שברולט קורבט
הדור השני (1963–1967)

הדור השני של הקורבט, אשר הציג את מודל הסטינג ריי, המשיך עם לוחות גוף מפיברגלס והיה בעל היקף קטן יותר מהדור הראשון. המכונית תוכננה על ידי לארי שינודה, אשר קיבל השראה נרחבת מדגם הקונספט הקודם, הקורבט Q, אשר נוצר על ידי פיטר ברוק וצ'אק פולמן תחת מנהל חטיבת העיצוב ביל מיטשל. לפני כן, מיטשל מימן מכונית אשר נודעה בשם "מיטשל סטינג ריי" בשנת 1959 לאחר ששברולט הפסיקו להשתתף במרוצים סדרתיים. לרכב זה הייתה את ההשפעה הגדולה ביותר על עיצוב הדור הזה, למרות שלא היה לו גג ולא נראה כמו הגרסה הסופית. השראה נוספת הייתה כריש עמלץ כחול שמיטשל תפס בעת דיג במים עמוקים.
הייצור התחיל בשנת 1963 והסתיים בשנת 1967 והוצג שם חדש, "סטינג ריי". מודל זה היה הפעם הראשונה שקורבט יוצרה במרכב קופה. הוא ניחן בתכונות ייחודית לשנה זו בלבד, כמו פגוש אחורי מחודד (שלאחר מכן הופיע בביואיק ריביירה בשנת 1971, המכונה "זנב סירה") וחלון אחורי מפוצל. הסטינג ריי אופיינה בפנסים נסתרים, פתחי אוורור דקורטיביים במכסה המנוע והנעה אחורית עצמאית. המהנדס הראשי של קורבט, זורה ארקוס דנטוב, מעולם לא אהב את החלון האחורי המפוצל, משום שהוא חסם את הראייה מאחור, אך מיטשל חשב שזה חלק מרכזי בעיצוב כולו. הכוח המקסימלי במודל 1963 היה 360 כ"ס ועלה ל-375 כ"ס בשנת 1964. בין התוספות היו הצתה אלקטרונית המופעלת באמצעות פולס מגנטי, אשר הוצעו לראשונה בחלק מדגמי פונטיאק ב-1963. בדגמי 1964 פתחי מכסה המנוע הדקורטיביים הוסרו ודנטוב, לשביעות רצונו, ביטל את החלון האחורי המפוצל, אשר שונה לחלון רוחב מלא.
בלמי דיסק בארבעת הגלגלים הוצגו לראשונה בשנת 1965, כמו גם המנוע "ביג בלוק", מנוע V8 בנפח 6.49 ליטר. צינורות פליטה צדדים היו זמינים בשנת 1965 והמשיכו להיות בהיצע עד 1967. המנוע ביג בלוק, המספק 425 כ"ס, היווה את סופה של מערכת הזרקת הדלק של חטיבת המוצרים רוצ'סטר. מנוע הביג בלוק עלה 292.70 דולר, בזמן שהזרקת הדלק במנוע 5.36 ליטר עלתה 538 דולר. מעטים הצדיקו הוספת 245 דולר תמורת 50 כ"ס פחות. אפשרויות נדירות מהשנים 1963–1964 היו חבילת התחרות Z06, אשר הציעה מתלים נוקשים, בלמי מולטי-סגמנט גדולים יותר עם תופי סנפיר ועוד. רק כמה מאות דגמי קופה ודגם קבריולה אחד צוידו בחבילה זו ב-1963. לבסוף, לאחר שרק 771 מכוניות נבנו בשנת 1965 עם הזרקת דלק, שברולט הורידו את האפשרות הזו בסוף ייצור מודל 1965, לאחר שהציגו מנוע "ביג בלוק" זול יותר, שהפיק 425 כ"ס באמצע שנת הייצור, ונמכרו יותר מ-2,000 יחידות בחודשים ספורים. בשנת 1966 שברולט הציגו מנוע "ביג בלוק" בגרסה אפילו גדולה עוד יותר בנפח 7.0 ליטר. גרסאות נוספות שהיו זמינות בדור השני של הקורבט, כללו רדיו AM-FM בעל כוונון אוטומטי (אמצע 1963), מיזוג אוויר (סוף 1963), הגה טלסקופי (1965) ומשענות ראש (1966). המתלים העצמאיים מאחור הותאמו בהצלחה לשברולט קורווייר ופתרו בה בעיות אחיזה חריגות.
1967 הייתה שנת הייצור האחרונה של הדור השני של הקורבט. מודל ה-1967 כלל פתחי אוורור חדשים בסמוך לצמיג, פחות קישוטים, ומנורות הגיבוי שהיו בחלק הפנימי בשנת 1966, נעשו מלבניים ומוקמו במרכז. השימוש בכל ארבעת הפנסים האחוריים החל בשנת 1961 והמשיך לכל מערך הדור השני, פרט למודל 1966. מודל 1967 היה הראשון בעל אופציית מנוע ה-L88 אשר הפיק 430 כ"ס, אך אומדנים לא רשמיים מעריכים את תפוקתו ב-506 כ"ס ואף יותר. רק 20 מנועים מסוג זה הותקנו במפעל. בין השנים 1967–1969, קרבורטור מחברת הולי היה זמין במנוע L89 427 (אופציה במחיר של 368 דולר, בעלות הגבוה ביותר המיועדת לאלו המחפשים ביצועים גבוהים) למרות שינויים אלו, המכירות ירדו ב-15% ל-22,940 דגמים (8,504 דגמי קופה ו-14,436 קבריולה).
דנטוב, אשר דאג מהדגם שלבי-קוברה של פורד, ייצר בשנת 1962 גרסה קלת משקל בשם גראונד ספורט. ג'נרל מוטורס תכננו לייצר 100 דגמי קלי משקל אך למעשה נבנו רק חמישה אשר ננהגו על ידי נהגי המרוצים רוג'ר פנסקי, ג'ים הול, אנתוני ג'וזף פויט, דיק גולדסטרנד ואחרים. כל חמש המכוניות מוחזקות בידי בעלים פרטיים, והן בין דגמי הקורבט הנחשקים והיקרים ביותר שנבנו אי פעם. אחד מחמשת הדגמים מוצג ב'מוזיאון הרכב של קרן סימיוני' והוא במצב המאפשר נהיגה.