stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כריסטיאן דניאל לדסמה

כריסטיאן דניאל לדסמה (בספרדית: Cristian Daniel Ledesma; ‏נולד ב־24 בספטמבר 1982) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי-איטלקי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה

לדסמה, יליד בואנוס איירס, החל לשחק בקבוצת הנוער של בוקה ג'וניורס. ב-2001 עבר לשחק בלצ'ה במדיה שיחק 5 עונות מתוכן 4 עונות בסרייה א' והיה אחד השחקנים החשובים שלה. ב-2006, עם ירידתה של הקבוצה לסרייה ב', עבר לדסמה ללאציו. בעונתו הראשונה הופיע ב-33 משחקי ליגה וכבש שני שערים, כולל שער מבעיטה ממרחק גדול בדרבי מול רומא. במהלך קיץ 2007 ביקש לדסמה לעבור לקבוצה אחרת, ריאל בטיס וסביליה גילו עניין בשחקן אך עלייתה של לאציו לליגת האלופות שכנעה אותו להמשיך עונה נוספת. במהלך ספטמבר 2008 הביע לדסמה מספר פעמים את החלטתו לעזוב את לאציו בתום העונה.
ב-28 באוגוסט 2015 עזב את לאציו לאחר 9 עונות, וחתם בסנטוס הברזילאית. בסוף העונה, לאחר שלא מצא את מקומו בהרכב, חתם לדסמה בפנאתינאיקוס על חוזה לשנתיים. ב-20 בינואר 2017 חתם לדסמה בטרננה קלצ'ו מהסרייה ב'. ב-22 באוגוסט 2017 חתם בלוגאנו השווייצרית. ב-5 בספטמבר 2018 חתם בפרו פיאצ'נצה האיטלקית מהליגה השלישית.
ללדסמה יש אזרחות איטלקית בעקבות נישואיו עם אישה איטלקייה, וכתוצאה מכך הוא יכול לשחק בנבחרת איטליה. ב-14 בנובמבר 2010 קיבל לדסמה את זימון הבכורה, והיחיד שלו למשחק ידידות נגד נבחרת רומניה.
ישראל שמעון שיין

| --- | --- |

 לידה:  1857 מוהילב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  11 במאי 1920 (בגיל 63 בערך) 
 יצירות ידועות:  שויתי (שמעון ישראל שיין) 
 
הרב ישראל שמעון שיין (1857 – 11 במאי 1920, כ"ג באייר ה'תר"פ) היה ממייסדי שכונת מאה שערים בירושלים, שימש כמזכירם של הרב שמואל סלנט, הרב יהושע לייב דיסקין והרב שניאור זלמן פראדקין.
קורות חיים

נולד במוהילב, בנו של דובער שיין, מחסידי חב"ד. אמו חאשא הייתה בת ישראל פאזנא, מרבני קהילת חב"ד בסטרדוב וקלימוביץ. אמו נפטרה בילדותו. בשנת 1870 עלה עם אביו לארץ ישראל והם התיישבו בירושלים.
נישא ללאה, בתו הבכורה של בכור אזולאי, מצאצאי החיד"א ורבי ישראל יפה המדפיס מקאפוסט.
בשנת 1875 היה ממייסדי שכונת מאה שערים בירושלים והיה משלושת המתיישבים הראשונים בשכונה. באותה שנה הוציא את הספר "עליות אליהו", לזכר רבי אליהו גוטמכר.
שימש כמזכירם של רבי שמואל סלנט ושל רבי יהושע לייב דיסקין. לאחר עלייתו של רבי שניאור זלמן פראדקין בעל ה'תורת חסד' מלובלין, שימש גם כמזכירו האישי. פרסם מאמרים בעיתוני התקופה ובהם "החבצלת". היה ראש החברה קדישא של כולל חב"ד וכולל ווהלין, ושימש כ"ראש הדגל" שלהן.
נודע בכישרון הציור שלו. בשנת 1881 שלח ציור פרי מכחולו של קבר רחל ויד אבשלום אל משה מונטיפיורי. יצירת ה"שויתי" שיצר מהווה דוגמה לציור
ה"שויתי" המסורתי וגם להתפתחות המוקדמת של הדפוס העברי בירושלים.
משפחתו

גיסו (חתנו של בכור אזולאי) הרב מאיר בנימין שפירא, אביו של הרב משה אריה לייב שפירא, ראש ישיבת תורת אמת.
גיסו (חתנו של בכור אזולאי) יעקב מנדלבאום.
גיסו (חתנו של בכור אזולאי) הרב יהושע שמעון וינגרטן, אחיו של דוד וינגרטן, מייסד בית היתומים הכללי בירושלים.
בנו יהודה דב שיין-אזולאי, מזכיר מוסדות עץ חיים וחבר ועד שכונת מאה שערים.
בתו פייגא ברכה, אשת נחמן יוסף וילהלם. בתו רבקה נישאה לאדמו"ר מרחמסטריווקה רבי יוחנן טברסקי.
בתו מרת חאשע איטה, אשת שמואל קירשנבוים. אבי "אתרוגי קירשנבוים". צאצאיו המשיכו את העיסוק בסחר אתרוגים בירושלים.
לקריאה נוספת

אי"ש האשכולות - תולדות הגאון החסיד רבי ישראל שמעון שיין-אזולאי זצ"ל
הערות שוליים

↑  מכתב מאת השר מונטיפיורי, אתר בידספיריט
↑  אתרוגי שמואל קירשנבוים, משתלת יערים.
ישיבת עץ חיים (באבוב)

האדמו"ר רבי שלמה הלברשטאם (הראשון) מבאבוב
רבי בן-ציון הלברשטאם מבאבוב
ישיבת עץ חיים היא רשת ישיבות שהתקיימה בגליציה, ומרכזה בבובובה.
הוקמה בשנת תרמ"ג (1883) בוישניצה על ידי רבי שלמה הלברשטאם האדמו"ר הראשון מבאבוב, והתפתחה לממדי ענק בתקופת בנו רבי בן ציון הלברשטאם. בשיא כוחה מנתה הישיבה 300 בחורים בסניף המרכזי, וכ-2000 תלמידים בלמעלה מ-40 סניפים.
הקמת הישיבה

הישיבה הוקמה בשנת ה'תרמ"ג (1883) בווישניצה, והצמיחה מקרבה לומדים ומשפיעים בהרבה ישיבות. בשנת תרנ"ג (1893) עבר רבי שלמה לבובובה והעביר את ישיבתו לשם. אחר פטירתו בתרס"ה עבר ניהול הישיבה לידי בנו, רבי בן ציון. הישיבה התקיימה עד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה, אז נמלט הרבי לווינה שם שהה 3 שנים, ואחר כך שהה במרינבאד מספר שנים נוספות.
הקמת הישיבה מחדש

בשנת תרע"ט (1919) הקים מחדש את הישיבה בקראקא. הוא ראה כי בהשפעת מלחמת העולם הראשונה צצו ארגונים שונים של השכלה וציונות שסחפו את הצעירים. הוא ראה זאת כ"צו השעה", ופתח מחדש את ישיבת "עץ חיים". מסופר כי הרבי ניחן בכישרון מיוחד לרדת לנבכי נפש האדם ואף היה בעל חכמה בהוויות העולם, מה שתרם להצלחתו. מאות סטודנטים יהודים שהרבי יצר איתם קשר שבו לשמירת מצוות בעטיו. הישיבה התפתחה במהירות, ותוך תקופה קצרה מהקמתה מחדש כבר למדו בה כשלש מאות בחורים. הרבי היה נשאר ער לילות ארוכים, הן כדי ללמוד ולדבר עם התלמידים, והן כדי לטפל בנטל הכלכלי של הישיבה. הוא אף הפך לבעל חוב בשל ההוצאות הרבות. בשנת תרפ"א (1921) שב הרבי לבאבוב, מלווה במאות תלמידיו. המקום היה צר מהכיל את כל המתדפקים על דלתה של ישיבתו, והוא החל לפתוח ישיבות נוספות בעיירות הסמוכות. בכתבה משנת ה'תרצ"ה מתואר על כארבעים ישיבות ובהם למעלה מאלפיים תלמידים.
בישיבה היה קיים ארגון בשם "תומכי דאורייתא" לסייע כלכלית בידי התלמידים.
הקמת הישיבה מחדש > בית הספר למלאכה

חידוש שהנהיג הרבי, שלא היה קודם, בסביבות שנת ה'תרצ"ה (1935) הקים בוסלוי ישיבה שמשלבת לימוד מלאכה, כמלאכת יד, לאלו שאינם מוכשרים ללימוד מלאכת קודש כרבנים שוחטים ודיינים.
ישיבת באבוב לאחר השואה

לאחר השואה הקים רבי שלמה הלברשטאם את ישיבת באבוב בארצות הברית, באפר איסט סייד. לאחר מכן הועברה הישיבה לקראון הייטס.
בתשכ"ז עברה הישיבה לבורו פארק.
כיום ישנם בבורו פארק ישיבות באבוב משני הפלגים.
ישיבת באבוב לאחר השואה > בישראל

בקריית באבוב נמצאת ישיבת קדושת ציון, ישיבה מיוחדת לבחורים אמריקאיים הבאים ללמוד בארץ. הישיבה קרויה על שם רבי בן ציון, מייסד הישיבות.
בשנת ה'תשס"ה (2005) הקים האדמו"ר הנוכחי מבאבוב את ישיבת עץ חיים בבני ברק על שמה של הישיבה בבאבוב. בראשות הישיבה עומד הרב מאיר לוריא, ראש כולל חלקת יעקב (ברייש). המשפיע הוא רבי אשר ישעיה רוזנבוים, האדמו"ר מזוטשקא.
לקריאה נוספת

נר המערבי ונרותיו שהדליק, תשנ"א, באתר אוצר החכמה
הערות שוליים

↑  רבי שלמה הלברשטאם בקובץ המאור, אתר היברובוקס.
↑  אשר זלקא ראנד (עורך), "הרב ר' בן-ציון האלבערשטאם זצוק"ל הי"ד", תולדות אנשי שם ח"א, ניו יורק, תש"י, עמ' 34, באתר היברובוקס.
1 2 3  י. מ. נימאן, בחצר הרבי מבובוב, דבר, 5 באוגוסט 1935
↑  ראו גם נר המערבי ונרותיו שהדליק, תשנ"א, רשימת חלקית של 35 סניפים וכאלף תלמידים בין השנים תרפ"ט - תר"צ
כביש 99

| --- | --- |

נחל סער סמוך לכביש 99
נחל סער סמוך לכביש 99
 מידע כללי
 סיווג:  כביש ארצי
 ציר:  כביש רוחב
 אורך:  24 ק"מ
 מיקום
 ערים ראשיות:  קריית שמונה
 נקודת התחלה:  צומת המצודות
 נקודת סיום:  צומת מסעדה
 קואורדינטות:  33°14′46″N 35°40′00″E﻿ / ﻿33.24611111°N 35.66666667°E﻿ / 33.24611111; 35.66666667
  מפת מיקום  מפה מפורטת   כביש 99 בין צומת המצודות במערבו לצומת מסעדה במזרחו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כביש 99 הוא כביש רוחב ארצי בצפונה של ישראל, הנמתח לרוחבם של אצבע הגליל וצפונה של רמת הגולן, מצומת המצודות במערב ועד לצומת מסעדה במזרח. החל מבניאס עוקב הכביש אחר תוואי הזרימה של נחל סער. אורכו של כביש 99 הוא 24 ק"מ.
מחלפים וצמתים לאורך הכביש

| קילומטרים | שם | מיקום | דרכים מצטלבות |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 99 ממערב למזרח
| 0 | צומת המצודות | קריית שמונה |  כביש 90 |  |
| 4 | מחלף הגושרים | אצבע הגליל | כניסה להגושרים |  |
| 5 | צומת חורשת טל | אצבע הגליל |  כביש 918 |  |
| 11 | צומת שיאון | אצבע הגליל |  כביש 999 |  |
| 14 | צומת בניאס | רמת הגולן | כביש הנפט |  |
| 17 | צומת נחל סער | רמת הגולן |  כביש 989 |  |
| 24 | צומת מסעדה | רמת הגולן |  כביש 98 |  |
אתרים לאורך כביש 99

חורשת טל
שמורת תל דן
שמורת נחל שניר
מוזיאון בית אוסישקין
שמורת נחל חרמון
בניאס
מפלי סער
מפל רסיסים
יער אודם
ברכת רם
ראו גם

אצבע הגליל
רמת הגולן
כבישי ישראל
|  כבישי רמת הגולן |
| --- | --- | --- |
| כבישי אורך | כביש הנפט • כביש 92 • כביש 98 • כביש 808 • כביש 888 • כביש 918 • כביש 978 • כביש 9088 • כביש 9881 • כביש 9898 |  |
| כבישי רוחב | כביש 87 • כביש 91 • כביש 99 • כביש 789 • כביש 869 • כביש 959 • כביש 989 • כביש 999 • כביש 7599 • כביש 7899 • כביש 9098 • כביש 9799 |  |
כריסטיאן מדינה

כריסטיאן ניקולאס מדינה (בספרדית: Cristian Nicolás Medina; נולד ב-1 ביוני 2002 במורנו שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת בוקה ג'וניורס מליגת העל הארגנטינאית.
קריירת מועדונים

מדינה גדל במחלקות הנוער של ראיו דה מלבאר ובנובמבר 2012 החל לשחק בבוקה ג'וניורס.. בשנת 2020 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של בוקה ג'וניורס במסגרת ליגת העל הארגנטינאית.
הופעת הבכורה שלו בבוגרים הייתה ב-14 בפברואר 2021 בגביע הליגה נגד גימנסיה אי אסגרימה, כשהחליף את לאונרדו חארה בעשרים דקות שנותרו בבונבוניירה.
קריירה בנבחרת

מדינה היה חלק מסגל U15 של ארגנטינה שזכתה באליפות דרום אמריקה 2017 תחת דייגו פלאסנטה, כשהביסה את ברזיל בגמר. שנתיים לאחר מכן, נבחר מדינה לסגל U17 תחת פאבלו איימר לאליפות דרום אמריקה בפרו 2019 ולמונדיאל 2019 בברזיל. הוא כבש פעם אחת, נגד פרגוואי, בשבעה משחקים כשהנבחרת העפילה בטורניר הזה עד לשלב 16 האחרונות.
נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של ארגנטינה לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024).
תארים

אליפות ארגנטינה (1): 2022
הגביע הארגנטינאי (1): 2020
הסופר קאפ הארגנטינאי (1): 2023
הערות שוליים

1 2  "El crack del gol de rabona a River por el que apuesta Boca". Olé. 10 באוקטובר 2020. נבדק ב-15 בפברואר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "¿El nuevo Gago? Una joya de las inferiores de Boca que deslumbró a Russo". El Intransigente. 8 באוקטובר 2020. נבדק ב-15 בפברואר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Cristian Medina, el volante "estilo Gago" que promoverá Boca". El Ancasti. 8 באוקטובר 2020. נבדק ב-15 בפברואר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Cristian Medina y Exequiel Zeballos: ¿quiénes son las joyas que debutarían en Boca frente a Lanús?". La Nación. 19 בנובמבר 2020. נבדק ב-15 בפברואר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  #JuegosOlímpicos Estos son los jugadores convocados por el entrenador Javier Mascherano para competir en París 2024 בחשבון הטוויטר הרשמי של נבחרת ארגנטינה בכדורגל, 2 ביולי 2024 (בספרדית)
| נבחרת ארגנטינה – אולימפיאדת פריז (2024) |
| --- | --- | --- |
|  1 רולי •  2 די צ'זארה •  3 סולר •  4 גרסיה •  5 פרננדס •  6 אמיונה •  7 סנון •  8 מדינה •  9 אלברס •  10 אלמדה •   11 אצ'ברי •  12 בריי • 13 לוחאן •  14 הסה • 15 גונדו • 16 אוטמנדי • 17 סימאונה • 18 בלטראן • מאמן: מסצ'ראנו |  1 רולי •  2 די צ'זארה •  3 סולר •  4 גרסיה •  5 פרננדס •  6 אמיונה •  7 סנון •  8 מדינה •  9 אלברס •  10 אלמדה •   11 אצ'ברי •  12 בריי • 13 לוחאן •  14 הסה • 15 גונדו • 16 אוטמנדי • 17 סימאונה • 18 בלטראן • מאמן: מסצ'ראנו | ארגנטינה |
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "כריסטיאן מדינה".
יריעה אבלית

בגאומטריה אלגברית יריעה אבלית היא חבורה אלגברית קשירה  אשר בתור יריעה אלגברית היא יריעה שלמה. זה גורר שהיא גם יריעה פרויקטיבית וגם חבורה קמוטטיבית.
בהקשרים מסוימים מדברים גם על יריעות אבליות לא קשירות. במקרה כזה, נהוג להוסיף את דרישת הקומוטטיביות כדרישה נוספת משום שהיא לא נובעת אוטומטית מדרישת השלמות. הפרויקטיביות, נובעת מהשלמות גם במקרה הלא קשיר.
אם שדה ההגדרה הוא  \mathbb {C}  אז קבוצת הנקודות של יריעה אבלית (קשירה) איזומורפית כחבורת לי לטורוס ממד זוגי (פעמיים ממד הירעה האבלית).
רכיב הקשירות של היחידה בחבורת הפיקאר של יריעה אלגברית שלמה וחלקה מהווה יריעה אבלית.
זו אחת הסיבות שבגללה יריעות אבליות מהוות תחום מחקר חשוב בגאומטריה אלגברית. אולם, מכיוון שהן קומוטטיבוית, הן אינן מהוות מוקד עינין משמעותי מנקודת מבט של תורת החבורות ותורת ההצגות.
למרות שמן יריעות אבליות אינן סוג של יריעות אלגבריות אלא סוג של חבורות אלגבריות.
הערות שוליים

↑  מילן פרק 1.1 עמוד 8
↑  כאן אנו מתייחסים למוסכמה המרחיבה, לפיה אין דרישה שהחבורה תהיה קשירה. עם זאת אנו דורשים שהחבורה תהיה קומוטטיבית, דרישה זו נובעת מהפרויקיטיביות/שלמות עבור חבורות קשירות, אך לא במקרה הכללי.
1 2 3  כאן אנו מתייחסים למוסכמה המרחיבה, לפיה אין דרישה שהחבורה תהיה קשירה.
↑  למושג "חבורה קלאסית" יש מספר משמעויות מקובלות. כל המשפחות שמופעות בדיאגרמה כאן תחת "חבורה קלאסית" נחשבות לכאלה על פי כל המשמעוית המוקובלות
↑  כאן אנו מתייחסים למוסכמה המרחיבה, לפיה אין דרישה שהחבורה תהיה קשירה. עם זאת, מעל שדה ממציין 0, חבורה אוניפוטנטית היא תמיד קשירה (ופשוטת קשר), גם אם לא דרשים זאת בהגדרה.
↑  לעיתים מושג זה נקרא "חבורה פשוטה".
↑  כאן אנו משתמשים במוסכמה המצמצמת, שדורשת מחבורה פשוטה להיות חסרת מרכז. המושג ללא דרישה זו נקרא כאן "חבורה כמעט פשוטה".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292972505171  BnF: cb12121944c (data)  GND: 4140992-9  LCCN: sh85000130  NDL: 00560041 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כריסטיאן לל

כריסטיאן לל (גרמנית: Christian Lell; ‏נולד ב־29 באוגוסט 1984) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת המגן הימני.
ביוגרפיה

כריסטיאן לל נולד ב־29 באוגוסט 1984 במינכן.
ביוגרפיה > קבוצות

הקריירה המקצוענית של כריסטיאן לל החלה בעונת 2001/2 בקבוצת המילואים של באיירן מינכן מהליגה השלישית בגרמניה. בעונתו הראשונה בקבוצה שיחק לל בעשרה משחקים.
אחרי שלוש עונות ערך לל את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבכירה במשחק הניצחון (1:4) על הרטה ברלין ב-4 באוקטובר 2003 כשהחליף בדקה ה-84 את מיכאל באלאק. באותה עונה שיחק לל שלוש פעמים במדי הקבוצה בבונדסליגה.
בעונת 2004/5 עבר לל בהשאלה לשנתיים לקבוצת פ.צ. קלן מהבונדסליגה השנייה באותה עת תמורת 25,400 אירו. בעונה זו נטל חלק לל בשישה עשר משחקי ליגה. עם עליית הקבוצה לבונדסליגה הראשונה קיבל לל הזדמנויות רבות יותר ושותף ב-26 משחקי ליגה.
עם סיום תקופת ההשאלה חזר לל לבאיירן מינכן ונכלל בסגל הקבוצה בשנים עשר משחקים. שמונה משחקים נוספים ערך במדי קבוצת המילואים בליגה השלישית.
2007/8 הייתה עונת הפריצה של כריסטיאן לל. אוטמר היצפלד, מאמן באיירן מינכן, העלה את לל להרכב על חשבונו של המגן הימני הפצוע ווילי סניול. באותה עונה שיחק לל בעשרים ושמונה משחקי ליגה, הבקיע שער אחד ובישל ארבעה.
עם הגעתו של המאמן לואי ואן חאל לקבוצה בעונת 2009/10 נופה לל מהסגל וירד שוב לליגה השלישית, לקבוצת הבת, במסגרתה הופיע במשחק אחד בו הורחק בדקה ה-38.
בקיץ 2010 חתם לל על חוזה לעונה אחת בשורות הרטה ברלין מהבונדסליגה השנייה, כאשר במידה ותעלה הקבוצה בתום העונה לליגה הראשונה יוארך חוזהו בשנתיים נוספות. בשנת 2012 עבר לקבוצת לבאנטה, בה שיחק שתי עונות.
בשנת 2015 שיחק לל מספר משחקים בקבוצת החובבים הגרמנית ויארן. במרץ 2016 הודיע על פרישה ממשחק פעיל..
ביוגרפיה > נבחרת

כריסטיאן לל השתייך לכל סגלי נבחרות הנוער והנבחרת הצעירה של גרמניה. בשנת 2003 הופיע לל באליפות העולם לנבחרות עד גיל 20 שנערכה באיחוד האמירויות הערביות. משחקו האחרון במסגרת לאומית נערכה בספטמבר 2004, במשחק הניצחון של הנבחרת הצעירה על סרביה 3:5.
תארים

עם נבחרות גרמניה הצעירות:
אליפות גרמניה עד גיל 18 (2001)
אליפות גרמניה עד גיל 19 (2002)
עם באיירן מינכן:
גביע הליגה הגרמנית (2007)
אליפות גרמניה (2008, 2010)
הגביע הגרמני (2008, 2010)
יקותיאל גרשוני

יקותיאל (קותי) גרשוני (28 בפברואר 1943 – 14 ביולי 2021) היה היסטוריון, פרופסור להיסטוריה של אפריקה באוניברסיטת תל אביב ומדליסט פאראלימפי ישראלי.
ביוגרפיה

נולד בראשון לציון. התגייס לצה"ל בשנת 1961. בנובמבר 1969, במהלך שירותו הצבאי כקצין הנדסה קרבית בחטיבת הצנחנים, בדרגת רב-סרן, נפצע כשפירק מטעני חבלה שהוטמנו בסמוך לגבול ישראל-ירדן. ידיו נקטעו וראייתו ושמיעתו נפגעו באופן חמור. כעבור ארבעה חודשי שיקום הוא סיים את שירותו בצה"ל.
שנה לאחר פציעתו החל בלימודים אקדמיים בחוג המזרח התיכון ולימודי אפריקה באוניברסיטת תל אביב. את תאריו הראשון והשני השלים בהצטיינות באוניברסיטת תל אביב ובשנת 1982 השלים בהצטיינות דוקטורט באוניברסיטה העברית בירושלים.
גרשוני פיתח קריירה אקדמית על אף קשייו בקריאה והצורך בהכתבת מאמריו ופרסומיו. בשנת 1995 מונה לפרופסור חבר באוניברסיטת תל אביב, ומשנת 1995 ועד 2004 עמד בראש החוג ללימודי אפריקה. בשנים 2000–2004 שימש ראש המחלקה ללימודי המזרח התיכון ולימודי אפריקה. בשנת 2007 מונה לפרופסור מן המניין ובשנת 2008 פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס.
בשנים 2001–2002 היה נשיא האגודה הבינלאומית ללימודי ליבריה. לאורך השנים שימש גם עמית מחקר ומרצה אורח באוניברסיטת סטנפורד, באוניברסיטת בוסטון ובאוניברסיטת אינדיאנה. ערך את כתב העת "המזרח החדש".
לאורך השנים פעל בספורט שיקומי במסגרת בית הלוחם תל אביב והשתתף בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים בשנים 1976, 1980 ו-1984 בתחומי קפיצה לרוחק וריצה. בשנת 1980 זכה במדליית כסף בריצת 100 מטר ובריצת 400 מטר. כמו כן, ארגן ב-1982, יחד עם רפאל פלח, מסע אופניים של נכי צה"ל סביב הכנרת.
בשנת 2010 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
גרשוני נפטר ב-14 ביולי 2021 ונקבר בבית הקברות מורשה ברמת השרון. הוא היה נשוי ואב לשלושה בנים.
ספריו

Black Colonialism: The Americo-Liberian Scramble for the Hinterland, Westview Press, Boulder, Colorado; and the Harry S. Truman Research Institute for the Advancement of Peace, Hebrew University, Mount Scopus, Jerusalem, 1985.
Africans on African-Americans: The Creation and Uses of an African-American Myth, New York and London: New York University Press and Macmillan, 1997.
יקותיאל גרשוני, נחמיה לבציון, צמיחת המדינות החדשות באפריקה, יחידה מספר 1: מבוא להיסטוריה של אפריקה, תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, 2003.
ישיבת זכרון משה - סאות' פולסברג

ישיבת זיכרון משה (מכונה: ישיבת סאות' פולסברג) היא ישיבה אמריקאית בסגנון ליטאי, השוכנת בעיירה סאות' פולסבורג בניו יורק.
ראש הישיבה הנוכחי הוא הרב אליהו דב וכטפוגל.
הישיבה

הישיבה הוקמה בברונקס בשנות ה-70 של המאה ה-20 בידי הרב ירוחם גורליק, ומאוחר יותר הועברה לעיירה סאות' פולסברג עמה מזוהה הישיבה, המכונה בדרך כלל "ישיבת סאות' פולסברג".
ראש הישיבה הרב אליהו דב וכטפוגל מונה לעמוד בראשה בידי המייסד. הרב גורליק מינה את בנו הרב צבי אבא למשגיח רוחני בישיבה, הוא שימש בתפקיד עד פטירתו ב-2011. שני בנים נוספים של הרב גורליק חברים אף הם בסגל הישיבה.
בישיבה לומדים כ-170 בחורים מכל רחבי ארצות הברית וקנדה, קבוצה גדולה מאנגליה, ובודדים משאר מדינות העולם, ואף מישראל.
הקמפוס

ארבעת בנייני הישיבה ממוקמים בקמפוס רחב ידיים בלב העיירה סאות' פולסברג. הבניין המרכזי הוא בנין בית המדרש, בו נמצאים היכל בית המדרש ועזרת הנשים, אוצר הספרים, חדר האוכל והמטבח, חדר קפה וחדרי הרבנים. בנין פנימייה המיועד לבחורים הוותיקים, פנימייה זו מכונה "פנימיית בית המדרש" (בית מדרש Dorm) ובתוכה קיים גם מקווה. בנין הפנימייה המיועד לבחורים צעירים יותר, מכונה "פנימיית המתיבתא" (מתיבתא Dorm). ובנין משרדי הישיבה.
בקמפוס נמצאים מבנים נוספים הכוללים את תלמוד התורה ובית הספר לבנות.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007413396805171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישיבות ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יפן בתקופה שלאחר הכיבוש האמריקאי

יפן בתקופה שלאחר הכיבוש האמריקאי הוא ביטוי המתאר את התקופה בהיסטוריה של יפן שהחלה עם סיום תקופת כיבוש בעלות הברית ב-1952. במהלך תקופה זו השיבה לעצמה יפן את מעמדה העולמי כמעצמה כלכלית ופוליטית.
כלכלה

באמצעות מוסדות כגון המשרד למסחר בינלאומי ותעשייה עודדה הממשלה הליברלית-דמוקרטית את פיתוח התעשייה והמסחר היפניים מעבר לים והגבילה את הפעילות העסקית של חברות זרות בתוך המדינה. מהלכים אלה, בשילוב עם ההסתמכות על ארצות הברית בנושאי הגנה, אפשרו לכלכלת יפן להתפתח בצורה מעריכית במהלך המלחמה הקרה. בשנות ה-80 ייצאה יפן מוצרים רבים לשווקים בינלאומיים, בעיקר כלי רכב ומוצרי אלקטרוניקה, והמגזר התעשייתי במדינה היה לשני בגודלו בעולם, לאחר זה של ארצות הברית. צמיחה זו נמשכה ללא שינוי, על אף המיתון שפקד את יפן בשנות ה-90.
אולימפיאדת טוקיו ב-1964 נחשבת לנקודה בה שבה יפן לזירה הבינלאומית. במהלך המשחקים הפגינה יפן את התאוששותה ואת התפתחותה לאחר המלחמה, והציגה מספר חידושים עולמיים כגון רכבת השינקנסן המהירה.
הצמיחה הכלכלית המזהירה והשקט הפוליטי שאפיינו את אמצע שנות ה-60 נפגעה בשל עליית מחירי הנפט ב-1973. מכיוון שיפן הסתמכה באופן כמעט בלעדי על ייבוא נפט, חוותה אז יפן את המיתון הראשון שלה מאז מלחמת העולם השנייה.
יחסי חוץ

בנוסף לעושרה ולמעמדה המרכזי בעולם הכלכלי, הייתה ליפן השפעה רבה בפוליטיקה הבינלאומית בתקופה שלאחר המלחמה. בשנות ה-50 חידשה יפן את קשרי החוץ שלה עם מדינות רבות ושינתה את פניהם של קשרים אחרים. כך, הצטרפה יפן לאו"ם ב-1956 ושינתה לחלוטין את יחסי החוץ שלה עם גרמניה, בעלת בריתה מימי המלחמה, והגדירה אותם על בסיס כלכלי.
המשבר הפוליטי החמור ביותר בתקופה שלאחר המלחמה אירע ב-1960, עם הבחינה מחדש של הסכם שיתוף הפעולה וההגנה בין ארצות הברית ויפן. לאחר חידוש ההסכם, לפיו שימשה ארצות הברית המגנה הצבאית של יפן, פרצו מחאות ברחובות יפן, הפוליטיקה היפנית סערה וכחודש לאחר אישור ההסכם החדש נפלה הממשלה. לאחר מכן שככה התרעומת על ההסכם. יחסה של יפן כלפי ארצות הברית, לאחר שנים של מחאות כנגד התחמשות גרעינית והסכם ההגנה, השתפר עם השבת אוקינאווה לריבונות יפנית ב-1972.
יפן חידשה את קשרי החוץ שלה עם הרפובליקה הסינית אחרי מלחמת העולם השנייה, והיחסים האיתנים עם הממשלה הלאומנית נשמרו לאחר שזו הוגלתה לטאיוואן. מדיניות חוץ זו הביאה להידרדרות נוספת ביחסם של תושבי הרפובליקה העממית של סין כלפי יפן. אך לאחר התחממות היחסים בין סין לבין העולם המערבי, בייחוד עם ארצות הברית שהפתיעה את יפן בהתקרבותה לבייג'ינג ב-1971, פתחה טוקיו בקשרי חוץ עם בייג'ינג שנה לאחר מכן.
יחסי החוץ של יפן עם ברית המועצות היו בעייתיים לאחר המלחמה, אך הצהרה הדדית שסיימה את המלחמה וייסדה יחסים דיפלומטיים בין המדינות נחתמה ב-19 באוקטובר 1956. נושא המחלוקת העיקרי היה השליטה הסובייטית במה שקראה יפן "הטריטוריות הצפוניות" – שני האיים הדרומיים ביותר בשרשרת האיים הקוריליים (איטורופ וקונשירי) ושני איים צפונית-מזרחית להוקאידו (שיקוטאן והבומיי) – שאותן כבשה ברית המועצות זמן קצר לאחר כניעת יפן במלחמת העולם השנייה.
ממשלתו של קקואיי טנאקה בראשית שנות ה-70 הרחיבה בהדרגה את תקציבי ההגנה והקלה על המסחר עם ארצות הברית. ממשל זה התאפיין גם בשיחות דיפלומטיות רבות עם ארצות הברית, ברית המועצות וסין, עם תוצאות מעורבות. ביקוריו של טנאקה באינדונזיה ובתאילנד עוררו מחאות במדינות אלה, ששיקפו את הרגשות האנטי-יפניים ששררו שם מימי המלחמה.
על מנת לשפר את יחסי יפן-ארצות הברית נערכו מספר פגישות בין ראש הממשלה נקסונה לבין נשיא ארצות הברית, רונלד רייגן. גישתו המוחצנת של נקסונה קנתה לו אוהדים רבים בארצות הברית אך פגמה בפופולריות שלו ביפן ובארצות השכנות. על אף שחלק מהערותיו, כגון תיאורו את יפן כנושאת מטוסים שלא ניתן להטביעה, הצבעתו על הגורל המשותף של יפן ושל ארצות הברית וקריאותיו לשינוי סעיף 9 בחוקת יפן, האוסר על יפן להכריז מלחמה על מדינה אחרת, נתקלו בתגובות שליליות ביפן ומחוצה לה, התקבלו בהדרגה רעיונות כוחות ההגנה של יפן והסכם ההגנה על הציבור באמצע שנות ה-80.
נושא נוסף בעל חשיבות ביחסי יפן-ארצות הברית היה עודפי הייצור הגדלים של יפן, שהגיעו לשיאם במהלך תקופת כהונתו הראשונה של נקסונה. ארצות הברית לחצה על יפן לאזן את המצב על ידי העלאת ערך הין ופתיחת השוק היפני למוצרים אמריקאיים. מכיוון שהממשלה היפנית תמכה וסייעה לתעשייה המקומית, האשימו אותה גורמים כלכליים ביצירת יתרון לא הוגן לתעשייה היפנית. בטוקיו הסכימו לנסות ולפתור בעיות אלה, אך בדרך כלל המשיכו במדיניות זו, ולפיכך התבצעו מעט עסקאות עם השוק האמריקאי.
תרבות התקופה

יפן חוותה תהליכי התמערבות בתקופה שלאחר המלחמה, בעיקר בתקופת הכיבוש האמריקאי, אז היו החיילים האמריקאים נוף מוכר ברחבי המדינה. מוזיקה וקולנוע אמריקאיים זכו לפופולריות רבה, והניבו דור של אמנים יפנים שהשתמשו בהשפעות יפניות ואמריקאיות גם יחד.
במהלך התקופה החלה יפן גם לייצא את תרבותה. צעירים ברחבי העולם נהרו אחר סרטי מפלצות יפניים, כגון גודזילה, אחרי אנימה, מנגה ומוצרי תרבות נוספים. סופרים יפנים כגון יאסונרי קאוובטה ויוקיו מישימה זכו לפופולריות בעולם הספרות בארצות הברית ובאירופה. חיילים אמריקאים ששבו מיפן הביאו עמם את השפעות המדינה, ובהן גם אמנויות לחימה שונות.
אירועים חשובים

1952: מסתיים הכיבוש האמריקאי (28 באפריל).
1954: הקמת כוחות ההגנה העצמית של יפן.
1955: הקמת המפלגה הליברלית-דמוקרטית.
1956: יפן מצטרפת לאומות המאוחדות.
1960: שביתות פועלים ומחאות סטודנטים נערכות ברחבי יפן בתגובה לאישור הסכם שיתוף הפעולה וההגנה בין ארצות הברית ויפן.
1964: נערכת אולימפיאדת טוקיו. שינקנסן מתחילה לפעול.
1965: כינון יחסי חוץ עם קוריאה הדרומית. שינאיצ'ירו טומונאגה זוכה בפרס נובל לפיזיקה.
1968: נושאת המטוסים האמריקאית אנטרפרייז עוגנת בססבו ומעוררת מחאות. איי בונין שבים לריבונות יפן. יאסונרי קאוובטה זוכה בפרס נובל לספרות.
1969: הפגנות סטודנטים פורצות במספר אוניברסיטאות במחאה על מדיניות המוסדות ועל מלחמת וייטנאם. ראש הממשלה אייסאקו סאטו ונשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון מסכימים על השבת אוקינאווה לריבונות יפנית ב-1972.
1970: התערוכה העולמית נערכת באוסקה.
1971: הין עובר לשער יציג וגורם למיתון קצר בהתפתחות הכלכלה היפנית.
1972: אוקינאווה שבה לריבונות יפנית.
1980: מספר המכוניות המיוצרות מגיע לעשרה מיליון ומבסס את יפן כיצרנית המכוניות השנייה בגודלה בעולם, אחרי ארצות הברית.
1981: קנאיצ'י פוקוי זוכה בפרס נובל לכימיה.
1983: קקואיי טנאקה נשפט לארבע שנות מאסר.
1985: טיסה 123 של ג'פאן איירליינס מתרסקת לצלע הר, וקובעת את אסון התעופה הקטלני ביותר בו מעורב מטוס אחד.
1989: הקיסר הירוהיטו נפטר ב-7 בינואר. אקיהיטו עולה לכס הקיסרות ביום המחרת ופותח את תקופת הייסי.
2021: נערכת אולימפיאדת טוקיו.
לקריאה נוספת

שילוני, בן-עמי, יפן המסורתית: תרבות והיסטוריה. הוצאת שוקן, 1995. מהדורה מתוקנת ומורחבת 2001.