stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ילדי העננים

| --- | --- |
 סוגה:  ילדים
 יוצרים:  שרה לג באראט
 מדבבים בעברית:  עומר שטיינברג, איה יגול, אליאנה מגון, אורן בכר, לורה שופוב, טליה ברקאי, מאי יעקובסון, עמי מנדלמן, דן שצברג
 ארץ מקור:  בריטניה בריטניה
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  52
 הפקה
 אורך פרק:  10 דקות
 שידור
 רשת שידור:  CBeebies
 רשת שידור בישראל:  ערוץ לולי
 תקופת שידור מקורית:  19 במרץ 2012 – 2013
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
ילדי העננים (באנגלית: Cloudbabies) היא סדרת טלוויזיה בריטית לילדים בהנפשה ממוחשבת שנוצרה על ידי שרה לג באראט. הסדרה שודרה בבריטניה בערוץ CBeebies החל מ-19 במרץ 2012 עד שנת 2013. בישראל הסדרה שודרה בערוץ לולי בדיבוב עברי במהלך שנת 2013. הסדרה היא בת עונה 1 ו-52 פרקים באורך 10 דקות.
שיר הפתיחה בעברית בוצע על ידי לורה שופוב ועומר שטיינברג.
עלילה

העלילה עוסקת בארבעה ילדים שקוראים להם: צהבהבית, ורודית, כחולי, וירוקי. הילדים שומרים על השמיים כאשר הם רוכבים על סוסים. בכל פרק הם יצאו לטפל בשמיים בעזרת תמיכה, חברות ושיתוף פעולה.
דמויות

צהבהבית (Baba Yellow): ילדה לבושה בצהוב, תפקידה לצבוע את הקשת. רוכבת על סוס צהוב. על קשתה מצוירת שמש.
ורודית (Baba Pink): ילדה לבושה בורוד. היא רוכבת על סוס ורוד, תפקידה הוא לנקות את השמש ועל קשתה מצויר כוכב.
כחולי (Baba Blue): ילד לבוש בכחול, תפקידו לנקות את הירח מקורי עכביש. הוא רוכב על סוס כחול ועל קשתו מצויר ירח.
ירוקי (Baba Green): ילד לבוש בירוק, תפקידו הוא להרדים את הכוכבים, רוכב על סוס ירוק ועל קשתו מצויר ענן.
בובו לבן (Bobo White): שדון, שיערו וחיתולו לבנים, הוא הקטן בחבורה מה שגורם לו לגרום לצרות בשל תמימותו. הוא רוכב על חמור בצבעי קשת בענן.
ענני (Fuffa Cloud): עננה ורודה הנראית כצמר גפן מתוק.
ירח (Moon): ירח סגול, לעיתים נדבקת בקורי עכביש.
כוכב קטנטון (Little Star): כוכב צהוב, כמו בובו לבן גם הוא גורם לצרות בשל תמימותו. לעיתים הוא נופל מהשמיים.
מר קשת (Rainbow): קשת בענן שלעיתים צבעיו יורדים.
מר שמש (Sun): שמש שלעיתים מתלכלך.
מדבבים

הדיבוב העברי הופק על ידי יעל אללוף ובוים על ידי עמי מנדלמן.
| שם הדמות | מדבב/ת בעברית |
| --- | --- |
צהבהבית: אליענה מגון
ורודית: איה יגול
כחולי: עומר שטיינברג
ירוקי: אורן בכר
בובו לבן: לורה שופוב
ענני: לורה שופוב
כוכב קטנטון: מאי יעקובסון
ירח: טליה ברקאי
מר קשת: עמי מנדלמן
מר שמש: דן שצברג
מספר: עמי מנדלמן
יחסי גרמניה–הוותיקן

| יחסי גרמניה – קריית הוותיקן |
| --- | --- |
גרמניה: קריית הוותיקן


גרמניה: קריית הוותיקן
שטח (בקילומטר רבוע)
357,022: 0.49
אוכלוסייה
84,431,715: 498
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,456,081: 
תמ"ג לנפש (בדולרים)
52,777: 
משטר
רפובליקה פרלמנטרית: מונרכיה תאוקרטית אבסולוטית נבחרת

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין הכס הקדוש לבין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה מתוארכים לשנת 1951 ולסיום הכיבוש של בעלות הברית. מבחינה היסטורית הוותיקן קיים יחסי חוץ דרך נונציוס, החל בנונציו האפוסטולי לקלן, ונונציו האפוסטולי לאוסטריה. לאחר התפרקות האימפריה הרומית הקדושה וקונגרס וינה, הנונציו האפוסטולי לבוואריה החליף את זו של קלן והמשלחת הזו נותרה במינכן במהלך כמה ממשלות. משנת 1920 המשלחת הבווארית הייתה קיימת לצד הנונציו האפוסטולי לגרמניה בברלין, והם מוזגו בשנת 1934.
יחסים היסטוריים > ימי הביניים

כבר בשנת 496 הוטבל המלך הפרנקי כלוביס הראשון יחד עם רבים מבני משפחתו. בניגוד לשבטי מזרח גרמניה, שהפכו לנוצרים אריאניים, הוא הפך לקתולי. בעקבות הדוגמה של מלכם הוטבלו גם פרנקים רבים, אך הקתוליות שלהם הייתה מעורבת בטקסים פגאניים.
מאבק האינווסטיטורה היה הסכסוך המשמעותי ביותר בין הכנסייה והמדינה באירופה של ימי הביניים. במאות ה-11 וה-12, שורה של אפיפיורים אתגרו את סמכותם של המלכים האירופיים על השליטה במינויים, או הסמכתם, של פקידי הכנסייה כמו בישופים וראשי מנזרים.
יחסים היסטוריים > רפורמציה

ב-25 בספטמבר 1555 חתמו קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה וכוחות הליגה השמלקדית על שלום אוגסבורג לסיום רשמי של מלחמות הדת בין הקתולים והפרוטסטנטים. אמנה זו אישרה את חלוקת האימפריה הרומית הקדושה לשטחים קתוליים ופרוטסטנטיים.
על פי האמנה, דת השליט (לותרניזם או קתוליזם) קבעה את דת נתיניו. למדיניות זו מכנים את הביטוי הלטיני, cuius regio, eius religio (""בארץ הנסיך, דת הנסיך"). הייתה תקופה בה היו תושבי המדינות חופשיים להגר לאזורים שבהם שררה דתם הרווחת.
יחסים היסטוריים > עידן המהפכה שלאחר צרפת

במלחמת הקואליציה הראשונה ניצחה צרפת המהפכנית את הקואליציה של פרוסיה, אוסטריה, ספרד ובריטניה. תוצאה אחת של המפלה הייתה הסיפוח של הריינלנד לצרפת על ידי אמנת בזל בשנת 1795.
שמונה שנים לאחר מכן, בשנת 1803, לפיצוי נסיכי השטחים המסופחים, בוצעה מערכת מדיטציות שהביאה לחלוקה מחודשת של ריבונות טריטוריאלית בתוך האימפריה.
יחסים היסטוריים > קולטורקאמפף

הנושא העיקרי של ההיסטוריה האירופית במאה ה-18 ובמיוחד במאה ה-19 היה חילון החברה, שלוותה בהתנגדות נחרצת של הכנסייה הקתולית. בגרמניה השיג התהליך הראשון שלו במהפכות בגרמניה בשנים 1848–1849, ואחרי דיכויו, תפס תאוצה חדשה עם הקמת ממשלות ליברליות במדינות גרמניה השונות בשנות ה-50 וה-60 ובאימפריה בשנות ה-70. הכנסייה הקתולית, מתנגדתה הבולטת של הליברליזם, התנגדה לאיחוד גרמני תחת מנהיגות פרוסית הפרוטסטנטית, והכנסייה נתפסה כמגנה על המיעוט הפולני הקתולי המדוכא שנראה ללאומנים הגרמנים כאיום. לפיכך, הקנצלר ביסמרק ראה את הכנסייה כאיום על האימפריה החדשה שהוקמה, ובמיוחד לאחר הקמת מפלגת המרכז הגרמנית הקתולית שהפכה לאופוזיציה חזקה בפרלמנט. הליברלים, במיוחד לאור הדוגמות הקתוליות החדשות שהועלו תחת פיוס התשיעי בשנות ה-60 של המאה ה-19 ובמועצה של 1870, ראו תמיד את הכנסייה הקתולית כאויב של התקדמות.
חוקים שנחקקו במדינת פרוסיה ובאימפריה בראשית שנות ה-70 של המאה ה-19 כדי לבלום את ההשפעה הקתולית בענייני ציבור נפגשו עם התנגדות גלויה של הכנסייה והובילו לדיונים ציבוריים סוערים בתקשורת ובפרלמנטים, שבמהלכם התרחש המונח "קולטורקאמפף". קשרים דיפלומטיים עם הוותיקן נותקו, וחוקים נוספים הועברו כדי להכניע את האופוזיציה הקתולית. זה רק הביא לתמיכה רבה יותר של האוכלוסייה הקתולית ויותר התנגדות מצד הכנסייה. במהלך הקולטורקאמפף, ארבעה בישופים ו-185 כהנים בניגוד לחוקים נשפטו ונכלאו ורבים נוספים נקנסו או הוגלו.
לאחר מותו של פיוס התשיעי בשנת 1878, ביסמרק ניהל משא ומתן עם לאו השלושה-עשר הפייסני יותר שהכריז על סיום ה"קולטורקאמפף" ב-23 במאי 1887.
יחסים היסטוריים > הרייך השלישי

לאחר שלא הצליחה להשתלט על מדינת בוואריה בשנת 1923, המפלגה הנאצית חלקה באותה העת את דעתם של הבישופים הבוואריים באשר לאי-התאמתם של הסוציאליזם הלאומי והנצרות, כבר לא רצתה לחזר אחר הקתולים.
היטלר רצה להרחיב את בסיסו. הנהגת המפלגה הפכה לאנטי-קתולית (ובמיוחד תקפה את הבישופים) והאנטישמיות המובנית שלה הפכה לארסית יותר. כדי להתמודד עם זה, אימצו הבישופים איסור או איסור מותנה ביחס לחברות קתולית במפלגה, אשר מאוחר יותר (ככל שהתפשטה הנאציזם ברחבי גרמניה) השתנה בין דיוקסיה לדיוקסיה.
פיוס האחד עשר היה להוט לנהל משא ומתן עבור קונקורדט עם כל מדינה שהייתה מוכנה לעשות זאת, מתוך מחשבה שההסכמים הכתובים הם הדרך הטובה ביותר להגן על זכויות הכנסייה מפני ממשלות שנוטות יותר ויותר להתערב בעניינים כאלה. שנים עשר קונקורדטים נחתמו במהלך שלטונו עם ממשלות מסוגים שונים, כולל כמה מממשלות גרמניה. כאשר היטלר הפך לקנצלר גרמניה בינואר 1933 וביקש קונקורדט, פיוס האחד עשר קיבל את בקשתו. משא ומתן התנהל בשמו על ידי הקרדינל יוג'ניו פאצ'לי, לימים פיוס השנים עשר. קונקורדט הרייך נחתם על ידי פאצ'לי ועל ידי ממשלת גרמניה ביוני 1933, וכלל ערבויות לחירות עבור הכנסייה, עצמאות לארגונים קתוליים וקבוצות נוער, והוראה דתית בבתי ספר. הבישופים הגרמנים רצו את הקונקורדט, והמעבר המהיר שלו העניק למשטר הנאצי החדש מידה ניכרת של לגיטימציה להתנהגותו הטובה במדיניות החוץ למרות ההיסטוריה הארוכה של הרטוריקה האלימה. קנט אומר, "ללא ספק, הקונקורדט היה ניצחון דיפלומטי עבור היטלר. זו הייתה ההצלחה הגדולה הראשונה שלו בתחום מדיניות החוץ וזה הצביע בפני העולם כי הקנצלר הגרמני היה מקובל פוליטי ואמין." תוך מספר שבועות נוצר חיכוך רציני באיומי הנאצים על מעמדה של הכנסייה. במיוחד עלו סוגיות של דיכוי קתולים ממוצא יהודי, פיטורי קתולים משירות המדינה, חופש הביטוי לעיתונים קתוליים, לחץ על בתי ספר וארגונים קתוליים, חוקי עיקור ורדיפות נזירות וכמרים.
יחסים היסטוריים > הרייך השלישי > מיט הברננדר זורגה

פיוס האחד עשר הגיב לעוינות הגוברת של הנאצים לנצרות, ופרסם בשנת 1937 את האנציקליקה מיט ברננדר זורגה בגנות האידאולוגיה הנאצית של גזענות וטוטליטריות והפרות נאציות של הקונקורדט. האנציקליקה, שנכתבה בגרמנית, הופנתה לבישופים גרמנים והוקראה בכל קהילות גרמניה. האנציקליקה נשמרה בסוד בניסיון להבטיח את הקריאה הציבורית ללא הפרעה של תוכנו בכל הכנסיות הקתוליות בגרמניה. אנציקליקה זו גינתה במיוחד את הפגאניזם של האידאולוגיה הלאומית-סוציאליסטית, את המיתוס של גזע ודם ואת השגות בתפיסת האל.
לאחר הקראת האנציקליקה התדרדרו יחסי גרמניה–הוותיקן במהירות, וסומנו על ידי הפגנות רחוב נאציות אלימות נגד שני בישופים גרמנים. פיוס האחד עשר המשיך לבקר את המדיניות הנאצית בחריפות ובפומבי, אך הוא גם נמנע מקרע מוחלט. הוא נפטר בשיא המתח, בפברואר 1939.
יחסים היסטוריים > פיוס השנים עשר

בעוד פיוס השנים עשר התנגד בתוקף לנאציזם, כמעט ולא נשמע קולו לגבי השואה.
ז'אק אדלר, לעומת זאת, בחן את תמלילי השידורים ברדיו הוותיקן, שהגיעו לקהל רחב לאורך גל קצר. הוא טוען כי היא חשפה את רדיפות הנאצים בכנסייה והתנגדה לשיתוף פעולה עם הנאציזם. היא פנתה לקתולים להישאר נאמנים לצווי המניעה של אמונתם: להגן על קדושת החיים ועל אחדות המין האנושי. בכך נקט האפיפיור מדיניות של התנגדות רוחנית לאידאולוגיה והגזענות הנאצית.
יחסים היסטוריים > מזרח גרמניה

לאחר מלחמת העולם השנייה מצאו עצמם הקתולים באזור שכבש הצבא הסובייטי תחת ממשלה אתאיסטית מיליטנטית. כנסיות רבות נותקו מהדיוקסיות שלהם במערב גרמניה. האזור הסובייטי הוכרז בסופו של דבר כמדינה ריבונית, הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית (GDR). חוקת גרמניה המזרחית הכריזה על חופש האמונה הדתית, אך במציאות המדינה החדשה ניסתה לבטל את הדת.
הכנסייה הקתולית הייתה קטנה במזרח גרמניה (מאחר שרוב האנשים היו פרוטסטנטים). הייתה לה היררכיה אפיסקופית מתפקדת במלואה שעלתה בקנה אחד עם הוותיקן. בשנים הראשונות שלאחר המלחמה, המתיחות הייתה גבוהה. הכנסייה הקתולית כולה ובמיוחד הבישופים היו עמידים בפני המשטר וגם מפני האידאולוגיה המרקסיסטית, והמדינה אפשרה לבישופים להגיש מחאות, דבר שעשו בסוגיות כמו הפלה. אולם הבישופים נעקבו מקרוב על ידי השטאזי.
לאחר 1945 הכנסייה הצליחה למדי בשילוב גולים קתולים המדינות המזרחיות (שניתנו לפולין) והתאמת מבניה המוסדיים כנגד איומי מדינה אתאיסטית. בתוך הכנסייה משמעות הדבר הייתה מבנה היררכי יותר ויותר, ואילו בתחום ארגוני החינוך הדתי, העיתונות ונוער, פותחה מערכת של עובדים זמניים, כזו שלקחה בחשבון את המצב המיוחד של הקראיטס, ארגון צדקה. הם כמעט ולא הושפעו מהניסיונות הקומוניסטיים לאלץ אותם ללכת בתלם. עד שנת 1950 הייתה קיימת אפוא תת-אוכלוסייה קתולית שהותאמה היטב לתנאים הספציפיים השוררים והייתה מסוגלת לשמור על הזהות הקתולית.
עם שינוי הדורות באפיסקופטיות שהתחולל בתחילת שנות ה-80, קיוותה המדינה ליחסים טובים יותר עם הבישופים החדשים, אך הבישופים החדשים במקום גילו עצמאות גוברת מהמדינה על ידי קיום ישיבות המוניות לא מורשות, וקידמו קשרים בינלאומיים בדיונים עם תאולוגים מהעולם ואירוח ועידות אקומניות. הבישופים החדשים נעשו פחות אוריינטציה פוליטית והיו מעורבים יותר בטיפול פסטורלי ותשומת לב לדאגות רוחניות. הממשלה הגיבה בהגבלת קשרים בינלאומיים לבישופים.
יחסים עכשוויים

האפיפיור לשעבר בנדיקטוס השישה עשר (יוזף רצינגר) הוא גרמני מבוואריה.
לאחרונה, קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל, בנאומה בן תשעה העמודים בכנס האקדמיה הקתולית בבוואריה בנושא "פעולה פוליטית המבוססת על אחריות נוצרית", ציינה כי הקריטה האנציקלונית החדשה של בנדיקטוס השישה עשר בווריטה מצביעה על הדרך קדימה במשבר הכלכלי הנוכחי.
היא התרשמה במיוחד מהקטע בו נכתב: "ההון העיקרי שיש לשמור עליו ולהעריך הוא האדם, האדם האנושי ביושרו."
יחסים דיפלומטיים

לגרמניה קיימת שגרירות לכס הקדוש הממוקמת ברומא, ואילו לכס הקדוש יש נונציו אפיפיורי לגרמניה השוכן בברלין.
כריסטוף, נסיך הסן

כריסטוף, נסיך הסן (בגרמנית: Philipp Landgraf von Hessen; ‏14 במאי 1901 - 7 באוקטובר 1943) היה נסיך גרמני מבית הסן אשר נהרג בתאונת מטוס במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה

כריסטוף נולד ב-14 במאי 1901 בפרנקפורט, לפרידריך קרל, נסיך הסן ולמרגרטה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך השלישי, קיסר גרמניה וויקטוריה, הנסיכה המלכותית.
ב-15 בדצמבר 1930 התחתן כריסטוף עם סופיה, נסיכת יוון ודנמרק, בתם של אנדראס, נסיך יוון ודנמרק ואליס, נסיכת בטנברג, ממנה נולדו לו 5 ילדים.
בשנת 1931 הצטרף כריסטוף למפלגה הנאצית, ויצר קשרי חברות עם הרמן גרינג. כריסטוף התקדם עם השנים והגיע לדרגת אוברפיהרר באס אס, ובנוסף שירת כקצין מטה בלופטוואפה וכראש לשכת המחקר, סוכנות ההאזנות של הרמן גרינג. ב-7 באוקטובר 1943 נהרג כריסטוף בתאונת מטוס בהרי האפנינים על יד פורלי, וגופתו נמצאה יומיים לאחר מכן. לאחר מותו התחתנה אשתו עם גאורג וילהלם, נסיך הנובר, ובשנת 1947 התחתן גיסו פיליפ עם הנסיכה אליזבת, שהפכה בשנת 1952 למלכת הממלכה המאוחדת.
משפחתו

ב-15 בדצמבר 1930 התחתן כריסטוף עם סופיה, נסיכת יוון ודנמרק, בתם של אנדראס, נסיך יוון ודנמרק ואליס, נסיכת בטנברג, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
כריסטינה מרגרטה, נסיכת הסן (נולדה ב-1933) - נישאה לאנדריי, נסיך יוגוסלביה, בנו של אלכסנדר הראשון, מלך יוגוסלביה.
דורותיאה, נסיכת הסן (נולדה ב-1934)
קרל, נסיך הסן (נולד ב-1937)
ריינר, נסיך הסן (נולד ב-1939)
קלריסה, נסיכת הסן (נולדה ב-1944)
כריסטובאל דה מוראלס

| --- | --- |

 לידה:  1500? סביליה, ספרד 
 פטירה:  ספטמבר או אוקטובר 1553 מארצ'נה, ספרד 
 מוקד פעילות:  ספרד 
 שפה מועדפת:  ספרדית 
 
כריסטובאל דה מוראלס
כּריסטוֹבּאל דה מוֹראלֶס (בספרדית: Cristóbal de Morales ‏ 1500 בקירוב – בין 4 בספטמבר ל-7 באוקטובר 1553) היה מלחין ספרדי מתקופת הרנסאנס. מקובל לראות בו את המלחין הספרדי רב-ההשפעה ביותר לפני ויקטוריה.
ביוגרפיה

כריסטובאל דה מוראלס נולד בסביליה ולאחר תקופת לימודים מגיל מוקדם ביותר, שכללה הדרכה קפדנית הן במדעים הקלאסיים והן במוזיקה, אצל כמה מלחינים מן השורה הראשונה, כיהן במשרות באבילה ובפלאסנסיה. כל הידוע על משפחתו הוא שהייתה לו אחות, וכי אביו מת לפני נישואי אחותו (בשנת 1530). תושבי סביליה אחרים נחשבו לקרובי משפחה אפשריים של מוראלס, בהם כריסטובאל דה מוראלס, שהיה זמר בחצרו דוכס מדינה סידוניה, בשנת 1504, אלפונסו דה מוראלס, שנשא בתואר גזבר הקתדרלה בשנת 1503, פרנסיסקו דה מוראלס (מת ב-1505), כומר, ודייגו דה מוראלס, נוטריון הקתדרלה ב-1525.
אין מסמכים המעידים על היות מוראלס נער מקהלה בסביליה, אבל אם קיבל שם את הכשרתו המוזיקלית, הרי שבין הגורמים המשפיעים על יצירתו היו פדרו דה אשקובר, הממונה על נערי המקהלה בשנים 1507 עד 1514, פרנציסקו דה פניילוסה ופדרו פרננדס, שתפס את מקומו של אשקובר כמאסטרו דה קאפילה ונשאר במשרתו זו למשך 35 שנים. יש דמיון מובהק בין הטכניקה של פניילוסה לזו של מוראלס, וציטוט מן המוטט של אשקובר, Clamabat autem mulier, מופיע במוזיקה שכתב מוראלס לאותו טקסט. השכלתו של מוראלס הייתה רחבה מזו של נער מקהלה מן השורה, כפי שאפשר ללמוד מן השימוש הרהוט שהוא עושה בלטינית של קיקרו בדברי הפתיחה ובהקדשות ליצירותיו (בהנחה שכתב אותם בעצמו).
לאפיפיורים הספרדים ממשפחת בורג'ה הייתה מסורת ארוכה של העסקת זמרים ספרדים במקהלת הקאפלה האפיפיורית. לעובדה זו היה חלק גדול בסיבה לכך שמוראלס היה למי שהיה. החל ב-1522, יש שלוש התרחשויות נפרדות שבהן מצוין אדם בשם כריסטובאל דה מוראלס כנגן עוגב. 
ידוע שהיה נוכח בכלולות קארל החמישי עם איזבלה מפורטוגל ב-10 במרץ 1526, אז התוודע ככל הנראה לגומברט, מלחין שסגנונו היה דומה לזה שלו.
אין מידע רב לגבי קורותיו של מוראלס מינואר 1532 עד מאי 1534. מוראלס מתועד שלוש פעמים ברומא כ"פרסביטר טולטאנוס" במאי ובדצמבר 1534. ב-1535 עבר מוראלס לרומא, שם שר במקהלת האפיפיור, כנראה הודות לחיבה שהאפיפיור פאולוס השלישי נטה לזמרים ספרדים. הוא נשאר ברומא עד 1545, בשירות הוותיקן; אז, לאחר שנכשל בחיפושי תעסוקה אחרת באיטליה (אצל הקיסר, כמו גם אצל קוזימו הראשון דה מדיצ'י), חזר מוראלס לספרד, שם עבד בשורה של משרות, שרבות מהן השתבשו בקשיים כספיים או פוליטיים. אף כי בשלב זה נודע לתהילה כאחד מגדולי המלחינים באירופה, נראה שלא היה אהוד כעובד, משום שהחל להיתקל בקשיים במציאת מקומות עבודה ובשמירתם. מוראלס היה המלחין היחיד שהמיסה הפרודית לא הקנתה לו בכירות, אם כי הוא חיבר בסוגה זו יותר מכל מלחין אחר. פרסומו של מוראלס נבע בחלקו מן העדויות הרבות של מקורביו. התאורטיקאי הספרדי חואן ברמודו הכריז עליו "מאור ספרד במוזיקה", ובשנת 1559 שרה מקהלה מקסיקנית - פוליפוניה ספרדית הגיעה חיש מהר אל העולם החדש - את המוזיקה שלו בטקס לזכר קארל החמישי, שהלך לעולמו שנה קדם לכן. תהילתו עמדה בעינה עד למאה ה-18 כשאנדראה אדאמי דה בולזנה, הביוגרף של מוזיקאים רבים בשירות האפיפיורות, הילל אותו כמלחין החשוב ביותר של הקאפלה האפיפיורית בין ז'וסקן לפלסטרינה.
יש ראיות מסוימות לכך שמוראלס היה אדם קשה, מודע לכישרונו יוצא הדופן, אך לוקה ביכולתו למצוא שפה משותפת עם כישרונות מוזיקליים שנפלו משלו. הוא הציב דרישות מחמירות לזמרים שהעסיק, הרחיק עצמו ממעסיקיו, וכנראה נתפס כשחצן ויהיר. על אף זאת, נחשב מוראלס לאחד המלחינים המעולים ביותר באירופה בתקופה של אמצע המאה ה-16.
ב-4 בספטמבר 1553 ביקש מוראלס לשקול את מועמדותו למשרת מאסטרו דה קאפילה בקתדרלה של טולדו, שם עבד בעבר, אך הוא מת זמן קצר לאחר זאת; התאריך המדויק איננו ידוע, אבל היה לפני 7 באוקטובר. מוראלס מת במארצ'נה.
מוזיקה והשפעה

כמעט כל יצירתו של מוראלס היא מוזיקת קודש וכולה ווקאלית, אם כי ייתכן שבביצוע נעשה שימוש בליווי אינסטרומנטלי. הוא כתב מיסות רבות, מהן מרהיבות בקשיים שהן מציבות, ונראה שנכתבו לזמרים המומחים של מקהלת האפיפיור; עוד כתב 100 מוטטים ו-18 מגניפיקטים ולפחות חמש יצירות לטקסט של קינות ירמיהו (שאחת מהן שרדה מכתב יד יחיד במקסיקו). המגניפיקטים לבדם מייחדים אותו ממלחינים אחרים בני זמנו, וממכלול יצירתו, הם המבוצעים ביותר כיום. מבחינה סגנונית, יש למוזיקה שלו הרבה מן המשותף עם יצירות אחרות של אמצע הרנסאנס בחצי האי האיברי, כגון העדפה להרמוניה הנשמעת כפונקציונלית לאוזן המודרנית (מהלכי יסוד של קוורטות וקווינטות שכיחים קצת יותר מאשר אצל גומברט או פלסטרינה, למשל), ושימוש חופשי בקשרים הרמוניים מצטלבים בדומה לאלה הנשמעים במוזיקה האנגלית של התקופה, למשל אצל תומאס טאליס. כמה מאפיינים ייחודיים של סגנונו הם חירות רתמית, כמו השימוש שהוא עושה מדי פעם בפולירתמיות של שלושה-מול-ארבעה ומקצבים מצטלבים, כאשר קול שר במקצב התואם את הטקסט אך מתעלם מן המשקל השליט בקולות אחרים. בשלהי חייו כתב מוראלס בסגנון רציני, הומופוני במודגש, אך במשך כל חייו הקפיד על מלאכת מחשבת זהירה, שהציבה את הביטוי ואת בהירות הטקסט כמטרה האמנותית הנעלה ביותר.
המיסות של מוראלס, מהן שרדו 22, עושות שימוש במגוון טכניקות, בהן קנטוס פירמוס ופרודיה. שש מיסות מבוססות על מזמור גרגוריאני, ואלה כתובות בעיקר בסגנון קנטוס פירמוס שמרני. שמונה מן המיסות שלו עושות שימשו בטכניקת הפרודיה, כולל אחת לשישה קולות, המבוססת על השאנסון המפורסם Mille regretz, המיוחס לז'וסקן דה פרה. המלודיה ערוכה כך שהיא נשמעת בבירור בכל פרק, בדרך כלל בקול העליון, ומשווה ליצירה אחדות סגנונית ומוטיבית ניכרת.
מוראלס כתב גם שתי מיסות על נעימת L'homme armé המפורסמת, שמלחינים הרבו להשתמש בה בשלהי המאה ה-15 ובמאה ה-16; אחת מהן כתובה לארבעה קולות, השנייה לחמישה. המיסה בארבעה קולות משתמשת בנעימה כקנטוס פירמוס קפדני, ואילו זו לחמישה קולות נוקטת גישה חופשית יותר ומעבירה אותה בין הקולות השונים.
נוסף לכך חיבר מוראלס "מיסה פרו דפונקטיס" (רקוויאם). מן המוזרויות המתגלות בביצועה, כמו גם העריכה שלא הושלמה בעליל, יש מקום להניח, שהייתה זו יצירתו האחרונה.
מוראלס היה המלחין הספרדי הראשון שזכה לפרסום עולמי. יצירותיו הופצו ברחבי אירופה, ועותקים רבים עשו את דרכם אל העולם החדש. כותבים ותאורטיקאים רבים בתחום המוזיקה במאה השנים שלאחר מותו ראו את יצירותיו בין המושלמות ביותר לתקופתו.
ה'Parce mihi Domine' מתוך Officium Defunctorum שימש כרצועה הראשית (בשלוש גרסאות) של אלבום הג'אז והקלאסיקה רב-המכר מ-1994, ‏ Officium מאת יאן גארבארק ואנסמבל היליארד.
לקריאה נוספת

Robert Stevenson/Alejandro Planchart: "Cristóbal Morales", Grove Music Online, ed. L. Macy (Accessed November 9, 2006), (subscription access)
Article "Cristóbal de Morales," in The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd., 1980. ISBN 1-56159-174-2
Stevenson, Robert M. "Cristóbal de Morales (ca. 1500-1553): Light of Spain in Music." Inter-American Music Review 13/2 (Spring-Summer 1993): 1-105.
Gustave Reese, Music in the Renaissance. New York, W.W. Norton & Co., 1954. ISBN 0-393-09530-4
Blanche Gangwere, Music History During the Renaissance Period, 1520–1550. Westport, Connecticut, Praeger Publishers. 2004.
Atlas, Allan W. Renaissance music: music in Western Europe, 1400-1600. New York, N.Y. W.W. Norton and Company, 1998.
G. Edward Bruner, DMA: "Editions and Analysis of Five Missa Beata Virgine Maria by the Spanish Composers: Morales, Guerreo, Victoria, Vivanco, and Esquivel." DMA diss., University of Illinois at Urbana-Champaign, 1980.[facsimile: University Microfilms International, Ann Arbor, MI, USA
הערות שוליים

↑  רוברט סטיבנסון ואלחנדרו אנריקה פלאנצ'ארט, "כריסטובאל דה מוראלס" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
↑  סטיבנסון ופלאנצ'ארט, גרוב 1
↑  סטיבנסון ופלאנצ'ארט, גרוב
↑  סטיבנסון ופלאנצ'ארט, גרוב
↑  סטיבנסון ופלאנצ'ארט, גרוב
↑  סטיבנסון ופלאנצ'ארט, גרוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296030205171  PLWABN: 9810628390305606  BIBSYS: 12006850  BNE: XX1072604  BnF: cb13897680n (data)  GND: 100833187  ICCU: LO1V142752  ISNI: 0000 0000 8346 1435  LCCN: n82152247  LNB: 000066866  MusicBrainz: 18a87dff-9876-4057-b351-1c4fc0fd43a8  NKC: xx0000853  NLA: 35299093  NTA: 080647405  RERO: 02-A014028742  SELIBR: 295092  SNAC: w6mw2xjg  SUDOC: 052653293  Trove: 902762  VcBA: 495/4953  VIAF: 100166082   WorldCat (עם VIAF): 100166082
ירח דבש מכושף

| --- | --- |

 בימוי:  ג'ין ויילדר 
 הופק בידי:  סוזן רסקין 
 תסריט:  ג'ין ויילדר טרנס מארש
 עריכה:  כריסטופר גרינבורי 
 שחקנים ראשיים:  ג'ין ויילדר גילדה רדנר דום דה-לואיז ג'ונתן פרייס פול ל. סמית'
 מוזיקה:  ג'ון מוריס 
 מדינה:  ארצות הברית
 חברה מפיצה:  סרטי אוריון
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  25 ביולי 1986
 משך הקרנה:  82 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה
 הכנסות באתר מוג'ו:   hauntedhoneymoon
 פרסים:  פרס פטל הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר (דום דה-לואיז) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
ירח דבש מכושף הוא סרט קומדיה משנת 1986 בכיכובם של גילדה רדנר, דום דה-לואיז, ג'ונתן פרייס וג'ין ויילדר, ששימש גם כבמאי ותסריטאי.
עלילה

לארי אבוט (ג'ין ויילדר) וויקי פרלי (גילדה רדנר) הם שני מגישים בתוכנית "תיאטרון המסתורין של מנהטן", שמחליטים להינשא. מרגע הצעת הנישואים, לארי מתחיל לעשות טעויות בשידור, מה שעלול להביא לפיטורים של שניהם. דודו של לארי, דוקטור פול אבוט (פול ל. סמית'), מחליט שכדי לרפא את לארי יש "להפחיד אותו למוות".
לארי בוחר את האחוזה שבה גדל כמקום בו תתקיים החתונה. ויקי פוגשת את משפחתו של לארי: הדוד פרנסיס, הדודה קייט (דום דה-לואיז), בני הדודים צ'ארלס, נורה וסוזן, ובנוסף גם את סילביה, חברתו לשעבר של לארי, ואת בעלה הקוסם של סוזן, "מונטגו הגדול".
פול מתחיל לטפל בלארי כמתוכנן, אבל הם מגלים משהו אפל יותר באחוזה, שהופך את המסיבה לגרסה מציאותית של התוכנית של לארי וויקי.
שחקנים

ג'ין ויילדר - לארי אבוט
גילדה רדנר - ויקי אבוט
דום דה-לואיז - קייט אבוט
ג'ונתן פרייס - צ'ארלס אבוט
פול ל. סמית' - דוקטור פול אבוט
בראיין פרינגל - פיסטר
פיטר ווהן - פרנסיס אבוט
ג'ים קרטר - מונטגו הגדול
רוג'ר אשטון-גריפיתס - פרנסיס ג'וניור
אן ויי - רייצ'ל
סאלי אוסבורן - גברת אבוט
כמוסה

כמוסות ג'ל רכות
כְּמוּסָה (בלועזית: קַפְּסוּלָה; באנגלית: capsule) היא מנת תרופה או תוסף מזון במעטפת יציבה יחסית, המאפשרת צריכה פומית או כפתילה רפואית.
שני סוגי הכמוסות העיקריים הם:
כמוסות-מעטפת קשיחה – מכילות רכיבים אבקתיים יבשים או גלוליות זעירות. כמוסות אלה עשויות משני חלקים: "גוף" בעל קוטר קטן שממולא ואז מוקף ב"כיפה" (cap) בעלת קוטר גדול יותר.
כמוסות-מעטפת רכה – משמשות בעיקר לשמנים ולרכיבים מומסים או מורחפים בשמן.
שני סוגי הכמוסות האלה מיוצרים מתמיסה מימית, של חומרים מקרישים (בעיקר ג'לטין) או רב-סוכרים צמחיים או נגזרותיהם.
לעיתים מוסיפים לתמיסה המקרישה גם מרככים כגון גליצרין או סורביטול להפחתת קשיחות הכמוסה, חומרי צבע, חומרים משמרים, חומרי פירוק, חומרי סיכה וחמרי גימור.
מאז פיתוחן, ראו בהן הצרכנים כאמצעי היעיל ביותר לצריכת תרופות.
כמורה

כוהני דתות שונות
כמורה היא מכלול כהני הדת הנוצרית. בעברית לא קיימת הבחנה בין הקלרוס (ביוונית עתיקה: κλήρος, אשר נפל בידיהם החלק), הגוף הארגוני, לבין הכמורה כמעמד נבדל מזה של שאר המאמינים.
הכמורה עוסקת בטקסי הדת הנוצרית, בהטפה ובהפצה (מיסיונריות) של דוקטרינת הכנסייה. ישנו הבדל בין הכמרים לבין חכמי הדת או התאולוגים. כומר איננו נמנה תמיד עם חכמי הדת, וכן להפך, התאולוג העוסק בפילוסופיה של הדת יכול שלא להיות כומר באופן רשמי. הכינוי כמורה מתייחס בראש ובראשונה לכהני הדת בנצרות.
הכמורה בכנסייה הנוצרית כוללת הן כמרים נמוכי דרג, והן דיאקונים, בישופים, ושאר בעלי תפקידים כנסייתיים שהוסמכו על ידי ההיררכיה הכנסייתית. בכנסייה הקתולית ובנצרות האורתודוקסית מבחינים בין כהני דת הפורשים מן העולם הגשמי (נזירים או אבות המנזרים) וכהני דת החיים בעולם הגשמי, ה"חילוני". בכנסיות אלו הכמרים הם גברים בלבד. בחלק מהזרמים של הנצרות הפרוטסטנטית, החל מהעשורים האחרונים של המאה ה-20, החלו למנות גם נשים לתפקידי כמורה.
כשתבוא תראה

"כשתבוא תראה" הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת הישראלית שלומית אהרון. את האלבום הוציאה לאור בשנת 2006 חברת התקליטים הד ארצי. בין השירים שהצליחו מתוך האלבום נמנים "כאן הבית", שנכתב והולחן על ידי אדמית הראל וליאור אלבו; "בכל הדברים הפשוטים", שגם אותו כתבה הראל עם טל שגב ו"את השקט שלי", שהושמע רבות בתחנות הרדיו השונות בישראל.
רשימת רצועות

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | כאן הבית  | 3:45 |
| 2. | כשתבוא תראה  | 3:56 |
| 3. | בכל הדברים הפשוטים  | 3:51 |
| 4. | כמו שאתה אוהב  | 4:19 |
| 5. | קרן אור  | 4:16 |
| 6. | צמאה  | 4:01 |
| 7. | אין טעם בדמעות  | 4:09 |
| 8. | אין את מי להאשים  | 3:40 |
| 9. | את השקט שלי  | 5:01 |
| 10. | לא הפסקתי לאהוב  | 3:45 |
| 11. | מי ישמור את השאר  | 3:40 |
| 12. | מפץ גדול  | 3:30 |
| 13. | אהבה נגמרה  | 4:18 |
| משך כולל: | משך כולל: | 52:11 |