לפרוסקופיה
ביצוע הניתוח

ניתוח לפרוסקופי מאפשר לבצע את מרבית הפרוצדורות דרך כמה חתכים קטנים מאוד באזור הטבור, ללא צורך בחתך ניתוחי ארוך לפתיחת הבטן.
השלבים השונים בביצוע הניתוח הלפרוסקופי הם:
ניפוח הבטן – השלב הראשון בניתוח הוא החדרת מחט לדופן הבטן, שדרכה מזרימים גז (בדרך כלל פחמן דו-חמצני) המנפח את אזור הניתוח ומאפשר גישה טובה יותר אליו.
הכנסת סיב אופטי – ביצוע חתך, לרוב באזור הטבור, שדרכו מכניסים סיב אופטי זעיר. בקצה הסיב ממוקמת מצלמה, שמעבירה תמונה של חלל הבטן למסך טלוויזיה משוכלל, דרכו יכול המנתח לראות במדויק את האזור שהוא מנתח, בלי לפתוח אותו.
הכנסת כלי הניתוח –כלי הניתוח מועברים על ידי צינורות, שאורכם מותאם לסוג הניתוח. הם מאפשרים למנתח לכוון במדויק את הפעולות הכירורגיות המתבצעות.
ביצוע הניתוח – לאחר סיום הכנת האזור, המנתח שולט בכלי הניתוח ונעזר במסך הטלוויזיה כדי לראות את המתרחש. ישנן גם שיטות המערבות רובוטים רפואיים המקלים על עבודת המנתח.
הן בלפרוסקופיה טיפולית והן בלפרוסקופיה אבחנתית, לאחר שהמטופל עובר הרדמה כללית, נעשים לו כחמישה חתכים בגודל של כחמישה עד עשרה מילימטרים באזור הטבור, ודרכם מוחדר צינור שבקצהו מצלמה, כדי שניתן יהיה לצפות בשדה הניתוח על גבי מסך. נוסף על כך, מוכנסים גם המכשירים הניתוחיים ומעין שרוולים שקוטרם כ-5–12 מ"מ.
כחלק מהמכשור הרפואי, מחדירים דרך דופן הבטן טרוקר (מחט חלולה מיוחדת עם איטום, על מנת למנוע בריחה של פחמן דו-חמצני מחלל הבטן). כאשר המחט מפסיקה לחוש התנגדות, כיפת מתכת קפיצית מזנקת ומגנה על חוד המחט; כך נמנעת פגיעה באיברים פנימיים. דרך המחט מוזרם פחמן דו-חמצני לחלל הבטן. הגז מנפח את הבטן ויוצר חלל עבודה בין דופן הבטן לאיברים הפנימיים.
בהמשך מוחדרות מחטים נוספות, עבות יותר, דרך דופן הבטן. מחטים אלו מהוות צינורות, אשר דרכן יועברו כל מכשירי הניתוח. למכשירים אלו מבנה ארוך במיוחד, המותאם לניתוח. אחד המכשירים המוכנסים לבטן הוא כבל סיב אופטי שבקצהו המוחדר לאזור הניתוח יש עדשה ובקצהו השני מצלמה המעבירה את התמונה למסך טלוויזיה. דבר זה מאפשר למנתחים לראות את מקום הניתוח ולכוון את פעולותיהם. בניתוחים מסובכים ניתן להשתמש בשני מסכים זה מול זה, כדי לאפשר למנתחים לעמוד משני צדי המנותח. בסיום הפעולה, הגז נשאב החוצה, והחתכים נתפרים ונחבשים.
בפרוצדורות לפרוסקופיות מתקדמות, בהן יש צורך בהסרת דגימה גדולה מכדי להישלף דרך אתר טרוקר, יש לבצע חתך גדול מ-10 מ"מ. הנפוצים מבין ההליכים הללו הם הסרת המעי הגס כולו או חלקו (כריתת המעי הגס) או כריתת כליה. כריתת האיבר, במידת הצורך, מתבצעת תוך ריסוס תמיסת סליין בחלל הבטן, משום שהאיבר הכרות נצרב באמצעות זרם גבוה המועבר דרכו.
מנתחים רבים מבצעים חתך גדול יותר מלכתחילה, מכיוון שהם בכל מקרה יצטרכו לבצע חתך גדול להסרת הדגימה. בנוסף, הם משתמשים בחתך גדול זה כדי שידם תהיה בשדה הניתוח במהלך ההליך כדי לסייע בתמרון הניתוח. כמו כן, השימוש בחתך גדול זה נעשה כדי שהמנתחים יוכלו להרגיש את צפיפות הרקמות השונה באמצעות מישוש, כפי שנהוג לעשות בניתוח פתוח. טכניקה זו נקראת לפרוסקופיה בעזרה ידנית. המנתחים עדיין עובדים עם סקופים ומכשירים לפרוסקופיים אחרים, ולכן יש עדיין צורך לשמור על בטנו של המטופל. לפיכך, יש להשתמש במכשיר המכונה "יציאת גישה ידנית" (שרוול עם חותם המאפשר מעבר של היד, תוך מניעת יציאת פחמן דו-חמצני). מנתחים שבוחרים בטכניקה זו של סיוע ביד סבורים שהיא מקטינה את זמן הניתוח באופן משמעותי לעומת הגישה הלפרוסקופית הישירה. יתר על כן, הגישה הידנית מאפשרת להתמודד עם אירועי לוואי בלתי צפויים (למשל, דימום בלתי מבוקר) שעלול לחייב יצירת חתך גדול בהרבה בדופן הבטן ומעבר להליך כירורגי פתוח לחלוטין.
שימוש ברובוט
במאה ה-21 פותחו כלים אלקטרוניים לסיוע בניתוחים אלה. אחת הדוגמאות היא רובוט דה וינצ'י, המאפשר לרופא טווח פעולה גדול יותר, מאחר שהוא אינו מוגבל בתנועה, בעוד שלרופא עצמו מגבלות תנועה טבעיות, בהתאם לטווח התנועה של מפרקי ידיו. בנוסף, הרובוט מציג לעיני המנתח תמונה מוגדלת עד פי 12 בתלת־ממד ובזמן אמת, מה שמאפשר לרופא לבצע את הניתוח בדיוק מרבי.
הרובוט מאפשר לבצע מניפולציות לפעולות שונות ומספק יכולת תמרון גבוהה. כך מובטחת עבודה מדויקת יותר, ללא רעד של הידיים, התמקדות טובה במיוחד באזור המטופל, ומספר חתכים מופחת. לרופא המנתח יש חופש פעולה מרבי בעזרת הרובוט. כל התנועות נעשות בעזרת שני מוטות היגוי מיוחדים המופעלים על ידי המנתח, בתנאים אופטימליים וברמה מדויקת מאוד. על ידי ארבע זרועותיו של הרובוט, בהן מוטות ההיגוי שולטים, מוחזקים כל כלי הניתוח.
מבחינת המנותח ההבדל המשמעותי ביותר בין ניתוח לפרוסקופי קונבנציונלי לניתוח לפרוסקופי רובוטי הוא מיקום החתכים. בעוד שבניתוח הלפרוסקופי הקונבנציונלי מיקום החתכים הוא בגובה הטבור ובשיפולי הבטן התחתונה, מיקום החתכים בניתוח הרובוטי הוא גבוה יותר ופולש לבטן העליונה.