stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גבריאל נדאף
תגובות לכנסים שיזם > תגובות הממסד הישראלי

הממסד הישראלי התייצב לצד נדאף במחלוקת עם ראשי העדה האורתודוקסית. בנובמבר 2012, כחודש לאחר הכנס הראשון של פורום גיוס העדה הנוצרית הגיע מנכ"ל מנהלת השירות האזרחי-לאומי, שר-שלום ג'רבי, לנצרת "על מנת להביע את תמיכתו בנדאף על עמידתו האיתנה ועל תמיכתו הבלתי מתפשרת בשירות צעירים נוצרים לטובת החברה והקהילה בישראל". ג'רבי אמר באותו מפגש, כי "מדובר במעשה אמיץ, של איש רוח, שלא נרתע מאיומים ומלחצים ועומד על דעתו בעד שירות לאומי התורם קודם כל לקהילה הנוצרית בישראל... אני מקווה כי רשויות החוק יפעלו בנחישות כדי להפסיק את מסע ההסתה והדה-לגיטימציה נגד נדאף ונגד בני ובנות השירות". כשבועיים לאחר מכן נפגש ג'רבי עם הפטריארך היווני-אורתודוקסי תיאופילוס השלישי וזה הבטיח לו כי החרם על נדאף איננו שלו או מטעמו.
בפברואר 2013 התייצבה חברת הכנסת איילת שקד לצידם של נדאף ואנשיו, ביוני 2013 עשו כן שרת המשפטים ציפי לבני ושר הפנים גדעון סער וב-2 ביולי עשה כן גם סגן שר הביטחון דני דנון.
ב-3 ביולי 2013 קיימה ועדת הפנים של הכנסת דיון בסוגיית הגיוס של אזרחים נוצרים לצה"ל ובו נדונו בין השאר גם הטענות בדבר הסתה ואיומים, בין השאר גם של חברי כנסת ערבים, על נדאף ואנשיו.
ב-5 באוגוסט 2013 נפגש ראש הממשלה בנימין נתניהו עם נדאף ואנשיו והנחה להקים בתוך שבועיים פורום משותף לממשלה ולעדה הנוצרית, שיקדם את גיוס בני העדה לצה"ל ולשירות לאומי ואת שילובם בחיי המדינה. המשימה הוטלה על סגן השר אופיר אקוניס, אשר החל לפעול לשילוב בני העדה הנוצרית בחוק השוויון בנטל, טיפול בהיבטים המנהליים והמשפטיים המתבקשים לצורך כך, הגנה על תומכי הגיוס והמתגייסים מפני אלימות ואיומים, והגברת אכיפת החוק כנגד פורעים ומסיתים לאלימות. נתניהו הוסיף כי "צריך לאפשר לבני העדה הנוצרית להתגייס לצה"ל. אתם אזרחים נאמנים שרוצים להגן על המדינה ואני מצדיע לכם ותומך בכם. לא נסבול איומים עליכם ונפעל לאכיפת החוק ביד קשה כנגד הרודפים אתכם. לא אקבל ניסיונות לפורר את המדינה מבפנים. מדינת ישראל וראש ממשלת ישראל עומדים לצדכם".
ב-6 בדצמבר 2013 הותקף בנו הבכור של נדאף על ידי צעיר ערבי מנצרת, שהכה אותו במקל בראשו ובכל חלקי גופו. לדברי נדאף, "בעוד אני קורא לשילוב בנינו בחברה הישראלית, הקיצונים מנסים לפלג ולקרוע ומסיתים נגדי. ההסתה עברה אתמול מאיומים מילוליים לאלימות פיזית קשה, כשמטרתם היא להפחיד אותי ואת בני משפחתי. אשתי מסוגרת בבית, ובני השני בן ה-15 מסרב לצאת מהבית מפחד שפעילים קיצוניים יפגעו גם בו".
קשרו עם העם הארמי

נדאף מעדיף להגדיר עצמו כארמי ולא כערבי, ויחד עם שאדי חלול (סרן במיל' בן לעדה המרונית המחזיק בעמדה דומה) הוא מקדם הכרה מצד מדינת ישראל בלאום ארמי-נוצרי כלאום רשמי, הנבדל מהלאום הערבי, במטרה "להחזיר את הנוצרים בישראל לזהותם המקורית". הוא פעל בכיוון זה מאז הקים את פורום גיוס העדה הנוצרית. לדבריו: "אנחנו עדה בעלת היסטוריה, מורשת ושייכות לאומית לעם הארמי מזה כ-2,000 שנה".
משום כך, בשנת 2014 החליט גדעון סער, שר הפנים דאז, להוסיף את הלאום הארמי כלאום רשמי במרשם האוכלוסין של מדינת ישראל. הדבר נתן לנוצרים את האפשרות לשנות את רישום הלאום בתעודת הזהות שלהם, מ"ערבי נוצרי" ל"ארמי נוצרי". עם זאת, במהלך מפגש בין נדאף לשרת המשפטים איילת שקד, באירוע השנתי לכבוד חג המולד שהתקיים בחודש דצמבר 2016, התברר כי קיימים קשיים ביורוקרטיים ברישום הלאום הארמי וכי הדבר מונע מרבים לבצע את הרישום בפועל. השרה שקד הבטיחה לפעול להקל ברישום במשרד הפנים.
פעילותו למען אנשי צבא דרום לבנון

כחלק מפעילותו של האב גבריאל בפורום גיוס העדה הנוצרית פעל גם למען זכויות אנשי צד"ל וכן למען זכויות המשפחות השכולות של אנשי צד"ל.
כחלק מפעילותו סייע לאנשי צד"ל אשר בקשתם לאזרחות סורבה, ופעל לסיוע למימוש זכויותיהם אל מול הגורמים המטפלים במשרד הביטחון ובמשרד הקליטה. כך למשל במרץ 2017, דרש נדאף מהיחידה להנצחת החייל במשרד הביטחון, לפעול להנצחת חללי צד"ל במיזם אינטרנטי בדומה לאתר יזכור, אשר מנציח את חללי מערכות ישראל או לכלול אותם באתר זה.
חיים אישיים

נשוי ואב לשניים. שני בניו שירתו שירות סדיר, אחד בצה"ל והשני במשטרת ישראל (שח"מ).
הערות שוליים

↑  "ראש הממשלה נתניהו נפגש עם האב גבריאל נדאף, כומר העדה היוונית-אורתודוקסית בנצרת", 5 באוגוסט 2013, באתר משרד ראש הממשלה
↑  עדי חשמונאי, "לא ציוניים - מפנימים את המציאות", "ישראל היום", 8 באוקטובר 2017
↑  עמית ברק, יומיים בעיר זרה, באתר מידה, ‏2014-09-30
↑  UN Watch (2014-10-29), "Iraq, Syria: Where are your Christians?" - Christian priest asks U.N., נבדק ב-2025-01-18
↑  Israeli Christian group challenges BDS with new guide, The Jerusalem Post - Christian World, ‏2015-07-21 (באנגלית)
↑  The Algemeiner, Israeli Christian Group Publishes Anti-BDS Guide - Algemeiner.com, www.algemeiner.com, ‏2015-07-17 (באנגלית אמריקאית)
↑  בש"א (חיפה) 7815/05
↑  "החקירה בעניינו של האב גבריאל נדאף הסתיימה | ישראל היום". ישראל היום. נבדק ב-2018-07-02.
↑  אחיה ראב"ד וחסן שעלאן, נסגר תיק החקירה נגד האב נדאף: "האמת ניצחה", באתר ynet, 7 באוקטובר 2018
1 2 3  ישי פרידמן, הכומר שתומך בגיוס לצה"ל הפך לאויב העיר נצרת, באתר nrg‏, 22 בדצמבר 2012
↑  דניאל סיריוטי, הערבים הנוצרים דורשים שוויון בנטל - להתגייס ולתרום, באתר ישראל היום, 29 ביוני 2013
↑  דני ברנר, הערבים הנוצרים שרוצים להתגייס - תחת מתקפה, באתר ישראל היום, 1 בנובמבר 2012
1 2  עדי חשמונאי‏, האם הכומר התומך בגיוס נוצרים לצה"ל יודח מהכנסייה?, באתר וואלה, 7 במאי 2014
↑  איציק וולף, סכין בגב: הכומר הפרו ישראלי שהמדינה הפקירה, באתר nrg‏, 6 במרץ 2015
↑  אילנה שטוטלנד, ‏"אני מאפשר לנוצרים בעולם להכיר צדדים בישראל שלא הכירו קודם", באתר מעריב אונליין, 21 באוגוסט 2018
↑  בועז גולן: "הכומר גבריאל נדאף פורש רק בגלל הסרטונים שבידינו – התחנן שלא נפרסם" באתר חדשות 0404, 22 ביוני 2017
↑  מדוע נסגר הפורום לגיוס העדה הנוצרית?(הקישור אינו פעיל) באתר ערוץ 20, 21 ביוני 2017
↑  איציק וולף, בצל תלונות: האב נדאף פורש מפעילות ציבורית, באתר News1 מחלקה ראשונה, 21 ביוני 2017
↑  בני טוקר, מי רודף את האב נדאף?, באתר www.inn.co.il
↑  ג'קי חוגי, כינוס משרד הביטחון לגיוס נוצרים עורר זעם בנצרת, באתר הארץ, 31 באוקטובר 2012
↑  "نداف.. كاهن بلا رعية ترعاه اسرائيل", באתר "ערביי 48'", 28 ביוני 2013
↑  ישי פרידמן, הפטריארך צפוי לפטר את הכומר שמעודד נוצרים להתגייס, באתר nrg‏, 23 ביוני 2013
↑  עדי חשמונאי, לבני וסער לכומר המעודד גיוס נוצרים: "מעוניינים לסייע לך", באתר nrg‏, 24 ביוני 2013
↑  בל"ד, אבו מאזן ורוח הקודש: גיוס הנוצרים תחת מתקפה, 18 במאי 2014 באתר "מידה"
↑  "בעקבות האיומים: מפגן תמיכה בכומר התומך בשירות הלאומי לערבים", 14 בנובמבר 2012, באתר בלינקר
↑  "הפטריארך היווני למנכ"ל השירות הלאומי: לא החרמתי את הכומר שתמך בשירות", 2 בדצמבר 2012, באתר "דתילי"
↑  עדו בן פורת, איילת שקד: לעודד גיוס נוצרים לצה"ל, באתר ערוץ 7, 21 בפברואר 2013
↑  חזקי עזרא, משרד הביטחון נגד המסיתים נגד שירות בצה"ל, באתר ערוץ 7, 2 ביולי 2013
↑  פוראת נסאר, ‏חשד: צעיר תקף את בן הכומר נדאף, באתר ‏מאקו‏, 7 בדצמבר 2013
↑  אריק גרינשטיין, "הבשורה על-פי סער: הכרה רשמית בעדה הארמית-נוצרית", 16 בספטמבר 2014, באתר "מידה"
↑  "New gov't bill allows for assistance in registering as Aramean". ynetnews. נבדק ב-2017-01-16.
↑  יאיר קראוס, פנייה למשרד הביטחון: "מדוע חללי צד"ל אינם מונצחים?", באתר nrg‏, 5 במרץ 2017
↑  פס"ד בתביעת גבריאל נדאף נגד המוסד לביטוח לאומי
ראש הממשלה נתניהו והכומר גבריאל נדאף, אוגוסט 2013
אסון הסיוע ההומניטרי ברחוב א-רשיד בעזה

| --- | --- |
 תאריך:  29 בפברואר 2024 
 מיקום:  עזה 
 קואורדינטות:  31°30′10″N 34°24′52″E﻿ / ﻿31.502764795172°N 34.414538404531°E﻿ / 31.502764795172; 34.414538404531
 הרוגים:  118 
 פצועים:  760 
  (למפת עזה מוגדלת) אסון הסיוע ההומניטרי ברחוב א-רשיד בעזה(למפת עזה רגילה) אסון הסיוע ההומניטרי ברחוב א-רשיד בעזה he
 
אסון הסיוע ההומניטרי ברחוב א-רשיד בעזה, שנקרא גם "טבח הקמח", התרחש ב-29 בפברואר 2024, במהלך מלחמת חרבות ברזל. משאיות סיוע מזון הגיעו לעיר בעקבות המשבר ההומניטרי, ואלפי תושבים התנפלו עליהן בנסיעה בכביש החוף א-רשיד. לפחות 118 אנשים נהרגו וכ-760 נפצעו מירי ותדחוקת קהל.
על פי גרסת צה"ל, התקהלות של כ-12 אלף תושבים התפתחה סביב המשאיות, וכתוצאה מכך התרחשו דחיפות. צה"ל טוען כי הכוח ירה לעבר כעשרה פלסטינים, שהתקרבו לחיילים בצורה מאיימת. לפי גרסה זו יתר ההרוגים נפגעו ממנוסת בהלה לאחר ירי האזהרה. תחקירים של רשתות טלוויזיה כמו CNN, BBC והניו יורק טיימס הציגו צילום וידאו מרחפן צה"לי, שבו נראה קהל מצטופף ליד המשאיות, קטיעה, ואז נראים אנשים שרויים על הקרקע. צה"ל דחה את הבקשות לקבל את הסרטון המלא ללא עריכה.
על פי עדויות של פלסטינים, לאחר הגעת המשאיות ותחילת ההתנפלות עליהן, כוחות צה"ל פתחו בירי לעבר הקהל, ובכאוס שנוצר, אחרים נרמסו ונפגעו. אל-ג'זירה פרסם סרטונים שתיעדו את הירי. דיווחים מבתי חולים בעזה ציינו כי היו הרבה פצועי ירי. לפי דיווחם של בתי החולים "אל-עוודה" ו"כמאל עדואן", פונו אליהם "עשרות פצועי ירי". האו"ם אישר שמספר רב של פצועים מירי טופלו בבית החולים שיפא. מספר ארגוני זכויות אדם טענו כי ישראל אשמה בפשע מלחמה וטבח באוכלוסייה אזרחית.
רקע

מאז 2007 נתונה עזה בסגר מצד ישראל ומצרים, המגביל את האפשרות להכניס ולהוציא סחורות מרצועת עזה. ב-7 באוקטובר, כתגובה למתקפת הפתע בה הרגו וטבחו מחבלי חמאס כ-1,163 ישראלים, הידקה ישראל את הסגר ומנעה כניסת סיוע הומניטרי מ-9 באוקטובר ואילך. ב-18 באוקטובר הודיעה ישראל שתאפשר העברת מזון, מים ותרופות ל"אזור בטוח" במערב ח'אן יונס, אך אספקת הסיוע נתקלה בבעיות רבות, בהן מחסור במשאיות, חבורות פלסטינים חמושים שבוואקום בהיעדר החמאס מרוקנים משאיות, פגיעה ברכבי סיוע על ידי צה"ל, חסימת משאיות סיוע על ידי הפגנות של ארגוני ימין ישראלים והחשש מצד ישראל שהשליטה בסיוע ההומניטרי תהיה בידי חמאס.
על פי דו"ח של האו"ם מ-27 בפברואר, מעל לחצי מיליון בני אדם בעזה נמצאים על סף רעב ברמות גבוהות, בעיקר בצפון הרצועה. גורמי רפואה בעזה דיווחו על 15 ילדים שמתו בבית החולים כמאל עדואן עקב תת-תזונה והתייבשות. במהלך פברואר 2024 נכנסו לרצועת עזה רק 2,300 משאיות סיוע, כמחצית ממספר המשאיות שנכנסו בינואר, והרבה מתחת ל-500 משאיות ביום שהיו נכנסות לפני תחילת המלחמה, אך מבחינת משאיות המזון שנכנסו לעזה בשבוע האחרון של פברואר חלה עלייה ל-150% בהשוואה לכמות בטרם המלחמה.
במהלך ינואר ופברואר דיווחו אל-ג'זירה ומשרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים על מספר מקרים שבהם תושבי עזה שביקשו סיוע הומניטרי נורו על ידי חיילי צה"ל, חלקם מתוארים כאן: ב-25 בינואר 2024 דיווח משרד הבריאות של רצועת עזה שנהרגו 20 תושבים שביקשו סיוע, ונפצעו 150. ב-5 בפברואר ירו כוחות צה"ל על משאית מזון שנכנסה לצפון עזה. ב-6 בפברואר פתחו כוחות צה"ל באש על תושבים שביקשו סיוע. ב-20 בפברואר נהרג פלסטיני בזמן שהמתין לקבלת סיוע הומניטרי. ב-28 בפברואר הייתה תקרית ברחוב א-רשיד בעזה שבה נהרגו שלושה בני אדם שהמתינו לסיוע הומניטרי.[דרושה הבהרה]
רחוב א-רשיד הוא דרך החוף של רצועת עזה: בצפון הוא מגיע עד חלקו הדרומי של מחנה הפליטים שאטי שבעיר עזה, ובדרום עד ציר פילדלפי שממערב לרפיח. במהלך מלחמת חרבות ברזל, לקראת סוף 2023, הפך צה"ל את רחוב א-רשיד לפרוזדור הומניטרי, לאחר שסגר את דרך סלאח א-דין ששימשה עד אותה עת פרוזדור הומניטרי. כיכר אל-נבולסי, בה התרחשה התקרית, נמצאת מדרום־מערב לעיר עזה, בסמוך לכניסה הדרומית לשכונת שיח' עג'לין.
התקרית

ב-29 בפברואר, לפנות בוקר, נשלחו בין 18 ל-30 משאיות סיוע למעבר כרם שלום. המשאיות שייכות לאנשי עסקים פלסטינים מעזה, וסיפקו מזון לצפון עזה, בעוד שהאבטחה וארגון הסיוע נעשה על ידי ישראל. טנקים של צה"ל ליוו את המשאיות ליעד.
לפי גרסת צה"ל, בזמן נסיעת המשאיות לעבר מוקדי החלוקה, התפתחה סביבן התקהלות אלימה של כ-12 אלף תושבים עזתים שבזזו את הציוד שהובילו; ההרוגים נספו כתוצאה מתדחוקת קהל, מנוסת עדר ודריסה כאשר ההמון שעט לכל עבר. לדברי דובר צה"ל, עקב האנדרלמוסיה שהשתררה במקום ירו חיילי צה"ל והטנקים שהוצבו בסמוך לשיירה יריות אזהרה, בניסיון לפזר את ההתקהלות סביב המשאיות. לאחר שהצליחו לפנות את השטח, חזרו אליו אנשים רבים והחלו להתקרב לכוחות צה"ל ולטנקים. בתגובה פתח צה"ל באש. משאיות הסיוע ניסו להימלט מהאזור, ודרסו תושבים נוספים, חלקם מתו וחלקם נפצעו. בשולי האירוע, כוח צה"ל ירה למוות בכעשרה פלסטינים שהתקרבו אליו בצורה מאיימת.
לטענת הפלסטינים, אחרי שהגיעו המשאיות ואנשים הסתערו עליהן, התחילו כוחות צה"ל "לירות ללא הבחנה לתוך הקהל", ובכאוס שנוצר אחרים נרמסו ונדרסו. אל-ג'זירה פרסמה סרטונים שתיעדו את הירי, ודיווחה כי "הדיווחים מאלפי הפלסטינים שהיו שם ברורים יותר: כוחות ישראליים ירו ללא הבחנה לתוך ההמון מה שהרג עשרות אנשים והוביל לדריסה שבה מתו אנשים נוספים". חלק מהפלסטינים שנפצעו באירוע טענו שכוחות צה"ל ירו בהם בזמן שחילקו מזון מהמשאיות, וחלקם טענו שהם נורו על ידי כוחות ימיים וכלי רכב משוריינים, בזמן שמל"טים טסו מעליהם. חאדר אל זענון, עיתונאי מ"וואפא" שהיה עד לאסון, סיפר כי "רוב האנשים שנהרגו נפגעו על ידי משאיות הסיוע במהלך הכאוס ותוך כדי ניסיון להימלט מהירי הישראלי". לטענתו הכאוס והבלבול שהובילו לפגיעת אנשים מהמשאיות החלו רק לאחר שחיילי צה"ל פתחו בירי.
במהלך התקרית נהרגו לפחות 118 פלסטינים ועוד כ-760 נפצעו. הפצועים פונו לבית החולים שיפא, בית החולים כמאל עדואן ובית החולים אל-עוודה. חלקם הוסעו במשאיות הסיוע. הסהר האדום הפלסטיני מסר שרבים מהפצועים לא יקבלו טיפול עקב קריסת מערכת הבריאות בעזה. לפי המנהל הזמני של בית החולים אל-עוודה שבצפון רצועת עזה, מתוך 176 פצועים שבהם טיפלו רופאיו, 142 היו פצועי ירי; 34 האחרים נפצעו מדריסה. מנהל בית החולים כמאל עדואן דיווח על קבלת 12 גופות של אנשים שנהרגו מירי ו-100 אנשים נוספים עם פציעות ירי. לפי האו"ם, מספר רב של פצועים מירי טופלו בבית החולים שיפא.
חקירת האירוע > חקירה בין-לאומית

ארגון אמנסטי אינטרנשיונל הודיע כי יפתח בחקירת התקרית. מספר ימים לאחר מכן, יועצת בכירה באמנסטי הצהירה כי "יש ראיות קונקרטיות הסותרות את כל ההצהרות שנאמרות על ידי הרשויות הישראליות". גורמים רבים בקהילה הבין-לאומית קראו לחקירת התקרית על ידי גוף בין-לאומי, בהם שר החוץ הצרפתי סטפן סז'ורנה, שירות החוץ האירופי, הנציג העליון של האיחוד לענייני חוץ ומדיניות ביטחון ז'וזפ בורל ומזכ"ל האו"ם אנטוניו גוטרש.
לפי חקירה של הארגון הפרו-פלסטיני Euro-Med Human Rights Monitor,(אנ') כדורים רבים מ"מדגם של 200 הרוגים ופצועים", כמו גם באתר ה"טבח", היו 5.56x45 מ"מ נאט"ו, המשמשים את צה"ל.
חקירת האירוע > חקירת צה"ל

לאחר ביצוע תחקיר צה"ל הודיע דובר צה"ל, כי לכל היותר נהרגו עשרה תושבים מירי כוחות צה"ל, הכוחות ביצעו ירי מדויק להרחקה לעבר מספר חשודים, ולא על השיירה, והאחרים נהרגו באנדרלמוסיה ששררה במקום, או נדרסו על ידי משאיות. תיאור זה מתאים לתוכן סרטון ערוך שפרסם דובר צה"ל, שצולם מכטב"ם.
חקירת האירוע > תגובות לתחקיר צה"ל

הסרטון שפרסם צה"ל מורכב מארבעה קטעים שנערכו ביחד, ועל פי ה-BBC לא ניתן להסיק ממנו מה היה רצף האירועים בתקרית. הניו יורק טיימס הגדירו את הסרטון בתור "ערוך בכבדות בכדי להסית את האשמה". הסרטון, שאינו כולל אודיו, נערך על ידי צה"ל עם מספר קטעים שחוברו יחדיו, תוך השארת רגע מפתח לפני שרבים בקהל מתחילים לברוח מהמשאיות, עם כמה אנשים זוחלים מאחורי קירות, ככל הנראה תופסים מחסה. בסרטון ניתן לראות "לפחות תריסר גופות" על הקרקע, וכן משאיות סיוע ושני כלי רכב צבאיים ישראליים. לפי ה-CNN, הטענות של ישראל שהתקרית החלה לאחר 4:30 מטילות ספק בנרטיב שלה, שכן היא אספה וניתחה צילומים מניצולים, כולל סרטון אחד המראה כי הירי החל שבע דקות לפני כן. צה"ל דחה את בקשות הניו יורק טיימס ו-CNN, אשר ערכו חקירה על האירוע, לקבל את הסרטון המלא ללא עריכה.
חקירת האירוע > ארגוני זכויות אדם פלסטינים

שלושה ארגונים, "המרכז הפלסטיני לזכויות אדם", מרכז אל-מיזאן לזכויות האדם ואל-חק, פרסמו הודעה משותפת בגנות "טבח הקמח" ברחוב א-רשיד. לדבריהם הם ערכו תחקיר ראשוני המבוסס על ראיונות עם ניצולים, תיעוד בסרטוני וידאו ופרטים שהתקבלו מאנשי הצוות הרפואי. בסיכום מסקנותיהם ציינו כי "בסביבות השעה 4:30 לפנות בוקר, פתחו טנקים וצלפים ישראלים שהוצבו מדרום-מערב לעיר עזה באש כבדה על אלפי אזרחים פלסטינים שהמתינו נואשות במשך שעות להגעת שיירות הסיוע".
תגובות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תגובות > תגובות בעולם

מדינות וארגונים רבים גינו את התקרית וקראו להפסקת אש הומניטרית מיידית בעזה, בהם האיחוד האפריקאי, האיחוד האירופי, האומות המאוחדות, קרן החירום הבין-לאומית של האו"ם לילדים ונציגי אוסטרליה, איחוד האמירויות הערביות, איטליה, איראן, אלג'יריה, בלגיה, ברזיל, גרמניה, דרום אפריקה, הודו, טורקיה, ירדן, לבנון, מלזיה, מצרים, סין, ספרד, עומאן, ערב הסעודית, פורטוגל, צרפת, קולומביה, קטר, קנדה ותימן.
תגובות > ישראל

אילון לוי, נציג ההסברה הישראלית בלונדון, הביע צער על התקרית ואמר: "לבי עם האזרחים שנרמסו בדריסה".
השר לביטחון לאומי איתמר בן גביר הגיב על התקרית: "יש להעניק גיבוי מוחלט ללוחמינו הגיבורים הפועלים בעזה, שפעלו מצוין מול המון עזתי שניסה לפגוע בהם. היום הוכח שהעברת הסיוע ההומניטרי לעזה היא לא רק טירוף בשעה שחטופינו מוחזקים ברצועה בתת-תנאים, אלא גם מסכנת את חיילי צה"ל. זו עוד סיבה מובהקת לכך שחייבים להפסיק להעביר את הסיוע הזה".
תגובות > הפלסטינים

ארגוני זכויות אדם פלסטיניים גינו את התקרית וכינו אותה "טבח הקמח".
נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס כינה את האירוע "טבח מכוער" וגינה את התקרית. חמאס גינה את התקרית ואיים להפסיק את המשא ומתן לעסקת החטופים.
ראו גם

הריגת עובדי המטבח המרכזי העולמי
יוטקה סאדו

| --- | --- |

 לידה:  13 במאי 1961 (בן 63) קיוטו, יפן 
 מוקד פעילות:  יפן 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קיוטו סיטי לאמנויות 
 עיסוק:  מנצח
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 חברת תקליטים:  Avex-Classics 
 פרסים והוקרה:  International Besançon Competition for Young Conductors (1989) 
 https://yutakasado.com/
 
זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
יוטקה סאדו (ביפנית: 佐渡 裕; נולד ב-13 במאי 1961) הוא מנצח יפני.
ביוגרפיה

יוטקה סאדו נולד בקיוטו. עוד בלימודיו, סאדו קיבל תפקיד בקנסאי ניקאי, בית ספר יפני לאופרה, שם הייתה לו הזדמנות לעבוד עם התזמורת הפילהרמונית החדשה של יפן והתזמורת הסימפונית של קיוטו, וללמוד רפרטואר אופראי. ב-1987 הוא נסע לארצות הברית כדי להשתתף בפסטיבל המוזיקה טנגלווד, שם למד אצל סייג'י אוזאווה. מאוחר יותר זכה בפרס דוידוף המיוחד לתחרות בשלזוויג-הולשטיין, גרמניה. הוא חזר ליפן כעוזר לאוזאווה וערך את הופעת הבכורה שלו עם התזמורת הפילהרמונית החדשה של יפן בטוקיו עם סדרה סימפונית של היידן. מאוחר יותר למד אצל שארל דיטואה, גנאדי רוז'דסטבנסקי וליאונרד ברנשטיין, איתם סייר בברית המועצות ובגרמניה.
יוטקה סאדו זכה בפרס הראשון והפך לזוכה היפני השלישי (אחרי סייג'י אוזאווה ב-1979 ויוקו מטסואו ב-1982) בתחרות הבינלאומית השנתית ה-39 של בזאנסון למנצחים צעירים בבזאנסון, צרפת ב-1989. ב-1990, הוא הפך למשתתף קבוע באוקיינוס השקט. פסטיבל מוזיקה בסאפורו, יפן, יחד עם כריסטוף אשנבאך ומייקל טילסון תומאס. סאדו משמש גם כמנהל אמנותי ויועץ אמנותי של המרכז לאמנויות הבמה היוגו ומנצח ראשי של תזמורת המרכז לאמנויות הבמה היוגו שאותה עזר להקים בשנת 2005. סאדו הוא גם המנצח הראשי של תזמורת כלי הנשיפה של סיינה ביפן.
מחוץ ליפן, סאדו היה המנצח הראשי של תזמורת לאמור בין השנים 1993 עד 2011. הוא הקליט עם תזמורת לאמור עבור לייבלים כמו Erato. באוקטובר 1995 נבחר סאדו לזוכה בתחרות המוזיקה הבינלאומית הראשונה של ליאונרד ברנשטיין בירושלים. ב-2011 ניצח על הסימפוניה התשיעית של בטהובן, עם 10,000 יפנים, לקורבנות רעידת האדמה ביפן ב-2011. בנובמבר 2013, תזמורת אמני הצליל הודיעה על מינויו של סאדו למנצח הראשי הבא שלה, החל בעונת 2015–2016, עם חוזה ראשוני של 3 שנים.
הדרך לעין חרוד (סרט)

| --- | --- |
עטיפת התקליטור של הסרט
עטיפת התקליטור של הסרט
 מבוסס על:  הדרך לעין חרוד 
 בימוי:  דורון ערן
 הופק בידי:  דורון ערן, יורם כסלו
 תסריט:  רמי נעמן
 עריכה:  אירית רז
 שחקנים ראשיים:  טוני פק אלסנדרה מוסוליני ארנון צדוק רמי דנון
 מוזיקה:  אילן וירצברג
 צילום:  אבי קרפיק
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  1990
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דיסטופי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הדרך לעין חרוד (באנגלית: Back to Freedom) הוא סרט דיסטופי ישראלי דובר אנגלית משנת 1990 בבימויו של דורון ערן, עם טוני פק, ארנון צדוק, אלסנדרה מוסוליני ורמי דנון בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס בחלקו על הרומן "הדרך לעין חרוד" של עמוס קינן.
בתחילת הסרט מופיעה הכיתוב: "בעתיד הקרוב מתרחשת בצורת קשה. הצבא נקרא לשמור על השקט ולא יסבול כל הפרעות או מרי. הפרובוקטורים יטופלו על ידי יחידות מיוחדת וייעלמו והשקט יישמר".
בתפקיד הראשי מופיעים השחקן האמריקאי טוני פק, בנו של גרגורי פק והשחקנית אלסנדרה מוסוליני, נכדתו של בניטו מוסוליני.
הסרט צולם בישראל, בחלקו במקומות היסטוריים כמו מערת הקולומבריום ובור המים במרשה ובמגדל אפק.
תקציר העלילה

בצורת קשה שוררת בישראל והשלטונות נוקטים באמצעים קשים להגבלת שימוש במים. שורה ארוכה של אזרחים מצוידים בג'ריקנים עומדים בתור לחלוקת מים. רק מי שנמצא ברשימה מורשה למלא ג'ריקן אחד. בין העומדים בתור, העיתונאי סול ג'ורדן (טוני פק). הוא מגלה ששמו כבר לא ברשימה לאחר שכתב בעיתון טור נגד צעדי השלטונות. אזרח שאשתו נפטרה, נותן לו את הכרטיס שלה. במקום נמצא שוטה העיר (ברק הנגבי), הממלמל משפטים סתומים על מלחמת גוג ומגוג וארמגדון.
סול יודע שמחפשים אותו, חבריו מתנכרים אליו מפחד. הוא מגיע לדירתו ומאזין ל"רדיו עין חרוד החפשית" שמתסיס נגד משטר העריצות ומזמין אנשים להתנגד ולהגיע לעין חרוד שנמצאת במצור. השלטונות עוצרים את חברו רמי (נדב בן יהודה) וחוקרים אותו באלימות על מקום הימצאו של סול. הוא מתחבא בדירתו כשפורצים לשם ומחפשים אותו אך לא מוצאים. לאחר שהם עוזבים הוא מתחמק לכיוון הים, שוחה ומגיע לבית על החוף. הוא מוצא שם עקרת בית (אלקי ג'ייקובס) שמסכימה תחת לחץ להסיע אותו לכיוון עין חרוד. בדרך היא מנסה לעגוב עליו אך הוא מבחין במסוק דולק אחריהם וברגע האחרון הוא מספיק לברוח לפני שהרכב מתפוצץ ועולה באש מירי מהמסוק.
הוא ממשיך לבד ופוגש במחמוד (ארנון צדוק), ערבי שנוהג להסתובב בנתניה בהתחזות ליהודי בשם רפי. הם מתחמקים מחיילים שרודפים אחריהם ולבסוף משתלטים על רכב צבאי בו נמצאים אל"ם רפי (רמי דנון), החיילת ליאורה (אלסנדרה מוסוליני) והנהג רפי (יעקב איילי). הם לוקחים אותם בני ערובה ומגיעים למערה שם הם מתחבאים. סול משחרר את רפי הנהג כדי שייצור קשר עם הגנרל של פיקוד הצפון תא"ל איתי ורנר (שלמה תרשיש) לדבר על תנאים. בינתיים מקיים סול יחסים עם ליאורה בבור מים עתיק.
לגנרל לא אכפת מגורלו של אל"ם רפי בגלל משקעים מהעבר. הוא נותן להם אולטימטום לצאת ומכין כלבים עמוסים בחומר נפץ שיפרצו למערה ויתפוצצו. בינתיים מגלים סול וליאורה דרך מילוט וארבעתם בורחים מהמערה זמן קצר לפני הפיצוץ.
הארבעה ממשיכים צפונה אך נתפסים על ידי חיילי הגנרל ובראשם סגן (זאב שמשוני). הם נדונים למוות והגנרל רק מצטער שלא יהיה נוכח בעת הוצאתם להורג כי הוא טס מיד להר הבית בירושלים משנודע שכוחותיו כבשו אותו מחדש. סול הורג אותו באקדח שהסליק ואל"ם רפי פוקד על הסגן לשחרר אותם. סול וליאורה נפרדים מאל"ם רפי ומחמוד וממשיכים לעבר עין חרוד אך מוצאים את המקום שרוף ונטוש, ללא נפש חיה פרט לשדרן זקן (אברהם אסיאו) הממשיך לשדר בשם "רדיו עין חרוד החופשית".
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| טוני פק | סול ג'ורדן | עיתונאי |
| אלסנדרה מוסוליני | ליאורה | חיילת |
| ארנון צדוק | מחמוד/רפי |  |
| רמי דנון | אל"ם רפי |  |
| שלמה תרשיש | תא"ל ורנר |  |
| יעקב איילי | רפי | נהג |
| זאב שמשוני |  | סגן |
| אברהם אסיאו |  | שדרן בעין חרוד |
| ברק הנגבי |  | הוזה אפוקליפטי |
| אלקי ג'ייקובס |  | עקרת בית |
| נדב בן יהודה | רמי | חבר של סול |
הערות שוליים

1 2  מאיר שניצר, סרט / תענוג למזוכיסטים - ־הדרך לעין חרוד־ / בימוי: דורון ערן / תסריט: רמי נעמן (על פי אלמנטים מספרו של עםlס קינן), חדשות, 5 במרץ 1990
Aldrig mer

| --- | --- |

 סינגל בביצוע קלרה קלינגנסטרם
 יצא לאור:  17 בפברואר 2024
 שפה:  שוודית
 אורך:  3:00
 חברת תקליטים:  וורנר מיוזיק שוודיה
 כתיבה:  קלרה קלינגנסטרם, בובי יונגגרן, דויד לינדגרן זכריאס
"Aldrig mer" (בתרגום חופשי לעברית: "לא עוד") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת השוודית קלרה קלינגנסטרם. הוא יצא לאור ב-17 בפברואר 2024 בהוצאת חברת התקליטים וורנר מיוזיק שוודיה, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
השיר הגיע למקום השני במצעד הסינגלים השוודי, "סוורייטופליסטן".
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי קלינגנסטרם עם בובי יונגגרן ודויד לינדגרן זכריאס, אשר גם הפיקו את השיר יחד עם דויד זאנדן. בריאיון, סיפרה קלינגנסטרם על תהליך יצירת השיר: ”נפגשנו כולנו בביתו של יונגגרן. זכריאס ויונגגרן יצרו את לחן הפזמון. לאחר מכן התחלנו לעבוד על הלחן לשאר חלקי השיר. הקשבתי למנגינה בבית, וכתבתי את המילים. אני תמיד רוצה לכתוב את המילים בעצמי”.
קלינגנסטרם  תיארה את השיר כהמשך לשירה הקודם בתחרות המלודיפסטיבלן, "Behöver inte dig idag", וציינה כי הוא מבטא את תחושותיה בעת כתיבת מילותיו.
מלודיפסטיבלן 2024

ב-1 בדצמבר 2023 אישר תאגיד השידור השוודי כי קלינגנסטרם עתידה לחזור לקדם הארצי, הפעם עם השיר "Aldrig mer".‏ היא התחרתה במקצה השלישי, שנערך ב-27 בפברואר 2024 בווקשה. בסיום סבב ההצבעה השני דורגה במקום החמישי, והודחה מהתחרות.
וידאו קליפ

לשיר לא פורסם וידאו קליפ רשמי אך ב-2 במרץ 2024 הועלה לערוץ היוטיוב של חברת התקליטים קטע אודיו רשמי שלו. נכון לפברואר 2025 עומד מונה הצפיות של הקליפ על כ-16 אלף צפיות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 2 |  |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| עולם | 2 במרץ 2024 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית | וורנר מיוזיק שוודיה |  |
הערות שוליים

↑  Van Waarden, Franciska (2023-11-01). "Sweden: Melodifestivalen 2024 Participants Revealed on December 1st". Eurovoix (באנגלית בריטית). נבדק ב-2023-11-01.
↑  "The 30 artists competing in Sweden's Melodifestivalen 2024". Eurovision.tv. European Broadcasting Union (EBU). 2023-12-01. נבדק ב-2023-12-01.
↑  "Melodifestivalen 2024 - Deltävling 3: Växjö". Mellopedia (בשוודית). SVT. נבדק ב-2024-02-17.
↑   Aldrig mer, סרטון  באתר יוטיוב
↑  Aldrig mer - Single, אפל מיוזיק