stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מגפת הקורונה ברוסיה
השפעות > בספורט

בעקבות התפרצות הנגיף שאסרה קיום אירועים המוניים, תחרויות ספורט לאומיות רבות בוטלו והביאו לכך שלראשונה בתולדות הפדרציה הרוסית הוכרזו אלופות לאומיות בענפים שונים עוד לפני תום העונה בפועל.
לוקומוטיב נובוסיבירסק הוכרזה לאלופת רוסיה בכדורעף גברים ובכך זכתה באליפות הלאומית הראשונה בתולדותיה.
דינמו קאזאן הוכרזה לאלופת רוסיה בכדורעף נשים בשל היותה במקום הראשון בטבלת העונה הסדירה.
עונת 2019/2020 בליגה המאוחדת של VTB נסגרה ללא הכרזת אלופה, אך הביאה לחילוקי דעות בקרב מועדוני הכדורסל ובייחוד חימקי מוסקבה שדרשה להיות מוכרזת כאלופה, מאחר שסיימה את העונה הסדירה במקום הראשון עם מאזן של 18 ניצחונות והפסד אחד בלבד, בעוד סגניתה צסק"א עם מאזן של 15 ניצחונות וארבעה הפסדים. הוחלט כי התאחדות הכדורסל הרוסית תכריע בישיבת דירקטוריון את מיקומי הליגה הסופיים.
ממשלת פרימוריה החליטה לעצור את מימון מועדוני הספורט המקצועניים על מנת להפנות את הכספים המיועדים להם למערכת הבריאות המחוזית. בשל החלטה זו, אדמירל ולדיווסטוק לא תתמודד בליגת KHL ומועדון לוץ' ולדיווסטוק יורד מהליגה הלאומית לליגה המקצוענית. בעקבות קיצוץ בתקציביהן על רקע הנחיצות להקצות משאבים לטיפול בנגיף מספר קבוצות כדורגל, כמו אוונגרד קורסק וארמאוויר, החליטו לרדת לליגה השנייה על מנת לחסוך בכספים.
עונת 2019/2020 בליגת המשנה הרוסית בכדורגל הופסקה, כששני המקומות הראשונים (רוטור וחימקי) הוכרזו כקבוצות שתעפלנה לעונת 2020/2021 בליגת העל הרוסית בכדורגל. ב-7 במאי נודע שהאוליגרך לאוניד פדון, הבעלים של מועדון הכדורגל ספרטק מוסקבה נדבק בנגיף ואושפז. בהמשך דווח גם על כמה שחקני כדורגל שנדבקו והוכנסו לבידוד. עם זאת, הדבר לא השפיע על תוכניות חידוש הליגה.
עונת 2020/2021 בליגת העל הרוסית בכדורגל נפתחה שבועיים וחצי לאחר שהסתיימה העונה הקודמת והוחלט להגביל את כמות הצופים במשחקים לכדי 10% מתכולת האצטדיון תוך שמירה על כללי ריחוק חברתי ועטיית מסכות. בנוסף, הוחלט כי אם קבוצה שמרבית שחקניה נדבקו לא תוכל לצאת למשחק ייפסק נגדה הפסד טכני. אם בתום העונה הקבוצה תהיה במקום האחרון ונפסקו לה 2 הפסדים טכניים לפחות במהלך העונה, היא לא תרד ליגה. כך היה במקרה של רוטור וולגוגרד שנפסקו לה הפסדים טכניים לאחר ששחקניה נדבקו בנגיף. בספטמבר 2020 בוטל גביע הקרמלין, אף על פי שביולי 2020 הוחזרו מרבית משחקי הליגות בענפי הספורט השונים תוך מגבלות על הכנסת צופים. ב־1 במאי 2021 אושרה לראשונה הכנסת 75% מתכולת אצטדיון גזפרום ארנה בסנקט פטרבורג (שהם כ־40,000 צופים) למשחק דרבי ערי הבירה, בין זניט סנקט פטרבורג ללוקומוטיב.
השפעות > בקולנוע

כבשאר העולם, הפקות קולנוע רבות הוקפאו (כדוגמת הסרט "האמן ומרגריטה" מאת ניקולאי לבדב שהפקתו הוקפאה וסרטה של כריסטינה אסמוס, "לחמים") וסרטים שהיו אמורים לצאת לאקרנים נדחו לתאריכים מאוחרים יותר. נוסף לכך, טקסי חלוקת פרסים כמו פרס ניקה נדחה. טקס פרס APKiT נערך באמצעות אפליקציית זום באינטרנט.
סרטים אחרים שתוכננו לצאת לאקרנים יצאו במקום זה לצפייה ישירה באינטרנט כמו הסרטים ספוטניק ופיה.
סטרלצוב, יציאתו נדחתה ממרץ לספטמבר 2020
צוערי פודולסק, יציאתו נדחתה מאפריל לנובמבר 2020
מחליקיים של כסף, יציאתו נדחתה לדצמבר 2020
Sheena667 (סרטו של גריגורי דובריגין), יציאתו נדחתה לשנת 2021
על הקצה, יציאתו נדחתה לנובמבר 2020.
המעונות (סרט הביכורים של רומן וסיאנוב), צילומיו הוקפאו.
קאחה הישיר, נדחה מאפריל לנובמבר 2020
ביולי 2020 בתי הקולנוע יצאו בפרויקט שיווקי שנועד לעודד את הצופים לחזור לבתי הקולנוע תוך הדגשת צעדי המניעה שמתבצעים בבתי הקולנוע לאור המציאות החדשה (ИдемВКино.РФ).
השפעות > בפוליטיקה

בעקבות הגבלת ההתקהלויות במהלך ההצבעה במשאל העם על התיקונים לחוקה, חלק נכבד מההצבעה הועבר להצבעה אלקטרונית. במקור תוכנן לערוך את המשאל ב-22 באפריל 2020, ברם המגפה אילצה את הנשיא פוטין להודיע על דחיית ההצבעה למועד מאוחר יותר. היה זה משאל העם הראשון מאז המשאל לאימוץ החוקה הרוסית בשנת 1993. בעקבות משבר הקורונה התאפשרה הצבעה ממוחשבת מרחוק בשיטת בחירות באינטרנט באמצעות פורטל השירותים הציבוריים של הפדרציה הרוסית, מבלי שהיה צורך להגיע לקלפיות, כשהקלפיות פתוחות עם מערך עיבוד פתקי הצבעה עבור אוכלוסייה במחוזות שלא הוגדרה בהן יכולת הצבעה מרחוק. בהצבעה האינטרנטית הצביעו מעל מיליון איש במוסקבה ובניז'ני נובגורוד.
ההצבעה בבחירות לרשויות המקומיות התפרסה על פני 3 ימים, מ-11 בספטמבר עד 13 בספטמבר 2020, כדי לאפשר הצבעה כללית ללא עומס על שרתי ההצבעה באינטרנט ובתשתיות המחשוב. מאותה סיבה גם הבחירות הפרלמנטריות ברוסיה 2021 התפרסו על פני 3 ימי הצבעה.
רשות ההשקעות (משרד האוצר)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 משרד אחראי:  משרד האוצר, משרד המסחר והתעשייה (בהתחלה)
 תאריך הקמה:  1960 
 תאריך פירוק:  1986 
 סוכנות מחליפה:  היחידה לקשרים בינלאומיים במשרד האוצר
 
רשות ההשקעות הייתה יחידה ממשלתית בישראל שפעלה בשנים 1960–1986.
הקמה ושיוך לשני משרדי ממשלה

רשות ההשקעות הוקמה בשנת 1960 ולראשה מונה צבי דינשטיין. היא נקראה בתחילה "הזרוע השלישית", עקב היותה זרוע נוספת של ישראל לגיוס הון מחו"ל בנוסף ל"בּוֹנְדְּס". משרד רשות ההשקעות היה משותף למשרד האוצר ולמשרד המסחר והתעשייה. לרשות היו משרדים בארץ, בתל אביב ובחו"ל, בארצות הברית ואירופה. במשך שנות ה-60 ותחילת ה-70 התנהלו ויכוחים תקופתיים על מיקום המשרד בין משרדי האוצר והתעשייה והמסחר.
שיוך בלעדי למשרד האוצר

עם הזמן נפרדה היחידה ממשרד המסחר והתעשייה והפכה ליחידה במשרד האוצר. בשנת 1975 הוחלט במשרד האוצר על חיזוק רשות ההשקעות על ידי מינוי אביגדור ברטל, יו"ר בתי הזיקוק כמנהל הרשות. עם פרישתו בשנת 1977 התמנה רפי בנבנשתי למנהל הרשות.
בתקופתו היחידה הייתה בנויה ממשרד ראשי בירושלים, משרד בתל אביב ומשרדים אזוריים בארצות הברית ואירופה. חלק מהנציגויות הכלכליות בחו"ל כמו: בריטניה, צרפת, וגרמניה היו מתואמות בנושאי השקעות על ידי רשות ההשקעות. ברשות עבדו כ־30 עובדים מהם 10 בארץ וכ-20 בחו"ל. מנהל רשות ההשקעות פעל במשותף עם מנהל מרכז ההשקעות במשרד המסחר והתעשייה (במסגרת מִנהלת מרכז ההשקעות) שעסק בעיקר בניהול מערכת תמריצי ההשקעות לפי החוק לעידוד השקעות הון – 1950 (מענקים והקלות במס).
מדיניות

בשנים 1977–1978 גובשה מדיניות שיווק נמרצת של ישראל כמקום מועדף להשקעות ובמיוחד להשקעות עתירות מדע. המדיניות הייתה מבוססת על ההכרה שלישראל יתרון יחסי בתחום כוח אדם מקצועי ברמה גבוהה, מסורת של השקעות בתחומי המדעים והטכנולוגיה המתקדמת, הסכמי סחר עם ארצות הברית ואירופה המאפשרים חדירה קלה לשווקים הגדולים בעולם ומערכת תמריצי השקעות מתקדמת המתחרה בתמריצים המוצעים על ידי מדינות אחרות כמו אירלנד ואחרות.
מדיניות השיווק כללה השקעות נרחבות בפרסום כולל: חוברות תדמית, חוברות מידע, מוספים בעיתונים כלכליים מובילים, סרטים, כנסים וועידות כלכליות. מדיניות השיווק הודרכה על ידי מחקרי שוק בהם אתרו המפעלים בחו"ל (במיוחד בארצות הברית) שבהם כדאי להשקיע מאמצי שיווק ואיתור עובדים ישראלים בחברות כדי להסתייע בהם במאמצי השיווק של ישראל. הנציגים הישראליים בחו"ל פנו לחברות, הציגו בפניהם את חומרי הפרסום והזמינו אותם לביקורים בישראל. נציגי החברות שביקרו בישראל זכו לטיפול צמוד של נציגי הרשות בישראל. אנשי הרשות ליוו את תהליך קבלת ההחלטות של החברות ודאגו להשיג את האישורים הנדרשים להקמת מפעלים בישראל. גם לאחר הקמת המפעלים היה ליווי של המפעלים לאתר בעיות בפעילותם.
מדיניות השיווק והטיפול הצמוד במשקיעים הביאו לגידול ניכר של השקעות במיוחד מארצות הברית. בין הענפים שזכו להצלחה גדולה היה ענף המוליכים למחצה (סמי קונדקטורים) . בתחילת שנות ה־80 החליטו החברות אינטל ונשיונל סמי קונדקטורס להקים מפעלים ליצור המוליכים למחצה בישראל. חברת מוטורולה שקלה גם היא להקים מפעל בישראל אך לא מימשה את כוונותיה בגלל משבר בענף באמצע שנות ה־80. השקעות חברות אלה הביאו להשקעות של עשרות חברות נוספות בתחומים מגוונים (ראה נספח פעולות רשות ההשקעות). בנוסף לפעולות בתחום תעשיות עתירות מדע פעלה הרשות ביזום השקעות מדרום אפריקה בתחום מבני תעשייה ומלונות והשקעות מקנדה וארצות הברית במרכזי קניות גדולים במתכונת המקובלת בחו"ל. רשות ההשקעות עסקה גם בעידוד ההשקעות במחקר ופיתוח במיוחד מארצות הברית במסגרת ארגון המשותף לישראל ולממשלת ארצות הברית והשקעות פרטיות במסגרת שותפויות מוגבלות. בסוף שנת 1984 סיים רפי בנבנשתי את תפקידו כמנהל רשות ההשקעות.
ביטול כיחידה נפרדת

בשנת 1986 המשרד אוחד עם היחידה לקשרים בינלאומיים במשרד האוצר וחדל לתפקד כיחידה נפרדת.
ננדלאל בוסה

| --- | --- |

 לידה:  3 בדצמבר 1882 Tarapur, הודו 
 פטירה:  16 באפריל 1966 (בגיל 83) סנטיניקטן, הודו 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קלקוטה  Government College of Art & Craft 
 פרסים והוקרה:  פדמה ויבהושן  Deshikottam (1952)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קלקוטה 
 צאצאים:  Biswarup Bose, Gauri Bhanja, Jamuna Sen 
 חתימה:   
 
ננדלאל בוסה (בבנגלית: নন্দলাল বসু; 3 בדצמבר 1882 –  16 באפריל 1966) היה אחד מחלוצי האמנות ההודית (אנ') המודרנית.
תלמידו של אבנינדרנת טאגור, בוסה היה ידוע ב"סגנון הציור ההודי" שלו. הוא הפך למנהל של "קאלה בהוואנה (אנ')" בסנטיניקטן בשנת 1921. הוא הושפע ממשפחת טאגור (אנ') ומציורי הקיר של אג'אנטה; יצירותיו הקלאסיות כוללות ציורים של סצנות ממיתולוגיות הודיות, נשים וחיי כפר.
כיום, מבקרים רבים רואים בציוריו את הציורים המודרניים החשובים ביותר של הודו. בשנת 1976, הסקר הארכאולוגי של הודו, מחלקת התרבות, ממשלת הודו הכריז על יצירותיו בין "תשעת האמנים" שעבודותיהם, "שאינן עתיקות", אמורות להיחשב מעתה "כאוצרות אמנות, בהתחשב בערכן האמנותי והאסתטי".
הוא קיבל את העבודה לאייר את חוקת הודו.
ראשית חייו

ננדלאל בוסה נולד ב-3 בדצמבר 1882 במשפחה בנגלית מהמעמד הבינוני בהאוולי קהראגפור (אנ'), במחוז מונגר (אנ') שבמדינת ביהר. המשפחה הגיעה במקור מג'ג'ור (אנ'), מחוז הוגלי (אנ') שבמערב בנגל. אביו, פורנה צ'נדרה בוסה, עבד באותה תקופה עבור הראג'ה של דרבהאנגה. אמו קהטראמוני דווי הייתה עקרת בית בעלת מיומנות באלתור צעצועים ובובות לננדלאל הצעיר. היא נפטרה כשננדלאל היה בן 8. מימיו הראשונים החל ננדלאל להתעניין בעיצוב דמויות ומאוחר יותר, לקשט את הפוג'ה פנדאלים (אנ').
בשנת 1898, בגיל חמש עשרה, עבר ננדלאל בוסה לקלקוטה לצורך לימודיו בבית הספר התיכון בבית הספר המרכזי, הכולל מכללה (Central Collegiate School). לאחר שצלח את הבחינות בשנת 1902, הוא המשיך את לימודיו בקולג' באותו מוסד. ביוני 1903 התחתן עם סודהיראדווי, בתו של חבר משפחה. ננדאלאל רצה ללמוד אמנות, אבל הוא לא קיבל אישור ממשפחתו. משלא הצליח לקבל קידום בקולג', עבר ננדלאל למכללות אחרות, והצטרף למכללת הנשיאות (Presidency College) ב-1905 כדי ללמוד מסחר. לאחר כישלונות חוזרים ונשנים, הוא שכנע את משפחתו לתת לו ללמוד אמנות בבית הספר לאמנות של קלקוטה.
קריירה

כאמן צעיר, ננדלאל בוסה הושפע עמוקות מציורי הקיר של מערות אג'אנטה. הוא הפך לחלק מחוג בינלאומי של אמנים וסופרים המבקשים להחיות את התרבות ההודית הקלאסית; חוג שכבר כלל את אוקאקורה קאקוזו, ויליאם רוטנשטיין, יוקויאמה טאיקן (אנ'), כריסטיאנה הרינגהאם (אנ'), לורנס ביניון (אנ'), אבנינדרנת טאגור, והפסלים המודרניסטים החשובים בלונדון אריק גיל ויעקב אפשטיין.
לציון האירוע בשנת 1930 של מעצרו של מהאטמה גנדי בשל מחאה על המס הבריטי על מלח, בוסה יצר הדפס שחור על גבי לבן של גנדי הולך עם מטה. זה הפך לדימוי האייקוני של התנועה ללא אלימות.
כישרונו וסגנונו המקורי הוכרו על ידי אמנים ומבקרי אמנות כמו גגאננדרנת טאגור (אנ') ואנאנדה קומארסוואמי (אנ'). אוהבי אמנות אלה הרגישו שביקורת אובייקטיבית נחוצה לפיתוח הציור וייסדו את החברה ההודית לאמנות אוריינטלית (אנ').
הוא הפך למנהל הקאלה בהוואנה (המכללה לאמנויות) באוניברסיטת סנטיניקטן הבינלאומית של רבינדרנת טאגור ב-1921.
הוא התבקש גם על ידי ג'ווהרלל נהרו לשרטט את הסמלים לפרסים של ממשלת הודו, כולל בהרט רטנה ועיטור פאדמה שרי.
יחד עם תלמידו רממאנוהר (אנ') לקח ננדלאל בוסה על עצמו את המשימה של ייפוי/קישוט כתב היד המקורי של חוקת הודו.
הוא מת ב-16 באפריל 1966 בסנטיניקטן מסיבות טבעיות.
הגלריה הלאומית לאמנות מודרנית בדלהי אוצרת 7,000 מיצירותיו באוסף שלה, כולל תבליט לינולאום (אנ') בשחור-לבן משנת 1930 של צעדת המלח המתאר את מהאטמה גנדי, וקבוצה של שבע פוסטרים שעשה מאוחר יותר לבקשת מהאטמה גנדי עבור מושב האריפורה (אנ') של הקונגרס הלאומי ההודי ב-1938.
מקומו באמנות ההודית

בהקדמה לקטלוג כריסטי'ס כתב היסטוריון האמנות ההודי ר. סיווה קומאר (אנ'):
ננדלאל בוסה (1882–1966) תופס מקום בהיסטוריה של האמנות ההודית המודרנית המשלבת את אלה של רפאל ודירר בהיסטוריה של הרנסאנס. כמו רפאל, ננדלאל היה משלב נהדר, המקוריות שלו הייתה ביכולתו לגבש רעיונות נפרדים שנשאבו מאבנינדרנת טאגור, רבינדרנת טאגור, ארנסט האוול (אנ'), אנאנדה קומארסוואמי (אנ'), אוקאקורה קאקוזו ומהאטמה גנדי לתוכנית ייחודית ומאוחדת ליצירת תנועת אמנות חדשה בהודו. וכמו דירר הוא שילב תשוקה שגובלת בדבקות דתית עם מוח אנליטי בלתי ניתן לריסון, שאילץ אותו להעניק לפתוח לרווחה מסורות אמנות שונות ולפרום את ההיגיון התחבירי שלהן, ולהנגיש אותן לדור חדש של אמנים הודים. אבל הוא עשה זאת כל כך בשקט וללא תרועת חצוצרות דעתנית עד כדי כך שמשמעות עבודתו עדיין לא נתפסה במלואה אפילו בהודו.
מחוות ופרסים

ננדלאל בוסה שהותיר חותם גדול על האמנות ההודית, היה המקבל הראשון של מלגה שהציעה החברה ההודית לאמנות אורינטלית, שנוסדה ב-1907.
בשנת 1954, הוא הפך לאמן הראשון שנבחר לעמית באקדמיית לאליט קאלה, האקדמיה הלאומית לאמנות של הודו. בשנת 1954, זכה ננדלאל בוסה בפרס פדמה ויבהושן (אנ').
בשנת 1957, העניקה לו אוניברסיטת קלקוטה (אנ') דוקטור לספרות לשם כבוד. אוניברסיטת וישווה-בהראטי (אנ') כיבדה אותו בכך שהעניקה לו את התואר "דשיקוטאמה".
האקדמיה לאמנויות יפות בקלקוטה כיבדה את ננדלאל בוסה במדליית יובל הכסף. מדליית שנת המאה להולדת רבינדרנת טאגור הוענקה לננדלאל בוסה בשנת 1965 על ידי החברה האסיאתית של בנגל.
אצ'ריה ננדלאל, סרט תיעודי הודי על האמן הוכן על ידי הבמאי ההודי האריסאדהן דסגופטה (אנ') בשנת 1984.
לקריאה נוספת

Nandalal Bose and Indian painting, by Ramyansu Sekhar Das. Tower Publishers, 1958.
Bharat Shilpi Nandalal, Volumes 1-4, (in Bengali) by Panchanan Mandal, Rarh Gobeshona Parshad, Santiniketan, 1968
Nandalal Bose: a collection of essays : centenary volume. Lalit Kala Akademi, 1983.
Nandalal Bose, the doyen of Indian art. (National biography), by Dinkar Kowshik. National Book Trust, India, 1985.
Rhythms of India: The Art of Nandalal Bose, exhibition catalogue. Sonya Rhie Quintanilla. San Diego Museum of Art. 2008.
ביאורים

↑  בהינדואיזם, פנדאל הוא מבנה זמני שהוקם בדרך כלל לסגוד לאל או אלה. פוג'ה פנדאלים הם המבנים המוקמים בפסטיבל לכבוד האלה דורגה
↑  הפרס האזרחי השני בחשיבותו של הרפובליקה של הודו, אחרי הבהרט רטנה.
הערות שוליים

↑  "San Diego museum showcases Nandalal Bose". Rediff.com News. 25 ביוני 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Robert L. Pincus (15 במרץ 2008). "The Art of Nandalal Bose' is first U.S. showcase for an Indian icon". Paramus Post. אורכב מ-המקור ב-29 באוקטובר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kamala Ganesh; Usha Thakkar (13 ביולי 2005). Culture and the Making of Identity in Contemporary India. SAGE Publications. ISBN 978-0-7619-3381-6. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Nine Masters "The Government Museum and Art Gallery Chandigarh, India". אורכב מ-המקור ב-7 בספטמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  C.H.Prahalada Rao; Litent (1 בינואר 2014). Nandalal Bose. Litent. pp. 3–. GGKEY:D9L3P5T7YE4. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Nandalal Bose paintings on display in U.S." The Hindu. 15 במרץ 2008. אורכב מ-המקור ב-18 במרץ 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "The Constitution of India". World Digital Library. 7 במאי 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kumar, R. Siva (2003). "Bose, Nandalal". Grove Art Online. doi:10.1093/gao/9781884446054.article.T010273.
↑  "National Gallery of Modern Art, New Delhi". ngmaindia.gov.in.
↑  Chatterjee, Prerna (2018-12-03). "Celebrating Nandalal Bose, artist who rejected everything British & designed India's constitution". ThePrint (באנגלית אמריקאית).
↑  "Bengal School of Art exhibition to open in US". The Economic Times. 24 ביוני 2008. אורכב מ-המקור ב-7 ביולי 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "Nandalal Bose (1882-1966)".
↑  "Annual Convocation". University of Calcutta. אורכב מ-המקור ב-28 במאי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275760505171  BNE: XX1231386  CiNii: DA15471496  GND: 123832632  ISNI: 0000 0001 2208 9147  LCCN: n83151942  NLA: 35426969  NTA: 174308817  RERO: 02-A026621763  SUDOC: 116727918  Trove: 948631  ULAN: 500121672  VIAF: 13226970   WorldCat (עם VIAF): 13226970 
יאמה וסוויטרי (אנ'), מתוך ציור של ננדלאל בוסה, 1913
קיראטאג'ונייה (אנ'), 1914
ללא שם מאת ננדלאל בוסה, 1954, קולאז' ודיו על נייר.
עיטור ההצטיינות למען המולדת

| --- | --- |

 מוטו: תועלת, כבוד ותהילה
 פרטים
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 סוג:  עיטור
 המעניק:  נשיא הפדרציה הרוסית
 דרגות וסוגים:   דרגה ראשונה   דרגה שנייה   דרגה שלישית   דרגה רביעית
 נוסד:  2 במרץ 1994
 הענקות
 סה"כ הוענקו:  4,000 
 היררכיה
 עיטור גבוה יותר:  עיטור גאורגיוס הקדוש
 עיטור נמוך יותר:  עיטור יקטרינה הקדושה המעונה
 
עיטור ההצטיינות למען המולדת (ברוסית: «Орден «За заслуги перед Отечеством) הוא עיטור של הפדרציה הרוסית.
העיטור מוענק לאזרחים על הישגים יוצאי דופן הקשורים לחיזוק הפדרציה הרוסית, ההתפתחות הסוציו-אקונומית במדינה, פעילויות מחקר, פיתוח תרבות ואמנות, הישגי ספורט מצטיינים, חיזוק השלום, ידידות ושיתוף פעולה בין עמים, על תרומתם המשמעותית לחיזוק ביטחון המדינה.
משנת 1994 ועד לכינונו של עיטור אנדריי הקדוש בשנת 1998, היה זה העיטור הגבוה ביותר של הפדרציה הרוסית.
נכון ליוני 2024 קיבלו כ-3,000 אנשים את העיטור מדרגה הרביעית, 134 מהדרגה הראשונה ו-94 אנשים קיבלו את כל הדרגות.
דרגות העיטור

דרגה ראשונה
דרגה שנייה
דרגה שלישית
דרגה רביעית
בין מקבלי כל דרגות העיטור

פוליטיקאים: ויקטור צ'רנומירדין, ויקטור זובקוב, סרגיי איוואנוב, סרגיי לברוב, ולנטינה מטוויינקו, יורי לוז'קוב, ניקולאי פטרושב, אלכסנדר בורטניקוב, ראשיד נורגאלייב, סרגיי צ'מזוב, ויאצ'סלב לבדב, יורי צ'ייקה, ולדימיר ז'ירינובסקי, ולדימיר רסין, סרגיי סטפאשין, ולנטינה טרשקובה, מינטימר שאימייב (אנ'), אמן טולייב (אנ'), מוחו אלייב (אנ'), בוריס גרומוב (אנ'), גאורגי פולטאבצ'נקו, ויאצ'סלב וולודין, אלכסנדר שוחין (אנ'), אלכסנדר דזסוחוב, ולדימיר וסילייב (אנ').
אמנים: איליה גלזונוב, מאיה פליסצקאיה, ניקיטה מיכאלקוב, זוראב צרטלי, יורי טמירקאנוב, אולג טבקוב, מארק זכארוב,גלינה וישנבסקאיה, גנאדי חזנוב, גנאדי רוז'דסטוונסקי, לב לשצ'נקו, ולדימיר אטוש, אינה צ'וריקובה, טטיאנה דורונינה, רודיון שצ'דרין, ולדימיר ספיבקוב, ולדימיר זלדין (אנ'), יורי סולומין (אנ'), ולדימיר פדוסייב (אנ'), ולדימיר אנדרייב (אנ'), ולרי פוקין (אנ'), בוריס אייפמן, ולדימיר וינוקור, אליסה פריינדליך.
מדענים: ז'ורס אלפרוב, יורי אוסיפוב (אנ'), יבגני וליחוב (אנ'), ולדימיר פורטוב (אנ'), ויקטור סדובניצ'י (אנ'), יבגני צ'זוב (אנ'), לודמילה ורביצקאיה (אנ'), ליילה אדמיאן (אנ'),  ולרי קוזלוב (אנ'), גנאדי מסיאץ (אנ'), אלכסנדר סקרינסקי (אנ'), מיכאיל פיאוטרובסקי (אנ').
אחרים: אולג דוברודייב, ויקטור סביניך, קונסטנטין ארנסט, אנדריי קוסטין,  אלכסנדר מסליאקוב, ואגיט אלקפרוב, ולרי זורקין (אנ'), ניקולאי טוקרב (אנ'), אירינה וינר (אנ'), לאריסה לטינינה.
ראו גם

עיטורים, מדליות ותוארי כבוד של הפדרציה הרוסית
הערות שוליים

↑  http://www.consultant.ru/document/cons_doc_LAW_104589/7de93a805828cf82cb3fe6b8bd1182d0dfe0081f/
↑  https://www.kommersant.ru/doc/2413566
סיפורי או. הנרי (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  סיפורי של או הנרי
 בימוי:  הנרי קוסטר, הווארד הוקס, הנרי קינג, הנרי האת'וויי, ז'אן נגולסקו
 הופק בידי:  אנדרה חכים
 תסריט:  בן הכט, ננלי ג'ונסון, וולטר בולוק, לאמר טרוטי
 עריכה:  ברברה מקלין
 שחקנים ראשיים:  צ'ארלס לוטון  ריצ'רד וידמרק ג'ין קריין אוסקר לבנט פארלי גריינג'ר
 מוזיקה:  אלפרד ניומן
 צילום:  מילטון קרסנר, לוסיין באלאר
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  16 באוקטובר 1952
 משך הקרנה:  117 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית,
 סוגה:  סרט דרמה, סרט הרפתקאות, מערבון, סרט קומדיה, סרט חג המולד, סרט המבוסס על יצירה ספרותית 
 תקופת התרחשות:  תקופת חג המולד 
 הכנסות:  1 מיליון דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
סיפורי או. הנרי (באנגלית: O. Henry's Full House) הוא סרט אנתולוגיה אמריקאי משנת 1952 בשחור לבן. הוא כולל חמישה סרטים קצרים המבוססים על סיפורים של או. הנרי עם במאים שונים.
הסופר ג'ון סטיינבק מופיע כקריין מסביר בין הסרטים.
תקציר העלילה > השוטר וההמנון

במאי הנרי קוסטר
סואפי (צ'ארלס לוטון) הוא בטלן וחסר בית. הוא מתהלך בניו יורק יחד עם ידידו הבטלן הוראס (דייוויד ויין) ומסביר לו כי כעת לפני החורף מטרתו היא להיאסר ולשבת בבית סוהר שם יש לו אוכל וחימום. ניסיונותיו להיאסר נכשלים. הוא מנסה להיאסר כשהוא סועד במסעדה יוקרתית ומסרב לשלם אך בעל המסעדה מעדיף לזרוק אותה החוצה. הוא זורק אבן ומנפץ שמשת חלון אך השוטרים רודפים אחרי האדם הלא נכון. לבסוף הוא מטריד זונה יפה (מרילין מונרו) אך היא מסרבת להתלונן בפני השוטר "כי הוא קרא לי ליידי". לבסוף הוא נכנס לכנסייה וכאשר הוא שומע המנון תפילה הוא מחליט לחזור למוטב ולמצוא עבודה אך ביוצאו מהכנסייה הוא נעצר על שוטטות ונשלח לכלא לשלושה חודשים.
תקציר העלילה > The Clarion Call (תרועת החצוצרה)

במאי הנרי האת'וויי.
בארי ווד (דייל רוברטסון) הוא בלש במשטרת העיר ניו יורק. המשטרה חוקרת מקרה רצח והוא מזהה בין הפריטים שהשאיר הרוצח, עיפרון שהיה שייך לחברו בעבר ג'וני קרנון (ריצ'רד וידמרק). לאחר חיפוש הוא מוצא אותו אך ג'וני מזכיר לו כי פעם נתן לו אלף דולר לאחר שהפסיד במשחק קלפים ועד היום לא החזיר לו. ברני הולך למערכת העיתון "The Clarion Call" (תרועת החצוצרה) שמציע פרס 1000 דולר למי שיביא לתפיסת הרוצח. הוא מוסר את פרטי הרוצח, מקבל אלף דולר, מוסר אות הכסף לג'וני ועוצר אותו במקום.
תקציר העלילה > העלה האחרון

במאי ז'אן נגולסקו
ג'ואנה (אן בקסטר) הולכת בשלג בגריניץ' וילג' לאחר שמאהבה נטש אותה. היא חולה בדלקת ריאות ואחותה סוזאן (ג'ין פיטרס) סועדת אותה. מצבה מחמיר והיא מתבוננת מבעד לחלון וצופה בשיח קיסוס שעליו נושרים ומחליטה שכאשר ינשור העלה האחרון היא תמות.
בקומה שנייה גר מר ברמן, צייר מתוסכל (גרגורי ראטוף). סוזאן מסבירה לו את המצב החמור. הוא יוצא בליל סערה ומצייר עלה על קיר סמוך. למחרת בבוקר שוככת הסערה, וכג'ואנה רואה ש"עלה" אחד נותר היא מתאוששת, אך הצייר נפטר מדלקת ריאות.
תקציר העלילה > כופר הנפש של הצ'יף האדום

במאי הווארד הוקס
זוג פושעים נמלטים, סמואל (פרד אלן) וויליאם (אוסקר לבאנט) חוטפים את ילדו של ראש העיירה סאמיט באלבמה ומבקשים כופר של 1,500 דולר. הנחטף, ג'יי.בי דורסט (לי אקר) בן תשע "ממנה" את עצמו כראש שבט אינדיאני ומתעמר בהם עד שהם רוצים להיפטר ממנו. הם מחזירים אותו לאביו ובמקום כופר הם עוד משלמים לו 250 דולר כדי שיפטור אותם מעונשו של זה.
תקציר העלילה > מתנת חכמי קדם (האמגושים)

במאי הנרי קינג
ג'ים יאנג (פארלי גריינג'ר) ואשתו דלה (ג'ין קריין) הם זוג צעיר ודל אמצעים בניו יורק. הם מאוד רוצים לקנות זה לזו מתנות לחג המולד. בלי ידיעתו של ג'ים, מוכרת דֶלָה את רכושה היקר ביותר, את שערה היפה והשופע, כדי לקנות שרשרת מפלטינה לשעון הכיס של ג'ים. ג'ים, בלי ידיעתה של דלה, מוכר את רכושו היקר ביותר, את שעון הכיס שלו שקיבל בירושה ממשפחתו, כדי לקנות ערכת מסרקים לטיפוח שיער יקרה ונדירה לשערה של דלה.
כעת דלה לא זקוקה למסרקים וג'ים לא זקוק לשרשרת לשעון כיס. הם מכירים כעת באהבה ביניהם ומתחבקים באושר לקול שירי חג המולד מהרחוב.
הסופר מציין שהמתנות של הזוג הזה הן משמעותיות יותר ממתנותיהם של האמגושים שהיו הראשונים להכיר בגדולתו של ישו התינוק ונתנו לו מתנות.
צוות השחקנים

| שם השחקן | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| צ'ארלס לוטון | סואפי | השוטר וההמנון |
| דייוויד וויין | הוראס | השוטר וההמנון |
| מרילין מונרו | זונה | השוטר וההמנון |
| ריצ'רד וידמרק | ג'וני קרנן | תרועת החצוצרה |
| דייל רוברטסון | בארני ווד | תרועת החצוצרה |
| אן בקסטר | ג'ואנה | העלה האחרון |
| ג'ין פיטרס | סוזנה | העלה האחרון |
| גרגורי ראטף | ברמן | העלה האחרון |
| פרד אלן | סמואל | כופר הנפש של הצ'יף האדום |
| אוסקר לבאנט | ויליאם | כופר הנפש של הצ'יף האדום |
| לי אקר | ג'יי.בי. דורסט | כופר הנפש של הצ'יף האדום |
| פארלי גריינג'ר | ג'ים יאנג | מתנת חכמי הקדם |
| ג'ין קריין | דלה יאנג | מתנת חכמי הקדם |
יאמאטו פוקאסאווה

יאמטו פוקאסאווה (נולד ב-16 באוקטובר 2000) הוא שחיין יפני, זוכה מדליית ארד באליפות עולם בבריכת 25 מטר (בודפשט 2024) במשחה ל-200 מטר חזה.
ביוגרפיה

פוקאסאווה נולד וגדל ביפן.
ביוגרפיה > 2018 > סגן אלוף הפאן פסיפיק לנוער

באליפות הפאן פסיפיק לנוער שנערכה בסובה שבפיג'י באוגוסט זכה במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:41.95 דקות. בנוסף, זכה בשלוש מדליות ארד: במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:02.60 דקות, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:13.57 דקות, ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב בתוצאה של 3:53.72 דקות.
ביוגרפיה > 2023 > מדליות ארד באוניברסיאדה

באוניברסיאדת צ'נגדו שנערכה באוגוסט זכה בשתי מדליות ארד: במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:10.39 דקות, ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:35.04 דקות.
ביוגרפיה > 2024 > מדליית ארד באליפות עולם בבריכת 25 מטר

באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה בבודפשט שבהונגריה זכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אישי חדש של 2:02.01 דקות, אחרי קרלס קוי מרטי מספרד (2:01.55 דקות) וקיריל פריגודה שהשתתף כספורטאי נייטרלי מורשה (2:01.88 דקות). בנוסף, סיים במקום 13 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 57.07 שניות.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר חזה: 27.76 שניות (2024)
100 מטר חזה: 59.41 שניות (2024)
200 מטר חזה: 2:07.75 דקות (2024)
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

50 מטר חזה: 26.78 שניות (2024)
100 מטר חזה: 57.07 שניות (2024)
200 מטר חזה: 2:02.01 דקות (2024)