stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמואל סגל (שחקן)
ביוגרפיה

סגל נולד בעיר זלוטשוב שבגליציה (אז ברפובליקה הפולנית השנייה) למשפחה חרדית. סבו הוא הרב חיים משה זילברשיץ (1869 - 1954) שהיה מנהל ישיבת ארח לחיים בזלוטשוב, ומחבר סדרת ספרי משנה ברורה על המשניות וספר חמדת ישראל על מעלת עם ישראל. הוא עלה עם משפחתו לישראל בשנת 1933, גדל בחיפה ולמד שם בישיבת תפארת ישראל.
בשנת 1945 הצטרף לתיאטרון "הבימה" ובמלחמת העצמאות שירת בלהקה צבאית בשם "הלהקה הארצית", שהייתה מורכבת משחקני תיאטרון, ושימש כמנהלה הארגוני.
שיחק בהצגות רבות של תיאטרון "הבימה", בהן: "בערבות הנגב", "בקץ הימים", "פר גינט", "ביקור הגברת הזקנה", "נמר חברבורות", "הדוד וניה", "המכשפה" ו"החייל האמיץ שוויק". סגל הרבה גם, בין היתר, לשחק במחזותיו של נסים אלוני, כשאחד מתפקידיו הגדולים הוא במחזהו של אלוני - "הצוענים של יפו".
סגל היה חלק מההרכב "שלושת השמוליקים" יחד עם השחקנים שמואל רודנסקי ואליהו גולדנברג (את גולדנברג החליף לאחר פטירתו שמואל עצמון). הם הופיעו יחד במופעים הומוריסטיים ביידיש, בייחוד מסיפורי שלום עליכם, וערכו גם מספר סיבובי הופעות בקהילות היהודיות בעולם.
סגל הוציא מספר תקליטים בעברית וביידיש, תקליטי ילדים ("דודי שמחה", "לא יאומן כי יסופר","המפוזר מכפר אז"ר", ואחרים) ותקליטי מערכונים. שני תקליטים הוקדשו למערכוניו של אפרים קישון, שם נכלל בין היתר מערכון ידוע בביצועם של סגל ורודנסקי, שבו זעק סגל כי בית הוועד הפועל של ההסתדרות נהרס בלילה, וכשהוכחה טעותו - טען כי עד אור הבוקר הוא הספיק להיבנות מחדש ("אתה לא יודע למה מסוגלת ההסתדרות!"). עם תקליטיו הנוספים נמנים: "קפה למיטה" - מערכונים וקטעים משל יוסף לפיד ו"רבותיי ההיסטוריה חוזרת" - שירים ומערכונים הומוריסטיים על ההיסטוריה של עם ישראל (ביחד עם שמואל רודנסקי). הקליט תרגומים בעברית לשירים שביצע בורביל בצרפתית.
הופיע כקריין עם התזמורת הפילהרמונית ב"ניצול מוורשה" של ארנולד שנברג וביצירה שזובין מהטה הזמין עבורו מהמלחין דובי זלצר - "סטמפניו" של שלום עליכם.
בטלוויזיה הופיע סגל כבר בשנות השבעים לצד אליהו גולדנברג ושמואל רודנסקי בסדרה הקומית "בני עמך" על פי סיפורי העיירה כתריאליבקה של שלום עליכם. כן השתתף בסדרת הטלוויזיה הקומית "קרובים קרובים", בתפקיד יו"ר ועד הבית, מר קוזילביץ'. השתתף גם בקומדיית המצבים "איצ'ה", בתפקיד שכנו של איצ'ה (אותו גילם ספי ריבלין). כמו כן הופיע במספר תוכניות של הסדרה "שניים אוחזין" במסגרת שידורי "הטלוויזיה החינוכית".
בקולנוע הופיע במספר סרטים, ביניהם: "אקסודוס" עם פול ניומן, "רק לא בשבת" עם גאולה גיל ו"שחקנים", עליו זכה בפרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר ובו כיכב לצד רמי הויברגר.
סגל נפטר בשנת 1997 בגיל 72, כתוצאה משבץ מוחי שעבר בהיותו על הבמה בהצגה בתל אביב. הוא נקבר בבית העלמין קריית שאול.
תיאטרון הבימה מחלק את פרס שמואל סגל לשחקן המשנה הטוב ביותר.
חיים אישיים

סגל היה נשוי לנדיבה (ילידת 1930, נפטרה ב-2020) ולהם שני בנים - גור אריה (גורי) ועמיחי (עמי). גורי סגל, בוגר להקת הנח"ל, שיחק בכמה סרטים, ובהם "שמונה בעקבות אחד", וכן דיבב בסרט הילדים "עלילות טדי דוב". עמי סגל, שיחק בטלוויזיה החינוכית בסדרה "דני וגיל במסע בלתי רגיל". אחיו של שמוליק סגל הוא השחקן יוסי סגל, אביו של השחקן יובל סגל. בן דודו הוא העיתונאי אהרן ברנע. אחייניתו היא השחקנית אליאנה תדהר.
פרסים

פרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בסרט "שחקנים" (1995)
פרס קלצ'קין
פרס שמעון פינקל
סגל ב"בערבות הנגב", עיצוב של יצחק פרנקל

קברו של סגל בסמיכות לקברו של ניסים עזיקרי בבית העלמין קריית שאול.
לוחית זיכרון על ביתו של שמוליק סגל ברח' לאון בלום 16 בתל אביב
מרכז דלהי

| --- | --- |

 מידע
 עיר:  דלהי
 אוכלוסייה:  582,320 (2011)
 קואורדינטות:  28°38′42″N 77°14′42″E﻿ / ﻿28.645°N 77.245°E﻿ / 28.645; 77.245
  (למפת דלהי מוגדלת) מרכז דלהי(למפת דלהי רגילה) מרכז דלהי
 
מרכז דלהי הוא מחוז מנהלי בטריטוריית הבירה הלאומית של דלהי אשר בהודו. אזור מרכז דלהי נתחם בנהר יאמונה ממזרח ובמחוזות צפון דלהי מצפון, מערב דלהי ודרום מערב דלהי ממערב, ניו דלהי מדרום ומזרח דלהי ממזרח.
לפי מפקד האוכלוסין של 2011 אזור מרכז דלהי מנה באותה העת 582,320 תושבים, השתרע על פני כ-25 קילומטרים רבועים, והיה בעל צפיפות אוכלוסין של 25,759 נפשות לקמ"ר. אזור מרכז דלהי כולל את אזור שאג'האנאבאד (דלהי העתיקה), ששימש כבירת האימפריה המוגולית, ואשר מכיל בין היתר אתרים היסטוריים חשובים כמו המצודה האדומה בדלהי ומסגד ג'מה מסג'יד אשר הוא המסגד העיקרי של דלהי.
דמוגרפיה

על פי מפקד האוכלוסין של 2011 אזור מרכז דלהי מנה באותה העת 582,320 תושבים, וצפיפות האוכלוסין במחוז באותה העת הייתה 25,759 נפשות לקמ"ר. שיעור גידול האוכלוסייה של אזור מרכז דלהי במהלך השנים 2001 עד 2011 היה 10.48%. באזור מרכז דלהי ישנן 892 נשים לכל 1000 גברים, ושיעור אוריינות של 85.25%. הדת הדומיננטית ביותר באזור מרכז דלהי היא הינדואיזם (62.53%), ולאחר מכן אסלאם (33.36%) וסיקיזם (2.24%).
גלריית תמונות

המצודה האדומה
מסגד ג'מה מסג'יד
אצטדיון הקריקט "אצטדיון ארון ג'ייטלי"
נהר קדישא

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  44 קילומטרים
 מדינות באגן הניקוז:  לבנון 
 
נהר קדישא (מכונה גם: נהר אבו עלי) הוא נהר בצפון לבנון. אורכו כ-45 ק"מ ממזרח למערב, ממערת קדישא שבעמק קדישא, בין בשרי לארזי האל, עד לים התיכון בטריפולי. הנהר זורם לאורך עמק קדישא, וחוצב נקיקים עמוקים.
בזע'רתא שבמחוז זע'רתא נהר קדישא מתמזג עם נהר רשעין ואהדן שמקורם בעיירות רשעין ואהדן בהתאמה, שם הופכים הנהרות לנהר אבו עלי העובר דרך טריפולי אל הים התיכון.
נהר קדישא (אבו עלי) המתוחם בין חומות בתוך העיר טריפולי.
בעוברו בטריפולי, בדרך אל השפך בים התיכון, בחלק בו הנהר מתוחם בחומה, איכות המים שבו ירודה מאד בשל זיהום המים.
הערות שוליים

↑  הערכת איכות המים של נהרות חוף הלבנון.
ערך זה הוא קצרמרבנושא לבנון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בוב טאפט

רוברט אלפונזו טאפט השלישי (באנגלית: Robert Alphonso Taft III;‏ ‏נולד ב־8 בינואר 1942) הוא פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי מאוהיו, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אוהיו ה-67 בשנים 1999–2007.
טאפט הוא בן למשפחה שממנה יצאו דמויות רבות בהיסטוריה של הפוליטיקה והממשל האמריקאי. טרם כהונתו כמושל הוא שימש כחבר בית הנבחרים של אוהיו בשנים 1976–1981, כחבר מועצת מחוז המילטון בשנים 1981–1990, וכמזכיר המדינה של אוהיו תחת המושל ג'ורג' ווינוביץ' בשנים 1991–1999. לאחר סיום כהונתו כמושל החל טאפט לעבוד עבור אוניברסיטת דייטון.
ראשית חייו

בוב טאפט נולד בבוסטון, כבנם של הסנאטור רוברט טאפט ג'וניור ושל בלנקה דנקן נואל. סבו מצד אביו היה מנהיג הרוב בסנאט רוברט טאפט. סבא-רבא מצד אביו היה נשיא ארצות הברית ונשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית ויליאם הווארד טאפט. סבא-רבא-רבא מצד אביו היה התובע הכללי ומזכיר המלחמה של ארצות הברית אלפונזו טאפט.
טאפט גדל בסינסינטי, שם הוא למד בבית הספר היסודי המחוזי עד שנתו התשיעית בבית הספר וסיים את חוק לימודיו בבית הספר התיכון הפרטי בקונטיקט שקרוי על שם רב-סבו, ויליאם האוורד טאפט. הוא המשיך את לימודיו באוניברסיטת ייל, שם הוא היה חבר האגודה הפוליטית של האוניברסיטה, וב-1963 סיים את לימודיו לתואר בוגר אוניברסיטה בפוליטיקה וממשל. לאחר סיום לימודיו ועד 1965 הוא היה מתנדב בחיל השלום בטנזניה. בהמשך הוא למד בבית הספר למנהל ציבורי ויחסים בינלאומיים על שם וודרו וילסון באוניברסיטת פרינסטון, שם הוא השלים לימודי תואר מוסמך אוניברסיטה בפוליטיקה וממשל ב-1967. ב-1976 הוא קיבל תואר במשפטים מהקולג' למשפטים של אוניברסיטת סינסינטי.
ראשית הקריירה הפוליטית

בשנים 1976–1981 כיהן טאפט כחבר בית הנבחרים של אוהיו מטעם המפלגה הרפובליקנית. לאחר מכן ועד 1990 הוא שימש כחבר מועצת מחוז המילטון. ב-1986 הוא התמודד ללא הצלחה בבחירות למשרת סגן מושל המדינה כעמיתו למרוץ של המושל לשעבר ג'ים רודס. ב-1990 נבחר טאפט כמזכיר המדינה של אוהיו, לאחר שניצח בבחירות את מזכיר המדינה המכהן, הדמוקרט שרוד בראון. ב-1994 הוא נבחר לכהונה נוספת בתפקיד לאחר שניצח בבחירות את מועמד הדמוקרטים דן בריידי.
מושל אוהיו

ב-1998 נבחר טאפט כמושל אוהיו לאחר שניצח בבחירות את מועמד הדמוקרטים לי פישר ברוב של 50 אחוזים מול קולות הבוחרים מול 45 האחוזים שהצביעו עבור פישר. בבחירות לכהונה שנייה, שהתקיימו ב-2002, הוא ניצח את מועמד הדמוקרטים טים הייגן ברוב של 58 אחוזים מקולות הבוחרים מול 38 האחוזים שהצביעו עבור הייגן.
מושל אוהיו > החזית השלישית

תוכנית "החזית השלישית" (Third Frontier), שהחלה בתקופת ממשלו של טאפט, נחשבת להצלחה כבירה בהצעדתה של כלכלת אוהיו אל המאה ה-21. התוכנית מתמקדת בהקצאת תקציבים למיזמי מחקר, פיתוח ומסחור של תעשיות ומוסדות ההנדסה הביו-רפואית, האנרגיה החלופית ותעשיות ההנעה המתקדמת, בנוסף למיזמים נוספים. בשנים 2003–2008 השקיעה התוכנית סכומים של 681 מיליון דולר, שהניבו החזר השקעה של 6.6 מיליארד דולר ויצרו 41,300 משרות.
מושל אוהיו > גביע המושל

בתקופת כהונתו של טאפט כמושל, הוענק לאוהיו גביע המושל (Governor's Cup) פעמיים, ב-2003 וב-2006. פרס זה, שמוענק על ידי המגזין Site Selection, ניתן למדינה שמושכת אליה את המספר הרב ביותר של עסקים שהיקף פעילותם הוא מעל מיליון דולר, מעסיקים מעל 50 עובדים, או שמרחיבים את בנייניהם ביותר מ-20,000 רגל (1860 מ"ר) במהלך אותה שנה.
מושל אוהיו > המרכז לתאי גזע ולרפואה רגנרטיבית

ב-2003 העניקה מדינת אוהיו סכום של 19.4 מיליון דולר להקמת המרכז לתאי גזע ולרפואה רגנרטיבית. טאפט העביר את הסכום באופן אישי למכון השוכן בקליבלנד. ב-2006 העבירה המדינה 8 מיליון דולר נוספים מתוכנית המחקר והמסחור הביו-רפואי שלה, שממשלו של טאפט הקים במסגרת תוכנית החזית השלישית. ב-2009 הוכר המרכז כגוף מוביל אזורי, הקים ארבע חברות בת, ניהל 51 ניסויים קליניים, טיפל ביותר מ-250 מטופלים באמצעות תאי גזע בוגרים, וטיפול ב-60 מטופלים נוספים באמצעות שיטות טיפול אחרות.
מושל אוהיו > חינוך

בתחילה כהונתו של טאפט כמושל, התמודדה אוהיו עם משבר במערכת החינוך, כאשר כמחצית מהתלמידים נכשלו במבחני חובה. מיזם "הבנייה מחדש של בתי הספר של אוהיו" (Rebuilding Ohio Schools) של טאפט, היה מיזם שאפתני שבו הושקעו 10 מיליארד דולר במשך 12 שנים בבניית בתי ספר חדשים. ממשל טאפט ניהל בסופו של דבר את הגידול הרב ביותר במימון מערכת החינוך בהיסטוריה של המדינה. על פי מחלקת החינוך של ארצות הברית, הישגי התלמידים באוהיו השתפרו במהלך תקופת כהונתו של טאטפט, כולל ציוני המתמטיקה של תלמידי כיתות ד' וח', ועליית ציוני התלמידים מעל הממוצע הלאומי בכל המקצועות. מספרם של התלמידים שסיימו את לימודיהם בבית הספר התיכון גדל, ובשנת הלימודים 2006–2007 עלה שיעור התלמידים המצטיינים במדעים בכיתה ח' בשיעור הגבוה ביותר בכל ארצות הברית.
טאפט חתם על חוק שעל פיו נפתחה תוכנית פיילוט למלגות לבחירה חינוכית באוהיו, שהרחיבה את אפשרויות הבחירה של התלמידים בבתי ספר כושלים, ואת תוכנית המענקים להזדמנויות ללמידה בקולג', שהרחיבה את המענקים ל-11,000 סטודנטים חדשים.
מושל אוהיו > רפורמת תביעות הנזיקין

בינואר 2003 חתם טאפט על חוק שהגביל את הנזקים הלא כלכליים בתביעות על פציעות. החוק הגביל נזקים כאלו ל-350,000 דולר וקבע תקופת התיישנות עליהם. בינואר 2005 חתם טאפט על חוק שהוצע על ידי הסנאטור סטיב סטייברז, שקבע מגבלה נוספת על תביעות נזיקין.
מושל אוהיו > חיילים משוחררים

בדצמבר 2000 חתם טאפט על חוק שקבע כי הכביש הבין-מדינתי מספר 76 ייקרא "כביש הזיכרון למסדר הצבאי של לב הארגמן". ביולי 2001 הוא חתם על חוק שהתיר לבית הספר המחוזיים להעניק תעודת בגרות לוותיקי מלחמת העולם השנייה שנקראו לשירות צבאי לפני שקיבלו את התעודה. בנובמבר אותה שנה, עם תחילת המלחמה העולמית בטרור, חתם טאפט על חוק התשלומים הצבאיים, שהגן על הטבותיהם של עובדי המדינה שנקראו לשירות צבאי מלא. ב-2003 הוא חתם על חוק שהוגש על ידי הסנאטור סטיב סטייברז, שנתן ארכה נוספת לחיילים בשירות פעיל לשלם את מיסי הרכוש שלהם ללא חיוב בריבית פיגורים. ב-2004 חתם טאפט על חוק לשינוי שמו של "כביש מייקל א. פוקס" ל"כביש ותיקי המלחמה של מחוז באטלר", והכריז על חודש נובמבר כחודש "העסקת החיילים המשוחררים" באוהיו.
ב-2005 חתם טאפט על חוק להקמת קרן רווחה לחיילים פצועים, שהתיר למשלמי המיסים לתרום חלק מהחזרי המס שלהם לסיוע למתן מענקים לחיילים פצועים. ב-2006 הוא ביצע פעולת שתדלנות מוצלחת, יחד עם אחרים, להוביל להצטרפות חיל האוויר המלכותי ההולנדי (אנ') לאימוני המשמר הלאומי האווירי של אוהיו בספרינגפילד. טאפט חתם על מספר רב של חוקים נוספים שהרחיבו את ההטבות לאנשי הצבא, וב-2006 הוענקה לו מדליית ההצטיינות על שם צ'ארלס דיק של אגודת המשמר הלאומי של ארצות הברית.
רעייתו של טאפט, הופ, פתחה את יוזמת "העורף של אוהיו", שהיא מסד נתונים מקוון על עסקים וגופי צדקה שמעניקים הנחות ושירותים לחיילים המשוחררים.
מושל אוהיו > תשתיות כבישים

ב-2003 חשף טאפט את "תוכנית המשרות והקדמה" שלו, שעלותה הייתה 5 מיליארד דולר בפריסה על פני עשר שנים לשיפוץ הכבישים והדרכים של אוהיו. בין המיזמים הבולטים היו מיזם הכביש העוקף של וילמינגטון בעלות של 97 מיליון דולר, מיזם כביש הטבעת הפנימי של קליבלנד בעלות של מיליארד דולר, וגשר בטולידו בעלות של 220 מיליון דולר.
מושל אוהיו > מיסים

ב-2003 חתם טאפט על חוק להעלאת המיסים הגדולה ביותר בהיסטוריה של אוהיו, שכללה מס מכירות זמני לשנתיים בשיעור של אחוז אחד שהכניס 2.9 מיליארד דולר במהלך השפל הכלכלי הלאומי. ב-2005 הוא חתם על חוק לרפורמה כללית במיסוי, כולל קיצוץ במס ההכנסה בשיעור של 21 אחוזים במשך חמש שנים, הפחתת מס המכירות בחצי אחוז, ביטול מס זיכיונות התאגידים במשך חמש שנים, וביטול מס רכוש במשך ארבע שנים.
מושל אוהיו > תוכנית לאנרגיה חלופית

ב-2001 נפגש טאפט יחד עם אישים אחרים מאוהיו בקליבלנד כדי להעביר קריאה מאוחדת לקונגרס להעניק מימון למרכז המחקר על שם גלן של נאס"א, שניהל מיזמי מחקר שכללו אנרגיה חלופית ויעילה יותר, ולקבוע את נאס"א כגוף המוביל במחקר הביו-טכנולוגי. ב-2005 הורה טאפט שמחלקת התחבורה של אוהיו תעשה שימוש במיליון גלונים (3,800 מ"ק) של ביו דיזל B-20 וב-30,000 גלונים (110,000 ליטרים) של אתנול E85 בשנה, תוך בחירת כלי רכב עם מערכת דלק גמישה ברכישותיה. מחלקת התחבורה עשתה שימוש בדלקים חלופיים מאז 1999, ובעת הכרזתו זו של טאפט כבר היו בשימושה 193 כלי רכב כאלה. טאפט גם הורה שמאגרי אתנול ייבנו בכל האתרים החדשים של מחלקת התחבורה. בהמשך אותה שנה האיץ טאפט בקונגרס להרחיב את הטבות המס לכל אלו שיתקינו תחנות תאי דלק. כחלק מתוכנית החזית השלישית של אוהיו, אושרו כבר 100 מיליון דולר במענקים למחקר תאי דלק.
בראשית 2006 הכריז טאפט על "תוכנית הפעולה לאנרגיה" שכללה הכפלת השימוש באתנול E85 בצי הרכב של המדינה מ-30,000 גלונים ל-60,000 גלונים, הגדלת השימוש בביו דיזל בצי הרכב המדינתי ב-100,000 גלונים לשנה, תוך כדי מתן הוראה לרכישת כלי רכב עם מערכת דלק גמישה בלבד עבור צי הרכב המדינתי, והקצאת 3.6 מיליון דולר מהקרן להלוואות אנרגיה להפיכת בנייני המדינה ליעילים מבחינה אנרגטית. התוכנית גם ייעדה 25 מיליון דולר מהקרן להלוואות אנרגיה לשימוש במשך חמש שנים עבור חברות לייצור טורבינות רוח, והקצאת 1.2 סנט לכל קילוואט שעה שיופק על באמצעות אנרגיית רוח. טאפט קרא לתוכנית פיילוט להפקת דלק סילוני מפחם, העברת המידע הגאולוגי של אוהיו על משאבי דלק מאובנים לפורמט דיגיטלי, ואישור מחודש של מחויבות המדינה ל-FutureGen, יוזמת פחם נקי.
בין השנים 1998–2007 קצב צמיחת מגזר התעשייה הירוקה של אוהיו היה הרביעי בכל ארצות הברית ועמד על 7.3 אחוזים.
מושל אוהיו > יוזמת הימות הגדולות

טאפט הקדיש זמן משמעותי במהלך כהונתו כמושל לקידום הימות הגדולות, כולל פעולות שתדלנות בקונגרס למימון המוקדש למיזמי שיקום, וחתימה על אמנות יחד עם 8 מדינות ארצות הברית ו-2 פרובינציות קנדיות לשימור האזור. אמנות אלו כללו את "אסטרטגיית השימור וההגנה של הימות הגדולות", שקראה להשקעה של 20 מיליארד דולר בניקוי וחידוש הימות, "ההסכם למשאבי מים יציבים של הימות הגדולות ואגן נהר סנט לורנס", שכוון למנוע נזקים חדשים באזור, ו"הברית המשותפת למשאבי מים יציבים של הימות הגדולות ואגן נהר סנט לורנס". ב-2001 הסכים טאפט ל-Annex 2001, תוספת ל"הסכם הימות הגדולות". ב-2008 הוא הצטרף למועצת המנהלים של "ברית הימות הגדולות" כדי לסייע לקידום יישום יעיל של ההסכם.
מושל אוהיו > חוק אמי

במאי 2005 חתם טאפט על חוק שנודע בכינוי "חוק אמי", שהחמיר את ההגבלות על שחרור בערבות לחשודים באלימות במשפחה.
מושל אוהיו > ביקורת > נשיאת נשק סמויה

בפברואר 2006 הטיל טאפט וטו על הצעת חוק שעברה בשני בתי המחוקקים של אוהיו להסרת סעיף "הגלוי לעין" בחוק נשיאת הנשק הסמויה של המדינה. הצעת החוק גם מנעה מהעיתון The Plain Dealer מלפרסם את השמות והכתובות של מחזיקי הרישיון. על כל פנים, סעיף זה התקבל בסופו של דבר כאשר עקפה האספה הכללית את הווטו, המקרה הראשון של עקיפת וטו באוהיו לאחר 30 שנה.
מושל אוהיו > ביקורת > כלכלה

על טאפט נמתחה ביקורת במהלך כהונתו כמושל על כך שהתיר להגדיל את ההוצאות ואת המיסים באוהיו. המבקרים טענו גם שטאפט היה אחראי על ההאטה של כלכלת אוהיו באותה תקופה, על אף מדיניות הסחר הפדרלית שיצאה מכלל שליטה, וכתוצאה מכך איבדו 13,432 אנשים את מקום עבודתם רק בשל משבר הסחר העולמי ב-2006, ו-71,242 משרות אבדו בין השנים 1995–2006. נתונים אלו התבססו על המספרים של תוכנית הסיוע להתאמות הסחר (Trade Adjustment Assistance), שבשל הסטנדרטים המחמירים שלה היא לא מחשיבה את כל המשרות שאכן אבדו לסחר הבינלאומי.
מושל אוהיו > ביקורת > עונש מוות

בתקופת כהונתו של טאפט הונהג מחדש עונש המוות באוהיו. בתקופות כהונתו הוצאו להורג 24 נידונים באמצעות זריקת רעל, ובכך הייתה אוהיו למדינה הראשונה שבה מספר ההוצאות להורג היה גבוה בהשוואה לאלו שבמדינות הדרום. מנגד, המתיק טאפט עונש מוות אחד.
מושל אוהיו > ביקורת > האגודה הלאומית לביטול חוקי ההפלות נגד טאפט

טאפט היה נתון לתביעה פדרלית ב-2005, "האגודה הלאומית לביטול חוקי ההפלות נגד טאפט" (NARAL v. Taft), בעקבות החלטתו לאפשר את מכירתן של לוחיות רישוי עם הכיתוב "בחר בחיים" (Choose Life, לוחיות רישוי שניתן לרכוש במדינות רבות בארצות הברית עם כיתוב זה שמהווה הבעת דעה נגד הפלות מלאכותיות), ושהתקבולים ממכירת לוחיות אלו נועדו לגייס תרומות למרכזי משברי הריון ומרכזי אימוץ. לוחיות אלו נחשבו על ידי האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות כאפליה על בסיס השקפת עולם, ובכך נוגדות את חוקת ארצות הברית. בית המשפט המחוזי באוהיו דחה את התביעה של האיגוד, ובהמשך הם משכו את עתירתם מבית המשפט הפדרלי השישי לערעורים של ארצות הברית.
מושל אוהיו > ביקורת > שערוריית קוינגייט

במהלך תקופות כהונתו של טאפט כמושל, השקיע המשרד לפיצויי עובדים של אוהיו (BWC) מאות מיליוני דולרים בהשקעות בלתי קונבנציונליות בעלות סיכון שנוהלו על ידי תומכי המפלגה הרפובליקנית שהעבירו תרומות גדולות למסעות הבחירות של פקידי ממשל בכירים במדינה. אחת ההשקעות הייתה השקעה במטבעות נדירים, שנוהלה על ידי מגייס התרומות והפעיל הפוליטי במפלגה טום נו, והובילה לבדיקה מדוקדקת בשל אובדן של שני מטבעות שערכן היה יותר מ-300,000 דולר. בחקירה נוספת נחשף שהשקעות נוספות בגיבוי המדינה בשווי של 10 עד 12 מיליון דולר אבדו גם הן ושרק 13 מיליוני דולרים מתוך 50 מיליוני הדולרים של ההשקעה הראשונית היו בנמצא. טום נו הורשע בניהול מיזם בלתי חוקי, בגנבת 13 מיליוני דולרים, ובניהול פנקסנות כפולה. טאפט ונו קיימו יחדיו 45 סבבי משחק גולף, שלא דווחו, וכתוצאה מכך הורשע גם טאפט על קבלת מתנות לא מדווחות.
לאחר כהונתו כמושל

לאחר תום כהונתו כמושל, נסעו טאפט ורעייתו בפברואר 2007 לטיול בטנזניה, שם הוא שירת בעבר כמתנדב בחיל השלום. טאפט אמר שהטיול הפיח בו רוח חיים ושהבניין בו הוא לימד והתגורר ארבעים שנה קודם לכן עדיין היה שם.
באוגוסט אותה שנה הצטרף טאפט לאוניברסיטת דייטון כעמית מחקר בכיר למצוינות חינוכית. תפקידו הוא לסייע לאוניברסיטה להשיק את המרכז למצוינות חינוכית, שמעודדת סטודנטים ללמוד מדעים, טכנולוגיה, הנדסה ומתמטיקה.
בנובמבר 2008 הצטרף טאפט למועצת המנהלים של "ברית הימות הגדולות" כדי לסייע לקידום היוזמות החינוכיות והפוליטיות על הימות הגדולות, כמו "הברית המשותפת למשאבי המים של הימות הגדולות ואגן סנט לורנס", שפעילותה החלה במהלך כהונתו כיושב ראש מועצת מושלי הימות הגדולות.
טאפט הוא חבר במועצת המנהלים של הארגון Battelle for Kids, שהוא ארגון ללא כוונת רווח לקידום החינוך באמצעות תמיכה במחנכים שעובדים עמם מדי יום. הוא גם חבר בארגון ללא כוונת רווח להפחתת המרכיב הכספי בפוליטיקה Issue One.
יעל רגב

| --- | --- |

 לידה:  1 באוגוסט 1983 (בת 41) הוד השרון, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  תיכון מקיף יהוד  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מעסיק:  Nana10, מעריב, ג'רוזלם פוסט, ידיעות אחרונות, ג'רוזלם פוסט לייט 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  yael.k.regev
 
יעל רגב (נולדה ב־1 באוגוסט 1983) היא עיתונאית, יוצרת תוכן ישראלית והעורכת הראשית של העיתון הג'רוזלם פוסט לייט. מתמחה בין היתר בתחומי הלייף סטייל.
ביוגרפיה

רגב נולדה בהוד השרון וגדלה במושב מגשימים, לאב כלכלן ואמא מהנדסת מכונות. בנעוריה למדה בבית הספר התיכון מקיף יהוד במגמת הדרמה והתיאטרון. לאחר השירות הצבאי בחיל האוויר החלה רגב את לימודיה לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים במחלקה לספרות אנגלית ותיאטרון. כבר במהלך לימודיה רגב עיצבה ותפרה פריטי אופנה ומכרה אותם ביריד המעצבים בדיזנגוף סנטר.
בשנת 2006 החלה לכתוב על תחום האופנה עבור אתר התוכן נענע 10.
בשנים 2008–2010 כתבה רגב במגזינים השונים מבית ידיעות אחרונות: שבועון לאשה, זמנים מודרניים ועוד. בעיתון לאשה יזמה וכתבה את הטור Eat Girl שהופיע גם באתר האינטרנט ועסק בשילוב בין דימוי גוף לאופנה.
בהמשך כתבה בנושאי אופנה שונים לאתר התוכן Xnet. במקביל, כתבה את בלוג האופנה "קלבה אין גלאם טאון" שהוקדש לאופנה וטרנדים.
בשנת 2009 מונתה רגב לעורכת האופנה והסלבס של מגזין קוסמופוליטן בגרסתו הישראלית מבית הג'רוזלם פוסט.
בשנת 2010, לאחר שניהלה קמפיין ברשתות החברתיות שקרא למנות אותה לתפקיד מונתה רגב למנהלת הקריאייטיב של מותג האופנה ml (לשעבר "מתאים לי") והקימה עבורם את מותג האופנה לצעירות Mlly.
בשנת 2012 חזרה רגב לקבוצת הג'רוזלם פוסט ומונתה לתפקיד העורכת הראשית של מגזין קוסמופוליטן ועורכת האופנה של הקבוצה.
בשנת 2013 היא השיקה את המגזין המודפס Gift שהוקדש לנושאי השראה ויצירה.
בסוף שנת 2014 מונתה לעורכת הראשית של מוסף סגנון מעריב ועורכת מוסף הסטייל המרכזי של הג'רוזלם פוסט.
החל משנת 2018 רגב היא העורכת הראשית של השבועון הישראלי ג'רוזלם פוסט לייט.
לאורך השנים רגב השתתפה במגוון תוכניות ופאנלים בטלוויזיה. היא השתתפה כחברת פאנל בשתי עונות של תוכנית "העשירייה" בערוץ האופנה בשנים 2011–2012 ובפאנל התוכנית אחת שיודעת בהנחיית לירון ויצמן (2017). כמו כן, הייתה בעלת פינת אופנה בתוכנית "חדשות הבידור" של הוט (2012).
החל משנת 2018 היא בעלת פינה קבועה בתוכנית הטלוויזיה גלית ואילנית מבית קשת 12, שם היא ידועה בכינוי "יעלית".
בשנת 2021 החלה להנחות את הפודקאסט "ידועים בציבור" לצד איש התקשורת ניב גלבוע.
חיים אישיים

יעל רגב היא רווקה ומתגוררת ברמת גן.
היא אחייניתו של המשורר גיורא פישר.
עשייה חברתית

לאורך השנים רגב דיברה ופעלה בנושאי דימוי גוף ומשקל.
רגב היא חלק מצוות המתנדבות של פרויקט סלעית, פרויקט שמסייע לנשים שנמצאות במעגל הזנות בישראל.
הערות שוליים

↑  "סליחה, יש לכם את השאנל הזה במידה 48?", באתר ynet, 14 בינואר 2010
↑  איתי יעקב, אני שמנה? אמא'שך שמנה!, באתר Xnet‏, 18 במאי 2005
↑  לילי שרצקי אלמליח, ‏"לנשים גדולות מגיע אותו היצע בדיוק כמו לרזות", באתר ‏מאקו‏, 20 בדצמבר 2010
↑  אפרת אהרוני, ‏רשת ml משיקה מותג חדש לצעירות בהשקעה של 3.5 מיליון שקל, באתר גלובס, 11 באוגוסט 2011
↑  דוד אברהם‏, מעריב משיק מחדש את מוסף "סגנון", באתר וואלה, 15 בדצמבר 2014
↑  גלית ואילנית, ‏גלית גוטמן יוצאת להגנת שר פיטנס, באתר ‏מאקו‏, 11 בדצמבר 2020
↑  ידועים בציבור - YouTube, באתר www.youtube.com
↑  ירדן מיינפלד דיזנגוף, לא רק שמנופוביה ומשקל. יעל רגב: "לשלב נשים שמנות בזכות מי שהן", באתר Xnet‏, 19 בדצמבר 2019
↑  סלעית – מערך טיפול תמיכתי לנשים במעגל הזנות
החומה הגדולה של סין

החומה הגדולה של סין (גם החומה הסינית או החומה הסינית הגדולה; בסינית: 長城, בפין-יין: Cháng Chéng, תרגום מילולי לעברית: "מצודה/עיר ארוכה"; שם נוסף בסינית: 萬里長城, בפין-יין: Wànlǐ Chángchéng, תעתיק: "וָאן-לִי צָ'אנְג צֶ'נְג", תרגום חופשי לעברית: "החומה שאורכה עשרת אלפים לִי") היא מערכת ביצורים מאדמה, מלבנים ומאבנים בצפון סין, שנבנתה ושופצה פעמים רבות בין המאה ה-5 לפנה"ס למאה ה-16, ומטרתה הייתה להגן על האימפריה הסינית מפני פשיטות של ברברים ממונגוליה וממנצ'וריה. מאז המאה ה-5 לפנה"ס נבנו כמה חומות שכונו החומה הגדולה. אחת המפורסמות שבהן הייתה חומה שנבנתה בין השנים 220 ל-206 לפנה"ס על ידי קיסר סין הראשון, צ'ין שה-חואנג משושלת צ'ין, שממנה נותרו שרידים מעטים בלבד. החומה ששרדה עד ימינו נבנתה בתקופת שושלת מינג במאה ה-15 וה-16.
החומה הגדולה נמשכת משָׁאנְהָאיגְווָאן במזרח עד לופ נור במערב, לאורך קשת המתווה באורח גס את גבולה הדרומי של מונגוליה הפנימית. המחקר הארכאולוגי המקיף ביותר בנושא נערך בשנת 2009, והשתמש בטכנולוגיות מתקדמות. המחקר הגיע למסקנה שהחומה הגדולה כולה, הכוללת גם את חומות המשנה המסתעפות ממנה, היא באורך של 8,851 ק"מ. באורך זה כלולים 6,259 קילומטרים של קטעי חומות של ממש, 359.7 קילומטרים של חפירים ו-2,232 קילומטרים של מחסומי הגנה טבעיים כדוגמת הרים ונהרות. החומה הגדולה של סין הוכרזה כאתר מורשת עולמית בשנת 1987.