stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וינפילד סקוט
קריירה צבאית ופוליטית > לאחר מלחמת 1812

לאחר מלחמת 1812 ביסס סקוט את נושא התרגולים הצבאיים ועמד בראש הוועדה לטקטיקה וועדת הבדיקה של אירועי המלחמה. בין השנים 1815 עד 1816 שהה סקוט בצרפת על מנת ללמוד את שיטותיו של צבא הצרפתי ועל מנת ללמוד ולתרגם את ספרי הטקטיקה של נפולאון מצרפתית לאנגלית. הוא שב לארצות הברית על מנת לעמוד בראש הפיקוד המרחבי הצפוני ב-1816, בראש הוועדה לטקטיקה ב-1821, בראש הפיקוד המזרחי ב-1825 ושוב לראשות ועדת הטקטיקה ב-1826. סקוט הודיע על התפטרותו ב-1828 שכן לא קיבל את הפיקוד על ארמייה כפי שרצה אולם התפטרותו לא התקבלה והוא נשלח לאירופה בשנית. בשנת 1830 פרסם סקוט מדריך צבאי נוסף לשימושה של המיליציה האמריקנית.
בשנת 1832 נשלח סקוט, כשליחו של הנשיא אנדרו ג'קסון, אל קרוליינה הדרומית על מנת לנהל את משבר המיסוי שפרץ שם באותה שנה עת ניסה הנשיא לגבות מיסים פדרליים באמצעים צבאיים. סקוט הצליח להביא לפתרון המשבר בדרכי שלום ובדיפלומטיה. לאחר מכן הוצב סקוט כמפקד הכוחות הפדרליים בשטחי אומת הצ'רוקי בהחליפו את ג'ון וול על רקע סירובו של הנשיא ג'קסון לאפשר לצ'ירוקי לממש את זכותם לממשל עצמי כפי שהורה בית המשפט העליון.
בשנת 1836 פיקד סקוט על כוחות השדה שלבמסגרת מלחמת סמינול השנייה ובמלחמת קירק. לאחר מלחמות האינדיאנים קיבל עליו מחדש את הפיקוד המרחבי המזרחי אך עם התעוררות ניסיונות המרידה של מתיישבים בריטים בקנדה, תוך סיוע של גורמים אמריקניים, נשלח שוב לגבול הצפוני על מנת לפעול להרגעת הרוחות. ב-1838 הוצב סקוט בניו אצ'וטה על מנת לפקח על גירושם של הצ'ירוקי אל מעבר לנהר המיסיסיפי תחת הוראתו של הנשיא מרטין ואן ביורן ובהתאם לאמנת ניו אצ'וטה אשר נחתמה עם פלג משבט הצ'ירוקי בשנת 1835. בתוך מספר חודשים גרשו אנשיו של סקוט את בני הצ'ירוקי מאזור צפון ג'ורג'יה, טנסי ואלבמה וסקוט עצמו אף התלווה למסע האחרון מג'ורג'יה אל עבר נאשוויל ב-1 באוקטובר 1838. בהגיעו לנאשוויל הופתע למצוא פקודות המורות לו לשוב לוושינגטון על מנת לעלות צפונה ולסייע בפתרון משבר חדש בין מדינת מיין לניו ברנזוויק. המשבר, אשר זכה לכינוי מלחמת החזיר והשעועית, הסתיים ללא שפיכות דמים בעזרתו של סקוט.
בשנת 1841 קיבל סקוט את הפיקוד על הצבא כגנרל המפקד של צבא ארצות הברית והועלה לדרגת מייג'ור גנרל מן השורה, וכמפקד האמין בהתמקצעותו של הצבא והשקיע רבות בפיתוח האקדמיה הצבאית.
קריירה צבאית ופוליטית > מלחמת ארצות הברית–מקסיקו

עם פרוץ מלחמת ארצות הברית–מקסיקו פיקד סקוט על הארמייה הסדירה, מבין שתי הארמיות אשר השתתפו במלחמה, אשר תקפה את מקסיקו מדרום. סקוט, מלווה בקצין המטה שלו, קפטן רוברט לי, נחת עם כוחותיו הסדירים במדינת וראקרוס ועלה בנתיבו המשוער של הרנאן קורטס אשר כבש את אזור מקסיקו סיטי בשנת 1519. על אף התנאים הקשים של גשם עז, טמפרטורות גבוהות, שטח קשה למעבר ומחלות בקרב חיילי צבאו, ניצח סקוט בקרבות אשר התחוללו בין כוחותיו לכוחות המקסיקניים בפיקודו של סנטה אנה - קרבות סרו גורדו, קונטררז, צ'ורובוסקו, מולינו דל ריי עד אשר ב-13 בספטמבר 1847 כבש סקוט את פורט צ'פולטפק ואילץ את הכוחות אשר הגנו על הבירה להיכנע.
סקוט מונה כמושלה הצבאי של מקסיקו סיטי ונודע כמושל הגון שכן העוצר אשר הטיל על העיר כלל גם את הכוחות האמריקניים ומנע מעשי שוד וביזה, כמו גם נסיונותיו והצלחתו לחון 42 ח-72 חיילי גדוד פטריק הקדוש, חיילים ממוצא אירי אשר ערקו מצבא המיליציה של זאכרי טיילור ולחמו לצד אחיהם המקסיקנים בני הדת הקתולית.
קריירה צבאית ופוליטית > קריירה פוליטית

לקראת הבחירות לנשיאות של שנת 1852, הדיחה המפלגה הוויגית את הנשיא המכהן מילרד פילמור, אשר החל לכהן כנשיא בעקבות מותו של הנשיא זאכרי טיילור, גיבור מלחמת מקסיקו. בחפשם לשחזר את ניצחונם הוזז פילמור ממקומו ותחתיו מונה הגנרל סקוט. מול סקוט התמודד פרנקלין פירס, מטעם המפלגה הדמוקרטית, אף הוא גיבורה של אותה המלחמה. סקוט, אשר נודע בדעותיו כנגד העבדות, איבד קולות רבים ממדינות הדרום, ומצעה של מפלגתו אשר תמך בעבדות גרם לאיבוד קולות רבים בצפון. כך הפסיד סקוט בבחירות לפירס כאשר קיבל את קולות האלקטורים של מסצ'וסטס, ורמונט, קנטקי וטנסי בלבד.
על אף ההפסד הצורם בבחירות נותר סקוט גיבור לאומי עד אשר בשנת 1855 קיבל דרגת כבוד של לוטננט גנרל באמצעות חוק מיוחד של הקונגרס, בהופכו לאדם השני בהיסטוריה הצבאית של ארצות הברית אשר מונה לדרגה זו, לצידו של ג'ורג' וושינגטון. ב-1859 נשלח סקוט על ידי הממשל לצפון מערב, לאיי סן חואן, על מנת ליישב ולסיים בפתרון המשבר אשר זכה לכינוי מלחמת החזיר, שם הביא לפתרונו של הסכסוך בדרכי שלום.
קריירה צבאית ופוליטית > מלחמת האזרחים

כמפקד צבא האיחוד בתחילתה של מלחמת האזרחים, ידע הגנרל המזדקן כי הוא לא מסוגל לצאת לקרב בעצמו, הוא היה זקן, חולה וגדל מידות מכדי לרכב על סוסו. הפיקוד על הכוחות הפדרליים הוצע בתחילה לקולונל רוברט אדוארד לי, קצין מטהו לשעבר, אולם כאשר הודיעה מדינת וירג'יניה על פרישתה מהאיחוד ב-17 באפריל 1861, באותו יום בו הוצע ללי התפקיד, הודיע לי על התפטרותו משורות הצבא והפיקוד על הכוחות הסובבים את וושינגטון הועבר לבריגדיר גנרל ארווין מקדואל. אף על פי שנולד וגדל בווירג'יניה סירב סקוט להתפטר ולעבור לצד מדינתו ונותר נאמן לאומה אותה שירת רוב שנות חייו.
לאחר ההפסד הצורם בקרב בול ראן הראשון, נועד הנשיא אברהם לינקולן עם סקוט, אשר לקח על עצמו את האחריות על ההפסד בקרב, והשניים החליטו על מינוייו של המייג'ור גנרל ג'ורג' מקללן כמפקד כוחות השדה של צבא האיחוד. סקוט לא האמין בניצחון מהיר על מדינות הדרום והציע תוכנית ארוכת טווח לחניקתה של קונפדרציית המדינות בתפיסת שטחי מפתח כנהר המיסיסיפי ונמלי מפתח לאורך החוף האטלנטי הדרומי ולחופי מפרץ מקסיקו ולאחר מכן לנוע אל תוך שטחי הקונפדרציה. התוכנית, אשר זכתה לשם תוכנית אנקונדה, לא עבדה בתחילתה משום שהצי הפדרלי חסר את הכלים המספיקים להניח סגר ימי על החופים הדרומיים, אולם הייתה תוכנית זאת אשר הביסה בסופו של דבר את הקונפדרציה שכן ממשיכיו של סקוט התמידו בה עד להידוקו של המצור והפלישה היבשתית אל עבר אטלנטה במסע אל הים של ויליאם שרמן. מצבו הגופני של סקוט לא איפשר לו להמשיך בתפקידו וכמחליפו מונה ג'ורג' מקללן כגנרל המפקד ב-1 בנובמבר 1861. סקוט פרש לביתו אשר בוסט פוינט ונפטר בשיבה בשנת 1866. הוא נקבר בבית הקברות של האקדמיה.
מורשתו והנצחתו

על שמו של סקוט נקראו מחוזות ועיירות רבות ברחבי ארצות הברית: מחוז סקוט באיווה, מחוז סקוט בקנזס, מחוז סקוט במינסוטה, המחוזות סקוט ווינפילד בטנסי, מחוז וינפליד באילנוי ומחוז וינפליד באלבמה, הערים סקוט דפוט ווינפליד אשר בווירג'יניה המערבית והעיר סקוט (אשר שינתה את שמה מג'קסון לסקוט כביטוי לתמיכתה בסקוט בבחירות לנשיאות בשנת 1855) בנוסף המחוזות סרו גורדו ובונה ויסטה באיווה, כמו גם העיר צ'ורובוסקו אשר באינדיאנה נקראו על שם קרבות בהם ניצח סקוט במלחמת מקסיקו.
הצבא העניק את שמו של סקוט לספינת קיטור אשר הושקה בשנת 1855 ולגוררת אשר נמצאת בשירות פעיל. שמו של סקוט אף ניתן לפורט סקוט, מצודה שאוישה בקנזס ולפורט וינפילד סקוט, לימים - פורט פוינט, למרגלותיו של גשר שער הזהב בסן פרנסיסקו. סקוט הונצח בשתי הנפקות של בולים בשנת 1870 ובשנת 1937.
בול הנושא את דיוקנו של סקוט משנת 1870
בול הנושא את דיוקנותיהם של אנדרו ג'קסון וסקוט משנת 1937
קריקטורה פוליטית המציגה את סקוט ואת פירס במרוץ לנשיאות
התפלגות ברנולי

|  מאפיינים |
| --- | --- |
 פרמטרים:   0\leq p\leq 1 – ההסתברות ל"הצלחה"  q=1-p
 תומך:   k\in \{0,1\}
 פונקציית הסתברות (pmf):   {\begin{cases}q=1-p,&k=0\\p,&k=1\end{cases}} p^{k}q^{1-k}\!
 פונקציית ההסתברות המצטברת (cdf):   {\begin{cases}0,&k<0\\1-p,&0\leq k<1\\1,&k\geq 1\end{cases}}
 תוחלת:   p
 סטיית תקן:   {\sqrt {p\cdot (1-p)}}={\sqrt {p\cdot q}}
 חציון:   {\begin{cases}0&{\text{if }}p<1/2\\\left[0,1\right]&{\text{if }}p=1/2\\1&{\text{if }}p>1/2\end{cases}}
 ערך שכיח:   {\begin{cases}0&{\text{if }}p<1/2\\0,1&{\text{if }}p=1/2\\1&{\text{if }}p>1/2\end{cases}}
 שונות:   p\cdot (1-p)=pq
 אנטרופיה:   -q\ln q-p\ln p
 פונקציה יוצרת מומנטים (mgf):   q+pe^{t}
 פונקציה אופיינית:   q+pe^{it}
 צידוד:   {\frac {q-p}{\sqrt {p\cdot q}}}
 גבנוניות:   {\frac {1-6p\cdot q}{p\cdot q}}
בסטטיסטיקה ובתורת ההסתברות, התפלגות ברנולי, על שם המתמטיקאי השווייצרי יאקוב ברנולי, היא התפלגות בדידה של משתנה מקרי המקבל ערך  X=1 או ערך  X=0 בהסתברות  \Pr(X=1)=p ו- \Pr(X=0)=1-p. מקרה פרטי של התפלגות זו מתאים לתיאור מערכות בהן יש שני מצבים – הצלחה או כישלון. במקרה זה מקובל לסמן את ההסתברות להצלחה באות p, ואת ההסתברות המשלימה ב- q (כלומר:  q=1-p).
למשל, בקובייה הוגנת ההסתברות לנפילה על  6 היא {\frac {1}{6}}, ולפיכך ההסתברות המשלימה המתייחסת לכל שאר התוצאות (1,2,3,4,5) היא  {\frac {5}{6}}. אם תסומן התוצאה  6 כהצלחה וכל שאר התוצאות האחרות ככישלון, אז המשתנה המציין את המאורע המתאים הוא בעל התפלגות ברנולי עם פרמטר  p={\frac {1}{6}}.
את העובדה שלמשתנה מקרי  X יש התפלגות ברנולי מסמנים  X\sim \ {\text{b}}(p) (לעיתים  X\sim \ {\text{Bernoulli}}(p)). והשונות שלו היא  \operatorname {Var} (X)=p\cdot (1-p). משתנה בעל התפלגות ברנולי מקיים את התכונה  X^{n}=X לכל  n (שהרי הערכים 0 ו־1 מקיימים שוויון זה), ומכאן שכל המומנטים של משתנה כזה שווים ל־ p.
משתני ברנולי הם אבני הבניין של ההתפלגות הבינומית. סכום של  n משתני ברנולי בלתי תלויים בעלי הסתברות הצלחה p הוא בעל התפלגות בינומית כללית,  B(n,p) (ובפרט, ההתפלגות  B(1,p) היא התפלגות ברנולי).
תכונות

אם  X הוא משתנה מקרי המתפלג ברנולי, אזי:
פונקציית הסתברות  f של התפלגות זו, עבור ערך אפשרי k היא:
צורה שקולה לביטוי זה היא:
או:
בצורה זו ניתן להבחין בדמיון הרב להתפלגות בינומית, אשר התפלגות ברנולי היא מקרה פרטי עבור  n=1.
גבנוניות ההתפלגות שואפת לאינסוף עבור ערכים גבוהים או נמוכים של  p. עבור ערכי  0\leq p\leq 1 ההתפלגות יוצרת משפחה מעריכית ואומד הנראות המרבית של  p עבור מדגם מקרי הוא ממוצע הדגימה.
תוחלת

התוחלת של משתנה מקרי  X המתפלג ברנולי היא:
\mathbb {E} [X]=p
זאת משום שעבור X בו  \Pr(X=1)=p יחד עם  \Pr(X=0)=1-p מתקבל:
שונות

השונות של משתנה מקרי  X המתפלג ברנולי היא:
שונות > הוכחה

ראשית,
ומכאן:
כמובטח.
ז'יל בארבייה

| --- | --- |

 לידה:  8 במרץ 1825 פריז, צרפת 
 פטירה:  16 בינואר 1901 (בגיל 75) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Paul Jules Barbier 
 מדינה:  צרפת 
 פרסים והוקרה:  קצין בלגיון הכבוד 
 
פּוֹל ז'יל בָּארְבְּיֶיה (בצרפתית: Paul Jules Barbier;‏ 8 במרץ 1825 – 16 בינואר 1901) היה משורר, סופר ולבריתן אופרות, ששיתף פעולה לא פעם עם מישל קארה. הוא היה מוכר כפריזאי חובב בילויים ואיש ספר.
הלבריות שלו לאופרות שנשמרו עד היום (אלה שנכתבו בישתוף עם קארה מסומנות בכוכבית) הן:
שארל גונו:
"היונה", פאוסט (*) "הרופא בעל כורחו" (*), "פילמון ובאוקיס", "Polyeucte", "מלכת שבא" ו"רומיאו ויוליה" (*)
ויקטור מאסה:
"גלתיאה"
"העונות" (*)
ג'אקומו מאיירבר:
"Le pardon de Ploërme" (עובד בהמשך בשם "דינורה"
ז'אק אופנבאך:
סיפורי הופמן
קאמי סן-סאנס:
"פעמוני ארג'נט"
אמברואז תומא:
"פרנצ'סקה דה רימיני" (*), "מיניון" (*), ו"המלט" (*)
כמו כן כתב לברית ל"La Guzla de l'Émir", אופרה קומיק בממערכה אחת מאת ז'ורז' ביזה. היא לא הוצגה מעולם וכנראה הושמדה.
בארבייה כתב את העלילה לבלט סילביה של ליאו דליב. שארל גונו כתב מוזיקה נלווית למחזה של בארבייה "ז'אן ד'ארק", והלברית לאופרה של צ'ייקובסקי העלמה מאורליאן מבוססת בחלקה על המחזה הזה.
הערות שוליים

↑  Baltimore Opera Study Guide - Roméo et Juliette מדריך לאופרה של בולטימור, "רומיאו ויוליה" 11 בדצמבר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296881205171  PLWABN: 9810660596505606  BIBSYS: 90066570  BNE: XX1030227  BnF: cb11890171b (data)  CANTIC: a10836391  CiNii: DA03764420  GND: 119309998  ICCU: LO1V131644  ISNI: 0000 0001 2142 4126  LCCN: n80019664  LNB: 000169459  Léonore: 16946  MusicBrainz: 9ebc11ff-4caa-41ac-83c0-2a911eb2aa19  NDL: 00462783  NKC: jn20020618016  NLA: 36089923  NLG: 121841  NLK: KAC2020P3062  NSK: 000101750  NTA: 072149353  RERO: 02-A002968154  SELIBR: 273225  SNAC: w62f7phk  SUDOC: 026704668  Trove: 1210452  VcBA: 495/117338  VIAF: 86596074   WorldCat (עם VIAF): 86596074
ולרי ברושין

ולרי ויקטורוביץ' ברושין (באוקראינית: Вале́рий Ви́кторович Бро́шин;‏ 19 באוקטובר 1962 – 5 במרץ 2009) היה כדורגלן סובייטי-רוסי-טורקמני ששיחק בעמדת הקשר ולזכותו 11 הופעות ושער אחד בנבחרת טורקמניסטן.
קריירה

ברושין גדל במחלקת הנוער של מועדון הכדורגל זניט לנינגרד. בשנת 1980, בגיל 18, עלה לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון. הוא שיחק בשורות זניט במשך 5 עונות וזכה עם הקבוצה באליפות ליגת העל הסובייטית בשנת 1984. בשנת 1985 הוא סולק מזניט עקב הסכסוך עם מאמן הקבוצה. ברושין עבר לצסק"א מוסקבה (ששיחקה אז בליגת המשנה של ברית המועצות). די מהר הפך ברושין לשחקן מפתח בשורות צסק"א. הוא שיחק במדיה עד שנת 1992, עלה עם הקבוצה לליגת העל והיהי שותף לעונת הדאבל (1990/1991 ), כאשר צסק"א זכתה גם באלפיות וגם בגביע ברית המועצות.
לאחר התפרקות ברית המועצות החליט ברושין לחפש את מזלו בחו"ל - הוא שיחק בקבוצה פינית קופס. לאחר עונה אחת בפינלנד עבר לספרד, שם שיחק במדי קבוצת בדחוס מהליגה השלישית. בשנת 1993 שב לרוסיה וניסה להשתלב חזרה בצסק"א, אך ללא הצלחה. הוא שותף במשחקים מעטים, בהמשך הושאל על ידי הצסק"א להפועל כפר סבא ולמכבי פתח תקווה. בשנת 1995 עבר לקבוצת נעוריו, זניט, אך גם בה לא מצא את מקומו. במשך כשנה לא שיחק באף קבוצה. בשנת 1997 הוזמן לטורקמניסטן לשחק בקבוצת הצמרת הטורקמנית קופטדאג מהעיר אשגבאט. בשנת 1999 עזב את טורקמניסטן וחזר לרוסיה. הוא הוחתם בקבוצת סק"א רוסטוב מהליגה הרוסית השנייה. כעבור שנה עבר לקבוצת ניקה מוסקבה, אף היא מהליגה השנייה. אחר כך שיחק תקופה קצרה ב הומל מבלארוס. בשנת 2001 פרש ממשחק פעיל.
קריירה > נבחרות

בשנת 1987 זומן ברושין לנבחרת האולימפית של ברית המועצות. הוא שיחק בשני משחקים במסגרת מוקדמות אולימפיאדת סיאול, אך לא זומן לתחרות עצמה. בשנת 1990 נכלל ברושין בסגל נבחרת ברית המועצות למונדיאל 1990, אך לא שותף באף אחד ממשחקי הנבחרת בטורניר.
בשנת 1997, בעת ששיחק בקבוצת קופטדאג בטורקמניסטן הוא זומן לשחק בשורות הנבחרת של המדינה. כדי לאפשר זאת הוא קיבל בהליך מזורז אזרחות טורקמנית. ולרי ברושין שיחק במדי נבחרת טורקמניסטן 11 משחקים והבקיע שער אחד.
קריירה > קריירת אימון

ברושין הצטרף אל סגל המאמנים של קבוצת הומל הבלארוסית, לאחר פרישה ממשחק פעיל בשנת 2001. בהמשך היה עוזר מאמן של קבוצת ניקה מוסקבה.
מותו

ולרי ברושין מת ב-5 במרץ 2009 ממחלת הסרטן במוסקבה.
תארים

אליפות ברית המועצות : 1984, 1991
גביע ברית המועצות בכדורגל: 1991
אליפות טורקמניסטן : 1998
גביע טורקמניסטן: 1997
הפארק הלאומי הדיונות הגדולות

| --- | --- |
דיונות החול הגדולות
דיונות החול הגדולות
 מידע כללי
 תאריך הקמה:  13 בספטמבר 2004
 מבקרים בשנה:  388,308 (נכון ל־2016)
 גוף מנהל:  שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית
 נתונים ומידות
 שטח:  344 קמ"ר
 מיקום
 מדינה:  קולורדו בארצות הברית
 מיקום:  מחוז אלאמוסה, מחוז סאגואצ'ה 
 קואורדינטות:  37°43′58″N 105°30′44″W﻿ / ﻿37.73287°N 105.51212°W﻿ / 37.73287; -105.51212
 Great Sand Dunes National Park and Preserve
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הפארק הלאומי הדיונות הגדולות (למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הפארק הלאומי הדיונות הגדולות (למפת קולורדו רגילה) דנוור קולורדו ספרינגס  אורורה פורט קולינס פואבלו גרילי גראנד ג'נקשן י ו ט ה  ויומינג נברסקה ק נ ז ס  אוקלהומה ניו מקסיקו א.הפארק הלאומי הדיונות הגדולות (למפת קולורדו מוגדלת) דנוור קולורדו ספרינגס  אורורה פורט קולינס פואבלו גרילי גראנד ג'נקשן י ו ט ה  ויומינג נברסקה ק נ ז ס  אוקלהומה ניו מקסיקו א.הפארק הלאומי הדיונות הגדולות 
 
תצלום לוויין של הדיונות
הפארק הלאומי ושמורת הדיונות החול הגדולות (באנגלית: Great Sand Dunes National Park and Preserve) הוא פארק לאומי, השוכן בעמק סן לואיס (San Luis Valley), בחלקים המזרחיים ביותר של המחוזות אלאמוסה (Alamosa) וסאגואצ'ה (Saguache) בדרום-מרכז קולורדו. החל מ-17 במרץ 1932 היה ידוע בשם "המונומנט הלאומי דיונות החול הגדולות" וב-13 בספטמבר 2004 קיבל מעמד של פארק לאומי בחוק של הקונגרס של ארצות הברית. הפארק נפרש על גבי 179 קילומטרים רבועים והשמורה מגינה על 168 קילומטרים רבועים נוספים.
היסטוריה אנושית > ילידים

האנשים הראשונים שהגיעו לעמק סן לואיס ולדיונות החול הגדולות היו ככל הנראה ציידים-לקטים נודדים שצדו ממותות וביזונים שרעו בסמוך. הציידים השתמשו בחניתות שראשיהם העשויים אבן מעובדת משויכים לתרבויות פולסם או קלוביס.
כשהאירופאים הגיעו לאזור לפני כ-400 שנים הם פגשו בכמה שבטי אינדיאנים שהכירו היטב את המקום. בני שבט היוט כינו את הדיונות "Saa waap maa nache" ("חול שזז"), בני האפאצ'י חיקרייה קראו לדיונות "Sei-anyedi" ("הוא עולה ויורד"). פסגת בלנקה (Blanca Peak), דרומית-מזרחית לדיונות, היא אחד מארבעת ההרים הקדושים לנאוואחו. לתושבי הפואבלו לאורך הריו גראנדה היה האגם בסן לואיס שכונה בפיהם "Sip'ophe" ("אגם מקום החולות") מקום קדוש שממנו על פי האגדה הגיחו אנשיהם לאוויר העולם.
היסטוריה אנושית > חוקרים ספרדים

הספרדי הראשון שידוע כי הגיע לעמק סן לואיס היה דון דייגו דה וארגס (Diego de Vargas) בשנת 1694, אם כי קרוב לוודאי שרועים וציידים מהמושבות הספרדיות בצפון ניו מקסיקו של ימינו נכנסו לעמק ככל הנראה החל משנת 1598. דה וארגס ואנשיו צדו ביזונים מתוך עדר גדול שרעה בעמק ושבו לסנטה פה. ב-1776 עברה בסמוך לדיונות המשלחת הגדולה של חואן באוטיסטה דה אנסה (Juan Bautista de Anza) ששבה ממסע עונשין כנגד הקומאנצ'י. בתקופה זו היה עמק סן לואיס חלק מהדרך שקישרה בין הרמות וסנטה פה והשתמשו בה הקומאנצ'י היוט וחיילים ספרדים.
היסטוריה אנושית > חוקרים אמריקניים

ב-1806 נשלח לוטננט זבולון פייק (Zebulon Montgomery Pike) מצבא ארצות הברית לחקור מערבה עד הנהרות ארקנסו ורד. משלחתו חצתה את רכס סנגרה דה קריסטו מעל לדיונת החול והרישום ביומנו מ-28 בינואר 1807 מתאר את המפגש עם דיונות החול. פייק העריך שאורכן כ-15 מייל (24 קילומטרים) ורוחבן כ-5 מיילים (כ-8 קילומטרים).
ב-1848 נשכר ג'ון פרימונט לאתר נתיב למסילת ברזל מסנט לואיס לקליפורניה. פרימונט חצה את רכס סנגרה דה קריסטו לתוך עמק סן לואיס והוכיח בכך שהרכס עביר גם בחורף. ב-1853 חצתה משלחתו של קפטן ג'ון גניסון (John Gunnison) מהסקר הטופוגרפי של ארצות הברית את הדיונות ברכיבה איטית על סוסים.
היסטוריה אנושית > דרכים אל העמק

בשנים אחר-כך התפתחה רשת של דרכים אל עמק סן לואיס. אף שרבים הגיעו מסנטה פה או דרך מעבר לה וטה (La Veta Pass), היו דרכים אחרות שחצו את רכס סנגרה דה קריסטו שהיו מוכרות לאינדיאנים ומתיישבים לבנים למדו להכיר ולהשתמש בשלהי המאה ה-19. עבור תושבי הערים המתפתחות במהירות ממזרח לרכס פרונט היו השבילים שעברו דרך מעבר מדאנו (Medano Pass) או מעבר מוסקה (Mosca Pass) קצרות יותר והם הסתיימו בעמק סן לואיס מזרחית לדיונות החול הגדולות. השבילים הפכו לדרכים שבהן יכלו לנוע עגלות ואחר-כך לכבישים. כביש האגרה מעבר מוסקה התפתח בשנות ה-70 של המאה ה-19 וכרכרות נוסעים ודואר עשו בו שימוש תדיר עד 1911. בשנה זו נהרס החלק המערבי של הדרך בשיטפון. ניסיונות לחדש את הדרך נעשו בין שנות ה-30 לשנות ה-50 של המאה ה-19 והוא נסגר שוב ושוב בשל שיטפונות וכיום משמש מטיילים בלבד.
היסטוריה אנושית > מתיישבים

ב-1875 התיישבה משפחת הררד (Herard) לאורך ערוץ נחל מדאנו (Medano Creek) וגידלה בקר, סוסים ותרנגולות. בהדרגה התיישבו משפחות נוספות באזור וגידלו כבשים, בנו תעלות השקיה והתפתחו יישובים קטנים כדוגמת זפטה (Zapata‏; 1879), אוריאן (Orean‏; 1881) ומוסקו (Mosco‏; 1880) ששינתה שמה למונטוויל (Montville; 1887).
היסטוריה אנושית > הבהלה לזהב

סביב 1853 החלה הבהלה לזהב בהרי הרוקי. אלפי כורים הגיעו למדינת קולורדו והקימו מחנות שחלקם הפכו לעיירות דוגמת טליורייד ויוראי. בהרים סביב עמק סן לואיס התגלו כמויות קטנות של זהב, ולעיתים קרובות הועלו השערות שזהב חבוי במעמקי דיונות החול הגדולות. בשנות ה-20 של המאה ה-20 התפרסמו בעיתונים המקומיים מאמרים ששוויו של הזהב בדיונות נע בין 17 סנט ל-3 דולר לטון. לאורך ערוץ נחל מדאנו פעלו כורים תוך שימוש בכריית פלייסר. ב-1932 הקימה חברת וולקניק מיינינג (Volcanic Mining Company) מפעל שנועד למצות זהב מהחולות. לאחר שהתגלו כמויות קטנות של זהב התהליך התברר כלא כלכלי ופעולות הכרייה הופסקו.
היסטוריה אנושית > הקמת הפארק

עבור תושבי העיירות הסמוכות, אלאמוסה (Alamosa) ומונטה ויסטה (Monte Vista) היו דיונות החול הגדולות מקור לגאווה והחל משנות ה-20 של המאה ה-20 גם מקור להכנסות מתיירים. החשש מפגיעה באוצר טבע זה על ידי כריית החול לחיפוש זהב או לשימוש כחומר גלם במפעלי בטון הוביל חברות בארגון P.E.O. Sisterhood ליזום חקיקה בקונגרס להגדרת דיונות החול הגדולות מונומנט לאומי. הקהילה המקומית תמכה בחוק שעליו חתם נשיא ארצות הברית הרברט הובר ב-1932.
האזור סביב המונומנט הלאומי דיונות החול הגדולות הפך עם השנים למקבץ של אזורים מוגנים שעליהם פיקחו שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית, "החברה לשימור הטבע" (The Nature Conservancy)  וארגונים אחרים. התהליך היה הדרגתי והתוצאה בסופו של דבר קרויה פסיפס של אזור מוגן (protected area mosaic) והיא שילבה שימור ושימוש בר קיימא במערכת האקולוגית.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 ביקשו התושבים לחזק את מעמד המונומנט הלאומי באמצעות הפיכתו לפארק לאומי. ב-22 בנובמבר 2000 חתם נשיא ארצות הברית ביל קלינטון על "חוק הפארק הלאומי והשמורה של דיונות החול הגדולות משנת 2000", כשהמטרה הסופית היא להגדיר מעמד של פארק לאומי לכל האזור. האתר קיבל מעמד של פארק לאומי בחוק של הקונגרס של ארצות הברית ב-13 בספטמבר 2004. בעזרת הארגון "החברה לשימור הטבע" רכש הממשל הפדרלי כ-3,900 קילומטרים רבועים של חוות בקה (Baca Ranch), פעולה ששילשה את שטח הפארק. הרכישה כללה את החלקים של החווה שבעבר גבלו בפארק מצפון וממערב, כולל הר קיט קארסון (Kit Carson Mountain), ובו הפסגות "קיט קרסון" (Kit Carson Peak) בגובה 4,319 מטרים, ונקודת צ'לנג'ר (Challenger Point) בגובה 4,292 מטרים. הקרקע שנרכשה חולקה לשלושה חלקים. החלק ברכס סנגרה דה קריסטו הועבר ליער הלאומי ריו גראנדה (Rio Grande National Forest), החלק המערבי מוקצה לחיות הבר, כולל עדר של ביזונים חופשיים, והחלק המזרחי נלקח מהיער הלאומי ריו גראנדה והוא פתוח לציד מוגבל.
גאוגרפיה

הפארק כולל ארבעה אזורים גאוגרפיים מובחנים:
אגן הניקוז – הפארק כולל חלק מרכס סנגרה דה קריסטו, כולל שש פסגות מעל 3,940 מטרים (13,000 רגל). באזור גבוה זה יש טונדרה ואגמים אלפיניים, יערות אשוחית ואורן עתיקים, חורשות גדולות של צפצפות, כרי דשא וביצות. כל אלה מהווים בתי גידול לצמחייה מגוונת ובעלי חיים. באזור יורדים כל שנה גשמים ושלגים רבים. ערוצי הנחלים שמקורם באגמים האלפיניים זורמים דרך היערות ההרריים ובמורדות ההרים, ולבסוף סביב שדה הדיונות. הנחלים נושאים איתם בחזרה לעמק חול שהרוח סחפה מהדיונות. כשהנחלים נספגים בקרקעית העמק הרוחות נושאות את החול שסחפו אל שדה הדיונות. תהליך זה של מחזור המים והחול הוא שמאפשר את יצירת הדיונות הגדולות.
שדה הדיונות (dunefield) – האזור שנתן לפארק את שמו. שדה הדיונות, משתרע על 78 קילומטרים רבועים למרגלות המערביים של רכס סנגרה דה קריסטו. השדה כולל את דיונת החול הגבוהה ביותר באמריקה הצפונית, המתנשאת עד לגובה של 229 מטרים, מקרקעית עמק סן לואיס. השדה מיוצב על ידי רוחות מכיוונים משתנים, נחלים המחזירים אליו חול ולחות מתחת לפני השטח היבשים. חפירה בדיונות החול בעומק של כמה סנטימטרים, אפילו בפסגת הדיונות חושפת חול לח (כ-7% לחות). ההערכה היא שבשדה הדיונות יש כ-5 מיליארד מטרים מעוקבים של חול.
יריעת החול (sand sheet) – האזור הגדול ביותר בפארק המקיף את שדה הדיונות משלושה עברים בגובה 2,286–2,499 מטרים מעל פני הים כשהוא מכוסה צמחייה דלילה. כמעט 90% מהחול נמצאים באזור זה בהשוואה ל-10% בשדה הדיונות העיקרי. הוא מהווה מקור עיקרי של חול לדיונות החול הגדולות.
סבחה (sabkha, בעברית מלחה) – נוצרת כאשר החול נספג בתקופה בשנה כאשר מי התהום עולים לפני השטח. כאשר המים מתאדים לחלוטין בשלהי הקיץ, מתרחש תהליך מילוט כשהמינרלים שבמים מאחים את גרגירי החול לקרום לבן קשה. אזורי סבחה נמצאים בחלקים המערביים של "יריעת החול" שבהם מי התהום מגיעים לפני השטח. במקום שבהם פני השטח נמוכים יכולים להיווצר ביצות עשירות בצמחים ובעלי חיים ובמקומות אחרים שטוחים פני השטח צחיחים ומלוחים.
גאוגרפיה > אקלים

דיונות החול הגדולות שוכנות באזור של "מדבר גבוה" בעמק סן לואיס, מערבית לרכס סנגרה דה קריסטו. הטמפרטורות בקיץ באזור זה אינן טיפוסיות לאזורים של מדבר גבוה, אם כי טמפרטורות מעל 35°C אינן נדירות ביולי ובאוגוסט. השונות הגדולה בין הטמפרטורות הגבוהות והנמוכות טיפוסיות לאקלים של מדבר גבוה. הטמפרטורות בלילות החורף יכולות להיות קרות מאוד, כשלעיתים הטמפרטורה יכולה לרדת מתחת ל-18°C-. במרחק מדיונות החול הגדול כמות המשקעים במדבר גבוה זה נמוכות מאוד. אם כי גם בדיונות החול הגדולות כמות המשקעים עדיין נמוכה מאוד, מעט מעל ל-280 מילימטרים גשם בשנה. השטח מוגדר כמדבר אף על פי שכמות המשקעים גבוהה מ-250 מילימטרים בשנה בשל שיעורי האידוי הגבוהים בדיונות. על הדיונות יורד לעיתים שלג, אבל לזמן קצר באזור יבש ושמשי זה של קולורדו.
| אקלים בפארק הלאומי הדיונות הגדולות> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בפארק הלאומי הדיונות הגדולות> ינואר.1.7.-12.3.11.2 | אקלים בפארק הלאומי הדיונות הגדולות> פברואר.4.-10.1.9.4 | אקלים בפארק הלאומי הדיונות הגדולות> מרץ.8.2.-6.1.19.6 | אקלים בפארק הלאומי הדיונות הגדולות> אפריל.13.5.-2.2.22.6 | אקלים בפארק הלאומי הדיונות הגדולות> מאי.19.2.7.27.7 | אקלים בפארק הלאומי הדיונות הגדולות> יוני.24.8.7.3.21.8 | אקלים בפארק הלאומי הדיונות הגדולות> יולי.27.1.10.3.45.5 | אקלים בפארק הלאומי הדיונות הגדולות> אוגוסט.25.5.9.2.50.8 | אקלים בפארק הלאומי הדיונות הגדולות> ספטמבר.21.9.5.4.31 | אקלים בפארק הלאומי הדיונות הגדולות> אוקטובר.15.8.-0.2.21.8 | אקלים בפארק הלאומי הדיונות הגדולות> נובמבר.7.5.-6.6.12.4 | אקלים בפארק הלאומי הדיונות הגדולות> דצמבר.2.4.-11.5.9.1 | אקלים בפארק הלאומי הדיונות הגדולות> שנה.14.3.-1.2.282.7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: Great Sand Dunes N M, Colorado