stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שליו מזמר

| שליו מזמר |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: שלווים אמריקניים
סוג:: Dactylortyx 
מין:: שליו מזמר
שם מדעי
 Dactylortyx thoracicus ‏Gambel, 1848
תחום תפוצה


שליו מזמר (שם מדעי: Dactylortyx thoracicus) הוא מין של עוף אמריקאי ממשפחת שלווי העולם החדש והוא המין היחידי בסוגו. מין זה מצוי במקסיקו ובאמריקה המרכזית ביערות הרריים באזורים הטרופיים והסובטרופיים.
מאפיינים

אורכו של השליו 20 ס"מ והוא בעל פנים כתומות, עיניים חומות וכרבולת שחורה בקצה ראשו. הגוף אפור ומנומר בשחור והחזה והבטן אדמדמים. פלג הגוף העליון אפור והוא מעט מוסווה בין העלים ביער. הוא עוף קולני וקיבל מכך את שמו.
השליו חי על קרקע היער אך מעופף גם לענפים הנמוכים ביער ומחפש מזון כמו פירות וזרעים על הקרקע, לעיתים בחבורה קטנה של שלווים.
השליו נמצא בעיקר באזורים הרריים שונים ממקסיקו עד גואטמלה.
מיון

לשליו המזמר 11 תת-מינים:
Dactylortyx thoracicus pettingilli
Dactylortyx thoracicus thoracicus
Dactylortyx thoracicus sharpei
Dactylortyx thoracicus paynteri
Dactylortyx thoracicus devius
Dactylortyx thoracicus melodus
Dactylortyx thoracicus chiapensis
Dactylortyx thoracicus dolichonyx
Dactylortyx thoracicus salvadoranus
Dactylortyx thoracicus fuscus
Dactylortyx thoracicus conoveri
הערות שוליים

↑  שליו מזמר באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566359505171
הטיית לב (סדרה, 1971)

| --- | --- |

 מבוסס על:  "הטיית לב" מאת ג'יין אוסטן
 סוגה:  סדרה המבוססת על ספר 
 כותבים:  ג'וליאן מיטשל
 בימוי:  הווארד בייקר
 שחקנים:  אן פירבנק בריאן מרשל
 פסקול:  סטיבן הנקוק
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  5
 הפקה
 מפיק:  הווארד בייקר
 הפצה:  נטפליקס 
 אורך פרק:  50 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ITV
 תקופת שידור מקורית:  18 באפריל 1971 – 16 במאי 1971
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הטיית לב (באנגלית: Persuasion) היא סדרת טלוויזיה משנת 1971 עיבוד לרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן. טלוויזיית גרנדה ורשת ITV הפיקו את הסדרה, והבמאי היה הווארד בייקר. בתפקידים הראשיים מככבים אן פירבנק בדמות אן אליוט ובריאן מרשל בדמות קפטן ונטוורת'. הסדרה בת חמישה פרקים שודרה לראשונה באפריל ומאי 1971.
בישראל שודרה הסדרה בשם "השפעות" בטלוויזיה הישראלית ביוני ויולי 1980.
תקציר עלילה

אן אליוט היא הבת השנייה משלוש בנותיו של הברונט האלמן סר וולטר אליוט. שלא כמו אביה ואחיותיה אן היא צנועה, נבונה ואינה גאוותנית. המשפחה דנה בקשיים הכספיים שלהם, שנקלעו בהם בעיקר עקב פזרנותו של סר וולטר. מוצעים רעיונות אחדים לחיסכון, אבל סר וולטר ובתו אליזבת (הדומה מאוד לאביה) דוחים אותם לחלוטין. לבסוף מר שפרד, עורך הדין של סר וולטר, בעזרת אן וליידי ראסל מצליחים לשכנע אותו להשכיר את אחוזתו הגדולה, קלינץ' הול, ולעבור לגור בעיר באת'. מר שפרד מפציר בסר אליוט לעשות זאת מיד, מכיוון שכעת עם סיום המלחמות הנפוליאוניות יחזרו לאנגליה קציני ים עשירים ותהיה דרישה לבתים מפוארים כגון קלינץ' הול. עד מהרה מוצא מר שפרד דייר מתאים, אדמירל קרופט ואשתו גברת קרופט. היא אחותו של קפטן ונטוורת', שכבר הכיר בעבר את אן ואת משפחתה.
קפטן ונטוורת' היה מאורס בעבר לאן אליוט, לפני שמונה וחצי שנים. מתברר שליידי ראסל, האפוטרופוס של אן, שכנעה אותה להפר את האירוסים, ולא להתחתן איתו בגלל היותו חסר ממון וחסר קשרי משפחה מכובדים. עם זאת, מאז ונטוורת', שהיה קצין בחיל הים המלכותי, קיבל ספינה לפקד עליה, וצבר רכוש רב. הוא חוזר כעת לסומרסט למצוא לו כלה.
סר וולטר ואליזבת עוזבים את קלינץ' הול ועוברים לגור בבאת'. אן נשארת ומתארחת אצל אחותה, מרי מאסגרוב, הנשואה לצ'ארלס מאסגרוב. שבע שנים לפני כן צ'ארלס הציע נישואים לאן אבל היא דחתה אותו, והוא מפנה את אהבתו לאחותה הצעירה מרי, והם מתחתנים. לבני הזוג נולדו שני ילדים שאותם הם מפנקים. קפטן ונטוורת' מגיע להתארח אצל משפחת מאסגרוב והוא מבקר בביתה של מרי שם הוא פוגש לראשונה את אן. השניים כמעט אינם מדברים ביניהם. ונטוורת' מחזר אחרי אחיותיו הצעירות של צ'ארלס, לואיזה והנרייטה. עד מהרה חוזרת הנרייטה להביע את חיבתה לבן דודה צ'ארלס הייטר, הכומר הצעיר. הכל סבורים שוונטוורת' ישא לאישה את לואיזה. אבל דבר אינו מוסכם ביניהם. ונטוורת' אומר שהוא רוצה לנסוע לעיר הנמל ליים לבקר את חבריו בני הזוג הארוויל. לואיזה מציעה שכל בני המשפחה יצאו לטיול יחד איתו.
בטיול בליים לואיזה מתנהגת בפזיזות, קופצת כמה מדרגות כדי שוונטוורת' יתפוס אותה, אבל היא נופלת על המדרכה, מקבלת מכה בראשה שגורמת לזעזוע מוח. אן שומרת על קור רוחה ודואגת לקרוא לרופא ולהביא את לואיזה אל ביתם של משפחת הארוויל. הרופא חושש שמצבה של לואיזה חמור ביותר. מכיוון שהם בבית זר, צ'ארלס אומר שהוא יישאר לטפל בסידורים, אחר כך הם מחליטים שאן תישאר לטפל בלואיזה. מרי נוטרת על כך שחושבים שהיא אינה מספיק טובה, מתעקשת שהיא תישאר ולא אן. מכיוון שאין צורך בה בליים, אן עוזבת וחוזרת לבית משפחת מאסגרוב ואחר כך נוסעת לבית אביה בבאת'.
בבאת' שומעת אן שלואיזה החלימה, והיא אינה מעוניינת יותר בוונטוורת' אלא יש לה מחזר אחר קפטן בניק. אן מקווה להתפייס עם ונטוורת', והיא עושה מאמץ לפנות אליו ולדבר איתו. אבל כעת נמצא בעיר מר אליוט, בן דודה של אן והיורש של אחוזת אביה, שמחזר אחריה בעידודה של ליידי ראסל. גם אביה של אן סר וולטר ואחותה אליזבת מעריכים מאוד את מר אליוט.
בני משפחת מאסגרוב מגיעים לבאת' לקנות בגדים לנישואי בנותיהם, הנרייטה ולואיזה. אן פוגשת אותם בחדרם בבית המלון, שם היא פוגשת גם את קפטן הארוויל ידידו של ונטוורת'. אן והארוויל משוחחים על נאמנותם של נשים ושל גברים. קפטן ונטוורת' שומע את שיחתם, ונדהם מדבריה של אן. הוא משאיר לאן מכתב בו הוא מצהיר על אהבתו. בסצנת הסיום במסיבה אצל סר וולטר כולם מברכים את הזוג הצעיר. אליזבת ואביה מגלים שמר אליוט רימה אותם והוא ברח עם בת לווייתה של אליזבת, גברת קליי.
צוות השחקנים

אן פירבנק – אן אליוט
בריאן מרשל – קפטן ונטוורת'
בזיל דיגנם – סר וולטר אליוט
ואלרי גירון – אליזבת אליוט
מריאן ספנסר – ליידי ראסל
ג'ורג'ין אנדרסון – גברת קרופט
ריצ'רד ורנון – אדמירל קרופט
מורג הוד – מרי מאסגרוב
רולנד דייוויס – צ'ארלס מאסגרוב
מל מרטין – הנרייטה מאסגרוב
זיבילה רוץ' – לואיזה מאסגרוב
נואל דייסון – גברת מאסגרוב
ויליאם קנדל – מר מאסגרוב
שארלוט מיטשל – גברת קליי
דייוויד סאביל – מר אליוט
גבריאל דאיי – גברת רוק
מייקל קאלבר – קפטן הארוויל
פול צ'פמן – קפטן בניק
הערות שוליים

↑  שידורי הטלוויזיה, מעריב, 23 ביולי 1980
↑  דני בלטמן, לקראת שידור, מעריב, 19 ביוני 1980
שלמה ונציה

אין תמונה חופשית
שלמה ונציה (Shlomo Venezia;‏ 29 בדצמבר 1923 - 1 באוקטובר 2012) מניצולי השואה שפרסמו את זכרונותיהם, במהלך השואה אולץ לעבוד בזונדרקומנדו במחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו.
קורות חיים

ונציה נולד בסלוניקי, בה נעצר עם משפחתו במרץ 1944. הם גורשו למחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו. בסלקציה שערכו הרופאים הנאצים, ובה כל מי שלא נקבע ככשיר לעבודה נשלח ישירות לתאי הגזים, ונציה ניצל יחד עם אחיו מוריס ושני בני דודיו. ונציה עבר את ההליך שחל על כל האסירים במחנה: תספורת, חיטוי, קעקוע של מספר על גבי זרוע שמאל וקבלת מדי אסיר. בסופו של ההליך ונציה נכלא באגף נפרד ומבודד במחנה שהיה בהסגר, לטענתם של הגרמנים הדבר נעשה כדי למנוע התפרצות של מגפה בשטח המחנה. לאחר 20 ימים בשטח ה"הסגר" ונציה שובץ ביחידת זונדרקומנדו של אחת מהמשרפות הגדולות בבירקנאו, שתפקידה היה לשרוף את גופות המתים שנאספו מתאי הגזים ולאסוף את רכושם. בתום פרק זמן קבוע, גם עובדי הכפייה הוצאו להורג על מנת שלא יוכלו לספר על שאירע במחנות במסגרת הפתרון הסופי.
ונציה היה חלק מיחידת הזונדרקומנדו במשך שישה חודשים. באושוויץ-בירקנאו אמו ושתי אחיותיו נרצחו.
ונציה היה מבין מעט הניצולים שהועבדו במחנות בזונדרקומנדו, והיחיד מביניהם שהיה ממוצא איטלקי. לאחר המלחמה, התחתן עם מאריקה איתה עבר לגור ברומא, שם נולדו להם 3 בנים. במשך כחמישים שנה לא סיפר את סיפורו, עד שבתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, הרגיש שהימין הקיצוני באיטליה הרים את ראשו ולדבריו "צלבי קרס החלו להופיע על קירות" ובתגובה החל לספר את זיכרונותיו. פרסם את זכרונותיו מהשואה בספר בשם "זונדרקומנדו אושוויץ" באוקטובר 2007. כאורח בתוכניות טלוויזיה, בבתי ספר, ובאירועי זיכרון לרגל השואה, הוא פנה לצעירים על מנת שיספרו גם הם על הטרגדיה הנוראה שהתחוללה באירופה בשואה. רוברטו בניני נעזר בו כיועץ לצורך הכנת תסריט הסרט "החיים יפים".
הערות שוליים

↑  DENNIS HEVESI, Shlomo Venezia Dies at 88; Wrote of Auschwitz Horror, https://www.nytimes.com, ‏6.10.2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298594505171  PLWABN: 9810623132205606  BIBSYS: 8020334  BNE: XX4978773  BnF: cb15507491n (data)  CANTIC: a10893386  CiNii: DA16451519  GND: 133962148  ICCU: LO1V336257  ISNI: 0000 0001 0939 5617  LCCN: no2007053150  NDL: 01148086  NKC: xx0117241  NTA: 306151227  RERO: 02-A013159188  SELIBR: 302984  SUDOC: 113506724  VIAF: 120049223   WorldCat (עם VIAF): 120049223 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גרפיטי בעקבות מותו: "שלמה ונציה, אנחנו לא שוכחים, שלום", באכסדרת אוקטביה ברומא
שלמה דיק

| --- | --- |

שלמה דיק
 לידה:  1884 בוצ'אץ', האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  1944 (בגיל 60 בערך) 
 
סלומון (שלמה) דיק (1944-1884) היה אגרונום, תלמידו וידידו של הסוציולוג פרנץ אופנהיימר, הוגה רעיון הקואופרציה במרחביה. דיק היה מנהל המשק החקלאי בקואופרציה (1914-1911) וחבר בוועדה שבשנת 1937 בחנה את היתכנותה של תוכנית מדגסקר באחד מגלגוליה המוקדמים, עבור הממשלה הפולנית.
חייו

דיק נולד בבוצ'אץ' ב-1884, למד בסמינר למורים ולמד חקלאות בדאהלם שבסקסוניה התחתונה. ב-1905 היה למורה בבית הספר החקלאי של יק"א בסלובודקה לישנה אשר בגליציה המזרחית בסמוך לקולומיאה שם ארגן את התלמידים להגנת יהודי קולומיאה מפני פוגרום ולניהול עצמי. לאחר שנתיים נסע לברלין ללימודי תואר בחקלאות באוניברסיטת ברלין ולאחר מכן לימד בבית ספר חקלאי יהודי בשטיינהורסט שבהולשטיין, אולם עזב על רקע סכסוכים על אופן ההוראה ומטרותיה. כשעבד כאגרונום בגרמניה במטרה לחנך נוער יהודי לעבודת האדמה יצר קשר עם אופנהיימר, אותו הכיר בתקופת לימודיו.
כאשר נוסדה החווה הקואופרטיבית במרחביה ב-1911, מינה אופנהיימר את דיק לנהל את החווה. דיק הכניס למשק זנים וגידולים חדשים, הנהיג מחזור זרעים, נהל מלחמה במזיקים, הדריך והכשיר את החברים, קשר קשרים עם השכנים ועם הממשלה ואף היה בקשרים מקצועיים עם עמיתו למקצוע אהרן אהרנסון. עקב מצב בריאותו יצא בקיץ 1914 לחופשה בגרמניה אך שובו לארץ נמנע בגלל פרוץ מלחמת העולם הראשונה והוא נשאר באירופה. דיק קיבל מינוי כמפקח מטעם הממשלה על נחלותיו של הקיסר הגרמני לשעבר וכן עבד כשמאי. הוא נשאר קשור לעשייה הציונית, השתתף כמומחה בוועידת לונדון ביולי 1920 וכציר בקונגרס הציוני העולמי ה-18 בפראג (21 באוגוסט - 4 בספטמבר 1933).
לאחר הקונגרס, וכתוצאה משינוי האווירה בגרמניה, החליט ב-1934 לחזור לארץ-ישראל. קיבל תפקיד במחלקת ההתיישבות של הסוכנות היהודית והסתובב מטעמה בארץ להכין סקירות על יישובים וקבוצות חקלאיות.
דיק הוזמן להיות חבר בשתי משלחות שנועדו למצוא פתרונות התיישבות ליהודי אירופה. ב-1937 היה חבר במשלחת מטעם הממשלה הפולנית למדגסקר וחודשים ספורים לאחר מכן הצטרף כיועץ מומחה למשלחת הולנדית שיצאה לבדוק אפשרות דומה בגיאנה  ההולנדית.
מצב בריאותו הורע פעם נוספת, לכן יצא דיק לאירופה למטרות ריפוי. פרוץ מלחמת העולם השנייה מנע את חזרתו ולכן נשאר בצרפת. הוא נפטר מסרטן ב-1944, בגרנובל.
הערות שוליים

↑  ההתכנסות הראשונה של התנועה הציונית לאחר תום מלחמת העולם הראשונה. בוועידה הוחלט על הקמת קרן היסוד  והקמת ההנהלה הציונית העולמית
דרגון בול: נתיב העוצמה

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  "דרגון בול"
 בימוי:  שיגיאסו יאמאוצ'י 
 הופק בידי:  טאן טקאיווה יושיו אנזאי צוטומו טומרי
 תסריט:  Aya Matsui 
 עריכה:  שיניצ'י פוקומיצו
 מוזיקה:  אקיהיטו טוקונגה 
 צילום:  מסארו סקנישי
 מדינה:  יפן 
 חברת הפקה:  טואי אנימציה 
 חברה מפיצה:  טואי
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  יפן2 במרץ 1996 ארצות הברית29 באפריל 2003
 משך הקרנה:  80 דק' 
 שפת הסרט:  יפנית 
 סוגה:  פנטזיה, אנימה
 הכנסות:  5.5 מיליון דולר
 סרט קודם:  דרגון בול: הרפתקה מיסטית
 דף הסרט ב־IMDb
 
דרגון בול: החזק מנצח (ביפנית: Doragon Bōru Saikyō e no Michi ,ドラゴンボール 最強への道), או דרגון בול: נתיב העוצמה (באנגלית: Dragon Ball: The Path to Power), הוא סרט קולנוע יפני מסוגת האנימה. את הסרט ביים שיגיאסו יאמאוצ'י. היה זה הסרט הרביעי והאחרון המבוסס על הסדרה "דרגון בול". זהו סרט ספיישל שהופק לציון עשור לזיכיון.
הסרט מתאר בצורה שונה, ובסגנון הנפשה חדיש יותר, מעט את מסעו של גוקו אחר כדורי הדרגון בול ואת מפגשיו עם בולמה, אולונג, יאמצ'ה, פואר ומאסטר רושי בסדרה המקורית. למרות היותו כלול כחלק מסרטי "דרגון בול", הוא רחוק מאוד בסגנונו משלושת הסרטים האחרים שהופקו על האנימה. סגנון האנימציה דומה דווקא לסגנון שהוצג בדרגון בול GT וגוקו אף לבוש בדיוק באותה הצורה שבה היה לבוש ב-GT (ולא כפי שהיה לבוש ב"דרגון בול"), ואף שיר הפתיחה של GT, ‏Dan Dan Kokoro Hikareteku, מופיע בסרט.
הסרט יצא לאור בבתי הקולנוע היפניים ב-2 במרץ 1996, ולאחר מכן עשתה גרסה אנגלית את דרכה אל בתי הקולנוע בצפון אמריקה ב-29 באפריל 2003. הסרט גם דובב לעברית.
שנות ה-90 של המאה ה-2

שנות ה-90 של המאה ה-2 היו העשור העשירי והאחרון של המאה ה-2, החלו ב־1 בינואר 190 והסתיימו ב־31 בדצמבר 199.
אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > מלחמות

19 בפברואר 197 – קרב לוגדונום: ספטימיוס סוורוס הביס את מתחרהו על השלטון באימפריה שנתמך על ידי חלק מהלגיונות
197 - קטסיפון בירת האימפריה הפרתית נחרבת על ידי הקיסר הרומי ספטימיוס סוורוס
197 - ליון, מרכזה השלטוני של גאליה הרומית, נבזזת ורובה נחרב.
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > אירועים פוליטיים משמעותיים

1 בינואר 193 – הסנאט הרומי בחר בפרטינקס כיורשו של קומודוס כקיסר רומא, נגד רצונו
9 באפריל 193 – ספטימיוס סוורוס מוכרז כקיסר רומא
199 - הרומאים מחלקים את מסופוטמיה, שנכבשה מן הפרתים, לשתי פרובינקיות: מסופותמיה ואוסרונה
199 - גאודאונג יורש את כסו של סורו כמלך גאיה, ממלכה קוריאנית קדומה
199 - זפירינוס יורש את כסו של ויקטור הראשון בתור אפיפיור
כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אישים בולטים > מנהיגי עולם בולטים

ספטימיוס סוורוס מוכרז כקיסר רומא
שברולט פארקווד

| --- | --- |

שברולט Parkwood, שנת 1961
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  שברולט
 שנות ייצור:  1959–1961
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת אם:  ג'נרל מוטורס
 אורך:  5,320 מ"מ
 בסיס גלגלים:  3,023 מ"מ (דור ראשון)  3,000 מ"מ (דור שני)
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, בטור, 3,900 סמ"ק (מנוע שברולט 235 (Blue-Flame) מסוג "Chevrolet straight-6 engine") 8V צילינדרים, 4,600 סמ"ק, המפיק 170 כ"ס (מנוע שברולט 283 מסוג "Turbo Fire small block V8") (1960-1961)  8V צילינדרים, 5,700 סמ"ק המפיק 250 כ"ס  (מנוע שברולט סדרת "W-series"  סוג שברולט Thrust V8) (1960-1961)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות תמסורת ידנית - 4 מהירויות  תמסורת אוטומטית  מסוג "Powerglide"
שברולט פארקווד (באנגלית: Chevrolet Parkwood) היא מכונית סטיישן אשר יוצרה על ידי חטיבת המכוניות שברולט בחברת ג'נרל מוטורס האמריקאית בין השנים 1959–1961.
דורות

דור ראשון (1959 - 1960)
דור שני (1961)
תמונות

שברולט פארקווד, שנת 1960 (דור שני)
שברולט פארקווד שנת 1960
שברולט פארקווד, שנת 1960 (סטיישן)
שברולט פארקווד, שנת 1959 (דור ראשון)
ראו גם

שברולט Yeoman
שברולט קינגסווד
הערות שוליים

↑  שברולט -סטיישן 1958 Directory Index: Chevrolet/1958_Chevrolet/1958_Chevrolet_Wagons".
↑  שברולט Parkwood Most Popular Cars from the 1960's: Top 100
↑  שברולט Parkwood http://www.oldride.com/library/1959_chevrolet_brookwood.html
שלמה וקס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בינואר 1946 (בן 78) פירנצה, ממלכת איטליה 
 תאריך עלייה:  אפריל 1948
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1963–1993 (כ־30 שנה)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד קשר פיקוד הדרום  מפקד בה"ד 7  קצין קשר ותקשוב ראשי
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל משרד התקשורת מנכ"ל איגוד תעשיות האלקטרוניקה והתוכנה
 
שלמה וקס (נולד ב-8 בינואר 1946) הוא איש צבא, בתפקידו האחרון שימש כקצין קשר ראשי בדרגת תת-אלוף. אחר כך כיהן כמנכ"ל משרד התקשורת ומנכ"ל איגוד תעשיות האלקטרוניקה והתוכנה בשנים 2006–2016.
ביוגרפיה

וקס נולד בפירנצה איטליה ועלה לישראל ב-1948. גדל בכפר סבא. הוא בוגר בית הספר בזק לטכנאים בירושלים. ב-1963 התגייס לצה"ל ושירת בחיל הקשר. הוא שירת כקצין הקשר הקווי של פיקוד המרכז ומיד לאחר מלחמת ששת הימים עסק בפריסת מערכות הקשר במרחבי יהודה ושומרון. לאחר מכן שירת כקצין קשר חטיבתי של חטמ"ר 820. במלחמת יום הכיפורים היה קצין הקשר של חטיבה 14 ולחם בטנק עם מפקד החטיבה, אמנון רשף בגזרת המצרית. לאחר המלחמה שימש סגן קצין הקשר של גייסות השריון, קצין קשר ומפקד גדוד הקשר של עוצבת הפלדה. ב-1979 מונה למפקד הקשר של פיקוד הדרום ומילא תפקיד זה בתקופת הנסיגה מסיני. פיקד על בה"ד 7 - בסיס ההדרכה המרכזי של חיל הקשר ושימש סגן מפקד החיל. במאי 1990 מונה לקצין קשר ראשי ושירת בתפקיד עד שחרורו, בספטמבר 1993. במהלך שירותו כמפקד החיל, פרצה מלחמת המפרץ, הוא יזם והפעיל לראשונה את "הגל השקט" הונחו היסודות למערכת הסלולרית המוצפנת "ורד הרים", הוחלט על ההצטיידות במכשיר הקשר "המכלול" כתחליף למכשיר ה-VRC, הוחלט על חידוש מערך הלוחמה אלקטרונית והצטיידות ב"מחוג גדול"[דרוש מקור].
לאחר שחרורו מונה, בספטמבר 1993, למנכ"ל משרד התקשורת וכיהן בתפקיד עד שהתפטר במרץ 1997. בשנות כהונתו קידם המשרד תחרות בענף התקשורת, עם הבחירה בחברת סלקום כמפעילת סלולר שנייה, פתיחת ענף השיחות הבינלאומיות לתחרות.
לאחר מכן כיהן בתפקידי ניהול וייעוץ בחברות תקשורת וטכנולוגיה שונות, בהן כיו"ר NDVision, דירקטור בח.מר תעשיות, בסלקום, בשרם פודים טכנולוגיות ויועץ של חברת אמפל. ב-1997 מונה למנהל עסקי התקשורת של קבוצת גד זאבי, אשר התמודדה ללא הצלחה על רכישת השליטה בחברת בזק. באוגוסט 2001 פרש מתפקידו בקבוצת זאבי. אחר כך שימש כיועץ למשפחת ספרא בפרויקט להקמת שתי רשתות סלולריות בברזיל.
בסוף 2005 מונה למנכ"ל איגוד תעשיות האלקטרוניקה והתוכנה.
וקס בעל תואר ראשון ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה, בוגר קורס מח"טים, קורס מפקדי אוגדות והמכללה לביטחון לאומי. נשוי ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑  יובל אזולאי, ‏"סטארט-אפ הוא לא חזות הכול; עלינו להיות אומת ההיי-טק", באתר גלובס, 7 באוקטובר 2016
↑  חילוץ לוחמי מעוז "פורקן" - סיפור מפקד החטיבה, אתר חטיבה 14
↑  אורי שטיין, תא״ל שלמה וקס יתמנה למנכ"ל משרד התקשורת, חדשות, 23 ביולי 1993
↑  אפי לנדאו, ‏בלי וקס, אחרי פוליש, באתר גלובס, 22 בדצמבר 1996
↑  אפי לנדאו, ‏קבוצות קווי זהב וברק זכו במיכרז להפעלת שיחות טלפון בינלאומיות, באתר גלובס, 7 בנובמבר 1996
↑  שלמה וקס התמנה ליו"ר חברת סטרט-אפ, באתר גלובס, 19 באוקטובר 1997
↑  אפי לנדאו, ‏שלמה וקס משמש יועץ בשכר לקבוצת אמפ"ל, באתר גלובס, 26 באפריל 1999
↑  דוד חיון, ‏וקס: קבוצת זאבי תתמודד על רכישת גרעין השליטה של בזק, באתר גלובס, 27 באוקטובר 1999
↑  הדר חורש, שלמה וקס פורש מקבוצת גד זאבי, באתר הארץ, 21 באוגוסט 2001
↑  גיא הדס, ‏בלסאות' התייאשה מספרא? במו"מ למכור אחזקותיה בשתי חברות הסלולר הברזילאיות, באתר גלובס, 10 בדצמבר 2002
↑  ערן גבאי, שלמה וקס מונה למנכ"ל איגוד תעשיות האלקטרוניקה והתוכנה, באתר TheMarker‏, 31 באוקטובר 2005
שליו כחול

| שליו כחול |
| --- | --- |
 שליו כחול
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פסיוניים
סוג:: שליו
מין:: שליו כחול
שם מדעי
 Coturnix adansonii ‏ורו & Verreaux, 1851

שליו כחול (וכן, שליו אפריקאי כחול; שם מדעי: Coturnix adansonii) הוא מין של עוף קטן עד בינוני ממשפחת הפסיוניים (סוג: Coturnix). נצפה ביחידים, בקבוצות משפחה קטנות, או בלהקות גדולות.
מבנה

גובה 14-16.5 ס"מ.
משקל כ-47 גרם.
אורך כנף 78–82 מ"מ לזכרים ו- 80–84 מ"מ לנקבות.
אורך הזנב 26–32 מ"מ לזכרים ו- 29–31 מ"מ לנקבות.
צבעים - הראש כחול שחור, המקור שחור, העיניים אדומות, הגרון כחול, הגב שחור והרגליים צהובות.
תפוצה

השליו הכחול הוא עוף נודד, שתפוצתו מסיירה לאון עד אתיופיה, דרומית לזמביה ומזרחית לקניה והוא נמנע מלקנן באזורים צחיחים.
בית גידול

השליו הכחול חי בעיקר בכרי דשא ושדות, ליד נחלים או גופי מים אחרים, שם הוא ניזון מזרעי עשבים, חרקים, (כולל טרמיטים) ורכיכות, אותם הוא הורג טרם אכילתם.
קינון ורבייה

השליו הכחול הוא עוף מונוגמי החי כל חייו עם בן זוג אחד, אך אינו טריטוריאלי. במהלך עונת הרבייה הזכר משמיע 3 שריקות, הראשונה בקול צווחני והשתיים לאחריה בקול רך. בקן הבנוי על הקרקע, ומדופן בקש ועלים, מטילה הנקבה 3–9 ביצים בצבע זית - חום כהה, בעלות קליפה מחוספסת השוקלות כ־4.5 גרם כל אחת. הקן ממוקם מתחת לשיח כדי להגן על האפרוחים, שהם מקבוצת עוזבי קן, מפני טורפים. האפרוחים בוקעים מהביצים לאחר כשבועיים וחצי.
ראו גם

שליו
שליו נודד
שלמה וינר

אין תמונה חופשית
שלמה וינר (נולד ב-28 בספטמבר 1937) הוא משורר עברי, מורה ומתמטיקאי ואיש חינוך מתמטי.
ביוגרפיה

נולד בירושלים בשנת תרצ"ח 1937. את שלושת תאריו במתמטיקה למד וקיבל מהאוניברסיטה העברית בירושלים. את הדוקטורט עשה בהנחיית פרופסור עזריאל לוי. סיים לימודי המשך באוניברסיטת ברקלי, חזר ללמד מתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים, וחקר בה את תחום הוראת המתמטיקה במשך למעלה משלושים שנה, וכיהן פעמיים כראש החוג להוראת המתמטיקה בתקופה זו. ב־1997 הצטרף לאוניברסיטת בן-גוריון, הקים בה את התוכנית לתואר שני להוראת המדעים ועמד בראשה, ובהמשך היה לראש התוכנית לתואר שני לחינוך מתמטי לבית הספר היסודי במכללת אחווה.
שלמה וינר החל לפרסם את שיריו בכתבי העת בסוף שנות השישים ובראשית שנות השבעים. בשנת 1972 יצא לאור ספר שיריו הראשון, "רק לשעות ספורות". בשנת 1986 יצא לאור ספר שיריו "הרעש והאדמה". ובשנת 1992 ראה אור ספר שיריו "פתאום החיים". שימש כמה שנים כראש ועד אגודת הסופרים בירושלים, והיה יו"ר הנהלת בית הסופר בעיר. שיריו נדפסו בכמה אנתולוגיות חשובות, כגון "לנצח אנגנך - על המקרא בשירה העברית", של מלכה שקד. אסופה משיריו נדפסה באנגלית, ויצאה לאור בארצות הברית ובבריטניה.
שיטתו בהוראה

פרופ' וינר טוען שהוראת המתמטיקה צריכה לעורר מחשבה אצל התלמידים במקום ללמד פעולות נוסחתיות חסרי משמעות. לשם כך הוא מציע לשלב במבחנים שאלות חשיבה וכך לחייב את התלמיד להתמודד עם הבנה אמיתית של הנושאים הנלמדים, מעבר להכרת השיטות וביצוע הפעולות החישוביות, וכן להשתמש בהומור, בדרמה ובסיפור, על מנת "לצבוע" את הנושא ולעורר עניין. כדוגמה, כאשר רשם גרף על הלוח עם גיר לבן, הסביר שגיר צבעוני מסרטן, ולכן הריהו רושם בגיר לבן לצד הקו הלבן העליון 'אדום' וחץ המצביע על קו זה, ו'ירוק' ליד הקו התחתון.
על מנת להדגים מבחן שיש בו צורך בהשקעת מחשבה, בתרגום מושגים לנוסחאות ונוסחאות למושגים מציאותיים ותוך שימוש בהפתעה ובהומור, הדגים באחד ממאמריו שאלה ארוכה בתחום הביולוגיה, המציג את התופעות שנצפו בניסוי ואת הפירוש שנתנה להם פרופסור חוקרת הביולוגיה, כשהתלמיד מתבקש לסייע לה וכן לבדוק את תשובות החוקרים האחרים שבהם נעזרה. שאלה זו אכן הופיעה במבחן שלו בהכשרת חשבון גבוה לתלמידי מדעי החיים, ועל כך כתב:
פרופ' וינר כתב גם על בחינה ערכית ועל קשרי מוסר והוראת המדעים, והתייחס להבדלים בין חשיבה מדעית לחשיבה דתית.
הערות שוליים

↑  הוראת מתמטיקה וערכים : חינוך, שקרים ווידאו, שלמה וינר, 1999, הוצ' האוניברסיטה העברית
↑  חשיבה מדעית לעומת חשיבה דתית מנקודת מבטו של איש הוראת מדעים חילוני הרצאה אחרונה בסדרה מדוע תשע"ה (ערוץ האוניברסיטה העברית, יוטיוב)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269575505171  PLWABN: 9811511522805606  BnF: cb17010906w (data)  ISNI: 0000 0000 7399 0202  LCCN: n88045118  NKC: mub20231175261  SUDOC: 245418350  VIAF: 16309065   WorldCat (עם VIAF): 16309065
שברולט פליטמסטר

| --- | --- |

Chevrolet Fleetmaster, שנת 1948
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  שברולט
 שנות ייצור:  1946–1948
 יחידות שיוצרו:  1,250,986
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית  קנדה קנדה  אוסטרליה אוסטרליה
 מודל קודם:  שברולט ספיישל דה לוקס 
 מודל אחריו:  Chevrolet Deluxe (אנ')
 חברת אם:  ג'נרל מוטורס
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')
 פלטפורמה:  GM A platform (אנ')
 אורך:  5,023 - 5,271 מ"מ
 משקל:  1,382 - 1,570 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,946  מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, בטור, 3,548 סמ"ק המפיק 90 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת ידנית- 3 מהירויות
 
שברולט פליטמסטר (באנגלית: Chevrolet Fleetmaster) היא מכונית משפחתית גדולה, אשר יוצרה על ידי חטיבת המכוניות שברולט בחברת ג'נרל מוטורס האמריקאית  בין השנים 1946–1948.
בארצות הברית יוצרו 675,994 יחידות.
בקנדה ובאוסטרליה יוצרו 574,992 יחידות.
גרסאות

2 דלתות - סדאן
4 דלתות - סדאן
2 דלתות - קופה
2 דלתות - קבריולה
4 דלתות - סטיישן
3 דלתות (2 דלתות צד, ודלת אחורית נפתחת לצד) - מסחרית
תמונות

"שברולט פליטמסטר" - קופה
"שברולט פליטמסטר" - קופה
"שברולט פליטמסטר" - קופה
"שברולט פליטמסטר" - קופה, שנת 1948
"שברולט פליטמסטר", 4 דלתות  בשרות צבא ארצות הברית (צולם ב-ורשה, פולין)
"שברולט פליטמסטר", 4 דלתות, שנת 1948
"שברולט פליטמסטר", סדאן, 2 דלתות, שנת 1948
"שברולט פליטמסטר", קבריולט, שנת 1948
"שברולט פליטמסטר", קבריולט, שנת 1948
"שברולט פליטמסטר" - קופה
"שברולט פליטמסטר" - קופה
"שברולט פליטמסטר" - מסחרית (ללא חלונות צד, מלבד לחלונות הצד הקדמיים)
"שברולט פליטמסטר" - מימין דגם סדאן, 4 דלתות, משמאל  דגם מסחרית (ללא חלונות צד, מלבד לחלונות הצד הקדמיים)
ראו גם

שברולט Parkwood
שברולט קינגסווד
שברולט פליטליין