stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקטור אליזונדו
פילמוגרפיה חלקית

בעל הבית (1970)
ואלדז מגיע (1971)
נולד לנצח (1971)
דמי כיס (1972)
חטיפת פלהם 123 (1974)
יומן המתים (1976)
קובה (1979)
ג'יגולו אמריקאי (1980)
האוהד (1981)
דוקטורים צעירים מאוהבים (1982)
ילד הפלמינגו (1984)
מפלט פרטי (1985)
יחסים פשוטים (1986)
לויאטן (1989)
אישה יפה (1990)
יומן עסקים (1990)
גישה סופית (1991)
קשיחות הכרחית (1991)
פרנקי וג'וני (1991)
קשר הזהב הלבן (1991) - סרט טלוויזיה
נהנ השכונה הולכת (1992)
סמנתה (1992)
השוטר מבוורלי הילס 3 (1994)
סוגר חשבון עם אבא (1994)
היציאה לעדן (1994)
להיות אנושי (1996)
אלוהים היקר (1996)
זעזוע אווירי (1997)
יותר מאהבה (1999)
אנטרופי (1999)
תפוס את הכלה (1999)
מרק מקסיקני (2001)
קיץ אחד של סוטול (2001)
יומני הנסיכה (2001)
באטמן:מסתורי אשת העטלף (2003)
המהפך של אלן (2004)
יומני הנסיכה 2: אירוסין מלכותיים (2004)
אני רואה אותך נקודה קום (2006)
הנבואה השמיימית (2006)
המוזיקה שבפנים (2007)
החוק על פי ג'ורג'יה (2007)
אהבה בימי כולרה (2007)
יום האהבה (2010)
Go for Sisters‏ (2013)
יום האם (2016)
מיוזיק (2021)
Rita Moreno: Just a Girl Who Decided to Go for It‏ (2021)
Max & Me‏ (2023) - דיבוב
פילמוגרפיה חלקית > טלוויזיה

הפיראטים של המים האפלים (1991)
שיקגו הופ (1994)
Kate Brasher‏ (2001)
ניסים (2003)
סנטורי סיטי (2004)
קיין (2007)
מונק (2008)
האנטומיה של גריי (2007)
גבר מי שנשאר אחרון (2011–2017)
קריסטלה (2015)
בי פלוס (2022–2021)
לא רעב ולא אוהב (2022) – דיבוב
ברנדי

ערך זה עוסק במשקה אלכוהולי. אם התכוונתם לזמרת הידועה בשמה הפרטי "ברנדי", ראו .
| --- | --- |

 סוג:  משקה מזוקק 
 אחוז אלכוהול:  40-60
 צבע:  ענברי 
 
בְּרֶנְדִּי (מהולנדית: Brandewijn - יין שרוף. לעיתים מכונה בעברית כיין שרף) הוא או דה וי, משקה אלכוהולי מזוקק המיוצר מיין לבן צעיר העובר תהליך של זיקוק.
ייצור ברנדי ומקור שמו

ברנדי נולד ככל הנראה כדרך לצמצם נפח של יין על מנת לייעל את שילוחו. הוא החל להיות יותר ויותר נפוץ בחצי האי האיברי במאה ה-15, משם נשלחו יינות כמו פורט ותזקיקים אל האי הבריטי, בו, מפאת מזג האוויר, אין אפשרות לקיים תעשיית יין ולכן הוא תלוי בייבוא.
שמו מתבסס ככל הנראה על הביטוי ההולנדי "Brandewijn", יין שרוף, וזאת לאור העובדה שאת זיקוק היין עושים תחת כלי שמעבירים באש-מדורה.
בספרות היהודית במזרח אירופה נהוג לחשוב שהמשקה הקרוי יין שרף (יי"ש) הוא ברנדי. עם זאת, ישנה סברה שמדובר באו-דה-וי שזיפים, תזקיק סליבוביץ' הפופולרי עד היום במזרח אירופה, או שזהו כינוי כללי לכל או-דה-וי ומשקה מזוקק באשר הוא, למשל וודקה.
הפקת הברנדי

הנוזל השקוף המופק בזיקוק הוא "או דה וי" (Eau de vie) - "מי החיים" (תרגום לצרפתית מהביטוי הלטיני, Aqua vitae). אחרי זיקוק, מועבר התזקיק לחביות עץ אלון בהן הוא מתיישן במשך תקופת זמן שיכולה להגיע לשנים רבות.
החבית מעניקה לברנדי ארומות וצבע חום-זהוב. בשנים האחרונות נהוג להוסיף למשקאות ברנדי צעירים קרמל על מנת להעניק לו מתיקות וצבע עמוק יותר. על פי רוב, ברנדי רגיל מיוצר בחוזק 40%-45% אלכוהול, אולם יש מקרים שהחוזק מגיע אף ל-60%.
ברנדי עשוי להיות מזוקק מענבים, אולם גם או דה וי שמיושן בחביות ומיוצר מפירות אחרים כגון תפוחים, שזיפים, דובדבנים נקרא לעיתים ברנדי.
ברנדי שמקורו בחבל קוניאק שבמערב צרפת נקרא קוניאק והוא נחשב לברנדי היוקרתי ביותר בעולם. עוד סוגי ברנדי מפורסמים הם ארמניאק, ברנדי חרז וברנדי מהקווקז - מארמניה וגיאורגיה.
במהלך המאה ה-20 היה נהוג לשתות ברנדי וקוניאק בכוס סניפטר. כיום מדובר במנהג שהולך והופך למיושן, וביותר ויותר מסעדות וברים מגישים ברנדי וקוניאק בכוסות לואו-בול, בדומה לוויסקי למשל.
סימוני יישון ברנדי וקוניאק

גילו של ברנדי הוא משך הזמן בו שהה בחבית. הוא נחשב יוקרתי יותר ככל שהזמן בו שהה בחביות ארוך יותר. עם זאת, ברנדי אינו מתיישן לאחר שהועבר לבקבוקים.
ישנם סימונים מקובלים לציון גילו של הברנדי, אולם במרבית אזורי ייצור הברנדי אין פיקוח על הסימנים הרשומים על התוויות, ולכן הם אינם מחייבים, ובמקרים רבים אף מטעים.
הסימונים המקובלים על התוויות לגילו של ברנדי הם:
| סימון | פירוש | שם נוסף | כוכבים | הגדרה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| V.S | Very Special | - | ✯✯✯ | ברנדי בן שנתיים וחצי עד ארבע וחצי שנים |
| V.S.O.P | Very Superior Old Pale | Reserve | ✯✯✯✯✯ | ברנדי בן ארבע וחצי עד שש שנים |
| XO | Extra Old | Napoléon | - | ברנדי שגילו מעל 6 שנים |
| Hors d'âge | מעבר לגיל | - | - | נועד במקור עבור רמת XO של קוניאק אך משתמשים בו עבור ארמניאק בן 10 שנים ומעלה, הוא מתאר ברנדי באיכות מעולה. |
סוגים ומשקאות דמויי–ברנדי מפורסמים נוספים

קוניאק - ברנדי המיוצר באזור נושא שם זה בצרפת. נחשב למובחר בין סוגי הברנדי ונתון תחת הגבלות.
ארמניאק - ברנדי המיוצר באזור נושא שם זה בצרפת. הארמניאק נחשב למתחרה היחיד הראוי של הקוניאק בקרב חובבי המשקה.
גראפה - ברנדי שמיוצר מגפת ענבים איטלקי (קליפות הענב).
קלבדוס - ברנדי תפוחים שמיוצר בנורמנדי שבצרפת.
פִּיסְקוֹ (אנ') - ברנדי ענבים שמיוצר בעיר פיסקו בפרו וכן בצ׳ילה ובקולומביה.
פַּאלִינְקָה - ברנדי פירות שמקורו במזרח אירופה.
סליבוביץ' - ברנדי שזיפים מקורו במדינות הבלקן.
צויקה - ברנדי שזיפים שמקורו מרומניה.
וקיה רומנייה - ברנדי איטלקי
כשרות

על ברנדי המיוצר מיין חלים כל דיני הכשרות הנהוגים בכל יין, כולל דיני יין נסך; מרבית מותגי הברנדי הידועים מופקים מיין ואינם כשרים. ברנדי המופק ממקור אחר (כגון תפוחים, שזיפים ודובדבנים) נדרש לעמוד בדרישות כשרות מקלות יותר, כמו משקאות אחרים המופקים מאותם חומרי גלם.
הערות שוליים

↑  באתר מילון השפה העברית
↑  כשרות הברנדי באתר דין
↑  ליאור הרגיל, ‏כמה טוב שיש יי"ש, באתר מעריב אונליין, 19 במאי 2014
↑  יצחק טסלר, יהדות האלכוהול של מזרח-אירופה, באתר ynet, 10 בפברואר 2015
| משקאות חריפים |
| --- | --- | --- |
| כוהל | אתנול • ההיסטוריה של האלכוהול • השפעות בריאותיות של צריכת אלכוהול • פרסום אלכוהול • תרבות שתייה • נזקי האלכוהול • שכרות • חמרמורת • אלכוהוליזם • אפריטיף • דיז'סטיף |  |
| טעימת יין וטעימת בירה | אוצר יין • אוצר בירה |  |
| הפקה | בישול • זיקוק אלכוהול • הכנת יינות • אבקת אלכוהול |  |
| משקאות מותססים | בירה (סוגי בירה, מותגי ויצרני בירה) • יין (סוגי יין) • סיידר • סאקה • חואנגג'יו • אחרים: באסי • קומיס • תמד • פאלק • סאטי • גוקי ג'יו |  |
| קוקטיילים | אלכופופ •  קוקטיילים של בירה • סוגי קוקטיילים • משקאות בוערים • שוטים • קוקטיילי יין • יין מתובל |  |
| משקאות מזוקקים וליקרים (לפי מרכיב/מתבל) | משקאות מזוקקים וליקרים (לפי מרכיב/מתבל) |  |
| פירות | ענבים/אחר: ברנדי • קוניאק • פיסקו • שנאפס • ראקיו ♦ פומאס: גראפה • אורוג'ו • זיווניה • טסיקודיה • טסיפורו ♦ שזיף: סלו ג'ין • סליבוביץ' • צויקה ♦ דובדבן: שרי הרינג • קירשווסר • וישניווקה • וישניאק ♦ תפוח: אפלג'ק • קלבדוס ♦  קוקוס: ערק • מליבו ♦ לימון: ליקר לימון • לימונצ'לו ♦ משמש: אמרטו |  |
| דגנים | תפוח אדמה: וודקה • אקוואויט • ברנווין ♦ תירס: בורבון • ויסקי תירס • טנסי ויסקי ♦  דורה:  באיג'יו (קאוליאנג) ♦ אורז: באיג'ו אורז • סוג'ו • אוואמורי ♦ שעורה: ויסקי סקוטי • ויסקי אירי • ויסקי יפני  ♦ שיפון: ויסקי שיפון ♦ דגנים שונים: ג'ין • שוכו • וודקה • ויסקי • ויסקי קנדי |  |
| אניס | אבסינת • ערק • אוזו • ראקי • פאסטיס • סמבוקה • מאחיה • ריכרד |  |
| שונות | דבש: קרופניק • בארנייגר • דרמבוי • גלייבה • אייריש מיסט • תמד ♦ שמנת: אייריש קרים • שרידאנס ♦ ביצים: אדבוקט ♦ קנה סוכר/דבשה: רום • קשאסה • אגוארדיינטה • פאלרנאם • גוארמו • סקו הרריירנו ♦ אגבה: טקילה • מסקל  ♦  עשבים שונים: ביטרס • יגרמייסטר • שארטרז |  |

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282525805171  GND: 4189458-3  LCCN: sh85016414  NDL: 00561059  NKC: ph316205 
מזקקת ברנדי בסטלנבוש, דרום אפריקה
זכרון יעקב V.S.O.P, ברנדי ישראלי כשר, תוצרת יקבי כרמל
קאדילק

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מייסדים:  הנרי מ. לילנד, הנרי פורד 
 תקופת הפעילות:  1902–הווה (כ־122 שנים) 
 מיקום המטה:  דטרויט 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הרכב 
 מוצרים עיקריים:  מכונית יוקרה 
  
 www.cadillac.com
 
הלוגו הקודם
קאדילק (באנגלית: Cadillac) הוא מותג מכוניות היוקרה של יצרנית הרכב האמריקנית ג'נרל מוטורס. מכוניות המותג מיוצרות בעיקר עבור השוק האמריקני.
היסטוריה

חברת "קאדילק" הוקמה ב-22 באוגוסט 1902, על ידי שני משקיעים שתמכו בעסקיו של הנרי פורד: ויליאם מרפי ולמואל בואן, והמהנדס הנרי לילנד. החברה נקראה על שמו של מייסד העיר דטרויט שבמדינת מישיגן, חוקר הארצות הצרפתי בן המאה ה-18, אנטואן דה לה מוט קאדיאק (צר').
המכונית הראשונה הוצגה ב-7 באוקטובר 1902. היא נחשבה למכונית איכותית ומתקדמת, ונמכרה בהצלחה רבה.
בשנת 1909 החברה נרכשה על ידי קבוצת "ג'נרל מוטורס", והפכה למותג היוקרה של הקבוצה. מכוניות קאדילק הדגימו פריצות דרך טכנולוגיות בתעשיית הרכב: התנעה חשמלית (סטרטר) למנוע בעירה פנימית ששורף בנזין (בשנת 1911), מנוע V-8 בייצור המוני (1915), זכוכית ביטחון (1926) ותיבת הילוכים אוטומטית מתקדמת (1928).
במהלך שנות השלושים קאדילק ייצרה מכוניות יוקרה איכותיות וחזקות, עם מנועי 12 ו-16 צילינדרים, שהיו מתקדמים ושקטים במיוחד.
בשנת 1948 הוצגה הקאדילק הראשונה בעידן שאחרי מלחמת העולם השנייה, ועד סוף שנות החמישים המכוניות עוצבו בסגנון מוחצן, עם "סנפירים" אחוריים גדולים (בהשפעת המעצב הראשי של ג'נרל מוטורס, הארלי ארל). משנות השישים עיצוב המכוניות הפך שמרני יותר, בהשפעת המעצב הראשי החדש ביל מיטשל. אך השפעת "הסנפירים" האחוריים על עיצוב המכוניות באה לידי ביטוי גם בדגמים מאוחרים משנות התשעים.
בשנת 1967 הוצגה מכונית ה"אלדורדו" - מכונית קופה (2 דלתות) בעיצוב מעודן. הצלחת החברה דעכה בעקבות התחרות מול מכוניות יוקרה אחרות, בעיקר מגרמניה, שהציגו יכולות ואיכויות גבוהות יותר.
בשנת 1975 הוצגה מכונית ה"סוויל" - מכונית סלון קטנה וחסכונית (יחסית) שזכתה להצלחה רבה.
בשנת 1981 הוצגה מכונית ה"סימרון" - מכונית סלון בסיסית, שנועדה להתחרות בב.מ.וו סדרה 3 הדגם הזה נכשל לחלוטין, בעיקר בגלל שהיה בסיסי מאוד (זהה לשברולט קוואליר) ויקר. באותה שנה הוצג מנוע V-8 מתקדם בנפח 6 ליטר (בשם L62), שהתגלה כבלתי אמין, וייצורו הופסק בשנה שלאחר מכן.
בשנת 1987 הוצגה מכונית ה"אלנטה" - מכונית קונברטיבל (גג נפתח) בעיצוב איטלקי. האלנטה נחלה כישלון במכירות וייצורה הופסק בשנת 1993.
באוגוסט 2021 הודיעה קאדילק כי היא תחזור בשנת 2023 למרוץ 24 השעות של לה מאן עם מכונית חזקה ביותר.
דגמים

דגמיה של קאדילק מעוצבים במסגרת תפיסת "אומנות ומדע" (Art & Science) של החברה ומתאפיינים בעיצוב חדשני וזוויתי, מידות קטנות יותר מבעבר ודגש על הנאה מן הנהיגה.
ATS - מנהלים קומפקטית, מיוצרת מ-2012,(קיימות גם גרסת קופה וספורט)
CTS - סלון בסיסית, הוצגה בשנת 2003. נמכרת בהצלחה רבה. דגם הספורט שלה, CTS-V, קבע את השיא העולמי בהקפת מסלול המרוצים נורבורגרינג למכוניות סאלון סדרתיות.
אסקלייד - רכב פנאי-שטח גדול, הרכב הראשון של קאדילק בסגמנט זה. הוצג ב-1999.
CT5 - מכונית סלון, הוצגה ב-2019 כמודל 2020
CT6 - סלון גדולה, מיוצרת מ-2015 ומתחרה בעיקר באאודי A8, מרצדס-בנץ S-קלאס, וב.מ.וו סדרה 7.
XTS - גרסה זולה של ה-CTS.מיוצרת משנת 2012.
XT4 - קרוסאובר, משווקת החל מסתיו 2018
XT5 - רכב שטח
XT6 - קרוסאובר בעל שישה מקומות, מתוכנן להופיע בסתיו 2019 כמודל 2020
לירק - קרוסאובר חשמלית הראשונה של החברה.
דגמים שירדו מפס היצור

קאדילק מודל 30
קאדילק סוג 51
קאדילק סוג 53
קאדילק סוג V-63
קאדילק סדרה 353
קאדילק סדרה 60
קאדילק סדרה 61
קאדילק סדרה 65
קאדילק קאטרה
קאדילק STS - פאר גדולה
קאדילק DTS 2005, מכונית נשיא ארצות הברית - פאר גדולה, שימשה כרכב השרד של נשיא ארצות הברית
קאדילק XLR - מכונית ספורטיבית קטנה
קאדילק BLS
קאדילק אלנטה - רודסטר 2 מושבים (1986-1993)
קאדילק CT4 - מכונית סלון קומפקטית
דגמי קונספט

קאדילק לה מאן (1953)
קאדילק נארט (1970)
קאדילק אבוק (1999)
קאדילק Imaj 2000)
קאדילק סיאן (2002)
קאדילק שש-עשרה (2003)
קאדילק אסקאלה (2016)
בישראל

יבואנית קאדילק בישראל היא חברת יוניברסל מוטורס ישראל. מכונית מסוג קאדילק שימשה כמכונית השרד של שר החוץ הראשון וראש ממשלת ישראל השני, משה שרת.
בישראל > נתוני מכירות

על פי נתוני קארזון (עיבוד מאגר רכבים פרטים ומסחרים עד 3.5 טון):
| שנה | מכירות | מיקום כללי |  % שינוי |
| --- | --- | --- | --- |
| 2019 | 427 | 31 | - 7.2 |
| 2018 | 460 | 33 | - 13.0 |
| 2017 | 529 | 30 | 85.6 |
| 2016 | 285 | 34 | - 21.1 |
| 2015 | 361 | 32 | - 15.5 |
| 2014 | 427 | 29 | 78.7 |
| 2013 | 239 | 30 | 16.6 |
| 2012 | 205 | 35 | - 17.7 |
| 2011 | 249 | 34 | 85.8 |
| 2010 | 134 | 36 | 42.6 |
לקריאה נוספת

דגמי קאדילק ההיסטוריים (The Cadillac Historical Collection)
הערות שוליים

↑  Cadillac announces WEC, IMSA programmes with new LMDh contender, www.motorsport.com (באנגלית)
↑  דניאל שמיל, מכוניות השרד של המנהיגים: מהקאדילק של בן גוריון ועד למזראטי של ברלוסקוני, באתר TheMarker‏, 6 בנובמבר 2010
↑  מכירות קאדילק בישראל, קארזון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539307905171  NKC: ph487830
זיזיניו

תומז סוארס דה סילבה (בפורטוגזית: Thomaz Soares da Silva;‏ 14 בספטמבר 1921 – 8 בפברואר 2002), שנודע בכינוי זיזיניו, היה כדורגלן ברזילאי ששיחק בעמדות הקשר ההתקפי והקיצוני. נחשב לאחד מטובי השחקנים בעולם בתקופתו, הודות ליכולות משובחות של כדרור, מסירות והבקעת שערים. פלה תיאר אותו במילים: "הוא היה השחקן המושלם. הוא שיחק בקישור ובהתקפה, הבקיע שערים, היה מסוגל לשמור, לנגוח ולהגביה".
זיזיניו הבקיע 146 שערים במדי פלמנגו, מה שהופך אותו למלך השערים של הקבוצה. בנוסף, הוא סגן מלך השערים של ליגת העל הברזילאית, עם 352 שערים במדי פלמנגו, בנגו וסאו פאולו. לאחר פלה עם 504 שערים, ואדמיר עם 365 שערים.
קריירה

זיזיניו נולד בניטרוי שבריו דה ז'ניירו. בשנת 1939 נסע להיבחן בפלמנגו, ממועדוני הכדורגל הבכירים במדינה. הוא התקבל לקבוצה לאחר שהחליף באחד מהמשחקים את כוכב הקבוצה, לאונידס דה סילבה, עשר דקות לפני הסיום, והספיק להבקיע שני שערים. לאחר עזיבתו של לאונידס הפך זיזיניו לשחקן המרכזי של פלמנגו, והצעיד את הקבוצה לשלוש זכיות רצופות באליפות הקריוקה, בשנים 1942 עד 1944. החל מ-1942 כיכב זיזינו גם במדי נבחרת ברזיל. יש הטוענים כי חוליית ההתקפה של ברזיל בשנות ה-40, שבה שיחק זיזינו לצד שחקנים כמו ז'איר ואדמיר, הייתה אחת מהטובות בהיסטוריה. אולם, בשל מלחמת העולם השנייה לא עלה ביכולתה של הנבחרת להפגין את כשרונה על הבמה העולמית. זיזיניו היה שותף לזכיית הנבחרת בגביע רוקה ב-1945 – מפגש מסורתי בו התמודדה מול ארגנטינה – ובקופה אמריקה בשנת 1949.
נבחרת ברזיל ארחה את טורניר הגביע העולמי ב-1950, שהתקיים בפעם הראשונה מאז פרוץ המלחמה, ונחשבה למועמדת הבכירה לזכייה בו. עקב פציעה ממנה סבל זיזיניו לא נטל חלק בשני המשחקים הראשונים, ושותף לראשונה במשחק ההכרעה של שלב הבתים, מול נבחרת יוגוסלביה. עם כניסתו להרכב הופקד על ניהול משחק ההתקפה של הנבחרת הברזילאית, שבהנהגתו הציגה סגנון משחק וירטואוזי ואטרקטיבי במיוחד. זיזינו עצמו משך את עיני הקהל האירופאי בביצועיו המרשימים, ותואר על ידי הגזטה דלו ספורט האיטלקי כמקביל ללאונרדו דה וינצ'י. הוא הבקיע שני שערים במהלך הטורניר וסייע לברזיל להשיג ניצחונות גבוהים במיוחד – בבית הגמר (שהפגיש בין ארבע קבוצות) הביסה הנבחרת 1-7 את שוודיה ו-1-6 את ספרד, על אף שהאחרונה נחשבה לאחת מהנבחרות המיומנות באירופה.
ברזיל הייתה זקוקה לתיקו בלבד במשחק האחרון, שהתקיים מול נבחרת אורוגוואי במרקאנה, אולם הפסידה ולא הצליחה לזכות בגביע. ההפסד הפך עבור הברזילאים לטרגדיה לאומית, שקיבלה את הכינוי "אסון המרקאנה", וזיזיניו עצמו נפגע קשות מאובדן הזכייה. לאחר שהבקיע 146 שערים במשך 12 שנות משחק בפלמנגו, בראשית 1951 הועבר זיזיניו לבנגו בניגוד לרצונו. במשך תקופתו בקבוצה הוא לא הגיע להישגים משמעותיים, והושאר מחוץ לסגל הנבחרת שהשתתפה בגביע העולם ב-1954, בין היתר בשל ביקורת שהעביר על מנהלי התאחדות הכדורגל הברזילאית. ב-1957 עבר זיזיניו לסאו פאולו במדיה שב להפגין את יכולתו המרשימה, והוביל את הקבוצה לזכייה באליפות הפאוליסטה באותה שנה. אולם, הוא דחה הזמנה להשתתף עם הנבחרת בטורניר הגביע העולמי שנה מאוחר, על מנת לפנות מקום בסגל לשחקנים צעירים.
ב-1959 עבר זיזינו לקבוצה קטנה מאוברבה וכעבור שנתיים הצטרף לקבוצה צ'יליאנית, בטרם הודיע על פרישתו ממשחק ב-1962. לאחר הפרישה קיבל תפקיד במועצת עיר הולדתו, ניטרוי, בה עבר להתגורר, ניתק את קשריו עם עולם הכדורגל וחי בבדידות עד לפטירתו בפברואר 2002.
תארים

אליפות ריו דה ז'ניירו (3): 1942, 1943, 1944
אליפות סאו פאולו: 1957
סגנית גביע העולם: 1950
קופה אמריקה: 1949
כדור הזהב של גביע העולם: 1950
הנבחרת המצטיינת בגביע העולם: 1950
השחקן הברזילאי הטוב ביותר במאה ה-20: מקום 4
השחקן הדרום אמריקאי הטוב ביותר במאה ה-20: מקום 10
היכל התהילה של הכדורגל הברזילאי
מלך השערים בכל הזמנים של טורניר אליפות דרום אמריקה (קופה אמריקה) עם 17 שערים בצוותא עם נורברטו מנדס
הערות שוליים

1 2 3  Guardian, Zizinho - Brazilian football star who was once idolised by Pelé, 12.02.2002
↑  Museu dos Esportes, Album dos saudosistas - Jair da Rosa Pinto
↑  v-brazil.com, Brazil in the 1950 World Cup
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 4797 767X  LCCN: no2004121677  VIAF: 9568211   WorldCat (עם VIAF): 9568211
נבחרת גואטמלה בכדורגל

נבחרת גואטמלה בכדורגל (בספרדית: Selección de fútbol de Guatemala), הידועה בכינוייה "הכחול והלבן", היא נבחרת הכדורגל הלאומית של מדינת גואטמלה. הנבחרת הוקמה בשנת 1919 אך צורפה לפיפ"א רק בשנת 1946.
הדירוג הנוכחי של נבחרת גואטמלה ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-107 בעולם, נכון ל-19 בספטמבר 2024; הניקוד הוא 1,200.43 – ללא שינוי לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 50 נמדד לראשונה באוגוסט 2006, והדירוג הנמוך ביותר 163 נמדד לראשונה בנובמבר 1995. הנבחרת מעולם לא העפילה לגביע העולם בכדורגל ובמוקדמות מונדיאל 2006, בבית של CONCACAF סיימה במקום החמישי בבית, קרוב מאוד למיקום שהיה מעלה אותה למשחקי ההצלבה.
הנבחרת הופיעה שלוש פעמים במשחקים האולימפיים וההישג הכי גדול שלה בגביע הזהב של CONCACAF הוא המקום הרביעי בשנת 1996.  הקבוצה זכתה במשחקי צפון אמריקה-מרכז אמריקה-האיים הקריביים בשנת 1967 וכן זכתה בגביע UNCAF לאומות (כיום קופה סנטרואמריקנה) בשנת 2001.
כל גביעי העולם

1930 עד 1954 - לא נכנסה
1958 - לא העפילה
1962 - לא העפילה
1966 - לא נכנסה
1970 עד 2022 - לא העפילה
כל אליפויות CONCACAF/גביע הזהב

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אל סלוודור 1963 | מקום רביעי | 4 | 1 | 2 | 1 | 7 | 6 |
| גואטמלה 1965 | מקום שני | 5 | 3 | 1 | 1 | 11 | 5 |
| הונדורס 1967 | מקום ראשון | 5 | 4 | 1 | 0 | 7 | 1 |
| קוסטה ריקה 1969 | מקום שני | 5 | 3 | 2 | 0 | 10 | 2 |
טרינידד וטובגו 1971: לא העפילה
| האיטי 1973 | מקום חמישי | 5 | 0 | 3 | 2 | 4 | 6 |
| מקסיקו 1977 | מקום חמישי | 5 | 1 | 1 | 3 | 8 | 10 |
הונדורס 1981: לא העפילה
| 1985 | סיבוב ראשון | 4 | 2 | 1 | 1 | 7 | 3 |
| 1989 | מקום רביעי | 6 | 1 | 1 | 4 | 4 | 7 |
| ארצות הברית 1991 | סיבוב ראשון | 3 | 1 | 0 | 2 | 1 | 5 |
ארצות הברית מקסיקו 1993: לא נרשמה
| ארצות הברית 1996 | מקום רביעי | 4 | 1 | 0 | 3 | 3 | 5 |
| ארצות הברית 1998 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 2 | 1 | 3 | 4 |
| ארצות הברית 2000 | סיבוב ראשון | 2 | 0 | 1 | 1 | 3 | 5 |
| ארצות הברית 2002 | סיבוב ראשון | 2 | 0 | 0 | 2 | 1 | 4 |
| ארצות הברית מקסיקו 2003 | סיבוב ראשון | 2 | 0 | 1 | 1 | 1 | 3 |
| ארצות הברית 2005 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 1 | 2 | 4 | 9 |
| ארצות הברית 2007 | רבע גמר | 4 | 1 | 1 | 2 | 2 | 5 |
ארצות הברית 2009: לא העפילה
| ארצות הברית 2011 | רבע גמר | 4 | 1 | 1 | 2 | 5 | 4 |
ארצות הברית 2013: לא העפילה
| ארצות הברית קנדה 2015 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 1 | 2 | 1 | 4 |
ארצות הברית 2017: הושעתה
ארצות הברית קוסטה ריקה ג'מייקה 2019: הושעתה
| ארצות הברית 2021 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 1 | 2 | 1 | 6 |
| ארצות הברית קנדה 2023 | רבע גמר | 4 | 2 | 1 | 1 | 4 | 3 |
ארצות הברית קנדה 2025: 
| סה"כ | 20/27 | 76 | 21 | 22 | 33 | 87 | 97 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
כל המשחקים האולימפיים

1896 עד 1924 - לא נכנסה
1928 עד 1964 - לא העפילה
1968 - רבע גמר
1972 - לא העפילה
1976 - סיבוב ראשון
1980 - לא העפילה
1984 - לא העפילה
1988 - סיבוב ראשון
1992 עד 2024 - לא העפילה
ליגת האומות של CONCACAF

| שנה | דרג | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ארצות הברית 2019-2020 | ג | עלתה לדרג ב | 4 | 4 | 0 | 0 | 25 | 0 |
| ארצות הברית 2022-2023 | ב | עלתה לדרג א | 6 | 4 | 1 | 1 | 11 | 4 |
| ארצות הברית 2023-2024 | א | שלב הבתים | 4 | 1 | 1 | 2 | 5 | 7 |
| ארצות הברית 2024-2025 | א | שלב הבתים | 4 | 2 | 1 | 1 | 6 | 5 |
| ארצות הברית 2026-2027 | א |  |  |  |  |  |  |  |
| סה"כ | סה"כ | סה"כ | 18 | 11 | 3 | 4 | 47 | 16 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
קופה סנטרואמריקנה

1991 - מקום שלישי
1993 - לא נכנסה
1995 - מקום שני
1997 - מקום שני
1999 - מקום שני
2001 - מקום ראשון
2003 - מקום שני
2005 - מקום שלישי
2007 - מקום שלישי
2009 - סיבוב ראשון
2011 - מקום חמישי
2013 - מקום שני
2014 - מקום שישי
2017 - הושעתה
שחקנים מפורסמים

גיירמו רמירס
קרלוס רואיס
מרקו פאפה
מתן פלג
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א
1 2  החל מאוגוסט 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות גברים בכלל
מר אולימפיה

מר אולימפיה (באנגלית: Mr. Olympia) היא תחרות פיתוח גוף בינלאומית שנערכת על ידי הפדרציה הבינלאומית של פיתוח הגוף (IFBB). זכייה בתחרות נחשבת להישג הגבוה ביותר שמפתח גוף יכול להשיג.
ג'ו וידר הגה את רעיון התחרות כדי לאפשר לזוכים בתחרות מר יוניברס להמשיך להתחרות ולהרוויח כסף מתחום פיתוח הגוף. תחרות "מר אולימפיה" הראשונה נערכה ב-18 בספטמבר 1965 באקדמיה למוזיקה בברוקלין, ובה זכה לראשונה לארי סקוט.
כמות הזכיות הגבוהה ביותר בתחרות היא שמונה. בשיא מחזיקים שני מפתחי גוף - לי האני (1984–1991) ורוני קולמן (1998–2005).
המחזיק הנוכחי בתואר "מר אולימפיה" הוא מפתח הגוף סמסון דאודה.
הסרט Pumping Iron מתאר את בניית הגוף של מפתחי הגוף בפרטוריה שבדרום אפריקה, ועזר להזניק את קריירת המשחק של ארנולד שוורצנגר ולו פריגנו, שניהם פיינליסטים בתחרות.
מתקיימת גם תחרות מקבילה העונה לשם מיס אולימפיה (Ms. Olympia) לנשים מפתחות גוף.
זוכי התחרות

| שנה | שם | פרס כספי |
| --- | --- | --- |
| 1965 | ארצות הברית לארי סקוט | 1,000 דולר |
| 1966 | ארצות הברית לארי סקוט | 1,000 דולר |
| 1967 | קובה סרג'יו אוליבה | 1,000 דולר |
| 1968 | קובה סרג'יו אוליבה | 1,000 דולר |
| 1969 | קובה סרג'יו אוליבה | 1,000 דולר |
| 1970 | אוסטריה ארנולד שוורצנגר | 1,000 דולר |
| 1971 | אוסטריה ארנולד שוורצנגר | 1,000 דולר |
| 1972 | אוסטריה ארנולד שוורצנגר | 1,000 דולר |
| 1973 | אוסטריה ארנולד שוורצנגר | 1,000 דולר |
| 1974 | אוסטריה ארנולד שוורצנגר | 1,000 דולר |
| 1975 | אוסטריה ארנולד שוורצנגר | 2,500 דולר |
| 1976 | איטליה פרנקו קולומבו | 5,000 דולר |
| 1977 | ארצות הברית פרנק זיין | 5,000 דולר |
| 1978 | ארצות הברית פרנק זיין | 15,000 דולר |
| 1979 | ארצות הברית פרנק זיין | 25,000 דולר |
| 1980 | אוסטריה ארנולד שוורצנגר | 25,000 דולר |
| 1981 | איטליה פרנקו קולומבו | 25,000 דולר |
| 1982 | ארצות הברית כריס דיקרסון | 25,000 דולר |
| 1983 | לבנון סאמיר בנואט | 25,000 דולר |
| 1984 | ארצות הברית לי הייני | 50,000 דולר |
| 1985 | ארצות הברית לי הייני | 50,000 דולר |
| 1986 | ארצות הברית לי הייני | 55,000 דולר |
| 1987 | ארצות הברית לי הייני | 55,000 דולר |
| 1988 | ארצות הברית לי הייני | לא ידוע |
| 1989 | ארצות הברית לי הייני | לא ידוע |
| 1990 | ארצות הברית לי הייני | 100,000 דולר |
| 1991 | ארצות הברית לי הייני | 100,000 דולר |
| 1992 | הממלכה המאוחדת דוריאן ייטס | 100,000 דולר |
| 1993 | הממלכה המאוחדת דוריאן ייטס | 100,000 דולר |
| 1994 | הממלכה המאוחדת דוריאן ייטס | 100,000 דולר |
| 1995 | הממלכה המאוחדת דוריאן ייטס | 110,000 דולר |
| 1996 | הממלכה המאוחדת דוריאן ייטס | 110,000 דולר |
| 1997 | הממלכה המאוחדת דוריאן ייטס | 110,000 דולר |
| 1998 | ארצות הברית רוני קולמן | 110,000 דולר |
| 1999 | ארצות הברית רוני קולמן | 110,000 דולר |
| 2000 | ארצות הברית רוני קולמן | 110,000 דולר |
| 2001 | ארצות הברית רוני קולמן | 110,000 דולר |
| 2002 | ארצות הברית רוני קולמן | 110,000 דולר |
| 2003 | ארצות הברית רוני קולמן | 110,000 דולר |
| 2004 | ארצות הברית רוני קולמן | 120,000 דולר |
| 2005 | ארצות הברית רוני קולמן | 150,000 דולר |
| 2006 | ארצות הברית ג'יי קאטלר | 155,000 דולר |
| 2007 | ארצות הברית ג'יי קאטלר | 155,000 דולר |
| 2008 | ארצות הברית דקסטר ג'קסון | 155,000 דולר |
| 2009 | ארצות הברית ג'יי קאטלר | 200,000 דולר |
| 2010 | ארצות הברית ג'יי קאטלר | 200,000 דולר |
| 2011 | ארצות הברית פיל היט | 200,000 דולר |
| 2012 | ארצות הברית פיל היט | 250,000 דולר |
| 2013 | ארצות הברית פיל היט | 250,000 דולר |
| 2014 | ארצות הברית פיל היט | 275,000 דולר |
| 2015 | ארצות הברית פיל היט | 400,000 דולר |
| 2016 | ארצות הברית פיל היט | 400,000 דולר |
| 2017 | ארצות הברית פיל היט | 400,000 דולר |
| 2018 | ארצות הברית שון רודן | 400,000 דולר |
| 2019 | ארצות הברית ברנדן קרי | 400,000 דולר |
| 2020 | מצרים ממדוח אלסביאיי | 400,000 דולר |
| 2021 | מצרים ממדוח אלסביאיי | 400,000 דולר |
| 2022 | איראן האדי צ'ופאן | 400,000 דולר |
| 2023 | ארצות הברית דרק לנספורד | 400,000 דולר |
| 2024 | הממלכה המאוחדת סמסון דאודה | 600,000 דולר |
| שם | מספר זכיות |
| --- | --- |
ארצות הברית לי הייני: 8
ארצות הברית רוני קולמן: 8
אוסטריה ארנולד שוורצנגר: 7
ארצות הברית פיל היט: 7
הממלכה המאוחדת דוריאן ייטס: 6
ארצות הברית ג'יי קאטלר: 4
ראו גם

מיס אולימפיה
פיגר אולימפיה
פיטנס אולימפיה
הפדרציה האמריקאית של מפתחות הגוף
אל סייד נוסייר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 בנובמבר 1955 (בן 68) מצרים (1952–1958) פורט סעיד, מצרים 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השקפה דתית:  אסלאם 
 
אל סייד נוסייר (נולד ב-16 בנובמבר 1955) הוא אזרח אמריקני יליד מצרים, שהורשע במעורבות בפיגוע במרכז הסחר העולמי בשנת 1993. כמו כן, בנובמבר 1990 הוא הואשם ברצח מאיר כהנא, אך לא הורשע.
בשנת 1994 הורשע נוסייר בבית המשפט הפדרלי של ארצות הברית בתשעה סעיפי אישום, בהם קשירת קשר לביצוע פשע, החזקת נשק בלתי חוקית, סחיטה ורצח. כמה שנים לאחר הפיגוע השני במגדלי התאומים, בתכתובת עם אנשי הפקה של סרט דוקומנטרי על הקשר בינם לרצח כהנא, הודה נוסייר ברצח.