stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שטרסבורג
היסטוריה > העת העתיקה

הממצאים הארכאולוגיים העתיקים ביותר המעידים על התיישבות אנושית באזור שטרסבורג מתוארכים ללפני 600,000 שנים. בחפירות באזור נמצאו שרידים רבים מהתקופה הפלאוליתית, מתקופת הברזל ומתקופת הברונזה. כ-1300 שנה לפנה"ס, הגיעו לאזור שבטים קלטים. לקראת סוף המאה ה-3 לפנה"ס נוסדה באזור עיר קלטית. בתקופה זו החלו להסדיר את ניקוז שפך האיל אל הריין באמצעות תעלות, ולייבש שטחי אדמה להתיישבות. שמה של העיר הקלטית היה "ארגנטורייט" (Argentorate).
בשנת 58 לפנה"ס פלשו הרומאים לאלזס לאחר שהביסו את הסואבים בקרב ווז'. נראה כי אריוביסטוס חצה את נהר הריין לתוך אלזס בשנת 72 לפנה"ס ואיתו כ-120,000 בני שבטים גרמאניים וסואבים. השבטים הגאלים שחיו באלזס, האיידואים והסקוואנים, ניסו להתנגד לאריוביסטוס וצבאותיו, אולם נחלו תבוסה. האיידואים פנו לרומא בבקשה לסייע להם נגד צבאו של אריוביסטוס, מה שהיווה עילה ליוליוס קיסר להתחיל את מלחמת גאליה. צבא הרומאים נכנס למישור אלזס ממערב דרך המעבר שבין הרי הווז' להרי היורה (Trouée de Belfort), כשמטרתם הייתה לדחוף את השבטים הגרמאניים מזרחה אל מעבר לנהר ריין.
היסטוריה > ארגנטורטום

בשנת 12 לפנה"ס הקים השליט הרומי נירון קלאודיוס דרוסוס מחנה צבאי בשם "ארגנטורטום" (אנ'), שלימים הפך לעיר שטרסבורג. ארגנטורטום הייתה למרכז רומי חשוב בפרובינקה גרמניה עילית. ארגנטורטום עלתה באש שש פעמים בין המאה ה-1 למאה ה-6, ובכל פעם שנבנתה מחדש גדלה. האלמאנים תקפו את ארגנטורטום בקרב שטרסבורג (אנ') בשנת 357, אך הובסו על ידי יוליאנוס הכופר, שמאוחר יותר נהיה קיסר רומא. בשנת 451 נכנסו אטילה ההוני וצבאו דרך נהר הריין על מנת לכבוש את גאליה. צבאו כבש את אלזס אך נעצר ליד העיר מץ בקרב במישורים הקטאלונים. למרות הפסדם של ההונים, לא כבשו הרומאים מחדש את אלזס, ובאזור התיישבו האלמאנים ובנו מאות כפרים לאורכה של אלזס. האלמאניים הביאו עמם לאלזס את תרבותם ושפתם, המוכרת כיום כאלזסית.
היסטוריה > ימי הביניים

האלמאנים הקימו קונפדרציה של ממלכות קטנות שנקראה ממלכת אלמאניה. האלמניים נשלטו על ידי הפרנקים כחלק מאוסטרזיה ושלטונם הסתיים סופית ב-746 לאחר טבח קאנסטאט. העיר נהייתה למרכז מסחרי משגשג באימפריה הפרנקית ולאחר מכן באימפריה הרומית הקדושה. החל משנת 923 העיר קנתה חסות מהיינריך הראשון, מלך גרמניה. לאורך השנים היו בעיר סכסוכים רבים בין תושביה לבין הבישוף. מאבקים אלה נגמרו בניצחון התושבים שזכו ב-1262 בעצמאות מפיליפ משוואביה, מלך גרמניה והעיר קיבלה מעמד של עיר קיסרית חופשית.
בשנת 1332 התרחשה מהפכה בעיר, בה הגילדות והממשל המקומי ייסדו רפובליקה עצמאית. ב-14 בפברואר 1349 פרצה מגפת דבר בעיר. בעקבות האשמות היהודים בפרוץ המגפה, פרעו ההמונים ביהודי שטרסבורג, רצחו כאלף מהם וגירשו את השאר. פוגרום זה היה אחד ממעשי הטבח החמורים ביותר באירופה בימי הביניים, לימים הוא נודע בשם טבח שטרסבורג.
בנייתה של קתדרלת שטרסבורג החלה במאה ה-11 והסתיימה בשנת 1439. הקתדרלה הייתה הבניין הגבוה ביותר בעולם, הייתה זו הפעם הראשונה בה מבנה באירופה עקף בגובהו את הפירמידה הגדולה של גיזה. כמה שנים לאחר מכן בנה יוהאן גוטנברג את מכונת הדפוס הראשונה בעולם בשטרסבורג.
ביולי 1518 פרצה בשטרסבורג מגפת הריקודים של 1518. כ-400 בני אדם החלו לרקוד ולא הצליחו להפסיק במשך מספר שבועות, חלקם מתו מתשישות, רעב והתקפי לב.
בשנות העשרים של המאה ה-16, בתקופת הרפורמציה הפרוטסטנטית אימץ מרטין בוסר (אנ') מנהיגה הרוחני של שטרסבורג את שיטות הלימוד של מרטין לותר. בעקבות השפעת הרפורמציה הוקמה בעיר בשנת 1538 האוניברסיטה של שטרסבורג (אנ'). העיתון הראשון בעיר הודפס בשנת 1605 לאחר שיוהאן קרולוס (אנ') קיבל את אישור מהעירייה להדפיס ולחלק עיתון שבועי בשפה גרמנית ובו ידיעות מהתרחשויות ברחבי אירופה.
היסטוריה > מלחמת שלושים השנים

שטרסבורג נשארה נייטרלית במלחמת שלושים השנים אלא שלואי הארבעה עשר, מלך צרפת סיפח אותה לבית בורבון על מנת להיעזר בה להגנה על גבולות הממלכה. יועציו של לואי ה-14 סברו כי שטרסבורג עצמאית תסכן את שטחי אלזס שסופחו לצרפת בידי המלך, וכי על מנת להגן ביעילות על אדמותיה הכפריות של אלזס יש להציב חיל מצב בשטרסבורג. למעשה, הכוחות הקיסריים של האימפריה הרומית הקדושה פלשו לאלזס שלוש פעמים דרך הגשר מעל נהר הריין שבשטרסבורג. בספטמבר 1681 צרו כוחותיו של לואי ה-14 על שטרסבורג, מחוסרים בעילה למלחמה הם נכנסו לתוך העיר וב-30 בספטמבר 1681 סיפחוה לצרפת.
הסיפוח לצרפת זכה בהכרה בהסכם רייסווייק (1697). אף על פי שלואי ה-14 ביטל את האדיקט של נאנט, והכריז על הפרוטסטנטיות כלא-חוקית, לא גורשו פרוטסטנטים משטרסבורג ומאלזס, שהיו במעמד מיוחד כ"מחוז חוץ של מלך צרפת" (à l'instar de l'étranger effectif). קתדרלת שטרסבורג, לעומת זאת, נלקחה מהלותרנים והוחזרה לקתולים. האוניברסיטה הלותרנית הגרמנית בשטרסבורג המשיכה לפעול עד המהפכה הצרפתית. בין תלמידיה המפורסמים היו גתה והרדר.
היסטוריה > העת המודרנית

במהלך ארוחת ערב חגיגית שאורגנה על ידי ראש העיר של שטרסבורג ב-25 באפריל 1792 הלחין רוז'ה דה ליל את "המרסייז" (La Marseillaise) שהפך לימים להמנון צרפת.
שטרסבורג איבדה סופית את מעמדה כעיר קיסרית חופשית בפרוץ המהפכה הצרפתית. במהלך המהפכה אירעו מהומות אלימות בעיר, בהן הכנסיות ניזוקו, פסלים רבים בקתדרלה נופצו והיו דיונים על פירוק הצריח שלה.
בשנים: 1805, 1806 ו-1809 וז'וזפין דה בוארנה ביקרו בעיר. גנרל בצבא נפוליאון יליד שטרסבורג הוא ז'אן בטיסט קלבר.
במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה בשנים 1870–1871 צר הצבא הפרוסי על העיר והפציץ אותה במטרה להכניע את תושביה. מספר ארכיונים, מוזיאונים וכנסיות עתיקות עלו בלהבות ופריטים ארכאולוגים עתיקים נשרפו כתוצאה מההפצצות. בסוף ההפצצות נותרו כ-10,000 מתושבי שטרסבורג מחוסרי בית. יותר מ-600 בני אדם נהרגו בהפצצות (מתוכם 261 אזרחים) ו-3,200 נפצעו (מתוכם 1,100 אזרחים).
עם סיום המלחמה סופחה העיר לקיסרות הגרמנית. עם התפתחות התעשייה והמסחר צמחה אוכלוסיית העיר במאה ה-19 לכ-150,000 נפשות.
אחרי מלחמת העולם הראשונה סופחה העיר לצרפת ומאז היא שייכת למדינה זו (חוץ מאשר השנים 1940 עד 1944, בהן שלטה גרמניה הנאצית בצרפת בתקופת מלחמת העולם השנייה).
אדריכלות

העיר העתיקה של שטרסבורג (ובכלל זה, רובע צרפת הקטנה; Petite France) נשתמרה ללא דופי והיא מהווה אתר תיירות חשוב; היא הוכרזה ב-1988 כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. הקתדרלה של שטרסבורג, מהגבוהות בעולם, העשויה אבן חול אדומה, הפכה לסמל העיר. בעיר העתיקה מספר תעלות ציוריות, גשרי אבן החוצים אותן ואין ספור בניינים עתיקים בסגנון אדריכלי צרפתי-גרמני מעורב.
גאוגרפיה

שטרסבורג ממוקמת בחבל גראנד אסט שבצפון מזרח צרפת, על גדות הנהר איל והשפך שלו לנהר ריין, באזור פורה ומתאים לחקלאות. שטרסבורג סמוכה לגבול צרפת-גרמניה. נהר הריין מהווה את הגבול בין גרמניה לצרפת באזור זה. מעברו השני של הנהר, שוכנת העיר קֵהל שבמדינת-המחוז הגרמנית באדן-וירטמברג.
האקלים בשטרסבורג הוא יבשתי למחצה, עם הבדלי טמפרטורות גדולים יחסית בעונות השנה השונות. החורפים קשים יחסית; לעיתים יורדים שלגים, ואילו בקיצים חמים ומחניק. כברוב חבל אלזאס, גם בשטרסבורג לרוב לא נושבות רוחות חזקות, וזאת בעקבות סמיכותם של הרי הווז' הניצבים כ-20 ק"מ ממערבה והיער השחור המצוי כ-25 ק"מ ממזרחה; ההרים מהווים מעין "מגן" מפגעי הטבע. הטמפרטורה הממוצעת היא כ-15 מעלות.
שטרסבורג מצויה במרכזה של אירופה, היא מחוברת לדרום אירופה ולים התיכון באמצעות תעלות המובילות לנהר רון ונהר סום ולצפון אירופה ולים הצפוני באמצעות הריין. היא מצויה במרחק שווה של כ-750 ק"מ מהאוקיינוס האטלנטי ומהים הבלטי, ובמרחק של כ-500 ק"מ מהים התיכון, מהים הצפוני ומהים האדריאטי.
שטרסבורג מצויה במרכזו של הפנטגון הצפוף של אירופה (בין הערים: לונדון, פריז, מילאנו, מינכן והמבורג) ובמרחק של פחות מ-500 ק"מ ממרבית בירות מערב אירופה ומרכזה (אמסטרדם, בריסל, ציריך, לוקסמבורג, פראג, ברלין, לונדון ופריז). שטרסבורג מצויה במרחק 136 ק"מ משטוטגרט, 184 ק"מ מציריך, 192 ק"מ מלוקסמבורג, 208 ק"מ מפרנקפורט ו-287 ק"מ ממינכן. בזכות מיקומה המרכזי זכתה שטרסבורג במעמד "בירת אירופה" יחד עם בריסל.
אוכלוסייה

נכון לשנת 2011 אוכלוסיית שטרסבורג מונה כ-273,000 נפש, ואוכלוסיית המטרופולין מונה כ-713,400 איש. זוהי העיר השביעית בגודלה בצרפת. מרבית האוכלוסייה משתייכת לנצרות הקתולית, אולם קיים גם מיעוט גדול יחסית של פרוטסטנטים. רוב-רובם של האזרחים מדברים צרפתית וכן גרמנית בניב מקומי מיוחד, הקרוי אלזסית. מאחר שהעיר יושבת על גבול גרמניה-צרפת, רבים עוברים בה מדי יום ממדינה למדינה בדרך לעבודתם.
אוכלוסיית העיר במהלך השנים:
| 1684 | 1789 | 1851 | 1871 | 1910 | 1921 | 1936 | 1946 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 22,000 | 49,943 | 75,565 | 85,654 | 178,891 | 166,767 | 193,119 | 175,515 |
| 1954 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 200,921 | 228,971 | 249,396 | 253,384 | 248,712 | 252,338 | 264,115 | 276,867 |
תרבות וחינוך

שטרסבורג, שבתקופת הרנסאנס של אירופה היוותה מרכז הומניזם חשוב, מתפארת במורשת חינוכית ענפה וארוכה והיסטוריה רבת שנים של מוסדות השכלה גבוהה יוקרתיים הנמנים עם הטובים באירופה בהם דנו יחד בתקופות שונות גדולי האינטלקטואלים של גרמניה וצרפת. אף על פי שהעיר סופחה לצרפת בשנת 1683, במשך המאה ה-18 היא נותרה מקושרת לעולם המשכילים דוברי הגרמנית, ואל האוניברסיטאות ומוסדות ההשכלה הגבוהה שבה נהרו מלחינים, ציירים, מוזיקאים, אינטלקטואלים ואנשי רוח מרחבי האימפריה הרומית הקדושה, ביניהם ניתן למנות את יוהאן וולפגנג פון גתה וקלמנס ונצל פון מטרניך. כיום, מוסדות ההשכלה הגבוהה של שטרסבורג נחשבים ליוקרתיים ביותר בצרפת, לאחר אלה שבבירה פריז.
המוסד להשכלה גבוהה בשטרסבורג שנוסד בשנת 1538 וזכה למעמד אוניברסיטאי בשנת 1621, פוצל בשנת 1971 לשלוש אוניברסיטאות:
אוניברסיטת לואי פסטר (מכונה גם "שטרסבורג I"; נקראת על שם לואי פסטר)
אוניברסיטת מרק בלוך (מכונה גם "שטרסבורג II"; נקראת על שם ההיסטוריון מרק בלוך)
אוניברסיטת רוברט שומאן – (מכונה גם "שטרסבורג III"; נקראת על שם רוברט שומאן)
בינואר 2009, שלוש האוניברסיטאות הללו התמזגו ומהוות כעת את אוניברסיטת שטרסבורג.
בעיר נמצא גם בית הספר לאמנויות, L'École supérieure des Arts décoratifs, מבתי הספר הטובים באירופה בתחום זה, וכן הסניף הקבוע של אוניברסיטת החלל הבין-לאומית ממוקם בדרום שטרסבורג. המטבח של שטרסבורג מתבסס בחלקו על המטבח הצרפתי, אולם מטבע הדברים הוא היה נתון להשפעות חזקות מגרמניה השכנה, וכיום מעורבים בו מוטיבים של בישול משתי המדינות.
מלבד זאת, בשטרבורג תיאטראות, בתי אופרה, מקומות בילוי ואתרי תיירות היסטוריים ועכשוויים כאחד.
פוליטיקה וממשל

שטרסבורג היא בירתה של חבל גראנד אסט, שהוא אחד מהעשירים בחבלי צרפת, ושל מחוז ריין תחתון. בשטרסבורג מצויים מוסדות מחוזיים רבים כגון בית משפט מחוזי, מועצת המחוז, משרדי ראשות המחוז, המשטרה המחוזית ומשרד כלכלה מחוזי. ראש העירייה הנוכחי הוא רולנד ריס מהמפלגה הסוציאליסטית.
לשטרסבורג תפקיד פוליטי חשוב הן בצרפת והן באירופה כולה. במאה העשרים הפכה העיר ל"בירת אירופה". ראשון שכינה את שטרסבורג "בירת אירופה" הוא וינסטון צ'רצ'יל. לאחר הקמת האיחוד האירופי היא הוכתרה רשמית כ"בירת אירופה", ובה הוקמה מועצת אירופה וכן בית הדין האירופי לזכויות אדם (שידוע בכינויו "בית המשפט של שטרסבורג"). מקום מושבו הראשון של הפרלמנט האירופי ומקום ההתכנסות הקבוע היחידי שלו מלבד בריסל שבבלגיה. מלבד זאת, בשטרסבורג מספר מוסדות כלל-אירופיים נוספים – בהם מנהל התרופות האירופי ומוסדות כלכלה, וכן היא מושב תחנת הטלוויזיה הגרמנית-צרפתית ארת.
ערים תאומות

ארצות הברית בוסטון, ארצות הברית (מ־1960)
אנגליה לסטר, אנגליה (מ־1960)
מרוקו פאס, מרוקו (מ־1961)
גרמניה שטוטגרט, גרמניה (מ־1962)
גרמניה דרזדן, גרמניה (מ־1990)
ישראל רמת גן, ישראל (מ־1991)
האיטי ז'אקמל, האיטי (מ־1996)
רוסיה נובגורוד, רוסיה (מ־1997)
ראו גם

קתדרלת שטרסבורג
קבוצת הכדורגל של שטרסבורג
קבוצת הכדורסל של שטרסבורג
אגודת הספורט של האס-אס בשטרסבורג
הערות שוליים

↑  Racontez-moi Strasbourg Guy Trendel, Édition La Nuée Bleue, p.10
↑  הקתדרלה של שטרסבורג והמהפכה הצרפתית (1789–1802), Inlibroveritas.net. Retrieved 15 April 2010.
↑  חדרו של נפוליאון, Ameliefr.club.fr. Retrieved 15 April 2010.
↑  הרב מקס ורשבסקי, Hirtz de Medelsheim dit CERF BERR, סרף בר – הפקיד הראשי לענייני יהודים באלזס, באתר ליהדות אלזס ולורן (בצרפתית)
↑  כשנפוליאון היה פה. בעברית., באתר הספריה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552593705171  BNE: XX451085  BnF: cb15271624j (data)  GND: 4057878-1  HDS: 006606  ISNI: 0000 0001 2337 3844  LCCN: n79077528  MusicBrainz: 153f5e62-2111-4c9e-9d4b-4c0b039bdf4f  NARA: 10045574  NDL: 00628641  NKC: ge131549  RERO: 02-A020066774  SUDOC: 026562154  VcBA: 494/14823  VIAF: 150696197   WorldCat (עם VIAF): 150696197 
בית קמרזל (La maison Kammerzell), הבניין העתיק ביותר בשטרסבורג
סירת תיירים משייטת ברובע צרפת הקטנה בשטרסבורג
קרבתה של שטרסבורג לערים הגדולות באירופה
אנדרטה לנופלים בכיכר הרפובליקה בשטרסבורג
כיכר הרפובליקה בשטרסבורג
קתדרלת שטרסבורג עם המגדל היחיד
קתדרלת שטרסבורג
גשרים עתיקים על האיל בשטרסבורג
טורקיה באירוויזיון

| --- | --- |

 מדינה:  טורקיה טורקיה
 רשת שידור:  TRT
 השתתפות ראשונה:  שוודיה סטוקהולם, 1975
 זכיות:  לטביה ריגה, 2003
 השתתפויות:  34
 היעדרויות:  17
 אירוח האירוויזיון:  טורקיה איסטנבול, 2004
 השתתפות אחרונה:  אזרבייג'ן באקו, 2012
טורקיה נטלה חלק באירוויזיון כ-34 פעמים בין השנים 2012-1975 ובין אותן שנים היא נעדרה מהתחרות 4 פעמים ב-1976, 1977, 1979 ו-1994. טורקיה ניצחה בתחרות פעם אחת בתולדותיה ב-2003 עם השיר "Everyway That I Can". לעומת זאת, היא הגיעה למקום האחרון בתחרות שלוש פעמים, כאשר הפעם הראשונה בה הדבר התרחש היה בפעם הראשונה בה נטלה חלק בתחרות.
החל מ-2013 טורקיה אינה נוטלת חלק בתחרות. בינואר 2019 רשות השידור הטורקית הודיעה על כוונתה לשלוח נציגות טורקית לאירוויזיון אסיה.
הישגים

טורקיה הצליחה להגיע להישג מכובד רק בסוף שנות ה-90. מאז בוטל חוק השפה החל מאירוויזיון 1999, ומאז החלו להצביע באמצעות הטלווטינג בשנת 1997, נהנתה טורקיה מהצלחה רבה יותר מאשר בשנותיה הראשונות בתחרות. בשנת 1997 סיימה טורקיה במקום השלישי עם השיר "Dinle" ("הקשב") שבוצע על ידי הזמרת שבנם פאקר.
בשנת 2003 ניצחה טורקיה בפעם הראשונה בתולדותיה עם השיר "Everyway That I Can" ("בכל דרך שאני יכולה"), שבוצע על ידי הזמרת סרטאב ארנר, לאחר הצבעה צמודה, כשהיא מובילה על בלגיה בשתי נקודות בלבד. בשנת 2004, במגרשה הביתי באיסטנבול, סיימה טורקיה במקום הרביעי עם השיר "For Real" ("באמת") שבוצע על ידי להקת הסקא פאנק הטורקית "אתנה".
בשנת 2007 הגיע השיר "Shake It Up Şekerim" ("שקשקי את זה מותק") בביצוע הזמר קנן דואלו למקום הרביעי עם 163 נקודות בגמר התחרות.
בשנת 2008 סיימה הלהקה Mor ve Ötesi במקום השביעי בגמר האירוויזיון עם 137 נקודות.
בשנת 2009 הגיעה הזמרת הדיסה שוב להישג מרשים בשביל טורקיה, כשהשיר "Düm Tek Tek" ("דום טק טק") הגיע למקום ה-4 עם 177 נקודות בגמר תחרות.
בשנת 2010 הגיעה הלהקה הטורקית מאנגה למקום ה-2 עם 170 נקודות בגמר התחרות ולמקום הראשון עם 118 נקודות בחצי הגמר באותה שנה, שזה הוא ההישג הגבוה ביותר של טורקיה אחרי הניצחון ב-2003. הלהקה הופיעה בנורווגיה עם השיר "We Could Be The Same" ("יכולנו להיות זהים").
הישגים > שפה

מתוך 34 פעמים בהן טורקיה נטלה חלק בתחרות, כ-23 פעמים היא שלחה לתחרות שיר בטורקית, כ-7 פעמים היא שלחה שיר באנגלית וב-2000, 2001, 2002 ו-2006 היא שלחה שיר שמקצתו באנגלית ומקצתו בטורקית. בשנים הראשונות של התחרות, לא היו חוקים מסודרים לגבי שימוש בשפות, אך ב-1966, החליט איגוד השידור האירופי להכניס לתחרות את "חוק השפה", כלומר, שכל מדינה מחויבת לשיר בשפה הרשמית במדינה כאשר חוק השפה בוטל לתקופה קצרה, בין 1973-1976. ניצחונה היחיד של טורקיה בתחרות היה בשפה האנגלית. "חוק השפה" בוטל סופית ב-1999, וכל שיריה של טורקיה בתחרות מאותה שנה היו באנגלית ובטורקית.
הישגים > הצבעות

אזרבייג'ן, שכנתה של טורקיה, נוהגות להעניק לה מספר רב של נקודות, וטורקיה מעניקה לה מספר רב של נקודות. ב-2008-2012 טורקיה העניקה לאזרבייג'ן את מספר הנקודות הגבוה ביותר. ב-2008-2010 ו-2012, אזרבייג'ן העניקה לטורקיה את מספר הנקודות הגבוה ביותר. כמו כן, משהחלה שיטת הצבעת הקהל, גרמניה נוהגת להעניק נקודות רבות לטורקיה. הדבר כנראה נובע מהעובדה שישנו מיעוט טורקי גדול בגרמניה. כך, למשל, ב-1997, 1998, 1999, 2004, 2006 ו-2007, גרמניה העניקה לטורקיה את מספר הנקודות הרב ביותר בתחרות. הדבר דומה למדינות רבות אשר יש להן קשרים כמו יוון וקפריסין, רומניה ומולדובה, מדינות ברית המועצות לשעבר, המדינות הבלטיות והמדינות הנורדיות.
אירוח האירוויזיון

| שנה | העיר המארחת | מקום התחרות | מנחים |
| --- | --- | --- | --- |
| 2004 | טורקיה איסטנבול | אבדי איפקצ'י ארנה | חצי גמר וגמר: קורהאן אבאי ומלטם ג'ומבול |
גלריה

אז'דה פקאן בהאג (1980)
קנן דואולו בהלסינקי (2007)
‏Mor ve Ötesi בבלגרד (2008)
מאנגה באוסלו (2010)
ראו גם

TRT
אזרבייג'ן באירוויזיון
גרמניה באירוויזיון
הערות שוליים

↑  ynet, אירוויזיון: טורקיה פורשת במחאה על התקנון, באתר ynet, 14 בדצמבר 2012
↑  AFP, טורקיה: "נמשיך להחרים את האירוויזיון, זה לא לילדים", באתר ynet, 4 באוגוסט 2018
↑  מור לוי, ‏יבשת משתנה: המיעוטים הכי גדולים במדינות אירופה, באתר ‏מאקו‏, 5 באוגוסט 2017
↑  ynet, אירוויזיון: טורקיה פורשת במחאה על התקנון, באתר ynet, 14 בדצמבר 2012
↑  בתחילה, טורקיה הראתה נכונות ליטול חלק ב-1979 ואף בחרה את השיר והמבצע שיתחרו בתחרות. טורקיה הוגרלה להיות שיר מספר אחת עשרה בתחרות, בין שירן של ישראל לצרפת, אך לבסוף הוכרחה לפרוש מהתחרות תחת לחץ המדינות המוסלמיות שהתנגדו לקיום התחרות בישראל
↑  ב-1998 ספרד העניקה, במהלך שידור התחרות, 12 נקודות לישראל ו-10 נקודות לנורווגיה. לאחר שידור התחרות, נודע כי השדרן הספרדי העניק, שלא בצדק, 12 נקודות לישראל. הטעות תוקנה, גרמניה קיבלה 12 נקודות מספרד וגרמניה קיבלה 7 נקודות יותר מנורווגיה. לאחר תיקון הטעות, ישראל ונורווגיה קיבלו 2 נקודות פחות משצוין במהלך שידור התחרות, וקרואטיה, מלטה, פורטוגל, בריטניה, הולנד, בלגיה, אסטוניה וטורקיה קיבלו, כל אחת, נקודת אחת פחות משצוין במהלך שידור התחרות.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 109f23c4-a3c6-407a-8e83-d099d3d75bf2
מונה זילברשטיין

| --- | --- |
מונה זילברשטיין, 1970
מונה זילברשטיין, 1970
 לידה:  30 בנובמבר 1948 תל אביב-יפו, ישראל
 פטירה:  21 במרץ 1988  (בגיל 39) תל אביב-יפו, ישראל
 סוגה מועדפת:  קומדיות
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1964–1988 (כ־24 שנים)
 עיסוק:  דוגמנית
 פרופיל ב-IMDb
 
מונה זילברשטיין וששי קשת בסרט "הבלש האמיץ שוורץ" (צילם יוני המנחם, 1973)
הרמינה מונה זילברשטיין (30 בנובמבר 1948 – 21 במרץ 1988) הייתה שחקנית קולנוע ודוגמנית ישראלית שהתפרסמה הודות לסרטים בהם השתתפה, בהם: "מציצים" ו"עזית הכלבה הצנחנית".
היא הייתה מהדמויות הבולטות בבוהמה התל אביבית של שנות ה-60 וה-70.
זילברשטיין הביאה לישראל את מכורים אנונימיים ותוכנית 12 הצעדים למכורים לסמים, ואולם חרף זאת מצאה לבסוף את מותה בעקבות התמכרותה לסמים.
לאחר מותה

המוזיקאי שמוליק קראוס הקליט לזכרה את השיר "מונה" שכתב שמוליק צ'יזיק, ושהופיע באלבומו של קראוס שנקרא "אחרי עשרים שנה" ושיצא ב-1988.
בהשראת סיפור חייה ביים שמואל אימברמן (בהפקתו של דורון ערן) את הסרט "מנת יתר", שיצא ב-1993.
עמותת "מכורים אנונימיים" התבססה וגדלה, וכבר ב-1997 אירחו חבריה בישראל את הכנס האירופי של "מכורים אנונימיים" במרכז הכנסים בחיפה. כיום כוללת התוכנית כ-300 קבוצות הנפגשות על בסיס שבועי בכל רחבי הארץ ביותר מ-30 יישובים.
פילמוגרפיה

"חור בלבנה" – אורי זוהר, 1964
"יהודית" – דניאל מאן, 1966
"סבינה והגברים" – פיטר פריישטדט, 1966
"שני קונילמל" – ישראל בקר, 1966
"מבצע קהיר" – מנחם גולן, 1966
"כץ וקרסו" – מנחם גולן, 1971
"Carlos" – האנס גייסנדרפר (אנ'),‏ 1971
"שתי דפיקות לב" – שמואל אימברמן, 1972
"עזית של הצנחנים" – בועז דווידזון, 1972
"מציצים" – אורי זוהר, 1972
"לא ביום ולא בלילה" – סטיב שטרן, 1972
"המשאית" – רוברט אליס מילר, 1972
"הבלש האמיץ שוורץ" – לויד קאופמן, 1973
"חגיגה לעיניים" – אסי דיין, 1975
"הגונב מגנב פטור" – זאב רווח, 1977
"מבצע יונתן" – מנחם גולן, 1977
"גוף זר" – רחל מיכאלי, 1985
הערות שוליים

↑  חשודים בקבלת שוחד – בדין, דבר, 20 בנובמבר 1958
↑  2 פקידי מס-קנייה בת"א הורשעו בקבלת שוחד, על המשמר, 17 במרץ 1960
↑  הוחמר עונש מקבלי שוחד, הַבֹּקֶר, 28 במרץ 1961
↑  ליבריום היא תרופה המיועדת לטיפול בחרדה וגמילה מאלכוהול האסורה לשימוש אצל ילדים.
↑  תמונת שער דבר השבוע, דבר, זו שעוד מעט תעלה מן הרחצה היא מונה זילברשטיין, בתפקיד דינה בסרטו של אורי זוהר "מציצים", 6 באוקטובר 1972, עלי מוהר, שיח מציצים, דבר, 6 באוקטובר 1972
↑  אירית רותם, רמי שי. בעלה לשעבר, מעריב, 3 באפריל 1988.
↑  אבי מורגנשטרן ואירית רותם, גופתה של מונה זילברשטיין התגלתה רק 10 ימים לאחר מותה, מעריב, 1 באפריל 1988
↑  גדעון מרון, המוות השיג את מונה זילברשטיין, מעריב, 1 באפריל 1988
↑  ליאת תימור, אבי הזאב, מונה מתה כנראה ממנת יתר, חדשות, 1 באפריל 1988, המשך, תמונה: גופתה של זילברשטיין בפינת חדר השינה, מכורבלת על צידה השמאלי, המשך, תמונה: מונה בשנות הזוהר
↑  הקבר של הרמינה מונה זילברשטיין בבית עלמין הדרום, באתר BillionGraves.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011437404005171  VIAF: 27166002689975022977   WorldCat (עם VIAF): 27166002689975022977
שושלת וקאטאקה

| --- | --- |

 
 היקף משוער של שטחי וקאטאקה בסביבות שנת 350
 ממשל
 משטר:  מלוכה
 ראש המדינה:  מהאראג'ה
 שפה נפוצה:  סנסקריט  פראקריט
 עיר בירה:  ואטסגולמה (כיום ואשים (אנ'))
 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה
 היסטוריה
 הקמה:   
 תאריך:  סביב שנת 250
 פירוק:   
 תאריך:  סביב שנת 500
 ישות קודמת:  שושלת סאטווהאנה האחשדרפנים המערביים
 ישות יורשת:  שושלת צ'לוקייה
 דמוגרפיה
 דת:  הינדואיזם בודהיזם  ג'ייניזם
 
שושלת וקאטאקה הייתה שושלת הודית עתיקה שמקורה בדקאן באמצע המאה ה-3 לספירה. משערים שהמדינה של השושלת השתרעה מהקצוות הדרומיים של מאלווה וגוג'ראט בצפון ועד הנהר טונגאבהדרה (אנ') בדרום וכן מהים הערבי בדרום. מערבה עד לקצוות צ'האטיסגאר במזרח. מלכי השושלת היו היורשים החשובים ביותר של שושלת סאטווהאנה בדקאן והם שלטו במקביל לאימפריית גופטה בצפון הודו.
מעט ידוע על וינדהייאשקטי (אנ') (שלט בין 250 ל-270 לספירה), מייסד השושלת. התפשטות טריטוריאלית החלה בתקופת שלטונו של בנו פראווראסנה הראשון (אנ'). נהוג להאמין ששושלת וקאטאקה חולקה לארבעה ענפים אחרי פראווראסנה הראשון. שני ענפים ידועים, ושניים לא ידועים. הענפים המוכרים הם ענף פראווראפורה-ננדיוורדהאנה וענף ואטסגולמה. קיסר גופטה צ'אנדראגופטה השני (אנ') חיתן את בתו למשפחת המלוכה של ואקאטאקה ובתמיכתם סיפח את גוג'ראט מהאחשדרפנים המערביים במאה ה-4 לספירה. את הוואקום השלטוני שהותירה שושלת וקאטאקה ברמת דקאן מילאה שושלת צ'לוקייה. מלכי שושלת וקאטאקה ידועים בכך שהם היו פטרונים של האמנויות, האדריכלות והספרות. הם יזמו עבודות ציבוריות והמונומנטים שלהם הן מורשת גלויה. הוויהארות והצ'איטיות הבודהיסטיות החצובות של מערות אג'אנטה (אתר מורשת עולמית של אונסק"ו) נבנו תחת חסותו של קיסר וקאטאקה, הארישנה.
וינדהייאשקטי

מייסד השושלת היה וינדהייאשקטי (אנ') (שלט בין 250 ל-270 לספירה), ששמו נגזר משמה של האלה וינדהייאוואסיני (אנ'). ייתכן שהשושלת מקורה שם. כמעט שום דבר לא ידוע על וינדהייאשקטי, מייסד השושלת. בכתובת במערה מספר 16 של אג'אנטה הוא תואר כנס משפחת וקאטאקה וכדוויג'ה (אנ'). נאמר בכתובת זו שהוא הוסיף לכוחו בלחימה בקרבות גדולים והיה לו חיל פרשים גדול. אבל שום תואר מלכותי לא מקודם לשמו בכתובת זו. בפוראנות (אנ'), נכתב שהוא שלט במשך 96 שנים. במקורות אלו הוא ממוקם במקומות שונים בדרום דקאן, מאדהיה פרדש ומאלווה. היסטוריון ההודי ק.פ. ג'יאסוואל (אנ') משער שבגאט, כפר במחוז ג'נסי, היה הבית המקורי של שושלת וקאטאקה. אבל לאחר שהפריך את התאוריה לגבי הבית הצפוני של שושלת וקאטאקה, מציין ההיסטוריון ההודי ואסודב וישנו מיראשי (אנ') שהאזכור הקדום ביותר של השם וקאטאקה הוא בכתובת שנמצאה על שבר של עמוד באמראוואטי, המתעדת את מתנתם של גריהאפטי (בעל בית) וקאטאקה ושתי נשותיו. גריהאפטי זה, ככל הנראה, היה האב הקדמון של וינדהייאשקטי. מסתבר מהפוראנות שווינדהייאשקטי היה שליט של וידישה (אנ') (במדינת מאדהיה פרדש של ימינו) אך זה לא נחשב לנכון.
ד"ר מיראשי, דחה את זיהויו של רודראדווה המופיע בכתובת עמוד אלאהבאד (אנ') של הקיסר סמודרגופטה מממלכת גופטה עם רודראסנה הראשון (אנ'). הוא גם ציין שאין מטבעות של וקאטאקה ואין כתובות שלהם בצפון וינדהייאס. לפיכך, מקור דרומי של וקאטאקה הוא הנכון. אולם אמנם נכון שהם שלטו בחלק מהמקומות הללו, כיון שהכתובות היו זמינות במאדהיה פרדש.
פראווראסנה הראשון

השליט הבא היה פראווראסנה הראשון (אנ') (שלט 270–330), ששמר על הממלכה כמעצמה גדולה, הוא היה השליט הראשון של וקאטאקה, שכינה את עצמו סאמראט (שליט אוניברסלי) וניהל מלחמות עם מלכי שושלת נאגה (אנ'). הוא הפך לקיסר בזכות עצמו, אולי הקיסר היחיד בשושלת, כאשר ממלכתו חובקת חלק ניכר מצפון הודו ואת כל הדקאן. הוא שלח את צבאותיו אל הנהר נרמאדה (אנ') שבצפון וספח את ממלכת פוריקה אשר נשלטה על ידי מלך בשם סיסוקה. בכל מקרה, הוא בהחלט שלט מבונדלקהאנד בצפון (אם כי ד"ר מיראשי אינו מקבל את זה שהוא חצה את הנרמאדה) ועד אנדרה פרדש של ימינו בדרום. הפוראנות מעניקות לו שלטון של 60 שנה.
לדברי ד"ר מיראשי, לא סביר שהוא כבש שטח כלשהו בצפון מהאראשטרה, גוג'ראט או קונקן. אבל ייתכן שהוא כבש חלקים מצפון קונטאלה (אנ') הכוללים את המחוזות קולהפור, סטארה וסולפור של מהאראשטרה. במזרח, ייתכן שהוא שלח את צבאו לדקשינה קוסלה, קאלינגה ואנדרה. הוא היה חסיד של הדת הוודית וביצע מספר קורבנות ודיים (אנ') הכוללים את אגנישטומה, אפטוריאמה, אוקטיה, שודסין, אטיראטרה, וג'פייה, בריהספטיסווה, סדיאסקרה וארבע טקסי אשוואמדהה (אנ'). הוא תרם רבות לברהמינים במהלך קורבן הווג'אפייה לפי הפוראנות. הוא גם לקח את התואר דהארמהמהאראג'ה בנוסף לסאמארט. הוא קרא לעצמו כהריטיפוטרה. ראש ממשלתו דווה היה ברהמין מאוד אדוק ומלומד. בפוראנות כתוב שלפראווראסנה היו ארבעה בנים. הוא חיתן את בנו גאוטמיפוטרה לבתו של המלך בהוואנגה ממשפחת בהרשיבה החזקה, מה שאולי הועיל למעמדו. עם זאת, גאוטמיפוטרה מת לפניו וירש אותו נכדו רודראסנה הראשון (אנ'), בנו של גאוטמיפוטרה. בנו השני, סרוואסנה (אנ') הקים את בירתו בוואטסגולמה (כיום ואשים (אנ')). לא ידוע דבר על השושלות שהקימו שני הבנים האחרים.
הענפים של שושלת וקאטקה

מקובל להאמין שהשלטון של משפחת וקאטאקה חולק בין ארבעה ענפים אחרי פראווראסנה הראשון. שני ענפים ידועים ושניים לא ידועים. הענפים המוכרים הם ענף פראווראפורה-ננדיוורדהאנה וענף ואטסגולמה.
ענף פראווראפורה-ננדיוורדהאנה

ענף פראווראפורה-ננדיוורדהאנה שלט מאתרים שונים כמו פראווראפורה (פאונאר) במחוז ורדהה (אנ') ומנסאר וננדיווארדהאן (נאגארדהאן) במחוז נאגפור (אנ'). ענף זה שמר על יחסי חיתון עם הקיסרים של ממלכת גופטה.