stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הלגיון העשרים ושניים דיאוטריאנה
היסטוריה > היעלמות

העדות האחרונה המיוחסת ללגיון היא מ-4 באוגוסט 119, לפיה מופיע הלגיון יחד עם הלגיון השלישי קירנאיקה במחנה בניקופוליס שבאלכסנדריה, ברשימת לגיונות של האימפריה הרומית שנמצאה ברומא ומיוחסת לשנת 145 נפקד שמו של הלגיון ומאז אין כל אזכור שלו בהיסטוריה של האימפריה הרומית. להעלמות זו הועלו מספר השערות, ההשערה הרווחת במחקר המודרני (אפלבאום, אבי יונה, גדליהו, אופנהיימר, בלום) היא שהלגיון בא ממצרים לעזרת מושל יהודה, והושמד על ידי המורדים היהודים במהלך מרד בר כוכבא.
ההשערה לא מסבירה מדוע לגיון שאיננו חלק מחיל המצב הקבוע של הפרובינציה, סופג את מירב האבדות. ההנחה היא שבגין אבדות קשות ואובדן שליטה רומאית בפרובינציה המורדת הוזעק הלגיון ה-22 ממצרים, מאחר שבסיס כוחו של בר כוכבא היה מדרום לירושלים אירעה התנגשות בין שני הכוחות שהביאה להשמדת הלגיון. הוגו מנטל, סובר שיש ראיה נוספת לכך שהלגיון ה-22 הושמד על ידי היהודים במרד זה, עשויה להיגזר ממכתבו של פרונטו למרקוס אורליוס שבו הוא מנחם את הקיסר על ההפסדים של המלחמה הפרתית, שבו הושמד לגיון שלם, בכך שהוא מזכיר לקיסר את הפסדיו של אדריאנוס ביהודה. נראה על פי זה, שההפסדים ביהודה היו גדולים יותר מאשר במלחמה הפרתית.
על פי גרסה שונה של התאוריה היה הלגיון חלק מכוח המצב בפרובינקיה יודאה (יהודה), כחלק מרענון מצבת הכוחות של הלגיונות במזרח שאירע בסמוך לביקור הקיסר אדריאנוס במזרח בשנת 132. על פי התסריט המשוער עבר הלגיון השני טראיאנה לשמש כחיל מצב מיודאה למצרים והלגיון ה 22 עבר לשמש כחיל מצב ביודאה לצידו של הלגיון העשירי פרטנסיס, במהלך הלחימה עם מורדי בר כוכבא הושמד הלגיון. בהקשר זה מצוטט לעיתים דווח של ההיסטוריון הנוצרי סקסטוס יוליוס אפריקנוס ולפיו לוחמים מהפלנקס הרומאי ששהו ביהודה הורעלו על ידי הפרושים, בהיעדר ציון במקור של יחידה צבאית אין למעשה אפשרות לקשר רישום זה עם הלגיון ה-22.
קיימות השערות נוספות לגבי היעלמותו של הלגיון ממצבת הכוחות של הצבא הרומאי, יש מידע מעורפל המצביע על אירועים אלימים באלכסנדריה בשנת 122 ואירועים אלימים שמהותם המדויקת לא ברורה בשנת 126 שהביא להזרמת כוחות רומאיים מאפריקה לכוון מזרח - אולי כנגד איום מצד הפרתים. השערה נוספת מייחסת את הכחדתו של הלגיון ה 22 לדווח של קאסיוס דיו על השמדת לגיון רומאי בשנת 161 במהלך מלחמת לוקיוס ורוס עם הפרתים, באלגיאה שבארמניה.
אף שקפי לורנס כותב: ש"קיימות הזדמנויות או נסיבות אחרות, אשר להן ניתן לייחס את חיסולו של הלגיון; אולם אם אנו מחפשים אחר מאורע או אסון צבאי, אין מתאים יותר לכך מאשר מרד בר-כוכבא", בסיכומו של דבר הוא קובע: "למען האמת, גורלו של הלגיון ה-22 דיאוטריאנה, כגורלם של לגיונות אחדים אחרים, נסתר מאיתנו."
לקריאה נוספת

לורנס קפי (גר'), ‏גורלו של הלגיון ה-XXII דיאוטריאנה, קתדרה 50, דצמבר 1988, עמ' 57-49
בנימין איזאק, ישראל רול, יהודה בשנים הראשונות לשלטון הדריינוס, נופים 13-14, (1994) עמ' 45–55
S. Daris, Legio XXII Deiotariana, in Y. Le Bohec (ed.), Les Légions de Rome sous le Haut-Empire, Lyon, 2000, p.359-363
L. J. F. Keppie, 'The history and disappearance of the Legion XXII Deiotariana', in A. Kasher et al. (eds), Greece and Rome in Eretz, Israel: Collected Essays (1989)
M. Mor, 'Two legions - the same fate? (the disappearance of the Legions IX Hispana and XXII Deiotariana)', ZPE 62, 1986.
Johannes Kramer, Die Wiener Liste von Soldaten der III. und XXII. Legion (P. Vindob. L 2), ZPE 97 (1993), pp. 147-158
B. Isaac-I. Roll, Judaea in the Early Years of Hadrian's Reign, Latomus, XXXVIII, 1979, 54-66
הערות שוליים

↑  קיקרו, מכתבים, 19.8
↑  הטקסט של הכתובות הרומיות (אנגלית)
↑  Richard Alston. Soldier and Society in Roman Egypt: Social History Routledge, 1998 page 163
↑  Roger S. Bagnall. The Oxford Handbook of Papyrology. Oxford University Press, 2009 page 236
↑  בנימין איזק וישראל רול, יהודה בשנים הראשונות למלכות הדריאנוס, נופים 13–14 (2004), עמ' 41-54.
↑ Applebaum, Prolegomena to the Study of the Second Jewish Revolt (A.D.132-135), 1976 (London), p. 26, 36, 45, 62. מיכאל אבי-יונה, אטלס כרטא לתקופת בית שני , עמ' 82. אהרון אופנהיימר, מרד בר כוכבא , הוצאת מרכז זלמן שזר, עמ' 16.James J. Bloom, The Jewish revolts against Rome , A.D. 66–135: a military analysis p 206.
גדליהו אלון, תולדות היהודים בארץ ישראל בתקופת המשנה והתלמוד, 1970 עמ' 27
↑  L. Mildenberg, 'Bar Kokhba Coins and Documents', Harvard Studies in Classical Philology, Vol. 84. (1980), pp. 311-335.
↑  Hugo Mantel, The Causes of the Bar Kokba Revolt The Jewish Quarterly Review, New Series, Vol. 58, No. 3 (Jan., 1968), pp. 224-242.
↑  מנחם מור, מרד בר כוכבא עוצמתו והיקפו, 1991, עמ' 125
↑  קפי לורנס, גורלו של הלגיון ה-XXII דיאוטריאנה, קתדרה 50, דצמבר 1988, עמ' 57-49
הסמקה

מימין: נערה מסמיקה
הסמקה היא מצב טבעי ונפוץ למדי שבו כלי הדם שבאזור הלחיים מתרחבים באופן לא רצוני, והלחיים "מקבלות" צבע ורוד-אדמדם.
ההסמקה נפוצה כשמרגישים מבוכה, כעס, התרגשות או בושה, אם כי לפעמים מזוהה עם התאהבות או עם רגשות רומנטיים כלשהם. הרחבת כלי הדם ההיקפיים.
כשהסמקה מופיעה ללא סיבה "מספיק טובה" זה עלול להיות סימפטום של חרדה חברתית.
הסמקה נגרמת גם מפעילות גופנית: כשחום הגוף נהיה גבוה, מערכת ההובלה מזרימה דם ללחיים, כדי לצנן את הגוף.
פחד מהסמקה נקרא אריתרופוביה – מהמילים היווניות ερυθρός, אדום, ו- φοβία, פחד; מילולית "פחד מאדמומיות".
הערות שוליים

↑  מוניץ, ח' (עורך). (2016). פרקים נבחרים בפסיכיאטריה מהדורה שישית. תל אביב: דיונון.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282545405171  GND: 4474928-4  LCCN: sh85015124 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בריאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הן (רשימה)

הרב מאיר מאזוז, מייסד ומנהיג המפלגה
מפלגת "הן צדק", הייתה מפלגה ספרדית חרדית מוניציפלית בישראל, שהתמודדה לראשונה בבחירות המקומיות לעיריית בני ברק, שהתקיימו ב-1993 (ה'תשנ"ד), ולאחר מכן התמזגה עם מפלגת ש"ס המקומית. מנהיגה הרוחני של המפלגה היה הרב מאיר מאזוז, ראש ישיבת כסא רחמים ולימים מנהיגה הרוחני של מפלגת יחד.
בבחירות 2018 בבני ברק התמודדה הרשימה מטעם מפלגת יחד, ובנפרד מש"ס, למועצת העיר תחת האותיות "הן", וקיבלה מנדט אחד.
רקע להקמת המפלגה

מפלגת "הן" הוקמה על רקע הקרע שנוצר בין מנהיגי מפלגת ש"ס, הרב עובדיה יוסף והרב אלעזר מנחם מן שך, לאחר תמיכת ש"ס בשיתוף פעולה עם מפלגת העבודה בתרגיל המסריח (1990), והצטרפותה לממשלה העשרים וחמש בראשות יצחק רבין (1992). צעדים אלו נעשו בהוראת הרב יוסף ונגד דעתו של הרב שך, וגרמו למחלוקת בין הרבנים, שהעיבה על היחסים בין הספרדים לליטאים בציבור החרדי. הרב מאזוז הוציא מכתב בו התנגד לדעתו של הרב יוסף לגבי הסכמי אוסלו.
הרחוב החרדי בבני ברק, המורכב ברובו מציבור בני תורה מהזרם הליטאי, ומספרדים שגדלו במוסדות אשכנזיים, צידד בעמדתו של הרב שך, דבר שהשליך גם על החלוקה הפוליטית בעיר, כאשר גם מפלגת ש"ס המקומית בראשות אליהו סויסא, התמזגה עם מפלגת יהדות התורה האשכנזית, תחת השם "ש"צ-ט"ז".
בעקבות הפגיעה בכבודו של הרב עובדיה יוסף, וחוסר הדאגה למוסדות ספרדים - לטענת המייסדים, הכריז הרב מאיר מאזוז, על הקמת מפלגה ספרדית בשם "הן צדק". בהמשך הצטרף אליו הרב יוסף עזרא זליכה רבה של שכונת פרדס כץ. כאשר מנגד עמדו יתר הרבנים הספרדים בבני ברק לצידה של המפלגה האשכנזית - ספרדית. הרב עובדיה יוסף עצמו נמנע מלהביע תמיכה מפורשת באחד מהצדדים, וכל צד טען לתמיכתו ופרסם את תמונותיו עמו.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | לאחינו הספרדים תושבי העיר בני ברק, לאחר ששמענו את דעתם של מרנן ורבנן, חברי מועצת חכמי התורה שליט"א, לאחר ששמענו את דעתם של רבני העיר בני ברק ומרביצי התורה בה שליט"א, לאחר שהובטחו לנו כל הדברים שלמענם יצאנו ברשימה נפרדת, ומאחר והשלום והאחדות בעיר הזו יקרים לנו מכל. חתמנו הסכם עם ראשי סיעת ש"ץ - ט"ז. אנו מודיעים בזה על ביטולה של רשימת הן צדק. רשימת הן צדק רשימה ספרדית מקורית מודיע בזה על ביטול רשימתה ומועמדיה למועצת עיריית בני ברק. כדלהלן... והאמת והשלום אהבו וע"ז באנו עה"ח. היום י"ז במר חשון תשנ"ד | “ |

|  – מכתב מזוייף שפורסם בו הרב מאזוז כביכול מודיע על פרישתו, בסוף המכתב הובאו "חתימות" רבנים |  – מכתב מזוייף שפורסם בו הרב מאזוז כביכול מודיע על פרישתו, בסוף המכתב הובאו "חתימות" רבנים |  |
הבחירות היו טעונות וסוערות, וכחלק מהמאבק החריף, פורסם בבוקרו של יום הבחירות מכתב מזויף בשם הרב מאזוז (להלן), בו הוא מודיע כביכול על פרישה מההתמודדות, וסגירת המפלגה בעבור השלום, בעקבות זאת הוציאה מפלגת "הן צדק" כרוזי רמקולים שהסתובבו ברחבי העיר והכחישו זאת. כן הוגשה תלונה במשטרת מרחב דן.
נציגי המפלגה

בבחירות שהתקיימו ב-2 בנובמבר 1993 (י"ח בחשוון ה'תשנ"ד), הפתיעה מפלגת "הן צדק", והכניסה שלשה נציגים לעירייה, עמרם מלול, הרב אליהו ענקרי, ופנחס צברי. מבית הרב עובדיה יוסף נשלח מכתב ברכה לרב מאזוז, שנכתב בידי הרב יצחק יוסף. לאחר מכן התמזגה עם מפלגת ש"ס המקומית. מאוחר יותר הוקמה ועדה קרואה לעירייה, שפיטרה את רוב חברי העירייה, ובין הנותרים היה פנחס צברי שהמשיך להוביל את המפלגה.
בעקבות ההצלחה, סוכם כי בראש רשימת ש"ס בבני ברק, יעמוד נציגו של הרב מאיר מאזוז, פנחס צברי, שהפך לסגן ראש העיר, והרכבת הרשימה תידרש את אישורו והסכמתו של הרב. הסכם זה נמשך עד לשנת 2010, אז נקרא צברי לשמש כסמנכ"ל תאגיד המים העירוני מי ברק, והשאיר את המקום הראשון לאליהו דדון, באישורו של הרב מאזוז.
בבחירות 2018 בבני ברק התמודדה הרשימה מטעם מפלגת יחד ובנפרד מש"ס, תחת האותיות "הן". בראש הרשימה הוצב ניר אריאל, ממייסדי חברת הסטארטפ גלילאו שאף התמודד לראשות העיר. הרשימה זכתה ל-3588 קולות, וקיבלה מנדט למועצת העיר.
הערות שוליים

↑  דב אלבוים, תכירו, הרב מאזוז, חדשות, 31 באוקטובר 1993
↑  מנחם קולדצקי, המכתב הנדיר של הרב יצחק לרב מאזוז, באתר אקטואליק, ‏29/1/18
↑  ישי כהן, ‏המהלך של אלי דדון: ריצה משותפת של ש"ס ו'כסא רחמים', באתר כיכר השבת, 24 בינואר 2018
↑  כיכר השבת, ‏ניר אריאל, יו"ר סיעת "הן" בבני ברק, בראיון באולפן 'כיכר', באתר כיכר השבת, 29 באוקטובר 2018
המתופפת הקטנה (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

 מבוסס על:  "המתופפת הקטנה" מאת ג'ון לה קארה
 סוגה:  דרמת ריגול
 בימוי:  פארק צ'אן-ווק
 שחקנים:  מייקל שאנון  אלכסנדר סקושגורד  פלורנס פיו  מיכאל מושונוב  סימונה בראון  קלייר הולמן  צ'ארלס דאנס
 ארץ מקור:  בריטניה בריטניה
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  6
 הפקה
 מפיק:  לורה הייסטינגס-סמית'
 חברת הפקה:  BBC Studios  AMC Studios  The Ink Factory  127 Wall Productions
 שידור
 רשת שידור:  BBC One (בריטניה)  AMC (ארצות הברית)
 פורמט (תמונה):  1080i (HDTV)
 פורמט (קול):  סטריאו
 תקופת שידור מקורית:  28 באוקטובר 2018 – 2 בדצמבר 2018
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
המתופפת הקטנה (באנגלית: The Little Drummer Girl) היא מיני-סדרת טלוויזיה בריטית משנת 2018 המבוססת על ספר באותו שם מאת ג'ון לה קארה. הסדרה שודרה לראשונה בערוץ BBC One בממלכה המאוחדת ב-28 באוקטובר 2018 וברשת AMC בארצות הברית במהלך חודש נובמבר 2018. בישראל, בתחילת ספטמבר 2019 החל שידור הסדרה בכאן 11.
הסדרה מגוללת את המרדף שמבצע "המוסד" הישראלי בעקבות רב מחבלים פלסטיני בשם ח'ליל ותא הטרור שלו המבצע פיגועים באירופה, בסוף שנות ה-70.
הסדרה זכתה לשבחים בבריטניה, בארצות הברית ובישראל.
עלילה

עלילת הסדרה מתרחשת בסוף שנות ה-70, ונפתחת בפיגוע טרור באמצעות מזוודה ממולכדת אשר בה מטען חבלה, שמבצעים מחבלים פלסטינים במינכן שבגרמניה. בפיצוץ נהרג ילד, בנו של הנספח לענייני עבודה הישראלי. רב מרגלים ב"מוסד" בשם מרטי קורץ פותח במצוד אחר המפגעים, והוא משוכנע שמאחורי הפיגוע עומד ח'ליל, מחבל בכיר בארגוני הטרור הפלסטינים.
צ'ארלי היא שחקנית תיאטרון בריטית, שמאלנית ופרו-פלסטינית בדעותיה. גדי בקר, חבר בצוות של מרטי, פוגש את צ'ארלי בעת שהיא בחופשה ביוון. הוא מוביל אותה לדירת מסתור של "המוסד", שם הוא ומרטי משכנעים אותה לפעול כסוכנת של "המוסד".
במקביל חוטפים אנשיו של קורץ ובראשם סגנו, שמעון ליטבק, איש המבצעים המיוחדים, את סאלים, אחיו של ח'ליל, וחוקרים אותו. על צ'ארלי מוטל להמשיך את משימתו של סאלים: להוביל במכונית מרצדס מטען של חומר נפץ מסוג סמטקס מבולגריה דרך יוגוסלביה לאוסטריה. גדי ואנשיו מפקחים בחשאי על ביצוע המשימה, וצ'ארלי מצליחה בה. גדי מכשיר את צ'ארלי לגילום אהובתו של סאלים, כדי שתוכל לחדור לארגונו של ח'ליל. הוא מספר לה על תולדותיו ודעותיו של סאלים, ובין השאר מציגים בפניה את סאלים העירום, כדי שבמקרה שתיחקר על קשריה אתו, תוכל לציין סימני זיהוי בגופו.
ליטבק מביים תאונת דרכים שבה נהרגים במכונית המרצדס סאלים ומחבלת שוודית שפעלה בשירותו. צ'ארלי חוזרת ללונדון, ושם ח'ליל יוצר קשר אתה דרך מתווכים. היא יוצאת ללבנון ופוגשת את פאטמה, אחותם של סאלים וח'ליל. היא מבקרת במחנה פליטים, עוברת בהצלחה חקירה שנועדה לוודא שאינה מתחזה, ומשתלמת באימוני חבלה וטרור.
בתום אימוניה היא נשלחת לאנגליה, שם היא פוגשת את ח'ליל, שנותן לה מזוודת נפץ שאותה עליה למסור בהטעיה לפרופ' מינקל, ישראלית הנותנת הרצאה בלונדון, כדי שתתפוצץ בידיה. המזימה נודעה לאנשי "המוסד", וכשצ'ארלי מגיעה עם המזוודה הם מביימים, בשיתוף פעולה עם המשטרה הבריטית, מסירה שלה לפרופ' מינקל, ושמים את מזוודת הנפץ בכספת פלדה מוגנת. גדי מורה לצ'ארלי לחזור אל ח'ליל. קודם שצ'ארלי מסתלקת מהאזור עם רוכב אופנוע שהגיע כדי למלט אותה, הם חוזים בפיצוץ רב עוצמה ובפינוי של פרופ' מינקל הפצועה וכל קהל מאזיניה.
צ'ארלי חוזרת אל ח'ליל לבקתת המסתור שלו ביער, כשמרטי ואנשיו עוקבים אחריה בחשאי, ומתגברת בהצלחה על חשדנותו של ח'ליל. בבוקר ח'ליל חושד שוב, משום שהחלבן לא הביא את החלב כמדי בוקר. צ'ארלי נשברת תחת איומי האקדח שלו, ומגלה לו את האמת: שהיא שחקנית, ושהפיצוץ ששודר בטלוויזיה היה מבוים. גדי מבין שצ'ארלי בסכנת חיים, והוא מגיע והורג את ח'ליל, בניגוד לתוכניתו של מרטי, להמשיך להפעיל את צ'ארלי כסוכנת כפולה בארגונו של ח'ליל.
בסדרת פעולות של "המוסד" וצה"ל מחוסלים כל משתפי הפעולה עם ח'ליל, אירופים ופלסטינים.
שחקנים ודמויות

מייקל שאנון - מרטין קורץ, רב מרגלים ישראלי.
אלכסנדר סקושגורד - גדי בקר, אדם מסתורי שצ'ארלי פוגשת בחופשה ביוון והופך לסטוץ שלה. הוא מתגלה כקצין ביון ישראלי.
פלורנס פיו - צ'רמיין "צ'ארלי" רוס, - שחקנית אנגלייה, פעילת שמאל רדיקלי בתחילת שנות ה-20 לחייה ב-1979 הנשאבת לתוך תסבוכת ריגול.
מיכאל מושונוב - שמעון ליטבק, חבר מפתח בצוות של קורץ.
סימונה בראון - רחל, אשת מבצעים כריזמטית צעירה, חברה בצוות של קורץ.
קלייר הולמן - גברת באך, אנגלייה, חברה בצוות של קורץ במינכן.
דניאל ליטמן - דניאל, המגויס הטרי ביותר לצוות של קורץ.
קייט סמפטר - רוז.
גנאדי פליישר - שווילי, חבר בצוות של קורץ.
אלסנדרו פיאוואני - רוסינו, מחבל איטלקי.
אמיר ח'ורי - מישל, מהפכן פלסטיני, אחיו הצעיר של ח'ליל.
צ'ארלס דאנס - המפקד פיקטון.
לובנה אזאבל - פאטמה, אחותם של ח'ליל ומישל.
מקס איירונס - אל, חבר של צ'ארלי, שחקן בעל מודעות פוליטית גדולה.
קתרינה שיטלר - הלגה, רדיקלית מהפכנית שעוזרת מישל לגייס נשים אירופאיות לרשת שלו.
בת'אני מאיר - סופי.
שאריף גטאס - ח'ליל אל חדאר, רב מחבלים
שלמה בראבא - נוח, ראש המוסד
הערות שוליים

↑  Petski, Denise (21 באוגוסט 2018). "John le Carré's 'The Little Drummer Girl' Miniseries Gets November Premiere Date on AMC". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  אתר התכנית ב"כאן" 11
↑  עידו ישעיהו‏, כל העולם במה: "המתופפת הקטנה" נטפלת בחוכמה לסכסוך הישראלי-פלסטיני, באתר וואלה, 3 בדצמבר 2018;
ניר וולף, "המתופפת הקטנה": הסבלנות משתלמת, באתר ישראל היום, 5 בדצמבר 2018;
 איתי שטרן, "המתופפת הקטנה": ההאדרה של המוסד הישראלי בסרטים הוליוודיים נוכחת גם כאן, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2018
↑  שירית גל, כוכב "דם אמיתי": "הזדקקנו לישראלים על הסט", באתר ynet, 3 בדצמבר 2018
המגון

.
המגון (בלעז: הומוגניזציה) הוא תהליך הגורם לתערובת מסוימת להפוך לאחידה (הומוגנית).
המגון בתעשיית החלב

חלב שעומד זמן מסוים לאחר החליבה נפרד למרכיביו הטבעיים: חלבון, שומן ונוזל. היפרדות זו אינה מקלקלת את החלב אך יוצרת בו גושים ומשקעים. על מנת שהחלב יהיה אחיד במרקמו, יורים את החלב דרך צינור מיקרוסקופי בלחץ גבוה מאוד על מנת לרסק באופן מכני את כדוריות השומן הגדולות, לכדוריות קטנות שנטמעות בנוזל. כדוריות אלו מאבדות את כושרן להתרכז מחדש. חלב שעבר המגון נקרא חלב הומוגני, בו מתחלק השומן באופן יחסי שווה בכל חלקי החלב.
המגון נעשה גם למוצרים נוספים כמו משקאות קלים ומיצים טבעיים.
היידוהדהאז

| --- | --- |
סמל היידוהדהאזסמל היידוהדהאז

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון המישור הגדול
 מחוז:  היידו-ביהר היידו-ביהר
 נפה:  נפת היידוהדהאז
 מושל:  Dénes Csáfordi
 שטח:  87.81 קמ"ר
 גובה:  151 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  13,073 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  47°41′00″N 21°40′00″E﻿ / ﻿47.683333333333°N 21.666666666667°E﻿ / 47.683333333333; 21.666666666667 
 אזור זמן:  CET
 http://www.hajduhadhaz.hu
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.היידוהדהאז(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.היידוהדהאז  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
היידוהדהאז (בהונגרית: Hajdúhadház) היא עיירה במחוז היידו-ביהר בהונגריה, שנמצאת במרחק 10 ק"מ מהעיר דברצן.
היסטוריה

בסביבת העיר העתיקה נמצאו שרידים של חפצי נחושת. בימי הביניים, במאה ה-14, נבנתה בעיר כנסייה שהייתה בבעלות המלך זיגיסמונד, שמלך באזור. בתקופה זו הוקם על גבעה בעיר בית הכנסת הראשון. עם השנים בית הכנסת נחרב, ועל שטחו נבנתה כנסייה גותית שנחשבה ליפה באזור.
במאה ה-16 שלטו בהונגריה העות'מאנים, שהקשו על חייהם של תושבי העיירה. בבדצמבר 1605 החל שליט האזור, אישטוואן בוצ'קאי, להגדיל את ההתיישבות בעיירה והפך אותה לעיר.
בין השנים 1621–1629 ו-1645–1648 השלטון באזור היה הונגרי ולא שלטון זר, תחתיו והעיר גדלה והיגרו אליה תושבי יישובים אחרים מהאזור. ב־15 השנים שלאחר מכן פקד את האזור גל של מחלות ורעב, שגרם לחקלאים להפסיק לגדל את שדותיהם, והביא למותם של רבים מתושבי העיר.
במהלך המאה ה-19 הושפעו רבים מהתושבים מהכיבוש הטורקי של הונגריה ופירוקה של המדינה למספר מחוזות.
במלחמת העולם השנייה הופצצה הכנסייה שבראש ההר על ידי בעלות הברית ועד היום לא נבנתה מחדש.
הקהילה היהודית

היידוהדהאז הייתה אחת משש הערים האוטונומיות במחוז היידו, שניתנה להם סמכות להתיר או לאסור התיישבות בשטחן. עדשנת 1840 נאסר על יהודים להתגורר בעיר, מלבד מספר משפחות יהודיות. במחצית המאה ה-19 הגיעו לעיירה מתיישבים יהודים מעיירות אחרות באזור, כמו היידושאמשון והיידוסובט וגם מגליציה. באמצע המאה ה-19, בראשית ההתיישבות היהודית בעיירה התפרנסו מגידול ירקות, ועם הזמן גם החלו לעסוק במסחר. לאחר פילוג הקהילות היהודיות בהונגריה ב-1869, הקהילה היהודית בעיר הגדירה את עצמה כאורתודוקסית.
במלחמת העולם הראשונה השתתפו בקרבות 75 מיהודי העיר, ו-11 מתוכם נהרגו בהם. בין השנים 1938–1941 נחקקו חוקים מפלים כנגד היהודים, שנועדו להגביל אותם בתחומי הכלכלה והחברה. ב־1944 נכבשה העיירה, והיהודים נכלאו בגטו. מאוחר יותר הם הועברו לגטאות בערים אחרות. בסתיו של אותה השנה ,לאחר הכיבוש הרוסי על העיר, החלו ניצולי השואה לחזור אל העיר. לאחר מרד 1956 גם החוזרים עזבו אותה, ועברו לבודפשט או עלו לארץ ישראל.
בשנת 1962 חיו בהיידוהדהאז בין 12 ל-15 משפחות יהודיות, ומאז מספרן הלך ופחת.
הקהילה היהודית > בתקופת השואה

בשנת 1942 גויסו כ־60 צעירים יהודים לשרות העבודה, עבודות כפייה במסגרת הצבא ההונגרי. הם הוצבו בחזית האוקראינית, ורובם נספו שם. במרץ 1944, לאחר הכיבוש הגרמני, הוקם גטו היידוהדהאז, ועד 21 במאי באותה שנה הועברו אליו כ-415 יהודים מהעיר ומהאזור. בגטו זה הורשו היהודים להביא עמם חפצים אישיים, מזון ואף ריהוט, אך הצפיפות במקום הייתה רבה. ב-10 ביוני 1944 הועברו היהודים לנקודת שילוח בבית החרושת שרלי ללבנית בדברצן, ובין ה 25 ל-28 בחודש זה גורשו רובם לגטו שטרסהוף שבאוסטריה, וחלקם למחנה ההשמדה אושוויץ. בשואה נספה גם רבה האחרון של העיר, רבי מנחם יצחק רוזנברג.
הקהילה היהודית > חינוך

בשנת 1898 נבנה בעיירה בית כנסת. עד אז התפללו היהודים בבתים פרטיים. באותה שנה נוסד גם "תלמוד תורה", בית ספר יהודי עממי. בבית ספר זה למדו כ-40 עד 50 תלמידים. בשירות הקהילה היה שוחט, וכמה מורים ומלמדים.
הישיבה הוקמה על ידי רבה של העיר, הרב מנחם יצחק רוזנברג. בישיבה למדו כ־70-60 בחורים, והיו זמנים בה למדו בה גם 90 תלמידים. התלמידים למדו במשך היום באכסניותיהם, ורק לקראת שיעור הרב באו לישיבה. כמה בחורים למדו במשך היום בבניין בית המדרש.
רבה האחרון של היידוהדהאז היה הרב מנחם יצחק רוזנברג, מחבר הספר "יד יוסף", שנספה בשואה.
הקהילה היהודית > אישים יהודיים חשובים מהעיירה

רבי מנחם יצחק רוזנברג- מקים הישיבה של היידוהדהאז.
רבי משה צבי פרידמן- הרב הראשון של הקהילה.
רבי עזריאל יהודה ליבוביץ'-רב המקום.
בית העלמין

בית העלמין של היידוהדהאז ממוקם במרכז העיר, ברחוב טמטה (בהונגרית: 4242 Hajdúhadház, Temető utca). שטחו של בית הקברות  הוא 1,646 מטרים מרובעים.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  פנקס הקהילות – הונגריה- יד ושם ירושלים
1 2  אתר העירייה (ארכיון)
↑  יד ושם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465503305171  GND: 4609379-5  LCCN: n99260359  VIAF: 153792674   WorldCat (עם VIAF): 153792674 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "היידוהדהאז".
רחוב בעיירה
המשרד לאיכות הסביבה, שמירת הטבע ובטיחות גרעינית (גרמניה)

| --- | --- |
סמליל המשרד לאיכות הסביבה, שמירת הטבע ובטיחות גרעינית
מטה המשרד בבון
מטה המשרד בבון
 מידע כללי
 מדינה:  גרמניה 
 תחום שיפוט:  גרמניה 
 סוכנות בת:  Federal Office for the Safety of Nuclear Waste Management 
 תאריך הקמה:  6 ביוני 1986 
 מטה מרכזי:  Stresemannstraße 128 
 עובדים:  1,229 (נכון ל־16 ביוני 2024) 
 תקציב:  2,403,767,000 אירו (נכון ל־16 ביוני 2024) 
 www.bmuv.de
 
מטה המשרד באלכסנדרפלאץ, ברלין
המשרד לאיכות הסביבה, שמירת הטבע ובטיחות גרעינית (בגרמנית: Das Bundesministerium für Umwelt, Naturschutz und nukleare Sicherheit, בקיצור BMU), הוא משרד פדרלי בגרמניה. המטה המרכזי של המשרד ממוקם בבון, עם מטה משני בברלין. במשרד עובדים כ־800 איש, ותקציבו בשנת 2020 היה כ־3 מיליארד אירו. המשרד מאורגן בשמונה מחלקות.
המשרד הוקם ב־6 ביוני 1986 בתגובה לאסון צ'רנוביל. בנוסף על כך, הקבינט הגרמני החליט לאגד את כלל הנושאים הנוגעים לאיכות הסביבה תחת משרד אחד. עד אז, הנושא היה מפוזר בין משרדי הפנים, החקלאות והבריאות.
ארגון

המשרד הפדרלי כולל ארבעה משרדים פדרליים:
הסוכנות הפדרלית לאיכות הסביבה (UBA) ‏(1974)
הסוכנות הפדרלית לשימור הטבע (BfN)‏ (1993)
המשרד הפדרלי להגנה מפני קרינה (BfS)‏ (1989)
המשרד הפדרלי לבטיחות סילוק גרעיני (BASE)‏ (2014)
ארגון > מבנה המשרד

המשרד מורכב משמונה מחלקות:
מחלקה Z - מחלקה מרכזית האחראית על: מינהל, תקציב, מחקר, דיגיטציה
מחלקה P - אחראית על: תכנון, אסטרטגיה, עיתונות, תקשורת
מחלקה G - מחלקה מרכזית האחראית על: סוגיות בסיסיות ועיליות של מדיניות סביבתית, קיימות, נושאים חברתיים פוליטיים בסיסיים, מתאם מחלקות לפיתוח בר־קיימא
מחלקה KI - אחראית על: הגנה על האקלים ושיתוף פעולה בין־לאומי
מחלקה WR - אחראית על: ניהול מים, הגנה על משאבים
מחלקה IG - אחראית על: הגנה מפני זיהום אוויר, בטיחות צמחים, תחבורה, בטיחות כימית, סביבה ובריאות
מחלקה N - אחראית על: שימור טבע ושימוש בר־קיימא
ארגון > ועדות מיעצות

המשרד מקבל ייעוץ מועדות מומחים שונות:
הוועדה המיעצת לנושאים סביבתיים – SRU ‏(1971) ברלין
הוועדה המייעצת הגרמנית לשינוי גלובלי – WBGU‏ (1992) ברלין
הנציבות לבטיחות גרעינית – RSK ‏(1958) בון
הוועדה להגנה מפני קרינה – SSK ‏(1974) בון
ועדת ההשלכה – ESK ‏(2008) בון
הנציבות לבטיחות הצמח – KAS  ‏(1999) בון
הוועדה לייעוץ סביבתי – UGA ‏(1995) ברלין
תחומי אחריות

תפקידיו העיקריים של המשרד כוללים:
מדיניות סביבתית לאומית
הסברה וחינוך הציבור בנושאי סביבה
הגנה על האקלים ואנרגיה במדינה
בקרת איכות האוויר
הפחתה בזיהום רעש
שימור מי תהום, נהרות, אגמים וים
שימור קרקעות ותיקונם של אתרים מזוהמים
מדיניות מיחזור
בטיחות בנושאי כימיקלים וסביבה
יצירת אמצעי זהירות כנגד מצבי חירום במפעלי תעשייה
הגנה, תחזוקה וניצול בר-קיימא של המגוון הביולוגי
בטיחות במתקני הגרעין
אספקה וסילוק גרעיני
הגנה רדיולוגית
הערות שוליים

↑  BMU, Organizational Chart, bmwi.de, 5 January 2021.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 2117520-2  ISNI: 0000 0001 1090 2524  LCCN: no2015009332  VIAF: 305925685   WorldCat (עם VIAF): 305925685
הכנסייה הקתולית והאבולוציה

הכנסייה דוחה את תאוריית התכנון התבוני ואת הבריאתנות, אך יש לה גרסה משלה של האבולוציה – "אבולוציה תיאיסטית": זרם אינטלקטואלי ופילוסופי לפיו אין סתירה בין מיתוסים דתיים שונים של בריאת העולם לבין המדע בכלל והאבולוציה בפרט. תומכי האבולוציה התאיסטית מאמינים בקיומו של אל וטוענים שהוא ברא את היקום בצורה שתאפשר את היווצרות החיים בצורה טבעית וללא התערבותו הישירה. להשקפתם, האבולוציה היא תהליך הנובע באופן אוטומטי וטבעי מהתכנון הראשוני של היקום. חלקם טוענים שמטרתו של התכנון האלוהי הזה הייתה ליצור אדם.
הכנסייה הקתולית לא נוקטת עמדה לגבי המפץ הגדול או פרדיגמות מדעיות אחרות בתחומי הביולוגיה, האסטרונומיה והגאולוגיה. הכנסייה דוחה את ההנחה שהאדם יכול למצוא עקבות לרצונו של האל או לעבודתו על ידי מחקר.