stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קאנט 10
גרסאות > משתמשים

ממלכת איטליה ממלכת איטליה
פרגוואי פרגוואי
ארגנטינה ארגנטינה
גרסאות > משתמשים > גרסה צבאית

בפרגוואי: גרסה "10ter" בשירות "Aviación Naval Paraguaya" (תעופת חיל הים הפרגוואי) - רכש 2 מטוסים, אחד מהם התרסק בדרכו לפרגוואי לאחר שהיה מעורב בתאונה אווירית. המטוס השני שימש כ"אמבולנס אווירי" במלחמת הצ'אקו
גרסאות > משתמשים > גרסאות אזרחיות

בממלכת איטליה: מטוסי נוסעים - שפעלו בשירות "Società Italiana Servizi Aerei" (אנ') (שם נפוץ: S.I.S.A), עבור 4 נוסעים בטיסות פנים ארציות. ב-1 באפריל 1926 נחנך מסלול: טריאסטה - ונציה - פביה - טורינו. במשך כעשור החברה קישרה בין יעדים בים האדריאטי. המטוס הותאם לטיסות בינלאומיות במסלול: ג'נובה - ברצלונה שבספרד.
בארגנטינה: הופעל ה"קאנט 10" חברה שהייתה קרויה: "מוניות אוויר" (TAXI AEREI) ומקום מושבה היה בבואנוס איירס, החברה הפעילה טיסות מאזור ריו דה לה פלטה.
ראו גם

קאנט 6
קאנט 7
קאנט 18
קאנט 25
קאנט Z.511
הערות שוליים

↑  Libro commemorativo "Cantieri Riuniti dell'Adriatico – origini e sviluppo – 1857 – 1907 – 1957" edito nel 1957 dai Cantieri Riuniti dell'Adriatico nel centenario della fondazione dello Stabilimento Tecnico Triestino e nel cinquantenario del Cantiere Navale Triestino di Monfalcone.
↑  Michael John H. Taylor, Jane's encyclopedia of aviation, 2nd Edition, London, Studio Editions Ltd., 1989, ISBN 0-517-10316-8
↑  Giuseppe Ciampaglia: "La vita e gli aerei di Raffaele Conflenti" nel testo: "Il Cavallo di Ferro" I.B.N Editore, Roma 2016, ISBN (13) 9788875652715
↑  Michael John H. Taylor, Jane's encyclopedia of aviation, 2nd Edition, Londra, Studio Editions, 1989, ISBN 0-517-10316-8.
↑  "קאנט 10" גרסה "10ter" (איטלקית) web.archive.org/web/20150402120131
↑  מלחמת הצ'אקו - היא מלחמה שהתנהלה בשנים 1932–1935 בין בוליביה לפרגוואי על השליטה באזור הצ'אקו בדרום אמריקה
נשים באפריקה

נשים באפריקה הן נשים שנולדו, או מתגוררות או במקור הן מיבשת אפריקה. התרבות, האבולוציה וההיסטוריה של הנשים האפריקאיות קשורה לאבולוציה ולהיסטוריה של היבשת האפריקאית עצמה.
מרבית הנשים האפריקאיות נושאות באחריות על רווחת ילדיהן. הן מנהלות את משק הבית, מספקות מזון, תזונה, מים, בריאות, חינוך ואחראיות לתכנון המשפחה במידה רבה יותר מאשר במדינות מתפתחות אחרות בעולם. למרות התפתחויות כגון שיפור הטכנולוגיה החקלאית, זמינות אמצעי מניעה ושינויים במעמד החברתי-כלכלי של נשים, שניתן היה להסיק כי יקלו על חייהן, עומס העבודה שלהן גדל עם המצב הכלכלי והחברתי המשתנה באפריקה.
נשים אפריקאיות
יכולתן הכלכלית של נשים, ובייחוד יכולתן לנהל את רווחת המשפחה נמצאת תחת איום. "המודרניזציה" שינתה את מאזן היתרון נגד נשים. מערכת המשפט, החברה המודרנית ושירותים שפותחו על ידי מדינות אפריקאיות שונות לא משפרות את מעמד האישה באפריקה.
ישנם מחקרים רבים על ההיסטוריה של נשים במדינות אפריקה.
ההיסטוריה של מחקר הנשים באפריקה

המחקר שעוסק בהיסטוריית הנשים באפריקה קיבל הכרה כתחום מחקרי מיד לאחר ההיסטוריה האפריקאית הכללית והפך לנושא אקדמי מכובד.
היסטוריונים כמו יאן ואנסינה (Jan Vansina) וולטר רודני (Walter Rodney) אילצו את האקדמיה המערבית להכיר בקיומן של חברות אפריקניות ומדינות אפריקניות, בעקבות תנועות העצמאות האפריקאיות של שנות ה-60, אם כי הן התמקדו בעיקר בהיסטוריה של הגברים. אסתר בוסרופ (Ester Boserup), כלכלנית דנית, עוררה גלים בקרב ההיסטוריונים בספרה משנת 1970 "תפקידן של נשים בפיתוח כלכלי", שהראה את התפקיד המרכזי שהנשים מילאו במשך מאות שנים בהיסטוריה האפריקאית כיצרניות כלכליות, וכיצד נקטעו מערכות אלה על ידי הקולוניאליזם. בשנות השמונים חקרו חוקרים ואקדמאים את ההיסטוריה של נשים אפריקניות ברחבי היבשת. מספר דוגמאות על מחקרים שהתפרסמו, מחקר של ג'ורג' ברוקס (George Brooks) משנת 1976 על סוחרי נשים בסנגל הפרה-קולוניאלית; המחקר של מרגרט ג'ין הייז (Margaret Jean Hays) על השינוי הכלכלי בקניה הקולוניאליות השפיע רבות על הנשים מלואו (קבוצה אתנית שיושבת בקניה וטנזניה), שפורסם באותה השנה; ואת המחקר של קריסטין מאן (Kristin Mann) על הנישואין בניגריה. עם הזמן דנו ההיסטוריונים בתפקידן ובמעמדן של הנשים בחברה הפרה-קולוניאליסטית לעומת הקולוניאלית. הם בחנו מספר גורמים- כיצד נשים עסקו בשינוי צורות דיכוי, איך הופכות תופעות כמו ניהול משק בית למגדריות, חשפו את תפקידי הנשים במאבקים הלאומיים לעצמאות, ואף טענו כי הקטגוריה של "אישה" במקרים מסוימים אינה יכולה להיות מיושמת בהקשרים פרה-קולוניאליים. נשים אפריקאיות הוכיחו שהן חלק חיוני מההיסטוריה, הכלכלה והחברה במרבית האזורים של אפריקה במשך אלפי שנים.
מסורות נשים באפריקה

מסורות הן חלק בלתי נפרד מהתרבות האפריקאית. בתרבויות רבות הן מסמנות מעמדות חברתיים וטקסי מעבר מנערות לבגרות באמצעות שינויי גוף קיצוניים, הכוללים הרחבת איברי הפנים, צילוק הגוף, חיתוך איברי המין ועוד מסורות שונות.
מסורות נשים באפריקה > נישואים פוליגמיים באפריקה

נישואים הם פרקטיקה של בני אדם על מנת לשמר את הצאצאים ולהבטיח את ההישרדות של אותו המין והשושלת. בחלקים רבים באפריקה ילדים הם ברכה והשאיפה היא להביא כמה שיותר ילדים לעולם. אישה שאינה נשואה באפריקה וללא ילדים, לרוב נחשבת כמישהי שאינה תואמת את הנורמה ואף פוגעת באמונה המקומית. בנוסף, הסיכוי של אישה אפריקאית למצוא בעל מעל גיל 30 הוא נמוך, ולכן ניתן למצוא באפריקה נישואים פוליגמיים רבים, כי נשים מעדיפות להיות בנישואים פוליגמיים במקום להיות לבד. פוליגמיה היא תופעה בה אדם אחד נישא למספר בני זוג. זאת בניגוד למונוגמיה - בן זוג אחד בלבד. מרבית סוגי הפוליגמיה המוכרים בעולם הם פוליגיניה - גבר שנישא למספר נשים. תופעה זאת נפוצה יותר משום שרוב החברות האנושיות הן חברות בהן הגברים הם השולטים. בדתות המונותאיסטיות - ביהדות ובנצרות שוללים את תופעת הפוליגמיה, לעומת זאת, באסלאם מותר לגבר אחד לשאת עד 4 נשים, בתנאי שהגבר יעניק שוויון מלא ומוחלט לכולן. למרות זאת, באפריקה הפוליגמיה היא תופעה חברתית ואינה תלויה בדתו של אדם. באסלאם גבר יכול להודיע לאשתו שבכוונתו להתחתן עם אישה נוספת, אם האישה הראשונה לא מרוצה היא יכולה להתגרש ממנו אך עליה לעזוב את ביתה ואת ילדיה. מסיבה זו הנשים בדרך כלל בוחרות להישאר נשואות.
בטוגו אחוז הנשים אשר נמצאות בנישואי פוליגמיה הוא הגבוה ביותר עם 52%. אזורים נוספים בעלי אחוזים גבוהים הם בורקינה פאסו, גינאה, סנגל, מאלי ועוד. המדינה בעלת 4% בלבד ובעלת האחוזים הנמוכים ביותר היא מדגסקר. מעמד הנשים בנישואים פוליגמיים הוא בעייתי, משום שחלקן בוחרות להיכנס לתוך נישואים פוליגמיים כאישה שנייה או שלישית על מנת לדאוג למצבן הכלכלי או בשל גילן המאוחר, לרוב הנשים שכבר נשואות לגבר לא יהיו מרוצות שבעליהן ייקחו נשים נוספות, מהפחד שלא יוכל לכלכל את כולן.
מסורות נשים באפריקה > השחתת איבר המין הנשי

השחתת איבר המין הנשי הוא מנהג מסורתי שבו מבצעים חיתוך מלא או חלקי של איבר המין הנשי - העורלה, הדגדגן, השפתיים החיצוניות והפנימיות. בכל חברה המנהג שונה, בחלק מהמקומות קיים היום איסור לבצע מילה. לאחר ביצוע החיתוך האישה לא תוכל ליהנות מיחסי מין. לדעת תומכי המנהג, המטרה היא טקס מעבר והוכחה לבגרות, המציג את גבורתה וחוזקתה של האישה, ואת היכולת של האישה לשאת סבל. בנוסף לטענתם, המנהג יוצר איחוד ו"אחוות אחיות" בין כל הנשים, נותן תחושה של טוהר ומחזק את חיי הנישואים מכיוון שאישה שמעולם לא קיימה יחסי מין עם אדם אחר, נמנעת ממחשבות על מין ומפיתוי לאונן. ישנם סיבוכים רבים שנגרמים בעקבות התהליך- דימום, זיהום מקומי וזיהום כולל שעלול להוביל אפילו למוות. בבגרותן הנשים עלולות לסבול מהפסקה של הווסת, דלקות חוזרות באיבר המין, כאבים בזמן קיום יחסי מין, בעיות בלידה, ליקויים ברצפת האגן, עד כדי אי שליטה קבועה בהטלת צואה ושתן. בנוסף, אחוז ניכר של נשים אשר עברו מילה נתקלות בקושי להרות וסובלות מבעיות פוריות.
מסורות נשים באפריקה > הרחבת שפתיים

הקבוצות האתניות האחרונות באפריקה שבהן נשים עדיין נוהגות ללבוש חרס גדול או דיסקים מעץ או "צלחות" בשפתיים התחתונות נקראות- מורסי, חי וטרמה. צלחת השפתיים הפכה למאפיין הראשי הבולט של מורסי והפכה אותם לאטרקציה לתיירים. שפתה התחתונה של הילדה נחתכת, על ידי אמה או על ידי אישה אחרת מהיישוב שלה, כאשר היא מגיעה לגיל 15 או 16. החתך נשמר פתוח על ידי חתיכת עץ עד שהוא מחלים, ההחלמה לוקחת כ-3 חודשים. ההחלמה תלויה באישה וכמה היא מחליטה למתוח את שפתייה. חלק, אבל בהחלט לא כולן, מתמידות בהרחבה עד שהשפתיים שלהן יכולות להכניס צלחות של 12 ס"מ או יותר בקוטר. על מנת להכניס את הצלחות עוקרים את שתי שינייה התחתונות הקדמיות של הנערה על מנת לפנות מקום. הצלחות בשפתיים יכולות לפגוע באורח החיים, בדיבור של הנשים ויכולות להאט את ההליכה שלהן. מבחינת אנשי השבט, צלחת השפתיים שעונדות הנשים במורסי מסמלות יופי ומעמד חברתי בכיר. ככל שהצלחת של האישה תהיה גדולה יותר ומרשימה כך יצטרך הגבר שירצה בה כאישה לתת לאביה יותר בהמות תמורתה.
חינוך והשכלה

בעוד נשים נרשמו יותר מאשר גברים ברחבי העולם במוסדות להשכלה גבוהה בשנת 2005 על פי האינדקס לשוויון מגדרי (GPI), באפריקה שמדרום לסהרה, הממוצע של אינדקס השוויון המגדרי להשכלה גבוהה החמיר בין השנים 1999 ו-2005. פערים מגדריים גדלו באופן משמעותי במשך התקופה בקונגו, בגמביה, לסוטו וניגריה. לעומת זאת, רישום נשים למוסדות ההשכלה גבוהה השתפר משמעותית בבורקינה פאסו, אתיופיה, מלאווי, הרפובליקה המאוחדת של טנזניה. בחמש עשרה מדינות שיעורי האוריינות של נשים היו פחות משני שלישים מאלה של הגברים.
בגאנה למרות ששיעור הנשים גבוה יותר, שיעורי רכישת ההשכלה של גברים גבוהים ב-10%. בשנים 2001–2008, שיעור האוריינות הארצית בקרב נשים צעירות בגילאי 15–24 היה 83.2%, נמוך במעט מזה של גברים בני אותה קבוצת גיל 88.3%. באוכלוסיית משקי הבית, כ-50% מהגברים ורק ל-29% מהנשים יש השכלה תיכונית או גבוהה יותר. העלאת המודעות בנושא חשיבות ההשכלה גרמה למספר להתאזן, בכך שבנות צעירות נוהגות ללכת יותר לבית הספר היסודי ובכך ימשיכו ללימודי תיכון.
החינוך היסודי במאלי היה מוגדר כחובה עד גיל 12, אך רק 49.3% מהבנות (64.1% מהבנים) למדו בבית הספר היסודי במהלך שנת הלימודים 2005–2006. ההרשמה של בנות לבית הספר הייתה נמוכה יותר מאשר בנים בכל הרמות, בעיקר בגלל פערי העוני. הנטייה התרבותית היא להשקיע בחינוך הבנים ואת הנישואין המוקדמים לבנות.
בקניה מרבית החינוך שקיבלו נשים לפני הקולוניזציה האירופאית, עסק בעבודות שנשים ביצעו במהלך ההיסטוריה כגון עקרת בית, מטפלת, לידת ילדים וניהול משק הבית. תפקיד זה נתן לנשים קנייתיות רבות תחושת זהות שרוב הנשים שוות. בתקופה הפוסט קולוניאלית הקניית השכלה לנוער הפכה למטרה חשובה יותר. למרות שהייתה גישה לחינוך, היה קשה לילדים הקנייתים, בעיקר לבנות, לקבל חינוך פורמלי רק משום שההורים לא הכירו בצורך לשלוח את בנותיהם לבית הספר. החינוך שקיבלו בנות צעירות היה דומה לזה של מה שהן ילמדו מהאימהות שלהן לפני הקולוניזציה. זה כלל מיומנויות כגון טיפול בילדים ותפירה, ואם הבנות היו בנות מזל, הן למדו כיצד לקרוא ולכתוב. בשלהי המאה התשע-עשרה נעשתה הנערה הקנייתית יותר משכילה כיוון שזכתה להשכלה יסודית, אך גברים, לעומת זאת, למדו לתארים ויצאו לשוק העבודה, בעוד שנשים נשארו בבית.
נשים מנהיגות ופוליטיקה

באפריקה החופש והזכות לנשים להתמודד לתפקידים פוליטיים ולקחת חלק בתהליכי בחירות, משתנים בין המדינות ואף בתוך כל מדינה בין קבוצות אתניות שמתגוררות בה. לדוגמה בניגריה, לנשים בדרום ניגריה ניתנה זכות ההצבעה כבר בשנת 1950 והן התמודדו על המושבים בבחירות בשנת 1959, בעוד שנשים בצפון ניגריה לא יכלו להצביע או להתמודד עד שנת 1976. זאת מכיוון שבצפון, בעיקר באזורים הכפריים הנחשלים יותר, השכלה וקידמה לא היו בראש סדר העדיפויות החברתיות.
אלן ג'ונסון-סירליף הייתה הנשיאה האישה הראשונה של אפריקה בליבריה.
במאלי מספר מצומצם של נשים הגיעו לדרגה הגבוהה ביותר בתחומי העסקים, האקדמיה והממשל, הנשים ממלאות בעיקר תפקידים אדמיניסטרטיביים שונים בממשלה ובאסיפה הלאומית של מאלי. אחת הנשים הידועות במאלי היא, אמינאתה דראמנה טראורה, סופרת ופעילה פוליטית, אשר כיהנה כשרת התרבות והתיירות של מאלי, כרכזת תוכנית הפיתוח של האו"ם וכחברה בהנהלת שירות העיתונות הבינלאומי.
במרוקו ייצוג הנשים בפרלמנט גדל באופן דרמטי, מ-1% בשנת 2003 ל-17% ב-2015; קוד המשפחה של מרוקו הוא אחד מהמתקדמים בעולם הערבי; ב-1993, אושר במרוקו הסכם בינלאומי בדבר שוויון בין המינים, אשר סיפק מנוף להמשך ההתקדמות בחקיקה המקומית.
מאז ראשית שנות ה-20 של המאה ה-20, לנשים בלוב יש זכות להצביע ולהשתתף בחיים הפוליטיים. ניתנת להן הזכות לרכוש ולנהל את רכושן ללא תלות בבעליהן, אך לפני המהפכה במדינה ב-1969 נשים מעטות בלבד מימשו זכויות אלו. מאז המהפכה, הממשלה עודדה נשים להשתתף בבחירות ובמוסדות פוליטיים לאומיים, אך ב-1987 רק אישה אחת התקדמה למשרה בקבינט הלאומי, כעוזרת המזכיר למידע ולתרבות. מ-1989 עד 1994 פאטימה עבד אל-חפיז מוכתאר כיהנה כשרת החינוך. ד"ר סלמה שבאן עבד אל ג'אבר החלה לכהן כמזכירה לענייני נשים ב-2009.
בקניה, נשים אינן ממלאות תפקידים של קבלת ההחלטות בממשלה. למרות שקניה לא נחשבת מתקדמת בשוויון הזדמנויות לנשים, יש מספר נשים מאוד משפיעות שקיבלו מושבים בממשלת קניה. קניה מחולקת ל-47 מחוזות, ולכל מחוז יש ממשל מקומי משלו, בראשות מושל. רק לאחרונה (בבחירות 2017) איפשרו לנשים להצביע בפעם הראשונה בבחירות למושל המחוז.
ראו גם

היסטוריה של אפריקה
מעמד האישה באסלאם
מעמד האישה באלג'יריה
מעמד האישה בדרום אפריקה
פמיניזם
פמיניזם שחור
פמיניזם אפריקאי
יעד 5 לפיתוח בר קיימא
קלאוסטרופיליה

קְלָאוּסְטְרוֹפִילְיָה (claustrophilia) (מלטינית claustro – "חלל סגור", philia – "אהבה") היא תופעה נפשית בה נמשך האדם אל חללים סגורים וצרים. אדם קלאוסטרופיל אשר ישהה במקומות אלו ידווח על תחושת ביטחון ורגיעה, ועשוי לשהות בהם זמן רב. בחלק מהמקרים אף תהיה קיימת נטייה להתבדל מחברת בני אדם בעת השהייה בחלל הסגור.
ראו גם

קלאוסטרופוביה
ערך זה הוא קצרמרבנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
כיבוש תוניס (1535)

כיבוש תוניס (1535). תוניס שהייתה בשליטה של האימפריה העות'מאנית, נכבשה על ידי צבא והצי של האימפריה ההבסבורגית בהנהגת קרל החמישי ובעלי בריתו.
רקע

בשנת 1533 הורה סולימאן המפואר לאדמירל ח'יר א-דין ברברוסה, לבנות צי מלחמה גדול עבור קונסטנטינופול. בסך הכל נבנו 70 ספינות מלחמה מסוג גאליות במהלך חורף 1533–1534, מאוישים על ידי אלפי עבדים, כולל 2,000 יהודים. עם הצי הזה, ברברוסה ביצע פשיטות אגרסיביות לאורך חופי איטליה, עד שכבש את תוניס ב -16 באוגוסט 1534, והדיח את השליט המקומי מולי חסן, שהיה כפוף לכתר הספרדי. ברברוסה הקים בסיס ימי חזק בתוניס, שיכול לשמש נמל יציאה לפשיטות באזור כולל על מלטה הסמוכה.
באותה העת, קרל החמישי, אחד האנשים החזקים באירופה, ריכז צבא גדול של כ -30,000 חיילים, 74 ספינות מלחמה מאוישות בשבויים ועבדים שחתרו במשוטים (חלקם אסירים פרוטסטנטים שנשלחו מאנטוורפן), בנוסף היו בצי שריכז עוד 300 אוניות מפרש, כולל קאררה סנטה אנה והגלון הפורטוגזי סאו ז'ואו בפטיסטה, הידוע גם בשם בוטאפוגו (הספינה החזקה ביותר בעולם באותה תקופה, עם 366 תותחי ברונזה). כל זאת כדי לסלק את העות'מאנים מהאזור. ההוצאה הכרוכה בקרב הייתה לקרל החמישי מאוד משמעותית, כ-1,000,000 דוקאטים. כגובה המחיר שעלה המבצע הצבאי שלו נגד סולימאן על הדנובה. המימון של המבצע הגיע באופן בלתי צפוי מאוצר הזהב שזרם מהעולם החדש. אוצר בגודל של 2 מיליון דוקאטים זהב שנשלח על ידי פרנסיסקו פיסארו, בתמורה לשחרורו של קיסר האינקה אטוואלפה (שבכל זאת הוצא להורג ב־29 אוגוסט 1533).
למרות פנייתו של קרל החמישי, המלך הצרפתי פרנסואה הראשון הכחיש את תמיכתו במשלחת, והסביר שהוא חתם על הפוגה של שלוש שנים עם ברברוסה בעקבות פתיחת השגרירות עות'מאנית בשנת 1533 בצרפת. פרנסואה הראשון היה גם במשא ומתן עם סולימאן המפואר למתקפה משולבת על קרל החמישי. פרנסואה הראשון נעתר רק לבקשתו של האפיפיור פאולוס השלישי שלא יתקיימו קרבות בין נוצרים במהלך המשלחת.
הקרב

ב־1 ביוני 1535 השמיד קרל החמישי את הצי של ברברוסה, אחרי מצור יקר אך מוצלח בלה גולטה, כבש את תוניס. בפעולה אוניית הקרב הפורטוגלית העצומה "בוטאפוגו" פרצה את הכניסה לנמל לאחר מכן פתחה באש על לה גולטה. בהריסות העיר הספרדים מצאו כדורי תותח עם סימון פלר-דה-ליס הצרפתי, עדות למגעים שנבעו מהברית הפרנקו-עות'מאנית.
הטבח שהיה בעיר, הותיר בערך 30,000 הרוגים. ברברוסה הצליח לברוח לאלג'יר עם קבוצה של כמה אלפי טורקים. מולי חסן, המושל הקודם הוחזר לכסאו. צחנת הגוויות הייתה כזו שקרל החמישי עזב את תוניס והעביר את מחנהו לרדאס.
המצור הדגים את גודל הכוח של שושלת הבסבורג באותה תקופה: קרל החמישי שלט בחלק גדול מדרום איטליה, סיציליה, ספרד, אמריקה, אוסטריה, הולנד. יתר על כן, הוא היה קיסר האימפריה הרומית הקדושה והיה לו שליטה דה-יורה גם על חלק גדול מגרמניה.
התבוסה בתוניס הניעה את האימפריה העות'מאנית לכרות ברית רשמית עם צרפת נגד האימפריה ההבסבורגית. השגריר ז'אן דה לה פורט נשלח לאיסטנבול, ובפעם הראשונה הצליח להפוך לשגריר קבע בחצר הסולטאן העות'מאני ולנהל משא ומתן על הסכמים.
קרל החמישי חגג את ניצחונו ברומא ב־5 באפריל 1536, לזכר ניצחונו בתוניס. מושל לה גולט הספרדי, לויס פרס וארגה, בנה את האי צ'יקלי באגם תוניס כדי לחזק את הגנות העיר בין השנים 1546–1550.
אחרית דבר

ברברוסה הצליח להימלט לנמל באלג'יר, שם חיכה לו הצי שלו. משם הפליג לנמל אחר ולקח 6,000 עבדים והביא אותם לאלג'יר. העות'מאנים כבשו את העיר מחדש בשנת 1574. עם זאת המושלים העות'מאנים של תוניס היו אוטונומיים למחצה ופעלו כיחידות פרטיות כנגד הספנות הנוצרית. כתוצאה מכך, השליטה העות'מאנית בים התיכון נמשכה עד שהצרפתים כבשו את האזור שלוש מאות שנה מאוחר יותר בשנת 1830, בפלישה שהובילה להקמת אלג'יריה הצרפתית, והקמת פרוטקטורט על תוניסיה בשנת 1881.
הערות שוליים

↑  History of the Ottoman Empire and modern Turkey Ezel Kural Shaw
↑  Roger Crowley, Empires of the sea, 2008 Faber & Fabe, p.61
↑  Roger Crowley, Empires of the sea, 2008 Faber & Fabe, p. 57
1 2  Roger Crowley, Empires of the sea, 2008 Faber & Fabe, p. 58
↑  Roger Crowley, Empires of the sea, 2008 Faber & Fabe, p. 59
↑  Roger Crowley, Empires of the sea, 2008 Faber & Fabe,p. 60
↑  Roger Crowley, Empires of the sea, 2008 Faber & Fabe, p.62
↑  Garnier, Edith L'Alliance Impie Editions du Felin, 2008, Paris, p. 94-95
↑  A Global Chronology of Conflict: From the Ancient World to the Modern Middle East, Vol. II, ed. Spencer C. Tucker, (ABC-CLIO, 2010), 506.
↑  History of the Ottoman Empire and modern Turkey Ezel Kural Shaw p.97
↑  Panvinio, Onofrio (1557). De fasti et triumphi Romanorum a Romulo usque ad Carolum V. Venice: Giacomo Strada. Retrieved 22 August 2013.
↑  Pinson, Yona (2001). "Imperial Ideology in the Triumphal Entry into Lille of Charles V and the Crown Prince (1549)" (PDF). Assaph: Studies in Art History. 6: 212. Archived from the original (PDF) on 23 February 2014. Retrieved 20 August 2013.
↑  E.J. Brill's first encyclopaedia of Islam 1913–1936 by M. Th. Houtsma p.872
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555904905171  LCCN: sh85138656 
ציור הקרב וכיבוש תוניס 1535
הכניסה של צ'ארלס החמישי לתוניס אחרי כיבושה 1535
הפרעת התקשרות ריאקטיבית

| --- | --- |

 תחום:  פסיכולוגיה 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  915447 
 סיווגים
 ICD-10:  F94.1, F94.2 
 ICD-11:  6B44 
 
הפרעת התקשרות תגובתית (באנגלית: Reactive Attachment Disorder ובראשי תיבות RAD) היא אחת מבין שתי הפרעות היקשרות: הפרעת התקשרות תגובתית והפרעת התקשרות בלתי מעוכבת (DAD). הפרעות ההתקשרות הן מצב בו אין לתינוק דמות התקשרות קבועה. הן מאופיינות בדפוסי התנהגות של חוסר אמון בסביבה ונסיגה רגשית וחברתית. בהפרעת ההתקשרות הבלתי מעוכבת, הילד אינו מחפש קשרים כלל, ולעומת זאת, בהפרעת ההתקשרות התגובתית הילד מחפש קשרים רבים אך שטחיים.
הפרעת ההתקשרות התגובתית מאובחנת עד גיל חמש ומקורה בהתעללות, הזנחה חמורה או גדילה בבית או בבית יתומים בהם לא הייתה דמות ספציפית שניתן היה לפתח איתה יחסי התקשרות. ההפרעה אינה שכיחה באוכלוסייה.
ההפרעה מופיעה במדריך האבחון של איגוד הפסיכיאטרים האמריקאי (DSM) בתוך הקטגוריה של הפרעות הקשורות לטראומה וגורמי דחק ונמצאת גם במסמך סיווג המחלות הבינלאומי(ICD).
אבחון ומאפיינים

האבחון על פי DSM-IV-TR ניתן על ידי פסיכיאטר. ההפרעה מופיעה עד גיל חמש, ומאובחנת כאשר הילד מתחיל להראות תופעות יוצאות דופן שחוזרות על עצמן, כמו פרצי אלימות, התבודדות חברתית או לחלופין חברתיות יתר. יכולות לבוא לידי ביטוי גם הפרעות רגשיות נוספות. בנוסף, התנהגותו של הילד תגובתית (ריאקטיבית) ביחס לשינויים בסביבתו.
במדריך האבחון של איגוד הפסיכיאטרים האמריקאי, ה-DSM, מוגדרת הפרעת ההתקשרות התגובתית כהפרעה כללית שתחתיה מופיעות שתי תתי הפרעות ספציפיות יותר; הסוג האינהיביטורי והסוג הדיס-אינהיביטורי.
הסוג האינהיביטורי מאופיין באי-יכולת קבועה ליזום יחסי גומלין חברתיים או להגיב עליהם בדרך הולמת. סוג זה של ההפרעה בא לידי ביטוי בתגובות מעוכבות באופן מופרז, בזהירות יתר או בדו-ערכיות שגורמת לתגובות להיות לא עקביות ולסתור זו את זו. לדוגמה, הילד עשוי להגיב לדמויות המטפלות בתערובת של התקרבות, הימנעות והתנגדות לנחמה.
הסוג הדיס-אינהיביטורי מאופיין כאוסף התקשרויות מפוזרות, אשר באות לידי ביטוי בחברתיות חסרת הבחנה, עם אי יכולת בולטת להפגין התקשרויות סלקטיביות הולמות (לדוגמה, חופשיות מופרזת כלפי בני אדם זרים או חוסר בררנות בבחירת דמויות התקשרות).
על פי מסמך סיווג המחלות הבינלאומי ICD-10. ההפרעה מאופיינת בפעולות הבאות:
תגובות חברתיות סותרות או אמביוולנטיות, בייחוד בעת פרידה ואיחוד מחדש
התקרבות התינוק להורה כשמבטו מופנה הצידה
הפרעה רגשית אפשרית, המלווה באומללות, חוסר תגובה והסתגרות ניכרת או תגובות תוקפניות למצוקתו של בעל ההפרעה ושל אחרים
פחד וערנות יתר
תגובות רגשיות שליליות בעת משחק חברתי
הפרעה אפשרית בגדילה פיזית
הן ICD-10 והן DSM-IV-TR מציינים כי יש להבחין בין RAD לבין הפרעות התפתחויות נרחבות. שניהם מתריעים מפני אבחון אוטומטי של אנשים כבעלי הפרעה זו בנוכחותן של התעללות או הזנחה: "לא כל הילדים שעברו התעללות או הזנחה, מפגינים את ההפרעה".
קושי באבחון

הפרעת ההתקשרות הריאקטיבית לעיתים אינה מאובחנת כראוי בשל החפיפה בין המאפיינים שלה לבין מאפיינים של הפרעות אחרות. במקרים בהם הילד הלוקה ב-RAD נוקט באלימות, ההפרעה יכולה להיחשב כהפרעת אישיות אנטי-סוציאלית.
לפני אבחנת RAD, יש לשלול הפרעות התפתחותיות כמו פיגור והפרעות התפתחויות נרחבות (PDD)
טיפול ושיקום

ישנן כמה טכניקות שיקום, שכאמור ייחשבו יעילות יותר ככל שהילד יטופל בגיל צעיר יותר. כל הטיפולים מבוססים על בניית קרקע יציבה ובטוחה וקשר משמעותי ביו מבוגר לבין הילד.
טיפולי החזקה (Holding therapies): שיטה המבוססת על קרבה, מגע פיזי וקשר עין בין הילד לבין המטפל העיקרי. תדירות הטיפול היא יומיומית וצריכה להיעשות תחת השגחה צמודה של מטפל מוסמך.
גישה טיפולית סוציו-קוגניטיבית: שיטה השמה דגש על טיפול בבעיות החברתיות המלוות את ההפרעה, ועל סיוע ללוקים בה להתמודד עם אינטראקציות חברתיות ועם התנהגות חברתית מקובלת.
בתרבות > Child of Rage

בשנת 1990 פורסם הסרט הדוקומנטרי Child of Rage בטלוויזיה ברשת home box office האמריקאית. בסרט רואים את קן מגיד (פסיכולוג קליני) מראיין את בת' תומאס בגיל שש וחצי, ילדה שאובחנה כבעלת הפרעת התקשרות ריאקטיבית. בריאיון היא מספרת על מעשיה ללא רגשות או חרטה ובפנים חתומות. היא מספרת על ההתעללות בה ועל ההתעללות שלה באחיה ג'ון ובבעלי חיים. היא הייתה תוקפנית ואלימה מאוד כלפי עצמה וכלפי זולתה, והביעה רצון לרצוח את הוריה המאמצים ואת אחיה.
הוריה המאמצים חששו לחייה ולחיי בני הבית ומסרו אותה לטיפול משקם בחווה שיקומית. שם בנו לה סדר יום קפדני ושללו ממנה אפשרות לשליטה. עם זאת, מטפלת אחת ובני משפחתה יצרו איתה קשר חם ותומך שעודד היקשרות.
בחודשים הראשונים נעלו אותה בחדרה בלילות, אך אט אט למדה בת' לתת אמון בזולתה, ללמוד דרכי התקשרות לא אלימה ולתרום לסביבתה. בשלב זה היא הבינה את חומרת מעשיה, התנצלה עליהם והביעה חרטה בבכי.
לאחר שיקומה הוחזרה למשפחתה המאמצת ובהמשך עבדה עם אמה המאמצת כאחות וכתרפיסטית.
שנתיים לאחר יציאת הסרט הדוקומנטרי על תומאס, ובשל העניין שעורר, יצא ברשת CBS האמריקאית סרט באותו שם, Child of Rage. הסרט בוסס על אותו סיפור והשמות בו שונו.
לקריאה נוספת

"הבנת ההתקשרות והפרעת ההתקשרות: תאוריה, עדויות ועבודה מעשית" פריור, ויויאן-גלזר, דניה. תשע"ב 2012
הערות שוליים

1 2  מדריך האבחון והסטטיסטיקה להפרעות נפשיות, ההתאחדות האמריקנית לפסיכיאטריה
1 2  סיווג ההפרעות הנפשיות וההתנהגותיות בסיווג הסטטיסטי הבינלאומי למחלות ובעיות בריאות הקשורות אליהן, תיקון עשירי, הבריאות העולמי
↑  ICD-10 Version:2010, apps.who.int (באנגלית)
1 2 3 4  ההתקשרות והפרעת ההתקשרות: תיאוריה, עדויות ועבודה מעשית, אח
↑  ICD-10 classification of mental and behavioral disorders:, ארגון הבריאות העולמי, 1992
1 2 3  Reactive Attachment Disorder of Infancy or Early Childhood - הפרעות התקשרות
משפחת מטוסי הציפור השחורה

מטוס YF-12A עם מטוס SR-71 (המטוס הספציפי הזה כונה YF-12C לטובת הטעייה) בשירות נאס"א, 1975
משפחת מטוסי הציפור השחורה הוא שם לקבוצת דגמי מטוסים שפותחו על ידי לוקהיד, בסדנת הבואשים בראשות קלארנס ג'ונסון, החל משנות ה-50 המאוחרות ובשנות ה-60. המטוסים במשפחה פותחו על בסיס דגם ה-‏A-12 בשביל הסי איי איי. המשפחה כוללת את ה-A-12, את ה-‏YF-12, ה-SR-71 ואת המל"ט‏D-21 (שנישא על ידי ה-M-21).
דגמי ה-A-12 וה-SR-71 של המשפחה הם מטוסי הסילון המאוישים הסדרתיים המהירים ומגביהי הטוס בהיסטוריה של התעופה.