stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ראובן פיין (רב)
תולדותיו

נולד בעיירה בליצה שבמחוז וילנה לרב המקומי, הרב שבתי פיין, בנו של הרב יהודה לייב פיין, רבה של סלונים. אמו, סירל-ינטה, היא בתו של הרב ראובן כהן, שהיה רבה של העיר נרווה שליד ביאליסטוק. בהיותו כבן שלוש עשרה החל את לימודיו בישיבת סלונים אצל הרב שבתי יגל. בשנת ת"ש (1940) נמלט עם אביו לווילנה. בהמשך שב והצטרף לישיבת סלונים שגלתה גם היא לשם. כעבור כמה חודשים, לאחר שהוקמה בווילנה ממשלה קומוניסטית, התפרקה הישיבה והרב פיין, אז כבן 16, הסתפח לישיבת מיר ונסע עמה ליפן ולאחר מכן שהה עם תלמידי הישיבה בשאנגחאי.
הרב פיין נותר יחידי מכל בני משפחתו. בשנת תש"ו (1946), לאחר מלחמת העולם השנייה, הגיע עם קבוצה מתלמידי ישיבת מיר לארצות הברית ולמד בישיבת מיר המקומית. שכנו לחדר היה הרב שלמה ברוודה. בשנת תש"ט (1949) עלה לישראל והתיישב בבני ברק. בשנת תש"י (1950) נישא ליהודית, בתו של הרב אליעזר אלפא, רב בית כנסת בחיפה וחתנו של הרב מאיר קרליץ.
לאחר נישואיו למד בבית מדרש לתורת ארץ ישראל בפתח תקווה ובכולל חזון איש. באמצע שנות ה-50 התמנה כר"מ בישיבת באר יעקב. בשנת תשי"ח (1958) התמנה כראש ישיבה בישיבת בית מאיר בבני ברק, תפקיד שבו כיהן למעלה מעשרים שנה. בשנת תשכ"ג (1963) התמנה במקביל כראש ישיבה בישיבת אור התורה בבני ברק, לתלמידים יוצאי עדות המזרח. בתחילת שנות ה-80 התמנה לתקופה קצרה כראש ישיבת "אור קדושים" של חסידות ביאלא בעיר.
בשנת תשמ"ב (1982), זמן קצר לאחר פטירת הרב אליהו חזן, ראש ישיבת תורה ודעת בניו יורק, ביקר בישראל הרב יעקב קמינצקי ונפגש עם הרב שך שהמליץ לו על הרב פיין למלא את מקומו של הרב חזן בראשות ישיבת תורה ודעת. הרב פיין שימש בתפקיד כעשר שנים, עד לפטירתו. הוא נהג לשוב לישראל ב"בין הזמנים" של הקיץ. הוא נמנע מלהתערב בעניינים ציבוריים בישראל ובארצות הברית.
באייר תשנ"ג חלה בסרטן, וכעבור חודש נפטר. ארונו הועבר לישראל והוא נקבר בבית הקברות פוניבז' בבני ברק.
חיבר את סדרת ספרי "בין המשפתיים" על מסכתות התלמוד. הספרים זכו להסכמת הרב יעקב ישראל קניבסקי והרב חיים שמואלביץ, שכתב עליו "מחדש גדול ושקדן עצום". כמו כן הוציא לאור את הספר "עונג שבת" ובו מעט מחידושי התורה של אביו.
משפחתו

אשתו הרבנית יהודית נפטרה בתמוז תשפ"ד.
אחד מבניו הוא הרב יעקב, ר"מ בישיבת "בית שמעיה" בבני ברק וחתנו של הסופר שמואל חסידה. חתנו הוא הרב צבי וייספיש, ראש מוסדות הר"ן, שהקים על שמו את ישיבת "יחי ראובן".
ספריו

סדרת ספרי בין המשפתיים על מסכתות התלמוד:
בין המשפתיים (פאה, דמאי, שביעית, חלה, ערלה), באתר היברובוקס
בין המשפתיים (ע"ז, חולין, בכורות), באתר היברובוקס
בין המשפתיים (ב"ק, ב"מ), באתר היברובוקס
בין המשפתיים (ב"ב), באתר היברובוקס
בין המשפתיים (סוכה, חגיגה), באתר היברובוקס
בין המשפתיים (ערובין), באתר היברובוקס
בין המשפתיים (קידושין), באתר היברובוקס
בין המשפתיים (שבת), באתר היברובוקס
הערות שוליים

↑  הקדמת הספר "בין המשפתיים", מסכת שבת
↑  אלי שניידר, על רבי ראובן פיין, באתר JDN, ‏22.09.2020
↑  אלמנת רבי ראובן: הרבנית יהודית פיין ע"ה הלכה לעולמה - בחדרי חרדים, באתר www.bhol.co.il, ‏2024-07-29
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007420485705171  ISNI: 0000 0000 2842 181X  LCCN: n86010611  VIAF: 21154663   WorldCat (עם VIAF): 21154663
באסטר ואפון הפלא

| --- | --- |

 כללי
 תאריך הוצאה:  1997
 סוגה:  משחק הרפתקאות גרפי
 פיתוח:  Terraglyph Interactive Studios
 הוצאה לאור:  Terraglyph Interactive Studios 
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 הפצה:  Terraglyph Interactive Studios
 דרישות תוכנה
 מצבי משחק:  שחקן יחיד
 פלטפורמות:  מחשב אישי
 
באסטר ואפון הפלא (באנגלית: Buster and the Beanstalk) הוא משחק מחשב המבוסס על סדרת הטלוויזיה המצוירת "עלילות טייני טון".
המשחק פותח והופץ על ידי "טראגליף אינטראקטיב" ויצא למחשב האישי בשנת 1997. למשחק יצאה גם גרסת פלייסטיישן בשם "עלילות טייני טון: אפון הפלא הגדול" (Tiny Toon Adventures: The Great Beanstalk) שהגיעה עם תוספות למשחק. בישראל הופץ המשחק בגרסה מדובבת לעברית בהשתתפות המדבבים מהסדרה.
עלילה

המשחק מבוסס על הסיפור "ג'ק ואפון הפלא". מטרת המשחק היא לעזור לשני הטייני טון הנוכחים: באסטר באני ופלאקי דאק להיכנס אל הטירה של הענק. לשם כך דרושים 9 חלקי מפתח שעליהם למצוא על ידי רמזים שניתנים בקולה של באבי באני. השחקן צריך להצביע וללחוץ בעכבר על אובייקטים אשר נמצאים בכל סצנה במשחק, כדי למצוא את החתיכות מהמפתח לפי הרמז שניתן. אם מוצאים את האובייקט הנכון לפי הרמז שניתן, חתיכה מהמפתח תצוץ.
ישנם 3 מפתחות בסך הכל כדי לבנות ברמה קלה, אך כשמשנים לרמה קשה, זאת תהיה הרפתקה ארוכה.
למקרה שהשחקן נתקע, הנסיכה הקסומה והיפהפייה (באבי באני) נותנת לשני הגיבורים בתחילת המשחק טלפון סלולרי קסום שבעזרתו הם ישתמשו כדי להשתחרר. אולם, מירה המכשפה אשר יכולה לתפוס את באסטר ופלאקי, מעט מעכבת אותם בחיפושיהם.
מדבבים בעברית

אוהד שחר - באסטר באני
אבי פניני - פלאקי דאק
שרית וינגורד - באבי באני
נטלי פיק - אלמירה דאף
מיכה מורים - קריינות (קריינות הוראות במשחק)
גיימך

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  צלי קדירה, מנת כבש 
 מרכיבים עיקריים:  בשר טלה 
 
גיימך (בפרסית: قیمه; באנגלית: Gheimeh או Qeimeh) הוא תבשיל איראני המורכב מבשר כבש חתוך לקוביות, עגבניות, אפונה יבשה, בצל ולימון פרסי, מעוטר בתפוחי אדמה פריכים זהובים פרוסים דק. לעיתים מעטרים את התבשיל בחציל מטוגן ומוגש לרוב עם אורז לבן.
אטימולוגיה

המילה הפרסית gheimeh (בתעתיק גם כ-qeimeh) מקורה ב-qeema הפרסית הקלאסית שמקורה במילה הטורקית qıyma 'בשר טחון', כמו באורדו qīmā/keema, kıyma הטורקית ו־kimás יוונית.
גרסה עיראקית

הקימה העיראקית עשויה מבשר חתוך לקוביות דקות ואפונה יבשה כתושה ומכינים אותה לעשוראא.
גרסאות איראניות

Gheimeh sibzamini (בפרסית: قیمه سیب زمینی): עם טוגנים חתוך דק.
Gheimeh bademjan (בפרסית: قیمه بادمجان): עם חצילים שלמים או חתוכים במחבת.
Gheimeh nesar (בפרסית: قیمه نثار): עם שקדים ובצל מטוגן; מומחיות של קזווין.
Pichagh gheimeh (בפרסית: پیچاق قیمه): מנה אחרת עם שקדים ובצל מטוגן; מומחיות של ארדביל. Pichagh (איות אזרי pıçaq) פירושו סכין בשפה האזרית והוא מתייחס לשקדים.
Gheimeh rashti (בפרסית: قیمه‌ رشتی): עם רסק רימונים חמצמץ, מיץ רימונים, עגבנייה ו-verjuice; מומחיות של רשת.
Gheimeh nokhoud (בפרסית: قیمه‌ نخود): עם חומוס במקום אפונה יבשה; התמחות של חוף המפרץ הפרסי של איראן; דומה לאבגושט.
Gheimeh kadou (בפרסית: قیمه‌ کدو): עם דלעת שלמה או חתוכה במחבת.
Gheimeh beh (בפרסית: قیمه به): עם חבושים שלמים או חתוכים ארוכים מטוגנים במחבת.
Gheimeh bamieh ( בפרסית: قیمه بامیه): עם במיה מטוגנת במחבת. יש בו גם מיץ לימון וקינמון.
ראו גם

חורש (מאכל)
הערות שוליים

↑  Shaida, Margaret (2018-04-10). The Legendary Cuisine of Persia (באנגלית). Grub Street Publishers. ISBN 978-1-911621-59-1.
↑  Platts, John (1884). A Dictionary of Urdu, Classical Hindi, and English. London: W. H. Allen & Co. p. 797. ISBN 81-215-0098-2.
↑  Oxford English Dictionary, s.v.
משה שורין

אין תמונה חופשית
הרב משה שורין (מישורית; א' באב ה'תר"ן, 18 ביולי 1890 – ז' בתשרי ה'תש"ב, 28 בספטמבר 1941) היה רב וראש ישיבה ליטאי-אמריקאי.
קורות חיים

נולד בטורצ'ין שבפלך ווהלין שבאימפריה הרוסית לטובה ברכה ולרב יוסף אריה שורין. למד בישיבות ליטא: אצל רבי חיים סולובייצ'יק בבריסק, בישיבת מיר ובישיבת נובהרדוק. בגיל 21 נישא לרות דווידוביץ, בתו של הרב משה אהרן דוידוביץ מריטובה. לזוג נולדו שישה ילדים.
אחרי נישואיו למד הוראה ונסמך לרבנות בידי רבני קובנה וסלובודקה: רבי אברהם דובער כהנא שפירא, רבי משה מרדכי אפשטיין, ורבי ברוך דב ליבוביץ שכיהן אז בראשות ישיבת כנסת בית יצחק בסלובודקה. הוא קיבל משרת רבנות ראשונה בעיירה נאווראן, אך עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה חזר אל ריטובה להתגורר סמוך לחותנו, והקים בה ישיבה שבראשה עמד במשך 12 שנים.
ב-1928 היגר זמנית לארצות הברית כשהוא משאיר בינתיים בליטא את כל משפחתו. הוא התקבל כרב בעיר קיימברידג' שבמסצ'וסטס וכיהן במשרה זו שבע שנים. במהלכן השלים את השכלתו הכללית, עבר את בחינות הבגרות ולמד שנתיים באוניברסיטת הרווארד. במהלך לימודיו באוניברסיטה העביר בהתנדבות הרצאות שבועיות על ענייני פרשיות השבוע לסטודנטים יהודים שרצו בכך. לאחר שבע שנים (1935) עבר לניו יורק כשקיבל משרת רבנות בבית הכנסת "עין יעקב" ברובע הברונקס.
באותה שנה, עלה לארץ ישראל והביא אליו את משפחתו מליטא, הם התיישבו בירושלים, ולאחר זמן מה עקרו לפתח תקווה בה קיבל משרת ניהול בישיבה המקומית. ב-1937 חזר לארצות הברית ומשפחתו הצטרפה אליו כעבור שנתיים ב-1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה.
בסוף ימיו כיהן כרב בית הכנסת של אנשי סלוצק בניו יורק, עד לפטירתו בז' בתשרי ה'תש"ב, 28 בספטמבר 1941.
משפחתו

ילדיו:
הרב אהרן בן ציון שורין - רב בארצות הברית וסופר
הרב ישראל שורין - רב בברוקלין, ניו יורק, ומשנת 1983 ועד פטירתו ב-2007 רב קהילת מגן אברהם באפרת. חתנו של הרב יעקב קמינצקי. מחבר סדרת הספרים "מורי האומה" (1961–1995) וספר "מִנְחַת יִשְׂרָאֵל" (2004). בנו הוא הזמר דב שורין (אנ') המזוהה עם הימין הקיצוני בישראל
הרב צבי זאב שורין - רב בג'רזי סיטי, ניו ג'רזי
חביבה צוויק, אשת הרב יהודה צוויק, ר"מ במתיבתא תפארת ירושלים
חסידה ברקוביץ, אשת הרב מרדכי ברקוביץ, רב בפאר ראקוויי, ניו יורק
אלה סולובייצ'יק, אשת הרב אהרן סולובייצ'יק
דנה פייקס, אשתו של הרב דניאל פייקס, מנהל ישיבה במחוז הדסון, ניו ג'רזי
הערות שוליים

↑  בנו של רבי אברהם אבלי קרניץ מוואז'אן, מחבר הפירוש "אהבת איתן" על המשנה.
↑  Memorial book: the Ritavas Community (Pages 90-114), www.jewishgen.org
↑  נלקח מלשון הפסוק בספר שמואל (שמואל א, ב, כט) לָ֣מָּה תִבְעֲט֗וּ בְּזִבְחִי֙ וּבְמִנְחָתִ֔י אֲשֶׁ֥ר צִוִּ֖יתִי מָע֑וֹן וַתְּכַבֵּ֤ד אֶת־בָּנֶ֙יךָ֙ מִמֶּ֔נִּי לְהַבְרִיאֲכֶ֗ם מֵרֵאשִׁ֛ית כׇּל־מִנְחַ֥ת יִשְׂרָאֵ֖ל לְעַמִּֽי
פארק פרוספקט

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך הקמה:  19 באוקטובר 1867
 אדריכל:  פרדריק לו אולמסטד, קלוורט וו 
 נתונים ומידות
 שטח:  2.37 קמ"ר
 מיקום
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מיקום:  ברוקלין 
 שכונה:  ברוקלין
 קואורדינטות:  40°39′41″N 73°58′13″W﻿ / ﻿40.66143°N 73.97035°W﻿ / 40.66143; -73.97035
 אתרים בפארק:  אגם פרוספקט
 www.prospectpark.org
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיפארק פרוספקט(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיפארק פרוספקט
 
פארק פרוספקט (באנגלית: Prospect Park) הוא פארק ציבורי ששטחו 2.37 קמ"ר, המצוי ברובע ברוקלין שבעיר ניו יורק, במדינת ניו יורק שבארצות הברית. הפארק ממוקם בין שכונת פארק סלואופ, קנזינגטון, וינדזור טראס ושדרות פלטבוש.
הפארק, שעוצב על ידי פרדריק לו אולמסטד וקלוורט ווקס (לאחר שסיימו לעצב ולהקים את סנטרל פארק), כולל את אחוזת ליצ'פילד המשומרת, את גן החיות פארק פרוספקט, הגנים הבוטניים של ברוקלין, שמורת טבע, בית סירות, אגם ששטחו 240,000 מ"ר, אתר קונצרטים וכן מגרשי ספורט רבים. בשטח הפארק מצוי בית קברות קוויקרי. המדשאה הגדולה בפארק היא הגדולה במדשאות שבפארקים הציבוריים בארצות הברית.
המדשאה הגדולה
היסטוריה של הפארק

במקור היו השטחים שבהם נמצא כיום הפארק אזור ביצתי פתוח בו נערך במלחמת העצמאות של ארצות הברית קרב לונג איילנד - או "קרב המעבר" בין הבריטים למתיישבים. הקרב אירע באתר זה בשל גובהה של גבעת פרוספקט (60 מטרים) ומיקומה האסטרטגי.
בתחילת המאה ה-19 היה הפארק ברובו אזור חוות חקלאיות. העיר ברוקלין רכשה את הפארק בעלות של 4 מיליון דולר, והפארק נבנה בעלות נוספת של 5 מיליון דולר. התוכניות להקמת הפארק הוכנו עוד לפני מלחמת האזרחים האמריקנית בשנת 1860 אולם הופסקו בשל המלחמה. בשנת 1865 נשכרו שירותיהם של אולמסטד וווקס. אולמסטד שכנע את העיר לרכוש שטחים נוספים על מנת להגדיל את שטח הפארק ולאפשר את בניית האגם.
תוכניתם של אולמסטד וווקס

תוכניתו של הפארק הייתה מהפכנית בעת הקמתו. שטחי הפארק תוכננו מראש ועצבו על מנת ליצור שטחים שלכאורה נראים "פראיים וטבעיים". בעבודתם השתמשו אולמסטד וווקס בתמונות נוף שצולמו ברחבי ארצות הברית.
אולמסטד ווקס הפכו את הביצה שהייתה במקום למדשאה הגדולה, עקרו עצים ושתלו אותם במקומות אחרים על מנת ליצור את שטחי היער, וכן הקיפו את הפארק ביער סבוך על מנת לחצוץ בין העיר לבין הפארק
בתכנון נתיבי המים בפארק השתמשו אולמסטד ווקס בעמקים טבעיים ויצרו תעלה המקשרת בין מספר אגמים, ואגם ששטחו 240,000 מ"ר. בבניית נתיב המים יצרו בקעה מיוערת, הנחשבת ייחודית ביופייה בהשוואה לשטחים טבעיים "מתוכננים" אחרים.
האגמים בפארק פרוספקט

אחת היצירות היפות ביותר של אולמסטד וווקס הם נתיבי המים שבפארק. כל נתיבי המים שבפארק הם מעשי ידי אדם ועל פי תכנון של אולמסטד ווקס.
במהלך השנים ניזוקו חלקים מהפארק מבלאי, השחתה וזיהום. בשנת 1994 החלו בתוכנית שיקום הצפויה להימשך 25 שנים ולעלות 43 מיליון דולרים על מנת לשחזר את תוכניתם של אולמסטד וווקס.
נתיב המים שבפארק מתחיל בראש הרמה שנבנתה בפארק. המים זורמים במורד מפל פולוויל לבריכת פולוויל, ותחת גשר פולוויל. אזור זה משמש אתר קינון לציפורים נודדות והצמחייה באתר היא צמחיית ביצה. משם זורמים המים דרך הבריכה העליונה והבריכה התחתונה. המים זורמים במורד דרך אזור ביצתי נוסף, תחת גשר אסדייל ודרך אגם אמברג'יל, ומשם דרך מפלי אמברג'יל תחת גשר קשת האבן אל תוך הבקעה מעשי ידי האדם הקרויה "התהום".
המים זורמים דרך קשתות נת'רמיד ואגם בינן בו שתולים צמחי מים רבים, ותחת גשר הפגודה וגשר בינן, וליד בית הסירות המשמש כיום כמרכז מבקרים, אל אגם ללווטר, ומשם תחת גשר ללווטר אל האגם המלאכותי - אגם פרוספקט ששטחו 240,000 מ"ר והכולל כמה איים מלאכותיים.
שטח המצוקים

אולמסטד ווקס ראו את הבקעה שבמרכז הפארק כליבו ושיאו של הפארק ושל הרמה הניצבת
במרכזו של הפארק הבאה לחקות את הרי האדירונדק. הבקעה הצרה (שעומקה 30 מטרים) נפתחה מחדש בשנת 2003 לאחר שנים של הזנחה (השיפוצים החלו בשנת 1996), והנחל הזורם דרך הבקעה מוביל לעבר בית הסירות שתוכנן על ידי חברת האדריכלים הידועה מקים, מיד ווייט, שהיה אחת מפינות החמד בפופולריות בפארק בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
בית הסירות, שכמו כל הפארק סבל הזנחה ואף היה מועמד להריסה, ניצל ביוזמתו של ראש העיר בשנות ה-80 של המאה ה-20 אד קוץ'.
השיפורים של רוברט מוזס

במהלך המאה ה-20 נוספו לפארק מתקנים רבים ביוזמתו של רוברט מוזס ובהם מתקני משחקים לילדים, ובניית קונכיית התזמורת ליד פסלו של המרקיז דה לה פאייט, אולם חלקיו הפנימיים של הפארק נותרו בהתאם לתוכניתם של אולמסטד ווקס, ובלא שיפוצים בלייה וסחף הביאו להרס של פני השטח. בשנות ה-90 של המאה ה-20 נוסד ארגון ללא מטרת רווח - "איחוד פרוספקט פארק" (Prospect Park Alliance) במטרה לשקם את הפארק.
נופש ופנאי

בפארק מתקיימת ליגת כדור בסיס רך לנשים של פארק פרוספקט. כמו כן אפשר לרכב בפארק על סוסים מאורוות קנזינגטון. בתי סירות מאפשרים שיט באגם שבפארק וקונכיית הקונצרטים בפארק מאפשר את קיומה של סדרת קונצרטים בקיץ – סדרה שמתקיימת מדי שנה מאז שנת 1979.
נופש ופנאי > כדור בסיס לנוער

בפארק שבעה מגרשי בייסבול – שנים מהם בגודל מלא, וחמישה, קטנים יותר, מיועדים לילדים בגילאים 8–12.
מעברי תנועה

במהלך שנות קיומו של הפארק הייתה קיימת המחלוקת האם לאפשר מעבר מכוניות דרך הפארק על מנת להקל על לחצי התנועה בכבישים שסביבו, או לשמור על הפארק כאזור מוגן מרעשי התנועה וזיהום האוויר. המתנגדים לבניית כבישים דרך הפארק טוענים כי מעבר מכוניות יגביר את הסיכון להולכי הרגל בפארק.
על פי התקנות מותר למכוניות לעבור דרך הפארק רק בשעות העומס (7 - 9 בבוקר ו-5- 7 אחרי הצהריים), אולם המתנגדים למצב הקיים טוענים כי אלה השעות בהם מספר המשתמשים בפארק (אצנים, מטיילים ורוכבי אופניים) הוא הרב ביותר, ועל כן התנועה מסכנת אותם ביותר בשעות אלה.
הערות שוליים

↑  Prospect Park Women's Softball League
↑  Kensingtonstables.com Review, Global Hack, ‏May 4, 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543978705171  LCCN: sh86001722  MusicBrainz: 45c92ee7-514b-4a7c-b43c-4f85503391da 
אזור הקרב על המעבר - תחריט משנת 1792
רוכבים בפארק, 1912. תמונתו של צ'ארלס ליי
אגם פרוספקט
בית הסירות, שנת 1900 לערך.
מפת הפארק, שנת 1880 לערך.
יום מושלג, פברואר 2003
דני הירשברג

| --- | --- |

 לידה:  8 בספטמבר 1966 (בן 58) ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תפקיד:  מזכ"ל בני עקיבא
 
דני הירשברג (נולד ב-8 בספטמבר 1966) הוא מזכ"ל בני עקיבא לשעבר. כיהן בתפקיד בשנים 2011–2016.
קורות חייו

דני הירשברג נולד ב-1966 ליהודית וליחיאל ולו ארבעה אחים ושתי אחיות. גדל בעיר תל אביב. הוא בוגר ישיבת בני עקיבא נחלים, שירת בחיל החינוך במסגרת מסלול ישיבות ההסדר.
אחיו השני, יצחק הירשברג, נפל במבצע שלום הגליל בט"ו באב תשמ"ב (1982).
הירשברג כיהן כסמזכ"ל תנועת בני עקיבא ושימש בשלל תפקידים נוספים, ביניהם רכז מחוז ירושלים וראש מחלקת כוח אדם. חבר ההנהלה הארצית של בני עקיבא משנת 1990 ועד היום. הירשברג בעל תואר ראשון בחינוך במקצועות תנ"ך ומחשבת ישראל ותואר שני בתולדות ישראל מטעם אוניברסיטת חיפה. כמו כן משמש הירשברג כמדריך משלחות נוער לפולין.
בשנת 2011 נבחר לכהן כמזכ"ל בני עקיבא. במרץ 2016 נבחר סגנו יאיר שחל להחליף אותו עם תום תקופת כהונתו. ב-1 בספטמבר 2016 סיים את תפקידו.
בוגר תוכנית ההכשרה של 'מעוז' במסלול אדוות.
מאז ספטמבר 2016 משמש הירשברג כמנכ"ל 'דעת', רשת לחינוך והכשרה מקצועית.
הירשברג מתגורר ביישוב טלמון, ואב לחמישה ילדים.
הערות שוליים

↑  מזכ"ל חדש לבני עקיבא - יאיר שחל, באתר ערוץ 7, 16 במרץ 2016
| בני עקיבא |
| --- | --- | --- |
| מזכ"לי תנועת בני עקיבא בישראל | מתתיהו רוטנברג • יעקב דרורי • אברהם שטרן • ליפא אהרוני • ידידיה כהן • שלמה סמסון • אמנון שפירא • יוחנן בן-יעקב • יהושע (שייע) אלטמן • אברהם ליפשיץ • אלחנן גלט • יונה גודמן • מרדכי (מוטי) יוגב • איתן מור-יוסף • הרב בני נכטיילר • דני הירשברג • יאיר שחל • יגאל קליין |  |
| מזכ"לי תנועת בני עקיבא העולמית | יוסקה שפירא • אברהם דובדבני • יצחק שטיגליץ • גאל גרינוולד  • זאב שוורץ  • הרב נעם פרל • רועי אביקסיס • אוהד טל  • צבי אלון |  |
| מושגים | תורה ועבודה • שבט יובל • של"פ • צוותי נחשון • גרעין נח"ל • פרויקט השחר • שבט איתנים |  |
| אישים מרכזיים | יחיאל אליאש • הרב משה צבי נריה • הרב חיים דרוקמן |  |
Highway 61 Revisited

Highway 61 Revisited (בתרגום חופשי מאנגלית: "ביקור חוזר בכביש מהיר מס' 61") הוא אלבומו השישי של הזמר, והמוזיקאי בוב דילן שהוקלט בשנת 1965 בקולומביה רקורדס. הוא נחשב לאחת מנקודות המפנה של דילן, בעיקר מפני שהוא האלבום הראשון שהוקלט כולו עם להקת פולק רוק, אחרי שניסה את הליווי הזה ב-Bringing it All Back Home. המעבר הזה לכלים חשמליים נחשב לאחד מ-50 האירועים המכוננים של הרוק על פי הרולינג סטון.
בנוסף לכך, האלבום מדורג במקום הרביעי ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של המגזין. האלבום הוא אחד מהאלבומים המחוספסים של דילן, בניגוד לאחרים באותה תקופה, שהיו יותר הומוריסטים.
האלבום נחשב כיום בעיני רבים לאחת מיצירות המופת של דילן, שהעיד עליו: "אני לא אצליח להקליט אלבום יותר טוב מהאחד הזה... הוא יותר מדי טוב. יש שם דברים שאני הייתי מקשיב להם." האלבום כולל כמה מהיצירות המצליחות ביותר שלו,"Like a Rolling Stone", "Desolation Row", "Highway 61 Revisited" ו"Ballad of a Thin Man".
הצלחת האלבום

האלבום הגיע למקום שלישי ברשימת הלהיטים של המגזין בילבורד, ולמקום רביעי במצעד האלבומים של אנגליה באותה שנה. בעוד שהשיר הפותח "Like a Rolling Stone" הגיע למקום השני במצעד הלהיטים האמריקאי, ורביעי בבריטי. כמו כן, השיר נמצא במקום הראשון ברשימת השירים הטובים בכל הזמנים של הרולינג סטון. מתחתיו ברשימה נמצאים עוד שניים מהשירים באלבום: "Highway 61 Revisited" ו"Desolation Row". האלבום עצמו הגיע למקום רביעי ברשימת האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים של הרולינג סטון.
רשימת הרצועות

כל השירים נכתבו, והולחנו על ידי בוב דילן.
רשימת הרצועות > הצד הראשון

"Like a Rolling Stone" – 6:09
"Tombstone Blues" – 5:58
"It Takes a Lot to Laugh, It Takes a Train to Cry" – 4:09
"From a Buick 6" – 3:19
"Ballad of a Thin Man" – 5:58
רשימת הרצועות > הצד השני

"Queen Jane Approximately" – 5:31
"Highway 61 Revisited" – 3:30
"Just Like Tom Thumb's Blues" – 5:31
"Desolation Row" – 11:21
מקור השם

שיר הנושא באלבום קרוי על שם הכביש הראשי מספר 61, שנודע גם כ"כביש הבלוז". זהו כביש המתחיל בניו אורלינס ממשיך בכיוון צפון ומסתיים במרכז גבולה המזרחי של מינסוטה. עד 1991 המשיך הכביש צפונה עד גבול ארצות הברית-קנדה ועבר, בין השאר, בדולות' - עיר הולדתו של דילן. הוא נסלל לאורך נהר המיסיסיפי וישנן התייחסויות רבות אליו בשירי בלוז אמריקאים, כשהבולטים הם של מיסיסיפי פרד מקדואל ושל ג'יימס תומאס הנקראים "Highway 61". בסי סמית נהרגה בתאונת דרכים על הכביש הזה, והאגדה מספרת שרוברט ג'ונסון מכר את נשמתו לשטן בצומת בין הכבישים המהירים 61 ו-49, (כביש 49 הוא שם שיר ידוע של אמן הבלוז האולין וולף). אלביס פרסלי גדל באחד מהשיכונים שלצידי הכביש.
הערות שוליים

↑  ,Rollingstone.com: "50 moments that chnged the history of rock & roll"
↑  Andy Gill, Classic Bob Dylan 1962-69: My Back Pages. Carlton, 1998, pp.79-91
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: fb48b1dc-412f-36aa-8820-1023c08c46c6
דורותי רובינס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 בפברואר 1920 לייקווד, ארצות הברית
 פטירה:  12 בדצמבר 1999 (בגיל 79) עין הוד
 שם לידה:  דורותי איליין שוהן
 תחום יצירה:  פיסול, שירה
 
״כס השלום העל-טבעי״, ספסל הכניסה לכפר האמנים עין הוד 1995
דורותי רובינס (Dorothy Robbins‏; 15 בפברואר 1920 – 12 בדצמבר 1999) הייתה פסלת אמריקאית-ישראלית, משוררת, מרצה בכירה וראש החוג לאמנות באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה

רובינס נולדה בעיירה לייקווד שבמדינת אוהיו בארצות הברית. הוריה, אלה ובנג'מין שוהן, היגרו מרוסיה ובבואם לעיירה לייקווד פתחו שם חנות בגדים שנקראה Star Bargains. לזוג נולדו שלוש בנות: סריל שהייתה למחזאית, מיוריאל שנעשתה למורה ובמאית של תיאטרון ילדים, ודורותי הצעירה שנעשתה פסלת. בהיותן בנות למשפחה היהודית היחידה בשכונה קתולית, סבלו שלוש האחיות לעיתים קרובות מהצקות של ילדי השכונה, בדרכן הביתה מבית הספר.
רובינס סיימה בהצטיינות את התואר הראשון מטעם אוניברסיטת המדינה של אוהיו. עם סיום לימודיה היא נישאה לאירב (Irv), שהיה באותה עת חייל בצבא ארצות הברית. הזוג עבר לחיות בבסיס צבאי בסן אנטוניו. לימים היה אירב למחנך ופסיכולוג.
בשנת 1948 בשבתה בסן אנטוניו, בנתה רובינס בעזרת אטבי כביסה שלד שעל גביו עיצבה דמויות בחומר. פסלים אלו נוצרו בהשראת הקבצנים הרבים שפגשה בטיולים במקסיקו עם בן זוגה. העבודה זכתה להערכה ואפשרה את קבלתה לאקדמיה לאמנות קרנברוק שבמדינת מישיגן.
בשנות החמישים של המאה העשרים עברה רובינס לניו-יורק והתקבלה כחברה במרכז לפיסול (SculptureCenter). היא הייתה אחת מהנשים הראשונות שעסקו באותן שנים בריתוך, בעבודות בפלדה ונחושת. בשנת 1954 התקיימה תערוכת היחיד הראשונה שלה. באותה שנה היא גם ילדה את בתה דינה. בשנת 1960 היא התגרשה מבעלה ונרשמה למכללת האנטר, שם השלימה לימודי תואר שני. ב-1966 הועסקה בתור מורָה יחידה בצוות של מורים לפיסול בפקולטה לאמנות-סטודיו באוניברסיטת ניו פאלץ (SUNY New Paltz).
לאחר שרובינס עלתה לארץ בשנת 1971, הציע לה פרופ' אברהם קאמפף, מייסד החוג לאמנות באוניברסיטת חיפה, תפקיד בהקמת המדור לאמנות יצירה. בשנים 1973–1976 היא שמשה כראש המחלקה לאמנות באוניברסיטה, אז התגוררה בקריית אתא, והחזיקה גם סדנא פרטית. בין השנים
1972–1984 היא הייתה מרצה בכירה ולימדה פיסול.
בשנת 1978 רובינס נעשתה חברת כפר אמנים עין הוד והתגוררה במקום עד ליום מותה.
בשנת 1962, התגלה אצל רובינס ניוון שרירים פרוגרסיבי. בתשע השנים האחרונות לחייה במהלך תקופות ההחלמה מארבעת הניתוחים שעברה עקב מחלתה, החלה לכתוב שירה. היא לא פסקה מיצירתה עד למותה בשנת 1999.
ביוגרפיה > תאריכים בחייה

1920 נולדה בלייקווד, אוהיו
1942–1938 תואר B.A. בהצטיינות, אוניברסיטת אוהיו
1947–1945 אקדמיית קרנבוק לאמנות בבלומפילד הילס, מישיגן; ובאקדמיית סינסינטי לאמנות
1950–1948 הוראת פיסול קרמי במוזיאון סינסינטי לאמנות, אוהיו.
1950 עברה להתגורר בניו יורק
1966–1951 חברת המרכז לפיסול, ניו יורק
1965–1963 תואר M.A. באמנות, לימודי הסמכה, מכללת האנטר, אוניברסיטת העיר ניו יורק
1971–1966 מרצה בכירה לפיסול, אוניברסיטת ניו פלץ, ניו יורק
1971 עלתה לישראל
1984–1972 מרצה בכירה לפיסול, החוג לאמנות, אוניברסיטת חיפה
1976–1973 ראש החוג לאמנות, אוניברסיטת חיפה
1999 12 בדצמבר נפטרה בביתה בעין הוד
תערוכות

2012 דורותי רובינס – Heartland תערוכת פיסול חוצות בגן אולי בעין הוד
2010 "התיאטרון האנושי" במוזיאון ינקו-דאדא, עין הוד
2011 דורותי רובינס// כתשוקה צרופה האופרה הישראלית - תל אביב יפו
תערוכות > אוספים ציבוריים

מוזיאון סינסינטי לאמנות, אוהיו
מוזיאון ישראל, ירושלים
התיאטרון העירוני, גבעתיים
המרכז הרפואי על שם שיבא, תל השומר
פרסים

1949 - פרס רכישה, מוזיאון סינסינטי לאמנות, אוהיו
1953-1954 - פרס ראשון, אגודת אמני לונג איילנד, ניו יורק
1961 - פרס רכישה, אמני אודובון, ניו יורק
1963 - פרס פיסול, אקדמיית קונטיקט לאמנות
1966 - פרס פולי גילן, האגודה הארצית של נשים אמניות, ניו יורק
1982 - פרס על שם הרמן שטרוק מטעם עיריית חיפה
ספרים

דורותי רובינס, "המוזרים", פעימה מלב הפעימות: הרהורים אוטוביוגרפיים, מתרגמת לאה זהבי (עין-הוד: דורותי רובינס, 1999).
דורותי רובינס, "עולם בזעיר אנפין", פעימה מלב הפעימות: הרהורים אוטוביוגרפיים
לקריאה נוספת

פסלים - דורותי רובינס מחקר ותרגום: אירית מילר, עיצוב גרפי: חיים שטייר, תצלומים: גדעון סלד, אוטו נלסון ואחרים. יצא לאור על ידי הוצאת עצמית (?), בשנת 1990.
עוותים משנים שוכנים בשולים : מבטים ביצירתה של דורותי רובינס עורך: נסים גל. פרדס הוצאה לאור חיפה, 2011
הערות שוליים

1 2 3  דורותי רובינס, התיאטרון האנושי
1 2  דורותי רובינס 1920–1999, פסלת
↑  ריתוכי המתכת המוקדמים של דורותי רובינס
↑  מופע המוזרויות בקרקס של דורותי רובינס/ שרון מלמד-אורון
↑  הארטלנד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 277545  NLI: 987007309695305171  BnF: cb16627990d (data)  ISNI: 0000 0001 1441 3082  LCCN: nb99120308  VIAF: 33955211   WorldCat (עם VIAF): 33955211
מישל פיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 בדצמבר 1952 (בת 71) 
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה חברתית 
 מקום לימודים:  טיצ'רס קולג'  אוניברסיטת ברנדייס  אוניברסיטת קולומביה 
 מוסדות:  אוניברסיטת העיר ניו יורק 
 פרסים והוקרה:  פרס קורט לוין (2011)  פרס ארתור ו. סטאטס (2018) 
 
מישל פיין (באנגלית: Michelle Fine; ‏נולדה ב־28 בדצמבר 1952) היא פרופסור לפסיכולוגיה במרכז לבוגרים באוניברסיטת העיר ניו יורק (CUNY), בתחום פסיכולוגיה חברתית-אישיותית, במחלקה לחינוך עירוני ולימודי נשים. מלמדת באוניברסיטה זו מ-1990. מחקריה מתמקדים בנוער בבתי הספר, בקהילות ובבתי כלא, דרך תאוריות פמיניסטיות ביקורתיות. התמקדה בביקורת של תחום החינוך המיני לנוער בארצות הברית.