stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניקולאוס אוטו

| --- | --- |

 לידה:  10 ביוני 1832  הולצהאוזן (אנ'), נסאו
 פטירה:  26 בינואר 1891 (בגיל 58) הקיסרות הגרמנית קלן, פרוסיה, גרמניה
 ענף מדעי:  טכנולוגיה, הנדסת מכונות, בנייה 
 מקום קבורה:  בית הקברות מלאטן 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה הלאומי לממציאים (1981) 
 צאצאים:  Gustav Otto 
 מספר צאצאים:  7 
 תרומות עיקריות
 מחזור ארבע פעימות
 
ניקולאוס אוגוסט אוטו (בגרמנית: Nikolaus August Otto;‏ 10 ביוני 1832, הולצהאוזן אם דר היידה – 26 בינואר 1891, קלן) היה ממציא גרמני שפיתח את מנוע הבעירה הפנימית הראשון ששרף דלק באופן יעיל בחלל הבוכנה של מנוע בעל מחזור ארבע פעימות. תכנון זה מהווה אבטיפוס לרוב מנועי המכוניות הנמצאים בשימוש מאז תחילת המאה ה-20.
חייו

אוטו היה בנו של איכר שניהל גם את משרד הדואר המקומי בעיירה קטנה. בבגרותו עבר אוטו הכשרה במסחר והחל לשמש כאיש עסקים בפרנקפורט ואחר כך בקלן. במקביל, גילה אוטו התעניינות במנועים ובמיוחד במנוע של אטיין לנואר ששימש במכונות תעשייתיות והיה מנוע הבעירה הפנימית השימושי הראשון. אוטו שאף לשפר את יעילותו של מנוע זה והחליט לפרוש מעסקיו האחרים ולהתמקד בפיתוח מנועי גז קטנים שיהוו תחליף למנועי הקיטור הגדולים.
ב-1864 פגש אוטו את אויגן לנגן והקים איתו בשותפות חברה בשם N. A. Otto & Cie לייצור מנועים נייחים (החברה קיימת עד ימינו בשם Deutz). בשנות ה-70 של המאה ה-19 נחשבה החברה לגדולה ביותר בעולם בייצור מנועים, והעסיקה מהנדסים שעסקו בפיתוח ושיפור דגמי המנועים. בין המהנדסים היו כמה מחלוצי תעשיית הרכב כדוגמת גוטליב דיימלר ווילהלם מייבאך. דיימלר ומייבאך גילו התעניינות במנועים ניידים לכלי רכב אך לא הצליחו לעניין את אוטו בכיוון זה. ב-1876 הגיש אוטו בקשת פטנט בארצות הברית והוא נרשם ב-1877. כותרת הפטנט הייתה "שיפורים במנועי דלק". ב-1880 פיטר אוטו את דיימלר על רקע סכסוך אישי ומייבאך עזב את החברה איתו. שניהם חברו להמשך פיתוח מנועים המיועדים לכלי רכב. אוטו המשיך בשיפור דגם המנוע שלו ורשם פטנטים נוספים בשנים הבאות.
אוטו נישא לאנה גוסי ונולדו להם שבעה ילדים. בנו, גוסטב אוטו, שעסק בבניית מטוסים, היה מחלוצי עולם התעופה והקים את חברת פפאלץ פלוגצויגוורקה, אחת משתי החברות שהפכו לימים לחברת BMW.
מחזור אוטו ופטנטים מוקדמים

המנוע שאוטו פיתח לא היה מנוע הבעירה הפנימית הראשון אך היה הראשון שפעל לפי מחזור ארבע הפעימות. רעיונות דומים של מנועים הפועלים לפי עקרון של כמה מחזורים כבר החלו להתפתח באותה עת אך אוטו היה הראשון שיישם את הרעיון באופן מעשי. עקרון פעולה זה מכונה לעיתים בשם "מחזור אוטו" על שמו של אוטו. אף על פי שהשימוש הנרחב ביותר במנוע זה היה ברבות הימים בכלי תחבורה, אוטו לא הגה אותו כמנוע נייד אלא פיתח ומכר אותו כמנוע נייח, המיועד בעיקר למכונות תעשייתיות.
מחקרים היסטוריים מראים שאוטו לא היה הראשון לרשום פטנט על מחזור ארבע הפעימות אך כנראה היה הראשון שייצר מנוע כזה בעל יעילות גבוהה. הממציאים האיטלקים מטוצ'י וברסנטי רשמו ב-1854 פטנט באנגליה על מנוע בעירה פנימית, אך רישומי הפטנט אבדו ולא ידוע במדויק מה כלל תכנון מנוע זה. ב-1860 רשם האוסטרי רייטמן פטנט בגרמניה בנוגע למנוע ארבע פעימות וב-1862 רשם הצרפתי רושס פטנט על שיפור במנוע הנוגע לדחיסת אוויר ודלק לפני ההצתה. בכל המקרים לא ידוע עד כמה הושפע אוטו מתכנוני המנועים שהציגו הממציאים שהקדימו אותו.
נציבות קבילות שוטרים וסוהרים

נציבות קבילות שוטרים וסוהרים היא יחידה במשרד לביטחון הפנים שתפקידה לברר קבילות של שוטרים וסוהרים נגד מפקדיהם.
היסטוריה

הנציבות הוקמה ב-1980 כשנתיים לאחר שהוועדה לבירור נושא הפשיעה בישראל (ועדת שימרון), המליצה לעשות זאת כחלק מהמלצותיה לשינויים מבניים במשטרת ישראל (״על מנת למנוע לחצים שדרגים נמוכים לא יוכלו לעמוד בהם״), וכן זמן קצר לאחר שפקודת המשטרה תוקנה ונאסר בה על התארגנות שוטרים. מבנה הנציבות ואופי פעולתה התבססו במידה רבה על נציבות קבילות החיילים שהוקמה שש שנים קודם לכן. מעמדה של הנציבות בעניין שוטרים עוגן בפקודת המשטרה, ומקביל תוקנה גם פקודת בתי הסוהר להסדרת מעמדה בעניין סוהרים. בשנת 2006 הועברו ההוראות בעניין מפקודת המשטרה לחוק המשטרה (דין משמעתי, בירור קבילות שוטרים והוראות שונות), התשס"ו-2006, תוך עריכת שינויים שונים במבנה הנציבות ודרכי פעולתה, בהתבסס על לקחים שהופקו בשנות פעילותה. בשנת 2008 בוצעו תיקונים דומים גם בפקודת בתי הסוהר.
נציב הקבילות

בראש הנציבות עומד נציב הקבילות, שמתמנה בידי השר לביטחון הפנים, לאחר התייעצות עם שר המשפטים ובאישור ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת. כשיר לכהן כנציב מי שכשיר להתמנות שופט מחוזי, הוא אינו שוטר או סוהר, הוא בעל ידע מקצועי, רקע או ניסיון בתחומים הקשורים למשטרה ולשירות בתי הסוהר, והוא לא הורשע בעבירה שמפאת מהותה, חומרתה או נסיבותיה אין הוא ראוי לכהן בתפקיד. תקופת כהונתו חמש שנים, וניתן להאריכה בשנתיים נוספות. הנציב אינו כפוף למפכ"ל המשטרה או לנציב בתי הסוהר, וכדי להבטיח את עצמאותו, קובע החוק במפורש כי "אין על נציב הקבילות מרות בענייני מילוי תפקידו... זולת מרותו של הדין".
| נציב הקבילות | תחילת כהונה | סיום כהונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| זאב מרגלית | 1980 | 1985 |  |
| אורי שילו | 1985 | 1995 | שתי כהונות |
| אלברט מוספיה | 1995 | 1999 |  |
| רות גדות | 1999 | 2005 |  |
| חנה קלר | 1 באפריל 2005 | 2012 | כהונתה הוארכה בשנתיים |
| חנה פסובסקי-קפלן | 2012 | 2018 |  |
| עליזה יעקבי | 1 בפברואר 2018 | 31 בינואר 2022 | התפטרה |
| מאיר פוקס | 1 פברואר 2022 | 31 באוגוסט 2022 | מילוי מקום |
| ליאורה חביליו | 1 ספטמבר 2022 |  |  |
הערות שוליים

↑  פרוטוקול 238 ועדת הפנים ואיכות הסביבה | אישור מינויו של נציב קבילות שוטרים וסוהרים, באתר הכנסת, ‏ב' בסיוון התשנ"ה, 31 במאי 1995
↑  משה נוסבאום, ‏נציבת קבילות השוטרים והסוהרים במשרד לביטחון הפנים התפטרה מתפקידה, באתר ‏מאקו‏, 31 בינואר 2022
ניקולאוס היילמן

| --- | --- |

 לידה:  20 באפריל 1903 שליקטרן, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 פטירה:  30 בינואר 1945 (בגיל 41) אלטדאם, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  אס אס ואפן אס אס
 תקופת הפעילות:  1939–1945 (כ־6 שנים)
 דרגה:   בריגדפיהרר
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית האס אס ה-15 מפקד קורפוס הפאנצר אס אס הרביעי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב    אות המערכה של החזית המזרחית
 
בריגדפיהרר ניקולאוס היילמן (בגרמנית: Nikolaus Heilmann;‏ 20 באפריל 1903 – 30 בינואר 1945) היה קצין בכיר בוואפן אס אס שפיקד על גיס במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

היילמן נולד ב-20 באפריל 1903 בעיר שליקטרן שהשתייכה אז לקיסרות הגרמנית. ב-1 באפריל 1925 הוא התגייס למשטרה, וב-1932 הועלה לדרגת לויטננט. הוא שימש כמפקד מחלקה וכמדריך טקטיקות, עד שבמאי 1939 הצטרף לפלוגות המערכתיות של האס אס (ארגון שקדם לוואפן אס אס). מספר החבר שלו באס אס היה 327324. הוא קיבל דרגת האופטשטורמפירר והוצב בעתודה.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939 סופח היילמן לרגימנט הרובאים-משטרה ה-3, שהיה חלק מדיוויזיית האס אס הרביעית, ובשנת 1940 לחם עמו במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה. על חלקו במערכה הוענק לו צלב הברזל דרגה שנייה. לאחר המלחמה שרת כחלק מכוח הכיבוש בצרפת. ב-20 באפריל 1941 קודם לדרגת שטורמבאנפיהרר, ובספטמבר הוענק לו צלב הברזל דרגה ראשונה. בתחילת 1942 קודם לדרגת אובר-שטורמבאנפיהרר, וב-3 באוגוסט של אותה שנה קיבל את הצלב הגרמני בזהב. הוא פיקד לזמן מה על רגימנט הרובאים-משטרה ה-1, עד שב-21 ביוני 1943 הועלה לדרגת שטנדרטנפיהרר, ומונה לראש מטה קורפוס הפאנצר אס אס הרביעי. באוקטובר של אותה שנה, הועבר יחד עם כל מטה הקורפוס אל קורפוס האס אס השישי. הוא נשאר בתפקיד זה עד 17 בפברואר 1944 עת הועלה לדרגת אוברפיהרר ומונה למפקד דיוויזיית ואפן גרנדיר אס אס ה-15 ("הלטבית"). הוא לחם עם הדיוויזיה בחזית המזרחית כחלק מקורפוס האס אס השישי, וב-20 ביולי של אותה שנה הועבר לפקד על קורפוס הפאנצר אס אס הרביעי. הקורפוס לחם בקרבות בפולין כנגד הצבא האדום במסגרת הארמייה התשיעית, והיילמן פיקד עליו גם בתחילת מרד ורשה. ב-23 באוגוסט 1944 הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ולאחר מכן סייע בהקמת הלגיון הוולוני. ב-30 בינואר 1945 נתקל הרכב שבו נסע במארב סובייטי באזור אלטדאם (כיום דאביי, פולין). הנהג הצליח להימלט אך היילמן נהרג. במותו הוא היה בן 41. לאחר מותו הועלה לדרגת בריגדפיהרר.
ניקולאו דומיטרו

ניקולאו מנואל דומיטרו קרדוסו (באיטלקית: Nicolao Manuel Dumitru Cardoso; נולד ב-12 באוקטובר 1991 בנאקה שבשוודיה) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת בורי ראם יונייטד.
קריירת מועדונים

דומיטרו שיחק בקבוצות נאפולי מהסרייה א', אמפולי, טרנאנה, צ'יטדלה, רג'ינה קלצ'ו, לאטינה וליבורנו מהסרייה ב', וריה מליגת העל היוונית, נוטינגהאם פורסט מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ, אלקורקון וז'ימנסטיק טרגונה מהליגה הספרדית השנייה, גז מתאן מדיאש מליגת העל הרומנית וסוואן בלווינגס מליגת הכדורגל של קוריאה הדרומית.
ב-17 בינואר 2022 חתם על חוזה לחצי עונה ב-UTA ארד מליגת העל הרומנית.
ב-26 ביוני 2022 חתם על חוזה לעונה ב-בני סכנין מליגת העל הישראלית. ב-27 באוגוסט כבש את שעריו הראשונים בקבוצה כשכבש צמד במשחק הבכורה שלו בניצחון 2-0 על הפועל תל אביב.
ב-8 ביולי 2023 חתם בבורי ראם יונייטד מליגת העל התאילנדית.
הערות שוליים

↑  שחקן הכנף ניקולאו דומיטרו חתם בבני סכנין, באתר וואלה, 26 ביוני 2022
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ניקולאו דומיטרו".
משה דוד גרוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 בינואר 1882 י' בשבט תרמ"ב מאיינקה, הונגריה 
 פטירה:  30 בספטמבר 1966 (בגיל 84) ט"ז בתשרי ה'תשכ"ז תל אביב 
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית שאול 
 מדינה:  ישראל
 מקום פעילות:  הונגריה, שווייץ, וינה, ישראל
 תקופת הפעילות:  ? – 30 בספטמבר 1966 
 השתייכות:  יהדות אורתודוקסית
 חיבוריו:  אוצר האגדה, אבות הדורות
 בת זוג:  שולמית זילברמן
 
הרב משה דוד גרוס (י' בשבט ה'תרמ"ב – ט"ז בתשרי ה'תשכ"ז, 30 בינואר 1882 – 30 בספטמבר 1966) היה רב הונגרי-שווייצרי וארץ ישראלי, מחנך ומחבר תורני, פעיל ציוני ומראשי תנועת המזרחי וקק"ל.
הרב גרוס שימש כרבה של הקהילה האורתודוקסית ההונגרית בלוצרן שבשווייץ, ניהל את הגימנסיה היהודית בסטורוז'ינץ בבוקובינה, הקים וניהל את הוצאת הספרים "מנורה" בווינה, ניהל את מחלקת החרדים של הקרן הקיימת והיה פעיל מרכזי בתנועת המזרחי באוסטריה ובארץ ישראל. כתב את סדרת אוצר האגדה, ספרים ומאמרים רבים.
ביוגרפיה

משה דוד גרוס נולד בכפר מאלינקה במחוז מישקולץ שבהונגריה לאביו שמואל ואמו רוזה לבית בורנשטיין. למד בבית ספר דתי עממי וכן מפי מורים פרטיים, והשלים תעודת בגרות. לאחר מכן למד בישיבות בהן יבוז'נה (תרנ"ז), ביוש (בעלעניעש) (תר"ס-תרס"א) מאד (תרס"ג), ובעיקר בישיבת פרשבורג שבברטיסלבה. באותה עת פרסם בכתב העת "נטעי בחורים" של תלמידי ישיבות במדינה. נסמך לרבנות בידי הרב אליעזר חיים דייטש ("פרי השדה"), הרב אברהם יצחק גליק, הרב שמעון פולק ("שם משמעון").
לאחר נישואיו בתרס"ד נסמך על שולחן חותנו בכפר רקמז בהונגריה ולימד בישיבה מקומית כארבע שנים. לאחר מכן היגר לשווייץ ושימש כרב קהילת יוצאי הונגריה בלוצרן. אשתו הראשונה, הינדה, נפטרה בתרס"ח (1907) ותושב העיר הרב אברהם ארלנגר סייע לו באותה תקופה כלכלית ונפשית. פרסם בקביעות בכתבי העת וילקט יוסף, תל תלפיות ואהל יצחק.
בין השנים 1909–1911 ניהל את הגימנסיה היהודית בסטורוז'ינץ בבוקובינה תחת גיסו הרב ד"ר מאיר צבי יונג. בשל אישיותו ודרכו החינוכית "נהרו אליו תלמידים ממדינות אחדות... הוא היה לנו סמל של 'היה יהודי באוהליך וגם יהודי בצאתך'".
במשך השנים התכתב בהלכה עם רבנים דוגמת רבו הרב שמעון פולק, הרב משה פורהנד, הרב בן ציון מאיר חי עוזיאל הרב אליעזר חיים דייטש ועוד. בשנת תרס"ח נדפס ספר הראשון, "דע מה שתשיב", על יחסה של התורה לנוכרים. כשישים שנה לאחר מכן, בכתבה עם פטירתו, צוין שעבודתו "הביאה בשעתו תועלת רבה בהדיפת ההשמצות על התלמוד מצד סופרים אנטישמיים נוצריים בגרמניה ובארצות אחרות".
ביוגרפיה > עלייה לארץ ישראל

בתרע"ג (1913) עלה ארצה, התיישב בירושלים והורה בבית-המדרש למורים של חברת עזרה בקורסים למסחר ורבנות. בתקופת מלחמת העולם הראשונה שימש כתובת למשלוח סיוע ממדינות מרכז אירופה לעניי ירושלים, ועסק עם רעייתו במסירות בצדקה וחסד. לפי דיווח אחד, היה אחד מממוני כולל הונגריה ואוסטריה. כן עסק בהפצת אתרוגי ארץ ישראל.
בתקופתו בירושלים השתתף בלוח ארץ ישראל של אברהם משה לונץ. בין השנים תרע"ו-תרע"ז השתתף בקובץ "לפי שעה" בעריכת יצחק יעקב ילין בירושלים. הרב גרוס ערך את הקובץ השמיני והאחרון של הגיליון, וכתב בו את המאמר הפותח: "הקיסר והמלך פרנץ יוסף ויחסו אל היהודים".
ביוגרפיה > פעילות ציונית וספרותית בווינה

חודשים אחדים לפני תום מלחמת העולם הראשונה, בפקודת העות'מאנים, נאלץ לרדת לווינה והקים בה הוצאת ספרים ובית דפוס עברי בשם "מנורה" שהוציא לאור במשך כתריסר שנים עשרות ספרים בעברית ובגרמנית, ספרי לימוד, מילון עברי-גרמני שימושי ועוד. היה מעורה בחיי היהדות בעיר.
הרב גרוס היה מראשי תנועת המזרחי באוסטריה וערך את כתב העת של התנועה "קול ישראל" (בגרמנית). הגיע לעיתים מזומנות לפרשבורג להרצות למען התנועה. שימש כסגן נשיא בתנועה באוסטריה לצד אביגדור בוימינגר. הוא ועמיתו החזיקו בעמדה שהמגבית לקרן "תורה ועבודה" תתנהל במסגרת קרן ארץ ישראל. משנדחתה דעתם התפטרו מתפקיד זה. בשנת 1930 עבר בערים הגדולות בטרנסילבניה וגייס בהצלחה תומכים נוספים לתנועה. הוא תואר כ"תלמיד חכם, נואם מצוין, שופע אמרות ומאמרי חז"ל... הציבור נהנה מדבריו".
ב-1931 נבחר לשמש כנציג תנועת "תורה ועבודה" לקונגרס הציוני ה-17, אולם "בית הדין" של הקונגרס לא אישר את המנדט וייחס את קולותיו לזכות המזרחי.
ביוגרפיה > רכישת קרקעות בארץ ישראל ועבודה בקק"ל

ב-1931 עלה הרב גרוס ארצה בשנית ברישיון של "בעל הון" והתיישב בתל אביב. בשנות העלייה הרביעית, באמצעות משרד שהיה שותף בו, עסק בתיווך רכישת קרקעות פרטיות בארץ ישראל בידי יהודים אורתודוקסיים מגרמניה ומרכז אירופה.
לאחר המרד הערבי הגדול ומסקנות ועדת פיל, הקפיאו הבריטים רכישת קרקעות פרטית בידי יהודים. משכך, החל משנת תרצ"ז (1937) ובמשך כעשרים שנה ניהל הרב גרוס את "מחלקת החרדים" של הקרן הקיימת לישראל. במסגרת תפקידו הגביר את זרם התרומות האורתודוקסיות לרכישת קרקעות בארץ במפעלים שונים.
במקביל היה דמות ציבורית בחיים הדתיים והרבניים בעירו, וכן בתנועת המזרחי בארץ. היה חבר נשיאות הוועד הפועל של התנועה בתל אביב. בשנת 1932 נבחר כאחד מחמישה חברי "ועד הקהילה" בעיר מטעם המזרחי. היה חבר אגודת אחוה. ביטא השקפה ציונית-דתית איתנה ומגובשת במגוון היבטים. נטל חלק בפולמוס של שמה של מדינת ישראל.
בין השנים תשי"ד-תשט"ז פרסם את שלושת כרכי "אוצר האגדה", פרויקט גדול שנחשב ל"עבודתו החשובה ביותר" וזכה לתפוצה גדולה ופופולריות. בשנת תשי"ד, לצד אישים דוגמת הרב עובדיה יוסף והרב בצלאל ז'ולטי, זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית מקורית מטעם עיריית תל אביב על ספרו. פרסם ממאמריו מדי פעם בכתב העת סיני.
הרב גרוס נפטר בתל אביב, לאחר מחלה ארוכה, בט"ז בתשרי ה'תשכ"ז (1966) ונטמן בבית העלמין קריית שאול בתל אביב. בין כתביו נותר בכתב יד הספר "ליקוטי מגד" ממאמרי חז"ל על ברית מילה, בר מצווה ונישואין.
חיים אישיים

נישא בתרס"ד להינדה לבית גרוס מרקמז, וממנה נולד לו בן אחד בשם בצלאל זאב. לאחר פטירתה בי"ז בתשרי תרס"ח (1907) נישא בשנת ה'תרס"ט (1909) לזיסל שולמית לבית זילברמן (תרל"ח-תשכ"ב). לבני הזוג שני בנים, שלמה אלכסנדר ואליעזר. גיסו, בעלה של אחות אשתו אסתר, הוא הרב ד"ר מאיר צבי יונג מרבני לונדון, אביו של הרב ד"ר לאו יונג (אחרי פטירת אסתר בתרפ"א נישא לאחות נוספת – רבקה).
חיבוריו

דע מה שתשיב – "בעניינים ודינים אשר נמצאו בש"ס ובספרי הפוסקים הנוהגים לעומת האינם יהודים [=הנוכרים] והחילוקים שבין הז' אומות עכו"ם והנוצרים", וייצן תרס"ח
אוצר האגדה – שלושה כרכים, תשי"ד-תשט"ו, נדפס לראשונה במתכונת מצומצמת בשם מפתח לאוצר האגדה כרך ראשון (וינה תר"ץ) שהגיע עד האות ה'
אבות הדורות – מונוגרפיות על אבות המשנה והתלמוד, תשי"ז
כמו כן במסגרת הוצאת "מנורה" שבבעלותו ההדיר את ספר "הערוך השלם", הוציא לאור מילונים לשפות עברית-גרמנית ועברית-אנגלית, פרסם את הספר "מבחר שירי עמנו" (ווינה תר"פ, 1920) ובו תרגומי שירה, ועוד. סייע בעריכת ה"הגדה של פסח" של הרב שבח קנביל.
חיבוריו > מאמרים נוספים

הרב גרוס פרסם מאמרים רבים בנושאים מגוונים, ביניהם:
'רומניה', לפי שעה ז, בעריכת יצחק יעקב ילין, ירושלים תרע"ו, עמ' 3–8
'בבל או ארץ ישראל' (תשובה לד"ר נתן בירנבוים), הירדן [ב, ב-ג], ציריך תשרי-חשוון תר"ף, עמ' 42–45
לתקון הפצת הספר העברי, העולם, 8 באוקטובר 1926
'מחלקת החרדים בהתפתחותה', ההד [י, ו]
'"והארץ אזכור": הרהורים לימים הנוראים', ההד [יב,יב], אלול תרצ"ז
'על לימוד התלמוד בבתי-הספר', במישור לח [ב,א], י"ד בתשרי תש"א, עמ' טו-טז
'גאולת הקרקע בהלכה ובאגדה' – מאמר נרחב שכתב הרב גרוס בכובעו ראש המחלקה החרדית של קק"ל ועוסק ברכישת אדמות ארץ ישראל (תש"ה, 1945). נדפס תחילה כחלק השני של הספר "מדרש גאולת הקרקע" (תש"ו), ובשנית בספר שנה בשנה, תשמ"ג, עמ' 439–510
'לזכרו של הרב מאיר בר-אילן ז"ל', ההד [כד, ח] אייר תש"ט, עמ' ו-ז
'ארזי הרצל' – על נטיעת יער לזכר הרצל, ההד [כד-יא], אב תש"ט, עמ' ד-ה
'לבחירת שם משפחה עברי', סיני לז [יח א-ו (רכ-רכה)], ניסן אלול תשט"ו, עמ' סא-סג
כן פרסם בעברית ובגרמנית מאמרים בענייני יום-יום.
לקריאה נוספת

טוביה פרשל, "אוצר האגדה", מאמרי טוביה ג, מוסד הרב קוק תשע"ח, עמ' קמב-קמד (נדפס תחילה בהמודיע, ח' בכסלו תשט"ו)
א. המאירי, "אבות הדורות" – שערים, א' בסיוון תשי"ז (31.5.57)
י. זמורה, פרקים קטנים, דבר, 5 באפריל 1957
יוחנן פוגרבינסקי, "אבות לדורות", חרות, 24 במאי 1957
משה רבי, אבות הדורות, הצופה, 2 באוגוסט 1963
ניל קינוק

ניל גורדון קינוק (באנגלית: Neil Gordon Kinnock; מוכר גם כ-הברון קינוק; נולד ב-28 במרץ 1942) הוא פוליטיקאי בריטי ומנהיג מפלגת הלייבור לשעבר. כיהן כחבר הפרלמנט הבריטי מ-1970 עד 1995. היה מנהיג מפלגת הלייבור וראש האופוזיציה (אנ') בשנים 1983 - 1992. כיהן כסגן נשיא (אנ') הנציבות האירופית מ-1999 ועד 2004. מבחינה פוליטית נחשב ל"שמאל רך" בקרב מפלגת הלייבור.
ביוגרפיה

קינוק נולד בטרדגאר (אנ') שבדרום ויילס כבן יחיד להוריו, אביו היה כורה פחם, שמאוחר יותר הפך לפועל, ואמו הייתה אחות מחוזית.
קינוק קיבל תואר בהיסטוריה ויחסים תעשייתיים מאוניברסיטת קארדיף ב-1965, ובשנה שלאחר מכן קיבל תואר שני בחינוך, הוא עבד כמורה בין 1966 ל-1970.
נשוי לגלניס קינוק (אנ') מאז 1967, ואב לשני ילדים - סטיבן (נ. 1970) (אנ') שמכהן אף הוא כחבר פרלמנט מטעם הלייבור ורייצ'ל (נ. 1971). אשתו היא הלה ת'ורנינג שמידט שכיהנה כראש ממשלת דנמרק החל מאוקטובר 2011 ועד יוני 2015.
כחבר פרלמנט

נבחר לראשונה כמועמד מטעם הלייבור ביוני 1969 מטעם Bedwelty (שהפכה לIslwyn ב-1983) ונבחר לראשונה לפרלמנט ב-18 ביוני 1970.
לאחר התבוסה של הלייבור בבחירות 1979 מונה על ידי ג'יימס קלהאן לממשלת הצללים כמופקד על נושא החינוך.
הוא נודע כאיש שמאל, וזכה למוניטין בזכות התקפותיו את ראש הממשלה תאצ'ר על טיפולה במלחמת פוקלנד. במשאל העם על חברותה של בריטניה בקהילות האירופיות ב-1975 הוא פעל למען יציאת בריטניה מהשוק המשותף, אך הוא שינה את דעתו בנושא בשנים שלאחר כך.
הנהגת מפלגת הלייבור > תקופה ראשונה (1983–1987)

קינוק החליף התפקיד מנהיג הלייבור את מייקל פוט שהתפטר לאחר הכישלון בבחירות 1983, כסגנו נבחר רוי הארטסלי.
קינוק נחשב למתון יותר מפוט, והנהיג את המפלגה לעמדות שמאל מתונות יותר, כחלק ממאבקו בממשלת תאצ'ר.
בשנת 1984 הראו הסקרים כי הלייבור מעט יותר פופולרי מהשמרנים, ובמהלך השנים שעד הבחירות, שנועדו לשנת 1988 נראה היה לעיתים כי ייתכן שמפלגת הלייבור תוכל להקים את הממשלה הבאה. עם זאת, כאשר נטתה דעת הקהל לטובת תאצ'ר, בשנת 1987, הקדימה תאצ'ר את מועד הבחירות, וקיימה אותן ביוני 1987 על אף שיכולה הייתה לקיימן כשנה לאחר מכן.
בבחירות אלו השתפר מעט מצב מפלגת הלייבור, והתמיכה בה עלתה ל-30.7 אחוזים, אך השמרנים נותרו בשלטון עם רוב מוצק של 102 חברי פרלמנט. ברית הליברלים והדמוקרטים כשלה בניסיונה להפוך למפלגה השנייה בגודלה, והלייבור נותרה מפלגת האופוזיציה העיקרית.
קינוק התפרסם לזמן קצר בארצות הברית באוגוסט 1987 כאשר התגלה כי הסנאטור ג'ו ביידן (לימים הנשיא ה-46) גנב את אחד מנאומיו של קינוק ועשה בו פלגיאט במהלך מסע הבחירות שלו לנשיאות ב-1988, מה שהוביל לפרישתו של ביידן מהמירוץ. שני הפוליטיקאים נפגשו לאחר התקרית ונעשו ידידים.
קינוק התפטר מתפקידו כמנהיג המפלגה באפריל 1992, לאחק קרוב לעשור בתפקיד. החליף אותו בתפקידו ג'ון סמית'.
הנהגת מפלגת הלייבור > נציבות האיחוד האירופי

קינוק מונה בתחילת 1995 לאחד משני חברי הנציבות האירופית, וכיהן כנציב התחבורה תחת נשיא הנציבות ז'אק סאנטר.
ב-1999 הוא מונה מחדש לנציבות תחת הנשיא רומנו פרודי והפך לאחד מסגניו עם אחריות לרפורמה מנהלית ולמנהלות הביקורת, הבלשנות והלוגיסטיקה הכללית.
במהלך כהונתו השנייה הוא היה אחראי לרפורמות קיצוצים עמוקות בתנאי עובדי האיחוד האירופי, מה שיצר מרמור וביקורת כלפיו, אם כי למעשה, הקיצוצים היו בלתי נמנעים ונערכו בלחץ המדינות החברות. בנוסף נאסק בשחיתות וסדרי מינהל לא תקינים במנגנוי האיחוד.
בפברואר 2004, הוכרז כי החל מ-1 בנובמבר 2004, קינוק יהפוך לראש המועצה הבריטית. במקרה, באותו זמן, בנו סטיבן הפך לראש סניף המועצה הבריטית בסנקט פטרבורג שברוסיה. בסוף אוקטובר, הוכרז כי יהפוך לחבר בית הלורדים (בכוונתו להיות עמית עובד), כאשר יוכל לעזוב את אחריותו באיחוד האירופי. בשנת 1977, הוא נשאר בבית הנבחרים, עם דניס סקינר, בעוד חברי פרלמנט אחרים הלכו אל הלורדים כדי לשמוע את נאומה של המלכה פותחת את הפרלמנט החדש. הוא דחה ללכת להלורדים בראיונות האחרונים. קינוק הסביר את שינוי הגישה שלו, למרות נוכחותם המתמשכת של תשעים עמיתים תורשתיים ומינוי בחסות, בטענה שהלורדים הם בסיס טוב לקמפיין.
הנהגת מפלגת הלייבור > מינוי ללורד לימי חייו

קינוק הוצג בבית הלורדים בינואר 1995, לאחר שנוצר עבורו התואר של ברון קינוק. עם כניסתו לתפקידו הוא הצהיר "קיבלתי את ההזמנה האדיבה להצטרף לבית הלורדים כעמית לימי חיי מסיבות פוליטיות מעשיות, התפקיד ייתן לי את ההזדמנות לתרום לדיון הלאומי בנושאים כמו אירופה, מדיניות חוץ והשכלה גבוהה".
עם מינויו מספר החברים בבית הלורדים מטעם מפלגות הלייבור והשמרנים השתווה. (לאחר מכן מספר חברי הלייבור עקף את השמרנים לשנים רבות).
קינוק היה מבקר חריף של בית הלורדים במשך שנים רבות, וכניסתו לוותה בביקורת רבה על צביעות מצידו.
הערות שוליים

↑  "Mr Neil Kinnock". Hansard. נבדק ב-13 במאי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  BBC - South East Wales Public Life - Neil Kinnock - Labour politician from Tredegar, web.archive.org, ‏2012-01-17
↑  David Wilsford, Political leaders of contemporary Western Europe : a biographical dictionary, Westport, Conn. : Greenwood Press, 1995, ISBN 978-0-313-28623-0
↑  "Profile: Neil Kinnock" (באנגלית בריטית). 2003-07-04. נבדק ב-2022-09-19.
↑  איאן טריינור, מהפך בדנמרק: השמאל חוזר לשלטון, לראשונה תכהן אישה כראש ממשלה, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2011
↑  ניל קינוק, מדוע שיניתי את דעתי לגבי חברותה של בריטניה באירופה, באתר פרוספקט, ‏2018 (באנגלית)
1 2  אלי שאלתיאל, הגיינג'י הזה הוא אדום - ניל קימק / מנהיג חדש ללייבור, כותרת ראשית, 19 באוקטובר 1983
↑  Dowd, Maureen; Times, Special To the New York (1987-09-12). "Biden's Debate Finale: An Echo From Abroad". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2022-09-19.
↑  WalesOnline - News - Wales News - He borrowed Kinnock’s speech, but Neil’s backing Joe all theway, web.archive.org, ‏2010-01-21
↑  פרנקפורטר אלגמיינה, ‏התחבורה האירופית לפני רפורמה, באתר גלובס, 24 באוגוסט 1999
↑  פרודי שובר מוסכמות בנציבות האירופית, באתר גלובס, 12 ביולי 1999
↑  שירות פייננשל טיימס, ‏חשבונות סודיים בבריסל, באתר גלובס, 22 ביולי 2003

ג'ורג' פרקר ופרנסיסקו גוארה, ‏הלב הרקוב של אירופה, באתר גלובס, 6 באוגוסט 2002
↑  "Baron Kinnock makes Lords debut" (באנגלית בריטית). 2005-01-31. נבדק ב-2022-09-19.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007429372105171  BIBSYS: 90092341  GND: 119343967  ISNI: 0000 0001 1002 9593  LCCN: n84222024  MusicBrainz: b60990b9-0f57-40db-bc64-17745313f25f  NKC: skuk0003392  NLA: 35927521  NTA: 070964572  SNAC: w6dh2pwd  SUDOC: 110678516  Trove: 1149338  UKPARL: 7KVmS3EM  VIAF: 108627769   WorldCat (עם VIAF): 108627769 
קינוק נפגש עם מנהיג מפלגת הלייבור ההולנדית, ג'ופ דן אויל ב-1984
קינוק ב-2007
נורברט באלוג

נורברט שנדור באלוג (בהונגרית: Norbert Sándor Balogh; נולד ב-21 בפברואר 1996 בהיידובסרמן שבהונגריה) הוא כדורגלן הונגרי המשחק החלוץ בקבוצת דונאיסקה סטרדה מליגת העל הסלובקית ובנבחרת הונגריה.
קריירת מועדונים

באלוג גדל במחלקות הנוער של היידובסרמן ודברצן ו.ס.ק.. בעונת 2013/2014 הושאל ללטברטש מהליגה ההונגרית השלישית, במדיה ערך 11 הופעות ליגה והבקיע שני שערים. לאחר חזרתו לדברצן ו.ס.ק. שיחק באלוג במשך עונה וחצי בקבוצה הבוגרת של המועדון, במדיה ערך 33 הופעות ליגה והבקיע חמישה שערים במסגרת ליגת העל ההונגרית.
ב-13 בינואר 2016 חתם באלוג בפלרמו מהסרייה א'. ב-17 בינואר ערך באלוג את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–4 לגנואה במסגרת המחזור ה-20 בליגה לעונת 2015/2016. בסך הכל ערך 22 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-21 באוגוסט 2018 הושאל באלוג למשך עונה אחת לאפואל ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית. הוא ערך 12 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים, וזכה עם המועדון באליפות קפריסין.
ב-14 בספטמבר 2019 חתם באלוג על חוזה לעונה אחת בהאל סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. ב-23 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על נוטינגהאם פורסט במסגרת המחזור ה-13 בליגה לעונת 2019/2020. בסך הכל ערך באלוג שלוש הופעות ליגה במדי המועדון, ובתום העונה שוחרר מהמועדון.
ב-3 בספטמבר 2020 חתם באלוג בבודפשט הונבד מליגת העל ההונגרית. הוא שיחק במועדון במשך עונה וחצי, בהן ערך 39 הופעות ליגה והבקיע 12 שערים.
במחצית השנייה של עונת 2021/2022 הושאל באלוג לדונאיסקה סטרדה מליגת העל הסלובקית. הוא ערך 12 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שני שערים. בתום העונה חתם על חוזה קבוע במועדון.
קריירה בינלאומית

ב-5 ביוני 2017 ערך באלוג את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הונגריה, בהפסד 0–3 לנבחרת רוסיה במשחק ידידות.
תארים

אליפות קפריסין (1): 2018/2019
הערות שוליים

↑  Calciomercato Palermo, c'è Balogh. E Nestorovski scalpita באתר Corriere dello Sport, ‏ 10 בינואר 2016 (באיטלקית)
↑  UFFICIALE: Palermo, Balogh ceduto all'Apoel Nicosia באתר Tutto Mercato Web, ‏ 21 באוגוסט 2018 (באיטלקית)
↑  Norbert Balogh: Hull City sign Hungary international on free-agent deal באתר BBC, ‏ 14 בספטמבר 2020 (באנגלית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "נורברט באלוג".