stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלמה כץ (ראש ישיבה)
דרך לימודו

דרך לימודו של הרב כץ דומה לדרך המקובלת בישיבות בריסק אך שונה מעט. הוא נוהג להתמקד בעיקר ביסוד דברי הגמרא ופרשניה העיקריים, בדברי הרמב"ם ומפרשיו, ובדברי רבי חיים הלוי סולובייצ'יק. הוא מתעכב בדרך כלל גם על נקודות שאחרים לא מתעכבים עליהן. בשונה מראשי ישיבה רבים במגזר החרדי, הוא מתנגד לשיטת הלימוד הכוללת התעכבות בסוגיות מסוימות ודילוג על אחרות, ולשיטתו יש להקפיד על הספק סדיר בסוגיות תוך קצב לימוד יחסית מהיר, במקביל לרכישת ידע תורני מקיף. כתלמיד ישיבות בריסק, סדר לימודו האישי עוסק רבות בסדר קדשים, והוא נוהג למסור שיעורים בנושאים אלו מחוץ למסגרת הישיבה. עד עתה יצאו לאור חלק קטן משיעוריו על סדר קדשים על ידי תלמידיו. על מסכת זבחים בשם נפש טובה, ועל מסכת מעילה בשם זיכרון נפש טובה.
| רבני ישיבת חברון כנסת ישראל |
| --- | --- | --- |
| ראשי הישיבה בהווה | הרב דוד כהן • הרב שלמה כץ • הרב משה מרדכי פרבשטין • הרב יוסף חברוני |  |
| משגיחים בהווה | הרב חיים יצחק קפלן |  |
| ראשי ישיבה שנפטרו | הרב משה מרדכי אפשטיין • הרב יחזקאל סרנא • הרב משה חברוני • הרב אהרן כהן • הרב שמחה זיסל ברוידא • הרב אברהם פרבשטין |  |
| משגיחים שנפטרו | הרב נתן צבי פינקל (הסבא מסלבודקא) • הרב יהודה לייב חסמן • הרב אברהם נח פאלי • הרב מאיר חדש • הרב צבי הירש פאלי • הרב אברהם סלומון |  |
| רבנים בולטים בישיבה שנפטרו | הרב אהרן יפה'ן • הרב משה פינקל  • הרב נחמן טוקר |  |
| רבנים שעזבו | הרב ברוך מרדכי אזרחי • הרב הלל זקס • הרב חיים סרנא • הרב רפאל שמואלביץ • הרב שלמה פאליי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567938805171  LCCN: no2006101534  VIAF: 58842736   WorldCat (עם VIAF): 58842736 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שירות הסדר היהודי

יעקב לייקין, סגן מפקד המשטרה היהודית בגטו ורשה, בחזית היחידה שלו בגטו, מאי 1941
אחד מאנשי המשטרה היהודית בגטו לודז'
סרט סימון של המשטרה היהודית בגטו ורשה
מדי אנשי שירות הסדר היהודי
יחידת אנשי המשטרה היהודית רכובים על אופניים
צילום קבוצתי של אנשי המשטרה היהודית בגטו ורשה
שירות הסדר היהודי (בגרמנית: Jüdischer Ordnungsdienst) (שכונה "המשטרה היהודית", או "משטרת הגטו") היו יחידות משטרת-עזר בגטאות וביישובים מסוימים בשטחי הכיבוש הגרמני בזמן מלחמת העולם השנייה. הם הוקמו בהוראה ישירה של הנאצים והיו כפופים ליודנראט.
עמנואל רינגלבלום כתב על המשטרה היהודית בגטו ורשה: "אכזריותה של המשטרה היהודית עלתה פעמים רבות על זו של הגרמנים, של האוקראינים והלטבים". יחד עם זאת, חוקרי השואה מציינים את תפקידם המורכב כשומרי הסדר בגטו, גם באמצעים קשים ביותר ובעת השילוחים להשמדה, כשהיודנראט האמין שבדרך זו ניתן יהיה להמשיך בתפקוד הגטו.
הקמה

זמן קצר לאחר שהמועצות היהודיות (היודנראטים) הוקמו בשטחים הכבושים של מזרח אירופה, הם קיבלו הוראות להקמת יחידות משטרה. בדרך כלל הוראה זו באה במקביל לכניסת האוכלוסייה היהודית לתוך הגטו. היודנראט עצמו, למרות שנוצר בהוראת הגרמנים, היה לעיתים קרובות בעל אופי התנדבותי שנוצר בידי הקהילה. המשטרה היהודית, לעומת זאת, כוונה אך ורק בידי הגרמנים ולא עלה בידי היודנראטים לקבוע את אופייה. באופן רשמי היו השוטרים כפופים ליודנראט, אולם הנאצים השתמשו בהם כעושי דבריהם, לטובת האינטרסים שלהם.
הנאצים הוציאו הנחיות לגיוס: המועמדים היו צריכים להיות בריאים, בעלי חינוך צבאי והשכלה תיכונית לפחות. רק חלקם היו כאלה. רק עשרה אחוזים מאנשי המשטרה היהודית היו בעלי קשרים הדוקים עם הקהילה היהודית לפני תקופת השואה. ראשי המשטרה נבחרו על פי מידת הציות שלהם לנאצים.
השוטרים יכלו לנוע בחופשיות יחסית, מזונם היה רב יותר משאר תושבי הגטו ונחסכו מהם עבודות הכפייה אליהם נלקחו רבים מתושבי הגטו.
תפקידי המשטרה וארגונה

את תפקיד המשטרה היהודית ניתן לחלק לשלוש קטגוריות:
מילוי דרישות היודנראטים שנועדו לאכוף את צווי הגרמנים. כולל גביית קנסות ואיסוף חפצי ערך שונים, יישום המכסות הדרושות לעבודות כפייה, ליווי עובדי הכפייה לעבודתם, שמירה על החומות ושערי הגטו מפני בריחה, והכנה וביצוע הגירוש למחנות ההשמדה.
מילוי דרישות עצמאיות של היודנראטים שלא במסגרת צווי הגרמנים, כולל איסוף מיסים ואכיפת המשמעת ליודנראט.
לענות על הצרכים של האוכלוסייה היהודית. בשלבים הראשונים, המשטרה היהודית הייתה מעורבת בחלוקת ציוד וסיוע לנזקקים, בשמירת הניקיון, הכוונת התנועה, בלימת מגפות ובוררות בסכסוכים בין תושבי הגטו, אולם עם הזמן פחת מאוד משקלן של פעולות אלו.
בגטאות גדולים מפקדי המשטרה היו קצינים והמשטרה עצמה נחלקה לחטיבות ויחידות שומרים, אך בגטאות קטנים לא היה צורך במבנה זה. יחידות המשטרה הגדולות ביותר היו בגטו ורשה עם 2,500 שוטרים יהודים, 1,200 שוטרים היו בגטו לודז' ו-500 בגטו לבוב.
לאנשי המשטרה היהודית לא היו מדים רשמיים. הם זוהו על ידי כובע מיוחד או סרט על הזרוע. הם לא הורשו לשאת נשק, אך חלק מצוותי המשטרה צוידו באלות גומי.
מעשי אלימות

אנשי המשטרה היהודית התעמתו מדי פעם עם יתר תושבי הגטו, במיוחד לאחר שהחלו הפשיטות והגירושים למחנות ההשמדה. הם לרוב לא היו אהודים על יתר תושבי הגטו. ההיסטוריון והארכיונאי של גטו ורשה, עמנואל רינגלבלום, אף תיאר את השוטרים היהודיים כאכזריים הרבה יותר מהגרמנים, האוקראינים והלטבים.
בדצמבר 1942 - רינגלבלום מסביר את הנסיבות הפסיכולוגיות הבלתי רגילות שהשוטרים היהודים בגטו היו נתונים בהם - "איימו עליהם בלי הרף שייקחו אותם, את נשותיהם וילדיהם לאומשלאג... הנחטפים לאומשלגפלאץ ובעיקר הנשים גילו התנגדות. כל זה יצר אווירה בלתי אפשרית לשוטרים והם התפרעו ועשו מעשים נוראים." אנשי שירות הסדר עמדו בפני דילמה. למשפחותיהם ולהם הובטחה חסינות מפני גירושים, ורבים האמינו שבכך שהם משתתפים באיסוף האנשים לקראת גירושם, הם מגבילים את היקף הגירושים ומצילים חיי יהודים. הם חשו, ובצדק, שאם הגרמנים או האוקראינים או הליטאים השאוליסטים (כנופיות של בריונים ליטאים ארגון ה"שאוליסטים" [הקלעים] הלאומני) יבצעו את הגירושים, יהיו הגירושים אלימים וחסרי רחמים בהרבה.
במיוחד היו לאנשי המשטרה היהודית עימותים קשים עם המחתרות ותנועות ההתנגדות בגטאות, שהתייחסו אליהם בזעם ובסלידה כבוגדים ומשתפי פעולה. ארגון אי"ל אף הוציא בגטו ורשה "צווים" המורים על הוצאתו להורג של כל מי שיצטרף לשורותיהם. ב-25 באוגוסט 1942 אנשי אי"ל ירו ביוסף שרינסקי, מפקד המשטרה היהודית בגטו ורשה, אשר שיתף פעולה עם מנגנון המשלוחים, ופצעו אותו קשה. מחליפו, יעקב לייקין, נהרג בחודש אוקטובר.
חלק מהמשטרות היהודיות פעלו להכשיל את ההתנגדות היהודית בגטאות, כך קרה בגטאות ורשה, קרקוב, בנדין, סוסנוביץ ועוד, אם כי בחלק מהגטאות המשטרה היהודית לא התערבה ובגטו קובנה וגם בגטו וילנה היו אף שוטרים שסייעו למחתרת.
השילוחים למחנות ההשמדה, בהם נכללו גם קרוביהם של השוטרים, יצרו אצלם תחושה קשה שגרמה לחלקם לעזוב את המשטרה ולהיות מגורשים למחנות ההשמדה, אך רובם המשיכו לקיים את צווי הגרמנים עד הסוף. בגטו ורשה, נשלחו מרבית השוטרים לטרבלינקה, ביום הכיפורים של 1942, הוא היום האחרון של האקציה הגדולה. מבין 50,000 היהודים שנותרו בגטו ורשה לאחר האקציה הגדולה כ-200 מהם היו שוטרים במשטרת הגטו.
לאחר המלחמה

שוטרים יהודים רבים נתפסו וחוסלו לאחר המלחמה בידי ניצולי המחנות וגם בידי פרטיזנים. באזור הכיבוש האמריקאי במינכן הואשמו 40 שוטרים לשעבר ב"התנהגות לא נאותה" והוטל עליהם חרם בידי קהילת שארית הפליטה. בישראל נערכו בשנות ה-50 מספר משפטים, בהם הואשמו שוטרים תחת החוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם. רובם זוכו, כשבתי המשפט הכירו בכך שהם היו נתונים תחת נסיבות יוצאות דופן.
יש הטוענים, כי "המשטרה היהודית" הייתה חלק מובהק מפעולות אחיזת העיניים המאורגנת שנקטו בה הנאצים בקרב היהודים ובהקשר הציבורי והתקשורתי הכללי, לשם הוצאתו לפועל של הפתרון הסופי.[דרוש מקור]
לקריאה נוספת

בימי שואה ופקודה: קורס בתולדות עם ישראל בתקופת השואה, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, יחידה 10, פרק "היודנראטים והמשטרה היהודית", עמ' 95–101.
הערות שוליים

↑  מיומנו של עימנואל רינגלבלום על חלקה של המשטרה היהודית בגירושים מגטו ורשה, באתר יד ושם
↑  היודנראט באתר יד ושם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008594173705171  BIBSYS: 1678650010546  GND: 4577486-9  ISNI: 0000 0004 9547 331X  LCCN: n2018069343  VIAF: 31154440149435342229   WorldCat (עם VIAF): 31154440149435342229
שילינג טנזני

| --- | --- |
שטר של 2,000 שילינג טנזני
שטר של 2,000 שילינג טנזני
 משתמשים:  טנזניה טנזניה
 ISO 4217:  TZS
 יחידות משנה
 1/100:  סנט
 מטבעות ושטרות
 שטרות בשימוש:  500, 1,000, 2,000, 5,000 ו-10,000 שילינג
 מטבעות בשימוש:  50, 100 ו-200 שילינג
 בנק מרכזי
 אינפלציה:  7.2%
 בנק מרכזי:  בנק טנזניה 
 http://www.bot-tz.org/
 → שילינג מזרח-אפריקאי 
 
השילינג (באנגלית: Shilling ובסוואהילית: Shilingi) הוא ההילך החוקי בטנזניה, מאז 1966, אז החליף את השילינג המזרח אפריקאי. סימונו לפי תקן ISO 4217 הוא TZS.
כל שילינג מתחלק ל-100 סנטים, אם כי בשל ערכו הנמוך של המטבע, לא נעשה עוד שימוש בסנטים.
המטבעות המצויים במחזור הם בערכים של 50, 100 ו-200 שילינג. השטרות הם בערכים של 500, 1,000, 2,000, 5,000 ו-10,000 שילינג. על רוב השטרות ציורים של בעלי חיים המצויים בטנזניה: תאו, אריה, קרנף ופיל. יוצא דופן הוא שטר 1,000 השילינג, הנושא את דיוקנו של אבי האומה הטנזני, ג'וליוס נייררה. השטרות אינם זהים בגודלם, וככל שערכו של השטר גבוה יותר, הוא גדול יותר.
הגוף האחראי על וויסות המטבע וייצוב ערכו הוא בנק טנזניה, אשר מטהו הראשי שוכן בעיר הגדולה במדינה, דאר א-סלאם.
ראו גם

בנק טנזניה
הערות שוליים

↑  The World Factbook, 2010
שחף הגפני

| --- | --- |

הגפני ב-2012
 לידה:  19 ביולי 1950 (בן 74) 
 מדינה:  ישראל 
 
שחף הגפני (נולד ב-19 ביולי 1950) הוא איש מדעי המידע ומרצה בכיר בתחום. בשנים 2010–2015 שימש יו"ר אסמ"י - ארגון הספרנים והמידענים בישראל.
ביוגרפיה

הגפני נולד בחיפה בשנת 1950 בשם סימן טוב באלי. למד ב"תיכון חדש" בחיפה. את שירותו הצבאי עשה בחיל השריון, בסיירת של חטיבה 7.
עם שחרורו מהצבא, החל ללמוד באוניברסיטת חיפה. בעל תואר שלישי בהיסטוריה כללית מאוניברסיטת חיפה. התמחותו היא בהיסטוריה התרבותית והחברתית של צרפת, איטליה וספרד במאות ה-18 וה-19.
בשנים 1978–1982 שימש מנהל הספרייה במכללת אורנים, ב-1993–1996 ניהל את ספריית מכללת אורט בראודה ובשנים 1996–2017 שימש מנהל הספרייה באקדמית גורדון.
בשנת 1993 החל ללמד במסלול "העת החדשה" בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת חיפה. במשך השנים עברה התמקדותו בהוראה לנושאים הקשורים במידענות ובספרנות. בעשור השני של המאה ה-21 משמש הגפני מרצה באוניברסיטת חיפה, במכללת גורדון, במכללה האקדמית גליל מערבי ובמכון מופ"ת. הקים את החוג ללימודי מידע וספרנות במכללת גורדון וניהל אותו בין השנים 2001–2009.
משנת 2005 ועד סוף 2012 שימש הגפני גם כיו"ר פורום מנהלי הספריות במכללות, במוזיאונים ובמכוני מחקר (המכונה גם "מאגד המכללות"), התארגנות הפועלת להטבת תנאי הרכישה של ספרות אקדמית וכתבי עת וליעול ההשאלה הבין-ספרייתית. הפורום מונה, נכון ל-2012, 50 מכללות, שני מוזיאונים ושלושה מכוני מחקר.
בשנת 2010 נבחר לשמש כיו"ר אס"י-אסמ"י, ארגון הספרנים והמידענים בישראל. בתוקף תפקידו כיו"ר הארגון פעל, בין היתר, נגד נעילתה של הספרייה העירונית בקריית שמונה. בבחירות לראשות הארגון, שנערכו בשלהי 2015, בחר הגפני לא להתמודד לתקופת כהונה נוספת.
נוסף על תפקידיו הרשמיים, אחראי הגפני גם על מפעל ייחודי, אשר זכה לפרסום בקהילת הספרנים הישראלית. מאז 2004 ועד אמצע 2017, הוא עסק בבניית קטלוג וירטואלי של ספרים חדשים, אשר יצאו לאור בעברית במדינת ישראל, ובו מטא-דאטא על הספרים. במידע שבקטלוג זה עושות שימוש ספריות רבות בארץ לצורכי קיטלוג ורכש.
ד"ר הגפני שימש כחבר מערכת כתב העת "מידע וספרנות". בשנת 2014 יצא לאור ספרו "'אגרופים' ו'קפה' במילנו" בהוצאת אוריון. ספר זה הוא החלק הראשון בטרילוגיה "איטליה במאה ה-18". החלק השני, "לכתוב היסטוריה בנאפולי", פורסם במרץ 2015 והחלק השלישי, שיעסוק בעיר ונציה, יקרא "קזנובה - בן ונציה, אזרח אירופה".
בסוף יולי 2017 סיים את תפקידו כמנהל הספרייה באקדמית גורדון, עת יצא לגמלאות. הוא ממשיך להעביר הדרכות והכשרות שונות בנושאי ספרנות במוסדות שונים ובמשך כשנה, עבד גם בהוצאת הספרים "פרדס". בהמשך, אף חזר לעסוק בספרנות בספרייה העירונית של קריית ים.
נשוי לנורית ואב לשלושה. מתגורר בקריית חיים.
ביוגרפיה > פרסומיו

כתיבת עבודה: סדנה לחשיבה מדעית ומתודולוגית, מכללת אורנים, 1981
היסטוריונים ואסכולות היסטוריות באיטליה במאה ה-18, אוניברסיטת חיפה, החוג להיסטוריה כללית (תיזה לתואר שני), 1981
"אסכולת מילנו" : מפעלים ונקודות המפגש של הנאורות הלומברדיות מול הנאורות האירופית, 1760-1797, אוניברסיטת חיפה, החוג להיסטוריה כללית (עבודת דוקטורט), 1997
ספרד ופורטוגל ערב המהפכה הצרפתית: מקראה לתרגיל, אוניברסיטת חיפה, 1998
הגפני, ש. (2000). ספרנים מפורסמים בהיסטוריה - לייבוביץ, מוטורי וקזנובה 1680-1800, מידע וספרנות 25(2), 17-21
הגפני, ש. (2001). תפיסת הזמן בהיסטוריה. עיון ומחקר בהכשרת מורים 7–8, 263-279
אוריינות מידע ומיומנויות חקר משולבות תקשוב לכיתות ה'-ו', מכללת גורדון, 2002
"אגרופים" ו"קפה" במילנו, חולון: הוצאת אוריון, 2014; גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
לכתוב היסטוריה בנאפולי, חולון: הוצאת אוריון, 2015; גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
הערות שוליים

↑  רחל בן אליהו, אגרופים וקפה במילאנו, באתר ערוץ 7, 13 במרץ 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007525287605171  ISNI: 0000 0000 2888 0485  LCCN: n84214394  VIAF: 40789342   WorldCat (עם VIAF): 40789342
שלמה כהן (שגריר)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 ביוני 1941 (בן 83) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תפקיד:  שגריר ישראל בוונצואלה (דצמבר 2003–ינואר 2009) 
 
שלמה כהן (נולד ב-15 ביוני 1941) הוא דיפלומט ישראלי ושגריר ישראל בוונצואלה לשעבר.
ביוגרפיה

כהן נולד ב-1941. הוא למד מדעי המדינה ומזרחנות באוניברסיטה העברית בירושלים ועשה שם דוקטורט במדעי המדינה ובהיסטוריה בנוסף לעברית, הוא דובר אנגלית, צרפתית וספרדית.
ביוגרפיה > קריירה במשרד החוץ

כהן החל בקריירה הדיפלומטית שלו ב-1965, שהצטרף לשירות משרד החוץ. בין 1965 ל-1968 הוא היה חלק מצוות השגרירות הישראלית בנפאל, בין 1968 ל-1974 הוא היה סגן הנספח הכלכלי במקסיקו. 12 שנים לאחר מכן, ב-1986 הוא מונה לתפקיד שגריר ישראל בהונדורס, ושימש בתפקיד זה עד 1990. ב-1993 מונה כהן לתפקיד שגריר ישראל בגואטמלה ובמקביל שגריר בניקרגואה והונדורס. מ-2003 הוא שגריר ישראל בוונצואלה במקביל היה שגריר ישראל בטרינידד וטובגו, סורינאם, ברבדוס וגיאנה.
עם זאת, כ-5 שנים לאחר כניסתו לתפקיד החלו היחסים בין ישראל לוונצואלה להתדרדר, בעיקר בעקבות מבצע עופרת יצוקה, שהתנהל באותה תקופה בשטחי רצועת עזה. ב-6 בינואר 2009 טען נשיא ונצואלה, הוגו צ'אווס כי ישראל מבצעת שואה בפלסטינים, באותו היום הכריז משרד החוץ של ונצואלה כי הוא רואה את פעולות ישראל ברצועת עזה כ"טרור" והכריז על גירושו של כהן מהמדינה לאלתר. כהן נאלץ לעזוב את המדינה ולטוס לגרמניה.
הערות שוליים

↑  אסף רונאל, צ'אווס תוקף פעם נוספת: "הישראלים רוצים להשמיד את הפלסטינים", באתר הארץ, 10 בספטמבר 2009
↑  רועי מנדל, השגריר המגורש: "דלתו של צ'אבס סגורה", באתר ynet, 7 בינואר 2009
↑  סוכנויות הידיעות, ונצואלה: שגריר ישראל עזב את המדינה, באתר nrg‏, 10 בינואר 2009
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שלמה כישור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 באוקטובר 1943 רחובות, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  20 בנובמבר 2019 (בגיל 76)
 
שלמה כישור (1 באוקטובר 1943 – 20 בנובמבר 2019) היה פזמונאי ישראלי. חיבר למעלה מ-200 שירים ובהם "המענטזת" שביצע ג'קי מקייטן, "מפרץ שלמה" של זהר ארגוב, "מאמי מאמי" של איציק קלה ו"עלם חמודות" של מרגלית צנעני.
קורות חייו

כישור נולד ב-1943 ברחובות למשפחה חרדית והיה קרוב משפחה של ג'קי מקייטן ויגאל בשן. הוא עזב את בית הוריו בגיל 17 בעקבות סכסוך על רקע דתי. החל בכתיבת שירים בנערותו כאשר נתבקש על ידי אחד מחבריו לחבר שיר לחברתו.
יצירותיו הראשונות נכתבו בשפה תנכ"ית.
בשנת 1973 עזב את רחובות, עבר לראשון לציון ולאחר מכן עבר לנס ציונה בה גר עד לפטירתו.
בתחילת שנות ה-80 כתב 2 שירים לזוהר ארגוב (שהולחנו על ידי צוריאל לוי): "מפרץ שלמה" ו"סיימתי מילואים" אשר הופיעו באלבומו נכון להיום שיצא ב-1982.
כישור החל בכתיבה עבור זמרים כאשר הבין שג'קי מקייטן, שהיה קרוב משפחה רחוק שלו, הוא זמר ומקליט שירים ויצר עימו קשר. מקייטן מסר לו ארבעה שירים ביוונית לתרגום לשפה העברית, ומתוכם הצליח במיוחד שיר הנושא של אלבומו השלישי מענטזת שהופיע בסרט הקולנוע "כאסח" שביים חיים גיל. בנוסף, עבד עם הגיטריסט יהודה קיסר.
ב-1985 כתב מילים ל-6 שירים לאלבומו השלישי של איציק קלה "בחצות הליל".
למרגלית צנעני יצר גרסה עברית לשיר "רוברטו", על בסיס "La Nave del Olvido", שיצא באלבום הבכורה שלה נערי שובה אלי ב-1986, וכן את השיר "עלם חמודות" שחידשה לאחר מכן בדואט עם זהבה בן.
ב-1987 כתב 2 שירים לאלבום הבכורה של אלי לוזון: "איזו מדינה", בהם בלט השיר "ילדה".
ב-1988 כתב מילים לשיר "זה האדם" לאלבומו של איציק קלה "אדם ועולמו".
ב־1995 כתב לזמר חיים אל את השיר "הרוח"
כישור עבד עם אמנים רבים מהמוזיקה המזרחית בהם הזמרים חיים אל, שימי גל, אייל גולן, משה פרץ, חיים משה, אלי לוזון, ישי לוי, סטלוס, תמיר גל, אלי לוזון, דורון מירן, סטלוס, דקלון, אוריאל שלומי, משה גיאת, מומי אלפין, זוהר ישי, אבנר זקן, רון שובל, אהרון ירימי, חיים זריהן, משה חוף והמעבדים יגאל חרד וננסי ברנדס
אף על פי שחלק משיריו ספגו ביקורת בעת פרסומם בשל השפה הפשוטה והעממית, והוא נאלץ להשלים הכנסה כשומר, התמיד בכתיבתו וחיבר מעל ל-200 שירים שזכו להצלחה ובוצעו על ידי זמרים רבים.
חיים אישיים

כישור נישא בגיל 27 ונולדו לו שני ילדים אך התגרש לאחר כשנתיים. ב-2001 נישא בנישואים אזרחיים בקפריסין לאלינור כריסטין, אמריקאית נוצרייה אשר הכיר באינטרנט וחי איתה עד לפטירתה בשנת 2012.
נפטר בנובמבר 2019, בגיל 76, לאחר מאבק במחלה קשה.
הערות שוליים

↑  על פי הביוגרפיה באתר הרשמי
↑  על פי עדותו של דודי פטימר לכתבה "מותו של פורץ הדרך" בכותרת ידיעות אחרונות, אתי אברמוב, 24 בנובמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007499227305171  VIAF: 308278921   WorldCat (עם VIAF): 308278921
שלמה כץ (זמר)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1980 (בן 44 בערך) ניו ג'רזי, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2005 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 www.shlomokatz.com
 
הרב שלמה כץ (נולד ב-1980 ניו ג'רזי) הוא רב, מוזיקאי וזמר ישראלי-אמריקאי.
קורות חיים

כץ נולד ב-1980 בניו ג'רזי, ארצות הברית ועלה לישראל בגיל 9. הוא מגיע ממשפחה מוזיקלית, אביו אבשלום הוא מוזיקאי וחזן נודע ואחיו הוא הזמר איתן כץ.
כבר בהיותו ילד עמד לצד אביו כחזן אשר שילב את יצירותיהם של יוסל'ה רוזנבלט ור' שלמה קרליבך ומגיל 23 החל לעבור לפני התיבה בימים הנוראים בעצמו.
מורהו המוזיקלי והרוחני הוא קרליבך ורבים משיריו הם עיבודים לשירי קרליבך. הוא זה שגילה ופרסם לראשונה מספר ניגונים של קרליבך, ביניהם את 'ניגון נשמה האבוד', 'וידע כל פעול' מתפילות הימים הנוראים משנות ה-60 שככל הידוע קרליבך שר רק פעמים מועטות. ביום השנה ה-18 של קרליבך, הוא הוציא את השיר 'לשנה הבאה', לחן נדיר ולא מוכר של קרליבך והוא איחד חלק מהשירים שטרם פורסמו באלבום "לקראת שבת.
בשנת 2010 הוא היה שליח ציבור של קהילת המעין, קהילה ברוחו של קרליבך שנמצאת במלבורן, אוסטרליה. בזמן שהותו שם, הוא הופיע בשני לילות רצופים בתיאטרון הפיניקס עם הרבה ניגונים שכבר יצאו לאור במשך השנים. לאחר מכן הוא הוציא דיסק מהופעות אלו שנקרא "חי ממלבורן".
בשנת 2014, הוציא לאור וערך את הספר אבן שלמה, פירוש של ר' שלמה קרליבך על ספר בראשית. בשנת 2019 יצא במהדורה חדשה וכן הופיע כרך על ספר שמות. באמצע שנת 2023 הושלמה הסדרה על פרשיות התורה.
כץ מופיע רבות ברחבי הארץ והעולם במופעים, אירועים והתועדויות ושיתף פעולה עם מספר זמרים ביניהם: אחיו, איתן כץ, אהרן רזאל וחיים דוד סרצ'יק.
הוא מחזיק בתואר רבנות מישיבת המבתר והרב חיים ברובינדר והיום הוא משמש כרב קהילת "שירת דוד" באפרת ומלמד תורה במספר מסגרות.
דיסקוגרפיה

אליך (עם אבשלום ואיתן כץ)(1999).
בגלל אבות (עם איתן כ"ץ) (2001)
והכהנים (2006)
כשושנה (עם אהרן רזאל וחיים דוד סרצ'יק) – ניגוני קרליבך שמעולם לא הוקלטו (2008)
מלא עולם (2009)
שלמה כץ בהופעה ממלבורן "חי ממלבורן" (2012)
לקראת שבת (2014)
ישמח מלך (2016)
הערות שוליים

↑   שלמה כץ – לשנה הבאה, סרטון בערוץ "יוסף ארנפלד – יחסי ציבור ותקשורת", באתר יוטיוב (אורך: 03:52)
↑  שלמה כץ – Live in Melbourne, באתר The Shlomo Katz Project
↑  שלמה ואיתן כץ – זמר אחים גם יחד, באתר ערוץ 7, 9 באוקטובר 2009
↑  שלמה כץ – Music, באתר The Shlomo Katz Project
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007522808005171  ISNI: 0000 0004 4264 0305  MusicBrainz: 815d8716-c4e9-48a8-bb9c-6c50bd86b6ca  NKC: zmp2014838241  VIAF: 308698915   WorldCat (עם VIAF): 308698915
שאלתיאל קבילי

שאלתיאל (צ'רלי) קבילי (1939 – 2 בנובמבר 2004) היה רופא פנימאי, פרופסור לרפואה, מומחה לנפרולוגיה ומנהל מחלקה במרכז הרפואי תל אביב.
אין תמונה חופשית
ביוגרפיה

נולד ביוון, ועלה ארצה בשנת 1949. למד רפואה במסגרת העתודה האקדמית באוניברסיטה העברית בירושלים.
התגייס לצה"ל בשנת 1964 ושימש רופא גדודי בחיל השריון. במלחמת ששת הימים היה רופא חטיבתי. התמחה במקביל ברפואה פנימית במרכז רפואי שיבא והיה בין החוקרים המקוריים של מחלת קדחת ים תיכונית משפחתית.
במלחמת יום הכיפורים שימש קצין הרפואה של פיקוד המרכז (מר"פ) ולאחר המלחמה סגן קצין רפואה ראשי. השתחרר מצה"ל בסוף שנות ה-70 בדרגת אל"ם ויצא לתת-התמחות בנפרולוגיה בארצות הברית. במילואים שימש מנהל בית החולים הצבאי של צה"ל בניירובי בעת פעולת שחרור החטופים מאנטבה. כמו כן, היה מנהל מחלקה פנימית ו' בבית החולים הדסה (תל אביב) ושימש אף מנהל בית החולים בפועל. אחרי סגירת בית החולים עבר למרכז רפואי תל אביב והמשיך לנהל שם את המחלקה הפנימית עד למותו.
נטל חלק במשלחות הומניטריות רפואיות במדינות עולם שלישי ובמיוחד בקמבודיה.
בנו גיא נפצע קשה במהלך מלחמת לבנון השנייה, בעת ששירת כמג"ד בחטיבה 401.
קבילי נפטר בשנת 2004 ממחלת סרטן הכבד.
הערות שוליים

↑  חנן גרינברג, בפעם השנייה נפגע מפקד גדוד בשריון, באתר ynet, 13 באוגוסט 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012714574905171
שחמט באזרבייג'ן

בול של דואר אזרבייג'ן לרגל אולימפיאדת השחמט בבאקו בשנת 2016
לשחמט באזרבייג'ן מסורת ארוכה ששורשיה בתרבות עמי האזור. שחמט הוא אחד מענפי הספורט הפופולריים במדינה, ופדרציית השחמט של אזרבייג'ן מנהלת את התחרויות בתחום. השחמט נהנה מתמיכה ממשלתית, וב-5 במאי 2009 חתם נשיא אזרבייג'ן, אילהם אלייב, המכהן גם כראש הוועד האולימפי הלאומי של המדינה, על צו שיזם תוכנית פיתוח רב שנתית בתחום בתמיכת המדינה.
היסטוריה > בימי הביניים ובאימפריה הרוסית

השחמט מוזכר בשירת המרובעים של המשוררת מהסתי גיאנג'ווי מן המאה ה-11–12. גם המשורר חאקאני שירוואני מן המאה ה-12 ביצירתו "תוחפת אל-עיראקיין" (تحفت العراقين - "מתנת עיראק הזוגית") התייחס לאיום שבצריחים המתואמים על לוח השחמט.
מוטיבים מן השחמט מופיעים גם בחמש הפואמות "ח'מסה" ("החמישייה") או "חמשת האוצרות" ("פּנג'-כּנג'") של ונזאמי כּנג'ווי (גנג'ווי). משוררים אלה נולדו וחיו לפחות חלק מהזמן בשטחי חבל אזרבייג'ן של היום או של אזרבייג'ן רבתי.
חאג' עלי תבריזי, סופר מן המאה ה-14 ידע לנצח במשחקים עיוורים בו זמניים עם ארבעה שחמטאים והיה אלוף בתחום לא רק במולדתו אלא בכל האימפריה של האמיר טימור לנג
גם המשורר פוזולי שחי במאה ה-16 השתמש בפואמה שלו "לילא ומג'נון" באסוציאציות מעולם השחמט כשהשווה את מג'נון לרגלי ואת עצמו למלך על לוח השחמט של אהבה.
בתקופה מאוחרת יותר, בשירו משנת 1854 "המשחק של שאתראנג'" הסביר הסופר והוגה הדעות האזרי מירזה פתאלי אחונדוב את כללי המשחק השאתראנג' - אחד מאבות השחמט.
היסטוריה > ספרים בתחום השחמט

ספרי השחמט הראשונים - של ר. ספארוב פורסמו בשפה הרוסית בשנת 1928 - "משחק השחמט" וב-1932 "קורס שחמט למתחילים".
בהמשך פורסמו גם בשפה האזרית תרגום משל הקורס לשחמט של מקס אווה (1936) ו"קודקס השחמט של ברית המועצות"- המהדורה השלישית (1938). בימי המשטר הסובייטי החל ממרץ 1981 פורסם באזרית וברוסית מוסף לשחמט דו-ירחי של העיתון "ספורט". מדורי שחמט קבועים הופיעו גם בעיתונים "קומוניסט" "בקינסקי קבוצ'י" ("הפועל מבאקו"), "וישקה" (הצריח), "באקו". פעמיים בחודש שודרו בטלוויזיה תוכניות דו-חודשיות "מועדון השחמט" ו-"בית הספר למאמני שחמט".
היסטוריה > סטטיסטיקה ביחידים

נכון לאוקטובר 2018 לאזרבייג'ן היו 24 רבי אמנים פעילים, 30 אמנים בינלאומיים ו-151 שחמטאים בעלי תארים בינלאומיים בכלל.
להלן רשימת 10 השחמטאים המדורגים ראשונים של אזרבייג'ן (כולם רבי-אמנים), נכון לאוקטובר 2018:
| # | שחמטאי | שנת לידה | שנת השגת רב-אמן | מד כושר | דירוג בעולם |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | שחריאר ממדיארוב | 1985 | 2002 | 2820 | 3 |
| 2 | טיימור רג'אבוב | 1987 | 2001 | 2751 | 18 |
| 3 | ארקדי ניידיץ' | 1985 | 2001 | 2721 | 29 |
| 4 | ראוף מאמדוב | 1988 | 2004 | 2699 | 46 |
| 5 | אלטאי סאפארלי | 1992 | 2008 | 2676 | 67 |
| 6 | קאדיר חוסיינוב | 1986 | 2002 | 2667 | 74 |
| 7 | וסיף דורארביילי | 1992 | 2010 | 2629 | 139 |
| 8 | ניג'אט אבאסוב | 1995 | 2011 | 2627 | 143 |
| 9 | ניג'אט מאמדוב | 1985 | 2006 | 2615 | 188 |
| 10 | ווגאר רסולוב | 1991 | 2011 | 2538 | 498 |
היסטוריה > נשים

עשר השחמטאיות הטובות ביותר באזרבייג'ן, נכון לאוקטובר 2018:
| # | שם | שנת לידה | דרגה | מד כושר | דירוג בין הנשים בעולם |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | גונאי ממדזאדה | 2000 | אמן בינלאומי | 2438 | 33 |
| 2 | זיינב ממדיארובה | 1983 | רב-אמן לנשים | 2358 | 107 |
| 3 | גולנר ממדובה | 1991 | אמן בינלאומי | 2355 | 110 |
| 4 | חאנים בלג'ייבה | 2001 | אמן בינלאומי לנשים | 2326 | 145 |
| 5 | אולווייה פתאלייבה | 1996 | רב-אמן לנשים | 2320 | 156 |
| 6 | איידן הוג'אטובה | 1999 | אמן פיד"ה לנשים | 2303 | 185 |
| 7 | טורקן ממדיארובה | 1989 | רב-אמן לנשים | 2295 | 198 |
| 8 | נרמין חלאפובה | 1994 | רב-אמן לנשים | 2279 | 228 |
| 9 | נרמין קזימובה | 1993 | רב-אמן לנשים | 2271 | 247 |
| 10 | נרמין דדאשי | 1993 | אמן פיד"ה לנשים | 2262 | 270 |