stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסתי רידר אינדורסקי
פעילותה הפוליטית > במסגרת המחאה נגד ההפיכה המשטרית

ב-19 ביולי 2023 נאמה במסגרת עצרת חירום נגד צעדי החקיקה המתוכננים על ידי ממשלת ישראל השלושים ושבע, בהובלת תנועת "בונות אלטרנטיבה".
ספרה

לאחר השלמת כתיבת התיזה ביקשה רידר אינדורסקי להנגיש את עבודת המחקר שלה ועיבדה אותה לספר אקדמי שאופן כתיבתו פונה גם לקהל הרחב. הספר "ושאינן נראות" מסקר את התהוותו של הפמיניזם החרדי, מלווה את תהליך צמיחתו חובק את צעדיו הראשוניים וממשיג אותו לראשונה תאורטית באמצעות מקרה הבוחן של קמפיין "לא נבחרות לא בוחרות" ותנועת "נבחרות" שנולדה לאחריו. דרך המפגש עם נשים אלה, שהן מיעוט כפול – נשים חרדיות אקטיביסטיות, ופעילות למען אג'נדה פוליטית – מציע הספר הזדמנות לבחינה לראשונה של המונח "פמיניזם חרדי". הספר מתעד את הדומיננטיות של נשים בחברה החרדית החדשה והמשתנה ומאיר את המורכבות שמעורר אצלן המונח "פמיניזם" בכלל ו"פמיניזם חרדי" בפרט. הספר כתוב כסוגה אוטו אתנוגרפית וככזה הוא מהווה מחקר פמיניסטי במיטבו המבוסס על כתיבה המעמידה במרכז את קולה של החוקרת והכותבת כסוכנת אקטיבית, את קולן של הנשים, ואופני השתקתם של קולות אלה וכן את אופני ההתמודדות עם הדרה והשתקה זו.
הספר זיכה את ההוצאה בפרס מפעל הפיס למפעלים ספרותיים.
פרסים

2018 - פרס מפעל הפיס ליוצרת ספרות מבטיחה על ספרה “ושאינן נראות” (הוצאת פרדס)
2020 - פרס דן דוד בתחום שוויון מגדרי
2024 - דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הפתוחה.
חיים אישיים

נשואה בשנית לאברהם אינדורסקי, עורך דין וטוען רבני. אמא לבן יחיד, מתגוררת ברמת גן.
לקריאה נוספת

רידר-אינדורסקי, אסתי, פמיניזם חרדי, נייר עמדה, ירושלים ובני ברק: ארגון מעורבות. 2014
רידר אינדורסקי, אסתי, ושאינן נראות: פמיניזם חרדי - המקרה של "לא נבחרות לא בוחרות", הוצאת פרדס, 2018
הערות שוליים

↑  אסתי רידר אינדורסקי, באתר פרדס הוצאה לאור
↑  גב' אסתי רידר-אינדורסקי, באתר הפקולטה למשפטים אוניברסיטת חיפה, ‏2020-02-24
↑  ועדה לקידום מעמד האישה, באתר www.nevo.co.il
↑  לירון שמם, ‏הנשים החרדיות דורשות ייצוג בכנסת, באתר ‏מאקו‏, 25 בדצמבר 2012
↑  התחברות לפייסבוק | פייסבוק, באתר Facebook
↑  Yaron Ten Brink, עכשיו: מחאת הנשים מגיעה לכיכר הבימה. גם הגברים צריכים להגיע, באתר עכשיו: מחאת הנשים מגיעה לכיכר הבימה. גם הגברים צריכים להגיע | טיים אאוט, ‏2023-07-19
↑  Opening Gates and Scaling Mountains, Tel Aviv University, ‏2021-01-18 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007403118605171  VIAF: 38153651723255781754   WorldCat (עם VIAF): 38153651723255781754
מישל סיסון

מישל ג'ין סיסון (באנגלית: Michele Jeanne Sison; נולדה ב-29 במאי 1959) היא דיפלומטית אמריקאית, המכהנת כעוזרת מזכיר המדינה של ארצות הברית לענייני ארגון בין-לאומי. בעבר כיהנה כשגרירת ארצות הברית בהאיטי. סיסון היא מהדיפלומטים הבכירים ביותר בשירות החוץ של ארצות הברית, והיא מילאה עשרות תפרידים דיפלומטיים בעשרות מדינות שונות. בעבר הייתה שגרירה בלבנון, באיחוד האמירויות הערביות, בסרי לנקה ובמלדיביים. בראשית 2017, בתקופת חילופי הממשל בין זה של ברק אובמה היוצא לזה של דונלד טראמפ הנכנס, הייתה שגרירת ארצות הברית באו"ם בפועל עד למינויה של ניקי היילי.
ביוגרפיה

סיסון נולדה בארלינגטון שבקהיליית וירג'יניה במאי 1959. אביה פיליפ ב. סיסיון ואמה ורוניקה הגיעו במקור לארצות הברית מפרובינציית פנגסינאן (Pangasinan) שבפיליפינים. ב-1981 השלימה לימודי תואר ראשון במדעי המדינה במכללת ולסלי, ובהמשך לימודיה הגבוהים למדה בית הספר לכלכלה של לונדון.
בשנים 1999–2002 הייתה סיסון סגנית ראש המשלחת וממונה על היחסים בשגרירות ארצות הברית באסלאמאבאד שבפקיסטן. קודם לכן — בשנים 1996–1999 — הייתה קונסולית כללית בקונסוליה האמריקאית בצ'נאי, השוכנת בדרום הודו. שליחויותה הדיפלומטיות מעבר לים כללו שורה של תפקידים דיפלומטיים במספר שגרירויות: אביג'אן בחוף השנהב (1993–1996); דואלה בקמרון (1991–1993); קוטונו בבנין (1988–1991); לומה בטוגו (1984–1988); ופורט-או-פרנס בהאיטי (1982–1984). כמו כן, היא מילאה תפקידים אחדים במחלקת המדינה של ארצות הברית בוושינגטון הבירה.
ב-6 במאי 2004 אשרר הסנאט של ארצות הברית את מינויה לשגרירת מדינתה באיחוד האמירויות הערביות, וב-12 ביולי אותה שנה הושבעה לתפקידה בידי מזכיר המדינה האמריקאי קולין פאוול. טרם הגיעה אל אבו דאבי, שימשה כסגנית ראשית לעוזר מזכיר המדינה בלשכה לענייני דרום אסיה, והופקדה על מתן פיקוח רחב על יחסי ארצות הברית–פקיסטן, נפאל, בנגלדש, סרי לנקה, הודו ואפגניסטן. חודש בלבד טרם פיגועי 11 בספטמבר, נועדה סיסון עם גורמים בארגון הטרור טליבאן כדי לנסות להבטיח את שחרורם של עובדי סיוע חוץ אמריקאים שנעצרו בקאבול בחשד שהציגו סרטון נוצרי למשפחה אפגנית. במרץ שלאחר מכן יצאה סיסון לריצה ונופפה לעובדת השגרירות ברברה גרין ולבתה בת ה-17, קריסטן וורמסלי, שנסעו בדרכן לכנסייה. זמן קצר לאחר מכן נרצחו השתיים בפיגוע שהתחולל בכנסייה באמצעות השלכת רימון.
במשך תקופה קצרה הייתה הממונה על היחסים בביירות, זאת בטרם אישר הסנאט את מינויה לשגרירה בלבנון ב-1 באוגוסט 2008. כעבור שנתיים, באוגוסט 2010, תמה שליחותה הדיפלומטית בלבנון.
ב-29 ביוני 2012 אושר מינויה לשגרירת ארצות הברית בסרי לנקה ובמלדיביים. ב-8 ביולי 2014 הכריז נשיא ארצות הברית ברק אובמה על מינויה של סיסון לסגנית שגריר ארצות הברית באומות המאוחדות, בדרג שגריר, לצד היותה סגנית נציג ארצות הברית במועצת הביטחון של האו"ם. מינוי זה אושר במליאת הסנאט ביום 19 בנובמבר 2014.
ב-2 בנובמבר 2017 אושר מינויה בידי הנשיא דונלד טראמפ לשגרירת ארצות הברית בהאיטי. בין הנושאים המרכזיים העומדים בפניה במסגרת תפקידה יהיה יחסה לטיפול האומות המאוחדות בנפגעי מגפת כולרה שפרצה במדינה במהלך 2010, וההתמודדות עם החלטת ממשלת ארצות הברית האם להאריך את ה"סטטוס מוגן זמנית" שהוענק לפליטים מהאיטי שהיגרו לארצות הברית בעקבות רעידת האדמה שפקדה את המדינה.
הערות שוליים

↑  מאט בוויג, Ambassador to Sri Lanka and Maldives: Who Is Michele Sison?, באתר AllGov‏, 21 באפריל 2012 (באנגלית)
↑  דייוויד וולצ'ינסקי, Ambassador to Haiti: Who Is Michele Sison?, באתר AllGov‏, 23 באוגוסט 2017 (באנגלית)
↑  Senate Floor Activity - Friday, June 29, 2012, באתר הסנאט של ארצות הברית, 29 ביוני 2012 (באנגלית)
↑  דומני ספרו, Senate Confirmations 11/19: Cormack, Mustard, Miller, Cefkin, Yamate, Sison, באתר Diplopundi‏, 20 בנובמבר 2014 (באנגלית)
↑  טיילר וולדמן, Trump To Nominate Maryland Native, Career Diplomat, As Ambassador To Haiti, באתר WBAL‏, 20 ביולי 2017 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2012088559  SNAC: w6zm663t  VIAF: 1454160668256203560002   WorldCat (עם VIAF): 1454160668256203560002
מרדכי טברסקי מלויעב

רבי מרדכי טברסקי (מלויעב) (ה'ת"ר - י"ד בכסלו ה'תרס"ו) נכדו של רבי אהרן טברסקי, האדמו"ר השלישי מצ'רנוביל, בנו בכורו של בנו הגדול רבי מנחם נחום. היה אדמו"ר בלויעב ובשדה לבן.
תולדותיו

נולד בצ'רנוביל בתחילת שנת ה'ת"ר לרבי רבי מנחם נחום טברסקי ולגיטל בתו של רבי ישראל מליטשניץ חתנו של ה"אוהב ישראל" מאפטא. נישא ללאה בת שבע בתם של רבי שמואל אשכנזי ושל זוגתו המפורסמת רחל.
הנהגתו

עם פטירת אביו בדמי ימיו בכ"ז בשבט ה'תרל"א, מונה על ידי סביו רבי אהרן מצ'רנוביל למגיד ואדמו"ר בלויעב שבפלך מינסק כשסביו אף נסע לשבות עימו את שבתו הראשונה שם, בלויעב שימש כ-33 שנים באדמורו"ת. אחרי פטירת סבו אלפים מחסידי בית צ'רנוביל הסתופפו בצילו, והתפרסם לפועל ישועות גדול וללוחם גדול בהשכלה, והיה מוערך על צדיקי דורו.
פטירתו וקברו

בשנת תרס"ה כשנה לפני פטירתו נחלש ועל כן עבר לשדה לבן שבבלארוס שהייתה עיר מתקדמת יותר בתנאי הרפואה והנהיג שם את חצירו.
ביום ג' י"ד בכסלו תרס"ו נפטר שם, ואוהל הוקם על קברו בבית הקברות שדה לבן.
במשך שנים רבות לא נודע מקום קברו עד שבשנת תשס"ב אותר ושוקם הקבר על ידי חסידי טשרנוביל בסיועו של הרב נפתלי צבי הלפרין רב הקהילה בירושלים, ואף נערך בחודש כסלו תשס"ג מסע של נכדו האדמו"ר מנחם נחום טברסקי עם חסידים רבים לרגל חנוכת הציון.
צאצאיו

כל עשרת בניו וחתניו כיהנו כאדמורי"ם:
בנו האדמו"ר רבי אברהם יהושע העשיל טברסקי מלויעב
בנו האדמו"ר רבי ברוך בן ציון טברסקי מלויעב אומאן
בנו האדמו"ר רבי שלום יוסף טברסקי מלויעב שדה לבן
בתו צפורה ברכה, אשת האדמו"ר רבי ירחמיאל משה הופשטיין מקוז'ניץ
בתו חיה שרה, אשת האדמו"ר רבי  יצחק הלוי פיצ'ניק (השני) מברזנה
בתו בתיה רבקה, אשת האדמו"ר רבי אברהם פנחס ספרד מקיניוב אוסטראה - ארצות הברית
בתו מירל, אשת האדמו"ר רבי ישראל שמואל נייהוז (השני) מטומשוב - חלם (נרצחו בשואה)
בתו מרים, אשת האדמו"ר רבי יצחק מאיר מרשקוב זי"ע (נרצחו בשואה)
בתו נחמה פעריל, אשת אחיינו האדמו"ר רבי אהרן מנחם נחום טברסקי מאזרניץ קשינוב (נרצחו בשואה)
בתו חנה, אשת האדמו"ר רבי אברהם יעקב מבויאן לבוב (נרצחו בשואה)
הערות שוליים

↑  בנו של רבי אהרן מצ'רנוביל
↑  חמיו של רבי יהושע מבעלזא, רבי אברהם יהושע העשיל מסקווירא, ורבי יוסף הלוי מברעזנא ועוד
↑  בת הרה"ק רבי יצחק מאיר מזינקוב זי"ע, ראה אודותיה בספר מטה אהרן (פיצ'ניק), וכן ראה דבר תורה בשמה באברהם איטינגא, דעת זקנים-שיחת חולין של תלמידי חכמים, סאניק תרע״א
↑  מסעיהם למוצאיהם, צ'רנוביל
↑  ראו באוצר החכמה ספר מסעיהם למוצאיהם
סידני (כדורגל)

מועדון הכדורגל סידני, שנוסד בשנת 2004, הוא מועדון כדורגל באוסטרליה. קבוצת הכדורגל ממוקמת בעיר סידני, אוסטרליה.
המועדון זכה בשלוש אליפויות בשנים 2006, 2010 ו-2017. כבר בשנתו השנייה של המועדון מאז הקמתו, הוא זכה בליגת האלופות האוקיאנית. לאחר שההתאחדות לכדורגל האוסטרלית עברה מ-OFC ל-AFC, המועדון השתתף 3 פעמים בליגת האלופות האסיאתית. המועדון מארח את משחקיו הביתיים באופן זמני במגרש הקריקט של סידני, לאחר שאצטדיון אליאנץ בעיר ששימש את הקבוצה בעבר והכיל 45,500 מקומות, מועמד להריסה.
תארים

פרמיירשיפ:
זכיות (4): 2009/2010, 2016/2017, 2017/2018
2019/2020
סגנויות (3): 2005/2006, 2014/2015, 2018/2019
צ'מפיונשיפ:
זכיות (5): 2005/2006, 2009/2010,
2016/2017,
2018/2019,
2019/2020
סגנויות (1): 2014/2015
הגביע האוסטרלי
זכייה: 2017
סגנויות (2):2016,2018
זכייה: 2005
שחקנים מפורסמים

דווייט יורק
ז'וניניו פאוליסטה
ג'ון אלויסי
ברט אמרטון
לוקאס ניל
אלסנדרו דל פיירו
מארק יאנקו
דניאל הורוביץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 באוקטובר 1941 (בן 83) פרדס חנה
 מדינה:  ישראל 
 
דניאל (דני) הורוביץ (נולד ב-25 באוקטובר 1941) הוא מחזאי, במאי ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה

הורוביץ נולד בפרדס חנה. את שירותו הצבאי עשה בלהקת גייסות השריון ולאחר שחרורו למד באוניברסיטה העברית בירושלים ספרות עברית ופילוסופיה, וסיים תואר מוסמך בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב. ראשית פרסומיו היו באנתולוגיה "ביכורי עטים", בעריכת הפרופסור מתי מגד ("הוצאת מסדה",1971), בה התפרסמו בין השאר גם יצירותיהם הראשונות של ויקי שירן, חזי לסקלי, אריה קרישק וחנן עזרן.
בין השנים 1990–1995 היה דרמטורג בתיאטרון חיפה, ומאז מרצה לתיאטרון בבית הספר לאמנויות הבמה בסמינר הקיבוצים.
בימוי

הורוביץ ביים הצגות במספר מקומות בעולם. בין היתר ביים את "הכלה וצייד הפרפרים" מאת נסים אלוני בתיאטרון ארגו ברומא, את "הדיבוק" עם להקת סמינר הקיבוצים, את "וויצק", "בית מלאכה" ו"ארבעה נכנסו לפרדס". ותרגם מחזות לעברית, בהם "שבת ראשון שני" של אדוארדו דה פיליפו ו"מסיה איברהים ופרחי הקוראן" של הנס עמנואל שמידט.
מתסריטיו

הורוביץ השתתף בכתיבת תסריטים עבור "מסע אלונקות" (1975), "טרנזיט" (1980, יחד עם דני וקסמן) ו"כפות רגליה" (1999). זכה בפרס ראשון לדרמה קצרה בפסטיבל הקולנוע ירושלים, בפרס ראשון בפסטיבל קאט בתל אביב ובציון לשבח בפסטיבל קרקוב בפולין עבור "המקלחת" (1998), וכן בפרסים ראשונים בפסטיבלים באורוגוואי וצ'ילה.
עבור סרטו "השרשרת של פסיה" שהוקרן ביום השואה 2006 זכה בפרס המבקרים בפסטיבל לקולנוע יהודי בגירונה, ספרד.
ממחזותיו

"אחים" (1969), "שכול וכישלון" (1973) ו"מסיבת סיום" (1976) בתיאטרון העירוני חיפה. "יום אחד מתעוררים" (הקאמרי-צוותא ת"א 1972) זוכה בפרס ברץ עבור מחזה. "צ'רלי קצ'רלי" (תיאטרון החאן 1977) זוכה בפרס מסקין עבור מחזה, "מעשה נורא" (תיאטרון החאן 1979) "הדוד ארתור" (תיאטרון בית ליסין 1981), "יוסל'ה גולם" (לה-מאמא, ניו יורק, העירוני חיפה 1982), "שיעור מולדת" (1983), "משחיז הסכינים הסיני" (המרכז התיאטרוני בנווה צדק 1984), "דף אחד מן התלמוד" (החוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב, 1984), "עלילות יחזקאל פיירמאן" (החאן 1985), "עוולה" (1986), "החוצה" (תיאטרון נווה צדק 1986), "נפגשים" (המרכז הישראלי לתיאטרון בובות בתל אביב 1986), "אלוהים תציל אותי ממולדתי" (פסטיבל עכו לתיאטרון אחר 1988), "אשתו ובתו" (התיאטרון העירוני חיפה 1991), "יאיר" (התיאטרון העירוני חיפה 1992) זוכה פרס פינסקי עבור מחזה. "ילדה וצפור גדולה" (תיאטרון ארגו, רומא 1996) זוכה פרס רומא עבור מחזה. "מעשה מופלא" (2000) זוכה בפרס ראשון בפסטיבל עכו עבור מחזה. "אורח בגן הדובדבנים" (תיאטרונטו 2001), "על אבות ובנות" (התיאטרון הערבי-עברי ביפו וכן בפסטיבל ישראל בירושלים, 2003), "חשבונית הנפש" (תיאטרון הפרינג' בתל אביב 2002),  "משחיז הסכינים הסיני" (תיאטרון החאן 2009).
בשנת 1996 זכה בפרס ראש הממשלה ליצירה עבור המחזה "מעשה מופלא".
חיים אישיים

הורוביץ נשוי בשלישית לשחקנית והבמאית היהודיה-איטלקייה קלאודיה דה-לסטה.
הוא אב לשלושה בנים. אדם הורוביץ - מוזיקאי ואיש חיי הלילה – יריב הורוביץ במאי קולנוע, טלוויזיה ופרסומות ואיתי הורוביץ - רופא מתמחה בפסיכיאטריה.
פרסומיו

שכול וכישלון: מחזה, חיפה: התיאטרון העירוני חיפה, 1973.
"שכול וכישלון": מחזה על פי הרומן של י"ח ברנר (תל אביב, 1975) עבודת גמר לתואר מ"א באוניברסיטת תל אביב - הפקולטה לאמנויות - החוג לתיאטרון
עלילות יחזקאל פיירמאן, מחזה (תל אביב: פרוזה, 1986)
צ'רלי קאצ'רלי, מחזה (תל אביב: אור עם, תשנ"ב 1992)
יאיר (תל אביב: אור עם, תשנ"ב 1992)
כמו גשר תקוע: (ספר) שיחות עם השחקנים מוחמד בכרי, סלווה נקארה-חדאד, מכרם ח'ורי, ח'אולה חאג' וסלים דאו (בית ברל, צופית: המרכז לחקר החברה הערבית בישראל, תשנ"ג 1993)
ארבעה מחזות: מעשה נורא, יוסלה גולם, ארבעה נכנסו לפרדס, קמצא ובר קמצא (תל אביב: ספרא: אוניברסיטת תל אביב, הפקולטה לאמנויות ע"ש יולנדה ודוד כץ, החוג לאמנות התיאטרון, 2007), עריכה: שמעון לוי
פרסומיו > בעריכתו

חיים גורי, אני מלחמת אזרחים, תל אביב: ד’ די-נור, 2004.
מרוקו: את שאהבה נפשי, תל אביב: ד’ די-נור, 2005.
הערות שוליים

↑  דני הורוביץ, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
↑  שוש אביגל, אי הילדים - 'משחיז הסכינים הסיני' - מאת דני הורוביץ לפי נסים אלוני; תיאטרון 'יובל'; נווה־צדק, כותרת ראשית, 23 בינואר 1985
↑  מיכאל הנדלזלץ, לאן הולכים מכאן, באתר הארץ, 28 באפריל 2002
↑  מיכאל הנדלזלץ, קרעי ילדות, באתר הארץ, 11 בספטמבר 2009
↑  נירית אנדרמן, הבמאי יריב הורוביץ חוזר לשטחים, באתר הארץ, 22 בפברואר 2013
↑  ראו אוריאל זוהר, לחזור אל המעדר, על מחזהו של דניאל הורוביץ: 'עלילות יחזקאל פיירמן' ועל א. ד. גורדון וי"ח ברנר שחזו את הידרדרות התרבות, ספרות מעריב, 10 בפברואר 1989.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295029405171  GND: 1095777335  ISNI: 0000 0000 6657 039X  LCCN: nr91017342  VIAF: 22396421   WorldCat (עם VIAF): 22396421
סטנדרד לייז'

סטנדרד לייז' (בצרפתית: Standard de Liège) היא קבוצת כדורגל בלגית מהעיר לייז' השוכנת באזור דוברי הצרפתית במדינה, ולוניה. הקבוצה משחקת בליגת העל הבלגית.
הקבוצה נוסדה בשנת 1898 על ידי סטודנטים מאוניברסיטת סנט טראוויס. הקבוצה לא נחלה הצלחה רבה והתנדנדה בין הליגות הנמוכות, אך דבר זה השתנה כשמשנות ה-40 הקבוצה החלה לטפס במדרגי הליגות הגבוהות יותר בבלגיה וכן עד לליגה הבכירה, בה היא נמצאת עד היום. כשמאז זכתה בתארים רבים ונחשבה במשך השנים לקבוצה המצליחה בבלגיה, להוציא את אנדרלכט.
לזכותה של הקבוצה 10 אליפויות ו-8 גביעים.
תארים

ליגת העל הבלגית:
אליפות (10): 1958, 1961, 1963, 1969, 1972, 1971, 1982, 1983, 2008, 2009
סגנות (12): 1926, 1928, 1936, 1962, 1965, 1973, 1980, 1993, 1995, 2006, 2011, 2014
הגביע הבלגי:
זכייה (8): 1954, 1966, 1967, 1981, 1993, 2011, 2016, 2018
סגנות (10): 1965, 1972, 1973, 1984, 1988, 1989, 1999, 2000, 2007, 2016
גביע הליגה הבלגי:
זכייה (1): 1975
הסופר קאפ הבלגי:
זכייה (4): 1981, 1983, 2008, 2009
סגנות (4): 1982, 1993, 2011, 2016
גביע אירופה למחזיקות גביע:
סגנות (1): 1982
תר"ש גדעון

תוכנית גדעון הייתה תוכנית לרפורמה רב-שנתית, אשר נועדה להוביל תהליכי מודרניציה בצה"ל. התוכנית נהגתה על ידי משרד הביטחון בשנת 2015, ויישומה נפרס על פני כ-10 שנים. מטרת התכנית המוצהרת הייתה להבטיח את כשירות צה"ל להגנה על מדינת ישראל מפני איומים שונים. התוכנית נקראה על שמו של השופט המקראי גדעון.
רקע ותכנון

בסוף 2014, ועדה בראשות ראש אמ"ן לשעבר, האלוף במיל' עמוס ידלין, ערכה סקירה מקיפה על מוכנתו ויכולתו של צה"ל לתת מענה לאיומים עתידיים על ישראל, כדוגמת שיפורים טכנולוגיים של טילי אויב, פיתוח יכולות סייבר בידי מדינות וגופים אנטי-ישראליים, ואיומים אחרים.
בשנת 2015 הציג הרמטכ"ל גדי אייזנקוט את "תוכנית גדעון", תוכנית רב-שנתית המגדירה לצה"ל את נתיב בניית הכוח לקראת האיומים והאתגרים העתידיים שאיתם צה"ל ומדינת ישראל יצטרכו להתמודד. התוכנית הוצגה בצל "דו"ח לוקר" שדרש מצה"ל לבצע מהלכי התייעלות, וקיצוץ בתנאי השכר של משרתי הקבע, ופורסמה יום לפני פרסום מסקנותיו של דוח לוקר למשרד האוצר.
הצורך בתוכנית רב-שנתית לצה"ל התברר מכמה נושאים דחופים:
קושי בתכנון לטווח ארוך.
פציעות ופגיעה באפקטיביות התפעולית.
אתגרי ניצול משאבים.
ירידה במוכנות לשעת חירום.
שחיקת אמון הציבור בצה"ל עקב דיוני תקציב.
בענייני כוח אדם התוכנית הצהירה על צמצום של 2,500 אנשי קבע ו-100 אלף אנשי מילואים.
אישור ויישום

תוכנית גדעון אושרה רשמית על ידי ממשלת ישראל והחלה להשיק תוכניות ורפורמות ראשוניות באמצע 2015. זה היה פרויקט אסטרטגי של 10–15 שנים שנועד להנחות את פיתוח צה"ל לאורך 2015 ואילך, כאשר היבטים שונים ייושמו בהדרגה.
אף על פי שלא ניתן היה להשלים את כל ההיבטים תוך שנים ספורות, התוכנית נועדה לשפץ אזורים מרכזיים בכמה שלבים עד שנת 2020 ולגבש שדרוגים בשלבים הבאים. רכישות חדשות, שדרוגים ליכולות טכנולוגיות, שינויים ארגוניים ורפורמות הכשרה התגלגלו בשלבים זהירים בין השנים 2015–2022. מימון ממשלתי נוסף של מיליארדי שקלים תמכו ברכש ובתוכניות תחת גדעון.
עיקרי התכנית ומטרות ליבה

תוכנית גדעון נסבה סביב שתים עשרה "יכולות מובילות" ששימשו כמסגרת שלה, שהתמקדו ברפורמה של תפקודי קרב הליבה[דרוש מקור]. המרכיבים המרכזיים כללו:
ארגון מחדש של פקודות צה"ל לייעול הפעילות.
שדרוג מערכות נשק מרכזיות כמו הגנה אווירית, טנקים ונכסי מודיעין.
העלאת רמות הגיוס באמצעות תוכניות חברתיות חדשות.
שיפור האימון באמצעות תרגילים מציאותיים יותר ומחזורים תפעוליים ארוכים יותר.
איחוד בסיסים ומרכזים לוגיסטיים ברחבי הארץ.
קיצוץ יחידות לא חיוניות ומשרות לטווח ארוך כדי לפנות כוח אדם.
רפורמה במדיניות כוח האדם כדי לשמור על כוחות מנוסים בתפקידים משמעותיים.
שיפור היכולות הטכנולוגיות הרלוונטיות למרחבי קרב עתידיים.
חיזוק תשתית המגנה על גבולות מרכזיים ומרכזים אזרחיים.
המטרות הסופיות היו להפוך את צה"ל לכוח קטן יותר אך חכם יותר, המסוגל להביס בצורה נחרצת איומים מתפתחים באמצעות גישה משולבת ורב-ממדית ללוחמה מודרנית. התוכנית נועדה להבטיח שצה"ל ישמור על עליונות צבאית ויכולות הרתעה גם בעשורים הקרובים.
כדי להבטיח את קיום המטרות, הוחלט בתוכנית על כמה צעדים משמעותיים לצורך התייעלות כלכלית, שרובם עוסקים בקיצוץ בתקנים וביחידות אשר אינם נמצאים בעשיית הליבה של צה"ל, קרי שאינן יחידות לוחמות ותומכות לחימה.
כמה מהצעדים הללו באים לידי ביטוי בקיצוץ תקנים וכוח אדם: קיצוץ של 6% במטות ובמפקדות, הקטנת מספרם של קציני המטות וקביעת יחס של 1 ל-5, כאשר על כל 5 קצינים בדרגת רב-סרן יכהן קצין אחד בדרגת סגן אלוף. צעד נוסף הוא קיצוץ במערכים שונים כגון חיל החינוך, הרבנות הצבאית, גלי צה"ל, מבקר צה"ל, יחידת יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים ואפילו בקרב הצנזורה הצבאית.
התוכנית הציעה גם שינויים במערך הכוח הלוחם, כאשר אגדים ארטילריים ייסגרו וכוחו של חיל הים יצומצם על ידי הוצאת צוללת אחת משימוש וצמצום מספר הסטי"לים.
בנוסף, התוכנית הציעה קיצוץ של 2,500 אנשי קבע ממערך השירות הסדיר, ופעלה להורדת הגיל הממוצע של מפקדי השטח הבכירים (דרגות מג"ד ומח"ט), קיצוץ מערך המילואים ב-100 אלף חיילים, ומיקור חוץ של יחידות כגון הפרקליטות הצבאית, היועץ הכלכלי של הרמטכ"ל ומחלקת מדעי ההתנהגות.
ביצוע > לוגיסטיקה וארגון יחידות

לאחר כשנתיים וחצי שבהן מומשה התוכנית צה"ל דיווח על פרטים ממנה:
מרכיבים משמעותיים מהתוכנית כבר מומשו בשטח, כולל תרגילים גדולים כמו תרגיל "אור דגן" רחב ההיקף ב-2017 שבחן את מוכנות צה"ל.
מימון חדש של מיליארדי שקלים הוקצו בהתאם לדרישות התקציביות של התוכנית. הדבר איפשר שיפוץ והרחבה של מסגרת האימונים של צה"ל.
רמת המוכנות הנדרשת מכל ענף צבאי הוגדרה רשמית כחלק מקביעת תקני הכשרה ופרוטוקולים חדשים.
גיבושים לא חיוניים צומצמו ובוצעו שינויים ארגוניים כחלק מייעול מבני צה"ל. זה כלל סגירה של גדוד חממ סדיר 427 ב-2017.
גדוד הסיור הבדואי 585 הפך ליחידת סיור, כחלק מתפיסה לביטול הגדודים המגזריים ותוכנית להרחבת גיוס העדה הבדואית לצה"ל.
הוקמו שני גדודי חי"ר קל-גבולות, ברדלס ולביא הבקעה, כתוצאה מצורך מבצעי לפינוי סד"כ החוד לאימונים.
הוקם בסיס אימונים ייעודי למערך הגבולות.
הוקם 'בית ספר צה"לי לפיקוד ושליטה ולמטה מבצעי' תחת קורת גג אחת. והחלו להתקיים קורסי מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים, והכשרות למטה המבצעי.
שופצו בסיסי האימונים של חטיבות גבעתי והנח"ל.
רמות הגיוס השנתיות התייצבו בסביבות 5,500 חיילים בכל מחזור באמצעות מדיניות גיוס חדשה שמטרתה לשמור על כוחות מוסמכים.
קודמה התוכנית למימוש קיצור שירות החובה ל-32 חודשים לגברים.
קודמו פרויקטים לאיחוד ושדרוג בסיסי צה"ל ברחבי הארץ, לרבות הקמת מתקני אימון ייעודיים וקמפוס חדש לתקשוב (סייבר).
היקף סעיף 16א' המאפשר אפשרויות שירות ארוכות יותר לחיילות הורחב כדי לשלב אותן בתפקידי חזית נוספים.
חיסכון של מיליארדי שקלים התייעלות הושגו בשלבים הראשונים של התוכנית באמצעות קיצוצים בהוצאות שאינן חיוניות.
ביצוע > הצטיידות ופיתוח יכולות אב

נמשך תהליך ייצור טנקי ונגמ"שי המרכבה,
נבנה הנגמ"ש הגלגלי הראשון - ה'איתן'.
נחתמה עסקה רחבה למערכות הגנה לרכבים קרביים, המאפשרות תמרון בעומק האויב בשרידות גבוהה.
אושרה בוועדת השרים תוכנית רב שנתית להגנה אווירית רב-שכבתית,
הוקם גדוד כיפת ברזל נוסף.
הוכרזה מבצעיות ראשונית למערכת היירוט "קלע דוד".
נקלטו 9 מטוסי "אדיר", שנכנסו ב-2017 לשימוש מבצעי, וב-2018 צפויים להיקלט בחיל האוויר חמישה מטוסים נוספים.
למעלה מ-1,200 משאיות ישנות הוצאו משירות וכ-2,000 נושאות משוריינים מזדקנים אמורים להיות מוחלפים בכלי רכב חדשים יותר עד סוף 2015.
ביקורת

בדוח מבקר המדינה שפורסם במרץ 2022 נרשמה ביקורת על מחסור בתחמושת וחלפים. על אי דיווח של צה"ל על מימוש התוכנית למל"ל ולקבינט המדיני ביטחוני ברוב שנות התוכנית. ועל אי שימוש במערכות ממוחשבות בכדי לעקוב אחרי מימוש התוכנית, דבר שפגע בבקרה המטכ"לית.
ביקורת חריפה מאוד על התוכנית השמיע האלוף במיל' יצחק בריק. עיקר טענותיו היו שצה"ל נפגע קשות בתחומים רבים: כוח אדם רב פוטר (נגדים) או עזב (סרנים), והדבר הביא למשבר ארגוני מבצעי, אמצעי לחימה ירדו לטימיון בשל אי תחזוקה, משבר בתחום הלוגיסטיקה, הפרטה אזרחית של מערכים רבים שבשעת חירום ומלחמה לא יוכלו לתת שירות. עוד אמר כי "קיצוץ סדר הכוח של צה"ל לזירה וחצי נובע כתוצאה מקונספציה מוטעית שלא יהיו מלחמות רב-זירתיות".
ראו גם

תר"ש תנופה
הערות שוליים

↑  מערכות 471
↑  - מלחמת טילים רב-חזיתית/ ידלין: ישראל חייבת להיערך למלחמת טילים רב-חזיתית, Times of Israel, 29 בדצמבר 2014
↑  לא ידוע, "גדעון" - למה ואיך?" התכנית הרב-שנתית, מערכות 471, תל אביב: משרד הביטחון, עמ' 6-11
1 2 3  עמרי מילמן, צה"ל מציג את 'תוכנית גדעון': צמצום של 2,500 אנשי קבע ו-100 אלף מילואימניקים, באתר כלכליסט, 20 ביולי 2015
↑  עמרי מילמן, צה"ל מציג את 'תוכנית גדעון': צמצום של 2,500 אנשי קבע ו-100 אלף מילואימניקים, באתר כלכליסט, 20 ביולי 2015
↑  להב הרקוב, - דיפלומטיה/ראש צה"ל-מציג-רב-שנתי-גינן-תוכנית-לצבא-407090 מפקד צה"ל מציג תוכנית 'גינן' רב שנתית לצבא, ג'רוזלם פוסט, 3 ביוני 2015
↑   שנתיים וחצי ל"תר"ש גדעון" - מה השתנה ומה צפוי? סיקור מיוחד, באתר צה"ל, 3 בינואר 2018
↑  עמידה ביעדי התוכנית הרב-שנתית גדעון - תקציב, ניהול ובקרה, באתר מבקר המדינה
↑  אלוף (מיל') יצחק בריק, ‏דעה: "תר"ש גדעון" הביאה לשפל החמור ביותר של צה"ל | דעה, אלוף (מיל') יצחק בריק, באתר גלובס, 27 בינואר 2020
יגאל שדה

| --- | --- |

 לידה:  14 באוגוסט 1961 (בן 63) תל אביב, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית צבי  תלמה ילין 
 פרופיל ב-IMDb
 
יגאל שדה (נולד ב-14 באוגוסט 1961) הוא שחקן, זמר ומדבב ישראלי.
ביוגרפיה

יגאל שדה נולד בתל אביב וגדל בה. הוא למד במגמת תיאטרון בבית הספר התיכון "תלמה ילין", ואת שירותו הצבאי עשה כשחקן בתיאטרון צה"ל. בשנת 1983 החל את לימודי המשחק בבית הספר לאומנויות הבמה "בית צבי" וסיים אותם בהצטיינות בשנת 1986.
במהלך הקריירה שלו היה שדה שחקן מן המניין בלהקת השחקנים של תיאטרון באר שבע (1987-1990), של התיאטרון הלאומי "הבימה" (1990-1997), של תיאטרון "החאן" בירושלים (1997–2001) ושל תיאטרון הרצליה (2001-2002). בשנת 2002 חזר לשחק בלהקת תיאטרון "הבימה". לצד תפקידיו בתיאטרון משחק שדה גם בקולנוע ובטלוויזיה, וכן מדבב סרטים רבים.