שפת הוראה
הוראת תכנים בשפת היעד > שפת ההוראה באוניברסיטאות בישראל

בשנת 1913 פרץ מאבק על השפה העברית בעקבות החלטת הטכניון להנהיג את הגרמנית כשפת הוראה במקצועות המדעיים והטכניים הנלמדים בו. לאחר מאבק ציבורי נרחב של אנשי רוח, תלמידים, מורים ואנשי עיתונות חזר בו הטכניון מהחלטה זו.
כעשור לאחר מכן קמה האוניברסיטה העברית בירושלים שראתה את החשיבות בהוראה בשפה העברית. חוקת האוניברסיטה קובעת כי "שפת ההוראה תהיה עברית, ואולם במקצועות מיוחדים או בנסיבות מיוחדות מותר, על פי תקנות שיותקנו לדבר, לסטות מן הכלל הזה." בשנים שלאחר מכן, הפכה העברית לשפת ההוראה העיקרית במוסדות האקדמיים שקמו בישראל.
בשנים האחרונות מוסדות אקדמיים רבים מקדמים תוכניות לימודים המועברות בשפה האנגלית. מדובר בתוכניות ייעודיות לסטודנטים מחו"ל, אך נטען כי בעלי עניין פועלים לקידום לימודים באנגלית גם בתוכניות המיועדות לסטודנטים ישראלים, בכל המוסדות האקדמיים ובלימודים לקראת כל התארים.
מושמעות טענות לטובת ההוראה באנגלית במוסדות לימוד בישראל. בין השאר נטען כי לימודים באנגלית מביאים להעלאת הרמה של הלימודים במקצוע, ובעקבות זאת – למשיכת סטודנטים ברמה גבוהה, לשיפור המחקר ולשיפור ההוראה, וכאמור – להנגשת המקצוע לקהל מחו"ל, ובכלל זה ליהודים רבים.
יש התומכים בתוכניות לימוד והוראה בשפה האנגלית. הטעם המרכזי לכך הוא הפוטנציאל הרב הטמון בכך לשיתוף פעולה אקדמי בין-לאומי, המתקיים באנגלית בלבד. כמו כן האוניברסיטאות מציעות קורסי בחירה בתוכניות לימוד לתואר ראשון בשפה האנגלית שמלמדים בהם מרצים אורחים מחו"ל. לדברי פרופ' שרה גורי-רוזנבליט, אוניברסיטאות המשלבות הוראה באנגלית בתוכניות הלימוד שלהן הן מוקד משיכה לסטודנטים מחו"ל, ומאפשרות השתתפות בתוכניות לימוד יוקרתיות. לדבריה, מלחמת השפות הייתה חשובה בזמן תקומת העם היהודי, אך כיום יש לשקול בכובד ראש את אופן שילובה של השפה האנגלית בלימודים האקדמיים בישראל.
מנגד, דוחים חברי האקדמיה ללשון העברית טענות אלה ומתנגדים בכל תוקף להוראה בשפה האנגלית במוסדות להשכלה גבוהה בישראל. פרופ' אהרן דותן, חבר האקדמיה ללשון העברית, רואה בעברית כשפת הוראה הכרחית משלוש סיבות עיקריות : ראשית, העברית היא "ערך עליון בחיי התרבות" של החברה הישראלית במדינה, וריבוי החוגים, התוכניות או התארים שבהם שפת ההוראה אינה עברית הוא בגדר פגיעה בעמוד התווך של התרבות הישראלית. שנית, הוראה ולימוד שאינם בשפה העברית, קרי באנגלית, משמעותם שלילת זכותו של התלמיד ללמוד בשפה העברית ולממש בכך את חופש הביטוי שלו ואת זכותו להתחנך ולהתפתח בלשון עמו. לבסוף, הוראה באנגלית עלולה להוביל ליצירת שוק רחב עוד יותר מהקיים כבר כיום של תרגומים ו"מסחור" של עבודות אקדמיות.
בשנת 2014 (תשע"ד) ציינו מאה שנה למלחמת השפות ולתחיית העברית. כותב על כך פרופ' משה בר אשר, ראש האקדמיה ללשון העברית, במכתבו לשר החינוך ומסביר כי למרות הספקנים שהטילו ספק ביכולתה של השפה העברית לענות על כל הצרכים הלשוניים של המונחים בתחומי הדעת השונים - "העברית ניצחה!" עוד מוסיף בר אשר ומבקש לסיים את מלחמת השפות ולאפשר לעברית לשמור על מעמדה כשפת התרבות של עם ישראל בארצו.
מעמד השפה הערבית שונה כאמור במוסדות ההשכלה הגבוהה בישראל אשר שפת ההוראה שם היא עברית. בעבר היה ניסיון להקים אוניברסיטה ערבית בישראל אך הוא נכשל. מלבד שלושה סמינרים להכשרת מורים שבהם אחת משפות ההוראה היא ערבית, שאר המוסדות האקדמאים בישראל מלמדים בעברית, ובמקרים מעטים באנגלית. לכן רוב הסטודנטים הערביים בישראל לומדים לימודים אקדמאיים בעברית, שפה שאינה שפת אימם. דבר זה מהווה בפניהם מכשול, שכן סטודנטים ערבים שלמדו במשך כל שנות לימודיהם בבתי הספר של המגזר הערבי בשפה הערבית, מתקשים ללמוד, לכתוב עבודות ומבחנים באקדמיה בשפה העברית.