stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בריאן שץ
קריירה פוליטית

ב-1998, בן 26 התמודד מול המועמד הרפובליקני המכהן סם איונה, על מקום בבית הנבחרים של הוואי, וזכה. מאז ניצח בכל מערכות הבחירות לבחירה מחדש, בהן השתתף, ב-2000, 2002, ו-2004, בדרך כלל ברוב גדול.
ב-2006 נמנע שץ מלרוץ שוב לבית הנבחרים של הוואי ובמקום זאת הצטרף למירוץ רב משתתפים על מקום בבית הנבחרים של ארצות הברית, אך במירוץ זה הפסיד קשות בבחירות המקדימות בתוך המפלגה הדמוקרטית. הוא הגיע למקום הששי בלבד.
מאותו רגע ואילך הפנה את כל מרצו הפוליטי לכיוון תמיכה במועמדותו לנשיאות של ברק אובמה, יליד הונולולו (אף כי כסנאטור היה נציג מדינת אילינוי). שץ היה מראשוני תומכיו בהוואי וב-2008, במערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית כיהן כדובר הקמפיין של אובמה בהוואי. במאי אותה שנה, בוועידת המפלגה הדמוקרטית של הוואי, הוא נבחר גם כיו"ר המפלגה במדינה זו, תפקיד בו כיהן כשנתיים, עד ינואר 2010. בבחירות 2008 לנשיאות ארצות הברית אובמה זכה בהוואי בניצחון הגדול ביותר מכל מדינות ארצות הברית, כשקיבל כשלושה רבעים מהקולות. ההישג מרשים גם בהשוואה לניצחונו הדחוק בהוואי של המועמד הדמוקרטי של 2004, ג'ון קרי, והישג זה נזקף במידה רבה גם לזכותו של שץ.
קריירה פוליטית > סגן מושל וסנאטור

ב-10 בינואר 2010, יום לאחר התפטרותו מתפקיד יו"ר המפלגה הדמוקרטית של הוואי הודיע שץ על ריצה למישרת סגן המושל. הוא זכה בתמיכת מרבית האיגודים המקצועיים ובבחירות המקדימות שהתקיימו במפלגה בספטמבר 2010, במירוץ רב משתתפים, הוא קיבל 35% מהקולות לעומת 19% בלבד שקיבל המועמד הבא אחריו. בכך הוא הצטרף למועמד הדמוקרטי ניל אברקרומבי, שרץ לתפקיד מושל הוואי. הזוג אברקרומבי - שץ ניצח בבחירות הכלליות את הזוג הרפובליקני איונה - פינגן ובינואר 2011 נכנס אברקרומבי לתפקיד המושל במקום המושלת הקודמת, הרפובליקנית היהודיה לינדה לינגל, שכיהנה כמושלת הוואי שמונה שנים (2002 - 2010). שץ נכנס באותו מועד לתפקידו החדש כסגן מושל הוואי, במקום ג'יימס איונה, סגנה של המושלת הקודמת וכך נשמר ייצוג יהודי בצמרת ממשל הוואי, מדינה בה היהודים מהווים פחות מאחוז אחד מהאוכלוסייה.
ב-17 בדצמבר 2012 מת הסנאטור הוותיק דניאל אינווי. אחרי מערכה קצרה של לחצים מפלגתיים שונים מינה מושל הוואי הדמוקרט, ניל אברקרומבי, את בריאן שץ סגנו, למחליפו של אינווי ושץ נכנס לתפקידו כסנאטור ב-27 בדצמבר 2012, וכיהן כסנאטור ממונה (להבדיל מנבחר) עד נובמבר 2014. שץ היה בכך לסנאטור היהודי ה-11 או ה-12 המכהן בסנאט האמריקאי של אותה תקופה (הסנאטור מייקל בנט מקולורדו אינו מגדיר את דתו, אף כי ציין בעבר, שאמו יהודייה). כמו כן, הוא היה למשך שבוע בדיוק, לסנאטור האמריקאי הצעיר ביותר. שבוע אחריו הושבע סנאטור אחר, צעיר ממנו, כריס מרפי מקונטיקט.
באוגוסט 2014, כשלושה חודשים לפני הבחירות המיוחדות למילוי מקומו של דניאל אינווי בסנאט, התקיימו הבחירות המקדימות למועמד הדמוקרטי לבחירות המיוחדות הללו ושץ ניצח בהן את יריבו הדמוקרטי קולין הנבוסה ברוב של פחות מאחוז אחד. בבחירות המיוחדות עצמן, בנובמבר 2014 הוא ניצח את המועמד הרפובליקני ברוב מוחץ, היות שהוואי נחשבת מסורתית למדינה דמוקרטית. נבחר לכהונה רגילה של שש שנים בסוף שנת 2016 ושוב ב-2022.
במרץ 2015 נמנה עם הסנאטורים הבודדים שלא נכחו בנאום ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בקונגרס כנגד הסכם הגרעין עם איראן.
בנובמבר 2024 היה אחד מ-19 סנטורים דמוקרטים ועצמאים שתמכו באמברגו נשק על ישראל.
חייו האישיים

שץ נשוי ללינדה לבית קווק (Linda Kwok Kai Yun), דוקטור לארכיטקטורה ממוצא אסייתי, ויש להם בן ובת; טיילר ומיה. הוא מתגורר בהונולולו.
אביו, ד"ר אירווין שץ, היה הראשון לזהות פומבית ב-1964 את חוסר הצדק שבניסוי העגבת בטסקיגי הידוע לשמצה, ונשאר מבקר בולט של המחקר לאורך חייו.
הערות שוליים

↑  "Ann Arbor native Brian Schatz named U.S. senator for Hawaii",‏ 27 בדצמבר 2012
↑  Hawaii professor is named a Mayo Clinic 'medical hero'
↑  "Nineteen Senate Democrats vote to block U.S. aid to Israel"
↑  על בריאן שץ, בוגר מחזור 1990, באתר בית הספר התיכון פונאהו, שבהונולולו
| חברי הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת הוואי הוואי |
| --- | --- | --- |
| קבוצה 1 | היירם פונג • ספארק מצאנגה • דניאל אקאקה • מייזי הירונו |  |
| קבוצה 3 | אורן לונג • דניאל אינווי • בריאן שץ |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 9934 9420  LCCN: no2018073592  SNAC: w60q1qqj  US Congress: S001194  VIAF: 6765152865666604940003   WorldCat (עם VIAF): 6765152865666604940003
פטר קלאסן

פטר (דוד בן אברהם) קלאסן (בגרמנית: Peter Classen; נולד ב-1809, נפטר ב-10 ביולי 1865) היה גר ממוצא גרמני אשר פעל באמצע המאה ה-19 בארץ ישראל לקידום החקלאות היהודית.
חייו ומפעלו > שנותיו הראשונות כנוצרי בא"י

פטר קלאסן נולד בכפר טיגנהוף, דנציג, פרוסיה כנוצרי השייך לעדת המנוניטים למשפחה מבוססת כלכלית שעסקה בחקלאות. בגיל 40 עלה לארץ בעקבות אחותו אגנטה קלאסן, יחד עם משפחתו: אשתו שרה, בנו הבכור, גאורג פטר פרדיננד ובתו אנה בת הארבע. אליהם הצטרף גם אחיו איזק. המטרה לעליה לארץ הייתה משיחית, להכין את הארץ ויושביה לקראת התגלותו המחודשת של ישו.
בשנת 1850 משפחת קלאסן הגיעה לירושלים והתחברה למומר ג'ון (יוחנן) משולם שהקים בחסות הקונסול ואיש המיסיון הפרוטסטנטי ג'יימס פין התיישבות חקלאית בכפר הערבי ארטאס. לקבוצה הצטרפה גם קבוצת מתיישבים אמריקאים בראשותה של קלורינדה מיינור. בירושלים נפטר אחיו של פטר, איזק.
חייו ומפעלו > ההתיישבות ביפו וההתגיירות

לאחר שנתגלעו חילוקי דעות על רקע אידאולוגי בין חברי הקבוצה שבארטאס, החליט קלאסן בשנת 1851 לעזוב ולהתיישב ביפו, מחוץ לחומות העיר. הוא רכש בית פרדס (ביארה) והחל לעבוד את אדמתו. בהמשך הצטרפו אליו ליפו חברים נוספים מאותה קבוצה בארטאס ביניהם קלורינדה מינור ומשפחת סבו של ג'ון סטיינבק, אשר חכרה מידיו של קלאסן שטח של 30 דונם אדמה בהר התקווה (Mount Hope) אותו נטשו ב-11 בינואר 1858 עקב התקפה רצחנית מצד הערבים (רועה הצאן במשק של קלסן, ערבי בשם עבדאללה, נזכר בעדות שמסרו בני משפחת סטיינבק בדבר הרצח).
זמן קצר לאחר התיישבותו ביפו, נפטרה אשתו ופטר החל להתקרב ליהדות. בסופו של דבר החליט להתגייר וטקס ברית המילה נערך בבית החולים הרוטשילדי בנוכחות הרב שמואל סלנט, רבה של ירושלים. לאחר גיורו שונה שמו לדוד בן אברהם קלאסן. מל אותו גיסו, בעלה של אגנטה אחותו, ד"ר ניימן. בנו, גאורג פטר פרדיננד סירב להתגייר עימו ועזב למצרים בה עבד כנגר בחברה שחפרה את תעלת סואץ. בתו אנה הצטרפה לאביה, התגיירה, ובעקבות כך שונה שמה לחנה (לימים תנשא ליעקב מלמד מחברון שם התגוררה עד למותה ב-1928). קלאסן נישא למרים (מירקה) בת שמעון לבית שטיינר, אלמנה ירושלמית עם שני ילדים, שבעלה הראשון, יודל שמיד, נרצח בידי ערבים בירושלים.בשנת 1861 נולדה לזוג בת בשם רחל גרין (לימים גרין).
חייו ומפעלו > ההתיישבות ביפו וההתגיירות > פעילות ציבורית לעידוד ההתיישבות החקלאית היהודית ביפו

בתחילת שנת 1854, יחד עם הרב משה זאקס, הרב עזריאל הויזדורף, בנימין לילנטל והרב יוחנן מרקוס הירש (אב"ד של קהילת לונדון), היה קלאסן שותף בהקמת חברה בשם "חברה קדושה תפארת ישראל העוסקים להרים קרן עבודת הקרקעות" שמטרתה ”לחכור כמה מן הגנים הטובים ביותר בסביבת יפו . . . להקים מחסן ביפו בו ירוכזו עודפי יבול, שישארו מן הייצוא לאנגליה ולאמריקה, והם ימכרו לתושבי יפו והסביבה ... ולהקים ועדה בלונדון או באמריקה, שתפעל בשיתוף-פעולה עם הוועדה המוקמת עתה בירושלים, כדי לפקח על ניהול הגנים והמחסן”. הוא המשיך לנהל את משקו יחד עם משפחת אליעזר ליפמן ובציפייה לביקורו של משה מונטיפיורי ובתקווה להשקעה כספית. מונטיפיורי רכש בשכנות לביארה של קלאסן את פרדס מונטיפיורי ומינה את קלאסן למנהל העבודה. בפרדס עבדו 20 פועלים יהודים.
בביארה של קלאסן התיישב גם פועל בשם יונה בן חרסון, בעל בית מלאכה לסיד ולבנים. בן חרסון כתב על קלאסן: ”והנה ראיתי המכתב שבא ממעלתכם להגה"צ . . . לעשות קאלאניות לעבודת האדמה, איש תם וישר הג"צ הנ"ל שאין כמוהו בכל הארץ שאינו רוצה להנאות מעל אחרים אפילו שווה פרוטה וגם יודע בטוב העניינים ועבודת האדמה ללמד לבני ישראל ... מחמת הבשורה הזאת כי פקד ה' ארצו ונחלתו עזבתי את מלאכתי והנחתי פעלי הצאתי בכל הכפרים הסמוכים ליפו לדרוש ולחקור הטוב טוב מכל השלשים בקשות (תקנות החברה) שבקשתם ממר דוד הנ"ל להודיע לכם על נכון-לקנות אדמה. סמוך ליפו יש הרבה לקנות כמה שתרצו לקנות וכו', כמה היא מוציאה שערים”, ובהקשר למצב הביטחון ביפו הוסיף ”כל הדרכים וכל המקומות ב"ה אין בהם שום סכנה, כמו באיראפא”. ולבסוף ציין כי ”יש פועלים לשכור מלאכה בזול ויש גם הרבה יהודים מיפו וירושלים שרוצים לעבוד עבודת אדמה”. בפרדס ביפו הקים קלאסן בית תפילה קטן עבור פועליו שחששו לביטחונם בשל המרחק מיפו.
ב-17 במאי 1857 ביקר מונטיפיורי בפרדס ומצא שהוא צובר הפסדים רבים. קלאסן חזר לעבוד בפרדסו ופנה לעזרה לקבלת כספי החלוקה.
קלאסן פעל לעידוד הקמת יישובים יהודיים המבוססים על ידיים חקלאיות יהודיות במיוחד לאור החשש של היהודים לבוא ולהתיישב בא"י בשל הסכנה הביטחונית. הוא כתב לרב צבי הירש קלישר ב-12 בינואר: "בנוגע לשאלתך בדבר היחס כאן יכול אני להבטיחך, שהסדר והחופש כאן בהרבה מקומות ובפרט כאן ביפו כמעט אותו כמו בפרוסיה".
פטירה

קלאסן נפטר ככל הנראה מפריצתה של מחלת הכולרה. שבועיים לפני מותו מכר את פרדסו ליהודי מעולי בבל והפקיד את כספו בקונסוליה הפרוסית מחשש למאבקי ירושה בין ילדיו. הוא קבור בהר הזיתים בירושלים לצד אשתו מירקה ובסמוך לבתו רחל גרין. פנחס גראייבסקי ציין את נוסח מצבתו "דוד בן אברהם קלאסין פ"נ הגר צדק שנכנס תחת כנפי השכינה איש תם וישר וירא דוד בן אברהם קלאסין נפטר בשם טוב ביום ב ט"ז תמוז ש תרכ"ה לפ"ק תנצבה".
הערות שוליים

↑  ישנו ויכוח האם מדובר ב-20 פועלים יהודים או בשניים בלבד. הטעות בשל השימוש באות כ' או באות ב'.
↑  המגיד, ו (ח' תמוז תרכ"ב), עמ' 203 .
↑  הד הצפירה, 7 באוקטובר 1949, עמ' 14
↑  מתוך מתוך פנקסי פקואמ מהשנים תרי"ד -תרכ"ה- ממכתבים אלה אנו למדים כי הייתה התלבטות רבה בהקשר לגובה הכספים המגיעים לגרי צדק והאם זכאים הם לאותם סכומים כמו תלמידי חכמים
↑  המגיד ג' גיליון 38 1864
↑  המגיד יג' עמ' 162-3
↑  גראייבסקי, גרי הצדק בירושלים, חוברת א', עמ' כא
בנג'מין ראגלס

בנג'מין ראגלס (באנגלית: Benjamin Ruggles;‏ 21 בפברואר 1783 – 2 בספטמבר 1857) היה פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם אוהיו.
ביוגרפיה

ראגלס נולד באבינגטון (אנ'), קונטיקט, ארצות הברית, למד משפטים והוסמך כעורך דין. ב-1807 עבר למרייטה (אנ'), וב-1810 לסנט קליירסוויל (אנ').
בשנים 1810–1815 היה שופט בבתי המשפט של אוהיו, ולאחר מכן נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעמה. הוא כיהן בסנאט במשך שלוש קדנציות בין השנים 1815–1833. ב-1832 החליט לא להיבחר מחדש.
כאלקטור הצביע בעד ויליאם הנרי הריסון ב-1836.
ב-1812 נישא בקונטיקט, וב-1817 מתה אשתו הראשונה. ב-1825 נישא מחדש.
ראגלס נפטר ב-1857.
הערות שוליים

↑  בנג'מין ראגלס, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
| חברי הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אוהיו אוהיו |
| --- | --- | --- |
| קבוצה 1 | ג'ון סמית' • ריטרן ג'. מגז הבן • תומאס וורת'ינגטון • ג'וזף קר • בנג'מין ראגלס • תומאס מוריס • בנג'מין טאפן • תומאס יואינג • בנג'מין וייד • אלן ת'ורמן • ג'ון שרמן • מארק האנה • צ'ארלס דיק • אטלי פומרין • א. ויקטור דונהי • הרולד בארטון • ג'יימס הופמן • קינגסלי טאפט • ג'ון בריקר • סטיבן מרווין יאנג • רוברט טאפט ג'וניור • הווארד מצנבאום • מייק דה ויין • שרוד בראון • ברני מורנו |  |
| קבוצה 3 | תומאס וורת'ינגטון • אדוארד טיפין • סטנלי גריסוולד • אלכסנדר קמפבל • ג'רמיה מורו • ויליאם טרימבל • אית'ן אלן בראון • ויליאם הנרי הריסון • ג'ייקוב ברנט • תומאס יואינג • ויליאם אלן • סלמון צ'ייס • ג'ורג' פיו • סלמון צ'ייס • ג'ון שרמן • סטנלי מתיוס • ג'ורג' פנדלטון • הנרי ב. פיין • קלווין ברייס • ג'וזף פורקר • תאודור ברטון • וורן הרדינג • פרנק ויליס • סיירוס לושר • תאודור ברטון • רוסקו מקולוק • רוברט באקלי • רוברט טאפט • תומאס בארק • ג'ורג' בנדר • פרנק לאושי • ויליאם בארט סקסבי • הווארד מצנבאום • ג'ון גלן • ג'ורג' ווינוביץ' • רוב פורטמן • ג'יי. די. ואנס • ג'ון יוסטד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 4715 7196  LCCN: nr92043737  SNAC: w6pz5jtz  US Congress: R000500  VIAF: 61413071   WorldCat (עם VIAF): 61413071 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תומאס מוריס

תומאס מוריס (באנגלית: Thomas Morris;‏ 3 בינואר 1776 – 7 בדצמבר 1844) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם אוהיו.
ביוגרפיה

מוריס נולד במחוז ברקס (אנ'), פנסילבניה, אמריקה הבריטית. מאוחר יותר עבר למערב אוהיו ומ-1804 עבד כעורך דין בבת'הל (אנ').
ב-12 במאי 1806 נבחר מוריס לבית הנבחרים של אוהיו מטעם מחוז קלרמונט (אנ'), ושימש כנציגו בבית הנבחרים עד 1811 ושוב בשנים 1820–1821. הוא כיהן כשופט בית המשפט העליון של אוהיו (אנ') בשנת 1809. בשנים 1813–1815, 1821–1823, 1825–1829 ו-1831–1833 היה חבר בסנאט של אוהיו עבור מחוז קלרמונט.
הוא נבחר לסנאט של ארצות הברית ב-1833 כנציג אוהיו מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, וכיהן קדנציה אחת. הוא היה מועמד לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית מטעם מפלגת החירות (אנ') בבחירות ב-1844 תחת ג'יימס בירני (אנ'), אך נכשל.
הוא נפטר באותה השנה, בגיל 68, בביתו שבבת'הל.
הערות שוליים

↑  תומאס מוריס, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
| חברי הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אוהיו אוהיו |
| --- | --- | --- |
| קבוצה 1 | ג'ון סמית' • ריטרן ג'. מגז הבן • תומאס וורת'ינגטון • ג'וזף קר • בנג'מין ראגלס • תומאס מוריס • בנג'מין טאפן • תומאס יואינג • בנג'מין וייד • אלן ת'ורמן • ג'ון שרמן • מארק האנה • צ'ארלס דיק • אטלי פומרין • א. ויקטור דונהי • הרולד בארטון • ג'יימס הופמן • קינגסלי טאפט • ג'ון בריקר • סטיבן מרווין יאנג • רוברט טאפט ג'וניור • הווארד מצנבאום • מייק דה ויין • שרוד בראון • ברני מורנו |  |
| קבוצה 3 | תומאס וורת'ינגטון • אדוארד טיפין • סטנלי גריסוולד • אלכסנדר קמפבל • ג'רמיה מורו • ויליאם טרימבל • אית'ן אלן בראון • ויליאם הנרי הריסון • ג'ייקוב ברנט • תומאס יואינג • ויליאם אלן • סלמון צ'ייס • ג'ורג' פיו • סלמון צ'ייס • ג'ון שרמן • סטנלי מתיוס • ג'ורג' פנדלטון • הנרי ב. פיין • קלווין ברייס • ג'וזף פורקר • תאודור ברטון • וורן הרדינג • פרנק ויליס • סיירוס לושר • תאודור ברטון • רוסקו מקולוק • רוברט באקלי • רוברט טאפט • תומאס בארק • ג'ורג' בנדר • פרנק לאושי • ויליאם בארט סקסבי • הווארד מצנבאום • ג'ון גלן • ג'ורג' ווינוביץ' • רוב פורטמן • ג'יי. די. ואנס • ג'ון יוסטד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007357074905171  LCCN: n85225487  SNAC: w6jx0918  US Congress: M000989  VIAF: 35898330   WorldCat (עם VIAF): 35898330
דניאל אינווי

אינווי בתקופת שירותו הצבאי
דניאל קן "דן" אינווי (באנגלית: Daniel Ken Inouye;‏ 7 בספטמבר 1924 – 17 בדצמבר 2012) היה גיבור מלחמה אמריקאי, שעוטר במדליית הכבוד על פועלו במלחמת העולם השנייה, וסנאטור אמריקאי שייצג את מדינת הוואי מטעם המפלגה הדמוקרטית במשך 50 שנה. אינווי היה הסנאטור הוותיק ביותר בסנאט בתקופתו והשני מבין כלל חברי הקונגרס. כיהן כנשיא הזמני של הסנאט (President pro tempore) וכיושב ראש ועדת ההקצבות של הסנאט של ארצות הברית. היה אחד מידידיה החשובים ביותר של מדינת ישראל.
ראשית חייו

אינווי נולד בהונולולו שבהוואי, בן למשפחה ממוצא יפני. למד בבתי ספר ציבוריים שם. לאחר הסרת המגבלות על גיוס יפנים לצבא ארצות הברית עזב אינווי את לימודי הקדם-רפואה באוניברסיטת הוואי והתגייס לצבא ב-1943.
אינווי שובץ ברגימנט ה-442 שהורכב מחיילים ממוצא יפני. הוא קודם תוך שנה לדרגת סמל ובאוקטובר 1944 מונה למפקד מחלקה, הצעיר ביותר ביחידתו. במהלך שירותו במלחמת העולם השנייה, השתתף בקרבות באירופה, זכה לעיטורי לב הארגמן וכוכב הארד. במהלך קרב שנערך ב-21 באפריל 1945 בחזית האיטלקית, הוביל אינווי את מחלקתו במתקפה נגד עמדות מבוצרות של הוורמאכט. לאחר שהמחלקה רותקה מאש של שלושה מקלעים גרמנים, הסתער אינווי לבדו על עמדת מקלע ולמרות שנפגע בבטנו השמיד אותה באמצעות רימון יד, הוא הוביל את המתקפה נגד העמדה השנייה שהושמדה אף היא, זחל לעבר עמדת המקלע השלישית, וכשניסה לזרוק רימון נפגע באופן קשה בידו הימנית. הוא נאלץ להעביר את הרימון ליד שמאל והשמיד באמצעותו את הבונקר הגרמני, לאחר מכן הסתער על העמדה וחיסל ביריות את שארית ההתנגדות תוך כדי שהוא נפצע ברגלו. ידו של אינווי נכרתה במהלך ניתוח בבית חולים שדה. על גבורתו זכה לצלב השירות המצוין, העיטור השני בחשיבותו, ששודרג בשנת 2000 למדליית הכבוד על ידי הנשיא ביל קלינטון, העיטור הצבאי הגבוה ביותר.
לאחר שחרורו מהצבא ב-1947, בדרגת קפטן, נטש אינווי את תוכניותיו ללמוד רפואה, בשל נכותו. הוא החל ללמוד מדעי המדינה וסיים תואר ראשון ב-1950, באוניברסיטת הוואי. ב-1952 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, בוושינגטון, קיבל רישיון עריכת דין ב-1953 ועבד בהוואי כעוזר לתובע הכללי הפדרלי של ארצות הברית, במשך כשנה.
הקריירה הפוליטית

ב-1954 נבחר אינווי לבית הנבחרים של הטריטוריה דאז, הוואי ולמנהיג הרוב הדמוקרטי, תפקיד בו כיהן עד 1958, עת נבחר לסנאט המקומי. לאחר שב-1959 קיבלה הוואי מעמד של מדינה באיחוד, נבחר אינווי מטעמה לחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית, והיה הראשון ממוצא יפני להיבחר לקונגרס.
ב-1962, לאחר כשלוש וחצי שנות כהונה בקונגרס נבחר אינווי לחבר בסנאט האמריקאי. הוא כיהן בו ברציפות, מינואר 1963 עד מותו, כחמישים שנה. במהלך שנותיו בסנאט כיהן אינווי בוועדה לחקירת אירועי ווטרגייט וכיו"ר ועדת החקירה לפרשת איראן-קונטראס. בשנים 1975 עד 1979 כיהן כיו"ר הוועדה לפיקוח על קהילת המודיעין, ובשנים 1987 עד 1995 ובין 2001 ל-2003 עמד בראש ועדת הסנאט למסחר, מדע ותחבורה. בנוסף כיהן כיו"ר הוועדה לענייני הודו והיה חבר בוועדת הכללים של הסנאט (Senate Rules Committee).
ב-2005, במהלך כהונתו של ג'ורג' ווקר בוש כנשיא, היה אינווי אחד מהסנאטורים שהתארגנו למנוע שינוי שיגביל את אפשרות הפיליבסטרים מצד הסנאטורים שנמצאים במיעוט. הקבוצה שהורכבה מסנאטורים משתי המפלגות, זכתה לכינוי "Gang of 14".
מ-2009 עמד אינווי בראש ועדת ההקצבות של הסנאט, הוועדה הגדולה והחשובה ביותר בסנאט. לאחר פטירתו של הסנאטור הוותיק רוברט בירד, הושבע אינווי לתפקיד הנשיא הזמני של הסנאט והיה השלישי בסדר ממלאי המקום של נשיא ארצות הברית, לאחר סגן הנשיא ויושב ראש בית הנבחרים.
אינווי זכה בשנת 2000 לאות הכבוד "מסדר השמש העולה" מיפן על תרומתו בשירות הציבורי ובשנת 2011 עוטר במדליית מסדר פרחי הפאולוניה על תרומתו ליחסי ארצות הברית-יפן. מצרפת זכה לאות לגיון הכבוד בדרגת אביר, שהוענק לו על ידי ניקולא סרקוזי ב-2007.
ידידותו לישראל

עוד בצעירותו היה אינווי לאחד מידידיה החשובים ביותר של ישראל. באפריל 1945, כאשר שכב בבית החולים שמע מפצוע אחר, שהשתתף בשחרור מחנות ריכוז, על השואה. אז סימן לעצמו אינווי את הסיוע ליהודים כמטרה מרכזית בחייו. עם הקמת מדינת ישראל, היה אחד מהתומכים הגדולים והיציבים ביותר במדינה (עוד כאשר למד באוניברסיטה מכר אגרות מלווה של הבונדס) ולאחר שנבחר לסנאט הבטיח את מימון הסיוע הביטחוני האמריקאי בסך שלושה מיליארד דולר למדינת ישראל ומימון פרויקטי הגנה כגון טיל החץ, "שרביט קסמים" ועוד.
אינווי נחשב לאחד מידידיה הבולטים של ישראל בסנאט. ב-1989 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית ובביקורו בישראל ב-2008 זכה לתעודות הוקרה משר הביטחון, אהוד ברק, ומהרמטכ"ל, גבי אשכנזי, על תרומתו לביטחון ישראל ותואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת חיפה. ב-2014 נקרא על שמו חדר הסימולטור של מערכת ה"חץ".
פטירה וכבוד אחרון

אינווי נפטר בבית החולים וולטר ריד ב-17 בדצמבר 2012. במהלך ההודעה באולם הסנאט על מותו אמר מנהיג הרוב הארי ריד כי אינווי היה "אחד מענקי הסנאט", והנשיא ברק אובמה כינה אותו "גיבור אמריקאי אמיתי". את מקומו כנשיא הזמני של הסנאט ירש פטריק לייהי.
ארונו של אינווי הוצב ב-19 בדצמבר ברוטונדה של בניין הקפיטול בוושינגטון (רק 30 איש זכו לכך לפניו). למחרת נערך לו טקס אשכבה בקתדרלה הלאומית של וושינגטון, שבו נשאו דברים הנשיא אובמה, הנשיא לשעבר קלינטון, סגן הנשיא ביידן ויושב ראש בית הנבחרים ביינר. הארון הוטס להוואי והוצב בבניין הקפיטול של המדינה ב-22 בדצמבר. למחרת נקבר אינווי בבית הקברות הלאומי של האוקיינוס השקט לזכר הנופלים בהונולולו.
ב-2013 זכה למדליית החירות הנשיאותית, העיטור האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית.
ב-2017 נקרא על שמו נמל התעופה הבינלאומי הונולולו.
ב-2021 נכנסה לשירות בצי משחתת שקרויה על שמו (USS Daniel Inouye).
הערות שוליים

↑  רפובליקאי נבחר מושל איי הוואי, דבר, 30 ביולי 1959
↑  ניקסון הבטיח רמה חדשה של יושר, דבר, 17 באוגוסט 1973
↑  מסמכים במשפט ברעם, מעריב, 17 בדצמבר 1986
↑  משה ארנס, ידיד ישראל, באתר הארץ, 24 בדצמבר 2012
↑  שר הביטחון העניק תעודת הוקרה לסנאטור האמריקני אינווי, באתר ynet, 26 במרץ 2008
↑  בן שאול, "איראן - האיום המסוכן ביותר על ישראל", באתר ערוץ 7, 26 במרץ 2008
↑  יובל אזולאי, ‏"לוחמה על טילים זה משחק שחמט מאוד מורכב", באתר גלובס, 17 בינואר 2014
| חברי הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת הוואי הוואי |
| --- | --- | --- |
| קבוצה 1 | היירם פונג • ספארק מצאנגה • דניאל אקאקה • מייזי הירונו |  |
| קבוצה 3 | אורן לונג • דניאל אינווי • בריאן שץ |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275856805171  BIBSYS: 90796518  BNC: 000343045  BNE: XX976940  BnF: cb12474024j (data)  CiNii: DA02990763  GND: 170680185  ISNI: 0000 0000 8352 4387  LCCN: n85233388  NARA: 10570263  NDL: 00468785  NTA: 067594077  RERO: 02-A003400891  SNAC: w6zx2b89  SUDOC: 071341447  S2AuthorId: 2623785  US Congress: I000025  VIAF: 5031323   WorldCat (עם VIAF): 5031323
וידאל קואינקה

| --- | --- |
שער ספרו "חוק חיים"
 לידה:  1795 ה'תקנ"ה סלוניקי, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  14 במרץ 1862 (בגיל 67 בערך) י"ב באדר ב' ה'תרכ"ב ירושלים, האימפריה העות'מאנית 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 השכלה:  ישיבת המקובלים בית אל 
 תקופת הפעילות:  ? – 14 במרץ 1862 
 תלמידיו:  ששון בכר משה, רפאל אלעזר בן-טובו 
 
רבי וידאל קואינקה (סלוניקי, ה'תקנ"ה – ירושלים, י"ב באדר ב' ה'תרכ"ב, 14 במרץ 1862) היה מקובל, מחכמי ישיבת המקובלים בית אל, ולאחר מכן ראש "מדרש החסידים חסד אל" ומחבר ספרי קבלה.
ביוגרפיה

נולד בסלוניקי. בתחילת ימיו עסק בתלמוד ובפוסקים והתפרנס מייצור ערק. בערך בגיל שלושים החל לעסוק בתורת הקבלה, והיה נחשב לגדול בידיעת חכמת הקבלה ובחסידות כבר בסלוניקי. עלה לארץ ישראל בשנת ה'תר"ז. בירושלים סבל מעניות גדולה מאד, אך התמיד בתורת הקבלה והעמיד תלמידים רבים. רבי שלמה יחזקאל יהודה תמך בו החל משנת ה'תרט"ו, וסייע לו בהקמת בית כנסת ומקווה טהרה סמוך לביתו. בתחילה למד בישיבת המקובלים בית אל, ולאחר מכן, עם הקמת "מדרש החסידים חסד אל" עמד בראשו והעמיד תלמידים רבים. עמד בקשר עם חכמי דורו שמביאים מדבריו בספריהם, כגון רבי אליהו מני ורבי אהרן פררה (מחבר הספר "תולדות אהרן ומשה"). רבי שלמה זלמן בהר"ן היה מתפלל עם סידור כוונות מכתב ידו של הרב קואינקה.
נפטר בירושלים בי"ב באדר ב' ה'תרכ"ב, ונטמן בהר הזיתים.
משפחתו

ילדיו היו: שרה (נישאה לרב פארדיס), יהודה, דונה, אורו, רפאל ומזל.
בן אחיו היה רבי בן ציון אברהם קואינקה.
אחד מנכדיו, בן לבתו שרה ולחתנו רבי אליהו פארדיס, היה הרב בן ציון נסים פרדס. נינו, בנו של רבי בן ציון, היה הרב אליהו פרדס.
מתלמידיו

רבי רפאל אלעזר בן-טובו
רבי ששון פרסיאדו
חתנו, רבי אליהו פארדיס
מחיבוריו

סידור עם כוונות שערך, יצא לאור בהוצאת ישיבת השלום
דרכי חיים, על פרשיות השבוע, בהוצאת חברת אהבת שלום, ה'תשע"ב, באתר אוצר החכמה (עם תולדות חייו בראשו)
חק חיים, חידושים ומערכות קבלה בשער הכוונות ונהר שלום, ירושלים ה'תשע"ג, באתר אוצר החכמה. כתב היד של הספר נמצא באוסף רבי יצחק באדהב שבספריה הלאומית. הספר יצא במהדורה שנייה ומורחבת, ירושלים תשפ"ג, שטז עמ', בתוספת גיליוני חיים, גיליונות רבי וידאל על סידור הרש"ש.
הערות שוליים

↑  ראו למשל: רבי אהרן פררה, תולדות אהרן ומשה, עמ' יט, באתר אוצר החכמה
↑  כפי שניתן לראות בהקדמת ספרו: בן ציון ניסים פרדס, פרדס התורה, ירושלים: מכון הכתב, תשנ"ח, עמ' 4
↑  מקור ההערות מגליונות סידור כוונות הרש"ש שסידר רבי וידאל, צילום כתב היד באוצר החכמה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305422405171
אלן ת'ורמן

אלן גרנברי ת'ורמן (באנגלית: Allen Granberry Thurman;‏ 13 בנובמבר 1813 – 12 בדצמבר 1895) היה פוליטיקאי אמריקאי שייצג את מדינת אוהיו בסנאט ובבית הנבחרים של ארצות הברית. עמיתו למרוץ של גרובר קליבלנד בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1888.
הוא נולד בלינצ'בורג, וירג'יניה, ארצות הברית והוא עבר עם משפחתו לאוהיו כשהיה צעיר. תורמן זכה במושב בבית הנבחרים של ארצות הברית בבחירות ב-1844, והיה לחבר הצעיר ביותר בגוף זה. הוא תמך בממשלו של הנשיא ג'יימס פולק במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו והצביע בעד הצעת חוק שנפלה שנועדה לאסור על עבדות מכל טריטוריה שהושגה ממקסיקו. הוא כיהן קדנציה אחת בבית הנבחרים לפני שהצטרף לבית המשפט העליון של אוהיו (אנ'). הוא זכה בבחירות לסנאט ב-1869, והפך למתנגד למדיניות השיקום הרפובליקנית. במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1876 עזר להקים את ועדת הבחירות. תורמן הפסיד בבחירות לסנאט ב-1881 כאשר הרפובליקנים זכו בשליטה בבית המחוקקים באוהיו.
תורמן היה מועמד להיות "הבן המועדף" לנשיאות בבחירות ב-1880 וב-1884. הוועידה הלאומית הדמוקרטית של 1888 בחרה בו כמועמד המפלגה הדמוקרטית לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית, לצד הנשיא המכהן גרובר קליבלנד, שכן סגן הנשיא הקודם תומאס הנדריקס מת במהלך כהונתו. תורמן המזדקן לא ניהל קמפיין פעיל והוא וקליבלנד הובסו בבחירות.
הערות שוליים

↑  OH District 08 Race - Oct 08, 1844, Our Campaigns
↑  OH US Senate - Special Election Race - Jan 18, 1881, Our Campaigns
| חברי הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אוהיו אוהיו |
| --- | --- | --- |
| קבוצה 1 | ג'ון סמית' • ריטרן ג'. מגז הבן • תומאס וורת'ינגטון • ג'וזף קר • בנג'מין ראגלס • תומאס מוריס • בנג'מין טאפן • תומאס יואינג • בנג'מין וייד • אלן ת'ורמן • ג'ון שרמן • מארק האנה • צ'ארלס דיק • אטלי פומרין • א. ויקטור דונהי • הרולד בארטון • ג'יימס הופמן • קינגסלי טאפט • ג'ון בריקר • סטיבן מרווין יאנג • רוברט טאפט ג'וניור • הווארד מצנבאום • מייק דה ויין • שרוד בראון • ברני מורנו |  |
| קבוצה 3 | תומאס וורת'ינגטון • אדוארד טיפין • סטנלי גריסוולד • אלכסנדר קמפבל • ג'רמיה מורו • ויליאם טרימבל • אית'ן אלן בראון • ויליאם הנרי הריסון • ג'ייקוב ברנט • תומאס יואינג • ויליאם אלן • סלמון צ'ייס • ג'ורג' פיו • סלמון צ'ייס • ג'ון שרמן • סטנלי מתיוס • ג'ורג' פנדלטון • הנרי ב. פיין • קלווין ברייס • ג'וזף פורקר • תאודור ברטון • וורן הרדינג • פרנק ויליס • סיירוס לושר • תאודור ברטון • רוסקו מקולוק • רוברט באקלי • רוברט טאפט • תומאס בארק • ג'ורג' בנדר • פרנק לאושי • ויליאם בארט סקסבי • הווארד מצנבאום • ג'ון גלן • ג'ורג' ווינוביץ' • רוב פורטמן • ג'יי. די. ואנס • ג'ון יוסטד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1122653980  ISNI: 0000 0000 7395 7867  LCCN: n85808912  NARA: 187806178  SNAC: w6cc0z7r  US Congress: T000251  VIAF: 65474584   WorldCat (עם VIAF): 65474584
בנג'מין טאפן

בנג'מין טאפן (באנגלית: Benjamin Tappan;‏ 25 במאי 1773 – 20 באפריל 1857) היה שופט ופוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם אוהיו.