stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כרוב (מיתולוגיה)
זיהוי דמויות הכרובים > במקרא > אצל יחזקאל

דמויות כרובים מפורטות ופועלות, נמצא אצל יחזקאל בפרק י', שם הכרובים הם בעלי ידי אדם:
”וַיֵּרָא לַכְּרֻבִים תַּבְנִית יַד אָדָם תַּחַת כַּנְפֵיהֶם” (יחזקאל, י', ח'), ובעלי ארבע כנפיים:
”...וְאַרְבַּע כְּנָפַיִם לְאֶחָד וּדְמוּת יְדֵי אָדָם תַּחַת כַּנְפֵיהֶם” (יחזקאל, י', כ"א). החזון עצמו מורכב ביותר, אך חשוב לציין כי יחזקאל מקשר בחזונו בין אריה, שור, נשר ואדם (החלקים המרכיבים את דמות ה'שדו' או ה'כירובו'):
”וּדְמוּת פְּנֵיהֶם פְּנֵי אָדָם וּפְנֵי אַרְיֵה אֶל הַיָּמִין לְאַרְבַּעְתָּם וּפְנֵי שׁוֹר מֵהַשְּׂמֹאול לְאַרְבַּעְתָּן וּפְנֵי נֶשֶׁר לְאַרְבַּעְתָּן” (יחזקאל, א', י'). הזיהוי הוודאי של כרובים כחיות מצוי אצל יחזקאל בהמשך:
”"וַיֵּרֹמּוּ הַכְּרוּבִים הִיא הַחַיָּה אֲשֶׁר רָאִיתִי בִּנְהַר כְּבָר” (יחזקאל, י', ט"ו), ”הִיא הַחַיָּה אֲשֶׁר רָאִיתִי תַּחַת אֱלֹהֵי יִשְׂרָאֵל בִּנְהַר כְּבָר וָאֵדַע כִּי כְרוּבִים הֵמָּה” (יחזקאל, י', כ').
השימוש של יחזקאל במונח "פנים" יצר אצל הפרשנים לאורך הדורות את ההבנה שהכוונה היא שיש לכל אחד מהכרובים ארבע פנים שונים בראשו, אך המילה "פנים" יכולה לשמש לאו דווקא כפני אדם (או חיה) אלא במשמעות צדדים, דהיינו שלכל כרוב היו 4 חלקים – פני אדם, כנפי נשר, גוף שור ורגלי אריה – דבר המקביל כפי שראינו לדמויות הכרובים ממסופוטמיה. אך בכל מקרה, לא ניתן להסתמך על תיאורו של יחזקאל כאמין או כמדויק מכמה סיבות. ראשית, כמות הפנים משתנה בפרק מ"א, שם נאמר:
”...וּשְׁנַיִם פָּנִים לַכְּרוּב: וּפְנֵי אָדָם אֶל הַתִּמֹרָה מִפּוֹ וּפְנֵי כְפִיר אֶל הַתִּמֹרָה מִפּוֹ” (יחזקאל, מ"א, י"ח–י"ט), וכן פני השור משתנים לפני כרוב:
”...פְּנֵי הָאֶחָד פְּנֵי הַכְּרוּב וּפְנֵי הַשֵּׁנִי פְּנֵי אָדָם וְהַשְּׁלִישִׁי פְּנֵי אַרְיֵה וְהָרְבִיעִי פְּנֵי נָשֶׁר” (יחזקאל, י', י"ד).
כמו כן, בהשוואת תיאורי יחזקאל את האופנים והכרובים לכתוב על המכונות שהיו במקדש (מלכים א', ז'), יש האומרים כי משם הוא שאב את החומרים שהרכיבו את חזונו, אחרים אומרים ששאב את השראתו מאיורים ופסלים שראה במקדשי בבל – שכן הוא זכה להיות במקדש רק בילדותו, כאשר את רוב חייו בילה בגלות, וכל נבואותיו היו בבבל.
זיהוי דמויות הכרובים > במקרא > אצל יחזקאל > כרוב ממשך הסוכך

בקינת יחזקאל על העיר צור מתואר מלך צור כמושלם, חכם, יפהפה, ויושב בגן עדן, מסוכך באבני חן שונות ויקרות (לדימוי זה יש זיקה לאגדות שונות מהאזור) שנוצרו במיוחד בשבילו. מלך צור מעוטר בתואר רב־משמעות: ”אַתְּ כְּרוּב מִמְשַׁח הַסּוֹכֵךְ” (יחזקאל, כ"ח, י"ד). הסמליות של כס הכרובים, המוכר מהאמנות הפולחנית הפיניקית, ככס מלכותי באה לידי ביטוי בתואר זה. עדיה חורון שיער שהמילה "ממשח" מרמזת, לאור הסחר הענף של צור בצפון אפריקה (באמצעות קרתחדשת) ומערבה, לשם אימשיע'ים. הדבר מתבסס גם על זיהוי גן עדן בצפון אפריקה, ומציאת היסוד באגדת גן עדן והגירוש ממנו (שאחריו הוצבו הכרובים לשמור על הדרך לגן) באירועי המדבור של הסהרה, שכפו על יושבי האדמות הפוריות שהפכו למדבר לנדוד מזרחה. הנמשל הוא שמלך צור מסוכך, מגן על ארצות־חסותו, ובכך מתקבל על הדעת זיהוי משמעות המונחים במערב, שם התרכז עיקר הסחר הצורי. יהוה שם את מלך צור, הכרוב, בהר קודש, ובניגוד לקינה הקודמת המאשימה את מלך צור ביוהרה בחושבו עצמו לאלוהים, פה נאמר במפורש ”אֱלֹהִים הָיִיתָ” (יחזקאל, כ"ח, י"ד), כלומר הוא שלט בגן כאלוהים השולטים בעולם.
ראו גם

ארון הברית
כס עשתרת
למסו
שרף
מלאך
לקריאה נוספת

י. ליבוביץ, ה"כרוב" במזרח התיכון העתיק, עתיקות: סידרה עברית א', 1955, עמ' 67–77
Albright, W. F., "What Were the Cherubim?", The Biblical Archaeologist 1 (1938), pp. 1–3. Reprinted in G. Ernest Wright and David Noel Freedman (eds.), The Biblical Archaeologist Reader, vol. 1, Chicago: Quadrangle Books, 1961, pp. 95–97.
R. Gilboa, ‘Cherubim – An Inquiry into an Enigma’, Biblische Notizen, 82, 1996, 59–75
אשפנז

אשפנז (מופיע בתנ"ך כשר הסריסים) היה שר בכיר של נבוכדנצר. נזכר בספר דניאל כממונה על הבאת ילדים נבחרים מהעם היהודי, שישרתו לפני נבוכדנצר.
התיאור בתנ"ך

לאחר חורבן בית המקדש הראשון על ידי נבוכדנצר, מבקש נבוכדנצר מהשר שלו אשפנז, להביא ילדים בעלי תכונות מלכותיות, שישרתו לפניו בארמונו. הילדים שנלקחים הם, דניאל, חנניה, מישאל ועזריה. הם מובאים אל ארמון המלך ושם נותן להם אשפנז שמות בבליים; לדניאל הוא קורא בלטשאצר, לחנניה- שדרך, למישאל-מישך, ולעזריה- "עבד-נגו".
דניאל אינו מעוניין לאכול מהמאכלים הלא כשרים שבארמונו של נבוכדנצר, ומחליט לפנות לאשפנז בבקשה שיאפשר לו לאכול קטניות, שאינן בעיתיות מבחינת כשרות. אשפנז מסביר לדניאל שאינו יכול לקיים את בקשתו, בשל חששותיו מהמלך שיהרוג אותו, בשעה שיראה את דניאל וחבריו כחושים מתת-תזונה.
בשלב זה עוקף דניאל את אשפנז, שמסכים למהלך בקריצת עין, ופונה אל המלצר האחראי על חלוקת האוכל, בבקשה שיחליף לו ולחבריו את האוכל הרגיל המוגש בקטניות, לתקופת ניסיון של עשרה ימים. המלצר נענה לדניאל.
שמו ודרגתו

דרגתו של אשפנז הייתה מקבילה לדרגת ה"קיסלר-אגה" (قيزلر اغاسی), שבסולטנות הטורקית המאוחרת יותר. מקובל היה לחשוב שהשם אשפנז הוא פרסי, אך כיום נראה יותר כי מדובר בשם בבלי. יש המציעים כי מקור השם הוא במילים "אשיפו אנו לזו", שמשמעותו היא "הכומר של אשיפו אדיר".
הערות שוליים

↑  ספר דניאל, פרק א', פסוק ג'
↑  אשפנז מופיע בכל פרק א' של ספר דניאל מספר פעמים, כשפעם בודדת הוא נקרא אשפנז, ובשאר הפעמים הוא מופיע כ"שר הסריסים"
↑  ספר דניאל, פרק א' ראו לאורך הפרק
↑  התכונות שדרש היו: מזרע המלוכה והאצולה היהודית, חוכמה, טוּב מראה, יכולת התאפקות מעשיית צרכים, יכולת מניעה משיחה, שינה, וצחוק, בעת הצורך, וכושר לימוד שפות גבוה
↑  פירוש השם הוא, חוכמת בל- האליל הבבלי (ספר דניאל, פרק א', פסוק ז' רש"י) או תרגום המשמעות העברית של המילה "דניאל" (ספר דניאל, פרק א', פסוק ז' מצודות דוד) ראו גם בספר דניאל, פרק ד', פסוק ה' אישור לדבר
↑  שם המסמל רכות, שד-רך ספר דניאל, פרק א', פסוק ז' רס"ג
↑  ”מי שרואהו מיד משכך כעסו” ספר דניאל, פרק א', פסוק ז' רס"ג
↑  דעת רס"ג כי המדובר בשם שמשמעותו היא עבד-נבו -אל החכמה והכתב הבבלי (ספר דניאל, פרק א', פסוק ז'רס"ג), אך האבן עזרא במקום, תמה על מקור קביעתו בדבר
↑  במדרש נכתב שדניאל ידע שהתנבא יחזקאל (ד', י"ג - ראו בערך נבואת הלבנה) שיאכל מאכלים טמאים, אך חשב כי זהו ניסיון בלבד, ושעליו לנסות לחמוק ממצב זה (מדרש תנחומא וירא כ"א)
↑  ספר דניאל, פרק א', פסוק ח'בנקודה זו, לא מופיע במפורש שביקש קטניות, אך ניתן ללמוד זאת מבקשתו למלצר בהמשך הפרק
↑  ספר דניאל, פרק א', פסוקים ט'–י' תגובה רכה זו של אשפנז מוגדרת במקרא כחסד ורחמים ,שנתן ה' בליבו של אשפנז- ע"פ מצודות דוד במקום
↑  ספר דניאל, פרק א', פסוק ט' מצודות דוד
↑  בלשון התנ"ך "זירועים" ו"זרענים" שהם קטניות ספר דניאל, פרק א', פסוק י"ב רש"י ומצודות ציון
↑  M.G. Easton M.A., D.D., Illustrated Bible Dictionary, Third Edition,
published by Thomas Nelson, 1897
↑  - R. Dick Wilson‏ International Standard Bible Encyclopedia - ‏ Ashpenaz
↑  International Standard Bible Encyclopedia
יוחנן בן קרח

יוחנן בן קרח היה ראש הצבא בתקופת גדליהו בן אחיקם, אחרי מותו של צדקיהו, מלך יהודה.
רקע

לאחר שנבוכדנצר מלך בבל החריב את בית המקדש הראשון, החליט להשאיר גרעין יהודי בארץ ישראל שהיה מורכב מאנשים המשתייכים לדלת העם. נבוכדנצר הפקיד את גדליהו בן אחיקם כמנהיגם של האנשים שבארץ יהודה. יוחנן בן קרח וקצינים נוספים, משרידי הצבא, הצטרפו אליו עם חייליהם.
תחת שלטון גדליהו

לקראת ראש השנה הגיעו יוחנן וחייליו למצפה והודיעו לגדליהו שישמעאל בן נתניה זומם להורגו, כנראה בשליחותו של בעליס, מלך בני עמון. יוחנן בן קרח אף הציע לו שהוא יהרוג את ישמעאל בן נתניה בסתר, מחשש (שהתאמת) שעם מותו של גדליהו יקיץ הקץ על היישוב היהודי בארץ. גדליה בן אחיקם לא קיבל את אזהרותיו ואף אסר עליו להרוג את ישמעאל.
ישמעאל בן נתניה אכן הגיע בראש השנה למצפה ועמו עשרה חיילים. בזמן הסעודה הכו את גדליה ואת כל האנשים שהיו אתו, ביניהם אנשי מלך בבל. למחרת באו שמונים איש מהשומרון וגם אותם רצחו ישמעאל ואנשיו, פרט לעשרה אנשים שנתנו את כל מחסני התבואה שלהם על מנת שלא יהרגם.
לאחר מות גדליהו

ישמעאל לקח בשבי ”אֶת כָּל שְׁאֵרִית הָעָם אֲשֶׁר בַּמִּצְפָּה אֶת בְּנוֹת הַמֶּלֶךְ וְאֶת כָּל הָעָם הַנִּשְׁאָרִים בַּמִּצְפָּה” (ירמיה, מ"א, י') והתקדם לעבר בני עמון. יוחנן בן קרח יצא כנגד ישמעאל ועשרת חייליו והשיב את העם שהיה איתו למצפה; ישמעאל נמלט אל בני עמון עם שמונה אנשים בלבד. הפסוקים אינם מתארים את המלחמה אלא רק את נחישותו של יוחנן ואנשיו לשמור על שארית הפליטה.
לאחר שיוחנן בן קרח הציל את העם הנשאר נאספו כל העם ליד בית לחם, בדרכם לרדת למצרים, בפחדם מזעמו של נבוכדנצר. הסיבה לפחד היה מפני שכאשר ישמעאל הרג את נציגו של נבוכדנצר, גדליה בן אחיקם, הרג גם את חיל המצב הבבלי שהיה איתו. המלך עלול היה לחשוב שהעם ממשיך במרד של צדקיהו והיה מעניש אותם קשות. לכן העם פנה לנביא ירמיה בבקשת עזרה שיתפלל עליהם ויביא את דבר ה' האם לברוח למצרים או להישאר ביהודה. לאחר עשרה ימים הביא ירמיה את דבר ה': לא לרדת למצרים ולהישאר ביהודה. אם יעשו כן נבוכדנצר יאמין להם והם ישגשגו, ובמידה ולא – חרב נבוכדנצר תשיג אותם במצרים.
יוחנן בן קרח והעם לא הסכימו לקבל את דברי הנבואה וטענו נגד ירמיהו: ”שֶׁקֶר אַתָּה מְדַבֵּר” (ירמיה, מ"ג, ב'). העם ירד למצרים בניגוד לאזהרות ירמיהו, ויוחנן בן קרח מת שם.
גיפרד לה קיין מרטל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 באוקטובר 1889 מילברוק, סאות'המפטון, המפשייר, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  3 בספטמבר 1958 (בגיל 68) קמברלי, סארי, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  הקולג' המלכותי ללימודי הגנה 
 השתייכות:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 תקופת הפעילות:  1908–1945 (כ־37 שנים)
 דרגה:   לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-50   מפקד חיל השריון המלכותי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 הצלב הצבאי  אביר מפקד במסדר האימפריה הבריטית  אביר מפקד במסדר האמבט  אות השירות המצוין 
 
סר גיפרד לה קיין מרטל (באנגלית: Sir Giffard Le Quesne Martel;‏ 10 באוקטובר 1889 – 3 בספטמבר 1958) היה קצין בצבא הבריטי, ששירת הן במלחמת העולם הראשונה והן במלחמת העולם השנייה. הידוע בכינויו "Q Martel" או סתם "Q", הוא היה מהנדס צבאי בריטי ואסטרטג שריון.
ביוגרפיה > ראשית חייו

מרטל נולד ב-10 באוקטובר 1889 למשפחה צבאית מסורתית, והיה בנו של בריגדיר סר צ'ארלס פיליפ מרטל שהיה המפקח הראשי של מפעלי החימוש. הוא התחתן עם מוד מקנזי ב-29 ביולי 1922 ונולדו להם שני ילדים, בן, מייג'ור פיטר מרטל, יליד 1923 ובת ג'יליאן, ילידת 1925.
מרטל נכנס לאקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ' בשנת 1908 והוסמך כלוטננט משנה בחיל ההנדסה המלכותי של הצבא הבריטי ב-23 ביולי 1909. מרטל סייע להקמת ארגון האגרוף של חיל הים המלכותי והצבא בשנת 1911 והיה אלוף האגרוף של הצבא והשירותים הבינלאומיים לפני מלחמת העולם הראשונה ולאחריה.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

בשנת 1916, כקצין חבלנים עם ניסיון ישיר בשימוש הבריטי הראשון בטנקים במהלך הקרב על הסום, הופקד מרטל על שחזור של 1.5 מיל (2.4 קילומטרים) העתק רחב של מערכות התעלות הבריטית והגרמנית, שלמות עם שטח הפקר, באלבדן, נורפוק, כחלק משטח הניסויים לטנק.
שם הוא פיתח עניין רב בתאוריית הטנקים כשהוא מאמין שהם עתיד הלוחמה ובנובמבר 1916 כתב מאמר, "צבא טנקים", והציע צבא שמורכב כולו מכלי רכב משוריינים. כGSO3 של ג'ון פרדריק צ'ארלס פולר, הרעיונות הרחבים המוצגים במאמר זה השפיעו באופן עמוק על מחשבתו של פולר, שבאותה עת פשוט ראו את הטנק כאל תוספת שימושית לחי"ר בשדה הקרב. מרטל התעניין גם בבניית דרכי רשת תיל כפי שנפרסו במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה של הצבא הבריטי ב-1917, ושימושם בתמיכה ברכבים.
בשלהי 1916, היה מרטל בצוותו של יו אלס בברמיקור בצרפת, וסייע לפולר בתכנון המבצעי, שהגיע לשיאו בטקטיקות הטנקים הבריטיות שהופעלו בקרב קמברה.
ביוגרפיה > בין המלחמות

בשנת 1919, הצליח מרטל לשלב בין שני תחומי העניין שלו לטנקים ולגישור צבאי כאשר הפך לראש מפעל הגישור הניסיוני בקרייסטצ'רץ', המפשייר, שחקר את האפשרויות בשימוש בטנקים למטרות הנדסיות בשדה הקרב כמו הנחת גשרים ונטרול מוקשים. כאן המשיך בניסויים על טנקי סימן 5 שכללו גם גשר תקיפה.
מרטל פיתח גם את מושג הגישור החדש שלו ב-EBE, גשר מרטל, גשר קורות מודולרי המתאים לשימוש צבאי. גשר מרטל אומץ על ידי הצבא הבריטי בשנת 1925 כגשר קורדר הגדול. גרסה קטנה יותר, גשר קורדל הקטן, אומץ רשמית גם על ידי הצבא בשנת 1932 והועתקה על ידי מדינות רבות, כולל גרמניה, שכינו זאת Kastenrager-Gerät ( K-Gerät בקיצור). ארצות הברית יצרה עותק, ה-H-20. הבנייה המודולרית של גשר מרטל הבסיסי שימשה גם לגשר ביילי. בשנת 1954 העניקה הוועדה המלכותית לפרסים לממציאים את מרטל 500 ליש"ט פאונד בגין הפרה של עיצוב גשרו על ידי מעצב גשר ביילי, דונלד ביילי.
מרטל המשיך להתעניין בטנקים באופן עצמאי. בשנת 1925 הוא בנה, במוסך שלו, טנק של אדם אחד המונע על ידי מנוע מכונית ומסוגל למהירות של 15 קמ"ש. לאחר תצוגה במשרד המלחמה, הסכימה מוריס מוטורס לבנות ארבעה דגמי מבחן, שהראשון בהם הועבר בשנת 1926. טרקטורים של קרדן לויד בנו מכונה דומה לאדם אחד, הטנקט של קרדן לויד.
בשנת 1927 שמונה טנקים נוספים של מרטל נבדקו על מנת להעריך את תפקידן הפוטנציאלי בסיור קדימה. הם נבדקו יחד עם טנקים של קרדן לויד עם שני אנשים בתמרונים עם הכוח הממוכן הניסוי במישור סולסברי בשנת 1927 וב-1928 כאשר מרטל היה מפקד פלוגה של מהנדסים שהוצבו במקום.
הרעיון לרכב לוחם יחיד נזנח במהרה כשהתברר כי מפעיל אחד לא יכול היה לשלוט על הרכב במקביל לירי נשק והדרישה של הצבא הבריטי לטנק קל, טנק סימן 1, היה פיתוח הטנק של קרדן לויד. מוריס מוטורס ניסתה לפתח גרסה של שני אנשים לעיצוב מרטל וקרוסלי מוטורס גרסה נוספת - מוריס-מרטל - בשנת 1927, אך לאחר שנבדקו שני אבות טיפוס הפרויקט ננטש.
בשנת 1928 ועדת הייעוץ המובילה לטנקים ומעקב, שמרטל היה חבר בה, הפכה לוועד הלוחמה המכנית שהיה אמור לקיים קשר עם התעשייה ולייעץ בעניינים טכניים הנוגעים ל"הובלה ממוכנת". בשנת 1929 הועבר מרטל לרימנט המהנדסים של בנגל של המלך ג'ורג' החמישי, ולאחר מכן שימש כמדריך במכללה לפיקוד ומטה של הצבא ההודי הבריטי בכוויתה משנת 1930 עד 1934. משנת 1936 עד 1939 שימש מרטל במשרד המלחמה, תחילה כעוזר מנהל מכניזם, ואחר כך משנת 1938 כסגן המנהל בדרגת בריגדיר. בשנת 1936 הוא השתתף בתרגיל טנקים בקנה מידה גדול במחוז הצבאי הבלאורוסי בברית המועצות, בו נטלו חלק טנקי T-27.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

במהלך ההכנות למלחמת העולם השנייה, מונה מרטל למפקד על הדיוויזיה ה-50 (נורת'מבריה), שהייתה חלק מהצבא הטריטוריאלי בפברואר 1939 בדרגת מייג'ור גנרל. הדיוויזיה הוסבה באוקטובר 1938 ל"דיוויזיה ממונעת" כאשר כל חיל הרגלים הובל על ידי משאיות גדולות.
עם פרוץ המלחמה יצאה הדיוויזיה ה-50 לצרפת ב-14 בספטמבר 1939 כחלק מחיל המשלוח הבריטי. שם, ב-21 במאי 1940 במהלך קרב צרפת, כיוון מרטל את מתקפת הטנקים על דיוויזיית הפאנצר השביעית של גנרל מיור ארווין רומל בקרב אראס, בה נהדפה החזית הגרמנית שמונה קילומטרים אחורה. לא ניתן היה לנצל את הרווחים, אך הגרמנים נאלצו להפסיק את ההתקפה ולהתארגן מחדש, ולכן הבריטים הרוויחו זמן לפינוי BEF מדנקירק.
לאחר פינוי BEF הפך מרטל למפקד חיל השריון המלכותי בשנת 1940 ושם פיתח את תיאוריות הלוחמה המשוריינת שלו. במרץ 1941 העביר לידי הנספח הצבאי של ארצות הברית הנייטרלית דאז בלונדון, בריגדיר גנרל ריימונד א. לי, דו"ח המתווה את חוויותיו והערכת הטקטיקות השריוניות הגרמניות בצרפת.
מרטל הועלה לדרגת לוטננט גנרל בשנת 1942 אך הועבר מחיל השריון המלכותי באותו ספטמבר ובוטל תפקידו של המפקד. לאחר מכן הוא בילה זמן בבורמה ובהודו.
במרץ 1943 הפך מרטל לראש המשלחת הצבאית לברית המועצות. הוא העריך את יעילות סדר הלחימה והטקטיקות הסובייטיות במהלך ביקור בקו החזית באזור קורסק - אוריול שבין 11 ל-19 במאי 1943. באוטוביוגרפיה שלו מתאר מרטל איך ייעץ לפיקוד העליון הסובייטי, סטאבקה, לאפשר לגרמנים לפתוח תחילה בקרב קורסק. ניתן להתווכח באיזו מידה השפיעה עצתו על מהלך הקרב מכיוון שהוועידה הראשונה שלו עם סטבקה לא התרחשה עד סוף מאי 1943 בזמן שמפקד החזית המערבית הסובייטית, המרשל גאורגי ז'וקוב, דגל באותה טקטיקה מאז מרץ הקודם. עם זאת, עצתו של מרטל לפיה הדרך היעילה ביותר למנוע מהאויב לנצל פריצת דרך הייתה על ידי לחיצה על "האגפים" של החדירה אולי הועילה.
דיווחיו הבאים שהתבססו על ביקורו בקו החזית הסובייטית ודיוניו עם אגף הטנקים של הצבא האדום הגיעו למסקנה כי חוויית שדה הקרב הסובייטי תהיה רלוונטית בהרבה לטקטיקות שריון בפלישה הקרובה לנורמנדי מאשר לחוויה של הצבא הבריטי במערכה בצפון אפריקה. איסוף המודיעין של מרטל וניתוחיו הברורים והתפיסתיים של העמדה הצבאית הסובייטית זכו לשבחים על ידי הממונים עליו במשרד המלחמה, אך עם הגעתו של ראש המשלחת החדש של חיל האוויר המלכותי, מרשל האוויר סר ג'ון באבינגטון בספטמבר 1943 יחסי העבודה שלו עם הסובייטים התדרדרו בירידה ניכרת בשיתוף הפעולה. הוא הוחלף על ידי מונטגו ברוקאס בורוז ועזב את מוסקבה ב-7 בפברואר 1944. בהמשך אותו חודש, הוא איבד את עינו הימנית כתוצאה מפשיטת הפצצה גרמנית על לונדון.
מרטל קיבל תואר אביר בשנת 1943 ופרש מהצבא בשנת 1945 בדרגת לוטננט גנרל. הוא ניסה להיבחר מטעם המפלגה השמרנית במהלך הבחירות הכלליות בבריטניה 1945, אך נכשל ולא נבחר לפרלמנט.
עם פרישתו כתב מרטל בנושאים צבאיים. הוא נפטר בביתו בקמברלי, סארי, ב-3 בספטמבר 1958.
שמשון רוזן

| --- | --- |

אלוף-משנה, שמשון רוזן
 לידה:  12 בספטמבר 1952 ישראל ירושלים, ישראל
 פטירה:  16 בדצמבר 2011 (בגיל 59) מודיעין-מכבים-רעות, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  כסאח
 השכלה:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1970–1979<1984–1995
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 נווט קרב  מפקד יחידת ניסוי טילים  מפקד כנף 2
 פעולות ומבצעים
   מלחמת יום הכיפורים   מבצע שלום הגליל   המערכה ברצועת הביטחון האינתיפאדה הראשונה
 
שמשון רוזן (12 בספטמבר 1952 – 16 בדצמבר 2011) היה איש צבא, יזם ופעיל למען הקהילה והסביבה.
החל את דרכו הצבאית כבוגר מצטיין בקורס צוות אוויר, דרך מגוון משימות טיסה במהלך מלחמת יום הכיפורים ועד מטס חיל האוויר מעל אושוויץ. השתחרר בדרגת אלוף-משנה כמפקד כנף 2[דרוש מקור].
לרוזן תואר ראשון בהנדסת חשמל ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בן-גוריון. היה נשוי לד"ר ענת רוזן, ואב לשלושה. לאחר שחרורו החל את דרכו האזרחית כיזם במספר חברות במשק. בהמשך הוביל מספר תהליכים למען הקהילה והסביבה.
ביוגרפיה

שמשון רוזן, בנם של ציפורה וצבי, נולד בשכונת ארנונה בירושלים, בסמיכות לגבול הירדני. למד בבית ספר יסודי בקיבוץ רמת רחל ומשם עבר לבית ספר גאולים ולגימנסיה העברית רחביה.
במהלך מלחמת ששת הימים הופצץ בית המשפחה ממרגמות של צבא ירדן שעמדו על הגבעה של מנזר מאר אליאס, ההפצצה בוצעה לאחר שכדור ירדני פגע באחד מבלוני הגז בדירת המשפחה, יצר התלקחות והאיר לכוחות האויב את הבית (באותם ימים האפילו תושבי העיר את האורות להימנע מפגיעות של צבא ירדן אשר הפציץ את הרבעים היהודיים בעיר). למזלה של המשפחה לא נפגע אף אחד מקרב המשפחה בהפצצה.
ביוגרפיה > בחיל האוויר

רוזן התגייס בשנת 1970 לקורס טיס וסיים כחניך מצטיין במגמת נווטי קרב. בשנים אלו נהוג היה שהחניך המצטיין יכול לבחור לאיזו טייסת מבצעית יצטרף לאחר הקורס. רוזן בחר בטייסת 119, הידועה בשם טייסת ה"עטלפים" כיוון שהייתה הטייסת המבצעית ביותר בחיל, בעלת מטוסי מקדונל דגלס F-4 פנטום מתקדמים.
ב-13 בספטמבר 1973 הוזנק רוזן לטיסתו המבצעית הראשונה. במסגרת טיסה זו הפילו רוזן והטייס, רפי קורן, במטוס קורנס מס' 156,מטוס מיג 21 סורי שחדר לשמי ישראל.. ביום זה הופלו מטוסי אויב רבים בידי חיל האוויר. קרב האוויר של 13 בספטמבר 1973.
ביוגרפיה > מלחמת יום הכיפורים

במלחמת יום הכיפורים טס רוזן במספר רב של טיסות מבצעיות נועזות לעומק שטח האויב (באותן שנים מטוס הפנטום אפשר את היכולות המתקדמות של חיל האוויר). במסגרת הלחימה השתתף במבצע לתקיפת המטכ"ל הסורי. משימה אשר הובלה על ידי ארנון לבושין סגן מפקד הטייסת. השתתף בעשרות גיחות הפצצה של סוללות קרקע-אוויר של צבא סוריה ברמת הגולן וצבא מצרים בחצי האי סיני, גיחות תקיפת אתרים אסטרטגיים של האויב וסיוע לכוחות היבשה בלחימה.
ביוגרפיה > תפקידים בחיל האוויר

1973 - נווט מבצעי בטייסת 119, הובלת קליטת מצלמת השבלול ומאוחר יותר קצין הצילום של הטייסת
1982 - הקמת מערך הצילום במערך ה"בז" F-15 איגל, בטייסת 133 בחיל האוויר. רוזן הוביל את גף הצילום בטייסת.
1983 - נווט ניסוי בטייסת 5601, מרכז ניסויי טיסה מנ"ט
1985 – ראש תחום מערכות ראש למטוסים במסגרת פרויקט הלביא
1987 – ראש תחום מערכות ראש למטוסים מול התעשייה בקליפורניה, ארצות הברית
1991 – מפקד יחידה 151, יחידת ניסוי טילים (ינ"ט)
1993 – מפקד כנף 2
2003 - נבחר על ידי אמיר אשל להשתתף במטס לציון עשור 60 שנה לשחרור מחנה ההשמדה אושוויץ. מסע שהשפיע רבות על רוזן ודחף אותו להרצות ולארח אירועים לטובת הגברת המודעות לאירועי השואה, ושיתוף התחושות של אותו מסע.
קריירה אזרחית

לאחר הפרישה מהחיים הצבאיים פנה רוזן לשוק התעשייה הביטחונית. עבד בין היתר בחברת BVR, חברת אלביט-אלאופ וחברות נוספות. היה מנכ"ל חברת SARI דרכה פעל בתעשיית ההיי טק הישראלית
רוזן היה בוגר אוניברסיטת בן-גוריון בנגב בתואר B.Sc. בהנדסת חשמל ו-MBA.
באחת מהפעילויות המרכזיות בתחום הסביבה והקהילה הוביל רוזן את המאבק כנגד הקמת תחנת כוח בלב אזור התעשייה של העיר קריית מלאכי. מאבק זה נועד להרחיק את התחנה מתושבים, בתי ספר, מרכזי קניות גדולים וריכוז גדול של גז אמוניה במפעלים הסמוכים.
מותו

ב-16 בדצמבר 2011, בעת טיסה אזרחית בשמי המדינה עם הטייס אלחנן שמואלי נכנס המטוס להזדקרות, צלל והתרסק בעיר מודיעין-מכבים-רעות
הלווייתו נערכה במושב תימורים, מקום מגוריו. בהלוויה נכחו אלפי חברים, משפחה, קציני חיל האוויר ומוקירים מהאזור. בין הסופדים נאם חברו הטוב דודי לבנון אשר סיכם במילותיו "שמשון היה החבר הטוב ביותר של כל-כך הרבה אנשים הנמצאים פה היום"
מותו > הנצחה

ינואר 2012, מספר ימים אחרי מותו של רוזן, בחרה טייסת 119 ה"עטלף" להנציח את שמו של שמשון רוזן על מועדון הלוחמים בטייסת כאות הוקרה על פעילותיו במסגרת השירות בטייסת ולאחר מכן, כאיש מילואים פעיל הן בטייסת והן ברובד החברתי של אנשיה ומשפחות הנופלים.
4 במאי 2012, כנס תלמידים לזכרו של שמשון רוזן, במועצה האזורית באר טוביה לקידום התרבות הירוקה בקהילה. הכנס שהתקיים בבית יד לבנים בבאר טוביה, הציב במרכזו את המאבק נגד ההקמה של תחנת הכוח בקרית מלאכי. בכנס, בו נכחו כ-150 תלמידים, הונצחו תמונות טבע אותן צילם רוזן במהלך חייו.
12 בספטמבר 2012, יום הולדתו ה-60 של רוזן ערכו חבריו ומכריו מחיל האוויר, בשיתוף עמותת חיל האוויר, ערב מורשת קרב בבית חיל האוויר בהרצליה. במסגרת הערב הוקרנו מספר סרטים לזכרו
6 בינואר 2014, מסע ניווטים בקורס קצינות בבסיס בית הספר לקצינים של צה"ל אשר ממוקם במצפה רמון.
הערות שוליים

↑  Grossman, Danny. "Shimshon Rozen: One of Israel's finest airmen". The Jerusalm Post. נבדק ב-22 בדצמבר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  אסף ולדן, ‏שנים וכלום עוד לא נמחק, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  "טייסת 119 ה"עטלפים"". Valka. נבדק ב-22 ביולי 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "רשימת הפלות של טייסת 119". אורכב מ-המקור ב-2013-10-20. נבדק ב-21 באפריל 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "טייסת 119 ה"עטלפים"". 1972-11-21.
↑  "טייסת 119 ה"עטלף" חיל האוויר / IDF  "Ha'Atalef" - The Bat Squadron". cieldegloire.
↑  Lendicer, David. "משימות חיל האוויר". נבדק ב-19 בנובמבר 2006. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "טייסת 119". Globalsecurity.org. ארכיון מ-2009-01-18. נבדק ב-2008-12-13.
↑  Israel Air Force. "אירוע פתיחת יחסי המסחר בין ישראל ולאטביה". JPOST. נבדק ב-29 בנובמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "הכנסת - שמשון רוזן בישיבת הוועדה בנושא סביבה ובריאות". נבדק ב-11 באוקטובר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  הדס שפר, למי יש יותר כוח, באתר כלכליסט, 15 בדצמבר 2011
↑  יואב מלכה, החברים הטובים נהרגו בהתרסקות: "לא ייאמן", באתר ynet, 16 בדצמבר 2011
↑  "שמשון רוזן נהרג בהתרסקות המטוס הקל במודיעין". נבדק ב-16 בנובמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  רמי שני ומור שמעוני‏, "הם טסו כל יום שישי, זה היה התחביב שלהם", באתר וואלה, 16 בדצמבר 2011
↑  "מפקד חיל האוויר, אמיר אשל, סופד לזכרו של שמשון רוזן". נבדק ב-4 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ""עכשיו זה אמיתי", שיר לזכרו של רוזן שנכתב ובוצע ע"י בנו, ערן רוזן". נבדק ב-14 באפריל 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
הפלת מטוס קרב סורי מסוג מיג 21 על ידי רפי קורן ושמשון רוזן
רוזן יחד עם חיים הרצוג הנשיא ה-6 של מדינת ישראל ועזר ויצמן, הנשיא ה-7 של מדינת ישראל
רוזן מקבל חניך מצטיין מהרמטכ"ל דוד אלעזר
רוזן וצוות חיל האוויר במטס מעל אושוויץ, בתמונה מפקד חיל האוויר האלוף אמיר אשל
מועדון לוחמים בטייסת 119 לזכרו של שמשון רוזן
ליגת העל הסורית בכדורגל

| --- | --- |

 שם מלא:  ליגת העל הסורית בכדורגל
 תחום:  כדורגל
 ארגון:  התאחדות הכדורגל הסורית
 מדינות:  סוריה סוריה
 קונפדרציה:  AFC (אסיה)
 קבוצות:  12
 מירב הזכיות:  אל-ג'איש (17)
 תקופת הפעילות:  1966–הווה (כ־58 שנים)
 אלופה נוכחית:  אל-פוטווה (2023/2024)
 מפעל גבוה:  גביע קונפדרציית הכדורגל של אסיה
 מפעל מקביל:  הגביע הסורי בכדורגל
 מפעל נמוך:  הליגה הסורית השנייה
ליגת העל הסורית (בערבית: الدوري السوري الممتاز, תעתיק מדויק: אלדורי אלסורי אלממתאז) היא תחרות הכדורגל הבכירה בסוריה. הליגה הוקמה ב-1966.
הקבוצות בליגה

הקבוצות בליגה לעונת 2020/2021:
| קבוצה | עיר | אצטדיון | תכולה |
| --- | --- | --- | --- |
| אל-פוטווה | דיר א-זור | האצטדיון העירוני דיר א-זור | 13,000 |
| אל-חורגלה | אל-חורג'לע | אצטדיון אל-ג'עלה (דמשק) | 10,000 |
| אל-חורייה | חלב | אצטדיון אל-חמדאנייה | 18,000 |
| אל-איתיחאד | חלב | אצטדיון ה-7 באפריל | 12,000 |
| אל-ג'איש | דמשק | אצטדיון עבסאיין | 30,000 |
| אל-כראמה | חומס | אצטדיון חאלד איבן אל-וואליד | 32,000 |
| אל-סהל | טרטוס | אצטדיון באסל אל-אסד | 8,000 |
| אל-שורטה | דמשק | אצטדיון טישרין | 12,000 |
| אל-טאליה | חמה | האצטדיון העירוני חמה | 22,000 |
| אל-ווהדה | דמשק | אצטדיון עבסאיין | 30,000 |
| אל-וואטבה | חומס | אצטדיון חאלד איבן אל-וואליד | 32,000 |
| חוטין | לטקיה | אצטדיון הספורט לטקיה | 45,000 |
| ג'אבלה | ג'בלה | אצטדיון אל-בעת' | 10,000 |
| טישרין | לטקיה | אצטדיון אל-אסד | 28,000 |