יציאת מצרים
יציאת מצרים במחקר

ככל סיפור מקראי אחר, גם את סיפור יציאת ואת מידת הקשר שלו לאירועים היסטוריים כלשהם, בוחנים כיום באופן ביקורתי היסטוריונים, ארכאולוגים, אגיפטולוגים וחוקרי מקרא. החוקרים נחלקו, במהלך הדורות האחרונים, בשאלות האם ומתי אירעה יציאת מצרים, ובמידת מהימנותו ההיסטורית של הסיפור המקראי. במחקר העדכני, כל החוקרים מסכימים שלא נמצאה עד היום במצרים, במדבר סיני או בארץ-ישראל, ראייה ארכאולוגית משמעותית כלשהי לסיפור היציאה, כפי שהוא מתואר במקרא, ושלא נמצאה לסיפור עדות היסטורית בלתי-תלויה בצורת תעודה כתובה בת-זמנו מחוץ למקרא.
בראשית המאה ה-21 ישנן במחקר מספר דעות לגבי מידת ההיסטוריות של יציאת מצרים בפרט, ושל התורה והמקרא בכלל. האסכולה המקסימליסטית כוללת מיעוט של חוקרים דתיים, נוצרים ויהודים, שאינם מוכנים לוותר על מעמד הסיפור המקראי ככתבי קודש, או לכל לפחות כתיאור היסטורי אמין. לעומתה, האסכולה המינימליסטית כוללת חוקרים השוללים כמעט לחלוטין את ערכו ההיסטורי של הסיפור המקראי, וסבורים שהוא בדייה המייצגת בעיקר את עמדותיהם האידאולוגיות של מחברים יהודים לאחר תקופת גלות בבל ואף בתקופה ההלניסטית, כמעט אלף שנה לאחר המאורעות כביכול. על פי הארכאולוג המקראי הישראלי עמיחי מזר, בין שני קצוות אלו נמצא "הזרם המרכזי", הכולל את מרביתם של החוקרים בתחום כיום, עם שלל עמדות שונות.
מרבית חוקרי הזרם המרכזי לפי הגדרת מזר מסכימים כיום שסיפור יציאת מצרים הועלה לראשונה על הכתב רק בתקופת בית ראשון, בממלכת יהודה ובממלכת ישראל, ועבר עריכות נוספות בתקופת גלות בבל ולאחריה. אך הם סבורים שהוא קרוב לוודאי משמר מסורות, סיפורים בעל-פה, שירות וטקסים עתיקים יותר, ואף מן האלף ה-2 לפנה"ס. כך, למרות העדר הראיות הארכאולוגיות, ישנם חוקרים הסבורים כי אין בכך כדי לשלול לחלוטין אפשרות ליציאה ממצרים של עבדים עברים, או לכל הפחות עבדים כנענים או קבוצות שמיות אחרות, בסדר גודל צנוע בהרבה מזה המתואר בתורה.
עמיחי מזר עצמו, הממקם את עמדתו האישית בזרם המרכזי, סבור שהארכאולוגיה איננה יכולה לקבל את תיאור יציאת מצרים המקראי כמאורע היסטורי, אלא כ"סאגה לאומית", אך בדומה לחוקרים רבים אחרים מציע אפשרויות על פיהן שורשי הסיפור המקראי מתבססים על זיכרונות של עבדים ממוצא שמי שנמלטו מאזור שפך הנילוס אל כנען במהלך האלף השני לפני הספירה.
חוקרי מקרא דוגמת ישראל קנוהל, יגאל בן נון וליאורה רביד סבורים כי אירוע של יציאת שבטים שמיים מצרים, או מספר אירועים כאלה, אכן התרחשו, אך בקנה מידה קטן בהרבה מהמתואר בסיפור המקראי או באופן אחר (למשל, קבוצות קטנות שחוצות את המדבר לאורך זמן), ובשינויים של מסלול המסע כך שעבר בצפון ישראל או בחצי האי ערב. ישראל קנוהל טוען כי רק חלק קטן מתוך עם ישראל הגיע ממצרים וכי חלקים אחרים הגיעו ממקומות אחרים כמו כנען או האימפריה החיתית. הוא תוהה מדוע בני ישראל אימצו תיאור לא מחמיא של אבות אבותיהם בתור עבדים אם לדבר זה לא היה איזשהו הד היסטורי. כמו כן הוא טוען כי המסע דרך מדבר סיני גרם לעברים לאמץ מספר מנהגים מבני שבטים שחיו באזור כמו איסור פסל ומסכה.
הארכאולוגים המקראיים ישראל פינקלשטיין וויליאם דיוור ציינו שאין ממצאים ארכאולוגיים המעידים על נדודי שבטים בסיני בתקופת הברונזה המאוחרת, וודאי שלא בהיקף המתואר במקרא, זאת על אף שנערכו באזור חפירות רבות, כולל בתחנות המסע שזיהוין בטוח למדי: קדש ברנע ועציון גבר.
שיקול נוסף במחקר הוא המחסור בממצאים ארכאולוגיים בארץ ישראל לאירוע המתואר במקרא 40 שנה לאחר יציאת מצרים: כיבוש הארץ בראשות יהושע בן נון לפי ספר יהושע. בעקבות ארכאולוגים כאברהם פאוסט, ויליאם דיוור וישראל פינקלשטיין מסכימים מרבית החוקרים כיום שעם ישראל התגבש בעיקר מתוך הכנענים שישבו בארץ או בעבר הירדן, וסיבות שונות גרמו להבדלת האוכלוסייה הזו משאר האוכלוסייה הכנענית המקומית. בהתאם לכך סבורים דיוור, פאוסט, קנוהל, בן-נון ואחרים שרק חלק קטן מבני-ישראל - לפי הצעה נפוצה בני שבט לוי בלבד - יצאו ממצרים.
גישה מקובלת כיום בחקר יציאת מצרים היא גישת ההיסטוריה התרבותית או "היסטוריה של הזיכרון" (mnemohistory). לפי גישה זו, אפילו אם יציאת מצרים איננה אירוע היסטורי, ניתן לנסות לשחזר את ההיסטוריה של התגבשות הסיפור המקראי. חוקרים רבים מסכימים לפחות על חלק ממרכיבי התגבשות זו:
לדעת נדב נאמן, אברהם פאוסט, ישראל קנוהל, רונלד הנדל ואחרים, זיכרון המצרים כמשעבדים ונוגשי עבדים התגבש בכנען, בעת השלטון המצרי שם בתקופת הברונזה המאוחרת.
להצעת פאוסט, הנדל ואחרים, החבירו העניים בחבל ההר של ארץ-ישראל, או שבטי השוסו הנוודים באזורי המדבר, ראו את הכנענים תושבי ערי המדינה העשירות כמשתפי-פעולה עם שלטון השעבוד המצרי, ולפיכך כאויבים שיש להיבדל מהם.
אגיפטולוגים כמנפרד ביטק ודונלד ב. רדפורד הציעו שזיכרון השהות במצרים מקורו בקהילה כנענית משגשגת, שלפי ממצאיהם שכנה בעיר המצרית פר-רעמסס.
להצעת קנוהל ואחרים, זיכרון הבצורת והרעב בעת משבר תקופת הברונזה המאוחרת, כאשר מצרים סיפקה מזון לאזורים רבים במזרח התיכון, היה הבסיס לסיפור יוסף.
להצעת נאמן, הנדל ואחרים, נפגע ידע הכתיבה בכנען כתוצאה מן המשבר, ואולי עקב זאת נשכח שם השלטון המצרי, אך זיכרון המצרים כמשעבדים נשמר, והועבר לקהילה הכנענית-שמית במצרים.
תומאס רמר, דיוור, קנוהל, בן-נון ואחרים ציינו כי מספר שירות עתיקות במקרא מתארות את אלוהי ישראל כבא מאזור סיני, פארן או אדום, וממסורת זו היה עשוי להתפתח סיפור המסע במדבר והכניסה לארץ מעבר הירדן.
להצעת פינקלשטיין, הידע הגאוגרפי על תחנות המסע במצרים ובמדבר סיני התגבש בממלכת ישראל במאה ה-8 לפנה"ס, באמצעות הסחר שלה עם מצרים דרך סיני.
להצעת הנדל ואחרים, הגרסאות העתיקות ביותר של סיפור יציאת מצרים, ובייחוד שירת הים, עוצבו כפולמוס נגד האידאולוגיה והאיקונוגרפיה המצריות, שהציגו את פרעה כאל לוחם במרכבתו, את מצרים כארץ הסדר והשפע, ואת ה"אסייתים" מכנען כשבויים מובסים.
תהליכים אלו ואחרים הובילו, לפי גישה זו, להתגבשות סיפר לאומי, דתי וחברתי, שבו יציאת מצרים ממלאת תפקיד מרכזי בהסברת מקורם של עם ישראל והדת היהודית. סיפור זה קיבל משנה משמעות כאשר היה מקור עידוד לגולי ממלכת יהודה בגלות בבל ובשיבת ציון.
שחזור תבליט מקירות מקדש כרנכ מציג איקונוגרפיה טיפוסית באמנות המצרית מתקופת הממלכה החדשה: פרעה סתי הראשון מוצג כאל לוחם במרכבת הקרב שלו, כשהוא שב למצרים ממסע מלחמה בכנען בדרך הורוס, המסומלת על-ידי ציורי מצודות עם בארות וכלי מים. למרכבתו כבולים שבויי מלחמה מן השסו. הגבול בין המדבר (משמאל) למצרים (מימין) מסומל באופן בולט על ידי תעלת מים, ככל הנראה הזרוע הפלוסית של הדלתא של הנילוס, שעל גדותיה מצוירים קני-סוף. בתחתית הציור נראה מקווה מים נוסף, המייצג את אזור הביצות והלגונות שממזרח לדלתא. ראשי השבויים המופנים לכל הצדדים מסמלים את הכאוס המאפיין, לפי האידאולוגיה המצרית, את העולם שמחוץ למצרים. לעומת זאת, האחידות בתיאור המצרים בצד הימני של התעלה, הסוגדים לפרעה או מחזיקים אלומות שיבולים בידיהם, מסמלת את הסדר והשפע של מצרים. אגיפטולוגים וחוקרי מקרא סבורים שמרכיבי סיפור יציאת מצרים: השעבוד, מכות מצרים, קריעת ים סוף, עליונות אלוהי ישראל, תבוסת פרעה וטביעת המרכבות המצריות, מציגים פולמוס מכוון עם איקונוגרפיה זו.