האמנות המודרנית בבריטניה
האמנות הבריטית בצל מלחמות העולם

בניגוד להלך הרוח האקספרסיוניסטי ששרר באירופה בין שתי מלחמות העולם, האומנים הבריטיים התמקדו בציור דיוקנים, לעיתים בשונה ממה שהיה מקובל עד אז.  למרות ההליכה בתלם של 'וורטקס' והאמנות שקדמה לה, ב-1925 ג'קוב אפשטיין עורר פולמוס בפסלו 'רימה', אשר עוצב בסגנון הקוביסטי – ואף הייתה כוונה לפגוע בו.
בשנת 1919 קמה קבוצה של חלוצים מודרניסטיים, בשם seven and five society. החשוב מבין יוצריה היה פול נאש; אשר מאוחר יותר ייסד את קבוצת unit one. עם יחידה זו נמנו האמנים הדגולים הפסלים ברברה הפוורת', הנרי מור, ובן ניקולסון. קבוצות אמנים אלו מתחו ביקורת כלפי הממסד האמנותי הבריטי, אשר מיאן לאמץ את ההתפתחויות שחלו באמנות באותה העת. שופרם של ביקורת זו היו קלייב בל ובעיקר מבקר האמנות רוג'ר פריי, והיסטוריון האמנות הרברט ריד. אלו עודדו את האמנות המופשטת, אשר לדידם עליה הייתה להיות 'משמעותית' - כלומר לא ממוקדת בנושא היצירה כי אם בתגובת הקהל לנוכח חווייתו החזותית. הלך רוח אמנותי זה קיבל תנופה לכשהצטרפו לחוג האומנים האנגלי, פליטי שלטון האימים של הנאצים - וביניהם וולטר גרופיוס, נחום גאבו ומונדריאן, אשר התקרבו אל האדריכל לסלי מרטין והצייר בן ניקולסון. קבוצה זו ערכה את כתב העת circle.
בבוא העת,  אמנים אלו ארגנו את התערוכה הבינלאומית לציור ופיסול סוראליסטי, אשר הייתה אירוע רב רושם, אליו הגיע גם המשורר הצרפתי הנודע אנדרה ברטון, אשר חיבר את המניפסט הסוריאליסטי. המקורי מבין האומנים הסוריאליסטים הם ללא ספק פול נאש והנרי מור ובן ניקולסון. נאש עושה שימוש בחפצים שנמצאו, באופן המזכיר מרסל דושן. אלא שנש העדיף את הדימויים המתקבלים מצירוף של אבני צור, חלוקי נחל וקורות עץ, הזרוקות על החוף.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, רבו הציורים המתארים את זוועותיה. בשנים 1940-1 נאש צייר את 'ים המוות', שמדמה ים קפוא שגליו המתים אינם אלא כנפיהם החרוכים של מטוסים גרמנים, שנפלו בשמי בריטניה. קנת קלארק הצהיר לגבי "טוטס מיר": "זו תמונת המלחמה הטובה ביותר עד עתה, אני חושב". הציור עדיין נחשב בין הציורים הבריטיים המהוללים ביותר של מלחמת העולם השנייה. הנרי מור התפרסם בסדרה של רישומים שערך במנהרות הרכבת התחתית של לונדון בזמן "הבליץ" - הפצצת העיר על ידי גרמניה במלחמת העולם השנייה. רישומים אלו הציגו דמויות כבדות, פיסוליות באופיין, ושימשו סמל לעמידתם של תושבי לונדון בבליץ הגרמני.
עבודתו הפיסולית של מור שואבת הן מן הנוף האנגלי ומצורותיהן של אבנים, עצמות וכדומה והן מפיסול פרימיטיבי. הוא עיצב דמויות המשתלבות עם הסביבה על ידי יצירת חללים נגטיביים בפסל המתפקדים כחלק בלתי-נפרד מן העבודה. פסליו הם לרוב מונומנטליים ורבים מהם הוא הציב בטבע. בציוריו, בן ניקולסון מרבה לצייר חליפות בנוסח פיגורטיבי ובנוסח מופשט. הנודעת שביצירותיו היא 'התבליטים הלבנים', שהושפעה מציוריו של מונדריאן. ניקולסון גם השכיל לשלב בציוריו את נופיה של ארץ מולדתו.
ברברה הפוורת' בהתחלה עסקה בפיסול צורות ביומורפיות ובהמשך דרכה חקרה את הצורות הגאומטריות. בפסליה ניכרים יחסי גומלין שבין ריק למסה וכן היא פותחת פתח לריק בתוך המסה המוצקת. היא תיארה את יצירתה כצורך ביולוגי. היא זיקקה את דמויותיה עד להיותן צורות פשוטות ביותר, שגימורן מעודן ומלוטש. בתחילת דרכו, גרהם סת'רלנד צייר נופים וולשיים; ובהמשך יצאו לו מוניטין כיוצר דמויות ודימויים שלדיים מוזרים להפליא. כמו כן, הוא צייר דיוקנים שערורייתיים, משום הגרוטסקיות שבהם - למשל של סומרסט מוהם ושל וינסטון צ'רצ'יל. סטנלי ספנסר הוא צייר יוצא דופן, שהושפע מרגשותיו הדתיים והארוטיים. הוא עיטר את כנסיית ברגקליר ביצירות עתירות ממדים, שבהם מתמזגים דאגה לפרטים, שלווה, פתוס וחזון מיסטי של אחרית הימים וחיי נצח. ויקטור פסמור הושפע בראשית דרכו מאסכולת Euston Road השמרנית; אך בהמשך דרכו, הוא פנה מהציור הפיגורטיבי לציור המופשט והקונסטרוקטיביסטי. הוא גם היה אדריכל מוכשר, שעבד עם עץ, פלסטיק ומתכת.
Part of Shipbuilding on the Clyde, Riveters (Art.IWM ART LD 1375)
The tapestry Christ in Glory in the Tetramorph in Coventry Cathedral, installed in 1962
"1934 (relief)" מאת ניקולסון; מוצג במוזיאון טייט מודרן
"שתי צורות מאת הפוורת' (מעגל מחולק)" (1969), רחבת מוזיאון תל אביב לאמנות.
"ים המוות" מאת פול נאש (1941)
"אישה עטויה יושבת" (1958-1957) בקמפוס גבעת רם של האוניברסיטה העברית בירושלים
פול נאש, מסרשמידט שהופל מעלי גני וינדזור, 1940