stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האישה מן הים
עיבודים

Kvinnan från havet (האישה מן הים) הוא בלט מאת הכוריאוגרפית בריג'יט קולברג, המבוסס על מחזהו של איבסן. הצגת הבכורה שלו התקיימה באופרה המלכותית השוודית, בכיכובה של הבלרינה והשחקנית קארי סילוואן בתפקיד הראשי.
ב-1 בנובמבר 2009 שודר בתחנת הרדיו הבריטית BBC Three התסכית "האישה מן הים". שידור נוסף של התסכית התקיים ב-3 במאי 2015.
Vom Meer היא אופרה עם מוזיקה פרי עטו של אלכסנדר מונו ולברית מאת פרנסיס הוסרס. הצגת הבכורה העולמית הייתה ב-29 באפריל 2011, בהיידלברג.
האישה מן הים היא אופרה פרי עטו של קרייג ארמסטרונג (מוזיקה) וזואי סטראחן (לברית). הצגת הבכורה העולמית נערכה ב-29 באוגוסט 2012, בפסטיבל הבינלאומי של אדינבורו.
בחודשים אוקטובר–דצמבר 2017 העלה תיאטרון Donmar Warehouse בקובנט גרדן שבלונדון עיבוד תיאטרוני חדש של המחזה.
תרגומים לעברית

הנריק איבסן, האשה מן הים. רמת-גן : מרכז ישראלי לדרמה ליד "בית צבי" בית הספר לאמנות הבמה והקולנוע, תשמ"ד 1984.
הנריק איבסן, האישה מן הים: מחזה בחמש מערכות (1888). מנורווגית – גד קינר. רמת-גן : בית צבי - בית הספר הגבוה לאמנויות הבמה; בית צבי - בית הספר הגבוה לאמנויות הבמה, 2004.
המחזה בתיאטרון הישראלי

1. תיאטרון הקאמרי - הצגת בכורה: 10 בנובמבר 1968
יוצרים: תרגום – עדנה קורנפלד, בימוי - לאונרד שך, עיצוב תפאורה ותלבושות – לידיה פינקוס-גני.
משתתפים: בולטה – אביבה מרקס, לינגסטראנד – יוסי אלפי, בלסטד – אברהם חלפי, הילדה – עליזה יצחקי, אלידה – אורנה פורת, וונגל – אברהם בן-יוסף, ארנהולם – מוסקו אלקלעי, הזר – נתן כוגן.
2. תיאטרון החאן - הצגת בכורה: דצמבר 1998
יוצרים: נוסח הצגה – גד קינר ויוסי יזרעאלי, בימוי – יוסי יזרעאלי, עיצוב תפאורה – רוני תורן, עיצוב תלבושות – עדנה סובול, מוזיקה – עודד זהבי.
משתתפים: דוקטור ואנגל, רופא מחוזי – כיני פרידלנדר, אלידה ואנגל, אשתו השנייה – גילי בן אוזיליו, בולטה, בתו מנישואיו הראשונים – תמרה דיין, הילדה, בתו מנישואיו הראשונים – נעמי פרומוביץ', ארנהולם, מורה ותיק – מוטי כץ, לינגסטרנד, פסל – יורם יוספסברג, באלסטד, צייר – אריה צ'רנר, גבר זר – יגאל שדה, צעירים מן העיר, תיירים, קייטני קיץ.
3. תיאטרון תמונע - הצגת בכורה: 2010
יוצרים: תרגום – גד קינר, נוסח הצגה - לילך דקל אבנרי ושלומי ליברמן, בימוי – שלומי ליברמן, עיצוב תפאורה – אבי שכוי, עיצוב תלבושות – אפרת ערבות, עיצוב תאורה - תמר אור מוזיקה – רן בנגו.
משתתפים: יעל אבקסיס, ג'יל בן דוד, מיכאל כורש, עירית נתן-בנדק, גיא סלמן, יוסי רחמני, אייל שכטר, צחית שפרן.
הערות שוליים

↑  BBC Radio 3 - Drama on 3, The Lady from the Sea, BBC (באנגלית)
↑  THE LADY FROM THE SEA - Donmar Warehouse, www.donmarwarehouse.com (באנגלית)
↑  מיכאל הנדלזלץ, האישה מן הים: לראות בשביל יעל אבקסיס, באתר הארץ, 26 באוקטובר 2010
גיתית גינת, עכבר העיר, האישה מן הים עם יעל אבקסיס: איבסן מתהפך בקברו, באתר הארץ, 14 באפריל 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7585287-1  NKC: aun2009536224
לזדה

| --- | --- |


המטה האזורי של לזדה בסינגפור
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  מקסימיליאן ביטנר
 תקופת הפעילות:  27 במרץ 2012 – הווה (12 שנים)
 חברת אם:  קבוצת עליבאבא 
 מיקום המטה:  בראס באסאח(אנ'), סינגפור סינגפור 
 קואורדינטות:  6 מתוך 11 מדינות דרום-מזרח אסיה
 בעלות:  הרפובליקה העממית של סין קבוצת עליבאבא
 ענפי תעשייה:  מסחר אלקטרוני, קניות קמעונאיות באינטרנט 
 יו"ר:  לוסי פנג(אנ') (יו"ר ההנהלה) ג'יאנג פאן (יו"ר קבוצת לזדה)
 מנכ"ל:  ג'יימס דונג (מנכ"ל קבוצת לזדה)
 עובדים:  10,000+
  
 www.lazada.com
 
קבוצת לזדה (בסינית: 來贊達 נסחרת כ-Lazada) היא חברת מסחר אלקטרונית סינגפורית בינלאומית שהוקמה על ידי מקסימיליאן ביטנר בגיבוי של אינטרנט רוקט(אנ') ב-27 במרץ 2012, ובבעלותה של "קבוצת עליבאבא" הסינית. בשנת 2014, לזדה הפעילה אתרים במספר מדינות וגייסה כ-647 מיליון דולר במהלך מספר סבבי השקעה.
לזדה פועלת כיום ב-6 מתוך 11 מדינות דרום-מזרח אסיה: סינגפור, מלזיה, אינדונזיה, תאילנד, וייטנאם והפיליפינים.
מכירות ומסחר

האתרים שלה הושקו במרץ 2012, עם מודל עסקי של מכירת מלאי ללקוחות מהמחסנים שלה. ב-2013 היא הוסיפה מודל שוק שאפשר לקמעונאים למכור את המוצרים שלהם דרך האתר של לזדה. השוק היווה 65% ממכירותיו עד סוף 2014.
באפריל 2016, קבוצת עליבאבא קנתה את השליטה בלזדה כדי לתמוך בתוכניות ההתרחבות הבינלאומיות של עליבאבא. עם זאת, החברה גייסה למעלה מ-685 מיליון דולר ממשקיעים ממספר חברות לפני הרכישה.
באוגוסט 2018, לזדה היא מפעילת המסחר האלקטרוני הגדולה ביותר בדרום מזרח אסיה בהתבסס על ממוצע ביקורי אינטרנט חודשיים.
בספטמבר 2019, לזדה טענה שהיא פלטפורמת המסחר האלקטרוני המובילה בדרום מזרח אסיה עם יותר מ-50 מיליון קונים פעילים מדי שנה.
היסטוריה

לזדה הוקמה ב-2012 על ידי מקסימיליאן מתוך כוונה לבסס את המודל העסקי של Amazon בדרום מזרח אסיה כדי לנצל את שוק הצרכנים המתהווה ואת הנוכחות החלשה של אמזון שם. אינטרנט רוקט (אנ') היא חממה גרמנית הבונה חברות המעתיקות את המודלים העסקיים של חברות טכנולוגיה אמריקאיות המצליחות בשווקים גדולים. אתרי המסחר האלקטרוני של לזדה הושקו ב-2012. בנובמבר, חברת ההשקעות השוודית Kinnevik AB (אנ') השקיעה 40 מיליון דולר, חברת ההשקעות הפרטית האמריקאית Summit Partners (אנ') השקיעה 26 מיליון דולר בדצמבר, וקבוצת טנגלמן (אנ') השקיעה כ-20 מיליון דולר בינואר 2013.
ביוני 2013, לזדה הודיעה שגייסה 100 מיליון דולר נוספים, והיא השיקה אפליקציות מובייל למכשירי אנדרואיד ו-iOS. בדצמבר 2013 היא גייסה 250 מיליון דולר נוספים מתעשיות ומשקיעים קיימים אחרים.
במאי 2014, לזדה הושקה בסינגפור.
בנובמבר 2014 הובילה טמסק אחזקות בסינגפור בסבב גיוס של 250 מיליון דולר, מה שהביא את סך הגיוס של לזדה לכ-647 מיליון דולר. גם באותו חודש, לזדה הודיעה כי פלטפורמת השוק שלה מהווה יותר מ-65% מהמכירות הכוללות שלה, וכי מספר העובדים בפלטפורמה גדל ב-500 בנובמבר 2013.
בשנת 2014, ההפסדים התפעוליים נטו של לזדה היו 152.5 מיליון דולר על הכנסות נטו של 154.3 מיליון דולר. עם זאת, אחוז ההפסדים שלה ביחס לנפח הסחורה הגולמית שלה - שווי כל המוצרים שנמכרו דרך האתר - היה קטן יותר ב-2014 מאשר ב-2013 עקב צמיחה ב-GMV שלה מ-95 מיליון דולר, ב-2013 ל-384 מיליון דולר ב-2014, מונע על ידי מכירות בשוק.
במרץ 2016 טענה לזדה שהיא רשמה סך של 1.36 מיליארד דולר ב-GMV שנתי בששת השווקים שלה בדרום מזרח אסיה, מה שהופך אותה לחברת המסחר האלקטרונית הגדולה ביותר.
באפריל 2016, הודיעה קבוצת עליבאבא הסינית, כי בכוונתה לרכוש נתח שליטה בלזדה על ידי תשלום של 500 מיליון דולר עבור מניות חדשות ורכישת מניות בשווי 500 מיליון דולר ממשקיעים קיימים. חברת הסופרמרקטים הבריטית טסקו - אישרה את מכירת 8.6% מאחזקתה בלזדה לקבוצת עליבאבא תמורת 129 מיליון דולר.
ביוני 2017, קבוצת עליבאבא הגדילה את השקעתה בלזדה במיליארד דולר נוסף, והעלתה את חלקה מ-51% ל-83%. קבוצת עליבאבא השקיעה 2 מיליארד דולר נוספים בלזדה במרץ 2018, והמייסד מקסימיליאן ביטנר הוחלף כמנכ"ל הקבוצה על-ידי מנכ"לית קבוצת עליבאבא פנג ליי (לוסי פנג(אנ')).
בדצמבר 2018, הוחלפה לוסי פנג ליי על-ידי פייר פויגנאן כמנכ"ל קבוצת לזדה, כאשר לוסי פנג ליי לקחה את תפקיד יו"ר ההנהלה.
בדצמבר 2019, לזדה שיתפה פעולה עם סיטיגרופ כדי להשיק כרטיס אשראי חדש בסינגפור, ומאחר יותר גם במדינות נוספות.
ביוני 2020, פייר פויגנאן הוחלף על-ידי צ'אן לי כמנכ"ל קבוצת לזדה.
במאי 2022, צבא תאילנד החרים את לזדה בגלל סרטון TikTok שמקדם מכירת לזדה ב-5 במאי. בסרטון זה הוצגה אישה בכיסא גלגלים, שנראתה כניסיון ללגלג על אחותו הצעירה של המלך ראמה העשירי, מלך תאילנד שמשתמשת בכיסא גלגלים כתוצאה ממחלת לופוס. חרם זה גרם לכך ש-245,000 אנשי צבא ייאסרו להשתמש בלזדה למטרות רשמיות.
ביוני 2022, צ'אן לי הוחלף על-ידי ג'יימס דונג כמנכ"ל קבוצת לזדה.
נתונים שנגנבו

ב-30 באוקטובר 2020, לזדה הודיעה כי 1.1 מיליון פרטי החשבון של הלקוחות שלה נגנבו על ידי האקרים, כולל שמות משתמש, מספרי טלפון, מיילים, כתובות דואר, סיסמאות וכמה מספרי כרטיסי אשראי. הנתונים הגנובים מגיעים ממסד הנתונים של חברת הבת שלה RedMart שנרכשה על ידי לזדה בנובמבר 2016. מדובר בנתונים ישנים מלפני 18 חודשים, לזדה אמרה כי נקטה באמצעים והודיעה ללקוחות המושפעים לשנות את הסיסמאות שלהם.
מנכ"לים

| תפקיד | כניסה לתפקיד | סיום התפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| מקסימיליאן ביטנר | מרץ 2012 | מרץ 2018 |  |
| פנג ליי (אנ') | מרץ 2018 | דצמבר 2018 |  |
| פייר פויגנאן | דצמבר 2018 | יוני 2020 |  |
| צ'אן לי | יוני 2020 | יוני 2022 |  |
| ג'יימס דונג | יוני 2022 | — | — |
נשק להשמדה המונית בהודו

הודו פיתחה ומחזיקה בנשק לא קונבנציונלי ונשק גרעיני, מאז ניסוייה הראשונים בשנת 1974, בעת שהפכה למדינה השישית בעולם בעלת כוח נשק גרעיני. אף על פי שהודו לא פרסמה באופן רשמי מהו גודל הארסנל הגרעיני שלה, על פי הערכות יש להודו כ-150 ראשי נפץ גרעיניים והיא ייצרה פלוטוניום גרעיני בכמות המספיקה ל-150 עד 200 ראשי נפץ.
הודו חתומה על שלוש אמנות בינלאומיות בנושא בקרת נשק: משטר בקרת טכנולוגיית טילים, הסדר ואסנאר וקבוצת אוסטרליה. היא חתמה ואשררה את אמנת הנשק הביולוגי ואת אמנת הנשק הכימי. הודו חתמה גם על קוד ההתנהגות של האג נגד התפשטות טילים בליסטיים. הודו לא חתמה על האמנה למניעת ניסויים גרעיניים וגם לא על האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני, בטענה שמדובר בהסכמים פגומים ומפלים. הודו החזיקה בעבר בנשק כימי, אך לאחר שחתמה על אמנת הנשק הכימי היא השמידה מרצונה את כל מאגר הנשק הכימי שהיה ברשותה. רק שבע מדינות נקטו בצעד זה.
בהודו ישנה מדיניות גרעינית לפיה היא לא תתקוף ראשונה במצב של מלחמה (No first use (אנ')). ביולי 2009 השיקה הודו צוללת גרעינית ראשונה שהעניקה לה בפעם הראשונה יכולת לשגר טילים עם ראשי נפץ גרעיניים מהים, ולא רק מהאוויר והיבשה (יכולת שילוש גרעיני - Nuclear triad (אנ')).
רקע

עוד במהלך חלוקת הודו בשנת 1947, נגררה המדינה החדשה למספר של מלחמות אזוריות בתת-היבשת ההודית; מלחמת הודו–פקיסטן הראשונה, וסכסוך גבול עם הרפובליקה העממית של סין. עם זאת בשנת 1951 הכריז ראש ממשלת הודו ג'ווהרלל נהרו כי המדינה תישאר נייטרלית בסכסוך הבין גושי, שהתפתח למלחמה הקרה.
בפברואר 1954 הודיע נהרו כי הוא מוכן להפסקת אש בסכסוך הגבול עם סין, ללא תנאים, לאחר שמונה שנים של לחימה בין הצדדים. באוקטובר 1954 ביקר נהרו בסין בו הכריז על רצון הודו בשלום ושכנות טובה עם סין ורצון לשיתוף פעולה נרחב עמה בנוסף ביקר בארצות דרום-מזרח אסיה והכריז על כוונות דומות. בשנת 1955 יזם גם את הקמת ארגון המדינות הבלתי-מזדהות, שבו הצהירו המדינות המשתתפות על רצונן שלא להזדהות עם אף אחד מן הצדדים בעימות האידאולוגי שבבסיס המלחמה הקרה, ועל הרצון ללא להשתתף במרוץ החימוש שהחל בעקבותיה.
בשנת 1957, לאחר שהתברר כי סין החלה בתוכנית לפיתוח נשק גרעיני, החל נהרו לפעול למען הסכם עולמי לאיסור המשך פיתוח נשק גרעיני. בינואר 1958, הצהיר נהרו כי "הודו לעולם לא תייצר נשק גרעיני - ולא תשתמש בו". הוא חזר על הצהרה זו עוד מספר פעמים בשנים הבאות.
בעקבות ההפסד של הודו לסין, במלחמת הודו–סין בהרי בהימלאיה, באוקטובר 1962, החלו פעילי ימין בתוך מפלגת השלטון, הקונגרס הלאומי ההודי, לתמוך בפיתוח נשק גרעיני, כאמצעי להרתעת תוקפנות סינית עתידית. בשנת 1964 החלה הודו בתהליך להעשרת אורניום. ראש הממשלה לאל בהדור שסטרי התנגד לפיתוח נשק גרעיני אך נקלע ללחץ פוליטי עז. הודו גם לא הצליחה להשיג ערבויות ביטחוניות מארצות הברית או מברית המועצות. כתוצאה מכך, הודיעה שאסטרי כי הודו תחפש את היכולת לפתח נשק גרעיני בעתיד.
באוקטובר 1965 אמר שר החוץ של הודו סווארן סינג, בעצרת הכללית של האומות המאוחדות בניו יורק כי " הודו נמנעה עד כה מלייצר נשק גרעיני, אף שבידה יכולות לייצר אותו". אולם במקביל גורמים לא רשמיים מסרו כי הודו החליטה לייצר נשק גרעיני.
בשנת 1967, במהלך הדיונים על יצירת האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני החל ויכוח פנימי האם המדינה תחתם עליו. תחילה הודיעה הודו כי היא בעד האיסור להפצת נשק גרעיני, אך אחר כך הודיעה ראש הממשלה אינדירה גנדי כי הודו לא תחתום על האמנה.
נשק גרעיני > ניסוי ראשון

הניסוי הגרעיני הראשון של הודו בוצע במדבריות ראג'סטאן, מתחת לאדמה. הניסוי נקרא פורחאן I וקיבל את הכינוי "הבודהה המחייך". זה היה פיצוץ גרעיני בעוצמה של 12 קילוטון TNT, ב-18 במאי 1974 08:05 בבוקר. והודו הייתה למדינה הראשונה מלבד חמש המדינות החברות הקבועות במועצת הביטחון של האומות המאוחדות, אשר ביצעה פיצוץ אטומי. הודו הכריזה כי הניסוי היה לצורכי שלום (להודו הייתה באותה עת תוכנית פעילה לפיתוח אנרגיה גרעינית להפקת חשמל בסיוע קנדי, שחלק מהציוד עבורו סופק גם על ידי חברות מארצות הברית), הבטיחה כי אין בכוונתה לייצר נשק אטומי וראש ממשלתה אינדירה גנדי חזרה והדגישה את התנגדותה הנמרצת של הודו לכל שימוש צבאי באנרגיה אטומית.
נשק גרעיני > תחילת פיתוח הנשק הגרעיני

בשנת 1977 נבחר מורארג'י דסאי לתפקיד ראש הממשלה של הודו, הראשון שלא השתייך למפלגת הקונגרס, והוא עמד בראש קואליציה של מפלגות מרכז-ימין. באוגוסט 1979, במסגרת נאום לכבוד יום העמצות של הודו, אמר דסאי כי פקיסטן החלה בפיתוח נשק גרעיני והזהיר כי הודו תייצר גם היא נשק גרעיני אם פקיסטן תתקדם עם התוכנית שלה. בתחילת 1980 הודו גם סרבה לתת לארצות הברית ערבות שלא תייצר נשק גרעיני, בתמורה להמשך אספקת אורניום מועשר עבור הכורים להפקת חשמל שלה. במקביל החלו להתפרסם ידיעות על תוכנית הגרעין של פקיסטן, שקיבלה את הכינוי "הפצצה האסלאמית".
בשנות ה-80 של המאה ה-20, עם התקדמות תוכנית הגרעין של פקיסטן, החלה הודו גם לעסוק בפיתוחו, למרות שבאופן פומבי שתי המדינות הכחישו זאת. ב-1983 הצליחה הודו להשיג 15 טונות מים כבדים (היכולים לשמש בין השאר גם לפיתוח נשק גרעיני) שיצרו בנורווגיה, נמכרו לחברה מערב גרמנית, הוטסו לשווייץ ומשם להודו. ממשלת הודו הכחישה קשר לפרשה. לטענתה היא רכשה בברית המועצות כמות קטנה מהמים הכבדים שברשותה.
בשנת 1985 השלימה פקיסטן הקמת מתקן להעשרת אורניום, אחר כך הודתה בפומבי שבכוונתה לפתח נשק גרעיני. במקביל החלו להתפרסם ידיעות בתקשורת שישראל הציעה לשתף פעולה עם הודו בהפצצת מתקני הגרעין של פקיסטן, מתוך חשש שנשק גרעיני יגיע בסופו של דבר למדינות ערב.
בפברואר 1992, שר החוץ של הודו, מלדאב סינג סולנקי, אמר לראשונה נה בפומבי כי פצצה גרעינית היא "חלק ממוכנות הגנה שלנו, ולנו יש מוכנות הגנה". במרץ 1992 דחתה הודו דרישה של ארצות הברית לחתום על האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני, דרישה שהוצגה גם לפקיסטן, כחלק מניסיון לכנס ועידה לפירוז דרום־אסיה מנשק גרעיני בהשתתפות ארצות הברית, הודו, פקיסטן, רוסיה וסין.
נשק גרעיני > ניסוי שני

הניסוי בנשק גרעיני המרכזי הראשון שבוצע בהודו בוצע גם הוא מתחת לאדמה במדבריות ראג'סטאן תחת שם הקוד פורחאן II בעת מומנטום פוליטי של ממשלה חדשה אשר תמכה בפיתוח הנשק. היו אלו חמש פצצות גרעיניות שהוטלו בין ה-11 ל-13 במאי 1998 וכללו בתוכם גם פצצת מימן (היתוך גרעיני) וגם פצצת ביקוע גרעיני. הפצצות נעו במשקל שווה ערך לבין 43–45 קילוטון TNT ולאחריהם הודיע לבסוף ראש ממשלת הודו, אטאל ביהארי ואג'פאיי כי לאומתו יש נשק גרעיני. באוגוסט 1999, ר. צ'ירדאמבאראם, ראש צוות המחקר בפרויקט פורחאן הודיע בראיון עיתונאי כי הודו מסוגלת לייצר גם פצצת נייטרון.
נשק גרעיני > מרוץ החימוש מול פקיסטן

במאי 1998, כתגובה לניסוי אטומי של הודו, פוצצה פקיסטן את המתקן הגרעיני הראשון שלה והצטרפה רשמית למועדון של המדינות המחזיקות בנשק אטומי. בתחילת שנות ה-2000 ערכו הודו ופקיסטן ניסויי טילים, שגרמו להגברת המתיחות ביניהן ולביקורת נוקבת בקהילה הבינלאומית. בפברואר 2004 החלו שיחות שלום בסוגיות שבעטיין מסוכסכות שתי המדינות.
בפברואר 2007, לאחר מספר שנים של מתיחות הולכת וגוברת, חתמו הודו ופקיסטן על הסכם, שמטרתו להקטין את הסכנה שנשק גרעיני יופעל באופן מקרי ומלחמה גרעינית תפרוץ בין שתי המדינות. פרטי האמנה נשמרו בסוד, אך בכירים משתי המדינות אומרו שהם כוללים צעדים בוני-אמון המתייחסים למאגרים הגרעיניים שלהן, כחלק מהמשך מאמצי השלום שהחלו באותה עת, לאחר יותר מחמישים שנות עוינות.
יכולת

נכון לשנת 2020, לפי הערכת המכון הבין-לאומי לחקר השלום בסטוקהולם, להודו 150 ראשי נפץ גרעיניים. עליה מ-110 מדו"ח המכון ב-2014.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 החלה הודו בפיתוח סדרת טילי "פרית'ווי". סדרת טילים בליסטים לטווחים קצרים, שפותחו על ידי הסוכנות למחקר ופיתוח ההגנה של הודו לשימוש "פיקוד הכוחות האסטרטגיים" והם מיועדים לשאת ראש נפץ גרעיני. מיד אחר כך החלה בפיתוח סדרת טילי "אגני" לטווח בינוני וארוך. ה"אנגי I", שגובהו 15 מטרים ומשקלו 12 טון, יכול לשאת ראשי נפץ קונוונציונליים או גרעיניים שמשקלם עד 1,000 ק"ג לטווח של עד 700 ק"מ. ניסוי ראשון בטיל מסדרה זו נערך ב-1989. "אנגי II", שטווחו עד 2,000 ק"מ נוסה לראשונה ב-1999. באפריל 2007 נוסה לראשונה "אנגי III", המגיע לטווח של יותר מ-3,000 ק"מ.
באפריל 2012, הודיעה הודו כי שיגרה בהצלחה טיל בעל טווח של 5,000 קילומטר (אגני-וי Agni-V) המסוגל לשאת ראש נפץ גרעיני, שמעניק לה, לראשונה, את האפשרות לתקוף ערים גדולות בסין, לרבות בייג'ינג ושנחאי,
יכולת > אוויר

לפי דיווחים מעומעמים הודו מחזיקה ב-48 ראשי נפץ גרעיניים מותאמים אווירית אשר יכולים להילקח בידי מטוסי התקיפה מיראז' 2000 ויגואר IS. לפי דיווחים אמריקאים הודו מוסיפה לבנות ראשי נפץ קרקע-אוויר.
יכולת > ים

טילי ים בליסטיים:
| שם | סוג | טווח (ק"מ) | מצב |
| --- | --- | --- | --- |
| פרית'ווי | טיל בליסטי לטווח קצר | 350 | פעיל |
| סגריקה | טיל בליסטי לשיגור מצוללת | 700 | פעיל |
| K-4 | טיל בליסטי לשיגור מצוללת | 3,500 | ניסוי |
| K-5 | טיל בליסטי לשיגור מצוללת | 5,000 | בפיתוח |
| K-6 | טיל בליסטי לשיגור מצוללת | 6,000 | בפיתוח |
יכולת > קרקע

טילי קרקע בליסטיים:
| שם | סוג | טווח (ק"מ) | מצב |
| --- | --- | --- | --- |
| פרית'ווי I | טיל בליסטי לטווח קצר | 150 | מפותח |
| פרית'ווי II | טיל בליסטי לטווח קצר | 250-350 | מפותח |
| פרית'ווי III | טיל בליסטי לטווח קצר | 350-600 | מפותח |
| אגני-1 | טיל בליסטי לטווח ממוצע | 700 | מפותח |
| אגני-2 | טיל בליסטי לטווח ממוצע | 2,000-3,000 | מפותח |
| אגני-3 | טיל בליסטי לטווח בינוני | 3,500-5,000 | מפותח |
| אגני-4 | טיל בליסטי לטווח בינוני | 4,000 | מפותח |
| אגני-5 | טיל בליסטי בין-יבשתי | 5,000-8,000 | מפותח |
| אגני-6 | טיל בליסטי בין-יבשתי | 8,000-12,000 | בפיתוח |
| סוריה (טיל) | טיל בליסטי בין-יבשתי | 12,000-16,000 | לא ידוע |
אנרגיה גרעינית

עוד בשנת 1901 (בימי שלטון הראג' הבריטי) הסקר הגאולוגי של הודו גילה את הפוטנציאל הרב למצבורי אורניום ותוריום, בחמישים השנים שעקבו מהגילוי לא נעשתה כמעט כל התקדמות בנושא. פיתוח הנושא הגרעיני החל להתקדם לאחר הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי באוגוסט 1945. חודשיים קודם לעצמאות הודו הקים שר התעשייה, המסחר והתיירות צ'קרווארטי רג'אגופאלאצ'רי את המועצה לייעוץ מחקר באנרגיה אטומית.
ב-23 במרץ 1948, ראש הממשלה נהרו הגיש את תקציב המדינה לפיתוח הגרעיני בפני הפרלמנט ההודי. ב-15 במרץ 1955 החלו תוכניות למיקומה של תחנת כוח גרעינית ראשונה. בספטמבר אותה השנה ברית המועצות הוציאה לפועל את תחנת הכוח הגרעיני הראשונה בעולם במחוז קלוגה והזמינה מספר מדענים הודים לחקור את התחנה. בשנת 1960 לאחר הצעות במומבאי, מַהָארָאשְׁטְרַה ובאחמדאבאד, גוג'ראט, סוכם כי תחנות הכוח הראשונות תוקמנה אחת במדבריות של ראג'סטאן, שנייה בקירוב לדלהי ושלישית בקירוב לצ'נאי. לאחר הצלחת המתקנים הראשונים נוסדו עוד מתקני אנרגיה גרעינית בנרורה (אוטר פרדש), סורט וטאפי (גוג'ראט), קאיגה (קרנאטקה), מומבאי (מהאראשטרה), פלגאר (מהאראשטרה) וקונדאמקולאן (טאמיל נאדו).
בעשור הראשון של המאה ה-21 פעלו בהודו 15 תחנות כוח גרעיניות, והוחל בהקמתם של 8 תחנות נוספות.
נשק ביולוגי

הודו אשררה את אמנת הנשק הביולוגי והתחייבה לעמוד בתנאיה. באוקטובר 2002 הצהיר נשיא הודו עבדול קאלאם כי "הודו לעולם לא תייצר נשק ביולוגי, זוהי אכזריות כלפי בני אדם".
בהודו קיימת תשתית ביוטכנולוגיה הכוללת מתקני ייצור תרופות רבים ומעבדות למניעת נזק ביולוגי המאפשרות עבודה עם פתוגנים קטלניים. יש בהודו גם מדענים המומחים למחלות זיהומיות. חלק מהמתקנים למחקר ביולוגי בהודו משמשים למחקר ופיתוח מערכות הגנה מפני נשק ביולוגי.
נשק כימי

בשנת 1992 חתמה הודו על אמנת הנשק הכימי. ביוני 1997 הצהירה כי בידיה מלאי נשק כימי של 1,045 טון גז חרדל, ובכוונתה להשמידו.
במאי 2009 הודיעה לאו"ם כי השמידה את כל מלאי הנשק הכימי בהתאם לאמנת הנשק הכימי. ההשמדה נבדקה ואושרה על ידי פקחים של האומות המאוחדות. הודו הייתה המדינה השלישית שעשתה זאת, לאחר קוריאה הדרומית ואלבניה.
ראו גם

הסכם הגרעין בין ארצות הברית והודו
רשימת מדינות בעלות נשק גרעיני
תוכנית הגרעין של קוריאה הצפונית
מדיניות הגרעין של ישראל
אלונאים

| אלונאים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: אלונאים
שם מדעי
 Fagales ‏אנגלר, 1892
אלונאים (שם מדעי: Fagales) היא סדרה של צמחים בעלי פרחים. הסדרה יורשת את שמה בעברית מהסוג - אלון ובשפות אחרות נקראת על שם הסוג אשור (Fagus).

בסדרה נכללות כיום המשפחות הבאות:
שדריים (Betulaceae), הכוללת את השדר, את האלנוס ואת הלוז
קזואריניים (Casuarinaceae), הכוללת את הקזוארינה
אלוניים (Fagaceae), הכוללת את האלון, את האשור ואת הערמון
אגוזיים (Juglandaceae), הכוללת את המין אגוז מלך והפקאן
מיריקיים (Myricaceae)
אשורים דרומיים (Nothofagus), הכוללת את הסוג אשור דרומי
Ticodendron
וים ונדרס

| --- | --- |

 לידה:  14 באוגוסט 1945 (בן 79) דיסלדורף, אזור הכיבוש הבריטי, אזורי הכיבוש בגרמניה 
 שם במה:  Wim Wenders 
 שם לידה:  Ernst Wilhelm Wenders 
 מדינה:  גרמניה 
 תקופת הפעילות:  מ-1967 
 עיסוק:  במאי קולנוע, מחזאי, סופר, צלם ומפיק קולנוע
 מקום לימודים:  האוניברסיטה לקולנוע וטלוויזיה של מינכן (1970) 
 בן או בת זוג:  דונטה ונדרס (1993–?)   איזבל ויינגרטן (1981–1982) 
 פרסים והוקרה:  פרס אריה הזהב (1982)  Prize of the Ecumenical Jury Cannes (1984)  דוב הכסף (2000)  פרס רובר ברסון (2002)  פרס פיפרסקי (1984)  דוב הזהב של כבוד (2015)  פרס פיפרסקי (1976)  גרנד פרי של פסטיבל קאן (1993)  Un certain regard Award (2014)  פרס פרנסואה שאלה (2014)  Prize of the Ecumenical Jury Cannes  Prize of the Ecumenical Jury Cannes (2014)  דב ברלין (2024)  פרס סזאר לסרט תיעודי (2015)  Herbert Strate Award (2010)  honorary doctor of the Sorbonne Nouvelle University (21 ביולי 1988, 1989)  פרס גויה לסרט התיעודי הטוב ביותר (2008)  פרס באפט"א לבימוי הטוב ביותר (1985)  עיטור  מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בדרגת מפקד בכיר (2006)  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה (2006)  מסדר ההצטיינות של נורדריין-וסטפאליה (2 בדצמבר 2004)  פרס הלמוט קוטנר (2004)  פרס דקל הזהב (1984)  פרס פסטיבל הקולנוע בקאן לבמאי הטוב ביותר (1987)  מדליית זהב להצטיינות בתרבות (7 באוקטובר 2005)  טבעת הכבוד של העיר וופרטל (10 במרץ 2012)  מפקד מסדר האמנויות והספרות (19 בפברואר 1993)  פרס האקדמיה האירופית לסרט דוקומנטרי (2011)  נמר הכבוד (2005)  פרס האקדמיה האירופית לסרט דוקומנטרי (1999)  מפקד במסדר ההצטיינות של פורטוגל (2017)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לבמאי הטוב ביותר (1988)  פרס מפעל חיים של האקדמיה האירופית לקולנוע (2024) 
 https://www.wim-wenders.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
ונדרס בפסטיבל קאן, 2002
וילהלם (וים) ארנסט ונדרס (Wim Wenders; נולד ב-14 באוגוסט 1945 בדיסלדורף, גרמניה) הוא במאי קולנוע, מחזאי, סופר, צלם ומפיק קולנוע גרמני. ונדרס נחשב לאחד מגדולי הבמאים של דורו ולאחד הבמאים המוערכים באירופה כיום וכמה מסרטיו הוגדרו כיצירות מופת קולנועיות. היה מועמד ארבע פעמים לפרס האוסקר, שלושה מהם על הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר, והרביעי על הסרט הבינלאומי הטוב ביותר.
ביוגרפיה > תחילת הדרך

לאחר שוונדרס סיים את לימודי התיכון בדיסלדורף, גרמניה, הוא למד באוניברסיטה רפואה (1963–1964) ופילוסופיה (1964–1965). בשנת 1966 הוא נשר מלימודיו ועבר להתגורר בפריז שם עבד כצייר. הוא נכשל בבחינת הכניסה בבית הספר הצרפתי הלאומי לקולנוע, ולכן החליט להתמקצע כגלף באולפן של ג'וני פרידלנדר, אמן אמריקאי, במונפרנאס. במהלך אותה תקופה, ונדרס נשבה בקסמי הקולנוע, ולעיתים ראה עד חמישה סרטים מדי יום בבית הקולנוע המקומי.
ונדרס, שהחליט להפוך את תשוקתו הגוברת לקולנוע למקצוע, חזר לגרמניה ב-1967 ועבד במשרדי יונייטד ארטיסטס בדיסלדורף. בסתיו של 1967 הוא התקבל ל"Hochschule für Fernsehen und Film München" (האוניברסיטה לקולנוע ולטלוויזיה במינכן). בין השנים 1967 ו-1970, בזמן לימודיו, שימש גם כמבקר קולנוע במספר כתבי עת גדולים בגרמניה.
הוא השלים מספר סרטים קצרים לפני שסיים את לימודיו, וסרט הגמר שלו "Summer in the City" (קיץ בעיר) היה סרטו הראשון באורך מלא, אותו צילם במצלמת 16 מ"מ בשחור-לבן.
ביוגרפיה > קריירה כבמאי סרטי עלילה

ונדרס החל את הקריירה שלו עם עלייתו של הקולנוע הגרמני החדש בסוף שנות ה-60. הסרט הראשון המלא שביים היה "Summer in the City" ב-1970. במהלך הקריירה שלו זכה בפרסים וביניהם פרס אריה הזהב עבור "Der Stand der Dinge" ("מצב הדברים"), בפסטיבל הסרטים של ונציה 1982, פרס דקל הזהב בפסטיבל קאן 1984 עבור "פריז, טקסס", ופרס הבימוי הטוב ביותר עבור הסרט "מלאכים בשמי ברלין" ("Der Himmel über Berlin"), בפסטיבל קאן 1987.
שיתוף הפעולה הממושך של ונדרס עם צלם הקולנוע ההולנדי רובי מולר השפיע רבות על סגנון הצילום הייחודי של סרטיו. כמה מסרטיו המוצלחים נולדו משיתופי פעולה עם הסופר האוסטרי פטר הנדקה ("מלאכים בשמי ברלין") והמחזאי האמריקאי סם שפרד ("פריז, טקסס"). הנדקה גם השתתף בכתיבת סרטו השני של ונדרס, "חרדתו של השוער מפני בעיטת העונשין" ("Die Angst des Tormanns beim Elfmeter").
ב-2008 יצר את הסרט "פלרמו שוטינג", העוסק בצילום ובמוות. הדמות המרכזית בסרט היא צלם הנע בין מציאות להזיה. בסרט השתתפו בין השאר, המוזיקאי לו ריד בתפקיד עצמו והשחקן דניס הופר בתפקיד המוות. הסרט בוקדש לבמאים אינגמר ברגמן ומיכאלאנג'לו אנטוניוני, שמתו שניהם ביום אחד. והסרט אף מושפע מסרטיהם.
ב-2023 ביים את "ימים מושלמים", סרט דרמה שהוא קופרודוקציה יפנית-גרמנית לפי תסריט שנכתב על ידי ונדרס וטאקומה טקאסאקי. הסרט עוקב אחר חיי השגרה של היראיאמה (קוג'י יאקושו), מנקה שירותים ציבוריים בטוקיו.