stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שירוואן

| --- | --- |
הכניסה לעיר שירוואן
הכניסה לעיר שירוואן
 מדינה:  אזרבייג'ן אזרבייג'ן
 ראש העיר:  מארדאן יאמלוב
 שפה רשמית:  אזרית 
 שטח:  727 קמ"ר
 גובה:  12 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  87,946 (2021)
 קואורדינטות:  39°55′55″N 48°55′13″E﻿ / ﻿39.931944444444°N 48.920277777778°E﻿ / 39.931944444444; 48.920277777778 
 אזור זמן:  UTC +4
 http://www.shirvan-ih.gov.az/index.html
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אזרבייג'ן מוגדלת) באקו גנג'ה סומגאיט מינגצ'ביר לנצ'ראן נחצ'יבאן שמקיר שקי ייבלאח נגורנו קרבאך  רוסיה גאורגיה ארמניה טורקיה איראן הים הכספי שירוואן(למפת אזרבייג'ן רגילה) באקו גנג'ה סומגאיט מינגצ'ביר לנצ'ראן נחצ'יבאן שמקיר שקי ייבלאח נגורנו קרבאך  רוסיה גאורגיה ארמניה ט. איראן הים הכספי שירוואן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שירוואן (באזרית: Şirvan) היא עיר באזרבייג'ן.
העיר נוסדה במאה ה-19 בשם זובובקה על שמו של הגנרל הרוסי ולריאן זובוב. ב-1938 שמו של היישוב שונה לעלי-באיראמלי על שמו של פעיל קומוניסטי אזרי. ב-1954 היישוב קיבל מעמד של עיר. ב-2008 העיר קיבלה את שמה הנוכחי.
לפי מפקד האוכלוסין ב-1959 התגוררו כאן 13,427 תושבים, ב-1979 כאן התגוררו 41,583 תושבים וב-1989 היו כאן 58,253 תושבים.
החל משנת 1999 בעיר פועלת המכללה הממלכתית לכלכלה ומדעי הרוח של שירוואן.
שאטלה

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  השאטלה הגדול 
 אורך:  79 מ' 
 רוחב:  40 מ' 
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1802
 מיקום
 עיר:  פריז, Saint-Germain-l'Auxerrois, הרובע הרביעי של פריז, הרובע הראשון של פריז, רובע סן-מרי 
 קואורדינטות:  48°51′27″N 2°20′50″E﻿ / ﻿48.8575°N 2.3472222222222°E﻿ / 48.8575; 2.3472222222222
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פריז מוגדלת) שאטלה(למפת פריז רגילה) שאטלה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שאטלה או כיכר שאטלה (בצרפתית: La place du Châtelet) היא כיכר בפריז, על גדות נהר הסן, מול גשר פונט או שאנז', ובין הרבעים (arrondissements) הראשון והרביעי של העיר. הכיכר שוכנת במקום בו עמד בעבר "השאטלה הגדול", שנהרס על ידי נפוליון בונפרטה בשנת 1802. על גבי החורבות, וכחלק מתוכנית השיפוצים הגדולה של פריז במחצית המאה ה-19, נבנו הכיכר וכן "תיאטרון שאטלה" (Théâtre du Châtelet) ו"תיאטרון העיר" (Théâtre de la Ville), בתכנונו של האדריכל גבריאל דאוויו (Gabriel Davioud).
כיכר שאטלה, ובמרכזה מזרקת הדקל.
מקור השם

שאטלה (Châtelet) הוא שמן של טירות קטנות בימי הביניים שנבנו בראש גשר או באזורי מים רדודים ששמשו לחציית נהרות או על דרכים מחוץ לעיר.
היסטוריה > השאטלה של פריז

מאז המאה התשיעית, האיל דה לה סיטה בפריז היה מוקף ביצורים ומגדלים ייחודיים, כולם עשויים עץ. שני גשרים אפשרו גישה אל העיר, האחד מצפון, היכן שכיום מצוי הגשר "פונט או שאנז'", והשני בדרום, היכן שמצוי כיום "הגשר הקטן" (Petit Pont). בראשי שני הגשרים היו כבר אז, וכנראה אף לפני כן, "שאטלטים"; זה שבצפון נקרא "השאטלה הגדול", והשני, בדרום, כונה "השאטלה הקטן". השאטלה הגדול היה משלט מבוצר שצורתו כמעט ריבועית ובמרכזו חצר בעלת דלתות מסתובבות. שני מגדלים באגפים נישאו מעל לפינות המבצר שפנו אל אזור הפרברים. השאטלה הקטן היה, למעשה, רק שער שעליו בתי מגורים ושני מגדלים באגפיו.
היסטוריה > בזמן המשטר הישן

השאטלה הגדול, שנבנה מחדש מאבן בעקבות פלישות של נורמאנים, איבד את שימושו וחשיבותו לאחר הקמת ביצורי פיליפ-אוגוסט. המבנה סונף, לפיכך, ל"פרֶבוֹטֵה" (prévôté, הערכאה המשפטית הראשונה בתקופת המשטר הישן) של פריז, והופעל על ידי המשטרה ובית המשפט, וכלל תאי-כליאה וחדרי עינויים. ה"שאטלה של פריז" חולק לשאטלה הקטן והגדול עד שנת 1780.
היסטוריה > בזמן המהפכה הצרפתית

מעריכים כי בשנת 1783 שכנו בשאטלה 305 אסירים, ובמאי 1790 היו בו 350 אסירים. אסירי השאטלה נודעו לשמצה כפושעים גדולים ומסוכנים. ב-13 ביולי 1789 פתחו המתפרעים את דלתות בתי הכלא, אך לא רצו בשום פנים ואופן לתקוף את מצודת השאטלה ולשחרר את אסיריה.
כיכר שאטלה

כיכר שאטלה ושני התיאטראות שלה, כולם בתכנונו של האדריכל גבריאל דאוויו, נחנכו בשנת 1862. במרכז הכיכר, מזדקרת מזרקת הדקל (fontaine du Palmier, אשר קרויה גם "מזרקת הניצחון" ו"מזרקת שאטלה"), עמוד שהוקם בשנת 1808 לכבוד ניצחונות נפוליון הראשון במצרים, והוצב על מזרקה מוגבהת בשנת 1858, שקושטה בפסלי ספינקס.  בראש העמוד ניצב פסל מוזהב של מלאך. במרכז הכיכר מצוי גם דוכן עיתונים. סביב הכיכר ישנם ארבעה בארים, בהם " Le Vieux Châtelet" (שאטלה הישן) ו"שרה ברנאר".
כיכר שאטלה > תיאטראות שאטלה

בכיכר שאטלה נבנו שני תיאטראות זהים למראה בהזמנת מושל הסן, הברון אוסמן, כחלק מתוכנית השיפוצים שערך. עיצובם החיצוני הוא בסגנון אדריכלות פלדיאנית. תיאטרון שאטלה משמש כתיאטרון אך בעיקר כבית אופרה. בעבר שימש לעיתים אף כאולם קולנוע. במקור היה אמור לאכלס 3,000 מקומות ישיבה, ונקרא "התיאטרון הקיסרי של שאטלה" (Théâtre Impérial du Châtelet), אך עבר שינויים בצורתו ובשמותיו לאורך השנים. כיום יש בו 2,300 מושבים.
התיאטרון השני, שנקרא בעבר "שרה ברנאר" (על שם השחקנית הצרפתייה המפורסמת), קרוי כיום "תיאטרון העיר", והוא מארח הופעות של טובי הרקדנים בעולם, הצגות צרפתיות חדשניות וקונצרטים של מוזיקת עולם והופעות ג'אז.
תחנת הרכבת שאטלה – לה-אל

באזור שאטלה מצוי צומת תחנות הרכבת הגדול והמרכזי שאטלה לה-אל (Châtelet - Les Halles). יחד עם תחנות המטרו "שאטלה" ו"לה-אל", שמקושרות כולן זו אל זו במעברים תת-קרקעיים, מהווה "שאטלה - לה-אל" את תחנת הרכבת התחתית הגדולה בעולם, ושנייה בעומס רק לתחנת שינג'וקו בטוקיו. בכל יום עוברים בתחנה כ-750,000 איש, מהם 493,000 נוסעים רק ברכבות ה-RER.
RER - בתחנה עוברים קווי הרכבת: A, B, D
מטרו - בתחנה עוברים הקווים: 1, 4, 7, 11, 14 (ב-19 ביולי 1900 נחנך קו הרכבת התחתית הראשון של תחנת שאטלה, בקו מספר 1).
התחנה נמצאת מתחת למרכז המסחרי לה אל, שהוא המרכז המסחרי התת-קרקעי הגדול ביותר באירופה.
לקריאה נוספת

Allison, John (ed.), Great Opera Houses of the World, supplement to Opera Magazine, London 2003
"השאטלה הגדול" של פריז
רפאל מסעוד אבן מוחא

| --- | --- |
ספר 'פרדס רמונים' לרבי רפאל מסעוד אבן מוחא
 לידה:  1797 ה'תקנ"ז מרקש
 פטירה:  יולי 1874 (בגיל 77 בערך) י"ח בתמוז ה'תרל"ד
 תקופת הפעילות:  ?–1874 
 תפקידים נוספים:  רב 
 רבותיו:  רבי שלמה אסבאג, רבי יוסף חרוש.
 בני דורו:  רבי יעקב בטאן, רבי אלעזר חזן
 בת זוג:  דונא אלבילייא
 אב:  רבי יעקב
 אם:  מרים
 
רבי רפאל מסעוד אבן מוחא (ה'תקנ"ז, 1797- י"ח בתמוז ה'תרל"ד, יולי 1874) היה מקובל אב בית דין ורבה של מרקש, במאה ה-19.
קורות חייו

נולד לרב יעקב ולמרים, שמו היה 'מסעוד' ומחמת מחלה הוסיפו לו את השם 'רפאל'. בשנת ה'תקנ"ז (1797) במרקש. נשא לאשה את מרת דונא בת הרב יעקב אלבייליא שהיה נגיד ותלמיד חכם חשוב. למד בין היתר בישיבת רבי שלמה אסבאג ובישיבת רבי יוסף חרוש, וכנראה למד גם אצל רבי שלמה אוזנקוט. על לימודו מצינו בכתב המינוי לדיינות של בנו שכתב עליו:
”"הוא למד תורה מפי קדוש מרנא ורבנא חסידא קדישא ופרישא נר המערבי הרב המפורסם המקובל האלקי הנשר הגדול בעל כנפים כמוהר"ר שלמה אסבאג זלה"ה ומימיו הוא שותה מימיו מן המקדשים יוצא”".
קורות חייו > על כס הדיינות

רבי רפאל מסעוד נתמנה לדיין במרקש בשנת ה'תקצ"ו, כנראה אחר פטירת רבי מימון פינטו. שימש עם רבי דוד צבאח ורבי אלעזר חזן, ורבי רפאל מסעוד היה דיין שלישי. בשנת ה'תרכ"ג אחר עליית רבי אלעזר חזן לארץ ישראל, התמנה לאב בית הדין ולרב העיר. בתפקיד זה שימש עד לפטירתו. חבריו לבית הדין היו: רבי יעקב בטאן, רבי דוד לוסקי, רבי שלם הכהן, רבי רפאל יוסף חרוש, ורבי ימין צבאח.
בית דינו הוציאו מאות פסקי דינים, מהם נדפסו בספרו שו"ת פרדס רימונים, ובשו"ת רבי דוד צבאח ובשו"ת רבי יעקב בטאן, חלק נוסף נמצא בכתבי יד.
לרבי רפאל מסעוד נולדו שני בנים: רבי אברהם אבן מוחא שלימים נתמנה לדיין במרקש. ורבי מכלוף אבן מוחא שהיה תלמיד חכם וסוחר.
נפטר במרקש בגיל 80 לערך, בי"ח תמוז בשנת ה'תרל"ד, בחודש יולי בשנת 1874.
חיבוריו

חיבר הרבה חיבורים נדפסו מהם:
פרפראות לחכמה חלק א' - כולל חידושים על התורה בעיקר בדרך הראשי תיבות.
פרפראות לחכמה חלק ב' - ביאור על הרא"ם.
פרפראות לחכמה חלק ג' - מכיל חידושים על נביאים וכתובים ופרקי אבות, דרשות והספדים.
שו"ת פרדס רימונים חלק א' - פסקי דינים וחידושים על 'שולחן ערוך'. יצא לאור על ידי הרב אליהו אברז'ל שנת ה'תשל"ט 1979.
פרדס רימונים חלק ב' - חידושים על הש"ס. יצא לאור על ידי הרב אליהו אברז'ל שנת ה'תשל"ט 1979.
פרדס רמונים - חדושים על המקרא ועל דרך הסוד, יצא לאור על ידי מכון פי ישרים בשיתוף עם מכון מריח ניחוח, ה'תשפ"ב.
ראו גם

יצחק דלויה
שלמה עמאר (מרקש)
מרקש
הערות שוליים

↑  ראו פרפראות לחכמה עמוד יז
↑  ראו מבוא ל'קול מבשר' מהד' רוזיליו הערה 42.
↑  פרפראות לחכמה עמוד קסח
↑  ראו: פרדס רימונים (חאה"ע סי' י"ב): "ראיתי כתב יד א' ששלח או כמהרש"א לכמוהר"ר מוסא ז"ל או להפך, וזכורני שאמ"ל כמהר"ש אוזנקוט ז"ל להעתיקו בכתב ידי, וזה היה אם אפשר בשנת תקע"ט לפ"ק".
↑  כת"י ספריית אהבת שלום
↑  הפסק דין הקדום ממנו שהגיע לידינו הוא משנת תקצ"ט.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: הרב אלעזר חזן | רבנים ראשיים של מרקש | הבא: הרב מרדכי הצרפתי |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304312705171  ISNI: 0000 0004 0210 927X  LCCN: n91125319  VIAF: 297517100   WorldCat (עם VIAF): 297517100
ריו דה ז'ניירו (מדינה)

קניון מיוער במדינת ריו דה ז'ניירו
ריו דה ז'ניירו (בפורטוגזית: Rio de Janeiro) היא אחת ממדינות ברזיל. בירתה והגדולה בין עריה היא העיר ריו דה ז'ניירו. מדינת ריו דה ז'ניירו שוכנת באזור הטרופי לחוף האוקיינוס האטלנטי והיא גובלת במדינות מינאס ז'ראיס (מצפון וצפון-מערב), אספיריטו סאנטו (מצפון-מזרח) וסאו פאולו (מדרום-מערב).
מאז 2007, מושל מדינת ריו דה ז'ניירו הוא סרז'יו קברל פיליו.
היסטוריה

הנוכחות האירופאית בסביבת ריו דה ז'ניירו התחילה יחד עם הנוכחות האירופאית בכל ברזיל, והתחילה בערך בשנת 1502. בשנים 1555-1567 האזור נשלט על ידי צרפת, אשר רצו להקים באזור מושבה. בהמשך הפורטוגזים חזרו לשלוט באזור. העיר עצמה הוקמה בשנת 1565. העיר התפתחה מאוד במהלך המאה ה-17, כתוצאה מגידול קני סוכר וגידול בקר. פיתוח העיר הואץ עם גילוי זהב במאה ה-18. בשנת 1763 ריו הפכה לבירה הקולוניאלית של ברזיל. בתחילת המאה ה-19 התקיימו רפורמות רבות בכל תחומי החיים באזור ריו- יציר מנהל תקין ובניית כנסיות, בנקים ובתי חולים.
עד 1960 בירת המדינה הייתה העיר ניטרוי, והעיר ריו דה ז'ניירו הייתה בירתה של ברזיל והשתייכה ליחידה פדרלית נפרדת (המחוז הפדרלי). בשנת 1960, לאחר הקמתה של בירתה הנוכחית של ברזיל, ברזיליה, והעיר ריו דה ז'ניירו הפכה גם למדינה נפרדת, מדינת גואנברה. בשנת 1975 הוחלט לאחד את מדינת גואנברה עם מדינת ריו דה ז'ניירו ומאז משמשת העיר ריו דה ז'ניירו כבירת מדינת ריו דה ז'ניירו.
גאוגרפיה

שטחה של מדינת ריו דה ז'ניירו הוא כ-44,000 קמ"ר, והיא קצת יותר גדולה מדנמרק. היא המדינה השלישית הקטנה בברזיל, גדולה מאלאגואס וסרז'יפה בלבד. מאידך במדינת ריו דה ז'ניירו מתגוררת 8.4% מאוכלוסיית ברזיל (שלישית בין מדינות ברזיל) ולכן היא המדינה בעלת צפיפות האוכלוסין הגדולה בברזיל.
מבחינה גאוגרפית אפשר להבחין בשלושה אזורים:
קו החוף המפורץ ובו צוקים גבוהים המשתפלים לים בתלילות. לאורך החוף מצויים איים מיוערים ולאגונות כחולות.
מעל למישור החוף הצר והקטוע מתרוממים שני רכסי הרים: סרה דה מנטיקרה (אנ') בצפון-מזרח המדינה וסרה דו מאר (אנ') בדרום-מערב המדינה, הנמשך עד מדינת סנטה קטרינה, וממנו יוצא גם נהר איגואסו. שם שוכנות גם ערי הנופש ההרריות פטרופוליס וטרזופוליס. הגבוהה בפסגות מתנשאת לרום של 2,787 מטר.
מעבר להרים משתרע עמק פנימי המנוקז על ידי נהר פאראיבה דו סול.
ערים רבות במדינת ריו דה ז'ניירו מושכות תיירות, חלק בשל חופיהן וחלק בשל מיקומן על ההרים.
דמוגרפיה ואוכלוסייה

לפי IBGE, בשנת 2008 התגוררו במדינת ריו דה ז'ניירו כ-15,772,000 תושבים, כאשר הצפיפות עמדה על כ- 352 נפש לקמ"ר. 96.9% מהתושבים מתגוררים בערים, וצמיחת האוכלוסייה עומדת על כ-1.3%.
יליד מדינת ריו דה ז'ניירו מכונה "פלומיננסה" (fluminense, מהמילה "flumen" בלטינית, שמשמעותה "נהר"), למעט יליד העיר ריו דה ז'ניירו, אשר מכונה "קריוקה" (carioca).
השפה הנפוצה היא פורטוגזית, ומשם הגיעו רוב הלבנים לברזיל. קבוצות אתניות אירופיות (אשר הגיעו בעיקר משווייץ, גרמניה ופינלנד) התיישבו בעיקר באזורים ההרריים של המדינה.
דמוגרפיה ואוכלוסייה > חלוקה אתנית

לבנים - 54.2%
מעורבים - 33.8%
שחורים - 11.5%
אסייתים - 0.2%
ילידים - 0.1%
דמוגרפיה ואוכלוסייה > יישובים

רשימה חלקית של רשויות מקומיות במדינת ריו דה ז'ניירו:
ריו דה ז'ניירו (Rio de Janeiro)
ניטרוי (Niterói)
אנגרה דוס רייס (Angra dos Reis)
פאראטי (Paraty)
רזנדה (Resende)
ארייאל דו קאבו (Arraial do Cabo)
פטרופוליס (Petrópolis)
טרזופוליס (Teresópolis)
נובה פריבורגו (Nova Friburgo)
קאבו פריו (Cabo Frio)
בוזיוס (Búzios)
נובה איגואסו (Nova Iguaçu)
מאז'ה (Magé)
כלכלה

המגזר הגדול ביותר בריו דה ז'ניירו הוא המגזר התעשייתי, אשר מהווה 51.6% מהתמ"ג, ולאחריו מגזר השירותים (47.8% מהתמ"ג והחקלאות (0.6% מהתמ"ג). נכון לשנת 2004, המדינה מהווה כ-15.6% מהתמ"ג הארצי כולו.
ראו גם

השיטפונות בריו דה ז'ניירו (2011)
רפאל אורוסקו מאסטרה

| --- | --- |

1992
 לידה:  24 במרץ 1954 בצריל, קולומביה
 נרצח:  11 ביוני 1992 (בגיל 38) ברנקייה, קולומביה
 שם לידה:  רפאל חוסה אורוסקו מאסטרה
 מקום קבורה:  ברנקייה 
 מוקד פעילות:  קולומביה 
 תקופת הפעילות:  1976–1992 (כ־16 שנים)
 מקום לימודים:  Universidad Autónoma del Caribe 
 עיסוק:  סולן להקת "Binomio de Oro"
 סוגה:  ואיינאטו
 שפה מועדפת:  ספרדית 
 חברת תקליטים:  Codiscos
 פרופיל ב-IMDb
 
רפאל חוסה אורוסקו מאסטרה (בספרדית: Rafael José Orozco Maestre;‏ 24 במרץ 1954 – 11 ביוני 1992) היה זמר בסגנון ואיינאטו קולומביאני.
ביוגרפיה > ראשית חיים

הוא נולד ב-24 במרץ 1954. הוריו היו רפאל אורוסקו פרננדס וכריסטינה מאסטרה. היו לו שנים עשר אחים. בתחילה הוא רצה להיות אקורדיוניסט כמו אביו. הוא למד בתיכון בColegio Nacional Loperena de Valledupar.
במהלך שבוע התרבות שכנע דיומדס דיאז את מאסטרה לשיר את השיר שהלחין, "Cariñito de mi vida". מאסטרה זכה במקום הראשון עם שיר של דיומדס דיאז. בשנת 1975 הקליט את השיר הזה עם אמיליו אוביידו.
ביוגרפיה > קריירה

מאסטרה היה זמר עם לוצ'יאנו פובדה ולהקתו, אבל רק למסיבות פרטיות. מאוחר יותר חבר לחוליו דה לה אוסה. הוא הקליט את שני אלבומיו הראשונים עם האקורדיוניסט אמיליו אוביידו ב-1975. בשנת 1976 פגש מאסטרה את האקורדיוניסט ישראל רומרו במסיבה, וחודשיים לאחר מכן הם הקימו את להקת El Binomio de Oro. השיר הראשון שלו עם הלהקה נקרא "La Creciente".
למאסטרה 16 אלבומי זהב ושני אלבומי פלטינה ברחבי העולם, האלבום "De Cache" משנת 1980 נמכר במעל 300,000 עותקים.
מאסטרה הלחין את השיר "Solo para ti", המוקדש לאשתו, שהפך ללהיט בינלאומי.
חיים אישיים

מאסטרה התחתן עם קלרה אלנה קאבלו סרמינטו בברנקייה ב-5 במרץ 1976. יש להם שלוש בנות. הוא למד מספר סמסטרים במנהל עסקים באוניברסיטה האוטונומית הקאריבית לפני שהתמסר למוזיקה. הוא נרצח ב-1992 בברנקייה לאחר שנורה על ידי מתנקש.
דיסקוגרפיה > אמיליו אוביידו

1975：Adelante
1975：Con emoción
דיסקוגרפיה > Binomio de Oro

1977 - Binomio de oro
1977 - Por lo alto
1978 - Enamorado como siempre
1978 - Los Elegidos
1979 - Súper vallenato
1980 - Clase aparte
1980 - De caché
1981 - 5 años de oro
1982 - Festival vallenato
1982 - Fuera de serie
1983 - Mucha calidad
1984 - Somos vallenato
1985 - Superior
1986 - Binomio de oro
1987 - En concierto
1988 - Internacional
1989 - De Exportación
1990 - De fiesta con binomio de oro
1991 - De américa
1992 - Por siempre
הערות שוליים

↑  Biografía (בספרדית), נבדק ב-2022-10-27
↑  , Eltiempo, NME, 04
↑  Rafael Orozco Hoy (בספרדית), נבדק ב-2022-10-27
↑  Rafael Orozco: ¿quiénes y por qué lo asesinaron hace 30 años? (בספרדית), נבדק ב-2022-10-27
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 4015 7088  LCCN: no2014141455  MusicBrainz: 51821023-677b-4705-9611-beb722065057  VIAF: 311473406   WorldCat (עם VIAF): 311473406
שירי משוררים לילדים

"שירי משוררים לילדים" הוא אלבום האולפן השביעי של הזמרת הישראלית אילנית, ואלבום הילדים החמישי שלה. הוא יצא בשנת 1974 תחת חברת התקליטים הד ארצי בקטלוג 99661 על גבי אריך-נגן. כל רצועות האלבום הן שירים שנכתבו על ידי משוררים יהודים וישראלים בלבד, דוגמת לאה גולדברג ובצלאל אלוני.
רשימות רצועות

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | יום רינה במדינה  | 1:53 |
| 2. | החתול  | 2:33 |
| 3. | הדבור, הנמלה  | 2:23 |
| 4. | שיר העגלון  | 2:05 |
| 5. | ליל מנוחה האזנה  | 2:49 |
| 6. | מה עושות האיילות  | 2:41 |
| 7. | השעון רוצה לישון  | 2:05 |
| 8. | מי זה מי, שן  | 3:11 |
| 9. | אצו רצו גמדים  | 1:47 |
| 10. | מעשה בילדה בודדה  | 2:35 |
| 11. | מחרוזת – הצעצוע הכי נחמד, טלה קטן בדיר, דלי יש לנו  | 2:53 |
| 12. | שיר ערש לאלדר  | 2:43 |
| 13. | אל  | 1:33 |
| 14. | קיץ  | 1:37 |
| 15. | מחרוזת – אמא אל תבכי, הענן  | 2:25 |
הערות שוליים

↑  להיטים לילדים באתר סטריאו ומונו
| אילנית |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | עמיחי בגבול ירדן • אילנית לילדים • אילנית בשירי חגים לילדים (מס' 1) • אילנית (1972) • אילנית (1974) • להיטים לילדים • שירי משוררים לילדים • שירו שיר לשמש • בואו ונשיר ביחד • טיול לילי ושירים אחרים שאני אוהבת • סולו? הופעה פומבית • תקליט מס' 20 במקצב ברזילאי ובשירים נבחרים • שירים שילדים אוהבים והשירים היפים של מרים ילן-שטקליס • רגשות מעורבים • אל הדרך • מתנה לילדים – השירים שכל הילדים אוהבים • אולי עוד פעם • סרט בשחור לבן • בוא נתחיל מבראשית • חלום ברזילאי • ישראלית |  |
| אלבומי אוסף | הלהיטים הגדולים של אילנית ואילן ואילנית • שירי הייצוג של ישראל • להיטי הזהב של אילנית • ארבעה צדדים • עכשיו כולם ביחד • 21 הלהיטים הגדולים של אילנית • כבר אחרי חצות – אוסף שירי אהבה • נאסף תשרי, אוסף מס. 3 • אי שם – אוסף שירי הפופ והייצוג • ללכת שבי אחרייך – אוסף שירי ארץ ישראל • כל מקום – אוסף שירים בינלאומיים • שיר של יום חולין – אוסף הבלדות • ושוב איתכם – אוסף שירי אילן ואילנית • המיטב • אוסף להיטים • שירים ליום חולין – אוסף כפול |  |
| ערכים קשורים | אירוויזיון 1973 • ישראל באירוויזיון 1973 • אירוויזיון 1977 • ישראל באירוויזיון 1977 • אילן ואילנית • שלמה צח |  |
| אילנית – שירים |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-60 | "שיר בארבעה בתים" |  |
| שנות ה-70 | "אהבתה של תרזה די מון" • "רק הירח" • "פעם לאהוב" • "לאורך השדרה שאין בה איש" • "איש הסתיו" • "גוליבר" • "אי שם" • "אין מקום בחוף" • "עכשיו אני יודע" • "אחיי גיבורי התהילה" • "ללכת שבי אחרייך" • "אהבה אחת קטנה" • "אבל המנגינה" • "Chaque matin la joie du monde" • "אם ייפול הכוכב שלי" • "עיר אחרת" • "כי הנני בא" • "כשקיבלו את התורה" • "כשיבוא שלום לארץ" • "שירו שיר לשמש" • "שלום" • "כך היה כך יהיה" • "הכרתי פעם איש" • "האוניות חזרו" • "ילד בקרקס" • "עפרוני" • "דניאל" • "שיר של יום חולין" • "אל תשמעי לקול ליבך" • "ארץ" • "אדם רחוק" • "אהבה היא שיר לשניים" • "הנה הלילה" • "תבורכי" • "הנה ימים באים" • "הנה בא השלום" • "רגשות מעורבים" • "היי דנה" |  |
| שנות ה-80 | "אני לא מאמינה" • "פעם בשנה" • "חמסין של ניסן" • "הבית של פיסטוק" • "בשביל אל הכפר" • "עד עולם" • "אל הדרך" • "פרפר נחמד" • "נחמה" • "בשורה טובה" • "תצלום ישן" • "הלב" • "שיר על נחלים" • "אולי עוד פעם" • "בואו בואו" • "אם ובנה" • "בללייקה" • "עכשיו כולם ביחד" • "חלק בעולם" • "הנחמה היחידה" • "רק בינתיים" • "סרט בשחור לבן" • "קחי נשימה" • "חבר" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: d400aea4-6b5a-48b4-a439-4ed33c08b6a6
רפיק אל-תמימי

| --- | --- |

רפיק אל תמימי ב-1914 בערך
 לידה:  1889 שְׁכֶם, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1957 (בגיל 68 בערך) 
 מדינה:  מדינה פלסטינית 
 השכלה:  סורבון 
 מפלגה:  המפלגה הערבית הפלסטינית 
 
מוחמד רפיק אל-תמימי (בערבית:  محمد رفيق التميمي; 1889–1957, לעיתים נכתב "רפיק תמימי") היה מחלוצי הלאומיות הפאן-ערבית, לאומן פלסטיני, פובליציסט ואיש חינוך. בשנת 1945 מונה כחבר הוועד הערבי העליון והיה יו"ר תנועת הנוער הצבאית-למחצה אל-נג'אדה וראש הוועדה הלאומית ביפו.
תולדות חייו

תמימי נולד בשכם, בן למשפחת תמימי העתיקה שהתייחסה אל פלג החוסיינים. אחיו, אמין, היה דמות פוליטית מובילה וכיהן בוועד הערבי העליון הראשון ב-1937.
לאחר לימודים בשכם והצטיינות בקולג' בקושטא, קיבל תמימי מלגת לימודים לסורבון בפריז, שם פגש קבוצה של סטודנטים מ"סוריה הגדולה" שפיתחו תודעה לאומית פאן-ערבית. עם קבוצה זו נמנו עווני עבד אל-האדי, ג'מיל מרדם, שוכרי אל-קוותלי, תאופיק א-סווידי ועיזאת דראוזה. יחד הקימו ב-1911 את תנועת אל-פתאת, שהייתה לגרעין הלאומיות הערבית. לאחר סיום לימודיו שב למזרח ולימד בדמשק ובאיזמיר. בשנת 1913 היה ציר בקונגרס הערבי הלאומי הראשון.
תמימי שמר על חברותו בארגון בסוד וכך יכל לכהן במקביל במשרות שלטוניות בממשל האימפריה העות'מאנית (במסגרת זו נקרא רפיק ביי), היה מנהל בית ספר ממשלתי בביירות ובזמן מלחמת העולם הראשונה ערך עבור הממשלה דו"ח על מצב ולאיית ביירות.
ב-1919, לאחר המרד הערבי היה חבר בקונגרס של סוריה, תחת ממשלו קצר הימים של האמיר פייסל. עם כינון המנדט הבריטי שב לשכם. הוא קנה לו שם כמומחה בהוראת היסטוריה וגאוגרפיה וכתב מספר ספרים ללימוד היסטוריה, ספר על תולדות מלחמות הצלבנים ושמונה כרכים בנושא היסטוריה כללית. בנוסף כתב מאמרים פובליציסטיים בעיתונות הערבית. תחת השלטון הבריטי, תמימי שימש כמנהל מספר בתי ספר: בית הספר התיכון הצאלחייה בירושלים, בית ספר בחברון ותיכון העאמירייה אשר ביפו.
בוועידה השישית של הקונגרס הערבי-פלסטיני ב-1923 ייצג תמימי את נפת ג'מאעין (מחוז שכם) ונבחר כחבר בוועד הפועל הערבי.
לאחר חידוש פעילות המפלגה הערבית הפלסטינית ב-1944, היה בין ראשיה, אך לא ניתק את קשריו עם עווני עבד אל-האדי ושימש כמגשר בין המפלגה לבין אנשי מפלגת אל-איסתקלאל היריבה. בשנת 1945 התמנה לוועד הערבי העליון והתקרב למופתי חג' אמין אל-חוסייני. במהלך כהונתו כיו"ר תנועת הנוער אל-נג'אדה הכניס שיעורי נשק ותרגולים צבאיים על מנת להכשיר את החניכים לפעולות התנגדות וטרור. הוא מונה על ידי המופתי לראש הוועדה הלאומית ביפו, שם ניסה לארגן את העיר הן במקביל לראש העיר הנבחר, יוסוף הייכל והן במקביל לשלטון אנשי כנופיות ואנשי אל-נג'אדה שפעלו כפיקוד צבאי.
בפברואר 1948 נשלח כציר הפלסטיני לליגה הערבית ודרש ממדינות ערב מחויבות צבאית, פוליטית ומורלית לציבור הפלסטיני ומאבקו. לאחר מכן נשלח על ידי חג' אמין אל חוסייני לנהל את משרד הוועד הערבי העליון בדמשק.
לקריאה נוספת

יעקב שמעוני, ערביי ארץ ישראל, תל אביב, תש"ז עמוד 231
יעקב יהושע, הכפר הערבי לפני 30 שנה, משמר, 11 בינואר 1946
Levenberg, Haim (1993), Military Preparations of the Arab Community in Palestine, 1945-1948, Routledge, ISBN 9780714634395pp. 140 - 150
הערות שוליים

↑  מוחמד בהג'ת ורפיק אל-תמימי בולאית ביירות
↑  تيسير جبارة, اعلام من فلسطين- معجم المؤرخن الفلسطينيين في القرن العشرين (رام الله : دار الشيماء للنشر والتوزيع, 2010), ص 183-184.
↑  יהושע פורת, צמיחת התנועה הלאומית הערבית הפלסטינית 1918–1929, נספח א', עמ' 251.
↑  יואב גלבר, קוממיות ונכבה עמודים 39 - 40
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007383337205171  ISNI: 0000 0003 5917 098X  LCCN: nr94026307  VIAF: 294727671   WorldCat (עם VIAF): 294727671
רפאל מרדכי מלכי

| --- | --- |
 לידה:  1640 ה'ת'
 פטירה:  יולי 1702 (בגיל 62 בערך) אב ה'תס"ב
 מקום פעילות:  ירושלים, איטליה
 תקופת הפעילות:  ? – יולי 1702 
 תחומי עיסוק:  תלמוד, הלכה
 בני דורו:  עזרא מלכי (בנו), פרי חדש (חתנו), רבי משה חגיז (חתנו)
 חיבוריו:  פירוש על התורה
 
רבי רפאל מרדכי מלכי (1640 לערך–28/29 ביולי 1702) היה איש הלכה, איש ציבור ורופא. עלה לירושלים מאיטליה בשנת 1677, בה נמנה עם חשובי הרבנים עד לפטירתו. חיבר פירוש על התורה וכן גם כתבים הלכתיים ורפואיים.
קורות חייו

רבי רפאל מרדכי מלכי נולד בשנת 1640 לערך, למשפחת אנוסים בחצי האי האיברי, שם חי חלק מחייו כנוצרי בחברה נוצרית ולאחר זמן מה שב ליהדותו. פרק זמן ארוך עבר עליו באיטליה, וקרוב לוודאי שבארץ זו רכש את הכשרתו הרפואית ואת ניסיונו. הוא עלה לירושלים מאיטליה בשנת 1677, ובה התבלט בהיותו איש הלכה ורופא מובהק, עד לפטירתו בשנת 1702. רבי רפאל מרדכי היה בעל נכסים, נמנה עם ראשי הקהילה היהודית בירושלים ונהג לרפא חולים ללא שכר. הוא הוזמן לטפל ברבי יהודה חסיד שחלה עם הגיעו לירושלים בראש חודש סיון [דרושה הבהרה] בשנת 1700. כתב פירוש על התורה, חיבור הלכתי של שאלות ותשובות, ומאמרים ברפואה. כתביו הרפואיים וההלכתיים נשתמרו ומידע רב כלול בהם אודות מצב הרפואה בירושלים בזמנו, המחלות והתרופות השכיחות, וכן רמת הרופאים האחרים בני זמנו.
בירושלים למד בישיבת בית יעקב מיסודו של רבי ישראל יעקב חאגיז, עד לסגירתה בשנת 1689. בישיבה זו שימש חתנו רבי חזקיה די סילוה ולרבי מרדכי עצמו היה בה תפקיד חשוב. באותם הימים השבתאות פשטה בירושלים, ואף המשפחה שמימנה את הקמת בית המדרש "יעקב פירירה" לאחר סגירת בית המדרש "בית יעקב", נמנתה על השבתאים. רבי מרדכי, שהתנגד מאוד לתופעה זו, כתב בתחילת שנות התשעים של המאה השבע עשרה כי בזמנו אין ביכולתו להבדיל עוד בין שבתאים ללא שבתאים, כל כך פשטה השבתאות בסתר.
בני משפחתו

בניו של רבי רפאל מרדכי מלכי המשיכו אף הם בלמדנות ובפעילות ציבורית. בנו רבי עזרא מלכי חיבר את הספר "שמן למאור", פירוש על ההגדה של פסח, והחיבור על הרמב"ם שנקרא "מלכי בקודש". בנו משה מלכי היה לראש הקהילה בצפת. חתניו היו רבי חזקיה די סילוה, מחבר הספר "פרי חדש" ורבי משה חגיז, מראשי הלוחמים בשבתאות בירושלים.
פירושו על התורה

רבי רפאל מרדכי מלכי חיבר ספר פירושים וחידושים על התורה. זהו חיבור עצום בגודלו שלא נדפס עדיין ונשתמר בכתב יד, יצירה אנציקלופדית הכוללת כל מה שידע מחברה בכל תחום מתחומי הידע האנושי: הלכה, קבלה, אסטרונומיה, גאוגרפיה, היסטוריה, אנטומיה ופרמקולוגיה. כן מובאות בחיבור דעותיו בכל עניין מן העניינים הנזכרים בו, ובייחוד בבעיות שהעסיקו את עם ישראל בזמנו: גלות וגאולה, שבתאות וקבלה; בעיקר כולל החיבור ביקורת חברתית נוקבת על החברה היהודית במערב אירופה ובארץ ישראל בזמנו. הפירוש מהווה מקור מידע היסטורי עשיר על יהודי ירושלים בסוף המאה השבע עשרה. ליקוטים מן הפירוש פרסם אליעזר ריבלין בירושלים בשנת 1923.
דוגמה לדעותיו החברתיות המובאות בפירושו זה ניתן לראות בפירושו לפרשת יתרו, בו גיבש רבי רפאל מרדכי מלכי את "האמנה החברתית" של היישוב היהודי בארץ ישראל, בה הוא תיאר את החברה האידיאלית בארץ ישראל. בחברה זו, כך הוא מתאר, יקבעו אלה המממנים את פעולות הקהילה לאילו מטרות ישמש הכסף. כלומר, בעל המאה הוא בעל הדעה. אך יש גם לכבד את דעתם של תלמידי חכמים ולכבד את קביעותיהם בעניינים חברתיים.
זכרו מונצח ברחוב על שמו בשכונת ימין משה בירושלים.