stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שנאי
עקרון פעולה > משוואות השנאי האידיאלי

בשנאי אידיאלי אין איבודי הספק ולכן ההספק שנכנס שווה להספק שיוצא:
יחס ההשנאה:
,RDUO
\ V_{1} – המתח הראשי (בכניסה) בשנאי
\ V_{2} – המתח המשני (במוצא) בשנאי
\ N_{1} – מספר הכריכות בראשי
\ N_{2} – מספר הכריכות במשני
\ I_{1} – הזרם בראשי
\ I_{2} – הזרם במשני
\ E_{1} – כא"מ מושרה בסליל הראשוני – המתח שמשרה הסליל הראשוני על עצמו כתוצאה מהשטף המגנטי שהוא יוצר.
\ E_{2} – כא"מ מושרה בסליל המשני – המתח שמושרה על הסליל
המשני כתוצאה מהשטף המגנטי שנכנס לתוכו בגרעין השנאי.
\ S_{1} – ההספק בראשי
\ S_{2} – ההספק במשני
שימוש בשנאים

השימוש העיקרי בשנאים הוא לשינוי רמת המתח ורמת הזרם. שימושים משניים הם להעברת האנרגיה החשמלית, תוך בידוד בין המעגלים (ללא שינוי מתח, נקרא "שנאי מבדל") וליצירת נקודת אפס במערכת תלת פאזית ("שנאי הארקה").
מבנה

יישום מקובל של שנאים הוא מערך של שני מוליכים מלופפים סביב ליבת ברזל משותפת. ובכך משתפים את השדות המגנטיים שלהם בשיעור גבוה. ליבת השנאי אינה בנויה מגוף אחיד אלא מלוחות ברזל מבודדים (פחות או יותר). זאת לשם מניעת זרמים בתוך הליבה עצמה דבר הגורם לאובדן ניכר של אנרגיה. יש שנאים שהליבה שלהם עשויה חומר דוגמת פריט שהוא בעל תכונות מגנטיות כמו ברזל, אך הוא אינו מוליך זרם. התצורה הזאת מאפשרת העברת אנרגיה חשמלית מהסליל הראשוני לסליל המשני, כמעט ללא הפסדים, תוך שינוי רמת המתח החשמלי במוצא הסליל המשני.
סוגי שנאים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
קיימים סוגים שונים של שנאים ולהלן העיקרים שבהם:
שנאי הספק
שנאי עצמי
שנאי מבדל
שנאי מתח
שנאי זרם
רשת חשמל ארצית

השנאים מהווים רכיב מרכזי ברשת החשמל הארצית, באפשרם המרת מתח התמסורת הכלל ארצית (161/400 קילו־וולט – "מתח עליון") למתחי רחוב (22 קילו־וולט – "מתח גבוה") ולמתח המתאים לשימוש במכשירים חשמליים (230/400 וולט – "מתח נמוך"). למעשה, המצאת השנאי, היא זו שהובילה לשימוש בזרם חילופין במקום בזרם ישר ברשתות החשמל המובילות, והכריעה בוויכוח בין גדולי הפיזיקאים במאה ה-19.
אלקטרוניקה

שנאים נפוצים גם בשימוש ביתי בהקשר של ציוד חשמלי. לדוגמה – שנאי 230/115 המאפשר למכשור הפועל ב־115 וולט, כמו בארצות הברית, לפעול ממקור מתח של 230 וולט, כמו בישראל. שנאים אחרים מיועדים להפעלת מכשירים חשמליים קטנים דוגמת מכונות גילוח או הסרת שיער, או טלפונים ביתיים. שנאים אלה מצויים בדרך כלל בתוך התקע של המכשיר החשמלי וברוב המקרים נמצא בו גם מיישר זרם, כיוון שמכשירים אלה פועלים בזרם ישר (DC). עוד שנאים המצויים הרבה בשימוש ביתי, הם שנאים המיועדים להפעלת נורות הלוגן של 12 וולט, מרשת החשמל הביתית.
בשנאים נעשה גם שימוש במעגלי טלפוניה (לבידוד הקו מהמכשיר לצורכי בטיחות בין השאר), במעגלי תקשורת קווית ותקשורת אלחוטית (המרה ותיאום עכבות וכן הפרדה בין מעגלים ומכשירים) ובמעגלים אנלוגיים אחרים.
רעש

ישנם שני סוגי רעש בשנאי:
האחד נגרם עקב כך שאחד או כמה מלוחות הברזל המרכיבים את הליבה משתחררים וכאשר עובר זרם חילופין בשנאי הקטבים המגנטים מתחלפים ללא הרף והלוח המשוחרר נמשך ונדחף במהירות רבה. רטט זה יוצר גלי קול גבוהים. התופעה יכולה לקרות גם אם נכנס גוף זר העשוי מחומר פרומגנטי לשנאי או שהוא אינו סגור כשורה.
והשני קורה כאשר ליבת הברזל נמתחת ומתכווצת רטט יוצר קול חלש ועמום, רעש זה בלתי נמנע ואינו מפריע כמעט תמיד והוא קורה בכל השנאים בעוצמות שונות.
ראו גם

ממסר בוכהולץ
שמואל שטראשון

| --- | --- |

 לידה:  אוקטובר 1794 י"ח בחשון ה'תקנ"ד זאסקביץ
 פטירה:  21 במרץ 1872 (בגיל 77) י"א באדר ב' ה'תרל"ב
 כינוי:  הרש"ש
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 תקופת הפעילות:  ? – 21 במרץ 1872 
 רבותיו:  רב יוסף שמואלזון, רבי אברהם דנציג
 צאצאים:  מתתיהו שטראשון 
 
רבי שמואל שְׂטְרָאשׁוּן (הרש"ש; י"ח בחשון ה'תקנ"ד, 24 באוקטובר 1793 - י"א באדר ב' ה'תרל"ב, 21 במרץ 1872) היה רב ליטאי, תלמיד חכם מן הבולטים בקהילת יהודי וילנה בדורו. נודע בעיקר בזכות הגהותיו על התלמוד הבבלי והמדרש.
ביוגרפיה

נולד בזסקוביץ' (Засковичи) לרב יוסף שמואלזון. למד אצל אביו ומפי רבי אברהם דנציג. נישא לשרה בת הגביר ר' דוד מהכפר שטראשון שבפלך וילנה, ואימץ כחמיו את שם הכפר כשם משפחתו. לאחר נישואיהם, כלכל חמיו העשיר את בני הזוג והוא המשיך את לימודיו. ב-1812, עם פלישת נפוליאון לרוסיה ובעקבות פריצת חיילים צרפתיים לבית המשפחה, עקר עם חותנו לעיר וילנה, שם יסד חותנו קלויז (בית מדרש). זמן קצר אחר כך נפטר חמיו והשאיר בצוואתו חצי מרכושו ומחצרו ברחוב פפלאווס (Paplaujos; פאפלאוועס) בעיר, לבתו וחתנו. שרה שטראשון השקיעה סכום ניכר מכספי הירושה בהקמת עסק לייצור וממכר יי"ש שהצליח מאוד, והם התבססו כלכלית. בנוסף, הוא שימש כמגיה הראשי בבית הדפוס של משפחת ראם.
הרב שטראשון היה עסקן ומעורב בענייני הציבור בווילנה ובשאלות כלליות שעלו על הפרק כמו נושא ארץ ישראל, וניהל קופת גמ"ח גדולה. הוא דחה הצעת רבנות בסובאלק, ומדי בוקר לאחר תפילת שחרית מוקדמת (08:00 שעון מקומי) בבית המדרש שהוריש לו חמיו, העביר שיעור בן שעתיים בתלמוד לקבוצת בחורים ואברכים צעירים נבחרת. הגהותיו וחידושיו לתלמוד הבבלי שנדפסו בש"ס וילנא הם פרי שיעורים אלו והדיונים בחידושיו במהלך השיעורים.
לאחר פטירת אשת נעוריו, נישא בשנית לאסתר בת הגביר מיכאל קצין, מנכבדי הקהילה בווילנה. בנו הגדול הרב אליהו, ובתו זלאטע רודנר, נפטרו בחייו. הוא נפטר בגיל 78 בי"א באדר ב' ה'תרל"ב, 21 במרץ 1872.
לקראת הלווייתו הוכרז על ביטול מלאכה כללי בעיר מטעם בית הדין של הקהילה. הוא נקבר בהלוויה רבת-משתתפים בבית הקברות היהודי בווילנה, בקבר שנשמר עבורו לצד קברו של רבי אברהם אבלי פאסוועלער, ראש בתי הדין בווילנה.
משפחתו

לרב שמואל ולשרה שטראשון היו שלושה בנים ושלוש בנות:
בנם הבכור, הרב אליהו שטראשון, מתואר כאדם גדול בתורה, מלמדניה של קהילת יהודי וילנה. נפטר ז' כסלו בגיל 56 בשנת ה'תרל"א, כשנה לפני פטירת אביו.
בנם השני, היה הרב מתתיהו שטראשון, חוקר ואוטודידקט, ממובילי חכמת ישראל בווילנה שנודע גם כבעליה של "ספריית שטראשון".
בנם השלישי, יוסף, אף הוא למדן וילנאי, שהתבלט פחות מאחיו.
בתו נישאה ליוסף בצלאל הרכבי, המנהל המסחרי של דפוס ראם. אביה של דבורה ראם, לימים בעלת הדפוס.
בתו זלאטע אשת ירמיהו רוטנר. נפטרה ז' כסלו תרל"א.
חתנו יצחק זעלקין מאנסטריצינר.
חיבוריו

הגהות וחידושים על התלמוד בבלי, חיבורו הגדול על כל מסכתות המשנה והתלמוד הבבלי. החיבור נדפס בסוף כרכי התלמוד שנדפסו על ידי דפוס ראם בווילנה (הנקרא מהדורת ש"ס וילנא), שהיה שייך לנכדיו (האלמנה דבורה ראם הייתה בת בתו צענא איטא הרכבי).
ככל הנראה זהו החיבור היחידי בעולם, בשעתו, שנדפס על כל מסכתות הש"ס (כולל המשניות) ללא יוצא מן הכלל. בדורנו הצטיין בכך גם החדושים ובאורים.
מקורי הרמב"ם ("אשר מהם שאב מורנו ... והערות וחדושים על נושאי כליו"); נערך על ידי משה שמעון בן ברוך ראובן הכהן (בצירוף כמה הערות, חידושים ומקורות מאת העורך), וילנה: אברהם בן יצחק ושלום יוסף דווארזעץ, תר"ל.
חידושי שולחן ערוך, ירושלים, תשט"ז.
הגהות וחידושים על מדרש רבה.
הגהות וחידושים על משנה תורה לרמב"ם.
הגהות על ספר מעשה רב להגאון מווילנא.
הערות על ספר נתיבות עולם (על ברייתא דל"ב מידות, לרבי צבי הירש קצנלבוגן, וילנא ה'תרי"ט).
הרב דוד אברהם הוציא ספר מפתח לכתביו בשם "פנקסו של שמואל" בספר גם כללים העולים מדבריו, תולדותיו, שבחיו, וביאורים על התנ"ך.
כמו כן הרבה דברים בשמו הובאו ב"קונטרס אחרון" לספרים שאגת אריה וטורי אבן (חובר על ידי הרב משה אריה בן יהושע), הרש"ש עצמו מצטט פעמים רבות בהגהותיו לש"ס דברים שנכתבו שם בשמו.
הערכה וביקורת

מבין שאר חיבוריו, הגהותיו על הש"ס התקבלו באהדה רבה ועם השנים צברו פופולריות בקרב בני הישיבות, וכיום דבריו נחשבים לפרשנות יסוד בהבנת דברי הש"ס, ונכללת ברוב הדפסות הש"ס.
עם זאת, היו רבנים בקהילות החסידים שהסתייגו, או אף בכלל נמנעו ללמוד את דבריו (בעיקר חסידות בעלז) מתוך ביקורת על גישתו. במיוחד ביקרו את דבריו בהגהותיו על מסכת בבא מציעא: "מכאן סתירה קצת לבעלי דעת הגלגול". הוא גם ציטט בהגהותיו מדברי "האשכנזי" - משה מנדלסון בתרגומו על התורה, למרות הביקורת החריפה על האחרון בחוגים רחבים ביהדות החרדית. כן ציטט מדברי נפתלי הרץ וייזל, שגם הוא הוקע בשעתו על ידי רבנים רבים.
לקריאה נוספת

יונה פרנקל, מדרש ואגדה, האוניברסיטה הפתוחה, כרך 3, עמ' 923–926.
שוע אנגלמן, הרב שמואל שטרשון (הרש"ש) והגהותיו לתלמוד הבבלי, חיבור לשם קבלת תואר דוקטור, רמת-גן, תשס"ט.
הרב משה חורב, שלושה גביעים - כללי התלמוד מכתבי התוספות יום טוב, הרש"ש ומהר"ץ חיות, בני ברק תשנ"ד.
הערות שוליים

↑  יעקב סלה, רוסיא: ווילנא י"ב אדר שני תרל"ב (ידיעה על פטירתו), הלבנון, 27 במרץ 1872.
↑  רוסלאנד: ווילנא (ידיעה על פטירתו), המגיד, 14 בדצמבר 1870.
↑  שרגא פייוויל אלקעניצקי, אוי לנו כי בא השמ"ש!, להלן "קישורים חיצוניים".
↑  ראו גם את דברי הרב מאיר מאזוז בספר דרכי העיון נספח ראשון, דיון ארוך על כך בפורום אוצר החכמה וכאן
↑  בבא מציעא קז, א. ראו לדוגמה הרב ישראל קראקויער, רבינו משה אמת ותורתו אמת והם בדאים, קובץ גינת ורדים, עמוד צ, הערה א.
↑  בבא קמא, נח, ב. וציין לכך גם בערכין כה, ב.
↑  ראו בהגהותיו על הש"ס יומא ג, ב; כג, ב; נגעים י, ח; מקורי הרמב"ם אבל ב, ז.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308588305171  GND: 142125725  ISNI: 0000 0000 4232 0441  LCCN: no92033569  SUDOC: 24911576X  VIAF: 78347725   WorldCat (עם VIAF): 78347725
תותח הרים

הפעלת תותח הרים מסוג סקודה במלחמת העולם הראשונה
חיילים הודים מרכיבים תותח הרים, 1895
תותח הרים או הוביצר הרים הוא תותח קטן, המיועד להובלה קלה בשטחי קרקע קשים למעבר וללוחמה בשטח הררי ששימש בעבר ככלי מסייע ללוחמי חיל רגלים. הוביצרים יעילים יותר בסוג לוחמה זה כיוון שזווית הירי בהם פחות מוגבלת. לרוב, ניתן התותח לפירוק והרכבה קלה בזמן קצר. החלקים ניתנים לנשיאה על ידי בהמות משא (סוסים, חמורים או פרדות), טרקטורים או אדם. בשל תכונה זו נקראים תותחים אלה גם "pack howizers".
המצאת תותחי ההרים המודרניים, הנטענים מאחור ומצוידים במנגנון ספיגת רתע, מיוחסת למהנדסים הצבאיים וקציני הארטילריה פנאיוטיס דנגליס ופ. ליקודיס. התותח אותו תכנן דנגליס יוצר על ידי חברת שניידר הצרפתית ב-1893, את התכנון של ליקודיס ייצרו מפעלי קרופ הגרמנים. בתותחים אלה נעשה שימוש במלחמת הבלקן הראשונה ומלחמת הבלקן השנייה ומלחמת העולם הראשונה וכן בעשרות מערכות על ידי צבאות שונים ברחבי העולם, כולל מלחמת העולם השנייה ובמקרים מסוימים (בעיקר במדינות העולם השלישי) עד ימינו.
תותחי הרים הוחלפו על ידי מרגמות, טילי כתף וטילי נ"ט מסוגים שונים הנישאים ומתופעלים על ידי כוחות חי"ר בכל תוואי שטח.
תור ישראלי

במדעי המחשב, תור ישראלי הוא מעין תור עדיפויות, בדומה לתור עדיפויות רגיל, תור ישראלי הוא מבנה נתונים מופשט התומך בהכנסה עם עדיפות, הוצאה והצצה. הייחוד בתור הישראלי מגיע מאופן ההכנסה: עבור כל איבר שרוצים להכניס לתור, ראשית בודקים האם אחד מהאיברים בתור הוא "חבר" של האיבר שרוצים להכניס, אם כן, האיבר החדש יוכנס במיקום לאחר ה"חבר". אם אין לאיבר "חבר" בתור הוא יוכנס לסוף התור. בגרסאות מסוימות האיבר יוכנס לאותו מקום בדיוק כמו חברו (ולא לאחריו). אם תכונת החברות היא טרנזיטיבית אז כל החברים בתור של האיבר שרוצים להניס "יוקפצו" למיקום החבר הראשון בתור.
היתרון של תור זה בא לידי ביטוי במקרים שהמערכת צריכה משאבים זהים ע״מ לשרת אובייקטים ׳חברים׳, במצב כזה עדיף לשרת את כל ה׳חברים׳ ברצף ולא לשחרר משאבים ולאחר מכן להקצותם מחדש.
הקצאה ושחרור של משאבים הן פעולות יחסית יקרות ומתכנת טוב שואף לעשותן כמה שפחות.
מימוש לדוגמה

# each item has a value and a list of friends

class Israeli_Queue:
    def __init__(self):
        self.queue = []

    def add_item(self, item):
        for i, val in enumerate(self.queue):
            if val.is_friend(item):
                self.queue.insert(item, i + 1)
                return
        self.queue.append(item)
            
    def peek(self):
        return self.queue[0]
    
    def pop(self):
        return self.queue.pop(0)
שמואל שי

ערך זה עוסק בשדרן הרדיו שמואל שי. אם התכוונתם לחוקר באוניברסיטה העברית, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  17 ביוני 1932 פולין פולין 
 פטירה:  16 ביוני 2023 (בגיל 90) ישראל תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1950–2023 (כ־73 שנים)
 מעסיק:  האוניברסיטה הפתוחה 
 פרסים והוקרה:  יקיר העיר תל אביב-יפו 
 
ערב עם צנחנים משוחררים ב-1969. מראיין: שמואל שי (משמאל), מיכאל בר-זוהר (מימין)
שמואל שי (17 ביוני 1932 – 16 ביוני 2023) היה ממייסדי להקת הנח"ל, מנחה, עורך ושדרן רדיו ב"קול ישראל" משנת 1957. יקיר העיר תל אביב לשנת 2006.
ביוגרפיה

שי נולד בפולין. עלה לארץ והדריך בצעירותו בתנועות נוער.
בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 שירת בלהקת הנח"ל ונמנה עם דור המייסדים שלה. לאחר שחרורו מהלהקה הצטרף לקיבוץ מעיין ברוך. בהמשך עבר לתל אביב והופיע בתוכניות הבידור של קול ישראל כבדרן וחקיין.
קריירה

בשנת 1957 החל את עבודתו בקול ישראל. הוא השתתף בתוכנית "כל האמת" לצדם של חברי הצוות, ובהם עדה בן נחום ועמוס קינן, הנחה ראיונות רדיו רבים, והנחה ערבי ראיונות במלון שרתון תל אביב, כשבין אורחיו היו דוד בן-גוריון, שמעון פרס ויצחק נבון.
עוד טרם הצטרפותו לקול ישראל, ערך את העיתונים "שדמות" ו"במעלה".
שי שימש כדובר "הבימה" ולהקת "בת שבע", וניהל משרד עצמאי ליחסי ציבור שעסק בניהול מסעות הפרסום לפסטיבלי ישראל, ולהופעות של פרנק סינטרה, עמליה רודריגז, ז'ולייט גרקו ואחרים. בטלוויזיה,
שי היה בעל תואר שני בהיסטוריה. היה שליח בארצות הברית וניהל את מחלקת התוכניות הקלות ברדיו. היה מרצה במכללות ובאוניברסיטה הפתוחה, ובמועדונים ברחבי הארץ. כתב מאמרים בעיתונים והגיש את התכנית "זוג או פרד" בטלוויזיה.
פרסים

2006 פרס יקיר העיר תל אביב
חיים אישיים

היה נשוי לנחמה עד פטירתה במרץ 2023.
שי נפטר ב-16 ביוני 2023 בגיל 91, ונקבר בבית הקברות האלטרנטיבי "מנוחת עולם" בנתניה.
הותיר אחריו שלושה ילדים.
תוכניות בעריכתו ובהגשתו

מה דעתך – תוכנית רדיו משנות ה-60 של המאה ה-20, בעריכתו ובהגשתו.
ימין ושמאל – בעריכתו ובהגשתו, יחד עם עדה בן נחום.
מי שבא בא – תוכנית הראיונות הפומביים הראשונה בקול ישראל.
חוחים וחיוכים – בעריכתו ובהנחייתו.
זה הסוד שלי – החליף את אורי זוהר לאחר שהחל בתהליך של חזרה בתשובה.
הכול על הקל
זוג או פרט – שעשועון שידוכים טלוויזיוני ששודר בשנות ה-80 של המאה ה-20 וזכה לפופולריות (הכניס ללקסיקון את הביטוי "אני ספונטני ורגיש"). התוכנית זכתה גם לפרודיה בתוכנית זהו זה!.
זוג משמים – שעשועון רדיו, שהפרס בו היה דירה. בהגשתו ובעריכתו של שי ובהפקת רחל הרמתי.
משחקי לילה – שעשועון רדיו שבועי, יחד עם זאב ענר.
שי לשבת – תוכנית רדיו ששודרה עשרות שנים (1990–2017) מדי שבת בבוקר ברשת ב' של קול ישראל. את המוזיקה ערכו רחל הרמתי ודליה און-פריזנד.
ספריו

כל האמת
שי לשבת
הערות שוליים

1 2  שגיא בן נון‏, איש הרדיו שמואל שי, ממקימי להקת הנח"ל, הלך לעולמו, באתר וואלה, 16 ביוני 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008917490205171  ISNI: 0000 0000 4005 8419  LCCN: no2002068063  MusicBrainz: 6ff4dcb7-f54c-42a3-b31e-190c30a899d7  VIAF: 11977062   WorldCat (עם VIAF): 11977062 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שרה מונטייל

| --- | --- |
שרה מונטייל (1955)
שרה מונטייל (1955)
 לידה:  10 במרץ 1928 קמפו דה קריפטנה, ספרד
 פטירה:  8 באפריל 2013 (בגיל 85) מדריד, ספרד
 מקום קבורה:  San Justo Cemetery 
 שם במה:  Sara Montiel 
 שם לידה:  María Antonia Alejandra Vicenta Elpidia Isidora Abad Fernández 
 מדינה:  ספרד 
 תקופת הפעילות:  1943–2013 (כ־70 שנה)
 בן או בת זוג:  אנתוני מאן (1957–1963) 
 פרסים והוקרה:  מדליית הזהב על הצטיינות בעבודה (2008)  Medalla de Oro (1997) 
 פרופיל ב-IMDb
 
פסל של שרה מונטייל בקמפו דה קריפטנה
שרה (סַַריטה) מונטייל (בספרדית: Sara Montiel‏; 10 במרץ 1928 – 8 באפריל 2013) הייתה שחקנית וזמרת ספרדייה, דמות נערצת בספרד. הופיעה בסרטים בספרד, מקסיקו וארצות הברית.
ביוגרפיה

נולדה בכפר קמפו דה קריפטנה (Campo de Criptana) במחוז קסטיליה-לה מנצ'ה בספרד בשם מריה אנטוניה אבאד פרננדס. היא החלה להופיע בסרטים בגיל 16. סרטה הראשון היה "Te Quiero Para Mí" (אני רוצה אותך לעצמי) ואז שינתה את שמה הפרטי לשרה כשם סבתה ואת שם משפחתה למונטייל על שם העיירה מונטייל במחוז לה מנצ'ה.
היא הופיעה ב-14 סרטים בספרד ואחר כך עברה עם אמה למקסיקו שם המשיכה להופיע בהצלחה בסרטים ומשכה את תשומת ליבם של במאי הוליווד.
ב-1954 הופיעה בסרט ורה קרוז בבימויו של רוברט אלדריץ', לצדם של גרי קופר וברט לנקסטר.
ב-1956 הופיעה בסרט "סרנדה" בבימויו של אנתוני מאן, לצדם של מריו לנצה, ג'ואן פונטיין ווינסנט פרייס. כעבור שנה נישאה לאנתוני מאן.
ב-1957 הופיעה בסרט "מרוץ חץ המוות" ("Run of the Arrow") לצדו של רוד סטייגר.
ב-1957 חזרה לספרד והמשיכה להופיע בסרטים ובהקלטות שירים. היא הפכה לשחקנית וזמרת נערצת בספרד.
ב-1958 הופיעה בתפקיד ראשי בסרט "מוכרת הפרחים" ("La Violetera") ובו שרה את השיר המזוהה ביותר אתה, על מוכרת הסיגליות. היא קבלה עבור תפקידה בסרט מיליון דולר שזה היה סכום עתק בתקופתו של פרנקו.
ב-1974 הודיעה על פרישתה מהופעות בסרטים אבל המשיכה בהופעות חיות, הקלטות והופעות בטלוויזיה.
היא נחשבת "לאחת השחקניות החשובות בתולדות ספרד", ותוארה בעיתונות ספרד כ"מיתוס הקולנוע הספרדי". מונטייל נחשבה בזמנו כ"אישה היפה ביותר בספרד של המאה ה-20". היא הופיעה בכמעט 50 סרטים והקליטה כ-500 שירים.
ב-2003 קיבלה את מדליית זהב עבור עבודתה (Medalla de Oro al Mérito en el Trabajo) מטעם ממשלת ספרד.
היא מתה מהתקף לב בביתה במדריד בגיל 85. אלפים ליוו את ארונה לבית הקברות במדריד.
הבמאי פדרו אלמודובר נתן לה מחווה בסרטו חינוך רע כשהשחקן גאל גרסיה ברנאל לבוש בקרוס-דרסינג מחקה אותה בקולה.
משפחה

מונטייל הייתה נשואה ארבע פעמים:
לבמאי אנתוני מאן בשנים 1957–1963.
לעורך הדין José Vicente Ramírez Olalla בשנים 1964–1978.
לעורך הדין והעיתונאי José Tous Barberán בשנים 1979 – 1992 (שנת מותו). הם אימצו שני ילדים – תאיס (יליד 1979) וחוסה זאוס (יליד 1982).
ל-Antonio Hernández בשנים 2002–2005.
תהילים י"א

תהילים י"א הוא המזמור האחר עשר בתהילים (לפי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים, המזמור ממוספר כמזמור העשירי). המזמור חתום בידי דוד, ועוסק בביטחונו של דוד בה', ובאמונה שלו שה' יושיע את החלשים מידי הרשעים.
תוכן המזמור

דוד מביע את ביטחונו בה': "בַּה' חָסִיתִי". עם זאת, הוא מביע תרעומת על חוסר הצדק השורר בעולם ובכל זאת הוא איתן בדעתו ובאמונתו בה'. המשורר מתאר את דרכם של הרשעים הרומסים את הצדיקים והישרים בחברה ובך מערערים את היסודות עליהם מושתתת החברה. בעל המזמור משיב על תלונתם של רעיו כי לה' היכולת להבחין בין צדיק לבין רשע וממרום כסאו יעניש את הרשעים, יגמול באהבה לצדיקים ויאפשר להם לראות את פניו.
על פי חז"ל, הביטוי "ה' צַדִּיק יִבְחָן" המופיע בפסוק ה, מתייחס לבחירת דוד למלכות בידי ה'.
תוכן המזמור > סוגה

מזמור י"א הוא תפילת יחיד ויש המסווגים אותו לסוגה משנית של מזמורים המביעים ביטחון בה', כדוגמת מזמורים י', י"ב, י"ג, י"ד, י"ז ול"ה.
תוכן המזמור > מבנה

יש המחלקים את המזמור על פי תוכנו מפסוק א' עד ג' ומפסוק ד' עד ז'. אחרים מחלקים אותו על פי מספר הדוברים במזמור. המשורר, הוא הדובר בפסוק א', רעיו של המשורר המביעים אי נחת מהמצב השורר בעולם הם הדוברים בפסוקים ב'-ג', ושוב חוזר בעל המזמור בפסוקים ד'-ז'. לדעת יצחק אבישור יש לחלק את המזמור בצורה כיאסטית היוצרת חזרה של מילים בתחילת המזמור ובסיומו. מבנה זה שם דגש על מילים מנחות המכוונות את הקורא לרעיון המרכזי של המזמור והוא שה' מבחין בין רע לטוב ויגמול לצדיק או לרשע לפי מעשיו.
הערות שוליים

↑  שמאי גלנדר, החוויה הדתית במזמורי תהילים, ירושלים, מוסד ביאליק, תשע"ג, עמ' 147
↑  יצחק אבישור, עולם התנ"ך: תהילים א', תל אביב, דוידזון-עתי, 1995, עמ' 58
מזמור י"א. איור מתוך כתב יד אוטרכט מהמאה התשיעית לספירה.
שנות ה-90 של המאה ה-9

שנות ה-90 של המאה ה-9 היו העשור העשירי והאחרון של המאה ה-9, החלו ב־1 בינואר 890 והסתיימו ב־31 בדצמבר 899.
אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > אירועים פוליטיים משמעותיים

891 - הקרמטים מקימים מדינה עצמאית בבחריין.
28 בינואר 893 - שארל התם הופך למלך צרפת
15 ביולי 895 - הבוהמים, תחת הנהגתם של ספיטנב הראשון ושל ויטיסלב, נשבעים אמונים לארנולף מקרינתיה ברגנסבורג
895 - המדיארים תחת הנהגתו של ארפאד מתיישבים בהונגריה של ימינו
895 - צבטינבולד מוכתר למלך לותרינגיה
895 - אודו נסוג מתביעתו לכס המלוכה הצרפתי ומוותר על תפקיד המלך לשארל התם, שבו תומך ארנולף מקרינתיה.
897 - משפט קדבר - האפיפיור סטפן השישי מנהל משפט נגד גופה של קודמו אפיפיור פורמוסוס.
1 בינואר 898 - שארל התם התחיל את כהונתו כמלך של פרנקיה המערבית
כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
22 במרץ 893 - רעידת אדמה באזור ארדביל. מספר ההרוגים מוערך בכ-150 אלף
התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
תהילים ד'

תהילים ד' הוא המזמור הרביעי של תהילים. זהו מזמור תחינה של המושמץ ונרדף ללא עוול בכפו הנמצא במצוקה מתמדת. זהו המזמור הראשון מני רבים המתחיל בנגינה, "למנצח בנגינות מזמור", יש הטוענים שהוא נוגע במנצח תזמורת.
מבנה המזמור ותוכנו

פסוק ב': קריאה לה' שיושיע את דוד מצרותיו.
פסוקים ג'-ו': קריאה לאנשים להפסיק לפגוע בדוד ללא סיבה, אלא ייפנו את כוחם לעשיית טוב.
פסוקים ז'-ט': חתימה: הודאה לה', וביטחונו של דוד בו.
המזמור בתפילה > ביהדות

לפי חלק מהנוסחאות, פסוק ה' של המזמור נאמר שלוש פעמים, כחלק מקריאת שמע שעל המיטה .
הפרק (ביחד עם תהילים א', ב' וג') נאמר בקצת קהילות לאחר תפילת ערבית של ליל יום כיפור, והוא נחשב כסגולה להנצל מטומאת קרי ביום הקדוש.
המזמור בתפילה > בנצרות

חלקו הראשון של פסוק ה' מופיע בברית החדשה באגרת אל האפסים, פרק ד' פסוק כ"ו.
מישל רישאר דלאלנד כתב מוטט על בסיס פרק זה.
בתרבות

על המילים "זבחו זבחי צדק ובטחו אל ה', רבים אומרים לי מי יראנו טוב", מושר ניגון חבד"י בלחנו של החסיד ר' שמואל זלמנוב.
הערות שוליים

↑  The Complete Artscroll Siddur page 291
↑  הרב אליעזר מלמד, הלכות תשמיש המיטה ומנהג אמירת תהילים בערב יום כיפור, באתר פניני הלכה
↑  הניגון להאזנה בהיכל הנגינה
↑  ספר הניגונים - ניגוני חב"ד ניגון שי"ח
תאודול ריבו

| --- | --- |

תאודול ריבו
 לידה:  18 בדצמבר 1839 גנגאן, צרפת
 פטירה:  9 בדצמבר 1916 (בגיל 76) פריז, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות מונפרנאס 
 ידוע בשל:  פסיכולוגיה
 השכלה:  אקול נורמל סופרייר 
 מעסיק:  קולז' דה פראנס, סורבון 
 
תאודול ארמן ריבו (בצרפתית: Théodule-Armand Ribot‏; 18 בדצמבר 1839 – 9 בדצמבר 1916) היה פסיכולוג צרפתי ונחשב כאבי הפסיכולוגיה בצרפת.
ראשית דרכו

ריבו נולד בגנגאן (Guingamp) בחבל ברטניה אשר בצרפת ולמד בבית הספר התיכון סן-ברייה. לאחר מכן הצטרף לצוות ניהול בית הספר. כשעזב משרה זו, השתקע בפריז, והחל ללמוד בשנת 1864 באקול נורמאל סופרייר. הוא קיבל תואר "agrégé" בשנת 1866 וסיים דוקטורט ב-1875. תזת הדוקטורט שלו, שפורסמה בשנת 1882, Hérédité: étude psychologique, היא ממחקריו המפורסמים והמשפיעים ביותר.
ריבו לימד פילוסופיה בבית-הספר התיכון בעיר וזול (Vesoul) ובתיכון בלוואל (Laval). לאחר מכן חזר לפריז כדי להקדיש עצמו למחקריו בפסיכולוגיה ניסויית. בשנת 1885 העביר סדרת הרצאות בנושא זה בסורבון, וב-1888 התמנה לראש הקתדרה לפסיכולוגיה ניסויית בקולז' דה פראנס .
גישתו המקצועית

הגישה הפוזיטיביסטית של ריבו עוצבה בעקבות תאוריות האבולוציה של הרברט ספנסר וג'ון היולינגס ג'קסון, על ידי הפסיכולוגיה האסוציאטיבית הבריטית, ועל ידי נוירופיזיולוגיה ניסויית גרמנית.
על בסיס שיטות מחקר ניסוייות וסינתזות, תיאר ריבו את השפעת התורשה על תופעות נפשיות. הוא הקדיש תשומת לב מיוחדת לפן הפיסי של חיי הנפש, והתעלם מכל גורם רוחני או לא-חומרי באדם. בספרו הפסיכולוגיה האנגלית בת-זמננו (La Psychologie anglaise contemporain, 1870) הוא מציין את אהדתו לאסכולה הסנסציונליסטית, ואת תרגומו לעקרונות הפסיכולוגיה של הרברט ספנסר.
גישתו המקצועית > שכחה והיזכרות

ריבו היה מחברה של מונוגרפיה רבת השפעה במאה ה-19 על שכחה והיזכרות, מחלות הזיכרון: מאמר בפסיכולוגיה פוזיטיבית (Les Maladies de la mémoire, 1881). ספרו של ריבו הוא בו זמנית דין-וחשבון על הזיכרון ועל טבעו של האני והמודעות העצמית (le moi). כפי שריבו מציג זאת, העצמי נחווה כשני מצבי קיום תלויים החודרים זה את זה הדדית (בדומה לזיכרון אצל מרסל פרוסט).
הראשון ביניהם הוא סך כל מצבי המודעות העכשוויים; ריבו עורך אנלוגיה בין מובן זה של העצמי עם שדה ראייה: התפיסה במרכז השדה חדה ומפורטת, אך באזור השוליים של שדה הראייה היא הופכת פחות מדויקת. במהלך אירועים רגיל, הרשמים והזיכרונות שנתפסים במרכז המודעות מוחלפים ברשמים חדשים ונגישים יותר. הרשמים שהעתקו נדחפים למצב מודעות נמוך יותר, בשולי המודעות. הרשמים שנותרים במרכז המודעות מתאחדים כעת סביב רשמים חדשים, כפי שעשו לפני-כן. רכז תשומת הלב שמופיע "הופך לנקודה בה נוצרות אסוציאציות חדשות; ובאופן זה הרכב חדש, אגו חדש [le moi], נוצר". ארגון חושף ונוזלי זה של מצבי תודעה הוא שווה ערך למה שאנו עשויים לקרוא לו עצמי סינכרוני.
העצמי הדיאכרוני, "האישיות המודעת" על-פי ריבו, מכיר וחווה את עצמו דרך המשכיותו עם העבר. זהו העצמי כסובייקט של ההיסטוריה של עצמו. ככזה, זהו דבר מיוצר, מוזן ומחודש על ידי הזיכרון. כמו העצמי הסינכרוני, זוהי תופעה שמשנה צורה במהירות, שעוברת ללא הפוגה דרך שלבי גדילה, דגנרציה ושעתוק. אך חידוש עצמי הוא אפשרי רק משום שמקום לזיכרונות חדשים ואסוציאציות חדשות נוצר כל הזמן. והמקום זמין רק משום שזיכרונות ישנים דוהים, ונחלשת יכולתם לעורר רגשות אליהם קושרו בעבר, עד שלעיתים הם אינם אלא זיכרונות של זיכרונות. לשון אחר, התזה של ריבו היא שהשכחה היא בו-זמנית נורמלית והכרחית: "לחיות פירושו לרכוש ולאבד; החיים מורכבים מהתפרקות כמו-גם מצבירה. שכחה היא התפרקות...ללא ההחרבה הטוטאלית של מספר רב מאוד של מצבי תודעה, וההדחקה הזמנית של רבים אחרים, היזכרות הייתה דבר בלתי אפשרי. שכחה, מלבד במקרים מסוימים, אינה מחלה של הזיכרון, אלא תנאי לבריאות ולחיים".