stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רובה M16
הערות שוליים

↑  מרחק הכוונות אינו משפיע על דיוקו של הנשק, דהיינו-דיוקו של הקנה, אלא על דיוקו של היורה
↑  מתן חצרוני, ‏סוף עידן בצה"ל: נפרדים מנשק ה-M16 הארוך, באתר ‏מאקו‏, 7 בינואר 2014
|  נשק קל עכשווי של צה"ל |
| --- | --- | --- |
| נשק אישי/רובה סער | רובה M16 • רובה M16A1 מקוצר • CAR-15‏ • רובה M4A1 • מיקרו-תבור X-95 ו-X-95L • תבור X-95 פלאט-טופ • IWI ערד |      |
| מקלעים | נגב 5.56 מ"מ • נגב קומנדו • נגב NG7‏ • מאג 7.62 מ"מ • בראונינג 0.3 • M2 בראונינג (מק"כ 0.5) |      |
| רובי צלפים | חיל הרגלים: רמינגטון M24‏ • SR-25 Mk 11 • ברק (H-S Precision HTR 2000)‏ • בארט M82A1   יחידות מיוחדות: רמינגטון M24 • מאוזר 86SR‏ • בארט MRAD‏ • בארט REC10‏ • SR-25 Mk 11‏ • רובה צלפים דרגונוב • מקמילן TAC-338 • מקמילן TAC-50 |      |
| רימונים | רימון יד מדגם רימון רסס 26 • מטול רימונים M203 • מטול רימונים M320 |      |
| רקטות כתף | M72 לאו "זרזיר מתכלה" • RPG-7‏ • מטאדור "מפצח האגוזים" ו"מפצח קל משקל" |      |
| כלי נשק נוספים | תת-מקלע מיקרו-עוזי • קלשניקוב AK-47 • רוגר SR-22 • אקדחי גלוק 17 וגלוק 19 • אקדח זיג זאואר SIG P228 |      |
| ראו גם | נשק קל של צה"ל • אמצעי הלחימה של צה"ל • נשק קל • חיל הרגלים • צבא הגנה לישראל |      |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534482705171  BnF: cb11961989d (data)  LCCN: sh87006374  NKC: ph744397 
חייל אמריקאי יורה ב-M16 במטווח
רובה M16A4 עם מסילות פיקטיני, ידית הסתערות וכוונת טלסקופית לראיית יום "טריג'יקון"
כיוון הרובה באמצעות כוונות הברזל
1. בריח ("שושנה")

2. מחלק

3. פין מוביל בריח ("פין טלוויזיה")
שרטוט של רובה M16A2
רובה M16A1 מנוסר עם מ"ק פורק, הנשק האישי התקני של חלק נכבד מלוחמי צה"ל ורוב תומכי הלחימה.
רובה M16 מנוסר צה"לי ועליו כוונת מפרולייט (מחוברת לנשק באמצעות מתאם שמתחבר לידית הנשיאה) ועוד מגוון עזרים טקטיים. משפחת רובי ה־M16 וה־AR15 של ארמלייט וקולט ידועה בתכונות ה"לגו" שלה ובאפשרות להרכיב רובה מעוצב־אישית מחלקים של רובים שונים.
אולם הקונצרטים של בית הכנסת הישן בחרבין

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אולם קונצרטים
 שימוש:  1909-1963 כבית הכנסת בחרבין 1963-2013 תחת לשכת הרכבת של חרבין 2013–הווה כאולם קונצרטים
 כתובת:  רח' טונגג'יאנג 82, מחוז דאולי
 מיקום:  חרבין
 מדינה:  סין
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1909–הווה (כ־116 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1909 
 אדריכל:  הא קאזי-קירי
 מידע טכני
 קיבולת:  108 מקומות
 
 קואורדינטות:  45°46′18″N 126°36′54″E﻿ / ﻿45.771647625732°N 126.61490619133°E﻿ / 45.771647625732; 126.61490619133
  (למפת חיילונגג'יאנג מוגדלת) חרבין סוויהואה צ'יצ'יהאר דאצ'ינג מודאנג'יאנג ג'יאמוסי ג'ישי חייחה רוסיה מונגוליה הפנימית  ג'יליןאולם הקונצרטים של בית הכנסת הישן בחרבין(למפת חיילונגג'יאנג רגילה) חרבין סוויהואה צ'יצ'יהאר דאצ'ינג מודאנג'יאנג ג'יאמוסי ג'ישי חייחה רוסיה מונגוליה הפנימית  ג'יליןאולם הקונצרטים של בית הכנסת הישן בחרבין
 
אולם הקונצרטים של בית הכנסת הישן בחרבין (בסינית: 哈尔滨老会堂音乐厅) הוא אולם קונצרטים בחרבין, מחוז חיילונגג'יאנג, סין, ובעבר בית הכנסת הישן של חרבין מ-1909 עד 1963. עם שיפוצו בשנת 2014, הוא נפתח מחדש כאולם קונצרטים מרכזי בעיר.
היסטוריה

בעיר חרבין התגוררו אלפי יהודים. מספר הפזורה היהודית שחיו בחרבין היה למעלה מ-20,000 בשנות ה-20, מה שהפך את חרבין למרכז המשותף הגדול ביותר ליהודים במזרח הרחוק. ב-15 בינואר 1909, האולם נפתח כבית הכנסת הכללי של חרבין (哈尔滨犹太总会堂), האתר הדתי היהודי העיקרי בעיר. חטיבת הביניים היהודית לשעבר, הייתה צמודה לבית הכנסת, המקום עדיין שמור היטב והוסב לבית ספר למוזיקה.
ביוני 1931 נהרס הבניין בשריפה גדולה ושופץ.
אברהם קאופמן, אז מנהיג קהילת יהודי חרבין, עבד בבית הכנסת בין השנים 1919-1945.
היסטוריה > שיפוץ בית הכנסת

בשנת 2013, יותר ממיליארד יואן סיני, שהם מעל ל-13 מיליון דולר, הוצאו על ידי עיריית חרבין, על שיפוץ הבניין והסבתו לאולם מוזיקה. האולם נפתח מחדש בשנת 2014.
דן בן כנען, ראש המרכז למחקר ישראל־סין באוניברסיטת היילונגג'יאנג, המתגורר בחרבין, היה אחראי על נושא השחזור. בן־כנען חוקר את ההיסטוריה של הקהילה היהודית בעיר, וכן יועץ בנושא לממשלת המחוז.
כוונת הארכיטקטים הסינים הייתה, לשחזר במדויק את מבנה בית הכנסת כפי שהיה בעבר, אולם לא היה ניתן להשיג את תוכניות הבניה המקוריות. לצורך השחזור הם נעזרו בתמונות נדירות, שנמצאו אצל בני משפחותיהם של יוצאי חרבין.
ארכיטקטורה

במאי 2013, הבניין הוגדר כבניין ארצי מוגן.
אירועים תרבותיים

סדרות קונצרטים מתקיימות באולם, לאורך כל השנה.
חנות ספרים נוסטלגית נמצאת בקומה השלישית של האולם.
הערות שוליים

↑  "冰城百年犹太老会堂改造将再现历史风貌". xinhuanet.com. אורכב מ-המקור ב-4 באפריל 2019. נבדק ב-4 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "85-year-old Synagogue Marks Chinese-Jewish Friendship". china.org.cn. נבדק ב-4 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  חיים לב, שוחזר בית הכנסת העתיק בחרבין, באתר ערוץ 7, ‏23 ליוני 2014
↑  "老会堂音乐厅 用音乐讲述城市的传奇". sohu.com. אורכב מ-המקור ב-4 באפריל 2019. נבדק ב-4 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "《中外声乐作品音乐会》成功举办". dbw.cn. אורכב מ-המקור ב-4 באפריל 2019. נבדק ב-4 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "哈尔滨老会堂音乐厅". whzx.gov.cn. אורכב מ-המקור ב-4 באפריל 2019. נבדק ב-4 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ""音乐书吧" 将是犹太老会堂音乐厅的全新打开方式！". sohu.com. אורכב מ-המקור ב-4 באפריל 2019. נבדק ב-4 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
שם בן נח

| --- | --- |

 לידה:  2203 לפנה"ס או 2202 לפנה"ס א'תקנ"ח מסופוטמיה
 פטירה:  1603 לפנה"ס או 1602 לפנה"ס ב'קנ"ח מסופוטמיה
 גיל פטירה:  600
 אב:  נח
 אם:  נעמה
 בת זוג:  אשת שם
 צאצאים:  עילם, לוד, ארפכשד, אשור, ארם 
 מספר צאצאים:  5
 תקופה:  דור המבול
 
שם חם ויפת ציור מעשה ידי ג'יימס טיסו
שֵׁם הוא דמות מקראית, בנו של נח, אחיהם של חם ושל יפת.
ביוגרפיה

שם חי 600 שנה. לפי הכרונולוגיה המקראית נולד בשנת א'תקנ"ח לבריאת העולם ומת בשנת ב'קנ"ח. הוא מוזכר בספר בראשית, כמו גם בדברי הימים.
אף על פי שבתורה נאמר: "ויולד נח את שם את חם ואת יפת" כך שנראה שהוא הבכור, כמה פרשנים מתייחסים אליו דווקא כאל הבן השני או השלישי בגילו. זאת משום שבפסוק אחר נאמר "שם בן מאת שנה ויולד את ארפכשד שנתיים אחר המבול", ואילו היה שם הבן הגדול היה צריך להיות בן 100 בזמן המבול (שכתוב "ויהי נח בן חמש מאות שנה").
בזמן המבול היה שם בן 98 שנה, ושהה עם משפחתו בתיבה.
בגיל 100 שנה, הוליד שם את ארפכשד. לפי המסופר בבראשית, בניו של שם היו עֵילָם, אַשּׁוּר, אַרְפַּכְשַׁד, לוּד, אֲרָם. בני ארם היו עוּץ, חוּל, גתר ומש. בדברי הימים נמנים כולם כבניו של שם.
המקרא מייחס לשם את האבהות על עמים שונים מאזור המזרח התיכון, כגון אשור, עילם (עם שהתגורר בין פרס למסופוטמיה), ארם (עם שהתגורר בצפון מסופוטמיה ובסוריה) וכדומה, ולכן קבוצת העמים האלה נקראת "עמים שמיים", והשפות המדוברות על ידיהם נקראות "שפות שמיות". עם קבוצה זו נמנים גם היהודים והערבים (המייחסים עצמם לפי הקוראן לבני ישמעאל), צאצאי אברהם, שהיה דור תשיעי לשם.
הזיקה בין שם לבין ארץ ישראל התפתחה עם השנים. ספר בראשית מתאר כיצד בתחילה ניתנה הארץ לכנען בן חם, אולם תיאור זה מתפתח בספר היובלים, בו מתוארת הארץ כ"נחלת בני שם" והתיאור הכרונלוגי משתנה כך שכנען קיבל את הארץ רק לאחר שגזל את הנחלות באופן בלתי מוצדק משם.
שם חיצוני לאשתו הוא מחלה או מחלתירן, על פי מספר מדרשים תימניים, נישא לצאצאית שלו - בכל בת אברהם ומהם נולד אבנר בן נר.
במדרשי חז"ל

במדרשי חז"ל, שם נחשב תלמיד חכם, אברהם יצחק ויעקב למדו ב"בית מדרשם של שם ועבר", ובבית מדרש זה "נטמן" יעקב במשך 14 שנה כשהיה בדרכו לחרן. וכן, על־פי מדרשים אחרים, "מלכי-צדק מלך שלם" הוא "שם", שהיה כהן, ועליו נאמר: "וּמַלְכִּי צֶדֶק מֶלֶךְ שָׁלֵם, הוֹצִיא לֶחֶם וָיָיִן, וְהוּא כֹהֵן, לְאֵל עֶלְיוֹן".
על פי חז"ל, נחשב שם לממשיך צדיקותו של נח "וַיִּקַּח שֵׁם וָיֶפֶת אֶת-הַשִּׂמְלָה, וַיָּשִׂימוּ עַל-שְׁכֶם שְׁנֵיהֶם, וַיֵּלְכוּ אֲחֹרַנִּית, וַיְכַסּוּ אֵת עֶרְוַת אֲבִיהֶם; וּפְנֵיהֶם, אֲחֹרַנִּית, וְעֶרְוַת אֲבִיהֶם, לֹא רָאוּ", והעברים נחשבים לממשכי דרכו של שם "וּלְשֵׁם יֻלַּד, גַּם-הוּא: אֲבִי, כָּל-בְּנֵי-עֵבֶר",
חז"ל מזהים את תמר, אשת יהודה, כבתו של שם, ומסבירים שיהודה דן אותה לשרפה כשחשב שזנתה בשל היותה בתו של שם שהיה כהן, ובשל ההלכה שבת כהן שזנתה דינה שרפה (לאחר שהתברר כי תמר הרתה מיהודה עצמו בוטלה שרפתה).
מקום קבורתו במסורת היהודית

מקום קברו של שם אינו מתואר בתנ"ך, אך רבי פתחיה מרגנשבורג שחי כ-2800 שנה לאחר מות שם המקראי, מעיד על מסורת ערבית שנקבר באזור החרמון: "בארץ סיחון ועוג, אין בו עשב וצמח, כמהפכת סדום ועמורה. וראה קבר ארוך שמונים אמה. ואמרו הישמעאלים שהוא קבר של שם בן נח. אבל היהודים לא אמרו זה". רבי יוסף סופר מצפת גם מצטט מסורת על קברו באזור, אך מוסיף כי גם אביו - נח נקבר עימו במערה. מאידך, בספר "מסע דפלסטינא" של ר' שמואל ב"ר שמשון (1210) כתב כי נקבר בנינוה.
מסורת מאוד מאוחרת המופיעה בספר גבעת שאול טוענת כי נקבר במערת שם ועבר בצפת.
ראו גם

מערת שם ועבר
הערות שוליים

↑  ספר דברי הימים א', פרק א', פסוק ד' ו-פסוק י"ז
↑  ספר בראשית, פרק ה', פסוק ל"ב, ופרק ו', פסוק י'
1 2  ספר בראשית, פרק י"א, פסוק י'
↑  בראשית י יט, והפסוקים סביבו
↑  דר. יחיעם שורק, ‏נוכרים עליך ישראל/ד"ר יחיעם שורק, באתר "הידען", 6 בפברואר 2006
↑  ליאורה רביד, חלומות בספר היובלים ובמגילות מדבר יהודה, קטע ד'
↑  רבי ישראל הכהן, מדרש סגולת ישראל, עמ' 145; מדרש שואל ומשיב עמ' 214; מדרש מעין גנים, הובא בתוך, הרב מנחם מנדל כשר, תורה שלמה, פרשת חיי שרה, בראשית כד א
↑  ספר בראשית, פרק י"ד, פסוק י"ח
↑  ספר בראשית, פרק ט', פסוק כ"ג
↑  ספר בראשית, פרק י', פסוק כ"א
↑  בראשית רבה, פרשה פ"ה, פסקה י'.
| צאצאי נח לפי ספר בראשית |
| --- | --- | --- |
| שם ובניו | עילם • אשור • ארפכשד • לוד • ארם • עוץ • חול • גתר • מש • שלח |  |
| חם ובניו | כוש • מצרים • פוט • כנען • סבא • חוילה • סבתה • רעמה • סבתכא • נמרוד • לודים • ענמים • להבים • נפתוחים • פתרוסים • כסלוחים • יבוסי • אמורי • גרגשי • חיוי • ערקי • סיני • ארוודי • צמרי • חמתי |  |
| יפת ובניו | גומר • מגוג • תירס • יוון • תובל • משך • מדי • ריפת • אשכנז • תוגרמה • אלישה • תרשיש • כתים • דדנים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502617405171  VIAF: 308279421   WorldCat (עם VIAF): 308279421 
מערת בית המדרש של שם ועבר
פימו

חתיכות פימו
יצירת עוגייה מפימו
פימו (FIMO) הוא סוג של חומר פולימרי המיועד לעיצוב המשווק על ידי מותג מכשירי הכתיבה הגרמני שטדלר (Staedtler). הניסויים בפימו החלו בשנת 1939 על ידי קתה קרוזה (Kaethe Kruse). המשפחה החלה בשיווק החומר בשנת 1954 תחת השם FIMOIK. באותה תקופה החל יבוא מוצרים לארץ על ידי צעצועי האן. בשנת 1964 קנתה חברת אברהרד פאבר (Eberhard Faber) את כל הזכויות על החומר, וכעבור שנתיים החלה בשיווק החומר תחת השם המקוצר פימו. ב-1978 הפכה אברהרד פאבר לחלק מחברת שטדלר והחל משנת 2010 משווק פימו תחת המותג שטדלר.
על אף שקיימים כמה סוגים של חומר פולימרי, פימו ידוע כנוח ביותר לעיבוד ולשימוש. למרות שישנם עוד סוגים של חומר פולימרי המיועד לעיצוב, הפימו הוא המוכר מביניהם ושמו הפך בשימוש עממי לשם הכללי של חומרים אלה. הפימו של שנות התשעים נקרא פימו קלאסי.
פימו קיים במגוון צבעים וגימורים. ניתן ליצור בעזרתו תכשיטים, פסלונים ואביזרים שונים. אחד השימושים לחומר הוא בניית מיניאטורות.
לאחר שעוצב הפימו לצורתו הרצויה מחממים אותו בתנור ביתי במשך כ-30 דקות בטמפרטורה נמוכה על מנת להקשות אותו.
אפשר לחתוך ולצבוע את הפימו רק לפני החימום כיוון שבחום הוא מתקשה ואינו ניתן עוד לעיבוד.
ראו גם

פלסטלינה
המהדורה החמש-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה

| --- | --- |

המהדורה החמש-עשרה של האנציקלופדיה בריטניקה. הכרך בתחילה עם הכריכה הירוקה הוא הפרופדיה; הכרכים האדומים - המיקרופדיה, השחורים - המאקרופדיה. שלושת הכרכים האחרונים הם ספר השנה לשנת 2002 (כריכה שחורה) ושני כרכי מפתח-העניינים (בצבע ציאן)
 מידע כללי
 שפת המקור:  אנגלית 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1974 
 
המהדורה החמש-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, שבה עוצבה אנציקלופדיה בריטניקה מחדש, הופיעה ב-1974. תהליך יצירתה החל בשנת 1960, והשתתפו בו 300 עורכים, 200 יועצים, ולמעלה מ-4,000 כותבי ערכים. במהדורה זו עברה הבריטניקה שינוי רדיקלי, שבמסגרתו פוצלה לשלושה חלקים:
פרופדיה (Propædia) בת הכרך היחיד
מיקרופדיה (Micropædia) בת עשרה כרכים
מאקרופדיה (Macropædia) בת תשעה-עשר כרכים.
בשנת 1985 עברה המהדורה החמש-עשרה ארגון מחדש, ששינה את תכולתה ואת מספר כרכיה:
פרופדיה (Propædia) בת הכרך היחיד
מיקרופדיה (Micropædia) בת שנים-עשר כרכים
מאקרופדיה (Macropædia) בת שבעה-עשר כרכים.
שנים אחדות נמנעו עורכיה מהפיכתה לזמינה באינטרנט, אולם עקב התחרות הגוברת מצדן של אנציקלופדיות אחרות, ובפרט אנקרטה, הושק שירות אנציקלופדי מקוון בתשלום של אנציקלופדיה בריטניקה ולו מאות אלפי מנויים.
הפרופדיה

הפרופדיה (Propædia) בת הכרך היחיד היא הראשון מבין שלושת חלקי המהדורה החמש-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה. הפרופדיה תוכננה כסידור לפי נושאים של ערכי הבריטניקה, המשלים לסדר האלפביתי של שני החלקים האחרים.
הפרופדיה והמיקרופדיה תוכננו להחליף את מפתח העניינים של המהדורה הארבע עשרה של הבריטניקה; אולם, לאחר שספגה ביקורת רבה על מהלך זה, החזירה מערכת הבריטניקה את מפתח-העניינים האלפביתי בשני כרכים שיצאו לאור בשנת 1985. ליבת הפרופדיה היא "תרשים הידע" שלה, השואף לספק מסגרת לוגית לכל הידע האנושי; בנוסף, יש בה מספר נספחים המפרטים את שמות חברי הצוות, היועצים והכותבים של כל שלושת חלקי הבריטניקה.
הפרופדיה > תרשים כל הידע האנושי

בדומה לבריטניקה עצמה, מטרות תרשים הידע נחלקות לשלוש: אפיסטמולוגית, חינוכית וסידורית. בתחום האפיסטמולוגי, מטרת התרשים היא לספק סיווג שיטתי והיררכי לכל הידע האנושי, מקבילה בת המאה העשרים ל"שרשרת הגדולה של הקיום" והתרשים של פרנסיס בייקון ב-Instauratio magna.
בתחום החינוכי, הפרופדיה פורשת תוכנית לימודים לכל דיסציפלינה גדולה, מעין "מפת דרכים" לתלמיד המעוניין ללמוד תחום מסוים בשלמותו. לבסוף, הפרופדיה מתפקדת כתוכן עניינים מורחב בעבור המיקרופדיה והמאקרופדיה; לדברי מתכננה, מורטימר ג'. אדלר, כל ערכי הבריטניקה הותוו על בסיס "תרשים הידע".
ה"תרשים" כולל עשרה חלקים, ולכל אחד מהם מסה פותחת. עשרת מחברי המסות היו גם האחראים לפיתוח התרשים, איש איש בתחום התמחותו, תוך התייעצות ושיתוף פעולה עם כמה מלומדים אחרים; בסיכומו של דבר, שמונים ושבעה אנשים (בהם אישה אחת בלבד) היו מעורבים בפיתוח "תרשים הידע" (ראו הטבלה שלהלן).
הפרופדיה > טבלה: עשרת חלקי "תרשים הידע האנושי"

כל אחד מהחלקים מחולק ל-2-7 חטיבות, המחולקות בתורן ל-2–11 מחלקות. מחלקות אלה יוצרות את הקטגוריות הבסיסיות של הידע בתרשים, ולכל אחת מהן ניתן קוד מספרי בן שלוש ספרות, המסמל את מיקומה בהיררכיה של התרשים. למשל, המחלקה "טכנולוגיה צבאית" קיבלה את הקוד "736" שמשמעו שהיא המחלקה השישית בחטיבה השלישית ("תחומים טכנולוגיים עיקריים") בחלק השביעי ("טכנולוגיה").
לוכסן מופיע כאשר הקוד של החלק, החטיבה או המחלקה הוו בן יותר מספרה אחת; לדוגמה, המחלקה "היסטוריה ופילוסופיה של הלוגיקה" נושאת את הקוד "10/11" המציין כי היא המחלקה הראשונה בחטיבה הראשונה ("לוגיקה") בחלק העשירי ("ענפי הידע").
אנציקלופדיות אחרות סיפקו תרשימי ידע דומים. במבוא לאנציקלופדיה הגדולה המפורסמת (שיצאה לאור בין השנים 1751 ו-1766), דני דידרו הציג מפת-דרכים של הידע שרווח בתקופתו. תחת ההשראה של דוגמה זו, במכתב מ-15 בנובמבר 1812, דוגאלד סטיוארט הציע לארצ'יבלד קונסטבל, הבעלים והמוציא לאור של הבריטניקה, שהתוֹסף למהדורתה החמישית ייפתח בסדרה של דיסרטציות שיסדרו ויארגנו את הידע האנושי.
דוגמה מאוחרת יותר היא ויקיפדיה, העושה שימוש במערכת של קטגוריות כדי להציג את רשת הקשרים ההדדיים בין ערכיה; על אף הדמיון לפרופדיה בייעודה ותמציתיותה, רשת הקטגוריות הוויקיפדית איננה היררכית לגמרי. כמו כן, בוויקיפדיה יש פורטלים, שכל אחד מהם מיועד לספק לקהל הקוראים סקירה של תחום ידע מסוים.
ה"תרשים" היה הפרויקט האישי של מורטימר ג'. אדלר, העבודה עליו ארכה שמונה שנים, והוא יצא לאור שלושים ושתיים שנים לאחר סיום העבודה על פרויקט דומה של אדלר, הסינטופיקון, שניסה לספק סקירה על יחסי-הגומלין בין "הרעיונות המופלאים" מסדרת "הספרים המופלאים" שלה היה אחראי (גם את סדרת "הספרים המופלאים" הוציאה לאור חברת אנציקלופדיה בריטניקה.) אדלר מדגיש בספרו, "ספר-הדרכה ללמידה: לחיים של מרדף אחר החכמה", שאין לראות בעשר הקטגוריות היררכיה כי אם מעגליות:
מן הראוי לקרוא בזהירות את מכלול "תרשים הידע" התמציתי של הפרופדיה. הוא מייצג תוכנית בת המאה העשרים לארגון הידע, שאין מקיפה ממנה, אך בו זמנית שומר מקום גם לעיקרי הכפירה האינטלקטואלית בת זמננו.
המיקרופדיה

המיקרופדיה (Micropædia) היא החלק השני של האנציקלופדיה בריטניקה.
השם "מיקרופדיה" הוא חידוש לשוני שהגה מורטימר ג'. אדלר כהלחם של המילים "קטן" ו"הוראה" ביוונית עתיקה; אפשר שהתרגום הטוב ביותר של המונח הוא "שיעורים קצרים".
המיקרופדיה הושקה בשנת 1974 בעשרה כרכים שבהם 102,214 ערכים קצרים, שכולם עד האחרון שבהם הוגבלו ל-750 מילים. ההגבלה הוגמשה בארגון מחדש הגדול שעברה המהדורה החמש עשרה; או-אז אוחדו ערכים רבים זה עם זה, מה שהוביל לקיצוץ מספרם לכ-65,000 שהתפרשו על פני שנים עשר כרכים. עם זאת, מכבדים בדרך כלל את גבול 750 המילים, ורוב הערכים אינם עולים באורכם על שתי פסקאות; בגרסת 2007 של המיקרופדיה ניתן למצוא כמה ערכים ארוכים יותר, כדוגמת הערך על האינטרנט, המתפרש על פני עמוד שלם.
למעט חריגות נדירות (פחות מ-3% מהערכים), 65,000 הערכים שמונה המיקרופדיה אינם כוללים מקורות ואינם חתומים. ייעודה של המיקרופדיה הוא בעיקר בדיקת עובדות מהירה ומדריך ל-700 הערכים הארוכים יותר של המאקרופדיה, שמחבריהם מזוהים והם כוללים רשימה ביבליוגרפית.
המאקרופדיה

המאקרופדיה (Macropædia) בת שבעה-עשר הכרכים היא החלק השלישי של האנציקלופדיה בריטניקה. השם מאקרופדיה הוא חידוש לשוני שטבע מורטימר ג'. אדלר כהלחם של המילים "גדול" ו"הוראה" ביוונית עתיקה, שתרגומו הטוב ביותר יהיה אולי "הוראה מלאה". תרגום שכזה יתאם לכוונתו המקורית של ד"ר אדלר לכך שהמאקרופדיה תשרת סטודנטים המעוניינים ללמוד תחום כלשהו לעומקו; לשם השוואה, הערכים הקצרים של המיקרופדיה נוצרו בעבור בדיקת-עובדות מהירה.
המאקרופדיה, על תשעה-עשר כרכיה ו-4,207 ערכיה הושקה בשנת 1974, יחד עם המהדורה החמש עשרה של האנציקלופדיה בריטניקה. בשנת 1985, במסגרת תהליך הארגון מחדש הגדול של המהדורה החמש-עשרה, ערכים אלה אוחדו ורוכזו לשבעה-עשר כרכים שמנו 700 ערכים בקירוב, ונעו באורכם מ-2 עמודים ועד ל-310 עמודים. כך למשל, הערך הארוך ביותר, זה על ארצות הברית, נוצר כתוצאה מאיחודם של 50 ערכי מדינותיה. לרוב, ערכי המאקרופדיה חתומים וכוללים רשימה ביבליוגרפית, בניגוד לכ-65,000 הערכים במיקרופדיה שאינם כוללים שם ורשימת מקורות בצד כל אחד מהם. אולם, חלק מערכי המאקרופדיה נכתבו על ידי צוות העורכים של הבריטניקה; ערכים מערכתיים שכאלה חתומים במילית ".Ed".
מאז הארגון מחדש של 1985, עברה המאקרופדיה שינויים תכופים. ערכים חדשים נוספו, בעוד שערכים מיושנים פוצלו, אוחדו לתוך ערכים חדשים, קוצרו מאוד, או אף נעלמו כליל. כך למשל, הערך "דבקים" ארך שבעה עמודים בגרסה משנת 1989 של המאקרופדיה, אך קוצץ לעמוד אחד בלבד בתוך ערך אחר בגרסת שנת 1991.
לקריאה נוספת

Adler, Mortimer J.. (2007). "Circle of Learning". The New Encyclopædia Britannica, 15th edition. Chicago: Encyclopædia Britannica Inc..
כרך הפרופדיה
תריסר כרכי המיקרופדיה
המאקרופדיה, עשרת הכרכים האחרונים
יד לילד

ערך זה עוסק באתר זיכרון במוזיאון יד ושם. אם התכוונתם למוזיאון "יד לילד" בקיבוץ לוחמי הגטאות, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מבנה אדריכלי, אנדרטה 
 על שם:  הילדים היהודיים שנרצחו בשואה
 מיקום:  יד ושם 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1987
 תאריך פתיחה רשמי:  1987 
 אדריכל:  משה ספדיה 
 
 קואורדינטות:  31°46′24″N 35°10′28″E﻿ / ﻿31.773239°N 35.174466°E﻿ / 31.773239; 35.174466
  (למפת ירושלים מוגדלת) יד לילד(למפת ירושלים רגילה) יד לילד(למפת הרי ירושלים רגילה) יד לילד(למפת הרי ירושלים מוגדלת) יד לילד
 
תבליט של הילד עוזיאל שפיגל בכניסה ליד לילד ביד ושם. פסל: דניאל כפרי
יד לילד הוא אתר זיכרון המצוי במוזיאון יד ושם בהר הזיכרון שבירושלים, המנציח את זכר הילדים היהודיים שנרצחו על ידי הנאצים ועוזריהם בשואה.
הקמת האתר

אתר "יד לילד" הוקם בשנת 1987, לאחר שינוי שחל בתפיסת ההנצחה של מוסד יד ושם. עד לשנות ה-80 התמקד המוסד בהנצחת זכר הגבורה וההתנגדות לנאצים, והמעיט בהנצחת האנשים שהושמדו.
האתר מנציח את כלל הילדים היהודים שנספו בשואה, אך כיוון שהוא הוקם במימון אידית ואברהם שפיגל, אשר בנם עוזיאל נספה במחנה ההשמדה אושוויץ, הוא אף מנציח את עוזיאל עצמו - תמונתו ושמו חקוקים בכניסה.
תיאור האתר

הכניסה לאתר היא שביל היורד לתוך גבעה. על ראש הגבעה מצויים עמודים לבנים שבורים, אשר בשל שבירתם מגיעים לגבהים שונים. עמודים אלה מסמלים את שבירת חייהם של הילדים וצבעם הלבן מסמל את טוהר הילדים.
מקשת האבן שמעל שביל הכניסה יוצאים חוטי ברזל שנועדו לתחזק את האבן למניעת התפוררות. הם יוצרים הרגשה של מבנה שניזוק במלחמה, אך לא זו הייתה כוונת הבנאי. שביל היורד לתוך הגבעה בין קירות אבן מזכיר ירידה לקבר עתיק או לבונקר. שביל זה נועד לסמל את הירידה אל השאול או את ההליכה לתאי הגזים.
הכניסה לאתר מונעת כניסת אור מבחוץ, בשל הפניות החדות והקירות השחורים. המבקרים נכנסים לאולם המרכזי של האתר ובו חמישה נרות זיכרון (נרות נשמה) מוכפלים על ידי מראות רבות המצויות בקירות האולם, והמבקר מרגיש שהוא הולך בין כוכבים - כל כוכב מסמל ילד. קריין וקריינית מקריאים את שמות הילדים שנספו ואת גיליהם ומקומות מוצאם בשלוש שפות: עברית, אנגלית ויידיש.
האתר מנסה להראות מחד את ההמון הרב של ילדים שנספו, ומאידך לתת שם וגיל לנספים אינדיבידואלים.
היציאה מן האתר מובילה למרפסת בה רואים את שכונות ירושלים - יציאה המסמלת את התקומה, ואת האפשרות והיכולת להמשיך הלאה.
לקריאה נוספת

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
אייל מירון, ירושלים וכל נתיבותיה, הוצאת יד בן צבי, 1996.
דוד פוברסקי

| --- | --- |

 לידה:  1902 
 פטירה:  1999 (בגיל 97 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת מיר (בלארוס) 
 תקופת הפעילות:  ?–1999 
 צאצאים:  ברוך דב פוברסקי  שלום פוברסקי 
 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה 
 
הרב יהושע דוד פוברסקי (י' בשבט ה'תרס"ב, 18 בינואר 1902 – ו' באדר ה'תשנ"ט, 21 בפברואר 1999) היה ראש ישיבת פוניבז' במשך למעלה מחמישים שנה.
ביוגרפיה

נולד בעיר ליובאן שברוסיה להוריו הרב שלום ופייגא לאה קוסטנוביץ. בבחרותו למד בישיבת סלוצק הסמוכה אצל הרב איסר זלמן מלצר. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה הבריח את הגבול כדי להגיע לפולטבה, שם שהתה ישיבת מיר. הוא השתמש לצורך כך בדרכון של אדם ששמו יהושע פוברסקי, ומאז החליף את שמו ליהושע דוד פוברסקי, שם אשר הונצח בספרו ישועת דוד. במשך תקופה קצרה מאוד למד בישיבת סלבודקה אשר שהתה אף היא באותה עת בפולטבה. משם המשיך לישיבת מיר ולמד אצל המשגיח הרב ירוחם ליבוביץ, שהשפיע עליו רבות. למד גם בישיבת פוניבז' בליטא, אצל הרב יוסף שלמה כהנמן ובישיבת קלם אצל בנו של הסבא מקלם אליה הלך כשסבר שרבו הרב ירוחם ליבוביץ שוהה בישיבה. גם בהמשך נחשב לחניך אסכולת קלם. לאחר מכן חזר לישיבת מיר, שם למד עד נישואיו בשנת תר"ץ - 1930.
נישא לצפורה, בתו של הרב דב קרייזר, מראשי ישיבת קלצק. הרב אריה לייב מאלין היה גיסו. לאחר חתונתו הצטרף לכולל של הרב אלחנן וסרמן בברנוביץ' ולעיתים הגיד שיעורים בישיבתו של הרב וסרמן. באותה עת הוציא לאור את חלקו הראשון של ספרו ישועת דוד.
בשנת ה'תרצ"ח, 1938, הוזמן על ידי הרב דוד מינצברג, המנהל הרוחני של ישיבת חכמי לובלין, ללמד בישיבה. הוא ביקר בישיבה במשך שמונה ימים והעביר שיעורים. טרם שהחליט אם לקבל את המשרה פרצה מלחמת העולם השנייה.
בשנת תש"א עלה לארץ ישראל עם משפחתו. זמן קצר לאחר מכן התמנה לר"מ ראשי בישיבת אחי תמימים של חסידות חב"ד בתל אביב. באלול תש"ד נענה להזמנת הרב כהנמן לכהן כראש ישיבה בישיבת פוניבז', לצד הרב שמואל רוזובסקי. יחד עמו הביא כמה תלמידים, בהם הרב מרדכי שלמה ברמן שלימים התמנה אף הוא לאחד מראשי הישיבה.
בימי חייו מיעט לעסוק בעניינים ציבורים וכמעט לא השתתף באירועים פוליטיים.
חיבר את סדרת הספרים "ישועת דוד" על התלמוד, ולאחר פטירתו יצאה סדרת ספרים של שיעוריו שמסר בישיבה.
על שמו שכונת "רמת דוד" בבני ברק, רחוב בשכונת רמת אהרן בעיר ובשכונת שערי חסד בירושלים.
משפחתו

בנו הבכור הרב ברוך דב, ראש ישיבת פוניבז' וחבר מועצת גדולי התורה.
בנו ד"ר חיים (נפטר בה'תשפ"ב, 2022), חוקר משפט עברי (חתנו של הרב פסח קוקיס, שהיה רבה של בת ים)
בנו הרב שלום, היה ר"מ בישיבת קול תורה בירושלים
בתו מרים, אלמנת ברוך פינס (נפטר בה'תש"ע, 2009), בנו של הרב שמחה פינס, מראשי ישיבת היכל התלמוד.
ספריו

ישועת דוד - חמישה כרכים, ארבעה על פי סדר חלקי השולחן ערוך וחלק חמישי על עניינים שונים.
שיעורי ר' דוד - שיעוריו על התלמוד שהעביר בישיבה. נערך ויצא לאור על ידי תלמידו הרב יעקב מרגלית.
ישמרו דעת - שיעורים בענייני מוסר
מוסר ודעת - יצא לאור על ידי תלמידו הרב יעקב מרגלית
משכיל לדוד - מאמרי מוסר על פי פרשיות התורה, יצא לאור על ידי תלמידיו.
הערות שוליים

↑  "זכרונות הרב" מאת ל. יונגרמן; מתוך כתבה על רב מיכל פיינשטיין באתר רווח לנשמה.
↑  רוחמה שיין, הכול לאדון הכל.
↑  כתבה על פטירתו מאת שלום מנשה גוטליב.
↑  גאוני פולין האחרונים, אהרן סורסקי, תשמ"ג, עמ' רמ-רמה
↑  תולדות חב"ד בארץ הקודש, פרק לד
↑  ראו: תלמידי ישיבות פליטים, באתר ארכיון המדינה, עמ' 108
↑  חנני ברייטקופף ושימי שפר, ‏בנו של ראש הישיבה: רבי חיים פוברסקי זצ"ל, באתר כיכר השבת, 22 בפברואר 2022.
↑  Tog חדשות ותוכן יהודי - ברוך דיין האמת: הגאון רבי ברוך פינס זצ"ל, באתר www.tog.org.il
↑  הכרכים באתר היברובוקס: בבא בתרא, בבא בתרא - חלק א, בבא בתרא - חלק ב, בבא מציעא - חלק א, בבא מציעא - חלק ב, בבא מציעא - חלק ג, בבא מציעא - חלק ד
| רבני ישיבת פוניבז' |
| --- | --- | --- |
| ראשי הישיבה בהווה | רבי ברוך דב פוברסקי • רבי דוד לוי ■ רבי שמואל מרקוביץ |  |
| משגיחים בהווה | רבי עזרא רוטשילד • רבי אליהו אליעזר קלרמן ■ רבי אהרן זאב גרוסברד • רבי אליהו אליעזר דסלר |  |
| ראשי ישיבה שנפטרו | רבי יוסף שלמה כהנמן • רבי דוד פוברסקי • רבי אלעזר מנחם שך • רבי שמואל רוזובסקי • רבי חיים שלמה ליבוביץ •  רבי גרשון אדלשטיין |  |
| משגיחים שנפטרו | רבי אבא גרוסברד • רבי אליהו אליעזר דסלר • רבי יחזקאל לוינשטיין • רבי בן ציון במברגר • רבי חיים פרידלנדר • רבי דוד זינגרביץ • רבי ראובן יהושע גינזבורג • רבי אליעזר גיזנבורג |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307997405171  ISNI: 0000 0000 8007 9417  LCCN: nr92029526  VIAF: 97258580   WorldCat (עם VIAF): 97258580 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מצבת הרב דוד פוברסקי