stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אינה בלאו
עבודתה

בלאו מתמקדת במחקריה בבחינת ההשלכות של שילוב טכנולוגיות חדשניות על תהליכי למידה, הוראה והדרכה במערכת החינוך ובאקדמיה, וכן בהבנת מאפייני התקשורת המקוונת והשלכותיה על אינטראקציה והתנהגות אנושית.
בלאו זכתה והובילה מענקי מחקר רחבי-היקף וקיבלה מספר פרסים על מחקריה ועבודתה האקדמית. היא חברה במערכת של כתב העת המוביל בתחום - The Internet and Higher Education.
בלאו שימשה במשך השנים מדריכה לכ-50 תלמידות ותלמידי תואר שני, תואר שלישי ופוסט-דוקטורט בכתיבת עבודותיהם ובעריכת מחקריהם. רבים מתלמידיה השתלבו בהוראה ובמחקר באוניברסיטאות ובמכללות בישראל.
תפקידי ניהול אקדמי

במקביל לעיסוקה במחקר, מילאה בלאו תפקידי ניהול אקדמי באוניברסיטה הפתוחה. כמו כן, היא חברה בוועדות של המועצה להשכלה גבוהה בנושאי למידה דיגיטלית. בין תפקידי הניהול האקדמי המרכזיים שמילאה באוניברסיטה הפתוחה:
2021 - 2022 - דיקנית הפיתוח האקדמי וטכנולוגיות למידה.
2018 - 2021 - ראש המרכז לחקר חדשנות בטכנולוגיות למידה.
מ-2019 - ראש התכנית לתואר שני בחינוך: טכנולוגיות ומערכות למידה.
2022 - ראש התכנית לתואר שלישי בחינוך: טכנולוגיות במערכות למידה (עם קבלת אישור לפתוח באוניברסיטה הפתוחה מסלול ראשון ללימודים לתואר שלישי בתחום זה).
פרסים שקיבלה

2021 - פרס מפעל חיים על הישגים אקדמיים (Lifetime Academic Achievement Award) של "המכון הבינלאומי לניהול ידע יישומי" - (International Institute for Applied Knowledge Management-IIAKM)
2018 - פרס עמיתה וחוקרת מוערכת (Fellow and Distinguished Scholar award) של "המכון הבינלאומי לניהול ידע יישומי" - (International Institute for Applied Knowledge Management-IIAKM)
משפחתה

נשואה לשמעון מנצח תזמורת ומנהל מוזיקלי. אם לשלושה.
מתגוררת בחדרה.
פרסומיה

בלאו פרסמה מעל 70 מאמרים ופרקים בספרים מדעיים.
להלן כמה מהבולטים שבהם:
Blau, I. & Shamir-Inbal, T. (2021). Writing private and shared annotations and lurking in Annoto hyper-video in academia: Insights from learning analytics, content analysis, and interviews with lecturers and students. Educational Technology Research and Development. https://doi.org/10.1007/s11423-021-09984-5.
Shamir-Inbal, T. & Blau, I. (2021). Characteristics of pedagogical change in integrating digital collaborative learning and their sustainability in a school culture: e-CSAMR framework. Journal of Computer Assisted Learning. https://doi.org/10.1111/jcal.12526.
Blau, I., Shamir-Inbal, T., & Avdiel, O. (2020). How does the pedagogical design of a technology-enhanced collaborative academic course promote digital literacies, self-regulation, and perceived learning of students? The Internet and Higher Education, 45, 100722. https://doi.org/10.1016/j.iheduc.2019.100722.
Blau, I., & Shamir-Inbal, T. (2018). Digital technologies for promoting “student voice” and co-creating learning experience in an academic course. Instructional Science, 46(2), 315-336.
Blau, I., & Shamir-Inbal, T. (2017). Re-designed flipped learning model in an academic course: The role of co-creation and co-regulation. Computers and Education, 115, 69-81.
Blau, I., & Eshet-Alkalai, Y. (2017). The ethical dissonance in digital and non-digital learning environments: Does technology promotes cheating among middle school students? Computers in Human Behavior, 73, 629-637
קורסים שתרמה לפיתוחם באוניברסיטה הפתוחה

בלאו תרמה לפיתוחם של קורסים רבים בחינוך במסגרת האוניברסיטה הפתוחה. בין הקורסים האלה ניתן למנות את הקורסים הבאים:
תכנון לימודים, הוראה והערכה (עם פרופ' שרה גורי-רוזנבליט, פרופ' יורם עשת, ד"ר תיקי זהר וד"ר אמירה רום).
טכנולוגיות דיגיטליות במערכות למידה והדרכה (עם פרופ' יורם עשת).
למידה וחינוך בחברת המידע (עם ד"ר תמר שמיר-ענבל).
פסיכולוגיה במרחב הדיגיטלי ויישומיה בחינוך (עם ד"ר אבנר כספי).
מחקר איכותני בחינוך (עם ד"ר יעל גרינשטיין ופרופ' יצחק ברקוביץ).
ממידע לידע: מחיפוש מידע לבניית ידע בסביבות עתירות טכנולוגיה (עם ד"ר ריקי רימור, פרופ' יורם עשת וד"ר תמר שמיר-ענבל).
פיתוח והפעלה של תוכניות לימודים (עם פרופ' שרה גורי וד"ר אוה גוטרמן).
הערות שוליים

↑  אינה בלאו, השפעת נוכחות חברתית על תפיסת הלמידה בקבוצות דיון לימודיות שאין בהן חובת השתתפות (עבודת מ.א. בהנחיית אבנר כספי), רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, 2007
↑  אינה בלאו, השתתפות בדיונים קבוצתיים בתקשורת פנים-אל-פנים, "חדר צ'ט", ו"חדר קול" כמושפעת מאישיות המשתתף ונושא הדיון (דיסרטציה בהדרכת עזי ברק), חיפה: אוניברסיטת חיפה, החוג ללמידה, הוראה והדרכה, 2010
↑  המל"ג אישרה לראשונה תוכנית לתואר שלישי באוניברסיטה הפתוחה, באתר ynet, 22 בפברואר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305248705171  dblp: 71/7321  ISNI: 0000 0004 0242 8764  ORCID: 0000-0001-5695-7221  VIAF: 298188742   WorldCat (עם VIAF): 298188742
אמיר מוטאפצ'יץ'

| --- | --- |

מוטאפצ'יץ' כמאמן נבחרת גרמניה, 2014
 לידה:  27 במאי 1960 (בן 64) זניצה שביוגוסלביה
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.98 מטר
 קבוצות כשחקן
 1979–1989   1989–1991   1991–1993   1993–1998:  בוסנה סרייבו   הפועל ירושלים   אלבה ברלין   ליכטרפלד (גרמניה)
 קבוצות כמאמן
 1997   1998–2000   2000–2005   2004   2005–2008   2006–2009   2010–2012   2014   2013–:  נבחרת בוסניה והרצגובינה   ליכטרפלד (גרמניה)   אלבה ברלין   נבחרת בוסניה והרצגובינה   נבחרת גרמניה עד גיל 20   בראנשוויג (גרמניה)   ולוצלאווק (פולין)   נבחרת גרמניה   באיירן מינכן (עוזר מאמן)
אמיר מוטפצ'יץ' (בבוסנית: Emir Mutapčić; נולד ב-27 במאי 1960) הוא כדורסלן עבר בוסני, ומאמן כדורסל בהווה.
ביוגרפיה

אמיר מוטאפצ'יץ' נולד בעיר זניצה, בעבר חלק מיוגוסלביה, וכיום בבוסניה והרצגובינה. מוטאפצ'י'ץ המכונה "מוקי" שיחק בקבוצת הכדורסל בוסנה סרייבו בשנים 1979–1989. הוא היה חלק מנבחרת יוגוסלביה בכדורסל בשנים 1984–1986, והשתתף איתה במשחקי אולימפיאדת לוס אנג'לס, בה כיכבו דראז'ן פטרוביץ' ודראזן דליפגיץ'. הנבחרת זכתה במדליית הארד, ומוטאפצ'יץ' קלע 4.6 נקודות בממוצע למשחק. ב-1986 השתתף באליפות העולם שנערכה בספרד ותרם 5.8 נקודות בממוצע למשחק, בנבחרת שזכתה במקום השלישי ובמדליית הארד.
ב-1989 חתם בהפועל ירושלים תחת המאמן היוגוסלבי פארוק קולאנוביץ'. הוא שיחק בקבוצה עד לשנת 1991 וסייע לה להתבסס בצמרת הליגה. בשנים 1991–1993 הוא שיחק באלבה ברלין הגרמנית. לאחר מכן שיחק בליכטרפלד מגרמניה.
כמאמן

מוטאפצ'יץ' אימן את נבחרת בוסניה והרצגובינה. בשנים 1998–2000 הוא אימן בקבוצת ליכטרפלד מגרמניה בה שיחק קודם לכן, ובשנים 2000–2005 אימן את אלבה ברלין. תחילה היה עוזר מאמן, וב-2001 החל לשמש כמאמן ראשי. זכה עם אלבה בשלוש אליפויות גרמניה, ובשני גביעי המדינה. ב-2005 פוטר מתפקידו לאחר כישלון בגביע יול"ב ובליגה המקומית. ב-2004 במקביל לתפקידו בברלין, הוא אימן בשנית את נבחרת בוסניה והרצגובינה. בשנים 2005–2008 אימן את נבחרת גרמניה עד גיל 20, ובשנים 2006–2009 אימן במקביל לאימון בנבחרת, את קבוצת בראונשוויג מגרמניה.
בשנת 2010 החל לאמן את ולוצלאווק מפולין למשך שתי עונות. בשנת 2014 שימש בתפקיד מאמן נבחרת גרמניה, ומשנת 2013 הוא משמש כעוזר מאמן בבאיירן מינכן.
הערות שוליים

↑  1984 Yugoslavia Men's Olympic Basketball, באתר basketball-reference.com
↑  דני בורשבסקי‏, אמיר מוטפצ'יץ' פוטר מאלבה ברלין, באתר וואלה, 14 בינואר 2005
אמיר לזר

| --- | --- |

לזר, יולי 2020
 לידה:  1973 (בן 51 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1991–2022 (כ־31 שנים)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
  מפקד טייסת 105   מפקד טייסת 107  מפקד יחידת השליטה והמבצעים   מפקד בסיס רמת דוד  ראש להק האוויר
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון השנייה   מבצע צוק איתן
 
אמיר לזר (נולד בשנת 1973) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף שכיהן כראש להק האוויר במטה חיל האוויר הישראלי. מכהן כעוזר שר הביטחון להתגוננות וראש אגף אמצעים מיוחדים.
ביוגרפיה

לזר התגייס לצה"ל ב-1991 וסיים קורס טיס במגמת קרב ב-1993. הוא הדריך בבית הספר לטיסה והטיס מטוסי F-15 ו-F-16. פיקד על טייסת 105 (F-16D) בשנים 2010–2012 ועל טייסת 107 (F-16I) בשנים 2012–2014. לאחר מכן שירת בלהק מבצעי אוויר כראש ענף תקיפה עד 2015 וכמפקד יחידת השליטה והמבצעים עד 2017. ב-2017 מונה למפקד בסיס רמת דוד. ביולי 2020 מונה לראש להק האוויר. במאי 2022 פרש מצה"ל. ב-7 ביוני 2022 מונה לעוזר שר הביטחון להתגוננות.
חיים אישיים והשכלה

לזר בעל תואר ראשון במשפטים ותואר שני במשפט עסקי מהמרכז הבינתחומי הרצליה. הוא בוגר לימודי אסטרטגית משאבים לאומית מהאוניברסיטה לביטחון לאומי בוושינגטון די. סי. נשוי ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑  הודעת מזכיר הממשלה בתום ישיבת הממשלה, באתר GOV.IL, ‏10 באפריל 2022
↑  שי לוי, ‏אבירי השמיים: יום אימונים מיוחד עם טייסי הקרב, באתר ‏מאקו‏, 17 בספטמבר 2013
↑   ראש להק האוויר מסיים את תפקידו ופורש מצה"ל, באתר צה"ל, 26 במאי 2022
Songs of Innocence (אלבום של U2)

Songs of Innocence (בעברית: שירי תמימות) הוא אלבום האולפן ה-13 של להקת הרוק האירית U2. הוא יצא ב-9 בספטמבר 2014. הוא הופק על ידי דיינג'ר מאוס עם הפקה נוספת של פול אפוורת', ראיין טדר, דקלן גפני ופלוד. האלבום היה אלבום בהפתעה. האלבום הוכרז באירוע השקה של אפל ויצא באותו היום בחנות האייטונס ללקוחות בחינם. הוא היה אלבום בלעדי של אייטונס, אייטונס רדיו וביטס מיוזיק עד ל-13 באוקטובר 2014, אז הוא יצא בעותק פיזי בחברות איילנד רקורדס ואינטרסקופ רקורדס. ההוצאה הראשונה גרמה לאלבום להיות זמין ליותר מ-500 מיליון לקוחות אייטונס, במה שנקרא על ידי מנכ"ל אפל טים קוק כ"הוצאת האלבום הגדולה ביותר בכל הזמנים".
לאחר הביצוע המסחרי הפושר יחסית של אלבומם הקודם "No Line on the Horizon" מ-2009, הסולן בונו הביע אי ודאות בקשר ליכולת של הלהקה להישאר רלוונטית מבחינה מוזיקלית. במהלך חמש וחצי השנים בין האלבומים, הרווח הגדול ביותר בין אלבומי אולפן בהיסטוריה של U2, הלהקה, על פי הדיווחים, עבדה על כמה פרויקטים עם כמה מפיקים. עם זאת, הם התקשו לסיים אלבום שירצה אותם. לאחר שעבדו עם דיינג'ר מאוס במשך שנתיים, חברי הלהקה שיתפו פעולה עם פלוד, אפרוורת' וטדר כדי לסיים את "Songs of Innocence". האלבום מבקר בילדות של חברי הלהקה באירלנד בשנות ה-70 ונוגע בזיכרונות, אהבות ואבדות ילדות, בעוד שהוא מעניק מחווה להשראות מוזיקליות של הלהקה כמו הראמונס והקלאש. בונו תיאר את האלבום כ"אלבום הכי אישי שכתבנו אי פעם".
הסינגל "The Miracle (of Joey Ramone)" הופיע בפרסומת טלוויזיה של אפל כחלק מקמפיין שיווקי של הלהקה שבו על פי הדיווחים החברה הוציאה 100 מיליון דולר. כ-81 מיליון משתמשים של אייטונס הקשיבו לאלבום בחודש הראשון ליציאתו וכ-26 מיליון מהם הורידו את האלבום. "Songs of Innocence" קיבל ביקורות מעורבות ומשך ביקורת על ההוצאה הדיגיטלית שלו. האלבום התווסף באופן אוטומטי לחשבונות של משתמשי אייטונס. אחרי הפצתו המסחרית, "Songs of Innocence" מכר רק 101,000 עותקים באמריקה הצפונית. מסע הפרסום לאלבום נקטע אחרי שבונו נפצע בתאונת אופניים. האלבום קיבל מועמדות לפרס הגראמי לאלבום הרוק הטוב ביותר. U2 יצאה לסיבוב הופעות מצליח לקידום האלבום בשם "Innocence + Experience Tour" ב-2015.
רקע

בפברואר 2009, U2 הוציאה את אלבום האולפן ה-12 שלה "No Line on the Horizon" האלבום קיבל בעיקר ביקורות חיוביות והתחיל במקום הראשון ביותר מ-30 מדינות, אבל המכירות של חמישה מיליון עותקים היו נמוכות יחסית למכירות הרגילות של U2. במהלך חמש השנים וחצי בין שני האלבומים, הסולן בונו הביע חוסר ודאות בקשר לאם U2 יכולה להישאר רלוונטית מבחינה מוזיקלית אחרי הביצועים המסחריים הפושרים יחסית של "No Line on the Horizon".
כתיבה והקלטה > החשיפה של "Songs of Ascent"

בסביבות תאריך היציאה של "No Line on the Horizon", בונו הזכיר תוכניות טנטטיביות של הלהקה להוציא אלבום. הרעיון היה שהאלבום יהיה אלבום-אח של "No Line on the Horizon" (כמו מערכת היחסים של "Zooropa" ל-"Achtung Baby") ובונו תיאר אותו כ"יצירה מדיטטיבית ורפלקטיבית" בנושא עלייה לרגל. הלהקה אמרה שהסינגל הראשון היה אמור להיות "Every Breaking Wave". עם זאת, הפרויקט נדחה כל הזמן מכיוון ש-U2 התקשתה להשלים אלבום שמצא חן בעיניה והם הוגבלו על ידי מחויבויות אחרות.
ביוני 2009, בונו אמר שלמרות שללהקה היו תשעה קטעי מוזיקה שהם אהבו, האלבום יצא רק אם הוא יהיה איכותי יותר מ-"No Line on the Horizon". בספטמבר, הוא טען ש-U2 עובדת על שלושה אלבומים: "אלבום רוק מועדונים" מחומרים שהלהקה כתבה עם המפיק ריק רובין, שירים שהוא והגיטריסט דה אדג' כתבו למחזמר "Spider-Man: Turn Off the Dark" ו-"Songs of Ascent". אחרי שהלהקה הופיעה בשער ברנדנבורג בברלין בנובמבר, בונו ודה אדג' נסעו לדרום צרפת לסשן של שבועיים של כתיבת שירים, ולאחריו סשן באולפן בניו יורק בדצמבר.
בדצמבר 2009 הלהקה אמרה שהיא מקווה להוציא אלבום באמצע 2010. באפריל 2010, המנהל של U2, פול מקגינס, אישר שהלהקה לא תסיים את האלבום עד ליוני, אבל אמר שיציאה של האלבום "לפני סוף השנה היא מאוד סבירה". במאי, בונו היה צריך לעבור ניתוח חירום בגב מכיוון שעצב השת שלו היה דחוס. הלהקה שינתה את תאריכי ההופעות שלה באמריקה הצפונית ובפסטיבל גלסטנבורי, אבל יכלה לבלות זמן בכתיבת והלקטת שירים חדשים.
כתיבה והקלטה > סשנים עם דיינג'ר מאוס

באוגוסט 2010, צצו דיווחים חדשים על פרויקט האלבומים של U2, עם הטענה שהלהקה עובדת על אלבום רוק מסורתי עם דיינג'ר מאוס, אלבום דאנס עם דייוויד גטה, רדוואן וויל.איי.אם ואלבום מדיטטיבי בשם "Songs of Ascent". בונו ודה אדג' המשיכו להביע עניין בלשחרר את השירים שהם כתבו למחזמר "Spider-Man". כש-U2 חזרו להופיע בסיבוב ההופעות U2 360° באותו החודש, הם ביצעו כמה מהשירים שלא שוחררו, כולל "Every Breaking Wave". באוקטובר, בונו אמר שהאלבום החדש של U2 יופק על ידי דיינג'ר מאוס וש-12 שירים היו מוכנים ומקגינס דיבר על כך שהאלבום ייצא בתחילת 2011. הלהקה המשיכה לעבוד עם דיינג'ר מאוס על האלבום בינואר 2011 בניו יורק. עם זאת, אחרי פגישה יצירתית הם הבינו שהם לא יוכלו לסיים את האלבום באותה השנה.
בפברואר 2011, מקגינס אמר שהאלבום כמעט שלם ושהוא אמור לצאת במאי 2011, למרות שהוא אמר שהאלבום כנראה לא יקרא "Songs of Ascent". בסופו של דבר הפרויקט "Songs of Ascent" לא יצא לפועל. הבסיסט אדם קלייטון אמר: "חשבנו שנשארו חומרים מ-'No Line'... עכשיו אנחנו מרגישים שאנחנו רחוקים מהחומרים האלה." גם אלבום הדאנס בוטל בסופו של דבר. קלייטון אמר: "העבודה שעשינו עם רדוואן הייתה מאוד מרגשת. אבל, שוב, אני לא בטוח שזו הייתה המהות של מה ש-U2 טובה בו... אנחנו צריכים לעשות מה שאנחנו עושים הכי טוב ואנחנו צריכים להתרכז בזה, ומה שעשינו עם דיינג'ר מאוס היה קרוב לזה." גטה הבהיר ביוני שהוא לא היה מעורב בפרויקט הדאנס ורק שוחח עם בונו על שיתוף פעולה אפשרי.
U2 בילתה שלושה חודשים באולפן בסוף 2011. בינואר 2013, חברי הלהקה אמרו שהאלבום החדש שלהם יצא עד ספטמבר ושהשם הזמני שלו הוא "10 Reasons to Exist". מוקדם יותר באותה השנה, בהזמנתו של דיינג'ר מאוס, הזמרת השוודית ליקה לי נסעה ללוס אנג'לס להקליט קולות רקע לשיר "The Troubles" ללא נוכחות U2. במאי, U2 בילתה זמן באולפני אלקטריק ליידי בניו יורק עם דיינג'ר מאוס שעשה מיקסינג לאלבום. לאחר שעבד עם הלהקה במשך שנתיים, דיינג'ר מאוס עזב כדי לחזור לפרויקט הצדדי שלו, "Broken Bells"..
כתיבה והקלטה > סשנים עם טדר, אפוורת', גפני ופלוד

לאחר מכן, הלהקה גייסה את ראיין טדר, פול אפוורת', דקלן גפני ופלוד לעזור להם לסיים את האלבום. הלהקה עבדה באופן כללי עם כל מפיק בנפרד, חוץ מבכמה מקרים.
בעוד ש-U2 עבדה על האלבום באולפן באמצע 2013 עם רצון להוציא אותו בדצמבר, המפיק הארווי ויינסטין ביקש מהם לתרום שיר לסרט מנדלה - הדרך הארוכה אל החופש. הלהקה השהתה את העבודה על האלבום כדי לעבור על השיר "Ordinary Love", שנכתב לכבוד נלסון מנדלה. הוא זכה בפרס גלובוס הזהב לשיר המקורי הטוב ביותר והיה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר. בנובמבר 2013, בילבורד דיווח שהאלבום החדש של U2 אמור לצאת באפריל 2014, ושהם יודיעו על כך בהפסקת הפרסומות של הסופרבול. במקום זאת, עוד שיר חדש של הלהקה, "Invisible", הופיע בהפסקת הפרסומות. השיר שוחרר בחינם באופן דיגיטלי כדי להשיק קמפיין של מלחמה באיידס.
באמצע 2014, ליקה לי נפגשה עם הלהקה בלונדון כדי להקליט מחדש את הקולות שלה ל- "The Troubles".
השותפות של U2 עם אפל להוצאת האלבום בסופו של דבר כפתה דדליין. דיינג'ר מאוס חזר לעזור ללהקה בזמן הסשנים האחרונים.
קומפוזיציה

מבחינה תמטית, "Songs of Innocence" מבקר מחדש את הנעורים של חברי הלהקה באירלנד בשנות ה-70 ונוגע בזיכרונות ילדות, אהבות ואבדות, ויש בו גם מחווה להשפעות המוזיקליות שלהם. בונו תיאר את האלבום כ"אלבום הכי אישי שאי פעם כתבנו". הלהקה ביקרה מחדש השפעות מוזיקליות מגיל ההתבגרות כמו הראמונס וקרפטוורק בשביל השראה.
השיר הפותח את האלבום, "The Miracle (of Joey Ramone)", הוא מחווה לג'ואי ראמון, הסולן של הראמונס שהשפיע במיוחד על בונו. במהלך שנות הנעורים שלהם, חברי U2 התגנבו להופעה של הראמונס, והצפייה בג'ואי מופיע גרמה לבונו להרגיש פחות נבוך מהשירה שלו עצמו. "Every Breaking Wave" הוא על הקושי שבלתת את כל כולך למישהו אחר. "California (There Is No End to Love)" הוא על הביקור הראשון של U2 בלוס אנג'לס. "Song for Someone" הוא שיר אהבה שבונו כתב לאשתו, אלי, שאותה פגש בשנות הנעורים שלהם. "Iris (Hold Me Close)" הוא שיר על אמא של בונו, איריס, שנפטרה כשבונו היה בן 14.
המילים של "Volcano" נכתבו מנקודת המבט של בונו צעיר יותר שכותב לגרסה מודרנית של עצמו. "Raised by Wolves" הוא על הפיגועים בדבלין ובמונגהן ב-1974, אשר בהם נהרגו 33 אנשים. השיר נכתב מנקודת המבט של אנדי רואן (אחיו של חבר הילדות של בונו, גוגי), שהנוכחות שלו בפיגועים דחפה אותו להתמכרות להרואין, נושא ש-U2 כתבו עליו בשיר מ-1984 "Bad". השיר "Cedarwood Road" מדבר על הרחוב בדבלין שבו בונו גר בנעוריו. השיר "This Is Where You Can Reach Me Now" מוקדש לג'ו סטאמר מהקלאש. השיר "The Troubles" נכתב על "אלימות במשפחה".
עטיפה ושם

עטיפת האלבום באייטונס נוצרה על ידי סוכנות MAD Agency London. בעותקים הפיזיים של האלבום מופיע המתופף לארי מולן ג'וניור מחבק את בונו בן ה-18 בזמן ששניהם לא לובשים חולצה. התמונה צולמה על ידי הצלם גלן לאצפורד. הקעקוע על זרועו של מולן מבוסס על מיתולוגיה ילידית של שבט הפוני והוא סמל של הגנה על תמימות.
שם האלבום, ושם האלבום הבא של U2 מ-2017, "Songs of Experience", נלקחו מאוסף שירים של ויליאם בלייק בשם "Songs of Innocence and of Experience".
הוצאה

במהלך אירוע השקה של אפל ב-9 בספטמבר 2014 בקופרטינו, קליפורניה, לאחר השקת אייפון חדש והאפל ווטש, U2 הופיעה עם השיר "The Miracle (of Joey Ramone)". לאחר מכן, מנכ"ל אפל טים קוק הצטרף אליהם כדי להכריז שהאלבום ה-13 של הלהקה, "Songs of Innocence", הושלם וייצא באופן דיגיטלי באותו היום באייטונס ללא עלות. האלבום התווסף באופן אוטומטי לחלק של "נקנה" בספריות המוזיקה של משתמשי אייטונס. ב-13 באוקטובר 2014, האלבום יצא באופן פיזי, וההורדה בחינם באייטונס הסתיימה. "Songs of Innocence" היה זמין ליותר מ-500 מיליון לקוחות אייטונס ב-119 מדינות במה שקוק כינה "הוצאת האלבום הגודלה ביותר בהיסטוריה". בונו אמר שהלהקה לא נתנה את האלבום בחינם אלא שאפל שילמה לה.
הוצאה > יעילות ותגובה

על פי אפל, 33 מיליון אנשים נכנסו לאלבום בשבוע הראשון מאז יציאתו בהורדה או בסטרימינג. בתוך החודש הראשון, 81 מיליון משתמשים הקשיבו לו ו-26 מיליון משתמשים הורידו את כל האלבום.
כמה מוזיקאים הטילו ספק בהחלטה של U2 לאפשר להוריד את "Songs of Innocence", כולל פטריק קרני מה-The Black Keys וניק מייסון מפינק פלויד. קית' נלסון, הגיטריסט של להקת Buckcherry, אמר שהמהלך של U2 הוריד מערכה של המוזיקה. הוא אמר שללהקה עשירה כל כך זה קל לתת מוזיקה בחינם, אבל שיש אנשים שעובדים קשה להרוויח כסף מהמוזיקה שלהם. יושב ראש ה-Entertainment Retailers Association פול קווירק אמר שלתת מוזיקה ככה זה פוגע בערך של המוזיקה כמו פרטיות.
לקוחות אייטונס רבים לא שמחו שהאלבום התווסף לספריות המוזיקה שלהם ללא הסכמתם. כתגובה לביקורות, אפל יצרה עמוד באתר שלה שאפשר למשתמשים למחוק את האלבום. למרות שבונו התנצל בפני מעריץ בסשן שאלות ותשובות בפייסבוק, הוא סירב להתנצל פומבית באותו הזמן ואמר שזה היה "אחד הרגעים הכי גאים בהיסטוריה של U2". עם זאת, ב-2022, בספר הזיכרונות שלו "Surrender: 40 Songs, One Story", בונו התנצל על ההוצאה הדיגיטלית של האלבום. הוא כתב: "אני לוקח אחריות מלאה... חשבתי שאם נוכל לשים את המוזיקה שלנו בהישג יד לאנשים, הם אולי יבחרו לקחת אותה. לא בדיוק".
הוצאה > פרויקטים אחרים

ב-8 בדצמבר 2014, נלווה ויזואלי לאלבום, "Films of Innocence", יצא. בהשראת ציורי קיר פוליטיים של צפון אירלנד, U2 גייסה 11 אומנים אורבניים שיצרו סרטים משלהם לכל שיר באלבום.
הוצאה > קידום

הלהקה הופיעה עם השיר "Every Breaking Wave" בפרסי המוזיקה של MTV אירופה 2014. מסע יחסי הציבור נקטע כאשר בונו נפצע בתאונת אופניים בסנטרל פארק. שאר חברי הלהקה הופיעו בכיכר טיימס ביום האיידס העולמי ב-1 בדצמבר 2014 כאשר כריס מרטין מקולדפליי וברוס ספרינגסטין החליפו את בונו כזמרים. U2 הופיעה בתוכנית הלילה של ג'ימי פאלון ב-8 במרץ 2015, לאחר שהם היו אמורים להופיע שם מוקדם יותר.
קבלה

| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
AllMusic: 
שיקגו טריביון: 
דיילי טלגרף: 
הגרדיאן: 
מוג'ו: 
NME: 4/10
פיצ'פורק: 4.6/10
רולינג סטון: 
סלנט: 
ספין: 7/10
"Songs of Innocence" קיבל בעיקר ביקורות מעורבות. ב-Metacritic, האלבום קיבל ציון של 64 מתוך 100 בהתבסס על 32 ביקורות.
"Songs of Innocence" הופיע בדירוגים של האלבומים הטובים ביותר של השנה של כמה מבקרים. המגזין רולינג סטון דירג אותו כאלבום הטוב ביותר ב-2014. הבחירה הייתה שנויה במחלוקת. מקים המגזין ג'ון וונר הואשם בכך שאמר למגזין לדרג את האלבום במקום הראשון בגלל החברות שלו עם בונו. המגזין דירג את האלבום במקום ה-93 ברשימת האלבומים הטובים ביותר של שנות ה-2010.
מגזין מוג'ו דירג את האלבום במקום ה-33 ברשימת 50 האלבומים הטובים ביותר של 2014. הטלגרף דירג את האלבום במקום ה-14 ברשימת האלבומים הטובים ביותר של השנה, ומגזין Q דירג אותו במקום ה-44. רנדל רוברטס מהלוס אנג'לס טיימס קרא לו האלבום הגרוע ביותר של 2014. "Songs of Innocence" היה מועמד לפרס גראמי לאלבום הרוק הטוב ביותר.
האלבום התחיל במקום השישי במצעד האלבומים הבריטי, הדירוג הכי נמוך של U2 כשאלבום שלהם יצא ב-33 שנים. הוא בילה תשעה שבועות במצעד. בארצות הברית, האלבום התחיל במקום התשיעי במצעד הבילבורד 200 ובילה שמונה שבועות במצעד. האלבום התחיל במקום השני במצעד האלבומים האירי. הוא התחיל במקום החמישי במצעד האלבומים הקנדי. האלבום הגיע למקום הראשון במצעדים בקרואטיה, צ'כיה, צרפת, איטליה, הולנד, פולין וספרד.
סיבוב ההופעות Innocence + Experience

ב-14 במאי 2015, U2 פתחה בסיבוב הופעות בשם "Innocence + Experience" והופיעה בו 76 פעמים. סיבוב ההופעות הכניס 152.2 מיליון דולר ממכירת 1.29 מיליון כרטיסים. הופעה בפריז נדחתה לאחר פיגועי נובמבר 2015 בעיר. בסופו של דבר, ההופעה האחרונה בסיבוב ההופעות הייתה ההופעה שנדחתה שהתקיימה בפריז וצולמה לסרט ההופעה "Innocence + Experience: Live in Paris".
רשימת השמעה

מילות השירים נכתבו על ידי בונו, דה אדג', המוזיקה לשירים הולחנה על ידי U2.
| מס' | שם | הפקה | משך |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | The Miracle (of Joey Ramone)  | דיינג'ר מאוס, פול אפוורת', ראיין טדר | 4:16 |
| 2. | Every Breaking Wave  | דיינג'ר מאוס, טדר, דקלן גפני | 4:13 |
| 3. | California (There Is No End to Love)  | גפני, אפוורת', דיינג'ר מאוס | 4:00 |
| 4. | Song for Someone  | טדר, פלוד | 3:47 |
| 5. | Iris (Hold Me Close)  | אפוורת', טדר, דנייג'ר מאוס | 5:20 |
| 6. | Volcano  | גפני, אפוורת' | 3:15 |
| 7. | Raised by Wolves  | גפני, דיינג'ר מאוס | 4:06 |
| 8. | Cedarwood Road  | דיינג'ר מאוס, אפוורת' | 4:26 |
| 9. | Sleep Like a Baby Tonight  | דיינג'ר מאוס | 5:02 |
| 10. | This Is Where You Can Reach Me Now  | דיינג'ר מאוס | 5:06 |
| 11. | The Troubles  | דיינג'ר מאוס, גפני | 4:46 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 48:11 |
משתתפי האלבום > U2

בונו - שירה, קלידים (1,3-5,7,9-11), גיטרה (1,6,9), דולצימר (2)
דה אדג' - גיטרה, קולות רקע, קלידים (1-8,10-11), תכנות (5)
אדם קלייטון - גיטרה בס, קלידים (5)
לארי מולן ג'וניור - תופים, כלי הקשה, קולות רקע (3, 10)
משתתפי האלבום > מוזיקאים נוספים

דיינג'ר מאוס - קלידים (1–2, 7-11), תכנות (7), כלי הקשה (10), choral arrangement (6)
ראיין טדר - קלידים (1–2, 4-5), תכנות (1), גיטרה אקוסטית (1)
פול אפוורת' - קלידים (1, 3, 8) תכנות (1), כלי הקשה (1), מחיאות כפיים (6), גיטרה (8)
פלוד - קלידים (4)
דקלן גפני - גיטרה אקוסטית (1, 6), קלידים (2–8, 10-11), תכנות (3, 7, 9), קולות רקע (3, 10), מחיאות כפייפ (6), כלי הקשה (7), אפקטים קוליים (7)
ליקה לי - שירה( 11)
"קלאסי" ג'ו ויסיאנו - מחיאות כפיים (6), קולות רקע (10)
ליאו פירסון - קלידים (9)
קרוליין דייל - צ'לו (11), עיבוד מיתרים (11)
נטליה בונר - כינור (11)
גרג קלארק - מקהלה (1,6)
קרלוס ריקטס - מקהלה (1,6)
טבת'ה פייר - מקהלה (1,6)
קים היל - מקהלה (1,6)
קיאונה מקקולום - מקהלה (1,6)
ניקי ריצ'רדס - מקהלה (1,6)
אוורט ברדלי - מקהלה (1,6)
בובי הרדן - מקהלה (1,6)
אדה דייר - מקהלה (1,6)
משתתפי האלבום > טכני

דיינג'ר מאוס - הפקה (1–3, 7-11), הפקה נוספת (5)
פול אפוורת' - הפקה (1, 3, 5, 8), הפקה נוספת (6)
פלוד - הפקה (4)
דקלן גפני - הפקה (3, 6-7), הפקה נוספת (2, 11), הנדסת קול, מיקסינג
ראיין טדר - הפקה (1–2, 4-5)
קני טאקאהשי - הנדסת קול
מאט ויגינס - הנדסת קול, מיקסינג
בן בפטי - הנדסת קול, מיקסינג
"קלאסי" ג'ו ויסיאנו - הנדסת קול, מיקסינג
אדם גורברידג' - הנדסת קול, מיקסינג
ג'וסף הארטוול ג'ונס - הנדסת קול
שון אוקלי - הנדסת קול
צ'אד ביילק - מיקסינג
טום אלמהירסט - מיקסינג
סקוט סדילו - מאסטרינג
טוד מלפלקון - הנדסת קול (1), מיקסינג (1)
ססיל ברטלרט - הנדסת קול (4)
דרו סמית' - הנדסת קול (4)