קרב ח'ייבר
קרב ח'ייבר על פי המסורת האסלאמית

על פי המסורת האסלאמית, ראשי ח’ייבר הם מי שתיווכו בין הצדדים השונים בפלישת "המחנות" הכושלת לאלמדינה, והם מי שהסיתו את שבט בני קוריט'ה להפר את החוזה עם מוחמד והמוסלמים ולבגוד בהם. אחר כך גייסו כוחות ל"מתחסדים" בראשות עבדאַלְלָה בן סלול. הם גם התקשרו עם שבט ע'טפאן שהיה ממתנגדי האסלאם החריפים ביותר ובשאר השבטים הערבים המתנגדים לאסלאם. כדי להסית את כולם נגד המוסלמים בח'ייבר הם התחילו לאסוף נשק וציוד כדי להילחם במוחמד ובמוסלמים ואפילו תכננו את ניסיון ההתנקשות במוחמד. כל עוד הייתה איבה בין קורייש ובין המוסלמים לא רצו המוסלמים להלום בח'ייבר אלא הכו בראש המסיתים. כשנחתם ההסכם עם קורייש, התפנו המוסלמים לטפל בעניין ח'ייבר. כחודש לאחר שנחתם החוזה עם קורייש החליט מוחמד לטפל בנושא ח'ייבר.
כשיצא לאלחודיבייה, לא יצאו איתו "המתחסדים", וכשרצה לצאת לח'ייבר ביקשו המתחסדים לצאת עם הלוחמים המוסלמים אך מוחמד אסר על "המתחסדים" לצאת. לח'ייבר יצא מוחמד בראש 1400 לוחמים. עבדאַלְלָה בן סלול שרצה לצאת עם אנשיו למלחמה בח'ייבר ומוחמד אסר עליו לצאת, שלח למפקד ח'ייבר ואמר: מוחמד בא עם לוחמים כדי להילחם בכם. אל תפחדו ממנו לוחמיכם רבים יותר ונשקכם טוב ביותר. מיד שלחו מפקדי ח'ייבר למפקדי ע'טפאן ובקשו את עזרתם בשבירת מתקפת המוסלמים תמורת מחצית מיבול התמרים של ח'ייבר. המוסלמים יצאו לכיוון ח'ייבר. כששמעו אנשי ע'טפאן על כך גם הם יצאו לכוון ח'ייבר כדי לעזור לח'ייבר נגד המוסלמים, אבל בדרך חששו שהמוסלמים יתקפו אותם מאחור והם חזרו לאזור השבט שלהם. מוחמד בקש להגיע לח'ייבר מהצפון כדי לחצוץ בינם לע'טפאן ולמנוע את בריחת ח'ייבר לסוריה. כשהתקרבו לח'ייבר פנה מוחמד לאלוהיו ובקש ממנו לעזור למוסלמים במשימתם.
בח'ייבר היו מבצרים רבים, 8 מהם חזקים וגדולים מאוד בהם התבצרו תושבי ח'ייבר ומסביב למבצרים האלה התנהלו רוב הקרבות המרים. הצבא האסלאמי חנה בקרבת אחד המבצרים החזקים האלה, אחד המוסלמים הציע למוחמד להעתיק את המחנה למקום מרוחק יותר מהמבצר, ואכן מוחמד העביר את המחנה למקום המוצע. באחד הלילות אמר מוחמד: מחר אני אתן את נס הקרב לאיש שאוהב את אַלְלָה ומוחמד, ואַלְלָה ומוחמד אוהבים אותו, והאיש הזה הוא שיכבוש את מבצרי בני ח'ייבר. כל אחד מהמוסלמים קיווה ורצה שהוא יהיה זה שייתן לו מוחמד את נס הקרב והיו כל הזמן מבליטים את עצמם לפני מוחמד. עלי היה מתלונן מכאב חזק בעינו, אמר מוחמד: הביאו אותו הם הביאו את עלי למוחמד. מוחמד, שם את ידו על עיני עלי ובקש מאַלְלָה שעלי יחלים עיני עלי הבריאו מיד, ואז אמר לו מוחמד "קח את נס הקרב".
הקרבות החלו בקרבות יחידים. אחד מגבורי ח'ייבר שנקרא "מרחב" ושהיו משווים אותו לאלף לוחמים, נלחם בלוחמים המוסלמים והרג מהם בחרב. אחר כך נלחם, בקרב יחידים, נגד עלי בן אבי טאלב ועלי הרג אותו. כשנהרג "מרחב" פשה הפחד בין אנשי ח'ייבר. אז יצא "יאסר " אחיו של "מרחב" ובקש להילחם נגד אלזוביר מהמוסלמים. אמו של אלזוביר חששה ש"יאסר" יהרוג את בנה. מוחמד אמר לאמו של אלזוביר: אל תפחדי, בנך יהרוג את "יאסר" ואכן כך קרה. לאחר שנהרגו רבים מגבורי המבצר הזה והמצור נמשך ימים, לא יכלו מגיני המבצר להגן עליו, הם הסתננו בסתר למבצר חזק ומבוצר אחר. המבצר הזה, שהיה החזק והמבוצר ביותר נכבש. מרוב רעב בין הלוחמים המוסלמים הם שחטו חמורים שהיו אתם והבעירו אש לבשלם. אז מנע מוחמד מהמוסלמים לאכול את החמור. אחרי כבוש המבצר הראשון, מבצר "נאעם" נכבש המבצר השני מבצר " אלצעב".
הלוחמים מח'ייבר התאספו במבצר חזק מאוד בפסגת ההר בשם מבצר " אלזוביר". היה קשה מאוד להגיע למבצר, המוסלמים הטילו מצור על המבצר לימים. בסוף בא אחד היהודים ואמר למוחמד: "הוי מוחמד, היהודים במבצר יוצאים בלילה, שותים מים ועושים את צורכיהם", והוא הצביע על מקום המים שממנו שותים אנשי המבצר בלילה. המוסלמים הטילו מצור על מקור המים והמתבצרים היו חייבים להילחם... הם נלחמו ומשני הצדדים היו חללים, ואחר כך המבצר נפל. לפני נפילת המבצר השלישי הסתננו מספר גדול של מתבצרים למבצר הרביעי החזק בשם מבצר "אבי", שנים מגבורי מבצר זה יצאו ונלחמו בשניים מהמוסלמים, שני אנשי ח'ייבר נהרגו, אבו דג'אנה אשר פקד על חלק מכוחות המוסלמים ניטרל את אחד המתבצרים בחרב. מיד לאחר שאבו דג'אנה נטרל את המתבצר, פרצו המוסלמים למבצר והכריעו אותו.
עוד פעם, ולפני ההכרעה, הסתננו המתבצרים, למבצר האחרון באזור בשם "נזאר " אנשי ח'ייבר שמו במבצר זה את נשותיהם וטפם כי קוו שאי אפשר לכבוש אותו ולהכריעו המבצר גם נמצא בפסגת ההר והיה קשה מאוד להגיע אליו. המבצר הוקף, המתבצרים לא העזו להילחם עם התוקפים, הם הגנו על עצמם בזריקת חיצים, רמחים, סלעים. המוסלמים השתמשו בבליסטרה נגד מבצר זה. חלק מקירות המבצר נפגעו. המוסלמים פרצו למבצר, ובתוך המבצר היה קרב מר ביותר. המגנים ברחו מהמבצרים, נמנע מהם להסתנן למבצר חזק אחר. הם השאירו אחריהם את נשותיהם וטפם. עם נפלת המבצר הזה טוהר כל שטח זה מח'ייבר, אנשי ח'ייבר עברו לאזור אחר מח'ייבר. באזור האחר היו רבים מבני נדיר שגורשו לפני כן מאל-מדינה קרב גדול היה מסביב למבצר "אלקיאמוס". מוחמד רצה להציב את הבליסטרה ולהפגיז את המבצר בסלעים, ואז בקשו המתבצרים לסיים את הקרב. הם סיכמו עם המוסלמים שיצאו מהאזור עם נשותיהם וטפם ולכל אחד חולצה לגופו ולא יותר.
צפייה בת ראש שבט בני נדיר חי בן אחטב שגורש מאל-מדינה, הייתה אלמנה. היא התאסלמה והנביא מוחמד התחתן איתה. היהודים שנשארו בח'ייבר בקשו ממוחמד להשאיר אותם כדי לעבוד את אדמתם. הוא סיכם איתם שיעבדו את אדמת ח'ייבר ויטפלו בה, וחילק את תבואתה בינם לבין המוסלמים.
בזמן המצור על ח'ייבר, הגיעו והצטרפו לצרים על המבצרים המהגרים שנשארו באתיופיה בראשותו של ג'עפר בן אבו טאלב (אחיו של עלי). אחרי כיבוש ח'ייבר נתנה יהודיה עז צלויה כמתנה לנביא. לפני שצלתה את העז שאלה היהודייה איזה חלק מהעז אהוב על מוחמד, אמרו לה זרועה. היא צלתה את העז ומילאה את זרועה ברעל קטלני. מוחמד לקח מהיהודייה את המתנה, תלש את זרוע העז הצלויה ושם חלק ממנו בפה, לעס אותו אבל לא בלעו, כי הרגיש שיש משהו לא כשורה. הוא ירק מה שבפיו. מוחמד אמר שהבשר שבפיו מורעל. הביאו את האישה שנתנה לו את "המתנה". האישה הודתה שהרעילה את הזרוע ואמרה: אילו מוחמד היה מלך, הוא היה מת מהרעל, ואם הוא נביא היה מודיע לו אַלְלָה שזה מורעל. מוחמד שחרר אותה. עם מוחמד אכל מהעז עוד מוסלמי, הוא מת מיד, אז הוציאו את האשה להורג.
תוך כדי המצור על מבצרי ח'ייבר, שלח מוחמד וקרא ליהודים ב"פדכ" לקבל את האסלאם. בהתחלה הם סירבו, אבל אחרי נפילת ח'ייבר שלחו למוחמד שיעשה אתם הסכם שלום, ובתמורה יקבלו המוסלמים מחצית תבואת "פדכ"- מוחמד הסכים וההסכם נחתם. אחר כך עברו המוסלמים לוואדי אלקורא שהיו בו יהודים וערבים לא מוסלמים. מוחמד קרא להם לקבל את האסלאם. הם היו מוכנים למלחמה ולכן סירבו. הם נלחמו במוסלמים עד שהוכרעו על ידי המוסלמים. בזמן המצור על מבצרי ח'ייבר שלח מוחמד פלוגות לוחמים כדי להפחיד את השבטים הבדואים שמסביב לאל-מדינה שלא יפלשו אליה.