תאוהרי ג'אורג'סקו
חייו > הקריירה השלטונית בעת השכנת המשטר הקומוניסטי ברומניה

בחסות הצבא הסובייטי תפסה המפלגה הקומוניסטית ברומניה, שהפכה לחוקית, עמדות חשובות בשלטון הדמוקרטי החדש.
לפי הצעתה של אנה פאוקר שחזרה מגלות ברית המועצות יחד עם כניסת הצבא הסובייטי לרומניה, ב-4 בנובמבר 1944 התמנה ג'אורג'סקו לתת-מזכיר מדינה לעניינים מנהליים במסגרת משרד הפנים של ממלכת רומניה. הוא עמד בקשר ישיר עם היועצים הסובייטים, ביניהם הגנרל דמיטרי פדיצ'קין, וגם באמצעות גאורגה פינטיליה, ראש "משק המפלגה" האחראי בנושאי ביטחון על הקשר עם הסוכנים הסובייטים ברומניה.
בתוקף תפקידו קיבל עליו ג'אורג'סקו את המשימה לפעול להחדרת הקומוניסטים לתוך מנגנוני הז'נדרמריה והסיגורנצה ולשירות המודיעין המיוחד הרומניים. ג'אורג'סקו סיים את תפקידו כתת-המזכיר במשרד הפנים ב-28 בפברואר 1945.
כעבור שבוע, ב-6 במרץ 1945 התמנה כשר הפנים בממשלת ד"ר פטרו גרוזה, שנמצאה בשליטה קומוניסטית רחבה.
הוא המשיך להחזיק בתיק זה עד 28 במאי 1952, גם בממשלה הבאה בראשות גאורגה גאורגיו -דז' שהייתה על טהרת המפלגה
הקומוניסטית.
אחרי מעצרו של המזכיר הכללי לשעבר של המפלגה, שטפאן פוריש, הרביעייה המנהיגה את המפלגה - המזכירות - שהייתה מורכבת מגאורגיו-דז, אנה פאוקר, וסילה לוקה וג'אורג'סקו עצמו שהאשימה את פוריש בבגידה הורתה על חיסולו הפיזי. ללא משפט, פוריש נרצח אחר כך בשנת 1946 בבית שבו הוחזק בכוח, באמצעות אלת ברזל. מבצעי ההוראה היו נאמנו של דז', גאורגה פינטיליה ונהגו.
בוועידה הלאומית של המפלגה הקומוניסטית של רומניה שהתקיימה ב-16-22 באוקטובר 1945 נבחר ג'אורג'סקו לחבר בוועד המרכזי של המפלגה והשתייך לו עד 27 במאי 1952.(מ-1948 שינתה המפלגה את שמה למפלגת הפועלים הרומנית). הוא נבחר גם לחבר בפוליטבירו (הלשכה הפוליטית) של הוועד המרכזי ובמזכירות הוועד המרכזי, בהן פעל כחבר מן המניין עד 27 במאי 1952.
בשנים 1946–1948 היה ג'אורג'סקו גם חבר בבית הנבחרים והחל מ-1948 עד 1952 היה נציג של מחוז הבחירה טימישוארה באספה הלאומית הגדולה, הפרלמנט החדש שהוקם על ידי השלטון הקומוניסטי.
בין 17 במרץ 1948 ל-28 במאי 1952 כיהן ג'אורג'סקו גם כסגן ראש הממשלה בממשלת גאורגיו-דז'.
בעת היותו אחד המנהיגים המרכזיים של השלטון החדש של "הרפובליקה העממית הרומנית" ובמיוחד כאחראי על משרד הפנים ותיאום השירותים המיוחדים לביטחון, השליט ג'אורג'סקו ועמיתיו מדיניות של דיכוי וטרור, שכלל במשך שבע שנים כ־100,000 מעצרים פוליטיים - של מתנגדים בפועל או מדומים חשודים כמתנגדים לשלטון הקומוניסטי, של איכרים שהתנגדו לקולקטיביציזה של החקלאות, של חברים לשעבר ודמויות פוליטיות מן המפלגות ה"בורגניות" שהוצאו מחוץ לחוק, אקדמאים, אנשי רוח ואנשי דת הידועים כבעלי דעות שונות מהאידאולוגיה השלטת.
האסירים הפוליטיים הראשונים היו הנעצרים בהפגנות הפרו-מונרכיות בסתיו 1945 ובימי הבחירות הכלליות המזויפות ב-19 בנובמבר 1946. עם האנשים שנפלו ראשונים קרבן לדיכוי נמנה גם התובע ג'וג'וק מקראיובה שניהל בימי המשטר הקודם תיק פלילי נגד ג'אורג'סקו נעצר ב-1948 והובא לבוקרשט והושלך דרך החלון מהקומה החמישית של פרפקטורת המשטרה.
בשנת 1948 אורגן גם דיכוי הכנסייה היוונית-קתולית הרומנית שהוצאה מחוץ לחוק ומעצרם של בישופיה (28 באוקטובר 1948). בעת הנהגתו עסקו שירותי הביטחון גם בדיכוי קבוצות פרטיזנים אנטיקומוניסטים פחות או יותר חמושות שפעלו באזורים הכפריים ובהרים. בשנת 1947 ניצלו הסובייטים, אמיל בודנראש וג'אורג'סקו את ניסיונם של כמה ממנהיגי האופוזיציה להימלט מרומניה ("פרשת טמדאו") כדי להוציא מחוץ לחוק את שתי "המפלגות ההיסטוריות" הבורגניות - מפלגת האיכרים הלאומית והמפלגה הלאומית-ליברלית ולעצור את מנהיגיהם. רבים מהם נזרקו לבתי סוהר הידועים כיום לשמצה.
כשר הפנים בשנת 1951 היה ג'אורג'סקו המארגן הראשי של גירושם ההמוני של בני קבוצות אתניות וחברתיות מאזור הספר בגבול עם יוגוסלביה - רבע מהם גרמנים אתניים (שוובים של באנאט), האחרים סרבים, בולגרים, ארומנים קיאבורים, פליטים רומנים מבסרביה ובוקובינה וכו', לערבות ברגאן המשתרעות בין בוקרשט לדנובה.
מאוחר יותר, בחקירתו ב-1952 הואשם ג'אורג'סקו על ידי דז' וחבריו לעבר במפלגה כי בסוף 1945, ביוזמתם של אנה פאוקר ושלו נוהלו מגעים מטעם המפלגה הקומוניסטית עם ניקולאיה פטראשקו, מנהיג בפועל של הפלג של הוריה סימה בארגונים הלגיונרים המחתרתיים (התנועה הלגיונרית הייתה בלתי חוקית ברומניה החל משנת 1941) וסוכם על "אי תוקפנות" בין הצדדים ועל שחרורם של לגיונרים ממחנות הריכוז והפסקת רדיפתם של אלה שירדו למחתרת (ושלא ביצעו פשעים) בתמורה להסגרה מרצון ומסירת כלי נשק .
צעדים אלה היו למעשה חלק מהמאמץ הקדחתני של המפלגה הקומוניסטית שמספר חבריה היה מצומצם להגדיל בקצב מהיר את מספרם והם היו בזמנו חלק מהמדיניות שנקבעה על ידי מזכירות המפלגה כולה.
בסופו של דבר בשנת 1948 התחילו מעצרים המוניים של אלפי חברים לשעבר של התנועה הלגיונרית,
בעת כהונתו כשר הפנים האחראי להוצאת דרכונים, התנהלה עלייה המונית של יהודים מרומניה לישראל, בהתאם למדיניות של המפלגה הקומוניסטית של רומניה באישור ההנהגה הסובייטית. תפקידו ותפקידה של אנה פאוקר בהרשאת עלייה זו בשנים 1948–1951 נוצלה ב-1952 בהכפשתם של השניים כ"משתפים פעולה" עם הציונים.