stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסף כרמל (קצין)
תולדות חייו

נולד בשם יוסף קרמר למשה קרמר ולזהבה בת אליהו ברך (ממשפחתו של חיים נחמן ביאליק) באודסה למשפחה בת חמישה ילדים.
ב-1925 עלה עם הוריו לישראל והתגוררו בירושלים. שירת בהגנה, ולחם במצור על ירושלים במלחמת העצמאות. עם הקמת צה"ל הצטרף לחיל המודיעין.
ב-15 בדצמבר 1952, התמנה כרמל לשלישו הצבאי של הנשיא יצחק בן-צבי, במקום נתנאל לורך, שכיהן כשבועיים כממלא מקום זמני. בין היתר מילא כרמל תפקיד מכריע בעיצוב דפוסי הנשיאות, ומיסד מסורת של טקסים וביקורים, שהשתמרה עד היום.
ב-1957 יצא יוסף בשליחות קרן היסוד לביקור ותיעוד קהילות יהודיות במזרח אסיה, כאחד הנציגים הראשונים של המדינה היהודית. הוא ביקר בקהילות תאילנד, סינגפור, יפן, קוצ'ין, כלכותה ועוד. רשמיו ממסע זה תועדו בספרו "מסע אל אחים נידחים".
כרמל ליווה את יצחק בן-צבי ורעייתו, רחל ינאית בן-צבי, בכל ביקוריהם בחו"ל. בין היתר, ליווה אותם במסעם למרכז אפריקה באוגוסט 1962.
לאחר פטירתו של בן-צבי, ב-23 באפריל 1963, המשיך כרמל לכהן כשלישו של מחליפו, זלמן שזר, עד שפרש ב-17 בספטמבר 1963. לאחר מות יצחק בן-צבי המשיך כרמל ללוות את רחל ינאית במסעות לחו"ל.
עם שחרורו מצה"ל בתום תפקידו, גויס כרמל על ידי ג'ורג' וייז, נשיאה הראשון של אוניברסיטת תל אביב, למסע גיוס כספים עבור האוניברסיטה בחו"ל, כעוזר לנשיא האוניברסיטה לעניין יחסי ציבור.
ב-1968 נתמנה לסגן יושב ראש חבר הנאמנים של אוניברסיטת תל אביב. ב-1987 פרש כרמל מתפקידו כראש האגף לקשרי חוץ באוניברסיטה, ופעל כמגייס תרומות בהתנדבות עבור המועצה לארץ ישראל יפה, ארגון נכי צה"ל וחטיבת השריון "ברק".
בשנת 1950 נישא לשולמית בת ישעיהו ומאשה זלצר מלונדון. לשניים נולד הבן שי. רעייתו נפטרה ב-1985, בגיל 59.
לקריאה נוספת

יוסף כרמל, מסע אל אחים נידחים, ירושלים, 1957
יוסף כרמל, יצחק בן צבי: מתוך יומן בית הנשיא, רמת גן, 1967
הערות שוליים

↑  אורי דרומי, כשבן צבי התלונן שהוא "לא בעניינים": אל"מ יוסף כרמל, שליש צבאי של נשיאי ישראל, 2004-1924, באתר הארץ, 23 במרץ 2004
↑  מסיבת פרידה לאל"מ יוסף כרמל, הַבֹּקֶר, 17 בספטמבר 1963
↑  בחברה ובמשפחה, הַבֹּקֶר, 7 בדצמבר 1964
↑  כרמל שולמית באתר חברה קדישא ת"א–יפו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306907205171  GND: 1133308996  ISNI: 0000 0000 7903 7439  LCCN: n85184634  VIAF: 266438665   WorldCat (עם VIAF): 266438665
יחסי בוסניה והרצגובינה – טורקיה

| יחסי בוסניה והרצגובינה – טורקיה |
| --- | --- |
בוסניה והרצגובינה: טורקיה


בוסניה והרצגובינה: טורקיה
שטח (בקילומטר רבוע)
51,197: 783,562
אוכלוסייה
3,158,147: 87,527,097
תמ"ג (במיליוני דולרים)
27,055: 1,108,022
תמ"ג לנפש (בדולרים)
8,567: 12,659
משטר
רפובליקה: דמוקרטיה פרלמנטרית

שגרירות טורקיה בסרייבו
יחסי בוסניה והרצגובינה–טורקיה הם יחסי החוץ בין בוסניה והרצגובינה לבין טורקיה.
היסטוריה

ב-29 באוגוסט 1992 כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים בין המדינות. קיימים קשרים היסטוריים חזקים בין בוסניה והרצגובינה וטורקיה, שהוקמו לאחר הכיבוש העות'מאני של חצי האי הבלקני. גולה טורקית משמעותית נוצרה בשטחה של בוסניה והרצגובינה המודרנית לאחר הצטרפותה לאימפריה העות'מאנית. הבוסניאקים היו בין הסלאבים הראשונים באזור שהתאסלמו. מרבית הטורקים החלו לעזוב את בוסניה במהלך מלחמת העולם הראשונה, לאחר מכן התמוטטה האימפריה העות'מאנית.
בשנת 1923 הפך מוסטפא כמאל אטאטורק למייסד המדינה הטורקית המודרנית, ושטחה של בוסניה והרצגובינה הפך לחלק מיוגוסלביה. תחת ממשלת יוגוסלביה, תפקיד הדת בחיי הבוסניאקים פחת, למרות העובדה שיוסיפ ברוז טיטו לא התנגד בגלוי למנהגי הדת של האוכלוסייה, כמו רוב מנהיגי המדינות הקומוניסטיות האחרות במהלך המלחמה הקרה. ב-6 בפברואר 1992 הכירה טורקיה בבוסניה והרצגובינה כמדינה עצמאית, וב-29 באוגוסט 1992 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים. ב-22 ביולי 1995 תיווך נשיא טורקיה סוליימאן דמירל משא ומתן בין בוסניה לקרואטיה, שלאחריהן פעלו שתי המדינות כחזית מאוחדת כנגד הכוחות המזוינים הסרביים.
בשנת 2011 הצהיר מוסטפא סריק, נשיא הקהילה האסלאמית בבוסניה והרצגובינה: "טורקיה היא אמא שלנו, כך זה היה וכך זה יהיה". ב-11 ביולי 2012 אמר ראש ממשלת טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן, בעת ביקור באנדרטה בסרברניצה שהוקדשה לטבח בעיר זו, כי הפוליטיקאי הבוסני אלייה איזטבגוביץ' דיבר בחום מאוד על טורקיה במהלך שיחתם. ההשפעה הטורקית בקרב פוליטיקאים בוסנים גוברת בשנים האחרונות. רג'פ טאיפ ארדואן ידוע על מאמציו ליישב את שתי המפלגות הבוסניות העיקריות: מפלגת הפעולה הדמוקרטית והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית של בוסניה והרצגובינה.
בערים בוסניות רבות, רחובות נקראים על שם מדינאים וכובשים עות'מאניים. במרכז סרייבו יש רחוב על שמו של סוקוללו מחמד פאשה, ובביחאץ' יש רחוב על שם סולימאן המפואר.
יחסי סחר

בשנת 2003 הסתכם מחזור המסחר בין המדינות בסכום של 70 מיליון דולר. בשנת 2017 הסחר בין המדינות הסתכם ב-700 מיליון דולר.
נציגויות דיפלומטיות

טורקיה מחזיקה בבוסניה והרצגובינה שגרירות בסרייבו וקונסוליה כללית במוסטר.
בוסניה והרצגובינה מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה ו-3 קונסוליות באיסטנבול, איזמיר ובורסה.
יעקב קרייזר

| --- | --- |

יעקב קרייזר
 לידה:  4 בנובמבר 1905 וורונז', האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  29 בנובמבר 1969 (בגיל 64) מוסקבה, ברית המועצות ברית המועצות
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 השכלה:  Vystrel course  אקדמיית פרונזה 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1923–1969 (כ־46 שנים)
 דרגה:   גנרל ארמייה
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הרובאים ה-172  מפקד דיוויזיית הרובאים המוסקבאית הממונעת ה-1  מפקד הארמייה ה-3  מפקד ארמיית המשמר ה-2  מפקד הארמייה ה-51  מפקד הארמייה ה-45  מפקד המחוז הצבאי דרום אורל  מפקד המחוז הצבאי טרנס באיקל  מפקד המחוז הצבאי אורל  מפקד המחוז הצבאי המזרח הרחוק
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה קרב סמולנסק  הקרב על מוסקבה  קרב סטלינגרד
 עיטורים
  גיבור ברית המועצות   5 עיטורי לנין    4 עיטורי הדגל האדום    עיטור סובורוב מדרגה ראשונה    עיטור קוטוזוב מדרגה ראשונה    עיטור בוגדן חמלניצקי מדרגה ראשונה    עיטור סובורוב מדרגה שנייה
 תפקידים אזרחיים
 חבר בוועד היהודי האנטי-פשיסטי
 
גנרל יעקב קרייזר (4 בנובמבר 1905 - 29 בנובמבר 1969) (רוסית: Яков Григорьевич Крейзер) היה מצביא סובייטי במלחמת העולם השנייה, היהודי בעל הדרגה הבכירה ביותר בצבא הסובייטי (גנרל ארמייה, המקבילה לדרגה של גנרל בעל 4 כוכבים בצבא ארצות הברית).
קורות חיים > טרם המלחמה

יעקב קרייזר נולד ב-4 בנובמבר 1905 בעיר וורונז' שברוסיה למשפחה יהודית. לאחר סיום בית ספר מקצועי בעירו בשנת 1923 התנדב לצבא האדום. באותה שנה התקבל לבית ספר לקציני חיל רגלים במוסקבה. לאחר סיום בית ספר לקצינים שירת בתפקידי פיקוד שונים בדיוויזיית הרובאים המוסקבאית ה-1, בה הגיע לתפקיד של מפקד רגימנט. בשנת 1939 מונה למפקד דיוויזיית הרובאים ה-172. בשנת 1941, כמה חודשים לפני פלישת הגרמנים לברית המועצות מונה למפקד דיוויזיית הרובאים המוסקבאית הממונעת ה-1.
קורות חיים > במלחמה

בתחילת יולי 1941 הצליחה הדיוויזיה הממונעת בפיקודו של קרייזר לעכב למשך 12 ימים את התקדמותה של ארמיית הפאנצר השנייה בפיקודו של הגנרל היינץ גודריאן באזור מינסק שבבלארוס. לחימתה העיקשת של הדיוויזיה איפשרה לצבא האדום להביא תגבורות מן העורף ולייצב קו הגנה על נהר הדנייפר.
בלחימה בפיקודו הנועז הצליחו חייליו להשתלט על מאה טנקים גרמנים, 12 מטוסי קרב, עשרות נגמ"שים וציוד צבאי רב. הגרמנים אשר ידעו שהעומד כנגדם הוא יהודי ניסו להמריד את חייליו, כשפיזרו מהאוויר עלונים שבהם נכתב: "מדוע אתם נשמעים ליהודי הזה, יענקל, קומו והשתחררו מהאיש ומבני עמו שהם אויבי האנושות".
על פעולה זו הוענק לקרייזר (אשר גם נפצע בקרב זה) עיטור הגבורה הגבוה מכולם בצבא הסובייטי: "גיבור ברית המועצות", והוא הועלה לדרגת גנרל-מיור.
באוגוסט 1941 מונה קרייזר לפקד על הארמייה ה-3, על אף שלא פיקד על קורפוס קודם לכן. הארמייה השתתפה בקרב סמולנסק ובקרבות להגנת מוסקבה. ב-1942 סיים קרייזר קורס מקוצר (בשל המלחמה) של האקדמיה הצבאית של המטה הכללי ומונה למפקד ארמיית העתודה ה-1, אשר לאחר מכן הפכה לארמיית המשמר השנייה, איתה השתתף בכיתור הכוחות הגרמנים בסטלינגרד. בפברואר 1943 הועלה יעקב קרייזר לדרגת גנרל-ליטננט. החל מאוגוסט 1943 ועד סוף המלחמה פיקד קרייזר על הארמייה ה-51, אשר השתתפה בשחרור אוקראינה המזרחית, חצי האי קרים, בלארוס והמדינות הבלטיות.
היה פעיל בוועד היהודי האנטי-פשיסטי.
קורות חיים > לאחר המלחמה

בסיום המלחמה הועלה יעקב קרייזר לדרגת גנרל-קולונל.
לאחר המלחמה מילא תפקידי פיקוד ומטה שונים בצבא הסובייטי, היה מפקד מחוזות צבאיים (תפקיד הדומה לאלוף פיקוד בצה"ל) באזור סיביר ובמזרח הרחוק של ברית המועצות.
בשנת 1962 הועלה לדרגת גנרל של ארמייה והיה ליהודי הראשון והאחרון בצבא הסובייטי שהצליח להגיע לדרגה בכירה זו.
בתחילת שנת 1969 פרש למעשה משירות צבאי פעיל ובסוף שנה זו ב-29 בנובמבר - נפטר.
נקבר במוסקבה בבית העלמין נובודוויצ'יה.
לאחר מותו נקראו על שמו רחובות בערים: וורונז', סימפרופול וסבסטופול. כמו כן, בשנת 2021 נקרא רחוב על שמו בעיר לוד (מקור).
עיטורים

יעקב קרייזר עוטר בעיטורים הבאים: תואר גיבור ברית המועצות, 5 עיטורי לנין, 4 עיטורי הדגל האדום, עיטור סובורוב מדרגה ראשונה, עיטור קוטוזוב מדרגה ראשונה, עיטור בוגדן חמלניצקי מדרגה ראשונה, עיטור סובורוב מדרגה שנייה
יחסי הרפובליקה המרכז-אפריקאית – פקיסטן

| יחסי הרפובליקה המרכז-אפריקאית – פקיסטן |
| --- | --- |
הרפובליקה המרכז-אפריקאית: פקיסטן


הרפובליקה המרכז-אפריקאית: פקיסטן
שטח (בקילומטר רבוע)
622,984: 796,095
אוכלוסייה
5,376,135: 252,259,078
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,555: 338,368
תמ"ג לנפש (בדולרים)
475: 1,341
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה אסלאמית פדרלית ודמוקרטיה פרלמנטרית

יחסי הרפובליקה המרכז-אפריקאית-פקיסטן הם יחסי החוץ שבין הרפובליקה המרכז-אפריקאית לבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן. בין המדינות שוררים יחסים ידידותיים, אך קרים. ראש ממשלת פקיסטן, נוואז שריף, ביקר בבנגי ב-1997.
יחסים כלכליים

בשנת 2016, פקיסטן ייצאה לרפובליקה המרכז אפריקאית סחורה בשווי 3.25 מיליון דולר אמריקאי וייבאה סחורה בשווי 30.1 אלף דולר אמריקאי. הייצוא הפקיסטני כלל בעיקר אורז (97%), מוצרי טקסטיל (3.1%) ומכונות חשמליות (0.21%). הייבוא הפקיסטני כלל בעיקר עץ קשיח (68%), בגדים משומשים (23%) ונייר ממוחזר (8.9%).
ייצוג

הרפובליקה המרכז אפריקאית אינה מיוצגת בפקיסטן, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
פקיסטן אינה מיוצגת ברפובליקה המרכז אפריקאית, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי בוסניה והרצגובינה – מונטנגרו

| יחסי בוסניה והרצגובינה – מונטנגרו |
| --- | --- |
בוסניה והרצגובינה: מונטנגרו


בוסניה והרצגובינה: מונטנגרו
שטח (בקילומטר רבוע)
51,197: 13,812
אוכלוסייה
3,158,147: 637,024
תמ"ג (במיליוני דולרים)
27,055: 7,405
תמ"ג לנפש (בדולרים)
8,567: 11,624
משטר
רפובליקה

יחסי בוסניה והרצגובינה–מונטנגרו הם יחסי החוץ בין בוסניה והרצגובינה למונטנגרו. מאז סיום מלחמת העצמאות הקרואטית, היחסים היו ברובם חיוביים, אך קיים סכסוך גבול בין המדינות.
היסטוריה

לאחר מלחמת העולם הראשונה התאחדו ממלכת סרביה, ממלכת מונטנגרו ומדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים, שהייתה קודם לכן חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, והקימו את ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים, שהפכה בשנת 1929 לממלכת יוגוסלביה. במהלך מלחמת העולם השנייה היו שתי המדינות תחת כיבוש גרמניה הנאצית, ולאחר המלחמה הוקמה יוגוסלביה מחדש, בראשותו של טיטו.
בשנת 1991 הכריזה בוסניה והרצגובינה על עצמאותה, בעוד מונטנגרו נותרה כחלק מהרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה, אשר הפכה בשנת 2003 לסרביה ומונטנגרו, ובשנת 2006 הכריזה מונטנגרו על עצמאותה. בוסניה והרצגובינה הכירה רשמית במונטנגרו ב-21 ביוני 2006. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-14 בספטמבר 2006.
ביקורים רשמיים

יו"ר נשיאות בוסניה והרצגובינה, נבוישה רדמנוביץ', ביקר רשמית במונטנגרו ב-10 באפריל 2007.
יו"ר נשיאות בוסניה והרצגובינה, ז'לקו קומשיץ' ערך ביקור רשמי במונטנגרו ב-10 בדצמבר 2007 וחנך את שגרירות בוסניה והרצגובינה במונטנגרו.
ראש ממשלת מונטנגרו, מילו ג'וקאנוביץ' ערך ביקור רשמי בבוסניה והרצגובינה ב-1 בדצמבר 2008.
נשיא מונטנגרו, פיליפ וויאנוביץ', ביקור רשמי בבוסניה והרצגובינה בין התאריכים 22–23 במאי 2009.
יו"ר נשיאות בוסניה והרצגובינה, בקיר איזטבגוביץ' ערך ביקור רשמי במונטנגרו 23–24 באוקטובר 2012, במהלך הביקור היו לו פגישות עם נשיא מונטנגרו פיליפ וויאנוביץ', ועם יו"ר הפרלמנט ר. קריבוקאריץ'.
יו"ר מועצת השרים של בוסניה והרצגובינה, וייקוסלב בוואנדה, ערך ביקור רשמי במונטנגרו ב-26 בפברואר 2013, במהלכו קיים פגישות עם ראש ממשלת מונטנגרו, מילו ג'וקאנוביץ', נשיא מונטנגרו פיליפ וויאנוביץ' ויושב ראש הפרלמנט ר. קריבוקאריץ'.
יחסים כלכליים

סך הסחר בין שתי המדינות בשנת 2012 הסתכם ב-150.6 מיליון אירו, מתוכם היבוא הסתכם ב-122.2 מיליון אירו והיצוא ב-27.4 מיליון אירו.
סך הסחר בין שתי המדינות בשנת 2011 הסתכם ב-161.1 מיליון אירו, מתוכם היבוא הסתכם ב-138.7 מיליון אירו והיצוא ב-22.4 מיליון אירו.
סך הסחר בין שתי המדינות בשנת 2010 הסתכם ב-507.1 מיליון אירו, מתוכם היבוא הסתכם ב-432.2 מיליון אירו והיצוא ב-74.9 מיליון אירו.
סך הסחר בין שתי המדינות בשנת 2009 הסתכם ב-133.8 מיליון אירו, מתוכם היצוא הסתכם ב-18.8 מיליון אירו היבוא ב-115 מיליון אירו.
נציגויות דיפלומטיות

בוסניה והרצגובינה מחזיקה במונטנגרו שגרירות בפודגוריצה בלבד. מאידך, מונטנגרו מחזיקה בבוסניה והרצגובינה שגרירות בסרייבו בלבד.
יחסי אינדונזיה–וייטנאם

| יחסי אינדונזיה–וייטנאם |
| --- | --- |
אינדונזיה: וייטנאם


אינדונזיה: וייטנאם
שטח (בקילומטר רבוע)
1,904,569: 331,210
אוכלוסייה
284,049,195: 101,141,305
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,371,171: 429,717
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,827: 4,249
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה סוציאליסטית חד מפלגתית

יחסי אינדונזיה–וייטנאם הם היחסים הדו־צדדיים בין אינדונזיה ווייטנאם. אינדונזיה ווייטנאם הן מדינות שכנות בעלות גבולות ימיים השוכנים על ים סין הדרומי. שתי המדינות הן חברות ב־ASEAN ו־APEC.
היסטוריה

היחסים בין אינדונזיה ווייטנאם מאוד ותיקים, במיוחד הקשרים עם דרום וייטנאם שהחלו בסביבות המאה ה-7, בעידן של ממלכות צ'אמפה, סריוויג'איה (אנ'), ומאוחר יותר מג'פהיט. ברשומות באינדונזיה מהמאה ה-15 מוזכרת הנסיכה דארוואטי, נסיכת צ'אם, שהייתה נשואה למלך קרטאויאיה, השליט השביעי של מג'אפית. את קברו של "פוטרי שמפה" (נסיכת שמפה) ניתן למצוא בטרולאן שבמזרח ג'אווה, אתר בירת מג'פהיט. מהמאה ה-15 עד ה-17 צ'אם המוסלמית קיימה יחסים לבביים עם סולטנות אצ'ה. סולטנות זו הייתה ממוקמת בקצה הצפוני של סומטרה וקידמה באופן פעיל לאמונה האסלאמית בארכיפלג האינדונזי.
היסטוריה > לאחר העצמאות

בעוד שמערכת היחסים הדיפלומטית הבלתי פורמלית התקיימה כבר משנות הארבעים, קשרים דיפלומטיים רשמיים כוננו רק לאחר ועידת באנדונג בשנת 1955. אינדונזיה הקימה קונסוליות כלליות בהאנוי וסייגון בדצמבר וספטמבר של אותה שנה. בהתחלה שמרה אינדונזיה על נייטרליות בין הצפון והדרום, אולם ממשלת אינדונזיה תחת סוקרנו פנתה לטובת צפון וייטנאם הקומוניסטית. הו צ'י מין ביקר באינדונזיה בשנת 1959 וסוקארנו ביקר שוב בשנה שלאחר מכן. בסופו של דבר, ב־10 באוגוסט 1964 הוקמה שגרירות בהאנוי, שהביאה לניתוק הקשרים הדיפלומטיים עם דרום וייטנאם וסגירת הקונסוליה בסייגון. שגרירות זו נשמרה אפילו כאשר סוהארטו השתלט על השלטון.
ב־28 ביולי 1995 הפכה וייטנאם לחברה השביעית ב-ASEAN – איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה. שיתוף הפעולה הדו-צדדי באמצעות ASEAN קודם מאז.
ביקורים רמי דרג

בפברואר 1959 ביקר נשיא צפון וייטנאם הו צ'י מין באינדונזיה, ואילו הנשיא סוקרנו ביקר בצפון וייטנאם ביוני באותה השנה. בנובמבר 1990 ביקר הנשיא סוהארטו בווייטנאם. באפריל 1994 ביקר הנשיא לאק אנח באינדונזיה. נשיא אינדונזיה, מגוואטי סוקרנופוטרי ביקר בהאנוי ב־22 באוגוסט 2001, וגם ביוני 2003, והנשיא טרן א לנג ביקר בג'קרטה בנובמבר 2001. נשיא אינדונזיה סוסיליו באמבאנג יודהויונו ביקר בהאנוי ב-28 במאי 2005. ב-27 ביוני 2013, נשיא וייטנאם, טרואונג טאן סאנג ביקר באינדונזיה וקרא קריאה למקבילו האינדונזי, סוסילו במבנג יודויונו, לחיזוק היחסים הדו-צדדיים והעמקת שיתוף הפעולה במגזרי מפתח, כמו גם הסכמת לכונן שותפות אסטרטגית.
תיירות

בשנת 2016 ביקרו באינדונזיה כ־50,000 תיירים וייטנאמים, כאשר 70,000 אינדונזים הגיעו לווייטנאם.
מחלוקות טריטוריאליות

לאינדונזיה ווייטנאם אין כיום מחלוקות טריטוריאליות. עם זאת, בהתייחס לסכסוכים טריטוריאליים בים סין הדרומי, אינדונזיה תומכת ומפצירה במדינות ASEAN (כולל וייטנאם והפיליפינים) לאחד ולאשר מחדש את הצהרת ההתנהלות (DOC) של גורמים המעורבים, הצורך לאשר מחדש את ההנחיות, קוד ההתנהגות (COC) בים המזרחי (ים סין הדרומי), והצורך לכבד חוקים בינלאומיים ואת אמנת האו"ם לחוק הים (UNCLOS).
בשנים האחרונות הוטבעו ספינות דיג וייטנאמיות שנלכדו באזור הכלכלי הבלעדי באינדונזיה, כאשר 96 אוניות הוטבעו במהלך 2016, הכמות הגדולה ביותר בהשוואה למדינות אחרות. נשיא אינדונזיה הביע את רצונו לפתור סוגיות של EEZ בפני מקבילו הווייטנאמי במהלך פסגת ה־G-20 בהמבורג 2017, שבה וייטנאם התארחה.
יולנדה דה רובר

יולנדה דה רובר (בהולנדית: Jolanda de Rover; נולדה ב-10 באוקטובר 1963) היא שחיינית עבר מהולנד. אלופה אולימפית במשחה ל-200 מטר גב.
ביוגרפיה

דה רובר נולדה באמסטרדם.
באולימפיאדת מוסקבה (1980) סיימה דה רובר במקום תשיעי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:17.12 דקות ובמקום 12 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:04.79 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בספליט, יוגוסלביה בשנת 1981 זכתה דה רובר במדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:15.22 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:04.23 דקות ובמקום רביעי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:14.13 דקות, המנצחת במשחה זה הייתה הרביעייה ממזרח גרמניה (4:09.92 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה בגואיאקיל, אקוודור 1982 סיימה דה רובר יחד עם חברותיה במקום רביעי במשחה ל-4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:12.37 דקות, מאית השנייה איטי מברית המועצות שזכתה במדליית הארד (4:12.36 דקות), המנצחת במשחה זה הייתה הרביעייה ממזרח גרמניה (4:05.88 דקות), במדליית הכסף זכתה ארצות הברית (4:08.12 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:04.78 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:18.09 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1983 זכתה דה רובר במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:12.78 דקות, אחרי מזרח גרמניה שקבעה שיא עולם חדש (4:05.79 דקות) ולפני מערב גרמניה (4:13.25 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:04.16 דקות ובמקום שביעי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:15.71 דקות.
ביוגרפיה > אלופה אולימפית

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכתה דה רובר בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:12.38 דקות, לפני אמי וייט מארצות הברית (2:13.04 דקות) ואנקה פטרסקו מרומניה (2:13.29 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:02.91 דקות, אחרי תרזה אנדרוז (1:02.55 דקות) ובטסי מיטשל (1:02.63 דקות) שתיהן מארצות הברית. נוסף לכך, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב הרביעייה ההולנדית פסלה.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בסופיה, בולגריה 1985 זכתה דה רובר במדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:15.06 דקות וסיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:03.88 דקות. במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב היא וחברותיה סיימו במקום רביעי בתוצאה של 4:11.99 דקות, 7 מאיות השנייה איטי מבולגריה שזכתה במדליית הארד (4:11.92 דקות), המנצחת במשחה זה הייתה הרביעייה ממזרח גרמניה (4:06.93 דקות) ושנייה סיימה ברית המועצות (4:11.32 דקות). שלושה שבועות לאחר מכן, באוניברסיאדה שנערכה בקובה שביפן היא זכתה ב-3 מדליות, זהב, כסף וארד. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב (2:13.34 דקות), מדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב (1:03.75 דקות) ומדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (4:16.78 דקות).
ביוגרפיה > מדליית ארד באליפות עולם

באליפות העולם בשחייה שנערכה במדריד, ספרד 1986 זכתה ואן סטברן יחד עם חברותיה במדליית ארד במשחה ל-4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:10.70 דקות, אחרי מזרח גרמניה (4:04.82 דקות), וארצות הברית (4:07.75 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:14.94 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:03.66 דקות.
באוניברסיאדה שנערכה בזאגרב שביוגוסלביה (אותה העת) זכתה דה רובר ב-3 מדליות, כסף ו-2 ארד. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב (2:17.08 דקות), מדליות ארד במשחה ל-100 מטר גב (1:03.92 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (4:15.10 דקות).
באולימפיאדת סיאול (1988) סיימה דה רובר במקום שביעי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:15.17 דקות ולא הצליחה להגן על תוארה ובמקום 14 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:04.11 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי ביחד עם חברותיה לנבחרת במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:12.19 דקות, את סגנון הגב היא שחתה בתוצאה של 1:03.76 דקות.
חייה האישיים

יולנדה דה רובר היא אמא של קירה טוסנט, שחיינית אולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016) ושיאנית העולם הנוכחית (2020) במשחה ל-50 מטר גב (בריכת 25 מטר).
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
הערות שוליים

1 2  WORLD STUDENT GAMES (UNIVERSIADE) - SWIMMING AND DIVING (WOMEN)‎, באתר gbrathletics
יחסי הרפובליקה המרכז-אפריקאית – צ'ילה

| יחסי הרפובליקה המרכז-אפריקאית – צ'ילה |
| --- | --- |
הרפובליקה המרכז-אפריקאית: צ'ילה


הרפובליקה המרכז-אפריקאית: צ'ילה
שטח (בקילומטר רבוע)
622,984: 756,102
אוכלוסייה
5,376,135: 19,788,712
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,555: 335,533
תמ"ג לנפש (בדולרים)
475: 16,956
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה דמוקרטית

יחסי הרפובליקה המרכז-אפריקאית–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים שבין צ'ילה והרפובליקה המרכז-אפריקאית.
היסטוריה

צ'ילה והרפובליקה המרכז אפריקאית כוננו יחסים דיפלומטיים ב-1 במרץ 2016, באמצעות שגרירי שתי המדינות באו"ם, כריסטיאן בארוס ואמברואיזין קפונגו, בהתאמה. זמן קצר לפני כן, בינואר 2016, הקונגרס הלאומי של צ'ילה אישר את העברת הכוחות הצבאיים ותמיכה לוגיסטית לרפובליקה המרכז אפריקאית, כדי לתמוך במאמצי השלום והייצוב של האו"ם במדינה.
נציגויות דיפלומטיות

הרפובליקה המרכז-אפריקאית מיוצגת בצ'ילה באמצעות שגרירותה באו"ם.
צ'ילה מיוצגת ברפובליקה המרכז-אפריקאית באמצעות שגרירותה באו"ם.
יורי לוגביננקו

יורי לוגביננקו (ברוסית: Юрий Логвиненко, נולד ב-22 ביולי 1988) הוא כדורגלן קזחי המשחק באקטובה בעמדת הבלם.
קריירה

לוגביננקו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אקטובה. בגיל 18 הצטרף לקבוצה הבוגרת ובמהירות השתלב בה והפך לשחקן הרכב. בעונתו השנייה במועדון זכה באליפות הראשונה שלו בקריירה. ב-17 באוגוסט 2013 ערך את הופעתו ה-172 בליגה במדי המועדון ובכך הפך לשיאן ההופעות של המועדון בליגה.
ב-31 בינואר 2021, לוגביננקו חתם ברוטור וולגוגרד מליגת העל הרוסית, אך שוחרר ממנה כעבור חודשיים.
ב-5 במאי 2021, לוגביננקו חזר לקדנציה שנייה באקטובה.
ב-23 במאי 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קזחסטן בהפסד 5-0 לרוסיה. ב-1 ביוני 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 2-5 נגד קירגיזסטן.
יוסי שביט

| --- | --- |

 לידה:  1949 (בן 75 בערך) חיפה, ישראל 
 ענף מדעי:  סוציולוגיה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 
יוסי שביט (נולד ב-1949) הוא פרופסור אמריטוס לסוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

יוסי שביט נולד בחיפה ובגיל צעיר עבר לחיות עם משפחתו ביפו ואחר כך לרמת גן, ניו יורק ותל אביב. הוא היה חבר בגרעין "עלומים" של הנוער העובד והלומד ועשה את שירותו הצבאי בנח"ל ובנח"ל המוצנח. במילואים שירת בתחילה בצנחנים ואחר כך בתפקידי מחקר.
הוא בוגר תואר ראשון בסוציולוגיה וכלכלה מהאוניברסיטה העברית בירושלים (1975) ובעל תואר שני (בדמוגרפיה) ושלישי (בסוציולוגיה) מאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון (1983). שביט זכה במלגת אלון בשנת 1984. הוא החל את דרכו כמרצה בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת חיפה, בה הגיע עד לדרגת פרופסור חבר (1993), זכה במלגת ספנסר לפוסט-דוקטורט מטעם האקדמיה האמריקאית הלאומית לחינוך (1991-1990). כיהן כפרופסור מן המניין במכון האירופאי האוניברסיטאי (European University Institute) בפירנצה (1996-95) ואף עמד בו בראש המחלקה למדעי החברה והמדינה. ב-1996 הצטרף לחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה של אוניברסיטת תל אביב ועמד בראשו בשנים 2001–2004. הוא עמד בראש מכון דוד הורוביץ ובראש מכון ב.י. ולוסיל כהן למחקרי דעת קהל (2012-2006). הוא הוזמן להרצות באוניברסיטאות שונות כולל כפרופסור אורח באוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1989-90, 1993). כ-professore di chiara fama באוניברסיטת פירנצה (2001, 2002) וכחוקר אורח ב-Nuffield College, אוקספורד (2004) ונתן סדרת Famous Foreigner Lectures בניימכן, הולנד (2005). מאז שנת 2008 הוא מופקד הקתדרה לריבוד חברתי ואי-שוויון ע"ש זלמן וסימה ויינברג. ב-2012 נכלל ברשימת המרצים המצטיינים באוניברסיטת תל אביב.
בשנים 2012–2014 שימש כנשיא האגודה הסוציולוגית הישראלית, ומאז 2008 הוא עומד בראש צוות מדיניות החינוך במרכז טאוב לחקר המדיניות החברתית בישראל. הוא עמית אגודת המחקר לסוציולוגיה Sociological Research Association‏ (SRA) ובשנים 1998–2002 שימש מזכיר ועדת המחקר הבינלאומית לריבוד חברתי (RC28).
עד שנת 2016 שביט שימש כיו"ר הוועד המנהל של עמותת אלין בית נועם המפעילה מערך מגוון של פרויקטים לסיוע בשיפור איכות חייהם של אנשים עם מוגבלות. כיום הוא חבר הוועד המנהל.
הוא נשוי לגאולה (למשפחת לוי) שביט ולהם שלושה בנים.
מחקריו

תחומי המחקר וההוראה העיקריים שלו הם תהליכי ריבוד חברתי והשכלתי, מדיניות חינוכית, ריבוד תעסוקתי, יחסי יהודים-ערבים בישראל ושוקי נישואים. להלן תיאור של מחקריו העיקריים: