stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית קברות שייח' מוראד
היסטוריה

בית הקברות התפתח סביב מבנה קבר מהתקופה הממלוכית בשם זה, אך זהותו של אותו שייח' איננה ידועה. הוא שוכן על גבעת כורכר חשוף וניצבים בו מספר עצים עתיקים כגון שיזף מצוי. במקום נמצאה כתובת ערבית מהמאה ה-14, המעידה כי כבר אז שימש כאתר קבורה. מבנה הקבר בנוי משני חדרים מחוברים שמעליהם קבועות כיפות. עוד נמצא במקום מבנה קבר רבוע ומקורה, הניצב על ארבעה עמודים, שבכיפתו נפער חור. המקום הופיע במפה בריטית משנת 1878, אך הפך לאתר קבורה פעיל רק בתחילת המאה ה-20, כאשר בתי קברות המוסלמים מצפון ליפו חוסלו (בית הקברות עבד א־נבי, למשל).
בפרעות תרפ"א נתלתה גופתו של יוסף חיים ברנר על חומת בית הקברות, יחד עם עוד שבעה איש שנרצחו.
ליד בית הקברות שכנו בתים של ערבים עניים, וכ-350 מהם נהרסו על ידי הצבא הבריטי במאורעות.
עד לסיפוח הכפר אבו כביר ליפו ב-1934, היה בית הקברות בתחומיו של הכפר, וב-1948 היה לחלק מתל אביב. לאחר שתושבי הסביבה גורשו ברובם במהלך מלחמת העצמאות, חדל בית הקברות לפעול. עם זאת, בסוף המאה ה-20 החל שוב לשמש כמקום לקבורת משתפי פעולה, שהקהילה המוסלמית ביפו מסרבת לאפשר את קבורתם בבית קברות טאסו. המקום סובל מהזנחה.
בשנת 2013 יצר הקולנוען רואי מעוז את הסרט התיעודי "שייח מוראד" המספר את סיפורו של בית הקברות, ועליו זכה מעוז בפרס מקרן פרלוב.
גלריה

מראה בבית הקברות
בקע בכיפת הקבר
מצבה שבורה בבית הקברות ברקע, קברו של השייח' מוראד
מצבה עם כיתוב בערבית ומאחוריה בית מגורים
פינתו הדרומית-מערבית של קבר שייח' מוראד
פינתו הצפונית-מזרחית של קבר שייח' מוראד
צדו הצפוני של קבר שייח' מוראד
מבט אל תוך המבנה של קבר שייח' מוראד
ראו גם

רצח יוסף חיים ברנר וחבריו
הערות שוליים

↑  מפת האזור מאת תאודור זנדל, 1880, (באנגלית) עם ציון השם 'שיח' מוראד', באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
באסטר קיטון

| --- | --- |

 לידה:  4 באוקטובר 1895 פיקה, ארצות הברית 
 פטירה:  1 בפברואר 1966 (בגיל 70) וודלנד הילס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  פארק הזכרון פורסט לוון 
 שם במה:  Frigo 
 שם לידה:  Joseph Frank Keaton 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1917–1966 (כ־49 שנים) 
 בן או בת זוג:  נטלי תלמדג' (31 במאי 1921–25 ביולי 1932)  אלינור קיטון (1940–1966) 
 צאצאים:  ג'וזף טלמדג' קיטון, רוברט טלמדג' קיטון 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשם כבוד (1959)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 http://www.busterkeaton.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'וזף פרנסיס "באסטר" קיטון (באנגלית: Joseph Francis "Buster" Keaton;‏ 4 באוקטובר 1895 – 1 בפברואר 1966) היה שחקן ובמאי ראינוע קומי אמריקאי פופולרי ומשפיע. קיטון יצר קומדיה פיזית, אך שמר על פרצוף חסר הבעה, שהביא לו את הכינוי "פני אבן". עבודתו החדשנית כבמאי תרמה תרומה חשובה להתפתחות אומנות הקולנוע. על אף שנעשו בטרם הומצא הפסקול ממשיכים סרטיו להיות נצפים ומוערכים על ידי חובבי הקולנוע, וסרטים כמו "הגנרל" (1927), או "הנווט" (1924) נחשבים לנכסי צאן ברזל של הקומדיה הקולנועית לדורותיה.
ביוגרפיה > ילדות וקריירה מוקדמת

קיטון נולד בשם ג'וזף פרנק קיטון, לג'וזף האלי קיטון ומיירה אדית' קאטלר. אביו היה אמן וודביל נודד, שותף ללהקה נודדת שנקראה "להקת הרפואה של שבט המוהוק", שהופיעה על הבמה, ובמהלך ההופעה קידמה מכירת תרופות פטנט. קיטון נולד בעיירה פיקווי שבקנזס, שם הופיעה הלהקה. כיום משמשת העיירה כמוזיאון למורשתו של קיטון, על אף שבית ההארחה בו נולד קיטון נהרס בסופת טורנדו. העיירה היא כה זעירה עד שפסטיבל קיטון השנתי נערך בעיירה השכנה איולה.
קיטון טען שהארי הודיני היה שותף בלהקה של אביו ושימש כסנדקו של הבן. לגרסתו, את הכינוי "באסטר" קיבל קיטון מהודיני כאשר היה בן שישה חודשים, והתגלגל במורד גרם מדרגות מבלי להיפגע. באותה העת היה פירוש המילה "נפילה". הביוגרפית של קיטון, מאריון מיד, מצאה כי הודיני לא היה כלל באותה העת במסע הופעות הוודביל של להקת רופאי המוהוק, וכי מדובר במיתוס שיצר קיטון.
בגיל שלוש החל קיטון להופיע עם הוריו במופע וודביל שנקרא "שלושת הקיטונים". מיירה ניגנה בסקסופון בעוד שג'ו ובאסטר הופיעו על הבמה. במהלך ההופעה היה באסטר מתגרה בג'ו ולא מציית לפקודותיו, וג'ו היה משליך אותו על התפאורה, אל בור התזמורת או אף אל הקהל. עוד מגיל צעיר למד קיטון את סודות הנפילה הבטוחה, ומעולם לא נפגע על הבמה. בשנים מאוחרות יעלו האשמות כנגד ג'ו על התעללות בבאסטר במהלך המופע. קיטון עצמו טען כי לא היה מדובר בהתעללות, וכי נפילה בטוחה היא עניין של אימון ותזמון. למעשה, קיטון טען כי כל כך נהנה מהעניין, בתור פעוט, שהתחיל לצחוק בשעה שהושלך על הבמה, ושם לב כי כאשר לא צחק, הדבר גרר תגובה חיובית יותר מהקהל, וכך החל לאמץ לעצמו את הפרצוף חסר ההבעה שהיה לסמלו המסחרי.
המופע פעל בניגוד לחוקים האוסרים על שימוש בילדים במופעי וודביל. אך למרות זאת, ולמרות סיור הופעות כושל באנגליה היה קיטון הנער כוכב במה ידוע, עד כדי כך שכאשר ניסו מיירה וג'ו להחליפו באחיו, דרש הקהל את באסטר ולא איפשר זאת. כבר כשהיה בן שש שונה שמו של המופע ל"באסטר, ואיתו ג'ו ומיירה קיטון"
כאשר היה קיטון בן 21 הביא האלכוהוליזם של אביו לפירוק המשפחה. באסטר עזב לניו יורק והחל להופיע בראינוע.
ביוגרפיה > עידן הסרט האילם

בפברואר 1917 פגש באסטר בקומיקאי העולה רוסקו ארבוקל באולפני תלמדג' בניו יורק, בהם יצר ארבוקל סרטים. הוא נשכר ככוכב משנה, ואיש פעלולים. קיטון וארבוקל הפכו לידידי נפש, וקשר זה עמד במבחן קשה כאשר נשפט ארבוקל על הריגת צעירה, ועל אף שזוכה, איבד את מעמדו ככוכב ואת משפחתו.
אין לדעת בכמה סרטים היה קיטון מעורב באותה התקופה. חלק גדול מן הסרטים אבד (בין היתר בשל האיסור על הקרנה של סרטי ארבוקל לאחר השערורייה שנקשרה בשמו). אחד מן הסרטים, "הקצב הצעיר" (1917) הצליח מאוד. המדובר בכמות רבה של סרטים שנעשו בין 1917 ל-1919.
לאחר שהצליח מאוד בסרטיו עם ארבוקל, קיבל מן המפיק ג'וזף שנק, שהפיק את סרטי ארבוקל, אולפן משלו, שנקרא "אולפן קיטון". במסגרת זו צילם קיטון סדרה של קומדיות קצרות בנות כחצי שעה. לאחר הצלחת סדרה זו של קומדיות, שצולמו בין 1920 ל-1922, עבר קיטון ליצירת סרטים באורך מלא. סרטים אלו הפכו את קיטון לאחד הקומיקאים המפורסמים בעולם. באותה העת נחשב לאחד משלושת הקומיקאים הידועים, לאחר צ'ארלי צ'פלין והרולד לויד.
בין סרטיו הידועים נמצאים "הכנסת האורחים שלנו" (1923), הנווט (1924), שרלוק הצעיר (1924), הגנרל (1927), "איש המצלמה" (1928), וביל המלח (1928). "הגנרל" המתרחש במלחמת האזרחים האמריקנית נחשב ליצירת המופת של קיטון, והוא משלב קומדיה פיזית, עם אהבתו של קיטון לרכבות. עם כל זאת, כמה מהסרטים היו כישלונות קופתיים.
כאשר החל השימוש בפסקול, נראה היה כי דמותו הקולנועית של קיטון, שניחן בקול ערב, תסגל עצמה להמצאה החדשה, שלא כדמותו של "הנווד" הצ'פליני, שנראה היה כי לא תשרוד.
ביוגרפיה > עידן הקול והטלוויזיה

אולפני קיטון נרכשו על ידי חברת MGM בשנת 1928, והוא נאלץ לעבוד במסגרת שיטת "האולפנים הגדולים", באווירה שונה לחלוטין מן החופש האומנותי לו היה רגיל עד אז. הוא לא יכול היה לעמוד בכך, ופנה אל האלכוהול, דבר שהביא לאובדן כוחו היצירתי, ואף לאשפוז פסיכיאטרי בשנת 1937. בתוך מספר שנים אבדה תהילתו, והוא בילה את שנות השלושים באלמוניות יחסית, ככותב קטעי הומור עבור קומדיות שונות. קטעים שכתב קיטון מצויים בסרטי האחים מרקס "לילה באופרה" (1935), "האחים מרקס בקירקס" (1939) ו"האחים מרקס במערב הפרוע" (1940). הבדיחות שכתב, לעיתים מורכבות ולפעמים ארוכות מדי, לא לגמרי התאימו לסגנון ההומור של האחים מרקס, וגרמו לחיכוכים בין קיטון לאחים. כאשר גראוצ'ו אמר לקיטון שהבדיחות שלו לא מתאימות לאחים מרקס, קיטון ענה, "אני רק עושה מה שביקש ממני מר מאייר לעשות. אתם לא ממש זקוקים לעזרה". כמו כן כתב עבור הקומיקאי רד סקלטון. בשנת 1940 הופיע בסרט "הנבל עדיין רדף אחריה", לצד הקומיקאי ריצ'רד קרומוול. מעת לעת היה מופיע בסרטים קצרים שלא זכו להצלחה.
אחרי שנגמל מאלכוהול בעזרת אשתו השלישית, חזר למסך בהופעות אורח בסרטי קולנוע וטלוויזיה. בשנים 1950 ו-1951 הופיע בסדרות טלוויזיה "המופע של באסטר קיטון" ו"לחיות עם באסטר קיטון", אך למרות הצלחתן של הסדרות, קיטון ביטל אותן, כי לא יכול היה לייצר קומדיה ברמה גבוהה מדי שבוע.
בשנת 1952 שיחק לצד צ'ארלי צ'פלין בקומדיה בעלת המאפיינים הטראגיים אורות הבמה. בקומדיה זו שיחק לצד צ'פלין (בפעם היחידה בה נפגשו שני כוכבי הראינוע על הבמה), כחצי מזוג בדרנים נוגע ללב המתגברים על מכשולים על מנת לסייע לרקדנית צעירה (קלייר בלום). הסרט מציג את צ'פלין וקיטון כמי שזמנם חלף, ומסתיים במותו של צ'פלין על הבמה. הצלחת הסרט הביאה לתחיית הקריירה של קיטון. החל עניין בסרטיו הישנים, והוא שימש כדמות אורח נדרשת בקומדיות הוליוודיות. הוא מצא פרנסה טובה ביצירת תשדירי פרסומת לטלוויזיה, ובהופעות בפסטיבלי קולנוע, וברטרוספקטיבות לסרטיו. עוד בימי חייו הופיע הסרט "סיפורו של באסטר קיטון" (1957) בו גולמה דמותו על ידי הקומיקאי דונלד או'קונור. בשנת 1965 שיחק בסרט הקצר "The Railrodder" בו החיה את אומנות הסלפסטיק של הסרט האילם מימי הצלחתו. באסטר קיטון היה מעשן כבד ובשנת 1966 נפטר מממחלת סרטן ריאות, לא לפני שהספיק לפרסם ביוגרפיה בשם "עולם הסלפסטיק המופלא שלי".
מורשתו

קיטון, צ'פלין ולויד זכורים כחדשנים הגדולים בקומדיה של הראינוע. רבים סבורים כי מבין השלושה קיטון יצר את הקומדיות החדשניות יותר. הדואר של ארצות הברית כיבד את זכרו של קיטון בבול דואר הנושא את דיוקנו בשנת 1964 שעוצב על ידי הקריקטוריסט אל הירשפלד.
קומיקאים רבים הושפעו מקיטון, ובהם אלק גינס, פיטר סלרס, בלייק אדוארדס וג'קי צ'אן.
חיים אישיים

ב-1921 נישא קיטון לנטלי תלמדג' (אנ'), אחותה של כוכבת הראינוע נורמה תלמדג' (אנ') שהייתה נשואה למפיק ג'ו שנק, שהיה הבעלים של האולפן בו עבד קיטון. לאחר לידת בנם השני החלו הנישואים להתערער. בשנת 1932 התגרש הזוג, ונטלי נטלה לעצמה את כל ההון שרכש קיטון בשנות תהילתו. בית המשפט אסר על קיטון להתראות עם ילדיו.
בשנת 1933 נישא קיטון למיי סקריבן, ששימשה כאחות בעת שעבר משבר הקשור באלכוהוליזם. כאשר התגרשו בשנת 1936 נטלה סקריבן את שארית רכושו של קיטון.
בשנת 1940 נישא קיטון לאלינור נוריס, שהייתה צעירה ממנו ב-23 שנים. היא סייעה לו לשקם את חייו ואת הקריירה שלו, ונישואים אלו נמשכו עד מותו של קיטון. בשנים 1947–1954 הופיע הצמד כזוג בקרקס מדרנו בפריז.
לקריאה נוספת

באסטר קיטון, "מדוע אינני מחייך לעולם", בתוך: איתן גרין (עורך), במאים ואנשי קולנוע על הקולנוע. תל אביב: עם עובד, 1985. עמ' 142–151.
באסטר הגדול, סרטו של פיטר בוגדנוביץ', 2019
ביאלובז'גי

ביאלובז'גי (נקרא גם ביאלברזיג; בפולנית: Białobrzegi) היא עיר בפולין, כ-60 ק"מ מדרום לוורשה, על הגבול של האזור ההיסטורי פולין קטן.
היסטוריה

במאה ה-14 העניק קז'ימייז' השלישי, מלך פולין זכויות עיר לביאלובז'גי, שנקראה אז בז'גי (Brzegi). בשנת 1541 שב והעניק המלך זיגמונד הראשון ליישוב זכויות עיר. במאה ה-17 עברה הבעלות על העיר בין מספר משפחות אצולה פולניות. אוכלוסיית העיר עסקה בעיקר בחקלאות ובמסחר. ביאלובז'גי הייתה אחד המוקדים של "מרד ינואר" של 1863 לעצמאות פולין, מרד שדוכא על ידי האימפריה הרוסית.
בשנת 1910 חרבה העיר כמעט כליל בשרפה שפרצה בה. במלחמת העולם הראשונה נפגעה העיר קשה. שיקומה הסתייע בדרך ורשה-קרקוב, שנסללה דרכה.
קהילה יהודית

בעיר פעל האדמו"ר משושלת פשיסחה, רבי שרגא יאיר רבינוביץ'.
לפני מלחמת העולם השנייה חיו בביאלובז'גי כ-1,500 יהודים.
מספר ימים לאחר הפלישה הגרמנית לפולין כבש הוורמאכט את ביאלובז'גי. בתחילת 1941 הוקם בעיר גטו אליו הגיעו פליטים רבים מיישובים סמוכים לרבות וישמייז'יצה, ומספר יהודי העיר הוכפל. בקיץ 1942 נסגר הגטו ובאוקטובר 1942 גירשו אנשי אס-אס ומשתפי פעולה את היהודים לעיירה הסמוכה דוביאשין (Dobieszyn) ומשם למחנה ההשמדה טרבלינקה. כ-180 יהודים שנותרו בעיר גורשו למחנות עבודה, כנראה בהמשך אוקטובר 1942. 
בביאלובז'גי נותרו כ-180 יהודים והועסקו בהעברת רכוש היהודים למחסני הגרמנים. כעבור שלושה שבועות שולחו יהודים אלו למחנות עבודה, רובם לסקרז'יסקו-קמיינה.
ביאלובז'גי נכבשה על ידי הצבא האדום ב-16 בינואר 1945.
אנדרטה לזכר יהודי ביאלובז'גי שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון
בוב באס

| --- | --- |
 לידה:  28 בינואר 1929 טלסה, אוקלהומה, ארצות הברית
 פטירה:  17 באוגוסט 2018 (בגיל 89) סן אנטוניו, טקסס, ארצות הברית
 עמדה:  מאמן, ג'נרל מנג'ר
 מכללה:  אוניברסיטת אוקלהומה בפטיסט
 קבוצות כמאמן
 1952–1967 1967–1969 1969–1971 1971–1972 1972–1973 1974–1976 1980 1983–1984 1992:  אוניברסיטת אוקלהומה בפטיסט דנוור רוקטס אוניברסיטת טקסס טק מיאמי פלורידיאנס ממפיס טאמס סן אנטוניו ספרס סן אנטוניו ספרס סן אנטוניו ספרס סן אנטוניו ספרס
 קבוצות כג'נרל מנג'ר
 1979–1994 1995–2004:  סן אנטוניו ספרס שארלוט/ניו אורלינס הורנטס
 הישגים כג'נרל מנג'ר
 2 זכיות בפרס מנהל השנה ב-NBA‏ (1990, 1997)
רוברט יוג'ין "בוב" באס (באנגלית: Robert Eugene "Bob" Bass;‏ 28 בינואר 1929 – 17 באוגוסט 2018) היה מאמן ומנהל קבוצות כדורסל אמריקאי, אשר היה פעיל בין השנים 1952–2004. בעונות 1990 ו-1997 זכה בפרס מנהל השנה ב-NBA, בתור הג'נרל מנג'ר של קבוצות סן אנטוניו ספרס ושארלוט הורנטס, בהתאמה. לאורך השנים שימש כמאמן הראשי של הספרס בארבע קדנציות שונות.
קריירת אימון וניהול

באס נולד וגדל בעיר טלסה שבאוקלהומה, ובין השנים 1946–1950 למד באוניברסיטת אוקלהומה בפטיסט. כשנתיים לאחר סיום לימודיו מונה למאמן הראשי של קבוצת הכדורסל באוניברסיטה, ונשאר בתפקיד זה במשך 15 שנים. בעונות 1965–1967 הוליך את הקבוצה ל-3 העפלות רצופות לגמר טורניר ה-NAIA, ואף לזכייה באליפות הטורניר בעונת 1966, בהובלתו של השחקן אל טאקר.
בקיץ 1967 מונה למאמן קבוצת דנוור רוקטס מליגת ה-ABA, לקראת עונת הבכורה של הקבוצה והליגה. בשתי עונותיו בתפקיד רשמו הרוקטס מאזן כולל של 89 ניצחונות ו-67 הפסדים, ובשתיהן הודחו מהפלייאוף בשלב חצי גמר המערב. בקבוצה בלטו אז שחקני האולסטאר לארי ג'ונס, ויין הייטאוור וביירון בק.
בין השנים 1969–1971 אימן את קבוצת אוניברסיטת טקסס טק, אשר בעיר לאבק. לאורך התקופה רשמו ה"רד ריידרס" מאזן חיובי 22–15, בטרם התפטר באס בינואר 1971.
מיד עם עזיבתו את טקסס טק מונה למאמן מיאמי פלורידיאנס מה-ABA, ובסיום עונת 1971/1972, עם התפרקות מועדון הפלורידיאנס, עבר לאמן את ממפיס טאמס.
קריירת אימון וניהול > סן אנטוניו ספרס

לקראת עונת 1974/1975 מונה באס למאמן הראשי של סן אנטוניו ספרס מה-ABA, במקומו של טום ניסאלקי. בעונה העוקבת העפילו הספרס לחצי גמר הליגה, בהובלתם של ג'ורג' גרווין, ג'יימס סיילאס, לארי קינון ובילי פולץ, אך הפסידו מול ניו יורק נטס בתוצאה 3–4. בקיץ 1976 הוחלף באס על ידי המאמן דאג מו, במקביל למעבר הקבוצה לליגת ה-NBA.
ביולי 1979 מונה לג'נרל מנג'ר של הספרס, ונשאר בתפקיד זה עד לסיום עונת 1993/1994. ב-12 מתוך 15 העונות השתתפה סן אנטוניו בפלייאוף ה-NBA, ובעונות 1982 ו-1983 אף העפילה לגמר האזור המערבי, אולם בשני המקרים הודחה על ידי לוס אנג'לס לייקרס. לאורך התקופה אימנו את הספרס 11 מאמנים שונים, כולל באס עצמו אשר אימן את הקבוצה ב-3 קדנציות קצרות בעונות 1979/1980, 1983/1984 ו-1991/1992. בסיום עונת 1989/1990 זכה באס בפרס מנהל השנה ב-NBA, לאחר שהספרס קבעו שיא מועדון של 56 ניצחונות. במהלך התקופה היה באס אחראי לצירופם של שחקני האולסטאר ארטיס גילמור (נרכש בטרייד ב-1982), אלווין רוברטסון (בחירה שביעית בדראפט 1984), דייוויד רובינסון (בחירה ראשונה בדראפט 1987) ושון אליוט (בחירה שלישית בדראפט 1989).
קריירת אימון וניהול > שארלוט/ניו אורלינס הורנטס

לקראת עונת 1995/1996 מונה באס לג'נרל מנג'ר של שארלוט הורנטס, במקומו של דייב טוורדזיק. בדראפט 1996 בחר את כוכב התיכונים קובי בראיינט בבחירה ה-13, ומיד העביר אותו בטרייד ללוס אנג'לס לייקרס תמורת ולאדה דיבאץ. בעונת 1996/1997 השיגו ההורנטס את מאזן העונה הסדירה הטוב בתולדות המועדון (54–28), בהובלת גלן רייס, אך הודחו כבר בסיבוב הראשון של הפלייאוף, על ידי ניו יורק ניקס. בסיום אותה עונה זכה באס בפעם השנייה בקריירה בפרס מנהל השנה ב-NBA. בשנת 2002 עבר המועדון לשחק בניו אורלינס, ושינה את שמו ל"ניו אורלינס הורנטס". בסיום עונת 2003/2004 פרש מתפקידו ועזב את הקבוצה. ב-7 מתוך 9 עונותיו עם ההורנטס השתתפה הקבוצה בפלייאוף, וב-3 מתוכן העפילה לסיבוב השני.
ב-17 באוגוסט 2018 נפטר באס בביתו שבסן אנטוניו, טקסס, בגיל 89. לאחר פטירתו אמר עליו מאמן הספרס, גרג פופוביץ': "לאורך ארבעה עשורים הייתה לבוב באס השפעה עצומה הן על ה-ABA והן על ה-NBA. הוא היה חלוץ אמיתי בעולם הכדורסל המקצועי".
הערות שוליים

1 2  סטטיסטיקות האימון של באס ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות האימון של באס בליגת המכללות, באתר sports-reference.com
1 2  רשימת הפעולות של באס כג'נרל מנג'ר, באתר basketball-reference.com
↑  הבעלים של ההורנטס מספר על טרייד של בראיינט, באתר newschannel5.com,‏ 27 בינואר 2020
↑  ההודעה על פטירתו של באס, באתר ה-NBA,‏ 18 באוגוסט 2018
בירז'

| --- | --- |
סמל בירז'סמל בירז'

 מדינה:  ליטא ליטא
 מחוז:  מחוז פוניבז'
 מחוז משנה:  בירז'
 שטח:  16.35 קמ"ר
 גובה:  53 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  10,444 (1 בינואר 2023)
 קואורדינטות:  56°12′30″N 24°45′0″E﻿ / ﻿56.20833°N 24.75000°E﻿ / 56.20833; 24.75000
 http://www.birzai.lt/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ליטא מוגדלת) וילנה קלייפדה שיאוליאי מריאמפולה קובנה פוניבז' אוטנה אליטא טלז טאורגה לטביה בלארוס פולין רוסיה מחוז קלינינגרד בירז'(למפת ליטא רגילה) וילנה קלייפדה שיאוליאי מריאמפולה קובנה פוניבז' אוטנה אליטא טלז טאורגה לטביה בלארוס פולין רוסיה מחוז קלינינגרד בירז'  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בירז' (בליטאית: ‏Biržaiקובץ:Birzai.ogg‏Ⓘ‏, בירז'אי; ביידיש: בירזש) היא עיר קטנה במחוז פוניבז' שבצפון ליטא המשמשת כמרכז המנהלי של מחוז המשנה בירז'. בבירז' התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

האזכור הראשון של בירז' הוא משנת 1455. בשנת 1586 החלה בנייתה של טירה ביישוב, ובשנת 1589 הוענקו לו זכויות עיר. בשנים אלה נבנה בעיר סכר על שני הנהרות לצדם היא יושבת, תוך יצירת אגם מלאכותי, הראשון מסוגו בליטא.
מהמאה ה-16 ישבו בעיר מספר מבני משפחת רדזיוויל, והעיר נעשתה לאחד ממרכזי הרפורמציה הפרוטסטנטית. במהלך פשיטות האימפריה השוודית במחצית השנייה של המאה ה-17 ובתחילת המאה ה-18 הוחרבה הטירה שבעיר מספר פעמים.
יהודי בירז'

יהודים ישבו בבירז' מסוף המאה ה-16, ונטלו חלק פעיל בפיתוח היישוב. בין מלחמות העולם חיו בעיר כ-3,000 יהודים, כשליש מתושביה, ופעלו בה מוסדות תרבות ודת יהודיים. בתקופה הסובייטית נסגרו מוסדות אלו, ועסקי היהודים בעיר הולאמו בחלקם.
ב-26 ביוני 1941 נכנסו לבירז' הגרמנים, ועד מהרה החלו ליטאים מקומיים לפרוע ביהודי המקום. ב-26 ביולי רוכזו כל יהודי העיר בגטו שהוקם בה, תוך רצח יהודים בעת ההעברה.
ב-8 באוקטובר 1941 נלקחו כ-2,400 יושבי הגטו, ובהם כ-900 ילדים, ליער אסרטבה (Astrava), כ-3 ק"מ מהעיר, ושם נרצחו כולם בבורות ירי.
יהודי בירז' > רבני בירז'

בשנת תר"ב מינתה קהילת בירז' את הרב אשר ניסן לוינזון לכהן כרבה, לאחר פטירתו בשנת תרל"ט מונה הרב יוסף זונדל לרב הקהילה.
בשנת תרמ"ח מונה הרב פינחס הכהן לינטופ לרב הקהילה החסידית בבירז', לאחר פטירתו בתרפ"ד מילא את מקומו חתנו רבי בנימין צבי מובסס.
בית העלמין היהודי בבירז'
בירטה וילקה

| --- | --- |

וילקה (ימין), 1957
 לידה:  19 במרץ 1936 (בת 88) קופנהגן, דנמרק 
 מוקד פעילות:  ממלכת דנמרק 
 תקופת הפעילות:  1952–1966 (כ־14 שנים) 
 פרופיל ב-IMDb
 
בירטה וילקה (בדנית: Birthe Wilke;‏ נולדה ב-19 במרץ 1936 בקופנהגן) היא זמרת, שחקנית ומשוררת דנית.
קריירה

בשנת 1957 השתתפו וילקה והזמר גוסטב וינקלר בקדם הדני לאירוויזיון 1957, "Dansk Melodi Grand Prix". ב-17 בפברואר 1957 הצמד ניצח בתחרות, ונבחר לייצג את דנמרק בהופעת בכורתה באירוויזיון. ב-3 במרץ באותה השנה, הצמד הופיע על בימת האירוויזיון עם השיר "Skibet Skal Sejle I Nat". הצמד הופיע תשיעי בסדר ההופעות, לפני שווייץ ואחרי צרפת. השניים זכו במקום השלישי עם עשר נקודות.
בשנת 1959 זכתה שוב בקדם הדני לאירוויזיון 1959 ונבחרה לייצג את ארצה בשנית באירוויזיון. ב-11 במרץ 1959, היא הופיעה על בימת האירוויזיו עם השיר "Uh, jeg ville ønske jeg var dig". וילקה הופיעה שנייה בסדר ההופעות, לפני איטליה ואחרי צרפת.
בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-20 ערכה וילקה סיבוב הופעות בארצות הברית, גרמניה המערבית ופולין. ב-1961 שיחקה בסרט, "Reptilicus". בשנת 1966 היא פרשה מקריירת המוזיקה שלה.
הערות שוליים

↑  The 1957 Eurovision Song Contest
↑  Eurovision 1957 Results: Voting & Points
↑  Eurovision Song Contest 1959
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1537472  GND: 1265476284  ISNI: 0000 0000 6029 4777  MusicBrainz: 134f6a64-c08c-4d9e-8a73-71d1be8bfaf2  VIAF: 72149196251274790292   WorldCat (עם VIAF): 72149196251274790292
בלה לדרר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 בנובמבר 1860 פשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  7 בדצמבר 1903 (בגיל 43) רובע II בודשפט, הונגריה 
 מדינה:  ממלכת הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני, בודפשט, הונגריה 
 
בלה לדרר (בהונגרית: Lederer Béla; פשט, 19 בנובמבר 1860 – בודפשט, 7 בדצמבר 1903) היה היסטוריון, פובליציסט, וחוקר במדע המדינה יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה

בלה לדרר נולד במשפחה יהודית כבנם של ברנאט לדרר סיטונאי, בעל קרקעות, מייסד התאחדות המורים היהודים הלאומית ושל מריה שוואב. בלה לדרר הוא אחיו הצעיר של אספן האמנות שאנדור לדרר ושל היסטוריון המוזיקה והנדבן רודולף לדרר. בלה השלים את בתי הספר בעיר הולדתו. כסטודנט באוניברסיטה זכה פעמיים בפרס קריירה: בשנת 1879 בגאוגרפיה ובשנת 1880 במשפט פרטי. לאחר קבלת תואר דוקטור במדע המדינה, המשיך את לימודיו בפריז במשך שלוש שנים נוספות, שממנו הביא הביתה תואר מהמכון למדע המדינה פריז (École libre des sciences politiques). בהמשך התגורר בבודפשט ועבד כעצמאי.
הוא כתב עבודות רבות, מחקרים וביקורות בתחום מדע המדינה וההיסטוריה המודרנית במגזין "מאות" (Századok) ובסקירה של בודפשט (Budapesti Szemle ). הוא כתב גם ב"עיתון יום ראשון" (Vasárnapi Ujság), בכתב העת "המשפט ההונגרי" (Magyar Igazságügy) ועוד, תחת סימני שמו .L.B; בגרמנית הוא כמעט ולא כתב, אלא מאמר קצר פה ושם, אך הוא פרסם יותר בצרפתית, כך שב-Revue Historique סיקר כמה יצירות היסטוריות הונגריות ובשנתון La vie politique à l'étranger הוא כתב גם פרקים על אירועים בהונגריה באותו הזמן (1889-1891). מאמרים אנונימיים אלה תורגמו גם על ידי עיתונים גרמניים.
עבודותיו

המצב המשפטי הציבורי של קבינט השרים. מחקר מדיניות חוקתית. בודפשט, 1886. (בשם בלה לורינץ)
נאומים של הרוזן דיולה אנדראשי, הוא הוציא לאור. . . בודפשט, 1891, 1893.
ההיסטוריה של מדע המדינה ביחס למוסר . תורגם מעבודתה של ג'נט פול תחת שמו הבדוי של לדרר: בלה לרינץ. (בודפשט. 1891-1892. שלושה כרכים)
עבודות של בלה לדרר שנאספו ופורסמו אחרי מותו. כרכים 1–4 בודפשט, 1906. חברת פרנקלין:
כרך 1. מחקרים. (305 עמודים)
כרך 2. ביקורות ספרים. (451 עמודים)
כרך 3. תרגומים. מעורב. (367 עמודים)
כרך 4. עבודות שפורסמו בשפות זרות. (269 עמודים)
לקריאה נוספת

יוז'ף סיניאי: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. (Köberich–Loysch). Budapest: Hornyánszky. 1900.
בלה לדרר במוזיאון הספרותי פטפי
פאל גוליאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. בודפשט, איגוד הספרנים והארכיונים ההונגרים, 1939-2002.
לקסיקון יהודי הונגרי, 1929. גישה מקוונת
הלקסיקון הגדול של רוואי. בודפשט, רוואי, 1911.
לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש. עורך ראשי. לאסלו מרקו. בודפשט, מועדון הספרים ההונגרי.
לקסיקון חדש של הספרות ההונגרית. עורך ראשי. פטר לאסלו. בודפשט, 1994.
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség születési akv. 831/1860. folyószáma alatt".
↑  Elhunyt Lederer Béla (1903. december 10.) Magyar Nemzet, 22. évfolyam, 294. szám
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest II. kerületi polgári halotti akv. 2928/1903. folyószáma alatt".
↑  "Léderer Béla összegyűjtött munkái. I–IV. kötet. (8-r.) Bpest, 1906. Franklin-Társulat. 12.– I. kötet. Tanulmányok. (305. l.) II. … | MAGYAR KÖNYVÉSZET 1712–1920 | Kézikönyvtár". www.arcanum.hu.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1018732195  NTA: 250442736  RERO: 02-A017620875  SUDOC: 202740560  VIAF: 226097257   WorldCat (עם VIAF): 226097257
ביאלה ראווסקה

| --- | --- |
סמל ביאלה ראווסקהסמל ביאלה ראווסקה

מצודה בביאלה ראווסקה
 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  לודז' (פרובינציה) לודז'
 מחוז:  ראווה מאזובייצקה
 שטח:  9.62 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  3,124 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  51°48′00″N 20°29′00″E﻿ / ﻿51.8°N 20.483333333333°E﻿ / 51.8; 20.483333333333 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.bialarawska.pl/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיביאלה ראווסקה(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיביאלה ראווסקה(למפת פרובינציית לודז' רגילה) לודז' פיוטרקוב טריבונלסקי  פביאניצה טומשוב מזובייצקי  אופולה שוויינטוקז'יסקיה פולין גדול קוי.-פומ. שלזיה מזוביהביאלה ראווסקה(למפת פרובינציית לודז' מוגדלת) לודז' פיוטרקוב טריבונלסקי  פביאניצה טומשוב מזובייצקי  אופולה שוויינטוקז'יסקיה פולין גדול קויאוויה-פומרניה שלזיה מזוביהביאלה ראווסקה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ביאלה ראווסקה (בפולנית: Biała Rawska) היא עיירה במחוז ראווה מאזובייצקה שבפרובינציית לודז' בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
התיעוד הראשון ליישוב הוא מהמאה ה-13, אך נראה שהיה קיים שנים רבות קודם לכן. במאה ה-15 זכה היישוב בזכויות עירוניות. באמצע המאה ה-17 ניזוק היישוב קשות מפלישת השוודים.
בשנת 1870 ניטל מהיישוב מעמדו העירוני, אך זה הושב לו בשנת 1925.
יהודי ביאלה ראווסקה

יהודים החלו להתיישב בעיירה בסוף המאה ה-18, ובראשית המאה ה-19 נעשתה הקהילה במקום לעצמאית, והשתייכו אליה יהודים מכ-20 כפרים בסביבתה. מסוף המאה ה-19 ועד שנות העשרים של המאה ה-20 כיהן בקהילה הרב מנדל פרייס, מחבר "תפארת אדם", ואחריו כיהן בה הרב יצחק נתן שטרק, מחבר "מנחת יצחק". בין מלחמות העולם התקיימה בעיירה פעילות ציונית.
בשנת 1921 נמנו בעיירה כ-1,250 יהודים, מתוך כ-2,300 תושבים.
ב-8 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ועם כניסתם אליה, צוו תושביה להריע לורמכט בכיכר העיר, וצולמו למטרות תעמולה. עם הזמן הגיעו לעיירה פליטים יהודים רבים מיישובי הסביבה, ועד יולי 1941 הגיע מספר היהודים ביישוב לכ-4,700 איש. בית הכנסת העתיק של העיירה נהרס בידי הגרמנים.
בסתיו 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו. ב-7 ביולי 1942 גורשה לוורשה קבוצת יהודים מהגטו, בעיקר פליטים שהגיעו למקום מעיירות הסביבה. באוגוסט רצחו הגרמנים בגטו 60 גברים ו-42 נשים.
ב-26 באוקטובר 1942 גורשו כ-4,000 יושבי הגטו בעיר לגטו ראווה מאזובייצקה, ומשם שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה.