רחוב הפלמ"ח (ירושלים)
אתרים ומבנים לאורך הרחוב

בית זאב זילברשטיין לשעבר וכיום בניין מגורים חדש (הפלמ"ח 1). הבית המקורי נבנה בשנת 1941 עבור זאב זילברשטיין, אחיו הצעיר של ראובן זילברשטיין, מייסד שכונת מרחביה. את הבית תכנן ובנה האדריכל והמהנדס מורנו מיוחס. הבית המקורי נהרס ובמקומו הוקם בשנת 2022 בניין מגורים חדש.
המוזיאון לאמנות האסלאם (הפלמ"ח 2). מוזיאון שהוקם בשנת 1974 ומטרתו היא חקר אמנות האסלאם, והצגת מוצגים של אמנות האסלאם לציבור הרחב. באפריל 1983 זכתה לפרסום רב גנבת אוסף השעונים מהמוזיאון על ידי נעמן דילר.
בית כץ לשעבר, וכיום בניין מגורים חדש (הפלמ"ח 9). הבית היה מקום מגוריו של ד"ר ולטר כץ, שהיה מפקד ה'הגנה' באזור בתקופת מלחמת העצמאות. 'מבוא יורם' הסמוך לרחוב הפלמ"ח, קרוי על שמו של יורם כץ (בנו של ולטר כץ), שנפל בשירותו הצבאי ב'פעולת כנרת' בשנת 1955.
'בית המייסדים' – בית ראובן זילברשטיין (הפלמ"ח 10). הבניין שבנה למגוריו ראובן זילברשטיין, מייסד שכונת מרחביה.
מועדון נוער (הפלמ"ח 14). מועדון שנפתח בשנת 2016 במקלט ציבורי, והוא סניף של המינהל הקהילתי 'גינות העיר' הממוקם ב'בית יהודית' ברחוב עמק רפאים.
בתי ביברמן (שלושה בניינים: הפלמ"ח 14א–18). קרויים ע"ש הקבלן אברהם ביברמן-אביר שבנה את הבתים. בזמן מלחמת העצמאות שימשו הבניינים, והמקלט שהיה מתחתם, את לוחמי ה'הגנה' באזור. בעבר התגורר בבניינים אנשים ידועי שם, כמו: לאה אבושדיד (בן-אב"י), אשתו של איתמר בן-אב"י והרב שלום משאש, שהיה לפני עלייתו ארצה הרב הספרדי הראשי של יהודי קזבלנקה ושל מרוקו. בשנים מאוחרות יותר גרה באחד מהבניינים (הפלמ"ח 18) נתיבה בן-יהודה. בן-יהודה הייתה לוחמת פלמ"ח, סופרת, שדרנית רדיו ומילונאית של לשון הסלנג העברי. חלק חשוב מפעילותה הקדישה לשמירת מורשת הזמר העברי. זכתה באות יקירת ירושלים לשנת 2004. נהגה לשבת לשתות קפה, במשך שנים, בשולחן מיוחד שהציבו בעלי אחת החנויות בקומה א', בבניין שבו התגוררה.
אתר רצח ברנדוט (צומת הרחובות הפלמ"ח והגדוד העברי, מול הפלמ"ח 18). ב-17 בספטמבר 1948 רצחו ארבעה אנשי לח"י במקום זה, את הרוזן השוודי ברנדוט, שהיה נציג מזכ"ל האו"ם להמזרח התיכון ושהציע תוכנית לחלוקת ארץ ישראל בין יהודים וערבים ולבִנאום ירושלים. ברנדוט נורה במכונית שבה נסע מארמון הנציב לבניין ימק"א ירושלים.
מלון "פארק ליין" לשעבר (הפלמ"ח 24). הבניין שימש, לאחר 1948, במשך שנים רבות קן-דרום של תנועת הנוער העובד והלומד, וכיום יש בו משרדים של עורכי דין. אלי עמיר בספרו "והימים לא חלפו" מתאר את המקום: "נורי ואילאיל הגיעו ועמדו מול בניין הקומונה ברחוב הפלמ"ח. היא סיפרה כי בזמן הבריטים היה הבניין הזה בית מלון בשם פארק ליין...היא הוסיפה כי אחרי הצהריים באו לשם קצינים בריטים ובחורות ישראליות תלויות על זרועותיהם ורקדו על המרפסת לצלילי תזמורת קטנה...במשך הזמן חרב הבניין ועתה שוקם".
בית תיאודורי לשעבר (הפלמ"ח 30). אחד מבתי הדירות שתכנן בשנות ה-30 האדריכל זולטן שמשון הרמט עבור משפחת תיאודורי היוונית-אורתודוקסית. בשנת 1948 שימש הבית כאחת העמדות הקדמיות של ה'הגנה' מול הלוחמים הערביים בקטמון.
'גינת ברודי' או: 'בוסתן ברודי' (מאחורי בניין שיכון ברחוב הפלמ"ח 32). גינה קהילתית, מראשונות הגינות הקהילתיות בירושלים, שהוקמה בשנת 2005. בגינה, הממוקמת בשטח פתוח בין רחוב הפלמ"ח לרחוב חיים ברודי, יש עצי חורש טבעי ועצי פרי, צמחי תבלין וצמחי נוי.
תוואי מסילת רכבת בריטית מתקופת מלחמת העולם הראשונה. תוואי מסילת רכבת צרה, שסללו הבריטים למטרות צבאיות, בשלהי מלחמת העולם הראשונה, מתחנת הרכבת ברחוב עמק רפאים דרך שכונת קטמון. בהמשך הגיעה המסילה לרחוב הפלמ"ח בהצטלבות הרחובות הפלמ"ח וכובשי קטמון, עלתה במבוא חביבה רייק (בין מס' 38 למס' 42 ברחוב הפלמ"ח), ופנתה בחדות צפונה לרחוב ברודי.
בתי גבעת שאהין (הפלמ"ח 40, 40א, 40ב/ מבוא חביבה רייק). בגבעת שאהין היו מספר בתים שפוצצו על יד ההגנה בליל 29/30 באפריל 1948. בסוף שנת ה-50 נבנו, במקום הבתים שפוצצו, שני מבני שיכון.
מרכז מסחרי קטן וקפה דובשנית (הפלמ"ח 42). הבניין, הבולט בגובהו ברחוב, נבנה בסוף שנות ה-60, ובמרכז המסחרי בקומת הקרקע שלו פועלות כמה חנויות המשרתות את תושבי האזור. קפה דובשנית הוא אחד מבתי הקפה הוותיקים בירושלים והוא מהווה מקום כינוס חברתי לתושבי האזור.
"בית התרמומטר" לשעבר וכיום בניין מגורים (הפלמ"ח 51). בניין ערבי בן שלוש קומות, שכונה "בית התרמומטר" בגלל חלון אנכי שדמה בצורתו למדחום. נהרס בשנות ה-60 ובמקומו הוקם בניין מגורים חדש.
"הבית בפלמ"ח" – מרכז קהילתי קטמון-קריית שמואל (הפלמ"ח 53). מרכז ובו חוגים לילדים, פעילויות לבני גיל הזהב ופעילויות קהילתיות שונות.
שיכון עובדי משרד החוץ (הפלמ"ח 52–56). בנייני שיכון שנבנו בסוף שנות ה-50. הבניין ברחוב הפלמ"ח 56 נבנה ברמה יותר מפוארת מיתר בנייני השיכון, כי יועד למגורי בכירים במשרד החוץ. מאז שנות ה-50 עברו חלק מהבניינים שיפוץ ושדרוג. בין האישים שגרו בשיכון עובדי משרד החוץ במשך השנים ניתן למנות את אריה לבבי (מנכ"ל משרד החוץ), חיים יחיל (מנכ"ל משרד החוץ), עמיאל נג'אר (סמנכ"ל משרד החוץ) ויוסף תקוע (סמנכ"ל משרד החוץ).
בית הספר ע"ש יוסף לוריא לשעבר, וכיום בית ספר "בית יעקב" האר"י (הפלמ"ח 57. מחוסר מקום מספיק התרחב בית הספר גם לבניין ברחוב הפלמ"ח 53). במקור פעל בית הספר בעיר העתיקה ונקרא "בית ספר לבנות ב". לאחר נפילת הרובע היהודי, הקימה המנהלת, הדסה בריל-נועם את בית הספר מחדש, כשהיא מצרפת לתלמידותיה-לשעבר, פליטים אחרים שהגיעו מהעיר העתיקה ושוכנו בבתים בשכונת קטמון. המוסד החדש שינה את שמו ונקרא על שם יוסף לוריא, והוא התמקם בבניין, שנעזב על ידי דייריו הערבים. בסוף שנות ה-60 עבר בית הספר למשכנו החדש ברחוב הפלמ"ח 79, והמבנה עצמו הועבר לשימוש החינוך החרדי.
בית הספר ע"ש יוסף לוריא – המבנה החדש (הפלמ"ח 79). מבנה חדש לבית הספר שנבנה בתקופתו של טדי קולק כראש העיר.