stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איילה צ'ליק
ביוגרפיה > קריירה

ב-30 ביולי 2007 הוציאה את האלבום המשותף İstanbul Türküleri, עם בלמה שאהין. ב-3 בדצמבר 2008 הוציאה את הסינגל הראשון שלה "Bir Dönebilsem". ב-30 בספטמבר 2010, יצא אלבום האולפן השני שלה Lavanta. הסינגל המוביל מהאלבום נקרא "Lavanta", גם כן. בשנת 2012 נבחר השיר "Türkan" שכתבה עבור אלבומה של דמט אקאלין Giderli 16, כשיר השנה הטוב ביותר במהלך טקס פרסי פרפר הזהב ובטקס פרסי המוזיקה של טורקיה.
בשנת 2013 השתתפה צ'ליק באלבום Aysel'in, כאות ממחווה לאייסל גורל והקליטה את השיר "Olacak Olacak". היא כתבה והלחינה שירים עבור איברהים טטליסס, סיבל קאן, אברו גונדש, גולבן ארגן, סרדאר אורטאץ', דמט אקאלין, גוקהאן טייפ, אירם דריג'י, אשקין נור יינגי, אוזג'אן דניז וכולי. ב-15 בינואר 2016 יצא אלבום האולפן השני שלה, Ben. לסינגל המוביל של האלבום קראו "Aşk Şarkıları". בהמשך, הוציאה וידאו קליפ מלא לסינגל שני מתוך האלבום, "Bağdat". השיר כבש את פסגת מצעד טורקיה טופ 20 והיה השיר המצליח ביותר במדינה בשנת 2016.
ב-2 באוגוסט 2019 יצא אלבום האולפן השלישי של צ'ליק, ששמו Daha Bi 'Aşık, על ידי חברת התקליטים סוני מיוזיק אנטרטיינמנט. האלבום, המורכב מ-14 שירים, נכתב והולחן על ידי צ'ליק, האקי יאלצ'ין, ארקין קוראי וסבנם סונגור. הסינגל המוביל, "Daha Bi 'Aşık", יצא באותו היום יחד עם קליפ נלווה. בהמשך, יצא השיר "Mecbur", שהפך ללהיט בטורקיה. תרגום שם השיר הוא "כָּפוּי", והוא יצא בעקבות מגפת הקורונה.
דיסקוגרפיה

2007: İstanbul Türküleri
2010: Lavanta
2016: Ben
2019: Daha Bi' Aşık
2008: "Bir Dönebilsem"
2016: "Altın Sarısı" (Hakan Kabil Remix)
2017: "Dikensiz Gül"
2018: "Aşk Tutar Beni"
2019: Daha Bi' Aşık" (Selami Bilgiç Version)"
2020: "Parti (Şiki Şiki Baba)"
2020: "Ay Işığı"
2020: "Mecbur"
2021: "Yalancılar"
2021: "Seviyoruz Hâlâ"
לקט מהשירים שכתבה

אשקין נור יינגי - "Elin Oğlu",‏ "Hafta Sonu" ו-"Bi' Sebepten"
ברקיי - "İzmirli"
דמט אקאלין - "Türkan",‏ "Ya Sana Bir Şey Olursa" ו-"Gidenlerin Kalanları"
אברו גונדש - "Vatan" ו-"Aşkın Huzurunda"
אברו יאשר - "Hasretin Vuruyor"
גוקהאן טייפ - "Kader"
גולבן ארגן - "Bugünün Sevdalısı"
אירם דריג'י - "Dantel"
קנדי - "Voltaj"
פטק דינסוז - "Yerimde Sen Olsan",‏ "Aşk Yüzünden" ו-"Kolay Değil"
רייהאן קראקה - "Şans"
סרדאר אורטאץ' - "Rahvan" ו-"Abi"
סיבל קאן - "Benim Adım Aşk"
בנגו - "Kuzum"
הערות שוליים

↑  "Ayla Çelik: Beyaz sonunda annemden isteyecek beni" Hürriyet Daily News. 22 May 2016. Retrieved 18 November 2016.
↑  "Demet Akalın 590 bin TL ile sokağa çıktı!". sozcu.com. 16 בנובמבר 2017. אורכב מ-המקור ב-27 ביוני 2018. נבדק ב-27 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ""Bayan Bağdat" Ayla Çelik doğum tarihini nereden ve neden sildirdi!". temizmagazin.com. 17 באוגוסט 2016. נבדק ב-18 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ayla Çelik Biyografisi". biyografi.info. 23 ביוני 2016. נבדק ב-23 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "İstanbul Türküleri by Ayla Çelik & Belma Şahin". iTunes Store. 30 ביולי 2007. אורכב מ-המקור ב-25 ביוני 2016. נבדק ב-23 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Bir Dönebilsem – Single by Ayla Çelik". iTunes Store. 3 בדצמבר 2008. אורכב מ-המקור ב-25 ביוני 2016. נבדק ב-23 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Lavanta by Ayla Çelik". iTunes Store. 30 בספטמבר 2010. אורכב מ-המקור ב-25 ביוני 2016. נבדק ב-23 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Yılın Müzik Ödülleri sahiplerini buldu". Sözcü. 13 באפריל 2013. אורכב מ-המקור ב-25 ביוני 2016. נבדק ב-23 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "2013 Altın Kelebek Ödülleri Sahiplerini Buldu". MÜYORBİR. 23 ביוני 2016. נבדק ב-23 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ayla Çelik Diskografi". discogs. 23 ביוני 2016. נבדק ב-23 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ben by Ayla Çelik". iTunes Store. 15 בינואר 2016. אורכב מ-המקור ב-25 ביוני 2016. נבדק ב-23 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "AYLA ÇELİK BİYOGRAFİ". Ayla Çelik Resmî Sitesi. 23 ביוני 2016. אורכב מ-המקור ב-5 במרץ 2016. נבדק ב-23 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "MusicTopTR Resmi Listesinde 19. haftanın Lideri. BAĞDAT". Nielsen Music Turkey. 13 במאי 2016. נבדק ב-25 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ayla Çelik artık 'Daha Bi' Aşık'". Sözcü. 2 באוגוסט 2019. נבדק ב-2 באוגוסט 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Ayla Celik - Mecbur
איוואן השני, נסיך מוסקבה

איוואן השני, נסיך מוסקבה (ברוסית: Иван II Иванович Красный‏; 30 במרץ 1326 - 13 בנובמבר 1359) בנו של איוואן הראשון, נסיך מוסקבה היה נסיך ולדימיר ונסיך מוסקבה. היה ממשיכו של מדיניות אביו ביחסים טובים עם אורדת הזהב.
בהתאם לצוואה של אביו הוא קיבל לשליטתו 23 ערים ברחבי נסיכות מוסקבה. לאחר פטירת אחיו, סימאון בשנת 1353 החל מאבק על כס נסיכות ולדימיר בין איוואן לבין נסיך סוזדל, קונסטנטין. לקונסטנטין הייתה תמיכה אצל הנסיכים הרוסים, אך חאן אורדת הזהב מינה את איוואן לנסיך ולדימיר. היריבות לא הסתיימה עם קבלת המינוי. כל תקופת שלטונו היו מאבקים צבאיים נגד רפובליקת נובגורוד וקונסטנטין עצמו קיבל את מרותו של איוואן רק פרק זמן קצר לפני מותו.
הכרוניקות מציינות שאיוואן היה נסיך שקט והשליטה המעשית הייתה בידי ראש הכנסייה.
היה נשוי פעמיים. בנו הבכור היה דמיטרי דונסקוי.
איילה בלייר

| --- | --- |

 לידה:  29 בספטמבר 1944 (בת 80) בנגלור, הודו 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1965 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (1963) 
 בן או בת זוג:  ג'וליאן גלובר (1968–?) 
 צאצאים:  ג'יימי גלובר 
 פרופיל ב-IMDb
 
איילה בלייר (באנגלית: Isla Blair; נולדה ב-29 בספטמבר 1944) היא שחקנית אנגלייה-סקוטית. הופעת הבכורה שלה על הבמה הייתה ב-1963 בתפקיד פיליה בהפקה הלונדונית המקורית של המחזה "דבר מצחיק קרה לי בדרך לפורום".
ביוגרפיה

איילה בלייר נולדה בבנגלור שבהודו בשנת 1944. אביה, איאן בקסטר בלייר-היל, היה בעל מטעי תה אנגלי ממוצא סקוטי. בגיל שנתיים הביעה בלייר עניין בהופעות כששרה לפני קהל במסע באנייה מהודו לאנגליה. להכנה לקריירת משחק נרשמה ללימודים באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
ביוגרפיה > קריירה

הופעת הבכורה של בלייר הייתה ב-3 באוקטובר 1963 בתפקיד פיליה בהפקה הלונדונית המקורית של המחזה "דבר מצחיק קרה לי בדרך לפורום" שהוצג בתיאטרון סטרנד. בעונת 1971 הצטרפה ללהקה השייקספירית המלכותית, ושיחקה בתפקיד אמיליה במחזה "The Man of Mode", ובתפקיד אגליה במחזה "Subject to Fits". ב-1973 השתתפה בלייר בסיבוב הופעות במזרח התיכון עם להקת התיאטרון פרוספקט ושיחקה בתפקיד ויולה במחזה "הלילה השנים עשר". עוד שיחקה בלייר בתיאטרון אולד ויק ובתיאטרון נוטינגהאם פלייהאוס.
אחד התפקידים הראשונים של בלייר בקולנוע היה ב-1964 בסרט "לילה של יום מפרך" בסצנה לצדו של פול מקרטני. אחרי הצילומים הציע מקרטני לבלייר טרמפ לביתה, אבל כשיצאו מהבניין, התנפלו עליהם המון מעריצים ששרטו ובעטו בבלייר כדי להגיע למקרטני. למחרת סרבה להצעה נוספת לטרמפ. הסצנה בהשתתפותה קוצצה בעריכה בסופו של דבר.
ב-1965 שיחקה בסרט האימה "Dr. Terror's House of Horrors" בתפקיד עוזרת בגלריית אמנות. עוד בקולנוע הופיעה בסרטים "A Flea in Her Ear" (מ-1968), "הקרב על בריטניה" (1969), "Taste the Blood of Dracula" (מ-1970), "אינדיאנה ג'ונס ומסע הצלב האחרון" (1989, בתפקיד אשתו של הדמות שגילם בעלה ג'וליאן גלובר, הקרדיט בסרט היה גברת גלובר), "הפיתויים האסורים של ולמונט" (1989), "The Monk" (מ-1990), "בית אנג'לו" (1997), "The Match" (מ-1999), "מלחמת הכרוב של גברת קלדיקוט" (2002), "החיים שאחרי" (2003), וב"ג'וני אינגליש חוזר" (2011).
בלייר כיכבה בתפקיד אורח בשני פרקים בסדרת המדע בדיוני "Space: 1999" לצדו של אנתוני ולנטיין בפרק "War Games", ולצדו של פרדי ג'ונס בפרק "Journey to Where". ב-1976 שיחקה בלייר בתפקיד אמה אנטרובוס בסדרת הדרמה "The Crezz" של רשת ITV. היא שיחקה בתפקיד ראשי בדמות סאלי בדרמת ההיסטוריה החלופית "An Englishman's Castle" של ה-BBC ששודר לראשונה ב-1978. ב-1995 גילמה בלייר את חברת הפרלמנט קלייר קרלסן, מזכירתו של פרנסיס ארקרט במיני-סדרה "הפוסק האחרון", החלק השלישי של הסדרה "בית הקלפים". ב-2010 הופיעה בלייר בתיאטרון אורנג' טרי בריצ'מונד במחזה "The Company Man" מאת טורבן בטס.
בלייר הקליטה ספרי שמע רבים. בעונת 2014–2015 הופיעה על הבמה במחזמר "Made in Dagenham".
ביוגרפיה > חיים אישיים

בלייר נשואה לשחקן ג'וליאן גלובר. בנם של בני הזוג הוא השחקן ג'יימי גלובר. יחד עם השחקנית פרונלה סקיילס היו בלייר וגלובר מעורבים בהרחבת תיאטרון סליסברי פלייהאוס. בלייר היא סגנית נשיאה של קרן הצדקה לילדים TACT.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1964 | לילה של יום מפרך | A Hard Day's Night | שחקנית | ללא קרדיט |
| 1966 |  | The Liars | שרה | סדרת טלוויזיה |
| 1968 |  | The Three Princes | גברת אנדי |  |
| 1969 | הקרב על בריטניה | Battle of Britain |  |  |
| 1970 |  | Taste the Blood of Dracula | לוסי פקסטון |  |
| 1970 |  | The Hero of My Life | אלן טרנן | סרט טלוויזיה |
| 1971 | ג'ייסון קינג | Jason King | אנה וינטרס | בפרק "A Red Red Rose Forever" |
| 1974 |  | Fall of Eagles | הדוכסית הגדולה אלה | מיני-סדרה |
| 1975 | הרוח מטירת קאנטרוויל | The Canterville Ghost | ליידי סטוטפילד |  |
| 1976 |  | The Crezz | אמה אנטרובוס | סדרת טלוויזיה |
| 1976 | מתקפת זרים | Alien Attack | חייזרית | סרט טלוויזיה |
| 1978 |  | An Englishman's Castle | ג'יל / סאלי | מיני-סדרה |
| 1981 |  | The History Man | פלורה בניפורם | מיני-סדרה |
| 1982 | אלכסה | Alexa | אלכסה | מיני-סדרה |
| 1983 | דוקטור הו | Doctor Who | איזבלה | בפרק "The King's Demons" |
| 1982–1983 |  | The Bounder | לורה מיילס | סדרת טלוויזיה |
| 1983 |  | The Beggar's Opera | ג'ני דייבר | סרט טלוויזיה |
| 1984 |  | Real Life | אנה |  |
| 1985 |  | Off Peak | אליזבת' | סרט טלוויזיה |
| 1986 |  | King & Castle | ליזה ברקלי | מיני-סדרה |
| 1989 | אינדיאנה ג'ונס ומסע הצלב האחרון | Indiana Jones and the Last Crusade | גברת דונובן |  |
| 1989 | אהבת אם | Mother Love | רות' ויסי | מיני-סדרה |
| 1989 | הפיתויים האסורים של ולמונט | Valmont | ברונית |  |
| 1990 | אי המטמון | Treasure Island | גברת הוקינס |  |
| 1990 |  | The Monk | האם אגואדה |  |
| 1991 |  | Advocates I | קתרין דאנבר | מיני-סדרה |
| 1992 |  | Advocates II | קתרין דאנבר | מיני-סדרה |
| 1992 | המפקח מורס | Inspector Morse | ג'ייני וילסון | בפרק "Cherubim & Seraphim" |
| 1995 | הפוסק האחרון | The Final Cut | קלייר קרלסן | מיני-סדרה |
| 1996 |  | In Your Dreams | אמא של ג'יימי | סרט טלוויזיה |
| 1997 |  | Stone Tears |  | סרט קצר |
| 1997 | בית אנג'לו | The House of Angelo | פג וולינגטון |  |
| 1998 |  | Heaven on Earth | מרי וסטון | סרט טלוויזיה |
| 1999 |  | The Match | שילה ביילי |  |
| 1999 |  | The Greatest Store in the World | ליידי | סרט טלוויזיה |
| 2000 | דיאל ופסקו | Dalziel and Pascoe | פלורנס סטוקטון | בפרק "Foreign Bodies" |
| 2002 |  | Mrs Caldicot's Cabbage War | אחות ראשית |  |
| 2002 | הולבי סיטי | Holby City | מרי הארו | בפרק "Love and Devotion" |
| 2003 | רציחות במידסומר | Midsomer Murders | ד"ר ג'יין מור | בפרק "Death and Dreams" |
| 2003 |  | AfterLife | ד"ר ג'קסון |  |
| 2004 | תחבולות חדשות | New Tricks | אליס פימלי | בפרק "Good Work Rewarded" |
| 2005 |  | The Quatermass Experiment | בלייקר | סרט טלוויזיה |
| 2006 | חדר מיון | Casualty | אגנס רוס | בפרק "It's Now or Never" |
| 2010 | אב יחיד | Single Father | ביטי | מיני-סדרה |
| 2011 | ג'וני אינגליש חוזר | Johnny English Reborn | שירלי |  |
| 2016 | האב בראון | Father Brown | נני לנגטון | בפרק "The Star of Jacob" |
הערות שוליים

1 2 3  Moore, Fiona. "Interview with Isla Blair". נבדק ב-9 בנובמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Carlin, Peter Ames (2009). Paul McCartney: A Life. Touchstone. p. 101. ISBN 978-1-4165-6209-2.
↑  "Isla Blair narrated Audio Books". Simply Audiobooks. נבדק ב-1 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Search results for Isla Blair". Waterstones.
↑  John, Emma (12 באוקטובר 2014). "Actors Julian Glover and Isla Blair on their 48-year relationship". The Observer. נבדק ב-17 באוקטובר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Prunella Scales @ Playhouse". BBC. ביולי 2007. נבדק ב-9 בנובמבר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14050154z (data)  ISNI: 0000 0001 3358 176X  MusicBrainz: 11fb29e9-e2ab-4862-8452-5b059b02ce69  NKC: pna2007389194  NTA: 353049905  SUDOC: 201588897  VIAF: 64208638   WorldCat (עם VIAF): 64208638
אטלנטה ברייבס

אצטדיון טרנר פילד
אטלנטה ברייבס (באנגלית: Atlanta Braves) היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר אטלנטה, ג'ורג'יה. הקבוצה משחקת בבית המזרחי של הנשיונל ליג.
היסטוריה

הקבוצה נוסדה בבוסטון ב-1871 תחת השם בוסטון רד סטוקינג, ב-1876 היא הייתה בין הקבוצות המייסדות של הנשיונל ליג, והיא אחת משתי הקבוצות היחידות ששרדו מאז יחד עם השיקגו קאבס. שמה של הקבוצה שונה מספר פעמים עד שהתקבע לברייבס ("לוחמים אינדיאנים") כינוי שנבחר ב-1912. ב-1914 העפילה הקבוצה לראשונה לוורלד סיריס לאחר מהפך שעשתה במהלכו טיפסה מהמקום האחרון למקום הראשון על חשבון הניו יורק ג'איינטס. בסדרת הגמר ניצחו הברייבס 0–4 את הפילדלפיה אתלטיקס.
ב-1953 עזבה הקבוצה למילווקי ומשכה קהל שיא של צופים בעונתה הראשונה בעיר, מה שהביא במרוצת השנים הבאות לעזיבת קבוצות בייסבול נוספות לערים אחרות. הקבוצה שיחקה במילווקי עד 1965, כשב-1957 אף העפילה לוורלד סיריס וזכתה באליפות לאחר ניצחון 3–4 על הניו יורק יאנקיז. לאחר מכירת הקבוצה ב-1962, חיפשו הבעלים החדשים עיר בעלת פוטנציאל שוק גדול יותר, ובחרו לעבור לאטלנטה בה גם נבנה אצטדיון חדש במטרה למשוך לעיר קבוצות מה-MLB.
בשנות ה-90 זכתה הקבוצה להצלחה רבה, זכתה 8 פעמים בראשות הבית שלה, והעפילה 5 פעמים לוורלד סיריס. ב-1995 זכו הברייבס באליפות לאחר ניצחון 2–4 בסדרה מול הקליבלנד אינדיאנס. ההצלחה נמשכה גם במחצית הראשונה של שנות האלפיים, ואטלנטה זכתה בראשות הבית המזרחי בשנים 2000–2005. בסך הכל זכו הברייבס בראשות הבית שלהם במשך 14 עונות רצופות.
מאז שנת 2018 זוכה הקבוצה שוב להצלחה מרובה, כשהיא זוכה מסיימת בראשות הבית שלה. בשנת 2021, הברייבס אף זכו באליפות ראשונה מזה 25 שנה, למרות תחילת עונה מגומגמת. השינוי הגדול בעונה זה הגיעה לאחר מה שנחשב למהלך גדול של ״טריידס״ שביצע מנהל הקבוצה בריאן סניטקר בסמוך למועד סיום האפשרות למעבר שחקנים בין קבוצות. בוורלד סיריס של 2021 הברייבס ניצחו את היוסטון אסטרוס 4-2.
היסטוריה > שחקנים שמספר חולצתם הוצא לגמלאות

| מספר | שחקן | תפקיד | שנים בקבוצה | שנת הפרשה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 3 | דייל מרפי | ימין השדה / מרכז השדה / שמאל השדה | 1976–1990 | 1994 |
| 6 | בובי קוקס | מנהל | 1978–1981, 1990–2010 | 2011 |
| 10 | צ'יפר ג'ונס | שמאל השדה / בסיס שלישי / מאמן | 1993, 1995–2012, 2021–הווה | 2013 |
| 21 | וורן שפאן | מגיש | 1942, 1946–1964 | 1965 |
| 25 | אנדרו ג׳ונס | מרכז השדה | 1996-2007 | 2012 |
| 29 | ג'ון סמולץ | מגיש | 1988–1999, 2001–2008 | 2012 |
| 31 | גרג מדוקס | מגיש | 1993–2003 | 2009 |
| 35 | פיל ניקרו | מגיש | 1964–1983, 1987 | 1984 |
| 41 | אדי מת׳יוס | בסיס שלישי / מנהל | 1952–1966, 1972–1974 | 1969 |
| 42 | ג'קי רובינסון | בסיס שני |  | 1997 |
| 44 | האנק ארון | ימין השדה | 1954–1974 | 1977 |
| 47 | טום גלבין | מגיש | 1987–2002, 2008 | 2010 |
↑  ה-MLB החליטה להוציא את מספרו של רובינסון משימוש, בשל כבוד והישגיו של השחקן. כלומר, אף קבוצה בליגה לא יכולה לתת לשחקן מסוים את המספר.
כל השחקנים הללו למעט דייל מרפי זכו להיכנס להיכל התהילה של הבייסבול האמריקאי.
ב-3 באפריל 2023, הברייבס הודיעו שיוציאו לגמלאות את המספר 25 לכבוד שחקן מרכז השדה אנדרו ג׳ונס ב-9 בספטמבר.
הערות שוליים

| קבוצות ליגת ה-MLB> הליגה הלאומית | קבוצות ליגת ה-MLB> הליגה הלאומית | קבוצות ליגת ה-MLB> הליגה הלאומית | קבוצות ליגת ה-MLB> הליגה האמריקאית | קבוצות ליגת ה-MLB> הליגה האמריקאית | קבוצות ליגת ה-MLB> הליגה האמריקאית |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הבית המזרחי | הבית המרכזי | הבית המערבי | הבית המזרחי | הבית המרכזי | הבית המערבי |
| אטלנטה ברייבס | שיקגו קאבס | אריזונה דיאמונדבקס | בוסטון רד סוקס | שיקגו וייט סוקס | אוקלנד אתלטיקס |
| מיאמי מארלינס | סינסינטי רדס | קולורדו רוקיס | ניו יורק יאנקיז | קליבלנד אינדיאנס | סיאטל מארינרס |
| ניו יורק מטס | מילווקי ברוארס | לוס אנג'לס דודג'רס | טמפה ביי רייס | דטרויט טייגרס | טקסס ריינג'רס |
| פילדלפיה פיליז | פיטסבורג פיירטס | סן דייגו פאדרס | טורונטו בלו ג'ייז | קנזס סיטי רויאלס | לוס אנג'לס איינג'לס |
| וושינגטון נשיונאלס | סנט לואיס קרדינלס | סן פרנסיסקו ג'איינטס | בולטימור אוריולס | מינסוטה טווינס | יוסטון אסטרוס  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n81047061  VIAF: 123092123   WorldCat (עם VIAF): 123092123
אולף קריסטרסון

אולף קריסטרסון (בשוודית: Ulf Kristersson; נולד ב-29 בדצמבר 1963) הוא ראש ממשלת שוודיה. קריסטרסון מכהן כמנהיג מפלגת המתונים והוא חבר בית הנבחרים השוודי מטעם מחוז סדרמנלנד.
ביוגרפיה

קריסטרסון נולד בלונד שבמחוז סקונה בדרום שוודיה. בשנים 1983–1984 שירת כמפקד מחלקת חי"ר בצבא שוודיה. ב-1988 סיים תואר ראשון במנהל עסקים וכלכלה באוניברסיטת אופסלה.
בשנים 1988–1992 כיהן כיו"ר צעירי מפלגת המתונים. שימש כחבר מועצת העיר סטוקהולם. ב-1994 נבחר לכהן כנציג מחוז סטוקהולם בבית הנבחרים השוודי וב-1998 נבחר לתקופת כהונה שנייה. בשנת 2000 התפטר ופרש מבית הנבחרים. ב-2002 מונה לגזבר בקומין Strängnäs וב-2006 מונה לסגן ראש עיריית סטוקהולם.
באוקטובר 2010 מונה לשר לענייני ביטחון סוציאלי בממשלתו של פרדריק ריינפלט. בבחירות הכלליות בשוודיה 2014 נבחר לנציג בית הנבחרים מטעם מחוז סטוקהולם, בעקבות מפלת מפלגת המתונים, התפטר ריינפלט וממשלתו פוזרה. קריסטרסון מונה על ידי מנהיגת המפלגה החדשה אנה קינברג בטרה לשר האוצר בממשלת הצללים שלה.
באוקטובר 2017 נבחר פה אחד באספת המפלגה, למנהיג מפלגת המתונים ולראש האופוזיציה בעקבות התפטרותה של בטרה. בבחירות הכלליות ב-2018 זכתה המפלגה בראשותו ב-70 מושבים, ירידה מ-84 המושבים במושב הקודם, בבחירות לא זכה אף גוש במספר מושבים מספק להקמה ממשלה שאינה ממשלת מיעוט. לאחר הצלחת הצבעת אי-אמון בראש הממשלה המכהן סטפן לוון, הוטלה בתחילת אוקטובר מלאכת הרכבת הממשלה החדשה על קריסטרסון, אך הוא לא צלח במשימה. במהלך הקדנציה הודיע קריסטרסון כי הוא פתוח לשיתוף פעולה עם הסיעה השוודים הדמוקרטים שהייתה עד אז מוקצת על ידי כלל הסיעות האחרות בבית הנבחרים. ב-2021 שוב צלחה הצבעת אי-אמון בראש הממשלה לוון, אך גם הפעם לא הצליח קריסטרסון להציג ממשלה חלופית.
לאחר הבחירות בשנת 2022, הקים ממשלת מיעוט המורכבת ממפלגתו, מפלגת הנוצרים הדמוקרטים והמפלגה העממית הליברלית. ממשלה זו נשענה מבחוץ על השוודים הדמוקרטים.
הוא הצהיר כי מספר מבקשי המקלט שיורשו להיכנס לשוודיה יצומצם, כמות הסיוע הבינלאומי שהמדינה תספק תקוצץ, ושאיפתה להיות פורצת דרך במעבר העולמי לאנרגיה מתחדשת תתמתן.
ב-17 באוקטובר 2022 אישר הפרלמנט השוודי את מינויו של קריסטרסון לראש הממשלה ה-35 של שוודיה, והוא הוסמך לתפקיד על ידי מלך שוודיה בארוחת צהריים חגיגית שנערכה למחרת, לאחר שהציג את ממשלתו החדשה.
קריסטרסון נשוי לבירגיטה והם הורים לשלושה ילדים מאומצים מסין.
הערות שוליים

↑  Ulf Kristersson formally named new Moderate Party leader, רדיו שוודיה, 2 באוקטובר 2017
↑  Mainstream Swedish party open to working with once-spurned nationalists, פיננשל טיימס, 5 בדצמבר 2019
1 2  Sweden’s incoming prime minister shifts right, POLITICO, ‏14 באוקטובר 2022 (באנגלית)
↑  Nyheter, S. V. T. (2022-08-11). "Sverige får en ny regering". SVT Nyheter (בשוודית). נבדק ב-2022-10-17.
↑  5 saker du inte visste om Ulf Kristersson, באתר expressen.se,‏ 13 באוקטובר 2017 (בשוודית)
| ראשי ממשלת שוודיה  |
| --- | --- | --- |
| האיחוד השוודי-נורווגי | לואיס ירד דה יר • ארביד פוסה • קרל יוהאן תיסליוס • רוברט תמפטנדר • גיליס בילט • גוסטב אוקרילם • אריק גוסטב בוסטרם • פרדריק פון אוטר • אריק גוסטב בוסטרם • יוהאן רמסטט • כריסטיאן לונדברג |  |
| ממלכת שוודיה | קרל סטף • ארביד לינדמן • קרל סטף • ילמאר המרשלד • קרל שוורס • נילס אידן • ילמאר ברנטין • ירד לואיס דה יר • אוסקר פון סידוב • ילמאר ברנטין • ארנשט טריגר • ילמאר ברנטין • ריקארד סנדלר •  קרל גוסטב אקמן • ארביד לינדמן •  קרל גוסטב אקמן • פליקס המרין • פר אלבין הנסון • אקסל פרסון-ברמסטורפ • פר אלבין הנסון • טאגה ארלנדר • אולוף פלמה • תורביורן פלדין • אולה אולסטן • תורביורן פלדין • אולוף פלמה • ינגוואר קרלסון • קארל בילדט • ינגוואר קרלסון • יירן פרסון • פרדריק ריינפלט • סטפן לוון • מגדלנה אנדשון • אולף קריסטרסון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 90806282  ISNI: 0000 0000 5149 6860  LCCN: n88181691  SELIBR: 211336  VIAF: 43398940   WorldCat (עם VIAF): 43398940
אגנה סימונסון

אגנה סימונסון (בשוודית: Agne Simonsson;‏ 19 באוקטובר 1935 – 22 בספטמבר 2020) היה כדורגלן ומאמן שוודי, ששיחק בעמדת החלוץ.
סימונסון (עומד, רביעי משמאל) עם נבחרתו בשנת 1961
ביוגרפיה

סימונסון נולד ב-19 באוקטובר 1935 בגוטבורג שבשוודיה. כנער שיחק ב-BK רנה לפני שחתם בארגריטה בשנת 1949. הוא עשה את הופעת הבכורה שלו עימה ב-1953 בזמן שהקבוצה שיחקה בליגה השלישית בשוודיה. סימונסון עזר לארגריטה להעפיל לליגה השנייה ב-1955 וב-1958 לליגה הראשונה תחת המאמן-שחקן גונאר גרן. שנה אחר כך ב-1959 הוא סיים במקום החמישי בכדור הזהב ונבחר לכדורגלן השנה בשוודיה.
סימונסון היה נחשב לחלוץ המרכזי הטוב ביותר בעולם בזמנו לאחר הופעות מרשימות שרשם בנבחרת שוודיה, והוא חתם בריאל מדריד בשנת 1960. למרות זאת הוא שיחק רק שלושה משחקי ליגה כשהוא כובש שער אחד בלבד לאורך כל עונת 1960/61 עקב התחרות על המקום בהרכב עם אלפרדו די סטפנו שהיה לאחד הטובים בעולם אז. ב-1960 זכה עימה בגביע הבין-יבשתי ובעונת 1962/63 באליפות נוספת. נכון ל-2020, סימונסון הוא השחקן השוודי היחידי ששיחק במדי הבלאנקוס אי פעם.
הוא היה בתקופת השאלה בריאל סוסיאדד למשך עונת 1961/62 כשהוא כובש שמונה שערים ב-22 משחקי ליגה. קבוצתו כשלה וירדה לליגה השנייה בספרד לאחר שסיימה מקום אחד לפני האחרון.
סימונסון חזר ב-1963 לקדנציה שנייה בארגריטה כשהוא משחק לצד רון בורז'סון. בסך כבש במדיה 206 שערים ובכך הוא הכובש הגדול ביותר בהיסטוריית הקבוצה.
ביוגרפיה > נבחרת שוודיה

במדים הלאומיים ערך את הופעתו היחידה עבור נבחרת שוודיה עד גיל 21 ב-22 בספטמבר 1957 במשחק ידידות נגד פינלנד, שנגמר בתוצאה 0–7 עם שלושער שלו. בנבחרת הבוגרת עשה את הופעת הבכורה חודש אחר כך ב-13 באוקטובר נגד נורווגיה בה כבש צמד בניצחון 2–5.
סימונסון היה שותף להגעתה לגמר מונדיאל 1958 בטורניר שנערך בשוודיה כשהוא כובש בדרך שלושה שערים, צמד נגד מקסיקו בשלב הבתים ואחד נגד ברית המועצות ברבע הגמר. בגמר עצמו שוודיה הפסידה לברזיל 5–2 כשהוא כובש את אחד משני שערי נבחרתו בדקה ה-80'.
אחרי המונדיאל הציג יכולת טובה במשחק נגד אנגליה שהיה ב-28 באוקטובר 1959. שוודיה ניצחה בתוצאה 2–3 באצטדיון וומבלי כשסימונסון כובש צמד ומבשל שער נוסף. הופעתו האחרונה עבור הנבחרת הייתה ב-10 באוגוסט 1967 בניצחון 0–2 על פינלנד, הופעה שהייתה ל-51 בסך שלו ביחד עם 27 שערים.
ביוגרפיה > לאחר הפרישה

במהלך שנות השבעים ושנות השמונים היה למאמן כדורגל. בשנת 1982 אימן את BK הקאן השוודית ששיחקה בפעם הראשונה בהיסטוריית הקבוצה בליגה הראשונה. עם ארגריטה הוא זכה באליפות ב-1985, אליפות ראשונה מאז 1913. סימונסון נפטר ב-22 בספטמבר 2020 בגיל 84 כתוצאה מסיבוכים בריאות.
תארים > כשחקן

הליגה הרביעית השוודית: 1957/58
אליפות ספרד (2): 1960/61, 1962/63
הגביע הבין-יבשתי: 1960
סגנית גביע העולם: 1958
כדורגלן השנה בשוודיה: 1959
מלך שערי ארגריטה בכל הזמנים: 206 שערים
תארים > כמאמן

הליגה השלישית השוודית: 1977
אליפות שוודיה: 1985
איוואן הרצג

איוואן הרצג (בקרואטית: Ivan Herceg; נולד ב-10 בפברואר 1990) הוא כדורגלן קרואטי המשחק באולימפיק שטרסבורג בעמדת הבלם.
קריירה

הרצג התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של דינמו זאגרב, בינואר 2009 הושאל לשנה וחצי ללוקומוטיבה זאגרב. בעונתו הראשונה במועדון הוא היה שותף לעלייה של המועדון לליגת העל הקרואטית. בקיץ 2010 שוחרר מדינמו זאגרב וחתם באינטר זפרשיץ'. ב-20 באוגוסט 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בהפסד 2-1 לנ.ק. זאגרב.
אחרי 3 עונות באינטר זפרשיץ', בקיץ 2013 הוא חתם במכבי פתח תקווה. ב-24 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בפתח תקווה בהפסד 1-0 נגד הפועל רעננה. בעונתו הראשונה פתח בכל המשחקים של המועדון, ועזר לו להישאר בליגת העל.
בקיץ 2015 חתם באקדמיקה פושקש מליגת העל ההונגרית בה לא מצא את מקומו ובינואר 2016 חתם בגיאונגנאם מליגת העל של קוריאה הדרומית.
בקיץ 2021 הרצג חתם באולימפיק שטרסבורג.
אולף תון

אולף תון (בגרמנית: Olaf Thon; נולד ב-1 במאי 1966 בגלזנקירכן שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני. שיחק בשאלקה 04 ובבאיירן מינכן בעיקר בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים

תון שיחק בילדותו בהורסט-אמשר ובהמשך בקבוצת הנוער של שאלקה 04. בגיל 17 עלה לבוגרים של שאלקה, שם השפיע באופן מיידי על הקבוצה, וסייע לה כבר בעונתו הראשונה בבוגרים להעפיל לבונדסליגה עם 14 שערים ב-38 משחקים. תון התפרסם בשלושער שכבש במשחק חצי גמר הגביע מול באיירן מינכן שהסתיים בתוצאה 6-6. השלושער לא סייע לשאלקה, שהפסידה לבאיירן מינכן במשחק הגומלין.
בשנת 1988, לאחר חמש עונות ו-56 שערים בבוגרים של שאלקה 04, חתם תון בבאיירן מינכן, במקום לותר מתאוס שעזב לאינטר מילאנו. תון הפך לבורג מרכזי בקבוצה הבווארית, ושיחק בה במשך 6 עונות, בהן זכה בשלוש אליפויות והבקיע 30 שערים.
בשנת 1994 חזר תון לשאלקה 04, ועבר לתפקיד הגנתי יותר, דבר שהתבטא בירידה במספר השערים, 10 שערים בשמונה עונות. עם זאת, הפך לבורג חשוב בקבוצה, וזכה עמה בגביע אופ"א בשנת 1997, כשהוא מבקיע בבעיטות ההכרעה מ-11 מטרים בגמר נגד אינטר מילאנו. בעונותיו האחרונות בשאלקה סבל מפציעות רבות ומיעט לשחק, ובשנת 2002 פרש מכדורגל, והשתלב במחלקת השיווק של שאלקה.
קריירת נבחרות

תון החל לשחק בנבחרת גרמניה בכדורגל במוקדמות מונדיאל 1986, והיה חלק מהסגל הגרמני במונדיאל 1986, יורו 1988 ובמונדיאל 1990, בו זכתה הנבחרת הגרמנית. תון החמיץ את שלושת הטורנירים הגדולים הבאים, יורו 1992, מונדיאל 1994 ויורו 1996 מסיבות שונות כמו פציעות וסכסוך עם מאמן הנבחרת ברטי פוגטס. במונדיאל 1998 חזר תון לייצג את גרמניה, שהודחה ברבע הגמר. לתון יש 52 הופעות ושלושה שערים במדים הלאומיים.
קריירת אימון

תון התנסה באימון בעונת 2010/2011, כשאימן את VFB הולס.
תארים

עם שאלקה 04:
הגביע הגרמני (2): 2000/2001, 2001/2002
גביע אופ"א: 1996/1997
עם באיירן מינכן:
אליפות הבונדסליגה (3): 1988/1989, 1989/1990, 1993/1994
עם נבחרת גרמניה המערבית:
מונדיאל: 1990