stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב אום-אל-האנה (1916)
רקע > ההכנות הבריטיות לפריצת המצור

לפי הנחיותיו של גנרל ניקסון החלו ההכנות לפריצת המצור. ההערכות נעשתה בעיירה עלי אל-גרבי (כ-100 ק"מ במורד החידקל) והוביל אותה לוטננט גנרל פנטון איילמאר. לרשותו של איילמר הועמדו תחילה 3 בריגדות ובהמשך הובאה למקום הדיוויזיה ה-7 של "מירוט" שהועברה מגזרת אירופה.
רקע > קרב שייח' סעד

ב-3 בינואר 1916 יצא כח בריטי, בפיקודו של פנטון איילמאר, לתקוף את קו ההגנה הראשון של הטורקים שהתחפרו בעיירה שייח' סעד. הקרבות נערכו על שתי גדות החידקל ועד 9 בינואר הצליחו הבריטים לפרוץ את קו ההגנה הטורקי. ניצחון זה הושג במחיר גבוה של כ-4,300 פצועים וחללים וזאת בזמן שהיחידות הטורקיות נסוגו באופן מסודר לקו ההגנה השני בשפך של ואדי לחידקל. תחת הלחץ של ג'ון ניקסון להמשיך בפריצת הדרך לכות יצא איילמר, זמן קצר לאחר סיום קרב שייח' סעד, לפריצת קו ההגנה השני שנפרס כ-15 ק"מ במעלה הנהר בנקודה שבה מתחבר ערוץ ואדי, שזורם מצפון, לחידקל.
רקע > קרב ואדי

קרב ואדי התחולל ב-13 בינואר 1916 כ-15 ק"מ משייח' סעד, במעלה החידקל. הטורקים הקימו קו הגנה שני בנקודת ההתחברות של ערוץ נחל לחידקל. הכוח הבריטי התפצל לשניים כשבריגדה אחת תקפה ישירות את קו ההגנה בעוד שרוב הכח ניסה לאגף את קו ההגנה. עיכוב בהתקפה והתגלות כוח האיגוף הביאו להתחזקות פעולות ההגנה. בסופו של יום הצליחו הבריטים לפרוץ את קו ההגנה אך במחיר יקר של כ-1,600 פצועים וחללים.
הכוחות המעורבים בקרב אום-אל-האנה > צבא בריטניה

בתחילת 1916, עם הגעת כוחות חדשים לגזרת מסופוטמיה, נבנה כוח חדש שנקרא "קורפוס חידקל" שכלל את כוחות "חיל המשלוח ההודי" וכן את התגבורת (בעיקר הדיוויזיה ה-7). כוח זה, בפיקודו של לוטננט גנרל פנטון איילמאר, החל את המערכה עם כ-13,300 חיילים אולם כוח זה הצטמצם לאחר היקף נפגעים גדול בקרבות שייח' סעד וואדי. הכוח כלל את היחידות הבאות:
הבריגדה ההודית הרכובה ה-6 שהייתה מעורבת במהלך 1915 במערכה לכיבוש בגדאד.
בריגדת הרגלים ההודית ה-35 שהייתה יחידה חדשה שנבנתה בדצמבר 1915 וצורפה למערכה לשחרור כות.
בריגדת הרגלים ההודית ה-28, שהייתה פעילה בתחילת המלחמה במערכה על סיני וארץ ישראל ובתימן והגיעה למסופוטמיה באוקטובר 1915.
הדיוויזיה ה-7 של "מירוט" תחת פיקודו של ג'ורג' יאנגהאזבנד: הועברה בתחילת המלחמה לזירת מערב אירופה כחלק מכוח A של חיל המשלוח ההודי. לאחר מספר קרבות בחזית המערבית ולאחר שסבלה מנפגעים רבים הועברה, בשלהי 1915, למערכה במסופוטמיה.
ספינות מלחמה.
הכוחות המעורבים בקרב אום-אל-האנה > הצבא העות'מאני

הכוח העות'מאני, שעמד מול הצבא הבריטי, התבסס על הארמייה הטורקית ה-6 בפיקודו של קולמר פון דר גולץ. ארמייה זו נחלקה ל-2 קורפוסים:
הקורפוס ה-18 בפיקודו של קאזים פאשה שימר את המצור על כות ולא היה מעורב בקרב אך שלח תגבורות לקו ההגנה.
הקורפוס ה-13 בפיקודו של חליל כות הוא זה שנשלח לחסום את התקדמות הכוחות הבריטים. לאחר קרב שייח' סעד תגברו הטורקים את כוחותיהם בקו ההגנה השלישי באם-אל-האנה להיקף של כ-30,000 חיילים. בנוסף להגדלת כח האדם תוגבר כח זה במספר רב של מקלעים.
מהלך קרב אום-אל-האנה

היעד של הבריטים היה המעבר היבשתי אום-אל-האנה בין החידקל לביצות סואיקייה (Suwaikiya).
ב-20 בינואר 1916 החלו הבריטים להפגיז את קו ההגנה הטורקי בירי ארטילרי ולאחריו החלו חיילי הדיוויזיה ה-7 להתקדם רגלית בשטח מוצף מול אש מקלעים צפופה. הקרב נמשך עד 21 בינואר ולאחר שסבלו ממספר נפגעים גבוה וללא הצלחה בפריצת קו ההגנה נסוגו הבריטים.
תוצאות הקרב

נפגעים:
הצבא הבריטי: כ-2,700 חללים ופצועים
הצבא העות'מאי: כ-500 חללים ופצועים
לאחר 3 קרבות שלא הביאו לשבירת המצור על כות אך במחיר עצום של נפגעים החליט הפיקוד הבריטי להחזיר את הכוח לבסיס האם בעלי אל-גרבי.
הכשלונות והיקף הנפגעים הביאו להדחתו של מפקד גזרת מסופוטמיה גנרל ג'ון ניקסון ושל מפקד כוח הפריצה לכות לוטננט גנרל איילמר.
בקרב זה, כמו גם ב-2 הקרבות הקודמים, נתבררה חולשת המערך הרפואי כך שזמן המענה הרפואי והפינוי נמשך במקרים מסוימים עד 10 ימים.
הדי הקרב הגיעו לנצורים בקרב לכן כישלון המתקפה תרם גם הוא לדמורליזציה של החיילים בכות.
לקריאה נוספת

Barker, A. J. (2009). The First Iraq War, 1914-1918: Britain's Mesopotamian Campaign. New York: Enigma Books. ISBN 978-1-929631-86-5.
Townshend, Charles (2011). When God Made Hell: The British Invasion of Mesopotamia and the Creation of Iraq, 1914-1921. Faber & Faber.
Wilson, Lieutenant-Colonel Sir Arthur T. (1969). Loyalties: Mesopotamia 1914-1917. Greenwood Press, Publishers.
Mason, Philip (1974). A Matter of Honour: An Account of the Indian Army, Its Officers & Men. Ebenezar Bayliss and Son Limited. ISBN 0-03-012911-7.
Davis, Paul K. (1994). Ends and Means: The British Mesopotamian Campaign and Commission. Farleigh Dickinson University Press. ISBN 0-8386-3530-X.
Erickson, Edward J. (2001). Ordered to Die: A History of the Ottoman Army in the First World War. Greenwood Publishing Group. ISBN 978-0-313-31516-9.
הערות שוליים

↑  הטורקים העדיפו להעביר יחידות רבות למערכה בקווקז ולמערכה בסיני וארץ ישראל
↑  רוחב מעבר אום-אל-האנה היה כ-1,500 מטר
↑  ירי ארטילרי זה נעשה מתותחי שדה ומספינות מלחמה ששטו בחידקל
| המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה |
| --- | --- | --- |
| כללי | מסילת הברזל ברלין-בגדאד | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| קרבות | 1914: קרב בצרה • קרב אל-קורנה 1915: קרב שוויבה • קרב עמארה • קרב נאסריה • קרב א-סין • קרב קטסיפון 1916: המצור על כות • קרב שייח' סעד • קרב ואדי • קרב אום-אל-האנה • קרב דוג'יילה 1917: קרב כות השני • כיבוש בגדאד • קרב סאמארה • קרב רמאדי הראשון • קרב רמאדי השני 1918: קרב חאן בגדאדי • קרב שרקט • האוטונומיה של נג'ף במלחמת העולם הראשונה | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| יחידות | צבא בריטניה: הצבא הבריטי • חיל המשלוח ההודי • הדיוויזיה השלישית "לאהור" • הדיוויזיה השישית "פונה" • הדיוויזיה השביעית "מירוט" • הדיוויזיה ה-12 ההודית • הדיוויזיה ה-13 "המערבית" • הדיוויזיה ה-14 ההודית • הדיוויזיה ה-15 ההודית • הדיוויזיה ה-17 ההודית • הדיוויזיה ה-18 ההודית הצבא העות'מאני: הארמייה השישית | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| אישים | צבא בריטניה: ג'ון ניקסון • צ'ארלס טאונסנד • ג'ורג' פרדריק גורינג • פרסי לייק • פנטון איילמאר • פרדריק סטנלי מוד • ג'ורג יאנגהאזבנד • אלכסנדר קוב • ויליאם מרשל הצבא העות'מאני: אנוור פאשה • קולמר פון דר גולץ • נוראדין איברהים פאשה • סולימאן אסקרי ביי • חליל כות • מוסה קזם קראבקיר • עלי איחסן סביס • איסמעיל האקי ביי (אנ') | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| אתרים | אנדרטת בצרה • בית הקברות הצבאי הבריטי בעמארה • בית הקברות הצבאי הבריטי בבצרה • בית הקברות הצבאי הבריטי בבגדאד • בית הקברות הצבאי הבריטי בכות • שער הודו | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| תוצאות | הפסקת האש של מודרוס • הסכם סוור | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
ראובן גרינברג (קרימינולוג)

| --- | --- |

 לידה:  24 ביוני 1943 יוסטון, ארצות הברית 
 פטירה:  24 בספטמבר 2014 (בגיל 71) צ'ארלסטון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת המדינה בסן פרנסיסקו  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  אקדמיית אף־בי־אֵיי 
 מעסיק:  אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, Florida Department of Law Enforcement, אוניברסיטת פלורידה אינטרנשיונל, City of Charleston Police Department 
 תפקיד:  chief of police 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
ראובן מוריס גרינברג (באנגלית: Reuben Morris Greenberg,‏ 24 ביוני 1943 – 24 בספטמבר 2014) היה קרימינולוג, מרצה, סופר, ואיש משטרה יהודי-אמריקאי, מפקד המשטרה השחור הראשון של צ'ארלסטון, דרום קרוליינה (מ-1982 עד פרישתו בשנת 2005), ידוע במיוחד על היותו קרימינולוג חדשני ויצירתי.
ילדות

גרינברג נולד ביוסטון, טקסס, בן למהגר יהודי-רוסי ולאם ממוצא אפרו-אמריקאי. התגייר (בעקבות אביו) בגיל 26.
השכלה

קיבל את התואר הראשון שלו באנתרופולוגיה מאוניברסיטת המדינה של סן פרנסיסקו בשנת 1967, ואת התואר השני במינהל ציבורי ובתכנון ערים מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי בשנים 1969 ו-1975 בהתאמה. גרינבגר הוא גם בוגר של האקדמיה של ה-FBI
קריירה בהוראה

לימד סוציולוגיה באוניברסיטת קליפורניה, מדע המדינה באוניברסיטת צפון קרוליינה בצ'פל היל, ומשפט פלילי באוניברסיטה הבינלאומית של פלורידה.
קריירה במשטרה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
פרסים

גרינברג זכה בתואר "Justice Professional of the Year" ב-1991, קיבל את אות "Foundation for Improvement of Justice" לשנת 1989 ופרס "Free Spirit Award" ב-1994 על ההצלחה בתחום הלוחמה בפשיעה.
כסופר

גרינברג חיבר במשותף את "Let's Take Back Our Streets" (שראה אור ב-1989), יחד עם ארתור גורדון, יועץ עריכה של Guideposts. בספר הוא מספר מה המהלכים שעשה כדי "לקחת בחזרה את הרחובות" בעיר שאימצה אותו מהפושעים, ומה הוא חושב שקציני חוק אחרים יכול לעשות כדי להשיג הישגים דומים.
חיבר מספר מאמרים בנושאים משטרתיים, והיה כתב טור אורח במספר עיתונים, המפורסם שבהם הוא "Detroit News". הוא היה נושא של מאמר ב"רידרס דייג'סט".
השתתפות בסרט

גרינברג הופיע ב"שלום לכם" (Shalom Y'all) ,בשנת 2002, סרט תיעודי על יהודים באמריקה הדרומית, עם הסופר והזמר קינקי פרידמן.
הערות שוליים

↑  Ledeen, Michael (18 באוגוסט 2005). "Hail to the Chief; How a black, Jewish Texan cleaned up an old Confederate city". National Review. נבדק ב-26 בדצמבר 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n88157927  SNAC: w6rn5f0g  VIAF: 31091589   WorldCat (עם VIAF): 31091589
הארולד פרינו

| --- | --- |
פרינו, 2007
פרינו, 2007
 לידה:  7 באוגוסט 1963 (בן 61) ברוקלין, ניו יורק, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1986
 מקום לימודים:  סטודיו ויליאם אספר  Shenandoah University 
 בת זוג:  בריטני רובינסון-פרינו
 צאצאים:  אורורה פרינאו 
 מספר צאצאים:  3
 פרסים והוקרה:  פרס גילדת שחקני המסך למשחק מצוין לאנסמבל שחקנים בסדרת דרמה (2006) 
 http://www.haroldperrineau.com
 פרופיל ב-IMDb
 
הארולד פרינו (באנגלית: Harold Perrineau; נולד ב-7 באוגוסט 1963) הוא שחקן אמריקאי, שידוע בעיקר בזכות תפקידו בתור אוגוסטוס היל (אנ') בסדרה "אוז"  (1997–2003), בזכות תפקידו בתור מייקל דוסון (אנ') בסדרת הדרמה "אבודים" (2004–2010) ובתור השריף בויד סטיבנס בסדרת האימה "אין מוצא" (2022-הווה). בקולנוע, גילם את מרקוציו (אנ') בסרט "רומיאו וג'ולייט" (1996), וגילם את ראשיד בסרט "עישון" (1995); עבורו קיבל מועמדות לפרס אינדפנדנט ספיריט לשחקן המשנה הטוב ביותר.
שיחק גם בסרטים "על הסף" (1997), "סודו של שושבין" (1999), "מטריקס Reloaded" ו"מטריקס רבולושנס" משנת 2003, ו"28 שבועות אחרי" (2007). בטלוויזיה שיחק בין היתר בסדרות "ילדי האנרכיה" (2012), "קונסטנטין" (2014–2015), "Claws" ‏(2017–2022), ו"הטירון" (2019–2021).
ביוגרפיה

פרינו נולד בברוקלין, ניו יורק. הוריו שינו את שם משפחתו לוויליאמס כשהיה ילד, אך מאוחר יותר שינה אותו בחזרה, לאחר שגילה שכבר היה הארולד וויליאמס בגילדת שחקני המסך. לפרינו ארבעה אחים: אנתוני, בריאן, לאנס ומאלי ק.
לאחר התיכון, הוא למד באוניברסיטת שננדואה (אנ') בווינצ'סטר (אנ'), וירג'יניה וסיים לימודי תואר ראשון באמנויות ב-1985. לאחר מכן למד גם בתיאטרון המחול האמריקאי (אנ') של אלווין איילי (AAADT) באפר איסט סייד, מנהטן, ניו יורק.
קריירה

בשנת 1986 לוהק בתור אחד הרקדנים לעונה השישית והאחרונה של הסדרה "תהילה" מבית רשת NBC. הסדרה התבססה על סרט קולנוע בעל שם זהה משנת 1980 שביים אלן פארקר. ב-1989 פרינו גילם את טיירון ג'קסון במחזמר באותו שם "תהילה" שהוצג מ-25 במרץ עד ל-29 באפריל בתיאטרון וולנאט (אנ') בפילדלפיה, פנסילבניה.
בשנת 1996 גילם פרינו את דמותו של מרקוציו (אנ') בסרט "רומיאו וג'ולייט", עיבוד קולנועי של הטרגדיה הרומנטית של ויליאם שייקספיר - "רומיאו ויוליה". בבימויו של באז לורמן ומככבים בו לאונרדו דיקפריו וקלייר דיינס כרומיאו וג'ולייט.
בשנת 1998 שיחק במותחן "לולו על הגשר", שמבוסס על ספרו של פול אוסטר שגם ביים את הסרט. ב-1999 שיחק בקומדיה "סודו של שושבין", ובסרט "מקבת' במנהטן" לצד גלוריה ראובן.
ב-2002 שיחק בסרט הדרמה העצמאי "אונליין". פרינו שיחק בשני הסרטים האחרונים של מטריקס בתור לינק (2003). פרינו שיחק גם בסדרות טלוויזיה: בסדרה "אוז" בתור אוגסטוס היל (2003-1997), בסדרת הדרמה "אבודים" בתור מייקל דוסון ובתפקיד אורח בסדרה "CSI".
פרינו שיחק באבודים בעונה הראשונה, השנייה והרביעית. הוא לא היה מרוצה מכך שהוציאו את דמותו מהתסריט, במיוחד שחזר לשחק בעונה הרביעית במשך כחמישה פרקים.
בשנת 2007 שיחק בסרט האימה "28 שבועות אחרי". בשנת 2008 שיחק בסרט הדרמה "גני הלילה", בדרמה הספורט "הכדור לא משקר", בסרט "לשרוד מעבר לסורגים", ובדרמה העצמאית "השם שלך כאן". בשנת 2009 שיחק בסדרת הדרמה-קומית של רשת ABC, "יוצאי הדופן", בתפקיד הבלש ליאו בנקס, שנמצא בהתקף חרדה תמידי.
בשנת 2011 שיחק בסרט הפעולה "רודף צדק". בשנת 2012 שיחק בתפקיד ראשי בסיטקום "להקת החתונות", שבוטלה לאחר עונה אחת. ושיחק בסרט "טרנזיט", ובסרט "סיפורי שקיעה".
בשנת 2013 שיחק בסרט "חופשת השושבין" שמהווה סרט המשך ל"סודו של שושבין" מ-1999.
בשנת 2014 לוהק לסדרה "קונסטנטין" בתפקיד "מאני", והתארח בסדרת האימה "אומת הזומבים".
בשנת 2016 שיחק בסדרת הדרמה המשפטית "גוליית" בתפקיד השופט פוסטון קלר.
בשנת 2017 שיחק בחמישה פרקים בעונה ה-13 במספר של סדרת הטלוויזיה "מחשבות פליליות", ושיחק בסרט הדרמה העצמאי "I'm Not Here". בנוסף החל לשחק גם בסדרה הקומית של רשת TNT "Claws " בתור דין סימס, האח האוטיסט של דסנה (נייסי נאש).
בשנת 2018 שיחק בסרטים "מקום לאהבה" ו"גדולה מהחיים", והתארח בסדרת הטלוויזיה המוזיקלית של רשת FOX "סטאר" כבובי ברוקס.
בשנת 2022 החל לשחק בסדרת המסתורין והאימה "אין מוצא" של רשת Epix בתפקיד בויד סטיבנס, שריף העיירה.
חיים אישיים

ב-27 באוגוסט 2002 נישא פרינו לשחקנית והדוגמנית לשעבר בריטני רובינסון לאחר שמונה שנים יחד. יש להם שלוש בנות, השחקנית אורורה פרינו (אנ') (נ. 23 בספטמבר 1994), שמוכרת מתפקידה בסדרה "הבן האובד", וינטר (נ. 7 במאי 2008), הולידיי גרייס (נ. 21 במרץ 2013).
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1988 | Shakedown | טומי |  |
| 1990 | מרדף בניו יורק | מאפיונר |  |
| 1995 | עישון | תומאס "ראשיד" קול | מועמד פרס אינדפנדנט ספיריט לשחקן המשנה הטוב ביותר (1996) |
| 1995 | פלירט | בחור בשירותים #1 |  |
| 1996 | דם ויין | הנרי |  |
| 1996 | רומיאו וג'ולייט | מרקוציו (אנ') |  |
| 1997 | על הסף | סטיב |  |
| 1998 | לולו על הגשר | בובי פרז |  |
| 1999 | A Day in Black and White | בחור שחור |  |
| 1999 | Macbeth in Manhattan | צ'ורוס |  |
| 1999 | סודו של שושבין | ג׳וליאן מרץ׳ |  |
| 2000 | אישה על הגובה | מוניקה ג'ונס |  |
| 2000 | Overnight Sensation | בעל מקצוע |  |
| 2001 | Prison Song | הדוד סי |  |
| 2002 | On_Line | מו קארלי |  |
| 2003 | מטריקס Reloaded | לינק |  |
| 2003 | מטריקס רבולושנס | לינק |  |
| 2007 | 28 שבועות אחרי | פלין |  |
| 2007 | גארפילד הופך לאמיתי | בעל | דיבוב |
| 2008 | Gardens of the Night | אורלנדו |  |
| 2008 | הכדור לא משקר | ג'ימי |  |
| 2008 | Your Name Here | ריצ'רד ראונדטרי (אנ') |  |
| 2008 | לשרוד מעבר לסורגים | ביל ג'קסון |  |
| 2010 | The Killing Jar | ג'ון סמית' | גם מפיק בפועל |
| 2010 | Case 219 | פרנקלין בונר | גם מפיק בפועל |
| 2010 | 30 Days of Night: Dark Days | טוד |  |
| 2011 | רודף צדק | ג'ימי |  |
| 2012 | טרנזיט | לוסאדה |  |
| 2012 | Sunset Stories | הרולד |  |
| 2012 | כוננות עם שחר | ג'ק |  |
| 2013 | מלשין (אנ') | ג'פרי סטיל |  |
| 2013 | Go for Sisters | וילי |  |
| 2013 | Sexy Evil Genius | מרווין קולידג' |  |
| 2013 | חופשת השושבין | ג׳וליאן מרץ׳ |  |
| 2014 | חבלה | דריוס ג'קסון |  |
| 2017 | Stephanie | מנהיג |  |
| 2017 | מקום לאהבה | ד"ר רולנס |  |
| 2017 | I'm Not Here | סנטנה |  |
| 2018 | Virginia Minnesota | מיסטר |  |
| 2018 | גדולה מהחיים | לי וויין / ריאה ריינג'ד |  |
| 2019 | Cold Brook | גיל דה לוקס |  |
| 2022 | Without Ward | לורד |  |
| 2023 | Unicorn Boy | פנטיוס | דיבוב |
| TBA | The Dancing Bull | ריי |  |
| TBA | When We Were Pirates | ריי |  |
| TBA | Out Come the Wolves |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1986–1987 | תהילה | רקדן | 18 פרקים |
| 1989 | משפחת קוסבי | סקוט | פרק: "The Dead End Kids Meet Dr. Lotus" |
| 1990 | CBS Schoolbreak Special | קרטיס | פרק: "Flour Babies" |
| 1990, 1993 | חוק וסדר | ג'ורדן היל / קני רינקר | 2 פרקים |
| 1991 | The Days and Nights of Molly Dodd | סינגר | פרק: "Here's a Neat Way to Tie Up the Loose Ends" |
| 1991–1993 | I'll Fly Away | רוברט אוונס | 8 פרקים |
| 1994 | The Cosby Mysteries | ג'וניור ואנסן | פרק: "Camouflage" |
| 1995 | New York News | בני | 2 פרקים |
| 1997 | ER | אייזיק פרייס | פרק: "Freak Show" |
| 1997 | Living Single | וולטר ג'קסון | פרק: "Forgive Us Our Trespasses" |
| 1997–2003 | אוז | אוגוסטוס היל (אנ') | תפקיד ראשי (6 עונות); 55 פרקים |
| 1998 | הסערה | אריאל | סרט טלוויזיה של NBC |
| 1999 | סאטרדיי נייט לייב | אוגוסטוס היל (אנ') | פרק: "Jerry Seinfeld/David Bowie" |
| 2003 | ספיידרמן: סדרת האנימציה החדשה | לואי ויילר | דיבוב; פרק: "Heroes and Villains" |
| 2003 | מתים במשרה חלקית | ארון לוורט | פרק: "Rest in Peace" |
| 2004–2010 | אבודים | מייקל דוסון (אנ') | תפקיד ראשי (עונות 1–2&4; אורח בעונה 6); 64 פרקים |
| 2007 | CSI | הכומר רוד'ס | פרק: "Go to Hell" |
| 2007 | Demons | מיטצ' | סרט טלוויזיה של CBS |
| 2009 | הבלתי רגילים | ליאו בנקס | תפקיד ראשי; 10 פרקים |
| 2010 | CSI: ניו יורק | רג'י טיפורד | פרק: "Redemption" |
| 2010 | The Whole Truth | פול בראון | פרק: "Uncanny" |
| 2012 | Marvel Anime | בלייד | דיבוב; 2 פרקים |
| 2012 | פיניאס ופרב | דמויות שונות | דיבוב; 2 פרקים |
| 2012 | ילדי האנרכיה | דיימון פופ | 8 פרקים |
| 2012–2013 | להקת החתונות | סטיבי | תפקיד ראשי; 10 פרקים |
| 2013 | חוק וסדר: מדור מיוחד | בריאן טרימור | פרק: "Secrets Exhumed" |
| 2014 | Growing Up Fisher | פרד | פרק: "Pilot" |
| 2014 | אומת הזומבים | לוטננט האמונד | פרק: "Puppies And Kittens" |
| 2014–2015 | קונסטנטין | מני | תפקיד ראשי; 13 פרקים |
| 2016 | The Mysteries of Laura | צ'ארלס בפטיסט | פרק: "The Mystery of the Morning Jog" |
| 2016 | גוליית | השופט רסטון קלר | 6 פרקים |
| 2016 | Full Circle | דיימון האוזרמן | תפקיד ראשי (עונה 3); 10 פרקים |
| 2016 | Poor Richard's Almanack | מאט | סרט טלוויזיה |
| 2017 | מחשבות פליליות | קלווין שואו | 5 פרקים |
| 2017–2022 | Claws | דין סימס | תפקיד ראשי (4 עונות); 40 פרקים |
| 2018–2019 | סטאר | בובי ברוקס | 9 פרקים |
| 2019–2021 | הטירון | ניק ארמסטרונג | 10 פרקים |
| 2020 | הרופא הטוב | ווס קילר | פרק: "Fixation" |
| 2022-הווה | אין מוצא | בויד סטיבנס | תפקיד ראשי (2 עונות); 20 פרקים  מועמד פרס סאטורן לשחקן הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה (2022, 2024) |
| 2022 | The Best Man: The Final Chapters | ג׳וליאן מרץ׳ | מיני-סדרה |
רנצו דה פליצ'ה

| --- | --- |
דה פליצ'ה, 20 ביולי 1975.
דה פליצ'ה, 20 ביולי 1975.
 לידה:  8 באפריל 1929 ריאטי, ממלכת איטליה
 פטירה:  25 במאי 1996 (בגיל 67) רומא, הרפובליקה האיטלקית
 מדינה:  איטליה, ממלכת איטליה 
 לאום:  איטלקי
 עיסוק:  היסטוריון, כותב
 מקום לימודים:  ספיינצה – אוניברסיטת רומא 
 שפות היצירה:  איטלקית
 סוגה:  היסטוריה
 זרם ספרותי:  רוויזיוניזם היסטורי
 נושאי כתיבה:  בניטו מוסוליני, איטליה הפשיסטית ויעקוביניזם
 יצירות בולטות:  היסטוריה של היהודים תחת הפאשיזם (1961)   ביוגרפיה של בניטו מוסוליני (1965–1996)
 פרסים והוקרה:  מדליית זהב של מסדר ההצטיינות האיטלקי לתרבות ואמנות  אביר הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית 
 
רנצו דה פליצ'ה (באיטלקית: Renzo De Felice; ‏8 באפריל 1929 – 25 במאי 1996) היה היסטוריון איטלקי, שעסק בעידן הפשיסטי במדינה, וכתב - בין השאר - ביוגרפיה בת 6,000 עמודים וארבעה כרכים על מוסוליני (1965–1997). בספרו טען שמוסוליני היה חדשן מהפכני בנושאי פנים, אך פרגמטי במדיניות החוץ שלו, והמשיך את מדיניות הריאל פוליטיק של איטליה החופשית (1861–1922).
ביוגרפיה

דה פליצ'ה נולד בריאטי (Rieti), עיר במרכז איטליה, ולמד אצל פדריקו שאבו ודליו קנטימורי באוניברסיטת רומא ("ספיאנצה"). במהלך לימודיו, דה פליצ'ה היה חבר המפלגה הקומוניסטית האיטלקית (PCI). לאחר שב-1956 דוכאה המהפכה ההונגרית בידי הסובייטים, דה פליצ'ה היה אחד מ-101 אנשי רוח איטלקיים שביקרו בחריפות את המפלגה הקומוניסטית על גיבויה את הסובייטים. הוא עזב את הקומוניסטים והצטרף למפלגה הסוציאליסטית האיטלקית.
חקר הפשיזם

דה פליצ'ה נודע בשל עבודתו המונומטלית בת ארבעת הכרכים על בניטו מוסוליני, אותה סיים סמוך למותו. רנצו דה פליצ'ה הקים וערך לאורך שנים את כתב העת בעל ההשפעה "Storia Contemporanea" (היסטוריה בת־זמננו). הוא כתב גם על חיי היהודים תחת המשטר הפשיסטי, ועל יעקוביניזם באיטליה.
תחום התעניינותו העיקרי של דה פליצ'ה היה פשיזם. לתפישתו, שאותה פרסם בספר "ראיון על הפשיזם" (1975, (איט')) עם המראיין מיכאל לידין, היו שני דגמי פשיזם: "פשיזם כתנועה אידאולוגית", ו"פשיזם כמשטר". דה פליצ'ה ראה בפשיזם, בעיקר ב"פשיזם כתנועה", אידאולוגיית מעמד-ביניים מהפכנית שלה שורשים עמוקים בנאורות. יתר על כן, דה פליצ'ה התעקש על כך שהפשיזם לא נגרם מפחד מפני מהפכת מעמד פועלים של בני המעמד הבינוני-הנמוך – כפי שנטען בהיסטוריוגרפיה השמאלנית – אלא היה תנועה אסרטיבית שנוצרה בידי בני המעמד הבינוני שחיפשו אחר מקומם הראוי להם. תנועה פרוגרסיבית שפונה אל עבר העתיד, ומטרתה לעצב מודל אדם חדש.
מצד שני, את ה"פשיזם כמשטר" ראה דה פליצ'ה כלא יותר ממדיניותו של מוסוליני – שנטה להשתמש באידאולוגיה פשיסטית רק אם הדבר הועיל למעמדו וכוחו האישי. דה פליצ'ה סבר שיש לראות בפשיזם אידאולוגיה פוליטית תקפה, ולא משהו שיש לדחות באופן פשטני. הוא טען כי מחקרים על פשיזם צריכים לצאת מהוויכוח הפוליטי ולהפוך לנושא מחקר היסטוריוגרפי המבוסס על טענות מדעיות.
יותר מכך, דה פליצ'ה התעקש שאין שום קשר או השוואה תקפה בין הפשיזם האיטלקי לבין הנאציונל-הסוציאליזם הגרמני, שבו ראה דה פליצ'ה אידאולוגיה שונה לחלוטין. זאת עשה באמצעות צמצום ופיחות הקשרים בין התנועות, ותוך הצבעה על ההבדלים ביניהם. מבקרים משמאל תקפו את דה פליצ'ה בשל גישתו, אותה ראו כאוהדת מדי לפאשיזם האיטלקי. אחדים אף האשימוהו בכתיבת כתבי התגוננות לפשיזם.
עבודות נבחרות

Storia degli ebrei italiani sotto il fascismo, 1961.
The Jews in Fascist Italy. A History, Enigma Books, 2001. ISBN 978-1-929631-01-8
Mussolini, 4 volumes, 1965-1997 (Turin, 1965–97)
Le interpretazioni del fascismo, 1969.
Il fascismo: le interpretazioni dei contemporanei e degli storici, 1970.
Intervista sul fascismo, edited by Michael Ledeen, 1975.
Ebrei in un paese arabo: gli ebrei nella Libia contemporanea tra colonialismo, nazionalismo arabo e sionismo (1835-1970), 1978.
ספרו שיצא בעברית:
רנצו דה פליצ'ה, יהודים בארץ ערבית: יהודי לוב בין קולוניאליזם, לאומנות ערבית וציונות (1835–1970), תל אביב: ספרית מעריב, 1980
לקריאה נוספת

Ledeen, Michael, "Renzo De Felice and the Controversy over Italian Fascism", Journal of Contemporary History, Volume 11, 1976. pp. 269-283
Painter, Borden' "Renzo De Felice and the Historiography of Italian Fascism", American Historical Review, (1990) 95#2 pp. 391-405 in JSTOR
Gentile, Emilio, "Renzo de Felice: A Tribute", Journal of Contemporary History 32,2 (1997), pp. 139-151.
Knox, MacGregor, "The Fascist Regime, Its Foreign Policy and Its Wars: An 'Anti-anti-fascist' Orthodoxy?", Contemporary European History, Volume 4, Issue # 3, 1995; pages 347-365
Simoncelli, Paolo (2001). Renzo De Felice: la formazione intellettuale. Le Lettere. ISBN 978-88-7166-602-0.
הערות שוליים

↑  James Burgwyn, "Renzo De Felice and Mussolini's Foreign Policy: Pragmatism vs.
1 2  מנואלה קונסוני, "זיכרון ושכחה: ההיסטוריוגרפיה האיטלקית והעבר הפשיסטי", זמנים: רבעון להיסטוריה 81 (חורף 2002–2003), עמ' 96
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260353005171  PLWABN: 9810656983305606  BNE: XX956868  BnF: cb11886082z (data)  CANTIC: a10072743  CiNii: DA00860836  GND: 11952872X  ICCU: CFIV005709  ISNI: 0000 0001 0862 3673  LCCN: n79038469  NDL: 00439357  NKC: jn19981000594  NTA: 068457103  SUDOC: 02665346X  VcBA: 495/94466  VIAF: 2464674   WorldCat (עם VIAF): 2464674
שבוע האופנה בפריז

| --- | --- |

דוגמנית במהלך שבוע האופנה בפריז מציגה שמלה בעיצובו של אלי סעב. סתיו/חורף 2011
 סוג:  שבוע אופנה 
 מדינה:  צרפת צרפת
 מיקום:  פריז 
 מועדים
 תאריכי פעילות:  1973–הווה (כ־52 שנים)
 אתר רשמי
 
שבוע האופנה בפריז הוא אירוע חצי שנתי שמתקיים בפריז וכולל סדרת תצוגות אופנה של חברות שונות במהלך כמה ימים. האירוע נערך בשתי תצוגות שונות: ״מוכן ללבוש״ ו-״הוט קוטור״. שבוע האופנה הפריזאי נערך בשני מועדים שונים; מועד סתיו/חורף ומועד אביב/קיץ. כל מועד מכיל את שני סוגי האופנה המוזכרים לעיל, בתאריכים נפרדים. כל שבוע אופנה מביא עמו טרנדים חדשים בעולם העיצוב, דגמים חדשים וכמובן קולקציות מבתי המעצבים הגדולים.
היסטוריה של שבוע האופנה

תצוגות האופנה הראשונות, עוד לפני שקיבלו את השם ״שבוע האופנה״ התרחשו בארצות הברית, בעיר ניו יורק בשנת 1903. בשנת 1920 מופעי האופנה הפכו לאירועים מרכזיים יותר ויותר בחברה והתבצעו בבתי מלון בעיקר. רק בשנת 1943 עלה הרעיון להקים שבוע אופנה מלא בעיר פריז. למעשה, שבוע האופנה הראשון בעיר פריז התרחש בשנת 1945 בתצוגת ההוט קוטור בלבד אך בתלבושות ״יום״ ותלבושות ״ערב״.
בין בתי האופנה והמעצבים אשר מציגים במסגרת שבוע האפנה ניתן למנות את לואי ויטון, ז'יבנשי, ולנטינו, שאנל, סטלה מקרטני, הרמס, אלכסנדר מקווין וכמו כן גם רשתות האפנה המתמחות בייצור המוני כגון H&M.