stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנסיך אלפונסו, רוזן קזרטה
משפחתו

ב-8 ביוני 1868 התחתן אלפונסו עם בת דודתו מריה אנטונייטה, נסיכת שתי הסיציליות, בתם של פרנצ'סקו, רוזן טראפאני ומריה איזבלה, ארכידוכסית אוסטריה, שממנה נולדו לו 12 ילדים:
הנסיך פרננדו פיו, דוכס קלבריה (1869–1960)
קרלוס, נסיך בורבון-שתי הסיציליות (1870–1949)
פרנצ'סקו די פאולה, נסיך בורבון-שתי הסיציליות (1873–1876)
מריה אימקולאטה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות (1874–1947), התחתנה עם יוהאן גאורג, נסיך סקסוניה
מריה כריסטינה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות (1877–1947), התחתנה עם פטר פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה
מריה די גראציה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות (1878–1973), התחתנה עם לואיש, נסיך אורליאן-ברגנסה
מריה ג'וזפינה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות (1880–1971)
גנארו, נסיך בורבון-שתי הסיציליות (1882–1944)
הנסיך רניירי, דוכס קסטרו (1883–1973)
פיליפו, נסיך בורבון-שתי הסיציליות (1885–1949)
פרנצ'סקו ד'אסיזי, נסיך בורבון-שתי הסיציליות (1888–1914)
גבריאלה, נסיך בורבון-שתי הסיציליות (1897–1975)
הילוך מהיר

סרטון בהילוך מהיר של גרניום פורח. תדירות הצילום מציגה שעתיים במספר שניות.
צילום בהילוך מהיר של זוהר הקוטב
צילום בהילוך מהיר של שמי הלילה.
הילוך מהיר היא טכניקת צילום שבה מהירות הצילום של הפריימים, (קצב פריימים) היא איטית ממהירות הצפייה בהם.
כאשר מריצים סרטון (שצולם בטכניקה הזו) במהירות הרגילה, הזמן בסרטון נראה מואץ. לדוגמה, אם מצלמים סרטון בתדירות של פריים לשנייה, ולאחר מכן מריצים אותו ב-30 פריימים לשנייה, הסרטון יואץ פי 30. באופן דומה, ניתן להריץ סרט גם בקצב נמוך בהרבה מזה שבו הוא צולם.
תהליכים שהעין האנושית מתקשה לזהות מפאת איטיותם, כמו תנועת השמש והכוכבים או צמיחת צמחים, הופכים אפשריים למעקב כאשר מצלמים אותם בהילוך מהיר.
היסטוריה

במקור, הנושאים שצולמו בהילוך המהיר כללו, בין השאר, צמחים ופרחים שמתפתחים וצומחים, פירות נרקבים, והתפתחות של אתרי בנייה.
הטכניקה הייתה בשימוש כדי לצלם קהלים, תנועה ואפילו שידורי טלוויזיה. ההשפעה של צילום בהילוך מהיר של אובייקט מסוים שמשתנה לאיטו יוצרת תנועה חלקה. אובייקט שמשתנה מהר מדי נראה כדבר הנע במהירות גבוהה, שקשה לעקוב אחריו.
צילום בהילוך מהיר פורסם לראשונה ב-1872, כשלילנד סטנפורד שכר את שירותיו של אדוארד מויברידג', כדי שיבדוק האם במהלך מרוצי סוסים קיים רגע שבו כל ארבע רגליהם של הסוסים נמצאות באוויר בעת ובעונה אחת. הניסויים ערכו שש שנים, עד שב-1878 התקין מויברידג' סדרת מצלמות כל מספר מטרים של המסלול, שהופעלו על ידי הסוסים בכל פעם שאלה עברו לידם. התמונות צולמו על ידי מספר מצלמות, ולאחר מכן הן סודרו לסדרת תמונות, שצילמו את הסוסים בעודם רצים.
השימוש הראשון בהילוך מהיר בסרטים היה בסרטו של ז'ורז מלייס מ-1897, "קארפור דה ל'אופרה".
טרמינולוגיה

המושג הילוך מהיר כולל בתוכו שתי טכניקות צילום שגורמות לאובייקטים לנוע יותר מהר על המסך מקצב תנועתם במציאות. הטכניקה הראשונה היא צילום למשך זמן קצר, שבו האינטרוולים בין שתי פתיחות עוקבות של התריס איטיות יותר מאשר בצילום סרטון רגיל, כלומר פחות מ-24 פריימים בשנייה (fast motion). הטכניקה השנייה היא צילום של תמונות סטילס מרובות שמרווחי הזמן ביניהן ארוכים, וחיבורן לסרטון בשלב העריכה (time lapse).
הילוך מהיר יכול להתפרס על פני טווח זמן בהתאם להחלטת הצלם, החל מקצב פריימים שמתקרב לקצב פריימים רגיל (בין 24 ו-30 פריימים לשנייה) ועד לפריים אחד ליום, פריים אחד לשבוע, ואפילו יותר. הבחירה בקצב הצילום משתנה בהתאם לקצב התנועה של אובייקט המצולם ולתוצאה הסופית שרוצים להציג.
המושג הילוך מהיר יכול גם להתייחס לאינטרוולים בין פתיחת התריס, וככל שהתריס נפתח במרווחים קצרים יותר, כך גם המרווחים בין פריים לזה העוקב לו יהיו קצרים יותר.
בסרטים, משתמשים בשני סוגי הצילום בהילוך מהיר - בצילום פריימים בקצב איטי, ובפתיחת תריס במרווחי זמן. כאשר ההילוך המהיר מתקרב לקצב הפריימים הרגיל נהוג לקרוא לו fast motion. שימוש נוסף להילוך מהיר הוא בקטעים איטיים בתוכניות טלוויזיה, שללא השימוש בהילוך המהיר יגזלו זמן רב מדי.
אופן הפעולה

סרטים מוקרנים בדרך כלל בקצב של 24 פריימים בשנייה. כאשר מצלמים סרט שנועד להקרנה בקצב רגיל, המצלמה תצלם תמונות בקצב של 24 פריימים בשנייה, שכן מהירות ההקרנה ומהירות ההקלטה זהות. אם המצלמה תוגדר לצלם במהירות איטית יותר, התמונות עדיין תוקרנה במהירות של 24 פריימים בשנייה, ולפיכך התמונה על המסך תנוע מהר יותר ממהירות התנועה שלה במציאות.
ניתן לחשב את השינוי בין מהירות התנועה במציאות לבין המהירות שבה תשודר התמונה על המסך באמצעות חלוקת מהירות ההקרנה במהירות המצלמה:
× מהירות אמיתית
סרט שצולם בקצב של 12 פריימים בשנייה יראה על המסך במהירות כפולה. צילום במהירויות מצלמה שבין 8 לבין 22 פריימים לשנייה נופל בדרך כלל לקטגוריית fast motion, בעוד תמונות שצולמו במהירויות איטיות יותר נופלות יותר לתחום של time lapse.
רוב מצלמות הסרטים מאפשרות לצלם בקצב הסטנדרטי של 24 פריימים בשנייה. במצלמות שאינן מאפשרות לשנות את קצב הצילום ניתן לצלם סרטי הילוך מהיר באמצעות צילום פריימים בודדים באופן ידני. על מנת להשיג דיוק גבוה במרווחי הצילום ועקביות בשיעורי החשיפה, נהוג להשתמש במכשיר שמתחבר לתריס המצלמה הנקרא מד-אינטרוולים (אנ'). מד-האינטרוולים שולט על תנועת המצלמה לפי מרווח הזמן שהצלם קובע בין פריימים. כיום, למצלמות דיגיטליות רבות יש מדי-אינטרוולים מובנים בחומרה או בתוכנה. ניתן לחבר מדי-אינטרוולים למצלמה במספר צירים, על מנת לקבל אפקטים מיוחדים כאשר הסרט מוקרן בקצב רגיל.
הילוך מהיר בחשיפה קצרה וארוכה

בנוסף לשינוי מהירות המצלמה, נלקח בחשבון היחס בין מרווח התמונות לבין זמן החשיפה. יחס זה אחראי על כמות הטשטוש בתנועה בכל פריים.
מצלמת קולנוע בדרך כלל מצלמת סרטונים במהירות של 24 פריימים לשנייה (fps). במהלך כל 1⁄24 שנייה המצלמה נחשפת לאור במשך כמחצית מהזמן. בשאר הזמן, האור מוסתר על ידי תריס המצלמה. לפיכך, זמן החשיפה במצלמת קולנוע מחושב בדרך כלל כ-1⁄48 שנייה (לעיתים קרובות, זמן החשיפה מעוגל ל-1⁄50 שנייה). התאמת זווית תריס המצלמה במצלמת קולנוע יכולה להוסיף או להפחית את כמות הטשטוש בתנועה.
בצילום בטכניקה של הילוך מהיר, המצלמה מצלמת תמונות במרווח איטי (למשל: פריים אחד כל שלושים שניות, 1⁄30 fps). התריס פתוח בחלק מהזמן הזה. בהילוך מהיר בחשיפה קצרה המצלמה נחשפת לאור למשך זמן החשיפה המקובל, על פני מרווח פריימים שונה מהמקובל בסרט רגיל. לדוגמה, המצלמה תוגדר לחשיפת פריים למשך 1⁄50 שנייה כל 30 שניות. הגדרה כזו תגרום לתריס להיפתח לפרקי זמן מדויקים מאוד, ותיצור אנימציית סטופ מושן.
הילוך מהיר ב-HDR

ניתן לשלב הילוך מהיר ביחד עם טכניקות צילום אחרות כגון High Dynamic Range Imaging. דוגמה לשיטה שבה ניתן לשלב HDR ביחד עם הילוך מהיר היא על ידי שימוש בתיחום (אנ') (כלומר, צילום אותה תמונה תחת הגדרות מצלמה שונות) על כל פריים. שלוש תמונות מצולמות ברמות חשיפה שונות באותו הזמן, על מנת ליצור קבוצה של תמונות לכל פריים המייצגות את ההדגשות, את הפרטים ואת הצללים. כל קבוצה של שלוש תמונות כאלו משולבת על מנת ליצור פריים אחיד המורכב משלוש רמות החשיפה. אותם פריימים נכנסים לאחר מכן לסרטון.
מעבר יום-לילה

מעבר בין יום ללילה הוא אחת הסצנות התובעניות ביותר בצילום בהילוך מהיר. השיטה המשמשת להתמודד עם המעברים הללו נקראת שיטת "הגביע הקדוש". באזורים מרוחקים שלא מושפעים מזיהום אור, שמי הלילה חשוכים פי 10 מיליון משמיים ביום בהיר, דבר המתבטא בהבדל של 23 רמות חשיפה. בימי הצילום האנלוגי, שיטות שונות למיזוג נוצרו על מנת לפתור את בעיית החשיפה - צילום אחד נעשה ביום, והצילום השני נעשה בלילה בדיוק מאותה זווית צילום.
כיום, צילום דיגיטלי מציע דרכים שונות על מנת להתמודד עם מעבר יום-לילה, כגון חשיפה ורגישות ISO אוטומטיים, שיטות להגברת תאורה, וכן פתרונות תוכנה המאפשרים שליטה במצלמה על ידי מחשב או סמארטפון.
ראו גם

סטופ מושן
מצלמה דיגיטלית
לקריאה נוספת

רומן וישניאק, ICP Library of Photographers, ניו יורק: Grossman Publishers‏, 1974
ג'ון אוט, Current Biography‏, 1967
ג'ון אוט, My Ivory Cellar‏, 1958, ISBN 978-1-296503-19-2 (דף הספר באתר "גוגל ספרים" )
ג'ון אוט, Health and Light: The Effects of Natural and Artificial Light on Man and Other Living Things‏, 1979, ISBN 0-671-80537-1 (דף הספר באתר "גוגל ספרים" )
ג'ון אוט, Exploring the Spectrum‏, 1973
הערות שוליים

↑  information@eso.org, ALMA Time-lapse Video Compilation Released, www.eso.org (באנגלית)
1 2  Time-Lapse Photography | National Geographic Society, education.nationalgeographic.org
↑  The Time-lapse History, enlaps.io
↑  From Ponies to ProjectCam: The History of Time Lapse Photography, באתר "Wign Sacpes", מאורכב מ-3 בדצמבר 2014 (באנגלית)
↑  Daniel Curtis, The History of Time-Lapse Photography - Time Lapse Systems, Time-Lapse Systems by Hideaway Studios Group, ‏2014-06-18 (באנגלית בריטית)
↑  Chris Weston, Spanning Time: The Essential Guide to Time-lapse Photography, CRC Press, 2015-12-22, ISBN 978-1-317-90746-6. (באנגלית)
1 2  Gafpa Gear, In depth with Frame Rates, Gafpa Gear, ‏2020-12-07 (באנגלית בריטית)
↑  WATCH: What is FPS? — Frame Rates Explained (Video Essay), StudioBinder, ‏2021-01-31 (באנגלית אמריקאית)
1 2  Michael Arras‏, Der heilige Gral der Zeitraffer Kinematografie, ‏‏2014 (בגרמנית) (ארכיון)
הדגמה של הילוך מהיר שמוקרן בקצב של 4:1
אורך החשיפה והפריים בצילום בהילוך מהיר
הדגמה של אורכי החשיפה ביחס לתדירות הפריימים. תריס פתוח מיוצג בצבע צהוב. כאשר התריס פתוח לזמן קצר, התנועה בסרטון תהיה פחות חלקה מאשר כשהוא פתוח לזמן ארוך.
הנסיך איימונה, דוכס אאוסטה

הנסיך איימונה, דוכס אואסטה (באיטלקית: Aimone di Savoia-Aosta;‏ 9 במרץ 1900 – 29 בינואר 1948) היה מדינאי ואיש צבא איטלקי, בתקופת שלטון הפשיזם באיטליה, ששימש כמלך קרואטיה בין השנים 1941–1943.
ביוגרפיה

איימונה נולד ב-9 במרץ 1900 בטורינו, לאמנואלה פיליברטו, דוכס אאוסטה, בנו של אמדאו הראשון, מלך ספרד, ולהלן, נסיכת אורליאן, בתם של הנסיך פיליפ, רוזן פריז ומארי איזבל, נסיכת אורליאן, וב-29 בספטמבר 1904 קיבל את התואר דוכס ספולטו.
את חינוכו קיבל איימונה במכללת סנט דייוויד באנגליה, ולאחר מכן למד באקדמיית הצי בליוורנו והוסמך לקצין בצי האיטלקי. ב-1 באפריל 1921 מונה איימונה לחבר הסנאט האיטלקי, ככל שאר נסיכי בית סבויה שקיבלו מינוי זה בגיל 21.
בשנת 1929 הוביל איימונה משלחת מדעית לרכס הקארקוראם, 20 שנה לאחר שדודו לואיג'י אמדאו, דוכס אברוצי כשל בניסיונו לטפס על הרכס. על עבודתו ומחקרו קיבל איימונה עיטור כבוד מהחברה הגאוגרפית המלכותית.
לאחר רומן קצר שניהל איימונה עם באטריס, נסיכת ספרד, בתו של אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד, התחתן איימונה ב-1 ביולי 1939 עם אירנה, נסיכת יוון ודנמרק, בתם של קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון וסופיה, נסיכת פרוסיה, ממנה נולד לו בן אחד – הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה.
ב-18 במאי 1941 הוכתר איימונה בארמון קווירינאלה כטומיסלב השני, מלך קרואטיה, על ידי מנהיגי תנועת האוסטאשה ׁ(בהם הפוגלבניק, אנטה פאבליץ'), שהקימו את המדינה העצמאית של קרואטיה. בשל סכסוכים על גורל דלמאטיה, ובשל חשש לביטחונו, נשאר איימונה באיטליה, ולא עבר להתגורר בקרואטיה.
ב-3 במרץ 1942 מת אחיו הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה במחנה שבויים בריטי בניירובי, ואיימונה ירש את התואר "דוכס אאוסטה". בסתיו אותה שנה פנה איימונה לבעלות הברית באמצעות שליחו, ודן עמם על הסכם שלום עם איטליה, במטרה לשמר את שליטת בית סבויה.
ב-31 ביולי 1943 לאחר הדחת מוסוליני, ויתר איימונה על הכתר הקרואטי, בעקבות בקשת דודנו ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה.
בחודשים האחרונים של מלחמת העולם השנייה, מונה איימונה למפקד בסיס הצי האיטלקי בטאראנטו, אך הוא פוטר מתפקידו בשל ביקורתו על השופטים שמצאו את הגנרל מריו רואטה אשם בפשעי מלחמה.
לאחר ביטול המונרכיה באיטליה בשנת 1946, עזב איימונה את איטליה בשנת 1947 ועבר להתגורר בארגנטינה. ב-29 בינואר 1948 מת איימונה בבואנוס איירס, ובנו הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה ירש את תאריו.
הזיז הווי של הלסת התחתונה

| --- | --- |

 שיוך:  ramus of the mandible 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (174) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  processus coronoideus 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A02.1.15.032 
 TA2 (2019):  869 
 FMA:  52833 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0222752 
 
הגולגולת במבט מהצד. הזיז הווי מסומן באדום.
הַזִּיז הַוָּוִי של הלסת התחתונה (באנגלית: Coronoid process of the mandibule) הוא זיז עצם שבחלקו הקדמי והעליון של הענף של הלסת התחתונה.
הערות שוליים

↑  Medical Definition of CORONOID PROCESS, www.merriam-webster.com (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TA98: A02.1.15.032 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הנסיך אולג (צוללת)

| --- | --- |

 תיאור כללי
 סוג אונייה:  צוללת טילים בליסטיים 
 צי:  הצי הרוסי 
 סדרה:  סדרת הצוללות בוריי 
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  סבמאש 
 תקופת הפעילות:  21 בדצמבר 2021 – הווה (שנתיים)
 
K-552 "הנסיך אולג" (ברוסית: Князь Олег) הוא שמה של צוללת גרעינית רוסית. זהו כלי השיט החמישי של פרויקט 955 "בוריי" והשני על פי פרויקט 955A "בוריי-A".
עיצוב

מאפיין ייחודי של צוללות בוריי-A הוא בכך שהן אינן משתמשות בצבר של דגמים קודמים של צוללות גרעיניות (כגון שצ'וקה-B או אנטיי) במהלך בנייתן, מה שמאפשר למצות באופן מלא את הפוטנציאל של צוללות הדור הרביעי.
שם

הצוללת נקראת על שם הנסיך הגדול הרוסי אולג.
היסטוריה

בתחילה תוכננה השלמת בנייתה ל-19 ביולי 2014, אך נדחתה בשבוע ובנייתה החלה ב-27 ביולי 2014. ב-17 בפברואר 2015 נערכה הצוללת הגרעינית לקראת ניסויים הידראוליים.
ב-14 בנובמבר 2016, נבדק גוף הצוללת לאטימות. ב-16 בנובמבר 2017 הודיע ראש החברה לבניית ספינות, אלכסיי רחמנוב, על בעיות במימון בניית הצוללת. בינואר 2018 פורסם כי מפעל קולומנסקי עיכב את אספקת הגנרטור מדגם 2-28DG בכמעט שנה. לבסוף, ב-16 ביולי 2020 הושקה הצוללת. ב-30 במאי 2021 נכנסה הצוללת הגרעינית לראשונה לניסויי ים במפעל המייצר.
ב-21 בדצמבר 2021 נקלטה לשירות מבצעי בצי הרוסי.
הערות שוליים

↑  "Объем Гособоронзаказа-2014 на Севмаше выполнен полностью". סבמאש. 2015-02-17. נבדק ב-2015-02-22.
↑  В ОСК сообщили о нехватке денег на строительство пятой подлодки «Борей»
↑  Подводный ракетоносец «Князь Олег» почти год не может получить дизель-генератор
הולשוביצה

הולשוביצה (צ'כית: Holašovice) הוא כפר היסטורי קטן השוכן בדרום צ'כיה, במרחק 15 קילומטרים מערבית לצ'סקה בודייוביצה ובמרחק 18 קילומטרים צפונית לצ'סקי קרומלוב (הוכרז כאתר מורשת עולמית ב-1992). הכפר נמצא בשטחה של הרשות המוניציפלית יאנקוב. דרומית לכפר נמצא האזור המוגן יער בלאנסקי. הכפר ננטש לאחר מלחמת העולם השנייה, כך שהשתמרו בו מתאר ימי הביניים ובניינים מקומיים בסגנון בוהמייני או בארוק כפרי. הכפר שוחזר ואוכלס מחדש החל מ-1990, והוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1998.
היסטוריה

האזור שבו שוכן הולשוביצה היה מיושב על ידי האדם מאז תקופת האבן החדשה (האלף השני לפנה"ס). הכפר עצמו הוקם במחצית הראשונה של המאה ה-13, כאשר אנשים רבים החלו להתיישב באזורי הגבול של בוהמיה. התיעוד הקדום ביותר הנוגע לכפר הוא מסמך של המלך ונצ'סלאוס השני, שהעניק מספר כפרים (כולל הולשוביצה) למנזר ציסטרסיאני בווישי ברוד. הכפרים היו בבעלות המנזר עד 1848.
בין 1520 ל-1525 התחוללה בהולשוביצה מגפה קשה של דבר בובוני, ורק שני תושבים שרדו. מעל קבר האחים שבקצהו הצפוני של הכפר הוקמה אנדרטה לזכר האירוע. המנזר אכלס את הכפר בהדרגה באמצעות מתיישבים מבוואריה ואוסטריה. האוכלוסייה מנתה כ-17 תושבים ב-1530. הכפר נפגע קלות במהלך מלחמת שלושים השנים, אך התאושש תוך זמן קצר.
ברישום קרקעות מ-1827 נכתב כי כל המבנים במשקי הכפר (מלבד האסמים) נבנו מאבן ללא מסגרת עץ, וזאת בניגוד לכפרים רבים אחרים בבוהמיה באותה תקופה.
מספר המשקים החקלאיים היה 17 החל מהמאה ה-16, ורק לקראת המאה ה-20 (1895) אוכלוסיית הכפר החלה לגדול והתגוררו בו 157 תושבים ממוצא גרמני ו-19 אנשים ממוצא צ'כי. רוב החוות בכפר ננטשו והחלו להתדרדר לאחר גירוש התושבים הגרמנים בשלהי מלחמת העולם השנייה. הולשוביצה הפך למקום נטוש תחת השלטון הקומוניסטי שהוקם בצ'כיה לאחר המלחמה.
ב-1990 החל מבצע מקיף לשיפוץ ושיקום הכפר, והוא אוכלס מחדש. אוכלוסייתו מונה כ-140 תושבים, נכון ל-2006.
תיאור

הכפר מורכב מ-120 מבנים המסודרים מסביב לכיכר גדולה שבה נמצאת קפלה קטנה שבראשה צלב, וכן ממספר בניינים נוספים המרוחקים מקבוצת הבניינים המרכזית. האזור שהוכרז על ידי אונסק"ו כולל 23 חוות המוגנות כמונומנטים אדריכליים, ביחד עם מבני המשנה (אסם, אורוות וכדומה) וגנים. החוות נבנו כך שהגמלונים שלהן פונים לעבר הכיכר. חלק מהבניינים של החוות הפכו בשנים שלפני ולאחר מלחמת העולם השנייה לבתי מגורים לגמלאים. בחלק מהחוות היו בתים קטנים ופשוטים שהיו מיועדים למגורי משפחות הפועלים.
בכיכר הכפר עצמה שוכנת קפלת יאן מנפומוק המתוארכת לאמצע המאה ה-18, שהיא מבנה צר שחזיתו הגבוהה בנויה בצורת פעמון. פנים הקפלה המלבני מחופה על ידי שני קמרונות הנסגרים על ידי שתי לונטות. גג הקפלה בנוי גם כן בצורת אוכף, ובראשו נמצא צריח מחודד המכיל פעמון.
נפחיית הכפר ובית הנפחיה שכנו במרכז הכיכר החל מתחילת המאה ה-18. הנפחיה שכנה בצד המערבי של הכיכר עד להעברתה ב-1885 למיקומה הנוכחי. שני המבנים הם חד-קומתיים עם גגות בצורת אוכף, ופתח הכניסה שפנה אל הכיכר היה בצורת קשת. הנפחיה משמשת כבית מגורים, והפתח הקשתי הוא מפני שינוי זה.
חזיתה של חווה מספר 3 היא דו-גמלונית בסגנון דרום בוהמייני קלאסי, ובנוסף לשער הגדול יש שער קטן נוסף בקיר המקיף אותה. לשני הגמלונים יש גימור בסגנון בארוק ביחד עם רצועות של פילסטר סטוקו. מיד לאחר הכניסה דרך השער הראשי נמצא אסם דו-קומתי משמאל, שקומתו העליונה משמשת כמזווה. אחרי האסם נמצא גוש מבנים עם אורוות ומרתף מקומרן. בית החווה הדו-חדרי נמצא מצד ימין. באמצע אולם הכניסה נמצא גרם מדרגות המוביל אל עליית הגג של הבית.
החווה הגדולה ביותר בכפר היא חווה מספר 8. משמאל לשער הכניסה נמצא בית החווה הראשי המורכב משני אחרים, ואליו מחוברים שתי רפתות ארוכות המחולקות לשני חללים מקומרנים. בצד הימני של הכניסה נמצא אסם תלת-קומתי. הצד האחורי של החצר מתוחם על ידי אסם אבן גדול, שנבנה בשלהי המאה ה-19 כתחליף לאסם העץ הקודם.
חווה מספר 15 נמצאת בצד המזרחי של הכיכר, והיא מקיפה שלושה צדדים של חצר מרכזית. חזית החווה היא מבנה דו-גמלוני קלאסי עם שער כניסה קשתי. מבנה החווה השתנה לאורך מאות השנים האחרונות, ובמהלך השינויים הוחלפו גמלוני הבארוק בגמלונים משולשים. המבנה החשוב ביותר בחווה הוא האסם ששמר על צורתו המקורית בצורה הטובה ביותר ביחס למבנים אחרים בכפר.
אחד מבתי הכפר
קפלת יאן מנפומוק
הנסיך אוסקר, דוכס גוטלנד

הנסיך אוסקר, דוכס גוטלנד (בשוודית: Prins Oscar, hertig av Gotland; ‏ 15 בנובמבר 1859 – 4 באוקטובר 1953), היה בנו של אוסקר השני, מלך שוודיה, ואביו של פולקה ברנדוט.
ביוגרפיה

אוסקר נולד ב-15 בנובמבר 1859 בסטוקהולם, לאוסקר, נסיך הכתר של שוודיה ולסופיה מנסאו, בתם של וילהלם, דוכס נסאו ופאולינה, נסיכת וירטמברג. בצעירותו התגייס אוסקר לצי השוודי, והגיע בו לדרגת סגן אדמירל. במהלך שירותו בצי ערך אוסקר כמה מסעות לארצות הברית, ואף ערך מסע מסביב לעולם. אוסקר היה פעיל מאוד בארגונים חברתיים, בייחוד בארגונים דתיים, כגון ימק"א - שוודיה, וכן היה אחראי על ניהול המשלחות ללפלנד, שאותה ניהל במשך שנים רבות.
בשנת 1885 ביקר אוסקר באמסטרדם ופגש שם את אבה מונק, בתם של קרל יאקוב מונק אף פולקילה והברונית הנריקה סדרסטרם, והתאהב בה. כשסיפר אוסקר למשפחתו על החלטתו להינשא לה, הם הזדעזעו והורו לו להיפרד ממנה למשך שנתיים. כעבור שנתיים עדיין רצה אוסקר להינשא לה, ולשם כך ויתר על כל זכויותיו ואחיו נאלצו לחתום על כך שיתחתנו עם בנות אצולה. ב-29 בינואר 1888 הוכרזו האירוסין באופן רשמי, מה שגרם לצער רב בבית המלוכה, אך זכה לאהדה גדולה מהציבור, אשר בא להיפרד מהם בתחנת הרכבת. ב-15 במרץ אותה שנה התחתנו השניים בבורנמות', אנגליה, בהשתתפות אמו המלכה סופיה, אחיו הנסיך קרל, דוכס וסטריטלנד והנסיך אויגן, דוכס נרקה, בת דודתו לוביסה, נסיכת הכתר של דנמרק, ואמה ואחיה של אבה. לאחר החתונה נשאו השניים בתואר הנסיך והנסיכה ברנדוט, וב-2 באפריל 1892 העניק לו דודו אדולף, הדוכס הגדול של לוקסמבורג את תואר האצולה הלוקסמבורגי "רוזן ויסבורג". בתחילה התגוררו השניים בקרלסקרונה, ולאחר מכן עברו להתגורר בסטוקהולם. לשניים נולדו 5 ילדים, והצעיר שבהם פולקה ברנדוט נרצח בשנת 1948 בישראל על ידי קבוצת קיצונים מהלח"י, שמחו על תוכניותיו לחלוקת ארץ ישראל.
ב-4 באוקטובר 1953 מת אוסקר בביתו בסטוקהולם, והוא בן 94 שנים.
משפחתו

ב-15 במרץ 1888 התחתן אוסקר עם אבה ברנדוט, בתם של קרל יאקוב מונק אף פולקילה והברונית הנריקה סדרסטרם, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
מריה ברנדוט (1889–1974)
קרל אוסקר ברנדוט (1899–1977)
אבה סופיה ברנדוט (1892–1936)
אלזה ברנדוט (1893–1996)
פולקה ברנדוט (1895–1948)
הנרי ברנדון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 במרץ 1916 ליברץ, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  20 באפריל 1993 (בגיל 77) 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר האימפריה הבריטית 
 
אוסקר הנרי ברנדון CBE (באנגלית: Oscar Henry Brandon‏; 9 במרץ 1916 – 20 באפריל 1993) היה עיתונאי יהודי יליד צ'כיה שפעל בבריטניה ובארצות הברית. פרסם מספר ספרים על מדיניות חוץ אמריקאית ויחסים בינלאומיים.
ביוגרפיה

נולד בשם אוסקר היינריך ברנדייס בעיר ליברץ שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום בצ'כיה). למד באוניברסיטאות פראג ולוזאן. ב-1939 היגר ללונדון והחל לכתוב כפרילנסר עבור הסאנדיי טיימס.
במהלך מלחמת העולם השנייה התמנה ככתב המלחמה של העיתון, לאחר סיום המלחמה כיהן ככתב הסאנדיי טיימס בפריז, כתב דיפלומטי נודד ואחר כך בתפקידו שבו התפרסם ככתב הראשי של העיתון בוושינגטון, בירת ארצות הברית, תפקיד שמילא בין השנים 1950–1983. בתפקידו זה פיתח קשרי ידידות עם אישים בכירים בפוליטיקה האמריקאית. נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון הורה להאזין לשיחות הטלפון שלו ב-1969. לפי האנציקלופדיה בריטניקה, בשל הידע הפוליטי המקיף שלו. גרסה אחרת מייחסת את ההוראה על הציתות לידידו, הנרי קיסינג'ר, יהודי אף הוא. לפי מרטין אינדיק, נתן קיסינג'ר את ההוראה ל-FBI כדי להבטיח את עצמו מפני חשדות בנאמנות כפולה (ליהודים). במקביל לתפקידו בוושינגטון היה ברנדון עורך בכיר בסאנדיי טיימס בשנים 1963–1983.
לאחר פרישתו מן העיתון היה עמית מחקר במכון ברוקינגס וכתב טורים עבור הניו יורק טיימס והוושינגטון סטאר (אנ').
ב-1970 נישא לאשת החברה האמריקנית מייבל הוברט ונטוורת', ידועה כמאפי קבוט (אנ'). לזוג נולדה בת אחת. לצדה הם גדלו גם את בתה החורגת של אשתו, השחקנית והקומיקאית אלי ונטוורת', שנישאה מאוחר יותר לכתב החדשות והיועץ הפוליטי ג'ורג' סטפנופולוס.
ברנדון זכה לתואר מפקד מסדר האימפריה הבריטית (CBE) ב-1985. הוא נפטר בבלומסברי שבלונדון באפריל 1993 לאחר שלקה בשבץ מוחי.
לפי ידידו, העיתונאי והמבקר האוסטרלי פיליפ נייטלי (אנ') שהתמחה בכתיבה על ריגול, היה 'סוד ידוע' בקרב חבורת העיתונאים שברנדון עובד במקביל לעיסוקיו העיתונאיים, עבור ה-MI6 הבריטי.
הערות שוליים

↑  ידיעה על מותו באתר הניו יורק טיימס.
↑  מרטין אינדיק, בתחבולות תסיים מלחמה: הנרי קיסינג'ר והחתירה לשלום במזרח התיכון, מאנגלית: נורית גרידינגר, ידיעות אחרונות ספרי חמד, 2023. עמ' 44 הערה 20.
↑  Jeremy Duns, The 'secret agents' of the UK press, 3 במרץ 2013, באתר ה-BBC.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007583006305171  BIBSYS: 90630916  BnF: cb121832089 (data)  CiNii: DA03493312  GND: 119091534  ISNI: 0000 0001 1452 4524  LCCN: n50043317  NARA: 10581656  NDL: 00520270  NKC: uk2011652598  NLA: 35021341  NLG: 249625  NTA: 089606760  RERO: 02-A003037899  SUDOC: 030413877  VIAF: 95326234   WorldCat (עם VIAF): 95326234
המיסוטיים

| המיסוטיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: חסרי זנב
תת־סדרה:: ניאובטרכיה
על־משפחה:: צפרדעים
משפחה:: המיסוטיים
סוג:: Hemisus
שם מדעי
 Hemisotidae ‏גינטר, 1859
תחום תפוצה


המיסוטיים (שם מדעי: Hemisotidae) היא משפחה של צפרדעים מסדרת חסרי הזנב המכילה סוג אחד בלבד. בסוג זה (Hemisus) נמצאים תשעה מינים. הם חיים באזורים הטרופיים והסובטרופיים באפריקה שנמצאים דרומית למדבר סהרה. גודלם של ההמיסוטיים בינוני, והם מגיעים לאורך של 8 סנטימטרים. גופם עגלגל, והם בעלי רגליים קצרות. ראשם קטן וצר, ואפם חזק ומורם כלפי מעלה.
הצפרדעים במשפחת ההמיסוטיים הן צפרדעים חופרות, קרי הן מכלות את מרבית זמנן מתחת לאדמה. הנקבה חופרת בזמן חיבוק הכלולות, והיא תטיל את ביציה במחילה שחפרה. הזכר בדרך כלל יוצא מהמחילה, והנקבה נשארת לשמור על הביצים. ברגע שיורד גשם בכמות מספקת, האם תחפור בעזרת אפה כלפי מקור מים בו יוכלו לשהות הראשנים עד שיעברו מטמורפוזה. הראשנים יכולים להישאר מחוץ למים במשך מספר ימים עד לכניסתם למקור המים. בשונה מיתר הצפרדעים החופרות, הצפרדעים ממשפחת ההמיסוטיים חופרות קודם עם הראש, בעוד היתר חופרות קודם עם חלקן האחורי.
חלק ממיני משפחת ההמיסוטיים משמשים כחיות מחמד.
מינים

Hemisus barotseensis
Hemisus brachydactylus
Hemisus guineensis
Hemisus guttatus
Hemisus marmoratus
Hemisus microscaphus
Hemisus olivaceus
Hemisus perreti
Hemisus wittei
הזיקורת הגדול של אור

הזיקורת הגדול של אור
הזיקורת הגדול של אוּר הוא זיקורת שנבנה בעיר העתיקה אוּר אשר בשומר (נמצא בקרבת העיר המודרנית נאסריה אשר בעיראק). לכבוד ננה, אל הירח במיתולוגיה המסופוטמית.
הזיקורת נבנה בסביבות 2100 לפנה"ס על ידי המלך אור־נַמּוּ.
חלקים מהמבנה שוחזרו, והוא עומד על תילו ושמור ברובו. הזיקורת מתנשא לגובה של 30 מטר, כשגודל בסיסו הוא 64×46 מטר.
הערות שוליים

1 2  Department of Ancient Near Eastern Art, “Ur: The Ziggurat.” In Heilbrunn Timeline of Art History, New York: The Metropolitan Museum of Art, 2000
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
המרכז הלאומי לבקרת מחלות (הודו)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  הודו 
 תחום שיפוט:  הודו הודו
 סוכנות אם:  Ministry of Health and Family Welfare 
 תאריך הקמה:  1909 
 סוכנות קודמת:  המכון הלאומי למחלות תקשורת (NICD) (2008–1986)
 ראש:  ד"ר סוג'ט קומאר סינג
 מטה מרכזי:  ניו דלהי 
 www.nicd.nic.in
 
המרכז הלאומי לבקרת מחלות (הראשי תיבות: NCDC; ידוע בעבר בשם המכון הלאומי למחלות תקשורת) הוא מכון תחת המינהל הכללי ההודי לשירותי הבריאות. המכון הוקם ביולי 1963 למחקר באפידמיולוגיה ובקרה על מחלות מועברות. נכון להיום יש למכון שמונה סניפים: באלואר, בבנגלור, בטריוונדרום, בקוז'יקוד, בקונור, יבגדלפור, בפטנה, ברג'מונדרי ובוואראנסי כדי לייעץ לממשלות המדינה בהתאמה לבריאות הציבור. המטה המרכזי נמצא בשאם נאת מרג בניו דלהי.