stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מגרש טניס
סוגי משטחים > מגרשי דשא

מגרשי דשא הם הסוג המהיר ביותר של משטחים הנמצאים בשימוש נפוץ. הם מורכבים מדשא שגדל על אדמה דחוסה מאוד, מה שמוסיף משתנים נוספים: הקפצות הכדור תלויות במידת הבריאות של הדשא, מתי נקצץ לאחרונה, והבלאי של המשחק האחרון. הנקודות בדרך כלל מהירות מאוד כאשר הקפצות מהירות ונמוכות שומרות על ראלי קצר, וההגשה משחקת תפקיד חשוב יותר מאשר על משטחים אחרים. מגרשי דשא נוטים לטובת שחקני טניס הגשה והנחתה (Serve-and-volley).
מגרשי דשא היו בעבר בין משטחי הטניס הנפוצים ביותר, אך כיום הם נדירים בשל עלויות תחזוקה גבוהות, שכן יש להשקותם ולכסח אותם לעיתים קרובות, ולוקח להם זמן רב יותר להתייבש לאחר גשם מאשר למגרשים קשים.
היסטורית עבור הגראנד סלאם שימשו מגרשי דשא בווימבלדון מאז 1877, באליפות ארצות הברית הפתוחה מ-1881 עד 1974, ובאליפות אוסטרליה הפתוחה מ-1905 עד 1987.
סוגי משטחים > מגרשים קשיחים

מגרשים קשיחים עשויים מחומר קשיח אחיד, לעיתים קרובות מכוסה בשכבת משטח אקרילית כדי להציע עקביות רבה יותר של הקפצה מאשר משטחים חיצוניים אחרים. מגרשים קשים יכולים להשתנות במהירות, למרות שהם מהירים יותר מחימר אבל לא מהירים כמו מגרשי דשא. כמות החול המוספת לצבע יכולה להשפיע מאוד על קצב האטת הכדור.
אליפות ארצות הברית הפתוחה משוחקת על Laykold (אנ') ואילו אליפות אוסטרליה משוחקת על GreenSet (אנ'), שניהם משטחים קשיחים עם אקריליק.
היסטורית לגראנד סלאם שימשו מגרשים קשים באליפות ארצות הברית הפתוחה מאז 1978 ובאליפות אוסטרליה הפתוחה מאז 1988.
סוגי משטחים > מגרשי שטיח (מרופדים)

"שטיח" בטניס פירושו כל כיסוי מגרש הניתן להסרה. אצטדיונים מקורים מאחסנים גלילי משטחי מגרש בעלי גב גומי ומתקינות אותם באופן זמני עבור אירועי טניס, אך הם אינם בשימוש יותר עבור אירועים מקצועיים. צורה קצרה של דשא מלאכותי מלא בחול משמשת למגרשים חיצוניים מסוימים, במיוחד באסיה. שטיח הוא בדרך כלל משטח מהיר, מהיר יותר ממגרש קשה, עם הקפצה נמוכה.
טורנירי טניס בולטים שנערכו בעבר על מגרשי שטיחים היו גמר ה-WCT, פריז מאסטרס, ארצות הברית Pro Indoor וגביע הקרמלין. מאז 2009, השימוש בהם הופסק בשכבה העליונה של סבב ה-ATP. טורנירי ATP Challenger Tour כמו Trofeo Città di Brescia עדיין משתמשים במגרשי שטיחים. אירוע השטיח האחרון ברמה הבינלאומית של סבב ה-WTA, בל צ'אלנג', הופסק לאחר 2018.
מגרשים בחלל סגור

חלק ממגרשי הטניס נמצאים בחלל סגור, מה שמאפשר משחק ללא קשר לתנאי מזג האוויר ונוח יותר לצופים.
נעשה שימוש במשטחי מגרש שונים בחלל סגור. מגרשים קשיחים הם הנפוצים ביותר בתוך חלל סגור, מכיוון שהם הקלים ביותר להתקנה ולתחזוקה. אם ההתקנה היא קבועה, הם בנויים על בסיס אספלט או בטון, כמו במגרשים חיצוניים. מגרשים קשיחים זמניים מקורים בנויים בדרך כלל באמצעות לוחות רצפת עץ בציפוי אקריליק המותקנים על הרצפה הסטנדרטית של המקום. זוהי המערכת המשמשת לאירועים מקצועיים מודרניים בתוך חלל סגור כגון גמר ה-ATP.
ניתן להתקין מגרשי חימר בתוך חלל סגור עם מערכות השקיה תת-קרקעיות כדי למנוע מהחימר להתייבש, והם שימשו למשחקי גביע דייוויס.
מגרשי שטיחים היו פעם הבולטים ביותר במשטחים פנימיים, במיוחד במקומות זמניים, אך הוחלפו ברובם במגרשי קשיח נשלפים. הם שימשו הן בסבב העולמי של ATP והן במעגלי הטניס באליפות העולם, אם כי אין אירועים שמשתמשים בהם כרגע.
מבחינה היסטורית, משטחים אחרים שימשו בתוך חלל סגור, כגון ריצוף עץ באליפות העולם במגרש מכוסה שנפסקה ובאליפות לונדון המקצועית בפנים.
סיום אליפות ווימבלדון, ב-2012, התקיים על הדשא של המגרש המרכזי תחת הגג הסגור והאורות המלאכותיים; בהאל הפתוחה נערכו גם מספר משחקים על מגרש הדשא שלה באצטדיון גרי וובר כשהגג סגור. עם זאת, אלו הם מקומות חיצוניים עם גגות נשלפים.
ממדיו של מגרש טניס תקני
צלב הגבורה

עיטור צלב הגבורה המקורי מ-1920
צלב הגבורה (בפולנית: Krzyż Walecznych) הוא עיטור צבאי פולני המוענק עבור "מעשי גבורה ואומץ לב בשדה הקרב". הוא מוענק בדרך כלל לקצינים, למש"קים או לחיילים פשוטים, ובמקרים נדירים לאזרחים המשתתפים בלחימה. הוא הוצג לראשונה על ידי מועצת ההגנה הלאומית ב-11 באוגוסט 1920. ניתן להעניק את העיטור לאותו אדם עד ארבע פעמים. העיטור ניתן רק בזמן מלחמה ועד חמש שנים לאחר סיומה.
היסטוריה > המלחמה הפולנית-סובייטית

העיטור נוסד בשנת 1920 בעיצומה של המלחמה הפולנית-סובייטית, זמן קצר לפני שיאה בקרב על ורשה. בתחילה העיטור הוענק באופן אישי על ידי המפקד העליון של הצבא הפולני. בהמשך נוספה האפשרות להאציל את הענקת המדליה למפקדי חזית ואוגדות. עד 29 במאי 1923, הוענק צלב הגבורה עבור המלחמה הפולנית-סובייטית, לכ-60,000 חיילים.
מלבד אלה שהשתתפו במלחמה הפולנית-סובייטית, העיטור הוענק רטרואקטיבית גם לחלק מהחיילים של הלגיון הפולני (אנ'), של יחידות צבאיות במלחמת העולם הראשונה, למורדים בשלזיה עילית שהייתה חלק מרפובליקת ויימאר, לחיילים במרד בפולין גדול ב-1918–1919 (אנ'), ולחברי הארגון הצבאי הפולני (אנ'), שהוקם בזמן מלחמת העולם הראשונה על ידי יוזף פילסודסקי. העיטור הוענק גם לוותיקי מרד ינואר 1863 ולעיר פּלוצק.
עיטור הגבורה היה העיטור הצבאי הפולני היחידי שהוענק גם לזרים בין השנים 1921–1923. הוא הוענק למספר רב של צרפתים, ביניהם רמון פואנקרה, ז'ורז' קלמנסו, פרדיננד פוש ופיליפ פטן.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

בינואר 1941 הוציא המפקד העליון הפולני, ולדיסלב סיקורסקי צו המחזיר את צלב הגבורה. בהכרזת נשיא פולין מ-20 בספטמבר צוין כי ניתן להעניק את העיטור ארבע פעמים ללא קשר למספר הפעמים שאותו אדם קיבל את העיטור בשנים 1918–1921. על כן היו אנשים שקיבלו את העיטור שמונה פעמים, ביניהם סטפן רובצקי והגנרל ולדיסלב אנדרס. אף על פי שרשמית הדבר לא היה אפשרי, הוענק העיטור חמש פעמים ללוחמת וסוכנת SOE אלזבייטה זבצקה (אנ') על פעולותיה בזמן מלחמת העולם השנייה, ויאן מזורקייביץ' (אנ') שהיה קצין במרד ורשה קיבל אותו 11 פעמים.
היסטוריה > בשנים 1943–1989

בשנת 1943, לאחר קרב לנינו, העניק הגנרל זיגמונט ברלינג, מפקד הדיוויזיה הפולנית הראשונה, שנתמכה על ידי ברית המועצות, את צלב הגבורה למספר חיילים. המדליה עצמה אושרה כעיטור צבאי בהוראת מועצת ההגנה הלאומית ב-22 בדצמבר 1944.
קרוב ל-30,000 עיטורים הוענקו עד 1950, ובסך הכל בתקופת הרפובליקה העממית הפולנית הוענקו כ-40,000 עיטורים.
עיצוב הפסים על העיטור

| סוגי העיטורים של צלב הגבורה>  | סוגי העיטורים של צלב הגבורה> עיצוב מקורי | סוגי העיטורים של צלב הגבורה> עבור כוחות פולין במערב מאז 20 בספטמבר 1941 |
| --- | --- | --- |
עיטור ראשון: 
עיטור שני: 
עיטור שלישי: 
עיטור רביעי:
הערות שוליים

↑  Ustanowienie Krzyża Walecznych, המוזיאון להיסטוריה פולנית (בפולנית)
עיטור צלב הגבורה מ-1944
גשר האינווליד

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר 
 שימוש:  מעבר הולכי רגל וכלי רכב
 על שם:  האינווליד 
 מיקום:  פריז 
 מדינה:  צרפת 
 מיקום ההתחלה:  רציף אורסיי
 מיקום הסוף:  רציף קונפרנס
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1854–1855
 תאריך פתיחה רשמי:  1855 
 מבנה:  גשר
 אדריכל:  Paul-Martin Gallocher de Lagalisserie 
 מידות
 אורך:  152 מטר
 רוחב:  18 מטר
 מידע טכני
 נתיבים:  2 מדרכות בכול צד, נתיב תחבורה ציבורית, כביש דו-סתרי, נתיב אופניים
 
 קואורדינטות:  48°51′50″N 2°18′37″E﻿ / ﻿48.863791°N 2.310361°E﻿ / 48.863791; 2.310361
  (למפת פריז מוגדלת) גשר האינווליד(למפת פריז רגילה) גשר האינווליד
 
גשר האינווליד (בצרפתית: Pont des Invalides) הוא הגשר הנמוך ביותר מבין הגשרים שחוצים את נהר הסן בתחומי העיר פריז.
הגשר התלוי משנת 1824

סיפורו של גשר האינווליד מתחיל בשנת 1821, כאשר המהנדס קלוד לואי מרי אנרי נאוויה הגה גשר שחצה את הסן ללא עמודי תמך, חידוש זה של נאוויה היה מהפכני מבחינה טכנולוגית. בנייתו הגשר התלוי המוצע החלה ב-1824, הגשר היה אמור להיבנות מול האינווליד היכן שכיום ממוקם גשר אלכסנדר ה-3. נאוויה לא הוסיף טווח בטיחות לחישוביו, על אף שהחוזה לבניית הגשר היה נוקשה במיוחד. אחריי שתוכניתו של נאוויה אושרה על ידי חברת השקעות פרטית, הקבלן לא היה יכול לשנות דברא בלי אישור, ולא היה אישור להצעה של שיפורים. הגשר איבד את בטיחותו לאחר שנשברו המעגנות עקב הצטברות של סחף ותנועה נוספת עקב עצירת המים ליד התמכים. הגשר נזקק לפירוק, ונאוויה הואשם בכך על ידי ועדה ממשלתית שקבעה שהוא שם את מבטחו במתמתיקה יתר על המידה. נאוויה נראה בציבור בצורה שלילית, ואף הושווה אל בוני הגשרים הבריטים (עד שנת 1904 צרפת ובריטניה היו יריבות מרות).
הגשר התלוי משנת 1829 במיקומו החדש

לאחר שהושגה הסכמה בין הקבלן למשקיעים, חומרי הגלם הועברו לבניית גשרים אחרים, שיבנו על פי עיצובים של אלן דסז'ארדנס שנחשבו בעייני הציבור כפחות אלגנטיים מבחינה עיצובית. בתגובה לתלונות על עיצובו של אלן דסז'ארדנס מצד האינווליד, השירותים הציבוריים החליטו להזיז את הגשר אל מורד הנהר. לכן בשנת 1829 שני מהנדסים, דה וורז'ס וביארד דה לה וונגטרי, סיימו את הבנייה של גשר תלוי ראוי אשר נתמך על ידי שני עמודי תמך בסן ושלושה פורטיקים, כול אחד בגובה 20 מטר. עקב שחיקה מרובה של הגשר, המעבר בו היה צריך להיות מוסדר משנת 1850 ואילך.
גשר הקשת משנת 1855

בשנת 1854, הרסו את גשר האינווליד בכדי שיוכלו לבנות גשר חדש לכבוד התערוכה העולמית של פריז לשנת 1855. פול מרטין גלושר דה לגליסרי ו ז'ולס סווארין השתמשו בעמודי התמך הקיימים של הגשר הקודם לו הוסיפו עמוד תמך מרכזי שמסביבו במתרה לבנות במקום הגשר התלוי גשר קשתות מלבנים. את המזח החדש עיטרו פסלים בשני נושאים אלגוריים: ניצחון הארץ מאת ויקטור ויליין במעלה הנהר; הניצחון הימי מאת ז'ורז 'דיאבולט במורד הזרם, ואילו שני המזחים הישנים עוטרו בפסלים של גביעים צבאיים הנושאים את מעיל הנשק האימפריאלי, שניהם עבודתם של אסטיינקס-סבולה בוזיו. חרף העובדה שהגשר חודש וחוזק, הוא עדיין שקע 25–30 סנטימטר ב-1878, ואיבד שתי קשתות במהלך החורף של 1880 (הקשתות שוחזרו עד סוף השנה ההיא). אך מאז גשר האינווליד לא סבל מזנקים משמעותיים, והשיפוץ היחיד שבוצע בו היה הרחבת המדרכה בשנת 1956.
גלריה

קישורים חיצוניים
מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
הסרת רקמות

הסרת רקמות היא ביצוע טיפול רפואי הכולל ניתוח (או פרוצדורה רפואית פולשנית אחרת) להסרת רקמות מגוף המנותח.
הניתוח

ניתוחים להסרת רקמות מתבצעות לשם הסרת רקמות חולות, מעוותות או ממאירות.
במהלך הניתוח כורתים את הרקמה החולנית עם שוליים בריאים, ושולחים את הרקמה לאבחנה פתולוגית. לצורך האבחון הנחוץ לחולה, יש צורך בכמות קטנה של הרקמה. האבחון נעשה על דגימות של רקמות טריות, או על דגימות של רקמות המקובעות בבלוקים של פרפין, או על דגימות המקובעות על זכוכיות-נושא, אשר לעיתים עוברות צביעות מיוחדות לאיתור מחלות מיוחדות ומוגדרות. חומר זה חייב להישמר למקרה שיהא צורך באבחון חוזר אם תתגלינה עובדות חדשות, או להשוואה אם בעתיד יחזור התהליך הפתולוגי וכיוצא באלו.
הסכמה רפואית

כמו בניתוחים אחרים, ניתוחים להסרת רקמות מבוצעים בהסכמה מדעת של המטופל לטיפול הרפואי, לרבות פעולות כגון: עצם ביצוע הניתוח, סילוק הרקמות הנגועות, ושימור דגימות קטנות לצורכי אבחון.
עודפי רקמות כירורגיות

החלק הארי של הרקמות הנלקחות במהלך ניתוח מוסכם ומאושר, הן עודפי רקמות כירורגיות, שיש צורך להסיר אותן על פי ההוראה הרפואית, ואשר אינן נחוצות לצורכי אבחון וטיפול בחולה. בישראל, עודפי רקמות כאלו נקברים בהתאם לתקנות משרד הבריאות.
חלק מזערי מרקמות עודפות אלו יכול לשמש למספר מטרות:
לצורכי מחקר: הן ביחס לחולה עצמו, כגון גילוי שינויים גנטיים עם השלכות ישירות לחולה או לבני משפחתו; והן למחקר בסיסי, אפידמיולוגי וכיוצא בהם לטובת הכלל.
לצורכי הוראה.
לצורכי בקרת איכות.
בהלכה

מבחינת ההלכה, באופן שהחיסיון רפואי כלפי החולה נשמר בלא שנפגעת האנונימיות שלו, אין מניעה לשמר דגימות קטנות מרקמות שנכרתו מגופו של חולה לצורכי מחקר, הוראה, או בקרת איכות, גם ללא הסכמתו המפורשת של החולה, ובתנאי שמדובר בדגימה שהיא פחותה מכזית, לפי שטעם קבורת איברים הוא רק כדי להציל את הכהנים שלא ייטמאו מהאיברים, דבר שאינו שייך בדגימת רקמה (שהיא אינה בשר גידים ועצמות), ובפרט אם היא בשיעור של פחות מכזית.
הערות שוליים

↑  מסקנות ועדה ציבורית לבחינת נהלים ותיקוני חקיקה לחוק האנטומיה והפתולוגיה ("ועדת שטינברג"), 2003; הרב אברהם שטינברג, אנציקלופדיה הלכתית רפואית, ערך איברים ורקמות, פרק ד', ירושלים תשס"ו, עמ' 77.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
נמל התעופה סכיפהול

נמל התעופה סכיפהול (בהולנדית: Luchthaven Schiphol) הוא נמל תעופה השוכן כ-12 ק"מ דרומית-מערבית לעיר אמסטרדם בהולנד. הנמל הוא הגדול והחשוב במדינה, ואחד הגדולים והעמוסים באירופה ובעולם. הוא שוכן בגובה של 3.35 מטרים מתחת לפני הים, בין הערים אמסטרדם מצפון-מזרח, הארלם והארלמרמיר ממערב, אלסמייר מדרום ואמסטלפיין ממזרח. הנמל משמש כבסיסן של חברות התעופה KLM, מרטינאייר, TUI fly הולנד וטראנסאוויה ובעבר שימש גם את אמסטרדם איירליינס.
נמל התעופה מוזכר כדוגמה לאירוטרופוליס, צורה חדשה (או שלב התפתחות חדש) של יישוב עירוני שנסמך על נמל תעופה גדול כעוגן כלכלי ותעסוקתי מרכזי.
בנוסף, נמל התעופה מפורסם ביצירות אמנות ציבוריות בולטות ששוכנות בו, וכוללות את שעון סכיפהול (כחלק מסדרת שעונים דומים בשם 'זמן אמת') מאת האמן Maarten Baas , שבו נראה אדם מאחורי מסך שקוף מצייר את הדקות של שעון אנלוגי ביד. האמן בס שכר שחקן שיצייר, בווידאו שנמשך 12 שעות רצופות, את מחוגי הדקות והשעות.
בשנת 2017 זכה במקום העשירי בדירוג "שדה התעופה הטוב בעולם" של מגזין "Travel + Leisure".
בשנת 2020 זכה הנמל במקום התשיעי בדירוג "שדה התעופה הטוב בעולם" של SKYTRAX
היסטוריה

במקום בו הוקם נמל התעופה השתרעה ביצת הרלמרמיר, והשם "סכיפהול", שנזכר כבר ב-1447, עשוי להצביע על כך שהיא שימשה כמקור לעץ (scip בגותית). לפי פירוש אחר, מקור השם הוא בביטוי "גיהנום לספינות", מאחר שבמקום זה טבעו אוניות רבות, וברוח דומה נקשר השם למילה "hol" שמשמעותה בימי הביניים הייתה "חור" או "קבר". לפי פירוש הפוך לחלוטין, מקורב השם לשורש "hal" או "אולם", ומציע כי סכיפהול שימש דווקא כמקום מקלט לספינות. הביצה יובשה בין השנים 1848-1852, ובפינה הצפון-מזרחית שלה הוקמה "מצודת סכיפהול" (Fort Schiphol) אשר הייתה מאוחר יותר לחלק מקווי ההגנה של אמסטרדם.
ראשיתו של נמל התעופה בשדה תעופה צבאי שהוקם במהלך מלחמת העולם הראשונה, לאחר שממשלת הולנד רכשה את השטח בחודש אפריל 1916. שטח של 16.5 הקטאר הידוע כ"סכיפהול מזרח" (Schiphol oost) הוכשר לשמש כשדה תעופה, ובמקום הוקמו ארבעה צריפי עץ. המטוסים הראשונים נחתו בסכיפהול ב-19 בספטמבר 1916. לקראת סוף המלחמה השתרע השדה על שטח של 76 הקטאר.
לאחר תום המלחמה החל השדה לשמש טיסות נוסעים מועטות ושירותי מטען אווירי. ב-17 במאי 1920 חנכה חברת KLM את קו התעופה הסדיר הראשון שלה, בין אמסטרדם ללונדון, ועד סוף השנה עברו במקום 440 נוסעים. התנועה בסכיפהול גדלה, אך הוא סבל מבעיית ניקוז ומהצפות, אשר גרמו למטוסים להתקע לעיתים בבוץ.
ב-1926 רכשה עיריית אמסטרדם את השדה והקימה במקום רחבת חניה מבטון בגודל של 50 על 100 מטר, וכן את בית הנתיבות הראשון. הבניין נחנך לפני אולימפיאדת אמסטרדם ב-1928, אך נהרס בהפצצה אווירית גרמנית במלחמת העולם השנייה, בחודש מאי 1940. ב-1935 נסלל מסלול הטיסה הראשון בסכיפהול. לאחר כיבוש השדה בידי הנאצים הם הרחיבו אותו וחיברו אותו לרשת מסילות הרכבת, אך הוא סבל מהפצצות כבדות של בעלות הברית לקראת סוף המלחמה. לפני נסיגתו מהמקום הרס הורמאכט את השדה באופן מכוון.
מיד עם תום המלחמה, החל שיפוצו של השדה וכבר ב-8 ביולי 1945 נחתה בו הטיסה הראשונה. יצרנית המטוסים פוקר הקימה מפעל בסמוך לשדה התעופה בשנת 1951. ב-1963 אושרה הקמתו של בית הנתיבות החדש, כ-2.5 ק"מ ממערב לבניין הקיים, והוא נחנך ב-1967. לשם הקמתו הוסט כביש מהיר A4 מאמסטרדם לרוטרדם מערבה, ובמקום נבנה מחלף המשרת את הנמל. בית הנתיבות החדש זכה לשם "סכיפהול מרכז" (Schiphol-Centrum), והוא המשיך להתפתח באופן מתמיד בהתאם לתפיסת "בית הנתיבות האחוד". ב-1975 כבר הכפיל בית הנתיבות את גודלו, וסכיפהול מזרח הפך למסוף מטען בלבד.
ב-1990 נוסחה תוכנית חדשה להרחבת בית הנתיבות, וזו יצאה לפועל בשנות ה-90. בין היתר הוקמו בסכיפהול תחנת רכבת חדשה, מלונות ובניני משרדים. ב-1991 נבנה מגדל פיקוח חדש המתנשא לגובה של 101 מטר. בתחילת המאה ה-21 נוסף מסוף H המשרת חברות תעופה במחיר נמוך, ובו אין חנויות, מסעדות או בתי שימוש.
סכיפהול זכה ביותר מ-120 פרסים במהלך השנים. דירוג סקייטראקס הכיר בו במספר הזדמנויות כנמל התעופה הטוב בעולם ובאירופה, והעניק לו דירוג של 4 כוכבים.
להלן גרף התפתחות תנועת הנוסעים בנמל:
תאונות עיקריות

14 בנובמבר 1946 - מטוס של חברת KLM שהגיע מלונדון לסכיפהול במהלך מזג אוויר קשה, כשל בשני ניסיונות הנחיתה הראשונים שלו, ובמהלך הניסיון השלישי פגעה הכנף השמאלית בקרקע. המטוס התרסק ועלה באש, וכל 21 הנוסעים וחמשת אנשי הצוות נהרגו.
4 באוקטובר 1992, אסון ביילמר - מטוס מטען מדגם בואינג 747 שהיה בטיסת אל על LY1862 מאמסטרדם לתל אביב, איבד את שני מנועיו הימניים זמן קצר לאחר ההמראה ונאלץ לשוב לנחיתה בסכיפהול. הוא התרסק מספר קילומטרים לפני תחילת המסלול ופגע בבניין מגורים בדרום-מזרח אמסטרדם. סך הכל נהרגו 43 אנשים, ובהם שלושת אנשי הצוות ונוסעת ישראלית אחת.
4 באפריל 1994 - טיסת KLM Cityhopper‏ KL443 לקארדיף פנתה ושבה לסכיפהול לאחר השבתת מנוע מספר 2 בשל טעות אנשי הצוות, שסברו כי המנוע סובל מלחץ שמן נמוך. בגובה של 90 רגל, ניסה הקברניט לנסוק אך מכיוון שרק מנוע אחד פעל, הוסט המטוס לימין ופגע בקרקע. מבין 24 הנוסעים ואנשי הצוות, שלושה נהרגו כולל הקברניט, ותשעה נוספים נפצעו באורח קשה.
27 באוקטובר 2005 - שרפה שפרצה בשדה התעופה הביאה למותם של 11 בני אדם ולפציעתם של 15 נוספים. חקירה שנמשכה כשנה הצביעה על מחדלי אבטחה קשים, ובסופה נאלצו שר המשפטים, השר לפיתוח מרחבי וראש עיריית הארלמרמיר לפרוש מתפקידם.
25 בפברואר 2009 - בואינג 737-800 בטיסה TK1951 של טורקיש איירליינס מנמל התעופה הבינלאומי איסטנבול אטאטורק התרסק בזמן הגישה לנחיתה בסכיפהול. הטיסה נשאה 128 נוסעים ושבעה אנשי צוות. חמישה נוסעים וארבעה אנשי צוות נהרגו באירוע ו-86 נפצעו.
הנמל במאה ה-21 > נתוני תנועה

נמל התעופה סכיפהול מדורג במקום החמישי באירופה וה-12 בעולם מבחינת היקף תנועת הנוסעים השנתי העובר דרכו. בשנת 2008 עברו בסכיפהול 47,430,019 נוסעים, כ-68% מהם ליעדים באירופה. בשנת 2005 פעלו טיסות מסכיפהול ליותר מ-260 יעדים ב-91 מדינות. מבחינת היקף תנועת המטען העוברת בנמל הוא ניצב במקום השלישי באירופה וה-14 בעולם, ובשנת 2007 שונעו דרכו 1,566,828 טונות של מטען.
הנמל במאה ה-21 > תשתית

בית הנתיבות בסכיפהול נבנה במתכונת של בית נתיבות אחוד, אך החל בשנות ה-90 הוא פוצל לשלושה אולמות נפרדים (1, 2 ו-3), שלהם חלק אווירי משותף, המוליך אל שמונה זרועות (B עד H ו-M). אולם הנוסעים החדש ביותר נבנה בשנת 1994. הוא הורחב ב-2007 וזכה לשם "טרמינל 4", אף שאינו נפרד פיזית מהבניין. סך הכל יש בנמל התעופה 188 עמדות חניה למטוסי נוסעים, והגישה לחלק גדול מהם הוא באמצעות גשרי עלייה למטוס.
מאז הקמתו של בית הנתיבות בשנות ה-60, הושם דגש על פיתוחו של מרכז קניות פטור ממכס שסיסמתו "See Buy Fly". בצד היבשתי של הנמל הוקם מרכז קניות בשם "Schiphol Plaza". זה נחנך ביולי 1995 והוא נגיש לנוסעים וללא נוסעים. בשנת 2002 נחנכה בנמל שלוחה קטנה של רייקסמוזיאום באמסטרדם.
בשנת 2015 החלו ליישם בנמל התעופה מודל חדשני לניהול תשתיות - מתחום הכלכלה המעגלית - גישה כלכלית החותרת למניעת בזבוז, על ידי ניצול מרבי של חומרי גלם או אנרגיה. נמל התעופה התקשר עם חברת פיליפס בחוזה לרכישת תאורה בשיטת ה-Pay per Service Unit, שבה במקום שנמל התעופה רוכש מפיליפס נורות, הוא רוכש ממנה תאורה. במודל זה, נמל התעופה משלם עבור כל אספקת תאורה ברמה מסוימת שהוגדרה בין הצדדים ללא הגדרה כיצד תושג עוצמת ופריסת התאורה הזו. פיליפס מתקינה את התשתיות (אמצעי התאורה והמעגלים החשמליים), מספקת את התחזוקה ומשלמת את חשבון החשמל. בצורה כזאת, לפיליפס יש תמריץ לספק מוצר עם מחזור חיים ארוך (כי המוצר נותר כל הזמן בבעלותה), תחזוקה וצריכת אנרגיה מינימליים, ובעת הצורך יכולת תיקון נוחה ומהירה. יישום מודל הרכש המתואר לעיל, הביא לירידה בצריכת האנרגיה ובצורך בתחזוקה שוטפת, דבר שהתבטא בהפחתה בהוצאות לתאורה בשדה התעופה סכיפול, בהשוואה למודל הקודם בו נקנו נורות והשדה היה אחראי לתחזוקתן וגריטתן.
הנמל במאה ה-21 > מסלולי טיסה

שישה מסלולי טיסה משרתים את נמל התעופה סכיפהול. הקצר שבהם, המכונה "המסלול המזרחי" (Oostbaan) או "מסלול פוקר" (Fokkerbaan), שוכן בחלקו המזרחי של נמל התעופה, והוא המסלול שנסלל ראשון. בהמשך החל לשמש המסלול בעיקר לתעופה כללית. ארבעה מסלולים הערוכים בצורת שבשבת מסביב ל"סכיפהול מרכז", נסללו בשנות ה-60, במקביל להקמתו של בית הנתיבות. שניים מהם מקבילים בכיוון צפון-דרום (18/36) ממזרח וממערב לבית הנתיבות. שני האחרים הם מסלול 06/24 מדרום לבית הנתיבות ומסלול 09/27 מצפון לו. הכביש המהיר A4 ומסילת הרכבת לאמסטרדם עוברים במנהרות מתחת לאחרון. המסלול השישי והחדש ביותר הוא "מסלול הפולדר" (Polderbaan) שנחנך בשנת 2003 צפונית-מזרחית לנמל התעופה. המסלול בכיוון דרום-צפון (18/36) ומקביל לשניים מהמסלולים האחרים. הוא מרוחק במידה כזו מבית הנתיבות, שנדרשה הקמת מגדל פיקוח נוסף לידו, ומשך נסיעת המטוסים אליו אורך כ-15 דקות.
הנמל במאה ה-21 > תחבורה

כביש מהיר A4 חוצה את נמל התעופה, ומוליך צפון-מזרחה לאמסטרדם, ודרום-מערבה לרוטרדם ולהאג. הגישה לסכיפהול מזרח היא מכביש מהיר A9.
מאז שנת 1978 מחובר הנמל לרשת מסילות הרכבת ההולנדית, ותחנת הרכבת נהרסה ונבנתה מחדש בשנת 1995. בתחנה שישה רציפים שביניהם שלושה איי רציפים. מסילת הרכבת עוברת מתחת לנמל התעופה במנהרה שאורכה כמעט שישה קילומטרים. רכבות רבות מחברות את הנמל לאמסטרדם (רבע שעה), האג (חצי שעה) ורוטרדם (כשעה). עוד יוצאות ממנו רכבות בינלאומיות ליעדים בגרמניה ובבלגיה.
מנמל התעופה יוצאים אוטובוסים למספר יעדים קרובים במערב הולנד. בנוסף, נמל התעופה סכיפהול נגיש גם באופניים, ומסלול אופניים מסומן מקיף אותו.
הערות שוליים

↑  endeavors age of aerotropolis
↑  A New Clock at Amsterdam’s Airport Features a Man Painting the Minutes by Hand, Slate, ‏7 ביולי 2016
↑  שייע קליין, מאמינים? נתב"ג נבחר לאחד מ-10 נמלי התעופה הטובים בעולם ב-2017, באתר חרדים10, 12 ביולי 2017
↑  זכרונות מהעבר: אלו שדות התעופה הטובים בעולם, באתר כלכליסט, 13 במאי 2020
↑  Philips provides Light as a Service to Schiphol Airport, פיליפס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007456758305171  GND: 273462-X  NKC: ko20221160916  VIAF: 139361493   WorldCat (עם VIAF): 139361493 
| אמסטרדם אמסטרדם |
| --- | --- | --- |
| מוזיאונים | מוזיאון התנ"ך • מוזיאון אלארד פירסון • בית אנה פרנק • ארמיטאז' אמסטרדם • ארון החתולים • מוזיאון בית רמברנדט • הולנדסה סכאובורך • המוזיאון להיסטוריה של אמסטרדם • המוזיאון להיסטוריה יהודית • המוזיאון הימי של הולנד • מוזיאון וילט הולטהאוסן • מוזיאון ואן גוך • חוויית היינקן • המוזיאון הטרופי • מוזיאון אמסטלקרינג • מוזיאון המחתרת ההולנדית • מוזיאון נמו • מוזיאון סטדלק • רייקסמוזיאום |  |
| שכונות | יורדאן • רובע החלונות האדומים • רובע התעלות של אמסטרדם • חרכטנחורדל |  |
| רחובות | דאמראק  • יודנבריסטראט • ליידססטראט • ספאו • קלוורסטראט • רוקין |  |
| כיכרות | דאם • וטרלופליין • ליידספליין • מוזאומפליין • מונטפליין • נורדרמארקט • ניומארקט • רמברנדטפליין |  |
| מבנים נוספים | הארמון המלכותי של אמסטרדם • תחנת הרכבת המרכזית • מונטורן • קונצרטחבאו  • יוהאן קרויף ארנה • בית הכנסת הגדול של אמסטרדם • בית הכנסת הפורטוגזי באמסטרדם • האצטדיון האולימפי (אמסטרדם) |  |
| תחבורה | החשמלית של אמסטרדם • הרכבת התחתית של אמסטרדם • כביש 10 • נמל התעופה סכיפהול |  |
| אחר | אנה פרנק • סינגל (אמסטרדם) • אמסטל • קווי ההגנה של אמסטרדם • בורסת אמסטרדם • דגל אמסטרדם • הומומונומנט • העץ של אנה פרנק • אולימפיאדת אמסטרדם (1928) • אוניברסיטת אמסטרדם • בית הספר מונטסורי השישי ע"ש אנה פרנק |  |
פורטל אמסטרדם
שחזור של בית הנתיבות הראשון בסכיפהול מזרח
מטוס הרקולס של חיל האוויר הישראלי בנמל התעופה סכיפהול, יוני 1989
הריסות מטוס טורקיש איירליינס בטיסה TK1951
מראה מהאוויר
זרוע E בנמל
מגדל הפיקוח החדש של שדה התעופה בקדמת התמונה. ברקע מגדל הפיקוח הקודם
באד אבוט

| --- | --- |

אבוט, 1948
 לידה:  2 באוקטובר 1897 ארצות הברית אסברי פארק (אנ'), ניו ג'רזי, ארצות הברית
 פטירה:  24 באפריל 1974 (בגיל 76) ארצות הברית וודלנד הילס (אנ'), לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 שם לידה:  ויליאם אלכסנדר אבוט
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1924–1968 (כ־44 שנים)
 עיסוק:  קומיקאי, שחקן, מפיק
 בן או בת זוג:  Betty Abbott (1918–?) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד (8 בפברואר 1960)  היכל התהילה של ניו ג'רזי 
 פרופיל ב-IMDb
 
ויליאם אלכסנדר "באד" אבוט (באנגלית: William Alexander "Bud" Abbott;‏ 2 באוקטובר 1897 – 24 באפריל 1974) היה קומיקאי, שחקן ומפיק אמריקאי ממוצא יהודי, ידוע בעיקר בזכות פעילותו בצמד אבוט וקוסטלו יחד עם לו קוסטלו (אנ').
ראשית חייו

אבוט נולד באסברי פארק (אנ'), ניו ג'רזי ב-2 באוקטובר 1897, למשפחה של עסקני שעשועים. הוריו, ריי פישר והארי אבוט, הכירו במסגרת עבודתם בקרקס האחים רינגלינג וברנום את ביילי, ריי הייתה ממוצא יהודי-גרמני. באד היה הילד השלישי מבין ארבעת ילדיהם של ריי והארי. כשבאד היה פעוט עברה משפחתו להארלם, ואז לאזור קוני איילנד. באד נשר מהתיכון כדי לעבוד בפארק דרימלנד (אנ'), שבו עבד אביו.
ב-1918, בזמן שעבד בוושינגטון די. סי., הכיר והתחתן עם ג'ני מיי פראט (1902–1981), רקדנית וקומיקאית. הם נשארו יחד עד מותו 55 שנים לאחר מכן.