stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אירועי מלחמת יום הכיפורים
חזית הצפון > 6 באוקטובר, יום הכיפורים, שבת

בשעה 13:55, במקביל למהלך המצרי, פתח הצבא הסורי במתקפה רחבה: 3 דיוויזיות חיל רגלים ממוכן תקפו ברמת הגולן, לכל אורך הגבול הסורי-ישראלי, ואליהן הצטרפו שתי דיוויזיות משוריינות. במקביל בוצעה התקפה רחבה של 132 מטוסי קרב סוריים של מטרות איכות צבאיות בצפון מדינת ישראל.
מוצב החרמון הישראלי, ששימש מוצב תצפית חשוב של המודיעין וחיל האוויר, נפל בשעה 16:00 בידי כוח צנחנים וקומנדו סורי, שהוטס למקום במסוקים. הסורים השתלטו רק על המפלס העליון של המוצב ופיזרו עשן בעזרת מכונת עשן באולם המרכזי. בשאר המוצב עדיין נמצאו חיילים. בשעה 21:00 הצליח לצאת מהמוצב כח של 17 חיילים, בהם מפקד המוצב, ועשרה מהם הגיעו בשלום לאזור בשליטת צה"ל. ב-12 באוקטובר חדרו הסורים אל חדרי המוצב הפנימיים ותפסו את כל מי שהסתתר שם.
בהגנה על רמת הגולן עסקה אוגדה 36 - אוגדה סדירה בפיקודו של תא"ל רפאל איתן. עם תחילת הלחימה הגזרה התחלקה בין חטיבה 7 בצפון וחטיבה 188 בדרום. עקב ההנחה שעיקר המאמץ הסורי יתרכז בצפון[דרוש מקור] רוכזו שם שלושה גדודי שריון ובדרום שני גדודים.
בצפון הגולן לא הצליחו הסורים להבקיע את קווי ההגנה של צה"ל. בדרום הצליחו הסורים להבקיע את המערך הישראלי - היישובים בדרום הגולן פונו מיושביהם. ניתנה הוראה לפנות ארבעה מוצבים. שלושה פונו והרביעי כותר על ידי כחות סוריים.
אל אלוף פיקוד הצפון, יצחק חופי, הצטרף מפקד חיל האוויר לשעבר, מרדכי הוד, שתיפקד כמפקד הסיוע האווירי בפיקוד הצפון.
קרבות שריון כבדים ברמת הגולן - באחמדיה ובקוניטרה וצומת רפיד.
חזית הצפון > 7 באוקטובר, י"א בתשרי, יום א'

בקרב לטקיה תקף חיל הים הישראלי את הצי הסורי וטיבע חמש ספינות סוריות.
חיל השריון הישראלי יחד עם חיל האוויר הישראלי, עיכבו את התקדמות הסורים בגזרה הצפונית של רמת הגולן. הסורים פרצו אל עבר חושניה במרכז רמת הגולן.
כוח סורי (חטיבה משוריינת, חוד דיוויזיית החי"ר 9) נע מכודנה (שם הבקיעו הסורים את מערך ההגנה הישראלי) מערבה ופונה צפונה מתוך כוונה לאגף את חטיבה 7 באזור קוניטרה. "כוח טייגר", כוח של חטיבה 7 בגודל פלוגה מוקטנת (7 טנקים) בפיקודו של סרן מאיר זמיר, חיכה במארב והצליח לפגוע בכ- 60 כלים סוריים. החטיבה הסורית נבלמה והכוח הסורי נסוג.
חיל האוויר הישראלי נכשל בתקיפת מערך טילי הנ"מ הסורי במבצע דוגמן.
חטיבה 188 ("ברק"), בפיקודו של אל"ם יצחק בן-שהם, שנשאה בעול הבלימה העיקרי בדרום הגולן, איבדה חלק ניכר מכוחה. חטיבה 7, בפיקודו של אל"ם אביגדור בן-גל, שנשאה בעול הבלימה העיקרי בצפון הגולן, שילמה אף היא מחיר כבד. לכוחות השריון הסוריים נגרמו אבדות כבדות ביותר.
כוחות מילואים החלו להגיע לרמת הגולן. המלחמה נערכה בשתי גזרות: הצפונית באחריות אוגדת איתן, והדרומית באחריות אוגדת מילואים בפיקודו של האלוף דן לנר.
דיוויזיית השריון הראשונה הסורית התקדמה מחושניה צפונה במקביל ל"כביש הנפט" עד נפח. מפקדת אוגדת איתן נאלצה לנטוש את מחנה נפח. בנפח התפתח קרב בין קבוצת טנקים ("כח צביקה", חלקים מחטיבת המילואים 179 וכן חלקים מחטיבה 188) בפיקוד מח"ט 188 יצחק בן-שהם לבין הכוחות הסורים, בהמשך הצטרפו אליהם כוחות מחטיבה 679 של אורי אור. במהלך הקרב נהרג בן-שהם.
בדרום התקדמו הסורים אל מעברי הירדן, והגיעו עד קצביה ומושב נוב, מרחק 7 ק"מ מהכנרת.
במאמץ רב, ובסיוע מסיבי של חיל האוויר הישראלי, הצליחו הכוחות הישראליים, עד הערב, לבלום את התקדמות הסורים.
אוגדה נוספת, בפיקודו של תא"ל משה פלד, שהייתה עתודה מטכ"לית, הופנתה לחזית הצפון, בהתאם להערכה שמצב צה"ל שם קשה יותר.
בשעות הערב מגיע רב-אלוף בר-לב למוצב הפיקוד כדי לעזור להכין את התוכנית למתקפת הנגד למחרת בבוקר.
חזית הצפון > 8 באוקטובר, י"ב בתשרי, יום ב'

ברמת הגולן עבר צה"ל למתקפת נגד. אוגדת פלד תקפה מדרום, אוגדת לנר תקפה במרכז, ובצפון נמשכה הבלימה.
כוח של גולני מנסה לכבוש את מוצב החרמון מהסורים אך נסוג לאחר שספג אבדות.
הסורים שיגרו טילי קרקע-קרקע טקטיים מדגם פרוג לעבר מטרות בצפון הארץ.
חזית הצפון > 9 באוקטובר, י"ג בתשרי, יום ג'

נמשכת הדיפת הצבא הסורי במרכז ודרום רמת הגולן.
קרב עמק הבכא - הסורים ערכו מאמץ גדול להבקעה בגזרת קוניטרה, אך נכשלו.
חלק ניכר מהכוח הסורי הושמד בקרבות שריון.
חיל האוויר הישראלי החל בתקיפת מטרות תשתית בסוריה: תחנות כוח, בתי זיקוק, מאגרי דלק, שדות תעופה ועוד.
שבעה מטוסי F-4 פנטום של חיל האוויר הישראלי תקפו את בניין המטכ"ל הסורי ואת מפקדת חיל האוויר הסורי בדמשק. התקיפה המדויקת, שבוצעה בלבה של דמשק, הייתה פעולת גמול על פגיעת טילי פרוג-7 סוריים במגדל העמק ובבסיס חיל-האוויר ברמת דוד. המטכ"ל הסורי מוקם במרכזו של אזור צפוף בנ"מ, מוגן בטילי קרקע-אוויר, והמבצע המורכב נערך במזג-אוויר סוער.
חיל הים הישראלי תקף מתקני דלק בסוריה.
כוח מסיירת מטכ"ל, בפיקוד יוני נתניהו, אשר שימש כפלוגת סיור מובחרת באוגדה 36, שהייתה בפיקודו של רפול, הוקפץ למחנה נפח בעקבות הודעה על חדירת מסוקים המנחיתים לוחמי קומנדו סורים בקרבת הבסיס. במהלך הקרב בין סיירת מטכ"ל לבין הקומנדו הסורי נהרגו כארבעים לוחמים סורים ושני לוחמים מכוח הסיירת.
חזית הצפון > 10 באוקטובר, י"ד בתשרי, יום ד'

חיל האוויר הישראלי תקף שדות תעופה בסוריה. בין היתר מופצץ שדה התעופה חלב ומאלץ מטוסי תובלה סובייטיים שנשלחו כחלק מהרכבת האווירית לשוב על עקבותיהם.
חיל האוויר תקף את תחנות הכוח הגדולות "קאנטינה" ו"אוקלהומה" צפונית לדמשק ואת תחנת הכוח של חומס שסיפקו כשלושת רבעי מתצרוכת החשמל בסוריה ומביא לשיבושים קשים במשק החשמל שנמשכו מספר חודשים לאחר המלחמה.
כוחות צה"ל הצליחו להסיג את הכוחות הסוריים מעבר לקו הסגול. הסורים נהדפים מכל השטחים שכבשו בתחילת המלחמה, למעט מוצב החרמון, לאחר שאיבדו כ-900 טנקים.
צה"ל נערך לקרב הבקעה לעבר דמשק.
חזית הצפון > 11 באוקטובר, ט"ו בתשרי, יום ה'

התחיל השלב השני בחזית הצפון, שבו עבר צה"ל למתקפה.
אוגדת איתן הבקיעה את דרכה אל מעבר ל"קו הסגול" (קו הגבול לפני המלחמה) והתקדמה אל מזרעת בית-ג'ן. אוגדת לנר הבקיעה גם כן אל מעבר לקו הסגול אך ספגה אבדות כבדות.
שבעה סטיל"ים של חיל הים הישראלי הפגיזו שני נמלי ים סוריים (נמל לטקיה ונמל מינת אל-ביידה), הבעירו חוות מכלי דלק בבניאס ופגעו בספינות טילים סוריות.
חזית הצפון > 12 באוקטובר, ט"ז בתשרי, יום ו'

לפנות בוקר, כוח של סיירת צנחנים, בפיקוד שאול מופז, ביצע את מבצע כותונת פשיטה לעומק סוריה, סמוך למשולש הגבולות עם ירדן ועיראק והפצצת גשר שעליו נעו כוחות משלוח מעיראק לחזית הסורית.
אוגדת איתן ואוגדת לנר המשיכו בדרכן לעבר דמשק.
בין השעות 06:00 ועד 09:10 חיל האוויר הסורי מבצע למעלה ממאה גיחות תקיפה של הכוח הישראלי במובלעת במאמץ מרוכז. התקיפות מצליחות להאט את התקדמות הכיבוש של אוגדה 36 ואוגדה 210 הישראליות. בקרבות אוויר ובאש נ"מ מופלים תשעה מטוסים סוריים.
חיל המשלוח העיראקי שהגיע לחזית רמת הגולן יום קודם לכן, פתח במתקפה בעוצמה של שתי חטיבות על כוחות צה"ל שהחזיקו במובלעת, הקרב נמשך עד בוקר המחרת ועצר את התקדמותה של אוגדת לנר.
תותחי צה"ל הפגיזו לפנות בוקר את שדה התעופה אל-מאזה שבפרברי דמשק.
חזית הצפון > 13 באוקטובר, י"ז בתשרי, יום שבת

כוח של סיירת צנחנים, בפיקוד שאול מופז, יוצא למבצע דוידקה פשיטה לעומק סוריה, למבצע הריסת גשר באזור קטייפה בעומק של כ-350 קילומטר מגבול ישראל במטרה לשבש את תנועת אמצעי לחימה שנעה עליו בציר חומס-דמשק. זאת בעקבות הצלחת מבצע כותונת הדומה שנערך בלילה הקודם. המבצע לא מצליח והכוחות מפונים תחת אש אך ללא נפגעים.
בשעות הבוקר הפציץ חיל האוויר הישראלי את שדה התעופה אל מאזה בדמשק. מטוס ישראלי אחד הופל, טייסיו נטשו וחולצו בשלום.
חיל האוויר הסורי ממשיך במאמץ המרוכז לבלימת הכוח הישראלי במובלעת שהחל ביום ה-12 באוקטובר ומבצע מעל מאה גיחות. בחלק מהגיחות מותקפים בטעות כוחות סוריים ועיראקיים. בקרבות אוויר מופלים 11 מטוסים סוריים.
אוגדת לנר טמנה מארב לכוח העיראקי והכתה אותו בעוצמה רבה.
בליל ה-13–14 כבש גדוד 567 מחטיבת צנחנים 317 בפיקודו של סא"ל אלישע שלם את תל א-שמס.
ירדן שלחה חטיבת שריון לרמת הגולן.
חזית הצפון > 14 באוקטובר, י"ח בתשרי, יום א'

לפנות בוקר תותחי צה"ל מפגיזים בשנית את שדה התעופה אל מאזה.
חיל האוויר הפציץ שדה תעופה מערבית לדמשק.
חזית הצפון > 15 באוקטובר, י"ט בתשרי, יום ב'

חיל האוויר מפציץ מכלי דלק בטרטוס.
חזית הצפון > 16 באוקטובר, כ בתשרי, יום ג'

עם שחר מבוצעת תקיפה משולבת של כוחות סוריים, ירדניים ועיראקיים על כוחות צה"ל במובלעת שנכבשה על ידו. חיל משלוח עיראקי מדרום מזרח, חטיבת שריון 40 ירדנית מדרום וכוח שריון סורי מצפון. ההתקפה נהדפה על ידי צה"ל.
חזית הצפון > 18 באוקטובר, כ"ב בתשרי, יום ה'

הסורים המשיכו בהפגזות מקומיות ובניסיונות תקיפה מן האוויר.
חזית הצפון > 19 באוקטובר כ"ג- בתשרי, יום ו'

לפנות בוקר כובש כוח צנחנים את כפר אום בוטנה. במהלך היום מנסים הסורים לכבוש מחדש את הכפר ללא הצלחה.
הכוחות העיראקים והירדנים תוקפים את כוחות צה"ל בדרום המובלעת.
חזית הצפון > 20 באוקטובר כ"ג- בתשרי, יום ש'

לפנות בוקר נכשל נסיון של זוג מטוסי סוחוי 20 להפציץ את בתי הזיקוק בחיפה. מטוס סורי אחד מופל טייסו נהרג ושבריו גורמים לנזק לבתי העיר נהריה.
חזית הצפון > 21 באוקטובר, כ"ה בתשרי, יום א'

כוח צנחנים במילואים מונחת בחרמון הסורי וכובש את המוצבים הסוריים.
בקרב קשה ורב נפגעים, שנמשך 12 שעות, כובש כוח של חטיבת גולני את מוצב החרמון, "העיניים של המדינה", שנפל בידי הסורים בשעות הראשונות למלחמה.
חזית הצפון > 22 באוקטובר, כ"ו בתשרי, יום ב'

הפסקת אש בחזית הסורית.
חזית הצפון > 23 באוקטובר, כ"ז בתשרי, יום ג'

הפסקת האש הופרה - הסורים הפגיזו את כוחות צה"ל ברמת הגולן וישובים בעמק החולה.
חיל האוויר הישראלי פגע בבתי הזיקוק שבחומס ומאגרי דלק בחן עייש שבצפון סוריה.
חזית הצפון > 24 באוקטובר, כ"ח בתשרי, יום ד'

הפסקת אש.
הזירה המדינית > 6 באוקטובר, יום הכיפורים, שבת

לפנות בוקר נמסרת לדרג המדיני והצבאי ידיעה ממקור מודיעיני איכותי כי מלחמה כוללת תפרוץ במתואם בחזית סוריה ובחזית מצרים בשעה 18:00.
משיקולים מדיניים בשל חשש מפגיעה בנכונות של ארצות הברית לסייע לישראל במלחמה, ביטלה ראש הממשלה, גולדה מאיר מתקפת מנע שעמד חיל האוויר הישראלי להנחית בצהריים על שדות התעופה בסוריה.
ראש הממשלה, גולדה מאיר, מודיעה לאומה על פרוץ המלחמה. דבריה באו לחזק את רוח העם, אך מרחקם מהאמת התברר במהרה. בין השאר אמרה: "צה"ל נלחם והודף את ההתקפה. לאויב נגרמו אבדות רציניות... אנו לא הופתענו. שירותי המודיעין ידעו כי צבאות מצרים וסוריה נערכים להתקפה משולבת".
הזירה המדינית > 8 באוקטובר, י"ב בתשרי, יום ב'

שר הביטחון, משה דיין, מתחיל לדבר, בפורום "ועדת העורכים" ובפורומים נוספים, על "חורבן הבית השלישי". ראש הממשלה, גולדה מאיר, מונעת ממנו לשאת דברים לאומה ברוח זו.
הזירה המדינית > 10 באוקטובר, י"ד בתשרי, יום ד'

המעצמות הגדולות הציעו הפסקת אש, אך כל המדינות הלוחמות דחו הצעה זו.
ברית המועצות החלה להעביר לסוריה ולמצרים ציוד מלחמתי ברכבת אווירית וימית.
הזירה המדינית > 12 באוקטובר, ט"ז בתשרי, יום ו'

לנוכח האבדות הכבדות של צה"ל, כפי שדווחו על ידי הרמטכ"ל, דוד אלעזר, ועל ידי מפקד חיל האוויר, האלוף בני פלד, מודיעה ישראל למזכיר המדינה האמריקני, הנרי קיסינג'ר, על הסכמתה להפסקת אש. נשיא מצרים, סאדאת, דחה הצעה זו.
לאחר סירובו של סאדאת להפסקת אש ותחילתה של הרכבת האווירית הסובייטית, מורה נשיא ארצות הברית, ריצ'רד ניקסון, על הפעלת רכבת אווירית לסיוע צבאי לישראל.
הזירה המדינית > 14 באוקטובר, י"ח בתשרי, יום א'

מטוס "גלקסי" אמריקני ראשון נוחת בלוד, ובו אמצעי לחימה לישראל. הרכבת האווירית פעלה במשך כחודש, והובילה מדי יום כאלף טון של אמצעי לחימה.
הזירה המדינית > 16 באוקטובר, כ' בתשרי, יום ג'

ראש ממשלת ברית המועצות, אלכסיי קוסיגין, מגיע למצרים, כדי לשדל את סאדאת להסכים להפסקת אש.
הזירה המדינית > 19 באוקטובר, כ"ג בתשרי, יום ו'

בעקבות התקדמות צה"ל מעבר לתעלה מחליטה ברית המועצות למנוע תבוסה מצרית. מזכיר המדינה האמריקני, הנרי קיסינג'ר, הוזמן למוסקבה, ושם הוסכם, לאחר שני ימי משא-ומתן, לכפות הפסקת אש. במקביל הטילה ההנהגה הסובייטית על הצבא האדום הוראה לתקוף את ישראל במידה ולא תיעתר. הצבא האדום מכין נתיבי טיסה למפציצים אשר היו אמורים להמריא מאוקראינה.
הזירה המדינית > 22 באוקטובר, כ"ו בתשרי, יום ב'

החלטה 338 של מועצת הביטחון של האו"ם הורתה על הפסקת אש תוך 12 שעות מרגע קבלת ההחלטה, כלומר בשעה 17:52.
הפסקת האש לא התממשה, משום שהכוחות הלוחמים המשיכו לירות זה על זה.
הזירה המדינית > 23 באוקטובר, כ"ז בתשרי, יום ג'

סוריה נענתה להפסקת האש.
החלטה 339 של מועצת הביטחון של האו"ם הורתה על הפסקת אש מיידית, הצבת משקיפי או"ם בקווים, וחזרה לעמדות שהחזיקו הצדדים בעת הפסקת האש הקודמת.
הזירה המדינית > 24 באוקטובר, כ"ח בתשרי, יום ד'

מצרים וישראל הסכימו להפסיק את האש בשעה 7:00, ללא חזרה לעמדות קודמות.
הזירה המדינית > 25 באוקטובר, כ"ט בתשרי, יום ה'

החלה הפסקת האש בין ישראל למצרים.
ברית המועצות איימה בהתערבות בלחימה, ובתגובה הוכרזה כוננות בצבא ארצות הברית.
לקריאה נוספת

ראו מלחמת יום הכיפורים.
הערות שוליים

↑  חנוך ברטוב, דדו - 48 שנה ועוד 20 יום, כרך ב', תל אביב: ספרית מעריב, 1978, עמ' 123.
1 2  ליאור אסטליין, היום מלחמה, בטאון חיל האוויר, ‏.
↑  עדותו של האלוף במיל' שי אביטל על הקרב כנגד הקומנדו הסורי, מתוך אתר רשמי לזכרו של סא"ל יונתן נתניהו.
↑  שאול מופז, המלחמה שלי רב-אלוף שאול מופז (מיל):300 קילומטר בעומק סוריה, באתר nrg‏, 5 באוקטובר 2003
הערכות צה"ל וצבא מצרים בפתיחת מלחמת יום הכיפורים
הנפת דגל מצרים במוצב קו בר לב
נגמ"ש BTR-50, מיחידה 88 - דב לבן, הייתה בבוקר המלחמה תחת פיקוד חטיבה 274. בפרוץ המלחמה נשלחה ביחד עם גדוד 225 מחטיבה 274 לאזור שארם א-שייח' ומשם עברה לא-טור עד 15 באוקטובר, לאחר מכן הצטרפה לחטיבה 14 ושירתה ב-2 צידי התעלה
ביצורי קו בר לב
תותח מתנייע M-50 בזמן ירי בסיני
פינוי פצוע במסוק יסעור במהלך הלחימה בחזית הדרומית
המלחמה בגזרה הצפונית בסיני
אפרים חמיאל, קצין דת במילואים בחטיבה 274, מתפלל תפילת שחרית בסיני על רקע תנועת טנקים
טנקים ישראלים בסיני
טנק של צה"ל חוצה את תעלת סואץ על דוברת תמסח
צליחת התעלה וכיתור הארמייה השלישית
הצבת גשר הדוברות של צה"ל על פני תעלת סואץ
חייל צה"ל על הכביש לאסמאעיליה.
אל"ם זאב אלמוג (מימין), מפקד זירת ים סוף וסא"ל עוזי לבצור (במרכז), מג"ד 195, לוקחים בשבי את המז"ר המצרי (משמאל) בנמל אל-אדביה
מפה של חזית הצפון
הפגזות במלחמת יום הכיפורים
ניסיון לכיבוש החרמון במלחמת יום הכיפורים.
הקרב על עמק הבכא
מטוס מיראז' 5 של חיל האוויר הישראלי טס מעל רמת הגולן
ירי חיל התותחנים של צה"ל ברמת הגולן
ירי חיל התותחנים בקרב עמק הבכא
טנק מסוג M60 פטון נפרק ממטוס C-5 גלקסי במהלך מבצע ניקל גראס
רוברט ברנס סמית'

רוברט ברנס סמית' (באנגלית: Robert Burns Smith; 29 בדצמבר 1854 –  16 בנובמבר 1908) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, חבר המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל מונטנה השלישי בין השנים 1901–1897.
ביוגרפיה

סמית' נולד בחווה חקלאית במחוז היקמן שבקנטקי, והתחנך בבתי הספר המקומיים שבמחוז. בגיל 20 השלים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון במילבורן שבקנטקי, ולאחר מכן לימד שם במשך שנה אחת. בספטמבר 1876 עבר לצ'ארלסטון שבמיזורי, ונבחר למנהל האקדמיה הקלאסית של צ'ארלסטון עד יוני 1877.
ביוני 1877 החל סמית' ללמוד משפטים במשרדו של קולונל אדוארד קרוסלנד במייפילד, קנטקי. באוקטובר של אותה שנה התקבל ללשכת עורכי הדין במייפילד והחל לעסוק בעריכת דין. הוא נישא לקתרין קרוסלנד, ולשניים נולדו שני ילדים.
סמית' עבר לדילון שבמונטנה, ועסק שם בעריכת דין בין ספטמבר 1882 ל-1889. לאחר מכן עבר לבירת המדינה הלנה, וייסד שותפות משפטית עם עמיתו עורך הדין סמואל וורד. הוא היה חבר בוועידת החוקה של מונטנה בשנת 1884, שימש כתובע פדרלי מחוזי בשנים 1885–1889, וכיהן כתובע העירוני של הלנה בשנת 1890.
בבחירות בנובמבר 1896, התמודד סמית' לתפקיד מושל מונטנה מטעם המפלגה הדמוקרטית, כחלק מקואליציה של דמוקרטים ופופוליסטים. הוא נבחר לתפקיד וכיהן בו בין השנים 1897–1901. בתקופת כהונתו החלה בניית קפיטול מדינת מונטנה, ושופרו תשתיות הכבישים במדינה. כמו כן, נוסדו תחת שלטונו אוניברסיטת המדינה במיזולה, המכללה החקלאית של המדינה בבוזמן, ובית הספר להכשרת מורים בדילון. בתום כהונתו שב לעסוק בעריכת דין בעיר ביוט.
חמש שנים לאחר מכן, בשל בריאותו המתדרדרת, עבר סמית' לגור בחוף המזרחי של ימת פלאטהד (אנ'), שם עסק בגידול מטעים. הוא נפטר ב-16 בנובמבר 1908 ונטמן בבית הקברות קונרד ממוריאל בעיר קאלספל שבמחוז פלאטהד, מונטנה.
הערות שוליים

↑  רוברט ברנס סמית', באתר "Find a Grave" (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n00074325  SNAC: w6r869k1  VIAF: 11080310   WorldCat (עם VIAF): 11080310
ג'וזף טול

ג'וזף קמפ טול (באנגלית: Joseph Kemp Toole;‏ 12 במאי 1851 – 11 במרץ 1929) היה פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית שכיהן כמושל הראשון והרביעי של מונטנה.
ביוגרפיה

טול נולד בסוואנה שבמיזורי ולמד בבית ספר ציבורי בסנט ג'וזף. בשנת 1868 סיים את לימודיו בהצטיינות במכון הצבאי המערבי בניו קאסל שבקנטקי. הוא עבר להלנה שבמונטנה ב-1870. הוא למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1871. מיד לאחר מכן טול החל לעבוד בהלנה. טול היה התובע המחוזי של המחוז השיפוטי השלישי של מונטנה (1872–1876), וחבר בבית הנבחרים הטריטוריאלי של מונטנה (1879–1881), ונשיא המועצה הטריטוריאלית של מונטנה (1881–1883). בשנת 1890 הוא התחתן עם לילי רוזקרנס, בתו של הגנרל ויליאם רוזקרנס ונולדו להם שלושה ילדים.
טול כיהן כציר בוועידת החוקה הממלכתית בהלנה בשנים 1884–1889. הוא החל לכהן כמושל הראשון של מונטנה שכיהן מ-8 בנובמבר 1889 ועד 1 בינואר 1893. לאחר סיום הכהונה הוא חזר לעסוק בעריכת דין בהלנה. טול היה ציר לוועידות הלאומיות הדמוקרטיות בשנים 1892 ו-1904. הוא חזר לתפקיד המושל מ-7 בינואר 1901 עד 1 באפריל 1908 והתפטר בגלל בריאות לקויה.
טול מת ב-11 במרץ 1929, בגיל 77. הוא קבור בבית הקברות תחיית המתים בהלנה שבמונטנה.
הערות שוליים

↑  בתור מושל טריטוריית מונטנה
↑  "Montana Governor Joseph Kemp Toole". National Governors Association. נבדק ב-10 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "MISS ROSECRANS MARRIED". New York Times. 8 במאי 1890. נבדק ב-11 בספטמבר 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "A Brief History of Montana". The Official Website for the State of Montana. נבדק ב-10 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011288898005171  ISNI: 0000 0000 4267 854X  LCCN: no95050464  SNAC: w6w98dj5  US Congress: T000312  VIAF: 9432030   WorldCat (עם VIAF): 9432030
הנאק

| --- | --- |

 מקום הקמה:  לוס אנג'לס 
 מוקד פעילות:  לוס אנג'לס
 תקופת הפעילות:  1978–1982   1986–1992   1994   1996–2010
 סוגה:  מוזיקת הגל החדש, פאוור-פופ 
 חברת תקליטים:  קפיטול רקורדס, כריזמה רקורדס 
 www.theknack.com
 פרופיל ב-IMDb
 חברים לשעבר
 דאג פייגר   ברטון אוור   פרסקוט ניילס   ברוס גארי   פט טורפי   בילי וורד   טרי בוזיו   דייוויד הנדרסון   דואן לינאן
 
הנאק (כישרון או מיומנות בתחום מסוים - באנגלית: The Knack) הייתה להקת רוק אמריקאית שבסיסה בלוס אנג'לס שזכתה לתהילה עם הסינגל הראשון שלה, "שרונה שלי" - My Sharona, שהפך ללהיט בינלאומי בשנת 1979.
עטיפת אלבום הבכורה, 1979 "תפוס את הפטנט" - Get the Knack
הנאק נוסדה ב-1978 עם ההרכב המקורי והקלאסי של דאג פייגר (סולן, גיטרת קצב), ברטון אוור (גיטרה מובילה, קולות רקע), פרסקוט ניילס (בס) וברוס גארי (תופים). כל חברי ההרכב הם יהודים. הרכב זה הקליט את שלושת אלבומיה הראשונים של הלהקה. בראשות הצלחת הסינגל "שרונה שלי", אלבומם הראשון מ-1979 - Get the Knack הגיע למקום הראשון במצעדים של כמה מדינות. עם זאת, שני האלבומים הבאים שלהם, But The Little Girls Understand (1980)... ו-Round Trip (1981) היו פחות מוצלחים משמעותית. אל מול ההצלחה ההולכת ופוחתת, הלהקה התפרקה ב-1982.
הלהקה התאחדה ב-1986 והוציאה את אלבומה הרביעי, Serious Fun ב-1991 לפני שהתפרקה שוב בשנה שלאחר מכן. לאחר איחוד קצר ב-1994, הנאק התאחדו שוב ב-1996, והקליטו שני אלבומים נוספים - Zoom (1998) ו-Normal as the Next Guy (2001). לאחר מותו של דאג פייגר ב-2010, ההרכב התפרק לצמיתות. האלבום האחרון של ההרכב, Rock & Roll Is Good for You: The Fieger/Averre Demos יצא לאור ב-2012.
היסטוריה > ייסוד (1978-1977)

הזמר דאג פייגר, (יליד 1952, אוק פארק, מישיגן) פרבר צפוני של דטרויט, מישיגן, ניגן בעבר בלהקת רוק אקלקטית בשם Sky, וכן בהרכב בשם Sunset Bombers. למרות שסקיי זכתה להערכה צנועה, כולל הפקה על ידי מפיק הרולינג סטונס ג'ימי מילר, הלהקה התפרקה מבלי שזכתה להצלחה מסחרית במצעדים. כתוצאה מכך, החליט פייגר לעבור ללוס אנג'לס ולהקים הרכב חדש. זמן קצר לאחר שהגיע ללוס אנג'לס פגש שם פייגר את הגיטריסט והקלידן ברטון אוור, והשניים החלו לשתף פעולה בכתיבת שירים. פייגר הכיר גם את המתופף ברוס גארי שנים ארוכות לפני שהקים את הנאק ב-1978 עם הבסיסט פרסקוט ניילס. ניילס היה האחרון להצטרף להרכב, שבוע לפני ההופעה הראשונה של הלהקה ביוני 1978. מספר הקלטות דמו שהלהקה שלחה לכמה חברות תקליטים, נדחו כולן. חלק מהשירים הללו הרכיבו מאוחר יותר את אלבום הבכורה של הלהקה Get the Knack, וכללו את הלהיט השני של הלהקה - "Good Girls Don't".
היסטוריה > Get the Knack

מספר חודשים לאחר הופעת הבכורה של הלהקה, והופעות מוצלחות במועדונים בסאנסט סטריפ, כמו גם ג'אם סשנים עם מוזיקאים כמו ברוס ספרינגסטין, טום פטי וריי מנזרק, החלה מלחמת הצעות מחיר של חברות התקליטים על הזכות להחתים אותה. עשר חברות תקליטים שונות התחרו על זכות זו, אך הלהקה בחרה לבסוף בקפיטול רקורדס. הנאק קיבלו את מענק החתימה הגדול ביותר בתולדות החברה נכון לאותה תקופה.
אלבום הבכורה של הלהקה, Get the Knack, היה אחד האלבומים הנמכרים ביותר של השנה, החזיק במקום הראשון במצעד האלבומים האמריקאי במשך חמישה שבועות רצופים, ומכר שני מיליון עותקים בארצות הברית ושלושה מיליון נוספים ברחבי העולם. האלבום הוקלט במשך שבועיים בלבד בעלות של 18,000 דולר. האלבום הגיע למעמד אלבום זהב תוך 13 יום בלבד מצאתו והיה לאלבום הנמכר במהירות הרבה ביותר בחברת התקליטים קפיטול רקורדס מאז אלבומם של החיפושיות Meet The Beatles! מ-1964. הסינגל המוביל, "שרונה שלי" היה ללהיט מס' 1 בארצות הברית והפך לשיר מספר 1 ברשימת סוף השנה של מצעד בילבורד לשנת 1979. הסינגל העוקב, "Good Girls Don't" הגיע בשיאו למקום ה-11 בארצות הברית ולמקום הראשון בקנדה.
עם זאת, הצלחתה של הלהקה ועלייתה לראש המצעדים גררה גם ביקורת עקב הדמיון בין עטיפת האלבום לעטיפת אלבומם של החיפושיות Meet The Beatles!, כאשר גם התווית המרכזית עם לוגו החברה במרכז התקליט הייתה בעלת סגנון ועיצוב זהה לתקליטי החיפושיות מתחילת שנות ה־60. גם מראה הרטרו של הלהקה שהזכיר את שנות ה-60 וסאונד הפופ/רוק שלה, הוביל את המתנגדים להאשים אותם בהיותם מתחזים של החיפושיות, טענה שהלהקה וחברת התקליטים דחו. פייגר הודה בדמיון בין שתי הלהקות וטען כי כוונתם הייתה להציג את הנאק כהעתק של הפלישה הבריטית. פייגר המשיך והזכיר כיצד מעריצי הנאק שהיו צעירים מדי באותה תקופה לא יכלו לחוות את שנות ה-60, ולא נכון לשלול מהם את הפריבילגיה לחוות משהו דומה.
המבקרים מצידם טענו שהלהקה כופה זיכרונות לא מספקים ולא מקוריים משנות ה-60 על אלו שלא הכירו את התקופה. הם אף האשימו את הלהקה בסקסיזם בלחנים של שיריהם, במחזור המוזיקה שלהם, בשימוש במניפולציות במהלך הקריירה שלהם, בהופעה שחצנית על הבמה, וב"חילול" החיפושיות עם עטיפת האלבום הזהה. כאשר האלבום המשיך וצבר פופולריות, הלהקה נתקלה ביחס עיון מצד אמנים אחרים שטענו שהשיווק האינטנסיבי שלה פוגע במאמצים שלהם בשחזור הסאונד של שנות ה-60. טענה זו כמו גם הטענה כי מושא חלק מהשירים של הנאק היו נערות מתבגרות (טענה שהוכרה כנכונה מאוחר יותר כשחברי הלהקה היו כבר מבוגרים בשנים רבות), הובילו במהירות לקמפיין "Knuke the Knack" (פרפרזה על שם הלהקה שפירושה שימוש בנשק גרעיני נגדה), בהובלת האמן מסן פרנסיסקו, יו בראון.
היסטוריה > אלבומי המשך (1981-1980)

הנאק הקליטו במהירות אלבום המשך, But the Little Girls Understand... שיצא בראשית 1980. למרות שהאלבום זכה בזהב בארצות הברית וביפן, ובפלטינה בקנדה, הוא לא הגיע לאותה הצלחה מסחרית כמו אלבום הבכורה שלהם. פייגר טען בראיונות מאוחרים יותר שכל הרצועות של Get the Knack ו-But the Little Girls Understand... נכתבו לפני הקלטת האלבום הראשון ונועדו לצאת כאלבום כפול. בנוסף, הסינגל המוביל מתוכו "Baby Talks Dirty" שהה רק לזמן קצר בטופ 40 בארצות הברית ונעצר לבסוף במקום ה-38, אבל הגיע בקנדה למקום ה-13. סינגל ההמשך, "Can't Put a Price on Love" החמיץ לחלוטין את 40 הגדולים, והגיע בשיאו למקום ה-62. לאחר כמעט שנה של סיבוב הופעות בארצות הברית, קנדה, אירופה, ניו זילנד, אוסטרליה ויפן, החל מאפריל 1980 הלהקה לקחה שנת הפסקה בגלל תשישות וחילוקי דעות פנימיים.
הלהקה התאחדה מחדש בקיץ 1981 כדי להקליט את אלבומם השלישי, Round Trip. האלבום שיצא לאור באוקטובר 1981 היה אכזבה מסחרית, הגיע רק למקום ה-93 במצעד האמריקאי ומכר 150,000 עותקים בלבד. כמו כן, הסינגל המוביל מתוכו "Pay the Devil (Ooo, Baby, Ooo)" הגיע בשיאו למקום ה-67 במצעד הפזמונים האמריקאי. הלהקה הופיעה מספר פעמים במהלך 1981 כדי לקדם את מכירות האלבום. הקלידן פיל ג'וסט הוכנס להרכב בשלב זה כדי לאפשר ללהקה לשכפל את הסאונד הכבד יותר של האלבום. לאור ההצלחה ההולכת ופוחתת במהירות, הביקורות התכופות נגד הלהקה, ומריבות פנימיות עזב פייגר את ההרכב בסוף דצמבר 1981, חודשים ספורים לאחר יציאתו של Round Trip. במחצית 1982 הנאק התפרקו בזמן שפייגר הקים הרכב חדש, "Doug Fieger's Taking Chances".