stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלעד אפרתי

| --- | --- |

 לידה:  1983 (בן 41 בערך) ישראל ישראל
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
  רל"ש סגן הרמטכ"ל   מפקד גדוד 9   סמח"ט חטיבת גבעתי   מפקד עוצבת יפתח
 פעולות ומבצעים
 מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן    מבצע צוק איתן  מלחמת חרבות ברזל
אלעד אפרתי (נולד ב-5 במרץ 1983) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, אשר בין היתר שימש כמפקד עוצבת יפתח (חטיבה 679).
ביוגרפיה

אפרתי התגייס בשנת 2001 לגדוד 46 של חטיבה 401 בחיל השריון.
בהמשך יצא לקורס קצינים והחל לפקד בגדוד 52. בשנת 2006 התחיל לפקד על פלוגת הכשרות בחטיבה 460 ובשנת 2007 עבר לפקד על גדוד 52. בהמשך שימש כסמג"ד 46 וקצין הדרכה של עוצבת הפלדה (אוגדה 162). בשנת 2015 מונה לרל"ש סגן הרמטכ"ל יאיר גולן, ובשנת 2017 מונה למפקד גדוד 9 בחטיבה 401, בהמשך שימש כמג"ד הכשרות 196 וכסמח"ט גבעתי.
באוגוסט 2022 התחיל לשמש כמפקד חטיבה 679 ובמקביל שימש כמפק"צ בקורס מ"פים. לאחר שהוביל את החטיבה במלחמת חרבות ברזל, סיים את כהונתו ביוני 2024 ויצא ללימודים בחו"ל.
חיים אישיים

אפרתי נשוי לצפנת ואב לשתי בנות. למד תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול במכללה אקדמית להנדסה סמי שמעון.
הערות שוליים

↑  יואב זיתון, יחד עם צבא לבנון: חיזבאללה חזר לפעול בגלוי בגבול, באתר ynet, 28 במאי 2019.
↑   רשימת המפקדים החדשים בצה"ל, באתר צה"ל, 4 בפברואר 2021
↑   אל"ם איתי זעפרני נכנס לתפקיד מפקד עוצבת 'יפתח', באתר צה"ל, 10 ביוני 2024
↑  סבב מינויים בצה"ל: אל"מ אליאב אלבז ימונה למפקד בה"ד 1, באתר ערוץ 7, 4 במרץ 2024
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חיים הילפשטיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 בנובמבר‏ 1876 קרקוב, גליציה, אוסטריה
 פטירה:  9 במאי 1950 (בגיל 73) תל אביב
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 בת זוג:  מרים הילפשטיין (1877–1951)
 
חיים הילפשטיין (Chaim Hilfstein;‏ 14 בנובמבר 1876, קרקוב, גליציה, אוסטריה – 9 במאי 1950, תל אביב) היה בכיר בפעילות הציונית בגליציה ונשיא הגימנסיה העברית בקרקוב, שנקראה על שמו.
תולדות חייו

נולד בקרקוב שבגליציה, אוסטריה, בן לאב סוחר סוסים שמוצא משפחתו מכפר ליד ודוביצה. גדל בשנותיו הראשונות כ"נער רחוב" (עישן סיגריות מגיל שבע וחצה את נהר הויסלה בשחיה). לאחר שנטש את לימודיו בתלמוד תורה נכנס לבית ספר יסודי כללי, שם הוקסם מלימודי היסטוריה כללית ותולדות עם ישראל. בגיל 12 החל ללמוד בגימנסיה בעירו, שם נתקל לראשונה באנטישמיות. הוא הצטיין בלימודיו והיה חבר במועדונים ספרותיים-סוציאליסטיים. בשנת 1895, בהיותו בן 19 חבר לארגון הציוני "הלבנון", במסגרתו קרא את "מדינת היהודים" מאת בנימין זאב הרצל. ב-1897 החל ללמוד רפואה באוניברסיטת קרקוב (בסיום לימודיו הוסמך כרופא פנימי) והיה בין מייסדיו של ארגון הסטודנטים הציוני "פשדשויט" (השחר). בהמשך כיהן כיו"ר הוועד הפועל של ההסתדרות הציונית בגליציה המערבית ושלזיה והיה אף מועמד בבחירות לפרלמנט האוסטרי.
בשנת 1921 החל לכהן כנשיא הגימנסיה העברית בקרקוב, תפקיד אותו עזב לאחר שנה. אולם ב-1927 שב לתפקידו, וכיהן בו עד לסגירת המוסד ב-1 בספטמבר 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה. בשנת 1937 נקראה הגימנסיה על שמו.
חייו האישיים

רעייתו מרים (1877–1951) הייתה אחותו של חיים נתן דמביצר. בשנת 1924 נולד בנם אדוארד.
בתקופת השואה שרד עם אשתו את גטו קרקוב, מחנה פלאשוב ומחנה ברינליץ (המחנה שהקים אוסקר שינדלר), שם היה אחראי על בית החולים. שמו נכלל ברשימת שינדלר יחד עם רעייתו ובנו אדוארד. לאחר המלחמה הגיע כפליט למחנות העקורים בגרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה, וב-1946 עלו לארץ ישראל.
הילפשטיין נפטר בשנת 1950, בגיל 73. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
זיכרונותיו מתקופת השואה (בשפה הפולנית) שמורים במכון משואה.
הערות שוליים

1 2  Czeslaw Brzoza (ed.), Zydowska mozaika polityczna w Polsce 1917-1927: wybor dokumentow, Kraków: Ksiegarnia Akademicka, 2003, p. 179.
1 2 3  חיים הילפשטיין באתר GRAVEZ.
↑  נתן מיכאל גלבר, "האגודות הציוניות בקראקא לפני הרצל", בתוך: אריה באומינגר, מאיר בוסאק, נתן מיכאל גלבר (עורכים), ספר קראקא – עיר ואם בישראל, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשי"ט, עמ' 183 (ספר יזכור לקהילת קרקוב, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 213); דוד בולבה, "לתולדות הציונות בקראקא לפני מלחמת העולם הראשונה", שם, עמ' 185 (ספר יזכור לקהילת קרקוב, בספריית העיר ניו יורק, תמונה, 215).
↑  מרים הילפשטיין באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  רשימת שינדלר
↑  ניצולי המחנות בגרמניה קוראים לעזרה דחופה ועליה לא"י, משמר, 4 ביוני 1945; רסיסים מן הסלע היהודי שנופץ, משמר, 13 ביוני 1945; יהודים נמצאו במחנות רבים בגרמניה, המשקיף, 13 ביוני 1945.
↑  ראובן וולף, מנהיג יהודי אשר סרב לעזוב יהדות פולין: היום מגיע ארצה ד"ר חיים הילפשטיין, הַבֹּקֶר, 27 בפברואר 1946; עולי "קאירו" עלו לחוף המולדת; ביניהם חיים הילפשטיין ורעייתו, הַבֹּקֶר, 1 במרץ 1946.
↑  ארכיון אישי - הילפשטיין חיים באתר מכון משואה.
עמנואל גולדשטיין

עמנואל גולדשטיין הוא דמות בדיונית המופיעה ברומן הדיסטופי "1984" מאת הסופר הבריטי ג'ורג' אורוול. הוא נחשב לאויב העיקרי של מפלגת השלטון במדינת אוקיאניה, כראש ארגון מתנגדים פיקטיבי בשם ה"אחווה" וככותב הספר הבדיוני "קולקטיביזם אוליגרכי להלכה ולמעשה".
גולדשטיין מוצג בספרי ההיסטוריה של מדינת אוקיאניה כחבר לשעבר ב"מפלגה הפנימית", שפרש, ירד למחתרת, וכעת פועל נגד השלטון. המפלגה הפנימית היא חלק ממפלגת השלטון, אשר תפקידה לפקח על יתר האוכלוסייה ולדכא אותה במקרים בהם היא חושדת שהם מנסים לפגוע ביציבות השלטון. מפלגה השלטון טוענת שגולדשטיין פועל במטרה להדיח את שליט המדינה ולהפיל את הממשלה. שליט המדינה נקרא האח הגדול והוא שליטה הבלתי מעורער של המדינה.
היסטוריית הדמות

בספר "1984", גולדשטיין הוא חבר מפלגה בכיר לשעבר שהיה מקורב למנהיג המפלגה, "האח הגדול" אך עזב את התנועה, ירד למחתרת והקים את ארגון ההתנגדות "האחווה", כאשר כל חבר שמצטרף לארגון נדרש לקרוא את הספר שנכתב לכאורה על ידי גולדשטיין, "קולקטיביזם אוליגרכי להלכה ולמעשה". בנוסף לכל, גולדשטיין הוא מרכזה של תוכנית יומית שמשודרת מדי יום ב־11 בבוקר והיא "שתי דקות השנאה", תוכנית בה מוצגת תמונה של גולדשטיין על מסכי הטלסקרין, שם מתאפשר לאזרחי אוקיאניה לפרוק את ייסוריהם הקיומיים ושנאותיהם האישיות כלפי גולדשטיין. בנוסף ל"בגידתו" הפוליטית, גולדשטיין מוצג לעיתים קרובות כבוגד שמסייע לאויבי אוקיאניה – אירוסיה ואיסטאסיה, כך שהוא לא רק בוגד פוליטית אלא גם בוגד במדינה ובביטחון הלאומי.
על אף כל זאת, לא ברור לקורא אם גולדשטיין או ארגון "האחווה" באמת קיימים. כאשר הגיבור וינסטון סמית' שואל את אובריאן, חבר במפלגה הפנימית, האם האחווה קיימת, אובריאן עונה:
זאת, וינסטון, לא תדע לעולם. אם נמצא לנכון לשלוח אותך לחופשי כאשר נסיים מלאכתנו בך, ואם תחייה עד גיל תשעים, גם אז לא ייוודע לך אם התשובה על שאלה זו היא כן או לא. כל עוד הנשמה באפך, עתידה זו לנקר במוחך כחידה שלא באה על פתרונה
על אף הכחשה זו, אובריאן כן מודה בפני וינסטון כי הספר "קולקטיביזם אוליגרכי להלכה ולמעשה" נכתב על ידי המפלגה אך כאמור, הצהרה זאת לא עונה על שאלותיו של וינסטון בעניין קיומו של גולדשטיין, דבר שמעיד שיש סיכוי שגולדשטיין לא באמת קיים אך אובריאן לא מאשר ולא מכחיש טענה זו. פרשנות אפשרית לשקר של המפלגה בעניין קיומו של מתנגד משטר בשם עמנואל גולדשטיין והמצאת גולדשטיין היא שגולדשטיין הוא כלי למניעה וגילוי של התנגדות פוליטית לאח הגדול. על פי אותה פרשנות, גולדשטיין היה כלי פסיכולוגי שבזכותו יכלו אנשי המפלגה להסיח את דעתם ולמקד את כעסם של אזרחי אוקיאניה ב"איש קש" שלא קשור למפלגה (ואף מתנגד לה).
למעשה, גולדשטיין מהווה שעיר לעזאזל בספר "1984" ומהווה את ההצדקה למעקב הבלתי פוסק של המשטר אחר האזרחים ולחיסול כל זכויות האזרח וזכויות האדם במדינה.
לאון טרוצקי כהשראה לדמותו של גולדשטיין

זמן לא רב לאחר יציאת הספר, הבחינו פרשנים רבים כי הביוגרפיה והמראה של עמנואל גולדשטיין, דומה לזאת של לאון טרוצקי. טרוצקי נולד בשם לייב דוידוביץ' ברונשטיין לזוג איכרים יהודים אמידים. טרוצקי היה מקורב למנהיג מהפכת אוקטובר והשליט הראשון של ברית המועצות, ולדימיר איליץ' לנין. בהמשך ולאחר מותו של לנין, הפך טרוצקי לאויבו המר של יורשו של לנין, יוסיף סטלין, אשר גירש את טרוצקי מברית המועצות ב־1929 והוא חי בגלות במספר מדינות באירופה ולבסוף במקסיקו, שם גם נרצח על ידי איש המשטרה החשאית של סטלין.
במהלך שהותו בגלות, כתב טרוצקי את הספר "המהפכה שנבגדה"
, שם הוקיע את סטלין ומה שקרה לברית המועצות לאחר מותו של לנין. איזאק דויטשר סבר כי ספרו של גולדשטיין הוא פרפרזה לספרו של טרוצקי, "המהפכה שנבגדה". כאשר סטלין ביסס את שלטונו על ידי רדיפת ורציחת מתנגדיו מהמפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות (וממפלגות אנטי־קומוניסטיות אחרות) כחלק מהטיהורים הגדולים, התעמולה בניצוחו של סטלין תיארה תמיד את טורצקי כמוח מאחורי כל המזימות והניסיונות לפגוע במהפכה הקומוניסטית ובברית המועצות. ב־1940, הסוכן הסטליניסטי רמון מרקאדר רצח את טרוצקי במעונו של האחרון במקסיקו.
השוואת מנהיגים אמיתיים לגולדשטיין > ג'ורג' סורוס

ג'ורג' סורוס הוא איל הון יהודי־הונגרי־אמריקאי אשר תומך בארגוני שמאל וארגונים ליברליים בארצות הברית ובמקומות אחרים בעולם.
במאמר "האירוניה של הקרן של ג'ורג' סורוס עוזבת את בודפשט" שפורסם באקונומיסט, כותב המחבר האנונימי כי בפוליטיקה ההונגרית הימנית ובפרט מבחינת מפלגת השלטון ההונגרית, פידס, סורוס משמש כמעין שעיר לעזאזל ובן דמותו של גולדשטיין, שמוצג על ידי מפלגת פידס, כאויבם של ההונגרים וכמיליונר ליברלי שמנסה לכפות אידאולוגיה זרה וליברלית על העם ההונגרי. סורוס ביקר לאורך השנים את ראש ממשלת הונגריה, ויקטור אורבן על צעדים שלטענת סורוס היו איום על הדמוקרטיה והחלשה מכוונת של האופוזיציה וכן על טיפול במשבר הפליטים באירופה ב-2015.
מלבד המאמר, מספר פובליציסטים ועיתונאים נוספים התייחסו לסורוס כדמות מקבילה מהמציאות לגולדשטיין.
ראו גם

שעיר לעזאזל
עלילת דם
הערות שוליים

1 2  Nineteen Eighty-Four (1949) in the omnibus George Orwell (1980) Book Club Associates, pp. 847–849.
1 2  R.M.W. (9 ביולי 1949). "A Vivid, Terrifying Story of What Could Be In 1984". Saskatoon Star-Phoenix. Saskatoon, Canada. p. 19. נבדק ב-2011-06-27. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Deutscher, Isaac (2003). The Prophet Outcast: Trotsky, 1929–1940 (reprint ed.). New York City: Verso. p. 261. ISBN 1-85984-451-0.
↑  By M.S., The ironies of George Soros’s foundation leaving Budapest, האקונומיסט, ‏16 במאי 2018 (באנגלית)
↑  Eva S. Balogh, George Soros and George Orwell’s Emmanuel Goldstein, Hungarian Spectrum, ‏2017-07-05 (באנגלית אמריקאית)
אורוול עיצב את דמותו של עמנואל גולדשטיין בהשראה מדמותו של הפוליטיקאי הרוסי־יהודי לאון טרוצקי
דיני קניין

ערך זה עוסק בההיבטים המשפטיים של בעלות. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
דיני הקניין עוסקים בשיוך של נכס מסוים לבעלים של אותו הנכס.
ג'רמי וולדרן (Jeremy Waldron) מגדיר את המערכת הקניינית כמערכת שמסדירה גישה ושליטה במשאבים המספקים רצונות או צרכים אנושיים, כלומר ישנו מחסור במשאבים, ומטרת דיני הקניין ליצור הקצאה נכונה בין אותם משאבים.
לפיכך קניין הוא מערכת של הקצאה וחלוקה, ובמידה רבה ההקצאה של דיני הקניין מחלקת את העושר בחברה.
הגדרות שונות לזכות הקניין

אין הסכמה כללית לגבי הגדרה של זכות הקניין, ההבנה מהי זכות קניין משתנה מחברה לחברה. ניתן להציג גישות של מספר תאורטיקנים שנתנו הגדרות לזכות הקניין:
הגדרות שונות לזכות הקניין > ויליאם בלקסטון – המאה ה-18

ויליאם בלקסטון הגדיר את הקניין כאותה שליטה בלעדית ועריצה שיש לאדם על העצמים החיצוניים שבעולם, תוך שלילה מוחלטת של הזכות של כל אדם אחר ביקום. משמע כי האדם יכול לשלול מכל אחד את הזכות להתערב/לפגוע בקניינו.
הגדרות שונות לזכות הקניין > ווסלי ניוקומב הופלד – המאה ה-20

הופלד (Wesley Newcomb Hohfeld) ערער על מעמד זכות הקנין, כזכות המעניקה לבעליו יכולת בלתי מוגבלת על הנכס. הופלד גורס כי זכות הקניין אינה זכות אדם ביחס לחפץ, אלא ביחס לאנשים אחרים ביחס לחפץ.
לפי הופלד זכות הבעלות היא אגד של ארבעה יסודות/יחסים שמכוננים את הזכות:
זכויות – למשל זכות שאחרים לא ייכנסו/ישתמשו בנכס.
חירויות – למשל חירות לעשות במגרש מה שהוא רוצה (לשתול, לבנות וכו').
יכולות – למשל יכולת לשנות את מעמדו המשפטי – למכור למשל.
חסינויות – למשל חסינות מפני פגיעה בזכות הבעלות (למשל חסין מפני הפקעה, אלא אם לפי דין).
פירוק הזכות לזכויות משנה החליש אותה, שכן כעת ייתכן ופגיעה בסעיף/שניים לא תהווה פגיעה. הפירוט פותח את מושג הקניין לפרשנויות נוספות. מנגד ניתן להציב את המודל הבלקסטוני המגדיר את הקניין בצורה חדה וחותכת ולכן כל פגיעה הכי קטנה היא בבחינת פגיעה מהותית.
הגדרות שונות לזכות הקניין > ריאליזם משפטי – המאה ה-20

הריאליזם המשפטי רואה במושג הקניין כמושג יציר האדם. הגנה על קניין מבקשת להשיג תכלית חברתית, בית המשפט יוצק תוכן אל תוך מושג הזכות לקניין על-פי הערכים הנורמטיביים שאותם רוצה הוא לקדם.
הגדרות שונות לזכות הקניין > יהושע ויסמן

פרופסור יהושע ויסמן נוקט בגישה מרחיבה לפירוש המושג זכות הקניין – זכות הפועלת כלפי מספר בלתי מוגבל של אנשים, ניתנת לכימות לכסף וקלה להעברה באופן יחסי. משמע שילוב בין זכות רכושית לזכות IN REM (כלפי כל העולם). גישתו של ויסמן היא הגישה המקובלת בפסיקה בישראל.
תאוריות המצדיקות את הקניין

לא קיימת הצדקה אחת לקניין. דהיינו: לא קיימת תאוריה אחת התואמת את דיני הקניין במלואם. במקום זאת, בכל מוסד שהוא ניתן למצוא ביטויה של אחת או יותר מההצדקות לזכויות הקניין.
תאוריית התפיסה – תאוריה זו היא הקדמונית מבין התאוריות השונות. לפיה, לגבי נכסים פנויים, שאינם בהחזקתו ובבעלותו של איש, ירכוש בהם בעלות מי שתופס אותם ראשונה. קרי: התופס הראשון מגבש זכות ראשונים בנכס. גישה זו מקובלת על חסידי משפט הטבע. מבקרי גישה זו כינו אותה "הצדקנות שבחטפנות" או בקצרה: "מחטף". אלמנט התפיסה האמור מוצא ביטויו גם בחקיקה הישראלית ולהלן מספר דוגמאות:
סעיף 3 לחוק המיטלטלין, התשל"א–1971 – סעיף זה מאפשר מעין זכייה מן ההפקר בנכס שאין לו בעלים ובלבד שהדבר ייעשה ב"כפוף לכל דין" ו"תוך כוונה לזכות בהם".
סעיפים 17, 19 לחוק המקרקעין, התשכ"ט–1969 – סעיפים אלו מספקים הגנה (החזרת גזלה, תביעה למניעת הפרדה) גם למחזיק במקרקעין שאינו כדין (להבדיל מזכות השימוש בכח כנגד הסגת גבול המסויגת בהחזקה כדין כפי העולה מסעיף 18(א) לחוק המקרקעין, התשכ"ט–1969).
תאוריית העבודה – תאוריה זו גורסת כי לאדם זכות טבעית בפרי עמלו, וההכרה בזכות זו היא המונחת ביסוד הקניין הפרטי. התומכים בגישה זו טוענים כי מכיוון שלכל אדם זכות על גופו זכאי האדם אף לזכות בתוצרי מלאכת כפיו, וכאשר מלאכת כפיו מניבה נכס הופך העובד להיות בעל הנכס המגבש את פרי העבודה. דוגמה לתאוריית העבודה בדיני הקניין בישראל כיום היא ההכרה בקניין רוחני כגון זכות יוצרים של מחבר על יצירה. דוגמה נוספת נמצאת בחוק המיטלטלין לפיה כאשר אדם גורם בעבודתו שינוי בנכס של אחר, והעבודה מעניקה לנכס ששונה את ערכו העיקרי, הופך המעבד, מכוח העבודה שהשקיע, להיות בעל הנכס.
תאוריית ההגנה על חירויות האדם – תאוריה זו גורסת כי רצון לעשייה בנכסים היא דרך לביטוי אישיותו של האדם, וכי ההגנה על רצון זה, על דרך של כיבוד הזכות בנכסים שביחס אליהם הביע האדם את רצונו, היא למעשה הגנה על אישיותו וחירויותיו. חירות השליטה בנכסים היא העושה אדם לחופשי. ביטוי לגישה זו ניתן למצוא בנטייה לכלול את ההגנה על זכות הקניין בין חירויות היסוד של האדם.
תאוריית התועלתיות – זוהי התאוריה הרווחת ביותר להצדקת הקניין הפרטי. היא מבוססת על שיקולים תועלתיים. הקניין הפרטי נחוץ כי הוא מועיל להשגת תכליות שאנו מעוניינים בהן. הקניין הפרטי דרוש לאושרם של הפרטים החיים בחברה. הפרט הוא בעל נכסיו, וזכותו להגן על נכסיו מפני זרים העלולים לנסות ולשלול ממנו אותם. על-פי גישה זו הקניין משרת את צורכי האדם ביחסו כלפי החברה הסובבת אותו. דוגמה לתאוריה זו נמצאת בדיני ההתיישנות, שגורמים לכך שאדם שלא השתמש במקרקעין שלו במשך תקופה ממושכת מאבד את הזכות לתבוע השבת המקרקעין ממי שהשתמש בהם במשך תקופה זו.
תאוריית הדין כמקור העניין – הדוגלים בגישה זו שוללים את ההשקפה כי יש לקניין ביסוס בזכויות טבעיות, או שהיקף זכויות הקניין עשוי שייקבע על ידי מקורות שהם אפריוריים לדין. אבי גישה זו הוא ג'רמי בנת'ם.
הקצאת קניין

כפי שהזכרנו לעיל מטרת דיני הקניין היא ליצור הקצאה נכונה בין משאבים כאשר שני מצבים מעוררים את הצורך להקצות קניין לבעלות פרטית:
הקצאת קניין > הקצאה ראשונית

שלב שבו בפעם הראשונה בתולדות נכס יש להקצות את זכות הקניין בו, שכן יותר מאדם אחד מעוניין בו ואין ביכולתו "להספיק" לכולם, ומכאן שיש לבצע לגביו את שלב ה-Entitlement (מתן הכותרת, זכות בעלות על הנכס וקביעת הקצאתו).
כך, למשל, בקניינים בלתי מוקצים ראשונית כגון: פטנט (כאן מטרת ההקצאה היא לעודד את יצירת הנכס מהפן הכלכלי, שהרי אלמלא ההקצאה, תיווצרנה העתקות וכך שיצירת הפטנט לא תהיה עוד כדאית); זכות יוצרים; סימני מסחר; מדגמים; מציאת אוצרות טבע שטרם נתגלו; בנייה לגובה בפעם הראשונה בנכס (בהנחה שהקרקע העולמית מוקצית כולה); גילוי יבשת חדשה. דוגמאות אלו מצביעות על הכלל לפיו כל נכס, שהוא בר המרה כלכלי, יש להקצותו.
הקצאת קניין > הקצאה מחדש (Reallocation of Resources)

הקצאה מחדש שכיחה יותר מהקצאה ראשונית, ובה נדרש נכס מסוים להקצאה מחדש, לאחר שכבר הוקצה הקצאה ראשונית.
בשני סיווגים אלו של הקצאת קניין מתעמתים בדרך-כלל מספר מועמדים להקצאה, כאשר כל אחד מהם טוען לבעלות על הנכס, מכוח טיעון זה או אחר (חזקה, ראשוניות וכדומה). כדי לממש את ההקצאה בפועל, יש אפוא לבחון טיעונים אלו, ואת השלכתם על ההכרעה הקניינית.
סוגי קניין

ניתן לחלק את זכויות הקניין לשני סוגים עיקריים: קניין פיזי – מקרקעין ומיטלטלין, וקניין רוחני – פטנטים, מידגמים, סימני מסחר וזכויות יוצרים.
מקרקעין לפי הגדרתם בסעיף 1 לחוק המקרקעין כוללים הן את הקרקע והן את כל מה שמחובר אליה חיבור של קבע (בניינים, עמודי חשמל וכו'). לעומת זאת לפי דינים זרים מסוימים הקרקע והבנוי עליה הם שני קניינים פיזיים נפרדים זה מזה.
מיטלטלין יכולים להיות בני קיימא (בעלי אורך חיים ממושך), ופסידים (מתכלים במהרה).
רישום פרטי זכות הקניין

מרשם המקרקעין עוסק ברישום זכות הקניין באחד מסוגי הנכסים החשובים היותר – מקרקעין. חשיבותו של המרשם היא גדולה ואופיו קונסטיטוטיבי. מספר סיבות לדבר: ראשית, ניתן להסתמך על המרשם, דבר שמספק שקט נפשי הן לקונים פוטנציאליים והן לבעלי הקרקע. שנית, לפי סעיף 7 לחוק המקרקעין נקודת הרכישה היא הרישום. לפי סעיף 7(ב) לחוק המקרקעין, עד לרגע הרישום העסקה תסויג כ"עסקה אובליגטורית". מקרקעין מוסדרים רשומים בפנקס הזכויות.
מקרקעין שאינם מוסדרים מתחלקים לשניים: מקרקעין לא מוסדרים רשומים ומקרקעין לא מוסדרים שאינם רשומים:
מקרקעין לא מוסדרים רשומים בדרך כלל יירשמו בפנקס השטרות או בפנקס הבתים המשותפים.
מקרקעין לא מוסדרים שאינם רשומים יכולים להיות רשומים ברישום המוסדר מכח ס' 4ט"ו לחוק מינהל מקרקעי ישראל או בחברות משכנות.
יומן הפטנטים, המדגמים וסימני מסחר, שהוא חלק מ"רשומות", משמש לרישום זכויות קניין רוחני, ולמתן פומביות להן.
עסקאות נוגדות

· עסקאות נוגדות – מצב של עסקאות נוגדות יכול לחול במקרקעין, במיטלטלין ובזכויות.
הסיטואציה המדוברת היא מצב בו בעל הנכס, או בעל זכות קניינית אחרת, עושה עסקה על אותו נכס עם יותר מאדם אחד. במצב זה, בעל הנכס מתחייב למוכרו או להעביר זכות קניינית אחר לצד שני, ולפני שמשתכלל קניין (רישום/חזקה/ מסירה) הוא מתחייב בעסקה נוספת עם אדם אחר. המוכר הוא עדיין הבעלים של הנכס, והוא זה שמתחייב בהתחייבויות סותרות עם מספר אנשים. אם העסקה נגמרה בקניין, הקונה הראשון הוא בעלי הנכס, ואם המוכר ינסה לעשות עסקאות נוספות באותו נכס – זה מצב של תקנות שוק. הסעיפים העיקריים בעניין זה הם ס' 9 [2]+ 80 לחוק המקרקעין, וס' 12, 13 [3] לחוק המיטלטלין.
· עסקאות נוגדות כתאונה משפטית וההבדל בינן לבין תקנת השוק
ניתן להתייחס לסיטואציה של עסקאות נוגדות כאל תאונה משפטית בין שני צדדים מרוחקים.
ההבדל מתקנת השוק: בעסקאות נוגדות הזכות שבידי הראשון
היא זכות אובליגטורית ואילו בסיטואציה של תקנת השוק הזכות שבידי הראשון היא זכות קניינית.
· כיצד יש לחלק את הסיכונים בעסקאות נוגדות?
את הסיכונים בעסקאות הנוגדות ואת הכללים המכריעים בעימות נקבע על פי שני כללי על:
שיקול ex-ante: בראש ובראשונה יש לשאוף למניעת תאונות מראש במינימום עלויות. על כן, יש לאתר אותו צד שיכול היה למנוע את התאונה במינימום עלויות (מונע הנזק הזול ביותר) ולהטיל עליו את האחריות לתאונה, קרי להעדיף את הצד השני.
שיקולי ex-post (צדק בדיעבד): שיקול זה מטיל אחריות על הצד שנזקו קטן יותר. במקרה
זה נזקי התאונה המצרפיים הם קטנים יותר.
ההכרעה בפועל : הסעיפים – 9, 12, 13 לחוק המקרקעין קובעים כי אם נוצר מצב כזה של ריבוי התחייבויות מצד א', זכותו של בעל העסקה הראשונה עדיפה – הראשון בזמן גובר. אלא אם השני פעל בתו"ל ובתמורה, והעסקה לטובתו נרשמה בתו"ל, ואז זכותו עדיפה. החוק קובע כלל הכרעה – בדרך כלל ניטה להעדיף את זה שהיה ראשון בזמן אלא אם המאוחר קיים כמה תנאים:
א. שיכלול קניין – האם המאוחר בזמן שיכלל קניין (השכלול צריך להיעשות בתום לב).
ב. שאלת תו"ל – האם הרוכש המאוחר היה תם לב – האם הוא ידע על העסקה המוקדמת בזמן או לא?
ג. רכיב התמורה – האם הייתה תמורה, הדין דורש תמורה ריאלית.
אם התקיימו ה-3 הנ"ל הקונה השני בזמן יזכה בנכס.
כללי העסקאות הנוגדות חלים על כל עסקה במקרקעין-זכות הבעלות; זכות השכירות; זכות השאילה; זכות המשכנתה; זכות קדימה; זיקת הנאה. ואולם אם הקונה הראשון מתמודד מול מעקל או מקבל מתנה מאוחרים בזמן ניטה להעדיף את הראשון בזמן.
לקריאה נוספת

יהושע ויסמן, דיני קניין – חלק כללי (תשנ"ג).
יהושע ויסמן, דיני קניין – בעלות ושיתוף (ירושלים, תשנ"ז).
יהושע ויסמן, חוק המשכון תשכ"ז–1967 (תשל"ה).
מיגל דויטש, קניין – כרך א' (תל אביב, תשנ"ז).
מיגל דויטש, קניין – כרך ב' (תל אביב, תשנ"ט).
ח' דגן, קניין על פרשת דרכים (תל אביב, תשס"ה).
אברהם וינרוט, דיני קניין – פרקי יסוד, הוצאת נבו, מהדורה שלישית, 2024.
חיים כהן, המשפט, מוסד ביאליק, 1991, הפרק "דיני קניין", עמ' 861–912
גבריאל יצחק רוונה, "היחס לבעלות ולקניין הפרטי לאור פרשת נבל הכרמלי", יוסף דעת – ספר זיכרון ליוסף אהרן ניצן, רחובות התשס"ו, עמ' 181–272.
הערות שוליים

↑  מ' דויטש, דיני קניין, הוצאת בורסי, 570, (כרך ג תשנ"ו)
↑  חוק המקרקעין, סעיף 9, תשכ"ט–1969
↑  חוק המטלטלין, סעיף 12, 13, תשל"א–1971
| חוק ומשפט |
| --- | --- | --- |
| ענפים עיקריים | משפט ציבורי • משפט חוקתי • משפט מנהלי • משפט פלילי • דיני חיובים • דיני חוזים • דיני נזיקין • דיני עשיית עושר ולא במשפט • דיני קניין • דיון אזרחי • דיון פלילי • משפט בינלאומי פומבי • דיני היושר |  |
| תחומים נוספים | משפט ימי • דיני חדלות פירעון • דיני תאגידים •  דיני הגבלים עסקיים • משפט בינלאומי פרטי • דיני הגנת הצרכן • דיני משפחה • דיני ירושה • קניין רוחני • דיני עבודה • משפט צבאי • דיני מיסים • דיני נאמנות |  |
| מקורות המשפט | חוקה • חוק • תקנות • צו • תקדים • קודקס • מנהג • פקודה • אסדרה |  |
| שיטות משפט | משפט קאנוני • המשפט המקובל • המשפט הקונטיננטלי • המשפט הרומי • משפט עברי • שריעה • יאסה • השיטה האינקוויזיטורית • השיטה האדברסרית |  |
| תורת המשפט | פוזיטיביזם משפטי • פורמליזם משפטי • ריאליזם משפטי • הגישה הביקורתית למשפט • משפט הטבע • משפט השוואתי • הגישה הפמיניסטית למשפט • ניתוח כלכלי של המשפט • מחשבה מדינית |  |
| מוסדות ובעלי תפקידים | רשות מחוקקת • הרשות השופטת • רשות מבצעת • שופט • עורך דין • בוררות |  |
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX527685  GND: 4149996-7  NKC: ph127353
מאיה איזקוביץ

| --- | --- |

הופעה במועדון זאפה תל אביב, 2014
 לידה:  25 בנובמבר 1987 (בת 36) מעיין ברוך
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2009
 סוגה:  פולק רוק, רוק אלטרנטיבי
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה
 שיתופי פעולה בולטים:  J.Viewz אינפקטד מאשרום
 mayaisacowitz.com
 פרופיל ב-IMDb
 
מאיה איזקוביץ (נולדה ב-25 בנובמבר 1987) היא זמרת-יוצרת ישראלית.
קורות חיים

מאיה איזקוביץ נולדה בקיבוץ מעיין ברוך להורים עולים מדרום אפריקה. אביה פיטר הוא אמן עץ ומוזיקאי הבונה כלי נגינה אתניים. בילדותה עברה המשפחה לכרכום. בגיל 14 החלה לנגן על גיטרה ולשיר. בגיל 16 הקליטה דמו והתחילה להפיץ אותו בין חברים.
בגיל 21 הקליטה באופן עצמאי את אלבום הבכורה שלה, "Safe & Sound". את האלבום הפיצה בהופעות ודרך אתר האינטרנט של אביה.
באוגוסט 2011 הוציאה מחדש את האלבום דרך הלייבל "היי פידליטי". שלושה משירי האלבום יצאו כסינגלים: "Is It Alright", "Safe & Sound" ו-"Brave Again".
זכתה בפרס אקו"ם לתגלית השנה לשנת 2012.
בשנת 2013 עברה לניו יורק לשם עבודה על אלבומה השני עם המפיק הישראלי יונתן דגן (J.Viewz). במקביל לעבודה על האלבום המשיכה להופיע, בביקוריה בישראל ובארצות הברית, שם הופיעה בין היתר ב-South by Southwest, ‏"Mountain Jam Festival" וחיממה בהופעה של סוזן וגה.
בשנת 2014 הגיע אלבום הבכורה שלה למעמד אלבום זהב לאחר שמכר 15,000 עותקים.
בנוסף לשירי האלבום מבצעת איזקוביץ בהופעותיה גרסאות כיסוי לשירים פופולריים, ביניהם ניתן למנות את Rehab של ריהאנה, Cry Me a River של ג'סטין טימברלייק, Like a Stone של אודיוסלייב ו-Talkin' 'bout a Revolution של טרייסי צ'פמן. כמעט כל השירים שהיא מבצעת הם באנגלית, אך כתבה והלחינה את "אין לי מנוס" וכן ביצעה את "במכונית" של אתניקס ו"קולנוע" של שרון ליפשיץ.
התארחה באלבום Army of Mushrooms של אינפקטד מאשרום.
במאי 2015 יצאה שירה "My Child", סינגל ראשון מאלבומה השני. באוגוסט 2015 יצא אלבומה השני, "All Of The Miles".
בפברואר 2019 הוציאה מיני אלבום בשם "SPARKLE" בהפקת תומר יוסף.
באותה שנה הופיעה בפסטיבל "Folk Night TLV", פסטיבל פולק ישראלי. לצידה הופיעו אהוד בנאי, עמיר לב, ספיר וולך ואחרים.
בינואר 2020 הוציאה יחד עם המפיק המוזיקלי תומר כץ (D Fine Us) סינגל בשם "Body On Fire".
ב-17 ביולי 2023 הוציאה את הסינגל "Ghosts".
ב-27 ביוני 2024 הוציאה את הסינגל בעברית ״סיפור קצר״. שיר שנכתב על ידי מוטי קירשנבאום וסוני בן-שמעון והופק על ידי תומר כץ.
הערות שוליים

1 2  סמאח בסול, מאיה איזקוביץ'.. משיקה אלבום רשמי ברוח גלילית רומנטית, באתר דוגרינט, 15 באוגוסט 2011
↑  Maya Isacowitz - Safe & Sound (Official Video) - מאיה איזקוביץ, נבדק ב-2021-10-26
↑  גיא טנא, על שירתה של מאיה איזקוביץ', באתר דוגרינט, 3 באוקטובר 2009
↑  שמות הזוכים במוזיקה הפופולרית באתר אקו"ם
↑  מאיה איזקוביץ: ההופעה שלי עם סוזן וגה, באתר ynet, 11 בספטמבר 2013
↑  בן שלו, אלבום זהב למאיה איזקוביץ', באתר הארץ, 6 ביולי 2014
↑  מאיה איזקוביץ חוזרת עם שיר ראשון מאלבום חדש, באתר ‏מאקו‏, 18 במאי 2015
↑  ynet, תל אביב ניו יורק: קבלו את מאיה איזקוביץ, באתר ynet, 18 באוגוסט 2015
↑  האלבום באתר בנדקמפ
↑  תומר גילת, יש ערימה של חבר'ה בפאפאיתו – Folk Night TLV השני, בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 27 בנובמבר 2019
↑  Body on Fire by D Fine Us | Royalty Free Music Album - Artlist.io, artlist.io (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007593252105171  MusicBrainz: 15b47796-a039-4cd8-9603-af7dad40728b  VIAF: 32145304373778571665   WorldCat (עם VIAF): 32145304373778571665
דייגו פרוטי

דייגו פרוטי (נולד ב-26 ביולי 1988) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הקשר הקיצוני ולעיתים בעמדת הקשר ההתקפי.