stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תומאס היל
ביוגרפיה

תומאס היל נולד בבירמינגהאם, אנגליה ב־11 בספטמבר 1829. אחיו הצעיר, אדוארד היל, הפך גם הוא לצייר נוף מצליח. בגיל 15 הוא היגר לארצות הברית עם משפחתו; הם התיישבו בטאונטון, מסצ'וסטס. בשנת 1851 התחתן עם שרלוט אליזבת הוקס; נולדו להם תשעה ילדים.
בגיל 24 השתתף היל בשיעורי ערב באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה ולמד אצל הצייר האמריקני פיטר פרדריק רותרמל (1812-1895). במהלך שנותיו כסטודנט, נסע היל להרים הלבנים בניו המפשייר כבר בשנת 1854 וצייר לצד חברי אסכולת נהר ההדסון. בשנת 1856, היל ומשפחתו עברו לסן פרנסיסקו, קליפורניה.
עם הצייר וירג'יל ויליאמס והצלם קרלטון ווטקינס, היל עשה את נסיעתו הראשונה לעמק יוסמיטי בשנת 1865. בשנה שלאחר מכן נסע היל לחוף המזרחי ולאירופה. הוא השאיר את משפחתו בחוף המזרחי אך המשיך לצאת לטיולי רישום לחוף המערבי ולהשתתף בישיבות של האגודה לאמנות בסן פרנסיסקו. הוא העביר את משפחתו שוב לסן פרנסיסקו בשנת 1873.
היל ביצע טיולי רישום שנתיים ליוסמיטי, ובחזרה מזרחה, להרים הלבנים. היל ניהל גלריה לאמנות וחנות למכירת יצירות אמנות. הוא שימש זמן קצר כמנהל של בית הספר לעיצוב SFAA. הוא התפרנס מהשקעותיו בבורסה ועל הכנסותיו מהאמנות. נישואיו הסתיימו בשנות השמונים של המאה ה-19.
לקראת סוף חייו הוא החזיק סטודיו במלון ביוסמיטי.
לאחר שסבל משבץ במוח, הוא נפטר בריימונד, קליפורניה, ב־30 ביוני 1908, ונקבר בבית העלמין Mountain View באוקלנד, קליפורניה.
יצירתו

עבודתו של היל מונעה לרוב על ידי חזון הנובע מחוויותיו עם הטבע. עבור תומאס היל, עמק יוסמיטי וההרים הלבנים של ניו המפשייר היו מקורות ההשראה שלו והשפיעו את תגובתו הישירה מהטבע.
היל נקשר לאסכולת נהר ההדסון, שבו התייחסו בתחושת כבוד למשאבי הטבע, מה שנתן להם תחושת התלהבות כשחשבו על הפוטנציאל שהוא מייצג. חבריו מאסכולת נהר ההדסון, בסביבות שנות ה-60–1850, הציגו בציוריהם את האדם כמאוחד עם הטבע זאת על ידי הוספת דמויות אנושיות לעיתים קרובות בקנה מידה קטן מאוד בהשוואה לנוף העצום. גם תומאס היל השתמש בטכניקה זו בציוריו, למשל בציורו, ״עמק יוסמיטי״ 1889.
הוא ערך טיולים מוקדמים להרים הלבנים עם חברו, בנג'מין שאמני, וצייר שם לאורך כל הקריירה שלו. היל רכש את הטכניקה של ציור בנוף הפתוח. ציורים אלה בשדה, שימשו לימים בסיס ליצירות גדולות וגמורות יותר. ציורי הנוף של היל מדגימים כיצד שילב את יכולת התבוננות במוטיבים רבי עוצמה בכל ציור.
המעבר של היל לקליפורניה בשנת 1861 הביא לו נושא חדש לציוריו. הוא בחר בנופים מונומנטליים, כמו יוסמיטי. במהלך חייו, ציוריו של היל היו פופולריים בקליפורניה, ועלו עד 10,000 דולר. מיטב היצירות של היל הם של הנושאים המונומנטליים האלה, כולל ״קניון הסיירה הגדול, יוסמיטי״, ״מפלי ורנה ועמק יוסמיטי״.
העבודה המפורסמת ביותר של היל היא של "החיבור האחרון" בפסגת פרומונטורי, יוטה, ב־10 במאי 1869. אירוע של סיום הנחת מסילת הברזל. הציור העצום בגודלו כולל דיוקנאות מפורטות של 71 אנשים הקשורים למסילת הרכבת הטרנסקונטיננטלית הראשונה, תלוי במוזיאון הרכבת בסקרמנטו, קליפורניה.
גלריה

תומאס היל, טקס סיום הנחת מסילת הברזל הטרנס-יבשתית, 1869
תומאס היל, אינדיאנים בעמק יוסמיטי, 1885
תומאס היל, קרחון מוייר, אלסקה, 1887–1888
הערות שוליים

↑  THOMAS HILL 1829-, web.archive.org, ‏2007-02-04
↑  Thomas Hill - Yosemite National Park (U.S. National Park Service), www.nps.gov (באנגלית)
↑  W. P. Gray,, Milestones in California History: The "Last Spike" Was Only the Beginning: The Pacific Railroad 125 Years Later, California History 73, 1994-12-01, עמ' 25177447–25177447 doi: 10.2307/25177447
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007454604705171  GND: 12218677X  ISNI: 0000 0000 7864 2864  LCCN: n80152955  NLA: 36147879  RKD: 86972  SNAC: w6b28sdj  ULAN: 500021255  VIAF: 3347371   WorldCat (עם VIAF): 3347371
אדוארד מורן

| --- | --- |

 לידה:  19 באוגוסט 1829 בולטון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  8 ביוני 1901 (בגיל 71) ניו יורק, ארצות הברית 
 תחום יצירה:  ציור 
 הושפע על ידי:  James Hamilton 
 חתימה:   
 
אדוארד מורן (באנגלית: Edward Moran;‏ 19 באוגוסט 1829 – 8 ביוני 1901) היה אמן אמריקאי, יליד אנגליה, שהתמחה בציורים ימיים. הוא התפרסם בזכות סדרת 13 הציורים ההיסטוריים הימיים של ארצות הברית.
ביוגרפיה > ראשית חיים

מורן נולד לתומס ומרי היגסון מלנקשייר, אנגליה ב־19 באוגוסט 1829. בעקבות מקצוע אביו, הוא למד להפעיל נול יד בגיל צעיר, אך על פי שלעיתים קרובות הוא עשה רישומים עם פחם על הבד הלבן במקום להפעיל את הנול. משפחתו היגרה בהתחלה למרילנד בשנת 1844, ולאחר שנה עברה לפילדלפיה. אף על פי שמורן אהב לספר לאחרים כי עבר לבדו מבולטימור לפילדלפיה כדי למצוא לעצמו עתיד טוב יותר, אחייניתו הצהירה כי המשפחה כולה עברה לעיר יחד.
ביוגרפיה > קריירה אומנותית

בפילדלפיה בסביבות 1845 אדוארד הפך לחניך אצל ג'יימס המילטון וצייר הנוף פול וובר; המילטון הנחה את מורן באופן ספציפי בציורים ימיים. בשנות החמישים של המאה ה-19 התחיל מורן לעשות לעצמו שם בעליתה האמנותית בפילדלפיה. הוא עבד באותו סטודיו בו אחיו הצעיר, הצייר האמריקני תומאס מורן, קיבל אדוארד משימות ואף השלים עבודות ליתוגרפיות.
בשנת 1862 הוא נסע ללונדון והפך לתלמיד באקדמיה המלכותית לאמנויות (RA). לאחר שחזר לפילדלפיה, התחתן מורן עם אנט פרמנטייה (אשתו השנייה), שהייתה אמנית נוף בפני עצמה. לאחר מכן הקים סטודיו בניו יורק בשנת 1872, ובמשך זמן מה לאחר 1877 התגורר בפריז.
אחת התערוכות הידועות יותר שלו, שכותרתה "יבשה וים", הציגה 75 מציורי הנוף והים שלו בחודש מרץ 1871; הציורים האלה הופיעו מאוחר יותר בקטלוג באותו שם. ההכנסות מהתערוכה, הקטלוג וממכירת ציור נוסף נתרמו על ידי מורן כדי לסייע לסובלים ממלחמת צרפת-פרוסיה.
בשנת 1885, בשיא הקריירה שלו, החל מורן במה שנחשב ליצירה החשובה ביותר שלו - סדרה של 13 ציורים המייצגים את ההיסטוריה הימית של ארצות הברית. הוא בחר 13 ציורים בסדרה בגלל חשיבות המספר בהיסטוריה של אמריקה (היו: 13 מושבות, 13 כוכבים ופסים על דגל ארצות הברית המקורי וכו'). האירועים הנבחרים כוללים בין היתר את לייוו אייריקסון, כריסטופר קולומבוס, ארננדו דה סוטו, הנרי הדסון ואדמירל דיואי. לאחר השלמתה, הסדרה כולה הוצגה ביריד העולמי בשנת 1893 בשיקגו.
ביוגרפיה > אחרית ימיו

מורן התגורר בעיר ניו יורק עד מותו בשנת 1901. אף על פי שהוא העביר את סדרת שלוש-עשרה הציורים לאשתו מספר שנים לפני כן, התפתח מאבק משפטי לאחר מותו על הבעלות על הציורים: בעל האחוזה של מורן סירב למסור להם אותם, והצהיר כי הם תחת חסותו. בית המשפט העליון בעיר ניו יורק שפט בסופו של דבר לטובת אלמנתו של מורן.
בזמן מותו נחשב מורן כאחד הציירים הימיים החשובים במאה ה-19. בהווה הוא לא מוכר, בהשוואה לעבודתו של אחיו הצעיר, תומאס מורן. בנוסף, בניו אדוארד פרסי מורן (יליד 1862) ולאון מורן (יליד 1864), אחיו האחר פיטר מורן (נולד 1842), ואחיינו ז'אן לאון גרום פאריס, הפכו גם הם לאמנים אמריקאים.
הערות שוליים

↑  Paul D Schweizer, Edward Moran, Delaware Art Museum, Va.) Mariners' Museum (Newport News, Edward Moran, (1829-1901), American marine and landscape painter: exhibition, Delaware Art Museum, April 27-June 3, 1979, the Mariners Museum, June 17-August 5, 1979, 1979
↑  Theodore Sutro, Thirteen chapters of American history: represented by the Edward Moran series of thirteen historical marine paintings, 1905
↑  American heritage, Down to the sea, American heritage. 18, 1967, עמ' 40–55
↑  Chisholm, Hugh, ed., Moran, Edward, 1911 Encyclopædia Britannica Volume 18
↑  Edward Moran, Land and sea,, Place of publication not identified
↑  Carolyn Kinder Carr, Robert W Rydell, National Museum of American Art (U.S.), National Portrait Gallery (Smithsonian Institution), Revisiting the white city: American art at the 1893 World's Fair, Washington, D.C.; Hanover: National Museum of American Art and National Portrait Gallery, Smithsonian Institution ; Distributed by the University Press of New England, 1993, ISBN 978-0-937311-01-1
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 174248512  ISNI: 0000 0000 6703 8071  LCCN: n79091427  RKD: 57595  SNAC: w62c0cwf  SUDOC: 192092510  ULAN: 500018805  VIAF: 11126341   WorldCat (עם VIAF): 11126341 
אדוארד מורן, נמל ניו-יורק
אדוארד מורן, חזרה הביתה מהים
אדוארד מורן, חנוכת פסל החירות בניו יורק 1886
דימיטר קובצ'בסקי

דימיטר קובצ'בסקי (במקדונית: Димитар Ковачевски; נולד ב-1974) הוא כלכלן ופוליטיקאי מקדוני, המכהן כראש ממשלת מקדוניה הצפונית מ-16 בינואר 2022. קודם לכן כיהן גם כסגן שר האוצר.
ביוגרפיה

קובצ'בסקי נולד ב-1974 בעיר קומאנובו בצפון המדינה (בעת שהייתה חלק מיוגוסלביה). אביו, סלובודן קוב'צבסקי (אנ'), היה ראש עיריית קומאנובו בשנים 2000–2005 והשגריר המקדוני הראשון במונטנגרו לאחר שקיבלה את עצמאותה ב-2006. הוא השלים את לימודיו התיכוניים בעיירה ווטרוויל (אנ') במדינת מינסוטה בארצות הברית. הוא קיבל תואר ראשון ושני בפקולטה לכלכלה של אוניברסיטת סקופיה וב-2008 הוא השלים דוקטורט בפקלוטה לכלכלה של אוניברסיטת מונטנגרו (אנ'). ב-2012 החל ללמד כלכלה באוניברסיטאות שונות במקדוניה וקיבל דרגת פרופסור חבר באוניברסיטת אמריקן קולג' סקופיה (אנ') ב-2018.
במקביל ללימודיו הוא החל לעבוד בחברות טלקומונקיציה שונות כמו מקדונסקי טלקום (אנ') ו-A1 מקדוניה (אנ'), בהן הגיע לתפקידי ניהול. ב-2018 הוא היה בין מקימי חברת הזנק לאנרגיה מתחדשת והיה חבר בהנהלתה עד 2020.
מלבד מקדונית, קובצ'בסקי דובר גם אנגלית וגרמנית.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

קובצ'בסקי הפך לחבר במפלגת האיחוד הסוציאל-דמוקרטי של מקדוניה ב-1994.
ב-2020 הקים זוראן זאאב את ממשלתו השנייה והוא מינה את קובצ'בסקי לסגן סר האוצר, מינוי שאושר באספת מקדוניה הצפונית (אנ'), הפרלמנט המקדוני, ב-23 בספטמבר 2020.
בנובמבר 2021, לאחר כישלונה של מפלגת האיחוד הסוציאל-דמוקרטי של מקדוניה בבחירות המקומיות, זאאב הודיע על כוונתו להתפטר מראשות הממשלה והמפלגה. בדצמבר קובצ'בסקי ניצח בבחירות על ראשות המפלגה בפער גדול מול שני המתמודדים האחרים, ובהמשך הקים ממשלה חדשה ומונה לראש הממשלה ב-16 בינואר 2022.
הערות שוליים

1 2  "North Macedonia's Newly Elected PM Faces Raft of Challenges". Balkan Insight (באנגלית). 2022-01-17. נבדק ב-2022-06-24.
1 2 3 4 5  "President of the Government of the Republic of North Macedonia". Government of the Republic of North Macedonia (באנגלית). נבדק ב-2022-06-24.
↑  "ИНТЕРВЈУ Димитар Ковачевски, претседател на СДСМ: Ќе барам одговорност за сработеното и во СДСМ и во Владата". SDSM (במקדונית). 2021-12-17. ארכיון מ-17 בדצמבר 2021. נבדק ב-2022-06-24. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Собранието ги изгласа и замениците-министри во владата на Заев". Сакам Да Кажам (במקדונית). 2020-09-23. ארכיון מ-28 בדצמבר 2021. נבדק ב-2022-06-24. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  TESTORIDES, KONSTANTIN (2021-11-01). "North Macedonia PM announces resignation after election loss". AP (באנגלית). נבדק ב-2022-06-24.
↑  "North Macedonia Ruling Party Elects Dimitar Kovacevski as Leader". Balkan Insight (באנגלית). 2021-12-13. נבדק ב-2022-06-24.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: זוראן זאאב | ראש ממשלת מקדוניה הצפונית  2022– | מכהן: |
וילהלם אודה

| --- | --- |

 לידה:  28 באוקטובר 1874 Strzelce Krajeńskie, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  17 באוגוסט 1947 (בגיל 72) פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות מונפרנאס 
 תקופת הפעילות:  1904–1947 (כ־43 שנים) 
 בן או בת זוג:  סוניה דלונה (1908–1910) 
 
וילהלם אוּדֶה (בגרמנית: Wilhelm Uhde‏; 28 באוקטובר 1874 – 17 באוגוסט 1947) היה אספן אמנות, סוחר, סופר ומבקר יהודי-גרמני, אספן מוקדם של ציור מודרניסטי, ודמות משמעותית בקריירה של אנרי רוסו.
קורות חיים

אודה החל ללמוד משפטים בדרזדן אך עבר בהמשך ללימודי תולדות האמנות. הוא למד במינכן ובפירנצה לפני שעבר לפריז בשנת 1904. הוא רכש לראשונה ציור של פיקאסו בשנת 1905, והיה אחד האספנים הראשונים של הציורים הקוביסטיים של פיקאסו וז'ורז' בראק. הוא פגש את רובר דלונה, סוניה דלונה ואנרי רוסו בשנת 1907, ופתח את גלריית האמנות שלו בשנת 1908 בפריז, שם הציג את ז'ורז' בראק, ראול דופי, אוגוסט הרבין, ז'ול פסקין ופבלו פיקאסו.  אודה הזמין את פיקאסו לצייר את דיוקנו ב-1910 והפיק את המונוגרפיה הראשונה על רוסו בשנת 1911.
אודה וסוניה דלונה (טרק) התחתנו בשנת 1908 בלונדון. על פי הדיווחים היו אלו נישואי נוחות שהסתירו את ההומוסקסואליות שלו. הם התגרשו בשנת 1910 וטרק התחתנה עם רובר דלונה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה איבדו אזרחים גרמנים רבים שחיו בצרפת את רכושם למדינה הצרפתית. כתוצאה מכך, הוחרם האוסף של אודה (כולל יצירות מאת ז'ורז' בראק, ראול דופי, אוגוסט הרבין, מארי לורנסין, פרננד לגר, פבלו פיקאסו ואנרי רוסו) ונמכר על ידי הממשלה בשנת 1914. בסדרת מכירות פומביות במלון דרוט בשנת 1921.
בשנים 1919–1920 עבד אודה עם הלמוט קולה והתגורר עמו בשנטילי שבצרפת. אודה הפך לפציפיסט בתקופת רפובליקת ויימאר, אך שב לצרפת בשנת 1924, וחזר לשנטילי בשנת 1927. כיהודי, הוא בילה את מלחמת העולם השנייה במסתור בדרום צרפת, בשלב מסוים עזר לתנועת ההתנגדות הצרפתית.
ציירי הלב הקדוש

אודה ידוע גם כמארגן הראשי של תערוכת האמנות הנאיבית הראשונה, שהתקיימה בפריז בשנת 1928. בין המשתתפים היו אנרי רוסו, סרפין לואי (מסנליס) ואחרים הידועים ביחד כציירי הלב הקדוש. סרפין לואי הייתה עובדת הניקיון בבית של אודה, שאת עבודתה הוא גילה ונתן לה חסות בין השנים 1912 עד 1930.
מורשת

חלק משמעותי מסיפור חייו של אודה מסופר בסרט הצרפתי Séraphine (אנ') משנת 2008 של הבמאי מרטין פרובוסט, ומתמקד במפגש ובתפקיד של סרפין לואי בחייו והוא בחייה. הסרט זכה בשבעה פרסי סזאר, כולל הסרט הטוב ביותר.
הערות שוליים

↑  MAM, Musée d'Art Moderne de la Ville de Paris, Paris 1937, L'Art Indépendant, ex. cat. ISBN 2-85346-044-4, Paris-Musées, 1987, P. 188
↑  BOMB Magazine — Sonia Delaunay by David Seidner, web.archive.org, ‏2014-12-18
↑  Drouot; Rosenberg Léonce  > Expert (1921-05-30), Catalogue de tableaux, aquarelles, dessins, par Georges Braque, Nils de Dardel, Raoul Dufy, Juan Gris, Auguste Herbin, Marie Laurencin, Fernand Léger, Jean Metzinger, Pablo Picasso, Jean Puy, Henri Rousseau, etc., etc., composant la collection Uhde ayant fait l'objet d'un [sic] mesure de séquestre de guerre et dont la vente aux enchêres [sic] publiques aura lieu à Paris, Hôtel Drouot – salle n°1, le lundi 30 mai 1921 à deux heures, Bibliothèque de l'Institut National d'Histoire de l'Art, collections Jacques Doucet, נבדק ב-2021-01-19
↑  webcritics - Buch - Helmut Kolle, www.webcritics.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279155505171  PLWABN: 9810583360605606  BnF: cb11927314g (data)  GND: 117267716  ISNI: 0000 0001 0871 7709  LCCN: n79055556  LNB: 000217838  NKC: jn20020419008  NLG: 256743  NTA: 072441941  RKD: 448025  SNAC: w6g20btr  SUDOC: 162131429  Trove: 996107  ULAN: 500327304  VcBA: 495/254065  VIAF: 14777632   WorldCat (עם VIAF): 14777632 
רובר דלונה, דיוקן של וילהלם אודה
Master of Orion

| --- | --- |

 כללי
 תאריך הוצאה:  1993
 סוגה:  משחק אסטרטגיה מבוסס תורות, 4X
 פיתוח:  Simtex
 הוצאה לאור:  מיקרופרוס 
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 הפצה:  MicroProse
 סדרה:  Master of Orion 
 דרישות תוכנה
 מצבי משחק:  שחקן יחיד
 פלטפורמות:  MS-DOS, מקינטוש
 masteroforion.com
 
Master of Orion (בקיצור MOO או MoO) הוא משחק אסטרטגיה בתורים מסוג מדע בדיוני שפותח על ידי סטיב בארקיאה (Simtex) והופץ על ידי MicroProse ב-1993. משחקי ההמשך הם Master of Orion II ו-Master of Orion III. כמשחק 4X (לחקור, להתרחב, לנצל ולחסל) מוקדם, MOO יצא על בסיס המשחק הפופולרי Civilization ומשחק דמוי הרפתקאות בסגנון Iron Seed. המשחק עוצב לפי מספר משחקים ישנים יותר, במיוחד לפי Spaceward Ho! של Delta Tao ו-Reach for the Stars של SSI. המשחק נחשב לאחד הטובים ביותר מהז'אנר.
השחקן מתחיל עם אימפריה בין-כוכבית ונלחם באימפריות נוספות על השליטה במרחב החלל המוכר תוך שימוש בפוליטיקה או על ידי צבא. אינטרסים כלכליים, דיפלומטים וצבאיים ניתנים לניהול ולהתאמה אישית תוך התמודדות עם חמישה שחקני מחשב נוספים (היכולים להראות אינטליגנציה מעט מוזרה). את הצי החללי ניתן לעצב מהיסוד, ומהלך המשחק כולל יש אירועים אקראיים כמו מרד, התקפות פיראטים, אמבות חלל ענקיות ופליטות פה פוליטיות. כיבוש מערכת הכוכבים החזקה ביותר, Orion (אוריון), בדרך כלל מסמן ניצחון.
מראה

Master of Orion רץ ב-VGA, ב-256 צבעים וברזולוציה של 320x200. באותו זמן רוב הגרפיקה הייתה פשוטה לשימוש. קרוב לתמצית ההשלמה האסתטית ממשחקים מציאותיים בני זמננו, Master of Orion הזקין בחינניות - למרות שבסטנדרטים של היום מסך הקרבות של המשחק מזכיר את ממשק ה-Shoot 'em up ומפת המשחק, אם לא כלום, נמלולים. מעשית, ממשק המשתמש אינו ספרטני ובו מספר תמונות ונתונים דקורטיביים. האנימציה דלילה אך מורכבת: "פעימה" של ספינות חלל, עצבנות מדענים (או נקישה, או להט). מערכת קול, למספר אירועים יש שינוי פתאומי בערכת הנושא, אבל אין מוזיקת רקע כללית. האפקטים הקוליים חסרי ייחודיות.
גם בקול ובווידאו יש חוסר התאמה באפיון של מספר סוגי שחקנים: לכל אחד שני פזמונים ושתי הבעות פנים בזמן משא ומתן דיפלומטיים, מציג שונה על כך דרך בה מוצאים טכנולוגיה חדשה. מצד שני, דמות השחקן תמיד מוסוות בגלימה, למרות שהשחקן יכול לבחור את צבעה.
במקור המשחק נועד לשימוש בעכבר בלבד ולאחר גרסה 1.3 בה נוספו מספר פקודות משלימות בלי שינוי הממשק הגרפי, במקום למפות את הפקודות האלו במקשי קיצור, כמעט ונהיה כזה.
פורמט

בעלילה של המשחק, האוריונים (באנגלית: "Orions") היו גזע קדום והייתה שמועה שהם התעסקו בהנדסה גנטית של גזעים צעירים, כדי ללמוד על ההתפתחות שלהם. הם נעלמו במסתוריות לפני זמן רב, אף אחד מעולם לא ראה שריד של אותו גזע קדום.
מילניום לאחר נפילת אוריון (באנגלית: "Orion"), עשרה גזעים בתוך מגזר אוריון (המחוז בגלקסיה שנקרא על שם אוריון) השיגו יכולות לטוס בחלל והמשחק עוקב אחר הגזעים במהלך חיפושם אחר כוח. החורבות של אוריון מכילות טכנולוגיה שיכולה לקדם על ציוויליזציה כמה מאות קדימה מעל הגזעים האחרים, אבל ספינות קרב אוטומטיות שומרות על אוריון מפני התקפות. כשהספינות השומרות מושמדות, התוקף יכול לשלוט באוריון בעצמו ולשחזר טכנולוגיות אבודות כמו "קרן המוות" ו"מחולל חורים שחורים".
השחקן בוחר אחד מעשרה גזעים ושולט במאבק מול גזעים אחרים בקרב על העליונות בגלקסיה.
גזעים

עשרה זנים, שניים עד שישה לכל משחק, משיגים יכולות לטוס בחלל קרוב מספיק כדי להתחרות על העליונות בחלל. המשחק מתחיל בניסיונם הראשון שלהם להקמת קולוניה ועוקב אחר התפתחותם לאימפריות בין-כוכביות. התהליך מאוד מופשט: כולם מתחילים בו זמנית, עם אותם משאבים וממשלות עולמיות שלא משנות את הפונקציונליות שלהן כשהן מתרחבות. הביולוגיה קובעת נאמנות. מאוחר יותר, משחקי אסטרטגיה בחלל, בפרט משחק ההמשך, יציגו ממשלות וגזעים שוליים.
כל צד הוא מוגדר במידה רבה על ידי יכולות הגזע. לכל גזע נטיות כלפי הגזעים האחרים (בני האדם מסתדרים עם כולם, מררשאנים לא בוטחים בסאקקרה, כולם שונאים את הדרלוקים וכו') ועדיפות או חיסרון בתחומי מחקר מסוימים. שחקנים הנשלטים על ידי המחשב פועלים על פי דפוסי התנהגות ("מכבד", "קסנופובי" ועוד) ועל פי אסטרטגיות ("פציפיסטית", התרחבות טריטוריאלית או כלכלית ועוד), שניתנים להחלפה על ידי תכונות משניות.
גזעים > רשימת הגזעים

בני אדם , מוכשרים במסחר ובדיפלומטיה
יכולות: +25% רווח מהסכמי מסחר, +5 לבדיקה עם ציוויליזציה אחרת מוכנה לברית או להסכמי מסחר בזמן יחסים דיפלומטיים
סאקקרה , גזע הדומה ללטאה עם יכולות רבייה טובות
יכולות: +100% קצב גדילה
מררשאן , גזע מטריארכלי דמוי חתול עם יכולות קרב טובות
יכולות: +4 בתפקידי תקיפה וליזום קרבות בחלל
אלקארי , גזע ציפורי עם כישרון טבעי לטייס ולתמרונים
יכולות: +3 בהגנה וליזום קרבות בחלל
בולראטי , גזע דמוי דוב, לא ניתנים לעצירה בקרבות פנים מול פנים ובתקיפות קרקע
יכולות: +25 לתפקידי תקיפות קרקע
פסילונס , גזע המצויד בארבע ידיים, באינטליגנציה עצומה ודיוק מדעי
יכולות: +50% נקודות מחקר, מדורגים כ"טובים" (-20% מכל טכנולוגיה) בכל תחומי המחקר. יכולים לחקור 75% מהטכנולוגיות במקום 50% הסטנדרטי
דארלוקס , גזע דמוי רוח רפאים המסוגל לשנות צורה ומצטיינים בריגול
יכולות: +30 בביצוע תפקידי ריגול, +20 בלכידת מרגלי אויב
קלאסקונס , גזע דמוי נמלה בעל עובדים יעילים
יכולות: תפוקה כפולה מנקודות אוכלוסייה
מקלארס , גזע מכני המוכשר באוטומציה וביצור יתרונות
יכולות: יכולים לבנות שני מפעלים נוספים על כל נקודת אוכלוסייה, יכולים לשפץ מפעלים ללא תשלום
סיליכוידס , גזע גבישי בקושי דמוי אדם במראה ובנכסים
יכולות: יכולים ליישב כל אזור מבלי עזרה טכנולוגית, מתעלמים מהשפעות של פסולת תעשייתית, -50% קצב גדילה
מידע נוסף

Star Lords, שנקרא על ידי מעריצים "MOO 0", הוא גרסת אב טיפוס של Master of Orion. המשחק מעולם לא שווק, זו גרסה שסטיב בארקיאה זרק ל-MicroProse וכתב המשחקים אלן אמריק, בין האחרים. אלן אמריק כתב מדריך אסטרטגיה עבור המוצר הגמור ושימש כמעצב ב-Master of Orion III.
האב טיפוס נעשה זמין חינם ברשת ב-2001, לפני השחרור של Master of Orion III, ללא הגנה נגד העתקות או כל סוג של תיעוד. למרות שהמשחק הוא אב טיפוס, ניתן לשחק ב-Star Lords ללא בעיות ולמעשה יש לו תכונה שחסר ל-Master of Orion, טבלת יחסים בין גזעים הנשלטים בידי המחשב.
הערות שוליים

↑  Hall of Fame GameSpy.com
↑  MobyGames דף על Star Lords. שוחזר ב-2007-03-08.
↑  אלן אמריק, Master of Orion: ההיסטוריה של סדרת המשחקים, האתר הרשמי של Master of Orion 3. שוחזר ב-2007-03-08.
צפייה בכוכב. מסך כמעט מיותר לחלוטין, שנתן לשחקנים בתחילת שנות התשעים דרך מרשימה לצפות בנכסים שלהם.
המסך הראשי. הקווים הכחולים מראים לאן צי הספינות טס. לוח הבקרה מוצג מימין.
מסך הקרבות. כאן ספינות מתקדמות מוכנעות במספרים ומסה.
מסך עיצוב הספינות.
טכנולוגיות חדשות ניתנות לגילוי כמו בכל משחקי ה-4X, אבל מחקר עקבי משפר רכיבים ישנים לספינות.
הגביע הסלובני

| --- | --- |

 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  1991
 ארגון מפעיל:  התאחדות הכדורגל הסלובנית
 מספר מתמודדים:  27 
 מדינות משתתפות:  סלובניה סלובניה
 יבשת:  אירופה
 זוכה:  רוגאסקה (2023/2024)
 הכי הרבה זכיות:  מריבור (9 זכיות)
 מפעל מקביל:  ליגת העל הסלובנית
 
גביע התאחדות הכדורגל של סלובניה (בסלובנית: Pokal Nogometne zveze Slovenije) הוא טורניר כדורגל הנערך מדי שנה בידי התאחדות הכדורגל הסלובנית ובו לוקחים חלק מועדוני כדורגל מסלובניה, והוא תחרות הנוקאאוט החשובה ביותר במדינה, והתחרות השנייה בחשיבותה בכדורגל הסלובני אחרי ליגת העל הסלובנית. מאז 2020, היא ידועה בשם Pokal Pivovarna Union על שם נותנת החסות הראשית שלה, Union Brewery.
במתכונתה המקורית, התחרות החלה בשנת 1953, כאשר סלובניה הייתה רפובליקה של יוגוסלביה בפירמידת הליגה היוגוסלבית, אולם במתכונתה העצמאית והרשמית היא מתקיימת מאז 1991, אחרי התפרקות יוגוסלביה.
נכון לשנת 2024, בסך הכל הגיעו לגמר הגביע 18 מועדונים, כאשר 12 מהם זכו בתואר; הקבוצה המצליחה ביותר בתולדות התחרות הוא מריבור, שניצחה 9 פעמים ב-15 הופעותיה בגמר הגביע. אחריהם מגיעים אלימפיה (1945), קופר ואולימפיה ליובליאנה (2005), שזכו בארבעה תארים כל אחד. פרימוריה מחזיקה בשיא של מרבית ההופעות בגמר מבלי לזכות בתואר, וסיימה כסגנית בשלושה גמרים רצופים בין 1996 ל-1998. אלומיניג', נאפטה 1903 וגוריצה הן הקבוצות היחידות מחוץ לליגה הבכירה שהצליחו להגיע לגמר הגביע, לאחר שסיימו כסגניות אלופה ב-2002, 2020 ו-2024, בהתאמה.
הקבוצה שזוכה בגביע מתמודדת בעונה שלאחר מכן בסופר קאפ הסלובני מול זוכת אליפות סלובניה. כמו כן, הזוכה בגביע משתתפת בקונפרנס ליג.
פורמט

עד 2021, בגביע הסלובני התמודדו בסך הכל 28 מועדונים: 18 קבוצות מהליגות הנמוכות שהעפילו באמצעות גביעים אזוריים שאורגנו על ידי התאחדויות הכדורגל הבין-קהילתיות, ו-10 קבוצות שהתחרו בליגת העל הסלובנית בעונה הקודמת. בסיבוב הראשון, 18 מועדוני הליגה הנמוכה הצטרפו לששת המועדונים המובילים במקומות הנמוכים יותר. אל 12 המנצחים הצטרפו אז ארבעת מועדוני הליגה הראשונה הטובים ביותר שנכנסו אוטומטית לסיבוב השני. המשחקים נערכו במתכונת נוק-אאוט בודדת עד לרבע הגמר וחצי הגמר, כאשר נערכו משחקי בית וחוץ והתוצאה המצטברת נלקחה בחשבון.
מעונת 2022/2023 ואילך, מספר הקבוצות בסיבוב הראשון גדל מ-24 ל-120, וכל קבוצה רשומה בארץ יכולה להשתתף בסיבובים המוקדמים. ארבע קבוצות המייצגות את סלובניה בתחרויות אופ"א מצטרפות לתחרות בסיבוב השני. רק משחק אחד משוחק בכל הסיבובים, עם הארכה ודו-קרב פנדלים במידת הצורך. ההגרלה כבר לא מחולקת לפי קבוצות מדורגות ולא מדורגות. עד וכולל שמינית הגמר, אם שני מועדונים מליגות שונות יוגרלו כיריבות, קבוצת הליגה הנמוכה משחקת אוטומטית בבית, אלא אם כן היא מחליטה שלא לעשות זאת.
מאז 2005, הגמר מתקיים כמשחק בודד, אם כי בתקופה שבין 1994 ל-2004 זה היה מפגש של 2 משחקים עם בית וחוץ.
היסטוריה

משחקי הגביע הלאומיים בכדורגל ברפובליקה הסוציאליסטית של סלובניה, החלו למעשה מ-1953, עוד בתקופה שבה שלטה יוגוסלביה בשטחה של סלובניה, ובה השתתפו כלל מועדוני הכדורגל הסלובנים.
ב-1991 עם התפרקות יוגוסלביה, הוקמה מדינת סלובניה והתחרות הראשונה תחת התאחדות הכדורגל הסלובנית הייתה ב-1991.
היסטוריה > גביע הרפובליקה הסלובנית בתקופה היוגוסלבית (1941 – 1991)

קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בליגה הבכירה הסלובנית היוגוסלבית באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
תחרות זו אינה מוכרת על ידי ההתאחדות הסלובנית כיום.
זכיות והופעות לפי מועדון

| מועדון | זכיות | סגנויות | עונות זכייה |
| --- | --- | --- | --- |
| מריבור | 9 | 6 | 1991/1992, 1993/1994, 1996/1997, 1998/1999, 2003/2004, 2009/2010, 2011/2012, 2012/2013, 2015/2016 |
| אולימפיה ליובליאנה (1945) | 4 | 3 | 1992/1993, 1995/1996, 1999/2000, 2002/2003 |
| אולימפיה ליובליאנה (2005) | 4 | 1 | 2017/2018, 2018/2019, 2020/2021, 2022/2023 |
| קופר | 4 | 1 | 2005/2006, 2006/2007, 2014/2015, 2021/2022 |
| גוריצה | 3 | 2 | 2000/2001, 2001/2002, 2013/2014 |
| דומז'אלה | 2 | 1 | 2010/2011, 2016/2017 |
| אינטרבלוק לובליאנה | 2 | – | 2007/2008, 2008/2009 |
| צליה | 1 | 9 | 2004/2005 |
| NK מורה | 1 | 1 | 1994/1995 |
| נ.ש. מורה | 1 | – | 2019/2020 |
| רוגאסקה | 1 | – | 2023/2024 |
| רודאר ולניה | 1 | – | 1997/1998 |
| פרימוריה | – | 3 | – |
| אלומיניז' | – | 2 | – |
| בראבו לובליאנה | – | 1 | – |
| דראבוגראד | – | 1 | – |
| קורוטאן | – | 1 | – |
| נפטה 1903 | – | 1 | – |