stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איתמר צור
קריירה אומנותית > כשחקן

בשנת 2006 שיחק בסדרת הדרמה שכתב וביים רני בלייר "פרשת השבוע" ששודרה בחברת הכבלים של HOT. גילם את דוד.
בשנת 2007 השתתף בסדרת הדרמה של HOT שיצר וביים ניר ברגמן "להוציא את הכלב" שיחק את יאיר. הסדרה עוסקת במורה לאומנות ותלמיד תיכון שמתנהל ביניהם רומן.
בשנת 2009 שיחק בסדרת הדרמה ששודרה בערוץ עשר שכתב, יצר, וביים ציון רובין "לאהוב את אנה" שיחק בתפקיד איתמר. באותה השנה השתתף בסרט "כלת הים" שכתבה וביימה קרן ידעיה שיחק את אחיין של ראובן (מוני מושונוב) שהשתתף איתו בסדרה "להוציא את הכלב".
בשנים 2009-2010 כיכב בתפקיד ראשי ב 2 העונות בטלנובלה של ערוץ 10 "נשות הטייסים" גילם את דמותו של סגן איתמר גבריאלי, טייס שמשמש כמוביל מבנה בחיל האוויר הישראלי.
באותן השנים גם השתתף בעונה השלישית של סדרת דרמת הנוער המצליחה "האי" ששודרה בערוץ הילדים בחברת HOT. שיחק בתפקיד משני גילם את דניאל, סטודנט צעיר, חבר של אנה (אפרת בן יעקב) במקום סול (עוז זהבי).
בשנת 2010 השתתף בפרסומת של ״טמבור״.
בעבר השתתף בפרסומת של ״בורגראנץ'״, ו״סלקום״.
בשנת 2013 השתתף בפרסומת של "המרכז האקדמי פרס".
בשנים 2018-2019 הנחה במשך 2 עונות את תוכנית הרשת "פיתה בדקה" ששודרה בטדי.
בשנת 2020 השתתף בפרסומת של ״HOT״ לצידן של גל גדות, וקים אור אזולאי.
בשנת 2021 השתתף בפינה שנקראת ״ביקורת פרסומות: למה BEANZ מתייחסים אליי כמו לאידיוט?״ בערוץ היוטיוב של השחקן אור בוטבול.
בשנת 2022 השתתף בפרסומת של חברת ״seatylock״ חברה ישראלית המתמחה בפתרונות נעילה ואבטחה לאופניים.
קריירה אומנותית > כמוזיקאי

ביולי 2018 הופיע בהרכב של ״פלמנקו ג'אז״ בבית העמודים לצידם של נועה דרזנר, טולה בן ארי, ואיתן ברטל.
בשנת 2020 הוציא את השיר ״לשכוח אותך״ ופרסם את זה ביוטיוב.
כשצור התגורר בברלין הוא הקים טריו עם שני מוזיקאים ישראלים צעירים נוספים שחיו בברלין, הלהקה חוקרת את אידיומת הג'אז תוך שהיא שואבת השפעה מרוק, פולק וז'אנרים נוספים של מוזיקה פופולרית.
הערות שוליים

1 2 3  לי-אור אברבך, תרבות טלוויזיה, 2007
↑  Instagram, www.instagram.com
↑   ערן בר-און, ממריאים, באתר ynet, 1 בספטמבר 2009
↑  Facebook, www.facebook.com
↑  Itamar Tsur Trio - EP, by Itamar Tsur, Itamar Tsur (באנגלית)
ליבורנה

תחריט של ליבורנה
ליבורנה (בלטינית: liburna, liburnis, liburnica; ביוונית: λιβυρνικόν - "ליבירניקון" או λιβυρνίς - "ליבירניס") היא ספינת משוטים דו-טורית קלה ומהירה (במקורה חד-טורית), שהייתה ספינת הקרב הסטנדרטית בציים הרומיים בתקופת האימפריה, ושימשה בעיקר לתפקידי סיור ושיטור. היא פותחה, ככל הנראה, על ידי הליבורנים (Liburni), שבט בחופה הצפוני של איליריה, שעיקר עיסוקם היה בשוד ימי.[דרוש מקור]
בכתבי היהדות נקראת "בורני" או "ליברנין".
הערות שוליים

↑  רשב"ם, ספר במדבר, פרק כ"ד, פסוק כ"ד
↑  תלמוד בבלי, מסכת ראש השנה, דף כ"ג, עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף פ', עמוד ב'
↑  מדרש זוטא, שיר השירים, פרשה א
פיאג'ו צ'או

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פיאג'ו
 שנות ייצור:  1967-2006
 יחידות שיוצרו:  כ-3.5 מיליון
 מודל אחריו:  פיאג'ו בוקסר
 סיווג:  אופניים עם מנוע עזר
 מרכב:  "פסיעה לישיבה" (step through frame)
 מפרט טכני
 מנוע:  צילינדר אחד, בנזין, מקורר אוויר, 50 סמ"ק
 הילוכים:  אוטומטי, רציף
 צריכת דלק:  עד 50 ק"מ לליטר.
פיאג'ו צ'או (באיטלקית: Piaggio Ciao) היה הדגם הראשון של משפחת אופניים עם מנוע עזר (טוסטוס) מתוצרת חברת פיאג'ו האיטלקית שיוצר בגרסאות שונות במשך כ-40 שנה בין השנים 1967 – 2006. פיאג'ו צ'או תוכנן במטרה להשיג בראש ובראשונה עלויות ייצור ואחזקה נמוכות ביותר, ולכן התאפיין במכניקה בסיסית ופשוטה במיוחד.
מבנה ועיצוב

מטרת העל של העיצוב הפשטני הייתה השגת משקל נמוך וחיסכון מרבי בעלויות. המבנה של פיאג'ו צ'או דומה מאוד לזה של אופניים, והשילדה היא מסגרת קשיחה ללא שיכוך בגלגל האחורי, כלומר הגלגל מחובר ישירות לשילדה. במתלה הקדמי ניתנה אפשרות לבחור במזלג מסוג מחבר מוביל (leading-link), שבו ציר החיבור ממוקם לפני ציר הגלגל, או לבחור במזלג קשיח. המושב אינו חלק מן השלדה אלא כיסא אוכף יחיד כשל אופניים. איכות ונוחות הישיבה של הרוכב התבססה על קפיצי המושב בלבד.
המנוע ויחידת ההנעה מכוסים ואינם גלויים לעין פרט לצלעות הקירור שבראש הצילינדר. ההנעה מתבצעת באמצעות רצועה אשר מחברת בין המנוע ליחידת ההינע הסופי המחוברת לגלגל האחורי מצד שמאל, בניגוד לשימוש המקובל בכלי רכב דו גלגליים, באמצעות שרשרת מצד שמאל. הפדלים מחוברים לגלגל האחורי באמצעות שרשרת מצד ימין. בעת הצורך ניתן היה לנתק את חיבור המצמד לגלגל האחורי באמצעות כפתור לחיצה, ולהשתמש בכלי כאופניים לכל דבר.
מכל הדלק מהווה חלק מן השילדה והוא בן 2.8 ליטר בלבד. מכסה מכל הדלק עוצב כך שישמש מדיד לכמות השמן שיש להוסיף לתערובת במכל מלא. המשקל הכולל של פיאג'ו צ'או הוא כ-40 קילוגרם בלבד, וצריכת הדלק המוצהרת שלו כ-70 קילומטר לליטר ומעשית כ-50 ק"מ לליטר. הגלגלים בדגם המקורי היו בקוטר 16 אינץ' ובדגמים מאוחרים יותר 17 ואף 19 אינץ', בעלי צמיגים בחתך גבוה מאוד כלומר גבוהים וצרים, בדומה לאופניים.
מכלולים מכניים

מנוע – שתי פעימות קירור אוויר בנפח 49.77 סמ"ק המפיק 1.41 כוחות סוס ב-4,500 סל"ד המונח במצג אופקי.
מצמד – צנטריפוגלי כפול המשמש הן לצורך הנעה והן לנסיעה, מקשר בין כל מכלולי ההינע הסופי. בדגמים הראשונים היה בן מהירות אחת בלבד ובחלק מן הדגמים המאוחרים יותר, נעשה שימוש בהנעה באמצעות מערכת תיבת הילוכים רציפה. ההנעה עצמה מתבצעת באמצעות רצועה בחתך V.
בלמים – בלמי תוף קדמי ואחורי. בדגמים הראשונים אף נעשה שימוש במעצור קדמי הפועל על החישוק עצמו בדומה לזה של אופניים.
חשמל – אספקת החשמל לתאורה לצופר ולהצתה התבססה על מגנטו וללא מצבר. לצורך הנעה ראשונית של המנוע נעשה שימוש בדוושות, ולצורך כיבוי הותקנה ידית המחוברת בכבל למנוע לצורך יצירת דקומפרסיה. בדגמים מאוחרים יותר, שכללו גם פנסי איתות, הורכב מצבר 6 וולט.
מכירות

במשך 40 שנות יצורו של פיאג'ו צ'או יוצרו ממנו כ-3.5 מיליון יחידות והוא נחשב לכלי הנמכר ביותר מתוצרת החברה. לאורך השנים הרבות שבהן יוצר כמעט ולא נערכו שינויים במבנה ובאבזור של הכלי. מספר שינויים מינוריים נעשו בעיצוב, ובמטרה לשפר את ביצועי המנוע כמו החלפת המאייד ושיפורים במערכת ההצתה על מנת לעמוד בתקני זיהום האוויר האירופאים שהוכנסו במהלך השנים.
ההצלחה הגדולה של פיאג'ו צ'או ברחבי אירופה, גרמה לחברות שונות לייצר תוספים עיצוביים לשיפור חוויית הרכיבה. כך בין היתר הוצעו תוספות להתקנת תיקי צד וסלים קדמיים, מגן רוח, מראות, ופנס ראשי הכולל מד מהירות שנעדר מן הדגם המקורי.
דגמים נגזרים

במשך השנים יוצרו דגמים נוספים של טילונים מתוצרת פיאג'ו שהתבססו על המערכות הבסיסיות של הצ'או. ברובם מהות השינויים הייתה עיצובית או לנוחות השימוש:
בוקסר - יוצר בין השנים 1969–1983. הבוקסר מהווה את קפיצת המדרגה המשמעותית ביותר לשיפור איכות הרכיבה לעומת הכלי המקורי כאשר הותקן קפיץ כבולם זעזועים אחורי שחיבר בין השילדה האחודה ליחידת ההנעה והותקן בולם זעזועים קדמי במבנה של מזלג טלסקופי. נוספו שיפורים במערכת החשמל וההצתה. מכסה מכל הדלק הועבר מתחת למושב, וניתן היה לבחור במושב יחיד או אוכף מוארך.
בראבו - יוצר בין השנים 1973–2001. הותקן בולם זעזועים אחורי במבנה של מזלג טלסקופי כפול, וחישוקי הגלגלים הורכבו מחישורים או יציקה קשיחה. בדגמים המאוחרים נוספו מחווני איתות.
סי  - יוצר בין השנים 1979–2001. חזרה לעיצוב של קפיץ מרכזי כבולם זעזועים אחורי. חישוקי גלגלים ביציקה קשיחה, נוספו מחווני איתות ומושב מוארך. בחלק מן הדגמים המאוחרים הותקנה הצתה אלקטרונית. בחלק מן הדגמים הותקן בולם זעזועים אחורי טלסקופי כפול.
בוס - יוצר בין השנים 1988–1989. כלל שינויי עיצוב קלים של דגם סי.
גרילו - יוצר בין השנים 1989–1996. כלל בעיקר שינויי עיצוב, אך חישוקי הגלגלים הוקטנו ל-14 אינץ' לשיפור כושר התמרון.
הערות שוליים

↑  אופניים עם מנוע עזר – באנגלית מכונה moped, הלחם בסיסים של motorcycle + pedals
↑  Vespa Mopeds (US models 1968-1985)‎, באתר Myrons Mopeds
פיאג'ו בוקסר
פיאג'ו בראבו
פיאג'ו סי
פיאג'ו בוס
פיאג'ו גרילו
פלאפל עם חריף

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  מישל קישקה
 איורים:  מישל קישקה
 שפת המקור:  צרפתית
 סוגה:  אוטוביוגרפיה
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  Dargaud
 תאריך הוצאה:  2018
 מספר עמודים:  88
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מודן הוצאה לאור
 תאריך:  2019
 תרגום:  מישל קישקה
 סדרה
 ספר קודם:  הדור השני - דברים שלא סיפרתי לאבא
פלאפל עם חריף הוא רומן גרפי אוטוביוגרפי מאת מישל קישקה. הספר עוסק בישראליות ובאירועים היסטוריים בישראל מנקודת מבטו של קישקה כעולה חדש. הספר ראה אור בסתיו 2018 בהוצאת דרגו הצרפתית ושנה לאחר מכן ראה אור בהוצאת מודן הישראלית.
מישל קישקה
בקומיקס מספר קישקה על יחסיו עם ישראל, מאז היותו נער בשומר הצעיר, ועד מועד כתיבת הספר. דרך סיפורו האישי הוא מביע את דעתו על אירועים פוליטיים וחברתיים שהתרחשו במדינה, ומספר את סיפורם של חבריו לארגון "קריקטוריסטים למען שלום", ארגון שמטרתו לחבר בין קריקטוריסטים, כותבים ומאיירי קומיקס ממדינות מסוכסכות ברחבי העולם כמו ישראל, איראן, אלג'יריה, סודאן ועוד.
עלילה

הספר מחולק לשלושה פרקים, שכל אחד מהם מתאר תקופה שונה בחייו של קישקה.
עלילה > פרק ראשון

הספר נפתח בתיאור ילדותו של קישקה כילד יהודי בן להורים ניצולי השואה. הוא מספר על אהבתו לקומיקס מגיל צעיר ועל לימודיו בעירו שבבלגיה. בביקורו הראשון בארץ, כאשר קישקה הגיע לביקור אצל דודה שלו, פולה, שחיה בישראל, הוא אכל לראשונה פלאפל עם חריף. הוא מתאר את ישראל בצבעים עזים, ריחות מזרחיים, חום ותרבות חדשה וזרה. בבית הוריו של קישקה לא הרבו לדבר על ישראל, אבל כאשר הגיע לגיל מתאים הוריו שלחו אותו להשתתף בפעילויות השומר הצעיר בישראל. בשנת 1970 אחותו הגדולה, חנה, עוברת לגור בישראל בעוד שמישל ממשיך לגור בבית הוריו שבבלגיה, ומגיע לישראל רק בחופשות הקיץ. כשמתגלה לו שבקיבוץ לא יוכל לעבוד כצייר קומיקס הוא מחליט לא לעלות לארץ במסגרת השומר הצעיר, אלא לעלות באופן עצמאי, ברגע שיסיים את לימודיו.
לאחר שעבר לישראל, בארץ הוא מגלה את היהדות הישראלית, את הכשרות, ימי השבת והחגים. הוא מתאר את המלחמות הניכרות על פניהם של האנשים הישראלים שהיו בישראל בזמן מלחמת יום הכיפורים. הוא נרשם לבית הספר היחיד אז בארץ לאומנויות, "בצלאל" שבירושלים, ושם הוא משלים את לימודי הרישום שלו.
עלילה > פרק שני

בפרק זה מספר קישקה על היכרותו עם אהבת חייו, אוליביה, עולה מצרפת, ועל חתונתם. אוליביה היא תומכת פוליטית נלהבת של השמאל, והיא מצטרפת לארגון "שלום עכשיו" שתומך בפתרון שתי המדינות בסכסוך הישראלי פלסטיני. באותו הזמן נולד להם בנם הבכור, דוד. לאחר מכן מספר קישקה על חיי משפחה בישראל בדירה קטנה בירושלים - על קבלת האזרחות לילד, סוגיות בגן הילדים וסכסוכים עם השכנים. כל זה נקטע כאשר מישל נקרא לראשונה לשירות מילואים. שם הרס"ר נותן לו עבודה מיוחדת: לצייר על כל קירות הבסיס ציורים של טנקים, מטוסים ורובים. משם מישל סופח לעבוד בעיתון "במחנה" הצה"לי ונשלח לשבת מדרום לביירות יחד עם התותחנים כדי לצייר את החיילים הישראלים בביירות.
עלילה > פרק שלישי

בפרק זה מתואר מבצע "שלום הגליל". אוליביה נרתמת יחד עם ארגון "שלום עכשיו" להפגין נגד הכניסה ללבנון ונגד אריק שרון. בהפגנה פעילי ימין ופעילי שמאל נלחמים באלימות ונזרק רימון יד לעבר חבורת מפגינים. אחר כך, בשנת 1991, פורצת מלחמת המפרץ. כשהטילים נופלים על תל אביב חברים רחוקים מהמרכז שוהים אצל מישל ומשפחתו בירושלים. גם לאחר שהמלחמה נגמרת, נשארת הטראומה, וכלבם של המשפחה מסרב לצאת מתחת למיטה. בשנים שבאו אחר כך, הגיעו גיוסם של שלושת בניו לצבא. הראשון, דוד, הופך למפקד בצבא ומטפס בסולם הדרגות. בנם השני, יונתן, גויס כמה שנים לאחר מכן, ובנם השלישי, אלי, גויס אחריו. שתים עשרה שנים שבהן היו הילדים בצבא מתוארות בספר כשנים מתישות ומפחידות. קישקה מספר כי בכל יום היו יושבים ליד הטלפון ומפחדים מדפיקה בדלת באמצע הלילה.
בשנים אלה רבין נרצח, האינתיפאדה השנייה פרצה ובכל מקום היו פיגועים קשים ועשרות הרוגים. בלילה שלפני רצח רבין חלמה אוליביה שביום למחרת יירו ברבין בזמן עצרת התמיכה. באותו ערב זה קרה. השנים שאחרי הרצח מתוארות בספר כשנים קודרות שבהן גדל הקרע החברתי בין ימין ושמאל בישראל.
בסוף הספר קישקה עובר לספר על חברותו בארגון "קריקטוריסטים למען שלום" הבין לאומי, שם הוא מתיידד עם קריקטוריסטים מרחבי העולם, כמו באגורי ממצרים, דילם מאלג'יריה, וויליס מתוניס, איזל מאיסטנבול, חסאן קארימזאדה מאיראן, ראיימה מוונצואלה, ג'ף דנצינגר מארצות הברית, נו ריו היפני, פירוזה וקיאנוש רמאזי מאיראן, עלי פארזאט מסוריה ובאאהה בוכארי הפלסטיני. כל אלה עברו תלאות, נרדפו על ידי המשטר במדינות בהם שהו, חלקם נכנסו לכלא או נאלצו לברוח, וכל זאת בגלל ציוריהם הביקורתיים כלפי הממסד. הספר מסתיים בסיום אופטימי כשמישל ונכדותיו יושבים סביב הספר הגמור ומדברים על עתיד טוב.
השראה ופיתוח

"פלאפל עם חריף" הוא הקומיקס האוטוביוגרפי השני שיצר קישקה. שש שנים קודם לכן פרסם את הקומיקס "הדור השני - דברים שלא סיפרתי לאבא", שתיאר את חייו של קישקה בצל זיכרונותיו של אביו, ניצול השואה, ממחנות ההשמדה. לדבריו של קישקה, הרעיון לכתיבת "פלאפל עם חריף" נולד עוד בזמן שכתב את "הדור השני". הוא חש שזה לא המקום המתאים לספר על שאר חוויותיו בארץ, אך רצה לספר עליהן בספר נפרד. עם זאת, הוא רואה את "פלאפל עם חריף" כיצירה נפרדת ולא כספר המשך של "הדור השני". בשנתיים שלאחר פרסום "הדור השני" היה קישקה עסוק בהשקת הקומיקס החדש, ולאחר מכן עבד על "פלאפל עם חריף" במשך כארבע שנים.
איורים

את הספר אייר מישל קישקה לבדו. על מנת לדייק בתיאור האירועים והמקומות בקומיקס הוא ביצע מחקר ויזואלי נרחב וביסס את איוריו על תמונות של מקומות, פריטים ואנשים: ”היה לי חשוב שכל הרפרנסים יהיו מדוייקים לתקופה, והיה לי חשוב שתהיה אמינות היסטוריות. היות והשפה החזותית שלי היא קצת קריקטוריסטית, היה חשוב להשתמש ברפרנסים מדוייקים מבחינה היסטורית. הרי שפה קריקטוריסטית היא לא פוטו־ריאליסטית, הפרופורציות שלה לא מדוייקות. היא אמנם ניזונה מהנטורליזם אבל יש בה הרבה מאוד חופש והגזמה... כך לדוגמה, בישראל של שנות ה־70 לבשו הרבה חולצות משובצות ומכנסיים מתרחבים, או הלכו עם שיער אפרו ופיאות לחיים ארוכות, ולכן כל אלה מופיעים בספר בעמודים שמתרחשים בעשור זה. כל זה עזר לי להיות אמין. השימוש בדמויות שלבושות ומסופרות באופן מדוייק בא מתוך רצון לשקף תקופה.”
בשונה מספרו האוטוביוגרפי הקודם, "הדור השני - דברים שלא סיפרתי לאבא", שבו נעשה שימוש בצבעי שחור ולבן בלבד, "פלאפל עם חריף" צבעוני מאוד ולא נעשה בו כמעט כל שימוש בצבע שחור. קווי הקונטור (המפרידים בין הצבעים) מצוירים בצבע חום-אדמדם.
עטיפת הספר היא מחווה לפוסטרים שקישקה פרסם כמו "צומת תל אביב", שמופיע בספר. בפוסטרים אלה קישקה צייר המוני אנשים מכל הסוגים בסיטואציה מסוימת, בדומה לציורים של ספרי 'איפה אפי?'. הפוסטרים היו צבועים בצבעי מים כמיטב המסורת והיו צבעוניים וססגוניים. כריכת הספר היא מחווה לפוסטרים אלה, ומתוארים אזורים חשובים בעיר ירושלים מצד ימין ואת תל אביב מצד שמאל. במרכז מצוירים אנשים מעדות ומגזרים שונים, דתיים לצד זקנים, ערבים, חיילים, ילדים, נוצרים ואפילו דמויות היסטוריות מעברה של מדינת ישראל כמו דוד בן-גוריון שנמצא בצד שמאל, שמשקפים את האוכלוסייה המגוונת בישראל. ברקע אפשר לראות את דגל ישראל, מסגד הר הבית וכנסיית הקבר, שמסמלים את הציונות, האסלאם והנצרות.
ביקורות

הספר קיבל ביקורות חיוביות מאוד בישראל ובצרפת, וכתבי עת רבים סיקרו את ספרו החדש. לצד תגובות טובות מאתרי אינטרנט כמו "עברית" ו-"המגדלור" הספר קיבל גם ביקורות שליליות כמו הביקורת הבאה, ממדור 'ספרים' ב"הארץ":
”ניסיון לדחוס 50 שנה לתוך 87 עמודים, שאינו עולה יפה”
הערות שוליים

1 2  פלאפל עם חריף: הרומן הגרפי והאוטוביוגרפי החדש של מישל קישקה - מגזין פורטפוליו, באתר מגזין פורטפוליו, ‏1 באוגוסט 2019
↑  ביקורת על הספר, באתר עברית
↑   תום שפירא, "פלאפל עם חריף" של מישל קישקה: רומן גרפי לא חריף מספיק, באתר הארץ, 29 באוקטובר 2019.
בירה מלכה

| --- | --- |


מבשלת בירה מלכה באזור התעשייה תפן
 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  2006–הווה (כ־19 שנים) 
 מיקום המטה:  יחיעם 
 ענפי תעשייה:  תעשיית האלכוהול 
  
 www.malkabeer.co.il
 
בירה מלכה היא מבשלת בירת בוטיק ישראלית.
מיוצרת מאז שנת 2006 על ידי חברת בירה מלכה בע"מ, בשנותיה הראשונות פעלה המבשלה במושב עמקה, בשנת 2008 עברה המבשלה לפעול בקיבוץ יחיעם ובשנת 2018 עבר הייצור למבשלה משודרגת ומשוכללת באזור התעשייה תפן. המים המשמשים לייצור הבירה נשאבים ברובם ממעיינות נחל געתון הסמוכים. מייסד המבשלה והמנכ"ל הראשון הוא אסף לביא, תושב כליל בגליל המערבי. החברה מציעה סיורים מודרכים במבשלה החדשה אשר בתפן ומפעילה מרכז מבקרים ופאב המשקיף על פעילות המבשלה ונקרא "סלון מלכה".בנוסף למבשלה עצמה, בירה מלכה מפעילה גם חצר בירה בקיבוץ יחיעם בשם - "חצר מלכה".
בירה מלכה נמנית עם שתי מבשלות בירות הבוטיק הראשונות בישראל, והיא נחשבת גם אחד ממותגי בירת הבוטיק הבולטים בשוק.
בשנת 2011 נחתם הסכם להפצת הבירה, בין "בירה מלכה" ל"חברת הכרם - משקאות חריפים", במטרה להפיץ את הבירה במסעדות וברשתות השיווק, מעבר למכירה בחנויות האלכוהול ובברים. ב-2014 רכשה חברת הכרם 40% ממבשלת בירה מלכה. הכרם שילמה תמורת 40% מבירה מלכה 4.8 מיליון שקל המשקפים לבירה מלכה שווי של כ-12 מיליון שקל.
בשנת 2018, לאחר רכישת בירה נגב על ידי חברת הכרם, החלה מבשלת בירה מלכה לייצר גם את מותג זה. בשנת 2020 החלו במבשלה לייצר גם את מותג הבירה הישראלי "הרצל".
מוצרים > סוגי הבירות

מלכה חיטה - בסגנון חיטה אמריקאית, 5% כוהל בנפח.
מלכה בהירה - בסגנון בלונד אייל בלגית, 6.5% כוהל בנפח.
מלכה אדמונית - בסגנון פייל אייל אנגלית, 5.5% כוהל בנפח.
מלכה כהה - בסגנון סטאוט אירית, 6% כוהל בנפח.
מלכה הינדי - בסגנון אי פי איי (IPA) 6.2% כוהל בנפח.
מוצרים > בירה במהדורה מוגבלת

מלכה חזקה - 9% כוהל בנפח.
כלל הבירות במבשלת מלכה לא מסוננות ולא כוללות חומרים משמרים.
מוצרים > מלכה מזוקקת

באוגוסט 2020 הוציאה בירה מלכה מהדורה מוגבלת של תזקיק נקי ושקוף בעל חוזק של 44.4% כוהל בנפח המופק בתהליך זיקוק של "מלכה בהירה". לפי החברה, המלכה המזוקקת בעלת ארומה מתקתקה של פרחי הדרים, מקל וניל ונגיעה של מי ורדים.
אתרים > חצר מלכה

חצר מלכה הנמצאת בקיבוץ יחיעם וקיימת מאז 2012 היא מעין גן בירה. בעבר הייתה זו החצר של המבשלה עצמה אשר פעלה בקיבוץ עד שנת 2018, אך גם לאחר מעבר הייצור לתפן, ממשיכה החצר לפעול בסופי שבוע.
אתרים > סלון מלכה

סלון מלכה הוא הפאב/מרכז המבקרים הרשמי של בירה מלכה אשר נמצא באזור התעשייה בתפן. הסלון, אשר נמצא בקומה השנייה של המבשלה - משקיף על הנעשה במבשלה והאורחים יכולים לראות את מכלי התסיסה וקו הביקבוק של המבשלה. סלון מלכה נפתח באופן רשמי לקראת סוף שנת 2019 ובו גם החנות הרשמית של המבשלה.
הערות שוליים

1 2 3  מלכה, באתר Beers
1 2  הסיפור שלנו, באתר בירה מלכה
↑  מלכה בהירה של בירה מלכה, באתר rest,‏ 19 בדצמבר 2010
↑  ביקור במבשלה, באתר בירה מלכה
1 2  הכרם תפיץ בלעדית את בירה מלכה, באתר אכול ו-Chateau,‏ 14 בדצמבר 2011
↑  שגיא קופר, הבו בירה ונשירה: בירות ישראליות, באתר ynet, 14 באפריל 2010
↑  נורית קדוש, חברת "הכרם" רכשה 40% ממבשלת בירה מלכה תמורת 4.8 מליון שקל, באתר כלכליסט, 7 באוגוסט 2014
מלכה מזוקקת
טבח מעלה עקרבים

| חלק מפיגועי הפדאיון הפלסטיני |
| --- | --- |

שלט הנצחה לנרצחי מעלה עקרבים בראש מעלה עקרבים
 תאריך:  17 במרץ 1954 
 מקום:  מעלה עקרבים
 מטרה:  אוטובוס של אגד-אשד
 קואורדינטות:  30°54′24″N 35°07′53″E﻿ / ﻿30.90666667°N 35.13138889°E﻿ / 30.90666667; 35.13138889
 סוג:  רצח המוני 
 הרוגים:  11 במקום ואחד אחרי 32 שנים
 פצועים:  2 
 מספר מפגעים:  12 איש, בפיקוד סעיד אבו באנדק, בן השבט הבדואי עזאזמה
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) טבח מעלה עקרבים(למפת צפון הנגב רגילה) טבח מעלה עקרבים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום טבח מעלה עקרבים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום טבח מעלה עקרבים
 
טבח מעלה עקרבים היה פיגוע ירי שבו נרצחו 12 נוסעים של אוטובוס "אגד" ב-17 במרץ 1954, י"ב באדר ב' ה'תשי"ד, במעלה עקרבים שבנגב.
הפיגוע

האוטובוס שהותקף ושלושה מקורבנות הטבח
התמונה צולמה מספר שעות לאחר האירוע
class=notpageimage|הצגה
האוטובוס היה בדרכו חזרה לתל אביב מהחגיגות שנערכו באילת לציון חמש שנים להנפת דגל הדיו. באוטובוס היו 11 גברים, נשים וילדים, ועוד ארבעה חיילי צה"ל כמאבטחים. בשעת הצהריים, כשעלה האוטובוס באיטיות במעלה הפיתולים התלולים של מעלה עקרבים, סמוך לאנדרטת חיל ההנדסה, התקיפו אותו מחבלים ביריות. קבוצת הטרוריסטים כללה ככל הנראה 12 איש, בפיקוד סעיד אבו באנדק, בן השבט הבדואי עזאזמה מהנגב. מטרת המחבלים הייתה להרוג את הנהג, כדי לגרום לאוטובוס להידרדר לתהום. הנהג, קלמן עשרוני, אכן נפגע במכת האש הראשונה, אך הצליח לגרום לאוטובוס להיעצר בצלע ההר. עשרוני פתח את הדלתות והנוסעים ניסו לרדת כדי למצוא מחסה, אך התוקפים ירו על כל מי שניסה לרדת. אפרים פירסטנברג, הנהג השני (בשל הדרך הארוכה והקשה היו באוטובוס שני נהגים), ניסה לירות על המחבלים, אך נהרג. החיילים, שהצטרפו לנסיעה כמלווים, לא הספיקו להגיב מכיוון שנשקם היה מונח על המדפים העליונים של האוטובוס.
המחבלים עלו על האוטובוס וירו בנוסעיו מטווח קצר. 11 מנוסעי האוטובוס נהרגו במקום, ובהם אשתו של פירסטנברג, חנה. בנה בן ה-9, חיים, שישב במושב האחורי ובתה מירי, בת ה-5 וחצי, הוסתרו מתחת לגופות חיילים ולא נפגעו. לאחר שירדו המחבלים מן הרכב חיים התרומם, קרא לאחותו "מירל׳ה?". אחד המחבלים שמע את קולו, חזר וירה בראשו. הוא לא חזר להכרתו, ושהה 32 שנים במצב של שיתוק והכרה חלקית, בדומה למצב של תרדמת, עד שנפטר. בכך היה להרוג ה-12 בטבח. מן הטבח ניצלו שני חיילים, חיילת (שנפצעה קשה), נוסעת  נוספת ומירי פירסטנברג, בת ה-5 וחצי. בבית נותרה שפרה פירסטנברג, תינוקת בת 3 חדשים, בתם של אפרים וחנה. הניצולים העידו שהמחבלים ירקו על הגופות והתעללו בהן. בריאיון לאחר 60 שנה, מירי פירסטנברג סיפרה שניצלה בזכות חייל שסטר לה, הזהיר אותה שתשתוק, וסוכך עליה בגופו, וכן שראתה את גופת אִמהּ מחוץ לאוטובוס עם אצבע כרותה, ככל הנראה כדי לגנוב טבעת, וכשחצאיתה מופשלת, כנראה נאנסה.
כעבור זמן קצר עבר במקום קומנדקר צבאי ובו שלושה חיילי צה"ל. השלושה נתקפו בהלם למראה הזוועה, ומחשש שהמחבלים עדיין נמצאים בקרבת מקום, נסעו במהירות למשטרה הצבאית בבאר שבע. שלושת החיילים נשפטו מאוחר יותר על כך שלא טיפלו בפצועים. מנהל סניף אגד בבאר שבע הגיע אחר כך למקום מיוזמתו, לאחר שהאוטובוס לא חזר לבאר שבע במועד. הוא מצא שם את מירי בת החמש שניצלה מהתוקפים, והסתתרה תחת ספסל. מירי פונתה לבאר שבע ברכב צבאי. קומנדקר נוסף שהגיע מחצבה נתקל באוטובוס ואסף את הניצולה הנוספת ואת שני הפצועים.
לאחר שהתברר לממשלה היקף הפיגוע, ולאחר שגופות ההרוגים כבר הועברו לבאר שבע, ניתנה הוראה להחזיר את הגופות ולהציבן סמוך לאוטובוס, על מנת שניתן יהיה לצלם את הזוועה לעיתוני העולם. כך, על אף שהפיגוע התרחש בשעות הצהריים, התמונות המפורסמות של האוטובוס עם ההרוגים צולמו בלילה.
השפעות הפיגוע

הטבח היה פעולת הטרור החמורה ביותר נגד ישראל מאז תום מלחמת העצמאות. בדיקות הצבא העלו שהמחבלים הסתננו מירדן כחוליית פדאיון; השערות אחרות היו שהמחבלים הגיעו ממצרים או שהיו תושבי הנגב שעסקו בהברחות בין מצרים לירדן. הפעולה עוררה בציבור הישראלי זעזוע עמוק וזעם, ונראה היה כאילו מלחמה בין ישראל לירדן היא בלתי נמנעת. ראש הממשלה באותה עת, משה שרת, התנגד לפעולת תגמול, וכתב על כך ביומנו:
"מעשה תגובה על מרחץ דמים זה רק יטשטש את רשמו המחריד, ויעמיד אותנו בדרגה שווה עם המרצחים מהצד שכנגד. מוטב לנו לעשות מעניין מעלה עקרבים מנוף להתקפה מדינית על המעצמות, למען יפעילו לחץ על ירדן שכמוהו עוד לא היה"
ועדת שביתת הנשק הישראלית-ירדנית דחתה את דרישת ישראל לגנות את ירדן, ובתגובה החליטה ממשלת ישראל לפרוש מהוועדה. לאחר הפרישה החלה הוועדה לגנות את ישראל בגינויים חריפים, בקולות נציג ירדן ויושב ראש הוועדה מטעם האו"ם, ושלא בנוכחות ישראל. בישראל קמה מחאה ציבורית חריפה נגד מנגנון משקיפי האו"ם וקריאה להחלפתו של ראש משקיפי האו"ם הגנרל הדני ואגן בניקה, שגילה באופן עקבי גישה עוינת לישראל. עורך העיתון "ידיעות אחרונות", ד"ר הרצל רוזנבלום, רצה לצאת בקריאה פומבית בעיתונו להחלפת הגנרל, אך הצנזורה הצבאית לא התירה את פרסום המאמר. מנחם בגין, אז חבר הכנסת, נתן פומבי לדרישה זו באומרו מעל בימת הכנסת:
"הריני מביא לידיעת הבית מברק שעכשיו הגיעני מעורכו של עיתון "ידיעות אחרונות", עורך עיתון זה ד"ר הרצל רוזנבלום ביקש לפרסם היום בעיתונו מאמר ובו דרישה שהגנרל בניקה יעזוב את מדינתנו והצנזורה פסלה את המאמר הזה"
מנחם בגין סיים את נאומו בדרישה לצאת לפעולת תגמול באומרו:
"אם לא תגיבו ולא תשיבו דמנו יהיה באמת הפקר. ...הזהרו מחוסר תגובה על טבח אחד עשר אנשים, נשים וילדים. ...בשם אלוהים שימו קץ לשפיכות הדמים או לכו!"
בניסיון להפיג במעט את הדכדוך ששרר בארץ בעקבות הפיגוע, ביקש משה שרת ממרדכי זעירא ומיעקב אורלנד לכתוב שיר להרמת המורל, והשניים נענו וכתבו את "שיר שמח" ("אם גם ראשנו שח ועצב סובבנו"), שהפך לקלאסיקה בזמר העברי.
השפעות הפיגוע > פעולת התגמול בנחלין

התנגדותו של משה שרת לפעולת תגמול לא מנעה פעולה שכזו לזמן רב. בעקבות רצח שומר על ידי מסתננים מירדן במושב כסלון שבפרוזדור ירושלים, פשט ב-29 במרץ 1954 כוח מיוחד של צנחנים בפיקודו של אריאל שרון על הכפר נחאלין שבקרבת בית לחם. בפעולה נהרגו 9 ירדנים, רובם אנשי המשמר הלאומי הירדני והלגיון הערבי, כולל מוכתר הכפר, ורבים נפצעו.
ב-10 בנובמבר 1968 נתקל כוח של סיירת שקד בחוליית מחבלים בסיני, והרג את מפקדה, סעיד אבו באנדק, שהיה מפקד המחבלים שביצעו את הטבח.
ב-2007, במלאת 53 שנים לטבח, הוצב אוטובוס ששוחזר על ידי אגד במוזיאון העיר באילת.
לקריאה נוספת

בני מוריס, "מעלה עקרבים – מרס 1954", בתוך: מלחמות הגבול של ישראל, 1949–1956, עם עובד, 1996, עמ' 321–327.
מירי פירסטנברג: הילדה ממעלה עקרבים, הוצאת טוטם, 2016.