קדמי כהן
ביוגרפיה

יצחק כהן נולד בלודז', שהייתה באותה תקופה עדיין בממלכת פולין, תחת האימפריה הרוסית. בשנת 1910 שלחו אותו הוריו לארץ ישראל, שהייתה באותם ימים תחת השלטון של האימפריה העות'מאנית. כהן הגיע לעיר העברית הראשונה, תל אביב, על מנת לשפר את הצרפתית שלו. הוא למד בגימנסיה העברית הרצליה במחזור א', יחד עם משה שרת, דב הוז וחבריהם. הוריו, שהיו חדורים ברעיונות ציוניים, עלו לארץ ישראל לאחר מלחמת העולם הראשונה.
לאחר סיום לימודיו בגימנסיה הרצליה נסע ללמוד משפטים בשווייץ, אך מלחמת העולם הראשונה קטעה את לימודיו. בשנת 1914 התנדב ללחימה במסגרת לגיון הזרים הצרפתי, מתוך האמונה שזו מלחמתו של כל אדם השוחר חופש לכל אדם. באותם ימים הוסיף לשם משפחתו "כהן" את השם "קדמי" וקרא לעצמו קדמי-כהן, על שם קדמוס מהמיתולוגיה היוונית. לאחר המלחמה קיבל אזרחות צרפתית, מכיוון שלחם בשורות הצבא הצרפתי. בתום המלחמה לא חזר לארץ ישראל אלא נסע לשווייץ, כדי להשלים את לימודי המשפטים. ב-4 במרץ 1920 קיבל את רישיון עריכת הדין והחל לעסוק בעריכת דין בצרפת. בשנת 1922 ייסד עם שבעה מחבריו את איגוד עורכי הדין הצרפתים הצעירים בפריז. באותה שנה השלים את תואר הדוקטור שלו בפקולטה למשפטים מטעם הסורבון, אוניברסיטת פריז. עבודת הגמר שלו בפילוסופיה נקראה "מבוא להיסטוריה של המוסדות החברתיים והפוליטיקה של השמִים ושאינם שמִים (היהודים בני שֵם)", שבה עסק בפתרונות ליהודי אירופה. ב-1929 פרסם את עבודתו על אודות "הנוודים המקוריים ביותר" (כשכוונתו ליהודים). המאמר עסק בנפש היהודית, והיה חלק מרכזי בעבודת הדוקטור שלו. שנה לאחר מכן, ב-1930, פרסם את החיבור "התועבה האמריקאית" - חיבור פוליטי שבו הוא מבקר את החומרנות האמריקאית ותומך באירופה חדשה של העם. באותה שנה פרסם את המאמר "מדינת ישראל", שבו הציג את התזה שלו על הפאן-שמיות. קדמי-כהן הקדיש את המאמר לחברו הטוב אנטול דה מונזי (אנ')(צר'), שהיה סופר, הוגה דעות, עורך אנציקלופדיות ושר בממשלת צרפת.
יצחק קדמי-כהן היה פעיל בתנועה הציונית הצרפתית ותמך בציונות הרוויזיוניסטית של זאב ז'בוטינסקי. יש האומרים שהוא היה קרוב יותר בדעותיו לאברהם שטרן ודוד רזיאל. בשנת 1933 הגיע יצחק קדמי-כהן לביקור בארץ ישראל והיה נוכח במשפטם של אנשי ברית הבריונים שהתקיים ביפו. באולם בית המשפט פגש את חברו מהגימנסיה העיתונאי אורי קיסרי, אחיו של יוסף קיסרי, בן כיתתו של קדמי-כהן בגימנסיה.
החל משנת 1929 חבר להוצאת כתב העת הצרפתי לספרות החשוב "מרקור דה פראנס" ופרסם במסגרתו מאמרים רבים שעסקו באנטישמיות כנגד היהודים ובציונות. קדמי זכה בפרס הגדול של האקדמיה הצרפתית, שהוא פרס הפרנקופוניה, הפרס הגדול של כל הארצות הדוברות צרפתית.
לאחר כיבוש צרפת על ידי גרמניה הנאצית החלו הגרמנים בשורת צעדים כנגד היהודים, וביניהם מעצרים וכליאה במחנות ריכוז. בשנים שלאחר מכן הוחל גם במשלוחים למחנות השמדה. קדמי-כהן נכלא בשנת 1941 במחנה הריכוז קומפיין שליד העיר קומפיין, בצפון צרפת. במחנה ייסד תנועה בשם "מסדה" (מצדה), שמטרתה הייתה החייאת יהדות התפוצות והקמת מדינה יהודית. שמה של התנועה נקבע על שם מאבקם ההרואי של היהודים במצדה שבמדבר יהודה נגד הרומאים, בשנת 73 לספירה. ב-1942 שוחרר מהמחנה ועבר לגור יחד עם אחיו בעיר וישי שבחבל אוברן-רון-אלפ, במזרח צרפת. בוישי פגש
קדמי-כהן את הגנרל אנרי פיליפ פטן, ראש משטר וישי במלחמת העולם השנייה, ותיאר בפניו את הרעיונות שלו להגירת יהודים מסיבית לארץ ישראל, כפתרון לרדיפת היהודים והאנטישמיות באירופה. באחת מפגישותיו עם פטן אמר קדמי-כהן בהתייחס לרעיון שלו שזו,
"האפשרות לגרום ליהודים לעזוב את צרפת ביעילות כמו שהגרמנים רוצים, אך באופן אנושי, מרצון ותחת הסכם בינלאומי ולא עוד באלימות, בקרונות בקר, באופן שפגע קשות ביוקרתה של צרפת בחוץ לארץ".
פטן התנגד לרעיון כמו גם הקהילה היהודית בצרפת.
בתחילת 1944 נעצר שוב קדמי-כהן על ידי הגסטפו, וגורש למחנה הריכוז דראנסי שליד פריז. קדמי-כהן היה אז בן 51. ב־27 במרץ 1944 נשלח בטרנספורט מספר 70 למחנה גליביצה, אחד ממחנות המשנה הרבים של מחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו, שם נרצח ביוני 1944.