stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אילאיל סמל
הערות שוליים

1 2 3 4  מאיה כהן, סמל המשפחה: אילאיל סמל נולדה לתיאטרון, באתר www.israelhayom.co.il, ‏10 בפברואר 2022
1 2  הכרטיס שלי בתעשיה : אילאיל סמל, באתר www.taasiya.co.il
↑  marthayodaat, 50/50: נשות התיאטרון דורשות שוויון, באתר מרתה יודעת, ‏2021-10-25
↑  "צא קוביד צא", באתר Viral Festival (באנגלית)
↑  מאיה נחום שחל, הבמאית אילאיל סמל: "תפקידי לא לעשות טוב לצופים", באתר כלכליסט, 21 בספטמבר 2020
↑  מסלול משחק למצטיינים, אוניברסיטת תל אביב, באתר www.facebook.com
שרון פרמינגר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1960 (בת 65 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  רמת השרון 
 עיסוק:  מתרגמת ספרות
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב, בית הספר אליאנס תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1990
 פרסים והוקרה:  פרס אנדרסן (2010) 
 
שרון פּרֶמינגֶר (נולדה ב-1960) מתרגמת ספרות מאנגלית ומצרפתית לעברית.
ביוגרפיה

מתרגמת ספרות מאנגלית וצרפתית לעברית. החלה את דרכה בשנת 1990 בתרגום ספרי מתח של ג'ון גרישם, ובתוך זמן קצר עברה לתרגום ספרי מופת כגון "שידוך הולם" מאת ויקראם סת, "סיפורים אחרונים" מאת איזק דינסן ו"המין השני" מאת סימון דה-בובואר. בהמשך הוציאה תרגומים חדשים ל"ג'יין אייר" (שרלוט ברונטה), ל"אורלנדו", "גברת דאלוויי" ו"בין המערכות" (וירג'יניה וולף), ל"נשים קטנות" (לואיזה מיי אלקוט) ועוד, שזכו בשבחי הביקורת. תרגומה ל"הרפתקאות תום סוייר" (מארק טוויין) זכה בעיטור הנס כריסטיאן אנדרסן לספרות ילדים ונוער.
תרגמה עד היום כ-150 ספרים (נכון לשנת 2022).
גדלה ולמדה ברמת השרון ובבית ספר אליאנס ברמת-אביב. לאחר שירות צבאי בחיל המודיעין, השלימה תואר ראשון בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, ובעקבות קורס "תרגום לתיאטרון" (בהנחייתו של שמעון לוי) תרגמה שני מחזות שהועלו בסמינר הקיבוצים ("הגברת מדובוק" בבימויה של רינה ברוך ו"יום נפלא לשברון לב" בבימויה של דורית ירושלמי).
למדה לתואר שני במגמה לתרגום בחוג לספרות כללית באוניברסיטת תל אביב, בהנחייתם של גדעון טורי, ניצה בן-ארי, יעל רנן ועוד.
מבחר מתרגומיה

"נאמנות" ו"במרחבים" מאת הרנאן דיאז
"אנו החיים" מאת איין ראנד
"הקול והזעם", "בבוא מותי", "הבוזזים" ו"אור באוגוסט" מאת ויליאם פוקנר
"גברת דאלוויי", "אורלנדו" ו"בין המערכות" מאת וירג'יניה וולף
"וולף הול" ו"הביאו את הגופות" מאת הילרי מנטל
"ג'יין אייר" מאת שרלוט ברונטה
"פיאוני" ו"האדמה הטובה" מאת פרל בק
"פרנקנשטיין" מאת מרי שלי
"סטונר" ו"אוגוסטוס" מאת ג'ון ויליאמס2013.
"שידוך הולם" מאת ויקראם סת
"ציפורים בלי כנפיים" מאת לואי דה ברנייר
"הים" מאת ג'ון באנוויל
"חיים ועוד חיים" ו"חיים אחרים" מאת קייט אטקינסון
"תחנה אחת-עשרה" מאת אמילי סנט ג'ון מנדל
"פנלופיאה" מאת מרגרט אטווד
"הגולם והג'יני" מאת הלן וקר
"המין השני" מאת סימון דה בובואר
"רובוטית על אי בודד" ו"הרובוטית בורחת" מאת פיטר בראון
"הרפתקאותיו של תום סויר" מאת מארק טוויין
"נשים קטנות" מאת לואיזה מיי אלקוט
"היינו שקרנים" ו"שקר אמיתי" מאת א' לוקהארט
"ארתור והמינימונים" מאת לוק בסון
"עונת הציד של שיילו" ו"להציל את שיילו" מאת פיליס ריינולדס ניילור
"מעשה פלאים" מאת בריאן סלזניק
"הגברת מדובוק" מאת אדוארד אלבי (הוצג בסמינר הקיבוצים)
"יום נפלא לשברון לב" מאת טנסי ויליאמס (הוצג בסמינר הקיבוצים)
"האי של סופייה", "הריקוד של סוניה", "חוטים מקשרים", "הזריחה" ו"גלויות מיוון" מאת ויקטוריה היסלופ
"רשימת המשאלות", "אבני הסליחה" ו"הזכות לאהוב" מאת לורי נלסון ספילמן
"הפירמה", "תיק שקנאי" ו"הלקוח", מאת ג'ון גרישם
"פרנויה", "המנכ"ל", "רצח בעיניים", "השתלטות עוינת" ו"מחיר השתיקה", מאת ג'וזף פיינדר
"כוכב עולה", מאת אביר מוקהרג'י
הערות שוליים

↑  ראו בקישורים החיצוניים.
↑  IBBY, IBBY Honour List (2010), May 2010, p.76. .
↑   אילת שמיר, "בבוא מותי" של פוקנר: נייר לקמוס תרבותי למורכבות של דרום ארה"ב, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2018
↑   אילת שמיר, כ–90 שנה אחרי כתיבתו, "הקול והזעם" של ויליאם פוקנר זוכה לתרגום חדש ומעולה, באתר הארץ, 1 ביולי 2020
↑  אריאנה מלמד, זה לא גברת זה אדון, באתר ynet, 30 באוגוסט 2007
ארנה קזין, חדר משלה,חדר משלו, באתר הארץ, 15 באוקטובר 2007
צבי טריגר, צבי טריגר על "אורלנדו", בלוג באתר "רשימות"
↑  הדר מקוב-חסון, לא קשה למצוא חסרונות בלהיות ג'יין אייר. אבל יש גם יתרונות, באתר הארץ, 21 במאי 2007
↑   עלית קרפ, שובו של רב המכר שכבש את ספריות הקיבוצים, באתר הארץ, 20 במרץ 2014
↑  יעל שפירא, המפלצת כפסיפס של שיירי אנוש, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2005
↑  אירי ריקין, "סטונר" של ג'ון ויליאמס: בגן עדן של דת כוזבת, באתר הארץ, 26 באוקטובר 2011
↑   אירי ריקין, חשבון הנפש של אוגוסטוס, באתר הארץ, 30 במרץ 2013
גלית חתן, ‏אוגוסטוס, ג'ון וויליאמס, באתר גלובס, 7 במאי 2013
↑  קרן פייט, פנורמה רחבה של האכזריות והחמלה האנושית, באתר הארץ, 5 בנובמבר 2006
↑  אילת שמיר, כוחם המיתי של המים הרבים האלה, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2006
↑   ענבל מלכה, כשהג’יני אחמד והגולם חוה נתקלים זה בזה בניו יורק, באתר הארץ, 26 במרץ 2014
↑  מיכאל דק, ימי התום, באתר הארץ, 17 ביוני 2008
↑  מאשה צור-גלוזמן, "נשים קטנות" מאת לואיזה מיי אלקוט | כנגד ארבע בנות, באתר הארץ, 9 במרץ 2011
↑  ליזה צ'ודנובסקי, התשובה הצרפתית להארי פוטר, מאת במאי הקולנוע לוק בסון, באתר הארץ, 11 בספטמבר 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313056305171  GND: 1089702825  ISNI: 0000 0000 6693 734X  LCCN: no2006018509  VIAF: 7138051   WorldCat (עם VIAF): 7138051
דנה קוצ'רובסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 באפריל 1975 (בת 49) ברית המועצות
 סוגה מועדפת:  תיאטרון, קולנוע, טלוויזיה ומוזיקה.
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 עיסוק:  שחקנית וזמרת יוצרת
 מקום לימודים:  תיכון א' לאמנויות תל אביב  אוניברסיטת תל אביב 
 בן זוג:  איתי אורן
 מספר צאצאים:  1
 פרופיל ב-IMDb
 
דנה קוצ'רובסקי (ברוסית: Дана Кучеровская; ‏ נולדה ב-2 באפריל 1975) היא שחקנית תיאטרון קולנוע וטלוויזיה ישראלית, וזמרת יוצרת.
ביוגרפיה

דנה קוצ'רובסקי נולדה במוסקבה (ברית המועצות לשעבר) ועלתה לארץ עם הוריה בגיל 14. היא למדה בפנימיית הנוער הכפר הירוק ובתיכון עירוני ד' במגמת תיאטרון.
בצבא היא שירתה במשרד הביטחון ועם סיום הצבא ב-1997 החלה את לימודיה באוניברסיטת תל אביב בפקולטה לאומנות התיאטרון, החוג למשחק. היא סיימה את לימודיה וקיבלה את התואר הראשון בשנת 2001.
היא שיחקה בקבוצת התיאטרון הירושלמי בהצגות שביימה גבריאלה לב - "רונדו" בתפקיד יעל מלכת הכיתה, "אהבה עתיקה" בתפקיד פרוצה, בהצגה "מידה כנגד מידה של וויליאם שייקספיר ו"נמר חברבורות" של יעקב שבתאי.
יוצרת ומייסדת של קבוצת תיאטרון פלייבק בשפה הרוסית "כימרה גרופ", ושחקנית בתיאטרון "קרקס הפלייבק" של רינה לביא.
כתבה את המופע "קברט ישראלי-סובייטי", מופע המספר על חייה והמתח התמידי בין התרבויות של עולים וצברים בישראל, מופע שהופיע בארץ ובחו"ל.
שחקנית בתיאטרון "מטרה" בהצגות שונות בישראל, ארצות הברית וקנדה.
בקולנוע היא שיחקה בסרט "וסרמיל" שביים מושון סלמון ובסרטים "הבע משאלה", "מתכון סודי" וגם "על גדות הדנובה" שביים יהודה גרובייס.
בטלוויזיה היא הופיעה כמנחת פינת תרבות בערוץ 9, ובהפקות נוספות של הערוץ - בסדרה "רומן בחופשה" ובסרט "רצח בחוסר אחריות" בתפקיד הגיבורה, ג'נט.
ב־2017-2018 היא הנחתה את "הקרקס הגדול ממוסקבה" בסיבובי ההופעות שלו בישראל.
מנחה פינת אימוץ בפרוויה רדיו מדי יום ראשון בצהריים מאז 2018 ועד היום. פעילה מאוד בנושא זכויות בעלי חיים ועוזרת בנושא אימוץ בעלי חיים חסרי בית.
חיים אישיים

קוצ'רובסקי בזוגיות עם המוזיקאי איתי אורן מאז 2003, ביחד הם הורים לילדה, ומגדלים כלבה וחתולה. אביה הוא הצייר והאומן אלכס צ'רימנוב, אמה היא ד"ר גלינה דובינסקי, מומחית למיקרוביולגיה.
תפקידים

תיאטרון
| הצגה | מחזאי | תפקיד | במאי |
| --- | --- | --- | --- |
| רונדו | עליזה העליון ישראלי | יעל | גבריאלה לב |
| אהבה עתיקה | גבריאלה לב | פרוצה | גבריאלה לב |
| מידה כנגד מידה | וויליאם שייקספיר |  | גבריאלה לב |
| נמר חברבורות | יעקב שבתאי | שושנה | גבריאלה לב |
| מעשה באדם שנשא אילמת | אנטול פרנס | טרטליה | יורם בוקר |
| פרויקט גוגל | ניקולאי גוגול |  | מיכאל טפליצקי |
| מטמורפוזות - תיאטרון בובות | יבגני איברגימוב (מוסקבה) |  | יבגני איברגימוב (מוסקבה) |
| אצבעונית - מחזמר לילדים | סשה קפלן | שדכנית | סשה קפלן |
| תיאטרון פלייבק כימרה גרופ | אימפרוביזציה |  | דנה קוצ'רובסקי |
| דימונה דימונה | יצחק גורן | איריס דקל | יצחק גורמזאנו גורן |
| סלון כלות - תיאטרון פיסולי | דינה בליך | כלה | דינה בליך |
קולנוע
| סרט | במאי | תפקיד | שנה |
| --- | --- | --- | --- |
| וסרמיל | מושון סלמונה | סופי | 2007 |
| רצח בחוסר אחריות |  | ג'נט | 2013 |
| הבע משאלה | יהודה גרובייס |  |  |
| מתכון סודי | יהודה גרובייס |  |  |
| על גדות הדנובה | יהודה גרובייס |  |  |
| לב מתנפח | סשה צ'ורני |  |  |
| המשיכה | סשה צ'ורני |  |  |
| סבא שלי צעיר ממני | אלכס קפלן |  |  |
העלה האחרון: 
טלוויזיה
| ערוץ | סדרה | במאי | תפקיד | שנה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 9 | רומן בחופשה |  |  |  |
| 9 | תוכנית הבוקר |  | מנחה פינת תרבות |  |
| 10 | כוח סבתא | עודד לוטן | עצמי | 2015 |
| 10 | מה אתם הייתם עושים | חיים הכט | אמא | 2014 |
סוזי מילר

| --- | --- |

 לידה:  26 במרץ 1953 (בת 71) סנטה מוניקה, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 שפה מועדפת:  עברית 
 מספר צאצאים:  4 
 
סוזי מילר (באנגלית: Susie Miller; נולדה ב-26 במרץ 1953) היא זמרת ושחקנית ישראלית. חברה בלהקת "האחים והאחיות", ומזוהה בעיקר כמבצעת השיר "סוזי-סורפרייז" מהתוכנית "Sing a song" בשידורי הטלוויזיה החינוכית וכמורה-המזמרת לאנגלית.
חיים אישיים

מילר אלמנה, ולה שני בנים ושתי בנות. מתגוררת ברמת גן.
דיסקוגרפיה

האש והאבן (1982) - אלבום שירי חיים גורי, הוקלט עם בני נדלר
בדרך מערבה (1989) - אלבום שירי מסורת יהודיים בסגנון פופ, עם שי טוחנר
חפלה ים תיכונית באנגלית (1998) - להיטים ים-תיכוניים בגרסאות מחודשות באנגלית.
דיסקוגרפיה > וידאו

סוזי במחסן התיאטרון (1990) - קלטת ללימוד אנגלית באמצעות שיטתה המקורית של מילר - שירים מקוריים המשלבים משפטים באנגלית ועברית
הערות שוליים

↑  על אף שאת הדמות גילמה בעצם שרה אמן.
↑  הדף של מילר(הקישור אינו פעיל, 8.10.2020) באתר "האחים והאחיות".
↑  קיץ ברבנר, ‏בגיל 68: סוזי סופרייז חוזרת ללמד אנגלית, ולא תאמינו איך היא נראית, באתר מעריב אונליין, 16 במאי 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302607705171  MusicBrainz: 6d465bfd-ba28-4470-a4d9-72fd4bcb8543  VIAF: 298677539   WorldCat (עם VIAF): 298677539
דינה צבי-ריקליס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1947  (בת 78 בערך) המנדט הבריטי רמת גן, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל ישראל
 בן או בת זוג:  ערן ריקליס 
 צאצאים:  יונתן ריקליס 
 פרופיל ב-IMDb
 
דינה צבי-ריקליס (נולדה ב-1947) היא במאית קולנוע ותסריטאית ישראלית.
ביוגרפיה

דינה צבי-ריקליס גדלה ברמת גן וסיימה את לימודיה האקדמיים בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב. היא ביימה וכתבה מספר סרטי קולנוע, דרמות טלוויזיוניות וסרטים תעודים. בשנת 1976 שימשה כמנהלת תסריט בסרט "גבעת חלפון אינה עונה", שם הכירה את בן זוגה הבמאי והתסריטאי ערן ריקליס.
הסרט הראשון בבימויה היה סרט קצר בשם "כורדניה" ב-1984, ששקף את ימי ילדותה במעברה, הסרט זכה לביקורות נלהבות.
בשנת 1985 יצרה סרט תיעודי על תהליך ההפקה והצילום של הסרט "גשר צר מאד" שביים  נסים דיין, וצולם ברובו ברמאללה. הסרט הופץ במקביל ליציאת הסרט בשם "מראה מגשר צר". הסרט ניבא במידה רבה את אירועי האינתיפאדה הראשונה, שפרצה שנתיים אחר כך.
בשנת 1990 ביימה את הסרט הקצר "נקודת תצפית" עם אורי רן קלאוזנר בסיוע קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב, דרמה על חייל המשרת בעמדת תצפית בשטחים. הסרט זכה להקרנה מסחרית יחד עם סרטו של איתן פוקס "אפטר". הוא זכה בפרס וולג'ין לסרט קצר, בפרס "גולדן גייט" בפסטיבל הסרטים בסן פרנסיסקו והשתתף בפסטיבל הקולנוע הים תיכוני במונפלייה.
בשנת 1993 ביימה את סרט הקולנוע הראשון שלה באורך מלא, "סיפור שמתחיל בלוויה של נחש" (על פי ספרה של רונית מטלון), בכיכובו של משה איבגי, אפרת אביב וריטה שוקרון. בשנת 1995 ביימה וכתבה את התסריט לסרט הטלוויזיה "שבעה" בכיכובם של יעל הדר, אסי לוי וסשה דמידוב.
בשנת 1998 ביימה את סרט הטלוויזיה "דשאים סגולים". בסרט השתתפו מירב גרובר וסמדר קילצ'ינסקי. באותה שנה השתתפה בכתיבת התסריט ובבימוי פרק בסדרת הטלוויזיה התיעודית תקומה. הפרק עסק בשנים שבין מלחמת ששת הימים למלחמת יום כיפור ונקרא "מעולם לא היה מצבנו טוב יותר".
בשנת 2002 ביימה את סרט הטלוויזיה "לבנה יקירתי", עבור זכיינית ערוץ 2 טלעד, בהשתתפות משה איבגי ואורלי זילברשץ-בנאי. הסרט זכה בפרס וולג'ין. ב-2005 ביימה וכתבה את התסריט לסרט הילדים "המכשפה מרחוב מלצ'ט", בכיכובה של רוזינה קמבוס.
בשנת 2006 יצא לאקרנים הסרט "שלוש אמהות", אותו ביימה וכתבה, בכיכובן של גילה אלמגור, רבקה רז, טרייסי אברמוביץ', מירי מסיקה, ריימונד אמסלם, דנה זילברשץ, טלי שאון, עמוס תמם, יורם טולדנו ושמיל בן ארי. הסרט זכה בפרס הצילום ועיצוב התלבושות בפרסי אופיר ובפרס הצילום והמשחק בפרס וולג'ין בפסטיבל ירושלים. הסרט השתתף בפסטיבל ההמפטונס בניו יורק, פסטיבל סאו פאולו בברזיל, פסטיבל הוף בגרמניה ופסטיבל הקולנוע היהודי בלונדון.
באוקטובר 2012 יצא לבתי הקולנוע בישראל סרטה "ברקיע החמישי" על פי ספרה של רחל איתן בהשתתפות יחזקאל לזרוב, אסתי זקהיים, רותם זיסמן-כהן ואלנה איב.
בדצמבר 2016 יצא לבתי הקולנוע בישראל סרטה, "אשת השגריר", על פי אחד הסיפורים בספר "ג'י פי אס" שכתבה עלמה גניהר בהשתתפות אסתר רדא ויחזקאל לזרוב.
בשנת 2019 ביימה את הסדרה הדוקומנטרית "מעברות", שזכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה ב-2020.
פרסים והוקרה

זכתה בפרס פרס משרד החינוך והתרבות לאמנות הקולנוע בשנת 1991.
הערות שוליים

↑  ביקורות:
מאיר שניצר, מעברה היא מצב נפשי, חדשות, 12 באוקטובר 1984
רחל נאמן, ביקורת - תרנגולי כפרות - 'כורדניה', כותרת ראשית, 31 באוקטובר 1984
↑  מאיר שניצר, עושים סרט על איך עושים סרט, חדשות, 25 בפברואר 1985
↑  סרט קצר - הגושרים - "מראה מגשר צר", חדשות, 22 בנובמבר 1985
↑  יעקב בר-און, ‏איפה הם היום: השחקן הבינלאומי אהרן איפלה לא מצא את מקומו בישראל, באתר מעריב אונליין, 7 באוקטובר 2015
↑  רינת פרימו, 12,000 דולר, חדשות, 10 בינואר 1990
↑  חדשים - אפטר - נקודת תצפית, חדשות, 7 בספטמבר 1990
↑  ריקליס ופוקס לסינמטק, חדשות, 1 באוגוסט 1990
↑  ליקי אגינסקי, אני איתן הצעיר, עמדתי עם קורוסאווה ותפסתי את עצמי, חדשות, 29 בספטמבר 1991
↑  מועמדים לאוסקר הישראלי, חדשות, 17 באוגוסט 1993
↑  רוגל אלפר, שמאלץ בשם הפמיניזם, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2002
ניר קיפניס, ‏הדואר בא היום, באתר גלובס, 22 בספטמבר 2002
↑  גואל פינטו, הזוכים בפרסי פסטיבל ירושלים, באתר הארץ, 29 ביולי 2002
↑  אבנר שביט, עכבר העיר תל אביב, האחיות טוויסטר, באתר הארץ, 21 בנובמבר 2006
↑  נירית אנדרמן, שלוש בדירה אחת, באתר הארץ, 8 בנובמבר 2006
↑  עכבר העיר, הסרט "שלוש אמהות" ישתתף במספר פסטיבלים יוקרתיים ברחבי העולם, באתר הארץ, 16 באוקטובר 2006
↑  אורי קליין, "ברקיע החמישי": העיבוד הקולנועי לספרה של רחל איתן לא נכנע לנוסטלגיה, באתר הארץ, 15 באוקטובר 2012
↑  נירית אנדרמן, הזוכה בפסטיבל הסרטים בחיפה: "עניינים אישיים" של הבמאית הפלסטינית מהא חאג', באתר הארץ, 23 באוקטובר 2016
↑  אריאנה מלמד, "מעברות": 70 שנה אחרי, למזרחים יש את כל הסיבות להתבכיין, באתר הארץ, 21 בפברואר 2019
↑  איתי שטרן, "הנערים" היא הזוכה הגדולה בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה, באתר הארץ, 29 באפריל 2020
↑  חגי לוי, שלושה מתפנים, חדשות, 20 בפברואר 1991
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310561605171  LCCN: no91017244  VIAF: 187484626   WorldCat (עם VIAF): 187484626
רזיה ישראלי

| --- | --- |

רזיה ישראלי
 לידה:  18 בינואר 1956 (בת 69) ראשון לציון, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
רזיה ישראלי (נולדה ב-18 בינואר 1956) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה

ישראלי נולדה וגדלה בראשון לציון. למדה בבית ספר בארי ובגימנסיה הריאלית.
בשנת 1979 סיימה תואר ראשון בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב. הייתה חברה בקבוצת הפרויקט בהדרכת נולה צ'לטון. שיחקה בהצגות בתיאטראות שונים בישראל כמו תיאטרון חיפה, תיאטרון הבימה, הקאמרי, תיאטרון החאן וצוותא. ב-1986 זכתה הצגת היחיד שלה "כמו זיקית" בפרס הצילינדר הנודד של אמנות לעם. עוד באותה שנה שודר בערוץ 1 סרט דוקומנטרי על חייה בשם "שחקנית נודדת".
בשנת 2006 הופיעה ב"פסטיבל אישה 2006" בהצגת יחיד "הדנטיסט" פרי עטם של רזיה ישראלי ושל חיים מרין. בשנים הבאות הופיעה בגרסה האנגלית של ההצגה בפטבילים שונים בהם הפסטיבל הבינלאומי באדינבורו (2009), הפסטיבל הבינלאומי בטורונטו (2010), באמסטרדם (2011) ובתיאטרון המלכותי של האג (2012).
היא השתתפה בסרטי קולנוע ובסדרות טלוויזיה. ב-2012 שיחקה בסרט "למלא את החלל" של רמה בורשטין ובסרט "אליס".
בשנת 2013 שיחקה בתיאטרון תמונע בהצגה "גלם", ובאנסמבל עיתים של תיאטרון הקאמרי בהצגה "המלך הולך למות".
ב-1983 השתתפה ישראלי בהקלטת אלבום הילדים של מיקי גבריאלוב "מקס ומוריץ". ב-1985 השתתפה בהקלטת "עליסה בארץ הפלאות" יחד עם אלי גורנשטיין ובתקליט "סינדרלה" עם חני נחמיאס.
ישראלי היא ספורטאית בענף ספורט החתירה האקדמית. היא מתאמנת במרכז דניאל לחתירה, ומשתתפת בתחרויות חתירה בישראל ומחוצה לה. בשנת 2013 השתתפה בתחרות המכביה ובאליפות העולם בווארזה, איטליה. ב-2016 הגיעה ישראלי למקום שלישי באליפות העולם בחתירה בוקסוורד שבדנמרק. ב-2017 השתתפה בנבחרת ישראלי במכביה, ובאליפות העולם בחתירה בבלד שבסלובניה. ב-2019 השתתפה באליפות עולם בחתירה למסטרס שנערכה באגם ולנס שבהונגריה.
היא מתגוררת בתל אביב עם בן-זוגה לאונרדו שטדלר. לזוג שלוש בנות ונכדה.
ביוגרפיה > הדנטיסט

הדנטיסט הוא מונודרמה מאת חיים מרין ורזיה ישראלי על פי רעיון של רזיה ישראלי. המחזה מספר את סיפורו של ניצול שואה בן קהילת סלוניקי ביוון. הוא נתפס בידי הגסטפו הובל למחנה ההשמדה אושוויץ יחד עם אלפי יהודים יוונים אחרים וגויס לזונדרקומנדו, יחידה שעסקה בהוצאה להורג של היהודים ושריפת גופותיהם. הסיפור מסופר מנקודת מבטה של בתו, רוזי, המתארת את ילדותה יחד עם אחיה בסלוניקי ויחסו של אביהם אליהם. בצד התפרצויות אלימות הם חוו גם גילויי חום ואהבה מצידו. הוריה התגרשו כשהייתה בת 12, היא ואחיה עלו לישראל גדלו בפנימייה, והיו בקשר רופף עם האב. רוזי יוצאת למסע בעקבות זכרונות העבר של אביה, במהלכו היא מגיעה לפריז ופוגשת את אנרי, ניצול נוסף שהיה חברו של אביה והיה יחד איתו בקרמטוריום תחת פיקודם האכזרי של אנשי האס אס. כשהיא חוזרת ממסעה ופוגשת את אביה החולה, הוא מספר לה על תפקידו במסגרת הזונדרקומנדו. רוזי מצליחה לקבל ולסלוח לאביה רק אחרי מותו.
המחזה נכתב בעקבות תחקיר שערכה ישראלי על האנשים שהיו בזונדרקומנדו, ופגישה עם בנותיהם של הניצולים. ההצגה הועלתה לראשונה ב-2006 בפסטיבל אישה בחולון. בנוסף להופעותיה בארץ הציגה ישראלי את הגרסה האנגלית של "הדנטיסט" באדינבורו, טורונטו, אמסטרדם והאג.
תפקידים > קולנוע

| סרט | במאי | תפקיד | שנה |
| --- | --- | --- | --- |
| בובה | זאב רווח | זיוה | 1987 |
| רשימת שינדלר | סטיבן ספילברג | אישה מפלשוב | 1993 |
| הירושה | אמנון רובינשטיין | האם | 1993 |
| סיפור שמתחיל בלוויה של נחש | דינה צבי ריקליס | גב' אלגרנטי | 1994 |
| הגמל המעופף (סרט) | רמי נעמן | חברה | 1994 |
| טהארה | דורון ערן | ליז | 2002 |
| אין לה אלוהים | ינקול גולדווסר | תופרת | 2006 |
| מכתבים לאמריקה | חנן פלד | שכנה | 2006 |
| מוקי בוערה | לינה וסלבה צ'פלין | ניצולת שואה עם כלב | 2008 |
| פתאום | רעכי אליאס | סבתא | 2011 |
| למלא את החלל | רמה בורשטיין | דודה חנה | 2012 |
| אליס | דנה גולדברג | מנהלת פנימייה | 2012 |
| מתנת האש | רעכי אליאס | מירנדה | 2013 |
| המועדון לספרות יפה של הגברת ינקלובה | גלעד אמיליו שנקר | רזיה (סגניתה של גב' ינקלובה) | 2018 |
| סנולנד | יוני זיכהולץ | לבנה | 2020 |
| הבית ברחוב פין | עמיר מנור | רבקה | 2021 |
| אש באוויר | רמי סער אריאל כהן –תסריט | סבתא אסתר | 2021 |
| לכבות את החושך | רעכי אליאס | נונה | 2021 |
| בחרתי לבחור | פנינה פקשר רותי לב - תסריט | גויה | 2022 |
| סרט | במאי | תפקיד | שנה |
| --- | --- | --- | --- |
| ילדה של צמר גפן | אדווה מגל | אמא | 1992 |
| והרי את | גלית אשכול | מגדת עתידות | 1994 |
| פרדידל | עדו גלס | רופאה | 1994 |
| מצלמים סיפור אהבה | משה קסירר | אמא של דינה | 1997 |
| לשטוף את הפה בסבון | דן פרידברג | אחות קופ"ח | 1998 |
| אליגטור | דנה גולדברג | האם | 2009 |
| לבן | גלעד אמיליו שנקר | סוהרת | 2010 |
| אדם מעביר את עצמו | אורן אדף | שכנה | 2010 |
| ערב פתיחה | קרן אלון | גלריסטית | 2011 |
| נעורי קלרה | משה רוזנטל | קלרה | 2011 |
| יואל | נועה יפה | האם | 2013 |
| בוער | ינאי הימלפרב | בעלת הבית | 2015 |
| אבן דרך | אפרת רז | אילה | 2016 |
| הביצה | נדב דירקטור | אביבה | 2016 |
| לבבות שבורים | מיכל הרשקו | לאה ברק | 2018 |
| אמא שלך תאהב אותי | עומר הראל | אמא | 2018 |
| עיניים שלי | שירה פרבר | אמא | 2020 |
תפקידים > טלוויזיה

| סדרה/תוכנית | שנה | סוגה | ערוץ | פרקים | יוצרים/תסריטאים | במאי | תפקיד |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| רחוב סומסום | 1982 | תוכנית לילדים | הטלוויזיה החינוכית | קיפי הולך לבית ספר |  | רינה פפיש | המורה |
| זהו זה! | 1988 |  | הטלוויזיה החינוכית | אבות אבותינו |  | מוטי אבירם/שלמה אלברט | רבקה |
| לשון המראות | 1993 |  |  | 4 פרקים |  | לאה ביירך |  |
| מרחב ירקון | 1997 |  |  | פרק אחד | חיים בוזגלו | חיים בוזגלו | גניקולוגית |
| זה קרה אותו הקיץ | 1999 | דרמה |  |  | יהושע סובול | סלבה צ'פלין | אישה זקנה |
| עבדי השם | 2002 | דרמה |  |  | הדר פרידליך | הדר פרידליך | האם |
| פרנקו וספקטור | 2003 | סדרת דרמה | ערוץ 2 | 3 פרקים |  | עמליה מרגולין | שופטת |
| חקירה פנימית | 2008 |  |  | 3 פרקים |  | אליאב לילטי | בלהה |
| בית המשאלות | 2013 | סדרת דרמה | הערוץ הראשון | 3 פרקים | חיים בוזגלו | חיים בוזגלו |  |
| שטיסל | 2013 | סדרת דרמה | Yes |  | אורי אלון, יהונתן אינדורסקי | אלון זינגמן | ספרנית |
| הפגנה בעיר הלבנה | 2015 | דוקומנטרי |  |  |  | טל חיים יופה | ראיון |
| חנוך לוין: חיים שדוגמתם עוד לא ראינו מעולם | 2017 | דוקומנטרי |  | פרק 3 |  | רן לנדאו | ראיון |
| על הספקטרום | 2018 | סדרת דרמה קומית | yesEDGE |  |  | יובל שפרמן | מנהלת סניף סטמצקי |
| מקמאפיה | 2018 | סדרת דרמה | BBC | פרק אחד | חוסיין אמיני וג'יימס ווטקינס | ג'יימס ווטקינס | אמו של עזרא |
הערות שוליים

↑  המלך הולך למות - אנסמבל עיתים, באתר אנסמבל עיתים, ‏2 ביוני 2020
↑  מקס ומוריץ (1983), באתר סטריאו ומונו
↑  התקליט "עליסה בארץ הפלאות"
↑  התקליט "סינדרלה"
רזיה ישראלי בהצגה "הזונה הגדולה מבבל"
ישראלי בצילומי הסרט "למלא את החלל"
נבחרת ארצות הברית בכדורגל נשים

נבחרת כדורגל הנשים של ארצות הברית (הנקראת לעיתים קרובות "USWNT") היא נבחרת כדורגל הנשים הלאומית של ארצות הברית, המנוהלת על ידי פדרציית הכדורגל של ארצות הברית.
בעת הקמתה היא הייתה נבחרת כדורגל הנשים המקצוענית הראשונה באמריקה, וכיום היא אחת מנבחרות הנשים הטובות בעולם. הדירוג הנוכחי של נבחרת ארצות הברית ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-1 בעולם, נכון ל-13 בדצמבר 2024, ללא שינוי לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 1 נמדד לראשונה ביולי 2003, והדירוג הכי נמוך 5 נמדד לראשונה ביוני 2024.
הנבחרת זכתה ארבע פעמים בגביע העולם (1991, 1999, 2015 ו-2019); חמש פעמים במדליית הזהב באולימפיאדה (1996, 2004, 2008 ו-2012, 2024), עשר פעמים בגביע אלגארבה. נבחרת הנערות של ארצות הברית זכתה באליפות העולם עד גיל 19 בשנים 2002, 2008 ו-2012.
במרץ 2004, שתיים מכוכבות הנבחרת, מיה האם ומישל אקרס, נבחרו על ידי פלה לרשימת 125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם, והיו הנשים היחידות ברשימה.
ב-1999 נבחרה הנבחרת כ"ספורטאי השנה" של ספורטס אילוסטרייטד, ועשרים שנה לאחר מכן, ב-2019, נבחרה כ"ספורטאי השנה" של המגזין טיים.
היסטוריה > 1985-1988: השנים הראשונות

משחקה הראשון של נבחרת ארצות הברית התקיים במסגרת המונדיאליטו שנערך באיטליה בשנת 1985. במשחק, שהתקיים ה-18 באוגוסט, הפסידו האמריקאיות 1-0 למארחת הטורניר, משער של קרולינה מוראצ'ה. שלושה ימים לאחר מכן, במשחק נגד נבחרת דנמרק, כבשה מישל אקרס את השער הראשון בתולדות הנבחרת, במשחק שהסתיים בתוצאה של 2-2. את הטורניר עצמו, סיימה ארצות הברית עם תיקו אחד ושלושה הפסדים.
הניצחון הראשון של הנבחרת הגיע ב-7 ביולי 1986, במשחק בו היא ניצחה 0-2 את הנבחרת הקנדית. באותה שנה, סיימו האמריקאיות במקום השני במונדיאליטו, לאחר שהפסידו בגמר 1-0 לאיטליה. ב-3 באוגוסט 1987, במשחק ידידות נגד סין, ערכו שתיים מכוכבות העתיד של ארצות הברית - מיה האם וקריסטין לילי, את הופעת הבכורה שלהן בנבחרת. האם, שהייתה רק בת 15 וחמישה חודשים בזמן המשחק, היא השחקנית הצעירה ביותר אי פעם שלבשה את מדי הנבחרת האמריקאית.
ביוני 1988 נערך בסין טורניר ההזמנה של פיפ"א, ששימש כאב טיפוס לגביע העולם לנשים שנוסד שלוש שנים מאוחר יותר. ארצות הברית הייתה אחת מ-12 הנבחרות שהשתתפו בטורניר, אך הודחה כבר ברבע הגמר על ידי האלופה שבדרך - נורווגיה. למרות ההדחה המוקדמת, נבחרה חלוצת הנבחרת קארין ג'נינגס, להרכב המצטיינות של הטורניר.
היסטוריה > 1989-1992: הזכייה בגביע העולם

בשנים 1989 ו-1990, קיימה הנבחרת האמריקאית רק שבעה משחקים, ובעיקר התכוננה לקראת גביע העולם הראשון. באפריל 1991 נערך בהאיטי גביע הזהב הראשון לנשים, ששימש כטורניר המוקדמות לגביע העולם. האמריקאיות סיימו את הטורניר במקום הראשון, לאחר שניצחו את כל חמשת משחקיהן ועם מאזן שערים של 49 שערי זכות (ממוצע של כמעט עשרה שערים למשחק) ואפס שערי חובה. בעקבות הזכייה, העפילה ארצות הברית לגביע העולם, והייתה הנציגה היחידה של CONCACAF בטורניר.
בנובמבר של אותה שנה נערך בסין גביע העולם הראשון בכדורגל נשים. את שלב הבתים סיימו האמריקאיות במאזן מושלם של שלושה ניצחונות, וברבע הגמר הביסו את נבחרת טאיוואן 0-7 מחמישייה של מישל אקרס (שיא כיבושים למשחק אחד בגביע העולם לנשים). בחצי הגמר פגשה ארצות הברית את גרמניה, ניצחה אותה 2-5, והעפילה לגמר הטורניר נגד נורווגיה. במשחק הגמר ההיסטורי, שנערך אל מול קהל של 63,000 צופים בגואנגג'ואו, ניצחו האמריקאיות 1-2 וזכו בטורניר. חוליית ההתקפה האמריקאית, שכללה את מישל אקרס, קארין ג'נינגס ואפריל היינריקס (קפטנית הנבחרת), זכתה לכינוי "החרב בעלת שלושת הלהבים" על ידי התקשורת הסינית, והייתה אחראית ל-20 שערים מתוך ה-25 שכבשו האמריקאיות בזמן הטורניר. ג'נינגס אף זכתה בפרס השחקנית המצטיינת של הטורניר, ואילו אקרס סיימה כמלכת השערים שלו, עם עשרה כיבושים.
עם חזרתה של הנבחרת לארצות הברית, לא זכו השחקניות לתשומת לב תקשורתית או לחשיפה ציבורית - דבר שגרם לרבות מהן לחזור למשחקי המכללות שאליהם היו רגילות. באותם ימים, סבלה הנבחרת מחוסר משאבים, ולכן לא ערכה כלל אימונים או משחקים. רק תשעה חודשים לאחר גביע העולם, קיימה הנבחרת את משחקה הראשון בשנה, ובסך הכל שיחקה שני משחקים בלבד במהלך 1992 (בשניהם הם הפסידה).