stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רז רהב
קריירה מקצועית

ב־2013 הצטרף למסעדת פופינה של השף אוראל קמחי כטבח.
ב־2015, עזב את פופינה ועבר התמחות קצרצרה אצל ג'יימס נאפט במסעדת Kitchen Table הלונדונית.
בשנת 2016, פתח את מסעדת OCD עם שותפיו ארז זוארס ועידן בלומנטל. המסעדה מציעה לאורחים מנות לפי תפריט קבוע (table d'hôte) המשתנה בהתאם לחומרי הגלם הזמינים בעונה. תחילת כל ארוחה במסעדה נקבעת לשעה מסוימת, וכל המנות מוגשות לכל הסועדים במקביל. המסעדה מעוצבת כחלל גדול ומשותף שבו בר עם 23 מקומות ישיבה, ובמרכזו טבחי המסעדה מכינים את המנות לעיני הסועדים. המסעדה מאפשרת לסועדיה להזמין התאמת יין לתפריט.
במרץ 2018, פתחו רהב ושותפיו את מסעדת הכריכים "ברווזי", שנסגרה בספטמבר 2019 וחזרה לפעול מהמטבח של מסעדת OCD במתכונת מצומצמת במהלך הסגרים של מגפת הקורונה בישראל.
במאי 2020 פתחו רהב והשותפים את Tweezers, חנות אינטרנטית למוצרי גורמה משלימים למטבח הביתי. לאחר שנה וחצי של פעילות מותגה החנות מחדש כ־TENNE, עסק שדוגל בצמצום של בזבוז מזון, ומוכר מוצרים למטבח המקצועי והביתי בהתבסס על מזון שלא מצא את דרכו לשווקים. במסגרת פעילותה, TENNE גם מעבירה הכשרות מקצועיות לצוותים ולאנשי קולינריה.
בינואר 2022 פתחו רהב ושותפיו את "אפוי", מאפייה ברחוב רזיאל ביפו. ״אפוי״ מתמקדת באפייה עבור עסקי הקבוצה ובמכירת המאפים לעסקים נוספים בתל אביב, ואינה מוכרת את מוצריה ללקוחות פרטיים.
באפריל 2022, פתחו רהב ושותפיו בר יין בשם ״תרצה״.[דרוש מקור]
ב-2022 הצטרף לשולחן השופטים של ״משחקי השף״ של רשת 13 לצד אסף גרניט, מושיק רוט ויוסי שטרית.
פרסים והוקרה

ב־2017 נכלל רהב ברשימת "הצעירים המבטיחים בישראל" של פורבס ישראל.
ב־2018 נבחר על ידי מדריך גו־מיו לשף הטוב ביותר בישראל.
ב־2021 נכנסה מסעדתו OCD לרשימת המסעדות הטובות באירופה לפי דירוג OAD.
ב־2021 נבחר להיות פרזנטור של חברת "סימנס".
ב־2021, נבחר ל־"שף המצטיין של המטבח הישראלי", בטקס פרסי המטבח הישראלי הראשון בחסות אמריקן אקספרס.
ב־2022 נכנסה מסעדתו, OCD, לרשימת "50 המסעדות הטובות במזרח התיכון". המסעדה דורגה במקום ה־3 מתוך 50 המסעדות, וכך הוכתרו למסעדה הטובה ביותר בישראל באותה שנה. לצד OCD, הופיעו בדירוג 5 מסעדות ישראליות נוספות.
ב-2022 שמרה OCD על מיקומה ברשימת המסעדות הטובות ביותר באירופה לפי דירוג OAD.
בנובמבר 2022, קיבלה מסעדת OCD ציון גבוה של 92 במדריך המסעדות הצרפתי La Liste, ורז נבחר כאחד מתוך 6 השפים טאלנטים המובילים של השנה בזירה הבינלאומית.
ב-2022, נבחרה מסעדת OCD, למסעדה המצטיינת של המטבח הישראלי, בטקס פרסי המטבח הישראלי בחסות אמריקן אקספרס.
ב־2023 נכנסה OCD בפעם השנייה ברציפות, לרשימת "50 המסעדות הטובות במזרח התיכון". המסעדה דורגה במקום ה־14 מתוך 50 המסעדות, וקטפה את פרס הקיימות השנתי, פרס מוביל בתחומו בעולם. לצד OCD, הופיעו בדירוג 5 מסעדות ישראליות נוספות.
ב־2024 נכנסה מסעדתו, OCD, בפעם השלישית ברציפות, לרשימת "50 המסעדות הטובות במזרח התיכון". המסעדה דורגה במקום ה־10 מתוך 50 המסעדות, וכך הוכתרו למסעדה הטובה ביותר בישראל באותה שנה ובפעם השנייה בסה״כ. לצד OCD, הופיעו בדירוג 5 מסעדות ישראליות נוספות.
ב-2024 שמרה שוב OCD על מיקומה ברשימת המסעדות הטובות ביותר באירופה לפי דירוג OAD.
חיים אישיים

נשוי לעדי רהב ומתגורר בתל אביב.
הערות שוליים

↑  ynet אוכל, מסעדה יוצאת דופן במיקום נידח זכתה בתואר המסעדה המצטיינת של המטבח הישראלי, באתר ynet, 8 בדצמבר 2021
↑  ערן סויסה, תמר כהן צדק ורז רהב מצטרפים לפאנל שופטי "משחקי השף", באתר ישראל היום, 13 באפריל 2022
↑  דירוג OAD לשנת 2021
↑  MENA's 50 Best Restaurants
↑  MENA's 50 Best Restaurants
↑  MENA's 50 Best Restaurants
קלווין קולידג'

ג'ון קַלְוִוין קוּלִידְג' הבן (באנגלית: .John Calvin Coolidge, Jr‏; 4 ביולי 1872 – 5 בינואר 1933) היה נשיאה ה-30 של ארצות הברית (1923–1929). קולידג' החל דרכו הציבורית בהיותו עורך דין רפובליקני מוורמונט, ועלה לגדולה בפוליטיקה של מדינת מסצ'וסטס, לפני שנבחר למושל המדינה. תגובתו לשביתת השוטרים בבוסטון ב-1919 הובילה לעליית התמיכה והמודעות הציבורית לו, והפכה אותו למנהיג ברמה הלאומית. מעט אחר כך, הוא נבחר להיות סגן הנשיא ה-29 (1921–1923) ומונה לנשיא לאחר מותו הפתאומי של הנשיא וורן הרדינג ב-1923. קולידג' נבחר לכהונה מלאה ב-1924, ונודע כשמרן שתמך בממשלה מצומצמת, וגם בתור איש של מילים מעטות ובעל שנינות אירונית.
לאורך ימיו של קולידג' בנשיאות עלה כוחם של ארגוני הפשיעה המאורגנת בארצות הברית בעיקר הודות למסחר הבלתי-חוקי במשקאות חריפים שנאסרו על פי התיקון ה-18 לחוקת ארצות הברית, שהחל את תקופת היובש. במהלך נשיאותו עלתה ההישענות הכלכלית הבינלאומית על ארצות הברית. קולידג' ניהל מדיניות חוץ אשר פעלה בעיקרה להביא הישגים ישירים לארצות הברית ולתרום ישירות לאינטרסים אמריקאים. לפי מדיניות זאת, סירב קולידג', כקודמו, להכניס את ארצות הברית לתוך חבר הלאומים שהוקם בתמיכת ממשל וילסון. המדיניות הפרו-עסקית שפרחה במהלך כהונתו בהמשך לכהונת קודמו המשיכה בתקופת יורשו, הרברט הובר, עד לפרוץ השפל הגדול. יתרה מכך, במהלך נשיאותו ידעה ארצות הברית את הפריחה הכלכלית הגדולה ביותר אי-פעם, עם צמיחה שנתית ממוצעת של 26.1% במדד דאו ג'ונס לשוק המניות, הנתון הגבוה ביותר מבין כל נשיאי ארצות הברית לדורותיהם בפער רב.
קולידג' החזיר את הביטחון במוסד הנשיאות לאחר פרשיות השחיתות בממשלו של הרדינג, ועזב את התפקיד אהוד במיוחד. בעיני רבים הוא סימן את תקוות מעמד הביניים. תקופת הפרישה שלו הייתה קצרה, והוא מת בגיל 60, בינואר 1933, פחות מחודשיים לפני שיורשו, הרברט הובר, עזב את תפקידו. אף על פי שהמוניטין שלו השתקם במהלך כהונתו של רונלד רייגן כנשיא, היסטוריונים עוד מתלבטים בנוגע לדירוג נשיאותו. תומכי הממשלה המצומצמת ומדיניות הלסה פר רואים אותו לחיוב, ואילו תומכי ממשל מרכזי חזק רואים אותו יותר לשלילה. שני הצדדים משבחים את תמיכתו בשוויון גזעי. קולידג' היה אחד מהנשיאים היחידים בתולדות ארצות הברית שסך ההוצאות מהתקציב הפדרלי היה נמוך יותר כאשר יצא מהתפקיד מאשר כשנכנס אליו. בסך הכל, לאורך נשיאותו הטיל וטו על 50 חקיקות בקונגרס, רוב הפעמים היו אלו העברות תקציבים שלא הכיר בחשיבותם וראה אותם כהוצאות בזויות של האוצר הפדרלי.
בצעירותו לא הכיר קולידג' יהודים אם כי התיידד עם מספר יהודים שהיו פעילים ציבוריים במהלך חייו. כנשיא, הוא התעלם במידה רבה מפעילותה של הקהילה היהודית ולא לקח חלק בדיון הנוגע למדיניותו האנטישמית של התעשיין הנרי פורד. לאכזבתה הרבה של הקהילה היהודית האמריקאית, קולידג' חתם על חוק ג'ונסון-ריד, הצעת חוק בנוגע להגירה לארצות הברית אשר הגבילה את ההגירה היהודית מאירופה, אף על פי כן, קולידג', מבחינת דעותיו האישיות, תמך בהצהרת בלפור משנת 1917 ותמך בטענתו של העם היהודי לשייכות אל ארץ ישראל.
לידתו ותולדות משפחתו

ג'ון קלווין קולידג' הבן נולד בעיירה פלימות' נוץ' (אנ') שבמדינת ורמונט ב-4 ביולי 1872. הוא הנשיא היחיד בתולדות ארצות הברית שנולד ביום העצמאות האמריקני. הוא היה הבוגר מבין שני ילדיהם של ג'ון קלווין קולידג', שהיה בעל חנות מכולת, ורעייתו ויקטוריה ג'וזפין מור. אמו מתה כשהיה בן שתים-עשרה, ואובדנה השפיע עליו עמוקות. אחותו הצעירה, אביגיל, נפטרה ב-1890, בגיל 15 בלבד. אביו של קולידג' נישא שוב ב-1891, למורה, וחי עד גיל שמונים.
למשפחתו של קולידג' היו שורשים עמוקים בניו אינגלנד, מאז 1630. סב-סבו, גם הוא ג'ון קולידג', היה קצין במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית. סבו, קלווין, שירת בבית הנבחרים המדיני של ורמונט. בצעירותו חונך קולידג' בחינוך פוריטני מסורתי ושמו השני, קלווין, נקרא לזכרו של התאולוג הפרוטסטנטי ז'אן קלווין מהמאה ה-16. אביו נבחר לראשונה לבית המחוקקים בוורמונט חודש לאחר לידתו של קולידג'. כילד צעיר, קולידג' היה מבקר את אביו בבניין הקפיטול במונטפלייר (בירת ורמונט) בזמן שזה האחרון ישב בכיסא המחוקק. מאוחר יותר הוא השתתף בפגישות בעיר עם אביו ובחן כיצד התמודד עם נושאים העומדים בפני הקהילה וכיצד ניהל את מדיניותו.
ראשית הקריירה ונישואין > חינוך ולימודי משפטים

את השכלתו רכש קולידג' בבית ספר מקומי בעיירה ובאקדמיית "בלק ריוור" בלודלאו, ורמונט. האקדמיה, עם נטייה חינוכית בפטיסטית, מנתה כ-125 סטודנטים ורק חגגה 50 שנה להיווסדה נכנס קולידג' ללימודיה. אביו, אמו וסבתו של קולידג' למדו גם הם בבית הספר. כדי להתכונן לעבודה עתידית במכללות לקח קולידג' את הקורס החינוכי הקלאסי, עם התמקדות בלימוד לטינית, יוונית, היסטוריה ומתמטיקה. במהלך שנתו הראשונה החל את לימודיו על תולדותיה של חוקת ארצות הברית. כעבור שנים הוא נהג לשבח את החוקה, וכתב כי "שום מסמך אחר שהומצא בידי האדם מעולם לא הביא כל כך הרבה התקדמות ואושר לאנושות." קולידג' סיים את לימודיו באקדמית בלאק ריבר ב-23 במאי 1890. כיתתו כללה חמישה בנים וארבע בנות. בטקס בהיכל המון הוא דיבר על "אורטוריה בהיסטוריה", ובו העריך את מידת השפעתם של דוברי הקהל על מהלך ההיסטוריה העולמית. מצגת זו הייתה הנאום הציבורי הראשון של קולידג' אשר ידוע עליו. הוא התכוון להיכנס לאמהרסט קולג' בסתיו, אך בעקבות מחלה, החליט במקום זאת לבצע עבודות הכנה במהלך תקופת האביב באקדמיה של סנט ג'ונסברי. לאחר מכן עבר לנורת'המפטון כדי להיות עורך דין.
קולידג' חזר לבית אבותיו, שכן אבותיו התגוררו במסצ'וסטס במשך 150 שנה לפני שהתיישבו מחדש לוורמונט. בשנת 1890 היה נוכח בנאום של הנשיא המכהן, בנג'מין הריסון, בוורמונט. בשנת 1891 החל ללמוד באמהרסט קולג' במסצ'וסטס, והתבלט בכיתת הנאומים. כדי להימנע מתשלום עבור לימודי משפטים, החליט לעבוד עם חברת עורכי דין מקומית וללמוד אצלם. ב-26 ביוני 1895 קיבל קולידג' תואר ראשון במשפטים. באותה העת השתתף קולידג' בתחרות כתיבת חיבורים בנושא "העקרונות שנלחמו עליהם במהפכה האמריקאית", בחסות "האגודה הלאומית לבני המהפכה האמריקאית". התחרות נפתחה לכל הסטודנטים המבוגרים במכללות ובאוניברסיטאות אמריקאיות. כתביו של קולידג' זיכו אותו במדליית כסף אקדמיית ובהמשך הוענק לו הפרס ממעלה הראשונה - מדליית זהב - אשר ניתנה מעיתונאים מרחבי ארצות הברית. ב-1897 הוסמך לעריכת דין. בעזרת חסכונותיו וירושה קטנה מסבו, פתח קולידג' משרד משלו בנורת'המפטון ב-1898. הוא עסק בדיני מסחר, והחל לצבור ניסיון.
ראשית הקריירה ונישואין > נישואין ומשפחה

ב-1905, פגש את גרייס אנה גודהיו, בוגרת אוניברסיטת ורמונט ומורה בבית ספר לחירשים בנורת'המפטון. באותה השנה הזוג התארס ונישא ב-4 באוקטובר, בבית משפחתה של גרייס. אמה של גרייס לא חיבבה את קולידג'. לאחר מכן יצא קולידג' לירח דבש במונטריאול, באותם הימים קנדה הבריטית, שהייתה במעמד של דומיניון ביחס לממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד. לאחר עשרים וחמש שנים, כתב על גרייס שנשאה בגאווה את חולשותיו. קולידג' היה חסכן במיוחד. הוא התעקש לשכור בית, והתנגד להיות חייב לבנקאים. העצמאות הייתה דרכו להגן על חירותו לעשות את מה שמצא לנכון. הוא היסס להצטרף למועדונים, בניגוד לפוליטיקאים רבים. קולידג' יצר קשר עם אזרחים אחרים בכך שהשקיע את חסכונותיו בכל מיני תחומים. למשפחה היו שני ילדים: ג'ון וקלווין הבן. ביוני 1924, יצא קלווין הבן לשחק טניס במגרש בבית הלבן. מכיוון שבאותו יום יצא לשחק ללא גרביים, השתפשפה אחת מבהונות רגלו קשות, אך מכיוון שהאנטיביוטיקה עדיין לא הומצאה (הפניצילין נתגלה רק 4 שנים מאוחר יותר), הזדהם השפשוף, וגרם לאלח דם שגרם למותו בגיל 16 בלבד. מותו, לפי הבן ג'ון, פגע מאוד בקולידג'.
פוליטיקה מקומית > תפקידים עירוניים

המפלגה הרפובליקנית שלטה בניו אינגלנד באותה התקופה, וקולידג' החליט להיות פעיל בפוליטיקה. כשיצא מאמהרסט קולג' עם פניו לעבר חיים ציבוריים ומעורבות בפוליטיקה, קולידג' הכריז בפני מקורבו כי הוא בטוח בדבר אחד בלבד; שהוא רפובליקני. ב-1896 תמך בוויליאם מקינלי, וכעבור שנה נבחר להיות חבר בוועדה הרפובליקנית המקומית. ב-1898, נבחר למועצת העיר, כשהגיע למקום השני בבחירות. המשרה הייתה ללא שכר, אולם העניקה לו ניסיון פוליטי רב. במסצ'וסטס היו בחירות למשרות ציבוריות מדי שנה ובמהלך השנים התחרה קולידג' 17 פעמים בבחירות על משרות ציבוריות. ב-1899 סירב לנסות להיבחר מחדש, ונבחר לשמש כפרקליט העירוני בידי המועצה. הוא נבחר שוב ב-1901. המשרה תרמה לניסיונו בעריכת דין, וטמנה בחובה משכורת של 600 דולרים. ב-1902, דמוקרט נבחר לתפקיד, וקולידג' חזר לעסקים הפרטיים. מעט אחר כך, רשם בית המשפט המחוזי מת, וקולידג' החליף אותו. מכיוון שלא יכול היה לעסוק בעריכת דין, הוא נשאר בתפקיד רק שנה. ב-1904, הפסיד בפעם היחידה בחייו בבחירות, כשלא נבחר למועצת החינוך המקומית. כשהתברר לו שחלק משכניו לא תמכו בו כיוון שלא היו לו ילדים בבתי הספר המקומיים, הפציר בהם "תנו לי קצת זמן!".
הרפובליקניזם שלו התבסס היטב באמונה באידיאלים של המפלגה ובנכונות המדיניות הבסיסית שלה בנושאים הגדולים של היום, כגון תעריף הגנה שנועד לטפח את התעשייה האמריקאית. קולידג' היה איש מפלגה עקבי ובלתי מעורער עד הסוף, אך מעולם לא היה פרטיזן קיצוני. היו לו חברים רבים בקרב מתנגדיו האידאולוגים; ואכן, במותו, אל סמית', המועמד הדמוקרטי לנשיאות ב-1928, ירכיב את אחד ההספדים בעלי התובנה הגדולים ביותר אודות חייו של קולידג', שכותרתו "דוגמה ציבורית נוצצת." באשר למפלגות עצמן, קולידג' האמין בכך שהוא מספק נקודת ייצוג של אחריות שהיא חיונית לתפקוד המערכת הפוליטית האמריקאית.
פוליטיקה מקומית > מחוקק וראש עיר

ב-1906, בחרה הוועדה הרפובליקנית המקומית בקולידג' כמועמדה לבית הנבחרים של מסצ'וסטס. הוא ניצח בניצחון דחוק את המועמד הדמוקרטי ועבר לבוסטון ב-1907. הוא שירת בוועדות זוטרות, ואף על פי שתמך במפלגתו בדרך כלל, הוא היה ידוע כפרוגרסיבי, שתמך במתן זכות הצבעה לנשים ובבחירה ישירה של סנאטורים. קולידג' תמך בסנאטור וינטרופ קריין, ששלט בפלג המערבי במפלגה, והיה יריבו של הנרי קבוט לודג', מנהיג האגף המזרחי. בנוסף כרת ברית עם גאי קורייר, שהיה מוכר מבחינה חברתית. ב-1907, נבחר לכהונה שנייה, וב-1908 החל להתבלט יותר. לאחר מכן, סירב לרוץ לעוד כהונה והחליט לנסות להיבחר לתפקיד ראש עיריית נורת'המפטון, לאחר פרישתו של ראש העיר הדמוקרטי. הוא ניצח את יריבו בניצחון דחוק. בין 1910 ל-1911, העלה את שכר המורים, הקטין את החוב העירוני והפחית מיסים. הוא נבחר שוב ב-1911.
לאחר פרישתו של הסנאטור במסצ'וסטס, ניסה קולידג' להיבחר במקומו לסנאט המקומי ב-1912. הוא ניצח ברוב גדול. לאחר מכן מונה לפתור את השביתה באיגוד הצמר האמריקני במסצ'וסטס. לאחר חודשיים מתוחים, הסכים התאגיד לדרישות הפועלים, בהסכם פשרה שהציע קולידג'. הרפובליקנים ממסצ'וסטס הושפעו מהפילוג במפלגה, בין האגף הפרוגרסיבי שתמך בתאודור רוזוולט ובין האגף השמרני, שתמך בוויליאם הווארד טאפט. אף על פי שקולידג' נודע כפרוגרסיבי, הוא סירב לנטוש את מפלגתו. המפלגה הפרוגרסיבית לא הציעה מועמד באזור הבחירה שלו, והוא נבחר שוב. ב-1913, הצליח קולידג' להעביר חוק שקישר בין נורת'המפטון לקהילות תעשייתיות דומות במערב מסצ'וסטס. הוא התכוון לפרוש לאחר תקופת כהונתו השנייה, אבל לאחר מכן נבחר שוב ומונה לנשיא הסנאט, בעיקר בשל תמיכתו בזכות הצבעה לנשים. לקראת סוף כהונתו, רבים תמכו בקולידג' כמועמד לתפקיד סגן המושל. לאחר שנבחר מחדש לסנאט ב-1914, נבחר קולידג' פה אחד לנשיאות הסנאט. נאומו הראשון בתור נשיא הסנאט ולחבריו נודע בכינוי נאום האמון במסצ'וסטס ולהלן קטע מסופו של הנאום:
לאדם יש אופי רוחני. גע בו, והוא חייב להגיב כפי שהמגנט מגיב לקוטב. על כך, לא על האנוכיות, תנו לחוקי חבר העמים לערער. הכירו בערכו ובכבודו האלמותי של האדם. תנו לחוקי מסצ'וסטס להכריז בפני אזרחיה הצנועים ביותר, כשהם מבצעים את המשימה הקשה ביותר, את ההכרה בהיותם בני אדם, את ההכרה שכל האנשים הם באשר לגילם, את הצנועים ביותר לצד הנעלים ביותר, את ההכרה שכל עבודה היא מהוללת. כזו היא הדרך לשוויון בפני החוק. כזה הוא יסוד החירות על פי החוק. כזה הוא הגילוי הנשגב של יחס האדם לאדם, דמוקרטיה!
תומכיו עודדו אותו לרוץ לתפקיד סגן המושל. הוא הכריז על מועמדותו בסוף המושב של 1915.
סגן מושל ומושל מסצ'וסטס

המצביעים באו לראות בקולידג' אישיות בעלת אופי שמכיר את עסקיו ואפשר לסמוך עליו כי יבצע את המטלות שהוטלו עליו. יתר על כן, מעולם לא היה שמץ של קשר אל שערורייה, אישית או פוליטית, שקושרה אל קולידג'. האמון של העם שימש את קולידג' היטב להאזין לעם ולהשלים את הבטחותיו לבוחר. קולידג' נבחר לרוץ לתפקיד סגן מושל מסצ'וסטס לצד סמואל מקול. קולידג' גייס קולות רבים, ושניהם נבחרו לתפקיד בקלות. במסצ'וסטס סגן המושל לא מנהל את הסנאט, בניגוד למדינות אחרות. קולידג' נטש את לימודי המשפטים שלו ב-1916. מקול וקולידג' נבחרו שוב ב-1916 וב-1917. כשמקול הכריז שלא ירוץ לכהונה רביעית, הכריז קולידג' שירוץ לתפקיד המושל.
סגן מושל ומושל מסצ'וסטס > בחירות 1918

קולידג' זכה לתמיכת הרפובליקנים במסעו לתפקיד מושל מסצ'וסטס ב-1918. סגנו היה צ'נינג קוקס, עורך דין מבוסטון ודובר בית הנבחרים של מסצ'וסטס. הם הדגישו את הישגי הממשל הקודם: שמרנות תקציבית, התנגדות מעורפלת לחוק היובש, תמיכה בזכות הצבעה לנשים, ותמיכה במעורבות במלחמת העולם הראשונה. הקהילות האיריות והגרמניות נרתעו מהתמיכה במלחמה, וקולידג' נבחר לבסוף בהפרש זעום של 16,773 (50.87%).
סגן מושל ומושל מסצ'וסטס > שביתת השוטרים בבוסטון

ב-1919, כתגובה לתוכניתם של שוטרי בוסטון להירשם באיגוד עובדים, הכריז מפקד המשטרה שלא ירשה זאת. באוגוסט, התקבלו השוטרים אל איגוד העובדים. מפקד המשטרה הכריז על פיטורי השוטרים, אלא אם יפרקו את האיגוד עד 4 בספטמבר. ראש עיריית בוסטון ניסה לדחות את המועד, אולם לבסוף הושעו השוטרים ב-8 בספטמבר. למחרת היום, כשלושה-רבעים משוטרי בוסטון הכריזו על שביתה (1,117 מתוך 1,544). קולידג', שתמך במפקד המשטרה, עקב אחרי המצב מקרוב אולם בתחילה העדיף להשאיר אותו לטיפול הרשויות המקומיות. הוא ציפה למהומות שיגרמו לציבור להבין את המסר - השוטר לא יכול לשבות. בשני הלילות הבאים, הייתה אלימות ומהומה בעיר. רבים חששו משביתות של הכבאים, והמשמר הלאומי של מסצ'וסטס הגיע אל בוסטון. קולידג' חש בחומרת המצב, והחליט להכניס עוד יחידות אל המשמר הלאומי. הוא קרא להעסקת שוטרים חדשים.
באותו הלילה, קיבל מברק ממנהיג איגוד העובדים שטען שהמהומות הן בגלל פיטורי השוטרים. קולידג' התנגד לחלוטין לשביתה והכריז בתגובה: ”לאף אחד, בשום מקום, בשום זמן, אין זכות לשבות כנגד ביטחונו של הציבור”. העיתונות פרסמה את דבריו והוא הפך לגיבור לאומי. באמצע גל אנטי-קומוניסטי, רבים באמריקה חששו ממרידות קומוניסטיות, כפי שהתרחשו ברוסיה באמצע מלחמת העולם הראשונה, ובהונגריה ובגרמניה לנוכח סיומה של המלחמה. קולידג' איבד תומכים בקרב העבודה המאורגנת, אולם השמרנים החלו לתמוך בו. הוא נתפס כמנהיג החלטי ושקול, וכאוכף חוק וסדר. רק ב-1965 נוצר איגוד שוטרים, שהצטרף לאיגוד העובדים ב-1998. אף על פי שהשביתות הממושכות איימו על היציבות בתחום הפנים, קולידג' כיבד את יום הפועלים ואחת נאם בנוגע ליום זה והדגיש את היותו פוליטיקאי שמרן אך לא קיצוני אשר הכיר בחשיבות של פשרה פוליטית כדי למנוע תסיסה אזרחית:
אני רוצה לראות את המוסדות [העסקיים והמדיניים] שלנו יותר ויותר הומניים. אך במקביל אני לא רוצה לראות שאף לא אחד בעם ירתע מן הפעילות לטובת הממשלה, כאשר כולם צריכים להיות אדונים עצמאיים בגורלנו. אני רוצה לעודד עסקים, שהם עשויים לספק עבודה רווחית. אני רוצה לראות עבודות שמחפשות אחר אנשים, ולא אנשים שמחפשים אחר עבודה. אני רוצה שהמפעל יוכל לצרוך במחיר הוגן את מוצרי החווה. אני רוצה שכל אדם, צנוע ככל שיהיה, יידע שמעליו את ההגנה הניתנת לו במשפט הציבורי. אני רוצה להעלות את איכות המצב הכלכלי ולהגביר את הרווחה המוסרית והרוחנית של ארצנו.
סגן מושל ומושל מסצ'וסטס > לאחר השביתה וכהונה שנייה

קולידג' וקוקס נבחרו לרוץ שוב ב-1919. תומכי קולידג' פרסמו את פעולותיו במהלך השביתה. הפעם ניצח קולידג' בהפרש גדול, עם 317,774 קולות, שהיוו 60.94% מסך קולות המצביעים. פעולותיו במהלך השביתה, וניצחונו הגדול, הובילו לשמועות שינסה לרוץ לנשיאות ב-1920.
קולידג' נכנס לתפקידו ב-2 בינואר 1919, לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה. הוא דחף לחקיקה שתקבע מענק כספי של מאה דולר לכל יוצא צבא ממסצ'וסטס. בנוסף, חתם על חוק שצמצם את משך שבוע העבודה לנשים ולילדים מ-54 שעות ל-48. הוא חתם על תקציב שהותיר את שיעורי המס על כנם, אולם קיצץ ארבעה מיליוני דולרים לשם צמצום החוב. קולידג' הטיל וטו פעמים רבות בתפקידו. הוא הטיל וטו על חוק שנועד להעלות את שכר המחוקקים ב-50%. אף על פי שהתנגד לחוק היובש, הטיל וטו על חוק ממאי 1920 שרצה לאפשר מכירת בירה או יין עם אחוזי אלכוהול נמוכים במסצ'וסטס, למרות התיקון ה-18 לחוקת ארצות הברית. קולידג' טען שדעתו לא נחשבת מול החוקה.
סגן נשיא (1921–1923) > בחירות 1920

בוועידה הרפובליקנית הלאומית של 1920, רוב הצירים נבחרו בידי ועידות מפלגתיות מקומיות, ולא בבחירות מקדימות. השטח היה מחולק בקרב מועמדים מקומיים. קולידג' היה מועמד, ואמנם הגיע למקום השישי, אולם מנהיגי המפלגה החזקים ששלטו בוועידה, בעיקר הסנאטורים, לא תמכו בו. לאחר עשרה סיבובים, המנהיגים והצירים תמכו בסנאטור וורן הרדינג מאוהיו כמועמד הנשיאותי. כשהגיע הזמן לבחור בסגנו, מנהיגי המפלגה הכריזו שברצונם לבחור בסנאטור ארווין לנרוט מוויסקונסין. הם נטשו את הוועידה לאחר מכן, אולם ציר מאורגון שקרא את נאומו של קולידג' במסצ'וסטס, הציע שקולידג' יהיה סגנו של הרדינג. הצירים תמכו בו במהירות בהיעדרם של מנהיגי המפלגה, והוא נבחר בקלות.
הדמוקרטים בחרו במועמד אחר מאוהיו, ג'יימס קוקס, ובתור סגנו בחרו בסגן מזכיר הצי, פרנקלין דלאנו רוזוולט. במוקד מסע הבחירות עמדה שאלת הצטרפות ארצות הברית לחבר הלאומים, והמורשת הפרוגרסיבית. הרדינג ניהל את מסע הבחירות ממרפסת ביתו באוהיו, וקולידג' ערך את מסע הבחירות בקרב תושבי ניו אינגלנד, כשהוא נואם נאומים קצרים. ב-2 בנובמבר 1920, ניצחו הרדינג וקולידג' בניצחון סוחף, והשיגו יותר מ-60% מהקולות, כולל כל מדינה שאינה דרומית. הם גם ניצחו בטנסי, הפעם הראשונה בה רפובליקנים זכו במדינה דרומית מאז תקופת השיקום.
סגן נשיא (1921–1923) > "קל השתקן"

בתור סגן נשיא, לא היו לקולידג' סמכויות רשמיות, אולם הרדינג הזמין אותו לישיבות הקבינט, תקדים עבור סגן נשיא. הוא נאם ברחבי המדינה. כסגן הנשיא, קולידג' הוזמן יחד עם גרייס למסיבות רבות. באותן המסיבות נוצרו הסיפורים על קולידג'. אף על פי שהיה נואם מוכשר, בחייו הפרטיים היה איש של מילים מעטות וכונה "קל השתקן". סופר שבמהלך סעודה בבית הלבן אורחת ערכה התערבות עם חבריה באשר לאפשרות להוציא למעלה משלוש מילים מקולידג'. כשניגשה אליו וסיפרה על ההתערבות הוא הגיב במילים "את הפסדת". לאחר מותו, התבדחו רבים ושאלו כיצד היה אפשר לשים לב שמת. קולידג' לא הרגיש בנוח בקרב החברה הגבוהה מוושינגטון, וטען שהמשיך ללכת למסיבותיהם רק כדי לאכול שם. אליס רוזוולט, שהייתה מובילה חברתית, תיארה אותו כאדם שתקן, משלב ידיים וחמוץ פנים.
גם כנשיא, המשיך קולידג' לשמור על מוניטין כאדם שתקן. הוא טען שלמילותיו של הנשיא יש ערך חשוב, ואסור לו להשתמש בהן לעיתים קרובות. ישנה טענה מקרב היסטוריונים שהוא הזין במכוון את תדמיתו כדי לחזק את מעמדו בקרב הציבור. אחרים טענו שקולידג' הסתגר בתוך עצמו מאז מות בנו ב-1924. קולידג' הצטרף לישיבות הקבינט והיה לסגן הנשיא הראשון שעשה זאת על בסיס קבוע. הוא ישב בקצה הרחוק ביותר של השולחן מהנשיא הרדינג, הקשיב למה שנאמר ולא אמר כמעט כלום בעצמו. באוטוביוגרפיה שלו כתב קולידג', "אם סגן הנשיא הוא איש בעל שיקול דעת ואופי, כך שניתן יהיה לסמוך עליו כי יפעל ככפוף לתפקיד זה, עליו להיות מוזמן לשבת עם הקבינט, אם כי חלק מהסנאטורים, המבקשים להיות יועציו היחידים של הנשיא, אינם מסתכלים בהצעה זו בעין יפה." קולידג' האמין שאף על פי שסגן הנשיא יכול כנראה להציע מעט תובנות אל הסנאט, ולמעשה שום דבר אל בית הנבחרים (הבית התחתון), סגן נשיא צריך להיות מיודע באופן מלא על המתרחש במדינה למקרה שיתמנה לנשיא. "הניסיון שלי בקבינט", סיכם, "היה לי ערך עליון כשהפכתי לנשיא."
כאשר נשאל הנשיא הרדינג בנוגע לעירובו של קולידג' בישיבות הקבינט ענה לתקשורת כך: "אני חושב שסגן הנשיא צריך להיות יותר מאשר תחליף בלבד בהמתנה. בהקמת התיאום מחדש בין משרד ההנהלה לסנאט, סגן הנשיא יכול וצריך לשחק חלק גדול, ואני אמרתי למושל קולידג' כמה אני רוצה שהוא לא רק יהיה משתתף בקמפיין, אלא כמה אני רוצה שהוא יהיה חלק מועיל בממשל רפובליקני." בינתיים ממשל הרדינג נקלע לשערורייה. הסנאט פתח בחקירה של הַחכָּרָה לא תקינה של עתודות נפט ימיות ב'כיפת הקנקן' במדינת ויומינג. היו גם אינדיקציות לשערוריות שהתבשלו במנהל של חברי הממשל הוותיקים ובמשרד המשפטים. עלתה השאלה בנוגע לאפשרות של מינוי מחודש של קולידג' לסגן הנשיא אילולא הרדינג יבחר לקדנציה שנייה בתור נשיא.
נשיא ארצות הברית (1923–1929)

ב-2 באוגוסט 1923, הלך לעולמו באופן מפתיע הנשיא הרדינג, במהלך סיבוב נאומים בסן פרנסיסקו. בעת מותו של הרדינג שהה קולידג' בביקור אצל הוריו בוורמונט, בכפר שבאותם ימים לא היו בו לא חשמל ולא טלפון. בשעה 2 לפנות בוקר ב-3 באוגוסט הגיע פרש מהעיר הסמוכה, העיר את סגן הנשיא, ומסר לו מברק בהול המודיע על מות הנשיא. קולידג' התלבש, התפלל, וירד אל הסלון בבית הוריו, שם התקבצו העיתונאים. לאחר מכן נשא קולידג' את שבועת האמונים לאורה של עששית, כשידו מונחת על ספר התנ"ך המשפחתי. מאחר שבאותו כפר לא היה שופט, השביע את הנשיא הנוטריון של הכפר - אביו. לאחר מכן חזר לישון, ולמחרת היום חזר אל וושינגטון, כדי שיושבע בידי שופט עליון. הוא עשה זאת כדי למנוע כל ביקורת על כך שהושבע בידי נוטריון.
האומה לא ידעה מה לחשוב על קולידג', שלא התבלט בתוך ממשל הרדינג. רבים ציפו שלא ייבחר לשמש כסגנו של הרדינג ב-1924. אף על פי שכמה מחברי ממשלו של הרדינג הואשמו בשחיתות, קולידג' שמר על כולם, בטענה שעליו להמשיך במדיניות הרדינג עד לבחירות הבאות. הוא טען שאנשי הרדינג שהיו חשודים בשחיתות היו חפים מפשע עד שתוכח אשמתם. קולידג' הרגיש שהחקירות של הסנאט בנוגע לשערוריות השחיתות הן אמצעי מספק כדי לשמור על הסדר, בעיקר כשהמעורבים התפטרו. הוא דרש את התפטרותו של התובע הכללי, הארי דוהרטי, לאחר שסירב לשתף פעולה עם הקונגרס. הוא בדק את ממצאי החקירה לפני שעשה זאת.
קולידג' נאם בפני הקונגרס כשזה התכנס שוב ב-6 בדצמבר 1923, ונאם בשבח מדיניותו של הרדינג. הוא תמך במדיניות התקציבית של הרדינג, בהגבלות על הגירה, ובתיווך עם כורי הפחם השובתים בפנסילבניה. נאומו של קולידג' היה הנאום הנשיאותי הראשון ששודר ברדיו. אמנת וושינגטון אושרה כחודש לאחר כניסתו לתפקיד, בתמיכה גדולה. במאי 1924, למרות הווטו שהטיל, עבר חוק שהעניק בונוס לחיילים ממלחמת העולם הראשונה. קולידג' חתם על חוק ההגירה מאוחר יותר באותה השנה, כדי להגביל הגירה מדרום ומזרח אירופה, אולם התעכב בהכרזת החתימה עליו כדי להביע את אי שביעות רצונו מכך שהחוק לא הטיל מגבלות על ההגירה היפנית. לפני הוועידה הרפובליקנית, חתם קולידג' על חוק שהוריד את שיעור המס השולי המרבי מ-58% ל-46%, וגם את שיעורי מס ההכנסה האישיים, בנוסף להעלאת מס עיזבון והנהגת מס מתנות.
ב-2 ביוני 1924, חתם קולידג' על החוק שהעניק אזרחות לכל האינדיאנים שנולדו בארצות הברית. כשני שלישים מהאינדיאנים כבר היו אזרחים, בעזרת נישואין, שירות צבאי (יוצאי מלחמת העולם הראשונה קיבלו אזרחות ב-1919) או בעזרת הסכמי סחר באדמות.