stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משפחת אלרונד

משפחת-אלרונד היא שם של משפחה מיוחסת ובדיונית מן הלגנדריום של ג'ון רונלד רעואל טולקין (הסילמריליון, שר הטבעות). אלרונד אבי המשפחה מכונה 'האדון אלרונד' חצי-אלף. מאחר שבדמם זורם דם של אלפים ובני אדם, ניתנה לבני המשפחה הזכות לבחור לאיזה גזע הם ישתייכו בעולם ומעבר לו.
אלרונד - בגילומו של הוגו ויבינג, בסרטי "שר הטבעות" של פיטר ג'קסון
אבות המשפחה > אארנדיל, אבי אלרונד

בתחילת העידן הראשון, היו רק שלושה עמים של בני-אדם שנדדו למערב הארץ התיכונה, ופגשו באלפים וחיו ביניהם בשלום, כשרים ומצביאים תחת מלכויות האלפים. שלושת העמים ההם היו: בית באור (Beor), בית הלת (Haleth) ובית הדור (Hador).
הואור (Huor) מבית הדור, וריאן (Rian) מבית באור, נישאו, והולידו את טואור (Tuor). בתו היחידה של טורגון, בן פינגלופין מלך גונדלין, הנסיכה ידריל קלברינדל (Idril Celebrindal), התאהבה בטואור. מנישואיהם נולד אארנדיל ("ידיד-הים") (Earendil) חצי-אלף, שלימים נעשה ספן נודע.
אבות המשפחה > אלווינג, אם אלרונד

ברן היה דור שביעי לבית באור. ביער דוריאת, פגש ברן בנסיכה לותין (Luthien), בתם של תינגול ומליין, השניים התאהבו, ולאחר מאורעות גדולים ששינו את פני הארץ התיכונה, נישאו.
מנישואיהם נולד דיור, דיור נישא לעלפית בשם נימלות, שהייתה קרובת-משפחה של תינגול. מנישואיהם נולדו שלושה ילדים: הבנים אלורד (Elured) ואלורין (Elurin), והבת אלווינג (Elwing). אלווינג פגשה באארנדיל, והם החליטו להתחתן.
לאארנדיל ואלווינג נולדו תאומים - אלרונד (Elrond) ואלרוס (Elros), אארנדיל ואלווינג הפליגו בסוף העידן הראשון אל ולינור, לבקש מחילה מן הולאר, שיסלחו לעלפי הנולדור שמרדו בהם, ושיעזרו לבני-האדם ושאר שוכני הארץ התיכונה במלחמתם במורגות, הולאר שנענו לקריאה, דרשו שבשלב זה, כל חצי-האלפים יכריעו על איזה גזע ברצונם להמנות, אלווינג בחרה להימנות עם האלפים, ואארנדיל בחר גם הוא כך בעקבותיה, ושניהם נשארו לעד מחוץ לארץ התיכונה.
אבות המשפחה > אלרוס, תאום אלרונד

גם בניהם של אארנדיל ואלווינג התמודדו עם אותה בעיה, מאחר שגם הם חצי- עלפים. אלרוס בחר להימנות עם בני-האדם, והוא זה שייסד את שושלת אנשי-המערב, הנומנורים (הדונדאין, Dunedain), שהיה איחוד של שלושת הבתים של בני-אדם שהיו רעי העלפים (שלושת העמים המוזכרים למעלה); ממלכתם נומנור שבצורת כוכב, שכנה בין הארץ התיכונה לממלכה הברוכה (שאליה נאסר עליהם להיכנס). הממלכה ניתנה להם כמתנה מהולאר על שהאדין עזרו להם במלחמה הגדולה. אלרוס חי 500 שנים, ומתוכם מלך במשך יותר מ-400. אלנדיל ושני בניו - אנריון ואיסילדור; מיסדי הממלכות: ארנור, וגונדור הם מצאצאי אלרוס.
אבות המשפחה > אלרונד

אלרונד בחר להימנות עם האלפים, ועל-כך זכה לחיי אלמוות, ברבות הימים הוא נעשה לשר גדול בקרב האלפים. עוד בעידן השני הוא חי תקופה ארוכה במחוז לינדון, האזור המערבי ביותר בארץ התיכונה, לצד גיל גלד (Gil-Galad), המלך העליון של האלפים ולצד קירדן חרש-הספינות, שר הנמלים האפורים.
בשנת 1695 לעידן השני, לאחר יצירת טבעות הכוח, בגד סאורון באלפים, ביצירת הטבעת האחת, וניסה לגנוב את שלוש טבעות האלפים מקלברימבור שיצר אותן לבדו. אלרונד נשלח לארגיון (ממלכתו של קלברימבור), במצוות גיל גלד, במטרה לסייע לקלברימבור להתגונן נגד צבאו של סאורון, אך נכשל: לאחר שארגיון נכבשה סופית בשנת 1697 לעידן השלישי, וקלברימבור נהרג, נמלט אלרונד עם שארית חיל הנולדור וייסד איתם את ריוונדל, שהייתה לימים לאחד ממשכנות האלפים המרכזיים בארץ התיכונה, העיר הוקמה בעמק בצמוד להרי האובך, תושבי העמק היו בעיקר אלפים מסיעת הנולדור, ביניהם היו גלדור וגלורפינדל.
מתוך כך התפתחה ממלחמת "הברית האחרונה", שבה לחמו האלפים ורעי-האלפים נגד צבאות סאורון, ובה נהרג גיל-גלד, נושא "ויליה", האדירה מבין שלוש טבעות האלפים. בעקבות מותו של גיל-גלד נמסרה הטבעת לשמירה לאלרונד.
בית אלרונד

בתחילת העידן השלישי נישא אלרונד לעלמה קלבריאן כסופת-השיער שנודעה ביופייה המרשים, נסיכת לות'לוריין, בתם היחידה של האדון קלבורן והגבירה גלדריאל. בני-הזוג, אלרונד וקלבריאן, הביאו לעולם שלושה ילדים: אלדן (Eladan), שפשר שמו "עלף-אדם"; אלרוהיר (Elrohir), שפשר שמו "עלף-אביר"; ועלמת העלפים ארוון, שפשר שמה "עלמת המלכות".
אלדן ואלרוהיר היו תאומים זהים לחלוטין, ועל ארוון מסופר כי היא נולדה בצלם לותין, שמחלציה באה.
בית אלרונד > קלבריאן

קלבריאן כמעט ולא מוזכרת בסיפורים, מאחר שהיא חוותה טרגדיה גדולה, אשר גרמה לה לעזוב את הארץ התיכונה במהרה. היא נהגה לבקר בלות'לוריין מדי פעם לבקר את משפחתה שם, ובאחת הפעמים בעת שחצתה את הרי האובך, התנפלה עליה חבורת אורקים, ירתה בה חץ-תרעלה ולקחה אותה בשבי, אלדן ואלרוהיר, שני בניה, מצאו את חבורת האורקים, והצילו את אמם, אומנם הצליחו לרפא אותה מפצע התרעלה, אבל קלבריאן לא נרפאה לגמרי, היא איבדה את כל חדוות החיים בארץ התיכונה, לכן החליטה להיפרד ממשפחתה ויצאה אל הנמלים האפורים, לעלות על אונייה היוצאת אל ולינור. קלבריאן יצאה למערב, והמתינה שם עד לבואם של שאר בני-משפחתה.
בית אלרונד > ארוון

ארוון התאהבה בארגורן בן ארתורן, יורש איסילדור, כתוצאה מכך, נאלצה לוותר על האלמוות, והייתה למלכת גונדור. לה ולארגורן נולד בן אחד (אלדריון, Eldarion, שפשרו "נצר גזע האלפים") ומספר בנות. היא נפרדה מכל משפחתה שעזבו לארצות האלמוות, ארוון מתה, זמן קצר לאחר מות בעלה, בארץ לותלורין הנטושה.
בית אלרונד > אלדן ואלרוהיר

בעקבות הטרגדיה שקרתה לאמם, גברה שנאתם לאורקים . הם היו מבין האחרונים שעזבו את ארץ ריבנדל, אפילו מספר שנים לאחר שאביהם אלרונד כבר עזב את הארץ התיכונה. משוער שגם הם נאלצו להתמודד עם הבחירה האכזרית שנכפתה על משפחתם, לרוב משערים שהם בחרו בגורל האלדר, ולכן זכו לחיי אלמוות, ועזבו לאחר-מכן את הארץ התיכונה ואת אחותם, אל ולינור.
ג'ודל דוסו

ג'ודל דוסו (בצרפתית: Jodel Doussou; נולד ב-17 במרץ 1992) הוא כדורגלן בניני המשחק בנבחרת בנין בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים

דוסו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של CIFAS דה ג'אה ובגיל 19 הצטרף לטונרה ד'אבומיי בה שיחק שנה וחצי.
בינואר 2013 חתם בקלאב אפריקן מליגת העל התוניסאית. ב-15 במאי 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה תיקו 1-1 נגד א-ספאקסי.
בינואר 2014 חתם ברד בול זלצבורג מליגת העל האוסטרית תמורת 300 אלף אירו וכעבור זמן קצר הושאל לליפרינג מהליגה האוסטרית הראשונה.
בדצמבר 2014 שוחרר מזלצבורג ובקיץ 2015 חתם באוסטריה לוסטנאו.
בקיץ 2018 חתם בפ.צ. ואדוץ, וכעבור עונה אחת חתם בTSV הארטברג.
ב-15 באוגוסט 2020, דוסו חתם בקלרמון פוט במדיה שיחק שלוש שנים.
קריירה בינלאומית

ב-9 ביוני 2013 דוסו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בנין בהפסד 1–3 לאלג'יריה. ב-27 במרץ 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–4 נגד דרום סודאן.
אל-ג'אחז

| --- | --- |

 לידה:  776 בצרה
 פטירה:  868 או 869 בצרה
 לאום:  הח'ליפות העבאסית
 שם עט:  الجاحظ 
 עיסוק:  סופר
 שפות היצירה:  ערבית
 סוגה:  סאטירה 
 נושאי כתיבה:  טבע, חברה, שפה, ביקורת ספרותית, תאולוגיה
 יצירות בולטות:  ספר החיות, ספר הקמצנים
 
אבו עות'מאן עמר בן בחר אל-כינאני אל-בצרי (בערבית: أبو عثمان عمرو بن بحر الكناني البصري) המוכר בכינוי אל-ג'אחז (الجاحظ; תעתיק מדויק: אלג'אחט'; מילולית: בעל העיניים הבולטות, או המתרכזות) היה מלומד וסופר ערבי מהפופולרים ביותר מימי תור הזהב של האסלאם. נולד ב-776 ונפטר ב-868 או 869 בבצרה בימי הח'ליפות העבאסית.
ראשיתו

לא ידוע רבות על ילדותו של אל-ג'אחז, מלבד שמשפחתו הייתה עניה. לפי עדותו היה מוצאו משבט בנו כינאנה. אחיינו סיפר שסבו של אל-ג'אחז היה שומר גמלים שחור עור.
אל-ג'אחז מכר דגים לאורך אחת התעלות בבצרה כדי לעזור בכלכלת המשפחה. כבר מגיל צעיר גילה סקרנות לידע והיה אוסף קבוצת צעירים במסגד כדי לדון בנושאים מדעיים שונים. כמו כן היה מאזין להרצאות של מלומדים בעיקר בנושאי שפה כמו פילולוגיה, מילונאות, ושירה. אל-ג'אחז המשיך במחקריו וכעבור כ-25 שנה צבר ידע נרחב בנושאים אלה, וגם בהיסטוריה ערבית קדם-אסלאמית, הקוראן, החדית', ופילוסופיה ומדע יווני והלניסטי. לימוד זה התאפשר בין השאר כיוון שהח'ליפות העבאסית הייתה באותם ימים בשיאה של מהפכה תרבותית וספרים רבים ותרגומים היו נגישים.
אל-ג'אחז המשיך ללמוד עד יומו האחרון. לפי המסופר הוא מת בגיל 92 כשערמת ספרים מספרייתו הפרטית נפלה עליו. אמרה מפורסמת שלו בנושא היא:
הספר שקט כל עוד אתה זקוק לשקט ומדבר כשאתה מבקש שיחה. לעולם לא יפריע לך כשאתה עסוק, אבל אם תחוש בדידות הוא יהיה לך בן לוויה טוב. חבר שאף פעם לא ירמה או יחניף לך, ושותף שלא תמאס עליו לעולם.
וגם
אפילו אם בן אדם ישקיע את כל חייו במחקר על כנף היתוש, משך חיים אחד לא יספיק לו, גם אם יזמן את עזרת כל חכמי המזרח והמערב.
תולדותיו

עוד בהיותו בבצרה כתב אל-ג'אחז מאמר על תולדות הח'ליפות - שהסתבר כראשון בקריירה ספרותית מפוארת. מסופר שאימו העניקה לו פעם מגש עמוס מחברות ואמרה לו שהכנסתו תהיה ממלאכת הכתיבה. אל-ג'אחז המשיך וכתב כ-200 ספרים בנושאים מגוונים, כמו למשל דקדוק ערבי, חברה, זואולוגיה, שירה ורטוריקה. מכתביו שרדו רק 30 ספרים שחלקם פופולרים בעולם הערבי גם כיום. אל-ג'אחז הציע גם לסדר מחדש את המבנה הדקדוקי של השפה הערבית, אך אתגר זה מומש רק כמאתיים שנה אחריו (על ידי אבן מאדא).
אל-ג'אחז עבר לבגדאד, בירת הח'ליפות בשנת 816 כיוון שהח'ליפים לבית עבאס עודדו מדענים ומלומדים והקימו לא מכבר את בית החוכמה כמרכז לפעילותם. בעקבות תמיכה זאת ובשל הרצון לפנות לקהלים רחבים יותר נשאר אל-ג'אחז בבגדאד (ואחר כך, בעקבות המעבר של חצר הח'ליף, בסאמרא) ושם כתב את רוב ספריו. הח'ליף אל-מאמון ביקש להעסיקו כחונך לילדיו אך חזר בו כשילדיו נבהלו מעיניו הבולטות, ונאמר שמכאן דבק לו הכנוי אל-ג'אחז - בעל העיניים הבולטות. הוא גם נהנה מתמיכתו של חובב הספרים אל-פתח אבן ח'אקאן, ידידו של הח'ליף אל-מתוכל הראשון, אך כשזה נרצח בשנת 861 חזר אל-ג'אחז לבצרה עיר הולדתו אחרי היעדרות של כ-50 שנה.
אל-ג'אחז מת בבצרה בחודש המוסלמי מוּחָרָם של סוף שנת 868 תחילת 869, לפי אחד הסיפורים, כאמור, מקריסת ערמת ספרים עליו בספריתו הפרטית. בשנת 1976 החליט האיגוד האסטרונומי הבינלאומי לקרוא לאחד המכתשים של כוכב חמה על שמו של אל-ג'אחז
.
כתביו > ספר החיות

ספר החיות (בערבית: كتاب الحيوان, כתאב אל-חַיוואן) הוא מעין אנציקלופדיה בת שבעה כרכים הכוללת אנקדוטות, בדיחות, קטעי שירה, ומשלים המתארים מאות מיני חיות. אריסטו כתב ספר עם אותו שם אך בעל אופי שונה לגמרי. ספרו של אל-ג'אחז מעלה רעיונות חדשים כמו שרשרת המזון ואפילו תיאור המקדים את תורת האבולוציה:
החיות נמצאות במאבק לקיום ולמשאבים, כדי להמנע מלהטרף וכדי להביא צאצאים. גורמים סביבתיים משפיעים על אורגניזמים וגורמים להם לפתח תכונות חדשות כדי להבטיח את שרידותם ובכך להפוך למין חדש. בעלי חיים שישרדו עד להתרבותם יעבירו את תכונותיהם המוצלחות לצאצאיהם.
כתביו > ספר הקמצנים

ספר הקמצנים (בערבית: كتاب البُخلاء, כתאב אל-בח'לאא) הוא אוסף סיפורים הומוריסטי וסאטירי על נושא החמדנות ומהווה דוגמה טובה לסגנון הפרוזה של אל-ג'אחז. הוא מתבדח על חשבון מנהלי בתי ספר, קבצנים, זמרים ולבלרים בשל התנהגותם החמדנית. הספר נחשב אחד הטובים שבספריו ורבים מהסיפורים הקצרים שבו ממשיכים להתפרסם מדי פעם בעיתונות העולם הערבי.
כתביו > כתבים על השחורים

סבו של אל-ג'אחז היה כאמור, לפי דברי אחיינו, רועה גמלים שחור עור ולכן אולי תושבי אפריקה סיקרנו אותו כל כך. הוא כתב על הנושא את ספר על תפארת הגזע השחור וגם מאמר על השחורים. בכתבים אלה מופיעות גם השמצות גזעניות למשל כלפי אנשי הזנג (מילולית - ארץ השחורים - מקור השם זנזיבר) תושבי דרום מזרח אפריקה, אך רוח הדברים הכללית היא אוהדת ביותר. את צבע העור הוא מסביר כתוצאה של השפעה סביבתית ולא, כפי שטענו אנשים אז, כקללה מאלוהים. על אנשי הזנג' הוא מספר גם:
כולם מסכימים שאין בעולם אנשים שבהם הנדיבות כה מפותחת כמו אצל הזנג'. יש לאנשים אלה כישרון טבעי לרקוד לקצב התוף ללא לימוד מוקדם. אין זמרים טובים מהם בעולם כולו, וגם לא צחי לשון מהם או נמנעים כמותם משימוש בשפה מעליבה. אף אומה לא גוברת עליהם בכח ובעמידות גופנית. אחד מהם ירים אבנים ענקיות וישא משקל כבד מעבר לכל מה שכוחם של רוב הבדואים או שאר הגזעים יאפשר. הם אמיצים, אנרגטיים, נדיבים,  שהן תכונות של אצילוּת, והם כמו כן בעלי אופי נח וללא נטייה לעשות רע. הם תמיד עם מצב רוח טוב, מחייכים, ונטולי כוונות זדון, סימן לאופי אצילי.
כתביו > כתבים בנושאי דת

כמו דמויות ציבוריות אחרות של ימיו השתתף גם אל-ג'אחז בדיונים בנושאי דת האסלאם. בעקבות הח'ליף אל-מאמון פטרונו, תמך אל-ג'אחז באסכולת המועתזילה (שאינה מקובלת עוד כיום בעולם המוסלמי). אסכולה זאת, שמוצאה בבצרה עיר הולדתו של אל-ג'אחז, קידמה גישה פילוסופית ורציונלית לדת. הם גם האמינו בקוראן נברא בניגוד לקוראן נצחי כיוון שהקוראן הוא דבר אלוהים ולכן האל קדם לו. אל-ג'אחז המשיך לתמוך במועתזילה ולכתוב בזכותה גם לאחר שאחד מממשיכיו של אל-מאמון זנח אותה.
הערות שוליים

↑  Al-Jahiz messages, Alwarraq edition, page 188; Yāqūt, Irshād al-arīb ilá ma`rifat al-adīb, ed. Iḥsān `Abbās, 7 vols (Beirut: Dār al-Gharb al-Islāmī, 1993), 5:2102.
↑  Chuo Kikuu cha Dar es Salaam. Chuo cha Uchunguzi wa Lugha ya Kiswahili (1974). Kiswahili. East African Swahili Committee. p. 16.; Yāqūt, Irshād al-arīb ilá ma`rifat al-adīb, ed. Iḥsān `Abbās, 7 vols (Beirut: Dār al-Gharb al-Islāmī, 1993), 5:2102.
↑  https://books.google.com/books?id=owqY-90imMIC&pg=PA152
↑  ציטוט בנושא הספר באתר https://www.goodreads.com/
1 2 3  The History and Achievements of the Islamic Golden Age, The Great Courses, Eamonn Gearon, Johns Hopkins University, פרק 4
↑  ציטוט בנושא הספר באתר https://www.goodreads.com/
↑  Shawqi Daif, Introduction to Ibn Mada's Refutation of the Grammarians, pg. 48. Cairo, 1947.
1 2  When Baghdad Ruled the Muslim World: The Rise and Fall of Islam's Greatest Dynasty, Hugh N. Kennedy, Da Capo Press, Cambridge, MA, 2006, page 252
↑  "Al-Jāhiz". Gazetteer of Planetary Nomenclature. NASA. נבדק ב-27 ביוני 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ציטוט בנושא אבולוציה באתר http://www.azquotes.com/
↑  "Medieval Sourcebook: Abû Ûthmân al-Jâhith: From The Essays, c. 860 CE". נבדק ב-2 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257088905171  PLWABN: 9810674735305606  BNE: XX1154288  BnF: cb11903850b (data)  GND: 118680919  ICCU: RMLV020529  ISNI: 0000 0003 5383 6728  LCCN: n79115518  NKC: jn19981000055  NTA: 069562601  SELIBR: 192308  SUDOC: 066912776  TDVİA: cahiz  VcBA: 495/36120  VIAF: 11070   WorldCat (עם VIAF): 11070 
דף המראה ג'ירפה מתוך ספר החיות של אל-ג'אחז.
דף מתוך ספר החיות של אל-ג'אחז המראה יען דוגרת על ביצים.
דף מתוך ספר החיות של אל-ג'אחז.
מוצב הפיקוד העליון

| --- | --- |

הבור החדש "מצודת ציון"
 מידע על המבנה
 סוג:  מוצב פיקוד
 מיקום:  מחנה רבין, הקריה, תל אביב
 תקופת הבנייה:  2008–2018 (כ־10 שנים)
 בשימוש פעיל:  הבור הישן: שנות החמישים–2018  הבור החדש: 2018–הווה
 נשלט על ידי:   צה"ל  חטיבת המבצעים
 שטח:  הבור החדש: למעלה מ־10,000 מ"ר
הערכת מצב במוצב הפיקוד העליון במבצע עלות השחר
מוצב הפיקוד העליון (בראשי תיבות: מִצְפֵּ"עַ או מִצְפֶּ"ה), הידוע בכינויים "הבור" ו"מצודת ציון", הוא מרכז הפיקוד התת־קרקעי של צה"ל, הנמצא במחנה רבין שבקריה בתל אביב.
מוצב הפיקוד העליון משמש בשעת חירום את הרמטכ"ל לשליטה בצבא. דו"ח ועדת וינוגרד תיאר את מטרתו של מוצב הפיקוד העליון:
על פי תורת צה"ל - מוצב הפיקוד העליון (להלן - המצפ"ה) אמור היה להיות המוקד שמאפשר תכלול מיטבי של התייעצות, גיבוש פקודות, העברת מידע, עדכון, הערכת מצב ומעקב אחר ביצוע במהלך מלחמה (או אירוע חירום מורכב). נוהל זה מאפשר גם מיצוי הניסיון והידע של חברי המטכ"ל, המשתתפים בישיבות המצפ"ה באופן סדיר.
המוצב שימש את המטכ"ל במלחמת ששת הימים, במלחמת יום הכיפורים, במלחמת לבנון הראשונה ובמבצעים שונים, בין היתר במבצע חומת מגן, במבצע עופרת יצוקה, ובמבצע צוק איתן.
היסטוריה

במלחמת העצמאות לא היה למטכ"ל מוצב פיקוד, ומשרדי המטכ"ל שכנו עד ל־19 במאי 1948 בבית האדום בתל אביב ואז עברו לגבעת החלמה ברמת גן.
בתחילת שנות החמישים הוחלט להקים את מוצב הפיקוד העליון, שישמש מתקן שליטה מאובטח וחשאי בנפרד ממפקדת המטכ"ל ששכנה אז במחנה מקלף. ב־26 ביוני 1950 פרסמה מחלקת התכנון שיש להקים מוצב תת־קרקעי, מרוחק ממקום המטה הכללי, ובו ירוכזו כל בעלי התפקידים הדרושים לניהול המלחמה במצב חירום.
באוקטובר 1950 ערך צה"ל תרגיל ארצי – תמרון צמ"ד (ראשי תיבות של הפיקודים צפון, מרכז ודרום) בו הופעל לראשונה גם מוצב הפיקוד העליון, שכונה בשם הצופן "המפעל". המצפ"ה הוקם באופן זמני במרתף היקב של בית הספר החקלאי מקווה ישראל שסיפק מחסה והסוואה והיה קשור היטב לרשת הטלפונים הארצית.
לקח שעלה מהתמרון הוא שיש יש לשלב נציגים ממפקדות חיל האוויר וחיל הים במוצב, ולהציב את מוצב הפיקוד העליון ליד חדר הבקרה של חיל האוויר. עד שהלקח יושם המשיכו לשפץ את המרתף במקווה ישראל. במשך מספר שנים הוצע להקים את המצפ"ה בכ־30 מקומות שונים בין נס ציונה לבאר יעקב ורק לקראת מלחמת סיני מיקומו נקבע במחנה רחבעם באזור רמלה, סמוך למפקדת חיל האוויר, ניתן לו השם "מחנה דני" ומשם נוהלה המלחמה.
היסטוריה > הבור הישן בקריה

הבור בקריה נחפר באמצע שנות החמישים והאלוף יצחק רבין כראש אג"ם היה דמות מפתח בהפעלת המצפ"ה. במלחמת ששת הימים הרמטכ"ל יצחק רבין כמעט ולא ניהל את המלחמה מהבור, אלא מהשטח. במלחמת יום הכיפורים כבר נוהלה המלחמה מבור, והיה לוקח זמן רב עד שהמידע מהחזית היה מגיע אליו. אחרי המלחמה הוא הורחב, חובר לבורות חיל האוויר וחיל הים שבקריה ותשתיות התקשורת שלו שודרגו.
הבור נחפר עשרות מטרים מתחת לפני הקרקע והגישה אליו הייתה במדרגות מתוך מבנה חד קומתי במרכז הקריה. נבנו בו מסדרונות רבים דרכם עברו כבלי תקשורת וחשמל ונאסרה הכנסת טלפונים סלולרים אליו. הוא הכיל את החמ"ל המרכזי של צה"ל, את הלשכות לשעת חירום של הרמטכ"ל, בכירי צה"ל, ראש הממשלה ושר הביטחון, וחדר דיונים לקבינט המדיני־ביטחוני.
לפי דו"ח ועדת וינוגרד, במהלך מלחמת לבנון השנייה פעל מוצב הפיקוד העליון בצורה גרעינית וחלקית, בדרגים נמוכים, וההחלטות התקבלו מחוצה לו.
עם השנים הפך הבור למיושן ולצפוף והיה קשה להטמיע בו טכנולוגיות חדשות. גם המשרתים בו סבלו מתופעות לוואי של נשימת אוויר דחוס וחוסר אוורור. בעקבות זאת הוחלט על הקמת בור חדש.
את המוצב איישו בשגרה 300–400 אנשי חטיבת המבצעים במטכ"ל, ואילו בזמני חירום הוא היה יכול להכיל עד 1,000 איש.
הבור החדש "מצודת ציון"

בדצמבר 2018, לקראת מבצע מגן צפוני נכנס לפעילות מבצעית הבור החדש שנבנה בקריה, שנקרא בשם מצודת ציון והופסק השימוש בבור הישן.
תכנון ובניית הבור ארכו עשור בהשקעה של מיליארדי שקלים. הוא נמצא עשרות מטרים מתחת לאדמה, ובו כמה קומות המחוברות במעליות, בשטח של למעלה מ־10,000 מ"ר. הכניסה אליו מתוך חניון תת-קרקעי בקריה ומאובטחת בכוח אזרחי. גם אל הבור החדש אסור להכניס טלפונים סלולרים ואמצעים אלקטרונים, ונשמרת בו הקפדה על ביטחון מידע. בשעת חירום עתידים לשהות בו למעלה מאלף חיילים.
הבור החדש טכנולוגי ומודרני יותר מקודמו. מערכות התקשורת שבו מאפשרות להתעדכן במצב בשטח על ידי גישה לכל מצלמה, לוויין או דיווחי קשר צה"לי.
בבור הוקמו החמ"ל המרכזי של צה"ל, חדר דיונים לרמטכ"ל, חמ"ל מודיעיני וחמ"ל משולב לחיל האוויר, חיל הים, היחידות המיוחדות, המוסד ושב"כ. נמצאות בו לשכות וחדרים לבכירי צה"ל, לראש הממשלה, ולשר הביטחון ולנציגי המוסד, השב"כ והמשטרה. לאגף המודיעין הוקצתה קומה שלמה אליה יורדים החיילים בחירום. לחיילים המשרתים בבור מקלחות ואזור לשינה, והבכירים ישנים בלשכותיהם. פועלים בבור גם חדר כושר, חדר אוכל מרכזי ובית קפה "קפה גראז'".
הבור מסוגל לפעול עצמאית בחירום, ויש בו אוכל, גנרטורים וציוד המספיקים לפעילותו לתקופה.
גלריה

הכניסה לבור החדש
בית הקפה "קפה גראז'"
שעונים בבור החדש
הבור החדש
הכספת עם הפקודות לשעת חרום
הכניסה לחדר ראש הממשלה בבור החדש
חדר הכושר בבור החדש
הבור החדש
הבור החדש
ביקור הקבינט הביטחוני במוצב הפיקוד העליון במהלך התרגיל "מרכבות האש", מאי 2022
הבור במהלך מבצע עלות השחר
הבור במהלך מבצע עלות השחר
הבור במהלך מבצע מגן וחץ
מפקד חטיבת המבצעים תא"ל ירון פינקלמן במהלך מבצע עלות השחר
ראו גם

דרג מערכתי
מרכז הפיקוד הצבאי הלאומי
המרכז הלאומי לניהול הגנת הפדרציה הרוסית
המרכז לניהול משברים לאומיים
לקריאה נוספת

ניר מן, תולדות מחנה המטכ"ל בשנים 1948–1955, צה"ל: המחלקה להיסטוריה במטכ"ל, 2006
ניר מן, הקריה בשנות כינונה 1948–1955, ירושלים: כרמל ומרכז גלילי לחקר כוח המגן, 2012
ניר מן, בסיס המטכ"ל בקריה, תל אביב: משרד הביטחון, 2016
מאיר פינקל, המטכ"ל, הוצאת מודן, 2020, פרק 3 - המטכ"ל (מוצב הפיקוד העליון) במלחמה, עמודים 153–202
הערות שוליים

↑  הבור הישן נבנה בשנות החמישים של המאה העשרים
↑  צה"ל, מילון הקיצורים וראשי התיבות, אמ"ץ־תוה"ד: משרד הביטחון, התשפ"א־2021
1 2  דו"ח ועדת וינוגרד, עמ' 295
1 2 3   עמוס הראל, קולות ממעמקים: שלושה ראשי מחלקות בבור בקריה מדברים על איומי העתיד, באתר הארץ, 16 במאי 2014
1 2 3  
שגיאות פרמטריות בתבנית:אתר צה"ל 
סוג לא תואם [ 3 ]  הכירו את ההיסטוריה של בסיס המטכ"ל, באתר צה"ל
1 2 3  מרדכי בר-און, כשהצבא החליף מדיו: פרקים בהתפתחות צה"ל בשנים הראשונות לאחר מלחמת העצמאות 1953-1949, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 2017, עמודים 95–96
1 2 3 4  יואב זיתון, בלעדי: צפו בהצצה נדירה לבור בקריה, באתר ynet, 22 באפריל 2015
↑  מחנה רחבעם, רמלה. סקר תיעוד מקדים עמודים 61–63, 3 בנובמבר 2016
1 2 3 4  יואב לימור, בלעדי: הצצה נדירה לבור של המטכ"ל, באתר ישראל היום, 11 באוקטובר 2013
1 2 3 4  יואב לימור, עמוק באדמה: ביקור ב"בור" החדש של צה"ל, באתר ישראל היום, 17 באוקטובר 2019
↑  "הבור" לא מריח טוב, באתר ישראל היום, 10 באפריל 2012
1 2 3 4  אלכס פישמן, השפיץ של היהל"מ והבור שיוצא לאור, באתר ynet, 6 בדצמבר 2018
1 2 3  יואב זיתון, קטן והיי-טקי: תיעוד מיוחד מהבור החדש בקריה, באתר ynet, 20 בספטמבר 2021
הבור בקריה במלחמת יום הכיפורים
הרמטכ"ל אביב כוכבי מארח רמטכ"לים לשעבר בבור החדש, מאי 2022
סלאוקיה פייריה

| --- | --- |

שרידי נמל סלאוקיה פייריה על רקע הר קסיוס  בציור של ברטלט, 1837
 היסטוריה
 תקופות:  התקופה ההלניסטית, האימפריה הרומית
 מיקום
 מדינה:  טורקיה 
 קואורדינטות:  36°07′26″N 35°55′19″E﻿ / ﻿36.124°N 35.922°E﻿ / 36.124; 35.922
  (למפת טורקיה מוגדלת) סלאוקיה פייריה(למפת טורקיה רגילה) סלאוקיה פייריה(למפת נפת האטיי רגילה) סלאוקיה פייריה(למפת נפת האטיי מוגדלת) סלאוקיה פייריה
 
סלאוקיה פייריה; בסיסי עמודים ברחוב הנמל
טטרדרכמא ממִטבעת סלאוקיה פייריה; הכיתוב בגב המטבע מציין את שמה של העיר, ומטול הברקים והרעמים של זאוס – את סמלהּ
סלאוקיה פייריה; סרקופג רומי במעלה העיר
סלאוקיה פייריה; קטע ממערכת מנהרות אספסיאנוס וטיטוס
סלאוקיה פייריה (ביוונית עתיקה: Σελεύκεια ἐν Πιερίᾳ, ‏Seleucia Pieria; לעיתים נזכרת בספרות בשם Seleucia ad Mare, ‏סלאוקיה ליד הים) הייתה עיר הנמל של אנטיוכיה בתקופות ההלניסטית והרומית. אתרהּ נמצא כ-35 ק"מ מדרום-מערב לאנטקיה בחבל האטיי, טורקיה, מצפון לשפך נהר עאצי ומדרום להר מוסה דאג שברכס הרי נור.
תולדות העיר

סלאוקיה פייריה נוסדה בסביבות שנת 300 לפנה"ס על ידי סלאוקוס הראשון ניקאטור, ובתחילתה שימשה כבירה המערבית של הממלכה הסלאוקית עד שאנטיוכיה תפסה את מקומה. סלאוקיה פייריה נמנתה עם ארבע ערים-אחיות (טטרפוליס) של סוריה הסלאוקית. במהלך המלחמות הסוריות במאה ה-3 לפנה"ס נכבשה העיר בידי התלמיים, ואף בנסיגתם מסוריה המשיכו לקיים בה חיל מצב, אולם בסופו של דבר חזרה לשליטת הסלאוקים. העיר הפכה לחלק מהפרובינקיה הרומית סוריה ב-64 לפנה"ס, עם כיבושי פומפיוס במזרח.
סלאוקיה פייריה הייתה אחד הנמלים הגדולים במזרח הים התיכון בתקופה הרומית, אולם הצטברות מתמשכת של סחף, הן משפך נהר אורונטס והן מזרמי שיטפונות הרריים, סתמה בהדרגה את מעגני הנמל וגרמה בכך להידרדרות העיר. רעידות אדמה ב-526 (אנ') וב-528 חתמו את גורלה. מעגן סן סימאון (St Symeon) תפס את מקומה של סלאוקיה פייריה כנמלהּ של אנטיוכיה; מעגן זה מילא תפקיד משמעותי במצור הצלבני על אנטיוכיה במסע הצלב הראשון. על פי המסורת הנוצרית, פאולוס וברנבא יצאו מאנטיוכיה והפליגו מנמל סלאוקיה פייריה לקפריסין בשליחותם להפצת הנצרות.
מבנה העיר ושרידיה

אתרהּ של סלאוקיה פייריה נמצא בתחומי העיירה צֶ'ווליק (Çevlik) שליד העיר סמאנדאג (Samandağ), ושרידיה המעטים מפוזרים בשדות, על המדרונות הסלעיים במעלה העיירה וכן בשימוש משני בבניינים מאוחרים. המידע על מִתאר העיר שאוב מספרות מסעות בדורות שעברו ומסקרים וחפירות שנערכו בשנים 1932–1939 וכן מסקרים שהחלו באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20. ממצאים שנאספו בשטחהּ, בעיקר רצפות פסיפס, מצויים במוזיאון הארכאולוגי של האטיי באנטקיה ובמוזיאונים נוספים.
ההיסטוריון פוליביוס, איש המאה ה-2 לפנה"ס, מתאר אותה בכתביו: 

”מצבה הטופוגרפי של סלאוקייה וסביבתה כלהלן. היא שוכנת על שפת הים בין קיליקיה לפויניקייה ומעליה מתרומם הר גבוה מאוד הנקרא קוריפאיון. במערב מתנפצים בהר זה גלי הים המפריד בין קפריסין לפויניקייה. במזרח הוא נשקף אל ארץ אנטיוכיה וסלאוקייה. במורדו הדרומי בנויה סלאוקייה, שבינה להר חוצה גיא עמוק וקשה למעבר. העיר משתפלת אל הים במִדרגים אחדים, אבל ביתר צדדיה היא מוגנת בערוצים ובמצוקים תלולים. בשטחים הישרים בצד הים נמצאים הרובע המסחרי ופרבר המבוצר בחומה חזקה מאוד. בצורה דומה מוגנת העיר עצמה בכל היקפה בחומות שנבנו בהוצאות גדולות, והיא מקושטת במקדשים ובבניינים נהדרים אחרים. מצד הים יש אליה רק נתיב אחד, מדרגות שנחצבו בסלע המתפתלות ועולות בפניות ובזוויות רבות ורצופות. לא הרחק ממנה נשפך הנהר אורונטאס אל הים.”
העיר סלאוקיה פייריה, מראשיתה, נחלקה לעיר עילית ולעיר תחתית, שביניהן הפרידו מצוקים סלעיים. כל אחד מחלקי העיר הוקף בחומה, והם חוברו בגרם מדרגות רחב ובשער שעליו הוצבו שני מגדלי שמירה. בעיר העליונה מוקמו מבני הציבור, מקדשים ובתי אמידים. העיר התחתית נסמכה על הנמל והייתה מוקד הפעילות המסחרית שבזכותה שגשגה העיר. באתר העיר התחתית נחשפו אגורה ולצידה שורת חנויות, ממגורה גדולת-מידות ושרידים של בית מרחץ ושל תיאטרון קטן. סמוך לנמל נמצאו מחסנים ומספנה קטנה.
נמלהּ של סלאוקיה פייריה הורכב משני מעגנים: פנימי וחיצוני. חומות העיר התחתית הגנו על המעגן הפנימי ותעלה קישרה בינו לים הפתוח. במוצא התעלה לים ובהמשך לגדותיה בולטים שני שוברי גלים מקבילים זה לזה. שוברי הגלים שימשו כמזחים לספינות שלא הוכנסו אל המעגן הפנימי. עוד בסוף המאה ה-1 לספירה נבנתה מערכת הטיה של מי השיטפונות ההרריים כדי להגן על העיר מפניהם ובעיקר כדי למנוע הצטברות סחף בנמלהּ. המערכת (המכונה בזמננו בשם מנהרת אספסיאנוס וטיטוס) מורכבת משתי נְקָבות (שאורכן הכולל 121 מ') ומתעלות חצובות פתוחות והיא מוליכה אל הים. בתחילת המאה ה-4, בימי דיוקלטיאנוס, נחפרה תעלה זוויתית, באורך כ-800 מ', שהוליכה מן הים אל המעגן הפנימי ממערבו, לרגלי מדרון ההר. בכניסה מן הים אל התעלה הרומית החדשה נבנה מעגן חיצוני מוגן במגדלי שמירה.
על אף המאמצים, נמלה של סלאוקיה פייריה, שהיה סיבת קיומה של העיר, נסתם כמעט לחלוטין כבר במאה ה-5. על פי תיאורים מן המאה ה-19 השתרעה ביצה באתר המעגן הפנימי, ומאז הוא ניכר בשטח כשקע טופוגרפי רדוד מכוסה בשדות מעובדים ובמטעים.
ראו גם

אנטיוכיה בתקופה ההלניסטית
מנהרת אספסיאנוס וטיטוס