פורטוגל מחזיקה צרפת שגרירות בפריז, ו-13 קונסוליות באז'אקסיו, בורדו, קלרמון-פראן, דקס, ליון, מרסיי, מונפלייה, ניס, אורליאן, פו, סטרסבור, טולוז וטור.
יחסי פורטוגל–פקיסטן

| יחסי פורטוגל–פקיסטן |
| --- | --- |
פורטוגל: פקיסטן


פורטוגל: פקיסטן
שטח (בקילומטר רבוע)
92,090: 796,095
אוכלוסייה
10,421,898: 252,259,078
תמ"ג (במיליוני דולרים)
287,080: 338,368
תמ"ג לנפש (בדולרים)
27,546: 1,341
משטר
רפובליקה: רפובליקה אסלאמית פדרלית ודמוקרטיה פרלמנטרית

יחסי פורטוגל–פקיסטן הם היחסים הדיפלומטיים שבין פורטוגל לבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן.
סקירה כללית

ב-14 בנובמבר 1949 הוקמה נציגות דיפלומטית פורטוגזית בקראצ'י, וב-12 באוגוסט 1954 פתחה פקיסטן צירות בליסבון. ב-16 ביוני 1958 נחתם הסכם מסחרי בין פורטוגל לפקיסטן. ב-25 בספטמבר 1958 שודרגה הנציגות הדיפלומטית של פורטוגל בקראצ'י לשגרירות. ב-17 באפריל 1995, פורטוגל ופקיסטן התקשרו בהסכם לקידום והגנה הדדית של השקעות, וב-23 ביוני 2000 נחתמה בין פורטוגל לפקיסטן אמנה למניעת מיסוי כפול ומניעת העלמות מס מבחינת מיסי הכנסה והפרוטוקול המתאים.
בשנת 2018 נערכו כמה סבבי שיחות בין משלחות דיפלומטיות משתי המדינות, ובהם דנו המשלחות בכל קשת היחסים הדו-צדדיים, לרבות בתחומי הפוליטיקה, הכלכלה, האנרגיה, החקלאות, התרבות, החינוך, שיתוף הפעולה הקונסולרי, חילופי פרלמנטרים ואנשי קשר בין המדינות. נחקרו אפשרויות כדי לשפר את שיתופי הפעולה גם בתחומי הסחר וההשקעות. דעות הוחלפו גם בסוגיות אזוריות וגלובליות בעלות אינטרס הדדי, כולל שלום וביטחון. שני הצדדים הביעו שביעות רצון מהשיתוף הפעולה המתמשך באו"ם ובפורומים רב-צדדיים אחרים והסכימו להמשיך ולתמוך זה בזה.
נציגויות דיפלומטיות

פורטוגל מחזיקה בפקיסטן שגרירות באסלאמאבאד ו-2 קונסוליות בקראצ'י ובלאהור.
פקיסטן מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון וקונסוליה כללית בפורטו.
יליזבטה יאנקובסקאיה

| --- | --- |

 לידה:  1 במאי 1995 (בת 29) מוסקבה, רוסיה 
 סוגה מועדפת:  דרמה 
 מדינה:  רוסיה 
 תקופת הפעילות:  2018 – אין ערך 
 פרופיל ב-IMDb
 
יליזבטה יאנקובסקאיה (ברוסית: Елизаве́та Янковская; נולדה ב-1 במאי 1995,[דרושה הבהרה] במוסקבה, רוסיה) היא שחקנית תיאטרון וקולנוע רוסייה. בתו של הבמאי פיליפ יאנקובסקי.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם בשפת המקור | דמות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018 | סיפורה של משימה | История одного назначения | טטיאנה בראס |  |
| 2019 | ריו | Рио | פולינה | סרט קצר |
משפחתה

אביה הוא השחקן והבמאי פיליפ יאנקובסקי והיא אחותו הצעירה של איוואן יאנקובסקי. סבם היה השחקן אולג יאנקובסקי ודודה הוא רוסטיסלב יאנקובסקי.
יחסי אוקראינה–טאיוואן

| יחסי אוקראינה–טאיוואן |
| --- | --- |
אוקראינה: טאיוואן


אוקראינה: טאיוואן
שטח (בקילומטר רבוע)
603,550: 35,980
אוכלוסייה
38,139,491: 23,188,420
תמ"ג (במיליוני דולרים)
178,757: 
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,687: 
משטר
רפובליקה: דמוקרטיה נשיאותית

יחסי אוקראינה–טאיוואן הם היחסים הבין־לאומיים בין טאיוואן, הידועה רשמית כרפובליקה של סין, לבין אוקראינה. אין יחסים דיפלומטיים רשמיים בין שתי המדינות הללו, שכן אוקראינה תומכת במדיניות סין האחת ובמקום זאת מקיימת יחסים דיפלומטיים רשמיים עם הרפובליקה העממית של סין מאז 1992. גם הרפובליקה הסינית, שהייתה אז בסין היבשתית, וגם אוקראינה, אז הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, היו חברות מייסדות באו"ם בשנת 1945.
לטאיוואן אין נציגות באוקראינה, ונושאי הקונסוליה מטופלים באמצעות הנציגות הממוקמת במוסקבה.
היסטוריה > המלחמה הקרה

ממשלת הרפובליקה הסינית נסוגה לטאיוואן לאחר תבוסתם במלחמת האזרחים הסינית בפני המפלגה הקומוניסטית בסין בשנת 1949. עם פרוץ המלחמה הקרה, הנציג הלגיטימי של סין באו"ם הפך לאחת מנקודות המחלוקת בין המדינות החברות.
ב-29 בנובמבר 1966 התכנסה האספה הכללית של האו"ם בכנס ה-21 לדון בייצוג סין. הנציג האוקראיני הסובייטי נשא דברים בתחילה וטען כי יש לפנות את מקום מושבה של הרפובליקה הסינית באופן מיידי ולשנות את זכות הנציגות לרפובליקה העממית של סין בטענה כי המקרה אינו נמצא במסגרת הסוגיה החשובה המכוסה בסעיף 18 לאמנת האומות המאוחדות.
לאחר המושב, קיבלה האספה הכללית את החלטה 1668, והצהירה כי כל הצעה לשנות את ייצוג סין באו"ם תדרוש הצבעה של רוב של שני שלישים:
בסוף שנות השישים ובתחילת שנות השבעים התרחשה ההידרדרות המהירה ביחסים הדיפלומטיים של טאיוואן. ב-26 באוגוסט 1971, כאשר טאיוואן הייתה בקצה תהליך הגירוש מהאו"ם, ביקש שגריר טייוואן להונדורס באמצעות שר החוץ של הונדורס להציע ייצוג כפול כחלופה לייצוג סין באו"ם, תוך ציון ברית המועצות, בלארוס הסובייטית ואוקראינה הסובייטית כדוגמאות. בהחלטת האספה הכללית של האו"ם 2758, נציגי אוקראינה הסובייטית יחד עם רוב חברי האו"ם הצביעו על תמיכה בגירוש נציגי טאיוואן.