stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סמל צבא הגנה לישראל

| --- | --- |

סמל צה"ל החל מינואר 2022
 התקנים
 מגן:  מגן דוד ובתוכו חרב ועלה זית
 מוטו:  צבא הגנה לישראל
 פרטים נוספים
 שימוש:  בשימוש בדגל צה"ל, בכל מחנה צבאי, על גבי מצבות חללי צה"ל, מסמכים צבאיים רשמיים ועל כובע או כומתת הרמטכ"ל ועל כומתתם של ראשי האגפים ומפקדי הפיקודיים המרחביים וזרוע היבשה.
סמל צה"ל עד 2021
סמל צה"ל על בול "מועדים לשמחה ה'תש"י" משנת 1949
סמל צה"ל הוא הסמל המייצג את צה"ל. הסמל מכיל בתוכו את סמל "ההגנה", חרב שמשולב בה ענף של זית. סמל "ההגנה" משמש כסיכת מפקד מחלקה ומחולק החל מקורס הקצינים הראשון של צה"ל.
החרב בסמל מייצגת את המלחמה, בעוד שענף הזית מסמל את הכמיהה לשלום. החרב והענף נתונים בתוך קווי המתאר של מגן הדוד, סמל חשוב במסורת היהודית המסמל את העם היהודי ואת ההיסטוריה שלו. בסמל מופיע הכיתוב "צבא ההגנה לישראל", נתון על גבי מוטו.
הסמל עוצב על ידי המעצב אוטה וליש, שהתבסס על סמל ארגון ההגנה שעיצב האדריכל אריה אלחנני והורכב מחרב ועץ זית. וליש הוסיף לסמל ההגנה מסגרת הדומה למגן דוד, והוסיף סרט ועליו המילים "צבא ההגנה לישראל".
הסמל מוטען על דגל צה"ל, ומופיע בכל מחנה צבאי. הסמל מופיע על מצבותיהם של כל חללי צה"ל, וגם על קברם של חללי האצ"ל ומחתרות אחרות, שחוילו בדיעבד. הסמל נענד כסמל כובע על כומתתו של הרמטכ"ל בלבד. החל משנת 2021, סמל צה"ל נענד על כומתתם של כלל חברי פורום המטה הכללי (ראשי אגפים ומפקדי פיקודים) למעט שניים: מפקד זרוע האוויר, ומפקד זרוע הים.[דרוש מקור]
ב-9 בינואר 2022 הכריז צה"ל על עדכון ויצירת סמל אחיד.
הערות שוליים

1 2   כך נראה הסמל הרשמי והעדכני של צה"ל שישמש את כולנו מהיום, באתר צה"ל, 9 בינואר 2022
↑  סמל צה"ל בארכיון שנקר
↑  סמלי צה"ל באתר אגף כוח האדם - אגף המשטר והמשמעת
↑  כך נראה הסמל הרשמי והעדכני של צה"ל שישמש את כולנו מהיום
↑  צה"ל הודיע על סמל חדש, במה הוא שונה מהישן?, באתר ‏מאקו‏, 9 בינואר 2022
פנחס ביזברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 ביולי 1898 זגייז', רפובליקת פולין 
 פטירה:  1970 (בגיל 71 בערך) 
 מדינה:  פולין, ארגנטינה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קיל, אוניברסיטת בון 
 שפות היצירה:  יידיש 
 
פנחס בִּיזְבֶּרג (בכתיב יידי: ביזבערג; בספרדית: Pedro (Pinjas) Bizberg;‏ 20 ביולי 1898 – 1970) היה סופר יידיש, מבקר ספרות ועורך.
קורות חיים

פנחס ביזברג נולד בפולין בעיירה זגיֶיז', שליד לודז', למשפחת סוחרים יהודים. הוא קיבל חינוך מסורתי ב"חדר" ובישיבות, ובגיל 20 עבר לזוננברג שבגרמניה, שם סיים את לימודי הבגרות שלו. החל בלימודיו באוניברסיטאות קיל ובון, ובשנת 1923 קיבל תואר אגרונום. במקצועו עבד בגרמניה, דנמרק וצרפת. בשנת 1927 מונה לאגרונום של יק"א במושבות הברון הירש בארגנטינה, ובבואנוס איירס שימש כמזכיר של ייוו"א, והקים בתי ספר יהודיים דוברי יידיש.
ביזברג החל את כתיבתו ככתב שטח בעיתון היידי "היינט" בגרמניה, ולאחר שהיגר לארגנטינה, פרסם סיפורים ומאמרים בעיתונות היידיש. הוא היה עורך של "נייע צייט", ביטאון פועלי ציון בבואנוס איירס, ערך אנתולוגיות וכתב ספרים. בהמשך היגר לצ'ילה. זמן קצר לאחר מכן עלה לישראל, אך אף אחד מספריו לא תורגם לעברית. ארכיון כתביו שמור בספריה הלאומית.
ספריו

נייע היימען: דערציילונגען און נאוועלן, בואנוס איירס: עבודה, 1939.
מיגעל סאכאראוו: פערציק יאר צו דינסט דער קאאפעראציע; מאנאגראפיע און רעדאקציע: פנחס ביזבערג; ארויסגעגעבן פון די אידיש-קאלקאניסטישע קאאפעראטיוועט..., בואנוס איירס: (דפוס Cultura),
ד"ר ירחי-בוך: לכבוד דעם אנדענק פון ד"ר נח ירחי, פערציק יאר נאך זיין פטירה; מאנאגראפיע און רעדאקציע: פנחס ביזבערג, בואנוס איירס: באערונגס-קאמיטעט, תשי"ב [!] 1953.
אמאל איז געווען א דאקטער: וואר און לעגענדע וועגן נח ירחי, בואנוס איירס: [חמו"ל], תשי"ג 1953.1940.
שבת-יום-טובדיקע יידן: דאס געזאנג פון א דור, בואנוס איירס: צענטראל-פארבאנד פון פוילישע יידן אין ארגענטינע ('דאס פוילישע יידנטום'), 1949.
ספריו > בעריכתו

משה דוד גיסער, דאס געזאנג פון א לעבן; מיט א הקדמה פון פנחס ביזבערג, בואנוס איירס: ארויסגעגעבן דורכן צענטראל-פארבאנד פון פוילישע יידן אין ארגענטינע און באערונגס-קאמיטעט פאר משה דוד גיסער אין טשילע ('דאס פוילישע יידנטום'), תשי"ג 1953.
לקריאה נוספת

"Pedro Bizberg", in: Ana E. Weinstein, Eliahu Toker, La letra ídish en tierra argentina: Bio-bibliografía de sus autores literarios, Buenos Aires: Editorial Milá, 2004, p. 14. (בספרדית)
הערות שוליים

↑  ארכיון פנחס ביזברג, בספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007288336805171  CiNii: DA18656363  VIAF: 2311284   WorldCat (עם VIAF): 2311284
דין משמעתי בצה"ל

הדין המשמעתי בצה"ל הוא הליך משמעתי המתקיים על פי חוק, ומשמש ככלי המרכזי בידי צה"ל לאכיפת חוק השיפוט הצבאי. בחוק זה מוסדרים הכללים המאפשרים את עריכת הדין המשמעתי. להליך זה אף יוחדה פקודת מטכ"ל.
תכולתו של הדין המשמעתי

הדין המשמעתי נועד להעניק סמכויות לאכוף את המשמעת בצה"ל שלא באמצעים משפטיים ולא בכפוף לסדרי דין כגון עדים וראיות. למרות זאת כל תחום הדין המשמעתי כפוף לפיקוחה של הפרקליטות הצבאית (קיים מדור מיוחד לשם כך) והוא ניתן לביטול על ידה במקרים שבהם הדין הפלילי גובר, או במקרים של חריגה מסמכות וכדומה. לחלופין, על פי הוראת הפרקליטות הצבאית ניתן לעיתים לשפוט אף חיילים שאינם עומדים בקריטריונים הדרושים לעמידה לדין משמעתי.
עבירות הניתנות לשיפוט בדין משמעתי

על פי חוק השיפוט הצבאי חייל עשוי להשפט בדין משמעתי על עבירות אלה:
עבירות צבאיות (כלומר העבירות שנקבעו בסעיפים 43 עד 135 לחוק השיפוט הצבאי).
עבירות תעבורה.
עבירות על החוק למניעת הטרדה מינית.
עבירות על תקנות שירות ביטחון בעניין חובות אנשי מילואים שאינם בשירות מילואים פעיל.
עבירות על חוקי צער בעלי חיים.
וזאת בתנאי שהעונש המרבי הקבוע לעבירה לפי החוק אינו חמור משלוש שנות מאסר.
חוץ ממגבלות אלו המפורטות בחוק השיפוט הצבאי, הוטלו בפקודות הצבא מגבלות שונות נוספות על סמכויות קציני השיפוט ולא כל קצין שיפוט רשאי לדון בכל תלונה.
בין היתר נאסר השיפוט בעבירה שנפתחה בגינה חקירת מצ"ח או שחובה לפי הפקודות לפתוח בגינה חקירה כזאת. כן נאסר השיפוט בעבירות תנועה חמורות מסוימות. במקרים אלה רשאי פרקליט צבאי לאשר את השיפוט בדין משמעתי.
בעבירות מסוימות נקבעו מגבלות נוספות לגבי זהות קצין השיפוט:
עבירות של נפקדות של פחות מ-24 שעות, רשאי לשפוט קש"ב בדרגת רס"ן לפחות.
עבירות ביטחון מידע, עבירות תנועה או עבירת נסיעה בטרמפים, רשאי לשפוט קצין מדרגת סא"ל ומעלה או רס"ן בתקן סא"ל.
עבירות הטרדה מינית: רשאי לשפוט קצין מדרגת אל"ם ומעלה שהוא משפטן או שעבר הכשרה מיוחדת לכך.
עבירת נסיעה בטרמפים בעקבות מבצע של המשטרה הצבאית: רשאי לשפוט קצין מדרגת אל"ם ומעלה.
טופס תלונה ודיון – טופס 630

דין משמעתי הוא הליך שבו יש חשיבות רבה לתיעוד ההליכים. בידי קצין השיפוט נתונה, בין השאר, הסמכות לעצור את החייל. מסיבה זו הטופס כולל פרטים רבים הקשורים לדין המשמעתי. במהלך הדיון המשמעתי חייב קצין השיפוט למלא את כל הפרטים הללו על מנת לתאר כדין את מהלך הדיון. מילוי פגום של טופס התלונה עשוי לגרור התערבות של הפרקליטות הצבאית שתבטל את תקפות גזר הדין.
חלקיו העיקריים של הטופס כוללים את פרטיו האישיים של החייל, פרטי קצין השיפוט והחלק של מהלך הדיון (עדויות, ראיות, החלטה לזיכוי או לחיוב והעונש).
בנוסף, ובניגוד לטפסים רבים אחרים המצויים בשימוש צבאי, בטופס זה יש מידע רב לקצין שמנהל את הדיון. רוב המידע כולל פירוט של העבירות הנפוצות ביותר הנדונות בדין משמעתי וכן פירוט של סמכויות קציני השיפוט השונים.
טופס תלונה ודיון – טופס 630 > טופס הנמקה

בהליכים משפטיים שאינם בצבא, כלומר הליכים פליליים או אזרחיים, השופט שיושב בדין מנמק תמיד את החלטתו. אחד החריגים לכלל זה הוא כאשר נחוצה החלטה מיידית של בית המשפט מפאת הנסיבות (לדוגמה: עורך דין המבקש צו הביאס קורפוס עבור אדם שנכלא מעבר לתקופה הקבועה בחוקי המדינה מבלי ששופט יאשר זאת) אז בית המשפט נותן החלטה מיידית לגופו של עניין ומוסר את נימוקיו במועד מאוחר יותר.
המצב בדין משמעתי שונה באופן מהותי. לפי הנחיותיו של הפרקליט הצבאי הראשי, קצין שיפוט שדן חייל לעונש מחבוש בפועל מחויב למלא טופס הנמקה שבו הוא מסביר מדוע החליט על העונש כפי שהוא. לדוגמה: קצין שיפוט יכול להרשיע חייל על סמך עדות של חייל אחר ולציין זאת כנימוק להרשעה. נימוק לעונש עשוי להיות, לדוגמה, עברו המשמעתי של החייל.
בשנת 2005 עתר לבג"ץ החייל יוסף פילנט. בפסק דינם, מתחו השופטים ביקורת נוקבת על כך שאין הם יכולים לדעת מה היו נימוקיו של קצין השיפוט ורמזו לנציג המדינה כי הפרקליטות הצבאית צריכה לטפל בנושא בדחיפות. זמן קצר לאחר מכן הוציא הפצ"ר את ההוראה שחייבה את קציני השיפוט לנמק כל החלטה של עונש מחבוש, הנמקה שבלעדיה חל איסור לכלוא חייל.
הגשת תלונה

על כל תלונה להיות מוגשת בהקדם ולא יאוחר מ-7 ימים מיום ביצוע העבירה או מהיום בו נודע לראשונה על ביצועה.
הגשת תלונה היא הדרך העיקרית שבה נאכפת המשמעת. בגלל טווח הפעולות הנרחב שמאפשר הדין המשמעתי בצה"ל, נקבעו בחוק סייגים המגבילים את הסמכות להגיש תלונה.
בעלי התפקידים המוסמכים להגיש תלונה:
מפקד הממונה על החייל (גם אם דרגתו אינה גבוהה מזו של החייל).
כל קצין שיפוט מדרגת סגן-נגד חייל המשרת ביחידתו או נגד חייל שעבר עבירת משטר ומשמעת בתחומי המחנה שלו ובתנאי שהוא נמוך ממנו בדרגה.
נגד בכיר (החל מדרגת רס"ר) נגד כל חייל המשרת ביחידה הנמוך ממנו בדרגה.
רס"ר משמעת נגד כל חייל, גם הגבוה ממנו בדרגה, המצוי במחנה שעבר עבירת משטר ומשמעת (למעט מפקד המחנה) או נגד כל חייל נמוך ממנו בדרגה שעבר עבירת הופעה ולבוש או התנהגות פרועה בכל מקום שאינו בסיס צבאי.
במחנה רב יחידתי רשאים כל נגד בכיר, ש"ג ומש"ק משמעת להגיש תלונה נגד כל חייל החונה בשטח המחנה בגין עבירת משטר ומשמעת.
מפקד מרפאה או אחראי מרפאה צבאית מוסמכים להגיש תלונה נגד כל חייל הנמוך מהם בדרגה שביצע עבירת משטר ומשמעת בתחומי המרפאה.
שוטר צבאי רשאי להגיש תלונה נגד כל חייל, בכל דרגה ובכל מקום.
חייל שדרגתו גבוהה לפחות בשתי דרגות מעל דרגת מקבל התלונה.
אפשרות נוספת היא שפרקליט צבאי פוקד להעמיד חייל לדין משמעתי ואז מקבל הפקודה מעמיד את החייל לדין משמעתי גם אם הוא לא עומד בתנאים האחרים.
מפקדו של החייל אמנם יכול להגיש נגדו תלונה ואף למלא את התפקיד של קצין שיפוט, אולם במקרה שהחייל מואשם בעבירה כלשהי כלפי המפקד, מפקדו של החייל לא יכול לשפוט אותו בגלל ניגוד עניינים.
למרות שהצבא מקפיד על אכיפת הכללים, במקרה של הגשת תלונה שלא בסמכות לא נהוג לבטל את התלונה. ההסברים שנותנת הפרקליטות הצבאית לכך היא שאמנם הייתה הפרה של הכללים, אך אין מדובר בדבר מהותי להליך המשמעתי.
לפי סעיף 136 (א) בחוק השיפוט הצבאי קצינים בדרגת רב-אלוף (בדרך כלל רלוונטי רק לגבי הרמטכ"ל המכהן) אינם יכולים לעמוד לדין משמעתי. אם קצין בדרגת רב-אלוף עבר עבירה הנתונה לדין משמעתי, שר הביטחון יכול לנזוף בו, לכתוב הערה בתיקו האישי או לפטר אותו מתפקידו; כמו כן ניתן להעמידו, ככל חייל, בפני בית דין צבאי. הוראות דומות קיימות בחוק אף לגבי שופטים צבאיים משפטנים בבתי הדין הצבאיים. נהוג שקצינים בדרגה גבוהה (תת-אלוף ואלוף) אינם נשפטים בדין משמעתי אלא נשפטים בבית דין צבאי במקרה של עבירה חמורה. במקרים חמורים נהוג לזמנם לבירור בפני הרמטכ"ל.
הדיון בתלונה

לאחר שהוגשה תלונה, היא מובאת לדיון בפני קצין שיפוט (שאיננו משפטן). קצין שיפוט, הוא קצין בדרגת סגן, שעבר בהצלחה את מבחן חוק השיפוט הצבאי וקצין בדרגת סרן ומעלה, שעבר בהצלחה מבחן דין משמעתי בבית הספר למשפט צבאי. החל מ־2009, מעבר מבחן כזה הוא תנאי לקבלת כל דרגה מסרן ומעלה.
ישנם שלושה סוגים של קציני שיפוט:
קצין שיפוט זוטר: כל קצין שיפוט שדרגת הכתף שלו היא סגן או סרן.
קצין שיפוט בכיר: כל קצין שיפוט שדרגת הכתף שלו היא רב-סרן עד רב-אלוף.
קצין שיפוט בכיר מיוחד: קצין שיפוט בעל מינוי או הכשרה מיוחדת לדון בסוג עבירות מסוימות או עבירה ספציפית.
בשלב הראשון של הדיון בתלונה קצין השיפוט מוודא את זהותו של החייל ומודיע לו מה ההאשמות נגדו. לאחר מכן ניתנת לחייל אפשרות לסרב להישפט בפני הקצין ולבקש להישפט בפני מפקדו של הקצין או בפני בית דין צבאי במידה והקצין השופט הוא קצין שיפוט בכיר כפי שיוסבר בהמשך.
לעיתים קצין השיפוט סבור שאין מקום לתלונה. כלומר, הוא סבור שבגלל נסיבות העניין אין להאשים את החייל אלא לנקוט באמצעים פחות נוקשים מאשר העמדה לדין (דוגמה למקרה כזה היא כאשר מפקד בטירונות מגיש בתחילת הטירונות תלונה נגד חייל ומפקד בכיר יותר מחליט שבגלל שהחייל חדש ועדיין לא מכיר את מערכת החוקים הצבאית אין טעם להעמיד אותו לדין). במקרה כזה יש סמכות חוקית לקצין השיפוט להורות על ביטול התלונה מבלי לדון בה כלל.
בחוק השיפוט הצבאי יש סעיף מיוחד, 159, הקובע כיצד קצין השיפוט ינהל את הדין המשמעתי:
קצין שיפוט לא ידון נאשם ולא יגבה עדויות אלא בפניו וכן לא יעיין בעדויות בכתב אלא אם כן ניתנה לנאשם הזדמנות לעיין בהם; בתחילת הדיון יקרא בפניו את דברי התלונה, ולפני מתן הפסק יתן לו הזדמנות להשמיע את דברו.
מסעיף זה נובע שסדר הפעולות בדיון בתלונה הוא:
זיהוי החייל
הקראת ההאשמות
גביית עדויות
פסק דין (אשם או זכאי)
גזירת עונש
הדיון בתלונה > סירוב להישפט

אם חייל מסרב להישפט בפני קצין השיפוט הדיון בתלונה עובר אל מפקדו של קצין השיפוט. בנוסף, אם קצין השיפוט הראשון היה קצין שיפוט זוטר, התלונה חייבת לעבור לדיון בפני קצין שיפוט בכיר (לדוגמה, אם חייל מסרב להישפט אצל קצין בדרגת סגן, דרגתו של קצין השיפוט השני חייבת להיות רב-סרן ומעלה כיוון שמדרגה זו קצין השיפוט נחשב לקצין שיפוט בכיר).
כאשר חייל נשפט מלכתחילה בפני קצין שיפוט בכיר הוא רשאי לבקש להישפט בפני מפקדו של קצין השיפוט, כמו במקרה של קצין שיפוט זוטר, אך הוא גם רשאי לבקש להישפט בפני בית דין צבאי. במקרה כזה ממונה קצין-בודק מתוך היחידה שתפקידו הוא לבדוק את נסיבות העבירה, לגבות עדויות ולכתוב את טענותיו של הנאשם. את הדו"ח של הקצין שולחים לפרקליט צבאי המחליט האם הסירוב מוצדק. הפרקליט יכול לאשר להחזיר את הדיון בתלונה למפקדו של קצין השיפוט הראשון למרות סירובו של הנאשם אולם כל עוד לא התקבל אישור ההליך מעוכב.
כיוון שלכאורה חייל יכול לסרב להישפט שוב ושוב ולבסוף להגיע לדיון בפני מפקדי צה"ל הבכירים ביותר, נקבעו בחוק השיפוט הצבאי סייגים המגבילים זכות זו:
חייל יכול לסרב להישפט רק פעם אחת.
לא ניתן לסרב להישפט בפני הרמטכ"ל, כיוון שדרגתו היא הבכירה ביותר.
הדיון בתלונה > חוות דעת סניגור

בהליכי דין משמעתי, לא קיימת אפשרות ייצוג על ידי עורך דין, אך קיימת האפשרות להציג לקצין השיפוט חוות דעת מאת סנגור, שלעיתים יש בה כדי להציף בפני קצין השיפוט כשלים משפטיים או ראייתיים שעשויים לסייע לנאשם.
ערר

בדומה לכל הליך משפטי מינהלי, גם בדין משמעתי חייל יכול להגיש ערר בפני מפקדו של קצין השיפוט על תוצאות הדיון בתלונה. ניתן לערור על תוצאות התלונה פעם אחת בלבד, כך שתוצאת הערר היא תוצאה סופית.
במקרה שהחייל בוחר לערור בפני קצין שיפוט בכיר, על פי הפקודות, עליו לעשות זאת בתוך שלושה ימים ממתן פסק הדין בתלונה, או 15 ימים אם פרקליט צבאי הורה על ההעמדה לדין.
במקרה שבו החייל כבר ריצה את עונשו, הערר התקבל ובוטלה ההרשעה, החייל מקבל פיצוי מסוים על העונש שריצה לשווא.
רק חייל שהורשע בדין יכול לערור על תוצאות הדיון. במקרים חריגים ביותר הפרקליט הצבאי שהורה על העמדה לדין של חייל יכול לערור בעצמו על תוצאות הדיון בתוך 15 ימים.
כאשר קצין השיפוט הוא הרמטכ"ל, אין אפשרות מבחינה חוקית לערור כיוון שהרמטכ"ל הוא הקצין הבכיר ביותר בצבא. במקרה הזה החייל יכול להגיש בקשה לרמטכ"ל לעיון חוזר בדרך שנקבעה בפקודות הצבא.
כאשר קצין דן בערר של חייל הוא יכול לעשות אחד מהדברים הבאים:
לדחות את הערר.
לקבל את הערר במלואו ולזכות את החייל.
להקל בעונשו של החייל.
להחמיר בעונשו של החייל. במקרה זה, קצין השיפוט חייב לתת לחייל הזדמנות לטעון דברים הקשורים לחומרת העונש.
ערר > בקשת מחילה

אפשרות נוספת שחוק השיפוט הצבאי מאפשר היא להגיש בקשת מחילה על העונש אל האלוף שאליו החייל כפוף מבחינת שרשרת הפיקוד. בניגוד לערעור, הקצין שאליו הוגשה בקשת המחילה יכול רק לקבל אותה באופן חלקי או מלא או לדחות אותה, אך הוא לא יכול להחמיר בעונשו של החייל.
התערבותו של בית המשפט הגבוה לצדק

כיוון שברוב המקרים קציני השיפוט אינם משפטנים, היו מספר פעמים שבהם ההליכים נוהלו בניגוד לתקנות והפרקליטות הצבאית סירבה לבטל את התלונה למרות שיש לה את הסמכות החוקית לעשות זאת.
מספר חיילים הגישו עתירה לבג"ץ בנוגע להליכי דין משמעתי. שניים מפסקי הדין הבולטים הם:
בג"ץ 266/05 יוסף פילנט והמטה למען א"י השלמה נגד אל"ם דני עפרוני ואל"ם דרור רופא. במקרה זה קבע בג"ץ כי סגן הפצ"ר שגה כשלא ביטל את פסק הדין נגד פילנט עקב הפגמים שנפלו בהליך. כיוון שהחייל הואשם בהסתה לסירוב פקודה במהלך תקופת ההתנתקות, עורר הדבר הדים רבים. בעקבות פסק זה החלה הפרקליטות הצבאית באכיפה מוגברת של קיום ההוראות הנוגעות לדין המשמעתי.
בג"ץ 9003/05 גיא ברגר נגד סגן הפרקליט הצבאי הראשי, רס"ן אלי ויצמן - קצין שיפוט, סא"ל אבי לוי - קצין שיפוט. בפסק זה קבע בג"ץ הגדרה עקרונית לסמכותו של סגן הפרקליט הצבאי הראשי והיא שהוא לא משמש כערכאת ערעור על פסקי דין ואיננו חייב לקבל את גרסת החייל בנוגע למעשים בגינם הורשע.
ראו גם

דין משמעתי
ענישה בצה"ל
בית דין צבאי
חוק השיפוט הצבאי
הערות שוליים

↑   07.102 - דין משמעתי, באתר צה"ל, 30 ביוני 2020
↑  דרגת כתף דווקא ולא קצין שמכהן בתקן מקביל.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
ע'אזי אל-יאוור

ע'אזי משעל עג'יל אל-יאוור (בערבית: غازي مشعل عجيل الياور; נולד ב-11 במרץ 1958 במוסול) הוא פוליטיקאי עיראקי שכיהן כנשיא עיראק בשנים 2004–2005.
ביוגרפיה

נולד במוסול בשנת 1958. למד תואר ראשון בהנדסה בממלכה המאוחדת. את התואר השני למד באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון שבארצות הברית בשנות ה-80.
לאחר הפלתו של סדאם חוסיין בשנת 2003, התבקש אל- יאוור לחזור לארצו. אל-יאוור נבחר לכהן כנשיא הזמני של עיראק לאחר העברת השלטון לעיראק מידי ארצות הברית, ששלטה בה כשנה, וזאת לאחר שמועמד אחר, שכבר הוסכם על כהונתו, עדנאן אל-פאצ'צ'י דחה את המינוי. כיהן מיוני 2004 ועד הבחירות באפריל 2005. במשך תקופה קצרה, מ-17–28 במאי 2004, כיהן כראש ממשלת עיראק. בזמן שלטונו התנגד לטענה כי הסונים נהנו מזכויות יתר בזמן שלטון סדאם.
אל-יאוור הוא מוסלמי סוני.
סייר אוויר

צמד סיירי אוויר מטייסת 100, 2023
סייר אוויר מטייסת 100 בעת פעילות מבצעית, 2023
סמל יחידת "שלף" של חיל המודיעין
סמל יחידה של גף סיור ימי (גס"י), עד שנת 2017. היחידה, במתכונתה הקודמת, הופעלה במשותף על ידי טייסת 120 ושייטת ספינות הטילים
סייר אוויר הוא איש צוות עזר אווירי האחראי על איסוף מודיעין ועל איתור וזיהוי מטרות באמצעי תצפית ייחודים ממטוסי סיור.
בצה"ל, סיירי אוויר משרתים בגף סיור אווירי בטייסת 100 ביחידת שלף של חיל המודיעין. לתפקיד מגיעים רק חיילים שנשרו מקורס טיס.
בצה"ל

בשנת 1976 הוקמה יחידת "שלף" בחיל-המודיעין. הייתה זו הפעם הראשונה שסיירים החלו לפעול במסגרתה של יחידה עצמאית. לפני כן, נהגו מחלקות המודיעין של הפיקודים המרחביים להחזיק סיירי אוויר משלהם, שהיו כפופים לקמ"ן הפיקוד.
בתחילת שנות ה-90 הקים חיל האוויר יחידת סיירי אוויר משלו, ששולבה כגף בטייסת 100. תפקיד היחידה היה אספקת מודיעין למשימותיו של חיל האוויר.
עד תחילת המאה ה-21, לכל אחת משתי היחידות היו שיטות פעולה שונות ומסלול הכשרה שונה. עם כניסתן של מערכות תצפית חדשות, נהיה אופי העבודה דומה, ולכן הוחלט על איחוד שיטות ההכשרה של שתי היחידות.
משנת 2005, מתקיים קורס סיירי האוויר המאוחד.
הערות שוליים

↑  מעל הגלים, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  מרחיקי ראות, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  מעל הגלים, באתר חיל האוויר הישראלי
ערך זה הוא קצרמרבנושא תעופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עשרת ספרי ההיסטוריה

| --- | --- |

עמוד פתיחה של הספר הראשון מבין "עשרת ספרי ההיסטוריה"
 מידע כללי
 מאת:  גרגוריוס מטור 
 שפת המקור:  לטינית 
 סוגה:  כרוניקה 
 
עשרת ספרי ההיסטוריה (בלטינית: Decem Libri Historiarum) ידוע גם בשם דברי ימי הפרנקים (בלטינית: Historia Francorum) הוא חיבור היסטורי בן 10 ספרים, אשר נכתב על ידי גרגוריוס, בישוף העיר טור (573–594), ובו הוא מתאר את תולדות העולם מראשיתו ועד לתקופתו.
גרגוריוס החל לכתוב את הספרים בהיותו בן 38, וההערכה היא שהם נכתבו בין השנים 575 ל-591.
הפתיחה

בפתיחה של חיבורו מסביר גרגוריוס מדוע הוא נטל על עצמו לכתוב את תולדות הפרנקים:
"בשעה שהתרבות הספרותית שוקעת, יתר על כן, נעלמת מערי גאליה, ונעשים מעללים טובים ורעים - עמים משתוללים בפראות; זעמם של המלכים גואה; הכנסייה מותקפת על ידי מינים וזוכה להגנת הקתולים; אמונת ישו שבערה [בלב] רבים, מתקררת [בלבם] של לא מעטים; והכנסיות עצמן התעשרו [מתרומות] המאמינים ונשדדו על ידי בוגדים - אין בנמצא אף אדם מלומד הבקיא באומנות הכתיבה (grammaticus) המאומן בדיאלקטיקה שיתאר מעללים אלה בפרוזה או בשירה. רבים מקוננים לעיתים קרובות באמרם: "אוי לימינו, שלימוד הספרות נעלם מביננו, ואין בנמצא בין האנשים ולו רטור (אדם המתמחה ברטוריקה) שיכול להעלות על הכתב את מאורעות ההווה."
בשמעי השכם והערב תלונות אלה ודומות להן, נטלתי על עצמי לשמור על זיכרון העבר למען הדורות הבאים. ועל אף סגנוני המגושם, לא יכולתי להחריש [לנוכח] המאבק בין הרשעים (הפגאנים והכופרים) לבין מי שחיים ביושר (הנוצרים הקתולים). יתר על כן, שאבתי עידוד מכך שרבים מבני דורי אומרים לעיתים קרובות: "מעטים מבינים את הנואם המלומד אך רבים מאד [מבינים] את דבריו של האיש הפשוט"."
הספרים

הספר הראשון בחיבור עוסק בתקופה שמבריאת העולם ועד שנת 397. על אף שהספר נטול כל ערך היסטורי, ניתן ללמוד ממנו על תפיסת המקרא וההיסטוריה הרומית בתקופתו של גרגוריוס. בספר זה הוא מזכיר את פאראמונד כמלך הראשון של הפרנקים.
הספרים השני, השלישי והרביעי סוקרים את תולדות האימפריה הפרנקית מתקופתו של כלוביס ועד שנת 575, השנה בה התחיל גרגוריוס לכתוב את חיבורו. לספרים אלה ישנו ערך היסטורי מסוים, אך הם עדיין נחשבים כמקור שניוני, שכן גרגוריוס לא חי בתקופה הנדונה בספרים אלו, וסביר להניח שהתבסס בכתיבתו על מקורות מוקדמים יותר מתקופת הממלכה (ככל הנראה מקורות כנסייתיים).
ששת הספרים האחרונים (5–10) אשר נכתבו בין השנים 575 ל-591, בהן היה גרגוריוס מטור פעיל ביותר הן כאיש כנסייה בכלל והן כבישוף העיר טור בפרט, מפורטים ביותר וערכם רב. אמנם גם ספרים אלו, כמו רוב החיבור, כתובים לעיתים כספרים היסטוריים ולעיתים בצורה הגיוגרפית, וכן הם אינם נטולי פניות (אבל שום יצירה היסטורית אינה כזאת), עדיין ניתן להפיק מהחיבור את המירב אם בוחנים נכון את הכתוב בטקסט ואת אשר לא כתוב בטקסט.
גרגוריוס גם מזהיר את אנשי הכנסייה לבל ישנו דבר מספריו, וישמרו אותם כמו שהוא כתב אותם:
"כתבתי עשרה ספרי היסטוריה, שבעה ספרי ניסים, וספר אחד על חיי האבות. חיברתי ספר פירוש לתהילים (שלא נשתמר) וספר על משרות הכנסייה. החיבורים הללו נכתבו אולי בסגנון לא מהוקצע, אך מזהיר אני את כולכם, בישופי האדון (הכוונה לישו) אשר ישלטו בכנסיית טור בעקבותיי, השפל, בבואו של האדון ישו כריסטוס ויום הדין [...], לבל תניחו לעולם לספרים האלו לאבד, או להיכתב מחדש תוך בחירת חלקים אחדים והשמטת אחרים, אלא תשאירום בינכם בשלמותם וללא פגע, כפי שהנחתי אותם אני"
התנצרותו של כלוביס

אחד האירועים החשובים ביותר שקרו בימי הביניים המוקדמים הייתה המרת דתו של כלוביס, מלך הפרנקים, מהדת הפגאנית לנצרות הקתולית. גרגוריוס מביא אנקדוטה מעניינת על אופיו ה"נוצרי" כביכול של כלוביס טרם התנצרותו (סיפור האגרטל מסואסון), ואת הסיבות אשר הביאו להתנצרותו, וקבלתו את ישו כאל.
התנצרותו של כלוביס > סיפור האגרטל מסואסון

במסגרת תיאורו את ניצחון הפרנקים על הרומאים, כולל גרגוריוס אנקדוטה שהתרחשה בעת שכלוביס היה עדיין פגני: בשנה החמישית למלכותו (486) יצא כלוביס למלחמה נגד סיאגריוס, שישב בעיר סואסון. במהלך כיבוש העיר, בזז צבאו של כלוביס כנסיות רבות ומאחת מהן לקחו לוחמיו אגרטל. בישוף אותה כנסייה ביקש להחזיר את האגרטל, וכלוביס הודיע לו שאם האגרטל ייפול בגורל בידיו בחלוקת השלל, ימלא את בקשתו. כלוביס ביקש מלוחמיו שיסכימו לתת לו את האגרטל, חלקם הסכימו אולם אחד מהם זעם על כך, והשליך גרזן על האגרטל. כלוביס מסר את האגרטל לשליח הכנסייה, וכעבור שנה כינס את צבאו, לקח את גרזנו של האיש שזרק אותו על האגרטל, החדיר את הגרזן לתוך ראשו, ואמר: "כך עשית לאותו אגרטל בסואסון". החייל הסורר דרש לקיים את המנהג העתיק של חלוקת השלל על פי גורל, ונרצח בשל כך על ידי כלוביס, אלא שגרגוריוס מעניק לכך הסבר נוצרי שמצדיק את המעשה כגמול הולם לשבירת האגרטל. סיפור האגרטל מתבסס כנראה על מקור כנסייתי. רמיגיוס, בישוף העיר ריימס, הוריש בצוואתו לכנסיית ריימס אגרטל שקיבל מכלוביס, ובמקום אחר גרגוריוס מציין כי הכיר את ספר תולדות חייו של רמיגיוס. אם כך, ייתכן כי הבישוף בסיפור האגרטל הוא רמיגיוס, הבישוף שהטביל את כלוביס לנצרות. סיפור האגרטל מציג את כלוביס כבעל רגשות נוצריים וכרוחש כבוד לפולחן הקתולי, עוד טרם התנצרותו, וזאת כדי להסביר מדוע הוא נבחר לייסד את השושלת הפרנקית הנוצרית הראשונה.
התנצרותו של כלוביס > טקס הטבילה

בספרו השני (פרקים 29–31), גרגוריוס מתאר בהרחבה את הסיבות לקבלתו של כלוביס את הנצרות הקתולית, וכן את טקס הטבילה עצמו:
פרק 29: "המלכה כלוטילדה ילדה למלך בן בכור. היא ביקשה להטביל את בנה, והאיצה בעקשנות בכלוביס להתיר זאת, באומרה: "האלים שאתה עובד להם אינם אלה הבל. אין בכוחם להושיע את עצמם, לא כל שכן אחרים. הרי הם מפוסלים באבן, בעת ובמתכת. השמות שנתת להם הם שמות בני אדם ולא אלוהים [...]"
פרק 30: המלכה לא חדלה להטיף לו [לכלוביס] שיכיר באל האמת וינטוש את האלילים, אך בשום אופן לא יכלה להעבירו לאמונה הזאת, עד אשר פרצה מלחמה באלמנים, ובמהלכה נאלץ להודות, מחמת ההכרח, במה שתחילה מיאן לעשות. והיה בהתנגש הצבאות בקרב, נהרגו רבים מכל אחד מהם, וצבאו של כלוביס היה עד מהרה קרוב להכחדה. כיוון שראה את המתרחש, נשא המלך את עיניו השמימה ואמר בלב מלא חרטה והוא נרגש עד דמעות:
ובעודו אומר את הדברים הללו, הפנו האלמנים עורף והחלו לנוס. ובראותם כי מלכם נהרג התמסרו לידיו של כלוביס, באומרם: "מבקשים אנו לבל יאבד עוד העם, שהרי אנשיך אנו". והוא, אחרי שסיים את המלחמה, אסף את עמו ושב בשלום, סיפר למלכה כיצד זכה בניצחון בקראו בשם כריסטוס.
פרק 31: אז זימנה המלכה בחשאי את רמיגיוס הקדוש בישוף העיר ריימס, וביקשה ממנו שיחדיר בלבו של המלך את דברי הישועה. ולאחר שבא אליו לבדו, החל אותו כוהן לשכנע שיאמין באלוהי האמת, בורא שמים וארץ, וינטוש את האלילים, שאין הם יכולים להועיל לא לו לא לאחרים. והוא השיב: "שמעתי דבריך ברצון, אב קדוש ביותר, אך נותר מכשול אחד: העם הולך אחרי אינו רוצה לנטוש את אליליו. ואולם אלך אליהם ואדבר איתם, כפי שדיברת אליי". בפגישתו עם אנשיו, עוד בטרם יאמר דברו, הקדימו האל הכל יכול, והכל הריעו פה אחד: "מלך חסיד, אנו דוחים מעלינו את האלילים בני התמותה ואנו מוכנים להישמע לאלוהי הנצח, שרמיגיוס מטיף לו".
הדבר הובא לידיעתו של הבישוף, אשר מלא שמחה ציווה להכין את אגן הטבילה. הכיכרות הוצלו בחופות צבעוניות, הכנסיות קושטו במסכים לבנים, הוכן אגן הטבילה, הופצו ניחוחות בשמים, הודלקו נרות שעווה מפיחי ריח נעים, וכל היכל הטבילה התמלא ניחוח שמימי. אלוהים מעניק במידה כזו את חסדו לנוכחים, עד כי סברו כי נישאים הם על גלי הריח לגן העדן.
[...] כך, לאחר שהכיר המלך באל הכל יכול שבשילוש, נטבל בשם האב הבן ורוח הקודש, ונמשך בשמך המשחה הקדוש בסימן הצלב של כריסטוס"
אירוע זה הפך את המלך כלוביס למלך החזק באירופה, שכן מעתה הייתה הכנסייה הקתולית לצידו, והממלכה הפרנקית הייתה לממלכה נוצרית, ולפיכך הייתה לממלכה החזקה במערב אירופה.