stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ורג' וילרס, הדוכס הראשון מבקינגהם
הערות שוליים

↑  הנחיה להגיית השם
↑  Pauline Gregg, King Charles (1984) page 49;  Diane Purkiss, The English Civil War: A People's History (2007) page 15 מצוטטים אצל George Villiers, 1st Duke of Buckingham, אתר ספרטקוס (הערות 6, 7)
↑  Roger Lockyer, George Villiers, 1st Duke of Buckingham : Oxford Dictionary of National Biography (2004-2014) ו- John Philipps Kenyon, The Stuarts (1958) page 50 מצוטטים אצל George Villiers, 1st Duke of Buckingham, אתר ספרטקוס (הערות 12, 13)
↑  Cassell's illustrated history of England p. 138
↑  דוגמה לשיר סאטירי ועוקצני על מות הדוכס
↑  ספר שירים על הרצח
↑  Lost Rubens Portrait James I Lover Rediscovered in Glasgow, הגארדיאן 24 בספטמבר 2017
↑  Rubens' long-lost masterpiece exhibited in gallery as copy
↑  שלמה קלמן (סטפן) רייף, הגניזה מקהיר - תולדות אוסף הגניזה באוניברסיטת קיימברידג', הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2021 עמ' 38
↑  "שלושת המוסקטרים", פרק 12 - טקסט חופשי של הפרק באנגלית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259388905171  PLWABN: 9812675010705606  BIBSYS: 99005517  BNE: XX1583528  BnF: cb13621407s (data)  GND: 118702645  ISNI: 0000 0001 2140 3704  LCCN: n83206565  LNB: 000105425  NKC: xx0028931  NLA: 35855790  NTA: 069469415  RERO: 02-A024136791  RKD: 463506  SNAC: w67d2t52  SUDOC: 086148699  Trove: 1117665  ULAN: 500327696  VcBA: 495/92305  VIAF: 76491060   WorldCat (עם VIAF): 76491060 
איור הרצח בספר Cassell's illustrated history of England (1865)
"האמנויות מציגות את עצמן לפני צ'ארלס והנרייט מארי", חרארד ואן הונטהורסט 1638. הדוכס מבקינגהם מופיע בצד שמאל למעלה בגלימה אדומה כמרקוריוס המוביל את המוזות
גברי, נשי

| --- | --- |

 בימוי:  ז'אן-לוק גודאר 
 הופק בידי:  אנטול דאומן 
 תסריט:  ז'אן-לוק גודאר 
 עריכה:  אנייס גולימוט
 שחקנים ראשיים:  ז'אן פייר לאו, שנטל גויה, מישל דבור
 מוזיקה:  ז'אן ז'אק דבו 
 צילום:  ווילי קורנאט 
 מדינה:  צרפת, שוודיה 
 חברת הפקה:  Anouchka Films-Argos Films Sandrews-Svenskfilmindustri
 חברה מפיצה:  Columbia Films S.A.
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  22 במרץ 1966
 משך הקרנה:  104 דק' 
 שפת הסרט:  צרפתית
 סוגה:  דרמה רומנטית
 דף הסרט ב־IMDb
 
גברי, נשי (בצרפתית: Masculin féminin: 15 faits précis, "גברי, נשי: 15 אירועים ספציפיים") הוא סרט דרמה רומנטית בבימוי של ז'אן-לוק גודאר משנת 1966, המייצג בסגנונו את הגל החדש הצרפתי. הסרט הוא קופרודוקציה צרפתית שוודית, ומככבים בו ז'אן פייר לאו ושנטל גויה.
גברי, נשי הוא מהבוטים מבין סרטי שנות השישים של גודאר. יש המחשיבים סרט זה כמייצג את צרפת ופריז בעשור זה. הסרט מכיל אזכורים רבים לדמויות פוליטיות ולאייקוני התרבות הפופולרית של התקופה, כגון שארל דה גול, אנדרה מאלרו, ג'יימס בונד ובוב דילן. שימוש רב נעשה בטכניקות והנראטיבים הלא ליניאריים של גודאר, כאשר הסיפור הראשי נקטע לעיתים קרובות על ידי סצנות שונות ותת עלילות. ציטוט ידוע מהסרט הוא "סרט זה היה יכול להיקרא הילדים של מרקס וקוקה קולה", טקסט המופיע ככותרת בין פרקים.
עלילה

פול (בגילום ז'אן-פייר לאו), צעיר אידיאליסט רומנטי בעל שאיפות אינטלקטואליות וספרויות, מנסה לחזר אחר מדלן (שאנטל גויה), המתחילה בקריירה של כוכבת פופ. למרות ההבדלים בנטיותיהם הפוליטיות, טעמיהם המוזיקליים ואופיים, פול ומדלן מתחילים במהירות להיות מעורבים רומנטית, ונכנסים למערכת יחסים מרובעת הכוללת את שותפותיה של מדלן לדירה, קתרין ואליזבת.
הסרט כולל סצנות רבות השזורות בחיים בפריז, בעבודה ובמנוחה של הגיבורים, שאינן בהכרח קשורות לעלילה הראשית. קיימות סצנות של אלימות גרוטסקית ושל אנשים המתנהגים מוזר, המלוות בדיאלוגים או מונולגים של הגיבורים. קיים שימוש בראיונות עם שחקנים צעירים, בנושאים הקשורים לאהבה, מיניות ופוליטיקה.
גבעת הרואה (מאחז)

| --- | --- |

 מדינה / טריטוריה:  ישראל
 מחוז:  מחוז יהודה ושומרון
 תאריך ייסוד:  2003
 גובה:  762 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במאחז:  49 משפחות
 קואורדינטות:  32°03′16″N 35°15′45″E﻿ / ﻿32.0544°N 35.2624°E﻿ / 32.0544; 35.2624 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת דרום השומרון מוגדלת) גבעת הרואה(למפת דרום השומרון רגילה) גבעת הרואה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גבעת הרואה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גבעת הרואה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
גבעת הרואה היא שכונה בהתנחלות גבעות הרואה, בצפון-מזרח מועצה אזורית מטה בנימין. במקור הייתה השכונה מאחז שהוקם כשכונה של היישוב עלי, וב-2023 הוחלט על הסדרת הגבעה עם גבעת הראל כיישוב מאוחד.
היסטוריה

הגבעה הוקמה בשנת תשס"ג כשכונה של היישוב עלי. מיקומה נבחר על מנת ליצור רצף טריטוריאלי בין צידו המזרחי של גוש שילה לעלי ולמעלה לבונה במערב הגוש. הגבעה מתנשאת לגובה של 762 מטרים מעל לפני הים, מתגוררות בו היום 49 משפחות בהן כ-150 ילדים. בינואר 2016 הפך היישוב לרשות עצמאית במועצה אזורית מטה בנימין - על מנת לקדם חזון של הקמת ישוב. בחודש מרץ 2017 הכריזה המדינה על חלקים נרחבים היושבים על ההר כאדמות מדינה.
בגבעה קיים מצפור הצופה על נחל שילה, למרגלות ההר שוכן מעיין עין עוז, בוסתן פינות פיקניק בחיק הטבע, מסלולי שטח, ועוד.
בפברואר 2023 החליט הקבינט להסדיר את המאחז יחד עם גבעת הראל הסמוכה.
הערות שוליים

↑  גבעת הרואה באתר מועצה אזורית בנימין
↑  הקבינט החליט על הכשרת תשעה מאחזים בלתי חוקיים, באתר ynet, 12 בפברואר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012814274905171
גונתר פלאוט

| --- | --- |

 לידה:  1 בנובמבר 1912 מינסטר, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  8 בפברואר 2012 (בגיל 99) טורונטו, קנדה 
 מדינה:  קנדה, גרמניה, ארצות הברית 
 השכלה:  היברו יוניון קולג' - המכון היהודי לדת 
 תקופת הפעילות:  ? – 8 בפברואר 2012 
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר קנדה (25 באפריל 1979)  מסדר אונטריו (1993)  שותף במסדר קנדה (9 בפברואר 2000)  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 
הרב זאב משה (וולף גונתר) פלאוט (Wolf Gunther Plaut‏; 1 בנובמבר 1912 - 8 בפברואר 2012) היה ממנהיגי היהדות הרפורמית בצפון אמריקה.
ביוגרפיה

פלאוט נולד ליונה וסלמה במינסטר שבגרמניה. כשמלאו לו עשר, החלו הוריו לנהל בית יתומים יהודי בשדרות שנהאוזר בברלין. ב-1930 נרשם ללימודי משפטים באוניברסיטת ברלין. אף כי סיים דוקטורט בהצטיינות, עליית הנאצים לשלטון חסמה בפניו את העיסוק במקצועו. תחת זאת, בהמלצת אביו, נרשם לבית המדרש הגבוה למדעי היהדות, שם למד תחת אברהם יהושע השל והרב לאו בק. ב-1935 הציע ההיברו יוניון קולג' לבית המדרש לקלוט חמישה תלמידים מצטיינים, ופלאוט היה בין אלה שנבחרו לנסוע לאמריקה. במקביל השתתף באותה שנה במכביה השנייה, כטניסאי. הוא הוסמך לרבנות ב-1939 וקיבל משרה ראשונה כעוזר-רב בבית הכנסת 'בני אברהם ציון' בשיקגו. ב-1943 ניתנה לו אזרחות אמריקנית והוא התגייס מיד לצבא, שם שירת כקצין דת באוגדה ה-104. הוא נכח בעת שחרור מחנה הריכוז דורה-מיטלבאו, ולאחר המלחמה הוענק לו כוכב הארד. ב-1946 חזר לשיקגו, וב-1948 עבר לשמש כרב קהילת 'הר ציון' בסיינט פול, מינסוטה. בתפקיד זה נותר עד 1961, כשהוזמן על ידי בית-הכנסת 'פרחי קדש' בטורונטו. הוא כיהן שם שש-עשרה שנה, וב-1977 עבר לשמש כנשיא הקונגרס היהודי-קנדי. ב-1983 התמנה ליו"ר איגוד הרבנים המתקדמים (CCAR), הגוף המרכזי של התנועה הרפורמית בצפון אמריקה, משרה אותה מילא שנתיים. כמו כן כיהן כסגן יו"ר האיגוד העולמי ליהדות מתקדמת.
פלאוט היה תומך של המגמה המסורתית בזרם, והמשיך בדרכו של הרב שלמה פריהוף שעסק רבות בנושאי הלכה וחיבור שו"ת. בין היתר, הקפיד להשתמש במונח מצווה לתיאור המחויבויות הדתיות. מפעלו החשוב ביותר היה חיבור פרשנות מקיפה על התורה, שהפכה למקובלת ולנפוצה בקהילות הרפורמיות וגם בעדות קונסרבטיביות רבות. היא התפרסמה ב-1981, ונמכרו יותר מ-120,000 עותקים. הספר התבסס בין היתר על ביקורת המקרא וטכניקות מדעיות אחרות לפענוח הטקסט, והרב פלאוט ביטא את תפישת ההתגלות הרפורמית בהקדמה לכרך: ”אלוהים אינו המחבר של הטקסט, כי אם העם; אך ניתן לשמוע את קולו מבעד לקולותיהם, אם נקשיב היטב.” הוא חיבר עוד כעשרים וחמישה ספרים וטורים רבים בעיתונות.
כמו כן, היה פעיל זכויות אדם ואזרח והיה יו"ר הוועדה של אזור אונטריו לנושא. ב-1978 הוענק לו אות מסדר קנדה בדרגת חבר, וב-1999 קודם לשותף. באותה שנה עוטר בצלב הגדול של מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה. פלאוט נשא את אליזבט שטראוס ב-1938 והיו לו שלושה ילדים. בראשית המאה ה-21 אובחן כסובל ממחלת אלצהיימר, ממנה נפטר ב-2012 ונקבר בטורונטו.
ספרים

Die materielle Eheungültigkeit (doctoral dissertation, 1934)
High Holiday Services for Children (1952)
Mount Zion – The First Hundred Years (1956)
The Jews in Minnesota; the first seventy-five years (1959) 59-14710
The Book of Proverbs – A Commentary (1961) 61-9760
Judaism and the Scientific Spirit (1962) 61-17139
The Rise of Reform Judaism: A Sourcebook of Its European Origins (1963) 63-13568
The Case for the Chosen People – The Role of the Jewish People Yesterday and Today (1965) 65-19869
The Growth of Reform Judaism (1965) 65-18555
Your Neighbour is a Jew (1967)
The Sabbath as Protest: Thoughts on Work and Leisure in the Automated Society (1970)
Page Two – Ten Years of “News and Views.” (1971)
A Shabbat Manual (1972) 72-10299
Genesis. The Torah, A Modern Commentary, Vol. I (1974)
Exodus. The Torah, A Modern Commentary, Vol. II
Time to Think (1977)
Hanging Threads: Stories Real and Surreal (1978) ISBN 0-919630-99-5. Published in U.S. as The Man in the Blue Vest and Other Stories (1978) ISBN 0-8008-5093-9
Numbers. The Torah, A Modern Commentary, Vol. IV (1979) ISBN 0-8074-0039-4
Unfinished business: an Autobiography (1981), ISBN 0-919630-41-3
The Torah: A Modern Commentary (1981), ISBN 0-8074-0055-6
Deuteronomy. The Torah, A Modern Commentary, Vol. V (1983)
Refugee Determination in Canada (1985)
The Letter (1986) ISBN 0-7710-7164-7
A Modern Commentary – Genesis. (1988) (In Hebrew)
The Man Who Would Be Messiah: A Biographical Novel (1990), ISBN 0-88962-400-3
The Magen David – How the Six-Pointed Star Became an Emblem for The Jewish People (1991) ISBN 0-910250-16-2
German-Jewish Bible Translations: linguistic theology as a political phenonomen (1992)
The Torah: a Modern Commentary ISBN 0-8074-0055-6
Asylum: A Moral Dilemma (1995), ISBN 0-275-95196-0
The Haftarah Commentary (1996) ISBN 0-8074-0551-5
More Unfinished Business (1997), ISBN 0-8020-0888-7
Teshuvot for the Nineties: Reform Judaism’s Answers to Today’s Dilemmas (1997) ISBN 0-88123-071-5
The Price and Privilege of Growing Old (2000) ISBN 0-88123-081-2
The Reform Judaism Reader (2001) ISBN 0-8074-0732-1
Die Torah in Judischer Auslegung (in German) (1999–2004)
The Torah: A Modern Commentary, Revised Edition (ISBN 0-8074-0883-2)
One Voice: The Selected Sermons of W. Gunther Plaut (2007) ISBN 978-1-55002-739-6
Eight Decades: The Selected Writings of W. Gunther Plaut (2008) ISBN 978-1-55002-861-4
גוסקינו

גוסקינו (ברוסית: Госкино) הוא השם המקוצר של הוועדה הממלכתית לקולנוע (ברוסית: Государственный комитет по кинематографии СССР) של ברית המועצות. זה היה הגוף המאסדר הממלכתי המרכזי להפקת הסרטים הסובייטים.
היסטוריה

ארגון ההפקה וההפצה הראשי הראשון של סרטים ברפובליקה הסוציאליסטית הפדרטיבית הסובייטית הרוסית עד שנת 1924 היה גוסקינו; גוף זה הוחלף על ידי "סובקינו" משנת 1924 עד 1930, ואז הוחלף ב"סויוז'קינו" בשנת 1930, שהייתה סמכות שיפוט בכל ברית המועצות עד 1933, אז הוחלפה על ידי GUKF (המנהלה הראשית לתעשיית הקולנוע והתצלום, בראשות בוריס שומיאצקי); אשר שוב הוחלף בשנת 1939, הפעם על ידי הוועדה המרכזית לענייני קולנוע שהתקיימה עד שנת 1946, אז הוחלפה על ידי המשרד הממשלתי לקולנוע.
בהמשך, בשנת 1963, נוצר גוסקינו על פי צו נשיאות הסובייט העליון של ברית המועצות ב-23 במרץ 1963 בשם הוועדה הממלכתית לקולנוע של מועצת השרים של ברית המועצות. בשנים 1965 עד 1972 נקרא בשם ועדת הקולנוע של מועצת השרים. בשנים 1972 - 1978 הוחזר לוועדה שמה המקורי. משנת 1978, עד לפירוקה בשנת 1991, היא נקראה הוועדה הממלכתית של ברית המועצות לקולנוע.
בשנת 1991 בוטל גוסקינו על פי החלטת הממשלה מ-14 בנובמבר 1991.
חידוש

בשנת 1992 הוקמה רוסקינו, ששמה שונה מאוחר יותר לוועדה הממלכתית של הפדרציה הרוסית לקולנוע (כגוף ממשלתי עליון האחראי על תעשיית הקולנוע במדינה). שניהם ביצעו תפקידי ניהול כללי וצנזורה. בסופו של דבר רוסקינו פורקה במאי 2008, לאחר צו נשיאותי עליו חתם פוטין.
נשיאי גוסקינו

1963–1972 אלכסיי רומנוב
1972–1986 פיליפ ירמש
הערות שוליים

↑  http://www.panorama.ru/prav/goskino.shtml (Russian)
↑  President of Russian Federation. Order (Указ) May 17, 2000, N 867
↑  Birgit Beumers (2011). Directory of World Cinema: Russia. Intellect Books. p. 20. ISBN 978-1-84150-372-1. נבדק ב-2 בפברואר 2017. {{cite book}}:  (עזרה)
|  מוסדות ממשלתיים בברית המועצות |
| --- | --- | --- |
| ניהול המדינה, תקשורת וכלכלה | הסובייט העליון • ועידת נציגי העם • המפלגה הקומוניסטית • הפוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות • הוועד הפועל המרכזי • סובנארקום • סוכנות הטלגרף • הפיקוח הממלכתי לניירות ערך • ועדת המחירים הממלכתית • הוועדה הממלכתית לתקנים • ועדת התכנון הממלכתית • מועצת ההגנה הממלכתית • ועדת הבקרה הסובייטית • המנהל הראשי ליחסי כלכלה זרים • מועצת העבודה וההגנה • המועצה העליונה לענייני משק העם • ועדת הזיכיון הממלכתית • הבנק הממלכתי • הוועדה לבקרה עממית |  |
| תחבורה, תשתיות ובינוי | המשרד למכונות כלליות • הוועדה הממלכתית לאספקה ​​חומרית וטכנית • הוועדה הממלכתית לבנייה • הוועדה הממלכתית למדע וטכנולוגיה • הוועדה המיוחדת לשימוש באנרגיה אטומית |  |
| יחסים בינלאומיים, קולנוע ותרבות | קומינפורם • קומינטרן • הוועדה הממלכתית לטלוויזיה ורדיו • גוסקינו |  |
| בריאות, חברה ורווחה | הוועדה הממלכתית לענייני עבודה וחברה • הוועדה לתרבות גופנית וספורט • מועצת הדת • המנהל הראשי לספרות והוצאה לאור • ועדת האמנויות • הסוכנות הממלכתית לזכויות יוצרים • המחלקה לחינוך תרבותי • המינהל המרכזי לסטטיסטיקה • הוועדה הממלכתית להמצאות וגילויים • מינהל הארכיון הראשי • המנהל הראשי לתיירות חוץ • המרכז הסובייטי לתרגום ספרות מדעית-טכנית ותיעוד • הוועדה הממלכתית לפיקוח על ביטחון טיסות כלי טיס |  |
| צבא, ביון ואכיפת חוק | קרן המדינה • הוועדה הממלכתית למצבי חירום • הוועדה לביטחון המדינה (ביון • ביטחון פנים • סיכול ריגול צבאי) • משמר הגבול • מיליציה • ענייני פנים • ועדת המודיעין • ועדת התעשייה הצבאית • מועצת ההגנה |  |
גבעת הרקפות

ערך זה עוסק באתר טבע ברמות מנשה, ישראל. אם התכוונתם לשכונה בקריית ביאליק, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  רקפת 
 גובה:  150 מ' 
 מדינה:  ישראל 
 מיקום:  רמות מנשה, ישראלישראל
 קואורדינטות:  32°33′37″N 35°05′00″E﻿ / ﻿32.56027778°N 35.08333333°E﻿ / 32.56027778; 35.08333333
  (למפת הכרמל מוגדלת) גבעת הרקפות(למפת הכרמל רגילה) גבעת הרקפות(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גבעת הרקפות(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גבעת הרקפות
 
גבעת הרקפות (ידועה גם בשם חורשת הרקפות) הוא כינויה של גבעה קטנה ומיוערת ברמות מנשה, המפורסמת במרבדי הרקפות שפורחות בה בעונות החורף והאביב. הגבעה נמצאת כקילומטר מצפון לקיבוץ גלעד, על יד כביש 672. הגבעה לא הוכרזה כשמורת טבע אך היא פותחה והוסדרה לטיולים בידי קרן קיימת לישראל.
במקום שביל מעגלי באורך כקילומטר, המתחיל מתחתית המדרון, ממשיך אל מעלה הגבעה ומקיף את החורשה מלמעלה. המסלול אינו מתאים לנכים. החורשה עצמה מוקפת בחבל שנועד למנוע ממטיילים לדרוך על הפרחים.
בגבעה פורחת בעיקר רקפת מצויה בגווני לבן עד ורוד, אך ניתן למצוא בה גם כלניות אדומות ופרחים נוספים, בעיקר בשולי הגבעה. בתחילת החורף פורחים בה גם כרכום חורפי ודודא רפואי.
הגבעה כאתר תיירותי נתגלתה בשנות ה-60 כאשר שני נערים מטיילים, אלי (מרמת השופט) ואילן (מקיבוץ דליה) עברו במקום ונכנסו לחורשה כדי לנוח. כעבור שבועיים הביאו לטיול במקום את כל "מוסד חינוכי הרי אפרים" (בשמו אז). בנוסף סיפרו על כך לאלון גלילי (לימים, מנהלה של "הסיירת הירוקה") שעבד אז בחברה להגנת הטבע, כדי שיפעל להפיכת המקום לשמורת טבע[דרוש מקור].
גלריה

שלט הכניסה של קק"ל לגבעת הרקפות ומבט מרחוק על החורשה
מרבד רקפות בגבעה, 2010
מראה כללי של חורשת הרקפות
ראו גם

מאגר גלעד
נחל רז
גור בן-דוד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 באפריל 1952 (בן 72) ירושלים
 עמדה:  פורוורד
 גובה:  1.89 מטר
 קבוצות כשחקן
 1971–1972 1973–1974 1975 1976–1980:  הפועל תל אביב הפועל גבת/יגור הפועל חיפה הפועל תל אביב
 
גור בן-דוד (נולד ב-15 באפריל 1952) הוא כדורסלן עבר ישראלי, בגובה 1.89 מטר ששיחק בין היתר בעמדת הפורוורד בהפועל תל אביב ובנבחרת ישראל בכדורסל. שירת כטייס קרב בחיל האוויר וכן שימש כקברניט במספר חברות תעופה וכמשנה למנכ"ל חברת ישראייר.
ביוגרפיה

בן-דוד נולד בירושלים. אביו הוא עשהאל בן-דוד, לימים יו"ר איגוד הכדורסל. בן-דוד למד בבית הספר "גאולים", בהמשך עבר עם משפחתו לארצות הברית ולמד ובחטיבת הביניים "רסל סייג'" בפורט הילס, ניו יורק. את לימודיו התיכוניים עשה בבית הספר החקלאי הכפר הירוק.
בן-דוד החל את דרכו הספורטיבית בקבוצת הנוער של הפועל תל אביב. בשנת 1970 התגייס לצה"ל, הגיע לקורס טיס ועבר הכשרה של כשנתיים במהלכן מיעט לשחק ולהתאמן. אחרי שסיים את הקורס וקיבל את כנפי הטיס, שובץ לבסיס רמת דוד ושירת בטייסת העמק ובטייסת אבירי הצפון. באותן שנים, 1970–1972, רשם בן-דוד שש הופעות בבוגרים של הפועל תל אביב.
תחילה התקשה בן-דוד לשלב את קריירת הכדורסלן עם הקריירה הצבאית, וכשהרהר בפרישה, פנה אליו נח רם, שאימן באותם ימים את הפועל גבת/יגור. נח הציג בפניו את היתרון לשחק בגבת, היות שהקבוצה שיחקה בצמוד לבסיס. רם הצליח לגרום למאמן הפועל עמי שלף לשחרר את בן-דוד בהשאלה לשנתיים ולהשיג הבטחה לעזרה בשחרורים מהצבא למשחקים ממפקד הבסיס ארלוזור לב, בשתי העונות ששיחק בהפועל גבת, קלע בן-דוד בממוצעים של 18.1 ו-12.2 למשחק בהתאמה.
בשנת 1973 השתתף בן-דוד במדי נבחרת ישראל באליפות אירופה בכדורסל 1973 תחת המאמן אברהם חמו. הנבחרת סיימה שביעית בטורניר במאזן של שלושה ניצחונות וארבעה הפסדים. בן-דוד הצטיין וקלע 24 נקודות בניצחון על פולין, אבל בששת המשחקים האחרים יחד קלע רק עוד שלוש נקודות. למחרת המשחק האחרון בטורניר פרצה מלחמת יום הכיפורים. כששב לארץ נסע ישירות לבסיס חיל האוויר שבצפון. בתוך שעות ספורות הוא נקלע ישירות לשדה הקרב. תחילה השתתף בהפצצה על פורט סעיד וזה נמשך בעוד גיחות שבהן הפציץ ברמת הגולן בבלימת הסורים ואת סוללות הטילים במצרים.
בשנת 1975 עבר בן-דוד להפועל חיפה, שיחק תחת המאמן רלף קליין וקלע בממוצע של 15.1 נקודות למשחק. בשנת 1976 עבר בן-דוד לשרת בבסיס חיל האוויר בדרום הארץ והצטרף לקבוצת נעוריו - הפועל תל אביב. בקדנציה השנייה שלו בהפועל תל אביב שיחק בסך הכל 5 עונות, עד שפרש בתום עונת 1979/1980. הישגי השיא של בן-דוד בהפועל הן פעמיים העפלה לגמר גביע המדינה בכדורסל - בעונות 1976/1977 ו-1977/1978 - אך בשתיהן הפסידה הקבוצה למכבי תל אביב.
סך הכל שיחק בן-דוד 10 עונות בליגה הבכירה בישראל, בהן קלע בממוצע של 13.4 נקודות למשחק. בנבחרת ישראל השתתף בן-דוד ב-16 משחקים ולקח חלק באליפות אירופה 1973.
לאחר הפרישה, המשיך בחיל האוויר ובהמשך עבד כטייס, כקברניט בשלוש חברות ישראליות, והיה משנה למנכ"ל בחברת ישראייר. בשנת 2017 טס בן-דוד את טיסתו האחרונה, ולאחריה פרש מתחום הטיס והצטרף לאיגוד שופטי הכדורסל בישראל.
בין השנים 2006 ל-2014 שימש בן דוד כמנכ"ל בחברה לניירות אריזה ומיחזור בקבוצת נייר חדרה. בן דוד משמש כמנטור ומנחה למנהלים בכירים והנהלות בתחומי התעשייה והשירותים.
הערות שוליים

↑  בן דוד גור, אלבום משפחות - עדת ראשון לציון
1 2  אסי ממן, ‏מאליפות אירופה למלחמה: סיפורו של גור בן דוד, באתר ONE‏, 3 באוקטובר 2014
1 2 3  גור בן-דוד, קלעי כל הזמנים, אתר מנהלת הליגה
↑  אסי ממן, ‏נוחת בפרקט: גור בן דוד הצטרף לאיגוד השופטים, באתר ONE‏, 19 באפריל 2017
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1973 (מקום שביעי) |
| --- | --- | --- |
|  1 זקס •  2 אבישר •  3 ברודי •  4 בן-דוד •  5 קרן •  6 ברקוביץ' •  7 לייבוביץ' •  ‏8‏ ‏נוימרק‏‏  •‏ 9 ענבר • 10 מרזל • 11 אייזנר • 12 ינאי • מאמן: חמו  |  1 זקס •  2 אבישר •  3 ברודי •  4 בן-דוד •  5 קרן •  6 ברקוביץ' •  7 לייבוביץ' •  ‏8‏ ‏נוימרק‏‏  •‏ 9 ענבר • 10 מרזל • 11 אייזנר • 12 ינאי • מאמן: חמו  | ישראל |
גיא בן-גל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 ביולי 1989 (בן 35) הרצליה, ישראל
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 
גיא בן-גל (נולד ב-20 ביולי 1989) הוא שחקן כדורעף ישראלי המשחק בעמדת מצליב בקבוצת הפועל המעפיל/מנשה/עמק שמשחקת בליגת העל בכדורעף.
ביוגרפיה

בן-גל נולד בהרצליה וגדל ב תל מונד. הוא שיחק כדורעף בקבוצת הנוער של מכבי תל מונד.
כאשר עלה לבוגרים שיחק בקבוצות הפועל כפר סבא, הפועל מטה אשר עכו אשר איתה זכה בדאבל בשנת 2013, שיחק גם במכבי תל אביב, עד שחזר לקדנציה שנייה בהפועל כפר סבא, ואף שיחק גם בנבחרת ישראל. החל מעונת 2018/2019 הוא משחק בהפועל המעפיל/מנשה/עמק.
בעונת 2019/2020 חזר למכבי תל אביב.
בעונת 2021/2022 הוא חזר לכפר סבא, קבוצה בה התחיל את הקריירה.
הערות שוליים

↑  https://www.facebook.com/MTAVC/posts/1673316232799907
↑  גיא בן-גל חזר לכפר סבא
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספורטאים ישראלים ובנושא כדורעף. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "גיא בן-גל".
גיא בורנשטיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1946 (בן 78 בערך) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מקום לימודים:  סורבון 
 תחום יצירה:  אדריכלות 
 
גיא בורנשטיין (נולד ב-1946) הוא אדריכל והיסטוריון של בנייה ואדריכלות, מדריך לתולדות הבנייה בירושלים, משמר ערכי בנייה, פעיל בתוכניות שימור מבנים, סופר ומרצה.
חייו

בורנשטיין נולד בירושלים המנדטורית, וחי בעיר את מרבית שנותיו. הוא יצא לפריז שבצרפת, ללימודי אדריכלות באוניברסיטת סורבון, ומאז שובו ב-1973 הוא עוסק בתכנון מבנים ושכונות בירושלים. בורנשטיין התמסר לתחום של שימור ושיקום מבנים. הוא נחשב לאחד מגדולי המומחים בתיעוד האדריכלי-היסטורי של גגות וגינות בתי ירושלים. ביולי 1991 זכה בפרס שוורץ לחינוך ומורשת על עבודתו בחקר ובתיעוד המורשת הבנויה של ירושלים.
גולת הכותרת של מפעל המחקר החלוצי שלו, הוא כתיבת והוצאת שלושת הכרכים של סדרת הספרים "אבנים שערים וגגות", שיצאו בהוצאת "עם עובד", בשיתוף מכון ירושלים לחקר ישראל. שלושת הכרכים הללו הם תשתית עיונית-תיעודית לחקר הבנייה בירושלים. בורנשטיין הוא סופר וחוקר פורה, וספרו "ירושלים, אריות של אבן" התפרסם בציבור.
בורנשטיין הוא בעליה של חברת האדריכלות בורנשטיין ובניו בע"מ. במסגרת עבודותיו, יעץ לבניית חלק גדול מגגות וגשרים בירושלים, ביניהם גג קניון מלחה, גג מרכז הקונגרסים הבינלאומי של ירושלים, גשר רנה קאסן וחומת בית ראש הממשלה.
בורנשטיין נשוי לשירן זלירמן בורנשטיין משנת 1966, לזוג שלושה ילדים.
מספריו

אבנים שערים וגגות, 1986-1989, הוצאת עם עובד
ירושלים, אריות של אבן, 1994, הוצאת משרד הביטחון
אם קירות היו יכולים לדבר, 1998, הוצאה פרטית
אלבום תמונות גגות וגינות בירושלים, 2002, הוצאה פרטית
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "גיא בורנשטיין".
גיל ג'רארד

| --- | --- |

גיל ג'רארד, 2009
 לידה:  23 בינואר 1943 (בן 81) ליטל רוק, ארקנסו
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1971
 עיסוק:  שחקן
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מרכז ארקנסו  Catholic High School for Boys  Maryknoll 
 בן או בת זוג:  קוני סלקה (28 באוקטובר 1979–1987) 
 פרסים והוקרה:  Eagle Scout 
 http://gilgerard.tripod.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
גילברט (גיל) ג'רארד (באנגלית: Gil Gerard; נולד ב-23 בינואר 1943) הוא שחקן אמריקאי הידוע בעיקר כמי שגילם את דמותו של קפטן ויליאם "באק" רוג'רס בסדרת הטלוויזיה "באק רוג'רס במאה ה-25" (אנ'), ששודרה בארצות הברית בשנים 1979–1981.
ביוגרפיה

ג'רארד נולד בליטל רוק שבארקנסו. הוא הצעיר מבין שלושת בניהם של גלדיס, מרצה במכללה מקומית, ופרנק ג'רארד, איש מכירות. למד בבית הספר התיכון הקתולי לבנים בליטל רוק. במהלך נעוריו השתתף בהצגות בבית הספר, עבד לפרנסתו במרכול "קרוגר" והשתתף בפעילות בתנועת הצופים (בה הגיע לדרגה הבכירה ביותר - Eagle Scout). לאחר מכן החל ללמוד באוניברסיטת מרכז ארקנסו, אך לא השלים את לימודיו. החל לעבוד ככימאי ותוך שנים ספורות התמנה למנהל אזורי בחברת כימיקלים גדולה בבעלותו של וינת'רופ רוקפלר (מושל ארקנסו, בנו של ג'ון ד. רוקפלר, הבן). מעסיקיו אמרו לו שיקודם לתפקיד סגן נשיא החברה אם ישלים תואר שני, אך הוא העדיף להתפטר על מנת שלא לחשוף את העובדה שלא השלים את התואר הראשון.
בעקבות התפטרותו נסע ג'רארד לניו יורק, שם למד משחק בבוקר ועבד כנהג מונית בערב. אחד מנוסעיו הזמינו להיבחן לתפקיד בסרט "סיפור אהבה", שצולם באותם ימים בניו יורק. ג'רארד קיבל תפקיד קטן, והקטע בו השתתף נחתך בעריכה. אולם הייתה זו הפעם הראשונה בה זכה בקרדיט פורמלי על השתתפות בסרט קולנוע.
בשנים שלאחר מכן השתתף ג'רארד בעיקר בפרסומות טלוויזיה (כ-400 פרסומות), בין היתר כדובר חברת פורד. באמצע שנות השבעים נבחר לגלם את ד"ר אלן סטוארט באופרת הסבון "The Doctors" (הרופאים). לאחר מכן השתתף בכמה סרטים ובפרק "The Handyman" בסדרה "בית קטן בערבה". בשנת 1979 נבחר לגלם את דמותו של קפטן ויליאם "באק" רוג'רס בסדרת הטלוויזיה "באק רוג'רס במאה ה-25". תפקיד זה, אותו גילם עד לשנת 1981, הקנה לו את עיקר פרסומו. אחריו השתתף בעוד כמה סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה. בין היתר גילם תפקידים ראשיים בסדרות "ילד הקראטה" ו-"E.A.R.T.H. Force".
כבר בשנות השבעים החל לסבול מהשמנה. בשלב מסוים הגיע למשקל של כ-160 ק"ג, השמנת יתר חולנית אשר סיכנה את חייו. בשנת 2005 עבר ניתוח מעקף קיבה מציל חיים שבעקבותיו השיל כ-65 ק"ג ממשקלו, וסיפורו תועד ושודר בערוץ דיסקברי בריאות (Discovery Health Channel).
ג'רארד היה נשוי לשחקנית קוני סלקה (אנ') בשנים 1979–1987 ולשניים נולד בן אחד בשנת 1981. לג'רארד בת נוספת מקשר אחר.