טיפול בהפרעת קשב
קבלת מידע אמין

מכיוון שמדובר בהפרעה התפתחותית אשר באה לידי ביטוי בגיל צעיר, ישנה משמעות רבה לסביבה של האדם בגילאי הילדות. סביבה זו כוללת את המערכות המרכזיות העוטפות את הילד: המשפחה, מערכת החינוך (הגן ובית הספר) והחברה.
המבוגרים המשמעותיים (כמו מורים והורים) יכולים להיות מקור הגנה לילדים עם הפרעת קשב והמנוע שמניע את ההתפתחות החיובית שלהם, אם ידעו איך להכיל את הקושי ובו-זמנית לראות את הילד מעבר לקושי.
עם זאת, הציבור אינו מיודע כראוי בנושא הפרעת קשב. על כן ישנו סיכון משמעותי שלאנשים בסביבתו של האדם לא יהיה את הידע הנחוץ כדי להוות סביבה תומכת ומגנה עבורו, החל מגילאי הילדות ולאורך החיים.
בנוסף, משום שהפרעת קשב לא נראית לעין מבחינה חיצונית, ניתן להתייחס אליה כנכות לא נראית. משמעות הדבר היא שבעוד שילד עם הפרעת קשב נראה כשאר הילדים, הוא עלול להתקשות לתפקד ולהתנהג כמצופה ממנו. זאת משום שבמקרים אלו ציפיות הסביבה מבוססות על הנחות כוזבות. כלומר כאשר הסביבה אינה מודעת או מקבלת את קיומה והשפעתה של הפרעת קשב על התפקוד היום יומי, היא אינה מתאימה את ציפיותיה כפי שמקובל לעשות עבור קשיים אחרים הניתנים לזיהוי על פי המראה החיצוני של האדם. בעקבות זאת פעמים רבות הורים לילד עם הפרעת קשב נתונים לביקורת ולגינוי מצד הסביבה הקרובה והרחוקה, ומוצאים עצמם מואשמים ומותקפים בשל התנהגותו של ילדם.
אין ספק בכך שהפרעת קשב נמצאת זה זמן רב תחת אור הזרקורים של ביקורת ציבורית, אשר רובה בעלת אופי שלילי. אחד הגורמים המרכזיים לכך הוא קיומו של טיפול תרופתי ידוע ומוכר (באמצעות תרופות ממריצות), שהן היעילות שלו והן המחלוקת סביבו גבוהות ביותר.
כל הארגונים הרפואיים הגדולים וכל שרותי הבריאות הממשלתיים מכירים בהפרעת קשב כהפרעה אמיתית משום שקיימות עדויות מדעיות מוחצות ומכריעות המגדירות אותה ככזו. אולם, גם עבור אבחנות מבוססות היטב כמו הפרעת קשב בגילאי הילדות ישנם אנשים סקפטיים המבטלים את התקפות של האבחנה. חרף קיומן של שיטות אבחון מהימנות וטיפולים יעילים להפרעת קשב, היא מעוררת חששות ציבוריים אודות התקפות וההשפעה שלה.
זאת אף על פי שמבחינה מדעית הרעיון לפיו הפרעת קשב לא קיימת הוא פשוט מוטעה. על כן היבט נוסף המעורר את הצורך בקבלת מידע אמין וברור אודות הפרעת קשב הוא השיח הציבורי-תקשורתי המטעה אשר נוצר סביבה, במיוחד לאור השפעתו השלילית על ההתייחסות החברתית כלפי הפרעת קשב ואנשים עם הפרעת קשב.
קריאות תיגר לא מדעיות על התקפות של הפרעת קשב הן לא רק מטעות אלא גם מזיקות. זאת משום שהן יכולות לספק מידע שגוי לציבור ולקובעי המדיניות ובכך להגביל, להפחית או אף למנוע כל גישה לשירותים המסוגלים לתת מענה להפרעה זו.
בהתאם לכך, במדינות רבות חוסר הקבלה של הפרעת קשב מוביל לתת-אבחון וחוסר בטיפול. מעבר להשפעות החמורות של מצב זה עבור אנשים עם הפרעת קשב וסביבתם הקרובה, הפרעת קשב שאינה מאובחנת ומטופלת מהווה גם נטל כלכלי על החברה.
לכן העברת מידע אמין ומובן אודות ההפרעה אל אנשים עם הפרעת קשב והורים לילדים עם הפרעת קשב, היא חשובה ותורמת להתמודדות. מידע זה כולל את האטיולוגיה של הפרעת הקשב, טיפולים אפשריים, השלכות לטווח הארוך והשפעות על חיי היום-יום.
מכאן שעל איש המקצוע המטפל להסביר כיצד יכולה הפרעת קשב להשפיע על היבטים כמו: יכולת הלמידה, ההתנהגות, הערכה עצמית, כישורים חברתיים והתנהלות במסגרת המשפחה.
בנוסף לחשיבות של מסירת מידע אמין וברור לסביבתו החברתית של האדם, במקרים רבים מסירת מידע אודות הפרעת קשב יכולה לסייע גם לאדם עצמו בהבנת המצב, לעורר בו תובנות אודות קשיים מהעבר ולספק לו נחמה.
על פי רוב ניתן לראות בהפחתה של קשיים ביחסים המשפחתיים לאחר שיתוף המידע עם חברי המשפחה.
דבר זה מאפשר להשאיר מאחור רגשות של אשמה וחרטה ולהתחיל בשיקום של הרשת החברתית של האדם, אשר יכולה להוות גורם תומך בהמשך התהליך הטיפולי.
מידע אודות ההפרעה יכול לשפר את מערך הטיפול גם בכך שהוא מייעל את התקשורת ותורם לשיתוף הפעולה מול אנשי המקצוע השונים. על כן הצעד הראשון צריך לערב מתן הסבר לאדם עצמו ולאנשים הקרובים לו (הורים או בני זוג ומשפחה), אודות התסמינים והליקויים של הפרעת קשב, השכיחות שלה, התחלואה הנלוות, התורשתיות, המנגנונים המוחיים המעורבים ואפשרויות הטיפול.