stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תפיסה (משפט עברי)
בספקות > בסתירה בין עדויות

בסוגיה אחרת בתלמוד נדון מקרה של מחלוקת על כשרותו של שטר חוב: חתימת עדי השטר אושררה בבית הדין ("מקוימת"), ומאידך הנתבע הביא עדים הטוענים שעדי השטר פסולים. בברייתא נאמר שהעדים הפוסלים את עדי השטר אינם נאמנים, כלומר, שיש תוקף הלכתי לשטר, ומאידך קבע רב נחמן שמחמת הסתירה בין העדויות הממון עומד בחזקת בעליו. מהו, אם כן, התוקף ההלכתי שיש לשטר? רש"י מסביר, שלשטר יש תוקף במובן זה שאם התובע יתפוס את ממונו של הנתבע - אין מוציאים מידו. הראשונים הסוברים שבסוגיית "תקפו כהן" הוכרע שתפיסה איננה מועילה התחבטו בהסברת דין זה, והעלו כמה חילוקים בין מצבים שונים.
אחד ההסברים הוא שסתירה בין שתי קבוצות עדים ("תרי ותרי" - שניים כנגד שניים) יוצרת ספק מוחלט, המבטל כל חזקה קודמת. לכן מי שהחפץ בידו כעת רשאי להשתמש בו מכח הספק, ואין חשיבות לעובדה שבעבר החפץ המוטל בספק היה ברשותו של השני.
עוד יש מבארים, שתרי ותרי זה ספק דאוריתא ובספק דאוריתא לא מועיל חזקה. עוד יש מבארים ששם זה תפיסה בטענת ברי ובזה מועיל תפיסה.
בספקות > תפיסה בטענת ברי

יש אומרים, שכאשר התופס טוען שהוא בטוח בצדקתו (כמו בוויכוח על כשרות השטר) - תפיסתו מועילה. הדין שתפיסה אינה מועילה נאמר דווקא על ספק בכור, שגם הכהן אינו יודע בוודאות שזהו בכור.
בספקות > תפיסה לפני שנולד הספק

הבחנה אחרת המופיעה בראשונים: כאשר הספק התעורר לפני התפיסה (כמו בספק בכור, שהספק לגביו התעורר כבר משעת לידתו) - התפיסה איננה מועילה. כאשר הוא התעורר לאחריה - התפיסה מועילה. לדעה זו, הסוגיה האומרת שתפיסה מועילה במחלוקת בין עדים על השטר עוסקת דווקא בתפיסה קודם שנולד הספק, כאשר עדיין השטר נחשב לכשר וטרם באו העדים הסותרים את העדות הכתובה בו.
בספקות > תפיסה ברשות

הבחנה הדומה לקודמת: תפיסה מועילה כאשר הרכוש השנוי במחלוקת הגיע לידי התופס בהסכמת בעליו הקודמים. הדוגמה לכך בתלמוד היא מי ששכר ספינה ושילם את דמי השכירות מראש, ולאחר מכן התעורר ספק האם המשכיר עמד בהתחייבותו, ועל כך נאמרה ההלכה שאין מוציאים את דמי השכירות ששולמו.
במקרה דומה נחלקו אמוראים, במי ששכר דירה ולאחר מכן התעורר ספק בפירוש הסכם השכירות, מה משך הזמן הכלול בו: לדעת שמואל אם המשכיר בא לתבוע את חלקו רק לאחר שהדייר כבר גר בבית בזמן השנוי במחלוקת - הדין עם הדייר. יש מסבירים זאת בכך שמגורי הדייר בזמן המסופק דומים לתפיסה בהסכמה. לעומת זאת רב נחמן סובר שגם אם המשכיר בא לתבוע את חלקו בסוף התקופה - הדין עמו, כי הקרקע עומדת בחזקת בעליה. מכאן שתפיסה איננה מועילה בקרקע, אפילו כאשר הייתה בהסכמה.
פרטי דין התפיסה

קיים הבדל מהותי בין תפיסה כאשר הדין ברור אבל בית הדין משולל סמכות לבצע אותו (כאמור, בדיני קנסות) לבין מקרה שבו הדין מסופק:
במקרה הראשון רשאי הניזק לתפוס לכתחילה כל חפץ שהוא מרכושו של המזיק, ואחרי תפיסתו אסור לצד השני לחזור ולתפוס ממנו. עם זאת, אסור לתפוס באמצעות פניה לערכאות של גויים. לעומת זאת במקרה השני, גם במקומות בהם תפיסה מועילה - לכתחילה אסור לתפוס, והדין שתפיסתו מועילה נאמר רק בדיעבד. כמו כן, התפיסה מועילה רק אם תפס את החפץ השנוי במחלוקת, אבל לא חפץ אחר באותו ערך.
תפיסה מועילה על ידי בעל הדין עצמו, ולא על ידי שלוחו.
בספרות האחרונים

באחרונים נדון נושא זה בהרחבה רבה, בספרים: "תקפו כהן" מאת הרב שבתי כהן, בעל 'שפתי כהן' על השולחן ערוך. "קונטרס הספקות" מאת הרב יהודה הלר, אחיו של בעל קצות החושן. "כללי תפיסה" מאת בעל 'נתיבות המשפט', חושן משפט סוף סימן כה, ועוד.
ראו גם

חזקת ממון
המוציא מחבירו עליו הראיה
חזקה כל מה שתחת יד אדם הרי הוא שלו
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף פ"ד, עמוד א'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף מ"א, עמוד ב'
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר שופטים, הלכות סנהדרין והעונשין המסורין להם, פרק ה', הלכה י"ז.
↑  רש"י בבא מציעא צא, א ד"ה רבא אמר
↑  כך משתמע מחידוש הר"ן בבבא מציעא סז, ב סוף ד"ה ואחרים
↑  ים של שלמה מסכת בבא קמא פרק ו סימן ו, ש"ך חושן משפט סימן כח סעיף קטן ב, קצות החושן שם סעיף קטן א
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ו', עמוד ב'.
↑  הספק עשוי להתעורר, למשל, כאשר לא ברור האם לפני לידת בהמה זו אמה הפילה עובר.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר קרבנות, הלכות בכורות, פרק ה', הלכה ג'. כדעה זו פסק השולחן ערוך יורה דעה סימן שטו סעיף א והגר"א שם.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר נזקים, הלכות נזקי ממון, פרק א', הלכה י"א; משנה תורה לרמב"ם, ספר נזקים, הלכות נזקי ממון, פרק י"ב, הלכה י"א; משנה תורה לרמב"ם, ספר קנין, הלכות זכייה ומתנה, פרק י"א, הלכה ט"ו, ועוד רבים.
↑  בבא מציעא ו ב ד"ה פוטר
↑  רמב"ן ור"ן שם, ורא"ש בבא מציעא פרק א סימן יג. כדעה זו פסק הרמ"א ביורה דעה שם.
↑  תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף כ', עמוד א'.
↑  חידושי הר"ן בבבא מציעא ו, ב
↑  רבי משה בן נחמן, חידוש"י הרמבן, עמ' ו, ב
↑  תוספות, בבא מציעא, עמ' ו' ב
↑  תוספות בתלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף כ', עמוד א' ד"ה ואוקי, בתירוץ הראשון. רא"ש, בבא מציעא פרק א, סימן יג.
↑  תוספות בבבא מציעא ו, ב ד"ה פוטר, וכתובות כ, א ד"ה ואוקי, בתירוץ השני.
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ע"ט, עמוד א'.: "השוכר את הספינה וטבעה לה בחצי הדרך".
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ק"ב, עמוד ב'.
↑  תוספות בבבא מציעא ו, ב ד"ה פוטר
↑  חידושי הר"ן בבבא מציעא דף ו, עמוד ב
↑  ים של שלמה בבא קמא פרק א סימן מג
↑  נתיבות המשפט סימן כח סעיף קטן ב
↑  'ים של שלמה' מסכת בבא קמא פרק ב סימן ה.
↑  כללי תפיסה לבעל נתיבות המשפט, כלל כא
| המשפט העברי |
| --- | --- | --- |
| בית דין והדיינים | סמיכת זקנים • ערכאות של גויים • איגרות בית דין • איסור הטיית משפט • איסור שוחד • כבוד הבריות במשפט העברי |  |
| סדר הדין | לא תגורו מפני איש • בצדק תשפוט עמיתך • דרישה וחקירה • דין מרומה • אנן סהדי |  |
| תובע ונתבע | כתב סירוב • הודאת בעל דין |  |
| דיני ראיות | עדות • כיוון שהגיד שוב אינו חוזר ומגיד • עדים זוממים • פסולי עדות • לא תישא שמע שווא • אין עד נעשה דיין • נמצא אחד קרוב או פסול • שטר • סימנים • קול |  |
| דיני טענות | טענת ברי • ברי ושמא • ספק וודאי • קים לי • מרא קמא • כופר הכל • מודה במקצת • מיגו  • טענו חיטין והודה לו בשעורין • טוען וחוזר וטוען • הוחזק כפרן |  |
| פסק בית דין | הכרעת רוב בדיינים • המוציא מחברו עליו הראיה • יחלוקו • יהא מונח עד שיבוא אליהו • כל דאלים גבר • שודא דדייני • פשרה • עביד איניש דינא לנפשיה • הפקר בית דין הפקר • חזקת ממון • תפיסה • גוד או איגוד |  |
אנדרה גרגה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 בדצמבר 1894 סגד, הונגריה 
 פטירה:  1944 (בגיל 49 בערך) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 שם לידה:  Greiner András 
 מדינה:  ממלכת הונגריה 
 
אֶנְדרֶה גֶרְגֶה (במקור גריינר עד 1905, גרסת השם גם: אנדראש גרגה (בהונגרית: Gergő Endre;‏ סגד, 17 בדצמבר 1894 – בודפשט, 15 ביולי 1944) היה פסיכולוג יהודי-הונגרי, אחיו של הכלכלן, הפרופסור באוניברסיטה זולטאן גרגה (1893–1975).
קורות חיים

אנדרה גריינר נולד במשפחה יהודית כבנם של אמיל גרגה (גריינר) (1855–1918), פקיד ברכבות הונגריה (מ.א.ב) הממלכתי, ושל גיזלה אאוסלנדר (1868–1927). בין השנים 1905 לבין 1911, הוא השלים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה העירונית של סגד, ולאחר מכן הפך לסטודנט למשפטים באוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד). לאחר שלוש שנים הפסיק ללמוד משפטים והפך לכתב מסחרי. מגיל עשרים התעניינו במדעים והוא למד אסתטיקה, אחר כך פנה לפסיכולוגיה גם באוניברסיטה. במהלך הרפובליקת הסובייטית ההונגרית הוא עבד בקומיסריאט העממי לחינוך ציבורי.
גרגיי נשא את מריה שוורץ (1904–1944) ב-26 בפברואר 1924 ביוז'פווארוש, בודפשט.
בעבודתו הראשונה, פסיכולוגיה מטריאליסטית, שפורסמה ב-1925, הוא ערער על השקפותיו הפילוסופיות האידיאליות של אדמונד הוסרל. לאחר מכן, מחקריו פורסמו בזה אחר זה, בעיקר ב-Hungarian Psychological Review (בהונגרית:Magyar Pszichológiai Szemle), שם הוא היה גם חבר מערכת. בשנת 1931, הפך לחבר באגודה הפסיכולוגית ההונגרית. בשנות ה-30 בא בקשר עם התנועה הקומוניסטית ההונגרית הבלתי חוקית. ב-1944 הוצא להורג על ידי בריוני מפלגת צלב החץ יחד עם אשתו ובתו בת השמונה-עשרה.
מחקריו, פרסומיו, כתביו העיקריים

פסיכולוגיה מטריאליסטית. (בודפשט, 1925)
תשישות חיי היומיום (אוטופיה). (מערב, 1927, 10)
האסתטיקה של הפטפוטים. (מערב, 1929, 19)
שבחים על הפרסום. (המאה שלנו, 1930)
החיים הם יצירתי. (בודפשט, 1931)
פיתוח התפיסה לפי מבנה ושלב. (סקירה פסיכולוגית הונגרית, 1931, 3–4)
לשיטת מבחני מבנה פסיכולוגיים. (סקירה פסיכולוגית הונגרית, 1933, 1–2)
מערכת הפאזות של החושים. (סקירה פסיכולוגית הונגרית, 1934, 1–2)
האדם האלמותי. (בודפשט, 1934)
על היסודות הפיזיולוגיים של התודעה. (סקירה פסיכולוגית הונגרית, 1935, 1–2)
ניתוח פיזיולוגי של הרצון. (סקירה פסיכולוגית הונגרית, 1936, 1–4)
Physiologie des Bewusstseins (ציריך-לייפציג, 1939)
לתאוריית הכישרון (סקירה פסיכולוגית הונגרית, 1940, 1–4)
שלושת הקונגרסים הפסיכולוגיים הגרמניים האחרונים (1934–1936–1938) (סקירה פסיכולוגית הונגרית, 1940, 1–4)
פסיכולוגיה דיאלקטית וחינוך. (בודפשט, 1942)
מבוא לדיאלקטיקה. (בודפשט, 1944)
יצירות פסיכולוגיות נבחרות (הקדמה שנכתבה על ידי אנטל גנאי, נערכה לעיתונות ולביבליוגרפיה שהוכנה על ידי ז'ז'אנה שוימושי, בודפשט, 1973)
מחקריו, פרסומיו, כתביו העיקריים > תרגום

קרטשמר, ארנסט: פסיכולוגיה רפואית. תרגם: אנדרה גרגה (הוצאת נובאק, בודפשט, 1943)
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי)
"A dialektikus materialista pszichológia egy magyarországi úttörőjéről". Magyar Pszichológiai Szemle (3). 1961. (אחד מהחלוצים ההונגרים של הפסיכולוגיה המטריאליסטית הדיאלקטית)
Magyar életrajzi lexikon I. (A–K). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
Révai új lexikona VIII. (Gal–Gyi). Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd: Babits. 2001. ISBN 963-901-517-2 (הלקסיקון החדש של רוואי)
Új magyar életrajzi lexikon II. (D–Gy). Főszerk. Markó László. Budapest: Magyar Könyvklub. 2001. ISBN 963-547-414-8 (לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש)
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a szegedi izraelita hitközség születési akv. 148/1894. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-09-26.
↑  "Halotti bejegyzése a rákoscsabai állami halotti akv. 82/1949. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-09-26.
↑  Bejegyezve a Gödöllői Járásbíróság 1949. április 5-én kelt Pk. 12086/1948/5. sz. jogerős holttányílvánító végzése alapján.
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a szegedi izraelita hitközség házassági akv. 14/1892. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-09-26.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári házassági akv. 204/1924. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-09-26.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 127521003  ISNI: 0000 0000 8020 947X  VIAF: 121491662   WorldCat (עם VIAF): 121491662
אוסקר ג'רג'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 בדצמבר 1882 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  1944 (בגיל 61 בערך) גרמניה הנאצית אושוויץ, גרמניה הנאצית 
 מדינה:  הונגריה 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 סוגה:  שירה 
 
אוסקר ג'רג' (במקור גרוסמן, בהונגרית: György Oszkár; בודפשט, 27 בדצמבר 1882 – אושוויץ, 1944) היה משורר יהודי-הונגרי, מתרגם. אוסקר ג'רג' היה "משורר בעל עושר לירי ותרבותי, אחד מהמכירים הטובים ביותר בהונגריה של השירה הצרפתית ומתרגם ונאמן ונלהב שלה". לא היו לו הצלחות רועשות, "רק החסידים הנלהבים יותר של השירה עקבו אחריו בשקיקה בבדידותו בסקשפהרוואר."
ביוגרפיה

אוסקר ג'רג' נולד במשפחה יהודית כבנם של מור גרוסמן סוחר בדים מהעיר אסטרגום ושל רוזה הניג. רוב ילדותו עברה עליו ברובע 6 של בודפשט, בדירתם ברחוב קיראי 28. הוא היה בקושי בן שנה וחצי כשאמו מתה. אביו נישא מאוחר יותר בשנית, ובסך הכל נולדו שבעה ילדים בשני הנישואים יחד. בשנת 1903 הוא שינה את שם משפחתו מגרוסמן לג'רג'.
ג'רג' סיים את לימודיו בגימנסיה ברחוב ברצ'אי בבודפשט ולאחר מכן בגימנסיה פיאריסטית. הוא סיים את בחינות הבגרות בשנת 1901 ומספטמבר המשיך את לימודיו במחלקה ההונגרית-צרפתית ב"אוניברסיטה ההונגרית המלכותית למדעים" בבודפשט. בשנת 1903 נכשל בבחינה בצרפתית ולכן נאלץ לדחות את לימודיו באוניברסיטה. באביב 1904 נסע לפריז והיה סטודנט בסורבון במשך שלושה חודשים. בחינתו החוזרת בצרפתית בבודפשט שוב לא הצליחה בסתיו 1904, ולבסוף סיים את לימודיו באוניברסיטה רק בקיץ 1906. הוא גויס לצבא, אך מקום ומועד שירותו אינם ידועים.
ג'רג' עבד במשך זמן קצר בכתב העת Revue de Hongrie, ואחר כך עבד כמורה. במחצית הראשונה של 1907 בעיר גיור, ב-1908–1909 בליפובה ומהסתיו של 1909 למשך שנה בדברצן, בשנת 1910 חזר לרובע 6 בבודפשט. בינתיים כתב ותרגם. כרך שיריו הראשון פורסם בשנת 1911, והוקדש לזכרה של אמו, שמתה צעירה (In memoriam, Debrecen, 1911). משנת 1910 לימד בבית הספר הריאלי באוז'הורוד במשך תשע שנים. באותה תקופה לימד שם גם הסופר (שהיה מועמד לפרס נובל לספרות בשנת 1935) דז'ה סבו. ג'רג' חזר לבודפשט בשנת 1920 בשל העברת זקרפטיה, על פי חוזה טריאנון, לשלטון צ'כוסלובקיה שקמה. מסתיו 1920 הוא היה מורה לשפה ההונגרית, הצרפתית, לספרות ולגאוגרפיה בבית הספר התיכון הריאלי בסקשפהרוואר במשך עשרים שנה.
ב־25 בדצמבר 1921 בסקשפהרוואר נשא לאישה את קטלין פרידמן (בתם של מארטון פרידמן ושל ינקה שטרסר) שהייתה צעירה ממנו בעשרים שנה. שתי בנות נולדו מנישואיהם: מגדולנה (1922) ואגנש (1924). בשנת 1932 הפך לסגן נשיא אגודת ורשמארטי, שהוקמה אז בעיר, וערך את שלושת הגיליונות הראשונים של מגזין הספרות והאמנות של האגודה בשם ואר (Vár) (1938). בשל מוצאו היהודי הוא נאלץ לוותר תחילה על תפרידיו באגודה ובעיתון ולאחר מכן עם פרסום החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי גם על ההוראה. בשנת 1940 יצא לגמלאות והשלים את הפנסיה שלו בשיעורים פרטיים.
בינתיים כתב, תרגם והתכתב רבות עם חבריו הסופרים והמשוררים וניסה, אם כי לא תמיד בהצלחה, לפרסם את יצירותיו בכרכים עצמאיים. במהלך מלחמת העולם השנייה אבדו כמה משיריו ומהתכתבויותיו. ב-6 ביוני 1944 גורשה יהדות העיר למחנה ריכוז, תחילה למפעל לבנים בפרברים וב-14 ביוני הועלו כולם לקרונות משא ונשלחו לאושוויץ-בירקנאו. ביניהם היה גם אוסקר ג'רג' עם אשתו, חמותו, שתי בנותיהם ונכדם בן ה-3. מתוכם רק שתי הבנות הצעירות הצליחו לשרוד את השואה. תחילה הועברו מאושוויץ לקאופרינג, תת-מחנה של דכאו. מאוחר יותר, לאחר השחרור, שתיהן מצאו את מולדתם החדשה בקנדה.
בשנת 1947, ביום הולדתו ה-65, נערך טקס זיכרון לכבוד אוסקר ג'רג', שם נשא עמיתו לשעבר לאסלו קרדוש נאום זיכרון. לוח הזיכרון שלו נחנך ב-15 במרץ 1948, על קיר בית הספר שלו לשעבר, כאשר המשורר פרנץ ינקוביץ' הספיד את מורו לשעבר.
יצירתו הספרותית

ג'רג' החל לכתוב שירה ולתרגם במהלך שנות האוניברסיטה. הוא ביקר בתרגילי הסגנון של לאסלו נדיישי, בהם השתתפו, בין היתר, בלה באלאז', דז'ה קוסטולאני ומיהאי באביץ', איתם התיידד והתכתב במשך תקופה ארוכה. הוא כתב רבות במהלך חייו, אך יחסית מעטים משיריו פורסמו. הוא פרסם שלושה כרכים משיריו המקוריים במהדורות קטנות. כסיכום יצירתו הוא רצה להוציא כרך של 140 שירים בשנת 1942, אך הדבר לא היה אפשרי במצב ההיסטורי הנתון. רבים משיריו נותרו בכתבי יד ונעלמו או הושחתו במהלך המלחמה.
בנוסף לשירה עסק גם בפרוזה, בכתיבת סיפורים קצרים ובמחקרי היסטוריה ספרותית, אך כמעט ולא פרסם אף אחד מהם. בסך הכל הופיעו שש עבודות אפיות של פרוזה (סיפורים קצרים וסיפורי מסע) בעיתונים השונים ברחבי הונגריה. הרבה יותר מזה נשאר בכתב היד.
יצירתו הספרותית > תרגומי שירה

תרגומי השירה שלו מאופיינים בטיפול טכני ובנאמנות לטקסט המקורי. כרך התרגום הראשון שלו, פרי של עשר שנות עבודת תרגום, ראה אור בשנת 1917, ויצא לאור בפעם השנייה בשנת 1920. זה היה התרגום ההונגרי הראשון לשיריו של Les Fleurs du Mal של בודלר
עבודותיו > כרכי שירה

In memoriam (דברצן, 1911)
סודות (בודפשט, 1926)
השדרה האינסופית (בודפשט, 1930). בנוסף לשירים שלו, הכרך מכיל גם תרגומי שירים.
שירים שנאספו של אוסקר ג'רג' (כרך א'; סקשפהרוואר 2003).
עבודותיו > תרגומי שירה

פרחי הרוע (בקשצ'בה, 1917; מהדורה שנייה: 1920). מבחר מתוך Les Fleurs du Mal של שרל בודלר (1857)
טוּב לב (בודפשט, 1926). מתוך ספרו של פול ורלן Sagesse (1880)
שירים מאת אדמונד פלג ואנדרה ספיר (סקשפהרוואר, 1934).
עבודותיו > תרגום רומן

אדגר וואלאס(אנ'): היד הכחולה (1929).
הנצחתו

על שמו נקראת כיכר בסקשפהרוואר ורחוב בעיר הנופש גארדון.
ראו גם

Kosztolányi Dezső (1917). "Baudelaire és Verhaeren". Nyugat (14. szám).
Hajdu Henrik (1927). "György Oszkár: Titkok". Nyugat (6. szám).
Gulyás Sándor (1927). "Nagy Miklós versei és egyéb verseskötetek" (PDF). Napkelet (5. szám). (458. o.)
Sárközi György (1931). "A végtelen fasor (György Oszkár versei)". Nyugat (3. szám).
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon I. (A–K). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. 1967)
Sebők Melinda (2011). A Nyugat árnyékában (György Oszkár pályája). Argumentum Kiadó. ISBN 978-963-446-635-2. (Főként a 9–17. oldal és a versköteteket ismertető részek.) (מלינדב שבק: בצל המערב, שירתו של אוסקר ג'רג')
הערות שוליים

↑  A születési anyakönyvi kivonat szerint. Sebők Melinda, i. m. 9. o.
↑  "Születési bejegyzése a Pesti Izraelita Hitközség születési akv. 1947/1882. folyószáma alatt".
↑  Sebők Melinda, i. m. 16. o.
↑  "György Oszkár". Magyar Életrajzi Index. Ezeket az adatokat (születés: 1882. december 7.; halálozás: Székesfehérvár, 1944. XII.) elavultnak kell tekintenünk, mivel Sebők Melinda könyvének közlései jóval frissebbek, születési anyakönyvi kivonatra, a kanadai unoka hosszú kutatómunkájára, illetve a deportálásra vonatkozóan szemtanú közlésére is (Jankovich Ferenc: Csepp a tengerben, Magvető Kiadó, 1970, 241. o.) támaszkodnak.
↑  Kardos László: György Oszkár. In: Bóka László (szerk.): Magyar mártír írók antológiája Cserépfalvi, 1947 (88. o.)
↑  Sebők Melinda, i. m. 152. o.
↑  Sebők Melinda, i. m. 83. o.
↑  A házasságkötés bejegyezve a székesfehérvári állami házassági akv. 369/1921. folyószáma alatt.
↑  Sebők Melinda, i. m. 190. o.
↑  Sebők Melinda, i. m. 135. o.
↑  Sebők Melinda, i. m. 151. o.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7932 2424  LCCN: nb2012004957  VIAF: 121513190   WorldCat (עם VIAF): 121513190
ארנה שאלאמון (מחנך)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 בדצמבר 1888 סגהאלום, הונגריה 
 פטירה:  1944 (בגיל 55 בערך) גרמניה הנאצית אושוויץ, גרמניה הנאצית 
 מדינה:  הונגריה 
 השכלה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1906) 
 
ארנה שאלאמון (בהונגרית: Salamon Ernő; סגהאלום, 2 בדצמבר 1888 – אושוויץ, 1944) היה מורה, מחנך יהודי-הונגרי, כתב מומחה פדגוגי שניספה בשואת יהודי הונגריה.
ביוגרפיה

ארנה שאלאמון נולד במשפחה יהודית בעיירה בת כתשעת אלפים תושבים בדרום מזרח הונגריה. הוא סיים את בחינות הבגרות בגימנסיה הריאלית הראשית הממלכתית ברובע 5 בבודפשט (1901); לאחר מכן למד באוניברסיטת בודפשט (כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד) וקיבל תואר במתמטיקה ובפיזיקה (1906). בין השנים 1906 לבין 1908 לימד בבית הספר חטיבת הביניים בשאטוראליאויהיי. בין השנים 1908 ל-1918 בבית הספר המחוזי חטיבת הביניים באוראדיה, ובשנת הלימודים 1918–1919 בבית הספר התיכון לבנות המקומי. משנת 1920 היה מורה בליציאום (בית הספר התיכון) היהודי באוראדיה, ומשנת 1928 היה מנהל המוסד. הוא גורש ב-1944 וניספה בשואה במחנה הריכוז אושוויץ.
פועלו באגודות ובספרות

ארנה שאלאמון היה חבר ב:
הנהלת אגודת המדע
הנהלת אגודת הקצרנות
עבודותיו פורסמו בכתבי עת פדגוגיים וכן בכתבי עת בנושא הקצרנות.
לקריאה נוספת

Romániai magyar irodalmi lexikon: Szépirodalom, közírás, tudományos irodalom, művelődés V. (S–Zs). Főszerk. Dávid Gyula. Bukarest–Kolozsvár: Kriterion; Kolozsvár: Erdélyi Múzeum-Egyesület. 2010. (לקסיקון הספרות ההונגרית ברומניה. 2010)
A Tegnap városa (העיר של אתמול). תל אביב, 1981. עמוד 198. בהוצאת יוצאי העיר אוראדיה.
יוהאן טורי

| --- | --- |

טורי בתחילת המאה ה-20
 לידה:  12 במרץ 1854 קאוטוקיינו, נורווגיה נורווגיה
 פטירה:  30 בנובמבר 1936 (בגיל 82) יוקאסיאוורי, שוודיה שוודיה
 מדינה:  נורווגיה 
 לאום:  סאמי
 עיסוק:  סופר, רועה איילים, צייד
 שפות היצירה:  סאמית צפונית
 תחום כתיבה:  ספרות
 תקופת הפעילות:  1910–1931 (כ־21 שנים)
 
יוהאן טורי (בנורווגית: Johan Turi‏; 12 במרץ 1854 – 30 בנובמבר 1936) היה סופר, צייד, דייג, רועה איילים ומדריך תיירים מנורווגיה ושוודיה. הוא נחשב לסופר הסאמי הראשון שפרסם ספר חילוני בשפה הסאמית.
בכתיבתו התמקד באזור טורנה לאפמארק (נו') שבצפון שוודיה, שם התקיימו שש קהילות סאמיות (סיאידות) אשר לאחת מהן, סיאידת תלמה, השתייך הוא עצמו, וטען שהסאמים הם ילידי המקום, שחיו בו מאז ומעולם.
ביוגרפיה

טורי נולד בקאוטוקיינו ב-1854, לאב שהיה פעיל נגד המורדים במרד קאוטוקיינו שנתיים לפני כן. בסביבות 1880, לקראת סגירת מעברי הגבול בין נורווגיה לפינלנד שחסמו לרועי האיילים של קאוטוקיינו גישה לשטחי המרעה החורפיים בפינלנד, עברה המשפחה לקהילה באזור יוקאסיאוורי בשוודיה.. טורי היה כבר איש צעיר בשלב זה, ועם המעבר התחיל להתמקצע בלכידת זאבים. ברקע החלה שוודיה לשנות את פני האזור בו חי: מאז 1883 הוחל פיקוח על היערות, ניתנה בעלות על קרקעות, ב-1888 הוקם קו רכבת להעברת מחצבים בין ז'ליוורה (שו') ללולאו, ב-1890 ניתן רישיון לכריית מחצבים בז'ליוורה (שו') וב-1903 נפתחה תחנת רכבת לתיירים באביסקו (אנ').
טורי, ששאף להיות צייר וסופר, ניסה להתפרנס ממכירת ציורים שלו לתיירים. במקביל ניסה להשתלב בהדרכת תיירים, וקיבל עבודות מזדמנות בחברת הכרייה השוודית LKAB, אם כי מנהל החברה, היאלמאר לונדבוהם (שמאוחר יותר יממן את פרסום ספרו של טורי), לא רצה להעסיק סאמים באותה תקופה, מתוך התפיסה השוודית שיש לשמר את הסאמים כפי שהם.
בתחילת המאה ה-20 הסתמנה נטייה של פעילים ומנהיגים סאמים לפנות ישירות אל התרבות השלטת שנכפתה עליהם, בין אם בשוודיה או בנורווגיה, על מנת להגן על הסאפמי מן ההשפעות הזרות שנכפו וחילחלו אליו. דוגמה לכך הייתה אלזה לאולה (אנ') (1877-1931): רועת איילים סוציאליסטית ופמיניסטית מן הסאמים הדרומיים שב-1904 פרסמה גילוי דעת על כך שהסאמים מודרים מהפוליטיקה משום שאינם יכולים לממן את הצבעתם, שהחינוך שלהם מוגבל לשלוש שנים במסגרות מסיונריות ולכן יוצר נחיתות, שהם נדחקו תקופה ארוכה בידי המתיישבים החדשים ושההתייחסות אליהם בכתובים השוודיים מלאה בדעות קדומות על היותם נחשלים תרבותית. נטייתו של טורי לכתוב על הסאמים אף היא חלק מאותה נטייה כללית, אך מצד אחד היא פחות מתריסה ויותר מחנכת מזו של לאולה, ומצד שני מצביעה על רמה חדשה של ביטחון לבצע מהלך של הוצאת ספר.
ביוגרפיה > העבודה עם דמאנט האט

ב-1904 פגש סטודנטית דנית לאמנות בשם אמילי דמאנט (שבהמשך תשנה את שם משפחתה לאחר נישואיה ל"דמאנט האט") ברכבת בצפון סקנדינביה בה נסעה עם אחותה. היא הייתה בת 31, דוברת דנית, רווקה וחיה על קצבה מטעם דוד שלה שאיפשרה לה לצאת מכפר מוצאה, ללמוד ולטייל. טורי עצמן היה אז בסביבות גיל 50 דובר סאמית צפונית, פינית ומעט שוודית משובשת. בעזרת מתרגם מקרי שהיה ברכבת סיפר לה על רצונו לכתוב ספר על הסאמים, והיא סיפרה לו על רצונה לחיות חיי נוודים. זמן קצר לאחר שחזרה לדנמרק קיבלה דמאנט-האט מכתב מטורי, כתוב בערבוב של שוודית ופינית, ומשם התפתח ביניהם קשר רציף.
מסביבות 1905, שנה לפני שסיימה את התואר (שעשתה במשך שמונה שנים), למדה דמאנט-האט את השפה הסאמית אצל פרופ' וילהלם תומסן (אנ'). ב-1906 כבר יכלה לכתוב את המכתבים לטורי בסאמית. טורי היה מאוד משועשע מכך. במכתב מ-1907, מעט לפני הגעתה של דמאנט האט אל שטחי הסאמים, ציין שוב טורי שהוא חושב רבות על כתיבת ספר על חיי הסאמים.
שלוש שנים לאחר הנסיעה, ביוני 1907, חזרה דמאנט-האט לצפון סקנדינביה, מצוידת במילון סאמי-דני גדול, במצלמה וביומן. שם היא חיה במשך שנה וארבעה חודשים עם אסלאק טורי, אחיו הבכור של יוהאן טורי, אשתו סירי וארבעת ילדיהם, ליד טורנטראסק (אנ') בצפון שוודיה. יוהאן היה מי שקישר ביניהם ולמעשה מי שפתח לדמאנט האט פתח לתרבות ולקהילה הסאמית שהתייחסה בחשדנות לזרים, ועם זאת בתקופה שהייתה בטורנסטראק נוא עצמו לא היה שם, ודמאנט האט העידה שפגשה אותו רק לעיתים נדירות. נראה שהספר שחשב יוהאן לכתוב המשיך להיות נושא לשיחותיהם, וממכתבים שהחליפה בספטמבר 1907 עם אנדרס פדרסן, חבר ללימודים שלבסוף ייעץ בכתיבת הספר, ניכר אף שהיה כבר בשלב מוקדם זה חוסר הסכמה בין דמאנט האט לבין טורי בנוגע להוספת איוריו לספר, ושהם התחבטו לדבי שפת כתיבת הספר: פינית או סאמית. פדרסן תמך חד משמעית בכתיבה בסאמית, וגם המליץ לאפשר לטורי לבטא את עצמו בהוספת ציוריו. טורי דווקא היה מעוניין לכתוב את כתביו בפינית, גם כדי לקדם אותם בשפה כתובה רשמית אך גם מכיוון שהקהילה הסאמית הפגינה יחס שלילי לכתיבה וראתה אותה כחסרת ערך לקיום המיידי. אך לבסוף שכנעה אותו דמאנט האט לכתוב בסאמית ולפרסם עם תרגום. עם זאת את כתביו האחרונים ניכר שאכן כתב בפינית.
בנובמבר 1907 במהלך ביקור ביוקאסיאוורי עם אסלאק ומשפחתו פגשה דמאנט האט את היאלמאר לונדבוהם שהיה אז מנהל הסניף המקומי של חברת הכרייה השוודית LKAB. לונדהובם למד אמנות בעברו, לפני שנעשה למהנדס וגאולוג, ורכושו הרב איפשר לו לתמוך כלכלית באמנים ולנהוג בנדיבות אם מכריו הסאמים. הוא היה רווק בגילו של טורי, והסתקרן לראות אישה דנית בין הסאמים, לבושה כמותם. בארוחת ערב שאכלו ביחד היא העלתה לפניו את רעיון ספרו של טורי, והוא הציע שאם היא תוודא שהוא ייכתב, לונדבוהם עצמו יממן את הוצאתו. לימים הוא אכן מימן אותו והשתתף בקידומו. ייתכן שלונדבוהם אף עסק בספר כדי לשמור על קרבה לדמאנט האט עצמה.
לאחר שנה, במאי 1908, הצטרפה דמאנט-האט לאסלאק, סירי וסאמים נוספים מאזור קארסואנדו בנדידה העונתית עם האיילים אל ההרים של טרומסדאלן. כשחזרה, היא ויוהאן טורי התיישבו לכתוב את הטקסטים שהפכו לבסוף לספרו הראשון של טורי.