stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בר גיורא (ארגון)
תולדותיו > הולדת ארגון 'השומר' והשתלבות בהנהגתו

לנוכח גילויי לוחמנות ערבית שגברו אחרי מרד "הטורקים הצעירים" ביולי 1908, התרחב הצורך בשומרים יהודים. חברי "בר גיורא" החליטו להעביר את הפעילות למסגרת רחבה יותר ולהקים ארגון חדש וחוקי (להבדיל מארגון "בר גיורא", שהיה חשאי) בשם "השומר". אספת היסוד של הארגון התקיימה בכפר תבור בכ"א בניסן שביעי של פסח תרס"ט, 12 באפריל 1909.
תולדותיו > לאחר הקמת השומר

הקיבוץ כפר גלעדי הוקם בשנת 1916 ונקרא תחילה "כפר בר-גיורא". לאחר שישראל גלעדי נפטר בפתאומיות בשנת 1918 בגיל 32, החליטו חבריו לקרוא למקום על שמו "כפר גלעדי". ארגון נוסף שהוקם על ידי אנשי בר גיורא הוא "החורש" - הסתדרות פועלים חקלאיים.
אופי הארגון

בקרב חלק מאנשי הפועל הצעיר הייתה הסתייגות מהארגון. שלמה צמח תיאר את אנשי בר גיורא בבואם לסג'רה: "פניהם ונימוסיהם כפני גייס של כובשים ונימוסיו". משה סמילנסקי פרסם בביטאון הפועל הצעיר את דבר קיום הארגון, בכותבו: "יש עוד איזו הסתדרות סודית קטנה בין הפועלים שבגליל, שאינה ידועה לכל הפועלים ושידה, כנראה, בכל אותם המעשים המעטים המתהוים והמתחדשים בתוך הפועלים. ככה חושבים לכה"פ רבים מן הפועלים."
ראו גם

השומר
לקריאה נוספת

אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, הוצאת המחלקה לענייני נוער של ההסתדרות הציונית, תש"ז, חלק שני, עמ' 835.
עוזיאל לב, "בר גיורא" ו"השומר": מרעיון ביטחוני לארגון ביטחוני (1907 - 1914), הוצאת "מערכות" צבא הגנה לישראל, 1985.
יעקב גולדשטיין, בדרך אל היעד: "בר גיורא" ו"השומר" 1907 - 1935, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשנ"ד-1994.
אורי מילשטיין, בדם ואש יהודה צמיחתה של העצמה הישראלית, הוצאת א. לוין-אפשטיין, תשל"ג
אניטה שפירא, חרב היונה הציונות והכוח 1948-1881, עם עובד, 1992
אאורופה נוסטרה

אֵאוּרוֹפָּה נוֹסְטְרָה (באיטלקית: Europa Nostra – "אירופה שלנו") היא הפדרציה הכלל-אירופאית למורשת תרבותית וארגון-הגג המייצג של כ-250 ארגונים בלתי-ממשלתיים בארבעים וחמש מדינות בכל רחבי אירופה. הארגון מייצג את ארגוני החברה האזרחית האירופאית הפעילים בשדה המורשת כלפי ארגונים בינלאומיים הנוגעים בדבר, ובמיוחד מוסדות האיחוד האירופי, מועצת אירופה ואונסק"ו.
אאורופה נוסטרה מתמקדת בהעלאת נושא המורשת ותועלותיה אל הזרם המרכזי של התודעה הציבורית ובקידום תחום המורשת בסדר העדיפויות של המדיניות הציבורית, הן ברמה הכלל-אירופית והן ברמה המדינתית. מטרותיה הראשיות הן לקדם, ברמה האירופאית, סטנדרטים גבוהים של איכות בתחום שימור המורשת, אדריכלות ותכנון עירוני וכפרי, וכן לפעול למען פיתוח מאוזן ובר-קיימא של הסביבה הטבעית, הבנויה, הכפרית והעירונית.
אאורופה נוסטרה תומכת במסעות פרסום מדינתיים ובינלאומיים למען שימור מורשתה של אירופה המצויה בסיכון והצלתה. היא מעודדת יוזמות הדגמה התורמות לשימור ולחיזוק המורשת התרבותית על ידי הכרה בהישגי מורשת היוצאים מן הכלל, ובמיוחד על ידי ארגון פרס האיחוד האירופי לשימור תרבותי (פרסי אאורופה נוסטרה), בשותפות עם הנציבות האירופית. בראשית שנת 2006 נבחרה אאורופה נוסטרה להיות משרד הקישור החדש לתיאום ימי המורשת האירופית (European Heritage Days), יוזמה משותפת של מועצת אירופה והנציבות האירופית.
מומבסה

מומבסה (באנגלית: Mombasa) היא העיר השנייה בגודלה בקניה ועיר הנמל החשובה ביותר שלה. העיר משתרעת על פני 219.9 קילומטרים רבועים בדרום-מזרח המדינה על שפת האוקיינוס ההודי כ-441 ק"מ דרום-מזרחית לבירה ניירובי. על פי מפקד האוכלוסין האחרון שנערך בשנת 2019 אוכלוסיית העיר מנתה כ-1.2 מיליון תושבים, רובם מוסלמים.
במומבסה יש שני נמלים, אחד ישן ואחד מודרני. הנמל הישן נמצא בחוף המזרחי ומשמש לדיג, והנמל המודרני ממוקם בחוף המערבי ומשמש לשאר הצרכים הימיים.
הייצוא העיקרי מהעיר הוא קפה, תה וכותנה. ישנה מסילת ברזל המקשרת בין מומבסה למזרח אפריקה. לעיר מרכז עסקים מודרני, שוק ומפעלי תעשייה כגון בתי זיקוק, בתי חרושת למזונות, לטקסטיל, למוצרי אלומיניום ולמלט.
המיקום של העיר על האוקיינוס ההודי הפך אותה למרכז הסחר באזור והרבה מדינות שלטו במקום בגלל המיקום האסטרטגי שלה. על פי ספרי לימוד בקניה, העיר הוקמה בשנה 900 לספירה.
היסטוריה

מקורו של מרבית המידע ההיסטורי על מומבסה נמצא בכתבים פורטוגזים מהמאה ה-16.
את מומבסה גילו סוחרים ערביים במאה ה-11, ועד מהרה הפכה העיר למרכז מסחר גדול במזרח אפריקה, בעיקר לסחר בתבלינים, עבדים, דוחן, קוקוס ושנהב. הקשרים המסחריים הגיעו עד לתת-היבשת ההודית ולסין. החוקר המרוקאי אבן בטוטה ביקר בעיר בשנת 1331 למשך יומיים, ואזכר אותה בכתביו.
בשנת 1498 וסקו דה גמה ביקר במומבסה, הוא היה האירופאי הראשון שביקר בעיר, והוא זכה לקבלת פנים צוננת. שנתיים לאחר מכן נכבשה העיר על ידי הפורטוגלים, שבזזו אותה ובנו בה מבצר. בשנת 1502 הפך האזור לעצמאי, אך הותקף שוב על ידי פורטוגל בשנת 1528.
מומבסה נכבשה על ידי סולטנות עומאן בשנת 1698. בשנת 1840 היא נכבשה על ידי הסולטאן של זנזיבר, ולאחר מכן הוענקה כמתנה לבריטים.
בשנת 1887 השלטון בעיר עבר לידי חברת מזרח אפריקה הבריטית.
כארץ חסות של הבריטים הפכה מומבסה למסוף הימי של מסילת הרכבת, שנוסדה בשנת 1896. המסילה הוקמה על ידי עובדים רבים שהובאו מהודו הבריטית למטרה זו.
בשלהי המאה ה-19 מומבסה הייתה עיר הנמל המובילה של האזור. בשנים 1887–1906 מומבסה היוותה את בירת הקולוניה הבריטית, עד אשר הוחלט להעבירה לניירובי, בירת קניה עד היום הזה.
העיר הייתה שייכת לזנזיבר עד לשנת 1963, אז ויתרה זנזיבר על בעלותה לטובת קניה.
בנובמבר 2002 התפוצצה מכונית תופת במלון בבעלות ישראלית, וגרמה למותם של שלושה ישראלים ועשרה קנייתים. זמן מה לאחר מכן נעשה ניסיון להפיל מטוס של חברת ארקיע בסמוך לנמל התעופה מומבסה (אנ'), והחשד הוטל על ארגון הטרור אל-קאעידה.
ערים תאומות

ארצות הברית סיאטל, וושינגטון, ארצות הברית
ארצות הברית לונג ביץ', קליפורניה, ארצות הברית
איי הבתולה של ארצות הברית שארלוט אמאלי, איי הבתולה של ארצות הברית
ארצות הברית הונולולו, הוואי, ארצות הברית
נורווגיה ברגן, וסטלן, נורווגיה
שוואבים של הדנובה
הערות שוליים

↑  [https://www.gbv.de/dms/faz-rez/FD1200312182009914.pdf
Gemeinsamer Bibliotheksverbund, Frankfurter Allgemeine Zeitung, Johannes Hürther: Rezension: Casagrande, Thomas: Die volksdeutsche SS-Division „Prinz Eugen“ – Die Banater Schwaben und die nationalsozialistischen Kriegsverbrechen. ISBN 3-593-37234-7, 18. Dezember 2003, S. 8]
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4012719-9
לייב שרה'ס

| --- | --- |
 לידה:  1730 י"ז בתמוז ה'ת"ץ 
 פטירה:  1791 (בגיל 61 בערך) ד' באדר ב' ה'תקנ"א 
 תקופת הפעילות:  ?–1791 
 השתייכות:  תנועת החסידות 
 רבותיו:  הבעל שם טוב 
 
רבי יהודה לֵיְבּ בן יוסף מרובנה הידוע בכינויו רבי לֵיְבּ שָׂרָה'ס (י"ז בתמוז ה'ת"ץ, 1730 – ד' באדר ב' תקנ"א, 1791) היה מתלמידי הבעל שם טוב והמגיד ממזריטש. הרבה לנדוד בקהילות ישראל ולעסוק בפדיון שבויים.
הפולמוס על זהותו

הרבי מלובביץ' העלה השערה כי מכיוון שישנם קווי דמיון רבים בינו לבין רבי אריה לייב משפולי, "הסבא משפולי", והידיעות על אודותיהם דלות ומוטלות בספק, נראה שמדובר באותו אדם (הרבי התייחס לשאלה שהוצגה על השערתו זו ולפיה אין התאמה בין שמות אימהותיהם - שם אימו של ר' לייב שרה'ס היה שרה בעוד שלאם הסבא משפולי קראו בשם אחר. על כך אמר הרבי כי: א) שאפילו לגבי זהות שם אמו של הרה"ק רבי לוי-יצחק מברדיצ'וב מצינו סתירות (בספר 'קב ונקי' מעיד שראה נוסח פדיון של רבי לוי-יצחק שבו הוא חותם בשם אמו אחרת מבשאר המקומות, וקובע שהשם המפורסם - בטעות יסודו); ב) ייתכן שהוסיפו לה שם, ג) אפשר שהיו לה כמה שמות, ד) קיימת אף אפשרות ששמה הוחלף.) עד אשר לא יימצא איש נאמן שיוכיח בוודאות כי בידו הוכחה מוצקת או עדות מהימנה (שראה שתי מצבות של שני אישים שונים במקומות שונים וכן 'יארצייטין' שונים שמדובר בשני אישים שונים) שאז יוכח שהם שתי דמויות אחרות ועד אז שלום על ישראל.
על השערה זו חלקו רבים עקב מספר סיבות; שמותיהם הפרטיים (אריה לייב ויהודה לייב ושמות אבותיהם שונים (יוסף וברוך), ימי הפטירה שלהם שונים, הם מופיעים במסמכים במקומות מגורים שונים), שנת פטירתו של ר' לייב שרה'ס (תקנ"א) אינה תואמת עדויות חב"דיות על פעילויות של הסבא משפולי בשנת תק"ע, וכן עד היום קיימות משפחות של צאצאים המתייחסים אליהם, ואין ביניהן שום קשר. לבסוף לשניהם נמצאו קברים שונים ומצבות שונות.
מעבר לכך קיימת עדות של הרב ביק אב"ד מז'יבוז', מצאצאי אחותו של רבי יוסף מרובנא אביו של ר' לייב שרה'ס כי היה להם אח נוסף שהיה אביו של רבי ברוך אבי הסבא משפולי, כלומר שהיו קרובי משפחה.
פטירתו וקברו

רבי לייב שרה'ס נפטר בד' באדר ב' תקנ"א (10 במארס 1791) בכפר יאלטושקוב שבפודוליה. על פי המסורת המקובלת[דרוש מקור] הוא ביקש להיקבר ללא גינוני כבוד מיוחדים ואף סירב להקמת אוהל על קברו. נראה שמאוחר יותר הוקם על קברו אוהל צנוע כפי שתיאר עד ראייה את מראהו החיצוני של הקבר בשנת 1913 כ"סוכה קטנה עשויה עץ ומכוסה גג קש כעין כיפה. מסביב לקבר מונחים גלים שלמים של פתקאות".
ב-1991 לאחר התפרקות ברית המועצות, חידש הרב לייבּ סירקיס מניו-יורק את אוהל הציון על הקבר ביאלטושקוב. מאז פוקדים את אתר הקבורה עולי רגל יהודים.
צאצאיו

רבי לייבּ בן-שרה התרחק מהשררה והפומביות, התנזר באדיקות מתיעוד מעשיו ודבריו ונמנע מהקמת חצר חסידים פרטית. דבריו המועטים ואוסף האגדות עליו פורסמו בספרות החסידית המאוחרת (במחצית השנייה של המאה ה-19). במקורות הכתובים כמעט לא מתועדת המשפחה שהקים ברובנה, ומרבית חוקרי החסידות כלל לא ידעו על דבר קיומה. רק בשִלהי המאה ה-20 הופיעו פרסומים מחקריים ראשונים על צאצאיו של רבי לייבּ, שהתבססו על מסורות משפחתיות ועל תיעוד מצבות בבתי עלמין במזרח אירופה. על חוקרי תולדותיו של רבי לייבּ בן-שרה נמנים הרב אשר אהרון קרישבסקי, ד"ר ניר מן, מחדש המצבות אריק דותן והרב יהודה זייבלר. נבצר עדיין מהחוקרים לגבש תמונה משפחתית מלאה. ידוע כי שם משפחתם של שני בניו של רבי לייבּ היה בהר"ל (בני הרב לייבּ). לפי מסורת במשפחת טווער-ברימט, לרבי לייבּ נולדה לפחות בת אחת, ששמה אינו ידוע והיא זכתה לצאצאים רבים משלה.
בספר "רבי לייבּ בן-שרה", שחיבר ניר מן, מיוחד פרק שלם לכמה אישים בני העת החדשה המתייחסים לשושלת היוחסין של רבי לייבּ, ובהם: הרב זלמן סורוצקין, יו"ר מועצת גדולי התורה של "אגודת ישראל" ומייסד רשת החינוך העצמאי (1881–1966);
אברהם יוסף בהרל, חבר "השומר" והחלל הראשון של הארגון (1886–1910); הרב יוסף קדיש קרישבסקי, חסיד ומקובל מבוני ירושלים (1878–1941); ישראל גלילי, ממייסדי "הנוער העובד והלומד", חבר קיבוץ נען, ראש המפקדה הארצית של ארגון "ההגנה" ושר בממשלות ישראל (1911–1986); שלמה סופר, מקים משטרת ירושלים ומפקדה הראשון (1900-1999); אפרים שמאראגד, חבר "גדוד העבודה וההגנה", חבר קיבוץ תל-יוסף ומזכיר התאחדות מגדלי בקר בישראל (1902–1976). מבין צאצאיו כיום אפשר למנות את משפחות גלויברמן, וולס, ופוטש, וקרישבסקי, על פי ספר יוסף קדישא.
לקריאה נוספת

אשר אהרן קרישבסקי, יוסף קדישא: קורות חייו של הרב יוסף קדיש קרישבסקי, ירושלים: הוצאת פרנק, תש"ס, פרק א'.
הרב יהודה לייב הכהן מימון, שרי המאה, חלק שלישי, ירושלים: הוצאת מוסד הרב קוק (אחיאסף), תשכ"א, פרק י"א-י"ב
ניר מן, רבי לייב בן שרה, ירושלים: הוצאת שמחונים, 2003
הערות שוליים

↑  השם 'שָׂרָה'ס' הוא מַטרונים יידי המתייחס לשם 'שרה' (מילולית: של שרה="בן שרה").
↑  מאיר שצ'רנסקי, דמויות גדולי החסידות, תל אביב: הוצאת בית-יעקב, תש"ה, עמ' קג
↑  שם, עמ' קו, הערה 4.
1 2  יעקב בן-שמואל דריקרמן, תמימי דרך: הוצאה ביקורתית, גדליה נגאל, המכון לחקר הספרות החסידית, ירושלים: הוצאת כרמל, 1993, עמ' 120.
↑  יהודה לייבּ הכֹּהן מימון, שרי המאה, חלק שלישי, ירושלים: הוצאת מוסד הרב קוק (אחיאסף), תשכ"א, עמ' 127.
↑  אליעזר שטיינמן, שער החסידות, תל אביב: הוצאת ספרים מ' ניומן, תשי"ז, עמ' 164.
↑  ישראל ברטל, מ'אומה' ל'לאום' – יהודי מזרח אירופה 1772–1881, ירושלים: הוצאת משרד הביטחון, תשס"ב, עמ' 94.
↑  שמואל אבא הורודצקי, החסידות והחסידים, ספר ראשון, ירושלים/ברלין: הוצאת דביר, תרפ"ג, עמ' יא; יצחק אלפסי, "על ר' לייבּ שרה'ס וצאצאיו בישראל", הליכות: ביטאון המועצה הדתית בת"א-יפו, גיליון 3 (127), תל אביב, תשרי תשנ"ו, עמ' 157.
↑  ש"א הורודצקי, החסידות והחסידים, ספר ראשון, ירושלים/ברלין: הוצאת דביר, תרפ"ג, עמ' יא.
↑  יצחק אלפסי, אנציקלופדיה לחסידות – אישים, כרך א, ירושלים: מוסד הרב קוק; פרסומי המכון לחסידות – יד הרב מימון, תשמ"ו 1986.
↑  יצחק אלפסי, תורת החסידות: תולדות, דברי תורה והגות של אלף ושש מאות אישי החסידות, כרך א: "הבעש"ט–המגיד ממזריטש, תלמידיהם ושושלתם", ירושלים: מוסד הרב קוק, תשס"ז, עמ' 192.
↑  ראו גם קובץ 'הערות וביאורים' שנה כח גיליון ד (תתקכח) (ביידיש).
↑  שיחת אחרון של פסח, ושבת פרשת אחרי-מות תש"ל ('שיחות קודש' תש"ל כרך ב' עמ' 58–59, 98–99) (ביידיש)
↑  במערכת השמות הפרטיים הרב-לשונית שהייתה נהוגה ביהדות מזרח אירופה, השם היידי 'לֶיְבּ', שפירושו אריה, היה בן-זוג מקובל של שני שמות בלשון הקודש: 'אריה' ו'יהודה'.
↑  במכתב המגיד ממזריטש כותב על ר' לייב שרה'ס בן יוסף. ואילו באיגרת הסבא משפולי חותם את שמו ב"ר ברוך - פרדס חב"ד גיליון 19 עמ' 308
↑  פרדס חב"ד, עמ' 308
↑  פרדס חב"ד, עמ' 305
1 2  קובץ בית אהרן וישראל, כרך קי"ט תולדות ושורשים בעם ישראל.
↑  יצחק רפאל, ספר החסידות, תל אביב: הוצאת אברהם ציוני, תשט"ו, עמ' קמו.
↑  שמשון קרדיון, "האוהל על קבר ר' לייבּ שרה'ס ביאלטושקוב", בתוך: ידע עם, כרך ד, חוברת א-ב, יום טוב לוינסקי (עורך), תל אביב: החברה הישראלית לפולקלור - 'ידע עם' והוצאת יבנה, תשי"ז, עמ' 84.
↑  אשר אהרון קרישבסקי, יוסף קדישא, ירושלים: הוצאת פרנק, תש"ס, עמ' מב.
↑  יהודה לייבּ הכֹּהן מימון, שרי המאה, חלק שלישי, ירושלים: הוצאת מוסד הרב קוק (אחיאסף), תשכ"א, עמ' 130; דוד חיים זילברשלג, כרם החסידות, כרך ד, ירושלים: מכון זכר נפתלי, תשמ"ז, עמ' קצה.
↑  בִּתו של רבי לייבּ הייתה סבתו של הרב יעקב מרדכי טווער, שעלה ארצה לעיר הקודש חברון במאה הי"ט, וטמון בבית העלמין היהודי בחברון. מכתב הרב יהודה זייבלד לד"ר ניר מן, יולי 2014.
↑  ניר מן, רבי לייב בן-שרה, ירושלים: הוצאת שמחונים, תשס"ג, עמ' 141–218.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307906005171  NTA: 310509092  VIAF: 289516685   WorldCat (עם VIAF): 289516685
ההתאחדות הארצית של היהודים בגרמניה

ההתאחדות הארצית של היהודים בגרמניה (בגרמנית: Reichsvertretung der Deutschen Juden) הייתה ארגון מנהלתי שייסד השלטון הנאצי בגרמניה ביולי 1939 בתור ענף מנהלתי הכפוף לשלטונות. ההתאחדות נוסדה בצו משרד הפנים הגרמני וחויבה לפעול בפיקוח המשרד הראשי לביטחון הרייך.
ההתאחדות ירשה את משרדיה, אנשי צוותה ומתקניה של הנציגות הארצית של יהודי גרמניה שקדמה לה ופורקה על ידי הנאצים לאחר ליל הבדולח. לאו בק המשיך להיות ראש ההתאחדות. בסוף 1939 מינה המשרד הראשי לביטחון הרייך את אדולף אייכמן כממונה מיוחד לענייני היהודים (Sonderreferent für Judenangelegenheiten) אך ההשגחה על משרדי ההתאחדות ברמה המקומית נותרה בידי הגסטפו.
הקמת ההתאחדות הארצית

עיקר תפקידה של ההתאחדות הארצית היה הקמתה של מערכת סעד נפרדת ליהודים. מנהלת מחלקת הסעד הייתה ד"ר קונרד כהן, מנהלת המדור לסעד כללי הייתה חנה קרמינסקי, וד"ר ואלטר לוסטיג היה מנהל הסעד הרפואי. מבחינת המבנה הארגוני היה דמיון שטחי בלבד בין ההתאחדות הארצית לבין הנציגות הארצית, כך גם מבחינת המשימות שהיו מוטלות על שני הארגונים. במקרים רבים לא הצליחו המוסדות היהודיים – בגלל חוסר באמצעים ובאפשרויות הטיפול לסעוד את כל הנזקקים, ובהם ה"חדשים" שהצטרפו עתה אל מחנה הנזקקים, שכן צו שהתפרסם ב-19 בנובמבר 1938 הרחיק את היהודים ממערכת הרווחה הציבורית, וחובת הסעד שהייתה נתונה עד כה בידי המדינה הוטלה בן לילה על הקהילות היהודיות.
לפי ההיסטוריון יהויקים כוכבי, המחשבה בדבר היערכות ארגונית חדשה של יהודי גרמניה הבשילה בו בזמן בקרב ההנהגה היהודית ובחוגי הנאצים. את השלטון הנאצי מייצג בהקשר זה בראש ובראשונה ריינהארד היידריך, ראש משטרת הביטחון ושירות הביטחון של הס"ס ולימים המפקח על כל זרועות הטרור בתורת ראש "המשרד הראשי לביטחון הרייך". היידריך ביקש להקים ארגון חדש ומיוחד שיעסוק ב"שאלת היהודים" ויביא "לפתרונה המהיר" באותה דרך שבה תיארו לעצמם ראשי השלטון את הפתרון באותו הזמן, כלומר על ידי סילוקם המואץ של היהודים מן המדינה. ולשם כך היה היידריך זקוק גם לארגון יהודי מרכזי, שישמש עזר לארגונו שלו. אמנם גם קודם לכן טיפלו ב"שאלת היהודים" גופים שהיידריך שלט בהם, תחילה הגסטפו ואחר כך הס"ד. אך ההתפתחויות שחלו ברייך השלישי בזירת הפנים והחוץ במחצית השנייה לשנת 1938, ההכנות למלחמה ואף האפשרויות שנפתחו לפני השלטון עם פרעות "ליל הבדולח", כל אלה הציבו את "שאלת היהודים" במקום חדש בסדר העדיפויות הלאומי. ומאחר שדרך הפתרון העיקרית נועדה להיות ההגירה, חייב היה גם המוסד שיטפל בה להיות מוסד של הגירה. לכן נדרשו שני גופים, אחד מצד השלטון ואחר מצד היהודים, ושניהם יתרכזו במשימה אחת - הוצאת היהודים מן המדינה במהירות המרבית.
הידרדרות של הקהילות היהודיות

הידרדרות שהחלה ב-1933 ובמרוצת השנים הלכה והחמירה. מאז עליית הנאצים לשלטון בינואר 1933 ועד למועד ההקמה הרשמית של ההתאחדות הארצית, בתחילת יולי 1939 ומספר הקהילות היהודיות הלכה ופחתה משום רדיפות, התרוששות והגירה. ב-1933 היו בגרמניה 34 קהילות יהודיות שהתפרקו מאליהן בגלל בעיות אישיות או פיננסיות. קרוב ל-700,3 מוסדות יהודיים, ועתה נותרו מהם רק כשליש: בברלין לבדה הוסיפו להתקיים רק 221 ארגונים מתוך 990. לשם ייסודה היה צריך לכונן מערכת סעד נפרדת במסגרת של ארגון אובליגטורי, שתפתור את בעיית ההתרוששות הכללית של התושבים היהודים – שמקורה במדיניות הרדיפות של השלטון. העוני החדש וסעד ליהודים ייסודה הרשמי של ההתאחדות הארצית של היהודים בגרמניה ביולי 1939 האיץ את התנערות המוסדות הכלליים מאחריותם לספק שירותי רווחה ליהודים.
החל מהקמתה נאלצה ההתאחדות לסעוד יהודים בכל רחבי גרמניה סעד "סגור" לאשפוז נכים וחולי נפש במוסדות המתאימים, וכן לממן את הסעד ה"פתוח". בסוף 1939 קיבלו יותר מ-52,000 בני אדם – כמעט שליש מכלל יהודי גרמניה באותה עת – עזרה סוציאלית זו או אחרת מידי מוסדות יהודיים. מצב זה הוליד בעיות כספיות קשות ביותר. מאז נוסדה ההתאחדות הארצית ביולי 1939 הייתה רשאית רשמית לגבות תשלומים מחבריה. כספים אלה שימשו למימון המשימות המרכזיות, אבל גם להשוואת הנטל בין הקהילות. כספים זרמו לקופת ההתאחדות גם מחו"ל: ארגונים כגון הג'וינט בארצות הברית וכן "מס המהגרים" שחויבו בו כל המהגרים היהודים ברחבי הרייך. הגסטפו בהמבורג הנהיג "מס" כזה עוד בדצמבר 1938.
על רקע ההתרוששות הכללית, נמצאו כמה קהילות שתרמו לנזקקים יותר מכפי שקבעו התקנות של שירותי הרווחה הציבוריים בנוגע ליהודים. בסוף 1939 חייב המשרד לביטחון פנים את ההתאחדות לנהוג "ביקורת עצמית", לפי העיקרון שמצבם של עניים יהודים צריך להיות נחות מזה של נזקקי סעד אריים, וגם כדי שלא להטיל על ההתאחדות מעמסה "בלתי נחוצה".
ההתאחדות הארצית נאבקה בקשיים תקציביים קשים בעקבות עליית מספר היהודים הזקוקים לסיוע. תחזיות ראשוניות העריכו כי ההוצאות יגיעו לעשרות מיליוני רייכסמארק בשנה, אך המציאות הראתה תנודות משמעותיות. בתחילת 1940, ההוצאות על סעד היו הגבוהות ביותר בתקציב. הכנסות ההתאחדות כללו דמי חבר, מכירת נכסים וסיוע מחו"ל, אך לא הספיקו לכסות את ההוצאות.
סוגי סיוע

ההתאחדות הארצית ניסתה לספק ליהודי גרמניה סיוע במגוון תחומים:
מוסדות הסעד נהגו לספק לנצרכים נעליים או בגדים, עד שבתחילת 1940הוטל איסור על היהודים לרכוש בגדים חדשים ונעליים חדשות, איסור זה הטיל מעמסה כבדה נוספת על מחסני הבגדים המשומשים. בהתאם נאלצו רשויות "סיוע החורף היהודיים" לבטל את העיקרון שהנחה אותן עד כה: תמיכה בנזקקים בטובין בלבד – בארוחות, בבגדים וכדומה. שינוי זה החל בבת אחת, לפי הוראה חדשה של המשרד לביטחון פנים, אשר גזר שהיהודים יקבלו מעתה רק כסף, כדי שלא יקבלו, חלילה, תרומה של בגדים חדשים באמצעות "סיוע החורף". הותר להם להשתמש בכסף רק בשוק "החופשי" הדל, שלפי תקנות האספקה הנפרדת היה אפשר לרכוש רק מצרכי מזון, בגדים משומשים או חומרי הסקה.
בנוסף עסקה ההתאחדות גם בסעד לזקנים, לחולים ונכי מלחמה. גידול רב במיוחד ניכר בסעד לזקנים שכן לפני כן נשאו בנטל בעיקר קרנות ואגודות פרטיות, ועתה נאלצה ההתאחדות למלא את מקומן. היות שצעירים רבים היגרו מגרמניה, נותרו בני משפחה זקנים או חולים בגפם, בלא תמיכת בני משפחה. גם חוק השכירות האנטי-יהודי באפריל 1939 הביא לידי צמצום מוסדות הסיעוד הפרטיים. על אף הקושי למצוא דירות פנויות לשכירות, האיסור על רכישת מגורים והיעדר אמצעים לבניית בתים חדשים – הצליחו עובדי ההתאחדות הארצית להגדיל את מספר המעונות פי שניים כמעט עד שנת 1940, במקומות כמו בתי כנסת, בתי ספר, או אפילו בדירות סמוכות שחוברו יחד. שירותי הבריאות של ההתאחדות הארצית עסקו בעיקר במעקב רפואי לנשים הרות, בטיפול רפואי בילדים בבתי ספר ובמעונות, בשליחת חולים למקומות מרפא והחלמה וכן בטיפול רפואי במהגרים. הבעיה העיקרית בעניין זה הייתה מספרם הזעום של הרופאים שהייתה ההתאחדות רשאית להעסיק. באזורים כמו פרוסיה המזרחית, נקבעה מכסה של שני "מטפלי חולים" ואף לא רופא מקצועי אחד. באזורים אלה נפגעו במיוחד מהרס התשתית. מדור הסעד בהתאחדות הארצית נאלץ לעסוק גם בשתי החובות האחרות של המוסד: קידום ההגירה וטיפול במערכת החינוך, שגם הם נפגעו קשות בעטיה של ההתרוששות המבנית של התושבים היהודים.
ההתאחדות הארצית השכילה לנצל את האינטרס של הס"ד (שירות הביטחון) ושל הסיפ"ו (משטרת הביטחון), בהרחבת הפעולות להסבת מקצוע לקראת ההגירה – כדי להגן על יהודים, שלא יגייסו אותם לשכות העבודה וישלחו אותם לעבודות כפייה. לעומת זאת נחלה כישלון ב-1940 בהצעתה הנועזת לשחרר אסירים יהודים ממחנות הריכוז ולהעבירם לעבודות כפייה במינהל העבודה. בשנים 1939-1940 שללו לשכות העבודה בבאדן ובשלזיה דמי אבטלה מיהודים בטענה כי יוכלו לקבל תמיכות אלה ממוסדות הסעד היהודיים. במקרה זה פנו העסקנים היהודים אל משרד העבודה, ונהנו מתמיכתו של RSHA, שחשש להטיל מעמסה כבדה מדי על מוסדות הסעד היהודיים. לעומת זאת, קרה גם שההתאחדות הארצית הגנה על עמדתה בעזרת מינהל העבודה: באוקטובר ,1940 כאשר תבע ממנה פתאום ה-RSHA להעמיד לרשותו 10,000 גברים לסלילת כבישים מהירים, הצליח המוסד היהודי להתחמק מן הדרישה בטענה כי כמעט כל כוח האדם שלו כבר מרותק לעבודות כפייה – וכך נכשל אולם כל שעות הכושר הללו נעלמו כלא היו, כאשר ב-1941 גיוס מיוחד זה נפלה ההחלטה לגרש את היהודים למזרח.
סיום פעילות

ההתאחדות בוטלה ופורקה ביולי 1943. את הארגון שהחליף אותה ניהל, תחת מינוי של הנאצים, ולטר לוסטיג.
הערות שוליים

↑  על ליל הבדולח, באתר יד ושם
1 2 3 4 5 6 7  וולף גרונר, אודות השואה, עוני ורדיפות - ההתאחדות הארצית של היהודים בגרמניה, היהודים והמדיניות האנטי-יהודית בגרמניה הנאצית, 1939-1945
↑  יהוקים כוכבי, שילוב מתוך עוינות לשאלת הקשרים בין "ההתאחדות הארצית של היהודים בגרמניה" ובין השלטון, עמ' 190
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266936505171  GND: 18576-0  ISNI: 0000 0000 9648 8426  LCCN: n85369443  NKC: zmp20181005641  VIAF: 142482053   WorldCat (עם VIAF): 142482053
מדד נאסד"ק 100

לוגו של מדד נאסד"ק 100
מדד נאסד"ק 100 בשנים 1985–2015
מדד נאסד"ק 100 הוא מדד בורסה המורכב מ-100 מהחברות (הלא פיננסיות) הגדולות ביותר הרשומות למסחר בנאסד"ק, בורסה לניירות ערך המנוהלת על ידי האגודה הלאומית לסוחרי ניירות ערך, הפועלת מארצות הברית. במדד נכללים בעיקר חברות צמיחה מתחום הטכנולוגיה. זהו מדד משוקלל היוון מותאם (modified capitalization-weighted index) ומשקל החברות במדד מבוסס על שווי השוק שלהן, אך ישנן הגבלות מסוימות כדי למתן את השפעותיהן של החברות הגדולות יותר.
ייחודו של המדד

בנוסף להיעדרן של חברות פיננסיות, הנאסד"ק 100 כולל 15 חברות שהתאגדו מחוץ לארצות הברית. אומנם גם מדד ה-S&P 500 כולל 5 חברות מחוץ לארצות הברית, אך מדד הדאו ג'ונס מעולם לא כלל חברות זרות.
המדינות (לא כולל ארצות הברית) המיוצגות או שהיו מיוצגות במדד הנאסד"ק 100 הן:
איי קיימן - סיגייט טכנולוגיות (STX)
סין - ביידו (BIDU),‏ Ctrip ‏(CTRP) ו-JD.com ‏(JD)
הודו - אינפוסיס (INFY)
אירלנד - וורנר צ'ילאאוט
ישראל - פאלו אלטו נטוורקס (PANW)
הולנד - קיאג'ן (QGEN),‏ ASML
סינגפור - פלקס (FLEX)
שווייץ - גרמין (GRMN)
בריטניה - ליברטי גלובל (LBTYA) וודאפון (VOD)
קנדה - לולולמון אתלטיקה (LULU)
בנוסף, הוא המדד היחיד מבין השלושה בארצות הברית, המדרג בכל שנה מחדש את דירוג המדד שלו, על מנת להבטיח כי החברות הגדולות בנאסד"ק (למעט חברות פיננסיות), נמצאות בו באופן מדויק בהתאם לשווי השוק שלהן.
הערות שוליים

↑  לחברות הפיננסיות מדד משלהן בשם "NASDAQ Financial-100"
| ניירות ערך והשקעות בשוק ההון |
| --- | --- | --- |
| ניירות ערך הוניים | הון מניות • מניה • מניה רגילה • כתב אופציה • כתב זכויות • מניות הטבה • כתב זכויות • מניית בכורה • מניית שליטה • מניות באוצר • יחידת השתתפות • בעל מניות |  |
| ניירות ערך התחייבותיים | איגרת חוב (איגרת חוב קונצרנית • איגרת חוב ממשלתית • איגרת חוב מוניציפלית) • אג"ח אופציה |  |
| ניירות ערך אחרים | קרן נאמנות • קרן מחקה • תעודת סל • תעודת סל בחסר • קרן סל • נייר ערך המיר • המירות • אג"ח להמרה |  |
| קבוצות ניירות ערך | שטר הון • מניית בכורה |  |
| השקעות שאינן נייר ערך | מוצר מובנה • פיקדון • חיסכון • חשבון בנק • קרן הון סיכון • קרן גידור • קרן השקעות פרטיות • מימון המונים • הלוואת בעלים • קרן נדל"ן |  |
| חסכונות פנסיוניים | קופת גמל (קרן פנסיה • קרן השתלמות) • קופת גמל להשקעה • ביטוח מנהלים • קופת גמל בניהול אישי |  |
| נגזרים | אופציה • חוזה עתידי • אופציה אקזוטית (אופציה בינארית • אופציה אסייתית) • CDO • CDS • עסקת החלף |  |
| סחורות נפוצות | סחורה • זהב • כסף (יסוד) • נפט |  |
| מטבעות דיגיטליים | הצעת מטבע ראשונית • מטבע מבוזר • ביטקוין |  |
| ניתוח ניירות ערך | ניתוח טכני • מודל בלאק ושולס • בטא (מדד) • ארביטראז' • רווח למניה |  |
| בורסות מרכזיות | הבורסה לניירות ערך בתל אביב • נאסד"ק • הבורסה לניירות ערך בניו יורק • הבורסה לניירות ערך בלונדון • Euronext |  |
| מדדים מרכזיים | מדד תל אביב 35 • מדד נאסד"ק 100‏ • מדד דאו ג'ונס • CAC 40 • DAX • FTSE 100 • S&P 500 |  |
| תאגידים | מיזוגים ורכישות • הערכת שווי • בדיקת נאותות • הצעת רכש • השתלטות עוינת • רכישה ממונפת • מנוף פיננסי • דיבידנד • מיזוג חברות • פירוק חברות • דיני תאגידים • שליטה |  |
| דוחות כספיים | יחסים פיננסיים • דו"ח כספי • רואה חשבון • תקן דיווח כספי בין-לאומי • תשקיף • הערת עסק חי |  |
| רגולציה וגופים רגולטוריים | רשות ניירות ערך • רשות שוק ההון, ביטוח וחיסכון • הפיקוח על הבנקים • חוק ניירות ערך • הוועדה לניירות ערך ולבורסות (ארצות הברית) • מועצה לפיקוח על הביקורת בחברות ציבוריות • פדרל ריזרב • חוק גלאס-סטיגל • רפורמת בכר • חוק החברות |  |
| היסטוריה | השפל הגדול • משבר הסאבפריים • משבר מניות הבנקים |  |
| תחומים אקדמיים קשורים | מימון • חשבונאות • כלכלה • מנהל עסקים |  |
| דירוג אשראי | דירוג אשראי • דירוג אג"ח • מודי'ס • סוכנות הדירוג פיץ' • סטנדרד אנד פורס |  |
| ערכים נוספים | הנפקה • ערך ריאלי וערך נקוב • הנפקה ראשונה לציבור • השוק הראשוני • השוק המשני • בנק השקעות • חיתום • רכישה עצמית • בורסה לניירות ערך • נייר ערך • ברוקר • דילר • חוזה הפרשים • מסלקת הבורסה • נייר ערך מגובה משכנתה • איגוח • עושה שוק • מעבר לדלפק • ספר הפקודות • מכירה בחסר • שורט סקוויז • קסטודיאן • שוק המעו"ף • בקדייטינג • מידע פנים • Dark Pool • הרצת מניות • ויסות שערי ניירות ערך • סיכון אשראי • נזילות פיננסית • EBITDA • אמות מידה פיננסיות • פירמידת שליטה • עקום התשואה • אזהרת רווח |  |