stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השומר האדום

| --- | --- |

אלכסיי לבדב כשומר האדום, כפי שהופיע בחוברת Captain America: Patriot #2 מנובמבר 2010. אמנות מאת מיטץ' ברייטוייזר
 סוג:  נבל-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  אלכסיי שוסטקוב: Avengers #43 (אוגוסט 1967) טניה בלינסקיה: Defenders #35 (מאי 1976) ניקולאי קריילנקו: Iron Man #109 (אפריל 1978) ג'וזף פטקוס: Captain America #352 (אפריל 1989) אלכסיי לבדב: Namor the Sub-Mariner Annual #1 (יוני 1991) קראסנו גרניצקי: Iron Man Vol.3 #9 (אוקטובר 1998) אנטון: Hulk Vol.2 #1 (מרץ 2008)
 יוצרים:  רוי תומאס ג'ון בוסימה
 גילום הדמות:  דייוויד הארבור ("האלמנה השחורה")
 מידע
 כינויים:  רונין (שוסטאקוב). סטארלייט (בלינסקיה). קריילוב, ונגארד (קריילנקו). שומר הפלדה (פטקוס).
 סטטוס:  פעיל (שוסטקוב, בלינסקיה, קריילנקו ואנטון), לא פעיל (פטקוס וגרניצקי)
 כוחות:  מיומנות באמנויות לחימה, שימוש בנשק חם וקר, שימוש במגן ויברניום. בלינסקיה: יצירת ואגירת אנרגיה גרעינית, המתועלת לתעופה, יצירת מטחי אנרגיה ויצירת שדות כוח קריילנקו: יצירת שדות כוח, תעופה
 חברוּת בקבוצה:  חברת האוקיינוס האפל (שוסטקוב), משמר החורף (קריילנקו, מנהיג)
 חברוּּת לשעבר בקבוצה:  הפולשים (לבדב). ק.ג.ב, לגיון האל-מתים (שוסטקוב). דפנדרס, שותפה של הנוכח (בלינסקיה). חיילי-העל הסובייטים, סיברפורס (קריילנקו). סופרים סובייטס (פטקוס). משמר החורף (פטקוס ואנטון)
 אזרחות:  ברית המועצות
 דמויות קשורות
 משפחה:  שוסטקוב: נטליה רומנובה (גרושה) קריילנקו: סרגיי קריילוב (אב) מריה קאריילוב (אם, מתה) לאיניה פטרונובה (אחות תאומה)
השומר האדום (באנגלית: Red Guardian) הוא שמן של מספר דמויות המופיעות בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס, רובן של נבלי-על. השומר האדום הראשון הופיע לראשונה בחוברת Avengers #43 מאוגוסט 1967 ונוצר על ידי הכותב רוי תומאס והמאייר ג'ון בוסימה.
עד כה חלקו בזהותו של השומר האדום שבעה אנשים - אלכסיי לבדב, אלכסיי שוסטקוב, טניה בלינסקיה, ניקולאי קריילנקו, ג'וזף פטקוס, קראסנו גרניצקי ואנטון. השומר האדום נוצר כגרסה סובייטית של קפטן אמריקה, והשומר האדום הראשון - אלכסיי לבדב - נלחם לצידו כחלק מקבוצת הפולשים במהלך מלחמת העולם השנייה אך נהרג בשנות ה-50 במהלך ניסויים שעבר בידי המשטר הסובייטי. אלכסיי שוסטקוב היה טייס ניסוי וסוכן ק.ג.ב סובייטי, אשר נישא לבלרינה המפורסמת נטליה רומנובה, אשר נאלץ לזייף את מותו במטרה להפוך לשומר האדום, "קפטן אמריקה הסובייטי". במהלך שנות אימוניו, שוסטקוב הפך לאדם אכזרי וחסר רחמים, המיומן בהריגה והתנקשות עבור המשטר הסובייטי. הוא נשלח למשימה בסין, שם נתקל ברומנובה כגיבורת-העל האלמנה השחורה. הוא נלחם בה ובקבוצת האוונג'רס, ונהרג לכאורה בהתפרצות של הר געש. הוא נראה חי לאחר מכן תחת הזהות רונין, ונלחם באלמנה השחורה, הוקאיי, מוקינגבירד ודומיניק פורצ'ון בסיועם של חיילים העוטים חליפות שריון של דינאמו הארגמן.
את דמותו של אלכסיי שוסטקוב/השומר האדום בסרט הלייב אקשן "האלמנה השחורה" גילם השחקן דייוויד הארבור, אשר ישוב לגלם את דמותו בסרט "ת'נדרבולטס".
חאבייר פניה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1958 (בן 66 בערך) קינגסוויל, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת טקסס A&M 
 השתייכות:   המנהל לאכיפת הסמים
 תקופת הפעילות:  1977–2014 (כ־37 שנים)
 תפקידים בשירות
 סוכן בפוארטו ריקו, טקסס וקולומביה
 פעולות ומבצעים
 המצוד אחר ברון הסמים פבלו אסקובר
 
חַאבִיֶיר פֶּנְיָה (Javier Peña) הוא סוכן לשעבר של הרשות למלחמה בסמים בארצות הברית. הוא וסטיב מרפי היו החוקרים הראשיים מטעם הרשות שהובילו את המצוד אחר ברון הסמים הקולומביאני, המנהיג של קרטל מדיין, פבלו אסקובר.
ביוגרפיה

פניה גדל בקינגסוויל, טקסס ולמד סוציולוגיה ופסיכולוגיה באוניברסיטת טקסס A&I (ששינתה את שמה בהמשך לאוניברסיטת קינגסוויל טקסס A&M).
כסוכן מתחיל הוא השתתף במבצע למציאת סוכן ה-DEA אנריקה "קיקי" קמראנה שנחטף על ידי קרטל גוודלחרה במקסיקו ב-1985.
בעקבות החקירה של קרטל מדיין, פניה עבד עבור הרשות למלחמה בסמים במשימות נוספות גם בפוארטו ריקו, טקסס, וקולומביה.
ב-2006 הוא השתתף במבצע של ה-DEA ובו נמצאו מוצרים המכילים סמים עבור ילדים אשר נראו בצורה של ממתקים ומשקאות נפוצים.
הוא פרש מן הרשות למלחמה בסמים בשנת 2014.
בסדרת הטלוויזיה נרקוס

פניה הוא אחת הדמויות הראשיות בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס, "נרקוס" (סוחרי הסמים), שבה מגלם אותו השחקן פדרו פסקל.
פניה עצמו עבד כיועץ בסדרה. הוא השתתף בהופעת קמע בפרק האחרון של עונה 2, "AL Fin Cayó!‎", לצד מרפי. בסדרה הוא ממשיך להשתתף בעונה השלישית בפעילות של ה-DEA כנגד קרטל הסמים קאלי, אך זוהי כבר עלילה בדיונית של הסדרה, כאשר למעשה לא השתתף בפעילות נגדם.
הערות שוליים

↑   צח יוקד, הסוכנים שתפסו את פבלו אסקובר מודים: הופתענו מההצלחה של "נרקוס", באתר הארץ, 2 באוקטובר 2017
↑  Bartilow, Horace A.; Eom, Kihong (2009-04-01). "Busting Drugs While Paying With Crime: The Collateral Damage of U.S. Drug Enforcement in Foreign Countries". Foreign Policy Analysis. 5 (2): 93–116. doi:10.1111/j.1743-8594.2009.00085.x.
↑  Bowden, Mark (2007-12-01). Killing Pablo. Grove/Atlantic, Inc. ISBN 9780802197573. OCLC 881682814.
↑  משטרת ארה"ב תפסה מוצרי מריחואנה לילדים, באתר וואלה, 18 במרץ 2006
↑  "הרוע של פאבלו? אני אפילו לא יודע מאיפה להתחיל", באתר ‏מאקו‏, 27 במאי 2018
↑  Britto, Lina (2016). "Car Bombing Drug War History: How the hit Netflix series Narcos echoes the DEA's version of events, distorting-and commodifying-the rise of Colombia's drug economy". NACLA Report on the Americas. 48 (2): 177–180. doi:10.1080/10714839.2016.1201278.
↑  "Javier Pena Biography.com". The Biography.com website. A&E Television Networks. 2017-11-14. נבדק ב-2017-12-14.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX6213351  ISNI: 0000 0004 7908 9588  LCCN: n2019025156  NKC: pna20221137402  NTA: 42409875X  VIAF: 23155767330827761197   WorldCat (עם VIAF): 23155767330827761197
התנגשות אלסטית

התנגשות אלסטית (או התנגשות אלסטית לחלוטין) היא התנגשות בה סך כל האנרגיה הקינטית של הגופים המתנגשים לאחר ההתנגשות שווה לסך כל האנרגיה הקינטית שלהם לפני ההתנגשות. מכאן שהתנגשויות אלסטיות יכולות לקרות רק אם אין המרת אנרגיה קינטית לסוגי אנרגיה אחרים (בניגוד להתנגשות פלסטית). 
בהתנגשות אלסטית מקדם התקומה שווה לאחת.
התנגשויות של אטומים הן התנגשויות אלסטיות. התנגשות של גופים מאקרוסקופים איננה התנגשות אלסטית משום שתמיד תהיה המרה של חלק מן האנרגיה הקינטית לחום. התנגשויות של מולקולות שאינן חד-אטומיות הן אלסטיות בתנאי שאין המרת אנרגיה קינטית לרוטציות, או ויברציות של המולקולות.
התנגשות אלסטית של שני גופים במימד אחד

האנרגיה הקינטית של שני הגופים נשמרת, לפי הגדרה:
{\frac {1}{2}}m_{1}v_{1}^{2}+{\frac {1}{2}}m_{2}v_{2}^{2}={\frac {1}{2}}m_{1}u_{1}^{2}+{\frac {1}{2}}m_{2}u_{2}^{2}
חשוב לשים לב כי התנע איננו בהכרח נשמר. שימור אנרגיה איננו גורר שימור תנע.
במקרים שבהם גם מתקיים שימור תנע: עבור כל שני גופים בעלי מסה נתונה, אם מהירותם לפני ההתנגשות נתונה גם היא נוכל לחשב את מהירותם לאחר ההתנגשות האלסטית.
קיימת גם נוסחה הנגזרת מהנוסחה לשימור אנרגיה קינטית ושימור תנע כאשר ההתנגשות היא חד־ממדית:
{\vec {v}}_{1}-{\vec {v}}_{2}=-({\vec {u}}_{1}-{\vec {u}}_{2})
דוגמה - התנגשות גופים שווי מסה בממד אחד ובשני ממדים

ניתן להשתמש בשתי המשוואות הללו גם עבור שני גופים שווי מסה המתנגשים במישור, על ידי פירוק וקטור התנע לרכיביו. נתבונן במערכת המנוחה של אחד הגופים לפני ההתנגשות, במערכת זו לפני ההתנגשות הגוף האחד עומד והשני נע לעברו. כיווני התנע של הגופים לאחר ההתנגשות יהיו ניצבים זה לזה, מכיוון שעל פי חוק שימור האנרגיה המהירות בריבוע של הראשון לפני ההתנגשות שווה לסכום הריבועים של המהירויות אחרי ההתנגשות, כמו במשולש ישר-זווית. זאת במקרה שבו הגופים באותה מערכת אינם נעים בקו ישר. אם לעומת זאת התנועה היא בקו ישר אחד, הגוף השני לאחר ההתנגשות ייעצר והראשון יקבל את מהירותו - כפי שממחישה עריסתו של ניוטון.
ראו גם

התנגשות פלסטית
המחשת התנגשות בשני ממדים
עריסתו של ניוטון, המחשת התנגשות בממד אחד
ויסמר

ויסמר (בגרמנית: Wismar) היא עיר נמל ובירת מחוז צפון-מערב מקלנבורג שבמדינת מקלנבורג-מערב פומרניה שבגרמניה. העיר שוכנת במרחק של 45 ק"מ מזרחית לליבק ו30 ק"מ מצפון לשוורין. הנמל הטבעי שלה ממוקם במפרץ ויסמר.
עקב היותה עיר מייצגת לברית ערי הנזה ועיר שנבנתה בלבנים בסגנון גותי, הוכרז המרכז ההיסטורי שלה בשנת 2002 (יחד עם העיר שטרלזונד) כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו.
מבנה אופייני בויסמר
היסטוריה

ויסמר נוסדה על ידי שבטי הפולאבים בשם וישמיר (Vishemir) ובהמשך יושבה על ידי שבטים גרמנים. וישמיר קיבלה זכויות של עיר ב-1229 והפכה להיות חלק ממקלנבורג ב-1301. ב-1259 היא נכנסה לברית יחד עם ליבק ועם רוסטוק במטרה להגן על עצמה כנגד שודדי ים מהים הבלטי. ברית זו התפתחה בהמשך לחברות בברית ערי הנזה. במהלך המאות ה-13 וה-14 הייתה ויסמר עיר פורחת ופעלו בה בתי חרושת חשובים לעיבוד צמר. למרות מגפת דבר שגרמה למותם של 10,000 מתושביה בשנת 1376, היא נותרה עיר משגשגת עד למאה ה-16.
היסטוריה > תקופת השלטון השוודי

על פי שלום וסטפאליה מ-1648 הועברה ויסמר לשליטתה של שוודיה. בתוקף שליטתם בוויסמר ובערים נוספות בתחומי האימפריה הרומית הקדושה, הייתה למלכי שוודיה זכות הצבעה במושב החילוני של מועצת הנסיכים של האימפריה הרומית הקדושה. ב-1803 העבירה שוודיה את העיר לידי מקלנבורג תמורת 1.258 מיליון ריקסדאלר, אך עד 1897 לא יוצגה ויסמר במועצה של מקלנבורג. ב-1903 ויתר שוודיה באופן סופי על תביעותיה על העיר. ויסמר עדיין שומרת על כמה מזכויותיה ההיסטוריות, כולל הזכות להניף דגל משלה.
היסטוריה > העת החדשה

עם תחילת המאה ה-19 היו ענפי התעשייה החשובים בוויסמר ייצור ברזל, ייצור נייר ואספלט. תנועת הסחר שעברה דרך הנמל של העיר הייתה ערה מאוד וכללה ייצוא דגנים, שמן מאכל וחמאה ויבוא פחם, עצים וברזל. הנמל היה עמוק דיו כדי לאפשר לספינות בשוקע של 5 מטרים ולספינות קיטור גדולות לעגון ברציפיו. בוויסמר פעלו מפעל המטוסים דורנייר (Dornier) וסדנאות רכבת. במהלך מלחמת העולם השנייה ניזוקה ויסמר קשות מההפצצות של מטוסי בעלות הברית. עם סיום המלחמה, בהיותה על קו המגע בין בעלות הברית לבין ברית המועצות, נכבשה ויסמר על ידי הדיוויזיה המוטסת הבריטית השישית (הכלניות) ב-2 במאי 1945. ב-1 ביולי 1945, על פי ההסכמים שנחתמו בועידת יאלטה, עברה ויסמר להיות בשטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה. הכוחות הבריטיים עזבו את העיר והכוחות הסובייטים נכנסו אליה.
אתרים חשובים

מרכזה של העיר העתיקה של ויסמר הוא השוק הענקי שלה, אחד הגדולים ביותר בצפון גרמניה בשטח של 10,000 מטרים רבועים, המוקף בבניינים אלגנטיים במגוון סגנונות החל מסגנון גותי גרמני מהמאה ה-14, עבור בסגנון התחיה הרומנסקית מהמאה ה-19 ועד לבנייה בסגנון האר נובו. הנקודה המרכזית של כיכר השוק היא מזרקה שיובאה מהולנד ב-1602. בחלקה הצפוני של הכיכר ניצב בניין העירייה שנבנה בסגנון נאו-קלאסי בין השנים 1817–1819. בניין נוסף הראוי לציון הניצב בכיכר הוא מחסן עתיק הבנוי בסגנון גותי שהוקם בסביבות שנת 1380.
המגדל בגובה של 80 מטרים של כנסיית מריה הקדושה (Marienkirche), הוא השריד היחידי של מבנה הכנסייה המקורי שנבנה במחצית הראשונה של המאה ה-13. מבנה הכנסייה ניזוק קשות במלחמת העולם השנייה וב-1960 נהרס על ידי ממשלת גרמניה המזרחית.
כנסיית ניקולאוס הקדוש (Nikolaikirche) נבנתה בין השנים 1381–1460 והקימורים שלה גבוהים מאוד. יחד עם כנסיית מריה הקדושה, מהווה הכנסייה דוגמה להשפעה של כנסיית מריה הקדושה בליבק.
כנסיית גאורג הקדוש (St Georgen-Kirche) מתוארכת למחצית הראשונה של המאה ה-13. היא ניזוקה קשות במלחמת העולם השנייה ושוקמה בעשור האחרון של המאה ה-20 ובעשור הראשון של המאה ה-21.
ארמון הנסיכים (Fürstenhof), בעבר מעון הדוכסים ולאחר מכן שימש כבניין העירייה, הוא מבנה המעוטר בעושר רב בסגנון הרנסאנס המוקדם. הבניין נבנה בשנים 1552–1565 ושופץ בשנים 1877–1879.
ערים תאומות

דנמרק אולבורג, דנמרק
שוודיה קאלמאר, שוודיה
גרמניה ליבק, שלזוויג-הולשטיין, גרמניה
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554924905171  BnF: cb13610297k (data)  GND: 4201278-8  ISNI: 0000 0004 0516 7221  LCCN: n80093445  MusicBrainz: 24bc6b42-0bff-4fe2-96bb-040d2e50ec06  NKC: ge131410  SUDOC: 055809847  VIAF: 146061941   WorldCat (עם VIAF): 146061941
ז'רום לאלנד

| --- | --- |
תחריט של ז'רום לאלנד
תחריט של ז'רום לאלנד
 לידה:  11 ביולי 1732 בור-אן-ברס, צרפת 
 פטירה:  4 באפריל 1807 (בגיל 74) פריז, הקיסרות הראשונה 
 ענף מדעי:  אסטרונומיה
 מקום מגורים:  צרפת
 מקום קבורה:  Grave of Lefrançais de Lalande 
 מקום לימודים:  קולז' דה פראנס 
 מנחה לדוקטורט:  ז'וזף-ניקולא דליל 
 מוסדות:  קולז' דה פראנס (1768–1807) 
 תלמידי דוקטורט:  ז'אן-בטיסט ז'וזף דלאמבר, Georg Friedrich Parrot 
 פרסים והוקרה:  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  עמית החברה המלכותית  72 השמות החרוטים על מגדל אייפל 
 תרומות עיקריות
 תצפיות בירח ובכוכבי הלכת, חישוב גודלה של יחידה אסטרונומית, עריכת קטלוג כוכבים מקיף
 חתימה:   
 
ז'וזף ז'רום לפרנסואה דה לאלנד (בצרפתית: Joseph Jérôme Lefrançois de Lalande;‏ 11 ביולי 1732 - 4 באפריל 1807) היה אסטרונום צרפתי.
קורות חייו

לאלנד נולד בשנת 1732 בבורק-אן-ברס, לאב שניהל מחסן טבק. הוא למד בבית ספר ישועי בבורק-אן-ברס ולאחר מכן בעיר ליון, ועם סיום בית הספר נשלח לפריז כדי ללמוד משפטים.
בעקבות היכרות עם ז'וזף דליל, הוא החל להתעניין באסטרונומיה והלך להרצאות של דליל ושל פייר שארל לה-מונייה בקולז' רויאל (כיום קולז' דה פראנס). עם סיום לימודיו התכוון לחזור לעירו כדי לעבוד כעורך דין, אך התבקש על ידי לה-מונייה לנסוע לברלין על מנת לערוך תצפיות בירח, במקביל לתצפיות שערך באותו הזמן ניקולא לואי דה לאקאי מכף התקווה הטובה, ועל ידי מדידת ההיסט לחשב במדויק את מרחקו של הירח מכדור הארץ. בזמן ביצוע התצפיות בשנים 1751 ו-1752 הוא למד מתמטיקה אצל לאונרד אוילר והתקבל כחבר באקדמיה למדעים של ברלין. הוא חזר לפריז ב-1753 וצפה בשנה זו במעבר כוכב חמה על פני השמש והחל משנת 1954 ערך תצפיות מהכיפה של ארמון לוקסמבורג.
הוא התקבל כאסטרונום חבר באקדמיה הצרפתית למדעים, והחל משנת 1762 החליף את דליל כמרצה הראשי לאסטרונומיה בקולז' רויאל. עם תלמידיו נמנו פייר מאשן וג'וזפה פיאצי. לאחר איסוף הנתונים מהתצפיות במעברי נוגה על פני השמש בשנים 1761 ו-1769, פרסם לאלנד את סיכומי התצפיות ואת מסקנתו לפיה גודלה של יחידה אסטרונומית הוא כ-153 מיליון קילומטרים, התוצאה המדויקת ביותר לאותו זמן.
בשנת 1770 הצטרף לבונים החופשיים וייסד בפריז לשכה של המסדר שנקראה "תשע האחיות" (Les Neuf Sœurs) ובה היו חברים מאוחר יותר וולטר ובנג'מין פרנקלין. בשנת 1801 ייסד את פרס לאלנד עבור תגליות אסטרונומיות, שבו זכו לאורך השנים אסטרונומים מפורסמים רבים.
לאלנד לא התחתן מעולם, אולם הוא אימץ את אחיינו, מישל לפרנסואה לאלנד, שהיה בבגרותו עוזרו ולאחר מכן האסטרונום הראשי של האקול מיליטר, וכן הייתה לו בת מחוץ לנישואין.
עבודתו

לאלנד נודע הן בזכות התצפיות שביצע בעצמו בירח, בכוכבי הלכת ובכוכבים והן בזכות הניתוחים שביצע בנתונים מתצפיות של בני דורו. תרומותיו הבולטות היו סיועו בחישוב המרחקים בין הגופים השונים במערכת השמש ובפרט המרחקים אל הירח ואל השמש. יחד עם עמיתתו ניקול-ריין לפוט, הוא חישב במדויק, יחד עם ניקול-ריין לפו, שהייתה עוזרתו במשך חמש עשרה שנה, את מסלולו של שביט האלי ושיפר את הדיוק של חיזוי מסלולי כוכבי הלכת. הוא יצר קטלוג של 50,000 כוכבים עם בהירות נראית גדולה מדרגה 9 והמציא את שיטת סימון הכוכבים שנקראת ציון פלמסטיד. אחד הכוכבים שלאלנד כלל בקטלוג אחרי שצפה בו פעמים ב-8 וב-10 במאי 1795, היה למעשה נפטון, אך לאלנד לא זיהה שמדובר בכוכב לכת וייחס את השינוי הקטן במיקום הכוכב לשגיאת מדידה.
יחסו להשכלת נשים

לאלנד החזיק בעמדות ליברליות באשר להשכלת נשים. שלא כמו רבים מבני זמנו, הוא לא נמנע מלעבוד בהזדמנויות שונות עם נשים ואף הקפיד לאזכר את תרומותיהן בפרסומיו ולקדם אותן, כך במקרה של לואיז דו-פיירי, אשר הייתה החוקרת הראשית במחקרו הגדול על מסלול הירח. אחת מהחלטותיו הראשונות כראש הקולז' דה פראנס הייתה לאפשר לנשים להירשם לקורסים. עד אז הנשים המעטות שהיו בשיעורים הוגדרו כשומעות חפשיות וממילא לא יכלו לגשת לבחינות. בשנת 1785 הוא פרסם את הספר "מחקרים אסטרונומיים של נשים", והתמיד להוציא מהדורות מעודכנות שלו ב-1795 ו-1806.
ראו גם

פרס לאלנד
לאלנד 21185
הערות שוליים

↑  Fred W. Price: The Planet Observer's Handbook, Cambridge University Press, p. 352 (1994)
↑  Joseph-Jérôme Lefrançais de Lalande, https://mathshistory.st-andrews.ac.uk
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312202405171  PLWABN: 9810649419305606  BIBSYS: 90923704  BNE: XX1309781  BnF: cb12012398h (data)  CANTIC: a11022322  CiNii: DA06402029  GND: 104234059  ICCU: CSAV027902  ISNI: 0000 0001 2144 1719  LCCN: n81143855  MGP: 112889  NKC: ola2007364628  NLA: 35883578  NLG: 225611  NTA: 068308310  RERO: 02-A000102115  SELIBR: 346109  SNAC: w68s6f1b  SUDOC: 028249135  Trove: 1130081  ULAN: 500220946  VcBA: 495/2526  VIAF: 95196947   WorldCat (עם VIAF): 95196947
הקואליציה האנטי-צרפתית הרביעית

הקואליציה האנטי-צרפתית הרביעית הוא שמה של קואליציה שהתקיימה בשנים 1806-1807 והיו שותפות יריבותיה של הרפובליקה הצרפתית באירופה: בריטניה, רוסיה, פרוסיה, שוודיה וסקסוניה. הקואליציה ייצגה מאמץ נוסף מבין שורה של מאבקים כנגד צרפת שלאחר המהפכה הצרפתית וכנגד מנהיגה נפוליאון בונפרטה. הקואליציה היוותה המשך ישיר לקואליציה השלישית, שכן בריטניה ורוסיה כבר היו שרויות במצב מלחמה עם צרפת עוד מימי הקואליציה הקודמת.
מלחמתה של הקואליציה הרביעית החלה עם הצטרפותה של פרוסיה לצד בריטניה ורוסיה. המלחמה הוכרעה במבצעי בזק של הצבא הצרפתי בראשותו של נפוליאון, כאשר הובס הצבא הפרוסי בקרב ינה-אאורשטדט והצבא הרוסי בקרבות אילאו ופרידלנד. חוזה טילזיט, שסיים את המלחמה ושם קץ לקואליציה הרביעית, מייצג בעיני רבים את שיא גדולתו של נפוליאון. השותפות לקואליציה, כמו שקרה לעיתים קרובות לאורך המלחמות הנפוליאוניות, התקשו לתאם את פעולותיהן, וכך הצליח נפוליאון באמצעות פעולה מהירה ונחרצת להתמודד ולגבור בנפרד על שני הצבאות של יריביו העיקריים ביבשת, הצבא הפרוסי והצבא הרוסי. הבריטים לא הגיעו לעימות צבאי ישיר עם צרפת במהלך המערכה, והשוודים מילאו תפקיד שולי.
רקע > המהפכה הצרפתית

בשנת 1789 פרץ בצרפת מרד מהפכני, שבסופו בוצעה הפיכה והמלך לואי ה-16 הודח מתפקידו. במקום המשטר המלוכני, כונן בצרפת משטר רפובליקני בשלטון העם. מחשש להתפרצות רוח לאומית בכל רחבי אירופה אשר תדיח את בתי המלוכה משלטונם, החליטו מדינות אירופה להיאבק נגד השלטון החדש בצרפת.
רקע > עלייתו לשלטון של נפוליאון

למרות כישלונותיו של נפוליאון במזרח התיכון לא נתפס המסע ככישלון, ולאחר שחזר לפריז ב-1799 מונה נפוליאון למפקד הצבא. זמן קצר לאחר מכן השתתף בהפיכת 18 בברימר בה קיבל חלק מרכזי בשלטון ונסללה דרכו לשלטון-יחיד.
מלבד כיבוש צפון-איטליה מידי האוסטרים (בשנית) בשנת 1800, ניצל נפוליאון את שנות שלטונו הראשונות לביסוס מעמדו בצרפת ולהחזרת היציבות למדינה. הוא ביצע מספר רפורמות במערכת החינוך, המשפט, הפיננסים ומערכות השלטון. רפורמות אלו היוו בסיס למערכות האזרחיות בצרפת לשנים רבות. בשנים אלו נוצר גם "קוד נפוליאון" שריכז את הזכויות של אזרחי המדינה.
בשנת 1801 הגיע נפוליאון להסדר עם הכנסייה הקתולית והאפיפיור פיוס השביעי, שעמד בראשה. כחלק מהסדר זה הוכרה הקתוליות כדת המדינה, אולם מינוי אנשי הכמורה הושאר בידי נפוליאון. ב-2 בדצמבר 1804 הכתיר נפוליאון את עצמו כקיסר צרפת בברכת האפיפיור, כאשר במהלך הטקס הקפיד נפוליאון להניח את הכתר על ראשו בעצמו, כדי שלא ליצור מראית-עין של כפיפות לאפיפיור. ז'וזפין הוכתרה אז כאשת הקיסר. חצי שנה מאוחר יותר הוכתר נפוליאון במילאנו גם כמלך איטליה.
רקע > מלחמת הקואליציה השלישית

הקואליציה השלישית קמה בשנת 1805 וכללה את בריטניה, אוסטריה ורוסיה. הכוחות האוסטרים ספגו מפלות חמורות בקרב אולם ובקרב אוסטרליץ, ובעקבות כך חתמו בדצמבר אותה שנה על חוזה פרסבורג.
התהוות הקואליציה הרביעית

עם סיום מלחמת הקואליציה השלישית והניצחון בקרב אוסטרליץ, חיפש נפוליאון דרך להשכין שלום באירופה, ובעיקר עם שתי המעצמות העוינות לו, רוסיה ובריטניה. אולם, הסלמה ביחסיו עם פרוסיה גרמו לכך שבמקום הסכם שלום כלל-אירופאי הגיעה מלחמה נוספת.
התהוות הקואליציה הרביעית > ההסלמה בין צרפת לפרוסיה

לפני קרב אוסטרליץ, במטרה להפגין כח בפני אשתו, שלח פרידריך וילהלם השלישי את שר החוץ שלו האוגוויץ עם אולטימטום לנפוליאון, שדרש מצרפת להתנצל על פלישת קורפוס צרפתי לשטחי הנסיכות הפרוסית אנסבך בדרכו לקרב. אולם, האוגוויץ הגיע אל נפוליאון יומיים לאחר קרב אוסטרליץ, ולכן שינה את הודעתו לנפוליאון, ובמקום לאיים עליו בירך אותו על ניצחונו בקרב. נפוליאון ידע מה היה תוכנה של ההודעה המקורית שלשמה נשלח האוגוויץ, ולכן במקום לקבל את הברכות הוא השיב הודעה משפילה לפרוסיה, ובה הודיע שהנסיכויות אנסבך, קלווה, נוישאטל ווסל יעברו לשליטה צרפתית, וכפיצוי פרוסיה תקבל את הנובר מבריטניה.
אולם, כדי להגשים את מטרת השלום עם בריטניה נפוליאון היה מוכן להחזיר לה את הנובר, אותה הוא נתן. דבר זה העלה את יחסי שתי המדינות על שרטון.
נוסף על סוגיית הנובר, בפרוסיה הייתה עוד סיבה משמעותית לטינה כלפי נפוליאון. בעקבות מפלתה של האימפריה האוסטרית במלחמת הקואליציה השלישית, היא איבדה את אחיזתה הכוחנית במרכז אירופה. כיוון שכך, המאבק ההיסטורי בין פרוסיה לאוסטריה בנוגע לאיחוד העמים העמים הגרמאניים תחת דגל אחד יכול היה להיות מוכרע סופית לטובת הפרוסים, במיוחד לאור העובדה שאוסטריה ויתרה רשמית על השאיפה הזו, כאשר הקיסר האוסטרי ויתר על תואר קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1806. אולם, במקום לאפשר לפרוסים לאחד את כל המדינות הגרמניות הקטנות, נפוליאון הקים את קונפדרציית הריין, איחוד של 16 מדינות גרמניות שהייתה מדינה גרורה צרפתית, וכך לא התאפשרו שאיפותיה הלאומיות של פרוסיה. יתר על כן, הוצב חיל מצב צרפתי בשטח הקונפדרציה, דבר שהיווה סכנה מיידית על גבולות פרוסיה.
לבסוף, עוד גורם בהרעת היחסים בין שתי המדינות היה אופיו החלש של הקיסר הפרוסי. אשתו, לואיזה, שהייתה בעלת אופי חזק הרבה יותר ממנו, לחצה עליו לצאת למלחמה כנגד נפוליאון על מנת להפגין בפני העולם את כוחו של הצבא הפרוסי.
גם נפוליאון היה מעוניין במלחמה מסיבות שלו, שהיו בעיקרן מגולמניות. לכן הוא נקט במדיניות כה אגרסיבית ומשפילה כלפי פרוסיה, במטרה להביא אותה להכרזת מלחמה בסופו של דבר.
התהוות הקואליציה הרביעית > הכרזת המלחמה

באוגוסט 1806, לאחר שמונה חודשי שלום בלבד, ובעקבות ההסלמה ההדדית בין הצדדים, הכריז פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה מלחמה על צרפת. בכך הצטרפה פרוסיה לרוסיה ולבריטניה, שכבר היו שרויות במלחמה עם צרפת. בעקבות ההכרזה של פרוסיה, הכריזו מדינות נוספות מלחמה על צרפת, ובהן ממלכת שוודיה, ממלכת פורטוגל ונסיכות הבוחר מסקסוניה. בכך פרצה מלחמת הקואליציה הרביעית.
מלחמת הקואליציה הרביעית > המערכה נגד הפרוסים

נפוליאון אסף את כוחותיו ויצא לקראת עימות ישיר עם הפרוסים. בשל חוסר הבנה בצד הפרוסי באשר למיקומם של הכוחות הצרפתיים, נשלח רק חלקו המשני של הכוח להתעמת עם עיקר הצבא הצרפתי בראשות נפוליאון, ואילו רוב הכוח הפרוסי נתקל בכוחות משנה צרפתיים בראשותו של דאבו. לאחר שנפוליאון זכה בניצחון קל והשמיד את הכוח שנתקל בו, הוא חזר לאחור וגילה שעיקר הצבא הפרוסי הושמד בידי דאבו למרות חסרונו המספרי הגדול.
מלחמת הקואליציה הרביעית > צווי ברלין

ב-24 באוקטובר 1806 עלה נפוליאון לקברו של פרידריך הגדול, אותו העריץ כגנרל וכתאורטיקן צבאי. עם זאת, נפוליאון לקח את חרבו כשלל מלחמה.
ב-27 באוקטובר 1806 נכנס הצבא הצרפתי לברלין, הבירה השנייה שכבש נפוליאון במהלך מלחמותיו. בהכרה שדאבו היה זה שהביס את עיקר הצבא הפרוסי באאורשטדט, נפוליאון נתן לו להיכנס בראש הצבא לברלין.
ב-21 בנובמבר נפוליאון פרסם את צווי ברלין, שעיקר מטרתם היה חרם כלכלי על בריטניה. בצווים פורסם שעל בריטניה צריך לחול הסגר יבשתי, ועל כל נמלי אירופה להיות סגורים בפני סחורה בריטית. בעקבות זאת, הכריזה בריטניה על מצור ימי על צרפת.
מלחמת הקואליציה הרביעית > המערכה נגד הרוסים

כיוון שהקיסר הפרוסי סירב להיכנע לנפוליאון וברח לקניגסברג שבמזרח בתקווה לסיוע מהצבא הרוסי, ולאור השמועות על הרפורמות וההיבנות מחדש של הצבא האוסטרי, נפוליאון חידש את מסע המלחמה שלו כנגד לרוסיה, כדי למנוע ממנה לחבור למדינות עוינות נוספות.
הצבא הצרפתי התחיל לנוע מזרחה לעבר רוסיה, באזור שהיה פולין לפני שחולק בין המעצמות המזרח האירופאיות. בנובמבר 1806 כבש הצבא את ורשה, בתמיכת האוכלוסייה המקומית. כיוון שהצבא הצרפתי היה תשוש לא נמשכה התנועה מזרחה לעבר רוסיה עד לסוף ינואר, אז התחדשה התנועה לעבר רוסיה.
ב-8 בפברואר 1807 נפגשו צבאות רוסיה וצרפת בקרב אילאו. הקרב, שהתחולל באמצע סופת שלגים, היה הראשון בו נפוליאון לא הכריע את האויב בצורה חד משמעית. למעשה, הצרפתים היו על סף הפסד לולא נסיגה מוקדמת של הרוסים. שני הצבאות נסוגו לבסוף לחניית חורף.
בתום החורף, התחדש מסע המלחמה הצרפתי, וב-26 במאי נכבשה דנציג. ב-14 ביוני נפגשו צבא צרפת וצבא רוסיה בקרב פרידלנד, כמה קילומטרים דרומה מקניגסברג. הקרב הסתיים בהכרעה צרפתית ברורה, והראה שוב את גאונותו הצבאית של נפוליאון. למחרת, 15 ביוני, נכנע מבצר קניגסברג ובתוכו פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה.