stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניצול כלכלי של קשישים
הטיפול בקשיש לאחר גילוי הניצול

ברגע שמגלים כי זקן נוצל כלכלית על ידי אדם אחר, בן אם זה קרוב משפחה ובין אם איש אחר, ניתן לפעול במספר מישורים:
בקשה למינוי אפוטרופוס לזקן, אשר ינהל את כספי הזקן, ואף יוכל לפתוח בהליכים שונים על מנת להחזיר את הכספים שהמנצל נטל מהזקן במרמה.
פניה למשטרה על מנת שתחקור את העניין ותמצא את הדין עם המנצל.
שהמדינה תקבע מנגנון סיוע לאיתור זקנים פוטנציאליים לניצול כלכלי, אשר יכלול תחתיו מספר גופים כמו הבנקים, שירותי הרווחה, משטרה, אשר ישתפו פעולה בעניין וידווחו אחד לשני על חשדות לניצול כלכלי של זקנים, ואולי כך יהיה ניתן למנוע את הניצול או לפחות להפסיקו מהר ככל שניתן.
בכל מקרה שיש חשש לניצול כלכלי של זקן, לפגיעה או להתעללות בו חובה, על פי חוק, לפנות לפקיד הסעד במחלקת הרווחה ברשות המקומית או להתלונן במשטרה.
דרכים להתמודדות וצמצום התופעה

בדו"ח שפורסם בספטמבר 2002 על ידי הוועדה לבחינת הצרכים בתחום המניעה והטיפול בהתעללות בזקנים, ניצול והזנחתם מפורסמות ההמלצות להתמודדות עם תופעת הניצול הכלכלי של הזקנים. בשנת 1994 נחקק הגנת אי שפיות בתיקון חוק העונשין סעיף 34ח לפיו: אדם לא יישא באחריות פלילית למעשה שעשה אם בשעת המעשה מחלה פגעה ברוחו או בכושרו השכלי, והיה חסר יכולת של ממש להימנע מעשיית המעשה או להבין את אשר הוא עושה או להבין מה פסול במעשהו". דבר המעניק הגנה מפני ניצול וסחיטת כספים מקשישים באמצעי מירמה או נישואים לצורכי גירושים.
הגברת המודעות וההסברה הן בקרב האוכלוסייה המזדקנת והן בקרב אנשי מקצוע, מרכז יום לקשיש, מועדונים חברתיים המיועדים לזקנים וכדומה.
הכשרת עובדי הבנקים לאיתור וזיהוי מקרים של ניצול כלכלי של זקנים.
גיבוש דפוסי עבודה בקשר להחתמת הזקן על צוואות, עיזבונות וייפויי כוח, תוך שעורכי הדין יגלו ערנות לסימנים של מצוקות נפשיות אצל הזקן.
סיוע משפטי חינם לזקנים המעוניינים לערוך צוואות ומתן ייעוץ לזקנים עריריים בנוגע לניהול כספם.
הרחבת סמכויות פקידי הסעד בחקירת חשד לניצול כלכלי בזקנים.
הקשר בין ניצול כלכלי והבנקים

ישנם מקרים לא מעטים שבהם הלקוח הקשיש מסתייע באדם אחר, במטפל או בבן משפחה לביצוע פעולות כספיות שונות באמצעות ייפוי כוחם שהם בדרך כלל בני משפחה מסורים המסייעים לזקן לנהל את ענייניו הכספיים בבנק.
ניצול כלכלי יכול לבוא לידי ביטוי כאשר הקשיש מגיע לבנק מלווה באדם זר המאלץ אותו למשוך כספים מחשבונו ולמסור לו אותם. פעמים קורה שאותם זרים הם פשוט אנשים המנצלים את חולשתו של הזקן ומרוקנים את חשבונו בניגוד לרצונו וללא הבנתו את המצב.
הקשר בין ניצול כלכלי והבנקים > התייחסות הבנקים לתופעת הניצול הכלכלי

קיימת דילמה בעניין הטלת חובת דיווח על בנקים במקרים של חשד של ניצול כלכלי של קשישים. מצד אחד יש הטוענים שלא ייתכן שתחת מעטפת הסודיות הבנקאית בנקים יתעלמו ממקרים קיצוניים של ניצול ושוד כלכלי של זקנים שאינם מסוגלים לדאוג לענייניהם בכוחות עצמם (לדוגמה, במקרים של מחלת אלצהיימר או תלות במטפלים). ואכן, בתמיכה לטיעונים אלה ניתן גם למצוא פסקי דין בהם בתי המשפט מצאו בנקים כאחראים ברשלנות אזרחית מקום שהתעלמו ב"אורות אדומים" של ניצול ועושק כלכלי של לקוחות קשישים. מצד שני, הגבלת חובת הדיווח ללקוחות זקנים בלבד, ו"תיוגם" של קשישים כ"קורבנות", או כ"חסרי ישע" או כמי שאינם מסוגלים לדאוג לעניינהם הכלכליים בכוחות עצמם, היא ביטוי קלסי לגילנות, ולהבניה חברתית שלילית של הזיקנה.
על אף חובת הסודיות שחלה על הבנק, יכול הבנק לערב את פקיד סעד שיבדוק את העניין, יעקוב וישגיח שהזקן לא מנוצל כלכלית. בפרשת אבישי נ' חומידי ואח', קבע בית המשפט כי לבנק יש חובה כלפי לקוחותיו וברגע שמתרחשות פעולות לא שגרתיות (בעיקר אם לא מדובר בפעולה חד פעמית אלא בפעולות חוזרות ונשנות) בחשבונו של זקן שמתנהל בבנק, חלה חובה על הבנק לתהות ולברר את פשר פעולות אלה.
כיום לא חלה חובת דיווח על עובדי הבנק לדווח לרשויות אכיפת החוק על חשש לניצול זקן, אך לבנקים חובות שונות שמטרתן להגן על הלקוחות ובכללם זקנים חסרי ישע כמו חובת הזהירות מעוגנת בסעיף 35 לפקודת הנזיקין (נוסח חדש) התשכ"ח 1968- חובתו של הבנק כלפי לקוחו לנקוט באמצעי זהירות ראויים ולעשות ככל הניתן והראוי כדי למנוע אפשרות שפלוני ירמה את לקוחו ויגזול את רכושו.
סוגיה זו נדונה בפרשת בנק ברקליס דיסקונט בע"מ נגד פרוסט קוסטמן שם נקבע כי בנק חב חובת זהירות ללקוחו. רמת הזהירות המוטלת עליו היא לנקוט כל אותם אמצעי זהירות שבנק סביר היה נוקט בנסיבות העניין.
ביוזמת חברת הכנסת אורית זוארץ, הונחה על שולחן הכנסת ביום 11.6.12 הצעת חוק אשר מחייבת עובד בנק לדווח לפקיד סעד כל מקרה שיש לו חשד כי נעברה עבירה בחשבונו של קשיש חסר ישע
חוקי הגנה על זקנים

פקודת הבנקאות 1941 בכל הנוגע להגנה על לקוחות מבוגרים, במקרים של חשד לניצול כלכלי ולמעשה הגנה על זכויותיהם של הזקנים
חוק השליחות 1961 בכל הנוגע לשימוש בייפוי כוח שניתן על ידי זקנים שאיבדו את צלילותם או כשירותם, העמימות במושג גריעת כשרות כעילה לפקיעת התוקף של ייפוי כוח הניתן על ידי זקנים.
חוק הירושה 1965 בכל הנוגע לניצול מצבם של זקנים בהכנת צוואות עקב השפעה בלתי הוגנת.
חוק החוזים (חלק כללי) התשל"ג-1973 הקובע את בטלות חוזים שנעשו מחוסר תום לב תוך ניצול, עושק והטעיה.
חוק הגנת הצרכן, התשמ"א-1981 המגן על צרכנים מפני עסקאות שיש בהן עושק וניצול מצוקה של הצרכן.
חוק מניעת הטרדה מאיימת התשס"א-2001: מאפשר הוצאת צו הגנה המרחיק את המתעלל גם אם הוא אינו בן משפחה.
חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, תשכ"ב-1962 החוק נותן הגנה משפטית באמצעות מינוי אפוטרופוס במקרים בהם אדם מאבד את כשרותו המשפטית.
חוק הגנה על חוסים, תשכ"ו-1966 מאפשר לפקיד הסעד לבקש צו מבית המשפט כדי להגן על שלומו של חוסה (קטין מתחת לגיל 14, ליקוי בשכלו או זקן).
חוק למניעת אלימות במשפחה, תשנ"א-1991 מאפשר להרחיק בן בגיר המתעלל בהורה זקן (צו הרחקה). בחוק זה קיימת חובת היידוע, סעיף 11א: סעיף זה קובע כי איש מקצוע (רופא, אחות, שוטר, עו"ס ועוד) שיש לו יסוד סביר להניח שבאדם שבו טיפל נעברה עבירה על ידי בן משפחתו, חייב לידע את המטופל על כך שבאפשרותו לפנות לתחנת המשטרה, למחלקה לשירותים חברתיים, או למרכז לטיפול ולמניעת אלימות במשפחה, וייתן לו כתובת ומספר טלפון של מקומות אלו הקרובים למקום מגוריו של המטופל. חשוב להבחין בין חובת יידוע לחוברת דיווח. חובת היידוע מתייחסת לחובה ליידע זקן, שאינו חסר ישע, על האפשרויות החוקיות והטיפוליות הקיימות. אם מדובר בזקן חסר ישע קיימת חובה לדווח על המקרה למשטרה.
תיקון 26 לחוק העונשין, התשל"ז-1977: ב-1989 התקבל תיקון לחוק בו הוסף פרק הדן ב"חסרי ישע". לא כל זקן הוא חסר ישע. זקן יכול להיחשב כחסר ישע אם הוא סובל ממוגבלות פיזית או שכלית. בנוסף, זקן יכול להיחשב כחסר ישע אם הוא בריא וכשיר אבל הוא תלוי ומפחד מהאדם שפוגע בו.
לקריאה נוספת

הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – חובת דיווח על ניצול קשישים וחסרי ישע), התשע"ב-2012
ישראל דורון, משפט, צדק וזיקנה, הוצאת אשל, 2010
איך להגן על הורי מניצול כלכלי,דן רונן, 25, אתר רעות אשל.
דוח הוועדה לבחינת הצרכים בתחום המניעה והטיפול בהתעללות בזקנים, ניצולם והזנחתם, ספטמבר 2002.
שאלות ותשובות בנושא התעללות, הזנחה וניצול כלכלי, עמותת המשפט בשירות הזיקנה.
Bayer, Ya'akov M. (2019) Older Adults, Aggressive Marketing, Unethical Behavior: A Sure Road to Financial Fraud? In Gringarten, H. & Fernández- Calienes, R. (Ed.) Ethical Branding and Marketing: Cases and Lessons. New York. Rutledge Publishing.
הערות שוליים

↑  חווה להמן, ניצול קשישים בידי מטפלים מתנדבים, חברה ורווחה, כרך ט4, 1988.
↑  Ethical Branding and Marketing, New York, NY : Routledge, 2019. | Series: Routledge advances in management and business studies|עמ=1–18|מחבר=Ya’akov M. Bayer: Routledge, 2019-04-15
↑  שרה אלון, ניצול כלכלי של קשישים, בתוך "מוטקה - אתר לצעירים ברוחם", 2.1.2006
↑  צבי איזיקוביץ, טובה וינטרשטיין, אריאלה לבנשטיין, סקר התעללות והזנחה של זקנים בישראל, פברואר 2005, באתר אש"ל
↑  חוזר מנכל משרד הבריאות מס' 22/2003- נוהל טיפול בזקנים נפגעי התעמרות
↑  הסימנים לזיהוי ניצול כלכלי שרה אלון, אתר רעות.
↑  חוק העונשין, תשל"ז-1977, ס"ח 34ח (להלן: חוק העונשין).
↑  כרמית שי,כלכלי של קשישים והיקף אחריות הבנקים לצמצום התופעה, אתר סבאלה
↑  הבלוג של איסי דורון, משפט, זיקנה וצדק.
↑  פסק דין ת"א 06–1282 אבישי נ' חומידי ואח'
↑  ישראל איסי דורון, מיכאל (מיקי) שינדלר ודוד אולמן, האם יש צורך בהטלת חובת דיווח על הבנקים?
↑  פס"ד 1740/91, בנק ברקליס דיסקונט בע"מ נגד פרוסט קוסטמן.
↑  הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – חובת דיווח על ניצול קשישים וחסרי ישע), התשע"ב-2012
ג'ים ראש

| --- | --- |

תצלום מפאנל מעריצים שהתקיים ב-2013
 לידה:  15 ביולי 1971 (בן 53) שארלוט, קרוליינה הצפונית, ארצות הברית 
 שם לידה:  James Rash 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1995 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל  בית הספר הלטיני של שרלוט 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר (2010) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'יימס "ג'ים" ראש (באנגלית: James "Jim" Rash; נולד ב-15 ביולי 1971) הוא שחקן, קומיקאי, מפיק, במאי, ותסריטאי אמריקאי. ידוע בעיקר בשל תפקידו בתור הדיקן קרייג פלטון בקומדיית המצבים "קומיוניטי", וכזוכה פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר לשנת 2011 עבור הסרט "היורשים".
ביוגרפיה

ראש נולד בשארלוט, קרוליינה הצפונית, ארצות הברית. הוא ואחותו מאומצים. בצעירותו גם היה חלק מקבוצת האלתורים הקומית The Groundlings.
קריירה

ראש שיחק את דמותו של מר גרייסון בסרט "תיכון בהיי", את פנטון ב"מופע שנות השבעים", ואת אנדרו בסדרה "רינו 911!". הוא הופיע בפרק האחרון של הסיטקום "חברים", ובתור המתרגל פיליפ בסרט קומדיית הנעורים "Slackers".
משנת 2009 ראש השתתף בקומדיית המצבים "קומיוניטי" בתפקיד הדיקן קרייג פלטון של המכללה הקהילתית גרינדייל, תפקידו היה משני בתחילה, אך לאחר שתי העונות הראשונות הפך לדמות קבועה. ראש גילם את דמות זו עד לתום הסדרה ב-2015.
ראש ושותפו הקבוע לכתיבה נאט פאקסון, כתבו בשנת 2005 פיילוט לסדרה בשם "Adopted", שלא הצליח לקבל אור ירוק מרשתות טלוויזיה שונות.
שניים גם כתבו את התסריט לסרט הדרמה-הקומית "היורשים", המבוסס על ספר בעל שם זהה. עם הקרנתו החל לקבל שבחים רבים מהמבקרים, ופאקסון וראש אף זכו בפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר לשנת 2011 עבור סרט זה.
ב-2013, ראש ופאקסון כתבו וביימו ביחד את סרט הדרמה הקומית "העולם על-פי דנקן", המבוסס בחלקו על תהליך ההתבגרות של ראש. גם סרט זה זכה לביקורות חיוביות, ובקרב מעריציו הפך גם לסרט קאלט.
בשנת 2021 שיחק בסרט הקומדיה הרומנטית "סופשבוע ארוך".
בשנת 2022 הוא שיחק בסרט הקומדיה הרומנטית "אין גברים כאלה". בשנת 2023 דיבב את דמותו של דיוניסוס בסדרה "קראפופוליס" (אנ') ברשת Fox.
בשנת 2024 דיבב את איש החידות בסדרת אנימציה "!Kite Man: Hell Yeah".
רונית רפאל

| --- | --- |

 לידה:  6 במאי 1966 (בת 58) פדיה, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
רונית רפאל (נולדה ב-6 במאי 1966) היא אשת עסקים הפעילה בתחום הקוסמטיקה והאסתטיקה. מייסדת רשת מרכזי היופי "רונית רפאל" והמותג הבין-לאומי L.RAPHAEL.
ביוגרפיה

רפאל נולדה וגדלה במושב פדיה, למשפחה בת 7 ילדים.
למדה ארבע שנים בבית ספר עמל א' ברמלה.
את דרכה בתחום הקוסמטיקה החלה בגיל 18, כקוסמטיקאית במספרה, בעקבות טיפול קוסמטי בלתי מקצועי שגרם לכווייה כימית בפניה.
ב-1986, לאחר סיום שירותה הצבאי, הקימה בתל אביב את מכון הקוסמטיקה הראשון שלה, שהציע טיפולים קוסמטיים ומיטת שיזוף. ב-1998 נכנסה לתחום הניתוחים הפלסטיים.
רשת מרכזי היופי שהקימה, הנושאת את שמה, היא הגדולה בתחומה בישראל, עם שישה סניפים ומחזור פעילות המוערך בעשרות מיליוני ש"ח בשנה. בנוסף, ב-2005 פתחה שני סניפים בשווייץ, תחת המותג הבין-לאומי L.RAPHAEL.
ב-2009 נבחרו רפאל והמותג הבין-לאומי שבבעלותה להיות הגורם הרשמי שהעניק את טיפולי היופי לכוכבי הקולנוע הבין-לאומיים שהגיעו להשתתף בפסטיבל קאן. בשנים שלאחר מכן פתחה מכוני ספא תחת המותג שלה במלון "ארבע העונות" בפריז ובמלון היוקרה "מרטינס" בקאן.
בשנת 2021 רכשה רונית רפאל את רשת סטודיו סי, רשת ישראלית שהוקמה בשנת 1990 ומתמחה במגוון חוגים ופעילויות ספורטיביות לנשים בתחום החיטוב, התעמלות אחרי לידה, כושר ודיאטה.
רפאל גרושה ואם לשלושה ילדים. הבן לי מנישואיה הראשונים וג'וליאן ושרה מנישואיה השניים ליונתן לייטרסדורף, אדריכל והבעלים של קרן ההון סיכון "אל קפיטל", שהחזיק יחד עמה במותג היופי L.RAPHAEL בז'נבה, שווייץ. אחייניתה היא הזמרת יובל רפאל.
הערות שוליים

↑  ענת ביין, ‏ראובני פרידן זכה בתקציב רונית רפאל בהיקף של עד 1.5 מיליון דולר, באתר גלובס, 30 בנובמבר 2004
↑  רחלי מימון, רונית רפאל כובשת את פסטיבל קאן, באתר "יופי", 12 במאי 2009
↑   אפרת נוימן, אושר: רונית רפאל תרכוש את סטודיו סי לאחר ששיפרה את הצעתה, באתר TheMarker‏, 15 באוגוסט 2021
↑  יעל ולצר, רונית רפאל: "כל בוקר אני קמה למלחמה, לא ל'איזה כיף, אני אבלה היום ביאכטה'", באתר ynet, 6 באפריל 2023
לשבור את הגלים

| --- | --- |
כרזת הסרט לשבור את הגלים
כרזת הסרט לשבור את הגלים
 בימוי:  לארס פון טרייר
 הופק בידי:  לארס פון טרייר (Zentropa)
 תסריט:  לארס פון טרייר
 עריכה:  אנדרס רפן
 שחקנים ראשיים:  אמילי ווטסון סטלאן סקארסגארד קתרין קרטלידג'
 צילום:  רובי מילר
 מדינה:  דנמרק, הולנד, נורווגיה, צרפת, שוודיה, איסלנד 
 חברת הפקה:  זנטרופה 
 חברה מפיצה:  Lucky Red Distribuzione 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  5 במאי 1996
 משך הקרנה:  158 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט רומנטי, סרט אמנותי 
 מקום התרחשות:  היילנד (סקוטלנד) 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-70 של המאה ה-20 
 תקציב:  7,500,000‏$
 הכנסות:  3,800,000‏$ (בארצות הברית)
 הכנסות באתר מוג'ו:   breakingthewaves
 פרסים:  גרנד פרי של פסטיבל קאן  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לשחקנית הטובה ביותר (אמילי ווטסון)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לסרט הטוב ביותר (לארס פון טרייר, זנטרופה)  פרס סולקלומפן לסרט הזר הטוב ביותר  Amanda Award for Best Nordic Feature Film  פרס המבקרים של האקדמיה האירופית לקולנוע (לארס פון טרייר, זנטרופה)  פרס סזאר לסרט הזר  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
לשבור את הגלים (באנגלית: Breaking the Waves) הוא סרט קולנוע דני דובר אנגלית, משנת 1996.
התסריט נכתב על ידי לארס פון טרייר שגם ביים את הסרט שהוא הראשון מטרילוגית "לב הזהב" שלו, הכוללת גם את "האידיוטים" (1998) ו"רוקדת בחשיכה" (2000).
פון טרייר הציעה בתחילה את התפקיד הראשי להלנה בונהם קרטר אך היא סירבה בגלל קטעי המין והעירום. גם שחקניות נוספות סירבו עד שהחליט לתת את התפקיד לאמילי ווטסון שהייתה אז שחקנית בראשית דרכה.
הסרט מתאר את החיים בכפר דייגים בהיילנד הסקוטיים המהווים קהילה סגורה שבמרכזה הכנסייה הסקוטית. האנשים הם דתיים וחמורי סבר ומתייחסים בחשד לכל זר הבא לגור במקום. מי שסוטה מדרכי הכנסייה, מנודה וחייו הופכים לבלתי נסבלים.
הסרט מחולק לשבעה חלקים שביניהם מוקרנת תמונת נוף ומושמעים שירים בביצוע אלטון ג'ון, לאונרד כהן, ג'טרו טול, דיפ פרפל, רוקסי מיוזיק, דייוויד בואי ועוד.
אמילי ווטסון הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ב-1996
הסרט זכה לפרס הגדול (Grand Prix) בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-1996
תקציר העלילה

בס מק'ניל (אמילי ווטסון), היא צעירה המתגוררת בכפר דייגים סקוטי ביחד עם אמה וגיסתה האלמנה דורותי ("דודו" - קתרין קרטלידג'). בעברה אושפזה בגלל דיכאון על מות אחיה ומטופלת בתרופות.
היא הכירה את יאן (סטלאן סקארסגארד) העובד על אסדת קידוח והם החליטו להתחתן. הקהילה המקומית מקבלת את יאן כזר ומסתייגת מהנישואים האלה אך בלית ברירה הם מאשרים את הנישואים הנערכים בכנסייה המקומית.
לבס יש אופי בלתי יציב וילדותי. היא משוחחת עם אלוהים, שואלת אותו שאלות (בקול גבוה) ומקבלת תשובות (בקול נמוך). אין לה מושג על סקס והמגע המיני הראשון עם בעלה מתרחש בחדר קטן במהלך טקס החתונה.
לאחר ירח דבש קצר נאלץ יאן לחזור לעבודתו באסדת הקידוח. בס נפרדת ממנו בקושי ומצבה הנפשי מידרדר. היא חוזרת לגור עם אמה וגיסתה ומשוחחת כל הזמן עם אלוהים שיחזיר לה את יאן מהר.
יאן נפגע קשות בראשו בתאונת עבודה על האסדה. הוא מוטס לחוף ועובר ניתוח בראשו שבסופו הוא משותק בכל גופו והאון המיני אבד לו.
הוא מבקש מבס להוכיח שהיא אוהבת אותו על ידי זה שתקיים יחסי מין עם זרים ותספר לו על כך. בתחילה היא נרתעת אבל לאחר מספר "שיחות" עם אלוהים היא מסכימה. בתחילה היא מנסה לפתות את הרופא של יאן, ד"ר ריצ'רדסון (אדריאן רולינס), ומתפשטת מולו אך הוא נדהם, מסרב ושולח אותה לביתה. היא מתארת ליאן את היחסים שקיימה עם הרופא אך הוא לא מאמין לה.
יאן מנסה להתאבד ומצבו מחמיר. בס מחליטה שלא עשתה מספיק למענו, לובשת בגדי זונה ומתחילה לקיים יחסי מין עם גברים. עד מהרה מידרדר מצבה. ילדים רצים אחריה וקוראים לה "זונה", אמה מגרשת אותה מהבית והכנסייה מנדה אותה. יאן חותם על הסכמתו לאשפוז כפוי והיא מובלת לאשפוז אך בורחת.
היא מחליטה לעלות כזונה על אניה גדולה אך שם היא נאנסת ונחבלת קשות. היא מובלת לבית החולים שם היא רואה בפעם האחרונה את יאן ונופחת את נשמתה. הכנסייה מסכימה לקבור אותה ללא טקס.
כעבור זמן מחלים יאן חלקית מפציעתו וביחד עם חבריו הם לוקחים את גופתה של בס ומשליכים אותה לים. באותו רגע מצלצלים פעמוני כנסייה.
סבתא מוזס

| --- | --- |

 לידה:  7 בספטמבר 1860 Greenwich, ארצות הברית 
 פטירה:  13 בדצמבר 1961  (בגיל 101) הוסיק פולס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Anna Mary Robertson 
 מקום קבורה:  Maple Grove New Cemetery 
 לאום:  אמריקאים לבנים 
 תחום יצירה:  ציור נוף, ציור 
 זרם באמנות:  אמנות נאיבית, אמנות גולמית 
 יצירות ידועות:  Grandma Moses, Sugaring Off, The Battle of Bennington, Black Horses, July Fourth 
 פרסים והוקרה:  פרס (מאי 1941)  דוקטור לשם כבוד (יוני 1949)  פרס מפעל חיים (14 במאי 1949)  מועמדת (1950) 
 צאצאים:  Forrest K. Moses, בפסקה זו 4 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 
אנה מרי רוברטסון מוזס (7 בספטמבר 1860 – 13 בדצמבר 1961), שכונתה "סבתא מוזס" (Grandma Moses), הייתה אמנית עממית אמריקאית. היא החלה לצייר באופן מקצועי בגיל 78, ולעיתים קרובות מוזכרת כדוגמה להתחלת קריירה מפוארת בגיל מתקדם. עבודותיה מוצגות ונמכרות ברחבי העולם, ומופיעות על גבי כרטיסי ברכה ומוצרים שונים. יצירותיה מוצגות באוספים של מוזיאונים רבים ואחת מהן נמכרה עבור 1.2 מיליון דולר ב-2006.
מוזס הופיעה על שערי מגזינים ובטלוויזיה, ונעשה סרט דוקומנטרי על חייה. היא כתבה אוטוביוגרפיה, זכתה בפרסים רבים, והוענקו לה שני תוארי דוקטור של כבוד.
הניו יורק טיימס תיאר את תרומתה: "מוזס יצרה ריאליזם פשוט, בעל אווירה נוסטלגית וצבעים זוהרים, ויצירותיה תיארו חיי כפר פשוטים, וזכו להערכה מקהל עוקבים רחב. היא הצליחה ללכוד את ההתרגשות של שלג חורף ראשון, את אווירת ההכנות לקראת חג ההודיה וצבעי עלים ירוקים רעננים של האביב המתקרב. מוזס שפעה קסם שהשפיע על כל מי שפגש בה. אישה קטנת ממדים עם ניצוץ של שנינות בעיניים בצבע כחול-אפור, חדת לשון וקשוחה לחנפנים, וקלילה ועדינה עם הנכד, היא ידעה להתאים את עצמה לאדם עמו הייתה בקשר".
תחילת חייה

אנה מארי רוברטסון נולדה בגריניץ', ניו יורק ב-7 בספטמבר 1860. הוריה היו מרגרט שאנן רוברטסון וראסל קינג רוברטסון, היא הייתה השלישית מבין עשרה ילדים. אביה היה חקלאי שניהל טחנת פשתן. במשך תקופה קצרה בנערותה מוזס פקדה בית ספר שכלל חדר אחד בלבד. לימים הפך חדר זה למוזיאון בנינגטון בוורמונט, ובו אוסף יצירותיה הגדול ביותר בארצות הברית. חיבתה לציור החלה בשיעורי ציור בבית הספר, וכילדה נהגה להשתמש בציורי הנוף שלה במיץ ענבים ולימון וחומרים טבעיים נוספים כקמח, ודשא כדי להפיק צבעים לציוריה.
בגיל 12 היא עזבה את בית הוריה ועברה לגור ולעבוד בבית שכניה האמידים, במשק הבית ובחווה. היא עבדה במשק בית אצל משפחות אמידות במשך 15 שנים.
במהלך עבודתה אצל משפחת משפחת וויטסייד, חיבתה לאומנות משכה את תשומת לב בעלי הבית, אשר קנו לה ציוד על מנת שתוכל ליצור אמנות בעצמה.
בגרותה

בגיל 27 היא עבדה והתגוררה בחווה בה הכירה את תומאס סלומון מוזס, שהיה עובד שכיר. הם התחתנו והתמקמו ליד סטאנטון, וירג'יניה, בה התגוררו ועבדו במקביל ובנפרד, בארבע חוות שונות באזור. להשלמת הכנסת המשפחה, אנה טיגנה צ'יפס והכינה חמאה מחלב של פרה שרכשה מחסכונותיה. מאוחר יותר, הזוג קנה חוה.
חמישה מעשרת ילדיהם שרדו את גיל הינקות. למרות חיבתה לחייה בעמק שננדואה, ב-1905 היא נכנעה להפצרות בעלה, והזוג עבר לחווה באיגל ברידג', ניו יורק. בשנת 1927, כשהיה בן 67, תומאס מוזס נפטר מהתקף לב. לאחר מותו, בנה של מוזס, פורסט, סייע לה לנהל את החווה. אנה מוזס מעולם לא נישאה שוב.
בשנת 1936 היא פרשה מעבודתה בחווה ועברה להתגורר בבית בתה. בסביבתה אנה מרי הייתה ידועה כ"אמא מוזס" או כ"סבתא מוזס". כשהתפרסמה, אף על פי שהציגה את עצמה כ"גב' מוזס" כלי התקשורת כינו אותה "סבתא מוזס" ומאז היא ידועה בכינוי זה.
בגרותה > אמנות דקורטיבית

מצעירותה, מוזס הייתה יצירתית בביתה. בשנת 1918, לדוגמה, היא השתמשה בצבעי קיר כדי לעטר אח. מאז 1932 מוזס רקמה יצירות אמנותיות לחבריה מחוטים.
כשמלאו למוזס 76 שנים, היא החלה לסבול מארתריטיס, ומצבה הרפואי הגביל אותה. צעד זה פתח עבורה קריירה אמנותית בשנות השבעים לחייה. כשידה הימנית כאבה מכדי ליצור, היא החלה לצייר בשמאלית.
באיוריה, מוזס תיארה סצנות מתקופה מוקדמת בחייה, להן קראה "Old-timey" עם נופים של לונג איילנד. היא העידה על עצמה כי מהרגע שהיא חשה השראה לצייר ומתחילה במלאכה, כל המחשבות על שאר הנושאים נשכחות, היא מתנתקת מהעולם החיצון ומתמסרת לזיכרונות על החיים בשנים המוקדמות לחייה, כמו גם לדרך להעביר את התחושות והמראות של ילדותה לקהל המתבונן ביצירותיה.
הסגנון המוקדם של יצירותיה היה פחות אינדיבידואלי, ונטה יותר לכיוון ריאליסטי-פרימיטיבי. בתחילת דרכה היא יצרה קומפוזיציות או תעתיקים של דימויים קיימים. ככל שהקריירה שלה התקדמה היא יצרה קומפוזיציות מורכבות של סצנות מהחיים.
האמנית הפורה מוזס יצרה 1,500 עבודות במהלך שלושה עשורים. בתחילה, הציורים נמכרו עבור 3,000-5,000 דולר לציור, בהתאם לגודלו. אך ככל שהתפרסמה יותר, זינקו המחירים והגיעו ל-8,000-10,000 דולר. ציורי החורף הידועים של פיטר ברויגל נראים דומים לסדרת יצירות החורף שלה, אף על פי שהיא מעולם לא ראתה את יצירותיו של ברויגל. על עבודותיה נאמר: "... העולם שהיא מציגה לנו רווי אופטימיזם מאיר, העולם שהיא מראה לנו הוא טוב ויפהפה. עבודותיה יוצרות עבורנו תחושה של בית, ומשמעותן מובנת עבור הקהל. התחושה חסרת המנוח, הנוירוטית וחסרת הביטחון של העולם המודרני של המאה העשרים והאחת מושכת אותנו ליהנות מהמבט הפשוט, המרגיע והבוטח של סבתא מוזס".
בגרותה > אמנות דקורטיבית > תצוגות ראשונות

במהלך ביקור בניו יורק אספן אמנות בשם לואיז קלדור ראה ציורים של סבתא מוזס על חלון הראווה של בית מרקחת. הוא קנה 10 מיצירות סדרת Eagle Bridge house עבור 3,000 עד 5,000 אלפים דולר. שנה לאחר מכן, שלוש מיצירותיה של סבתא מוזס נכללו בתערוכת "האמנים הלא ידועים של ימינו" שהוצגה במוזיאון לאמנות מודרנית של ניו יורק. תערוכת הסולו הראשונה שלה "מציוריה של אשת חקלאי" ("What a Farm Wife Painted") נפתחה באוקטובר 1940, בניו יורק, בגלריית אוטו קליר. ב-15 בנובמבר, בתערוכת "פגוש את היוצר" בנוכחותה של מוזס שנערכה בכלבו של גימבל, הוצגו 50 מיצירותיה. בין עבודות האמנות שלה ניתן למצוא תעתיקים של מאפיה ושל פרסים בהם זכתה ביריד הכפר. לאחר מספר חודשים, התקיימה תערוכת היחיד השלישית שלה, בגלריית וואייט לאומנות בוושינגטון. בשנת 1944 היא יוצגה על ידי מרכז האמנות הבריטי-אמריקאי וגלריית סנט אטייאן, שהגבירו את הביקוש ליצירותיה. עבודותיה הוצגו במהלך 20 השנים הבאות ברחבי ארצות הברית ואירופה. גלריית אוטו קליר ייסדה את חברת "נכסי סבתא מוזס" עבורה.
יצירותיה של סבתא מוזס שימשו לפרסם חגים אמריקאים, ובהם חג מולד, חג ההודיה ויום האם. במהלך שנות ה-50 של המאה העשרים תערוכותיה שברו שיאים ברחבי העולם. היסטוריונית האמנות ג'ודית שטיין אמרה כי יצירותיה של מוזס הן "אייקון תרבותי מלא חיים, פעיל ופורה אשר ממשיכות להוות מקור להשראה עבור עקרות בית, אלמנות ופנסיונרים". ציוריה הועתקו לכרטיסי ברכה, בדים, כלי קרמיקה ומוצרים נוספים של רשתות מסחריות. הם גם שימשו לשיווק מוצרים כגון קפה, שפתונים, סיגריות ומצלמות.
בגרותה > אמנות דקורטיבית > הישגים

בשנת 1949 נשיא ארצות הברית הארי טרומן, יחד עם איגוד העיתונאיות הלאומי (אנ') העניקו למוזס פרס עבור הישגים יוצאים דופן באמנות. בשנת 1950 ביים ג'רום היל את הסרט הדוקומנטרי אודות חייה, הסרט היה מועמד לפרס האוסקר.
מועדון העיתונות הלאומי הגדיר את מוזס כאחת מחמש הנשים הראויות להיכנס לחדשות בשנת 1950, ובשנת 1951 האגודה הלאומית של יצרני הביגוד הביתי העניקה לה את פרס אשת השנה.
בשנת 1952 היא הוציאה לאור את האוטוביוגרפיה שלה "היסטוריית חיי" (My Life's History). בספר זה היא כתבה "אני מתבוננת לאחור על חיי כמו על יום עבודה מוצלח ופורה. יש בי תחושת סיפוק על שהכל נעשה. הייתי שמחה ומרוצה, לא ידעתי שקיים טוב יותר, והוצאתי את המיטב ממה שהתאפשר עבורי בחיים. והחיים הם מה שאנו עושים מהם, כך היה תמיד וכך גם יהיה לעולם". בגיל 88, מגזין "מדמואזל" כינה את סבתא מוזס "האישה הצעירה של השנה".
בשנת 1955 היא הופיעה כאורחת בתוכנית הטלוויזיה שאירח אדוארד מורואו, "ראה זאת עכשיו" (See it now).
היא זכתה בשני תוארי "דוקטור של כבוד". הראשון הוענק לה בשנת 1949 מראסל סייג' קולג', ואת השני קיבלה באותה שנה ממכללת מור לעיצוב ואמנות.
בגרותה > שנים מאוחרות ומותה

מוזס הייתה חברה ב"התאגדות היורשים של מייפלאואר" וכן ב"הבנות של המהפיכה האמריקאית". יום הולדתה ה-100 הוכרז כ"יום סבתא מוזס" על ידי מושל ניו יורק נילסון רוקפלר. מגזין לייף חגג את יום הולדתה כשהציג אותה על העמוד הראשי של גיליון 9 בספטמבר 1960. ספר הילדים "סיפורי סבתא מוזס" יצא לאור בשנת 1961.
ב-13 בדצמבר 1961 נפטרה סבתא מוזס שהייתה בת 101 שנים, במרכז הבריאות הוסיק פולס, בניו יורק. היא נקברה בבית הקברות של מייפל גרוב. הנשיא ג'ון קנדי ספד לה: "מותה של סבתא מוזס גזל מחיי אמריקה דמות אהובה. יצירותיה של מוזס שהיו ישירות, מלאות חיים ונמרצות, גרמו לנו לרענן את נקודת מבטנו על החיים האמריקאיים. בעבודותיה ובחייה היא סייעה לאומה האמריקאית להזכר במורשת מייסדי האומה ובשורשיה הטבועים באזורי הכפר ועל גבולותיה. כל האמריקאים מבכים על אובדנה". לאחר מותה יצירותיה הוצגו במספר תערוכות ענק נודדות ברחבי ארצות הברית וברחבי העולם.
מורשתה

בשנת 2004 במהלך תוכנית הטלוויזיה הבריטית "מופע העתיקות" בממפיס, יצירה של מוזס משנת 1942 "בית צ'קרד העתיק, 1862" הוערכה בשווי 60 אלף דולר. יצירה זו נחשבה נדירה יותר מסדרת ציורי נוף החורף שלה. היצירה במקור נרכשה בעבור עשרה דולרים בלבד.
בנובמבר 2006, נמכרה עבודתה משנת 1943 "Sugaring off" בעבור 1.2 מיליון דולרים, ובכך הייתה ליצירה בעלת השווי הגבוה ביותר שנמכרה עד למועד זה.
הבית הלבן הוא בעליו של יצירתה "ה-4 ביולי" והיא מוצגת עבור הציבור המבקר בו. ציור זה גם הוטבע על בול שיצא לזכרה בשנת 1969.
דמות הסבתא בסדרת הטלוויזיה הקומית " The Beverly Hillbillies " קרויה בשם דייזי מוזס כהומאג' לסבתא מוזס, שנפטרה זמן קצר לפני שהסדרה החלה.
נורמן רוקוול וסבתא מוזס היו ידידים לאורך שנים, ולאחר שהזוג רוקוויל קנו בית ליד ארלינגטון, ורמונט, שהיה קרוב למגוריה של מוזס, סבתא מוזס הופיעה בציורו של רוקלוויל "חופשת כריסטמס" אשר הודפס ופורסם על שער ירחון המגזין הדו- חודשי האמריקאי "The Saturday Evening Post".