stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טירת טינטאג'ל
הביקור באתר

טירת טינטאג'ל היא אחת מחמש האטרקציות הפופולריות ביותר של קרן המורשת האנגלית, כשבטירה יש כ-200,000 מבקרים בשנה ועד ל-3,000 ביום בשיא עונת הקיץ. על פי הנתונים שפרסמה האגודה של האטרקציות התיירותיות המובילות בבריטניה ב-2017 ביקרו בטירת טינטאג'ל 246,039 תיירים.
אל האתר מגיעים מקצה הרחוב הראשי של טינטאג'ל שממנו יורדים אל החוף. שם ממוקם מרכז המבקרים שבו יש מצגת בתלת־ממד של השינוי שעבר האתר במשך השנים. אתר הטירה בנוי משני חלקים נפרדים, החלק הראשון כולל את הכניסה הראשית לטירה, כשלפני הכניסה אפשר עדיין לראות שרידים של החפיר. חלק זה שוכן על היבשה. החלק השני הוא ה"אי טינטאג'ל" (בפועל חצי אי הנפרד מהיבשה במצר יבשה צר), שבינו לבין החלק הראשון מפרידה תהום. בעבר היו מגיעים אל שני החלקים בעלייה במדרגות מהחוף, כאשר אל "האי" עוברים בגשר עץ ואז מטפסים במדרגות עד לשער הכניסה לטירה. מ-2019 אפשר להגיע דרך הגשר החדש המחבר בין שני חלקי הטירה. בין האתרים שבהם ניתן לבקר:
האורוות ומגורי השומרים (Gatehouse courtyard) – החלק של הטירה על היבשה
חצר האי והאולם הגדול (Island courtyard and the Great Hall) – חורבות שהם השרידים העיקריים של הטירה של ריצ'רד רוזן קורנוול.
החצר העילית (Upper Mainland Courtyard) – המגורים והשירותים של הטירה
התיישבות מימי הביניים (Dark Age remains) – שרידים למבני מגורים מלבניים מימי הביניים. הם מפוזרים בקרבה לחורבות הטירה ונחשפו כתוצאה משרפת יער ב-1983. על המישור מעל טירה שוכנים שרידים נוספים המכונים החורבות הצפוניים (Northern Ruins). אלו נחשפו בחפירות של שנות ה-30 של המאה ה-20.
הגן (Garden) – שרידי חומות שהקיפו פעם את הגן של הטירה. ייתכן שהגן נבנה על ידי ריצ'רד כמחווה לסיפור של טריסטן ואיזולדה.
אתרים נוספים כוללים את "שער הברזל" (קטע בחוף שהיה נקודת תורפה) הבאר, את המנהרה, פסל המלך ארתור, טביעת הרגל של המלך ארתור ואת שרידי הקפלה.
אתר נוסף הנמצא על החוף הוא מערה טבעית שהיא תוצאה של סחיפה של מי הים, שאליה אפשר להיכנס בשעת השפל. מערה זו מכונה "מערת מרלין" וליד על הסלע גולפה דמותו הבדיונית של הקוסם מרלין.
לקריאה נוספת

Barrowman, R. – Batey, C. – Morris, C.:Excavations at Tintagel Castle 1990-1999. Oxford 2007.
Burrow, Ian C. G. (1974), "Tintagel – some problems", Scottish Archaeological Forum (5)
Davison, Brian (2009) [1999], Tintagel Castle, English Heritage, ISBN 978-1-85074-701-7
Henderson, Charles, In: Cornish Church Guide (1925) Truro: Blackford; p. 203–205
Pearce, Susan M. (1978) The Kingdom of Dumnonia. Padstow: Lodenek Press; pp. 76–80, 151–155 (monastic site; Tristan, Mark and Isolt)
Thomas, Charles (1988) Tintagel Castle; in "'Antiquity article". Antiquity.ac.uk. 12 באפריל 2009. {{cite web}}:  (עזרה) A reassessment of the evidence proposing a Celtic royal history for the site.
Thomas, Charles (1993), Tintagel: Arthur and Archaeology, London: Batsford/English Heritage, ISBN 978-0-7134-6690-4
הערות שוליים

↑  Merthen
1 2  "ARCHAEOLOGISTS UNEARTH THE SECRETS OF TINTAGEL THIS SUMMER". English-heritage.org.uk. English Heritage.
↑  Keys, David (3 באוגוסט 2016). "Dark Ages royal palace discovered in Cornwall – in area closely linked to the legend of King Arthur". The Independent. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Cornish Stannary Parliament". The Cornish Stannary Parliament. אורכב מ-המקור ב-2012-11-23. נבדק ב-2018-08-19.
↑  "ENGLAND | Historic signs case trio bound over". BBC News. 2002-01-18.
↑  Morris, Steven (18 במרץ 2016). "'This is not Disneyland, it's Cornwall': the battle of Tintagel Castle". The Guardian. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Becquart, Charlotte (26 באוקטובר 2017). "Tintagel Bridge decision after claims of exploiting Cornwall to make money". Cornwalllive.com. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Installation of Tintagel Castle's new bridge begins
↑  Tintagel Castle's £4m bridge opens after delay
↑  "Arthur's Way". Bbc.co.uk.
↑  "Cornwall - Attractions story History and mystery at Tintagel". BBC. 2014-09-24.
↑  Michael Wood, In Search of England: Journeys Into the English Past, University of California Press, 2001, p. 23]
1 2  "Early Medieval Tintagel: an interview with archaeologists Rachel Harry and Kevin Brady". Mun.ca. אורכב מ-המקור ב-21 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2    Nicola Harley, ‏Royal palace discovered in area believed to be birthplace of King Arthur, The Telegraph, 3 August 2016
↑  Inscribed seventh-century window ledge unearthed at Tintagel
↑  "Tintagel Castle - English Heritage". English-heritage.org.uk.
↑  "ALVA - Association of Leading Visitor Attractions". www.alva.org.uk.
↑  Tintagel Castle: The Complete Guide
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007398204805171  GND: 1064956645  LCCN: sh2016001544  VIAF: 313418244   WorldCat (עם VIAF): 313418244 
חורבות הטירה ב-2005
גשר להולכי רגל אל האי, 2008
הגשר החדש לקראת סיום
חפירות ב-2017
אלקסיס ארקט

| --- | --- |

ארקט, 2009
 לידה:  28 ביולי 1969 לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 פטירה:  11 בספטמבר 2016 (בגיל 47) בוורלי הילס, ארצות הברית 
 סוגה מועדפת:  קולנוע, טלוויזיה
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1982–2014 (כ־32 שנים) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלקסיס ארקט (באנגלית: Alexis Arquette; ‏28 ביולי 1969 – 11 בספטמבר 2016) הייתה שחקנית, מוזיקאית ומופיעת קברט אמריקאית שנודעה בעיקר בזכות סיפור חייה.
ביוגרפיה

ארקט הייתה טרנסג'נדרית, ונולדה כזכר בשם "רוברט ארקט" (Robert Arquette) בלוס אנג'לס, לברנדה אוליביה "מארדי" (לבית נובק), שחקנית, משוררת, מפעילת תיאטרון, אקטיביסטית, מורה למשחק, ותרפיסטית, וללואיס ארקט, שחקן ובמאי. אמה הייתה יהודייה, אביה המיר דתו מקתוליות לאסלאם, והיה ממוצא קנדי-צרפתי. אחיה היו רוזנה, פטרישה, ריצ'מונד, ודייוויד ארקט.
בשנת 1982, בגיל שתים עשרה, ארקט הופיעה בתפקיד המשחק הראשון שלה בקליפ של להקת The Tubes. ב-1986, ארקט הופיעה לראשונה על המסך הגדול בתפקיד אלקסיס, חבר/ה אנדרוגני/ת של הנער האמביוולנטי מינית מקס וויטמן (אוון ריצ'רדס) בסרט "היחפן מבברלי הילס".
בתחילת שנות האלפיים, ארקט הודיעה על המעבר המגדרי שלה, והתהליך שהשלימה תועד בסרט הדוקומנטרי משנת 2007 "Alexis Arquette: She's My Brother", שהוצג לראשונה בפסטיבל הסרטים טרייבקה באותה שנה.
קריירה

בגיל תשע עשרה, ארקט שיחקה בתפקיד המשמעותי הראשון שלה, בסרט "יציאה אחרונה לברוקלין", בתפקיד ג'ורג'ט הטרנסווסטיט. עיקר עבודתה של ארקט הייתה בסרטים עצמאיים. תפקידים ראשיים שגילמה כוללים את הסרט "Jumpin' at the Boneyard", בו גילמה נרקומנית מכורה לקראק, לצד טים רות'; וסרט פנטזיה שצולם בניו זילנד, "Jack Be Nimble", כאיש המחפש נקמה על התעללויות שעבר בילדות; והקומדיה דלת-התקציב "Killer Drag Queens on Dope", בתפקיד מלכת דראג רצחנית.
ארקט הופיעה גם בסרטים "I Think I Do",‏ "Children of the Corn V: Fields of Terror" ו-"Sometimes They Come Back... Again", בין יותר מ-40 סרטים עצמאיים נוספים.
היו לה גם תפקידים משניים בסרטי מיינסטרים רבים, הכוללים את הסרט "שלושה במיטה אחת" וסרט האימה "כלתו של צ'אקי". היא גילמה חקיין בוי ג'ורג' בסרטים של אדם סנדלר ודרו ברימור "זמר החתונות" ו-"Blended". היה לה גם תפקיד קטן בסרט "ספרות זולה". בטלוויזיה, ארקט חזרה ב-2001 לניו זילנד כדי לגלם את הקיסר הרומי קליגולה בשני פרקים של סדרת הקאלט "זינה: הנסיכה הלוחמת". היא הופיעה גם בתפקידי אורח בסדרה "חברים", וכן בתוכניות כגון "רוזאן", "קליפורניקיישן", "פליסיטי", "באפי ציידת הערפדים", ועוד.
בשנת 2005 שיחקה לצד הית' לדג'ר בדרמה שמספרת על תרבות הסקייטבורד, "שליטי דוגטאון" בבימויה של קתרין הארדוויק. בספטמבר 2005, VH1 הודיעה על השתתפותה של ארקט כאחת הסלבריטים בעונה השישית של תוכנית הריאליטי "The Surreal Life". ב-31 בינואר 2007, ארקט השתתפה כלקוחה-סלבריטאית ואף כשופטת אורחת בפרק הבכורה של תוכנית הריאליטי של רשת בראבו, "Top Design". לארקט גם הייתה הופעת קמע בקליפ של רובי ויליאמס לשיר "She's Madonna".
מותה

לאחר שאובחנה ב-HIV, מצבה הבריאותי של ארקט החל להדרדר בעקבות הסימפטומים הקשים של המחלה. בתקופה הזו, היא החלה להתייחס לעצמה, לעיתים, כגבר. ארקט ראתה בעצמה אדם שגבולות הג׳נדר שלו גמישים והסבירה שהיא יכולה להרגיש כגבר בסיטואציות מסוימות וכאישה באחרות.
ארקט נפטרה ב-11 בספטמבר 2016, בעקבות מה שתואר כמאבק ממושך בסימפטומים שנגרמו ממחלת האיידס ממנה סבלה. היא הייתה בת 47.
פילמוגרפיה > סרטים

| שנה | שם הסרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1989 | יציאה אחרונה לברוקלין | ז'ורז'ט |  |
| 1990 | Gavre Princip – Himmel unter Steinen | מילאן |  |
| 1990 | High Score | יאגו / פרדי |  |
| 1992 | Jumpin' at the Boneyard | דן |  |
| 1992 | Terminal Bliss | קרייג מרפי |  |
| 1992 | באפי ציידת הערפדים | ערפד תקליטן |  |
| 1992 | Of Mice and Men | וויט |  |
| 1992 | Miracle Beach | לארס |  |
| 1993 | Ghost Brigade | דוסון |  |
| 1993 | Grief | ביל |  |
| 1993 | Jack Be Nimble | ג'ק |  |
| 1994 | שלושה במיטה אחת | דיק |  |
| 1994 | ספרות זולה | בחור #4 |  |
| 1994 | Don't Do It | דייוויד |  |
| 1995 | Days of the Pentecost | מכונאי |  |
| 1995 | Paradise Framed |  |  |
| 1995 | Frank & Jesse | צ'רלי פורד |  |
| 1995 | Frisk | קורבן מס' 3 |  |
| 1995 | White Man's Burden | Panhandler |  |
| 1996 | Kiss & Tell | אמרוד ברקוביץ' |  |
| 1996 | דברים שמעולם לא סיפרתי לך | פול |  |
| 1996 | לפעמים הם חוזרים ... שוב | טוני רנו |  |
| 1996 | Never Met Picasso | אנדרו מגנוס |  |
| 1997 | Goodbye America | פול בלדון |  |
| 1997 | I Think I Do | בוב |  |
| 1997 | Kiss & Tell | אמרוד ברקוביץ' |  |
| 1998 | Fool's Gold | מארק |  |
| 1998 | זמר החתונות | ג'ורג' |  |
| 1998 | Cleopatra's Second Husband | אלכס |  |
| 1998 | The Thin Pink Line | מר אד |  |
| 1998 | ילדי התירס 5: שדות הטרור | גרג |  |
| 1998 | כלתו של צ'אקי | דמיאן |  |
| 1998 | האהבה הורגת | ג'יימס |  |
| 1999 | יש לה את זה | מיץ' |  |
| 1999 | Clubland | סטיבן |  |
| 1999 | Out in Fifty | קים |  |
| 2000 | Piccadilly Pickups | הנרי |  |
| 2000 | The Price of Air | ווילי |  |
| 2000 | Boys Life 3 | אדם | Segment: "Inside Out" |
| 2001 | Perfect Lover | אוניק |  |
| 2001 | Tomorrow by Midnight | סידני |  |
| 2002 | The Trip | מייקל |  |
| 2002 | Spun | שוטר |  |
| 2003 | Killer Drag Queens on Dope | ג'ינג'ר |  |
| 2003 | The Movie Hero | אישה זרה, אך מושכת |  |
| 2003 | Wasabi Tuna | אנה |  |
| 2005 | שליטי דוגטאון | טראני |  |
| 2010 | Here & Now | רמונה |  |
| 2010 | Hard Breakers | גברת עצמאית |  |
| 2011 | Getting Back to Zero | ג'ודי |  |
| 2013 | Tranzloco | אלכסיס |  |
| 2014 | תקועים בחופשה | ג'ורג'ינה |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | תוכנית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1989 | Alien Nation | ג'ון ברימור | פרק: "Contact" |
| 1991 | American Playhouse | וורנר האוזר | פרק: "The Hollow Boy" |
| 1994 | שקרים של הלב: סיפורה של לורי קלוג | דנוור מק'דוואל | סרט טלוויזיה |
| 1995 | Dead Weekend | מק'האקר | סרט טלוויזיה |
| 1995 | רוזאן |  | פרק: "December Bride" |
| 1999 | The Strip | קליאו | Episodes: "Games Without Frontiers", "Send Me an Angel", "Even Better Than the Real Thing" |
| 1999–2000 | Beggars and Choosers | לארי/לולה | סדרה |
| 2000 | פליסיטי | ג'ים | פרק: "Docuventary II" |
| 2000 | חברים | הלקוחה | פרק: "The One with Rachel's Sister" |
| 2001 | חברים | המלצר בדראג | פרק: "The One with Chandler's Dad" |
| 2001 | זינה הנסיכה הלוחמת | קליגולה | Episodes: "The God You Know", "You Are There" |
| 2001 | Son of the Beach | בוורלי | Episode: "B.J. Blue Hawaii" |
| 2005 | Wanted | פעולה | Episode: "Lips Are Lips" |
| 2008 | קליפורניקיישן | האישה בכלא | Episode: "The Great Ashby" |
הערות שוליים

↑  Pfefferman, Naomi (8 באוקטובר 2002). "Arquette Reconnects". The Jewish Journal of Greater Los Angeles. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Myrna Oliver (13 בפברואר 2001). "Lewis Arquette Obituary Los Angeles Times". Los Angeles Times. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Rosanna Arquette Biography".
↑  Finding Your Roots, February 9, 2016, PBS
↑  Lee, Chris (1998). "Interview with Alexis Arquette". indexmagazine. ארכיון מ-15 באפריל 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  By Nicholas Hautman. "Alexis Arquette Dead: Transgender Actress Dies at 47 - Us Weekly". US Magazine.com.
↑  "Alexis Arquette, Transgender Actress and Sister to David and Patricia Arquette, Has Died". People.com.
↑  "The Wedding Singer's Alexis Arquette Dead at 47". Celebrity News.
↑  "Alexis Arquette -- Dead at 47". TMZ.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007327519205171  PLWABN: 9810618345105606  BnF: cb14150855d (data)  GND: 1062054040  ISNI: 0000 0000 7779 5893  LCCN: no2001042946  MusicBrainz: 5bea4f76-bda8-4882-ab46-e091757aed93  NTA: 167537415  SUDOC: 113426240  VIAF: 53800012   WorldCat (עם VIAF): 53800012
בלה דואגת

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל ישראל
 מטה הארגון:   תל אביב-יפו
 תקופת הפעילות:  1994–הווה (כ־30 שנה) 
 www.beladoeget.org
 
בלה דואגת הוא ארגון להט"בי ישראלי פנים-קהילתי אשר הוקם בשנת 1994 על ידי קבוצת פעילים מקהילת הלהט"ב ומטרתו היא קידום המודעות לנגיף ה-HIV, עידוד מין בטוח ומוגן ושימוש באמצעי מניעה בקרב חברי הקהילה הגאה וניהול מאבק בהתפשטות הנגיף בקרב קהילת הלהט"ב.
רקע

הארגון הוקם בשנת 1994 על ידי קבוצת פעילים להט"בית והוקם בתחילתו כזרוע בתוך אגודת הלהט"ב, אשר שמה לה למטרה להגביר את המודעות לנגיף ה-HIV, הגברת המודעות לקיום יחסי מין מוגנים בקרב קהילת הלהט"ב, וליצירת מרחב תומך ומקבל לאנשים אשר חיים עם הנגיף. הארגון הוקם כ"תת ארגון" תחת אגודת הלהט"ב, אך הארגון היה ארגון עצמאי אשר מפעיליו הם אלו שקיבלו את החלטותיו באמצעים דמוקרטיים.
בתחילה התמקדה פעילות הארגון בהפקה והפצה של חומרי הסברה אשר יועדו לקהילה הגאה ונוסחו ב"שפתם", אך עד מהרה הרחיב פעילותו לתחומים נוספים.
בשנת 2002 הצטרף הארגון לוועד למלחמה באיידס על בסיס החלטתם של פעילי בלה דואגת שהתקבלה בהצבעה. בעקבות המעבר חדל הארגון לתפקד כתת-ארגון והפך לזרוע ההסברה לקהילה הגאה בתוך הוועד למלחמה באיידס, ומאז הוא פועל כחלק מהוועד. הארגון מופעל על ידי מתנדבים מקרב קהילת הלהט"ב אשר מקיימים הסברה במקומות מפגש של הקהילה הגאה; כל מתנדבי הארגון עוברים הכשרה מקצועית על ידי הוועד למלחמה באיידס.
הלוגו של בלה דואגת הוא למעשה הסמל של המאבק באיידס (הסרט האדום) משולב בצבעי הגאווה.
מטרות העל של הארגון

עידוד מין בטוח ומוגן בקרב חברי הקהילה הגאה ושימוש באמצעי מניעה- הדבר בא לידי ביטוי באמצעות חלוקת אמצעי מניעה על ידי מתנדבים במסיבות ובמוקדי הבילוי של הקהילה הגאה, הפצת חומרי הסברה בנושאים אלו ושיתוף פעולה עם ארגונים נוספים דוגמת איגי - ארגון נוער גאה, חושן וארגונים קהילתיים נוספים, וקיומם של אירועי הוויגסטוק בישראל.
עידוד החשיבות לבדיקת HIV תקופתית – כיום מוסכם כי שימוש באמצעי מניעה נותן מענה חשוב למניעת התפשטות ה-HIV, אך לא מספיק. נגישות הקהילה לבדיקות HIV היא קריטית לגבי מניעת הדבקות חדשות, וזאת משום שסיכויי העברת הנגיף מבן אדם המתגלה כחיובי בבדיקת HIV ומתחיל בטיפול תרופתי יורדים משמעותית ובכך מורידים את העומס הנגיפי (NONDEDUCTIBLE HIVׂ) בקהילה הגאה. לכן מפעיל הארגון כמעט בכל סוף שבוע ניידת בדיקות דם בסמוך למוקדי הבילוי באזור תל אביב, וזאת למעשה על מנת להנגיש את הבדיקות לאנשי קהילת הלהט"ב. הסביבה היא פרו-גאה והבדיקות מתקיימות באנונימיות וללא עלות כספית. בנוסף מקיים הארגון בכל יום רביעי בשעות הערב, בדיקות לגילוי נגיף ה-HIV ומחלות מין לקהילה הגאה במרכז הגאה בגן מאיר בתל אביב. בנוסף מפעיל הארגון מרכז בדיקות אנונימי נוסף אשר נמצא בשכונת פלורנטין ופועל בימי ראשון בשעות הערב, מיקומו של המרכז אינו מפורסם בעקבות רגישותו של הנושא והרצון לשמור על מרכז זה חשאי, שכן לא מעט מן הנבדקים אינם מגיעים למרכז הבדיקות בגן מאיר בעקבות פומביותו של המקום וזיהויו עם קהילת הלהט"ב, פרטים על מיקומו של המקום נמסרים לפונים לארגון באמצעים השונים. החל מחודש פברואר 2017, החל לפעול מרכז בדיקות נוסף, בבית הקהילות לגאווה ולסובלנות בעיר חיפה, הפועל בימי ראשון.
אחריות קהילתית - הארגון מאמין כי "מחיר השתיקה" יהא גבוה יותר וכי על הקהילה הגאה להתמודד בגלוי עם נושא ה-HIV, הגם שמדובר בנושא מורכב ורגיש. הארגון שם למטרה עידוד וקידום של השיח בנושא על ידי יצירת שיתופי פעולה בין ארגוני קהילת הלהט"ב ועבודה רציפה מול התקשורת שתכליתה להביא את הנושא לסדר היום הציבורי.
פרויקטים ומאבקים

בשנת 1994 הוקם פרויקט שנקרא "קפה פלוס", שהיה למעשה בית קפה שפעל אחת למספר שבועות לטובת נשאים, קרוביהם ובני זוגם. במקום נערכו הופעות והרצאות במגוון נושאים והוא פעל לסירוגין במשך כ-8 שנים.
בשנת 1997 החליט משרד האוצר בראשותו של יעקב נאמן שלא להכליל את תרופות הקוקטייל בסל הבריאות. בעקבות ההחלטה, בלה דואגת, הוועד למלחמה באיידס וארגונים נוספים יצאו למאבק כנגד ההחלטה, מה שהוביל לבסוף לביטול ההחלטה ואישור תרופות הקוקטייל בסל הבריאות.
בשנת 1998 הקימה האגודה את ה"קו לנשא" - קו חירום אשר העניק מענה ותמיכה אנונימית לנשאים ולסובבים אותם, הקו נסגר לאחר שנתיים בעקבות חוסר מעורבות קהילתית.
בשנת 2010 יזם הארגון קמפיין נוסף בשם "גונחים עד שהסטיגמה תיגמר" שגם הוא, ככל הקמפיינים, יועד להגברת המודעות לנגיף.
בשנת 2011 גייס הארגון אנשי לילה מובילים למען המאבק להעלאת המודעות ל-HIV והפיק לוח שנה "בלה דואגת" בהשתתפותם. אנשי לילה רבים ומובילים התגייסו למאבק להעלאת המודעות ל-HIV והצטלמו ללוח השנה של "בלה דואגת" לאותה השנה. בין המשתתפים היו: שמעון שירזי, אליוט, טלולה בונט, קיי-לונג ומובילי דעת קהל ואנשי לילה נוספים בקהילה הגאה.
בשנת 2015 יזם הארגון קמפיין נוסף להגברת המודעות למחלות מין בהשתתפותם של אורי גוטליב ודורון מירן לצידם של נשאיי הנגיף שהסכימו להיחשף, אשר בעקבותיו הודיעה הכנסת במסגרת "יום זכויות להקהילה הגאה" במהלך שנת 2016 על הוספת תרופות מונעות הדבקה ב-HIV ׁׁ(פרפ).
בשנת 2016 בעקבות עליה במספר הנדבקים במחלת העגבת אצל הטרוסקסואלים ולהט"בים כאחד החליט הארגון לצאת בקמפיין נוסף להגברת המודעות למחלה. זו הפעם הראשונה בה קמפיין של הארגון מופנה גם כלפי הטרוסקסואלים. בנוסף לכך, הארגון החל ביצוע בדיקות למחלת העגבת ללא עלות.
במהלך שנת 2017, לאחר מאבק ארוך שניהל הארגון, ובעקבות הלחץ הציבורי, הכניסו קופות החולים את טיפול ה-PrEP במסגרת ביטוחי השב”ן (טיפול תרופתי אשר מפחית את סיכויי ההדבקה בנגיף ה-HIV-1), והחל מספטמבר יוכלו המבוטחים לפנות לקופה ולקבל טיפול זה במחיר מסובסד של כ-300–500 ש“ח בחודש (תלוי קופה וסוג הביטוח).
על אף ההישג המשמעותי ממשיך הארגון במאבק להכנסת הטיפול לסל התרופות הממלכתי, מאחר שגם לאחר סיבסוד הקופות המחיר עומד עדיין על כמה מאות שקלים בחודש, מה שמקטין את כמות המשתמשים הפוטנציאלית בטיפול לאור מחירו הגבוה.
הטיפול בנשאי HIV נעשה במימון מלא של המדינה, ומאחר ותרופות בסל התרופות נמכרות בעלות מסובסדת בטווח הארוך מדובר בחסכון רב לקופה הציבורית, שכן עלויות הטיפול בנשאים גבוהות, כמו גם הפחתת מספר הנדבקים בנגיף שכן במדינות בהן הטיפול הוא חלק מסל הבריאות או נמכר במחיר סמלי, אחוזי ההדבקה ירדו באופן ניכר.
פרויקטים ומאבקים > אירועי הוויגסטוק בישראל

משנת 1995 הפיק הארגון את אירוע ה"וויגסטוק" בדומה לאירועי הוויגסטוק שהתקיימו בניו יורק, בהם הופיעו דראג קווינס ואומנים מהשורה הראשונה. האירוע הופק כאירוע התרמה לארגון, מה שהפך למסורת שנתית שהתקיימה ברציפות עד לשנת 2002. האירועים התקיימו אחת לשנה בימי שישי בצהריים, בגן העצמאות בתל אביב.
במאי 1998 וזאת לאחר שהופק אירוע הוויגסטוק בפעם השלישית ברציפות, ולאחר זכייתה של הזמרת דנה אינטרנשיונל בתחרות האירוויזיון הופסק האירוע על ידי משטרת ישראל מוקדם מהמתוכנן בטענה כי האירוע מחלל את קדושת השבת ומפריע לשכנים, טענה שעוררה זעם בקרב הקהילה הלהט"בית בעקבות חוסר הסבירות שלה, שכן האירוע התקיים ביום שישי בצהריים בתיאום עם הרשויות ותל אביב אינה עיר "דתית" במהותה, אלא עיר חילונית בה מתקיימים חיי מסחר כמעט מלאים גם בשבתות וחגים.
היחסים הטעונים ממילא שהתקיימו באותה העת בין המשטרה לקהילת הלהט"ב גררו תגובה ספונטנית וחריפה מצד באי האירוע. מלכת הדראג ליידי סמנת'ה (סמי ג'אבר) קראה לבאי האירוע לחסום את צומת הרחובות ז'בוטינסקי והירקון ביציאה מגן העצמאות, ולקיים הפגנה כנגד החלטת המשטרה. רבים ממשתתפי האירוע נענו לקריאתה והתיישבו על הכביש על מנת למנוע תנועת רכבים בציר. במשך שעתיים נחסמה הצומת וכוחות משטרה גדולים הוזעקו למקום ותנועת הרמזורים בעיר הופסקה. במהלך ההפגנה נשמעו קריאות בגנות מדיניות המשטרה ודגל הגאווה הונף על ניידת משטרה.
במהלך העימותים השתמשו חלק מהשוטרים בכפפות גומי והאירוע תועד בכלי תקשורת רבים.
בסוף ההפגנה הגיעו מארגני האירוע והמשטרה לידי הסכמה, כך שניתן אישור לחברי הקהילה לצעוד לעבר כיכר רבין דרך רחוב ז'בוטינסקי, אבן גבירול ומשם לכיכר.
המפגינים שהגיעו לכיכר רבין הניפו את דגל הגאווה לצד דגלה של מדינת ישראל ובכך הסתים האירוע.
סדרת "אירועי וויגסטוק 1998" זכתה לסיקור תקשורתי נרחב והציגו את התנהלותה הבעייתית של המשטרה תוך מתיחת ביקורת על התנהלותה.
חודש לאחר מכן חל יום הגאווה הבינלאומי ובעקבות אירועי הוויגסטוק החליטה הקהילה הגאה לראשונה באותה השנה לקיים את מצעד הגאווה בישראל, שלא התקיים עד אז. מסלול המצעד נקבע כצעדה הפוכה למסלול אותו צעדו מפגיני הוויגסטוק כחודש לפני כן ובכך נוסד מצעד הגאווה הראשון במדינת ישראל.
בין השנים 2002 ל-2010 לא התקיימו אירועי הוויגסטוק בעיקר בגלל קשיי הפקה ומעורבות נמוכה יחסית מצד הקהילה הגאה.
בשנת 2010 הופק לראשונה שוב האירוע על ידי "בלה דואגת" והתקיים בגן מאיר לצד המרכז העירוני לקהילה הגאה. הפעם היה מדובר באירוע להעלאת מודעות בלבד (ללא גיוס משאבים משמעותי) בתקופה שבה נראה שנושא המודעות ל-HIV נדחק לשוליים הקהילתיים.
מאז בכל שנה מתקיימים אירועי הוויגסטוק ואף התרחבו למוקדים נוספים בארץ כמו חיפה, ירושלים ובאר שבע.
הערות שוליים

↑  תחרות סרטונים, באתר www.aidsisrael.org.il (ארכיון)
↑  מערך התמיכה, באתר www.aidsisrael.org.il (ארכיון)
↑  ההיסטוריה של בלה דואגת, באתר www.aidsisrael.org.il (ארכיון)
↑  גונחים עד שהסטיגמה תישבר, באתר www.aidsisrael.org.il (ארכיון)
↑  רועי יולדוס רוזנצוייג, ‏"לילה אצלי במיטה": הקמפיין החדש של הוועד למלחמה באיידס, באתר ‏מאקו‏, 10 בספטמבר 2011
↑  קמפיין חדש ומרים: "עפים ביחד על בדיקה של HIV", באתר וואלה, 30 בנובמבר 2015
↑  meet the undetectable, acwg.pas-rahav.com (ארכיון)
↑  קרני בן יהודה, אירועי יום האיידס הבינלאומי 2015, באתר Timeout, ‏29/11/2015
↑  יום זכויות לקהילה הגאה בכנסת, באתר ‏מאקו‏, 23 בפברואר 2016
↑  נופר וחש, שלום, העגבת חזרה: המחלה הארורה עושה קאמבק, באתר Timeout, ‏25/02/2016
↑  "האם ההומואים יסכימו (הפעם) ללמוד מהפמיניסטיות?". 2017-08-14. נבדק ב-2017-09-07.
↑  עמית קמה, קווים לדמותו של שדה המחקר הלהט"בי בישראל, סוציולוגיה ישראלית טו/2, 2014, עמ' 241
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007406493705171 
פנינה רוזנבלום מנחה את טקס אירועי הגאווה "וויגסטוק" במרכז הגאה, 2016
מבצר ניזווא

| --- | --- |

השער הראשי של המבצר
 מידע כללי
 סוג:  מבצר
 מיקום:  ניזווא
 מדינה:  עומאן
 קואורדינטות:  22°56′00″N 57°31′49″E﻿ / ﻿22.933333°N 57.530278°E﻿ / 22.933333; 57.530278
  (למפת עומאן מוגדלת) מסקט סיב סלאלה ניזווא סוחאר היימא סור ח'סאב אל-בוריימי איראן איחוד האמירויות הערביות  ערב הסעודית תימן הים הערבי המפרץ הפרסימבצר ניזווא(למפת עומאן רגילה) מסקט סיב סלאלה ניזווא סוחאר היימא סור ח'סאב אל-בוריימי איראן איחוד האמירויות הערביות  ערב הסעודית תימן הים הערבי המפרץ הפרסימבצר ניזווא
 
מבצר ניזווא (בערבית: قلعة نزوى, בתעתיק מדויק: קלעת נזוא) הוא מבצר גדול בעיר ניזווא שבעומאן. המבצר נבנה בשנת 1650 בקירוב על ידי האימאם סלטאן בן סיף אליערבי על יסודות של מבצר קדום יותר מהמאה ה-12. בעבר היה המבצר מרכז שלטוני חשוב ונקודת הגנה מרכזית על אזור ניזווא, כיום הוא האתר הלאומי המתויר ביותר בעומאן.
המבנה

המבצר בנוי בצורה המעידה על התקדמות גדולה בהקמת ביצורים, בעיקר מבחינת ההתחשבות באיום התותחים. למצודה יסודות חזקים שבחלקם בנויים בעומק של 30 מטר בקרקע. הקירות והדלתות בנויים בצורה יציבה וחזקה מאוד שמאפשרת להם להתמודד עם מטחי ירי מתותחים. החלק המרכזי של המבצר הוא מגדל גדול בגובה של 30 מטר ובקוטר של 36 מטר, בראשו יש 24 פתחים עבור ירי מתותחים.
ג'ין מריל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 בינואר 1923 רוצ'סטר, ארצות הברית 
 פטירה:  2 באוגוסט 2012 (בגיל 89) רנדולף, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  מכללת ולסלי, מכללת אלגני 
 
ג'ין מריל (באנגלית: Jean Merrill;‏ 27 בינואר 1923 – 2 באוגוסט 2012) הייתה סופרת ילדים ועורכת ספרותית אמריקאית, שנודעה בייחוד בזכות ספרה "מלחמת הדוכנועים" שראה אור ב-1964.
ביוגרפיה

מריל נולדה ברוצ'סטר שבמדינת ניו יורק להוריה ארל ואלזי אלמטה מריל. היא גדלה לחופי ימת אונטריו בעיר וובסטר במדינת ניו יורק (כיום פרבר של רוצ'סטר). ספרים השפיעו עליה מאוד כילדה, ולכן החליטה לנסות ולכתוב סיפורי ילדים שישפיעו על ילדים אחרים. מריל השלימה לימודי תואר ראשון באנגלית ובתיאטרון בשנת 1944 בפנסילבניה, ותואר שני ב-1945.
בין השנים 1949–1957 מריל שימשה כעורכת בכתבי העת "סקולסטיק" ו"ליטררי קאוולקייד", והחל משנת 1952 הייתה חברה בתוכנית פולברייט באוניברסיטת מדראס שבהודו.
בין השנים 1965–1971 מריל עבדה כעורכת וכיועצת במחלקה לפרסומים של מכללת בנק סטריט לחינוך.
ספריה

מריל התחילה לכתוב בזמן שעבדה בליטררי קאוולקייד, ובספריה היא מציגה ערכים אנושיים אוניברסליים כאמצעי לפתרון קונפליקטים. ספריה הראשונים היו הנרי, העכבר הצבוע ביד (1951) והוובר (1952).
לימודי הפולקלור שלה בהודו הובילו אותה לכתוב כמה סיפורים המבוססים על הפולקלור האסיאתי: סכין המזל של שאן (1960, מבוסס על סיפור עם בורמזי), הסוס העילאי (1961, מבוסס על סיפור עם סיני) - שעליו גם זכתה ב-1963 בפרס מטעם אוניברסיטת וויסקונסין, הילדה שאהבה זחלים (1992, מבוסס על מעשייה יפנית).
בשנת 1964 ראה אור ספרה המוכר ביותר של מריל, מלחמת הדוכנועים, שגם עליו זכתה בפרס ב-1965. עלילת הספר מתרחשת בניו יורק והיא כתובה כדיווח היסטורי מן העתיד, הסוקר את אירועי העבר של מלחמת המעמדות בין חברות המשאיות ובעלי הדוכנועים. הספר פורסם בכמה מהדורות, והתאריכים הותאמו בכל אחת מהן כך שימשיכו לשקף את העתיד. ב-2006 הופקה גרסת מיוזיקל לספר. זהו ספרה היחיד שתורגם לעברית על ידי זינה כפרי. הגרסה העברית יצאה לאור ב-1985 בהוצאת "אדם", אחרי פטירתה של כפרי בטרם השלימה את התרגום, ומלווה באיורים של דודו גבע, שהיה נשוי לביתה של כפרי.
בשנת 1969 פרסמה מריל את הכבשה השחורה, וב-1972 את מיליונרית משחת השיניים. עלילת ספר זה מתרחשת בקליבלנד ומגוללת את סיפורה של תלמידת בית ספר יסודי לבנה שמתחברת עם חבר כיתתה השחור ומתעשרת ממכירת משחת שיניים מתוצרת ביתית. ספר זה שימש כמערך שיעור בבתי ספר בארצות הברית לדיון בנושאים כגון יזמות, שיווק, ייצור ונושאים חברתיים.
ב-1992 הוציאה מריל לאור את הספר הילדה שאהבה זחלים המבוסס על מעשייה יפנית מהמאה ה-12. בדומה לכתב היד המקורי, שהסוף שלו אבד, גם הספר של מריל נקטע לפני סופו.