stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חומץ שרי
היסטוריה

חומץ שרי קיים מאז שהחל יצור השרי בחרס, כאשר היינות שעברו בטעות תהליך החמצה נחשבו כהרוסים. אומנם רק משנת 1950 החלו להתייחס לחומץ השרי, כמוצר בפני עצמו. מייצריו אף החלו ליישן אותו, באותה הדרך בה יישנו יין.
חביות המכילות חומץ הוסרו במהירות מחנויות היין, כדי למנוע מהיין להפוך לחומץ. חבית שהכילה חומץ, לא יכולה לאחסן יין שוב, בשל הסיכון לתסיסה חומצית.
בעבר החומץ ניתן לצוות העובדים ומשפחתו של בעל החנות. או שהיה נמכר בסמוך לדלת חנות היינות. רבים מהם אוחסנו ונשכחו ונמצאו לאחר שנים רבות ומגלים אותם גם היום.
שימוש

חומץ השרי "התגלה" במקור על ידי שפים צרפתיים. צרפת הייתה השוק הגדול ביותר עבור חומץ שרי בשנת 2008.
ויניגרט מחומץ שרי הוא עשיר בטעם מיוחד ומתאים למאכלים רבים. לא רק לסלטים. אלא גם לאספרגוס או ארטישוק מאודים.
המאכל "רינונס אל חרס" (Riñones al Jerez) הוא מאכל מסורתי של אזור חרס המכיל: כליות כבש עם רוטב העשוי מיין שרי וחומץ שרי.
לחומצי השרי האיכותיים ביותר יש טעם עמוק ומורכב המאפשר לחזק טעמים של מרקים, תבשילים, רטבים ותבשילי קדרה.
זני ענבי החומץ

קיימים מספר זני ענבים המשמשים לייצור היין ממנו מכינים את החומץ:
פלומינו: רוב חומצי השרי מופקים מיינות מעינב הפלומינו. כאשר נעשה שימוש ביין צעיר או שהתיישן.
אל פדרו סימנז: יינות המופקים מפדרו סימנז, הם יינות מתוקים, ולעיתים אף מתוקים מאוד. לכן חומץ המופק מיינות אלה בדרך כלל יהיה מתוק יותר מחומצים אחרים.
מוסקט : כמויות קטנות של חומץ שרי מופקים מענבי מוסקט.
טובאלו במשחקים האולימפיים לנוער

| --- | --- |
טובאלו
 
 הוועד האולימפי הלאומי
 קוד ייצוג:  TUV
 השתתפות במשחקי הקיץ (באפור: לא השתתפה)
 2010 • 2014 • 2018
 השתתפות במשחקי החורף (באפור: לא השתתפה)
 לא השתתפה
טובאלו משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער מטובאלו לא זכה במדליה אולימפית לנוער והשתתפותה במשחקים היא בעיקר סמלית.
השתתפות במשחקים > משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של טובאלו למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה שני ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט. המשלחת לא הגיעה להישגים וסיימה במקומות האחרונים בענפי האתלטיקה והבדמינטון. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג הייתה המשלחת הגדולה ביותר ששלחה טובאלו עד כה. המשלחת מנתה שלושה ספורטאים שהתחרו בשני ענפים. גם משלחת זו לא הגיעה להישגים וסיימה במקומות האחרונים בענפי האתלטיקה וכדורעף חופים.
ראו גם

טובאלו במשחקים האולימפיים
| מדינות העולם במשחקים האולימפיים לנוער |
| --- | --- | --- |
| המזרח התיכון | איחוד האמירויות הערביות • איראן • אלג'יריה • בחריין   • הרשות הפלסטינית • טורקיה • ירדן • ישראל • כווית • לבנון • לוב • מצרים • מרוקו • סוריה • עומאן • ערב הסעודית • עיראק  • קטר  • תוניסיה • תימן |  |
| אסיה | אוזבקיסטן • אינדונזיה • אפגניסטן • בהוטן • בנגלדש • ברוניי • הודו • הונג קונג • המלדיביים • הפיליפינים • טאיוואן • הרפובליקה העממית של סין • וייטנאם • טג'יקיסטן • טורקמניסטן • יפן • לאוס • מונגוליה • מזרח טימור • מיאנמר • מלזיה  • נפאל • סינגפור • סרי לנקה • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן • קירגיזסטן • קמבודיה • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק  • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונטנגרו • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קוסובו • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אפריקה | אוגנדה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בוטסואנה • בורונדי • בורקינה פאסו • בנין • גאנה • גבון • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניגריה • ניז'ר • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה  • סיירה לאון • סיישל • סנגל • צ'אד • קומורו • הרפובליקה של קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה |  |
| אמריקה | אורוגוואי • איי בהאמה • איי הבתולה של ארצות הברית • איי הבתולה הבריטיים • איי קיימן • אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • אקוודור • ארגנטינה • ארובה • ארצות הברית • בוליביה • בליז • ברבדוס • ברזיל  • ברמודה • ג'מייקה • גואטמלה • גיאנה • גרנדה  • דומיניקה • האיטי • האנטילים ההולנדיים • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • ונצואלה • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סורינאם • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס • פוארטו ריקו • פנמה • פרגוואי • פרו • צ'ילה • קובה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • איי מרשל • איי קוק  • איי שלמה • גואם • ונואטו • טובאלו • טונגה • מיקרונזיה • נאורו • ניו זילנד • סמואה • סמואה האמריקנית • פיג'י • פלאו • פפואה גינאה החדשה • קיריבטי |  |
חואן טיזול

| --- | --- |

 לידה:  22 בינואר 1900 ווגה באחה, ארצות הברית 
 פטירה:  23 באפריל 1984 (בגיל 84) אינגלווד, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  פוארטו ריקו, ארצות הברית 
 סוגה:  ג'אז 
 שפה מועדפת:  ספרדית, אנגלית 
 כלי נגינה:  טרומבון 
 פרופיל ב-IMDb
 
חואן טיזול מרטינז (בספרדית: Juan Tizol Martínez;‏ 22 בינואר 1900 – 23 באפריל 1984) היה נגן טרומבון ומלחין פורטוריקני. הוא ידוע בעיקר כחבר הלהקה של דיוק אלינגטון, וככותב משותף לסטנדרטי הג'אז "קרוואן", "פירמידה" ו"פרדידו".
ביוגרפיה

טיזול נולד בווגה באחה (אנ'), פוארטו ריקו. המוזיקה הייתה חלק גדול מחייו מגיל צעיר. הכלי הראשון שלו היה כינור, אך עד מהרה עבר לטרומבון שסתומים, הכלי בו ניגן לאורך כל הקריירה. הכשרתו המוזיקלית הגיעה בעיקר מדודו מנואל טיזול, מנהל הלהקה העירונית והסימפוניה בסן חואן. בנעוריו ניגן טיזול בלהקת דודו וצבר ניסיון גם בנגינה באופרות, בלט ולהקות מחול מקומיות. בשנת 1920 הצטרף ללהקה שנסעה לארצות הברית לעבוד בוושינגטון די. סי.. חברי הקבוצה נסעו כנוסעים סמויים לוושינגטון וניגנו בתיאטרון האוורד במופעים שהתארחו במסגרת סיבובי הופעות וכן בסרטים אילמים. בהווארד הם נשכרו לנגן בקבוצות ג'אז קטנות או ריקודים. שם הכיר טיזול את דיוק אלינגטון.
טיזול צורף ללהקת אלינגטון בקיץ 1929. ארתור ווטסל, חצוצרן איתו ניגן טיזול בלהקת האחים הלבנים, כנראה היה הממליץ. טיזול ישב לצד ג'ו "טריקי סם" ננטון במדור הטרומבונים והפך לנגן החמישי בסקציית כלי הנשיפה בתזמורת של אלינגטון. צירופו פתח אפשרויות חדשות לכתיבתו של אלינגטון, מכיוון שכך יכול היה לכתוב עבור טרומבונים כקבוצה במקום רק לקבוע להם נגינה בבודדים. הטון העשיר והחם של טיזול השתלב עם סקציית הסקסופון, ולעיתים קרובות היה הנגן המוביל בסקציה זו. לצד הצליל הייחודי שלו, היה טיזול ידוע גם בהיותו אחד מבעלי הראייה המקפת ביותר של הלהקה כמכלול, וכאחד המוזיקאים הטובים ביותר בלהקה. הוא ניגן בדיוק רב ונחשב ל"סלע המוצק" של סקציית הטרומבון. הוא לא היה מאלתר מרכזי בלהקה, אך לעיתים קרובות ניגן סולו כתוב שהציג את הטכניקה המופתית והזריזות שלו על החצוצרה.
טיזול תרם רבות ללהקת אלינגטון לאורך שנות השלושים והארבעים. אחד התפקידים המרכזיים שלו בלהקה היה העתקת חלקים מהפרטיטורות של אלינגטון. טיזול השקיע שעות ולפעמים ימים על כתיבת חלקים לצורך ההופעות הקרובות. מלבד העתקה, טיזול היה גם מלחין בלהקה. הקומפוזיציות הידועות ביותר שלו, "קרוואן" (1936) ו"פרדידו" (1941), מנוגנות עד היום על ידי מוזיקאי ג'אז. מרסר אלינגטון הצהיר כי טיזול המציא את הלחן של "קרוואן" מימי לימודי המוזיקה שלו בפוארטו ריקו, שם לא יכלו להרשות לעצמם דפי תווים רבים, ולכן המורה הפך את דפי התווים לאחר שלמדו לנגן אותה בצד אחד, וכך למדו לנגן אותה הפוך. טכניקה זו נודעה בשם "היפוך" (inverting). טיזול היה אחראי על הכנסת השפעות לטיניות ללהקת אלינגטון עם יצירות כמו "Moonlight Fiesta", "Jubilesta", "Conga "Brava", ואחרות. הוא גם ניגן בטרומבון וליד (Valide trombone) (אנ').
טיזול עזב את להקתו של אלינגטון בשנת 1944 כדי לנגן בתזמורת הארי ג'יימס. כך עשה בעיקר כדי לבלות יותר עם אשתו שגרה בלוס אנג'לס. בשנת 1951 חזר לאלינגטון, יחד עם המתופף והסקסופוניסט של ג'יימס, במה שנודע בשם "פשיטת ג'יימס". עם זאת, הוא חזר ללהקת ג'יימס בשנת 1953 ונשאר בעיקר בחוף המערבי למשך שארית הקריירה. בלוס אנג'לס ניגן באופן ספורדי עם הארי ג'יימס, נלסון רידל, לואי בלסון ובתוכנית הטלוויזיה של נט קינג קול. טיזול חזר לתקופה קצרה ללהקה של אלינגטון בתחילת שנות ה-60, אך פרש ללוס אנג'לס. הוא נפטר מדום לב בגיל 84 ב-23 באפריל 1984 באינגלווד, קליפורניה, שנתיים לאחר מות רעייתו רוזבד.
דיסקוגרפיה > כנגן בלהקה

עם לואי בלסון
Journey Into Love (Norgran, 1954)
Drumorama! (Verve, 1957)
Music, Romance and Especially Love (Verve, 1957)
The Brilliant Bellson Sound (Verve, 1960)
Louis Bellson Swings Jule Styne (Verve, 1960)
Live in Stereo June 28, 1959 at the Flamingo Hotel Vol. 1 (Jazz Hour, 1992)
עם דיוק אלינגטון
Ellington Uptown (Columbia, 1951)
Ellington '55 (Capitol, 1954)
Seattle Concert (RCA Victor, 1954)
Ellington Showcase (Capitol, 1956)
Liberian Suite and a Tone Parallel to Harlem (Columbia, 1956)
Piano in the Background (Columbia, 1960)
Selections from Peer Gynt Suites Nos. 1 & 2 and Suite Thursday (Columbia, 1960)
The Nutcracker Suite (Columbia, 1960)
Paris Blues (United Artists, 1961)
עם הארי ג'יימס
Dancing in Person with Harry James at the Hollywood Palladium (Columbia, 1954)
Soft Lights, Sweet Trumpet (Columbia, 1954)
Harry James in Hi-fi (Capitol, 1955)
Jazz Session (Columbia, 1955)
Juke Box Jamboree (Columbia, 1955)
More Harry James in Hi-fi (Capitol, 1956)
Requests On-the-Road (MGM, 1962)
עם אחרים
Count Basie, First Time! The Count Meets the Duke (Columbia, 1962)
Benny Carter, Cosmopolite (Norgran, 1954)
Nat King Cole, After Midnight (Capitol, 1956)
Nat King Cole, The Piano Style of Nat King Cole (Capitol, 1956)
Maxwell Davis, Compositions of Duke Ellington and Others (Crown, 1960)
Ella Fitzgerald, Get Happy! (Verve, 1959)
Ella Fitzgerald, Ella Fitzgerald Sings the Irving Berlin Song Book Vol. 1 (Verve, 1960)
Peggy Lee, The Main I Love (Capitol, 1957)
Peggy Lee, Jump for Joy (Capitol, 1958)
Frank Sinatra, Frank Sinatra Sings for Only the Lonely (Capitol, 1958)
לקריאה נוספת

Dietrich, Kurt. Duke's Bones. Germany: Advance Music, 1995. Print.
Serrano, Basilio. "Juan Tizol: His talents, his collaborators, his legacy." Centro Journal Vol XVIII. Number 11 (2006). Print.
Mercer Ellington On Marian McPartland's Piano Jazz
הערות שוליים

↑  The New York Times, JUAN TIZOL DEAD; JAZZ TROMBONIST, The New York Times, ‏26 באפריל 1984
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007390674505171  PLWABN: 9810652241205606  BNE: XX888899  BnF: cb13900471r (data)  GND: 13461545X  ICCU: DDSV005004  ISNI: 0000 0001 1079 4818  LCCN: no93032158  LNB: 000099968  MusicBrainz: c1955c20-c693-4bb6-99f8-604251d2f01e  NKC: mzk2010602196  NTA: 107657236  SNAC: w6wq2m44  SUDOC: 200542591  VIAF: 367149294491480522907   WorldCat (עם VIAF): 367149294491480522907
חומץ תפוחים

| --- | --- |
 ערך תזונתי ל-100 גרם
 קלוריות:  22 קק"ל
 חלבונים:  0 ג'
 פחמימות:  0.93 ג'
 שומן:  0 ג'
 סיבים תזונתיים:  0 ג'
 מקור: USDA
חומץ תפוחים הוא חומץ, העשוי ממיץ תפוחים מותסס, המשמש ברטבים לסלט, מרינדות, ויניגרט, שימור מזון וצ'אטני. החומץ נוצר על ידי ריסוק תפוחים וסחיטת המיץ מתוכם. חיידקים ושמרים נוספים לנוזל כדי לאתחל את תהליך התסיסה האלכוהולי, הממיר את הסוכרים לאלכוהול. בשלב תסיסה נוסף, האלכוהול מומר לחומץ בעזרת חיידקים מזן אצטובקטר שיוצרים חומצה אצטית, זו, יחד עם חומצה מאלית נותנות לו את הטעם החמוץ האופייני שלו.
אין הוכחות קליניות באיכות גבוהה שצריכה קבועה של חומץ תפוחים עוזרת לשמור או להוריד במשקל גוף, או יעילה בשמירה על רמת הסוכר בדם או היפרליפידמיה.
תזונה

חומץ תפוחים מורכב מ-94% מים, אחוז אחד של פחמימות ואפס שומן וחלבון. בכמות של 100 גרם (מ"ל) הוא מספק 22 קלוריות, והערכים התזונתיים בו זניחים (כך על פי הטבלה התזונתית של ה-USDA).
רפואה עממית

למרות ההיסטוריה של שימוש בחומץ תפוחים כמרכיב ברפואה המסורתית, לא נמצאו ראיות קליניות מוכחות התומכות בהשפעות רפואיות כלשהן (למשל, ירידה במשקל או טיפול בזיהומי עור) והשימוש בו אינו מומלץ כחלק מההנחיות הרפואיות של ארגון בריאות הציבור. כמו כן, אין ראיות מבוססות היטב לגבי השפעה חיובית שיש לחומץ תפוחים על רמת הסוכר בדם ועל רמת הכולסטרול.
בטיחות

בליעה של חומץ תפוחים בתצורתו הנוזלית או בטבלייה כוללת סיכון לפגיעה ברקמות הרכות של הפה, הגרון, הבטן והכליות. גירוי ואדמומיות נפוצים כאשר העיניים באות במגע עם החומץ ועלול להיגרם נזק לקרנית במקרה כזה. שימוש בחומץ כתרופה לניקוי אוזניים או עיניים מסוכן מסיבה זו. בשל חומציותו, חשיפת השיניים לצריכת חומץ תפוחים לא-מזוקק עלולה לגרום לנזק לאמייל השן. על אף שכמות קטנה של חומץ תפוחים עשויה לשמש חומרי טעם וריח ייתכן שהיא איננה בטוחה לשימוש על ידי נשים בהריון או מיניקות וכן עבור ילדים. כאשר עושים שימוש בחומץ תפוחים כחומר ניקוי ביתי, יש לשים לב שלא לערבב אותו עם אקונומיקה. שילוב זה אשר עשוי לשחרר גז כלור הפוגע בדרכי הנשימה, בעיניים, באף ובגרון.
הערות שוליים

1 2 3  Apple Cider Vinegar Uses, Benefits & Dosage - Drugs.com Herbal Database, Drugs.com (באנגלית)
↑  Can apple cider vinegar help you burn fat?, Mayo Clinic (באנגלית)
↑  FoodData Central, fdc.nal.usda.gov
↑  חומץ תפוחים: משקה פלא? לא בדיוק, באתר ‏מאקו‏, 8 בינואר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph134837
טובאנית

| --- | --- |
 מדינות:  רוסיה
 אזורים:  טובה
 דוברים:  200,000
 שפת אם:  200,000
 כתב:  אלפבית קירילי, אלפבית לטיני, Tuvan alphabet 
 משפחה:  אלטאית (במחלוקת) טורקית מזרחית טובאנית
 לאום:  רוסיה רוסיה   (רפובליקת טובה רפובליקת טובה)
 קוד שפה:  tyv 
 קוד ISO 639-2:  tyv 
 קוד ISO 639-3:  tyv 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
טובאנית (тыва дыл [טִיבַֿה דִיל], ידועה גם כטוביאנית, טיבאן או טובין) היא אחת השפות הטורקיות. כ-200,000 איש מנתיני הרפובליקה של טובה שבדרום־מרכז סיביר דוברים שפה זו. מילים רבות בשפה זו שאולות מהמונגולית ומעט מילים מרוסית.
הגיית השפה וכתיבתה

את השיטה המקורית לכתיבת טובאנית תכנן בשנות ה-30 של המאה ה-20 נזיר בודהיסטי בשם לופסאן-צ'ימיט שנעלם לאחר מכן בתקופת טיהורי סטלין. על-פי שיטתו נכתבה השפה באלפבית הלטיני בתוספת אותיות מיוחדות המציינות את הצלילים הייחודיים בה. כמה ספרים הודפסו בשיטת כתב זו, כולל מדריכים שנועדו ללמד מבוגרים קרוא וכתוב. האלפבית של לופסאן-צ'ימיט הוחלף מאוחר יותר בכתב מבוסס האלפבית הקירילי הנמצא בשימוש כיום, ואילו הכתיב המקורי נמחק מספרי ההיסטוריה. בעידן שלאחר ברית המועצות החלו מלומדים טובאנים ואחרים להתענײן מחדש בהיסטוריית האותיות הטובאניות ובהוצאת האמת לאור.
האלפבית הטובאני הנוכחי הוא גרסה מתוקנת של הכתב הקירילי בתוספת שלוש אותיות נוספות: האות ң (בכתיב לטיני "ng" או ב-IPA מסומן [ŋ]), האות Өө (כתב לטיני "ö", ‏IPA: ‏[ø]), האות Үү (כתב לטיני "ü", ‏IPA: ‏[y]). סדר האותיות זהה לסדר בקירילית כש־Ң מצויה אחרי הקירילית Н,‏ Ө אחרי О, ו-Ү אחרי У. לאות ң אין אות ראשית כיוון שאינה מופיעה בראש מילה.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | וילוני | וילוני | חכי | חכי | בתר־מכתשי | בתר־מכתשי | מכתשי | מכתשי | שפתי (־שִנִּי) | שפתי (־שִנִּי) |
| אפי | ŋ |  |  |  |  |  | n |  | m |  |
| סותם | ɡ | k |  |  |  |  | ‏ | tʰ | ‏ | pʰ |
| מחוכך |  |  |  |  | ‏ | ʧ | ‏ | ʦ |  |  |
| חוכך | ‏ | x |  |  | ʒ | ʃ | z | s | ʋ | f |
| מקורב (צדי) |  |  | j |  |  |  |  |  | ʋ |  |
| מקורב (צדי) |  |  |  |  |  |  | l |  |  |  |
| מקיש |  |  |  |  |  |  | ɾ |  |  |  |
 * פונמות במילים שאולות מרוסית  * תוספת פונמה בהתאמה לסטנדרט (רוב הדוברים); מיעוטם מחליף בקוליים /b d/ תחת הנישוף
ספרות

בטובה קיימת מסורת עשירה של סיפורים ואגדות עם בשפה הטובאנית שהועברו מפה לאוזן, והכוללים סוגות רבות. החל מחידות קצרות מאוד ופתגמים, ביטויים קשי הגייה, סיפורי קסמים, אגדות גיבורים, סיפורי אימה וכלה באפוסים ארוכים שנדרשות שעות רבות לדקלמם. כמה דוגמאות וחלקים מתוך סוגת האפוס כדוגמת "בוֹקטוּ-קיריש, בורה-שילאי" הודפסו. צורת אמנות זו מצויה בסכנה שכן מספרי הסיפורים המסורתײם שײכים לדור ההולך ומזדקן ואין צעירים המוכנים להחליפם.
טובגו

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים הקריבי 
 קואורדינטות:  11°15′00″N 60°40′01″W﻿ / ﻿11.25°N 60.667°W﻿ / 11.25; -60.667
 שטח:  300 קילומטר רבוע
 אורך:  40.7 קילומטר
 רוחב:  11.9 קילומטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  טרינידד וטובגו 
 אוכלוסייה:  60,874 (1 בינואר 2011)
 אזור זמן:  UTC-4
  (למפת טרינידד וטובגו מוגדלת) פורט אוף ספיין פוינט פורטין סן פרננדו סנגרה גראנדה סקרבורו האוקיינוס האטלנטי  הים הקריבי ונצואלהטובגו(למפת טרינידד וטובגו רגילה) פורט אוף ספיין פוינט פורטין סן פרננדו סנגרה גראנדה סקרבורו האוקיינוס האטלנטי  הים הקריבי ונצואלהטובגו
 
טובגו (אנגלית: Tobago) הוא אי שבשליטת מדינת טרינידד וטובגו שנמצאת בין האוקיינוס האטלנטי לבין הים הקריבי. בירת האי היא סקרבורו.
היסטוריה

כריסטופר קולומבוס הגיע לאי ב-1498. בין 1650 ל-1814 החליף האי ידיים 33 פעמים בין מדינות קולוניאליסטיות, בהן הולנד, בריטניה, צרפת, שוודיה וספרד וכן הניסיון הקולוניאליסטי היחיד של דוכסות קורלנד וסמיגליה, ששלטה באי משנת 1654 ועד 1691. הסכם פריז העניק את האי לשלטון בריטי. המושבה איבדה מחשיבותה לאחר שסופת הוריקן החריבה את גידולי הסוכר ב-1867, וב-1889 סופח טובגו למושבה בטרינידד. ב-1963 נפגע האי קשות על ידי הוריקן פלורה.
גאוגרפיה

האי שני בגודלו במדינה גם במספר התושבים וגם בשטח אחרי טרינידד הממוקם דרום מערבית לו. שטח האי הוא כ-300 קמ"ר ומתגוררים בו, נכון לשנת 2011, כ-61,000 איש. בירת האי היא סקרבורו ובה 17,000 איש. בין שנת 1990 לשנת 2000 גדלה אוכלוסיית האי בכ-11.28 אחוז, אחד האזורים הגדלים במהירות הרבה ביותר במדינה מבחינת אוכלוסייה. לעומת טרינידד, שבו חברה רב-אתנית, באי יש רוב של אפריקאים.
בשנת 1963 הוכה האי על ידי הוריקן פלורה ובשנת 2004 נפגע האי על ידי הוריקן איבן שגרם לנזק מועט יותר מההוריקן שבשנת 1963.
נקודת היונים, טובגו, 2005
החוף המערבי של טובגו, 2009
קן ציפור טרופית אדומת מקור, 2000
חואן מוסו

חואן אגוסטין מוסו (בספרדית: Juan Agustín Musso; נולד ב-6 במאי 1994 בסן ניקולאס דה לוס ארוז'וס שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת השוער בקבוצת אתלטיקו מדריד מהלה ליגה בהשאלה מאטאלנטה מהסרייה א' ובנבחרת ארגנטינה.
קריירת מועדונים

מוסו גדל במחלקת הנוער של ראסינג קלוב. הוא ערך 23 הופעות ליגה במדי המועדון במסגרת ליגת העל הארגנטינאית.
ב-11 ביולי 2018 חתם מוסו באודינזה מהסרייה א'. הוא שיחק במועדון במשך שלוש עונות, בהן ערך 102 הופעות ליגה.
ב-2 ביולי 2021 חתם מוסו באטאלנטה מהסרייה א'. ב-21 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על טורינו במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2021/2022.
ב-27 באוגוסט 2024 הושאל אל אתלטיקו מדריד.
קריירה בינלאומית

ב-26 במרץ 2019 ערך מוסו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארגנטינה, בניצחון 0–1 על נבחרת מרוקו במשחק ידידות. הוא היה חלק מסגל הנבחרת בטורניר קופה אמריקה 2019 ובטורניר קופה אמריקה 2021, אך לא שיחק בהם.
תארים

קופה אמריקה (1): 2021
אטאלנטה
הליגה האירופית: 2023/2024
הערות שוליים

↑  Welcome Musso! - The goalkeeper signed on a permanent transfer באתר הרשמי של אטאלנטה, 2 ביולי 2021 (באנגלית)
| נבחרת ארגנטינה – קופה אמריקה 2019 (מקום שלישי) |
| --- | --- | --- |
|  1 ארמני •  2 פוית •  3 טגליאפיקו •  4 סראביה •  5 פארדס •  6 פסלה •  7 פריירה •  8 אקוניה •  9 אגוארו •  10 מסי •   11 די מריה •  12 מרצ'סין • 13 פונס מורי •  14 קאסקו • 15 פיסארו • 16 דה פול • 17 אוטמנדי • 18 רודריגס • 19 סוארס • 20 לו סלסו • 21 דיבאלה • 22 מרטינס • 23 מוסו • מאמן: סקאלוני |  1 ארמני •  2 פוית •  3 טגליאפיקו •  4 סראביה •  5 פארדס •  6 פסלה •  7 פריירה •  8 אקוניה •  9 אגוארו •  10 מסי •   11 די מריה •  12 מרצ'סין • 13 פונס מורי •  14 קאסקו • 15 פיסארו • 16 דה פול • 17 אוטמנדי • 18 רודריגס • 19 סוארס • 20 לו סלסו • 21 דיבאלה • 22 מרטינס • 23 מוסו • מאמן: סקאלוני | ארגנטינה |
| נבחרת ארגנטינה – קופה אמריקה 2021 (מקום ראשון) |
| --- | --- | --- |
|  1 ארמני •  2 מרטינס קוארטה •  3 טגליאפיקו •  4 מונטייל •  5 פארדס •  6 פסלה •  7 דה פול •  8 אקוניה •  9 אגוארו •  10 מסי •   11 די מריה •  12 מרצ'סין • 13 רומרו •  14 פלאסיוס • 15 גונסאלס • 16 ח. קוריאה • 17 דומינגס • 18 רודריגס • 19 אוטמנדי • 20 לו סלסו • 21 א. קוריאה • 22 לא. מרטינס • 23 א. מרטינס • 24 גומס • 25 לי. מרטינס • 26 מולינה • 27 אלברס • 28 מוסו • מאמן: סקאלוני |  1 ארמני •  2 מרטינס קוארטה •  3 טגליאפיקו •  4 מונטייל •  5 פארדס •  6 פסלה •  7 דה פול •  8 אקוניה •  9 אגוארו •  10 מסי •   11 די מריה •  12 מרצ'סין • 13 רומרו •  14 פלאסיוס • 15 גונסאלס • 16 ח. קוריאה • 17 דומינגס • 18 רודריגס • 19 אוטמנדי • 20 לו סלסו • 21 א. קוריאה • 22 לא. מרטינס • 23 א. מרטינס • 24 גומס • 25 לי. מרטינס • 26 מולינה • 27 אלברס • 28 מוסו • מאמן: סקאלוני | ארגנטינה |
הרכבת הרטית

הרכבת ברחובות העיר כור, בדרכה לארוזה
הרכבת הרטית (ברומאנש: Viafier retica; בגרמנית: Rhätische Bahn; באיטלקית: Ferrovia retica, ובראשי תיבות: RhB) היא חברת הרכבת הפרטית הגדולה ביותר בשווייץ, והיא פועלת ברחבי קנטון גראובינדן בדרום-מזרח המדינה, שם היא מפעילה את רוב שירותי הרכבת. אחד מקוויה חורג מגבולות שווייץ לאורך 2.5 ק"מ, ומגיע לעיירה טיראנו (Tirano) בלומברדיה שבצפון איטליה. עוד מפעילה הרכבת הרטית את שירות "גלאסייה אקספרס" (Glacier Express - "אקספרס הקרחונים") מדבוס ומסנט מוריץ אל צרמט בקנטון ואלה, ובעבר הפעילה קו רכבת אל בלינצונה בקנטון טיצ'ינו.
הרכבת הרטית נוסדה ב-7 בפברואר 1888 במטרה להקים מסילת רכבת בין לנדקווארט (Landquart) ודבוס (Davos). כיום היא חברה ציבורית שהונה נמצא בבעלות ממשלת קנטון גראובינדן (51%), ממשלת שווייץ (43%) והיתר בידי הציבור. הנהלת החברה שוכנת בכור (Chur), בירת קנטון גראובינדן.
אורכן הכולל של מסילות הרכבת של החברה מגיע ל-384 ק"מ, ואלה צרות ורוחבן עומד על 1,000 מ"מ. משום כך הרשת איננה מחוברת אל רשתות מסילות הרכבת הלאומיות של שווייץ ושל איטליה, ובנקודות ההשקה בין הרשתות, נדרשת החלפת רכבות. רשת המסילות של הרכבת הרטית עוברת בהרי האלפים של דרום-מזרח שווייץ וידועה בנופיה עוצרי הנשימה. שניים מקווי הרכבת הידועים כמסילות אלבולה (Albula) וברנינה (Bernina) הוכרזו בשנת 2008 כאתר מורשת עולמית המשותף לשווייץ ולאיטליה.
היסטוריה

הרכבת הרטית נוסדה ב-7 בפברואר 1888 כחברת "מסילת הרכבת הצרה לנדקווארט-דבוס בע"מ" (Schmalspurbahn Landquart–Davos AG) ושמה לה למטרה לסלול מסילת רכבת בין שני היישובים. אבן הפינה הונחה ב-29 ביוני 1888, ובתחילת 1889 הושלם הקטע שבין לנדקווארט לקלוסטרס (Klosters). לאחר שמונה חודשים נוספים, ב-1890, הגיעה מסילת הרכבת ליעדה בדבוס. ב-1895 שונה שם החברה ששמה לה למטרה את הקמתן של מסילות רכבת נוספות ברחבי גראובינדן, ל"רכבת הרטית". החל ב-1896 החלה רשת מסילות הרכבת של החברה להתפתח. באותה שנה הונחה מסילה מלנדקווארט לכור והלאה לטוסיס (Thusis), וב-1903 היא הוארכה עד לסנט מוריץ. ב-1904 הונחה מסילת רכבת בעמק הריין הקדמי עד אילנץ (Ilanz), וזו הוארכה עד דיזנטיס/מושטר (Disentis/Mustér) ב-1912. ב-1909 הוארכה מסילת הרכבת מדבוס לכיוון דרום-מערב, עד פיליסור (Filisur), וב-1912 הושלמה מסילת הרכבת בעמק האין, מסנט מוריץ עד שקול. מסילה זו חושמלה מיד עם הקמתה ועד שנת 1922 הושלם חיבורה של כל רשת המסילות לרשת החשמל.
ב-1942 השתלטה הרכבת הרטית על מסילת הרכבת מכור לארוזה (Arosa), ושנתיים לאחר מכן, השתלטה גם על מסילת "ברנינה" המוליכה עד לטיראנו שבאיטליה. אולם החל משנות ה-40 ועד לשנות ה-70 הייתה החברה שרויה במשבר כלכלי, ומפעם לפעם דובר על הפיכתה לחלק מהרכבת הפדרלית השווייצרית, אך בעזרת סיוע כספי מהממשלה השווייצרית, נמנע דבר זה, ושירותי החברה המשיכו ללא סגירת תחנות או צימצום היקפם. הסיוע הממשלתי הופחת בהדרגה בשנות ה-70 ובשנות ה-80 והחברה נאלצה להתייעל. תחנות רכבת לא רווחיות נסגרו והרכבת הרטית החלה פונה אל השוק התיירותי. פתיחת מנהרת ורנינה במזרח גראובינדן ב-1999 היה ציון דרך חשוב בתולדות החברה. נוסף על תנועת הנוסעים במנהרה, משונעים דרכו כלי רכב, בעיקר בחורף, ומספרם של אלה עמד על כחצי מיליון בשנת 2006. למרות כל השינויים, רווחיה של החברה נמוכים ביותר, ובשנת 2007 עמדו על כ-1.2 פרנק שווייצרי בלבד. החברה ממשיכה בתהליכי הייעול, והיא הודיעה על כוונתה לצמצם את מספר עובדיה בכ-10% עד סוף שנת 2008. ב-7 ביולי 2008 הודיע ארגון אונסק"ו על הכרזת הנוף התרבותי של קו אלבולה וקו ברנינה כאתר מורשת עולמית. בין נימוקיו של הארגון להכרזה נכתב כי המסילות:
"...מהוות דוגמה לשימוש ברכבת כדי להתגבר על בידודם של יישובים באלפים המרכזיים בתחילת המאה ה-20, אגב השפעה כלכלית-חברתית נמשכת על החיים בהרים. הן מהוות צבר סביבתי, אדריכלי וטכני יוצא דופן, וכוללות הישגים מתחום ההנדסה האזרחית והאדריכלות, המתקיימים בהרמוניה עם הנוף דרכן הן עוברות".
ההכרזה אינה מתייחסת רק למסילות הרכבת עצמן, אלא לרצועה ברוחב של 500 עד 1,000 מטר לאורכן, ובכך מצטרפת הרכבת הרטית אל מסילות ברזל נוספות שהוכרו כאתרי מורשת עולמית, ובהן מסילת זמרינג באוסטריה ושלוש מסילות רכבת הרריות בהודו.
רשת המסילות > מסילת לנדקווארט-דבוס

תחנת הרכבת בלנדקווארט היא צומת מסילות רכבת על גבולה הצפוני של גראובינדן, בה נפגשות מסילות הרכבת של הרכבת השווייצרית הפדרלית, עם רשת המסילות הצרה של הרכבת הרטית. המסילה של חברת הרכבות הלאומית ממשיכה מספר קילומטרים נוספים דרומה ומסתיימת בכור, ואילו לנדקווארט נחשבת לקילומטר אפס של הרשת הרטית.
המסילה לכיוון דבוס מתחילה בגובה של 523 מטר, אורכה 49.98 ק"מ, ולאחר טיפוס מתמיד בעמק נהר לנדקווארט, היא מגיעה לשיאה בתחנת דבוס וולפגאנג (Davos Wolfgang), בגובה של 1,625 מטר. בששת הקילומטרים הנותרים יורדת המסילה לגובה של 1,540 מטר ומסתיימת בשתי התחנות העיקריות של דאבוס - דורף (Davos Dorf) ופלאץ (Davos Platz). הקטע שבין קלוסטרס לדבוס תלול במיוחד, והמסילה עולה מגובה של 1,191 מטר עד לגובה של 1,625 מטר לאורך קטע מפותל באורך של כ-11 ק"מ בלבד. כיוונה הכללי של המסילה עד קלוסטרס הוא דרום-מזרח, ולאחר מכן היא פונה לכיוון דרום.
מאז שנת 1999 מתחילה בקלוסטרס מסילת ורנינה ובמקום נמצא אזור העמסת כלי הרכב לרכבות החוצות את המנהרה. מסילת לנדקווארט-דבוס חולפת על פני שש מנהרות שהארוכה שבהן היא מנהרת קלוס (Klus) באורך של 984 מטר, והשנייה באורכה היא מנהרת פוקסנווינקל (Fuchsenwinkel) שאורכה 785 מטר. מסילה זו הייתה הראשונה בין מסילות הרכבת הרטית והיא הושלמה ב-1890. השיפוע המקסימלי של מסילה זו מגיע ל-45 פרומיל.