stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דרים (יוטיובר)
קריירה > Minecraft Manhunt

הסדרה הנצפית ביותר של דרים היא "Minecraft Manhunt", מצב משחק בו שחקן אחד – בדרך כלל "Dream" – מנסה לסיים את המשחק במהירות האפשרית, בעוד שחקן אחר או צוות שחקנים ("ציידים") מנסים לעצור את האדם השני מלנצח את המשחק, ומטרתם היא לצוד אותו ולהרוג אותו. בדרך כלל יש לציידים מצפן המצביע לעבר השחקן, והציידים מנצחים במשחק אם השחקן מת לפני שהשלים את המשחק.
ב-26 בדצמבר 2019, "דרים" העלה את הסרטון הראשון בסדרה זו, שכותרתו "Beating Minecraft But My Friend Tries to Stop Me". לאחר מכן, "דרים" חזר על סגנון הווידאו בהזדמנויות רבות, כאשר הוא הגדיל את מספר הציידים לאורך זמן. רבים מהסרטונים זכו לעשרות מיליוני צפיות. אחד מסרטוני ה-Manhunt שלו היה השישי בסרטוני הטרנדים המובילים של יוטיוב משנת 2020.
ניקולה פרז, שכתב במגזין Paste, תיאר את הסדרה "Minecraft Manhunt" כ"חוויה שמשאירה אותי כל פעם רפוי לעוד", ומציין שהפורמט של "Minecraft Manhunt" "נראה 'מבטיח' שהציידים ינצחו. אך לעיתים קרובות יותר, "דרים" שולף מספיק טריקים משרוולו כדי להכות את הציידים ובסופו של דבר לנצח את המשחק."
קריירה > Dream SMP

השרת Dream SMP (בתעתיק: דרים SMP; ‏ראשי התיבות SMP: Survival Multiplayer) הוא שרת מיינקראפט פרטי במצב הישרדות בבעלות דרים, שהחל ב-25 באפריל 2020. "דרים" משחק בו ביחד עם יוצרי תוכן בולטים אחרים של תוכן מיינקראפט. השרת מחולק לסיעות וכולל משחק תפקידים כבד, וכולל אירועים מרכזיים שתוסרטו באופן רופף מראש, ורוב האלמנטים האחרים היו אלתור, שהוצגו בשידור חי ביוטיוב ובטוויץ'. ססיליה ד'אנסטסיו, שכתבה ב-"Wired", תיארה את הדרים SMP כצורה של תיאטרון חי ו"דרמה פוליטית מקיאוויאלית", עם למעלה ממיליון צופים המחכים לשידורים החיים במהלך ינואר 2021.
קריירה > Minecraft Championship

במהלך שנת 2020, דרים היה משתתף בולט ב"Minecraft Championship", תחרות מיינקראפט חדשנית שאורגנה על ידי Noxcrew. בשנת 2020, דרים הגיע לראשונה באליפות המיינקראפט במקום ה-1 וה-4. בספטמבר 2020, במהלך ה-Minecraft Championship העשירי, הוא שיחק וגייס כ-3,400 דולר לצדקה.
קריירה > טענות למרמה במשחק

בתחילת אוקטובר 2020, דרים שידר שידור חי מהיר של "מיינקראפט", והגיש את זמנו לאתר ראשי לSpeedruns במשחקי מחשב, Speedrun.com. הוא הגיע למקום החמישי על הפרוטוקול.
ב-11 בדצמבר 2020, לאחר חקירה של חודשיים, צוות האימות של Speedrun.com שיתף סרטון בן 14 דקות ודו"ח המנתח שישה שידורים חיים מהארכיון ספידראנים של "דרים". הם הגיעו למסקנה שדרים שינה את חוקי המשחק כדי שסיכוייו להשיג פריטים מסוימים הדרושים להשלמת המשחק גבוה מהרגיל. הדו"ח מצא גם כי הסיכויים להשיג את הפריטים באופן לגיטימי היו 1 ל-7.5 טריליון. "דרים" הכחיש את ההאשמות בסרטון יוטיוב והגיב בדו"ח שהוזמן על ידי סטטיסטיקאי אנונימי, שלטענתו היה אסטרופיזיקאי. "דוט אספורטס" אמר כי הדו"ח לא פוטר אותו, ולכל היותר "הציע שזה לא בלתי אפשרי שהוא בר מזל". צוות המנחה עמד על פסק דינם. בציוץ, "דרים" ציין שהוא יקבל את החלטתם, מבלי להודות באשמתו.
לאחר 5 חודשים דרים צייץ בטוויטר מסמך ארוך שמסביר למה הוא בטעות השתמש בתוספות צד שלישי שנתנו לו את המזל. לטענתו הוא יצר את התוספות לסרטוני ה-Minecraft Manhunt, אך שכח להוריד אותם בשישה לייבים שלו שבהם הוא עשה ספידראנים. לאחר מכן דרים גם מחק את הטופס שבו הסביר כל זאת.
דיסקוגרפיה

| כותרת | שנה | מיקומי שיא> מצעד הסינגלים הבריטי | מיקומי שיא> סוורייטופליסטן | מיקומי שיא> קנדה הוט 100 | מיקומי שיא> מצעד הסינגלים האירי | אלבום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| "Roadtrip"  (בהשתתפות PmBata) | 2021 | 75 | — | 87 | 70 | TBA |
| "Mask" | 2021 | 38 | — | 96 | 43 | TBA |
| "Change My Clothes" | 2021 | 67 | 13 | — | 70 | TBA |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | מקום | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2020 | פרסי סטרימי | גיימינג | זכייה |  |
| 2020 | פרסי סטרימי | פורץ תוכן | מועמדות |  |
דייגו סימאונה

דייגו פבלו סימאונה (בספרדית: Diego Pablo Simeone; נולד ב-28 באפריל 1970 בבואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ארגנטינאי בהווה המאמן את אתלטיקו מדריד מאז 2011. לסימאונה 106 הופעות בנבחרת ארגנטינה ועד 2007 החזיק בשיא ההופעות בנבחרתו. סימאונה היה ידוע בסגנון משחקו הקשוח ומכונה צ'ולו (Cholo). בנו הוא הכדורגלן ג'ובאני סימאונה.
סימאונה הוא המאמן הלא ספרדי עם הכי הרבה ניצחונות בלה ליגה.
קריירה > כשחקן כדורגל

סימאונה החל את הקריירה בקבוצת ולז סרספילד ב-1987, בה שיחק שלוש שנים ועבר לקבוצת פיזה האיטלקית, אחרי שנתיים בשורות הקבוצה האיטלקית, עבר סימאונה לסביליה בה שיחק שנתיים.
בקיץ 1994, אחרי שהופיע במדי ארגנטינה במונדיאל שנערך בארצות הברית, עבר לאתלטיקו מדריד, אחת מקבוצות הפאר של ספרד. במדריד הפך סימאונה לאחד השחקנים החשובים של הקבוצה ולאהוב הקהל. סימאונה זכה יחד עם הקבוצה ב"דאבל" (אליפות וגביע בעונה אחת) ב-1996.
בקיץ 1997 עבר לאינטר מילאנו, למרות חוסר ההצלחה של המועדון, היה סימאונה מהשחקנים הבודדים שהציגו יכולת טובה, הוא זכה עם הקבוצה בגביע אופ"א ב-1998 ועבר כעבור שנה ללאציו, אז אחת הקבוצות העשירות והטובות באיטליה, יחד עם חבריו הארגנטינאים חואן סבסטיאן ורון והרנן קרספו, סייע סימאונה לקבוצה לזכות ב"דאבל" בשנת 2000, שנה קודם לכן זכתה הקבוצה בסופר קאפ האירופי.
בשנת 2003 הוא חזר לאתלטיקו מדריד ושיחק בשורותיה עונה וחצי נוספת בטרם החליט לחזור לארגנטינה וחתם בקבוצת ראסינג קלוב, אחרי שהקבוצה נקלעה לקשיים והתדרדרה לתחתית, הציעה לו ההנהלה את תפקיד מאמן הקבוצה.
קריירה > הנבחרת הלאומית

סימאונה הופיע ב-106 משחקים במדי נבחרת ארגנטינה מאז ערך את הופעת הבכורה שלו ביולי 1988 במשחק מול אוסטרליה וכבש 11 שערים. עד 7 בפברואר 2007 הוא החזיק בשיא ההופעות בנבחרת הארנטינאית, אז נשבר השיא על ידי רוברטו אז'אלה (כיום מחזיק בשיא ליאו מסי). הוא הופיע במונדיאל 1994, מונדיאל 1998 ובמונדיאל 2002. בנוסף, הוא זכה עם הנבחרת פעמיים בגביע הקופה אמריקה (1991, 1993), בגביע הקונפדרציות ב-1992 וכן במדליית הכסף באולימפיאדת אטלנטה (1996).
המשחק המפורסם ביותר בו הופיע במדי הנבחרת היה במשחק שמינית הגמר מול אנגליה במונדיאל 1998 לאחר שגרם להרחקתו של דייוויד בקהאם.
קריירה > קריירה כמאמן

סימאונה ערך את משחקו האחרון כשחקן ב-17 בפברואר 2006 ומונה כמאמן ראסינג קלוב בה שיחק. סימאונה הצליח לשקם את הקבוצה ולסיים את העונה בצורה מכובדת.
סימאונה עזב את תפקידו כמאמן ראסינג קלוב לאחר שהנהלת הקבוצה התחלפה וב-18 במאי 2006 מונה כמאמן אסטודיאנטס לה פלאטה. לקבוצה חזר בינתיים חואן סבסטיאן ורון ויחד עם שחקנים צעירים מוכשרים כדוגמת מריאנו פאבונה וחוסה סוסה הציגה הקבוצה יכולת מצוינת והצליחה להדביק פער גדול מהמוליכה בוקה ג'וניורס ולסיים את העונה עם אותו מספר נקודות. כחלק מחוקי ליגת העל הארגנטינאית נערך משחק אליפות שהתקיים ב-13 בדצמבר 2006 ואסטודיאנטס ניצחה במשחק וזכתה באליפות הראשונה שלה אחרי 23 שנים. הוא נבחר על ידי העיתון 'אולה' (Ole) כמאמן הטוב ביותר בארגנטינה לשנת 2006.
בדצמבר 2007 מונה סימאונה כמאמנה של ריבר פלייט, ענקית הכדורגל הארגנטינאי שמצויה הייתה בקשיים מזה תקופה ארוכה, במקומו של דניאל פסארלה. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה הוביל סימאונה את הקבוצה לזכייה באליפות הקלאסורה לשנת 2008. עם זאת, הוא נכשל לשחזר את הצלחת הקבוצה בטורניר האפרטורה של אותה שנה, והתפטר מתפקידו ב-7 בנובמבר 2008 אחרי שקבוצתו התדרדרה למקום האחרון בליגה והודחה בשלב רבע גמר גביע סודאמריקנה.
אחרי התפטרותו של אלפיו באסילה מתפקיד מאמן הנבחרת הלאומית, נחשב סימאונה לאחד המועמדים המובילים לקבל את התפקיד אך לבסוף החליטה התאחדות הכדורגל הארגנטינאית לבחור בדייגו מראדונה.
ב-23 בדצמבר 2011 מונה למאמן אתלטיקו מדריד. תחת הדרכתו זכתה הקבוצה בליגה האירופית בעונת 2011/12, לאחר ניצחון במשחק הגמר 3-0 על אתלטיק בילבאו, בסופר קאפ האירופאי ב-2012 ובגביע המלך הספרדי בעונת 2012/13.
בשנת 2014 הוביל את אתלטיקו מדריד לגמר ליגת האלופות וכשל לזכות בתואר, אך הוא זכה איתה בלה ליגה ובסופר קאפ הספרדי לאחר שגברה על יריבתה העירונית ריאל מדריד.
בשנת 2016 הגיע עם קבוצתו עד לגמר ליגת האלופות, אך שוב כשל בניסיון לזכות בתואר לאחר שהפסיד לריאל מדריד בבעיטות הכרעה לאחר תיקו 1-1 בתום הזמן החוקי וההארכה.
תארים > כשחקן

אליפות ספרד: 1995/1996
גביע המלך הספרדי: 1995/1996
גביע אופ"א: 1997/1998
אליפות איטליה: 1999/2000
הגביע האיטלקי: 1999/2000
הסופר קאפ האיטלקי: 2000
הסופר קאפ האירופי: 1999
קופה אמריקה (2): 1991, 1993
גביע הקונפדרציות: 1992
גביע ארטמיו פרנקי: 1993
תארים > כמאמן

אליפות ארגנטינה: 2006 (אפרטורה)
אליפות ארגנטינה: 2008 (קלאוסורה)
אליפות ספרד (2): 2013/2014, 2020/2021
הליגה האירופית (2): 2011/2012, 2017/2018
הסופר קאפ האירופי (2): 2012, 2018
גביע המלך הספרדי: 2012/2013
הסופר קאפ הספרדי: 2014
סימאונה כשחקן במדי ולס סארספילד
בואנוס איירס

ערך זה עוסק בבירת ארגנטינה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
החלוקה של בואנוס איירס לקומונות (ובתוכן לשכונות)
אדריכלות אירופית ומודרנית בבואנוס איירס
תחנת הרכבת בשכונת רטירו
בואנוס איירס (בספרדית: Buenos Aires או Ciudad Autónoma de Buenos Aires) היא בירתה של ארגנטינה והעיר הגדולה ביותר בה. העיר היא חלק מהמטרופולין השנייה בגודלה באמריקה הדרומית, גראן בואנוס איירס (בואנוס איירס רבתי). בואנוס איירס שוכנת לחופי נהר ריו דה לה פלטה. נמל העיר הוא מהגדולים בעולם, ומשרת גם את פרגוואי ואורוגוואי, שכנותיה של ארגנטינה.
במקור נקראה העיר בשמה המלא "גבירתנו של הרוחות הטובות": Nuestra Señora de los Buenos Aires. פירוש אפשרי אחד של שמה של העיר ('אוויר טוב' בספרדית 'Aire Bueno') מתייחס לרוחות שסייעו בניווטן הימי של האוניות הספרדיות אשר עגנו בחופיו של האזור. פירוש אחר למקור שם העיר מתייחס לשמם של מסדרים קתוליים ובהם Dona de Bonaria האיטלקי.
שכונות

העיר מחולקת ל"באריוס" (barrios – שכונות) למטרות מנהל, חלוקה שהייתה מבוססת במקור על החלוקה לקהילות דתיות קתוליות (parroquias). ביטוי נפוץ הוא Cien barrios porteños (מאה שכונות פורטניוס – כינוי לתושבי העיר, על שם הנמל), המתייחס לשיר פופולרי של זמר הטנגו אלברטו קסטיז'ו (Alberto Castillo). עם זאת בואנוס איירס כוללת 48 שכונות רשמיות בלבד. בין השכונות הידועות לה בוקה, פוארטו מאדרו, רקולטה, סן טלמו, רטירו ופלרמו. קיימות כמה חלוקות משנה לשכונות אלו, חלקן בשל היסטוריה וחלקן בשל המצאה של יזמי נדל"ן. דוגמה בולטת היא שכונת פלרמו, השכונה הגדולה ביותר, שחולקה לבאריוס בין היתר בשמות "פלרמו סוהו", "פלרמו הוליווד", "לה קאנייטס" ו"פלרמו ויאחו". תוכנית חדשה יותר חילקה את העיר ל-15 "קומונות" (Centros de Gestión y Participación Comunal או בקיצור comunas) הממוספרות מ-1 עד 15, שבכל אחד מהן אפשר לקבל שירותי עירייה: לשלם מיסים או קנסות או להוציא רישיונות לנישואים.
כלכלה

בואנוס איירס היא המרכז הפוליטי, הפיננסי, המסחרי, התעשייתי והתרבותי של ארגנטינה. הנמל שלה הוא אחד העמוסים באמריקה הדרומית, והוא מקושר דרך נהר ריו דה לה פלטה לצפון-מזרח ארגנטינה, ברזיל, פרגוואי ואורוגוואי. כתוצאה, הוא משמש כמרכז הפצה לאזור עצום ביבשת.
חינוך

בארגנטינה אוניברסיטאות ציבוריות רבות לצידן של מספר אוניברסיטאות פרטיות. אוניברסיטת בואנוס איירס היא האוניברסיטה הגדולה במדינה בפרט ובאמריקה הלטינית בכלל, והיא נחשבת לאחת ממוסדות הלימוד הטובים ביותר באמריקה הדרומית. בין שאר מוסדות ההשכלה הגבוהה בעיר ניתן למנות את המכון הטכנולוגי של בואנוס איירס, אוניברסיטת CEMA, אוניברסיטת פבלורו, האוניברסיטה הקתולית האפיפיורית של ארגנטינה, אוניברסיטת בלגרנו ועוד.
תחבורה > דרכים ראשיות בעיר

שדרת 9 ביולי (מספרדית: Avenida Nueve de Julio) חוצה את בואנוס איירס מצפון לדרום. שמה הוענק לה לכבוד יום העצמאות הארגנטינאי שחל בתאריך זה. רוחבה של השדרה הוא 140 מטרים, מה שהופך אותה לשדרה הרחבה ביותר בעולם.
שדרת מאי (מספרדית: Avenida de Mayo) היא שדרה חשובה יותר שכן היא מהווה ציר תנועה מרכזי. היא מתחילה בפלאסה דה מאז'ו, הכיכר הידועה ככיכר של אוויטה פרון ובה נמצא בית המושל – הבית הוורוד (La Casa Rosada). השדרה מסתיימת בכיכר הקונגרס, שם נמצא בניין הקונגרס הלאומי הארגנטינאי.
שדרות קוריינטס, שדרות קורדובה ושדרות ריבדביה הן דרכי תנועה ראשיות ממזרח למערב, ומשמשות את כלי התחבורה הרבים שיש בעיר ואת רשת האוטובוסים הענפה.
תחבורה > תחבורה ציבורית

לצד מערכת אוטובוסים מפותחת ויעילה הפועלת בכל רחבי העיר ופרבריה, ישנה רכבת תחתית המכונה "Subte" (קיצור של subterráneo, שפירושו מתחת לאדמה). לרכבת 6 קווים (A,B,C,D,E,H) ולה מנהרות באורך של למעלה מ-50 קילומטרים ויותר מ-80 תחנות. הרכבת ממשיכה להתפתח, צפויה להיות ארוכה יותר ויתווספו לה קווים רבים כבר בעשור הקרוב.
מרבית התחנות קרויות על שם מדינות וערים מרכזיות ביבשת (לימה, ריו דה ז'ניירו, אורוגוואי), מקומות בעיר (רטירו, שדרות מאי, כיכר איטליה) או אישים ארגנטינאים חשובים (קרלוס גרדל, הגנרל סן מרטין, אנחל גז'ארדו).
תחבורה > נמלי תעופה

בעיר בואנוס איירס יש נמל תעופה אחד, אארופארקה חורחה ניוברי ("Aeroparque Jorge Newbery"), המשמש לרוב לטיסות פנימיות ולמדינות שכנות. שני נמלי תעופה נוספים משרתים את העיר: נמל התעופה הבינלאומי מיניסטרו פיסטריני שבאסייסה (Ezeiza), הראשי באזור המטרופולין של בואנוס איירס, ונמל התעופה של אל פלומאר.
אתרים > פארקים

בבואנוס איירס יש למעלה מ-250 פארקים ושטחים ירוקים, שהריכוז הגדול שבהם נמצא בצד המזרחי של העיר בשכונות פוארטו מאדרו, רקולטה, פלרמו ובלגראנו. כמה מהחשובים הם:
פארק 3 בפברואר (מכונה גם יערות פלרמו), תוכנן על ידי יורדן צ'סלב ויסוצקי (Jordán Czeslaw Wysocki) מתכנן ערים ממוצא פולני וחוליו דורמל (Julio Dormal), אדריכל ממוצא בלגי. הפארק נחנך ב-11 בנובמבר 1875. הצמיחה הכלכלית הדרמטית של בואנוס איירס סייעה לאחר מכן להביא לשילובו במרקם העירוני בשנת 1888, אז מונה קרלוס תאיס (Carlos Thays), מתכנן ערים ממוצא צרפתי להרחיב ולייפות את הפארק עוד יותר, בין 1892 ל-1912. תאיס עיצב את גן החיות, את הגנים הבוטניים, את כיכר איטליה הסמוכה ואת גן הוורדים.
הגנים הבוטניים, שתוכננו על ידי קרלוס תאיס, אדריכל ומעצב הנוף ממוצא צרפתי. הגן נחנך ב-7 בספטמבר 1898. תאיס ומשפחתו התגוררו באחוזה בסגנון אנגלי, השוכנת בגנים, בין 1892 ל-1898, כאשר שימש כמנהל הפארקים בעיר. האחוזה, שנבנתה בשנת 1881, היא כיום המבנה המרכזי של המתחם.
הגנים היפניים של בואנוס איירס הם הגדולים מסוגם בעולם, מחוץ ליפן. הגנים שהושלמו בשנת 1967 נחנכו לרגל ביקור ממלכתי בארגנטינה של יורש העצר אקיהיטו והנסיכה מיצ'יקו מיפן.
פלאסה דה מאז'ו מאז שהייתה זירת המהפכה מהפכת 25 במאי 1810 שהובילה לעצמאות, הייתה הרחבה מוקד החיים הפוליטיים בארגנטינה.
פלאסה סן מרטין הוא פארק השוכן בשכונת רטירו בעיר. הפארק נמצא בקצה הצפוני של מדרחוב פלורידה.
כיכר הקונגרס
הגן הבוטני של בואנוס איירס
פלאסה דה מאז'ו
גן השושנים בפארק 3 בפברואר
ספורט

כדורגל הוא הספורט הפופולרי ביותר בארגנטינה בכלל ובבואנוס איירס בפרט. לעיר קבוצות כדורגל רבות במיוחד, שרבות מהן משחקות בליגה הראשונה. שתי קבוצות הכדורגל הגדולות והמפורסמות שיצאו מהעיר הן ריבר פלייט ובוקה ג'וניורס – קבוצתו של גדול כדורגלני ארגנטינה בכל הזמנים, דייגו ארמנדו מראדונה, ששיחק וגדל בארחנטינוס ג׳וניורס. בין שתי קבוצות אלו מתקיימת יריבות ספורטיבית עזה ומשחק הדרבי ביניהן נקרא הסופר קלאסיקו. קבוצות נוספות הן סן לורנסו, ולס סארספילד והורקאן.
יהודים בבואנוס איירס

קהילה יהודית ראשונה הוקמה בעיר בשנת 1862 וחבריה היו יהודים מבריטניה, מצרפת ומגרמניה. בארבעים השנים שלאחר מכן הגיעו לעיר יהודים ספרדים מהמזרח התיכון ומהגרים ממזרח אירופה. בשנת 1888 מנתה האוכלוסייה היהודית בעיר כ-1,500 נפש. בשנת 1889 התארגנו מוסדות יהודיים כחברה קדישא ובשנת 1897 הוקם בית הכנסת הראשון, טמפלו ליברטד. בשנת 1909 הוערך מספר היהודים בבואנוס איירס בכ-49,000 נפש.
בין שתי מלחמות העולם התגברה הגירה של יהודים ממזרח ומרכז אירופה לעיר.
במלחמת העולם השנייה ואחריה הטילה ממשלת ארגנטינה איסור על כניסת יהודים. פרט למספר קטן של יהודים שנקלטו בשנים 1956–1957, גדל היישוב היהודי בבואנוס איירס רק מריבוי טבעי ובעיקר מהגירה פנימית מערי-השדה.
בשנת 1970 מספר היהודים בעיר היה כ-380,000. מספרם ירד לכ-225,000 בשנת 1980.[דרוש מקור][דרושה הבהרה]
ב-17 במרץ 1992 התפוצצה מכונית תופת בשגרירות ישראל בבואנוס איירס. הפיצוץ גרם למותם של 29 בני אדם ולפציעתם של 242 איש. ב-18 ביולי 1994 טרוריסט ממוצא לבנוני פוצץ מטען נפץ בבניין הקהילה היהודית בעיר, וגרם למותם של 96 איש ולפציעתם של רבים נוספים. עקבות האחראים לפיגועי הטרור הללו הובילו לארגון החזבאללה ולאיראן.
כיום חיים בבואנוס איירס יהודים[דרוש מקור][דרושה הבהרה]בדומה ליתר קהילות היהודים באמריקה הדרומית רובם ממוצא אשכנזי. אחד מהאישים הידועים ביותר שחברים בקהילה זו הוא איש העסקים אדוארדו אלשטיין. בקניון "אבאסטו" אשר אלשטיין בנה נפתח סניף מקדונלד'ס הכשר היחיד בעולם מחוץ לישראל.
ערים תאומות

ברזיל סאו פאולו, סאו פאולו, ברזיל
ישראל תל אביב, ישראל
רוסיה מוסקבה, רוסיה
מצרים קהיר, מצרים
צרפת טולוז, צרפת
ספרד מדריד, ספרד
ספרד ברצלונה, ספרד
סרביה בלגרד, סרביה
קוריאה הדרומית סיאול, קוריאה הדרומית
ספרד אלמריה, ספרד
גרמניה ברלין, גרמניה
ישראל ירושלים, ישראל (הסכם שיתוף פעולה)
ארצות הברית מיאמי, פלורידה, ארצות הברית
איטליה קליארי, איטליה
איטליה מילאנו, איטליה
קרואטיה זאגרב, קרואטיה
מקסיקו מקסיקו סיטי, מקסיקו
קוסטה ריקה סן חוסה, קוסטה ריקה
פרגוואי אסונסיון, פרגוואי
ארמניה ירוואן, ארמניה
ברזיל ברזיליה, ברזיל
ספרד סנטיאגו דה קומפוסטלה, ספרד
ספרד סביליה, ספרד
פולין ורשה, פולין
פורטוגל ליסבון, פורטוגל
ספרד אלמריה, ספרד
ספרד בילבאו, ספרד
איטליה ברגמו, איטליה
ברזיל ריו דה ז'ניירו, ריו דה ז'ניירו, ברזיל
צ'ילה סנטיאגו דה צ'ילה, צ'ילה
הרפובליקה העממית של סין בייג'ינג, הרפובליקה העממית של סין
צ'כיה פראג, צ'כיה
צ'כיה מוסט, צ'כיה
מולדובה קישינב, מולדובה
הולנד רוטרדם, הולנד
ספרד אוביידו, ספרד
ארצות הברית אוהיו, ארצות הברית
ספרד סלמנקה, ספרד
ספרד ויגו, ספרד
שווייץ ז'נבה, ז'נבה, שווייץ
ארצות הברית ניו ג'רזי, ארצות הברית
בריטניה לונדון, בריטניה
ברזיל פורטו אלגרה, ריו גראנדה דו סול, ברזיל
קנדה אוטווה, אונטריו, קנדה
איטליה קלבריה, איטליה (מחוז)
איטליה ג'נובה, איטליה
איטליה לוקה, איטליה
איטליה נאפולי, איטליה
ספרד גואדיקס, ספרד
יפן אוסקה, יפן
לבנון ביירות, לבנון
ספרד קדיס, ספרד
אוקראינה קייב, אוקראינה
אורוגוואי מונטווידאו, אורוגוואי
ערים תאומות > ערים שותפות

צרפת פריז, צרפת
ראו גם

האובליסק של בואנוס איירס
פלנטריום גלילאו גליליי
הערות שוליים

↑  יצחק לבנון, על כל שאלה תשובה, עמיחי, 1960, עמ' 22
↑  Pedro Lipcovich (2 בספטמבר 2005). "Buenos Aires con quince comunas" (בספרדית). Página/12. ארכיון מ-10 במרץ 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Aeroparque Jorge Newbery (AEP), Aeropuertos.Net, ‏2009-04-08 (בספרדית)
↑  Aeropuerto Internacional Ministro Pistarini de Ezeiza (EZE), Aeropuertos.Net, ‏2009-04-07 (בספרדית)
↑  Vuelos - El Palomar - Aeropuertos Argentina 2000, www.aa2000.com.ar
↑  קהילת יהודי בואנוס איירס, מאגרי המידע הפתוחים של מוזיאון העם היהודי בבית התפוצות. 07-05-2019
| בירות מדינות וטריטוריות באמריקה הדרומית |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אורוגוואי: מונטווידאו • אקוודור: קיטו • ארגנטינה: בואנוס איירס • בוליביה: לה פאס, סוקרה • ברזיל: ברזיליה • גיאנה: ג'ורג'טאון • ונצואלה: קראקס • סורינאם: פרמריבו • פרגוואי: אסונסיון • פרו: לימה • צ'ילה: סנטיאגו דה צ'ילה • קולומביה: בוגוטה   |  |
| טריטוריות | איי פוקלנד: סטנלי • גיאנה הצרפתית: קאיין • איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים: קינג אדוארד פוינט |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007547799305171  BNE: XX93576  BnF: cb118659776 (data)  CiNii: DA05878191  GND: 4008756-6  ISNI: 0000 0001 2359 4874  LCCN: n79079054  MusicBrainz: 2bd8607d-56fe-4fa1-96e3-3badd6a98588  NARA: 10045330  NDL: 00629137  NKC: ge134089  NSK: 000401914  RERO: 02-A003055238  SELIBR: 141804  SUDOC: 02640673X  VcBA: 494/43493  VIAF: 1331145424662786830473   WorldCat (עם VIAF): 1331145424662786830473 
הגנים היפניים בבואנוס איירס
טמפלו ליברטד, בית הכנסת המרכזי של בואנוס איירס
פנורמה של פוארטו מאדרו
צ'זארה פבזה

| --- | --- |

 לידה:  9 בספטמבר 1908 סאנטו סטפנו בלבו, ממלכת איטליה 
 התאבד:  27 באוגוסט 1950 (בגיל 41) טורינו, איטליה 
 מדינה:  איטליה, ממלכת איטליה 
 מקום קבורה:  סאנטו סטפנו בלבו 
 מקום מגורים:  סאנטו סטפנו בלבו, טורינו, רומא, Brancaleone, טורינו, טורינו 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טורינו, Liceo Classico Massimo D'Azeglio, Sociale 
 שפות היצירה:  איטלקית, אנגלית 
 סוגה:  שירה, רומן 
 יצירות בולטות:  Dialogues with Leucò, The Moon and the Bonfires 
 פרסים והוקרה:  פרס סטרגה (1950) 
 חתימה:   
 
צ'זארה פבזה (באיטלקית: Cesare Pavese;‏ 9 בספטמבר 1908 – 27 באוגוסט 1950) היה סופר ומשורר איטלקי, חוקר ואיש הגות, ומן החשובים שבסופרי איטליה במאה העשרים.
פבזה כתב רומנים, סיפורים קצרים ושירה, ונודע גם כמתרגם וכמבקר ספרותי. בין היתר פרסם "אנתולוגיה אמריקנית" בעריכתו של אליו ויטוריני ותרגם יצירות קלאסיות כגון מובי דיק מאת הרמן מלוויל, ויצירות שונות מאת ג'ון דוס פאסוס, ויליאם פוקנר, דניאל דפו, ג'יימס ג'ויס וצ'ארלס דיקנס.
פבזה היה מזוהה עם השמאל באיטליה. בעבודתו כמבקר תרם ליצירתו של "מיתוס אמריקני" באיטליה של אמצע שנות השלושים. פבזה פעל בתחום ההוצאה לאור, בהוצאת אֶינַאוּדי, והביא אל התרבות האיטלקית כתבים בנושאים שעד אז לא היו חלק מן השיח הציבורי באיטליה (אידיאליזם, מרקסיזם, נושאים דתיים, אתנולוגיים ופסיכולוגיים).
לאורך חייו ניסה להתגבר על בדידות פנימית, שבה ראה גזרת גורל וייעוד. בגיל 41, ב-27 באוגוסט 1950, זמן לא רב לאחר פרידה מן השחקנית האמריקנית קונסטנס דאולינג - שלה הקדיש את השירים האחרונים בספרו "יבוא המוות ועיניו יהיו עיניך" - הוא שלח יד בנפשו בחדר קטן בקומה השלישית של מלון רומא שבטורינו.
קורות חייו

פבזה נולד בשנת 1908 בעיירה סאנטו סטפנו בֶּלְבּו שבנפת קוּנֶאוֹ ("קוֹנִי" בצרפתית, בפיימונטזית, באוקסיטנית ובפורטוגזית).
בשנת 1914 נפטר אביו. מותו של האב היה טראומה עבור פבזה הצעיר, שנאלץ לגדול תחת חינוכה הנוקשה של האם. הוא השלים את לימודי התיכון בטורינו אצל אאוגוסטו מונטי שהיה שותפו של העיתונאי והפוליטיקאי פיירו גוֹבֶּטי, סופר, מחנך וחוקר. היה זה הקשר הראשון של פבזה עם עולמם של אנשי רוח ואינטלקטואלים, אנשים בעלי שיעור קומה כגון לאונה גינצבורג, טוליו פינלי, ויטוריו פואה ונורברטו בוביו.
בשנות לימודיו באוניברסיטה פבזה פיתח עניין בספרות האמריקנית. בשנים אלה שימש מתרגם ומורה לשפה האנגלית. בסיום לימודיו באוניברסיטה כתב עבודת תזה על המשורר וולט ויטמן.
השירים בספרו "מעייף לעבוד" ("Lavorare stanca") משנת 1936 היו מרעננים בחדשנותם. שיריו ויצירות הסיפורת שלו משכו קהל רחב.
בשנת 1950 זכה פבזה בפרס סְטְרֶגָה בזכות הרומן בשלושה חלקים (טריפטיכון) "הקיץ היפה" ("La bella estate").
ידידו של פבזה, הסופר דאווידה לאיולו, תיאר בספרו "ההרגל הרע האבסורדי" את הכאב הקיומי שתמיד אפף את פבזה. ידידתו וחברתו לעבודה בהוצאת "אינאודי", הסופרת נטליה גינצבורג תיארה אותו:
ביחסו של פאבזה אלינו, אל ידידיו, היה תמיד איזה יסוד לגלגני, בנימה של לגלוג היה מעיר את הערותיו ומתוודע אלינו; ובלגלוג זה, שאולי היה מתכונותיו היותר יפות, לא ידע להשתמש לגבי הדברים שהיו חשובים לו מכל - לא לגבי יחסיו עם הנשים שהתאהב בהן ולא לגבי ספריו; בלגלוג השתמש רק בתחום הידידות, כי הידידות הייתה בעיניו רגש טבעי, לא-מכוון במידת מה; כלומר, דבר שאין לנהוג בו בחשיבות יתירה. אך אל האהבה והכתיבה הטיל את עצמו בסערת-נפש קדחתנית ובמחושב, ובשום פנים לא יכול לצחוק עליהן או להיות עד תום הוא עצמו. עתה, כשאני מהרהרת בו לעיתים, אני זוכרת יותר מכל את לגלוגו ומבכה אותו, כי אינו קיים עוד. בספריו אין אף צל צלו של לגלוג; המקום היחיד שיכולת למצוא אותו היה בהבזק חיוכו הזדוני"
יצירות נבחרות

"מעייף לעבוד", ספר שירים, ראה אור לראשונה ב-1936 בפירנצה. מהדורה מורחבת - טורינו 1943.
"כְּפָריך", רומן, 1941.
"חופשת אוגוסט", רומן, טורינו 1946.
"דיאלוגים עם לֶאוּקוֹ", סיפורים, 1947.
"בטרם יקרא התרנגול", רומן, טורינו 1949.
"הקיץ היפה", רומן, טורינו 1949.
"הירח והמדורות", רומן, 1950 (הוצאת אינאודי), 1969, 1982 (הוצאת מונדאדורי).
"יבוא המוות ועיניו יהיו עיניך", ספר שירים, טורינו 1951.
ספריו של פבזה בעברית

הירח והמדורות, תרגמה רות עטרון, הספריה לעם, עם עובד, תל אביב, תשל"א 1971.
הבהוב השחר, שישה שירים, תרגמו טל ניצן וז'ק וענבל ארביב, מהדורה דו-לשונית עברית-איטלקית, אבן חושן, רעננה, 2008.
הקיץ היפה, תרגום ענת שפיצן, גבריאלה פדובאנו; עריכת תרגום ואחרית דבר אריאל רטהאוז, ירושלים: כרמל, תשע"א 2011.
אהרון פרנקל

| --- | --- |

 לידה:  9 בספטמבר 1957 (בן 67) בני ברק, ישראל 
 מדינה:  מונקו מונקו
 
אהרון גובר פרנקל (נולד ב-9 בספטמבר 1957 בבני ברק[דרוש מקור]) הוא מיליארדר, איש עסקים, יזם בינלאומי, פילנתרופ, יליד ישראל, שבסיסו במונקו. מסוף שנות ה-80, פרנקל הוא הבעלים של קבוצת Loyd's, העוסקת בהשקעות בתחום הנדל"ן, התעופה האזרחית, האנרגיה וההיי טק. סגן נשיא הקונגרס היהודי העולמי (WJC) ויושב-ראש הקונגרס היהודי האירו-אסייתי (EAJC). בסדרת עסקאות בבורסת תל אביב הרוויח כ-2 מיליארד שקל והונו האישי מוערך על ידי מקורביו בכ-5–4 מיליארד דולר.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1956 למשפחה דתית בבני ברק, הצעיר בין שלושת ילדיהם של פרומה וחיים יוסף פרנקל. התחנך בבני ברק ולמד בישיבות, בהן ישיבת פוניבז'.
נשוי למאיה רות פרנקל (אנ') ואב לחמישה ילדים. רעייתו, כלכלנית בהשכלתה, כיהנה בעבר כסגנית שר הכלכלה בממשלת קרואטיה, סגנית נשיא חברת הנפט הלאומית, הממונה על ההפרטה במדינה וכחברת דירקטוריון בחברות רבות בקרואטיה.
פרנקל הוא יזם עסקי ומשקיע בינלאומי רב תחומי, חובב ים ושיט, אמנות ועיצוב פנים ובעל אוספי אמנות רבים. הוא דובר שפות רבות ובהן עברית, אנגלית, רוסית, גרמנית, פולנית ויידיש.
פעילות עסקית

פרנקל את דרכו כסוכן של התעשייה האווירית לישראל ובתחום המכירה והשיווק בעיקר בתחום התעופה האזרחית בתחום מדינות ברית המועצות לשעבר. פרנקל הקים את קבוצת Loyd’s אשר ב-30 השנים האחרונות התבססה כמובילה בענפי התעופה האזרחית ונדל"ן בשווקים הללו.
פעילות עסקית > תעופה אזרחית

כנציג במזרח אירופה של התעשיות המובילות במערב בתחום התעופה האזרחית (בואינג, איירבוס, גולפסטרים) ביסס פרנקל את קבוצת Loyd's כגשר להכנסתם של מטוסים מערביים וציוד מתקדם לתעופה האזרחית במדינות הללו ולהעברת טכנולוגיות מתקדמות אליהן. פרנקל ניסה במשך כמה שנים לרכוש את השליטה בחברת חלל אך נבלם על ידי הרגולטור בישראל.
פעילות עסקית > נדל"ן

במהלך 2020 פרנקל ניסה לרכוש שליטה בחברת גב – ים, בעלת מרכזי הייטק ופארקי תעשייה בכל רחבי הארץ. ובדצמבר 2021 הוא מכר את אחזקותיו לחברת נכסים ובניין בשווי 3.25 מיליארד שקלים, ובכך הרוויח 1.25 מיליארד שקלים.
באוקטובר 2024, פרנקל נכנס להשקעה בחברת אלוני חץ, המחזיקה בארץ וברחבי העולם בנכסי נדל"ן ואנרגיה משמעותיים, באמצעות החברות הבנות אמות השקעות, אנרג'יקס חברת האנרגיה הירוקה, וכן חברות CARR בארצות הברית וברוקטון (Brockton Everlast) בבריטניה. פרנקל נכנס להשקעה באמצעות אקוויטי פייננס שבבעלותו, ומחזיק במניות ואופציות של כ-13.5%. רכישה זו הציבה את פרנקל כשותף מרכזי לצד מייסד ומנכ"ל החברה, נתן חץ.