stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עולם היורה
הערות שוליים

↑  עולם היורה - פארק היורה 4 באתר Box Office Mojo. עודכן לאחרונה: 19 בנובמבר 2016.
↑  5 Science Facts Jurrasic World Totally Ignored, באתר IFLS,‏ 25 ביוני 2015
| סטיבן ספילברג |
| --- | --- | --- |
| סרטים שביים | שוגרלנד אקספרס (1974) • מלתעות (1975) • מפגשים מהסוג השלישי (1977) ‏• 1941 (1979) • שודדי התיבה האבודה (1981) • אי.טי. (1982) • אזור הדמדומים: הסרט (1983) • אינדיאנה ג'ונס והמקדש הארור (1984) • הצבע ארגמן (1985) • אימפריית השמש (1987) • אינדיאנה ג'ונס ומסע הצלב האחרון (1989) • תמיד (1989) • הוק (1991) • פארק היורה (1993) • רשימת שינדלר (1993) • פארק היורה: העולם האבוד (1997) • אמיסטד (1997) • להציל את טוראי ריאן (1998) • אינטליגנציה מלאכותית (2001) • דו"ח מיוחד (2002) • תפוס אותי אם תוכל (2002) • טרמינל (2004) • מלחמת העולמות (2005) • מינכן (2005) • אינדיאנה ג'ונס וממלכת גולגולת הבדולח (2008) • הרפתקאות טינטין: תעלומת החד-קרן (2011) סוס מלחמה (2011) • לינקולן (2012) • גשר המרגלים (2015) • העי"ג (2016) •‏ העיתון (2017) • שחקן מספר אחת (2018) • סיפור הפרברים (2021) • הפייבלמנים (2022) |  |
| סרטים שהפיק | פולטרגייסט (1982) • גרמלינס (1984) • בחזרה לעתיד (1985) • הגוניס (1985) • סיפור אמריקאי (1986) • זהירות הבית מתפרק (1986) • יום במלכודת (1987) • המסע לעמק החלומות (1988) • מי הפליל את רוג'ר רביט (1988) בחזרה לעתיד 2 (1989) • ארכנופוביה (1990) • בחזרה לעתיד 3 (1990) • ג'ו נגד הוולקנו (1990) • פסגת הפחד (1991) • פייבל במערב הפרוע (1991) • קספר (1996) • טוויסטר (1996) • גברים בשחור (1997) • פגיעה קטלנית (1998) • המסכה של זורו (1998) פארק היורה 3 (2001) • גברים בשחור 2 (2002) • האגדה של זורו (2005) • זכרונותיה של גיישה (2005) • גיבורי הדגל (2006) • מכתבים מאיוו ג'ימה (2006) • רובוטריקים (2007) • לכודים ברשת (2008) • רובוטריקים 2 (2009) • רובוטריקים 3: אפלת הירח (2011) • גברים בשחור 3 (2012) • מסע של מאה צעדים (2014) • עולם היורה (2015)  • העי"ג (2016) •‏ העיתון‏ (2017) • שחקן מספר אחת (2018) • עולם היורה: נפילת הממלכה (2018) • עולם היורה: עולם חדש (2022) • הפייבלמנים (2022) |  |
| סדרות שהפיק | עלילות טייני טון (1990-92) • אנימניאקס (1993-98) • פינקי והמוח (1995-98) • אחים לנשק (2001) • The Pacific (2010) • השמיים נופלים (2011-15) • עולם היורה: מחנה הקרטיקון (2020-22) • עולם היורה: תאוריית הכאוס (2024-) |  |
צדק מאחה

צדק מאחה הוא שמה של גישה בתחום הדין הפלילי, המתמקדת הן בצרכי נפגעי העבירה והחלמתם והן בצרכי הפוגעים, ובמתן הזדמנות לפושעים לקחת אחריות על מעשיהם ולתקן את הנזק שגרמו. זאת, בניגוד לגישות הענישה והשיקום, בהן ההתמקדות היא בענישת הפוגעים ובשיקומם, ללא התייחסות לנפגעים. גישת צדק מאחה, הנקראת גם "גישת האיחוי", התפתחה לאחר שגישות הענישה והשיקום לא נתנו מענה מספק למניעת עבריינות חוזרת.
עקרונות הגישה

גישת "הצדק המאחה" שונה מהתפיסות המקובלות, שלפיהן מטרת ה"צדק" היא הענשתו של מבצע העבירה על ידי החברה. על פי הצדק המאחה, השואב את ערכיו מתחום הגישור, כמו גם ממסורות יישוב סכסוכים של עמים ילידיים כמו המאורים בניו זילנד, האבוריג'ינים באוסטרליה והאמריקנים הילידיים, פגיעה במבצע העבירה אינה תמיד יעילה לחברה ולקרבן העבירה כאחד. לעומת זאת, התמודדות של העבריין עם מעשיו, קבלת אחריות מצדו, גינוי מצדו של העבירה שביצע ושל הפגיעה באדם אחר, בקשת סליחה ופיצוי הקורבן, כל אלה מאפשרים איחוי של הפגיעה ומאפשרים לקורבן להתאושש מהחוויה שעבר.
טענה רווחת בקרב תאורטיקנים של צדק מאחה היא שהקורבן, שהוא שותף מלא בתהליך הצדק המאחה, ושהתהליך כולו מתבצע בהסכמתו המלאה, יוצא נשכר מתהליך זה שכן צרכיו ורצונותיו זוכים להתייחסות וסיכוייו להשתקם ולחזור לתפקוד מלא גם הם גבוהים.
צדק מאחה מכיר בכך שלקורבן, למשפחתו ולחברי הקהילה אינטרסים במקרה בהקשר של התהליך והתוצאות.
סוגי תהליכים

היוועדות (גישור) נפגע פוגע - (Victim Offender Mediation (VOM - תהליך של הפגשת הנפגע, הפוגע, תומכיהם ואנשים מהקהילה במטרה לקיים דיאלוג ישיר, לאפשר לנפגע להשמיע את קולו ולקבל תשובות בנוגע לפגיעה וכן לאפשר לפוגע לקחת אחריות על מעשיו ולתקן את הנזק. הליך גישור זה נערך בעבירות פליליות קלות יחסית, שבהן התיקון הכספי והשיח האנושי בין הפוגעים לנפגעים מיצה את עצמו כחוויה של הגינות עבור שני הצדדים. מתוך תהליך זה התפתח גם דיאלוג נפגע פוגע Victim Offender Dialogue (VOD) שנתן מענה לנפגעים בעבירות אלימות חמורות של אובדן, של פגיעות גופניות ושל טראומות מתמשכות שלא היה ניתן לפצות עליהן בפיצוי חומרי.
קבוצות דיון משפחתיות - Family Group Conferencing (FGC's) - תהליך של הפגשת הפוגע, הוריו, הנפגע, אנשי מקצוע ואנשים מהקהילה במטרה לאפשר לפוגע לקחת אחריות על מעשיו ובו בזמן למצוא את טיפול המשך המתאים עבורו.
מעגלי עשיית שלום - Peacemaking Circles - תהליך של הפגשת הפוגע, הנפגע, בעלי עניין ומקבלי החלטות בקהילה על מנת לדון בסוגיות שנוגעות לפגיעה ובמציאת פתרונות הרלוונטיים לקהילה כולה.
יישום הגישה בישראל

בישראל פועלות מספר תוכניות המושתתות על גישת הצדק המאחה. התוכנית הוותיקה ביותר היא תוכנית "גישור נפגע-פוגע" שלימים קיבלה את השם "היוועדות נפגע-פוגע" (הנ"ף). התוכנית נוהלה והופעלה על ידי שירות המבחן לנוער במשרד הרווחה והשירותים החברתיים, החל משנת 1992, תוך כדי קידום חקיקה מסודרת. בינואר 2004, החלו קציני המבחן לנוער להמליץ רשמית על הפניה להליכי היוועדות כתהליך קדם-משפט. זאת לפי חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול), תשל"א-1971, סעיף 26, המקנה לבית המשפט לנוער אפשרות להפנות להליכי צדק מאחה ללא צורך בתיקון החקיקה. התוכנית הופעלה במתכונת זו עד שנת 2017.
במקביל לתוכנית "היוועדות נפגע-פוגע", החלה לפעול גם תוכנית קד"ם (ראשי תיבות של "קבוצות דיון משפחתיות") לנוער עובר-חוק, שמנוהלת מאז על ידי שירות המבחן לנוער ומופעלת על ידי "עמותת קד"ם - ילדים ונוער". במסגרת התוכניות מופעלים מאות תהליכי צדק מאחה בשנה, כחלופה יעילה להליך הפלילי הפורמלי עבור בני נוער מבצעי עבירות. התהליך מותנה בקבלת אחריות על ידי הפוגע וכפוף להסכמת הנפגע. תוכנית קד"ם לעוברי חוק הופעלה גם במסגרת שירות בתי הסוהר באגף הנוער בכלא אופק.
בשנת 2004 אימץ גם שירות המבחן למבוגרים את גישת הצדק המאחה בהפעלת תוכנית גפ"ן ("גישור פוגע נפגע"), המקיימת דיאלוגים של צדק מאחה בין עובר חוק לבין נפגע העבירה. ככל תוכניות הצדק המאחה, מותנית כניסת הפוגע לתוכנית בקבלת אחריות מצידו, ובהסכמת הנפגע ובדומה לשאר התוכניות, תוכנית גפ"ן פועלת בתוך ההליך הפלילי, כאשר הסכם איחוי הפגיעות, אם נחתם, מוצג בפני השופט בסיום התהליך. השופט בוחר אם לתת להסכם משקל בשיקוליו לגזר הדין ואיזה משקל לתת לו.
בשנת 2011 התקבל בכנסת תיקון מס' 16 לחוק הנוער. התיקון הגדיר את תהלכי צדק מאחה השונים כהליכים חלופיים להליך הפלילי לנוער. החוק עיגן את תנאי הסף לכניסה להליך: הסכמה בכתב של הפוגע להשתתפות בתהליך ואת נכונותו להכיר במעורבותו באירוע הפלילי.
אחת התוכניות הוותיקות להליכי צדק מאחה למבוגרים היא תוכנית צדק מאחה של "מוזאיקה - המרכז ליישוב סכסוכים בהסכמה". התוכנית פועלת על פי מודל של היוועדות בה מעורבים: פוגע, נפגע, תומכיהם ונציגי קהילה. מתוך הנחה שמהמעשה הפלילי מושפעים בנוסף לפוגע ולנפגע גם הקהילה שיכולה לפעול ליישוב הסכסוך ולסייע לצדדים המעורבים. התוכנית פועלת בשיתוף עם גורמי החוק השונים.
תוכנית "בצדק" הפועלת בישראל מאז שנת 2011 היא התוכנית היחידה בארץ המקיימת תהליכי צדק מאחה בעקבות פגיעה מינית. זוהי תוכנית ייחודית ופורצת דרך בתחום, אחת התוכניות הבודדות בעולם העוסקות בתחום זה. התוכנית פועלת במסגרת "המרכז הישראלי גישות מאחות" הפועל לקידום השיח המאחה ויישומי צדק מאחה בישראל.
יישום הגישה בישראל > צדק מאחה באמצעות כתיבת מכתב התנצלות

תוכנית ייחודית שפותחה בשירות המבחן לנוער כחלק מתוכנית הנ"ף והופעלה עד שנת 2017 הייתה דומה במתכונתה לזאת המופעלת במדינת מינסוטה שבארצות הברית. התוכנית אשר מעוגנת בעקרונותיה של גישת הצדק המאחה, איפשרה מסלול אחר עבור עוברי החוק, של כתיבת מכתבי התנצלות אמפתית לנפגעי עבירות. מסלול זה התאים למקרים בהם הפוגע הסכים להשתתף בתהליך ולקח אחריות על הנזק שגרם, אך הצד הנפגע סירב להשתתף, מתוך חוסר עניין או מתוך כעס וחיפוש אחר נקמה. המכתבים היו חסויים ולא נשלחו לנפגע אלא אם ביקש לקבלם. במהלך תהליך הכתיבה יחד עם המנחה, הפוגע עבר תהליך של הכרה במעורבותו באירוע הפלילי, לקיחת אחריות על המעשה, גילוי אמפתיה כלפי הצד הנפגע, התחייבות כלפי עצמו על שינוי הדרך העבריינית וקבלת החלטות נכונות עבורו ביחס לנפגע.
בתחילת 2015 הקל בית המשפט העליון באופן חריג בעונש של אדם שעבר תהליך שיקומי מוצלח שכלל תהליך של צדק מאחה וכתיבת מכתב התנצלות לנפגע.
ראו גם

צדק מעברי
גישור
ויקטימולוגיה
תשובה (יהדות)
לקריאה נוספת

שטיינברג, ב., "גישור בין קרבן לפוגע בעניינים פליליים". עבודת מ.א. אוניברסיטת תל אביב, פרק חמישי, 2001
פרקש, ע., "צדק מאחה בתחום המשפט הפלילי". תל אביב, משרד המשפטים, המרכז הארצי לגישור וליישוב סכסוכים, 2002
אורנה אליגון, "המשפט הפלילי כתרפיה – אפשרויות ליישום של תורת המשפט הטיפולי", בתוך "מחקרי משפט", כ"ו 491, 2010
אורי ינאי וטלי גל (עורכים), מפגיעה לאיחוי - צדק מאחה ושיח מאחה בישראל, הוצאת מאגנס, 2016
נטלי הדר וטלי גל, "לסלוח או לא לסלוח: סליחה דיאלוגית על פגיעות מיניות בתהליכי צדק מאחה", בתוך "קרימינולוגיה ישראלית", 87-116, 2023
הערות שוליים

↑  Eric Luna, In Support of Restorative Justice, in Criminal Law Conversations (Paul Robinson, Stephen Garvey & Kimberly Ferzan, eds.) (Oxford University Press 2009).
↑  ינאי אורי, רחל שרביט, שרי גרבלי, הועדה של עבריין וקורבן: דרך הגישור לטיפול בפשיעה בקהילה, חברה ורווחה כא(1), 2001, עמ' 27-50
↑  שרי גרבלי, "הזדמנויות לאיחוי הפגיעות ולתיקון הנזקים תחילה", מפגיעה לאיחוי: צדק מאחה ושיח מאחה בישראל הוצאת מאגנס עורכים:א' ינאי וט' גל, 2016, עמ' 76-97
↑  ל. שוסטרי-זיני, א. שחף-פרידמן, "צדק מאחה ושיח מאחה ברשות לשיקום האסיר", "מפגיעה לאיחוי: צדק מאחה ושיח מאחה בישראל", הוצאת מאגנס, עורכים: טלי גל ואורי ינאי, 2016
↑  אסתי שחף-פרידמן, צדק מאחה ואחריות: תפיסות של פוגעים, שנחשפו להליכי צדק מאחה, בהתייחס לאחריות, חיבור לצורך קבלת תואר דוקטור בקרימינולוגיה. אוניברסיטת בר-אילן, ‏2009
↑  חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול) (תיקון מס' 16), התשע"ב-2011
↑  שרי גרבלי, "דיאלוג מאחה באמצעות מכתבי התנצלות", מידעו"ס - בטאון העובדים הסוציאליים, האגודה לקידום העבודה הסוציאלית 79, 2015, עמ' 10-15
↑  ע"פ 779/15 פלוני נ' מדינת ישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537227505171  NDL: 01070908  NKC: ph247265
ערבים רוקדים

| --- | --- |

פוסטר הסרט לאחר שינוי שמו
 מבוסס על:  ערבים רוקדים 
 בימוי:  ערן ריקליס 
 הופק בידי:  חיליק מיכאלי, מיכאל אקלט, אנטון דה קלרמונט-טונר, אברהם פרחי, תמי לאון, בטינה ברוקמפר
 תסריט:  סייד קשוע 
 עריכה:  ריצ'רד מריזי
 שחקנים ראשיים:  יעל אבקסיס טארק קובטי ח'ליפה נאטור שני קליין נעה בירון שירילי דשא ברונו גנץ לואי נופי רונה ליפז-מיכאל מיכאל מושונוב קרן צור עלי סלימאן קייס נאשף נורמאן עיסא לטיסיה איידל 
 מוזיקה:  יונתן ריקליס 
 צילום:  מיכאל ויזווג 
 מדינה:  ישראל, צרפת, גרמניה 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  10 ביולי 2014 ישראל
 משך הקרנה:  104 דק' 
 שפת הסרט:  ערבית, עברית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   aborrowedidentity
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
ערבים רוקדים - זהות שאולה (בערבית: عرب راقصون) הוא סרט קולנוע ישראלי של הבמאי ערן ריקליס, על פי ספריו של סייד קשוע, שיצא לאקרנים ב-2014. הסרט מגולל את סיפורו של נער ערבי-ישראלי מטירה שמנסה להשתלב בחברה הישראלית-יהודית המורכבת.
הסרט מבוסס על שילוב של שני ספרים שונים מאת סייד קשוע: החלקים הראשונים בסרט שמתארים את חייו של איאד בעיירתו וכתלמיד צעיר, לקוחים מהספר של קשוע "ערבים רוקדים" (2002), ואילו החלקים לאחר מכן המדברים על תקופת התיכון ובהמשך גם על החלפת הזהות של איאד עם יונתן, מבוססים על ספרו של קשוע "גוף שני יחיד" (2010).
הפקה

הרעיון להפקת סרט על פי ספרו סייד קשוע "ערבים רוקדים", עלה לראשונה בשנת 2004, על ידי התסריטאי עלאא חליחל, שכתב תסריט המבוסס על הספר. את הסרט היה אמור לביים הבמאי האיטלקי רוג'ירו גבאי, והשחקן המצרי עומאר שריף הביע את הסכמתו להשתתף בסרט. אולם לבסוף ההפקה לא יצא לפועל.
בשנת 2005 עובד הספר "ערבים רוקדים" להצגת יחיד בכיכובו של נורמן עיסא במסגרת פסטיבל תיאטרונטו. ההצגה זכתה לציון לשבח בפסטיבל.
בסוף 2009 הגיעה הבמאית הברזילאית, קטיה לונד, לישראל להפקת הסרט לפי תסריט שכתב קשוע עצמו, אך גם הפקה זו לא יצא לפעול.
בתחילת 2011 הוכרז במסיבת עיתונאים בברלין על הפקה של הסרט בבמאי ערן ריקליס כקופרודוקציה ישראלית-גרמנית-צרפתית-בלגית-קנדית, בתקציב של 3 מיליון דולרים, ובתמיכת קרן הקולנוע הישראלי. עם זאת הפקת הסרט התעכבה ורק כעבור שלוש שנים הושלמה. במאי 2014 הסרט נבחר לפתוח את פסטיבל הקולנוע ירושלים, אך תחילת מבצע צוק איתן של צה"ל, והמצב הביטחוני המתוח באותה עת דחו את השלמת הסרט בארבעה חודשים נוספים, ואף שמו שונה במעט, ונוסף לו כותרת משנה - ״זהות שאולה״, כל זאת על מנת להימנע מפרובוקציות. הסרט גם נבחר להקרנה בפסטיבל לוקרנו השווייצרי.
באפריל 2015, נרכש הסרט להפצה בארצות הברית בשם "A Borrowed Identity".
עלילה

הסרט מתאר את סיפורו של איאד, נער ערבי-ישראלי מהכפר טירה שנשלח ללמוד בפנימייה ישראלית למצוינות, התיכון הישראלי למדעים ואומנויות שבירושלים. בילדותו איאד מתואר כאינטליגנט, דבר שדוחף את משפחתו לנסות לתת לו את החינוך הטוב ביותר שהם יכולים לתת לו. בבית הספר העברי שאליו הוא מתקבל, איאד מוצא את עצמו מתמודד עם בעיות של שפה, תרבות וזהות. בעיות אלו מקשות עליו להיטמע בחברה היהודית. דבר נוסף המקשה על ההיטמעות הוא האינתיפאדה הראשונה ומלחמת המפרץ המתרחשות בתקופה בה מתקיים הסרט, מה שמעורר עוינות כלפי הערבים מצד החברה היהודית. כחלק מתוכנית הלימודים של בית הספר הישראלי למדעים ואומנויות, כל תלמיד מתנדב ותורם חלק מזמנו לחברה. בסרט, איאד מתנדב לעזור לילד עם מוגבלויות מוטוריות ששמו יונתן. יונתן חולה במחלת ניוון שרירים ובמהלך הסרט מצבו מתדרדר עד כדי כך שבסוף הסרט הוא נפטר בעודו נער. במהלך המפגשים ביניהם, איאד ויונתן מתחברים ומבלים זמן רב ביחד. במקביל, בתיכון, איאד מתחיל לצאת עם נערה יהודייה ששמה נעמי (בגילומה של השחקנית דניאל קיציס). הזוגיות ביניהם עוברת מכשולים רבים בגלל היותו ערבי והיותה יהודייה. המכשולים הללו מוצבים בעיקר על ידי החברה, דבר שגורם לנעמי להיפרד מאיאד בסופו של דבר. בסוף הסרט, איאד מנצל את פטירתו של חברו יונתן כדי לגנוב את זהותו, על מנת לאמץ לעצמו "זהות יהודית". בכך מתחמק איאד מכל המכשולים שנאלץ להתמודד איתם בגלל זהותו הערבית.
שחקנים ודמויות

| שחקנ/ית | דמות | תיאור/הערות |
| --- | --- | --- |
| תאופיק ברהום | איאד |  |
| יעל אבקסיס | עדנה | אמו של יונתן |
| מיכאל מושונוב | יונתן |  |
| עלי סלימאן | סאלח | אביו של איאד |
| דניאל קיציס | נעמי | מושא אהבתו של איאד (בתקופת התיכון) |
| מרלן בג'אלי | סבתא אעישה | סבתו של איאד |
| לטיסיה איידו | פחימה | אמו של איאד |
| ראזי ג'אברין | איאד (ילד) |  |
| נורמן עיסא | המנהל ג'מאל | מנהל בית הספר היסודי |
| ח'ליפה נאטור | בסים |  |
| קאיס נאשף | וואסים |  |
| לואי נופי | וואג'די |  |
| רונה ליפז-מיכאל | מנהלת בית הספר | מנהלת התיכון |
| שירילי דשא | מורה לסִפרות | מורה בתיכון |
| קרן צור | מורה להיסטוריה | מורה בתיכון |
ניתוח ספרותי

בעזרת אמצעים ספרותיים רבים בסרט ניתן להבין באופן ברור יותר את המסר של הסרט.
כבר מתחילת הסרט ניתן לראות כי מתחילה להיבנות הצגת העובדה כי איאד חכם ומוכשר. דוגמה לכך היא כאשר חישב תרגיל מתמטי מסובך בראש, או כאשר פתר חידה שאף אחד בכפר שבו גר לא הצליח לפתור. בניית דמות זו מרמזת על עתידו של איאד, שהוא להגיע "יותר רחוק" ממשפחתו או משאר תושבי הכפר.
בתחילת הסרט ניתן לראות כי בבית ספרו של איאד שרים את השיר "שלום עליכם". אך עצם הצגת השיר מדגישה כמה אין שלום בשיעור. לאחר מכן, בא ילד יהודי לביתו של איאד, ובכך ניתן לראות התחלה של תקווה לכך שאולי יהיה שלום. אך מיד לאחר מכן ניתן לראות את רתיעתו של הילד היהודי ובעזרת ניגוד זה ניתן לראות כי אין שלום.
כשאיאד מגיע לתיכון הוא מבין כי יש עליו מעין נטל של להיות "הערבי הסטריאוטיפי" בתוך החברה היהודית שבבית הספר. תחילה איאד מנסה להימנע מלהיות תחת סטיגמה זו אך רק לאחר שהוא מקבל על עצמו את "הנטל" הוא מתחיל להשתלב בחברה שסביבו. בכך ניתן לראות כי החברה הערבית יכולה לנסות להשתלב בחברה הישראלית-יהודית רק אם הם יקבלו על עצמם את הדמות שהחברה רוצה שהם יהיו.
מוטיב חזק הנמצא בסרט הוא ההקבלה בין יונתן לבין איאד. ההקבלה העיקרית היא הקבלה בין מוגבלותם - המוגבלות של יונתן (ניוון שרירים עקב מחלה המחמירה יחד עם התמשכות הסרט), וה"מוגבלות" של איאד (היותו ערבי, שבניגוד ליונתן מוגבלותו "משתפרת" ככל שהסרט ממשיך). לשניהם המוגבלות מפריעה בהשתלבות יום-יומית בחברה, ועצם היותם "מוגבלים" קירב ביניהם וגרם לחיבור החזק שלהם. בכך ניתן לראות כי להיות ערבי היא באמת מוגבלות בחברה הישראלית כיום, והיא מקשה על חייהם של הערבים-ישראלים.
בסוף הסרט מוצגת קבורתו של איאד, אך יונתן הוא הנקבר ואיאד לוקח לו את זהותו. בכך ניתן לראות סמל ל"לידה מחדש" של איאד. יחד עם לקיחת הזהות של יונתן, איאד מקבל חיים חדשים וקלים יותר. ניתן לראות כבר דוגמה ראשונה להקלה על חייו של איאד בכך שעבר במחסום בכביש ללא שום בעיה, בניגוד לבדיקה הביטחונית שעבר לאחר שנשמע מדבר ערבית מוקדם יותר בסרט.
ניתוח פוליטי

בגלל העובדה שהסרט מראה את חייו של נער ערבי העוזב את חייו בטירה ועובר לבית ספר לתלמידים מצטיינים ומחוננים, התיכון הישראלי למדעים ואומנויות, בתקופת מלחמת המפרץ, ברור שהיחסים בין הערבים ליהודים יהוו חלק ניכר ממנו. מתחילת הסרט ועד סופו הסכסוך בין הלאומים האלו מוצג כמעט בכל סצנה.
הסרט מתחיל ב-1982, השנה בה אירעה מלחמת לבנון הראשונה. מהרגע הראשון נראה כי בעיר ערבית כמו טירה יש תשתיות רעועות. דוגמה לכך היא שבתחילת הסרט איאד צריך לטפס על עמוד חשמל כדי לסדר את קליטת הטלוויזיה בביתו. בסצנות בעירו רואים מטוסי קרב עוברים ברקע ובבית ספרו כל הילדים מציינים כי הוריהם עובדים בעבודות פשוטות ופיזיות, למשל עבודה במוסך או בקטיף. תיאור המקום שבו איאד גדל מראה כמה החיים לא מתקדמים בעיר ערבית ישראלית וכמה הנוכחות היהודית מורגשת בחייהם בתור כובשים ומאיימים שטסים במכונות מלחמה, בזמן שהם מתקשים לראות טלוויזיה.
בבית הספר היסודי של איאד מחנכים בסתר את התלמידים בגישה עוינת נגד היהודים. הגישה הזאת באה לידי ביטוי בכך שהמורה של איאד מציג לתלמידיו מפה של פלסטין ומספר להם שזאת המדינה בה הם חיים. ברגע שהמנהל (שמנסה להתיידד עם היהודים ולהידמות אליהם) נכנס לכיתה, המורה מכסה את המפה במפה רגילה.
כאשר הסרט קופץ לשנת 1988, השנה שאיאד עובר לפנימייה הישראלית, ניתן לראות כי מצב התשתיות בכפר כמעט ולא השתנה מאז הסצנות הראשונות כשהוא ביסודי. כאשר מבשרים לאיאד שהוא התקבל לבית הספר בירושלים האישה בטלפון טועה בשמו ומכנה אותו בשם ערבי אחר - עאיד. גם בבית הספר מורים ממשיכים לקרוא לו בשם השגוי. בלבול השמות מראה את הפער הגדול בין היהודים והערבים ואולי גם מצביע על עליונותם של היהודים שלא מתאמצים לזכור את שמו, ואפילו במקום שאמור לחנך. דוגמה נוספת המראה את נחיתות הערבים בבית הספר נמצאת בסצנה שבה איאד פוגש את המנקה הערבי. המנקה הוא הערבי היחיד למעט איאד בבית הספר (שמוצג בסרט) ובכך מתאר את מצבם הנחות של הערבים בחברה הישראלית והנידוי של איאד מהחברה היהודית.
במהלך הזמן שלו בפנימייה אפשר לראות כמה קשה לנער ערבי לחיות בסביבה יהודית. הקשיים מתבטאים בין השאר בכך שכאשר הוא מסתובב עם החברה היהודית שלו בירושלים, חייל עוצר אותו כדי לבדוק פרטים עליו רק מכיוון ששמע אותו מדבר ערבית. בנוסף, החברה שלו לא מספרת להוריה עליו משום שהוריה אמרו לה כי מעדיפים אף שיהיה לה סרטן מאשר חבר ערבי. בסופו של דבר, כאשר היא כן מספרת להוריה על הזוגיות, הוריה מוצאים אותה מבית הספר וזוגיותם צריכה להמשך בסודיות. יתר על כך, לבסוף חברתו נפרדת ממנו לאחר שהצבא, בעת מיונים לתלפיות, חוקר אותה על האם יש לה קשרים עם בני מיעוטים.
בשנת 1991, השנה שבה אירעה מלחמת המפרץ, ניתן לראות דוגמה נוספת לשנאה המופנית ליהודים מטעם הערבים. הערבים שמחים ורוקדים כאשר נורו טילים על ישראל, ואף מוכנים לסכן את חייהם בשביל לעלות לגג כדי לראות את הטיל ולקוות שיפגע ביהודים. בנוסף לכך הם מתפללים שסדאם חוסיין יחריב את ישראל וכועסים מאוד כשהוא מפסיד במלחמה.
לקראת סוף הסרט איאד משתמש בתעודת הזהות של חברו היהודי החולה במחלת ניוון שרירים על מנת שיקבלו אותו להיות מלצר, מכיוון שכאשר השתמש בתעודת זהות ערבית לא קיבלו אותו. בסוף הסרט, כאשר חברו מת, איאד משתלט על זהותו היהודית ו"נותן" לחברו את זהותו הערבית. הסרט מראה לנו כאן עד כמה חייו של ערביי ישראל קשים. למעשה, הקשיים כל כך גדולים, שגיבור הסרט העדיף לזייף את מותו ולחיות בזהות של בן אדם אחר מאשר לשאת בהם.
ניתוח אזרחי

בסרט ניתן לראות דגש והתמקדות בנושא של היטמעות בחברה הישראלית. איאד, נער שמגיע מכפר ערבי, מנסה להשתלב בחברה הישראלית היהודית ונתקל בקשיים רבים. בבית הספר צוחקים עליו בגלל דתו, מוצאו ושפתו ומחוץ לבית הספר הוא מתקשה במציאת עבודה בחברה היהודית, בגלל היותו ערבי. בכך, הסרט מדגיש הן את חלקי הדמוקרטיה הרפובליקנית הליברלית שבישראל, והן את חלקי הדמוקרטיה הליברלית הרב לאומית של ישראל. קשה להגדיר איזו משטר דמוקרטי ליברלי יש כיום בישראל מכיוון שמצד אחד ישראל היא מדינה יהודית בלבד ולכן צריכה להיות ליברלית רפובליקנית אך מצד שני ישראל מכירה ברב-לאומיותה ומתייחסת לכל לאום בנפרד כמו מדינה ליברלית רב לאומית.
הסרט מראה ומדגיש את הפן הליברלי הרב לאומי שבישראל על ידי הדגשת השוני והבידוד בין ה"עולם הערבי" לבין ה"עולם היהודי". הסרט מזכיר גם את הפן הליברלי רפובליקני שבישראל לא פעם, לדוגמה כאשר שומעים ברדיו כי סוגרים את המעברים לשטחים בחג או כאשר איאד נעצר לבדיקה על ידי חייל יהודי מכיוון שדיבר ערבית לידו.
בקבוצות הלאום השונות בישראל יש לחץ אדיר להיטמע בחברה. ניתן לראות את תופעה זאת בכל מדינות העולם. לדוגמה, מדיניות כור ההיתוך בעבר בארצות הברית שגרסה כי הזהות האמריקנית היא ערבוב של כל התרבויות, ומהגר היה מצופה להיטמע אליה מיד. הסרט הזה, בשונה למדיניות כור ההיתוך בארצות הברית מראה כי אין אפשרות לערבים להיטמע לחברה היהודית. לא מכיוון שהיחיד לא מסוגל, אלא מפני שהחברה לא מוכנה לזה עדיין. ניתן לראות זאת בבירור כאשר איאד אומר שלפעמים הוא שוכח שהוא ערבי ויונתן עונה שלא ידאג כי "תמיד יהיה מישהו שיזכיר לך את זה". ניתן לראות את זה גם במקום עבודה הראשון של איאד, שם אחד העובדים הערביים אומר שהדרך היחידה לקבל קידום היא להיוולד מחדש כיהודי. החלק האחרון בסרט, בו איאד לוקח את הזהות של יונתן, מראה את האבסורדיות בדיכוי ההטמעה על ידי החברה, הרי ההבדל בין איאד לכל יהודי אחר מבוסס רק על דף נייר אחד קטן.
חייו של הכותב

חלקים מהסרט ערבים רוקדים מתארים את חייו האמיתיים של הסופר סייד קשוע. קשוע נולד בטירה למשפחה ערבייה מוסלמית, כמו הדמות המרכזית בסרט, איאד. בנוסף, קשוע התקבל לתיכון הישראלי למדעים ולאמנויות בירושלים כשהיה בן 15 כמוהו. המאורעות שהתרחשו בבית ספרו של איאד והרגשת האי-שייכות והבידוד שאיאד חווה מבוססות על רגשותיו וחוויותיו האמיתיות של קשוע. לדוגמה, הסצנה בסרט בה ילדים מחוץ לבית הספר של איאד שרים "מוחמד מת" כנראה מבוסס על תקרית בה ילדי בית הספר הסמוך שרו לקשוע באוטובוס "מוות לערבים". בשונה מהסרט, קשוע לא יצא הרבה מהפנימייה, לא פרש ממנה ולא שינה את זהותו.
פסטיבלים

BFI London Film Festival – 2014
Hamptons International Film Festival – 2014
Telluride Film Festival (USA) 2014
Locarno Film Festival 2014 – Piazza Grande
Jerusalem Film Festival 2014 – Opening Film
צפיות והכנסות

על פי נתוני המועצה הישראלית לקולנוע ומשרד התרבות והספורט, תקציב הסרט עמד על מעל ל-11 מיליון שקל (רובו מקרנות וגופי שידור בחו"ל), אך רק כ-48 אלף צופים צפו בסרט זה באולמות הקולנוע בישראל, במהלך שנת 2014.
הערות שוליים

↑  גואל פינטו, עומר שריף ישתתף בסרט "ערבים רוקדים" על פי ספרו של סייד קשוע, באתר הארץ, 26 באוגוסט 2004
↑  רינת אבולעפיה, ‏איך עושה ערבי?, באתר גלובס, 17 במאי 2005
↑  רותה קופפר, הבמאית הברזילאית קטיה לונד תביים את "ערבים רוקדים", על פי ספרו של סייד קשוע, באתר הארץ, 1 בדצמבר 2009
↑  נירית אנדרמן, ערן ריקליס יביים סרט המבוסס על הספר "ערבים רוקדים" של סייד קשוע, באתר הארץ, 14 בפברואר 2011
↑   נירית אנדרמן, סרט הפתיחה של פסטיבל הקולנוע בירושלים יהיה "ערבים רוקדים", באתר הארץ, 13 במאי 2014
↑  הילה רגב, עכבר העיר, במאי "ערבים רוקדים": "המציאות צוחקת עלינו", באתר הארץ, 27 בנובמבר 2014
↑  נירית אנדרמן, "הסרט "ערבים רוקדים" יוקרן בפסטיבל לוקרנו, באתר הארץ, 16 ביולי 2014
↑  שני ליטמן, הסרט "ערבים רוקדים" נרכש להפצה בארה"ב, באתר הארץ, 15 באפריל 2015
1 2  סיכום מאמר: סמי סמוחה -המשטר של מדינת ישראל: דמוקרטיה אזרחית, אי-דמוקרטיה או דמוקרטיה אתנית? | טקסטולוגיה, באתר www.textologia.net
↑  נרי ליבנה, הערבי הנודד, באתר הארץ, 5 בינואר 2004
↑  מתן שירם, ‏מפיקי קולנוע בינ"ל: שת"פ עם גורמים ישראליים מרתיע אותנו, באתר גלובס, 14 באוגוסט 2014
↑  מתן שירם, ‏כמה אנשים צפו אשתקד בסרטים ישראלים בקולנוע?, באתר גלובס, 10 בדצמבר 2015
קטמין

| --- | --- |

המבנה המולקולרי של הקטמין.
 
 הדמיה בתלת-ממד.
 שם IUPAC
 (RS)-2-(2-Chlorophenyl)-2-(methylamino)cyclohexanone
 שמות מסחריים בישראל
 קלורקטם, קטאלר, קטמידור
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C13H16NClO 
 מסה מולרית:  237.725 גרם למול
 בטיחות
 מעמד חוקי:  בארצות הברית מוגדר כ-Schedule III. בישראל ניתן כתרופת מרשם ונכלל בפקודת הסמים המסוכנים מאז 30 בינואר 2018.
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון B3 (אוסטרליה), קטגוריית סיכון C 
 מזהים
 קוד ATC:  N01AX03 
 מספר CAS:  6740-88-1
 PubChem:  3821
 ChemSpider:  3689
 
קֶטמין (באנגלית: Ketamine) הוא סם הרדמה סינתטי. מאפייניו כסם הגורם לדיסוציאטיביות הפכו אותו לפופולרי בקרב ציבור צרכני הסמים הפסיכדליים. הסם מגיע למשתמשים לרוב ממרפאות וטרינריות המשתמשות בו כסם הרדמה או אלחוש. בישראל הסם נכלל בפקודת הסמים המסוכנים, אף שהוא נכלל ברשימת החומרים הפסיכוטרופיים שבצו הרוקחים. כמו כן, אננטיומר S(+) של הקטמין אושר על ידי משרד הבריאות כתרופה לדיכאון עמיד (treatment resistant depression) ומשווקת בישראל תחת השם Spravato.
היסטוריה

הקטמין סונתז לראשונה בשנת 1962 במעבדות של יצרנית התרופות Parke-Davis, במסגרת ניסיון למצוא סם הרדמה חלופי לפאנציקלידין (PCP; "אבקת מלאכים"). במהלך מלחמת וייטנאם נוסה הסם על חיילים אמריקאים, אך לרוב נמנעו הצוותים הרפואיים מלעשות בו שימוש מכיוון שגרם לתחושה לא נעימה של חוויה חוץ-גופית אצל המטופלים.
עם זאת, אותן תופעות לוואי "לא נעימות" הובילו לשימושים הפסיכדליים שנעשו בחומר בניסויים פסיכאטריים וכסם הזיות. בשנת 1999 הוסיף המנהל האמריקני לאכיפת חוקי הסמים (DEA) את החומר לרשימת החומרים שבפיקוח (מקביל לפקודת הסמים המסוכנים בישראל) בדרגת החומרה השלישית. כמו כן, הקטמין מוגדר כסם מסוכן בחקיקה באירלנד, באוסטרליה, בארצות הברית, בבלגיה, ביוון, בלוקסמבורג ובצרפת.
אופן הפעולה

קטמין פועל כאנטגוניסט של הקולטנים מסוג NMDA של הנוירוטרנסמיטרים המעוררים גלוטמט ואספרטט. קולטנים אלה מרוכזים בצפיפות בקליפת המוח ובהיפוקמפוס, והם ממלאים תפקיד מרכזי בפעולת הזיכרון ובתפקודים קוגניטיביים אחרים. תכונותיו של הקטמין כסם מרדים והזייתי נובעת מכך שלשני הסטריאואיזומרים שלו יש השפעות שונות על גוף האדם[דרושה הבהרה].