stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רודמין (עיירה)

| --- | --- |
סמל רודמיןסמל רודמין

תמונת פנורמה של רודמינה
 מדינה:  ליטא ליטא
 מחוז:  אליטא
 מחוז משנה:  לזדיי
 גובה:  168 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  256 (2011)
 קואורדינטות:  54°17′18″N 23°27′06″E﻿ / ﻿54.28833°N 23.45167°E﻿ / 54.28833; 23.45167 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ליטא מוגדלת) וילנה קלייפדה שיאוליאי מריאמפולה קובנה פוניבז' אוטנה אליטא טלז טאורגה לטביה בלארוס פולין רוסיה מחוז קלינינגרד רודמין(למפת ליטא רגילה) וילנה קלייפדה שיאוליאי מריאמפולה קובנה פוניבז' אוטנה אליטא טלז טאורגה לטביה בלארוס פולין רוסיה מחוז קלינינגרד רודמין  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בית ברודמין
בית ברודמין
רודמין (בליטאית: Rudamina, רודמינַה; ביידיש: רודאמין/רודאמינע; בפולנית: Urdomin, אורדומין) היא עיירה במחוז משנה לזדיי במחוז אליטא שבדרום מערב ליטא. העיירה נוסדה במאה ה-18 על ידי נסיך פולני שהזמין יהודים להתיישב בשטחים שהשכיר להם.
היסטוריה כללית ותולדות העיירה

העיירה החלה להתפתח ליד אחוזה של נסיכים פולניים בסוף המאה ה-16 עד שנוסדה במאה ה-18 בידי נסיך פולני. העיירה עברה מבעלות לבעלות מספר רב של פעמים. בשנת 1795 היא סופחה לפרוסיה, בין השנים 1807-1815 השתייכה לדוכסות ורשה ומשנת 1815 הייתה תחת שלטון האימפריה הרוסית. ב-1918 קיבלה ליטא את עצמאותה, ורודמין הפכה למרכז נפה.
תולדות הקהילה היהודית

היהודים הראשונים בעיירה הוזמנו על ידי הנסיך הפולני שייסד את העיירה, להתיישב במקום והחכיר להם קרקעות. הקרקעות אכן נרכשו על ידי היהודים. קהילת היהודים החלה לצמוח וליצור קשרים טובים עם שכניהם הנוצרים. מצבם הכלכלי של יהודי רודמין היה טוב. הם התפרנסו בעיקר ממסחר ומחקלאות והיו להם קשרים טובים עם הנוצרים בעיירה.
היהודים הראשונים שהגיעו למקום היו בעלי מלאכה, חייטים, סנדלרים. כשהישוב היהודי גדל, הזמינו רב. רוב היהודים היו חקלאים וחכרו אדמה מן ה"פריץ" הפולני לתקופות של חמש שנים. בסוף המאה ה-19 התגוררו בעיירה כ-50 משפחות יהודיות. בשנת 1899 קנה אחד היהודים את רוב השטח המעובד, וכך החלה פריחה קצרה בחיי היהודים ברודמין וסביבתה.
בתחילת שנות ה-20 עם ההכרזה על האוטונומיה ליהודים, פעל ועד קהילה שמנה חמישה אנשים שנבחרו על פי חוק. הוועד טיפל ברוב תחומי החיים היהודיים וגבה מיסים. על פי הסקר שערכה ממשלת ליטא בשנת 1931, בעלי החנויות ברודמין היו יהודים. בשנים אלו מצבם הכלכלי של האיכרים היהודים הלך והידרדר, דבר שהוביל לכך שיהודים רבים עזבו את רודמין, אך הדבר לא פגע בפעילות הקהילה היהודית בעיירה.
תולדות הקהילה היהודית > היהודים בשואה

בתחילתה של מלחמת העולם השנייה חיו ברודמין כ-20 משפחות יהודיות ועוד כ-50 משפחות יהודיות בסביבת העיירה. עם תחילת המלחמה וכיבוש פולין בידי הנאצים, סופחה ליטא, ואיתה רודמין, לברית המועצות. עקב היותה קרובה לגבולה של פולין עם ליטא, העיירה הופצצה ברגע שהחל מבצע ברברוסה. ההפצצות החריבו כמה בתים והרגו כמה יהודים. יהודים שניסו לברוח עקב הקרבות נאלצו לשוב לעיירה עם הגעתם של הנאצים אליה. בהגעתם וביסוס שלטונם, החלו כנופיות ליטאיות לאומניות להוציא יהודים לעבודות כפיים מבזות, התעללו בהם, שדדו את רכושם, הכו ופצעו אותם. מרגע שהתבסס שלטונם של הנאצים בעיירה, נאלצו היהודים לענוד טלאי צהוב על בגדיהם, והותר להם לקנות רק מוצרי צריכה בסיסיים. כשאיימו עליהם הנאצים בעונש מוות, הם דרשו 500 רובל לאדם, והעשירים נאלצו לשלם על העניים. לאחר מכן גורשו היהודים מבתיהם ושוכנו בבית המדרש ובכמה בתים קטנים הסמוכים לו. בתיהם נלקחו על ידי שכניהם הליטאים.
ב-15 בספטמבר 1941 גורשו יהודי רודמין וסביבתה לגטו קאקטישק שליד לזדיי, שם נכלאו בתנאים קשים עם יהודי המקום. ב-3 בנובמבר 1941 נרצחו כל היהודים ביער הסמוך. רק יהודי אחד, גדליהו ליפא כהן, בנו של רב העיירה שרד, לאחר שהתחבא בעליית גג במשך שנות המלחמה. הוא עלה לארץ ישראל לאחר המלחמה.
תולדות הקהילה היהודית > בית הכנסת

בית הכנסת ברודמין תואר על ידי התושבים כמרהיב ביופיו. יהודי האזור היו מתכנסים בבית הכנסת בעיקר בחגים ובמועדים.
בתקופת השואה בית הכנסת אכלס את יהודי רודמין למשך כמה שבועות לפני שהוצאו מהעיירה אל לזדיי.
תולדות הקהילה היהודית > אישיים יהודיים מהעיירה

הניך זימן, שהיה במקור מרודמין, הוצנח בימי מלחמת העולם השנייה על ידי הסובייטים ביערות רודניק, וארגן תנועת פרטיזנים סובייטית בליטא בהשתתפות יהודים רבים מווילנה, קובנה וסביבותיהן. הוא היה מוכר בקרב הפרטיזנים בשם יורגיס. עד סיום המלחמה, הוא המשיך לערוך את העיתון המרכזי של הממשלה בליטא - "אמת".
הערות שוליים

↑  מהאפל אל השחר, ירושלים: דפוס העיר העתיקה, תשס"ז, עמ' 159-180
↑  מרטין דין, רודמינה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1112–1113), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007508275005171  VIAF: 316602842   WorldCat (עם VIAF): 316602842
קרב כות השני (1917)

לוטננט גנרל פרדריק סטנלי מוד - מפקד הכוח הבריטי
קאזים קרבקיר ביי (1916) - מפקד הכוח הטורקי - במהלך הקרב השני בכות
קרב כות השני התחולל בכות במהלך פברואר 1917 בין הצבא הבריטי לצבא האימפריה העות'מאנית במהלך המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה. הקרב היה חלק מהמאמץ המחודש של הבריטים לכבוש את בגדאד ולסלק את הצבא הטורקי ממסופוטמיה. הקרב הסתיים בניצחון הבריטים ובכיבוש כות.
רקע > פתיחת המערכה במסופוטמיה

היעד המקורי של הכוח הבריטי במערכה זו הייתה להגן על מערכת הפקת הנפט בפרס והובלתו במפרץ הפרסי. לשם כך פלשו הבריטים לאזור שאט אל ערב ב-4 בנובמבר 1914 ועד סוף נובמבר השלימו את כיבוש בצרה והשיגו את יעד המערכה וזאת בהיקף נפגעים נמוך.
רקע > המערכה ה-1 לכיבוש בגדאד

היקף הנפגעים הנמוך ואמביציה גבוהה דחפו את מפקד המערכה במסופוטמיה, גנרל ג'ון ניקסון, לפתוח במערכה לכיבוש בגדאד. הכוח העיקרי שביצע מערכה זו הייתה הדיוויזיה ה-6 של "פונה" בפיקודו של צ'ארלס טאונסנד. החל מדצמבר 1914 ועד ספטמבר 1915 התקדם הכוח הבריטי במעלה נהר החידקל בסדרה של קרבות מוצלחים בסופם כבש את כות. לאחר הצלחות אלו התייצב טאונסנד לקרב קטסיפון שהסתיים ללא הכרעה ובסופו נסוג בחזרה לכות.
רקע > המצור על כות

הטורקים ניצלו את נסיגת הבריטים והטילו החל מדצמבר 1915 מצור על כות ועל הדיוויזיה הנצורה בו. במהלך החודשים הבאים פעלו הבריטים כדי לפרוץ את המצור. על אף שהצליחו להתקדם לכוון כות נאלצו הבריטים להתמודד מול מספר קווי הגנה חזקים שבנו הטורקים אשר גבו מחירים גבוהים מהבריטים המתקדמים. בסופו של דבר לא הצליחו הבריטים לשבור את המצור ובאפריל 1916 נכנעו הנצורים והועברו למחנות שבויים בטורקיה.
ההערכות למערכה השנייה לכיבוש בגדאד

במהלך ובעקבות נפילת כות הודחו מספר קצינים שהיו מעורבים במערכה (וביניהם ג'ון ניקסון, ג'ורג' פרדריק גורינג ופנטון איילמאר) ובמקומם מונה, ביולי 1916, לוטננט גנרל פרדריק סטנלי מוד כמפקד "כוח חידקל" בהחליפו את ג'ורג' פרדריק גורינג. בהמשך אותו חודש מונה לפקד על כל המערכה במסופוטמיה (כח D של חיל המשלוח ההודי) בהחליפו את פרסי לייק.
עם תחילת שירותו במסופוטמיה החל מוד בתגבור הכוחות הבריטים בזירה. מאמץ זה זכה, הפעם, לשיתוף פעולה מצד משרד המלחמה בלונדון ששינה את יחסו לזירה זו לאחר המצור על כות. עד אוקטובר 1916 הגיעו הכוחות הבריטים במסופוטמיה לכ-150,000 חיילים כשחצי מתוכם הם לוחמים. כלקח הבעיות הלוגיסטיות ומחוסר תמיכה רפואית מספקת במערכה הראשונה על בגדאד שיפר מוד את יחידות הלוגיסטיקה שלו ושיקם את המערך הרפואי של יחידותיו. עם סיום ההכנות ביקש מוד את אישור משרד המלחמה בלונדון לצאת שוב למערכה על כיבוש בגדד ובדצמבר 1916 אושרה בקשתו.
ההכנות הבריטיות לא נעלמו מעיני הכוח הטורקי בפיקודו של מוסה קזם קראבקיר והוא פרש את כוחותיו, מהארמייה השישית, בכות ולאורך הגדה הצפונית של החידקל כדי לבלום את הבריטים.
מהלכי הקרב > ההתקדמות על החידקל

הכוחות הבריטים אורגנו ב-4 דיוויזיות (הדיוויזיה השלישית "לאהור", הדיוויזיה השביעית "מירוט", הדיוויזיה ה-13 והדיוויזיה ה-14 ההודית) שחולקו ל-2 קורפוסים. הכוחות יצאו מבצרה ב-13 בדצמבר 1916 והחלו לנוע במעלה החידקל משני צידי הנהר. בגלל גשמים ומתוך רצון לצמצם את מספר הנפגעים התקדם הכוח באיטיות ובזהירות כך שלקו הביצורים של כות הגיעו רק ב-17 בפברואר 1917 ונערכו להסתערות. בדרכם ערכו הבריטים מספר קרבות מול מערכי ביצורים טורקיים שהעיקרי בהם היה הקרב על קדירי בנד (Khadairi Bend) שהתחולל ב-29 בינואר 1917.
מהלכי הקרב > הקרב על כות

הקרב על כות החל ב-17 בפברואר 1917 כשהכוחות הבריטים החלו לתקוף מדרום לחידקל לאורך כל קו החזית תוך ניסיון לאגף אותו. המפקד הטורקי, שהבין שלא יוכל לעמוד בפני כוח בריטי עדיף, קיבל אישור של מפקדו חליל כות לסגת והורה ב-24 בפברואר לחייליו לסגת באופן מסודר לבגדאד.
מהלכי הקרב > המרדף אחר הטורקים

כוחות בריטים בשילוב ספינות נהר חמושות פתחו במרדף אחר הכוחות הטורקים הנסוגים והצליחו להתקדם כ-100 ק"מ במעלה החידקל עד עצירתם בעיירה עזיזיה (Aziziyeh).
תוצאות הקרב

כיבוש העיר כות.
נפגעים:
הצבא הבריטי: כ-1,000 פצועים וחללים.
הצבא העות'מאני - כ-3,000 פצועים וחללים.
לקריאה נוספת

Barber, Major Charles H. Besieged in Kut - and After Blackwood, 1917
Braddon, Russell The Siege Cape, 1969 / Viking Adult, 1970 ISBN 0-670-64386-6
Dixon, Dr. Norman F. On the Psychology of Military Incompetence Jonathan Cape Ltd 1976 / Pimlico 1994 pp 95–109
Gardiner, Nikolas. 2004. 'Sepoys and the Siege of Kut-al-Amara, December 1915-April 1961', War in History, 11(3): pp. 307–326.
Harvey, Lt & Q-Mr. F. A. The Sufferings of the Kut Garrison During Their March Into Turkey as Prisoners of War 1916–1917 Ludgershall, Wilts: The Adjutants's Press, 1922
Keegan, John (1998). The First World War. Random House Press.
Long, P. W. Other Ranks of Kut Williams & Norgate, 1938
Mouseley, Capt. E. O. The Secrets of a Kuttite: An Authentic Story of Kut, Adventures in Captivity & Stamboul Intrigue Bodley Head, 1921
Sandes, Major E. W. C. In Kut & Captivity with the Sixth Indian Division Murray, 1919
Strachan, Hew (2003). The First World War, pp 125. Viking. published by the Penguin Group .
Wilcox, Ron (2006) Battles on the Tigris. Pen and Sword Military.
הערות שוליים

↑  מספר הנפגעים הנמוך נבע מהחלטת הפיקוד הטורקי לרכז את כוחותיו באזור בגדאד
↑  בניסיונות לשחרור כות נפצעו ונהרגו כ-23,000 חיילים בריטים
↑  בגלל תנאי השבי הקשים 70% מהשבויים מת בשבי
↑  קרב קדירי בנד, באתר firstworldwar.com
| המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה |
| --- | --- | --- |
| כללי | מסילת הברזל ברלין-בגדאד | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| קרבות | 1914: קרב בצרה • קרב אל-קורנה 1915: קרב שוויבה • קרב עמארה • קרב נאסריה • קרב א-סין • קרב קטסיפון 1916: המצור על כות • קרב שייח' סעד • קרב ואדי • קרב אום-אל-האנה • קרב דוג'יילה 1917: קרב כות השני • כיבוש בגדאד • קרב סאמארה • קרב רמאדי הראשון • קרב רמאדי השני 1918: קרב חאן בגדאדי • קרב שרקט • האוטונומיה של נג'ף במלחמת העולם הראשונה | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| יחידות | צבא בריטניה: הצבא הבריטי • חיל המשלוח ההודי • הדיוויזיה השלישית "לאהור" • הדיוויזיה השישית "פונה" • הדיוויזיה השביעית "מירוט" • הדיוויזיה ה-12 ההודית • הדיוויזיה ה-13 "המערבית" • הדיוויזיה ה-14 ההודית • הדיוויזיה ה-15 ההודית • הדיוויזיה ה-17 ההודית • הדיוויזיה ה-18 ההודית הצבא העות'מאני: הארמייה השישית | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| אישים | צבא בריטניה: ג'ון ניקסון • צ'ארלס טאונסנד • ג'ורג' פרדריק גורינג • פרסי לייק • פנטון איילמאר • פרדריק סטנלי מוד • ג'ורג יאנגהאזבנד • אלכסנדר קוב • ויליאם מרשל הצבא העות'מאני: אנוור פאשה • קולמר פון דר גולץ • נוראדין איברהים פאשה • סולימאן אסקרי ביי • חליל כות • מוסה קזם קראבקיר • עלי איחסן סביס • איסמעיל האקי ביי (אנ') | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| אתרים | אנדרטת בצרה • בית הקברות הצבאי הבריטי בעמארה • בית הקברות הצבאי הבריטי בבצרה • בית הקברות הצבאי הבריטי בבגדאד • בית הקברות הצבאי הבריטי בכות • שער הודו | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| תוצאות | הפסקת האש של מודרוס • הסכם סוור | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
שבוע האופנה בניו יורק

שבוע האופנה בניו יורק, סתיו-חורף 2010.
שבוע האופנה בניו יורק הוא סדרה של אירועי אופנה המתקיימים פעמיים בשנה - בסתיו ובאביב, והוא אירוע האופנה המתוקשר והמפורסם ביותר.
במהלך שבוע האופנה בניו יורק מוצגות קולקציות בינלאומיות לאנשים מתחום תעשיית האופנה, לעיתונאים ולקהל הרחב. שבוע האופנה בניו יורק הוא אחד מארבעת אירועי האופנה הגדולים ביותר בעולם, ביניהם שבוע האופנה בפריז, בלונדון ובמילאנו והוא האירוע הפותח את סבב אירועי האופנה בעולם.
היסטוריה

שבוע האופנה בניו יורק החל בסביבות אמצע המאה ה-20. בכל סתיו ואביב (פברואר וספטמבר) מתכנסים לאירוע זה אלפי אנשים מכל העולם בחוף המזרחי של אמריקה הצפונית, ומשם עוברים מערבה, לאי הבריטי. כעבור שבוע נודדים אירועי האופנה למילאנו ולפריז.
בשבוע האופנה מתכנסים אלפי אנשים מתעשיית האופנה - מעצבים, דוגמניות, קניינים, וכן עיתונאים, כוכבי קולנוע וסלבריטאים. ברשימת הסלבריטאים המוזמנים לתצוגה מופיעים אנשים בעלי השפעה גדולה בתעשיית האופנה הבינלאומית.
המוזמנים לשבוע האופנה עוברים מאירוע אחד למשנהו ומקדישים ימים רבים לטובת אירוע זה. בעבר התמקד האירוע בתצוגות אופנה בלבד, אולם בשנים האחרונות האירוע התרחב והפך להיות מתוקשר יותר. בתי אופנה גדולים משקיעים הרבה באירוע. עיצוב המסלולים, שכירת שירותים של יחסי ציבור, דוגמניות, ספרים, מאפרים, צלמים ובעלי מקצוע נוספים, שמעורבים בהפקה מחייבים השקעה כספית גדולה.
אך לצד ההשקעה הרבה יש גם רווחים. הצגת האוספים (קולקציות) והאופנות העכשוויות (טרנדים) עדיין בלב העניין, והתחרות בין בתי האופנה והמעצבים עדיין מרכזת את מרב תשומת הלב.
היבטים כלכליים

מרצדס בנץ, חברת המכוניות היוקרתית, היא החברה הראשונה שנתנה חסות לשבוע האופנה בניו יורק כדי לקבל פרסום. היא גם זו המעניקה את החסות הגדולה ביותר לאירוע זה, ועל שמה נקרא האירוע בשם "שבוע האופנה של מרצדס בנץ בניו-יורק".
מרצדס בנץ הצליחה לגייס נותני חסות גדולים נוספים לאירוע בניו יורק בתמורה לפרסום המותג שלהם. חלק מנותני החסות שמשקיעים מיליוני דולרים בשנה כדי להיות נותני חסות לאירוע הם אמריקן אקספרס, DHL, סמסונג, אי-ביי ו"הניו יורק טיימס".
הפקת שבוע האופנה, מהדוגמניות והמאפרים ועד לחשיפה לתקשורת יקרה מאוד ועשויה להגיע למיליוני דולרים. בתי האופנה הגדולים והמוכרים מורגלים בהוצאות הרבות על שבוע האופנה. בעלי מקצוע רבים שלוקחים חלק בהפקת שבוע האופנה מקבלים שכר גבוה על השתתפותם בשבוע האופנה, לעומת זאת בשנים האחרונות הדוגמניות שמשתתפות באירועי האופנה אינן מוכרות לציבור, ולכן הן מקבלות שכר נמוך. ההשקעה הכספית בשנים האחרונות מתרכזת בעיקר באנשי ציבור, בעיתונאים, שמפרסמים את האירוע לפני שהוא מתקיים, ובאנשים המפורסמים שבאים לתצוגות ויושבים בשורה הראשונה.
ביקורת על האירוע

אירועי האופנה אמנם זוכים לפרסום רב והם נושאים רווחים, יחד עם זאת מופנית כלפיהם גם ביקורת. המבקרים את שבוע האופנה בניו יורק טוענים כי המעורבים באירוע זה, כלומר אנשי תעשיית האופנה, מעצבים ואנשי ציבור, משתתפים בשבוע האופנה בניו יורק, ולאחר מכן הם עוברים לאירועי האופנה במילאנו, לונדון ופריז, וזאת תוך זמן קצר. לכן האירוע מעייף מאוד. יש הטוענים[דרוש מקור] כי שבוע האופנה כבר אינו ממלא את התפקיד שנועד לו: הצגת האופנה החדשה, משום שבעידן הטכנולוגי המידע על אופנת העונה הבאה מגיע במהירות ללקוחות. כמו כן יש הטוענים[דרוש מקור] כי שבוע האופנה בניו יורק חל במועדם של חגים יהודיים ונוצרים כאחד, ויש התנגשות בין צורכי העבודה לבין חיי המשפחה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  אליחי וידל, עונת שבועות האופנה: האם התצוגות באמת שוות את המיליונים שמושקעים בהן?, באתר הארץ, 5 בספטמבר 2014
↑  Julie Bradford, "fashion journalism", Routledge, 2015, עמ' 129
↑  אליחי וידל, עונת שבועות האופנה: האם התצוגות באמת שוות את המיליונים שמושקעים בהן?, באתר הארץ, 5 בספטמבר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7859198-3
קרטיס לה מיי

| --- | --- |

 לידה:  15 בנובמבר 1906 קולומבוס, ארצות הברית 
 פטירה:  1 באוקטובר 1990 (בגיל 83) ריברסייד, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות של אקדמיית חיל האוויר האמריקאי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת המדינה של אוהיו  Air Corps Tactical School  South High School 
 השתייכות:  חיל האוויר של ארצות הברית, הגיס האווירי של צבא ארצות הברית, חילות האוויר של צבא ארצות הברית, המשמר הלאומי של אוהיו 
 דרגה:  גנרל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת קוריאה  מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 היכל התהילה הלאומי של התעופה (1972)  מדליית המערכה האמריקנית  צלב המלחמה 1939-1945  מדליה לשירות הביטחון הלאומי  מדליית המערכה האירופית־אפריקאית־המזרח התיכון  מדליית המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט  מדליית השירות המצוין  אביר במסדר הצלב הדרומי  מסדר השמש העולה  מסדר ההצטיינות הצ'יליאני  צלב המלחמה  עיטור מלחמת המולדת  מסדר הצלב הדרומי  המסדר המלכותי אל-עלאווי  מסדר ההצטיינות באווירונאוטיקה  צלב השירות המצוין  מפקד בלגיון הכבוד  מדליית האוויר  עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה דרגה ראשונה  צלב התעופה המצוינת (בריטניה)  צלב התעופה המצוינת  מדליית הניצחון במלחמת העולם השנייה  מפקד במסדר המלכותי עלווי  גביע הרמון  צלב המלחמה הבלגי 1940–1945  כוכב הכסף  מסדר החרב  מסדר השמש העולה, דרגה ראשונה  אביר הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית 
 
קרטיס אמרסון לה מיי (באנגלית: Curtis Emerson LeMay‏; 15 בנובמבר 1906 - 1 באוקטובר 1990) היה גנרל בחיל האוויר האמריקני ושותפו למירוץ לנשיאות של ג'ורג' וולאס במפלגה העצמאית האמריקאית ב-1968.
מיוחס לו מסע ההפצצות האסטרטגיות במערכה באוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה. בזמן המלחמה, כמפקד חיל האוויר ה-20, הוא נודע כמי שתכנן וביצע את מסע ההפצצות נגד ערי יפן, תוך הרג רב של אוכלוסייה אזרחית. לאחר המלחמה עמד בראש הרכבת האווירית למערב ברלין, וארגן מחדש את פיקוד האוויר האסטרטגי כדי להיות מוכן לקראת מלחמה גרעינית. כמו כן היה ראש מטה חיל האוויר של ארצות הברית.
ביוגרפיה > ילדות והתבגרות

לה מיי נולד בקולומבוס, אוהיו, לאירווינג ולאריזונה קרפנטר, שהיו בני מעמד נמוך. המשפחה נעה ונדה ברחבי המדינה בניסיון להתפרנס, כשבסופו של דבר היא חזרה לקולומבוס. לה מיי למד בבתי ספר ציבוריים בקולומבוס, ולאחר מכן למד לתואר ראשון בהנדסה אזרחית באוניברסיטת המדינה של אוהיו, כשהוא מממן את שכר הלימוד על ידי עבודה. במשך לימודיו באוניברסיטה, הצטרף לה מיי לחברה הלאומית של רובאי פרשינג ולאחוות ההנדסה "תטא-טאו".
ביוגרפיה > קריירה צבאית

באוקטובר 1929 הצטרף למערך המילואים של חיל האוויר, ובינואר 1930 הצטרף לשירות סדיר בחיל.
ביוני 1934 נישא להלן אי. מיטלנד, ולזוג נולדה בת.
הוא הוצב בהוואי. באוגוסט 1937, כנווט במפציץ הכבד B-17, איתר לה מיי את ספינת הקרב "יוטה" בתרגול מול חופי קליפורניה אף על פי שניתנו לו קואורדינטות שגויות מאנשי הצי. במאי 1938 ניווט להק של מטוסי B-17 למרחק של למעלה מ-980 קילומטרים (610 מיילים) באוקיינוס האטלנטי לצורך איתור האונייה האיטלקית "רקס" במהלך תרגיל, על מנת להמחיש את יכולתו של חיל האוויר האמריקני להגן על חופי המדינה.
לה מיי הנהיג בקרב פקודיו משטר אימונים קפדני, שכן האמין שהאימונים הם המפתח להצלת חיים. לה מיי נודע בכינוי החיבה "Old Iron Pants" שדבק בו לכל אורך הקריירה שלו.
ביוגרפיה > קריירה צבאית > במלחמה הקרה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
בשנים 1948–1957 פיקד על פיקוד האוויר האסטרטגי.
ביוגרפיה > לאחר סיום שירותו הצבאי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ראו גם

ארתור האריס
הערות שוליים

↑  גל פרל פינקל, "מלחמה היא עסק מרושע ולא נעים, ואתה תהרוג בו הרבה אנשים", הבלוג על הכוונת, ‏ 16 בינואר 2022.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300765805171  PLWABN: 9811777331205606  BIBSYS: 90842778  BnF: cb16028458r (data)  CiNii: DA04208364  GND: 124728987  ISNI: 0000 0000 5766 2006  LCCN: n83123431  NARA: 10567761  NDL: 00470217  NTA: 131932187  SNAC: w6941jhq  SUDOC: 147760976  VIAF: 52630523   WorldCat (עם VIAF): 52630523
ימים שקטים בקלישי

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  הנרי מילר 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  נובלה אוטוביוגרפית
 מקום התרחשות:  פריז 
 הוצאה
 הוצאה:  Olympia Press 
 תאריך הוצאה:  1956 
 סדרה
 ספר קודם:  הצליבה הוורודה 
 הספר הבא:  ביג סור והתפוזים של הירונימוס בוש 
 
ימים שקטים בקלישי הוא ספר שכתב הנרי מילר. הספר מבוסס על ניסיונו כגולה תרבותי אמריקאי בפריז בתחילת שנות השלושים של המאה העשרים. הוא ואלפרד פרלס, שניהם סופרים מתחילים, חלקו דירה קטנה בפרבר קלישי (בשדרות אנטול-פראנס 4). הספר מתרחש בערך בתקופה שמילר כתב את "אביב שחור". לדברי חברו, הצלם ג'ורג 'בראסאי, מילר הודה שכותרת הספר "מטעה לחלוטין."
עלילה

העלילה עוקבת אחר ג'ואי, אמריקאי שחי בסביבת כיכר קלישי. בספר שני חלקים. בחלק הראשון ג'ואי ושותפו לחדר, קארל, מחפשים אוכל ומתנסים במערכות יחסים עם נשים. ג'ואי עם ניס, זונה שהוא פוגש בבית הקפה וופלר ליד מונמרטר. קרל עם קולט, נערה בת חמש עשרה שברחה מבית-הוריה ועברה לגור עם שני השותפים, לפני שהוחזרה לבית הוריה.
החלק השני של הספר, "מארה-מריניון", מתאר את רומן האהבה ה"בעייתי" של קרל עם אליאן הנשואה, ואת מערכת היחסים של ג'ואי עם מארה, זונה שפגש בשאנז אליזה. מארה מזכירה לג'ואי אשה - אהובה מעברו, המכונה בספר "כריסטין הנשואה", שהוא מתחרט שלא התחתן איתה. ג'ואי וקרל מתגלגלים לערב שבו הם מבלים בביתם עם לוליינית בשם קורין ואישה דנית בשם כריסטין. ארבעתם משתתפים באורגיה ספונטנית. האירוע מרגיז את כריסטין, ובמהלכו היא מושמת ללעג על ידי שלושת המשתתפים האחרים.
כתיבה ופרסום

הספר נכתב בתחילה בניו יורק זמן קצר לאחר שובו של מילר מפריז בשנת 1940, ושוכתב בביג סור בשנת 1956, בזמן שמילר עבד על "נקסוס". הספר יצא לאור לראשונה בצרפת על ידי הוצאת אולימפיה בשנת 1956. בעקבות זכייתו של מילר במשפט והסרת הצנזורה בארצות הברית על פרסומו של הספר "חוג הסרטן", התפרסם "ימים שקטים בקלישי" בארצות הברית על ידי הוצאת גרוב בשנת 1965.
הספר תורגם לעברית פעמיים: בפעם הראשונה, תרגם אותו יותם ראובני בשנת 1980. בפעם השנייה, משה זינגר תרגם את הספר בשנת 1987.
עיבודים

הספר עובד פעמיים לסרט עלילתי. גרסת 1970 הייתה הפקה דנית, שנכתבה ובוימה על ידי ג'נס יורגן תורסן, והציגה פסקול מאת קאנטרי ג'ו מקדונלד .
הסרט השני (אנגלית עם כמה קטעי צרפתית) יצא בשנת 1990, בוים על ידי קלוד שברול וכיכב בו אנדרו מקארתי בתפקיד מילר. השחקן היה בן 26 כששיחק את מילר, שהיה בתחילת שנות ה-40 לחייו בספר. שברול ראה את הסרט כעיבוד נאמן חלקית לספר המקורי.
בסדרת אנתולוגיה של HBO המבוססת על ספרות אמריקאית, נשים וגברים 2: אין חוקים באהבה (1991), אחד הפרקים נקרא "מארה" על שם החלק השני של הספר "ימים שקטים בקלישי". את הסרט בן 30 הדקות ביים מייק פיגיס. מככבים בסרט סקוט גלן בתפקיד מילר וג'ולייט בינוש בתפקיד מארה.
הערות שוליים

1 2  Robert Ferguson, Henry Miller: A Life, New York: W.W. Norton & Company, 1991, p. 272.
↑  George Brassaï, Henry Miller: The Paris Years, New York: Arcade Publishing, 1975 (translation copyright 1995), p. 69.
↑  Henry Miller, Quiet Days in Clichy, New York: Grove Press, 1965, p. 41.
↑  Anaïs Nin, The Diary of Anaïs Nin, Volume One: 1931-1934, Orlando: Harcourt, 1966, p. 92.
↑  Brassaï, Henry Miller: The Paris Years, p. 83.
↑  Ferguson, Henry Miller: A Life, pp. 328-9.
↑  Mary V. Dearborn, The Happiest Man Alive: A Biography of Henry Miller, New York: Simon & Schuster, 1991, p 288.
↑  הנרי מילר, תרגום: יותם ראובני, ימים שקטים בקלישי, יתד, 1980
↑  הנרי מילר, תרגום: משה זינגר, ימים שקטים בקלישי (בליווי תצלומים של בראסאי), תל-אביב: זמורה,ביתן, 1987
↑  Ferguson, Henry Miller: A Life, p. 362.
↑  Clyde Haberman, “Chabrol Films a Henry Miller Tale,” New York Times, August 9, 1989.
↑  Overview of “Women and Men: In Love There are No Rules (1991),” New York Times. Accessed June 20, 2012.
קרב אום-אל-האנה (1916)

לוטננט גנרל פנטון איילמאר - מפקד כח הפריצה הבריטי של המצור על כות
קרב אום-אל-האנה התחולל ממזרח לעיר כות, בשלהי ינואר 1916 בין כוח של הצבא הבריטי לבין כוח חסימה של צבא האימפריה העות'מאנית במהלך המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה. הקרב היה הקרב השלישי שניהלו הבריטים במאמץ לשחרר את הנצורים בעיר כות. הקרב הסתיים בכישלון הבריטים לפרוץ את קו ההגנה השלישי שהקימו הטורקים באום-אל-האנה ובמחיר גבוה של נפגעים.
רקע > פרוץ המלחמה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עמדו בריטניה והאימפריה העות'מאנית משני עברי המתרס. כצעד ראשון במערכה במסופוטמיה פלש צבא בריטניה לשאט אל ערב דרך המפרץ הפרסי בנובמבר 1914. מטרתה העיקרית של פעולה זו הייתה להגן על מרכזי ייצור הנפט בפרס (בעיקר בעיר הנפט אבאדן) ולהבטיח את חופש השיט במפרץ הפרסי למעבר מיכליות הנפט הבריטיות.
רקע > המערכה הראשונה לכיבוש בגדאד

כדי להבטיח את אחיזתם בדרום מזרח מסופוטמיה הרחיבו הבריטים את תחום אחיזתם וכבשו במהלך קרב בצרה את עיר המפתח בצרה שם הוקם הפיקוד הבריטי. בניגוד לבריטים, שהטילו למערכה כוחות חזקים ומיומנים, צמצמו הטורקים את כוחותיהם במסופוטמיה והעבירו יחידות לחזיתות אחרות. לאור הצלחות הבריטים הורה מפקד המערכה הבריטי, גנרל ג'ון ניקסון, לכוחותיו להמשיך להתקדם צפונה לאורך נהרות הפרת והחידקל ולכבוש את בגדאד.
במהלך 1915 ניצחו הבריטים במספר קרבות (אל-קורנה, שוויבה, עמארה, נאסריה וא-סין) שהביאו אותם לפאתי בגדאד. בנובמבר 1915, כשהם רק 15 ק"מ מבגדאד, התחולל קרב קטסיפון בין הבריטים לטורקים שהסתיים ללא ההכרעה אך עם נפגעים רבים לשני הצדדים דבר שאילץ את הבריטים לחזור לכות.
רקע > המצור על כות

הכוח הבריטי שנסוג לכות היה מורכב בעיקרו מחיילי הדיוויזיה ה-6 של "פונה" בפיקודו של מייג'ור גנרל צ'ארלס טאונסנד. עם ההגעה לכות ביקש טאונסנד ממפקדו גנרל ניקסון להמשיך בנסיגה עד לבצרה אך ניקסון הורה לכח להישאר ולהגן על העיר. החיילים הבריטים נערכו במערך הגנתי והניסיון של הטורקים לפרוץ לעיר נכשל. המפקד של הכח הטורקי, גנרל-פלדמרשל קולמר פון דר גולץ, הורה לחייליו (מהארמייה הטורקית ה-6) להטיל מצור על העיר וכן להקים מחסומים במורד החידקל כדי למנוע הגעת תגבורות בריטיות.