stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלחמות הקוסה
תחילת התערבות הבריטים > המלחמה השמינית (1850-1853)

במהלך שליטתו של המושל הארי סמית, נגרם מצב בו אנשים רבים משבט הקוסה נעקרו מאזור קיסקאמה. עקורים אלה הפכו לפליטים אשר הצטרפו לאוכלוסייה המקומית. מצב זה גרם לקשיים עקב ריבוי האוכלוסייה. כמו כן, פליטים אלה עודדו על ידי השלטון לאמץ אורח חיים בריטי. הארי סמית גם תקף את מדינת אורנג' החופשית ועל מנת לכסות את ההוצאות הרבות, הוא הטיל מיסים מופרזים על אנשי הקוסה וקיצץ את מספר הכוחות הקבועים של הקייפ. ביוני 1850, בעיצומו של גל קור בחורף קר במיוחד, הורה סמית על עקירתם של מספר גדול של אנשי קוסה מאזור קאט ריבר. המלחמה השמינית נודעה בשם: "Mlanjeni's War". זאת על שמו של הנביא אשר חזה כי הקוסה לא יושפעו מהמתקפות. בתקופה זו, מספר גדול של אנשי קוסה החלו לעזוב את הערים הקולוניאליות ועברו להתיישב באזורים השבטיים.
באוקטובר 1850, הודח סנדיל (Mgolombane Sandile-המנהיג הראשי של הנגאיקה), לאחר שסירב להשתתף בפגישה אליה נקרא על ידי המושל. בדצמבר 1850, תקפו הנגאיקים סיור קולוניאלי במעבר בומח והרסו שלושה כפרים צבאיים. על פעולה זו, זכו הנגאיקים לתמיכה מאנשי טמבוס (Thembus) וחלק מאנשי גסלקס (Gcalek). מאוחר יותר, הצטרפו אליהם מורדים אשר נקראו "המשטרה השחורה" ואנשי קויקוי מהיישוב קאט ריבר. אנשי הקוי קוי סייעו מאוד בלחימה, שכן הם היו מנוסים מאוד בשיטות "הלחימה הלבנה" כלומר, סוג הלחימה אשר היה מזוהה עם הבריטים. בנוסף, מחנות צבאיים כדוגמת פורט בופורט הותקפו וגרמו לזעזוע בממשלה אשר דאגה לגבי נאמנותם של הקויקוי אליה. המרד של אנשי הקויקוי המכונה "מרד קאט ריבר(Kat River)", התבטא בחוסר תגובה של הקוי קוי לקריאה לשירות הקומנדו. לקראת סוף פברואר 1851 נעצר מרד קאט ריבר, ובמקביל לכך, החל המפקד ג'וברט מהממשלה הבריטית את המתקפה על המורדים. אף על פי שהממשלה נהנתה מתמיכתם של שבטים רבים כמו המפנגוס, רוב שבטי הנדלמבה ומספר גדול מאנשי הקוי קוי, הפעילות שלהם נעצרה עקב מיעוט בחיילים סדירים. במערכה המדוברת, זו הייתה הפעם הראשונה בה השתמשו הנגאיקים ובני בריתם בנשק חם. בנוסף, הלחימה התבצעה גם נגד הסוטו (Basuto) הנמצאים באזור נהר אורנג'. כל הגורמים שהוצגו, תרמו לעיכוב קץ המלחמה.
בתחילת שנת 1852, הגיע ג'ורג' קאתקארט לקייפ על מנת להחליף את הארי סמית'. תחת פיקודו של ג'ורג', הייתה המלחמה נמרצת עד סופה. בספטמבר 1852, לא נותרו עוד גאיקאס באזור אמטולה (Amatole) ועד נובמבר הובסו מורדי הקוי קוי האחרונים.
תחילת התערבות הבריטים > המלחמה התשיעית (1877-1879)

המלחמה התשיעית והאחרונה נקראת גם מלחמת פונגו-גסלאקס ( Fengu-Gcaleka War ). בני הגסלקאס (Gcalekas) אולצו לחלוק את אדמותיהם הישנות עם בני המפנגוס (Mfengus), אשר איתם הגסלקאס לא היו ביחסים טובים ואף תיעבו אותם. באוגוסט 1877, כשהמתחים הגיעו לשיאם בין שני השבטים, המפנגוס והגסלקאס, פרצה מריבה במסיבת חתונה של אחד מבני שבט המפנגוס שהובילה לפרוץ המלחמה התשיעית והאחרונה. משטרת הגבול של הקייפ, תחת פיקודו של קולונל צ'ארלס גריפית, חצתה את נהר הקיי (Kei), עם כוח מתנדבים במטרה להגן על בני המפנגוס. בחודש ספטמבר 1877, בסיוע של בני הטמבוס (Thembus) והמפנגוס, הצליחו משטרת הגבול להדוף את הגסלקאס מעבר לנהר המבאשה (Mbashe River) .שבט אחד קטן אשר היה שייך לבני הגסלקאס, נדחק למיקומו של סנדיל, שהיה מפקד הנגאיקה. הנגאיקים תקפו את המשטרה, ושבט הגסלאקס הצטרף אליהם ללחימה. מלחמה זו עוררה משבר בקייפ, עליו קיבלה הממשלה אחריות בשנת 1877.
שלטון הקייפ, התעקש על כך שהכוח המשולב של כוחות סדירים, משטרה קולוניאלית ומתנדבים יהיה תחת שליטתו המלאה של גריפית' (Comdt Gen Griffith). כמו כן, ברטל פרר (Sir Henrey Bartle Frere) התעקש שהוא, כמנהיג הקיסר הראשי, יהיה אחראי על התנהלות המלחמה. לאחר מכן, הוא דחה את ממשלת מולטנו ומינה במקומה ממשלה חדשה תחת גורדון ספרינג. המלחמה התשיעית הסתיימה במהירות. בפברואר 1878, הובסו כוחותיו של קרלי במושבה קנטאני (Kentani). וביוני הוא נכנע. בתקופה זו, סנדיל מת וניתנה חנינה לו ולנאמניו. בשנת 1879, סופחו מפנגולנד (Fenguland) ואידוטיאווה (Idutywa) לקייפ- כלומר לשליטה בריטית. כך גם אזור גסלקאסלנד (Gcalekaland) (אך לא באופן רשמי). אחת מתוצאותיה ארוכת הטווח של מלחמת החזית התשיעית קרתה בשנת 1894, בה הורחבו גבולותיו של הקייפ לנהר מטאמוונה (Mtamvuna River), על ידי הסיפוח החלקי של חלקי השבטים הנותרים.
אחרית דבר

בתחילת ניסיונות הכיבוש, לא היה כל סימן לכך שהסכסוך על השליטה בשטחים יהיה מעבר למריבה בין-לאומית זעירה. גם ממשלת הקייפ וגם שבטי הקוסה לא רצו לפתוח במלחמה.
התוצאה העיקרית של 100 שנות הלחימה הייתה דחיקתם מזרחה של בני שבט הקוסה בידי הכוחות הקולוניאליים הבריטיים. בשנים שלאחר הלחימה, נעו רבים מהקוסה מערבה כתוצאה מלחץ שהפעילה תנועת התפשטות של ענפי שבט זולו, שהיגרו מצפון מאזור נטאל ודחקו את הקוסה מערבה בחזרה. לאחר המלחמות התרחש אצל שבט הקוסה רעב המוני ופיצולים פוליטיים, אשר גרמו לכך שלא הצליחו עוד להילחם בבריטים ובהתרחבותם.
לאחר המלחמות, סופחו כל השטחים של בני שבט הקוסה לשטחים הבריטיים. בנוסף, הפילו הבריטים את ממשלת הקייפ. בשנת 1814 ניכסו לעצמם הבריטים את הקייפ באופן סופי.
נכון לראשית המאה ה-21, אזורים אלו בדרום אפריקה, כמו הקייפ, קימברלי וגרף ריינט הם יעדים מאוד מתוירים.
מורשת

חוקר הלשון, ראסל קשולה (Russell Kaschula), אשר מתחמה בתחום הלשון האפריקאית, הוציא ספר הנקרא "Xhosa" בשנת 1996, על מנת לשמר את מורשת הקרב ולתעד אותה. ספר זה מספר על רקע בני השבט, האירועים והמלחמות אותם עברו בני שבט הקוסה לאורך כל ההיסטוריה.
מורשת נוספת אשר הושארה מהקרבות היא של הצייר והאומן תומאס ביינס (Thomas Baines) אשר תיעד בציורים את המלחמה השמינית ואת החיים תחת המשטר הקולוניאלי.
נבנו מספר אתרי הנצחה על מנת לנסות ולהנציח את מלחמות הקוסה. אחד מהם, והמפורסם בדרום אפריקה, נקרא מוזיאון פורט בופורט (FORT BEAUFORT HISTORICAL MUSEUM), אשר ממוקם על יד נהר הקאט. במוזיאון מוצגים שחזורים של המבצרים בהם השתמשו הבריטים במלחמה החמישית, על מנת לשמור על השלום בזמן בו בני הקוסה חזרו להתיישב ליד נהר הקייסקאמה הסמוך. דרך נוספת להנציח אנשי מפתח בלחימה מול הקוסה, הייתה לבנות ערים שנושאות את שמותיהם של האנשים, כגון גרהאם סטון ופיט רטיף.
הערות שוליים

1 2 3 4  נייג׳ל וורדן, האוניברסיטה הפתוחה, צמיחת המדינות החדשות באפריקה, האוניברסיטה הפתוחה, 2003. (בiw)
↑  Russell Kaschula, Xhosa, The Rosen Publishing Group, December 1996. (באנגלית)
1 2  Stanley Sandler, Ground Warfare: An International Encyclopedia, ABC-CLIO, 2002. (באנגלית)
↑  Richard Elphick, Hermann Buhr Giliomee, The Shaping of South African Society, 1652-1840, Maskew Miller Longman, 1989. (באנגלית)
1 2 3 4  Timothy J. Stapleton, Encyclopedia of African Colonial Conflicts, ABC-CLIO, LLC, 2016-11-07. (באנגלית)
1 2 3  Jeffrey B. Peires, The Dead Will Arise: Nongqawuse and the Great Xhosa Cattle-killing Movement of 1856-7, Indiana University Press, 1989. (באנגלית)
↑  sahoboss (2011-03-21). "Conquest of the Eastern Cape 1779-1878". South African History Online (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-2018-06-23. נבדק ב-2018-03-24.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532118605171  LCCN: sh90003957 
אנשי קוסה, 1848
צ'יף הינטסה
מפה של הקייפ בשנת 1835
הינטסה, ראש שבט גקאלקה
צ'יף מאקומה
סנדיל- אחד מראשי הקוסה
אברהם צנגן

| --- | --- |

 לידה:  1969 (בן 56 בערך) רמת גן, ישראל 
 ענף מדעי:  פסיכוביולוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  המחלקה למדעי החיים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב (2012)  מכון ויצמן למדע (2010–2012)  מכון ויצמן למדע (2003–2010) 
 
אברהם (בומי) צנגן (נולד ב-1969) הוא חוקר מוח ישראלי, העוסק בהשפעה של גרייה אלקטרומגנטית על מערכת הגמול המוחית. צנגן הוא פרופסור מן המניין, ראש המעבדה למוח והתנהגות וראש תוכנית לימודי המוח 'פסיכוביולוגיה' של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ביוגרפיה > צעירות ומשפחה

אברהם צנגן נולד וגדל ברמת גן, בן לניצולי שואה שעלו מהולנד בשנת 1955. אמו, ד"ר מרים צנגן, הייתה רופאה, יושבת ראש ההסתדרות הרפואית בישראל ויושבת ראש ארגון רופאי קופת-חולים של ההסתדרות הכללית; אביו, מנחם צנגן, היה פרופסור לכימיה.
צנגן למד פרמקולוגיה בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית במסגרת תואר ראשון, והמשיך לתארים מתקדמים בחקר המוח באוניברסיטת בר-אילן, בשיתוף מכון ויצמן למדע. נושא הדיסרטציה: "היבטים פסיכופיזיולוגיים בפעילותן של תרופות נוגדות דיכאון". בשנים 2000–2003 התמחה בפוסט-דוקטורט במכון הלאומי לבריאות (NIH), מרילנד, ארצות הברית, בשני נושאים: האחד, אופיואידים וקנבינואידים במערכת הגמול המוחית והשני, טכנולוגיית גרייה אלקטרומגנטית של מערכת הגמול המוחית.
אברהם צנגן מתגורר בירושלים, נשוי לרחל, רופאת נשים ולהם שישה ילדים.
ביוגרפיה > קריירה מדעית

צנגן חוקר שינויים ברשתות עצביות במערכת הגמול המוחית, בשלושה תחומים עיקריים בהם היא נפגעת: 1. דיכאון, 2. התמכרויות. 3. הפרעת קשב וריכוז. הוא חוקר השפעות של גירוי אלקטרומגנטי במערכת הגמול המוחית במסגרת מחקר בסיסי במודלים של בעלי חיים (חולדות) ובבני אדם, וכן יישומים קליניים של גריה אלקטרומגנטית בחולים.
במהלך מחקריו במסגרת הפוסט-דוקטורט בארצות הברית, צנגן בשיתוף עם גיסו, הפיזיקאי ד"ר יפתח רוט היו חלק מקבוצה שהמציאה קסדה המכילה סליל אלקטרומגנטי הקרוי "H coil"; הסליל מאפשר גרייה אלקטרומגנטית מוחית עמוקה (Deep Transcranial Magnetic Stimulation, בראשי תיבות: DTMS), שאינה פולשנית.
המכונים הלאומיים לבריאות (NIH) רשמו בשנת 2002 את ה"H coil" אשר פותח על ידי צנגן ושאר חברי הקבוצה כפטנט. בהמשך, פיתוחים נוספים של הפטנט נרשמו על ידי מכון ויצמן אליו הצטרף צנגן כראש מעבדה לאחר שובו מהפוסט-דוקטורט ב-NIH. בשנת 2003 הוענק רישיון לשימוש בפטנט של ה-NIH לחברת המכשור הרפואי הישראלית "בריינסוויי", שקמה באותה שנה. צנגן היה ממייסדיה ומשמש היום כיועץ מדעי שלה.
במעבדה שהקים בשנת 2003 במכון ויצמן למדע, המשיך צנגן במחקריו בתחום השפעות גריה אלקטרומגנטית על רשתות עצביות במערכת הגמול המוחית הן במודלים של בעלי חיים והן בבני אדם. צנגן התמנה לפרופסור חבר במכון ויצמן בשנת 2010, ובשנת 2012 עבר לאוניברסיטת בן-גוריון בנגב שם הקים את המעבדה לגריה מוחית והתנהגות, בה הוא ממשיך את מחקריו במודלים בבעלי חיים ובבני אדם, ובוחן יישומים קליניים של גריה אלקטרומגנטית עמוקה. מאז הצטרפותו של צנגן לאוניברסיטת בן-גוריון בשנת 2012, הוא מנהל את תוכנית לימודי המוח "פסיכוביולוגיה", ובשנת 2015 התמנה לפרופסור מן המניין.
צנגן ורוט פיתחו קסדות בהם סלילים אלקטרומגנטים שונים, המאפשרים גרייה באזורים שונים בעומק המוח. בשנת 2013 מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) העניק אישור לקסדה שפיתחו לטיפול בדיכאון,
ב-2018 הוא העניק אישור לקסדה אחרת שפיתחו לטיפול בהפרעה טורדנית-כפייתית.
בשנת 2020 אישר מנהל המזון והתרופות האמריקאי גרסה נוספת של טכנולוגיה זו לטיפול בהתמכרות לסיגריות, בעקבות מחקר בינלאומי רחב שבוצע בהתוויתו של צנגן.
נכון לחודש אפריל 2021 טופלו בקסדות השונות מעל מאה אלף בני אדם ברחבי תבל.
בינואר 2023 פרסם צנגן תוצאות ממחקר רב-מרכזי בינלאומי שהוביל, אשר הישווה בין היעילות הטיפולית של 2 סלילים לגרייה אלקטרומגנטית עמוקה, בחולי דיכאון מג'ורי אשר אינם מגיבים לטיפול תרופתי. המחקר מצא מאפיינים קליניים ואלקטרופיזיולוגים (של פעילות מוחית) אשר עשויים להועיל בבחירת הסליל האלקטרומגנטי המתאים יותר לכל אחד מהחולים.
עד לשנת 2023 פרסם צנגן מעל 200 מאמרים ופרקים בספרות המדעית בתחום חקר המוח וצוטט מעל 20,000 פעמים בעיתונות המדעית..
פרסים והכרה

2007 – פרס חידושים עתידיים ברפואה בתחום בריאות הנפש ומדעי העצב, מטעם ארגון הרפואה העתידית באנגליה.
2010 – פרס Sieratzki-Korczyn להישגים במדעי המוח, מטעם אוניברסיטת תל אביב.
2012 – פרס הנדסה רפואית, CME 2012, קוֹבֶּה, יפן.
2015 – פרס יולודן (Joludan) ליישום מדעי הטבע ברפואה, מטעם הטכניון.
2019 – פרס סגן הנשיא ודיקן למו"פ למחקר יישומי פורץ דרך, להוקרת פעילות מחקרית יישומית מצטיינת.
צנגן קיבל מענקי מחקר מטעם המכונים הלאומיים לבריאות, ארצות הברית; European Horizon 2020 (אנ'), רשות החדשנות (ישראל), הקרן הלאומית למדע (ישראל) וקרן המדע הדו-לאומית ארצות-הברית-ישראל (אנ').
הערות שוליים

1 2 3  יעל (פרוינד) אברהם, קסדה לראש טוב, באתר מקור ראשון, 1 באפריל 2019
1 2 3  קורות חיים, המעבדה של אברהם צנגן, אתר אוניברסיטת בן-גוריון
↑  Bersani, F.S.; Minichino, A.; Enticott, P.G.; Mazzarini, L.; Khan, N.; Antonacci, G.; Raccah, R.N.; Salviati, M.; Chiai e, R. Delle. "Deep transcranial magnetic stimulation as a treatment for psychiatric disorders: A comprehensive review". European Psychiatry. 28 (1): 30–39. PMID. Deep Transcranial Magnetic Stimulation as a Treatment for .
↑  George, Mark S. (September 2003). "Stimulating the Brain". Scientific American. 289 (3): 66–73. doi. Stimulating the Brain
↑  A Beautiful Magnetic Mind
Weizmann Weizmann Institute of Science Wonder Wander. 1 May 2005
↑  משה גולן, ‏בריינסווי קיבלה אישור FDA לשיווק הקסדה לטיפול בדיכאון בארה"ב, באתר גלובס, 9 בינואר 2013
↑  בריינסוויי קיבלה את אישור ה-FDA לשיווק ומכירה של מערכת ה-Deep TMS לטיפול בהפרעה טורדנית כפייתית (OCD), באתר TheMEDICAL,‏ 20 באוגוסט 2018
↑  גלעד מנדל, בריינסוויי: אישור FDA למערכת גמילה מעישון; המניה מזנקת, באתר ביזפורטל, 24 באוגוסט 2020
↑  Brain-zapping technology helps smokers to quit, Nature, 7 June 2023
↑  BrainsWay Announces 100,000 Patients Treated with Deep Transcranial Magnetic Stimulation (Deep TMS)
↑  Pursuing personalized medicine for depression by targeting lateral or medial prefrontal cortex with deep TMS
↑  בראש דאגותיהם, אוניברסיטת בן-גוריון, 6 ביולי 2023
↑  אינדקס הציטוטים, באתר גוגל סְקוֹלַר
↑  פרסים ומינויים, באתר מכון ויצמן, 1 בספטמבר 2007
↑  הזוכים בפרס שירצקי
↑  Prof. Abraham Zangen wins Juludan Research Prize, באתר אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 28 ביולי 2015
↑  פרס מחקר יישומי פורץ דרך לפרופ' אברהם צנגן, באתר אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 26 בנובמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270235505171  NSK: 000679118  ORCID: 0000-0002-1488-5837  S2AuthorId: 4664884  VIAF: 298579886   WorldCat (עם VIAF): 298579886
שפיצברגן

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  ים גרינלנד 
 קואורדינטות:  78°45′N 16°00′E﻿ / ﻿78.75°N 16°E﻿ / 78.75; 16
 שטח:  39,044 קילומטר רבוע
 גובה מרבי:  Newtontoppen
 נתונים מדיניים
 מדינה:  נורווגיה נורווגיה
 אוכלוסייה:  2,642 (2012)
 אזור זמן:  UTC+1
 עיר ראשית:  לונגיירבין 
  (למפת סבאלברד מוגדלת) לונגיירבין סבאגרובה נו אלסון ביירנייה בארנצבורג פירמידה סמרנבורג נורדאוסטלנדט אדגייה אוקיינוס הקרח הצפוני שפיצברגן(למפת סבאלברד רגילה) לונגיירבין סבאגרובה נו אלסון ביירנייה בארנצבורג פירמידה סמרנבורג נורדאוסטלנדט אדגייה אוקיינוס הקרח הצפוני שפיצברגן
 
שפיצברגן (בנורווגית: Spitsbergen) הוא האי הגדול ביותר מבין איי סבאלברד בנורווגיה, המשתרע על יותר ממחצית משטח הארכיפלג והוא האי היחיד מביניהם שמיושב באופן קבוע, עם 2,642 תושבים (2012). זהו האי המערבי ביותר בארכיפלג, והוא גובל באוקיינוס הקרח הצפוני (האוקיינוס הארקטי), הים הנורווגי וים גרינלנד. שטחו של האי 39,044 קמ"ר, הגדול בין איי נורווגיה ובמקום ה-36 בין איי העולם כולו. המרכז האדמיניסטרטיבי של שפיצברגן ואיי סבאלברד נמצא בלונגיירבין, בה יש גם שדה תעופה בינלאומי ונמל.
כלכלה

חברה נורווגית וחברה רוסית מפעילות מכרות פחם בשפיצברגן. תיירות ומחקר הם שני מקורות הפרנסה העיקריים. בשפיצברגן נמצאת כספת הזרעים הגלובלית של סבאלברד, בתוך מבנה תת-קרקעי שמטרתו לשמור על דוגמאות מתוך מגוון הזרעים בעולם, למקרה שאלו יכחדו מהעולם.
היסטוריה

האי יושב לראשונה במאות ה-17 וה-18 כבסיס לציד לווייתנים, אך ננטש בהמשך. בתחילת המאה ה-20 החלו לכרות במקום פחם, ובעקבות כך הוקמו מספר יישובי קבע. אמנת סבאלברד שנחתמה ב-1920 הכירה בריבונות נורווגיה על ארכיפלג סבאלברד, אך הגדירה אותו כאזור מפורז מבחינה צבאית והתירה לשאר המדינות החתומות ליהנות ממשאביו הטבעיים. בשנת 1925 הכריזה נורווגיה רשמית על סיפוח האי לנורווגיה. בשנת 1940 התגוררו בקבוצת האיים פחות מ-3000 תושבים.
בספטמבר 1941 עלה על האי כוח צבא בריטי במטרה למנוע השתלטות גרמנית על האי.
החי והצומח

הצמחייה באי נהנית משעות אור ארוכות בקיץ, המפצות על מיעוט שעות האור בחורף בשל שמש חצות, ונספרו כ-165 זני צמחים. האי הוא אתר רבייה לעופות מים רבים, כמו סערון שחפי, אלקה קטנה ושחף לבן-כנף. באי ובים סביבו חיים דובי הקוטב, שועלי שלג, אייל הצפון, ניבתנים, כלבי ים ועוד. שישה פארקים לאומיים מגנים על רוב שטחו של האי שפיצברגן.
העיירה לונגיירבין, המרכז האדמיניסטרטיבי של שפיצברגן וסבאלברד
אייל סבאלברד, תת-מין של אייל הצפון, האנדמי לארכיפלג
על שפיצברגן

תמצית ספרה של כריסטיאנה ריטר, "אישה בקוטב", הוצאת כרמל 1990
הערות שוליים

↑  ספוח שפיצברגן לנורבגיה, דבר, 17 באוגוסט 1925
↑  נורוויגיה, הצופה, 10 באפריל 1940
↑  צבא בריטי עלה בשפיצברגן, המשקיף, 10 בספטמבר 1941
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529454405171  BNE: XX456790  BnF: cb15214903w (data)  NARA: 10044787  NKC: ge189004  SUDOC: 027437078  VIAF: 1146574855638151452   WorldCat (עם VIAF): 1146574855638151452
טוב לב

טוב לב היא התנהגות אלטרואיסטית, המתבטאת בדאגה לרווחתם ואושרם של הזולת, תוך התחשבות ברגישויות של אחרים. תכונה זו נחשבת לסגולה חשובה ברוב החברות, הדתות, והתרבויות. טוב לב יכול לבוא לידי ביטוי בצורות שונות, כולל עזרה לנזקקים, מתן תמיכה רגשית לאחרים או גילוי אדיבות וכבוד באינטראקציות יומיומיות עם הזולת.
טקסטים עתיקים רבים, כמו בין היתר התנ"ך, הקוראן ובכתבי קודש בודהיסטים מציינים שטוב לב היא חובה מוסרית. כמו כן, פילוסופים שונים לאורך ההיסטוריה, כמו קונפוציוס ואריסטו הדגישו את החשיבות של טוב לב.
בתרבות הפופולרית

בספרו השני של אריסטו, "רטוריקה" (אנ') הוא מגדיר טוב לב כ"מתן עזרה לאדם הזקוק לכך, ללא תמורה, ומבלי שהדבר יזקף לטובת האדם שנתן את העזרה, אלא רק לטובתו של האדם שמקבל את העזרה".
הסרט האמריקני "תעביר את זה הלאה" ("Pay It Forward") משנת 2000, אשר היה מבוסס על ספר מצליח באותו שם מאת הסופרת קתרין ראיין הייד, המחיש את ההשפעה הגדולה שיש למעשה טוב לב מצד אדם אחד אשר יכול לגרום לתגובת שרשרת בה אנשים רבים אחרים עשויים לקבל השראה ולבצע גם הם מעשים טובי לב כתוצאה מכך, באמצעות גישה המכונה תעביר את זה הלאה. הפילוסופיה שמאחורי הספר והסרט היו שבאמצעות מעשים טובי לב המבוצעים עבור אנשים אותם אנו לא מכירים, כולנו מסייעים לכך שהחברה בכללותה תהיה אכפתית יותר. בספר ובסרט, ראובן סנט קלייר, מורה ללימודי חברה באטסקרדו בקליפורניה, מאתגר את תלמידיו לנסות ולמצוא דרך שתשנה את העולם. אחד מתלמידיו, טרבור, לוקח את האתגר ברצינות ומפתח שיטה חברתית לפיה אדם מחזיר טובה לא למי שקיבל אותה ממנו, אלא מחזיר אותה לאדם זר אחר. כך, אנשים סביבו מתחילים להעביר את המעשים הטובים מאדם לאדם וטרבור גורם לשינוי חברתי של ממש.
ראו גם

חמלה
אמפתיה
טוב
תום לב
הדדיות
הערות שוליים

↑  Aristotle (translated by Lee Honeycutt). "Kindness". Rhetoric, book 2, chapter 7. אורכב מ-המקור ב-13 בדצמבר 2004. נבדק ב-2005-11-22. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543569005171  BNE: XX525811  BnF: cb11984295j (data)  LCCN: sh85072376  NKC: ph119526  SUDOC: 027900509
מרמה והפרת אמונים

מרמה והפרת אמונים היא עבירה בישראל המופיעה בסעיף 284 לחוק העונשין, התשל"ז–1977:
עובד הציבור העושה במילוי תפקידו מעשה מרמה או הפרת אמונים הפוגע בציבור, אף אם לא היה במעשה משום עבירה אילו נעשה כנגד יחיד, דינו – מאסר שלוש שנים.
היסטוריה > המשפט האנגלי

העבירה פותחה במשפט המקובל באנגליה בשם התנהגות פסולה של נושא משרה ציבורית (אנ'), כתוצר של פסיקות בית המשפט, וללא עיגון בחקיקה. בתחילה העבירה התייחסה אך ורק לפעולות אקטיביות של נושאי משרה ספציפיים שיש בהן יסוד של שחיתות או חוסר יושרה. עם חלוף השנים העבירה התפתחה והורחבה על ידי בית המשפט האנגלי, כך שהעבירה יכולה להתבצע גם במחדל, ולא רק בפעולה אקטיבית, והיא חלה על התנהגותם של פקידים ונבחרי ציבור רבים. כמו כן, בתחילה העבירה חלה רק כאשר קיים יסוד נפשי של כוונה, ובחלוף השנים התרככה הדרישה ודי בכך שהעבירה נעשית במחשבה פלילית כדי להוביל להרשעה.
היסטוריה > ארצות המשפט המקובל

העבירה שפותחה במשפט האנגלי באמצעות פסיקה הוטמעה לאחר מכן בחקיקה בספרי החוקים של ארצות המשפט המקובל (ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה, ישראל ועוד).
בארצות הברית העבירה אינה מעוגנת בחקיקה הפדרלית, אלא תלויה בחקיקה מדינתית. ככלל, האיסור הפלילי על הפרת אמונים במדינות ארצות הברית מציין התנהגויות קונקרטיות שעשויות להיחשב כעבירה, ובכך הוא שונה מהאיסור העמום במשפט האנגלי.
בקנדה ובישראל נחקקה העבירה כחלק מהקודקס הפלילי של המדינה, והיא נחקקה באותה לשון כללית ועמומה המאפיינת את העבירה המקורית.
עמימות העבירה

פרופ' זאב סגל הכליל בשנת 2001 את הפרת אמונים כאחד מ"מקרים קשים", שבהם מתבקשת הכרעתו של בית המשפט העליון בדבר פרשנותם של מושגי שסתום, כדוגמת "תום לב", "תקנת הציבור" ו"דרך מקובלת". מושגים אלו מתוארים בספרות המשפטית כ"סוס פרא", כיוון שעמימותם עלולה להוביל את המשפט לקיצוניות שאינה ידועה מראש. לדברי סגל הניסוח הרחב והגורף של העבירה "מביא לכך שבידי רשויות התביעה שיקול דעת רחב ביותר להחליט אימתי להעמיד לדין בגין עבירה זו". סגל הגדיר את העבירה "עבירת סל".
לדברי פרופ' גבריאל הלוי, העובדה שהגדרת העבירה רחבה ומעומעמת מעמידה במרכז הדיון בבית המשפט את "אשמתו המוסרית" ואת מניעיו של הנאשם בה. היא נבדלת מעבירות מחשבה פלילית רגילות, בכך שמניעי הנאשם בה הם חלק מיסודותיה, ואינם רק שיקול בגזירת הדין.
בדו"ח של מרכז המחקר והמידע של הכנסת נאמר כי העבירה נחשבת כ"עבירת מסגרת" שהוגדרה בפסיקה: "עבירה שגבולותיה אינם ברורים כלל ועיקר... ושלא כדרכן של עבירות פליליות אין היא בנויה על יסודות מוגדרים באורח מדויק וברור". עם זאת, נטען כי "קשה להגזים בחשיבותה מבחינתם של המינהל התקין, אינטרס הציבור וטוהר המידות של עובדי הציבור".
לעומת זאת, יש המלמדים זכות על אופייה של העבירה. בשנת 2004 ציין משה לדור כי לטעמו אין בעבירה עמימות, אלא היא מוגדרת דיה, למרות חוסר הקונקרטיות שבה. הוא הוסיף שבהיותו פרקליט מחוז ירושלים הוא היה בוחן אם המקרים ראויים להעמדה לדין ב"תחושת הבטן" שלו לפי העובדות.
מטרות העבירה

ב־1994 עמד שופט בית המשפט העליון אהרן ברק על הסכנות הגלומות בפעולות שיש בהן הפרת אמונים:
[...] הן מכרסמות בעבותות הקושרות אותנו כבני חברה אחת. הן מפרות את האמון של פרט בפרט, ושל הפרט בשלטון. הן מעודדות זלזול ברשויות הציבור ובעובדי הציבור. הן מטפחות ציניות כלפי רשויות המינהל וכלפי הסדר החברתי הקיים. הן פוגמות באמון של הפרט בתפקודו של הכלל, ובכך מערערות את היציבות החברתית[...]
בפסק דין הנחשב מנחה, עניין שבס, אשר עסק בעניינו של מנכ"ל משרד ראש הממשלה שמעון שבס, הגדיר ברק שלושה ערכים המוגנים לדבריו באמצעות העבירה: אמון הציבור בעובדי הציבור, טוהר המידות של פקידי הציבור, וכן הגשמת האינטרס הציבורי באמצעות פעילות תקינה של המינהל הציבורי. אחד מיסודות העבירה – הרכיב הנסיבתי של "פגיעה בציבור" – מושפע במישרין מהערכים שעליהם היא מגינה.
מאז פרסום פסק דין זה דבקו בתי המשפט בעקרונותיו, ולפיהם אין צורך להוכיח כי עובד הציבור פגע באינטרס ציבורי ממשי, אלא די שהוא נמצא בניגוד עניינים חריף כשקיבל את החלטותיו, וכי הפגיעה בערכים המוגנים הייתה "מהותית". במקום נוסף הדגיש ברק כי העבירה עשויה להתקיים גם כאשר הנאשם לא קיבל טובות הנאה לכיסו, ואף אם פעל "למען מה שנראה לו כאינטרס הציבור".
יסודות העבירה > היסוד העובדתי

הרכיב ההתנהגותי של העבירה הוא עשיית מעשה מרמה או מעשה של הפרת אמונים.
עם זאת המחוקק לא הגדיר את משמעותו של המושג "הפרת אמונים" או את גבולותיו, והם התלבנו בפסקי דין שעסקו בעבירה זו, כנהוג במשפט המקובל. בהקשר זה כתב שופט בית המשפט העליון מישאל חשין כי עבירה זו "[...] ייחודית ומיוחדת, עבירה בת 'ריקמה פתוחה', עבירה שגבולותיה אינם ברורים כלל ועיקר [...] 'עבירת מיסגרת' היא, ושלא כדרכן של עבירות פליליות אין היא בנויה על יסודות מוגדרים באורח מדויק וברור. העבירה עבירה היא שניתן לכנותה 'עבירה יישומית', קרא: עבירה שעיקריה ניכרים בדרכי יישומה".
בפסק דין גרוסמן עמד שופט בית המשפט העליון אהרן ברק על מהות העבירה:
[...] עובד הציבור נתון במצב של אמון כלפי המדינה, אשר הפקידה בידי העובד סמכויות וכוחות. השימוש בסמכויות וכוחות אלה בא לשרת את האינטרס, שהכוח והסמכות באו להגשים. אין הם באים לשרת אינטרס אחר כלשהו. בהפעלת תפקידיו אלה על עובד הציבור לפעול מתוך נאמנות [...] עובד ציבור, המפר את האמון שניתן בו והפועל באופן שאינו מגשים את האינטרס שעל מילויו הופקד, מפר אמונים. כך, למשל, עובד ציבור, המעמיד עצמו במצב של ניגוד עניינים, מפר אמונים [...] עובד ציבור, המשתמש במידע פנימי שבא לו במסגרת תפקידו למטרותיו הפרטיות, מפר אמונים[...]
עם הפעולות שיש בהן משום הפרת אמונים ניתן למנות הוראה לבצע רישום כוזב, וכן, כאמור, פעולה שיש בה ניגוד עניינים. לפי ד"ר עידו באום, הרכיב ההתנהגותי יכול להתקיים גם במצב בו עובד ציבור מקבל כספים ממקורב שיש לו אינטרסים עסקיים, לא מדווח עליהם ומסתיר אותם. לשיטתו, הרכיב ההתנהגותי אכן גמיש וניתן לפיתוח, אך בתי המשפט והפרקליטות זהירים ביחס להרחבת המקרים הכלולים בו.
מלשון החוק ("עובד ציבור העושה") משמע שיש צורך בפעולה אקטיבית כדי לקיים את העבירה, אך בית המשפט הכיר באפשרות לעבור את עבירת הפרת האמונים גם במחדל. לאחר תיקון 39 לחוק העונשין נחקק שכּל עבירה יכולה להתקיים במחדל.
הרכיב הנסיבתי של העבירה מתקיים בשלושה תנאים: הנאשם הוא עובד ציבור בשעת העבירה, המעשה נעשה במילוי תפקידו, המעשה פוגע בציבור. לעניין זה אין צורך שהמעשה כשלעצמו ייחשב עבירה, אלא די בכך שהוא פוגע באינטרס ציבורי. מעשה מוגדר כפוגע בציבור כאשר יש בו פגיעה מהותית באחד מהערכים המוגנים על ידי העבירה.
בפסק דין גרוסמן קבע השופט ברק שמדובר בעבירת תוצאה, אך בעניין שבס, שנדון מאוחר יותר, הוכרע שהעבירה אינה עבירת תוצאה אלא עבירת התנהגות. לפיכך אין צורך להוכיח נזק לאינטרס ציבורי, וכן אין צורך בהוכחת קשר סיבתי עובדתי ומשפטי.
יסודות העבירה > היסוד הנפשי

העבירה אינה מגדירה יסוד נפשי, ולכן היסוד הנפשי הנדרש הוא מחשבה פלילית, כלומר מודעות לטיב המעשה, לנסיבות ולתוצאה האפשרית. בהתאם לקביעת בית המשפט שמדובר בעבירת התנהגות, הנאשם צריך להיות מודע לפעילות הפלילית שבהתנהגותו ולנסיבותיה.