stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נומאה
גאוגרפיה > אקלים

נומאה נמצאת באזור של אקלים טרופי, עם קיץ חם וחורף חמים.
| אקלים בנומאה> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בנומאה> ינואר.28.9.23.0.112.9 | אקלים בנומאה> פברואר.29.0.23.2.123.1 | אקלים בנומאה> מרץ.28.5.22.8.134.6 | אקלים בנומאה> אפריל.26.9.21.4.110.5 | אקלים בנומאה> מאי.25.2.19.8.90.6 | אקלים בנומאה> יוני.23.8.18.5.128.7 | אקלים בנומאה> יולי.22.6.17.3.73.0 | אקלים בנומאה> אוגוסט.22.8.17.5.70.1 | אקלים בנומאה> ספטמבר.23.8.17.9.39.2 | אקלים בנומאה> אוקטובר.25.5.19.2.53.2 | אקלים בנומאה> נובמבר.27.0.20.7.62.9 | אקלים בנומאה> דצמבר.28.2.21.9.72.7 | אקלים בנומאה> שנה.26.0.20.3.1,071.5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: Hong Kong Observatory
תחבורה

נמל התעופה נומאה מז'נטה, הנמצא בתוך העיר, משרת בעיקר טיסות פנים. נמל התעופה הבינלאומי לה טונטוטה ממוקם כ-50 ק"מ מהעיר.
מסילת הרכבת היחידה שהייתה קיימת בקלדוניה החדשה, בין נומאה לעיר פָּאִיטָה, נסגרה ב-1940.
חינוך

בעיר ממוקמת אוניברסיטת קלדוניה החדשה. תחילה הייתה האוניברסיטה אחד משני המרכזים, ביחד עם אחד בפולינזיה הצרפתית, של האוניברסיטה הצרפתית באוקיינוס השקט שהוקמה ב-1987. אולם ב-1997 הוחלט לפצל את שני המרכזים וכך נוצרו אוניברסיטת קלדוניה החדשה ואוניברסיטת פולינזיה הצרפתית.
ערים תאומות

צרפת ניס, צרפת
אוסטרליה גולד קוסט, קווינסלנד, אוסטרליה
הערות שוליים

↑  אתר Hong Kong Observatory (הקישור אינו פעיל, 10 במרץ 2019)
| בירות מדינות וטריטוריות באוקיאניה |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה | אוסטרליה: קנברה • נורפוק: קינגסטון |  |
| מלנזיה | איי שלמה: הוניארה • ונואטו: פורט וילה • מזרח טימור: דילי • פיג'י: סובה • פפואה גינאה החדשה: פורט מורסבי • קלדוניה החדשה: נומאה |  |
| מיקרונזיה | איי מריאנה הצפוניים: קפיטל היל • איי מרשל: מג'ורו • גואם: האגטנה • מיקרונזיה: פליקיר • נאורו: יארן (בירה דה-פאקטו) • פלאו: נגרולמוד • קיריבטי: דרום טאראווה |  |
| פולינזיה | איי קוק: אוורואה • הוואי: הונולולו • ואליס ופוטונה: מאטה אוטו • טובאלו: פונאפוטי • טונגה: נוקואלופה • טוקלאו: (לכל אטול מרכז אדמיניסטרטיבי משלו) • ניואה: אלופי • ניו זילנד: ולינגטון • סמואה: אפיה • סמואה האמריקנית: פאגו פאגו, פאגאטוגו (מושב הממשלה) • פולינזיה הצרפתית: פפאטה • פיטקרן: אדמסטאון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550590505171  BnF: cb13556273p (data)  GND: 4248174-0  LCCN: n81018729  MusicBrainz: 7db66b92-74cf-466d-8556-620d16edd1d0  NARA: 10038304  NKC: ge607902  SUDOC: 087924986  VIAF: 168125093   WorldCat (עם VIAF): 168125093 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נחל עדרים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 אורך:  כ־18.5 ק"מ
 גובה מוצא הנהר:  כ־590 מטרים
 יובלים:  נחל ערוער, נחל עיזים 
 שפך:  נחל באר שבע 
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל 
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) נחל עדרים(למפת צפון הנגב רגילה) נחל עדרים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל עדרים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל עדרים
 
נחל עדרים הוא נחל אכזב בנגב הצפוני. אורכו כ־18.5 קילומטרים.
תוואי הנחל

מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־590 מטרים מעל פני הים בהרי דימונה, כ־3.8 קילומטרים מדרום־מזרח לערערה בנגב וכ־5.5 קילומטרים מצפון־מזרח לשכונות הצפוניות בדימונה. בתחילה זורם הנחל צפונה וחולף ממזרח למועצה המקומית ערערה בנגב ומתחת לכביש 80. לאחר מכן הנחל פונה לצפון־מזרח ונכנס לתחומי בסיס נבטים. בגובה של כ־340 מטרים מעל פני הים, צפונית לכפר הבלתי מוכר אלזרנוג–אבו קוידר בפזורה הבדואית וכ־1.35 קילומטר מתל משוש, נשפך נחל עדרים לנחל באר שבע.
ערך זה הוא קצרמרבנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ניצחון המוות

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  פיטר ברויגל האב
 תאריך יצירה:  1562
 טכניקה וחומרים:  צבע שמן על עץ
 ממדים בס"מ
 רוחב:  162 ס״מ 
 גובה:  117 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  הרנסאנס הצפוני 
 מספר יצירה:  P001393 (מוזיאון הפראדו) 
 מיקום:  מוזיאון הפראדו מדריד שבספרד
 
ניצחון המוות (1562) הוא ציור שמן על לוח עץ, מאת פיטר ברויגל האב. התמונה מוצגת כיום במוזיאון הפראדו במדריד.
זוהי יצירה גדולה, 117 × 162 ס"מ, הנחשבת כאחד מחזיונות הזוועה המונומנטליים שהביעה האמנות. היצירה מביאה את הצופה למבט פנורמי אל המוות בעוצמה רגשית רבה ומעוררת חלחלה. השמים במרחק משחירים מעשן של ערים העולות באש, ובים המרוחק נמצאים שברי ספינות מוטבעות. צבא של שלדים מתים מכתר את הנותרים בחיים חסרי האונים, שרובם נראים משותקים בבעתה ופחד או מנסים לנוס על נפשם. השלדים שבציור הורגים את החיים במספר דרכים: שיסוף גרונות, תלייה, הטבעה, ואפילו ציד על ידי שלדים דמויי כלבי טרף. בצד שמאל נראים שלדים גוררים עגלה המלאה בגולגולות במה שנראה כטקס הלוויה תקופתי, תוך צלצול בפעמון המוות.
בשוליה הימניים הקדמיים של התמונה יושבים גבר ואשה צעירים העסוקים במוזיקה: הגבר פורט על לאוטה, האישה שרה מן התווים. הם אינם רואים את המתרחש וצוואר הלאוטה, במחווה נוגעת ללב, פונה מן הציור וזוועותיו ימינה והחוצה. אולם נראה שגם בני הזוג, שאינם מבחינים במוות או מתעלמים ממנו, אינם חסינים מפניו. מאחוריהם יושב שלד, אחד מנציגיו של המוות, המעיין גם הוא בתווים בתשומת לב ואוחז בכלי נגינה. מכתפו הימנית של השלד הזה נודדת העין אל חרבו של גבר השולף חרב. הוא עומד ופוער את פיו במצוקה אינסופית אל מול כל המצוי בציור מעליו. בו בזמן מנקר שלד של כלב את פניו של ילד; שלד אחר תופס אישה המנסה להימלט; וארונות מתים נפתחים על ידי השלדים. נראה שאף לשוכנים בארונות המתים אין מנוחה. במרכז התמונה מנסים אחדים מן האנשים לקפוץ אל התעלה על מנת להימלט, ומעליהם עומד בבדידות צלב שאינו מגן עליהם.
בציור נראים שלדים החמושים בחרב, גרזן וחנית וכן שני שלדים החמושים בחרמש - כלי הנשק המיתולוגי של מלאך המוות.
הציור מתאר אנשים מרקע חברתי שונה: מאיכרים וחיילים ועד לאצילים, ואף כומר וקרדינל, כאשר כולם נלקחים על ידי המוות ללא אבחנה.
למרות נושאו הקיצוני של הציור, נראה שהוא משקף מבחינה היסטורית את אירופה של מחצית המאה ה-16. הבגדים בציור מתאימים לתקופה, וכן מופיעה בתמונה דרך ענישה קיצונית שנהגה באותה תקופה כלפי פושעים: גלגל שבירה. בתמונה מופיעים תחביבים ועיסוקים שהיו נהוגים באותה תקופה, כדוגמת משחקי קלפים. גם סוג כלי הנגינה בציור, השעונים המכניים המצויים בו, ואף טקס ההלוויה המפורט, מספקים מידע חשוב להיסטוריונים על אורח החיים במאה ה-16 באירופה.
ראו גם

גרניקה (ציור)
נדב בטשא

| --- | --- |

נדב בטשא, בית איל, פברואר 2012
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  שחייה
 תת-ענף:  סגנון חופשי, מעורב אישי
 מועדון:  הפועל גוש זבולון
נדב בטשא (נולד ב-26 במאי 1958) הוא שחיין עבר, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה, התמחה במשחים למרחקים ארוכים.
ביוגרפיה

בטשא נולד וגדל בקיבוץ כפר המכבי. הוא בנו של צבי בטשא, פרופסור למדע המדינה. אמו, שולה, הייתה מורה. הוא החל להתאמן בשחייה תחרותית בגיל 13 בקבוצת השחייה של הפועל גוש זבולון בהדרכתם של דוד סיבור ויוסף טלקי (יוז'ו), וזכה לראשונה במדליות באליפות ישראל בשחייה לגילאים בהיותו בן 16.
ביוגרפיה > 1974

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף ספטמבר 1974 זכה בטשא במדליית ארד, במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 18:05.9 דקות, תוצאה טובה מהשיא הישראלי הקודם של דן פיק ממכבי חיפה (18:19.0 דקות), אחרי עדי פרג מהפועל העמקים שקבע שיא ישראלי חדש של 17:43.0 דקות, ודן פיק (17:59.2 דקות).
ביוגרפיה > 1975

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בספטמבר 1975 זכה בטשא ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בהשוואת השיא הישראלי (4:22.9 דקות) לפני ישי ורדי מהפועל בית קמה (4:29.6 דקות) ודן ברנר ממכבי חיפה (4:36.7 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 17:23.4 דקות, שיפור לשיא הקודם של עדי פרג (17:35.5 דקות), לפני ישי ורדי (17:52.6 דקות) וארז לוי (18:24.0 דקות). בדרך לשיא זה הוא שיפר גם את השיא הישראלי במשחה ל-800 מטר חופשי שהיה שייך לפרג (9:18.5 דקות) והעמידו על 9:17.0 דקות. מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:06.7 דקות, אחרי דן ברנר (2:04.2 דקות) ולפני ניר שמיר מהפועל גבעת חיים (2:08.4 דקות). באוקטובר אותה שנה הוא זכה באליפות הפועל בקרב-רב בשחייה שנערכה בקיבוץ רמת יוחנן 424.7 שניות לפני מייק גרינשפן מגבעת חיים 428.5 שניות.
ביוגרפיה > 1976 > שחיין מצטיין באליפות ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר 1976 זכה בטשא ב-6 מדליות, 5 זהב ו-1 ארד והיה לשחיין המצטיין באליפות. מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 4:17.00 דקות, לפני אמיר גניאל הצעיר בן ה-13 (4:26.5 דקות) וניר שמיר (4:26.5 דקות), במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 17:12.3 דקות, שיפור לשיאו הקודם (17:15.8 דקות), לפני אמיר גניאל (17:30.0 דקות) ושמיר (17:30.4 דקות). בדרך לשיא זה הוא שיפר גם את השיא הישראלי במשחה ל-800 מטר חופשי שהיה שייך לגניאל (9:10.3 דקות) והעמידו על 9:04.8 דקות במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי (3:53.6 דקות), במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי (8:46.9 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב (4:24.5 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-200 מטר חופשי, בתוצאה של 2:04.6 דקות, אחרי ניר שמיר שקבע שיא ישראלי חדש לגילאי 18 בתוצאה של 2:02.9 דקות ובן אגודתו דן ברנר (2:03.1 דקות).
באוקטובר אותה שנה קבע בטשא תוצאת שיא בצליחת הכנרת (1:52.15 שעות) ובסך הכל זכה 3 פעמים בתחרות זו (1974, 1976 ו-1978).
ביוגרפיה > 1977 > המכביה ה-10

בתחרויות השחייה של המכביה ה-10, שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב ביולי 1977, סיים בטשא במקום שישי במשחה ל-400 מטר חופשי.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף ספטמבר אותה שנה זכה בטשא ב-3 מדליות, 1 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליית זהב, במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 17:07.98 דקות, לפני ניר שמיר (17:21.60 דקות) ויורם כוכבי ממכבי תל אביב (17:27.93 דקות), מדליית כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:19.82 דקות, אחרי שמיר (4:14.78 דקות) ולפני יורם כוכבי (4:21.35 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 57.68 שניות, אחרי שמיר (54.24 שניות) ורון קרמן ממכבי חיפה (54.95 שניות).
ביוגרפיה > 1978

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף יולי 1978 זכה בטשא במדליית כסף, במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 17:15.91 דקות, אחרי אמיר גניאל (16:36.37 דקות) ולפני ניר שמיר (17:38.05 דקות).
ביוגרפיה > 1979

משנת 1979 למד בטשא באוניברסיטת ינגסטאון סטייט (Youngstown State University) שבמדינת אוהיו.
ביוגרפיה > קריירת מאמן

לאחר חזרתו לארץ בשנת 1983, שימש בטשא מאמן שחייה בקבוצת מכבי חיפה במשך כ-9 שנים. עם השחיינים שאימן נמנים טל משקיף, ערן הירש, עינת גבאי, דוד קליין, שגיא שטיגמן ועוד. הוא עבד גם כעוזר מאמן נבחרת ישראל בשחייה. בשנים 1992–2004 אימן בבית הלוחם חיפה, ולאחר מכן פרש מאימון.
חייו האישיים

כיום (2015) עובד בטשא בחברת החשמל וממשיך לשחות ולהשתתף בתחרויות המסטרס בשחייה. בנו הוא השחיין יונתן בטשא, אלוף ישראל בשחייה אף הוא.
הערות שוליים

↑  ברוך דגון, התגלית החדשה בבריכת השחיה, דבר, 1 בנובמבר 1974
↑  שני שיאים נוספים של פרג בתום אליפות ישראל בשחייה, דבר, 2 באוקטובר 1974
↑  אורי ירון, עדי פרג - השחיין מס 1, מעריב, 2 באוקטובר 1974
↑  יעקב פתאל, בנות המין החלש נתנו את הטון באליפות השחיה, דבר, 21 בספטמבר 1975
↑  יעקב פתאל, שיא נוסף לאסנת ארליך ב-200מ' חתירה 2:19,1 ד', דבר, 22 בספטמבר 1975
↑  יעקב פתאל, שלושה שיאים נוספים בסיום אליפות השחיה, דבר, 23 בספטמבר 1975
↑  נדב בטשא אלוף הפועל בקרב-רב בשחייה, דבר, 12 באוקטובר 1975
↑  יעקב פת-אל, שני שיאים, תוצאה השווה לשיא ושני שיאי נוער, דבר, 10 באוקטובר 1976
↑  4 שיאי בוגרים נקבעו בסיום אליפות השחייה, דבר, 12 באוקטובר 1976
↑  ניר שמיר גמל לדן ברנר ב-200 מ' חתירה -2:02.9 ד', דבר, 11 באוקטובר 1976
↑  מנחם רהט, בטשא ויוסטר ניצחו בצליחת הכנרת התחרותית, מעריב, 14 באוקטובר 1976
↑  נדב בטשא ניצח בפעם ה-3 ברציפות בצליחת הכנרת, דבר, 18 באוקטובר 1978
↑  יעקב פתאל, ששה שיאים חדשים בשחייה הוצבו בפתיחת אליפות ישראל בוינגייט, דבר, 25 בספטמבר 1977
↑  נטע יוסף שיפרה השיא ב-100 פרפר בזמן של 1:09.39 ד', דבר, 26 בספטמבר 1977
↑  שלושה שיאים בסיום אליפות ישראל בשחיה בוינגייט, דבר, 28 בספטמבר 1977
↑  יעקב פתאל, שלוש מדליות זהב ואחת כסף לגניאל באליפות השחייה, דבר, 30 ביולי 1978
משמר לילדים

שער גיליון
משמר לילדים היה שבועון לילדים של העיתון "על המשמר", שיצא לאור החל מ-7 בספטמבר 1945 עד 1985.
היסטוריה

העיתון "על המשמר" כלל מדור לילדים בשם "שי משמר לילדים" שנערך על ידי לאה גולדברג. בשנת 1945 הוחלט לייחד לילדים עיתון נפרד. מייסד השבועון היה צבי זהר, עורך בספרית פועלים, ועורכו הראשון, שהתמנה ב-1946, היה מרדכי אמיתי. רפאל אליעז שימש כעוזרו של מרדכי אמיתי ושניהם פרסמו משיריהם וסיפוריהם בעיתון. מ-1948 ועד אמצע שנות ה-70 ערך את העיתון בנימין טנא ולצידו שלמה ניצן שהחליפו לאחר הפרישה.
השבועון היה בעל צביון ציוני סוציאליסטי וככל עיתוני הילדים בני תקופתו, היה בעל שאיפות חינוכיות ולימודיות. תוכן השבועון כלל דיווחי אקטואליה, סיפורת מקורית ומתורגמת, סיפורים בהמשכים, אגדות, שירים, חידות ותשבצים ומדורים שונים בנושאים כגון ארכאולוגיה ומדע.
השבועון נהג לפרסם יצירות ביכורים של קוראיו הצעירים, אשר חלקם זכו לפרסום בבגרותם: שיר מאת המשורר לעתיד יוסי גמזו התפרסם ב"משמר לילדים" כשהיה כותבו בן תשע, ואיל מגד פרסם בו את שירו הראשון בגיל עשר וחצי.
רבים וטובים מיוצרי התקופה תרמו מיצירתם לשבועון: לאה גולדברג כתבה עבורו, פניה ברגשטיין פרסמה בו משיריה, דבורה עומר פרסמה בו סיפורים, ושני הספרים הראשונים בסדרת חסמבה של יגאל מוסינזון הופיעו לראשונה כסיפור בהמשכים ב"משמר לילדים", החל משנת 1949. עמוס בר פרסם בו סיפורי ילדים, עוזי בן כנען פרסם בו מדור עצה והדרכה, נקדימון רוגל החל להתפרסם בזכות סיפורי ארץ ישראל שלו שהופיעו בשבועון, ותרגומים משירי הילדים של לייב מורגנטוי פורסמו בו. בין הכותבים הנוספים נכללו גם יעקב רבי והסופרים יפרח חביב, חיים אילויצקי ויהואש ביבר.
בין מאיירי השבועון היו רות שלוס, יוחנן סימון, שמואל כץ, (בין השנים 1950-1953), אריה רוטמן, נפתלי בזם, מיכל אפרת, נורית צרפתי, מאיר מוזס, יעקב גוטרמן ודני קרוון.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 שוק עיתוני הילדים בישראל היה רווי, ומספר הקוראים היה בירידה. באפריל 1985 התאחד השבועון עם שבועוני הילדים "דבר לילדים" ו"הארץ שלנו" לשבועון בשם "כֻּלָּנוּ", בעריכת דוד פאיאנס, שהיה בבעלות משותפת של שלושת העיתונים ("הארץ", "דבר" ועל המשמר"). השבועון הממוזג זכה תחילה להצלחה ומכר כ-40 אלף עותקים מדי שבוע, אך תפוצתו ירדה בתחילת שנות ה-90. בסוף 1991 העיתון נמכר על ידי שלושת העיתונים לחברת "צ.צ. הפקות", שהוציא לאור את העיתון המתחרה "פילון".
לקריאה נוספת

רימה שיכמנטר, חבר מנייר - עיתונות ילדים ישראלית בעשור הראשון למדינה, יד יצחק בן-צבי, 2014.
הערות שוליים

↑  עדינה בר-אל, משמר לילדים, באתר עיתונות ילדים של פעם
↑  חיים טל, רק 4% מהילדים קוראים עיתוני ילדים, חדשות, 5 ביוני 1984
↑  נחום ברנע, עיתונות - שלום חבריא - 'כלנו' - עיתון לילדים, כותרת ראשית, 1 במאי 1985
↑  אפי לנדאו, "כולנו" ו״כולנו לילדים,׳ נמכרו לבעלי "פילון", חדשות, 25 בדצמבר 1991
נוריקום

מיקום הפרובינקיה נוריקום באדום
נוריקום הייתה פדרציה קלטית שבטית עתיקה, ומאוחר יותר פרובינקיה רומית במרכז אירופה, שהשתרעה על השטחים שכיום מהווים את דרום ומרכז אוסטריה וחלקים מצפון סלובניה.
מקור שמה של הממלכה הוא כנראה מאחד השבטים הקלטים שהתיישב בה במחצית השנייה של האלף הראשון לפנה"ס. שטח הממלכה חפף בערך לשטחים שמהווים היום את צפון סלובניה ומדינות קרינתיה, שטיריה, אוסטריה עילית, ומערבה של אוסטריה תחתית, באוסטריה.
הממלכה נכבשה על ידי האימפריה הרומית בשנת 16 לפנה"ס, כנראה עקב פשיטות של שבטיה על חופי איטליה, ומאוחר יותר אורגנה כפרובינקיה. גבולות הפרובינקיה היו נהר הדנובה בצפון, פאנוניה במזרח, איטליה בדרום, ורייטיה במערב.
נורילסק-ניקל

ערך זה עוסק בחברה רוסית לכריית מתכות. אם התכוונתם למועדון קטרגל בשם זה, ראו .
| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית;  נסחרת בבורסה לניירות ערך במוסקבה
 בורסה:  בורסת מוסקבה (2001–GMKN)  הבורסה לניירות ערך בלונדון (2001–24 במאי 2023–MNOD) 
 מוטו:  אין
 מייסדים:  ממשלת ברית המועצות
 תקופת הפעילות:  30 ביוני 1993 – הווה (31 שנים) 
 חברות בנות:  Taimyr Air Company  Gipronickel Institute  Kolskaya GMK  נורדביה  Eniseĭskoe rechnoe parokhodstvo  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מיקום המטה:  מגדל מרקורי סיטי, מוסקבה סיטי
 משרד ראשי:  מוסקבה, רוסיה
 ענפי תעשייה:  מטאלורגיה וכרייה
 מוצרים עיקריים:  פלדיום, ניקל, פלטינה, קובלט, נחושת
 הכנסות:  16,876,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2022) 
 רווח תפעולי:  7,581,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2022) 
 רווח:  5,854,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2022) 
 הון עצמי:  4,788,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־31 בדצמבר 2022) 
 יו"ר:  אנדריי בוגרוב
 מנכ"ל:  ולדימיר פוטנין
 עובדים:  73,700 (נכון ל־2019) 
  
 www.nornik.ru
 
סמל החברה בעבר
נורילסקי ניקל או בקיצור נורניקל (ברוסית: ГМК Норильский никель) היא חברה רוסית לכריית מתכות שהוקמה ב-1993. קודם לכן נודעה כלשכת הכרייה של נורילסק ע"ש א.פ. זאווניאגין (Норильский горно-металлургический комбинат им. А. П. Завенягина). מטה החברה שוכן במוסקבה.
החברה מייצרת כ-50% מייצור פלדיום, 20% מייצור ניקל, 20% מייצור פלטינה, 10% מייצור קובלט וכ-3% מייצור נחושת בעולם. בבעלות החברה נמצא רכבת נורילסק.
ראשי החברה

החל מקיץ 2011 אנדריי בוגרוב הוא יו"ר מועצת המנהלים של החברה. המנכ"ל הוא ולדימיר פוטנין. מיכאיל פרוחורוב היה מנכ"ל החברה מ-2001 ועד 2007.
יועצו של המנכ"ל הוא גאורגי מיכאילוביץ' רומנוב (נולד ב-13 במרץ 1981) - צאצא של שושלת רומנוב מצד אמו, שמוכר על ידי חלק מהמלוכנים כיורש בית המלוכה הרוסי. הוא בנהּ היחיד של מריה ולדימירובנה רומנובה ופרנץ וילהלם, נסיך פרוסיה (מיכאיל פאבלוביץ').
הערות שוליים

↑  נחום טרדאי ופייננשל טיימס, ‏גוסינסקי כבר לא לבד, באתר גלובס, 13 ביולי 2000
↑  בלומברג, מוסקבה, ‏ראש ממשלת רוסיה הורה על דחיית הפרטתה של מפיקת הניקל הגדולה בעולם, באתר גלובס, 6 באוגוסט 1997
↑  אליהו חסין, ‏חלוקת נכסי המדינה ברוסיה בעידן הפוסט-קומוניסטי נבחנת מחדש, באתר גלובס, 21 ביוני 2000
↑  פייננשל טיימס, ‏הסכם שלום עם פוטין, באתר גלובס, 25 ביולי 2000
↑  ולט אם זונטאג, ‏כבודן האבוד של צוללות הצי הרוסי, באתר גלובס, 6 בדצמבר 2000
↑  בלומברג, נורילסק מרחיבה פעילות הכרייה מחוץ לרוסיה, באתר הארץ, 29 במרץ 2004
↑  סוכנויות הידיעות, נורילסק - יצרנית הניקל הגדולה בעולם - הגישה הצעת רכש משופרת בסך 6.3 מיליארד דולר עבור ליונאור מיינינג, באתר TheMarker‏, 23 במאי 2007
↑  נמרוד הלפרן, מלחמה קרה במגזר הכרייה: נורילסק ורוסאל הרוסיות במיזוג של 100 מיליארד דולר מול חברות מערביות, באתר TheMarker‏, 6 ביולי 2008
↑  הניו יורק טיימס, רוסאל ניצלה מפשיטת רגל: 70 בנקים הסכימו לארגן את חובותיה מחדש בתנאים נוחים, באתר TheMarker‏, 3 בדצמבר 2009
↑  סוכנויות הידיעות, ‏רוסיה: הבורסות איבדו 15% והמסחר הופסק, באתר גלובס, 6 באוקטובר 2008
↑  בלומברג, מתרחק הפיתרון לסכסוך האוליגרכים: רוסאל מעריכה את הנתח שלה בנורילסק ב-15 מיליארד דולר, באתר TheMarker‏, 25 בדצמבר 2010
שירות גלובס, ‏האוליגרכים הרוסים מסוכסכים על חב' הכרייה הגדולה במדינה, באתר גלובס, 27 ביולי 2010
↑  פייננשל טיימס, ‏קרב אוליגרכים: אולג דריפסקה וויקטור וקסלברג התעמתו על עתיד חברת האלומיניום רוסל, באתר גלובס, 14 במרץ 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 10066636-X  ISNI: 0000 0000 8852 9048  LCCN: no2009015736  VIAF: 128799421   WorldCat (עם VIAF): 128799421
מרכז החלל טנגשימה

| --- | --- |

 נתוני השדה
 תקופת הפעילות:  1 באוקטובר 1969 – הווה (55 שנים) 
 מפעיל:  מרכז החלל טנגשימה 
 קואורדינטות:  30°24′N 130°58′E﻿ / ﻿30.4°N 130.97°E﻿ / 30.4; 130.97
 אתר רשמי
 מסלולי טיסה
  (למפת יפן מוגדלת) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט מרכז החלל טנגשימה(למפת יפן רגילה) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט מרכז החלל טנגשימה
 
מרכז החלל טנגשימה (ביפנית: 種子島宇宙センタ), הוא מרכז שיגור ופיתוח הנמצא באי טנגשימה, במחוז קגושימה שביפן. המרכז הוא אתר השיגור הגדול ביותר ביפן והוא הוקם בשנת 1969, לאחר הקמת סוכנות פיתוח החלל הלאומית של יפן (NASDA). כיום המרכז מנוהל בידי JAXA.
היסטוריה

המתקנים באתר כוללים מתחם טילים, אתר שיגור לטילים גדולים, בדיקות לרכבי חלל ובניינים להרכבה. בעזרת שימוש במתקנים אלו מבוצעות באתר בדיקות תחזוקה, בחינות אחרונות של לוויינים, הטענת לוויינים על רכבי שיגור, שיגורים ומעקב רכבי שיגור אחרי המראתם. מרכז החלל טנגשימה משחק תפקיד מכריע בשיגור לוויינים לפעילויות פיתוח החלל של יפן, מכיוון שהרבה מבצעים ושיגורים מתבצעים מהאתר.
שיגורים עם מערכת השיגור H-II A

H-IIA היא מערכת שיגור המתופעלת על ידי החברה Mitsubishi Heavy Industries, בשביל הסוכנות היפנית לחקר החלל. לצורכי השיגור הותאם כן שיגור Y1.
בפברואר 2005, שוגר טיל ממערכת השיגור, שכלל לוויין רב שימושי שמטרותיו הן ניווט ותצפית מזג אוויר למסלול. במרץ של אותה השנה, שוגרה חללית במסגרת אותו הפרויקט שנשאה לוויין דו שימושי המשמש לניווט וחיזוי מזג אוויר. בנוסף, בפברואר 2006 שוגר לוויין גאוסטציונרי המשמש כלוויין גיבוי ללוויין מזג אוויר אחר, וכסייען במעקב אחרי השמיים הצפופים באזור האוקיינוס השקט.
מבנה

מרכז החלל טנגשימה הוא מרכז השיגור הגדול ביותר ביפן, שטחו כ-9.7 מיליון מטרים רבועים. במרכז ישנם מבנים, יחידות, ומגדלים רבים והם:
מוזיאון החלל: בתוך המרכז ישנו מוזיאון שנקרא "מוזיאון החלל" (נקרא גם "אולם התצוגה"). בתוכו ניתן לראות מבחר תצוגות בתחום הפיתוח בחלל כמו לוויינים, מתקני שיגור ועוד.
בניין הרכבת מתקני שיגור בקנה מידה גדול (VAB): בבניין זה מרכיבים, מציידים ובוחנים מתקני שיגור שנשלחו מהמפעל. הבניין בגובה 81 מטרים, ברוחב 64 מטרים ובאורך 34.5 מטרים.
יחידת השיגור יושינובו למתקני שיגור בקנה מידה גדול: ביחידה זו מורכבים, מצוידים, נבדקים, מתמלאים בדלק ומשוגרים המתקנים של H2-A ו־H2-B.
מתחם טקסאקי למתקני שיגור קטנים: במתחם זה ישנם מתקנים להרכבה, בדיקה ופיקוח על שיגורים של מתקני שיגור בינוניים.
מרכז הבקרה של מתחם טקסאקי (RCC): המתחם נועד לשלוט על מתקני השיגור ועל שיגורים.
יחידת השיגור אוסאקי למשגריםבגודל בינוני: קיים כן שיגור Y1 לשיגור משגר מדגם "H-IIA" וכן שיגור Y2 לשיגור משגרים מדגם "H-II B" ו-"H-3".
מגדל מטאורולוגי: המגדל, שגובהו 80 מטרים, נחוץ להפיכת השיגורים לבטוחים יותר על ידי חיזוי של מזג האוויר.
בניין בדיקת והרכבת רכבי חלל (STA) ובניין הרכבת מעטפת אווירודינמית (SFA): הבניינים משמשים להרכבה ובדיקה של לוויינים וכמו כן כיסויים במעטפת אווירודינמית המגנה עליהם.
עמדת יושינובו לבדיקת שיגורים של מדחפים עם דלק נוזלי: שימש כבדיקת שיגורים למתקנים הראשונים של H-2 ולאחר מכן כבדיקת השיגור של מתקני H-2A.
בדיקות מנועי טילים עם דלק מוצק בטקסאקי: מתקן זה נועד לבדיקות של טילים כוח דחף או הנעה חזקים. המתקן מיועד לביצוע בדיקות קרקע על טילים בעלי דלק מוצק של מתקני השיגור H-2A.
נקודת התצפית טקסאקי: בזמן שיגור הטיל, הבניין הופך למרכז העיתונות. הבניין מצויד בעליית גג, חדר תדריכים וחדר חדשות.
תחנת המעקב האופטי קאדוקורה: תחנה זו היא מתקן הפועל ומריץ מעקב אופטי על טילים משוגרים ושליחת מידע המעקב למרכז המעקב של טקסאקי.
מרכז המכ"ם יוצ'וגאוקה: מרכז המכ"ם מקבל את נתוני המעקב מכלי הרכב המשוגרים ושולח את המידע הנרכש למרכז הבקרה בטקסאקי.
מרכז המעקב והתקשורת מסודה: המרכז מהווה תחנה נפרדת של רשת מעקב אחר לוויינים שמטרתו לנהל מעקב ולקבל נתוני מעקב מהם.
ראו גם

הסוכנות היפנית לחקר החלל
הערות שוליים

↑  מרכז החלל טנגשימה, באתר סוכנות החלל היפנית
↑  Mitsubishi and Arianespace Combine Commercial Satellite Launch Services, Satnews Daily
↑  אבי בליזובסקי, שיגור מוצלח החזיר את יפן לחלל, באתר הידען, ‏26.2.2005
↑  אבי בליזובסקי, יפן מבקשת להקים בסיס מאויש על הירח, באתר הידען, ‏23.5.2005
↑  אבי בליזובסקי, סוף סוף שיגורים מוצלחים ליפנים, באתר הידען, ‏19.2.2006
↑  אבי בליזובסקי, יפן שיגרה טלסקופ חלל באינפרה אדום* שיגור שלישי מוצלח מתחילת 2006, באתר הידען, ‏26.2.2006
↑  עלון – מרכז החלל טנגשימה
| נמלי חלל |
| --- | --- | --- |
| ארצות הברית | בסיס חיל החלל ונדנברג •  נמל האוויר והחלל מוהאבי • נמל החלל האזורי המרכז-אטלנטי • נמל החלל הפסיפי - אלסקה • נמל החלל קייפ קנוורל • מרכז החלל קנדי • אתר השיגור של SpaceX בדרום טקסס • נמל החלל אמריקה • מתקן הטיסות וולופס • אתר ניסויים רייגן • נמל החלל וייט סנדס |  |
| ברית המועצות/רוסיה | קוסמודרום בייקונור • קוסמודרום ווסטוצ'ני • קוסמודרום פלסצק • קפוסטין יאר • קוסמודרום סבובודני • אתר שיגורים יאסני |  |
| סין | מרכז שיגור הלוויינים ג'יוצ'ואן • מרכז שיגור הלוויינים ונצ'אנג • מרכז שיגור הלוויינים טאיואן • מרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג |  |
| מדינות אסיה | יפן מרכז החלל אוצ'ינורה • מרכז החלל טנגשימה קוריאה הדרומית אתר שיגורים טונחה ישראל בסיס פלמחים קוריאה הצפונית מרכז החלל נרו • אתר שיגורים סוחה הודו מרכז החלל סאטיש דאוון איראן מרכז החלל סמנאן • מרכז החלל שאהרוד |  |
| אמריקה דרומית | צרפת מרכז החלל הגיאני ברזיל מרכז החלל אלקנטרה |  |
| אוסטרליה ואוקיאניה | אוסטרליה מתחם וומרה ניו זילנד רוקט לאב - מתחם שיגורים 1 |  |
| אסדות ימיות | איטליה מרכז החלל לואיג'י ברוליו • מים בין-לאומיים Sea Launch |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00630254 
תמונה ממרכז החלל טנגשימה
שיגור הטיל H2A11001