stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הלינץ' בתומאס שיפ ואברם סמית'
התיק המשפטי

כשבוע לאחר הלינץ׳, התובע המקומי של מחוז גרנט חקר בהליך שימוע לפני שופט כ-30 עדי ראייה, בהם השריף והשוטרים שהגנו על בית המעצר. תמליל החקירה מראה שהתובע התמקד בעיקר ברצח של עובד המפעל וכמעט לא שאל לגבי הלינץ׳. לפי התמליל, התובע פנה לרבים מהעדים בשמם הפרטי והם התייחסו אליו בשמו הפרטי. שני תובעים נוספים שנשלחו על ידי התובע הכללי של אינדיאנה השתתפו גם הם בשימוע. בניגוד לתובע המקומי הם התמקדו במובילי הלינץ׳ ובהתנהלות השוטרים שאפשרו אותו. מרבית עדי הראייה סירבו למסור שמות של מעורבים בלינץ׳, אולם שלושה שמות חזרו בחלק מהעדויות, ועוד אדם זוהה בשמו הפרטי, ולפי השמועות סמית׳ נשך אותו בזרועו בעת שנגרר מהכלא. חוסר שיתוף הפעולה של העדים והשוטרים מנע זיהוי של מעורבים נוספים. עדי הראייה ממריון טענו שרוב המשתתפים בלינץ׳ הגיעו מחוץ לעיירה, בעיקר מהעיירה בה חי דיטר, אך עד ראייה שחי בעיירה טען שלא זיהה אף אחד מהמעורבים.
בהקשר לפעולות השוטרים, השוטרים טענו שאם היו משתמשים ביותר כוח כדי לפזר את ההמון היו פורצות מהומות, בדומה למהומות הגזע בטולסה. השוטרים גם טענו שבקרב הקהל היו חפים מפשע, ביניהם נשים וילדים.
לאחר שמיעת העדויות בתיק, השופט החוקר סירב להגיש צווי מעצר כנגד המעורבים והעביר את התיק לחבר מושבעים גדול. חודש לאחר מכן חבר המושבעים הגדול החליט לא להגיש כתבי אישום.
התובע הכללי של אינדיאנה הגיש כתבי אישום משלו נגד שבעה תושבי מריון ובקשה להדחה נגד השריף המקומי. בסוף דצמבר החל משפטו של הנאשם הראשון, מהגר טורקי בעל הרשאות קודמות. הוא טען שהיה בזירת האירוע, אך היה רק עד ראייה ולא מעורב בלינץ׳. שני שוטרים זיהו אותו כמעורב בלינץ׳ אולם חמישה-עשר עדים אחרים לא זיהו אותו. לאחר שמיעת העדויות הוא זוכה על ידי חבר המושבעים. חודשיים מאוחר יותר החל משפטו של הנאשם השני, נהג מונית עם רקע של עבירות אלימות. לפחות שבעה עדים זיהו אותו בתוך בית המעצר. לעומתם, ההגנה הביאה מספר קרובי משפחתו שהעידו שהוא אכן היה בבית המעצר, אך יצא לפני תחילת הלינץ׳. חבר המושבעים היה חלוק בהתחלה, אך לאחר 18 שעות של דיונים הוא החליט על זיכוי.
באמצע מרץ, הודיע התובע הכללי של אינדיאנה שהוא מושך את כתבי האישום נגד שאר הנאשמים ונגד השריף. הזיכויים של שני הנאשמים הראשונים, שהיו מעורבים עיקריים ופחות מחוברים עם תושבי מריון, השאיר סיכוי נמוך מאוד להרשעתם של שאר הנאשמים. התובע ועוזריו זכו לשבחים בקרב הקהילה השחורה על כך שבניגוד למקרים דומים בארה״ב הם לפחות ניסו להגיש כתבי אישום כנגד המעורבים.
נותר רק התיק המשפטי של ג׳יימס קמרון. הוא הואשם ברצח, סיוע לרצח, אונס וסיוע לאונס. התובע המקומי דרש עונש של מאסר עולם. הוא יוצג על ידי שני עורכי דין שחורים שנשכרו בידי ה-NAACP. משפטו הועבר ממחוז גרנט, שם לא היה זוכה למשפט הוגן, אל המחוז הסמוך. עדותו של השריף, לפיה קמרון הודה במעורבותו ברצח ובאונס הוכרזה כלא תקפה, לאחר שקמרון טען שהודאתו נגבתה ממנו באלימות ובאיומים. הנאנסת טענה שהיא לא יכולה לזהות את קמרון באופן ודאי. לאחר שמיעת העדויות, המושבעים זיכו את קמרון ממרבית האישומים, אך הרשיעו אותו בסיוע להריגה. קמרון, שהיה קטין נידון של בין שנתיים לעשר שנים ובסופו של דבר ישב ארבע שנים במאסר.
לאחר האירועים

תמונתו של בייטלר נמכרה באלפי עותקים ופורסמה בעיתוני התקופה. עד היום היא נחשבת לאחת התמונות המפורסמות ביותר בנושא.
ג'יימס קמרון הפך להיות פעיל בולט למען זכויות שחורים לאחר שחרורו מהכלא. בשנות הארבעים הוא ניהל את הפעילות של מספר ארגונים באינדיאנה. בתחילת שנות ה-50, מתוך דאגה לחיי משפחתו, הוא עבר למילווקי. ב-1982 הוא פרסם את זכרונותיו, ובין היתר כתב ששיפ וסמית׳ אכן רצחו את דיטר. ב-1988, לאחר ביקור ביד ושם, הוא הקים במילווקי את מוזיאון שואת השחורים בארצות הברית.
לאחר האירועים > פרי מוזר

המשורר והמורה היהודי אייבל מאירופול התחלחל מתמונת הלינץ' שצילם בייטלר. בהשראת התמונה חיבר מאירופול את השיר פרי מוזר, אותו פרסם בשנת 1937 בכתב העת של איגוד מורי ניו יורק תחת שם העט "לואיס אלן". השיר, המוחה על רצח השחורים בדרום ארצות הברית, בוצע על ידי אייבל ואן מאירופול, כמו גם על ידי לורה דנקן ששרה אותו במדיסון סקוור גארדן. בשנת 1939 הגיע השיר לאוזניו של ברני ג'וזפסון, מייסד מועדון הלילה המעורב הראשון בניו יורק קפה סוסייטי, שהציע אותו לבילי הולידיי. בביצועה של הולידיי זכה השיר להצלחה אדירה והפך לאחד מהמנוני זכויות האזרח הראשונים.
ראו גם

המאבק לזכויות האמריקאים-אפריקאים בארצות הברית
נערי סקוטסבורו
ליאו פרנק
לקריאה נוספת

James H. Madison, A lynching in the heartland, race and memory in America, New York : Palgrave, 2001
הערות שוליים

↑  ‏"Lawrence Beitler, a studio photographer, took this photo. For ten days and nights he printed thousands of copies, which sold for fifty cents apiece." from A Time of Terror, quoted in Legands of America, see previous note. See also Lynching in the Heartland, chapter 6 which discusses the photograph in detail.‏
↑  ‏America's Black Holocaust Museum בוויקיפדיה האנגלית
↑  ‏Strange Fruit by ‏Abel Meeropol‏
↑  ‏מילות השיר פרי מוזר, מאת אייבל מאירופול, בביצוע בילי הולידיי.
המעבדה האוקיינוגרפית הסקוטית

המעבדה האוקיינוגרפית הסקוטית (באנגלית: Scottish Oceanographical Laboratory) נוסדה ברחוב ניקולסון באדינבורו בשנת 1906. המייסד היה ויליאם ספירס ברוס, שהרבה במסעות באזורי אנטארקטיקה והחוג הארקטי ועמד בראש המשלחת הסקוטית הלאומית לאנטארקטיקה בשנים 1902 עד 1904. ברוס למד תחילה רפואה באוניברסיטת אדינבורו, אבל עבר למדעי הטבע והודות לניסיון הרב והמגוון שרכש, עשה לו שם כמדען קטבים. הוא אסף מספר רב של ממצאים בוטניים, ביולוגיים, זואולוגיים וגאולוגיים, לצד כמויות עתק של נתונים מטאורולוגיים ומגנטיים. המעבדה, שהוקמה באדינבורו בבית ברחוב ניקולסון, סיפקה מקום לבדיקה, אחסון או הצגה של חומרים אלה, משרד שבו יכול היה ברוס לעבוד על הרשומות המדעיות של המשלחת הסקוטית הלאומית, ובסיס לתכנון המשלחות הבאות.
הייתה זו שאיפתו של ברוס, שהמעבדה תתפתח למכון סקוטי לאומי לאוקיינוגרפיה. ישיבה כונסה לדון באפשרות זו במאי 1914, וההצעה זכתה לתמיכה משמעותית מצד מדענים סקוטיים מן השורה הראשונה. קמה ועדה מארגנת, אך הנושא נדחק הצידה עם פרוץ המלחמה באוגוסט 1914 ושוב לא עלה לדיון. בשנת 1919 נאלץ ברוס, מחמת שילוב של חוסר מימון עם בריאות מעורערת, לסגור את המעבדה, שאת ממצאיה השונים, הספרים ושאר החומרים שנאספו בה תרם לאוניברסיטת אדינבורו, להחברה הגאוגרפית המלכותית של סקוטלנד והמוזיאון המלכותי של סקוטלנד. מחלתו הסתיימה במוות בשנת 1921.
הקולג' המלכותי לאמנות

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית ספר לאמנות, אוסף, מוסד להשכלה גבוהה, אוניברסיטת מחקר ציבורית, ארגוני חינוך 
 כתובת:  דרום קנזינגטון, בטרסי, לונדון 
 מיקום:  הרובע המלכותי קנזינגטון וצ'לסי 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1837
 תאריך פתיחה רשמי:  1837 
 קואורדינטות:  51°30′05″N 0°10′44″W﻿ / ﻿51.501388888889°N 0.17888888888889°W﻿ / 51.501388888889; -0.17888888888889
 www.rca.ac.uk
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסהקולג' המלכותי לאמנות(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסהקולג' המלכותי לאמנות(למפת הסיטי של וסטמינסטר רגילה) הפרלמנט הבריטיהקולג' המלכותי לאמנות(למפת הסיטי של וסטמינסטר מוגדלת) הפרלמנט הבריטיהקולג' המלכותי לאמנות
 
הקולג' המלכותי לאמנות (באנגלית: Royal College of Art; בראשי תיבות: RCA) הוא אוניברסיטת מחקר ציבורית בלונדון. הוא מעניק תארים מתקדמים באמנות ובעיצוב.
זהו המוסד האמנותי היחידי בעולם שמקנה תואר מתקדם באמנות ובעיצוב. בדירוג QS של אוניברסיטאות בעולם הוא דורג במקום הראשון בעולם לשנת 2024, זו השנה העשירית ברציפות, בקטגוריית האמנות והעיצוב.
הקולג' הוקם לראשונה בשנת 1837 כבית ספר ממשלתי ועירוני לעיצוב שפעל ב"בית סאמרסט". במחצית המאה ה-19 עבר לאתר בסמוך למוזיאון ויקטוריה ואלברט (V&A). בשנת 1857 שונה שמו לבית הספר להכשרת אמנות (Normal Training School of Art) וב-1863 ל"בית הספר הלאומי להכשרת אמנות" (National Art Training School). באותה עת שימש בעיקר כמכללה להכשרת מורים לאמנות (סמינר). בשנים 1896–1897 הוסב שמו שוב ל"קולג' המלכותי לאמנות", אז הועבר הדגש ללימודי אמנות ועיצוב מעשיים. במחצית שנות ה-20 של המאה ה-20 נוספו לבית הספר מחלקות לעיצוב גרפי, עיצוב תעשייתי ועוד. בשנת 1967 זכה במעמד של אוניברסיטה.
הערות שוליים

↑  איימי מקלולין,
"הקולג' המלכותי לאמנות בראש דירוג אוניברסיטאות האמנות והעיצוב", באתר designweek.co.uk, ‏10 במרץ 2017
↑  דירוג QS של אוניברסיטאות בעולם בקטגוריית האמנות והעיצוב לשנת 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267367205171  BnF: cb13607753t (data)  GND: 1015436-X  ISNI: 0000 0004 0425 5385  LCCN: n50043094  NKC: xx0157325  NLA: 35311384  SUDOC: 055323464  TePapa: 7230  ULAN: 500213543  VIAF: 231732089   WorldCat (עם VIAF): 231732089
הקולג' הישועי על שם ז'אן ברכמן הקדוש

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית ספר ישועי 
 על שם:  ז'אן ברכמן 
 כתובת:  פנטגון 
 מיקום:  בריסל 
 מדינה:  בלגיה 
 מייסדים:  ישועים 
 מפעיל:  Ignatius Scholen in Beweging 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 16 ביולי 1604
 תאריך פתיחה רשמי:  16 ביולי 1604 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות אקלקטית 
 קואורדינטות:  50°50′31″N 4°20′55″E﻿ / ﻿50.84194°N 4.34861°E﻿ / 50.84194; 4.34861
 www.sint-jan-brussel.be
  (למפת בריסל מוגדלת) הקולג' הישועי על שם ז'אן ברכמן הקדוש(למפת בריסל רגילה) הקולג' הישועי על שם ז'אן ברכמן הקדוש
 
הקולג' הישועי על שם ז'אן ברכמן הקדוש (בהולנדית:Sint-Jan Berchmanscollege) הוא קולג' פרטי בבריסל שנוסד על ידי מסדר הישועים בשנת 1604. הוא ממוקם ליד כנסייה שנבנתה בשנת 1184.
היסטוריה

המוסד הוקם בשנת 1604 וכבר באותה שנה היו בו 400 תלמידים. בשנת 1773 הוא נסגר בעקבות החלטת קלמנס הארבעה עשר שעל מסדר הישועים להפסיק בפעילות חינוכית. הבניין החל לשמש כבניין בית משפט ונהרס בשנת 1891.
בשנת 1814 מסדר הישועים הקים מוסד חינוכי מחדש והוא פעל בתוך הכנסייה. עם הזמן הוא עבר לבניין נפרד. בשנת 1908 בית ספר קיבל שמו של ז'אן ברכמן הקדוש. במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 שפת הלימודים עברה בהדרגה מצרפתית להולנדית ואנגלית.
במהלך מלחמת העולם השנייה עמד בראש המוסד  ז'אן בטיסט דה קוסטר והוא פעל להצלת והסתרת יהודים בשטח המוסד. על פעילות זו הוא קיבל הכרה כחסיד אומות העולם.
בקולג' הישועי על שם ז'אן ברכמן הקדוש למדו מספר אנשים בולטים של החברה הבלגית לרבות הרמן ואן רומפיי ואיבר פיירלו שהיו ראשי ממשלת בלגיה, אליזבת, נסיכת בלגיה, גבריאל, נסיך בלגיה, אסטריד, נסיכת בלגיה.
המוסקטרים

| --- | --- |

 מבוסס על:  שלושת המוסקטרים 
 סוגה:  דרמה היסטורית, פשע
 יוצרים:  אדיראן הודג'ס
 כותבים:  אדריאן הודג', Ryan Craig, Jeff Povey 
 בימוי:  סול מצסטיין, אדוארד בנט, ג'ון סטריקלנד, Udayan Prasad 
 שחקנים:  לוק פסקואלינו, טום בורק, הווארד צ'ארלס, סנטיאגו קבררה
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת 
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  3 (עונה שלישית שודרה במספר מדינות וכעת משודרת באנגליה)
 מספר פרקים:  30 (עשרה פרקים לעונה)
 הפקה
 מפיקים בפועל:  ג'סיקה פופ, אדיראן הודג'ס
 חברת הפקה:  BBC
 הפצה:  נטפליקס, הולו 
 אתר צילומים:  פראג, צ'כיה
 מוזיקה:  מוראי גולד 
 אורך פרק:  55 דק' 
 שידור
 רשת שידור:  BBC ‏(BBC1 ו-BBC america)
 רשת שידור בישראל:  משודר ב-HOT VOD ו- HOT plus
 תקופת שידור מקורית:  19 בינואר 2014 – 1 באוגוסט 2016 
 קישורים חיצוניים
 אתר הסדרה
 דף התוכנית ב-IMDb
 
המוסקטרים (באנגלית: The Musketeers) הוא שמה של סדרת טלוויזיה, דרמה היסטורית מבית היוצר של רשת BBC, המבוססת על דמויות מספרו של אלכסנדר דיומא "שלושת המוסקטרים". הפרק הראשון שודר לראשונה בבריטניה ב-19 בינואר 2014.
בסדרה מככבים לוק פסקואלינו (ד'ארטניאן), טום בורק (אתוס), סנטיאגו קבררה (אראמיס), הווארד צ'ארלס (פורתוס), מיימי מק'קוי (מיליידי דה-וינטר), טמלה קארי (קונסטנט בונסיו), בו פוראז' (אדון בונסיו), ריאן גייג' (המלך לואי השלושה עשר), אלכסנדרה דאולינג (המלכה אן), הוגו ספיר (קפטן טרוויל), פיטר קפלדי (הקרדינל רישלייה, שיחק רק בעונה הראשונה), והרוזן רושפור (מארק וורן, שיחק רק בעונה השנייה). עשרת פרקי העונה הראשונה שודרו מינואר ועד מרץ 2014. הסדרה הופקה על ידי ג'סיקה פופ ואדריאן הודג'ס. מרבית הצילומים נערכו באתרי צילום בפראג. בפברואר 2014 הוזמנה עונה שנייה, שעלתה לשידור בינואר 2015. בנובמבר 2015 סיימו לצלם את העונה השלישית והאחרונה, אשר יצאה במרץ 2016.
תקציר העלילה

בפריז של שנת 1630, ד'ארטניאן, אתוס, אראמיס ופורתוס הם קבוצת לוחמים מאומנים שהוכשרו להגן על המלך, קבוצת הלוחמים הידועה כ"מוסקטרים" מבצעת שלל משימות תחת פיקודו הישיר של קפטן טרוויל. אויבם הראשי הוא הקרדינל רישלייה, שבמהלך הסדרה מנסה להכשיל ואף להרוג את המוסקטרים ואת המלכה אן, ותחת פיקודו נמצאת מיליידי-אשתו לשעבר של אתוס ואויבת שלהם. בעונה השנייה, הקרדינל נפטר ואויבם החדש של המוסקטרים הוא רושפור, אדם צרפתי שברח מכלא ספרד ובהמשך הסדרה מתגלה כבוגד ספרדי.
תקציר העלילה > העונה הראשונה

בשונה משאר הסדרות והסרטים הקודמים שדבקו בפתיחה המקורית, אשר בה ד'ארטניאן נתקל בשלושת המוסקטרים- אתוס, פורתוס ואראמיס באותו היום ומזמין אותם לדו-קרב, כאן מתחילה העלילה כאשר חבורת חיילים מן המשמר האדום (השומרים האדומים), צבא חיילים בהנהגת הקרדינל רישלייה (ארמנד ז'אן דו פלסיס דה רישלייה), מתפרצים לפונדק ואומרים כי הם מוסקטרים והורגים את אביו של ד'ארטניאן, שנאמר לו כי למנהיגם קוראים אתוס.
כדי לנקום יוצא ד'ארטניאן לפריז במטרה להרוג את אתוס, אך כאשר מגיע אליהם, אתוס נעצר על ידי המשמר האדום בהאשמה כי הוא תוקף ורוצח אנשים. אראמיס ופורתוס חוברים לד'ארטניאן ונעזרים בקונסטנס כדי למצוא את הפושע האמיתי שהתחזה לאתוס, כדי להציל את אתוס וכדי לנקום במתחזה.
בעונה ניכר עניין במערכת הזוגיות המורכבת של קונסטנס וד'ארטניאן. קונסטנס אישה צעירה הנשואה שלא באושר לבעלה בונסיו, בזמן שמתחיל סיפור אהבה סודי בינה לבין ד'ארטניאן, שבמהלך העונה מלמד את קונסטנס להילחם והיא חוברת אליהם במשימותיהם. עם הזמן, בונסיו מועסק על ידי הקרדינל ומרגל על מיליידי כתמורה, מגלה את הרומן הסודי של קונסטנס וד'ארטניאן, ומאיים על קונסטנס שאם לא תיפרד ממנו יגרום לקרדינל רישלייה להרוג אותו- וקונסטנס, בלית ברירה, נפרדת מד'ארטניאן.
הקרדינל רישלייה, אשר גם השר הראשון של צרפת והאדם המקורב ביותר אל המלך, מעסיק את מיליידי דה-וינטר כרוצחת שכירה, שעוזרת לו במזימותיו להרוס את המוסקטרים ולהתקדם עוד בפסגת השליטה בצרפת. בנוסף, מיליידי מתגלה כאשתו לשעבר של אתוס, שהיה פעם הרוזן דה לה פר, וציווה להרוג אותה לאחר ששיקרה לו על עברה ורצחה את אחיו. מיליידי דה-וינטר עוקבת אחר ד'ארטניאן ומנסה לשכנע אותו לעזוב את המוסקטרים ולהצטרף אל המשמר האדום בהנהגת הקרדינל, ולהרוג את בעלה לשעבר-אתוס.
במהלך העונה, מתנהל רומן בין אראמיס, הנודע כרודף שמלות ידוע, לבין המלכה אן. הזוגיות שלהם נשמרה בסוד למשך זמן מה, ובפרק התשיעי של העונה, כאשר נרדפו אתוס, אראמיס והמלכה על ידי חיילים ששכרו הקרדינל ומיליידי דה וינטר, שם גילה אתוס על היחסים ביניהם. בסוף העונה מתגלה כי המלכה הרה והתינוק ככל הנראה הוא בנו של אראמיס. (והמלך כנראה עקר.)
בפרק האחרון של העונה, מתכננים הארבעה בשיתופו של קפטן טרוויל תוכנית שתגרום לקרדינל ליפול לתוך הודאה מלאה על כך ששלח חיילים להתנקש בחייה של המלכה אן, וגורמים למיליידי להאמין שד'ארטניאן הצטרף אליה עקב ריב עם אתוס. מיליידי מבקשת מד'ארטניאן שיהרוג את אתוס, והם מזייפים דו-קרב שנגמר במותו של אתוס. ד'ארטניאן משכנע את הקרדינל שבידיהם של פורתוס ואראמיס מכתב בו מודה המתנקש שניסה להרוג את המלכה כי האדם אשר שכר אותו הוא הקרדינל. מיליידי מבקשת מאדם מעברה שיעזור לה להרוג את אתוס, פורתוס, אראמיס וד'ארטניאן בכך שיחטוף את קונסטנס, אך ארבעתם מצליחים להביס אותו ומצילים את קונסטנס. החבורה עוצרת בעד מיליידי לברוח על מנת להרוג אותה, אך אתוס חס על חייה ומפציר בה לא לחזור אל פריז יותר לעולם. פורתוס, אראמיס וד'ארטאניאן מערימים על הקרדינל וגורמים לו, בעזרת תחבולה, להודות במה שעשה כאשר המלכה האזינה בצד, ובכך סכלו את מזימתו. ד'ארטניאן וקונסטנס הלכו להודיע לבונסיו על הזוגיות שלהם, אך גילו שהוא ניסה להתאבד, וקונסטנס נשארת עם בונסיו.
תקציר העלילה > העונה השלישית

העונה השלישית שודרה כבר במספר מדינות כגון יוון, טורקיה ואף החלו שידוריה בקנדה, אך רק בחודש מאי יצאה ב-BBC one, ערוץ המקור. לעונה עשרה פרקים והיא ככל הנראה תהיה העונה האחרונה של הסדרה. העונה תתרחש בערך 4–5 שנים לאחר העונה השנייה, כאשר אתוס, פורתוס ודארטניאן חוזרים מהמלחמה נגד ספרד חזרה אל צרפת, ובמהלך משימה נתקלים באראמיס, שלא מסוגל להילחם יותר בטבע שלו וחובר אליהם חזרה כמוסקטיר. לעונה החדשה צפויים שני נבלים ראשיים ושניים משניים, לעומת העונות הקודמות, וידוע כי הדמויות הראשיות עומדות להישאר, מלבד מיימי מק'קוי (מיליידי דה-וינטר), שצפויה להופיע פחות, משום שנכנסה להריון.
מלבד הדמויות הראשיות שנשארו, ידוע כי כמה שחקנים חדשים מצטרפים לצוות. מאט סטוקאו ישחק את קפטן ג'ורג' מארצ'יו- הקפטן החדש של המשמר האדום. רופרט אוורט יגלם את פרון-אחיו הלא חוקי של המלך לואי שקיבל את תפקיד השליטה בצרפת בעת היעדרות המוסקטרים ממנה, ובנוסף אנדרו פלין שישחק את אחיו הנוסף של לואי-הנסיך גאסטון.
המזרח הרחוק הרוסי

| --- | --- |

 מדינה:  רוסיה רוסיה
 בירת המחוז פדרלי:  ולדיווסטוק 
 תאריך ייסוד:  13 במאי 2000 
 שטח:  6,952,555 קמ"ר
 קואורדינטות:  48°42′N 135°12′E﻿ / ﻿48.7°N 135.2°E﻿ / 48.7; 135.2 
 http://www.dfo.gov.ru/
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
המזרח הרחוק הרוסי (ברוסית: Дальний Восток) הוא אזור מחוז פדרלי במזרחה של רוסיה. בחלק משפות אירופיות נהוג להתייחס לאזור זה כחלק מסיביר, אך ברפובליקות ברית המועצות לשעבר השם הזה נפוץ יותר. אוכלוסיית המחוז היא כ-8,188,594 תושבים (2018) ושטחו 6.952 מיליון קמ"ר. בנובמבר 2018 שטח המחוז הוגדל על חשבון המחוז הפדרלי הסיבירי.
נציג הנשיא במחוז הוא ויקטור אישאייב, ומאז דצמבר 2018 מעונו הרשמי נמצא בוולדיווסטוק. עד דצמבר 2018 שימשה העיר חברובסק כעיר הבירה של המחוז.
מבנה

למחוז משתייכים:
מחוז אמור
בוריאטיה
המחוז היהודי האוטונומי
החבל המנהלי עבר הבאיקל
קמצ'טקה
מחוז מגדן
מחוז פרימוריה
סאחה
מחוז סחלין
החבל המנהלי חברובסק
המחוז האוטונומי צ'וקוטקה
הערים המרכזיות:
ולדיווסטוק
חברובסק
אולן-אודה
צ'יטה
יקוטסק
קומסומולסק על אמור
בלאגובשצ'נסק
יוז'נו-סחלינסק
פטרופבלובסק-קמצ'טסקי
נחודקה
נציגי הנשיא

קונסטנטין פוליקובסקי (2000–2005)
קמיל איסחקוב (2005–2007)
אולג סאפונוב (2007–2009)
ויקטור אישאייב (2009 - 2013)
יורי טרוטנב (מ-2013)
הערות שוליים

↑  כיהן במקביל גם כשר לפיתוח המזרח הרחוק של רוסיה
| חלוקה אדמיניסטרטיבית של הפדרציה הרוסית |
| --- | --- | --- |
| סובייקטים פדרליים | סובייקטים פדרליים |  |
| רפובליקות | אדיגיה • אלטאי • בשקורטוסטן • בוריאטיה • צ'צ'ניה • צ'ובשיה • דאגסטן • אינגושטיה • קברדינו-בלקריה • קרליה • חקסיה • קומי • קלמיקיה • קאראצ'אי-צ'רקסיה • מארי אל • מורדוביה • צפון אוסטיה - אלניה • סאחה-יקוטיה • טטרסטן • טובה • אודמורטיה • קרים 1 • דונצק 1 • לוגנסק 1 |  |
| חבלים מנהליים (קראיה) | אלטאי • חברובסק • סטברופול • פרימוריה • פרם • עבר הבאיקל • קמצ'טקה • קרסנודאר • קרסנויארסק |  |
| מחוזות (אובלסטי) | אוליאנובסק • אומסק • אורנבורג • אוריול • איוואנובו • אירקוטסק • אמור • ארכנגלסק • אסטרחן • בלגורוד • בריאנסק • טמבוב • טומסק • טולה • טבר • טיומן • ולדימיר • וולגוגרד • וולוגדה • וורונז' • ירוסלבל • לנינגרד • ליפצק • מגדן • מוסקבה • מורמנסק • ניז'ני נובגורוד • נובגורוד • נובוסיבירסק • פנזה • פסקוב • רוסטוב • ריאזאן • סחלין • סמרה • סראטוב • סמולנסק • סברדלובסק • צ'ליאבינסק • קלינינגרד • קלוגה • קמרובו • קירוב • קוסטרומה • קורגן • קורסק • דרום חרסון 1 • זפורוז'יה 1 |  |
| ערים פדרליות | מוסקבה • סנקט פטרבורג • סבסטופול 1 |  |
| מחוזות (אובלסטי) אוטונומיים | המחוז היהודי האוטונומי |  |
| מחוזות (אוקרוגה) אוטונומיים | צ'וקוטקה • חנטי ומנסי • ננץ • ימאלו-ננץ |  |
| טריטוריה פדרלית | סיריוס |  |
| מחוזות כלכליים | מחוזות כלכליים |  |
| מחוזות כלכליים | מרכזי • צ'רנוזמיה-מרכז • מזרח סיביר • מערב סיביר • המזרח הרחוק • צפוני • אורל • צפון הקווקז • צפון מערב • עבר הוולגה • וולגה-וויאטקה • קלינינגרד |  |
| מחוזות פדרליים | מחוזות פדרליים |  |
| מחוזות פדרליים | מרכזי • המזרח הרחוק • סיביר • הצפון-מערבי • דרומי • אורל • וולגה • צפון קווקז • (קרים 2)  הערות: 1מרבית מדינות העולם לא מכירות בסיפוח דרום ומזרח אוקראינה וחצי האי קרים לרוסיה והם אינם מוכרים בינלאומית כחלק מרוסיה. 2התקיים בשנים 2014–2016. |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007496754305171  GND: 7544335-1  LCCN: n2005078845  VIAF: 124546342   WorldCat (עם VIAF): 124546342
המרוץ הארקטי של נורווגיה

| --- | --- |

 מדינות:  נורווגיה צפון נורווגיה
 סוג:  מרוץ קטעים
 אורך המסלול:  כ-650 ק"מ
 חודש:  אוגוסט
 משך:  ארבעה ימים
 היסטוריה
 התקיים לראשונה:  2013
 מרוצים עד כה:  10
 מנצח ראשון:  נורווגיה תור הוסהובד
 מנצח אחרון:  בריטניה סטיבן ויליאמס (אנ')
 שנת מרוץ אחרונה:  2023
 
המרוץ הארקטי של נורווגיה (באנגלית: Arctic Race of Norway) הוא מרוץ אופני כביש בצפון נורווגיה, באזור שמצפון לחוג הארקטי ונקרא על שמו. המרוץ מתקיים מדי שנה למשך ארבעה ימים בחודש אוגוסט, כשהטור הראשון התקיים בין התאריכים 8-11 באוגוסט 2013. המרוץ נחשב לחלק ממרוצי "טור אירופה" מטעם האיגוד הבינלאומי לאופניים (UCI) ומדורג מאז 2015 בדרג 2.‏HC שמאז 2020 נקרא 2.‏Pro ב-UCI ProSeries. המרוץ מתאפיין הן בעליות בכל אחד מקטעי המרוץ והן רכיבה לאורך קו החוף של הים הצפוני (או אוקיינוס הקרח הצפוני).
המנצח והחולצות

במהלך המרוץ מוענק פרס למנצח בכל קטע יומי, וחלק מהקבוצות מכוונות את מאמציהן אך ורק לזכייה בקטעים בודדים. המנצח במרוץ כולו הוא הרוכב בעל הזמן המצטבר הקצר ביותר. כדי לזכות במרוץ, על המנצח לגלות עליונות בתחומו העיקרי של המרוץ: טיפוס בהרים ("בין הפיורדים").
החולצות אותן לובשים הרוכבים במהלך המרוץ הן:
החולצה הכחולה - הרוכב המוביל בדירוג הכללי (בעל הזמן המצטבר הקצר ביותר) לובש חולצה כחולה על מנת לזהותו.
החולצה האדומה - הרוכב המוביל בצבירת נקודות המוענקות לרוכבים אשר חוצים ראשונים את הפסגות השונות במהלך המרוץ בקטעים ההרריים. חולצה זו נקראת גם חולצת "מלך ההרים".
החולצה הירוקה - הרוכב אשר צבר את מרב הנקודות המוענקות במרוצי ביניים במהלך המרוץ ובמאוץ אל קו הסיום.
החולצה הלבנה - הרוכב הצעיר, אשר גילו אינו עולה על 25 שנים (ב-1 בינואר של שנת המרוץ), בעל הזמן המצטבר הקצר ביותר.
מנצחי המירוץ

| שנה | רוכב | קבוצה |
| --- | --- | --- |
| 2013 | נורווגיה תור הוסהובד | BMC |
| 2014 | הולנד סטיבן קרוויסווייק | בלקין פרו סייקלינג |
| 2015 | אסטוניה ריין טרמה | אסטנה |
| 2016 | איטליה ג'אני מוסקון | קבוצת סקיי |
| 2017 | בלגיה דילן טונס | BMC |
| 2018 | רוסיה סרגיי צ'רנטסקי | אסטנה |
| 2019 | קזחסטן אלכסיי לוצנקו | אסטנה |
| 2020 | המרוץ בוטל בשל מגפת הקורונה בנורווגיה |  |
| 2021 | בלגיה בן הרמנס | Israel Start-Up Nation |
| 2022 | נורווגיה אנדראס לקנסונד | Team DSM |
| 2023 | בריטניה סטיבן ויליאמס (אנ') | ישראל - פרמייר טק |
ראו גם

המרוץ הארקטי של נורווגיה 2018
הערות שוליים

↑  שמו הרשמי של המרוץ נכתב באנגלית למרות שהוא מתקיים בנורווגיה
הסכם קופנהגן

מפה שמציגה את שטחי האזור לאחר ההסכם. שוודיה בצהוב, דנמרק-נורווגיה באדום. שוודיה הייתה צריכה להחזיר את Trøndelag ואת Bornholm לדנמרק-נורווגיה. שטחים ששינו את בעליהם מסומנים בירוק.
הסכם קופנהגן היה הסכם שלום שנחתם ב־27 במאי 1660 בקופנהגן, וציין את סיום המלחמה הצפונית הקטנה בין שוודיה לברית של דנמרק-נורווגיה והאיחוד הפולני-ליטאי.
יחד עם הסכם רוסקילד (Roskilde), הוא סיים תקופה של לוחמה וקבע את הגבולות בין דנמרק, נורווגיה ושוודיה, שתקפים עד היום.
חוזה קופנהגן, שנחתם ב־27 במאי 1660, החזיר את פונן ואת בורנהולם לדנמרק ואת טרנדלג לנורווגיה. מחוזות יבשת לשעבר של דנמרק ממזרח לאורסונד, עם זאת, נותרו חלק משוודיה. כתוצאה מהשלום, האצולה הדנית, שלא תמכה במאמץ המלחמתי הדני, הפכה לשעיר לעזאזל להפסדי המדינה.
הערות שוליים

↑  Editors of Encyclopaedia Britannica, Treaty of Copenhagen Denmark, Norway, and Sweden [1660], ENCYCLOPAEDIA BRITANNICA
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמנות והסכמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הקולג' הערבי

| --- | --- |

 בית ספר תיכון
 תקופת הפעילות:  1918–הווה (כ־106 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  פלשתינה (א"י) פלשתינה
 קואורדינטות:  31°45′11″N 35°13′44″E﻿ / ﻿31.753027777778°N 35.228777777778°E﻿ / 31.753027777778; 35.228777777778
  (למפת ירושלים מוגדלת) הקולג' הערבי(למפת ירושלים רגילה) הקולג' הערבי(למפת הרי ירושלים רגילה) הקולג' הערבי(למפת הרי ירושלים מוגדלת) הקולג' הערבי
 
הקולג' הערבי (בערבית: אַל-כֻּלִיַה אַל-עַַרבִּיַה) היה בית מדרש למורים ובית ספר תיכון שפעל בירושלים בזמן המנדט הבריטי, בין השנים 1918–1948.
היסטוריה

הקולג' הוקם על ידי ממשלת המנדט הבריטי, ובתחילת דרכו פעל כסמינר למורים בשם דאר אל-מועלמין ליד שער הפרחים. ב-1919 מונה כמנהלו הראשון האינטלקטואל הנוצרי-פלסטיני ח'ליל אל-סכאכיני, אך הוא התפטר ב-1922 במחאה על מדיניות הממשל הבריטי שהייתה פרו-ציונית לטעמו. אחריו מונה כמנהל ח'ליל טוטח, שהתפטר מתפקידו ב-1925 על רקע השביתה שפרצה במוסדות החינוך הערביים תוך ביקורו של ארתור ג'יימס בלפור, אבי הצהרת בלפור, בארץ ישראל. אחריו מונה כמנהל בפועל אחמד סמיח ח'אלדי (אביו של ההיסטוריון וליד ח'אלדי), והחל מ-1926 מונה למנהל קבוע. ח'אלדי ביצע שינויים בתוכנית הלימודים, שילב בו לימודי תיכון לבנים ושינה את שם המוסד החל מ-1926 ל"הקולג' הערבי בירושלים".
הקולג' היה מוסד הלימודים הגבוה היחיד לגברים ערבים בירושלים, ונחשב למוסד החינוך החשוב ביותר בקרב ערביי ארץ ישראל, ולפי תוכניות ממשלת המנדט, התעתד לשמש כגרעין להקמת אוניברסיטה ערבית בירושלים. בבית הספר היו לימודים לבגרות וכן לימודים לקראת תעודת הוראה. תלמידים מצטיינים זכו למלגת לימודים בבריטניה. רשמית הוכרז הקולג' כפתוח להרשמת תלמידים מוסלמים, נוצרים ויהודים, אך בפועל מיעטו מאוד יהודים להירשם ללימודים בו.
בשנת 1935 עבר הקולג' למשכנו החדש במערב רכס ג'בל מוכאבר (הר אצל), בסמוך לחוות הלימוד ולארמון הנציב, במבנה מודרני בסגנון הבינלאומי שתוכנן בידי האדריכל הראשי של מחלקת העבודות הציבוריות המנדטורית - אוסטן סיינט בארב הריסון. בשנת 1936 הפך בית הספר התיכון בקולג' לתיכון עצמאי בשם בית ספר ראשדיה. בכיתות המתקדמות למדו כמה עשרות תלמידים שנחשבו לאליטה החברתית והאינטלקטואלית של החברה הפלסטינית בסביבת ירושלים.
לאחר מלחמת העצמאות היה הקולג' באזור מפורז ושימש את כוחות האו"ם. במקום שבו היה ממוקם הקולג' נמצאת כיום קריית מוריה, מרכז חינוכי של הסוכנות היהודית והבניין בו שכן הקולג' הוא חלק מהקרייה.
הערות שוליים

↑  מפת אזור תלפיות עם סימון הקולג' הערבי. 1964 הדפסת 1969, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור