הפארק הלאומי עמק קויאהוגה
גאולוגיה

לנהר קויאהוגה יש נתיב יוצא דופן בצורת האות הלטינית V. הנהר זורם תחילה לדרום-מערב, ואז פונה בחדות צפונה ונשפך בימת אירי לא הרחק מהמקום בו הוא נובע. הזרוע השמאלית של ה-V, זורמת צפונה דרך הפארק, כשהיא משתמשת בעמק שקדם לתקופת הקרחונים, בעוד שהזרוע הימנית מותאמת לתבנית ניקוז חדשה יותר. הזרוע החדשה נחתכה עם הזרוע הישנה במפלי קויאהוגה, בבסיס ה-V. נחלים אחרים עשו את דרכם אל העמק שקדם לקרחונים באמצעות התחתרות ויצירת קניונים עם מפלים כדוגמת אלו בטינקרס קריק (Tinkers Creek) בברנדיוויין קריק (Brandywine Creek) וצ'יפווה קריק (Chippewa Creek). מפלים אלו נוצרו כשזרמי המים שחקו את פצלי בדפורד (Bedford Shale) שמתחת לאבן חול בראה (Berea Sandstone). סחף שמקורו בקרחונים ממלא את העמק עד לעומק של 120 מטרים. משקעים אלו מורכבים מאוד בשל הצטברות המים לפני הקרח לפני כל אירוע התקרחנות ואחריו. משקעים חופיים, שרטוני חצצים ומשקעי חוף אחרים מאגם מאומי הקדום (Lake Maumee, אגם קרחוני שקדם לימת אירי) מצויים בעמק, כמו גם חצצים מזמן "אגם ארקונה" (Lake Arkona), ורכסים מסמנים את חופי האגמים: ויטלסי (Whittlesey), וורן (Warren) וויין (Wayne).
שריד בולט מעידן הקרח ויסקונסין (אנ') הוא "מורנת דפאיינס" (Defiance Moraine), המשתרעת מדפייאנס (Defiance) ממערב אוהיו לרוחב אוהיו ועד לתוך פנסילבניה. כפי שקושינג (Cushing) ועמיתיו הצביעו: "מורנת דפייאנס מייצגת את השריד הבולט האחרון לחזית הקרחון באזור זה". רוחב המורנה נע בין 3 ל-6 קילומטרים, ולדברי לוורט (Leverett): "היא כמו גל רחב שקו הרכס שלו ניצב 6 עד 15 מטרים מעל הגבול של המישור שמחוץ לו". מורנה זו יוצרת שלוחה המזדקרת דרומה לתוך העמק למשך 13 קילומטרים עד פנינסולה (Peninsula). רוחב השלוחה בתחילתה, בקצה הצפוני שלה כ-10 קילומטרים והיא הולכת ונעשית צרה לקראת הקצה הדרומי שלה, שם רוחבה כ-5 קילומטרים. מבנים של משקעים קרחוניים כדוגמת קם (Kame) ואסקר מאפיינים את פני השטח דרומית למורנה זו עד לקצה הדרומי של ההתקרחנות.
פצלי בדפורד ואבן חול בראה הושקעו בסביבת דלתה של נהר בתת-התור קרבון מיסיסיפי. ערוצי הנחלים נחצבו בפצלי בדפורד ומאוחר יותר התמלאו ערוצים אלו באבן חול בראה. יש להם ערך כלכלי מלבד היותם רקע לקניונים מרהיבים ומפלים בעמק. אבן חול בראה נחצבה בבראה לשימוש כאבני טחינה ואבני בניין, בעוד שאת החלק התחתון של פצלי בדפורד חצבו בסאות אוקליד (South Euclid) ובלוסטון (Bluestone) עבור "האבן הכחולה".
קונגלומרט שרון (Sharon conglomerate) הוא תצורה מקרבון פנסילבני המורכבת מאבן חול וקונגלומרטים. היא נוצרה לדברי קושינג ועמיתיו כ"טלאים נפרדים או הרי משאר בראשי ההרים הגבוהים ביותר... הרי משאר אלו ניצבים בעוז מעל הסביבה המקיפה אותם" בשל עמידותם לסחיפה. מדפי בוסטון (Boston Ledges) הם הדוגמה הראויה ביותר לציון. כשהפצלים מקרבון מיסיסיפי מתחתיהם נשטפו, נוצרו גושים עצומים של קונגלומרט שרון. כפי שקושינג מסביר "פעולת הכפור מסייעת בהרחקת הגושים זה מזה, סדקים מתרחבים ויוצרים מערות, וכתוצאה מכך יש סבך של גושי סלע, המופרדים על ידי מעברים ברוחב משתנה".
גז הופק מהפצלים באזור מאז 1883, כאשר באר נקדחה ברוקפורט (Rockport) לעומק של 160 מטרים, והופקו ממנה 612 מטרים מעוקבים של גז ביום. קידוחי הגז שגשגו בשנים 1914–1915, ובהגיע 1931 הפיקו כמה מאות בארות גז מפצלי יורון מהדבון. הגז הופק מפצלים בעובי 381 מטרים בעומקים מ-120 ועד 560 מטרים. הלחצים הין בין 3 ל-135 PSI והתפוקה הייתה פחות מ-560 מטרים מעוקבים ביום. כפי שקושינג הצביע בשנות ה-30 של המאה ה-20 "יש כמויות גדולות של נפט בפצלי דבון". מאז הראו פצלי מרסלוס (Marcellus Shale) ופצלי אוטיקה (Utica Shale) העמוקים יותר את ערכם הכלכלי.
מפה המציגה את תחומי מורנת דפייאנס
מפה גאולוגית של תוואי נוף קרחוניים
גבול הקרחונים באוהיו
חתך גאולוגי