stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יורם קניוק
פעילותו הספרותית

על אף שמבחינת גילו שייך קניוק לדור הפלמ"ח, הרי שמבחינה ספרותית נהוג לזהותו עם ספרות דור המדינה שראשיתה בשנות ה-60 של המאה ה-20, השנים שבהן החלה יצירתו לפרוח. ספריו על-פי רוב כתובים בטכניקה של זרם התודעה. לעיתים קרובות כתיבתו נעה בין הממשי להזוי, בין המיתוס לבין החוויה. לצד זאת, ניתן לזהות בכתיבתו ערבוב מתמיד בין רומנים בדיוניים ובין כתיבה ביוגרפית ואוטוביוגרפית.
בראשית דרכו הספרותית פרסם קניוק סיפורים קצרים, וב-1963 הוציא את ספרו הראשון בעברית, קובץ הסיפורים "היורד למעלה" (ספר זה פורסם עוד קודם לכן באנגלית). בין ספריו הנודעים:
"חימו מלך ירושלים" (1965), סיפור אהבה בלתי אפשרי בין אחות רחמנייה וגבר פצוע אנושות, על רקע ימי המצור על ירושלים בעת מלחמת העצמאות. הספר עובד לסרט ב-1986 בבימויו של עמוס גוטמן ובכיכובם של אלונה קמחי ודב נבון.
"אדם בן כלב" (1968), שבו תיאר דמויות של ניצולי השואה בבית חולים לחולי נפש. בשנת 2009 עובד הספר לסרט, בבימויו של פול שרדר.
"סוסעץ" (1974), רומן שבו הוא משחזר את תל אביב של שנות ילדותו. הספר עובד לסרט ב-1978 בכיכובו של שמוליק קראוס ובבימויו של יקי יושע.
באפוס "היהודי האחרון" (1982) מיזג קניוק את נושא השואה עם מיתוס ההתיישבות היהודית ומוטיבים ממלחמות ישראל. פרקים מתוך הספר עובדו לסרט בשם "העיט", גם הוא בבימויו של יקי יושע.
בשנת 2004 יצא לאור ספרו "הברלינאי האחרון". בספר, קניוק כינס את רשמי מסעותיו הרבים בגרמניה.
בשנת 2010 יצא לאור ספרו "תש"ח", העוסק בחוויותיו כחייל הפלמ"ח במלחמת העצמאות; הספר זיכה את קניוק בפרס ספיר ועובד למחזה שמועלה בתיאטרון חיפה החל מאביב 2011, בבימוי ובעיבוד של נויה לנצט.
את כתיבתו של קניוק ניתן לחלק לשלוש סוגות עיקריות: רומנים בדיוניים ארוכים, נובלות וסיפורים קצרים, וכתיבה ביוגרפית ואוטוביוגרפית. עם זאת, אין החלוקה ברורה, בעיקר בגלל סגנון כתיבתו של קניוק ששובר בהתמדה את ההבחנה בין דמיון ומציאות.
בנוסף, עסק גם בתרגום ותרגם למשל את המחזמר המלך ואני, ביחד עם נעמי שמר, שעלה בישראל בהפקת גיורא גודיק בשנת 1966.
ספריו של קניוק, שזכו בפרסי ספרות רבים, תורגמו לעשרים שפות. בעבר עסק קניוק גם בכתיבת מאמרים פובליציסטיים.
ארכיונו האישי של יורם קניוק מופקד במכון גנזים
אותות ופרסים

פרס ברנר
פרס נשיא המדינה לספרות, 1998
פרס ביאליק, 1999
יקיר העיר תל אביב, 2008
פרס קוגל על מפעל חיים מעיריית חולון, 2008
פרס קרן צרפת ישראל
תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב
פרס ספיר, 2011 (על ספרו "תש"ח")
קצין מסדר האמנויות והספרות של צרפת, 2012
ספריו > כללי

"היורד למעלה" (רומן) - שוקן, 1963
"חימו מלך ירושלים" (רומן) - עם עובד, 1965
"אדם בן כלב" (רומן) - עמיקם, 1968. סדרת "עם הספר", ידיעות ספרים, 2010
"מות העייר" (קובץ סיפורים) - מסדה, 1973
"סוסעץ" (רומן) - ספרית פועלים, 1973
"עפר ותשוקה" (קובץ רשימות עיתונאיות בעלות צביון סיפורי) - ספרית פועלים, 1975
"הסיפור על דודה שלומציון הגדולה" (רומן) - הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1976
"לילה על החוף עם טרנזיסטור" - הקיבוץ המאוחד, 1979
"הגנב הנדיב" (רומן) - ספרית פועלים, 1980. הוצאת משכל, 2004
"היהודי האחרון" (רומן) - ספרית פועלים, 1982. ידיעות ספרים, 2009
"כמו סיפורים" (קובץ סיפורים) - כנרת, 1983
"ערבי טוב" (רומן, נתפרסם תחת שם העט יוסף שרארה) - כנרת, 1983. ידיעות ספרים, 2010
"ארבעה סיפורים ושיר" - הקיבוץ המאוחד, 1985
"סיפורי סוף שבוע" (קובץ סיפורים) - ספרית מעריב, 1986
"בתו" (רומן) - ספרית מעריב, 1987
"אהבת דוד" (רומן) - הקיבוץ המאוחד, 1990
"פוסט-מורטם" (רומן) - הקיבוץ המאוחד/ידיעות אחרונות/ספרי חמד, 1992
"טייגרהיל" (רומן) - הקיבוץ המאוחד/סימן קריאה, 1995
"עוד סיפור אהבה" - הקיבוץ המאוחד/ידיעות אחרונות, 1996
"נבלות – הסיפור האמיתי" - הוצאת תג, 1997
"אקסודוס: אודיסיאה של מפקד" (רומן תיעודי-היסטורי) - הקיבוץ המאוחד/דניאלה דינור, 1999
"המלכה ואני" (רומן) - הקיבוץ המאוחד/ספרית פועלים, 2001
"חיים על נייר זכוכית" (רומן) - הוצאת משכל (ידיעות ספרים), 2003
"הברלינאי האחרון" - ידיעות אחרונות, 2004
"הנעדרת מנחל צין" - ידיעות אחרונות, 2005
"עיטים ונבלות" - ידיעות אחרונות, 2006
"על החיים ועל המוות" - ידיעות אחרונות, 2007
"קסם על ים כנרת" - ידיעות ספרים, 2008 (במקור ראה אור בשנת 1994 תחת שם העט רויטל בק)
"תש"ח" - הוצאת משכל (ידיעות ספרים), 2010
"האיש והאקסודוס" - דניאלה די-נור מוציאים לאור, 2011; הוצאה מחודשת: הוצאת ידיעות ספרים, 2013
"בא בימים" - הוצאת ידיעות ספרים, 2013
"פייר" - (מאיירת: קרן לי ונדריגר), הוצאת ידיעות ספרים, 2013
"מלאכים" - הוצאת ידיעות ספרים, 2014
"סבון: רומן בשני חלקים" (ערכה והביאה לדפוס: עדיה מנדלסון-מעוז), ראשון לציון, ידיעות אחרונות - ספרי חמד, 2018.
ספריו > ספרי ילדים ונוער

"הבית בו מתים הג'וקים בשיבה טובה" (ילדים) - ספרית פועלים, 1976 (זכה בפרס זאב לספרות ילדים ונוער); משכל, 2005
"וסרמן" (נוער) - הקיבוץ המאוחד, 1988
"איוב, חלוק-נחל והפיל" (ילדים) - הקיבוץ המאוחד, 1993
ספריו > תרגומים

אוקאקורה קאקוזו, ספר התה (תרגום: יורם קניוק), הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1996.
ספריו > מאמרים

שפות נכחדות, באתר הארץ, 3 באפריל 2010
ספריו > תסריט

לפני מחר (1969)
ספריו > עיבוד לטלוויזיה

נבלות (2010)
לקריאה נוספת

נורית גוברין, "'עיט ואלהים יחדיו'. המקרא כנושא לספרות". בתוך: 'ספר מיכאל. בין הזמן הזה לימים ההם', עורך: אבי שגיא, הוצאת רכס והוצאת כתר, תשס"ז/2007, עמ' 31 - 51 (על סיפורו: "עיטים" ועל ספרו: 'עיטים ונבלות')
יורם קניוק, "הסיפורים שנהיו לסיפור חיי", בתוך רות קרטון-בלום (עורכת), מאין נחלתי את שירי - סופרים ומשוררים מדברים על מקורות השראה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2002, עמ' 65–74
יצחק מלר, לטבול את העט בפצע, טראומה ופוסט-טראומה בסיפורת של יורם קניוק, רסלינג, 2022
ביאורים

↑  פרי, לימים מנכ"ל אגודת דור הפלמ"ח, הועבר מחטיבת הראל לחטיבת הנגב בשל מה שנטען כהפקרת לוחמיו ותפקודו הכושל בקרב גבעת הרדאר, וקודם לתפקיד סמג"ד.
↑  לאחרונה פרסם מכון גנזים כתב יד של כושי רימון (ככל הנראה), שכתב לקניוק מכלאו בגרמניה בעקבות קריאת הספר "אדם בן כלב". לעיון בכתב היד בבלוג של מכון גנזים ראו כאן.
↑  ברם עוד קודם לכן, קיבל קניוק ביקורת, אך גם שבחים, מאת הסופר עמוס עוז. כך עולה ממכתב שפרסם מכון גנזים בבלוג שלו, ששלח עמוס עוז לעמיתו במרץ 1969. לעיון במכתב בכתב ידו של עוז ראן כאן.
הערות שוליים

↑  יורם קניוק, תש"ח, פרק 11, עמ' 102
↑  יורם קניוק, תש"ח, פרק 2, עמ' 21
↑  יורם קניוק, תש"ח, פרק 1, עמ' 12–13
↑    יוני ליבנה, מתחת לעור, באתר "ידיעות אחרונות", 15 בינואר 2018
↑  יגאל סרנה, יונה וולך, הוצאת כתר, ירושלים 2009, עמ' 246–249
↑  מזל מועלם, הסופר יורם קניוק מבקש בגיל 81 להירשם כ"חסר דת", באתר הארץ, 14 במאי 2011
↑  תומר זרחין, ביהמ"ש: יורם קניוק יוכל להירשם כחסר דת, באתר הארץ, 2 באוקטובר 2011
ה"פ (ת"א) 25477-05-11 יורם קניוק נ' שר הפנים ואח', ניתן ב-27 בספטמבר 2011
↑  ציפי שוחט, "תש"ח" של יורם קניוק יעובד למחזה, באתר הארץ, 4 באפריל 2011
↑  קניוק, יורם, מס' בעל הארכיון 628, באתר מכון גנזים ע"ש אשר ברש
↑  מרב יודילוביץ', פרס "קוגל" למפעל חיים יוענק ליורם קניוק, באתר ynet, 9 בדצמבר 2008
↑  פרס קרן צרפת ישראל ליורם קניוק, באתר ynet, 7 במרץ 2010
↑  מיקה תימור, אוניברסיטת תל אביב תעניק ליורם קניוק תואר דוקטור לשם כבוד, באתר הארץ, 12 בינואר 2011
↑  כרמית ספיר-ויץ, פרס ספיר לשנת 2011 הוענק לסופר יורם קניוק, באתר nrg‏, 23 במרץ 2011
↑  מיה סלע, עיטור צרפתי יוקרתי הוענק ליורם קניוק על ספרו "תש"ח", באתר הארץ, 3 בדצמבר 2012
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: נורית גוברין, אריה סיון, אפרים קישון | פרס ביאליק לספרות יפה במשותף עם אהרן אלמוג, נורית זרחי  1999 | הבא: חיים באר, מאיה בז'רנו, יואל הופמן, מרים רות |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: הפרס בוטל בשנה זו | פרס ספיר יורם קניוק, "תש"ח"  2010 | הבא: חגי ליניק, "דרוש לחשן" |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263392105171  BIBSYS: 90172822  BNE: XX1011371  BnF: cb119093883 (data)  CANTIC: a19342810  CiNii: DA18954372  GND: 119520060  ISNI: 0000 0003 6857 365X  LCCN: n50046227  MusicBrainz: 22351fc1-8a19-4926-95b9-6d82cbd865e6  NKC: kup19960000046478  NLA: 35258813  NLG: 313952  NSK: 000055774  NTA: 073865044  RERO: 02-A003441040  RKD: 87297  SELIBR: 66095  SNAC: w6qf8tjz  SUDOC: 026945029  Trove: 885891  ULAN: 500482318  VIAF: 84475800   WorldCat (עם VIAF): 84475800 
יורם קניוק, 2010
מגדל ספאסקאיה (פסטיבל)

| --- | --- |

 סוג:  מוזיקה צבאית
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 מיקום:  הכיכר האדומה, מוסקבה מוסקבה
 מועדים
 תאריכי פעילות:  2006–הווה (כ־19 שנים) 
 spasstower.ru/en/
 
פסטיבל המוזיקה הצבאית הבינלאומי מגדל ספסקאיה (Международный военно-музыкальный фестиваль «Спасская башня») הוא אירוע מוזיקה צבאי שנתי שנערך במוסקבה בכיכר האדומה מדי חודש ספטמבר. בפסטיבל משתתפות להקות צבאיות רוסיות וזרות, תזמורות צבאיות עממיות ויחידות משמר כבוד של מדינות זרות. יותר מארבעים מדינות השתתפו בפסטיבל מאז 2006. הוא נקרא על שם מגדל ספסקאיה המפורסם שבקרמלין המוסקבאי.
הפסטיבל משודר ומופק על ידי ערוץ TV סנטר.
ציר זמן

להלן ציר זמן להיסטוריה של הפסטיבל:
2007: הפסטיבל נערך בגבעת פוקלונאיה במסגרת חגיגות יום העיר מוסקבה. באירוע צפו למעלה מ-50,000 איש.
2008: האירוע נקרא הפסטיבל הבינלאומי למוזיקה צבאית "קרן הקרמלין". משרד החוץ הבריטי אסר על נגני הצבא הבריטי לנסוע לאירוע במחאה על מלחמת גאורגיה-רוסיה 2008. על המהלך נמתחה ביקורת על ידי בריגדיר מלוויל ג'יימסון מהתזמורת הצבאית באדינבורו וויטלי מירונוב מקרן הקרמלין, כששניהם האשימו את שר החוץ דייוויד מיליבנד כמי שמשחק בפוליטיקה באירוע תרבותי.
2009: זו הייתה השנה הראשונה בה כונה הפסטיבל בשם מגדל ספסקאיה.
2013: החל מאותה השנה, המוטו של הפסטיבל היה "להחיות מסורות, לשמור על ההיסטוריה"
2014: מספר שיא של 1,500 מוזיקאים צבאיים ושומרי כבוד מעשר מדינות השתתפו בפסטיבל.
2016: השתתפו בו למעלה מאלף נגנים. התזמורות כללו את נציגי המדינות אוסטריה, יוון, האיחוד האירופי, איטליה, מונגוליה, סינגפור, סלובניה, קזחסטן, יפן, ישראל, בלארוס וסקוטלנד. הפסטיבל החל בדקתל דומיה לזכר 291 הקורבנות של רעידת האדמה במרכז איטליה באוגוסט 2016.
2017: הפסטיבל חגג עשור להקמתו. במהלך הפסטיבל כובד גם זכרו של סא"ל ולרי חלילוב, המנהל המוזיקלי של הפסטיבל שמת יחד עם אנסמבל אלכסנדרוב בהתרסקות מטוס טופולב Tu-154 של משרד ההגנה הרוסי. למעלה מאלף נגנים מארבעים להקות צעירות של המחוז הפדרלי המרכזי השתתפו בפסטיבל כחלק מלהקה גדולה יותר של ילדים. מכובדי כבוד כללו את שר ההגנה הבלארוסי אנדריי רבקוב ובת זוגו, מנצח את תזמורת משרד ההגנה של אבחזיה, דוד טרזיאן ומנהל התזמורות של הכוחות המזוינים המצריים האלוף ח'טאב סולימאן אחמד חלמי.
2018: בתזמורת השתתפה סטפני, נסיכת מונקו. פסטיבל 2018 ציין את הפעם העשירית בה הופיעה הזמרת הצרפתי מיריי מאתיה בפסטיבל. זה גם סימן את הפעם הראשונה בה להקות צבאיות ממדינות חבר המדינות שלא השתתפו בפסטיבל הפסטיבל הסתיים בטקס חלוקת פרסים אשר כיבד את מיטב הלהקה הצבאית הרוסית ואת הלהקה הצבאית הזרה הטובה ביותר שהתבססה על תוצאות מערכת ההצבעה שהוכנסה לשימוש.
2019: תמרה גברדציטלי, הבלה גרזמבה ואניטה צוי נמנו עם המבצעים הווקאליים בפסטיבל בו השתתפו תזמורות צבאיות מקוריאה הדרומית, קוריאה הצפונית, יפן, נורווגיה, סקוטלנד, טורקיה, מצרים, קזחסטן ואזרבייג'ן.
2020: לראשונה בתולדות הפסטיבל הוא לא נערך בככר האדומה בעקבות מגפת הקורונה ברוסיה, בהחלטת עיריית מוסקבה. במקום זאת הוא נערך בהשתתפות מקהלות צבאיות רוסיות בחזית הקתדרלה הראשית של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית ללא קהל צופים והועבר בשידור חי בערוצי הטלוויזיה מוסקבה 24 וערוץ הטלוויזיה של משרד ההגנה הרוסי, ערוץ זבזדה.
מנהלי הפסטיבל

המנהל המוזיקלי של הפסטיבל הוא המנהל הבכיר של המוזיקה של שירות התזמורת הצבאית של הכוחות המזוינים של רוסיה.
האלוף ולרי חלילוב (2006–2016)
האלוף טימופיי מיאקין (2016–הווה)
פרוטוקול

נשיא רוסיה בתפקידו כמפקד העליון של הכוחות המזוינים הרוסיים מוסר בדרך כלל ברכות ואיחולים למארגני הפסטיבל ומשתתפיו. ברכות ניתנות גם על ידי שר ההגנה הרוסי וראש עיריית מוסקבה.
יום לפני טקס הפתיחה של הפסטיבל, מנהלי התזמורות המשתתפות מניחים זרים בקבר החייל האלמוני שבגן אלכסנדר. הפסטיבל בדרך כלל נערך יחד עם חגיגות יום העיר מוסקבה, מה שאומר שחלק מהתזמורות המשתתפות משתתפות גם בתהלוכה לאורך רחוב טברסקאיה, הנערכת לכבוד חגיגות יום העיר. הם גם משתתפים במצעד פתיחה ב-VDNKh. בתום הפסטיבל, התזמורות המשולבות יבצעו את "הפתיחה 1812" של צ'ייקובסקי, לאחר מכן יצעדו תוך כדי נגינת פרידה מסלביאנקה וכל מנצחי התזמורות "מנצחים" את כל המשתתפים כשאלה עוברים לידם.
גלריה

התזמורת הנשיאותית של הפדרציה הרוסית
התזמורת המשטרתית של אבו דאבי
מגדל ספאסקאיה
הגמר הגדול של הפסטיבל בשנת 2010
תזמורת צבא ארצות הברית
תזמורת המשמר הרפובליקני של קזחסטן
תופי ירוואן
גדוד הקרמלין
התזמורת הצרפתית של לגיון הזרים הצרפתי
הערות שוליים

↑  "More than 1,500 performers from 40 countries have taken part in the festival since it was launched 10 years ago".
↑  "Russian Armed Forces to Choose the Best Military Music Bands — [EN] Spasskaya bashnya". spasstower.ru. נבדק ב-2018-09-25.
↑  https://spasstower.ru/upload/doc/ST-2018%20Project%20Info.pdf(הקישור אינו פעיל, 20.9.2020)
↑  "The event was attended by more than fifty thousand spectators". אורכב מ-המקור ב-2017-07-13.
↑  RBTH, Russia Today, Britain pulls army band from Moscow's Kremlin Zorya, www.rbth.com, ‏2008-09-11 (באנגלית)
↑  Britain pulls army band from Moscow’s Kremlin Zorya, www.rt.com
↑  "Парад фестиваля "Спасская башня" на ВДНХ". vdnh.ru (ברוסית). אורכב מ-המקור ב-2016-10-04. נבדק ב-2017-06-30.
↑  "Оркестр Вооруженных Сил Республики Беларусь на Красной площади" (ברוסית). נבדק ב-2017-11-22.
↑  "Military Music Festival wows Moscow". Euronews. נבדק ב-2018-09-25.
↑  "10й юбилейный Международный военно-музыкальный фестиваль "Спасская Башня". - ТехФото". agtf.ru. נבדק ב-2018-09-25.
↑  "Spasskaya Tower Festival: Let the Bands Play On!". נבדק ב-2017-08-31.
↑  В Москве завершился Международный фестиваль «Спасская Башня», icmos.ru (באנגלית)
↑  Mireille Mathieu to take part in Spasskaya Tower military tattoo in Moscow for 10th time, tass.com
↑  "tass.com/society/1017508/amp". tass.com. נבדק ב-2018-09-25.
↑  "tass.com/society/1018606/amp". tass.com. נבדק ב-2018-09-25.
↑  徐昕, "Spasskaya Tower" Int‘l Military Music Festival opens in Moscow - Xinhua | English.news.cn, www.xinhuanet.com
↑  Anita Tsoi Performed Ariran Korean Traditional Song within the Spasskaya Tower Festival — [EN Spasskaya bashnya], spasstower.ru
↑  Timofey Mayakin: Solo with a Band as the Leading Theme of the Twelfth Spasskaya Tower International Military Music Festival — [EN Spasskaya bashnya], spasstower.ru
↑  "Спасскую башню" отменили
↑  Vladimir Putin: To the participants, organizers, and guests of the 2019 Spasskaya Tower International Military Music Festival — [EN Spasskaya bashnya], spasstower.ru
↑  Participants and Organizers of the Spasskaya Tower Festival Took Part in the Solemn Wreath Laying Ceremony in Moscow’s Alexander Garden — [EN Spasskaya bashnya], spasstower.ru
↑  Spasskaya Tower brass band music festival opens in Moscow, tass.com
| הקרמלין |
| --- | --- | --- |
| מבנים | ארמון הקרמלין הגדול • ארמון טרם • ארסנל הקרמלין • כנסיית הנחת הגלימה • כנסיית שנים עשר השליחים • מנזר העלייה לשמים • נשקיית הקרמלין • מגדל הפעמונים של איוואן הגדול • קתדרלת הבשורה • קתדרלת העלייה לשמים • קתדרלת המלאך מיכאל • ארמון הסנאט • ארמון הקרמלין הממלכתי • בניין הסגל הנשיאותי של רוסיה | מראה מהאוויר |
| החומה | חומת הקרמלין • מגדל ספאסקיה • מגדל טרויצקאיה • מגדל בורוביצקאיה | מראה מהאוויר |
| כיכרות וגנים | גן אלכסנדר • קבר החייל האלמוני • כיכר איוואנובסקיה • כיכר הקתדרלות • פעמון הצאר • תותח הצאר • גן טאיניצקי | מראה מהאוויר |
| אחזקה ותרבות | המנהל לענייני נשיא רוסיה • פסטיבל מגדל ספאסקאיה | מראה מהאוויר |
מטרופוליטן אופרה

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  להקת אופרה, ארגון, חברת הפקה 
 כתובת:  Lincoln Square 
 מיקום:  מנהטן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1880
 תאריך פתיחה רשמי:  1880 
 
 קואורדינטות:  40°46′22″N 73°59′03″W﻿ / ﻿40.772777777778°N 73.984166666667°W﻿ / 40.772777777778; -73.984166666667
 www.metopera.org
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזימטרופוליטן אופרה(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזימטרופוליטן אופרה
 
אגודת מטרופוליטן אופרה של ניו יורק, שנוסדה באפריל 1880 היא מהחשובים במוסדות המעלים אופרות בהפקות גדולות. המטרופוליטן היא הארגון הגדול ביותר באמריקה למוזיקה קלאסית, ומעלה מדי שנה כ-240 הצגות. משכן הלהקה, בית האופרה המטרופוליטנית, הוא אחד מאולמות האופרה הגדולים והאיכותיים בעולם. ה"מט" היא אחת משנים-עשר הארגונים השוכנים במרכז לינקולן לאמנויות הבמה.
הלהקה

המטרופוליטן אופרה נוסדה בשנת 1880 כחלופה לאקדמיה למוזיקה של ניו יורק. האקדמיה ייצגה את החוג החברתי הגבוה ביותר בחברה הניו יורקית ומועצת המנהלים לא ששה לקבל לאגודה משפחות של מתעשרים חדשים. הקבוצה הראשונית של בעלי מנויים כללה את משפחות ג'יי. פי. מורגן, תאודור רוזוולט ומשפחת ואנדרבילט. יצירתם, המטרופוליטן אופרה, מאריכה ימים הרבה מעבר לאקדמיה. מ-1908 עד 1935 ניהל את המטרופוליטן ג'וליו גאטי-קאזאצה.
החל מ-1 באוגוסט 2006 מנהל פיטר גלב את המטרופוליטן אופרה, לאחר 16 שנות ניהול בידי ג'וזף וולפה. גלב החל להתוות את תוכניותיו לגבי עתידו של המוסד כבר באפריל 2006, ובכלל זה קידום מספר גדול יותר של הפקות מדי שנה ורעיונות לקיצוץ בעלויות הבימוי תוך משיכת קהל מאזינים חדש, בלי להרחיק אוהבי אופרה קיימים, שגילם הממוצע במטרופוליטן הוא מעל 60. לסוגיה זו חשיבות מכרעת לארגון שקיומו תלוי, הרבה יותר מכל בית אופרה אחר ברמה עולמית, בתמיכה פרטית. גלב נמצא תחת פיקוח מתמיד לראות, אם ההתלהבות שגילה ב"תקליטי סוני", מקום עבודתו הקודם, ל"הפקות כלאיים" (למשל, יו-יו מה מנגן מוזיקת קאנטרי) עלולה לגלוש אל תוכניות העבודה של המטרופוליטן. הוא מגדיר את עצמו "מפיק מיושן", אבל לא צפה עתיד של ממש להקלטות מוזיקה קלאסית טהורה כאשר עבד בתעשיית ההקלטות.
ה"מט הישנה"

בית האופרה המטרופוליטנית הראשון נפתח ב-22 באוקטובר 1883, בהצגת פאוסט. הוא נמצא בברודוויי, בין רחוב 39 לרחוב 40. הנרי אבי שימש מנהל לעונת הפתיחה. ביתה המקורי של האופרה המטרופוליטנית תוכנן על ידי ג'. קליבלנד קאדי. הוא נפגע קשה בשריפה ב-27 באוגוסט 1892. אחרי שיפוצים מקיפים המשיך לשמש בתפקידו עד 1966, כשלהקת האופרה עברה אל משכנה הנוכחי בלינקולן סנטר. הבניין המקורי, שלא הגיע למעמד של אתר בעל חשיבות, נהרס כליל בשנת 1967.
המטרופוליטן כיום

בית האופרה המטרופוליטנית, המכיל כ-4000 מושבים, כלול בלינקולן סנטר ותוכנן על ידי האדריכל וואלאס ק. הריסון. ה"מט החדשה" נפתחה ב-16 בספטמבר 1966, בהצגת בכורה עולמית של "אנטוני וקלאופטרה" מאת סמיואל בארבר. הבניין מצופה אבן גיר לבנה והחזית המזרחית מעוטרת בחמש קשתות שוות. בלובי מוצגים שני ציורי קיר שיצר בשביל חלל זה מארק שאגאל. הבימה הזהובה היא ברוחב 18 מטרים ובגובה 18 מטרים. המסך הראשי עשוי משי דמשק זהוב, ארוג לפי הזמנה, והוא מסך הבמה הגדול ביותר בעולם.
מעונת 2006 החלו שידורי לוויין של הופעות נבחרות (הצגה אחת של כל אופרה בעונה) בטכנולוגיית HD למאות בתי קולנוע ברחבי העולם, בלמעלה מ-40 מדינות בצפון אמריקה ודרומה, באירופה וכן ברוסיה, יפן ועוד. המיזם "The Met: Live In HD" זכה בפרס אמי ופרס פיבודי. החל משנת 2011 מועברת עונת המטרופוליטן גם לסינמטק ירושלים. כך התווספו לכל עונה של המטרופוליטן למעלה ממיליון צופים.
בקיץ 2023 תצא תזמורת בית האופרה למסע הופעות באירופה, בניצוחו של מנהלה המוזיקלי יאניק נזה-סגין. הסיור, הראשון מאז שנת 2002, יבקר בפריז, לונדון ובאדן-באדן.
מנצחים ידועי שם

יאניק נזה-סגין (2017 - 2020 מנהל מוזיקלי מיועד; מנהל מוזיקלי החל מ-2020)
ג'יימס לוויין (מנהל מוזיקלי 1976 - 2016; מנהל אמנותי 1986 - 2004; מנהל מוזיקלי אמריטוס 2016 ועד היום)
רפאל קובליק (מנצח ראשי)
אריך ליינסדורף (1956 - 1962) (יועץ מוזיקלי)
פריץ ריינר (1949 - 1953) (מנצח ראשי)
פריץ בוש (1945 - 1949)
גאורג סל (1942 - 1946)
אריך ליינסדורף (1939 - 1942) (ממונה על הרפרטואר הגרמני)
ארטור בודנצקי (1915 - 1939) (ממונה על הרפרטואר הגרמני)
ארטורו טוסקניני (1908 - 1915) (מנצח ראשי)
גוסטב מאהלר (1908 - 1910) (מנצח ראשי)
וולטר דאמרוש (1884 - 1891)
אנטון זיידל (1884 - 1897)
הערות שוליים

↑  מרב יודילוביץ', המטרופוליטן יגיע לירושלים. כמעט, באתר ynet, 25 בספטמבר 2011
↑  NATAN ZAMANSKY, [Metropolitan Opera Orchestra to Embark on International Tour Metropolitan Opera Orchestra to Embark on International Tour], Playbill, ‏מאי 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007526217805171  BnF: cb14284340r (data)  CiNii: DA0674574X  GND: 2077687-1  ISNI: 0000 0001 2108 7473  LCCN: n50074748  MusicBrainz: 50a2fa75-e647-42cf-b97a-211acbaf8c25  NDL: 00932302  NKC: xx0068242  SNAC: w6zd1tng  SUDOC: 030208084  VIAF: 126398520   WorldCat (עם VIAF): 126398520 
בית האופרה המטרופוליטנית, מבט מבפנים, 1937
מצר אדיסטו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  מפרצון 
 מידע נוסף
 קואורדינטות:  72°20′00″S 170°04′59″E﻿ / ﻿72.3333°S 170.083°E﻿ / -72.3333; 170.083
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימצר אדיסטו(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימצר אדיסטו
 
מצר אדיסטו או מפרצון אדיסטו (באנגלית: Edisto Inlet) הוא מצר ים או מפרצון היוצא ממפרץ מובריי (Moubray Bay) שבאנטארקטיקה.
אורכו של מפרצון אדיסטו הוא 13 קילומטרים ורוחבו 6 קילומטרים. המפרצון ממוקם בין כף האלט וכף כריסטי.
היסטוריה

הספינה הראשונה שנכנסה למפרצון זה הייתה אניית צי ארצות הברית USS אדיסטו (USCGC Edisto), בפברואר 1956. המפרצון נקרא בשם האונייה באותה עת.
הערות שוליים

1 2  מידע גאוגרפי והיסטורי
נחל בזק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 אורך:  25 קילומטרים
 אגן ניקוז:  163 קמ"ר 
 מוצא:  הר בזק ({"type":"Feature","geometry":{"type":"Point","coordinates":[35.392944444444446,32.382333333333335]}}) 
 יובלים:  נחל נר, נחל מחולה, נחל געון, נחל מודע 
 שפך:  נהר הירדן ({"type":"Feature","geometry":{"type":"Point","coordinates":[35.557030555555556,32.41406111111111]}}) 
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל 
  (למפת עמק בית שאן מוגדלת) נחל בזק(למפת עמק בית שאן רגילה) נחל בזק(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל בזק(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל בזק
 
נַחַל בֶּזֶק (ואדי שובאש) הוא נחל אכזב הזורם מדרום לגלבוע, ומנקז את מימי הר הגלבוע והרי צפון-מזרח השומרון. הוא מפריד בין השומרון המזרחי ובין רכס הגלבוע.
אורכו של הנחל הוא כ־25 ק"מ, ושטח אגן הניקוז שלו הוא כ־163 קמ"ר. שמו נגזר משמה של העיר המקראית הסמוכה בזק (ח'רבת אבזיק).
הנחל יורד מאזור הכפר ראבא (בהר בזק, גובה 713 מטר) לכיוון צפון-מערב, פונה מזרחה ב"ברך", ונשפך לירדן מדרום לקיבוץ טירת צבי.
באזור הנחל שתי שמורות טבע:
שמורת נחל בזק – שטחה הוא 1,840 דונם. היא הוכרזה כשמורה ב-31 ביולי 1983.
שמורת נחל בזק עילי – שטחה הוא 55,530 דונם. היא הוכרזה כשמורה ב-9 באפריל 1991.
בשנת 1969, במהלך תקופת המרדפים בבקעת הירדן נהרגו שישה לוחמי צה"ל, ובהם מפקד גדוד 50, משה פלס, וסגנו דורון מנור, במרדף אחרי מחבלי פת"ח במעלה הנחל.
בשנת 1984 התרחשה בו תאונת המסוק בנחל בזק.
ראו גם

בזק (אתר מקראי)
ניאגרה סקייוויל

| --- | --- |

הניאגרה סקייוויל בשעות הלילה
 מידע כללי
 סוג:  גלגל ענק
 כתובת:  קליפטון היל, מפלי ניאגרה, אונטריו, קנדה
 מיקום:  קליפטון היל 
 מדינה:  קנדה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2006
 תאריך פתיחה רשמי:  2006 
 אדריכל:  רונלד בסינק
 מידות
 גובה:  53.3 מ' (175 רגל) מטר
 
 קואורדינטות:  43°05′27″N 79°04′33″W﻿ / ﻿43.0909°N 79.0759°W﻿ / 43.0909; -79.0759
 אתר רשמי
 he
 
ניאגרה סקייוויל הוא גלגל ענק בגובה 53.3 מטרים הממוקם במרכז קליפטון היל, מפלי ניאגרה, אונטריו, קנדה.
הניאגרה סקייוויל עוצב על ידי רונלד בסינק "רכיבה מקצועית" ובנוי מגלגל R60 ענק, אשר יוצר על ידי חברת צ'יינס ריידס, וסופק על ידי צ'יינס מורגן. הוא נפתח ב-17 ביוני 2006, בעלות של 10 מיליון דולר.
הגלגל כולל 42 מסועים אשר מסוגלים לשאת שמונה אנשים באופן מקסימלי, וממוזגים או מחוממים בהתאם למזג האוויר הנוכחי.
אורך הנסיעה כ-12 עד 15 דקות, המספקת לנוסעים נופים של נהר הניאגרה, מפלי הפרסה והמפלים האמריקניים, והוא פועל בכל עונות השנה.
הערות שוליים

↑  Breathtaking views of Niagara Falls Aboard the First Chance Morgan R60 Giant Wheel
↑  Breathtaking views of Niagara Falls Aboard the First Chance Morgan R60 Giant Wheel
↑  Breathtaking views of Niagara Falls Aboard the First Chance Morgan R60 Giant Wheel
נחל עשרון

| --- | --- |
 (למפת דרום הנגב מוגדלת) נחל עשרון(למפת דרום הנגב רגילה) נחל עשרון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל עשרון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל עשרון
 מידע כללי
 אורך:  3.5 ק"מ
 אגן ניקוז:  3.5 קמ"ר
 מוצא:  צוקי שחרות
 גובה מוצא הנהר:  453 מטרים
 שפך:  נחל חיון, בקעת עובדה 
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל ישראל
 
הגב בנחל עשרון. פברואר 2022
נחל עשרון הוא אפיק נחל בדרום הנגב בו נמצאו שרידים מהתקופה הנאוליתית. הוא ממוקם בקצה המזרחי של בקעת עובדה, 35 קילומטרים מצפון למפרץ אילת ו-5 קילומטרים ממערב לעמק הערבה, תחילתו של אפיק הנחל סמוך ליישוב שחרות. חפירות שנערכו על ידי הארכאולוגים אבי גופר ונייגל גרינג-מוריס בשנת 1980 חשפו שרידים של יישוב קדום, השייך לתקופה הנאוליתית קדם-קרמית ב'.
החל משנת 2022 עובר בו שביל ישראל לאחר שהוזז מהיישוב שחרות.