תגובת העולם לשואה
מדינות אירופה תחת הכיבוש נאצי > פולין

חלק מהפולנים סייע להשמדה ורדיפת היהודים ומיעוטם התנגדו לה, אם כחלק מהתנגדות ושנאה לגרמנים ואם ממניעים הומנטריים.
הפולנים במלחמת העולם השנייה היו שרויים בעצמם תחת כיבוש גרמני קשה ואכזרי, שראה בהם "גזע נחות". היו תוכניות נאציות להשמדת חלק ניכר מהעם הפולני. לפחות 2 מיליון פולנים לא-יהודים נרצחו במהלך המלחמה. האליטות הפולניות, ובהם פוליטיקאים, אומנים, אנשי רוח, פרופסורים מהאוניברסיטאות ואחרים הושמדו על ידי הנאצים. הגרמנים הטילו אווירה של טרור בפולין. לכן, רוב הפולנים עסקו בעיקר בלשרוד.
בפולין, בניגוד למדינות רבות אחרות, היה קיים עונש מוות על ידי הגרמנים לכל פולני שעזר ליהודים בכל צורה שהיא. הגרמנים לא הסתפקו בזאת ואף הרחיבו את היקף הענישה למשפחת העוזר ואף לרצח מאסיבי אזור מגוריו. העונשים הקשים הללו והמצב הקשה, ביחד עם תחושות אנטישמיות שהיו נפוצות בקרב האוכלוסייה הפולנית כלפי היהודים, הרתיעו את רוב הפולנים מלעזור ליהודים. עם זאת, בפולין יש את מספרם הרב ביותר של חסידי אומות העולם - 6600 שמוכרים על ידי יד ושם. ההערכות הריאליות לגבי כמות העוזרים ליהודים שלא לצורך סחיטתם נעות בין 20 אלף למיליון.
היו יחידים שעזרו ליהודים לבד מבלי שהיו חלק מארגון כלשהו. יאן תומאש גרוס, היסטוריון וסוצילוג אמריקאי פולני, גורס כי רק בורשה עצמה היה רובע שלם, ז'ליבוש, שעזר ליהודים לשרוד. מקרב הפולנים אף יצאה אישה שהצילה יותר יהודים מחסיד אומות העולם, אוסקר שינדלר, ושמה היה אירנה סנדלר. סנדלר ניצלה את הכשרתה הרפואית כדי להסתנן לגטו ורשה והבריחו ממנו לפחות 2500 ילדים יהודים.
לצד העוזרים, היה מעמד של פושעים פולנים - שמאלצניקים, שסחטו יהודים לשם הפקת רווח אישי, וכן היו משתפי פעולה פולנים שהלשינו על יהודים ועל פולנים אחרים. היו גם מקרים של רצח יהודים בידי כפריים פולנים, כמו בדוגמה המפורסמת של הטבח בכפר ידוובנה ופוגרום רדזילוב שבכל אחד מהם נטבחו מאות יהודים בידי השכנים הפולנים שלהם, בעת הכיבוש הגרמני ב-1941. בפולין הייתה פעילה גם המשטרה הכחולה, שאף על פי שלא שירתה במחנות הריכוז, עזרה לגרמנים לאתר יהודים ופעילי מחתרת.
הממשלה הפולנית הגולה בלונדון הייתה היחידה שפרסמה בריש גלי את דבר ההשמדה ואף שלחה דיפלומט פולני בכיר, יאן קרסקי, אל ממשלות ארצות הברית ובריטניה בקריאה לעצור את השואה.
בשנת 1942 הוקם ארגון חשאי בשם ז'גוטה, (ראשי תיבות בפולנית של "הוועד לסיוע ליהודים") בידי סופיה קוזאק. אין לדעת כמה הצליח הוועד לסייע ליהודים, אך בנקודת זמן אחת, ב-1943 היו תחת השגחתו 2,500 ילדים יהודים בוורשה לבדה. דוגמה מעניינת נוספת היא של סופיה קושק, שעמדה בראש מחתרת לאומנית, והוציאה עלון מחתרת בו טענה כי אף על פי שהיהודים הם אויבי פולין, אסור לשתוק על השמדתם ויש להתנגד לה בקול ברור. קושק אף הצילה בעצמה ילדים יהודים רבים.
המחתרת הפולנית גינתה כל עזרה לגרמנים ואף הוציאה להורג סחטנים ומסגירי יהודים. הארמייה קריובה, "צבא הבית", אמנם חשש להעביר נשק רב לגטו ורשה, אף על פי שכן העביר נשק דרך הארגון הציוני הרוויזיוניסטי, אצ"י, מאחר שידעו שאיננו קשור לברית המועצות, שנתפסה גם היא כאויבת של פולין. בנשק נעשה שימוש בעת המרד. המחתרת אף ניסתה לפרוץ לגטו מספר פעמים בעת תחילת המרד, אך ללא הצלחה. בעת מרד ורשה באוגוסט 1944 שחררה המחתרת 348 יהודים שנותרו במחנה ריכוז שנבנה על ידי הנאצים לאחר השמדת הגטו באפריל 1943. עם זאת, גם במחתרת היו תופעות של רדיפות יהודים. בעת מרד ורשה ב-1944 נרצחו עשרות יהודים על ידי קציני צבא ארמייה קריובה, ויהודים רבים אחרים נאלצו לעבור לצבא של ארמייה לודובה, "צבא העם" הקומוניסטי.
לפולנים הייתה את אחת מהמחתרות האנטי נאציות הגדולות בעולם, עם מעל ל-200 אלף חברים. העם הפולני בכללותו שנא את הגרמנים, אויב בן מאות שנים, וסלד מהכיבוש, ולכן לא שיתף פעולה בדרגים גבוהים עם נאצים. לא היו שומרים פולנים במחנות הריכוז וההשמדה. כתוצאה ממעשי ההצלה הפולנים ניצלו כ-50 אלף יהודים בפולין.
עם זאת האנטישמיות הפולנית לא הסתיימה גם לאחר השואה. עד סוף שנת 1945 נרצחו ברחבי המדינה 350 יהודים. בשנת 1946 אירע פוגרום קיילצה, בו נרצחו 42 יהודים ו-80 נפצעו מתוך 143 היהודים ששהו בעיר, לאחר שבעיר נפוצה עלילת דם על היהודים.