stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוחנן אלימנו
חיבורים > חשק שלמה

חיבורו הראשון של אלימנו הוא "חשק שלמה" (נדפס בשם "שער החשק" בליוורנו תק"ו, ולאחר-מכן נדפס שנית בהלברשטאדט בשנת 1862), המהווה פירוש על שיר השירים בדרך הפשט והסוד. פירוש זה משמש יותר כמסה פילוסופית ברוח הגות הרנסאנס מאשר כפירוש קלאסי. כפי שסיפר אלימנו במבואו לספר, הוא החל לכותבו בצעירותו והשלימו מאוחר יותר לפי בקשתו של פיקו שמצאו כמעניין במיוחד. כמעט חצי הספר הוא מבוא, שתכליתו לתאר את שבחי שלמה המלך ברוח המדרש והאגדה, ותוך כדי כך לדון בטבעה של האהבה – הגשמית והרוחנית. הספר נכתב אמנם בעברית, אולם מבחינת נושאו הוא ממשיך את מסורת הכתיבה האיטלקית הפילוסופית על האהבה שבה פתח מרסיליו פיצ'ינו בשנים 1474-1475. הספר יצא לאור במהדורה ביקורתית בעריכת ד"ר דפנא לוין, תל אביב: הוצאת אדרא תש"פ.
חיבורים > חי העולמים

חיבורו העיקרי של אלימנו הוא "חי העולמים" (נותר בכתב-יד), אשר נכתב במשך כשלושים ושלוש שנים ולא הגיע לידי השלמה. בחיבור זה הוא המשיך לפתח את נושא האהבה העליונה, באמצעות דיון בטיפוס האנושי האידיאלי ובדרך התעלותו עד הגעתו לדבקות באלוהים ולחיי אלמוות של הנפש (אלמותיות הנפש היה נושא פופולרי ביותר בהגות הרנסאנס). אלימנו השתמש ב"חי העולמים" בשני קולות שונים: קול ה'אב' (ראשי-תיבות של 'אמת בלבבו') הדובר במונחים ובסגנון פילוסופיים עבור המשכילים, וקול ה'מיעל' (ראשי-תיבות של 'מליץ יושר על לשונו') הדובר להמון בלשון רטורית המושפעת מלשון הספרות המקראית.
את החיבור "חי העולמים" ניתן לראות כאנתולוגיה על האדם, שמטרתה לפרוש בפניו דרך אופטימלית לניהול חייו; דרך אשר תוביל אותו הן לחיים משמעותיים בעולם-הזה והן לחיי נצח בעולם-הבא. לתפיסת אלימנו הנפרשת בספר, חיי האדם מורכבים משלבים שונים שביניהם הוא מטפס לאחר תהליך 'הבשלה'. תהליך ההבשלה הנפשי מצריך את האדם ליצור איזון בין צורכי הגוף והנפש וכן להכיר הכרה מעמיקה את גופו, נפשו והעולם שבתוכו הוא חי, כאשר לנגד עיניו אמורה לעמוד המטרה הסופית של הגעת הנפש לחיי אלמוות.
אלימנו, וגם זאת ברוח מחשבת הרנסאנס, הביע בספרו את העמדה לפיה פעילותו של האדם צריכה להתקיים בשני מישורים: הפנימי שעיקרו חיי התבוננות ועיון, והחיצוני שעיקרו בפעילות חברתית לשם שיפור פניה של החברה האנושית. רק בדרך זו, טען אלימנו, נפשות רבות ככל האפשר תשרודנה את המסע בעולם החומרי ותזכינה לחיי אלמוות.
חיבורים > חיבורים נוספים

בנוסף חיבר אלימנו חיבור בשם "עיני העדה" על התורה, ובו הוא מפרש את התורה לפי דרכי הפשט והסוד. מספר זה הגיעו אלינו אך קטעים בכתב-יד, וייתכן שלא הושלמה כתיבתו. מכתביו נותרו גם "ליקוטים" שעודם בכתב-יד, וכן חיבור ללא כותרת המוכר כ"כתב-יד פריז" וכונה על ידי גרשם שלום "כתב-יד בלתי נודע".
השפעה

מלבד השפעתו של אלימנו על פיקו, ודרכו על מקובלים נוצרים לאחר-מכן, היו נוצרים נוספים שלמדו אצל אלימנו והושפעו מתורתו. כך למשל ידידו של פיקו, המשורר ג'ירולאמו בניווייני (אנ'), למד אצל אלימנו וכך עלה בידו לחבר מילון עברי-לטיני ולטיני-עברי. בנוסף השפיע אלימנו על הוגים יהודיים שבאו אחריו כגון רבי אברהם יגל, רבי יהודה מוסקאטו, רבי אברהם הירירה ויש"ר מקנדיה, לשילובה של המערכת הפילוסופית הניאופלטונית בתמונת העולם הקבלית.
ביבליוגרפיה

משה אידל, "הפירוש המאגי והניאופלטוני של הקבלה בריניסאנס", מחקרי ירושלים במחשבת ישראל, כרך א', חוברת ד', הוצאת מאגנס, תשמ"ב (1982), עמ' 60–112.
צבי ליכטנשטיין, "אלמנו, יוחנן בן יצחק", האנציקלופדיה העברית (כרך ג', עמ' 694–695), חברה להוצאת אנציקלופדיות, ירושלים - תל אביב, תשכ"ו.
אורה לימור, בין יהודים לנוצרים: יהודים ונוצרים במערב אירופה עד ראשית העת החדשה, כרך ד', תל אביב: הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 1997.
מיכאל ראובני, "יוחנן אלימנו מזמין לתערוכה", איטליה: כתב-עת לחקר תולדותיהם, תרבותם וספרותם של יהודי איטליה, כרך יח', תשס"ח, עמ' שג-שכו.
בצלאל רות, היהודים בתרבות הריניסאנס באיטליה, ירושלים: מוסד ביאליק, 1962.
הערות שוליים

↑  שנת פטירתו המדויקת אינה ידועה, אולם שנת 1504 היא האחרונה המוזכרת בכתביו. ראו: ליכטנשטיין, עמ' 694; רות, עמ' 117; ראובני, עמ' שג.
1 2  ליכטנשטיין, עמ' 694.
1 2 3 4 5 6  רות, עמ' 117.
↑  רות, עמ' 140
1 2  ראובני, עמ' שו.
↑  רות, עמ' 119.
↑  ראובני, עמ' שכ.
↑  ליכטנשטיין, עמ' 694; רות, עמ' 117. אלימנו מספר על פגישתו עם מירנדולה בשנת רמ"ח (1488), אך יש יסוד סביר להניח שנפגשו עוד קודם-לכן, לפני שנת 1486 שבה פרסם פיקו את התזות שלו. על כך ראו: אידל, עמ' 64.
↑  ראובני, שה-שו. לפי ראובני, אלימנו מזכיר רק את ההוגים פיקו דלה מירנדולה ופרידה דה צ'רסארה, וכן את המוזיקאי הגרמני קונרד פאומן (אותו הוא מזכיר בשם "המנגן העיוור מאשכנז").
1 2 3  ראובני, עמ' שט.
1 2 3  ליכטנשטיין, עמ' 695.
↑  ראובני, עמ' שז. חשוב להדגיש שמדעים מסוימים מתוך תחומי הדעת האלה לא היו מוכרים באופן עצמאי ומוגדר באותם ימים. 'אסתטיקה' למשל הוכרה בשם זה רק מהמאה התשע-עשרה.
↑  אידל, עמ' 98.
↑  לימור, עמ' 101.
1 2  אידל, עמ' 104.
↑  אידל, עמ' 88.
↑  אידל, עמ' 97.
↑  אידל, עמ' 66.
↑  אידל, עמ' 90.
↑  אידל, עמ' 70-66.
↑  רות, עמ' 64.
↑  ראובני, עמ' שי.
↑  ראובני, עמ' שיז-שיח.
↑  ראובני, עמ' שיא, שכו.
↑  ראובני, עמ' שכה.
↑  לימור, עמ' 103.
1 2 3  רות, עמ' 118.
1 2  ראובני, עמ' שח.
↑  ראובני, עמ' שד.
↑  רות, עמ' 122.
↑  אידל, עמ' 110-108.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257665205171  BnF: cb13536069g (data)  GND: 119444267  ISNI: 0000 0000 6632 5378  LCCN: n88630078  NTA: 256345082  SUDOC: 050660810  VcBA: 495/42128  VIAF: 24763579   WorldCat (עם VIAF): 24763579
ישייניצה רושיילנה

| --- | --- |

 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  פודקרפצקיה פודקרפצקיה
 מחוז:  בז'וזוב
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  2,176 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  49°45′N 21°56′E﻿ / ﻿49.750°N 21.933°E﻿ / 49.750; 21.933
 אזור זמן:  UTC+1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיישייניצה רושיילנה(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיישייניצה רושיילנה(למפת פרובינציית פודקרפצקיה רגילה) ז'שוב פשמישל סטאלובה וולה מיילץ שוויינטו. לובלין פולין קטן  סלובקיה אוקראינהישייניצה רושיילנה(למפת פרובינציית פודקרפצקיה מוגדלת) ז'שוב פשמישל סטאלובה וולה מיילץ שוויינטוקז'יסקיה לובלין פולין קטן  סלובקיה אוקראינהישייניצה רושיילנה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ישייניצה רושיילנה (בפולנית: Jasienica Rosielna; ביידיש: יאשניצע) הוא כפר במחוז בז'וזוב שבפרובינציית פודקרפצקיה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב

הכפר נזכר לראשונה בשנת 1442, ובשנת 1727 הוענקו לו זכויות עיר. זכויות אלה ניטלו מהיישוב בראשית המאה ה-20.
יהודי ישייניצה רושיילנה

בין מלחמות העולם נמנו ביישוב 479 יהודים, כרבע מתושביו, והתקיימו בו סניף של מפלגת הציונים הכלליים וקן של תנועת הנוער עקיבא.
בתקופת הכיבוש הגרמני במלחמת העולם השנייה הוקם בכפר גטו, בו רוכזו כ-1,500 מיהודי היישוב והסביבה, אליהם צורפו בהמשך כמה מאות יהודים נוספים.
ב-12 באוגוסט 1942 נערכה בגטו שביישוב אקציה, בה שולחו כ-200 צעירים למחנה פלאשוב וכל יתר היהודים נרצחו בשטח בית העלמין היהודי בכפר.
כריסטיאן סטליני

כריסטיאן סטליני (באיטלקית: Cristian Stellini; נולד ב-27 באפריל 1974), הוא כדורגלן עבר איטלקי ומאמן כדורגל.
קריירה

סטליני שיחק בליגות הנמוכות באיטליה במועדונים נוברה, ספאל וטרנאנה. בקיץ 2000, הוא הצטרף לקומו מהליגה השלישית והיה שותף להעפלתה עד לסרייה א' ב-2002. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' ב-14 בספטמבר 2002 נגד אמפולי.
בקיץ 2003, הצטרף סטליני ליובנטוס, שם סבל מפציעה קשה ברגלו. לאחר שרשם שתי הופעות בלבד במדי הקבוצה, הוא עבר לקבוצת גנואה.
ב-2011, כריסטיאן הצטרף סטליני לצוות האימון של אנטוניו קונטה ביובנטוס. עם זאת, בשנת 2012, הוא הושעה לשנתיים וחצי על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית עקב האשמות בדבר מכירת משחקי כדורגל,[דרוש מקור] ובעקבות כך נאלץ להתפטר מתפקידו. סטליני נוקה מאז מכל אשמה.[דרוש מקור]
סטליני עשה את חזרתו לכדורגל כמאמן מחלקת הנוער של גנואה מ-2015 עד 2017. במהלך תקופתו במועדון, הוא קידם שחקנים צעירים ועזר לקבוצה להגיע לפלייאוף הסרייה א'. ביוני 2017, סטליני מונה למאמן הראשי החדש של מועדון אלסנדריה מהסרייה ג', שם חתם על חוזה לשנתיים. עם זאת, הוא פוטר ב-20 בנובמבר 2017, לאחר שלא הצליח להוביל אותה להישגים. לאחר מכן חזר סטליני לצוות הניהולי של אנטוניו קונטה באינטר לקראת עונת 2019/20. בתקופתו באינטר, הוא עזר לקבוצתו לזכות בסרייה א' בעונת 2020/21, ואף אימן את הקבוצה בשלושה משחקים שבכולם ניצחה הקבוצה, כאשר קונטה הושעה עקב צבירת כרטיסים צהובים.
כשנכנס אנטוניו קונטה לתפקיד המאמן בטוטנהאם הוטספר, הוא מינה את סטליני כעוזרו. במשחק האחרון של שלב הבתים בליגת האלופות 2022/23, עמד סטליני על הקווים כמאמן, וניצח עם הקבוצה במארסיי, ועזר לטוטנהאם להעפיל לשמינית גמר ליגת האלופות. בפברואר 2023, התגלה כי אנטוניו קונטה סובל דלקת בכיס המרה ונזקק לניתוח, וסטליני מילא את תפקיד מאמן הקבוצה הראשי עד לחזרתו של קונטה. בניהולו של סטליני, ניצחה טוטנהאם בשני משחקים מול מנצ'סטר סיטי ווסטהאם יונייטד, והשיגה תיקו מול מילאן בליגת האלופות. ב-26 במרץ 2023, פוטר קונטה מטוטנהאם. עזיבתו הגיעה עקב ההדחות מליגת האלופות והגביע האנגלי, כמו גם התפרצות ידועה לשמצה במסיבת העיתונאים שלאחר המשחק נגד סאות'המפטון שנגמר ללא הכרעה בתוצאה 3-3. כריסטיאן סטליני מונה לתפקיד המאמן הראשי עד סוף העונה, כשריאן מייסון משמש בתור עוזרו.
בהמשך השנה ב-24 באפריל, פוטר סטליני מתפקידו הזמני לאחר הפסד 6:1 של קבוצתו לניוקאסל יונייטד.
הערות שוליים

↑  Dalla Società, Condizioni di Christian Stellini, modenafc, ‏3 בנובמבר 2003
↑  Dalla Società, Cessione di Cristian Stellini, modenafc, ‏3 בינואר 2004
↑  רשמית: קונטה סיים את דרכו כמאמן טוטנהאם, באתר ynet, 27 במרץ 2023
ישראל די קוריאל

| --- | --- |
 לידה:  1501 
 פטירה:  1573 (בגיל 72 בערך) ה'של"ז 
 תקופת הפעילות:  ?–1573 
 תלמידיו:  מרדכי הכהן (מקובל) 
 שם השושלת:  משפחת קוריאל 
 
רבי ישראל די קוריאל (מהריד"ק; נפטר בסוף שנת ה'של"ז, 1577) היה רב וראש ישיבה מגדולי חכמי צפת במאה ה-16.
ביוגרפיה

נולד באדריאנופול שבטורקיה לרב מאיר די קוריאל, שהיה לפי ההשערה ממגורשי ספרד. למד בישיבתו של רבי יוסף פאסי תלמידו של רבי יצחק אבוהב. בישיבה זו התיידד עם תלמיד אחר, רבי משה די טראני. באדריאנופול לימד תלמידים, וכנראה שגם בקושטא.
בסביבות שנת ה'רצ"ה, 1535, עלה לארץ ישראל דרך מצרים שבה שהה כמה שנים, והתיישב בצפת.
בצפת היה מתלמידיו של רבי יעקב בירב (1474–1546), מגדולי חכמי ארץ ישראל במחצית הראשונה של המאה ה-16 ומארגן ניסיון חידוש הסמיכה ב-1538. לפי מסורת מקובלת, רבי ישראל די קוריאל היה אחד מארבעת החכמים שהוסמכו על ידי רבי יעקב בירב. לצד ידידו רבי יוסף קארו, מחבר השולחן ערוך; המבי"ט, ורבי אברהם שלום.
ר"י די קוריאל היה שותף לרבי דוד אבן זמרה (רדב"ז) בחרם נגד המחמירים לעשר פירות הלקוחים מנכרים בשמיטה.
הוא הקים בצפת ישיבה גדולה. מתלמידיו רבי בצלאל אשכנזי (1520–1594), מן האחרונים, מגדולי חכמי התורה במצרים ובירושלים בתקופתו. ורבי מרדכי הכהן, מחבר הפירוש 'שפתי כהן' על התורה.
מלבד תפקידו בראשות הישיבה, היה מראשי בית הדין בצפת לצידם של רבי יוסף קארו ורבי משה די טראני (המבי"ט). הוא גר בצפת במשך ארבעים שנה עד פטירתו בסוף שנת ה'של"ז, 1577.
בנו היה רבי משה די קוריאל. בתו נישאה לרב משה נג'ארה. נכדו ר' ישראל נג'ארה היה רב קהילת יהודי עזה ומחשובי המשוררים היהודים בתקופתו.
פסקיו ההלכתיים

לעיתים התחלפו מפסקיו עם הפסקים של הרב יוסף קארו, בלבול זה נבע מכך שראשי תיבות שניהם היו דומים בכך ש"מהרי"ק" מציין גם הרב יוסף קארו וגם הרב יוסף קולון, וגם הרב ישראל דה-קוריאל. ויש מקרים בהם חלק הרב יוסף קארו על הרב יוסף קולון, כגון במעשה שבני קהילה מסוימת הוציאו כהן מבית הכנסת בשבת בראשית כדי לקחת עלייתו לתורה, הרב יוסף קולון אישר המעשה ואילו הרב יוסף קארו לא היה שבע רצון מההתעלמות ממצוות קידוש זרעו של אהרן.
דעתו בנושא שני המשיחים בעם ישראל לעתיד לבוא, מזרע יוסף ומזרע דוד, הייתה ייחודית. בפרשת בא, מפרש ששני המשיחים הם: משיח אליהו ומשיח בן דוד. "ומה שכתבתי שתי צפורים חיות... או שיהיה שתי צפורים כנגד ב' משיחים: משיח אליהו שיבא ליתן בשורות טובות כדכתיב לפני בא יום ה' וגו', ואחר כך משיח בן דוד. והנה הב' הרי הם חיים בגן עדן, אליהו חי וקים דוד מלך ישראל חי וקים".
ספריו

אור צדיקים, שלוניקי תקנ"ט, ורשה תרס"ב
שאול רגב (מהדיר), דרשות ומאמרים לרבי ישראל די קוריאל, ירושלים: יד הרב נסים, תשנ"ב
חידושי מהרי"ק על התורה, נדפס במהדורות, כספר המשך לספר למגיד מישרים, של ר' יוסף קארו.
לקריאה נוספת

מאיר בניהו, רבי ישראל ב"ר מאיר די־קוריאל, בתוך: שאול רגב (מהדיר), דרשות ומאמרים לרבי ישראל די קוריאל, ירושלים: יד הרב נסים, תשנ"ב. עמ' ט-כא
הערות שוליים

↑  לעיתים: קוריאל (לבד), קורייל, דקורייל, דיקוריאיל, כוריאל, דכוריאל ודי כוריאל. ראו מקורות אצל בניהו, להלן "לקריאה נוספת", הערה 2.
↑  לעיתים ריד"ק ומהרי"ק. ראו מקורות אצל בניהו, להלן "לקריאה נוספת", הערה 2.
↑  ראו: שו"ת מבי"ט, ח"ב סי' ק"פ.
↑  לדוגמה, בשו"ת מהר"י באסן תשובה ק"כ הובאו דברי רבי יוסף קולון כדברי רבי יוסף קארו. ראו גם אוצר הגדולים אלופי יעקב בערך "מהרי"ק".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310440605171  LCCN: no93012930  VIAF: 4502276   WorldCat (עם VIAF): 4502276
כפר ילדים

| --- | --- |

המבנה המרכזי העשוי מאבן, בכפר הילדים בעפולה (צולם ב-2008)
 בית יתומים
 תקופת הפעילות:  1922–הווה (כ־102 שנים) 
 מיקום
 מיקום:  עפולה, גבעת המורה במתחם בית החולים מרכז רפואי העמק 
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°37′22″N 35°19′08″E﻿ / ﻿32.622731°N 35.318901°E﻿ / 32.622731; 35.318901
 he
 
כפר ילדים היה מוסד חינוכי ליתומים יהודים שהובאו ממזרח אירופה, בעיקר יתומי פרעות פטליורה שהתחוללו באוקראינה, שפעל ב"חוות בלפוריה", בשנים 1923-1931. החווה הוקמה בשנת 1919 עבור מתיישבי בלפוריה ולאחר הקמת מושב בלפוריה הועבר לשימוש כפר ילדים ונקרא "בלפוריה עילית". כפר ילדים היה ממוקם בגבעת המורה היום בתחומה של העיר עפולה, סמוך למרכז רפואי העמק.
היסטוריה > הקמה

השטח, 950 דונם, נרכש על ידי הקרן הקיימת ו-500 דונם ממנו הוחכרו לקהילת ציון אמריקאית, לצורך הקמת חוות בלפוריה. בשנת 1922 הוקמה המושבה בלפוריה והחווה פורקה. באופן זמני התגוררו מתיישבי בלפוריה במבני החווה במהלך שנת 1923, עד השלמת בתיהם. לקראת סוף 1923 הוחכר השטח לוועד היתומים של דרום אפריקה ובפברואר 1924 הגיע כח חלוץ לניקוי המקום והקמת כפר ילדים. כמנהל המוסד נתמנה גרשון גפנר שניהל קודם לכן את חוות בלפוריה.
בהווסד המוסד נאמר עליו כי ארבע יבשות משתתפות בו אסיה נתנה את האדמה, אמריקה שילמה עבור האדמה, אפריקה הקימה את הבניינים ואירופה נתנה את היתומים.
היסטוריה > כפר ילדים

יתומי אוקראינה שהובאו לישראל על ידי ישראל בלקינד שהו תחילה בחוות חפציבה ולאחר מכן בחדרה. על הטיפול בהם הוטחה ביקורת רבה ולאחר שבלקינד לא הצליח לגייס משאבים מספקים להקמת בית הספר "קריית ספר" עליו חלם, הועברו רוב הילדים לאחריות הג'וינט ושוכנו בכפר ילדים ובירושלים. בלקינד לא הורשה להישאר עם הילדים וחלק מהילדים ברחו מירושלים ומכפר ילדים אל בלקינד. התפתח ויכוח בין בלקינד ובין מנהלי כפר ילדים ולבסוף נלקחו שאר הילדים ששהו עם בלקינד בהר כנען ליד צפת לכפר ילדים.
משנת 1924 נוהל המוסד על ידי המחנך העברי שניאור זלמן פוגצ'וב, ששימש בתפקיד במשך קרוב לשבע שנים. בספטמבר 1929 הותקף כפר ילדים בידי שודדים ערבים שרצחו את השומר. עם עזיבת הילדים הגדולים שהגיעו לגיל 18 החל הכפר לקלוט תלמידים ארצישראליים. אולם בשנת 1931 נסגר כפר הילדים, סמוך למותו של פוגצ'וב.
בוגרי המקום הקימו את "ארגון יוצאי כפר ילדים" וחלקם הצטרפו לקיבוץ נען, עוד בעת היותו ברחובות.
היסטוריה > בית ספר ילדי עובדים

מבני בית הספר נותרו ריקים עד שבאמצע 1934 נחתם הסכם להעברת בית הספר לידי המרכז לחינוך של ההסתדרות לצורך הקמת חטיבת ביניים לילדי עובדים בסביבת עפולה. בית ספר זה התפתח להיות "בית הספר לילדי עובדים". בשנת 1935 הוקמה במקום פנימייה. משה סמילנסקי מונה אותו בשנת 1935 בין בתי הספר לחקלאות שהיו באותה עת בארץ ישראל בכפר לימדו הסופר והמחנך אליעזר שמאלי, כותבו של הספר "ילדי היורה", והמוזיקאי עמנואל עמירן וישראל בן אריה.
היסטוריה > בסיס צבאי

במהלך מלחמת העולם השנייה הוקם בחלק מתחום הכפר בית חולים לשעת חירום, ליד בית החולים העמק. בחלק אחר מן האתר הוקם בית ספר לנוטרים והיה בו גם מחנה לפעולות דאייה מטעם קלוב התעופה לישראל, שהיה מן השלבים המוקדמים של התעופה שהובילו לחיל האוויר הישראלי.
במאי 1948, עם תחילת מלחמת העצמאות, הוקם במקום בסיס של חטיבת גולני, ובשנים מאוחרות יותר שכן בו גדוד מרגמות כבדות של צה"ל, ולאחר מכן מפקדה של הג"א. המחנה נעזב בראשית שנות ה-90 של המאה העשרים. המקרקעין עליהם נבנה הכפר נמצאים בבעלות קרן היסוד, ומהווים קרקע לבנייה, שבגלל גודלה ומיקומה היא ראויה לבנייה בהיקף גדול. במקביל, מתנהלים מגעים בין המועצה לשימור אתרים ובין עיריית עפולה, על בינוי השטח תוך שימור ושחזור כפר הילדים ההיסטורי. כרגע המתחם מגודר ונעול. עדיין אפשר לצפות במבנה האבן הדו-קומתי, אחד המבנים המרכזיים במקום, המצוי במצב הדורש שיקום.
גלריית תמונות

תמונה קבוצתית של נערות ומורים בכפר ילדים, בהם ש"ז פוגצ'וב
הכניסה למבנה מרכזי בכפר הילדים, ששימש כבית כנסת.
מבנה ששימש בעבר למגורי הילדים.
מגדל מים בכפר הילדים. בעת בניית הכפר היה המגדל, הנמצא כיום בשיפולי שכונת גבעת המורה, ממוקם בנקודה הגבוהה ביותר בכפר, ומכאן גובהו הנמוך. לאחר מכן נבנתה מעל הכפר, לגובה הגבעה, שכונת גבעת המורה.
הצגת התעמלות של תלמידים, מאי 1938
בית ספר לדאיה בכפר ילדים 1943 ראשית הכשרת טייסי הפלמ"ח
לקריאה נוספת

זאב וילנאי, מדריך ארץ ישראל - חיפה - העמקים - הגליל - החרמון, הוצאת תור - ירושלים, 1941 - מהדורה ג' -1948 - עמ' 135
הערות שוליים

↑  יעקב רמון, בבלפוריה, דואר היום, 2 במאי 1928
↑  מפה 'הקרקעות והישובים היהודים בארץ ישראל' בהוצאת הקרן הקיימת, 1929, עם סימון 'כפר ילדים', באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  בלפוריה, הפועל הצעיר, 22 ביוני 1923
↑  בקור מנהל החקלאות של הממשלה, דואר היום, 13 במרץ 1924
↑  חוות לימוד חקלאית ליתומי אוקראינה, דואר היום, 19 במאי 1924
↑  בי"ס חקלאי ליתומים, דואר היום, 29 באפריל 1924
↑  מסחר בנפשות, הפועל הצעיר, 1 באוגוסט 1924
↑  בועד הלאומי, דואר היום, 21 ביולי 1924
↑  גזלת יתומים מצפת, דואר היום, 15 בפברואר 1925
↑  ישראל בלקינד, כפר ילדים וילדי אוקראינה, דואר היום, 13 בדצמבר 1926
↑  חגיגת הבאת הביכורים בכפר ילדים, דואר היום, 24 ביוני 1929
↑  התנפלות על כפר ילדים, דואר היום, 25 בספטמבר 1929
↑  כפר ילדים, דבר, 5 באוגוסט 1930
1 2  בתי ספר חדשים, דבר, 2 בנובמבר 1934
↑  הפסח בעמק, דבר, 6 במאי 1929
↑  יציב, נענה, דבר, 20 באוקטובר 1933
↑  הועידה השנייה של הסתדרות הנוער העובד, דבר, 8 באוקטובר 1930
↑  כפר הילדים - להסתדרות, דבר, 17 ביולי 1934
↑  מאת המרכז לחינוך, דבר, 20 באוגוסט 1935
↑  מקור: משה סמילנסקי, פרקים בתולדות היישוב - ספר חמישי - הוצאת דביר תל אביב, 1959 - עמ' 146
↑  שאלת החינוך בכפר ילדים, דבר, 29 בספטמבר 1941
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467986505171
כריסטיאן סטואני

כריסטיאן ריקרדו סטואני קורבאלו (בספרדית: Christian Ricardo Stuani Curbelo; נולד ב-12 באוקטובר 1986) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בז'ירונה בעמדת החלוץ ומשמש כקפטן הראשון שלה.
קריירה

סטואני החל את הקריירה המקצועית שלו במדי אלופת אורוגוואי דאנוביו. בשנת 2005 הושאל לבז'ה ויסטה, ולאחר שהרשים במדיה חזר לדאנוביו וזכה עמה באליפות. בינואר 2008 חתם ברג'ינה מתחתית הסרייה א'. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד אמפולי. במדי רג'ינה הוא מיעט לשחק ובסיום עונת 2008/2009 ירד עם הקבוצה לסרייה ב'. ב-31 ביולי 2009 הושאל לאלבסטה מהליגה השנייה. עם 22 שערים סטואני סיים במקום השני בטבלת כובשי השערים של הליגה אחרי חורחה מולינה מאלצ'ה. למרות יכולתו הטובה בעונה זו, קבוצתו הייתה רחוקה רק 2 נקודות מירידה. בעונת 2010/2011 הושאל ללבאנטה בה שימש בעיקר כמחליף לפליפה קאייסדו והבקיע 8 שערים. שנה לאחר מכן הושאל לראסינג סנטנדר ואחרי שחוזהו ברג'ינה הסתיים חתם באספניול ל-4 שנים.
ב-15 ביולי 2015 חתם במידלסברו האנגלית עבור 3 מיליו יורו. ב-21 ביולי 2017 חתם סטואני בז'ירונה הספרדית.
ב-14 בנובמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אורוגוואי בניצחון 1–3 נגד פולין במשחק ידידות. ב-10 בספטמבר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 0–2 נגד קולומביה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. סטואני זומן לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014.
תארים

ליגת העל האורוגוואית: 2004
גול החודש בפרמייר ליג: אוגוסט 2016
פרס הפיצ'יצ'י בליגה הספרדית השנייה: 2019/20, 2021/22
שחקן החודש בליגה הספרדית השנייה: דצמבר 2021
ישיבת תפארת ציון

| --- | --- |


 ישיבה
 תקופת הפעילות:  1935–הווה (כ־89 שנים) 
 בעלי תפקידים
 מנהל:  שלמה קניבסקי 
 תלמידים
 :  200 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°05′00″N 34°49′46″E﻿ / ﻿32.083388888889°N 34.8295°E﻿ / 32.083388888889; 34.8295
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) ישיבת תפארת ציון(למפת גוש דן רגילה) ישיבת תפארת ציון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת תפארת ציון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת תפארת ציון  he ישיבת תפארת ציוןhe ישיבת תפארת ציוןמפת  __ בני ברק (in English: Bnei Brak) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv) ממזרח: __ פתח תקווה (in English: Petah Tikva), __ גבעת שמואל (in English: Giv'at Shmuel) מדרום וממערב: __ רמת גן (in English: Ramat Gan) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שלט הסבר בחזית ישיבת תפארת ציון ברח' ירושלים 37 בבני ברק
ישיבת תפארת ציון (מכונה גם: נצח), היא ישיבה קטנה ליטאית בבני ברק.
היסטוריה

הישיבה נוסדה בחשוון תרצ"ו (1935) על ידי הרב יעקב שניידמן, בוגר ישיבת בית יוסף שנרתם להקמת הישיבה בהוראת החזון איש.
עם הקמת הישיבה למדו בה שבעה בחורים. בסוף אותו חורף מנתה כשלושים תלמידים. בין תלמידיה הראשונים: אחייני החזון איש, הרב חיים גריינימן, הרב שמריהו גריינימן, הרב נסים קרליץ והרב חיים קניבסקי.
בשנים הראשונות שכנה הישיבה בבית הכנסת הגדול בבני ברק. מאוחר יותר הוקם בניין הישיבה, בתמיכתם של יעקב הלפרין וחזקיהו יוסף קרלנשטיין, תעשיין חרדי תושב בני ברק וממקורבי החזון איש.
בשנת תרצ"ח עלה לארץ ישראל הרב אברהם יצחק גרשונוביץ, שהיה אב"ד העיירה ז'אבינקה בליטא. הרב שניידמן נשאר מנהל הישיבה, ופינה לרב גרשונוביץ את תפקיד ראש הישיבה. בשנותיה הראשונות של הישיבה נהגו להגיע אליה רבנים נודעים, ובהם החזון אי"ש והרב יעקב ישראל קניבסקי ("הסטייפעלר"), על מנת לבחון את תלמידי הישיבה. בתחילת דרכה מסרו בה שיעורים הרב ירוחם אשר ורהפטיג והרב מיכל יהודה ליפקוביץ, חתנו של הרב גרשונוביץ. בשנות החמישים הצטרפו לצוות הר"מים הרב שמריהו יוסף קרליץ גיסו הרב זלמן רוטברג, והרב דב צבי רוטשטיין. המשגיח היה הרב אברהם הורוביץ.
בשנותיה הראשונות של הישיבה כיהן הרב שמואל גריינימן כנשיא הכבוד שלה. אחריו כיהן בתפקיד במשך שנים רבי אלעזר מנחם מן שך, והוא נהג להגיע בכל סוף "זמן חורף" למסור שיחה בהיכל הישיבה לרגל חלוקת פרסים לתלמידים המצטיינים.
בשנות השישים נחלקה הישיבה לשתי ישיבות - אשכנזית וספרדית. לראשות הישיבה האשכנזית מונה הרב שרגא פייבל שטיינברג, מתלמידיו של החזון איש. לצדו שימשו ר"מים הרב משה צביון הרב אליעזר דינר והרב ישי מנדל. בתחילת שנות השמונים נסגרה הישיבה.
באותה תקופה פרשה קבוצת ר"מים מישיבת רוז'ין החסידית, בראשות הרב מרדכי עמרם יעקובזון, ופתחה ישיבה קטנה בשם "נצח ישראל". הישיבה החדשה השתכנה במבנה של "תפארת ציון". הרב יעקב שניידמן ניהל את הישיבה. לאחר פטירת שניידמן, בשנת 1995, מונה נכדו הרב שלמה קניבסקי לעמוד בראשות הישיבה, שמנתה אז כמה עשרות תלמידים בלבד. תחת ראשותו שבה הישיבה להשתמש גם בשם "תפארת ציון" ומונו אנשי צוות חדשים. עם השנים עלה מספר התלמידים לכ-200. נשיא הישיבה הוא הרב חיים קניבסקי, אביו של ראש הישיבה הנוכחי.
מנהל הישיבה במשך שנים היה הרב אהרן הוניגסברג נכדו של המייסד הרב שניידמן.
הישיבה שוכנת במבנה ישן ברחוב ירושלים בבני ברק. במבנה קיים גם בית כנסת שבו התפלל גם הרב שריה דבליצקי. בשנת תש"ס (2000) פתח הרב שלמה קניבסקי ישיבה גדולה - "ישיבת קריית מלך", השוכנת בסמיכות ל"תפארת ציון".
מבוגרי הישיבה

הרב חיים קניבסקי - כיהן נשיא הישיבה
הרב נסים קרליץ - ראש כולל חזון איש
הרב חיים גריינימן - רב קהילה בבני ברק
הרב מאיר צבי ברגמן - ראש ישיבת רשב"י
הרב חיים סרנא - ראש ישיבת חברון-גאולה
הרב אברהם גולדמן - האדמו"ר מזוויהל
הרב שלמה משה עמאר - הרב הראשי הספרדי לישראל
הרב שלום דובער ליפשיץ - יו"ר יד לאחים
חיים גרינבוים - סופר ועיתונאי
הרב מיכי יוספי
הערות שוליים

↑  קיצור של השם "נצח ישראל", ראו להלן.
↑  תמונות הארבעה מופיעות בתמונת מחזור של הישיבה משנת ת"ש (1940).
↑  ישיבת תפארת ציון בבני ברק, הצופה, 30 במאי 1941
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298571005171
כרומבוק פיקסל

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  Chromebook
 יצרן:  Google
 תאריך הפצה:  21 פברואר 2013
 הבא בסדרה:  Google Pixelbook 
 מידע טכני
 מערכת הפעלה:  Chrome OS
 מעבד:  Intel Core i5 1.8 GHz
 מאיץ גרפי:  Intel HD Graphics 4000
 נפח אחסון:  32GB הרחבה ל64GB
 זיכרון:  4 GB
 מסך:  12.85 אינץ 2,560 × 1,700 (239 ppi)
 סוללה:  5 שעות
 מידות
 Chromebook Pixel
 
כרומבוק פיקסל (באנגלית: Chromebook Pixel) הוא המחשב הנייד האחרון בסדרת המחשבים של גוגל Chromebook. המחשב מגיע עם מערכת הפעלה Chrome OS.
המחשב מבוסס על מערכת ההפעלה Chrome OS של גוגל, והוא הופץ בארצות הברית ב-21 בפברואר 2013. למחשב יש מסך מגע עם צפיפות פיקסלים גבוהה, המעבד שלו מהיר יותר מקודמיו Intel Core i5 המעבד -Intel Core i5-3427U ו־Intel HD Graphics 4000, ג'יגה 32 שטח אחסון ואפשרות להרכיב ל-64 ג'יגה, טרה ב-Google Drive חינם ל-3 שנים, זיכרון פנימי של 4 ג'יגה, המסך HD 12.85 אינץ עם יחס רוחב-גובה של 3:2 (239 פיקסלים).
הערות שוליים

↑  "BBC News - Google unveils its first touchscreen Chromebook Pixel
↑  מרטין, סקוט Google unleashes touch-based Chromebook, 21 בפברואר 2013