המחלוקת סביב התפרצות מהירה של דיספוריה מגדרית
מחקרי המשך

ישנם מטפלים שטוענים כי עליה בשכיחות של צעירים טרנסים החווים דיספוריה לראשונה בגיל ההתבגרות המוקדם, כפי שתואר במחקר של ליטמן, תואמת את אוכלוסיית המטופלים שלהם, אף על פי שהם אינם בטוחים באשר לסיבות או השלכות על הטיפול הקליני. בפרשנות מ-2020 בכתב העת "Pediatrics", נכתב שזהות מגדרית מתפתחת בדרכים מגוונות, ויש לקיים מחקרים נוספים העוסקים באותה קבוצה דמוגרפית.
במאמר של קנת' צוקר (אנ'), פסיכולוג החוקר ומטפל בדיספוריה מגדרית מאז שנות ה-70, הוא התייחס למאמרה של ליטמן בפירוט, וכתב כי לדעתו התפרצות מהירה של דיספוריה מגדרית היא תופעה קלינית חדשה. צוקר התבסס על מספר מחקרים שהראו כי מאמצע שנות ה-2000 חל שינוי בדמוגרפיה של הפונים למרפאות מגדר בגיל ההתבגרות: בתקופה של מספר שנים התהפך היחס מרוב של מי שזוהו כזכרים בלידה לרוב של מי שזוהו כנקבות בלידה. מנגד נטען כי ממצא זה מעיד רק על שינוי בדמוגרפיה של הפונים למרפאות למגדר, שאינם מדגם מייצג של כל אוכלוסיית הנוער הטרנסג'נדרי.
מחקר מנובמבר 2021 שפורסם ב-"Journal of Pediatrics" בחן נתונים שנאספו מקבוצה של 173 מתבגרים טרנסים מקנדה, כדי להעריך האם יש ראיות לתהליך של הופעה מהירה של דיספוריה מגדרית. הכותבים ציינו כי אף על פי שנפוץ לראות גילויים של דיספוריה מגדרית סביב גיל ההתבגרות, במקרים רבים הנערים היו מודעים לדיספוריה מגיל צעיר יותר. הכותבים ביקשו לקבוע האם יש קשר כלשהו בין מודעות מאוחרת יותר למגדר ("התפרצות מהירה") לבין גורמים אחרים, כולל בעיות נפשיות, היעדר תמיכה הורית, או רמה גבוהה של תמיכה מחברים בקהילות מקוונות ו/או טרנסג'נדרים. לא נמצאה ראיה לקשר כלשהו בין "התפרצות מהירה" לבין בעיות נפשיות, חוסר תמיכה הורית או רמה גבוהה של תמיכה מקהילות מקוונות או טרנסג'נדרים. היכן שנמצאה קורלציה, הייתה זו בכיוון ההפוך לזה שהציעה עבודתה של ליטמן – למשל, למתבגרים טרנסים שלא היו מרוצים ממגדרם במשך זמן רב יותר היה סיכוי גבוה יותר לסבול מחרדה, ולהשתמש במריחואנה באופן מזיק. על פי החוקרים, הממצאים מעידים שהתפרצות מהירה של דיספוריה מגדרית אינה תופעה קלינית מובהקת, אך מנגד נטען כי לא ניתן להסיק זאת מן המחקר בגלל פגמים מתודולוגיים.
מחקר שפורסם באוגוסט 2022 ב-"Pediatrics" חקר טענות בדבר "הדבקה חברתית" של זהות מגדרית אצל מי שזוהו כנקבות בלידה. המחקר הסתמך על הסקר הדו-שנתי שעורך ה-CDC בקרב בני נוער (אנ'). בשנים 2017 ו-2019 נוספה שאלת פיילוט לסקר המתייחסת לזהות המגדרית של העונים. המחקר בחן את היחס בין טרנסג'נדריות צעירות (שזוהו בלידה כזכר - AMAB) וטרנסג'נדרים צעירים AFAB ומצא כי בשתי השנים מספר הטרנסג'דריות היה גדול יותר, מספר בני הנוער הטרנסג'נדרים הצעירים (זכרים ונקבות) הכולל ירד בין 2017 ל-2019, וכי אמנם מספר הטרנסג'נדרים (AFAB) גדל ביחס למספר הטרנסג'נדריות, אך גדילה זו נבעה יותר מירידה במספר הטרנסג'נדריות מאשר מעלייה במספר הטרנסג'נדרים. לדברי החוקרים, נתון זה אינו עולה בקנה אחד עם השערת ההדבקה החברתית. עם זאת, ניסוח השאלה בסקר ("מה הוא מינך") עשוי היה להתפרש בצורה שמתייחסת לזהות המינית או המגדרית של העונים הטרנסג'נדרים ועל כן השיוך שלהם לקבוצות אינו ודאי.
במרץ 2023 התפרסם ב"Archives of Sexual Behavior" מאמר המבוסס על נתונים מסקר שנערך על ידי אתר האינטרנט "ParentsofROGDKids.com", אתר להורים ספקניים כלפי טיפול מאשש-מגדר שלדעתם ילדם חווה התפרצות של ROGD. במחקר נותחו תשובות לסקר של 1,655 הורים ומטפלים עיקריים. המחקר מצא כי 55.4% מההורים שהשתתפו בסקר דיווחו כי לילדיהם היו חברים שיצאו מהארון כטרנסג'נדרים "בסביבות אותו הזמן" של התפרצות הדיספוריה המגדרית. המחקר מצא גם כי 57% מהנסקרים דיווחו כי לילדם יש "היסטוריה של בעיות פסיכולוגיות", כאשר הבעיות הפסיכולוגיות הופיעו בממוצע 3.8 שנים לפני התפרצות הדיספוריה, והסובלים מהן ביצעו מעבר חברתי ורפואי באחוזים גבוהים יותר. ממצאי המחקר תומכים, לטענת החוקרים, בהשערה לגבי קיומן של סיבות שונות להתפרצות של דיספוריה מגדרית אצל נערים ונערות. עם זאת, החוקרים הכירו בהטית המדגם הנובעת מטיבו של האתר.
שלושה חודשים מאוחר יותר נמשך המאמר מפרסום על ידי עורכי כתב העת, משום שלא הושגה הסכמה של המשתתפים בסקר לפרסום של תשובותיהם.
מחקר נוסף שהתפרסם במרץ 2023 בכתב העת "Journal of Adolescent Health" התבסס על ניתוח משני של סקר מ-2015 בקרב 27,715 טרנסג'נדרים וטרנסג'נדריות בוגרים. המחקר בדק את שכיחות גיל הגילוי-העצמי בדבר זהות מגדרית שונה מהמין שנקבע בלידה ואת הפער בין גילוי דבר זה לעולם. המחקר העלה כי חלק ניכר מהטרנסג'נדרים (40.8%) הבינו שזהותם המגדרית שונה מהמין שנקבע להם בלידה במהלך גיל ההתבגרות או מאוחר יותר. עוד נמצא כי בקרב מי שחוו דיספוריה כבר בילדות (לפני גיל 10) הגיל החציוני בו חלקו את ההכרה הזו עם אדם אחר היה 20. בקרב קבוצה זו, הזמן החציוני שחלף עד ששיתפו עוד אדם לגבי זהותם המגדרית היה 14 שנה. על פי החוקרים, תוצאות מחקר זה אינן תומכות בהשערת ROGD.