stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אולפנת רעיה
היסטוריה

בשנת תשנ"ג יזמה והקימה מלכה פרוכט מהישוב בית אל את הקמת האולפנה. אביה הרוחני של האולפנה הוא הרב זלמן מלמד ראש ישיבת בית אל ורב היישוב. בראש האולפנה עומד, הרב חיים סולטן.
האולפנה קרויה על שמה של רעיה מלמד, אמו של הרב זלמן ברוך מלמד.
במקצועות החול מגמות הלימוד הקיימות באולפנה הן: ביולוגיה, לימודי ארץ ישראל, ספרות, עיצוב גרפי, כימיה ופסיכולוגיה.
האולפנה זכתה פעמיים בפרס מטעם משרד החינוך על חינוך ערכי ועל הישגים לימודיים גבוהים[דרוש מקור].
באולפנה ישנם מגורים חובה בפנימייה במתכונת פנימייה חלקית, שבה הבנות ישנות בפנימייה וחוזרות לביתן בימי שלישי וחמישי, לבנות המתגוררות רחוק יש אופציה לפנימייה מלאה שכוללת שינה מראשון עד חמישי בפנימייה.
באולפנה זו לומדות כיום (שנת תשפ"א) 372 תלמידות.
הערות שוליים

↑  אתר מדלן
מרדכי פירון

| --- | --- |
 תאריך עלייה:  במסגרת עליית הנוער ב-1938
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   ההגנה   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
 לוחם בהגנה, הרב הצבאי הראשי
 פעולות ומבצעים
 המרד הערבי הגדול   מלחמת העצמאות   מבצע קדש   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים
 עיטורים
 יקיר ירושלים (2013) 
 תפקידים אזרחיים
 רב בציריך, יועץ לענייני התפוצות
 
הרב מרדכי פירון (כ"ז בכסלו ה'תרפ"ב, 28 בדצמבר 1921, וינה שבאוסטריה – כ"ח באייר ה'תשע"ד, 28 במאי 2014) היה הרב הצבאי הראשי השני של צה"ל ולאחר מכן רב בציריך במשך שלוש עשרה שנה.
קורות חיים

פירון נולד בווינה שבאוסטריה, בן יחיד לואירנה ויעקב פיסק. למד בתיכון באוסטריה ועלה לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער בשנת ה'תרצ"ט (1938). בגיל 16 התחיל ללמוד בבית הספר מקוה ישראל, אך עבר לישיבת כפר הרא"ה ומשם המשיך לישיבת לומז'ה בפתח תקווה. משם עבר לישיבת מרכז הרב בה למד במשך כעשור, שבמהלכו הוסמך לרבנות על ידי הרב יעקב משה חרל"פ והרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, הרב הראשי לישראל. בהמשך עבר ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים.
הרב פירון לחם בשורות ההגנה. עם פרוץ מלחמת העצמאות הצטרף לצה"ל, שם מונה לתפקיד האחראי על הווי דת בגדנ"ע ובנח"ל. הוא שימש בתפקיד ראש ענף הווי דת ברבנות הצבאית. בחודש פברואר 1971 הוענקה לו דרגת אלוף-משנה והוא מונה לסגנו של הרב הצבאי הראשי, שלמה גורן. זו הייתה הפעם הראשונה מאז קום המדינה שקצין ברבנות הצבאית נושא דרגת אל"ם, מלבד הרב הצבאי הראשי. הרב פירון ערך את חופתו של חנוך לנגר, לאחר הכרעת הרב שלמה גורן בפסק דין האח והאחות בשנת 1972.
עם פרישתו מצה"ל של הרב גורן, ביוני 1971, מונה הרב פירון לרב הצבאי הראשי השני, בדרגת תת-אלוף. בתקופתו כרב ראשי במלחמת יום הכיפורים, עסקה הרבנות הצבאית בצורה מקיפה בטיפול בחללים הרבים. הרב פירון הקים בית דין להתרת עגונות המלחמה, בראשות הראשון לציון, הרב עובדיה יוסף, בו ישבו גם הרב פירון וסגנו, הרב גד נבון. בשנת 1974 הועלה לדרגת אלוף. הרב פירון כיהן כשש שנים בתור הרב הראשי לצה"ל והיה ממייסדי המכללה לביטחון לאומי ב־1978.
לאחר שחרורו מצה"ל כיהן כיועץ לענייני התפוצות לצדו של שר החוץ שמעון פרס. לאחר מכן כיהן כרב בציריך במשך שלוש עשרה שנה.
הרב פירון פרסם מאמרים מדעיים ותורניים רבים בשטח מדעי היהדות ב"מחניים", בביטאונים, עיתונים וקבצים. היה אח בלשכת הכוכב מס' 13 של הבונים החופשיים בחסות הלשכה הגדולה למדינת ישראל.
בשנת 1946 נשא לאשה את אהובה בת משה ליב גרדי, ונולדו להם שלושה ילדים. אשתו נפטרה בשנת תשס"א.
בשנת תשע"ג, 2013 הוענק לו התואר "יקיר ירושלים".
נפטר בכ"ח באייר ה'תשע"ד.
באייר תשפ"ג, מאי 2023, חנכה עיריית ירושלים כיכר על שם הרב פירון בשכונת בית וגן, בטקס שהתקיים במעמד ראש העיר משה ליאון ובני משפחת פירון, בהנחיית משה שטרן.
ספריו

פרקי הגות ומחשבה - 1. ייחודו של עם ישראל, הוצאת מערכות, 1977. 2. ערכים ביהדות, משרד הביטחון - ההוצאה לאור, 1980.
בנתיבי אגדות חז"ל - עיונים במשנתם של קדמונים, הוצאת דון, 1970.
בשערי האגדה - הליכות וערכים במדרשי חז"ל, הוצאת דון, 1974.
נתיבים בחכמת היהדות - פרקי מחשבה, מחקר וזיכרון, משרד הביטחון - ההוצאה לאור, 2002.
לקריאה נוספת

אביעד הכהן, צבי טל, ספרא וסייפא – ספר היובל לרב מרדכי פירון, ירושלים, תשע"ד
חגי הוברמן, רב, אלוף - סיפור חייו של אלוף במיל' הרב מרדכי פירון זצ"ל, ספריית בית אל, תשפ"א.
הערות שוליים

↑  קובי נחשוני,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'הרב מרדכי פירון הלך לעולמו, באתר ynet, 28 במאי 2014
| הרבנות הצבאית |
| --- | --- | --- |
| תחומי סמכות | הלכה צבאית • גיור חיילים מעוניינים • כשרות בצה"ל • נישואין לחיילים המעוניינים • קבורת חללים • כתיבת ובדיקת ספרי תורה, תפילין, מזוזות ומגילות לבסיסי צה"ל |    |
| רבנים צבאיים ראשיים | הרב שלמה גורן • הרב מרדכי פירון • הרב גד נבון • הרב ישראל וייס • הרב אביחי רונצקי • הרב רפי פרץ • הרב אייל קרים |    |
| חזנים צבאיים ראשיים | משה קראוס • אברהם כרמל • אריה בראון • חיים ויינר • שי אברמסון |    |
| ערכים קשורים | השירות הדתי • קורס רבנים צבאיים • מקהלת הרבנות הצבאית |    |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309757005171  GND: 1089324421  ISNI: 0000 0000 6698 0970  LCCN: no91004403  VIAF: 292643589   WorldCat (עם VIAF): 292643589
פתרון שתי המדינות

מפה המציגה את אזור יהודה ושומרון ורצועת עזה נכון לשנת 2007.
פתרון שתי המדינות הוא המונח הכולל למגוון הצעות לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני שבסופו תוקם מדינה פלסטינית לצד מדינת ישראל. על פי ״פתרון שתי המדינות״, המדינה הפלסטינית תעניק לתושביה אזרחות ולפליטים הפלסטינים בפזורה תעמוד הזכות להגר לשטחה.
חלק מסוים מההצעות במסגרת פתרון שתי המדינות מכירות בזכות השיבה במסגרתם תותר הגירת פליטים פלסטינים לתוך תחומי מדינת ישראל. ערביי ישראל יוכלו לבחירתם להישאר בישראל או להגר למדינה הפלסטינית החדשה ולקבל את אזרחותה.
אף שהישות שמוצע להקים בטריטוריה הפלסטינית מכונה בפתרון זה "מדינה", ברוב ההצעות ישנן הגבלות משמעותיות על הריבונות שלה, דוגמת הגבלות במדיניות ההגירה, ביכולת להחזיק צבא ולהתחמש, ובכן בכל הנוגע ביד החופשית שתהיה לצה"ל בשטחי ישות זו.
הצעות שונות של מדינה לפלסטינים, כפי שהוצגו ב-2000 על ידי אהוד ברק, ב-2008 על ידי אהוד אולמרט כללו פתרון של שתי מדינות לשני עמים.
גישות שונות לפתרון

חלק מהפוליטיקאיים הישראלים טוענים לאורך השנים כי במסגרת "פתרון שתי מדינות לשני עמים" שבה יוענקו למדינה הפלסטינית ריבונות עצמאית יהיה צורך לכפות על המדינה הפלסטינית לוותר על אספקטים מסוימים אשר אמורים להינתן לה כמדינה ריבונית אך מאיימים על קיומה של מדינת ישראל. בין היתר שיהיה צריך להגביל את יכולתה של המדינה הפלסטינית לייבא כלי נשק. ההנהגה הפלסטינית סבורה כי במסגרת "פתרון שתי מדינות לשני עמים", אשר תסיים את הסכסוך הישראלי-פלסטיני, אין מקום להשקפות מסוג זה אשר יגבילו את הריבונות של המדינה הפלסטינית.
בעוד שאש"ף והליגה הערבית תומכים באופן רשמי בפתרון שתי המדינות, חלק מהפלגים הפלסטינים וארגוני הטרור המוסלמים דוחים כל הגעה להסכם קבע עם ישראל. כך למשל, ארגון החמאס, ארגון החזבאללה ואיראן ממשיכים לקרוא להמשך המאבק מול ישראל, המכונה לעיתים "הישות הציונית".
גישות שונות לפתרון > שתי מדינות לאום

אפשר להבדיל בין הניסוח "שתי מדינות לשני עמים" לבין "פתרון שתי המדינות". בניסוח הראשון יש הכרה מפורשת בהגדרה העצמית של העם היהודי ובזכויותיו הלאומיות, בעוד שבניסוח השני אין מפורשת הכרה זאת והוא לא מבטיח בהכרח שישראל תישאר מדינת העם היהודי אחרי מימושו. כך למשל, יש התומכים בפתרון שתי המדינות בו תוקם מדינה פלסטינית ביהודה, שומרון ועזה ויפונו כל ההתנחלויות, אך ישראל לא תשמור על צביונה היהודי (למשל: באמצעות הסכמה ל"זכות השיבה" הפלסטינית) אלא תיהפך למדינה דו-לאומית או למדינת כל אזרחיה. פתרון שתי המדינות בנוסח זה איננו מקובל על הרוב הגדול של הציבור היהודי בישראל, ואהוד בעיקר בקרב ערביי ישראל.
גישות שונות לפתרון > גישת "ירדן היא פלסטין"

ישנם המאמינים כי "פתרון שתי מדינות לשני עמים" יושם למעשה עוד בשנת 1922 כאשר הבריטים הקימו בעבר הירדן אשר היווה 75% מן השטח אשר היה תחת המנדט הבריטי, את מה שהפך בהמשך לממלכת ירדן - מדינה בעלת אוכלוסייה פלסטינית מובהקת.[דרושה הבהרה] מצד שני, יש הטוענים כי עבר הירדן מעולם לא תוכנן להיות חלק מהבית הלאומי לעם היהודי.(אנ') כך הצהרת בלפור לדוגמה לא שללה הקמת ישויות מדיניות או לאומיות נוספות בארץ ישראל, בעוד סעיף 25 בכתב המנדט מציין כי בריטניה הייתה רשאית להוציא את עבר הירדן מתחום הבית הלאומי לעם היהודי.
ההיסטוריון של הסכסוך שאול אריאלי מסביר בספרו כי אמנם תחת הגדרת "פלשתינה" נכלל עבר הירדן המזרחי, אלא שגישת "ירדן היא פלסטין" איננה מתכתבת עם המציאות. כך, האוחזים בגישה זו מתעלמים מהעובדה שממילא הצהרת בלפור כיוונה להקמת בית לאומי בחלק מפלשתינה, דבר שאף הודגש על-ידי צ'רצ'יל בספר הלבן. בנוסף, אריאלי מסביר כי בהצעתה של התנועה הציונית עצמה, שביטאה את תביעותיה המקסימליסטיות של התנועה הציונית, לא נכלל כל עבר הירדן המזרחי - אלא רצועת שטח הנמצאת מערבית למסילת הרכבת החיג'אזית. אדרבה, אריאלי מציין כי התנועה הציונית ממילא קיבלה על עצמה פה אחד את הוויתור על ירדן המזרחית, והקשר שלה לישראל איננו רלוונטי משפטית או מדינית. לעומתו, פרופ' אריה אלדד מתנגד להסברו של אריאלי, וגורס כי אם הפשט לא היה שהצהרת בלפור חלה על כל ארץ ישראל, פלסטיין המנדטורית — לא היה צורך לפרסם צו המוציא את עבר הירדן המזרחי מתחולת ההצהרה.
היסטוריה > המנדט הבריטי

עם ניצחון מדינות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה והתמוטטות האימפריה העות'מאנית קיבלה בריטניה מנדט על ארץ ישראל. המנדט ניתן בוועידת סן רמו אשר כללה במנדט גם את הצהרת בלפור, והטילה על בריטניה את האחריות למימושה. על פי נוסח ההתחייבות המקורי של המנדט, אמור היה לקום בית לאומי לעם היהודי בארץ ישראל. בעת ההיא המנדט כלל את תחומי מדינת ישראל, עבר הירדן, הרשות הפלסטינית ורצועת עזה. כבר בתחילת המנדט הפרידו הבריטים את שטחה של עבר הירדן מהשטח המקורי שיועד למדינה היהודית, והוא הובטח למדינה הערבית העתידית. בשנת 1946 קיבלה ממלכת ירדן עצמאות על שטח זה. ביישוב היהודי היו שהתנגדו לחלוקה זו, בעיקר בקרב אנשי בית"ר, אשר מנהיגה זאב ז'בוטינסקי אף טבע את הסיסמה ”שׁתֵּי גָדוֹת לַיַּרדֵּן: זוֹ שֶׁלָּנוּ – זוֹ גַם-כֵּן!” בשירו שמאל הירדן.
הדו"ח של ועדת פיל משנת 1937 המליץ על חלוקה נוספת של ארץ ישראל, והפעם, חלוקת השטח שנותר למדינה היהודית ממערב לירדן, לאחר החלוקה הקודמת שניתקה ממנו את עבר הירדן, לשלושה חלקים: יהודי, ערבי ותחום קטן באזור ירושלים שיישאר תחת המנדט הבריטי או תחת שליטה בינלאומית. הדו"ח אף כלל שינוי מהותי במדיניות הבריטית - ההצעה לטרנספר 225,000 ערבים משטחי ארץ ישראל המערבית וזאת בניגוד להבנות 1917 כניסוחן בהצהרת בלפור: "במפורש הובן ששום אפליה לא תעשה אשר תפגע לרעה בזכויותיהם האזרחיות או בזכויותיהם הדתיות של האזרחים הלא-יהודים אשר ישבו בארץ ישראל, או בזכויות ובסטטוס הפוליטי לו זוכים היהודים בכל ארץ אחרת". בצד היהודי היו חילוקי דעות בנוגע למסקנות הוועדה ולבסוף נדחתה הצעת החלוקה לשתי מדינות, אך הצד היהודי ביקש להמשיך במשא ומתן על סמך הוועדה. בצד הערבי סירבו לקבל את מסקנות הוועדה ודחו את ההצעה להקים מדינה יהודית בארץ ישראל.
בשנת 1947 הוצע שוב לחלק את ארץ ישראל המערבית כחלק מתוכנית החלוקה של האו"ם. תוכנית זו הציעה לחלק את ארץ ישראל לשלושה אזורים: מדינה יהודית דמוקרטית, מדינה ערבית דמוקרטית ושליטה בינלאומית ב-1% מהשטח שכולל את ירושלים ובית לחם. ההצעה התקבלה על ידי ההנהגה הציונית אך מדינות ערב וערביי ארץ ישראל דחו אותה. בעקבות זאת פרצה מלחמת העצמאות כניסיון של התושבים הערבים להשתלט על ארץ ישראל. המלחמה הסתיימה בניצחון ישראלי והקמת מדינת ישראל.
היסטוריה > לאחר הקמת מדינת ישראל

| --- | --- |
 :  ראו גם – הסכמי אוסלו
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. יש להרחיב על הסכמי אוסלו והקמת הרשות הפלסטינית.
לאחר מלחמת ששת הימים העלה שר העבודה הישראלי יגאל אלון את תוכנית אלון שהמליצה לממשלה להעביר את רובם המוחלט של שטחי יהודה ושומרון, חבל עזה וסיני לתושבי האזור הערבים שיוכלו לבחור בין כינונה של ישות עצמאית לבין חבירה לממלכה ההאשמית. תוכנית אלון לא התקבלה רשמית על ידי ממשלת אשכול ולא על ידי הממשלות שקמו אחריה. חבר הכנסת אורי אבנרי הגיש הצעה לסדר היום של הכנסת לדיון ביוזמת הקמת מדינה פלסטינית בשטחים הפלסטיניים, אך ההצעה נדחתה. גם בישראל וגם בקרב הפלסטינים הייתה התנגדות להקמת מדינה פלסטינית, הן מצד ראשת ממשלת ישראל גולדה מאיר והן מצד הוועד המרכזי של פת"ח. הייתה עדיפות לתוכניות מדיניות חלופיות סותרות: מסיפוח מלא לישראל, דרך אוטונומיה חלקית לפלסטינים, ועד השבת השטחים שנכבשו לממלכת ירדן.
בשנת 1969 ההצעה להקמת מדינה פלסטינית עלתה לסדר היום בחוגי אש"ף. הרעיון זכה לתמיכת אנשי ציבור ישראליים בראשית שנות השבעים, דוגמת לובה אליאב, ישעיהו ליבוביץ, יוסי שריד ושלמה אבינרי, אך ממשלת ישראל המשיכה בהתנגדותה. בשנת 1972 טבע לובה אליאב את המונח "שתי מדינות לשני עמים" בספרו ארץ הצבי. גם בסוף שנות השבעים עדיין התנגדו במפלגת העבודה לפתרון שתי המדינות ולמהלכי האוטונומיה שקידמו אותו. בשנת 1976 קיבלה מועצת הביטחון של האו"ם החלטה התומכת בפתרון שתי המדינות על סמך קו הגבול ששורטט בהסכמי שביתת הנשק. תנועת חד"ש אף אימצה את הסיסמה "ישראל, פלסטין - שתי מדינות לשני עמים" בשנת 1981.
ביקורת ותמיכה ציבורית > הסקר הפלסטיני-הישראלי המשותף

בשנת 2016 נערך סקר בנושא על ידי פרויקט "משאל עמים – הסקר הפלסטיני- הישראלי המשותף", המנוהל בידי פרופסור תמר הרמן מהמכון הישראלי לדמוקרטיה ודוקטור ח'ליל שקאקי ממכון PSR ברמאללה.
על פי ממצאי הסקר, רוב קטן של פלסטינים (51%) ושל ישראלים (59%, 53% מהיהודים ו-87% מהערבים) תומכים בפתרון שתי המדינות לסכסוך הישראלי-פלסטיני. 39% מהפלסטינים ו-46% מהישראלים (39% מהיהודים ו-90% מהערבים) הביעו תמיכה ב"חבילת ההסדר", המבוססת על סבבי המשא ומתן הקודמים. מבין היהודים הישראלים, התמיכה בחבילת ההסדר הייתה גבוהה יותר בקרב הישראלים היהודים החילונים (56%), לעומת המסורתיים (35%), הדתיים (10%) והחרדים (9%). התמיכה הגבוהה ביותר נמצאה בקרב הישראלים היהודים שהגדירו עצמם שמאל או שמאל מתון (84%), לעומת אלה במרכז (59%) בימין המתון ובימין (18%). בצד הפלסטיני 57% ממצביעי פת"ח תמכו בהסדר, לעומת 25% ממצביעי חמאס ו-46% ממצביעי הסיעות האחרות. כרבע מן הפלסטינים והישראלים שהתנגדו לחבילת ההסדר אמרו שישנו את דעתם אם ההסדר יכלול הסכם שלום ישראלי ערבי מקיף יותר או כלל אזורי. רוב בין הישראלים (64%) ומיעוט בין הפלסטינים (43%) תמכו בהכרה הדדית בזהות הלאומית במסגרת הסכם פוטנציאלי.
ביקורת ותמיכה ציבורית > סקר המכון הישראלי לדמוקרטיה

בספטמבר 2022 נערך סקר על ידי מרכז ויטברי שבמכון הישראלי לדמוקרטיה אשר מצא כי שיעור התמיכה בפתרון שתי המדינות הצטמצם הן מהצד הערבי והן מהצד היהודי, ופחות מ-50% תומכים בפתרון זה. הסקר מצא כי 39% יתמכו בפתרון זה, לעומת 46% בדצמבר 2019, ו-54% באוגוסט 2017. בקרב הציבור הערבי התמיכה ירדה מ-79% בסקר הקודם, ל-60% בסקר זה, ובקרב הציבור היהודי ירדה מ-44% בסקר הקודם, ל-31% בסקר זה.
ביקורת ותמיכה ציבורית > הסקר של Arab Barometer

ב-25 באוקטובר 2023 התפרסם במגזין Foreign Affairs האמריקאי מחקר של רשת המחקר Arab Barometer שכוללת מספר מכוני מחקר וסקירה ושהמגזין הוא שותף חוקר מרכזי שלה, מחקר ולפיו 54% מהפלסטינים בעזה ויהודה ושומרון תומכים בפתרון שתי המדינות ע״ב גבולות 67׳, ובעזה בלבד המספר מטפס ל-58% ו-73% שתומכים בפתרון בדרכי שלום. הסקרים לעיל נערכו לפני 7 באוקטובר 2023, אז פרצה מלחמת חרבות ברזל במתקפת הפתע על ישראל.
ביקורת ותמיכה ציבורית > לאחר טבח השבעה באוקטובר

לאחר טבח שמחת תורה ירדה התמיכה בפתרון שתי המדינות; על פי סקר שנערך בספטמבר 2024 68% מהיהודים בישראל מתנגדים לפתרון שתי המדינות, ורק 21% תומכים. בנוסף 42% מהיהודים תומכים במדינת עליונות יהודית אחת בין הירדן לים.
ביקורת ותמיכה ציבורית > ביקורת

הימין הישראלי, שהחזיק בשלטון בישראל במשך רוב שנות אחיזתה בשטחים, רואה ביהודה ושומרון קודם כל חבלי מולדת, וגורמים בקרבו תומכים בסיפוח שטחים אלה, כולם או חלקם (שטחי C, או חלקים ממנו), לתחומי מדינת ישראל, מה שמקשה על רעיון שתי המדינות. מפלגות הימין רואות בשליטה הישראלית על יהודה ושומרון גם כורח ביטחוני חיוני של מדינת ישראל. הן טוענות כי הפסקת השליטה הישראלית על שטחי יהודה ושומרון, בעצם הקמת מדינה פלסטינית, תביא לפגיעה חמורה בביטחונה של ישראל, בין היתר בעקבות ירי רקטות מסיבי ולטווחים ארוכים לעבר מרכזי האוכלוסייה הגדולים בישראל, בפרט ירושלים וגוש דן, הסמוכים לשטחי יהודה ושומרון, כפי שאירע לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות מרצועת עזה, לדעתם כתוצאה מחוסר ההימצאות של צה"ל והשב"כ ברצועה ובמעבר הגבול למצרים. עוד מזהירים בימין שנסיגה מהשטחים המוחזקים תקל על ביצוע פיגועי טרור פלסטיניים, משום שלצה"ל לא תהיה שליטה ביטחונית בשטח, והוא לא יוכל לפעול נגד תשתיות הטרור. מאז מלחמת ששת הימים קמו מספר ארגוני ימין אשר פועלים להרחיב ולפתח את השליטה הישראלית ביהודה ושומרון, ובראשם גוש אמונים ומועצת יש"ע.
בנוסף, מצדדי ההחזקה בשטחים, או לפחות בשטח C, רואים בהם גם תוספת של עתודות קרקע שיקלו על עומס הנדל"ן בישראל, כאשר פתרון שתי המדינות לא יאפשר להחזיק ברוב שטח זה. מבקרי הפתרון טוענים גם כי מבחינה פרקטית שטח הארץ קטן מכדי לקיים שתי מדינות נפרדות, וכי התלות הכלכלית בין שתי האוכלוסיות והתלות במשאבי הטבע, ובעיקר במים, היא גדולה מדי. בנוסף, יש הטוענים כי ההצעה לא תסיים את הסכסוך, אלא המדינה הפלסטינית שתקום פשוט תהיה למדינת אויב. בימין מבקרים גם את העובדה שהצעת הפתרון כוללת טרנספר בכפייה של האוכלוסייה היהודית בהתנחלויות, בעוד שבתחומי הקו הירוק ערבים לא נדרשים לעזוב את בתיהם. בכך, ייווצר לטענתם אי שוויון בו מדינת לאום פלסטינית, ללא יהודים, ומנגד מדינת לאום יהודית עם מיעוט ערבי-פלסטיני ניכר (אם כי בסבבי שיחות שבוצעו בעבר, עלה רעיון להשאיר חלק מההתנחלויות הישראליות ואת תושביהן כאזרחים פלסטינים). בהתאם, ישנם גורמים התומכים בפתרון שתי המדינות כל עוד יכלול חילופי אוכלוסיות שיכללו ערבים במשולש, הצמוד לקו הירוק.
ביקורת מהשמאל על ״פתרון שתי המדינות״ מגיעה בין היתר מגופים קוסמופוליטיים ומגופים אינטרנציונליסטים אשר מתנגדים לכינון מדינות לאום, ומאמינים בחיים משותפים במדינה אחת. בנוסף, ישנם גורמים בשמאל הטוענים כי פתרון שתי המדינות בהווה אינו ישים ואינו בר-קיימא, בשל הקושי לפנות מתנחלים רבים כל כך ולגייס לכך תמיכה רחבה בעם, ועל כן לטעמם החלופה הריאלית לסטטוס קוו היא מדינה אחת.
ביקורת ותמיכה ציבורית > תנועות התומכות בפתרון שתי המדינות

בישראל ישנן תנועות רבות הפועלות למען הקמת מדינה פלסטינית, גם אם אין בה מימוש מלא והיפרדות בין ישראל לפלסטינים:
שלום עכשיו מגדירה את מטרתה כ"שכנוע דעת הקהל בישראל ושכנוע ממשלות ישראל, בצורך ובאפשרות להשגת שלום צודק ופיוס היסטורי עם העם הפלסטיני ועם מדינות ערב השכנות - וזאת בתמורה לפשרה טריטוריאלית ועל יסוד העיקרון של שטחים תמורת שלום".
יוזמת ז'נבה היא הצעה להסכם קבע ישראלי-פלסטיני שאותו ניסחו צוותים לא רשמיים בראשות יאסר עבד-רבו ויוסי ביילין בפיקוח ובתמיכה של ממשלת שווייץ. המסמך נחתם בשנת 2003 והוא מתבסס לדברי יוזמיו על מתווה קלינטון מדצמבר 2000.
תנועת "קול אחד" פועלת גם בישראל וגם ברשות הפלסטינית מאז שנת 2002 ל"העצמת קולו של הרוב המתון בישראל וברשות הפלסטינית, המייחל לסיום הסכסוך על-בסיס פתרון שתי מדינות לשני עמים". היא מפעילה תאי פעילות סטודנטיאליים בקמפוסים ברחבי הארץ וכן ביהודה, שומרון וחבל עזה.
לקריאה נוספת

בני מוריס, מדינה אחת, שתי מדינות: ישראל ופלסטין, עם עובד, 2012.
שאול אריאלי, ככה בדיוק קרה? 12 מיתוסים ישראלים על הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ספרי עליית הגג והוצאת ידיעות אחרונות, 2021, הפרק "ההתנחלויות בגדה המערבית הופכות את פתרון שתי המדינות ללא רלוונטי", עמ' 377–405, והפרק "נתניהו בעד פתרון שתי המדינות", עמ' 406–419.
מיכה גודמן, ״מלכוד 67״, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2017.
הערות שוליים

↑  פרופ' אריה אלדד: זווית שונה לסכסוך היהודי-ערבי, באתר Youtube, הרצאה במסגרת "התכנית למחשבה ציונית" של תנועת אם תרצו באוניברסיטת תל-אביב
↑  Milonit.co.il, web.archive.org, ‏2005-12-10
↑  The Avalon Project : The Palestine Mandate, avalon.law.yale.edu
↑  ככה בדיוק קרה? 12 מיתוסים ישראלים על הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ספרי עליית הגג וידיעות ספרים, 2021
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'תודה אריאלי, אבל לא תודה,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'8.11.2024, באתר הארץ, 7 בנובמבר 2024
↑  חגי סגל, "בדרך לפלסטין", 5.6.2009, מקור ראשון
↑  תמליל שיחות בין ארצות הברית לערב הסעודית (באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000007-QINU`"'
↑  מיה בנגל, נתניהו: הבאנו הסכמה על "שתי מדינות לשני עמים", 5.7.2009, באתר nrg מעריב
↑  אבי יששכרוף,'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'סקר: רוב הפלסטינים בעד שתי מדינות - אך כפתרון זמני בלבד, באתר הארץ, 21 בנובמבר 2010
↑  אריאל כהנא,'"`UNIQ--nowiki-0000000C-QINU`"'פתרון שתי המדינות הוצא מהמצע הרפובליקני, באתר nrg
↑  שלמה צזנה,'"`UNIQ--nowiki-0000000E-QINU`"'פתרון שתי המדינות: הסוף, באתר ישראל היום, 16 בפברואר 2017
↑  רועי קייס, איתמר אייכנר וליעד אוסמו,'"`UNIQ--nowiki-00000010-QINU`"'מלך ירדן: "נעשים מאמצים להתניע את המו"מ בין ישראל לפלסטינים", באתר ynet, 19 בפברואר 2017
↑  רועי קייס, אטילה שומפלבי ואליאור לוי,'"`UNIQ--nowiki-00000012-QINU`"'הליגה הערבית: "שתי מדינות זה הפתרון הנדרש", באתר ynet, 16 בפברואר 2017
↑  'משאל עמים': סקר ישראלי- פלסטיני משותף, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000015-QINU`"'יהונתן ליס,'"`UNIQ--nowiki-00000016-QINU`"'בניגוד לדברי לפיד, סקר מצא שרוב הישראלים לא תומכים בפתרון שתי המדינות, באתר הארץ, 24 בספטמבר 2022
↑  Amaney A. Jamal and Michael Robbins, What Palestinians Really Think of Hamas, Foreign Affairs, ‏25/10/2023
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000019-QINU`"'דני בר-און,'"`UNIQ--nowiki-0000001A-QINU`"'45% מהיהודים בישראל מעדיפים מלחמה על פני שלום. והפלסטינים?, באתר הארץ, 30 באוקטובר 2024
↑  מוריה קור,'"`UNIQ--nowiki-0000001C-QINU`"'בית (לא) קטן ביו"ש: פריחת הנדל"ן המפתיעה ביהודה ושומרון, באתר ישראל היום, 24 ביוני 2021
↑  '"`UNIQ--templatestyles-0000001E-QINU`"'"חשיפה: לבני הציעה לאבו-עלא במו"מ 93% מהשטחים". תוכניות ערוץ 10. נבדק ב-2018-02-02.
↑  אמיר תיבון‏, נתניהו קיווה לשמוע "לא" מאבו מאזן - ואז בנט קפץ, באתר וואלה, 27 בינואר 2014
מפת תוכנית החלוקה, 1947
מפת תוכנית אלון
מעמד חתימת הסכמי אוסלו
14 בספטמבר 2010 - דיונים בשארם א-שייח' בין נתניהו ומחמוד עבאס, נשיא הרשות הפלסיטינית, בחסות שרת החוץ האמריקאית, הילרי קלינטון
אולדהאם

ערך זה עוסק בעיירה בממלכה המאוחדת. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
סמל אולדהאםסמל אולדהאם

 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אומת הבית:  אנגליה אנגליה
 אזור:  צפון-מערב אנגליה
 מחוז:  מנצ'סטר רבתי
 שטח:  67.1 קמ"ר
 גובה:  213 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  96,555 (2011)
  ‑ במטרופולין:  237,110 (2019)
  ‑ צפיפות:  1,430 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  53°32′39″N 2°7′0.8″W﻿ / ﻿53.54417°N 2.116889°W﻿ / 53.54417; -2.116889
 אזור זמן:  UTC
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הממלכה המאוחדת מוגדלת) לונדון בלפסט אדינבורו ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים אולדהאם(למפת הממלכה המאוחדת רגילה) לונדון בלפסט אדינבורו ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים אולדהאם(למפת אנגליה רגילה) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי אולדהאם(למפת אנגליה מוגדלת) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי אולדהאם  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בית העירייה הישן של אולדהאם
אולדהאם (באנגלית: Oldham) היא עיר באנגליה השייכת למנצ'סטר רבתי. אולדהאם ממוקמת 11 קילומטר צפון-מזרחית ממנצ'סטר, ומסביבה עיירות קטנות רבות אשר נחשבות למטרופולין של אולדהאם - ובכך זהו בעצם מטרופולין בתוך מטרופולין.
העיר מונה כ-100,000 תושבים והיא משתרעת על שטח של 67 קילומטרים רבועים.
העיר נקראת על שמו של הבישופ של אקסטר, האג אולדהאם (1450-1512), שהיה תושב המקום.
היסטוריה

אולדהאם נוסדה במאה ה-9 כעיירה קטנה על הדרך בין מנצ'סטר ליורק. רק בתקופת המהפכה התעשייתית הפכה אולדהאם לעיר משגשגת, בזכות מפעלים רבים ליצור טקסטיל שנוסדו בה, והייתה לעיר מובילה בתחום יצור הטקסטיל והכותנה בכל אנגליה.
בשנת 1849 הפכה אולדהאם לרשות מקומית.
במאה ה-20 החלה ירידה בתעשיית הטקסטיל המקומית ומפעלים החלו להיסגר. בשנת 1998 נסגר המפעל האחרון. בעקבות סגירת המפעלים פוטרו העובדים וגל גדול של אבטלה פקד את העיר.
בנוסף לתעשיית הכותנה העיר התהדרה בכריית פחם. בשיא הכרייה היו 150 מכרות פחם ליד אולדהאם.
אתרים מפורסמים

בניין העירייה הישן - נבנה בשנת 1841 עוד לפני שאולדהאם הפכה רשמית לעיר. הבניין בנוי בסגנון הסדר האיוני. כיום הבניין אינו משמש כבניין עירייה.
מצבת זיכרון לחללי מלחמה - מצבה לזכר בני אולדהאם שנהרגו במלחמת העולם הראשונה, נבנתה על ידי האמן אלברט טופט בשנת 1919.
מגדל המרכז העירוני - (באנגלית: Civic Centere Tower) מגדל בן 15 קומות המתנוסס לגובה של 61 מטר והוא המגדל הגבוה באולדהאם. הבניין נבנה בשנת 1977 ומאגד בתוכו את רוב משרדי המועצה המקומית של אולדהאם.
תחבורה

אולדהאם לא יושבת על מסילה ראשית, והחיבור שלה לשירות הרכבות הוא דרך קו-סיבובי אולדהאם. הקו הסיבובי, המתחיל במנצ'סטר ועובר דרך פרברים שונים, כולל את אולדהאם וחוזר לתחנת היציאה שלו במנצ'סטר, הנקראת "מנצ'סטר ויקטוריה". אורך המסילה 9.7 קילומטר. חברת הרכבות המשרתת את העיר כמו את כל האזור היא נורת'רן. בעבר היו 6 תחנות רכבת באולדהאם, כיום יש רק 4.
מנצ'סטר מטרו-לינק, חברה המפעילה את הרכבת הקלה של מנצ'סטר מתכוונת לבנות קו שיחבר את מנצ'סטר עם אולדהאם ויעבור דרך פרברים נוספים בדרך. בעבר הייתה רכבת קלה בין אולדהאם למנצ'סטר בשנים 1990-1946.
מתחנת האוטובוסים המרכזית של אולדהאם ישנם אוטובוסים של חברת נשיונל אקספרס למנצ'סטר, לערים ועיירות מסביב ולמערב יורקשייר דרך הרי הפניין.
כביש M60 ו-A627 מחברים בין אולדהאם לכביש המהיר M62 העובר 6 קילומטרים מצפון לעיר. כביש זה הוא כביש מהיר העובר ממזרח למערב ומחבר את האל וליברפול.
ספורט

לאולדהאם אין כיום אף קבוצה בליגה הבכירה באף ענף ספורט.
בשנת 1876 הוקמה קבוצת ראגבי אולדהאם רוגיידס.
בשנת 1895 הוקמה קבוצת הכדורגל אולדהאם אתלטיק תחת השם פיין וילה. הקבוצה משחקת כיום בליגה האנגלית השלישית.
בשנת 1964 הוקמה קבוצת כדורגל נוספת, אולדהאם טאון. הקבוצה משחקת כיום ב"ליגת המחוזות הצפון-מערבים של אנגליה" (באנגלית: North West Counties Football League) בדרג התשיעי.