stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב טולוז (721)
הקרב

אל-סמע אבן מאליכ אל-חולאני, הוואלי של אל-אנדלוס, הקים צבא חזק בשטחי חליפות בית אומיה על מנת לכבוש את אקיטן, דוכסות גדולה ששכנה באזור הדרום-מערבי של צרפת של ימינו. להלכה הייתה הדוכסות תחת ריבונות האימפריה הפרנקית, אך למעשה שמרה על עצמאותה תחת שלטונם של דוכסי אקיטן. מטרתו של אל-חולאני הייתה להשתלט על עמק נהר הגארון, לכבוש את טולוז ולקיים בכך רציפות טריטוריאלית בין חוף האוקיינוס האטלנטי ודרומה עד אנדלוסיה והמגרב.
צבאו של אל-חולאני, שכלל כלי מצור, חיילים רגליים, מספר פרשים ושכירי חרב רבים, ביניהם קלעים בסקים, הטיל מצור על טולוז שהייתה אז העיר החשובה באקיטן. אודו דוכס אקיטן עזב מיד את העיר ויצא לבקש עזרה מקרל מרטל, אשר העדיף להמתין ולצפות מאשר לסייע ליריבו מדרום.
אודו שב לטולוז לאחר שלושה חודשים בלוויית צבא אקיטני ופרנקי וב-9 ביוני 721 תקף את הצבא המוסלמי, זמן קצר לפני שעמדה העיר להיכנע. מוצאם של החיילים הפרנקים בצבאו של אודו אינו ברור, אך ייתכן כי גויסו מאזורים דרומיים של אקיטן באזור מורדות נהר הגארון בו התיישבו שבטים פרנקיים לפני עשרות או מאות שנים. הניצחון האקיטני הושג באמצעות שימוש בטקטיקת תנועת מלקחיים קלאסית. לאחר שאודו נמלט הפכו המוסלמים לבטוחים בעצמם יתר על המידה, לא הקימו ביצורים חיצוניים סביב המחנה שלהם ולא קיימו סיורי התרעה. כתוצאה מכך, עלה בידו של אודו לערוך התקפת פתע כמעט מושלמת על כוח המצור, אשר התפזר כבר במהלך ההסתערות הראשונית, הפתיע יחידות שנחו וטבח בהן כשנמלטו לכיוון נרבון ללא נשק ושריון. אל-חולאני ניסה לפרוץ עם צבאו אך נלכד בשטח מישורי (שכונה "בלאט") ונפצע, אך הצליח לסגת עם שארית כוחותיו לנרבון ומת זמן קצר לאחר מכן.
תוצאות הקרב

היסטוריונים מוסלמים (כגון אבן אל-אתיר, אל-מקרי ואל-קרטבי) מסכימים כי הקרב היה תבוסה מוסלמית מוחצת. בין החיילים ששרדו היה סגנו של אל-חולאני, עבדול רחמן אל-ע'פיקי, שהוביל את הצבא המוסלמי בקרב טור ובו נהרג. ההיסטוריונים ניפחו את מספר הלוחמים בקרב עד לכ-300,000 חיילים בצבאו של אודו (על פי אל-קרטבי) ואבידות של כ-375,000 נפגעים מצד הצבא המוסלמי לעומת 1,500 בצד הנוצרי (לפי מקורות נוצריים). אף על פי כן, יכולים מספרים אלה לתת מושג לגבי חשיבות וממדי העימות בעיני המוסלמים, שבמשך 450 השנים הבאות קיימו באל-אנדלוס טקסים לזכר ההרוגים ב"מישור הקדושים" ("בלאט אל-שוהדה"), זאת לעומת קרב טור שנחשב בעיניהם לקרב שולי.
הקרב עצר את התקדמות המוסלמים מערבה בשנים שלאחר מכן. המוסלמים רצו להימנע מקרב סדור נוסף, אך ביקשו לשמר את כיבושיהם עד לאותה נקודה וביצעו פשיטות מזרחה וצפונה, עד העיר אוטן שנכבשה בסתיו של שנת 725. אודו דוכס אקיטן, שהפך לגיבור הנוצרים בעקבות הניצחון ואף קיבל מתנות מאת האפיפיור, הבין שיריבו העיקרי אינם המוסלמים אלא הפרנקים בראשות קרל מרטל, לו היו שאיפות לכבוש את הדוכסות. כתוצאה מכך, החל אודו במשא ומתן עם מושל מחוז קטלוניה, עות'מן אבן נאיסה, וכרת עמו הסכם שלום ב-730 בהשיאו לו את ביתו. בתגובה לברית זו פלשו הפרנקים פעמיים לאקיטן ב-731, כבשו ערים ולקחו שלל רב. כאשר מרד אבן נאיסה במושל אל-אנדלוס והוצא להורג, איבד אודו את בן בריתו ונוצח על ידי עבדול רחמן אל-ע'פיקי בקרב נהר הגארון ב-732. אודו פנה שוב לעזרתו של קרל מרטל שהשיב שהברית שכרת אודו עם המוסלמים היא בגידה בנצרות, וישועתו תגיע רק אם ייכנע ויקבל את שלטונו של קרל. אודו נכנע ואקיטן הפכה לחלק מהאימפריה הפרנקית.
לקרל הייתה כעת הזדמנות להכות בצבא המוסלמי, אשר סבל מאבידות בקרב נהר הגארון ונחלש, ובקרב טור הובס אל-ע'פיקי ונהרג. הקרב הקטן יחסית שנערך בין טור לפואטייה נופח ברשומות אותה תקופה, וקרל מרטל התפרסם כמגינה של אירופה מפני התפשטות האסלאם.
על אף ניצחון הפרנקים בטור, נמשך שלטון המוסלמים בנרבון ובסביבותיה במשך 27 שנים נוספות. בריתות שכרתו המוסלמים עם התושבים הוויזיגותים המקומיים הדפו את ניסיונות הפרנקים לכבוש את האזור ורק ב-759 נכבשה נרבון על ידי בנו של קרל, פפין הגוץ.
סיכום

מספר היסטוריונים סבורים כי הקרב בטולוז עצר את הכיבוש המוסלמי של אירופה אף יותר מהקרב הידוע שנערך מאוחר יותר בטור (10 באוקטובר 732 בין טור לפואטייה) אך יש בכך בעייתיות: גם אם היו מצליחים בכיבוש טולוז, עדיין היה על המוסלמים להביס את הפרנקים כדי לבסס את שלטונם על האזור. על אף זאת, מסכימים ההיסטוריונים כי הניצחון הנוצרי נתן לקרל מרטל פרק זמן של 11 שנים לבסס את שלטונו ולארגן טוב יותר את כוחותיו.
היסטוריונים אחרים סבורים כי התקפת המוסלמים בטור הייתה רק פשיטה, בדומה לזו שכבשה את אוטן ב-725, או למטרת חיסול נקודתית של איום צפוני על גבולה של אל-אנדלוס ולא ניסיון כיבוש רציני. באופן אירוני, בעוד שאודו ופעולותיו נשכחו, הוכתר קרל מרטל כ"מושיעה של אירופה" על ידי מלומדים וסופרים מערביים רבים.
ראו גם

קרב טור
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  Meadows, Ian. "The Arabs in Occitania". March/April 1993 print edition of Saudi Aramco World
↑  Heath, Ian. Armies of the Dark Ages. Lulu.com, 2015. ISBN 1326233327. עמוד 102
↑  Santosuosso, Antonio. Barbarians, Marauders, And Infidels: The Ways Of Medieval Warfare. Basic Books, 2004. ISBN 0813391539. עמודים 125-126
ריצ'רד גדזה

ריצ'רד גדזה (באנגלית: Richard Gadze; נולד ב-23 באוגוסט 1994) הוא כדורגלן גנאי, המשחק בעמדת החלוץ בסומאגיט.
קריירה

גדזה, התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל אבוסוה דווארפס. ב-7 באוקטובר 2012, גדזה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד ברקום ארסנל.
ב-9 בספטמבר 2015, גדזה חתם בדלהי דינמוס מהסופר ליג ההודי. ב-14 באוקטובר, גדזה הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-2 נגד פונה סיטי.
ב-25 בינואר 2016, גדזה הושאל לה.י.ק. הלסינקי מליגת העל הפינית, במדיה שיחק עד ל-7 בספטמבר. ב-1 בפברואר 2017, גדזה הושאל לזירה מליגת העל האזרית עד לסיום העונה, אז חתם על חוזה בקבוצה.
ב-11 ביולי 2018, גדזה חתם בוולנטר מליגת העל הרומנית. כעבור שנה, גדזה חזר לקדנציה שנייה בזירה וחתם לחמש שנים במועדון.
ב-7 באוגוסט 2020, גדזה חתם בשריף טירספול מליגת העל המולדובית.
ב-23 ביוני 2021, גדזה חתם בבני סכנין מליגת העל, אך שוחרר ממנה אחרי שרשם שני הופעות בלבד בגביע הטוטו.
בינואר 2022 חתם בשייח ראסל מליגת העל הבנגלית.
ב-30 באוגוסט 2013, גדזה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאנה, בהפסד 1-0 ללוב.
הערות שוליים

↑  מוטי פשכצקי, ‏כפי שפורסם: ריצ'רד גדזה חתם בבני סכנין, באתר ערוץ הספורט, 23 ביוני 2021
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ריצ'רד גדזה".
קרטיי

| --- | --- |
סמל קרטייסמל קרטיי

 מדינה:  צרפת צרפת
 חבל:  איל-דה-פראנס איל-דה-פראנס
 מחוז:  עמק המארן
 ראש העיר:  לורן קאטאלה
 שטח:  11.75 קמ"ר
 גובה:  75 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  92,989 (1 בינואר 2021)
  ‑ צפיפות:  7,873 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  48°47′N 2°27′E﻿ / ﻿48.79°N 2.45°E﻿ / 48.79; 2.45
 אזור זמן:  UTC +1
 אתר העיר
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי קרטיי(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי קרטיי(למפת איל-דה-פראנס רגילה) פריז ורסאי מלאן אוורי פונטואז נורמנדי סאנטר-עמק הלואר בורגון פראנש-קונטה  גר. אסט  או-דה-פראנס מוקרטיי(למפת איל-דה-פראנס מוגדלת) פריז ורסאי מלאן אוורי פונטואז נורמנדי סאנטר-עמק הלואר בורגון פראנש-קונטה  גר. אסט  או-דה-פראנס מוקרטיי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קְרֶטֶיִי (בצרפתית: Créteil) היא עיר מחוז של מחוז עמק המארן, שבצרפת. זהו הפרבר השישי באוכלוסייתו של פריז, ודיוקסיה קתולית.
עד מלחמת העולם השנייה היה מדובר על עיר קטנה ורק בשנת 1955 היא החלה לגדול. ב-1966 היא הוכרזה כעיר מחוז של ול-דה-מארן ובעקבות הכרזה זו הגיעו תקציבים גדולים להרחבת העיר. בין השאר נבנו שם בתי משפט (היכל הצדק של קרטיי), בתי מלון ובית חולים. כמו כן, נבנה אגם קרטיי בגודל של 42 קמ"ר.
גאוגרפיה

קרטיי ממוקמת במישור נרחב בין נהר הסן ממערב ונהר המארן ממזרח. מכיוון שהעיר שוכנת במישור, היא הוצפה מספר פעמים על ידי המארן או הסן. שטחים מהעיר הוצפו בפעם האחרונה ב-1970 על ידי המארן.
מזג האוויר הוא אטלנטי, ובממוצע יורדים 615 מ"מ גשם בשנה וכן יש כ-16 ימי שלג בשנה.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ערים תאומות

ישראל קריית ים, ישראל.
צרפת לז אבים, גוואדלופ, צרפת.
גרמניה זלצגיטר, גרמניה.
סקוטלנד פאלקירק (אנ'), סקוטלנד.
סקוטלנד גראנגמאוט (אנ'), סקוטלנד.
ספרד מאטארו (אנ'), ספרד.
בנין קוטונו, בנין.
ארמניה גיומרי, ארמניה.
קובה רובע פלאיה, הוואנה, קובה
ראו גם

קרטיי (כדורגל)
רוד הספ

רודולפוס הוברטוס (רוד) הספ (בהולנדית: Rudolfus Hubertus (Ruud) Hesp; נולד ב-31 באוקטובר 1965 בבוסום שבהולנד) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק כשוער.
קריירה

הספ החל את הקריירה שלו בהארלם בעונת 1985/86. לאחר שתי עונות בהן קיבל מעט דקות משחק, עבר לפורטונה סיטארד. בקבוצה הזו שיחק במשך שבע שנים וזכה בתואר "השוער ההולנדי של השנה" ב-1989. ב-1994 עבר לרודה, עמה זכה בגביע ההולנדי ב-1997. לאחר מכן עבר לראשונה מחוץ להולנד, לקבוצה הספרדית ברצלונה. גם בברצלונה שיחק במשך שלוש שנים, תחת הדרכתו של לואי ואן חאל, שהביאו כמחליף לשוער הראשון הקודם של ברצלונה, ויטור באיה. היה לו חלק עיקרי בזכיית הקבוצה בגביע המלך הספרדי ב-1998 בכך שהציל בעיטת עונשין בדו-קרב במשחק הגמר. מאוחר יותר השלימה הקבוצה דאבל, כשזכתה באליפות הליגה. עם הקבוצה זכה באליפות נוספת ב-1999. הוא חזר להולנד ב-2000, שוב לפורטונה סיטארד, ופרש כעבור שנתיים בגיל 37.
הספ לא שותף באף משחק של נבחרת הולנד, אף על פי שזומן לסגלה ביורו 1996 ובמונדיאל 1998. בשני המקרים שימש שוער שני לשוערים הראשונים, אדווין ואן דר סר ואד דה חוי.
לאחר פרישתו החל לעבוד כמאמן שוערים. תחילה ברודה, ומאוחר יותר, ב-2007, עבר לאמן בכרונינגן. בנוסף, הספ הוא מאמן השוערים בנבחרת הולנד.
קרב גשר בנות יעקב

גשר בנות יעקב לאחר תיקונו על ידי כוחות ההנדסה הבריטים ב-28 בספטמבר 1918 לאחר שנהרס על ידי הטורקים כחלק מפעולות ההגנה על המעבר
כוחות אוסטרלים מהקורפוס המדברי הרכוב חוצים את הגשר המתוקן.
כוחות אחרים משקים את סוסיהם במי הירדן
קרב גשר בנות יעקב נערך ב-27 ו-28 בספטמבר 1918, ובו כבשו כוחות הצבא הבריטי את גשר בנות יעקב מידי כוחות של צבא האימפריה העות'מאנית. היה זה הקרב האחרון על אדמת ארץ ישראל במסגרת המערכה לכיבוש הארץ בתקופת מלחמת העולם הראשונה ובמהלכו נהדפו הכוחות הטורקיים מזרחה לדמשק.
חשיבות הגשר

התנאים הטופוגרפיים של ערוץ נהר הירדן צמצמו את מספר מעברות הירדן, וגם במעברות אלו המעבר קשה לכוחות צבא. מסיבה זו לגשר בנות יעקב ישנה חשיבת גבוהה לצורך תנועה אזרחית וצבאית. הגשר הוקם בתקופה הממלוכית ושימש בהמשך גם את העות'מאנים.
הרקע לקרב

המערכה לכיבוש ארץ ישראל מידי הטורקים החלה בתחילת 1915. כוחות הבריטים התקדמו מתעלת סואץ צפונה לאורכה של ארץ ישראל תוך שהם מנהלים סדרה של קרבות כנגד הטורקים.
הקרבות שקדמו לכיבוש גשר בנות יעקב היו קרב מגידו (25-19 בספטמבר 1918) וקרב סמח' (25 בספטמבר 1918), שבהם כבש הצבא הבריטי את עמק בית שאן והגליל התחתון תוך הדיפת הטורקים למזרח הכנרת.
המשימה הבאה שהוטלה על הכוחות הבריטים הייתה השתלטות על גשר בנות יעקב, על מנת להבטיח מעבר כוחות מהיר לכיוון דמשק.
סדר הכוחות > הכוח הבריטי

כוחות מהקורפוס המדברי הרכוב, בפיקודו של הגנרל הנרי שובל שנשלחו לדמשק דרך גשר בנות יעקב כללו את היחידות הבאות:
דיוויזיית הרגלים הרכובים האוסטרלית בפיקוד מייג'ור גנרל הנרי הודג'סון שכללה 2 בריגדות פרשים קלים אוסטרלים (3 ו-4) וארטילריה.
דיוויזיית הפרשים החמישית בפיקוד מייג'ור גנרל ה. ג'. מ. מאק-אנדריו הכוללת 3 בריגדות פרשים (13, 14, 15), ארטילריה ויחידות עזר.
במקביל לשתי הדיוויזיות שנשלחו לדמשק דרך גשר בנות יעקב, נשלחה דיוויזיית הפרשים הרביעית לדמשק דרך דרעא. שלוש הדיוויזיות השתתפו בהמשך בקרב לכיבוש דמשק.
סדר הכוחות > הכוח הטורקי/גרמני

הכוח הטורקי/גרמני בפיקוד אוטו לימן פון זאנדרס כלל חיילים טורקים מהארמיות השביעית והשמינית אשר נסוגו מהקרבות בשומרון, סמח', מגידו, נצרת וטבריה. מטרת הכח הייתה לעכב את הכוחות הבריטים על מנת לאפשר לכח הטורקי העיקרי לסגת בצורה מסודרת ולהתארגן להגנה בדמשק. סאנדרס ייצב קו הגנה על מורדות רמת הגולן מגשר בנות יעקב עד ימת החולה עם יחידה שנאחזה בצידו המערבי של נהר הירדן. כחלק מההתארגנות ההגנתית הרסו הטורקים את אחת מקשתות הגשר.
מהלך הקרב

הקרב החל ב-27 בספטמבר 1918, עם אור ראשון, כשדיוויזיית הרגלים הרכובים האוסטרלית החלה לנוע מטבריה לכוון צפון מזרח ובעקבותיה דיביזיית הפרשים 5. הבריגדות של הדיוויזיה המובילה התפצלו כך:
הבריגדה הרכובה-5 התקדמה לכוון הגשר שם נתקלה באש מקלעים וגדוד צרפתי הסתער על הכח הטורקי שבצידו המערבי של הגשר והסיג אותם מזרחה.
הבריגדה הרכובה-3 התקדמה לנקודת מעבר הירדן מצפון לגשר (מדרום לאגם החולה) שם חצו חלק מכוחותיה את הירדן.
הבריגדה הרכובה-4 היוותה עתודה.
בעקבות ההתנגדות על הגשר והקשיים של בריגדה 3 במעבר הצפוני של הירדן התקדמה הבריגדה ה-4 והחליפה את הבריגדה ה-5 מול הגשר ובריגדה 5 ירדה דרומה מהגשר על מנת לעבור את הירדן בנקודה רדודה בקרבת מצד עתרת (מול עין עלמין).
הטורקים והגרמנים, שאיתרו את ניסיונות האיגוף הצפוני והדרומי, מיהרו לפנות במהלך הלילה את העמדות מול הגשר, ונסוגו מזרחה לכוון דמשק. עם בוקר 28 בספטמבר השתלטה הבריגדה ה-4 על הגשר, ואיפשרה לכוחות הנדסה (מיחידת הגישור של הקורפוס המדברי הרכוב) לתקן את הפרצה בגשר (בעזרת קורות עץ) על מנת לאפשר מעבר כוחות בריטים מזרחה.
על אף ההצלחה בקרב הוא גרם לעיכוב בהתקדמות הכוחות הבריטים ורק ב-1 באוקטובר נכבשה דמשק.
המשך התקדמות הכוחות

הבריגדה ה-3, שחצתה את הירדן מצפון לגשר, התקדמה במהלך הלילה של 27 בספטמבר במעלה ההר על מנת לחסום את הציר לקוניטרה וללכוד את הכוחות הטורקים שנסוגים מאזור הגשר. אולם הכוחות הטורקים הקדימו את האוסטרלים וחלקם התבצרו באזור דיר סרס בניסיון להאט את הכוחות הרכובים. בהסתערות לילית שערך במקום הרגימנט ה-10 של הבריגדה נכבש המוצב ונשבו 12 חיילים גרמנים, 41 טורקיים וכן כלי נשק, תחמושת וציוד צבאי. בבוקר 28 בספטמבר, לאחר תיקון הגשר, הגיעו למקום שאר הכוחות להמשך המסע לדמשק.
שיקוף הקרב באומנות

את מהלך המלחמה ליוו צלמים וגם ציירים שהנציחו את אתרי הקרב. את הכוחות שלחמו על הגשר ליוו הציירים ג`ורג` למברט וג`יימס מקביי שתמונותיהם משקפות את רוח הקרב.
גשר בנות יעקב לאחר שתוקן (ציור של ג'ורג' למברט)
גשר בנות יעקב לאחר שתוקן (ציור של ג`יימס מקביי)
לקריאה נוספת

פילדמרשל ארצ'יבלד פרסיוול ויוול, מסעי המלחמה בארץ ישראל, הוצאת אריאל, 2007. עמודים 197–199
קריסה סלמינן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 באפריל 1976 (בת 48) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, פינלנד 
 כינוי:  Krisse Salminen 
 שם לידה:  Heidi Kristiina Salminen 
 מדינה:  פינלנד פינלנד
 בן או בת זוג:  Jori A. Kopponen (ערך בלתי־ידוע–ינואר 2007) 
 
קריסה סלמינן (בפינית: Krisse Salminen; נולדה ב-27 בינואר 1977) היא קומיקאית ומנחת טלוויזיה פינית.
ביוגרפיה

סלמינן היא בתם של השחקנית קארינה טורונן ומנחה הטלוויזיה רייו סלמינן, ב-2001 התחילה את הקריירה שלה במופעי סטנד אפ.
באירוויזיון 2007 שימשה כמנחה אורחת.
היא דיבבה את דמותה של פייפר בדיבוב הפיני לסרט רובוטס, את שלגיה בסרט "שרק השלישי" ואת ברבי ב"צעצוע של סיפור 3", היא גם דיבבה בסרט "סודות הקיסר" (Keisarin salaisuus), הסרט הפיני הראשון שיצא בהנפשה ממוחשבת.
ב-2012 זכתה בגרסה הפינית של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים".
כשחקנית הופיעה במספר סרטים וסדרות טלוויזיה, היא זכתה מספר פעמים ב-"Telvis", פרס הטלוויזיה הפיני.
חיים אישיים

היא נשואה למפיק ירקו לואומן.
רוח פן

אוויר המגיע משמאל מתרוקן מלחות, חוצה את הפסגה, ומתחמם כתוצאה מאפקט פן בצדו הימני של ההר.
רוח פֶן או אפקט פֶן (Föhn) היא רוח יבשה הנושבת במורד מדרון צל גשם בצד הנגדי למשב האוויר. רוח זו נובעת מהתחממות אדיאבטית של אוויר אשר התרוקן מלחות במדרון הפונה אל הכיוון שממנו בא האוויר. כתוצאה משיעורי מפל אדיאבטיים שונים של אוויר יבש לעומת אוויר לח, הרוח גורמת לשלבי המדרון בצד צל הגשם להיות חמים יותר מהשלבים המקבילים להם בצדו השני של ההר. הטמפרטורה של רוחות פן יכולה להגיע לכדי 30°C תוך מספר שעות. ההשפעה של רוח פן בולטת במרכז אירופה, אשר נהנה מאקלים חם יותר בשל רוח פן שנוצרת מהרי האלפים הדרומיים שכלפיהם נושבת רוח מהים התיכון. הרי האלפים הם גם מקור השם "פן", שבא מגרמנית ונגזר מהמילה הלטינית favonius – רוח מערבית מתונה.
החום והיובש בצד צל הגשם מתקיימים משום שאוויר חם לח עולה בצורה אורוגרפית אל מעבר לפסגת ההר או רכס ההרים, ואז בשל הירידה בלחץ האטמוספירי עם העלייה בגובה, האוויר מתרחב ומתקרר אדיאבטית בשיעור מפל יבש עד לנקודה שבה הוא מגיע לנקודת הטל האדיאבטית. בהגיעו לנקודת הטל האדיאבטית, אדי המים באוויר מתחילים להתעבות, תוך ששחרור חום כמוס מההתעבות מאט את השיעור הכולל של ההתקררות האדיאבטית של האוויר לשיעור מפל אדיאבטי ברווי בעוד הוא ממשיך לעלות. ההתעבות מלווה על פי רוב במשקעים בפסגת ההר ובמדרונו הפונה למשב האוויר. כאשר האוויר יורד במדרון הנגדי, הוא מחומם באמצעות דחיסה אדיאבטית בשיעור מפל אדיאבטי ליבש. מאחר שהאוויר איבד את מרבית תכולת האדים המקורית בו, אותו אוויר יורד יוצר אזור צחיח בצד המנוגד למשב האוויר הראשוני.
רוח פן גורמת להפשרה מהירה של שלגים, הן בשל הטמפרטורות הגבוהות יותר בצד צל הגשם והן בשל יובש האוויר. הרוח נודעה כמקשה על מטפסים על הרי האלפים, במיוחד על פסגת האייגר שהטיפוס עליו קשה ממילא. כמו כן, רוח זו קשורה בהתפשטות מהירה של שרפות ענק בשטח פתוח, דבר ההופך אזורים החשופים לרוח זו להיות מועדים לשריפות.
ראו גם

רוח צ'ינוק
קריסטבל קוקרל

| --- | --- |

 לידה:  1863 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  1951 (בגיל 88 בערך) 
 תקופת הפעילות:  1884–1910 (כ־26 שנים) 
 בן או בת זוג:  ג'ורג' פרמפטון (1893–?) 
 צאצאים:  מרדית פרמפטון 
 
קריסטבל אנני קוקרל (באנגלית: Christabel Annie Cockerell‏; הוטבלה ב־21 באוקטובר 1864 – 18 במרץ 1951) הייתה ציירת בריטית לילדים, פורטרטים ונופים. היא נישאה לפסל סר ג'ורג' פרמפטון, והפכה לליידי פרמפטון, אך המשיכה להציג את אמנותה תוך שימוש בשם הנעורים שלה.
ביוגרפיה

היא נולדה בשנת 1863, בתו של ג'ורג' ראסל קוקרל מלונדון, והוכשרה בבתי הספר המלכותיים של האקדמיה משנת 1882, שם הכירה את בעלה לעתיד, הפסל ג'ורג' פרמפטון. הם התחתנו באפריל 1893 ובנם מרדית פרמפטון נולד ב־17 במרץ 1894. היא הציגה עבודות באקדמיה המלכותית משנת 1885 והמשיכה עד 1910, תמיד תחת שם נעוריה.
בעלה קיבל תואר אבירות בשנת 1908 ובשנת 1910 הם עברו לבית חדש שתוכנן על ידו בסנט ג'ון ווד, לונדון, שכלל סטודיו לכל אחד מהם. הסטודיו שלה בבית תואר כ"חדר ציור מושלם שבו משולבים ביעילות נוחות ותועלת", עם תמונות רבות על הקירות ושטיח מהסטודיו של לייטון. הבית הוצג במאמר משנת 1910 "עיצובים אחרונים בארכיטקטורה ביתית" במגזין "סטודיו", עם תצלומים, כולל אחד מחללי הפנים של הסטודיו של קוקרל. החלק החיצוני של הבית נשאר כמעט ללא שינוי.
קוקרל דגמנה מדי פעם לבעלה: בפסל "אם וילד" מראים אותה עם בנם התינוק מרדית, שהוצג בביאנלה בוונציה בשנת 1897 ובתערוכה העולמית בפריז בשנת 1900. בעלה הוצג גם בעבודתה: אחד מציוריה הקטנים מראה אותו יושב ליד חלון, עובד על פסלו, ובנו הצעיר צופה בו.
בעלה נפטר ב-21 במאי 1928, ובשנת 1930 העניקה לזכרו מספר פסלי ארד לגלריה לאמנות של מועצת העיר קמברוול בורו, לונדון, בגלל חיבתה למקום.
הערות שוליים

↑  "Christabel Annie Cockerell in the England, Select Births and Christenings, 1538-1975", www.ancestry.com
↑  "England & Wales, National Probate Calendar (Index of Wills and Administrations), 1858-1966, 1973-1995 for Dame Christabel Annie Frampton", www.ancestry.com
↑  Barbican art gallery (Londres), Kenneth McConkey, Anna Gruetzner Robins, Barbican Art Gallery, Impressionism in Britain, Yale University Press, 1995, ISBN 978-0-300-06334-9. (באנגלית)
↑  Frampton, Sir George James (1860–1928), sculptor and craftsman, Oxford Dictionary of National Biography (באנגלית)
↑  Studio international, London, Cory, Adams & Mackay [etc.], 1893
↑  Mother and Child | Frampton, George James Sir | V&A Search the Collections, V and A Collections, ‏2020-11-08 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  RKD: 17422  ULAN: 500019688  VIAF: 95802239   WorldCat (עם VIAF): 95802239 
קיסטבל קוקורל, פעמוניות
ריצ'רד גייל

| --- | --- |

 לידה:  25 ביולי 1896 לונדון, בריטניה בריטניה 
 פטירה:  29 ביולי 1982 (בגיל 86) לונדון, בריטניה בריטניה 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  המכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט  King Edward VI School, Stratford-upon-Avon  בית הספר אלדנהאם 
 בן או בת זוג:  Ethel Maud Larnack (1924–?) Daphne Mabelle Eveline Blick (1953–?) 
 השתייכות:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 תקופת הפעילות:  1915–1957   1958 – 1960
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה המוטסת ה-6 מפקד הקורפוס המוטס ה-1 מפקד הדיוויזיה ה-1   מפקד פיקוד מצרים מפקד ארמיית הריין הבריטית סגן מפקד כוחות נאט"ו באירופה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   מסדר האמבט (אביר הצלב הגדול)  מסדר האימפריה הבריטית (אביר מפקד)    אות השירות המצוין   הצלב הצבאי
 
סר ריצ'רד נלסון גייל (באנגלית: Sir Richard Nelson "Windy" Gale‏; 25 ביולי 1896 – 29 ביולי 1982) היה גנרל בריטי, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > ראשית חייו

גייל נולד ב-25 ביולי 1896 בלונדון, לווילפרד גייל, סוחר מקינגסטון על ההול, ואשתו הלן וובר אן, בתו של ג'וזף נלסון, מטאונסוויל, קווינסלנד, אוסטרליה. שנותיו הראשונות של חייו הוא בילה באוסטרליה ובניו זילנד עקב אביו שהשיג תעסוקה בביטוח, אולם משפחת גייל חזרה לאנגליה בשנת 1906. לאחר סיום לימודיו הוא רצה להתגייס כקצין ברגימנט הארטילריה המלכותי, אך לא היו לו את הציונים או הכישורים הגופניים הנדרשים לכך. בשנת 1915 התגייס גייל לצבא הבריטי, והצטרף לרגימנט וסטרשייר, אולם מאוחר יותר הועבר לפלוגת מקלעים ולחם עמה במלחמת העולם הראשונה, בתחילה כחלק מהחטיבה ה-164 (צפון לנקשייר) במסגרת הדיוויזיה ה-55 (מערב לנקשייר), ומאוחר יותר כחלק מהחטיבה ה-126 (מזרח לנקשייר) במסגרת הדיוויזיה ה-42 (מזרח לנקשייר). על פעולותיו בקרבות הוענק לו עיטור הצלב הצבאי והוא הועלה לדרגת קפטן. לאחר המלחמה הוא שירת בהודו בשנים 1919–1936, ולאחר מכן הועבר למטה הרגימנט הקל של דוקס קורנוול ובהמשך שירת במשרד המלחמה.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

בדצמבר 1940 מונה גייל למפקד הגדוד 2/5, רגימנט לסטרשייר המלכותי, שהיה חלק מהחטיבה ה-138 בדיוויזיה ה-46, ושירת עמה בסקוטלנד, ולאחר כן במזרח אנגליה. בקיץ 1941 הוא מונה לחטיבת הצנחנים ה-1, שהייתה חלק מהדיוויזיה המוטסת ה-1 בפיקודו של פרדריק בראונינג, ובפברואר 1942 נשלח כוח מחטיבתו בפיקודו של ג'ון פרוסט למבצע בייטינג. במאי 1943 הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ומונה למפקד הדיוויזיה המוטסת ה-6, אותה אימן לקראת הפלישה לנורמנדי.
הדיוויזיה צנחה בנורמנדי ב-6 ביוני 1944 במבצע טונגה, שהיה חלק מהפלישה לנורמנדי, וחלק מהדיוויזיה השתלט על גשרי האורן. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בנורמנדי תחת פיקוד הקורפוס ה-1 בפיקודו של ג'ון קרוקר, ובמרץ 1945 לחם עמה במבצע ביזה לצליחת נהר הריין. במאי 1945 הוא מונה למפקד הקורפוס המוטס ה-1 ועבר עמו להודו, על מנת לתכנן מבצע מוטס ביפן, אולם המבצע בוטל בעקבות כניעת יפן וסיום המלחמה.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

בינואר 1946 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-1, וב-4 בדצמבר אותה שנה הוא הועלה לדרגת לוטננט גנרל. גייל נשלח עם הדיוויזיה לארץ ישראל, שם היה אחראי על צפון הארץ, בעוד הדיוויזיה המוטסת ה-6 הייתה אחראית בדרום הארץ. בינואר 1948 הוא מונה למפקד הכוחות הבריטיים במצרים, ובשנים 1949–1952 היה אחראי לאימונים צבאיים במשרד המלחמה. ב-6 ביוני 1952 הוא הועלה לדרגת גנרל, ומונה למפקד ארמיית הריין הבריטית. בשנת 1957 הוא פרש מהצבא, אולם בשנת 1958 חזר לשירות ומונה לסגן מפקד כוחות נאט"ו באירופה, תפקיד אותו מילא עד לספטמבר 1960. בנוסף הוא היה שלישה הצבאי של המלכה אליזבת השנייה בין השנים 1954–1957, קולונל הכבוד של רגימנט ווריקשייר בין השנים 1950–1961, וקולונל הכבוד של הרגימנט המוצנח בין השנים 1956–1967.
גייל נפטר בביתו בקינגסטון על התמזה, לונדון ב-29 ביולי 1982, ארבעה ימים בלבד לאחר יום הולדתו ה-86.
גנרל גייל משוחח עם חיילים מחטיבת הצנחנים ה-5 יום לפני ה-D Day
קרב דברצן

קרב דברצן הידוע לעיתים גם כמבצע דברצן או מתקפת דברצן, היה קרב שנערך במסגרת החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה באזור העיר דברצן בהונגריה בין 6 ל-29 באוקטובר 1944. במהלך הקרב תקפו כוחות מהחזית האוקראינית השנייה של הצבא האדום בפיקוד רודיון מלינובסקי את כוחות קבוצת ארמיות דרום של מדינות הציר במזרח הונגריה. לאחר קרבות קשים, במהלכם ספגו הכוחות הניידים הסובייטיים אבדות כבדות, נסוגו יחידות הציר למרחק כ-160 ק"מ. הקרב פתח את הדרך להמשך המתקפה הסובייטית לכיוון בודפשט.
רקע

ב-20 באוגוסט 1944 פתח הצבא האדום במבצע יאשי-קישינב כנגד גרמניה הנאצית ובעלת בריתה ממלכת רומניה. את המתקפה הובילו החזית האוקראינית השנייה בפיקוד רודיון מלינובסקי והחזית האוקראינית השלישית בפיקוד פיודור טולבוחין. החזית הגרמנית-רומנית קרסה במהרה, וב-23 באוגוסט פרץ בבוקרשט מרד כנגד שלטונו של יון אנטונסקו. מיכאי הראשון, מלך רומניה תמך במורדים ואנטונסקו נעצר. ראש הממשלה החדש קונסטנטין סנטסקו הודיע על סיום הלחימה. ב-24 באוגוסט, הלופטוואפה הפציץ את בוקרשט והוורמאכט החל במתקפה לכיוון הבירה. בסיוע הסובייטים, הצליחו הרומנים להדוף את הגרמנים, וב-31 באוגוסט נכנס הצבא האדום לבוקרשט. רומניה הכריזה מלחמה על גרמניה וכן על בעלת בריתה ממלכת הונגריה. ב-8 בספטמבר ערקה גם בולגריה ממחנה מדינות הציר, והכריזה מלחמה על גרמניה והונגריה. מלינובסקי וטולבוחין הועלו לדרגת מרשל ברית המועצות ב-10 ו-12 בספטמבר בהתאמה.
ב-23 בספטמבר שינו הגרמנים את שמה של קבוצת ארמיות דרום אוקראינה לקבוצת ארמיות דרום, אם כי יוהנס פריסנר המשיך לפקד עליה. הקבוצה כללה במקור את הארמייה הגרמנית השישית, ואת הארמיות הרומניות השלישית והרביעית. בעקבות עריקתה של רומניה, תוגברה הקבוצה ביחידות הונגריות שנכללו במסגרת הארמייה ההונגרית השנייה. הגרמנים החלו להיערך להגנה על הונגריה. התקדמות הסובייטים לעומת זאת, הואטה עקב שחיקת הכוחות וקשיים לוגיסטיים שנגרמו בין היתר בשל גודלן של מסילות הרכבת ברומניה, אשר לא התאים לרכבות הסובייטיות.
סדר כוחות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.