stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רודריגו דה פול
קריירה > קריירת מועדונים > אודינזה

ב-20 ביולי 2016, לקראת עונת 2016/2017 בסרייה א', נרכש דה פול על ידי אודינזה האיטלקית תמורת כ-3.5 מיליון אירו. עד מהרה הפך דה פול לשחקן הרכב קבוע בקבוצה את שערו הראשון בסרייה א' כבש ב-29 בינואר 2017, כאשר הבקיע לרשתה של מילאן את שער הניצחון במשחק שהסתיים בתוצאה 1–2. את עונת הבכורה שלו סיים עם 34 הופעות ליגה וארבעה שערים.
עונה לאחר מכן, על אף שני חילופי מאמנים במהלך העונה, שמר דה פול על מקומו בהרכב הקבוצה וכבש ארבעה שערי ליגה ב-37 הופעות. לשיאו הגיע בעונת 2018/2019, בה כבש תשעה שערים ובישל שמונה נוספים ב-36 הופעות ליגה, וכן זכה להופעות ראשונות במדי נבחרת ארגנטינה.
קריירה > אתלטיקו מדריד

ב-12 ביולי 2021 עבר דה פול לאתלטיקו מדריד בחוזה לחמש שנים. ב-7 בדצמבר 2021 כבש שער בכורה במסגרת ליגת האלופות בניצחון 1–3 על פורטו. בליגה כבש שער בכורה ב-11 במרץ 2022 בניצחון 1–2 על קדיס.
קריירה > נבחרת ארגנטינה

דה פול היה לחלק ממהפכת הצעירים שיזם המאמן ליונל סקאלוני בנבחרת ארגנטינה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו כאשר פתח בהרכב ושיחק מחצית אחת בניצחון 0–4 על עיראק במשחק ידידות ב-11 באוקטובר 2018.
דה פול זומן על ידי סקאלוני לסגל הנבחרת לקראת קופה אמריקה 2019 בברזיל. במשחק הראשון בשלב הבתים, עלה דה פול בפתיחת המחצית השנייה במקומו של אנחל די מריה, אך לא הצליח לסייע לנבחרתו שהפסידה 0–2 לקולומביה. במשחק השני מול פרגוואי פתח דה פול בהרכב והוחלף שלוש דקות לסיום, כאשר שוב ארגנטינה לא הצליחה לנצח והמשחק הסתיים בשוויון 1-1. דה פול שמר על מקומו בהרכב ושיחק תשעים דקות בניצחון 0–2 על קטר, שהיה שווה לכרטיס לשלב הבא עבור הארגנטינאים. דה פול שמר על מעמדו כשחקן הרכב גם מול ונצואלה, כאשר ארגנטינה ניצחה 0–2 בדרך לחצי הגמר מול המארחת ברזיל, ובחצי הגמר הוחלף על ידי ג'ובאני לו סלסו לאחר 67 דקות, בהפסדה של ארגנטינה 0–2 בסיום. דה פול, שלמעשה שותף בכל משחקיה של ארגנטינה בטורניר, פתח ושיחק תשעים דקות בניצחון 1–2 על צ'ילה, במשחק על המקום השלישי.
דה פול היה גם שותף לזכייה של ארגנטינה בקופה אמריקה 2021 ואף בישל את שער הניצחון בגמר לאנחל די מריה על ברזיל.
נכלל בסגל נבחרת ארגנטינה בטורניר מונדיאל 2022, שיחק כמעט לאורך כל הטורניר והיה שותף לזכייתה בגביע.
חיים אישיים

דה פול היה במערכת יחסים עם הדוגמנית הארגנטינאית קמילה חומס במשך שתים עשרה שנים. יש להם שני ילדים משותפים. בינואר 2022, בני הזוג אישרו שהם נפרדים. דה פול היה במערכת יחסים עם הזמרת הארגנטינאית טיני סטוסל מאז אוגוסט 2022 עד 2024.
סטטיסטיקות

נכון ל-1 ביוני 2019
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים | בגביע> הופעות | בגביע> שערים | במפעלים יבשתיים> הופעות | במפעלים יבשתיים> שערים | סך הכול> הופעות | סך הכול> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012/2013 | ראסינג קלוב | ארגנטינה ליגת העל הארגנטינאית | 19 | 2 | 1 | 0 | - | - | 20 | 2 |
| 2013/2014 | ראסינג קלוב | ארגנטינה ליגת העל הארגנטינאית | 35 | 4 | - | - | 2 | 0 | 37 | 4 |
| 2014/2015 | ולנסיה | ספרד לה ליגה | 25 | 1 | 4 | 1 | - | - | 29 | 2 |
| 2015/2016 | ולנסיה | ספרד לה ליגה | 9 | 0 | 3 | 0 | 3 | 0 | 15 | 0 |
| 2016 | ראסינג קלוב | ארגנטינה ליגת העל הארגנטינאית | 11 | 0 | 1 | 0 | 3 | 1 | 15 | 1 |
| 2016/2017 | אודינזה | איטליה סרייה א' | 34 | 4 | 1 | 1 | - | - | 35 | 5 |
| 2017/2018 | אודינזה | איטליה סרייה א' | 37 | 4 | 2 | 0 | - | - | 39 | 4 |
| 2018/2019 | אודינזה | איטליה סרייה א' | 36 | 9 | 1 | 0 | - | - | 37 | 9 |
| סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | 206 | 24 | 13 | 2 | 8 | 1 | 227 | 27 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

נכון ל-26 בפברואר 2020
| נבחרת ארגנטינה> שנה | נבחרת ארגנטינה> הופעות | נבחרת ארגנטינה> שערים |
| --- | --- | --- |
| 2018 | 3 | 0 |
| 2019 | 14 | 0 |
| סה"כ | 17 | 0 |
תארים

קופה אמריקה: 2021, 2024
גביע העולם: 2022
הפיינליסימה: 2022
הנבחרת המצטיינת בקופה אמריקה: 2021
יעקב מאן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 באוגוסט 1888 י"ט באלול תרמ"ח פשמישל, גליציה 
 פטירה:  23 באוקטובר 1940 (בגיל 52) כ"א בתשרי תש"א סינסינטי, אוהיו, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  מדעי היהדות, גניזת קהיר, היסטוריה של עם ישראל 
 מקום לימודים:  המכללה ללימודי יהדות בלונדון 
 
יעקב מאן (או מן, ולעיתים מאנן, בלועזית: Jacob Mann or Mannen‏; י"ט באלול תרמ"ח, 26 באוגוסט 1888 – כ"א בתשרי תש"א, 23 באוקטובר 1940) היה רב, מורה והיסטוריון; מהדור הראשון של חוקרי הגניזה הקהירית, ומחברם של שניים ממחקרי הגניזה החשובים ביותר: "The Jews in Egypt and in Palestine under the Fatimid Caliphs‏" ו-"Texts and studies‏".
חייו

חייו של מאן בבו סביב שלושה מרכזים: בעיר הולדתו, פשמישל שבגליציה, בילה את שנות ילדותו ונעוריו; את לימודיו הגבוהים עשה בלונדון; ועם סיום הלימודים עבר לגור בארצות הברית, תחילה ישב בבולטימור ואחר כך בסינסינטי, שם לימד עד למועד פטירתו.
חייו > פשמישל

יעקב מאן, בן ניסן ומינדיל, נולד ביום 26 באוגוסט 1888. בילדותו למד בחדר, ומאוחר יותר למד תורה מפי אביו, תלמיד חכם, מחסידי בעלז, שהיה שוחט הקהילה. בנוסף, למד תורה בקלויז הגדול של חסידי בעלז שבעירו והשכלה כללית אצל מורה פרטי, ד"ר משה פיירמן. הוא העשיר את השכלתו הכללית גם בכוחות עצמו, ולימים נודע בעירו ככתובת לכל שאלה בתחום הידע הכללי.
כבר בצעירותו התעניין בתולדות עם ישראל, אך נמשך גם למקצועות כלליים. הוא החל ללמוד בחשאי גרמנית ופילוסופיה ואף התעניין באסטרונומיה. משביקש להמשיך באופן מסודר יותר בלימודיו הכלליים והבין שלא יוכל לעשות זאת בפשמישל, שכנע את אביו לאפשר לו להתלוות לאחד מגיסיו ומשפחתו, בנסיעתם ללונדון, בתואנה שכך יצליח להתחמק מהשירות הצבאי. עד לנסיעה, החל ללמוד גם אנגלית בכוחות עצמו.
חייו > לונדון

הוא עבר להתגורר בלונדון בשנת 1908, אלא שגיסו החליט לעבור עם משפחתו לאנטוורפן והוא נותר לבדו בלונדון. לשם פרנסה החל לעבוד כריש דוכנא בחדר, בשכונת ווייטצ'אפל (Whitechapel), לונדון, ובמקביל למד לבחינת הבגרות. לאחר כחצי שנה של לימודים אינטנסיביים עבר את הבחינה בהצטיינות.  בשנת 1910, החל ללמוד היסטוריה וספרות באוניברסיטת לונדון, וזכה למלגות ופטור משכר הלימוד בשל הצטיינותו בלימודים. במקביל ללימודיו הכלליים החל גם בלימודי סמיכה לרבנות בבית הספר ללימודי יהדות של לונדון, ומורו המובהק שם היה הרב פרופסור אברהם ביכלר. במהלך הלימודים, לימד עברית בבתי מנהיגים ציוניים, ביניהם צבי בנטוויטש ורוֹת.
בשנת 1914 סיים את לימודיו באוניברסיטה וקיבל תואר מגיסטר. במקביל, סיים גם את לימודיו בקולג' והוסמך לרבנות. הוא מוּנה לרב הקהילה היהודית בעיר הנמל האנגלית האל (Hull), והחליט לבקר אצל הוריו כדי לבשר להם על המינוי. אלא שבדרכו אליהם, בהיותו באנטוורפן (בביקור אצל גיסו), נרצחו בסרייבו, יורש העצר האוסטרו-הונגרי פרנץ פרדיננד מאוסטריה ואשתו סופי, הדוכסית לבית הוהנברג, והוא החליט לשוב ללונדון. בינתיים פרצה מלחמת העולם הראשונה ומינויו לרב בוטל, מאחר שהיה נתין מדינה הנמצאת במצב מלחמה כנגד האימפריה הבריטית. רק בהתערבותם של הרב יוסף הרמן הרץ, הרב הראשי של בריטניה באותה העת, אשר מאן שימש מזכירו העברי, והפרופסור ביכלר, נמנע מעצרו ושליחתו לאי מאן (Isle of Man), שחלק ממנו שימש בתקופת המלחמה מחנה מעצר לנתיני מדינות אויב. הוא אף הורשה להישאר בלונדון ובתנאי שיופיע בתחנת המשטרה פעמיים ביום, אך כעבור זמן מה בוטל תנאי ההתייצבות לאחר שנכחו כי איננו מסוכן.
במשך שנות המלחמה (1914–1918) עסק בחקר תקופת בית שני, אך בעיקר התמסר לחקר תעודות הגניזה הקהירית, שהיו מצויות בבריטניה, באוסף טיילור-שכטר שבאוניברסיטת קיימברידג', בספריית המוזיאון הבריטי, בספרייה הבודליינית שבאוניברסיטת אוקספורד וכן בידיים פרטיות. לצורך עבודתו, הועמדו לרשותו של מאן חדר עבודה ועוזר מיוחד שסייע לו בכל העניינים הטכניים של העבודה.
בשנת 1919 הגיש (באנגלית) את עבודת הדוקטור שלו על "היהודים במצרים ובארץ ישראל תחת שלטון הח'ליפים הפאטימיים", פרי מחקרו רב השנים באוספי הגניזה. שנה אחר כך (1920) הוענק לו תואר דוקטור על עבודה זו, והיא עוּבּדה לספר בן שני כרכים, שיצאו לאור לראשונה בין השנים 1920–1922.
חייו > סינסינטי

בשנת 1921 היגר לארצות הברית והתיישב בבולטימור, מרילנד, שם לימד במכללה העברית (Baltimore Hebrew College). שנה לאחר מכן, בשנת 1922, משהוצעה לו משרת מרצה בהיברו יוניון קולג', בית המדרש לרבנים של התנועה הרפורמית, עבר להתגורר בסינסינטי, אוהיו. הוא כיהן כמרצה וחוקר במוסד זה ולימד תולדות עם ישראל, ספרות עברית ותלמוד עד לשנת 1940, השנה בה נפטר. בנוסף להיותו מרצה, כיהן כראש הקתדרה להיסטוריה יהודית והיה אחד מעורכי ספר השנה של המוסד, Hebrew Union College Annual.
בשנת 1923 הגיע למצרים כדי לחקור ולצלם תעודות גניזה, ובאותה הזדמנות גם ביקר בארץ ישראל, וגם שם בדק מספר תעודות גניזה. שלוש שנים מאוחר יותר, בשנת 1927 הגיע שוב לארץ ישראל, לאחר שהוזמן על ידי האוניברסיטה העברית בירושלים לשמש כמרצה אורח לדברי ימי ישראל בימי הביניים. הוא ניצל את שהותו בארץ ישראל לבקר שוב גם במצרים, בכוונה לחקור ולצלם תעודות גניזה נוספות, שהיו מצויות באוסף מוסרי.
בשנת 1928, עם סיום ביקורו במזרח התיכון, נסע ללנינגרד, כדי לקבל אוסף צילומי כתבי יד ותעודות גניזה מהספרייה הלאומית הרוסית. בנסיעה לשם הצליח ליצור קשרים שאיפשרו לו להמשיך ולקבל חומר רב מאוצרות הספרייה, עד ניתוק הקשר עם רוסיה, בשנת 1932. לאחר הביקור בלנינגרד נסע ללונדון, שם נשא לאישה את מרגית קליין, בתו של רב מצ'כוסלובקיה וקרובה של מורו, פרופסור ביכלר. מאוחר יותר נולדו לזוג שני בנים, אחד מהם היה פעיל בתנועת העבודה הציונית בארצות הברית.
בשנת 1931 פרסם (באנגלית) את חלקה הראשון של עבודתו השנייה הגדולה "מקורות ומחקרים, בתולדות היהודים וספרותם", המבוססת על מסמכי הגניזה שאסף במשך כל התקופה מאז פרסום ספרו הראשון. הספר דן במגוון נושאים, ובעיקר בתקופת הגאונים הבבליים; ארבע שנים אחר כך, בשנת 1935, פרסם את החלק השני של העבודה, שעסק בעיקר בקראים (ראו פרוט על שני כרכי הספר בהמשך).
בשנת 1940, כאמור שנת פטירתו, עוד הספיק לפרסם (באנגלית) את החלק הראשון של מחקר גדול נוסף עליו עבד בערוב ימיו, על "התנ"ך כפי שהיה נקרא ונדרש בבית הכנסת הקדום". הוא נפטר ממחלת לב, בחג הסוכות של אותה שנה (1940), בעודו עובד על סיום החלק השני של מחקר זה.
אחיו הצעיר, ד"ר יצחק מן, היה עורך סדרת הספרים "לנוער" של הקרן הקיימת לישראל, ותרגם לעברית, בין היתר, את ספרו של קרל מרקס "הקפיטל", בגינו הוענק לו (יחד עם צבי וויסלבסקי), פרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת בשנת 1948.
עבודתו ומחקריו

מאן כתב שלושה חיבורים מונומנטליים ועוד סדרת מאמרים, שקדמה אמנם בזמן כתיבתה ופרסומה לחיבורים, אך יצאה לאור כספר שלם רק לאחר מותו, בשנת 1970. חיבורים אלו נכתבו בשפה האנגלית. בנוסף, כתב מעל ל-50 מאמרים ומעל לעשרה ערכים אנציקלופדיים. מרבית מאמריו כונסו מאוחר יותר בשלושה כרכים, על ידי בן ציון הוכשטיין, ויצאו לאור בשנת 1971. עזבונו הספרותי נמצא במכון בן צבי, והוא משמש בסיס למפעל 'אוריינס יודאיקוס – מקורות לתולדות היהודים בארצות האסלאם'.
פרסומיו של מאן כוללים את הספרים והמחקרים הבאים:
עבודתו ומחקריו > The Responsa of the Babylonian Geonim as a Source of Jewish History

בעברית: "תשובות הגאונים הבבליים כמקור להיסטוריה היהודית".
בתחילת דרכו עסק כאמור בחקר תקופת בית שני ואף פרסם שלושה מאמרים בנושא, המסתמכים בעיקר על מקורות התקופה. עם זאת, את מרבית זמנו הקדיש מעתה לחקר תעודות הגניזה הקהירית, שהיו מצויות בבריטניה. ניצנים ראשונים של מחקרו בתעודות הגניזה היו סדרת מאמריו "תשובות הגאונים הבבליים כמקור להיסטוריה היהודית", שיצאה לאור בשישה חלקים, בין השנים 1917–1921. חלקי המאמר יצאו לאור גם בתדפיסים נפרדים, וכפי שצוין לעיל, כונסו יחד לספר בשנת 1970.
המאמר התבסס אומנם על מקורות שונים, אולם נחשב למחקר חלוצי, בשל השימוש שעשה מאן בתעודות הגניזה, לשם תיאור היסטורי רצוף של נושא מסוים (תקופת הגאונים).
החיבור היווה למעשה מעין שלב מקדים ומכין לשני הספרים שיבואו בעקבותיו, אשר ידונו באותה התקופה אך יתבססו כמעט רק על תעודות הגניזה.
עבודתו ומחקריו > The Jews in Egypt and in Palestine under the Fatimid Caliphs

בעברית: "היהודים במצרים ובארץ ישראל תחת שלטון הח'ליפים הפאטימיים".
הספר הוא כאמור הראשון משני פרסומיו הגדולים של מאן, המתבססים על תעודות הגניזה הקהירית, ונחשב למחקר יסוד בתחום. הכרך הראשון של הספר יצא לאור בשנת 1920 והכרך השני בשנת 1922. ששת פרקי הכרך הראשון עוסקים בתולדות הקהילות היהודיות במצרים, ארץ ישראל וסוריה, החל משנת 969 לספירה, עת נכבשה מצרים על ידי הפטימים, ועד לשנת 1204, השנה בה נפטר הרמב"ם. הכרך השני כולל חמישה פרקים-נספחים ותוספות שונות המכילים העתקים של תעודות הגניזה, עליהן נסמך מאן בעבודתו בכרך הראשון, ודיון קצר לגביהן, והם נלווים לפרקי הכרך הראשון.
עבודתו ומחקריו > Texts and Studies in Jewish History and Literature

בעברית: "מקורות ומחקרים בתולדות היהודים וספרותם".
השני בסדרת פרסומיו הגדולים המתבססים על מקורות מהגניזה, והוא למעשה המשכו של הספר הקודם. עם זאת, בשונה מהספר הקודם, עושה מאן בספרו זה שימוש נרחב גם בתעודות הגניזה הכתובות בערבית (באותיות עבריות).
הכרך הראשון פורסם בשנת 1931 והוא כולל XVI + 728 עמודים. הספר מחולק לשמונה חלקים ומלווה בהקדמה, הערות והסברים מאת מאן. החלק הראשון עוסק בתיאור היהודים באירופה, בעיקר בחסדאי אבן שפרוט ופועלו למען יהודי אירופה, בקורות בני משפחתו של רבי טודרוס מנרבונה, בהתעוררות משיחית בסיציליה ודרום אירופה וכן ביהודי ביזנטיון; החלק השני דן במכתבים שנשלחו על ידי גאוני בבל ואליהם, בין היתר רב סעדיה גאון, רב שרירא גאון, האי גאון ואחרים; החלק השלישי כולל תיאור המצב בארץ ישראל במאה ה-11, בעיקר על בסיס מכתביהם של הגאון שלמה בן יהודה ויריבו נתן בן אברהם ומכתבים נוספים; החלק הרביעי עוסק בענייני הקהילות היהודיות במצרים, ואישים ומנהיגים הקשורים אליהן, בתקופה שבין המאה העשירית עד המאה ה-15; החלק הששי דן ביהודי מוסול וכורדיסטן ונלווים לו מסמכים ותעודות רבים; החלק השביעי מכיל כתבי הלכה ובית דין של גאוני בבל שנמצאו בגניזה; ובחלק השמיני, האחרון, מובאות תעודות גניזה המכילות רשימות ספרים. בשונה משאר חלקי הספר, ההערות וההסברים לחלק השמיני מובאים בסופו, לאחר רשימות הספרים; הכרך הראשון מכיל גם 27 צילומי תעודות מן הגניזה.
הכרך השני פורסם בשנת 1935, והוא כולל XXIII + 1,600 עמודים. הוא עוסק בקראים, מראשית הופעתם במזרח התיכון, פועלם בארץ ישראל, ובפרט בירושלים לפני כיבושה על ידי הצלבנים (חלק ראשון); התיישבותם בחצי האי קרים, ביזנטיון, וטורקיה (חלק שני); ותולדותם בליטא ופולין, עד למאה ה-19 (חלק שלישי). כל חלק כולל דיון נרחב בנושא ונלווים לו עשרות תעודות.
בסוף הכרך השני מובאות שלוש תוספות (Supplement) לכרך השני; תוספת (Addenda) ותיקוני טעויות לכרך הראשון; תוספת נוספת (Addenda) לכרך השני; קונקורדנציה לכתבי היד והתעודות בהם נעשה שימוש בשני הכרכים; אינדקס עברי וכללי; וצילום של ארבע תעודות הקשורות לקראים.
עבודתו ומחקריו > The Bible as Read and Preached in the Old Synagogue

בעברית: "התנ"ך כפי שהיה נקרא ונדרש בבית הכנסת הקדום".
המדובר במחקרו השלישי הגדול של מאן. הוא החל לעבוד על הספר מספר שנים לפני פטירתו, והספיק כאמור לכתוב שני חלקים של הספר אך הוציא לאור את הכרך הראשון בלבד. הכנתו לדפוס של הכרך השני החלה על ידי ידידו, ההיסטוריון והביבליוגרף ישעיהו זנה (שנשא מאוחר יותר לאשה את אלמנתו של מאן). לאחר מותו של זנה, הושלמה העבודה על הכרך על ידי אביגדור עמנואל רייכרט (Victor Emanuel Reichert) (חוקר המקרא ומתרגם ספר תחכמוני ויצירות נוספות לשפה האנגלית) והוא יצא לאור בשנת 1966. בהשלמת החיבור סייעו גם היברו יוניון קולג', המוסד בו עבדו השלושה, ואלמנתו של מאן.
בספר זה ניסה מאן להסביר את סדר מחזור קריאת התורה לפי מנהג ארץ ישראל הקדום, בהתבסס על מחזורי הקריאה התלת שנתיים הארצישראלים של פרשיות התורה שבספרים בראשית ושמות (כרך א'), ובפרשיות שבספר ויקרא וחלק מספר במדבר (כרך ב'); ולקבוע את הקשר בין פרשיות תורה אלו וההפטרות, לבין המדרשים והאגדות הקיימים ומדרשים ואגדות נוספים שגילה בין תעודות הגניזה. לפי גויטיין מדובר בעבודת ענקים, הן בשל כמות החומר העצומה הקיימת בנושא זה והן משום הקשיים המיוחדים הקיימים בקשר לסוג הספרות המיוחד של המדרש.
במחקרו, מצא מאן כי הסיבה לסדר המשונה של המדרשים הקדומים מיוסד על סדר אחר של קריאת התורה, לא על זה של מנהג בבל הידוע, אלא על מנהג ארץ ישראל, שלפיו נהגו לקרוא את התורה במשך שלוש וחצי שנים.
כאשר החל מאן לעבוד על ספר זה הוא תכנן להוציא לאור גם כרך שלישי, שהיה אמור להתייחס למחזור קריאת התורה הבבלי (החד שנתי). כמו כן תכנן לכלול בכרך זה תיאור היסטורי של מנהג הקריאה בתורה, בנביאים ובתהלים ובמדרשים הקשורים אליהם, בבית הכנסת הקדום. אלא שהוא הספיק לכתוב את ההתחלה בלבד של הכרך השלישי, בטרם נפטר.
עבודתו ומחקריו > מאמריו של מאן > מאמרים המבוססים על הגניזה הקהירית ומאמרים אחרים

מחוץ למחקריו המפורטים לעיל, פרסם מאן מאמרים נוספים המבוססים על הגניזה, חלקם מאמרים בנושאים חדשים וחלקם מאמרים המהווים סיכום ביניים של מה שלבסוף הציג בספריו הגדולים. בין יתר המאמרים שפרסם מאן, היו מאמרים על גאוני ארץ ישראל ואישים נוספים הקשורים לישיבת ארץ ישראל; על הקהילות היהודיות במצרים ובאירופה, לרבות סיציליה; על הקראים; ועל גאוני בבל.
לפי עדות אחיו יצחק, הוא פרסם את מאמרו הראשון בכתב העת "המצפה", שיצא לאור בקרקוב, בשנות צעירותו עוד בטרם עבר ללונדון. הוא עשה זאת בעילום שם, מחשש שתוודע ברבים העובדה שהוא לומד לימודים כלליים.
בנוסף, פרסם מאן מספר מאמרים על תקופת בית שני, מאמרים העוסקים במדרש ובפיוט וכן מאמרים העוסקים בעליית מקובלים לארץ ישראל. כמו כן פרסם מספר מאמרי ביקורת על ספרים שונים.
כל ספריו ומרבית מאמריו של מאן נכתבו בשפה האנגלית, אם כי כתב מעט גם בצרפתית ובגרמנית. כרבע ממאמריו הוא כתב בעברית. מבין מאמריו הידועים ביותר בשפה העברית יש לציין את מאמרו על "התנועות המשיחיות בימי מסעי הצלב הראשונים", בו הוא מתאר שמונה תנועות משיחיות במשך כשמונים שנה, החל ממסע הצלב הראשון.  בין היתר, הוא מתאר במאמר את עובדיה הנורמנדי, שהתגייר בשנת 1120, את מסעותיו במזרח ופועלו בתנועה משיחית בצפון ארץ ישראל.
עבודתו ומחקריו > מאמריו של מאן > ערכים אנציקלופדיים

מאן כתב באנציקלופדיה יודאיקה הגרמנית את הערכים האנציקלופדיים על אהרן בן יוסף הכהן, אבלי ציון, אברהם בן יצחק הכהן בן פוּראט, אלוף, אל-תוסתרי, אביתר בן אליהו, אלחנן בן חושיאל, אלחנן בן שמריה וכן יוסף אבן אביתור. את כל הערכים באנציקלופדיה יודאיקה כתב במקור בשפה העברית. בנוסף, כתב מספר ערכים אנציקלופדיים בשני הכרכים של מקבילתו העברית "אשכול - אנציקלופדיה ישראלית".
פרסומים > ספריו

The Jews in Egypt and in Palestine under the Fatimid caliphs, a contribution to their political and communal history based chiefly on genizah material hitherto unpublished, 2 volumes,  London: Oxford University Press, 1920–1922 (Second printing: Oxford: Oxford University Press, 1969; New edition: reprint, two volumes in one ... and a second supplement to "The Jews in Egypt and in Palestine under the Fatimid caliphs", by Jacob Mann; preface and reader’s guide by Shelomo D. Goitein, New York: Ktav Publihing House Inc., 1970).
Texts and studies in Jewish history and literature, Cincinnati, Ohio: Hebrew College Press, volume I, 1935; volume 2, Philadelphia: Hebrew Press of the Jewish Publication Society of America, 1935 (Second printing: Reprinted in Israel:, 1970; Third printing: New York: Ktav Publihing House Inc., 1972).
The Bible as read and preached in the old synagogue, a study in the cycles of the readings from Torah and Prophets, as well as from Psalms, and in the structure of the Midrashic homilies, 2 volumes, Cincinnati: 1940–1966 (Second edition: reprint of the 1940 edition with a new prolegomenon by Ben Zion Wacholder, New York: Ktav Pub. House, vol. 2, 1966 – vol 1, 1971).
The responsa of the Babylonian Geonim as a source of Jewish history (Reprinted in Israel from studies published originally in The Jewish Quarterly Review), Tel-Aviv: Zion, 1970. ראו גם במאמרים שיצאו בתדפיס נפרד.
The collected articles of Jacob Mann, 3 volumes, Gedera: M.Shalom, 1971: Volume 1: Studies in ancient and medieval Jewish history; Volume 2: Gaonic studies; Volume 3: Karaitic and Genizah studies.
פרסומים > ממאמריו שיצאו בתדפיס נפרד

Jesus and the Sadducean priests, Luke 10.25–37, Philadelphia: Dropsie College for Hebrew and Cognate Learning, 1916. Reprint from The Jewish Quarterly Review, New series, volume 6, no.3, pp. 415–422.
The responsa of the Babylonian geonim as a source of Jewish history, Philadelphia: Dropsie College for Hebrew and Cognate Learning, 1917–1921. Reprint of articles originally published in The Jewish Quarterly Review, New series, Vol. 7–11‏ .
Oaths and vows in the synoptic Gospels. Reprinted for private circulation from the American journal of theology, vol. XXI, no. 2, April 1917, pp. 260–274.
Note on "Solomon B. Judah and some of his contemporaries", Pennsylvania: Philadelphia. Reprinted from The Jewish quarterly review, New series, vol. IX, 1918–1919, pp. 409–421.
Moses B. Samuel, a Jewish katib in Damascus, and his pilgrimage to Medinah and Mekkah, London: 1919. Offprint from The journal of the Royal Asiatic Society, London: April 1919, pp. 155–184.
Anan’s liturgy and his half-yearly cycle of the reading of the law, Cincinnati: 1919. Offprint from Journal of Jewish Lore and Philosophy, vol. 1, 1919, pp. 329–353.
Obadia le prosélyte, Paris: Durlacher, 1920. Extract from Revue des études juives, no. 141, pp. 89–93.
Polemical work against Karaite and other sectaries, Pennsylvania: Philadelphia, Dropsie College, 1921. Reprinted from The Jewish Quarterly Review, New series, vol. XII. no. 2, pp. 123–150.
I. Last Geonim of Sura. II. A Fihrist of Sa’adya’s works. III. Abraham B. Nathan (Abu Ishak Ibrahim B. ’Ata), Nagid of Kairowan, Philadelphia: Dropsie College for Hebrew and Cognate Learning, 1921. Reprinted from The Jewish quarterly review, New series, vol. 11, no. 4, pp. 409–432.
Rabbinic studies in the Synoptic Gospels, Cincinnati: Hebrew Union College, 1924. Reprinted from Hebrew Union College annual, vol. 1, pp. 323–355.
Genizah fragments of the Palestinian order of service, Cincinnati: Hebrew Union College, 1925. Reprinted from Hebrew Union College annual, vol. 2, pp. 269–338.
Gaonic studies, Cincinnati, Ohio: 1925. Reprinted from the Hebrew Union College Jubilee Volume, pp. 223–262.
Early Karaite Bible commentaries, Philadelphia: Dropsie College for Hebrew and Cognate Learning, 1925. Reprinted from The Jewish Quarterly Review, New series, vol. 15, No. 3, pp. 361–388.
Changes in the divine service of the synagogue due to religious persecutions, Cincinnati: Hebrew Union College, 1927. Reprinted from the Hebrew Union College annual, vol. IV, pp. 241–310.
לקריאה נוספת

בן ציון הלפר, "היהודים תחת שלטון הכליפים הפטימידיים", התקופה כ', כרך י"ח, ורשא: הוצאת שטיבל, תרפ"ג, עמ' 175–215.
Rafael Mahler, Two Monumental Works of Yaakov Maan About Jewish History, Bleter fun Geschichte, Warsaw: 1938, pp. 150–174.
J. Marcus, J. M., Central Conference of American Rabbis Year Book 51 (1941).
V. E. Reichert, J.Mann 1888–1940, American Jewish Year Book 43 (1941), pp. 407–414 (reprinted in Jacob Mann, The Bible as read and preached in the old synagogue, a study in the cycles of the readings from Torah and Prophets, as well as from Psalms, and in the structure of the Midrashic homilies, 2 volumes, Cincinnati: 1940–1966; volume 2, pp. XI–XVII).
א. מ. הברמן, "יעקב מאן – האדם והחוקר", גליונות י"ג, תש"ב, עמ' 325–329 (נדפס שוב בתוך: א. מ. הברמן, אנשי ספר ואנשי מעשה, ירושלים: הוצאת ראובן מס, תשל"ד–1974, עמ' 172–178).
G. D. Cohen, The reconstruction of Gaonic History, Introduction to J. Mann's Texts and Studies, Texts and Studies in Jewish history and literature, New York: Ktav Publihing House Inc., 1972, volume 1, pp. XIII–XCVI (reprinted in G. D. Cohen, Studies in the variety of rabbinic cultures, Philadelphia and New York: 1991, pp. 99–155).
מטרופולין

ערך זה עוסק בהגדרה לאוסף של יישובים עירוניים שבמרכזם עיר נותנת-שירותים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
.
טוקיו, המטרופולין הגדולה בעולם
מֶטְרוֹפּוֹלִין היא אוסף גדול של יישובים עירוניים וכפריים, המקיימים זיקות בעוצמות שונות אל עיר־אם, שעל שמה קרויה לרוב המטרופולין. עיר־האם מספקת לערי ויישובי הלוויין שירותים בתחומי התעסוקה, החינוך, התרבות, ושירותים נוספים. הזיקות לעיר הראשית מתבטאות בין השאר בנסיעות תדירות אליה.
המונח מטרופולין הוא מונח גאוגרפי-סוציולוגי, ולא תמיד מתבטא בהגדרות מנהליות או שלטוניות. במטרופולין יכולות להיות רשויות מקומיות שונות, אך במקרים רבים נכללים מטרופולינים שלמים או חלקם העיקרי תחת רשות שלטונית אחת (רשות מקומית, מטרופולינית או מחוזית המאגדת ערים שונות), המייעלת את ניהול המטרופולין והערים המרכיבות אותו. בחלק מערי העולם קיימת מגמה של איחוד הרשויות בתחום מטרופולין או אגד הערים המרכזי של המטרופולין לרשות אחת, בדרך כלל עם רבעים או "ערים" בתוכהּ, והדרגות השונות נוטלות סמכויות שונות בניהול החיים בעיר.
עם התפתחות האזורים המטרופוליניים הגדולים נולד המגלופוליס, חיבור של כמה מטרופולינים שונות בגודלן וקרובות גאוגרפית המקיימות קשרים שונים ביניהן.
דוגמאות למטרופולינים גדולות בעולם:
מטרופולין טוקיו, בירת יפן: 38 מיליון תושבים
סיאול, בירת קוריאה הדרומית: 25.6 מיליון תושבים
מקסיקו סיטי, בירת מקסיקו: 23.3 מיליון תושבים
מטרופולין מוסקבה, בירת רוסיה: 17 מיליון תושבים
המטרופולין של ניו יורק שבארצות הברית: 22.6 מיליון תושבים
סאו פאולו, שבברזיל: 21.2 מיליון תושבים.
גואנגג'ואו שבסין: 45.2 מיליון תושבים
ערי הליבה של מטרופולין רב-מרכזית אינן בהכרח מחוברות פיזית באזור עירוני רציף ביניהן, המבדיל אותן מאגד ערים, הדורש רציפות עירונית.
אטימולוגיה

מקור המונח ביוונית: "מטרו" – אֵם; ו"פוליס" – עיר, כלומר: "עיר אם". מכיוון שפוליס היא "עיר מדינה", הרי שבמערכת קולוניאלית משמש המונח לציון "ארץ האם", כלומר המרכז הקולוניאלי, לעומת הפריפריה, שהיוותה את שאר חלקי האימפריה.
לפי קביעת האקדמיה ללשון העברית, מינו הדקדוקי של השם "מטרופולין" הוא נקבה, ומספרו יחיד ('מטרופולין גדולה'). ברבים: מטרופולינים (גדולות).
מאפייני המטרופולינים

אחד המאפיינים הבולטים של המטרופולינים היא תופעת היוממות, שבה אנשי המטרופולין עובדים או מקבלים שירותים בעיר-האם על בסיס יומיומי, ולרוב נוסעים אליה בבוקר ויוצאים ממנה בשעות אחר הצהריים ובערב. מבנה כלכלי כזה מצריך הקמת מערכות תחבורה גדולות ויוצר בהן שעות עומס.
רוב המטרופולינים בנויות בצפיפות יחסית, המתגברת עם הקרבה לאזור הליבה, ומכילות יישובים השונים זה מזה בגודל, באופי וברמה הסוציו-אקונומית, מה שהופך את המטרופולין למארג אנושי מורכב המשקף פעמים רבות את אופי האוכלוסייה במדינה.