stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלום פחטר
פעילות ציבורית

פחטר הצטרף תחילה למפלגת הפועל הצעיר, ובהמשך היה חבר גם במרכז בעלי מלאכה, בה היה פעיל עם אברהם קריניצי, דוד סברדלוב וסעדיה שושני. במאי 1920 הוא נבחר מטעם מרכז בעלי מלאכה לאספת הנבחרים הראשונה. באוקטובר 1920 נבחר לוועד קהילת יהודי יפו ותל אביב. פחטר גם נבחר לשתי המועצות הראשונות של תל אביב, בשנים 1922-1926. לאחר מאורעות תרפ"א היה פחטר ממייסדי משטרת תל אביב.
באמצע שנות העשרים הציע פחטר כמה הצעות לעיריית תל אביב לשיכון ציבורי, אך כולן נדחו. ב-1933 נגש בעצמו להקים מפעל "שיכון עצמי" ובתמיכת בנק קופת עם שנתן משכנתאות נוחות למשתכנים, הקים את קריית מאיר.
משנת 1934 כיהן כחבר בית הדין לשכר דירה בתל אביב, תפקיד בו המשיך גם לאחר הקמת מדינת ישראל.
הערות שוליים

1 2 3  דוד תדהר (עורך), "שלום פחטר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ה (1952), עמ' 2235
↑  ברכות לראש השנה התרע"ב, הפועל הצעיר, 20 בספטמבר 1911
↑  שלום פחטר ז"ל, הַבֹּקֶר, 10 במרץ 1953
↑  שביתה בבית החרושת פחטר את הופמן בחיפה, דואר היום, 12 במרץ 1929
↑  בביהח"ר פחטר-הופמן, דואר היום, 9 בדצמבר 1929
↑  מסביב לשביתה בביהח"ר פחטר והופמן, דואר היום, 14 במרץ 1929; המשך
↑  שביתת פחטר נגמרה - העבודה נתחדשה הבוקר, דבר, 7 באפריל 1929
↑  "הגוש השמאלי" עושה מטעמים משביתת פחטר, דבר, 11 באפריל 1929
↑  ק. הופמן ובניו, מכתב להמערכת, דואר היום, 12 באוגוסט 1931
↑  השבוע, הפועל הצעיר, 21 במאי 1920
↑  הבחירות לועד העיר, דואר היום, 31 באוקטובר 1920
↑  חברי מועצות־העיר תל־אביב 1922–1952, ידיעות עיריית תל אביב, 15 ביוני 1952
↑  מתוך הקלחת התל אביבית, דואר היום, 22 ביוני 1931
↑  מפעל שיכון עצמי של קופת עם בתל אביב, דבר, 13 באפריל 1934
↑  פקודת בעלי הבתים והדיירים (הוצאה מדירה והגבלת שכר דירה). 1934, ידיעות עיריית תל אביב, 15 ביוני 1934
↑  פקודת הגבלות על שכר דירה, ידיעות עיריית תל אביב, 15 בינואר 1949
אין מוצא (שיר)

| --- | --- |

 סינגל בביצוע אדם
 מתוך האלבום סוד
 יצא לאור:  1987 
 סוגה:  רוק 
 שפה:  עברית 
 אורך:  3.51 דק' 
 חברת תקליטים:  הד ארצי 
 כתיבה:  יואב גינאי 
 לחן:  מיץ' הילר, אנתוני גיבר וסם סימפסון
 
"אין מוצא" הוא שיר שביצע הזמר אדם ויצא לאור בשנת 1987.
רקע

את הקריירה כזמר עצמאי החל אדם בצרפת בתחילת שנת 1986, תחת שם הבמה, "כריס לייף". הוא הקליט שלושה שירים באנגלית, שלא קיבלו תשומת לב, ביניהם את השיר "No More Light". את המילים לשיר כתבו והלחינו מיץ' הילר, אנתוני גיבר וסם סימפסון. כששב אדם לישראל, הוא הקליט גרסה שתורגמה לעברית בשם "אין מוצא", על ידי יואב גינאי. השיר עובד על ידי יזהר אשדות, ונכלל באלבום הבכורה של אדם "סוד".
הגרסה בעברית זכתה להצלחה רבה, והשיר נחשב לבין המזוהים ביותר עם הזמר אדם.
אדם סיפר על הוצאת הגרסה העברית לשיר: "כשהגעתי לחופשה בישראל הקלטנו לשם שעשוע את 'אין מוצא' שהוא הגרסה העברית ל-"NO MORE LIGHT"' וזה תפס והצליח".
יואב גינאי סיפר על כתיבת הגרסה העברית לשיר: "בעיני רוחי עלתה ניו יורק שבה למדתי שנתיים קודם לכן". "אין מוצא" נכתב בתוך כמה שעות ומתאר את התפוח הגדול, עיר החטאים מלאת ההזיות והחלומות. הגעתי להקלטה בתל אביב וראיתי איך המילים שלי מושרות בפעם הראשונה. התמלאתי התרגשות".
במצעד השנתי לשנת תשמ"ז (1987) של רשת ג' הגיע השיר למקום השביעי, ואדם זכה בתואר "זמר השנה".
בשנת 2024, גרסת כיסוי של השיר שומשה לפרסומת של בנק לאומי, בביצועו של גל תורן.
הערות שוליים

↑  נטלי פורטי, ‏אדם: "שכבתי 5 חודשים בבי"ח ולא הצלחתי להרים יד, זה דרש עבודה רוחנית", באתר מעריב אונליין, 27 באפריל 2019
↑  דודי פטימר, ‏הצגת בכורה: 30 שנה אחרי שיצא האלבום, אדם מגלה לנו את הסוד, באתר מעריב אונליין, 17 בדצמבר 2016
| אדם |
| --- | --- | --- |
דיסקוגרפיה
| אלבומי אולפן | סוד • מרחוק לרחוק • חופשי • הימים שאנחנו ביחד • סוד האחד • רגעים קטנים • גאולה |  |
| אלבומי אוסף | פעמיים ביום • אדם – האוסף |  |
| אלבומי הופעה | LIVE זאפה – הלהיטים הגדולים • לייב בגריי 2023 |  |
| סינגלים | "לא לוקח בקלות" • "הכרזת מלחמה" • "ימים ברקיע" • "אין מוצא" • "בלדה בין כוכבים" • "סוד" • "תמונות" • "נוסע רחוק" • "מצטער" • "היא רוקדת לבדה" • "שקיעה אחת" • "איש עוד לא הכיר אותי" • "מרחוק לרחוק" • "מכור לאהבה" • "איש עוד לא הכיר אותי" • "תפקיד חיי" • "פעמיים ביום" • "עד" • "ברוש" • "לילות אהבה" • "נגד הגורל" • "סוס מעץ" • "מחר יהיה שקט" • "הדברים הכי פשוטים" |  |
יהודה לייב פינסקר

| --- | --- |

 לידה:  25 בדצמבר 1821 טומשוב לובלסקי, רפובליקת פולין 
 פטירה:  21 בדצמבר 1891 (בגיל 69) אודסה, האימפריה הרוסית 
 מדינה:  פולין, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  מערת ניקנור 
 השכלה:  אוניברסיטת אודסה 
 
יהודה לייב (לאון) פינסקר (בכתיב יידי: לעאָן פינסקער; בכתב רוסי: Лев (Леон) Семёнович או Йехуда Лейб Пинскер; א' בטבת ה'תקפ"ב, 13 בדצמבר (כך על פי הלוח היוליאני; על פי הלוח הגרגוריאני: 25 בדצמבר)‏ 1821 – כ' בכסלו ה'תרנ"ב, 9 בדצמבר ‏(21 בדצמבר)‏ 1891) היה רופא, הוגה דעות ופעיל לאומי יהודי יליד פולין, מראשי תנועת חיבת ציון ומאבות הציונות והטריטוריאליזם, מחבר הספר "אוטואמנציפציה!".
תחילת פעילותו הציבורית > הקמת הביטאון היהודי רוסי

תחילת פעילותו הציבורית של פינסקר החלה עם חילופי השלטון באימפריה הרוסית, עם עלייתו של הצאר אלכסנדר השני מדיניותו של הצאר החדש נחשבה לפתוחה הרבה יותר, הוא שיתף פעולה עם המשכילים ונענה לדרישותיהם לבטל כמה מחוקי הצנזורה הנוקשים. כמעט בכל תחומי החיים ברוסיה הורגשה הקלה ותנאי החיים בה הלכו והתקרבו לאלו של מערב אירופה.
על רקע מצב זה התאספה באודסה בשנת 1860 חבורת אינטלקטואלים יהודים, אשר ייסדו ביטאון בשפה הרוסית בשם "ראזסוויט" (רוסית: "השחר"), שעסק בעניינים יהודיים. העיתון נסגר כעבור שנה בשל מגבלות צנזורה שהוטלו על העיתון ומנעו את הכתיבה בנושאים שונים.
לאחר זמן קצר הוציא פינסקר ביטאון חדש בשם "ציון", ובו ביטא את עמדותיו והשקפתו בנוגע לגישה הנכונה לשאלה היהודית. מטרתו של "ציון" הייתה לחזק את הרוח הלאומית בקרב היהודים שניסו להיטמע בין הרוסים. וכך כתב פינסקר:
ההיסטוריה הטילה על היהודים שתי חובות, אחת מהן היא להיות קשובים לצורכי זמנם וארץ מולדתם והשנייה – להיות יהודים אמתיים. בעודם עסוקים במילוי החובה הראשונה, התנתקו היהודים מעברם ומגזעם ואף מכל מהלך חייהם. משימתינו היא, לפיכך, להחיות בלבותיהם את הכרת עברו הגדול של העם העברי וכן להבהיר את מטרתם בהווה.
תחילת פעילותו הציבורית > השקפת עולמו טרם פרסום ה"אוטואמנציפציה"

פינסקר התעלם בהשקפתו מן הגורם הדתי בחיי היהודים ברוסיה ואותת על עמדתו הלאומית. הוא טען כי אין להתייחס ליהדות כדת אלא יש לשים דגש על המרכיב הלאומי. לימוד ההיסטוריה צריך להיעשות על מנת לעורר יראת כבוד ואהבה לעם היהודי ולא לשם השכלה דתית. מסקנות אלה התבססו על התנסותו האישית, שכן הוא עצמו לא היה איש דתי אך תמיד היה מודע לזיקתו הלאומית. עמדה זו הקדימה את זמנו. הוא היה הראשון ששם את הגזע וההיסטוריה כשני היסודות העיקריים של חיי העם היהודי, היסוד הדתי היה משני. בנקודה זו הושפע פינסקר מן ההוגים הסלאביים, שהדגישו את חשיבותם של שני גורמים אלה ביצירתו ובהווייתו של לאום. ואולם, בתקופה זו עוד האמין פינסקר שחיי יהודי רוסיה צריכים להיות ברוסיה, להתנהל בשפה הרוסית ובהתאם למנהג הרוסי.
כוונתו של פינסקר הייתה ליצור שיתוף פעולה חברתי ופוליטי בין היהודים והרוסים על ידי השכלה בשפה הרוסית ומתן חינוך רוסי ליהודי רוסיה. הוא לא תמך בטמיעה מוחלטת או בהתבוללות, כי אם בהשתלבות של היהודים בחיי היום-יום של רוסיה.
בשנת 1864 ביקר פינסקר בכמה ארצות גרמניות, ושם מצא תמיכה להשקפותיו. כמה שנים קודם לכן זכו יהודי מערב אירופה באמנציפציה – שוויון זכויות – ופינסקר קיווה שתהליך שעבר על יהודי המערב יעבור גם על יהודי רוסיה.
תחילת פעילותו הציבורית > השינוי בעמדתו

ב-1871 פרץ באודסה פוגרום ששינה את תמונת המצב של יהודי רוסיה. הפרעות, שנמשכו כארבעה ימים, פגעו ביהודי העיר, ולא נשמעה כל מחאה נגדם מצד מוסדות החינוך או השלטון. פינסקר ראה איך כלות תקוותיו: לאחר אירוע שכזה, אין היהודים יכולים לסמוך לא על הממשל ולא על אנשי ההשכלה הרוסיים. בעקבות הפוגרום נמנע פינסקר מפעילות ציבורית בתנועת ההשכלה במשך כשבע שנים.
ב-1878 הוקמה מחדש אגודת ההשכלה, ופינסקר הצטרף אל שורותיה. הוא נטה להאמין שהפוגרום באודסה היה תוצר של תנאים מקומיים וזמניים והסכים לחדש את פעילותו.
ב-1881 החל גל חדש של מאורעות דמים בקהילות יהודיות רבות בדרום רוסיה. בנקודה זו הבין פינסקר כי אין מדובר באירוע חולף, כי אם בגילויים של מחלה כרונית. הוא הכיר בכך שהתוכנית שהציע לפתרון הבעיה היהודית הייתה בלתי-יעילה וכי מפעל חייו נחל כישלון. הפעולות האנטישמיות גרמו לפינסקר להחליף צדדים ולשנות את דעתו מקצה לקצה.
במרץ 1882 החל פינסקר לדבר בזכותו של רעיון הלאומיות היהודית. הוא גיבש השקפת עולם שבמרכזה תוכנית הגאולה שלו למנהיגי היהודים באירופה שמחוץ לרוסיה, ויצא למרכזה ומערבה של אירופה כדי להפיץ את תורתו החדשה.
פינסקר נתקל בתגובות קשות מצד הקהילות היהודיות באירופה. רבות מהן האמינו באמנציפציה וחשו באירופה כבביתם, כל אחד בארצו. גילויי האנטישמיות לא הרתיעו אותם, ונטען שפינסקר מגזים בחשיבותה. ההרגל היהודי הישן לבקש סיוע ומקלט מן השליט המקומי שלט בכיפה באותה תקופה בקרב יהודי אירופה, ולא הייתה שום מחשבה לעתיד בטוח יותר או הצעה לעצמאות. ככל שהוסיף פינסקר לשמוע טענות אלה כך היה בטוח יותר בצדקת דרכו. יהודי מערב אירופה, שתנאי חייהם היו טובים לאין שיעור מאחיהם ברוסיה, היו קשים לשכנוע, ובעקבות כך שב פינסקר לארצו והחליט להעלות על הכתב את משנתו בחיבורו המפורסם "אוטואמנציפציה!".
ה"אוטואמנציפציה" > חשיבות החיבור

הרעיון המרכזי ב"אוטואמנציפציה!" בנוגע לצורך בתחיית העם היהודי בארץ משלו לא היה חדש וקדמו לו הוגים אחרים כדוגמת משה לילינבלום. מה שייחד את חוברת זו הייתה דרכו המיוחדת של פינסקר להסביר את אי היכולת של היהודים לחיות בשלום בקרב שאר העמים. הוא היה הראשון שהצביע על הסיבות שבעטיין צריכים היהודים ארץ משלהם, ואשר איבחן את שנאת העמים כמחלה תורשתית של הגזע האנושי.
בנוסף, השכיל פינסקר להעביר את מרכז הכובד של השאלה היהודית מן העולם החיצון אל העם היהודי עצמו. הטרגדיה היהודית, האסונות והפוגרומים שקרו ליהודים במשך השנים לא נגרמו רק בגלל יחס העמים אל היהודים, כי אם בעיקר בגלל יחסם של היהודים לעצמם; על היהודים להוכיח שהם מוכרחים להיהפך לאומה. לכן החליט לקרוא לחיבורו "אוטואמנציפציה" ולא "אמנציפציה". עד אז היהודים היו תלויים באומות אחרות שיתנו להם זכויות ומעתה היהודים צריכים להעניק זכויות לעצמם. המסר היה שישועת היהודים תבוא אך ורק מעצמם, ולכן העמוד הראשון של "אוטואמנציפציה!" נפתח במאמרו של הלל הזקן: "אם אין אני לי מי לי? ואם לא עכשיו, אימתי?"
ה"אוטואמנציפציה" > התגובות והביקורות לחיבור

פרסום החוברת עורר תגובות רבות ברחבי אירופה, לחיוב ושלילה. רובה המוחלט של יהדות מערב אירופה קיבלה את חיבורו של פינסקר באדישות ואף באירוניה; הם לא האמינו ביכולתה של התעוררות לאומית, ושמו את כל תקוותיהם באמנציפציה שעליה נאבקו שנים רבות. היו שטענו כי פינסקר נותן נשק בידי האנטישמיים, בכך שהוא מגדיר את היהודים כיחידה לאומית שיש בה יותר מאחדות אשר בדת בלבד. טענה נוספת הייתה שהוא מתעלם מן המהות ומהתהודה הכלל-אנושית של היהדות בקרב אומות העולם, שלמענה כדאי לשאת ולסבול.
לעומת זאת, בקרב יהודי מזרח אירופה תרם החיבור לחיזוקה והתרחבותה של התנועה הלאומית היהודית, ושימש כוח המאגד הן מבחינה אידאולוגית והן מבחינה מעשית. פינסקר, שעד אז היה מוכר כמעט ורק באודסה, נהפך לאחד היהודים המוערצים ברחבי האימפריה הרוסית.
פעילותו ב"חובבי ציון" > הקמת אגודת חיבת ציון

פעילי אגודת "חובבי ציון" התרשמו מאוד מחיבורו של פינסקר וניסו לצרף אותו לשורותיהם. בחודש אוגוסט 1883 נפגש פינסקר עם פרופ' הרמן שפירא מאוניברסיטת היידלברג וד"ר מקס מנדלשטם מקייב בכינוס של חוקרי מדעי הטבע שהתקיים באודסה. ביחד עם משה לילינבלום, מחובבי ציון המובהקים באודסה, השתכנע פינסקר להצטרף להקמת תנועת חובבי ציון וליטול לידיו את איחוד החוגים השונים של חובבי ציון ברוסיה ומחוץ לה.
פינסקר איגד סביבו כמה מנכבדי היהודים באודסה – רופאים, עורכי דין וסוחרים – שיחד הקימו אגודת חובבי ציון בשם "זרובבל". בין חברי הוועד היו לילינבלום וג' לוונסון. פינסקר שימש יו"ר וכמזכיר.
אחת מפעולות ועד האגודה הייתה יצירת קשרים עם החוגים השונים שהיו קיימים בערים אחרות והפצת רעיון איחוד היהודים בארץ ישראל גם במקומות אחרים. בתקופה שבה נרקמו הקשרים בין ערי אירופה ותיאום הפעולות השונות (1882-1883) נוסדו בארץ ישראל המושבות הראשונות של חובבי ציון, בני העלייה הראשונה: זכרון יעקב, ראשון לציון, נס ציונה וראש פינה.
פעילותו ב"חובבי ציון" > ועידת קטוביץ

בראשית חודש נובמבר 1884 התכנסה הוועידה הכללית הראשונה של כל אגודות חובבי ציון מרוסיה ומחוצה לה. הוחלט לקיים את הוועידה בעיירת הגבול הגרמנית קטוביץ, בשל הסכנה לכינוס שכזה ברוסיה עצמה מצד השלטונות. נשיא הכבוד היה הרב שמואל מוהליבר והניהול המעשי הוטל על פינסקר שנאם את נאום הפתיחה ונאום הנעילה.
בעיקרי דבריו דן פינסקר בצורך בשיבת העם היהודי אל החקלאות וההתיישבות בארץ ישראל, והציע לייסד הסתדרות כללית על שם משה מונטיפיורי – "מזכרת משה" – לעידוד החקלאות, בעיקר על ידי תמיכה במושבות חקלאיות יהודיות בארץ ישראל.
בסיכום הוועידה הוחלט על מספר פעולות, בהן איחוד כל אגודות חובבי ציון במסגרת "מזכרת משה" לעידוד החקלאות, בחירת ועד מרכזי שינהל את ענייני התנועה, ושיגור משלחת לארץ ישראל כדי לבדוק את המקום ולהציע דרכי עזרה למתיישבים.
פעילותו ב"חובבי ציון" > יושב ראש חיבת ציון

בוועידה זו נבחר פינסקר ליושב ראש תנועת "חיבת ציון", וליליינבלום למזכירהּ. מרכז התנועה נקבע באודסה ומרכז משני נוסף היה בוורשה.
פינסקר פעל במרץ ובמסירות בניהול התנועה ובהפצת הרעיון הציוני ברחבי רוסיה. הוא גילה כי היה לו קל הרבה יותר לכתוב לבדו את משנתו התאורטית לגבי פתרון השאלה היהודית מאשר לתרגם את רעיונותיו למעשים. פינסקר וחבריו לאגודה נתקלו בקשיים לא מעטים בדרך להגשמת מטרותיהם. הם עשו מאמצים גדולים כדי להשיג כספים שהמתיישבים בארץ ישראל נזקקו להם והשקיעו את מרצם בגיוס חברים חדשים לתנועה.
למרות האמצעים המוגבלים והמכשולים בהם נתקלו, עמדה התנועה במבחן. המושבות פתח תקווה וגדרה קיבלו את התמיכה המבוקשת, הוקמו בתים חדשים, נרכשו קרקעות וכלי עבודה ועוד. עם זאת, משנה לשנה הלכה הקופה והידלדלה; רבים מן החוגים החזיקו אצלם את כספי התרומות ומסי החברים אך העבירו רק מקצתם לקופה המרכזית בוורשה. היו חברים בתנועה שמתחו ביקורת אך פועלו, התגלעו חיכוכים והוטחו האשמות הדדיות בין חוגים שונים. עם הזמן הצטברה מרירות רבה בתנועה והיה צורך בוועידה חדשה כדי לטהר את האווירה.
בשנת 1887 התכנסה ועידת דרוזגניק, אשר התנהלה תוך האשמות הדדיות בין הדתיים לבין המשכילים לגבי דרכי הפעולה של התנועה. לבסוף עלה בידי פינסקר לשכך את הרוחות, והוועידה ננעלה בהסכם הדדי.
מיד לאחר הוועידה יצא פינסקר למסע נוסף במערב אירופה במטרה לגייס עזרה לתנועה מנכבדי היהודים בקהילות הגדולות. הפעם הצליח יותר, ובכל מקום שהגיע קיבלו אותו בכבוד רב, והוא הצליח לגייס סכומי כסף נכבדים לקופת הוועד המרכזי.
במשך כל זמן כהונתו לא נקט פינסקר שום צעד פוליטי להגשמת המטרה הסופית של התנועה. הוא נמנע מניהול משא ומתן עם הממשלה הטורקית שפעלה בארץ ישראל ולא התערב במעשיהם של פקידי הברון רוטשילד בקונסטנטינופול מפני שעדיין לא ראה כוח לאומי במערב שיכול לייצג את היהודים בצורה יעילה. בנוסף, הוא לא יכול היה כאדם פרטי לנהל מהלכים פוליטיים, מפני שמבחינה רשמית התנועה לא הייתה קיימת. במשך כל שנות ה-80 של המאה ה-19 הייתה התנועה בחזקת תנועה מחתרתית, ורק ב-1890, כששינתה התנועה את שמהּ ל"האגודה לעזרת החקלאיים היהודיים בפלשתינה וסוריה", קיבלה אישור רשמי לפעילותה.
סיום פעילותו הציבורית

ב-1888, תשוש מבחינה פיזית ונפשית, הגיש פינסקר את התפטרותו מהתנועה, ובעקבות כך כונסה ועידה שלישית, בווילנה, כדי לדון בהמשך גורלה של התנועה. בוועידה זו פינסקר כבר לא היה נוכח.
בשנת 1891 גברו הרדיפות על יהודי רוסיה, חל גירוש יהודים ממוסקבה ומסנקט פטרבורג והתגברה העלייה הראשונה לארץ ישראל, אשר נחלה כשלים רבים בגלל חוסר המוכנות של העולים, ובעקבות כך הייתה גם עזיבה המונית מהארץ.
פינסקר קיבל את המשבר באופן קשה, ועל אף שכבר פסק מכל פעילת ציבורית, יש הסוברים כי בתקופה זו התייאש מן האפשרות שארץ ישראל תוכל להיות אי פעם מדינת היהודים והחל רואה אותה כמרכז רוחני בלבד.
סיום פעילותו הציבורית > מותו של פינסקר והקמת פנתיאון לאומי בארץ ישראל

ב-21 בדצמבר 1891, כ' בכסלו תרנ"ב, נפטר פינסקר ממחלת לב. עם מותו ירד אבל כבד על כל הקהילות היהודיות בארץ ישראל ומחוצה להּ. כמעט בכל העיתונים היהודיים פורסמו דברי הספד ומאמרי הערכה לאישיותו ופועלו המרשים של פינסקר. הוא נקבר בעירו אודסה אולם ב-1934 העלה מנחם אוסישקין, מנהל הקרן הקיימת לישראל את עצמותיו לארץ ישראל וקבר אותו במערת ניקנור שנמצאת היום בתוך מתחם הגן הבוטני הלאומי של קמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים. אוסישקין ייעד את המקום להקמת פנתיאון לאומי בארץ ישראל ולימים אף נקבר במקום בעצמו, במערה אחת לצד פינסקר. אחרי קום המדינה הוקם הפנתיאון הלאומי בהר הרצל במערב העיר.
הדור הזה לא היה ראוי לקומה כזו. אני זוכר את השיחה האחרונה שלי איתך, מורי ורבי, כאשר שמעתי מפיך מה שמעיק עליך. אמרת לי: 'קראתי לאוטואמנציפציה, ואם האוטואמנציפציה היא זה מה שנעשה עכשיו בארץ, מה תקוותינו? 'ודווקא אנוכי, תלמידך הצעיר, העזתי לאמור לך: 'אבל זה יעבור, דור אחר יבוא, יבואו אנשים אחרים'. קמת וברטט על שפתיך אמרת: 'אני את הדור הזה לא אראה, אני מברך אותך, הדור הצעיר, כי אתם תזכו ותראו". ומקץ חצי שנה נסתלקת. מהומה קמה במחננו הקטן: מי היה לנו עכשיו המורה והמדריך?... אתה לא היית מנהיג, אתה היית המורה, החוזה והמדריך. אבל בלי חוזה ובלי מורה ומדריך, שבא לפני המנהיג אין מקום למנהיג. בא הרצל ומצא לפניו את החיל, שאתה, פינסקר, הכינות לו.
הנצחה

על שמו רחובות בערים רבות בארץ, בהם תל אביב, ירושלים, חיפה, ראשון לציון, פתח תקווה, הרצליה, רחובות.
זכרו של פינסקר הונצח בבול דאר ישראלי. ב-3 ביולי 1984 הנפיק דאר ישראל בול דאר  שהוקדש לזכרו של פינסקר שעליו מופיע דיוקנו. האמנית רות בקמן  עיצבה את הבול. דאר ישראל מכר 1,430,000 בולים של בול זה.
ראו גם

ציונות מעשית, ציונות מדינית וציונות סינתטית
Ohry A, Levy A. Leon Pinsker, doctor and Zionist - one hundred years after the Kattowitz Convention. Korot. 1984;8:420-1.
לקריאה נוספת

בן ציון דינבורג (1945). מפלסי דרך, תל אביב: בטרם.
אלתר דרויאנוב (1952) "פינסקר וזמנו" ירושלים: ראובן מס.
מרדכי יואלי (תש"ך). י"ל פינסקר: מבשר התחיה הלאומית. תל אביב: מסדה.
בנציון נתניהו (2003). חמשת אבות הציונות. תל אביב: ידיעות אחרונות.
Marina

| --- | --- |
 שיר בביצוע רוקו גרנטה
 יצא לאור:  1959 
 סוגה:  שאנסון 
 שפה:  איטלקית 
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס 
 
"Marina" הוא שיר איטלקי משנת 1959 של הזמר האיטלקי-בלגי רוקו גרנטה, הלהיט הבינלאומי הראשון והשיר הידוע ביותר שלו.
במקור, בשנת 1959 השיר הופיע כצד B של השיר "מנואלה", אולם צד B הפך ליותר מושמע מצד A, וב-30 בינואר הדיח השיר את הו! קרול מאת ניל סדקה למשך שבוע אחד מהמקום הראשון ברשימת הלהיטים מספר 1 של מצעד הפזמונים ההולנדי משנת 1960.
השיר מכר מיליוני עותקים. השיר דורג מספר 1 בבלגיה, מספר 31 בארצות הברית, ו-1 בגרמניה, בהולנד, באיטליה ובנורווגיה.
השפעת השיר

השיר היה כה פופולרי בבלגיה ובהולנד, עד שהורים רבים קראו לבנותיהם בשם מרינה. בהולנד, מספר הילדות שנקראו מרינה עלה מ-156 בשנת 1958 (לפני הלהיט), ל-190 ו-250 בשנים 1959 ו-1960, בהתאמה.
סרט עלילתי מוזיקלי (גרמני) בשם "מרינה" (מאת פול מרטין) הופק בשנת 1960.
בשנת 2013 תוארו ראשית חייו של גרנטה (והקריירה המוזיקלית שלו שהתחילה בהצלחה הפתאומית של הלהיט "Marina") בסרט ביוגרפי חדש בשם "מרינה", בבימויו של סטין קונינקס.
השפעת השיר > גרסה עברית

בתחילת שנות ה-90 הוציא שימי תבורי גרסה בעברית בשם "מרינה מרינה" בתרגום של עוזי חיטמן ובעיבוד של ננסי ברנדס.
הערות שוליים

↑  Joel Whitburn, The Billboard Book of Top 40 Hits. 7th edn, 2000
↑  The positions for the German Singles Charts are taken from Günter Ehnert: Hit Bilanz. Deutsche Chart Singles 1956–1980. Hamburg: Taurus Press 1990, S. 88
↑   Billboard - Nov 21, 1960 - Page 46 MARINA AND OTHER ITALIAN FAVORITES Rocco Granata. Laurie LLP 2003 — Rocco Granata bad his first international hit with "Marina," "
↑  "Nederlandse Voornamenbank (Dutch First Names Database) - Marina". Meertens Institute.
↑  מרינה מרינה, באתר הספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: a3878e6c-702e-4b21-a378-a20075e009cc
שיר הטלפון

"שיר הטלפון", הוא הגרסה העברית לשיר "The Telephone no Ring", או "The Telephone Song" שנכתב, הולחן ובוצע על ידי הזמר האיטלקי-אמריקאי ניקולה פאונה (אנ').
בשיר, גבר בעל מבטא איטלקי כבד מספר באנגלית על ניסיונותיו הכושלים לטלפן לחברתו קתרין, מטלפון הפועל על מטבעות. הוא מנסה ללא הצלחה לקבל את עזרתה של המרכזנית, אך היא נשארת אדישה לפניותיו. השיר, שהוקלט כסינגל בשנת 1949 בחברת התקליטים אתנה, שהוקמה על ידי ניקולה פאונה, מכר באמריקה חמישה מיליון עותקים.
טלפון הפועל על מטבעות באמצעות מרכזייה
גרסה עברית ופרודיה

בשנת 1966, השיר תורגם לעברית על ידי ירון לונדון על פי בקשתו של האמרגן אברהם דשא (פשנל) עבור התוכנית השנייה של הגשש החיוור, "תוכנית ד". הבחור האיטלקי בשיר של פאונה הפך בתרגומו של ירון לונדון לבחור מרוקאי. גם הוא מנסה ללא הצלחה לטלפן מטלפון ציבורי לחברתו ז'קלין במספרה סימון. בגלל טעות בחיוג הוא מגיע למרפאתו של דוקטור אייזן ולאחר מכן להודעה מוקלטת המודיעה לו "המספר שחייגת הוחלף במספר חדש". ההודעה החוזרת מוציאה אותו מדעתו וגורמת לו לפלוט את הקללה "ימח שם הטלפון שלך" בערבית משובשת. לצורך ההופעה, הגששים והבמאי ניסים אלוני, הוסיפו ביטויים רבים בצרפתית ואף תרגום לאנגלית, צרפתית ואיטלקית של ההודעה המוקלטת של חברת הטלפון.
השיר בביצוע הגששים זכה במקום הראשון במצעד הפזמונים של שנת 1966.
הגרסה המקורית של ירון לונדון בוצעה בשנת 1966 על ידי פפה (אריה פלדמן) וצמד השלושה (עמיר אברהמי (אברהמי), ישראל אבני והגיטרה), כולם חברים לשעבר בלהקת פיקוד צפון.
בשנת 1969, בוצעה הגרסה של ירון לונדון בתרגום לאנגלית על ידי חיים טופול והגששים.
בשנת 1967 יצאה פרודיה לשיר הטלפון בשם "הלו נאצר כאן חוסיין", מילים ד. מנהיים, ביצוע פפה.
פפה וד. מנהיים היו באותה עת חיילים בשירות מילואים.
הרקע לכתיבת הפרודיה היה פרסום כתבה בעיתון מעריב מ-23 ביוני 1967 בה תוארה שיחה בדיונית בין המלך חוסיין לגמאל עבד אל נאצר שנקלטה על ידי שירות המודיעין הישראלי. שיחה כזאת אכן התקיימה (שיחת נאצר-חוסיין), הוקלטה ואף הושמעה בגלי צה”ל והיוותה הישג מורלי משמעותי. מטרת השיחה הייתה תיאום פרסום הודעה משותפת מצרית-ירדנית-סורית בה נאמר:"כי מטוסים אמריקניים ובריטיים משתמשים בנושאות המטוסים שלהם נגדנו". בשיחה הוליך הנשיא המצרי שולל את המלך הירדני, בעודו טוען כי חיל האוויר המצרי הולם בשדות התעופה הישראליים כבר שעות רבות – זאת, על אף שידע כי חיל האוויר המצרי חוסל כמעט לחלוטין על ידי חיל האוויר הישראלי יום קודם לכן.
בפרודיה, נאצר מתקשר למלך חוסיין בארמונו ברבת עמון מטלפון ציבורי דרך מרכזייה. הוא מספר שצה"ל כבר הובס ומבקש דיווח מצב מחוסיין. בהמשך נשמעת התייחסות למקומות שונים בגדה ובעזה. דוקטור אייזן, מגרסתו של ירון לונדון, מוחלף בדוקטור צה"ל שמקבל ליד הכותל "מבוקר עד ערב". ההודעה על החלפת מספר הטלפון מוחלפת בהודעת צה"ל "המספר שחייגת נתפס בידי צה"ל. נא המתן למלחמה הבאה".
השיר זכה להצלחה רבה, אך נאסר להשמעה בקול ישראל בגלל הלשון הלא מכבדת בה נאצר פנה למלך חוסיין.
בשנת 1998 יצאה גרסה פרודית לשיר במסגרת קמפיין פרסומי לחברת בזק, כשאת ז'קלין מגלמת שרונה אלימלך. לפרסומת יצאה גרסה פרודית באותה שנה ב"זהו זה" שבה יאסר ערפאת (בגילומו של דב גליקמן) מנסה את מזלו דרך הטלפון.
הערות שוליים

↑  The One And Only Nicola Paone | Nicola Paone Lyrics, Meaning & Videos (באנגלית), נבדק ב-2023-06-10
↑  צפו בגרסה מצחיקה ומפתיעה במיוחד לשיר הטלפון של הגשש החיוור, באתר בא-במייל, ‏2017-07-10
↑  מילים לשיר הטלפון כפי שתורגם על ידי ירון לונדון
↑  אודות אריה פלדמן (פפה) באתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל
↑  פפה ( אריה פלדמן ז"ל) וצמד השלושה - שיר הטלפון - 1966, נבדק ב-2023-06-10
↑  חיים טופול והגששים - שיר הטלפון בשלל שפות (נדיר), נבדק ב-2023-06-10
↑  שיחה בדויה בין נאצר לחוסין, ”מעריב”, 23 ביוני 1967, באתר web.nli.org.il
↑  הכירו את היחידה המסווגת הכי גדולה בצה"ל:8200 /מיכל דניאלי, באתר Mabat Magazine, ‏2014-04-19 (באנגלית)
↑  מלחמת ששת הימים 6–2812, נבדק ב-2023-06-10
↑  ⁨| "הלו נאצר, כאן חוסיין" לא ישודר על ידי "קול ישראל" מעריב 23 ביוני 1967⁩ הספרייה הלאומית של ישראל │ עיתונים, באתר www.nli.org.il
ג'ון ויסלר

| --- | --- |

 לידה:  בסיס חיל הנחתים פנדלטון, קליפורניה, ארצות הברית
 השתייכות:  חיל הנחתים של ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1978–2017 (כ־39 שנים)
 דרגה:   לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד כוח המשלוח השלישי של חיל הנחתים  מפקד פיקוד כוחות חיל הנחתים
 עיטורים
   מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה  לגיון ההצטיינות (2)
ג'ון ויסלר (באנגלית: John E. Wissler) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בחיל הנחתים של ארצות הברית, שירת כמפקד פיקוד כוחות חיל הנחתים.
ביוגרפיה

ויסלר נולד בבסיס חיל הנחתים פנדלטון שבקליפורניה, בן לאב ששירת בחיל הנחתים. הוא נדד עם משפחתו בעקבות מקומות השירות של אביו, עד שהמשפחה השתקעה בעיר ברוקלין פארק שבמינסוטה.
ב-1978 סיים לימודי הנדסה באקדמיה הימית של ארצות הברית והתגייס לחיל הנחתים. שירת במחלקת הנדסה קרבית ובגדוד תמיכה לוגיסטית והשתתף במבצע טופר העיט. שימש סגן מפקד פלוגת הנדסה בגדוד הנחתים הראשון, מפקד פלוגת מפקדה ופלוגת הנדסה בגדוד. הוצב בהונדורס יחד עם הפלוגה. שירת כסגן מפקד טייסת התמיכה 172 באוקינאווה ופיקד על גדוד ההנדסה הקרבית השני בדיוויזיית הנחתים השנייה. בשנים 2004–2006 פיקד על גדוד התובלה השני שתמך בפריסת כוח המשלוח השני של חיל הנחתים במהלך מלחמת עיראק. פיקד על גדוד המשלוח השני של הנחתים.
תפקידי המטה שלו כללו בין השאר ראש קבוצת התכנון לנחיתה האמפיבית של חיל הנחתים במלחמת המפרץ, עוזר לנשיא ארצות הברית בשנים 1991–1993. קצין אג"ם בטייסת 17 של כנף הנחתים הראשונה, קצין ההנדסה של דיוויזיית הנחתים השנייה, ראש ענף תכנון במטה חיל הנחתים, ועוזרו הצבאי של סגן מזכיר ההגנה של ארצות הברית. בתפקידו זה הוצב בעיראק למשך חודשיים על מנת ללמוד את מצב המערכה במסגרת הדיונים במטות המשולבים על פריסת הכוחות המחודשת של ארצות הברית במדינה.
ב-2013 מונה למפקד כוח המשלוח השלישי של חיל הנחתים ועל מפקדת כוחות חיל הנחתים ביפן. בתקופה זו מונה למפקד כוח משימה לסיוע במאמצים ההומניטריים של פיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית בעקבות טייפון האיאן שפגע בפיליפינים ב-2013, ובעקבות רעידת האדמה בנפאל ב-2015. במהלך המבצע בנפאל נהרגו שישה מחיילי הנחתים בהתרסקות מסוק.
ב-2014 פתח מבקר משרד ההגנה בחקירה נגד ויסלר ומצא כי פעל שלא כראוי בניצול כספי מדינה לטובת נסיעות ושימוש בנהג ורכב צבאי. הוא המליץ לנקוט נגדו בצעדים משמעתיים.
באוקטובר 2015 מונה ויסלר למפקד פיקוד כוחות חיל הנחתים ושירת בתפקיד עד אוגוסט 2017. בספטמבר אותה שנה פרש מהשירות הצבאי.
ויסלר בעל תואר ראשון בהנדסה ימית מהאקדמיה הימית של ארצות הברית. בעל תואר שני בהנדסת תעשייה וניהול מהמכון הטכנולוגי של חיל האוויר. בוגר המכללה לפיקוד ומטה של חיל הנחתים והמכללה למטה של הכוחות המזוינים. שימש עמית במכון ברוקינגס.