בריזבן (נהר)
היסטוריה

לפני ההתיישבות האירופית, נהר בריזבן היה חשוב מבחינה רוחנית ומקור מזון חיוני עבור העם האבוריג'יני של אנשי טורבאל, בעיקר באמצעות דיג בקטעי הגאות והשפל במורד הזרם. בנוסף, דיג וחקלאות מקל אש התרחשו בחלק העליון של הנהר, שם היו מים מתוקים, בעונות מסוימות.
ארבעה נווטים אירופאים, כלומר ג'יימס קוק, מתיו פלינדרס, ג'ון בינגל וויליאם אדוארדסון, ביקרו כולם במפרץ מורטון אך לא הצליחו לגלות את הנהר. חקר פלינדרס התרחש במהלך המשלחת שלו ממפרץ ג'קסון צפונה למפרץ הרווי בשנת 1799. הוא בילה בסך הכול 15 ימים באזור, נגע בוודי פוינט ובמספר נקודות אחרות, אך לא הצליח לגלות את שפך הנהר למרות היו חשדות לקיומו. זה עולה בקנה אחד עם דיווחים על נהרות רבים אחרים לאורך החוף המזרחי של אוסטרליה, שלא ניתן היה למצוא בחיפושים בכיוון הים אך התגלו על ידי מטיילים בפנים הארץ.
ב-21 במרץ 1823, ארבעה אסירי כרטיס חופשה שהפליגו דרומה מסידני בשליחות עץ לאילווארה, תומאס פמפלט, ג'ון פינגן, ריצ'רד פרסונס וג'ון תומפסון הועפו צפונה בסופה. הם הלכו 21 יום ללא מים, המשיכו צפונה מתוך אמונה שהם הועפו דרומה, ובמהלכם מת תומפסון. הם נחתו באי מורטון ב-16 באפריל והגיעו ליבשת בדרום נהר בריזבן. הם החלו מיד לטייל צפונה כדי לחזור לסידני, עדיין מאמינים שהם נמצאים איפשהו מדרום למפרץ ג'רוויס. לאחר מכן, הם הפכו לאירופאים הידועים הראשונים שגילו את הנהר, כשהם נתקלו בו איפשהו ליד הכניסה. הם הלכו במעלה הזרם לאורך גדותיו במשך כמעט חודש לפני שחצו את החצייה הראשונה שלהם בדרך קנואו, הצומת של נחל אוקסלי. כאן הם גנבו קאנו קטן שהשאירו אנשי טורבאל באזור.
ג'ון אוקסלי היה המודד הכללי של ניו סאות' ויילס, כאשר באותה שנה ובהוראת המושל בריזבן, הוא הפליג לתוך מפרץ מורטון בחיפוש אחר אתר חדש מתאים להקמת מושבת עונשין. רישום ביומנו של אוקסלי ב-19 בנובמבר 1823 מתאר את פגישתו המפתיעה עם אחד מהספינה הטרופה:
"עקבנו אחרי התכתשות הנקודה בסביבות השעה 5 וצפינו במספר ילידים רצים לאורך החוף לכיוון כלי השיט, בראשם צבע בהיר בהרבה מהשאר. נדהמנו עד המדרגה האחרונה כשהוא הגיע לצד הכלי לשמוע הוא מברך אותנו באנגלית טובה".
באותה תקופה פמפלט ופינגן גרו עם ילידים ליד האי בריבי. פרסונס, שהמשיך לנסוע צפונה בחיפוש אחר סידני, נאסף על ידי אוקסלי ב-11 בספטמבר 1824.
ב-2 בדצמבר 1823, אוקסלי וסטירלינג, עם פינגן כמדריך קצת מסויג, נכנסו לנהר והפליגו במעלה הזרם עד גודנה של ימינו. אוקסלי ציין את שפע הדגים ועצי האורן הגבוהים. מגלי ארצות אירופיים מוקדמים התפעלו מהיופי הטבעי הרב שהם עדים להם בזמן ששטו במעלה השפל התחתון.
דיווחים של מגלי ארצות אירופיים מוקדמים כמו אלן קנינגהם ואוקסלי מצביעים על כך שיער גשם כיסה בעבר את נהר בריזבן ויובליו העיקריים, במיוחד במישורי השיטפונות הרחבים יותר כמו סנט לוסיה ושבעה עשר מייל רוקס. באזורי השפלה של החוף צמחו בהרחבה יערות מללוקה באזורי חוף נמוכים ומנוקזים גרוע. כאשר תואר לראשונה על ידי האירופים, החלקים התחתונים של נהר בריזבן היו מוקפים בפסיפס של יער פתוח, יער סגור ויער גשם.
באותה שנה של 1823 נקרא הנהר על שמו של סר תומאס בריזבן, המושל דאז של ניו סאות' ויילס. עם הקמת יישוב מקומי ב-1824, חוקרים אחרים כמו אלן קנינגהם, פטריק לוגן ומייג'ור אדמונד לוקייר ערכו משלחות וסקרים במעלה הזרם, ובמאי 1825 עברה מושבת העונשין ממפרץ מורטון ברדקליף בפיקודו של הנרי מילר לנורת' קוארי.
הכניסה לנהר בריזבן נסקרה וסומנה במצופים במאי 1825 על ידי המתב ג'ון מ. גריי שנשלח מסידני לצורך העניין על ידי המושל סר תומאס בריזבן. גריי גם העביר את החיילים והאסירים מההתיישבות הראשונה ברדקליף בשלב זה. הרציפים הפרטיים הקטנים הראשונים נבנו על הנהר בערך בשנת 1848. ומרחצאות הנהר הפופולריים פעם, חסיני כרישים, נבנו לראשונה בשנת 1857 בקנגורו פוינט. עד 1850, כמעט כל אדמות הסחף העיקריות בעמק נהר בריזבן נכבשו על ידי מתיישבים.
משנת 1862 נחפר נהר בריזבן למטרות ניווט. לאורך רוב המאה ה-20 הופצו כמויות גדולות של חול וחצץ משפך הנהר. מכיוון ששיעור החומרים המופקדים אינו גבוה מזה שהוסר, הנהר פעל כמכרה תת-מימי.
בשנת 1865, משטרת מים הוצבה על סיפון פרוסרפינה, גוש עגן בשפך נהר בריזבן.
בשנת 1866 נבנה שובר גלים במפגש הנהרות ברמר ובריזבן שנועד למנוע מחלוקי אבן לחסום את הגישה לערוץ הסירות של ברמר. מגדלור ראשון באמצעות נפט נבנה בשנת 1882. האור עם מסגרת הפלדה שימש גם כתחנת איתות מוקדם לנמל.
בפברואר 1896, אחד האסונות הקשים ביותר של הנהר התרחש עם התהפכות המעבורת פרל (שפגעה בשרשרת העוגן של היאכטה הממשלתית לוסינדה) עם אובדן של כ-40 הרוגים.