stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניקפורוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית
ביוגרפיה > ראשית חייו

ניקפורוס היה בן למשפחה של מפקדים בכירים בצבא הביזנטי שמוצאה בקפדוקיה, אסיה הקטנה. ניקפורוס מונה למושל הצבאי של פרובינקיית (מחוז) אסיה הקטנה בידי קונסטנטינוס השביעי פורפירוגניטוס, קיסר האימפריה הביזנטית. לאחר מכן, בשנת 955, פרש אביו של ניקפורוס, בארדס פוקאס, מהשירות הצבאי ובנו ניקפורוס ירש את תפקידו כמפקד העליון של הצבא הביזנטי. תיעודים מערביים (ככל הנראה משוחד) של מראו מתארים אותו כ"מפלצת של גבר, פיגם, שמן, ראש מגעיל עם זקנו הקצר, הרחב, העבה וחציו הצחור."
ביוגרפיה > מפקד צבאי

עם העלייה לפיקוד הצבאי המשיך ניקפורוס את מאבקו של אביו נגד הערבים. הח'ליפות העבאסית הייתה יריבתה הגדולה ביותר של האימפריה הביזנטית אם כי מעמדה וריכוז שלטונה נחלש עם השנים. כוחו של הח'ליפה העבאסי תקף רק על אזור בגדאד ולמרות השפעתו התרבותית והמסורתית, רוב המזרח התיכון נשלט בידי שושלות שונות שלעיתים נאבקו אחת בשנייה על ההשפעה מעל הח'ליפה. שליט חלב, קיליקיה ורוב סוריה, סיף אל-דאולה, הנהיג מדיניות של התפשטות מוסלמית לתוך שטחי האימפריה הביזנטית. האסטרטגיה הצבאית של ניקפורוס קראה למתקפה ממושכת במטרה להתיש את כוחות האויב ולחלול בנוסף לה גם פשיטות לשטחי האמירות הסורית ובעלות בריתה כמו גם ניסיונות לבצע פלישה דרך הים התיכון. למרות סדרת ניצחונות מינוריים, נבצר מניקפורוס לצאת במתקפה מרכזית נגד האמירות הסורית מכיוון שהקיסר, קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס הורה לו להעביר כוחות למערכה לכיבוש כרתים.
מאז נפלה כרתים לידי הח'ליפות העבאסית, סדרת פשיטות ערביות על הים האגאי פגעו קשות בסחר של הביזנטים, אשר כשלו בחמש משלחות לכבוש מחדש את האי. ניקפורוס יצא בראש משלחת ימית אשר נחתה על חופי האי והטילה מצור על העיר הרקליון. לאחר כיבוש העיר יצא צבאו של ניקפורוס במסע עונשין נגד האוכלוסייה הערבית המקומית, מה שגרם לרבים לנוס על נפשם מהאי, אשר הושב בכך לידיהם של הביזנטים. בשובו ביצע ניקפורוס טריומף (מצעד ניצחון) בבירת האימפריה, קונסטנטינופול, שבמסגרתו הציג את האמיר הערבי של כרתים שהפך לשבוי של הביזנטים. בשנת 963 החל ניקפורוס במערכה נוספת נגד האמירות הסורית. צבאו התקדם דרך העיר מנג'יב ובזז את העיר חלב, בירתו של סיף אל-דאולה. המוניטין של ניקפורוס כאהוד בקרב האוכלוסייה הביזנטית גבר בעוד האמירות הסורית החלה במלחמת אזרחים בת חמש שנים. במהלך הטריומף הנוסף שנערך עם הניצחון בסוריה, יועצו הראשי של ניקפורוס הביא אותו להישבע אמונים לבניו ויורשיו של רומנוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית.
ביוגרפיה > הפיכה לקיסר

הידיעה על מותו של הקיסר רומנוס השני בנסיבות לא ידועות בשנת 963, הגיעה לידי ניקפורוס בעוד הנהיג את צבאו למערכה נוספת נגד סוריה. צבאו של ניקפורוס הכריז עליו בתור הקיסר החדש של האימפריה הביזנטית, משמע שקיבל את תמיכת הצבא. ניקפורוס החל לנוע לעבר קונסטנטינופול במטרה להסדיר את הכתר לידיו, יועציו של רומנוס המנוח פעלו להסדיר את כוחם באימפריה אך החלה מרידה עממית בבירה שתמכה בהכתרתו של ניקפורוס. לבסוף, הפטריארך האקומני של קונסטנטינופול הכתיר את ניקפורוס בתור קיסר שותף ביחד עם בניו של רומנוס השני, בסיליוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית וקונסטנטינוס השמיני, קיסר האימפריה הביזנטית. עקב גילם הצעיר של בני רומנוס היה זה ניקפורוס שהפך לשליט בפועל. זמן קצר לאחר שירש את הכתר הוא הכריז על בסיליוס השני וקונסטנטינוס השמיני כבניו המאומצים, ובכך הותיר אותם בתור היורשים לעתיד המיועדים של כתר האימפריה הביזנטית. ניקפורוס מינה את בני משפחתו לתפקידי מפתח בממשל הביזנטי, בהם גם אחיינו, יוחנן צימיסקס, לתפקיד המפקד העליון של הכוחות במזרח, והתחתן עם אלמנתו של הקיסר רומנוס.
ביוגרפיה > מסעות צבאיים

ראשית עם עלייתו לכס שלח ניקפורוס השני משלחת ימית לחזק את המוצבים הביזנטים האחרונים שנותרו בסיציליה, לאחר כיבוש רוב האי בידי השושלת הפאטמית. המשלחת נכשלה בשנת 965 והובילה לנפילת המוצבים הביזנטים האחרונים באי, מה שסימל את הניסיון הביזנטי האחרון להשיב לידי האימפריה את השליטה בסיציליה. לאחר מכן כיוון ניקפורוס את רוב פעילותו סביב הגבול עם העבאסים. בזמן שניקפורוס עלה לשלטון והסדיר את סמכויותיו, האמיר של טרסוס, שליט קיליקיה ובן חסות של האמירות הסורית, הורה על כוחותיו לצאת במספר פשיטות לשטחי האימפריה הביזנטית במטרה לבזוז אותם. בשנת 964 העביר ניקפורוס את המערכה בקיליקיה מההנהגה של יוחנן צימיסקס לידיו שלו, משמע שפיקד אישית על הצבא הביזנטי. תחת פיקודו של ניקפורוס, הכוחות הביזנטים הרבים והעדיפים גברו על הצבא הערבי בהנהגת האמיר של טרסוס וצלחו בכיבוש מהיר של הערים אנזרבוס ואדנה.
בשנת 965 שלח ניקפורוס צי ביזנטי שכבש והסדיר שלטון ביזנטי מלא על קפריסין. קפריסין הייתה מסוכסכת בין שלטון ביזנטי וערבי מזה 200 שנה, מאז הכיבוש הערבי של הלבנט. עם כיבושה של קפריסין עלתה ההשפעה והסמכות הביזנטית על האי ומכאן גם ההשפעה על מזרח הים התיכון והמסחר הנע דרכו. בשנת 967 נפטר סיף אל-דאולה וסוריה נפלה בשנית למאבק סמכויות אלים שהוביל למלחמת אזרחים. ניקפורוס השתמש בפרצה זאת בהנהגה המוסלמית והורה להתקדמות צבאית מרכזית לכל גבולה המזרחי של האימפריה הביזנטית. הנסיך טארון אף הסכים לספח את הנסיכות הארמנית עליה שלט בתמורה לנחלות ותארים בתוך האימפריה הביזנטית. ההישג הגדול ביותר של ניקפורוס השני הגיע באותה העת, כאשר בשנת 968, חולשת הממשל הסורי הריכוזי אפשרה לכוחות הביזנטים להתקדם לחופי הים התיכון ולהטיל מצור על העיר אנטיוכיה, אחת מערי הקודש של הנצרות האורתודוקסית. העיר נכבשה בשנה מאוחר יותר וסופחה לשטחי האימפריה הביזנטית.
ביוגרפיה > מדיניות פנים וחוץ

ניצחונו אל מול סוריה העניק לקיסר ניקפורוס השני את אהדה רבה מקרב האוכלוסייה הכללית של האימפריה, אהדה אשר התפרקה ברובה עקב מדיניות הפנים של הקיסר. בעוד מצד אחד השיג סדרת ניצחונות צבאיים מרכזיים, הקיסר ניקפורוס עמד בפני ניהול סדרת רפורמות בתוך האוכלוסייה הביזנטית שהשפיעו רבות על מורשתו ההיסטורית, בעיקר לרעה. ניקפורוס ראה את צורכי הצבא הביזנטי כקודמים לכל ענייני המדינה, הוא העלה את המיסים למען מימון מערכותיו הצבאיות, העלה מפקדים צבאיים לתפקידי ממשל למען מימוש האינטרסים הצבאיים והוא על יצירת מטבע זהב חדש שנועד לשמש בתור המטבע הלאומי של האימפריה הביזנטית. בשנת 964 אסר הקיסר על העברת מתנות ומנחות לידי הכנסייה מכיוון שלפי יחסי הדת והמדינה לא ניתן היה להעלות מיסים על הכנסייה. הדבר גרר התנגדות עממית לשלטונו של ניקפורוס ובסופו של דבר הוביל למרד אלים נגד שלטונו בשנת 967 בקונסטנטינופול. המשמר הקיסרי הארמני הפיל את המרד אך הוא סימל את ההתנגדות העממית למדיניותו של ניקפורוס.
לאחר שהאימפריה הבולגרית הראשונה קיבלה על עצמה את הנצרות בתור דתה הרשמית (והקימה את זרם הכנסייה האורתודוקסית הבולגרית), יחסיה עם האימפריה הביזנטית התחממו והח'אן הבולגרי נישא לנכדתו של רומנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית (שלט בשותפות עם קונסטנטינוס השביעי). למרות זאת, נותר דם רע בין המדינות ולאחר שהוסדרו היחסים עם רוס של קייב, ניקפורוס שילם לרוסים תחת הנהגתו של סוויאטוסלב, נסיך קייב במטרה שאלו יחלו בפשיטות לתוך שטחי האימפריה הבולגרית. לניקפורוס היו גם יחסים רעועים עם האימפריה הרומית הקדושה; לאחר שאוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כבש את צפון ומרכז איטליה הוא כרת ברית עם הדוכסים הלומברדים של דרום חצי האי האפניני אשר איימה על מעמדם של הביזנטים בדרום חצי האי. כמו כן, הקיסר נכנס גם למאבק צאולוגי אל מול הכנסייה הסורית-אורתודוקסית אשר פעלה להשיג סמכות עצמאית מידי הכנסייה היוונית-אורתודוקסית.
ביוגרפיה > מותו ומורשתו

בין 10 ל-11 בדצמבר 969 התנקשו תומכיו של יוחנן צימיסקס בקיסר ניקפורוס השני בשנתו. הקיסרית (שהייתה אלמנתו של הקיסר הקודם), נחשדה במעורבות בקשר נגד ניקפורוס. יוחנן צימיסקס הושם במאסר בית לאחר שנת 965 עקב מאבק בינו לבין ניקפורוס. לאחר הקשר עלה לשלטון יוחנן הראשון צימיסקס, בתור קיסר האימפריה הביזנטית. עם זאת, לאחר מותו של צימיסקס הועבר הכתר לידי בסיליוס השני, מה שהשיב את השליטה באימפריה לידיה של השושלת המקדונית. עקב ההתנגדות הרבה מצד האוכלוסייה הכללית למדיניות הפנים שלו, רוב האבל על ההתנקשות בחייו של ניקפורוס השני נבע בעיקר מדרגות הצבא. ניקפורוס היה מגדולי הגנרלים של האימפריה הביזנטית, ואף על פי שהוא לא היה בעל ניסיון פוליטי רב, מיומנות הלחימה הגדולה שהנהיג הביאה את האימפריה הביזנטית לשיא כוח חדש שהמשיך לגדול תחת יוחנן הראשון ובסיליוס השני והוביל לשיא במדיניות הכיבושים של האימפריה מאז ימיו של יוסטיניאנוס הראשון.
ראו גם

קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס
הצבא הביזנטי
בסיליוס השני בולגרוקטונוס, קיסר האימפריה הביזנטית
נור (אנגליה)

שרידי מבצר מונסל בנור
נור (באנגלית: Nore) הוא שמו של שרטון חול (sandbank) בשפך התמזה באנגליה. הוא מציין את נקודת המפגש בין נהר התמזה והים הצפוני, מחצית הדרך בערך בין מפרצון הֵייוֶונְגוֹר באֶסֶקְס לבין ווֹרְדֶן פּוֹינְט בקֶנְט.
עד 1964 הוא ציין את הגבול הפונה לים של נמל לונדון. מאחר ששרטון החול היה סכנה לכלי שיט הבאים אל לונדון ויוצאים ממנה, הוצבה בו ב-1732 אוניית מגדלור, הראשונה בעולם. המקום הפך לנקודת ציון מרכזית, ושימש כנקודת התכנסות לאוניות. כיום מסומן השרטון במצוף עזר לניווט.
במאי/יוני 1797 אירע מרד מלחים באוניות הצי המלכותי שעגנו אז בנור.
ב-1943 הוקם במקום אחד ממבצרי מונסל להגנה מפני מטוסי האויב. המבצר ניזוק קשות לאחר שאונייה התנגשה בו ב-1953 והוא פורק ב-1959-60.
אוניית המגדלור

שרטון החול בנור מהווה סכנה לשיט, ולכן נרתקה מעליו ב-1732 אוניית המגדלור הראשונה בעולם כחלק מניסוי שערך רוברט המבלין, מי שהגה את הרעיון. עדות להצלחתו של הניסוי היא העובדה כי ב-1819 היו בידי בריטניה כבר תשע אוניות מגדלור. אוניית המגדלור של נור הופעלה על ידי טריניטי האוז, רשות המגדלורים הבריטית.
אוניות המגדלור הראשונות בנור היו כלי שיט קטנים עשויים עץ, בדרך כלל גאליוטים ממסורת הבנייה ההולנדית. בסוף המאה ה-19 הוצבה במקום אונייה גדולה יותר, בעלת אור מסתובב. אחרי 1915 לערך פסק השימוש באוניית מגדלור ובמקומה נרתק מצוף. מאז 2006 נמצא מעל נקודת העגינה של אוניית המגדלור לשעבר מצוף מסוג Sea Reach No. 1, מחצית הדרך בערך בין שוברנס באסקס והאי שפי בקנט. המצוף מציין את הנקודה בה מסתיים נהר התמזה ומתחיל הים הצפוני.
מ-1899 עד 1955 החזיק הצי המלכותי קצין בכיר, המפקד העליון של נור, בידיו הופקדה האחריות על הגנת הכניסה לנמל לונדון ועל תנועת אוניות הסוחר לאורך חופה המזרחי של בריטניה.
לקריאה נוספת

"Trinity House: Lightvessels". In: PortCities London
Shepherd, E. W. (1979). The story of Southend Pier and its associations. Letchworth: Egon Publishers Ltd
אוניית המגדלור "נור"
נמשסאלוק

נמשסאלוק (בהונגרית: Nemesszalók) הוא כפר במחוז וספרם, בנפת פאפה.
מיקום

נמשסאלוק ממוקם במחוז וספרם באזור שטוח בעמק הנחל מרצל (הנחל הוא 3 - 4 ק"מ), באמצע הדרך בין פאפה לבין צלדמלק (15-15 ק"מ). לא רחוק משומלו (16 ק"מ) משאג (16 ק"מ) ומהרי הבקוני (20–25 ק"מ).
אוכלוסייה

במהלך מפקד האוכלוסין בשנת 2011 85.5% מהאוכלוסייה הצהירו שהם הונגרים, 2.9% צוענים, 0.9% רומנים, 0.4% גרמנים (14.1% לא הצהירו; בגלל זהויות כפולות המסך הוא גבוה יותר יכול להיות ב 100%). התפוצה הדתית הייתה כדלקמן: 47.2% רומית קתולית, קלוויניסטית 11.2%, לותרנית 19.3%, 3.4% ללא השתייכות דתית (17.9% לא הצהירו).
יהודי נמשסאלוק

יהודים החלו להתיישב בנמשסאלוק במחצית הראשונה של המאה ה-18. עיקרם עסקו במסחר, וחלקם היו פקידים ובעלי מלאכה. הקהילה היהודית קמה בשנת 1850 והיו בה חברה קדישא, בית קברות יהודי, בית כנסת ותלמוד תורה.
בשנת 1938, בעקבות "החוקים היהודיים" נישלו את רוב יהודי הכפר מפרנסותיהם, בשנת 1941 לקחו את חלק מגברי הכפר לעבודות כפייה, רובם ניספו בחזית באוקראינה. במאי 1944 נשלחו יהודי הכפר לגטו בפאפה ומשם נשלחו ביולי למחנה ההשמדה אושוויץ.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 108 |  |
| 1880 | 78 | 1,013 |
| 1910 | 86 |  |
| 1920 | 98 |  |
| 1930 | 73 |  |
| 1941 | 56 | 1,208 |
ילידי המקום

שמו שטרן (1874–1946) איש עסקים, בנקאי, הונגרי-יהודי, מנהיג הקהילה היהודית, תחילה של בודפשט ולאחר מכן ברמה הארצית.
לקריאה נוספת

פנקס הקהילות הונגריה, עמוד 377-378
נאמאש-סאלוק, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 262. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
הערות שוליים

↑  Nemesszalók Helységnévtár
↑  בית הקברות היהודי בנמשסאלוק
↑  תיעוד יהודים מנסמשסלוק שנרצחו בשואה באתר יד ושם
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז וספרם |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | וספרם  |  |
| ערים |  אייקה •  בדצ'ונטומאי •  בלטונאלמאדי •  בלטונפירד •  בלטונפיזפה •  בלטונקנשה •  ברהידה •  דווצ'ר •  הרנד •  פאפא •  שימג •  טפולצה •  וארפלוטה •  זירץ |  |
| כפרים | סנטגאל • נמשסאלוק • יאשד • אשקי • אשי • פטפירדה • טש • וילוניה • צ'הבאניה • פרקשגייפי • הלימבה • קישלד • מגיארפולאן • ניראד • אץ' • סץ • אורקוט • וארושלד • אדוריאנהאזה • אגראליה • אפאצטורנה • בורסרצ'ק • צ'גלה • דברון • דובה • איסקאז • קמונד • קרקוסרצ'ק • קרטה • קישברז'ן • קישצ'ס • קישפיריט • קישסלש • קולונטאר • נגיאלאשון • נג'פיריט • נוסלופ • אורוסי • פוסטמישקה • שומלוינה • שומלוסלש • שומלובאשארהיי • שומלובצ'ה •  ויד • טישקוואר • אברהאמהג' • בדצ'ונטרדמיץ • בלטונאדריץ' • בלטונהניה • בלטונרנדש • גיולקסי • הגיישד • הג'מגש • קפולץ' • קאפטלנטוטי • קקוט • קישפאטי • קוואגוארש • קוושקאל • לשנצפלו • לשנצאישטוואנד • לשנצטומאי • מונושטורפאטי • נמשוויטה • רפושקה • רוופילפ • שלפלד • שאשקה • סנטבקאלה • סיגליגט • טליאנדרגד • אוז'ה • ויגאנטפטנד • זלהלאפ • בלטונאקרטיה • בלטונקנשה • בלטונפיזפה • צא'יאג • פלשארש • קיראיסנטאישטוואן • טיהאן • קינגש • ליטר • פפקסי • אלשוארש • אסופה • בלטונאקלי • בלטונצ'יצ'ו •  בלטונספזד • בלטונסלש • בלטונאודווארי • צ'ופק • לובאש • מונוסלו • אובודוואר • ארוונייש • פלוזנק • פצ'יי • סנטאנטלפה • סנטיאקבפה • טגיון • ואסוי • זאנקה • באנד • אפלן • היימאשקר • הארשקוט • הרנד • הידגקוט • מארקו • מנצ'היי • נג'וואז'ון • נמשוואמוש • פולה • שוי • סנטקיראיסבדיה • טוטוואז'ון • וספרמפאיס • ורשטו • אדאסטוול • בקוניאקו • בקונקופאן • בקונפלשקה • בקונשאג • בקונסנטאיוואן • בקונסיץ' • בקונטמאשי • בב • בקאש • צ'וט • דאקה • דברנטה • אג'האזשקסה • גנה • גצ'ה • גיץ • הומוקבדגה • קמנשהגייס • קמנשסנטפטר • קופ • קילשווט • לובאספטונה • מגיארגנץ' • מלומשוק • מרצלגרגיי • מרצלטה • מזלק • מיהאיהאזה • נג'אצ'אד • נג'דם • נג'גיימוט • נג'טבל • נמשגרז'ן • נמטבאניה • נוראפ • ניאראד • פאפדרשקה • פאפקובאצ'י • פאפשלמון • פאפטסר • טקאצ'י • אוגוד • ואניולה • וארקסה • וסר • וינאר • בז'י • בודורפה • צ'אברנדק • דברונץ • גוגאנפה • גייפיקאיאן • הטייפה • הוסטוט • קאפטלנפה • מגייר • נמשהן • ריגאץ' • שימגפראגה • סנטאימרפלווה • אוק • וספרמגלשה • זלארדד • זלגיימרה • זלמגייש • זלסגוואר • בקונבל • בקונאנה • בקוניאוסלופ • בקונסנטקיראי • בורזוואר • צ'סנק • צ'טן • דודר • לוקוט • נגייסטרגאר • אולספלו • פנזשגיור • פורווה • סאפאר |  |
| יישובים בנפת פאפה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | פאפה • אדאסטוול • בקוניאקו • בקונקופאן • בקונפלשקה • בקונשאג • בקונסנטאיוואן • בקונסיץ' • בקונטמאשי • בב • בקאש • צ'וט • דאקה • דברנטה • אג'האזשקסה • פרקשגייפי • גנה • גצ'ה • גיץ • הומוקבדגה • קמנשהגייס • קמנשסנטפטר • קופ • קילשווט • לובאספטונה • מגיארגנץ' • מלומשוק • מרצלגרגיי • מרצלטה • מזלק • מיהאיהאזה • נג'אצ'אד • נג'דם • נג'גיימוט • נג'טבל • נמשגרז'ן • נמשסאלוק • נמטבאניה • נוראפ • ניאראד • פאפדרשקה • פאפקובאצ'י • פאפשלמון • פאפטסר • טקאצ'י • אוגוד • ואניולה • וארקסה • וסר • וינאר |  |
נור א-דין מחמוד

| --- | --- |

נור א-דין מחמוד
 לידה:  1899 מוסול, עיראק 
 פטירה:  1981 (בגיל 82 בערך) 
 מדינה:  עיראק 
 תפקיד:  ראש ממשלת עיראק (23 בנובמבר 1952–29 בינואר 1953) 
 
נור א-דין מחמוד (בערבית: نورالدين محمود; 1899–1981) היה קצין עיראקי ממוצא כורדי ששימש כמפקד חיל המשלוח העיראקי במלחמת העצמאות, מפקדם מטעם הליגה הערבית של כלל הצבאות הפולשים למדינת ישראל במלחמת העצמאות, וכן כראש ממשלת עיראק למספר שבועות ב-1952 ו-1953.
ביוגרפיה

מחמוד נולד במוסול. התגייס לצבא עיראק. בשנת 1948 היה בדרגת לואא' המקבילה לדרגת אלוף בצה"ל, ושימש כמפקד דיוויזיה 1 של הצבא העיראקי. הנהגתה של עיראק הובילה קו קיצוני כנגד הקמת מדינת ישראל ושליטי עיראק תיאמו את פלישת מדינות ערב לשטח המדינה החדשה. את ההכנות הוביל קצין אחר בדרגת לואא' בשם איסמעיל ספואת, אך משפרצה המלחמה מונה מחמוד למפקד הכוחות הפולשים. מחמוד נשא בתואר "מפקד הצבאות הפולשים בפועל", כאשר בתואר "מפקד הצבאות הפולשים" נשא עבדאללה הראשון, מלך ירדן. ב-8 במאי נפגש מחמוד עם עבדאללה, על מנת להכין את הכוחות ללחימה, ולאחר ההכרזה על הקמת מדינת ישראל פלשו מדינות ערב לשטח המדינה החדשה.
למעשה, לא היה לכוחות הפולשים פיקוד אחיד, ופיקודו של מחמוד היה פורמלי בלבד, והוא לא שלט בפועל בניהול הקרבות. על חיל המשלוח העיראקי פיקד בפועל זעים טאהר אל-זביידי ועל הכוח העיראקי הממוכן פיקד עקיד מוחמד רפיק עארף.
חיל המשלוח העיראקי כשל במשימותיו, ולא הצליח להשתלט על האזורים אותם יועד לכבוש, באזור בית שאן ועפולה בעקבות כישלונו במהלך הקרב על קיבוץ גשר במאי 1948. עם זאת, הצליח לבלום את הסתערות כוחות צה"ל על ג'נין במהלך הקרב על ג'נין. ב-1949, לאחר סיום המלחמה, הוחזר חיל המשלוח לעיראק.
בשנת 1952 שימש מחמוד כרמטכ"ל הצבא העיראקי. בנובמבר 1952 התפטרה ממשלת עיראק, בעקבות מהומות סטודנטים, והעוצר עבד אל-אילה הטיל על הפוליטיקאי הוותיק ג'מיל אל-מדפעי להקים ממשלה, אך הוא כשל בנסיונותיו. ב-23 בנובמבר 1952 מינה עבד אל-אילה את מחמוד לראש ממשלה. מחמוד דיכא את המהומות ביד קשה. ממשלתו של נור א-דין נועדה מלכתחילה להיות ממשלת מעבר קצרת ימים, והוא עצמו לא היה בעל שאיפות פוליטיות, פרט לשאיפה לשמר את שלטון בית המלוכה ההאשמי, לו היה נאמן. בעקבות המהומות נערכו בחירות חדשות, והשלטון נערך להעברת השלטון מהעוצר עבד אל-אילה למלך פייסל השני שהגיע לבגרות. במסגרת זו הוטלה הרכבת הממשלה על אל-מדפעי, ששב והחליף את מחמוד כראש ממשלה ב-29 בינואר 1953.
הוא מת בשנת 1981.
הערות שוליים

↑  אנציקלופדיה של מוסול (הקישור אינו פעיל, 1 באוקטובר 2022)
↑  ירושלים, ירושלים עמ' 306
↑  פסח מלובני, מלחמות בבל החדשה, הוצאת מערכות, 2009, עמ' 58
↑  הליגה מכינה את הפלישה, על המשמר, 14 במאי 1948
↑  אל"מ (מיל) אברהם איילון, ‏המעורבות העיראקית במלחמת העצמאות, מערכות 246, ספטמבר 1975
↑  מלובני, עמ' 58
↑  פסח מלובני, מלחמות בבל החדשה, הוצאת מערכות, 2009, עמ' 58
↑  מיכאל אפל, המזרח התיכון בימינו: עראק, מלוכה, מהפכה, רודנות, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2005 עמ' 121
↑  רמטכ"ל עיראק נטל לידו את השלטון במדינה, על המשמר, 24 בנובמבר 1952
↑  אל -מידפעי בראש ממשלת עיראק, על המשמר, 30 בינואר 1953
נל נודינגס

| --- | --- |

 לידה:  19 בינואר 1929 אירווינגטון, ארצות הברית 
 פטירה:  25 באוגוסט 2022 (בגיל 93) Key Largo, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סטנפורד, אוניברסיטת ראטגרס, אוניברסיטת המדינה מונטקלייר 
 מוסדות:  אוניברסיטת סטנפורד  אוניברסיטת קולגייט 
 תחומי עניין:  פילוסופיה של החינוך, education theory 
 עיסוק:  פילוסופית, אקדמאית, מרצה באוניברסיטה, educational theorist 
 מדינה:  ארצות הברית 
 יצירות ידועות:  Women and Evil 
 אתר רשמי
 
נל נודינגס (באנגלית Nel Noddings;‏ 19 בינואר 1929 – 25 באוגוסט 2022) הייתה פילוסופית של החינוך, מרצה באוניברסיטאות סטנפורד וקולומביה.
ביוגרפיה

נודינגס הייתה בעלת תואר ראשון במתמטיקה ומדעים מאוניברסיטת מונטקלייר בניו ג'רזי, תואר שני במתמטיקה מאוניברסיטת ראטגרס ותואר דוקטור בחינוך מאוניברסיטת סטנפורד. במשך 17 שנים הייתה מורה למתמטיקה ומנהלת בבתי ספר יסודיים ותיכוניים. בנוסף, פיתחה תוכניות לימודים עבור בתי ספר ציבוריים.
בשנת 1977 מונתה לחברת סגל באוניברסיטת סטנפורד, בהמשך שימשה כדיקנית בית הספר לחינוך ולאחר מכן עברה לאוניברסיטת קולומביה ואוניברסיטת קולגייט. נודינגס הייתה נשיאת האגודה לפילוסופיה של החינוך ואגודת דיואי ג'ון.
עבודתה הייתה מושפעת בעיקר מהוגי הדעות: מרטין בובר, ג'ון דיואי וקארל רוג'רס. עבודותיה עסקו באתיקה, חינוך מוסרי, פילוסופיה של החינוך ותאוריה חינוכית. בנוסף עסקה גם בתחום הפסיכולוגיה החברתית.
נודינגס פרשה לגמלאות מהקריירה האקדמית בשנת 1998, אך היא המשיכה, עד למותה, לפרסם ספרים ומאמרים. ספרה האחרון, "A Richer, Brighter Vision for American High Schools" יצא לאור בשנת 2015.
נודינגס הייתה נשואה כ־60 שנה לג'ים נודינגס, אשר נפטר בשנת 2012 ממחלת הסרטן.
נפטרה ב-25 באוגוסט 2022. הותירה אחריה 10 ילדים, 39 נכדים ומעל 20 נינים.
תאוריה אתית

נודינגס פיתחה תאוריה אתית המבוססת על גיבוש יחסי דאגה ואכפתיות אשר מציגה את החשיבות בהקשבה ותגובה לזולת. התאוריה שמה דגש על הערכים: נדיבות, עזרה, שאיפה כנה לרווחת הזולת, טיפול, טיפוח קשרי זיקה וקבלת האחר. נודינגס הציעה יישום חינוכי של התאוריה המבוסס על ידי השקפת עולם פמיניסטית ומוסרית והציגה נקודות מבט חדשות בנוגע להגדרת מקצוע ההוראה, מטרות ההוראה ואמצעיה. נודינגס הציגה שלוש דרישות לאכפתיות: 1. אימוץ גישה פתוחה, לא שיפוטית, ממוקדת ומתעניינת באמת ובתמים באדם השני. 2. התקה הנעתית (הנעה לעבר הצרכים של האדם השני). 3. פעולה למילוי הצורך והרצון של האדם האחר.
אתיקה בחינוך

נודינגס האמינה שדאגה ואכפתיות, צריכות להיות במרכז העשייה החינוכית. היא טענה כי המורים אחראיים להתפתחות האכפתיות והדאגה אצל תלמידיהם. על המורים לבחור תאוריית מוטיבציה שתסייע בעת קבלת החלטות פדגוגיות. מתן דגש על צרכים ורצונות פנימיים אל מול מתן דגש על דרישות, תגמולים ועונשים. נודינגס סברה שמורים אכפתיים לא יוותרו לתלמידיהם לבצע וללמוד כרצונם ולא יעבדו אך ורק לפי תוכנית לימודים המוגדרת מראש. אלא, המורים הקשובים יותר לתלמידים ישנו את הלמידה ויבנו מטרות ללמידה בהתאם לתלמידיהם אך מאידך, לא יבנו את הלמידה לפי רצון התלמידים בלבד.
ביקורת פמיניסטית

לטענת פמיניסטיות התאוריה מדגישה כי האישה נותנת מעצמה אך אינה מקבלת בחזרה. בנוסף, ישנה נטייה להשתמש במערכות יחסים לא שוויוניות.
ראו גם

אתיקה של דאגה
לקריאה נוספת

נל נודינגס, דאגה אכפתית בחינוך: הלכה ומעשה, הד החינוך, אפריל 2008, ע"ע 58-66.
נל נודינגס, פילוסופיה של החינוך, רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, 2012.
נכון להיום (שיר)

| --- | --- |
 סינגל בביצוע זוהר ארגוב
 מתוך האלבום נכון להיום
 יצא לאור:  1982 
 סוגה:  רוק מזרחי
 שפה:  עברית 
 אורך:  3.52 דק' 
 כתיבה:  שאול בן שאול
 לחן:  אבנר גדסי 
 
"נכון להיום" הוא פזמון שכתב שאול בן שאול, הלחין אבנר גדסי וביצע זוהר ארגוב.
ציטוט מהשיר במחאת האוהלים
רקע

השיר יצא לאור בשנת 1982 ונכלל באלבום "נכון להיום", אלבומו השלישי של ארגוב.
השיר נכתב על ידי שאול בן שאול, אדריכל במקצועו. את ההשראה לכתיבת השיר קיבל כאשר תכנן בית בראשון לציון, ושמע אדם שר בבית ליד. "הוא הרעיד את כל נימי נפשי. הלכתי וכתבתי שיר, שהיה מעין השתקפות של מה שאני רואה בו", סיפר בן שאול.
השיר מתאר עליות ומורדות בחייו של אדם במהלך החיים, ומנגד האפשרות לפרוש ממרוץ החיים.
השיר הפך לנכס צאן ברזל במוזיקה הישראלית, כשהוא מקדים את זמנו עם נגיעות פופ ורוק וזכור במיוחד בשל תפקיד הגיטרה הפותח המנוגן על ידי שמוליק בודגוב מלהקת ברוש.
גרסאות כיסוי

"סאבו וקותי" הפיקו את השיר "Do You Remember" עם הלחן המקורי של "נכון להיום", בביצוע האמן הג'מייקאני Jah Rightful, ולמילים שכתבו.
בשנת 2008 הוציאה להקת לוס כפרוס גרסה מחודשת לשיר במסגרת פרויקט "עבודה עברית".
ב-2010 הוציאה זהבה בן קאבר לשיר,
ב-2015 חנן בן ארי ביצע את השיר בגלגלצ.
בשנת 2018 הוציא אייל גולן אלבום מחווה לזוהר ארגוב בשם "נכון לתמיד", שכלל ביצוע לשיר וכולל את הטמעת קולו של ארגוב בצירוף הקלטה של ביצוע עכשווי של השיר בקולו של גולן.
נופר סלמאן הוציאה גרסה מחודשת לשיר ב-2021.
מילות השיר

בשיר מופיעות המילים "במזוזה אני עבד". "במזוזה" היא לשון שבועה (קיצור של "נשבע במזוזה"). אך בדפי אינטרנט רבים מופיעה הגרסה השגויה "למזוזה", וזאת עקב העתק-הדבק מטעות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (התשפ"ד)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (התשפ"ד)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (התשפ"ד)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (התשפ"ד)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 47 |  |
הערות שוליים

↑    יהודה נוריאל, שובר שורות, באתר "ידיעות אחרונות", 27 באוגוסט 2019
↑   זהבה בן - נכון להיום (קאבר) ♫, סרטון בערוץ "MizrahitNostalgit", באתר יוטיוב (אורך: 03:49)
↑   חנן בן ארי - נכון להיום (חי באולפן גלגלצ), סרטון בערוץ "גלגלצ, הערוץ הרשמי", באתר יוטיוב (אורך: 03:31)
↑  קשת ברגסון, ‏נופר סלמאן מחדשת את הלהיט של זוהר ארגוב, באתר "סרוגים", 10 באוגוסט 2021
↑  מתוך שיחה טלפונית עם שאול בן שאול, המחבר: "ברור ש'במזוזה'. הכוונה - 'נשבע במזוזה'. [...] צריך לתקן את מה שכתוב ברשת"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: a3c21a89-ab7e-4b14-ae20-c7d25d3dd1d3
נקרולוג

נקרולוג הוא מאמר המתפרסם באמצעי התקשורת עם מותו של אדם, ומכיל ביוגרפיה קצרה שלו והערכה של פועלו. לעיתים כולל הנקרולוג גם הודעה על המוות עצמו ופרטי ההלוויה, ופעמים אחרות פרטים אלה מתפרסמים בנפרד, מיד עם היוודע דבר המוות, והנקרולוג מתפרסם מאוחר יותר. בהתאם למנהג היהודי "אחרי מות, קדושים אמור" ומקביליו בעמים אחרים, נקרולוגים מתמקדים בצדדים החיוביים בקורותיו של המנוח.
ישנם עיתונים המקדישים מדור קבוע לנקרולוגים. בישראל עושה כך העיתון "הארץ", שכותב הנקרולוגים הנוכחי בו הוא עופר אדרת. בשבועון הבריטי "האקונומיסט" מתפרסם מדי שבוע נקרולוג על עמוד שלם.
לאישים מפורסמים מחזיקים לעיתים אמצעי התקשורת נקרולוג מוכן מראש (המכונה בישראל "חבצלת"), שאותו יוכלו לפרסם מיד עם היוודע דבר המוות. דוגמה לכך היא הנקרולוג על שחקנית הקולנוע אליזבת טיילור, שפורסם עם מותה במרץ 2011 בעיתון "לוס אנג'לס טיימס", אך נכתב 12 שנים קודם לכן ועודכן מפעם לפעם. העיתון "ניו יורק טיימס" מתחזק מאגר של כ-1,600 נקרולוגים על אישים חיים, וכך על הנקרולוג שפרסם העיתון עם מותה של אליזבת טיילור חתום מבקר הקולנוע של העיתון, מל גאסוב (אנ'), אף שהוא נפטר שש שנים לפני טיילור. תקלה באתר האינטרנט של תחנת הרדיו Radio France internationale (אנ') גרמה בנובמבר 2020 לפרסום של כמאה נקרולוגים על אישים חיים, בהם אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, קלינט איסטווד ובריז'יט בארדו. בהיעדר נקרולוג מוכן יש עיתונים הכותבים נקרולוג לפי ארכיון העיתון או שיחה עם המשפחה, ויש המתבססים על ביוגרפיה שפורסמה באנציקלופדיה, כגון האנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו או ויקיפדיה.
בנוסף לנקרולוגים המתפרסמים בעיתונות הכללית, גם כתבי עת מקצועיים מפרסמים נקרולוגים על חברי הקהילה מקצועית שהלכו לעולמם. נקרולוגים אלה מקיפים יותר, בדרך כלל, ממקביליהם הפנים לציבור הרחב, ומרחיבים בתרומתו המקצועית של המנוח.
ראו גם

מודעת אבל
הספד
תיק חבצלת