stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלחמת תורסטנסון
רקע

בשנת 1611 פלש כריסטיאן הרביעי מלך דנמרק ונורווגיה לשוודיה, ופתח בכך את מלחמת קאלאמר. שוודיה הסתבכה עד מהרה במלחמות גם עם האיחוד הפולני-ליטאי ורוסיה הצארית, ולפיכך ב-20 בינואר 1613 נאלצה לחתום על הסכם קנרד, שבמסגרתו פינו השוודים את כל הנקודות האסטרטגיות שדרשו הדנים. למרות זאת, הישגי המלחמה מבחינת דנמרק לא היו מכריעים. עם זאת, בהנהגתם המוכשרת של המלך גוסטבוס אדולפוס וראש ממשלתו אקסל אוקסנסטירנה, הצליחה שוודיה עד מהרה להחזיר לעצמה את יוקרתה. היא התערבה במלחמת שלושים השנים בהצלחה ניכרת, וסיפחה שטחים בגרמניה. ב-1632 נהרג מלך שוודיה בקרב ליצן, ומכיוון שבתו כריסטינה הייתה עדיין צעירה, היה אוקסנסטירנה שליט הממלכה. אוקסנסטירנה היה מודע לעובדה ששוודיה מוקפת כמעט מכל כיוון בנחלותיה של דנמרק, ובנוסף לכך היו דמי השיט הגבוהים שגבו הדנים, מקור מתמיד לסכסוכים. באביב 1643 אישרה בחשאי מועצת הכתר מלחמה כנגד דנמרק. אוקסנסטירנה הכין תוכניות למלחמה, וריכז בחשאי כוחות על הגבול הדני. בדצמבר פתח הצבא השוודי במתקפת פתע רב-חזיתית כנגד הצבא הדני.
המלחמה

דנמרק החלה בשינוע הכוחות שחנו בגרמניה לכיוון שוודיה. הברית שלה עם הולנד, העניקה לה ביטחון ימי. ב-12 בדצמבר חצה הפילדמרשל השוודי לנארט תורסטנסון את מוראביה וחדר להולשטיין מדרום. בסוף ינואר 1644 כבר היה כל חצי האי יוטלנד בידי השוודים. התקפת פתע זאת, שנוהלה מתחילתה ועד סופה באופן מרשים במהירות הבזק, היוותה גורם משתק עבור דנמרק. מלך דנמרק כריסטיאן הרביעי החל בגיוס מהיר של הצבא והצי שלו. למזלו, המתקפה השוודית מצפון עוכבה במשך חודש. בפברואר, הגנרל השוודי גוסטב הורן פתח את המתקפה מצפון עם כוח של 11,000 חיילים, וכבש את רוב הלנד וסקונה למעט עיר המבצר מאלמה.
הצי הדני מנע מתורסטנסון לחצות את המיצר מיוטלנד לפין. ההולנדים, בני בריתם של השוודים, שלחו את ציים לעזרתם, אולם הדנים הביסו אותם בקרב ימי ב-16 במאי. ניסיון נוסף להעביר את תורסטנסון ואת צבאו אל האיים הדנים על ידי צי שוודי גדול, סוכל בידי צי דני בפיקודו של המלך כריסטיאן בעצמו בקרב קולברגר הייד.
נורווגיה, אשר נשלטה בידי הכתר הדני, הגיבה למלחמה בהתלהבות לא צפויה. האוכלוסייה בנורווגיה זעמה על הפלישה השוודית לדנמרק, והחלה להתארגן לפלישת נגד. מושל נורווגיה באותה תקופה היה חניבעל ססטד, חתנו של המלך, ולפיכך עד היום המלחמה ידועה בנורווגיה לעיתים כ"מלחמת חניבעל" (בנורווגית: Hannibalsfeiden). הצבא הדני-נורווגי פלש מנורווגיה לתוך שוודיה, אולם השוודים הדפו את המתקפה, חדרו לנורווגיה וכבשו את ימטלנד. הם חדרו לאוסרדאל לפני שנסוגו חזרה. ססטד חדר לשוודיה פעמים נוספות, והרס את העיר השוודית וארנסבורג. במקביל הצליח הצי הדני לסגור את הצי השוודי במפרץ קיל. עם זאת, השוודים הצליחו להימלט מההסגר ולחבור אל ההולנדים. בקרב פמרן הנחיל הצי השוודי-הולנדי תבוסה צורבת לצי הדני. תבוסת הצי הדני מיצתה את יכולותיה של דנמרק, והפכה את איי דנמרק לפתוחים לפלישה שוודית. ודנמרק פנתה לצרפת והולנד בבקשה שיתווכו בינה לבין שוודיה.
הסכם השלום

ב-8 בפברואר 1645 נאלצו הדנים לחתום על הסכם ברומסברו, אשר היווה אסון משפיל לדנמרק ונורווגיה. דנמרק איבדה את השליטה במחוזות גוטלנד, סארמאה והלנד, ונורווגיה נאלצה למסור את ימטלנד והריידלן. השטחים החדשים הפכו את שוודיה לשליטת הים הבלטי. כמו כן נקבע שהשוודים יהיו פטורים מלשלם את אגרת המעבר מהשטח הדני לים הבלטי. בעקבות הניצחון על הדנים, הורה אוקסנסטירנה לתורסטנסון לנוע מיוטלנד לבוהמיה, ולהביס את צבא האימפריה הרומית הקדושה אשר תמך בדנים. ב-6 במרץ הנחיל תורסטנסון תבוסה מוחצת לכוחות האימפריאליים בקרב ינקאו.
מריה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1890–1958)

ערך זה עוסק בנכדתו של הצאר אלכסנדר השני. אם התכוונתם לבתו של הצאר פאבל הראשון, ראו .
מריה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (ברוסית: Мария Павловна, ‏18 באפריל 1890 - 13 בדצמבר 1958) הייתה בתו של פאבל אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, בנו הצעיר של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, ורעייתו של הנסיך וילהלם, דוכס סדרמנלנד, בנו של גוסטב החמישי, מלך שוודיה.
ילדותה

הנסיכה מריה פבלובנה נולדה בסנט פטרבורג שבאימפריה הרוסית, בתם הבכורה של פאבל, בנו הצעיר של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, ורעייתו אלכסנדרה, נסיכת יוון ודנמרק, בתו של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים. אמה של מריה מתה זמן קצר לאחר לידתו של אחיה הצעיר, דימיטרי, כשמריה הייתה בת פחות משנתיים. האב פאבל היה המום ממותה של רעייתו הצעירה ואחיו, סרגיי, היה צריך להחזיק אותו בזמן הלוויה. בזמן האבל סרגיי עזר לטפל בילדיו של פאבל ובשנים שלאחר מכן נהגו הילדים לבלות את חופשותיהם אצל סרגי ורעייתו אליזבת, שלא היו להם ילדים משלהם.
בשנת 1902 נישא אביה של מריה לאולגה קרנוביץ', אישה שאינה משתייכת לאצולה הרוסית. אחיינו של פאבל, הצאר ניקולאי השני, לא נתן את הסכמתו הנדרשת בחוק לנישואים אלו ולכן פאבל ורעייתו החדשה גורשו משטח האימפריה. מריה בת ה-12 ואחיה דימיטרי נותרו ברוסיה והושמו תחת חזקתם של דודיהם, סרגיי ואליזבת. ב-18 בפברואר 1905 נרצח הנסיך הגדול סרגיי בקרמלין על ידי מהפכן סוציאליסט בשם איוואן קליאייב. הילדים, ובמיוחד דימיטרי, היו מוכי הלם מההתנקשות בדודם, בו הם ראו כאביהם.
נישואים ראשונים

בשנת 1908 נישאה הנסיכה מריה לנסיך וילהלם, דוכס סדרמנלנד, בנו השני של גוסטב החמישי, מלך שוודיה. הצאר התיר לאביה של הכלה לחזור לרוסיה לרגל האירוע, שנערך בארמון צארסקויה סלו, ולהכיר את חתנו. הנישואים נראו מאושרים בהתחלה ולזוג נולד במהרה בן יחיד, לנארט. מריה רכשה בית בשוודיה, למדה את השפה השוודית (בנוסף לחמש שפות נוספות בהן דיברה) והייתה פופולרית בקרב העם השוודי ועם משפחת המלוכה. עם הזמן הנישואים התרופפו לאחר שמריה הבינה כי לבעלה, כקצין בצי השוודי, לא יהיה זמן לבלות עימה וכי הוא היה קר כלפיה. בני הזוג התגרשו בשנת 1914 והבן לנארט נשאר בשוודיה תחת השגחתה של סבתו, ויקטוריה.
מריה חזרה לרוסיה והתגוררה סמוך לאחיה, אליו היא הייתה קשורה ביותר. במהלך מלחמת העולם הראשונה היא שימשה כאחות בפסקוב וביקרה לעיתים קרובות את דודתה אליזבת, שחיה במנזר מאז מות בעלה. בשנת 1916 נדהמה מריה כשאחיה דימיטרי נאשם כאחד מרוצחיו של גריגורי רספוטין. היא התחננה בפני הצאר שלא יעניש אותו אולם ניקולאי החליט לגרש אותו לחזית הפרסית. עונש זה למעשה הציל את חייו של דימיטרי שכן רבים מבני משפחתו, כולל אביו ואחיו למחצה, נרצחו על ידי הבולשביקים לאחר מהפכת אוקטובר.
נישואים שניים

מריה נישאה לבעלה השני, הנסיך סרגיי מיכאילוביץ' פוטיאטין, בשנת 1917. פאבל, אביה של מריה, לקח חלק בהטבלתו של בנה הנסיך רומן סרגייביץ' פוטיאטין ב-18 ביולי 1918, מבלי לדעת שבאותו יום רצחו הבולשביקים את בנו מנישואיו השניים, הנסיך ולדימיר פאלי. בסוף אותו חודש נעצר פאבל על ידי המהפכנים והוצא להורג בינואר 1919. מריה ובעלה השאירו את בנם התינוק עם הוריו של הנסיך סרגיי וברחו מהמדינה, קודם לרומניה ומאוחר יותר לפריז ולונדון, שם התאחדה עם אחיה דימיטרי. בשנת 1919 קיבלה מריה מכתב מהוריו של בעלה בו נכתב כי התינוק רומן נפטר כתוצאה ממחלה במעי.
מריה מימנה את שנותיה הראשונות בגלות על ידי מכירת תכשיטים שהבריחה מרוסיה. מאוחר יותר היא פתחה בפריז חנות לתפירה איכותית והפכה לדמות מצליחה בעולם האופנה הפריזאי. נישואיה לנסיך סרגיי הסתיימו בשנת 1923 והיא התגוררה במקומות שונים ברחבי אירופה עד שעברה לגור בארצות הברית בשנת 1930, ולאחר מכן בבואנוס איירס. לאחר מלחמת העולם השנייה שבה מריה לאירופה ובילתה את שנותיה האחרונות עם בנה ונכדיה באחוזתם במאינאו שבגרמניה.
הנסיכה מריה פבלובנה מתה ב-13 בדצמבר 1958 בגיל 68 ונקברה במאינאו לצד אחיה דימיטרי.
מקס פרוידנטל

| --- | --- |

 לידה:  12 ביוני 1868 Neuhaus an der Pegnitz, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  11 ביולי 1937 (בגיל 69) מינכן, גרמניה הנאצית 
 ענף מדעי:  היסטוריה של עם ישראל, פילוסופיה יהודית 
 
מקס פרוידנטל (בגרמנית: Max Freudenthal;‏ 12 ביוני 1868, באד נוישטאדט אן דר זאלה (אנ') – 11 ביולי 1937, מינכן) היה רב רפורמי יהודי גרמני, היסטוריון של היהדות בבוואריה.
עבודתו ההיסטורית התמקדה בהיסטוריוגרפיה אזורית עם דגש על תולדות יהודי המקום, כך כתב את עבודותיו על משתתפיו היהודיים של יריד הסחר של לייפציג, על הקהילות היהודיות בנירנברג ובדסאו ועל משפחת גומפרץ (יחד עם דוד קאופמן).
לקריאה נוספת

Eugen Pessen: Freudenthal, Max. In: Jüdisches Lexikon, Band II., Berlin 1927.
Bernhard Vogt: Freudenthal, Max. In: Julius Hans Schoeps (גר') (Hrsg.): Neues Lexikon des Judentums. Bertelsmann Lexikon Verlag, Gütersloh/München 1992, ISBN 3-570-09877-X (identisch in Neuauflage Gütersloh 2000).
Jeannette Strauss Almstad / Matthias Wolfes (גר'): Max Freudenthal. In: Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon (BBKL). Band 19, Bautz, Nordhausen 2001, ISBN 3-88309-089-1, Sp. 448–452.
מסמך נסיעה לפליטים

דוגמה למסמך נסיעה לפליטים

מסמך נסיעה לפליטים (נקרא גם מסמך נסיעה של אמנת 1951 או דרכון ז'נבה) הוא מסמך נסיעה המונפק לפליט על ידי המדינה בה הוא מתגורר בדרך כלל, ומאפשר לו לנסוע מחוץ לאותה מדינה ולחזור אליה. מכיוון שהסיכוי של פליט להשיג דרכון ממדינת הלאום שלו (שממנה ביקשו מקלט) הוא לא סביר, הוא זקוק למסמך נסיעה כדי שיוכל לבצע בנסיעות בינלאומיות.
145 המדינות החברות באמנה בדבר מעמדם של פליטים מחויבות להנפיק מסמכי נסיעה לפליטים השוהים כדין בשטחן.
מסמכי נסיעה לפליטים הם חוברות דמויות דרכון. הכריכה שלהם נושאת את המילים "מסמך נסיעה" באנגלית ובצרפתית (ולרוב בשפת המדינה המנפיקה), וכן את תאריך אישור האמנה: 28 ביולי 1951. המסמכים היו במקור אפורים, אם כי מדינות מסוימות מנפיקות אותם כעת בצבעים אחרים, עם שני קווים אלכסוניים בפינה השמאלית העליונה של הכריכה הקדמית. נושאי מסמכים אלה נהנים מהטבות מסוימות על ידי החתומים על האמנה.
עם זאת, כיוון שמסמך נסיעה של פליטים אינו דרכון לאומי רגיל, המחזיק בו עשוי להיתקל בבעיות מסוימות מעת לעת, לעיתים עקב אי-היכרות של צוות חברת התעופה עם מסמכים כאלה.
דוגמאות למסמכי נסיעה לפליטים

מסמך נסיעה לפליטים בקנדה
מסמך נסיעה לפליטים באירלנד
מסמך נסיעה לפליטים ביפן
מסמך נסיעה לפליטים באוסטרליה
ראו גם

דרכון ננסן, קודמו של מסמך הנסיעה לפליטים
הערות שוליים

↑  לפי סעיף 28 לאמנה.
↑  Questions over refugee holiday process after Syrian family blocked after leaving Australia
↑  Thailand Should Return Football Player Refugee To Australia, Not Bahrain
↑  Ryanair apologizes for preventing refugee from boarding flight
מלכים וקיסרים גרמניים

רשימת מלכים וקיסרים גרמניים זו מפרטת את שושלות המלכים והקיסרים ששלטו על השטחים הגרמניים במרכז אירופה בתקופה המתחילה בחלוקת האימפריה הפרנקית כחלק מחוזה ורדן של 843 ועד לקריסת הקיסרות הגרמנית בשנת 1918. היא כוללת גם את ראשי הקונפדרציות הגרמניות השונות לאחר קריסת האימפריה הרומית הקדושה ב-1806, כולל הקונפדרציה הצפון-גרמנית.
חוזה ורדן הוא הסכם במסגרתו שלושת בניו של לואי החסיד, נכדיו של קרל הגדול, חילקו ביניהם את האימפריה הקארולינגית ורק אחריו ניתן לדבר על ישות גרמנית.
רקע

גרמניה והיישויות המדיניות שקדמו לה החלה את דרכה כמקטע המזרחי של הממלכה הפרנקית, אשר נחצתה על ידי חוזה ורדן בשנת 843. שליטי המחצית המזרחית כינו את עצמם rex Francorum - מלך הפרנקים, ואחר כך רק rex - מלך. ההתייחסות ל"גרמנים" כאומה לא הופיעה עד המאה האחת-עשרה, כאשר האפיפיור גרגוריוס השביעי כינה את אויבו היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כ- rex teutonicorum, מלך הטווטונים במטרה לתייג אותו כזר. מלכי גרמניה הגיבו בעקביות בכך שכינו עצמם rex Romanorum - מלך הרומאים, במטרה להדגיש את השלטון האוניברסלי שלהם. תואר זה נשאר עד תום האימפריה בשנת 1806, אם כי לאחר 1508 השליטים הוסיפו לתארם גם את התואר "מלך גרמניה"
הממלכה הועברה בירושה רק לעיתים רחוקות; המוצא היה רק אחד הגורמים שקבעו את רצף המלכים. המלך נבחר רשמית על ידי בכירי האצולה בממלכה, כיאה למסורת הפרנקית. בשנת 1356, בימי הקיסר קרל הרביעי, הוקם גוף קבוע בן שבעה נסיכים בוחרים, והם אשר בחרו את המלך. הסדר זה נקבע בבולת הזהב של 1356(אנ')
החל ב-982 תוארם של מלכי גרמניה היה אימפרטור אוגוסטוס רומנום (Imperator Augustus Romanorum) עד השלב שבו נסעו אל האפיפיור ברומא, שם הכתיר אותם האפיפיור בתואר rex Italiae - מלך הרומאים וכן הוכתרו בכתר הברזל של לומברדיה(אנ')
ב-1508, המלך מקסימיליאן הראשון, שטרם הוכתר על ידי האפיפיור, הכריז כי מעתה ואילך ישתמש בתואר "קיסר-נבחר", שאותו אימצו כל הקיסרים הבאים. יורשו, קרל החמישי, היה הקיסר האחרון אשר הוכתר על ידי האפיפיור. מעתה ואילך, כל הקיסרים יהיו "קיסרים-נבחרים", אף על פי שתוארם הרשמי היה "הקיסר". במקביל, יורשיהם הנבחרים של הקיסרים לבית הבסבורג כיהנו גם כ"מלכי הרומאים" במהלך חיי אבותיהם, תואר שזנחו עם הפיכתם לקיסרים
מחוזה ורדן ועד שושלתו של אוטו - שליטי פרנקיה המזרחית (843–936)

השושלת הקרולינגית קרויה על שמו של מלך הפרנקים קרל מרטל. השליט הקרולינגי החשוב ביותר היה קרל הגדול, שהוכתר בשנת 800 כקיסר הרומאים על ידי האפיפיור.
| תמונה | שם מלוכני | תחילת כהונה | תחילת שלטון כקיסר | סיום כהונה | בית מלוכה | תארים נוספים והערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | לודוויג הגרמני | 11 באוגוסט 843 |  | 23 באוגוסט 876 | השושלת הקרולינגית | לודוויג השני |
|  | קרל מבוואריה(אנ') | 28 באוגוסט 876 |  | 22 במרץ 880 | השושלת הקרולינגית | שלט על דוכסות בוואריה ואילו לודוויג השלישי שלט על סקסוניה |
|  | לודוויג השלישי(אנ') | 28 באוגוסט 876 |  | 20 בינואר 882 | השושלת הקרולינגית | לודוויג הצעיר, שלט על דוכסות סקסוניה, ואחרי פטירתו של קרל מבווריה גם על בוואריה |
|  | קרל השמן | 882 | 12 בפברואר 881 | 11 בנובמבר 887 | השושלת הקרולינגית | מ-28 באוגוסט 876 שלט על פרנקיה המזרחית, ואחרי מותו של קרל מבוואריה גם על פרנקיה המערבית |
|  | ארנולף מקרינתיה | 30 בנובמבר 887 | 25 באפריל 896 | 8 בדצמבר 899 | השושלת הקרולינגית |  |
|  | לודוויג הילד | 21 בינואר 900 |  | ספטמבר 911 | השושלת הקרולינגית |  |
|  | קונרד הראשון | 10 בנובמבר 911 |  | 23 בדצמבר 918 | קונרדינים(אנ') |  |
|  | היינריך הראשון | 23 באפריל 919 |  | 2 ביולי 936 | השושלת האוטונית | מ-912 דוכס סכסוניה |
|  | ארנולף, דוכס בוואריה | 919 |  | 921 | השושלת האוטונית | מתחרה להיינריך, שלט על דוכסות בוואריה |
גרמניה תחת האימפריה הרומית הקדושה (962–1806)

המלך נבחר על ידי הבוחרים הגרמנים ולאחר מכן המשיכו רוב המלכים לרומא להיות מוכתרים כקיסר על ידי האפיפיור.
גרמניה תחת האימפריה הרומית הקדושה (962–1806) > השושלת האוטונית (936–1014)

אוטו הראשון היה דוכס סקסוניה וקיסרה הראשון של האימפריה הרומית הקדושה. הוא הוכתר על ידי יוחנן השנים עשר בתמורה לעזרה צבאית שנתן לאפיפיור.
גרמניה תחת האימפריה הרומית הקדושה (962–1806) > השושלת הסליאנית ומשפחת סלם (1024–1125)

בתקופת שלטונו של היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, כיהנו במקביל עוד שלושה מלכים.
| תמונה | שם מלוכני | תחילת כהונה | תחילת שלטון כקיסר | סיום כהונה | בית מלוכה | תארים נוספים והערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

|  | רודולף מריינפלדן (אנ') | 15 במרץ 1077 | - | 15 באוקטובר 1080 | ריינפלדן | מ-1057 היה הדוכס של שוואביה  כיהן במקביל להיינריך הרביעי |
|  | הרמן מסלם(אנ') | 6 באוגוסט 1081 | - | 28 בספטמבר 1088 | משפחת סלם (אנ') | כיהן במקביל להיינריך הרביעי |
|  | קונרד השני, מלך איטליה (אנ') | 30 במאי 1087 | - | 27 ביולי 1101 | משפחת סלם |  |
גרמניה תחת האימפריה הרומית הקדושה (962–1806) > בית סופלינבורגר (1125–1137)

מלך אחד בלבד, לותאר השני.
גרמניה תחת האימפריה הרומית הקדושה (962–1806) > התקופה שבין הקיסרים - האיטררגנום הגדול (1245 - 1273)

אחרי החרם שהטיל האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי על פרידריך השני.
| תמונה | שם מלוכני | תחילת כהונה | תחילת שלטון כקיסר | סיום כהונה | בית מלוכה | תארים נוספים והערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | היינריך ראספ הרביעי(אנ') | 22 במאי 1246 |  | 16 בפברואר 1247 | תורינגיה | מלך במקביל לפרידריך השני |
|  | וילם השני, רוזן הולנד | 3 באוקטובר 1247 |  | 28 בינואר 1256 | רוזנות הולנד(אנ') | מלך במקביל לפרידריך השני ולקונראד הרביעי |
|  | ריצ'רד, רוזן קורנוול | 13 בינואר 1257 |  | 2 באפריל 1272 | בית פלנטג'נט | מלך במקביל לאלפונסו |
|  | אלפונסו העשירי, מלך קסטיליה | 1 באפריל 1257 |  | 1275 | בית בורגונד-איווריאה(אנ') | מלך במקביל לריצ'רד |
גרמניה תחת האימפריה הרומית הקדושה (962–1806) > בית הבסבורג ובית נסאו (1273–1308)

| תמונה | שם מלוכני | תחילת כהונה | תחילת שלטון כקיסר | סיום כהונה | בית מלוכה | תארים נוספים והערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | רודולף הראשון, מלך גרמניה | 29 בספטמבר 1273 |  | 15 ביולי 1291 | בית הבסבורג |  |
|  | אדולף מנסאו(אנ') | 5 במאי 1292 |  | 23 ביוני 1298 | בית נאסאו |  |
|  | אלברכט הראשון, מלך גרמניה | 24 ביוני 1298 |  | 1 במאי 1308 | הבסבורג |  |
גרמניה תחת האימפריה הרומית הקדושה (962–1806) > בית ויטלסבאך (1742–1745)

מלך אחד בלבד, קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
גרמניה תחת האימפריה הרומית הקדושה (962–1806) > בית הבסבורג-לורן (1745–1806)

בשנת 1806 התמוטטה האימפריה הרומית הקדושה תחת הלחץ הצבאי שהפעיל נפוליאון מצרפת. משנה זו ועד ליסוד האימפריה הגרמנית (1871) לא היה שליט יחיד על טריטוריה גרמנית מאוחדת.
הקונפדרציה של הריין (1806–1813)

| תמונה | שם מלוכני | תחילת כהונה | תחילת שלטון כקיסר | סיום כהונה | בית מלוכה | תארים נוספים והערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | נפוליאון בונפרטה | 12 ביולי 1806 |  | 19 באוקטובר 1813 |  |  |
|  | קרל תיאודור פון דלברג(אנ') | 25 ביולי 1806 |  | 26 באוקטובר 1813 |  |  |
|  | אז'ן דה בוארנה | 26 באוקטובר 1813 |  | דצמבר 1813 |  |  |
הקונפדרציה של הריין התמוטטה בשנת 1813, לאחר המערכה הכושלת של נפוליאון נגד האימפריה הרוסית. רבים מחבריה הצטרפו למחנה הקואליציה האנטי-צרפתית השישית, לאחר תבוסת נפוליאון בקרב לייפציג.
הקונפדרציה הגרמנית (1815–1866)

| תמונה | שם מלוכני | תחילת כהונה | תחילת שלטון כקיסר | סיום כהונה | בית מלוכה | תארים נוספים והערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה | 20 ביוני 1815 |  | 2 במרץ 1835 | בית הבסבורג-לורן | כשליט אוסטריה ובוהמיה, בתואר פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה עמד בראש הקונפדרציה הגרמנית |
|  | פרדיננד הראשון, קיסר אוסטריה | 2 במרץ 1835 |  | 12 ביולי 1848 | בית הבסבורג-לורן | כקיסר אוסטריה עמד בראש הקונפדרציה הגרמנית |
|  | יוהאן, ארכידוכס אוסטריה | 12 ביולי 1848 |  | 20 בדצמבר 1849 | בית הבסבורג-לורן | ויקאר הרייך(אנ') של האימפריה הגרמנית (1849-1848)(אנ'), |
|  | פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה | 26 במאי 1849 |  | 29 בנובמבר 1850 | בית הוהנצולרן | נשיא איחוד ארפורט(אנ') |
הקונפדרציה הצפון-גרמנית 1867–1871

| תמונה | שם מלוכני | תחילת כהונה | תחילת שלטון כקיסר | סיום כהונה | בית מלוכה | תארים נוספים והערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | וילהלם הראשון, קיסר גרמניה | 1 ביולי 1867 |  | 1 בינואר 1871 | בית הוהנצולרן |  |
הקיסרות הגרמנית 1871–1918

| תמונה | שם מלוכני | תחילת כהונה | תחילת שלטון כקיסר | סיום כהונה | בית מלוכה | תארים נוספים והערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | וילהלם הראשון, קיסר גרמניה | 1 בינואר 1871 |  | 9 במרץ 1888 | הוהנצולרן |  |
|  | פרידריך השלישי, קיסר גרמניה | 9 במרץ 1888 |  | 15 ביוני 1888 | הוהנצולרן |  |
|  | וילהלם השני, קיסר גרמניה | 15 ביוני 1888 |  | 28 נובמבר 1918 | הוהנצולרן | התפטר(אנ') |
הערות שוליים

| מלכים וקיסרים גרמניים |
| --- | --- | --- |
| פרנקיה המזרחית (843–918) | קרל השני • לודוויג הראשון • לודוויג השני • קרלומן • לודוויג השלישי • קרל השלישי • ארנולף • לודוויג הילד • קונראד הראשון | גרמניה    האימפריה הרומית הקדושה    גרמניה הנאצית (1933–1935) |
| ממלכת גרמניה (919–962) | היינריך הצפר • אוטו הראשון | גרמניה    האימפריה הרומית הקדושה    גרמניה הנאצית (1933–1935) |
| האימפריה הרומית הקדושה (962–1806) | אוטו הראשון • אוטו השני • אוטו השלישי • היינריך השני • קונראד השני • היינריך השלישי • היינריך הרביעי • היינריך החמישי • לותאר השלישי • קונראד השלישי • פרידריך הראשון • היינריך השישי • פיליפ משוואביה • אוטו הרביעי • פרידריך השני • קונראד הרביעי • רודולף הראשון • אדולף • אלברכט הראשון • היינריך השביעי • לודוויג הרביעי • קרל הרביעי • ונצל • רופרכט • זיגיסמונד • אלברכט השני • פרידריך השלישי • מקסימיליאן הראשון • קרל החמישי • פרדיננד הראשון • מקסימיליאן השני • רודולף השני • מתיאס • פרדיננד השני • פרדיננד השלישי • לאופולד הראשון • יוזף הראשון • קרל השישי • קרל השביעי • פרנץ הראשון • יוזף השני • לאופולד השני • פרנץ השני | גרמניה    האימפריה הרומית הקדושה    גרמניה הנאצית (1933–1935) |
| הקונפדרציה של הריין (1806–1813) | נפוליאון בונפרטה | גרמניה    האימפריה הרומית הקדושה    גרמניה הנאצית (1933–1935) |
| הקונפדרציה הגרמנית (1815–1848) | פרנץ השני • פרדיננד הראשון • פרנץ יוזף הראשון | גרמניה    האימפריה הרומית הקדושה    גרמניה הנאצית (1933–1935) |
| הקונפדרציה הצפון-גרמנית (1867–1871) | וילהלם הראשון | גרמניה    האימפריה הרומית הקדושה    גרמניה הנאצית (1933–1935) |
| הקיסרות הגרמנית (1871–1918) | וילהלם הראשון • פרידריך השלישי • וילהלם השני | גרמניה    האימפריה הרומית הקדושה    גרמניה הנאצית (1933–1935) |
פורטל גרמניה
משה אהרן פולייב

הרב משה אהרן פולייב
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
הרב משה אהרן פולייב (בכתיב מיושן: פאלייעוו; באנגלית: Moshe Aaron Poleyeff; ה'תרמ"ח, 1888 - ה'תשכ"ז, 1967) היה ראש ישיבה ליטאי-אמריקאי, כיהן כראש ישיבת רבנו יצחק אלחנן בניו יורק במשך למעלה מארבעים ושש שנה.
ביוגרפיה

נולד לרב ישראל פולייב בטימקוביץ הסמוכה לסלוצק בפלך מינסק שבאימפריה הרוסית, כיום בבלארוס. למד בישיבת סלוצק והיה תלמידו המובהק של רבי איסר זלמן מלצר שגם סמך אותו לרבנות בשנת ה'תר"ע, 1910. הוא השתתף גם בעריכת כתב העת התורני "יגדיל תורה" שיזם רבו.
בשנת ה'תר"פ, 1920, היגר לארצות הברית. עם הגיעו לניו יורק מינה אותו הרב דב רבל כראש ישיבה בישיבת רבנו יצחק אלחנן בניו יורק, תפקיד בו נשא עד לפטירתו.
חתנו אהרן דב רוזנבוים (נפטר כ"ג באדר א' ה'תשס"ה) היה איש חינוך והתגורר בניו ג'רזי.
כתביו

מחנה ישראל, וורשא תר"ץ
אורח מישור, ניו יורק תש"ט
אור השמש, ניו יורק תשי"ט
אורח מישרים - חלק א, ניו יורק תש"ל
אורח מישרים - חלק ב, ניו יורק תש"ל
אורח מישרים - חלק ג, ניו יורק תש"ל
מסירות (משחק)

מסירות הוא משחק לא תחרותי שמטרתו הנאה או שיפור הכושר המוטורי ואימון לקראת משחקי כדור. במשחק מסירות משתדלים המשחקים לזרוק את הכדור כך שלצד התופס יהיה קל ככל האפשר לתפוס את הכדור, בהתאם לרמתו. משחקים כאלה עשויים להיות משוחקים בין הורה לילדו או בין ילדים המבקשים לחזק את כושרם המוטורי לקראת התמודדות במשחקי כדור תחרותיים. שחקן מסירות מוערך יותר ככל שהמסירות שהוא מוסר קלות יותר לתפיסה, וככל שהוא מצליח "להציל" כדורים קשים יותר לתפיסה. המתמסרים פועלים כצוות, ומונים את ניקודם המשותף בתור מספר המסירות שהצליחו למסור בלי שהכדור ייגע בקרקע.
מטקות

משחק המטקות על חוף הים הוא גרסה של משחק המסירות, בה השחקנים משתדלים לשחק עם בני זוג הקרובים לרמתם המוטורית, כדי להיות מאותגרים במידה שווה. בגלל מהירויות הכדור הגבוהות הכרוכות במשחק, שחקן המחמיץ כדורים גורם להפסקת המשחק לפרק זמן ארוך, בעודו מביא את הכדורים התועים, ומפריע לשטף המשחק.
אולטימייט

אולטימייט או אולטימייט פריזבי, הוא משחק ספורטיבי ותחרותי, ללא מגע בין שחקנים, ובו משתמשים בפריזבי במקום בכדור. המשחק מתנהל על מגרש דשא (לרוב) בגודל דומה למגרש כדורגל, בו שני שטחי הבקעה הסמוכים לצלעותיו הצרות, בדומה למגרש פוטבול. מטרת כל צד במשחק היא להעביר את הפריזבי אל תוך שטח ההבקעה הנגדי.
המשחק פופולרי מאוד בארצות הברית ובאירופה. אליפויות עולם ותחרויות אזוריות מתקיימות באופן סדיר. בישראל קיימות מספר קבוצות תחרותיות ומספר קבוצות עממיות.
ראו גם

שיר משחק - מסירות ללא כדור
משחק מטקות על חופי תל אביב בשנת 1931
אולטימייט - משחק מסירות עם פריזבי
מרכז ויצמן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית חולים, קומפלקס מבנים 
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1961
 תאריך פתיחה רשמי:  1961 
 אדריכל:  משה זרחי 
 קואורדינטות:  32°04′53″N 34°47′24″E﻿ / ﻿32.0814°N 34.79°E﻿ / 32.0814; 34.79
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) מרכז ויצמן(למפת תל אביב רגילה) מרכז ויצמן(למפת גוש דן רגילה) מרכז ויצמן(למפת גוש דן מוגדלת) מרכז ויצמן  he מרכז ויצמןhe מרכז ויצמןמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שני המגדלים של מרכז ויצמן. בקדמת התמונה נראה מבנה המיון של בית החולים
מרכז ויצמן הוא פרויקט המשלב מרכז קניות, דיור מוגן, מרפאות ובית מלון. המרכז שוכן ברחוב ויצמן בתל אביב, והוא צמוד למרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי מצפון.
המרכז ניצב על תא שטח בגודל של 12 דונם, והוא מהווה חלק ממתחם בית החולים. השטח הבנוי בקומפלקס משתרע על פני 54,000 מ"ר ועלות הקמתו הגיעה ל-110 מיליון דולר. מתכנן המרכז הוא האדריכל משה זרחי.
במפלס הקרקע פועל מרכז קניות, ומעליו שלושה מבנים - שני מגדלים ומבנה נוסף שבו ארבע קומות. בנייתם של שני המגדלים - הצפון מערבי בן 14 קומות והדרום-מזרחי בן 20 קומות - הסתיימה בשנת 2004. לפי הכוונה המקורית יועד גם המגדל הנמוך מבין השניים להתנשא לגובה של 20 קומות.
המגדל הצפון מערבי משמש כולו לדיור מוגן. המגדל הדרום מזרחי משמש למשרדים, מרפאות, דיור מוגן ומלונאות. בקומפלקס הדיור במוגן יש בסה"כ 231 יחידות מגורים בשני המגדלים. אכלוס מרכז הדיור המוגן החל בחודש נובמבר 2004, במגדל הנמוך מבין השניים.
במבנה השלישי פועל מרכז רפואי שכולל מחלקת החלמה, מחלקה סיעודית ומחלקה לטיפול בתשושי נפש. מתחת לקומה המרכזית נחפרו חמש קומות תת-קרקעיות המשמשות כחניון. במהלך בנייתו, נבנו נתיבי כניסה ויציאה לחניון התת-קרקעי מאמצע רחוב ויצמן, כמו גם מתוך מתחם בית החולים.
מקס פקטור

| --- | --- |

 לידה:  15 בספטמבר 1872 זדונסקה וולה, פולין הקונגרסאית, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  30 באוגוסט 1938 (בגיל 65) בוורלי הילס, ארצות הברית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הילסייד ממוריאל פארק 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 maxfactor.com
 
מקס פקטור (Max Factor;‏ 5 בספטמבר 1872 – 30 באוגוסט 1938) היה מאפר ממוצא יהודי, הידוע כאבי הקוסמטיקה המודרנית.