שברולט קורבט
הדור השלישי (1968–1982)

הדור השלישי של קורבט, עוצב בהתבסס על מכונית הקונספט Mako Shark II (עמלץ כחול II), הוצגה בשנת 1968 והמשיכה לייצור עד 1982. הדור השלישי במרכב הקופה השתמש לראשונה בגג T עם לוחות נשלפים. הוא הוצג בכינויים שקמו לתחייה מאוחר יותר כמו LT-1, ZR-1, Z07 וגרסת אספנות. בשנת 1978 נחגג יום השנה ה-25 של קורבט, עם ייצור דגם מהדורת השנה העשוי מ-2 טון כסף, ומהדורת רפליקת אינדי כרכב בטיחות של הדור השלישי. זה הייתה גם הפעם הראשונה שקורבט שימשה כרכב בטיחות באינדיאנפוליס 500.
המנועים ורכיבי השלדה נשארו בעיקר מדגמי הדור השני, אך הגוף וסביבת הפנים התחדשו. מנוע בנפח 5.7 ליטר החליף את המנוע הישן בנפח 5.36 ליטר כמנוע הבסיס בשנת 1969, אבל המנוע החדש עדיין הפיק 300 כ"ס. 1969 הייתה השנה היחידה שהדור השלישי הציע כאפשרות מערכת פליטה צדדית המותקנת במפעל, או יציאה אחורית רגילה עם קישוטי כרום. מנוע ה-ZL1 היה עשוי כולו מאלומיניום והופיע לראשונה בשנת 1969. מנוע ביג-בלוק זה הפיק 43 כ"ס, אבל דווח כי הוא מפיק 560 כ"ס ובאמצעותו ה-ZL1 מסוגלת לעבור רבע מייל (400 מטר) ב-10.89 שניות.
הייתה גרסת ייצור מורחבת בעבור המודל של שנת 1969 בשל שביתת עובדים ממושכת, מה שאומר שהמכירות ירדו בדגמים של שנת 1970, ל-17,316 יחידות. מנוע ה"סמול בלוק" של 1970 הגיע לשיא כוחו עם אפשרות דחיסה גבוהה עם מתניע גבוה LT-1 אשר הפיק 370 כ"ס. המנוע "427 ביג בלוק" הורחב לנפח של 7.44 ליטר עם 390 כ"ס. החבילה המיוחדת של הדגם ZR-1 הייתה אופציה זמינה בין השנים 1970–1972, וכללה את המנוע של LT-1 אשר שילב ציוד מרוצים מיוחד. רק 53 דגמי ZR-1 נבנו.
בשנת 1971, כדי להתאים כדי להתאים לדלק נטול עופרת רגיל עם מאפייני אנטי-דטונציה, יחס דחיסת המנוע הופחת מה שהוביל לירידה בדירוג הכוח. דירוג הכוח של מנוע הבסיס L48 בנפח 5.7 ליטר ירד מ-300 כ"ס ל-270 כ"ס אך עם אופציה מיוחדת לביצועים גבוהים עם מנוע LT1 אשר גם ירד מ-370 כ"ס ל-330 כ"ס. מנוע ה"ביג בלוק" LS6 454 הופחת מ-450 ל-425 כ"ס, למרות שהוא לא היה בשימוש של דגמי הקורבט של שנת 1970, הוא היה בשימוש בשברולט שבל SS. בעבור המודל של שנת 1972, ג'נרל מוטורס עברו לשיטת מדידת נטו אשר הביא לתוצאה של הפחתה נוספת, אבל יותר מציאותית, של מדרג הכוח מאשר תקן הברוטו הקודם. למרות שבמודל של שנת 1972 עם המנוע בנפח 5.7 ליטר, כוחות הסוס היו למעשה זהים לאלה של המודל של שנת 1971, מספר הנטו הנמוך יותר של כוחות הסוס שימש במקום מספר כוחות הסוס ברוטו בו נעשה שימוש קודם לכן. מנוע הבסיס L48 סיפק כעת מדרג של 200 כ"ס ותוספת אפשרית של מנוע LT1 אשר סיפקה במדרג החדש כ-270 כ"ס. המודלים של שנת 1974 היו האחרונים להכיל מערכת פליטה כפולה שהוסרה במודלים של 1975 עם כניסתם של הממירים הקטליטיים המחייבים שימוש בדלק נטול עופרת. כוח המנוע ירד עם גרסת המנוע הבסיסית ZQ3 אשר הפיק 165 כ"ס, המנוע האופציונלי L82 הפיק 250 כ"ס, בזמן שמכירת המנוע "454 ביג בלוק" הופסקה. עליות כוח הדרגתיות אחרי 1975 הגיעו לשיא במודל של שנת 1980 עם המנוע L82 אשר הפיק 230 כ"ס.
הסגנון השתנה בהדרגה לאורך הדור עד שנת 1978, ביום השנה ה-25 של המכונית. לוחית השם סטינג ריי לא הייתה עוד בשימוש במודל של שנת 1968, אבל שברולט עדיין התייחסה לקורבט כסטינג ריי, בכל מקרה הדגמים שבין השנים 1969–1976 השתמשו בכינוי "סטינגריי" כמילה אחת, ללא רווח. בשנת 1970, עיצוב הגוף עודכן וכלל פגושים סביב הצמיגים, חלל הפנים התעדן, מה שכלל עיצוב מחדש של הכיסאות, ונוריות חיווי ליד מוט ההילוכים שהיו השימוש הראשון בסיבים אופטיים. בשל רגולציה ממשלתית, במודל של שנת 1973, פגוש הכרום הקדמי של הקורבט שונה למערכת 8 קמ"ש עם חיפוי אוריתן לפגוש. דגמי הקורבט של שנת 1973 היו מיוחדים במובן זה, משום שהם היו היחידים בהם הפגוש הקדמי היה בנוי מפוליאוריתן ואילו הפגוש האחורי שמר על הסט של שני חלקי כרום. 1972 הייתה גם השנה האחרונה שנעשה שימוש בפגושי כרום. רק 45 Z07 נבנו בשנת 1973. משנת 1974 ואילך גם הפגושים הקדמיים וגם האחוריים היו עשויים מפוליאוריטן.
1975 הייתה השנה האחרונה למרכב הקבריולה, אשר חזר רק 11 שנים לאחר מכן, ודייב מקלילן ירש את זורה ארקוס-דנטוב כמהנדס הראשי של הקורבט. בדגמים של שנת 1976, ריצפת הפיברגלס הוחלפה בלוחות פלדה כדי לספק הגנה מפני טמפרטורת ההפעלה הגבוהה של הממיר הקטליטי. במשך 15 שנים השמות קורבט, סטינג ריי וסטינגריי היו מילים נרדפות. 1977 הייתה השנה האחרונה שבה נעשה שימוש בגג הייחודי של הקוברט עם החלון האחורי הרוחבי, בנוסף לראשונה מושבי עור היו זמינים ללא תוספת תשלום. מבחוץ, הצבע השחור חזר לאחר היעדרות של שש שנים.
בשנת 1978 מודל יום השנה ה-25 הוצג עם זכוכית פסטבק בחלון האחורי והתאפיין בלוח מחוונים וסביבה פנימית חדשה. מודל ייחודי זה של הקורבט נחגג עם מהדורה ייחודית של מכונית בטיחות באינדיאנפוליס 500 ומהדורת הכסף אשר הציעה ציפוי כסף על גבי הצביעה החיצונית האפורה. כל דגמי 1979 התאפיינו את המושבים של מכונית הבטיחות מהשנה הקודמת והציעו ספוילרים קדמיים ואחוריים כציוד אופציונלי. 53,807 דגמים יוצרו בשנה הזו, מה שהפך את 1979 לשנת שיא מבחינת הייצור עבור כל הגרסאות של הקורבט; המכירות היו במגמת ירידה מאז. בשנת 1980, הקורבט קיבלה עיצוב משולב ואווירודינמי חדש שהביא ירידה משמעותית בגרר. אחרי מספר שנים של עליות במשקל, דגמי הקורבט של 1980 היו קלים יותר בזכות מאמצי המהנדסים להוריד במשקל הגוף והשלדה. באמצע 1981, הייצור עבר מסנט לואיס, מיזורי, לבאולינג גרין, קנטקי וצביעה בשני גוונים הוצעה גם כן. דגמי 1981 היו האחרונים אשר היו זמינים עם תיבת הילוכים ידנית עד לאמצע 1984. ב-1982 מנוע הזרקת דלק חזר, כמו גם, כמחווה לגרסת האספנים של הדור השלישי של השברולט קורבט, נוסף חלון אחורי נפתח. סה"כ יוצרו 542,741 דגמי קורבט בדור זה במחירי בסיס שנעו בין $4,663 ל-$18,290.