stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלחמת חרבות ברזל
אבידות והרס > בצד הישראלי > חטופים

לרצועת עזה נחטפו 251 בהם אזרחים ישראלים וזרים. בכללם נשים, ילדים ותינוקות וקשישים. מספר החטופים לא היה ידוע במשך ימים רבים, בין השאר משום שהיו גופות שלא זוהו כך שאי אפשר היה לדעת אם נעדר הוא הרוג או חטוף. ב-28 באוקטובר 2023 הודיע חמאס כי בידיו בין 200 ל-250 חטופים. באותו יום פרסם חמאס גם סרטון ראשון של חטופה ישראלית.[דרושה הבהרה] בין החטופים היו כ-35 עובדים זרים (רובם מתאילנד), ותיירים בעלי אזרחות זרה. בנוסף, לרבים מהאזרחים הישראלים החטופים ישנה בנוסף אזרחות זרה, בין היתר ממדינות אלו: ארגנטינה, ארצות הברית, רוסיה, צרפת, איטליה וגרמניה.
ב-8 באוקטובר הוקם מטה משפחות החטופים והנעדרים על ידי חלק מהמשפחות, במטרה לפעול להשבת החטופים, לאיתור הנעדרים וכן לטיפול בעניינים רפואיים, משפטיים ואחרים הנוגעים לחטיפה ולהשלכותיה. איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית בישראל פנו לנשיאת הוועד הבין-לאומי של הצלב האדום ולמשלחת של הארגון בישראל בדרישה להגביר את המאמצים לשחרור החטופים שמוחזקים בעזה, בעקבות דיווחים על אונס ופגיעות מיניות בחטופות. מנכ"לית איגוד מרכזי הסיוע, אורית סוליציאנו, ציינה כי ידוע לארגון על פשעי מלחמה של אונס ופגיעות מיניות בחטופים. מערך הרפואה במטה משפחות החטופים והנעדרים פרסם דוח שלפיו חטופים חשפו עדויות על תקיפות מיניות אלימות שסבלו גברים ונשים בשבי. לפי פרסום אחר, מדובר בעשרה לפחות מתוך 110 ששוחררו עד אז.
לפני ההפוגה בלחימה, במהלכה ואחריה שוחררו 117 חטופים. בנוסף, עד ינואר 2025 הושבו ארצה גופותיהם של עוד 40 חטופים שנהרגו לפני החטיפה עצמה או במהלך השבי (כולל שלושה חטופים אשר נהרגו בשוגג מידי כוחות צה"ל בעת שניסו למלט עצמם מהשבי). בעסקת החטופים השנייה, עד סוף פברואר 2025, הושבו לישראל עוד 36 חטופים וחטופות, 28 חיים ו-8 מתים. נכון למרץ 2025, נותרו בשבי 58 חטופים, מתוכם 34 חטופים שמותם נקבע, ו-24 חטופים שלא ידוע בוודאות האם הם בחיים.
בנובמבר 2024 אמרו פקידי ממשל בארצות הברית המקורבים לנשיא ארצות הברית הנבחר, דונלד טראמפ, שנציגי ישראל העבירו להם מידע לפיו רוב החטופים אינם בין החיים, ולכן אין דחיפות לעסקה חדשה מול חמאס.
במרץ 2025 תחקיר של הניו יורק טיימס קבע כי 41 מבין החטופים שנלקחו לרצועת עזה בחיים ב-7 באוקטובר 2023, נהרגו במהלך הלחימה בעזה. לפי התחקיר, שמתבסס על תחקירי צה"ל, ניתוח פורנזי וראיונות עם בכירים ישראלים וקרובי משפחה של הקורבנות, לפחות שבעה חטופים הוצאו להורג על ידי שוביהם כשצה"ל התקרב למקום שבו הוחזקו, ולפחות שבעה אחרים נהרגו על ידי צה"ל בהפצצות אוויריות או בירי בשוגג. נסיבות מותם של חטופים אחרים נותרו לא חד-משמעיות.
אבידות והרס > בצד הישראלי > הרס רכוש

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
במהלך מתקפת הפתע, גרמו המחבלים במכוון נזק בהיקף נרחב לבתים ולרכוש ביישובי עוטף עזה, בשטחים הפתוחים סביב העוטף, וכן ביישובים ברחבי הדרום והמרכז. עם תחילת המתקפה החלו המחבלים בשיגור אלפי רקטות ופצצות מרגמה לעבר יישובים אזרחיים, שגרמו להרס של מבנים ורכוש ולשריפות בדרום הארץ ובמרכזה. נכון ל-10 בנובמבר שיגרו ארגוני הטרור בעזה למעלה מ-10,000 רקטות ופצצות מרגמה.
ביישובים שאליהם פלשו המחבלים הם גרמו הרס רב למבנים באמצעות ירי של רקטות RPG, והפעלת מטעני נפץ. מחבלים בזזו בתים לאחר שרצחו וחטפו את תושביהם, בבארי, בניר עוז, בכפר עזה וביישובים נוספים. במקרים רבים הם העלו באש את הבתים לאחר שבזזו אותם. בפעולות הביזה והשריפה השתתפו מאות אזרחים עזתים בהם ילדים, נשים וזקנים. בקיבוץ בארי לדוגמה, העריכו במס רכוש כי 189 בתים סובלים מפגיעות קשות, ויהיה צורך לבנות אותם מחדש. נכון ל-25 באוקטובר מספר המבנים שהיה ידוע שנפגעו עמד על 8,402.
ההערכה היא שנזקים נגרמו ללמעלה מ-10,000 כלי רכב. במסיבת הנובה, לצד הרציחות שביצעו המחבלים, הם גרמו להרס נרחב לאחר שירו על מכוניות וכלי רכב של משתתפי המסיבה והעלו אותם באש.[דרוש מקור]
במהלך מתקפת הפתע, גרמו המחבלים נזקים בהיקפים רחבים בענפי החקלאות ביישובי העוטף, ביניהם שדות, רפתות, תשתיות חקלאיות שונות, לולים ועוד. המחבלים ירו במכוון לעבר מכלי החלב ברפתות, הציתו מתקנים חקלאיים, וגרמו נזק כבד למפעלים. בין הנזקים שנגרמו הם חוסר החשמל ואספקות המים הסדירים, מה שגרם לקשיים עבור החקלאים ביישובים ולחוסר עבודה במשך ימים רבים לאחר מכן. הנזקים הצפויים בענף החקלאות ביישובים מוערכים בעשרות מיליוני שקלים. לפי נתוני רשות הטבע והגנים, מאז תחילת המלחמה נשרפו יותר מ-340 אלף דונם, וכי הנזק שנגרם לטבע כתוצאה מהמלחמה הוא הגדול ביותר בתולדות המדינה. מוערך כי הנזק הכולל שנגרם בעוטף עזה, שווה עשרות רבות של מיליארדים, וכי הזמן המוערך לשיקום העוטף הוא כשנתיים עד שלוש שנים.
בעקבות מתקפת הטרור ולקראת המשך המערכה פונו תושבים רבים ביישובים ישראליים מבתיהם ומהשטחים החקלאיים שברשותם, הן בעוטף עזה ובדרום הארץ והן בגבול הצפוני של מדינת ישראל. הפינוי מקשה ומונע מהתושבים לעבד את האדמה ולהפיק תוצרת חקלאית. על פי הערכות של רשות המיסים מסוף דצמבר 2023 היקף הפיצויים שידרשו ליישובי הצפון נאמד בין 300 מיליון לחצי מיליארד.
על פי דו"ח של מנהלת "אופק צפוני" במשרד הביטחון, מתחילת המלחמה ועד כניסת הסכם הפסקת האש בין ישראל ללבנון ב-27 בנובמבר 2024, ניזוקו ביישובי הצפון 2,874 מבנים. 841 מהם ספגו נזק בינוני או כבד ותידרש להם בנייה מחודשת. העיר קריית שמונה, השוכנת על קו הגבול, ספגה את המכה הקשה ביותר עם 382 נזקים למבנים. מתוך כלל המבנים שניזוקו - 1,669 הם מבני מגורים, 213 מבני ציבור, 104 תשתיות ועוד כ-150 מבנים חקלאיים. כ-14% מכלל הנזק נגרם על ידי פעילות צה"ל בשטח במהלך המלחמה.
אבידות והרס > בצד הישראלי > מפונים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ישראל פינתה 29 יישובים קרובים לגדר המערכת סביב רצועת עזה מתושביהם. לנוכח האיום הגובר בגזרת הצפון, ביום השני ללחימה המליצו המועצות האזוריות מטה אשר, מבואות חרמון והגליל העליון לתושבי 21 מיישוביהן להתפנות מהאזור. גם במטולה הומלץ לתושבים להתפנות. ביום השישי למלחמה, 12 באוקטובר, ביקש ראש עיריית שדרות מהממשלה לפנות את תושבי העיר, ולמחרת הוחלט שתושבי שדרות שיבחרו בכך יוכלו להתפנות מהעיר, תחילה למשך שבוע לפחות. ב-20 באוקטובר (14 יום מתחילת הלחימה) הוחלט על פינוי העיר קריית שמונה. ב-22 באוקטובר (16 ימים מתחילת הלחימה) החליטו רשות החירום הלאומית וצה"ל לפנות עוד 14 יישובים, בהם רמות נפתלי, דן, מצובה ועוד.
המפונים שוכנו בבתי הארחה ומלונות במימון המדינה. מהלך הפינויים התעכב לעיתים עקב מחסור בחדרים במלונות שאושרו לפינוי. התאחדות המלונות מסרה שכל בתי המלון פתחו את שעריהם למפונים, למעט המלונות שבבעלות אלפרד אקירוב.. ב-1 במרץ 2025, כשנה וארבעה חודשים לאחר פינוי קו העימות בצפון, נגמר הפינוי בצורה רשמית במרבית ישובי הצפון (למעט ישובים בודדים על הגבול ממש כמטולה, שאינם יכולים עדיין לשוב בשל ההרס הרב בישוב שעוד לא תוקן) וחלק ניכר מהתושבים שבו לבתיהם.
על פי דו"ח שהכין מרכז המחקר והמידע של הכנסת ביוני 2024, כ־143 אלף תושבי ישראל היו זכאים לפינוי מביתם לאחר מתקפת הפתע, בהם 68,500 תושבים מאזור הצפון וכ־74,500 מיישובי הדרום. בנוסף להם עזבו תושבים רבים את בתיהם באזורים אלה ובאזורים הסמוכים, אף שלא היו זכאים לסיוע ממשלתי.
בסך הכול נאלצו כ-330,000 איש לעזוב את בתיהם ביישובי עוטף עזה וביישובים הקרובים לגבול ישראל–לבנון. כעבור שנה, מעל למחציתם לא שבו לביתם, ויש הרואים בהם עקורים.
ביוני 2024 פורסם כי לפי אומדני מרכז המחקר והמידע של הכנסת, כ־43 אלף מפונים מהדרום חזרו לבתיהם וכ־11 אלף מפונים מהצפון שבו או נשארו בבתיהם.
באוקטובר 2024 פורסם סקר שנעשה בקרב תושבי הצפון שעבדו לפני המלחמה ופונו בתחילת המלחמה. בין ממצאי הסקר: שליש מהם לא עובדים, 50% מהם נפגעו כלכלית במלחמה והכנסתם נפגעה מאד, ו-70% ממפוני הצפון שוקלים לא לחזור לביתם.
אבידות והרס > בצד הפלסטיני והלבנוני > עצורים ושבויים

כחלק מהמלחמה שהכריזה ישראל על ארגון הטרור חמאס, כוחות הביטחון בישראל ובשטחי הרשות הפלסטינית עצרו כ-10,350 פלסטינים, מתוכם כ-4,000 נעצרו ברצועת עזה, במהלך שנועד למנוע טרור פלסטיני והסתה. במבצע נרחב למעצרי פלסטינים וערביי ישראל, אלפי פועלים מרצועת עזה שקיבלו היתר כניסה לישראל נעצרו ונחקרו, לאחר חקירתם של הפועלים, במטרה לבדוק האם היה להם מידע מוקדם אודות מתקפת הפתע, שחררה ישראל ב-3 בנובמבר לרצועת עזה כ-3,200 פועלים פלסטינים שהיו עצורים במשך כשלושה שבועות. בנוסף נעצרו פלסטינים החשודים בפעילות טרור וערבים ישראלים החשודים בפרסום דברי הסתה.
הועלו טענות ועדויות להתעללות ועינויים בפלסטינים עצורים. צה"ל אישר כי חיילים ישראלים הודחו בעקבות שימוש בכוח מופרז, אך דחה טענות להתעללות שיטתית. לפי נתונים שפרסם צה"ל, עד יוני 2024 הצבא מנהל חקירה פלילית נגד חיילים ב-48 מקרי מוות של פלסטינים, רובם שבויים שנתפסו ברצועת עזה. עם מקרי המוות הידועים נמנים 36 עצורים במחנה שדה תימן.
ב-31 ביולי דו"ח של משרד הנציב העליון של האו"ם לזכויות האדם קבע כי לפחות 53 פלסטינים מתו במעצר ישראלי במהלך המלחמה, וכי העצירים הפלסטינים עברו צורות שונות של התעללות ועינויים, כולל עדויות לאלימות מינית נגד נשים וגברים, מכות חשמל, שחרור כלבים וכיבוי סיגריות על עצורים. לפי הדו"ח, אלפי עצירים פלסטינים מוחזקים על ידי ישראל באופן שרירותי, בתנאים מחפירים ורובם ללא אישום או משפט. בין העצירים יש נשים, ילדים, רופאים, עיתונאים, פעילי זכויות אדם, חולים ותושבים שנמלטו מהלחימה ברצועת עזה.
בתחילת אוגוסט 2024 ארגון "בצלם" פרסם עשרות עדויות של עצירים שנכלאו מאז פרוץ המלחמה, כאשר רובם שוחררו בסופו של דבר מבלי שהועמדו לדין. הדו"ח הצביע על "מציאות של עינויים, פגיעות מיניות, אלימות, השפלה, הרעבה ומניעת טיפול רפואי הולם". בנוסף, הדו"ח מנה לפחות 60 מקרי מוות של כלואים פלסטינים מאז פרוץ המלחמה, ביניהם 48 עצורים תושבי עזה שמתו במתקני מעצר של הצבא ועוד 12 שמתו במשמורת שב"ס, חלקם בנסיבות המעלות "חשד כבד להתעללות ולמניעת טיפול רפואי מכוונים". הדו"ח כלל עדויות רבות המתארות פגיעות מיניות, ובהן הכאת איברי מין, שימוש באלות וכלי מתכת כדי להסב כאב באיברי המין, אחיזה באיברי מינם של האסירים, צילום אסירים עירומים, וביצוע חיפוש על גופם כשהם בעירום מלא. עדויות אחרות בדו"ח כוללות בין היתר תיאורי אלימות שהופעלה באמצעות גז פלפל, רימוני הלם, מקלות, אלות עץ וברזל, טייזר, מכות ואגרופים.
במרץ 2025 דו"ח מטעם מועצת האו"ם לזכויות אדם קבע כי עצירים פלסטינים היו נתונים "באופן שגרתי" להתעללות מינית והטרדה מינית. לטענת הדו"ח ולפי עדויות, גברים פלסטינים הותקפו מינית ונאנסו על ידי שימוש במכשיר חשמלי לגרימת כוויות בפי הטבעת, והחדרת חפצים לפי הטבעת ולחלחולת. לפחות בשני מקרים, עצירים נזקקו לטיפול רפואי בעקבות אונס. נשים פלסטיניות שהוחזקו במעצר העידו בין היתר על הטרדות מיניות וניסיונות תקיפה מינית, מכות שכוונו אל איבר המין שלהן ומקרים שבהם חיילים נגעו בחזה שלהן וניסו לנשק אותן. ישראל דחתה את ההאשמות שהופיעו בדו"ח באמירה כי רמת אמינותו נמוכה, ואין בו את הסטנדרטים הנדרשים לאימות ולמתדולוגיה המקובלת באו"ם  כדי לאפשר לה להכליל בו מידע מיד שנייה וממקורות לא מאומתים. במשרד החוץ גינו בחריפות את הדו"ח והגדירו אותו כ"אחת מעלילות הדם הגדולות ביותר אי פעם".
אבידות והרס > בצד הפלסטיני והלבנוני > הרס רכוש

הרס נרחב ביותר נגרם למבנים ולתשתיות ברצועת עזה. בסוף דצמבר 2023, הוול סטריט ג'ורנל דיווח כי כ-70% מהבתים וכמחצית מהבניינים ברצועת עזה נהרסו או נפגעו מתחילת המלחמה. לפי הדיווח, כ-300,000 בתים ניזוקו מתוך 439,000, ישראל הטילה 29,000 פצצות על הרצועה, ובין היתר נפגעו גם כנסיות ביזנטיות ומסגדים עתיקים, מפעלים, קניונים, מלונות, תיאטראות ויותר משני שלישים מבתי הספר. בנוסף, לפי הדיווח, את רוב תשתיות המים, החשמל, התקשורת והבריאות שנפגעו במלחמה לא ניתן לתקן. לפי ניתוחי לוויין של אוניברסיטת העיר ניו יורק ושל אוניברסיטת אורגון, עד 80% מהבתים בצפון הרצועה ניזוקו או נהרסו – הרס נרחב יותר משהיה בדרזדן במלחמת העולם השנייה.
דו"ח של הבנק העולמי מאמצע ינואר 2024 העריך שכ-45% ממבני המגורים ברצועת עזה נהרסו ועוד מעל 15% ניזוקו בצורה משמעותית. כן נקבע שכ-80% ממבני הציבור ברצועת עזה ניזוקו או נהרסו. על פי הממשלה הפלסטינית יותר מ-73% מהתשתית הכלכלית ברצועה נהרסה עד לחודש ינואר, ו-83% מבתי המסחר בה נהרסו.
ב-31 בינואר פורסם תחקיר בעיתון "הארץ", לפיו צה"ל הצית בתים ברצועת עזה, בהוראת קצינים שהובילו את הלחימה, ובצורה שאינה מאפשרת לדיירים לשוב ולגור בהם. ממידע שהגיע לידי "הארץ" נטען כי הצתת הבתים נעשית ללא האישור המשפטי הדרוש. הסיבה לכך, לפי ynet, הייתה כמות חריגה של בתי אויב, שבהם ראו החיילים בעין נוכחות של מחבלים חמושים או של אמצעי לחימה. זאת אל מול צורך מבצעי להשמיד את אותם בתים, אך ללא מספיק מוקשים או מטעני חבלה לפוצצם.
ב-2 במאי 2024, דו"ח של האו"ם קבע כי שיקום הבתים והתשתיות שנהרסו במתקפה הצבאית של צה"ל ברצועת עזה יעלה כ-40 מיליארד דולר ועלול להימשך עד המאה הבאה. לפי הדו"ח, מאז פרוץ המלחמה נפגעו כ-370 אלף בתים בעזה ו-79 אלף מהם נהרסו לגמרי, לצד הרס כמעט מוחלט של תשתיות, בתי חולים ובתי ספר. הדו"ח קבע כי "היקף ההרס בעזה כה עצום, שהסיוע שיידרש לשיקום יהיה בקנה מידה שלא נראה מאז 1948".
ב-30 בספטמבר 2024 משרד ההסברה הממשלתי ברצועה פרסם נתונים לפיהם 201 משרדים ממשלתיים נהרסו בידי צה"ל, וכן 125 בתי ספר, מכללות ואוניברסיטאות נהרסו כליל ו-337 באופן חלקי. כ-611 מסגדים נהרסו כליל ו-214 באופן חלקי, 150 אלף יחידות דיור נהרסו כליל, 80 אלף אינן ראויות עוד למגורים ו-200 אלף נהרסו חלקית. 34 בתי חולים ו-80 מרכזים רפואיים הוצאו מכלל שירות. עוד נהרסו כ-3,130 ק"מ של רשת חשמל, 330,000 מטר של רשת המים, 655,000 מטר של רשת הביוב ו-2,835,000 מטר דרכים וכבישים.
בדצמבר 2024 תחקיר של הניו יורק טיימס טען כי בתחילת המלחמה צה"ל השתמש בפצצות במשקל טונה כדי להרוס מגדלי משרדים שלמים, גם כשהיה אפשר לפגוע במטרה בעזרת תחמושת קטנה יותר. מאוחר יותר, לפי חשיפה של הארץ, בגלל הצורך בכלכלת חימושים נוקשה יותר, חיל האוויר הפסיק להפגיז בסמוך למבנים לפני כניסת הכוחות, כדי להפעיל מטענים שהוטמנו בהם. כתוצאה מכן, עלה מספר החיילים שנפגעו.
במהלך הפסקת האש ב-2025, משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים הודיע כי 436 אלף מבנים, המהווים 92% מהבתים ברצועת עזה, נהרסו או ניזוקו במהלך המלחמה. על פי הדיווח, כ-90% מהאוכלוסייה ברצועת עזה נעקרה מביתה, ורבים נאלצו לחפש מחסה כ-10 פעמים או יותר. שיקום הרצועה הוערך בסכום של כ-80 מיליארד דולר.
לפי דו"חות שפרסם האו"ם, רוב התשתיות החקלאיות בעזה נהרסו, ובכלל זה חממות, מערכות השקיה, רפתות ודירים, מטעים, מכונות חקלאיות ומחסנים. על פי ארגון "Action Against Hunger" (אנ'), המעניק סיוע לקהילה החקלאית ברצועה, חקלאים עזתים שהצליחו להגיע לאדמתם מצאו אותה פעמים רבות כשהיא פגועה או חרבה.
אבידות והרס > בצד הפלסטיני והלבנוני > עקורים

על פי הערכות האו"ם מחודש ינואר 2024, כ-1,900,000 מתושבי הרצועה התפנו מבתיהם. מספר העקורים בלבנון עומד על למעלה מ-1,600,000.
על פי הערכות פלסטיניות כ-200 אלף פועלים איבדו את מקורות פרנסתם בארבעת חודשי המלחמה. הנזק הכלכלי הוערך ב-2.3 מיליארד דולר. לפי משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים, מאז 7 באוקטובר ועד 30 בספטמבר רשויות ישראליות הרסו, תפסו או אילצו להרוס 1,768 מבנים בבעלות פלסטינית ברחבי הגדה המערבית. אירועים אלו הובילו לעקירתם של למעלה מ-4,455 פלסטינים, בהם 1,910 ילדים.
המערכה הדיפלומטית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. יש להוסיף נושא מאמצי התיווך הדיפלומטים בנושאי הפסקות אש ועסקת חטופים.
המערכה הדיפלומטית > תגובות מדיניות

בעקבות מתקפת הפתע של חמאס על ישראל, הגיב העולם המערבי בהזדהות עם ישראל ובגינוי חריף של פעולות חמאס. ארצות הברית, בריטניה, צרפת, גרמניה ואיטליה פרסמו הצהרה משותפת התומכת בישראל ומכירה בזכותה להגן על עצמה. נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן, נשא מספר נאומים שבהם גינה בתקיפות את הטרור הפלסטיני והזוועות שביצע חמאס, שאותן הוא השווה לדאעש, וגינה את מטרתו המוצהרת של הארגון שהיא רצח יהודים. הבית הלבן ובניינים בניו יורק (בהם בניין אמפייר סטייט) הוארו בצבעי דגל ישראל. ברחבי העולם נערכו הפגנות תמיכה בישראל, ורכבת אווירית של ראשי מדינות הגיעה לישראל לאות הזדהות וסולידריות עם העם הישראלי. מסמך שפרסם משרד החוץ ב-8 באוקטובר מנה 82 מדינות שתמכו באופן חד משמעי בישראל.
נשיא צרפת עמנואל מקרון מחבק את הנשיא יצחק הרצוג, ירושלים, 24 באוקטובר
ראש ממשלת בריטניה רישי סונאק עם ראש הממשלה נתניהו, ירושלים, 19 באוקטובר
ראש הממשלה נתניהו עם נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן בביקורו בישראל, 18 באוקטובר 2023
ביקור אולף שולץ, קאנצלר גרמניה, בישראל, 17 באוקטובר 2023
בנוסף לתמיכה מדינית, ארצות הברית שלחה לישראל סיוע צבאי שכלל הצבת נושאת מטוסים וצוללת גרעינית כדי להרתיע גורמים נוספים במזרח התיכון מניצול המצב, ומשלוח תחמושת ומיירטי כיפת ברזל. ביידן הצהיר כי ארצות הברית ניצבת לצד ישראל ותוודא שישראל תקבל כל מה שהיא צריכה למלחמה. בריטניה שלחה כוחות לאזור הים התיכון. גרמניה שלחה לישראל שני כטב"מים של צבא גרמניה מסוג Heron TP שפותחו בישראל, ופורסם כי גרמניה תספק כעשרת אלפים פגזי טנקים לישראל. עמנואל מקרון אף הציע להקים קואליציה נגד הטרור.
מנגד, חלק מהתגובות הרשמיות של ארצות ערב ומדינות מוסלמיות כללו גינוי של המבצע הישראלי ברצועת עזה ושבחים כלפי פעולת חמאס, בייחוד מצד איראן. הליגה הערבית, הרפובליקה העממית של סין, רוסיה וטורקיה הביעו עמדה נייטרלית או שתמכו בפלסטינים.
על רקע המלחמה המתמשכת חלה התדרדרות במעמדה הבין-לאומי של ישראל. ב-11 בנובמבר אמר נשיא צרפת עמנואל מקרון כי "ישראל חייבת להפסיק להרוג תינוקות ונשים בעזה", אך גורם צרפתי בכיר הבהיר בהמשך כי מקרון לא התכוון לטעון שישראל פוגעת באזרחים בכוונה. מנהיגים ופרלמנטים לאומיים הכריזו כי ישראל מבצעת רצח עם ברצועת עזה, ביניהם אלו של ברזיל, קולומביה, ונצואלה, קובה, לבנון, טורקיה ובנגלדש. ההתדרדרות במעמדה של ישראל באה לידי ביטוי בהכרה של ספרד, נורווגיה ואירלנד במדינה פלסטינית; החלטה של מדינות אחדות, בהן ארצות הברית, בריטניה וגרמניה, לצמצם ייצוא אמצעי לחימה לישראל, והחלטה של ממשלת צרפת לאסור השתתפות של חברות ישראליות בתערוכת יורוסאטורי של תעשיית הנשק; חרם על יצוא מטורקיה לישראל, החלטה של קולומביה להפסיק יצוא פחם לישראל; והחלטה של אוניברסיטאות בעולם לנתק את קשריהן עם אוניברסיטאות בישראל.
המערכה הדיפלומטית > גופים בין-לאומיים > האו"ם

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא יש לשכתב את הפרק, לצמצם מידע קיים ולהוסיף מידע לגבי עובדי אונר"א (לשקול להוסיף תת-כותרת נוספת).
מזכ"ל האו"ם, אנטוניו גוטרש גינה את מעשי חמאס ב-7 באוקטובר, אך טען: "המתקפה של חמאס על ישראל לא התרחשה בחלל ריק, העם הפלסטיני נתון ל-56 שנים של כיבוש חונק". דבריו פורשו כהצדקה למעשי חמאס ועוררו ביקורת חריפה.
ב-9 באוקטובר התכנסה מועצת הביטחון של האו"ם, בעקבות דרישת ארצות הברית לגנות בצורה חריפה את מתקפת חמאס. סין ורוסיה נמנעו מגינוי המתקפה וקראו להימנע מפגיעה באזרחים. הכינוס הסתיים ללא החלטה. ב-27 באוקטובר 2023 התקבלה בעצרת הכללית של האו"ם החלטה ES-10/21 לגינוי פעולות ישראל במלחמה וקריאה ל"הפסקת אש הומניטרית מיידית ומתמשכת ולהפסקת מעשי האיבה". ההחלטה התקבלה במושב החירום העשירי של העצרת הכללית ותמכו בה 121 מדינות, לעומת 14 מדינות שהצביעו נגד ו-44 שנמנעו. מספר משקיפים מיוחדים מטעם האו"ם (אנ') האשימו את ישראל ברצח עם ברצועת עזה (אנ'), בהם הדווחית המיוחדת מטעם האו"ם לשטחים הפלסטיניים הכבושים, הדווחית המיוחדת מטעם האו"ם לאלימות נגד נשים, הדווחית המיוחדת מטעם האו"ם לזכות לבריאות והדווח המיוחד מטעם האו"ם לזכות למזון.
ב-15 בנובמבר הצביעה מועצת הביטחון של האו"ם בעד החלטה 2712 שקראה להפוגות הומניטריות בעזה, להגברת הסיוע ההומניטרי ולשחרור מיידי וללא תנאי של בני הערובה שנחטפו לעזה. עד אז נבלמו הצעות באמצעות וטו של רוסיה או של ארצות הברית. ב-8 בדצמבר הפעיל מזכ"ל האו"ם אנטוניו גוטרש את סעיף 99 לאמנת האו"ם בשל מה שראה כסכנה לשלום ולביטחון העולמיים ו"המצב הקטסטרופלי" בעזה. בעקבות זה התכנסה מועצת הביטחון לדון בהפסקת אש מיידית, אך ההצעה נדחתה בווטו אמריקאי.
ב-11 בינואר 2024 הצביעה מועצת הביטחון של האו"ם בעד דרישה מהחות'ים לחדול ממתקפותיהם בים סוף.
ביוני 2024 הוכנסה ישראל ל"רשימה השחורה" של האו"ם של מדינות וארגונים הפוגעים בילדים באזורי סכסוך. באותו החודש דו"ח מטעם מועצת האו"ם לזכויות אדם האשים את ישראל ואת חמאס בפשעי מלחמה.
ב-5 באוגוסט 2024 הודה האו"ם כי תשעה עובדי אונר"א השתתפו בטבח ב-7 באוקטובר 2023. מזכ"ל אונר"א הודיע כי החליט לסיים מיידית את עבודתם.
ב-18 בספטמבר 2024 עברה בעצרת הכללית של האו"ם הצעה שהעלתה הרשות הפלסטינית הקוראת להטיל סנקציות על ישראל ואמברגו נשק נגד ישראל. ההחלטה היא הצהרתית בעיקרה ואינה מחייבת. היא קוראת לישראל לצאת מהשטחים הפלסטיניים הכבושים בתוך שנה.
ב-28 באוקטובר 2024 חוקקה הכנסת את החוק להפסקת פעילות אונר"א בשטח מדינת ישראל בעקבות מעורבות עובדי אונר"א בטבח שבעה באוקטובר.
במרץ 2025 דו"ח מטעם מועצת האו"ם לזכויות אדם קבע כי ישראל ביצעה "פשעי רצח עם" ברצועת עזה, שכוללים הרס שיטתי של מוסדות רפואה, מניעת ילודה ואלימות מינית נגד גברים ונשים. ישראל דחתה את ההאשמות כאנטישמיות וחסרות ביסוס והגדירה את הדו"ח כ"עלילת דם".
המערכה הדיפלומטית > גופים בין-לאומיים > בית הדין הבין-לאומי לצדק

ב-29 בדצמבר 2023 הגישה דרום אפריקה תלונה נגד ישראל בגין רצח עם בפני בית הדין הבין-לאומי לצדק (ICJ). הדיונים הפומביים התקיימו בארמון השלום בהאג, הולנד, ב-11 וב-12 בינואר 2024. ישראל יוצגה על ידי מלקולם שו כפרקליט ואהרן ברק במותב השופטים. הצוות המשפטי של דרום אפריקה כולל את ג'ון דוגארד (אנ'), ווהאן לואו (אנ') וטמבקה נגקוקאיטובי (אנ') כעורכי דין ואת דיקגאנג מוסנקה (אנ') כשופט אד הוק. ב-26 בינואר 2024 הוציא בית הדין שישה צווים זמניים בהם הורה לישראל לנקוט בכל האמצעים כדי למנוע מעשה שעלול להיחשב כרצח עם, להגן על הפלסטינים, להעביר סיוע הומניטרי ולדווח על כך בתוך חודש. עם זאת, בית המשפט לא הורה על הפסקת אש.
ב-10 במאי 2024 ביקשה דרום אפריקה מבית הדין הבין-לאומי לצדק להוציא צווי מניעה חדשים נגד ישראל בעקבות הכניסה הקרקעית למזרח העיר רפיח. בעקבות הבקשה, חשפה ישראל כי ברפיח נחשפו כמעט 700 פירי מנהרות, מתוכן 50 פירים של מנהרות הברחה שחוצות למצרים. מאז תחילת המלחמה שוגרו מרפיח יותר מ-400 רקטות ארטילריות, מתוכן 120 רק בשבועיים האחרונים ו-600 אתרי שיגור זוהו באזור רפיח, מוסתרים בקרבת תשתיות אזרחיות. ב-24 במאי 2024 פסק בית הדין כי ישראל חייבת להפסיק לאלתר את הפעולה הצבאית ברפיח. השופטים פסקו ברוב של 13 לעומת 2 כי יש לעצור "כל פעולה שעלולה לפגוע באוכלוסייה הפלסטינית".
ב-19 ביולי 2024 פורסמה חוות הדעת של בית הדין הבין-לאומי לצדק בנושא מדיניות ישראל בשטחים הפלסטיניים הכבושים.
המערכה הדיפלומטית > גופים בין-לאומיים > בית הדין הפלילי הבין-לאומי

ב-20 במאי 2024 הצהיר תובע בית הדין הפלילי הבין-לאומי, כרים קאן, כי ביקש משופטי בית הדין להוציא צווי מעצר לאישים ישראלים ופלסטינים בשל פשעי מלחמה. צווי המעצר נועדו לראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, לשר הביטחון יואב גלנט, ולראשי חמאס אסמאעיל הניה, יחיא סינוואר ומוחמד דף. בין העילות למעצר נכללה האשמה של ישראל בהרעבה המונית של האוכלוסייה הפלסטינית ברצועת עזה. הבקשה עברה להחלטתם של שופטי בית הדין. צרפת, ספרד ומדינות נוספות באירופה תמכו בבקשה להוצאת הצווים. ישראל, ארצות הברית ובריטניה, שאינן מכירות בבית הדין, ביקרו את הבקשה וכפרו בלגיטימיות שלה.
הקונגרס האמריקאי בתגובה אישר בתחילת יוני 2024 הצעת חוק להטלת סנקציות שונות על שופטי בית הדין הפלילי בהאג ובני משפחותיהם. מדינות אחרות באירופה, כגרמניה, איטליה ופולין מחו על ההשוואה בין ישראל הדמוקרטית לארגון הטרור חמאס, אך עקרונית תמכו בעצמאותו של בית המשפט.
ב-21 בנובמבר 2024 בית הדין הפלילי הבין-לאומי (ICC) הודיע כי הוציא צווי מעצר נגד ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר הביטחון לשעבר יואב גלנט בגין פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות ברצועת עזה. על פי בית הדין, נתניהו וגלנט אחראיים לפשעים של הרעבה כשיטת לחימה, רצח, רדיפה והכוונת תקיפות לאוכלוסייה אזרחית בכוונה תחילה. הצווים ממקמים את ישראל בקבוצת מדינות שנתפסות כמפירות של החוק הבין-לאומי.
המערכה על דעת הקהל העולמית > דעת הקהל העולמית

בראשית המלחמה, דעת הקהל העולמית נטתה לכיוון תמיכה בישראל יותר מאשר התמיכה בה לפני המלחמה. לפי סקר דעת קהל שערך עיתון האקונומיסט רוב הציבור בעולם מזדהה עם ישראל ותומך בה, אף על פי שברשתות החברתיות המקוונות יש יותר פוסטים פרו-פלסטיניים. סקרים של עיתונים נוספים תמכו בתוצאות הסקר של האקונומיסט. סקרים שבוצעו במדינות אירופה מלמדים שהתמיכה בישראל עלתה מאז טבח שבעה באוקטובר, ובעקבות הפחד שהטרור האסלאמי באירופה יתגבר כתוצאה ממתקפת הפתע או הפסד צבאי ישראלי לארגון טרור אסלאמי.
בעולם התקיימו עשרות הפגנות, חלקן אלימות, לתמיכה בפלסטינים ובחמאס.[דרושים מקורות] ההפגנות נערכו גם במדינות שמתנגדות לישראל בפומבי, דוגמת מדינות ערב, וטורקיה, שם לעיתים הן אף אורגנו על ידי ההנהגה, אך גם במדינות תומכות ישראל דוגמת ארצות הברית, בריטניה, צרפת, אוסטרליה ומדינות נוספות באירופה וצפון אמריקה. ההפגנות התרכזו בערים גדולות, דוגמת לונדון, פריז וניו יורק, שם הן אורגנו בין היתר על ידי מהגרים מוסלמים, אך גם בערים ועיירות קטנות יותר. בארצות הברית נערכו הפגנות בקמפוסים, שאורגנו על ידי צעירים וסטודנטים שהושפעו מרשתות חברתיות. בניו יורק בלטה השתתפותם של חרדים אנטי-ציונים כמו נטורי קרתא. המפגינים קראו להפסקת אש בעזה, ל"שחרורה של פלסטין" ואף להשמדת מדינת ישראל וטבח ביהודים. ההפגנות גררו ביקורת רבה מצד אזרחים ופוליטיקאים, בין היתר בגלל אופיין האלים ותמיכתן בטרור ובאנטישמיות. באנגליה נערכה הפגנה פרו-פלסטינית גדולה בלונדון ביום הזיכרון הבריטי שגררה ביקורת רבה וכללה עימותים אלימים עם חוליגנים שטענו לחילול היום. לעיתים נערכו הפגנות תמיכה בישראל ובפלסטין במקביל, דבר שהוליד לעיתים קרובות להתנגשויות בין המפגינים והצריך התערבות של כוחות הביטחון המקומיים.[דרושים מקורות]
בתחילת אפריל 2024 דווח כי על פי סקרי דעת קהל עדכניים מארצות הברית ואירופה, ישראל איבדה את כל האהדה שזכתה לה בדעת הקהל אחרי 7 באוקטובר 2023. התמיכה בישראל פחתה מאוד ולמעשה חזרה למקום שבו הייתה לפני 7 באוקטובר, וממשיכה להיות במגמת ירידה. הירידה בתמיכה בישראל התרחשה על רקע מספר ההרוגים הגבוה בעזה והחוסר במערך הסברה ישראלי יעיל. חלק מהסיבות לירידה בתמיכה בישראל הן החשיפה בדעת הקהל לתמונות מהמלחמה בעזה, הדיווחים על משבר הומניטרי, רעב ופגיעה בילדים, העובדה שישראל לא הציגה תוכנית ליום שאחרי המלחמה והחיכוכים עם נשיא ארצות הברית.