stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שירלי טמפל (קוקטייל)

| --- | --- |

 נתונים
 מרכיבים:  220 מ"ל ג'ינג'ר אייל, 15 מ"ל גרנדין
 אופן ההכנה:  יש למזוג את הג'ינג'ר אייל לכוס הייבול עם קרח, ולאחר מכן להוסיף את הגרנדין
 כוס:     הייבול
 קישוט:  דובדבן
 
שירלי טמפל (מאנגלית: Shirley Temple) הוא קוקטייל וירג'ין מפורסם המורכב מ-220 מ"ל ג'ינג'ר אייל ו-15 מ"ל גרנדין. הקוקטייל נקרא על שם השחקנית המפורסמת שירלי טמפל ומוגש בדרך כלל לאנשים שאינם יכולים או רוצים לשתות אלכוהול, כגון קטינים או נהגים תורנים.
כדי להכין את המשקה, מוזגים את הג'ינגר אייל להייבול מלאה בקרח, ולבסוף מוסיפים את הגרנדין ומקשטים בדובדבן.
רקטת מים

שיגור רקטת מים
רקטת מים היא דגם של רקטה, בו משמשים מים ואוויר בתור דלק רקטי. תא הלחץ עשוי לרוב מבקבוקי משקה מוגז. הרקטה מדגימה את החוק השלישי של ניוטון.
הבקבוק מלא בחלקו במים ואטום. לאחר מכן הבקבוק נלחץ עם גז, בדרך כלל אוויר דחוס ממשאבת אופניים, מדחס אוויר או צילינדר עד 125 psi, אך לפעמים נעשה שימוש ב-CO 2 או חנקן.
מים וגז משמשים בשילוב, כאשר הגז מספק אמצעי לאגירת אנרגיה, מכיוון שהוא ניתן לדחיסה, והמים מגדילים את חלק המסה של חומר ההנעה ומספקים כוח גדול יותר כאשר נפלט מהזרבובית של הרקטה. לפעמים משולבים תוספים עם המים כדי לשפר את הביצועים בדרכים שונות. לדוגמה: ניתן להוסיף מלח כדי להגדיל את צפיפות מסת התגובה וכתוצאה מכך דחף ספציפי גבוה יותר . לעיתים משתמשים בסבון גם ליצירת קצף צפוף ברקטה המוריד את צפיפות מסת התגובה הנפלטת אך מגדיל את משך הדחף.
לאחר מכן משתחרר האיטום על פיית הרקטה והוצאת מים מהירה מתרחשת במהירויות גבוהות עד שנוזל ההנעה ולחץ האוויר בתוך הרקטה יורד ללחץ אטמוספירי. יש כוח נטו שנוצר על הרקטה בהתאם לחוק השלישי של ניוטון . הוצאת המים עלולה לגרום לרקטה לזנק מרחק ניכר לאוויר.
בנוסף לשיקולים אווירודינמיים, גובה ומשך הטיסה תלויים בנפח המים, בלחץ הראשוני, בגודל פיית הרקטה ובמשקל הפרוק של הרקטה. הקשר בין גורמים אלו מורכב ונכתבו מספר סימולטורים כדי לחקור גורמים אלו ואחרים.
רקטות מים מורכבות לרוב מהחלקים הבאים: תא דלק (מכיל אוויר ומים), סנפירים לייצוב, נחיר פליטה, חרטום אווירודינמי, מערכת נחיתה (לרוב מצנח) ומערכת לתזמון מערכת הנחיתה (לרוב מיקרו-בקר המחובר לחיישנים שונים ולמנוע סרוו).
שיא העולם

השיא הנוכחי לגובה הרב ביותר, הושג בתאריך 4 באוקטובר 2019, באוסטרליה, והוא עומד על 960 מטר. הרקטה בנויה בסיבי פחמן וסיבי זכוכית והיא נדחסת ללחץ של 40 BAR. (כ-580 PSI)
סוגי משגרים

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
ערך זה הוא קצרמרבנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תמונה שצולמה מרקטה X-12
שיח' דנון

| --- | --- |
בית הספר המקיף "השלום" בשיח' דנון
שם בערבית: الشيخ دنون
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: מטה אשר
גובה ממוצע: ‎84 מטר
סוג יישוב: יישוב 2,000‏–4,999 תושבים
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף יולי 2024 (אומדן)
  - אוכלוסייה: 3,104 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎1.4% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הגליל המערבי מוגדלת) שיח' דנון(למפת הגליל המערבי רגילה) שיח' דנון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שיח' דנון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שיח' דנון32°59′36″N 35°08′53″E﻿ / ﻿32.9934242810819°N 35.1479482607763°E﻿ / 32.9934242810819; 35.1479482607763  heמפת היישובים של מועצה אזורית מטה אשר (in English: Mateh Asher Regional Council) באדום - שיח' דנון בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 3 מתוך 10

שיח' דָנוּן (בערבית: الشيخ دنون) הוא יישוב ערבי השייך למועצה אזורית מטה אשר והיישוב הגדול במועצה. היישוב ממוקם בגליל המערבי, כארבעה קילומטרים מזרחית לנהריה ומתגוררים בו כ-3,000 תושבים (נכון לשנת 2022).
היסטוריה

שי'ח דנון ושייח' דאוד היו שני כפרי לוויין של ע'אבסייה. סקר המשלחת הבריטי משנות ה-70 של המאה ה-19 מציין 70 תושבים בשייח' דאוד, 50 תושבים בשייח' דנון ו-150 תושבים בע'אבסייה. במפקד האוכלוסין של 1922 נמנו בשי'ח דנון 106 תושבים, ובשייח' דאוד 193 תושבים, כולם מוסלמים.
לאחר מלחמת העצמאות החליטו השלטונות בישראל להקצות את שי'ח דנון ושייח' דאוד, אשר ביחד נודעו כשיח' דנון, ליישוב פליטים ערבים. בינואר 1950 פונו מע'אבסייה תושבים ששבו אליו לאחר המפקד, לשיח' דנון. באפריל 1951 הועברו לכפר עוד פליטים ערבים ששהו בכפרים דרוזיים אך לא נקלטו בהם.
חינוך

בכפר קיימים פעוטונים, גני ילדים, חטיבת ביניים ומתנ"ס.
כלכלה

הכלכלה העירונית מתבססת על עסקים שונים בתוך היישוב וחקלאות. בנוסף לכך רבים מתושבי הכפר מתפרנסים מעבודה מחוץ לשיח' דנון מעבודה בבנייה ובמפעלי האזור.
שירותים ציבוריים

ביישוב קיימים טיפת חלב, מרפאה, בית מרקחת.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  Conder and Kitchener, The survey of western Palestine, page 147
↑  יהושע בן אריה ועמירם אורן, יישובי הגליל ערב מפעל ההתיישבות הציוני, בתוך: ארצות הגליל, כרך א', אוניברסיטת חיפה, 1983, עמ' 319
↑  מפקד האוכלוסין 1922, מחוז עכו, עמוד 37
↑  בחורבות פרוצות לגשם ולקור שוכנים עדיין ערביי רבסיה בגליל המערבי, על המשמר, 5 בפברואר 1950
↑  פונו תושבי כפר ערבי שליד גבול הלבנון, מעריב, 30 בינואר 1950
ערביי רבסיה בגליל המערבי נאלצו לעזוב את בתיהם, על המשמר, 30 בינואר 1950
↑  החלה נדידת האוכלוסיה הערבית ממקומות מעוטי מים, על המשמר, 1 באפריל 1951
1 2 3  שייח דנון, באתר www.matte-asher-region.muni.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007582180805171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קרב קמדן

קרב קמדן היה קרב שנערך בדרום קרוליינה כחלק ממלחמת העצמאות האמריקאית בין כוחות אמריקאים בפיקודו של הורשיו גייטס לבין כוחות בריטיים בפיקודו של צ'ארלס קורנווליס.
קרב קמדן היה ניצחון גדול עבור הבריטים במערכה הדרומית של מלחמת העצמאות של ארצות הברית. ב-16 באוגוסט 1780 ניתבו כוחות בריטיים תחת פיקודו של הגנרל קורנווליס, את הכוחות האמריקאיים למרחק של כ-10 ק"מ מצפון לקמדן שבדרום קרוליינה ובכך חיזקו את אחיזת הבריטים בקרוליינות עקב כיבוש צ'ארלסטון.
התבוסה האמריקאית הייתה משפילה עבור גייטס, הגנרל האמריקני הידוע בפיקודו על האמריקאים בתבוסה הבריטית בסרטוגה. העובדה שהוא נוצח בידי כוח שהיה קטן ממנו פי 2 גרמה לכך שלאחר הקרב הוא לא החזיק שוב בפיקוד שדה. הקשרים הפוליטיים שלו, לעומת זאת, סייעו לו להימנע מבית המשפט הצבאי ומדיונים אודות התבוסה.
רקע

לאחר התבוסה הבריטית בסאראטוגה ב-1777 ובמונמות' ב-1778, החליטו הצרפתים להצטרף למלחמת העצמאות האמריקאית ביוני 1778 ולאחריהם הספרדים, ביוני 1779, ולסייע לארצות הברית. עקב הקיפאון המלחמתי בצפון החליטו הבריטים לחדש את "האסטרטגיה הדרומית" שלהם על מנת לכבוש בחזרה את המושבות שלהם בצפון אמריקה. האסטרטגיה הסתמכה על הנאמנים שהצטרפו לאנשי הצבא הבריטי וצרו על המורדים מכל עבר. אסטרטגיה זו חזרה על עצמה בכיבוש סוואנה בדצמבר 1778. הכוחות הבריטיים המשיכו וכבשו את ג'ורג'טאון, צ'רו, קמדן ועוד. על הגנרל קורנווליס הוטל לשמור על הרגיעה ביתר חלקי המדינה.
ההתנגדות של הפטריוטים בקרוליינה הדרומית כללה מיליציה תחת מפקדים כמו תומאס סאמטר, ויליאם דייווי ופרנסיס מריון. וושינגטון שלח את גדודי הצבא הקונטיננטלי דרומה, תחת פיקוד זמני של ג'ון דה-קלב. ב-16 באפריל 1780 הגיעו הכוחות לניו ג'רזי וב-18 באפריל הם הגיעו לבאפלו פורד שעל גדות נהר דיפ, 48 ק"מ דרומית לגרינסבורו ביולי. ב-25 ביולי הגיע "גיבור סאראטוגה" הורציו גייטס למחנה ותפס את הפיקוד. יומיים לאחר מכן הורה גייטס לצבאו לנסוע ישירות לקמדן, בניגוד לעצת קציניו, כולל אוטו הולנד ויליאמס. ויליאמס הבחין כי המדינה שבה הם עוברים "שופעת מישורים חוליים, ביצות ומאוכלסת היטב". לכל הכוחות של גייטס היה מחסור במזון מאז הגיעם לנהר דיפ.
ב-7 באוגוסט הצטרפו לגייטס עוד 2,100 אנשי מיליציה מקרוליינה הצפונית בפיקודו של הגנרל ריצ'רד קאסל. במרחק 15 ק"מ צפונית לקמדן, הצטרפו עוד 700 אנשי מיליציה מוויריג'יניה, בפיקודו של הגנרל אדוארד סטיבנס. בנוסף, גם הלגיון של ארמנד היה בפיקודו של גייטס. אך בשלב זה, גייטס לא הסתייע עוד באנשיהם של מריון וסאמטר ואף שלח אליו לעזרה 400 חיילים מהצבא הקונטיננטלי על מנת שיעזרו לו בהתקפה על שיירת אספקה בריטית. גייטס גם סירב להצעת העזרה של חיל הפרשים של קולונל ויליאם. נראה כי גייטס תכנן לבצע עבודות הגנה במרחק 5.5 ק"מ מצפון לקמדן במטרה לאלץ את הבריטים לעזוב את העיר. גייטס אמר לעוזרו תומאס פינקני כי אין לו כל כוונה לתקוף את הבריטים עם צבא המורכב ברובו ממיליציה.
בצד הבריטי, בקמדן היה חיל מצב בריטי של 1,000 חיילים תחת פיקודו של לורד ראדון. גנרל קורנווליס, שהוזעק ב-9 באוגוסט בשל תנועת כוחותיו של גייטס הגיע מצ'ארלסטון ב-13 באוגוסט, ויחד עם הכוחות במקום העלה את מצבת כוח האדם הבריטי ל-2,240 גברים.
גייטס הורה על כוחותיו להתחיל בצעדת לילה בשעה 22:00 ב-15 באוגוסט. עם זאת, לרוע המזל הם נתקלו בצבא קורנווליס, אשר גם הוא יצא יחד עם צבאו לצעדת לילה בשעה 22:00. בשעה 2:00 בבוקר התעורר בלבול כאשר שני הצבאות נפגשו, אך נפרדו במהירות, ונמנעו מקרב לילי.
פריסת הכוחות

כוחותיו של גייטס התארגנו עוד לפני אור ראשון. באגף הימני הציב גייטס שלושה גדודים של מרדכי גיסט ואת גדוד דלאוור, כשהמפקד הכללי של אגף זה היה דה-קלב. באגף השמאלי הוצבה המיליציה של קאסל, שכללה 1,800 חיילים מקרוליינה הצפונית. כך, תכנונו של גייטס הביא לכך שהכוחות החלשים ביותר בצד האמריקאי הוצבו נגד הכוחות החזקים והמנוסים ביותר בצד הבריטי. עם זאת, הכוחות הטובים ביותר של האמריקאים הוצבו מול הכוחות הבריטיים החלשים ביותר.
בצבא קורנווליס היו 2,240 חיילים, כולל המיליציה מאירלנד. קורנווליס ארגן את צבאו בשתי חטיבות. לורד ראדון פיקד על האגף השמאלי, שם הוא פיקד על המתנדבים האיריים יחד עם חיל הרגלים של בנסטר טאלרטון. באגף הימני פיקד סגן ג'יימס ובסטר, מול המיליציה האמריקאית חסרת הניסיון. כמו כן הציב קורנווליס ארבעה תותחים במרכז הכוח הבריטי.
מהלך הקרב

גייטס הורה לסטיבנס ודה-קלב לתקוף, ואילו קורנווליס הורה לוובסטר לתקוף גם הוא. 800 החיילים באגף הימני הבריטי היו מנוסים בשימוש בכידונים, לעומת 2,500 חיילי מיליציה שמעולם לא השתמשו בכידונים. כך האגף השמאלי של האמריקאים התמוטט במהירות כשהלוחמים האמריקאים החלו לברוח משדה הקרב, אף על פי שהם סבלו רק מ-3 פצועים. הכוחות שהגיעו מקרוליינה הצפונית סיימו את בריחתם רק אחרי שהגיעו להיילסבורו שבקרוליינה הצפונית.
לדברי ויליאמס, בהתייחסו לטענה הבריטית, אמר כי "הפיצוצים יחד עם מהירות התקדמותם, היריות וההשתוללויות הכניסו את כל המיליציה לתבהלה". חבר במיליציה של קרוליינה הצפונית, גארט ווטס, הודה מאוחר יותר כי "זה היה מיידי. לא היה שום מאמץ להתאסף, לא היה עידוד להילחם, קצינים וחיילים הצטרפו למנוסה, זרקתי את האקדח".
כוחותיו של ראדון התקדמו בשני מסלולים, אך אש כבדה עיכבה את גדודיו. לאחר שעיכבו את כוחותיו של ראדון, הכוחות הקונטיננטליים פתחו בהתקפת-נגד שמטרתה הייתה לפרוץ את קו ההגנה שהחל להתערער. קורנווליס הגיע למקום וסייע בייצוב קו ההגנה הבריטי. כך במקום לרדוף אחרי המיליציה הנמלטת, פנה ובסטר לכיוון האגף השמאלי וסייע לייצב את הקו. אחת המיליציות מקרוליינה הצפונית, שהוצבה ליד קו דלאוור, נותרה במקומה, והפכה למיליציה היחידה שלא ברחה.
לבסוף, אחרי שעה אחת בלבד של לחימה, הכוחות האמריקאיים הובסו לחלוטין, עם כ-2,000 נפגעים ושבויים. פרשיו של טאלרטון רדפו אחרי הכוחות הקונטיננטליים לאורך 35 ק"מ לפני שהפסיקו את המרדף. גייטס, שהיה רכוב על סוס, מצא מקלט במרחק של כ-97 ק"מ משדה הקרב, בשארלוט.
לדברי צ'ארלס סטדמן, אחד מקציניו של קורנווליס, "הדרך במשך כמה מיילים הייתה מלאה בפצועים והרוגים אשר נפגעו מכוחות הלגיון במהלך המרדף של הבריטים: מספר סוסים מתים, קרונות שבורים והמטען המפוזר על הכביש יצרו סצנה מושלמת של אימה ובלבול: נשק, תרמילים ותחמושת נמצאו. כך היה הטרור והאימה של האמרקאים".
אבדות

בצד הבריטי היו 68 הרוגים, 245 פצועים ו-11 נעדרים. לעומתם, האמריקאים סבלו מ-900 הרוגים ופצועים ומ-1,000 שבויים. כמו כן האמריקאים איבדו את כל כלי הארטילריה שלהם, ולמעלה מ-200 קרונות ואת חלק הארי של המטען שלהם. במכתב שכתב קורנווליס ב-21 באוגוסט נכתב כי הצבא לקח "כאלף שבויים, רבים מהם נפצעו". כמו כן, מהצד האמריקאי נהרג בקרב דה-קלב, מהמפקדים הבכירים ביותר בקרב, שפיקד על האגף האמריקאי הימני.
ניתוח הקרב

קיימות סיבות רבות לתבוסתו של גייטס, ואלו הבולטות שביניהן:
ניתוח הקרב > סיבה טקטית

גייטס, כקצין בריטי לשעבר, הכיר את פריסת הכוחות הבריטית המסורתית, לפיה הגדודים המנוסים ביותר נמצאים במקום של כבוד, באגף הימני. בשל כך הוא הציב את הגדודים הקונטיננטליים באגף הימני, ואת המיליציות שהצטרפו אליו שמעולם לא השתתפו בקרבות - באגף השמאלי, כך שבדיעבד הציב אותן נגד הכוחות המיומנים ביותר. גייטס היה רחוק מדי מאחורי כוחותיו כך שלא יכול היה לראות את הקרב או לראות איך הבריטים פועלים.
ניתוח הקרב > סיבה אסטרטגית

מלבד הטקטיקה בשדה הקרב, עשה גייטס כמה טעויות אסטרטגיות בטרם החל הקרב:
תנועתו הביאה את כוחותיו לעומק השטח הבריטי, באזור בו התושבים היו נאמנים לכתר הבריטי, ולא יספקו אספקה או יתגייסו לצבא ארצות הברית.
קווי האספקה של האמריקאים היו לא בטוחים ועל כן כוחות גייטס נחלשו מחוסר במזון.
גייטס זכה בביטחון רב אחרי ניצחונו בקרב סרטוגה אך טעה בהערכת יכולותיו של קורנווליס שהיה אסטרטג מוכשר.
סיכום

לאחר הקרב גייטס נסע להילסבורו, במרחק של 180 ק"מ משדה הקרב. הוא הגיע לעיר ב-19 באוגוסט וכתב את הדו"ח שלו לקונגרס למחרת. הדו"ח לנשיא קונגרס הקונטיננטלי סמואל הנטינגטון נפתח כך: ”במצוקה ובחרדה עמוקה ביותר, אני חייב להכיר בפניך בתבוסה המוחלטת של הכוחות תחת פיקודי”
לאחר מכן, גייטס איבד את הפיקוד על הצבא הדרומי. עם זאת, דניאל מורגן ונתנאל גרין הגנו על פעולותיו של גייטס, אך לא על החלטתו להילחם בבריטים. את גייטס החליף נתנאל גרין בפיקוד על הצבא הדרומי.
גייטס, שהיו לו קשרים רבים בקונגרס הקונטיננטלי, הצליח למנוע את חקירת התבוסה בקרב.
מורשת הקרב

שדה הקרב ממוקם כ-8.9 ק"מ צפונית מקמדן. 479 דונמים משדה הקרב נמצאים בבעלות קרן השימור פלמטו, והם נמצאים בשימור בשותפות פרטית. בשנת 1961 הוכרז האתר כשטח היסטורי לאומי, ובשנת 1966 נוסף לרשימה הרשמית של השטחים ההיסטוריים הלאומיים של ארצות הברית.
הקרב נכלל בסרט "הפטריוט", בו נראים בן וגבריאל מרטין צופים במתרחש בקרב דומה. עם זאת, הסרט אינו מדויק מבחינה היסטורית, היות שהוא מציג יחס לא נכון באשר למספר החיילים הקונטיננטליים לעומת מספר לוחמי המיליציות ומראה כי המיליציות נסוגות בעת ובעונה אחת.
הערות שוליים

1 2 3 4  הדרך לבית המשפט בגילפורד, ניו יורק: ג'ון ויילי ובניו, 1997, עמ' 26,71,80, מסת"ב 9780471327165. (באנגלית)
1 2  קרב קמדן, באתר RevolutionaryWar
↑  "מכתב מצ'ארלס קורנווליס ללורד ג'ורג' ז'רמן"
1 2  ג'ון בושמן, הדרך לבית המשפט בגילפורד, ג'ון ויילי ובניו, 1997, עמ' 26, 71, 80, מסת"ב 9780471327165
↑  ג'ים פיץ', קרב קמדן, צ'רלסטון: הוצאת ההיסטוריה, 2006, מסת"ב 9781596291447
| החזית הדרומית במלחמת העצמאות של ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| 1775 - 1779 | תקרית אבק השריפה • קרב קמפסוויל • קרב הגשר הגדול • שריפת נורפוק • קרב גשר ערוץ נחל מור • קרב ספינות האורז • קרב אי סליבן • קרב תומאס קריק • קרב פרדריקה • קרב גשר התנין • קרב סוואנה הראשון • קרב באופורט • קרב נחל הצאן • קרב נחל ברייר • קרב סטונו פרי • המצור על סוואנה |  |
| 1780 - 1781 | המצור על צ'ארלסטון • קרב מנקס קורנר • קרב לנודס פרי • קרב ווקסהוואס • קרב רמסורס מיל • קרב מובלי • קרב מטעי וויליאמסון • קרב קולסון מיל • קרב רוקי מונט • קרב הנגינג רוק • קרב קמדן • קרב פישינג קריק • קרב מוסגרוב מיל • קרב מטעי וואהב • קרב מינגו השחור • קרב שארלוט • קרב הר המלכים • קרב פישדאם פורט • קרב חוות בלאק סטוק • קרב קאופנס • קרב קוואנס פורד • קרב נהר האו • קרב וואצלס מיל • קרב גילפורד קורט האוס • המצור על פורט וטסון • קרב הובקריקס היל • המצור על פורט מוט • המצור על אוגוסטה • המצור על 96 • קרב אוטאוו ספרינגס • קרב לינדלי מיל • קרב קומבהי ריבר |  |
בוסטון • קנדה • ניו יורק וניו ג'רזי • סרטוגה • פילדלפיה • החזית המערבית • החזית הצפונית • החזית הדרומית • יורקטאון • המערכה הימית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293653805171  LCCN: sh85019105
ש"ג

ערך זה עוסק בשומר בכניסה לבסיס. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
שין גימלים בסקוטלנד, בזמן חילופי משמרות.
ש"ג (קרי: שִׁין־גִּימֶל; ראשי תיבות של "שומר גדודי", "שוטר גדודי", "שומר גדר" או "שומר גבול") הוא חייל המאבטח את עמדת הכניסה של בסיס צבאי, והאחראי לבדוק את זהות הנכנסים ואת אישורם לכניסה. השם משמש בהשאלה לכינוי של פתח בסיס צבאי בישראל, או של שער כניסה אזרחי שבפתחו מוצב שומר.
ש"ג אזרחי דומה לש"ג שבכניסה לבסיס צבאי. השומר בודק את זהותם של הנכנסים אך הוא כפוף לחוקי המשטרה ולא לחוקי הצבא. ניתנת לו הסמכות לדרוש הצגת תעודת זהות ולמנוע כניסה ממסרבי הזדהות. השומר כפוף לרבש"צ או לקב"ט המקום.
סמכות ואחריות

בצה"ל, תפקיד זה ניתן לחיילים לפי תורנות בבסיס או לחיילים שמקצועם הצבאי הוא מאבטחי מתקנים, תפקיד אותו הם מבצעים לכל אורך השירות הצבאי. בסמכותו של הש"ג לבדוק את הנכנסים אל הבסיס, חיילים וכלי רכב, לאשר או למנוע את כניסתם לפי הנהלים לפיהם הודרך. על פי הנהלים הש"ג מוגדר כמפקד השער, ועל כל העוברים בשער להישמע להוראותיו. בבסיסים קטנים עמדת הש"ג היא עמדת בוטקה קטנה, שבה הוא יכול למצוא מסתור מגשם ומהשמש. בבסיסים גדולים, שבהם ניצבים בשער חיילים אחדים, משמש למטרה זו ביתן שמירה גדול יותר, שבו ממתינים הנכנסים בעת בדיקתם קודם הכניסה. לאחר שווידא את זכות הכניסה, לעיתים על הש"ג לרשום את פרטי הזיהוי של הנכנס או של רכבו.
בביתן של הש"ג תלוי פעמים רבות שלט ובו פירוט תעודות הכניסה השונות למחנות צה"ל, על מנת שהש"ג יכיר את התעודות השונות שעשויות להיות מוצגות בפניו. משימה נוספת המוטלת לעיתים על הש"ג היא בדיקת עמידתם של החיילים הנכנסים בכללי משמעת הלבוש הצבאית. בבסיסים שהיציאה מהם מוגבלת, נדרש החייל להציג בפני הש"ג אישור יציאה, קודם שיהיה רשאי לצאת.
תסמונת הש"ג

תסמונת השין גימל הוא מטבע לשון המבטא התחמקות מאחריות. הנטייה היא להאשים את האחריות על המחדלים הפיקודיים על דרגים נמוכים ככל האפשר, תוך הימנעות הדרגים הבכירים מנטילת אחריות. על פי רוח הביטוי, הזוטרים (ה"שין-גימלים") משמשים במקרים אלה כשעירים לעזאזל. לעיתים נעשה שימוש בהשאלה גם כנגד רשויות אחרות.
מקורו של הביטוי בליל הגלשונים, בו הואשם רוני אלמוג, חייל פשוט, באסון בו מחבל חמוש חדר למאהל צבאי וירה למוות בחייליו.
ראו גם

שומר סף
אחריות פיקודית
נאום הצ'חצ'חים
הערות שוליים

↑  דניאל לובין, הש"ג עדיין אשם, באתר ynet, 22 בפברואר 2002
↑  ד"ר דנה בלאנדר, דו"ח "השין גימלים" של אסון מירון ומשמעותו לגבי ועדת השבעה באוקטובר, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה, 07 במרץ 2024
↑  לי אברמוביץ', ‏סערת הקורנפלקס: "בודק מגמתי שמחפש להאשים את הש"ג", באתר ‏מאקו‏, 10 באוגוסט 2016
↑    נועה מילשטיין, ‏תסמונת הש"ג, בעיתון מקור ראשון, 18 ביולי 2019
↑  רוביק רוזנטל, הזירה הלשונית - תסמונת השין גימל
↑  לילך שובל, דעה | גם אחרי שלושה עשורים וחצי: תסמונת האשמת הש"ג עדיין כאן, באתר ישראל היום, 27 בנובמבר 2022
שימאזו טקאהיסה

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
שימאזו טקאהיסה (ביפנית: 島津 貴久;‏ 28 במאי 1514 – 15 ביולי 1571) היה שליט פיאודלי יפני (דאימיו) בתקופת סנגוקו בתולדות יפן. הוא היה השליט החמישה-עשר ממשפחת האצולה של בית שימאזו.
חייו

ב-1526 נבחר טקאהיסה כיורשו של שימאזו קצוהיסה והפך לראש שבט שימאזו ולשליט ההאן של סצומה. לכאורה היה בית שימאזו השוּגוֹ (守護 – שליט צבאי עליון) על המחוזות סצומה, אוסומי והיוגה, בפועל שלטו בהם שליטים מקומיים (国人 – קוֹקוּג'ין), ולכן הוא החל בסדרת מערכות צבאיות על מנת להשתלט מחדש על שלושת המחוזות. הוא אומנם נחל כמה הצלחות, אבל רק הדור הבא של שבט שימאזו הצליח להשתלט עליהם בפועל. הוא טיפח מנהיגים לעתיד כמו שימאזו יושיהיסה, ובניו יושהירו, טושיהיסה ואהיסה שלמשך זמן קצר עתידים היו להשתלט על כל האי קיושו.
טקאהיסה תמך ביצירת קשרים עם נוכרים ועם ארצות זרות. הוא קשר קשרים דיפלומטיים עם ממלכת ריוקיו הסמוכה, והיה הדאימיו הראשון להביא כלי ירייה מערביים ליפן, בעקבות הגעתם של צמד סוחרים פורטוגזים לאי טנגשימה, דרומית לאי קיושו על סיפונה של ג'ונקה סינית ב-23 בספטמבר 1543. כבר ב-1554 השתמש מפקד הצבא שלו שימאזו טאדמסה ברובים בעת כיבוש מבצר איווטסורוגי.
ב-1549 קיבל שימאזו טקאהיסה את פניו של פרנסיסקו חאווייר והתיר לו להטיף בתחום שלטונו בבירה קגושימה. אולם מכיוון שחאווייר נהג לתקוף בהטפותיו את הפעילות הבלתי מוסרית לדעתו של הנזירים הבודהיסטיים, הבינו הנזירים בקגושימה כי חאווייר חותר תחתיהם, והם החלו להסית כנגדו ופנו לטקאהיסה בדרישה שיפסיק את פעילותו של חאווייר. בסופו של דבר הוא נעתר להם ואסר על המרות דת לנצרות, איסור שהמעבר עליו היה עונש מוות. בתגובה ביקש חאווייר את רשותו של טקאהיסה להגיע למייאקו (都 ביפנית עיר בירה), כינויה של קיוטו. טקאהיסה הסכים והעמיד לרשותו של חאווייר ספינה שהובילה אותו להיראדו, עיר ונמל מסחר באי באותו שם סמוך לקצה המערבי של קיושו.
הערות שוליים

1 2  John Whitney Hall, The Cambridge History of Japan: Early modern Japan, Cambridge University Press, 1991, ISBN 0521223555, Page 305
↑  Olof G. Lidin  Tanegashima: the arrival of Europe in Japan, NIAS Press, 2002 ISBN 8791114128
↑  Donald Frederick Lach, Asia in the making of Europe: The century of discovery, Volume 2, University of Chicago Press, 1994, ISBN 0226467325 Pages 666–667
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n81000775  NDL: 001263595  VIAF: 23454425   WorldCat (עם VIAF): 23454425
שברולט מסטר

| --- | --- |

Chevrolet Master, שנת 1939, סדאן
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  שברולט
 שנות ייצור:  1933–1942
 יחידות שיוצרו:  450,435
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית  קנדה קנדה  יפן יפן  דרום אפריקה דרום אפריקה  ארגנטינה ארגנטינה  פולין פולין  בלגיה בלגיה
 מודל קודם:  שברולט איגל
 מודל אחריו:  שברולט דה לוקס
 חברת אם:  ג'נרל מוטורס
 סיווג:  מכונית משפחתית
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')
 פלטפורמה:  GM A platform (1936) (אנ') (משנת 1936)
 אורך:  4,753 מ"מ (דגם סדאן, שנת 1939)
 רוחב:  1,791 מ"מ (דגם סדאן, שנת 1939)
 משקל:  1,346 ק"ג (דגם סדאן, שנת 1939)
 בסיס גלגלים:  2,851–2,870 מ"מ (דגמי סדאן)
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, 12 שסתומים, 3.4 ליטר, המפיק 79 כ"ס  6 צילינדרים, 12 שסתומים, 3,548 סמ"ק המפיק 81 כ"ס ב-3,200 סל"ד, מנוע קירור מים
שברולט מסטר (באנגלית: Chevrolet Master) היא מכונית משפחתית מתוצרת  חטיבת המכוניות שברולט בחברת ג'נרל מוטורס האמריקאית, אשר יוצרה בין השנים 1933–1942.
יוצרו 450,435 יחידות.
תצורות

4 דלתות – סדאן.
2 דלתות – מכונית קופה.
2 דלתות – קבריולה.
2 דלתות – רודסטר (2 מושבים).
2 דלתות – טנדר.
תצורות > רמות גימור

בסיסי.
דה לוקס.
סדרות

"Series CA" (יוצר בשנת 1933).
"Series DA" (יוצר בשנת 1934).
"Series EA" (יוצר בשנת 1935).
"Series ED" (יוצר בשנת 1935).
"Series FA" (יוצר בשנת 1936).
"Series FD" (יוצר בשנת 1936).
"Series GA" (יוצר בשנת 1937).
"Series BB" (יוצר בשנת 1937).
"Series HA" (יוצר בשנת 1938).
"Series HB" (יוצר בשנת 1938).
"Series JA" (יוצר בשנת 1939).
"series KA" (יוצר בשנת 1940).
"series KB" (יוצר בשנת 1940).
"Master Deluxe Series AG" (יוצר בין השנים 1941–1942).
"Master Deluxe Series BG" (יוצר בין השנים 1941–1942).
תמונות

"שברולט מסטר", דגם "דה לוקס", שנת 1937
"שברולט מסטר", רודסטר, שנת 1937
"שברולט מסטר", שנת 1938
"שברולט מסטר", דגם "דה לוקס", שנת 1938
"שברולט מסטר", דגם "דה לוקס", קופה, שנת 1938
"שברולט מסטר", סטיישן, שנת 1938
"שברולט מסטר", קבריולט, שנת 1938
"שברולט מסטר", שנת 1939
"שברולט מסטר", שנת 1941
"שברולט מסטר", דגם "דה לוקס" – מבט לתא הנהג
"שברולט מסטר", דגם "דה לוקס"
ראו גם

שברולט
שברולט דה לוקס
הערות שוליים

↑  שברולט מסטר, 1939 - מפרט ומידות carfolio.com/specifications/models/car
↑  שברולט מסטר קופה, דה לוקס, שנת 1936 rmsothebys.com/en/auctions/ct12/the-charlie-thomas-collection/lots/r129-1936-chevrolet-master-deluxe-coupe
↑  שברולט מסטר, שברולט מסטר דה לוקס, שנת 1938 auto.howstuffworks.com/1938-chevrolet-master-and-master-deluxe
רוג'ר קייסמנט

| --- | --- |

 לידה:  1 בספטמבר 1864 Sandycove, אירלנד 
 הוצאה להורג:  3 באוגוסט 1916 (בגיל 51) בית הסוהר פנטונוויל, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  אירלנד, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  בית הקברות גלאסנווין 
 השכלה:  אקדמיית באלימנה 
 מעסיק:  משרד החוץ של בריטניה 
 מפלגה:  המתנדבים האיריים 
 השקפה דתית:  נצרות קתולית 
 פרסים והוקרה:  עמית מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש 
 
רוג'ר דייוויד קייסמנט (באנגלית: Roger Casement‏; 1 בספטמבר 1864 - 3 באוגוסט 1916) היה לאומן אירי, משורר, עמית מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, פעיל זכויות אדם ומהפכן.
כשהיה קונסול בריטניה התפרסם בשל פעולותיו והדוחות שחיבר בנושאי הפרת זכויות אדם שבוצעו במדינת קונגו החופשית ובפרו. התפרסם מאוחר יותר בשל קשריו עם גרמניה לפני מרידת חג הפסחא ב-1916. בשל פעילותו במרד הוצא להורג בלונדון בעוון בגידה.
קונגו

בשנת 1885 נקבע בועידת ברלין כי קונגו תעבור לרשותו של לאופולד השני מלך הבלגים ותהיה רכושו הפרטי. לאופולד קרא לה "מדינת קונגו החופשית" ומאז והלאה, ניצל את משאבי הטבע שלה והאוכלוסייה המקומית הייתה נתונה לעבדות ולהתעללות קשה מצד המתיישבים הלבנים שהעבידו אותם במטעי הגומי.
"אגודת הרפורמה בקונגו" (Congo Reform Association) שהוקמה באנגליה על ידי אדמונד מורל, טענה מזה זמן רב שקיימת עבדות והפרת זכויות אדם בקונגו ודרשה מהממשלה הבריטית לחקור את החשדות . ב-1903 שירת קייסמנט כקונסול בקונגו והוא התבקש על ידי הממשלה הבריטית לערוך דוח על מצב זכויות האדם בקולוניה הבלגית. ב-1904 שלח קייסמנט דוח ארוך ומפורט שהתבסס על עדות ראייה שלו, בו חשף את הפרת זכויות האדם המתבצעת במקום דרך קבע ובממדים גדולים.
משהתפרסם הדוח, דרשה האגודה בתמיכתו של קייסמנט לפעול לעצירת המצב. ארצות הברית ומדינות אירופאיות שונות הצטרפו לדרישה. ב-1905 הפרלמנט הבלגי ובמיוחד אמיל ונדרוולדה, חבר פרלמנט סוציאליסטי, לחצו על המלך לפתוח ועדת חקירה עצמאית. ממצאיה של הוועדה היו תואמים לאלו של דוח קייסמנט ובשנת 1908 הופקעה קונגו מרשותו של לאופולד וקמה קונגו הבלגית. קונגו הבלגית הייתה תחת פיקוח הממשלה הבלגית ועל אף היותה קולוניה, זכתה להשקעה חיובית רבה[דרוש מקור].