stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טוני רובינסון
ביוגרפיה > קריירה > קריירה מ-1999 עד 2010

ב-1999 חזר רובינסון לככב בסרט מסדרת "הפתן השחור" בשם "Blackadder: Back & Forth". הסרט הוקרן במהלך שנת 2000 בכיפת המילניום ושודר בערוץ BBC One ב-2002.
בשנת 1999 השתתף רובינסון כקריין בסדרת הטלוויזיה "Airline", המתמקדת בשגרת יומם של צוות חברת התעופה איזיג'ט בשדות תעופה שונים. הוא המשיך לעבוד בסדרה בשש העונות הבאות עד לסיומה ב-2006. בתחילת 2005 החל להופיע בתוכנית "Tony Robinson's Cunning Night Out" מופע אלתורים הכולל תערובת של נושאים מהקריירה שלו. רובינסון ערך והגיש את התוכנית הדוקומנטרית "צופן דה וינצ'י האמיתי" בערוץ 4 כחלק מסדרת "Weird World" בה הוא מגיב לטענות שמועלות ברומן "צופן דה וינצ'י" מאת דן בראון.
רובינסון הקליט ספרי שמע של סיפורים משלו וכן גרסה מקוצרת של ספרי "עולם הדיסק" מאת טרי פראצ'ט. הוא גם דיבב כמה דמויות במשחק הווידאו "עולם הדיסק". הוא המשיך ושיחק בעיבוד לייב אקשן של "Hogfather" ששודר בערוץ Sky בעונת חג המולד ב-2006.
בתחנת הרדיו הבריטית Classic FM הגיש רובינסון את התוכנית "Friendly Guide to Classical Music", סדרה של 16 פרקים ששודרה בימי ראשון.
ב-2007 היה רובינסון הקריין בפרסומות טלוויזיה של חברת הונדה בסגנון הומוריסטי כמו "Tales From Fat Tulip's Garden". באביב 2007 ביקר רובינסון בשלושים ערים ברחבי בריטניה ואירלנד במופע היחיד שלו "A Cunning Night Out". המופע יצא על גבי DVD.
בערוץ 4 הגיש רובינסון את שתי התוכניות הדוקומנטריות "Tony Robinson's Crime and Punishment",‏ "Catastrophe" ו-"Man on Earth" שמתמקדת במאבק של האנושות בשינויי האקלים בתקופה של 200,000 שנים. בתוכנית "טוני רובינסון והעל טבעי" ששודרה לראשונה בדצמבר 2008 חוקר רובינסון תופעות על טבעיות בשילוב תחומים כמו ארכאולוגיה, פאראפסיכולוגיה, היסטוריה וספיריטואליזם.
ביולי 2009 הופיע רובינסון בפרק בסדרה "מלון בבילון" של BBC1. הוא גילם דמות של מתנקש בשם ארתור בארנס. הוא מאבד את ההכרה כשהוא נפגע מבקבוק אותו משליכה במומחיות מנהלת המלון בעת עימות בלובי.
ביוגרפיה > קריירה > קריירה מ-2010 והלאה

מ-1 בספטמבר 2010 הנחה רובינסון סדרה חדשה בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק בשם "Birth of Britain" ששודרה בינואר 2011 בערוץ 4. במחצית הראשונה של 2012 שודרה הסדרה "טוני רובינסון מגלה את אוסטרליה", בה הוא עוקב אחרי הכרונולוגיה מהתצפיות הראשונות של הארץ הלא נודעת ועד ימינו.
מ-10 בספטמבר 2012 הנחה רובינסון תוכנית דוקומנטרית בערוץ ההיסטוריה של אוסטרליה בשם "Tony Robinson's Time Walks". הסדרה חושפת סיפורים שעצבו את דמותן של ערים ופרברים באוסטרליה בהם פרימנטל, מלבורן, הובארט, וולומולו, בנדיגו, ניוקאסל, קרלטון, בריזביין, סנט קילדה, קנברה, קלגורלי, טאונסוויל ולונסטון. הוא ביקר גם בקרייסטצ'רץ' שבניו זילנד.
באוקטובר 2012 הוכרז על הורדת התוכנית "Time Team" אחרי כמעט 20 שנה. טוני רובינסון אמר ש"לא הרבה שחקנים זוכים להופיע בשתי סדרות טלוויזיה אייקוניות – לי היה מזל כזה".
בין 2012 ל-2014 הגיש רובינסון סדרת תוכניות טלוויזיה בערוץ 4 בשם "Walking Through History". בסדרה ביקר רובינסון באתרים בבריטניה כמו קיירנגורמס (אנ'), חוף היורה וסטונהנג'. הסדרה שודרה במשך ארבע עונות.
ב-2013 שיחק רובינסון בתפקיד השוטה במופע גאלה של המחזה "המלך ליר" מאת ויליאם שייקספיר בבימויו של סר ג'ונתן מילר בתיאטרון האולד ויק.
ב-2014 שיחק רובינסון בתפקיד הראשי במחזה "ההיפוכונדר", תרגום של ריצ'רד בין למחזה "החולה המדומה" מאת מולייר, בבימויו של לינדזי פוזנר. באותה שנה הופיע בסדרה של תוכניות טלוויזיה על מלחמת העולם הראשונה.
ב-2015 הגיש רובינסון תוכנית בת שעה "Tony Robinson's Wild West" בערוץ דיסקברי, בה ניסה לחשוף את האמת שמאחורי המערב הפרוע במאה ה-19 ובתחילת המאה העשרים. בתוכנית הוצגו דמויות מפתח כמו ואייט ארפ, ג'רונימו ובאפלו ביל, והיא כללה חפצים ותמונות סטריאוגרפיות.
ביוגרפיה > חיים אישיים

רובינסון היה נשוי למרי שפרד ממנה התגרש. ב-24 ביוני 2011 התחתן עם לואיז הובס. יש לו שני ילדים.
בשנות השמונים של המאה העשרים היו רובינסון ואשתו דאז, מרי שפרד, פעילים פוליטיים במפלגת הלייבור בבריסטול.
בשנים 1996 עד 2000 היה רובינסון סגן נשיא של איגוד השחקנים אקוויטי (אנ'). בשנת 2000 נבחר ל"הוועדה המבצעת הלאומית" של מפלגת הלייבור וכיהן בתפקיד זה עד 2004.
רובינסון היה בעבר אוהד של מועדוני הכדורגל טוטנהאם הוטספר וסטוק סיטי, אחר כך שינה את טעמו והוא אוהד של בריסטול סיטי. הוא גם עוקב אחרי לה ליגה ומועדון ולנסיה.
הוא מעריץ של להקת הרוק ג'נסיס, וכתב הערות שצורפו לאלבום "The Lamb Lies Down on Broadway" כחלק ממארז התקליטורים "Genesis 1970–1975".
כיבודים ופרסים

1999: תואר מסטר באמנויות לשם כבוד (אנ') מאוניברסיטת בריסטול על תרומתו לתחום הדרמה והארכאולוגיה.
2002: תואר מסטר באמנויות לשם כבוד מאוניברסיטת מזרח לונדון.
2005: תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הפתוחה (אנ') על תרומתו החינוכית או התרבות לרווחה חברתית.
2005: תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אקסטר על מעורבותו בפעילות פוליטית.
2006: תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אוקספורד ברוקס (אנ').
2006: פרס ג'יימס ג'ויס (אנ') מטעם האגודה לספרות והיסטוריה של UCD (אנ').
2011: תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת צ'סטר.
2013: תואר אבירות שהעניקה המלכה אליזבת השנייה ביום הולדתה.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1972 |  | Sam on Boff's Island | סם סמסון |  |
| 1975 | בראניגן | Brannigan | שליח |  |
| 1983–1989, 1999 | הפתן השחור | Blackadder | בולדריק |  |
| 1984 | הצעירים | The Young Ones | ד"ר לא-חדשות-תשע | בפרק "במבי" |
| 1989–1994 |  | Maid Marian and her Merry Men | שריף נוטינגהאם | יוצר וכותב |
| 1990 | טוק טוקאן | Toucan Tecs | זאק | דיבוב |
| 1994 | הסיפור שאינו נגמר 3 | The Neverending Story III | אנג'יווק | גנום |
| 1991 |  | Blood and Honey | מנחה |  |
| 1994–2013 |  | Time Team | מנחה | מספר סיפורים |
| 1995 |  | Wrestling with the Big One | מנחה |  |
| 1997–1999 |  | My Wonderful Life | אלן |  |
| 1999 |  | Faeries | מטאטא | דיבוב |
| 1994 |  | Minder | וילי | בפרק "One Flew Over the Parents Nest" |
| 2002 |  | Mrs Caldicot's Cabbage War | ניק ריד |  |
| 2003 | רומאים | Romans (documentary) | מגיש | סדרה דוקומנטרית |
| 2004 |  | Britain's Real Monarc | מגיש | סדרה דוקומנטרית |
| 2005 |  | Spider-Plant Man | רובין |  |
| 2006 |  | Terry Pratchett's Hogfather | ורנון קראמלי |  |
| 2006–2007 | הצופן | Codex | מנחה | בערוץ 4 |
| 2008 |  | The Doomsday Code | מנחה |  |
| 2008 |  | Tony Robinson's Crime and Punishment | מנחה |  |
| 2008 |  | Catastrophe | מנחה |  |
| 2009 |  | Big Top |  |  |
| 2004–2006 |  | Airline | קריינות |  |
| 2009 | מלון בבילון | Hotel Babylon | ארתור | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2009 |  | Jam TV | בתפקיד עצמו |  |
| 2009 |  | Man on Earth | מנחה |  |
| 2011 |  | Tony Robinson Explores Australia | מנחה | ערוץ ההיסטוריה באוסטרליה |
| 2012 – | מנחה | Tony Robinson's Time Walks |  | ערוץ ההיסטוריה באוסטרליה |
| 2012 |  | The Life Of the Midland & South Western Junction Railway |  | סרט עצמאי |
| 2013 – |  | Tony Robinson's Walking Through History | מנחה | ערוץ 4 וערוץ SBS |
הערות שוליים

↑  "Tony Robinson". Desert Island Discs. 3 July 2011. BBC Radio 4.
↑  Wanstead High, history of our school. Retrieved 16 May 2015
1 2  "Biography". Unofficial Tony Robinson Website. נבדק ב-21 באפריל 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cult Classics, BBC TV
1 2  "Tony Robinson's Cunning Plan". BBC News. 26 במאי 2000. נבדק ב-22 בינואר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Honorary degree for Time Team's Tony Robinson, Exeter University, conferral 2005-07-25
↑  "BBC1 Programmes – Hotel Babylon Episode 3: 'The team joins a treasure hunt around the hotel.'". Bbc.co.uk. נבדק ב-21 באפריל 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Birth of Britain". Channel 4. 31 בינואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Tony Robinson Explores Australia
↑  "Tony Robinson's Time Walks". History Channel on Foxtel. 10 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Conlan, Tara (19 באוקטובר 2012). "Channel 4 consigns Time Team to TV history". The Guardian. London. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Walking through history". נבדק ב-2014-11-13.
↑  "The Old Vic | King Lear". Bookings.oldvictheatre.com. נבדק ב-2014-08-26.
↑  "The Hypochondriac—What's On—Theatre Royal Bath". Theatre Royal Bath. אורכב מ-המקור ב-2014-10-23. נבדק ב-2016-07-27.
↑  Emma Pietras (4 בנובמבר 2014). "Tony Robinson's World War One: Blackadder star on grandfather who wouldn't speak of trench horrors". mirror. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tony Robinson rides the real Wild West: The badlands are extraordinary". Radio Times. נבדק ב-2016-01-25.
↑  Pisa, Nick; Todd, Ben (25 ביוני 2011). "Tony Robinson, 64, marries lover less than half his age". Mail Online. London. {{cite news}}:  (עזרה)
↑    Tony Francis, ‏Road to glory strewn with potholes, The Telegraph, 14 May 2004
↑  "Tony Robinson awarded honorary Master of Arts from". UEL. 1 בנובמבר 2002. ארכיון מ-2007-11-22. נבדק ב-21 באפריל 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Doctorate for Time Team presenter". BBC News. 15 ביולי 2005. נבדק ב-21 באפריל 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Tony Robinson is receiving a Doctor of Science". chester.ac.uk. 4 בנובמבר 2010. נבדק ב-9 בינואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Birthday Honours: Adele joins Blackadder stars on list". BBC. 14 ביוני 2013. נבדק ב-14 ביוני 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810702060105606  BIBSYS: 99002533  BNE: XX6030836  BnF: cb14066936w (data)  CiNii: DA16046408  GND: 143488120  ISNI: 0000 0001 1511 9643  LCCN: no97016533  MusicBrainz: 5d37bbeb-b21c-403e-a6c0-6e64dd670ae3  NDL: 01109993  NKC: xx0035496  NLK: KAC202105928  NTA: 111243556  RERO: 02-A017756002  SUDOC: 177111534  VIAF: 102399413   WorldCat (עם VIAF): 102399413 
טוני רובינסון (משמאל) עם מיק אשטון וגי דה לה בדוייר בצילומי הסדרה "Time Team" בשנת 2007
טורמה

פרש רומאי
טורמה (בלטינית: Turma – "להקה") הייתה יחידה צבאית בחילות הפרשים של הצבא הרומי והצבא הביזנטי.
הצבא הרומי בתקופת הרפובליקה התיכונה, התבסס בעיקר על חיל רגלים כבד, אולם לכל לגיון צורפו 300 פרשים. על פי פוליביוס הפרשים חולקו ל-10 טורמות על אחת בת שלושים איש. אנשי הטורמה היו בוחרים מביניהם שלושה דקוריונים שיפקדו עליהם. הבכיר מביניהם היה המפקד העליון, והשניים האחרים שימשו כסגניו.
לא ידוע על שינויים רבים שנערכו בחיל הפרשים הרומאי, זרוע זו נותרה הזרוע המוזנחת ביותר בצבא הרומי והרומאים העדיפו להשתמש בפרשים גאלים או נומידים. במהלך המאה ה-7, עבר הצבא הביזנטי רפורמות שנועדו לעקור את הבעיות שהיו בצבא הרומאי שהצבא הביזנטי ירש אותו. הצבא הביזנטי החל להתבסס על תמות. כל תמה (θέμα מחוז) היה אחראי על גיוס צבא שהיה אמור להגן על המחוז מפלישות האויב. הטורמה מתוארת כיחידה העיקרית של הצבא התמתי, אם כי הטורמות שילבו גם יחידות רגליות לפי הצורך.
הערות שוליים

↑  פוליביוס, ספר שישי, 25.
| יחידות צבאיות |
| --- | --- | --- |
| העת העתיקה | פלנקס • דקוריה • טורמה • מאניפולוס • קנטוריה • קוהורטה • לגיון • מורה |  |
| העת החדשה | חוליה • כיתה • צוות • מחלקה • פלוגה • גדוד • רגימנט • חטיבה (בריגדה) • אוגדה (דיוויזיה) • גיס (קורפוס) • ארמייה • קבוצת ארמיות • זירה • מטה כללי |  |
| יחידות בחיל הים וחיל האוויר | פלגה • שייטת • מספן • טייסת • כנף • בח"א • להק |  |
| יחידות בצה"ל | חטיבה מרחבית • אוגדה מרחבית • פיקוד מרחבי • המטה הכללי של צה"ל |  |
יהודי איראן (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  רמין פרחאני 
 הופק בידי:  רמין פרחאני 
 מדינה:  הולנד 
 הקרנת בכורה:  2005 
 שפת הסרט:  פרסית 
 סוגה:  סרט תיעודי 
 
יהודי איראן הוא סרט דוקומנטרי מ-2005 מאת הקולנוען האיראני-הולנדי רמין פרחאני. הסרט חוקר את חיי יהודי פרס שחיים בתוך החברה האסלאמית הדומיננטית באיראן. למרות האפליה שהם נתקלים בה, הם בוחרים להישאר באיראן ולא לעזוב את הארץ.
הסרט היה הראשון מסוגו שסיקר את הנושא, והוא תיעד גם את הקשרים בין מוסלמים ליהודים וגם את הסטריאוטיפים והדעות הקדומות כלפי המיעוט היהודי. פרחאני מצהיר כי הסרט נוצר "כדי לעזור למערבים לתקן את תדמית המזרח התיכון" ולאפשר להם "להבחין בדקויות ובנורמות" השונות בתוך התרבות.
רקע

אף על פי שיהודים חיו באיראן כבר 2,700 שנה, המהפכה האיראנית ב־1979 גרמה לרוב היהודים לעזוב את המדינה. באיראן המודרנית, האנטישמיות המשתוללת ממשיכה לאיים על האזרחים הנותרים.
תקציר

בסרט מתנגנת ברקע מוזיקה מזרח תיכונית, הוא מציע צילומים של ארכיטקטורה בת מאה כאשר הסרט התיעודי מטייל בטהראן, אספהאן ושיראז.
מגוון רחב של איראנים־יהודים מתראיינים: מאישה זקנה בבית חולים ועד סטודנטית למדעי המחשב. כמו כן מתראיינים סטודנטים מוסלמים; הם מסבירים שאין להם חברים יהודים בגלל הפוליטיקה הישראלית או כיוון שיהודים "לא מתערבבים" עם מוסלמים איראנים.
הסרט מציג גם דוגמאות לסובלנות דתית, כמו הסיפור של שתי נשים, אחת יהודייה והשנייה מוסלמית, שהפכו לחברות קרובות מימי הלימודים בקולג'. חברותן המשיכה לגדול גם לאחר הלימודים, וגם בני משפחותיהן התיידדו זה עם זה. סיפורן מדגים את האפשרות למצוא קשרים אנושיים חמים ואמיתיים מעבר לחלוקות דתיות ותרבותיות, ומציע תקווה להבנה ושלום בין קהילות שונות.
באיספהאן, האמן היהודי סולימאן ששון מסביר כיצד עבודתו מושפעת מאוד מאמנות פרסית ומאדריכלות אסלאמית. מצביע על ציוריו, הוא מסביר כיצד הוא משלב באופן טבעי מוטיבים דתיים, כמו עשרת הדיברות ותפילת דוד, עם סגנון אמנות פרסי מסורתי.
לבסוף, פרחאני מבקר בשיראז, בה הואשמו 13 יהודים בריגול. הראיות נגדם הן נסיבתיות ובנויות על הודאות סחוטות, מה שמוביל לאמונה שההאשמות הראשוניות נרקמו. אף על פי כן, הם עומדים בפני עונשי מוות, ומקבלים עונשי מאסר של 2–9 שנים.
תגובות

בתגובה לסרט, רמין פרחאני דיבר על התגובות הרגשיות של יהודים ואיראנים בגולה, אומר כי הם "קיבלו יותר תחושה עם מה שאנחנו מראים בסרט". הוא מתאר תגובות של עיניים רטובות ורגשות נוסטלגיים לגבי אבדן השורשים, מה שמדגים את ההד הרגשי העמוק שהסרט הצליח ליצור.
חריף מהאגודה של יהודים מהמזרח התיכון וצפון אפריקה הצביע על הערך המוסף של הסרט בכך שהוא מספק "הצצה נדירה לחייהם של כמה מ-25,000 היהודים שעדיין נמצאים באיראן" ומציע "תובנה יוצאת דופן לגבי האפליה הרשמית ממנה סבלו יהודים תחת המשטר האסלאמי". דבריו אלו מצביעים על כך שהסרט לא רק מעורר רגשות אלא גם מספק פרספקטיבה חשובה על המציאות הקשה שחווים יהודים באיראן תחת מגבלות דתיות ואפליה.
ראו גם

יהדות איראן
עלילת הדם בשיראז
הערות שוליים

↑  Jandaghian, Shohreh (2006). "First Documentary Film about Persian-Jews in Iran". Digital Journal Online. אורכב מ-המקור ב-2010-12-13. נבדק ב-23 ביולי 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Jews of Iran". Harif, Association of Jews from the Middle East and North Africa. 2005. נבדק ב-23 ביולי 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
יהודי איראני מתפלל בבית כנסת בשיראז, איראן.
טיי קוב

| --- | --- |

 לידה:  18 בדצמבר 1886 נארווס, ארצות הברית 
 פטירה:  17 ביולי 1961 (בגיל 74) אטלנטה, ארצות הברית 
 עמדה:  מרכז השדה 
 גובה:  1.85 מטרים
 היכל התהילה:  נבחר בשנת 1936
 קבוצות כשחקן
 1905–1926 1927–1928:  דטרויט טייגרס פילדלפיה אתלטיקס
 הישגים כשחקן
 זכייה בתואר ה-MVP של העונה (1911) זכייה בטריפל קראון (1909) 12 זכיות בתואר מלך החבטות (1907–1915, 1917–1919) זכייה בתואר מלך ההום ראן (1909)
 קבוצות כג'נרל מנג'ר
 1921–1926:  דטרויט טייגרס
 
טיירוס ריימונד "טיי" קוב (באנגלית: Tyrus Raymond "Ty" Cobb;‏ 18 בדצמבר 1886 – 17 ביולי 1961), הידוע בכינויו "האפרסק מג'ורג'יה", היה שחקן בייסבול במייג'ור ליג האמריקאי בין השנים 1928-1905. קוב שיחק 22 עונות בקבוצת דטרויט טייגרס, כאשר בשש השנים האחרונות שלו הוא שימש כמאמן-שחקן. לאחר מכן, שיחק שתי עונות בפילדלפיה אתלטיקס ובה סיים את הקריירה. ב-1936, נבחר קוב למחזור הראשון של היכל התהילה של הבייסבול, לצידם של ארבעה שחקנים נוספים.
במהלך קריירת המשחק שלו, קבע קוב כ-90 שיאי ליגה, כאשר בחלקם הוא מחזיק עד היום - ממוצע החבטות הגבוה ביותר אי פעם (366 או 367, תלוי במקור) ושיא הזכיות בתואר אלוף החבטות (11 או 12 פעמים, תלוי במקור). חלק משיאיו החזיקו מעמד יותר מחצי מאה, כשביניהם מספר החבטות הגבוה ביותר (4,189 או 4,191), מספר המשחקים הרב ביותר (3,035) ומספר גנבות הבסיס הרב ביותר (892). בנוסף, הוא השחקן הצעיר ביותר שחבט מעל 4,000 חבטות והשיג 2,000 ריצות.
מורשתו של קוב כאחד משחקני הבייסבול הטובים בכל הזמנים, נשארת לעיתים בצל עקב אישיותו הבעייתית שכללה בעיות אלימות, גזענות כלפי יהודים ושחורים וסגנון משחק אגרסיבי יתר על המידה. קוב היה ידוע בגלישות הפרועות שלו לכיוון הבסיסים, כאשר רגליו מופנות קדימה וחודי הנעליים שלו עולות לכיוון השחקן היריב. המוניטין שלו כאדם אלים במיוחד התחזק בעקבות שני הספרים שהוציא אל סטאמפ, עיתונאי וסופר שבילה עם קוב את ימיו האחרונים.
ימיו הראשונים

קוב נולד בשנת 1886 בנארווס, ג'ורג'יה - עיירת חקלאים ללא מעמד רשמי. הוא היה הבכור מבין שלושה ילדים שנולדו לוויליאם הרשל קוב (1863-1905) ולאמנדה צ'יטווד קוב (1871-1936). את שנתו הראשונה בליגת בייסבול מסודרת, העביר קוב במספר קבוצות קטנות. לאחר מכן, החל לשחק בליגה של טנסי-אלבמה, שם זכה לחוזה של 50 דולר לחודש. באוגוסט 1905, לאחר שהופיע בכתבה בעיתון המקומי של אטלנטה, נמכר קוב לקבוצת דטרויט טייגרס מהאמריקן ליג תמורת 750 דולר.
ב-8 באוגוסט של אותה שנה, אמו של קוב ירתה למוות באביו עם אקדח שהוא רכש עבורה. רישומי בית משפט העלו כי אביו של קוב חשד כי אשתו בוגדת בו והחליט לתפוס אותה בשעת מעשה. האם - שחשבה שמנסים לפרוץ לביתה, פעלה מתוך הגנה עצמית והרגה את בעלה. בתחילה היא הואשמה ברצח, אך ב-31 במרץ 1906 זוכתה מאשמה. בשנים שעברו, ייחס קוב את משחקו הפרוע לאביו המנוח בכך שאמר: "עשיתי את זה בשביל אבא שלי. הוא לא זכה לראות אותי משחק ... אבל אני ידעתי שהוא מתבונן בי, ואני אף פעם לא אכזבתי אותו."
קריירת משחק > השנים הראשונות

שלושה שבועות לאחר מות אביו, קוב ערך את הופעת הבכורה שלו בטייגרס. הוא היה בן 18 באותם ימים - השחקן הצעיר ביותר בליגה, בהפרש של כמעט שנה מהצעירים האחרים. למרות שחבט בממוצע בינוני של 240. ב-41 משחקים, זכה קוב לחוזה משודרג (1,500 דולר בחודש) ב-1906. בשנתו השנייה, הפך קוב לשחקן השדה החיצון הפותח של הטייגרס וחבט לממוצע של 316. ב-98 משחקים - שיא ליגה לשחקן בן 19, שנשבר מאוחר יותר על ידי מל אוט. לאחר שהועבר לצד הימני של השדה החיצוני, הוביל קוב את הטייגרס לשלוש אליפויות ליגה, אך הפסיד עם הקבוצה בכל שלושת גמרי הוורלד סיריס. מאז, לא זכה קוב לשחק עוד פעם בוורלד סיריס.
את עונת 1907 סיים קוב עם ממוצע חבטות של 350., 212 חבטות, 49 גנבות בסיס ו-119 RBI (רצים בזכות החובט). בגיל 20 הוא היה לשחקן הצעיר ביותר שזכה בתואר אלוף החבטות של הליגה והחזיק בשיא זה עד שנת 1955. בספטמבר של אותה שנה, החל קוב מערכת יחסים עם חברת קוקה-קולה, שנמשכה עד סוף חייו. במותו, החזיק קוב ב-20,000 מניות של החברה והיה בעלים של מפעלים בקליפורניה, איידהו ואורגון. בנוסף, שימש קוב כדובר של החברה בפרסומותיה.
בעונה שלאחר מכן, חבט קוב לממוצע של 324. (ראשון בליגה), אך דטרויט הובסה 4-1 בוורלד סיריס על ידי שיקגו קאבס. באוגוסט של עונה זו, התחתן קוב עם שרלוט (צ'ארלי) מריון לומבארד - ביתו של ראש עיריית אוגוסטה. ב-1909 זכה קוב בתואר הכתר המשולש (Triple Crown), המוענק לשחקן שמוביל את הליגה גם בממוצע חבטות, גם ב-RBI וגם בהום ראנס. בסוף העונה הפסידו קוב והטייגרס בגמר הוורלד סיריס לפיטסבורג פיירטס בשבעה משחקים, כשבמהלכם חובט קוב לממוצע נמוך של 231.
לקראת סוף עונת 1910, קוב הוביל ב-004. על פני נאפ ליואי בקרב על תואר החובט המצטיין. הוחלט שהפרס לזוכה יהיה רכב של חברת צ'למרס. קוב ישב בחוץ במהלך המשחקים האחרונים כדי לשמור על הממוצע הגבוה שלו, ואילו ליואי חבט שמונה פעמים במהלך double header (צמד משחקים המשוחקים זה אחר זה באותו יום). מאוחר יותר הופצה שמועה, שמאמן היריבה מול ליואי איפשר לו לחבוט מספר רב של פעמים מכיוון שלא חיבב את קוב. לאחר המשחק, ממוצעו של קוב היה עדיין גבוה יותר משל ליואי. אולם, לאחר בדיקה חוזרת התגלה כי אחד ממשחקיו של קוב נספר פעמיים - נתון שהעלה את ליואי למקום הראשון.
כתוצאה מהתקרית, החליט נשיא האמריקן ליג לשמש כמתווך בין השניים. הוא החליט כי קוב הוא הזוכה הסופי של אליפות החבטות, אך נשיא חברת צ'למרס החליט להעניק את הפרס גם לקוב וגם לליואי.
קריירת משחק > עונת 1911 ואילך

שנת 1911 הייתה שנה טובה מאוד עבור קוב, כשבמהלכה הוא קבע רצף של ארבעים משחקים עם לפחות חבטה אחת מוצלחת. למרות הרצף המוצלח, קוב פיגר ב-009. אחר ג'ו ג'קסון בקרב על תואר החבטות. בין קוב וג'קסון הדרומיים שררה חברות בתוך המגרש ואף מחוצה לו. את הקרבה הזו ניצל קוב לטובתו. במהלך משחק נגד קבוצתו של ג'קסון, קליבלנד נאפס, התעלם קוב מג'קסון כאשר האחרון ניסה לדבר עמו. כאשר ג'קסון התעקש, קוב התפרץ עליו בכעס - דבר שגרם לג'קסון לתהות מה יכול היה לעצבן את קוב. קוב טען לאחר מכן שקרב מוחות זה גרם לג'קסון לרדת לממוצע סופי של 408., ואילו קוב עלה לממוצע של 420.
בסוף שנה זו, הוביל קוב את הליגה בחבטות (248), ריצות (147), RBI וגנבות בסיס (87). הוא סיים את העונה עם שמונה הום ראנס (שני בליגה) וקטף לראשונה את תואר ה-MVP של האמריקן ליג.
במהלך עונת 1912, החל ויכוח מילולי בין קוב לבין אחד מאוהדי היריבה. השניים החליפו עלבונות זה עם זה, כשהשיא היה קריאתו של האוהד לעבר קוב במילים "חצי-כושי". ככשמע קוב את הדברים, ביקש להרחיק את האוהד מהמגרש, אך לא ננקטה כל פעולה. בסופו של דבר, לאחר סיום האינינג השישי, תיפס קוב לעבר היציע והחל להכות את האוהד, שהתברר כי היה מחוסר ידיים. כאשר הצופים צעקו עליו שיפסיק, משום שלאוהד אין ידיים, השיב קוב: "לא אכפת לי אם הוא לא קיבל רגליים".
בעקבות תקיפת האוהד, השעתה הנהלת הליגה את קוב. כמחאה על השעייתו של כוכב הקבוצה ועל חוסר ההגנה של שחקנים מפני אוהדים, החליטו שחקני הטייגרס לשבות מהמשחק מול פילדלפיה. במהלך משחק זה, הפסידו הטייגרס 4-2 לאחר שהחליפו את ההרכב הפותח בשחקני מכללות ובשני מאמנים. השביתה הסתיימה כאשר קוב הפציר בחבריו לקבוצה לחזור לשחק. לדבריו, אירוע זה הוביל להיווצרות של "איגוד שחקני הבייסבול", גרסה מוקדמת של מה שמכונה היום ארגון שחקני המייג'ור ליג בייסבול.
קוב, במהלך הקריירה שלו, היה מעורב בתקריות אלימות רבות, הן על המגרש והן מחוצה לו. פעם אחת הוא רב עם השופט בילי אוונס, והשניים הפסיקו להרביץ רק אחרי שקהל הצופים הפריד אותם זה מזה. פעם סטר לנער מעלית שחור בבית המלון בו התאכסן על היותו "שחצן". כשאחד השומרים, גם הוא שחור, התערב, שלף קוב סכין ודקר אותו בבטנו. העניין יושב אחר כך מחוץ לכותלי בית המשפט.
קריירת משחק > 1915-1921

בעונת 1915 קבע קוב את שיא גנבות הבסיס לשחקן בעונה אחת - 96 גנבות. השיא החזיק מעמד כמעט חמישים שנה ונשבר רק בשנת 1962 על ידי מורי ווילס. רצף חמש הזכיות של קוב בתואר אלוף החבטות של הליגה הסתיים בשנה שלאחר מכן, כאשר קוב חבט לממוצע של 371. ואילו טריס ספיקר חבט לממוצע של 386.
ב-1917 קבע קוב רצף של 35 משחקים עם לפחות חבטה אחת מוצלחת, ובכך היה לשחקן היחיד בהיסטוריה שקבע שני רצפים של לפחות 35 משחקים עם חבטה אחת. במהלך הקריירה שלו, הוא קבע שישה רצפים של לפחות עשרים משחקים עם חבטה אחת - נתון שמציב אותו במקום השני אי פעם (שני רק לפיט רוז, שקבע שבעה רצפים).
באוקטובר 1918 התגייס לצבא ארצות הברית, ונשלח למפקדת חיל המשלוח בשומון, צרפת. קוב שירת 67 ימים מעבר לים, כשאחריהם הוא זכה ל"שחרור של כבוד" וחזר לארצות הברית. במהלך שירותו קיבל קוב דרגת קפטן, ושירת תחת פיקודו של נשיא קבוצת סנט לואיס קרדינלס, מייג'ור בראנץ' ריקי. תחת חיל זה שירתו גם כוכבי בייסבול אחרים, דוגמת כריסטי מת'יוסון וג'ורג' סיסלר. רובם הוצבו בחטיבות האש והגז של החיל הכימי, שם הוכשרו החיילים להגנה ממתקפות כימיות על ידי חשיפתם לתאי גז בתנאים מבוקרים. לאחר מספר שנים, התברר שהחשיפה לגז היא זו שגרמה להתפרצות השחפת אצל כריסטי מת'יוסון, ובסופו של דבר למותו בערב הוורלד סיריס 1925.
ב-19 באוגוסט 1921, במהלך המשחק השני של ה-double header נגד בוסטון רד סוקס, חבט קוב את החבטה ה-3,000 שלו. הוא עשה זאת בגיל 34, ועד היום הוא השחקן הצעיר ביותר שהגיע להישג זה. בנוסף, הוא השחקן שעשה זאת במספר ניסיונות החבטה (at-bats) הקטן ביותר - 8,093.
בשנת 1920, מיד עם מעברו לניו יורק יאנקיז, החל בייב רות' לבסס את עצמו כחובט חזק ועוצמתי - תכונה שקוב לא ניחן בה. כאשר הטייגרס הגיעו לראשונה לניו יורק על מנת לשחק מול היאנקיז, העיתונים הציגו את המפגש כעימות בין שני הכוכבים שכל אחד מהם ייצג סגנון משחק שונה. בסופו של המפגש, ידו של רות' הייתה על העליונה לאחר שחבט שלושה הום ראנס וטריפל אחד (חבטה לבסיס שלישי), ואילו קוב חבט רק סינגל אחד (חבטה לבסיס ראשון).
בזמן שהפופולריות של רות' עלתה, קוב החל לסבול מעוינות רבה מצד אנשי הבייסבול. הוא ראה ברות' לא רק איום על סגנון המשחק שלו, אלא גם לסגנון החיים שלו. בעוד קוב הטיף לסגפנות, רות' זלל נקניקיות, בירה ונשים. אך מה שהכעיס אותו ביותר על רות' הוא שלמרות ההתעלמות המוחלטת של רות' למצבו הפיזי ולבייסבול המסורתי, הוא עדיין היווה הצלחה מדהימה ומשך אוהדים למגרשי הבייסבול במספרי שיא.
במשך מספר שנים, ראה קוב איך כל ההילה שהייתה סביבו נגזלת על ידי הכוכב החדש - רות'. הוא החליט לשנות את סגנון המשחק, ולהתחיל לחבוט הום ראנס אל מעבר לגדר. ב-5 במאי 1925, בשעה שישב על ספסל הטייגרס, סיפר קוב לכתבים כי הוא הולך לחבוט בפעם הראשונה בקריירה שלו מחוץ לגבולות המגרש. באותו יום, הוא חבט שש חבטות משישה ניסיונות - שני סינגלים, דאבל אחד ושלושה הום ראנס. סך 16 הבסיסים שאליהם חבט באותו משחק, היוו שיא באמריקן ליג עד שנת 2012. בשני המשחקים הבאים חבט קוב לחמישה הום ראנס, והשווה את שיא הליגה משנת 1884. לאחר סיום סדרות המשחקים הללו, חזר קוב לסגנון המשחק הישן, שכלל המון חבטות הקרבה ומהלכי "הכה ורוץ". בתגובה למשחקו של קוב, הגיב רות': "יכולתי לסיים עם ממוצע קריירה של 600., אבל הם היו רק סינגלים. האנשים משלמים כדי לראות אותי חובט הום ראנס". למרות היריבות, כנשאל ב-1930 מיהו החובט הטוב ביותר שהוא ראה, ענה קוב: "אי אפשר לנצח את בייב. התזמון שלו היה מושלם. לאף אחד לא היה השילוב של הכוח והעין כמו לרות'".