stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ימין פוליטי בישראל
מפלגות > מפלגות

הליכוד – מפלגת ימין אשר נוסדה בתור "מפלגה לאומית ליברלית". המפלגה הגדולה במחנה הימין שמהווה מפלגת שלטון ברציפות מאז שנת 1977 למעט בכנסות ה-13, מחצית הכנסת ה-15 וכל הכנסות ה-17 וה-24.
הציונות הדתית – מייצגת כיום את ציבור הציונות הדתית. מבוססת על מפלגת האיחוד הלאומי–תקומה יחד עם יוצאי הבית היהודי. התמודדה בעבר ברשימות מאוחדות עם מפלגות נוספות, בהן האיחוד הלאומי, הבית היהודי (2013–2019), ו-ימינה. בראשות המפלגה עומד כיום שר האוצר בצלאל סמוטריץ.
עוצמה יהודית (בעבר: חזית יהודית לאומית) – מפלגת ימין קיצוני בראשות השר לביטחון לאומי איתמר בן-גביר.
ישראל ביתנו – בראשות אביגדור ליברמן, מפלגת ימין חילונית שלה תמיכה ניכרת בקרב עולי מדינות ברית המועצות וחבר העמים. נצית בדעותיה ותומכת בחילופי שטחים וחילופי אוכלוסיות. בעבר רצה ברשימת האיחוד הלאומי עם מפלגות ימין נוספות ובבחירות לכנסת ה-19 רצה עם הליכוד ברשימה משותפת.
צומת – קמה על ידי רפאל איתן ב-1985 והצטרפה להתחיה בבחירות 1988. בשנת 1992 רצה לבד וחוללה סנסציה כשקיבלה 8 מנדטים. צומת התפרקה לגורמים ולא עברה את אחוז החסימה ב-1999. נכון להיום המפלגה מממשיכה לרוץ בבחירות אך מאז 1999 לא עברה את אחוז החסימה.
תקווה חדשה – מפלגת ימין למרכז-ימין בראשות גדעון סער, שהתפלגה מהליכוד ב-2020. בבחירות 2022 התמודדה במסגרת המחנה הממלכתי, לאחר כשנה לכהונת כנסת זו פרשה מהאיחוד וכיום מכהנת כסיעה עצמאית.
עם שלם – מפלגתו של הרב חיים אמסלם המייצגת את יהדות ארצות האסלאם הדוגלת לדבריו בתורה ועבודה.
נעם – מפלגה חרדית-לאומית שקמה לקראת הבחירות לכנסת ה-22, אך פרשה מהן מחשש שלא תעבור את אחוז החסימה. במהלך הבחירות לכנסת העשרים וארבע והבחירות לכנסת העשרים וחמש רצה ברשימה משותפת עם מפלגת עוצמה יהודית והאיחוד הלאומי בלחץ בנימין נתניהו, ויו"ר המפלגה, אבי מעוז, נכנס לכנסת.
דרך ארץ – מפלגת ימין-מרכז בראשות יועז הנדל וצביקה האוזר.
מפלגות > מפלגות ימין שהתפרקו

תנועת החרות (ובקיצור "חרות") – מפלגה שפעלה בישראל בתחילת ימי המדינה, בעלת אידאולוגיית ציונות רוויזיוניסטית. התמזגה למפלגת הליכוד.
גח"ל (גוש חירות ליברלים) – חיבור של מפלגות ימין בכנסות 6 ו-7, חיבור זה הקים לקראת הכנסת 8 את מפלגת הליכוד.
התנועה למען ארץ ישראל השלמה – תנועה שדגלה בשלמות הארץ, הייתה אחת ממפלגות שהקימו את הליכוד ולבסוף התמזגה בתוכה.
המרכז החופשי – מפלגת ימין בראשותו של שמואל תמיר, התמזגה בליכוד.
מפלגת זהות – מפלגה ליברלית שהוקמה בשנת 2015 בידי משה פייגלין. התמזגה בליכוד.
יחד – מפלגה בראשות אלי ישי. התמודדה בבחירות לכנסת העשרים ברשימה משותפת עם מפלגת עוצמה יהודית, אך לא עברה את אחוז החסימה.
כך – מפלגה שהוקמה בידי הרב מאיר כהנא וזכתה במנדט אחד בבחירות לכנסת בשנת 1984, נכון ל-2022 מוכרת על ידי מספר מדינות בעולם, ביניהן מדינת ישראל כארגון טרור.
חרות – מפלגה בראשות מיכאל קליינר שהתפלגה מהליכוד.
פיתוח ושלום – מפלגת ימין פופוליסטית בראשות שמואל פלאטו-שרון.
אומץ – מפלגת ימין בראשות יגאל הורביץ, התמזגה בליכוד.
מפלגת גשר (1996) – מפלגה עדתית-חברתית שהוקמה על ידי דוד לוי, התמזגה בליכוד.
שלומציון – מפלגתו של אריאל שרון שהתמזגה לאחר הבחירות לכנסת התשיעית במפלגת הליכוד.
המפלגה הליברלית הישראלית (יוצאי הציונים הכלליים ולמעט הפלג הנוטה יותר שמאלה – ליברלים עצמאיים). התמזגה אל תוך הליכוד בשנת 1988.
ישראל בעליה – בראשות נתן שרנסקי, מפלגת ימין-מרכז חילונית שייצגה את עולי מדינות ברית המועצות וחבר העמים, התמזגה לליכוד.
התחיה – התפלגה מהליכוד ב-1981 וחברו אליה התנועה למען ארץ ישראל השלמה וגוש אמונים (ראו להלן)
ארץ ישראל שלנו – מפלגת ימין דתית בראשות הרב שלום דובער וולפא.
ימין ישראל – נוצרה כאשר פרופ' שאול גוטמן פרש ממפלגת מולדת. המפלגה התמודדה בבחירות לכנסת מספר פעמים (לעיתים במשותף עם מפלגות אחרות), אך לא עברה את אחוז החסימה.
מפד"ל – מפלגה דתית לאומית, נחשבת למייצגת של הציונות הדתית. אחרי הניצחון במלחמת ששת הימים ועלייתו של בגין ב-1977 הפכה למפלגת ימין מובהקת התומכת בארץ ישראל השלמה. התמזגה למפלגת הבית היהודי.
כולנו – מפלגת ימין מתונה עם אג'נדה חברתית בראשות משה כחלון, התמזגה לליכוד.
מולדת – מייסודו של רחבעם זאבי, תומכת ב"טרנספר בהסכמה". התמזגה באיחוד הלאומי-תקומה.
התקווה - מפלגה ציונית לאומית – מפלגת ימין חילונית בראשות אריה אלדד. התמזגה להאיחוד הלאומי-תקומה ולאחר מכן לעוצמה לישראל.
עוצמה לישראל – סיעת ימין בראשות אריה אלדד ומיכאל בן-ארי שפרשה מהאיחוד הלאומי. התמזגה בעוצמה יהודית.
הבית היהודי – מפלגה ציונית-דתית לאומית. המפלגה נועדה לאחד את המפד"ל עם מפלגות האיחוד הלאומי אך בפועל נותרה המשך של המפד"ל. המפלגה היא בעלת אוריינטציה דתית-לאומית, תומכת בארץ ישראל השלמה ומתנגדת למדינה פלסטינית. בנוסף היא מייצגת את המגזר הדתי-לאומי ודואגת לצרכיו (כגון חינוך ממלכתי-דתי). בראשות המפלגה עומדת כיום חגית משה. המפלגה התמזגה לתוך מפלגת "הציונות הדתית".
מפלגת אח"י (בתחילה: מפלגת ציונות דתית לאומית מתחדשת) – הפלג של אפי איתם והרב יצחק לוי שפרש מהמפד"ל. רצה בעבר במסגרת האיחוד הלאומי, האיחוד הלאומי-מפד"ל, הליכוד והבית היהודי.
הימין החדש – מפלגה שהוקמה על ידי נפתלי בנט ואיילת שקד ב-2018, אשר כיהנה בתור מפלגת השלטון לאורך רוב תקופת כהונתה של הכנסת ה-24, בין השנים 2021–2022, בזמן כהונתו של נפתלי בנט כראש הממשלה. המפלגה רצה במסגרת הרשימות "ימינה" ו"הבית היהודי".
ארגונים חוץ-פרלמנטריים > תנועות נוער

בית"ר
נוער הליכוד
צעירי הליכוד
הנוער הלאומי
נוער מולדת
נוער נחלה (לשעבר נוער למען ארץ ישראל)
בני עקיבא (תנועה ציונית דתית)
עזרא (תנועה ציונית דתית)
אריאל (תנועה חרדית לאומית)
ארגונים חוץ-פרלמנטריים > עיתונים, כתבי עת וכלי תקשורת

בשבע – העיתון של ערוץ 7, מחולק בחינם מדי יום שישי
גלי ישראל – תחנת רדיו אזורי ביהודה ושומרון, בעלת אוריינטציה דתית-לאומית
הקול היהודי – אתר חדשות המזוהה עם הימין הקיצוני
חדשות 0404 – אתר חדשות המתמקד בידיעות ומבזקים בנושאי ביטחון ומגדיר את עצמו כ"פרו-ישראלי ופרו-צה"ל".
מידה – מגזין אינטרנט העוסק בפוליטיקה, חברה והגות מתוך נקודת מבט שמרנית לצד תמיכה בליברליזם כלכלי.
מקור ראשון – שבועון ישראלי לאומי.
הצופה – עיתון המזוהה עם תנועת המפד"ל, מוזג לתוך "מקור ראשון" ונסגר.
נקודה – כתב עת שעסק בהגות ופוליטיקה מנקודת מבט ימנית, מוזג לתוך "מקור ראשון" ונסגר.
השילוח – כתב עת בחסות קרן תקווה הנוקט קו שמרני ליברלי.
ערוץ 7 – רשת תקשורת ימנית ציונית דתית. בעבר תחנת רדיו פיראטית ששידרה תחילה מהים ונסגרה תחת ממשלת רבין.
עכשיו 14 – ערוץ טלוויזיה מסחרי, שהחל כ"ערוץ המורשת" בשנת 2014, אך התרחב גם לעיסוק באקטואליה וחדשות. עד נובמבר 2021 נקרא ערוץ 20.
נתיב
לאטמה – אתר שעסק בביקורת התקשורת, הפיק תוכנית סאטירה ימנית בשם "מהדורת השבט" שזכתה להצלחה רבה. האתר נסגר ב-2012 אך היה שותף בתוכנית הכל שפיט בערוץ הראשון ובשתי העונות של לאטמה בערוץ 20.
ארגונים חוץ-פרלמנטריים > תנועות שהוצאו אל מחוץ לחוק

כך
כהנא חי
מלכות ישראל
ראו גם

מרכז פוליטי בישראל
שמאל פוליטי בישראל
ימין רדיקלי בישראל
מנזר סנט אוטיליין

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מנזר ראשי 
 כתובת:  Sankt Ottilien 
 מיקום:  Eresing 
 מדינה:  גרמניה 
 
 קואורדינטות:  48°05′40″N 11°02′38″E﻿ / ﻿48.094439087049°N 11.043843738235°E﻿ / 48.094439087049; 11.043843738235
  (למפת בוואריה מוגדלת) מינכן נירנברג אאוגסבורג וירצבורג רגנסבורג אינגולשטאדט פירט ארלנגן ביירוית במברג צ'כיה אוסטריה שווייץ באדן וירטמברג  הסן תורינגיה סקסוניהמנזר סנט אוטיליין(למפת בוואריה רגילה) מינכן נירנברג אאוגסבורג וירצבורג רגנסבורג אינגולשטאדט פירט ארלנגן ביירוית במברג צ'כיה אוסטריה שווייץ באדן וירטמברג  הסן תורינגיה סקסוניהמנזר סנט אוטיליין
 
כנסיית המנזר (כנסיית לב ישו - Herz-Jesu-Kirche)
כנסיית המנזר מבפנים
מנזר סנט אוטיליין (מנזר אוטיליה הקדושה) הוא מנזר בנדיקטיני באמינג שליד ארזינג ואגם אמרזה במחוז לנדסברג, בבוואריה שבגרמניה. זהו בית האם של קהילת סנט אוטיליין.
הקמה

במאה ה-16 נבנתה טירה קטנה באמינג, כולל קפלה המוקדשת לסנט אוטיליה (אוטיליה הקדושה). גם הטירה וגם הקפלה נעשו לפי סגנון הבארוק של המאה ה-17.
לאחר מספר חילופי בעלים והריסת חלק ניכר מהטירה בשנת 1884, בשנת 1886 הגיעה האחוזה לרשותו של אנדריאס אמריין, לשעבר בנדיקטיני ממנזר בוירון. הוא ביקש לשלב את אורח החיים הבנדיקטיני עם עיסוק בתחום המיסיון הנוצרי. הוא לא הצליח לממש זאת בקהילת בוירון וביקש לייסד קבוצה עצמאית. לאחר הקמה ברייכנבאך במחוז חם ב-1884, עברה הקהילה לאמינג ב-1887, שם קיבל המנזר את שמו מהקפלה הקיימת של סנט אוטיליה. בשנת 1886/1887 נוסד גימנסיום (בית ספר) לנזירים בנדיקטינים צעירים על שם רבנוס מאורוס. קבוצת המיסיונרים הראשונה מבין חניכי בית הספר נשלחה לאפריקה באותה שנה.
התפתחות

בשנת 1895 פרש אנדריאס אמריין מהקהילה, שהפכה אז לכנסייה. בשנת 1902 הועלה סנט אוטיליין למעמד של מנזר. לאחר הקמתם של שלושה מנזרים נוספים, נבחר סנט אוטיליין בשנת 1914 כארכיון קהילת סנט אוטיליין של הקונפדרציה הבנדיקטינית (המיסיונרים הבנדיקטינים). הארכיבר (ארכיונאי) של סנט אוטיליין היה ראש קהילת סנט אוטיליין.
המנזר הוציא משלחות לדרום אפריקה, קוריאה וסין. סנט אוטיליין הוגדל בתקופה זו על מנת להכיל את הקהילה המתרחבת, שגדלה לכמעט 400 איש.
בתקופת מלחמת העולם השנייה גורשו הנזירים על ידי הגיסטאפו והמזר הפך להיות בית חולים של הצבא הגרמני
הנזירים חזרו למנזר בשנת 1945.
התפתחות > המנזר כבית חולים ומחנה עקורים יהודיים

מאפריל 1945 עד מאי 1948 שימש המנזר כמחנה עקורים ל-5,000 ניצולי מחנות ריכוז. , בעיקר ניצולי מחנה דכאו. המנזר כלל בית חולים לניצולים, בית יולדות, אושפזו בו גם ילדים, והוא תפקד גם כסנטוריום. כמנהל  בית החולים מונה ד"ר זלמן גרינברג, בעצמו שורד מחנה ריכוז, ששוחרר במחנה שואבנהאוזן. הרב הצבאי האמריקאי הרב קלאוזנר, יחד עם מנהל בית החולים ד"ר גרינברג, דאגו להעביר את החולים היהודיים לבית החולים במנזר זה ואת החולים הלא יהודיים המעטים שנשארו הם דאגו להעביר לבתי חולים אחרים.כך הפך מנזר סנט אויליין לבית חולים ולמחנה עקורים יהודיים.
המנזר המשיך לתת חסות לגימנסיום רבנוס מאורוס עד שנת 1973, אז הועברה משימה זו לדיוקסיה של אוגסבורג. שני המוסדות שומרים על קשרים הדוקים מכיוון שחלק מההנהלה וצוות ההוראה של בית הספר הם נזירים בנדיקטינים.
מבנים

כנסיית המנזר, המוקדשת ללב הקדוש, נבנתה בין 1897 ל-1899. הצריח המתומן המחודד שלו, בגובה 75 מטר, נראה למרחק רב. במגדל הפעמונים תלויים שמונה פעמונים, המשמיעים את אחד הצלילים העמוקים ביותר בדרום גרמניה.
כנסיית המנזר הנאו-גותית עם שלושת המעברים נחנכה ב-1903. מוזיאון המיסיון, ובו כלי קודש בסגנון אר נובו, מדרום לכנסייה, נפתח בשנת 1911.
במהלך השנים נבנו בסנט אוטיליין מתקנים חדשים: בית ספר חדש לגימנסיה רבנוס מאורוס, בתי הארחה, הוצאת ספרים, בתי מלאכה ומבנים לחקלאות וגננות.
מבנים > אבות המנזר

נורברט ובר (1902–1930)
כריסוסטומוס שמיד (1930–1957)
סוסו ברכטר (1957–1974)
ויקטור יוזף דאמרץ (1975–1977)
נוקר וולף (1977–2000)
ירמיאס שרדר (2000–2012)
וולפגנג אוקסלר (2012–)
מבנים > נזירים בולטים

יוסף סאואר (1877–1950), בישוף המנזר הטריטוריאלי של טוקוון, קדוש מעונה בקוריאה.
תומאס ספרייטר (1865–1944), בישוף של הוויקריאט השליח של נאטאל
הערות שוליים

↑  Grinberg, Emanuella (2018-07-11). "When a Bavarian Monastery Provided a Home to Jewish Refugees". Smithsonian. נבדק ב-2019-01-06.
↑  לפי סיפורו של פרופ' דניאל גולד, ניצול שואה ששהה במנזר לאחר השואה, באתר יד ושם
↑  Alex Grobman, Rekindling the Flame, Wayne State University, Detroit, 1993
↑  Die Glocken der Erzabtei Sankt Ottilien, web.archive.org, ‏23 באוגוסט 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 2177407-9  LCCN: n82254963  MusicBrainz: b2bf9a5e-2183-4c90-8989-a57bc140e33c  VIAF: 130217846   WorldCat (עם VIAF): 130217846
אליפות צרפת הפתוחה 1983

| --- | --- |

פרסי התחרות
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  23 במאי 1983 – 5 ביוני 1983 (14 ימים) 
 מספר תחרות:  82 
 כספי זכייה:  731 אלף $
 עיר מארחת:  פריז 
 אצטדיון:  אצטדיון רולאן גארוס
 זוכה:  גברים:יאניק נואה (צרפת) נשים:כריס אוורט (ארצות הברית) זוגות גברים: אנדרס יאריד/האנס סימונסון (שוודיה) זוגות נשים: רוזלין פיירבנק (דרום אפריקה)/קנדי ריינולדס (ארצות הברית) זוגות מעורבים:ברברה ג'ורדן/אליוט טלצ'ר (ארצות הברית)
 
 → אליפות צרפת הפתוחה 1982 אליפות צרפת הפתוחה 1984 ← 
 
אליפות צרפת הפתוחה 1983 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-23 במאי והסתיימו ב-5 ביוני. זו הייתה האליפות ה-82 מאז ייסודה.
הפרסים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| תחרות | תחרות | מנצח | גמר | חצי הגמר | רבע הגמר | הסיבוב הרביעי | הסיבוב השלישי | הסיבוב השני | הסיבוב הראשון |
| בודדים | גברים | 675,240 פ"צ | 328,750 פ"צ | 164,380 פ"צ | 83,280 פ"צ | 48,210 פ"צ | 26,295 פ"צ | 15,340 פ"צ | 8,765 פ"צ |
| בודדים | נשים | 526,000 פ"צ | 280,500 פ"צ | 140,300 פ"צ | 73,460 פ"צ | 38,550 פ"צ | 19,290 פ"צ | 9,120 פ"צ | 4,910 פ"צ |

סך הפרסים היה 9,782,133 פרנק צרפתי (כ-731 אלף $).
התחרות > תחרות זוגות גברים

בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
פיטר פלמינג ופרדי טאיגן (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב הראשון
בריאן גוטפריד (ארצות הברית ארצות הברית) והיינץ גונטהארט (שווייץ שווייץ), הודחו ברבע הגמר
מארק אדמונדסון (אוסטרליה אוסטרליה) ושרווד סטיוארט (ארצות הברית ארצות הברית), הפסידו במשחק הגמר
פאבל סלוז'יל ותומאס שמיד (צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה), הודחו בחצי הגמר
קרלוס קירמאייר וקאסיו מוטה (ברזיל ברזיל), הודחו ברבע הגמר
ג'ון אלכסנדר וג'ון פיצג'רלד (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו בסיבוב הראשון
האנס גילדמייסטר (צ'ילה צ'ילה) ואנדרס גומס (אקוודור אקוודור), הודחו בסיבוב הראשון
אנדרס יאריד והאנס סימונסון (שוודיה שוודיה), ניצחו בתחרות
אנרי לקונט ויאניק נואה (צרפת צרפת), הודחו בסיבוב הראשון
ברודריק דייק (אוסטרליה אוסטרליה) ובלוס פראיו (צ'ילה צ'ילה), הודחו בחצי הגמר
כריס לואיס (ניו זילנד ניו זילנד) ופול מקנמי (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו בסיבוב השלישי
אריק פרום (ארצות הברית ארצות הברית) ושלמה גליקשטיין (ישראל ישראל), הודחו ברבע הגמר
מארק דיקסון (ארצות הברית ארצות הברית) ויאן גונרסון (שוודיה שוודיה), הודחו בסיבוב הראשון
צ'ארלס סטרוד ומוריס סטרוד (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב הראשון
ז'יבאלדו ברבוזה וז'ואאו סוארס (ברזיל ברזיל), הודחו בסיבוב הראשון
ג'ון לויד (בריטניה בריטניה) וברוס מנסון (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב הראשון
מנצחי תחרות 1982 שרווד סטיוארט ופרדי טאיגן (ארצות הברית ארצות הברית) השתתפו בתחרות אך עם פרטנרים חדשים. במשחק הגמר אנדרס יאריד והאנס סימונסון (שוודיה שוודיה) נפגשו עם מארק אדמונדסון (אוסטרליה אוסטרליה) ושרווד סטיוארט (ארצות הברית ארצות הברית) וניצחו ב-3 מערכות.
התחרות > תחרות זוגות נשים

בתחרות השתתפו 48 זוגות. להלן הזוגות החזקות שזכו בדירוג:
מנואלה מלייבה (בולגריה (1971–1990) בולגריה) ומישל טורס (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב הראשון
קתי ג'ורדן ואן סמית' (ארצות הברית ארצות הברית), הפסידו במשחק הגמר
רוזמרי קזאלס (ארצות הברית ארצות הברית) וונדי טרנבול (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו ברבע הגמר
ג'ו דורי ואן הובס (בריטניה בריטניה), הודחו בחצי הגמר
קלאודיה קודה-קילש ואווה פאף (גרמניה המערבית גרמניה המערבית), הודחו ברבע הגמר
איוואנה מדרוגה (ארגנטינה ארגנטינה) וקתרין טנוויה (צרפת צרפת), הודחו ברבע הגמר
האנה מנדליקובה (צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה) ווירג'יניה רוזיצ'י (רומניה (1965-1989) רומניה), הודחו ברבע הגמר
רוזלין פיירבנק (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה) וקנדי ריינולדס (ארצות הברית ארצות הברית), ניצחו בתחרות
אן קיומורה ופולה סמית' (ארצות הברית ארצות הברית) הודחו בסיבוב השלישי
לאה אנטונופוליס וברברה ג'ורדן (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השלישי
קתי הורבט (ארצות הברית ארצות הברית) ואיבון וארמק (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), הודחו בסיבוב השלישי
לסלי אלן וכריס אוורט (ארצות הברית ארצות הברית) הודחו בסיבוב השלישי
אנדראה יגר (ארצות הברית ארצות הברית) והלנה סוקובה (צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה), הודחו בסיבוב הראשון
פטריסיה מדרדו וקלאודיה מונטיירו (ברזיל ברזיל) הודחו בסיבוב השני
בטסי נייגלסן (ארצות הברית ארצות הברית) ווירג'יניה וייד (בריטניה בריטניה), הודחו בסיבוב השלישי
איבה בודרובה ומרסלה סקוהרסקה (צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה), הודחו בסיבוב הראשון
מזוג מנצחות תחרות 1982 רק אן סמית' (ארצות הברית ארצות הברית) השתתפה בתחרות. במשחק הגמר רוזלין פיירבנק (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה) וקנדי ריינולדס (ארצות הברית ארצות הברית) נפגשו עם קתי ג'ורדן ואן סמית' (ארצות הברית ארצות הברית) וניצחו ב-3 מערכות.
התחרות > תחרות זוגות מעורבים

בתחרות השתתפו 48 זוגות.
מנצחי תחרות 1982 ונדי טרנבול (אוסטרליה אוסטרליה) וג'ון לויד (בריטניה בריטניה) הודחו בחצי הגמר. במשחק הגמר ברברה ג'ורדן ואליוט טלצ'ר (ארצות הברית ארצות הברית) נפגשו לסלי אלן וצ'ארלס סטרוד (ארצות הברית ארצות הברית) וניצחו בשתי מערכות.
ישראל ברולאן גארוס

שלמה גליקשטיין השתתף בתחרות הגברים וזוגות גברים. בתחרות גברים בסיבוב הראשון גלקשטיין ניצח פנדר מרפי מארצות הברית ב-4 מערכות. בסיבוב השני הוא נפגש עם יאן גונרסון משוודיה וניצח ב-3 מערכות. בסיבוב השלישי הוא שיחק נגד אנדרס גומס מאקוודור שהיה מדורג מס' 16 והפסיד ב-5 מערכות. בתחרות זוגות גברים הוא שיחק לצד אריק פרום מארצות הברית והם זכו במס' 12 בדירוג. זה היה הפעם הראשונה שטניסאי ישראלי זכה לדירוג ברולאן גארוס. בסיבוב הראשון והשני הם ניצחו ב-2 מערכות בכל משחק. בסיבוב השלישי הם שיחקו נגד הזוג חוסה לואיס קלרק (ארגנטינה) ואיליה נסטסה (רומניה) וניצחו ב-3 מערכות. ברבע הגמר הם נפגשו עם הזוג שהיה מדורג במקום השלישי בתחרות והפסידו ב-3 מערכות.
יאניק נואה, מנצח התחרות
כריס אוורט, מנצחת התחרות
משל הכרם

ערך זה עוסק במשל של הנביא ישעיה. אם התכוונתם למשל בברית החדשה, ראו .
משל הכרם הוא משל שנושא הנביא ישעיהו לעם ישראל בספר ישעיהו, פרק ה', פסוקים א'–ו'. הנמשל מפורש בפסוק ז', הנביא ממשיל את עם יהודה לכרם שהכזיב והעלה פירות באושים, ועתיד לתת על כך את הדין.
תוכן המשל

הנביא ממשיל את אלוהים לכורם המטפל במסירות בכרם שנטע, ואת עם ישראל לכרם, שלמרות הטיפול המסור מניב פירות באושים.
ניתן לחלק את המשל לשלושה חלקים:
הטיפול בכרם והאכזבה מהתוצאות (פסוקים א'-ב'):
”אָשִׁירָה נָּא לִידִידִי, שִׁירַת דּוֹדִי לְכַרְמוֹ:  כֶּרֶם הָיָה לִידִידִי, בְּקֶרֶן בֶּן-שָׁמֶן. וַיְעַזְּקֵהוּ וַיְסַקְּלֵהוּ, וַיִּטָּעֵהוּ שֹׂרֵק, וַיִּבֶן מִגְדָּל בְּתוֹכוֹ, וְגַם-יֶקֶב חָצֵב בּוֹ; וַיְקַו לַעֲשׂוֹת עֲנָבִים, וַיַּעַשׂ בְּאֻשִׁים.”
כאן ניכרת הבנה עמוקה של הנביא בחיי האיכרים ובעבודה החקלאית, והוא מתאר אותה בדייקנות: לפני נטיעת הכרם יש לחפור באדמה כדי להוציא את האבנים הקשות ("ויעזקהו") ולפנות אותן החוצה ("ויסקלהו").
לאחר ההכנות נטע בכרם "שורק" - גפן מזן משובח, ולהשלמת המלאכה בנה בכרם מגדל לשומריו וחצב בו יקב לעשיית יין.
למרות ההשקעה הגדולה, במקום להצמיח ענבים, הצמיח הכרם באושים (ענבים סרוחות ונפסדות) .
בקשה למשפט בין האיכר ובין כרמו (פסוקים ג'-ד'):
”וְעַתָּה יוֹשֵׁב יְרוּשָׁלִַם וְאִישׁ יְהוּדָה, שִׁפְטוּ נָא בֵּינִי וּבֵין כַּרְמִי. מַה לַּעֲשׂוֹת עוֹד לְכַרְמִי וְלֹא עָשִׂיתִי בּוֹ:  מַדּוּעַ קִוֵּיתִי לַעֲשׂוֹת עֲנָבִים, וַיַּעַשׂ בְּאֻשִׁים.”
גזר הדין (פסוקים ה'-ו'):
”וְעַתָּה אוֹדִיעָה-נָּא אֶתְכֶם, אֵת אֲשֶׁר-אֲנִי עֹשֶׂה לְכַרְמִי:  הָסֵר מְשׂוּכָּתוֹ וְהָיָה לְבָעֵר, פָּרֹץ גְּדֵרוֹ וְהָיָה לְמִרְמָס. וַאֲשִׁיתֵהוּ בָתָה, לֹא יִזָּמֵר וְלֹא יֵעָדֵר, וְעָלָה שָׁמִיר, וָשָׁיִת; וְעַל הֶעָבִים אֲצַוֶּה, מֵהַמְטִיר עָלָיו מָטָר.”
כגודל ההשקעה בטיפוח הכרם, כך גודל ההשקעה בהריסתו. האיכר מסיר את גדר הקוצים ("הסר משוכתו") ואת חומת האבן ("פרץ גדרו") ומפקיר את הכרם למרמס ולמרעה בהמות.
לצד הפעולות האקטיביות נוקט בעל הכרם דרכי מניעה, כדי לא לאפשר שיקום בעתיד, הוא לא מניח לאנשים אחרים לזמור ולעדור בכרם ומקלל אותו כעין קללת דוד על הרי הגלבוע: ”אֲצַוֶּה מֵהַמְטִיר עָלָיו מָטָר”.
אפשר שכבר בפסוק זה הנמשל צץ ועולה, כי היחיד שיכול לצוות על העבים מהמטיר מטר הוא אלוהים.
בפסוק ז' החותם את הנבואה חושף הנביא את הנמשל:
”כִּי כֶרֶם ה' צְבָאוֹת – בֵּית יִשְׂרָאֵל, וְאִישׁ יְהוּדָה – נְטַע שַׁעֲשׁוּעָיו; וַיְקַו לְמִשְׁפָּט וְהִנֵּה מִשְׂפָּח, לִצְדָקָה וְהִנֵּה צְעָקָה.”
במקום משפט וצדקה, חוטאים ישראל בעיוות הדין ובאטימות חברתית.
הרטוריקה של המשל

לא בכדי בוחר ישעיהו דווקא בדימוי החקלאי של כרם, היחס בין האל לעמו משול במקומות רבים ליחס הנוטע וכרמו: ”גפן ממצרים תסיע” (תהלים פ), ”ואנכי נטעתיך שורק” (ירמיה ב, כא), ”גפן בוקק ישראל” (הושע י, א). על יסוד ההשוואה הזו כתב הפייטן בתפילת יום הכיפורים: ”אנו כרמך ואתה נוטרנו”.
זאת ועוד, בני ישראל הם עובדי אדמה ברובם, ותוכחה שבה משוקעים מונחים רבים מחיי היום יום שלהם ודאי תובן ותחדור ללבם בקלות.
כדי להוסיף עניין למשל משתמש הנביא בלשון נופל על לשון: ”וַיְקַו לְמִשְׁפָּט וְהִנֵּה מִשְׂפָּח, לִצְדָקָה וְהִנֵּה צְעָקָה”.
הערות שוליים

↑  זה ההסבר לפי חלק מהמפרשים. אך רוב המפרשים מסבירים שאותו עיזוק הוא יצירת גדר מסביב לכרם, והוא מלשון 'עזקא' - טבעת בלשון ארמית
↑  מלבי"ם
יהוידע עמיר

| --- | --- |

 לידה:  17 בפברואר 1954 (בן 71) ירושלים 
 השקפה דתית:  יהדות 
 מקום לימודים:  היברו יוניון קולג' - המכון היהודי לדת 
 עיסוק:  פילוסוף 
 מדינה:  ישראל 
 
הרב יהוידע עמיר (נולד ב-17 בפברואר 1954) הוא פרופסור למחשבה יהודית מודרנית העומד בראש בית המדרש הליברלי לרבנים על שם רגינה יונאס בפוטסדם שבגרמניה. לימד שנים רבות בהיברו יוניון קולג', הוגה דעות ורב רפורמי. שרת עד 2018 כיו"ר מועצת הרבנים המתקדמים בישראל (מר"ם).
קורות חיים

עמיר נולד בירושלים בשנת 1954, בן ונכד לרבנים ליברליים שהוסמכו בגרמניה. בשנת 1973 היה ממייסדי שנת השירות לבוגרי תיכון עירוניים שהקימו את גרעין "רעים" של תנועת הצופים בירוחם. שירת כקצין בחיל התותחנים. את שרותו הסדיר סיים כמפקד סוללה בדרגת סגן. השתחרר משירות המילואים כסמג"ד בדרגת רב-סרן. לאחר שרותו הצבאי ריכז את שבט צופי "לפיד" שפעל בשכונת הקטמונים בירושלים, ופעל במסגרות חינוכיות פורמליות ובלתי פורמליות שונות. היה פעיל בתנועת "שלום עכשיו" בשנותיה הראשונות ואף שימש כגזבר התנועה וכן בתנועת "עוז ושלום" הדתית.
קורות חיים > קריירה אקדמית

יהוידע עמיר עשה את מלוא מסלול לימודיו האקדמיים באוניברסיטה העברית. בשנת 1993 השלים דוקטורט בהנחיית אליעזר שביד. נושא עבודת הדוקטור שלו היה "תשובות ארץ ישראליות להגותו של פרנץ רוזנצוייג". היא עסקה בהתייחסות של פילוסופים ישראלים (עקיבא ארנסט סימון, שמואל הוגו ברגמן, ברוך קורצווייל ויצחק יוליוס גוטמן) אל משנתו של רוזנצוויג. העבודה הציבה תמונה מורכבת של היחס אל רוזנצוויג ואל משנתו, שפיתחו שורה של הוגים שחיו על קו התפר שבין ההוויה היהודית המרכז אירופית שלפני השואה לבין המציאות המתהווה בארץ ישראל. במהלך המחקר שלו עשה שנה באוניברסיטה החופשית של ברלין.
עמיר לימד בשורה של מוסדות להשכלה גבוהה: החוג למחשבת ישראל באוניברסיטה העברית; מכללת בית ברל, שם עמד בראש המרכז להוראת השואה וכונן את תוכנית הלימודים האקדמית של ההתמחות ביהדות; אוניברסיטת בן-גוריון בנגב (המחלקה למחשבת ישראל); מכון שכטר למדעי היהדות, שם עמד בראש המסלול להוראת מקצועות היהדות. החל משנת 1999 הוא מלמד בהיברו יוניון קולג' בירושלים, תחילה לצד הוראתו באוניברסיטה העברית, משנת 2005 כחבר סגל הקולג' בדרגת פרופסור חבר, ומשנת 2012 בדרגת פרופסור מן המניין.
בשנים 2009-1999 הוא עמד בראש התוכנית הישראלית לרבנות בהיברו יוניון קולג', עיצב מחדש את דרכה ופיתח אותה. שנים אלה היו שנות התפתחות מכריעות לרבנות הרפורמית בארץ, ובמהלכן הוסמכו למעלה מארבעים רבות ורבנים מתקדמים בישראל. התוכנית זכתה בשנים אלה למעמד מוביל בתחומה, ופעלה לעיצוב דמות הרבנות הרפורמית הישראלית, להעמקת תלמוד התורה של הרבנים, לביסוס תפיסתם העצמית והחברתית כמלווים רוחניים, ולהעצמת פועלם בחברה הישראלית הכללית. רוב הרבות והרבנים הרפורמיים המשרתים כיום בחברה הישראלית, וכמה מן הרבנים הישראלים המשרתים בקהילות ובמוסדות בתפוצה (כגון פולין, הולנד, דרום אפריקה, רוסיה וארצות הברית), הם תלמידיו. מאז פרישתו מראשות התוכנית הוא ממשיך ללמד במוסד זה.
קורות חיים > הסמכה לרבנות

במקביל ללימודיו ולהוראתו האקדמית פיתח עמיר את דרכו התאולוגית והרבנית. בשנים 1988-1985 למד בבית המדרש ללימודי היהדות של התנועה המסורתית בישראל (כיום: מכון שכטר ובית הספר לרבנים על שם שכטר) במסלול לחינוך. בתחילת שנות האלפיים, בתקופה בה החל לפעול כראש התוכנית הישראלית לרבנות בהיברו יוניון קולג' בירושלים, עשה עמיר תוכנית אישית לקראת הסמכה לרבנות על ידי מוסד זה. הוא הוסמך כרב בישראל בשנת 2004.
עמיר הוא דור שלישי לרבנות ליברלית. סבו, הרב ד"ר מנחם נוימרק היה רבה של קהילת דואיסבורג שבגרמניה משנת 1905 ועד להשמדתה של הקהילה בשואה בשנת 1942. אביו, הרב פרופ' יהושע עמיר, הוסמך בשנת 1939 לרבנות בבית המדרש לחכמת ישראל, הסמינר הליברלי לרבנים בברלין.
קורות חיים > מועצת הרבנות הרפורמית

מאז החל את דרכו בהיברו יוניון קולג' הצטרף עמיר למועצת הרבנים המתקדמים בישראל (כיום: מועצת הרבנות הרפורמית בישראל), גוף המאחד כ-120 רבות ורבנים רפורמיים. הוא פעל לעיצוב-מחדש של דרכי פעולת המועצה, להרחבת תחומי הפעולה ולהעמקת השיח הדתי בה. לאחר ששרת במשך שנים רבות במזכירות המועצה, נבחר בשנת 2014 לתפקיד יושב הראש שלה ושרת בתפקיד זה עד ספטמבר 2018.
במסגרת זו פעל, בין היתר, לחבורו של סידור תפילה חדש ברוח הרפורמה לחברה הישראלית, לכינון קשרים ושיתופי פעולה עם קבוצות ויוזמות המקדמות את התחדשות היהדות בישראל, ולחיזוק הקשר בין הרבנות הרפורמית הישראלית למנהיגות הרבנית הרפורמית בחלקי עולם אחרים.
מחקריו וכתביו

מחקריו של עמיר עוסקים במגוון רחב של הוגים ויוצרים, ושל סוגיות יסוד במחשבה היהודית במאתיים השנים האחרונות, ביניהם פרנץ רוזנצווייג, מרטין בובר, הרמן כהן, אהרון דוד גורדון, נחמן קרוכמל, מרדכי קפלן, יוסף דב סולובייצ'יק, אליהו בן אמוזג, לאה גולדברג ואליעזר שביד. הוא עוסק בהתמודדות של היהדות ושל הזהות היהודית עם המודרנה ועם אתגריה ובהשתמעויותיה של התמודדות זו במציאות הישראלית, פרי ההכרעה הציונית.
מחקריו וכתביו > זיכרון השואה

עמיר עסק בשאלות ההגותיות העולות מזיכרון השואה: התפתחות המושג המודרני של "חסיד אומות העולם" (השונה לטענתו מהותית ממשמעו הקלאסי של מושג זה); שאלת ההיבטים האוניברסליים וההיבטים היהודיים פרטיקולריים של זיכרון השואה; ומקומה של השואה בהתפתחות ההגות היהודית שלאחריה. כמה ממחקריו עוסקים בסוגיית מקומו ותפקודו של המיתוס ביהדות המודרנית ובהשתמעויות של תהליך החילון ושל היווצרותן של זהויות יהודיות מחולנת וחילונית.