stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זיין אמורי
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 | מחשבות פליליות | ראיין | פרק: "Haunted" |
| 2010 | עקרות בית נואשות | פטריק (בן 12) | פרק: "If..." |
| 2010 | הלוחשת לרוחות | ילד עם מסכת חזיר | פרק: "The Children's Parade" |
| 2010 | המפענחת | אייברי דיסקן | פרק: "Help Wanted" |
| 2010–2011 | אני והלהקה | צ'ארלס "צ'אקי" אלברטסון | 5 פרקים |
| 2011 | שייק | הווארד | פרק: "Sweat It Up" |
| 2011 | CSI: מיאמי | בובי נולן | פרק: "Long Gone" |
| 2011–2012 | חסרי בושה | סיימון | 2 פרקים |
| 2013 | החרשנים | גרהאם | פרק: "RestaurANTeur" |
| 2013 | משפחה מודרנית | צופי קולנוע | פרק: "Larry's Wife" |
| 2013 | בית ספר לאמנויות לחימה | טאד מונקו | פרק: "Queen of Karts" |
| 2014 | תראו את אבא... (אנ') | גרג הווארד | פרק: "See Dad Become Room Mom" |
| 2015–2018 | האקסית המטורפת | ברנדן פרוקטור | 8 פרקים |
| 2015–2022 | הגולדברגים | ג'יי סי ספינק | 29 פרקים |
| 2016–2017 | סופרגירל | ריק מלוורן | 2 פרקים |
| 2017 | 24: מורשת (אנ') | דרו פלפס | 4 פרקים |
| 2017–2018 | הבורחים | ברנדון | 3 פרקים |
| 2018 | Brimming with Love | טיילר | סרט טלוויזיה של Up TV (אנ') |
| 2018–הווה | הטירון | הנרי נולן | 10 פרקים |
| 2021 | בית המשפט! | אלכסנדר מור | 2 פרקים |
| 2024 | Maverick | לוקאס | סרט טלוויזיה (בהפקה) |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | עבודה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011 | פרסי אמן צעיר | ההופעה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה – לשחקן אורח בכיכובו של שחקן צעיר 11–13 | אני והלהקה | זכייה |
| 2012 | פרסי אמן צעיר | ההופעה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה – לשחקן אורח בכיכובו של שחקן צעיר 11–13 | שייק | מועמדות |
| 2012 | פרסי אמן צעיר | ההופעה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה – לשחקן צעיר חוזר | אני והלהקה | זכייה |
| 2014 | פרסי אמן צעיר | ההופעה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה – לשחקן אורח בכיכובו של שחקן צעיר בגילאי 14–16 | החרשנים | מועמדות |
הערות שוליים

↑  "33rd Annual Young Artist Awards". YoungArtistAwards.org. אורכב מ-המקור ב-4 באפריל 2012. נבדק ב-31 במרץ 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "32nd Annual Young Artist Awards". YoungArtistAwards.org. אורכב מ-המקור ב-8 באוגוסט 2013. נבדק ב-31 במרץ 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "35th Annual Young Artist Awards". Young Artist Awards. אורכב מ-המקור ב-20 ביולי 2015. נבדק ב-30 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
שלושה ואחת

| --- | --- |

 בימוי:  מיכאל קאליק
 הופק בידי:  יוסף דיאמנט, יצחק (איז'ו) שני, אריק דיכנר
 תסריט:  מיכאל קאליק ושמאי גולן
 עריכה:  דני שיק
 שחקנים ראשיים:  יונה אליאן אסי דיין אורי לוי
 מוזיקה:  יוסי מר-חיים
 צילום:  ויקטור בילוקופיטוב
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  1975
 משך הקרנה:  86 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 תקציב:  750,000 ל"י
 דף הסרט ב־IMDb
 
שלושה ואחת הוא סרט קולנוע ישראלי של הבמאי מיכאל קאליק משנת 1975. הסרט עוסק בפער הדורות בין אבות ובנים בחברה הישראלית בתחילת שנות ה-70. הסרט מתאר פלמחניק מזדקן המתפכח מערכיו הישנים אל מול תהליך החומרנות בחברה הישראלית ואת מערכת היחסים שלו עם בניו. כל זאת, על רקע נופי ים סוף, חופי אילת ומזרח סיני. הסרט נחל כישלון חרוץ בבתי הקולנוע בישראל, ובכך הסתיימה ה"קריירה" הישראלית של הבמאי שעלה מברית המועצות, בה נחשב לבמאי קולנוע בולט. קאליק נשאר בישראל אך מיעט בפעילות קולנועית.
עלילה

מסגרת העלילה מתבססת על הסיפור הקצר של מקסים גורקי "מלווה" (1897), שעובד ב-1956 לסרט הסובייטי המצליח, "Мальва" (רו'). יוסק'ה בן-דור (אורי לוי) הוא איש עסקים מבוסס, פלמחניק בעברו, שאינו מוצא את עצמו בישראל של 1973. הוא סולד מהחומרנות ואיבוד הערכים  נוטש את משפחתו ויורד לחיות באילת. אהובתו בחופי אילת היא מרווה (יונה אליאן), צעירה יפהפייה, חופשייה ברוחה ומסובכת בנפשה. למקום מגיע בנו, אבשלום (אסי דיין) וגם הוא מנהל מערכת יחסים עם מרווה. למרווה, שאינה יודעת במי לבחור, באב או בבן, יש גם אהוב שלישי; אלי ההיפי המסומם (אבישי אביבי). הגיבורים מבלים את זמנם בחופי אילת ומזרח סיני תוך התלבטויות בקשר לעתידם האישי ולמצב החברה בישראל. הסרט נחתם בתמונה מגיוס המילואים בפרוץ מלחמת יום הכיפורים.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
יונה אליאן: מרווה
אסי דיין: אבשלום
אורי לוי: יוסק'ה בן-דור
אבישי אביבי: אלי ההיפי
רפי נלסון:
הפקה וביקורת

מעלייתו לישראל ב-1971, ניסה הבמאי קאליק לגייס כסף להפקת סרט חדש שיצולם בישראל. הוא הצליח לגייס כסף בהלוואות אישיות בסיוע ממשרד הקליטה, מהסוכנות היהודית וממעבדות ברקי פטה המפריס (לשעבר, סרטי גבע) ותקציב הסרט עמד על 750 אלף ל"י. הסרט צולם באביב 1974 בסמוך לבריכת השמש שמדרום לטאבה.
מבקרי הקולנוע הישראלים קטלו את הסרט. זאב רב נוף כתב ב"דבר": "אין לקאליק שום זיקה לעלילה עצמה, לרקע החברתי והאנושי של הארץ, לשפה העברית. אין גם זכר להשראה, למעוף, לגיבוש סגנוני-אישי. בקיצור, סרט שלא היה צריך להיעשות כלל;" הסרט התקבל באדישות גם בקרב הקהל הישראלי ולאחר שבועות בודדים ירד מהמסכים. יחד עם סרטו של דן וולמן, "מיכאל שלי", היה "שלושה ואחת" מועמד מטעם ישראל לפסטיבל קאן, אולם שני הסרטים לא נתקבלו לפסטיבל.
הערות שוליים

1 2 3 4  ברוך מאירי, שלושה+אחת באילת (המשך), מעריב, 5 באפריל 1974
1 2  יעקב בר-און, מיכאל קאליק - בעקבות השמש - הפעם הישראלי, דבר, 4 במאי 1975, שם המראיין שונה בטעות, ראו ערב שירי פריד אל-אטרש(בתחתית הידיעה), דבר, 12 במאי 1975
1 2  ברוך מאירי, שלושה+אחת באילת, מעריב, 5 באפריל 1974
↑  בריכת השמש נמצאת כ-0.5 ק"מ מדרום למפרץ המכונה "הפיורד", ראו קואורדינטות למעלה.
↑  זאב רב-נוף, גורקי הוכרע באילת, דבר, 4 ביוני 1975
אתה לא יכול לשאול את זה

| --- | --- |

תמונה מפרק הפתיחה של הסדרה
 יוצרים:  קירק דוקר, אהרון סמית'
 ארץ מקור:  אוסטרליה
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  6
 מספר פרקים:  54
 הפקה
 מפיק:  קירק דוקר, אהרון סמית'
 חברת הפקה:  תאגיד השידור האוסטרלי
 עורכים:  ניק מקדוגל
 אורך פרק:  15-28 דקות
 שידור
 רשת שידור:  תאגיד השידור האוסטרלי
 תקופת שידור מקורית:  3 באוגוסט 2016 – הווה
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
אתה לא יכול לשאול את זה (באנגלית: You Can't Ask That) היא סדרת טלוויזיה אוסטרלית שנוצרה על ידי תאגיד השידור האוסטרלי ועלתה לאוויר לראשונה באוגוסט 2016. נכון ל-2024, לסדרה יש שבע עונות.
הסדרה יצאה לפגרה ב-2023 אך היא צפויה לחזור בעתיד הקרוב.
היסטוריה

הסדרה נוצרה על ידי קירק דוקר ואהרון סמית' ב-2015, הפרק הראשון של העונה הראשונה שודר בתאגיד השידור האוסטרלי ב-3 באוגוסט 2016. על פי הדיווחים, הסדרה נכתבה בהשראת שרשורי Ask Me Anything ברשת החברתית Reddit.
תיאור

הסדרה שואפת להציג את חייהם של קהילות מודרות ולשבור סטריאוטיפים תוך מענה לשאלות שאנשים מפחדים לשאול. בכל פרק נשאלים המצולמים שאלות שנחשבות לשנויות במחלוקות ונשלחו על ידי הצופים בטרם צילום התוכנית. בין האוכלוסיות שהוצגו בסדרה ניתן למנות עובדי מין, טרנסג'נדרים, עיוורים, הומלסים, פליטים ועוד.
פרקים > עונה 1 (2016)

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| מספר פרק | נושא | תאריך שידור מקורי |
| 1 | גמדות | 3 באוגוסט 2016 |
| 2 | משתמשי כיסא גלגלים | 10 באוגוסט 2016 |
| 3 | טרנסג'נדרים | 17 באוגוסט 2016 |
| 4 | מוסלמים | 24 באוגוסט 2016 |
| 5 | פוליאמורים | 31 באוגוסט 2016 |
| 6 | אסירים לשעבר | 7 בספטמבר 2016 |
| 7 | שמנים | 14 בספטמבר 2016 |
| 8 | אבוריג'ינים | 21 בספטמבר 2016 |
| 9 | עובדי מין | 27 בספטמבר 2016 |
| 10 | חולים סופנים | 5 באוקטובר 2016 |
פרקים > עונה 2 (2017)

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| מספר פרק | נושא | תאריך שידור מקורי |
| 1 | עיוורים | 6 באפריל 2017 |
| 2 | אנשים עם תסמונת דאון | 12 באפריל 2017 |
| 3 | ניצולי ניסיונות התאבדות | 19 באפריל 2017 |
| 4 | ווטרנים | 26 באפריל 2017 |
| 5 | בעלי מומים בפנים | 3 במאי 2017 |
| 6 | פליטים | 10 במאי 2017 |
| 7 | משתמשים בקריסטל מת' | 17 במאי 2017 |
| 8 | ילדים להורים להט"בים | 24 במאי 2017 |
| 9 | בני מאה | 31 במאי 2017 |
| 10 | סאדומאזוכיסטים | 7 ביולי 2017 |
| 11 | מכורים להימורים | 14 ביולי 2017 |
| 12 | חסרי בית | 21 ביולי 2017 |
פרקים > עונה 3 (2018)

| מספר פרק | נושא | תאריך שידור מקורי |
| --- | --- | --- |
| 1 | ניצולי תקיפה מינית | 11 ביולי 2018 |
| 2 | כוכבי ריאליטי לשעבר | 18 ביולי 2018 |
| 3 | חברי כת לשעבר | 25 ביולי 2018 |
| 4 | אנשים עם הפרעות אכילה | 1 באוגוסט 2018 |
| 5 | סווינגרים | 8 באוגוסט 2018 |
| 6 | אנשים עם סכיזופרניה | 15 באוגוסט 2018 |
| 7 | דראג קווינס | 22 באוגוסט 2018 |
|  | אנשי דת | 29 באוגוסט 2018 |
פרקים > עונה 4 (2019)

| מספר פרק | כותרת | תאריך שידור מקורי |
| --- | --- | --- |
| 1 | אלימות במשפחה | 3 באפריל 2019 |
| 2 | אוסטרלים אפריקאים | 10 באפריל 2019 |
| 3 | אינטרסקס | 17 באפריל 2019 |
| 4 | אנשי קרקס | 24 באפריל 2019 |
| 5 | פוליטיקאים לשעבר | 1 במאי 2019 |
| 6 | אלכוהוליסטים | 8 במאי 2019 |
| 7 | חירשים | 15 במאי 2019 |
| 8 | ניצולי אסונות | 22 במאי 2019 |
פרקים > עונה 5 (2020)

| מספר פרק | נושא | תאריך שידור מקורי |
| --- | --- | --- |
| 1 | לוחמי אש | 18 במרץ 2020 |
| 2 | נודיסטים | 25 במרץ 2020 |
| 3 | אנשים שהרגו | 1 באפריל 2020 |
| 4 | אנשים על הספקטרום האוטיסיטי | 8 באפריל 2020 |
| 5 | נשאי HIV | 15 באפריל 2020 |
| 6 | זוכי מדליות זהב אולימפית ופראלימפית | 22 באפריל 2020 |
| 7 | דיירים בדיור ציבורי | 29 באפריל 2020 |
| 8 | ילדים | 6 במאי 2020 |
פרקים > עונה 6 (2021)

| מספר פרק | נושא | תאריך שידור מקורי |
| --- | --- | --- |
| 1 | בגידה בזוגיות | 28 באפריל 2021 |
| 2 | שחקני כדורגל לשעבר | 5 במאי 2021 |
| 3 | הפרעה טורדנית-כפייתית | 12 במאי 2021 |
| 4 | קטועי רגל | 19 במאי 2021 |
| 5 | משפחות של נעדרים | 26 במאי 2021 |
| 6 | לסביות | 2 ביוני 2021 |
| 7 | אוסטרלים סינים | 9 ביוני 2021 |
| 8 | בתולות מבוגרות | 16 ביוני 2021 |
פרקים > עונה 7 (2022)

| מספר פרק | נושא | תאריך שידור מקורי |
| --- | --- | --- |
| 1 | בוגנים | 25 במאי 2022 |
| 2 | דיכאון לאחר לידה | 1 ביוני 2022 |
| 3 | הומוסקסואלים | 8 ביוני 2022 |
| 4 | דוגמנים | 15 ביוני 2022 |
| 5 | התמכרות לתרופות מרשם | 22 ביוני 2022 |
| 6 | שחקני פורנוגרפיה | 29 ביוני 2022 |
| 7 | דמנציה | 6 ביולי 2022 |
גרסאות בינלאומיות

ביולי 2017 החלו בתאגיד השידור הישראלי, כאן 11, לשדר גרסה מקומית של הסדרה, בשם "סליחה על השאלה", עם גרסה רגילה בעברית, גרסת ילדים וגרסה בערבית.
בפברואר 2019, תאגיד השידור ההולנדי BNNVARA החל לשדר גרסה מקומית בתאגיד השידור NPO 3 תחת הכותרת "Ik durf het bijna niet te vragen" (בקושי העזתי לשאול את זה).
ביוני 2019, ערוץ CBC הקנדי החל לשדר גרסה מקומית של הסדרה בשם You Can't Ask That.
ביאורים

↑  בוגן (אנ') הוא מונח עבור תת-תרבות באוסטרליה, המתאר אנשים פשוטים ו"מיושנים" ממעמד הפועלים
הערות שוליים

↑  Knox, David (30 בנובמבר 2022). "You Can't Ask That, Spicks & Specks resting in 2023". tvtonight.com.au. TV Tonight. נבדק ב-30 בנובמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fenton, Andrew (2 באוגוסט 2016). "Is dwarf tossing OK? Your offensive questions get answered on the ABC's new show You Can't Ask That" (באנגלית). Australia: News Corp Australia. נבדק ב-11 באוגוסט 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Choueifaty, Elie (28 ביולי 2016). "ABC series You Can't Ask That strikes a chord with its surprising humour". The Sydney Morning Herald (באנגלית). נבדק ב-11 באוגוסט 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Melissa Hank, "You Can't Ask That lets people with disabilities speak out".
שינקנסן

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  יפן
 מפעיל:  חברת הרכבות הלאומית של יפן 
 מידע על ההקמה
 פתיחת המערכת:  1 באוקטובר 1964 
 מידע על המערכת
 רוחב המסילה:  1435 מ"מ 
 מתח חשמלי:  25 kV, 50 Hz AC railway electrification 
 
.
שינקַנְסֶן (ביפנית: 新幹線) היא רשת רכבות מהירות ביפן.
מאז נפתחה מסילת טוקאידו שינקנסן בשנת 1964 התפתחה הרשת, והחל מתחילת המאה ה-21 היא מחברת את רוב הערים הראשיות על האיים הונשו וקיושו ברכבות שמהירותן מגיעה ל-300 קמ"ש וזאת בסביבה הנתונה תמיד לסכנות של רעשי אדמה וסופות טייפון. בנסיעות מבחן הגיעה השינקנסן למהירות של 443 קמ"ש לרכבת על גלגלים ו-580 קמ"ש למערך מגלב. בכל רשת קווי השינקנסן נסעו בשנת 2003 כ-6 מיליארד נוסעים, למעלה מ-16 מיליון נוסעים מדי יום. חברת הרכבות בעלת תנועת הנוסעים הגבוהה בעולם. הקו טוקאידו שינקנסן (טוקיו – שין – אוסקה) הוא הקו העמוס בעולם עם תנועה של 1.16 מיליארד נוסעים בשנה.
פירושו המילולי של השם "שינקנסן" ביפנית הוא "קו ראשי חדש" ובמובנו הצר מתייחס למסילה בלבד, בעוד ששמן הרשמי של הרכבות ביפנית הוא "סופר מהירה".
עם זאת בדרך כלל מכנים גם את הרכבות עצמן בשם "שינקנסן" אפילו ביפן. בניגוד לקווי הרכבת הישנים ברשת הלאומית של יפן, אשר פעלו על מסילות צרות (1,067 מ"מ), השינקנסן נוסעת על מסילה ברוחב תקני (1,435 מ"מ), והיא עוברת במנהרות ובגשרים כדי לחצות מכשולים, במקום להתפתל סביבם.
היסטוריה

יפן הייתה המדינה הראשונה בעולם שבנתה מסילות מיוחדות לרכבות מהירות בלבד. בגלל אופייה ההררי של המדינה, רשת המסילות הלאומית הישנה ביפן הייתה ברוחב צר (1,067 מ"מ), בדרך כלל התפתלה סביב מכשולי הקרקע ולכן מהירות הנסיעה עליה הייתה איטית יחסית. בנסיבות אלה, התעורר ביפן צורך חריף יותר ברכבת מהירה מאשר בארצות שבהן היו כבר מסילות ברוחב תקני.
היסטוריה > הצעות ראשונות

כאשר עלו ההצעות הראשונות לרכבת המהירה ביפן, בשנות השלושים, ניתן להן הכינוי האנגלי Bullet Train (רכבת קליע). שם זה דבק ברכבות השינקנסן בזכות חזיתם העגולה ומחודדת של קרון הניהוג הדומה לצורתו של קליע ובזכות מהירותן. בשנת 1940 נעשה לראשונה שימוש בשם "שינקנסן" להצעה להקים מסילה שתחבר בין טוקיו לשימונוסקי (עיר בקצה הדרום-מערבי של האי הונשו) אשר עליה ינועו קטרי קיטור וחשמל במהירות מקסימלית של 200 קמ"ש (כפליים ממהירותה של הרכבת המהירה ביותר ביפן באותם הזמנים). במרוצת שלוש השנים הבאות החל משרד הרכבות הממשלתי בתכנון תוכנית שאפתנית להמשיך את מסילת הרכבת עד לבייג'ינג, (דרך מנהרה תת-ימית לקוריאה) ואפילו לסינגפור וכן לבנות קישור למסילת הרכבת הטרנס-סיבירית ומסילות ראשיות אחרות באסיה. בשנת 1943 ננטשו תוכניות אלה, עם התדרדרות מצבה של יפן בזמן מלחמת העולם השנייה. עם זאת, חלק מן העבודה על הקו החלה כבר אז ומספר מנהרות במסילת השינקנסן נחפרו כבר בתקופה ההיא.
היסטוריה > הקמת הקו הראשון

לאחר תבוסת יפן במלחמת העולם השנייה, בשנת 1945, ננטשו תוכניות הרכבת המהירה למספר שנים. אולם באמצע שנות החמישים, עבד קו הרכבת הראשי טוקאידו (המקשר בין טוקיו לקובה), בקיבולת נוסעים מקסימלית ומשרד הרכבות הממשלתי החליט להחיות את פרויקט השינקנסן. בשנת 1958 ניתן אישור הממשלה לפרויקט והעבודה על המסילה בין טוקיו לאוסקה החלה בשנת 1959. המימון לעבודות בא ברובו מהלוואה שניתנה ליפן מן הבנק העולמי, בסך 80 מיליון דולר. בשנת 1962 נפתחה בעיר אודוורה מסילה לנסיעות מבחן של הציוד הנייד. היום מסילה זו היא חלק מן המסילה הראשית.
רכבת הטוקאידו שינקנסן נפתחה לתנועת נוסעים ב-1 באוקטובר 1964, בתזמון מושלם לאולימפיאדת טוקיו. הרכבת הפכה להצלחה מיידית ובתוך פחות משלוש שנים, ב-13 ביולי 1967, ציינה את הנוסע ה-100 מיליון. בשנת 1976 נסע בה הנוסע המיליארד. לכבוד התערוכה העולמית אקספו 70' שנערכה באוסקה, החלו לפעול על הקו רכבות של 16 קרונות.
רכבות השינקנסן הראשונות נסעו במהירות של 210 קמ"ש. מאוחר יותר הועלתה המהירות ל-220 קמ"ש. כמה מן הרכבות הללו, עם חרטומן המזכיר בצורתו קליע, עדיין נמצאות בשימוש. קרון ניהוג מאחת מן הרכבות המקוריות הראשונות, נמצא היום בתצוגה במוזאון הלאומי לרכבות ביורק, בריטניה.
היסטוריה > התרחבות הרשת

הצלחתה הראשונית של השינקנסן הביאה להארכתו של הקו הראשון לערים הירושימה ופוקוקה, אשר הושלמה בשנת 1975.
ראש הממשלה קאיקו טנקה היה תומך נלהב בשינקנסן וממשלתו הציעה הרחבה ניכרת של הרשת באופן שתיווצרנה מסילות מהירות המקבילות לכל רשת המסילות הראשיות הישנה ביפן. שני קווי מסילה חדשים, טוהוקו שינקנסן וג'ואטסו שינקנסן, נבנו בעקבות תוכנית זו. עם זאת, בנייתן של מסילות מהירות רבות אחרות נדחה או בוטלה, ככל ששקעה חברת הרכבות הלאומית בחובות, שנבעו ברובם עקב ההוצאות המאמירות על בניית המסילות המהירות. בתחילת שנות השמונים הגיעה למעשה חברת הרכבות הלאומית של יפן למצב של התמוטטות כלכלית, דבר שהוביל להפרטתה בשנת 1987.
למרות זאת, המשיך פיתוחה של רשת השינקנסן. דגמים חדשים רבים של רכבות פותחו ונבנו, כל אחד מהם ומאפייניו הייחודיים. היום יכולות רכבות שינקנסן להגיע דרך שגרה למהירות של 300 קמ"ש, דבר המציב אותן בין הרכבות המהירות בעולם, יחד עם משפחת רכבות ה-TGV הצרפתיות.
מאז 1970 נמצא קו המסילה צ'ואו שינקנסן, בשלבי פיתוח. הקו מיועד לרכבת ריחוף מגנטי אשר תחבר בין טוקיו לאוסקה. ב-2 בדצמבר 2003 שבר מערך בן שלושה קרונות של רכבת מגלב את שיא העולם במהירות לרכבות, כאשר נסע במהירות של 581 קמ"ש.
בשנת 2003 דיווחה חברת הרכבות של מרכז יפן (Central Japan Railway Company) כי שיעור הדיוק הממוצע של רכבות השינקנסן הוא איחור של 6 שניות מלוח הזמנים. נתון זה, אשר חושב על בסיס 160 אלף נסיעות של השינקנסן, כולל בתוכו עיכובים בגלל תאונות מגורמים טבעיים ואנושיים וכן טעויות בהפעלת הרכבת. בשנת 1997, כאשר נעשתה בדיקה דומה, הראו נתוני חברת הרכבות על איחור ממוצע של 18 שניות. בשנת 2004 חגגה יפן 40 שנה לשינקנסן. שנים בהן נסעו על מסילת טוקאידו לבדה, 4.16 מיליארד נוסעים. בהתאם לנתונים באתר הרכבת היפנית  הסיעה המערכת המהירה כולה למעלה משישה מיליארד נוסעים.
היסטוריה > היבטי בטיחות

בכל שנות הפעלת השינקנסן לא אירע אפילו מקרה מוות אחד של נוסע כתוצאה משימוט (ירידת רכבת מן הפסים) או התנגשות בעת הפעלת רכבות השינקנסן. השימוט היחיד בתולדות רכבות הנוסעים של השינקנסן אירע בעת רעידת האדמה שאירעה ביפן ביום 23 באוקטובר 2004. שמונה קרונות ממערך מספר 235 שנע על הג'וטסו שינקנסן נשמטו מן המסילה ליד תחנת נגוקה. איש מבין 154 נוסעי הרכבת לא נפצע. כדי למזער את הסכנה לנוסעים במקרי רעידות אדמה קיימת מערכת זיהוי מיוחדת העוצרת את הרכבות במהירות ברגע שהיא מאתרת רעידת אדמה. במערכים החדשים של השינקנסן, מסוג FASTECH-360 תהיה מערכת מיוחדת דמוית "אוזניים" אשר יפתחו וישמשו כבלמי-אוויר, כדי לסייע בהאטת הרכבת במהירויות גבוהות.
מערכת השינקנסן ידעה מקרה מוות בודד וכן פציעות נוסעים אשר אירעו כאשר הדלתות האוטומטיות נסגרו על נוסעים, או על חפציהם. כדי למזער הסיכון למקרים דומים, עומדים על רציפי התחנות עובדי רכבת שכל תפקידם הוא לדאוג כי נוסעים יעלו בבטחה לרכבת והדלתות תסגרנה במלואן.
בשנות הפעלתה של הרכבת היו מקרים של נוסעים שהתאבדו בקפיצה מהרכבת, או כניסה לשטח המסילה. כדי למנוע מקרים כאלה הותקנו במספר תחנות מחסומים מיוחדים המונעים מנוסעים להגיע אל המסילה, אולם אף אלה אינם מצליחים תמיד לסכל את רצונם של נוסעים המבקשים להתאבד.
תוכניות לעתיד

עקב תלונות על מטרדי רעש, מתקשה השינקנסן להגביר את מהירות מערכי הרכבת. עיקר מאמצי המחקר מתמקדים בהפחתת הרעש הנגרם מן הרכבות, במיוחד את אפקט "בום המנהרה" - קול הפיצוץ העז הנשמע כאשר רכבת נכנסת למנהרה במהירות גבוהה. למרות זאת, קיימות תוכניות להגברת מהירות הרכבות, האחת למהירות של 350 קמ"ש על מסילת השינקנסן סאניו והשנייה למהירות של 360 קמ"ש על מסילת השינקנסן טוהוקו בעזרת רכבות FASTECH-360. בחודש יולי 2007 הכריזה חברת הרכבות של מזרח יפן כי עם תום השלב הראשון בניסויי רכבות מדגם FASTECH-360, תוגבל מהירותן ל-320 קמ"ש בלבד. מהירות מופחתת זו תבטל את הצורך בהתקנת בולמי-אוויר ברכבות, "כנפיים" המתרוממות מן הרכבת ויוצרות התנגדות המסייעת לבלימתה.
בחודש מרץ 2004 נפתחה לתנועה מסילה שינקנסן קיושו מקגושימה ליאטסושירו. שלוש הארכות נוספות של המסילה המהירה מתוכננות להיפתח עד 2010.
מסילת נריטה שינקנסן, אשר תוכננה לחבר את העיר טוקיו לנמל התעופה טוקיו נריטה, נכנסה לשלבי תכנון כבר בשנות השבעים והופסקה בשנת 1983 לאחר שבעלי אדמות בנתיב המסילה התנגדו להפקעת אדמותיהם. הרכבת המהירה של נריטה תעשה שימוש בחלקים מן האדמות אשר כבר הופקעו לצורך הפרויקט. זו תהיה רכבת שלא תגיע למהירויות של השינקנסן.
רשימת קווי השינקנסן

טוקאידו שינקנסן (טוקיו – שין – אוסקה)
סניו שינקנסן (שין-אוסקה-האקטה)
טוהוקו שינקנסן (טוקיו – הצ'ינוהה)
ג'וטסו שינקנסן (אומידה – ניאיגטה)
הוקוריקו שינקנסן או נאגנו שינקנסן (טאקסאקי – נאגנו)
קיושו שינקנסן (האקטה - קגושימה)
שני קווים נוספים, המכונים מיני-שינקנסן, נבנו על ידי שדרוג מסילות קיימות:
יאמאגאטה שינקנסן (פוקושימה – שינג'ו)
אקיטה שינקנסן (מוריאוקה – אקיטה)
קיימות שתי מסילות אשר אינן בנויות כמסילות שינקנסן אולם קיים עליהן שירות שינקנסן:
קו האקאטה-מינאמי
קו גאלה-יוּזַאווַה
רשימת קווי השינקנסן > טכנולוגיית שינקנסן מחוץ ליפן

הרכבת המהירה הטייואנית מפעילה מערכים מסדרת 700T שבנה מפעל תעשיות כבדות קוואסקי. סין הזמינה 60 מערכי קרונועים בני שמונה קרונות המסוגלים להגיע למהירות של 200 קמ"ש ומבוססים על סדרת E2-1000, עם זמן אספקה החל מחודש מרץ 2006.
חברת היטאצ'י היפנית סיפקה את רכבות ה"ג'אוולין" בעלי טכנולוגיה של השינקנסן לשירות פרברי בדרום מזרח בריטניה לאורך הקו המהיר שנבנה לקישור לונדון עם מנהרת התעלה.
ציוד נייד

מערכי השינקנסן יכולים להיות עד לאורך של 16 קרונות. אורכו של כל קרון 25 מטרים, כך שאורכה של רכבת יכול להגיע ל-400 מטר. רציפי תחנות הרכבת הותאמו לרכבות אלה.
רכבות נוסעים
סדרה 0
סדרה 100
סדרה 200
סדרה 300
סדרה 400 (מיני-שינקנסן)
סדרה 500
סדרה 700
סדרה N700
סדרה N700S
סדרה 800
סדרה E1
סדרה E2
סדרה E3 (מיני-שינקנסן)
סדרה E4
סדרה E5
סדרה E6 (מיני-שינקנסן)
ראו גם

TGV
סטאר21
הערות שוליים

↑  Who Are We? East Japan Railway Company פרופיל של חברת הרכבות המזרחית של יפן
↑  Shinkansen speed ambitions scaled back. Railway Gazette International 2007;163(9):523
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: sh2016001868  NDL: 00566745 
רכבת שינקנסן מדגם N700S
רכבת שינקנסן מדגם E5
רכבת שינקנסן מדגם 0 בתחנת פוקויאמה
רשת השינקנסן ביפן
רכבת "ג'אוולין" בתחנת סנט פנקרס שבלונדון
הנס פון בילו

| --- | --- |

 לידה:  8 בינואר 1830 דרזדן, ממלכת סקסוניה 
 פטירה:  12 בפברואר 1894 (בגיל 64) קהיר, ח'דיוות מצרים 
 שם לידה:  Hans Guido von Bülow 
 מקום קבורה:  בית הקברות אולסדורף 
 מוקד פעילות:  פראג 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לייפציג 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 בן או בת זוג:  קוזימה וגנר (1859–1869) מארי פון בילוב 
 צאצאים:  דניאלה פון בילו, בלנדין גראבינה 
 פרסים והוקרה:  מדליית הזהב של החברה הפילהרמונית המלכותית (1873) 
 
הנס גידו פון בילו (בגרמנית: Hans Guido von Bülow‏; 8 בינואר 1830 – 12 בפברואר 1894) היה מנצח, פסנתרן וירטואוז ומלחין גרמני מן התקופה הרומנטית. מן המנצחים המפורסמים ביותר במאה ה-19. פעילותו הייתה חיונית לביסוס הצלחותיהם של כמה מלחינים גדולים בני זמנו, בהם ריכרד וגנר.
ביוגרפיה

פון בילו נולד בדרזדן, סקסוניה. מגיל 9 היה תלמידו של פרידריך ויק (אביה של קלרה שומאן), אבל הוריו עמדו על כך שילמד משפטים במקום מוזיקה ושלחו אותו ללייפציג.
בלייפציג פגש את פרנץ ליסט, וכאשר שמע מוזיקה משל ריכרד וגנר - בייחוד הצגת הבכורה של "לוהנגרין" בשנת 1850 - החליט להתעלם מתכתיבי הוריו ולחתור לקריירה במוזיקה. הוא השיג את משרת הניצוח הראשונה שלו בציריך, בהמלצת וגנר, בשנת 1850.
פון בילו נודע בחוסר הטקט שלו והרחיק מעליו מוזיקאים רבים שעמם עבד. מסיבה זו פוטר מעבודתו בציריך, אך במועד זה כבר החל לעשות לעצמו שם הודות ליכולתו לנצח על יצירות חדשות ומורכבות ללא פרטיטורה. בשנת 1851 נעשה תלמידו של פרנץ ליסט, ובשנת 1857 נשא לאישה את בתו של ליסט, קוזימה. במהלך שנות ה-50 וראשית ה-60 של המאה ה-19 היה פעיל כפסנתרן רסיטלים, מנצח וסופר, ושמו נודע לא רק ברחבי גרמניה אלא גם ברוסיה.
בשנת 1864 התמנה למנצח אופרת החצר של מינכן, ובמשרה זו השיג את פרסומו העיקרי. הוא ניצח על הצגות הבכורה של שתי אופרות של וגנר, "טריסטן ואיזולדה" ו"אמני השירה מנירנברג", בשנים 1865 ו-1868; שתי האופרות זכו בהצלחה עצומה. אלא שאז קמה אשתו קוזימה, שניהלה רומן עם ריכרד וגנר מזה זמן, עזבה אותו עם שתיים מארבע בנותיהם - השתיים שווגנר היה אביהן - ובשנת 1870 התגרשה מפון בילו. אף על פי כן, פון בילו נשאר חסיד של וגנר ומעולם לא ניכר בו שהוא נוטר לו טינה; אדרבא, הוא התאבל על מות וגנר והמשיך לנצח על יצירותיו.
נוסף לתמיכתו במוזיקה של וגנר, עודד פון בילו את המוזיקה של ברהמס ושל צ'ייקובסקי. הוא ניצח על ביצוע הבכורה של הסימפוניה הרביעית של ברהמס עם התזמורת שלו עצמו בשנת 1885 וניגן בביצוע בכורה עולמי את הקונצ'רטו הראשון לפסנתר של צ'ייקובסקי בבוסטון בשנת 1875, אירוע סוער, משובש שריקות בוז, קריאות ביניים ועלבונות. את ברהמס אף כלל בשלושת ה-B - שלושת המלחינים הגדולים בהיסטוריה לדעת רבים, במקום הקטור ברליוז.
משנת 1878 עד 1880 היה הופקאפלמייסטר בהאנובר, אבל נאלץ לעזוב לאחר ריב עם הטנור, ששר את תפקיד "אביר הברבור" ב"לוהנגרין" (פון בילו קרא לו "האביר המברבר"). בשנת 1880 עבר למיינינגן, שם קיבל משרה מקבילה לקודמתה ובנה את התזמורת לאחת המעולות בגרמניה; בין שאר תביעותיו, עמד על כך שהנגנים ילמדו לנגן את כל תפקידיהם בעל פה. כמה מחידושיו התזמורתיים כללו הוספת קונטרבס בן חמישה מיתרים וטימפני בעל דוושות; הטימפני עם הדוושות נעשה מאז לכלי תקני בתזמורת הסימפונית.
בסוף שנות ה-80 השתקע בהמבורג אבל המשיך לצאת לסיורי קונצרטים, הן בניצוח והן בנגינה בפסנתר. בראשית שנות ה-90 החלה בריאותו הנפשית והגופנית להתערער והוא חיפש אקלים חמים ויבש יותר להחלים בו. לבסוף הלך לעולמו בבית מלון בקהיר, מצרים.
לקריאה נוספת

Holden, Raymond (2005). The Virtuoso Conductors: The Central European Tradition from Wagner to Karajan. New Haven, Connecticut: Yale University Press. ISBN 0300093268.
Fifield, Christopher.  Macy, L. (ed.). Hans von Bülow. Grove Music Online.
Walker, Alan (1993). Franz Liszt: The Weimar Years, 1848-1861. Ithaca, New York: Cornell University Press. ISBN 0801497213.
Walker, Alan (2009). Hans von Bülow A Life and Times ISBN 978-0-19-536868-0. Oxford, England: Oxford University Press.
Warrack, John (1980). "Hans von Bülow".  In Sadie, Stanley (ed.). The New Grove Dictionary of Music and Musicians, vol. 20. London: Macmillan Publishers Ltd. ISBN 1561591742.
הערות שוליים

↑  באנגלית: Knight of the Swan, ששובש במתכוון ל: Knight of the Swine (אביר החזיר).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259225405171  PLWABN: 9810628497005606  BIBSYS: 90601393  BNC: 000243265  BNE: XX868160  BnF: cb121716855 (data)  CiNii: DA07691952  GND: 118664638  ISNI: 0000 0001 2143 0438  LCCN: n50056208  LNB: 000050894  MusicBrainz: a9bae7cd-da1e-4f01-81b1-64a13a76b367  NKC: ola2002157992  NLA: 35775700  NLG: 210945  NLK: KAC2018O5867  NSK: 000091484  NTA: 069599874  RERO: 02-A003065228  SNAC: w6tq6cdq  SUDOC: 033513600  Trove: 1081878  VcBA: 495/202629  VIAF: 89610488   WorldCat (עם VIAF): 89610488 
התזמורת והתזמורת הצבאית של הנס פון בילו