stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ממשל חמאס ברצועת עזה
היסטוריה > עימותים

בעקבות הפילוג בין שני הצדדים, החלו עימותים בין ארגון החמאס ופלגים דומים הפועלים ברצועת עזה עם ישראל - בעיקר במהלך ההסלמה של מבצע עופרת יצוקה שהתקיים בשנים 2008 עד 2009 ובמסגרת מבצע צוק איתן שהתקיים בשנת 2014. ההקצנה של רצועת עזה הביאה לסכסוכים פנימיים בין קבוצות שונות, באירועים כמו העימות שהתקיים במהלך 2009 בין החמאס והארגון ג'ונד אנסאר אללה אשר מזוהה עם ארגון הטרור אל-קאעידה, אשר הוביל להריגתם של 22 מפעילי ארגון ג'ונד אנסאר אללה, ולעימות שהתקיים באפריל 2011 בין ארגון חמאס לארגון הסלפי צבאות הייחוד והג'יהאד בפלסטין אשר היה מעורב ברציחתו של הפעיל הפוליטי האיטלקי הפרו-פלסטיני ויטוריו אריגוני.
היסטוריה > ניסיונות לפיוס

המשא ומתן לפיוס בין פת"ח לחמאס, אשר תווך על ידי מצרים, הניב בשנת 2011 הסכם ראשוני שהיה אמור להיות מיושם עד מאי 2012 כאשר היו אמורות להתקיים בחירות משותפות. למרות תוכנית הפיוס, בינואר 2012 גורמים פלסטינים ציינו שהבחירות המשותפות במאי "לא יהיו אפשריות". בפברואר 2012 חתמו ח'אלד משעל ונשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס על הסכם דוחא בין חמאס לפת"ח לקראת יישום הסכמי קהיר משנת 2011, אם כי בכירים בארגון החמאס ברצועת עזה הביעו את חוסר שביעות רצונם וציינו כי הם אינם מקבלים את הסכם דוחא. ממשלת האחדות הושבעה ב-2 ביוני 2014. הסמכות של ממשלת האחדות הייתה אמורה לחול גם על רצועת עזה, או לחלופין שתוקם ממשלת אחדות שחבריה יהיו מכל הפלגים הפלסטיניים, כולל ארגון החמאס, הפת"ח וכל הפלגים האחרים, ואשר תהיה אחראית הן על רצועת עזה והן על הגדה המערבית ואשר תתכונן לבחירות אך לבסוף הדבר לא קרה בשל חילוקי דעות בין שתי המפלגות. בפועל לממשלת האחדות לא הייתה סמכות על רצועת עזה ומספטמבר 2016 ואיך ארגון החמאס הרחיב בהדרגה את הסמכויות של סגן השר והסמכויות של המנכ"ל ברצועת עזה, במהלך אשר זכה לכינוי "הקמת ממשלה חלופית".
בעלי תפקידים > הנהגת חמאס מחוץ לשטחי רצועת עזה ואיו"ש

אסמאעיל הנייה, ראש הלשכה המדינית (מפקדת החוץ שמושבה בקטר). עמד בראש מועצת השורא, עד שחוסל ב-31 ביולי 2024 באיראן.
מוסא אבו מרזוק, סגנו של ח'אלד משעל ואחראי על גיוס הכספים בארצות הברית.
אוסאמה חמדאן, נציג חמאס בלבנון.
מוחמד נזאל, חבר הלשכה המדינית של חמאס, ובעבר נציג התנועה בעמאן.
עמאד ח'אלד אל-עילמי, חבר הלשכה המדינית של חמאס ובעבר נציג חמאס בטהראן. נהרג מפליטת כדור מנשקו האישי בינואר 2018.
אבו אוסאמה עבד אל-מועטי, נציג חמאס בטהראן.
אבו מוחמד מוסטפא, מבכירי חמאס, יושב בדמשק.
ג'מאל עיסא, נציג חמאס בסודאן, גורש מסודאן בעקבות לחץ אמריקאי. ימונה[דרושה הבהרה] להיות נציג חמאס בתימן.
מוניר סעיד, נציג חמאס בתימן.
מוסטפא יוסף אל-לדאוי, בעבר נציג חמאס בסוריה ולבנון.
איברהים ע'ושה, חבר הלשכה המדינית של חמאס.
מוחמד מחמוד ציאם, היה נציג חמאס בתימן וסודאן.
מוסטפא אחמד אל-קאנוע, היה נציג חמאס בלבנון, סוריה ואיראן.
ראו גם

חמאסטן
טרור פלסטיני
משטרת חמאס ברצועת עזה
הערות שוליים

↑  "Hamas' Gaza chief begins regional tour, to meet Ahmadinejad, Gulf leaders". Al Arabiya News. 30 בינואר 2012. ארכיון מ-1 באפריל 2012. נבדק ב-6 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Israel Must Recognize Hamas' Government in Gaza". Haaretz.com. ארכיון מ-2015-09-24. נבדק ב-2011-12-20.
↑  "Hamas delivers free meals to Gaza's poor". aljazeera.com. ארכיון מ-2019-10-19. נבדק ב-2011-12-20.
↑  "Big Hamas win in Gaza's election". BBC. 2005-01-28. ארכיון מ-2021-09-24. נבדק ב-2010-06-19.
↑  "Hamas battles for control of Gaza". London: The Guardian. 16 June 2007. 2007-06-16. ארכיון מ-2022-06-30. נבדק ב-2016-12-11.
↑  "Hamas controls Gaza, says it will stay in power". CNN. אורכב מ-המקור ב-2007-06-30. נבדק ב-2007-06-16.
↑  "Salafist ideological challenge to Hamas in Gaza". BBC News. 2011-05-13. ארכיון מ-2022-08-25. נבדק ב-2018-06-20.
↑  "Hamas police clash with Salafists in Gaza". News24. ארכיון מ-2017-10-12. נבדק ב-2012-02-19.
↑  "Palestinian unity government sworn in by Mahmoud Abbas". BBC. 2 ביוני 2014. ארכיון מ-3 ביוני 2014. נבדק ב-6 ביוני 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "What's delaying Palestinian elections?". Al-Monitor. 22 בינואר 2016. ארכיון מ-26 בינואר 2016. נבדק ב-29 בינואר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564262005171  LCCN: sh2008115126
סנטה מריה נובלה

ערך זה עוסק בכנסייה בפירנצה. אם התכוונתם לתחנת הרכבת של פירנצה, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בזיליקה זוטרה, מוזיאון דת, מוזיאון, museum of a public entity 
 על שם:  מרים, אם ישו 
 כתובת:  פירנצה/העיר העתיקה 
 מיקום:  פירנצה 
 מדינה:  איטליה 
 בעלים:  דומיניקנים 
 מבקרים בשנה:  68,652 (נכון ל־2020)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1278
 תאריך פתיחה רשמי:  1278 
 אדריכל:  לאון בטיסטה אלברטי, Jacopo Passavanti, Fra' Ristoro da Campi 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות גותית, אדריכלות הרנסאנס 
 מידות
 אורך:  99.2 מ' 
 רוחב:  28.2 מ' 
 שטח:  4,336 מ"ר (נכון ל־2015) 
 
 קואורדינטות:  43°46′27″N 11°14′58″E﻿ / ﻿43.7743°N 11.249367°E﻿ / 43.7743; 11.249367
 www.smn.it
  (למפת פירנצה מוגדלת) סנטה מריה נובלה(למפת פירנצה רגילה) סנטה מריה נובלה
 
סנטה מריה נובלה היא כנסייה בפירנצה אשר באיטליה, הממוקמת בסמוך לתחנת הרכבת המרכזית בעיר הנושאת את שמה. הכנסייה נבנתה לאורך תקופות שונות על ידי מספר אדריכלים, אך המבנה בצורתו הנוכחית מיוחס ללאונה בטיסטה אלברטי.
היסטוריה

האזור עליו נבנתה הכנסייה נשלט על ידי הדומיניקנים החל מ-1221. הם החליטו לבנות את הכנסייה בשטח בו הייתה ממוקמת כנסיית סנטה מריה דלה וין (Santa Maria delle Vigne) ולכן הוסיפו לשם הכנסייה את המילה "נובלה" ("חדשה"). הכנסייה נבנתה בסגנון רומנסק טוסקני על ידי שני נזירים דומיניקנים אשר החלו במלאכה באמצע המאה ה-13. הכנסייה הושלמה כמאה שנה לאחר מכן, אך בשלב זה, רק החלק התחתון של הכנסייה היה בנוי.
באמצע המאה ה-15 נבנה החלק העליון של הכנסייה על ידי לאונה בטיסטה אלברטי, בחסות ג'ובאני די פאולו רוצ'לאי, סוחר טקסטיל בן העיר פירנצה. אלברטי שאף להקנות למבנה את עקרונות הרנסאנס ובהם ההומאניזם, ההרמוניה והחזרה לקלאסיקה.
אדריכלות

כיוון שהחזית נבנתה מבעוד מועד בסגנון רומנסק טוסקני, המשיך אלברטי באותו סגנון על מנת לשמור על מראה אחיד. ואולם, המבנה כולל מאפיינים רנסאנסיים שונים שבבסיסו שאיבת ההשראה מהתרבות הקלאסית של יוון ורומא הבאה לידי ביטוי בפתח הכניסה המזכיר שער ניצחון רומי והחלק העליון שלו צורת מקדש יווני.
מאפיין רנסאנסי אחר הוא השימוש ביחידת מודולוס, שהיא אמת המידה לפיה נבנה כל חלק במבנה ביחס קבוע. עיצוב החזית מבוסס על יחידת מודולוס משוכפלת ברוח הרנסאנס. אלברטי מוסיף אלמנט נוסף המכונה "וולוטה" (בעברית יש המתרגמים: "לוליין" או "מגילה"), המחבר בין שני חלקי המבנה ומעניק לו עניין קישוטי, ללא תפקיד מעשי.
פנים הכנסייה מעוצב כצלב קטום דמוי האות T, מחולק לשלושה אולמות תווך. בתקופה זו התגלה עקרון הפרספקטיבה, דהיינו שעצם נראה קטן יותר, ככל שהוא רחוק יותר, ולהפך. על ידי יצירת מרווחים קטנים בין העמודים ככל שמתרחקים מהכניסה, נוצרת אשליה שהמבנה ארוך בהרבה מאורכו האמיתי.
ישנם שני אזכורים של הפטרון, נותן החסות על המבנה– ג'ובאני רוצ'לאי, בשני האפריזים שבחזית הכנסייה. האחד מרומז, באפריז התחתון - לכל אורך האפריז משוכפל סמל המשפחה – המפרש. והשני מפורש, באפריז שתחת הגמלון - שמו של הפטרון מופיע עליו: "ג'ובאני רוצ'לאי בן-פאולו בשנה המבורכת 1470" (IOHAN(N)ES ORICELLARIUS PAU(LI) F(ILIUS) AN(NO) SAL(UTIS) MCCCCLXX).
השילוש הקדוש של מזאצ'ו בכנסיית סנטה מריה נובלה
ולדיסלב הרביעי, מלך פולין

חותמו של ולדיסלאב הרביעי משנת 1633
ולדיסלב הרביעי ואזה (פולנית: Władysław IV Waza; ‏9 ביוני 1595 - 20 במאי 1648) – בנו של זיגמונט השלישי ואזה ואנה לבית הבסבורג. היה מלך פולין והדוכס הגדול של ליטא בין השנים 1632–1648, נשא בתואר מלך שוודיה בין השנים 1632-1648, ובין השנים 1610-1613 - לאחר שכבש את רוסיה - שימש בתפקיד הצאר הרוסי. פוליטית, היה צאר רוסיה עד 1634.
ביוגרפיה > ילדותו

ולדיסלב הרביעי ואזה נולד בארמון המלכותי בלובוזוביה (כיום קרקוב). הוא היה בנו הראשון של המלך זיגמונד השלישי ואזה ואשתו הראשונה אנה לבית הבסבורג. ולדיסלב, אחד מתוך חמישה ילדים שנולדו לזיגמונד, שרד את הילדות ולא מת ממחלות טיפוסיות שהיו נפוצות אז. עוד מילדותו היה ברור שהוא יהיה היורש של אביו לאחר מותו כיוון שהיה בטוח שהאצולה תבחר בבנו הבכור של המלך. כבר מ-1611, בהיותו בן 16, הורשה להשתתף בישיבות הבית התחתון של הסנאט. כיורש העצר נהנה מאהדתם של האצילים, בהיותו ממשיך השושלת היגלונית. כאשר הופיע ברחובות ורשה, זכה לאהדת הציבור. שגריר מלך ספרד, אברהם דה-דונה כתב עליו: "הוא מושא ל"ציפיות גדולות", איש צעיר, מצויד בכל מתנות הטבע, אדם עם מצח גבוה, גדול, אדיב וסביר-רוח, דובר ארבע שפות: פולנית, גרמנית, איטלקית ולטינית; בעל הישגים משמעותיים במדעי הרוח וחייל נלהב; הוא גם נהנה מאהבת הפולנים."
ביוגרפיה > המאבק על כתר הצאר הרוסי

ב-1609 פרצה מלחמת רוסיה-פולין. בתחילת 1610 הבויארים, שלא היו מרוצים משלטון הצאר וסילי הרביעי, העניקו את הכתר המלכותי לוולדיסלב הרביעי ואזה. ב-27 באוגוסט 1610 הוכתר המלך ולדיסלב, כרצון האיחוד הפולני ליטאי והבויארים; אף הוטבעה סדרת מטבעות עם שמו של המלך החדש ולדיסלב. עם זאת, אביו של ולדיסלב זיגמונד התנגד לכך שבנו יאמץ את הדת הפרבוסלאבית שהייתה תנאי להכתרתו כצאר, ובשל כך הדיח את ולדיסלב מתפקידו כיורש העצר ונישל אותו מהמלוכה. המלחמה הפולנית-רוסית נמשכה שלוש שנים וב-1618 נחתם הסכם דולינו, שהביא בכנפיו 14 שנות שלום והכרה דה פקטו בשלטונו של מיכאיל רומנוב.
ב-1632 מת אביו, וולדיסלב נבחר כמלך במקומו. הוא נלחם במשך יותר משנתיים, במהלך מלחמת רוסיה-פולין 1632-1634, בניסיון להחזיר את השטחים שאבדו לו במלחמה הקודמת, ובעיקר את סמולנסק, אך בשנת 1634 נחתם "השלום הנצחי של פולאנוב", בו ויתר ולדיסלב על סמולנסק ועל תואר הצאר.
ביוגרפיה > תביעת הכתר השוודי

ולדיסלב טען לזכותו על הכתר השוודי, מה שהביא למחלוקות ומלחמות רבות בין פולין לשוודיה, וגרם לפולין הפסדים כלכליים עצומים ולהשתלטות השוודים על כמה ערי חוף במהלך מלחמת שוודיה-פולין (1600-1629). לצורך ביסוס כוחו במרחבי הים הבלטי בנה ולדיסלב צי אותו שחקה המלחמה העות'מאנית-פולנית (1620-1621), אולם תוכניותיו למלחמה מכרעת נגד האימפריה העות'מאנית נכשלו, בשל התנגדות האצולה.
ביוגרפיה > מרד הקוזאקים ומותו

בתקופת שלטון ולדיסלב מצבה של אוקראינה הידרדר. האצילים הפולנים שצברו שם את עושרם דיכאו את הקוזאקים, אשר מדי פעם התקוממו. חוסר שביעות הרצון הגוברת הוביל
ב-1639-1637 להתקוממות פוולוק(אנ') בהנהגת פאבל פוולוק מיכנוביץ'(אנ') שדוכאה, ובבמאי 1648 למרד הגדול של הקוזקים והאיכרים בהנהגתו של בוגדן חמלניצקי (שכרת ברית עם חאנות קרים) ובמהלכו הוסבו אבדות רבות לאצולה הפולנית. ימים אחדים לאחר פרוץ מרד הקוזקים, ב-20 במאי, מת המלך ולדיסלב במרקינה.
משפחתו

ב-12 בספטמבר 1637 התחתן ולדיסלב עם בת דודתו, ססיליה רנטה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה אנה מבוואריה. היו אלה נישואים מצערים מאוד: שני ילדים מתו בילדותם, ומיד לאחר הלידה השלישית, שבה ילדה עובר מת, מתה גם ססיליה.
ולדיסלב התחתן שנית ב-10 במרץ 1646 עם מריה לואיזה גונזאגה, בתם של קרלו הראשון גונזאגה, דוכס מנטובה וקתרין דה גיז, אשר הביאה לחיזוק היחסים עם צרפת, אולם לא היו לו ילדים ממנה, ולאחר מותו היא התחתנה עם אחיו יאן השני קז'ימייז', מלך פולין.
גלריה

דיוקן של הנסיך ולדיסלב ב-1596, מרטין קובר
דיוקן של הנסיך ולדיסלב מ-1605, שם הצייר לא ידוע
ולדיסלב הרביעי בתלבושת פולנית, 1626.
ולדיסלב הרביעי לבוש בגדי מלוכה, 1635 דיוקנו של ברתולומיאו
ולדיסלב הרביעי מקבל את כניעתם של הכוחות הרוסים בסמולנסק, 1634
ולדיסלב הרביעי "ואסה", קבלת מחווה של מייקל סזינה אחרי הניצחון על סמולנסק, אמן לא ידוע 1634
מטבע "קריין"12 דוקטים שהוטבעה ב-1637. לזכר הניצחונות של ולדיסלב הרביעי על רוסיה, שוודיה, טורקיה
הופעותיו של ישו לאחר תחייתו

הסעודה באמאוס, קרוואג'יו (1601-02) היצירה מתארת את הרגע שבו התלמידים מזהים את ישו.
התגלויות ישוע לתלמידיו לאחר תחייתו הן, לפי האמונה הנוצרית המתוארת בברית החדשה, שורת מפגשים בין ישו, ששב לחיים לאחר מותו בצליבה, לבין מאמיניו.. ישו נגלה למרים המגדלית ולאחד-עשר שליחיו, ואף הניח לתומאס הקדוש לחטט בפצעיו כדי להראות שהוא נוכח בגופו. הוא נראה שלא בגופו לפאולוס על הדרך לדמשק. המסורת הנוצרית רואה בהתגלויות אלו הוכחה לכך שישו שב בגופו מן המתים באורח נסי, וראיה למעמדו האלוהי והגואל. כנסיות מסורתיות ופונדמנטליסטיות מוסיפות לקבל את כתבי הקודש בצורה מילולית, בעוד שכנסיות ליברליות מפרשות תיאורים אלה כחוויות שבחזון.
רקע

האמונה בתחייה מהמתים בגוף חומרי (בשר ודם) הייתה תופעה שולית ביהדות של תקופת בית שני, כלומר, היהדות בזמנו של ישו. הרעיון של תקומה כלשהי מן המתים מופיעה בצורה ברורה לראשונה, בספר דניאל, מן המאה השנייה לפני הספירה, אך שם היא מתייחסת יותר לאמונה בתחיית הנשמה בלבד. כמה מאות שנים לאחר מכן כותב ההיסטוריון היהודי יוספוס פלביוס (יוסף בן מתיתיהו), בן תקופתו, פחות או יותר, של שאול השליח (פאולוס), שהאיסיים האמינו שהנשמה הנה בת אלמוות, כך שבעוד שהגוף חוזר להיות עפר ואפר, הנשמה מגיעה לאותו מקום התואם לאופיו המוסרי של הנפטר, כלומר האם היה צדיק או רשע. זו, על פי הבשורות, הייתה גם עמדתו של ישו, שעליה הגן בלהט בוויכוחיו עם הצדוקים בבשורת מרקוס י"ב 25-24, וכן בבשורת לוקס כ' 34–36.
היוונים לעומת זאת, החזיקו זמן רב בדעה שאדם הראוי לשבח, יכול להיות מוקם לתחייה לאחר מותו כאל (תהליך האפותאוזיס - האלהה של בני אנוש). יורשיו של אלכסנדר הגדול הפכו רעיון הזה לידוע ומפורסם מאוד ברחבי המזרח התיכון, במיוחד באמצעות הטבעת מטבעות הנושאות את דמותו - זכות שנשמרה בעבר לאלים בלבד - ולמרות שהייתה במקור זרה לרומאים, גם הם אימצו דוקטרינה זו במהרה על ידי קיסרים למטרות תעמולה פוליטית. לפי התאולוגיה של האפותאוזיס בקיסרות הרומית, גופו הארצי של הקיסר שנפטר לאחרונה נעלם, והוא מקבל במקומו גוף אלוהי חדש במקומו, ואז נראה על ידי עדים אמינים; לפיכך, בסיפור הדומה להופעות ישו לאחר התקומה מן המתים בבשורות ולמינוי התלמידים לשליחותם, ירד רומולוס, מייסד רומא, מהשמיים, לפני שנלקח למרומים על ענן, כדי להורות לעד מסוים להעביר מסר לרומאים בדבר גדולתה העתידית של העיר ("הכריזו לרומאים על רצון השמיים שרומא שלי תהפוך לבירת העולם ...").
קורותיו של ישו הקם לתחייה מהמתים, מתועדות על ידי מקורות כתובים הקדומים ביותר - אמונת "קהילות המאמינים הקדומות" כמו: האיגרת הראשונה אל קורינתים ט"ו 8-3; שאול השליח באיגרת הראשונה אל הקורינתיים ט"ו 8 והאיגרת השנייה אל הקורינתיים י"ב 2–4, מהווים תיעוד לאירועי הילקחות לשמים ו"כניסה לגן עדן". התפיסה של "תחייה פיזית של הגוף" לא הייתה חיונית לראייה בחזון של ישו הקם לתחייה. אך בנטייה הכללית של ספרות הברית החדשה המאוחרת יותר, מודגש טבעה הפיזי של התחייה. ניתן לקשור התפתחות זו לאופייה המשתנה של הקהילה הנוצרית: שאול השליח (פאולוס) כמו תלמידיו וחסידיו הקדומים ביותר של ישו היו יהודים כולם. יהדות תקופת הבית שני הדגישה את חיי הנשמה; בעוד שכותבי הבשורה, בכנסייה היוונית-רומאית האלילית הדגישו במקום זאת את האמונה של חיי נצח בגוף פיזי. לפי הבשורות, כפי שהן ידועות לנו היום, ישו מת, נקבר, גופתו נעלמת, תוך עדות של עדים רבים למציאתו של הקבר הריק. ישו מופיע לאחר מכן בגוף פיזי נצחי, אך שונה, עם היכולת להופיע ולהיעלם כרצונו, כמו מלאך אלוהים, ולחזור לשמיים המשמשים כמקום מושבו ליד כס הכבוד, ליד הגבורה, כראוי לו.
התייחסות מקראית > חסידיו היהודים-משיחיים הראשונים של ישו

הדיווח המוקדם ביותר על סדר הופעותיו של ישו לאחר תחייתו מהמתים מצוי באיגרתו הראשונה של שאול לקורינתים. שם מצוי פירוט, בסדר כרונולוגי, של הופעותיו של ישו. הראשונה בפני שמעון כיפא (פטרוס), אחר כך ל"שנים העשר", ואז לחמש מאות בבת אחת, ואז ליעקב (ככל הנראה יעקב אחיו של ישו), ואז לכל השליחים, ואחרון לשאול התרסי השליח (פאולוס) בעצמו. שאול אינו מזכיר את הופעותיו של ישו לאחר קומו מן המתים בפני נשים, פרט ל"אחיות "הכלולות בין החמש מאות מקורות אחרים של הברית החדשה אינם מזכירים הופעה בפני חמש מאות אנשים. קיימת הסכמה כללית כי הרשימה היא לפני אגרותיו של שאול השליח - היא מכונה לעיתים קרובות קטכיזם של הכנסייה הקדומה - אך פחות מכך עד כמה הרשימה שייכת למסורת ועד כמה היא שייכת לשאול השליח (פאולוס): מרבית החוקרים מרגישים ששמעון כיפא (פטרוס) ושנים העשר הם מקוריים, אך לא כולם מאמינים כך לגבי הופעתו לפני החמש מאות, יעקב ו"כל שאר השליחים".
התייחסות מקראית > איגרותיו של שאול השליח

באמצעות הטענה שישו הופיע בפניו באותה צורה שבה התגלה בפני שמעון כיפא, יעקב והאחרים שהכירו את ישו בחייו, מחזק שאול את טיעונו להיותו בעל סמכות הזה לזו של כל שליח אחר. באיגרת אל הגלטיים א' 11–12 הוא מסביר כי הוא חווה התגלות של ישו בפניו. באיגרת השנייה לקורינתים י"ב 2–4 הוא מספר לקוראיו על עלייתו לרקיע השלישי, מבלי שידע האם עלה בגופו או ברוחו בלבד . במקום אחר באגרות מדבר שאול על"תהילה על ה"אור" ועל "פניו של ישו המשיח", ובעוד שהשפה מעורפלת במקצת, ניתן לראות שהוא ראה את ישו נעלה, ומושבו ליד על כס הכבוד בשמים לימין הגבורה, אלוהים .
שאול מציין שאותו הגוף הנוכחי של ישו הוא בגוף אחר, גוף תפארה, גוף שאינו בשרי - עולמי. באיגרתו לפיליפיים מתאר שאול כיצד ישו הקם לתחייה לבש גוף חדש, שונה לחלוטין מזה שהיה לו כשגופו היה כ"מראהו של אדם". שאול מציין שכאשר המשיח יחזור הוא "יהפוך את גופנו השפל לגוף תפארה נצחי", כאשר זו מטרת העל של החיים המשיחיים.
התייחסות מקראית > בשורות ומעשי השליחים

הבשורה של מרקוס (נכתבה בערך בשנת  70 לסה"נ) לא הכילה בגרסה המקורית שהסתיימה במרקוס ט"ז 8, הופעות של ישו שלאחר תחיית המתים. יחד עם זאת ראוי לציין כי במרקוס ט"ז 7 מצוין שהנשים שבאו לקבר ראו בחור עוטה בגדים לבנים שיושב מימין ואשר מורה להן לומר לתלמידים ולשמעון פטרוס שישו קם לתחייה והוא עתיד לפגוש אותם שוב בגליל.
נהוג לחשוב שמחבריהם של בשורת מתי (בערך בין השנים 80 ל-90 לספירה) ובשורת לוקס וספר מעשי השליחים (שתיהן מיוחסות לאותו מחבר לוקס, המתוארך בדרך כלל בסביבות 80–90 לספירה) התבססו בתיאור חייו, פועלו ותורתו של ישו על הבשורה של מרקוס . כתוצאה מכך הם נבדלים באופן ניכר לאחר תיאור הקבר הריק כמתואר בבשורת מרקוס ט"ז 8.
בבשורת מתי מתוארת אותה הופעה לפני מרים המגדלית ו"מרים האחרת" בקבר, המתוארת בקצרה בבשורת מרקוס ובבשורת במתי כ"ח 1–10. בתיאור זה של בשורת מתי, מי שהוגדר "כבחור לבוש לבן" בבשורת מרקוס, מוגדר כאן בפירוש כמלאך ה' שירד מן השמים, שציווה עליהן למהר וללכת אל התלמידים ולומר להם שישו יפגוש אותם בגליל. כמו כן מתואר שישו פגש אותן לאחר מכן, ברכן לשלום, והן אחזו ברגליו והשתחוו לו. כמו כן מתארת בשורת מתי הופעה השנייה, המבוססת על בשורת מרקוס ט"ז 7, לפני כל התלמידים על ההר בגליל. שם ישו מודיע להם כי ניתן לו השלטון על השמים ועל הארץ, והוא מצווה על התלמידים לבשר את הבשורה לעולם כולו, וללמד את כל מה שהוא לימד אותם.
בשורת לוקס מזכירה ומחזקת את ההופעה שמתוארת בבשורות מרקוס ומתי לפני הנשים בלוקס כ"ד 7, אם כי הפרטים מתוארים מזווית שונה במקצת, כאשר המיקום לפגישה תואר בירושלים ולא בגליל. והנשים המתוארות הן מרים המגדלית, מרים אם יעקב, יוחנה ונשים אחרות ששמן לא צוין .
כמוכן מתוארת בבשורת לוקס בפרק כ"ד 13–32, הופעה של ישו לאחר תקומתו מהמתים לפני שני תלמידים, קליופס ותלמיד אחר ששמו לא נזכר, כאשר היו בדרכם מירושלים לעמאוס. לוקס מדווח בבשורתו בפרק כ"ד על הופעה בפני פטרוס (עליו דיווחו שאר השליחים), ואחד עשר התלמידים שנותרו בפגישה עם אחרים.
ההופעות מגיעות לשיאן לפני עליית ישו השמימה, לפני התלמידים שהתאספו על הר מחוץ לירושלים כמתואר בלוקס כ"ד 51-50. במעשי השליחים א 11-1, מתוארת הרחבה של הקטע האחרון בבשורת לוקס, כאשר ישו מופיע בפני השליחים לפני עלייתו השמימה. באופן דומה, למעשי השליחים הופיע ישו לפני שאול השליח (פאולוס) בדרך לדמשק (מעשי השליחים ט' 9-3; כ"ב 11-6; כ"ו 12–18), וכן לפני סטפנוס בעת שנסקל למוות וראה אותו עומד לימין הגבורה בשמיים (מעשי השליחים ז' 55), ולפני שמעון כיפא (פטרוס) אשר שמע את קולו של ישו (מעשי השליחים י' 16-9; י"א 4–10).
בשורת יוחנן נכתבה זמן מה לאחר שנת 80 או 90 לספירה. ישו מופיע בקבר הריק לפני מרים המגדלית (שבתחילה לא מצליחה לזהותו), ולאחר מכן לפני התלמידים מלבד תומא, ואז לכל התלמידים כולל תומא (אירוע "תומא מטיל הספק"), ומסיים בהופעה לפני שמעון כיפא (פטרוס) ושישה (לא כולם) מן התלמידים . רבים מאמינים כי סיפור ההופעה בגליל, היא תוספת מאוחרת יותר לבשורה המקורית.
השלכות תאולוגיות

חסידיו היהודים הקדומים ביותר של ישו (היהודים המשיחיים) תפסו אותו כ"בן האדם" במובן היהודי, אדם, שבאופן ציותו המושלם לרצון האל, החזיר לאדם את צלם דמותו של אלוהים שאבד בחטא הקדמון בגן העדן. הוא קם לתחייה מן המוות, אותו מוות שהובטח לאדם מרגע בריאותו אם ייפול בחטא אי הציות (לאכול מפרי עץ הדעת טוב ורע). הוא הועלה לשמיים כשהוא מוכן לחזור בכל רגע כבן אדם, וגם אותה דמות בן האדם שהועלתה לשמיים, כמתואר בדניאל ז': 13–14, שקיבלה מאת אלוהים שלטון על כל בריאת האלוהים .
שאול השליח (פולוס) סבר בזמנו ששובו של ישו קרוב מאוד. המסר שלו היה שישו הוא כבר לא זה שמכריז שמלכות אלוהים קרבה, אלא שישו עצמו הוא התגלמות אותה מלכות. מלכות אלוהים כבר נמצאת למעשה, אף שהיא עדיין לא גלויה ונראית לבני האדם.
על פי אגרותיו של שאול השליח בברית החדשה, האיגרת אל העבריים, ועל פי שלוש הבשורות הראשונות, וכן גם על פי חזון יוחנן, ישו מתואר כבעל המעמד הגבוה ביותר, שני לאחר מעמדו של אלוהים, הבורא והאב לכל. הוא עומד בסמכותו מעל לכל הבריאה לרבות מעל למלאכים ומעל לבני האדם, אבל כפוף לאלוהים, והוא מושל בכל כבנו של מלך המלכים ואדון האדונים אלוהים כל יכול (האגרת אל העברים א').
בנגוד גמור לתורת השילוש שהתפתחה בשלבים מאוחרים יותר של הכנסייה הנוצרית ואשר הקנתה לישו יחד עם רוח הקודש מעמד שווה ערך לזה של אלוהים, דבקה היהדות וחלקים ניכרים בנצרות וביהדות המשיחית בהצהרה הנצחית "שמע ישראל ה' אלוהינו ה' אחד" (דברים ו' 4), שמשמעותה מונותאיזם, ואינה מקבלת שישו הוא האל עצמו, האלוהים בהתגלמותו .
פרשנויות > התפתחות האמונה בתחיית המתים

הופעותיו של ישו מוסברות לעיתים קרובות כחוויות של חזון, בהן הורגשה נוכחותו של ישו . תחייה פיזית הייתה מיותרת למראה החזון לראות את ישו הקם, אך כאשר נכתבו בשורותיהם של מתי, לוקס ויוחנן, הודגש הטבע הפיזי של תחיית המתים, בעודו חופף למושג הקודם של ההתעלות אלוהית של נשמתו של ישו. ניתן לקשור התפתחות זו לאופייה המשתנה של הקהילה הנוצרית: שאול השליח וחסידי המשיח הקדומים ביותר היו כולם יהודים, ויהדות בית שני הדגישה את חיי הנפש; כותבי הבשורה, תחת זאת הדגישו בכנסייה היוונית-רומאית, את האמונה האלילית בגיבור המונצח ומתעצב בגופו הפיזי .
יתר על כן, חוקר הברית החדשה ג'יימס דאן טוען שלמרות שחוויית התקומה של השליח פאולוס הייתה "חזונית באופייה" ו"לא פיזית חומרית", הרי שהתיאורים בבשורות ושל מעשי השליחים שהזכיר שאול השליח (פולוס) שונים מאוד. לטענתו, "לתאר כ"הריאליזם המסיבי" את ההופעות עצמן ניתן לתאר על בסיס של חזון בלבד, הוא קלוש ביותר - המבשר לוקס בוודאי ידחה את התיאור כבלתי ראוי", וכי התפיסה המוקדמת ביותר של תחיית המתים בהקהילה המשיחית בירושלים הייתה כתחייה פיזית.
הערות שוליים

↑  הָאֱלֹהִים אֲשֶׁר־דִּבֶּר מִקֶּדֶם פְּעָמִים רַבּוֹת וּבְפָנִים שֹׁנִים אֶל־אֲבֹתֵינוּ בְּיַד הַנְּבִיאִים דִּבֶּר אֵלֵינוּ בְּאַחֲרִית הַיָּמִים הָאֵלֶּה בְּיַד בְּנוֹ׃ 2 אֲשֶׁר־שָׂמוֹ לְיוֹרֵשׁ כֹּל וְגַם־עָשָׂה בְיָדוֹ אֶת־הָעוֹלָמוֹת׃ 3 וְהוּא זֹהַר כְּבוֹדוֹ וְצֶלֶם עַצְמוּתוֹ וְנוֹשֵׂא כֹל בִּדְבַר גְּבוּרָתוֹ וְאַחֲרֵי טַהֲרוֹ אֹתָנוּ בְּנַפְשׁוֹ מֵחַטֹּאתֵינוּ יָשַׁב לִימִין הַגְּדֻלָּה בַּמְּרוֹמִים׃ 4 וַיִּגְדַּל מְאֹד מִן־הַמַּלְאָכִים כַּאֲשֶׁר הַשֵּׁם אֲשֶׁר נְחָלוֹ יָקָר הוּא מֵאֲשֶׁר לָהֶם׃ 5 כִּי אֶל־מִי מִן הַמַּלְאָכִים אָמַר מֵעוֹלָם בְּנִי אַתָּה אֲנִי הַיוֹם יְלִדְתִּיךָ וְעוֹד אֲנִי אֶהְיֶה־לּוֹ לְאָב וְהוּא יִהְיֶה־לִּי לְבֵן׃ 6 וּבַהֲבִיאוֹ אֶת־הַבְּכוֹר שֵׁנִית לָעוֹלָם אֹמֵר וְהִשְׁתַּחֲווּ־לוֹ כָּל־אֱלֹהִים׃ 7 הֵן לַמַּלְאָכִים הוּא אֹמֵר עֹשֶׂה מַלְאָכָיו רוּחוֹת מְשָׁרֲתָיו אֵשׁ לֹהֵט׃ 8 וְלַבֵּן אֹמֵר כִּסְאֲךָ אֱלֹהִים עוֹלָם וָעֶד שֵׁבֶט מִישֹׁר שֵׁבֶט מַלְכוּתֶךָ׃ 9 אָהַבְתָּ צֶּדֶק וַתִּשְׂנָא רֶשַׁע עַל־כֵּן מְשָׁחֲךָ אֱלֹהִים אֱלֹהֶיךָ שֶׁמֶן שָׂשׂוֹן מֵחֲבֵרֶיךָ׃ 10 וְאֹמֵר אַתָּה אֲדֹנָי לְפָנִים הָאָרֶץ יָסַדְתָּ וּמַעֲשֵׂה יָדֶיךָ שָׁמָיִם׃ 11 הֵמָּה יֹאבֵדוּ וְאַתָּה תַעֲמֹד וְכֻלָּם כַּבֶּגֶד יִבְלוּ׃ 12 כַּלְּבוּשׁ תַּחֲלִיפֵם וְיַחֲלֹפוּ וְאַתָּה הוּא וּשְׁנוֹתֶיךָ לֹא יִתָּמּוּ׃ 13 וְאֶל־מִי מִן־הַמַּלְאָכִים אָמַר מֵעוֹלָם שֵׁב לִימִינִי עַד־אָשִׁית אֹיְבֶיךָ הֲדֹם לְרַגְלֶיךָ׃ 14 הֲלֹא כֻלָּם רוּחוֹת הַשָּׁרֵת הֵמָּה שְׁלוּחִים לְעֶזְרָה בְּעַד הַבָּאִים לָרֶשֶׁת אֶת־הַיְשׁוּעָה׃
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293570105171  LCCN: sh85069962 
הופעות לאחר התחייה. בכיוון השעון מלמטה: תחייתו מהמתים, אַל־תִּגְּעִי בִי עליית ישו השמימה, צליחת רוח הקודש בחג השבועות,

(Meister des Schöppinger, c. 1449, Pfarrkirche, Westfalen).
הסעודה באמאוס מאת מתיאס סטום, בערך 1633–1639. "שבירת הלחם" הוא הרגע המדויק של הכרת התלמידים שהם נמצאים במשיח הקם
הלכידה הנסית של 153 דגים, לפי יצירתו של דוצ'יו, המאה ה-14. ישו עומד משמאל, בהופעתו הרביעית לאחר תחייתו מהמתים, בבשורת יוחנן.