stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קודו גמלוני
הקודו והאדם > בתרבות המודרנית > בשר

בשרו של הקודו נחשב לטעים למדי עם מתיקות מעודנת, ותופס מקום חשוב בתחום בשר חיות הבר במטבח האפריקני. בשר הקודו נחשב לאיכותי ובריא יותר משל הבקר והצאן והוא מוגדר כבשר רזה ויבש שכן אחוזי השומן שבו דלים במיוחד: 1.3% בלבד; גם קודו שיגודל במיוחד עבור בשר עם תזונה מיוחדת יגיע לכל היותר ל-5% שומן. בתום הפשטה והסרת חלקים לא רצויים (מעיים, רגליים וכדומה), נותרים 57 אחוזים מפגר הקודו הראויים לשיווק - עם 43.4% תשואת בשר; עובדה זאת הופכת את הקודו לרווחי יותר מבעלי חיים מבויתים, כאשר קודו בוגר בגודל ממוצע מניב בסביבות 107 ק"ג בשר. בשר הקודו מכיל כ-24% אחוזי חלבון, רמות גבוהות של ברזל, זרחן ואשלגן ורמות בינוניות של כולסטרול הזהות פחות או יותר לבשר בקר רזה. מבין חומצות שומן חד הבלתי רוויות, חומצה אולאית תופסת מקום נכבד (24.35%) ולאחריה חומצה לינולאית (22.95%), וחומצות שומן רב בלתי רוויות - אשר מונעות מחלות לב - תופסות 38%. בשר הקודו נחשב לעסיסי יותר מבשר האימפלה, והניחוח ה"חייתי" הנלווה לבשר אנטילופות רבות ואשר נחשב לדוחה עבור אנשים מסוימים, עדין ומורגש במעט אצל הקודו. מסיבות אלה ואחרות בשרו של הקודו משווק ברמה מסחרית - במיוחד במדינות אפריקה הדרומית.
בשרו של הקודו כאמור נחשב ליבש ודל בשומן, כך שטיפול לא נכון בו יביא לתוצאה של בשר קשה לאכילה. הבשר מגיע במטבח האפריקני ב-2 צורות עיקריות:
בילטונג. בשר הקודו נחתך לרצועות גדולות שעוברות תיבול בפלפל שחור, כוסברה, מלח וחומץ, ואז נתלות לייבוש עד שמתקשות; מקורו של הבילטונג אצל הטרקבורים הבורים שהיגרו ממושבת הכף צפונה במהלך הטרק הגדול ואשר היו זקוקים למזון עמיד שלא יתקלקל בחום. הבילטונג הוא חטיף בשר פופולרי אשר נחשב למאכל הלאומי של דרום אפריקה, ומלבד הבקר והצאן משתמשים בחיות בר רבות עבור ייצורו. במסעדות תיירים וברשתות מזון אפריקניות, בשר הקודו נמכר גם כ"ג'רקי" (בשר שיובש בטכניקת עישון), כנקניק יבש (Droëwors באפריקאנס), כממרח פטה דמוי כבד, ככדורי בשר ובצורות נוספות.
סטייק. השיטה העיקרית היא בישול שדה פשוט: צלייה על אש חיה או גריל בלהבה או חום בינוניים, כאשר לפני כן משפשפים את הסטייק במעט מלח ופלפל ומניחים אותו על מקור החום לדקות ספורות בלבד - אחרת יהפוך לקשה ולא אכיל; דרגת הצלייה המקסימלית במקרים כאלה היא נא למחצה (מדיום רייר). במתכונים מושקעים יותר, מאפשרים לסטייק של הקודו זמן רב יותר על האש, על ידי השריה שלו קודם לכן ביוגורט או ביין עם תבלינים למשך מספר שעות, וכן על ידי הוספת פרוסות בייקון על הסטייק שמוסיפות לו שומן. בבישול ביתי חותכים לרוב את הסטייקים לרצועות/פרוסות דקות ואז מטגנים או מבשלים אותן בהתאם לאופן הרצוי.
מחקר שנערך בין 2002 ל-2004 ובדק את כמות הפקת הבשר המסחרי בדרום אפריקה לפי סוגים, גילה, שחרף מחירו הגבוה יותר הקודו תפס באופן מפתיע את המקום השני לאחר הדלגן עם כ-50,000 טון בשר מדי שנה - בפער ניכר מהדאמאליסק והאימפלה שמחירם זול משמעותית. מלבד היותו מבוקש יותר, הסיבה לכך היא שמקודו אחד ניתן להפיק כמות בשר שוות ערך ל-3 דאמאליסקים או לכ-4 אימפלות. בשר הקודו מבוקש רבות גם מחוץ לדרום אפריקה - בעיקר בגרמניה ובשווייץ, ומיוצא לאירופה לצד בשר האימפלה והדאמליסק. מחקרים שנעשו במסעדות תיירותיות וברשתות מזון בדרום אפריקה, מצאו שאצל תיירים בראש צריכת בשר חיות הבר נמצאים חזיר היבלות, הדלגן והקודו, בעוד שאצל דרום-אפריקנים הצריכה היא לפי הסדר של דלגן, קודו וראם הצבי.
כלבת

בקרב בעלי חיים שאינם טורפים, התפרצות הכלבת בממדי מגפה היא תופעה נדירה אשר תועדה רק פעמיים בהיסטוריה אצל אייל הכרמל והיחמור האירופאי בגני חיות במאה ה-19; יוצא דופן בהקשר זה, הוא הקודו הגמלוני אשר נודע כיונק היחיד (שאינו טורף) אשר התפרצויות הכלבת הפכו אצלו לתופעה מוכרת בטבע במהלך המאה האחרונה. אצל מין זה גופא, תופעת התפרצות הכלבת ייחודית לאוכלוסיות הקודו הנמיביות, וחרף העובדה שהתופעה נחקרה רבות על ידי ארגונים מקומיים ובינלאומיים, פרטים רבים באפידמיולוגיה של הכלבת אצל הקודו עדיין לוטים בערפל.
כלבת > רקע והתפרצות

נגיפי הכלבת הגיעו לאזור אפריקה הדרומית במהלך המאה ה-17 על ידי כלבי הבית של המתיישבים האירופאים, והם נטמעו במספר אוכלוסיות טורפים מקומיים כמו שועל הכף, שועל אוזנן והנמייה הצהובה, ובמיוחד בתן השחור שהיה במגע רב עם כלבי הבית ואשר הפך למאגר מקומי של נגיפי כלבת. מקרי כלבת באדם, בבקר, בכלבים ובתנים תועדו בצורה מסודרת החל מ-1906, ועד 1940 שכיחותם גברה בעיקר באנגולה, זמביה, רצועת קפריבי המהווה מובלעת נמיבית, וכן באזורי החוף. נגיפי הכלבת עברו מאוכלוסיות תנים באנגולה וזמביה לאוכלוסיות תנים בגבולות הצפוניים של נמיביה, והללו הפיצו את הכלבת בקרב התנים דרומה עד מרכז נמיביה. מנקודה זו, התן השחור היווה מאגר מקומי של נגיפי כלבת בנמיביה, ויכל להעביר אותה הלאה ליונקים אחרים באמצעות נשיכה.
התיעוד הראשון מסוגו של קודו נמיבי נגוע בכלבת אירע בשנת 1975 ליד הבירה וינדהוק במחוז קומס במרכז נמיביה, ועד סוף 1976 תועדו 3 מקרים נוספים בחוות במרכז המדינה. אף שלא היה ידוע קודם לכן על קודו שנדבק בנגיפי הכלבת, המקרים לא נחשבו לחריגים מאחר שכלבת תועדה אצל חיות אפריקניות רבות - בעיקר עקב נשיכות מטורפים בני משפחת הכלביים. בפברואר 1977 - זמן קצר יחסית לאחר התיעודים הראשונים, תועד לראשונה קודו נגוע במחוז אוצוזונדג'ופה - צפונית למחוז קומס, בחוות הציד "ברקול" בנפת אוקחנג'ה ליד נהר סוואקופ. ממקרה זה ואילך, החלה התפרצות כלבת בלתי-מוסברת אצל אוכלוסיות הקודו בנפה, לאחר שבין 1978 ל-1979 נגיפי הכלבת התפשטו בתחילה מערבה לאורך אפיק נהר סוואקופ (לתוך נפת קריב) ובהמשך התפשטו בעקביות גם לאפיקי הנהר בצפון ובדרום (מחוז קומס ומרכז מחוז אוצוזונג'ופה) ואפילו מזרחה לתוך מחוז ארונגו. במהלך השנתיים הללו, התפשטות הכלבת הגיעה לממדים של מחלה אפיזוטית (התפרצות ברמה של מגפה), עם התקדמות של 30–60 ק"מ בכל שנה ולא פחות מ-93 קודואים נגועים בחוות ציד (המספרים בבר היו גבוהים בהרבה ככל הנראה). חרף היותה של נפת אוקחנג'ה ליבת ההתפרצות, ההתפשטות של הכלבת במזרח הנפה נבלמה במשך זמן רב עקב מחסום בדמות גדר ארוכה שנבנתה במקור נגד התפשטות מחלת הפה והטלפיים, אולם בנובמבר 1979 מחלת הכלבת חצתה את הגדר והתפשטה גם מזרחה - במקביל להמשך ההתקדמות באזורים אחרים. ההתפרצות הגיעה לשיאה בין 1980 ל-1982 עם עשרות אלפי קודואים שמתו כתוצאה מכלבת, ומאז דעכה בהדרגה עד לסיומה ב-1985. מנין הקודואים הנספים במגפת הכלבת מוערך בין 30,000 ל-50,000 פרטים (כ-20% מאוכלוסיית הקודו הגמלוני בנמיביה), ובשנים שלאחר מכן תועדו רק מקרים בודדים.
בין 2001 ל-2002, פרצה שוב כלבת אפיזוטית כללית באוכלוסיות הקודו, עם כ-2500 קודואים שמתו מכלבת ב-81 חוות פרטיות ברחבי נמיביה (המספר בבר לא ידוע). מ-2002 ועד 2011, חלו התפרצויות מקומיות של כלבת אצל אוכלוסיות הקודו במספר חוות ציד, כאשר על פי דיווחי חקלאים ובעלי חוות אובדן האוכלוסייה בחוות רבות נע בין 30% ל-68%, מה שהוביל לפגיעה משמעותית באחד הענפים הכלכליים של נמיביה. מקרים בודדים או התפרצויות קטנות בחוות ציד תועדו גם בשנים שלאחר מכן.
כלבת > דרכי ההדבקה

דרכי ההדבקה המשוערים:
השלב הבא בחקר הכלבת אצל הקודו היה בדיקת הדרך שבה הנגיף מועבר מקודו לקודו. אצל הכלב או התן, העברת הנגיף נעשית באמצעות נשיכה, כך שהדבקת יונק אחר תתרחש לרוב לאחר הופעת התסמינים שכוללים תוקפנות ונשיכה בעצמים; הקודו לעומת זאת, נוטש את קבוצתו בפרוץ התסמינים, ומעבר לכך שאינו נושך, הוא מפגין דווקא התנהגות אדישה כלפי הסביבה. בעקבות המאפיינים הללו, חוקרי הכלבת תהו כיצד הקודו מדביק את בני מינו. בחינה מדוקדקת של האקולוגיה וההתנהגות של הקודו בטבע הובילה לשתי השערות מרכזיות בהם הרוק משמש תפקיד חשוב:
טיפוח הדדי: הקודואים נוהגים ללקק זה את זה - בעיקר באזור הראש, הצוואר והכתפיים. הפעולה נפוצה במיוחד אצל נקבות וצאצאיהן, ונצפתה גם בין זכרים לנקבות ובתוך קבוצות נקבות או זכרים מתבגרים. על פי ההשערה, במהלך ליקוק הדדי בין קודו בריא לקודו נגוע, הרוק של הקודו הנגוע בא במגע עם רירית האף של הקודו הבריא, וממנה מתפשט למערכת העצבים דרך דרכי הנשימה. כן ייתכן שהרוק הנגוע יבוא במגע במהלך הליקוק עם השפתיים של הקודו הבריא, ואז יועבר למערכת העצבים בעקבות פצעים זעירים בפנים הפה שנגרמים ממזונו הקוצני של הקודו. אפשרות שלישית היא שהנגיף יועבר דרך ליקוק של פצעים פתוחים על ידי אחד הצדדים.
אכילה קבוצתית: הקודואים פעילים לעיתים קרובות בתוך קבוצות רופפות האוכלות יחדיו מעצי שיטה ושיחים קוצניים אחרים. תצפיות מצאו שהקודואים אוכלים לעיתים קרובות מאותם ענפים שמהם אכל פרט מהקבוצה דקות ספורות קודם לכן. קודו נגוע שמתאפיין בין השאר בעודף רוק, עשוי אם כן להותיר ריר על ענף שיטה אשר יבוא במגע זמן קצר לאחר מכן עם הפה או רירית האף של קודו אחר. בהתאם לכך, הנגיף יועבר דרך דרכי הנשימה או דרך הפצעים הזעירים בלשון ובחניכיים שנגרמים מקוצי השיטה והשיחים.
על מנת לבדוק את סבירות שתי ההשערות הנזכרות, בוצעו מספר הדבקות נסיוניות של קודואים בריאים באמצעות מריחת רוקו של קודו נגוע בכלבת על האף. בכל המקרים, נגיף הכלבת הצליח להגיע למערכת העצבים של הקודו, ורובם מתו בתום תקופת דגירה קצרצרה או ארוכה בהתאם למינון (אחדים שרדו בזכות חיסון). תוצאות המחקרים הוכיחו שהקודו רגיש מאוד לחשיפה לרוק נגוע דרך רירית האף או הפה, כך שהעברת נגיף הכלבת באמצעות ליקוק או אכילה קבוצתית אפשרית בהחלט. הארגון החברתי של הקודו המבוסס על קבוצות רופפות, גורם לכך שקודו נגוע עשוי לשהות במספר קבוצות ולבוא במגע עם רבים מבני מינו - דבר שמסביר את ההתפשטות המהירה של המגפה.
התנאים הסביבתיים משלימים את התמונה המלאה: בשנים שלפני התפרצות הכלבת (1976-1973), כמות המשקעים השנתית בנמיביה הייתה מעל הממוצע או אף כפול מהממוצע, מה שהוביל לריבוי מקורות מים ולשפע במזון לאוכלי עשב ומכרסמים. אוכלוסיית התנים לא הייתה היחידה שגדלה משמעותית בעקבות המזון, אלא גם אוכלוסיות הפרסתנים. ספציפית אצל הקודו, האוכלוסייה צמחה בשנים הללו בקצב מהיר מאוד עד לכדי פיצוץ אוכלוסין ברחבי נמיביה: מ-80,000 פרטים ב-1973 ל-200,000 פרטים ב-1978. כתוצאה מכך, צפיפות האוכלוסייה הייתה גבוהה מהרגיל, והמגע ביניהם היה תכוף מאוד. מצב כזה היה אידיאלי להופעת הכלבת והפיכתה למגפה אזורית. עם הצניחה הדרסטית במספרי הקודו בעקבות המגפה, שכיחות הכלבת פחתה גם היא בהתאם.
לקריאה נוספת

Wieland, Terry. Spiral-Horn Dreams. Trophy Room Books, 1995.
Lydekker, Richard. The game animals of Africa. R. Ward, limited, 1908.
Owen-smith, Norman. ‏ Demography of a large herbivore, the greater kudu Tragelaphus strepsiceros, in relation to rainfall. The Journal of Animal Ecology (1990): 893-913.
Owen-Smith, Norman. ‏ How high ambient temperature affects the daily activity and foraging time of a subtropical ungulate, the greater kudu (Tragelaphus strepsiceros). Journal of Zoology 246.2 (1998): 183-192.
Kirkwood, J. K., et al. "Spongiform encephalopathy in an arabian oryx (Oryx leucoryx) and a greater kudu (Tragelaphus strepsiceros)." The Veterinary record 127.17 (1990): 418-420.
Boomker J and I. G. Horak. "Parasites of South African wildlife. IV. Helminths of kudu, Tragelaphus strepsiceros, in the Kruger National Park." The Onderstepoort journal of veterinary research 56.2 (1989): 111-121.
Owen‐Smith, Norman, and Susan M. Cooper. ‏ Nutritional ecology of a browsing ruminant, the kudu (Tragelaphus strepsiceros), through the seasonal cycle Journal of Zoology 219.1 (1989): 29-43.
Mostert, R., and L. C. Hoffman. ‏ Effect of gender on the meat quality characteristics and chemical composition of kudu (Tragelaphus strepsiceros), an African antelope species. Food Chemistry 104.2 (2007): 565-570
חיים זה חיים

| --- | --- |

 בימוי:  מיכל בת-אדם 
 תסריט:  מיכל בת-אדם 
 הקרנת בכורה:  30 באוגוסט 2003 
 שפת הסרט:  עברית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  ישראל 
 דף הסרט ב־IMDb
 
חיים זה חיים הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויה של מיכל בת אדם. הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אופיר.
הפקה והפצה

הסרט הופק במימון קרן הקולנוע הישראלי, וזכיינית ערוץ 2 שידורי רשת.
הסרט השתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, שם זכה הוענק לצלם יואב קוש פרס הצילום בקטגוריה העלילתית. והוא היה מועמד לפרס הסרט הישראלי העלילתי הטוב ביותר.
הסרט לא זכה להצלחה מסחרית ומכר רק 6,000 כרטיסים בבתי הקולנוע.
עלילה

מקי הוא סופר ומרצה לספרות המנהל רומן עם איילה, מורה לספרות ותלמידה שלו לשעבר. בעלה של איילה עוזב את הבית והיא מתמוטטת מכך, אך עם זאת ועל אף האהבה שלה למקי היא מסרבת לראות אותו. מקי שבור מחסרונה של איילה וכתוצאה מכך הוא מרגיש שגם יכולת הכתיבה שלו יורדת. שכן בהיעדר אהבה ומושא לתשוקה גם אין יכולת יצירה. כתוצאה מכך באופן בלתי צפוי הוא מוצא את עצמו מתעניין מחדש באשתו לשעבר לאחר שנים בהם חדל מלהתעניין בה.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות |
| --- | --- |
משה איבגי: מקי
יעל אבקסיס: איילה
חני נחמיאס: מרים
רבקה רז: רחל
ריטה שוקרון: 
יגאל שדה: 
רבקה גור: 
מיקי לאון: 
רבקה מיכאלי:
הערות שוליים

↑  עכבר העיר, המועמדים לפרסי האקדמיה לקולנוע, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2003
↑  15 סרטים עברו בהצלחה את השלב הראשון של קרן הקולנוע הישראלי, באתר הארץ, 1 ביולי 2002
↑  רוני קורן-דינר, טלעד וקשת לא עמדו במחויבות להשקעה בקולנוע ישראלי, באתר TheMarker‏, 20 באפריל 2004
↑  גואל פינטו, הסרט "לא בת 17" זכה בפסטיבל הקולנוע של חיפה, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2003
↑  שירי לב-ארי, סרטים בסוכה, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2003
↑  גואל פינטו, דרושים כרישי  מכירות, באתר הארץ, 23 ביוני 2004
ויקישיתוף

| --- | --- |


 סוג:  מאגר קבצים לא מסחרי
 תקופת הפעילות:  7 בספטמבר 2004 – הווה (20 שנה) 
 מייסדים:  אריק מולר, ג'ימי ויילס, קרן ויקימדיה 
 בעלות:  קרן ויקימדיה 
 הרשמה:  לא חובה (אך צריך על מנת להעלות קבצים)
 commons.wikimedia.org
 
ויקישיתוף (באנגלית: Wikimedia Commons) הוא מאגר של תמונות, צלילים וקובצי מולטימדיה אחרים חופשיים. זהו מיזם השייך לקרן ויקימדיה, והקבצים שהועלו לאתר זה יכולים לשמש את כל מיזמי קרן ויקימדיה בכל השפות. לחלופין, אפשר להשתמש בהם גם מחוץ לאתר זה, בהתאם לרישיון התוכן שמשתמשים בו (רשות הציבור או ברישיון חופשי אחר, כמו הרישיון לשימוש חופשי במסמכים של גנו).
בדצמבר 2023 מספר הקבצים החופשיים במאגר היה מעל 100 מיליון.
היסטוריה

מיזם זה הוצע על ידי אריק מולר (Erik Möller) ב-19 במרץ 2004‏, ונפתח ב-7 בספטמבר באותה שנה. המטרה העיקרית ליצירת מאגר כללי הייתה הרצון לצמצום שכפולי יצירות בין מיזמי ושפות ויקימדיה, שבשמם הדומה הועלו למיזמי ויקי שונים לפני שוויקישיתוף נוצר. האפשרות הטכנית לשימוש בכל הקבצים מוויקישיתוף בכל מיזמי ויקימדיה יושמה ואופשרה באוקטובר 2004, ובכל אתר ויקימדיה מאז יש אימוץ מהיר של ויקישיתוף כמחסן. לוגו המיזם הוכן על ידי רייד בילס, ששלח אותו בהתחלה לתחרות הלוגואים של ויקיחדשות. התמונה הוכנסה לתוך תחרות הלוגואים של ויקישיתוף, שם ניצחה, ואומצה באופן רשמי בנובמבר 2004‏.
במהלך חודש אפריל בשנת 2005, חברה מברלין בשם "Directmedia Publishing", הוציאה לאור מהדורה של ויקיפדיה בגרמנית ב-DVD, ונתרמו משם 10,000 עותקים של איורים ברשות הציבור, שהועלו עם המידע על התמונה ועל יוצריה.
מספר הקבצים בוויקישיתוף הגיע ל-100,000 ב-24 במאי 2005 (ללא אלפי תמונות של מזג האוויר או של מידע שוק לוויקיחדשות). הוא גם קיבל אזכור של כבוד בפרסי "Prix Ars Electronica" במאי 2005‏. ויקישיתוף השיגו את הקובץ המיליון ב-30 בנובמבר 2006. תמונת הפסיפס של לוגו קרן ויקימדיה הוכן ידנית על ידי עורכי האתר, כדי לחגוג את ציון הדרך.
לאחר מכן, פותחו כלים לממשק בין ויקישיתוף לשאר אתרי קרן ויקימדיה. דניאל קִּינְזְלֶר כתב יישומים למציאת קטגוריות מתאימות לקבצים שהועלו ("CommonSense"), בדיקת שימוש בקובצי ויקישיתוף בשאר אתרי ויקימדיה ("CheckUsage"), איתור תמונות עם חוסר מידע על זכויות יוצרים, ומסירת מידע אודות פעולות ניהוליות כגון מחיקות באתרי ויקי רלוונטיים. לאתר גם יש עוד מנוע חיפוש לתמונות הקרוי בשם "MayFlower".
כלים וסקריפטים של העלאות מיוחדות, כמו ה-"commonist", נוצרו לפשט את תהליך ההעלאה של מספר רב של קבצים. בהוראה לסקור תצלומים חופשיים שהועלו לפליקר, משתמשים יכולים לשתף פעולה בהעלאת תמונות משם דרך תהליך חיצוני ("FlickrLickr"), משם הועלו יותר מ-10,000 קבצים לוויקישיתוף.
מדיניות ושימוש

רוב מיזמי ויקימדיה עדיין מאפשרים העלאות מקומיות שלא יופיעו במיזמים אחרים או בשפות אחרות, אבל אפשרות זו מכוונת לשימוש ברישיונות שהמיזם המקומי מאפשר, אך ללא היתר לשיתוף בתכני זכויות יוצרים, כמו תוכן בשימוש הוגן. ויקישיתוף בעצמו אינו מאפשר העלאות בשימוש הוגן, העלאות שלא ברישיונות חופשיים, הכללת רישיונות המגבילים שימוש מסחרי ועבודות מועתקות. הרישיונות שמקובל לכלול הם הרישיון לשימוש חופשי במסמכים של גנו, רישיונות ייחוס ושיתוף זהה של Creative Commons ואת רשות הציבור.
שפת ברירת המחדל בוויקישיתוף היא אנגלית, אך משתמשים רשומים יכולים להתאים באופן אישי את ממשק המשתמש שלהם כך שישתמש בכל שפה אחרת. להרבה דפי תוכן (דפים ספציפיים ופורטלים), ישנו תרגום למגוון שפות. קבצים בוויקישיתוף מסווגים בשיטת הקטגוריות של מדיה ויקי. בנוסף, הם לעיתים קרובות מסווגים בדפי גלריה. על אף שמלכתחילה הוצע שהמיזם יכלול גם קובצי טקסט חופשיים, קובצי הטקסט אורחו במיזם אחות של ויקישיתוף – ויקיטקסט.
איכות

לוויקישיתוף ישנם שני מנגנונים להכרה בעבודות איכותיות. האחד ידוע בשם "תמונות מומלצות" (Featured pictures), שם מוגשות למעמד זה תמונות, וקהילת חברי ויקישיתוף מצביעים האם לקבל או לדחות את המועמדויות. תהליך זה החל בנובמבר 2004.
המנגנון השני ידוע בשם "תמונות איכותיות" (Quality images), אשר נפתח ביוני 2006, ותהליך הגשת המועמדויות אליו פשוטות יותר מב"תמונות המומלצות". ל"תמונות האיכותיות" מתקבלות רק עבודות שנוצרו באמצעות משתמשי ויקימדיה, בעוד של"תמונות המומלצות" מתקבלות בנוסף מועמדויות של עבודות שנוצרו על ידי גוף שלישי, כמו נאס"א. תמונות האיכות נבחנות באיכותן הטכנית, ברזולוציה גבוהה, בחשיפה נכונה, בחדות ובקומפוזציה.
מיזם הערכת תמונות נוסף, ידוע בשם "תמונות מוערכות" (Valued images) שנפתח ב-1 ביוני 2008 במטרה להכיר באיור המוערך ביותר מסוגו. בניגוד לשני התהליכים האחרים, כל תמונה מוערכת בעיקר לפי המידה בה היא תורמת וממחישה את הנושא אותו היא מתארת והאם היא הטובה ביותר בהמחשת נושא זה.
איכות > תמונת השנה

"תמונת השנה" בוויקישיתוף מוכרזת בכל שנה החל מינואר 2007. התמונות הטובות ביותר, מבין אלו שלהן רישיון חופשי וזכו לתג "תמונה מומלצת" במהלך השנה החולפת, מועמדות לתחרות. המשתמשים הפעילים במיזמי ויקימדיה בוחרים את תמונות השנה בשני סבבי הצבעה.
תמונת השנה 2006: זוהר הקוטב מעל אגם בר, צולם בבסיס אילסון של חיל האוויר של ארצות הברית שבאלסקה בידי קצין.
תמונת השנה 2007: מגדל ברודוויי בקוטסוולדס שבאנגליה, הממלכה המאוחדת
תמונת השנה 2008: סוסי פוטוק (זן של פוני) על הר ביאנדיץ שבנווארה, ספרד. ברקע נראה הר איאקו הריה שבנפת גוויפוצ'ואה בחבל הבסקים הסמוך.
תמונת השנה 2009: צליין סיקי לאחר טבילה בבריכת מים בהארימנדיר סאהיב (מקדש האל) באמריטסר שבפנג'אב, הודו.
תמונת השנה 2010: שימוש בלייזר להנחיית הטלסקופ הגדול מאוד לכיוון מרכז שביל החלב. הר סרו פרנאל שבמדבר אטקמה, צפון צ'ילה, אמצע אוגוסט
תמונת השנה 2011: אגם בונדוס בנורווגיה. ברקע ניתן לראות את קרחון בונדוס, היוצא מקרחון פולגפונה שבפארק הלאומי פולגפונה
תמונת השנה 2012: זוג שרקרקים מצויים בארייז', אוקסיטניה, צרפת. הנקבה שבקדמת התמונה ממתינה לחרק שהזכר מנסה לצוד עבורה.
תמונת השנה 2013: חוט להט עשוי טונגסטן מתלקח ומעלה להבה במגע עם חמצן בנורת זכוכית סדוקה
תמונת השנה 2014: שני פרפרים (Dryas iulia) שותים דמעות צבים (צבי אראו?) באקוודור. הצבים מאפשרים לפרפרים לשתות בשלווה כאשר הם מתחממים בשמש.
תמונת השנה 2015: תמונה בחדות גבוהה של פלוטו (הצבעים שופרו). צולמה ביולי על ידי הגשושית ניו הורייזונס של נאס"א
תמונת השנה 2016: ג'ובילי ומיונן, שניים מהעורבים של מצודת לונדון שבאנגליה, הממלכה המאוחדת
תמונת השנה 2017
תמונת השנה 2018: פוטומונטז' המורכב משמונה צילומים, בו נראית התפתחות טורנדו בקנזס, ארצות הברית. צולם בשנת 2016.
תמונת השנה 2019: צמד בקר ועליהם מחרשה רצים בשדה אורז בוצי, כשמנהיגם אוחז במחרשה ועומד עליה. גמר מרוץ שוורים (בשפת המיננגקבאו האוסטרונזית: "פאקו ג'אווי") מסורתי בתנא דטאר שבמערב סומטרה, אינדונזיה, 2015.
תמונת השנה 2020: שלדג גמדי שולה דג מהמים בשמורת הטבע של מקורות נהר פו, נפת ורצ'לי (איט'), פיימונטה, איטליה
תמונת השנה 2021: הכנסייה הקתולית הארמנית על־שם יוחנן בן זבדי בכפר סהרל (פר') שבמחוז צופיאן (פר'), אזור שבסתר (פר'), מזרח אזרבייג'ן, איראן. ינואר 2019.
תמונת השנה 2022: קורמורן גדול, לבנית קטנה וברווז אפור באגם ליד קטמנדו, נפאל
ראו גם

תוכן חופשי
שיתוף קבצים
עזרה:ויקישיתוף
הערות שוליים

↑  c:Commons ראו דף "ברוכים הבאים" בוויקישיתוף
↑  דף הסטטיסטיקות בוויקישיתוף
↑  Wikipedia-l Proposal: commons.wikimedia.org (באנגלית)
↑  העמוד הראשי
↑  ההצבעה לבחירת הלוגו של ויקישיתוף (באנגלית)
↑  10,000 איורים מ"Directmedia" (באנגלית)
↑  100000th file uploaded to Wikimedia Commons, a free media repository (באנגלית)
↑  One millionth file uploaded to Wikimedia Commons, the free media repository (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9812478499405606  GND: 1192150198  VIAF: 3860156565694023500008   WorldCat (עם VIAF): 3860156565694023500008 
גילוי נאות: ערך זה מזכיר את קרן ויקימדיה או את אחד המיזמים שלה. ויקיפדיה היא מיזם של קרן ויקימדיה.
פסיפס הלוגו של ויקימדיה
התמונה שזכתה בתחרות "תמונת השנה 2012" בוויקישיתוף
מכפיל רווח

מכפיל רווח (באנגלית: price-to-earnings ratio, יחס מחיר לרווח) הוא אינדיקטור כלכלי המשמש בהערכת שווי של חברות.
מכפיל הרווח (נקרא בקיצור גם "המכפיל") מוגדר כיחס בין שווי השוק של החברה לבין הרווח הנקי השנתי שלה:
{\text{PE Multiple}}={\frac {\text{Market Cap}}{\text{Net Income}}}.
דרך שקולה לחישוב מכפיל הרווח היא באמצעות חילוק מחיר המניה ברווח למניה.
מכפיל הרווח הוא יחס פיננסי המשמש להערכה, שנועד לבדוק את מחיר החברה, והוא כלי בסיסי מאוד לבדיקה ראשונית של כדאיות הקניה של החברה. הוא יכול להראות האם החברה נסחרת במחיר נמוך או גבוה מהשווי האמיתי שלה. כמובן שאי אפשר להשתמש רק בו ויש לבדוק גם את יציבות החברה כי ייתכן והמכפיל נמוך מפני שרווחיות החברה צפויה לרדת או שבחברה מגולם סיכון גבוה.
ככל שהמכפיל נמוך יותר החברה נחשבת זולה ביחס לרווחיה, וככל שהוא גבוה יותר היא יקרה (לדוגמה: חברה שהרוויחה מיליון ש"ח בשנה, על פי מכפיל 8 יהיה שוויה 8 מיליון ש"ח, ואילו על פי מכפיל 15 יהיה שוויה 15 מיליון ש"ח). יחד עם זאת, חשוב לזכור כי מחיר המניה ומכפיל הרווח שנגזר ממנו מגלם בתוכו את ציפיות המשקיעים מביצועי החברה, ולכן לא תמיד חברה בעלת מכפיל רווח נמוך תהיה כדאית יותר להשקעה מאשר חברה בעלת מכפיל רווח גבוה – ייתכן והשוק "מעניש" את החברה במכפיל רווח נמוך יותר מאחר שהוא מצפה כי ביצועיה יהיו פחות טובים ביחס לשאר החברות בענף.
מבוא לתמחור השוואתי > שיטת היוון תזרימי מזומנים

נאמר שבכוונתך לקנות דירה. באפשרותך לבנות תחזית של תזרימי המזומנים שינבעו מהדירה, קביעת שיעור היוון אשר משקף היטב את הסיכון שטמון בה ולהוון את תזרימי המזומנים הצפויים מהדירה. למשל, עבור דירה ששכר הדירה החודשי שהיא צפויה להניב עומד על 4,000 ש"ח שיצמחו ב-2% מדי שנה, הוצאות תחזוקה חודשיות בגובה 100 ש"ח ושיעור ההיוון של 7%, מחיר הדירה יהיה:
{\frac {12*(4,000-100)}{7\%-2\%}}=936,000
מבוא לתמחור השוואתי > שיטת ההערכה היחסית

דרך נוספת, נפוצה יותר, היא להשוות את הדירה הפוטנציאלית לדירות אחרות דומות במאפייניהן. נוכל למשל למצוא את המחיר המתאים למ"ר באזור בו אנו מחפשים דירה ולהכפיל ערך זה בשטחה של הדירה הפוטנציאלית.
נניח כי המחיר הממוצע למ"ר באזור המבוקש הוא 10,000 ש"ח ונדון בשני סוגי דירות. האחת, שטחה 90 מ"ר והיא ממוקמת מעל צומת סואן במיוחד, ודירה שנייה, ששטחה 85 מ"ר והיא ממוקמת בסביבה שקטה יותר. לפי שיטת המחיר הממוצע למ"ר, מחירה של הדירה הראשונה צריך להיות 900,000 ש"ח ומחירה של השנייה 850,000 ש"ח. המציאות בשטח שונה במעט: המחיר המבוקש עבור הדירה הרועשת הוא 750,000 ש"ח והמחיר המבוקש עבור הדירה השקטה יהיה 1,000,000 ש"ח. המחיר למ"ר עבור כל דירה הוא:
| --- | --- |
מחיר ממוצע למ"ר באזור: 10,000
מחיר למ"ר בדירה הרועשת:  {\frac {750,000}{90}}=8,333
מחיר למ"ר בדירה השקטה:  {\frac {1,000,000}{85}}=11,765
מקובל להאמין שבשוק משוכלל, יתומחרו החסרונות של הנכס הפחות אטרקטיבי כך שהמחיר שלו למ"ר יהיה נמוך יותר. לכאורה, מחירו מפתה אולם ניתוח מעמיק של מאפייני הנכס יגלה את הסיבה לאותו תמחור אטרקטיבי. באופן מעשי, שוק משוכלל לא מתקיים לרוב, והקונים אינם רציונליים, ולכן תופעות כאלה יכולות בהחלט להתקבל.
מבוא לתמחור השוואתי > דוגמה נוספת

נניח שברצוננו לנתח את מניית חברת שטראוס, ומכפיל הרווח שלה שווה ל-6, בעוד מכפיל הרווח הממוצע בענף (המכפיל הענפי) עומד עד 10. על פניו נראה שהחברה מתומחרת מתחת לשוויה הכלכלי, אך מאידך ייתכן ומחיר השוק שלה כבר מגלם ציפיות מתונות ביחס לביצועיה העתידיים. ישנו צורך בניתוח מעמיק של עסקי שטראוס כדי להחליט האם מדובר בהשקעה אטרקטיבית או רועשת.
שיטת הערכת השווי היחסית מניחה כי גם אם השוק טועה בתמחור נכסים בודדים, הוא צודק בממוצע, ולכן המכפיל הממוצע בענף מהווה אמצעי טוב לחישוב השווי ה"נכון" של נכס כלשהו. מכיוון ששיטת ההערכה היחסית מתבססת על ההנחה שכל הנכסים זהים, עלינו לבצע תיקונים או התאמות לנתונים שבידינו כדי לוודא שזה אכן כך. עבור הדירה בה עסקנו קודם לכן, נעדיף למצוא את המחיר הממוצע למ"ר לדירות בעלות מאפיינים דומים ככל האפשר, בייחוד כאלה שעלולה להיות להם השפעה מהותית על מחירה של הדירה. בדוגמה עם שטראוס, נוודא שאכן הממוצע הענפי לוקח בחשבון רק חברות שאכן דומות לשטראוס בפעילותן ולא את כל החברות תחת ענף "תעשייה" ותת ענף "מזון" בסיווג הבורסה – וידוא שלא בוצע על ידנו, לצורכי ההמחשה.  בעוד ששיטת היוון תזרימי המזומנים מעריכה את שוויה של חברה על סמך יכולתה להפיק תזרימי מזומנים בעתיד תוך התחשבות בסיכון הגלום בפעילותה, שיטת ההערכה היחסית מעריכה את שוויה של חברה על סמך התמחור שהשוק נותן לחברות דומות. לכאורה, ניתן לומר כי בסביבה בה השוק מתמחר את הנכסים בצורה שגויה, נאמר כלפי מעלה, שיטת ההערכה היחסית מאבדת מהאפקטיביות שלה שכן כל ניתוח שנבצע יניב ערכים מוטים כלפי מעלה. יחד עם זאת, האם בשיטת היוון תזרימי מזומנים אין סכנה שבסביבה מנופחת נניח הנחות אופטימיות מדי?