ימי חג (נצרות)
חגי קדושים

חגי הקדושים הם ימי זיכרון של הכנסייה הנוצרית אשר מנציחה את מותם של מרטירים - אנשים שקדשו את חייהם למען הדת הנוצרית או קדושים אחרים שהקשר החריג שלהם עם האל העניק להם מידה של קדושה, כמו כן ישנם ימי חג נוצריים אשר מנציחים זיכרון לכובדם של מלאכים, התגליות וניסים שהתרחשו במהלך "היסטוריה המקודשת" של הנצרות. מספר ימי זיכרון אשר בלוח השנה הליטורגי הם איפוא רבים ממספר ימות השנה ולכן היו קדושים שיום חגם חל באותו תאריך. אולם חשיבותו של ציון יום זיכרון בשנה תלויה מאוד בקהילה המקומית. קדושים ומלאכים הם פטרונים של אנשים מקומיים או של קהילות, ערים ואף מדינות שלמות. ולכן במסורת הנוצרית בקהילה או עיר מסיומת שבהן קדוש מסיום נחשב לפטרונה, יום חגו הופך לחג רשמי. כך למשל בימי הביניים, חגו של המלאך מיכאל נחגג תמיד בחודשי ספטמבר אשר היו מוכרים לאיכרים באירופה כ"תקופת הקציר" ולכן נהגו להחשיבו לקדוש המגן של הקציר.
במסורת הנוצרית ימי הזיכרון לכבודם של קדושים יכולים להיות אישיים, מקומיים, לאומיים ואף בין לאומיים. במישור האישי בנצרות המזרחית נהוג בכל בית נוצרי לכבד זיכרון של קדוש מקומי של הבית, בטקס הנקרא "קוליבה", אשר בו נהוג לאפות מאפה או עוגת דגנים ולברך בשמה את הקדוש הפטרון של הבית.
במישור הקהילתי חגי קדושים עממים או לחלופין מקומיים מונהגים בקהילות מקומיות. כמו למשל יום חגו של גרגוריוס הקדוש אשר מונצח בידי העדה האורתודוקסית של העיר לוד אשר שם הוא הקדוש המגן שלה. כמו כן ישנם חגים קהילתיים אשר עלו בדרגת המישור המקומי לקהילתי ומאוחר יותר הפכו למישור הלאומי כך למשל חגיגות מציאת הפסל של מירה מאפרדיס בברזיל. על פי האמונה הברזילאית הפסל נמשה מהמים ונעבד בידי הדייגים המקומיים במשך מספר שנים כאשר הפופולריות שלו עלתה במרוצת הדורות והפסל הפך למוקד עלייה לרגל עד אשר חגיגתו הפכה לקהילתית מקומית. ככל שעברו השנים כך עלתה הפופולריות של הפסל והחגיגות כך גדלו כאשר מספר המאמינים נטלו חלק בחגיגה. החג נחגג בברזיל לכבוד מציאת הפסל "כחג הילדים". והוא נחשב לחג רשמי בברזיל. חגים קהילתיים נוספים קשורים גם בעיקר להתגלות או כהנצחה לאירוע היסטורי חשוב בעל משמעות תאולוגית לנצרות. כך למשל האיקוניה הוא פסטיבל דתי בצפון יוון אשר נחגג על מנת להודות לאל על ניצחון אוהבי האיקונות מול האיקונוקלאסטים אשר במאה ה-9 לספירה במצוותו של הקיסר הביזנטי ליאו ה-3 ניסו למחוא את מנהג כיבוד האיקונין בנצרות. החג כאמור מתמקד איפוא בחשיבות פולחן האיקונין בדת הנוצרית וכן על מנת להראות את חשיבותו בכנסיות של סלוניקי נוהגים מאמינים לשאת עמם איקוניות בידיהם כאשר הם מתהלכים בזריזות מעל גחלים בוערים.
כמו כן קדוש יכול להוות גם מוקד של זהות לאומית. כך למשל באיים הבריטים כל מדינה אשר מרכיבה אותה יש קדוש לאומי משלה. לאנגליה למשל גרגוריוס הקדוש הוא הפטרון המגן ויום חגו הוא סמל לאומי לבריטניה. בווליס למשל הקדוש המגן שלה הוא דויד הקדוש ובאיי האירי פטריק הקדוש הוא פטרונה של המדינה ויום חגו נחגג בה מדי שנה ב־14 במרץ. בהולנד, בלגיה ובחלקים מגרמניה ניקולאס הקדוש אשר יום חגו נחגג ב-5 בדצמבר הפך לחג רשמי וחשוב בעייני בני המקום שהוא אף סמלם. חגו של ניקולאס הוא כאמור מקור השראה לדמותו של סנטה קלאוס בתרבות האנגלו-האמריקאית אך בתרבות ההולנדית והבלגית הוא ידוע כבישוף חביב אשר מחלק מתנות לילדים בתוך נעליים בערב ה-5 בדצמבר יחד עם פיט השחור המתלווה עליו בספינתו שמפליגה מספרד לצפון אירופה. לבסוף במדינות סקנדיביה יום חגה של לוצ'יה הקדושה מסירקוזי ב-13 בדצמבר הוא חג לאומי בעל מאפיינים ייחודים אשר זוכה לייחס חשוב מאוד בתרבות הסקנדינבית בפרט ובכלל בעולם כאשר הפך לסמל העמים הנורדיים בעיקר בזכות הקשר של הקדושה בין אור וחושך.
אומנם אף על החגים הלאומיים ישנם חגי קדושים שאף מעמדם הפך לבין-לאומי. כך למשל חגיגות יום פטריק הקדוש קיבלו גוון של יום חג לאומי של האירים ובכל מקום בויש נוכחות של קהילה אירית נחגג החג במשך דורות עד אשר פרץ את גבולות הקהילה האירית והופך ונהיה משותף יותר לכל אחד אשר נוטל בו חלק. חגים נוספים שקיבלו מעמד של חג לאומי הם יום וולנטין הקדוש אשר נודע גם כחג האהבה בתרבות המערבית.
לבסוף בשל מספר העצום של קדושים ב-1 בנובמבר נחוג ברחבי העולם הנוצרי המערבי, יום כל הקדושים וב-2 בנובמבר יום כל הנשמות. היום כלעצמו משמש הנצחה וזיכרון לכל הקדושים ונשמות המתים אשר לא זכו ליום מיוחד בלוח השנה הנוצרי. מנהגי החג הם לרוב עלייה לקברי קדושים וקרובי משפחה, הדלקת נרות והבאת פרחים. אולם ברבות השנים נוסף ליום המנציח את המתים מהשפעות של תרביות קלטיות ודרום אמריקאיות מנהגים קשורים לרוחות, שדים ומוות. כך למשל במקסיקו וברפובליקה הפיליפינית נחוג יום המתים. יום המתים הוא פסטיבל צבעני הנחוג ב-1 בנובמבר מדי שנה באותן ארצות שאזכרו לעיל, והוא אחד הפסטיבלים הצבעוניים ביותר בשנה והחשובים המאפיינים את אותן תרביות. מנגד בתרבות האנגלו-אמריקאית נפוץ מנהגי ליל כל הקדושים, אשר מאז שנות ה-90 בעקבות התפשטות התרבות האמריקאית באמצעות כלי המדיה השונים הפך לאחד החגים הפופולרי והידועים ביותר ברחבי העולם. מנהגי ליל כל הקדושים מכילים בתוכם מוטיבים איימתיים, תחפושות וגילוף דלועים שנהפך לאחד הסמלים המרכזיים של החג.