stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התקרית הגרעינית בגרינלנד

| --- | --- |

מפציץ B-52 מהדגם שהיה מעורב בתקרית
 תאריך:  21 בינואר 1968
 מיקום:  החוף המערבי של גרינלנד
 גורם:  שרפה
 קואורדינטות:  76°31′40″N 69°16′55″W﻿ / ﻿76.527778°N 69.281944°W﻿ / 76.527778; -69.281944
 הרוגים:  1 
 ניצולים:  6 
 המעורבים באסון

 מטוס:  B-52 סטרטופורטרס
 זיהוי:  58-0188
 מפעיל:  חיל האוויר של ארצות הברית
 אנשי צוות:  7
 הרוגים:  1
 ניצולים:  6
  (למפת גרינלנד מוגדלת) נוק קאקורטוק אילוליסאט סיסימיוט אסיאט מאניצוק טאסילאק פאמיוט נארסאק קאנאק קנגרטיטיווק קנדה איסלנד אוקיינוס הקרח הצפוני מפרץ באפין  ים גרינלנד  האוקיינוס האטלנטי  ים לברדור התקרית הגרעינית בגרינלנד(למפת גרינלנד רגילה) נוק קאקורטוק אילוליסאט סיסימיוט אסיאט מאניצוק טאסילאק פאמיוט נארסאק קאנאק קנגרטיטיווק קנדה איסלנד אוקיינוס הקרח הצפוני מפרץ באפין  ים גרינלנד  האוקיינוס האטלנטי  ים לברדור התקרית הגרעינית בגרינלנד
 
התקרית הגרעינית בגרינלנד התרחשה ב-21 בינואר 1968. מפציץ B-52 אמריקאי בטיסה מבצעית שנשא ארבע פצצות מימן עלה באש בשמי גרינלנד עקב תקלה והתרסק בקרבת חופה המערבי. החומרים הרדיואקטיביים שהיו בחימוש שנשא התפזרו על פני משטח הקרח של הים. מבצע ניקוי של השטח שהזדהם על ידי ממשלות ארצות הברית ודנמרק נמשך מספר חדשים ולא הביא לאיסוף מלוא החומרים המזהמים.
התאונה

התאונה ארעה במהלך טיסה שגרתית של מפציץ B-52 סטרטופורטרס במסגרת מבצע כיפת כרום (Operation Chrome Dome). המבצע התנהל בשנים 1961–1968. במסגרתו טסו מפציצים אלו דרך שגרה בנתיבים שונים בעולם הקרובים לגבולות ברית המועצות, כשהם נושאים פצצות תרמו-גרעיניות, במטרה להרתיע את ברית המועצות ממלחמה גרעינית. באותה עת הוקצה אחד המפציצים למשימת פטרול בקרבת בסיס חיל האוויר האמריקאי תולה (Thule) שבגרינלנד ומערכת ההתרעה מפני טילים בליסטיים שהוצבה בו. מטרת הפטרול הייתה לאפשר בדיקה במקרה של אובדן קשר עם הבסיס אם קטיעת הקשר נבעה מהתקפה או מתקלה טכנית.
ב-21 בינואר 1968 המריא למשימה מפציץ B-52G שיצא מבסיס חיל האוויר פלאטסברג (Plattsburgh) במדינת ניו יורק. נמצא בו צוות אוויר בן שבעה אנשים, כולל שלושה טייסים. המטוס נשא ארבע פצצות מימן בעצמה של 1.1 מגאטון כל אחת. לאחר שהמטוס הגיע למסלול הפטרול שלו בקרבת בסיס תולה פרצה שרפה בתא הנווט עקב חסימת אחד מפתחי האוורור בתא על ידי כרית, שהוצתה על ידי זרם של אוויר חם. אנשי הצוות ניסו לכבות את האש אך לשווא. קברניט המטוס ביקש אישור לבצע נחיתת אונס בבסיס תולה, אך המצב במטוס הידרדר לחוסר שליטה והקברניט הורה לאנשי צוותו לנטוש את המטוס. אחד מהם נהרג במהלך ניסיון הנטישה. המטוס הריק מאדם המשיך בטיסתו עד שהתרסק לתוך משטח הקרח של הים בשעה 15:39 לפי שעון החוף המזרחי של ארצות הברית כ-12 קילומטר ממערב לבסיס תולה.
עקב ההתרסקות הופעלו מטעני חומר הנפץ הקונבנציונלי שבפצצות המימן, אך מנגנוני הבטיחות שבפצצות מנעו יצירת תגובה גרעינית. ההתפוצצויות גרמו לפיזור חומר רדיואקטיבי על פני שטח נרחב. מטען הדלק של המטוס (כ-102 טון) בער במשך שש השעות שלאחר ההתרסקות והמיס את משטח הקרח, ועקב כך שקעו שרידים מהמטוס ומהפצצות אל קרקעית הים.
האירוע הוכרז כחץ שבור – מונח צבאי אמריקאי המציין תאונת נשק גרעיני שאיננה מערבת סכנה למלחמה.
לאחר מבצע הטיהור > הסכם על אמצעים להפחתת הסיכון של מלחמה גרעינית

לאחר התאונה ובעקבות התקרית הגרעינית בפאלומארס והקשיים הטכניים והפוליטיים שעוררו החליטה ארצות הברית להפסיק את הטיסות במסגרת מבצע כיפת כרום. ההחלטה נבעה גם מהירידה בחשיבות האסטרטגית של מפציצים גרעיניים לאור פיתוחם ושכלולם של טילים בליסטיים בין יבשתיים נושאי נשק גרעיני. ארגון גרינפיס טען כי תאונות אלו וכן תאונת גולדסבורו ב-1961 הביאו את ארצות הברית וברית המועצות לנקוט אמצעים על מנת להבטיח שאף אחת מהן לא תגיע בעקבות תאונה שכזו למסקנה כי הן עומדות בפני הנחתת מכה גרעינית על ידי הצד שכנגד. בספטמבר 1971 חתמו שתי המדינות על הסכם על אמצעים להפחתת הסיכון של מלחמה גרעינית. במסגרתו התחייבו להודיע למדינה האחרת מיד לאחר כל תאונה או אירוע בלתי מורשה או לא צפוי המערב נשק גרעיני ושיש בו כדי להגדיל את הסיכון לפרוץ מלחמה גרעינית. הוחלט להשתמש לשם כך בקו החם מוסקבה-וושינגטון.
לאחר מבצע הטיהור > בטיחות הפעלת נשק גרעיני

התאונות בפאלומארס ובתולה הניעו את ארצות הברית לעסוק במחקר לשם שיפור חומר הנפץ הקובנציונלי והחיווט החשמלי המשמשים בראשי הנפץ הגרעיניים שלה, לאחר שהתברר שהם אינם יציבים דיים לעמוד בפני הכוחות המעורבים בתאונה אווירית. ב-1979 פיתחה המעבדה הלאומית לוס אלמוס חומר נפץ קונבנציונלי חדש (IHE‏ – Insensitive High Explosive), שהוכנס לשימוש בכלי הנשק הגרעיניים של ארצות הברית.
לאחר מבצע הטיהור > פרשת תולהגייט בדנמרק

מדיניותה של ממשלת דנמרק מאז 1957 הייתה לאסור על נוכחות כלי נשק גרעיניים בשטחה. לכן הסתירו ממשלות דנמרק וארצות הברית לאחר קרות התאונה בתולה את טבעה האמיתי של משימת המטוס שהתרסק – טיסה מבצעית שגרתית בשמי גרינלנד – והציגו את נוכחותו שם כסטייה חד-פעמית. בשנות ה-90 סתר תוכן מסמכים אמריקאים שנחשפו את טענות ממשלת דנמרק בנדון ועקב כך התחוללה ב-1995 סערה פוליטית בדנמרק שזכתה לכינוי "תולהגייט". הפרלמנט הדני פנה אל המכון הדני לעניינים בינלאומיים על מנת שיערוך מחקר בנוגע לטיסות הגרעיניות של ארצות הברית בשמי גרינלנד ומעורבות בסיס האוויר תולה בהן. המחקר הושלם כעבור שנתיים. הוא קבע כי הטיסות הגרעיניות האמריקאיות בשמי גרינלנד היו חוזרות ונשנות. כמו כן נטען בו שראש ממשלת דנמרק הנס כריסטיאן הנסן לא חשף בפני ארצות הברית את מדיניות ארצו נגד הצבת נשק גרעיני בשטחה בעת ניסוח ההסכם הביטחוני בין ארצו לבין ארצות הברית (שעסק גם בבסיס האוויר תולה) ב-1957 והביא להכללת ניסוח עמום בו בנדון. נטען שהנסן נתן למעשה הסכמה שבשתיקה לארצות הברית לאחסנת נשק גרעיני בגרינלנד. המחקר גם קבע שכלי נשק גרעיניים אמריקאים אוחסנו בגרינלנד עד 1965, דבר שסתר את טענת שר החוץ הדני נילס הלווג פטרסן בשנות ה-90 כי כלי נשק אלו נמצאו במרחב האווירי של גרינלנד אך מעולם לא הוצבו על הקרקע שם. לבסוף, המחקר גם חשף פרטים על התוכנית האמריקאית שלא מומשה (פרויקט תולעת הקרח) להציב במתקנים תת-קרקעיים בגרינלנד עד 600 טילים גרעיניים.
לאחר מבצע הטיהור > טענות עובדים על חשיפה לקרינה

עובדים דנים שהיו מעורבים במבצע הטיהור לאחר התאונה – אם כי לא בעבודה על גבי משטח הקרח הנגוע – טענו לימים לנזקים בריאותיים שנגרמו להם עקב חשיפה לקרינה ולהיעדר מעקב נאות של ממשלת דנמרק אחרי מצב בריאותם. מחקר אפידמיולוגי שנעשה בדנמרק ב-1986 מצא בקרב עובדים אלו שיעורי היארעות של סרטן בשיעור של 50% יותר מאשר באוכלוסייה הכללית, אך לא קבע כי הקרינה הגרעינית עקב התאונה גרמה לכך. ב-1995 נמצא כי 410 עובדים מתוך מדגם של 1,500 מהם מתו מסרטן. באותה שנה שילמה ממשלת דנמרק פיצויים ל-1,700 עובדים. הליכים משפטיים בנדון של עובדים לאחר שנת 2000 נגד ממשלת דנמרק על פי משפט הקהילה האירופית לא זכו להצלחה. ממשלת דנמרק גם טענה כי התאונה לא גרמה בטווח הארוך לבעיות בריאות באוכלוסייה הכללית בדנמרק.
תביעת עובדים דנים בנדון נגד ארצות הברית ב-1987, שלא הצליחה, הביאה לחשיפת מסמכים שמהם עלה כי ארצות הברית לא ערכה בדיקות בריאות תקופתיות לאנשיה שעסקו במבצע הטיהור. מאז החלה ארצות הברית לבדוק אנשים אלו באופן סדיר.
ראו גם

פרויקט תולעת קרח
ארגז ובו קרח מזוהם בקרינה רדיואקטיבית מועמס לתוך מכל מתכת במהלך מבצע הטיהור
לייזר פחמן דו-חמצני

לייזר פחמן דו-חמצני הוא התקן אלקטרואופטי, שמייצר קרן לייזר בתחום האינפרה-אדום באורך גל הנע באזור 9–11 מיקרומטר. התקן זה הוא לייזר גזי ובו תווך (האזור בלייזר בו מתפתחת הקרן) המכיל תערובת גזים - בדרך כלל פחמן דו-חמצני, חנקן והליום. נוכחות גז הפחמן הדו-חמצני מאפשרת את הפקת קרן הלייזר ("לזירה" בלשון האלקטרו-אופטיקה) ואילו הגזים הנוספים בתערובת נועדו לייעל את פעולת הלייזר (למשל לשפר את נצילותו ולייצב את הספק הקרן). חלקו של הפחמן הדו-חמצני בתערובת מגיע לכ-10% בלבד.
קרן לייזר פחמן דו-חמצני פוגעת ושורפת מטרה. קרן הלייזר היא בתחום האינפרה-אדום ואינה נראית. האור הוורוד-סגול בתמונה הוא תוצאת ה-glow discharge של התווך הגזי בלייזר.
היסטוריה

לייזר פחמן דו-חמצני פותח והוצג לראשונה בשנת 1964 על ידי קומאר פאטל ממעבדות בל בארצות הברית. פאטל הצליח להפיק קרינת לייזר נמוכה כשהעביר זרם חשמלי בגז פחמן דו-חמצני נקי. על בסיס המצאה זו יוצרו כבר בשנת 1967 לייזרים בהספק של למעלה מ-1000 ואט. כיום מיוצרים סוגים שונים של לייזרים פחמן דו-חמצני בהספק הנע בין ואטים בודדים ועד אלפי ואט (1-10,000). לייזרים אלה נמצאים בשימוש נרחב בתעשייה וברפואה.
מרכיבים יסודיים

כמו מרבית הלייזרים הגזיים – לייזר פחמן דו-חמצני כולל את רכיבי היסוד הבאים:
מתקן אשר בו נמצא התווך הגזי. במרבית המקרים מתקן הלייזר אינו אלא שפופרת זכוכית או מכל מתכת. בלייזר פחמן דו-חמצני תערובת הגזים בתווך (חנקן, פחמן דו-חמצני והליום) נמצאת בתת-לחץ (10-65 מיליבר לערך, כתלות בגודל הלייזר ודרך הטיפול בתערובת הגז).
מהוד אופטי – מערכת של מראות והתקנים אופטיים נוספים המשולבים בתווך הגזי.
ספק-כוח חשמלי המשמש לעירור התווך הגזי.תרשים סכמטי של מערכת לייזר פחמן דו-חמצני חתומה.
בפעולת הלייזר מעביר ספק-הכוח אנרגיה חשמלית אל התווך באמצעות אלקטרודת הנמצאות במגע עם הגז. האנרגיה החשמלית מעוררת את הגז - מעלה את הרמה האנרגטית של מרכיביו – ונוצרת בו התפרקות חשמלית המתבטאת בזרם בין האלקטרודות. שחרור האנרגיה מהגז מתבטא בין השאר בפליטת אור מהתווך (glow discharge), בדומה לאור נורות המבוססות על גז (נורות ניאון למשל). צבעו של האור הנפלט מההתפרקות תלוי בהרכב הגז המצוי בלייזר. אור זה מכונה גם פליטה ספונטנית (נפלט לכל כיוון, הוא תערובת של צבעים שונים – אורכי גל שונים – ומתפזר כהילה ולא כקרן אחידה).
תערובת הגזים בתווך מותאמת כך שיתבצעו מעברי האנרגיה הבאים בין מרכיביה: הזרם החשמלי בתערובת מעורר את גז החנקן לרמת אנרגיה גבוהה (החנקן בולע אנרגיה). החנקן אינו יכול לשחרר אנרגיה זו כאור (פוטונים). באמצעות התנגשות, החנקן המעורר מעביר את האנרגיה שנבלעה בו אל הפחמן הדו-חמצני. הפחמן הדו-חמצני יכול לשחרר חלק מהאנרגיה שנבלעה בו באמצעות פוטונים של אור. תפקיד ההליום בתערובת הוא לסייע לפחמן הדו-חמצני לשחרר את שארית האנרגיה שנותרה בו (ולא השתחררה כאור), ובכך ההליום מקרר למעשה את הפחמן הדו-חמצני. את החום שנצבר בהליום יש לשחרר מהמערכת באמצעי קירור חיצוניים (מערכת קירור).
המהוד האופטי בלייזר, המורכב בעיקר משתי מראות בשני קצותיו של התווך הגזי, נועד להפיק מהפליטה הספונטנית פליטה מאולצת (Stimulated radiation) המתבטאת בקרן לייזר ישרה, אחידה בצבעה (מונוכרומטית – בעלת אורך גל יחיד), בעלת קוטר מוגדר והתבדרות מועטה. אורך הגל של קרן הלייזר ('צבע' הקרן) תלוי בעיקר בחומר המהווה את התווך. לייזר פחמן דו-חמצני מפיק קרן בלתי נראית בתחום האינפרה אדום. אורך הגל הנפוץ ביותר ללייזרים אלה הוא 10.6 מיקרומטר.
תהליך יצירת קרן הלייזר תוך הפיכת אנרגיה חשמלית לאנרגיית אור מתאפיין בנצילות נמוכה. בלייזרים מסוג פחמן דו-חמצני נצילות התהליך היא כ-20%. שאר האנרגיה החשמלית הופכת לחום הנבלע בעיקר בתערובת הגז. לכן בתכנון כל לייזר יש לכלול התקן או מערכת קירור לסילוק החום מהגזים ומרכיבים אחרים. תקלות במערכת הקירור מביאות לירידה בהספק היציאה של הלייזר ועלולות אף לגרום לקריסת כל המערכת בשל הצטברות חום רב. בעיה נוספת בלייזר זה היא התפרקות מולקולות פחמן דו-חמצני לפחמן חד-חמצני (שאינו מפיק לזירה בתנאים אלה). ככל שעולה רמת הפחמן החד-חמצני בלייזר הספק היציאה הולך ודועך.
סוגים עיקריים של מבנה התווך בלייזר פחמן דו-חמצני

לייזר חתום (sealed) – תערובת הגזים נמצאת בתוך שפופרת זכוכית או מכל מתכתי. בלייזר זה תערובת הגז קבועה ועל כן לייזרים מטיפוס זה הם בעלי אורך חיים מוגבל. הספק היציאה של לייזר פחמן דו-חמצני מוגבל למאות ואט בלבד (בסביבות 300 ואט).
לייזר עם זרימה אורכית או רוחבית – תערובת הגזים בלייזר מסוג זה נמצאת כל הזמן בתנועה לאורך או לרוחב התווך הגזי. מפוח או משאבה מניעים את תערובת על ידי הוצאתו מהתווך בקצה אחד והשבתו אל הלייזר בקצה השני. תהליך זה מאפשר גם את העברת תערובת הגז דרך מחליף חום על מנת לקרר את הגז בדרכו חזרה אל תווך הלזירה. בדרך זו מסולקים עודפי החום מהלייזר ומשתפר אורך החיים של תערובת הגז. על מנת לרענן את תערובת הגז עוד יותר, מתבצעת בלייזרים אלה הכנסת כמות קטנה של תערובת גז טרייה מדי פעם, בעוד חלק קטן של תערובת ישנה מסולק מהתווך. פעולה זו נועדה להבטיח את יציבות הספק היציאה של הלייזר. מבחינים בין לייזרים בעלי זרימה אורכית איטית שהספקם עשוי להגיע לכמה מאות ואט, לבין לייזרים עם זרימה אורכית מהירה שמגיעים להספק של אלפי וואט. לייזרים עם זרימה רוחבית יכולים להגיע להספק של אלפי וואט.
הבחנה נוספת בין סוגי לייזר פחמן דו-חמצני היא בין לייזרים עם קרן רציפה (CW-Continues Wave) לבין לייזרים פולסיים. לכל אחד מסוגים אלה של קרן לייזר שימושים שונים בתעשייה וברפואה.
כמו כן ניתן להבחין בין לייזרים שהאנרגיה החשמלית מועברת ישירות אל האלקטרודות הנמצאות בתווך הגזי לבין לייזרים שהאנרגיה החשמלית משודרת אל התווך הגזי בתדר רדיו (RF). שידור בתדר רדיו מבטיח אורך חיים גבוה יותר לרכיבים פנימיים בלייזר (כגון רכיבי האופטיקה).
השימוש בלייזר פחמן דו-חמצני

הודות לרמות ההספק הגבוהות המתאפשרות בלייזרים מסוג זה, ובשילוב עלויות ייצור סבירות, הפך לייזר פחמן דו-חמצני לכלי העיקרי ביישומיים כגון חיתוך, קידוח, סימון, ריתוך והקשייה. התכונה האופטית של קרן הלייזר מאפשרת למקדה לנקודה בקוטר של כ-100 מיקרומטר ועל ידי כך להגיע לרמות גבוהות ביותר של צפיפות אנרגיה לצורכי חיתוך וריתוך מתכות. אורך הגל האופייני של לייזר פחמן דו-חמצני – 10.6 מיקרומטר – מתאים בעיקר למתכות ברזליות (פלדות למיניהן) וכן חומרים לא מתכתיים אחרים כגון עץ, פלסטיק, אריגים ועוד. היכולת למקד את כל העוצמה של קרן הלייזר בנקודת מוקד זעירה מאפשרת לקרן הלייזר לחדור פלדות בעובי של עד כ-20 מ"מ ולבצע חיתוך במהירות של כמטר לדקה. מכונות לייזר לחיתוך פחים ולוחות פלדה נמצאות בשימוש רחב בכל תעשיות המתכת ובמיוחד בתעשיית הרכב בעולם.
אורך הגל האופייני של לייזר פחמן דו-חמצני מתאים גם לחיתוך רקמות. חלוצי השימוש בלייזר פחמן דו-חמצני לניתוחים היו המהנדס עוזי שרון וד"ר אייזיק קפלן אשר מכשיר הלייזר לניתוח - שרפלן -נקרא על שמם.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20, כשדרישות התעשייה ללייזרים רבי-עוצמה יעילים הלכה וגברה, החל פיתוחם לייזרים חדישים המבוססים על סיב אופטי (לייזר-סיב) . לייזרים חדשים אלה הולכים ותופסים את מקומם של לייזרים פחמן דו-חמצני בתעשייה.
סיכום יתרונות וחסרונות לייזר פחמן דו-חמצני > יתרונות

מבנה פשוט
הפקת הספקים גבוהים בעלות נמוכה יחסית
קרן מקבילה בעלת התבדרות בינונית המאפשרת בניית מכונות גדולות
אורך חיים בלתי מוגבל
יציבות גבוהה
תחזוקה פשוטה באופן יחסי
אמינות גבוהה
אורך גל מתאים למתכות ברזליות ולחומרים אורגניים רבים
סיכום יתרונות וחסרונות לייזר פחמן דו-חמצני > חסרונות

אורך הגל אינו מתאים לעיבוד מתכות אל-ברזליות כגון אלומיניום או נחושת
אורך הגל אינו מתאים להעברת הקרן בסיב אופטי – מגביל את היכולת להשתמש ברובוטים
עלות תפעול גבוהה יחסית (בעיקר עלויות תערובת הגזים והחשמל)
מיקוד לנקודה בקוטר של כ-100 מיקרומטר אינו מתאים ליישומים עדינים ביותר בהם נדרש קוטר מיקוד של מיקרונים בודדים
הערות שוליים

↑  ראו גם הסבר באנגלית אצל: http://www.uobabylon.edu.iq/eprints/publication_2_2898_468.pdf
↑  ראו גם הסבר באנגלית אצל: https://www.fiberlabs.com/glossary/stimulated-emission/
↑  ראה תרשימים על לייזרים עם זרימה אורכית או רוחבית באנגלית באתר: https://www.photonics.com/Articles/COSUB2SUB_Lasers_The_Industrial_Workhorse/a25155
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: sh85020113 
מערכת לייזר פחמן דו-חמצני עם זרימה אורכית.
* ראש המיקוד של מכונת לייזר הממקדת את הקרן על החומר שנועד לחיתך.
שרפלן - מכשיר לנתוחים המבוסס על לייזר פחמן דו-חמצני.
אליפות צרפת בטניס 1934

| --- | --- |

מראה של מגרש
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  23 במאי 1934 – 2 ביוני 1934 (11 ימים) 
 מספר תחרות:  39 
 אצטדיון:  אצטדיון רולאן גארוס
 זוכה:  גברים:גוטפריד פון קראם (גרמניה) נשים:מרגרט סקריבן (הממלכה המאוחדת) זוגות גברים:ז'אן בורוטרה/ז'אק בריניון (צרפת) זוגות נשים:סימון מתייה (צרפת)/אליזבת ריין (ארצות הברית) זוגות מעורבים: ז'אן בורוטרה/קולט רוזמבר (צרפת)
 
 → אליפות צרפת הפתוחה 1933 אליפות צרפת הפתוחה 1935 ← 
 
אליפות צרפת 1934 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-23 במאי והסתיימו ב-2 ביוני. זו הייתה האליפות ה-39 מאז ייסודה.
התחרות > תחרות הגברים

בתחרות זו השתתפו 81 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
פרד פרי (בריטניה בריטניה), הודח ברבע הגמר
ג'ק קרופורד (אוסטרליה אוסטרליה), מנצח תחרות 1933, הפסיד בגמר
באני אוסטין (בריטניה בריטניה), הודח ברבע הגמר
גוטפריד פון קראם (גרמניה גרמניה), ניצח בתחרות
רודריך מנצל (צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה), הודח ברבע הגמר
כריסטיאן בוסי (צרפת צרפת), הודח בחצי הגמר
דניאל פרן (בריטניה בריטניה), הודח בסיבוב הרביעי
ג'ורג'ו דה סטפני (ממלכת איטליה ממלכת איטליה), הודח בחצי הגמר
אדריאן קוויסט אוסטרליה אוסטרליה), הודח בסיבוב השלישי
פטריק יוז (בריטניה בריטניה), הודח ברבע גמר
ולנטינו טארוני (ממלכת איטליה ממלכת איטליה), הודח בסיבוב השלישי
פרניו פונצ'ץ (ממלכת יוגוסלביה ממלכת יוגוסלביה), הודח בסיבוב הראשון
וילמר היינס (ארצות הברית ארצות הברית), הודח בסיבוב השלישי
הרמן ארטנס (אוסטריה אוסטריה), הודח בסיבוב הרביעי
מוחמד סלים (בריטניה בריטניה), הודח בסיבוב הרביעי
אנטואן ז'נטיין (צרפת צרפת), הודח בסיבוב השלישי
בגמר התחרות נפגשו גוטפריד פון קראם (גרמניה גרמניה) ומנצח תחרות 1933 ג'ק קרופורד (אוסטרליה אוסטרליה). גוטפריד פון קרם ניצח ב-5 מערכות.
התחרות > תחרות הנשים

בתחרות הנשים השתתפו 54 טניסאיות שחולקו ל-4 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
הלן ג'ייקובס (ארצות הברית ארצות הברית), הפסידה בגמר
מרגרט סקריבן, (בריטניה בריטניה) מנצחת תחרות 1933, ניצחה בתחרות
אליס מרבל (ארצות הברית ארצות הברית), הודחה בסיבוב השני
בטי נאטהול (בריטניה בריטניה), הודחה בסיבוב השלישי
סימון מתייה (צרפת צרפת), הודחה בחצי הגמר
קיי סטמרס (ארצות הברית ארצות הברית), הודחה ברבע הגמר
סילבי הנרוטן (יונג) (צרפת צרפת), הודחה בסיבוב השני
לולט פאיו (שווייץ שווייץ), הודחה ברבע הגמר
במשחק הגמר מנצחת תחרות 1933 מרגרט סקריבן (בריטניה בריטניה) ניצחה את הלן ג'ייקובס (ארצות הברית ארצות הברית) ב-3 מערכות ובכך זכתה בתחרות בפעם השנייה ברציפות.
התחרות > תחרות זוגות גברים

בתחרות השתתפו מספר זוגות. במשחק הגמר מנצחי תחרות 1928 ז'אן בורוטרה וז'אק בריניון (צרפת צרפת) נפגשו עם ג'ק קרופורד וויוויאן מקגרת' (אוסטרליה אוסטרליה) וניצחו ב-5 מערכות.
התחרות > תחרות זוגות נשים

בתחרות השתתפו 24 זוגות. במשחק הגמר מנצחות תחרות 1933 סימון מתייה (צרפת צרפת) ואליזבת ריין (ארצות הברית ארצות הברית) שיחקו נגד הלן ג'ייקובס ושרה פלפרי (ארצות הברית ארצות הברית) וניצחו בשתי מערכות.
התחרות > תחרות זוגות מעורבים

בתחרות השתתפו 47 זוגות. במשחק הגמר ז'אן בורוטרה וקולט רוזמבר (צרפת צרפת) נפגשו עם אליזבת ריין (ארצות הברית ארצות הברית) ואדריאן קוויסט (אוסטרליה אוסטרליה) וניצחו בשתי מערכות.
גוטפריג פון קרם, מנצח תחרות הגברים
מרגרט סקריבן, מנצחת תחרות הנשים
בלה קיש

| --- | --- |

 לידה:  28 ביולי 1877 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  5 בפברואר 1915 (בגיל 37) ולייבו, סרביה 
 מדינה:  הונגריה, ציסלייטניה (ארצות אוסטריה) 
 
בלה קיש (בהונגרית: Kiss Béla;‏ 28 ביולי 1877 – שנת 1932 לערך) היה רוצח סדרתי הונגרי. הוא נחשד ברציחתן של לפחות 23 נשים וגבר אחד. בדירתו נמצאו מכלי מתכת אטומים בהם נמצאו גופות של אנשים כבושים באלכוהול ובחומץ.
ביוגרפיה

בלה קיש נולד באיז'אק באימפריה האוסטרו-הונגרית, בנם של יאנוש קיש וורונה ורגה.
הוא התפרנס כפחח וחי בעיירה קטנה צינקוטה שלימים התמזגה עם העיר בודפשט. תחביביו היו אסטרולוגיה ותורת הנסתר. קיש היה נשוי פעמיים והיו לו שני ילדים, ארנקה ואילונקה. בשנת 1912 הוא שכר את שירותיה של משרתת בשם גברת יאקובק, לאחר שאשתו בגדה בו עזבה אותו לטובת גבר אחר.
יאקובק הבחינה כי קיש יצר קשר עם נשים רבות, לרוב היה מפרסם את עצמו כשדכן או כמגלה נסתרות וכך רוכש את אמונן של הנשים. לעיתים היה מארח את הנשים אצלו בדירה. עם זאת, למשרתת היו מעט מאוד דין ודברים עם נשים אלו.
אף על פי שקיש היה דמות אהודה, קיש מעולם לא היה בקשר אינטימי עם הנשים בעיירתו. אנשי העיירה הבחינו בכך שהוא החל לצבור מכלי מתכת גדולים. הוא אמר לשוטרים שחקרו אותו בנושא שהוא אוגר במכלים דלק כדי שישמשו לו כרזרבה לשנות מלחמה.
כאשר מלחמת העולם הראשונה פרצה בשנת 1914, הוא גויס לצבא והשאיר את אחזקת ביתו בידי גברת יאקובק.
גילוי הגופות בביתו

ביולי 1916, משטרת בודפשט קיבלה שיחת טלפון מבעל הבית של קיש ואמר שהוא מצא בדירה שבעה מכלי מתכת גדולים. שוטר מהעיירה נזכר שקיש נחקר בעבר בנוגע למכלים ואמר שהוא אוגר דלק לתקופת מלחמה, על כן הוביל מחלקה של חיילים שנזקקו לדלק לדירתו. מיד לאחר שאחד המכלים נוקב בדוקרן דלף ממנו ריח עז ומחשיד. בלש המשטרה קארוי נאג' פתח בחקירה והחליט לפתוח את אחד מהמכלים למרות התנגדותה של גברת יאקובק. במכל נמצאה גופה של אישה חנוקה ובמכלים אחרים נמצאו גופות או שאריות גופות נוספות. מחיפוש נרחב בביתו של קיש נמצאו לא פחות מ-24 גופות שונות.
נאג' הודיע לצבא שעליהם לעצור את קיש מיידית אם הוא עודו בחיים - שכן עלה חשש הוא נפל בשבי. השם בלה קיש היה שם נפוץ מאוד באותן שנים בהונגריה ולכן לא ידעו את איזה חייל במדויק מחפשים. נגי עצר את גברת יאקובק ואף פקד על שירות הדואר שלא להעביר לקיש מכתבים, על מנת למנוע מצב שבו שותף לפשעיו יזהיר אותו מהחוקרים ומהמשטרה. נאג' חשד שגברת יאקובק מעורבת ברציחות, בעיקר מפני שקיש רשם את שמה כיורשת חוקית. ג'קובק הבהירה לחוקרים שאין היא ידעה דבר על הרציחות. היא הראתה להם חדר סודי נעול שקיש אסר עליה להיכנס אליו לעולם. חדר זה היה מלא בכונניות עם ספרים ובשולחן כתיבה עליו היו מונחים מכתבים ואלבום תמונות, המסמכים הוכיחו שקיש התכתב והיה בקשר עם 74 נשים שונות. רוב הספרים עסקו ברעלים או בדרכי חנק שונות. מהמכתבים שנמצאו נגי הצליח להגיע למספר מסקנות. המכתבים הישנים ביותר היו משנת 1903 ומהם עלה בבירור שקיש הונה את הנשים - בעיקר נשים בגיל העמידה שחיפשו זוגיות או חתן. הוא פרסם מודעות במדורי שידוכים במספר עיתונים ויצר קשר עם נשים שחיו הרחק ממשפחתן ומקרוביהן והיו עריריות כך שאיש לא יבחין בהיעדרן. הוא פיתה אותן והצליח לשכנע אותן לשלוח לו כסף. המשטרה אף מצאה מסמכים שהעידו ששתיים מקורבנותיו התלוננו עליו וגילו שהוא הונה אותן. שתיהן נעלמו ותיקי המשפט שנפתחו נגד קיש נסגרו.
כל אישה שנכנסה לדירתו נחנקה. קיש שימר את גופותיהן באלכוהול ואטם אותן במכלי מתכת הדוקים היטב. המשטרה גילתה שלכולן היו נקבים בגב ושקיש שאב את דמן מהגופות. הדבר הוביל את החוקרים לחשוב שקיש היה סוג של ערפד.
הימלטות

ב-4 באוקטובר 1916 החוקר נאג' קיבל מכתב ובו הודיעו לו כי קיש מחלים מפצעיו בבית חולים סרבי. אולם, נאג' לא הצליח לשים את ידיו על קיש. בלה קיש נמלט מבית החולים והניח גופה של חייל אחר במיטתו. נאג' הודיע למשטרת הונגריה להתחיל בחיפושים אחריו, אך הוא הצליח להימלט ולא נתפס בשטח הונגריה או מחוץ לה.
אחרית דבר

במספר הזדמנויות אחרות, עלו השערות שקיש החליף זהות עם חייל בשם מאקרי שנהרג במלחמה. במשך שנים קמו עדויות שונות של אנשים שראו אותו בערים ובאתרים שונים. החלו לפוץ עליו מספר שמועות, שמועה אחת גרסה שהוא נעצר ברומניה על שוד או שהוא מת מקדחת צהובה בטורקיה. בשנת 1920, חייל מלגיון הזרים הצרפתי דיווח על חייל אחר בשם הופמן (אחד מהשמות הבדויים בהם עשה קיש שימושיו במכתביו) שהתפאר ביכולתיו לענות אנשים בכיסא עינויים ושתאם את מראהו של קיש. "הופמן" נשר משורות הלגיון הצרפתי לפני שהמשטרה הצליחה להשיגו.
הפעם האחרונה בה קיש נראה הייתה בשנת 1932 בניו יורק. בלש הרציחות הנרי אוסוולד היה סבור שהוא ראה את קיש בתחנת הרכבת התחתית במנהטן. היו אף שמועות שקיש עובד בעיר בתור שרת אך לא יכלו לאשש אותן. כאשר שוטרים באו לתשאל את השרת החשוד כבלה קיש הוא נעלם.
עד להיום לא ידוע מה עלה בגורלו של קיש או מה המספר האמיתי של קורבנותיו.
ראו גם

המרטש מאטלנטה
המפלצת מפירנצה
לקריאה נוספת

Wilson, Colin; Wilson, Damon; Wilson, Rowan (1993). World Famous Murders. London: Parragon. pp. 382–386. ISBN 978-0-7525-0122-2.
הערות שוליים

↑  גבר הונגרי רצח 24 אנשים וכבש את גופותיהם במכלי חומצה אטומים
↑  מידע נוסף על הרציחות ועל הניסיונות ללכוד את קיס
מכלי המתכת שנמצאו בדירתו ובהן הגופות המרקיבות