stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סעד זע'לול
פעילותו הציבורית הטרום-מהפכנית

בשנת 1906 נשא סעד לאשה את צאפיה, בתו של ראש הממשלה המצרי באותם ימים, מוסטפא פהמי פאשא, שהיה ידוע בעמדותיו הפרו-בריטיות. דרך הנישואים הצליח זע'לול לקרב עצמו לא רק לחצר הח'דיו ולאליטה השולטת המצרית, אלא גם לנציב הבריטי באותו הזמן, הלורד קרומר. זע'לול שמר בין היתר על קשר טוב עם הנסיך המצרי נאזלי פאזיל, ועם אנשי מפתח במנגנון השלטוני הבריטי במצרים. ניתן להניח כי המפגש הראשון בין זע'לול לבין הלורד קרומר התקיים במסגרת מפגשים בבתי הנסיכים, אליהם הוזמנו שני אישים אלו כאורחים. קרומר התרשם מסעד זע'לול והניע את הח'דיו עבאס חלמי השני למנות את זע'לול לתפקיד שר החינוך בשנת 1906. קרומר תיאר את זע'לול כ"לא רק האדם הראוי והמוכשר, אלא גם המצרי החזק ביותר עמו יצא לי להתמודד עד עתה". בכך ניסה להוביל למינוי אדם מצרי לתפקיד משמעותי בשאיפה להוביל לרפורמות במצרים. לזע'לול לא היה קל בתפקידו כשר חינוך מכיוון שכל המערכת הייתה זקוקה לשינוי מהפכני, מצב החינוך במצרים היה ירוד ובאותה שעה לא היה נראה שמתוך מערכת חינוך זו עתיד לצמוח דור חדש של מנהיגים מקומיים.
זע'לול היה ממונה על תיק החינוך במשך ארבע שנים ועל אף העובדה שהח'דיו עבאס חלמי השני מעולם לא חיבב אותו, הוא הצליח והעלה את מספר בתי הספר במדינה. הוא ערך מספר רפורמות חשובות במערכת החינוך וביניהן החלפת שפת הלימוד במערכת החינוך לערבית (עד אז השפה המרכזית הייתה אנגלית). ההצלחה המשמעותית שלו בתפקיד הייתה בכך שלראשונה הצליח שר מצרי להכפיף את הסמכות שלו על נציגי השלטון הבריטי שהעריכו את אופן התנהלותו. כתוצאה מהצלחתו בתפקיד שר החינוך זכה זע'לול בשנת 1910 לקידום ומונה לשר המשפטים. לאחר עזיבתו של הלורד קרומר את תפקידו, התקשה זע'לול לעבוד בממשלה עקב יחסיו הרעועים עם ממשיכיו של קרומר, אלדון גורסט (כיהן בתפקיד בשנים 1907–1911), והלורד קיצ'נר (כיהן בתפקיד בשנים 1911–1914), ולכן הגיש את התפטרותו מהתפקיד בשנת 1913. במהלך כהונתו כשר המשפטים התמקד זע'לול בשיפור הרמה המקצועית של עורכי הדין המקצועיים ובין היתר עמד בראש הקבוצה שייסדה את אגודת עורכי הדין. לאורך כהונתו כשר החינוך והמשפטים זע'לול דאג לבנות לעצמו תדמית ציבורית חזקה למדי.
כהונתו כראש ממשלת מצרים

כאשר התמנה זע'לול לראש הממשלה במצרים עלתה בבריטניה לשלטון לראשונה מפלגת הלייבור ולתפקיד ראש הממשלה התמנה רמזי מקדונלד, זע'לול קיווה שהעבודה מול הממשלה החדשה תהיה מוצלחת יותר מההתמודדות שלו מול הפוליטיקאים הבריטים בעבר. אחת מנקודות המחלוקת הבולטות בין הבריטים לבין זע'לול והמצרים הייתה בשאלת הנוכחות הבריטית באזור תעלת סואץ ובנושא של סודאן. זע'לול התנגד לנוכחות הבריטית בתעלת סואץ וכאשר התרחשו האירועים האלימים בסודאן ביוני 1924 הוא סירב לקבל את האחריות לכך. זע'לול הציע שהצבא המצרי הוא שיגן על תעלת סואץ ואם יהיה זקוק לעזרה, הוא ייפנה לבריטניה בקריאה להתערבותה. הצעה זו לא זכתה לתשובה חיובית מצידה של בריטניה. בריטניה לא הייתה מרוצה מפגיעתה של ממשלת הוופד וזע'לול בסטטוס קוו שהיה קיים בין שתי המדינות. בין הסעיפים שלטענת בריטניה הופרו על ידי ממשלת הוופד היה אי התשלום לצבא הבריטי שיושב במצרים, אי תשלום מס על ההלוואות, הניסיון המצרי להגביל את כוחם של היועצים הבריטים בתחומי הכלכלה והמשפט ועוד. את האשמה בכישלון להגיע להסכמות בין שתי המדינות תלו הבריטים לא פעם בזע'לול עצמו. לזע'לול הייתה אחיזה חזקה בכל הקשור למנהל של המדינה, את זה הוא השיג דרך מינויים של מקורבים לתפקידים חשובים במשרדי הממשל השונים. אולם בעקבות כישלון השיחות בין זע'לול למקדונלד, ובעיקר בעקבות האולטימטום הבלתי אפשרי שהציג הלורד אלנבי בתגובה לרצח מפקד הצבא הבריטי במצרים ומושל סודאן, סר לי סטאק (אנ'), התפטר זע'לול בנובמבר 1924. ביקורת על כהונתו של זע'לול הגיעה גם מאנשי הוופד וגם מקרב האופוזיציה. ה"ליברליים החוקתיים" העבירו ביקורת על רקע התנהלותו מול בריטניה בנושא סודאן וגם אנשים מתוך מפלגתו לא תמיד אהבו את התנהלותו בכל הנוגע לעניינים הפנימיים של המדינה. במאי 1925 זכתה הוופד שוב בבחירות חדשות בניצחון חלקי וזע'לול נבחר לתפקיד יושב ראש בית הנבחרים. במאי 1926 שוב הוביל זע'לול את הוופד לניצחון אך נמנע מלהרכיב את הממשלה ושב לתפקידו כיושב ראש בתי הנבחרים. סעד זע'לול מת בשנת 1927.
מורשתו של סעד זע'לול

מותו של סעד זע'לול ב-1927 היווה מכה קשה לתנועה הלאומית המצרית, שכן זע'לול היה הראשון מבין מנהיגיה של מצרים המודרנית הראוי לתואר מנהיג של אומה. הוא הצליח לגייס סביבו את כלל הקבוצות באוכלוסייה המצרית – הוא איחד סביבו עירוניים וכפריים, גברים ונשים, אנשים בני דתות שונות ובעלי מעמד חברתי שונה. בין היתר הצליח זע'לול לקרב את ההנהגה, שעד כה נראתה כמרוחקת מהעם לכלל יושביה של מצרים. עם זאת, הניסיון לבדוק את המורשת שהשאיר אחריו זע'לול הוא אינו ניסיון פשוט בכלל, שכן במשך השנים נמתחה ביקורת, לעיתים קשה, על התנהלותו של זע'לול כדיקטטור. מצד שני יש כאלה הרואים את דמותו והתנהלותו של זע'לול בפן חיובי יותר, כסמל הלאומיות המצרית וכמנהיג עממי חשוב. מקומו המרכזי של זע'לול בתנועה הלאומית המצרית באה לידי ביטוי מחודש בסוף שנות ה-70, עם הקמתה של מפלגת "הוופד החדשה". לאחר שנים שבהן השיח המרכזי במצרים דיבר על סוציאליזם ועל שלטון סמכותי, בחרו אלו שדיברו על ליברליזם ודמוקרטיה להשתמש בדמותו של זע'לול.
ב-12 ביולי 1924 ניצל זע'לול מהתנקשות בחייו בקהיר. בעקבות זאת הקדיש לו המשורר חאפז אבראהים שיר שהסתיים במילים: "אמרו לפושע המתנקש המטורף: ארור אתה! כיצד העזת לירות בכוכב זוהר?! עת ירית בסעד זע׳לול - ירית באומה שלמה!". עם מותו, הקדיש לו חאפז אבראהים קצידה ארוכה, שבאחד מבתיה ערך הקבלה בין מותו של זע'לול לבין רעידת האדמה שפקדה את ארץ ישראל ב-11 ביולי 1927: "אמרו לאלה המקוננים בפלסטין: רעידת האדמה שפקדה אותנו כבדה הרבה יותר". המשורר אחמד שאוקי כתב על מותו של זע'לול קינה ארוכה, שנפתחה במילים: "זה עתה נקבר השמש, כל המזרח כרע ברך ועליו קונן, מי יתן והייתי כיהושע בן־נון, שמנע את שקיעת השמש!".
לקריאה נוספת

אל-עקאד, עבאס מחמוד (אנ'). סעד זע'לול: סירה ותחיה. קהיר: דאר אל-שרוק, 1936
כדורי, אלי. "סעד זגלול והבריטים", קשת, כ"א, תשכ"ד, סתיו 1963, עמ' 105–121
רמצ'אן, עבד אל-עט'ים. מד'כראת סעד זע'לול. קהיר, 1998 (בערבית)
גרשוני, ישראל. פירמידה לאומה: הנצחה, זיכרון ולאומיות במצרים במאה העשרים. תל אביב: עם עובד, 2006
Lord Lloyd. Egypt Since Cromer. London: Macmillan and Co Limited St. Martin`s Street, 1934
Ahmed, Jamal Mohammed. The Intellectual Origins of Egyptian Nationalism. London: Oxford University Press, 1960
Deeb, Marius. Party Politics in Egypt: the Wafd & its rivals 1919-1939. London: Ithaca Press, 1979
נפריט

| --- | --- |

 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  Ca2(Mg,Fe)5Si8O22(OH)2
 מערך קריסטלוגרפי:  מונוקליני
 צורת הגביש:  קומפקטי
 צבע:  ירוק בהיר עד כהה, צהוב עד חום, לבן, אפור ושחור.
 ברק:  זגוגי או שמנוני עד עמום
 שקיפות:  שקוף למחצה עד אטום
 פצילות:  מעולה בשני כוונים
 שבירה:  בלתי שווה
 קשיות:  6.5-6 בסולם מוס
 משקל סגולי:  2.95 (15.+, 05.-)
 שרטוט:  לבן
 מידע נוסף:  תופעת גבישים תאומים נפוצה. אופטית המינרל דו-צירי והוא ניחן בפליאוכרואיזם.
 מינרלים נלווים:  קוורץ, טלק, אפידוט, גלאוקופן, ואלביט
נפריט הוא אחד מסוגי המינרל אקטינוליט חבר בקבוצת האמפיבול - קבוצה של אינוסיליקטים (סיליקטים במבנה דמוי שרשרות) מאפיים. הנפריט הוא אחד משני סוגים שונים של מינרלים הבונים את אבן החן ירקן.
תכונות ושימושים

הנפריט בנוי משרשרת כפולה שבה שתי שורות של ארבעונים של סיליקט (SiO4) מתחברות אל שתי שורות אחרות דרך קטיונים של מגנזיום, ברזל או סידן. נוסחת המבנה הכימי של הנפריט היא: Ca2(Mg,Fe)5Si8O22(OH)2.
הנפריט מצוי באמצעה של השורה האיזומורפית בין המינרל טרמוליט (Ca2Mg5Si8O22(OH)2) העשיר במגנזיום לפרו-אקטינוליט (אקטינוליט עשיר בברזל). כפי שניתן לראות מנוסחת הנפריט יונים של מגנזיום וברזל מתחלפים בצורה חופשית במבנה הגביש. הצבע הירוק השולט במינרל מקורו בברזל שבו.
מבחינת תכונותיו האופטיות הנפריט הוא דו-צירי, ומקדם השבירה שלו הוא 1.606 - 1.632 (0.09+, 0.06-). הנפריט ניחן בפליאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו) בינוני. באבנים השקופות הוא נראה צהוב חיוור עד חסר צבע או ירוק בהיר מזווית אחת, ירוק צהבהב עד ירוק כחלחל ומזווית שלישית ירוק חיוור, ירוק, ירוק כהה או ירוק כחלחל.
הנפריט הוא אחד משני סוגים שונים של מינרלים הבונים את אבן החן ירקן. המינרל השני הוא ג'יידיט השייך לקבוצת המינרלים פירוקסן. בעוד שלאבן ירקן הבנויה מנפריט יש מבחר גוונים מוגבל, בעיקר אפורים וירוקים (ולעיתים רחוקות צהובים, חומים או לבנים), ירקן מג'יידיט, הנדיר יותר, יכול להופיע בגוונים של שחור, אדום, ורוד וסגול. ירקן מנפריט היא אבן לקישוט, ונעשה בה שימוש לגילוף, ליצירת חרוזים או אבני חן החתוכות בצורת קבושון.
שם המינרל נגזר מהכינוי "lapis nephriticus" (לפיס נפריטיקוס), שפירושו "אבן כליה" והוא הגרסה הלטינית לשם שניתן בספרדית לאבן הירקן "piedra de ijada" בשל האמונה שאבן הירקן מסוגלת לרפא מחלות הקשורות בחלקו התחתון של הגוף, כדוגמת אבנים בכליות ומחלות כליה.
את הנפריט אפשר למצוא בגוון לבן עד צהוב קל שקוף למחצה, המוכר בסין כירקן "שומן הכבש", בגוון לבן עד חום בהיר או אפור בהיר אטום המוכר בסין כירקן "עצם התרנגולת", כמו גם בגוונים שונים של ירוק. המקור העיקרי כיום לאבן ירקן מנפריט באיכות של אבן לעיבוד היא קנדה. לפני המאה ה-19 נעשה שימוש בירקן מנפריט בעיקר בסין כמו גם בניו זילנד, לאורך חופיה של אמריקה הצפונית עם האוקיינוס השקט והאוקיינוס האטלנטי, באירופה של התקופה הנאוליתית, ובדרום-מזרח אסיה.
היסטוריה > סין הפרהיסטורית וההיסטורית

המקורות העיקריים הידועים לירקן מנפריט בסין בתקופה הנאוליתית, עבור חפצים שימושיים וחפצי פולחן מירקן, היו המרבצים שנוצלו עד תומם באזור נינגשאו שבאגן הדלתה של היאנגצה (תרבות לְיָאנְגג'וּ 3400 לפנה"ס-2250 לפנה"ס) ובאזור במחוז ליאונינג במונגוליה הפנימית (תרבות הונְגשָׁאן 4700 לפנה"ס-2200 לפנה"ס). בירקן נעשה שימוש להכנת חפצים רבים, החל בחפצי חן ביתיים וכלה בחליפת קבורה מירקן. לירקן התייחסו כאל "אבן חן קיסרית".
מזמנן של שושלות הקיסרים הקדומות ועד ימינו היו מרבצי הירקן שבהם נעשתה עיקר הכרייה באזור חוטאן במחוז שינג'יאנג שבמערב סין (גם לירקן שבמרבצים מאזורים אחרים של סין, כדוגמת מנפת לאנטיין שבשאאנשי היה ביקוש רב). הירקן מאזור חוטאן הוא בגוונים של לבן וירקרק והוא נכרה במחצבות קטנות או שנאסף בנהרות, הזורמים מרכס הרי קונלון צפונה אל מדבר טקלה מקאן, כאבני חצץ וכגושי סלע. איסוף ירקן התרכז בנהרות ירקאנד, נהר "הירקן הלבן" (יורונגקאש) ונהר "הירקן השחור" (קאראקאש). תשלומי מס שנתיים נשלחו מממלכת חוטאן, בקצה הדרומי של דרך המשי, שכללו את הירקן הלבן, שנחשב ליקר הערך מבין כל סוגי הירקן, לחצר הקיסרות הסינית, שם נהגו אומנים מוכשרים לגלף מהאבן חפצי אומנות. בסין נחשב הירקן כיקר ערך יותר מכסף או זהב.
היסטוריה > מאורים

במאורית, שפתם של המאורים בניו זילנד, מכונה אבן ירקן מנפריט בשם פאונאמו (pounamu). האבן משחקת תפקיד חשוב בתרבות המאורית ונחשבת יקרת ערך. האבן נחשבת "טאונגה" (taonga), או אוצר, ולכן מוגנת על ידי הסכם ואיטנגי, וניצולה מוגבל ונשמר בקפדנות. האי הדרומי של ניו זילנד קרויה במאורית "טה וואי פאונאמו" (Te Wai Pounamu) כלומר "המים של האבן הירוקה", משום ששם היה מצוי הירקן.
מירקן נהגו ליצור כלי נשק וחפצי חן, בייחוד האלה הקצרה המכונה "מֶרִי" (Mere), כלי הנשק של ראשי השבטים, והתליון לצוואר המכונה "האי-טיקי" (Hei-tiki). המאורים האמינו כי לחפצים אלו יש כוח משלהם (מאנה), ולכן הם עברו בירושה כחפצי ערך, וניתנו לעיתים קרובות כתשורות על מנת לסמל חתימת הסכמים. מכיוון שלמאורים לא היו כלי מתכת נעשה שימוש בירקן במגוון כלים כדוגמת מכושים.
בניב האנגלי של ניו זילנד מכונה האבן Greenstone ("אבן ירוקה"). תכשיטים המכילים את האבן בעיצובים מאוריים פופולריים בין התושבים המקומיים, בלא קשר למוצאם, וכן אצל תיירים, למרות שרוב אבן הירקן עצמה מיובאת כיום מקולומביה הבריטית וממקומות אחרים.
שמות נוספים

מלבד הכינויים שכבר הוזכרו יש לנפריט כינויים רבים נוספים "אוטאה" (aotea), "אבן-גרזן", "ירקן מלפנה"ס", "ביילשטיין" (beilstein), "אבן כליה", "לפיס נפריטיקוס" (lapis nephriticus), "ירקן ניו זילנדי", "ירקן תרד" ו"טלקום נפריטיקוס" (talcum nephriticus). "ירקן קבר" הוא שם שניתן לחפצי קבורה עתיקים מנפריט שפני השטח שלהם קיבלו מרקם חום או לבן.
לקריאה נוספת

Bale, Martin T. and Ko, Min-jung. Craft Production and Social Change in Mumun Pottery Period Korea. Asian Perspectives 45(2):159-187, 2006.
Laufer, Berthold, 1912, Jade: A Study in Chinese Archeology & Religion, Reprint: Dover Publications, New York. 1974.
Rawson, Jessica, 1975, Chinese Jade Throughout the Ages, London: Albert Saifer, ISBN 0-87556-754-1
Keverne, Roger, 2000 ,Jade, London, Lorenz Books,
הערות שוליים

↑  Easby, Elizabeth Kennedy. Pre-Columbian Jade from Costa Rica. (1968). André Emmerich Inc., New York
טבעת מנפריט, תרבות לְיָאנְגג'וּ
אלה מאורית טקסית מנפריט
סנט מירן

מועדון כדורגל סנט מירן הוא מועדון כדורגל סקוטי, המשחק בעיר פייזלי שבסקוטלנד. המועדון משחק בליגת העל הסקוטית.
היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1877 והיה בין 10 הקבוצות שייסדו את הליגה הסקוטית בעונה הראשונה 1890/1891. המועדון שיחק 45 שנים ברציפות בליגה הסקוטית הראשונה עד עונת 1934/1935. בעונת 1907/1908 הגיע בפעם הראשונה לגמר הגביע הסקוטי והפסיד לקבוצת סלטיק. בעונת 1925/1926 זכה בפעם הראשונה בגביע הסקוטי. בעונת 1933/1934 הגיע לגמר הגביע הסקוטי והפסיד לקבוצת גלאזגו ריינג'רס. בסוף עונת 1934/1935 ירד לליגה השנייה ואחרי עונה אחת חזר לליגה הראשונה.
המועדון שיחק 31 שנים ברציפות בליגה הראשונה עד עונת 1966/1967. בעונת 1958/1959 זכה בפעם השנייה בגביע הסקוטי. בעונת 1961/1962 הגיע לגמר הגביע הסקוטי והפסיד לקבוצת גלאזגו רייננ'רס. בסוף עונת 1966/1967 ירד לליגה השנייה ואחרי עונה אחת חזר לליגה הראשונה. המועדון שיחק 3 שנים ברציפות בליגה הראשונה ובסוף עונת 1970/1971 ירד לליגה השנייה.
המועדון שיחק 6 שנים ברציפות בליגה השנייה ובסוף עונת 1976/1977 עלה לליגה הראשונה. בעונת 1979/1980 סיים את הליגה במקום השלישי והעפיל בפעם הראשונה למפעלים האירופאיים במסגרת גביע אופ"א בעונת 1980/1981. בסיבוב הראשון ניצח את קבוצת אלפסבורג משוודיה. בסיבוב השני הפסיד לקבוצת סנט אטיין והודח מהטורניר. בעונת 1982/1983 סיים את הליגה במקום החמישי והעפיל לגביע אופ"א בעונת 1983/1984. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת פיינורד והודח מהטורניר. בעונת 1984/1985 סיים את הליגה במקום החמישי והעפיל לגביע אופ"א בעונת 1985/1986. בסיבוב הראשון ניצח את קבוצת סלביה פראג. בסיבוב השני הפסיד לקבוצת האמרבי משוודיה והודח מהטורניר.
בעונת 1986/1987 זכה בפעם השלישית בגביע הסקוטי והעפיל לגביע אירופה למחזיקות גביע בעונת 1987/1988. בסיבוב הראשון ניצח את קבוצת טרומסה מנורווגיה. בשמינית הגמר הפסיד לקבוצת מכלן והודח מהטורניר. בסוף עונת 1991/1992 סיים את הליגה במקום הלפני אחרון וירד לליגה השנייה. המועדון שיחק 8 שנים ברציפות בליגה השנייה ובסוף עונת 1999/2000 עלה לליגה הראשונה. אחרי עונה אחת ירד לליגה השנייה. המועדון שיחק בליגה השנייה מעונת 2001/2002 ועד עונת 2005/2006 שבסופה עלה לליגה הראשונה. המועדון משחק ברציפות בליגת העל הסקוטית מעונת 2006/2007. בעונת 2012/2013 זכה בגביע הליגה הסקוטית. בעונת 2014/2015 ירדה לליגת המשנה לאחר 9 עונות. בעונת 2017/2018 עלתה בחזרה לליגה הבכירה.
תארים והישגים

גביע סקוטי :
זכיות (3): 1925/1926, 1959/1960, 1986/1987
סגנות (3): 1907/1908, 1933/1934, 1961/1962
גביע הליגה הסקוטית :
זכיות (1): 2012/2013
גביע אירופה למחזיקות גביע :
שמינית גמר (1): 1987/1988
שחקנים בולטים

סקוטלנד טוני פיצפטריק
סקוטלנד ריקי גיליס
סקוטלנד דייוויד לפסלי
סקוטלנד קמפבל מוני
סקוטלנד יו מוריי
סקוטלנד ווילי טלפר
ספר השנה של דיני הנזיקין באירופה

ספר השנה של דיני הנזיקין באירופה (European Tort Law Yearbook) הוא ספר הרואה אור אחת לשנה ומאגד דוחות מדינתיים ומשווים על התפתחויות חשובות בתחום דיני הנזיקין באירופה בשנה החולפת.
הספר הראשון בסדרה יצא בשנת 2002 ומאז הוא רואה אור ברציפות. את הספר מוציאים בצוותא שני מכוני מחקר אירופאיים מרכזיים המרכז האירופי לדיני נזיקין וביטוח והמכון לדיני נזיקין, שניהם שוכנים בווינה שבאוסטריה. עיקרי הדוחות מוצגים על ידי נציגי המדינות השונות בכנס שנתי שמתקיים באביב של כל שנה בווינה. העורכים הראשונים היו פרופ' הלמוט קוציול וד"ר ברברה שטיינינגר, אך קוציול סיים את כהונתו בשנת 2011 (ספר השנה של 2010).
ככלל, הספר נועד להציג דוחות של מדינות אירופה. בין אלה נכללות חברות באיחוד האירופי ובאיגוד הסחר החופשי האירופי. חריג לכך הוא ישראל, אשר יוצגה בספר תחילה על ידי פרופ' ישראל גלעד ולאחר מכן על ידי פרופ' רונן פרי.
נורת'רופ פריי

| --- | --- |

 לידה:  14 ביולי 1912 שרברוק, קנדה 
 פטירה:  23 בינואר 1991 (בגיל 78) טורונטו, קנדה 
 מדינה:  קנדה 
 מקום קבורה:  בית הקברות מאונט פלזנט 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טורונטו, מרטון קולג' 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  Fearful Symmetry (ספר), אנטומיה של ביקורת 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1950)  פרס מולסון (1970)  פרס פייר שבו (1970)  שותף במסדר קנדה  עמית החברה המלכותית של קנדה 
 
הרמן נורת'רופ פריי (באנגלית: Northrop Frye;‏ 14 ביולי 1912 – 23 בינואר 1991) היה מבקר ספרות ותאורטיקן ספרותי קנדי, שנחשב לאחד מן המשפיענים ביותר בתחומים אלו במאה ה-20.
פריי זכה לתהילה בינלאומית עם ספרו הראשון, תואם מרתיע, משנת 1947, שהוביל לפרשנות מחודשת של שירתו של וויליאם בלייק. המוניטין המתמשך שלו נשען בעיקר על תאוריית הביקורת הספרותית שפיתח בספרו Anatomy of Criticism (1957), אחת היצירות החשובות ביותר בתורת הספרות שפורסמה במאה העשרים. המבקר האמריקני הרולד בלום העיר בזמן פרסומו כי אנטומיה ביססה את פריי כ"סטודנט הבכיר ביותר של ספרות המערב בעודו בחיים". תרומתו של פריי לביקורת תרבותית וחברתית התפרשה על פני קריירה ארוכה שבמהלכה זכה להכרה נרחבת וקיבל פרסים רבים.
ביוגרפיה > חיים מוקדמים וחינוך

פריי נולד בשרברוק, קוויבק, אך גדל במונקטון, ניו ברנזוויק. הוא היה ילדם השלישי של הרמן אדוארד פריי ושל קתרין מוד הווארד. אחיו, שהיה גדול ממנו בהרבה, הווארד, מת במלחמת העולם הראשונה; הייתה לו גם אחות, ורה. בת דודתו הראשונה הייתה המדענית אלמה הווארד. פריי נסע לטורונטו כדי להתחרות בתחרות הקלדה ארצית ב-1929. הוא למד לתואר ראשון בפילוסופיה בוויקטוריה קולג', מכללה אקדמית המסונפת לאוניברסיטת טורונטו, שם ערך את כתב העת הספרותי של המכללה, Acta Victoriana. לאחר מכן למד תאולוגיה במכללת עמנואל (שבדומה לוויקטוריה קולג', השתייכה אף היא לאוניברסיטת טורונטו). לאחר תקופה קצרה ככומר סטודנטיאלי בססקצ'ואן, הוא הוסמך לכהן בכנסייה המאוחדת של קנדה. לאחר מכן למד במרטון קולג', אוקספורד, שם היה חבר ומזכיר במועדון בודלי לפני שחזר למכללת ויקטוריה, שם בילה את שארית הקריירה המקצועית שלו.
ביוגרפיה > קריירה אקדמית וכתיבתו

פריי עלה לגדולה בינלאומית כתוצאה מספרו הראשון, Fearful Symmetry, שיצא לאור בשנת 1947. עד אז, שירתו הנבואית של וויליאם בלייק לא הייתה מובנת כל צרכה במשך פרק זמן ארוך מאוד ונחשבה על ידי כמה מבקרים וקוראים לכתיבה הזויה. פריי מצא בה מערכת מטאפורות שנגזרת מגן העדן האבוד ומהתנ"ך. מחקריו בשירתו של בלייק היוו תרומה מרכזית לנושא. יתרה מכך, פריי התווה דרך חדשנית של לימוד ספרות שעתידה להשפיע עמוקות על חקר הספרות בכלל. הוא השפיע רבות על הרולד בלום, מרגרט אטווד ואחרים.
בשנים 1974–1975 פריי היה פרופסור על שם נורטון באוניברסיטת הרווארד. אבל תפקידו העיקרי היה כפרופסור באוניברסיטת טורונטו, ולאחר מכן שימש כמנהלה של מכללת ויקטוריה שבאוניברסיטת טורונטו.
למעשה, נורת'רופ פריי לא החזיק בדוקטורט.
שירות הביון של המשטרה הרכובה המלכותית של קנדה ריגל אחרי פריי, וצפה מקרוב בהשתתפותו בתנועה נגד מלחמת וייטנאם, בחברותו בפורום אקדמי על סין, ובפעילותו האקטיביסטית למען סיום האפרטהייד בדרום אפריקה.
ביוגרפיה > חיי משפחה

פריי התחתן עם הלן קמפ, שהייתה מחנכת, עורכת וציירת, בשנת 1937. היא מתה באוסטרליה בזמן שליוותה את פריי במסע הרצאות. שנתיים לאחר מותה, ב-1986, הוא התחתן עם אליזבת' בראון. הוא מת בשנת 1991 ונקבר בבית הקברות מאונט פלזנט בטורונטו, אונטריו.
תרומתו לביקורת הספרות

התובנות שהושגו ממחקרו על בלייק העלו את פריי לדרכו הסלולה מעלה בעבודתו כמבקר ספרות, ועיצבו את תרומותיו לתיאוריה ולביקורת ספרותית. הוא היה המבקר הראשון להציע תיאוריה שיטתית של ביקורת, "לעבוד", במילותיו שלו, "על פרשנות מאוחדת לתאוריית הביקורת הספרותית" (Stubborn Structure 160). בכך הוא עיצב דיסציפלינה זו. בהשראת עבודתו על בלייק, פריי פיתח וביטא את התיאוריה המאוחדת שלו עשר שנים לאחר Fearful Symmetry, באנטומיה של ביקורת, משנת 1957. הוא תיאר זאת כניסיון לעצב "השקפה סינופטית של רוחב היריעה, התיאוריה, העקרונות והטכניקות של ביקורת הספרות" (אנטומיה 3). הוא שאל, "מה אם ביקורת היא מדע כמו גם אמנות?" (7), לפיכך, פריי פרץ את הדרך לחיפוש שעתיד היה להעסיק את שארית הקריירה שלו - זה של ביסוס הביקורת כ"תחום מחקר קוהרנטי אשר מאמן את הדמיון בצורה שיטתית ויעילה בדיוק כמו שהמדעים מאמנים את הלוגיקה" (המילטון 34).
תרומתו לביקורת הספרות > ביקורת כמדע

כפי שמתאר AC Hamilton ב-Northrop Frye: Anatomy of his Criticism, הנחת הקוהרנטיות של פריי עבור ביקורת הספרות טומנת בחובה השלכות חשובות. ראשית ובעיקר, היא מניחה שביקורת ספרות היא דיסציפלינה בפני עצמה, בלתי תלויה בספרות. בטענת נגד אל מול ג'ון סטיוארט מיל ש"האמן... לא נשמע אלא שומע אותו", פריי מתעקש ש:
האקסיומה של ביקורת הספרות, מוכרחת להציב את הנחת היסוד הבאה: לא שהמשורר לא יידע על מה הוא מדבר, אלא שהוא לא יוכל לדבר על מה שהוא יודע. לכן, כדי להגן על זכותה של הביקורת הספרותית להתקיים בכלל, יש להניח שביקורת זו מהווה תבנית של מחשבה וידע הקיימת בזכות עצמה, כאשר היא בעלת מידה מסוימת של חוסר תלות באמנות אותה היא חוקרת (אנטומיה, 5).
"הכרזת העצמאות" הזו (Hart xv) היא בהכרח דקלרציה מדודה בעבור פריי. שכן, קוהרנטיות מחייבת שהאוטונומיה של הביקורת, הצורך למגר את תפיסתה כ"צורה טפילית של ביטוי ספרותי,... חיקוי יד שנייה של כוח יצירתי" (אנטומיה 3), מתיישבת במתח דינמי עם הצורך לבסס יושרה עבור תחום זה כמו גם כדיסציפלינה עצמאית. עבור פריי, סוג זה של יושרה קוהרנטית וביקורתית כרוך בתביעה לגוף ידע ביקורתי שאמנם אינו תלוי בספרות, אך עדיין מוגבל על ידה: "אם קיימת ביקורת", הוא מצהיר, "זו חייבת להיות בחינה של ספרות במונחים של מסגרת מושגית הנגזרת מסקירה אינדוקטיבית של השדה הספרותי" עצמו (אנטומיה 7).
תרומתו לביקורת הספרות > המסגרת המושגית של פריי לספרות

בחיפוש אחר יושרה עבור ביקורת הספרות, פריי דוחה את מה שהוא כינה הכשל הדטרמיניסטי. הוא מגדיר זאת כתנועה של "מלומד בעל עניין מיוחד בגאוגרפיה או בכלכלה [להביע...] את התעניינותו זו, באמצעות הכישרון הרטורי, להכניס את המחקר האהוב עליו לקשר סיבתי שכרוך בתחום מחקר שפחות מעניין אותו" (אנטומיה 6). על ידי הצמדת ביקורת למסגרת חיצונית במקום איתור מסגרת הביקורת בתוך הספרות, סוג זה של מבקר בעצם "מחליף גישה ביקורתית בביקורת". עבור פריי יושרה ביקורתית פירושה ש"האקסיומות והנחות היסוד של הביקורת... צריכות לצמוח מתוך האמנות שבה היא עוסקת" (אנטומיה 6).
בהסתמך על אריסטו, המתודולוגיה של פריי בהגדרתה את המסגרת המושגית פותחת במסע באופן אינדוקטיבי, "בעקבות הסדר הטבעי ופונה לעסוק תחילה בעובדות הראשיות" (אנטומיה 15). העובדות העיקריות, במקרה זה, הן יצירות הספרות עצמן. ומה גילה פריי במסגרת הסקר האינדוקטיבי שלו בנוגע לעובדות הללו? באופן משמעותי, הם חשפו "נטייה כללית מצד קלאסיקות גדולות לחזור ל[נוסחאות קמאיות]" (אנטומיה 17). גילוי זה הניע את הצעד הבא שלו, או ליתר דיוק, 'קפיצה אינדוקטיבית':
אני מציע שהגיע הזמן שהביקורת תזנק לקרקע חדשה שממנה היא יכולה לגלות מהן הצורות המארגנות או המכילות של המסגרת המושגית שלה. נראה כי הביקורת זקוקה מאוד לעיקרון מתאם, השערה מרכזית אשר, כמו תורת האבולוציה בביולוגיה, תראה את התופעות שבהן היא עוסקת כחלקים ממכלול (אנטומיה 16).
בטענה ש"ביקורת לא יכולה להיות מחקר שיטתי [ולכן מדעי] אלא אם כן ישנה איכות בספרות המאפשרת לה להיות כך", מעלה פריי את ההשערה ש"כמו שיש סדר של תופעות נטורליסטיות שניתנות לארגון, באמצעות מדעי הטבע, כך ספרות איננה מהווה מצרף של 'יצירות', אלא ארגון של מילים" (אנטומיה 17). סדר המילים הזה מהווה את המסגרת המושגית של הביקורת, את העיקרון המתאם שלה.
תרומתו לביקורת הספרות > ארגונן של המילים

הנוסחאות הקמאיות שחוזרות על עצמן שפריי הבחין בהן במחקרו את "הקלאסיקה הגדולה ביותר" מספקות לספרות סדר מילים, "שלד" המאפשר לקורא "לדמיין כל יצירה ספרותית על ידי ראייתה בפרספקטיבה הרחבה ביותר שמספקים ההקשרים הספרותיים והחברתיים, של אותה פרספקטיבה" (המילטון 20). פריי מזהה את הנוסחאות הללו כ"מיתוסים ומטאפורות קונבנציונליות" שאותן הוא מכנה "ארכיטיפים" (Spiritus Mundi 118). הארכיטיפים של הספרות, קיימים, כך טוען פריי, בתור ארגון של מילים, המספקות לביקורת מסגרת מושגית ומכלול ידע שנגזר לא ממערכת אידאולוגית אלא נטוע בדמיון עצמו. לפיכך, במקום לפרש יצירות ספרותיות מ"עמדה" אידאולוגית כלשהי - מה שפריי מכנה "הגישה הביקורתית הכפויה על הספרות" (אנטומיה 7) - הביקורת מוצאת שלמות בתוך השדה הספרותי עצמו.
הביקורת עבור פריי, אם כן, אינה משימה של הערכה - כלומר של דחייה או קבלה של יצירה ספרותית - אלא פשוט של הכרה בה באשר היא והבנתה ביחס ליצירות אחרות במסגרת 'ארגון המילים' (קוטרופי 4). הטלת שיפוטים ערכיים על ספרות שייכת, לפי פריי, "רק להיסטוריה של הטעם האמנותי ולכן הולכת בעקבות תנודתיות של דעות קדומות אופנתיות" (אנטומיה 9). ביקורת כנה "מתקדמת לקראת הפיכת הספרות כולה למובנת" (אנטומיה 9) כך שמטרתה היא בסופו של דבר ידע ולא הערכה. עבור מבקר במצבו של פריי, אם כן,
... יש להתייחס ליצירה ספרותית כדפוס של ידע, מעשה שיש להבחין בו, לפחות בתחילה, בנפרד מהתנסות ישירה של היצירה... [כך] הביקורת מתחילה כשהקריאה מסתיימת: המבקר אינו כפוף עוד לדמיון של יצירה ספרותית מסוימת. לעומת זאת, המבקר מנסה להבין ממנה לוגיקה, לא על ידי מעבר להקשר היסטורי כלשהו או על ידי הערה על החוויה המיידית של הקריאה אלא על ידי ראייתו את המבנה שלה בתוך הספרות ושל הספרות בתוך התרבות (המילטון 27).