stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנג'ל רקורדס

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברת תקליטים
 מייסדים:  דורלה סוריה   דריו סוריה
 תקופת הפעילות:  1953–2006 (כ־53 שנים)
 חברת אם:  יוניברסל מיוזיק גרופ
 מוצרים עיקריים:  תקליטים • תקליטורים
 
אנג'ל רקורדס (באנגלית: Angel Records) הייתה חברת תקליטים שהוקמה על ידי EMI בשנת 1953. דרך חברת התקליטים הזו יצאו בעיקר אלבומים ושירים בסגנון המוזיקה קלאסית. לוגו המלאך שימש את EMI, קודמותיה וחברות הבת שלה מאז 1898.
בשנת 2013, נמכרה החברה ליוניברסל מיוזיק גרופ. בין היתר, קשורה חברת התקליטים וורנר קלאסיקס לחברת התקליטים הזו.
רקע והיסטוריה

בשנת 1953, הוקמה החברה על ידי דורלה סוריה ודריו סוריה. החברה פעלה תחת חסותה של החברה EMI. בשנת 2006, הפסיקה החברה את הפעולות הרציפות שלה, אך עדיין פעלה באופן מצומצם. כיום, יוניברסל מיוזיק גרופ היא הבעלים של חברת התקליטים אנג'ל רקורדס.
בין האמנים אשר חתומים בחברה ניתן למנות את שרה ברייטמן, שרה צ'אנג, דינו ליפאטי וחוסה איטורבי.
הערות שוליים

1 2  Angel Records
↑  Home page | Warnerclassics, www.warnerclassics.com
↑  "Universal Music Group". Universalmusic.com. נבדק ב-6 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sarah Brightman, Discogs (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 0671 9145  MusicBrainz: d65671f6-53c0-4bbb-9415-ae07c8963254  VIAF: 150035338   WorldCat (עם VIAF): 150035338
אלמנתיים

| אלמנתיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: אלמנתיים
סוגים
 Vidua  Anomalospiza
שם מדעי
 Viduidae

אלמנתיים (שם מדעי: Viduidae) היא משפחה של ציפורי שיר אפריקניות המכילה 2 סוגים. משפחה זו היא קרובה רחוקה של הפרושיים ומיניה מזכירים דרורים שחורים-לבנים,  בעלי זנב ארוך ושחור המורכב משתי נוצות ארוכות. לעיתים הם משוייכים למשפחת האסטרילדיים.
כל מיני האלמנות הם עופות טפיליים המטילים ביצים בקיני ציפורים אחרות, בעיקר מיני אסטרלידיים. הביצים דומות מאד לביצי הבעלים. בדרך כלל תטיל האלמנה 2 ביצים בקן.
כל מיני האלמנות שייכים לאותו סוג מלבד האלמנה הפרושית (Anomalospiza imberbis), המזכירה מאוד קנרית והיא צבעונית אך חסרה את הזנב הארוך שיש לשאר האלמנות.
מינים

סוג אלמנה (Vidua)
Vidua chalybeata
Vidua raricola
Vidua larvaticola
Vidua maryae
Vidua nigeriae
Vidua funerea
Vidua codringtoni
Vidua purpurascens
Vidua wilsoni
Vidua camerunensis
Vidua hypocherina
אלמנה צהובת-זנב (Vidua fischeri)
Vidua regia
אלמנה חדת-זנב (Vidua macroura)
Vidua togoensis
Vidua interjecta
אלמנה עדנית (Vidua paradisaea)
Vidua orientalis
Vidua obtusa
סוג ומין יחיד אלמנה פרושית (Anomalospiza imberbis)
סיגני (אי)

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  ים סקוטיה 
 קואורדינטות:  60°43′01″S 45°36′00″W﻿ / ﻿60.717°S 45.6°W﻿ / -60.717; -45.6
 שטח:  19.3 קילומטר רבוע
 אורך:  6 קילומטר
 רוחב:  4.5 קילומטר
 גובה מרבי:  Tioga Hill
 נתונים מדיניים
 אוכלוסייה:  0
  (למפת איי אורקני הדרומיים מוגדלת) האי סיגני(למפת איי אורקני הדרומיים רגילה) האי סיגני(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהאי סיגני(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהאי סיגני
 
האי סיגני (בנורווגית: Signy Island) הוא אי תת-אנטארקטי קטן באיי אורקני הדרומיים של אנטארקטיקה. שמו ניתן לו על ידי צייד הלווייתנים הנורווגי פטר סרלה, על שם אשתו, סיגני תרזה.
תיאור

אורכו של האי הוא כ-6.5 ק"מ ורוחבו כ-5 ק"מ והוא מתרומם לגובה 288 מ' מעל פני הים. חלק גדול ממנו מכוסה בקביעות בקרח. טווח הטמפרטורות הממוצע הוא בין 0° צלזיוס לסביבות 10°- צלזיוס בחורף (כלומר, ביולי). טמפרטורות קיצוניות מגיעות ל-12° ו-44°-.
תחנת המחקר סיגני

הסקר הבריטי האנטארקטי מחזיק את תחנת המחקר סיגני, תחנה מדעית למחקר ביולוגי. הבסיס נפתח ב-18 במרץ 1947, באתר של תחנת ציידי לווייתנים קודמת, שהתקיימה שם בשנות ה-20' של המאה ה-20. התחנה הייתה מאוישת לאורך כל השנה עד 1996; מאז היא מיושבת רק מנובמבר עד אפריל. שוכנים בה 10 אנשים.
אזור ציפורים בעל חשיבות

ארגון BirdLife International הכיר באי כאזור ציפורים בעל חשיבות (IBA), משום שהוא מקיים מושבת קינון לעופות ים שונים במספרים ניכרים. ציפורים שבזכותן נחשב האי לאתר שימור משמעותי הן יסעור ענק דרומי (2300 זוגות), יסעורון וילסון (200,000 זוגות), קורמורן קיסרי (800 זוגות) וחמסן חום (100 זוגות). עופות אחרים המקננים על האי הם פינגווין רצועת הסנטר (19,500 זוגות), פינגווין אדלי (16,900 זוגות), פינגווין לבן אוזן (750 זוגות) ועוד. כלבי ים ודל ממליטים בחורף על קרח הים המקיף את האי.
הערות שוליים

↑  "מי אנחנו", בהוצאת המועצה לחקר הסביבה הטבעית
↑  האי סיגני, נתוני אזור צפרות: אזורי ציפורים חשובים, הוצאת "צפרות בינלאומית", 2013
| אזורי ציפורים בעלי חשיבות באנטארקטיקה |
| --- | --- | --- |
| ארץ גרהאם | כף אוונסן • האי בייטס • מפרץ הואופ (מפרץ התקווה) • כף וולסטון • מצוקי מאדר • האי מוריי |  |
| איי שטלנד הדרומיים | מפרץ אדמירליטי • נקודת בארנארד (נקודת ברנרד) • חצי האי ביירז • נקודת הרמוני • האי טרטר • ליונז ראמפ • חצי האי פוטר • כף שירף |  |
| ארץ המלכה מוד | חצי האי ריסר-לארסן • חוף הנסיכה ראגנהילד |  |
| איי אורקני הדרומיים | חצי האי ווטסון • נקודת מרטין |  |
פינגווינים על האי סיגני
אמליה הנרייטה, רוזנת זולמס-בארות

אמליה הנרייטה, רוזנת זולמס-ברות (בגרמנית: Amalie Henriette Charlotte von Solms-Baruth;‏ 30 בינואר 1768 - 31 באוקטובר 1847), הייתה סבתה של אדליידה מלוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג, שהייתה נשואה למיגל הראשון, מלך פורטוגל, ובנותיה התחתנו עם בתי האצולה הנכבדים ביותר באירופה.
ביוגרפיה

אמליה הנרייטה נולדה ב-30 בינואר 1768 בקליטשדורף, ליוהאן כריסטיאן השני, רוזן זולמס-ברות ולפרדריקה, רוזנת רויס-קסטריץ, בתם של יוהאן כריסטיאן השני, רוזן זולמס-ברות ופרדריקה, רוזנת רויס-קסטריץ.
ב-30 בינואר 1789 התחתנה אמליה הנרייטה עם קרל לודוויג הראשון, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג, ממנו נולדו לה 13 ילדים. באותה שנה מת חמיה כריסטיאן אלברכט, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג, ובעלה קרל לודוויג עלה לשלטון במקומו. בשנת 1806 צורפה הנסיכות לממלכת וירטמברג, ובשנת 1825 מת קרל לודוויג בלנגנבורג, ובנה ארנסט הראשון, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג ירש את תאריו ונחלותיו. ב-31 באוקטובר 1847 מתה אמליה הנרייטה בקרלסרוהה, והיא בת 79 שנים.
אמליה הנרייטה היא אם קדמונית של הנס אדם השני, נסיך ליכטנשטיין, אנרי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג, קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה, וילם-אלכסנדר, מלך הולנד, סופיה, מלכת ספרד, קונסטנטינוס השני, מלך יוון, גאורג פרידריך, נסיך פרוסיה וגאורגי מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה.
משפחתה

ב-30 בינואר 1789 התחתנה אמליה הנרייטה עם קרל לודוויג הראשון, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג, ממנו נולדו לה 13 ילדים:
לואיזה, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג (1789)
אליזבת, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג (1790–1830), התחתנה עם ויקטור אמדיאוס, רוזן הסן-רוטנבורג
קונסטנצה, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג (1792–1847), התחתנה עם פרנץ יוזף, נסיך הוהנלוהה-שילינגספירסט
אמיליה, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג (1793–1859), התחתנה עם פרידריך לודוויג, רוזן קסטל-קסטל
ארנסט הראשון, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג (1794–1860)
פרידריך, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג (1797)
מריה הנרייטה, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג (1798)
לואיזה, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג (1799–1881), התחתנה עם אדולף, נסיך הוהנלוהה-אינגלפינגן
יוהנה, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג (1800–1877), התחתנה עם אמיל כריסטיאן, רוזן ארבאך-שנברג
אגנס, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג (1804–1835), התחתנה עם קונסטנטין, נסיך הכתר של לוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג
היינריך גוסטב, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג (1806–1881)
הלנה, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג (1807–1880), התחתנה עם אויגן, דוכס וירטמברג
יוהאן היינריך, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג (1810–1830)
אמליטה גאלי-קורצ'י

| --- | --- |

 לידה:  18 בנובמבר 1882 מילאנו, ממלכת איטליה 
 פטירה:  26 בנובמבר 1963 (בגיל 81) לה חויה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Amelita Galli 
 מקום קבורה:  Cypress View Mausoleum and Crematory 
 מוקד פעילות:  איטליה, ממלכת איטליה, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון של מילאנו 
 סוגה:  אופרה 
 סוג קול:  סופרן קולורטורה, סופרן 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 בן או בת זוג:  לואיג'י קורצ'י הומר דייוויד סמואלס 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
אמליטה גאלי-קורצ'י (באיטלקית: Amelita Galli-Curci, ‏18 בנובמבר 1882 - 26 בנובמבר 1963) הייתה זמרת אופרה, סופרן קולורטורה איטלקייה, שנחשבה לאחת הזמרות המעולות בראשית המאה ה-20.
ביוגרפיה

גאלי-קורצ'י נולדה כאמליטה גאלי למשפחה מן המעמד הבינוני-עליון במילאנו ובנעוריה למדה נגינה בפסנתר. את ההשראה לשירה קיבלה מסבתה. גם מלחין האופרות פייטרו מסקאני עודד אותה לפתח קריירה של זמרת. שירתה של גאלי-קורצ'י הייתה, בחלקה הגדול, תוצאה של למידה עצמית, מתוך האזנה לזמרות סופרן אחרות, קריאת ספרים בנושא שיטות שירה ואימון קולה בעזרת תרגילי פסנתר, כל זאת מבחירתה היא.
הופעת הבכורה של גאלי-קורצ'י באופרה התקיימה בטראני ב-1906, בתפקיד ג'ילדה בריגולטו של ורדי. שבחים לשירתה לא איחרו להגיע מכל רחבי איטליה.
בשנת 1908 נישאה למרקיז לואיג'י קורצ'י וצירפה את שם משפחתו לשמה. הזוג התגרש בשנת 1920 וכעבור שנה נישאה גאלי-קורצ'י להומר סמואלס, המלווה שלה.
גאלי-קורצ'י הרבתה במסעות באירופה ובדרום אמריקה. ב-1915 שרה בשתי הצגות של "לוצ'יה די למרמור" מאת דוניצטי עם אנריקו קארוזו, בבואנוס איירס. היו אלה הופעותיה היחידות עם הטנור האגדי. גאלי-קורצ'י הגיעה לארצות הברית בשנת 1916 כאלמונית, למעשה. היא תכננה שהות קצרה, אבל הופעתה כג'ילדה ב"ריגולטו" קצרה תשואות נלהבות כל כך בשיקגו, שגאלי-קורצ'י נענתה להזמנה להישאר עם האופרה הלירית של שיקגו. היא הייתה חברה בלהקת האופרה עד 1924. בשנת 1916 גם חתמה גאלי-קורצ'י על חוזה הקלטות עם "חברת המכונה המדברת של ויקטור" והקליטה רבות לחברה זו עד 1930. בשנת 1921 הצטרפה גאלי-קורצ'י למטרופוליטן אופרה בניו יורק ועם הלהקה הזו נשארה עד לפרישתה מהופעות אופרה בשנת 1930.
גאלי-קורצ'י הייתה תלמידתו של מורה המדיטציה והיוגה, ההודי פרמהנסה יוגאננדה. היא כתבה את ההקדמה לספרו של יוגאננדה משנת 1920, "לחישות מן הנצח".
כיוון שמאסה בפוליטיקה של בית האופרה וסברה, שהאופרה היא צורת אמנות גוועת, פרשה גאלי-קורצ'י מבימת האופרה בינואר 1930 והתמקדה תחת זאת בהופעות קונצרטנטיות. בעיות גרון הציקו לה במשך שנים רבות ובשנת 1935 עברה ניתוח להסרת זפקת של בלוטת התריס. על אף הזהירות המופלגת שננקטה בשעת הניתוח, שבוצע בהרדמה מקומית, נגרמה פגיעה לקולה. הסברה הייתה, שעצב אל מיתרי הקול, ההסתעפות החיצונית של עצב הגרון, ניזוק בניתוח, וכתוצאה מכך איבדה את יכולתה לשיר צלילים גבוהים. העצב הזה נודע מאז בשם "עצב גאלי-קורצ'י".
בשנת 2001 "קרוקס ורקאברן עיינו במאמרי עיתונות שנכתבו אותו זמן בעקבות הניתוח, ניהלו שיחות עם עמיתים וקרובי משפחה של המנתח והשוו את הקריירה של גאלי-קורצ'י עם זו של זמרות אחרות" והגיעו למסקנה, שהירידה בטיב קולה לא הייתה, ככל הנראה, תוצאה של פגיעה כירורגית.
בשנת 1936 ניסתה גאלי-קורצ'י, שלא בחוכמה, את כוחה בחזרה לאופרה בתפקיד מימי בלה בוהם של פוצ'יני, בשיקגו. הניסיון הכאוב הבהיר לה ולזולתה, כי ימי שירתה תמו. אחרי עוד כמה רסיטלים פרשה לחלוטין מהופעות ושארית חייה עברה עליה בקליפורניה, עד מותה בנובמבר 1963 בגיל 81.
ביבליוגרפיה

The Last Prima Donnas, by Lanfranco Rasponi, Alfred A Knopf, 1982. ISBN 0-394-52153-6
"הפרימדונות האחרונות", מאת לאנפרנקו רספוני, אלפרד וקנופף 1982.
הערות שוליים

↑
Ferguson, Charles W. (1930). The New Book of Revelations: The Inside Story of America's Astounding Religious Cults. New York: Doubleday, Doran, & Company., p. 460.
↑  Yogananda, Swami (1929). Whispers from Eternity. Los Angeles: Self-Realization Publishing., forward.
↑  Yogananda, Swami. "Online Whispers from Eternity, first edition". נבדק ב-2008-01-23.
↑  Crookes, Peter (באפריל 2001). "Injury to the Superior Laryngeal Branch of the Vagus During Thyroidectomy: Lesson or Myth?". Vol. 233(4). Annals of Surgery. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007443807805171  PLWABN: 9810661814005606  BIBSYS: 3019341  BNE: XX1343440  BnF: cb13894262w (data)  CiNii: DA11178831  GND: 134380894  ICCU: UBOV460252  ISNI: 0000 0000 8373 0973  LCCN: n82075456  LNB: 000272327  MusicBrainz: df255da5-82a8-4a5e-b79c-a07c86bba92c  NKC: xx0074902  NLA: 67154809  NTA: 102263876  RERO: 02-A003276453  SNAC: w6dz0nrx  VIAF: 37101766   WorldCat (עם VIAF): 37101766
אמליה בר

| --- | --- |

ציור של אמליה בר מאת הצייר הגרמני Carl Kretschmar בסביבות 1803
 לידה:  10 בפברואר 1767 ברלין, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  24 ביוני 1854 (בגיל 87) א' בתמוז ה'תרי"ד ברלין, ממלכת פרוסיה 
 שם לידה:  מלכה וולף 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בשדרות שנהאוזר 
 בן או בת זוג:  יעקב הרץ בר 
 פרסים והוקרה:  מסדר לואיזה 
 
שיר ביידיש לכבוד יום הולדתה ה-32 של אמליה בר, ברלין 1800
פורטרט של אמליה בר בזקנותה
מצבתה של אמליה בר (משמאל) לצד מצבת בנה ג'אקומו מאיירבר
אמליה (מלכה) בר (בגרמנית: Amalie Beer‏, 10 בפברואר 1767 – 27 ביוני 1854; א' בתמוז ה'תרי"ד) הייתה אשת סלון יהודיה־גרמנית מברלין. אמו של המלחין ג'אקומו מאיירבר.
ביוגרפיה

נולדה בברלין ב-1767. אביה ליפמן מאייר וולף (גר') שימש כיהודי החצר, והחל מ-1786 כיהן לצד דוד פרידלנדר ויצחק בנו של דניאל איציג גם כנציגם של יהודי פרוסיה בוועדה שדנה בהענקת שוויון ליהודים. בשנת 1788 נישאה אמליה לתעשיין הסוכר יעקב הרץ בר (1769–1825), נין בתו של יוסט ליבמן. אמליה למדה מוזיקה אצל המלחין וינצ'נצו רגיני (אנ'), ודאגה גם לבניה למורים ללימודי מוזיקה ותחומי תרבות נוספים.
היא ניהלה בביתה שבברלין סלון ספרותי וזכתה להערכה רבה הן מצד יהודי העיר והן מצד התושבים הנוצרים. בין אורחיה בסלון היו פרידריך וילהלם הרביעי שהיה בהמשך למלך פרוסיה ואחיו וילהלם שהיה לקיסר גרמניה הראשון. גם השר הפרוסי קרל אוגוסט פון הרדנברג (אנ') נהג במשך תקופה ארוכה לסעוד בביתה מדי שבוע. היא הייתה בקשר עם רחל ורנהגן אך בניגוד אליה וליהודים רבים במעמדה באותה תקופה – אמליה לא המירה את דתה.
היא הייתה חברה באגודה למען חיילים פצועים שניהל וילהלם, נסיך פרוסיה ובעקבות פעילותה העניק לה המלך פרידריך וילהלם השלישי בשנת 1816 את עיטור מסדר המלכה לואיזה (אנ'), ובהתחשבות מיוחדת ברגשותיה היהודיים שונה העיטור שהוענק לה ולא כלל צלב.
החל משנת 1815, במשך מספר שנים התנהל בבית משפחת בר בית הכנסת שהקים ישראל יעקבסון בביתו ועבר משם מפאת חוסר מקום. בני הזוג הוציאו סכום עצום של כ-7,000 טאלר על מנת לשפץ את ביתם ולהתאימו להמונים שבאו להתפלל בו. למעלה משליש מיהודי ברלין נטלו חלק בתפילות שבת שנערכו בבית כנסת זה, ביניהם היינריך היינה לפני שהמיר את דתו. מלחינים מפורסמים כמו קרל פרידריך צלטר וברנהרד אנסלם ובר (גר') הלחינו מוזיקה במיוחד עבור בית הכנסת, וגם התאולוג הנוצרי פרידריך שליירמאכר השתתף לפחות פעם אחת בתפילות בבית הכנסת. ישראל קליי שימש כדרשן בית הכנסת עד שעבר להמבורג ב-1817. בהמשך שימש כדרשן יום-טוב ליפמן צונץ. ב-1823 נסגר בית הכנסת בהוראת השלטונות.
מתה ב-27 ביוני 1854 (א' בתמוז ה'תרי"ד) ונקברה בבית הקברות היהודי בשדרות שנהאוזר בברלין.
צאצאיה

ג'אקומו מאיירבר – מלחין
מייקל בר (אנ') – סופר
וילהלם בר (אנ') – אסטרונום
לקריאה נוספת

Deborah Hertz, ‏Amalie Beer als Schirmherrin bürgerlicher Kultur und religiöser Reform, Der Differenz auf der Spur. Frauen und Gender in Aschkenas, a volume in the series Minima Judaica, edited by Christiane Müller and Andrea Schatz, (Berlin: Metropol Verlag), 2004/01/01, באתר Academia.edu
הערות שוליים

↑  כך לפי מצבתה. במקור אחר מופיע 9 בפברואר כתאריך הולדתה. על מצבתה מופיע גם תאריך הלידה העברי י"ג באדר א' ה'תקכ"ז שחל ב-12 בפברואר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007507929705171  GND: 116107448  ISNI: 0000 0003 9465 0276  VIAF: 289188707   WorldCat (עם VIAF): 289188707
סטאטיוס

| --- | --- |

 לידה:  45 נאפולי, איטליה 
 פטירה:  96 (בגיל 51 בערך) נאפולי, איטליה 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 שפות היצירה:  לטינית 
 סוגה:  ספרות אפית 
 יצירות בולטות:  סילוויי, תבאיס 
 
פובליוס פפיניוס סטאטיוס (Publius Papinius Statius;‏ 45 – 96 לספירה לערך) היה משורר רומי במאה הראשונה לספירה. שירתו הלטינית ששרדה כוללת אפוס ב-12 ספרים, "תבאיס" (אנ'); אוסף שירים מזדמנים, ה"סילוויי"; ואפוס לא גמור, ה"אכילאיס" (אנ'). הוא ידוע גם בזכות הופעתו כמדריך בחלק פורגטוריו (אנ') (כור המצרף) של שירו האפי של דנטה, "הקומדיה האלוהית".
חייו > רקע משפחתי

מידע על חייו של סטאטיוס לקוח כמעט כולו מתוך ה"סילוויי" שלו ומאזכור של הסאטיריקן יובנאליס.
הוא נולד למשפחה ממוצא יווני-קמפני; הקוגנומן (אנ') שלו (שם הענף של בית-האב, השלישי בשם הרומאי) מצביע על כך שבתקופה מסוימת אחד מאבותיו היה עבד משוחרר שאימץ את שמו של אדונו לשעבר, אף כי לא סטאטיוס ולא אביו היו עבדים. אביו של המשורר (ששמו אינו ידוע) היה יליד אליאה אך בהמשך עבר לנאפולי והתגורר ברומא שם לימד בהצלחה ניכרת.
מגיל ילדות ועד בגרות, אביו של סטאטיוס הוכיח את עצמו כאלוף בתחרויות הפואטיות בנאפולי באוגוסטאליה (אנ') ובמשחקים הנמאיים, פיתיאניים ואיסתמיים, ששימשו כאירועים חשובים להפגנת מיומנות פואטית בזמן האימפריה המוקדמת.
סטאטיוס מצהיר בקינה על אביו (סילוויי 5.3) שאביו היה בתקופתו מוכשר לכל מלאכה ספרותית, בין אם בפרוזה או בשירה. הוא הזכיר את מוואניה (אנ'), ואולי התגורר שם, או התרשם מהעימות בין ויטליוס ואספסיאנוס בשנת 69. אביו של סטאטיוס היה ממעמד הפרשים הרומאי, אך ייתכן שאיבד את מעמדו בגלל בעיות כספיות. בנאפולי הוא היה מורה לספרות יוונית ורומית שמשך אליו תלמידים רבים שנועדו למשרות דת ברומא. הוא נפטר בשנת 79 לספירה. מתוך מכתבי פליניוס הצעיר הוסק לאחרונה שסטאטיוס כתב גם תחת שם העט "פרופרטיוס".
חייו > ילדות וקריירה

פחות ידוע על אירועי חייו של סטאטיוס. הוא נולד סביב שנת 45 לספירה. עוד בילדותו ניצח בתחרויות פואטיות פעמים רבות בנאפולי עיר הולדתו ושלוש פעמים בפסטיבל באלבה (אנ'), שם קיבל את הכתר המוזהב מידי הקיסר דומיטיאנוס שייסד את התחרות. לקראת הפסטיבל של אלבה, סטאטיוס הלחין שיר על מסעות המלחמה של דומיטיאנוס בגרמניה ובדאקיה, שיובנאליס מבקר אותם בסאטירה השביעית שלו. נראה כי סטאטיוס עבר לרומא בשנת 90 לערך, לאחר מות אביו, ושם פרסם בשנת 92 לערך את שירו האפי עטור השבחים "תבאיס". נראה כי סטאטיוס קשר בעיר הבירה קשרים רבים עם אישים מהאצולה הרומית וחצר הקיסרות, והוא ככל הנראה נתמך באמצעות חסותם. סטאטיוס הפיק את שלושת ספרי השירה הראשונים, ה"סילוויי" שלו, שיצאו בשנת 93, והם משרטטים את פטרוניו ומכריו מתקופה זו ומזכירים את השתתפותו באחד ממשתי הסאטורנליה של דומיטיאנוס.
הוא התמודד בתחרות הגדולה של גבעת הקפיטולין, אם כי לא ידוע באיזו שנה, אף כי הוצעה שנת 94. סטאטיוס לא הצליח לזכות בפרס הנחשק, הפסד שקיבל באופן קשה מאוד.
ייתכן שהאכזבה הביאה לחזרתו לנאפולי, עיר נעוריו, בסביבות שנת 94. קיים שיר בו פנה לאשתו, קלאודיה, אלמנתו של זמר מפורסם שהייתה לה בת מוכשרת מוזיקלית מבעלה הראשון, על אירוע זה (סילוויי 3.5).
חייו > השנים המאוחרות בנאפולי

נראה כי שלושת ספרי הסילוויי הראשונים של סטאטיוס זכו לביקורת מסוימת, ובתגובה הוא חיבר ספר רביעי בנאפולי, שיצא לאור בשנת 95. בתקופה זו בנאפולי שמר סטאטיוס על יחסיו עם חצר הקיסרות ועם פטרוניו, וזכה בהזמנה נוספת למשתה בארמון (סילוויי 4.2). נראה שהוא התעניין בנישואים ובקריירה של בתו החורגת וגם לקח נער-עבד צעיר תחת חסותו, בהיותו חסר ילדים, שמת סביב שנת 95. באותה שנה סטאטיוס החל אפוס חדש, ה"אכילאיס", והעניק דקלומים פופולריים מיצירתו (יובנאליס 7.83) אולם השלים רק ספר וחצי לפני מותו בשנת 95, והשאיר את השיר בלתי-גמור. הספר החמישי של ה"סילוויי" יצא לאור לאחר מותו, בשנת 96 לערך.
יצירתו

כמשורר, סטאטיוס היה מגוון ביכולותיו וחתר לייצג את יצירתו כאוטיום (אנ'). מאחר שהיה תלמידו של אביו המשכיל, סטאטיוס היה בקיא ברוחבה של הספרות הקלאסית והציג את לימודו בשירתו הצפופה ברמיזות.
הוא היה מסוגל לחבר במשקלי הקסמטר (אנ')‏ 11 הברות (Hendecasyllable), אלקאי (אנ') וסאפפי (אנ'), כדי לייצר יצירות אפיות מאולתרות שנחקרו לעומק מעודנות מאוד ומלוטשות, וכן לעסוק במגוון של נושאים עם המיומנות הרטורית והפואטית המסחררת שהעניקה השראה לתמיכת הפטרונים שלו ושל הקיסר. חלק מיצירותיו של סטאטיוס, כמו שיריו עבור התחרויות, אבדו; בסכוליה ליובנאליס 4.94 שרדו ארבע שורות משירו של סטאטיוס על הקמפיינים הצבאיים של דומיטיאנוס (De Bello Germanico, "על המלחמה הגרמנית"), שחובר למשחקים של אלבה.
השפעתו

שירתו של סטאטיוס הייתה פופולרית מאוד במהלך חייו, אם כי היו לו מבקרים שככל הנראה היו להם בעיות עם סגנון האקס-טמפורה (Ex tempore) שלו. נראה כי יובנאליס מתייחס רבות לשירת החצר של סטאטיוס בסאטירה הרביעית שלו על הטורבוט (אנ') (דג שיבוט) של דומיטיאנוס, אך הוא גם מזכיר את הפופולריות העצומה של הדקלומים של סטאטיוס בסאטירה 7. בעת העתיקה המאוחרת, ה"תבאיס", שהיה אז כבר קלאסיקה, קיבל פרשנות מאת לקטאנטיוס פלאקידוס.
לאורך ימי הביניים, נותר ה"תבאיס" טקסט פופולרי, ועורר השראה לרומנסה צרפתית מהמאה ה-12 וליצירות מאת ג'ובאני בוקאצ'ו וג'פרי צ'וסר. התפתחות האלגוריה של סטאטיוס סייעה לבסס את חשיבותה של טכניקה זו בשירה של ימי הביניים. בתקופת הרנסאנס, הסילוויי, הודות לפוליציאנו (אנ'), עזרו לעורר ז'אנר שלם של אוספים של שירים שונים באותו שם, שנשארו פופולריים לאורך התקופה, ועוררו השראה ליצירותיהם של הוגו גרוטיוס וג'ון דריידן. דנטה מזכיר את סטאטיוס בחיבורו "De vulgari eloquentia" (אנ'), יחד עם אובידיוס, ורגיליוס, ולוקאנוס. ב"קומדיה האלוהית", דנטה וורגיליוס נמצאים עם סטאטיוס כשהם עוזבים את הטרסה החמישית (השמורה לרודפי הבצע ולבזבזנים) ונכנסים לשישית (השמורה לגרגרנים). גאולתו של סטאטיוס נשמעת בקנטו 20 (ההר רועד והנשמות החוזרות בתשובה זועקות "תהילה לאל עליון") והוא מצטרף לדנטה וורגיליוס בקנטו 21. לאחר מכן הוא עולה איתם על ההר המטהר ונשאר עם דנטה בגן העדן הארצי בפסגת ההר, לאחר שוורגיליוס חזר ללימבו. הוא מוזכר בפעם האחרונה בקנטו 33, מה שהופך אותו לאחת הדמויות החוזרות לאורך הכי הרבה זמן בקומדיה, הרביעי אחרי דנטה, ורגיליוס וביאטריצה (אנ'). הוא לא מוזכר בגן העדן, אם כי יש להניח שהוא עולה כמו דנטה. נראה כי דנטה טוען שסטאטיוס היה מומר סודי לנצרות כתוצאה מקריאתו את ורגיליוס, אף על פי שאין עדות להמרתו בשום מקור היסטורי.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  Statius, Publius Papinius, המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה
↑  יובנאליס, סאטירה 7, 82–87.
↑  דנטה, De vulgari eloquentia, ספר 2, פרק 6, סעיף 7.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268309405171  PLWABN: 9810539432205606  BIBSYS: 90133502  BNC: 000166567  BNE: XX1039958  BnF: cb12031656k (data)  CANTIC: a11347715  CiNii: DA01389105  GND: 118798502  ICCU: CFIV054875  ISNI: 0000 0001 1856 6297  LCCN: n79108865  NKC: jn19981002158  NLA: 35520925  NLG: 234509  NSK: 000086331  NTA: 068776039  RERO: 02-A000155445  SELIBR: 247164  SNAC: w6b288zh  SUDOC: 028491254  Trove: 982880  VcBA: 495/16619  VIAF: 100904338   WorldCat (עם VIAF): 100904338
אמליה פיליפינה, נסיכת ספרד

אמליה פיליפינה, נסיכת ספרד (בספרדית: Amalia Filipina del Pilar de Borbón y Borbón-Dos Sicilias;‏ 12 באוקטובר 1834 – 27 באוגוסט 1905) הייתה אינפנטה ספרדייה, גיסתה של איזבלה השנייה, מלכת ספרד וכלתו של לודוויג הראשון, מלך בוואריה.
ביוגרפיה

אמליה נולדה ב-12 באוקטובר 1834 במדריד, לאינפנטה פרנסיסקו דה פאולה מספרד וללואיזה קרלוטה, נסיכת שתי הסיציליות, בתם של פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה איזבלה מספרד.
בשנת 1829 מתה אשתו השלישית של פרננדו השביעי, מלך ספרד - מריה יוזפה אמליה, נסיכת סקסוניה, ואמה - לואיזה קרלוטה שכנעה את פרננדו השביעי להתחתן עם אחותה מריה כריסטינה, נסיכת שתי הסיציליות. בדצמבר אותה שנה התחתן פרננדו עם מריה כריסטינה, ובשנת 1830 נולדה בתם איזבלה. בשנת 1837 סירבה מריה כריסטינה לתת לאביה מקום בסנאט, ובעקבות כך ניסו הוריה לחתור תחת מעמדה של מריה כריסטינה, ובתגובה לכך היא גירשה אותם מהממלכה.
בני הזוג התיישבו בצרפת בחצר לואי פיליפ, מלך הצרפתים, אולם בשנת 1840 הדיח בלדומרו אספרטרו, נסיך ורגארה את מריה כריסטינה מהעוצרות, ובני הזוג חזרו להתגורר בספרד. בלדומרו אספרטרו סירב להם להתיישב במדריד, ובשל כך התיישבו בני הזוג בבורגוס.
ב-25 באוגוסט 1856 התחתנה אמליה עם אדלברט, נסיך בוואריה, ממנו נולדו לה 5 ילדים. אף כי אמליה חיה כל ימי חייה במינכן, היא נשארה מחוברת לארץ הולדתה. היא ביקרה בספרד לעיתים קרובות, ובנה הבכור לודוויג פרדיננד, נסיך בוואריה נולד בארמון המלכותי של מדריד. היא בילתה את החורפים במעון במינכן ובקיץ בארמון נימפנבורג. בעלה נפטר בשנת 1875, ואילו אמליה מתה במינכן ב-27 באוגוסט 1905.
משפחתה

ב-25 באוגוסט 1856 התחתנה אמליה עם אדלברט, נסיך בוואריה, ממנו נולדו לה 5 ילדים:
לודוויג פרדיננד, נסיך בוואריה (1859–1949), התחתן עם מריה דה לה פאס, נסיכת ספרד.
אלפונס, נסיך בוואריה (1862–1933), התחתן עם לואיז, נסיכת אורליאן.
איזבלה, נסיכת בוואריה (1863–1924), התחתנה עם הנסיך תומאזו, דוכס ג'נובה.
אלווירה, נסיכת בוואריה (1868–1943), התחתנה עם הרוזן רודולף פון ורבנה-קאוניץ-רייטברג-קוסטנברג ופרוידנטל.
קלרה, נסיכת בוואריה (1874–1941).
אמנויות לחימה אירופיות היסטוריות

דף מתוך כתב-יד מן המאה ה-13, ספר ההדרכה העתיק ביותר לאמנות לחימה ששרד באירופה, מתאר טכניקות בחרב ובמגן.
אמנויות לחימה אירופיות היסטוריות (אנגלית: Historical European Martial Arts, בראשי תבות מקובלים: HEMA) הן אמנויות לחימה עתיקות ומסורתיות שמקורן באירופה.
המונח המודרני HEMA נטבע במאה ה-21 לתיאור אמנויות לחימה בנות-ימינו המשחזרות אמנויות לחימה אירופיות מתקופות היסטוריות שונות: העת העתיקה, ימי הביניים, תקופת הרנסאנס, והעת החדשה עד ראשית המאה ה-20. השחזור המודרני נעשה לצורכי אימון גופני וספורטיבי, הגנה עצמית, בידור ומחקר היסטורי. הוא מבוסס לעיתים קרובות על ניתוח תעודות, מקורות ומסמכים היסטוריים, בעיקר ספרות הדרכה מעשית באמנות לחימה ששרדה החל מסוף ימי-הביניים, וכן על ידע בעקרונות בסיסיים של אמנות לחימה, ועל אימון מעשי ברפליקות של כלי נשק היסטוריים שונים.
אמנויות הלחימה האירופיות המשוחזרות הפופולריות ביותר בימינו הן סיוף בסוגי חרב היסטוריים כמו חרב האבירים, החרב הדו-ידנית, הרפייר וסיף הפרשים. אך הן עשויות לכלול גם שיטות לחימה בסוגי נשק רבים אחרים, כמו נשקי מוט שונים, קשתות, לחימה ביד ריקה דוגמת סוגי היאבקות מסורתיים, וכן לחימה בשריון גוף ולוחמת פרשים. ניתן לכלול תחת המונח גם אימון בנשק חם עתיק דוגמת הארקבוס והמוסקט. מועדוני HEMA מוקמים במדינות העולם המערבי לאימון גופני, בידור ותחרות ספורטיבית, אם כי הם פחות נפוצים ממועדונים לאמנויות הלחימה המזרחיות הפופולריות.