stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיניות ביהדות
איסורים מיניים

איסור גילוי עריות, העוסק ביחסי מין אסורים, הוא מהאיסורים החמורים ביותר בתורה, ונמנה עם שלוש העברות שהן בגדר "ייהרג ואל יעבור" ועונשן בכרת או בסקילה. ילד שנולד כתוצאה מגילוי עריות הוא ממזר, שאסור בנשיאת אשה רגילה ורשאי לישא רק ממזרת או שאר נשים חסרות ייחוס (ראו: עשרת היוחסין).
פירוט איסורי העריות מצוי בספר ויקרא י"ח (פרשת אחרי מות). האיסור כולל קיום יחסי מין בין קרובי משפחה, דהיינו, קיום יחסי מין בין אב לבתו, בין אם לִבנהּ, בין אח לאחות, וכן יחסי מין בין אשת איש ובין מי שאינו בעלה, אף שאינם קרובים. בנוסף האיסור כולל את אשת האב, אף שאינה אמו, אשת אחי האב, אחות האישה, אשת האח, חמות ועוד. משכב זכר נכלל אף הוא באיסור עריות. משכב בהמה - יחסי מין בין אדם לבעל חיים - אסור אף הוא.
היהדות קובעת כי גם לבני עמים אחרים נאסר גילוי עריות; איסור זה הוא אחד משבע מצוות בני נח.
הנישואים הם המסגרת המותרת היחידה לקיומם של יחסי מין (ובימים קדומים גם מוסד הפילגש).
איסורים מיניים > הומוסקסואליות

התורה אוסרת באיסור חמור על שני גברים לקיים יחסי מין אנאליים. מקור האיסור בפסוק מספר ויקרא: ”וְאֶת זָכָר לֹא תִשְׁכַּב מִשְׁכְּבֵי אִשָּׁה תּוֹעֵבָה הִוא” (ויקרא, י"ח, כ"ב), והעונש עליו נלמד מפסוק המופיע שני פרקים לאחר מכן באותו הספר: ”ואיש אשר ישכב את זכר משכבי אשה תועבה עשו שניהם מות יומתו דמיהם בם” (ויקרא, כ', י"ג). העונש לעובר על איסור זה במזיד, בפני שני עדים ולאחר שהתרו בו, הוא מיתת בית דין בסקילה. האיסור בתורה הוא על יחסי מין אנאליים בלבד, כפי שמפרש רש"י: "כמכניס מכחול לשפופרת".
חז"ל הוסיפו סייגים לאיסור זה, ואסרו על גבר להעמיד עצמו במצב שעלול להביאו לעבור עבירה. לדוגמה: אסרו חז"ל על שני רווקים לישון תחת שמיכה אחת.
יחסי מין ללא חדירה בין שני גברים בהם הגיע אחד הגברים לשפיכת זרע, אסורים מאותה סיבה שאוננות אסורה, משום שפיכת זרע לבטלה.
מימוש נטייה מינית לסבית לא נאסר במפורש בתורה, אולם הוא אסור על פי ההלכה וזאת בהתבסס על דרשת הספרא על הפסוק "כמעשה ארץ מצרים וכמעשה ארץ כנען לא תעשו" (ספרא אחרי מות פרשה ט). במאה ה-12 הגדיר הרמב"ם את מעשה "נשים המסוללות זו בזו" כאיסור לאו, וכך פסקו למעשה פוסקים לאורך הדורות.
כמו כן, היחס ההלכתי לשינוי מין הוא שלילי. ההלכה אוסרת על ניתוחים לשינוי מין וכן על לבישת בגדי המין השני.
בישראל פועלים ארגונים אחדים של הומוסקסואלים דתיים, המנסים לקיים אורח חיים דתי מבלי להתכחש לנטייתם המינית.
איסורים מיניים > הוצאת זרע לבטלה

על אף שהאוננות אינה אסורה במפורש בתורה, ההלכה ומסורת התורה שבע"פ רואות באוננות גברים איסור הלכתי וחטא גדול. היחס אל הזרע הוא כאל חי בפוטנציה, ואל האוננות כמעין רצח שבו האדם מחסל את בניו הפוטנציאליים.
ההלכה מתירה לקיים יחסי מין עם נשים הרות ומבוגרות, על אף שאין בהם פוטנציאל רבייה, לשם קיום מצוות עונה, אך חז"ל שוללים את האוננות, מכיוון שבעיניהם המיניות קיימת לצורך הקשר בין גבר לאישה המיוחדת לו. מכאן ניתן ללמוד שהמונח "זרע לבטלה" אינו מכוון לבטלה מהולדה אלא פשוט לבטלה "שלא לצורך". כלומר כל סוג של שפיכת זרע שלא במהלך קיום יחסי מין עם אישה נקרא "זרע לבטלה". האיסור התלמודי על הוצאת שכבת זרע לבטלה (שז"ל) התעצם במהלך הדורות וקיבל ממדים מיתיים.
יותר מכל נושא אחר בתחום הארוס והדת, זכתה סוגיית שכבת הזרע לפיתוח מיסטי מסועף. במאות האחרונות פותחו ביתר עוז הדימויים הקבליים המיתיים בנושא, כשהם תומכים בהתמדת תחושת החטא ובהעמקת רגשי האשמה הכרוכים בה, וממילא לתודעת כישלון וחטא בתחום זה. מסורת הקבלה מרבה במיוחד לגנות את האוננות, וקיימת בה דעה כי מניצוצות החיים המתפזרים עם הזרע המבוזבז נוצרים מלאכי חבלה. בכתבי האר"י כתוב כי האוננות במיוחד מאריכה את הגלות ומעכבת את הגאולה. בספר הזוהר אף נאמר כי חטא הוצאת זרע לבטלה הוא החטא היחיד שאין לו כפרה. מקובל להבין שאין כוונת הזוהר כפשוטו, אלא שהכוונה היא להרתיע את האדם מן החטא.
אחד מן הביטויים של היחס הציבורי לאוננות מצד היהדות בדורנו הוא ארגון עצת נפש שהקים הרב שלמה אבינר, שכחלק מפעילותו מנסה לעזור לנערים להפסיק לאונן.
מבחינת המינוח, הוצאת שז"ל בכוונה מכוּנה אוננות, ואילו הוצאה שלא בכוונה מכונה "ראיית קֶרי" או קרי לילה.
היחס לאוננות של אישה, שאינה מוביל להשחתת זרע, שונה. ההלכה המקובלת אינה אוסרת אותה, אך היא מוזכרת פעם אחת בגמרא כמגונה משום שביהדות ההנאה ממין נועדה לזוגיות כשרה ולא להנאה עצמית.
איסורים מיניים > איסורים נוספים

יחסי מין שלא דרך זוגיות - ”לֹא-תִהְיֶה קְדֵשָׁה, מִבְּנוֹת יִשְׂרָאֵל; וְלֹא-יִהְיֶה קָדֵשׁ, מִבְּנֵי יִשְׂרָאֵל” (דברים, כ"ג, י"ח).
יחסי מין בין יהודים לגויים - אף שבית דין אינו עונש על כך, קיימת הוראה לא מחייבת של "הבועל ארמית - קנאים פוגעים בו".
אונס - איסור לבעול אשה בניגוד לרצונה. דינו של האונס כדין שאר חבלות, שהחובל עובר איסור ומתחייב לפצות את הנחבל על הנזק שהסב לו (בגין הצער, הבושת וכו'). בדיני עונשין, דינו של האנס כמי שהיה בועל את אותה בעילה ברצון האישה, למעט במקרה של אונס נערה, שבו הטילה התורה על האנס קנס לאשה: לשלם לה מוהר הבתולים ולשאת אתה לאישה, אם רצונה ורצון אביה בכך, בלי שיותר לו לגרשה.
על פי ההלכה, בני הזוג יכולים לעשות ככל שיעלה על דעתם בינם לבין עצמם, כל עוד שהדבר נעשה בהסכמה וברצון. מפרט הרמב"ם:
אשתו של אדם, מותרת היא לו; לפיכך כל מה שאדם רוצה לעשות באשתו, עושה - בועל בכל עת שירצה, ומנשק בכל אבר שירצה, ובא עליה בין כדרכה, בין שלא כדרכה, בין דרך איברים. ואף על פי כן, מידת חסידות שלא יקל אדם את ראשו לכך, ושיקדש עצמו בשעת תשמיש, כמו שביארנו בהלכות דעות; ולא יסור מדרך העולם ומנהגו, שאין דבר זה אלא כדי לפרות ולרבות."
מין וגינאלי נקרא "ביאה כדרכה", ואצל בני זוג נשואים, אם אחד מהם אינו מוכן לקיים סוג כזה של יחסים, הוא נקרא "מורד" וזו עילה מוצדקת לגירושין.
מין אנאלי נקרא ביאה שלא כדרכה, או "הפיכת השולחן" והוא בגדר מותר, על פי הנאמר "משכבי אשה", מכאן שיש שני משכבים. בעלי התוספות סוברים שאקט זה מותר רק כאשר אינו מוציא זרע או שעושה כך באקראי אף שמוציא זרע.
ביאה דרך איברים (שוכב עמה בקירוב בשר) אינה נחשבת לקיום יחסים של ממש, ואינה נחשבת לניאוף, אם כי לדברי הרמב"ם נחשב הדבר למעשה מכוער שלוקים עליו, כאשר הדבר נעשה במסגרת יחסים אסורים.
שולחן ערוך, בניגוד לתפיסה המקובלת בהלכה, שולל מכל וכל מין אוראלי, בכותבו (סימן ר"מ): "אסור להסתכל באותו מקום, שכל המסתכל שם, אין לו בושת פנים, ועובר על והצנע לכת, ומעביר הבושה מעל פניו. ... וכל-שכן הנושק שם, שעובר על כל אלה, ועובר גם על 'בל תשקצו את נפשותיכם'".
קיצור שולחן ערוך קובע מגבלות אחדות על קיום מצוות עונה, ובהן:
לא ישמש עם אשתו אלא מרצונה, אבל כשאינה מרוצה לא ישמש עמה ומכל שכן דאסור לאנסה. וכן לא ישמש כשהיא שנואה לו או שהוא שנוא לה, דאמרה ליה: לא בעינא לך ואף על פי שרצויה בתשמיש. וכן אם גמר בלבו לגרשה והיא אינה יודעת אף על פי שאינה שנואה לו אסור לשמש עמה. גם לא ישמש עמה כשהיא ישנה ממש, גם לא ישמש כשהוא שכור, או היא שכורה.
הרחיב בעניין זה הרב יעקב קנייבסקי, שכתב:
כי על פי דין תורה אסור לעשות הביאה באופן שהאישה אינה מפויסת, ומחויב לפייסה בחיבוק ונישוק עד שתתאווה לחיבור, שאם לא כן הרי היא נתונה לפני ארי שדורס ואוכל. ועוון פלילי הוא לעשוק מה שמגיע לאשתו, אפילו אם מתכוון לשם מידת חסידות ופרישות, שעל גזלת אשתו אינו יכול לעשות חסידות, ולגזול אותה ולהציגה כשפחה שבויה.
במסגרת דיני טהרת המשפחה אסור קיום יחסי מין עם אישה בזמן שהיא נידה - תקופת הווסת ושבעה נקיים שלאחריה, המסתיימת בטבילת האישה במקווה.
בשתי תעניות - יום הכיפורים ותשעה באב - הנמשכות יממה שלמה (משקיעת החמה ועד צאת הכוכבים), נמנה איסור תשמיש המיטה עם חמשת איסורי ההנאה בשל התענית.
צניעות

צניעות במשמעה הרחב מייצגת אופן התנהגות מוסרית, בזיקה לענווה. במהלך הדורות הפכה הצניעות בתחום המיני לחלק המרכזי במושג הצניעות, הן בהלכה והן במחשבה היהודית. תחום זה זכה לניסוחים חמורים[דרושה הבהרה], שתרמו ככל הנראה מבחינה פסיכולוגית להעצמת רגשות האשם ולהנכחת תודעת ה"יצר הרע" אצל יהודים רבים שלא עמדו ברף ההתנהגות שהציבו לעצמם.
בספרות חז"ל נשים זוכות בתואר צנועות בדרך כלל בהקשר המיני. כך מציינת הגמרא לשבח את שרה אמנו, שהייתה באוהל בעת ביקור המלאכים אצל אברהם, "להודיע ששרה אמנו צנועה הייתה", רחל, שנאמר שבשכר צניעות שהייתה בה זכתה ויצא ממנה שאול, ועוד דוגמאות רבות.
התנהגות צנועה של הפרט ושל הציבור בתחום המיני נקשרת אצל חז"ל - ובעקבותיהם גם בספרות המוסר הכללית והקבלית - למושגי ה"קדושה" וה"טהרה", בעוד שהתנהגות לא צנועה קשורה למושג ה"טומאה".
למשל, ויקרא, י"ט, ב': "קדשים תהיו כי קדוש אני ה אלהיכם", ורש"י שם מפרש, בעקבות ויקרא רבה פרשה כד: "קדושים תהיו - הוו פרושים מן העריות ומן העבירה".
גדרי הצניעות המוטלים על האישה שונים מאלה המוטלים על האיש. הבדלים אלה נובעים – בין השאר – מתפישות שונות של תכונות האישה לעומת תכונות האיש. הדימוי הנשי בעת העתיקה ובימי הביניים בעולם המסורת היהודית היה מבוסס לא רק על כתבי הקודש ועל המסורת הפרשנית שלהם, אלא גם על התאוריות המדעיות של אותן תקופות. מחקרים השוואתיים מצביעים על הדמיון בתפישת האישה בתקופות אלה בתרבות היהודית, הנוצרית והמוסלמית.
בתקופה התלמודית אך במיוחד בימי הביניים התעצמו החרדות מפני הנשים ומפני מיניותן. לטענתם, תאוותה המינית של האישה היא גדולה.[דרושה הבהרה] יש לאישה כוחות דמוניים, שבאמצעותם היא מפתה את הגברים, וגם מסכנת את חייהם.[דרוש מקור] ר' יונה גירונדי אף ראה בכוח הפיתוי הנשי סכנה גדולה מסכנת המוות. כוחה הדמוני של אישה נחשב גדול במיוחד בעת נידתה.
מצד שני, הגבר נתפש כבעל תאוות וכמי שקשה לו לעמוד ביצרו. בעקבות דימוי זה, האישה נדרשת לשמור על צניעותה, בין השאר כדי שלא להוות מכשול לגבר, העלול להכשל באיסורים הלכתיים מחמת יצריו. ראו, למשל, פירוש המשניות לרמב"ם בנושא עזרת נשים במקדש "...כי העם היו מתקנים מקום לאנשים ומקום לנשים, ומקום הנשים למעלה ממקום האנשים, כדי שלא יסתכלו האנשים בנשים". גם ההנחיות למבנה עזרת הנשים בבתי הכנסת בנויים על הנחה זו, למנוע בעיקר הסתכלות של גברים בנשים ולא להפך.
גדרי הצניעות המופנים לאישה כוללים כיסוי של גופה, וכן הוראות שנועדו להצניע אותה.
אחד האיסורים הקשים ביותר להתמודדות המוטלים על הגבר הוא הרהורי עבירה. איסור זה הוא יוצא דופן מאיסורים אחרים החלים רק על מעשים ולא על מחשבות. איסורים אחדים באו למנוע הרהורי עבירה:
קול באישה ערווה - איסור על האזנה לשירת אישה.
איסור הסתכלות בערווה - איסור הסתכלות באישה כאובייקט מיני. בחברה החרדית איסור זה שהועמק, הודגש והורחב בתחומי החיים השונים, משמש כאחד היסודות להפרדה מגדרית, והגיע אף לאיסור הצגת תמונות נשים מכל סוג שהוא בפרסומים החרדיים.
שמירת נגיעה - נגיעה כגון לחיצת יד לשלום, חיבוק ונישוק אסורה. מספר של פוסקים חשובים מתירים נגיעה טכנית שלא בדרך חיבה.
איסור ייחוד - קבוצת הלכות מפרטת את התנאים בהם נאסר על האיש לשהות ביחידות עם אישה. בין סייגים אלו נדון גם האיסור לרווק ללמד ילדים כדי שלא תיווצר ההזדמנות להתייחד עם אמותיהם, ייחוד רופא עם חולה, מורֵה עם תלמידה ועוד.
'ארוס' בהשקפה היהודית

המחשבה היהודית לדורותיה מגלה יחס דיאלקטי כלפי המין וזיקתו לגוף. מצד אחד, הארוס נתפס כחיוני למען הפריה והרבייה והמשך קיום הדורות (בראשית א:כח). מצד שני, היהדות מקשרת אותו ליצר הרע. במדרש מוצגת גישה סינתטית: 'אילולי יצר הרע, לא בנה אדם בית, ולא נשא אישה, ולא הוליד בנים, ולא נשא ונתן' (בבראשית רבה, ט:ז). יתר על כן, אמנם קיימת אפוא בעייתיות בארוס המנותק ממצוות פרו-ורבו. יחד עם זאת, ההלכה מתירה מין שלא למען העמדת צאצאים. אדרבה, רצוי לבוא אל אישה בזמן הריונה, או כשאין היא מסוגלת להרות – וזאת בתנאי, שהמעשה המיני מתבצע במסגרת הנישואין.
העמדה הדיאלקטית כלפי הארוס, באה לידי ביטוי כבר בספר בראשית: מהצד האחד, הפריה ורבייה היא המצווה הראשונה, שבה מצווה האדם הראשון. הנביאים, מדמים את יחסם של אלוהים לעם ישראל, כיחסים שבין גבר ורעייתו - ושיר השירים, הוא ספר שקשה לא לראות את יסוד המיניות שבו. מהצד השני, כאשר אדם וחווה מפרים את הצו האלוהי, אוכלים מעץ הדעת, ו'היו כאלוהים' (בראשית ב, ג); הרי הם מגלים את ערוותם - ומיניות אפוא קשורה בחיקוי האל בדרכים פסולות.
יחס דו ערכי עובר כחוט השני גם במשנתם של חז"ל: האישה מצד אחד היא הפיתוי בהתגלמותו (בראשית רבה, יז:ט). מצד שני, 'בשעה שהאדם מתחבר עם אשתו, שכינה שרויה ביניהם' (בבלי סוטה יז:ע"א). התשמיש צריך להיעשות בעירום (בבלי כתובות יז-יח); וכל תנוחות התשמיש מותרות (בבלי, נידה כ). אמנם בימי הביניים הרב סעדיה גאון (אמונות ודעות י:ו) וכן רמב"ם (מורה נבוכים י:י) קראו לצמצם את המשגל רק לשם קיום מצוות פרו ורבו. יחד עם זאת, קודם כל הרמב"ם מוסר את דעת חז"ל, ומתיר לאדם לקיים יחסי מין עם אשתו, בדרך הנראית בעיניו (הלכות איסורי ביאה כט:ט). גישה חיובית עוד יותר מבטא רמב"ן באגרת הקודש, שבו הוא טוען כי זהו בגדר של חילול הקודש, לבוז למיניות. הוא למעשה מביע את גישת המיסטיקה היהודית כלפי הארוס. והרי אצל המקובלים, אפילו האל מתואר כישות בעלת סממנים זכריים ונקביים. הזהר למעשה הוא תאולוגיה ארוטית המשגיבה את המיניות האנושית, כתופעה מהותית באלוהות עצמה. חשוב בכל לסייג דברים אלו, והרי החסידות שהלכה בעקבות הזהר, התייחסה אל הקרי בחרדה ובאימה. היא ראתה בקין, את פרי הזימה (נועם אלימלך בפירוש לבראשית ב:ב). המשותף לכל הגישות הללו, הוא שמעולם הארוטיקה לא נפסלה על הסף - אלא לכל היותר, הוטלו סייגים על האדם.
ראו גם

חור בסדין
סדר נשים
הדרכת חתנים וכלות
לקריאה נוספת

אברהם שמואל, לדעת לאהוב, על יחסי אישות לאור היהדות, 2013.
יהודה ברנדס, אגדה למעשה - עיונים בסוגיות משפחה חברה ועבודת השם, ספריית אלינר, 2005, עמ' 153–181.
דניאל בויארין,  הבשר שברוח: שיח המיניות בתלמוד, תרגם עדי אופיר, הוצאת עם עובד, 1999.
דוד ביאל, ארוס והיהודים, תרגמה מאנגלית - כרמית גיא, עם עובד, תשנ"ה 1994.
מאיר גרובר, המינוח המקראי ליחסי אישות אסורים, עיוני מקרא ופרשנות, י', תשע"א, עמ' 501–508
שמואל בוטח, "סקס כשר: מתכון לתשוקה ולאינטימיות", מאנגלית - נורית לוינסון. תל אביב: הוצאת מודן, 1999.
שערי אהבה, שכינה ביניהם, יג תמוז תשפ"א
הערות שוליים

↑  ראו למשל: ספר דברים, פרק כ"ח, פסוק ל' ורש"י שם, ספר ישעיהו, פרק י"ג, פסוק ט"ז ועיין עוד מגילה כה עמוד ב.
↑  ראו סקירתו של הכומר גלן פיז: "WILL THERE BE SEX IN HEAVEN?" (באנגלית).
↑  בראשית רבה, פרשה י"ח, פסקה ו'
↑  בתלמוד מובאת האגדתא הבאה, המיוחסת לימי שיבת ציון: ”אמרו הואיל ועת רצון הוא נתפלל על יצר המין. התפללו ונמסר בידיהם. אמר להם: ראו שאם תהרגוני יכלה העולם. אסרוהו שלושה ימים וחיפשו ביצה בת יומהּ בכל ארץ ישראל ולא נמצאה. אמרו: כיצד ננהג? נהרגהו? יכלה העולם. נתפלל עליו לחצאין? ברקיע אין נותנים 'לחצאין'. ניקרו את עיניו ושחררוהו, והועיל שלא יתגרה אדם בקרובותיו.” (מתורגם מתלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ס"ט, עמוד ב')
↑  תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף ל"ה, עמוד א'
↑  רמב"ם יד החזקה - הלכות איסורי ביאה כ"א ט'.
↑  רמב"ם יד החזקה - הלכות אישות ט"ו י"ז.
↑  בפשוטו של מקרא אין זו מצווה כי אם ברכה; ההתייחסות אל "פרו ורבו" כאל מצווה היא מאוחרת יותר.
↑  רמב"ם, משנה תורה, הלכות אישות פרק ט"ו ד'.
↑  טור ושולחן ערוך, אבן העזר סימן א.
↑  רמב"ם, אישות ט"ו ב.
↑  הלכות אישות, פרק יד.
↑  שולחן ערוך, חלק אבן העזר; סימן כ"ד, סעיף 1. ”... ובדורות הללו שרבו הפריצים, יש להתרחק מלהתייחד עם זכר.”
↑  משנה תורה, הלכות איסורי ביאה, פרק כ"א, הל' ח'-ט'
↑  בבלי, מסכת נידה יג א
↑  בבלי, מסכת נידה יג ע"א
↑  מאיר בניהו, מעמדות ומושבות, ספר זיכרון לרב יצחק נסים, ירושלים תשמ"ה
↑  תשובה באתר כיפה
והרחבה בעניין זה באתר פניני הלכה
↑  תלמוד בבלי, מסכת נדרים, דף כ', עמוד ב'
↑  "ואמר ר"י דהתם (=ששם) מיירי (=עוסק) בלא הוצאת זרע דשרי (=שמותר) דכיון דליכא (=שאין) השחתת זרע לא הוי כמעשה ער ואונן. עוד אמר ר"י דלא חשוב כמעשה ער ואונן אלא כשמתכוין להשחית זרע ורגיל לעשות כן תמיד, אבל באקראי בעלמא ומתאוה לבא על אשתו שלא כדרכה שרי (=מותר)" (בבלי יבמות דף ל"ד עמוד ב', פירוש בעלי התוספות)
↑  רש"י סוטה כ"ו ע"ב. ורש"י יבמות נ"ה ע"ב כתב: "דרך איברים - מיעוך דדים ודש מבחוץ בשאר איברים"
↑  נדרים כ ב, יבמות לד ב, טור אבן העזר סימן כ"ה, רמב"ם איסורי ביאה כא י
↑  בבלי, בבא מציעא, פז ע"א
↑  בבלי, מגילה יג ע"ב
↑  פירושו למסכת אבות פרק א משנה ה.
↑  ידידיה דינרי, "מנהגי טומאת הנידה - מקורם והשתלשלותם", תרביץ מט.
↑  דוד ביאלה, ארוס: מין וגוף. בתוך, ארתור א. כהן ופול מנדס-פלור (עורכים), אברהם שפירא (עורך המהדורה העברית), לקסיקון התרבות היהודית בזמננו: מושגים, תנועות, אמונות, הוצאת עם עובד, תל אביב, תשנ"ג, 1986. עמ' 33–36.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542659405171  LCCN: sh2008111593
1699 בצרפת

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1698   1697  1696 |  דגל צרפת | 1699  בצרפת |  »»»  1700   1701   1702 |
כל ערכי השנים בצרפת • אירועים בולטים בעולם ב-1699 היסטוריה של צרפת • פורטל צרפת • לוח שנה של שנת 1699
שנת 1699 בצרפת הייתה השנה בה ציינה צרפת 712 שנות לאום.
מנהיגים

מונרך – לואי הארבעה עשר, מלך צרפת
אירועים

20 בינואר – לואי הארבעה עשר החליט על חוקיה הראשונים של האקדמיה הצרפתית למדעים
11 ביוני – צרפת, אנגליה והולנד מסכימות על תנאי חוזה לונדון (1700), העוסק במלחמת הירושה הספרדית
נולדו

26 במרץ – הוברט-פרנסואה גרבלו (אנ'), אומן (נפטר ב-1773)
17 באוגוסט – ברנרד דה ז'וסייה (אנ'), חוקר טבע (נפטר ב-1777)
25 באוגוסט – צ'ארלס אטיין לואי קאמי (אנ'), מתמטיקאי ומכונאי צרפתי (נפטר ב-1768)
13 באוקטובר – ז'אן קווינאולט, שחקנים ומחזאית (נפטרה ב-1783)
2 בנובמבר – ז'אן-בטיסט סימאון שארדן, צייר צרפתי נודע (נפטר ב-1779)
נפטרו

21 באפריל – ז'אן רסין, אדריכל צרפתי (נולד ב-1639)
ברוס דייוויסון

| --- | --- |

דייוויסון, 2015
 לידה:  28 ביוני 1946 (בן 78) פילדלפיה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1968 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנויות על שם טיש  אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה  אוניברסיטת ניו יורק 
 בן או בת זוג:  Lisa Pelikan (1986–2006)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 http://www.brucedavison.com/welcome.htm
 פרופיל ב-IMDb
 
ברוס דייוויסון (באנגלית: Bruce Davison; נולד ב-28 ביוני 1946) הוא שחקן קולנוע ובמאי אמריקאי זוכה שני פרסי גלובוס הזהב, היה מועמד לפרס אמי ולפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1990 על תפקידו בסרט "חברות לכל החיים".
ביוגרפיה

דייוויסון נולד בפילדלפיה, בנם של מריאן, מזכירה וקלייר, אדריכל ומוזיקאי שעבד עבור חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית.  
הוריו התגרשו כאשר היה בן 3 ודייוויסון עבר לגור עם אמו.
את הקריירה שלו החל דייוויסון ב-1968 בברודוויי במחזות "נמר בשער", "איש הפיל" בו גילם את ג'וזף מריק ו"ביבר הזכוכית" של טנסי ויליאמס לצידה של ג'סיקה טנדי.
ב-1969 הופיע דייוויסון בסרטו הראשון "קיץ אחרון" לצידה של ברברה הרשי. ב-1978 שיחק בסרט גנרל על הכוונת. בשנות ה-80 של המאה ה-20 הופיע בסרט הטלוויזיה "הנחשול" והתפרסם בזכות הופעותיו הבימתיות בין היתר במחזות "ריצ'רד השלישי", "מכתבי אהבה" והמחזה זוכה פרס פוליצר "איך למדתי לנהוג" .
הופעתו הקולנועית הבולטת ביותר באותה תקופה הייתה בקומדיה "מרגלים שכאלה".
פריצתו לתודעה המקומית והעולמית של דייוויסון הייתה בשנת 1990 בה שיחק דייוויסון בדרמה "חברות לכל החיים", בסרט גילם את דייוויד, בחור הומו שאהובו נפטר ממחלת האיידס.
על תפקידו בסרט קיבל דייוויסון את פרס גלובוס הזהב ומועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, את הפרס הפסיד דייוויסון לג'ו פשי על תפקידו בסרט "החבר'ה הטובים".
בשנת 1992 שיחק בסרט הטלוויזיה "בחירות נואשות: להציל את הילד שלי" בתפקיד של ריצ'רד רובינס, לצד ג'וזף מאזלו שגילם את בנו.
ב-1993 זכה דייוויסון בפרס פסטיבל ונציה ובפרס גלובוס הזהב השני שלו, את שני הפרסים חלק עם שאר צוות שחקני הסרט "תמונות קצרות" של רוברט אלטמן, כמו כן הופיע דייוויסון לצד ויל סמית' ודונלד סאת'רלנד בדרמה "קשר בכל מחיר". ב-1996 שיחק בדרמה "לאחר ג'ימי" בכיכובו של פיטר פצ'ינלי. ב-1997 שיחק בקומדיה הרומנטית "חיי האהבה" לצד קארלה גוג'ינו. ב-1998 קיבל דייוויסון מועמדות לפרס אמי על תפקידו בסדרה "Touched by an Angel", בנוסף שיחק דייוויסון בסרטו של בריאן סינגר "תלמיד מצטיין מדי"
בשנת 2000 התפרסם דייוויסון בהופעתו בסרט גיבורי העל "אקס מן" בתור דמותו של סנטור רוברט קלי, פוליטיקאי הדוגל בפעילות אנטי מוטאנטית. דמותו הופיעה בהופעת קמע גם בסרט ההמשך "X-מן 2".
בשנת 2002 שיחק בסרט הפשע הביוגרפי "דהאמר" בכיכובו של ג'רמי רנר בגילומו של ג'פרי דאהמר ובסרט "זהות שאולה".
בשנת 2001 גילם דייוויסון את דמותו של טום אוקלי, חבר קונגרס אמיד ואביה של נערה זרוקה ופרועה בשם ניקול (קירסטן דנסט) בדרמה הרומנטית "את מטורפת...אתה חתיך". ושיחק בקומדיה הרומנטית "חיזורי קיץ" לצידם של פרדי פרינז ג'וניור וג'סיקה בייל.
בשנת 2003 הופיע דייוויסון בסרט "משחק המושבעים" לצידם של ג'ין הקמן ורייצ'ל וייס בדמותו של דורווד קייבל, ובסרט הטלוויזיה "מתוך האפר" לצדם של כריסטין לאטי ובו ברידג'ס. בשנת 2005 שיחק בקומדיה "הולכים לקניות" (Going Shopping), לצד לי גרנט. בשנת 2006 שיחק במותחן "הנערה המתה" לצד טוני קולט.
בשנת 2008 שיחק דייוויסון בסדרה "שליחות קטלנית: יומני שרה קונור" המבוססת על סדרת סרטי "המחסל", בסדרה גילם את דמותו של ד"ר סילברמן, הפסיכיאטר אשר טיפל בשרה קונור (לנה הידי).
בשנת 2013 שיחק בדרמה הרומנטית "מילים ותמונות" לצד ז'ולייט בינוש וקלייב אוון. בשנת 2016 השתתף בקומדיה "לך תעבוד" בכיכובם של מיילס טלר ואנה קנדריק. בשנת 2017 השתתף בסרט "11 בספטמבר", ובסרט הטלוויזיה "אהבה בפריז", קומדיה רומנטית בכיכובם של הזוג רבקה רומיין וג'רי אוקונל. בשנת 2018 השתתף בסרט האימה "הרוע שבפנים: המפתח האחרון".
בשנת 2021 שיחק בסרט האימה "האחוזה"; סרט מקורי של פריים וידאו. בשנת 2022 שיחק במותחן "השכן הזר" של הבמאי הגרמני סטפן ריק.
חיים אישיים

דייוויסון היה נשוי לשחקנית הקולנוע ליסה פאליקן משנת 1986 עד שנת 2006. ב-2006 התחתן דייוויסון עם מישל קורי ולזוג נולדה בת בשם סופיה, לדייוויסון בן נוסף בשם אית'ן מנישואיו הקודמים.
רז טוויזר

רז יהושע טוויזר (נולד ב-9 באפריל 1999) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקיצוני בהפועל עכו.
אביו הוא המאמן, איציק טוויזר.
קריירה

טוויזר התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל עכו במדיה שיחק בכל קבוצות הגיל. בינואר 2018 הושאל למחלקת הנוער של מכבי צור שלום.
ב-2 באוגוסט 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 2-0 להפועל אכסאל במסגרת גביע הטוטו. ב-23 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בהליגה הלאומית בתיקו 0-0 נגד הפועל מרמורק. ב-19 בספטמבר 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-2 נגד בני סכנין. עונה לאחר מכן שיחק בכל משחקי הליגה של הקבוצה ורשם 12 שערים.
בקיץ 2021 חתם בהפועל תל אביב תמורת 250 אלף שקלים. ב-11 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בניצחון 0-2 נגד עירוני קריית שמונה. ב-13 בנובמבר 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 5-2 למכבי חיפה. ב-13 במאי 2023 הבקיע צמד בניצחון 1-2 נגד הפועל חדרה. בסיום העונה שוחרר מהמועדון לאחר שלא מצא את מקומו.
בקיץ 2023 חתם בהפועל חדרה.בינואר 2025 חזר להפועל עכו.
הערות שוליים

↑  איציק כלפי, ‏מתחזקת: רז טוויזר חתם בהפועל ת"א ל-3 שנים, באתר ONE‏, 14 ביוני 2021
פיליפ איפולה

פיליפ איפולה (באנגלית: Philip Ipole; נולד ב-6 ביוני 2001) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת הבלם.
קריירה

איפולה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של קאדונה ובגיל 18 הצטרף לזו של סוצ'י הרוסית. לקראת עונת 2021 חתם בז'טיסו מליגת העל הקזחית. ב-13 במרץ 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 2-0 לקאיראט אלמטי.
בקיץ 2021 חתם באולימפ-דולגופרודני מהליגה הרוסית הראשונה בכדורגל. ב-7 במאי 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בתיקו 2-2 נגד אורנבורג.
ב-8 ביוני 2022 הושאל להפועל חדרה מליגת העל ובסיום העונה חתם על חוזה במועדון.
ב-31 באוגוסט 2024 חתם בהפועל עכו מהליגה הלאומית.
הערות שוליים

↑  רענן ברנובסקי‏, הזר הרביעי שלה: פיליפ איפולה הניגרי חתם בהפועל חדרה, באתר וואלה, 8 ביוני 2022
↑  תומר חבז, ‏נקש ממשיך לעבוד: פיליפ איפולה חתם בהפועל עכו, באתר ONE‏, 31 באוגוסט 2024
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קובי וליטל החיים עצמם

| --- | --- |
סמליל התוכנית
סמליל התוכנית
 סוגה:  מציאות תיעודית, קומדיה
 יוצרים:  יואב גרוס ענבל ארבל דורון שפר
 בימוי:  דורון שפר
 משתתפים:  קובי מימון ליטל שוורץ
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  10
 הפקה
 מפיק:  יואב גרוס גיא כהן
 חברת הפקה:  יואב גרוס הפקות
 עורכים:  יואב גרוס דורון שפר
 שידור
 רשת שידור:  רשת 13
 פורמט (תמונה):  16:9, HDTV
 תקופת שידור מקורית:  24 במרץ 2020 – 9 ביולי 2020 (108 ימים)
 קישורים חיצוניים
 האתר הרשמי
קובי וליטל החיים עצמם היא תוכנית מציאות תיעודית קומית ישראלית בהשתתפותם של קובי מימון וליטל שוורץ. התוכנית שודרה החל מ-24 במרץ עד 9 ביולי 2020 ברשת 13 וכללה 10 פרקים.
פורמט

בכל פרק, קובי מימון וליטל שוורץ יוצאים לחקור שאלה אחרת שמטרידה אותם ולבחון מה יש לחיים להציע להם. במהלך הפרק משולבים קטעי סטנדאפ על החוויות שהם עברו.
סקירת הסדרה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה> הפרק הראשון | שודרה לראשונה> הפרק האחרון | מדרוג | ממוצע צופים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 10 | 10 | 24 במרץ 2020 | 9 ביולי 2020 | 10.7% | 321,000 |
|  | ספיישל הסטנדאפ ה-1 | ספיישל הסטנדאפ ה-1 | ספיישל הסטנדאפ ה-1 | 2 ביולי 2020 | 2 ביולי 2020 | 7.4% | 181,000 |
|  | ספיישל הסטנדאפ ה-2 | ספיישל הסטנדאפ ה-2 | ספיישל הסטנדאפ ה-2 | 23 באוגוסט 2020 | 23 באוגוסט 2020 | 6.5% | 183,000 |
סקירת הסדרה > פרקים

| מספר פרק | נושא הפרק | תאריך שידור מקוריישראל | נתוני צפייה> אחוזי צפייה | נתוני צפייה> מספר צופים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | סודות היופי | 24 במרץ 2020 | 16.1% | 511,000 |  |
| 2 | עושר גורם לאושר? | 31 במרץ 2020 | 17.1% | 552,000 |  |
| 3 | הורות | 7 באפריל 2020 | 13.7% | 408,000 |  |
| 4 | רוחניות | 21 באפריל 2020 | 11.4% | 343,000 |  |
| 5 | אמונה | 11 במאי 2020 | 10.3% | 285,000 |  |
| 6 | זוגיות | 25 במאי 2020 | 6.5% | 204,000 |  |
| 7 | משבר גיל ה-40 | 4 ביוני 2020 | 8.7% | 254,000 |  |
| 8 | זקנה | 11 ביוני 2020 | 8.5% | 237,000 |  |
| 9 | ישראל | 25 ביוני 2020 | 8% | 208,000 |  |
| 10 | טכנופוביה | 9 ביולי 2020 | 7.4% | 214,000 |  |
הפקה

צילומי העונה הראשונה התקיימו במשך חצי שנה. הצילומים התקיימו בחודשים ינואר עד יולי בשנת 2019.
ביקורת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.