סולם ריכטר – מידת רעש, מידת אדם (ספר)
תמצית תוכן הספר > פרק אחד עשר: ליליאן (עמ' 153–180)

"לא הרגשנו שאנחנו תלויים יותר מדי האחת בשני – ליליאן הייתה אדם מאוד עצמאי"
ליליאן, האישה השלישית (אחרי אימו אנה ואחותו רוז), שסביב שלוש הנשים הללו, נסבו חייו הבלתי מוכרים של ריכטר. הָאף טוענת ששלוש הנשים האלה יצרו את "הקונסטלציה" הקבועה של היקום של ריכטר לאורך כל חייו. לליליאן, בוגרת תואר ראשון באנגלית מאוניברסיטת קליפורניה ברקלי משנת 1921, הייתה אחות בשם אתל שהקימה משפחה. אימן של ליליאן ואתל הצעירה ממנה, נפטרה כשהשתיים היו צעירות. האב נישא בשנית לאישה נוצריה אדוקה, שהפעילה משטר שמרני מאוד על הבנות, שהיום היה נחשב לגובל בהתעמרות. ייתכן שנישואיה של ליליאן לריכטר ששחררו אותה מכבליה הנוקשים של האם החורגת, הם ההסבר וההבנה לדרכיה הפרועות של ליליאן, שהיוו מקור לסכסוכים עם אמו ואחותו של ריכטר (ראו הרישא של הפרק השלישי לעיל). לליליאן היה בן מנישואיה הראשונים ושמו רג'ינלד פלויר סונדרס הבן. ריכטר תיאר את יחסיהם ההדדיים כקרובים, והיו נפגשים לעיתים קרובות לטיולים רגליים ולמשחקי שחמט. כפי שהוזכר כבר, רבים מעמיתיו הקרובים של ריכטר לא היו מודעים כלל לקיומו של בן חורג. הבן שלח יד בנפשו, עובדה שהיוותה מהלומה קשה לליליאן, אך גם לריכטר.
הָאף מרחיבה מעט על 2 הבתים שרכשו וגרו בהם, כשליליאן היא המובילה בבחירת הארכיטקט והעיצוב. בבית השני שהיה באלטאדנה (אנ'), כ-22 ק"מ מדאונטאון לוס אנג'לס, ששם הותקן הסייסמוגרף הביתי שלו, ומְגֵרות בבית היו עמוסות בסייסמוגרמות. ריכטר אהב את הבית באלטאדנה, כי היה קרוב להרים, ומתאים לטיולי הבוקר שלו רחוק מההמון הסואן, ולא פחות חשוב, קרוב להעתק סיירה מָאדְרֶה (אנ').
ליליאן הרחיבה את אופקיה בדרכים שהוא כנראה מעולם לא היה מדמיין לעצמו כאדם צעיר יותר. בשנת 1935 הפכו בני הזוג לחברי אחוות אליסיה, ארגון נודיסטי שמרכזו בקניון לה טונה 9804. נודיזם מאורגן יובא לארצות הברית מגרמניה פחות מעשור קודם לכן. אחוות אליסיה המקורית, הממוקמת בגבעות ליד אגם אלסינור (אנ'), הייתה רק מחנה הנודיסטים המאורגן השלישי בארצות הברית. "והנה הגענו לאחד מבין הטיפים האישיים הבודדים המוכרים בדרך כלל בחוגי הסיסמולוגיה: 'הוא היה נודיסט, אתה יודע?' החיוך לא נוטה להצטמצם כשנזכרים בתצלומים של ריכטר, שגדל מצעיר מסורבל ורזה למגושם ופחות רזה בגיל העמידה. עם זאת, נודיסטים יגידו שנודיזם אינו על מין או אקסהיביציוניזם, אלא על קבלה של עצמך וקִרבה לטבע. כך או כך, בתוך המסדרונות הקבועים של אמצע המאה העשרים של קאלטק, רבים התייחסו לסייסמולוג נודיסט עם אי נחת אם לא סלידה". כך הָאף. "פרשיית" הנודיזם של הזוג הסתבכה כאשר מארגנת הקבוצה, בת זוגו של המארגן הראשון שנהרג בתאונה, הועמדה לדין על פעילותה, וריכטר היה פעיל, לפחות בכתיבה, במחאה שהפגינו הוא וחבריו, שלדעתם המדינה פגעה בזכויות האזרח שלהם. הפרשייה הופקה לסרט שנקרא "ללא בושה" (The Unshamed). הָאף מרחיבה למדי בנושא, לרבות בכך שהזוג ריכטר יישם נודיזם גם בביתם, למרות שהיו בו חלונות גדולים ושקופים, ואפילו מתוארת כניסה של ליליאן למטבח המלא בבני משפחה כשהיא ערומה לחלוטין, ונסוגה משם ללבוש משהו לאחר הערות בני המשפחה. גם בטיולים המשותפים של הזוג בשטח הפתוח מחוץ לביתם, יישמו נודיזם, כפי שנכתב במאמר קצר במגאזין "Nude and Natural" ש-1,000 מטרים של פילם מתעדים את הטיולים בעירום של הזוג בחיק הטבע. אלה הושמדו בדליקה בעקבות רעה"א של נורת'רידג' בשנת 1994.
ליליאן ברנד ריכטר הייתה למעשה לא רק סופרת אלא גם מורה כותבת לשיעורי חינוך מבוגרים במספר בתי ספר תיכוניים מקומיים ומכללות, והָאף מביאה כמה עדויות חיוביות מאוד על ההוראה שלה מפי סטודנטים ואחרים. הָאף גם מנתחת מספר שירים שכתבה ליליאן, ואשר לדעתה משקפים עליות ומורדות בחייה, בעיקר הזוגיים. אהבה לטייל בחו"ל, וככל הידוע הייתה האישה הראשונה שטיילה לבדה בטימבוקטו שבמאלי. הזוג התכתב במהלך המסע הזה מדי יום. לפי עדות כמה מבני משפחתה, ליליאן הייתה אישה שהקדימה את זמנה בעצמאותה, תחומי התעניינותה והתנהגותה. היא לקחה על עצמה את תפקיד מנהלת התרבות של המשפחה, ולקחה את קרוביה לעיתים קרובות לקניות, ויצאה לרקוד במשך שנים עם בן זוג גבר, מבלי שניתן היה להבחין בשמץ של קנאה מצדו של ריכטר, שקשה היה לראות אותו במסורבלותו, רוקד על רחבת ריקודים. היא הייתה עצמאית בשאיפותיה, ולא ביטלה אותן מול שאיפותיו והקריירה של בעלה, כפי שהיה מקובל בעת ההיא בקרב נשות אנשי אקדמיה. הָאף, מהצד השני, מנתחת בהקשר זה שיר של ריכטר עצמו משנות ה-60, שמראה לכאורה שהוא היה קשור מאוד לאישה אחרת.
גם ריכטר יצא לטיולים לבדו, שהיו למעשה סיורי שדה למחנה סקויה, אך היו הרבה פחות נועזים מטיוליה של ליליאן לבד או עם חברה מחוץ למדינה, לברמודה למשל. ואז עולה נושא כאוב של חשש ממחלת מעיים חריפה, שהיא למעשה סרטן המעי הגס אצל ליליאן, דבר שהשפיע בכיוון של התמעטות הטיולים המשותפים בשטח. ייתכן שביטויים מוקדמים של המחלה הזו מנעו מליליאן לגדל את בנה מנישואיה הראשונים, וגם להביא ילד בנישואיה השניים לריכטר, למרות ששניהם אהבו ילדים.
ובכל זאת, מכתב של ריכטר מ-1949 לדוקטור מוריארטי, חושף מתחים משמעותיים בין ריכטר לאשתו. מכתב זה מוביל לפרק נוסף של חייו של ריכטר: אחד הפרקים היותר מסובכים של סיפור החיים המסובך שלו; אחד גם בנפרד וגם רלוונטי לסיפור של מערכת היחסים האניגמטית שלו עם ליליאן. ולכן הפרק הבא יעביר את הקוראים מסיפור אהבת חייו של צ'ארלס ריכטר, לסיפור המורכב יותר שהוא סיפור אהבות חייו.