stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שרגא פייבל מרגולין
הערות שוליים

↑  על חותנו ריבקין ראו: אב"א אחימאיר, על ארבע הסערות של בן-ציון כ"ץ, חרות, טורים 1–2, 21 בפברואר 1958; ישראל ריטוב, 'אוסיפוביץ, בתוך: ספר בוברויסק, כרך ב, עמ' 745-46 ספר יזכור לקהילת בוברויסק, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 765 ואילך); יעקב גלנסון, 'אוסיפוביץ' שהיתה', שם, עמ' 752-53 (שם, תמונה 772 ואילך). ובהקשר למרגולין ול"הזמן": בן-ציון כ"ץ, זכרונות: חמישים שנה בהיסטוריה של יהודי רוסיה; תרגם וערך: ברוך קרוא, תל אביב: נ' טברסקי, תשכ"ג, עמ' 150, 166, 167.
↑  בן-ציון כ"ץ, על עיתונים ואנשים, תל אביב: צ'ריקובר, 1983, עמ'54, באתר היברובוקס; עמנואל בן-גריון, פ. מרגולין ז"ל, דבר, 11 בדצמבר 1942.
↑  עמנואל בן-גריון, פ. מרגולין ז"ל, דבר, 11 בדצמבר 1942; עמנואל בן-גריון, תחיית הקונקורדנציה, דבר, 22 באפריל 1955; ירוחם, פתחי ספרים, דבר, 7 בדצמבר 1956.
↑  חנוך ברטוב, יריד במוסקבה, תל אביב: ספרית מעריב, תשמ"ח 1988, עמ' 48.
↑  הלויתו של פ. מרגולין, דבר, 4 בדצמבר 1942; שרגא פייבל מרגולין באתר חברה קדישא ת"א–יפו והמחוז.
↑  חנה-מלכה מרגולין, מעריב, 5 בנובמבר 1961; חנה מלכה מרגולין באתר חברה קדישא ת"א–יפו והמחוז.
↑  ארכיון אוסף פיבל שרגא מרגולין, בספרייה הלאומית
1 2  מיכאל אסף, דברים | אשה כזאת ו"גוי" כזה, דבר, טורים 3–4, 20 ביוני 1978.
↑  יהודית, דואר היום, 18 ביוני 1929.
↑  עוד על המשפחה ראו: קציעה ראַטנער-מאַרגאָלין, 'קורצע אויטאָביאָגראַפיע', בספרה: אויף מיַינע וועגן פון וואַנדער: לידער און פּאָעמעס, כרך ב, רחובות: [חמו"ל], תשנ"ה 1994, עמ' 10.
↑  ראו: פנחס ארליך, 'קציעה רטנר – "תחת שמי תכלת"', בספרו: דמויות; תרגם מיידיש והוסיף מבוא: יעקב שופט, רחובות: פ. ארליך, תש"ס, עמ' 329–331; קציעה רטנר באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  ראו מאמרים עם מותה: Белла Кердман (Израиль), Недописанная книга, Вестник 5, 238 (2000); Борис Кушнер, 80 Лет со словом: Кция Ратнер-Марголина (25 марта 1905 г. - 8 декабря 1999 г.), Вестник 5, 238 (2000); וזיכרונות של בתה יוליה על הוריה: Юлия Ратнер (Реховот, Израиль), Мои родители Иегошуа Ратнер и Кция Марголина-Ратнер, Русское еврейство в зарубежье 11, 1 (2005), באתר הסוכנות היהודית (ברוסית).
↑  בעלה פוטר ממשרתו ב-1971, מיד לאחר שהגישו חותניו בקשה לעלות לישראל (חנוך ברטוב, יריד במוסקבה, תל אביב: ספרית מעריב, תשמ"ח 1988, עמ' 48).
↑  מיכאל מרגוליס, התא היהודי בכלא לוביאנקה; תרגמה דבורה מרגוליס, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשנ"ח 1998, עמ' 161; Susan Birnbaum, Memorial for Refusenik Halted; Aged Emigre Pleads for Daughter, JTA, June 12, 1987; Norman Kempster, Pre-Summit Gift: Visas for 26 Refuseniks, Los Angeles Times, December 04, 1987; Jeffrey Miller, Ex-Soviet Refuseniks Thank Pomona Children for Help, Los Angeles Times, October 23, 1988.
↑  תמונתו של מיכאל ביאלי באתר בית הספר למתמטיקה, אוניברסיטת תל אביב.
↑  מרינה רטנר באתר המחלקה למתמטיקה, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי; גנאלוגיה מתמטית של מרינה רטנר, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה; J J O'Connor and E F Robertson, Marina Ratner, The MacTutor History of Mathematics archive, School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews Scotland; Larry Riddle, Marina Ratner, Biographies of Women Mathematicians, Agnes Scott College.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303248005171  BnF: cb125711755 (data)  GND: 1067891595  ISNI: 0000 0003 7046 7266  LCCN: no2010001721  SUDOC: 057224714  VIAF: 2961307   WorldCat (עם VIAF): 2961307
תאופיק ברהום

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1990 (בן 34 בערך) עין ראפה, ישראל 
 סוגה מועדפת:  דרמה
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2012
 פרופיל ב-IMDb
 
תאופיק ברהום (בערבית: توفيق برهوم; נולד בשנת 1990) הוא שחקן ערבי-ישראלי.
ביוגרפיה

ברהום נולד בכפר עין ראפה, מערבית לירושלים. הוא בן למשפחה מוסלמית, ומגדיר עצמו גם כ"פלסטיני". כשהיה בן 14 נשלח לכפר הנוער "מאיר שפיה" ליד זכרון יעקב.
קריירה > קריירה בישראל

בשנת 2012 שיחק בתפקיד משני בסדרת הדרמה "אופוריה", ששודרה בהוט 3.
בשנת 2014 לוהק לשחק בתפקיד אורח בסדרת הנעורים "החממה" וגילם את נור. באותה שנה, גילם את דמותו של עדנאן בסרט של נסים דיין "מפריח היונים". באותה שנה הצטלם גם בתפקיד הראשי בסרט "ערבים רוקדים" (המבוסס על ספרו של סייד קשוע), בו גילם את דמותו של איאד. על תפקיד זה היה מועמד לפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר לשנת 2014.
בשנת 2015 שיחק בסרטו של ארז תדמור "ארץ פצועה" בו גילם את המחבל.
קריירה > קריירה מחוץ לישראל

בשנת 2015 שיחק בתפקיד הראשי בסרט הפלסטיני "האיידול"(אנ') בבימויו של האני אבו אסעד, בו גילם את דמותו של מוחמד עסאף. באותה שנה, שיחק בסרט היווני "אהבה יוונית", בו גילם את פארס, פליט מלחמת האזרחים בסוריה.
בנוסף ב-2015 שיחק בסרט האמריקאי "אבודים בעיר הלבנה", בכיכובם של היילי בנט, תומאס דקר ובוב מורלי.
בשנת 2018 שיחק בסרט הבריטי-אמריקאי "מריה מגדלנה" בכיכובה של רוני מארה.
בנוסף ב-2018 שיחק גם במיני-סדרה האמריקאית "המגדלים הגבוהים" בדמותו של חאליד אל-מיהדאר, אחד מחוטפי טיסה 77 של אמריקן איירליינס.
בשנת 2020 שיחק במותחן הדרמה האמריקאי "מסלול נקמה" לצדם של בלייק לייבלי וג'וד לאו. שיחק גם בסדרה הבריטית "בגדאד סנטרל" של ערוץ 4 את דמותו של אמג'ד ושיחק בסדרת הפנטזיה הבריטית "מכתב למלך" (אנ') ששודרה בנטפליקס.
בשנת 2022 שיחק בתפקיד ראשי בסרטו של טאריק צאלח "הילד מגן עדן"
בשנת 2023 ישחק בסרטו התנכ"י של הבמאי טרנס מאליק "The Way of the Wind".
בשנת 2024 הוא שיחק בתור האב גבריאל בסרט האימה האמריקאי "אות משמיים: הסימן הראשון", השישי במספר בסדרת סרטי "זיכיון אות משמיים".
הערות שוליים

1 2  עידוא דגן, הכוכב הפלסטיני: הסתירו ישראליותי ולא שילמו לי, באתר nrg‏, 23 באוקטובר 2015
↑  תאופיק ברהום: סיפור חייו
Ai Se Eu Te Pego

Ai Se Eu Te Pego (תרגום חופשי: אם אתפוס אותך) הוא שיר ברזילאי שנכתב ברובו על ידי שרון אסיולי ואנטוניו דייגס. השיר ידוע גם בשם "!nossa, nossa" (בעברית: וואו! וואו!). השיר מדבר על יציאה לילית בשבת בערב למועדון והתלהבות מבחורה.
השיר התפרסם בגרסת הזמר מישל טלו ב-2011 והפך ללהיט, לאחר שהכדורגלן כריסטיאנו רונאלדו רקד ושר אותו במהלך משחק כדורגל לאחר הבקעת שער. השיר הגיע למקום הראשון בעשרות מצעדים בהן רוסיה ורומניה.
הערות שוליים

↑  Michel Telo - Ai Se Eu Te Pego(послушать музыку, посмотреть видео клип), tophit.ru
↑  Kiss FM | Romanian Top 100, web.archive.org, ‏2011-09-28
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2012: דון עומר – "Taboo" | פרס המוזיקה הלטינית של בילבורד לשיר הלטיני של השנה   2013: מישל טלו – "Ai Se Eu Te Pego"  | הבא: 2014: מארק אנתוני – "Vivir Mi Vida" |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 94e17338-c1b4-4aac-99ba-921d2ee70ae8  MusicBrainz work: bdfd55fa-8e37-4eb1-9a97-c07c4675fb44 
ערך זה הוא קצרמרבנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
Ready or Not (שיר של ברידג'יט מנדלר)

Ready or not הוא שיר של הזמרת ברידג'יט מנדלר מתוך אלבומה ...Hello My Name Is משנת 2012.
מנדלר שרה את השיר ב-3 באוגוסט 2012 והשיר היה זמין להורדה כבר מ-7 באוגוסט 2012.
השיר נכתב בידי מנדלר, עמנואל "אמן" קיריאקו ואוון "קיד" בוגארט. השיר הפך ללהיט בצפון אמריקה, ששם הוא מספר 49 בבילבורד הוט 100 ומספר 43 בקנדה. שיר זה היה בין ארבעים השירים האהודים ביותר בשתים עשרה מדינות ובין עשרת הגדולים בבלגיה, ברומניה ובבריטניה.
הקליפ בוים על ידי פיליפ אנדלמן וצולם בלוס אנג'לס. הקליפ הופיע בערוץ דיסני ב-10 באוגוסט 2012. נכון לאפריל 2020 הקליפ הגיע ל-192 מיליון צפיות ביוטיוב.
כתיבה ולחן

בראיון שבו התראיינה ברידג'ט מנדלר עם עולם הילדים לגבי תוכן השיר, היא אמרה: "זה שיר כייפי על נערה שמרגישה שהיא הייתה פרח קיר כל חייה והיא רוצה לקחת אחריות ולצאת לאנשהוא. היה בזה אלמנט רומנטי שהליכה אל בחור עדיפה על פני לחכות שהעולם יגיע אליה. כתבתי את זה עם כמה כותבים נהדרים ומפיקים. כתבנו את רוב השירים באלבום ביחד. כתבתי שירים מאז גיל שש ואני התרגשתי סוף סוף לחלוק את השירים שלי עם העולם. אני רציתי לכתוב משהו שהוא העצים את הבנות. החשבתי את עצמי לנערה שיושבת על שפת המדרכה ומחכה שהעולם ישים לב אליה".
Va Va Voom

Va Va Voom (בעברית: וה וה וום; מצרפתית: הוא מלא אנרגיה) הוא שיר של הזמרת הטרינידדית ניקי מינאז'. השיר יצא לאור ב-12 בספטמבר 2012 כסינגל החמישי מאלבום האולפן השני של מינאז', Pink Friday: Roman Reloaded. השיר תוכנן תחילה לצאת לאור כסינגל הראשון מהאלבום, אך הוצאתו נדחתה ובמקומו יצא לאור הסינגל Starships. לאחר מכן הוחלט להוציא את השיר כסינגל מהאלבום כחלק מקידום ההוצאה המחודשת של האלבום, Pink Friday Roman Reloaded: The Re-Up.
הקליפ לשיר צולם בלוס אנג'לס ב-21 בדצמבר 2011 ופורסם ב-26 באוקטובר 2012.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 53 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 36 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 13 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 22 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הפופ | 13 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הדאנס קלאב | 3 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 20 |  |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 1 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 20 |  |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 6 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 18 |  |
תשאלו את ויקטור

| --- | --- |
 סוגה:  הנפשה, ילדים, חינוכי, קומדיה
 מדבבים בעברית:  איילת לוין חן חגי אורית אמיר אורנה כץ איציק סיידוף דור צויגנבום ניר רון שי זורניצר תומר יוסף
 ארץ מקור:  צרפת צרפת
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  26
 הפקה
 אורך פרק:  כ-22 דקות
 שידור
 רשת שידור:  צרפת France 3
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הילדים Fox Kids
 תקופת שידור מקורית:  1996–הווה
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
תשאלו את ויקטור (בצרפתית: Les Kikekoi, באנגלית: The Why Why Family) היא סדרת טלוויזיה מונפשת צרפתית בת 26 פרקים ו-5 קטעים בכל פרק, אשר שודרה בשנת 1996.
הסדרה הופקה על ידי חברות Saban International Paris ו-Saban Entertainment ושודרה במקור בערוץ France 3 בצרפת ובכל שאר אירופה בערוץ Fox Kids.
בישראל הסדרה שודרה בשנת 1998 בדיבוב עברי בערוץ הילדים ובשנת 2001 בערוץ Fox Kids.
תקציר

בתחילת כל פרק ויקטור מספר על מה כל אחד מבני משפחתו יראו לו במהלך הפרק, אשר מתפצל לחמישה חלקים. בכל חלק ויקטור שואל שאלה את אחד מבני משפחתו, והם עונים לו על השאלה בדרך מדעית.
לפני סוף כל פרק, מקס שואל את ויקטור "ובכן ויקטור, מה למדת היום?" והוא אומר "המון דברים חשובים" ומספר על כל הדברים שלמד במהלך הפרק. מקס עונה "נשמע שהיה לך יום גדול" וויקטור עונה גם "נכון, אבל יש לי עוד מלא שאלות לפעם הבאה".
דמויות הסדרה

ויקטור (איילת לוין) – תינוק סקרן אשר שואל שאלות ובני המשפחה עוזרים לו.
מקס (חן חגי) – אביו של ויקטור, מכונאי ומתקן העוסק בטכנולוגיה ואלקטרוניקה.
ונילה (אורית אמיר) – אמו של ויקטור, עוסקת בבוטניקה וזואולוגיה.
קוויק וקוואק – הציפורים של ונילה, נוהגים לריב זה עם זה.
ארת'ה (אורנה כץ) – סבתא של ויקטור, עוסקת בגאוגרפיה, גאולוגיה ומטאורולוגיה
בסלט (תומר יוסף) – הדרקון של ארת'ה, בעל מבטא בריטי, חמדן, ויכול לשנות צורה לכל מיני כלי רכב.
מיקרו וסקופו (דור צויגנבום וניר רון) – הדודים של ויקטור, הדמויות הקומיות בסדרה, עוסקים בביולוגיה וגוף האדם. מיקרו הוא קטן וחכם בעל כובע של בוקר וסקופו הוא גדול ומטורף.
מייטיק (איציק סיידוף) – סבו של ויקטור, עוסק באסטרונומיה והיקום.
זייגו (שי זורניצר) – כלבו של מייטיק.
תמיר חודורוב

תמיר חודורוב (1957 – 8 בספטמבר 2024) היה שחקן כדוריד וסוכן תיירות ישראלי. הוא שיחק במשך 13 שנים במכבי ראשון לציון, עימה זכה בגביע המדינה בכדוריד הראשון בתולדותיה ב-1983, והופיע פעמים רבות במדי נבחרת ישראל בכדוריד.
ביוגרפיה

חודורוב נולד בראשון לציון לדליה ויעקב חודורוב, שוער הפועל תל אביב ונבחרת ישראל בכדורגל. יש לו שני אחים: עופר, האח הבכור, ואמיר, אחיו התאום.
ביוגרפיה > קריירת כדוריד

ב-1972, בגיל 15 בלבד, הצטרף חודורוב לקבוצת הכדוריד של מכבי ראשון לציון, ובנוסף זומן לסגל נבחרת העתודה של ישראל למשחקי המכביה השמונה-עשרה ב-1973. הוא רשם עם הקבוצה הישגים רבים, בהם שתי אליפויות (1985 ו-1986) ושני גביעים (1983 ו-1986). הזכייה בגביע ב-1983, אותה השיג עם אחיו עופר ואמיר, הייתה הראשונה בהיסטוריה של המועדון. בעונת 1983/84 שיחק עם ראשון לציון בגביע המחזיקות והעפיל עימה לחצי הגמר, בו הפסידה לאלופה בסופו של דבר ברצלונה. בנוסף הופיע פעמים רבות במדי נבחרת ישראל בכדוריד. ב-1986, לאחר הזכייה בגביע המדינה השני עם ניצחון על הפועל רמת גן, פרש חודורוב מכדוריד.
ביוגרפיה > לאחר הפרישה

לאחר שפרש מכדוריד הקים חודורוב סוכנות נסיעות, ונחשב לדמות מפתח בענף התיירות בישראל.
נפטר ב-8 בספטמבר 2024 ונטמן בבית עלמין גני אסתר שבעיר הולדתו ראשון לציון.
הערות שוליים

↑  בניו של יעקב חודורוב הוזמנו לסגל ה...כדוריד, מעריב, 16 באוקטובר 1972
↑  כוכב הכדוריד משנות ה-70 וה-80 תמיר חודורוב נפטר בגיל 67, באתר וואלה, 9 בספטמבר 2024
↑  אלון סגל, "תמיר היה אלוף העולם. במגרש. בחיים", באתר איגוד הכדוריד בישראל, ‏8 בספטמבר 2024
↑  ברוריה ביגמן, החולצה מספר 17 – לתמיר חודורוב, מעריב, 29 באפריל 1986
↑  אבל בעולם התיירות בישראל: אחת הדמויות החשובות בענף הלך לעולמו, באתר אייס, 8 בספטמבר 2024
↑  שחקן הכדוריד תמיר חודורוב הלך לעולמו בגיל 67, באתר ONE‏, 8 בספטמבר 2024
תמיר אלברט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 באוקטובר 1968 (בן 55) ירושלים
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  התיכון לאמנויות ע"ש צ'ארלס א' סמית'
 סוגה:  פוסט-פאנק, פופ פאנק, מוזיקה אלקטרונית
 כלי נגינה:  גיטרה
 חברת תקליטים:  האוזן השלישית הד ארצי פונוקול
 שיתופי פעולה בולטים:  צמד "ג'ינג'יות"
 פרסים והוקרה:  פרס תמלילן השנה 1994
 
תמיר אלברט (נולד ב-19 באוקטובר 1968, בירושלים) הוא מלחין, פזמונאי, גיטריסט וזמר ישראלי. היה חבר בלהקת "נושאי המגבעת" והצמד "ג'ינג'יות".
דיסקוגרפיה > עם נושאי המגבעת

נושאי המגבעת (הקסטה) (1988) - קלטת בהוצאת האוזן השלישית.
מי רצח את אגנתה פאלסקוג (1991) - הד ארצי.
נושאי המגבעת (אלבום אוסף) (1996) - פוך.
"רוכסן" (1986) - סינגל קלטת בהוצאת האוזן השלישית.
"אני טקסט פוליטי" (1989) - מקסי סינגל.
"הבא בתור הוא סוס" (1991) - הד ארצי.
דיסקוגרפיה > עם צביקה פיק ונושאי המגבעת

"שיר הפרחה" (1992)
"לגור איתו" (1992)
"קחי אותי אל תוך החלומות" (1992)
דיסקוגרפיה > עם ג'ינג'יות

ג'ינג'יות (1994) - פונוקול
"אל איי" (1994)
"ג'ינג'יות" (1994)
"ביפ" (1994)
הערות שוליים

↑  יורם בר, צעירים מדי לרוקנ'רול, כל העיר 12 ביוני 1987
↑  ביקורת קטלנית על הקלטת: בועז כהן, ישראלי - "בלון נפוח" נושאי המגבעת- נושאי המגבעת (האוזן השלישית, אדר הפקות), כותרת ראשית, 23 בנובמבר 1988
↑  ישראל "יהוה " - 1989
↑  שחר בן ברק, לא מורידים את המגבעת, מעריב, 28 בנובמבר 1990
↑  ליה פן, הכוכב הזה נגמר בעוד שנייה - 20 שנה לאלבום הראשון והאחרון של "נושאי המגבעת", באתר הארץ, 1 ביולי 2011
↑  עמית שהם, הלהקה שאני רוצה לאהוב, היא גם זו שאני רוצה להרוג, חדשות, 24 במרץ 1992
↑  ייואב בירנברג, הבא בתור הוא כלום, חדשות, 4 בדצמבר 1991
יורם בר, סוף טראגי של מערבון ערבי, כל העיר 20 במרץ 1992
↑  יואב בירנברג, מעלה מעלה, השילוח התחיל, חדשות, 28 בנובמבר 1991
↑  רותם רוזנטל, עכבר העיר, ספיישל ביכורים: עשרת אלבומי הבכורה הישראלים שעשו היסטוריה, באתר הארץ, 1 ביולי 2010
↑  נויה כוכבי, "טרי פויזן" ו"הג'ינג'יות" בהופעה משותפת, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2008
↑  שי סגל‏, הכיעור, הבדידות והריגוש: האיחוד של הג'ינג'יות היה מסעיר, אבל לא מושלם, באתר וואלה, 16 במרץ 2017
↑  יוסי חלילי , עכבר העיר, הג'ינג'יות בהופעה: לפעמים נוסטלגיה זה לא מספיק, באתר הארץ, 16 במרץ 2017
↑  שי סגל, הג'ינג'יות חוזרת להקליט אלבום שני אחרי 24 שנים, באתר Time Out תל אביב, 22 בינואר 2018
↑  בועז כהן, ההיסטריה חוזרת: תמיר אלברט ורם אוריון יופיעו ביחד בוונדרבר, באתר כלבו – חיפה והצפון, 4 בפברואר 2018
עכבר העיר, תמיר אלברט בהופעה, באתר הארץ, 20 ביוני 2018
↑  
שגיאות פרמטריות בתבנית:יוטיוב 
'סוג: אודיו' אינו ערך חוקי  צביקה פיק ונושאי המגבעת - שיר הפריחה, אודיו  באתר יוטיוב
↑  
שגיאות פרמטריות בתבנית:יוטיוב 
'סוג: אודיו' אינו ערך חוקי  צביקה פיק ונושאי המגבעת - לגור איתו, אודיו  באתר יוטיוב
↑  
שגיאות פרמטריות בתבנית:יוטיוב 
'סוג: אודיו' אינו ערך חוקי  צביקה פיק ונושאי המגבעת - קחי אותי אל תוך החלומות, אודיו  באתר יוטיוב
↑  
שגיאות פרמטריות בתבנית:יוטיוב 
'סוג: קליפ רשמי' אינו ערך חוקי  ג'ינג'יות - L.A, קליפ רשמי  באתר יוטיוב
↑  
שגיאות פרמטריות בתבנית:יוטיוב 
'סוג: קליפ רשמי' אינו ערך חוקי  ג'ינג'יות - ג'ינג'יות, קליפ רשמי  באתר יוטיוב
↑  
שגיאות פרמטריות בתבנית:יוטיוב 
'סוג: קליפ רשמי' אינו ערך חוקי  ג'ינג'יות - ביפ, קליפ רשמי  באתר יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502609905171
תמיר כהן

תמיר כהן (נולד ב-4 במרץ 1984) הוא כדורגלן עבר ששיחק בעמדת הקשר האחורי ומאמן כדורגל ישראלי.
בנו של כדורגלן העבר אבי כהן.
קריירה

כהן גדל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, ועם קבוצת הנוער של המועדון זכה בדאבל בעונת 2001/2002. את הופעת הבכורה בליגת העל ערך בנובמבר 2002, כשנכנס כמחליף בניצחון על בני יהודה תל אביב. בעונת 2002/2003 זכה עם מכבי תל אביב באליפות המדינה, ובעונת 2004/2005 הופיע במדיה בשלב הבתים של ליגת האלופות.
בינואר 2007 עבר כהן למכבי נתניה, לאחר שלא הצליח למצוא את מקומו במכבי תל אביב בתחילת עונת 2006/2007. תחילה נראה היה כי כהן הוא עוד שחקן מבטיח שלא מצליח לממש את הפוטנציאל הטמון בו בשל הירידה הגדולה ביכולתו, אך עם מעברו לנתניה השתפרה יכולתו ובשל כך זכה לזימון לנבחרת ישראל ולהצעות מקבוצות זרות.
ב-23 בדצמבר 2007 חתם כהן בקבוצת בולטון וונדררס מהפרמייר ליג באנגליה. בעונתו הראשונה במועדון הופיע בעשרה משחקים (בשלושה מתוכם עלה בהרכב), בהם כבש שער בודד ב-2 במרץ 2008. בעונת 2008/2009, עד תקופת חג המולד, לא שותף באף משחק. בינואר 2009 דורג כהן על ידי העיתון האנגלי הדיילי מירור במקום החמישי ברשימת ההעברות הגרועות ביותר שנעשו בליגה האנגלית בחלון ההעברות של ינואר.
את עונת 2009/2010 פתח כהן עם שלושה שערים בחמישה משחקים, שבזכותם הוא הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצתו. ב-24 באפריל 2011 כבש את שער הניצחון מול ארסנל בדקה ה-90, הוריד את חולצתו וחשף מתחתיה חולצה נוספת עם תמונה של אביו, אבי כהן, שנהרג בתאונה 4 חודשים קודם לכן. עם סיום עונת 2010/2011 הודיעה בולטון כי חוזהו של כהן לא יחודש.
באוגוסט 2011 חזר כהן לישראל וחתם כהן בקבוצת מכבי חיפה על חוזה לשלוש שנים תמורת 300 אלף אירו לעונה. הופעת הבכורה של כהן במדי הקבוצה הייתה ב-17 באוגוסט 2011, בסיבוב הפלייאוף של ליגת האלופות, במשחק נגד ראסינג גנק הבלגית באצטדיון רמת גן. ביוני 2013 שוחרר מהקבוצה.
לקראת עונת 2013/2014 חתם כהן בהפועל רעננה, העולה החדשה לליגת העל, ומונה לקפטן הקבוצה. לאחר עונה אחת, בה כבש שלושה שערים ב-21 הופעות בליגה, שוחרר כהן מהמועדון, לא שיחק כלל בעונה שלאחר מכן ולמעשה פרש ממשחק פעיל.
קריירה > נבחרת ישראל

לכהן 8 הופעות בנבחרת הצעירה של ישראל. הופעת הבכורה שלו בנבחרת הייתה בהפסד הנבחרת לקפריסין באפריל 2003. ב-13 באוקטובר 2007 ערך כהן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ישראל הבוגרת מול נבחרת קרואטיה.
קריירה > לאחר הפרישה

בשנת 2018 מונה לעוזר מאמן שני בהפועל רעננה.
הערות שוליים

↑  ובצמרת ההעברות הגרועות באנגליה: תמיר כהן, באתר ynet, 1 בינואר 2009
↑  עמית גולדשטיין‏, הפועל רעננה: תמיר כהן קיבל תפקיד בצוות המקצועי, באתר וואלה, 14 במאי 2018
תאופיק אל-חכים

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  9 באוקטובר 1898 אלכסנדריה, מצרים 
 פטירה:  18 באוגוסט 1987 (בגיל 88) קהיר, מצרים 
 מדינה:  מצרים 
 לאום:  מצרי
 עיסוק:  מחזאי, סופר, משפטן ועיתונאי
 שפות היצירה:  ערבית 
 יצירות בולטות:  שיבת הרוח, יומנו של תובע בכפרי מצרים, ציפור מן המזרח
 הושפע מ:  טה חוסיין, קאסם אמין, אחמד לוטפי א-סייד
 פרסים והוקרה:  פרס מצרים לספרות
 
תאופיק אל-חכים (בערבית: توفيق الحكيم, תעתיק: תַוּפיק אַלחַכים; 1898–1987) סופר, מחזאי, ומסאי מצרי אשר נחשב לאחד מגדולי האינטלקטואלים של העולם הערבי ושל מצרים בפרט.
קורות חייו

תופיק אל-חכים נולד בשנת 1898. אביו שימש כפקיד בשירות התביעה הכללית באלכסנדריה. אמו הייתה בתו של בעל ספינות עשיר ממוצא עות'מאני ובעלת השכלה כללית רחבה למדי אשר נטעה בבנה את החיבה למוזיקה ולספרות. בשנת 1921 לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים החל ללמוד משפטים באוניברסיטה המצרית בקהיר. את מחזותיו הראשונים כתב בהיותו סטודנט. בשנת 1925 קיבל אל-חכים רישיון לעריכת דין. על אף ציוניו הנמוכים בלימודי המשפטים המשיך אל-חכים את חוק לימודיו בפריז, שם שהה לצורך כך מספר שנים, אולם חדל להתעניין בלימודי המשפטים ובילה את עיקר זמנו בצפייה במחזות וקריאת ספרים. ב-1927 חזר אל-חכים למצרים שם עבד במשרות שונות במשרדי המשפטים והחינוך. בתחילת שנות הארבעים שימש אל-חכים כעיתונאי בעיתון המצרי "אל-אח'באר אל-יום". בשנת 1951 התמנה למנהלה של הספרייה הלאומית המצרית "דאר אל-כתב אל-מצריה". בשנת 1945 מונה לחבר באקדמיה ללשון ערבית ובשנת 1956 לחבר במועצה הארצית לאומנויות. בשנת 1960 זכה בפרס המדינה לספרות. תופיק אל-חכים נפטר בשנת 1987.
יצירותיו

המחזה הראשון של תופיק אל-חכים "אהל אל כהף" ("אנשי המערה") שפורסם בשנת 1933 והועלה על הבימה בשנת 1935, נכשל מבחינה מסחרית, אך זכה לביקורות נלהבות ולשבחים רבים מצד מבקרים כמו טה חוסיין. בשנות השלושים פרסם אל-חכים כמה מן הרומנים החשובים בתולדות היצירה המצרית המודרנית אשר הפכו את אל-חכים לאחד מדובריה החשובים של הספרות הלאומית המצרית הייחודית שצמחה לאחר מהומות 1919 במצרים. בחלק מן הרומנים הללו אל-חכים שזר חלקים מן הביוגרפיה האישית שלו עצמו. הראשון שבהם "שיבת הרוח" ("עודת אל-רוח") משנת 1933, תיאר את נעוריו. הרומן השני מ-1937, "יומנו של תובע בכפרי מצרים" ("יומיאת נאיב פי אל-אריאף") תיאר בלשון היתולית סטירית את חוויותיו היומיומיות כתובע במחוזות השונים של מצרים. הרומן השלישי "ציפור מן המזרח" (עספור מן אל-שרק") משנת 1938 תיאר את חייו כסטודנט בפריז. בנוסף לרומנים פרסם אל-חכים גם מספר גדול של סיפורים קצרים, קטעי דרמה וכן שתי יצירות אוטוביוגרפיות נוספות כגון "פריחת החיים" ("זהרת אל-עמר") מ-1943 ו"כלא החיים" ("סגן אל-עמר") מ-1964. בסך הכל אל-חכים כתב למעלה מחמישים ספרים ובהם סיפורים, רומנים ומחזות.
הגותו האינטלקטואלית

בניגוד לשאר האינטלקטואלים המצרים שפעלו בשנות העשרים והשלושים, נמנע תאופיק אל-חכים מלהיות חבר בארגון פוליטי כלשהו, וזאת למרות הפופולריות הרבה לה זכה בקרב הציבור. עם זאת, ביצירותיו הרבה לעסוק בביקורת חריפה כלפי המערכת הפוליטית המצרית. במחזותיו "פרקסגורה או בעיית השלטון ("פראכסא או משכלת אל-חכם") מ-1939, ו"עץ השלטון" ("שגרת אל-חכם") מ-1945, ביקר את המערכת הפוליטית במצרים של בין שתי מלחמות העולם והגדיש בהם את משנתו הליברלית וההומנית. כמו כן, היה בין הראשונים שהתפכחו מאשליית שלטונו האוטוריטרי של גמאל עבד אל נאצר, כאשר עיקר ביקורתו נגד העידן הנאצריסטי מופיעה בספרו "שיבת ההכרה" ("עודת אל-ועי") מ-1974. אל-חכים הטיף לשלום ולהבנה בין ישראל למצרים ותמך בהסכם השלום עם ישראל. כובע הברט הצרפתי אותו אימץ בזמן שהותו בפריז, הפך לסימן ההיכר המפרסם שלו בקרב הציבור.
לקריאה נוספת

תאופיק אל-חכים – אוכל לכולם – מערכה שנייה (מערבית: יותם בנשלום), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ח', 2017.
הערות שוליים

1 2 3  אורית בשקין, ישראל גרשוני וליאת קוזמא, לפסל תרבות במצרים (רמת אביב: הוצאת רמות, 1999), עמ' 139-140
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007256717705171  PLWABN: 9810552172405606  BIBSYS: 90068961  BNE: XX894765  BnF: cb11906709b (data)  CANTIC: a11901317  CiNii: DA01661030  GND: 119272911  ICCU: CFIV009464  ISNI: 0000 0001 2144 563X  LCCN: n79119040  NKC: jo20010092678  NTA: 069580502  SELIBR: 34375  SUDOC: 026912406  VcBA: 495/1358  VIAF: 96957527   WorldCat (עם VIAF): 96957527
תקיפת בית הכנסת תפארת ישראל

| חלק ממבצע עופרת יצוקה והשפעותיו בעולם |
| --- | --- |

בית הכנסת שהותקף
 תאריך:  31 בינואר 2009
 מקום:  קראקס, ונצואלה
 מטרה:  בית הכנסת תפארת ישראל 
 
תקיפת בית הכנסת תפארת ישראל הייתה תקיפה בה חולל בית הכנסת "תפארת ישראל", בית הכנסת העתיק ביותר בקראקס שבוונצואלה. התקיפה אירעה בליל ה-31 בינואר 2009, במהלך יום שבת. התקיפה התרחשה מספר ימים לאחר תום מבצע עופרת יצוקה, אשר במהלכו גירשה ונצואלה את שגריר ישראל בוונצואלה שלמה כהן, ואת הצוות הישראלי שפעל בשגרירות מהמדינה.
רקע

בעקבות תחילת מבצע עופרת יצוקה, ממשלת ונצואלה הביעה את אי הסכמתה לפעולות של ישראלים ברצועת עזה כנגד החמאס וארגוני הטרור אשר פעלו ברצועה באותו הזמן. ב-5 בינואר 2009, האשים נשיא ונצואלה, הוגו צ'אווס את ארצות הברית בהרעלת נשיא הרשות הפלסטינית, יאסר ערפאת כדי לערער את היציבות במזרח התיכון. יום לאחר מכן, צ'אווס טען כי ישראל מבצעת שואה בפלסטינים. מספר ימים לאחר נאומים אלו, הכריז משרד החוץ של ונצואלה כי הוא רואה את פעולות ישראל ברצועת עזה כ"טרור ממלכתי" והכריז על גירוש שגריר ישראל בוונצואלה, שלמה כהן. בעקבות גירוש השגריר הישראלי, התרחשו במדינה מספר תקריות אלימות נגד מוסדות יהודיים שונים. בהפגנה שהתרחשה מול מבנה השגרירות הישראלי, חבורת פורעים השליכו נעליים על מבנה השגרירות וריססו עליו גרפיטי. גם בית הכנסת "תפארת ישראל" הושחת ורוססו עליו גרפיטים, מאוחר יותר באותו החודש, בית הכנסת הותקף בשנית.
התקיפה

בליל 31 בינואר 2009, פרצה כנופיה חמושה שהורכבה מ-15 גברים לא מזוהים לבית הכנסת "תפארת ישראל" שבקראקס. בית הכנסת היה בית הכנסת הגדול והעתיק בבירה. הכנופיה השתלטה על הבניין למשך מספר שעות, ובמהלכן הרסה והשחיתה את המאגר בו אוחסנו ספרי הקודש. הם ריססו כתובות גרפיטי, שהכילו סיסמאות אנטישמיות ואנטי-ישראליות, ובהן היו קריאות לגירוש היהודים מהמדינה. הכנופיה גם גנבה מאגרים של רישומים על יהודים החיים בוונצואלה.
תגובות

ניקולאס מדורו, שהיה שר החוץ בפועל של ונצואלה באותה תקופה, גינה את המעשה ותיאר את התקיפה כ"מעשה פלילי של ונדליזם". גם השר ג'סי צ'אקון גינה את תקיפה אך הוא הכחיש שיש קשר כלשהו בין התוקפים לממשלה.
פוליטיקאים אמריקאים קראו לנשיא הוגו צ'אבס להגן על האוכלוסייה היהודית במדינה בעקבות האירוע. כ-16 דמוקרטים ורפובליקנים כתבו מכתב בדרישה "להפסיק את ההפחדה וההטרדה של הקהילה היהודית".
הערות שוליים

↑  רויטרס ורוני סופר, צ'אבס: המצב בעזה "שואה"; שגריר ישראל גורש, באתר ynet, 6 בינואר 2009
↑  רועי מנדל, השגריר המגורש: "דלתו של צ'אבס סגורה", באתר ynet, 7 בינואר 2009
↑  מאיה לקר, ונצואלה: כתובת "לא רוצים יהודים" בבית כנסת, באתר ynet, 31 בינואר 2009
↑  BBC, 1 February 2009, Synagogue desecrated in Venezuela
↑  "Bomb damages Caracas synagogue – JTA – Jewish & Israel News". אורכב מ-המקור ב-2 במרץ 2009. נבדק ב-27 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  US politicians call on Chávez to protect Venezuela's Jews The Guardian. 3 February 2009