stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אל-ולג'ה
מעיינות וארכאולוגיה

סמוך לכפר חולפים נחל גילה ונחל רפאים. בנוסף, נמצאים כמה מעיינות. בפברואר 2018 הוזז מחסום עין יעל והוא מפריד כעת בין הכפר לבין עין חניה, אשר שימש מקום בילוי למשפחות מהכפר וכן מבית לחם ומבית ג'אלה. בגיא היורד מוולג'ה לנחל רפאים נמצא עין א-ג'וויזה, מעיין הניקבה הארוך ביותר הידוע בהרי ירושלים וחברון, שמימיו נובעים מתוך ניקבה באורך 220 מ'. סמוך לשרידי הכפר הישן מצויים שלושה מעיינות. התחתון והשופע שבהם הוא עין אל-בלד.
בעקבות העבודות להקמת גדר ההפרדה נערכו באזור כמה סקרים ארכאולוגיים בהם תועדו ממצאים מתקופות היסטוריות שונות, ביניהן נקבת מים יהודאית מלכותית המתוארכת לימי בית ראשון.
הערות שוליים

↑  אנציקלופדיית וילנאי לירושלים, 1993, עמ' 451
↑  Macalister, R. A. Stewart; Masterman, E. W. G., "Occasional Papers on the Modern inhabitants of Palestine, part I & part II"., Quarterly Statement - Palestine Exploration Fund., 1905, עמ' 356-343
↑  נתוני סקר הכפרים המנדטורי
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים  1947–1949, הוצאת עם עובד, 1991, עמ' 293
↑  נתנאל לורך, קורות מלחמת העצמאות, עמ' 445
↑  יואב גלבר, קוממיות ונכבה : ישראל, הפלסטינים ומדינות ערב, 1948, אור יהודה: דביר, 2004, עמ' 388
1 2 3  הגדר הרעה: כולם, אבל כולם נגד גדר ההפרדה בכפר וולג'ה, nrg, ‏ 16 ביוני 2010
↑   ניר חסון, אושרה הקמת גן לאומי על טרסות מעבר לקו הירוק, באתר הארץ, 8 ביולי 2013
↑  ניר חסון, פלסטינים ומתנחלים, נדל"ניסטים וירוקים, יחד נגד הגדר, באתר הארץ, 29 באפריל 2010
↑  ניר חסון, תושבי וולג'ה המדינה מאיצה את בניית הגדר, באתר הארץ, 29 ביולי 2010
↑  Bacha, Julia (2011-08-31), Pay attention to nonviolence, נבדק ב-2022-11-17
↑   ניר חסון, "אתה חי בבית סוהר, אפילו שהמפתח אצלך", באתר הארץ, 19 בדצמבר 2017
↑  ניר חסון, במהירות יוצאת דופן, עיריית ירושלים מזיזה מחסום כדי למנוע מפלסטינים גישה למעיין, באתר הארץ, 15 בפברואר 2018
↑  גיליון 122 לשנת 2010וולג'ה (מזרח), סקר, באתר www.hadashot-esi.org.il
↑  Daniel Ein Mor, Zvi Ron, ʿAin Joweizeh: An Iron Age Royal Rock-Cut Spring System in the Naḥal Refa'im Valley, near Jerusalem, Tel Aviv 43, 2016-07-02, עמ' 127–146 doi: 10.1080/03344355.2016.1215531
| Flag of Senegalיישובי נפת  בית לחם |
| --- | --- | --- |
| ערים |  בית לחם • בית ג'אלא • בית סאחור |  |
| מועצות מקומיות | בתיר • בית פג'אר • חוסאן • אל-ח'דר • נחאלין • תוקוע • עובידייה • זעתרה |  |
| כפרים | א-שוואוורה • אום סלמונה • אל-ולג'ה • אל-פורדיס • ארטאס • בית תעמר • ג'נאתא • ג'ובת א-דיב • ג'ודום • ג'ורת א-שמעה • דאר סלאח • הנדאזה • ואדי אל-עראיס • ואדי א-ניס • ואדי פוכין • חרבת בית זכריה • ח'רבת אל-דיר • מעסרה • מראח רבאח • ערב א-ראשידיה • אל-עסאכרה • אל-מניה • ג'בעה |  |
| מחנות פליטים | עאידה • דהיישה • אל-עזה (בית ג'יברין) |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007570723705171
ג'ו + בל

| --- | --- |

 בימוי:  רוני קידר
 הופק בידי:  רוני קידר ואמיר פישמן
 תסריט:  רוני קידר וסתו דייוויס
 עריכה:  דניאל קיסרי
 שחקנים ראשיים:  רוני קידר, סיון לוי ורומי אבולעפיה
 מוזיקה:  דפנה קינן
 צילום:  רון חיימוב
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  2011 
 משך הקרנה:  80 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט להט"בי 
 תקציב:  $30,000
 פרסים:  פרס הסרט האלטרנטיבי בפסטיבל קולנוע דרום, פרס הבימוי בפסטיבל השמיני לסרטי נשים ברחובות לרוני קידר
 www.joeandbelle.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
ג'ו + בל הוא סרט קולנוע עצמאי ישראלי מסוגת קומדיית פשע שחורה ורומנטית, בבימויה של רוני קידר. הסרט יצא לאקרנים באוגוסט 2011 לאחר שהופק במימון עצמאי של צוות ההפקה (ללא תמיכה של קרן או גוף שידור). הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל "לסבית קטלנית", פסטיבל קולנוע לסבי ישראלי והוגדר שם על ידו כ"פיצ'ר הלסבי הראשון". בסרט מככבות רוני קידר, סיון לוי ורומי אבולעפיה.
עלילה

ג'ו (רוני קידר), סוחרת סמים ילידת ניו יורק שבה לישראל מעסקת סמים שעשתה בתאילנד ומוצאת באמבטיה בדירתה את בל (סיון לוי), צרפתייה שזה עתה יצאה מבית משוגעים. השתיים מסתבכות ברצח מתן, האקס של ג'ו (יותם ישי). לאחר שאביגיל (רומי אבולעפיה) מלשינה עליהן, הן נאלצות לברוח מהמשטרה. הן נמלטות לשדרות מוכת הקסאמים בזמן מבצע עופרת יצוקה, שם איש לא יחפש אותן ועל הדרך מתאהבות זו בזו.
שחקנים

ג'ו – רוני קידר
בל – סיון לוי
אביגיל – רומי אבולעפיה
מתן – יותם ישי
שושי – עירית גדרון
צדק – רענן חפץ
אסי – ניתאי גבירץ
אמא של בל – פלורנס בלוך
ערס – איתי רויטנברג
יוני – שלו גלבר
הצלחה מסחרית

הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל "לסבית קטלנית", פסטיבל קולנוע לסבי ישראלי שהכתירו אותו כפיצ'ר הלסבי הראשון. הפסטיבל התקיים באוקטובר 2010 כאשר האירוע המרכזי הוא הקרנת "ג'ו + בל". להקרנה הגיעו כאלף איש.
ביולי 2011 הסרט הוקרן בפסטיבל קולנוע דרום בשדרות שם זכה בפרס הסרט האלטרנטיבי, ביחד עם עוד שלושה סרטים ולאחר מכן הוקרן במשך שלושה חודשים בסינמטקים ברחבי ישראל.
הסרט השתתף בפסטיבל Outfest, אחד מחמישים הפסטיבלים לקולנוע עצמאי החשובים ביותר בעולם, שם נרכש להפצה עולמית על ידי חברת ההפצה wolfe.
יאיר רוה נתן לסרט את פרס התסריט הטוב ביותר, ביחד עם הסרט "הערת שוליים", בבלוג שלו "סינמסקופ".
רוני קידר זכתה בפרס הבימוי בפסטיבל השמיני לסרטי נשים ברחובות בנובמבר 2011.
המגזין אדבוקט כלל אותו ברשימת "אחד מעשרים הסרטים הכי טובים שטרם שראיתם השנה". (The Best Overlooked Films, The Advocate December-January 2011)
הסרט נרכש להפצה בטלוויזיה והוקרן ב-YES וב-HOT ב-VOD. הוא גם נרכש להפצה בארצות הברית ובגרמניה.
ביקורות

יאיר רוה כתב על הסרט
רוח חדשה שהקולנוע הישראלי כה זקוק לה.
אורון שמיר כתב עליו:
"ג'ו+בל": יש "תלמה ולואיז" ישראלי: סוף סוף, כל מה שסרט ישראלי עצמאי צריך להיות: חצוף, מקורי, מצחיק עם הרבה קריצות לקולנוע מקומי והעיקר - חתרני לחלוטין.
פבלו אוטין כתב עליו:
20 שנה אחרי "תלמה ולואיז" יש לנו גרסה משלנו: "ג'ו + בל" המפתיע, סוג קולנוע ישראלי שונה מכל מה שהורגלנו אליו שנעשה אך ורק בעזרת כישרון ונשמה... "ג'ו + בל" מסופר כמו אגדה קסומה, אבל גם כמו סרט של טרנטינו. הוא מצחיק, מוזר והזוי... הדיאלוגים פולחניים, האווירה סופר-קולית, הפסקול כובש ומרגש, העלילה פרועה ומשוחררת והדמויות הזויות – לא תמצאו בעולם הזה דמויות "מהחיים", אבל תמצאו בו הרבה דמויות "מהסרטים".
הפקה

רוני קידר הבמאית והיוצרת הפיקה את הסרט ביחד עם אמיר פישמן. התסריט נכתב בידי רוני קידר ביחד עם סתו דייוויס. המפיק אמיר פישמן והצלם רון חיימוב היו חבריה מהלימודים. הסרט צולם במהלך 15 ימים בנובמבר 2009, שקדמו להם שמונה חודשי הכנות, בהם ערכו חזרות רבות על המשחק. כל פריים צולם במצלמה דיגיטלית בסטילס, כדי שכשהצוות יגיע לסט, הוא ידע בדיוק איזה פריים הם מצלמים ובאיזו צורה הם רוצים שהוא ייראה. עורך הסרט, דניאל קיסרי, היה שותפה של קידר לדירה. דפנה קינן, שהלחינה את המוזיקה היא הסולנית והכותבת של להקת "דפנה והעוגיות", תקציב הסרט היה 110,000 שקלים שגויס מהצוות שהשתתף בהכנתו.
סצנת נשיקה מתוך הסרט
סצנה מתוך הסרט
שי טובלי

שי טובלי
שי טוּבָּלִי (נולד ב-31 ביולי 1976) הוא מרצה, סופר ועיתונאי ומורה רוחני. הוגדר כמנהיג כת בפרסומים שונים.
ביוגרפיה

טובלי נולד בישראל וגדל אצל הורים מאמצים בעיר רמלה. בנעוריו שימש ככתב נוער ב"מעריב לנוער". את שירותו הצבאי עשה בגלי צה"ל, שם ערך והגיש תוכניות דוקומנטריות ותוכניות רוח ומוזיקה. סיפורים קצרים שכתב הגיעו לידי חיים פסח וצרויה שלו, עורכים בהוצאת "כתר ספרים", וראו אור בספרו "שפת הגוף". הספר זכה בפרס משרד החינוך לשנת 1995.
בשנת 1997 ביקר בהודו, ובמקביל החל לכתוב באופן קבוע בעיתון "מעריב". הוא אף כתב בעיתונים "העיר", "חיים אחרים" ו"הארץ".
החל משנת 1998, החל להשתתף בהרצאות של טיוהר הגורו הישראלי, וכן יצא למחנות רוחניים שאורגנו על ידי טיוהר. בקיץ 1999, הודיע כי במהלך התבודדות בחצי האי סיני, חווה התעוררות רוחנית מה שהוביל אותו בשנת 2000 לארגן מפגשים רוחניים פומביים. תוך מספר חודשים החלו להיאסף סביבו קבוצות של תלמידים. הוא לימד בישראל, בהודו ובגרמניה.
באתר "שמש חדשה", שטובלי היה ממייסדיו, צוין כי הוא "נחשב למורה רוחני שנוי במחלוקת בשל תפישותיו המהפכניות ואורח חייו הנועז והבלתי מתפשר".[דרוש מקור] כן נאמר שם על טובלי: "לאמונתו, כדי להגיע לחיים אמיתיים, חייב היחיד לערער מהיסוד על הגיונה של התרבות הנוכחית, ולמצוא צורות חלופיות של חברה ותרבות, אשר ביכולתן להביא אושר ומשמעות אמיתיים לחייו."[דרוש מקור]
בגיל 26 התחתן טובלי, ושנה לאחר מכן נולדה לזוג בת. בגיל 30 עזב את משפחתו ועבר לגור עם אילון, שהיה תלמידו ומאהבו, ואשר עזב אף הוא אישה ובת לטובת הקשר עם טובלי. הקהילה שנוצרה סביב טובלי דגלה באורח חיים טבעוני, חבריה עברו סדנאות שתיקה ומדיטציה, נהגו להתנזר מקיום יחסי מין לתקופות מסוימות, קיימו צומות, והייתה בה נורמה של חילופי זוגות. בדצמבר 2006 הצהיר טובלי על עצמו במסגרת תקשורים שבמהותו הוא חלק מ"הבודהא מאוריון", ישות תבונית מקבוצת הכוכבים אוריון, וש"יש לו ידע לחלוק עם האנושות כולה".
בעבר התגורר בקיבוץ מורן עם קבוצה מתלמידיו. לאחר מכן (2008) התגורר במושב תנובות שליד נתניה עם בן זוגו. יחד עם תלמידיו הקים את עמותת "שמש חדשה", ארגון חברתי-רוחני, ואת "המרכז לתרבות חדשה" באזור פרדס חנה, שנסגר. "שמש חדשה" הוא גם שם הרומן שכתב עם בן זוגו, בהוצאת הקיבוץ המאוחד. העוסק באהבה בלתי נתפסת בין שני אחים ונבואה טיבטית עתיקה. סביב אותו זמן הודיע טובלי על פירוק קבוצת התלמידים שלמדה איתו משך כשלוש שנים, וסיום תפקודו כמורה רוחני לקבוצה. מאז ועד היום הוא שמר על עמדתו זו.
חוקר הדתות תומר פרסיקו כתב בצורה ביקורתית על טובלי ועל הארגון אותו הקים כולל מאמרים בהם מתואר כי טובלי הכריז על עצמו כ"הבודהה מאוריון" ו"המתקשר הבלעדי של צוות ברואי הגלקסיה". פרסיקו גם ראיין אחד מחסידיו של טובלי והצביע על כך שטובלי מטיף לחילופי זוגות ויחסים הומוסקסואליים בין מאמיניו של טובלי ועימו, תוך שהוא משדל זוגות אשר חברים בתנועתו לאפשר לגברים לשכב עימו. פרסיקו כתב גם על מנהגים מוזרים של חסידי טובלי כמו שטיפת תחתוניו ורקיחת תרופות מזרעו. באותו ראיון העד האנונימי ופרסיקו מכנים את תנועתו של טובלי "כת". בעקבות הדברים תבע טובלי את פרסיקו על הוצאת לשון הרע, אשר לפי כתב התביעה "קיבלה הד גדול בקרב קהל הלקוחות הקיים/הפוטנציאלי של התובעים". בדיון ראשוני החליט בית המשפט לדחות את בקשת טובלי לצו עשה, עד למועד בירור התביעה, לאור כך שטובלי עצמו פרסם בעבר דברים דומים. בסמוך לאחר מכן משך טובלי את התביעה, לטענתו כיוון שאזלו לו האמצעים הכספיים שהיו ברשותו לשם כך.
בשנת 2012 עזב טובלי את ישראל והיגר לגרמניה. במקביל לכך מספר אנשים שנהגו לפקוד את הפעילויות שהעביר כסדנאות והרצאות עברו אף הם לגרמניה. בברלין העביר טובלי סדנאות והרצאות פומביות, וכתב ופרסם מספר ספרים באנגלית ובגרמנית (לאחר תרגום).
ספריו

שפת הגוף (הוצאת כתר), 1996: סיפורים קצרים - זכה בפרס משרד החינוך לאותה שנה.
בוקר טוב עולם (הוצאת משכל), 2003: אנתולוגיה של 20 מורים רוחניים, מזרחיים ומערביים, שפעלו במאה העשרים.
זרעים של בריאה חדשה – הסיפור שעוד לא סופר לאנושות שטרם נולדה (הוצאת אלאיה), 2004.
הפתיחה לאינסוף – קריאה להתעוררות רוחנית מלאה (הוצאת אלאיה), 2004.
ספר הסתרים (הוצאת אלאיה), 2006.
הבשורה על פי תומא (הוצאת אלאיה), 2009. תרגום ופירוש לכתבים שהתגלו במערות נאג' חמאדי בשנת 1945 ואשר מקושר עם ישו ההיסטורי.
לוכדי נצחים (הוצאת גוונים), 2009.
שמש חדשה (ביחד עם אילון לסטר) (הוצאת הקיבוץ המאוחד), 2010.
אמנות ורוח - יופי ואובדן ב`מוות בוונציה` (הוצאת הקיבוץ המאוחד) 2011
הורים בחסד - מדריך לשיטת החינוך השלו (הוצאת פראג) 2011
הסוד של סוקרטס (ביחד עם אילון לסטר) (הוצאת אלאיה) 2011
צבא האלים (ביחד עם אילון לסטר), הוצאת הקיבוץ המאוחד 2012
לקריאה נוספת

בשנת 2008 קיבל טובלי לידיו [דרושה הבהרה] את הספר תרבות חדשה שמשית ואוניברסלית מאת אומרם מיכאל איבנהוב, ומרכיבים רבים מן הספר הזה הפכו לחלק בספר שמש חדשה של טובלי ובשמו של מרכז ליד פרדס חנה: "המרכז לתרבות חדשה".[דרוש מקור]
אילון לסטר, "כת דה בולשיט", הוצאה עצמית, 2024
תומר פרסיקו, ספר חדש על התנועה הכיתתית של שי טובלי, בבלוג "לולאת האל", 28 באוקטובר 2024
הערות שוליים

↑  שי טובלי, אילון ואני, באתר nrg‏, 1 בנובמבר 2007
↑  אורי בלאו, אלוהים לא סגור על עצמו, באתר הארץ, 6 במרץ 2007
↑  קטע וידאו שבו שי טובלי מכריז על עצמו כ"בודהא מאוריון" באתר המידע על כתות במדינת ישראל
↑  שמש חדשה על פי דף הפייסבוק של הרומן (הקישור אינו פעיל, 17 ביוני 2017)
↑  תומר פרסיקו,
"סופו של גורו – שי טובלי הציץ ונפגע", בבלוג לולאת האל, 3 בדצמבר 2006
↑  תומר פרסיקו, "גלגולו האחרון של שי טובלי", בבלוג "לולאת האל", 30 במרץ 2009
1 2  תומר פרסיקו, "הכת של שי טובלי – עדות מבפנים", בבלוג לולאת האל, 30 בינואר 2011
↑  דברים דומים פרסם גם אורי בלאו בכתבה בעיתון הארץ אורי בלאו, "אלוהים לא סגור על עצמו", באתר הארץ, 6 במרץ 2007
↑  עדי דקל-קורן, טובלי VS פרסיקו: סתימת פיות או לשון הרע?, באתר nrg‏, 23 במרץ 2011
↑  עדי דקל-קורן, הרוח מתחממת: טובלי VS פרסיקו, חלק ב', באתר nrg‏, 31 במרץ 2011
↑  אהבת גברים: סדנאות טנטרה לגברים בלבד
↑  סוף המערכה
↑  אתר הספר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309128205171  GND: 14237220X  ISNI: 0000 0001 1487 4153  LCCN: nr96003230  NLK: KAC201604215  SUDOC: 243952104  VIAF: 7286196   WorldCat (עם VIAF): 7286196
דני ארדיטי

| --- | --- |

 לידה:  1951 (בן 74 בערך) יראון, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1970–2002 (כ־32 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 לוחם בסיירת מטכ"ל  ראש מערך המבצעים המיוחדים  נספח צה"ל בדרום-מזרח אסיה  מפקד יחידת הקישור לכוחות זרים
 פעולות ומבצעים
 חילוץ בני ערובה ממטוס סבנה     מלחמת יום הכיפורים   מבצע יונתן     מבצע שלום הגליל   האינתיפאדה הראשונה     המערכה ברצועת הביטחון
 תפקידים אזרחיים
 ראש המטה ללוחמה בטרור, ראש המטה לביטחון לאומי בפועל
 
דני ארדיטי  (נולד ב-1951) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, שפיקד על מערך המבצעים המיוחדים באגף המודיעין, והיה ראש המטה לביטחון לאומי.
קורות חייו

דני ארדיטי נולד וגדל בקיבוץ יראון שבגליל העליון. בשנת 1970 התגייס לצה"ל והתנדב לסיירת מטכ"ל. לאחר טירונות צנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ביחידה וכן הכשרה כמפקד כיתה. ב-1972 השתתף בפעולת ההשתלטות על מטוס סבנה. ארדיטי לחם במלחמת יום הכיפורים ולאחריה עבר קורס קצינים. במבצע יונתן ב-1976 שימש כמפקד צוות ביחידה והוטלה עליו האחריות להשתלטות על חדר ה-VIP בטרמינל, תחת פיקודו בחוליה היו בין השאר עמוס בן אברהם ופנחס בוכריס. אחר כך שירת כמפקד פלגה ביחידה וסגן מפקד הסיירת תחת פיקודם של עמירם לוין, נחמיה תמרי ושי אביטל, בתקופת מלחמת לבנון הראשונה.
בשנים 1984–1994 שירת במגוון תפקידי פיקוד בחיל המודיעין ועמד בראש מערך המבצעים המיוחדים, בין היתר בעת ההכנות למבצע "שיח אטד". ארדיטי נכח בתרגיל המודל למבצע בו אירע אסון צאלים ב'. כאשר אחד ממשתתפי התרגיל שיגר שני טילים לעבר מבנה מאויש; הטילים היו אמורים להיות משוגרים רק בחלק השני וה"רטוב" של התרגיל, בו היה המבנה אמור להיות ריק. מפגיעת הטילים נהרגו חמישה חיילים ונפצעו חמישה נוספים. ארדיטי מיהר למקום האירוע, עזר במתן עזרה ראשונה לפצועים ובארגון הפינוי לבתי החולים.
לאחר מכן שימש כנספח צה"ל וראש נציגות משרד הביטחון בדרום-מזרח אסיה וב-1997 מונה לנציג צה"ל במטה ללוחמה בטרור במשרד ראש הממשלה. בשנת 1998 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד יחידת הקישור לכוחות זרים וב-1999 למפקד החטיבה לקשרי חוץ באגף המבצעים. בשנת 2001 שימש ארדיטי כקצין בודק בחקירת התנהלות לא תקינה של היחידה הטכנולוגית של אגף המודיעין.
באוקטובר 2002 מונה לראש המטה ללוחמה בטרור במועצה לביטחון הלאומי. לאחר התפטרותו של אילן מזרחי בסוף 2007 מונה ארדיטי לראש המועצה בפועל, מינוי שהפך בהמשך למינוי קבע. בתקופתו הורחבו סמכויות המועצה ושמה שונה למטה לביטחון לאומי, ומשרת ראש המטה הפכה למשרת אמון. עם היבחרו של בנימין נתניהו החליף עוזי ארד את ארדיטי בתפקידו. בפברואר 2012 הגיש, יחד עם תא"ל אלקנה הרנוף, מכתב תלונה חריף לראש המועצה לביטחון לאומי יעקב עמידרור ולנציבות שירות המדינה בהקשר לתפקודו של ניצן נוריאל כראש המטה ללוחמה בטרור וקרא להדחתו. לאחר תפקידיו במערכת הביטחון מונה ארדיטי למנכ"ל חברת IFG Security, חברה ישראלית-קנדית המעניקה שירותי ייעוץ ביטחוני וביטחון פנים בישראל ובעולם.
ארדיטי הוא בעל תואר ראשון בכלכלה חקלאית מאוניברסיטה העברית ותואר שני בלימודי ביטחון ויחסים בינלאומיים מאוניברסיטת חיפה.
נשוי ואב לשלושה.
לקריאה נוספת

משה זונדר, "סיירת מטכ"ל", כתר ספרים, 2000.
עמרי אסנהיים, צאלים: הטראומה של סיירת מטכ"ל, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2012.
הערות שוליים

↑  אמיר בוחבוט‏, מיוחד: שר הביטחון אהוד ברק מספר על מבצע "סבנה", באתר וואלה, 11 במאי 2012.
↑  קרני עם-עד, הפצע של סיירת מטכ"ל, באתר mynet‏ קיבוץ, 2 באוקטובר 2008
↑  משה זונדר, סיירת מטכ"ל, כתר ספרים, 2000, עמוד 153.
↑  משה זונדר, סיירת מטכ"ל, כתר ספרים, 2000, עמוד 166.
↑  משה זונדר, סיירת מטכ"ל, כתר ספרים, 2000, עמודים 175-176.
↑  משה זונדר, סיירת מטכ"ל, כתר ספרים, 2000, עמוד 229.
↑  משה זונדר, סיירת מטכ"ל, כתר ספרים, 2000, עמוד 75.
↑  עמוס הראל, הרפז הועסק בשירות יחידת מודיעין מסווגת בניגוד להוראת ראש אמ"ן, באתר הארץ, 21 בנובמבר 2010
↑  עמרי אסנהיים, צאלים: הטראומה של סיירת מטכ"ל, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2012, עמוד 90.
↑  עמרי אסנהיים, צאלים: הטראומה של סיירת מטכ"ל, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2012, עמודים 12-13.
↑  עמרי אסנהיים, צאלים: הטראומה של סיירת מטכ"ל, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2012, עמוד 16.
↑  משה זונדר, סיירת מטכ"ל, כתר ספרים, 2000, עמוד 64.
↑  בלעדי לוואלה!: השחיתויות במערך הסודי ביותר של צה"ל, באתר וואלה, 4 במרץ 2011.
↑  אחיקם משה דוד, מכתב הקצינים: "ראש הלוט"ר - אדם מסוכן", nrg, ‏ 07.02.2012.
מיידון

| --- | --- |

תצלום אוויר של הכפר במבצע חוק וסדר
 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  אל-בקאע
 נפה:  מערב הבקאע
 קואורדינטות:  33°28′N 35°38′E﻿ / ﻿33.467°N 35.633°E﻿ / 33.467; 35.633
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןמיידון(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןמיידון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מיידון (בערבית: ميدون) הוא כפר בדרום לבנון, כ-30 ק"מ מזרחית מצידון, 35 ק"מ צפונית ממטולה.
תקציר פעולות צה"ל במיידון

בשנת 1982, בעת מלחמת לבנון הראשונה, נכנסה לכפר פלוגת טנקים מחטיבת "בני-אור", כדי לחפות על כיבוש הכפר עין א-תינה הסמוך. הקרב שהתפתח בהמשך, שבו נהרגו חמישה חיילי צה"ל מירי דו-צדדי, ידוע בשם קרב קמ"ט-קק"ש.
ב 25 בדצמבר 1986 פעל כח צה"ל בסיוע מסוקי תקיפה נגד ריכוזי מחבלים בכפר השיעי מיידון בגזרה המזרחית בדרום לבנון. צה"ל הרס חמישה מבנים בכפר בהם היו מחבלים וחיסל שני רכבים שאחד מהם נשא מקלע כבד. במבנים שנהרסו על ידי מסוקי התקיפה זוהו בוודאות חמושים שנמלטו מהם. הכפר מיידון, שהוא בעיקרו כפר נטוש הנמצא דרומית לאגם קרעון, שימש בסוף שנת 1986 כמוקד שבו פעל חזבאללה.
בשנת 1987 הניח כוח מיחידת שלדג מארב צלפים בקרבת הכפר, במהלכו נהרגו כשלושים פעילי חזבאללה. בשנת 1988 פשט כוח גדול של צה"ל על הכפר, בפעולה הידועה בשם מבצע חוק וסדר. על פי טענת ארגון "חזבאללה", באותה תקופה שהה הנווט הישראלי השבוי רון ארד בכפר א-נבי שית בבקעת הלבנון, ובליל הפעולה הוא נהרג.
הערות שוליים

↑  אלכס פישמן, מנחם הורוביץ, צה"ל פשט על כפר בשליטת חיזבאללה ופוצץ מיבנים, חדשות, 25 בדצמבר 1986
↑  לפי כתבה במעריב שהתפרסמה במעריב ב-25 בדצמבר 1986 - מחבלים נפגעו ומבנים נהרסו בפעולת צה"ל בדרום לבנון
↑  אלישיב רייכנר, "רופא בדם", ידיעות ספרים, 2011, עמודים 65-66.
↑  עמיר רפפורט, מחקו את הכפר, מחקו את רון ארד , nrg, ‏ 19/07/2008,
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בלבנון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חכירה

חכירה (באנגלית: Lease) היא חוזה המעביר מאדם או גוף לאחר את הזכות לעשות שימוש בנכס בדרך כלל לתקופה ארוכה (למעלה מחמש שנים) תמורת דמי חכירה. חכירה יכולה להתקיים בנכס שעל פי מהותו ניתן להחזקה ולשימוש ממושכים ולכן הוא אפשרי רק לגבי נכסים שאינם כלים.
כאשר חוכר מקבל נכס לשימושו לתקופת חכירה ארוכה (בחוק מס שבח מקרקעין, למשל, חכירה של למעלה מעשר שנים) שיש עמה זכות לחוכר לרכשם בתום תקופת החכירה בחינם או במחיר הזדמנותי נקראת חכירה מימונית שלעיתים רואים אותה כרכישה מלאה של הנכס, תוך פירעון הסכום בתשלומים. חכירה לתקופה קצרה יותר נקראת חכירה תפעולית והיא במשמעות של שכירות.
הסכם שכירות במקרקעין לתקופה ארוכה מ-25 שנים מכונה "חכירה לדורות".
החכירה משמשת בעיקר בקרקעות, למשל בישראל בהסכמי חכירה של מינהל מקרקעי ישראל. כמו כן נעשה שימוש בחכירה בתחום התחבורה בהסדר הידוע כליסינג, שהוא חכירה של כלי רכב לתקופה של מספר שנים, וכן בתחום הספנות והתעופה כאשר חברת תעופה או חברת ספנות חוכרת ספינה או מטוס מבעליו.
הגדרה

חכירה היא מערכת יחסים משפטית המבוססת על הסכם, שבו צד אחד (המחכיר) שהוא בעל הקניין, מעניק זכויות קנייניות מסוימות לצד שני (החוכר). בתמורה להענקת הזכויות, החוכר משלם למחכיר "דמי חכירה". הסכמי חכירה עשויים להיכרת באשר לנכסי דלא ניידי או למטלטלין. לרוב הסכם חכירה עוסק בהקניית זכויות החזקה והשימוש בדומה להסכמי שכירות, ולעיתים ההסכם כולל התייחסות מפורשת ביחס לזכויות נוספות (בנייה בקרקע או מכירה לצד שלישי). במקרים מסוימים החכירה כוללת העברה גורפת של כלל הזכויות בקניין.
הגדרה > חכירת משנה

חכירת משנה (נקראת בשפה העממית "סאבלט") היא הסדר שבו החוכר מעביר את הזכות לעשות שימוש בנכס לצד שלישי. לדוגמה, חברה יכולה לשכור שטחים משרדיים בבניין עסקי, ישירות מבעל הבניין (המשכיר), ולאחר מכן להשכיר חלק מהשטחים לחברה אחרת. החוק מגדיר כי במקרים של חכירת משנה כל המחויבויות החוזיות של המחכיר המקורי נותרות בתוקף, וחלות על הצד השלישי.
חכירת משנה יכולה לחול גם במקרים של השכרת רכב. בחכירת משנה, חוכר או בעל הרכב יכול להשכיר את הרכב לצד שלישי לשימוש בתאריכים ספציפיים, באמצעות הסכם חוזי. למרות שהסדר זה אינו פופולרי, קיימת מגמה הולכת וגוברת לשימוש בסידור זה בנסיעות עירוניות.
בנדל"ן למגורים, "סאבלט" מתאר מצב שבו אדם גר בדירה שכורה, אבל מאפשר לצד שלישי להשתמש בדירה, או בחלקים ממנה, לפרק זמן קצוב. בדרך כלל שימוש כזה מנוגד להסכם בין הדייר לבעל הבית, ולעיתים הוא נעשה ללא ידיעתו.
חכירה בישראל > חכירת הקרקעות של מינהל מקרקעי ישראל

עם קום המדינה ב-1948 (ה'תש"ח) החל דיון על מעמדן של קרקעות שנקנו במסגרות שונות בידי קרנות של יהודים מהעולם, ובראשן הקרן הקיימת לישראל. בדיון זה הוחלט על הקמת מינהל מקרקעי ישראל.
על פי הצעתו של השר זרח ורהפטיג הוחלט שקרקעות אלו יעמדו לטובת העם היהודי, בייחוד במקרה של עליה המונית, ולכן הן לא יימכרו לצמיתות אלא יוחכרו לחמישים שנה. חכירה זו הייתה אמורה להתחדש בתום התקופה. מינהל מקרקעי ישראל ואגף ההתיישבות בסוכנות היהודית בנו על אדמות אלו יישובים ליהודים, בדרך כלל על פי מפתח פוליטי או עדתי. במושבים ובקיבוצים הייתה ועדת קבלה שיכלה לסנן את המועמדים להתיישבות, ולשמור על אחידות האוכלוסייה ביישוב. רוב המושבים, הקיבוצים ועיירות הפיתוח נבנו על אדמות אלו, ותושביהם שילמו דמי חכירה שנתיים, או דמי היוון (דהיינו: תשלום חד-פעמי המשקף את ערכם של דמי החכירה השנתיים).
חכירה זו הייתה נתונה בוויכוח, בייחוד לאחר 1997, כאשר הקשת הדמוקרטית המזרחית תבעה שוויון זכויות לאור החלטות המוסדות המיישבים לאורך השנים. לאור מדיניות האקטיביזם השיפוטי של נשיא בית המשפט אהרן ברק, מדינת ישראל ומינהל מקרקעי ישראל נתבעו בידי קבוצת ארגונים ובראשם עדאלה - המרכז המשפטי לזכויות המיעוט הערבי בישראל. בעקבות חוק חובת מכרזים, התשנ"ב-1992 ותביעה זו, הסתמנה החלטה במינהל מקרקעי ישראל ובקרן הקיימת לשנות את אופן פעולתה, ובמיוחד להעביר קרקעות של הקרן הקיימת למנהל, על מנת להסיר מעליה אחריות.
ב-3 ביולי 2009 החליטה הכנסת, בדיון מיוחד במהלך פגרת הקיץ, ובלחץ ראש הממשלה בנימין נתניהו על העברת הבעלות במרבית הקרקעות הנתונות לחכירה מידי המינהל לידי החוכרים, והפרטת המינהל.
חכירה בישראל > השימוש בחכירה בשוק הפרטי

השימוש בחכירה נפוץ בשוק הפרטי במטרה לעקוף את הוראות סעיף 13 לחוק המקרקעין. הסעיף נועד למנוע ביצוע עסקה בחלק מחלקת מקרקעין, כיוון שעסקה כזו תפצל את החלקה. הסעיף קובע: "...ואין תוקף לעסקה בחלק מסוים במקרקעין, והכל כשאין בחוק הוראה אחרת".
בעלי מקרקעין שביקשו למכור רק חלק מן המקרקעין שברשותם, עקפו את הוראת סעיף 13 על ידי ביצוע עסקת שכירות (שמוכרת כחריג לסעיף 13, על-פי סעיף 78 לחוק המקרקעין) לתקופות ארוכות מאוד (לדוגמה 99 שנים או אפילו 999 שנים). מובן שעסקה כזו מעבירה הלכה למעשה את הבעלות רק בחלק מהמקרקעין, חרף הוראת סעיף 13. בתי המשפט בישראל נמנעו מלקבוע שהעסקאות הללו נוגדות את סעיף 13 וכך הפכה החכירה לכלי שבאמצעותו הצליחו בעלי מקרקעין לבצע עסקאות שהחוק אוסר.
במקורות יהודיים

החכירה מוזכרת בתלמוד במקומות שונים, ובייחוד בסוגיית השבת קרקעות "אבות" ליהודים ו"יישוב הארץ":
ראו גם

ליסינג
חכירה מימונית
לקריאה נוספת

יהושע ויסמן "חכירה כתחליף לבעלות" בתוך ספר זיכרון לגד טדסקי - מסות במשפט אזרחי, 211 (1996).
הערות שוליים

↑  השכרת דירה לדייר בשכירות משנה (סאבלט), באתר כל זכות
↑  חוזה שכירות משנה: מה חובה לכלול במסגרת חוזה סאבלט?, באתר דין - עורכי דין ומידע משפטי בישראל, ‏29 באוגוסט 2016
↑  המשך החכירה על ידי חידושו עם תום כל 49 שנים, היה קשור עם מושג "חכירה לדורות" שהוגדר בסעיף 3 לחוק המקרקעין ("...שכירות לתקופה שלמעלה מעשרים וחמש שנים תיקרא 'חכירה לדורות'").
↑  לדוגמה תוכנית יהוד הגליל, וכן יישוב הנגב
↑  "בג"ץ עדאלה" נגד מינהל מקרקעי ישראל (באתר הארגון)
↑  דיון בכנסת בעקבות החלטת קק"ל (אתר הכנסת)
↑  ערוץ 7 - חוק הפרטת הקרקעות אושר ובמעריב: חוק הפרטת הקרקעות עבר לאחר התקפלות השר הרשקוביץ ממפלגת הבית היהודי, ולאחר כישלון ההצבעה, שבועיים קודם לכן.
↑  ע"א 305/00 מאיש נ' המקום של יגאל (לא פורסם)
↑  חכירה מוזכרת פעמים רבות בתלמוד הירושלמי והבבלי
↑  סוגיה זו נלמדה בדף היומי, ביום י"ג אב תשס"ט - היום שבו הוחלט על ביטול הסכמי החכירה במינהל מקרקעי ישראל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560514905171  BNE: XX525297  BnF: cb11967821z (data)  GND: 4169785-6  LCCN: sh85075554  NARA: 10662350  NDL: 00573061  NKC: ph194661 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.