stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קנזס המדממת
משמעות

הדמוקרטיה בקנזס הייתה בלתי שגרתית בהיסטוריה של כיבוש הספר. לרוב נוצרה בספר דמוקרטיה שהקצוות בה נוטות באופן מבני לפשרה. בקנזס, לעומת זאת, משכו הקצוות להקצנה נוספת, שכן הקצוות הפוליטיים בקנזס אוכלסו בנציגיהן של שיטות משטר מזרחיות, ולא בבניה האותנטיים של הווית הספר. זאת משום שהאינטרסים אשר לשמם הוקמו המוסדות הדמוקרטיים-כביכול בקנזס, היו אינטרסים של החברות המזרחיות המבוססות, של הצפון והדרום כאחד, ולא של המתיישבים החלוצים.
האינטרס הכלכלי של תושבי הספר הכתיב פשרה פוליטית. רוב אנשי קנזס התאחדו, תומכי עבדות כמתנגדיה, בניסיונם להפסקת האלימות. הם החשיבו את שמירת הברית כנעלה על הכרעת המחלוקת בנושא העבדות. רוב המתיישבים הגיעו לטריטוריית קנזס מסיבות כלכליות, וכאשר ספקולציות הקרקע פרחו, מחלוקות העבדות נשכחו. אנשי קנזס ניסו להפסיק את המאבק הפוליטי, כדי שאפשר יהיה להתמקד בחקלאות ומסחר, לשם הגשמת מטרתו של איש הספר: רווחה כלכלית. היו שכתבו למדינות מוצאם במזרח וביקשו לחדול מהמאבק ולהפסיק לשלוח כסף למטרת המאבק, גם במחיר כישלון הסיעה בה צידדו.
נושא העבדות הגיע למצב של מתח ואלימות חריגים בפעם הראשונה דווקא באזור בו לרוב התושבים לא היה אכפת מנושא העבדות. הצפוניים בקנזס אמנם הסכימו עם הטוענים שנעשה עוול לשחורים, אך לא רצו בשום קשר איתם, לא עם הטוענים ולא עם השחורים. רצונם של המתיישבים הצפוניים להכריז על קנזס כעל "אדמה חופשית" היו מניעים כלכליים ותרבותיים יותר מאשר מוסריים. לא ההצהרה ש"כל בני האדם נולדו שווים" הנחתה אותם, אלא הרצון לקיים את תרבותם הצפונית, הנקייה משחורים.
הסכסוך בקנזס בהיסטוריוגרפיה האמריקנית

הגל הראשון של ויכוח היסטוריונים על משמעות הסכסוך בקנזס לאור תזת הספר של פרדריק ג'קסון טרנר התחולל בשנות ה-1920 וה-1930. מוויכוח זה עלו מסקנות דו משמעיות: חוויית הספר הייתה דומיננטית בעיצוב המשטר והתרבות בברית, אך עם זאת, במשבר קנזס לחוויית הספר היה תפקיד משני בעיצוב המשטר, שכן בקנזס, במקביל להתהוותה של חברה חלוצית, ניטעו מוסדות חברתיים שהיו מבוססים זה מכבר במזרח, על ידי הצפון והדרום כאחד.
חשיבותה של קנזס בתקופה זו לא הייתה בהיותה זירה למאבקי ספר. היא יוצאת מהכלל שקבע טרנר. מאבקם של בני המזרח היה משמעותי לעיצוב המשטר בקנזס, יותר מאשר מאבקי הספר שהתחוללו בקנזס. לתהליכים ולמוסדות שמקורם במזרח הייתה חשיבות בעיצוב תרבות הספר ומשטרו, והמאבק בקנזס הוא דוגמה לכך. המאבק בקנזס הוא יוצא דופן מבחינת הדימוי הפופולרי של הספר האמריקני. אי אפשר למצות את תולדות הספר במיתוס המערב הפרוע, וקנזס היא דוגמה בולטת לכך.
תושבי הספר בכלל וקנזס בפרט ביקשו לסיים את הסכסוך בקנזס בדרך המהירה ביותר, ואחת היא לטובת מי תיפתר המחלוקת, אם בכלל תיפתר. האינטרסים שעמדו לנגד עיניהם היו כלכליים. אנשי המזרח, לעומתם, ביקשו לפתור את המחלוקת בקנזס לטובת הסיעה בה צידדו - צפון או דרום. האינטרסים שהיו לנגד עיניהם היו אידאולוגיים. הם ביקשו להאבק על דמותה הפוליטית של קנזס, על קביעת חוקתה ונציגיה בקונגרס. בעשותם זאת, השתלטו אנשי המזרח על משטרהּ, שתי חוקותיה ותרבותה של קנזס. העימות הפוליטי שיצרו הידרדר לעימות חמוש והביא להסלמת האלימות בארצות הברית בשנות החמישים של המאה ה-19.
ראו גם

טבח לורנס
חוקת לקומפטון
לקריאה נוספת

קואומו, מ. והולצר, ה., לינקולן על דמוקרטיה: החלום האמריקני, ת"א: כרטא, 1994
Billington, R. A., Westward Expansion: A History of the American Frontier, N.Y.
Macmillam co., 1949
Billington, R. A., The Far Western Frontier, 1830-1860, N.Y.: Harper and Row, 1956
Billington, R. A., The Wesrward Movement in the United States, N.Y.: D. Van Nostrand co., 1959
Billington, R. A., The Frontier Thesis, Holt, Rinehart & Winston, 1966
Brogan, D. W., The American Problem, London: Hamis Hamilton, 1944
Potter, D. M., The Impending Crisis: 1848-1861, N.Y.: Harper and Row, 1976
Garfinkle, N. (ed.), Lincoln and the Coming of the Civil war, Lexington, Mass.: D. C. Heath
and co., 1959
קרולאופר

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית אופרה, תאטרון לשעבר 
 כתובת:  טירגארטן 
 מיקום:  מיטה 
 מדינה:  גרמניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1844
 תאריך פתיחה רשמי:  15 בפברואר 1844 
 תאריך פירוק:  1951 
 אדריכל:  לודוויג פרזיוס, אוסקר קאופמן 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות הרנסאנס 
 קואורדינטות:  52°31′07″N 13°22′14″E﻿ / ﻿52.5186°N 13.3706°E﻿ / 52.5186; 13.3706
  (למפת ברלין מוגדלת) קרולאופר(למפת ברלין רגילה) קרולאופר
 
הקרולאופר ב-1900
קרולאופר (בגרמנית: Krolloper) היה בית אופרה בברלין, גרמניה, בקצה המערבי של קניגספלאץ (כיום כיכר הרפובליקה), מול הרייכסטאג.
היסטוריה

הבניין נבנה בשנת 1844 כאתר בילוי ושעשועים למסעדן יוזף קרול, על מגרש שתרם פרידריך וילהלם הרביעי. הבניין עבר שינויים והתאמה לבית אופרה בשנת 1851 ושימש בעלים ובמאים שונים לאופרה, אופרטה ודרמה. בשנת 1895 הוכנסו בו שינויים נוספים והוא נפתח מחדש כתיאטרון האופרה המלכותי החדש, שהפעילו הלהקות הפרוסיות הממלכתית לאופרה ודרמה.
בשנת 1924 ניתן לבניין השם האופרה הממלכתית בכיכר הרפובליקה, אך הוא נשאר מוכר יותר בשם הקרולאופר. במשך שנות ה-20' היה מנצח הבית אוטו קלמפרר. בקרולאופר עלו הצגות הבכורה העולמיות של "חדשות היום" מאת פאול הינדמית בשנת 1929 ו-Begleitmusik zu einer Lichtspielszene של ארנולד שנברג ב-1930.
אחרי שריפת הרייכסטאג ב-1933, שגרמה נזק קשה לבניינו, הייתה הקרולאופר למושב הרייכסטאג, שהיה אותו זמן בשליטת המפלגה הנאצית. בית האופרה נבחר לתכלית זו הן בשל מיקומו הנוח והן בזכות חלל המושבים המרווח שלו. ב-23 במרץ 1933 העביר מושב הרייכסטאג בקרולאופר את "חוק ההסמכה", שנתן לאדולף היטלר סמכויות בלתי מוגבלות למעשה. הקרולאופר שימש למושבי הרייכסטאג במשך כל תקופת השלטון הנאצי והיה אתר נאומיו חוצבי הלהבות של היטלר. כאן נשא היטלר ב-30 בינואר 1939 את נאומו ה"נבואי", שבו אמר, כי "אם בעלי ההון היהודים הבינלאומיים באירופה ומחוצה לה יצליחו לדחוף שוב את האומות למלחמת עולם, התוצאה לא תהיה השתלטות הבולשביזם על כדור הארץ, שהייתה מביאה לניצחון היהדות, אלא השמדת הגזע היהודי באירופה."
המושב האחרון של הרייכסטאג התנהל בקרולאופר ב-26 באפריל 1942 והגזרה שעברה בו איפשרה להיטלר לעקוף את בתי המשפט והמנהל בכל נושא ועניין. הבניין נהרס בהפצצת בעלות הברית ב-22 בנובמבר 1943 וההריסות פונו בשנת 1951.
היטלר מכריז מלחמה על ארצות הברית במהלך ישיבה בקרולאופר
מליאת הפרלמנט
קרול שילדס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 ביוני 1935 אואק פארק, ארצות הברית 
 פטירה:  16 ביולי 2003 (בגיל 68) ויקטוריה, קנדה 
 מדינה:  קנדה, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אקסטר, מכללת הנובר, אוניברסיטת אוטווה, תיכון אוק פארק 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  The Stone Diaries, Unless, Larry's Party 
 צאצאים:  Anne Giardini 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1999)  פרס המושל הכללי לסיפורת אנגלית (1993)  פרס חוג מבקרי הספרים הלאומי לסיפורת (1994)  פרס לסיפורת מאת נשים (1998)  פרס פוליצר לסיפורת (1995)  שותף במסדר קנדה  עמית החברה המלכותית של קנדה 
 
קרול אן שילדס (באנגלית: Carol Ann Shields;‏ 2 ביוני 1935 - 16 ביולי 2003) הייתה סופרת קנדית ילידת ארצות הברית. היא ידועה בעיקר בשל כתיבת הרומן יומני האבן שיצא לאור בשנת 1993.
שילדס נולדה באילינוי, ארצות הברית ולמדה בהנובר קולג' שבאינדיאנה, אוניברסיטת אקסטר באנגליה ובאוניברסיטת אוטווה. בשנת 1957 נישאה לדונלד שילדס. בני הזוג עברו לגור בקנדה.
בשנת 1977 קיבלה שילדס תואר פרופסור מאוניברסיטת אוטווה. בשנת 1980 השתקעה בויניפג שבמניטובה, ולימדה אנגלית באוניברסיטת מניטובה. בשנת 2000 עברה עם בעלה לגור בוויקטוריה, בקולומביה הבריטית. בשנת 2003 נפטרה מסרטן השד.
ספריה שראו אור בעברית

רפובליקת האהבה, הוצאת זב"מ, 1993 תרגום: רזיה הירש
יומני האבן, הוצאת מודן, 1997 (הספר זכה בפרס פוליצר בשנת 1995 והיה מועמד לפרס מאן בוקר בשנת 1993) תרגום: עופרה עופר
המסיבה של לארי, הוצאת מודן, 1999 (זכה בפרס אורנג' בשנת 1998) תרגום: עופרה עופר
צירוף מקרים, הוצאת מודן, 2000, תרגום עופרה עופר
קרול ריץ'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 בפברואר 1962 (בת 62) Villorsonnens, שווייץ 
 מוקד פעילות:  שווייץ 
 מקום לימודים:  Conservatoire de Fribourg 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 www.carol-rich.ch
 
קרול ריץ' (בגרמנית: Carol Rich; נולדה ב-15 בפברואר 1962) היא זמרת שווייצרית.
ביוגרפיה

ריץ' נולדה בקנטון פריבור בשם אן-ליס קאייל.
היא למדה שירה קלאסית בקונסרבטוריון של פריבור.
ב-1984 השתתפה לראשונה בקדם האירוויזיון השווייצרי והייתה במקום השביעי אך השיר ששרה באירוע נהייה לסינגל מצליח.
ב-1987 השתתפה בשנית בקדם וזכתה בו, באירוויזיון 1987 שרה את השיר "Moitié, moitié" (חצי חצי) והייתה במקום ה-17.
ב-1990 עברה לפריז שם עבדה בין היתר עם המלחין פרנסיס לה, בשנה זו גם הוציאה אלבום.
ב-1991 השתתפה בשלישית בקדם, לאחר מכן לקחה הפסקה מתחום המוזיקה.
ב-1999 חזרה להופיע, במהלך שנות ה-2000 הוציאה שלושה אלבומים ויצאה למספר סיבובי הופעות.
קסם (אשליה)

ערך זה עוסק בקסם למטרות בידור. אם התכוונתם למאגיה, ראו .
.
"הקוסם", ציור מאת הירונימוס בוש
קסם הוא פעלול שעורך קוסם, פעלול הנראה כאילו הוא בלתי אפשרי בהתאם להבנה המקובלת את העולם, אך למעשה נובע מזריזות של המְבַצֵּעַ, או מתחבולה אחרת, הניתנת להסברה במסגרת הידע המקובל (להבדיל מכישוף, העוסק בפעולות שהמדע איננו מסביר אותן).
קסם נועד בעיקר למטרות בידור, ובהתאם לכך הוא נעשה בעיקר בהופעה על הבמה, במופעי רחוב ובמסיבות. קסם נודע הוא שליפה של בעל חיים (בדרך כלל ארנבון או יונה) מתוך כובע ריק.
אמני רחוב בפרג שבצ'כיה, מבצעים את תעלול החבל ההודי.
היסטוריה

המונח קסם (magic) במקור נגזר מהמילה היוונית "מאגיה" (μαγεία).
בזמנים העתיקים, נלחמו היוונים נגד הפרסים במשך דורות, כאשר כוהני הדת הפרסיים נקראו מאגי "Magi" בפרסית. טקסים פולחניים שהם קיימו נקראו "מאגיה", ולאחר מכן magika שבסופו של דבר התכוון לכל תרגול פולחני זר, לא מקובל או לא לגיטימי.
פליניוס הזקן מתייחס לקסם ולקוסמים בכרך 30 של  תולדות הטבע, האנציקלופדיה הראשונה שהתפרסה בשנת 77 לספירה. הוא מבקר את הקוסמים, תוקף את האסטרולוגיה וטוען שמקורו של הקסם ברפואה, דבר שמתקיים על ידי העמדת פנים שהוא מציע בריאות. הוא מכנה את זרתוסטרה מפרס העתיקה כמקור לרעיונות קסומים. הוא קובע שפיתגורס, אמפדוקלס, דמוקריטוס ואפלטון כולם נסעו למדינות אחרות כדי ללמוד קסם, והעיר שזה מפתיע שמישהו קיבל את הדוקטרינות שהחזירו משם. כמו כן טען שהרפואה (של היפוקרטס) והקסם (של דמוקריטוס) היו צריכים לפרוח בו-זמנית  בתקופת המלחמה הפלופונסית.
מושג דומה של כישוף התקיים במקביל בתרבויות שונות. במהלך המאה ה-15 והלאה, החלה במדינות אירופה תופעה של ציד מכשפות שבה נעצרו, עונו, נשפטו והוצאו להורג עשרות אלפי נשים, וכן גברים וילדים רבים, בהאשמות כי ביצעו פעולות קסומות שונות, הכוללות הטלת "קללה" על אנשים, גרימת מחלות לבני אדם או ליבולים ועוד. ציד המכפשות דעך עם התקדמות המדע והירידה באמונה בקיומו של כישוף, החל מהמאה ה-18.
בשנת 1584 נוצר הספר הראשון שהכיל הסברים על קסמים במובנם המודרני - של מופעים שנועדו להדהים את הקהל, עם זאת עד היום קיימים אנשים הטוענים כי הם משתמשים בכוחות על-טבעיים לשם ביצוע קסמים וכישופים. במהלך המאה ה-17, פורסמו הרבה ספרים דומים, שתיארו קסמים. עד המאה ה-18 הופעות קסמים היו נפוצים בירידים. אחת הדמויות שייסדו את הקסם המודרני הבידורי היה ז'אן רובר-אודן, אשר היה לו תיאטרון קסמים בפריז בשנת 1845.
בין הקוסמים המפורסמים של המאה ה-19 היה הארי הודיני. אלכסנדר הרמן זכה להצלחה גדולה במספר מדינות אירופה וארצות הברית וקיבל שם "ההרמן הגדול". לאחר פטירתו אשתו אדלייד הרמן המשיכה בביצוע קסמים שהוא פיתח.
אמנות הקסמים מתחלקת למספר קטגוריות:
קסמי במה/ אמני אשליות
קלוז-אפ/ תקריב
קסמי רחוב
מנטליזם
קסם ביהדות

בשונה מהעברית המודרנית בה קסם הוא אחיזת עיניים או שינוי טבע המציאות, ההלכה היהודית מגדירה את איסור קֹסֵם קְסָמִים כניבוי עתידות לאחר ריכוז באמצעות מעשים שונים:
איזה הוא קוסם – זה העושה מעשה [...] ותיפנה מחשבתו מכל הדברים עד שיאמר דברים שעתידין להיות, ויאמר "דבר פלוני עתיד להיות", או "אינו הווה"; או שיאמר ש"ראוי לעשות כך", ו"היזהרו מכך".
יש מן הקוסמים שהוא ממשמש בחול או באבנים, ויש מהן מי שגוהר (=מתכופף) לארץ וצועק, ויש מי שמסתכל במראה של ברזל או עששית, ומדמין ואומרין.
אף הפסוק (הושע, ד', י"ב) " עַמִּי בְּעֵצוֹ יִשְׁאָל וּמַקְלוֹ יַגִּיד לוֹ", מדבר על פי הרמב"ם לשאלת קוסם המשמש בהכאה במקל כדי לרכז את מחשבתו.
כאמור, עונשו של הקוסם הוא מלקות. חז"ל אסרו על אדם אף לפנות לקוסם, וכרוב איסורי חז"ל נקבע לזה עונש מכת מרדות.
חשיפה של קוסמים שרלטנים

למרות שקסם, כישוף או סוגים אחרים של "כוח על טבעי" נחשבים כדבר בלתי אפשרי על ידי המדע, ולמרות שקוסמים רבים הדגימו במהלך השנים כיצד ניתן להשתמש ביצירת אשליות ומיקוד תשומת הלב כדי להתל בקהל, עדיין קיימים בעולם אנשים שטוענים שהם מסוגלים לבצע קסם, כישוף ולקיים טקסים שונים, הנוגעים לעל טבעי כמו תקשורת עם רוחות, חיזוי על טבעי של העתיד, ברכות רפואיות ועוד. הקוסם ג'יימס רנדי היה קוסם מפורסם וספקן מדעי. הוא נעזר בפרסומו הרב ובעושרו כדי לחשוף אנשים שטענו כי יש להם כוחות קסם או כוחות "על טבעיים" אחרים ו"הוכיחו" את דבריהם בצורות שונות.
במשך השנים הגיש רנדי עשרות תוכניות טלוויזיה אודות שרלטנות ורמאות בעולם העל-טבעי ואף הנחה סדרת תוכניות בהן בדק את מהימנותם של מספר אנשים הטוענים לכוחות מיוחדים. בשנות ה-90 הוא הקים את אתגר מיליון הדולר להוכחת העל-טבעי שבו הזמין "קוסמים" שטענו לקיום של כוח על טבעי לבוא ולהוכיח את טענתם בתנאים מבוקרים. דוגמה לאדם שהתבקש להוכיח את "כוחותיו" היה אורי גלר, אך הוא סרב. הפרס התקיים במשך 20 שנה, עד להפסקתו בספטמבר 2015, לא עמד איש באתגר.
לקריאה נוספת

ליאור מנור, ספר הקסמים של ליאור מנור, הוצאת כנרת זמורה ביתן. (קריאת הספר בתצוגה מקדימה באתר "גוגל ספרים" )
ג'י מרשל, ספר הקסמים הגדול, הוצאת דליה פלד.
ישראל בויום, זה סוד הקסם, הוצאת ישראל בויום.
ישראל בויום, קסמים ומדע, הוצאת ישראל בויום.
שגיב לוי, MAGIC, הוצאת אלפא מג'יק אינטרנשיונל.
אלברט ד. שפר, עולם הקסמים, הוצאת שוקן.
קלודין ויטה

קלודין ויטה (בגרמנית: Claudine Vita; נולדה ב-19 בספטמבר 1996) היא אתלטית גרמנייה, זוכת מדליית ארד באליפות אירופה (מינכן 2022) בזריקת דיסקוס. מתחרה גם בהדיפת כדור ברזל.
ביוגרפיה

ויטה נולדה בפרנקפורט על האודר שבגרמניה להורים אנגולים.
ביוגרפיה > 2013 > סגנית אלופת עולם עד גיל 18

באליפות העולם עד גיל 18 שנערכה ביולי בדונצק שבאוקראינה זכתה במדליית כסף בזריקת דיסקוס בשיא אישי חדש של 52.59 מטר.
ביוגרפיה > 2015 > אלופת אירופה עד גיל 20

באליפות אירופה עד גיל 20 שנערכה ביולי באסקילסטונה שבשוודיה זכתה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 57.47 מטר ובמדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בשיא אישי חדש של 17.13 מטר.
ביוגרפיה > 2017

באליפות אירופה באולם שנערכה במרץ בבלגרד שבסרביה סיימה במקום חמישי בהדיפת כדור ברזל בשיא אישי חדש של 18.09 מטר. בשלב המוקדמות קבעה שיא אישי חדש של 17.83 מטר.
ביוגרפיה > 2017 > אלופת אירופה עד גיל 23

באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה ביולי בבידגושץ' שבפולין זכתה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 61.79 מטר.
ביוגרפיה > 2018

באליפות אירופה שנערכה באוגוסט בברלין שבגרמניה סיימה במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 61.25 מטר.
ביוגרפיה > 2019 > סגנית אלופת האוניברסיאדה

באוניברסיאדת נאפולי שנערכה ביולי זכתה במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 61.52 מטר.
באליפות העולם שנערכה באוקטובר בדוחה שבקטר סיימה במקום תשיעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 60.77 מטר.
ביוגרפיה > 2021

באולימפיאדת טוקיו שנערכה ביולי-אוגוסט סיימה במקום תשיעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 61.80 מטר.
ביוגרפיה > 2022

באליפות העולם שנערכה ביולי ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית, סיימה במקום חמישי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 64.24 מטר.
ביוגרפיה > 2022 > מדליית ארד באליפות אירופה

באליפות אירופה שנערכה באוגוסט במינכן שבגרמניה זכתה במדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 65.20 מטר, אחרי סנדרה פרקוביץ' מקרואטיה (67.95 מטר) וב ארצה קריסטין פודנץ (67.87 מטר).
ביוגרפיה > 2023

באליפות העולם שנערכה באוגוסט בבודפשט שבהונגריה סיימה במקום עשירי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 63.19 מטר.
שיאים אישיים > אצטדיון

זריקת דיסקוס: 66.64 מטר (2019)
הערות שוליים

↑  Claudine Vita: "In die Fußstapfen von Shanice Craft treten" באתר leichtathletik, ‏ 21 במרץ 2018 (בגרמנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14453080
קריוובס (כדורגל)

מועדון הכדורגל קריוובס קריבי ריה (באוקראינית: Футбольний клуб «Кривбас» Кривий Ріг) מהעיר קריבי ריה שבמחוז דניפרופטרובסק באוקראינה הוא מועדון כדורגל המשחק בליגה הבכירה באוקראינה. הקבוצה הוקמה ב-1959, פורקה ב-2013 והוקמה מחדש ב-2020.
היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 1959 על בסיס קבוצת חובבים "ספרטק קריבי ריה" ונקראה "מועדון הכדורגל העירוני של קריבי ריה". את השם קריוובס היא נושאת משנת 1966. הקבוצה שיחקה בליגה הסובייטית השנייה. בשנת 1972 הצליחה לעלות לליגה הסובייטית הראשונה, אך לאחר עונה אחת ירדה חזרה לליגה השנייה. בשנת 1977 זה קרה שוב - עליה לליגה הראשונה וחזרה לליגה השנייה לאחר עונה אחת בלבד.
לאחר התפרקות ברית המועצות התחילה "קריוובס" לשחק בליגה האוקראינית הראשונה. בתום עונת 1992 עלתה קריוובס לליגה האוקראינית הבכירה. היא שיחקה בה עד לשנת 2013. העונות הכי טובות שלה בליגה היו: 1998/99 ו-1999/2000. את שתי העונות הללו סיימה הקבוצה במקום השלישי. בעקבות הזכייה במקום השלישי נטלה חלק בשתי עונות של גביע אופ"א. בעונת 1999/2000 היא ניצחה בסיבוב ראשון את קבוצת "שמקיר" מאזרבייג'ן (5:0 בסיכום שני משחקים), אך בסיבוב הבא נוצחה על ידי פארמה האיטלקית (6:2 בסיכום שני המשחקים). בעונת 2000/01 הודחה כבר בסיבוב הראשון על ידי נאנט הצרפתית (6:0 בסיכום שני המשחקים). כמו כן, בעונת 1999/2000 הגיעה קריוובס לגמר הגביע האוקראיני, בו הפסידה לדינמו קייב.
קריוובס שיחקה בליגה האוקראינית הבכירה עד לשנת 2013. בשנת 2013 התפרקה הקבוצה מסיבות כלכליות. היא הוקמה מחדש כקבוצת חובבים בשנת 2016. בשנת 2020 הפכה הקבוצה שוב למועדון כדורגל מקצועי. היא החלה את דרכה בליגה האוקראינית השנייה. בתום עונת 2020/21 עלתה לליגה הראשונה. בסיום עונת 2021/22 עלתה לליגה האוקראינית הבכירה.
שמות הקבוצה

1959 - מועדון הכדורגל העירוני של קריבי ריה
1960 - 1962 - אוואנהרד
1962 - 1965 - הירניאק
1966 - עד היום - קריוובס
שחקנים מפורסמים ששיחקו בקבוצה

ברית המועצות ניקולאי קודריצקי
אוקראינה איוון גצקו
אוקראינה אולכסנדר גוריאינוב
אוקראינה אנדריי רוסול
סלובניה דריאן מאטיץ'
גאורגיה ג'אבה קנקאווה
קלארק וורהס

| --- | --- |

 לידה:  29 במאי 1871 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  17 ביולי 1933 (בגיל 62) ארצות הברית 
 מקום לימודים:  ליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק  אקדמיה ז'וליאן 
 
קלארק וורהס (באנגלית: Clark Voorhees‏; 1871 – 1933) היה צייר נוף אימפרסיוניסטי וטונאליסטי אמריקאי וממייסדי מושבת האמנות אולד ליים.
ביוגרפיה

וורהס נולד ב-29 במאי 1871 בניו יורק, בנו של סוכן מניות. בתחילה הוא נמשך למדעים וסיים תארים בכימיה מאוניברסיטת ייל ואוניברסיטת קולומביה. בשנת 1894 החל וורהס לעסוק ברצינות באמנות (שתמיד הייתה תחביבו) כאשר נרשם לשיעורים בליגת הסטודנטים לאמנות. בשנה שלאחר מכן נרשם לבית הספר לאמנות במוזיאון המטרופוליטן. הוא גם למד אצל אירווינג רמזי ויילס בלונג איילנד ועם לאונרד אוכטמן בקונטיקט.
בשנת 1897 נסע וורהס לאירופה, למד באקדמיה ז'וליאן בפריז ובילה בכפר האומנים הצרפתי ברביזון וכן בהולנד.
אולד ליים

וורהס ביקר לראשונה באולד ליים, (Old Lyme) קונטיקט בשנת 1893. בשנת 1896, הוא חזר עם אמו ואחותו, שהתארחו בפנסיון בניהולה של פלורנס גריזוולד. בית פלורנס גריזוולד (מוזיאון גריזוולד) הפך בסופו של דבר למרכז הקהילה האמנותית של אולד ליים וסביר מאוד להניח שהנרי וורד ריינג'ר, המתואר לעיתים קרובות כמייסד המושבה האמנותית שם, הכיר את המקום דרך קלארק וורהס.
מבחינה סגנונית, וורהס היה אחד האמנים שנשארו נאמנים לסגנון הטונאליסטי שמקורו ברביזון, הקשור לוורד ריינג'ר גם לאחר שרוב האמנים האחרים אימצו את הסגנון האימפרסיוניסטי של צ'יילד האסאם. רוב ציוריו של וורהס אינם מתוארכים, אך נראה כי הוא אימץ בהדרגה גישה אימפרסיוניסטית בשלב מאוחר בחייו. הוא גם התנסה בתחריט בשנות השלושים.
רבים מציוריו של וורהס מתארים את נופי אולד ליים. כמו כן הוא צייר גם בניופורט, רוד איילנד ובמערב מסצ'וסטס.
וורהס הציג יחד עם חברים אחרים במושבת האמנות, כמו גם הציג גם באקדמיה הלאומית לעיצוב, בחברת האמנים האמריקאים, באגודה האמריקאית לצבעי מים, במכון קרנגי ובמכון לאמנות בשיקגו.
הוא זכה במדליית ארד בתערוכת סנט לואיס בשנת 1904 ובשנת 1905 קיבל את אחד משלושת הפרסים של האקדמיה הלאומית, לשלושת ציורי השמן הטובים ביותר שהופקו על ידי אמנים מתחת לגיל שלושים וחמש.
דוגמאות ליצירתו של וורהס נמצאות באוספים של הגלריה לאמנות של אוניברסיטת ייל, מוזיאון לאמנות יוסטון, מוזיאון פלורנס גריסוולד והחברה ההיסטורית בליים.
תערוכות מרכזיות המציגות את עבודותיו כללו את החברה ההיסטורית באולד ליים ואת מוזיאון פלורנס גריזוולד ותערוכות נוספות.
נכדתו, ג'נט פיש, היא ציירת טבע דומם עם יצירות באוסף הקבע של מוזיאונים רבים.
הערות שוליים

↑  Benezit Dictionary of Artists
↑  Rice, Robin (Autumn 2003 – Winter 2004). "Janet Fish: Paintings". Woman's Art Journal. Woman's Art. 24 (2): 45–46
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 6705 3730  LCCN: n81145107  RKD: 98294  SNAC: w6737874  ULAN: 500002906  VIAF: 30871455   WorldCat (עם VIAF): 30871455
קמע

קמע חמסה איראני
ערך זה עוסק בחפץ שמיוחסים לו כוחות סגוליים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
קָמֵעַ (גם קָמִיעַ) הוא חפץ שמיוחסים לו כוחות סגוליים. לרוב יהיה הקמע פיסת נייר או קלף שעליה כתובה ברכה כלשהי, צירופי אותיות של פסוקים, שמות מלאכים או שמות קדושים אחרים. את הקמע נושא אדם על גופו או מניח בביתו כדי להבטיח את שלומו, לשמירה מעין הרע או משדים ורוחות רעות.
אטימולוגיה

השורש האטימולוגי של השם "קמע", לדעתו של בעל הערוך הוא משורש "קמע" שפירושו בארמית קשר, מכיוון שהיו עונדים אותו על הגוף; וכך מקובל בקרב חוקרי הלשון כיום.
לדעתו של רבי אליהו בחור, הוא מן המילה הארמית "קימעא", שפירושה "מעט", כיוון שהיו כותבים בקמע מילים מועטות.
הקמע בתרבויות שונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
קיימות עדויות על שימוש בקמעות מזה שנים רבות. בכל התקופות, בני דתות ותרבויות רבות, נשאו עימם קמעות. ציורים בדמות עינו של הורוס נמצאו כבר על קברים קדומים המצרים, לצידם של מומיות. קמעות כתובות נמצאו אף הן בחפירות ארכאולוגיות המתייחסות לתקופות חיים מאוחרות יותר.
עד ימינו, נפוץ השימוש בקמעות בתרבויות שונות. במקרים רבים ישנה השפעת גומלין בין תרבויות, ועל קמעות הנמצאות בשימוש רב בין היהודים, נטען כי מקורן בתרבויות לא יהודיות. כך ידוע שמקורה של החמסה הוא בתרבות האסלאמית. ישנם הטוענים[דרוש מקור] שרעיון הקמעות כולו נכנס ליהדות בהשפעת הבבלים, בתקופת גלות בבל.
מחקר שערכה ד"ר חגית מטרס הראה כי השימוש בקמעות נפוץ גם אצל רציונליסטים מערביים, בעיקר בעתות צרה ומצוקה.
הקמע בתרבויות שונות > בנצרות

בפסקה זו אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים.
הקמעות הם חלק בלתי נפרד מחייו של המאמין הנוצרי ובעיקר הקתולי וזאת בשל העובדה שהנצרות היא רק דת, ולא בעלת הגדרה גם תרבותית מעמיקה יותר, מקומם של הקמעות בנצרות אינו חד משמעי. לפיכך באזורים מסוימים ישמשו קמעות בהתאם לתרבות המקומית, כמו למשל "זנבות של בעלי חיים" בצפון גרמניה, מכשפת מטבח בתרבות הסקנדינבית ו"אלמוג אדום" שמשמש קמע נוצרי בתרבות של חצי האי האיברי.
עם זאת לצד שלל הקמעות והסמלים שקיימים בתרבויות שונות בתוך העולם הנוצרי, ישנם גם קמעות שהם "אוניברסליים", והנצרות הקתולית רואה בהם סקרמנטלים נוצריים, דהיינו מביאי חסד קטן.
מקורם של הקמעות בנצרות הוא עוד מראשית דרכה ובמהלך השנים הלך והתרבה השימוש בקמעות ככל שהחל וגדל מספר חסידיה של הנצרות. 
בין הקמעות הראשונים של הנצרות שהגיעו עוד מהנצרות הקדומה אפשר למנות את הצלב, הקרוספיקס וגם את מחרוזת תפילה, האיקונין ושרידי קדושים.
התרחבות משמעותית של סקרמנטלים בנצרות החלה במאה ה-14 לאחר מגפת המוות השחור, שהובילה לפריחה בדת העממית בקרב פשוטי העם, תופעה שנקראת כיום "וולגריזציה של הדת הנוצרית", דהיינו הפיכת הנצרות לעממית יותר ונגישה לעם הפשוט. תהליך הוולגריזציה התרחש מפני שמספר יודעי הקרוא וכתוב עלה בקרב האוכלוסייה הנוצרית, ואלה החלו לקרוא את כתבי הקודש הנוצריים ולפרשם כראות עיניהם. בכך החלה תופעה חדשה של נוצרים שהופכים את הפולחן הנוצרי להיות אישי יותר ולא מרוחק כבעבר, אשר התבטא בבנייתן של קפלות ומזבחות אישיים בבתיהם של מאמינים נוצרים רבים. כמו כן, קמעות חדשים הצטרפו בשנים אלו לצד הקמעות הישנים, והם ביטאו את הפרשנות החדשה שנוצרה לכתבי הקדוש עם תחושת ההזדהות האינדיבידואלית של המאמין עם קדושי הנצרות.
הקמע בתרבויות שונות > קמעות נוצריים נוספים

"פולחן הלב הקדוש" - התפתח במאה ה-14 מדגיש את קורבן הלב של ישו ומריה ואהבתם האין סופית לאנושות הוא מיוצג בציורי אומנות, מיסות, תפילות, חפצי פולחן שונים ופסטיבלים דתיים.
נזר הקוצים - כתר הקוצים שלבש ישו על ראשו במהלך הפסיון.
מים קדושים - מים המקודשים בידי איש דת ונחשבים למגנים ובעלי סגולה, את המים הקדושים נוהגים
לשים באגני טבילה לצורכי טקסי הטבלה או טהרה לפני כנסייה לכנסייה, וישנם נוצרים השמים מים קדושים באגני הטבילה קטנים בבית להיטהר לפני תפילה מול המזבח הביתי.
מדליה שמשה בנצרות גם לציון של קדוש מגן וברכה החרוטה על המדליה. המדליה המוכרת ביותר היא של בנדיקטוס הקדוש אשר משלבת צלב יחד עם ברכת הקדוש ובדרך כלל נמצאת בתוך צלבים או שרשרות.
מחרוזת תפילה של מיכאל הקדוש - מחרוזת תפילה שמקודשת למלאך מיכאל הקדוש.
גלימת הקדוש קטנה - משמשת בפולחן וטקסי זיכרון למתים.
הקמע בתרבויות שונות > באסלאם

בפסקה זו אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים.
עם פריחת דת האסלאם במאה ה-7 לספירה בעקבות הכיבושים של הח'ליפים הראשונים, הושפעה הדת הצעירה כמו ברוב המקרים בהיסטוריה, מהתרביות הקדומות אותם היא כבשה. 
אחד הקמעות הנפוצים ביותר באסלאם הוא החמסה, שבתרבות הערבית היא ידוע בשם "ידה של פאטמה", בִּתו של הנביא מוחמד, ומסמלת בקרב מוסלמים את חמשת עמודי האסלאם.
לצד החמסה גם צבעים וסמלים מסיומים קיבלו נפח מיסטי באמונה המוסלמית כך למשל הצבע הכחול נחשב לקמע המגן מפני עין רע ובתרבות הטורקית נוהגים להשתמש "בנאזירי" שהם עיניים כחולות המגינות מפני עין רע. 
קמעות נוספים הם הכתב הערבי, שבו כותבים את פסוקים מהקוראן הנחשבים מקודשים שמגינים על הבית או בית העסק ומגנים עליו.
הקמע בתרבויות שונות > בהינדואיזם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הקמע בתרבויות שונות > בבודהיזם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.