stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אילן ברוך (צייר)
ביוגרפיה

אילן ברוך נולד למשפחה דתית-חרדית ממוצא בוכרי, שהשתקעה בשנות ה-30 למאה העשרים בשכונת גאולה הסמוכה לשכונת מאה שערים, בירושלים. אביו שאהב אמנות ומוזיקה קלאסית, עודד את ברוך בילדותו לצייר, בניגוד לביקורת החברתית ולהסתייגות המשפחה. כשהיה ברוך בן 15, נסעו שניהם לסיור מוזיאונים באיטליה. בשנת 1988, כשהיה בן 14 עזב ברוך את הלימודים בישיבה. הוא עבר ללמוד בבית הספר לציור ופיסול של הרב עדין שטיינזלץ, שנפתח באותם ימים בשכונת גאולה בירושלים. שם לימדו, בין היתר, האמניות תמרה ריקמן וליליאן קלאפיש.
בגיל 18 החל ברוך להיפרד בהדרגה מן הדת, כאשר הרגיש כי לא יוכל להתמסר לאמנות, במסגרת החיים בחברה החרדית. החל מ-1994 נוצר קשר בינו לבין אספן האמנות הירושלמי אילן שבתאי, שתמך בו. בשנת 2000, פנה ברוך ללימודי תואר ראשון בפילוסופיה וארכאולוגיה, באוניברסיטה העברית בירושלים. ברוך המשיך לצייר והציג את עבודותיו בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות.
הסטודיו של ברוך נמצא בכפר רות. את עבודותיו ניתן למצוא באוספים ציבוריים ופרטיים בישראל ומחוצה לה; בין היתר, במוזיאון ישראל, במוזיאון תל אביב לאמנות, במוזיאון אשדוד לאמנות ובמוזיאון ינקו דאדא בעין הוד.
ברוך חי באזור מודיעין, נשוי לדנה ואב לשלושה.
השכלה

1988–1991 לימודי ציור, בית הספר לציור ולפיסול מיסודו של הרב עדין שטיינזלץ, ירושלים
2000–2004 תואר ראשון בפילוסופיה וארכאולוגיה, האוניברסיטה העברית, ירושלים.
תערוכות יחיד נבחרות

1992 – "נדבך", בית האמנים, ירושלים
2004 – "שיח עם צבר", ביתן הלנה רובינשטיין, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2005 – "פנים-חוץ", מוזיאון אשדוד לאמנות, אשדוד
2013 – "לעיתים שוכחים שהשממה לא הייתה שממה כלל", מוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן
2014 – "מדבשו ומעוקצו", גלריה זימאק לאמנות עכשווית, תל אביב
2020 – "אילן ברוך: מתחת לכסות העלים ממתינה השלכת", גלריה חזי כהן, תל אביב
2022 – "אילן ברוך: צייר אל מול ארץ", גלריה דואק משכנות שאננים, ירושלים.
תערוכות קבוצתיות נבחרות

1999 – "אילן ברוך, אמנון דוד ער, גבריאל כהן", אקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, ירושלים
2000 – "זמן התבוננות", מוזיאון ינקו דאדא, עין הוד
2007 – "רכישות חדשות – עבודות מתוך האוסף", מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2009 – "איפה שהאופנה היא אמנות", גלריה רו-ארט, תל אביב
2011 – "רשמים IV: נאחז בסבך – הביאנלה הארצית הרביעית לרישום", בית האמנים, ירושלים
2012 – "The Fourth International Jewish Artists Of The Year Awards 2012 – Finalist Exhibition" גלריית בן אורי (Ben Uri Gallery), לונדון
2014 – "חרס כחול-לבן", מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2014 – "דלפט כחול-לבן", גלריות צ'ארלס ואוולין קרמר הבניין הראשי, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2014 – "העץ הנדיב – סיפורו של עץ הזית", גלריה לאמנות אום אל-פחם, אום אל-פחם
2018 – "סלון צרפתי", גלריה זימאק לאמנות עכשווית, תל אביב
2019 – "צומח דומם", בית האמנים ע"ש יוסף זריצקי, תל אביב
2021 – "חברותא", מוזיאון בית המשפט העליון, ירושלים.
קטלוגים לתערוכות

"זמן התבוננות", אוצרת: בתיה דונר, עין הוד: מוזיאון ינקו דאדא, 23 בספטמבר
"אילן ברוך: שיח עם צבר" (קטלוג התערוכה), אוצרת: איה לוריא, תל אביב: ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו במוזיאון תל אביב לאמנות, 19 באוגוסט – 30 באוקטובר 2004
"אילן ברוך: לעיתים שוכחים שהשממה לא הייתה שממה כלל", אוצר: מאיר אהרונסון, רמת גן: המוזיאון לאמנות ישראלית רמת גן, 21 במרץ – 25 באפריל 2013.
גלריית תמונות

צבר, 2001, שמן על בד, 85 על 90 ס"מ
חליל בצל צבר, 2006, שמן על בד, 68 על 60 ס"מ, אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות
הערות שוליים

↑  "אילן ברוך: לעיתים שוכחים שהשממה לא הייתה שממה כלל", אוצר: מאיר אהרונסון, רמת גן: המוזיאון לאמנות ישראלית רמת גן, 21 במרץ – 25 באפריל 2013. עמ' 37.
1 2 3 4 5  ריף, רחלי, "אמנותו תורתו", מקור ראשון, 17.5.2013.
↑  "אילן ברוך: שיח עם צבר" (קטלוג התערוכה), אוצרת: איה לוריא, תל אביב: ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו במוזיאון תל אביב לאמנות, 19 באוגוסט – 30 באוקטובר 2004. עמ' 9.
↑  "אילן ברוך: לעיתים שוכחים שהשממה לא הייתה שממה כלל", אוצר: מאיר אהרונסון, רמת גן: המוזיאון לאמנות ישראלית רמת גן, 21 במרץ – 25 באפריל 2013. עמ' 31.
↑  קלאפיש, ליליאן, "ברוך אילן, מוטה ברים: תערוכה בסדרת נדבך 1", באתר בית האמנים ירושלים.תערוכה בסדרת נדבך 1 « The Jerusalem Artists House - בית האמנים בירושלים
↑  "זמן התבוננות", אוצרת: בתיה דונר, עין הוד: מוזיאון ינקו דאדא, 23 בספטמבר
↑  "אילן ברוך: שיח עם צבר" (קטלוג התערוכה), אוצרת: איה לוריא, תל אביב: ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו במוזיאון תל אביב לאמנות, 19 באוגוסט – 30 באוקטובר 2004. עמ' 7
↑  "אילן ברוך: לעיתים שוכחים שהשממה לא הייתה שממה כלל", אוצר: מאיר אהרונסון, רמת גן: המוזיאון לאמנות ישראלית רמת גן, 21 במרץ – 25 באפריל 2013. עמ' 7.
↑  "אילן ברוך: לעיתים שוכחים שהשממה לא הייתה שממה כלל", אוצר: מאיר אהרונסון, רמת גן: המוזיאון לאמנות ישראלית רמת גן, 21 במרץ – 25 באפריל 2013. עמ' 36.
↑  סלומון, אלחי, "להחזיר לצבר את צבריותו", באתר גלריה חזי כהן, 4.4.2020.אילן ברוך | מתחת לכסות העלים ממתינה שלכת, באתר חזי כהן גלריית אומנות
↑  בן פורת, עדו, "תערוכה חדשה של אמנים חרדים וחילונים בבית המשפט העליון", ערוץ 7, 25.11.21.
↑  אילו תערוכות חדשות ואירועי אמנות מחכים לכם במוזיאונים ובגלריות ברחבי הארץ?, באתר ‏מאקו‏, 11 באוגוסט 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 272046  NLI: 987007258248105171  GND: 130217573  ISNI: 0000 0000 7875 4532  LCCN: no2014015342  ULAN: 500483899  VIAF: 90781827   WorldCat (עם VIAF): 90781827
איוויצה חורבאט

איוויצה חורבאט (בקרואטית: Ivan "Ivica" Horvat;‏ 16 ביולי 1926 – 27 באוגוסט 2012) היה כדורגלן ומאמן קרואטי, ששיחק בעמדת הקשר אחורי עבור נבחרת יוגוסלביה.
ביוגרפיה

חורבאט נולד ב-16 ביולי 1926, בעיר סיסאק שנמצאת בקרואטיה, שבעבר הייתה שייכת ליוגוסלביה.
חורבאט שיחק את רוב הקריירה שלו במדי דינמו זאגרב שם ערך 507 הופעות בכל המסגרות. לאחר מכן עבר לאיינטרכט פרנקפורט, שם שיחק עד סוף הקריירה שלו. בשנת 2016 נבחר חורבאט להיות בנבחרת המצטיינת בכל הזמנים של דינמו זאגרב, והיה בהרכב לצד שחקנים גדולים כמו לוקה מודריץ' ודאבור שוקר.
בנבחרת יוגוסלביה שיחק חורבאט במשך 10 שנים, ולקח חלק בנבחרת במונדיאל 1950 ו-1954. בנוסף לכך, שיחק גם באולימפיאדת 1952 שנערכה בהלסינקי בירת פינלנד, וזכה עימה במדליית כסף לאחר הפסד בגמר לנבחרת הכישרונית של הונגריה.
ברבע גמר מונדיאל 1954 נגד גרמניה המערבית, חורבאט כבש שער עצמי שהעלה את הגרמנים ליתרון 1–0. השער נכבש בדקה ה-10 של המשחק, והיה לשער העצמי המהיר ביותר בהיסטוריית המונדיאל, עד שהשחקן הפרגוואי, קרלוס גמארה, ניפץ את השיא כאשר עשה זאת במונדיאל 2006 כעבור 3 דקות בלבד. גרמניה המערבית ניצחה בסוף המשחק בתוצאה 2–0. חורבאט ערך את הופעתו האחרונה במדים הלאומיים בשנת 1956.
לאחר פרישתו ממשחק היה חורבאט למאמן בקרואטיה ובגרמניה. תחילה היה כעוזר מאמן באיינטרכט פרנקפורט עד שהחליף את פול אוסוולד בתפקיד המאמן הראשי ב-1964. שנה אחר כך כבר פוטר כי קבוצתו לא צלחה בליגה. לאחר מכן עבר לדינאמו זאגרב עימה זכה בגביע הירידים, הטורניר הקודם של גביע אופ"א, ב-1967 לאחר ניצחון בשני משחקי הגמר על לידס יונייטד. משנת 1971 חזר חורבאט לבונדסליגה, הפעם לשאלקה 04, עימה זכה בגביע הגרמני ב-1972. הוא חזר אליה ב-1978 לאחר שאימן את רוט וייס אסן ווסטפאליה מהליגה השנייה. עם חזרתו פוטר במרץ של אותה עונה לאחר ביצועים לא טובים של הקבוצה ופרש מקריירת אימון אחר כך.
חורבאט נפטר ב-27 באוגוסט 2012, בניוויצה, קרק, שבקרואטיה בגיל 86.
איל בנבנישתי

| --- | --- |

 לידה:  18 בפברואר 1959 (בן 65) ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים  בית הספר למשפט של ייל 
 פרסים והוקרה:  פרס צלטנר (2004)  פרס חשין (2011) 
 
איל בנבנישתי (חותם גם בנבנשתי, נולד ב-18 בפברואר 1959) הוא פרופסור מן המניין באוניברסיטת קיימברידג' שבאנגליה. כן מכהן כראש קתדרת Whewell למשפט בינלאומי באוניברסיטה, וכפרופסור ב-Global Law School של אוניברסיטת ניו יורק. הוא פרופסור מן המניין בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

איל בנבנישתי נולד וגדל בירושלים, ולמד בגימנסיה העברית רחביה. הוא בנו של הפובליציסט והחוקר ד"ר מירון בנבנשתי ונכדו של חתן פרס ישראל בידיעת הארץ דוד בנבנשתי. למד לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים ולתואר השני והשלישי בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל. מנחהו בדוקטורט היה פרופסור מייקל ריסמן. סיים את עבודת הדוקטורט ב-1990, וקיבל עליה פרס מטעם אוניברסיטת ייל. התמחה בבית המשפט העליון אצל השופטת מרים בן-פורת ואצל עורך הדין דן אבי-יצחק.
בשנת 1990 החל ללמד באוניברסיטה העברית, ובשנת 1992 הוענקה לו מלגת אלון. הוא הגיע לדרגת פרופסור מן המניין ומופקד הקתדרה ע"ש הרש לאוטרפכט. בין השנים 2000 עד 2002 היה המנהל האקדמי של מרכז מינרבה לזכויות האדם באוניברסיטה העברית. בשנת 2002 עבר לאוניברסיטת תל אביב. בין השנים 2002–2005 היה מנהל מרכז-על צגלה למחקר בינתחומי של המשפט, ועורך ראשי של כתב העת Theoretical Inquiries in Law.
שימש כפרופסור אורח באוניברסיטאות הרווארד, קולומביה, ניו יורק, מישיגן ופנסילבניה וכחוקר אורח במכון מקס פלאנק בהיידלברג ובאוניברסיטאות הומבולדט ומינכן. הוא מרצה אורח בתוכניות השתלמות במשפט בינלאומי מטעם האו"ם, המיועדות ליועצים משפטיים ומרצים ממדינות מתפתחות, בנושא דיני המים במשפט הבינלאומי.
הוא עורך משותף של כתב העת האלקטרוני "International Law in Domestic Courts" שיוצא לאור מטעם אוניברסיטת אוקספורד. בנבנישתי חבר מערכת כתב העת American Journal of International Law.
בשנת 2019 פרש מאונ' תל אביב, ושב אליה בשנת 2023.
פעילות ציבורית

איל בנבנישתי היה פעיל באגודה לזכויות האזרח, וכיהן שנים רבות בהנהלתה. התמנה כסגן יושבת ראש האגודה עדנה מרגלית ב-1994 וכיהן כיושב ראש האגודה ב-1995 עד 1996. בתקופה בה ניהל את מרכז מינרבה לזכויות האדם בירושלים יזם קורסים למורים בנושא זכויות אדם בשפות עברית וערבית. בשנת 1998 היה יו"ר המועצה לבתי דין מינהליים על פי חוק בתי-דין מינהליים. בשנת 2009 היה חבר בוועדה לבחירת היועץ המשפטי לממשלה.
בפברואר 2008 היה מועמד לכהונת שופט בבית המשפט העליון.
בנבנישתי הוא חבר בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה, הפועל נגד שינויי המשטר שהוצעו במערכת המשפט בשנת 2023.
בינואר 2024 היה ממובילי צוות ההגנה הישראלי בבית הדין הבינלאומי בהאג שדן בתביעת דרום אפריקה נגד ישראל בגין טענה לביצוע רצח עם בעזה.
פרסים והוקרה

בנבנישתי הוא זוכה פרס לנדאו למדעים ולמחקר לשנת 2004.

בשנת 2004 זכה בפרס צלטנר לחקר המשפט, המוענק מדי שנה על ידי תנועת רוטרי והפקולטה למשפטים שבאוניברסיטת תל אביב. בנבנישתי הוא זוכה פרס על שם הומבולדט לשנת 2006.
בשנת תשע"א זכה בפרס חשין לחוקר בכיר.

בספטמבר 2011 נבחר לאגודה של מומחים למשפט בינלאומי Institut de Droit International.
ב-2012 זכה במענק מחקר גדול של ה-European Research Council Advanced Grant פרויקט המחקר נערך באוניברסיטת תל אביב.
פרסומים > ספרים שכתב

"אדמות היהודים" ביהודה, שומרון, חבל עזה ומזרח ירושלים, (מכון ירושלים לחקר ישראל, תשנ"ד) (עם איל זמיר).
הקניין הפרטי בהסדר השלום הישראלי-פלסטיני (מכון ירושלים לחקר ישראל, תשנ"ח) (עם איל זמיר).
Legal dualism: The absorption of the occupied territories into Israel (Westview Press, 1989).
The international law of occupation (Princeton University Press, 1993) (paperback edition with a new preface, 2004)
Sharing Transboundary Resources: International Law and Optimal Resource Use, (Cambridge University Press, 2002).
The International Law of Occupation, Second Edition, Oxford University Press, February 2012.
פרסומים > ספרים שערך

Challenges to the welfare state in an era of globalization, (Edited book, with Georg Nolte) (Springer Verlag, 2000)
The impact of international law on international cooperation Edited book, with Moshe Hirsch) Cambridge University Press, (2004).
פרסומים > מאמרים נבחרים

"השלכות שיקולי ביטחון וקשרי-חוץ על תחולת אמנות במשפט הארץ" משפטים כא 50–221 (תשנ"ב).
"נגרש ונשמע", משפט וממשל א' 441 (תשנ"ג).
"תחולת המשפט המינהלי על גופים פרטיים", משפט וממשל ב' 11–34 (תשנ"ד).
"נפרד אבל שווה בהקצאת מקרקעי ישראל למגורים" עיוני משפט כא 98–769 (תשנ"ח).
"הסדרת חופש הביטוי בחברה מקוטבת" משפטים ל (תשנ"ט) 623.
"בלמים ואיזונים בחסות בית המשפט" משפטים לא (תשס"א) 797.
"הבחירות המקדימות במפלגות לקראת הבחירות לכנסת והשפעתן על הדמוקרטיה בישראל", משפט וממשל ז' 207 (תשס"ד). (עם מיכל נוי-גינוסר).
Harnessing international law to determine Israeli-Palestinian water rights, 33 Natural resources journal 543-67 (1993). (עם חיים גבירצמן).
Judicial misgivings regarding the application of international norms: An analysis of attitudes of national courts, 4 European journal of international law 159-83 (1993).
Private claims for property rights in the future Israeli-Palestinian settlement, 89 American journal of international law 295-341 (1995) (עם איל זמיר).
Collective action in the utilization of shared freshwater: The challenges of international water resources law, 90 American journal of international law 384-415 (1996).
Freedom of Speech in a Divided Society: Reflections after the Assassination of Prime-Minister Rabin 57 ZEITSCHRIFT FUER AUSLAENDISCHES OEFFENTLICHES RECHT UND VOELKERRECHT (Heidelberg J. of Int’l L.) 806 (1997)
The Role of National Courts in Preventing Torture of Suspected Terrorists, 8 European journal of international law 596 (1997).
Exit and Voice in the Age of Globalization 98(1) Michigan law review 167 (1999).
Margin of Appreciation, Consensus and Universal Standards, 31 NYU journal of international law amd politics 843 (1999). Domestic Politics and International Resources: What Role for International Law? in The role of law in international politics 109 (Michael Byers Ed., Oxford University Press, 2000)
The US and the Use of Force: Double-Edged Hegemony and the Management of Global Emergencies, invited for a symposium on "The United States and International Law" 15 European Journal of International Law 677 (2004).
The Interplay between Actors as a Determinant of the Evolution of Administrative Law in International Institutions, 68 Law & Contemp. Propbs. 319 (2005)
Human Dignity in Combat: The Duty to Spare Enemy Civilians 39(2) The Israel law review 2006).
United We Stand: National Courts Reviewing Counterterrorism Measures, in Andrea Bianchi and Alexis Keller (eds.), Counterterrorism: Democracy's Challenge (Oxford: Hart Publishing, 2008).
The Empire’s New Clothes: Political Economy and the Fragmentation of International Law, 60 Stanford Law Review (2007) (with George W. Downs).
הערות שוליים

↑  http://www.venice.coe.int/site/members/cv/cv_isr_ben_eya_e.asp(הקישור אינו פעיל, 12.10.2019)
↑  דבר הדיקן, דה יורה, ראש השנה תש"ף
↑  הודעת הנהלת בתי המשפט
↑  "מי אנחנו", פורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה.
↑  מתן גוטמן, שתי מהמורות בתיאטרון הצביעות בהאג, באתר ynet, 11 בינואר 2024
↑  רשימת הזוכים בפרס לנדאו למדעים ולמחקר בשנים 2008-2003
↑  פרס הומבולדט
↑  פרס השופט שניאור זלמן חשין למצוינות אקדמית במשפט(הקישור אינו פעיל, 12.10.2019)
↑  רשימת החברים בInstitut de Droit International(הקישור אינו פעיל, 12.10.2019)
↑  מענק המחקר European Research Council Advanced Grant
↑  ההודעה על הזוכים(הקישור אינו פעיל, 12.10.2019)
↑  תיאור פרויקט המחקר
↑  "בלמים ואיזונים בחסות בית המשפט" (משפטים לא (תשס"א) 797)
↑  The Book "The International Law of Occupation" in catalogue of Oxford University Press
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258537405171  BIBSYS: 90668338  BnF: cb14459890m (data)  CiNii: DA06367890  GND: 124302807  ICCU: UFIV090896  ISNI: 0000 0000 8349 4210  LCCN: nr90002657  LNB: 000197131  NKC: mub2012732851  NTA: 274417375  ORCID: 0000-0003-4568-9991  SUDOC: 069886032  VIAF: 233902   WorldCat (עם VIAF): 233902
איניגו מונטויה

| --- | --- |

 סוג:  דמות המשנה הראשית
 שם ספר:  הנסיכה הקסומה, התינוקת של בטרקאפ
 הופעה ראשונה:  הנסיכה הקסומה
 הופעה אחרונה:  התינוקת של בטרקאפ
 יוצרים:  ויליאם גולדמן
 גילום הדמות:  מנדי פטינקין
 מידע
 שם אמיתי:  Inigo Montoya
 כינויים:  הספרדי, איניגו הספרדי
 סטטוס:  חי
 מקום לידה:  ספרד 
 גזע:  בן אדם
 מין:  זכר
 מקצוע:  סייף
 מומחיות:  לחימה
 כלי נשק:  חרב רפייר
 סגנון לחימה:  סיף
 אזרחות:  ספרד 
 דמויות קשורות
 משפחה:  אב: דומינגו מונטויה
 חברים:  פזיק, ווסטלי, בטרקאפ (מרגנית), יסטה
 אויבים:  הרוזן רוגן (האיש בעל שש האצבעות)
 
חליפתו של איניגו, המוצגת במוזיאון למדע בדיוני בסיאטל
החרב של איניגו מונטויה (חרב שש האצבעות) מתוך הסרט. ניתן גם לראות את הכפפה של הרוזן רוגן, מוזאון הנסיכה הקסומה בסיאטל
איניגו מונטויה (Inigo Montoya) הוא דמות בדיונית מן הספר "הנסיכה הקסומה", שכתב ויליאם גולדמן, ומהסרט באותו השם. בסרט מגלם את הדמות מנדי פטינקין.
ביוגרפיה > עברו של איניגו

איניגו נולד בכפר הררי בספרד. אביו דומינגו מונטויה, נחשב ליצרן החרבות הטוב בעולם (אמו נפטרה כשנולד), אך עקב חוסר הרצון שלו להתעסק עם אצילים עשירים ונפוחים הוא מתגורר בהרים בעוני, כשחברו יסטה, יצרן החרבות (הפחות מוצלח) ממדריד, חי בעושר, אך כשיסטה צריך לייצר חרב שמעבר ליכולותיו, הוא פונה לדומינגו. ברוב הפעמים סירב דומינגו משום שהיו אלה חרבות קלות מדי בשבילו ורובן בשביל עשירים ממדריד ומברצלונה (שאותם לא אהב במיוחד).
יום אחד מגיע לדומינגו לקוח שמבקש שייצרו לו חרב שתתאים למומו – ביד ימינו יש לו שש אצבעות. דומינגו נענה לאתגר ולאחר שנה וחצי של עמל קשה מצליח לייצר את מה שלפיו היא החרב הטובה בעולם, חרב שש האצבעות. לאחר שנה מגיע האציל בעל שש האצבעות מחזיק את החרב, מזלזל בה ודורש לשלם עשירית מן המחיר. דומינגו, שנעלב מכך שחרבו לא זוכה להערכה, מעניק אותה לבנו איניגו ומיד, באבחת חרב אחת, האציל הורג את דומינגו. איניגו מזמין את האציל לדו-קרב כדי לנקום. אך איניגו בן האחת-עשרה מפסיד והאציל מצלק אותו בפניו כתזכורת לכך. לאחר רצח אביו איניגו מתחיל באימונים להיות אומן החרבות הטוב בעולם, כדי שיוכל לנקום ברוצח אביו. במשך שנים רבות הוא מתאמן, ובסופם מגיע ליסטה, חברו של אביו, לשאול להערכתו, יסטה אומר לאיניגו שהוא וחברו דומינגו הלכו פעם למופע של אשף סייף, שהיה יותר טוב ממה שאיניגו עכשיו, אך כל אשפי הסייף מתו והוא מכתיר את איניגו לסייף הטוב בעולם. לאחר ביקורו אצל יסטה יוצא איניגו למסע לחפש את רוצח אביו אך לא מצליח למצוא אותו. לאחר שנים של חיפוש, והתמכרות הדרגתית לשתיית אלכוהול ולאחר שמצבו בכי רע, מסית אותו פושע בשם ויזיני להיות שותף לחבורת הפושעים הטובה בעולם, שם הוא פוגש את חבריו החדשים.
ביוגרפיה > לאחר מות ויזיני

לאחר מותו של ויזיני אין לאיניגו ולפזיק מה לעשות עם חייהם, איניגו מחליט לעזור לווסטלי כדי שאחר כך יהיה מפקדם. הם מצילים אותו והולכים איתו למקס-נס (מקס-בעל הנס), עושה הניסים הקודם של המלך. מקס מרפא את ווסטלי והם פורצים לארמון. איניגו רואה את האיש בעל שש האצבעות ואמר לו את משפט המחץ:
שלום! שמי הוא איניגו מונטויה, הרגת את אבי, היכון למות!
והרוזן רוגן, בעל שש האצבעות, נקלע לקרב מול הסייף השני הכי טוב בעולם (לאחר ניצחונו של ווסטלי). למזלו של רוגן, ברשותו פגיון פלוריני משולש והוא זורק ופוגע בבטנו של איניגו. למרות הפציעה הקשה ממשיך איניגו להילחם ולא נכנע. בסוף נכנע רוגן ואומר לאיניגו את משפטו האחרון בהחלט: "כל מה שאתה רוצה רק אל תהרוג אותי!" אך איניגו עונה לו: "אני רוצה את דומינגו מונטויה בחיים! בן כלבה!" ולא חס עליו.
בסרט

בסרטו של רוב ריינר, לאחר שאיניגו הורג את הרוזן רוגן, הוא מחפש כיוון חדש בחיים, כי את כל חייו הקדיש לנקמה ברוגן. אז ווסטלי מציע לו להפוך לפיראט רוברטס.
מראהו

בסרטו של רוב ריינר לאיניגו שיער שחור ארוך, ווסט כהה וחולצה בצבע חקי.
בתינוקת של בטרקאפ

ב"תינוקת של בטרקאפ"[דרושה הבהרה] רואים את הצד הרגיש של איניגו - מגלים שהוא מאוהב במישהי שפגש באימוני הנקמה ברוזן רוגן, כשהגיע לארמון באיטליה כדי לאמן את מוחו אצל האלוף פיקולי. הוא פגש שם עלמה צעירה ששמה ג'ולייטה, השניים התאהבו, איניגו סיפר לה על טבח אביו והרוזן רוגן והיא סיפרה לו שהיא משרתת בארמון והיא גרה בו עם אמה מאז שהיא נולדה. יום אחד הרוזן (לא רוגן) נכנס לארמון כשהיא ואיניגו רקדו בנשף שהיא ארגנה לכבודו, השניים התחבאו כל אחד במקום אחר, אך הרוזן מצא אותם. איניגו ניסה להגן עליה ולהסביר שהיא נולדה בארמון והיא גרה בו עם אמא שלה והרוזן צעק "אמא שלה הייתה אישתי!!!" אך הדבר היחיד שג'ולייטה אמרה לאנייגו היה "אבא מחבב אותך". איניגו וג'ולייטה המשיכו לרקוד לזמן מה אבל לאחר מכן איניגו הסביר לה שאם היא הבת של הרוזן זה אומר שהיא רוזנת ואם היא הרוזנת זה אומר שהיא שיקרה לו! אך ג'ולייטה הסבירה שהיא שיקרה לו כי לא רצתה שישפוט אותה לפי תוארה או כספה אלא לפי מה שהיא. איניגו וג'ולייטה המשיכו לרקוד ואיניגו היה מאושר כמו שלא היה מאושר מאז מות אביו. בסוף הם נפרדו.
הערות שוליים

↑  ‏Íñigo הוא שם ספרדי ממקור בסקי. בספר הושמטו הסימנים הדיאקריטיים מהאותיות, ובסרט נהגה השם בהתאם.
↑  ויליאם גולדמן, "הנסיכה הקסומה", הוצאת כתר, 2013 פרק חמישי: ההכרזה, עמוד 139, "האציל הרג אותו מיד, ללא הזהרה. אבחת חרב, ולבו של דומינגו נקרע לגזרים.
| "הנסיכה הקסומה" מאת ויליאם גולדמן |
| --- | --- | --- |
| יצירות | "הנסיכה הקסומה" - ספר מאת ויליאם גולדמן • "הנסיכה הקסומה" - סרט מאת רוב ריינר |  |
| דמויות | בטרקאפ • וסטלי • איניגו מונטויה • פזיק |  |
לקטגוריה
אטקסיית פרידרייך

| --- | --- |
 תחום:  נוירולוגיה 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  1150420 
 MeSH:  D005621
 סיווגים
 ICD-10:  G11.1 
 ICD-11:  8A03.10 
 
אטקסיית פרידרייך היא מחלה תורשתית  הגורמת לנזק מתרחב למערכת העצבים. לאטקסיית פרידרייך יש טווח תסמינים הנע בין הפרעות בהליכה ובעיות בדיבור לבין מחלות לב.
אטקסיה הוא מונח המתייחס לבעיות קואורדינציה כגון מגושמות או תנועות חריגות ולא תמידיות. זהו מצב המתרחש במחלות רבות ובמצבים שונים. האטקסיה של אטקסיית פרידריך נגרמת כתוצאה מניוון של רקמת עצב בחוט השדרה ושל עצבים ששולטים על תנועות שרירים בידיים וברגליים. חוט השדרה הופך ליותר צר ותאי העצב מאבדים חלק ממעטפת המיילין שלהם (השכבה המבודדת שמכסה את רוב תאי העצב ומסייעת להאיץ את הולכת הדחפים העצביים).
החוקר דלאטיצקי ואחרים (2000) סיפקו תיאור כללי של המאפיינים הרפואיים, פתולוגיה, גנטיקה מולקולרית, ופתרונות טיפוליים אפשריים לאטקסיית פרידרייך.
מתן השם

המחלה נקראת על שם הפיזיולוג הגרמני ניקולאס פרידרייך, שהיה הראשון לתאר את המצב בשנות ה-60 של המאה ה-19.
שכיחות

אטקסיית פרידריך, על אף שהיא נדירה, היא האטקסיה המורשת השכיחה ביותר (50%), והיא משפיעה על 1-2 מתוך 100,000 אנשים בקירוב בארצות הברית. זכרים ונקבות מושפעים באותה צורה.
בגלל האוכלוסייה ההטרוגנית באופן יחסי של קוויבק, מחקר קנדי משנת 1984 הצליח לאתר 40 מקרים של מחלת פרידרייך קלאסית מ-14 קרובי משפחה, שלא קושרו זה אל זה קודם לכן, אל ההורים המשותפים שהגיעו לצרפת החדשה ב-1634: ז'אן גויון ומת'ורין רובין.
גנטיקה

אטקסיית פרידריך היא אטקסיה אוטוזומית רצסיבית מורשת מלידה והיא נגרמת על ידי מוטציה בגן X25 המקודד לפרטקסין, הממוקם על כרומוזום 9. החלבון הזה חיוני בתאי עצב ושריר לתפקוד נכון של המיטוכונדריה והמוטציה גורמת לייצור לא מספיק של פרטקסין. דבר זה גורם, בין השאר, לניוון של רקמת עצב בעמוד השדרה.
הצורה הקלאסית של המחלה מופתה לקטע בכרומוזום שמסומן 9q13-q21; הגן המוטנטי מכיל חזרות של שלשת הבסיסים גואנין-אדנין-אדנין (GAA) באינטרון הראשון של "גן הפרטקסין" חזרה של מעל 20 שלשות תוביל לחוסר בחלבון.
הקשר לדיסטרופיית שרירים

אף על פי שבהרבה מקרים משווים ביניהן, אטקסיית פרידריך ודיסטרופיית שרירים הן מחלות שונות לחלוטין.
דיטסרופיית שרירים היא תוצאה של ניוון רקמת שריר ואילו אטקסיית פרידריך היא התוצאה של ניוון רקמת עצב הנגרם על ידי מוטציה של חזרה על שלשת נוקלאוטידים. שתיהן נחקרות על ידי האגודה לדיסטרופית שרירים.
סוגים של אטקסיית פרידריך

ישנם שני סוגים, הצורה הקלאסית והצורה המקושרת עם פגם גנטי בייצור ויטמין E. לא ניתן להבחין ביניהן באופן קליני.
תסמינים

התסמינים מתחילים בערך בין גיל 5 ל-15, אבל עשויים להתרחש גם בגיל 20 עד 30. התסמינים כוללים כל צרוף, אבל לא בהכרח, של התופעות שלהלן:
חולשת שרירים בידיים וברגליים
אובדן קואורדינציה
ראייה לא זוגית
אובדן שמיעה
דיבור מקוטע
עקמת השדרה (סקוליוזיס)
סוכרת
מצבי לב קיצוניים (כלומר, סיביות של העליות, וכתוצאה מכך טכיקרדיה (קצב לב מואץ) והיפרטרופיה של הלב).
התסמינים מופיעים לפני גיל 25 עם התקדמות בהופעת ההליכה המקוטעת ונפילות תכופות. הגפיים התחתונות מושפעות יותר. המחלה מתקדמת מהפריפריה אל המרכז ומובילה לבסוף למוות.
התסמינים האלה הם איטיים ומתקדמים. תצפית ארוכת טווח מראה שהרבה חולים מגיעים לשיא מבחינת חומרת התסמינים (פלאטו) בימי הבגרות המוקדמים שלהם. כתוצאה מרוב התסמינים הללו, אדם שסובל מאטקסיית פרידרייך עשוי להזדקק ליותר התערבויות כירורגיות (בעיקר לעמוד השדרה וללב). לעיתים קרובות, מחדירים מוט מתכת לאזור עמוד השדרה על מנת לסייע במניעת או האטת ההתקדמות של עקמת השדרה. ככל שהתסמינים יחמירו, יהיה צורך באמצעי עזר כגון מקל הליכה או כיסא גלגלים כדי שהחולה יוכל לנוע באופן עצמאי.
סימנים

ניד עיניים, תנועות עיניים מהירות, אי שליטה על תנועות השלד, פגיעה ביכולת הדיבור הנובעת מחולשה ומחוסר קואורדינציה של שרירי הדיבור כאשר בדרך כלל הדיבור חלש, איטי ולא מתואם, החטאה, היעדרות של רפלקסים גידיים, ויבלות מתפשטות בכף הרגל מופיעות בהרבה מקרים. כמו כן, ישנו אובדן של חוש התנועתיות של הגוף. ב-90% מהחולים יש בעיות בלב כגון שריעות הלב, היפרטרופיה סימטרית, רשרושים בלב והפרעות הולכה. ניתן לקשר כ-20% מהמקרים עם סוכרת נעורים מסוג 1 או 2 או אי תפקוד של תאי β בלבלב.
פתוגנזה

אתרי הפתולוגיה הראשיים הם עמוד השדרה והעצבים ההיקפיים בהם מתרחשים עקמת השדרה והתדרדרות בנתיבים המוחיים-שדרתיים הנתיבים הצידיים המחברים בין קליפת המוח לעמוד השדרה, והעמודים האחוריים. בעצבים ההיקפיים יש אובדן של סיבים מיילואידיים גדולים.
טיפול

ניתן לטפל בתסמינים, אבל כיום אין טיפול המרפא את אטקסיית פרידרייך. בארצות הברית מתנהלים כמה מחקרים על מנת למצוא פתרון לסוגיה זו. טכנולוגיה מסייעת, כגון מסגרת עמידה (מכשיר שאנשים הזקוקים לכיסא גלגלים משתמשים בו כדי לעמוד ולנוע), עשויים לסייע בהפחתת הסיבוכים המשניים של שימוש ממושך בכיסא גלגלים.
ראו גם

אטקסיה