stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מים אפלים (סרט, 2005)

| --- | --- |

 מבוסס על:  Dark Water 
 בימוי:  וולטר סאלס 
 הופק בידי:  רוי לי 
 תסריט:  רפאל איגלסיאס, הידאו נקטה, טאקה איצ'יסה 
 עריכה:  דניאל רזנדה 
 שחקנים ראשיים:  ג'ניפר קונלי אליסון סילי-סמית קמרין מנהיים אלינה לואנסון קייט היולט ג'ניפר בקסטר דברה מונק פרלה הייני-ג'רדין אריאל גייד טים רות' פיט פוסלתווייט ג'ון סי. ריילי דוגריי סקוט לינדה אמונד 
 מוזיקה:  אנג'לו בדלמנטי 
 צילום:  אפונסו ביאטו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי טאצ'סטון 
 חברה מפיצה:  אולפני וולט דיסני, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  22 בספטמבר 2005 
 משך הקרנה:  105 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט אימה, סרט דרמה, סרט המבוסס על יצירה ספרותית, אימה פסיכולוגית, סרט רוחות רפאים 
 הכנסות באתר מוג'ו:   darkwater
 דף הסרט ב־IMDb
 
מים אפלים (באנגלית: Dark Water) הוא סרט אימה אמריקאי משנת 2005, שבוים על ידי וולטר סאלס ובכיכובה של ג'ניפר קונלי. זוהי גרסה מחודשת לסרט יפני בעל אותו שם שצולם בשנת 2002. הסרט מבוסס על סיפור קצר בעל אותו שם. הסרט זכה להכנסות של כ-50 מיליון דולר.
עלילה

דליה ובעלה לשעבר קייל, נאבקים אחד בשני בנושא המשמורת על בתם המשותפת, ססיליה. קייל רוצה שססיליה תגור קרוב יותר לדירה שלו בג'רזי סיטי, אך דליה רוצה לעבור לאי רוזוולט שבניו יורק, שם מצאה בית ספר טוב יותר עבור הילדה.
דליה וססיליה עורכות סיור בדירה רעועה, הנמצאת מרחק כמה רחובות מבית הספר החדש של ססיליה. בתחילה הילדה מתנגדת לגור בדירה, אך לאחר מכן היא מתגנבת לגג, שם היא מוצאת תיק "הלו קיטי" ליד מכל המים של הבניין. לאחר מכן הילדה מחליטה שהיא רוצה לגור בבניין. בעקבות כך דליה מגישה הצעה לשכירת הדירה.
זמן קצר לאחר שהן עוברות לדירה החדשה, מתקרת חדר השינה מתחילים לדלוף מים עכורים. דליה מוצאת דיוקן משפחתי של הדיירים לשעבר בדירה מעל, הנקראים משפחת רימסקי, ובדיוקן רואים אם, אב וילדה בגילה של ססיליה. דליה מתלוננת בפני מר מוריי ומר ויק בגלל המים, אך ויק מתעקש כי איננו שרברב. התקרה, אותה תיקן ויק בצורה מרושלת, דולפת שוב. דיילה רואה את פניה של ילדה צורחת במכונת הכביסה.
המורה של ססיליה מוטרדת מ"החברה הדמיונית" שלה, שנקראת נטשה. ססיליה נראית כשהיא מתווכחת עם נטשה ונוטה לאבד שליטה על היד שלה כשהיא מציירת. לאחר שדליה תופסת את ססיליה משחקת בבובות ומדברת עם נטשה במעלית, היא אוסרת עליה לדבר שוב עם נטשה.
באותו לילה, דליה עולה לגג, ורואה כי המים נשפכים ממכל המים. בתוך המכל היא מוצאת את הגופה של נטשה. עקב כך ויק נעצר בחשד לרשלנות; מתברר כי הוא היה מודע לעובדת היותה של הגופה במכל המים, ולכן סירב לתקן את בעיות הצנרת ברחבי הבניין. דליה והעו"ד פלטזר מגלים כי הוריה של נטשה הותירו אותה בבניין, בשעה שכל אחד חשב שנטשה נמצאת עם השני. נטשה נאלצה לטפל בעצמה, נפלה למכל המים וטבעה, והיא הפכה לרוח רפאים נקמנית ובעלת קנאה עזה בססיליה.
דליה מסכימה לבוא לקראתו של קייל, כך שמשמורת משותפת תהיה קלה יותר לשניהם. בשעה שססיליה מתרחצת באמבטיה, ילדה בגילה, המכוסה בברדס יוצאת מהאמבטיה ומבקשת שתקרא לה סיפור. כאשר דליה שומעת את ססיליה באמבטיה, היא מבינה כי הילדה בברדס היא נטשה. נטשה מתחננת שדליה לא תעזוב אותה, אך היא רצה לחדר האמבטיה כדי להציל את ססיליה. נטשה נועלת את ססיליה בתא המקלחת, המוגן בזכוכית חסינה, ומנסה להטביע אותה. דליה, לאחר שנואשה מהניסיונות לפרוץ את הזכוכית, מתחננת בפני נטשה שתיתן לבתה לצאת ובתמורה היא תהיה לה לאם. בתוך כך, דליה מתה בשיטפון של מים עכורים מציף את הדירה, ונטשה ורוח הרפאים של דליה הולכות במסדרון כאם ובת.
שלושה שבועות לאחר מכן, מגיעים קייל וססיליה לבניין על מנת לאסוף את יתר החפצים שלהם. במעלית, רוח הרפאים של דליה אוספת את שיערה של ססיליה, ואומרת לה שתהיה איתה לעד.
שחקנים ודמויות

ג'ניפר קונלי – דיילה וויליאמס
טים רות' – ג'ף פלטזר
ג'ון סי. ריילי – מר מוראי
אריאל גייד – ססילה "סאסי" וויליאמס
פרלה הייני-ג'רדין – נטשה רימסקי / דיילה הצעירה
דוגריי סקוט – קייל וויליאמס
פיט פוסלתווייט – מר ויק
קמרין מנהיים – המורה של ססי
דברה מונק – מורתה של דיילה הצעירה
אלינה לואנסון – אמה של דיילה
זואי הית' – אימה של נטשה
מתיו למש – סטיב
אדוארד קנינגטון – בילי
ראו גם

מותה של אליסה לאם
מייקל טאבס

מייקל טאבס (באנגלית: Michael Tubbs; נולד ב-2 באוגוסט 1990) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כראש עיריית סטוקטון שבקליפורניה. הוא האדם הצעיר ביותר שנבחר לתפקיד והאפרו-אמריקאי הראשון. היה ראש העיר הצעיר ביותר בארצות הברית מבין ראשי הערים שבהן מעל 100,000 תושבים.
ביוגרפיה

טאבס נולד בסטוקטון לאם בת 16 ואב שהיה כלוא במוסד לנוער עברייני בעת לידתו והמשיך בחיי הפשע גם לאחר מכן. במהלך לימודיו בתיכון זכה בתחרות מאמרים בחסותה של אליס ווקר, המאמר הזוכה התפרסם בעיתון סן פרנסיסקו כרוניקל תחת הכותרת "Parents' mistakes made me succeed", ובו מתאר את נחישותו להתקדם ולהצליח על אף טעויות הוריו וגישת אביו אותו פגש לראשונה בכלא בגיל 12, לפיה כאדם שחור אין הוא אשם במצבו אלא יש לו ברירה או להיכלא או למות.
הוא למד באוניברסיטת סטנפורד וסיים תואר ראשון במחקרים השוואתיים בנושא גזע ואתניות ותואר שני בלימודי מדיניות, מנהיגות וארגון. במהלך הלימודים זכה למלגת טרומן הפדרלית ולפרס דינקלספיל מטעם האוניברסיטה.
בסיום הלימודים חזר לסטוקטון במטרה לשנות את מצב העיר שדורגה כאומללה ביותר בארצות הברית ב-2011. בנובמבר 2012 נבחר למועצת עיריית סטוקטון והיה בכך לנציג הצעיר ביותר במועצה מאז ומעולם. מסע הבחירות שלו לווה בתשומת לב תקשורתית רבה ובתרומות ותמיכת ידוענים כגון אם סי האמר ואופרה וינפרי. הקמפיין תועד בסרט הדוקומנטרי "True Son" של הבמאי קווין גורדון שיצא ב-2014.
בנובמבר 2016 נבחר לראשות העירייה לאחר שגבר על ראש העיר המכהן אנתוני סילבה ברוב של 70%. כראש העיר החליט להוציא לפועל ניסוי של הכנסה בסיסית לכל, במסגרתו מוענקים ל-100 משפחות 500 דולרים מדי חודש לכל אחת.
בבחירות שנערכו בנובמבר 2020 הפסיד טאבס ליריבו מהמפלגה הרפובליקנית. לאחר הפסדו מונה ליועצו של מושל קליפורניה גווין ניוסם.
ב-2018 נכלל ברשימת האישים המשפיעים עד גיל 40 של מגזין פורצ'ן.
טאבס נשוי לאנה אותה הכיר במהלך לימודיהם בסטנפורד. הם הורים לילד אחד.
הערות שוליים

1 2  Video Michael Tubbs is on a mission - to save his hometown, ‏BBC, ‏7 בינואר 2018
↑  Parents' mistakes made me succeed, סן פרנסיסקו כרוניקל, 11 בנובמבר 2007
↑  פרס דינקלספיל באתר אוניברסיטת סטנפורד
↑  ‘True Son’: Film Review, על הסרט באתר הוליווד ריפורטר, 30 באוקטובר 2014
↑  Can This Millennial Mayor Make Universal Basic Income a Reality?, פוליטיקו, 24 באפריל 2018
↑  פרופיל באתר פורצ'ן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1201498023  VIAF: 6881157643241338590004   WorldCat (עם VIAF): 6881157643241338590004 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מייקל טאבס".
מחזור אפיק

מחזור אפיק הוא תהליך המתבצע באפיקי מחשב המקשרים בין המעבד לזיכרון, כדי לבצע פעולה בודדת של קריאה או כתיבה. מחזורי האפיק הם חלק מאבני הבניין של מחזור ההבאה-ביצוע. מחזורי האפיק כמו גם מחזור ההבאה-ביצוע, מסונכרנים על ידי שעון המעבד.
אפיקי המעבד

בקשר שבין המעבד לזיכרון מתבצע שימוש בשלושה אפיקים;
אפיק הנתונים (Data bus) – בו מועברים מהזיכרון נתונים והוראות אל המעבד, ומהמעבד אל הזיכרון נתונים לכתיבה.
אפיק הכתובות (Address bus) – בו מועברות כתובות של תאי זיכרון מהמעבד אל הזיכרון, למטרת קריאה או כתיבה.
אפיק הבקרה (Control bus) – בו מועבר המידע הקובע האם יכתב מידע בזיכרון או יקרא ממנו.
סוגי מחזורי אפיק

קיימים שני סוגי מחזורי אפיק; מחזור קריאה ומחזור כתיבה.
סוגי מחזורי אפיק > תהליך מחזור קריאה

המעבד שולח את כתובת תא הזיכרון הנדרש (בהתאם לכתובת המופיעה באוגר המצביע להוראה) באפיק הכתובות, ובמקביל באפיק הבקרה שולח אות הקובע כי הפעולה שתתבצע בזיכרון היא קריאה (read). הזיכרון מקבל את המידע משני האפיקים ובתגובה שולח אל אפיק הנתונים את המידע מתא הזיכרון שצוין, מידע זה יכול להיות הוראה או נתון.
סוגי מחזורי אפיק > תהליך מחזור כתיבה

המעבד משתמש בכל שלושת האפיקים במקביל; באפיק הנתונים הוא שולח את המידע אותו יש לכתוב, באפיק הכתובות הוא שולח את הכתובת בה אמור המידע להיכתב, ובאפיק הבקרה הוא שולח אות הקובע כי הפעולה שתתבצע היא כתיבה (write). הזיכרון מבצע את הפעולה.
מחזור אפיק ומחזור הבאה-ביצוע

המונח מחזור הבאה-ביצוע, מציין רמה גבוהה יותר בפעילות המעבד, המורכב ממחזורי אפיק רבים. כך לדוגמה במחזור הבאה-ביצוע, הכולל קוד מכונה, המורה להוסיף מספר 1 לערך הקיים בכתובת זיכרון X, יתבצעו לפחות 2 מחזורי אפיק:
מחזור קריאת תוכן תא הזיכרון X.
מחזור כתיבת התוכן החדש לתא זיכרון X.
טווח פעולת המחזור אפיק

מחזור אפיק פועל הן בקריאה והן בכתיבה, על יחידת מילת מחשב. מספר הסיביות מהן מורכבת המילה, משתנה, ותלויה בארכיטקטורת המעבד. כך לדוגמה במעבדי 8086 של אינטל, המילה מורכבת מ-16 סיביות (2 בייתים ברוב המקרים). ככל שמחזור האפיק פועל על מספר גבוה יותר של סיביות המעבד נחשב חזק יותר.
הערות שוליים

↑  IP - Instruction Pointer ראו אוגר (מחשבים)
מסגד האמאם באספהאן

| --- | --- |

מסגד האמאם במבט מהכיכר
 מידע כללי
 סוג:  מסגד
 על שם:  רוחאללה ח'ומייני 
 כתובת:  אספהאן 
 מיקום:  אספהאן
 מדינה:  איראן איראן
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1630
 תאריך פתיחה רשמי:  1630 
 אדריכל:  שייח' בהאי 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות ספאווית 
 מידות
 גובה:  54 מ' 
 קואורדינטות:  32°23′30″N 51°24′14″E﻿ / ﻿32.3916°N 51.4039°E﻿ / 32.3916; 51.4039
  (למפת אספהאן מוגדלת) מסגד האמאם באספהאן(למפת אספהאן רגילה) מסגד האמאם באספהאן
 
שער המסגד
מסגד האמאם באספהאן (פרסית: مسجد امام) נקרא בעבר מסגד השאה (مسجد شاه). נמצא בצדה הדרומי של כיכר מיידאן-י אמאם. נחשב ליצירת מופת של האדריכלות האסלאמית הפרסית מהמאה ה-17. הוא נבחר להיות אתר מורשת עולמי של אונסק"ו.
קיימים מקורות סותרים באשר למועד תחילת הקמתו של המסגד. לפי אחד מאלה החלה הבנייה כבר ב-1590 ולפי האחרים הניח עבאס שאה הראשון את אבן הפינה למבנה בשנת 1611 או 1612. בניית המסגד הייתה חלק מיוזמת הבניה המונומנטלית של השאה שביקש להפוך את העיר אספהאן לבירת האימפריה הפרסית. הקמתו של המסגד הסתיימה בין שנת 1630 ל-1638.
המבנה

בחזיתו של המסגד קבוע שער הכניסה שגובהו 27 מטר ומשני צדדיו שני צריחים זהים בגובה של 48 מטר. עם זאת המסגד עצמו מעבר לשער בנוי בזווית של 45 מעלות לחזית ולכיכר, כך שיפנה לעבר מכה בכיוון דרום-מערב. המבנה עשוי מ-18 מיליון לבנים ומצופה ב-472,500 אריחי קרמיקה המשלבים שבעה צבעים.
שער הכניסה בנוי כגומחה בצורת חצי עיגול שמתקרתה תולים נטיפי מוקרנס, ומעליו פסיפס שבו נראים שני טווסים. דלת העץ מצופה בכסף ובזהב ומובילה לשני מעברים שאורכם שונה בשל הזווית בה בנוי המסגד ביחס לכיכר ולשער.
מעל המסגד כיפה דו-שכבתית שגובהה 52 מטר, והמרחק בין שתי שכבותיה הוא 12 מטר. במסגד אולם מרכזי שמאחוריו חצר, משני צדדיה שני אולמות נוספים, ובצדו הדרום-מזרחי והדרום-מערבי של המבנה שוכנות שתי מדרסות.
ראו גם

מיידאן-י אמאם - הכיכר שבה שוכן המסגד.
כיפת המסגד מבפנים
מסגד האג'ה באיירם

| --- | --- |
מראה המסגד ולימינו החורבות הרומיות העתיקות
מראה המסגד ולימינו החורבות הרומיות העתיקות
 מידע כללי
 סוג:  מסגד
 על שם:  האג'ה באיירם-אֳ ולי 
 מיקום:  אנקרה
 מדינה:  טורקיה טורקיה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1427–1428
 תאריך פתיחה רשמי:  1428 
 קואורדינטות:  39°56′39″N 32°51′29″E﻿ / ﻿39.94429°N 32.857947°E﻿ / 39.94429; 32.857947
  (למפת אנקרה מוגדלת) מסגד האג'ה באיירם(למפת אנקרה רגילה) מסגד האג'ה באיירם
 
מסגד האג'ה באיירם (בטורקית: Hacı Bayram Camii) הוא מסגד בעיר אנקרה שבטורקיה שנבנה במאה ה-15 בסמוך לחורבותיו של מבנה רומי קדום מהמאה הראשונה לפני הספירה.
תולדות המסגד

המסגד נבנה בשנים 1427–1428 בסגנון אדריכלי מוסלמי-סלג'וקי. המסגד נבנה לכבודו של המיסטיקן המוסלמי האג'ה באיירם-אֳ ולי (Hacı Bayram-ı Veli). ולי שנולד בשנת 1352 היה המייסד של מסדר סופי חשוב וגם משורר טורקי. עם מותו של ולי בשנת 1430 הוא נקבר במבנה שהוקם עבורו סמוך למסגד. במאה ה-16 שופץ המסגד על ידי האדריכל העותמאני הנודע סינאן שהיה אדריכל החצר של הסולטנים העותמ'אנים. במאה ה-18 צופה המסגד באריחים. כיום משמש המסגד מאמינים רבים המבקרים בו ובחלקת הקבר לידו.
המסגד צמוד לחורבות של מקדש אוגוסטוס ורומא (Augustus Tapınağı) ששרדו עד לימינו. המקדש נבנה בין שנת 25 לפנה"ס לשנת 20 לפנה"ס, לאחר שהושלם כיבוש האזור בידי הרומים, והוקמה הפרובינקיה גלטיה, שהעיר אנקרה, שנקראה אז "אנקירה" שימשה לה כמרכז שלטוני.
תמונות המסגד

| --- | --- |
 מראה מבפנים של המסגד באנקרה על שמו של האג'ה באיירם מייסד מסדר סופי: המינארט של המסגד
מייני ג'לט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 באפריל 1897 דבלין, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  16 בפברואר 1944 (בגיל 46) דבלין, אירלנד 
 מקום קבורה:  St. Fintan's Cemetery, Sutton 
 לאום:  בריטים 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הלאומית לאמנות ועיצוב 
 תקופת הפעילות:  1918–1937 (כ־19 שנים) 
 זרם באמנות:  אמנות מודרנית, קוביזם 
 
מרי הרייט "מייני" ג'לט (באנגלית: Mainie Jellett‏; 29 באפריל 1897 – 16 בפברואר 1944) הייתה ציירת אירית, בין הציירים המופשטים הראשונים שהציגו באירלנד בתערוכה בדבלין 1923.
חיים

ג'לט נולדה ב־29 באפריל 1897 בדבלין, בתם של ויליאם מורגן ג'לט, עורך דין ואחר כך חבר פרלמנט, וג'נט מקנזי סטוקס.
השכלתה באמנות החלה בגיל צעיר, כאשר קיבלה שיעורי ציור מאליזבת ייטס, שרה ססיליה הריסון ומיס מאנינג שהשפעתם על האמנים האיריים של אז הייתה ניכרת.
בהמשך למדה בבית הספר לאמנות בדבלין (בין מוריה היה ויליאם אורפן,(אנ' ) והשפעתו ניכרת בעבודתה מתקופה זו)  למרות כישרונה האמנותי, היא עדיין התלבטה לגבי עתידה, ובשלב זה לקחה שיעורי פסנתר רגילים במטרה להפוך לפסנתרנית קונצרטים.
החלטתה להיות ציירת התקבלה לאחר שעבדה בהדרכתו של וולטר סיקרט במכון הטכני בווסטמינסטר בלונדון, שם נרשמה בשנת 1917 ונשארה עד 1919. [5] היא גילתה כישרון מוקדם כאמנית בסגנון האימפרסיוניסטי. בשנת 1920 היא זכתה במלגת האמנות של טיילור בשווי 50 ליש"ט. באותה שנה היא הגישה עבודות לתערוכה השנתית של האקדמיה המלכותית להיברניאן.
סגנון מופשט

בשנת 1921, יחד עם בת זוגה אווה סידני הון, עברה לפריז, שם עבדה בהדרכת אנדרה להוטה ואלברט גלייז, והיא נפגשה בקוביזם והחלה בחקר האמנות שאינה מיוצגת. הסגנון החדש שלה, כלל צבע וקצב, התפתח בהשראת שהותה בצרפת. לאחר 1921 היא ואווה הון חזרו לדבלין אך בעשור הבא הן המשיכו לבלות חלק מכל שנה בפריז. היא הייתה חברה קרובה של דורותי בלקהם.
במאמר משנת 1943 שכותרתו 'הגדרת האמנות שלי' ג'לט מתארת את האמנות שלה כבעלת שלוש מהפכות בהשראת מוריה; הראשון קשור לוולטר סיקרט, השנייה לזכותו של אנדרה להוטה והשלישית לאלברט גלייז.
בשנת 1923 הציגה שני ציורים קוביסטיים בתערוכת הציירים בדבלין. התגובה הייתה עוינת, כאשר ה"איירי טיימס" פרסם תצלום של אחד הציורים וציטט את מבקר האמנות שלהם כמי שאמר עליהם 'לי הם הציגו פאזל בלתי גמור'. בשנה שלאחר מכן, היא ואווה סידני הון ערכו תערוכה משותפת ראשונה.
היא הייתה נוצרייה אדוקה מאוד, אך ציוריה, אף שאינם מייצגים לחלוטין, הם בעלי כותרות דתיות ולעיתים קרובות דומים לאייקונים דתיים. ג'לט היה דמות חשובה בתולדות האמנות האירית, הן כתומכת מוקדמת באמנות מופשטת והן כמייצגת את התנועה המודרנית. הציור שלה הותקף לעיתים קרובות באופן ביקורתי, אך היא הוכיחה במקביל תבונה בהגנה על רעיונותיה. יחד עם אווה הון, לואי לה ברוקווי, ג'ק הנלון ונורה מקגינס, ג'לט ייסדה את התערוכה האירית לאמנות חיה בשנת 1944.
היא הייתה משתתפת חשובה בפרויקט העידן הפעיל ב- IMMA, שהופק כדי לשכתב את הנרטיב של שינוי הקאנון האמנותי. ג'לט שעבודתה לא הייתה ידועה במיוחד מחוץ לאירלנד אלא חלוצה בכל הנוגע לרעיון האוונגרד ופעילה לעידוד אמנים אירים צעירים. ה- IMMA החליט להעריך ולבחון מחדש את הקאנון האירופי ולהביא אמנים כמו מייני ג'לט לקו החזית. בשנת 1991 פרסם ברוס ארנולד ביוגרפיה מקיפה של ג'לט יחד עם ניתוח התנועה המודרנית באירלנד.
מוות

ג'לט נפטרה ב־16 בפברואר 1944, בת 46, מסרטן הלבלב. אליזבת ביון כתבה הספד שהתפרסם בכתב העת "הפעמון" בשנת 1944. היא מזכירה את אחת השיחות האחרונות שלהן וג'לט מציינת את עבודתה של דורותי ריצ'רדסון, שטרם קיבלה את ההכרה לה היא ראויה. עד הסוף היא הראתה סולידריות לנשים ותמיכה איתנה בתנועה הפמיניסטית.
הערות שוליים

↑  Olympedia – Mainie Jellett, www.olympedia.org
↑  Ferriter, Diarmaid (2009). "Jellett, Mainie". In McGuire, James; Quinn, James (eds.). Dictionary of Irish Biography. Cambridge: Cambridge University Press.
↑  Arnold, Bruce. Mainie Jellet 1897-1944. National Gallery of Ireland: The Neptune Gallery. pp. Biographical Information.
↑  "Art Critic". The Irish Times. 23 October 1923.
↑  Snoddy, Theo (2002). Dictionary of Irish artists : 20th century (2nd ed.). Dublin: Merlin. p. 288.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281832305171  GND: 119050447  ISNI: 0000 0000 6630 9175  LCCN: no92012512  NTA: 102392374  RKD: 42157  SUDOC: 074263528  ULAN: 500106470  VcBA: 495/165165  VIAF: 15571307   WorldCat (עם VIAF): 15571307
מייקל טוקורה

מייקל טוקורה (באנגלית: Michael Tukura; נולד ב-19 באוגוסט 1988 באבוג'ה שבניגריה) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת הקשר.
קריירה

כנער, שיחק טוקורה בקבוצת ספורטס ג'וס מניגריה, ובשנת 2007 החל לשחק כדורגל מקצועי וחתם בקבוצה הניגרית וויקי טיוריסטס. בקיץ 2008 הגיע לישראל וחתם בקבוצת הכח עמידר רמת גן בהשאלה עד תום העונה. ב-13 בספטמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, במשחק נגד בני יהודה תל אביב. בסוף העונה סיימה הכח עמידר רמת גן אחרונה בטבלה וירדה בחזרה לליגה הלאומית, וטוקורה חתם בקבוצת מכבי אחי נצרת, שעלתה לליגת העל לאחר שניצחה את הכח עמידר רמת גן בפלייאוף. בעונת 2009/2010 כבש טוקורה שער אחד ב-24 הופעות במדי נצרת, ובאפריל 2010 חתם בקבוצת ונטספילס מליגת העל הלטבית.
טוקורה ערך את הופעת הבכורה שלו במדי ונטספילס במשחק נגד SK בלזמה. ב-2 ביוני 2010 כבש את שערו הראשון בקבוצה, במשחק נגד FK דאוגבה. בסך הכל ערך טוקורה בעונה זו 14 הופעות, בהן כבש שער אחד. באוגוסט 2011 הושאל לרובין קאזאן הרוסית, אך שיחק רק בקבוצת המילואים של המועדון, וכעבור מספר חודשים חזר לוונטספילס. ביולי 2012 עבר לשחק בקבוצה הרומנית וסלוי.
בעונת 2013/2014 חזר טוקורה להכח עמידר רמת גן ושימש כקפטן הקבוצה. ב-11 ביולי 2014 חתם לעונה אחת בהפועל פתח תקווה, העולה החדשה לליגת העל. ב-9 במאי 2015 כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 2–4 על מועדון ספורט אשדוד, אך בתום העונה ירדה הקבוצה בחזרה לליגה הלאומית.
ב-13 ביולי 2015 חתם בהפועל רמת גן מהליגה הלאומית, ולאחר עונה אחת חזר לקבוצת הפועל פתח תקווה, אך משלא הצליחו להשיג עבורו אשרת שהייה, שוחרר השחקן מבלי שלבש את מדי המועדון פעם נוספת.
תארים

אליפות לטביה (1): 2010
הגביע הלטבי (1): 2011
הערות שוליים

↑  אבי נעים, לאומית: מייקל טוקורה חתם בהפועל ר"ג, באתר ynet, 14 ביולי 2015
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מייקל טוקורה".
מים וירטואליים

מים וירטואליים (באנגלית: Virtual water trade) הם מים שנעשה בהם שימוש בעת ייצור של מוצר מסוים, אשר נשלח למכירה במדינה אחרת מזו שבה יוצר. בתחילת השימוש במונח, דובר על מרכיב המים בתהליכי הגידול והשיווק של פירות וירקות, אולם בפועל, ישנה צריכת מים בעת ייצור מוצרים שונים, כולל במוצרי אלקטרוניקה בעלי טכנולוגיה מתקדמת. בכל מוצר העשוי בין היתר ממים, או שבתהליך ייצורו נעשה שימוש במים, ובהמשך מוצר זה נצרך או שווק באזור גאוגרפי אחר מאזור ייצורו, מצויים "מים וירטואליים". את המושג טבע פרופסור ג'ון אנתוני אלן (אנ') הבריטי.
דוגמה לנושא היא מצב בו במדינה מסוימת באירופה מייצרים מכשיר אלקטרוני בשם "X". לשם ייצור מכשיר זה דרושים כ-100 ליטר מים. לאחר תהליך הייצור, מדינה באפריקה מייבאת את המכשיר. אם כך, בתהליך זה יובאו כ-100 ליטר מים וירטואליים למדינה האפריקאית.
מסחר וגלובליזציה

לרוב נהוג לייחס שימוש במים וירטואליים לאזורי צריכה עניים במים הצורכים מוצרים עתירי מים, אשר לולא הסחר הבין-לאומי לא היו זוכים לאותו היקף ואופן שימוש בהם, בייחוד למוצרי מזון. באמצעות יבוא מוצרים בעלי מים וירטואליים מתקיימת שמירה על משאבי המים המקומיים במדינה המייבאת וקטן הלחץ הכלכלי עליהם. מנגד, ישנן מדינות המייצאות מים וירטואליים ויוצרות מאזן מים מקומי שלילי בו המדינה מייצאת מים על אף שממילא יש בה מחסור במים. עם הסחר הבין-לאומי הנרחב מתקיימת גלובליזציה של מים שלעיתים רבות יותר משתי מדינות לוקחות חלק בסחר המוצרים המכילים את מים אלו. אף על פי שיבוא מים וירטואליים עשוי להפחית את הצורך במים מקומיים בצורה ניכרת, הצורך במים מקומיים בצורתם המקורית יישאר, מאחר שישנן פעולות בסיסיות כמו שתייה ורחצה שבהן המים הנדרשים לשימוש האדם לא ניתנים להמרה לצורות שונות. גידול טבעי באוכלוסייה מגביר את הצורך במים, אך מאחר שהמים המצויים הם משאב סביבתי מוגבל הצורך במים וירטואליים גובר. כמו כן, שיפורים טכנולוגיים המייעלים את השימוש במים הקיימים עשויים לענות על הצורך הגדל במים וירטואליים ואף להפחית את הצורך בהם.
גאופוליטיקה

באזורים רבים בעולם העניים במשאבי מים, ישנו מתח פוליטי-ביטחוני בין מדינות בנוגע לזכויות השימוש במשאבי המים האזוריים. שימוש במים וירטואליים המיובאים מחוץ לאזורי המחלוקת עשוי להפחית את המתח בין הצדדים מאחר שלממשלות ישנן אפשרויות רבות יותר ומגוונות לספק מים לתושביהן. יבוא מים וירטואליים עשוי להוות מרכיב חשוב בבניית מדיניות במדינות הנדרשות לתכנן את משק המים שלהן. לכן, למים וירטואליים ישנה השפעה ניכרת על מצב הגאופוליטי באזורים רבים בעולם.
בישראל

ישראל היא מדינה מדברית ברובה, הענייה במשאבי מים. מוצרים מיובאים רבים בשוק הצרכנות המקומי מכילים מים וירטואליים. כמו כן, ישראל מייצאת מוצרים רבים העשויים ממים או שהיה נדרש שימוש במים לשם ייצורם, ולכן ישראל היא גם יצואנית של מים וירטואליים. בין המוצרים אותם ישראל מייצאת ישנן סחורות חקלאיות, בהם פירות הדר העשירים במים.
ראו גם

משק המים והשפכים בישראל
שרשרת אספקה
משאבי מים בישראל
מייקל וריפס

מייקל רובין וריפס (בהולנדית: Michael Robin Verrips; נולד ב-3 בדצמבר 1996) הוא כדורגלן הולנדי, המשחק בעמדת השוער בפורטונה סיטארד מליגת העל ההולנדית.
קריירה

וריפס שיחק במועדוני הנוער של ויטסה ארנהם ופ.ס.וו. איינדהובן. לאחר שנתיים במועדון הנוער של איינדהובן, עבר למועדון הנוער של טוונטה, ובשנת 2014 חתם על חוזהו המקצועני הראשון בקבוצה.
לאחר שלא שיחק כלל במדי הקבוצה, עבר לספרטה רוטרדם. הוא שיחק בעיקר בקבוצת הנוער של המועדון, וערך את הופעתו היחידה בליגת העל ההולנדית ב-14 במאי 2017, במשחק ליגה נגד גו אהד איגלס.
בעונת 2017/2018 הושאל למאסטריכט מהליגה ההולנדית השנייה וערך במדיה 38 הופעות.
ב-1 ביולי 2018 חתם במכלן. ביולי 2019 נחתך חוזהו באופן חד צדדי בעקבות השערורייה בכדורגל הבלגי.
ב-8 באוגוסט 2019 חתם על חוזה לארבע עונות בשפילד יונייטד.
קריירה > קריירת נבחרות

וריפס ייצג גם את נבחרת הולנד עד גיל 19 וגם את נבחרת הולנד עד גיל 20.
הערות שוליים

↑  "Game Report by Soccerway". Soccerway. 14 במאי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  https://www.vi.nl/nieuws/verrips-reageert-op-heisa-meest-zware-misdaad-in-de-sport
↑  "2019/20 Premier League squads confirmed". Premier League. 3 בספטמבר 2019. נבדק ב-3 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Dutch stopper signs". Sheffield United F.C. 8 באוגוסט 2019. נבדק ב-9 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Michael Verrips, worldfootball.net (באנגלית)
מיינינגן

| --- | --- |
סמל מיינינגןסמל מיינינגן
התיאטרון העירוני
התיאטרון העירוני
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 מדינה פדרלית:  תורינגיה תורינגיה
 מחוז:  שמאלקאלדן-מיינינגן
 ראש העיר:  ריינהארד קופיץ
 תאריך ייסוד:  982
 שטח:  59.46 קמ"ר
 גובה:  287 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  24,745 (31 בדצמבר 2022)
  ‑ צפיפות:  364 נפש לקמ"ר (2009)
 קואורדינטות:  50°33′00″N 10°25′00″E﻿ / ﻿50.55°N 10.416666666667°E﻿ / 50.55; 10.416666666667 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.meiningen.de
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גרמניה מוגדלת) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפונימיינינגן(למפת גרמניה רגילה) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפונימיינינגן(למפת תורינגיה רגילה) ארפורט ינה גרה ויימאר נורדהאוזן אייזנך זול אלטנבורג מילהאוזן סקסוניה אנהלט  סקסוניה בוואריה הסן סקסוניה התחתונה  צ'כיהמיינינגן(למפת תורינגיה מוגדלת) ארפורט ינה גרה ויימאר נורדהאוזן אייזנך זול אלטנבורג מילהאוזן סקסוניה אנהלט  סקסוניה בוואריה הסן סקסוניה התחתונה  צ'כיהמיינינגן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מֵיינינגן (בגרמנית: Meiningen) היא עיר בדרום מדינת תורינגיה שבגרמניה. העיר משמשת כמרכז המנהלי של מחוז שמאלקאלדן-מיינינגן. יושבת על נהר הוורה.
מיינינגן נחשבת למרכז הכלכלי והתרבותי של דרום מדינת תורינגיה, וכלכלתה מתבססת בעיקר על תיירות, תעשיות היי-טק וייצור מכונות. העיר היא חלק מאזור פרנקוניה.
היסטוריה

מקום היישוב מוזכר לראשונה בשנת 982 לספירה, ובמהרה הפך לעיר הצפונית ביותר בבישופות ווירצבורג, מחוז באימפריה הרומית הקדושה. מיינינגן מוזכרת לראשונה כעיר בשנת 1230. במהלך המאה ה-16 השליטה בעיר עברה ידיים מספר פעמים.
משנת 1680 ועד 1918, הייתה העיר בירתה של דוכסות סקסה-מיינינגן. בשנת 1858 חוברה העיר לראשונה למסילת ברזל. עד תחילת המאה ה-20 נפתחו בעיר מספר בנקים גדולים, והפכו אותה למרכז כלכלי חשוב בגרמניה.
העיר נפגעה קשות מהפצצת חיל האוויר האמריקני ב- 23 בפברואר 1945, בשלהי מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה נכללה העיר בשטח מזרח גרמניה, יחד עם כל מדינת תורינגיה. לאחר איחוד גרמניה ב-1990, הפכה העיר למרכז המחוז שמאלקאלדן-מיינינגן.
תרבות

מיינינגן מכונה לעיתים "עיר התיאטרון", בזכות התיאטרון העירוני המפורסם שבה, שהחל את דרכו בתור תיאטרון חצר, בשנת 1831, ולאחר הריסתו נבנה בשנת 1909 מבנה הקבע הנוכחי של התיאטרון.
פרסומו של התיאטרון נבע גם בזכות פועלו הרב של גאורג השני, דוכס זאכסן-מיינינגן, אשר התיאטרון היה מפעל חייו, וזיכה אותו בכינוי "דוכס התיאטרון".
תזמורת החצר של מיינינגן, אשר נוסדה בשנת 1690 על ידי הדוכס ברנהרד הראשון, היא אחת מהתזמורות המצליחות והוותיקות באירופה. המלחינים והנגנים הנס פון בילו, ריכרד שטראוס ומקס רגר היו אחדים ממנהליה, ויוהנס ברהמס הגיע למיינינגן כדי לנסות את יצירותיו. כיום התזמורת היא חלק מתיאטרון מיינינגן, ומונה 68 חברים.
בעיר מספר רב של מוזיאונים וגלריות.
אתרים מרכזיים

ארמון אליזבטנבורג, נבנה בשנת 1692.
טירת לאנדסברג, נבנתה בשנת 1840.
התיאטרון העירוני המפורסם של מיינינגן, הוקם בשנת 1909.
מפעל לייצור ותחזוקת רכבות קיטור.
ערים תאומות

גרמניה נוי-אולם, גרמניה (מ־1988).
צרפת בוסי-סן-ז'ורז', צרפת (מ־1996).
גרמניה אוברטסהאוזן, גרמניה (מ־2007).