stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מעבר (מדעי החברה)
רווחים ומחירים במעבר

מעבר מוצלח עשוי לאפשר הטבות, תגמולים, או עלייה משמעותית בקבלה חברתית כלפי האדם העובר ויכול לסייע לו להתמודד עם סטיגמות שהשייכות לקבוצה הקודמת הכתיבה לו. במקרים שונים משמש המעבר כסוג של שימור או הגנה עצמית, במקרים בהם הזדהות עם הקבוצה הקודמת עלולה להעמידו בסכנה.
מעבר יחייב את האדם העובר לעמוד בתנאי הקבלה לקבוצה החדשה (לדוגמה, להיות לעיתים בעל גוון עור מתאים, שם משפחה, או מאפייני התנהגות, המתאימים לקבוצה), ועלול להוביל להוביל לפרידה חלקית או מלאה מהקבוצה או מהקהילה שאליה השתייך בעבר. האדם העובר יידרש להיפרד לעיתים מהדת המקורית, מחוויות קודמות, מאמונותיו או מערכיו, ממקום מגורים, ובמקרים שונים אף מבני משפחה או מחברים שאינם עומדים בתנאי הקבלה לקבוצה החדשה ושנוכחותם בחייו תקשה על קבלתו אליה.
בעוד שמעבר מוצלח עשוי לתרום משמעותית לחוסן כלכלי, ולביטחון אישי וחברתי, ולהימנעות מסטיגמה חברתית, הוא עלול גם לגרום לצריכת משאבים רגשיים רבים מאוד, ואף לגרום לבדידות ונתק חברתי ולמצוקה נפשית, כתוצאה מהכחשת הזהות של העצמי, ועלול להוביל לדיכאון או לשנאה עצמית.
מעבר של מוצא אתני

המונח passing מדובר במדעי החברה לפחות מאז שלהי שנת 1920,, ונוסח כך לראשונה בהתייחס למוצא אתני.
מבחינה היסטורית וגנאלוגית, נעשה שימוש במונח passing לראשונה בארצות הברית כבר בתקופה שלפני מלחמת האזרחים האמריקנית, כאשר עבדים שחורים בהירי עור עברו במרמה לחיות כאנשים לבנים, ובכך השיגו את חירותם. במשך מעל 200 שנה בהן נהגה עבדות בארצות הברית, עד שנת 1865, לא החשיב החוק האמריקאי עבדים ממוצא אפריקאי כבני אדם, וההתייחסות אליהם הייתה כאל סוג "עליון" של בהמות. גם אנשים ממוצא אפריקאי מעורב (לעיתים קרובות, תוצר של אונס נשים שחורות על ידי גברים לבנים שהחזיקו בהן כעבדים) נחשבו כשייכים לגזע השחור, והיו נעדרי זכויות, וזאת אף אם גון עורם היה בהיר מזה של אימותיהם.
לפיכך, התגמול שיכול היה להיות לאדם שחור שהצליח לבצע מעבר לחברה הלבנה, היה המשמעותי ביותר שניתן היה לשאוף אליו: חיי חירות. בהתאמה, הענישה על ניסיון התחזות הייתה קשה ביותר, ועצם המעבר היה כמעט בלתי אפשרי לאנשים שהוחזקו כעבדים. רוב סיפורי המעבר המוצלחים, בתחום זה, אינם ידועים לנו, מאחר שבמקרים בהם אנשים הצליחו במעבר, הם העלימו את עברם ולא סיפרו את הדבר לאיש, גם לא לבני זוגם ולצאצאיהם.
איליין גינסברג בספרה Fictions of Identity מצטטת מודעה משנת 1800, ובה דיווח על עבד נמלט ממוצא מעורב, בשם אדמונד קני, ש"התחזה לאדם לבן" ויש לתפסו בכל מחיר.
גם לאחר התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית, שבו נאסרה העבדות בארצות הברית, עדיין נחשב ה"גזע" האפריקאי נחות, ועד המאה העשרים התקיימו בחלק ממדינות ארצות הברית חוקים שאסרו על קיום יחסי מין או נישואים בין עדתיים, ואסרו על אנשים שחורים כניסה למקומות שונים, קבלה לעבודה ציבורית, לימודים באוניברסיטאות, ועוד. לאור זאת, מעבר מסוג זה, שכבר לא נאסר בחוק, היה אפשרי במקרים שונים לשחורים ממוצא מעורב שעורם בהיר יחסית, ושיכלו להיחוות כאנשים לבנים.
מעבר מוצלח, הוא כזה שאיש אינו יודע עליו. לכן, אין נתונים מספריים על כמות האנשים ש"עברו" בארצות הברית, וקיימים סיפורים אישיים מועטים. אחת הדוגמאות לכך היא אלווירה פרדריק שסיפורה נחשף בשנת 2018, בתוכנית הראיונות Today של מגין קלי, ברשת NBC. בתוכנית הופיעה אישה הנחווית כלבנה, שפרסמה רק לאחר פטירת אימה, על כך שאימה נולדה כצבעונית ו"עברה" לחיות כאדם לבן, תוך מחיקת עברה והתנתקות מוחלטת ממשפחת המוצא שלה.
גם כיום, כאשר מבחינה חוקית בוטלה אפליית השחורים בארצות הברית, ניתן לדבר על מעבר של אנשים מקבוצה אתנית אחת לאחרת, על ידי שינוי המבטא, שינוי אופן הלבוש, טיפוח הרגלים, ואפילו שינוי שמות, בניסיון להיראות חברים בקבוצת הרוב ולא בקבוצת המיעוט.
בקבוצות אתניות אחרות, שינוי שם אפשר "מעבר" קל יותר לקבוצת הרוב. דוגמאות מוכרות של שינוי שם באופן זה, הן למשל, אשת העסקים האמריקאית אסתי לאודר, ששינתה את שם המשפחה היהודי לאוטר, או בוב דילן, ששינה את שם המשפחה היהודי צימרמן.
בתקופת השואה, בה רוכזו אנשים ממוצא יהודי ונשלחו אל מותם, היו מעטים שהצליחו להינצל על ידי התחזות ל"ארים" והעלמת כל סממן יהודי, ובכך שרדו בסביבה לא אפשרית.
מעמד חברתי וקאסטה

מעבר נוסף מקובל הוא הסתרה או מצג שווא של מעמד חברתי. ריבוד חברתי, כלומר חלוקה של אנשים לקבוצות וקטגוריות חברתיות מאורגנים במערכת מדרגית (היררכית) יציבה, הוא מאפיין מרכזי של המבנה החברתי ומתקיים כמעט בכל חברה אנושית. עם זאת, בניגוד להשתייכות אתנית או למגדר, מעבר ממעמד חברתי אחד למעמד חברתי אחר, גבוה יותר, הוא אפשרי וקל יותר יחסית.
המונח נובו ריש (בצרפתית: "עשיר חדש") הוא כינוי, שנאמר לרוב בנימת לגלוג וגנאי, דווקא לכישלון במעבר של מעמד חברתי. כלומר לבעל הון טרי שאיננו מורגל בנימוסים המקובלים בחברה האריסטוקרטית. בהתאם לכך, הוא נוהג להפגין בראוותנות את עושרו בכל הזדמנות, בעוד התנהגותו ונימוסיו נותרו לכאורה ברמה נמוכה וניתנת לזיהוי. הכינוי הופיע בזמן המהפכה התעשייתית, שבה נוצרה שכבה חדשה של אנשים שבדרך כלל לא היו משכילים, ועושרם נצבר במהירות ולא נבע מנכסים שעברו בירושה.
מערכת הקאסטה באמריקה הלטינית בתקופה הקולוניאלית הייתה דוגמה למערכת נוקשה, שהביא עמו האדם המערבי ונהגה במשך שנים באמריקה הלטינית. דוגמה נוספת שהביא לעולם האדם המערבי היא המערכת החברתית של ארבע הווארנות בהודו. עד התקופה הקולוניאליסטית הבריטית בהודו, לא תיארו הווארנות את המציאות אלא את תפיסתה האידיאלית בעיני הברהמינים. הבריטים שערכו סקרי אוכלוסין חייבו כל אדם לבחור לאיזה קאסטה או ג'אטי הוא שייך ובכך חידדו הבדלים ואילצו את ההודים להגדיר את עצמם במידרג נוקשה, המתקיים עד היום. בשתי מערכות אלה לא איפשרו החברות מעבר באופן פורמלי, אם כי יש להניח שהיו בודדים שביצעו מעבר.
מיניות ומגדר > נטייה מינית

כאשר מדובר בנטייה מינית, מעבר מתקיים כאשר אדם מפגין כלפי חוץ נטייה מינית, או העדפה מינית, שונה מהנטייה המינית הקיימת אצלו בפועל. נטייה מינית אינה גלויה אצל תינוקות וילדים רכים, אלא מתגלה לאדם בשלבי המעבר שלו מילדות לבגרות. בחברה ההטרונורמטיבית, המניחה שהאדם הוא הטרוסקסואל עד שיוכח אחרת, נמצאים רוב הלהט"בים בארון, עד ליציאה אקטיבית שלהם מהארון והזדהות כלהט"בים. כפועל יוצא מכך, רוב הלהט"בים בחברה נמצאים בתחילת דרכם במצב של מעבר - passing - שלרוב נכפה עליהם ללא כוונה מראש, המחייב אותם להתנהגות שאינו תואמת את פנימיותם ואת זהותם. במקרים בהם לא ייחשפו ללגיטימציה תרבותית וחברתית, הם עלולים להישאר בארון אף זמן ממושך, דבר העלול לגרום למצוקה רגשית וסבל.
עד תום המחצית הראשונה של המאה העשרים, הייתה הומוסקסואליות אסורה ברוב מדינות המערב. הדבר התבטא, לדוגמה, בהנהגת קוד הייז המחמיר בארצות הברית בשנות השלושים, והמשיך בבהלת הלבנדר - רדיפת הומואים במוסדות הציבור האמריקאיים בשנות החמישים והשישים, במקביל למקארתיזם. להט"בים שרצו לעבוד למחייתם, להופיע בציבור באופן נורמטיבי, לשמור על קשר עם משפחתם, להיות עם חיי חברה בסיסיים ולחיות את חייהם, נדרשו לעבור כהטרוסקסואלים, ולהסתיר לחלוטין את זהותם. במקרים שונים נמשך הצורך להסתיר ולעבור כהטרוסקסואליים גם במחצית השנייה של המאה העשרים. מדיניות "אל תשאל, אל תספר" של הצבא האמריקאי, הייתה דוגמה למדיניות שעוגנה בחקיקה, בה נדרשו להט"בים לעבור כהטרוסקסואלים בתוך הצבא או כוחות הביטחון האמריקאים, ולהסתיר לחלוטין את זהותם כלהט"בים, על מנת שלא יפוטרו ולא ישוחררו בקלון מהשירות. מדיניות זו נהגה עד שנת 2011.
להט"בים מפורסמים שנאלצו לעבור כהטרוסקסואלים ולהעלים לחלוטין רמזים למשיכה חד מינית, היו, לדוגמה, ג'יימס דין ורוק הדסון. בשני המקרים היה המעבר מוצלח ביותר, וזהותם כלהט"בים התגלתה רק לאחר מותם.
מיניות ומגדר > מגדר

מגדר הוא מונח במדעי החברה, המתייחס להבחנות תלויות חברה ותרבות, בין גברים לנשים. החברה מגדירה כיצד צפויים נשים וגברים להתנהג ולהיראות. בחברה המערבית, למשל, נשים צפויות להתנהג על פי קודים חברתיים ולהיות נשיות בהתאם לסטריאוטיפים ומאפיינים מקובלים של נשיות: לדוגמה, מצופה מהן להיות רכות ורגישות, ולהביע עניין באסתטיקה, קניות וניהול משק הבית. הגברים לעומת זאת מזוהים יותר עם המרחב הציבורי (עבודה, ניהול, פוליטיקה, מסחר), ומצופות מהם דעתנות, כוחנות, ופחות הבעת רגש. במשך רוב שנות החברה המערבית, לא יכלו נשים לכהן במשרות שונות ובתפקידים ציבוריים. במהלך ההיסטוריה היו נשים שניסו לעבור כגברים, על מנת להתפתח מקצועית או אקדמית. מעבר זה לא היה בהכרח קשור לנטיה מינית. באופן טבעי, רוב סיפורי המעבר המוצלחים אינם ידועים לנו, מאחר שהאדם הצליח במעבר. אך קיימים מיתוסים שונים המוכרים לתרבות, בהם "האפיפיורית יוהנה", בעולם הנוצרי. בספר Passing and the Fictions of Identity, מביא אלן גינסברג את סיפורו של ברנדון טינה, כדוגמה למעבר שסופו טראגי. ברנדון טינה היה גבר טרנסג'נדר, שנולד כנקבה. הוא ניסה לחיות כגבר בדרום ארצות הברית, בשנות התשעים של המאה העשרים, ובסופו של דבר נאנס ונרצח על רקע שונותו. חייו ומותו היו בסיס לסרט התיעודי עטור הפרסים "בנים אינם בוכים" (1998).
ככלל, גברים ונשים טרנסג'נדרים נדרשים להתמודד עם מעבר בכל רגע בחייהם, ולעיתים הם נחשפים להבעת איבה ושנאה ואף לאלימות כלפיהם, בחברה שאינה מקבלת.
דת

מעבר למערכת חיים בדת אחרת (המרת דת) הוא דבר נפוץ בקרב מיעוטים החיים בקהילות דתיות. דוגמה בולטת לכך, בעולם המערבי, היא של אנשים יהודים, שביצעו מעבר ונטמעו באוכלוסייה הכללית, באירופה בתקופת ימי הביניים, בה לא הייתה, מבחינה חברתית ותרבותית, היכולת לחיות ללא דת. מטבע הדברים, כמות המשפחות והיחידים היהודים שנטמעו בסביבתם והצליחו במעבר, אינה ידועה, מאחר שמעבר מוצלח חייב הסתרה של מוצאם מהסביבה, כולל לעיתים מצאצאיהם.
מעבר חלקי, מסוג ספציפי, שסיפורו ידוע יותר, היו האנוסים, יהודים שנאלצו לחיות כנוצרים קתולים על מנת לשרוד, בסביבה שלא אפשרה חיים יהודיים. בניגוד לפרופיל המקובל של האדם ה"עובר", האנוסים שימרו את זהותם ותרבותם, נישאו לבני ובנות זוג בקרב קבוצתם בלבד, העבירו את המורשת במשך מאות שנים לצאצאיהם, ולכן סיפורם מוכר כיום.
פרנקלין רוזוולט, נשיא ארצות הברית, בועידת יאלטה, 1945, בה נקבעה חלוקת אירופה בתום מלחמת העולם השנייה. יושבים מימין לשמאל: סטלין, רוזוולט וצרציל. לקותו הפיזית של רוזוולט הוסתרה מעיני הציבור.
נכות ולקות

ייתכן מעבר גם בתחומי השיקום, כאשר אנשים הלוקים בנכות או בלקות, מצליחים להסתירה על מנת להשתלב בחברה ולהימנע מסטיגמה של נכות. אחד המקרים הידועים של מעבר בתחום זה, היה של נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט. רוזוולט היה משותק בחצי גופו התחתון, לא יכול היה להזיז עצמאית את רגליו, וישב בכיסא גלגלים. הוא למד לצעוד באופן לא עצמאי ועם סיוע, תוך שהוא נשען על אדם אחר המוליך אותו, כאשר לרגליו מוצמדים ברזלים המחייבים את הרגל להישאר ישרה. רוזוולט ועוזריו עמלו קשה בניסיון לשכנע אנשים כי מצבו משתפר. עובדת היותו נכה רגליים המשתמש בכיסא גלגלים לא הוחצנה מעולם על ידי התקשורת. רוזוולט גם דאג שלא להצטלם כשהוא יושב על כיסא גלגלים. בפני הציבור הוא הופיע כשהוא עומד ונתמך על ידי אדם נוסף (לרוב היה זה בנו או אחד מעוזריו), ואת נאומיו נשא כשהוא נשען על דוכן שהוקם במיוחד למענו. מאמציו אלה נשאו פרי, ובמהלך שנותיו הרבות בפוליטיקה, רוב אזרחי ארצות הברית לא היו מודעים לחומרת מצבו הגופני.
במקרה של נכות או לקות, קיימים לעיתים ניסיונות מעבר גם לצד השני: אנשים המתארים בהגזמה מחלה או ליקוי, על מנת לקבל הטבות לכך, הן ביחס אישי, והן בתגמולי ביטוח או ביטוח לאומי.
מעבר בסיפורת ובקולנוע

מעברים מסוגים שונים מתוארים בסיפורת ובקולנוע.
דוגמה מפורסמת למעבר חברתי מוצגת במחזהו של ג'ורג' ברנרד שו, "פיגמליון", שאף הפך למחזמר המצליח "גבירתי הנאווה" ולסרט קולנוע בשם זה. יצירות אלה עוסקות בפרופ' הנרי היגינס, שנתקל במוכרת פרחים בשם אלייזה דוליטל, שאופן דיבורה ההמוני והנבער צורם לאוזנו הרגישה. היגינס מתערב עם עמית - קולונל פיקרינג, בלשן המתמחה בסנסקריט, שנקלע אף הוא למקום - שתוך זמן קצר יצליח לשנות את שפתה של הנערה ולהפוך אותה ל"ליידי", גבירה בעלת מבטא והיגוי מושלמים.
מעבר של מוצא אתני מוצג בספרו של פיליפ רות, "הכתם האנושי", שגיבורו, קולמן סילק, אדם "צבעוני" ממוצא אפרו-אמריקאי, שבזכות עורו הבהיר יחסית התגייס לצי ארצות הברית כאדם לבן. לאחר שאהובתו הלבנה נפרדה ממנו ברגע שנודע לה מוצאו בעקבות ביקורה בבית הוריו, החליט סילק להסתיר את מוצאו ולחיות כאדם לבן, ועקב כך ניתק את קשריו עם אמו ואחיו, שמראם היה מסגיר את מוצאו. את מוצאו הסתיר גם מאשתו היהודייה, שבעקבות נישואיו לה נחשב אף הוא ליהודי, ומארבעת ילדיו.
מעבר מגדרי מוצג בסיפורו של יצחק בשביס-זינגר, "ינטל בחור ישיבה", שהפך לסרט קולנוע בשם "ינטל". ינטל היא בתו של רבי מנדל, מלמד כפרי דתי אדוק. היא חיה בשטעטל טיפוסי בפולין של תחילת המאה העשרים. אביה האלמן מלמד אותה בסתר את רזי התורה והתלמוד, מה שמקובל היה ללמד בנים בלבד. כאשר אביה נפטר היא מקצצת שערה, מתחזה לבחור ויוצאת למסע על מנת למצוא ישיבה. היא קוראת לעצמה "אנשל" (שמו של אחיה המנוח) ומתחברת במסעה לאביגדור, מי שנחשב לעילוי שבין תלמידי הישיבה ולומדת איתו בחברותא בישיבה שלו.
לקריאה נוספת

נלה לרסן, חוצה את הקו (תרגום ואחרית דבר: תמר משמר), תל אביב, עם עובד, 2017.
הערות שוליים

↑  תורגם גם כ"לחצות את הקו". ראו בספר: נלה לרסן, חוצה את הקו (תרגום ואחרית דבר: תמר משמר), תל אביב, עם עובד, 2017.
↑  Ginsberg, Elaine (1996). Passing and the Fictions of Identity. Duke University Press.
↑  Sanchez, Maria C.; Schlossberg, Linda (2001). Passing: Identity and Interpretation in Sexuality, Race, and Religion. New York University Press.
↑  Gianoulis, Tina (2010). "Passing". glbtq Encyclopedia. glbtq, Inc.
↑  Daniel G. Renfrow, "A Cartography of Passing in Everyday Life," Symbolic Interaction, Vol. 27, Issue 4, pp. 485-506
↑  Leary, Kimberlyn (במרץ 1999). "Passing, Posing, and "Keeping it Real"". Constellations: An International Journal of Critical & Democratic Theory. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  מישל מילר, מעבר - נושא שאינו שחור ולבן, כתבה משודרת במסגרת התוכנית
CBS Sunday morning‏, בתוך ערוץ היוטיוב של CBS‏, 24 באוקטובר 2021 (באנגלית).
↑  Larsen, Nella (1929). Passing. Alfred A Knopf.
↑  Day, Caroline Bond (1932). A study of some Negro-white families in the United States. Cambridge, MA: Harvard University.
↑  Herskovits, Melville J. (1930). The Anthropometry of the American Negro. New York, NY: Columbia University.
↑  Harris, Cheryl I. (1993). "Whiteness as Property". Harvard Law Review. JSTOR 1341787.
↑  תוכנית הראיונות עם מגין קלי, ריאיון טלוויזיוני קצר עם גייל לוקאסיק, מחברת הספר האוטוביוגרפי White like her, בו היא מתארת כיצד גילתה כי אמה הסתירה את מוצאה כשחורה, ועברה כלבנה, בשנות השישים (באנגלית).
↑  "The trouble with 'passing' for another race/sexuality/religion …". The Guardian (באנגלית בריטית). 2014-01-02. ISSN 0261-3077. נבדק ב-2016-03-27.
↑  Arsenault, Raymond (2011-02-25). "Book Review - The Invisible Line - By Daniel J. Sharfstein". The New York Times. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2016-03-27.
↑  נירית אנדרמן, סרט חדש על זהותו הביסקסואלית של ג'יימס דין, באתר הארץ, 5 ביוני 2012
↑  Yarbrough, Jeff. "Rock Hudson: On Camera and Off, The Tragic News That He Is the Most Famous Victim of An Infamous Disease, AIDS, Unveils the Hidden Life of a Longtime Hollywood Hero", People Magazine, Vol. 24, No. 7, August 12, 1985. Retrieved February 12, 2011.
↑  להרחבה בנושא, ראו בערך Passing (gender) (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561386805171  LCCN: sh95008487 
השחקן ואליל הנערות ג'יימס דין, 1955. שנים לאחר מותו פורסם כי היה הומו, בתקופה בלתי אפשרית.
המצבה על קברו של לאונרד מטלוביץ', חייל שנלחם בווייטנאם וזכה בעיטורים, ולבסוף הודח מהצבא ב-1975, אחרי שיצא מהארון בריאיון לעיתון. על המצבה נחקק משפט מפורסם שאמר:
"כשהייתי בצבא קיבלתי מדליה על שהרגתי שני גברים; והודחתי מהצבא משום שאהבתי אחד."


אודרי הפבורן, בסרט "גבירתי הנאווה (1964)", בתפקיד אלייזה דוליטל, נערה פשוטת מוצא, המנסה "לעבור" כאשת החברה הגבוהה.
גרדה III

| --- | --- |
גרדה III משופצת ומשוחזרת במוזיאון הימי במיסטיק, קונטיקט
גרדה III משופצת ומשוחזרת במוזיאון הימי במיסטיק, קונטיקט
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אונייה 
 ציוני דרך עיקריים
 הושקה:  1926
 מיקום:  41°21′45″N 71°57′55″W﻿ / ﻿41.3625°N 71.9653°W﻿ / 41.3625; -71.9653 
 מידות
 רוחב:  4
 שוקע:  1.5
 
האני סינדינג בצילום במוזיאון הימי במיסטיק
גרדה III (באנגלית: Gerda III) הוא שמה של ספינה דנית אשר שימשה בשנת 1943 את האני סינדינג (Henny Sinding) ועוד ארבעה אנשי צוות להברחה והצלת יהודים מדנמרק הכבושה בידי הנאצים לחופי שוודיה הנייטרלית.
הספינה

הספינה גרדה III נבנתה בשנת 1926 בקופנהגן, דנמרק. מקום עגינתה היה בכפר הדייגים גילהלהיי (Gilleleje) (אנ'), בצפון האי הדני זילנד, בנקודה המרוחקת כ-17 קילומטרים מהחוף השוודי.
הספינה שימשה לשירותי אספקה, דואר והחלפת צוותים במגדלורים. כמו כן שימשה כמרכז בקרה לכלי השייט הנכנסים ויוצאים מחופי דנמרק אל הים הבלטי. אורכה של הספינה היה 13.4 מטרים, רוחבה 4 מטרים והשוקע שלה היה 1.5 מטרים. הסירה בנויה מעץ אלון ותחתיתה עטופה בנחושת כדי להגן עליה מפני נזקי אורגניזמים ימיים.
הסירה שופצה ושוחזרה וכיום נמצאת במוזיאון הימי בעיר מיסטיק (אנ') שבקונטיקט, בארצות הברית.
הצלת יהודי דנמרק

בשנת 1943, כאשר התברר כי בכוונת הפולשים הנאצים בדנמרק לאסוף את היהודים ולשלוח אותם למחנות ריכוז, החלו הדנים במאמץ להציל את היהודים. ספינות דיג ומטען התאספו כדי להבריח את הפליטים למקום מבטחים בשוודיה הנייטרלית.
האני סינדיג, בתו בת ה-22 של קצין חיל הים הדני, קיבלה באוקטובר 1943 את הפיקוד על גרדה III עם צוות של ארבעה: הסקיפר - אוטו אנדרסון, המהנדס ג'ון הנסן, גרהרדט שטפנסן והקפטן איינר טונסן.
מדי לילה הועלו קבוצות של פליטים יהודים על סיפון הגרדה III והוסתרו בתא המטען שבספינה. הספינה ביצעה את משימותיה בין המגדלורים, סטתה אל חופי שוודיה והנחיתה את הפליטים בחופי שוודיה. כל קבוצה מנתה 10 עד 15 פליטים יהודים. בפינוי שנמשך שבועיים, הבריחה גרדה III למעלה מ-300 יהודים ובכך הצילה אותם מהשמדה. המילוט בעזרת גרדה III היווה חלק מפעולותיה של דנמרק בהצלת 7,000 יהודים - שהם רוב אוכלוסיית יהדות דנמרק.
ליף וסרמן, היה רק בן חמש כשמשפחתו, כולל הוריו, סבו וסבתו ואחותו הצעירה, ברחה לבית הקיץ שלהם על החוף בגילהלהיי. הוא זכר איך אביו נשא אותו למטה לתוך גוף הסירה האפל באמצע הלילה, הוא זכר את הקולות הכמוסים, את ההרגשה הדחוסה כשאנשים מתגודדים בפנים ואת ריח הדגים הרקוב. 

נשארנו נמוך מאוד על הרצפה. שמענו שיש סיורים גרמנים בחוץ. ראינו פנסים עוברים דרך החלונות.
למרות שחיילים גרמנים עלו בקביעות על הגרדה III לביקורת, הפליטים מעולם לא התגלו.
ליף וסרמן ומשפחתו לא הצליחו לחזור למולדתם עד 5 במאי 1945, אז שוחררה דנמרק. שנים לאחר מכן מונה לסגן הקונסול והנספח המסחרי של ממשלת דנמרק בניו יורק".
גרדה III והצוות שלה הצילו בנוסף ליהודים, עוד 600 - 700 איש - בעיקר לוחמי התנגדות וצוותי אוויר של בעלות הברית שמטוסי הקרב שלהם ניזוקו קשה ולא יכלו לחזור לבסיסיהם באנגליה.
שנים מאוחר יותר, גרדה III עזרה למזרח-גרמניים להימלט מהשלטון הקומוניסטי. המזרח-גרמניים חתרו או שחו לספינות דניות קטנות בים הבלטי והועברו לחופי דנמרק.
חלקה של האני סינדינג

אביה של האני סינדינג היה קצין בחיל הים הדני והיה אחראי על שירות המגדלורים. ארבעת חברי הצוות של הספינה פנו אל האני סנדינג וביקשו שתפנה לאביה שיתיר להם להשתמש בסירה גרדה III להצלת היהודים. לאחר שאביה נתן הסכמתו להעלים עין מהשימוש בספינה למשימה חשובה זו, האני הצטרפה למבצע הצלה זה.
האני חברה לצוערת חיל הים הדני אשר קישרה אותה עם קבוצת ההתנגדות לנאצים, שפעלה באוניברסיטה, ובראשה עמד יורגן קילר. להאני הצטרפו סטודנטים, בעיקר לרפואה, שהיו להם קשרים הדוקים במתחם בית חולים בו היהודים קיבלו מחסה. כחברי העיתונות המחתרתית היו להם גם קשרים עם חנות ספרים בקופנהגן שבעליה הפכו את החדר האחורי שלהם למרכז מבצעים לעיתונות, ולאחר מכן שינו למרכז ההתנגדות המזוינת (אנ'). בכל בוקר, הקבוצה של יורגן קילר נתנה להאני רשימה של יהודים ומקומות מפגש. האני למדה את הרשימה בעל-פה כי היה מסוכן לשמור תיעוד כתוב.
האני אספה משפחות יהודים באמצע הלילה על אף הסכנה להיות ברחובות בשעת העוצר.
האני והצוות שלה הכינו בתים בטוחים ליד גרדה III ובהם יכלו יהודים להמתין מספר ימים עד להעברתם. במחסן ליד הרציף המתינו פליטים שניתן היה להסיע למחרת. במחסן דאגו להם לאוכל, שתייה ותרופות הרגעה לילדים, כדי לשמור על שקט במהלך המשימה המסוכנת.
החלק הקשה במיוחד במשימה היה לפני כל יציאה, כאשר האני הביאה את היהודים לקומת הקרקע של המחסן וסידרה אותם בשורה בתוך שער שפונה לגרדה III. הסירה הייתה במרחק מטרים ספורים על פני שביל מרוצף אבן - שביל שסיירו שני חיילים גרמנים שצעדו הלוך ושוב לנגד עיניהם. כשהצוות נתן אות, האני שלחה את הפליט אל השביל לעבר זרועותיו של איש הצוות שהרים במהירות כל אחד מהם על הסיפון והחביא אותו מתחת לסיפון. האני הלכה מאחור ונשאה ילדים קטנים. החיילים הגרמנים נהגו לעלות על הסיפון לבדוק את ניירות הסירה עם התנעת מנוע הסירה. הצוות של האני בסירה הפך את המפגש איתם "למפגש ידידותי", הצוות הציע בירות לחיילים הגרמנים, דיברו איתם על מזג האוויר בו בזמן שהפליטים היו מוסתרים בתאי המטען מתחת לסיפון. עם סיום בדיקת הניירת, הגרמנים עזבו את הסירה והיא הפליגה לשוודיה.
השגרה התנהלה כך: אספו את המשפחות היהודיות באמצע הלילה, עם עלות השחר שטו על הגרדה III, הורידו את היהודים למקום מבטחים בשוודיה, המשיכו במסירת האספקה היומית למגדלורים, חזרו לרציף הדני וחזרו שוב על הפעולה - כל יום ולילה במשך מספר שבועות.
כשהסתיימה משימת ההצלה היהודית באוקטובר 1943 האני ושאר חברי קבוצת החילוץ שלה הצטרפו להתנגדות המזוינת, ופוצצו מפעלים ומתקנים אחרים שסייעו למכונת המלחמה הנאצית. שבוע אחר שבוע המשימות שלהם גדלו והיו ונועזות יותר, עד שהם נטלו על עצמם משימה שהביאה למותם של חלק מהחברים, לכידתם של אחרים ופקודות לפנות את השאר - כולל האני - לשוודיה. לאחר חמישה עשר חודשי גלות, כשהנאצים נכנעו, חזרה האני לדנמרק מולדתה. האני נפטרה בשנת 2009.
ראו גם

יורגן קילר
הצלת יהודי דנמרק
המחתרת הדנית
דנמרק במלחמת העולם השנייה
הערות שוליים

1 2  Rick Spilman, Danish Lighthouse Tender Gerda III & the Rescue of Danish Jews, Old Salt Blog, ‏2017-09-23 (באנגלית אמריקאית)
↑  GERDA III: DANISH LIGHTHOUSE TENDER, Mystic Seaport Museum (באנגלית אמריקאית)
↑  Museum of Jewish Heritage-A. Living Memorial to the Holocaust, The 22-Year-Old Woman Behind the Rescue of Over 300 Danish Jews, Museum of Jewish Heritage — A Living Memorial to the Holocaust, ‏2019-09-09 (באנגלית אמריקאית)
דייוויד קרומהולץ

| --- | --- |

קרומהולץ בשנת 2012
 לידה:  15 במאי 1978 (בן 46) קווינס, ניו יורק, ארצות הברית ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1992
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ניו יורק  J.H.S. 157 Stephen A. Halsey 
 בת זוג:  ונסה בריטינג
 מספר צאצאים:  2
 פרופיל ב-IMDb
 
דייוויד קרומהולץ (באנגלית: David Krumholtz; נולד ב-15 במאי 1978) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה יהודי-אמריקאי, ששיחק בסרטים "10 דברים שאני הכי שונאת אצלך", "המקסיקני", "הרולד וקומר משתוללים באמריקה", "הרולד וקומר 2: בורחים ממפרץ גואנטנמו" "סרניטי" ובסדרת הטלוויזיה "מספ7ים".
ביוגרפיה

קרומהולץ נולד ברובע קווינס, ניו יורק שבארצות הברית למשפחה יהודית. הוריו הם ג'ודי, סייעת לרופא שיניים במקצועה, שהיגרה לארצות הברית מהונגריה, ומייקל קרומהולץ, עובד דואר מקומי.
קריירה

בגיל 13 החל קרומהולץ את קריירת המשחק שלו כשהצטרף לחבריו לאודישן בבימת ברודוויי במחזה "שיחה עם אבא שלי", למרות שלא ציפה לקבל תפקיד נבחר לבסוף קרומהולץ לתפקיד משנה. בשנת 1993 הופיע ב"החיים עם מייקי" ו"החיים על פי משפחת אדמס" שם גילם את ג'ואל גליקר אהובה של וונדסדיי אדמס הצעירה. בשנה שלאחר מכן הופיע קרומהולץ בדמות האלף ברנרד בקומדיה "סנטה במשרה חלקית". בסוף שנות ה-90 השתתף קרומהולץ בדרמה של אנג לי "סופת קרח", בקומדיה "10 דברים שאני הכי שונאת אצלך", ובדרמה של בארי לוינסון "ליברטי הייטס".
ב-2001 הופיע קרומהולץ בקומדיית הפשע "המקסיקני", ב-2002 שיחק בהמשך לקומדיית חג המולד "סנטה במשרה מלאה 2".
ב-2004 שיחק קרומהולץ בקומדיה הפרועה "הרולד וקומר משתוללים באמריקה", בסרט גילם קרומהולץ את גולדסטיין חברם היהודי של גיבורי הסרט הרולד וקומר, בנוסף הופיע קרומהולץ בתפקיד קטן בסרט "ריי" המבוסס על דמותו של הזמר ריי צ'ארלס.
בשנת 2005 נבחר קרומהולץ לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה "מספ7ים", בסדרה מגלם קרומהולץ את דמותו של צ'ארלי אפס מתמטיקאי ויועץ של ארגון ה-FBI. באותה שנה שיחק קרומהולץ גם במערבון החלל המפורסם של ג'וס וידון "סרניטי", שם גילם את מר יקום הנמצא ביחסים טובים עם שאר צוות ספינת החלל "סרניטי".
ב-2008 שיחק קרומהולץ בסרט השני בסדרת "סרטי הרולד וקומר", "הרולד וקומר 2: בורחים ממפרץ גואנטנמו".
ב-2012 הצטרף לצוות השחקנים של קומדיית המצבים של רשת CBS, "שותפים". לאחר שעלתה לאוויר ב-24 בספטמבר 2012, הסדרה שודרה לעונה אחת עד חודש נובמבר, בו הוכרז שהסדרה בוטלה לאחר שישה פרקים. שבעת הפרקים הנותרים בסדרה נותרו לא משודרים בארצות הברית, אם כי הם שודרו מאוחר יותר על ידי חברות תוכן בינלאומיות שונות.
חיים אישיים

קרומהולץ התארס עם חברתו השחקנית ונסה בריטינג ב-2008. הם נישאו ב-2010, ולהם בת שנולדה בשנת 2014 ובן שנולד בשנת 2016.
פילמוגרפיה

החיים עם מייקי (1993)
החיים על פי משפחת אדמס (1993)
סנטה במשרה חלקית (1994)
סופת קרח (1997)
בשולי בוורלי הילס (1998)
10 דברים שאני הכי שונאת אצלך (1999)
ליברטי הייטס (1999)
איך להרוג את הכלב של השכן (2000)
המקסיקני (2001)
מדרכות ניו יורק (2001)
משחק לשניים (2001)
החיים על פי ספנסר (2001)
אהבה אפלטונית (2002)
סנטה במשרה מלאה 2 (2002)
רמאות (2002)
וידויים של סוכן הימורים בקמפוס (2002) - סרט טלוויזיה
הבנק הזה הוא עני (2003)
הרולד וקומר משתוללים באמריקה (2004)
ריי (2004)
My Suicidal Sweetheart‏ (2005)
סרניטי (2005)
בובי (2006)
סופרבאד - חרמן על הזמן (2007)
הולך חזק: סיפורו של דיואי קוקס (2007)
הרולד וקומר 2: בורחים ממפרץ גואנטנמו (2008)
הרולד וקומר 3: חוגגים את חג המולד (2011)
The Big Ask ‏(2013)
ראיתי את האור (2015)
מסיבת נקניקיות (2016) - דיבוב
Ghost Team‏ (2016)
Casual Encounters‏ (2016)
גלגל ענק (2017)
מחווה טיפשית וחסרת טעם (2018)
פרנסס פרגוסון (2019)
Crown Vic‏ (2019)
להיות עם המלך (2021)
אופנהיימר (2023)
Lousy Carter‏ (2024)
Altar‏ (TBA)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

מונטי (1994)
הבנים של שיקגו (1997)
מאורת האריות (2003)
מספ7ים (2010-2005) - תפקיד ראשי
מועדון הפלייבוי (2011)
שותפים (2012)
גברים בעבודה (2014)
מומחה לכלום (2015)
הצמד (2017-הווה)
איוול (2021)
סנטה במשרה חלקית – ההרפתקה ממשיכה (2022)
שרברבי הבית הלבן (אנ') (2023)
מסיבת נקניקיות: פודטופיה (אנ') (2024) - דיבוב
תמי ביטון

| --- | --- |

 לידה:  1971 (בת 54 בערך) ירושלים
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  ירוחם
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תפקיד:  ראש מדרשת באר
 
תמר (תמי) ביטון (נולדה ב-1 באוקטובר 1971), היא אשת חינוך ישראלית, ראש מדרשת באר בירוחם ובאשדוד.