stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פסיפס לוד

| --- | --- |

 מידות
 אורך:  17 מ' 
 רוחב:  9 מ' 
 אתר ארכאולוגי
 התגלה:  1996 
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°57′22″N 34°54′14″E﻿ / ﻿31.95600278°N 34.9038°E﻿ / 31.95600278; 34.9038
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) פסיפס לוד(למפת גוש דן רגילה) פסיפס לוד(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום פסיפס לוד(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום פסיפס לוד  he פסיפס לודhe פסיפס לודמפת  __ לוד (in English: Ludd) [‌השפלה וסביבותיה‌]מצפון וממערב: __ מועצה אזורית שדות דן (in English: Sdot Dan Regional Council) ממזרח: __ מועצה אזורית חבל מודיעין (in English: Hevel Modi'in Regional Council) מדרום: __ רמלה (in English: Ramla) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סצנת סוואנה אפריקאית: אריות, פיל, ג'ירף, קרנף, פר. בגוף המים היפופוטם בהקשר מיתולוגי
פסיפס לוד הוא פסיפס מהתקופה הרומית אשר התגלה בשנת 1996 בעיר לוד על ידי הארכאולוגית מרים אבישר מרשות העתיקות.
היסטוריה

הפסיפס היה חלק מרצפתו של בית אמידים בלוד הרומית, מסוף המאה השלישית עד תחילת המאה הרביעית לספירה, והתגלה בשנת 1996, לפני הרחבת רחוב החלוץ בעיר, במהלך חפירת הצלה.
פסיפס הבית הרומי בלוד הוא הגדול והאיכותי ביותר מבין הפסיפסים הרומיים שהתגלו בישראל. בפסיפס שהשתמר היטב מעוטרים מוטיבים מעולם החי והצומח, ביניהם גם מוטיבים ייחודיים. בתחילה הפסיפס כוסה בעפר בשל היעדר תקציב. מאוחר יותר בעקבות קבלת תרומה מקרן שלבי וויט וליאון לוי החלה רשות העתיקות, בשיתוף עם עיריית לוד, בעבודות לשימור הפסיפס לקראת הצגתו ברחבי העולם. במהלך העבודות נחשף פסיפס מרשים נוסף של חצר פריסטילית.
ביולי 2009 נחשף הפסיפס והוצג במשך שלושה ימים לקהל. לאחר מכן הועבר הפסיפס לירושלים לשם שימורו.
היסטוריה > תצוגה ברחבי העולם

קטעים מהפסיפס המשומר נשלחו לתצוגה במוזיאון המטרופוליטן בניו יורק. הפסיפס הוצג במוזיאון הלובר בפריז, במוזיאון הישן בברלין, במוזיאון ארמיטאז' בסנקט פטרבורג ובמרכזי תרבות נוספים.
מידות הפסיפס ופרטיו

גודלה של רצפת פסיפס הטרקלין הוא כ-155 מ"ר. אורכו כ-17 מטרים ורוחבו כתשעה מטרים. הפסיפס מחולק לשטיחים נפרדים, ובכל שטיח נושאי תיאור שונים. בפסיפס עוצבו תיאורים מדויקים של יונקים, עופות, צמחייה, דגים, רכיכות ואוניות דיג.
מרכז המבקרים בלוד

באתר הפסיפס בלוד נבנה מרכז מבקרים, שהיה אמור להיפתח ב-2021. במהלך המהומות בלוד במאי 2021 השחיתו מתפרעים את מבנה המוזיאון וגרמו לו נזק ניכר. ביוני 2022 הושלמה בנייתו והוא נפתח לקהל ונקרא בשם "מרכז ארכאולוגי פסיפס לוד ע"ש שלבי וייט ולאון לוי". הפסיפס שמור היטב ומוצג במוזיאון בלוד, באתרו.
מסגרות גאומטריות מאכלסות עופות ודגים
דגים
סצנה ימית עם דגים, רכיכות, עופות-ים ואניות
גביע
יונת סלעים, יאורית מצרית ותרנגולות
נמר טורף ראם שדמו ניגר
ראו גם

| --- | --- |
פורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב:  לפורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב
הערות שוליים

↑  לוד: נחנך מרכז מבקרים ובו פסיפס נדיר ומרהיב בן כ-1,700 שנה, באתר ynet, 27 ביוני 2022
↑  אמיר גורזלזני, מרים אבישר, חגית טורגה, עוזי עד, אריולה יקואל, יוסי אלישע, לוד, פסיפס לוד: דוח ראשוני, Hadashot Arkheologiyot: Excavations and Surveys in Israel / חדשות ארכיאולוגיות: חפירות וסקרים בישראל 128, 2016
↑  דליה מזורי, נמצא בטעות: פסיפס נדיר בן 1700 התגלה בלוד, באתר nrg
↑  דליה מזורי, לראשונה: תערוכה ישראלית תוצג "בלובר", באתר nrg‏, 22 במאי 2013
↑  לוח זמנים מפורט של תצוגת פסיפס לוד
↑  מוגש מטעם החברה הכלכלית לוד, נפתח! פסיפס לוד, מרכז החוויה הארכאולוגית ששם את לוד על מפת התיירות העולמית, באתר ynet, 30 באוגוסט 2022
↑  תכנון מוצע של מרכז המבקרים בלוד
↑   נעמה ריבה, אחרי 20 שנה: הושלם תכנון מוזיאון הפסיפס בלוד, ייראה כמו וילה רומית, באתר הארץ, 7 באוגוסט 2017
↑   עופר אדרת, בהתפרעויות בלוד ובעכו נהרסו סמלים לשימור המורשת העתיקה בישראל, באתר הארץ, 14 במאי 2021
↑  "בקנה מידה עולמי": מרכז המבקרים של פסיפס לוד נפתח לקהל הרחב, באתר "רשויות", 29 ביוני 2022
פתאום דפיקה בדלת

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אתגר קרת
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  אוסף סיפורים קצרים 
 הוצאה
 הוצאה:  זמורה ביתן
 תאריך הוצאה:  2010
 מספר עמודים:  179
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 0000300138878
 הספרייה הלאומית:  002719895
 
פתאום דפיקה בדלת הוא אוסף סיפורים קצרים מאת אתגר קרת, שיצא לאור בשנת 2010. זהו אוסף הסיפורים החמישי של קרת לאחר צנורות, געגועי לקיסינג'ר, הקייטנה של קנלר ואניהו, ומקבץ ראשון לאחר 8 שנים בהן פנה לעסוק בעיקר בכתיבת תסריטים לטלוויזיה, לקומיקס ולקולנוע.
הסיפורים מתוארים בסגנון אופייני לקרת, שמשתמש בשפה יומיומית ומתאר מצבים ריאליסטיים שבהם יסודות אבסורדיים או אף פנטסטיים. בכתיבתו, קרת משלב מאפיינים רפלקסיביים. כמו שאר חיבוריו של קרת הסיפורים עוסקים בנושאים שונים כמו מוות ("צ'יזוס כרייסט", "סימיון"), בדידות ("בוקר בריאות","לא לגמרי לבד"), סקס ("בזמן האחרון דווקא עומד לי", "אילן") ואפילו על עצם מהותו כסופר ("פתאום דפיקה בדלת").
רשימת הסיפורים

| --- | --- |
 1. פתאום דפיקה בדלת  2. לילנד  3. צ'יזוס כרייסט  4. סימיון  5. עצומות  6. בוקר בריאות  7. צוות  8. פודינג  9. בזמן האחרון דווקא עומד לי  10. דקירה  11. הילד המנומס  12. מיסטיק  13. כתיבה יוצרת  14. נזלת  15. לתפוס את הקוקוריקו בזנב  16. תבחר צבע  17. סימן כחול  18. מה יש לנו בכיסים?  19. קארמה רעה:  20. אילן  21. הכלבה  22. סיפור מנצח  23. אחת טובה  24. ביצת הפתעה  25. דג זהב  26. לא לגמרי לבד  27. אחרי הסוף  28. אוטובוס כחול גדול  29. טחור  30. ספטמבר כל השנה  31. ג'וזף  32. סעודת אבלים  33. יותר חיים  34. יקומים מקבילים  35. שדרוג  36. גויאבה  37. מסיבת הפתעה  38. איזה חיה אתה?
צ'ארלס ובסטר הות'ורן

| --- | --- |

 לידה:  8 בינואר 1872 Clark Center, ארצות הברית 
 פטירה:  29 בנובמבר 1930 (בגיל 58) בולטימור, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  Shinnecock Hills summer school 
 פרסים והוקרה:  פרס הולגרטן 
 
צ'ארלס ובסטר הות'ורן (באנגלית:Charles Webster Hawthorne;‏ 8 בינואר 1872 – 29 בנובמבר 1930) היה צייר דיוקן וז'אנר אמריקאי ומורה ידוע שהקים את בית הספר לאמנות קייפ קוד בשנת 1899.
ביוגרפיה

הוא נולד בלודי, אילינוי, אך הוריו חזרו למיין, שבה נולד אביו של צ'ארלס. בגיל 18 הוא נסע לניו יורק, עבד כנער משרדים במפעל ויטראז' ולמד בלילה בבית ספר לאמנות עם הארי סידונס מובריי וויליאם מריט צ'ייס. כמו כן למד באקדמיה הלאומית לעיצוב ובליגת הסטודנטים לאמנות.
לאחר מכן נסע לאירופה ולמד בהולנד ובאיטליה.
בשנת 1908 נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב כחבר עמית והפך לאקדמאי מלא בשנת 1911.
הות'ורן הכריז כי ההשפעה הדומיננטית ביותר בקריירה שלו היא של ויליאם מריט צ'ייס, איתו עבד גם כתלמיד וגם כעוזר.
שניהם היו מורים מוכשרים מטבע הדברים וציירים פיגורטיביים שנמשכו לצבע עשיר של ציורי שמן. צ'ייס העביר את מסורת בית הספר לאמנות במינכן בנושא הצבע, והות'ורן למד ממנו כל מה שיכול היה.
במהלך לימודיו בהולנד כעוזרו של צ'ייס, הות'ורן החליט לפתוח בית ספר לאמנות.
את חורפיו בילה בפריז ובניו יורק, ואילו בתקופת הקיץ שהה בפרובינסטאון שבמסצ'וסטס, מקום בו הקים את בית הספר שלו. בנוסף להקמת בית הספר לאמנות של קייפ קוד, הות'ורן היה גם חבר מייסד באגודת האמנות של פרובינסטאון שהוקמה בשנת 1914.
בית הספר לאמנות בקייפ קוד היה בית הספר הקיץ הראשון שלימד ציור דמויות בחוץ, וגדל לאחד מבתי הספר לאמנות המובילים במדינה. במשך שלושים שנה של ניהול על ידי הות'ורן, משך בית הספר כמה ממדריכי האומנות והתלמידים המוכשרים ביותר בארץ, כולל ג'ון נובל, ריצ'רד מילר ומקס בוהם. בבית הספר שלו הציג הות'ורן ביקורת שבועית והעביר שיחות לימודיות, הנחה את תלמידיו וחינך לאידיאלים אך מעולם לא כפה את הטכניקה או את השיטה שלו.
בין הסטודנטים שלו היו נורמן רוקוול, ויליאם הנרי ג'ונסון וברטה נויס, דמות חשובה בעולם האמנות של וושינגטון הבירה.
הערות שוליים

↑  Webster's biographical dictionary, Springfield, Mass. : G. & C. Merriam Co., 1980, ISBN 978-0-87779-443-1
↑  CHARLES WEBSTER HAWTHORNE 1872, web.archive.org, ‏2010-10-27
↑  A Painter's Painter: Charles Webster Hawthorne; The Influence of Provincetown and Henry Hensche on Sammy Britt, Gerald DeLoach, Richard Kelso, and George T. Thurmond, web.archive.org, ‏2007-02-23
↑  Deborah Solomon, American Mirror: The Life and Art of Norman Rockwell, Farrar, Straus and Giroux, 2013-11-05, ISBN 978-0-374-11309-4. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275275805171  BnF: cb14584758f (data)  GND: 122299949  ISNI: 0000 0000 6684 1532  LCCN: n83142271  NLA: 36428042  NTA: 133275892  RKD: 36626  SNAC: w6kp8520  SUDOC: 170622177  Trove: 1255912  ULAN: 500008988  VIAF: 72271944   WorldCat (עם VIAF): 72271944
פיקוח נפש

| --- | --- |
 משנה:  מסכת יומא, פרק ח', משנה ז'
 תלמוד בבלי:  מסכת יומא, דף פ"ד, עמוד ב'
 משנה תורה:  הלכות שבת, פרק ב'
 שולחן ערוך:  אורח חיים, סימן שכ"ח
 
פיקוח נפש הוא מצב הלכתי, המחייב לעבור על מצוות לא תעשה או לבטל מצוות עשה של התורה למען הצלת חיי אדם. ההלכה מחשיבה את ערך החיים יותר מקיום כל מצוות התורה - פרט לשלוש עבירות חמורות שדינן ייהרג ואל יעבור - ולכן במקרה של סכנת חיים בין של אדם עצמו לבין של אחרים, יש לנקוט בכל האמצעים הנדרשים לשם הצלת החיים, גם במחיר של עבירה על מצוות לא תעשה, ואף אותן שעונשן חמור, כמו חילול שבת שדינה מיתת בית דין, או מצוות שיש עליהן עונש כרת, כמו אכילה ביום הכיפורים.
חז"ל משבחים את העובר על המצוות כדי להציל נפשות: ”מפקחין פיקוח נפש בשבת, והזריז הרי זה משובח. ואין צריך ליטול רשות מבית דין.” (תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף פ"ד, עמוד ב'.)
מקור הדין

התלמוד הבבלי דן במשנת "פיקוח נפש" ומחפש את מקור הדין הידוע לפיו סכנת חיים דוחה את חיובי התורה. הגמרא מביאה שלל דעות ומקורות שמוכיחים את עדיפות החיים, רובם מסתמכים על דיוקים מפסוקי התורה. לבסוף מתקבלת דעתו של שמואל שדרש את הפסוק ”וּשְׁמַרְתֶּם אֶת חֻקֹּתַי וְאֶת מִשְׁפָּטַי, אֲשֶׁר יַעֲשֶׂה אֹתָם הָאָדָם וָחַי בָּהֶם, אֲנִי ה'” (ויקרא, י"ח, ה') – "וחי בהם" – ולא שימות בהם.
הרמב"ם  מבאר את המשמעות העקרונית שמלמדת אותנו הלכה זו:
...אסור להתמהמה בחילול שבת, לחולה שיש בו סכנה, שנאמר "אשר יעשה אותם האדם וחי בהם", ולא שימות בהם. הא למדת, שאין משפטי התורה נקמה בעולם, אלא רחמים וחסד ושלום בעולם. ואלו המינים שאומרים שזה חילול ואסור, עליהן הכתוב אומר "וגם אני נתתי להם חוקים לא טובים ומשפטים לא יחיו בהם" (יחזקאל, כ', כ"ה).
בנוסף, בברייתא הובא נימוק המבוסס על סברא, המתייחס לחילול שבת מפני פיקוח נפש: ”רבן שמעון בן גמליאל אומר: תינוק בן יומו חי מחללין עליו את השבת. אמרה תורה – חלל עליו שבת אחד, כדי שישמור שבתות הרבה”. מכח נימוק זה לעיתים ניתן לחלל את השבת גם כדי להימנע מחילול שבתות רבות, כגון ההולך במדבר ואיבד את חשבון הימים שהותר לו לחלל שבת כדי לשוב למקום ישוב, ואף שלא במקום פיקוח נפש.
מקור הביטוי

פיקוח הוא לשון גילוי ופתיחה ("וַתִּפָּקַחְנָה עֵינֵי שְׁנֵיהֶם...", "וַיִּפְקַח אֱלֹהִים אֶת עֵינֶיהָ וַתֵּרֶא בְּאֵר מָיִם...", "וַיְזוֹרֵר הַנַּעַר עַד שֶׁבַע פְּעָמִים וַיִּפְקַח הַנַּעַר אֶת עֵינָיו"). המשנה מתירה לפקח (=לסתור) ערימה של אבנים בשבת כדי להציל אדם שקבור תחתיה וייתכן שהוא חי. מכאן מגיע הביטוי "פיקוח נפש דוחה שבת", דהיינו פיקוח נפש - הסרה והעברה של סכנת מוות לאדם. הוא נזכר בלשון זה, כבר בתוספתא שקובעת כי "אין לך דבר שעומד בפני פיקוח נפש" (תוספתא, שבת ט"ז, י"ד).
(במשנה משמש מושג זה להשגחה על עניינים, כשם שמשתמשים בו היום (כגון פיקוח עירוני), לדוגמה "מחשיכין על התחום לפקח על עסקי כלה ועל עסקי המת להביא לו ארון ותכריכין". לעומת זה במקורות היהודיים ישנם מספר מושגים הלכתיים שונים המתייחסים לשמירה על הבריאות ועל החיים. כגון "סכנת נפשות", "שמירת נפש", הצלת נפש".)
פרטי הדין

כאשר אדם שרוי במצב של פיקוח נפש לא רק שמותר לו ולמסייעים בידו לעבור על מצוות לא תעשה על מנת להצילו, אלא שהמסייעים בידו אף מצווים לעשות זאת, בהתאם לציווי "לא תעמוד על דם רעך". לפי פרשן המקרא רש"י פירוש צו זה הוא שאין "לראות במיתתו (-של חברך) ואתה (=כשאתה) יכול להצילו". רש"י מביא כדוגמה אדם שטובע בנהר, או שחיה טורפת או שודדים רודפים אחריו - בכל אלה החובה להצילו מוטלת על מי שיש בידו יכולת.
בספרות ההלכה מתקיימים דיונים רבים בסוגיות הקשורות בפיקוח נפש, למשל האם סכנה לעובר שאין בה סכנה לחיי האם היא בגדר פיקוח נפש, כלומר, האם עובר הוא בגדר אדם חי.
גם ספק פיקוח נפש מתיר לעבור על המצוות.
פרטי הדין > הקל הקל תחילה

כאשר חולה בסכנה ויש צורך להתיר לו איסור כלשהו, מתירים לו את האיסור הקל, ורק אם אין די בכך מתירים לו איסור חמור יותר. כך מובא בברייתא: ”תנו רבנן: מי שאחזו בולמוס, מאכילין אותו הקל הקל, טבל ונבלה, מאכילין אותו נבלה, טבל ושביעית, שביעית.”. הדברים נפסקו גם להלכה ברמב"ם ובשולחן ערוך.
לדעת המבי"ט הדרישה להימנע מאיסור חמור כשניתן להסתפק באיסור קל היא מדרבנן, ומדאורייתא מותרים שני האיסורים כל עוד נעשה הדבר משום פיקוח נפש. ויש חולקים על כך וסוברים שהחובה להימנע מהאיסור החמור היא מהתורה.
פרטי הדין > הקל הקל תחילה > שחיטה בשבת או אכילת נבלה

שאלה שנידונה בין הראשונים היא כשיש לחולה צורך לאכול בשר בשבת, ושתי האפשרויות העומדות בפנינו להצלתו הן: א. להאכיל אותו מבשר נבלה. ב. לשחוט עבורו בשבת. איזו עבירה יש להעדיף: איסור מלאכה בשבת (מלאכת שוחט) או איסור נבלה.
לפי הכלל של "הקל תחילה" היה לנו להתיר לו איסור נבלה שהוא איסור לא תעשה שעונשו מלקות, ולא את איסור מלאכת שוחט בשבת, שהעונש עליו הוא סקילה. למרות זאת, לשיטת כמה ראשונים עדיפה השחיטה, ונאמרו בזה כמה טעמים:
הרא"ש כותב שיש חשש שהחולה יקוץ באכילתו ויסתכן.
הר"ן מסביר שבאכילת נבילה יש חומרה על פני השחיטה בשבת, היות שבאכילת נבלה עובר על האיסור בכל כזית שאוכל, ואילו בשחיטה עובר פעם אחת על איסור.
הרשב"א תלה את הדבר בשאלה האם שבת הותרה במקום פיקוח נפש או דחויה במקום פיקוח נפש, שאם שבת הותרה, עדיף לשחוט בשבת, ואילו אם שבת דחויה, עדיף להאכיל את החולה נבלה.
בשולחן ערוך נפסק ששוחטים עבור החולה: ”היה חולה שיש בו סכנה וצריך בשר שוחטים לו ואין אומרים נאכילנו נבלה.” השולחן ערוך מוסיף שכל זה כשיש זמן מספיק להכנת הבשר הכשר, אבל אם החולה זקוק להצלת חייו לבשר בדחיפות ובשר הנבלה מוכן, מאכילים אותו את בשר הנבלה.
רפואה בשבת

מי שחולה חולי שיש בו סכנה מצווה לחלל עליו את השבת והזריז הרי זה משובח, והשואל רב מה לעשות במצב שיש בו חשש פיקוח נפש נחשב כרוצח, וגנאי הוא לרב שנשאל כך, כי היה לו לדרוש ברבים שאפילו ספק נפשות דוחה את השבת, כי כתוב "אשר יעשה אותם האדם וחי בהם", כלומר - ראה שיהא חי וודאי בעשיית המצוות ולא יבוא מהם לידי ספק סכנה. עם זאת, אסור לחלל שבת על רפואה שתועלתה אינה מוכחת, אלא אך ורק על רפואה שהיא ידועה לכול או על-פי רופא מומחה.
הצלת לא יהודים

אף על פי שניסוחו המקורי של הכלל דן ב"פיקוח נפש", ולכאורה אין הוא מחלק בין יהודי לגוי, הרי שהדיון התלמודי מבהיר שתחולת הדין היא על יהודים. לגבי לא יהודים התקיימו דיונים רבים לאורך הדורות, ובסופו של דבר רוב הפוסקים מסכימים שיש לחלל שבת גם עבור לא יהודים, ולו משום איבה, כלומר בשל הצורך למנוע סכנה כללית מצד גוים כלפי יהודים.
צום ביום הכיפורים

כלל זה שפיקוח נפש דוחה את המצוות, נאמר גם על צום ביום הכיפורים במצב שעלול לסכן את חייו של הצם.
כאשר אדם נמצא בסכנת נפשות, הרי שמטעמי פיקוח נפש הוא מחויב להציל את עצמו. על פי ההלכה חולים, אינם חייבים לצום בחמשת הצומות, פרט ליום הכיפורים שכן חיובו מן התורה ובו גם חולה חייב לצום. עם זאת,
חולה שיש חשש סכנה שמא בעקבות הצום ימות - פטור מהצום, שכן גם ספק פיקוח נפש דוחה את מצוות הצום. אכילתו של חולה מסוכן ביום הכיפורים, היא חובה, ויש הסבורים, שמצוות האכילה של חולה ביום הכיפורים היא מדין "וחי בהם", ומדין "ונשמרתם מאד לנפשותיכם".
מעוברת שאם תצום עלולה להפיל את עוברה, צריכה לאכול ולשתות, כדי למנוע את הפלתו.
מינקת חייבת לצום ואף שהצום קשה יותר למינקת, מפני שההנקה גורמת לאיבוד נוסף של נוזלים, מכל מקום עדיין אין היא נחשבת חולה.
במצבים שהצום עלול לגרום לפיקוח נפש לזולת, אף לבריא מותר לאכול או לשתות פחות מכשיעור.
אחות העובדת ביחידה לטיפול נמרץ פגים - בעקבות הצום, עלולה ערנותה להיפגע, ובכך תיגרם סכנת חיים לפגים.
מנתח הצריך לבצע ניתוח דחוף - בגלל הצום עלולה ערנותו להיפגע, ותיגרם סכנת חיים למנותח. והוא הדין לחייל בכוננות.
מסירות נפש על קידוש השם

בתקופת גזירות השמד שהטילו הרומאים, דנו התנאים על גבולותיה של הלכה זו, והאם יש מצוות שעליהן צריך למסור את הנפש. דעת רבי ישמעאל הייתה, על סמך הפסוק האמור: "וחי בהם", שאפילו כאשר אדם נדרש לעבוד עבודה זרה - רשאי הוא לעשות זאת על מנת שלא ייהרג, אלא אם כן הדבר היה בפרהסיא. לעומתו, רבי אליעזר סבר שיש למסור את הנפש ולא לעבוד עבודה זרה. זאת, על פי הפסוק: ”וְאָהַבְתָּ אֵת ה' אֱלֹהֶיךָ בְּכָל לְבָבְךָ וּבְכָל נַפְשְׁךָ וּבְכָל מְאֹדֶךָ”, אותו דרש: "ובכל נפשך - אפילו הוא נוטל את נפשך".
התלמוד מספר על אספה מיוחדת שהתכנסה להכרעה בשאלה זו:
אמר רבי יוחנן משום רבי שמעון בן יהוצדק: נימנו וגמרו בעליית בית נתזה בלוד: כל עבירות שבתורה, אם אומרין לאדם: עבור ואל תיהרג - יעבור ואל ייהרג, חוץ מעבודה זרה וגילוי עריות ושפיכות דמים.
ישנם מצבים אחדים בהם הצלת הנפש אינה דוחה מצוות.
ראשית, ישנן שלוש מצוות שלגביהן נקבע "ייהרג ואל יעבור", כלומר אפילו אם העבירה עליהן כרוכה במוות אין לעבור את העבירה. מצוות אלה הן:
עבודה זרה - כלומר, פולחן של אל זר
גילוי עריות - כלומר, איסורים הקשורים ליחסי מין עם אנשים מסוימים (בעיקר קרובי משפחה)
שפיכות דמים - רצח.
בנוסף, כאשר יהודי מצוּוה לעבור עבירה בפרהסיה, כלומר בפני עשרה יהודים, אסור לו להציל את נפשו ולעבור את העבירה, אפילו לא כדי להציל את חייו. אם יהודי מצווה לעבור עבירה לא בפרהסיה ומטרת הגוי היא לגרום ליהודי לעבור עבירה ולא מאינטרסים אישיים אפשר למסור את הנפש אבל אין חובה. בשעת השמד, כלומר בתקופה בה השלטון מנסה לכפות על יהודים לעזוב את דתם, אוסרת ההלכה לעבור עבירות שמכריח השלטון לעבור, לא רק בציבור אלא גם כשאין איש בסביבה. בכל מקרה החובה למסור את הנפש היא רק כדי לא לעבור עבירה, אבל כדי לעשות מצווה לא צריך למסור את הנפש.
במכילתא (יתרו, מסכתא דבחדש פרשה ו)
רבי נתן אומר: 'לאוהבי ולשומרי מצוותי' - אלו ישראל שהם יושבין בארץ ישראל ונותנין נפשם על המצוות. מה לך יוצא ליהרג? על שמלתי את בני. מה לך יוצא לישרף? על שקראתי בתורה. מה לך יוצא ליצלב? על שאכלתי המצה. מה לך לוקה מאפרגל? על נטלתי את הלולב.
לפי הרמב"ם מי שנהרג במקום שמותר לעבור עבירה בגלל סכנה הנשקפת לחייו, הוא נושא בעונש על מיתתו. לעומתו, רבי יוסף חביבא (מחבר ספר נימוקי יוסף) פסק שמותר לאדם לנהוג לפנים משורת הדין ולסרב לבצע עבירה גם אם ייהרג כתוצאה מכך. ואכן, היו בעבר מקרים בהם הוזכרו לשבח כאלו שמסרו את נפשם על ערכים חשובים אף שלא היו מחויבים בכך מעיקר הדין.
פיקוח נפש במלחמה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הצלת נפשו של היחיד נדחית לעיתים מול הצלת הציבור כולו או חלקו. לכן, במקרה שיש סכנה לציבור, כגון שאויב עולה עליהם, היחידים מצווים לצאת למלחמה ולסכן את חייהם.
פיקוח נפש במלחמה > לחימה בשבת

כבר בימי החשמונאים עלתה הסוגיה של לחימה בשבת, ואחרי שקבוצת יהודים גדולה שהתחבאה במערה בשבת סירבה לחלל את השבת ונהרגה על ידי היוונים, החליטו החשמונאים כך:
אם הילחם ילחמו אויבינו בנו ביום השבת, ויצאנו לקראתם ועמדנו על נפשנו, ולא נמות כמות אחינו במערות
ראו גם

חמירא סכנתא מאיסורא
רפואה בשבת
לקריאה נוספת

משה טור-פז, עקרון פיקוח נפש דוחה שבת : בכתבי כת קומראן, בספרות הבית השני ובחז"ל (עבודת מ.א.), האוניברסיטה העברית, תשס"ג, 2002
מרדכי שרגא הייזלר, 'בדין אכילה פחות מכשיעור לחולה ביוהכ"פ ובמאכא"ס,' עטרת שלמה א תשנו, עמ' קו-קיד
פרנץ יונאס

פרנץ יוסף יונאס (4 באוקטובר 1899 – 24 באפריל 1974) היה פוליטיקאי אוסטרי והנשיא הפדרלי השביעי של אוסטריה שירת בתפקיד בין השנים 1965–1974.
יונאס נולד בפלורידסדורף, פרוור צפוני של וינה. במלחמת העולם הראשונה שירת בחיל הרגלים של הצבא האוסטרו הונגרי בחזית הרוסית. הוא עבד מעל 16 שנים כסדר ומגיה בבית דפוס של יהודי, בו למד את האותיות העבריות. במקביל היה פעיל במפלגה הסוציאל-דמוקרטית ובארגון פועלי הדפוס של וינה. בשנת 1932 נבחר למזכיר אזורי בווינה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. בשנת 1935, אחרי מלחמת האזרחים באוסטריה, הוא נעצר, אך זוכה מהאשמות בגידה ושוחרר לאחר כשנה. במלחמת העולם השנייה עבד במפעל מנועים ולאחר המלחמה מונה למועצת פלורידסדורף. בשנת 1946 מונה לראש מועצת פלורידסדורף, שהייתה בשליטת ברית המועצות. בשנת 1948 נבחר למועצת עיריית וינה והיה אחראי על ענייני תזונה. בשנת 1949 קיבל אחריות על תיק הבנייה. בשנת 1951, עם מינויו של תאודור קרנר לנשיא אוסטריה, החליפו יונאס כראש עיריית וינה. יונאס זכה לפופולריות רבה והמשיך בתפקיד עד 1965.
במאי 1965 נבחר לכהן כנשיא אוסטריה כנציג הסוציאליסטים, בגוברו על מועמד השמרנים בהפרש קטן. הוא נבחר שוב לתפקיד ב-1971 בגוברו על קורט ולדהיים.
יונאס היה תומך נלהב של שפת האספרנטו ובשנת 1923 החל ללמד את השפה באופן מקצועי. בשנת 1970 נאם יונאס בכנס האספרנטו העולמי, שהתקיים בווינה, עם שליטה מושלמת בשפה.
בשנת 1974 הוא מת מסרטן בעת מילוי תפקידו.
יונאס נחשב לידיד ישראל ולאחר מותו הורה שר הפנים על הורדת דגל ישראל לחצי התורן כאות אבל.
הערות שוליים

1 2 3 4  אדגאר שראנץ, פראנץ יונאס – הנשיא החדש של אוסטריה, דבר, 28 במאי 1965
↑  מ. מייזלס, יחסינו עם ישראל מצויינים, מעריב, 20 ביולי 1965
↑  Heads of States and Governments Since 1945, Routledge, 2014, page 57
↑  ראש עיריית וינה פראנץ יונאס – נשיא אוסטריה, דבר, 24 במאי 1965
↑  "אוסטרייר איבר אלס – הריעו האוסטרים שבחרו בואלדהיים לנשיאם, מעריב, 9 ביוני 1986
↑  אוהד אספרנטו – נשיא מדינה, מעריב, 5 בנובמבר 1969
↑  חגיגת העשור בוינה, דבר, 13 במאי 1958
↑  מ. גרוס צימרמן, שיחה עם ראש־העיר של "וינה האדומה", דבר, 1 באוגוסט 1958
↑  תשואות והבימה בוינה, מעריב, 16 במרץ 1969
↑  דגל ישראל לחצי התורן על מות נשיא אוסטריה, מעריב, 29 באפריל 1974
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810537782505606  GND: 117175374  ICCU: DDSV210761  ISNI: 0000 0001 0971 9183  SNAC: w6dp1n4g  SUDOC: 088981681  VIAF: 52460292   WorldCat (עם VIAF): 52460292 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרנסיס דרוונט ווד

| --- | --- |

 לידה:  15 באוקטובר 1871 Keswick, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  19 בפברואר 1926 (בגיל 54) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  1895–1926 (כ־31 שנים) 
 פרסים והוקרה:  Associate Member of the Royal Academy of Arts (1910)  Royal Academician (1920) 
 
פרנסיס דרוונט ווד (באנגלית: Francis Derwent Wood‏: 15 באוקטובר 1871, קזיק - 19 בפברואר 1926) היה פסל בריטי, חבר אקדמיה המלכותית לאמנויות.
ביוגרפיה

פרנסיס ווד נולד בעיירה בקאמבריה. הוא נסע ללמוד פיסול בגרמניה ובשנת 1887 חזר להמשך לימודים בלונדון. בשנים 1897–1905 הוא היה מלמד בבית ספר לאמנויות בגלאזגו. בתקופה זו הוא יצר מספר פסלים שהיו חלק של עיטור הבניינים. בשנת 1909 הוא יצר פסל משיש Atalanta, שהעתק מברונזה הוצב בשנת 1929 ליד גשר אלברט.
בשנת 1914 כאשר פרצה מלחמת העולם הראשונה ווד היה מבוגר מדי להתגייס לצבא אך הוא התנדב לעבודה בבית חולים. הוא פיתח שיטה ליצירת מסכות מנחושת לחיילים שנפצעו בפנים. שימוש במסכות אלו נתן לפצועים ביטחון עצמי. הוא עבד בתחום כשנתיים ובתקופה זו יצר כמה מאות מסכות לפצועים. שיטה זו שימשה גם פסלת אמריקאית אנה קולמן לאד.
בשנת 1918 ווד מונה לפרופסור בקולג' המלכותי לאמנות בלונדון וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1923.
בשנת 1918 הוא עשה פסל Canada's Golgotha שתיאר חייל קנדי שנצלב על העץ. פסל זה גרם לתקרית דיפלומטית בין קנדה לבין גרמניה. הפסל נפסל להצגה בתערוכה המתוכננת והוצג מחדש רק בשנות ה-90. בשנת 1919 הוא היה חבר בצוות שעבדו על הסנוטאף של לונדון.
בשנת 1920 ווד נבחר לאקדמיה המלכותית לאמנויות.
גלריה

ג'יימס וולף, 1911
Canada's Golgotha, 1918
אנדרטה לחיילים הנופלים, 1922
פסל אישה, 1903
הערות שוליים

↑  Evans, Suzanne (2007). Mothers of Heroes, Mothers of Martyrs: World War I and the Politics of Grief. McGill-Queen's Press. ISBN 9780773531888.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5528207  GND: 123542324  ISNI: 0000 0000 6684 1815  LCCN: n2015041925  NGV: 786  RKD: 85494  SNAC: w6t46zjp  SUDOC: 229959326  ULAN: 500011599  VIAF: 72303787   WorldCat (עם VIAF): 72303787
צ'ארלס ואדי

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  מ-1990 
 סוגה:  רית'ם אנד בלוז 
 חברת תקליטים:  קפיטול רקורדס 
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 צ'ארלס פטיגרו אדי צ'אקון 
 
צ'ארלס ואדי (באנגלית: Charles & Eddie) היו צמד זמרים אמריקניים, שזכו במצעד הסינגלים הבריטי ב-1990. הלהיט הידוע שלהם הוא "האם אשקר לך?" (Would I Lie to you?), שהתפרסם באלבומם השני שיצא ב-1992. השיר זכה במקום השלישי בפרסי אייבור נובלו.
קריירה

צ'ארלס פטיגרו ואדי צ'אקון הכירו בניו יורק. צ'אקון החל בגיל 12 לנגן ביחד עם חבריו קליף ברטון (מטאליקה) ומייק בורדין (פיית' נו מור). לאחר מכן צ'אקון עבר ללוס אנג'לס, מיאמי, לונדון וקופנהגן והקריירה שלו הפכה לכתיבת שירים והפקתם. הוא כתב מספר להיטים, את רובם כתב באירופה. פטיגרו, אומץ בפילדלפיה וכשגדל החל ללמוד קולות ג'אז במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון.
צ'ארלס נפטר מסרטן ב-6 באפריל 2001, בגיל 37.
דיסקוגרפיה > אלבומים

1992: Duophonic (album), זכה במקום ה-19 במצעד האלבומים הבריטי
1995: Chocolate Milk (album)
דיסקוגרפיה > סינגלים

1992: "Would I Lie to You?"
1993: "N.Y.C. (Can You Believe This City)", "House Is Not a Home"
1995:  "24-7-365", "Jealousy"
צ'ארלס וואורינן

| --- | --- |

צ'ארלס וואורינן, סוף שנות ה-80
 לידה:  9 ביוני 1938 מנהטן, ארצות הברית 
 פטירה:  11 במרץ 2020 (בגיל 81) מנהטן, ארצות הברית 
 שם לידה:  Charles Peter Wuorinen 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה, בית ספר טריניטי 
 זרם:  מוזיקה קלאסית בתקופה המודרנית, מוזיקה קלאסית של המאה ה-20, מוזיקה פוסטמודרנית, אוונגרד 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  Nonesuch Records 
 פרסים והוקרה:  פרס פוליצר למוזיקה (1970)  פרס האקדמיה האמריקנית לאמנויות ולספרות (1967)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  מלגת גוגנהיים  עמיתי מקארתור  פרס רומא  Joseph H. Bearns Prize 
 www.charleswuorinen.com
 פרופיל ב-IMDb
 
צ'ארלס וואורינן (באנגלית: Charles Wuorinen;‏ 9 ביוני 1938 – 11 במרץ 2020) היה מלחין אמריקאי, זוכה פרס פוליצר, שנולד וחי בניו יורק. בין יצירותיו הרבות, למעלה מ-250 במספר, יצירות תזמורתיות, אופרה, מוזיקה קאמרית, יצירות לכלי סולו ומוזיקה ווקאלית. בשנותיו האחרונות הוא הקדיש את תשומת לבו ליצירות רחבות יריעה לבימה ובתחום זה הוא עבד בשיתוף פעולה עם הסופרים סלמאן רושדי ואני פרו.