stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קלאודיוס גלנוס
הערות שוליים

↑  ההגייה ביוונית: גָלֶנוֹס, במלרע (ההטעמה בהברה האחרונה).
↑  יצחק איזק; אלכס קליין, פרקי רפואה שבהלכות דעות לרמב"ם, מכלול, ט"ו – כסלו תשנ"ח, באתר "דעת"
↑  איגרות הרמב"ם, מאמר נגד גאלינוס, ד
↑  AVICENNA x. Medicine and Biology, באנציקלופדיה איראניקה
↑  שרה סטרומזה, Maimonides in his world: portrait of a Mediterranean thinker (2009, Princeton University Press): p. 136–137
1 2 3  Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. II, CXIV. Galen, p. 306
1 2  Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. II, CXIV. Galen, p. 307
↑  Galenus, De Usu Partium, XI, 14
↑  איגרות הרמב"ם, מאמר נגד גאלינוס
↑  Galenus, De Pulsuum Differentiis, II, 4
1 2 3  Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. II, CXIV. Galen, p. 308
↑  Galenus, De Pulsuum Differentiis, III, 3
↑  Galenus, De Simplicium Medicamentorum Temperamentis ac Facultatibus, IX, 1:2; 3:8
↑  Galenus, De Simplicium Medicamentorum Temperamentis ac Facultatibus, IV, 20
↑  Galenus, De Simplicium Medicamentorum Temperamentis ac Facultatibus, IV, 20; IX, 2:10; XI, 2:10
↑  Galenus, De Symptomatum Causis, III, 7; De Compositione Medicamentorum per Genera, II, 17, 2; Ad Pisonem de Theriaca, 12; De Antidotis, I, 12; II, 10
↑  Galenus, De Antidotis, I, 12
↑  Galenus, De Antidotis, I, 2
↑  Galenus, De Antidotis, I, 4
↑  Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. II, CXIV. Galen, p. 326
↑  Galenus, De Alimentorum Facultatibus, II, 26:2
↑  Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. II, CXIV. Galen, p. 310
↑  Galenus, De Simplicium Medicamentorum Temperamentis ac Facultatibus, IX, 2:5
↑  Σαλώμη, הצורה היוונית של השם העברי "שלום".
↑  Galenus, De Compositione Medicamentorum per Genera, II, 7
↑  (Plinius, Naturalis Historia, XIII, 45 (XIII, Chapter 9
↑  Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. II, CXIV. Galen, p. 324
↑  Galenus, In Hippocratis Epidemiarum Libros Commentarius, I, 1
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261393305171  PLWABN: 9810553551205606  BIBSYS: 90070192  BNC: 000182355  BNE: XX895402  BnF: cb119039184 (data)  CANTIC: a10333952  CiNii: DA01637648  GND: 118537202  ICCU: CFIV036469  ISNI: 0000 0001 2130 2401  LCCN: n79059644  LNB: 000032645  NDL: 00620704  NKC: jn19990002533  NLA: 36554152  NLG: 153553  NSK: 000043198  NTA: 068607407  RERO: 02-A000068868  SELIBR: 187872  SNAC: w6h23n6v  SUDOC: 02776897X  TDVİA: galen  Trove: 1289223  VcBA: 495/44656  VIAF: 44299175   WorldCat (עם VIAF): 44299175 
Galenou Apanta, 1538
דונייבצי

דונייבצי (באוקראינית: Дунаївці; בפולנית: Dunajowce; ביידיש: דינעוויץ) היא עיר במחוז חמלניצקי שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

האזכור הראשון של דונייבצי הוא משנת 1403. בשנת 1577 הוענקו ליישוב זכויות עיר בידי המלך זיגמונט השלישי ואזה. במחצית השנייה של המאה ה-19 הוקמו בעיר מפעלי תעשייה רבים.
תולדות היישוב > יהודי דונייבצי

בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-5,000 יהודים. תחת השלטון הסובייטי עבדו חלק מיהודי העיר בקולחוזים שהוקמו בסביבתה. בשנת 1936 סגרו הרשויות את בית הכנסת בעיר.
ב-11 ביולי 1941 נכבשה העיר בידי הגרמנים, ועד מהרה הוטלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה וחובת מסירת דברי ערך. 19 יהודים הוצאו להורג בחודש זה בגין הפרת החוקים.
באביב 1942 רוכזו יהודי העיר בגטו שהוקם בה, אשר הוקף בגדר תיל, ואליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה. בגטו שררו תנאי מחיה קשים ורעב.
ב-8 במאי 1942 נערכה בגטו סלקציה, וכ-2,500 יהודים נלקחו ממנו למכרות ליד הכפר דמיאנקובצי (Demiankovtsy), ושם נקברו חיים בתוך המכרות שפוצצו עליהם. לאחר מכן, הועברו לגטו שבעיר יהודים נוספים מהסביבה לרבות מוליקי ז'וונצ'יק.
ב-18 באוקטובר 1942 רוכזו כ-3,000 עד 5,000 היהודים שנותרו בגטו, ונרצחו כולם סמוך לכפר סולוניצ'ניק (Solonichnik).
סודילקוב

סודילקוב (באוקראינית: Судилків נהגה בפי תושביו היהודים סדילקוב) הוא כפר במחוז חמלניצקי שבאוקראינה.
היסטוריה

העיירה סודילקוב הייתה חלק מהאימפריה הרוסית בעת חלוקת פולין השלישית בשנת 1793 כאשר בהמשך עברה לבעלות אוקראינה.
ישנם עדויות לקיום קהילה יהודית במקום החל מהמאה ה-16.
בוגדן חמלניצקי השמיד את הקהילה היהודית במקום בשנת 1654, וכך גם באביב 1919 חיילים אוקראינים ביצעו פוגרום בתושבי העיירה, ואלו ששרדו ברחו מהעיירה.
במפקד האוכלוסין של 1897 מתוך אוכלוסייה של 5,551 תושבים 2,712 היו יהודים. לאחר השואה לא נותרה קהילה יהודית במקום.
לעיירה נודעה חשיבות בתולדות הדפוס העברי, פעלו בה לאורך השנים שישה בתי דפוס עבריים, וספרים תורניים רבים הודפסו בהן בין השנים 1798–1899, כמו כן היו בעיירה מקומות רבים לייצור טליתות, והטליתות היו מפורסמות באיכותן.
אנשים מפורסמים

משה חיים אפרים מסדילקוב, רב מפורסם מהעיר.
מוריס שוורץ
הערות שוליים

1 2 3  Sudilkov: Jewish History
↑  International Jewish Cemetery Project
↑  "Sudilkov: Jewish History".
↑  הברמן, אברהם מאיר, 1901-1981, תולדות הספר העברי, באתר היברובוקס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007524604305171  VIAF: 316603339   WorldCat (עם VIAF): 316603339
סנקה

ערך זה עוסק בפילוסוף ומדינאי רומאי. אם התכוונתם לאביו, הרטוריקן והסופר הרומאי, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  4 לפנה"ס לערך קורדובה, היספניה בייטיקה, האימפריה הרומית 
 התאבד:  12 באפריל 65 רומא, איטליה הרומית, האימפריה הרומית 
 זרם:  האסכולה הסטואית 
 תחומי עניין:  פילוסופיה של המוסר, מחשבה מדינית 
 עיסוק:  מחזאי, מדינאי, פוליטיקאי, אפוריסט, משורר, פילוסוף, סופר 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 יצירות ידועות:  De Vita Beata, De ira, Epistulae morales ad Lucilium, על קוצר החיים 
 בן או בת זוג:  פומפיה פאולינה 
 
לוקיוס אנאוס סנקה (בלטינית: Lucius Annaeus Seneca), שנודע גם בפשטות כסֶנֶקָה (Seneca) או סנקה הצעיר (4 לפנה"ס בערך – 65 לספירה), היה פילוסוף, מדינאי, ומחזאי רומאי ב"תקופת הכסף" של הספרות הלטינית.
ביוגרפיה

סנקה נולד בקורדובה וגדל ברומא, בנם השני של הלוויה (Helvia) ומרקוס אנאוס סנקה, רטוריקן עשיר הידוע כסנקה הזקן. אחיו הבכור של סנקה, גליו (אנ'), היה פרוקונסול באכיה (שם, לפי מקורות נוצריים מוקדמים, הוא פגש את השליח פאולוס בערך ב-52 לספירה). סנקה היה דודו של המשורר מרקוס אנאוס לוקאנוס, בנו של אחיו הצעיר, אנאוס מלה.
המסורת מספרת כי הוא היה ילד חולני, בנעוריו התגורר זמן מה אצל דודתו במצרים ואז נלקח על ידה לרומא לצורך חינוכו. הוא למד שם רטוריקה, ופילוסופיה סטואית ונאו-פיתגורית. אך יש מעט מאוד מידע ביוגרפי שניתן להפיק מיצירותיו הוא, ולפיכך קשה לדעת את הפרטים המדויקים על הביוגרפיה שלו. מקורות היסטוריים אחרים נכתבו מנקודות מבט מוטות, ולכן קשה להפיק מהם מידע מהימן לגבי חייו.
תחת השגחתם של אביו ודודתו, הוא בנה לעצמו קריירה משגשגת כפרקליט ונבחר לקוואיסטור לשנת 33. ב-35 נשא לאישה את פומפיה פולינה. אחרי שירש את ממונו של אביו חדל מלעסוק במשפטים וניסה את כוחו בכתיבה. בשנת 40 כתב מכתב תנחומים למרסייה, בתו של ההיסטוריון קרמוטיוס קורדוס שנאלץ להתאבד בפקודת טיבריוס 15 שנה קודם לכן. בשל מכתב זה הקיסר קליגולה ציווה להוציא להורג את סנקה, אך לבסוף לא הרגו רק מכיוון שהאמין כי סנקה החולני ימות ממילא. (סנקה סבל מקוצר נשימה עד כדי כך שלעיתים קרובות חשב להתאבד). בשנת 41 מסלינה, אשתו של הקיסר קלאודיוס, שכנעה את קלאודיוס שיגרש את סנקה לקורסיקה בהאשמה כי נאף עם יוליה ליווילה. בשהותו בגלות עסק בלימודים פילוסופיים, וכתב בין היתר את חיבורו "תנחומים" לאמו הלוויה.
בשנת 49, אשתו החדשה של קלאודיוס, אגריפינה הצעירה, קראה לו חזרה לרומא על מנת ללמד את בנה, ל. דומיטוס, שעתיד היה להיות הקיסר נירון. כאשר קלאודיוס נרצח בשנת 54, אגריפינה הצליחה להביא להכתרתו של נירון לקיסר, ולהעדפתו על פני בריטניקוס, בנו של קלאודיוס.
במשך חמש השנים הראשונות שלט נירון בתבונה תחת השפעתו של סנקה ושל פקיד בכיר אחר, סקטוס אפריקנוס בורוס. אך לאחר זמן מה, סנקה ובורוס איבדו את השפעתם על נירון ושלטונו הפך דיקטטורי וטיראני. בשנת 58 סנקה נתבע לדין על כך שצבר הון תועפות על חשבון הציבור, אך יצא מן המשפט ללא פגע. הוא התעשר מאוד מהשקעות כשניצל את מעמדו הרם כדי לקבל אינפורמציה פיננסית, והלווה כספים לפרובינקיות בשיעורי ריבית גבוהים מאוד. הוא עצמו הסתפק במועט למרות עושרו הרב, ישן על מזרן קשה, שתה מים בלבד והסתפק במזון מועט. "שפע של מזון מפריע למחשבה וחונק את הנשמה" כך כתב.
מותו של בורוס בשנת 62 הזיק מאוד למעמדו של סנקה, ונירון היה נתון להשפעתם של אנשים שהטיחו בסנקה האשמות שונות ובהן שניסה לצבור ממון. סנקה פרש והשקיע את זמנו בלימוד וכתיבה. אחרי השריפה הגדולה של רומא בשנת 64, סנקה תרם את רוב ממונו לשיקומה. בשנת 65 הוא הואשם כי היה שותף בקשר פיסו שמטרתו הייתה להרוג את נירון. סנקה הצטווה על ידי נירון להתאבד ללא משפט. טקיטוס מתאר שסנקה התאבד עם אשתו, פומפיה פולינה, שבחרה להתאבד עמו.
יצירות

היצירות המיוחסות לסנקה כוללות סאטירה, ספר על מטאורולוגיה (מחקרי טבע), מאמרים פילוסופיים, 124 מכתבים העוסקים בנושאים מוסריים (מכתבי מוסר), ועשר טרגדיות. אחת מהטרגדיות המיוחסות לו, אוקטביה, בוודאי אינה שלו. הוא אפילו מופיע כאחת מהדמויות במחזה. זהותו כמחבר טרגדיה אחרת, הרקולס באוטה, מוטלת בספק.
השיטה של הפילוסופיה הסטואית שסנקה האמין בה הדגישה צעדים מעשיים שעל ידיהם הקורא יוכל לעמוד בפני בעיות החיים. בייחוד הוא האמין כי חשוב מאוד לעמוד בפני העובדה של המוות. השאלה של איך לעמוד בפני המוות היא דומיננטית ברבים ממכתביו. מכתבי מוסר אלה נכתבו לידידו לוקיליוס, מושלה העשיר של סיציליה שהיה משורר ופילוסוף אפיקוראי. במכתבים אלה ניתן לראות תחילתו של סגנון הכתיבה של המסה שבו המשיכו אחריו פלוטרכוס היווני, מישל דה מונטן מחבר "המסות" הצרפתי, פרנסיס בייקון האנגלי ורבים אחרים. מישל דה מונטן הושפע רבות מסנקה, ובמסה "על ספרים" (ספר 2 פרק 10) הוא כותב: "סנקה מתאמץ ומשתדל לצייד בנשק את המידות הטובות מול האימה, הרפיון והתשוקות הנלוזות... הוא מחזיק בדעות סטואיות ואפיקוראיות, רחוקות מן המצוי והרגיל, אך לדעתי יציבות ומתאימות לחיי הפרט."
הטרגדיות של סנקה אמנם נכתבו בצורת דרמה, אך נועדו כנראה להיקרא ולא להיות מוצגות על במה. הוא לקח מחזות מהתיאטרון היווני הקלאסי, מהטרגיקנים אייסכילוס, סופוקלס ואוריפידס. מחזותיו של סנקה נקראו רבות באוניברסיטאות אירופאיות בימי הביניים, ולכן הם השפיעו בצורה חזקה על הדרמה הטרגית בתקופת הרנסאנס, ובעיקר על הספרות באנגליה האליזבתנית ועל המחזאים הצרפתיים פייר קורניי וז'אן רסין.
יצירות > רשימת יצירותיו

תנחומים למרסייה (שנת 40 לספירה)
על הכעס (41)
תנחומים להלוויה (42)
לפוליביוס על התנחומים (44)
על קוצר החיים (49)
על יציבותו של החכם (55)
על הרחמים (56)
על החיים המאושרים (58)
על הפנאי (62)
על שלוות הנפש (63)
על החסדים (63)
מחקרי טבע (63)
על ההשגחה העליונה (64)
מכתבי מוסר (64)
יצירות > רשימת יצירותיו > טרגדיות

שיגעונו של הרקולס
הרקולס מאויטה
הפיניקיות
פדרה
מדיאה
תיאסטס
אגממנון
אדיפוס
נשות טרויה
אוקטביה (יוחסה לו בעבר. כיום מסכימים החוקרים שנכתבה לאחר מותו של סנקה)
תרגומי יצירותיו לעברית

כתבים נבחרים. מתורגמים מרומית בלויית מבואות והערות על ידי אהרן קמינקא. תל אביב, דביר, תשכ"ב. [התוכן: על ההשגחה האלוהית, על מנוחת הנפש, איגרת-תנחומים לאמו הלוויא, מכתבים.]
מחקרי טבע. [שבעה ספרים; לפוליביוס במות אחיו] מאת לוציוס אנאוס סנקא. מתורגמים מרומית עם מבואות והערות ומאמרים נספחים מאת המתרגם אהרן קמינקא. תל אביב, "דבר" בהשתתפות מוסד ביאליק, תש"ב.
מכתבי מוסר. מאת לוציוס אנאוס סנקא. מתורגמים מרומית עם הערות, בידי אהרן קמינקא. כרך א' - ירושלים, ראובן מס, ת"ש; כרך ב' - תל אביב, "דבר", תש"ב.
שיחות פילוסופיות. מאת לוציוס אנאוס סנקא. מתורגמים מרומית, עם מבואות והערות והשקפה כוללת: חיי סנקא ודעותיו מאת אהרן קמינקא. תל אביב, "דבר" בהשתתפות מוסד ביאליק. כרך א' - תש"ג; כרך ב' - תש"ה [התוכן: על החיים המאושרים, על המרגוע, תנחומים למריציה, לנרון קיסר על החנינה, על החסדים (שבעה ספרים, לאבוציוס ליברליס)].
מבחר מאמרות מכתבי סנקה. בתוך: נתן שפיגל, סנקה - האיש ומשנתו. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"ד. עמ' 165-187.
על קוצר החיים. תרגמה מרומית: נאוה כהן. הוצאת נהר ספרים, תש"ע.
על החיים המאושרים, מלווה בחיבורים "על הפנאי" ו"על שלוות הנפש", חיבורים פילוסופיים על איכות החיים, מאת לוקיוס אנאיוס סנקה. תרגם מרומית והוסיף הערות אברהם ארואטי. הוצאת נהר ספרים, תש"ע.
שני מכתבים מאת לוקיוס אנאוס סנקה, מלאטינית: אילריה שטילר-טימור וגדעון כ"ץ, 'דחק', כרך ב', 2012, עמ' 323.
סנקא - הדלעתו של קלאודיוס האלוהי. קאסיוס דיו - היסטוריה רומית ס-סא 4. תרגמה מרומית והוסיפה מבואות, הערות ומפתחות רחל בירנבאום. ירושלים, מוסד ביאליק, המפעל לתרגום ספרות מופת, תשע"ז 2016.
מכתבים אל לוקיליוס, כרך א'. תרגמה דבורה גילולה. ירושלים, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2017.
מכתבים אל לוקיליוס, כרך ב'. תרגמה דבורה גילולה. ירושלים, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2019.
מדאה; פיידרה. תרגמה מרומית רחל בירנבאום. ירושלים: מוסד ביאליק, תשע"ט 2018.
נשי טרויה; תיאסטס. תרגמה מרומית רחל בירנבאום. ירושלים: מוסד ביאליק, תש"ף 2020.
אגממנון; אוידיפוס. תרגמה מרומית רחל בירנבאום. ירושלים: מוסד ביאליק, תשפ"ג 2022.
סנקה על היהודים

בחיבור "מכתבי מוסר" (Epistulae Morales), מספר סנקה על השפעת האסכולה הפיתגוראית עליו בשנות נעוריו וכתוצאה מכך התנסותו בהימנעות ממאכל בעלי חיים. לדבריו נטש את המנהג מכיוון שהייתה זו תחילת תקופת שלטונו של טיבריוס, אז הופיעו ברומא טקסי פולחן זרים והימנעות מאכילת סוגים מסוימים של מאכלי בשר נראתה כהוכחה להתעניינות בכת הזרה. לכן, לבקשת אביו, שלא חשש מהעמדה לדין אבל שנא פילוסופיה, חזר להרגליו הקודמים.
יש להניח שסנקה התכוון לאירועי שנת 19 לספירה, בה נרדפו תחת שלטון טיבריוס פולחנים יהודיים ומצריים.
במקום אחר בחיבור, סנקה מותח ביקורת על הפולחן הטקסי וכדוגמה הראשונה הוא בוחר במנהג היהודי של הדלקת נרות שבת: "יהי אסור להדליק נרות בערבי שבתות מפני שהאלים אינם צריכים לאורה, ולאנשים לא נעים העשן".
הדגש על מנהגים יהודים בהקשר כזה יכול להיות מוסבר כניסיון לסתור את טענות היהודים, ששמו דגש על סגולתו של המונותאיזם היהודי המופשט, וכתגובה לחוגי החברה הרומאית שהתרשמו מפן זה של הדת היהודית.
כפי שניתן להסיק מתוך חיבוריו הידועים, סנקה מראה אנטיפתיה מודגשת כלפי דתות מזרחיות באופן כללי. התייחסויותיו של סנקה ליהודים נמצאות בחיבורים שכתב בשנות ה-60 של המאה הראשונה, כלומר בשיא תנועת הגיור והפצת המנהגים היהודים ברחבי העולם הסובב את הים התיכון. סנקה היה הסופר הלטיני הראשון שנתן דרור להשתלחויות מכוונות נגד הדת היהודית והשפעתה על החברה הרומית.
בחיבורו האבוד "De Superstitione", טען סנקה לגבי היהודים "שמנהגם אינו מועיל, שכן על ידי הנהגת יום מנוחה אחד כל שבעה ימים, הם מפסידים בבטלנות כמעט שביעית מחייהם, ועל ידי הימנעותם מלפעול בעתות חירום משלמים לא פעם באובדן... בינתיים המנהגים של העם המקולל הזה זכו להשפעה כזאת שהם עכשיו מקובלים בכל רחבי תבל. המנוצחים נתנו חוקים למנצחיהם. ...היהודים, עם זאת מודעים למקור ולמשמעות של פולחניהם. רוב העם מקיים פולחן מבלי לדעת מדוע הוא עושה זאת".
סנקה היה הראשון שביקורתו על השבת נתמכה בגינוי הבטלנות. על פי דבריו על עתות החירום, מתגלה שהכיר את מנהג היהודים שלא להגן על עצמם בשבת. סנקה מוטרד מהתפשטות המנהגים היהודיים בקרב הלא־יהודים, אולם למרות ביקורתו כלפי היהודים, ניתן ללמוד מדבריו על כבוד מסוים למודעותם לגבי פולחניהם - מודעות שמייחדת את היהודים מ"רוב העם", הבורים בעניין. ניתן לזהות את "רוב העם" עם הגרים למיניהם, אולם סביר יותר להניח שסנקה הציג ניגוד בין היהודים לרוב העם הרומי הפשוט ובכך העביר ביקורת על בני ארצו.
ראו גם

מידות טובות
לקריאה נוספת

נתן שפיגל. סנקה, האיש ומשנתו. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"ד (1973). 224 עמ'.(הספר בקטלוג ULI)
סנקה, מכתבים אל לוקיליוס, תרגום: דבורה גילולה, הוצאת מאגנס, 2017 (הספר בקטלוג ULI)
Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Jerusalem, 1976, Vol. I, LXVII. Seneca the Philosopher, pp. 429-434 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  Donald Reynolds Dudley, Seneca | Biography & Facts, Encyclopedia Britannica, ‏20 ביולי 1998
↑  יוסף ג. ליבס, סנקה, לקיוס אניוס, אנציקלופדיה עברית כו', 1974, עמ' 183-184
↑  Seneca, Eplstulae Morales, CVIII, 22
↑  Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. I, p. 434: "It is commonly, and rightly, assumed that the events of 19 C. E. bearing upon the persecution of Jewish and Egyptian rites under Tiberius are meant here"
(ראו: טאקיטוס, ספרי השנים, ספר שני, פה, 4: "וכן דנו בדבר עקירת הפולחן המצרי והיהודי").
↑  סנקה, מכתבי מוסר, צה (סעיף 47); בתוך: פטר שפר, יודופוביה, פרק 4 שבת, אור, עמ' 136 (תרגום מרומית: אהרן קמינקא).
↑  Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. I, p. 430
↑  Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. I, p. 429
↑  אוגוסטינוס, עיר האלוהים, ספר 6, פרק 11
↑  פטר שפר, יודופוביה, פרק 4: שבת, עמ' 128; פרק 6: גיור, סנקה, עמ' 169-167 (תרגום מאנגלית: להד לזר).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267983905171  PLWABN: 9810578135605606  BIBSYS: 90585815  BNC: 000047547  BNE: XX824530  BnF: cb11887555p (data)  CANTIC: a10494182  CiNii: DA00822622  GND: 118613200  ICCU: CFIV011797  ISNI: 0000 0001 2103 0100  LCCN: n79004229  LNB: 000003417  MusicBrainz: d787fd08-ece5-4b64-8670-7208765601e1  NDL: 00456102  NKC: jn19981002127  NLA: 35489889  NLG: 119110  NLK: KAC199624862  NSK: 000013932  NTA: 068825048  RERO: 02-A000147915  SELIBR: 91052  SUDOC: 026670984  Trove: 971628  ULAN: 500354133  VcBA: 495/30533  VIAF: 60158790620538851262   WorldCat (עם VIAF): 60158790620538851262 
מותו של סנקה בציור של ז'וזף נואל סילבסטר משנת 1875
רוזליה דה קסטרו

| --- | --- |

 לידה:  23 בפברואר 1837 Conxo, Santiago de Compostela, ספרד 
 פטירה:  22 ביולי 1885 (בגיל 48) A Matanza, ספרד 
 שם לידה:  María Rosalía Rita de Castro
 מדינה:  ספרד 
 מקום קבורה:  Panteón de Galegos Ilustres 
 שפות היצירה:  גליסית, ספרדית
 סוגה:  שירה 
 זרם ספרותי:  Rexurdimento 
 יצירות בולטות:  Cantares gallegos, En las orillas del Sar, O cabaleiro das botas azuis, La flor, New Leaves, Contos da miña terra, Lieders, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 תקופת הפעילות:  1857–1884 (כ־27 שנים) 
 בן או בת זוג:  Manuel Murguía (10 באוקטובר 1858–2 בפברואר 1923) 
 צאצאים:  Ovidio Murguía de Castro, Gala Murguía de Castro, Aura Martínez-Murguía de Castro, Alejandra Murguía, Amara Murguía de Castro 
 פרסים והוקרה:  Galician Literature Day (1963) 
 rosalia.gal
 חתימה:   
 
מריה רוזליה ריטה דה קסטרו (בגליסית: Rosalía de Castro;‏ 24 בפברואר 1837 – 15 ביולי 1885) הייתה משוררת גליסיאנית, בולטת ומזוהה עם מולדתה גליסיה ותחיית השפה הגליסית.
רוזליה עם משפחתה בשנת 1884.
קורות חייה

דה קסטרו כתבה בגליסית ובספרדית, לאחר התקופה המכונה בגליסיה "המאות החשוכות" ("Séculos Escuros"). היא הפכה לדמות בולטת בתנועה הרומנטית בגליסיה, המכונה היום "רנסאנס", זאת לצד מנואל קורוס אנריקס ואדוארדו פונדאל. שירתה מתאפיינת בביטוי מילולי כמעט בלתי אפשרי לנוסטלגיה, געגוע ומלנכוליה.
דה קסטרו נישאה למנואל מורגויה, היסטוריון ועיתונאי שהיה חבר בקבוצה הספרותית החשובה המכונה "האקדמיה הגליסית המלכותית" והוא שימש עורך ספריה של רוזליה. לזוג נולדו שבעה ילדים: אלכסנדרה (1859–1937), אאורה (1868–1942), התאומים גאלה (1871–1964) ואובידיו (1871–1900), אמארה (1873–1921), אדריאנו (1875–1876) וולנטינה (מתה בלידתה, 1877). רק שניים מילדיה של רוזליה נישאו, אאורה בשנת 1897 וגאלה בשנת 1922; אולם לא הותירו אחריהם ילדים, וכך, כיום אין צאצאים חיים של רוזליה דה קסטרו ובעלה. בנם אובידיו היה צייר מוכשר, אך נפטר בגיל 29.
קובץ השירה הראשון שלה פורסם בגליסית בשם "שירים גליסיאניים" ("Cantares gallegos"), ב-17 במאי 1863. תאריך זה, 17 במאי, מצוין בגליסיה מדי שנה, מאז 1963, כיום חג רשמי: "יום הספרות הגליסיאנית", ומנציח את הישגיה של רוזליה. מדי שנה מוקדש "יום הספרות" לסופר אחר אשר כתב בשפה הגליסית. אף יום הולדתה של רוזליה מצוין מדי שנה בבתי ספר בגליסיה.
חייה של רוזליה התאפיינו בעוני ובעצב, למרות זאת, הייתה לה תחושת מחויבות עזה לעניים ולחסרי ישע. היא התנגדה בתוקף לניצול לרעה של כוח השררה והגנה באופן נלהב על זכויות נשים. רוזליה סבלה מסרטן הרחם ומתה בעיר פדרון, במחוז לה קורוניה, ב-15 ביולי 1885.
היא קבורה בפנאון האישים הגליסי, במנזר סן דומינגוס דה בונבל, בסנטיאגו דה קומפוסטלה, ספרד.
מורשתה

רוזליה דה קסטרו היא היום אחת המשוררות הבולטות בתרבות הגליסית. כאשה משכילה מאוד, היה עליה לדעת לדבר ולכתוב בספרדית ובגליסית כשפת אם, אולם היא נקטה בצעד הנועז והבלתי שגרתי בכך שבחרה לכתוב את שיריה המוקדמים בשפה הגליסית. עמדתה המתריסה זכתה לזלזול בעיני רבים מן המעמד המשכיל אשר ראו בגליסית ניב נחות של השפה הספרדית המתאים "רק לאנאלפביתים ולגסי רוח". אולם עמדתה הנחרצת של רוזליה זיכתה אותה באהבתו ובהערצתו של הציבור הרחב במולדתה, אלה אשר גליסית הייתה השפה השגורה בפיהם בביתם ובחיי היום-יום. שמה של רוזליה דה קסטרו הונצח בבתי ספר בגליסיה, בספרד, ברוסיה ובאורוגוואי. על שמה נקראו ספריות, אגודות תרבות, פרסים, פארקים, קבוצות פולקלור, ומקהלות. שיריה הולחנו, שיר בוקר מסורתי גליסיאני מכיל במילים של אחד משיריה. קבוצת כדורסל מקצועי, פסלונים ופסלים, תיאטרון, מסעדות, יין לבן, מלון, שטר כסף שהיה במחזור בעבר בספרד, בול דואר, מטוס איירבוס A340 של חברת איבריה ומטוס בואינג 737 של חברת נורוויג'ן אייר שאטל, מטוס הצלה ימי, ורחובות רבים כולם נושאים את שמה.
תרגומים בינלאומיים

ספרה "שירים גליסיאנים" תורגם לאנגלית בשנת 2013 וספרה "עלים חדשים" ראה אור באנגלית בספטמבר 2016. בשנת 2010 פורסם באנגלית אוסף שיריה מן השנים 1837–1885. בשנת 1991, אוניברסיטת מדינת ניו יורק פרסה אנתולוגיה אנגלית של שירי רוזליה דה קסטרו.
בשנת 2009 ראה אור תרגום יפני ראשון לשיריה. אנתולוגיה של שיריה בפורטוגזית ראתה אור בשנת 2008.
בשנת 2003 ראתה אור אנתולוגיה צרפתית של שירים גליסיאנים.
צפיפות המצבים

צפיפות מצבים סכמטית של אלקטרונים חופשיים במערכת תלת־ממדית
בפיזיקה של מצב מוצק, צפיפות המצבים באנרגיה של מערכת מתארת את צפיפות הפתרונות האפשריים של המשוואה המתארת את המערכת בכל טווח באנרגיה. צפיפות המצבים היא גודל נדרש על מנת לחשב את האינטגרלים התרמודינמיים של המערכת, כמו מספר החלקיקים, האנרגיה, קיבול החום או הזרם.
צפיפות המצבים מתארת בדרך כלל את צפיפות המצבים של האלקטרונים (פתרונות משוואת שרדינגר), או של הפונונים (פתרונות משוואת הכוחות הבין אטומיים) בחומר המוצק.
בניסוח מתמטי, צפיפות המצבים היא הנגזרת של מספר המצבים ליחידת אנרגיה, מחולקת בנפח של המערכת:
N(E)={1 \over V}\cdot {\operatorname {d} \!\Omega (E) \over \operatorname {d} \!E}
כאשר  \Omega (E) הוא מספר המצבים בכל אנרגיה ו- V הוא הנפח.
ניתן להראות כי במערכת עם סימטריה בין הכיוונים השונים ישנו קשר ישיר בין יחס הנפיצה של האלקטרונים או הפונונים לצפיפות המצבים, הנתון על ידי:
N(E)={g \over \left({2\pi }\right)^{d}}\cdot N_{d}(k)\cdot \left({\partial E(k) \over \partial k}\right)^{-1}
כאשר  d הוא המימד של המערכת,  k הוא מספר הגל,  g הוא הניוון של כל פתרון באנרגיה (למשל כתוצאה משני מצבי ספין אפשריים) ו- N_{d}(k) הוא היעקוביאן, הנתון לפי המימד:
צפיפות המצבים שימושית בתיאור ההתנהגות המקרוסקופית של האלקטרונים במתכות ומוליכים למחצה. על פי תורת הפסים, בכל מוצק, מספרם הרב של האטומים שמסודרים בצורה מחזורית, והאינטקרציה בין האלקטרונים לאטומים, גוררים היווצרות של פסי אנרגיה מותרים ופסים אסורים. צפיפות המצבים היא הגודל הפיזיקלי שמתאר את כמות המצבים בכל פס, והיא יכולה להשתנות בצורה ניכרת בין פסים שונים ואף בחלקים שונים של כל פס. בין פסי האנרגיה ישנו פער אנרגיה שבו צפיפות מצבים היא אפס, שמשמעותו היא שאין מצבים מותרים באנרגיה זאת (אין פתרונות אפשריים של משוואת שרדינגר), כלומר שזהו פער אסור באנרגיה.
כאשר הספקטרום אינו רציף, כגון בננו-חלקיקים, צפיפות המצבים שווה לניוון של כל רמה דיסקרטית באנרגיה. במצב כזה צפיפות המצבים של ננו-חלקיקים יכולה להימדד בצורה עקיפה על ידי מדידת ספקטרום הפליטה של הקרינה האלקטרומגנטית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556097005171  BnF: cb12316005b (data)  GND: 4191170-2  LCCN: sh92002529 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יאמפיל (מחוז חמלניצקי)

יאמפיל או יאמפול (באוקראינית: Ямпіль; ביידיש: יאַמפאָלאֶ) היא עיירה במחוז חמלניצקי, בווהלין שבמערב אוקראינה. דרומית מזרחית לקרמניץ.
בעיירה התקיימה קהילה יהודית חשובה וחלק מרבניה התפרסמו בעולם היהודי כולו. הרב יחזקאל לנדא ("הנודע ביהודה") כיהן כרב הקהילה במשך 11 שנים, מתק"ו (1746) עד תקט"ו (1755). בעיר פעל גם אחד מגדולי צדיקי החסידות, רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב, אשר גם קבור במקום. גם בנו, רבי יוסף מימפולי כיהן באדמו"רות בעיר.
לקריאה נוספת

עיירה בלהבות : פנקס יאמפאלא, מוקדש אל הקדושים והטהורים אנשי העיירה, שנרצחו ונטבחו על ידי מרצחי עמנו, בעריכת אריה לייב גלמן, ירושלים, תשכ"ד
שפטיבקה

שֶׁפֶּטִיבְקָה, או שפטובקה (באוקראינית: Шепеті́вка, ברוסית: Шепето́вка) היא עיר במחוז חמלניצקי שבמערב אוקראינה, המשמשת כמרכז המנהלי של מחוז משנה שפטיבסקי. מנין תושבי העיר עמד בשנת 2024 (לפי מפקד האוכלוסין האוקראיני) על 39,666 איש.
היסטוריה

שפטיבקה נזכרת לראשונה בשמה בשנת 1594. בשנת 1795 הפכה שפטיבקה לחלק ממחוז איזיאסלב בפלך ווהלין. תחנת הרכבת המקומית נבנתה בשנת 1873, ובשנת 1923 קיבלה שפטיבקה מעמד של עיר, והייתה לבירת מחוז שפטובקה.
בעקבות שינויים בחלוקה המנהלית של אוקראינה, הפכה העיר בשנת 1932 למרכז המנהלי של מחוז משנה שפטיבסקי, שנכלל אז במחוז ויניצה. בשנת 1937 הפך מחוז משנה שפטיבסקי לחלק ממחוז קמניץ-פודולסקי, ומאז 1954 האזור כולו נכלל במחוז חמלניצקי.
תושבים מפורסמים

רבי יעקב שמשון משפטיבקה - ממפיצי החסידות בדור השלישי שלה, ותלמידו של רבי פנחס מקוריץ. רבו זה, נקבר בשפטיבקה.
איגנצי יאן פדרבסקי - פסנתרן, מלחין ופוליטיקאי פולני. ששימש תקופה קצרה (ב-1919 כראש הממשלה ושר החוץ של פולין) ומן החותמים על הסכם ורסאי.
ניקולאי אוסטרובסקי - סופר סובייטי נודע, חי ופעל מספר שנים בעיר.
ולנטינה מטוויינקו - מדינאית ודיפלומטית רוסייה, ילידת העיר.
דימה קירז'נר - מתמטיקאי.  קיים גם רחוב על שמו בראשון לציון.