stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רודזיה הדרומית
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Wills, A.J. (1967). "Three Territories". An Introduction to the History of Central Africa (2nd ed.). Durban: Oxford University Press. p. Appendix IV. ISBN 0-620-06410-2. Retrieved 10 September 2012.
↑  Wayback Machine, web.archive.org
↑  Byron Farwell, The encyclopedia of nineteenth-century land warfare : an illustrated world view, New York: W.W. Norton, 2001, ISBN 0-393-04770-9
↑  "RHODESIA – MZILIKAZE TO SMITH". Africa Institute Bulletin, vol. 15, 1977.
↑  "Huge Rhodesia election win for Smith". BBC News. 7 במאי 1965. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  גד שמרון, צבא אחר: יחידות מיוחדות בצבאות העולם, משרד הבטחון - ההוצאה לאור, תשס"ז 2007, עמ' 39, מסת"ב 965-05-1340-X
↑  "Nation of Zimbabwe Rhodesia Is Proclaimed and Muzorewa Hails Black Victory". The New York Times. 1 ביוני 1979. נבדק ב-31 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Burns, John F. (13 בדצמבר 1979). "Rhodesia Restored To Colonial Status". The New York Times. נבדק ב-31 במרץ 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Gann 1958, p. 134
1 2  Walker 1963, p. 664
↑  Gann 1958, p. 133
1 2  Novak, Andrew (בדצמבר 2006). "Rhodesia's 'Rebel and Racist' Olympic Team: Athletic Glory, National Legitimacy and the Clash of Politics and Sport". The International Journal of the History of Sport. Abingdon-on-Thames: Routledge. 23 (8): 1369–1388. doi:10.1080/09523360600922287. S2CID 143887698. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Gjerde, Arild; Jeroen Heijmans; Bill Mallon; Hilary Evans (ביוני 2016). "Cecil Bissett Bio, Stats, and Results". Olympics. Sports Reference.com. אורכב מ-המקור ב-2020-04-18. נבדק ב-2016-10-16. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Gjerde, Arild; Jeroen Heijmans; Bill Mallon; Hilary Evans (ביוני 2016). "Len Hall Bio, Stats, and Results". Olympics. Sports Reference.com. אורכב מ-המקור ב-2020-04-18. נבדק ב-2016-10-16. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Little, Charles (2005). "Preventing 'A Wonderful Break-Through for Rhodesia'" (PDF). Olympika. London, Ontario: University of Western Ontario. XIV: 47–68. נבדק ב-2016-10-16.
↑  Grasso, John; Bill Mallon; Jeroen Heijmans (2015-05-14). Historical Dictionary of the Olympic Movement (5 ed.). Lanham, Maryland: Rowman & Littlefield. p. 654. ISBN 978-1442248601.
↑  Gjerde, Arild; Jeroen Heijmans; Bill Mallon; Hilary Evans (ביוני 2016). "Zimbabwe at the 1964 Tokyo Summer Games". Sports Reference.com. אורכב מ-המקור ב-2020-04-17. נבדק ב-2016-10-16. {{cite web}}:  (עזרה)
| מדינות היסטוריות בזימבבואה |
| --- | --- | --- |
| ממלכות ילידיות |   ממלכת מפוטו (1430–1760) •   ממלכת זימבבואה (1220–1450) |  |
| השלטון הקולוניאלי | חברת דרום אפריקה הבריטית צ'ארטר רודזיה (1890–1923) • רודזיה הדרומית מושבת רודזיה הדרומית (1923–1965) • הפדרציה של רודזיה וניאסלנד הפדרציה של רודזיה וניאסלנד (1953–1963) |  |
| זימבבואה העצמאית | רודזיה הרפובליקה של רודזיה (1965–1979) • זימבבואה רודזיה זימבבואה-רודזיה (1979–1980) • זימבבואה הרפובליקה של זימבבואה (החל מ-1980) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552787305171  GND: 15632-2  LCCN: n80089998  NKC: ge980216  VIAF: 124791213   WorldCat (עם VIAF): 124791213
מקסין פסברג

| --- | --- |

 לידה:  1953 (בת 72 בערך) יוהנסבורג, דרום אפריקה 
 מדינה:  ישראל 
 תאריך עלייה:  1975
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תקופת הפעילות:  מ-2007 
 תפקיד:  מנכ"לית אינטל ישראל  סגנית נשיא אינטל העולמית  יו"ר דירקטוריון חברת נתיבי איילון
 בן זוג:  יוסף פסברג
 מספר צאצאים:  2
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של נשים בטכנולוגיה (2009)  פרס התעשייה (2011)  מדליקת משואה (2014) 
 
מקסין פסברג (נולדה ב־1953) היא מנהלת ישראלית. שימשה כיו"ר דירקטוריון חברת נתיבי איילון וכמנכ"לית חברת אינטל ישראל וסגנית נשיא אינטל העולמית.
ביוגרפיה

פסברג נולדה וגדלה ביוהנסבורג שבדרום אפריקה, ב-1970 הגיעה לראשונה לישראל במסגרת תנועת הבונים. היא חזרה לדרום אפריקה ולמדה לתואר ראשון בכימיה ובפיזיקה. ב-1975 עלתה לישראל וב-1978 סיימה תואר שני בכימיה שימושית באוניברסיטה העברית בירושלים. בזמן לימודיה החלה לעסוק בהוראה, תחילה במכללת אורט בגבעת רם ואחר כך בבית הספר רנה קסין בו שימשה גם כרכזת שכבה. ב-1983 ביקשה להתמנות למנהלת בית ספר חדש בירושלים אך נענתה בסירוב, מה שהוביל אותה לעזוב את התחום.
את הקריירה שלה באינטל החלה בעקבות גיוס עובדים של החברה לקראת הקמת מפעל ייצור המוליכים למחצה בירושלים (פאב 8). פסברג עבדה כמהנדסת ליתוגרפיות בצוות ההקמה של המפעל ובהמשך מונתה לאחראית על חינוך וקשרי קהילה. ב-1991 יצאה להכשרה במרכז הפיתוח של אינטל בפורטלנד שבמדינת אורגון בארצות הברית, ובמהלך תקופתה שם פיתחה שיטה לשימוש בפוליאימיד בתעשייה, שנרשמה כפטנט. לאחר חזרתה לישראל שימשה כאשת הקשר עם האקדמיה וכדוברת חברת אינטל ישראל. ב-1995 הצטרפה לצוות ההקמה של מפעל פאב 18 בקריית גת, ולאחר הקמתו ניהלה בו את חטיבת ההנדסה. בשנים 2000 עד 2004 ניהלה את המפעל בקריית גת בשותפות עם אלכס קורנהאוזר. החל משנת 2004 שימשה פסברג כסגנית נשיא אינטל העולמית.
ב-2006 מונתה למנכ"לית מפעל הדגל של החברה, מפעל פאב 28, גם הוא בקריית גת.
ביוני 2007 החליפה פסברג את קורנהאוזר בתפקיד מנכ"לית אינטל ישראל, בתקופתה נמכר מפעל פאב 18, נסגר מפעל פאב 8 והושלמה בנייתו של מפעל פאב 28. ב-2015 מונתה לאחראית לפעולות ולאסטרטגיה של אינטל ישראל במקומו של מולי אדן. היא כיהנה בתפקיד עד מרץ 2017.
ביולי 2009 מונתה לחברה בוועדה המייעצת למועצה הלאומית לכלכלה והחל מ-2010 מכהנת כחברת ועדת הפרס של פרס ראש הממשלה ליזמות ולחדשנות. הייתה חברה במועצה המינהלית הראשונה של בנק ישראל שהוקמה ב-2011. ב-2011 זכתה בפרס התעשייה.[דרוש מקור] פסברג נבחרה לאחת ממשיאות המשואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה'תשע"ד (2014).
לאחר סיום תפקידה כמנכ"לית מונתה פסברג להוביל את הליך המיזוג של מובילאיי לתוך אינטל. בתחילת 2020, לאחר 37 שנות עבודה באינטל, פרשה מהחברה.
ביוני 2017 הוענק לה תואר עמית כבוד מהמרכז האקדמי רופין. ובשנת 2025 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הפתוחה.
בנובמבר 2021 מונתה ליו"ר דירקטוריון חברת נתיבי איילון. כיהנה בתפקיד זה עד נובמבר 2024.
פסברג מתגוררת בהר אדר שבאזור ירושלים, נשואה ליוסף פסברג, מומחה לרפואת משפחה, ואם לבן ובת.
הערות שוליים

↑  מאיר אורבך, מקסין פסברג תוביל את אינטל ישראל, באתר כלכליסט, 3 ביוני 2015
↑  הראל עילם, מקסין פסברג פורשת מתפקיד מנכ"לית אינטל ישראל, באתר כלכליסט, 13 בדצמבר 2016
↑  הודעה לעיתונות, היום התקיימה בבנק ישראל הישיבה הראשונה של המועצה המינהלית, באתר בנק ישראל, ‏6.11.2011
↑  גולן חזני, מקסין פסברג תוביל את המיזוג בין מובילאיי לאינטל, באתר כלכליסט, 16 במרץ 2017
↑  אותות כבוד של המרכז האקדמי רופין, באתר של המרכז האקדמי רופין
↑  אסף זגריזק, ‏מירי רגב לא האריכה את הקדנציה, ועכשיו חברת נתיבי איילון פועלת ללא יו"ר, באתר גלובס, 21 בנובמבר 2024
| יושבי הראש ומנכ"לי נתיבי איילון |
| --- | --- | --- |
| יושבי הראש | דן הראל • מאיר חן • מקסין פסברג |  |
| מנהלים כלליים | ברוך עמיר • ישראל גרנית • דן חירם • דורון בלשה • יהודה בר-און • אריה בר • שי ברס • אבי חודין • איתמר בן מאיר • אורלי שטרן |  |
חסן טהבוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 ביולי 1923 חברון, ארץ ישראל
 פטירה:  27 באפריל 1998 (בגיל 74) עמאן, ירדן
 מדינה:  ירדן, הרשות הפלסטינית
 מקום קבורה:  ירושלים 
 תפקיד:  שר ההקדשות והדתות ברשות הפלסטינית
 תקופת כהונה:  5 במרץ 1994 - 27 באפריל 1998
 השקפה דתית:  אסלאם 
 
חסן טהבוב (בערבית: حسن طهبوب ; 5 ביולי 1923 בחברון - 27 באפריל 1998 בעמאן) היה אימאם ופוליטיקאי פלסטיני ומראשי הציבור הערבי בירושלים, ראש המועצה המוסלמית העליונה, ושר ההקדשים וענייני הדת הראשון בשתי הממשלות הראשונות של הרשות הפלסטינית.
ביוגרפיה

חסן פאטין טהבוב נולד בעיר חברון שבדרום יהודה ושומרון ב-5 ביולי 1923 למשפחת טהבוב, שהיה לה תפקיד נכבד בניהול הווקף בארץ ישראל במשך מאות שנים. את השכלתו בבית הספר קיבל בחברון ובירושלים. הוא סיים את לימודיו במכללת אל-ראודה בירושלים.
אביו, פאטין טהבוב, נבחר כחבר בפרלמנט הירדני החמישי בשנת 1958, והיה החבר המייצג את חברון.
טהבוב הצטרף לשוק העבודה לאחר סיום לימודיו, והחל לעבוד כמזכיר מערכת במגזין סווט אל-חליל (קול חברון) בשנות ה-40. הוא נע בין חברון, ירושלים ועמאן ובין משרות של חשבונאות וניהול. הוא מונה למנהל בית הספר של בית היתומים האסלאמי בירושלים, לאחר מכן כמנהל מחלקת ההקדשים האסלאמיים בירושלים בשנים 1961-1971, ולאחר מכן כמנהל ההקדשים האסלאמיים ביהודה ושומרון בשנים 1971-1984. ב-1984 פרש מהווקף המוסלמי.
בתפקידיו בווקף, התעמת עם השר ד"ר זרח ורהפטיג בעת שהאחרון ניסה לקיים את החלטת הממשלה ודרש את המפתח לשער המוגרבים. טהבוב סירב ופרסם הודעה בשם המועצה כי "הר הבית הוא מקום קדוש למוסלמים, ולשום גורם אין זכות עליו... השלטון הישראלי זכאי לפקח על הביטחון באתר, אך לא להשתלט עליו". בנוסף, היה מעורב בהקמת 3 מצבות עבור 'החייל הירדני האלמוני' מטעם הווקף במזרח ירושלים.
הוא השתתף בהקמת המועצה האסלאמית העליונה בירושלים לאחר מלחמת ששת הימים, וגם נבחר לתפקיד מזכיר המועצה. מאוחר יותר, ב-1993, נבחר לתפקיד יו"ר הרשות עד מותו ב-1998.
הוא היה השר הראשון לענייני הקדשים ודתות בממשלות הראשונה והשנייה של הרשות הפלסטינית בראשות יאסר ערפאת, בין השנים 1994-1998. נטען כי המינוי נועד להוביל לכך שיהיה משרד רשמי של הרשות הפלסטינית בתוך הר הבית. במהלך תקופה זו, ב-1996, השתתף בהפגנות בירושלים ונפצע לאחר שהתעמת עם שוטרים. טהבוב נהג להאשים את ישראל באיום על מסגד אל-אקצא, וטען כי "מדיניות הסגר של ממשלות ישראל על השטחים הותירה את אל-אקצה ללא הגנה".
חסן טהבוב נפטר ב-27 באפריל 1998 בבית החולים המרכז הרפואי הערבי בעמאן (אנ') וגופתו הועברה לירושלים. הוא נקבר בבית העלמין איכשידיד ליד שער האריות בירושלים.
הערות שוליים

1 2 3  PASSIA - TAHBOUB, HASSAN FATEEN (-), web.archive.org, ‏2020-03-09
↑  נדב שרגאי, שער היהודים, באתר הארץ, ‏6.2.2007
↑  למרחב, 3 מצבות לחייל הירדני האלמוני מוקמות במזרח ירושלים, באתר הספרייה הלאומית, ‏17.12.1968
↑  Jenny Oviedo de Valeria, chrome-extension://efaidnbmnnnibpcajpcglclefindmkaj/http://www.revista-educacion-matematica.org.mx/descargas/vol6/vol6-2/vol6-2-5.pdf, Educación matemática 6, 1994-08-02, עמ' 73–86 doi: 10.24844/em0602.06
↑  הר הבית בידינו?, באתר ynet, ‏2003-01-02
↑  דני רובינשטיין, אם לא רמדאן, אז לפחות חידון הקוראן העולמי, באתר הארץ, ‏19.11.2001
↑  سفارة دولة فلسطين فى جمهورية مصر العربية, web.archive.org, ‏2020-03-09
היחידה המטכ"לית לאבטחת בכירים

| --- | --- |

 בשקט ובשליחות - נקדים, נמנע ונאפשר
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צה"ל
 בסיס האם:  מחנה רבין
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  2001–הווה (כ־24 שנים)
 נתוני היחידה
 ייעוד:  אבטחת אישים
 פיקוד
 יחידת אם:   חטיבת המבצעים
 דרגת המפקד:    סגן אלוף
היחידה המטכ"לית לאבטחת בכירים היא יחידה צבאית הכפופה לחטיבת המבצעים שבאגף המבצעים של צה"ל. משימת היחידה היא לדאוג לסידורי האבטחה של כל הקצונה הבכירה בצה"ל, הכוללת את כל אלופי המשנה ומעלה בכלל, ובאלופי המטה הכללי והרמטכ"ל בפרט. היחידה אינה אחראית ישירות על ביטחונם של כל האישים המאובטחים אלא על ביטחונם של אישים מסוימים בלבד. עם זאת, גם לאישים שהיחידה אינה מאבטחת בעצמה, היא אחראית לדאוג לאבטחה. מפקד היחידה הוא קצין בדרגת סא"ל.
הכשרה

עד לסוף העשור הראשון של המאה ה-21 היו מאבטחי היחידה בוגרי יחידות האבטחה של השב"כ, ובכלל זה מאבטחי היחידה לאבטחת אישים ומשלחות, שעברו קורס לוחם מקיף במתקני השב"כ. הקורס כלל בין היתר אימוני ירי ותרגולות לוחמה בטרור, אימוני כושר גופני, אימוני קרב מגע וקורס חובשים. בהמשך אוישה היחידה בחיילים בשירות סדיר.
מאבטחי היחידה הם קצינים בדרגות סגן ועד רב-סרן בעלי רקע פיקודי קרבי, יוצאי סיירות ויחידות עילית בצה"ל, הנבחרים בקפידה. מועמדים שנמצאו מתאימים עוברים בדיקות רפואיות מקיפות ויסודיות וראיון פסיכולוגי. במסגרת הכשרתם עוברים קורס לוחם אחיד הנערך במתקני השב"כ. הקורס כולל בין היתר אימוני ירי ותרגולות לוחמה בטרור, אימוני כושר גופני, אימוני קרב מגע וקורס חובשים. כיום משרתים ביחידה גם חיילים וחיילות בשירות סדיר המהווים חלק אינטגרלי ביחידה. כמו כן מקיימת היחידה מערך אימונים וכשירויות ייחודי לעצמה, ועוברת אימונים בבסיסי צה"ל השונים לנוכח פעילותה הייחודית.
היסטוריה

ראשיתה של היחידה ביחידה לאבטחת בכירי צה"ל בביקורים ברצועת הביטחון בדרום לבנון. בשנת 2001, בעת האינתיפאדה השנייה, התקבלה באגף המבצעים של צה"ל ההחלטה לשנות את סידורי אבטחת קציני צה"ל הבכירים. הרמטכ"ל, שאול מופז היה הראשון עליו הוחלו סידורי האבטחה החדשים. במהלך מלחמת לבנון השנייה אסר מפקד היחידה, סא"ל אריק אלעזר, על הרמטכ"ל, דן חלוץ, לקיים סיור בעיירה בינת ג'בייל. במהלך מבצע עופרת יצוקה אבטחה היחידה את מפקדי צה"ל הבכירים ובהם הרמטכ"ל, גבי אשכנזי, ואלוף פיקוד הדרום, יואב גלנט, במהלך סיורים שקיימו לאורך המבצע בשדה הקרב ברצועת עזה, כדי להתרשם מן הלחימה באופן בלתי אמצעי ולחזק את ידי הלוחמים.
היחידה זכתה לפרסום תקשורתי שלילי כאשר נקשר שמה בפרשת משפטו של ארז אפרתי, מאבטח ביחידה, שהורשע בניסיון לבצע מעשה סדום ובחבלה של ממש, ונידון לשמונה שנות מאסר. כמו כן נקשר שמה בפרשת עברות תכנון והבנייה הנוגעות לנחלת האלוף יואב גלנט במושב עמיקם, בשל העובדה כי מפקד היחידה באותה עת, סא"ל אריק אלעזר אישר את סלילתה של דרך מילוט לאלוף באופן בלתי חוקי בשטח שאינו שלו. בעקבות הפרשה לא מונה גלנט לתפקיד הרמטכ"ל. פרט לאלעזר, בעברו מפקד יחידת עוקץ, פיקדו על היחידה גם עתי שלח, בעברו מפקד יהל"ם, חיים בן-נון, יוצא שייטת 13, אל"ם אורן גיל, יוצא יחידת דובדבן, וסא"ל ליאור קינן, יוצא יחידת עוקץ וסא"ל ניר יוגב, יוצא חטיבת הצנחנים.
במהלך יומה הראשון של מלחמת "חרבות ברזל" מספר מלוחמי היחידה שאבטחו את מפקד אוגדה 36, דדו בר כליפא, לקחו חלק פעיל בלחימה על קיבוצי העוטף. הם ניהלו לחימה עיקשת כנגד מחבלי חמאס בנתיב העשרה, צומת סעד, כפר עזה, עלומים ובארי. במהלך ההתקלויות באותו היום הצליחו הלוחמים לחסל מחבלים רבים. באחת ההתקלויות שהתרחשה סמוך לגני הילדים בבארי נהרג לוחם היחידה (מיל) סרן איתי יהושוע.
מפקדי היחידה

בפרק זה אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפרק באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפרק בצורת הערות שוליים.
גל נופר
עתי שלח
חיים בן נון
אריק אלעזר
אורן גיל
ירון סיטבון
ליאור קינן
ניר יוגב
גיל אליה
מוטי חיים
הערות שוליים

↑  אור בוטבול, עיתון במחנה, הכול אישים, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 28 ביולי 2011
↑  עפר שלח, מי שומר על הרמטכ"ל שלנו?, באתר nrg‏, 1 בספטמבר 2009
↑  אמיר בוחבוט‏, איש הכוחות המיוחדים: אריק אלעזר מספר על השירות, באתר וואלה, 5 בנובמבר 2011, אריק אלעזר: "הולידו רעיון להנחית את הרמטכ"ל בבינת ג'בל ואני סירבתי. חלוץ לא נחת בבינת ג'בל. נקודה".
↑  יהושע בריינר‏, הרמטכ"ל ביקר בחשאי את הלוחמים בעזה, באתר וואלה, 8 בינואר 2009
↑  אמיר בוחבוט, אלוף פיקוד דרום יואב גלנט חוזר לים העזתי, באתר nrg‏, 9 בינואר 2009
↑  תומר זרחין, ארז אפרתי, מאבטחו לשעבר של הרמטכ"ל בדיון בעליון: חשבתי שהמתלוננת מחבלת, באתר הארץ, 22 ביוני 2011
↑  חן מענית, ‏8 שנות מאסר בפועל לארז אפרתי; "התגלמות האלימות והרוע", באתר גלובס, 29 ביולי 2010
↑  קלמן ליבסקינד, איתן: "גלנט רמס את החוק ברגל גסה", באתר nrg‏, 5 בנובמבר 2010, "איתן מתייחס בהרחבה גם לשימוש שעשה האלוף גלנט בצה"ל, כשביקש לאשר לו דרך כניסה לביתו על חשבון שטחים ציבוריים, באמצעות מכתב שהציג סגן-אלוף אריק אלעזר, ראש היחידה המטכ"לית לאבטחת בכירים, לפיה יש צורך בכביש הזה כ'דרך מילוט' ביטחונית של האלוף מביתו".
↑  חיים בן-נון, מכתב גלוי לגל הירש, "ישראל דיפנס", גיליון 17, ‏ דצמבר 2013, עמוד 8, כפי שהועלה באתר פרש
↑  הדס דובדבני, אתר צה"ל, אל"ם אבי מויאל פורש מצה"ל: "המערך הלוחם יעמוד באתגרים הפיזיים", באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 2 במאי 2012.
↑  יוסי יהושוע, מחדל אבטחה: הרמטכ"ל, האזרח והחיבוק, באתר ynet, 12 במרץ 2015
↑  אור הלר, לוחמה בטרור, העידן החדש, באתר "ישראל דיפנס",‏ 26 בספטמבר 2013
↑  אביחי בקר, 48 שעות בבית ג'אלה, באתר הארץ, 5 בספטמבר 2001
מאבטחי היחידה מאבטחים את הרמטכ"ל אביבי כוכבי בעת ביקורו במרוקו, 2022
מאבטח של היחידה המטכלית לאבטחת בכירים
ברט גולדשטיין

| --- | --- |

 לידה:  17 ביולי 1980 (בן 44) אנגליה סאטון, לונדון, אנגליה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2008
 עיסוק:  שחקן, קומיקאי, תסריטאי
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ווריק
 פרסים והוקרה:  פרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרה קומית (2021) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ברט גולדשטיין (באנגלית: Brett Goldstein; נולד ב-17 ביולי 1980) הוא שחקן, קומיקאי ותסריטאי יהודי-אנגלי. הוא ידוע בתפקידו כרוי קנט בסדרת הקומדיה של אפל TV "טד לאסו", עליו זכה בפרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת קומדיה בשתי העונות הראשונות של הסדרה.
ביוגרפיה

גולדשטיין נולד בעיירה סאטון, לונדון, למשפחה יהודית בריטית, ב-17 ביולי 1980. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר, הוא השתתף בשיעורי משחק באוניברסיטת ווריק, שם סיים תואר בקולנוע ופמיניזם.
זמן קצר לאחר מכן, גולדשטיין עבר לזמן קצר לעיר מרבלה שבספרד, כדי לעבוד במועדון חשפנות שאביו רכש במהלך "משבר אמצע החיים" שלו. מאוחר יותר הפך גולדשטיין את החוויה למופע סטנד-אפ בשם "ברט גולדשטיין גדל במועדון חשפנות", שעלה באדינבורו פרינג' פסטיבל.
הוא הופיע בקומדיה של ערוץ 4, "Drifters". הוא גם הופיע בדרמה הקומית של ערוץ 4, "דרק" בתפקיד טום. הוא כתב את "The Catherine Tate Live Show" עם קתרין טייט וכתב וביצע ארבעה מופעי סטנד-אפ לבדו. הוא זכה בשנת 2016 בפרסי הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בתור ברנדן בסרט "Adult Life Skills".
ב-2018 החל גולדשטיין את הפודקאסט "Films to Be Buried With", ובו ראיין אנשים שדיברו על סרטים שהיו חשובים בחייהם.
מפיק הטלוויזיה ביל לורנס שכר את גולדשטיין ככותב לתוכנית של אפל TV פלוס, "טד לאסו", בכיכובו של ג'ייסון סודייקיס. הכתיבה בתוכנית הובילה לכך שגולדשטיין לוהק לדמותו של הכדורגלן המזדקן רוי קנט. מאוחר יותר הוא זכה בפרס גילדת הכותבים של אמריקה לטלוויזיה: סדרת קומדיה וקיבל פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן משנה מצטיין בסדרה קומית בשנת 2021 על תפקידו בתוכנית.
יחד עם תסריטאי "מראה שחורה" וויל ברידג'ס, גולדשטיין יצר וכתב את סדרת האנתולוגיה בת ששת החלקים "Soulmates" ל־AMC, המבוססת על סרטם הקצר "For Life" משנת 2013. הסדרה עלתה לראשונה ב-AMC ב-5 באוקטובר 2020. צוות השחקנים כולל את שרה סנוק, מאלין אקרמן, בטסי ברנדט, ג'יי ג'יי פילד וצ'ארלי היטון.
לאחרונה, גולדשטיין חתם על עסקה כוללת רב שנתית עם חברת ההפקה האחים וורנר טלוויזיה.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012 | The Knot | אלברט |  |
| 2015 | Howl | דייוויד |  |
| 2015 | SuperBob | בוב |  |
| 2016 | Adult Life Skills | ברנדן |  |
| 2022 | The Nan Movie |   | תסריטאי |
| 2022 | תור: אהבה ורעם | הרקולס | הופעת קמע |
| 2024 | גארפילד | רולנד | דיבוב |
| 2024 | All of You | סימון | גם תסריטאי ומפיק |
| TBA | At the Sea |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם> עברית | שם> אנגלית | תפיקד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009 |  | The Bill | ג'ארד מיילס | 2 פרקים |
| 2012–2014 | דרק | Derek | טום | 11 פרקים |
| 2013–2016 |  | Drifters | סקוט | 7 פרקים |
| 2014–2017 |  | Uncle | קספר | 9 פרקים |
| 2015–2016 |  | Hoff the Record | דני ג'ונס | תפקיד ראשי |
| 2015 |  | Catherine Tate's Nan | ג'ונת'ן | פרק אחד |
| 2015 | סמויים | Undercover | כריסטוף | 4 פרקים |
| 2016–2017 | היסטוריה שתויה | Drunk History | דמויות שונות | 2 פרקים |
| 2018 | דוקטור הו | Doctor Who | אסטוס | פרק: "The Tsuranga Conundrum" |
| 2020–הווה | טד לאסו | Ted Lasso | רוי קנט | תפקיד ראשי; גם תסריטאי ומפיק |
| 2020 |  | Soulmates | None | יוצר שותף, מפיק ותסריטאי |
| 2021 | רובוט צ'יקן | Robot Chicken | טוני סטארק (דיבוב) | פרק: "May Cause Light Cannibalism" |
| 2023 - הווה | שרינקינג | Shrinking | לואיס | יוצר שותף, מפיק ותסריטאי |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | עבודה | תוצאה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2021 | פרסי גילדת שחקני המסך | הופעה יוצאת מן הכלל של אנסמבל בסדרה קומית | טד לאסו | מועמדות |  |
| 2021 | פרסי אמי בפריים טיים | שחקן משנה מצטיין בסדרה קומית | טד לאסו | זכייה |  |
| 2021 | פרס גילדת הכותבים של אמריקה | טלוויזיה: סדרת קומדיה | טד לאסו | זכייה |  |
| 2021 | פרס גילדת הכותבים של אמריקה | טלוויזיה: סדרה חדשה | טד לאסו | זכייה |  |
| 2022 | פרסי בחירת מבקרי הטלוויזיה | שחקן המשנה הטוב ביותר בסדרה קומית | טד לאסו | זכייה |  |
| 2022 | פרסי גלובוס הזהב | שחקן המשנה הטוב ביותר - סדרה, מיני סדרה או סרט טלוויזיה | טד לאסו | מועמדות |  |
| 2022 | פרסי גילדת שחקני המסך | הופעה יוצאת מן הכלל של שחקן זכר בסדרה קומית | טד לאסו | מועמדות |  |
| 2022 | פרסי גילדת שחקני המסך | הופעה יוצאת מן הכלל של אנסמבל בסדרה קומית | טד לאסו | זכייה |  |
| 2024 | פרס גילדת שחקני המסך | ההופעה הטובה ביותר של שחקן בסדרה קומית | טד לאסו | מועמדות |  |
| 2024 | פרס גילדת שחקני המסך | ההופעה הטובה ביותר של אנסמבל בסדרה קומית | טד לאסו | מועמדות |  |
פרס רפפורט

| --- | --- |
  
 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  קרן ברוך ורות רפפורט
 תקופת הפרס:  2006–הווה (כ־19 שנים) 
 נקרא על שם:  רות וברוך רפפורט
 www.rappaport-prize.org.il
 
פרס רפפורט הוא פרס על-שם רות וברוך רפפורט, המוענק על ידי "קרן ברוך ורות רפפורט" (The Bruce and Ruth Rappaport Foundation).
פעילות

פרסי רפפורט מוענקים מדי שנה בשלוש קטגוריות:
פרס רפפורט לאמן ישראלי צעיר / בכיר בשיתוף עם מוזיאון תל אביב לאמנות: הפרס מוענק מאז שנת 2006 אחת לשנה לאמן בכיר ולאמן צעיר, המתגוררים ופועלים בישראל. הזוכים בפרס מציגים כעבור כשנה מזכייתם תערוכה במוזיאון, המלווה בקטלוג. מטרת הפרס היא לעודד הכנסת זרמים עכשוויים לעשייה האמנותית ולחשוף את הציבור לכוחות היצירתיים הרעננים בארץ. 'אסיף' התערוכה הקבוצתית של 20 זוכי הפרס בעשור הראשון הוצגה במוזיאון תל אביב לאמנות.
פרס רפפורט לחוקר צעיר / בכיר העוסק במחקר ביו-רפואי, בשיתוף עם מכון רפפורט למחקר: הפרסים מוענקים מדי שנה לחוקרים בגין מחקר רפואי או ביו-רפואי אשר יש בו מצוינות, פריצת דרך או חידוש ואשר יש בהם לתרום לקידום בריאות האדם ולטובת הכלל ובעלי השלכות טיפוליות ממשיות ויישומיות לטובת האנושות.
פרס רפפורט לעשייה נשית פורצת דרך ומחוללת שינוי בחברה הישראלית: הפרס מוענק לנשים אשר עשייתן במרחב הציבורי, החברתי, הקהילתי או הכלכלי בישראל יוצאת דופן וראויה לציון. הפרסים - לזוכה בכירה, בגין עשייה מחוללת שינוי ופורצת דרך רבת שנים ולזוכה המצויה בתחילת דרכה, בגין יוזמה פורצת דרך. בשנת 2016 נוסף פרס הוועדה - אות לאישה מעוררת השראה עבור מפעל חיים. בין השנים 2013–2017 הוענק הפרס בשיתוף עם מגזין לאשה. בשנים 2019 ו-2020 הוענק הפרס בשיתוף עם גלובס והחל משנת 2021 מוענק הפרס בשיתוף עם קשת 12.
רשימת הזוכים

| שנה | פרס לאמן ישראלי | פרס לחוקר ישראלי | פרס לעשייה נשית פורצת דרך |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | נורית דוד, אלי פטל | לא הוענק | לא הוענק |
| 2007 | יאן ראוכוורגר, נטעלי שלוסר | לא הוענק | לא הוענק |
| 2008 | אבנר בן גל, יוסף קריספל | לא הוענק | לא הוענק |
| 2009 | טל מצליח, מלני דניאל | לא הוענק | לא הוענק |
| 2010 | שרון פוליאקין, אורן אליאב | סמדר כהן | לא הוענק |
| 2011 | אסף בן צבי, מיכאל חלאק | לא הוענק | לא הוענק |
| 2012 | דגנית ברסט, אלעד קופלר | דוד ולך, נעם סובל | לא הוענק |
| 2013 | דוד ריב, איוה כפרי | חגי ברגמן, יעקוב חנא | חנה זוהר, חניתה רודני, מונא אל חבנין, עדי אלטשולר |
| 2014 | עידו בר-אל, עלמה יצחקי | יאיר רייזנר, יעקב נחמיאס | רות דיין, שרי ריבקין, קרן שמש פרלמוטר |
| 2015 | יאיר גרבוז, שי יחזקאלי | חרמונה שורק, ערן אלינב | חנה קהת, נעמה אלסאנא, אלונה וינוגרד |
| 2016 | צבי גולדשטיין, יפעת בצלאל | ינון בן נריה, עידו עמית | ג'נאן פראג' פלאח, רות פולצ'ק, רות הלפרין-קדרי |
| 2017 | יצחק גולומבק, גיל יפמן | מיכל שוורץ, גד אשר חוקרים מצטיינים במסלול ישיר לדוקטורט - גל לוי, עידו שגיא, מעין לוי, שרון פליישר | אירית רוזנבלום, רות קוליאן, יהודית רקנאטי |
| 2018 | לא הוענק | שולמית לבנברג, יורם סלומון ואביגדור שרץ, טל דביר  חוקרים מצטיינים במסלול ישיר לדוקטורט - מיכל פיינר, רון מרכוס, עדי חנוכה, צבי יערי | לא הוענק |
| 2019 | דוד גינתון, ערן נוה | אהוד גזית, צבי לפידות, איילת ארז, אסיה רולס, נופר וייגה  חוקרים מצטיינים במסלול ישיר לדוקטורט - ירדן גולן, עומר בשה, אמיר גלעדי, ניב זמורה | רעיה שטראוס בן דרור, ד"ר נסיה לנג פרנקו, סיגל קנוטופסקי, אסתי שושן |
| 2020 | דרורה דומיני, הילה טוני נבוק | עופר מנדלבוים, תמר גייגר, איתן אנטואן טוקר, שירן בר, עידן הקסלמן, עדי בירם | נעמי סטוצ'ינר, סמאח סלאימה, ניצן כהנא, לילך צור בן משה |
| 2021 | לא הוענק פרס בעקבות משבר הקורונה. הפרס הומר בתקציב לרכישת אומנות ישראלית. | יהודית ברגמן, רותם שורק, עידו כספי, אלינור קורן, עסאם עסלי, שיר טוביאנה | איריס שטרן לוי, ברכה זיסר, רונית לב ארי, לילי בן עמי |
| 2022 | אתי יעקובי, אבי סבח | רועי קישוני, שלו איצקוביץ, יערה פינקל, דניאל הלפרין, מאיה שילר, הדר ישראלי | רחל אדטו, נעילה עואד ראשד, רחל גוטליב רושגולד |
| 2023 | חנאן אבו חוסיין, מריה סלאח מחאמיד | נסים בנבניסטי, אלי פיקרסקי | מרים שלר, צביה כהן, ד"ר רוני פוסטן-קורן, רותם ידלין, טל אוחנה |
| 2024 | שרון ליפשיץ, עומרי דנינו, אריאל הכהן ונעמה שוחט | אשרף בריק, עאליה גרייב חוקרים מצטיינים במסלול ישיר לדוקטורט - נתנאל לויפר, יובל שפיר איתי, עאליה גרייב, אורי חסין | אורית סוליציאנו, נשות המילואימניקים - נלחמות על הבית, יעל שרר, ענבל ליברמן, קרין נהון |
| 2025 | נירה פרג ולהלי פרילינג | אוהד בירק, זיו שולמן, אנה גורביץ-שפירו, ארז ירמיה, ברוריה סמואל, עדן אינגל | אור אלתרמן ברנע, אחלאם אבו קרן אבו גאנם, אפרת ברון-הרלב |
ראו גם

פרס היצירה לסופרים עבריים
פרס לייטרסדורף לאומנויות