stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אל-אוריאנים
הערות שוליים

↑  Hastie, A. Fabricated Space: Assimilating the Individual on Star Trek: The Next Generation in Enterprise Zones: Critical Positions on Star Trek. Eds. Harrison et al. (Westview Press: Boulder, 1996).
| מסע בין כוכבים: הדור הבא |
| --- | --- | --- |
| יוצר הסדרה | ג'ין רודנברי |  |
| שחקנים ראשיים | פטריק סטיוארט • ג'ונתן פרייקס • לוואר ברטון • מייקל דורן • גייטס מק'פאדן • מרינה סירטיס • ברנט ספיינר • ויל ויטון • דניס קרוסבי • דיאנה מולדואר |  |
| דמויות ראשיות | ז'אן-לוק פיקארד • ויליאם רייקר • ג'ורדי לה פורג' • וורף • בוורלי קראשר • דיאנה טרוי • דאטה • וסלי קראשר • טאשה יאר • קתרין פולאסקי |  |
| דמויות משנה | מיילס או'בריאן • רג'ינלד בארקלי • גאורון • גאינן • רו לארן • סארק • סילה • זפרם קוקרן • קיו • קיילאס • תומאס רייקר |  |
| גזעי חייזרים | אל-אוריאנים • אנדרואיד • באג'ורנים • בטאזואיד • בורג • וולקנים • פרנגי • קיו • קרדאסים • קלינגונים • רומולאנים |  |
| מושגים | אנטרפרייז-D • אנטרפרייז-E • הולודק • וייזור • טרנספורטר • מאקי • מנוע עיוות • משכפל • מתרגם אוניברסלי • פדרציית הכוכבים המאוחדת • הצו העליון • צי הכוכבים • הקרב בוולף 359 • רביע גלקטי • סוגיות מוסריות |  |
| סרטי הקולנוע | דורות • המפגש • המרד • נמסיס |  |
| פרקים בולטים | Encounter at Farpoint • The Big Goodbye • Pen Pals • Q Who • Yesterday's Enterprise • The Best of Both Worlds • Redemption • Darmok • The Outcast • The Inner Light • All Good Things... |  |
| ראו גם | זיכיון מסע בין כוכבים • מסע בין כוכבים: פיקארד • אימזדי |  |
אידה קאוואפיאן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 באוקטובר 1952 (בת 71) איסטנבול, טורקיה 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  בית הספר ג'וליארד, בית ספר המקצועי לילדים, מרכז אינטרלוכן לאמנויות 
 שפה מועדפת:  ארמנית, אנגלית 
 כלי נגינה:  כינור, ויולה 
 בן או בת זוג:  Steven Tenenbom 
 פרסים והוקרה:  Christian R. and Mary F. Lindback Foundation Award for Distinguished Teaching 
 
אידה קאוואפיאן (באנגלית: Ida Kavafian;‏ 29 באוקטובר 1952) היא כנרת וויולנית אמריקאית ממוצא ארמני.
חייה

קאוואפיאן נולדה באיסטנבול שבטורקיה להורים ארמנים. היא היגרה עם משפחתה לארצות הברית ב-1956 והחלה ללמוד כינור בדטרויט בגיל שש. מוריה היו ארה זרוניאן, מישה מישאקוב, אוסקר שומסקי ואיוון גלאמיאן. שומסקי וגלאמיאן היו מוריה במסגרת לימודיה בבית הספר ג'וליארד בשנים 1969 - 1975. הופעתה הראשונה הנחשבת בפומבי הייתה לרגל זכייתה בתחרות הכינור הבינלאומית "ויאנה דה מוטה" בליסבון, בשנת 1973. היא ניצחה ב"אודיציות הבינלאומיות לאמני קונצרטים צעירים" ב-1978, וזכייה זו הביאה לרסיטל הבכורה שלה בניו יורק, בקרנגי הול. היא החלה להופיע עם אחותה, אני קוואפיאן, ב-1983, כאשר השתיים ניגנו יחדיו בקרנגי הול. בעונת 1983-84 יצאה לסיור הופעות עם צ'יק קוריאה. כחברה באגודה למוזיקה קאמרית בשנים 1989 - 1993 ו-1996 - 2002, ניגנה עם שלישיית בוזאר מ-1992 עד 1998 ובהופעות מזדמנות לאחר מכן. היא ייסדה קבוצה משלה, "אופוס אחד", ב-1998, עם אן-מרי מקדרמוט, סטיבן טננבום ופיטר ויילי.
אידה קוואפיאן מלמדת במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה ובקונסרבטוריון למוזיקה של בארד קולג'. היא מנגנת בכינור גואדניני שנבנה במילאנו ב-1751 ובוויולה מתוצרת מס את מס משנת 1987.
הרפרטואר של קוואפיאן כולל יצירות מן התקופה הקלאסית ומראשית התקופה הרומנטית, משל מוצרט, בטהובן ופליקס מנדלסון, כמו גם יצירות מן המאה ה-20 מאת רות קרופורד סיגר, צ'ארלס וואורינן וטורו טאקמיצו. טאקמיצו חיבר קונצ'רטו לקאוואפיאן.
קאוואפיאן נודעת גם כמייסדת שני פסטיבלי מוזיקה יוקרתיים, "בראוו! וייל ואלי" ופסטיבל מוזיקה קאמרית "מוזיקה מאנג'ל פייר" במקסיקו.
אליס בארץ הפלאות (סרט, 1915)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" מאת לואיס קרול
 בימוי:  ו. ו. יאנג 
 תסריט:  ו. ו. יאנג
 שחקנים ראשיים:  ויולה סאבוי
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  American Film Manufacturing Company 
 חברה מפיצה:  American Film Manufacturing Company Nonpareil Feature Film Corp
 הקרנת בכורה:  19 בינואר 1915
 משך הקרנה:  52 דק' 
 שפת הסרט:  סרט אילם
 סוגה:  סרט אילם, סרט פנטזיה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הסרט "אליס בארץ הפלאות"
אליס בארץ הפלאות (באנגלית: Alice in Wonderland) הוא סרט אילם אמריקאי משנת 1915 מסוגת פנטזיה אפלה והרפתקאות. הסרט מבוסס על ספרו הקלאסי של לואיס קרול "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" שיצא לאור ב-1865. את הסרט ביים ו. ו. יאנג, ובתפקיד אליס מככבת ויולה סאבוי.
הסרט מיוחד בכך שהוא מתאר חלק גדול מהשיר "אבא ויליאם", והוא כולל קטע הדומה לאיור של ג'ון טניאל המתאר את הכניסה של אבא ויליאם בהיפוך לאחור.
צוות השחקנים

ויולה סאבוי – אליס
הרברט רייס – הארנב הלבן
הארי מארקס – הדודו
לואיס מרקל – הנמנמן
ויליאם טילדן – הכובען המטורף
הערות שוליים

↑  Evans, Alice (11 בספטמבר 2017). "Alice in Wonderland silent film footage released from 1915". Mail Online. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2019088031   WorldCat (עם LCCN): no2019-088031
אזור מרכז ומערב הונג קונג

| --- | --- |

 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 רשות מחוקקת:  מועצת אזור מרכז ומערב הונג קונג 
 שטח:  12.52 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ באזור מנהלי:  236,000 (2020)
 קואורדינטות:  22°16′59″N 114°09′00″E﻿ / ﻿22.283055555556°N 114.15°E﻿ / 22.283055555556; 114.15 
 http://www.districtcouncils.gov.hk/central/
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מרכז ומערב הונג קונג (בסינית: 中西區) הוא תחום מנהלי בהונג קונג.
אוכלוסייתו בשנת 2006 הגיעה ל-261,884 נפש.
המרכז הוא האזור המסחרי של העיר, המערב הוא יותר אזור מגורים, והיה אחד מהאזורים המפותחים הראשונים בהונג קונג. שניהם ממוקמים בצדו הצפוני של האי הונג קונג.
היסטוריה

תחום המרכז היה האזור הראשון בו תוכנן פיתוח עירוני בהונג קונג. בו גם שכנה המושבה ההונגקונגית הראשונה בתקופת שלטון הבריטים - ויקטוריה סיטי, שהייתה אף עיר הבירה של הקולוניה באותו זמן. הבריטים החלו למכור את אדמות הונג קונג ביוני 1841, 6 חודשים אחרי הנפת הדגל הבריטי בפוססיישן פוינט (נקודת אחיזה - אזור במערב הונג קונג, בו עגנו לראשונה חיל הים הבריטי קודם לחתימת חוזה נאנקינג). 51 חלקות אדמה נמכרו, ו-23 בתי סוחרים (להקמת משרדים). באותו זמן רק שני רחובות אלבני נולה (כיום רחוב גרדן) וגלניליי נולה (כיום רחוב גלניליי) הוקצו לשימוש בריטי, שני רחובות אלו הוכרו כ"גבעה הממשלתית".

ב-1857 הרחיבה הממשלה הבריטית את ויקטוריה סיטי, וחילקה אותה ל-7 תחומים, אשר כיום מוכרים כולם כאזור מרכז ומערב הונג קונג. האזור הוכר כאזור אירופי, עד שבשנת 1860 החלו גם סוחרים סינים לקנות נכסים באזור, באזור רחובות פוטינגר ווולינגטון. אזור המרכז היה אזור עסקים אירופי, בו הוקם לראשונה הבנק העולמי HSBC (בנק הונג קונג - שנגחאי). כשאזור המערב שימש אזור מסחרי לסוחרים הסינים. כשערך האזור גדל, נקבעה אספה בפברואר 1866 כדי ליסד את "כוח השמירה האזורי" של המשטר, להגנה על האזור הספיציפי.

ב-1890 הגיעה אוכלוסיית התחום ל-200,000 תושבים רובם באזור ויקטוריה סיטי.
פוליטיקה וממשל

מועצת התחום בהונג קונג, הוא בעיקר גוף מייעץ בממשלת הונג קונג עם אפשרויות מאוד מוגבלות. אפשרויותיהם מצומצמות לבניית וניהול פארקים עירוניים, פעילויות בידור, פעילויות תרבות ופיתוח תיירות.

אחת לארבע שנים נערכות בחירות לראשות המועצה. הבחירות האחרונות התקיימו ב-23 בנובמבר 2003, למנהל שהתחיל ב-1 בינואר 2004. 15 חברי מועצה נבחרו, ו-4 מונו על ידי הממשלה.
אזורים

סנטרל (מרכז) Central 中環
מזרח הרמות האמצעיות Mid-Levels East 半山東
רחוב קסטל Castle Road 衛城道
פסגת ויקטוריה Peak 山頂
האוניברסיטה University 大學
קריית קנדי והר דייוויס Kennedy Town 堅尼地城 and Mount Davis 摩星嶺
קְוֻון לוּנְג Kwun Lung 觀龍
סַאי וַואן Sai Wan 西環
בֶּלְצֶ'ר Belcher 寶翠
שֵׁק טוֹנְג צוֹי Shek Tong Tsui 石塘咀
סַאי יִינג פּוּן Sai Ying Pun 西營盤
טוּנְג וַוה Tung Wah 東華
רחוב מרכז Centre Street 正街
רחוב מים Water Street 水街
דמוגרפיה

במפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2001, מנה התחום 261,884 נפש, ו-89,545 משקי בית. מבין 18 התחומים, אזור המרכז והמערב הוא השני מבחינת הכנסה למשק בית (25,350$HK לחודש) אחרי וואן צ'אי. מבחינת כמות האוכלוסין לפי משקי בית, היא השלישית הקטנה ביותר (2.8) אחרי וואן צ'אי ויאו צים מונג.
גאוגרפיה

שטחו הכולל של התחום הוא 12.4 קמ"ר. התחום כולל בתוכו את צידו הצפון מערבי של האי הונג קונג, ומוקף על ידי וואן צ'אי ממזרח, דרום הונג קונג מדרום, נמל ויקטוריה במערב. התחום אף כולל בתוכו את "אי ירוק" ו"אי ירוק קטן", שני איים לא מיושבים במערב הונג קונג.

אזורים ממערב למזרח על גדות נמל ויקטוריה: קריית קנדי, סאי יינג פון, שֶׁנְג וַואן, מרכז (סנטרל) ואדמירלטי.
הערות שוליים

↑  Sanderson, Edgar. [1897] (1897) The British Empire in the Ninteenth Century: Its Progress and Expansion at Home and Abroad. Blackie publishing. No ISBN digitalized doc from Stanforf university
| תחומי מנהל בהונג קונג |
| --- | --- | --- |
| הטריטוריות החדשות | האיים החיצוניים • קוואי צינג • צפון • סאי קונג • שא טין • טאי פו • צואן ואן • טואן מאן • יואן לונג |  |
| קאולון | קאולון סיטי • קוון טונג • שם שו פו • וונג טאי סין • יאו צים מונג |  |
| הונג קונג | המרכז והמערב • מזרח • דרום • ואן צ'אי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531088605171  LCCN: n93033557   WorldCat (עם LCCN): n93-033557 
נמל ויקטוריה
אילו נוצחה ישראל

| --- | --- |

כריכת הספר
 מידע כללי
 מאת:  ריצ'רד צ'סנוף, רוברט ליטל (אנ'), ואדוארד קליין (אנ')
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מתח, פוליטיקה, ספרי מלחמות ישראל
 הוצאה
 הוצאה:  ספרית מעריב
 הוצאה בשפת המקור:  Coward-McCann
 תאריך הוצאה:  1969
 מספר עמודים:  222
 הוצאה בעברית
 תרגום:  מ. דרומי וש. יונתן
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001855301
אילו נוצחה ישראל (באנגלית: If Israel Lost the War) הוא ספר מתח/היסטוריה אלטרנטיבית מ-1969 מאת ריצ'רד צֶ'זנוף, רוברט ליטל (אנ') ואדוארד קליין (אנ') (עיתונאי השבועון "ניוזוויק"), המתאר תרחיש חלופי, בו הפסידה ישראל במלחמת ששת הימים. תורגם על ידי מ. דרומי וש. יונתן. הספר ערוך בצורה כמו-דוקומנטרית, עם מפות ומעין-ציטוטים מעיתונים. הספר הפך לרב-מכר ושימש להסברת מתקפת המנע.
הספר הופיע באותה שנה בתרגום עברי בהוצאת ספרית מעריב. במהדורה שהופיעה בהוצאת משרד הביטחון[דרוש מקור] התלוותה לו הקדמה ארוכה של היסטוריון צבאי המסביר את חשיבותו של הספר לצה"ל ועד כמה יש להיות מודעים תמיד לחלופות. עיתון "מעריב", פרסם פרקים של הספר, לפני שתרגם אותו במלואו.
בשעתו, הספר גרם למארק גפן, העורך הראשי של ביטאון מפ"ם "על המשמר", לקרוא להחרים את "הספרון". אורי אבנרי תקף אותו גם ב"העולם הזה" וגם במגזין האמריקאי "לייף".
יש המשערים כי המחברים הושפעו ממאמר של אפרים קישון, בשם "איך איבדנו את אהדת העולם", המתאר היסטוריה אלטרנטיבית, בה לא יצאו בריטניה וצרפת למלחמת סיני, וכך חיזקו את המצרים, אשר כבשו ב-1957 את ישראל. המאמר הסיק כי טוב להתנצל בפני העולם על התקפה מוצלחת, מאשר לקבל את אהדתו עקב כיבוש. המאמר פורסם בעולם מייד לאחר מלחמת ששת הימים, בחוברת עם קריקטורות של דוש, עם הכותרת "סליחה שניצחנו".
עלילה

הספר מתאר את מלחמת ששת הימים, אבל במצב הפוך, שבו צבאות ערב מכים את המכה האווירית המקדימה, ובתוך שישה ימים ישראל מובסת במלחמה. עולה בספר טענה כי אילו ישראל תובס במלחמה, לא יהיה בעולם מי שייחלץ לעזרתה.
הספר פותח במכה המקדימה שהטיל חיל האוויר המצרי על חיל האוויר הישראלי, בעודו משמיד את מטוסיו על הקרקע (ההפך ממבצע מוקד שהיה בפועל). מייד לאחר מכן, פצחו כל מדינות ערב במלחמת בזק, וכבשו את כל מדינת ישראל בתוך שישה ימים.
האמריקאים, השקועים במלחמת וייטנאם, אינם נוקפים אצבע להצלת מדינת ישראל, למרות מחאות יהודי ארצות הברית. כך גם שאר ארצות העולם – למעט מטוסי סיוע רפואי מעטים שנשלחים מהולנד, ונאלצים לנחות בקפריסין, מחוסר מסלולי נחיתה.
מאחר שהפלסטיני סירחאן סירחאן חוזר לירדן לחגוג את הניצחון, נמנע הרצח של רוברט קנדי, והוא מנצח את ריצ'רד ניקסון בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1968.
הספר מתאר את השלטון הערבי האפשרי על מדינת ישראל הכבושה, דבר הכולל מעשי עינויים וטבח בשבויים, מעשי אונס המוניים של נשים ישראליות, התעללות באזרחים ישראליים וחיסולים פומביים ואכזריים של מנהיגי ישראל (במיוחד משה דיין). כמו כן מתאר הספר את מינוים של פושעי מלחמה נאציים כדי לנהל את המשטרה החשאית של הכובשים. זוועות הכיבוש הערבי בארץ המתוארים בספר מתקרבים לדרגה שאליה הגיעה רק השואה.
שטחי מדינת ישראל מחולקים בין מצרים, סוריה, ירדן ולבנון. הפלסטינים, שהובטח להם שיוכלו לחזור לשטחיהם, נאלצים להישאר במחנות הפליטים שלהם. ישראל מחולקת בין כוחות ערב הכובשים ולהם אין מקום בחלוקה הזאת. הספר מסתיים שנתיים לאחר המלחמה, כשיגאל אלון משתתף בפגישה סודית בטבריה הכבושה בידי סוריה, בנוגע לתוכניות לקראת מתקפות לוחמה זעירה יהודיות.
ראו גם

תקופת ההמתנה
ישראל במלחמת ששת הימים
היסטוריה חלופית
הערות שוליים

↑  ריצ'רד צֶ'זנוף, בוב ליטל ואד קליין, אילו נוצחה ישראל במלחמה, מעריב, 7 בפברואר 1969, המשך
↑  ריצ'רד צֶ'זנוף, בוב ליטל ואד קליין, אילו נוצחה ישראל במלחמה, מעריב, 14 בפברואר 1969, המשך
↑  ריצ'רד צֶ'זנוף, בוב ליטל ואד קליין, אילו נוצחה ישראל במלחמה, מעריב, 21 בפברואר 1969
↑  מארק גפן, "אילו נוצחה ישראל" .., על המשמר, 14 במרץ 1969
אילוב

| --- | --- |
סמל אילובסמל אילוב

 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  מזוביה מזוביה
 מחוז:  סוכצ'ב
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  708 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  50°20′N 20°1′E﻿ / ﻿50.333°N 20.017°E﻿ / 50.333; 20.017
 אזור זמן:  UTC+1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיאילוב(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיאילוב(למפת פרובינציית מזוביה רגילה) ורשה ראדום פלוצק שדליץ אוסטרולנקה לודז' שוויינטו. ורמיה-מזוריה קוי. פומ.  לובלין פודלסיהאילוב(למפת פרובינציית מזוביה מוגדלת) ורשה ראדום פלוצק שדליץ אוסטרולנקה לודז' שוויינטוקז'יסקיה ורמיה-מזוריה קויאוויה פומרניה  לובלין פודלסיהאילוב  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אילוב (בפולנית: Iłów) הוא כפר במחוז סוכצ'ב שבפרובינציית מזוביה בפולין, כ-19 ק"מ צפונית מערבית לעיר סוכצ'ב, בו שכנה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב

היישוב נזכר לראשונה בשנת 1224. בשנת 1506 העניק למקום המלך אלכסנדר היגלוני זכויות עיר, אשר נלקחו מהיישוב בשנת 1863 בעקבות מרד ינואר.
הכפר נהרס בעת מלחמות השוודים באמצע המאה ה-17, ובתחילת המאה ה-19 הגיעו אליו מתיישבים גרמנים. בפרוץ מלחמת העולם השנייה נהרגו במקום כ-400 חיילים פולנים.
יהודי אילוב

יהודים הורשו להתיישב בכפר באמצע המאה ה-18, ומתחילת המאה ה-19 ועד השואה היוו היהודים רוב ביישוב.
היהודים במקום עסקו במסחר ובמלאכה, ומהמחצית השנייה של המאה ה-19 הייתה הקהילה בכפר לקהילה עצמאית, עם בית כנסת מעץ.
בין מלחמות העולם פעל בכפר סניף של ההסתדרות הציונית, וכן ישבו בו פעילי אגודת ישראל. באותה עת נמנו בכפר 374 יהודים.
יהודי אילוב > בשואה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו לכפר פליטים יהודים ממערב פולין, ואלו זכו לתמיכת הקהילה המקומית. עם התקדמות הצבא הגרמני הופצץ הכפר, ורבים מהחיילים הפולנים שעברו בו והפליטים היהודים נהרגו.
הגרמנים נכנסו לכפר יום לאחר ראש השנה, ועד מהרה החלו בהחרמת רכוש יהודי ובלקיחת יהודים לעבודות כפייה. כמו כן, ספרי התורה של בית המדרש בכפר הוצאו ממנו, וחוללו בפומבי.
יהודי הכפר הועברו לגטאות בערי הסביבה, ומשם הועברו ברובם לגטו ורשה בפברואר 1941.
אלי עשת

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל   משטרת ישראל
 דרגה:  תת-אלוף (צה"ל)   תת ניצב (משטרה)
 
אלי עשת (קרוסט) (נולד ב-1935) הוא קצין בכיר בדימוס בצה"ל ובמשטרת ישראל, מנכ"ל עיריית תל אביב לשעבר.
עשת התגייס לצה"ל ב-1953, שירת כקצין ומילא תפקידי פיקוד בחיל התותחנים. במבצע שומרון שימש קצין תצפית קדמי בגדוד 890, במבצע סיני שימש מפקד סוללה בגדוד 402 שלחם תחת פיקוד חטיבה 9. ובשנים 1963-1964 פיקד על גדוד 332, גדוד סיוע ארטילרי של חטיבת הצנחנים. שימש סמג"ד בגדוד 334 שהיה גדוד תותחנים אורגני של חטיבת גולני, וב-1966 מונה למפקד הגדוד. הוא פיקד על הגדוד במלחמת ששת הימים ושימש מפקד הסיוע הארטילרי של חטיבת גולני. בשנים 1970 עד 1973 פיקד על אגד ארטילרי 213. לאחר מכן היה מפקד תותחנים פיקודי בפיקוד המרכז ושימש סגן קצין תותחנים ראשי. בתפקידו האחרון היה ראש מינהל הסגל באגף כח אדם ומדריך במכללה לביטחון לאומי. עם שחרורו התגייס למשטרת ישראל ועמד בראש אגף כוח אדם והדרכה. בתפקיד זה שימש בתקופת כהונתו של המפכ"ל הרצל שפיר ובמרץ 1981 הוחלף על ידי בנימין ברלאי.
בשנת 1983 מונה על ידי שלמה להט למנכ"ל עיריית תל אביב וכיהן בתפקיד עד 1993. לאחר שנחשף כי אישר שימוש בכספי העירייה לשכירת שירותי מעקב אחר שניים מחברי המועצה עמד לדין והורשע בעבירות של מירמה והפרת אמונים ורישום כוזב במסמכי תאגיד. בשנת 1997 הוטלו עליו עבודות שירות וקנס כספי.
הערות שוליים

↑  מאת יצחק דנון, ‏מנכ"ל עיריית ת"א לשעבר, אלי עשת, הורשע במירמה בפרשת המעקבים אחרי חברי מועצה, באתר גלובס, 25 בדצמבר 1996
↑  מאת יצחק דנון, ‏3 חודשי עבודות שירות וקנס הוטלו על אלי עשת, לשעבר מנכ"ל עיריית ת"א, באתר גלובס, 30 בינואר 1997
אידה ק. מרים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1904 
 פטירה:  1997 (בגיל 93 בערך) 
 השכלה:  מכללת ולסלי 
 מעסיק:  קולג' קונטיקט 
 פרסים והוקרה:  עמית האיגוד האמריקני לסטטיסטיקה (1965) 
 
אידה קרייבן מרים (באנגלית: Ida Craven Merrian;‏ 1904–1997) הייתה כלכלנית וסטטיסטיקאית אמריקנית.
ביוגרפיה

לאחר שסיימה את לימודי התואר הראשון באנגלית ובהיסטוריה (מכללת וולסלי, 1925), למדה כלכלה באוניברסיטת שיקגו. תואר דוקטור הוענק לה ב-1928, מטעם בית הספר הגבוה ברוקינגס לכלכלה וממשל שבוושינגטון. בסיום לימודיה קיבלה משרת מרצה במכללת קונטיקט.
ב-1936 עברה לנהל את מחלקת המחקר והסטטיסטיקה של המוסד לביטוח לאומי (social security), שנוסד רק שנה קודם לכן. ב-1955 קודמה לתפקיד בכיר במוסד. במסגרת תפקיד זה פרסמה מחקרים רבים שעסקו בנושאי רווחה, ביטוחי בריאות, נכות, תחזיות לגיל פרישה, ועוד. כמו כן, קבעה לראשונה את שיטת חישוב קו העוני בארצות הברית. היא עבדה במוסד לביטוח לאומי עד לפרישתה ב-1972.
הכרה

מרים נבחרה לעמיתה באיגוד האמריקני לסטטיסטיקה בשנת 1965. ב-1966 זכתה ב-Federal Woman's Award. כן זכתה בפרס השירות המצוין של משרד החינוך, הבריאות והרווחה.
אונליין ואופליין

אונליין (Online) ואופליין (Offline) הם מונחים טכנולוגיים המתארים מצבי חיבור וניתוק. כיום, מונחים אלו מתייחסים לרוב לחיבור לאינטרנט, אך יכולים גם להתייחס לכל ציוד או יחידה תפקודית המחוברים למערכת גדולה יותר.
היסטוריה

במאה ה-19, המונח "אונליין" שימש בתעשיות הרכבת והטלגרף. מאז שנות ה-50, המונחים "אונליין" ו"אופליין" שימשו במחשוב לתיאור מצב חיבור או ניתוק של מכונות וציוד היקפי. בהקשר של מחשוב, המונחים מתארים האם מחשב או רכיב מחובר או מנותק ממערכת או רשת.
יישומים ודוגמאות

אימייל אופליין: תוכנות אימייל כמו Microsoft Outlook יכולות לעבוד במצב אופליין כדי למנוע התחברות לשרתים ולספק גישה להודעות שהורדו מראש.
ניגון מדיה אופליין: מכשירי ניגון מדיה כמו נגני MP3 יכולים לפעול ללא חיבור לאינטרנט או למערכת סנכרון.
גלישה אופליין: דפדפני אינטרנט כמו Google Chrome יכולים לאפשר גלישה בעמודים שנשמרו מקומית כאשר אין חיבור לאינטרנט.
אחסון אופליין: אחסון נתונים במחשב או במכשיר שאינם מחוברים למערכת אחרת עד שנעשה חיבור יזום.
הכללות

המונחים "אונליין" ו"אופליין" התרחבו לתחום היחסים הבינאישיים והחברתיים, ומשמשים לתיאור הבדל בין תקשורת מקוונת, המתקיימת באמצעות מחשבים ורשתות, לבין תקשורת פנים-אל-פנים. בנוסף, המונחים מתארים מצבים בהם אנשים או פעילויות מתרחשים או לא מתרחשים במרחב הדיגיטלי.
השפעות

מצב של חיבור קבוע לאינטרנט, או אונליין, יכול להשפיע על הפרטיות והביטחון של המשתמשים. התלות במערכות מקוונות עלולה לגרום לאובדן מידע ולפגיעה בתפקוד במקרה של תקלות או השבתות רשת.
שימושים חברתיים ועסקיים

מסחר מקוון ואופליין: חנויות מקוונות מאפשרות רכישות דרך האינטרנט בעוד חנויות פיזיות דורשות הגעה פיזית.
חינוך מקוון ואופליין: למידה מרחוק מתאפשרת באמצעות חיבור לאינטרנט, בעוד למידה בכיתה מתבצעת באופן פיזי.
עבודה מקוונת ואופליין: עבודה מהבית דורשת בדרך כלל חיבור לאינטרנט לעומת עבודה במשרד.
דוגמאות לשימושים טכנולוגיים

מערכות מחשוב: שרתים יכולים לפעול במצב אופליין לצורך תחזוקה.
רשתות תקשורת: רשתות סלולריות או ספקיות אינטרנט מספקות שירותי אונליין, אך יכולות להתנתק במהלך תחזוקה או תקלה.
מגבלות וסיכונים

אבטחת מידע: חיבור קבוע לאינטרנט מגדיל את הסיכון לפריצות והתקפות סייבר.
תלות בטכנולוגיה: תלות מוגברת במערכות מקוונות עלולה לפגוע בתפקוד בעת תקלות.
עתיד המונחים

עם התקדמות הטכנולוגיה, גבולות האונליין והאופליין מיטשטשים, כאשר מכשירים רבים פועלים במצב היברידי. תחום ה-IoT (Internet of Things) מדגים את התפתחות הקישוריות התמידית, כאשר מכשירים רבים נשארים מחוברים לרשתות באופן מתמיד.
אלי סלופר

| --- | --- |

 מידע כללי
 שפת המקור:  אנגלית 
 הוצאה
 הוצאה:  Gilbert Dalziel 
 
אלכסנדר "אלי" סלופר הוא שמו של רצועת קומיקס ודמות בדיונית שנוצרה בידיי הקומיקסאית מרי דוואל והעורך צ'ארלס ה. רוס בסוף המאה ה-19, ונחשב לאחד מהקומיקסים הראשונים בהיסטוריה. בנוסף, דמותו של אלי סלופר היא דמות הקומיקס החוזרת הראשונה אי פעם (אחריה נמצאים מקס ומוריץ מאת וילהלם בוש).
הקומיקס נוצר עבור המגזין הבריטי "ג'ודי" על ידי עורכו צ'ארלס ה. רוס, ואוייר על ידי אמיליה דה טסלר תחת השם הבדוי "מארי דוואל". את האיורים הראשונים לסיפוריו של רוס הוא ביצע בעצמו, אולם מהר מאוד הועבר התפקיד לדוואל שהביאה את הרעיון להעביר את עלילותיו של אלי סלופר בצורת קומיקס. הרצועה הראשונה של הקומיקס פורסמה באוגוסט 1867, לשם יצירת תחרות מול העיתון הידוע פאנץ' שפרסם אז את הקומיקס היחיד ביבשת אירופה (במקביל פורסם בארצות הברית הקומיקס הילד הצהוב).
בשנת 1884 פורסמה מהדורה שנייה לקומיקס שאויירה על ידי ויליאם בקסטר, אולם הוא נפטר בשנת 1888, והמלאכה הועברה לידיו של וו. פלטשר תומאס. הוא אייר את הרצועות עד לשנת 1899, אז המאייר ס. ה. צ'אפמן (אנ') קיבל את המשרה והמשיך לאייר רצועות קומיקס של סלופר במשך מספר שנים, עד שבשנת 1919 הוכרז סופית על הפרסום האחרון של אלי סלופר.
הערות שוליים

↑  Dinah Birch, Margaret Drabble, The Oxford Companion to English Literature, OUP Oxford, 2009-09-24, עמ' 240, ISBN 978-0-19-280687-1. (באנגלית)
↑  Ally Sloper Web Exhibit - University of AB, web.archive.org, ‏2013-11-13
ערך זה הוא קצרמרבנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אידה סקסטון מקינלי

אידה סקסטון מקינלי (באנגלית: Ida Saxton McKinley‏; 8 ביוני 1847 – 26 במאי 1907) הייתה אשתו של נשיא ארצות הברית ויליאם מקינלי והגברת הראשונה של ארצות הברית בין השנים 1897–1901.
ביוגרפיה

אידה נולדה בקאנטון  (אנ') שבמדינת אוהיו, והייתה הבת הבכורה של ג'יימס א. סקסטון (James A. Saxton), בנקאי אמיד. אידה התחנכה בבתי ספר מקומיים ובבית ספר לנימוסים (finishing school) ולאחר מכן, בהתאם למקובל בקרב עשירי התקופה נשלחה ל"סיור" (grand tour) באירופה.
לאחר שובה מהסיור הארוך החלה לעבוד ככספרית בסניף בנק, שם פגשה את ויליאם מקינלי אשר הגיע לקנטון בשנת 1867 להקים במקום משרד עורכי דין. בני הזוג התאהבו ונישאו. בתם הראשונה, קתרין, נולדה בחג המולד בשנת 1871 ובתם השנייה באפריל 1873, אולם במהלך הריונה חלתה אידה ובתה נפטרה באוגוסט באותה שנה. בתם הראשונה נפטרה אף היא זמן קצר מאוחר יותר ואידה חלתה והוכרזה רשמית כנכה בשנת 1876.
בעת שבעלה כיהן כמושל מדינת אוהיו, הקפיד ויליאם מקינלי להישאר בקרבת אשתו אשר נהגה לשבת כל העת בכיסא נדנדה ולא לקום ממנו.
בעת כהונתו כנשיא הקפידה אידה להסתיר את נכותה ושמרה על מראית עין של אישה בריאה. היא נהגה לקבל את פני המבקרים בהיותה יושבת על כיסא, ונהגה להחזיק זרי פרחים בידה על מנת שלא יראו את רעידות ידיה. היא נהגה לשבת לצד הנשיא בעת הסעודות הרשמיות (בניגוד לנוהג המקובל, לפיו יושבת אשת הנשיא ליד האורח המכובד ביותר), והנשיא נהג להסתיר את פניה במפית במקרים בהם היו לה התקפי רעידות והתעלפויות. העיתונות של אותה עת הקפידה לשמור על דיסקרטיות ולא לפרסם את מצב בריאותה של הגברת הראשונה.
לאחר הרצחו של הנשיא בספטמבר 1901 עברה אידה לקנטון שם טיפלה בה אחותה הצעירה. הנשיא נקבר לידי שתי בנותיו הצעירות באנדרטת מקינלי הלאומית שבקנטון, ובשנת 1907 עם מותה של אידה היא נקברה לצידו.
אלי שאלתיאל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1945 (בן 79 בערך) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב  המכללה האקדמית ספיר 
 בן או בת זוג:  כרמית גיא 
 צאצאים:  אורי שאלתיאל 
 
אלי שאלתיאל (נולד ב-1945) הוא היסטוריון, סופר ועיתונאי ישראלי.
ביוגרפיה

שאלתיאל נולד בתל אביב להורים שעלו מסלוניקי, ולו אח ואחות. למד בבית הספר העממי "ביאליק" ולאחר מכן במגמה ריאלית בעירוני ז' ביפו. את שירותו הצבאי עשה בנח"ל. סיים תואר ראשון בהיסטוריה כללית ולימודים רוסיים ותואר שני בהיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים. כתב את עבודת הדוקטור שלו באוניברסיטת תל אביב בהנחייתם של אניטה שפירא ומיכאל קונפינו. עבודת הדוקטורט שעסקה ב"זקן מנהריים" הלא הוא פנחס רוטנברג ומפעל החשמל שהקים בישראל. הדוקטורט עובד לספר "פנחס רוטנברג" שיצא בשני חלקים בהוצאת עם עובד וספרית אפקים בשנת 1990. בשנת 2000 פרסם את החלק הראשון (מתוך שניים) בביוגרפיה של ח"כ ד"ר משה סנה, המתמקדת בשנותיו הראשונות 1909–1948, אף הוא בהוצאת עם עובד.
הרצה באוניברסיטה העברית, באוניברסיטת סטנפורד ובאוניברסיטת תל אביב. כיום מרצה להיסטוריה במכללת ספיר.
מאמצע שנות ה-70 כותב מאמרים מדעיים, ספרותיים וביקורתיים בכתבי עת שונים ובעיתונות היומית והאינטרנטית, כדוגמת "הארץ" ו"עמדה".
ב-1970 החל לעבוד בספריית עם עובד. תחילה היה עוזרו של העורך אהוביה מלכין ובשנת 1987 מונה לעורך הראשי של מדור "ספריית אופקים" – סדרת ספרי העיון בהוצאת הספרים עם עובד שהחלה לצאת לאור בנובמבר 1969. בשנת 2023 פרש לגמלאות ואת מקומו כעורך הראשי של מדור "ספריית אופקים" ירש ד"ר אבי שילון.
שאלתיאל מתגורר בתל אביב. ב-1974 התאלמן משיה, אם בנו. נשוי לעיתונאית כרמית גיא ואביו של אורי שאלתיאל.
פרסים

1985–1986 - עמית הרצל, מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים
1987 - פרס יעקב טלמון לתלמידי דוקטורט מצטיינים
ספריו > כתיבה

פנחס רוטנברג: עלייתו ונפילתו של 'איש חזק' בארץ ישראל, 1942–1879, תל אביב: עם עובד, 1990.(הספר בקטלוג ULI)
תמיד במרי: משה סנה – 1909–1948, א, תל אביב: עם עובד, 2000 (הספר בקטלוג ULI).