stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון קוסטלו
מדינת אירלנד החופשית > בחירות 1948

ב-1948 הייתה מפלגת פינה פול בשלטון כבר 16 שנים רצופות והוטחו בה האשמות על דרדור הכלכלה בעקבות מלחמת העולם השנייה. תוצאות הבחירות הכלליות שהתקיימו באותה שנה הראו עדיין שהמפלגה היא הגדולה מכולן עם מספר כפול של מושבים בפרלמנט בהשוואה למפלגה השנייה בגודלה, מפלגת פינה גייל. בעוד שנראה שפינה פול עמדה בפני ניצחון שביעי רצוף, התאגדו כל שאר המפלגות בפרלמנט ליצור את ממשלת האחדות הראשונה בהיסטוריה של אירלנד. הקואליציה כללה את מפלגת פינה גייל, את מפלגת הלייבור, את מפלגת הלייבור הלאומית, את משפחת הרפובליקה, את משפחת האדמה ועוד כמה חברי פרלמנט עצמאיים. בעוד שנראה היה ששיתוף פעולה בין מפלגות אלו יהיה בלתי אפשרי, בסופו של דבר התגברו על הקשיים והממשלה הוקמה.
כהונה ראשונה כראש ממשלה

מאחר שמפלגת פינה גייל הייתה המפלגה הגדולה ביותר בקואליציה שנוצרה, הוטלה עליה המשימה להעמיד מועמד מתאים לתפקיד הטישך. באופן טבעי הועלתה ההנחה שיהיה זה מנהיג המפלגה ריצ'רד מולקיי (Mulcahy). עם זאת הוא היה בלתי מקובל על משפחת הרפובליקה ועל מנהיגה הרפובליקני הקיצוני, שון מקברייד. עמדתם זו נבעה מעברו של מולקיי במלחמת האזרחים האירית. במקום זאת, הסכימו פינה גייל ומשפחת הרפובליקה על קוסטלו כמועמד של פשרה. קוסטלו לא שימש מעולם בתפקיד שר, אך גם לא היה מעורב במלחמת האזרחים. כאשר בישר לו מולקיי על מועמדותו, הוא היה מזועזע. הוא היה שבע רצון מחייו כעורך דין וכפוליטיקאי במשרה חלקית. הוא שוכנע לקבל את התפקיד על ידי חברים קרובים מחוץ לעולם הפוליטיקה.
כהונה ראשונה כראש ממשלה > ההכרזה על הרפובליקה

במהלך מסע הבחירות הבטיחה מפלגת משפחת הרפובליקה כי היא תדאג לביטול חוק יחסי החוץ (External Relations Act) משנת 1936, אך הנושא לא עלה לאחר הקמת הממשלה. בכל אופן, קוסטלו וסגנו, ויליאם נורטון ממפלגת הלייבור, גם הם סלדו מהחוק. במהלך קיץ 1948, דנה הממשלה על ביטול החוק, אך שום החלטה משמעותית לא התקבלה מדיונים אלה.
בספטמבר 1948 עשה קוסטלו בביקור רשמי בקנדה, כאשר נשאל על ידי עיתונאי על האפשרות שאירלנד תעזוב את חבר העמים הבריטי, הכריז קוסטלו, בפעם הראשונה, שממשלת אירלנד אכן מתכוונת לבטל את חוק יחסי החוץ ולהכריז על אירלנד כרפובליקה. הועלתה השערה שהכרזה זו באה כתגובה לפגיעה שספג קוסטלו מצדו של המושל הכללי של קנדה בזמנו, הרולד אלכסנדר, רוזן אלכסנדר הראשון מתוניס, שמוצאו היה מצפון אירלנד ושלכאורה דאג שיוצגו אזכורים חזותיים הקשורים לצפון אירלנד, במיוחד העתק של סוג התותח ששימש במצור על דרי ב-1689, מול פניו של קוסטלו בארוחת הערב הרשמית. קוסטלו לא הזכיר את השיקולים הללו בדיון על ההצבעה השנייה על חוק הרפובליקה האירית ב-24 בנובמבר ובזיכרונותיו הוא הודה שהתנהגותו של אלכסנדר הייתה אדיבה בהחלט ולא הייתה לה כל השפעה על קבלת ההחלטה שנעשתה כבר קודם לכן.
החדשות הללו הפתיעו את ממשלת בריטניה ואף את כמה משרי ממשלתו של קוסטלו. לא התקיימה כל התייעצות עם הבריטים ובעקבות ההכרזה על אירלנד כרפובליקה ב-1948, העבירה בריטניה את חוק אירלנד ב-1949. חוק זה הכיר באירלנד כרפובליקה והבטיח את מעמדה של צפון אירלנד כחלק מהממלכה המאוחדת. אירלנד עזבה את חבר העמים הבריטי ב-18 באפריל 1949. עם כניסתו של חוק הרפובליקה של אירלנד לתוקף, אמר פרדריק בולנד, מזכיר משרד החוץ האירי, בארסיות שהסוגיה ממחישה ש"לראש הממשלה יש מושג בדיפלומטיה כפי שלי יש מושג באסטרולוגיה". שגריר בריטניה באירלנד היה ביקורתי אף הוא בכנותו את המהלך "מרושל וחובבני".
לאומנים רבים ראו כעת את חלוקתה של אירלנד כמכשול האחרון בדרך לעצמאות לאומית כללית. קוסטלו העלה לדיון ב-10 במאי 1949 מחאה כנגד החלוקה, אך ללא תוצאות.
כהונה ראשונה כראש ממשלה > תוכנית האם והילד

ב-1950 הציג שר הבריאות נואל בראון, שהיה בעל גישה עצמאית, את התוכנית לאם ולילד (Mother and Child Scheme). התוכנית הייתה אמורה לאפשר לאימהות לידה ללא תשלום ולספק לילדיהם טיפול רפואי עד גיל 16, דבר שהיה כבר מקובל במדינות אירופאיות נוספות באותה תקופה. לחוק זה התעוררה התנגדות מצדם של רופאים, שחששו מפני אובדן פרנסה ומצדם של אנשי דת קתולים שחששו שמכאן הדרך לשימוש באמצעי מניעה והנהגתן של הפלות, תהיה קצרה. הממשלה הייתה חלוקה בדעת על הסוגיה, כשרבים משריה חשו שהמדינה לא תוכל לעמוד בהוצאה הכספית הכרוכה ביישומה של התוכנית שעמדה על שני מיליון ליש"ט. קוסטלו ואחרים בממשלה הבהירו שמול התנגדות כזאת הם לא יוכלו לתמוך בבראון בתוכניתו. ב-11 באפריל 1951 התפטר בראון מתפקידו והתוכנית ירדה מעל הפרק. מיד לאחר מכן הוא פרסם את התכתובות שלו בנושא מול קוסטלו ומול הבישופים, פעולה חסרת תקדים. חלקים מתוכנית זו נכללו בסופו של דבר בחוקי הבריאות השונים שחוקקו ב-1954, 1957 ו-1970.
קוסטלו ניצל את ההזדמנות כדי לאשר מחדש את אמונתו הקתולית בנאום שנשא ב-12 באפריל 1951 בנוגע להתפטרותו של בראון: "אין אני מהסס לומר שאנו, כממשלה, מייצגים את העם, את הרוב המכריע של המחזיקים באמונה שיש לה מקום מיוחד בחוקה, כאשר ניתנת לנו העצה או האזהרה מצדם של בעלי הסמכות בכנסייה הקתולית, בעניינים הנוגעים ישירות לאמונה ולמוסר, כך שאני, ואני חושב שאני מדבר בשם עמיתי, אפעל על פי הנחיותיהם ואין לי ספק שהם לא שואפים לחרוג ולו במעט מעבר למרחב האמונה והמוסר. לפני שאני אירי, קודם כל אני קתולי ואני מקבל ללא כל הסתייגות ועם כל הכבוד את הוראתה של הנהגת הכנסייה שאליה אני משתייך".
כהונה ראשונה כראש ממשלה > הישגי הקואליציה

ממשלתו של קוסטלו רשמה לזכותה כמה הישגים חשובים. שיא חדש נקבע בתחום הבנייה למגורים, הוקמו רשות הפיתוח התעשייתי ורשות לעידוד הייצוא ושר הבריאות נואל בראון, עם תרופת הסטרפטומיצין שהומצאה אז, הגיע להתקדמות בטיפול במחלת השחפת. כמו כן הצטרפה אירלנד למספר ארגונים כמו הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי ומועצת אירופה. עם זאת, סירבה הממשלה להצטרף לנאט"ו כל עוד בריטניה ממשיכה לשלוט בצפון אירלנד. התוכנית לאספקת חשמל למקומות הנידחים ביותר באירלנד תפסה אף היא תאוצה.
כהונה ראשונה כראש ממשלה > התבוסה בבחירות

בעוד שמשבר תוכנית האם והילד גרם לחוסר יציבות של הממשלה במידה מסוימת, הוא לא הוביל לקריסתה כפי שמקובל לחשוב. הממשלה המשיכה לתפקד אך מחירים החלו לעלות, חל משבר במאזן התשלומים ושני חברי פרלמנט הסירו את תמיכתם בממשלה. מקרים אלו הוסיפו ללחץ שהופעל על קוסטלו ועקב כך הוא החליט להכריז על בחירות חדשות ביוני 1951. תוצאות הבחירות לא היו חד משמעיות אך מפלגת פיאנה פול חזרה לשלטון. קוסטלו התפטר מתפקידו כראש ממשלה. בבחירות אלו נבחר בנו של קוסטלו, דקלן, להיות חבר הפרלמנט.
במהלך שלוש השנים הבאות, כאשר פיאנה פול הייתה בשלטון, הונהגה מפלגת פינה גייל על ידי שני מנהיגים. בעוד שריצ'רד מולקאי היה מנהיג המפלגה, קוסטלו, שהוכיח את יכולותיו בתור ראש ממשלה, נותר כמנהיג הסיעה בפרלמנט. בנוסף, הוא חידש את פעילותו כעורך דין פרטי.
כהונה שנייה כראש הממשלה

בבחירות שהתקיימו ב-1954 הודחה מפלגת פיאנה פול מהממשלה. מסע בחירות שבמרכזו עמדו נושאים כלכליים הסתיים בהקמתה של ממשלה בראשות של מפלגות פינה גייל – מפלגת הלייבור – משפחת האדמה. קוסטלו נבחר שוב לכהן כראש הממשלה.
הממשלה יכלה לעשות מעט מאוד כדי לשנות את אופייה החולני של הכלכלה האירית, כששיעור ההגירה והאבטלה נותרו גבוהים וכשקשיים מחוץ כמו משבר סואץ מגבירים את הקשיים. ממשלתו של קוסטלו נחלה הצלחה עם קבלתה של אירלנד כחברה באו"ם ב-1955 וביקור מוצלח של קוסטלו בארצות הברית החל מסורת לפיו ראש ממשלת אירלנד מבקר בבית הלבן מדי שנה ביום פטריק הקדוש. אף על פי שלממשלה היה רוב נוח בפרלמנט והיה נראה שהיא תשלים את כל תקופת כהונתה, גרם חידוש פעילותו של הצבא האירי הרפובליקני בצפון אירלנד ובבריטניה למתחים פנימיים. הממשלה נקטה בצעדים תקיפים כנגד הרפובליקנים.
על אף התמיכה שקיבלה הממשלה מיושבי הספסלים האחוריים בפרלמנט, הגיש שון מקברייד, מנהיג מפלגת משפחת הרפובליקה הצעת אי-אמון, על בסיס מצבה ההולך ומחמיר של הכלכלה וכהתנגדות לעמדתה של הממשלה כלפי הצבא האירי הרפובליקני. מפלגת פיאנה פול הגישה גם היא הצעת אי-אמון וכדי לא להתמודד עם תבוסה, ביקש קוסטלו מהנשיא שון או'קלי לפזר את הפרלמנט. הבחירות הכלליות של 1957 נתנו לפיאנה פול רוב מוחלט והייתה זו תחילתן של 16 שנות שלטון רצופות של המפלגה. כמה מעמיתיו של קוסטלו תהו בדבר החוכמה שבהחלטתו ללכת לבחירות. הדעה הרווחת הייתה שהוא כבר היה עייף מהעיסוק בפוליטיקה ושהוא היה מדוכדך עקב מותר הפתאומי של אשתו שנה קודם לכן.
פרישה

בעקבות תבוסתו פרש קוסטלו לעריכת דין במגזר הפרטי. ב-1959, כאשר התפטר ריצ'רד מולקיי ממנהיגות מפלגת פינה גייל והעביר את השרביט לג'יימס דילון, פרש קוסטלו לספסלים האחוריים של המפלגה. אם הוא היה מעוניין לשוב לעבודה בהיקף מלא, הוא היה יכול לשוב להיות מנהיג המפלגה. קוסטלו נשאר בפרלמנט עד ל-1969, עת פרש לחלוטין מהפוליטיקה והוחלף על ידי גארט פיצג'רלד.
במהלך הקריירה שלו הוא קיבל מספר רב של תוארי כבוד מאוניברסיטאות רבות בארצות הברית. כמו כן הוא היה חבר באקדמיה האירית המלכותית החל מ-1948. במרץ 1975 הוענק לו תואר יקיר העיר דבלין יחד עם יריבו הפוליטי הוותיק איימון דה ואלירה. הוא המשיך לעסוק בעריכת דין עד סמוך למותו ב-5 בינואר 1976, בגיל 84.
הערות שוליים

↑  "Mr. John A. Costello". Oireachtas Members Database. Retrieved 1 June 2009
↑  "John A. Costello". ElectionsIreland.org. Retrieved 1 June 2009
1 2  Dáil Éireann – Volume 50 – 28 February 1934. Dublin: Oireachtas. p. 15. Retrieved 17 June 2011
↑  Dáil Éireann – Volume 113 – 24 November 1948 The Republic of Ireland Bill, 1948—Second Stage
↑  Dáil Éireann – Volume 115 – 10 May 1949 Protest Against Partition—Motion
↑  Dáil Éireann – Volume 125 – 12 April 1951 Adjournment Debate—Resignation of Minister; seen on 11 December 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007327903205171  GND: 136956866  ISNI: 0000 0000 8302 864X  LCCN: no96053876  NARA: 133876550  SNAC: w6320m6k  VIAF: 111105669   WorldCat (עם VIAF): 111105669
גראטן דופינה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  Cuisine from Dauphiné (France), מנה על בסיס תפוח אדמה, culinary speciality 
 מוצא:  צרפת 
 מרכיבים עיקריים:  תפוח אדמה, קרם פרש 
 
גראטן דופינה (בצרפתית: Gratin dauphinois) הוא גרטן צרפתי של תפוחי אדמה לא מבושלים פרוסים אפויים בשמנת, מאזור דופינה בדרום מזרח צרפת. ישנן גרסאות רבות של שם המנה, כולל:
Pommes de terre dauphinoise
Potatoes à la dauphinoise
Gratin de pommes à la dauphinoise
הוא נבדל מגרטן תפוחי אדמה רגילים (potatoes au gratin) בכך שנעשה שימוש בתפוחי אדמה גולמיים ולא מבושלים. זו מנה שונה לגמרי מתפוחי אדמה דופין.
היסטוריה

האזכור הראשון של המנה הוא מה-12 ביולי 1788. היא הוגשה עם גיבתון גנים בארוחת ערב שערך שרל-אנרי, דוכס קלרמון-טונר וגנרל שלושה כוכבים של מחוז דופינה, עבור הפקידים המוניציפליים של עיירת גאפ, כעת במחוזות צרפת של האלפים העליונים.
הכנה

גרטן דופינה עשוי מתפוחי אדמה גולמיים פרוסים דק ושמנת, אפוי בכלי חרס או זכוכית מרוח בחמאה ומשופשף בשום. לפעמים מוסיפים גבינה. את תפוחי האדמה מקלפים ופורסים לעובי מטבע, בדרך כלל עם מנדולינה (כלי לפריסה וחיתוך). הם מונחים בשכבות בתבנית חרס רדודה או זכוכית ואופים אותם בבטמפרטורה נמוכה תחילה. החום מוגבר למשך 10 הדקות האחרונות של זמן האפייה.
לפי המסורת, הגרטן דופינה אינו כולל גבינה, מה שיגרום לו להיות דומה יותר לגרטן סאבויארד (שאינו כולל שמנת אלא ציר בקר במקום וגבינה למעלה). מתכונים שניתנו על ידי שפים רבים - כולל אוגוסט אסקופיה, אוסטין דה קרוז וקונסטנס ספרי - דורשים גבינה וביצים; אחרים כמו רוברט קאריר מציינים גבינה אך ללא ביצה.
הערות שוליים

↑  Prosper Montagné (1977). New Larousse Gastronomique. London; New York; Sydney: Toronto: Hamlyn. ISBN 0 600 36545 X.
↑  Claude Muller (2001). Les mystères du Dauphiné (in French). Clermont-Ferrand: Éditions de Borée. ISBN 978-2-84494-086-5.
↑  Elizabeth David (1964 [1960]). French Provincial Cooking. Harmondsworth: Penguin Books
↑  Elizabeth Luard (1986). European Peasant Cookery London: Cor
↑  Alan Davidson (1999). The Oxford Companion to Food. Oxford: Oxford University Press.
ISBN 9780192115799.
↑  John Ayto (1993). The Diner's Dictionary: Food and Drink from A to Z. Oxford: Oxford University Press. ISBN 9780198661931
↑  Peter Graham (2008 [1988]). Classic Cheese Cookery. Harmonsworth, Middlesex: Penguin Books. ISBN 9780140467505.
↑  Robert Carrier (1963). Great Dishes of the World. London: Nelson.
דג בבל

דג בבל הוא בעל חיים בדיוני המופיע בספר "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה" מאת דאגלס אדמס. ייחודו של הדג הוא יכולתו לגרום לאדם המשחיל אותו לאוזנו להבין כל שפה.
על פי הספר, הדג
ניזון מאנרגיית הגלים שהוא קולט, לא ממוחו של נושאו, כי אם ממוחותיהם של מי שסובבים אותו. הוא סופג את כל התדירויות המנטליות, התת-הכרתיות מאנרגיית גלי מוח זו וניזון ממנה. אחר כך הוא מפריש למוחו של נושאו מטריצות טלפתיות הנבנות מהרכבת תדירויות המחשבה ההכרתיות על אותות עצביים הנקלטים ממרכז הדיבור של המוח ששידרם.
מקור שם הדג הוא בסיפור מגדל בבל מן התנ"ך, שהוא למעשה ההסבר התנ"כי להיווצרות השפות השונות בקרב בני האדם. דג בבל הוא דרכו של אדמס ליצור פרודיה על הבדלי השפה בין תרבויות שונות, נושא שנוטים להתעלם ממנו בספרות המדע הבדיוני.
אדמס מוסיף טיעון תאולוגי שעל פיו אלוהים איננו קיים, מכיוון שקיום האלוהים מבוסס על אמונה, והוכחת קיומו תרוקן ממשמעות את האמונה בו. מצד שני הדג הוא יצור שלא סביר שהתפתח באבולוציה אקראית, ללא עזרה של אלוהים. מכאן שהדג מוכיח את קיומו של אלוהים, ומכאן שאלוהים לא קיים.
"אני מסרב להוכיח שאני קיים", אמר אלוהים, "שכן הוכחה נוגדת אמונה, ובלי אמונה אין אני ולא כלום". "אבל", אמר האדם, "דג בבל תוקע אותך, לא? לא מתקבל על הדעת שהתפתח במקרה. זה מוכיח שאתה קיים, ולפיכך, על פי טיעוניך שלך, אינך קיים. מ.ש.ל." "אוה, אלוהים", אומר אלוהים, "על זה לא חשבתי". ובו במקום מתפוגג בעננת היגיון. 'אה, זה היה קל,' אומר האדם. ובתור הדרן ממשיך ומוכיח ששחור הוא לבן, ונהרג במעבר החצייה הקרוב."
כלי התרגום באתר !Yahoo קרוי "דג בבל", בהשראת הדג מספרו של אדמס.
גדאו (אזור)

אזור גדאו במפת אתיופיה
אזור גדאו (באמהרית: ጌዴኦ) הוא מחוז במדינה האזורית דרום אתיופיה שבאתיופיה. אזור זה נקרא על שם בני הגדאו, אשר מולדתם נמצאת באזור זה. גדאו הוא מובלעת של המדינה האזורית דרום אתיופיה המורכבת מרצועת אדמה צרה לאורך המתלול המזרחי של הרמה האתיופית. הוא מוקף באזור אורומיה, הגובל באזור במזרח, בדרום ובמערב; גדאו חולק את הגבול הצפוני שלו עם מדינת סידאמה. דילה (אנ') היא המרכז האדמיניסטרטיבי; עיירות אחרות כוללות את וונאגו, ירגאצ'פה (אנ'), צ'ללקיטו וגדב.
שטח של כ-300 קילומטרים רבועים באזור גדאו הוכרז כאתר מורשת עולמית בשם "הנוף התרבותי של גדאו" ונוסף לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו בספטמבר 2023 במהלך המושב ה-45 של ועדת המורשת העולמית בריאד בערב הסעודית. בהסבר להחלטה נאמר:
סקירה

גובהו של האזור נע בין 1,268 מטר מעל גובה פני הים בסביבת אגם אבאיה (אנ') לגובה של 2,993 מטר בבריכת הארו וולוו. בגדאו יש 215 קילומטרים של כבישים לכל מזג אוויר ו-54 קילומטרים של כבישים למזג אוויר יבש, צפיפות ממוצעת של 199 קילומטרים כביש לכל 1000 קילומטרים רבועים.
הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה של אתיופיה (CSA) דיווחה כי 63,562 טון קפה גודלו בסידאמה ובגדאו ביחד בשנה שהסתיימה ב-2005, בהתבסס על רישומי בדיקה של רשות הקפה והתה האתיופית. זה ייצג 63% מהתפוקה של מדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום (SNNPR) ו-28% מהתפוקה הכוללת של אתיופיה. ב-28 ביולי 2009, המחלקה לתיאום חקלאות ופיתוח כפרי אזורי בדילה דיווחה כי למעלה מ-359.2 מיליון ביר אתיופי של קפה גודלו על ידי חקלאים באזור גדאו במהלך השנה.
דמוגרפיה

מפקד האוכלוסין של 2007 שנערך על ידי הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה של אתיופיה דיווח שבאזור זה יש אוכלוסייה כוללת של 847,434 תושבים, מתוכם 424,742 גברים ו-422,692 נשים; על שטח של 1,210.89 קילומטרים רבועים, יש בגדאו צפיפות אוכלוסין של 699.84 נפשות לקילומטר רבוע. בעוד ש-107,781 או 12.72% הם תושבים עירוניים, 39 פרטים נוספים הם רועים. סה"כ נספרו באזור זה 179,677 משקי בית, מה שמביא לממוצע של 4.72 נפשות למשק בית ו-172,782 יחידות דיור. ארבע הקבוצות האתניות הגדולות ביותר שדווחו באזור זה היו הגדאו (86.14%), האורומו (4.71%), האמהרים (3.37%) והגוראגה (אנ') (1.55%); כל הקבוצות האתניות האחרות היוו 4.23% מהאוכלוסייה. שפת גדאו (אנ') מדוברת כשפה ראשונה על ידי 86.82%, 5.82% דוברים אמהרית ו-4.12% דוברים שפת אורומיפה; 3.24% הנותרים דיברו בכל שאר השפות העיקריות שדווחו. רוב התושבים אמרו שהם פרוטסטנטים, כאשר 73.21% מהאוכלוסייה דיווחו על תשובות בקטגוריה זו, בעוד ש-10.67% היו שייכים לכנסייה האורתודוקסית האתיופית, 7.96% ציינו דתות מסורתיות, 2.44% היו מוסלמים ו-2.11% אימצו את הנצרות הקתולית.
במפקד האוכלוסין של 1994 מנתה גדאו אוכלוסייה של 564,073 תושבים ב-124,874 משקי בית, מתוכם 282,595 גברים ו-281,478 נשים; 65,374 או 11.59% מאוכלוסייתה היו תושבים עירוניים. חמש הקבוצות האתניות הגדולות ביותר שדווחו באזור זה היו הגדאו (81.21%), האורומו (8.33%), האמהרים (4.35%), הסידאמה (אנ') (1.15%) והסילטה (אנ') (1.11%); כל הקבוצות האתניות האחרות היוו 3.85% מהאוכלוסייה. שפת גדאו (אנ') מדוברת כשפה ראשונה על ידי 81.45%, 7.79% דוברים אורומיפה, 7.64% אמהרית ו-1.1% דוברים שפת סידאמה (אנ'); 2.02% הנותרים דיברו בכל שאר השפות העיקריות שדווחו. מספר רב של תושבים אמרו שהם פרוטסטנטים, כאשר 43.24% מהאוכלוסייה דיווחו על תשובות בקטגוריה זו, בעוד 24.57% ציינו דתות מסורתיות, 22.1% היו שייכים לכנסייה האורתודוקסית האתיופית, 2.84% אימצו את הנצרות הקתולית ו-2.77% היו מוסלמים.
על פי מזכר של הבנק העולמי מ-24 במאי 2004, ל-11% מתושבי גדאו יש גישה לחשמל, באזור זה יש צפיפות כבישים של 231.7 קילומטרים לכל 1000 קילומטרים רבועים (לעומת הממוצע הארצי של 30 קילומטרים), למשק בית כפרי ממוצע יש 3 דונם אדמה (לעומת הממוצע הארצי של 10.1 דונם וממוצע של 8.9 עבור ה-SNNPR לשעבר) ושווה ערך ל-0.2 ראשי בקר. 19.6% מהאוכלוסייה נמצאים בעבודות שאינן קשורות לחקלאות, לעומת ממוצע ארצי של 25% וממוצע אזורי של 32%. 65% מכלל הילדים הזכאים לומדים בבית ספר יסודי ו-17% בבתי ספר תיכוניים. 40% מהאזור חשוף למלריה, ו-37% לזבוב הצה צה. המזכר העניק לאזור זה דירוג סיכון לבצורת של 342.
נפות

נפות אתיופיה (אנ') (וורדה) של אזור גדאו הן:
בולה (אנ')
דילה (אנ')
דילה זוריה (אנ')
גדב (אנ')
קוצ'רה (אנ')
ונגו (אנ')
ירגצ'פה (אנ')
נפת רפה
נפת צ'ורסו
העיירה האדמיניסטרטיבית צ'ללקיטו
העיירה האדמיניסטרטיבית גדב
העיירה האדמיניסטרטיבית וונגו
אתר מורשת עולמית

שטח של כ-300 קילומטרים רבועים באזור גדאו שמרכזו ב-6°15′33″N 38°17′12″W﻿ / ﻿6.259154°N 38.286787°W﻿ / 6.259154; -38.286787 הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשם "הנוף התרבותי של גדאו" (The Gedeo Cultural Landscape) בספטמבר 2023. האתר משתרע לאורך המתלול המזרחי של הרמה האתיופית. הנהרות הרבים והאדמה הפורייה מאפשרים חקלאות לרוחב 20 הקילומטרים המפרידים בין קצה המתלול לשפלה. האתר היה ועודנו עדות חיה למסורת החקלאות של בני הגדאו המתבססת על גידול תחת עצים של Ensete ventricosum (אנ') (אנסטה – "בננה מזויפת"), ששורשיו הם מזון בסיסי לבני הגדאו וקפה הגדל מתחת לשיחי האנסטה שמהווה הכנסה עיקרית. מערכת סימביוטית זו הקושרת בין תרבות לטבע מתבססת על הידע המסורתי של הגדאו שיודעים לדאוג למחייתם תוך דאגה לשימור הסביבה. באתר זה מתגוררים כרבע מיליון מבני הגדאו.
אף שכיום בני הגדאו הם ילידים באתיופיה, מסורות בעל פה גורסות שהם היגרו לדרום-מערב המדינה מצפון באלפיים השנים האחרונות. קהילות הגדאו פועלות על בסיס המסורת והידע המקומי. המוסדות המסורתיים כוללים את הסונגו, מועצת הזקנים, וכן את שיטת הבאאלה הקובעת את הקשר עם הטבע. חלקים מהיער הטבעי, מוקצים כשטחים קדושים שבהם אין חוטבים עצים או מגדלים. שטחים מקודשים נוספים קיימים על קו הרכס שבו יש מקבצים של מונומנטים מגליתיים, חלקם כאסטלות וחלקם בצורת פאלוס שהגדאו מעריצים ושזקני הגדאו דואגים לטפל בהם.
הערות שוליים

1 2  The Gedeo Cultural Landscape
↑  Kippie Kanshie, T. "Five thousand years of sustainability? A case study on Gedeo land use" (אורכב 28.09.2011 בארכיון Wayback Machine) (PhD dissertation: May 2002), p. 22
↑  "Detailed statistics on roads" (אורכב 20.07.2011 בארכיון Wayback Machine), SNNPR Bureau of Finance and Economic Development website
↑  CSA 2005 National Statistics (אורכב 31.07.2008 בארכיון Wayback Machine), Table D.2
↑  Census 2007 Tables: Southern Southern Nations, Nationalities, and Peoples' Region (אורכב 13.11.2012 בארכיון Wayback Machine), Tables 2.1, 2.4, 2.5, 3.1, 3.2 and 3.4.
גיתית (כלי נגינה)

גיתית היא מונח מוזיקלי המוזכר שלוש פעמים בתנ"ך, בכולן כחלק מכותרת של מזמורי תהילים, בהם כתוב "לַמְנַצֵּח עַל-הַגִּתִּית". (מזמורים ח', פ"א ופ"ד).
למשמעות המילה ניתנו שלושה פירושים
יש המפרשים כי המדובר בכלי נגינה ממשפחת כלי המיתר, שנקרא על שם העיר גת, מקום מוצאו. פירוש זה זכה לפופולריות רבה, כפי שניתן להיווכח בכמה ערים ישראליות שנתנו מקום לרחוב בשם "הגתית" בתוך קבוצת רחובות הנושאים שמות כלי שיר. גם סמלהּ של מקהלת "גתית" חיפה (נוסדה ב-1981) מושתת על כלִי מיתר דמוי-נבל.
פירוש נוסף גורס כי המדובר בשיר-פועלים, המושר על ידי דורכי ענבים בגת.
פירוש שלישי גורס כי המדובר במזמורים שנועדו לשירה בבית המקדש על ידי משפחת הלווים מצאצאיו של עובד אדום הגתי.
גיתית בשירה

אורי צבי גרינברג, מזכיר בשירתו את כלי הנגינה - גיתית.
וּפָעָם בְּפַעַם מִתְעַלֶּה הָרֹן,
כְּמוֹ גִּתִּיֹּות רוֹטְטוֹת יוֹמָם וָלֵיל.
הָיוּ גִּתִּיּוֹת בַּקַּיִץ. רָווּ יַיִן הָעֲרָבִים. שְׁחָקִים הָמוּ אֶל כַּפָּיִם: קָחוּנוּ מַאֲכָל אֱלֵי פִיּוֹת, כִּי כֹה חָרֶבוּ הַצַּוָּארוֹת מִנִּי רִנָּה תַּחַת שָׁמֶשׁ!
הָיוּ גִּתִּיּוֹת שֶׁנִּגְּנוּ עַל בִּרְכַּיִם פֱּרֶא-דָם-לַן.  וַיְהִי לַיִל רַךְ לִנְגִיעָה, כְּמוֹ עַל נִימִים הָעֲרוּכִים. 
 הָיוּ גִּתִּיּוֹת וְאֵינָן, יֶרַח אֱלוּל: אֵבֶל נָשִׁים; וְהַטַּל-הָעוֹלֶה-חַם-בְּעֵינֵי-אִמָּא כָּכָה צוֹרֵב!
ּ
מושב גיתית

בשנת 1972 הוקם בבקעת הירדן המושב גיתית. שמו של היישוב ניתן לו על ידי רחבעם זאבי, בגין הבקעה עליה משקיף היישוב, שצורתה מזכירה את כלי הנגינה העתיק - גיתית.
הערות שוליים

↑  ח, ספר תהילים מפורש בידי עמוס חכם, כרך א, שביעית, ירושלים: מוסד הרב קוק, תש״ן, דעת מקרא, עמ' ל
↑  פרופ׳ יצחק אבישור, ח, תהילים א, כרך א, שישית, תל אביב: דברי הימים, 2002, עולם התנ״ך, עמ' 19-20
↑  אורי צבי גרינברג בקו וצבע - אתר נגוהות (הקישור אינו פעיל, 6 במרץ 2020)
↑  [] - אתר נגוהות
↑  ילקוט הפרסומים 2633 (עמ' 1821), ‏10 ביוני, 1980
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דאגלס דורסט

| --- | --- |

 לידה:  19 בדצמבר 1944 (בן 79) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  קטונה 
 השכלה:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  בית הספר פילדסטון לאתיקה תרבותית  אוניברסיטת ניו יורק 
 
דאגלס דורסט (באנגלית: Douglas Durst; נולד ב-19 בדצמבר 1944) הוא מפתח נדל"ן יהודי-אמריקאי, ראש "ארגון דורסט" שהוקם על ידי סבו.
ביוגרפיה

דגלאס דורסט, השני מבין ארבעה ילדים, נולד ב-19 בדצמבר 1944 וגדל בסקרסדייל, מדינת ניו יורק, למשפחה יהודית. הוא בנם של משקיע הנדל"ן סימור דורסט ואשתו ברניס הרשטיין. אחיו הם רוברט דורסט, טומי וונדי. סבו של אביו של דורסט, ג'וזף דורסט, שהיה חייט כשהיגר מהאימפריה האוסטרו-הונגרית בשנת 1902, הפך בסופו של דבר למנהל ומפתח יזמות נדל"ן, שהקים את ארגון דורסט בשנת 1927. סימור הפך לראש העסק המשפחתי בשנת 1974 עם מות אביו.
כשדגלאס היה בן שש, אמו נפטרה כתוצאה מנפילה בבית משפחה בסקארסדייל. אביו סיימור הועמד בראש הארגון המשפחתי בשנת 1974.
דאגלס סיים בית ספר פרטי בשנת 1962 ואוניברסיטת קליפורניה בברקלי בשנת 1966. הוא חזר לניו יורק ולמד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי במשך שנתיים תוך התמחות בתכנון ערים. לאחר סיום הלימודים הוא הצטרף לעסק משפחתי.
בשנת 1992 לאחר פרישת אביו מניהול העסק, הוא הועמד בראש העסק המשפחתי על חשבון אחיו הבכור רוברט.
במהלך השנים דאגלס דורסט ניהל מספר פרויקטי פיתוח גדולים בעיר ניו יורק: בניין קונדה נאסט (1999), בניין הלנה (2005), בניין פיק (2007) ומגדל בנק אוף אמריקה (2008).[דרושים מקורות]
דאגלס דורסט ידוע כתומך בשילוב פיתוח בר קיימה בפרויקטים שבאחריות החברה שהוא מנהל. בניין חדש לאוניברסיטת ניו יורק שנבנה על ידי החברה קיבל התקן האמריקאי לבנייה ירוקה LEED.[דרוש מקור]
בשנת 2010 החברה בניהול דאגלס דורסט הייתה מעורבת בפיתוח תשתיות של אתר מגדל החירות.[דרוש מקור]
דאגלס דורסט מנהל מספק קרנות צדקה.[דרוש מקור]
הוא התחתן בשנת 1967 ולזוג נולדו שלושה ילדים ששתיים מהם משולבים בניהול "ארגון דורסט".
ביוני 2021 הוא היה עד במשפט של אחיו רוברט. בין היתר הוא ציין שידוע לו שאשתו של אחיו הייתה מעוניינת להתגרש והוא לא דיבר עם אחיו מאז שנת 1999.
הערות שוליים

↑  Chilewich, Aron. "Robert Durst's Jewish background". Jewish Journal. Tribe Media Corp. נבדק ב-7 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Rubinstein, Dana (10 בינואר 2011). "New York Real Estate: Douglas Durst Takes Helm to Change City Landscape". Wall Street Journal. new York City: Dow Jones & Company. נבדק ב-18 בדצמבר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009899342705171  VIAF: 1164162723648561290008   WorldCat (עם VIAF): 1164162723648561290008
גרופואיד

במתמטיקה, גרופואיד (נקרא גם חבורואיד) הוא קטגוריה קטנה שכל המורפיזמים שלה הם איזומורפיזמים, כלומר הפיכים (מימין ומשמאל).
הגדרה

ביתר פירוט, גרופואיד  {\mathcal {G}} הוא קטגוריה המורכבת מקבוצה של עצמים  X ואוסף מורפיזמים (הנקראים "חצים") ביניהם  A עם 2 העתקות  s,t:A\to X הנקראות source (מקור) ו-target (מטרה) כך שלכל חץ (מורפיזם)  f:x\to y
לכן, אפשר לתאר חץ כמורפיזם מ- x ל- y. סימון מקובל לחץ הוא
בגרופואיד, כמו כל קטגוריה, קיימת הרכבה של חצים. הרכבה של  f ו- g מוגדרת כאשר  s(g)=t(f) ואז  g\circ f:s(f)\to t(g) הוא חץ (מורפיזם) בקטגוריה. למעשה, ההרכבה היא פעולת כפל עם תחום שהוא מכפלת הסיב
וטווח שהוא  A. הרכבה זו היא פעולה אסוציאטיבית: אם ההרכבה של  f,g,h\in A מוגדרת אזי מתקיים  h\circ (g\circ f)=(h\circ g)\circ f.
ישנו גם שיכון של  X בתוך  A המתאים לכל אובייקט  x\in X את מורפיזם הזהות  1_{x} שמקיים את התכונות המצופות מזהות: לכל  f:w\to x מתקיים  1_{x}\circ f=f ולכל  g:x\to y מתקיים  g\circ 1_{x}=g.
לבסוף, אנו דורשים שכל חץ הוא הפיך, כלומר אם  f:x\to y הוא חץ בקטגוריה, אז קיים החץ ההפכי  f^{-1}:y\to x כך שמתקיים  f^{-1}\circ f=1_{x} ו- f\circ f^{-1}=1_{y}.
את הגרופואיד מסמנים  {\mathcal {G}}:A\rightrightarrows X או  {\mathcal {G}}=\left[A\rightrightarrows X\right].