stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלחמת העולם השנייה לפי מדינה
מדינות > תאילנד

בתחילת המלחמה, הייתה תאילנד בעלת בריתה של יפן, והפילדמרשל פלק פיבונסונגרם (נקרא גם פיבון), דיקטטור צבאי בעל נטיות לאומיות, שלט תחת המלך התאילנדי. תאילנד נותרה בלתי מעורבת עם פרוץ המלחמה באירופה, אולם היא ניצלה את כניעת צרפת להסדרת תביעותיה לבעלות על חלקים מהודו-סין הצרפתית, במלחמת תאילנד-צרפת. הפלישה היפנית לתאילנד בדצמבר 1941 הביאה את הממשלה להצטרף למערכה על בורמה.
הניצחון היפני בקרב מלאיה הגביר את התלהבות פיבון לגבי שיתוף פעולה, וב-25 בינואר 1942 הכריזה תאילנד מלחמה על ארצות הברית ובריטניה. חלק מהתאילנדים התנגדו לברית עם יפן, והקימו את התנועה התאילנדית החופשית. בסופו של דבר, כשמצב היפנים במלחמה הורע, נאלץ פיבון להתפטר, ותאילנד ויתרה על בריתה עם יפן.
מדינות > תימן

ממלכת תימן, ששכנה בחלקה הצפוני של תימן המודרנית, נהגה בהתאם למדיניות החוץ הבדלנית של המלך יחיא מוחמד חמיד א-דין, ולמרות הברית שכרתה עם איטליה ב-1936, היא נותרה נייטרלית במשך כל המלחמה. החלק הדרומי של תימן, שכונה פרוטקטורט עדן, היה בשליטה בריטית.
גבול ישראל–סוריה

גבול ישראל–סוריה הוא חלק מגבולות מדינת ישראל וקו גבול שאינו מוסכם ושנוי במחלוקת. לפי ישראל, הגבול נמשך מהר חרמון בצפון, לאורכה של רמת הגולן ועד נהר ירמוך בדרום, במשולש גבולות בו הגבול פוגש את גבול ירדן–סוריה. לפי סוריה קו הגבול נמשך ממערב לרמת הגולן.
היסטוריה > התוויית הגבול הבינלאומי בין הצרפתים לבריטים

עד לימי המנדט הבריטי היו ארץ ישראל, סוריה ולבנון חלק מן האימפריה העות'מאנית. עוד במהלך מלחמת העולם הראשונה פעלו המעצמות לחלוקת השטח ביניהן: הסכם סייקס–פיקו משנת 1916, שנחתם בין הדיפלומטים מארק סייקס הבריטי ושארל פרנסואה ז'ורז'-פיקו הצרפתי, קבע את גבולו הצפוני של השטח הבינלאומי שעתיד היה ליתכונן בארץ ישראל עם תום המלחמה ופירוק האימפריה העות'מאנית. לפי הקו הסכמטי שהותווה בהסכם זה הגבול בין החלק של ארץ ישראל שנועד להיות בשליטה בין לאומית, לבין מדינת החסות הצרפתית בסוריה היה אמור לעבור בין שפך הירמוך לירדן, דרך הירדן והכנרת, עד לצפון הכנרת. משם התחיל קו גבול שהלך מערבה בין ארץ ישראל לאזור שהיה אמור להיות בשליטה צרפתית ישירה.
על פי "האמנה הפרנקו-בריטית בעניין מספר עניינים הקשורים למנדטים על סוריה ולבנון, ארץ ישראל ומסופוטמיה" (Franco-British Convention on Certain Points Connected with the Mandates for Syria and the Lebanon, Palestine and Mesopotami) עליה חתמו ב-23 בדצמבר 1920 בריטניה וצרפת הגבול ביו אזורי המנדט הבריטי בארץ ישראל לאזור המנדט הצרפתי בסוריה ולבנון 
נקבע כך שיעבור משפך הירמוך לצמח, לאורך הכנרת עד לאזור שפך נחל מסעודיה (כ-2.5 ק"מ מדרום-מזרח לשפך הירדן לכנרת). משם יפנה הגבול צפונה-מזרחה לאזור עין זיוון. משם צפונה לדרך המובילה מקוניטרה לבניאס וימשיך לאורך דרך זו עד לבניאס.
הגבולות המדויקים שבין המנדט הבריטי בארץ ישראל לבין שטחי המנדט הצרפתי בסוריה ובלבנון נקבעו בהסכם ניוקומב-פולה שנחתם ב-1923 בין ממשלות צרפת ובריטניה.  לפי ההסכם, האזור ברמת הגולן שהיה אמור להיות חלק מהמנדט הבריטי הועבר לאזור הצרפתי, כדי שהגבול לא יחלק את שטחי השבט הבדואי ערב אל-פדל. בתמורה כל הכנרת הושארה בתחום ארץ ישראל, ונוסף למנדט הבריטי האזור שבין נוקייב שבגדה המזרחית של הכנרת לחמת גדר.
הסכם שכנות טובה בגבולות המנדט הבריטי והצרפתי (1926) קבע את הכללים להתנהלות האזרחית והביטחונית לאורך הגבול.
ב-1934 זכה הסכם ניוקומב-פולה לאישור חבר הלאומים והיה לגבול הבינלאומי בין ישראל לסוריה ובין ישראל ללבנון.
היסטוריה > בתום מלחמת העצמאות

מבין מדינות ערב שפלשו למדינת ישראל במלחמת העצמאות, סוריה הייתה האחרונה שחתמה על הסכם שביתת נשק עם ישראל ב-29 ביולי 1949 בתום משא ומתן קשוח.
היסטוריה > בתום מלחמת העצמאות > האזורים המפורזים

במפת הסכם שביתת הנשק עם סוריה 1949 סומנו בגוון כהה שלושה אזורים מפורזים, כולם ממערב לגבולות הסכם ניוקומב-פולה – הגבול המנדטורי הבינלאומי משנת 1923, ובגבולות המדינה היהודית על פי תוכנית החלוקה:
המפורז הצפוני, תל עזזיאת ורמת הבניאס מאז 1967 קיבוץ שניר מול הקיבוצים דן, דפנה ושְׁאָר יָשׁוּב[דרושה הבהרה].
המפורז המרכזי, רצועה צרה המתחילה בחופו המזרחי של אגם החולה, ממשיכה מדרום לאגם במשולש גאוגרפי שבמרכזו המושבה משמר הירדן, ולאחריו רצועת שטח צרה לאורך נהר הירדן המתרחבת מעט בקרבת שפך הנהר לכנרת (הגבול הבינלאומי לאורך רצועה זו נמתח על הגדה המזרחית של הנהר).
המפורז הדרומי, הגדול מכולם, בדרום רמת הגולן, הנושק לגדה המזרחית של הכנרת (מקיבוץ מעגן בדרום ועד לעין גב בצפון) ומתכנס למפגש הגבולות ישראל, סוריה וירדן (באל-חמה).
היסטוריה > קווי 4 ביוני 1967

במאי 1951 בעקבות עימות צבאי חריף בין סוריה לישראל (תקרית אל-חמה וקרב תל מוטילה) על רקע מפעל ייבוש החולה נוצרה חלוקה דה-פקטו של האזורים המפורזים.
במפורז הדרומי, אל-חמה, חרבת תאופיק, נוקייב והמעלה לגולן עברו לשליטה צבאית סורית וביתרת השטח נותרה השליטה בידי ישראל. במפורז המרכזי, השטח ממזרח לירדן וכן המשולש ממערב לירדן מצפון לשפך הירדן לכנרת היו בשליטת סוריה ואילו השטח ממערב לירדן היה בשליטת ישראל. מרבית המפורז הצפוני, תל עזזיאת ורכס הבניאס היו בשליטת סוריה לימים, יגדירו הסורים את החלוקה דה-פקטו ממאי 1951, להבדיל מקו שביתת הנשק (1949) ומקו הגבול הבינלאומי (1924), כקו '4 ביוני 1967' ובשיחות השלום עם ישראל ודרשו את נסיגת ישראל לקו, 'לשכשך רגליהם במי הכנרת', כתנאי לחתימת הסכם שלום.
היסטוריה > בתום מלחמת ששת הימים

ב-1967 במלחמת ששת הימים כבשה ישראל את רמת הגולן מסוריה, ופונו למעלה מ-50,000 תושבים ערבים ברמה.
היסטוריה > בתום מלחמת יום הכיפורים

בתום מלחמת יום הכיפורים ולאחר מלחמת התשה בת חצי שנה נחתם הסכם הפרדת כוחות בין ישראל לסוריה במאי 1974. ההסכם קבע שטחים מפורזים בקו הגבול, קבע מגבלה על כמות כוחות שריון וסוללות נ"מ לאורך קו הגבול, וקיבע את הגבולות שנקבעו בתום מלחמת ששת הימים. למעט מספר מקומות שנקבעו בקו הסגול והוחזרו לסוריה, בהם קוניטרה, כל השטח שהיה בידי ישראל בתום מלחמת ששת הימים נשאר בידיה. גבולות אלה ומרחב החיץ החזיקו מעמד במשך זמן רב, עד שנת 2024 בה נפל משטרו של אסד וישראל חצתה למרחב החיץ לצורכי הגנה, או ייתכן שאף לצורך החזקה והיערכות להתבססות חדשה.
היסטוריה > חוק רמת הגולן

ב-1981 סיפחה ישראל את רמת הגולן, והחילה עליה את החוק הישראלי.
בשנת 2019 הכירה ארצות הברית תחת הנשיא טראמפ בריבונות ישראל על רמת הגולן, כפי שנקבע בחוק רמת הגולן.
היסטוריה > מלחמת חרבות ברזל - נפילת משטר אסד

בנובמבר 2024, בעקבות נפילת משטר אסד, השתלטה ישראל על אזור החיץ ועל שטחים נוספים הסמוכים לגבול, כדי לשמור על האזור מהשתלטות על ידי גורמים טרוריסטים, ובנסיון לשמור על האוכלוסייה המקומית, בפרט הדרוזית, מפני ארגוני המורדים המרכזיים[דרוש מקור]. הנהגת המשטר החדש בסוריה מחתה על צעד זה של ישראל, אך לא נקטה באמצעים צבאיים נגדה.
ראו גם

יחסי ישראל-סוריה
תקרית אל-חמה
קרב תל מוטילה
המלחמה על המים
יחידה 788
חילוץ ספינת המשמר בכנרת
גבול ירדן–סוריה
הערות שוליים

↑  משה ברור, גבולות ישראל, הוצאת יבנה, תל אביב, 1988, עמודים 109-107
↑  גדעון ביגר, גבולת ארץ ישאל ומדינת ישראל משלהי התקופה העות'מאנית ועד להחלטת החלוקה של האו"ם, באתר "גאוגרפיה שכדאי לדעת" של אוניברסיטת תל אביב, עמ' 31-35
↑  האחרונה מבין המדינות שחתמו על הסכם שביתת הנשק. עיראק מעולם לא חתמה
↑  עדי חשמונאי, המפה הסורית חשפה: רמת הבניאס תמיד הייתה בתוך שטח ישראל, ישראל היום, 31 במרץ 2019
↑  אריה שלו, שלום וביטחון בגולן, המרכז למחקרים אסטרטגיים ע"ש יפה אוניברסיטת תל אביב, 1993, עמ' 35
↑  אורלי אזולאי, טראמפ חתם על ההכרה ההיסטורית בריבונות ישראל בגולן, באתר ynet, 25 במרץ 2019
מפת הסכם שביתת הנשק עם סוריה 1949
תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית

| --- | --- |

תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית במהלך סיור קונצרטים בסין ובניצוחו של שלו עד-אל, 2015
 תאריך ייסוד:  1970
 מייסד:  התנועה הקיבוצית  אבי אוסטרובסקי
 תאריך פירוק:  2021
 מיקום:  נתניה, ישראל
 אולם קונצרטים:  אודיטוריום רקנאטי במוזיאון תל אביב לאמנות  אולם מופעים עין החורש  אולם מופעים גבעת ברנר  אולם מופעים מזרע  היכל התרבות נהריה  היכל התרבות נתניה  אולם מופעים דורות  בית גבריאל
 
תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית במהלך חזרה לקונצרט, 2014
תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית, 2015
תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית (בעבר נקראה בשם: התזמורת הקאמרית הקיבוצית) הייתה תזמורת קאמרית ישראלית.
היסטוריה

התזמורת נוסדה בשנת 1970 על ידי התנועה הקיבוצית וביצעה למעלה מ-120 קונצרטים בשנה, ומזה 50 שנה היא הייתה היחידה בארץ שמרבית פעילותה התקיימה בפריפריה. קיימה סדרות קונצרטים למנויים ולקהל הרחב ב-8 אולמות ברחבי הארץ: מנהריה, מזרע, בית גבריאל בעמק הירדן, דרך עין החורש, נתניה, מוזיאון תל אביב לאמנות, גבעת ברנר ועד לדורות בשער הנגב.
במהלך שנות פעילותה אירחה התזמורת סולנים ידועי שם מהארץ ומחו”ל והציגה רפרטואר מגוון הכולל יצירות בלבוש חדש בנוסף לקלאסיקה המסורתית. התזמורת זכתה להערכה רבה גם בקרב קהילת המוזיקאים ודורגה על ידי משרד התרבות בדירוג המצוינות הגבוהה ביותר – דרגה 5.
לצד פעילותה הרחבה לקהלים בוגרים קיימה התזמורת פעילות חינוכית ענפה, שהפכה אותה למובילה בין התזמורות הפועלות במערכת החינוך הפורמלית בארץ. במסגרת הפרויקט הנושא את השם "חוויה בצלילים", קיימה התזמורת כ-240 קונצרטים קאמריים ותזמורתיים ברחבי הארץ, לקהל של 30 אלף תלמידי גן וכיתות א'- ז'.
בסיורי הקונצרטים האחרונים שלה בדרום אמריקה וסין זכתה התזמורת לתשואות רמות ולשבחי הביקורת.
המשרדים ואולם החזרות של תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית, שכנו במתנ"ס דורה, בשכונת רמת ידין (דורה) בנתניה.
בשנת 2021 בסיום חוזה בן 10 שנים של תמיכה בתזמורת, הודיעה עיריית נתניה שלא תחדש את התמיכה.
באוגוסט 2021, לאחר 50 שנות פעילות נסגרה התזמורת ורוב נגניה עברו אל התזמורת הסימפונית ירושלים.
מנהלים מוזיקליים

אבי אוסטרובסקי (1970 - 1973)
נעם שריף (1973 - 1982)
עוזי ויזל (1982 - 1984)
שלום רונלי-ריקליס (1984 - 1986)
ליאור שמבדל (1986 - 1993)
דורון סלומון (1993 - 1998)
אבי אוסטרובסקי (1998 - 2001)
ירון גוטפריד (2002 - 2013)
שלו עד-אל (2013 - 2016)
כריסטיאן לינדברג (2016 - 2021)
הערות שוליים

↑  מאיה נחום שחל, תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית בסכנת סגירה: "נכס תרבותי אדיר", באתר כלכליסט, 11 בינואר 2021
↑  יעקב בר-און, ‏קו נתניה-ירושלים: ראיון עם המנצח ו-וירטואוז המנדולינה שמואל אלבז, באתר מעריב אונליין, 18 בנובמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007287882405171  MusicBrainz: 6f93494f-345b-4bd6-a38f-5446170b104c  VIAF: 252808653   WorldCat (עם VIAF): 252808653
גלעד קלטר

| --- | --- |

גלעד קלטר
 לידה:  2 באפריל 1976 (בן 48) ישראל הדר יוסף, תל אביב, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2002
 עיסוק:  דיבוב, משחק
 פרופיל ב-IMDb
 
גלעד קלטר ואורנה בנאי בהצגה "רומן בעבודה", תיאטרון גשר, 2009
גלעד קלטר וטלי אורן, בהצגה "I LOVE YOU לנצח, אבל...", תיאטרון גשר, 2010
גלעד קלטר (נולד ב-2 באפריל 1976) הוא שחקן ומדבב ישראלי.
ביוגרפיה

גלעד קלטר גדל בשכונת הדר יוסף בתל אביב, ובגיל צעיר התקבל ללהקת צופי תל אביב שם זכה להכרה בכישרון המשחק שלו ולהצלחה. במסגרת הלהקה שיחק בתפקיד הראשי במחזמר "המועמד".
בצבא שירת בתיאטרון חיל האוויר כשחקן וכמפקד התיאטרון. לאחר השחרור העלה עם חברו לתיאטרון חיל האוויר אורן לביא הצגה מוזיקלית בשם "מקלות בגלגלים" שזכתה בפסטיבל עכו בשנת 1997. בתקופה זו הופיע אף כקומיקאי במופע דומינו גרוס בתיאטרון ביחד עם שחקנים נוספים. הופעות אלו משכו את תשומת לב אנשי תיאטרון גשר ושחקני המופע הוזמנו להבחן לקבלה לתיאטרון.
קריירה

קלטר התקבל לתיאטרון, לקבוצת "גשר 2", והיה לאחד משחקניו הקבועים של התיאטרון משנת 1998. בתחילה שיחק בתפקידים זעירים במחזות "דון ז'ואן", "אוכלים", "הנהר", "מר ברינק" ו"ים". לאחר מכן קיבל את תפקידו של "איוואן בן בלי בית" המשורר המטורף בהצגה השטן במוסקבה, בה שיחק חיים טופול בתפקיד השטן. כן שיחק בתפקיד "דמטריוס" בהפקת חלום ליל קיץ. בשנים הבאות המשיך בתפקידי משנה, בתיאטרון, אך בשנת 2005 גילם את קטוריאן בהצגה "איש הכריות" על פי מרטין מק'דונה. ההצגה זכתה לשבחי הביקורת, אך לא להצלחה גדולה בקהל הישראלי. בשנים 2003 עד שנת 2006 שיחק בהצגת הילדים "בגדי המלך החדשים" בהפקת התיאטרון שלנו.
לאחר מכן המשיך קלטר בתפקידים שונים בהצגות "מדיאה" ו"הלילה ה-12". בהצגה "הלילה ה-12" על פי שייקספיר, בה גילם את פסטה, הפגין קלטר גם את יכולתו בזמרה. כן שיחק לצד אורנה בנאי בהצגה "רומן בעבודה" על פי סרט סובייטי משנות ה-70.
קלטר השתתף בפרסומות ידועות, ובסדרות "חטף פתח" ו"לשם שינוי" בטלוויזיה החינוכית. הוא דיבב גם במשחק המחשב "פיפוש המהפכה" בתפקיד מר שיק.
בשנים 2010–2009 שיחק בסדרת הטלוויזיה "האי" בערוץ הילדים, בתפקיד רון העוזר של אסתר באגודת הקיפרים. ב-2011 הצטלם לסרטו של תום שובל "הנוער", שיצא לבתי הקולנוע בשנת 2013.
בשנת 2012 שיחק בהצגה "פרימה דונה" של תיאטרון גשר.
בשנת 2015 שיחק בסדרת הטלוויזיה "ג'ינג'י" בערוץ ג'וניור לצופי yes, בתפקיד רפי אבא של אודי. כמו כן משתתף בסדרת הקומדיה "השוטר הטוב" בתפקיד ראובן ובסרט "ציפורי חול" לצידו של אמנון וולף. באותה השנה עלה עם ההצגה "מר ורטיגו" כמאסטר יהודי. כמו כן, משתתף בהצגות ״הדיבוק״ כרב עזריאל ממירופול, ״כפר״ של יהושע סובול כד״ר ארדה, ״יאקיש ופופצ׳ה״ כטוקרקבלט, ״מסעות אודיסאוס״ כאודיסאוס, ״רוח התיאטרון״ כסדרן, ״ספר דוד המלך״ כשחקן וב״במנהרה״ כיפתח (חולק את תפקידו עם מיקי לאון). קלטר אף הופיע במחזמר "עלובי החיים" של תיאטרון הבימה, בתפקיד השוטר ״ז'אבר״, במקביל עם השחקן יגאל שדה.
ב-2016 שיחק בתפקיד אורח גילם את רממתק"ל בסדרת הנוער ״גרעינים״ ששודרה בערוץ הילדים.
ב-2017 שיחק בסדרת הטלוויזיה "שכונה" בערוץ ניקלודיאון שב-HOT, בתפקיד פריצי.
בנוסף שיחק בתור דמות משנית בסדרה "ילדי בית העץ" בתפקיד אבא של דניאל. באותה השנה עלתה ההצגה "הרצל אמר!" בה הוא משחק את בנימין זאב הרצל.
בספטמבר 2018 עלה בתיאטרון גשר המחזה ״רודף העפיפונים״ בו הוא מגלם את רחים חאן ומפקד רוסי.
ב-2019 עלה עם ההפקה ״משפט חוזר״ של ליעד שוהם ועוזי וייל בבימויו של אמיר י. וולף. בהצגה מגלם את רועי גונן.
2020 עלתה ההפקה המיוחדת ״מי כמוני״ מאת רועי חן ובבימויה של אילאיל סמל, בה קלטר מגלם את ד״ר יורש.
ב-2020 התחיל לשחק את דמותו של עמנואל גודמן בסדרת הריגול "ספיידרז" של ערוץ TeenNick.
ב-2023 בפסח השתתף בפודקאסט של רגעי קסם בערוץ הופ! בתפקיד תיק תק השעון יחד עם יובל לוין ששיחקה את גאיה ועם דקלה הדר ששיחקה את אמה של גאיה (נורית).
ב-2024 החל לשחק את דמותו של חוקר המשטרה פורפירי פטרוביץ' בהצגה "החטא ועונשו" בתיאטרון גשר, המבוססת על הספר "החטא ועונשו" מאת פיודור דוסטויבסקי.
דיבוב

במקביל לעבודתו בתיאטרון גשר, עוסק קלטר בדיבוב, ודיבב בסדרות ובסרטים רבים. אחת הדמויות המזוהות עמו ביותר היא סקווידוויד מהסדרה "בובספוג מכנסמרובע", המשודרת בישראל מאז 2003. בנוסף דיבב את פיטר פטיגרו בסרטי "הארי פוטר", קובלסקי מ"הפינגווינים ממדגסקר", מספר דמויות ב"מפרץ ההרפתקאות, קפטן סמק מהסרט "בית" ועוד דמויות רבות בסדרות וסרטים, כגון "קיד וקאט", "שרק", "חיים בזרם", "הסקטיניני דיונות הזהב", "בנות הים פיצ'י פיצ'י פיץ'", "החלילן מהמלין", "טינקרבל והאוצר האבוד", "ג'ימי קול", "חייכו והלכו! והמחתה דו-מבערית", "טינקרבל וסוד הכנפיים", "מיני טף", "טופי ומכוניות הפלא", "הטקטקים", "הנסיכות של דיסני - סיפורים מכושפים", "וואן פיס", "קובי קובי", "טוני הוק: בום בום סאבוטז'", "הפלאסטריקה באי הפסחא", "סטראספיד בעולם המטורף", "פלא של פארק", "בידאמאן", "שירי אוהבת ללמוד", "אגדות אלף לילה ולילה", "הדרדסים: האגדה על הפרש המסתורי", "משאלתה של אנאבל", "קלאופטרה בחלל", "צוות תרנגול", "מזלגוני שואל שאלה", "מיני טף" ו"קים פוסיבול: כה הדרמה".
קלטר דיבב את היינץ דופנשמירץ מהסדרה "פיניאס ופרב" וחטפני השועל מהסדרה "מגלים עם דורה". הוא דיבב גם את רפאל בהפקות שונות של "צבי הנינג'ה" שדובבו לעברית, את אופטימוס פריים בסדרות ובסרטי "רובוטריקים" (ביניהם גם בסרט האמריקאי משנות ה-80), את חזיר ב"חברים בחווה", את פליקלי החייזר בסדרה "לילו וסטיץ'", טימותי מ"אלרגי למפלצות", ניק מ"המפלצות שלי", ואת סופרמן ב"ליגת הצדק בפעולה". קלטר מדבב גם את קפטן אמריקה, ואת הדוב פדינגטון בסדרת הטלוויזיה מ-2020. הוא דיבב את דמויותיהם של רג'ינלד קווילט והיילי ריסקי במשחק המחשב הישראלי "פיפוש" מ-2021. ב-2022 דיבב את רוי פרסטון בסרט "המחנה הקסום" ואת ג'ק הורנר הגדול בסרט "החתול של שרק 2: משאלה אחת ודי". ב-2023 דיבב את קאמק, המכשף והיועץ המלשין של באוזר, בסרט "האחים סופר מריו - הסרט". בשנת 2024 דיבב מוכר בסרט "הקאסה-גרנדה: הסרט".
חבריו שמחה ברבירו, יורם יוספסברג ואמנון וולף התאחדו איתו למדבבים ראשיים באולפני אלרום.
חיים אישיים

קלטר נשוי לדנה פורת-קלטר, מעצבת גרפית, ואב לשלושה בנים.
בנו, רום קלטר, החל אף הוא לדבב בשנת 2010.
הערות שוליים

↑  החטא ועונשו - תיאטרון גשר, הצגות בתל אביב, באתר www.gesher-theatre.co.il
מיכאיל ברישניקוב

| --- | --- |

 לידה:  27 בינואר 1948 (בן 77) ריגה, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות, ארצות הברית, לטביה 
 השכלה:  Riga Secondary School No. 22  בית הספר לבלט של ריגה  אקדמיית וגנובה של הבלט הרוסי 
 תקופת הפעילות:  מ-1968 
 מעסיק:  תיאטרון מרינסקי, ניו יורק סיטי בלט, White Oak Dance Project, תיאטרון הבלט האמריקאי, תיאטרון בולשוי, National Ballet of Canada, Baryshnikov Arts Center 
 בן או בת זוג:  Lisa Rinehart (2006–?)   ג'סיקה לאנג (1976–1982) 
 פרסים והוקרה:  פרס המהגרים הגדול (2006)  פרס וילצ'יק (2012)  פרימיום אימפריאל (2017)  פרס מיוחד של עולם התאטרון (1989)  אמן מצטיין של רוסיה הסובייטית (1973)  המדליה הלאומית לאומנויות (2000)  פרס מרכז קנדי (2000)  Queen Elizabeth II Coronation Award  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  פרס אמי 
 
מיכאיל ניקולביץ' ברישניקוב (ברוסית: Михаил Николаевич Барышников; נולד ב-27 בינואר 1948) הוא רקדן ושחקן רוסי-אמריקאי.
ביוגרפיה

ברישניקוב נולד בריגה, ברית המועצות (כיום בירת לטביה) לאב מהנדס ולאם חייטת.
ביוגרפיה > קריירת המחול

ב-1960 החל ברישניקוב ללמוד בלט בעיר הולדתו ובהמשך, משנת 1964 התקבל לאקדמיית ואגאנובה  לבלט רוסי ליד תיאטרון מריאינסקי בלנינגרד. בזכות כישרונו הרב הוא התקבל ללהקת הבלט קירוב בלנינגרד ב-1966. הופעת הבכורה שלו בבלט קירוב הייתה בבלט ז'יזל. הופעותיו עם בלט קירוב זכו לביקורות נלהבות: מבקר המחול של הניו יורק טיימס קרא לו "הרקדן המושלם ביותר" שראה מעודו.
בשנת 1974, בזמן שהיה בסיבוב הופעות עם להקת בולשוי בקנדה, נעלם ברישניקוב. לאחר מספר ימים הוא התגלה בארצות הברית ושם קיבל מקלט מדיני.
בין 1974 ל-1979 הוא היה רקדן ראשי בתיאטרון הבלט האמריקאי (American Ballet Theatre), אבל גם רקד בלהקות בלט ומחול מודרני שונות ברחבי לעולם. אחרי כן הוא הצטרף ללהקת הבלט של ניו יורק למעט יותר משנה, ועבד עם הכוריאוגרף ג'ורג' בלנשין. ב-1980 הוא חזר לעבוד בתיאטרון הבלט האמריקאי כרקדן ומנהל אמנותי במשך עשור. ב-3 ביולי 1986, הוא קיבל אזרחות אמריקאית. בין השנים 1990 ל-2002 הוא כיהן כמנהל אמנותי של "פרויקט המחול וייט אוק", להקת מחול שהקים עם מארק מוריס.
ברישניקוב קיבל בשנת 2000 פרס כבוד מטעם מרכז קנדי לאמנויות הבמה. כיום[דרושה הבהרה] הוא מעורב בהקמת מרכז האמנויות ברישניקוב בניו יורק.
ביוגרפיה > קריירת משחק

ב-1977 שיחק ברישניקוב בתפקידו הקולנועי הראשון, "נקודת מפנה", ועל כך היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. ב-1985 כיכב בסרט "לילות לבנים". בעונה האחרונה של הסדרה "סקס והעיר הגדולה" גילם את אלכסנדר פטרובסקי, החבר של קארי בראדשו.
ביוגרפיה > חיים אישיים

לברישניקוב שלושה ילדים - סופיה, אנה ופיטר, מהבלרינה לשעבר ליסה ריינהרט, ובת נוספת בשם אלכסנדרה מהשחקנית ג'סיקה לאנג.
חתול רחוב

ערך זה עוסק בכינוי לחתולים החיים ברחובות הערים. אם התכוונתם למשחק מחשב, ראו .
חתולת רחוב בעלת קצה אוזן קטומה, לאות שעברה עיקור, בחוף הים ברידינג, תל אביב
חתול רחוב שותה בגינה ציבורית
חתול רחוב (או חתול אשפתות) הם חתולים החיים ברחובות הערים. הם נמנים עם אותה קבוצה תת-מין כמו חתולי הבית, אך הם ננטשו על ידי בעליהם או נולדו ברחוב. תופעת חתולי הרחוב קיימת ברוב מדינות העולם, ובהן ישראל. נכון ל-2021 מספרם של חתולי הרחוב בישראל מוערך בלמעלה ממיליון.
רוב חתולי הרחוב בישראל הובאו לארץ ישראל בתקופת המנדט על ידי הבריטים במטרה לצמצם את אוכלוסיית העכברים והעכברושים (חולדות) בארץ ישראל. כתוצאה מכך, חתולי רחוב נפוצים מאוד בישראל, ונעשות פעולות למען שינוי המצב, בעיקר על ידי תהליכי עיקור וסירוס של חתולי רחוב, והשבתם לאזור מחייתם לאחר מכן.
הסיבה לכך היא שבשונה מחיות אחרות שיצאו מכלל שליטה, כגון כלבי רחוב שהשיטה במקרה שלהם היא לכידה והעברתם למכלאות עד לאימוצם או מסירתם לעמותות שונות, חתולי הרחוב בישראל יצאו מכלל שליטה ומספרם רב מדי. בנוסף הם גורמים לנזקים שונים, בכללם הרג של חיות בר כמו צב היבשה המצוי הנתון בסכנת הכחדה בישראל, יונים, דגים ועוד. חתולי הרחוב גם מחטטים בפחים ואף על פי שנחשבים לחיה נקייה עלולים לשאת עימם מחלות, לדוגמה כלבת.
ריבוי טבעי של חתולי רחוב

להבדיל מחתולי הבר, חתולי הבית הם בעלי מנגנון רבייה מאוד מפותח, המאפשר לנקבות להמליט עד שלוש פעמים בשנה; ובאקלים נוח כמו זה שבישראל, עד שמונה גורים בכל פעם ובממוצע ארבעה גורים בהמלטה, כלומר עד פי 9 מחתולת הבר. הייחום הראשון של חתולה מתרחש לרוב כבר בהיותה כבת 5 חודשים.
חייה של חתולת בית שלא בוצע בה עיקור, קצרים יותר בדרך כלל במידה משמעותית מחיי חתולת בית מעוקרת - 4 שנים בממוצע לעומת 14 שנים לחתולת בית מעוקרת, אך לא נעשה מחקר מסודר על השפעת העיקור על חתולות רחוב. במהלך ההריון ולאחר ההמלטה, חתולה זקוקה למזון בכמות משולשת מזו של חתול אחר. הטיפול בגורים והשמירה עליהם גובה לא פעם מחיר גבוה כיוון שחתולה תלחם בכל איום כדי להגן על גוריה גם במחיר חייה.
בערים גדולות וצפופות ברחבי העולם התרבו החתולים בגלל הזמינות הגבוהה של המזון ומקומות המסתור, וכן נטישה של חתולי בית (כאשר אלו אינם מעוקרים או מסורסים) וקצב ריבוי טבעי גבוה של חתולי הרחוב. כיוון שחתול הוא חיה טריטוריאלית, צפיפות האוכלוסייה מגבירה בצורה ניכרת את הקרבות בין הזכרים שאינם מסורסים. תנועת הרכבים יוצרת איומים נוספים על חתולי הרחוב וחתולים רבים נפצעים ומתים. אוכלוסיית חתולים שמתרבה מעבר לכושר הנשיאה של תא השטח עלולה לסבול מרעב, חוסר יציבות, תחלואה גבוהה ושיעור תמותה גבוה. כאשר מצב אוכלוסיית החתולים מתדרדר החתולים עלולים להפוך למטרד לבני האדם ובמקרים מסוימים אף להוות מפגע תברואתי.
ויסות הריבוי הטבעי

הטוענים לריבוי אוכלוסיית החתולים מעלים את הצורך לווסת את מספר החתולים, בעיקר במרחב העירוני. קיימות דרכים שונות למניעת התרבות בלתי מבוקרת וצמצום מספרם של חתולי הרחוב. קיים ויכוח בין פעילי זכויות בעלי החיים, התומכים בעיקור וסירוס, לבין אנשי שמירת טבע, התומכים בהמתה, לגבי השיטה העדיפה לוויסות אוכלוסיית החתולים. לעומתם יש הטוענים שמספיקה שליטה במקורות המזון לצורך שליטה בגודל האוכלוסייה.
המתה המונית - שיטה המהווה פגיעה בזכויות בעלי החיים הקבועות בחוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) ולפיכך אסורה בישראל. ישנם המטילים ספק ביעילותה. למשל, על פי רישומי הטיפול הווטרינרי, מאז 1931 הורדמו למוות בתל אביב כ-150 אלף חתולים, אך גדילת האוכלוסייה לא נפסקה והאוכלוסייה לא קטנה.
עיקור וסירוס והקמת נקודות האכלה מסודרות - ההנחות של שיטה זו היא שהחתולים המסורסים והמעוקרים תופסים את הטריטוריה ומונעים מחתולים אחרים להיכנס אל תחום מחייתם, וכך ישנו ויסות של גודל האוכלוסייה. על מנת להגיע לוויסות יש צורך לסרס ולעקר כ-75% מאוכלוסיית החתולים. למשל, במועצה האזורית אזור ערכו מבצע עיקור חתולות עקב תלונות תושבים על מפגעי רעש. לאחר עיקור 300 חתולות דיווח הווטרינר העירוני על ירידה משמעותית בתלונות. אולם חוקרי טבע טוענים כי השיטה אינה יעילה לוויסות גודל אוכלוסיית החתולים, ולמניעת טריפת חיות הבר על ידיהם.
מניעת התרבות על ידי סגירת פחים והגבלת האכלה - דעה זו לא מקבלת מקום בקרב וטרינרים וארגונים למען בעלי חיים, אך מופיעה רבות בקרב מתנגדים לפגיעה בבעלי החיים בכל צורה שהיא. לפי דעה זו אוכלוסיית חתולי הרחוב תווסת את עצמה באופן טבעי לפי כושר הנשיאה של תא שטח (טענה הנפוצה גם בקרב התומכים בהמתה המונית). לכן מספיק שעירייה תוודא שאין לחתולים גישה לפחי זבל פתוחים ולפסולת ברחוב ותנטר את האכלת חתולי הרחוב על ידי הציבור ואין צורך לפגוע בחתולים על ידי המתה או על ידי עיקור וסירוס.
חתולי הרחוב והאדם

קיום קהילה בריאה ויציבה של חתולי רחוב בקרב בני האדם נחשב כבעל יתרונות מסוימים לבני האדם כהגנה מפני עכברים, חולדות, נחשים וחרקים. כמו כן, מבחינה אקולוגית, בשטחים בקרבת יישובים שבהם בני אדם גרים, הכחידו את הטורפים הטבעיים. פעילות הציד של החתולים יכולה לעזור באיזון האוכלוסיות הטבעיות.
במרחב המזרח התיכון החתול הוא אחד מהטורפים הטבעיים הוותיקים ביותר. התרבותו בצד התיישבות הקבע ובעיקר ההתיישבות העירונית תועדה עוד מראשיתה. יכולתו של החתול לנצל את האשפה שייצרו בני האדם כמזון ולצוד עכברים וחולדות שהתרבו סביב אותם מקורות מזון הפך את הסביבה העירונית לתחום מחיה מועדף לחתולים . תפוצתו העיקרית של חתול הבית מחוץ למזרח התיכון התרחשה ככל הנראה לפני כ-2000 שנה, במהלך התקופה הרומית, כאשר החתול הפך נפוץ גם בערי אירופה והים התיכון וגם, דרך נתיבי הסחר, במזרח הרחוק.
במחקר על חתולי הבית ניתן דגש רב לפגיעה במגוון הביולוגי של חיות בר אחרות אותן החתול צד. מחקרים אלו נעשו בעיקר באזורים אליהם החתול הובא בידי האדם (אוסטרליה, ארצות הברית, ניו זילנד, בריטניה) והוא מהווה למעשה מין פולש. מעט המחקרים שנעשו בישראל בתחום זה הראו כי חתולי הרחוב בישראל אינם מראים העדפות ציד ולכן צדים בעיקר את בעלי החיים הנפוצים בסביבתם, כמו עכבר הבית. לאחר אלפי שנים בהם חי החתול בצד האדם במזרח התיכון לא ניתן להצביע על פגיעה במגוון הביולוגי המקומי באופן דומה לזו שניכרת באזורים בהם החתול הוא מין פולש.
המחקר המקיף ביותר שנעשה בישראל הראה כי רובם המכריע של חתולי הרחוב מחזיקים טריטוריה מוגבלת עד 200 מ' רדיוס לנקבות ועד כ-300 מ' רדיוס לזכרים, כאשר התרחקותם מגבולות היישוב פחותה מכך בכ-100 מ'. במחקר נבחנה תכולת קיבה של כ-190 חתולים רחוב מהן שליש נמצאו ריקות, אצל חתולי הרחוב העירוניים לא נמצא טרף כלל ובקיבות בהן נמצא טרף רובו היה של עכברים, חולדות וחיות אחרות שאינן בסכנת הכחדה. חיות בסכנת הכחדה היוו כ-2% מהטרף שזוהה. אחוז זהה של חיות בסכנת הכחדה דווח גם במעקב אחרי חתול הבית החריג ביותר במחקר.
פגיעות אחרות המיוחסות לחתולי הרחוב הן רעש עקב קרבות בין חתולים זכרים, ריח הנובע מסימון הטריטוריה וסכנת הצטברות פשפשים, פרעושים וקרציות במקומות מסתור בהם חתולות נוטות להמלטות חוזרות ונשנות.