stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנפרני סיימונס
הערות שוליים

↑  סיימונס הוא איש המסתורין של הדראפט, באתר heavy.com,‏ 22 במרץ 2018
↑  נדרשת רק קבוצה אחת על מנת להפוך את סיימונס לנבחר הסיבוב הראשון, באר ספורטס אילוסטרייטד, 17 בינואר 2018
↑  סיימונס נרשם לדראפט ה-NBA היישר מהתיכון, באתר kentucky.com,‏ 22 במרץ 2018
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 2018, באתר basketball-reference.com
↑  הדרך המיוחדת של סיימונס ל-NBA, באתר fansided.com,‏ 22 ביוני 2018
↑  סיכום המשחק בין פורטלנד לסקרמנטו, באתר ESPN,‏ 11 באפריל 2019
אייזק פרסלי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 ביוני 2002 (בן 22) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2011
 פרופיל ב-IMDb
 
אייזק פרסלי (באנגלית: Isaak Presley; נולד ב-16 ביוני 2002) הוא שחקן אמריקאי. ידוע בעיקר בזכות גילום דמותו של אית'ן דיאז בסדרה "הארלי באמצע" (2016–2018) של ערוץ דיסני.
ביוגרפיה

פוקס נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה. הוא רוכב על סוסים מאז גיל ארבע, וזכה במספר מדליות בתחרויות שונות. בנוסף, הוא פרסם שיר ביוטיוב בשם "Cowboys are Real Men", שעוסק ברכיבה על סוסים.
בשנת 2011, החלה קריירת המשחק שלו, כאשר הופיע בסרט הקומדיה "Brooklyn Brothers Beat the Best" (אנ').
בשנים 2016–2018, פרסלי שיחק בתפקיד אית'ן דיאז בסדרת הטלוויזיה "הארלי באמצע" של ערוץ דיסני במשך שלוש עונות.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | The Brooklyn Brothers Beat the Best | בראדלי |  |
| 2020 | One Nation Under God | דייוויד גוטיירז |  |
| 2020 | יובי יציל את האלווין | ילד-פרנקנשטיין |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012 | הנורמלים החדשים (אנ') | ווילבר | 3 פרקים |
| 2013 | Ghost Ghirls | מייקי שלטון | סדרת רשת; פרק: "School Spirit" |
| 2014 | אמא בהזמנה | פיטי | פרק: "Popular Mechanics" |
| 2015 | אוסטין ואלי | מקס | 2 פרקים |
| 2015 | קיץ אמריקני חם ורטוב: היום הראשון במחנה (אנ') | קייל | 7 פרקים |
| 2015 | OMG! | ז'אק | סדרת רשת; 3 פרקים |
| 2015 | A History of Radness | ג'ק | סרט טלוויזיה של פריים וידאו |
| 2016 | ניקי, ריקי, דיקי ודון | דרק מוזס | 2 פרקים |
| 2016–2018 | הארלי באמצע | אית'ן דיאז | תפקיד ראשי (3 עונות); 58 פרקים |
| 2016–2020 | צער גידול בנות - הדור הבא | בובי פופקו | 8 פרקים |
| 2019–2020 | Total Eclipse | אקסל | סדרת רשת; 18 פרקים |
הערות שוליים

↑   "COWBOYS ARE REAL MEN" BY ISAAK PRESLEY, סרטון בערוץ "Solomon Blank", באתר יוטיוב (אורך: 03:36)
יהדות מינסק

בית הכנסת הגדול במינסק, 1930
הקהילה היהודית במינסק (בבלארוסית: Мінск, וגם: Менск, ברוסית: Минск, בפולנית: Mińsk) בירת בלארוס והעיר הגדולה ביותר בה, היא חלק מיהדות בלארוס ואחת הקהילות היהודיות הוותיקות והחשובות במזרח אירופה.
בשלהי ימי הביניים התיישבה בעיר קהילה יהודית, שראשיתה המדויקת אינה ברורה. ידוע בוודאות כי בשנת 1489 כבר היו יהודים בעיר, כאשר ישנה עדות על יהודי שהתמנה על גביית מיסים בעיר מטעם השלטון הליטאי. ההתיישבות בעיר פתחה את ההתיישבות היהודית בבלארוס כשהחל משנת 1506 היא התרחבה גם לפינסק שבדרום המדינה ומשם לכל חלקיה. מאוחר יותר נוצרה קהילה של ממש כאשר החלו יהודים להתיישב בעיר במאה ה-16.
במהלך המאה ה-17 נרשמו מספר תנודות בזכויות של היהודית לסחור בעיר. באמצע המאה הם אף נטשו את העיר במהלך הכיבוש הרוסי, ושבו עם חזרת הפולנים.
במאה ה-19 התפתחה הקהילה במהירות, ובהשפעת הגאון מווילנה הוקמו בעיר מספר ישיבות. בשלהי המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 הפכה העיר למרכז יהודי חשוב ואף שימשה מרכז לתנועת הפועלים היהודית. היו בה מוסדות חינוך ודת, מוסדות צדקה וחסד, תנועות נוער שונות וחיי ציבור תוססים. העיר אף זכתה לתהילה תורנית כאשר ברבנות העיר כיהנו רבנים מפורסמים ובהם: הרב יחיאל היילפרין - מחבר "סדר הדורות", הרב ירוחם יהודה ליב פרלמן שכונה ה"גדול ממינסק", הרב בנימין הכהן שקוביצקי ("המגיד ממינסק"), והרב גרשון תנחום ממינסק.
בשואה הושמדה מרבית הקהילה היהודית בעיר. בעיר מינסק הוקם גטו מינסק, שהיה הגטו שהחזיק הכי הרבה זמן בשטחי ברית המועצות הכבושים. יהודי הגטו הוצאו במספר אקציות להריגה בבורות ירי שנחפרו בקרבת הכפרים טוצ'ינקה ומאלי טרוסטינץ. אלפים מיהודי הגטו נמלטו ממנו ליערות הסמוכים ולחמו שם כנגד הגרמנים. אחרוני היהודים בגטו, שהועסקו בעבודות כפייה נשלחו אל מותם במחנה המוות סוביבור או שנורו למוות בחודשים ספטמבר-אוקטובר 1943. רק 13 יהודים שרדו את הגטו. ב-1947 הוקמה ברחוב זסלבסקיה אנדרטה, הראשונה מסוגה בברית המועצות, עליה נכתב: "ליהודים - קרבנות הפשיזם".
בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 ידעה העיר התנכלויות של השלטונות לפעילות היהודית ובתקופת הפרסטרויקה התחדשה הפעילות הקהילתית.
יהדות מינסק בימי הביניים ובעת החדשה > תחילת ההתיישבות היהודית

העיר מינסק נוסדה במאה ה-11, בשנת 1067, והתפתחה במהירות עצומה, בעיקר עקב היותה סמוכה לנהר הסוויסלץ' שגרם להעברת סחורות דרכה, בנוסף היא הייתה על אם הדרך מצפון לדרום בין וילנה לבוברויסק והומל, וממזרח למערב בין נובוגרודק לבוריסלב ובין מוסקבה לוורשה.
לפי רבי אברהם חיים שאבאד בספר "תולדות הימים", כבר בהיווסדות העיר בשנת 1067, ד'תתכ"ו, היו בה יהודים. ידוע בוודאות כי בשנת 1489 כבר היו יהודים בעיר, כאשר ישנה עדות על יהודי בשם "מיכל דנילביץ" מטרקאי שהתמנה על גביית המכס במינסק מטעם השלטון הליטאי, אולם אין זה ראיה שלא הייתה התיישבות קדומה אף יותר. מוצא היהודים שהגיעו לעיר נתון במחלוקת ככל יהדות מזרח אירופה הקדומה, שהיגרו ממערב אירופה או מהמדינה הכוזרית, שאליה הגיעו מארץ ישראל או מבבל. ייתכן גם שמוצא היהודים הוא מארצות דרום אירופה הביזנטיות.
בשנת 1495 גורשו כל יהודי ליטא, כולל יהודי מינסק, לפולין על ידי דוכס ליטא אלכסנדר יגיילו. הסיבה לגירוש הייתה שהיהודים במעמדם כעבדי האוצר לא הכניסו את הכסף לו ציפה הדוכס. כשנבחר אלכסנדר למלך פולין, בשנת 1501, הוא אישר את חזרת היהודים לעריהם תמורת מס מיוחד, "מס השיבה". קיים מסמך משנת 1511 שבו זיגמונט הראשון, מלך פולין מבקש ממוכס יהודי בשם שמשון לפטור ממס מנזר במינסק. קיים גם מסמך משנים אלו המתיר ליהודים לרכוש אדמה. ההתיישבות בעיר מינסק פתחה את ההתיישבות היהודית בשאר חלקי בלארוס כשהחל משנת 1506 היא התרחבה גם לפינסק שבדרום המדינה ומשם לכל חלקיה.
יהדות מינסק בימי הביניים ובעת החדשה > היווצרות הקהילה

החל מאמצע המאה ה-16 נוצרה במינסק קהילה יהודית של ממש כאשר החלו יהודים רבים להתיישב בעיר. בשנת 1579 סטפאן באטורי מלך פולין, אף הוציא פריווילגיה ובה אישור מיוחד ליהודים לסחור בעיר, דבר אשר נאסר עד אז. ב-1606 אישר זיגמונט השלישי, מלך פולין ושוודיה את הזכויות, אולם שנתיים לאחר מכן, בשנת 1608 הוא אסר עליהם שוב, בעקבות לחץ של אנשי העיר שאינם יהודים, לפתוח חנויות ולעסוק במסחר בעיר, בעקבות כך הואטה ההתיישבות היהודית בעיר. ב-1609 התהפכה ההחלטה והיהודים שוחררו ממסים מיוחדים וב-1616 אף הורשה להם לפרוס בעיר את מרכולתם וב-1629 לפתוח חנויות. ולדיסלאב הרביעי, מלך פולין הרחיב את הזכויות בשנת 1633 והתיר לעסוק במסחר ללא שום הגבלה, הוא גם התיר להם לרכוש בית עלמין חדש בתוך תחום העיר ולרכוש נדל"ן בכיכר השוק. פקידי העירייה הונחו למנוע כל אלימות נגד יהודי העיר.
בשנת 1629 התלונן הממונה על המנזר של מינסק בפני בית המשפט האזרחי תלונה נגד יהודי מינסק, והאשים אותם בתקיפת המנזר במהלך טבילתו לנצרות של יהודי.
קהילת מינסק הייתה בין הקהילות המייסדות של ועד ארבע ארצות היהודי. עד שנת 1631 היא השתייכה לפלך ברסט ליטובסק אולם כאשר מינסק נעשתה לעיר מחוז הם השתתפו בפגישה של הוועד בשנת 1633 כנציגי קהילה עצמאית וסופחו אליה קהילות קטנות באזור.
המלחמות והמגפות במאה ה-16 ובמאה ה-17 דלדלו את אוכלוסייתה של מינסק ובעקבות כך כשביקר בעיר יאן השני קז'ימייז', מלך פולין מיד לאחר שיצאו הרוסים מהעיר, הוא העניק זכויות רבות ליהודי העיר, במטרה לפתח את המסחר שם.
נסיגה בהתפתחות הקהילה היהודית במינסק נרשמה בימי מרד חמלניצקי בשנת 1648 ובזמן מלחמת רוסיה–פולין (1654–1667) כאשר בעקבות כיבוש האזור על ידי רוסיה הצארית בשנת 1655 ופרעות שבוצעו ביהודים הם נטשו את העיר. ככל הנראה בעקבות עזיבת היהודים הם לא סבלו מגזרות ת"ח–ת"ט. מסיבה זו הם לא סבלו ממגפת הדבר שהשתוללה באותן שנים בעיר.
בחזרת העיר לשלטון פולני ב-1658 חזרו גם היהודים, והקהילה השתקמה. אמנם עדיין לא ניתן ליהודים אישור קבע להתיישב בעיר והם נאלצו לשכור בתים מאוניאטים, ועקב כך סבלו סבל כפול, שכן הופנתה נגדם שנאת הנוצרים האורתודוקסים, גם כלפי בעלי בתיהם וגם כלפי היהודים עצמם. בשנת 1671 תושבי העיירה הנוצרים האורתודוקסים ארגנו פוגרום נגד יהודים.
בשנת 1679 החזיר המלך יאן השלישי סובייסקי את זכותם של היהודים לעסוק במסחר ואפשר ליהודים להחזיק מגרשים ובתים בעיר.
ב-1685 נפתחה הישיבה הראשונה במינסק על ידי רב העיר, רבי משה מרדכי. בין רבני מינסק וראשי הישיבה שלה במאה ה-17 היו רבי יחיאל בן שלמה היילפרין, רבי אריה לייב בן אשר גינצבורג ורבי רפאל הכהן כ"ץ. במהלך המאות השבע עשרה והשמונה עשרה הפכה מינסק למרכז התורני בין החשובים ביותר במזרח אירופה.
בשנת 1717 חויבו כל יהודי העיר להכניס לאוצר המדינה 2,000 זהובים פולניים כל שנה כמס גולגולת, ועוד 602 זהובים כמס מיוחד.
יהדות מינסק בימי הביניים ובעת החדשה > בזמן הכיבוש הרוסי

בשנת 1793 נכבש שטח העיר שוב על ידי האימפריה הרוסית. בזמן כהונת ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה הוצאה גזירת הקנטוניסטים שהוחלה גם על העיר מינסק. קהילת מינסק הגישה רשימה של 4,500 נערים בגילאי 12–25 ומכיוון שהמכסה לגיוס עמדה על נער 1 ל-250 נערים, יצא שמקהילת יהודי מינסק חויבו להתגייס לצבא הרוסי 17 נערים בכל שנה. לשם כך בחרה הקהילה בבני העניים של יהדות מינסק.
במאה התשע עשרה חשיבותה הכלכלית של העיר עלתה בשל בניית מסילת הברזל מוסקבה-בריסק שחצתה את העיר. המרכז היהודי התפתח בשנים אלו בעיקר על בסיס סחר בתבואה ובעץ, כאשר 88% מהסוחרים בעיר היו יהודים. במאה זו הייתה מינסק בין הקהילות הגדולות והחשובות ברוסיה הצארית. העובדה שבשנת 1835 נכללה מינסק בתחום המושב תרמה לצמיחת האוכלוסייה היהודית בעיר.
באמצע המאה התשע עשרה מנתה אוכלוסיית היהודים במינסק כ־13,000 נפש ובסופה, לפי מפקד אוכלוסין שערכה רוסיה הצארית ב-1897, קהילת מינסק הייתה הקהילה הגדולה ביותר בבלארוס והקהילה הרביעית בגודלה ב"תחום המושב", עם 47,560 תושבים שהם 52% מתושבי העיר.
במפקד תושבים ב-1897 כבר היו בעיר למעלה ממחצית תושבים יהודים: 91,494 אנשים בעיר מתוכם 47,561 יהודים.
החיים היהודיים בעיר במחצית הראשונה של המאה משתקפים בפנקסי הקהילה שפרסם בתרגום רוסי, המומר יאקוב בראפמן. פנקס קהילה זה הגביר במידה עצומה את האנטישמיות ברוסיה. האנטישמים הביאו מפנקס זה הוכחה למשטר הרקוב ששורר בקהילות היהודיות, ולשנאתם של היהודים לנוצרים. בין הפרסומים הייתה תקנה לפיה אשה אינה יכולה ללכת למקווה הנתון לשליטת הקהילה עד שבעלה יקבל את סמכות הקהילה. כמו כן פורסמו מספר מקרים של הפליות כלפי המעמד הנמוך בקהילה.
המתנגדים היו רוב מכריע בעיר, אם כי בעיירה היו גם כמה בתי כנסת חסידיים. הגדולה בישיבות מינסק, "בלומקה'ס קלויז", התפרסמה ביישובי היהודים. בסוף המאה ה-19 כיהן רבי ירוחם יהודה ליב פרלמן, "הגדול ממינסק", כרב של קהילת מינסק.
בשנים אלו פעלו בעיר, מלבד בית הכנסת הגדול, עוד כארבעים בתי כנסת.
בשלהי המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 הפכה העיר למרכז יהודי חשוב ואף שימשה מרכז לתנועת הפועלים היהודית. העיר זכתה לתהילה תורנית כאשר ברבנות העיר כיהנו והתגוררו רבנים מפורסמים וביניהם: הרב בנימין הכהן שקוביצקי ("המגיד ממינסק") והרב גרשון תנחום ממינסק. בראשית שנות הארבעים של המאה התשע עשרה עדיין הייתה בעיר התנגדות תקיפה לתנועת ההשכלה היהודית.
לאחר השואה

ב-29 בינואר 1946 נידונו למוות 14 פושעי מלחמה נאצים במהלך משפטי מינסק (1946).
עם תום המלחמה חזרו כ-5,000 יהודים שהתחבאו ביערות הסביבה, פרטיזנים ובני משפחתם. מצבם היה שונה משל יהודי העיירות הקטנות מפני שגדלות העיר נתנה להם שמירה על אנונימיות מסוימת שהועילה לתחושת הביטחון שלהם. מקור נוסף להתחדשות יהודי מינסק הגיע מיהודים שגורשו לפני מלחמת העולם השנייה לסיביר כעונש על פעילות ציונית, ולאחר שחרורם הגיעו למינסק.
אחרי המלחמה הוקם במינסק גלעד לזכר חללי השואה, ועליו כתובת ביידיש המזכירה במפורש את החללים היהודים. ב-13 בינואר 1948 נרצח במינסק, בידי המשטרה החשאית הסובייטית, שלמה מיכאלס, יו"ר הוועד היהודי האנטי-פאשיסטי ומנהל התיאטרון היהודי הממלכתי במוסקבה. הוא נרצח בתאונת דרכים מבוימת וזו הייתה תחילתה של המערכה האנטישמית הסובייטית שסימנה את השנים האחרונות לשלטונו של סטלין.
בשנת 1949 התיאטרון היהודי נסגר, יהודים רבים פוטרו מעבודתם וחלקם נעצרו.
בית-הכנסת הגדול נסגר בפקודת השלטונות ב-1959, ובית-כנסת קטן יותר נהרס ב-1964 בנימוק של "פיתוח עירוני". כעבור זמן הותר ליהודים לערוך תפילה בציבור בבניין-עץ קטן באחד הפרברים. בית העלמין היהודי במינסק נסגר, והוקצתה חלקה מיוחדת ליהודים בבית-הקברות הכללי. שנים מספר נאסרה אפיית מצות בעיר, ועיתון מקומי הוקיע משלוחי מצות מקהילות בחוץ-לארץ. ב-1968 נאסרו צעירים באשמת פעולה ציונית.
ב-1970 התפקדו בעיר 47,057 יהודים כש-22% מהם הצהירו על יידיש כשפת אמם; למעשה נאמד מספר היהודים במקום באותה השנה ב-60,000 לערך. בשנים אלו הגיע מספר היהודים במינסק לכדי החמישי בגודלו בברית המועצות.
ב-1988 הוקמה "אגודת חובבי התרבות היהודית" על שם יצחק חריק. ב-1989 נפתח בית הספר היהודי החד שבועי על ידי יורי דורן, שלאחר מכן הקים את iro - איחוד הקהילות יהודיות הדתיות ברפובליקה בלארוס. כיום עדיין קיימים במינסק שני בתי כנסת של התאחדות יהודי בלארוס - האחד מתפלל בנוסח אשכנז, והאחר של חסידות חב"ד.
בשנת 1997 נמסר בדוחות של הקונגרס היהודי העולמי על 60,000 יהודים בבלרוס כולה. במינסק נמנו אז 28,000 יהודים. הנימוק לעזיבת רבים מהיהודים את מינסק היה העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90, לאחר התפרקות ברית המועצות.
במרץ 2001 נפתח מרכז קהילתי יהודי במינסק.
כיום ישנם עדיין שלושה בתי ספר יהודיים יהודיים במינסק.
הנצחת הקהילה > הבור

"הבור" (בבלארוסית: Яма) הוא אנדרטה המוקדשת לקורבנות השואה בפינת הרחובות מלניקייט וזסלבסקאיה שבמינסק. האנדרטה נמצאת במקום בו כוחות הנאצים ירו ב-2 במרץ 1942 בכ-5,000 תושבים יהודים בגטו מינסק הסמוך.
זמן קצר לאחר המלחמה, ניצולי השואה במינסק, כמו גם ותיקי הצבא האדום והמפונים שחזרו לעיר, החליטו לגייס כסף ולהקים אנדרטה.
האובליסק נוצר בשנת 1947, ובשנת 2000 נוסף פסל מברונזה שכותרתו "הדרך האחרונה". הוא מציג קבוצת קורבנות יהודיים היורדת במדרגות הבור אל מותם. הפסל נוצר על ידי האמן הבלארוסי ויו"ר הקהילות היהודיות בבלארוס, ליאוניד לוין, והפסלת אלזה פולק מישראל. על האובליסק כתוב ברוסית וביידיש שיר שכתב המשורר היידי חיים מליטינסקי, ותיק מלחמה נכה: "לזכרם של חמשת אלפים יהודים שנספו בידי אויבים מושבעים של האנושות, קצבים גרמנים-פשיסטים, בי"ד באדר (היום בו חל פורים) - 2 במרץ 1942."
כאשר בוצע שחזור האנדרטה לא נעשה שימוש במכונות וכל העבודה נעשתה בעבודת יד, תהליך שנמשך שמונה שנים. על פי התוכנית המקורית, האנדרטה הייתה אמורה להיות מפורטת יותר, אך בסופו של דבר נותרה בה אסתטיקה מרגשת ונטולת לאומיות. האנדרטה כוללת דמויות של כנר, ילדים ואישה בהריון, המייצגים את החיים שלפני השואה. האנדרטה היוותה יעד לוונדליזם והושחתה מספר פעמים.
במשך תקופה ארוכה זו הייתה האנדרטה היחידה לקרבנות השואה במינסק. במהלך התקופה הסובייטית, מדי שנה ב־9 במאי (יום הניצחון הסובייטי), יהודי מינסק התכנסו שם כדי להנציח את יהדות מינסק שאבדה בשואה - למרות התנגדות השלטונות הסובייטים, שעשו כמיטב יכולתם למנוע מהיהודים לעשות זאת.
התנועה הציונית במינסק

התנועה הציונית החלה להתפתח במינסק בשנת 1917. ביולי הוקם ועד ציוני מחוזי שניהל את הפעילות הציונית. ועידה ראשונה התקיימה בספטמבר. בוועידה הוצג דו"ח שטען כי בשנה זו הוקמו באזור מינסק 189 ארגונים ציוניים. בדצמבר התכנסה במינסק ועידה של חיילים ציוניים מהחזית.
ביוני הוקמה במינסק הסתדרות נוער ציונית בשם "החבר". אחד ממייסדי התנועה היה אברהם בריינין, יוזם התוכנית להתיישבות יהודית בברית המועצות. בזמן זה פעלו במינסק גם אגודות נוספות, כמו "פרחי ציון" ו"ביכורים". בתחילת ינואר 1918 התקיימה במינסק ועידה של "הנוער הציוני הלומד".
בינואר 1918 התכנסה במינסק שוב ועידה של חיילים מהחזית. בוועידה השתתפו 41 צירים לפי חלוקת המפלגות: 21 ציונים. 10 פועלי ציון. 4 המאוחדים. 5 הבונד. 1 הבולשאביקים. ממספרים אלו ניתן ללמוד אודות ההשפעה של התנועה הציונות על החיילים היהודים בחזית.
ועד של המפלגה הראדיקאל סוציאליסטית "פועלי ציון" התקיים אף הוא במינסק בינואר 1918, בזמן שבתנועה התחוללו מאבקי כוחות.
בזמן הכיבוש הגרמני של מינסק סופחה בהוראת הממשל הגרמני התנועה הציונית בעיר לתנועה הציונית בברלין. התנועה ארגנה תהלוכת ל"ג בעומר ואף הדפיסו שטרות ביידיש לרגל המאורע.
בבחירות שנערכו לוועד הקהילה היהודית של מינסק ב-1918 קיבלו הציונים רוב ענק. בישיבה הראשונה של הוועד נכחו 1000 יהודים. יצחק ברגר פתח את הישיבה והתנהלו ויכוחים עזים האם להקריא את ההצהרות של המפלגות השונות ביידיש או בעברית. לבסוף הצהרת הציונים ופועלי ציון הוקראו בעברית, ושאר המפלגות ביידיש. בדיון שהתנהל לאחר מכן בהנהלת הקהילה, הבונד, פועלי ציון ו"פאלקס-פארטיי" דרשו שיידיש תהיה השפה בה יתנהלו, הציונים, פועלי צייון ואגודת ישראל תמכו בעברית. ההחלטה הייתה על השפה העברית.
בזמן השלטון הסובייטי במינסק, בתחילת שנת 1919, חלה ירידה בפעילות הציונית. אולם בעידן חזרת השלטון הפולני חזרה הפעילות לסדרה.
בשנת 1919 העתיקה תנועת החלוץ את מרכז פעילותה למינסק, כאשר עברו אליה יוסף טרומפלדור ויהודה קופולוביץ. החלוץ ארגן קניית נשק להתגוננות מפני פוגרומים. טרומפלדור אף ארגן במינסק הכשרה במשק וקורסים לקראת עלייה לארץ ישראל.
בדצמבר 1919 כונסה במינסק ועידה שכללה את כל התנועה הציונית בבלארוס.
בבחירות להנהלת הקהילה היהודית במינסק שהתקיימו בינואר 1920 נבחרו 71 חברים, בהם 29 ציוניים. התקיימה גם ועידה שכללה את כל יהדות בלארוס ומתוך 97 חברים היו 34 ציוניים, 11 צעירי ציון, 11 המזרחי. 1 פועלי ציון ראדיקליים. 17 ללא מפלגה, 4 פאלקס פארטי ו-19 אגודת ישראל.
לאחר הכיבוש הסובייטי במינסק, בסוף 1920 החלו רדיפות מצד השלטון נגד התנועה הציונית. הם כמעט הפסיקו את הפעילות הציונית כך במכתב של מיכל יצחק רבינוביץ' הוא כתב כי "ימים קשים ליהודי בלארוסיה... דלות וחורבן לכל, הן בחומר והן ברוח... כל מקורות הפרנסה דללו. העשירים מוכרים כל מה שאפשר כדי לקנות פת לחם והעניים גוועים ברעב... בימים כאלה הציוניים חייבים להסתפק בפעילות זעומה ביותר... הפעולה החינוכית והתרבותית נרדפת.. לקחו מאיתנו את בית הספר העממי שהתקיים שנים אחדות... כי יצאה פקודה שאסור ללמוד עברית".
בשנת 1933 כבר לא היו בברית המועצות ארגונים ציוניים מאורגנים.
ממשל ברית המועצות אסר בשנת 1935 כ-15 חברים לשעבר בארגונים ציוניים שונים. בשנת 1938 נאסרו במינסק מאה אוהדים של התנועה.
בסוף שנות השישים של המאה העשרים חזרו לפעילות התנועות הציוניות בברית המועצות. הם פעלו עד להתפרקות ברית המועצות, אז עלו חבריהם לארץ ישראל במסגרת העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90.
אישים מרכזיים בתולדות הקהילה > יהודים מפורסמים

אליעזר קפלן
אברהם אבן-שושן
שמשון רוזנבאום
בוריס גלפנד
שרה קאהאן
שלום זורין
רחל ברכות
יהודה לייב פוחובסקי
חיים קוגל
שמואל ליב ציטרון
אסתר פרומקין
חיים פסחוביץ
אנטולי רובין
נפתלי משכיל לאיתן
יעקב באסין
הרצל ברגר
מאשה ברוסקינה
יעקב זלדוביץ'
משה יפה
איזי חריק
לב לבנדה
שלמה מיכאלס
מוסדות מרכזיים בקהילה > בתי כנסת

במחצית השנייה של המאה השבע עשרה בנו יהודי העיר את בית הכנסת הגדול בעיר, "לשמוע אל הרינה".
בסוף המאה התשע עשרה הכילה העיר 99 בתי כנסת ובתי תפילה קטנים יותר. רובם השתייכו למתנגדים ורק 3 מתוכם לתנועת החסידות.
לפני השואה היו במינסק 36 בתי כנסת.
המרכזיים בבתי הכנסת של מינסק היו:
בית המדרש הגדול של מינסק - נבנה בשנת ה'ת"ם-1680 על קרקע שנרכשה על ידי הקהילה היהודית מפולנים תושבי מינסק. לאחר שהפולנים ראו כי נבנה במקום בית כנסת הם ניסו להתנכל אליו ולבטל את המכירה, אך ללא הצלחה מאחר שהקרקע נרכשה כחוק. לבית הכנסת הגדול היה פנקס קהילה בשם "פנקס חברה קדישא - שבעת הקרואים". בפנקס זה רשום כי בשנת ה'תקכ"ב-1762 נשרפו כל ספרי בית המדרש הגדול. בעקבות כך תוקנה תקנה לקנות מדי שנה ספרים בשווי 200 זהובים, כאשר הכסף הגיע מהכנסות השחיטה. תקנות נוספות בפנקס היו שכל אחד משבעת הקרואים (שחייבים להיות אנשים נכבדים יודעי ספר) יביא חומש לקריאת התורה. כמו כן שמש בית הכנסת יכין רשימת של ספרי בית המדרש ויבדוק כל שבוע שכל הספרים נמצאים במקומם.
בית הכנסת הקר של מינסק (כאר שול) - בית הכנסת הנאור של מינסק. בחצר בית כנסת זה היה בית מדרש בשם שול היוף ובו היו מקומות לאלפי מתפללים, כאשר בין תפילת מנחה לתפילת ערבית התקיימו בן שיעורים רבים בנושאים מגוונים.
בית הכנסת אתינגר - נבנה במינסק בשנת ה'ת"ר-1840 על ידי הרב חאטאייוויץ, ברחוב גוברנאטורסקי. בית כנסת זה נקרא תחילה על שם בונהו "חאטאייוויץ שוהל", אולם כשירש רבי שמחה אטינגר את בית הכנסת נקרא בית הכנסת "אטינגר - חאטאייוויץ שוהל". בית כנסת מפואר זה המשיך להתקיים גם לאחר המהפכה הבולשביקית. הרב בנימין הכהן שקוביצקי היה דורש בבית כנסת זה.
חצר בית הכנסת (שול הויף) - מבנה שכלל בתוכו בתי כנסת רבים, ובתוכו בית הכנסת העתיק ביותר במינסק, בית הכנסת הקר של מינסק שלפי המסורת שימש בתור כנסייה עד שנת ה'של"ג-1573 בה נרכש על ידי הקהילה.
בית כנסת המקהלה (מינסק) - בית הכנסת נבנה על ידי ד"ר לונץ, בעלות של 10,000 רובל. בבית הכנסת היה אולם שיכל להכיל 400 בני אדם, והיה בו גם ספרייה. בית כנסת זה פעל גם בימי השלטון הסובייטי במינסק.
בית הכנסת זלצמן - בית הכנסת נבנה בשנת 1864 על ידי סוחר יהוד בשם "זלצמן" עבור היהודים העניים שהתגוררו במינסק. במהלך מלחמת העולם השנייה בית הכנסת נחרב. לאחר המלחמה הוא נבנה מחדש ואכלס מועדון ספורט. כיום מוצב שם בית ספר ללימוד שחמט.
בית הכנסת קיטייבסקאיה (בית הכנסת של חסידות דז'רינסק) - בין בתי הכנסת החסידיים היחידים במינסק. בית הכנסת השייך לחסידות דזיארז'ינסק והיה פפולרי בזכות השירה הידועה שלו.
מוסדות מרכזיים בקהילה > בתי כנסת > בתי כנסת כיום

בשנת 1980 נפתח בית כנסת בבניין עץ קטן בפאתי העיר. הוא פועל עד היום במינסק, ושמו בית הכנסת הראשי של מינסק. בשנת 1994 מונה הרב הראשי של בלארוס, לרב קהילת בית הכנסת. במינסק פועלים גם "בית הכנסת חב"ד-ליובאוויטש" ובית כנסת של התנועה הרפורמית.
מוסדות מרכזיים בקהילה > מוסדות לימוד > ישיבות

בעיר מינסק פעלו ישיבות רבות. בין הישיבות החשובות ביותר במה התשע עשרה נמנו: הישיבה של בלומקה, הישיבה הקטנה והישיבה הגדולה שלמדו בבית הכנסת של שואבי המים.
מוסדות מרכזיים בקהילה > מוסדות לימוד > בתי ספר

בעיר מינסק פעל תלמוד תורה. צוות התלמוד תורה הורכב משמונה "מלמדים" וארבעה מורים בנושאים כלליים. מתוך 334 התלמידים רק 106 למדו נושאים כלליים. הוצאות התלמוד תורה היו 4,355 רובל בשנת 1885.
בשנת 1879 הוקם במינסק בית ספר יהודי למסחר ובו לימדו עברית, יהדות, מקצועות כלליים ומסחר עם מחלקות שונות כמו מנעולנים ונגרים. בשנת 1885 היו בבית הספר 112 תלמידם והוצאותיו הסתכמו ב-5,912 רובל.
מוסדות מרכזיים בקהילה > תנועות נוער

לפני השואה פעלו במינסק תנועות הנוער של "השומר הצעיר", "החלוץ", "החלוץ הצעיר", "בית"ר", "הנוער הציוני", "גורדוניה" וכן "פועלי ציון".
מוסדות מרכזיים בקהילה > ארגוני צדקה וחסד

בבית החולים היהודי, שנוסד במינסק בשנת 1829, היו שבע מיטות. הוצאותיו הסתכמו בשנת 1885 ב-8,068 רובל. בבית התמחוי היהודי הוציאו באותה שנה 5,356 רובל. חוץ מאלו פעלו עמותות צדקה רבות, החשובות בהן היו חברת סיוע לבחורי הישיבות, בהוצאה של 3,000 רובל לשנה. חברת סיוע לחולי שחפת עם הוצאה של 1,500 רובל, וחברה (שנוסדה בערך בשנת 1820) לחלוקת לחם בהוצאה שנתית של 3,310 רובל.
מוסדות מרכזיים בקהילה > תיאטרון ואומנות

בשנת 1921 ניסו להקים תיאטרון יהודי במינסק ובמסגרת כך הוקמה להקה חובבנית בראשות יהושע ברטונוב.
"התיאטרון היהודי המינסקאי" נוסד בסתיו 1926. תחילה הוא ערך את הופעותיו בבניין "התיאטרון המלכתי הבלארוסי הראשון", אך תוך מן קצר הוא קיבל לעצמו את בניין בית כנסת המקהלה (מינסק) שנסגר והתחיל לערוך שם את הופעותיו. הבניין שופץ בשנת 1936. בתיאטרון שיחקו 45 אנשים, והוא הציג מחוזות יהודיות ורוסיות קלאסיות, כדוגמת שני קוני למל, המכשפה, שולמית ועוד.
ערב מלחמת העולם השנייה התיאטרון היה אחד התיאטראות הבולטים ביותר בברית המועצות, ועד היום פועל בו תיאטרון הדרמה האקדמי הלאומי מקסים גורקי(בלא').
במינסק ביקרו גם תיאטרונים אורחים ממוסקבה, קייב וחארקוב.
הצייר היהודי מאיר אקסלרוד הציג תערוכה ראשונה של ציוריו במינסק בשנת 1912. בשלוש השנים האחרונות לחייו הציג גלריית תמונות של זיכרונות ממינסק.
מוסדות מרכזיים בקהילה > בית דפוס

בשנת 1808 הקים במינסק יהודי בשם "שמחה צימל" בית דפוס עברי, אותו הביא מגרודנו. עד שנת 1823 הוא הדפיס לפחות 12 ספרים, רובם ליטורגיים. בית דפוס נוסף הוקם בשנת 1820 על ידי גרשון בלושטיין, שבשנת 1837 הדפיס גם הוא 12 ספרים, בעיקר ליטורגיים.
בשנות ה-20 של המאה העשרים פעלה עיתונות במינסק והדפיסה ספרים ועיתונים בעיקר לשימוש מקומי. לאחר המהפכה הרוסית נדפסו במינסק המחקרים בתולדות יהדות רוסיה וספרות היידיש שהתפרסמו ביידיש על ידי המחלקה היהודית ב"מכון לתרבות בבלארוס לשירה עברית" מאת מ' לטיס (1832).
בתי מינסק

בתוך שכונת נחלאות שבירושלים נמצאים "בתי מינסק", שכונה שהוקמה בשנת 1898. שכונה זו נבנתה בירושלים על ידי יוצאי מינסק שהקימו את "כולל מינסק". אנשי הכוללים דאגו לעניי קהילתם, ואף בנו שכונות עבורם. כולל מינסק, אף על פי שלא היה עשיר כמו בתי ורשה ובתי אונגרין, בנה שכונה עבור אנשיו.
הכולל נוסד על ידי רבי מאיר מלוצין, והיה עני יחסית לכוללים האחרים ששכנו בשנים ההם בירושלים. הוא לא נוסד ככולל עצמאי, אלא כחלק מ"כולל הורדנא" ו"כולל זאמוט", אולם בהמשך הם נפרדו וכולל מינסק התחבר ל"כולל פינסק". הם נפרדו בשנת ה'תרל"ח.
ממונה הכולל היה שלמה זלמן פרוש, ואחריו בנו, נפתלי פרוש.
בשכונת "בתי מינסק" היו 18 דירות. על חלק המגרש שלא בנו זרעו חיטה למצה שמורה שמכספי מכירתה פרנסו את עניי הכולל.