stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כבל תקשורת תת-ימי
הוועדה המשותפת לבחינת הטלגרפיה התת-ימית

בשנת 1859, חברה חברת הטלגרף האטלנטי לממשלה הבריטית בהקמת ועדה משותפת שמטרתה הייתה לבחון את הסוגיה של טלגרפיה ימית. הוועדה שמה בראש מעיינותיה לפתח את הבסיס הטכנולוגי שישמש את הניסיונות הבאים על ידי חקירת הכשלונות של ניסיונות העבר.
בין הממצאים של הוועדה, נטען שהאשם בכישלונות של 1858 הוא וייטהאוס, כשטענה שהשיטות שלו אינן מדעיות מספיק (כשבין היתר, הוא החשיב את סוגיית הטלגרפיה הימית כבעיית סילומיות), כשמצד שני היא ציינה לטובה את עבודתו של תומסון כהוכחה לאופן שבו מדע יכול לתרום להצלחתה של הטלגרפיה הימית.
הדו"ח של הוועדה המשותפת המריץ עבודה מדעית בתחום, ובמיוחד את הקמתה של הוועדה הבריטית לסטנדרטים חשמליים, בהנהגת תומסון, מקסוול וג'נקין, שפיתחה, בין היתר, את היחידות החשמליים (אוהם, וולט ואמפר), שעדיין בשימוש כיום.
כמו כן, הדו"ח הצביע על הכיוון של הנדסה טלגרפית, תחום שיכול להתפתח בעזרת כמויות המידע שנצברו מניסיונות העבר ואת השילוב בין תאוריה למעשיות שיכולים לעזור בתכנון כבלים לצרכים ותנאים שונים.
חבלות מכוונות בכבלי תקשורת תת-ימיים

בשנים האחרונות אירעו שורה של תקריות שבהן בוצעה חבלה בתשתיות תת-ימיות עולמיות, כולל כבלי תקשורת תת-- ימיים. חבלות אלו יכולות לגרום לפגיעה בכלכלה דיגיטלית, בבנקאות ובסחר בין לאומי. פעולות חבלה אלה מהוות אתגר כיוון שהן קורות במים בינלאומיים, אשר בו המשפט הבינלאומי המסורתי מאפשר אכיפה רק בתחומים צרים מאוד. מלבד האיום החמור של הספינות האלה על תשתיות, ישנן גם ראיות לריגול. כך נטען לפי חקירה של Lloyd's List Intelligence, שירות מודיעין ספנות.
בים הבלטי - שני אירועים, עם מעורבות לכאורה של ספינות סיניות, נמצאות עדיין תחת חקירה.
טייוואן - פגיעה בכבלי תקשורת תת-- ימיים, בתחילת ינואר 2025, עם מעורבות לכאורה של ספינת מטען Shunxin39, תחת דגל קמרון-טנזניה, עם שבעה אנשי צוות סינים. הספינה נמצאת בבעלות חברה מהונג-קונג, אשר, לפי בכיר במשמר החופים בטייוואן, מכוונת על ידי סין. אף שאין הוכחה ישירה לחבלה עצמה, קריאת הרדאר מראה שהספירה עברה במקום בדיוק כאשר אירעה החבלה. גורמים סיניים מכחישים כל מעורבות באירוע.
שוודיה - משטרת שוודיה חוקרת מעורבות אפשרית של אוניית צובר סינית, Yi Peng 3, בגרימת נזק לשני כבלי סיבים אופטיים בים הבלטי, באזור כלכלי השייך באופן בלעדי לשוודיה, בנובמבר 2024. אירוע זה מזכיר אירוע משנת 2023 אשר בו ספינה סינית, ניוניו פולר בר, נחשדה בגרימת נזק לכבלים תת-ימיים כמו גם לצינור גז תת-ימי.
פינלנד - מכלית רוסית, איגל S, נתפסה על ידי הרשויות בחשד לגרימת נזק לכבל חשמל Estlink 2, בבעלות פינלנד-אסטוניה, וכן מספר כבלי אינטרנט, על ידי גרירת העוגן של המכלית על קרקע הים. זוהי הפעם הראשונה שבה ממשלה עצרה ספינה מסחרית בגין נזקים לכבלים תת-ימיים. לפי מספר גורמי מודיעין של ארצות הברית ואירופה, מתחזקת הערכה שהנזק נגרם כתוצאה מתאונה ימית ולא כחבלה מכוונת על ידי רוסיה.
הים האדום - ים סוף, אירע במרץ 2024. באירוע זה נגרם נזק לרשתות תקשורת ואינטרנט באזור. ממשלת תימן הזהירה מפני אפשרות לחבלה כזאת מצד המורדים החות'ים, שבועות מספר לפני שאירעה החבלה, אך החות'ים מכחישים כל מעורבות.
הערות שוליים

↑  אמיר גולדברג,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'כבלים תת ימיים למטרות שונות, באתר "עולם הטכנולוגיה", ‏21 בנובמבר 2015.
↑  Bruce J. Hunt,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'Pursuing Power and Light, JHU Press, 2010
1 2  Crosbie Smith and M. Norton Wise,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'Energy and Empire: A biographical study of Lord Kelvin, Cambridge University Press, 1989
1 2  Wayne Chang, Simone McCarthy, Analysis: A cut undersea internet cable is making Taiwan worried about ‘gray zone’ tactics from Beijing, CNN, ‏2025-01-10 (באנגלית)
1 2 3  '"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'רוסיה חיבלה בכבלים תת-ימיים של פינלנד. מהתגובה שלה כולן צריכות ללמוד, באתר TheMarker‏, 5 בינואר 2025
↑  James Pomfret and Yimou Lee, Exclusive: China-linked shipowner denies Taiwan accusation of damaging undersea cable, Reuters, ‏January 8, 2025 (באנגלית)
↑  Reuters, Swedish police board Chinese ship in probe over severed cables, CNN, ‏2024-12-19 (באנגלית)
↑  Discussion of limiting ‘shadow fleet' passage into Baltic as Finland investigates cable breaks, Default, ‏2024-12-30 (באנגלית)
↑  "Finland seizes a tanker, getting tough on hybrid warfare". The Economist. ISSN 0013-0613. נבדק ב-2025-01-11.
↑  Reuters, Finland boards oil tanker suspected of causing internet, power cable outages, CNN, ‏2024-12-26 (באנגלית)
↑  Greg Miller, Robyn Dixon and Isaac Stanley-Becker, Accidents, not Russian sabotage, behind undersea cable damage, officials say, The Washington Post, ‏19/01/2025 (באנגלית)
↑  Hanna Ziady, Red Sea cables have been damaged, disrupting internet traffic | CNN Business, CNN, ‏2024-03-04 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293762905171  BNE: XX525880  BnF: cb119804191 (data)  GND: 4180641-4  LCCN: sh85018581  LNB: 000182471  NDL: 00564651  NKC: ph524156
קר עד העצם

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  Winter's Bone 
 בימוי:  דברה גרניק
 הופק בידי:  אנה רוסליני אליקס מידגאן
 תסריט:  אנה רוסליני דברה גרניק
 עריכה:  אפונסו גונוואלס
 שחקנים ראשיים:  ג'ניפר לורנס  ג'ון הוקס
 מוזיקה:  דיקון הינשלייף
 צילום:  מייקל מקדונה
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  Anonymous Content 
 חברה מפיצה:  רודסייד אטרקשנז, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  21 בינואר 2010
 משך הקרנה:  100 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט פשע 
 מקום התרחשות:  מיזורי 
 תקציב:  2,000,000 דולר
 הכנסות:  13,831,503 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   wintersbone
 פרסים:  פרס וולדו סולט  פרס חבר המושבעים של פסטיבל סאנדנס לדרמה אמריקאית  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 www.wintersbonemovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
קר עד העצם (באנגלית: Winter's Bone) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2010 בבימויה של דברה גרניק. הוא מבוסס על ספר בעל אותו שם שיצא בשנת 2006.
הסרט יצא בפסטיבל סאנדנס בתפוצה מוגבלת ב-21 בינואר 2010, ובשאר ארצות הברית ב-11 ביוני של אותה השנה. בישראל הסרט עלה לאקרנים ב-27 בינואר 2011.
עלילה

רי דולי (ג'ניפר לורנס) בת ה-17 היא המבוגרת האחראית במשפחתה, היא מטפלת באחיה ואחותה הקטנים ובאימם שאיבדה את שפיותה. בנוסף, אביה, סוחר סמים, נטש אותם. יום אחד בא לביתם השריף בסקין (גארט דילאהנט) ומודיע לרי כי אביה ברח ממעצר ומישכן את ביתם כך שאם לא תמצא את אותו משפחתה תיאלץ להתפנות מביתה. רי הולכת לחפש את אביה ובדרך מקבלת עזרה מדודה, טירדרופ (ג'ון הוקס). לבסוף מוצאת רי את אביה מת בתוך נחל ומנסה להוציאו ללא הצלחה. בסוף הסרט יושבת רי עם שני אחיה על המדרגות מחוץ לביתם, אחיה הקטן שואל את רי אם היא תישאר איתם כי שמע שהיא שוקלת להתגייס לצבא, ורי מבטיחה להם שלעולם לא תעזוב אותם.
צוות שחקנים

ג'ניפר לורנס – רי דולי
ג'ון הוקס – טיירדרופ
לורן סוויטסאר – גייל
גארט דילאהנט – השריף בסקין
דייל דיקי – מירב
שריל לי – אפריל
ביקורות והכנסות

הסרט זכה לאהדת מבקרי הקולנוע. אתר Rotten Tomatoes העניק לסרט דירוג של 94%. מכון הסרטים האמריקאי הכניס את הסרט לרשימת עשרת הסרטים הטובים ביותר לשנת 2010. בנוסף, הסרט קיבל שני פרסים מפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, הוא גם קיבל שני פרסים מפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסטוקהולם.
בסוף השבוע הראשון לצאתו של הסרט, הוא הכניס כ-84,797 אלף דולר רק בארבעה בתי קולנוע. נכון ל-9 בינואר הסרט הכניס כ-6,510,827 בארצות הברית וכ-1,549,061 דולר מחוץ לארצות הברית.
פרסים ומועמדויות

| שנה | מסגרת | קטגוריה | עבודה מועמדת | תוצאה | הפניות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010 | טקס פרסי אוסקר ה-83 | פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר | קר עד העצם | מועמדות |  |
| 2010 | טקס פרסי אוסקר ה-83 | פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר | אנה רוסליני ודברה גרניק | מועמדות |  |
| 2010 | טקס פרסי אוסקר ה-83 | פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר | ג'ניפר לורנס | מועמדות |  |
| 2010 | טקס פרסי אוסקר ה-83 | פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר | ג'ון הוקס | מועמדות |  |
| 2010 | טקס פרסי גלובוס הזהב ה-68 | פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה | ג'ניפר לורנס | מועמדות |  |
| 2010 | פרס גילדת שחקני המסך | השחקנית הטובה ביותר בסרט קולנוע | ג'ניפר לורנס | מועמדות |  |
| 2010 | פרס גילדת שחקני המסך | שחקן המשנה הטוב ביותר בסרט קולנוע | ג'ון הוקס | מועמדות |  |
| 2010 | פרס אינדפנדנט ספיריט | הסרט הטוב ביותר | קר עד העצם | מועמדות |  |
| 2010 | פרס אינדפנדנט ספיריט | הבמאית הטובה ביותר | דברה גרניק | מועמדות |  |
| 2010 | פרס אינדפנדנט ספיריט | התסריט הטוב ביותר | אנה רוסליני ודברה גרניק | מועמדות |  |
| 2010 | פרס אינדפנדנט ספיריט | הצלם הטוב ביותר | מייקל מקדונה | מועמדות |  |
| 2010 | פרס אינדפנדנט ספיריט | השחקנית הטובה ביותר בסרט קולנוע | ג'ניפר לורנס | מועמדות |  |
| 2010 | פרס אינדפנדנט ספיריט | שחקנית המשנה הטובה ביותר | דייל דיקי | זכייה |  |
| 2010 | פרס אינדפנדנט ספיריט | שחקן המשנה הטוב ביותר | ג'ון הוקס | זכייה |  |
הערות שוליים

1 2 3  מאיר שניצר, עצם העניין: על "קר עד העצם", באתר nrg‏, 30 בינואר 2011
1 2 3  אורי קליין,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'תעלומה שחייבת להיפתר, באתר הארץ, 4 בפברואר 2011
1 2 3  אבנר שביט‏, עצם בגרון: על הסרט "קר עד העצם", באתר וואלה, 30 בינואר 2011
1 2  גיתית גינת,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'קר עד העצם: סרט שמשאיר את הצופה מרוחק, באתר הארץ, 28 בינואר 2011
↑  Winter's Bone, Rotten Tomatoes, ‏11 ביוני 2010 (באנגלית)
↑  Winners 2010 – Stockholms filmfestival, Stockholm International Film Festival (באנגלית)
↑  Tourtellotte, Bob, 'Winter's Bone,' 'Kids' come up big at Spirit Awards, Reuters, ‏30 בנובמבר 2010 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: a273e464-3bea-456c-a7c0-9fcd5acb2e56
יום האומות המאוחדות

יום האומות המאוחדות, 2012
יום האומות המאוחדות מצוין מדי שנה ב-24 באוקטובר. הוא מיועד, כאמור בהחלטת העצרת הכללית של האו"ם, להביא לידיעת עמי העולם את המטרות וההישגים של האומות המאוחדות ולשם השגת תמיכתם בפעילותו של ארגון האו"ם.
היסטוריה > יום בעלות הברית במלחמת העולם השנייה

האירוע הראשון שנקרא "יום האומות המאוחדות" היה יום הסולידריות והמצעדים הצבאיים של בעלות הברית במלחמת העולם השנייה, שיזם נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט, ב-14 ביוני 1942, שישה חודשים לאחר חתימה על "ההצהרה של האומות המאוחדות" (אנ').
היום צוין לאורך מלחמת העולם השנייה, בין השנים 1942–1944 גם בארץ ישראל. יום זה נקבע לפני הקמת האו"ם עצמו, והוא לא היה קשור ישירות ל "יום האומות המאוחדות" הנוכחי.
היסטוריה > יום ארגון האומות המאוחדות

כמועד ליום האומות המאוחדות נבחר יום השנה לכניסתה לתוקף של מגילת האו"ם (שהתרחשה בשנת 1945). קביעת המועד נעשתה בשנת 1947. יום האומות המאוחדות הוא חלק משבוע האו"ם, המצוין החל מה-20 באוקטובר ועד ה-26 בו.
בשנת 1971 קיבלה עצרת האו"ם החלטה נוספת בנושא זה, שבה הצהירה כי יום האומות המאוחדות יהווה יום חג בינלאומי, והמליצה לכל המדינות החברות באו"ם לציין אותו כחג ציבורי בארצותיהן.
באופן מסורתי צוין יום האומות המאוחדות ברחבי העולם בכנסים, דיונים ותערוכות אודות מטרותיו והישגיו של ארגון האו"ם.
חלק מבתי הספר הבינלאומיים בעולם מעלים על נס ביום האומות המאוחדות את הגיוון הלאומי של ציבור תלמידיהם, ומקיימים במסגרת זאת אירועים בעלי תוכן רב-תרבותי.
בארצות הברית פרסמו נשיאי ארצות הברית הכרזה נשיאותית לציון יום האומות המאוחדות כמועד בארצם בכל שנה מאז היווסדו של יום זה ועד 2009.
האו"ם קבע את 24 באוקטובר גם כיום המידע בדבר הפיתוח העולמי (World Development Information Day).
בישראל

יום האומות המאוחדות צוין בישראל לראשונה בשנת 1949, ביוזמת האגודה למען האומות המאוחדות ונשיא ראש עיריית ירושלים דניאל אוסטר. 
מאז צוין מדי שנה באירועים פומביים. עיריית ירושלים נהגה להניף את דגל האו"ם מעל בניין העירייה לכבוד היום.
הערות שוליים

↑  החלטת העצרת הכללית של האו"ם מס' 168 מיום 31 באוקטובר 1947.
↑  יום 14 ביוני — יום האומות המאותרות, הארץ, 8 ביוני 1942
'יום האומות המאותרות' בארץ-ישראל, הארץ, 9 ביוני 1942
מיליון דגלים התנופפו באנגליה, הַבֹּקֶר, 15 ביוני 1942
↑  יום האומות המאוחדות בירושלים, הארץ, 15 ביוני 1942
↑  יום האומות המאוחדות בירושלים, הארץ, 15 ביוני 1943
↑  היום יוחג *יום האומות המאוחדות* ה־וםרםגיוז עשר דיונ־ י חג, הַבֹּקֶר, 14 ביוני 1944
↑  יום האומות המאוחדות, דבר, 24 באוקטובר 1949
↑  החלטת העצרת הכללית של האו"ם מס' 2782 מיום 6 בדצמבר 1971.
↑  מניף ירושלמי של האגודה למען או"מ, חרות, 26 באוקטובר 1949
↑  מחר יום האו"ם, הארץ, 23 באוקטובר 1951
היום "יום האומות המאוחדות", הארץ, 24 באוקטובר 1954
↑  דגל או"ם הונף בעירית ירושלים, למרחב, 25 באוקטובר 1964
יום או"ם בירושלים, הארץ, 26 באוקטובר 1969
קרב השריון ב-14 באוקטובר (מלחמת יום הכיפורים)

קרב השריון של 14 באוקטובר 1973 (י"ח בתשרי תשל"ד) היה קרב שריון גדול בין צבא מצרים ובין צה"ל שהתרחש ביומה התשיעי של מלחמת יום הכיפורים לכל אורך החזית היבשתית במערב חצי האי סיני. הקרב החל במתקפה מצרית מתוכננת בשישה מוקדים עיקריים, של כוחות שריון, חיל רגלים, ארטילריה, הפצצות אוויריות ופשיטות מוסקות של קומנדו. כוחות צה"ל, שנערכו להתקפה בעוד מועד, הדפו אותה בכל גזרות הלחימה תוך הסבת אבדות כבדות לכוחות המצריים. הניצחון הישראלי היווה נקודת מפנה במערכה בחזית המצרית, ואפשר את פתיחת מבצע אבירי לב - צליחת הכוחות הישראלים לגדה המערבית של תעלת סואץ.
רקע

בימיה הראשונים של מלחמת יום הכיפורים צלח הצבא המצרי את תעלת סואץ ביצע מתקפה מתוכננת מוצלחת (שהחלה ב-6 באוקטובר 1973), שבמהלכה הקים מספר רב של ראשי גשר וכבש חלקים ממערב סיני. יומיים לאחר תחילת המתקפה ניסה צה"ל להדוף את הכוח המצרי הגדול שהתבסס במערב סיני וביצע מתקפת נגד אוגדתית. מתקפה זו נכשלה והסבה לצה"ל אבדות כבדות. לאחר המתקפה של צה"ל התבסס צבא מצרים עוד יותר בסיני ותפס מספר מאחזים על ציר החת"ם המרוחק 8-12 ק"מ ממזרח לתעלת סואץ.
לאחר שגם ב-9 באוקטובר נכשלה התקפה של חטיבה 421 על מתחם "חמוטל" (השולט על צומת בגזרה המרכזית), החליטו שני הצדדים על עצירת הפעולות ההתקפיות והתארגנות מחדש להמשך הלחימה. המטכ"ל הישראלי סבר שאין לנסות ולפרוץ דרך מערכי ההגנה הצפופים של המצרים אלא להיערך ממזרח לציר החת"ם ולצבור כוח להמשך הקרבות. במקביל גם במפקדת הצבא המצרי עלה חשש שיוזמה התקפית מצרית נוספת תשנה את המגמה החיובית במלחמה מבחינת מצרים. לאחר ימי המלחמה הראשונים החליט סאדאת (בניגוד לדעת מפקדי הצבא) לצאת למתקפה מחודשת, ככל הנראה גם במטרה לסייע בחזית הסורית, שהייתה במצב קשה במלחמתה בחזית רמת הגולן.
ב-12 באוקטובר הציע הרמטכ"ל דוד אלעזר, בדיון בפני ראש הממשלה גולדה מאיר ובכירים נוספים, לצאת למחרת למבצע של צליחת תעלת סואץ. תוך כדי הדיון התקבל בו מידע מ"המוסד" על תוכנית מצרית לצאת במתקפה נרחבת בסיני ב-13 או ב-14 באוקטובר. ראש "המוסד", צבי זמיר, שבעברו היה מפקד פיקוד הדרום, הציע לדחות את תוכנית הצליחה ביומיים, ולהכין מלכודת לכוחות המצריים שיתקפו בסיני, והצעתו התקבלה.
שדה הקרב > קרקע

ברוב חלקיה של הגדה המזרחית של תעלת סואץ הקרקע היא חולית. בחלק המרכזי-צפוני היא עבירה לנגמ"שים ולטנקים אך קשה מאוד עד בלתי אפשרית למעבר זחל"מים. חלקים גדולים מהשטח הם מישוריים או בעלי מבנה גבעי מתון ביותר. בחלקה הצפוני הייתה הקרקע ביצתית ולמעט צירים בודדים, התנועה ברכב כלשהו הייתה קשה מאוד עד בלתי אפשרית. בחלקה הדרומי של הגדה המזרחית, במרחק של כ-20 קילומטר מזרחה מצוי רכס הררי ובו שני מעברים הכרחיים שכיוונם הוא מזרח-מערב. הצפוני הוא מעבר הגידי והדרומי הוא מעבר המיתלה. רכס הררי זה ממשיך דרומה עד אזור ראס סודר וכונה "קו המעברים". בחלקה המרכזי והצפוני של הגזרה לא קיים מכשול טבעי המונע מכוחות ממונעים להגיע לעומק צפון סיני.
שדה הקרב > צירי תנועה

ב-1973 היו קיימים בגזרה שלושה כבישים עיקריים בכיוון צפון-דרום
ציר לכסיקון - הציר הסמוך ביותר לקו המים של תעלת סואץ שלאורכו נפרשו מעוזי קו בר-לב
ציר החת"ם (חיל תותחנים) - ציר המרוחק 8-12 ק"מ ממזרח לתעלה
ציר בלוזה-טסה-ראס סודר המרוחק כ-30-35 ק"מ ממזרח לתעלה (מכונה לעיתים "כביש הרוחב")
כבישים אלו חוברו על ידי מספר כבישים שכיוונם מזרח-מערב
כביש החוף הצפוני המוביל מאל עריש לבלוזה ומשם לקנטרה (ציר עלקת במפת קוד סיריוס)
מרפידים לטסה ומשם, יוצאים צירים מזרחה בכיוון אסמאעיליה (ציר טליסמן במפת קוד סיריוס), ולדרום מזרח בכיוון דוורסואר הנמצאת בין האגם המר הקטן והאגם המר הגדול (ציר עכביש במפת קוד סיריוס)
מביר תמדה דרך מעבר הגידי אל קצהו הדרומי של האגם המר הגדול
מנח'ל דרך מעבר המיתלה אל מצפון לעיר סואץ
סדר הכוחות > הכוח הישראלי

כוחות השריון בחזית כולה כללו על פי המקורות הישראלים 750 טנקים ועל פי המקורות המצרים, 900 טנקים. ונפרשו (מצפון לדרום):
כוח ששון, מדרום לבלוזה ומול גזרת קנטרה, מנה שתי חטיבות ממוכנות:
חטיבה 204 בפיקוד צבי רם
חטיבה 11 בפיקוד אהרן פלד (פדל'ה)
אוגדה 162 בפיקוד אברהם אדן וסגנו דב תמרי:
חטיבה 274 בפיקוד יואל גונן
חטיבה 460 בפיקוד גבי עמיר
חטיבה 500 בפיקוד אריה קרן
אוגדה 143 בפיקוד אריאל שרון כללה שלוש חטיבות שריון:
חטיבה 14 בפיקוד אמנון רשף
חטיבה 421 בפיקוד חיים ארז
חטיבה 600 בפיקוד טוביה רביב
חטיבה 247 (צנחנים) בפיקוד דני מט
אוגדה 252 בפיקוד קלמן מגן שהחליף את אברהם מנדלר שנהרג ב-13 באוקטובר מאש מצרית.
חטיבה 8 בפיקוד אריה דיין (בירו)
חטיבה 164 בפיקוד אברהם ברעם
חטיבה 401 בפיקוד דן שומרון
חטיבה 35 (צנחנים) בפיקוד עוזי יאירי
סדר הכוחות > הכוח המצרי

הכוח המצרי בגדה המזרחית של תעלת סואץ מנה 780 טנקים. בגדה המערבית היוו הדיוויזיות המשוריינות 4 ו-21 ככוח עתודה שמנה 330 טנקים (דיוויזיה 21 לארמייה השנייה ודיוויזיה 4 לארמייה השלישית).
בגזרת הארמייה השנייה
חטיבת חי"ר עצמאית 135, בפיקוד קולונל מוסטפא אל-עבאסי, שפעלה מצפון לקנטרה.
דיוויזיית חי"ר 18, בפיקוד פואד עזיז ע'אלי, פעלה בגזרת קנטרה וכללה שלוש חטיבות אורגניות:
חטיבת חי"ר 90
חטיבת חי"ר 134
חטיבת חי"ר 136
חטיבת שריון 15 תגברה את דיוויזיה 18.
הדיוויזיה המצרית השנייה בפיקוד בריגדיר גנרל (עמיד) חסן אבו סעדה, פעלה בגזרת גשר פירדאן וכללה שלוש חטיבות אורגניות:
חטיבת חי"ר 4
חטיבת חי"ר 117
חטיבת חי"ר 120
חטיבת שריון 24 (מדיוויזיה ממוכנת 23) תגברה את הדיוויזיה המצרית השנייה.
דיוויזיית חי"ר 16, בפיקוד בריגדיר גנרל עבד ראב אל-נבי חאפז, פעלה בגזרת דוורסואר וכללה שלוש חטיבות:
חטיבת חי"ר ממוכנת 3
חטיבת חי"ר 16
חטיבת חי"ר 112
דיוויזיית שריון 21, בפיקוד בריגדיר גנרל איברהים עוראבי, כללה שלוש חטיבות:
חטיבת שריון 1
חטיבת שריון 14
חטיבה ממוכנת 18
דיוויזיה ממוכנת 23, בפיקוד בריגדיר גנרל אחמד עבוד א-זומר, כללה שתי חטיבות:
חטיבה ממוכנת 116
חטיבה ממוכנת 118
בגזרת הארמייה השלישית
חטיבה עצמאית אמפיבית 130, בפיקוד קולונל מחמוד שועייב
הדיוויזיה המצרית השביעית, בפיקוד בריגדיר גנרל אחמד בדאווי סעיד אחמד, כללה שתי חטיבות:
חטיבה ממוכנת 2
חטיבה ממוכנת 11
דיוויזיית חי"ר 19, בפיקוד בריגדיר גנרל יוסוף עפיפי מוחמד
דיוויזיית שריון 4, בפיקוד בריגדיר גנרל מוחמד עבד אל-עזיז קביל, כללה שתי חטיבות:
חטיבת שריון 3
חטיבת שריון עצמאית 25
דיוויזיה ממוכנת 6, בפיקוד בריגדיר גנרל מוחמד עבול פתח מוהרם, כללה שלוש חטיבות:
חטיבת שריון 22
חטיבה ממוכנת 113
חטיבה ממוכנת 1
חמש יחידות קומנדו (צעיקה) בפיקוד מייג'ור גנרל נביל שוקרי
ההמתנה

בשבוע שבין 9 ו-14 באוקטובר, התרחשו בסיני רק קרבות מקומיים. אוגדת שרון ניסתה אומנם להגיע לקו המים בכוחות קטנים, אך ההוראה של הרמטכ"ל הייתה להסיג אותם מיד. המצרים מצידם, נקטו בטקטיקה של ניסיונות התקדמות זוחלת. בלילות 9 ו-10 באוקטובר התקדם חי"ר מצרי בהסתר הליל והתחפר בסמוך לעמדות השריון הישראלי. עם שחר תקפו המצרים בחיפוי ארטילריה וטילי סאגר. הכוחות הישראלים בלמו התקפות אלו באמצעות ארטילריה ושימוש מושכל בשריון והסבו אבדות ניכרות לחי"ר המצרי. למרות כישלון התקפות אלו, גברה ההערכה בקרב הפיקוד הישראלי לתעוזה ולדבקות במטרה של החייל המצרי.
ההמתנה > הפיקוד הישראלי

גישת הפיקוד הישראלי גרסה כי המצרים פועלים על פי הדוקטרינה הסובייטית-מצרית הטוענת כי את ההתקפה יש לבצע על ידי שתי דיוויזיות שריון. עד עתה חצו את תעלת סואץ אל סיני רק דיוויזיות חי"ר ודיוויזיות ממוכנות (בכולן נכללו גם חטיבות טנקים) ולפי דוקטרינה זו היה על המצרים להעביר לסיני גם את הדיוויזיות המשוריינות ה-4 וה-21. אולם בחלוף הימים התברר כי המצרים אינם מזדרזים להעבירן לגדה המזרחית של תעלת סואץ.
באותם ימים קשים לישראל בהם כוחו של צה"ל נשחק והלך, שקלו במטכ"ל להסיג את הכוחות אחורה אל אזור "קו המעברים" (מעבר המיתלה ומעבר הגידי המרוחקים כ-30 ק"מ מתעלת סואץ). במקביל, הוחל בתכנון צליחת תעלת סואץ. חיל האוויר תמך בתוכנית הצליחה בשל חששו משחיקה בכוחו שתביא לנטרול יכולתו ההתקפית וראה בצליחה ובהשמדת בסיסי הטילים מהקרקע פתרון הכרחי מבחינתו. בתחילה סברו בר-לב ואלעזר כי ניתן לבצע ניסיון צליחה רק לאחר שלמצרים ייגרמו אבדות משמעותיות בכוח השריון שלהם. גם סגן הרמטכ"ל ישראל טל התנגד בתוקף לצליחה בשל קרב ההבקעה הצפוי שהיה לדעתו כרוך באבדות כבדות והעדיף לנהל קרבות שריון בגדה המזרחית של התעלה. בר-לב ואלעזר נטו לתמוך בתוכנית הצליחה, אך העבירו את ההחלטה לשר הביטחון משה דיין וזה העדיף להעביר את הדיון להכרעת ראש הממשלה. עד שהתקיים הדיון כבר רבו הסימנים להתקפה מצרית קרבה לאחר שב-13 באוקטובר החלו לעבור שתי הדיוויזיות המשוריינות שמנו כ-600 טנקים לעבר סיני. בכך התייתר הדיון בלשכת גולדה מאיר והיה מוסכם על כל המפקדים הישראלים כי יש להמתין להתקפה המצרית.
לכשנתרבו הסימנים כי ההתקפה המצרית קרבה ובאה, אחד המשמעותיים ביניהם היה ידיעה מהסוכן "סלקט" ("פיקס" במקום אחר), התווה בר-לב, מפקד חזית הדרום, את תוכנית הקרב הישראלית. המטרה הייתה למשוך את השריון המצרי אל השטח הישראלי ולהשאירו חשוף, מחוץ למטריית טילי הנ"מ וחיפוי מערכי החי"ר המחופרים. על פי התכנית הישראלית, לאחר בלימת המתקפה המצרית על צה"ל לעבור מיידית להכנות לצליחה.
פרישת הכוחות הייתה כדלקמן: כוח ששון יצחקי, אוגדת שרון ואוגדת קלמן מגן יהוו את הקו הראשון מול ההתקפה, בשעה שאוגדת אדן תהיה מכונסת באזור טסה כעתודה פיקודית להתקפת נגד עיקרית ותתכונן לצליחה. את גזרתה תתפוש חטיבה 274 וכוחות נוספים מאוגדות שכנות תחת פיקוד דב תמרי. גם באוגדת שרון הוקצתה חטיבה לעתודה ולמתקפות נגד בגזרת אוגדות שרון ומגן. המפקדים הישראלים צפו כי המצרים ירכזו את כוחותיהם לשני מאמצים ארמיונים. מאמץ מרוכז של הארמייה השנייה בכיוון רפידים וטסה ומאמץ מרוכז של הארמייה השלישית לכיוון המעברים. במקרה כזה, הייתה למצרים עדיפות מספרית בנקודות הפריצה שכן 750 הטנקים של צה"ל היו פרושים לאורך כל החזית. כמו כן, היה חשש כי המצרים ינחיתו כוחות קומנדו מוסקים בעורף הכוחות הישראלים.
ההמתנה > הפיקוד המצרי

תוכנית המלחמה המצרית גרסה כי בשלב השני תתקיים "עצירה אופרטיבית" שמטרתה הייתה לחזק את היאחזות המצרים בגדה המזרחית של תעלת סואץ תוך שבירת התקפות הנגד של צה"ל. השלב השלישי כונה "פיתוח המתקפה מזרחה". כבר בערב ב-8 באוקטובר עלתה שאלת ההתקדמות לכיוון קו המעברים. באותו שלב הייתה תמימות דעים בין הנשיא סאדאת, שר ההגנה אחמד איסמעיל עלי והרמטכ"ל סעד א-שאזלי בנושא זה; שלושתם התנגדו למהלך. סאדאת בשל רצונו להיצמד למטרותיו הפוליטיות של היאחזות בסיני (ללא מתן חשיבות להיקף השטח הנשלט) וגרימת אבדות גדולות ככל האפשר לצה"ל, אחמד איסמעיל בשל שמרנותו ונאמנותו לסאדאת ושאזלי בשל חששו מיציאה מטווח מטריית ההגנה של סוללות טילי הנ"מ המצריות, דבר שלדעתו היה עלול, ברמה גדולה של ודאות, לחשוף את כוחות הקרקע המצריים לתקיפות של חיל האוויר הישראלי. אמנם היו קצינים בכירים מצריים שלחצו על אחמד איסמעיל להמשיך בהתקדמות מזרחה בטענה שכך לא יינתן לצה"ל זמן להתארגן מחדש ולהשיב לעצמו את היוזמה אך איסמעיל דחה אותם בעקבות הנחיה מפורשת של סאדאת לעצור את הכוחות. סאדאת היה מעוניין בהפוגה כדי להשיג בפסק זמן זה הישגים מדיניים על ידי מגעים עם המעצמות שאזלי טוען כי גם הוא וגם מפקדי הארמיות התנגדו להתקדמות וכי דיוויזיות 4 ו-21 הושארו ממערב לתעלה כיוון שהיוו עתודה ניידת לבלימת ניסיון הבקעה ישראלי שהיה ברור לו כי יגיע, רק לא היה ברור לו היכן. הוא אף מתאר את תגובת מפקד הארמייה השנייה, סעד מאמון, ב-12 באוקטובר, כשקיבל את תוכנית ההתקפה. לטענתו, הודיע לו מאמון כי הוא מתפטר כיוון שהפקודות הן בלתי אפשריות (תגובה זו הייתה בגדר התרסה, מאמון לא התפטר).
אולם, ב-11 באוקטובר חדר צה"ל לשטח סוריה וכבר באותו יום החל לחץ סורי, מגובה בלחץ סובייטי, כלפי סאדאת, לבצע פעולה התקפית בסיני שתחייב את ישראל להסיט כוחות לחזית הדרומית ובכך להקל את הלחץ על סוריה. במקביל, ראש הממשלה הסובייטי, אלכסיי קוסיגין, עמד להגיע לקהיר והמצרים חששו כי יכפה עליהם הפסקת אש בתנאים שלא היו אופטימליים מבחינתם ועל כן הוציאו לפועל את ההתקפה המתוכננת.
המתקפה

ב-06:30 בבוקר 14 באוקטובר, החלה הרעשה ארטילרית מצרית לאורך כל החזית במשולב עם הפצצה אווירית על בלוזה ומתחם "הברגה" (בחלקה הדרומי של הגזרה הצפונית). במקביל, החלו כוחות שריון מצריים גדולים, מלווים בכוחות חי"ר, לנוע לעבר הקו שהוחזק בידי צה"ל. שעת ההתקפה העניקה לכוחות צה"ל יתרון בכך שהשמש הזורחת הייתה בגבם ובעיני המצרים.
המתקפה > הגזרה הצפונית

חטיבה 15 המצרית, שסופחה לדיוויזיה 18 והייתה מצוידת בטנקי T-62‏, תקפה בשני ראשים ממזרח לקנטרה. מאמץ הפריצה הצפוני היה בכיוון בלוזה ורומני ונתקל בחטיבה 204 והפריצה הדרומית נתקלה בקו הגנה של חטיבה 11. עד לשעה 08:45 נבלמו שני ניסיונות הפריצה והמצרים איבדו 40 טנקים כשלכוח הישראלי לא היו אבדות.
בשעה 07:00 תקפה חטיבה 24 המצרית בשני ראשים מול אוגדה 162. מולה ניצבה חטיבה 274 של טירנים בפיקוד יואל גונן. חטיבה זו טרם התנסתה בלחימה ותפסה את קו ההגנה רק בשחר אותו יום. את גל ההתקפה הראשון בלמה חטיבה 274 בעצמה אך תוך אבדות משמעותיות. 15 טנקים ישראלים נפגעו (כולל טנק מפקד החטיבה). שני מפקדי גדודים היו בין הנפגעים. על גזרת אוגדה 162 פיקד סגן מפקד האוגדה, דב תמרי, בשעה שמפקד האוגדה, אברהם אדן, היה בעתודה מדרום לטסה למטרת התקפת נגד אוגדתית. גל התקיפה השני החל ב-09:30 ואז כבר הגיעו לסייע לחטיבה 274 גם גדודים מחטיבה 500 ומחטיבה 460 שקודמו מאזור ההיערכות בטסה. גם ההתקפה המצרית השנייה נהדפה. בסך הכל איבדו המצרים בקרב זה כ-40 טנקים.