stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האיש הסופג

| --- | --- |

האיש הסופג, כפי שהופיע על עטיפת החוברת Marvel Knights: Spider-Man #15 מאוגוסט 2005. אמנות מאת סטיב מקניבן, מארק מוראלס ומורי הולוול.
 סוג:  נבל-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  כרוקי דייוויס: Daredevil #1 (אפריל 1964) כאיש הסופג: Journey into Mystery #114 (מרץ 1965)
 יוצרים:  סטן לי ביל אברט
 גילום הדמות:  בריאן פטריק וייד ("סוכני S.H.I.E.L.D.")
 מידע
 שם אמיתי:  קארל "המרסק" קריל
 כינויים:  רוקי דייוויס, המרסק, חזיז ברק, דינמיט דייוויס, אסיר #24957, גריית'ות שובר הרצונות
 סטטוס:  פעיל
 מקצוע:  פושע
 כוחות:  יכולת לחקות כל צורה של חומר או אנרגיה באמצעות מגע פיזי וכתוצאה מכך כוח, סיבולת ועמידות על-אנושיים
 חבר בקבוצה:  שותף של טיטניה
 חבר לשעבר בקבוצה:  אדוני הרשע, ארבעת המפחידים, האוונג'רס המדהימים, האילומינטי של הברדס, הלגיון הקטלני, הראויים, עבד עבור לוקי
 דמויות קשורות
 משפחה:  מרי מקפרן (אשה) ג'רי סלדג' (בן) רוקוול "רוקי" דייוויס (בן דוד)
 אויבים:  תור, הענק הירוק 
 
האיש הסופג (באנגלית: Absorbing Man) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס תור ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Daredevil #1 מאפריל 1964, ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ביל אברט.
האיש הסופג הוא האלטר אגו של קארל קריל, מתאגרף לשעבר וכעת פושע. בעקבות שתיית נוזל המהול ברכיבים אסגרדיים, קריל צבר כוח חיקוי צורת חומר או אנרגיה באמצעות מגע. יכולת זו היא גם חולשתו; יריביו, גיבורי העל, מסוגלים לשטות בו לצבור צורה של חומר באמצעותו ניתן להביסו, כדוגמת הליום.
את דמותו של האיש הסופג גילם בסדרת הלייב אקשן "סוכני S.H.I.E.L.D." השחקן בריאן פטריק וייד.
ביוגרפיה בדיונית > תחילת הקריירה כנבל

לפני שהתדרדר לפשע, קארל קריל לחם כמתאבק תחת שם הזירה "רוקי דייוויס" כמחווה לבן דודו. בשלב מסוים, הוא נתקל בג'ק מורדוק בזירה. כאשר משקה ששתה נמהל על ידי לוקי ברכיבים נדירים מאסגרד, קריל גילה על כוחותיו, וברח מהכלא. הוא נלחם בתור, הוכח כיריב ראוי אך הקרב נפסק עקב חטיפתה של ג'יין פוסטר. כאשר קריל פרץ לבית והחל לתקוף את דייריו, תור הגיע למקום וגרם לו לשנות את צורתו לצורת הליום. כך, קריל נסחף לאטמוספירת כדור הארץ. זמן קצר לאחר מכן, לוקי חילץ את קריל באמצעות טכנולוגיה אסגרדית ושלח אותו להיאבק בתור. אחרי שקריל הובס, לוקי לקח אותו לאסגרד ומגלה לו את מקורו; קריל נעשה לסוכן של לוקי, ומביס לגיונות אסגרדים רבים. בקרב נגד אודין עצמו, קריל סופג את כוח אודין ואת מאפייניה של אסגרד עצמה. לוקי וקריל הובסו בתחבולה, והוגלו מהמקום.
קריל חזר על שביט, ונלחם בענק הירוק אשר נשלח להסיט את השביט מחשש שהוא רדיואקטיבי. קריל ספג את כוחו של הענק, וניסה לקבור אותו תחת הר. כשהענק פנה לאחור, קריל איבד את אחיזתו ונמעך. הוא נאבק בגיבורים כדוגמת קבוצת האוונג'רס, דרדוויל, דאזלר, הענק הירוק וספיידרמן. הוא השתתף באירוע המלחמות הסודיות, שם התחיל במערכת יחסים רומנטית עם נבלת העל טיטניה.
ביוגרפיה בדיונית > המשך הקריירה

טיטניה וקריל הצטרפו לקבוצת אדוני הרשע, וקריל לבדו נאבק בתור ובת'נדרסטרייק. לאחר ששרד קרב נגד קוואזר, קריל נכלא בכלא נסיוני שאסיריו מכווצים באמצעות חלקיקי פים. ניסיון בריחה מהכלא סוכל על ידי הענקית הירוקה. הוא חזר חופשי בסוף אירוע מלחמת אזרחים, ונהרג לכאורה על ידי הסנטרי. מאוחר יותר, קריל מופיע בהלווייתו של סטילט-מן.
קריל וטיטניה נאבקים בענקית הירוקה ובחברתה מגזע הסקרול, וזאת לאחר שניסו לעצור את בן-דודו של קריל. במהלך אירועי שלטון אפל, קריל הצטרף לקבוצת הלגיון הקטלני של גרים ריפר. לאחר שהובס, קריל הוכיח כי ביכולתו לספוג את מאפייני הקובייה הקוסמית.באמצעות חרב קסומה שביטלה את כוחותיו והוענקה לו על ידי לוקי, נורמן אוסבורן הצליח להביס את קריל, אשר מתגלה כאביו של גיבור-העל סטונוול מקבוצת הלוחמים הסודיים.
ביוגרפיה בדיונית > עידן הגיבורים, הפחד עצמו, הציר

באירוע עידן הגיבורים, קריל תקף את מגדל האוונג'רס ומובס בהתערבותן של מריה היל, שרון קרטר ו-ויקטוריה האנד. קריל מסומם, ואקדמיית האוונג'רס מבילה אותו למעצר. הוא מצליח לשלוט באופן טלקינטי בכדור ההרס שלו, ובורח; הוא הובס בקרב נגד הנרי פים. קריל התחנן לפים שלא ייקח אותו לכלא, בטענה שלאור העובדה שהוא מסומם, הוא אינו מסוגל לספוג מאפיינים של חפצים והוא שונא את גופו האמיתי. פים חס עליו, ומציב אותו בתא כלא מיוחד אשר אינו מצריך כי ישהה תחת הרדמה.
במהלך אירוע הפחד עצמו, קריל וטיטניה מרימים את אחד מפטישי הראויים והופכים לגנרלים של הנחש: טיטניה לסקירן שוברת הגברים וקריל לגריית'ות' שובר הרצונות. בקרב הסופי, תור הרג את הנחש, וכך אודין החזיר את הפטישים אליו והם חזרו לצורתם המקורית. הוא נכלא, אך חזר כשניסה לגנוב אבני ירח מהמוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע על מנת להעצים את כוחו. הוא הובס על ידי קפטן אמריקה וקפטן מארוול, אך ברח רק כדי להיעצר על ידי ספיידרמן. במהלך אירועי "אוונג'רס ואקס-מן: הציר", מגנטו איתר את קריל וצירף אותו לקבוצת נבלי-העל שלו, אשר נלחמו באונסלוט האדום וזקיפי סטארק שלו. כאשר חזר לקבוצה, נראה כי גם קריל הושפע מכישוף ההיפוך שהטילו דוקטור דום ומכשפת השני. כישוף ההיפוך בוטל על ידי דום, דוקטור וודו, אחיו של וודו בגופה של מכשפת השני והגולגולת האדומה.
בתחילת אירועי "מלחמות סודיות", וזאת במהלך ההתנגשות בין יקומי ארץ-616 לארץ-1610, הקינגפין כינס כמה וכמה נבלי-על לפני הסוף, ביניהם קריל. לפתע המעניש הופיע, במטרה להרוג כמה שיותר נבלים לפני מות כולם כתוצאה מההתנגשות. קריל, המעניש ושאר הנבלים הוחזרו לחיים ולקיום בידי ריד ריצ'רדס, והוא נראה עם טיטניה בחוברות "אילומינטי".
הערות שוליים

↑  Daredevil #1
↑  Journey Into Mystery #114-115
↑  Journey Into Mystery #121-123
↑  Incredible Hulk #125
↑  Avengers #183-184
↑  Daredevil #360
↑  Dazzler #18
↑  Incredible Hulk #208-209, #347-348 and #457, Incredible Hulk Annual #18
↑  Marvel Knights: Spider-Man #13 - 18
↑  Marvel Super-Heroes Secret Wars #1 - 12
↑  Avengers #270, 273 + 275
↑  Thor #375 - 376
↑  Thor #446
↑  Quasar #5
↑  She-Hulk #10
↑  Civil War: The Return #1
↑  Punisher War Journal vol.2 #4
↑  She-Hulk vol.2 #22 - 23
↑  Lethal Legion #1 - 3
↑  Mighty Avengers #32
↑  Mighty Avengers #33
↑  Secret Warriors #12
↑  Age of Heroes #3
↑  Avengers Academy #7
↑  Fear Itself #2
↑  Fear Itself #3
↑  Fear Itself #7
↑  Captain Marvel Vol.7 #1
↑  Magneto Vol.3 #11
↑  Avengers & X-Men: AXIS #2
↑  Avengers & X-Men: AXIS #6
↑  Avengers & X-Men: AXIS #9
↑  Secret Wars #1
↑  Secret Wars #9
↑  Illuminati #1
פרד זינמן

| --- | --- |

 לידה:  29 באפריל 1907 ז'שוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  14 במרץ 1997 (בגיל 89) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  ארצות הברית, אוסטריה 
 תקופת הפעילות:  מ-1932 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וינה  École nationale supérieure Louis-Lumière 
 צאצאים:  טים זינמן 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר - סרט קולנוע (1967)  פרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר - סרט קולנוע (1954)  פרס המצלמה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין (1986)  פרס באפט"א למפעל חיים (1978)  פרס באפט"א לסרט הבריטי הטוב ביותר (1968)  פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (1967)  פרס אוסקר לסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר (1950)  פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (1953)  פרס באפט"א לסרט הטוב ביותר (1968)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  פרס מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית לסרט הטוב ביותר  פרס גילדת הבמאים האמריקנית 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלפרד "פרד" זינמן (אנגלית: Alfred "Fred" Zinnemann‏; 29 באפריל 1907 - 14 במרץ 1997) היה במאי קולנוע יהודי-אמריקאי. נודע בזכות  מספר סרטים שיצר ביניהם "בצהרי היום" ו"מעתה ועד עולם".
ביוגרפיה

זינמן נולד למשפחה יהודית בווינה. למד משפטים. הוא נמשך לעולם הקולנוע בעת שלמד באוניברסיטת וינה, ולבסוף הפך לצלם קולנוע. הוא היגר לארצות הברית בשנת 1929, ובתחילת דרכו עבד בעיסוקים קולנועיים רבים מאחורי הקלעים בטרם החל לביים. הוא ביים סוגים שונים של סרטים - מערבונים, פילם נואר, ואפילו מחזמר.
זינמן זכה בפרס האוסקר על בימוי "מעתה ועד עולם" (1953) ו"אדם לכל עת" (1967), וכן על הפקת "אדם לכל עת". שחקנים רבים ששיחקו בסרטיו של זינמן היו מועמדים לפרס האוסקר, וחלקם אף זכו בו בשל הופעתם תחת בימויו.
סרטו הידוע ביותר של זינמן, הנחשב גם כיום לקלאסיקה קולנועית, הוא "בצהרי היום" (1953). זינמן ביים מערבון זה, על אף שהאולפן הטיל ספק ביכולתו של היהודי האוסטרי לטפל בז'אנר האמריקני הקלאסי. זינמן הרגיע את החששות בספרו כי הוא קורא נלהב של ספרי קרל מאי. התוצאה היא מערבון קלאסי, המצולם בסגנון הדוק ומותח. עלילתו כולה מתרחשת "בזמן אמת" (הזמן שעובר על המסך זהה לזמן העובר באולם הקולנוע) בין השעה 10.30 לשעה 12.00, והשילוב בין סגנון הבימוי היעיל של זינמן, בין תסריטו המשובח של קארל פורמן הנוגע גם בבעיות פילוסופיות, מוסריות ופוליטיות, ובין משחקו של גרי קופר יצרו סרט המופיע ברוב הרשימות מסוג "מאה הסרטים הטובים ביותר".
על אף שנחשב לבמאי הוליוודי "מן השורה" ולא חרג מן הנושאים או הסגנון המקובל על האולפנים הגדולים, חידש זינמן מספר חידושים. "צילום העגורן" המופיע בסרט בצהרי היום, בו נסוגה המצלמה לאחור ולמעלה, במהלך קרב האקדחים ברחובה הראשי של העיירה, הפך כמעט לקלישאה בסרטי מערבונים.
זינמן היה מחלוצי הצילום ב-70 מ"מ בפורמט TODD-AO, בו צילם את הסרט "אוקלהומה!" בשנת 1955. פורמט זה יוצר סרט המוקרן על מסך רחב, בתמונה חדה, ואיכות קול מעולה. הסרט צולם במקביל בפורמט רגיל של 35 מ"מ. זינמן, אשר צילם את אוקלהומה! לאחר הצלחותיו ב"בצהרי היום" (אותו צילם בתקציב כולל של 750,000$) ו"מעתה ועד עולם", יכול היה לדרוש תנאים טכניים משופרים לצילומי "אוקלהומה!". חלק מן הסרט מצולם מחוץ לאולפן, ומביא תמונות של מרחבים פתוחים, ועדרי בקר ענקיים אל מול שמיים צבעוניים ברקע. הסרט צולם ברובו בטקסס (ולא באוקלהומה). הצלחת הסרט הביאה לשימוש נוסף בפורמט, שהתחבב על במאים כסטנלי קובריק, וצולמו בו סרטים כ"לורנס איש ערב" או "סיפור הפרברים".
זינמן נפטר בלונדון מהתקף לב בשנת 1997. בנו טים זינמן המשיך בדרכו והפך למפיק קולנוע בהוליווד. בתו-החורגת היא השחקנית מג טילי.
פילמוגרפיה חלקית

"הצלב השביעי - 1944
"החיפוש" נקרא בישראל גם בשם איה בני - 1948
"הגברים" נקרא בישראל "הנידונים לחיים", סרט הבכורה של מרלון ברנדו - 1950
"בצהרי היום" - 1952.
"מעתה ועד עולם" - 1953.
"אוקלהומה!" - 1955.
"כובע מלא גשם" - 1957
"סיפורה של נזירה" - 1959.
"אנשי השקיעה" - 1960
"אדם לכל עת" - 1966.
"נשיא על הכוונת" (ידוע גם כ"יומו של התן") - 1973.
"ג'וליה" - 1977.
יעקב כלאב

| --- | --- |

הרב כלאב עומד בחצר ישיבת מרכז הרב.
 מקום קבורה:  בית הקברות סנהדריה 
 
הרב יעקב הלוי כלאב (תר"ס, 1899 – ג' בטבת ה'תשי"ט, 1958) היה ר"מ בישיבת כפר הרא"ה ולאחר מכן כיהן כראש ישיבת "משכן ישראל" שהתמזגה לתוך ישיבת מרכז הרב, ולאחר מכן כיהן כר"מ בישיבת מרכז הרב וכרבה של שכונת תל ארזה בירושלים.
קורותיו

נולד ברוסיה בשם יעקב קרחין. למד בישיבות חב"ד ברוסיה, ולאחר מכן בישיבת טלז. בתחילת שנת תרצ"ג (1932) עלה לארץ ישראל, בעזרת אשרת עלייה שסידר לו הרב קוק. אז גם שינה שמו לכלאב (שמו של הרב של ריגה). התיישב בירושלים ופעל במכון הרי פישל. במסגרת פעילותו במכון שקד על "פרויקט התחוקה" שיזם הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג. כעבור זמן נישא לבתיה קוק, בתו של מנהל המכון הרב דב בער הכהן קוק אחיו האמצעי של הרב אברהם יצחק הכהן קוק. מסדר הקידושין היה הראי"ה קוק דוד הכלה.
בשנות ה-40 התגורר בכפר הרא"ה ושימש כר"מ בשיעור הגבוה בישיבת כפר הרא"ה. בשנת תש"ט הקים עם גרעין תלמידיו בוגרי ישיבת כפר הרא"ה ישיבה גדולה בשם "משכן ישראל" בירושלים, אשר הייתה ייחודית בעיר באופי תלמידיה, בוגרי היישוב החדש ולא היישוב הישן. הישיבה למדה ב"סדר בוקר" במכון הארי פישל ובהמשך היום בישיבת מרכז הרב, שגם סיפקה את שירותי הפניימייה. כעבור זמן קצר נטמעה הישיבה במרכז הרב. בין תלמידי הקבוצה: הרב דב ליאור, פרופסור נחום רקובר והרב בנימין אביעד. בואה של הקבוצה הפיח רוח חדשה בישיבה והאירוע נחשב ציון דרך בהתפתחותה. בין תלמידיו בישיבה: הרב עוזי קלכהיים, הרב יעקב פילבר, הרב צפניה דרורי, הרב זלמן מלמד, הרב יהושע רוזן והרב חיים דרוקמן.
במקביל לבואו לכהן כר"מ בישיבת מרכז הרב, מונה באותה שנה כרבה של שכונת תל ארזה בירושלים וכרב בית הכנסת של מכון הרי פישל ששכן בשכונת הבוכרים הסמוכה.
נפטר בשנת תשי"ט, בגיל 55, ונקבר בבית הקברות סנהדריה.
בניו הם הרב שלמה כלאב והדיין הרב אברהם יצחק כלאב, ובתו היא מרים קדרון.
ספריו

בנו הרב אברהם יצחק כלאב הוציא את ספריו:
עקב ענוה - על הלכות תשובה לרמב"ם
עקב משפט - על הלכות חושן משפט, תשס"ז
הערות שוליים

↑  הרב פרופ' נחום רקובר, 'זכרתי ימים מקדם: זכרונות על הרצי"ה זצ"ל', בתוך: שמעתין 184, שבט תשע"ג, עמ' 135–147
↑  הרב יעקב הלוי רבה של שכונת תל ארזה, חרות, 28 ביולי 1950.
↑  הרב יעקב כלאב, באתר BillionGraves
↑  כדי שהקו יסמן הורות הוא צריך לרדת למטה
↑  בחלק מהמקרים משך הנשואין מופיע מעל הקו
1 2 3 4 5  כאשר אדם עוסק ביותר מתחום אחד שבתרשים, צבע הרקע יהיה לפי תחום עיסוקו המשמעותי ביותר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303188805171  ISNI: 0000 0001 1970 8189  LCCN: n93017934  VIAF: 38581370   WorldCat (עם VIAF): 38581370
ויקטור בראונר

| --- | --- |

ויקטור בראונר, צילום מ-1935 או 1936, לפני שהאמן איבד את עינו השמאלית
 לידה:  15 ביוני 1903 פיאטרה ניאמץ, רומניה 
 פטירה:  12 במרץ 1966 (בגיל 62) פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות של מונמארטר 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הלאומית לאמנויות של בוקרשט 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  סוריאליזם, קוביזם, סימבוליזם, פוטוריזם, אקספרסיוניזם, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
הסוריאליסט (1947), אוסף פגי גוגנהיים, ונציה
קברם של בני הזוג בראונר בפריז
ויקטור בראונר (ברומנית: Victor Brauner;‏ 23 בנובמבר 1903 – 12 במרץ 1966) היה צייר יהודי-רומני, מייצג בולט של הסגנון הסוריאליסטי. אחיהם של האתנומוזיקולוג הארי בראונר והצלם טדי בראונר.
הערות שוליים

↑  Personalități din Piatra Neamț, revista Conta nr.6
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312205305171  PLWABN: 9810625218305606  BNE: XX1338988  BnF: cb12028441g (data)  CANTIC: a11173622  CiNii: DA05590728  GND: 11865988X  ISNI: 0000 0001 2100 528X  LCCN: n86136950  MusicBrainz: 7be34524-cd41-45c0-974f-317981761b7c  NKC: jn19990009810  NLA: 35681046  NTA: 070343411  RKD: 12181  SNAC: w6154m8d  SUDOC: 029398878  Trove: 1039872  ULAN: 500027528  VcBA: 495/146853  VIAF: 34470910   WorldCat (עם VIAF): 34470910
הבחירות לכנסת התשע עשרה

פילוח תוצאות הבחירות בדיאגרמת עוגה. מקרא (בסדר כיוון השעון): בגוונים הכחולים - מפלגות הימין, בגוונים האפורים - המפלגות החרדיות, בגוונים הסגולים - מפלגות המרכז, בגוונים האדומים - מפלגות השמאל, ובחום המפלגות הערביות.
הבחירות לכנסת התשע עשרה התקיימו ב-22 בינואר 2013, י"א בשבט תשע"ג, ותוצאות הבחירות קבעו את הרכב הסיעות בכנסת התשע עשרה.
במקור, הבחירות היו אמורות להיערך ב-22 באוקטובר 2013 (י"ח בחשוון תשע"ד), אך הן הוקדמו בתשעה חודשים בעקבות חקיקת חוק התפזרות הכנסת השמונה עשרה אותו יזמה הממשלה.
תוצאות הבחירות סימנו הפתעה מסוימת כאשר המפלגות יש עתיד והבית היהודי, שפנו לקהל הצעיר ושבראשן עמדו פוליטיקאים חדשים, הצליחו להגיע להישגים משמעותיים. מנגד, מפלגת השלטון הליכוד שהתאחדה לרשימה משותפת עם מפלגת ישראל ביתנו, רשימה שכונתה הליכוד ביתנו, נחלשה בצורה ניכרת. במקביל, מפלגת קדימה, שהייתה הסיעה הגדולה ביותר בכנסת הקודמת, כמעט נמחקה לחלוטין תוך שהיא מאבדת 26 מנדטים, והפכה לסיעה הקטנה ביותר בכנסת החדשה, בעוד שגם התנועה, מפלגה שהורכבה בעיקר מפורשי קדימה, לא הצליחה להגיע להישגים משמעותיים. לעומתן, מפלגת העבודה רשמה התחזקות בהשוואה למצבה בכנסת היוצאת וכך גם מפלגת מרצ ורשימת יהדות התורה. יתר המפלגות הצליחו לשמור על כוחן.
מערכת הבחירות > הצטרפות אישי ציבור לפוליטיקה

מערכת הבחירות התאפיינה בתחילת דרכה בהצטרפות אישי ציבור רבים, מתחומים שונים, למערכת הפוליטית.
תחום בולט במיוחד ממנו הגיעו אישי הציבור היה תחום העיתונאות, כשהעיתונאי ומגיש התוכנית "אולפן שישי", יאיר לפיד, הודיע על הקמת מפלגה חדשה בראשותו, ועיתונאים נוספים דוגמת מרב מיכאלי, מיקי רוזנטל, סתיו שפיר, איתן שוורץ, עפר שלח, פנינה תמנו-שטה ומרב דוד הודיעו על הצטרפותם למפלגות השונות. הצטרפותם של אלה, המשיכה את הקו שהחל במערכת הבחירות הקודמת, שבמסגרתו אישי תקשורת רבים מנצלים את חשיפתם הציבורית כדי להגיע לכנסת.
אל המערכת הפוליטית הצטרפו גם אישים מהתחום הפוליטי ומהתחום הביטחוני - ראש עיריית הרצליה יעל גרמן, ראש עיריית דימונה מאיר כהן, ראש עיריית רעננה נחום חופרי, ראש עיריית בני ברק יעקב אשר, ראש השב"כ לשעבר יעקב פרי, ראש האגף לחקירות ומודיעין במשטרה לשעבר משה מזרחי, מפקד סיירת מטכ"ל לשעבר עמר בר-לב, ומפקד מחוז ירושלים לשעבר מיקי לוי. כמו כן, אנשי עסקים ומספר כלכלנים הודיעו על הצטרפותם למערכת הפוליטית והתמודדותם במסגרת המפלגות השונות - אבי שמחון, אראל מרגלית, יאיר שמיר, נפתלי בנט ושלמה מעוז.
מערכת הבחירות > מבצע "עמוד ענן"

על רקע ההידרדרות הביטחונית בגזרת רצועת עזה, הורה הדרג המדיני לצה"ל לצאת למבצע "עמוד ענן", במהלכו החלה סדרת תקיפות מהאוויר כנגד יעדים צבאיים של החמאס ובכירי הארגון, ביניהם ראש הזרוע הצבאית של הארגון, אחמד ג'עברי, שנהרג בסיכול ממוקד בעת שנסע ברכבו בעיר עזה. חמאס מנגד הגיב בירי רקטות ומרגמות לעבר יישובים שונים בישראל, בעיקר בדרום המדינה, אך לראשונה גם לעבר ערים במרכזה.
בישראל זכה המבצע לתמיכת רוב המערכת הפוליטית, כולל חלקים מהאופוזיציה, אך מפלגות שונות, בהן מרצ, חד"ש, ארץ חדשה והמפלגות הערביות הביעו את התנגדותן למבצע. מספר אישים בשמאל הישראלי כינו את המבצע "מלחמת בחירות" שמטרתה להחליף את סדר היום החברתי-כלכלי בסדר יום ביטחוני, וטענו שהמבצע לא יועיל לישראל בטווח הרחוק. לאחר שנחתם הסכם הפסקת האש עם החמאס, הביעו מספר אנשי ימין, ביניהם נפתלי בנט ואריה אלדד ביקורת על החלטת הממשלה.
על רקע אירועי הלחימה ברצועת עזה ובדרום ישראל, הכריזו המפלגות השונות על השהיית קמפיין הבחירות הפוליטי שלהן - כך מפלגת הליכוד וכך מפלגות האופוזיציה קדימה והעבודה.
מערכת הבחירות > תעמולת הבחירות

תעמולת הבחירות החלה אמנם בתחילת דרכה ברשת האינטרנט, כשמפלגות ומועמדים רבים פתחו דפים ברשתות חברתיות מקוונות דרכם הם העבירו מסרים פוליטיים, אך כבר באמצע דצמבר החלה מפלגת התנועה בפרסום שלטי חוצות רבים בהם הותקפו בנימין נתניהו ואביגדור ליברמן. בחודש ינואר הושק הקמפיין של הליכוד, תחת הסיסמה "ראש ממשלה חזק - ישראל חזקה" באירוע בבנייני האומה בו הופיעה הזמרת שרית חדד.
מפלגת העבודה פרסמה גם היא שלטי חוצות, בנוסח המחאה החברתית ותחת הסיסמה "ביבי טוב לעשירים. שלי טובה בשבילך". הקמפיין של מרצ, במקביל, תחת הסיסמה "השמאל של ישראל", בחר לרמוז ששאר מפלגות השמאל-מרכז יסכימו לשבת בממשלה בראשות נתניהו, וגרס שהצבעה למרצ פירושה ש"הקול שלך בטוח נגד ביבי". סיסמת הקמפיין של התנועה הייתה "התקווה תנצח את הפחד", וחד"ש יצאה בסיסמאות "נגד הממשלה", ו"ביחד אין עלינו" (בהתייחס לשותפות היהודית-ערבית שמתקיימת בה).
מערכת הבחירות התאפיינה לכל אורכה במאבק תוך-גושי. מפלגות השמאל לא הצליחו להתאחד סביב מועמד מוסכם לראשות הממשלה מטעם הגוש, כששלושה מועמדים ניסו למצב עצמם כאלטרנטיבה לשלטון: שלי יחימוביץ', ציפי לבני ויאיר לפיד. התחושה הייתה שגוש השמאל מפולג, וקריאה של לבני להקמת חזית משותפת, לאחר התחייבות פומבית של יחימוביץ' שלא לשבת בממשלת נתניהו, לא צלחה, לאחר שלפיד ויחימוביץ' האשימו אותה בחוסר נכונות אמיתית לאיחוד ובניסיון למשוך אליה מצביעים בעקבות הידרדרותה בסקרים. מבין שלושת המועמדים, יחימוביץ' לבדה הצהירה בפומבי שלא תשב בממשלה שמפלגת העבודה לא תעמוד בראשה. לפיד ולבני לא הביעו התחייבות זהה, אולם סירבו להיות "עלה תאנה", כדבריהם, לממשלת ימין-דתיים.
בגוש הימין נוצר מאבק גם כן. סקרים רבים הראו שרשימת "הליכוד ביתנו" מאבדת מושבים באופן עקבי לרשימת הבית היהודי ולראש המפלגה, נפתלי בנט. צעירים רבים וציבור מסורתי העבירו אליו את תמיכתו, במהלך קמפיין עם הסיסמה "משהו חדש מתחיל", שבלט בעבודת שטח אינטנסיבית של בנט, שכללה מלבד סיורים רבים בארץ גם ראיונות רבים לכלי התקשורת השונים. ב-20 בדצמבר, במהלך ריאיון לתוכנית משעל חם, נשאל בנט בנושא פקודה לפינוי יישובים, כשתשובתו הביאה לגל ביקורת עליו מכל צדדי הקשת הפוליטית. למחרת, תקף ראש הממשלה בנימין נתניהו את בנט בראיונות לערוצי הטלוויזיה, ומפלגת הליכוד פרסמה מודעות המאשימות את בנט בקריאה לסרבנות פקודה. נוסף על כך, החלה מפלגת הליכוד בהפצת מודעות כנגד "הבית היהודי" המאשימות אותה במגזריות, בקיצוניות ובהדרת נשים.
גם מפלגת ש"ס הייתה שותפה למאבקים בתוך גוש הימין. בעקבות פרסומים וקריאות שונות להוציא את משרד השיכון ומשרד הפנים מידיה של המפלגה, תקפה המפלגה את הליכוד. ש"ס הזהירה שאלמלא הבוחרים המסורתיים של הליכוד יתמכו בש"ס, אזי לאחר הבחירות תעלה ממשלה שתקצץ בתקציבי הרווחה ותפגע באופיה היהודי של מדינת ישראל. ביטוי לפגיעה אפשרית באופי היהודי של המדינה, לעמדת המפלגה, הגיע בסרטון התעמולה "כוכבית גיור" שהפיצה, ושגרר ביקורת מכל צדדי הקשת הפוליטית, בו נראה גבר יהודי, תחת חופה, לצד אישה לא יהודיה, בעלת מראה ומבטא רוסי, שמתגיירת באמצעות פקס ושלא כהלכה.
מסע הבחירות > הליכוד וישראל ביתנו (מחל)

בתחילת דצמבר 2011 הודיע ראש הממשלה ויו"ר הליכוד בנימין נתניהו על הקדמת הפריימריז על ראשות מפלגתו, הודעה שגם זכתה לתמיכת ואישור מרכז המפלגה בהמשך החודש. בהתאם להחלטה הזו, נערכו הפריימריז ב-31 בינואר 2012, כשבסוף היום, רוב גדול של הבוחרים העניק לנתניהו כהונה נוספת כראש הליכוד.
מספר חודשים לאחר מכן, ובעקבות פיזור הכנסת, הודיעו נתניהו ואביגדור ליברמן יו"ר ישראל ביתנו על הקמת רשימה משותפת, ששמה "הליכוד - ישראל ביתנו". במקביל לכך, אל שתי המפלגות הצטרפו מספר אישים חדשים: אל מפלגת "הליכוד" הצטרפו צחי הנגבי, אבי דיכטר, אריה ביבי שלמה מעוז ואבי שמחון ואל מפלגת "ישראל ביתנו" הצטרף יאיר שמיר. לשתי המפלגות החברות בסיעה היו לפני הבחירות 42 חברי כנסת.
בבחירות המקדימות לרשימת הליכוד, שארכו יומיים, החל מה־25 בנובמבר, בעקבות תקלה במערכת ההצבעה הממוחשבת, בלטו התוצאות שהראו על העדרם של השרים המכהנים בני בגין, מיכאל איתן ודן מרידור, ח"כ לשעבר זלמן שובל ופורשי קדימה אבי דיכטר, אריה ביבי ויוליה שמאלוב-ברקוביץ' מרשימת המקומות הריאליים מחד, ועל כניסתם של שני מתמודדים חדשים מאידך - ובהם צחי הנגבי, שעבר למפלגת הליכוד ממפלגת קדימה, ומשה פייגלין, פעיל פוליטי מרכזי בתנועה וראש תנועת מנהיגות יהודית.
ב־13 בדצמבר 2012 הודיע היועץ המשפטי לממשלה יהודה ויינשטיין על הגשת כתב אישום נגד אביגדור ליברמן, לצד סגירת תיק החקירה העיקרי נגדו. למחרת הודיע ליברמן על התפטרותו מתפקיד שר החוץ בממשלה היוצאת, והמשיך להיות מועמד ברשימה המשותפת.
מסע הבחירות > יש עתיד (פה)

במהלך כהונתה של הממשלה ה-32 עלו השערות שיאיר לפיד, העיתונאי ומגיש התוכנית אולפן שישי, יודיע על פרישתו מתחום העיתונות והצטרפותו לפוליטיקה. לפיד ברוב המקרים התייחס בביטול לדיווחים ולהשערות, אך כתוצאה מהתנגשות אתית בין תפקודו כעיתונאי לבין רצונותיו הפוליטיים, הודיע לפיד למנכ"ל חברת החדשות של ערוץ 2 כי יחייב את עצמו לפרוש כחצי שנה לפני כניסתו לפוליטיקה. התחייבות זו לא מנעה את ההליכים לחקיקת חוק בכנסת המבקש למנוע הצטרפותם של עיתונאים לכנסת בשנה הראשונה לפרישתם.
בתחילת ינואר 2012 הודיע לפיד על פרישתו מחברת החדשות ומהגשת "אולפן שישי" ועל הצטרפותו לחיים הציבוריים. מספר חודשים לאחר מכן הקים מפלגה עצמאית בשם "יש עתיד" כשאליו הצטרפו מאוחר יותר ראש השב"כ לשעבר יעקב פרי, ראש עיריית הרצליה יעל גרמן שהייתה חברה קודם לכן במפלגות מרצ ושינוי, ראש עיריית דימונה מאיר כהן מישראל ביתנו, הרב שי פירון, מקורבו של לפיד העיתונאי עופר שלח, ועוד. בתחילה, הוצג יעקב פרי בתור מספר 2 של לפיד, אך לאחר שהכרזה זו לא התקבלה בעין יפה בתקשורת ובדעת הקהל, הוצג שי פירון כמספר 2, בעוד פרי נשאר בצמרת המפלגה.
מסע הבחירות > העבודה (אמת)

בעטיו של הפיצול במפלגת העבודה ופרישתם של חמישה מתוך 13 חבריה תוך הקמת "מפלגת העצמאות", נותרה מפלגת "העבודה" ללא מנהיג ואף הוצגה בכלי התקשורת כמפלגה בתהליכי גסיסה. ואולם, עזיבתו של אהוד ברק, יו"ר המפלגה, רק הובילה לעניין גבוה במפלגה, במיוחד לאור העובדה שעל ראשות המפלגה התמודדו כמחצית מחברי הסיעה שנותרה בכנסת.
בבחירות על ראשות המפלגה זכתה שלי יחימוביץ', כאשר רשמה פער של כ-10% על עמיר פרץ בסיבוב השני. בחירתה של יחימוביץ', השמה את הדגש על ערכים חברתיים על פני ביטחוניים, הביאה להתעניינות מחודשת במפלגה על רקע אירועי המחאה החברתית וסקרים רבים ניבאו לה התחזקות, תוך כדי שהיא הופכת למפלגה השנייה בגודלה אחרי הליכוד על חשבון קדימה.
בהמשך הדרך, וביתר שאת לאחר הכרזתו של יאיר לפיד על כניסתו לפוליטיקה, התמתנו במעט מעמדה של יחימוביץ' ומעמד המפלגה. עם זאת, חיזוק תקשורתי למפלגה הגיע במהלך שנת 2012 לאחר הכרזתם של מספר אישי ציבור על כוונתם להתמודד לכנסת במסגרת רשימת התנועה - בהם: נועם שליט, משה מזרחי, סתיו שפיר, איציק שמולי, מיקי רוזנטל, יריב אופנהיימר, אראל מרגלית, חילי טרופר, עמר בר-לב ומרב מיכאלי. נוספו על כך הח"כים מקדימה נינו אבסדזה ונחמן שי שהצטרפו למפלגה.
בחירת הרשימה נעשתה ב-29 בנובמבר. לאחר בחירת הרשימה, וביום האחרון להגשת הרשימות הודיע חבר הכנסת עמיר פרץ על פרישתו מהמפלגה ועל התפטרותו מהכנסת ועל הצטרפותו למפלגת "התנועה".
מסע הבחירות > הבית היהודי (טב)

במהלך כהונת הכנסת ה-18, החלה סיעת האיחוד הלאומי (שכללה את המפלגות תקומה, התקווה וארץ ישראל שלנו) במגעים עם מפלגת "הבית היהודי" לאפשרות ריצה משותפת בבחירות הבאות ברשימה אחת. בעקבות המגעים וההסכמה הכללית לאיחוד, פרשו חברי מפלגת "התקווה" יחד עם בן-ארי שעזב את מפלגת "ארץ ישראל שלנו" מהסיעה המשותפת של "האיחוד הלאומי" והקימו רשימה חדשה בשם "עוצמה לישראל". מנגד, חברי מפלגת "תקומה" המשיכו במגעים להתאחד עם מפלגת "הבית היהודי" ולרוץ במשותף בבחירות ולבסוף הגיעו להסכמה על הקמת רשימה משותפת לשתי המפלגות וב-29 בנובמבר חתמו על הסכם שיתוף פעולה ואיחוד המפלגות.
בד בבד עם מגעי האיחוד, החלו במפלגת "הבית היהודי" בהכנות לפריימריז, בהן מפקד מפלגתי נרחב שכונה "מפקד הציונות הדתית", במסגרתו התפקדו למפלגה מעל חמישים אלף איש. הבחירות על ראשות הבית היהודי התקיימו ב-6 בנובמבר 2012 כשעל תפקיד ראשות המפלגה התמודדו זבולון אורלב, נפתלי בנט ומועמד אלמוני בשם יהודה כהן, לאחר שדניאל הרשקוביץ הסיר את מועמדותו והעביר את תמיכתו לאורלב. ביום הבחירות ניצח בנט ברוב גדול ואילו אורלב הודיע על פרישתו מהפוליטיקה.
מסע הבחירות > ש"ס (שס)

לאחר הודעתו של אריה דרעי על שובו לחיים הפוליטיים גם במסגרת רשימה עצמאית, ולאחר מספר פרשות תקשורתיות סביב נושאי דת ומדינה, החל מעמדה של ש"ס להתערער כאשר מרבית הסקרים צפו לה ירידה מסוימת בכוחה, כאשר הסקרים חזו שאם אריה דרעי ירוץ במסגרת מפלגה עצמאית בשם "תיקון", הוא יקבל 8 מנדטים, וש"ס תרד ל-7 מנדטים. לאור זאת, רמז יו"ר המפלגה אלי ישי לאריה דרעי לחזור אל המפלגה כתחליף לריצה במסגרת תנועה עצמאית. דרעי שב למפלגה כאשר ברקע החל משא ומתן כדי לפתור את שאלת הנהגת התנועה והמפלגה, בעוד השניים, דרעי וישי, טוענים לכתר. לבסוף, הגיעו השניים להסכמה על הנהגה משותפת ומשולשת שתכלול גם את חבר המפלגה אריאל אטיאס זה לצד זה כשסמכויות ניהול המפלגה והקמפיין הפוליטי יתחלקו בין השלושה. כחודשיים לאחר הבחירות, מינה הרב עובדיה יוסף עצמו את אריה דרעי ליו"ר המפלגה, במקומו של אלי ישי.