כונתילת עג'רוד
הממצאים > הכתובות

כ־50 הכתובות שנמצאו באתר בכתב עברי קדום ובכתב פיניקי, רובן בעברית עתיקה, אחת בפיניקית וכמה קצרות מכדי לזהות, הן הממצאים החשובים ביותר מהאתר. את הכתובות שנמצאו באתר ניתן לחלק לשתי קבוצות עיקריות: האחת כוללת כתובות החרותות באבן או בחרס, כתובות על פיטסים וכתובת אחת בדיו על טיח – כתובות אלה נכתבו בכתב עברי קדום; הקבוצה השנייה כוללת את שאר הכתובות בדיו על טיח – אלה בכתב פיניקי. ניתוח כתיב המילים בכתובות הכתובות אלפבית עברי, כמו גם הרכיב התאופורי "יו" (שהיה הצורה הישראלית, המכווצת, לרכיב התאופורי המזכיר את יהוה, המופיע בניב היהודאי כ"יהו"), מעלה שכותביהן היו מממלכת ישראל; ניתוח כתיב המלים בכתובות הכתובות אלפבית פיניקי מעלה חוסר התאמה לכתיב הפיניקי התקני (למעט אחת הכתובה בכתיב פיניקי), שנעדר כל אמות קריאה או ציוני דו־תנועות, ותואם את הכתיב של יהודה ("וישבעו", "תימן", "היטב"), לא ישראל ולא פיניקיה. שם האלוהות יהוה מופיע בכתובות הן כ"יהוה" והן כ"יהו", תופעה חסרת הסבר פונטי וקשה להסיק ממנה מסקנות, אך אין לה משמעות דתית.
הביטויים הבולטים ביותר המופיעים בכמה מהכתובות הם ”יהוה שמרן ואשרתה” ו”יהוה תמן ואשרתה” (וכן "התמן" ו"התימן"). "יהוה שמרן" ו"יהוה תמן" הם התגלמויות מקומיות של האלוהות יהוה, בדומה להתגלמויות מקומיות של אלים כנעניים אחרים (כגון בעל חרמון, בעל חצור ועוד בעלים), ויש לכך גם רמזים במקרא (ראו יהוה זה סיני); נגד תפיסה זאת של התגלמויות מקומיות של יהוה יצאה ההשקפה הדויטרונומיסטית התומכת בריכוז הפולחן. "שמרן" מתייחס לעיר שומרון, לחבל השומרון או לכל ממלכת ישראל (שכן כונתה במקרא ומחוצה לו כך); "תמן" היתה, כנראה, עיר חשובה באדום, ובמקרא השם "תימן" מסמן גם את הדרום ככלל, וקשור להופעותיו של יהוה מהדרום (במיוחד בחבקוק, ג', ג'). גם מי שכתב בניב הישראלי וגם מי שכתב בניב היהודי עבדו התגלמויות מקומיות של יהוה. "אשרתה" (צורה ארכאית ל"אשרתו") היא "אשרה שלו" – לפי רוב החוקרים, מדובר באלה אשרה, בת זוגו של יהוה, שעבודתה בישראל מתועדת במקרא, והיא הייתה חלק יסודי מהאורתודוקסיה בדת הישראלית באותה עת. הזוג "יהוה ואשרתו" מוכר גם מכתובת מחורבת אל כום. לפי ברוך מרגלית, היעדרה של אשרה מהמקרא כאלוהות לגיטימית נובעת מעריכתו של המקרא בירושלים בתקופה שלאחר חורבן בית ראשון.
הביטוי "יהוה ואשרתו" מופיע בכתובות בתוך נוסחאות ברכה:
על פיטס א': ”אמר. א[...] רע המ[ל]ך. אמר. ליהלי. וליועשה. ול[...] ברכת. אתכם. ליהוה. שמרן. ולאשרתה.”.
על פיטס ב': ”אמר אמריו אמר ל.אדני השלם. את. ברכתך. ליהוה תמן ולאשרתה. יברך וישמרך ויהי עם. אדני [...]”; ”[...] ליהוה. התמן ולאשרתה [...] כל אשר ישאל מאש חנן הא ואם פתה ונתן לה יהו כלבבה. [...]”.
על כתובת טיח: ”[... י]ארך. ימם. וישבעו [... ו]יתנו. לשם[. י]הוה[. ה]תימן ולאשרת[ה...]. היטב. יהוה. התי[מן...]י. היטב. ימ[ם...]”.
נוסחות הברכה המלאות מגלות קרבה לנוסחות ברכה בעמונית, אדומית, פיניקית ואף אוגריתית ואכדית (השוו במיוחד במכתב הפיניקי מסקארה: "אמר לאחֹתי ארשת, אמר אחֹתך בשא, ושלֹם את? אף אנכִ שלֹם, ברכתִך לבעל צפֹן ולכל אלֵ תחפנחס", ובאוסטרקון האדומי מחורבת עוזה: "אמר למלך, אמר לבלבל, השלֹם אתָ? והברכתִך לקוס").
כתובות אחרות בעלות משמעות דתית גם הן: מבין ארבע כתובות ההקדשה על שפת כלי אבן, אחת מתארת את המקדיש ”ברך הא ליהו” (ברוך הוא ליהו – ליהוה, בצורה מקוצרת המופיעה גם בכתובת על טיח לעיל); כתובת הטיח הכתובה פיניקית מכילה טקסט ובו תאופניה (התגלות האל) בהישברות ההרים (דימוי מוכר מאוד במקרא), ומוזכרים בעל ואל ביום מלחמה: ”[...]שנת[...]בראש/ברעש. ובירח/ובזרח. אל. בר[...]הו[...]ר. וימסן. הרם. וידכן. פבנם[...]ארץ. קשדש. עלי. אתן/אלם. חז. כר[...]הכן לברך. בעל. בים. מלחמת[...] לשם אל. בים. מלח[מת...]”. על כתפי שלושה פיטסים נחרת לפני צריפתם (כלומר לפני שהגיעו לאתר חורבת תימן) ”קר”, ככל הנראה קיצור ל"קרבן".
כתובות רבות אחרות הן חסרות חשיבות דתית, אך בכל זאת תורמות למחקר האתר. מכתובות הקדשה על חפצים שונים, ומכתובות המכילות רשימות שמות, ניתן ללמוד על האונומסטיקון הישראלי העתיק, ובמיוחד על זהות יושבי האתר כישראלים ולא יהודאים – שכן הרכיב התאופורי היחיד בו השתמשו היה "יו", כנהוג בממלכת ישראל (ולא "יהו" כנהוג בממלכת יהודה). בכמה כתובות הוזכר "שרער" (שר העיר), תואר המופיע גם במקרא ועשוי לרמוז על היררכיה בקרב יושבי האתר. כתובת אחרת, היחידה שנכתבה על טיח שלא נפל מהקיר, מכילה את המשפט ”[...]שחת קין שדה ומרם ה[...]”, שאולי מזכיר את בני קין שהשחיתו שדה (ואולי גם "מרום ה[רים]").