stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שיתוף וידאו באינטרנט
אתרי שיתוף וידאו

יוטיוב (youtube): הוא אתר אינטראקטיבי של תוכן גולשים, הגדול והנישתי בעולם, המאפשר העלאה, צפייה ושיתוף סרטוני וידאו. האתר נוסד בשנת 2005 ונרכש באוקטובר 2006 על ידי חברת גוגל. יוטיוב הפך לאחד מאתרי המדיה החברתית הפופולריים ביותר. באתר מנוע חיפוש עצום והיצע גדול של קטעי וידאו, שאפשר להגיב עליהם ולדרג אותם. בנוסף, אין הגבלה לכמות הסרטונים אשר ניתן להעלות לאתר. יוטיוב שינתה את הרגלי הצפייה של הציבור.
Flix (פליקס): היה אתר שיתוף וידאו של אתר תפוז אנשים, האתר עלה לרשת ביולי 2006 כמעין גרסה ישראלית ליוטיוב, ולאחר מכן התפתח ונוצרו בו פינות, ערוצים, מצעדים ותחרויות עם מאפיינים של רשת חברתית. הגולשים היו רשאים לדרג את הסרטונים ולכתוב תגובות בכינוי שלהם מהפורומים או מהבלוגים של תפוז. חלק גדול מהסרטונים הם לא תוכן של גולשים, אלא סרטונים של יוצרים מקצועיים שתפוז מסייעת בהפקתם. האתר נסגר באוקטובר 2020.
Vimeo: אתר שיתוף וידאו אשר נותן קצת מעבר לשטח אחסון, אפשרויות דירוג ומנוע חיפוש. התפתח למעין רשת חברתית שנותנת בית חם לאמנים שונים בתחום הווידאו עם דגש על יצירתיות. לאתר זה ניתן להעלות אך ורק קטעי וידאו ואנימציה מקוריים ולא מסחריים, בשונה מיוטיוב למשל, אינו מאפשר העלאת סרטוני וידאו של קליפים טלוויזיוניים. החשבון הבסיסי באתר הוא בחינם, הכולל 500 מגהבייט בשבוע. חשבון זה מאפשר לשלב ולשתף את הסרטונים וגם לקבוע הגבלות פרטיות.
Metacafe (מטהקפה): היה אתר שיתוף וידאו ישראלי אשר הוקם בשנת 2003 על ידי אייל הרצוג ואריק צ'רניאק, אליהם הצטרפו בהמשך ניסים רומנו, טל יניב, עמי אברהמי ונועם קופל. בתחילת דרכה שימשה מטהקפה אתר לאחסון ולשיתוף של קובצי וידאו.
האתר החל אחר כך להעניק תמלוגים לגולשים המצטיינים. האתר שילם 5 דולרים לכל 1,000 צפיות, לאחר שהסרטון נצפה 20 אלף פעם לפחות וקיבל ביקורות טובות מהצופים. במאי 2009 הופסק התשלום לגולשים, מאחר שהעלות לא הצדיקה את ההכנסות שיצר. האתר נסגר באוגוסט 2021.
5Min Media: חברת סטארט-אפ שניהלה אתר בו הפיצו משתמשים סרטוני הדרכה שאורכם אינו עולה על חמש דקות, ומכאן היה שמה. באתר שלה רוכזו כ-200 אלף סרטוני וידאו שנצפו על ידי כ-30 מיליון גולשים מדי חודש. בספטמבר 2010 רכשה אותה חברת AOL, תמורת 65 מיליון דולר, רן הר נבו, המנכ"ל ואחד היזמים של 5min, מונה למנהל כל פעילות הווידאו של AOL, בתואר סגן נשיא בכיר לתחום הווידאו. באוגוסט 2013 רכשה AOL גם את חברת Adap.tv תמורת 405 מיליון, חברה שהוקמה על ידי היזם הישראלי אמיר אשכנזי ופיתחה פתרון המאפשר להתאים פרסומות בקטעי וידאו לפי עניין הצופים, שבהמשך הפך לפלטפורמה אחודה לניהול פרסום בווידאו, שמאפשרת תכנון, רכישה ומעקב אחר הפרסומות. שלושה חודשים אחר כך הודיעה AOL על הקמת חטיבת וידאו בינלאומית בראשות רן הר נבו, שמרכז הפיתוח שלה יהיה בישראל. השירות פעל תחת השם "AOL On" והיה לזמן מה שירות שיתוף וידאו באינטרנט השני הכי פופולרי אחרי יוטיוב. שנה אחר כך רן הר נבו עזב את AOL והפעילות שלה בתחום הווידאו, כולל מרכז הפיתוח בישראל, הצטמצמה לאחר שלא עמדה בתחרות. היא ממשיכה לפעול בצורה מצומצמת תחת השם "AOL Video".
RapidShare (רפידשר): שירות מקוון המספק שירותי העלאות ואחסון קבצים מסוגים שונים במהירות גבוהה. השירות מאפשר לאחסן קבצים דיגיטליים בשרתי החברה בחינם או בתשלום, לצורך גיבוי או על מנת לאפשר הפצה של קבצים דיגיטליים למשתמשים אחרים באינטרנט. השירות נסגר ב-2015.
פגיעה בזכויות יוצרים

האינטרנט פתח דלתות וערוצי תקשורת רבים. סרטים, מוזיקה, תוכנה, משחקי וידאו ותוכן נוסף נגישים בחינם באמצעות רשתות ואתרים שונים לשיתוף קבצים ולשיתוף וידאו. עם זאת רובו של התוכן השיתופי מוגן תחת זכויות יוצרים, והפצה בלתי מאושרת שלו, היא בלתי חוקית. למרות זאת, קיימים קשיים במניעה של העלאת חומר המוגן בזכויות יוצרים ומציאתו. הפרות זכויות יוצרים רבות ברשת גרמו לתעשיות התקליטים, הסרטים ותכנים נוספים לנקוט בפעולה נגד שיתוף בחומרים בלתי חוקיים.
בפברואר 2007, חברת ויאקום (Viacom) פנתה לגוגל, ודרשה הסרת מאה אלף סרטונים מיוטיוב הלקוחים מתוך תוכניות ששודרו בערוציה. לדברי ויאקום, גולשים ביו-טיוב צפו בסרטונים הפיראטיים כ-1.2 מיליארד פעמים. עוד קודם לכך נאלץ האתר להסיר שורה ארוכה של קבצים מחשש לתביעות, בהם גם סרטונים של קטעים מהסדרות "דיילי שואו" ו"סאות'פארק" של ערוץ קומדי סנטרל, וכן סרטונים של שערים שהובקעו במשחקי הפרמייר ליג באנגליה ועשרות אלפי סרטונים אחרים. ביולי 2008 פסק שופט אמריקאי שעל גוגל למסור לוויאקום מידע אודות הצפייה בסרטונים באתר יוטיוב שבבעלותה, כולל פרטי הגולשים, ולשלם תמלוגים לבעלים החוקיים של התכנים שבהם צפו הגולשים, בהתאם למספר הצפיות.
בהמשך חתמה יוטיוב על הסכמים גופי התוכן שיתוף הכנסות והסדרת זכויות יוצרים. בנוסף חתמה במשך השנים על הסכמים שונים ברחבי העולם על תשלום תמלוגים על מוזיקה.
ראו גם

שיתוף קבצים
מסרים מיידיים
אלדר שפיר

| --- | --- |

 לידה:  1959 (בן 66 בערך) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בראון  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס 
 מוסדות:  אוניברסיטת פרינסטון  אוניברסיטת הרווארד 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים  Hillel Einhorn New Investigator Award (1992) 
 
אלדר שפיר (נולד ב-9 במרץ 1959) הוא פרופסור במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת פרינסטון. ישראלי לשעבר. מחקריו עוסקים בכלכלה התנהגותית ובקבלת החלטות.
הערות שוליים

↑   איילת שני, העוני מוריד בדיוק 13 נקודות איי.קיו - שיחה עם החוקר אלדר שפיר, באתר הארץ, 22 בינואר 2014
↑  ELDAR SHAFIR, באתר קרן גוגנהיים
↑  אשר שכטר, מעגל העוני מתרחב // תפסיקו להאשים את העניים - גם אתם כאלה, באתר TheMarker‏, 9 בפברואר 2012
↑  שכטר, שם
↑  23 President Obama Announces More Key Administration Posts, whitehouse.gov, ‏2012-01-23 (באנגלית) בינואר 2012 באתר הבית הלבן President Obama Announces More Key Administration Posts
↑  Sendhil Mullainathan and Eldar Shafir(הקישור אינו פעיל, 25.8.2019)
↑  People, Kahneman-Treisman Center for Behavioral Science & Public Policy (באנגלית)
↑  Eldar Shafir, American Academy of Arts & Sciences (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007503141105171  BnF: cb14609125j (data)  CiNii: DA08681386  GND: 131572377  ISNI: 0000 0001 0953 594X  LCCN: n94050581  NDL: 001197104  NKC: jo2014816455  NLK: KAC201412778  NTA: 141539399  SUDOC: 085814083  VIAF: 305306664   WorldCat (עם VIAF): 305306664
אבק קוסמי

אבק קוסמי הוא אבק הקיים בחלל החיצון ולו תפקיד חשוב ביצירת מערכות שמש. גודלם של רוב חלקיקי האבק הקוסמיים הוא בין כמה מולקולות בודדות ועד ל-0.1 מילימטר (100 מיקרון). דרכי ההיווצרות, הרכב האבק, גודלו ומאפיינים אחרים של חלקיקי אבק קוסמי עשויים להשתנות ממקום אחד למשנהו.
היווצרות

רוב האבק בחלל הבין-כוכבי מקורו בכוכבים שסיימו להתיך מימן בליבתם ועברו לשלב הענק האדום באבולוציה שלהם. כוכבים אלה פולטים לתווך הבין-כוכבי סיליקון, חמצן ופחמן - יסודות שנוצרו בהיתוך בליבת הכוכב וזרמי הסעה פלטו אותם לתווך הבין-כוכבי. מסת הכוכב והרכבו הראשוני הם הגורמים הראשיים שמכתיבים האם מעטפתו תהא עשירה בפחמן או בחמצן. כוכב פחמני מוליד כמות רבה של חלקיקי פחמן, בצורת פתיתי גרפיט או גושים אמורפיים. ככל שהפירורים מרוסקים על ידי לחץ קרינה, הטמפרטורה שלהם יורדת, ומתחילים להתווסף אליהם אטומים נוספים של מימן, חמצן, פחמן, חנקן וגופרית, אשר נמלטים מהכוכב. חומרים אלו מצטברים לתוך קרחונים קפואים של מים, אמוניה מוצקה (אמוניה נוזלית קופאת לגבישים חסרי צבע ב 77.7- מעלות צלזיוס), מתאן ופחמן דו-חמצני. באמצעות מגוון רחב של חומרים כימיים ה-"מודבקים" בתהליך, חומרים אחרים עשויים אז להתווסף לקרחוני המעטפת, כגון: פחמן חד-חמצני ומימן גופרי. החומרים - שמופצצים על ידי קרינה אולטרה סגולה מכוכבים חמים מקומיים, או כוכבים מרוחקים יותר - מעוררים תגובות כימיות בין הכימיקלים שעל פני השטח. תגובות אלו מובילות להיווצרות של חומרים אורגניים פשוטים בכימיה הבין-כוכבית.
אבק קוסמי וכדור הארץ

ניסויים חדשים שבוצעו על ידי מדעני האיחוד האירופאי הצליחו לראשונה להעריך את כמות האבק הקוסמי שנכנס לאטמוספירת כדור הארץ. מסתבר שחלקיקי האבק הקוסמי גורמים למגוון רחב של תופעות באטמוספירת כדור הארץ, ומחקרים נוספים מקווים לחקור את השפעת האבק הקוסמי על החיים בכדור הארץ.
חלקיקי האבק, שמקור רובם בכוכבי השביט המקיפים את השמש, חודרים לאטמוספירה של כדור הארץ בתדירות גבוהה, ומתנגשים במולקולות הנמצאות באטמוספירת כדור הארץ, במהירות של 40,000 - 260,000 קמ"ש. התנגשותם של חלקיקי האבק עם המולקולות יוצרת חיכוך וחום רב, שכתוצאה ממנו מתאדים חלקיקים רבים.
על פי הערכת החוקרים, בין 3 ל-300 טונות של חלקיקים נכנסים לאטמוספירת כדור הארץ על בסיס יומי. עדיין אין הסבר מספק לכמות האבק הקוסמי הנכנסת לאטמוספירת כדור הארץ, ולהשפעותיו של האבק על האטמוספירה שלנו.
ניסויים שנערכו, בשילוב עם מודל אסטרונומי שחקר את אבולוציית האבק הקוסמי, מוכיחים שכ-40 טונות של אבק נכנסות לאטמוספירת כדור הארץ מדי יום. לדברי המדענים, החדירה של האבק הקוסמי לאטמוספירה גורמות לשורה של תופעות טבעיות, כגון עננים שזוהרים בחושך.
השפעות על האדם

אבק קוסמי נחשב עד לאחרונה כמפגע לאסטרונומים בלבד, היות שפגע ביכולתם להתבונן בחלל. כשהחלה תצפית אסטרונומית באינפרה אדום, חלקיקי האבק הקוסמי התגלו כרכיבים משמעותיים וחיוניים בעבור תהליכים אסטרופיזיקליים. ניתוחם עשוי לחשוף מידע על תופעות רבות, כמו היווצרות מערכת השמש. לדוגמה, אבק קוסמי יכול לסייע בהעברת חומרים לחלל לאחר מוות של כוכב. בנוסף, אבק קוסמי ממלא תפקידים רבים בשלבים המוקדמים בהיווצרותם של כוכבים, של כוכבי לכת, של טבעות פלנטריות (כגון הטבעות של שבתאי) ושל אטמוספירות של כוכבי לכת רבים (כגון צדק, שבתאי, אורנוס, נפטון וכוכבי שביט רבים).
ביגוד ומגדר

השינויים שחלו במאות האחרונות בביגוד המגדרי בחברה המערבית, הפכו להיות תמונת ראי לתהליכים פוליטיים, חברתיים ותרבותיים בכל הנוגע למעמדה של האישה בחברה. ככל שתפקידיה של האישה התפתחו, כך בהתאם התפתחו סגנונות הביגוד; בגדיה של האישה ביטאו תהליך העצמה או תהליך דיכוי, תהליך של יכולת השפעה על סביבתן וקבלת החלטות או קבלת תכתיבים מהמין הגברי.
במאה ה-21 הלכה והתפתחה התפיסה כי בגד הוא ביטוי לאישיות עצמית ואינו בהכרח ביטוי למגדר. על רקע זה התפתחה אופנה "לא מגדרית", לבוש שמיועד לכולם, אשר אינו בהכרח לאישה או לגבר, כך מכנסיים אינם דווקא לגבריים וחצאיות אינן רק לנשים.
ביגוד ומגדר עד העת העתיקה

חוקרים לאנתרופולוגיה אבולוציונית מתארכים כי ראשית הביגוד של האדם הנבון (הומו ספיינס) היה לפני 70 אלף שנה. הכסות לגוף הייתה עטיפת עלי עצים, עור ופרוות בעלי חיים שניצודו. התיארוך נקבע על פי הימצאות כינת הגוף בפרוות מתקופה זו. הביגוד אפשר נדידה למקומות קרים יותר, מיבשת אפריקה לעבר אירופה ואסיה. לבוש הגבר והאישה היה דומה, שמלה או כותנת אשר שימשו ככסות והגנה מפני פגעי הטבע, ”ויעש ה' אלוהים לאדם ולאשתו כותנות עור - וילבישם” (בראשית ג' 21), וכן ”ובביתי אין לחם ואין שמלה” (ישעיהו ג' 7).
בעת העתיקה לבשו הגברים והנשים שמלה שהייתה מעטפת לכל הגוף מהחלק העליון ועד הרגליים:
במצרים העתיקה הגברים והנשים בני המעמד הגבוה, לבשו בגד לבן ארוך, עשוי פשתה, כשההבדל היה שבשמלת הגברים היו קפלים ושמלות הנשים היו חלקות. בתורה מוזכרים בני-ישראל: ”וַיִּשְׁלַח פַּרְעֹה וַיִּקְרָא אֶת-יוֹסֵף וַיְרִיצֻהוּ מִן-הַבּוֹר וַיְגַלַּח וַיְחַלֵּף שִׂמְלֹתָיו וַיָּבֹא אֶל-פַּרְעֹה” (בראשית מ"א 14), וגם לבוש הנשים: ”שָׁאֲלָה אִשָּׁה מִשְּׁכֶנְתָּהּ וּמִגָּרַת בֵּיתָהּ, כְּלֵי-כֶסֶף וּכְלֵי זָהָב וּשְׂמָלֹת; וְשַׂמְתֶּם, עַל-בְּנֵיכֶם וְעַל-בְּנֹתֵיכֶם, וְנִצַּלְתֶּם, אֶת-מִצְרָיִם.” (שמות ג' 22).
ביוון העתיקה לבשו הימטיון, בגד מעטפת שהיה עשוי מפיסות בד שהיו מונחות בצורה רפויה על בגד תחתון אשר כיסה את החזה ומעט מהרגליים, וברומי העתיקה נהגו הגברים ללבוש טוגה לבנה והנשים לבשו סטולה. שתי שמלות אלו היו ארוכות ונלבשו מעל טוניקה.
שמלות וחצאיות

כיום, במדינות המערב השמלה היא לבושה של האישה.
ישנם גברים הנוהגים במדינות מוסלמיות (גלביה או כפתן) ללבוש שמלה, וכן במדינות בהן השמלה או החצאית (סקוטלנד) משמשת כבגד מסורתי.
שינוי משמעותי בסגנון השמלה והחצאית אירע בשנות ה-60 של המאה ה-20, עם הופעת אופנת המיני. המיני סימל את הלך הרוח של תקופה שכללה מתירנות מינית, רוק אנד רול, סמים ואת המצאת הגלולה למניעת הריון. זו הייתה תקופה של פסטיבלי רוק אנטי ממסדיים, היפים ושחרור. השחרור בא לידי ביטוי, בין השאר, בשמלות קצרות ורגליים חשופות.
מאז שנות ה-60 חצאית המיני לא עזבה את עולם האופנה, ופעם בכמה שנים היא מופיעה מחדש בחנויות. משנת 2022 לחצאית המיני יש נוכחות מחודשת והסיבה כנראה היא תקופת הקורונה הארוכה והרצון להפגין חיות וסקסיות בתום יותר משנתיים של מגפה עולמית. המיני נחשב כלבוש חוצה סגנונות: מהחצאית הצבעונית והקצרצרה ועד הסגנון המאופק המתאים לנשים מבוגרות יותר. יש הטוענים כי חצאית המיני היא חלק מערכי הפמיניזם והעצמה נשית. בכך המיני מצטרף לחולצת הבטן שמהווה חלק מהמחאה בארצות-הברית נגד ביטול הזכות להפלות.
מכנסיים

עד אמצע המאה ה-19 נשים נהגו ללבוש מכנסיים לא בציבור והמכנסיים שימשו אותן רק לפעולות ספורט או במשק הבית. רק במחצית המאה ה-19, עם התפתחות תנועות הנשים לשוויון, גברה הדרישה לבגדים נוחים יותר, לא למחוכים ולא לקרינולינות, אלא למכנסיים. את הרפורמה בלבוש יזמה אליזבט סמית' מילר, פעילה לזכויות נשים, אשר הכירה את המכנסיים התפוחים בטורקיה, אימצה לבוש זה, ונעזרה בפרסומו באמיליה בלומר בעלת כתב עת. מכנסיים אלה כונו "מכנסי בלומר" ומאז התחילו נשות המערב ללבוש מכנסיים בפומבי.
במחצית המאה ה-20, גדל מספר הנשים שיצאו לעבוד, הן לקחו חלק במלחמות עולם וקיבלו זכות הצבעה. השינוי בתפקידי הנשים בחברה נמשך בשנות ה-50 וה-60. נשים רבות הבינו שהן צריכות להמשיך ללבוש מכנסיים כחלק ממדי העבודה שלהן, וחלקן החלו ללבוש אותם גם מחוץ לעבודה. בשנות ה-60 הנשים לבשו את המכנסיים עם חולצה ועניבה ובהמשך הן עברו לחולצות בסגנון רפוי ונוח.
מכנסיים > סגנונות

מעצבי המכנסיים הבינו שמעבר לסגנון המכנסים יש לנשים רצון להעצמה, ביטוי עצמי ורב-גוניות. לכן הטרנדים שמייצרים עונים למגוון רחב של העדפות ומבני גוף. ישנם מכנסיים גבוהים ומתרחבים, מכנסיים מחויטים, סקיני, גזרה גבוהה או נמוכה, ג'ינסים או מכנסיים קצרים.
הג'ינסים עוברים שדרוג עם עיצובים חדשניים, שטיפות וקישוטים, גזרות מחויטות וקרעים.
מכנסיים > כיסים

כיסים באופנת נשים הופיעו בתחילת המאה ה-17. הם לא היו חלק מהבגד אלא נקשרו במותניים מתחת לשמלות וניתנו להסרה. הנשים שמו בכיסים בשמים, כלי תפירה וכדומה. החל מהמאה ה-19 התווספו כיסים לבגדי נשים ממעמד הפועלים. כיסים אלה נתפרו כבר כחלק מהבגד אל התפרים המחברים את חלקיו. במאה ה-20 המעיטו בהוספת כיסים לשמלות ומכנסיים כי הם "הפריעו" לצללית הבגד החלק והמרזה. בשנות ה-30 של המאה ה-20 הציעה המעצבת קוקו שאנל מכנסי נשים עם כיסים, אך רק בשנות ה-60 הם הפכו להיות פופולריים, וזאת בד בבד עם התפתחות רעיונות השוויון המגדרי.
בשנות ה-20 של המאה ה-21, נערכה השוואה במיטב המותגים הבינלאומיים של גודל הכיסים במכנסי ג'ינס, לנשים לעומת גברים. הממצאים הראו כי הכיסים הקדמיים במכנסי הנשים היו קטנים ב-48 אחוז וצרים ב-6.5 אחוז בהשוואה לכיסים קדמיים במכנסי גברים. כמו כן, רק ב-10 אחוז ממכנסי הנשים ניתן היה להכניס יד מלאה אל תוך הכיס, בהשוואה ל-100 אחוז אצל הגברים. מאחורי נתונים אלה הסתתר מאבק ארוך של נשים לעצמאות. הכיסים הקטנים, כך נטען, משפיעים על היכולת של נשים לנוע באופן עצמאי, הן זקוקות לשימוש של תיק על מנת לשמור בו כסף, כרטיסי אשראי ומפתחות מכונית.
מכנסיים > רוכסן

מתוך הענות לרצון הנשים להתפנות בנוחות כמו הגברים, עוצבו מכנסיים עם רוכסן נוסף העובר מהמפשעה מקדימה ועד למותן מאחור. כך מתאפשר לנשים לעשות צרכיהן מבלי להפשיל אותם.
צבע הבגד

במשך שנים רבות, עד אמצע ימי הביניים, כחול נחשב באירופה לצבע נחות ולכן שימש בעיקר לצביעת בגדיהם של בני המעמד הנמוך, שעסקו בחקלאות ובעבודות כפיים. החל מהמאה ה-12 נהגו לצייר את מריה הקדושה כשהיא לבושה במעיל כחול או בשמלה כחולה. החל מהמאה ה-13 מלכי צרפת לבשו גלימות בצבע כחול מלכותי ומאז הצבע אומץ על ידי גברים במעמד חברתי גבוה. צבע זה נחשב לצבע של גבריות והוא מועדף ביותר (גם כיום) על-ידי הגברים.
בשנות ה-20 של המאה ה-21 התגלו בתמנע, שבדרום הארץ, שרידי אריג הצבועים בצבע ארגמן מלכותי. הממצאים מתוארכים לשנת 1,000 לפנה"ס, לתקופת המקרא, לימי מלכותם של דוד ושלמה.
במאה ה-19 השיוך המגדרי של צבעי בגדי ילדים: הצבע הוורוד נחשב לחזק ודומיננטי ולכן המתאים לבנים ואילו הצבע הכחול, שזוהה עם מריה, אמו של ישו, נחשב לצבע עדין וזוהה עם ילדות.
במאה ה-20 חל היפוך בתפיסת הצבע המגדרי: כחול נחשב לצבע שמתאים לבנים והצבע הוורוד נתפס כצבע של בנות.
היפוך הצבע המגדרי המשיך לעולם המבוגרים: בנים לובשים צבעים כהים, בעיקר כחול. ואילו הבנות לובשות ורוד, כביטוי של צבעוניות מגדרית.
חליפות

מקורה של חליפת העסקים המודרנית הוא בחצרות המלוכה האירופיים של המאה ה-17. הגברים נהגו ללבוש מכנסיים, מותניות ארוכות וצווארונים מהודרים - שהתפתחו להיות חליפות מחויטות, שגברים רמי מעמד לבשו במאה ה-18. החליפות נתפרו מחומרים יקרים, והעידו על מעמדו הסוציו-אקונומי של הגבר.
במחצית המאה ה-20 עיצבה קוקו שאנל חליפות לנשים שהיו יותר נוחות וגמישות, ללא קו מותן וללא כריות בכתפיים, מה שעידן את מראה החליפה. היא עיצבה לנשים חליפת שניים ושלושה חלקים ויצרה את אופנת היוניסקס המשלבת אופנת גברים ונשים.
עד שנת 1993 נאסר על נשות הסנט בארצות הברית ללבוש חליפת מכנסיים אשר נחשבו ללבוש לא הולם. בסוף שנת 1992 היו שש נשים במושב הסנט והן עמדו על זכותן ללבוש נוח והוא חליפת מכנסיים. אליהן הצטרפו נשים במגזרים נוספים, מה שהביא לשינוי בקוד הלבוש.
במאה ה-21 חליפות לנשים הן לבוש המסמל שוויון וכוח. נשים הלובשות חליפות באות לשדר שהן לוקחות חלק בעולם הגברי, כמו פוליטיקאיות, עורכות-דין ונשות עסקים. לקנצלרית גרמניה לשעבר אנגלה מרקל, היה שלל חליפות מכנסיים במגוון גזרות ומגוון צבעים רחב. גם הילרי קלינטון ידועה הייתה בחליפות המכנסיים שלה במסע הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2016.
בגדים תחתונים - חזיות, מחוכים ותחתונים

מסוף המאה ה-16 המחוך הפך לפריט חשוב במלתחה הנשית. הוא היה עשוי מבד נוקשה ועטף את הבטן והחזה, היה מחוזק בעצמות לוויתן וחוטי מתכת שעטפו את פלג הגוף העליון והצרו אותו מאוד. המחוכים ההדוקים לא היו נוחים ואפילו מכאיבים, אך הנשים המכובדות במאות ה-17, ה-18 וה-19 לא עסקו בפעילות גופנית או עבודת כפיים, ולכן הסכימו לקבל את אי הנוחות של המחוך בשם האופנה והנורמות החברתיות; מותניים צרות נחשבו יפות למרות הנזק שנגרם לגוף.
התחתונים החלו להתפתח בעידן התקופה הוויקטוריאנית, ממחצית המאה ה-19 ועד סופה. המלכה ויקטוריה, חשבה שאין זה מכובד שאיברי המין יתחככו בבגדים. בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 חל שינוי במעמדן החברתי של הנשים, הן קיבלו זכות בחירה בבריטניה ובארצות-הברית ועלה הדימוי העצמי שלהן. המהפכה התעשייתית שהחלה כבר באמצע המאה ה-18 בבריטניה והתרחבה לאירופה וארצות-הברית, תרמה לפיתוח הטכנולוגיה של תעשיית הטקסטיל ואז גם פותחה החזייה המודרנית הנוחה, ויצרו תחתונים בגזרה קטנה.
במאה ה-20 נשים הפכו פעילות יותר בעקבות גיוסם של הגברים במלחמת העולם הראשונה והחלו לחדור לשוק העבודה. מילוי התפקידים הגבריים בעורף דרש בגדים פרקטיים יותר וגם לבוש תחתון נוח שיוצר מבדים נושמים ואווריריים. במחצית הראשונה של המאה ה-20 החזייה שטחה והצמידה את השדיים לבית החזה. החזיות המשטיחות התאימו לסגנון האופנתי של הנשים אז, שיער קצר, לבוש קליל, עישון ומראה נערי.
במחצית השנייה של המאה ה-20 הוכנסו שינויים במבנה החזייה. התחתונים נעשו צמודים יותר והבגדים התחתונים הרחבים, המשוחררים והבלתי אטרקטיביים החלו להיעלם. ההלבשה התחתונה מלבד שימושה הפונקציונלי, נעשתה גם סקסית וארוטית.
בדומה לשמלה וחצאית שנועדו בעיקר לנשים, הלבשה תחתונה הפכה לסמל אוניברסלי לפמיניזם. ההלבשה התחתונה מבטאת את גוף האישה ואת הגישות שלה. כיום, הלבשה תחתונה משמשת גם כלבוש חיצוני. לדוגמה, מקובל לראות נשים לובשות חזיות כושר במכוני כושר ובאירועי ספורט.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 היה בארצות-הברית הגל השני של הפמיניזם והיו מחאות בנושאים חברתיים, בדרישות שונות לגבי מוסד הנישואין, גירושין ומשמורת ילדים. בשנת 1968 התארגנה מחאה של ארגוני נשים פמיניסטיות באטלנטיק סיטי. המחאה התרחשה מחוץ לאולם בו התקיימה תחרות מלכת היופי. המחאה הייתה נגד החפצת נשים ובמהלכה הוצב פח אשפה שכונה "פח החופש" ובו השליכו סממנים נשיים כמו חזיות, מחוכים, נעלי עקב וגרביונים. התקיים ויכוח האם נשרפו חזיות והאם המעשה הוא פמיניסטי או נגדו אך התהודה התקשורתית תרמה להצטרפותן של נשים רבות לתנועות הפמיניסטיות.
ביטוי נוסף לשחרור האישה וחופש המיניות, הוא הנוהג בהופעות להשליך חזיות ותחתונים על זמרים נערצים.
גרביים

לאורך ההיסטוריה, גרביים שימשו לביטוי זהות, מעמד חברתי ומגדר.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 גרביים הפכו לסמל של מין. במהלך מלחמת העולם השנייה החלו ליצר גרביים אלסטיות עם ניילון שהחליף את גרבי המשי שאספקתו לא הגיעה מיפן.
בתקופה המודרנית גרביים לגברים קושרו לעיתים עם גבריות, עם צבעים כהים וסגנונות רשמיים המייצגים כוח ומעמד. לדוגמה, גברים בדרך כלל לובשים גרביים שחורים עם לבוש רשמי כדי לשדר תחושת רצינות ותחכום ואילו הנשים השתמשו בגרביים להבעת נשיות. ברובן לובשות גרביים עם הדפסים וצבעוניים לביטוי יצירתיות וביטוי עצמי.
לגרביים יש גם אמירה פוליטית או חברתית. כמו צבע גרביים בצבעי הקשת להזדהות עם הקהילה ההומו-לסבית.
מכנסונים וצמודונים

מכנסונים וצמודונים (טייטס) הם מכנסיים קצרים מאוד שבדרך כלל לובשות נערות ונשים צעירות.
בשנת 2020 נאסר על תלמידות על-ידי הנהלת בית-ספר ברעננה ללבוש מכנסיים קצרים מדי, בטענה שזו פרובוקציה מינית. בעקבות האיסור קמה מחאה ואליה הצטרפו תלמידות נוספות ברחבי הארץ. הבנות טענו לאפליה מגדרית וביקשו להשוות את אורך המכנסיים שלהן לאורך מכנסי הבנים. עוד נטען כי אין התייחסות שווה לאיברי הגוף הנשיים והגבריים.
בשנת 2023, לאחר מאבק תקשורתי גדול בווימבלדון, הוסרה ההוראה המחייבת שחקניות טניס ללבוש מכנסונים לבנים. השחקניות עמדו על זכותן ללבוש מכנסונים בצבעים אחרים כדי שלא יחששו מהכתמת המכנסיים הלבנים בימי המחזור שלהן.
נעליים,

נעלי עקב הפכו להיות במאה ה-18 פריט חובה בכל מלתחה של אישה.
נעלי העקב, כך חשבו, העידו על בגרות נשית והצלחה. מחקרים על נעלי עקב מצאו שגברים נמשכים לנשים הנועלות נעלי עקב, וגם הנשים עצמן הרגישו מושכות יותר בנעלי עקב. אפילו פרויד התייחס לנעליים כאובייקט פטישטי, אובייקט המוביל לגירוי מיני.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 היו נעלי הסטילטו בעלות עקב צר, דקיק ואורכו הגיע עד 20 ס"מ. נעליים אלו זוהו עם מראה נשי, מסוגנן ומושך. הן היו מאוד פופולריות והפכו לסמל לנשיות בכל העולם. במשך הזמן נעלי הסטילטו קיבלו תדמית של פיתוי ומיניות.
במחאות נשים פמיניסטיות במאה ה-20 והמשכן במאה ה-21, הודגשה העדפת הנשים לחופש ושחרור, גם מנעלי עקב ורצון לעבור לנעלי נוחות וספורט. בבריטניה חוקק חוק המגן על בריאותן של הנשים והאוסר על חברות לחייב נשים להגיע לעבודה בנעלי עקב. בשנת 2016 שתי ועדות פרלמנטריות בבריטניה קבעו כי חברה שדרשה מעובדותיה להגיע בנעלי עקב, הפרה את החוק. שנה לאחר מכן מחוז קולומביה הבריטית בקנדה ביטל את הדרישה שחייבה את העובדות לנעול נעלי עקב, בטענה שהנעליים מהוות סכנה לפגיעה פיזית וגורמות נזק לגב ולרגליים. גם ביפן בשנת 2019 הוגשה עצומה הקוראת לבטל את קוד הלבוש המחמיר המחייב נשים לנעול נעלי עקב לעבודה ולאפשר לנעול נעליים שטוחות כמו הגברים.
בשונה ממחאת הנשים במדינות המערב, באיראן, כחלק מהדיכוי הפוליטי והאזרחי, נאסר על הנשים מטעם השלטונות, לנעול נעלי עקב וזאת בניגוד לרצון הנשים.
בשנת 2023 פורסם כי נעלי ספורט של חברות מותג כמו נייקי ואדידס עברו ליצור נעליים חסרות מגדר וכי הנעלה נייטרלית מגדרית התחילה לצבור אחיזה במיינסטרים ובאופנה היוקרתית.
נעלי כדורגל של גברים נמכרו בצבעים מושכים יותר כנעלי כדורגל לנשים, וזאת מבלי להתחשב במבנה האנטומי השונה של רגל האישה. במותג נעלי הספורט Ida הבינו כי נעלי כדורגל לנשים המבוססות על מבנה גופם של הגברים, עלולות לגרום לסכנה בריאותית לשחקניות הכדורגל. הכף רגל הנשית קטנה יותר, קדמת כף הרגל רחבה יותר יחסית לגברים וקשת כף הרגל הנשית גבוהה יותר. בשנת 2020 קידמה החברה מחקר הנוגע לצרכים הביולוגים של הספורטאיות ופיתחה נעליים ארגונומיות שהטיבו עם בריאותן.
כיסוי ראש

כיסוי ראש לנשים החל בימי הביניים כאשר הכנסייה קבעה שנשים צריכות להסתיר את שערן. עד המאה ה-20 התפתחו סגנונות שונים, רחבים, עם סרטים, נוצות ופרחים, כשכובע מהודר יותר העיד על מעמדה של האישה ביחס לנשים אחרות. בתקופת מלחמות העולם במאה ה-20 הכובעים היו צנועים יותר.
ממחצית המאה ה-20 המעצבת קוקו שאנל עיצבה כובעי נשים אלגנטיים וקטנים יותר משהיו.
הכובע בנוסף להיותו פריט אופנתי, מהווה גם כלי למחאות:
בשנת 2017 במחאת מיליוני הנשים נגד הנשיא טראמפ, שימש הכובע "פוסיהט" הוורוד עם אוזני חתול שחבשו לראשן, לומר אמירה משמעותית שנשים אינן חפץ מיני.
גם סימלה הבולט של ההפגנות נגד ההפיכה המשטרית בישראל בשנת 2023 היה לבושן של השפחות מהסדרה/ספר "סיפורה של שפחה", גלימה אדומה וכובע לבן בעל כנפיים שמוטות המסתיר חלק מהפנים. המחאה הישראלית עם מייצג זה הצטרפה למחאות נשים ברחבי העולם. עיתון "הגרדיאן" הבריטי הגדירו ”אחד הסמלים החזקים והנוכחים ביותר של המחאה הפמיניסטית העכשווית”.
שינוי בביגוד נשים חרדיות

משנות ה-20 של המאה ה-21 ניכרת השפעת הרשתות החברתיות על אופנת הנשים החרדיות. הן נחשפות לאתרים, מדברות ומשקיעות בבגדיהן. גם חברות המותגים הכירו בפוטנציאל של השקעה במגזר זה. כיום ישנה דרישה מצד הנשים החרדיות לביגוד פחות כהה ויותר צבעוני. פעם החרדיות היו לובשות חולצות בסיס מתחת לשמלות חשופות, שהיו מיועדות לנשים חילוניות, ועכשיו ישנה העדפה לביגוד צנוע שנתפר מראש לנשים דתיות.
ג'נדר בלנדר

באופנה המותאמת לקווירים ישנו ערבוב של סגנון נשי עם סגנון גברי. אופנת היוניסקס מאפשרת למין הנשי ולמין הגברי להציג עצמם ללא בושה וללא השתייכות למגדר. אם לאורך ההיסטוריה הוכתב לנשים ללבוש שמלות ולגברים שצריך ללבוש מכנסיים וחולצה, הרי שאופנה זו מאפשרת לתת את חופש הביטוי לכל אחד ללא שיוך למגדר.
ראו גם

עירום
קרוס דרסינג
ג'ו אלכסנדר

| --- | --- |

אלכסנדר בשנת 2008
 לידה:  26 בדצמבר 1986 (בן 38) גאושיונג שבטאיוואן
 עמדה:  פאוור פורוורד
 גובה:  2.03 מטרים
 מספר:  23
 מכללה:  אוניברסיטת וירג'יניה המערבית
 דראפט:  בחירה מספר 8, 2008 מילווקי באקס
 קבוצות כשחקן
 2008–2010   2010   2010   2010–2011   2011   2013–2014   2014–2015   2015–2016   2016–2017   2017–2018   2018–2019   2019   2019–2020   2020-2021   2021   2021   2022-2021 2022   2023   2023–:  מילווקי באקס  ← פורט ויין מאד אנטס   שיקגו בולס   טקסס לג'נדס   קרסניה קריליה סמרה   סנטה קרוז ווריורס   מכבי תל אביב   דינמו סאסארי   מכבי תל אביב   הפועל חולון   בשיקטאש   לה פורטל   הפועל חולון   עירוני נהריה   פוסאן KKC אגיס   הפועל חולון   מכבי ראשון לציון  אינטר עלייה מכבי חיפה   הפועל ירושלים
 הישגים כשחקן
 3 זכיות בגביע המדינה הישראלי (2015, 2017, 2018)   בחירה לחמישיית העונה בליגת העל (2018)
ג'ו אלכסנדר (באנגלית: Joe Alexander; נולד ב-26 בדצמבר 1986) הוא כדורסלן אמריקאי-ישראלי המשחק כסמול פורוורד ופאוור פורוורד.
ביוגרפיה

אלכסנדר נולד בגאושיונג שבטאיוואן, וזמן קצר לאחר מכן עבר עם משפחתו למרילנד שבארצות הברית. כעבור כשש שנים הוריו חזרו לגור בסין מטעם עבודת אביו בנסטלה. אלכסנדר דובר מנדרינית כשפת אם.
סבו מצד אמו היה יהודי, מה שהוביל לכך שקיבל אזרחות בישראל.