stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שרף (מלאך)
הערות שוליים

↑  Tryggve N. D. Mettinger, "Seraphim", in Karel van der Toorn, Bob Becking, and Pieter W. van der Horst (eds.), Dictionary of Deities and Demons in the Bible (DDD), 2nd ed., Leiden: Brill, 1999, pp. 742-744
↑  אנציקלופדיה מקראית: אוצר הידיעות של המקרא ותקופתו;שרף עמ'395,עורך: בנימין מזר,מוסד ביאליק,תשמ"ב - 1982
↑  סדר המחזור כפי מנהג פולין
↑  "An Egyptian Hieroglyphic Dictionary" מאת: ארנסט ווליס, עמ' 681
↑  Pleroma - Shimon, 2004 ,Dictionary of the Bible: Volume
שחמטן

| שחמטן |
| --- | --- |
זבוב שחמטן שחמטן
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: זבובאים
תת־סדרה:: זבובים
משפחה:: שחמטניים
סוג:: שחמטן
שם מדעי
 Sarcophaga ‏מיגן, 1826

שַׁחְמְטָן (שם מדעי: Sarcophaga) הוא סוג של זבוב במשפחת השחמטנים. הוא השחמטן הנפוץ בארץ ומכונה כך משום שצידה הגבי של הבטן מעוטר בדוגמה משובצת. למרות שדוגמה זו לא מופיעה בכל המינים, כל הסוגים בארץ תחת משפחת השחמטניים מכונים שחמטן. המינים בסוג זה לרוב מטילים את ביציהם על בשר רקוב, פגרים או צואה והרימות ניזונות מהבשר ולכן ידועים גם כזבובי בשר, אך מינים אחדים ניזונים מבקטריות או טפילים פנימיים של זחלים המשמשים להם כפונדקאים.
הופעה

בסוג השחמטן קיימים מספר מינים. גודלם של המינים הבולטים הוא 12-15 מ"מ. גופם זיפני, מוצק וצבעו אפור. על החזה שלושה פסי אורך שחורים. בבטנו משבצות כהות ובהירות לסירוגין, דימוי דגם של לוח שחמט.
מחזור חיים

זבובי הבשר הם בעלי גלגול מלא. תחילתם בביצה ממנה הם בוקעים, הם מתקיימים בשלוש דרגות זחל, הופכים לגולם וממנו בוקעים כבוגר.
הנקבה מטילה את הביצים בחומר אורגני שמוצאו מן החי כגון: בשרים, צואה, פגרים ופצעים של בעלי חיים. בתוך 20-8 שעות מרגע הטלת הביצים בוקעות מהן הרימות. רימה היא שלב הזחל, במחזור החיים של הזבוב. מיד עם הבקיעה מהביצה, הרימה מתחילה להאביס את עצמה בבשר, עד שהיא מוכנה לעבור לשלב הגולם. בשלב זה עוזבת הרימה את מקור המזון ועוברת לאדמה, שהיא מקום לחלוחי יותר, על מנת להפוך לגולם. ההתגלמות נעשית באדמה משום שהתפתחות דור אורכת למעלה משבועיים.
בית גידול

הבוגרים מעופפים ונחים על פרחים, על צואה, על בשרים ועל פגרים. עלולים להעביר חיידקי מעיים ממקורות מזוהמים. הזחלים המתפתחים ברקמות חיות של בעלי חיים (ריממת (אנ')) עלולים לגרום להם נזק.
הדברה

כנגד הבוגרים נעשה שימוש בריסוס נקודתי, על מנת להדביר ולמנוע הטלת ביצים. כנגד הרימות נעשה שימוש בניקיון וחיטוי.
הערות שוליים

↑  שַׁחְמְטָן במילון בעלי חיים: זבובאים (תשע"ח), 2018, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  לפי הערך שַׁחְמְטָן במילון בעלי חיים: זבובאים (תשע"ח), 2018, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  זבוב שחמטן, מתוך אתר ציקורל הדברות, 2014
זבוב שחמטן במנוחה.
שאנדור גרה (רופא)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 באפריל 1904 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  28 ביולי 1992 (בגיל 88) בודפשט, הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקידים:  רופא, רופא פנימי, גרונטולוג 
 
שאנדור גרה (במקור גולדשטיין, בהונגרית: Gerő Sándor; בודפשט, 12 באפריל 1904 – בודפשט, 28 ביולי 1992) היה דוקטור לרפואה (MD), רופא פנימי יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה, תואר שני במדעי הרפואה (1956), דוקטור (PHD) במדעי הרפואה (1963).
קורות חיים

שאנדור גולדשטיין נולד במשפחה יהודית כבנם של אברהם גרה (גולדשטיין) (1876–1933), פקיד במשרד עורכי דין ושל אליס פרידמן. הוא בילה את ילדותו עם אמו ואחיותיו בסיגט. השלים את לימודיו האקדמיים ב"אוניברסיטת פטר פאזמאן" בבודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד), שם קיבל תואר ברפואה כללית ב-1928. מרפאות אוניברסיטאות נסגרו אז לקבלת רופאים יהודים על כן התקבל למחלקה הפנימית של בית החולים היהודי ברחוב סאבולץ' של הקהילה היהודית של פשט, (שמה היום המרכז הרפואי הלאומי), שם היה הסטאז'ר של ד"ר אימרה פודור ולאחר מכן מתמחה. בין השנים 1934-1936 עבד כרופא מתמחה ולמד ביוכימיה. בין 1936 לבין 1942 היה מתמחה במכון המרכזי לרנטגן ליד ד"ר טיוודאר ברשון. ב-1942 עבר את הבחינות לקבלת רופא מומחה ברדיולוגיה. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא נלקח למחנות שירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) מהם הצליח לחזור הביתה ב-1944. בסוף 1944 גורש שוב על ידי אנשי מפלגת צלב החץ תחילה לעבודות כפייה של חפירת תעלות והקמת סוללות עפר ולאחר מכן גירשו אותו למחנה הריכוז בוכנוואלד.
קריירה

הוא הצליח לשרוד ולאחר חזרתו הביתה עבד שוב תקופה קצרה בבית החולים היהודי ברחוב סאבולץ', משם הצטרף למוסד לביטוח לאומי ההונגרי כרופא פנימי ראשי ב-1946. שנתיים לאחר מכן קיבל מינוי בקליניקה מספר 2 של אוניברסיטת פאזמאן פטר וכן מינוי כמרצה בכיר באוניברסיטה, בכך החל את הקריירה שלו באוניברסיטה במחלקה לרפואה פנימית. בין השנים 1950 לבין 1952אוניברסיטת זמלווייס, יחד עם ד"ר פאל גמרי השתתף בהקמת הקליניקה הפנימית מספר 3 ומונה לסגן מנהל הקליניקה. ב-1956, לאחר שהגן על עבודת הגמר שלו בשם "נתונים להשפעה אנטי-ליפמית של ההפארין", הוא הפך לדוקטורנט למדעי הרפואה (PHD). מהשנה שלאחר מכן ועד 1961 מילא את תפקיד מנהל הקליניקה והפך לראש המחלקה באוניברסיטה מאפריל 1959 עד דצמבר 1974, פרישתו לגמלאות בגיל 70. ביולי 1961 מונה לפרופסור מלא באוניברסיטה ולמנהל המרפאה. ב-1963 קיבל גם את התואר דוקטור למדעי הרפואה (PHD) בנוסף לתואר MD. ב-1973 הקים קבוצת מחקר עצמאית לחקר הפתוגנזה של טרשת עורקים.
תחביבו היה איסוף שטיחים מזרחיים.
אשתו הראשונה, ד"ר. דורוטיה בליך ("דורה", 1903–1956) הייתה רופאה, לה נישא ב-13 ביוני 1936 בבודפשט. היא שמה קץ לחייה ב-1956. אשתו השנייה (מ-1958) הייתה ז'וז'ה קרמצי (1924–2006), טניסאית יהודייה-הונגרייה שבשיאה דורגה במקום שני בעולם (1958) והיא הייתה הטניסאית ההונגרייה המצליחה ביותר בכל הזמנים. הישג השיא שלה הוא זכייה בטורניר גראנד סלאם, באליפות צרפת (1958).
גרה הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה (5ב-1-13).
תפקידים וחברויות

חבר בוועדת הקלינית של האקדמיה ההונגרית למדעים
חבר בוועדה לרפואה פנימית של המועצה המדעית לבריאות
חבר מועצת המנהלים של הרופאים הפנימיים המומחים
חבר מועצת המנהלים של האגודה ההונגרית לרפואה פנימית
חבר מועצת המנהלים של החברה הגרונטולוגית ההונגרית
נשיא ומאוחר יותר נשיא כבוד של החברה ההונגרית לטרשת עורקים
חבר מועצת המנהלים של האגודה האירופית לטרשת עורקים
חבר בקולג' האמריקאי לקרדיולוגיה בוושינגטון (American College of Cardiology)
חבר חיצוני באגודה המלכותית לרפואה בלונדון (Royal Society of Medicine) (משנת 1959)
חבר כבוד של החברה הפולנית לקרדיולוגיה
חבר ב-Société de l'Athérosclérose בפריז
חבר מייסד בוועדת המערכת של אמסטרדם Journal of Atherosclerosis Research (מ-1961).
פרסים והוקרה

עיטור העמל דרגת זהב (1974, 1984)
כתביו ומחקריו העיקריים

מחקרים על המשמעות הקלינית של ליפאז עמיד לאטוקסיל בסרום הדם. עם אישטוואן קונוש. (רפואה, 1930)
השפעת Salyrgan בסוכרת אינסיפידוס (diabetes insipidus) (Therapia, 1934)
נתונים אנדוקרינולוגיים ושל תורת המבנה לשאלת המיניות (רפואה, 1935)
ניסויים בריפוי מבני של סוכרת (רפואה, 1936)
פתוגנזה ומניעת פציעות תעסוקה. 1–3. עם אנטל פישר, קמילו סליי. (שבועון רפואי, 1949–1950)
שכיחות קדחת Q בהונגריה. עם אלק פרקש ודיולה טקאצי. (שבועון רפואי, 23. 1950)
השפעת טולואידין כחול על אפגוציטוזיס. עם אישטוואן קרדו ולאסלו מושוני. (רפואה ניסיונית, 1951)
השפעת Salyrgan בסוכרת אינסיפידוס. (תרפיה, 1956)
נתונים על ההשפעה האנטי-ליפמית של הפארין. עבודת הגמר של מועמדות לדוקטורט. (בודפשט, 1956)
הטרנספורט ה-17. רומן הרפתקאות מתקופת השואה. (תל אביב, 1957)
קדחת Q (מחלות זיהומיות אחרות. בודפשט, 1957)
הפרעות בחילוף החומרים של שומנים. דונהופר עם סילארד. (עלוני המחלקה למדעי הביולוגיה והרפואה, 1957)
המצב הנוכחי של חקר טרשת עורקים (שבועון רפואי, 25. 1959)
מחקר השוואתי של אזורי כלי דם שונים על ידי אימונואלקטרופורזה. עם יאנוש גרגיי, לאיוש יאקאב, יודית סקיי ושאנדור ויראג. (שבועון רפואי, 6. 1961)
היווצרות מורכבות במבחנה בין Mucopolysaccharides מ-Aterosclerotic Aortic Intima ופלזמה b-lipoprotein ופיברינוגן. עם עוד. (Journal of Terosclerosis Research, 1961)
השאלות העיקריות של מחקר טרשת עורקים. עבודת דוקטורט. (בודפשט, 1963)
תפקידם של מוקופוליסכרידים של מיץ קיבה בפיתוח פרופיל שומנים בדם. עם מגדולנה ביהארי-ורגה. עם יהודית סקיי, לאסלו רומיץ' ואולגה שטיינגסנר (שבועון רפואי, 38. 1965)
ליפאמיה - קרישת דם - טרשת עורקים. עם יודית סקיי. (שבועון רפואי, 1966. 44)
היבטים אלרגיים ואוטואימוניים של מחלות של מערכת הלב וכלי הדם. עם יודית סקיי. (ארכיון רפואה פנימית הונגרית, 1973)
תפקידם של שינויים מבניים פתולוגיים בדופן כלי הדם בתצהיר שומנים. עם מגדולנה ביהארי-ורגה ואימרה פהר. (עלוני המחלקה למדעי הרפואה של MTA, 1975)
תצפיות קליניות בהיפרליפופרוטינמיה ראשונית בקשר ל-218 מקרים. עם עוד. (שבועון רפואי, 1945. 43)
בדיקת תגובות חיסוניות במחלות כלי דם. עם מריה הורבאט וקלרה אונודי. (שבועון רפואי, 39. 1979)
השפעת טיפול clofibrate על שומנים בסרום וליפופרוטאינים. עם לאסלו רומיץ' ואווה סונדי. (שבועון רפואי, 6. 1980).
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי)
Alexander Emed. "Emlékezés Gerő Sándorra". informed.hu. נבדק ב-2021-09-19.
Fehér János (1984-04-08). "Gerő Sándor 80 éves". Orvosi Hetilap. 125 (15): 897. נבדק ב-2021-09-19.
Fehér János (1992-12-06). "In memoriam Gerő Sándor (1904–1992)". Orvosi Hetilap. 133 (49): 3125–3126. נבדק ב-2021-09-19.
Gergely András (2001). Jeles magyar zsidó orvosok lexikona. Budapest. (אנדראש גרגיי. רופאים יהודים מצטיינים)
Kozák Péter (2013). "Gerő Sándor". nevpont.hu. נבדק ב-2021-09-19.(פטר קוזאק: שאנדור גרה ב"נקודת שם")
הערות שוליים

↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári házassági akv. 356/1903. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-09-19.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 442/1936. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-09-19.
↑  Magyar Közlöny, 1974. július 4. (47. szám)
↑  Magyar Közlöny, 1984. április 26. (18. szám)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261618305171  ISNI: 0000 0000 2975 2768  VIAF: 70540789   WorldCat (עם VIAF): 70540789
תיאודור הופמן

| --- | --- |

 לידה:  27 בפברואר 1935 גוסטוול, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 פטירה:  1 בנובמבר 2018 (בגיל 83) ברלין, גרמניה גרמניה
 מדינה:  גרמניה, גרמניה המזרחית 
 השכלה:  האקדמיה הימית ע"ש קוזנצוב בסנקט פטרבורג 
 השתייכות:  גרמניה המזרחית גרמניה המזרחית
 תקופת הפעילות:  1956–1989 (כ־33 שנים)
 דרגה:  אדמירל
 תפקידים בשירות
 מפקד הצי של גרמניה המזרחית  שר ההגנה של גרמניה המזרחית
 עיטורים
 מסדר שרנהורסט  מסדר ההצטיינות הפטריוטי  מסדר ההצטיינות הפטריוטי בברונזה  Military Order "For Services to the People and the Fatherland" 
 
תיאודור הופמן (בגרמנית: Theodor Hoffmann‏; 27 בפברואר 1935 – 1 בנובמבר 2018) היה איש צבא מזרח גרמני. הוא כיהן כמפקד הצי של גרמניה המזרחית בשנים 1987–1989 וכשר ההגנה האחרון בממשלת מזרח גרמניה בשנים 1989–1990.
ביוגרפיה

הופמן נולד בכפר גוסטוול שבחבל מקלנבורג למשפחת חקלאים. בצעירותו היה חבר בתנועת הנוער הגרמני החופשי. בגיל 17 הוא התנדב לשרת במשטרה הימית של מזרח גרמניה. בהמשך הוא התקבל ללימודים בבית הספר לקצינים, אותו סיים בשנת 1955. הופמן שירת תקופה קצרה כקצין הדרכה.
בשנת 1956 מונה למפקד ספינת טורפדו, עליה פיקד במשך 3 שנים. ב-1960 עד 1963 למד באקדמיה צבאית של הצי הסובייטי בלנינגרד. לאחר שובו מהלימודים בברית המועצות מילא שורה של תפקידים בשייטת השישית של הצי המזרח גרמני. בשנת 1968 מונה לראש המטה של השייטת. בשנים 1971–1974 פיקד על השייטת השישית. בשנת 1974 מונה לראש אגף מבצעים במטה של הצי המזרח גרמני. בשנת 1977 הועלה לדרגת קונטר-אדמירל. בשנת 1985 מונה לראש המטה של הצי המזרח גרמני. ב-1 במרץ 1987 הועלה תיאודור הופמן לדרגת ויצה-אדמירל וב-1 בדצמבר של אותה שנה – הוא התמנה למפקד הצי המזרח גרמני ובמקביל גם לתפקיד סגן שר ההגנה של מזרח גרמניה.
בנובמבר 1989, בעקבות מחאה ציבורית, התפטרו מתפקידם מרבית שרי הממשלה המזרח גרמנית. תיאודור הופמן התמנה לשר ההגנה של מזרח גרמניה במקומו של היינץ קסלר. בעקבות המינוי הועלה הופמן לדרגת אדמירל. הופמן מילא את תפקיד שר ההגנה והמפקד בפועל של צבא העם הלאומי עד לאיחוד גרמניה מחדש ב-1990.
לאחר איחוד גרמניה עבד הופמן כיועץ בחברות ספנות שונות בגרמניה. הוא מת בביתו בברלין ב-1 בנובמבר 2018.
שטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה

| --- | --- |
דגל

 מפת גרמניה בגבולותיה לפני המלחמה. השטח האדום נכלל באזור הכיבוש הסובייטי, השטח באפור בהיר במזרח נמסר למדינות אחרות והשטח באפור כהה נכלל באזורי הכיבוש הבריטי, האמריקני והצרפתי ועליו הוקמה מאוחר יותר גרמניה המערבית
 ממשל
 עיר בירה:  ברלין המזרחית
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה 
 היסטוריה
 הקמה:   
 תאריך הקמה:  8 במאי 1945
 פירוק:   
 תאריך פירוק:  7 באוקטובר 1949
 ישות קודמת:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 ישות יורשת:  גרמניה המזרחית גרמניה המזרחית
 שליטים בולטים:  גאורגי ז'וקוב (1945-1946)   וסילי סוקולובסקי (1946-1949)   וסילי צ'ויקוב (1949)
 שונות
 
 
שטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה (בגרמנית: Sowjetische Besatzungszone (SBZ) or Ostzone, רוסית: Советская зона Германии, היה שטחה המזרחי של גרמניה שנכבש על ידי ברית המועצות בשנת 1945, בסופה של מלחמת העולם השנייה. ב-1949 הוקמה בשטח הכיבוש הסובייטי "הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית" (גרמניה המזרחית), מדינה גרורה קומוניסטית של ברית המועצות.
שטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה היה אחד מארבעת שטחי הכיבוש שנוצרו לאחר מלחמת העולם השנייה. לפי הסכם פוטסדם (אנ'), הממשל הצבאי הסובייטי בגרמניה קיבל אחריות על חלקה המזרחי של גרמניה, פרט לחלק המערבי של הבירה ברלין שנמסר לבעלות הברית המערביות. מיד לאחר מכן, הממשל הצבאי הסובייטי בגרמניה הורשה לפתח ארבע מפלגות פוליטיות, למרות שהדבר חייב אותן לעבוד ביחד בתנאי ברית שנודעו כ"בלוק הדמוקרטי". באפריל 1946, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה והמפלגה הקומוניסטית של גרמניה התאחדו ליצירת מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה שהייתה המפלגה השלטת בגרמניה המזרחית רוב שנות קיומה.
תחילה, יוסיף סטלין רצה להביא את כל שטחה של גרמניה תחת השפעה סובייטית, אך כשהמערב התנגד לרעיון, הוא ביקש להפוך את כל גרמניה ליחידה אחת ונייטרלית. כשהמערב התנגד גם לרעיון הזה, סטלין החליט למקד את מאמציו בשטח הכיבוש הסובייטי.
שטח הכיבוש הסובייטי הכיל בעיקר את שטחיה המרכזיים של פרוסיה. לאחר שפרוסיה פורקה על ידי בעלות הברית בשנת 1947, השטח חולק בין המדינות הגרמניות (גרמנית: Länder) ברנדנבורג, מקלנבורג, סקסוניה, סקסוניה-אנהלט ותורינגיה. ב-7 באוקטובר 1949 הסתיים הכיבוש הסובייטי הישיר ובשטחו הוקמה מדינה בשם הרפובליקה הגרמנית הדמוקרטית (נקראה לרוב גרמניה המזרחית). מדינה זו הייתה גרורה סובייטית, וחיילי הצבא האדום נשארו בשטחה לאורך שנות קיומה. בשנת 1952 פורקו המדינות שהרכיבו את מזרח גרמניה ושטחה חולק ל-14 מחוזות (גרמנית: Bezirke), כולל המחוז של מזרח ברלין.
התנהלות ברית המועצות בשטח הכיבוש

בספרו של נורמן מ. ניימארק "The Russians in Germany: A History of the Soviet Zone of Occupation, 1945-1949", מעריך המחבר ב-2 מיליון את מספר הנשים הגרמניות שנאנסו בידי חיילים סובייטיים.
הסובייטים שאפו לקבל שילומים מגרמניה, ולצורך כך הפקיעו מפעלים שונים והעבירו אותם לברית המועצות, וכן בזזו מכל הבא ליד. ניימארק מעריך את השווי הכולל של השלל ב-10 מיליארד דולר.
ברית המועצות השקיעה מאמצים בהשגת טכנולוגיה צבאית גרמנית, במיוחד בתחום הגרעין, ולכדה מספר מדענים.
הסובייטים הקימו משטרה חשאית אשר ב-1950 הפכה לשטאזי הידוע לשמצה. במקביל עסק האמ וה דה בכליאת נאצים ואלמנטים אנטי-סובייטים במחנות, בהם מצאו את מותם עשרות אלפים.
קריאה נוספת

ולדימיר גלפנד Deutschland-Tagebuch 1945–1946. Aufbau-Taschenbuch-Verlag 2008, ISBN 3746681553
ראו גם

היסטוריה של גרמניה המזרחית
שלמה אוסטרזצר

| --- | --- |

שלמה אוסטרזצר, מאי 2013
 לידה:  15 בינואר 1928 דיסבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  15 במרץ 2023 (בגיל 95)
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  המכון הטכנולוגי של ציריך 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
שלמה מאיר אוסטרזצר (15 בינואר 1928 – 15 במרץ 2023) היה סגן המהנדס הראשי בתעשייה האווירית לישראל, הקים את חברת תאת טכנולוגיות (לשעבר ת.א.ת. תעשיות אביזרי תעופה) וניהל אותה במשך קרוב ל-40 שנים.
ביוגרפיה

שלמה אוסטרזצר נולד בשנת 1928 בעיר דיסבורג שבגרמניה, כבן יחיד להוריו, שמואל דב אוסטרזצר והנדא (הלה) אוסטרזצר לבית דורפלר. המשפחה עזבה את גרמניה בשנת 1933 עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון, והשתקעה באנטוורפן, בלגיה, שם שימש אביו כמורה בבית הספר "יסודי התורה", ולאחר מכן כמנהלו. עם פלישת הנאצים לבלגיה במלחמת העולם השנייה ברחה המשפחה לצרפת, ובשלב יותר מאוחר הגיעה לשווייץ. לאחר סיום המלחמה שבו הוריו לבלגיה והוא המשיך את לימודיו במכון הטכנולוגי של ציריך (ETH), וב-1953 קיבל תואר MSc בהנדסת מכונות. לאחר מכן עבד כמהנדס בחברת פוקר (תעופה) (Fokker) ההולנדית במשך חמש שנים.
ב-1958 עלה לישראל והשתלב כמהנדס בתעשייה האווירית. בתפקידו האחרון שם שימש כסגן המהנדס הראשי, ואת תפקיד המהנדס הראשי קיבל לבסוף משה ארנס. בין השנים 1963 ל-1969 שהה עם משפחתו בצרפת, כחבר במשלחת משרד הביטחון. לקראת סוף שהותו שם עבד בחברת Intertechnique.
בעקבות האמברגו הצרפתי על ישראל ב-1969, וביוזמת מנכ"ל משרד הביטחון משה קשתי, חזר אוסטרזצר לישראל כדי לסייע בתעשייה הביטחונית בארץ, והקים עם הימן שמיר את חברת ת.א.ת. תעשיות אביזרי תעופה, הנקראת כיום תאת טכנולוגיות. שותף שלישי בחברה היה נתן (ניותק) אלדר. החברה התמחתה בין השאר במערכות קירור ומעבירי חום למטוסים, עליהם רשם מספר פטנטים. מוצרי החברה הורכבו במטוסים אזרחיים וצבאיים רבים, כולל מטוס הכפיר הישראלי.
את חברת תאת טכנולוגיות ניהל במשותף עם דב צאלים עד לשנת 2008, אז פרש, בגיל 80. במהלך כהונתו כמנכ"ל החברה מניותיה נרשמו למסחר בבורסת NASDAQ במרץ 1987, ובאוגוסט 2005 נרשמו למסחר גם בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
היה נשוי עד לפטירתו לאסתר (אתי) לבית זמיר. לזוג שלוש בנות. בתו מיכל נשואה לפרופ' דוד הראל.
נפטר ב-15 במרץ 2023.
הערות שוליים

1 2  Shlomo Ostersetzer, באתר Bloomberg
↑  Intertechnique – Zodiac Aerospace Group (ZA-INT), באתר HAIC
↑  שלמה גרינברג, ‏תאת בעיתוי טוב להנפיק, באתר גלובס, 19 בספטמבר 2006
↑  אסף ולדן, ‏טייס ישראלי גאה, באתר חיל האוויר הישראלי, דצמבר 2003
↑  Patents by Inventor Shlomo Ostersetzer,  Justia Patents
↑  TAT TECHNOLOGIES LTD, Form 20-F, Filing Date Jun 28, 2006, secdatabase.com
תיאודור הרצל (אוניית נוסעים)

| --- | --- |

 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית נוסעים טרנס אטלנטית
 חברת ספנות:  צים
 אוניות בסדרה:  א.ק. תיאודור הרצל, א.ק. ירושלים
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  דויטשה וורפט בהמבורג
 הושקה:  1957
 תקופת הפעילות:  24 בספטמבר 1957 – הווה (67 שנים)
 אחריתה:  פורקה ונגרטה
 מידות
 תפוסה:  9913.5
 מעמס:  2913 טון
 אורך:  149 מ'
 רוחב:  19.7 מ'
 שוקע:  8.42 מ'
 נתונים טכניים
 מהירות:  19 קשר
 גודל הצוות:  200
 מספר נוסעים:  560
 הנעה:  4 טורבינות קיטור בהספק 12601 קילוואט
א/ק תיאודור הרצל הייתה אוניית הנוסעים השלישית של חברת השיט הלאומית הישראלית צים ועד בניית האונייה שלום הייתה אוניית הדגל של החברה.
האונייה נקראה על שמה של אוניית המעפילים "תיאודור הרצל", ועל שם חוזה המדינה תיאודור הרצל.
את האונייה תכננו דורה גד ויחזקאל גד, בשיתוף האדריכלים אל מנספלד ומוניו גיתאי-וינרויב.
בניית האונייה מומנה מכספי הסדר השילומים ונעשתה ב-1957 במספנות דויטשה וורפט (Deutsche Werft)  בהמבורג. האונייה נרשמה בחיפה והובילה מטען, ונוסעים (עד 560 במספר) אותם שירתו כ-200 אנשי צוות. היו בה 57 תאים של מחלקה ראשונה ו-4 סוויטות מפוארות, 5 אולמות ציבוריים, בית כנסת, גן ילדים, קולנוע ובריכת שחיה. בהפלגתה הראשונה הפליגה מהמבורג ללונדון, משם לחיפה. בהגיעה ללונדון עגנה ב"ווסט אינדיה דוקס" ונערכה עליה קבלת הפנים הרשמית של מדינת ישראל ליום העצמאות התשיעי. לפני יציאתה מהרציף התקבלה הודעה כי הוטמנה פצצה באונייה, אולם הקברניט, רב-החובל אליעזר אקסל, החליט לא לפנות את הנוסעים מחשש לפאניקה, ערך חיפוש דיסקרטי שלא הניב תוצאות והחליט להפליג.
תיאודור הרצל הייתה האונייה הראשונה שהגיעה לסן פרנסיסקו עם דגל ישראל. ב-1969 נמכרה לחברה אמריקאית והפליגה תחת דגל פנמה בשמות Carnivale, Freeport ,Veracruzi ו-Sun Ambassador. ב-1992 הוצאה סופית משירות, וב-1993 פורקה ונגרטה.
הערות שוליים

↑  תצלומים - אוניית 'תאודור הרצל', ללא מיקום, 3 מתוך 6, ארכיון דורה גד, הספרייה הלאומית
↑  אליעזר אקסל, שהיה רב החובל של האונייה במשך כעשור, היה הקצין שפיקד על המבצע להברחת הקבינט היווני.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007393642805171
תפריט, הירחון לכל

| --- | --- |

 תדירות:  ירחון
 מו"ל:  דוד ברנדויין
 תאריכי הופעה:  1949 – בסביבות 1952
 שפה:  עברית
 מערכת:  נחלת בנימין 7, תל אביב
 מדינה:  ישראל
 
"תפריט, הירחון לכל" הוא ירחון שהופיע בישראל בשנת 1949 עד לשנת 1952 בקירוב.
הירחון הציג מבחר אקלקטי של סיפורים, מקוריים ומתורגמים, סקירות מתחום הבידור לצד קריקטורות ואיורים שונים.
הירחון הודפס בפורמט קטן (גובה 16.5 ס"מ, רוחב 12 ס"מ) ובצבע אחד. כריכת הירחון, לעומת זאת, הודפסה בצבע מלא וכללה איור של אמנים שונים כפרידל שטרן ושלמה זבדי, שעסקו גם בעריכה גרפית של כתב העת.
על צוות הכותבים והמאיירים בעיתון נמנו שטרן, זבדי, גרשון אפפל, דוש, אורי אבנרי, מידד שיף, אביגדור המאירי, פרי רוזנפלד ואחרים.
תיאודור ויליאם ריצ'רדס

| --- | --- |

 לידה:  31 בינואר 1868 גרמנטאון, פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  2 באפריל 1928 (בגיל 60) קיימברידג', ארצות הברית 
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות מאונט אובורן 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד  קולג' הוורפורד 
 מנחה לדוקטורט:  ג'וזיה פרסונס קוק 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת פרינסטון 
 תלמידי דוקטורט:  Charles Phelps Smyth, Hobart Hurd Willard, גילברט ניוטון לואיס, ג'יימס בריאנט קונאנט 
 פרסים והוקרה:  פרס פאראדיי (1911)  מדליית דייווי (1910)  מדליית פרנקלין (1916)  מדליית לבואזיה (1922)  פרס נובל לכימיה (1914)  פרס וילארד גיבס (1912)  חבר זר של החברה המלכותית (26 ביוני 1919) 
 תרומות עיקריות
 קביעת משקלם האטומי של יסודות רבים
 
תיאודור ויליאם ריצ'רדס (באנגלית: Theodore William Richards‏; 31 בינואר 1868 בג'רמנטאון, פנסילבניה - 2 באפריל 1928 בקיימברידג', מסצ'וסטס) היה כימאי אמריקאי, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1914, "על קביעת משקלם האטומי של יסודות רבים".
חייו

ריצ'רדס נולד ב-1868 לוויליאם ט. ריצ'רדס, צייר נופים, ואנה ני מטלק, משוררת. בתחילה דאגה אימו להשכלתו, ומאוחר יותר נסע ללמוד באנגליה ובצרפת. ב-1883 החל בלימודיו בהוורפורד קולג' בפנסילבניה, התמחה במדעים, וסיים ב-1885, אז המשיך לאוניברסיטת הרווארד. הוא קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה ב-1888, ובילה שנה בגרמניה, שם למד אצל ויקטור מאייר. כאשר חזר להרווארד היה לעוזר הוראה בכימיה, מדריך, פרופסור חבר, ולבסוף התמנה לפרופסור מן המניין ב-1901. ב-1903 התמנה ליושב ראש המחלקה לכימיה באוניברסיטת הרווארד, וב-1912 קיבל את מינוי הפרופסור לכימיה ע"ש ארווינג, ומנהל המעבדה לזכר וולקוט גיבס.
כמחצית מעבודתו המקורית עסקה במשקלים אטומים, החל בעבודתו על חמצן ונחושת ב-1886. עד 1912 קבע מחדש, בדיוק רב, את משקלם האטומי של יותר משלושים יסודות כימיים בעלי חשיבות. לשם השגת יסודות בדרגת ניקיון גבוהה פיתח שיטות ולמד על מקורות אפשריים לזיהום.
מאוחר יותר שיחק תפקיד חשוב בגיבוש ההבנה המודרנית של האטום, הוא היה הראשון שהראה בעזרת אנליזה כימית כי ליסוד יכולים להיות משקלים אטומיים שונים כאשר קבע משקל אטומי של עופרת ממקור טבעי ובהמשך השתמש בעופרת שנוצרה בדעיכה רדיואקטיבית. בשני המקרים התקבלו משקלים אטומיים שונים, תוצאה זו תמכה בקונספט האיזוטופים.
הוא המציא את הקלורימטר האדיאבטי ואת הנפלומטר בו השתמש לקביעת המשקל האטומי של סטרונציום
ריצ'רדס זכה לתארים לשם כבוד ופרסים שונים ברחבי העולם, ביניהם פרס נובל לכימיה לשנת 1914. הוא היה נשוי, ונולדו לו שני בנים ובת. בין תחביביו נמנו רישום, גולף ושיט. היה נשיא האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (1919–1921).
תפר כנפת הלסת התחתונה

| --- | --- |

 שיוך:  pharyngeal muscles 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (384) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  raphe pterygomandibularis 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A05.3.01.102 
 TA2 (2019):  2178 
 FMA:  55618 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0224204 
 
מבט מהצד על הפנים. תפר כנפת הלסת התחתונה במרכז, אנכי. מסומן בכיתוב: Pterygo Mandibular Lig.
תֶּפֶר כַּנְפַת הַלֶּסֶת הַתַּחְתּוֹנָה (באנגלית: Pterygomandibular raphe) הוא תפר (Raphe) ורצועה המחברים בין קצו של אונקל הכנפה (Pterygoid hamulus) לבין צידה הפנימי של הלסת התחתונה בקו הטוחנות ועצם הלשון. הוא נוצר מאיחודם של שריר סוגר הלוע העליון ושריר המחצצר.
פה פתוח, מבט מקדימה. רצועות כנפת הלסת התחתונה מסומנות בחצים לבנים. שימו לב שנעקרו שיני הבינה התחתונות, ולכן צורת רצועות כנפת הלסת התחתונה, שבדרך כלל מתעקלות לקראת הקצה שלהן סביב שיני הבינה התחתונות ומתחברות ללסת התחתונה סמוך לצידן הפנימי, מעט שונה.
הערות שוליים

↑  Aaron Rayan, Pterygomandibular raphe | Radiology Reference Article | Radiopaedia.org, Radiopaedia (באנגלית)
↑  Pterygomandibular raphe (anatomy) - General Practice Notebook, www.gpnotebook.co.uk
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TA98: A05.3.01.102 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שמרון (דמות מקראית)

שִׁמְרֽוֹן (בכתיב מלא: שימרון) הוא דמות מקראית, בנו הרביעי והאחרון של יששכר ונכדם של יעקב ושל לאה. לשמרון היו שלושה אחים: תולע, פוה או פואה וישוב או ישיב או יוב. למשפחתו של שמרון קראו משפחת השמרוני.
יש מעט מן החוקרים הסוברים שליששכר כלל לא היה בן שמרון, אלא זה שם של ישוב בשם שמרון. ואין זה היישוב שבנחלת זבולון אלא שבנחלת יששכר. דעה זאת מאוד קיצונית ולא מקובלת.
הערות שוליים

↑  ספר בראשית, פרק מ"ו, פסוק י"ג
↑  ספר דברי הימים א', פרק ז', פסוק א'
↑  ראו אנציקלופדיה מקראית כרך ח
1 2  ראו אנציקלופדיה מקראית כרך ו
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תיאנו

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־6 לפנה״ס קרוטונה, איטליה 
 פטירה:  המאה ה־5 לפנה״ס 
 עיסוק:  מתמטיקאית, מלחינה, משורר, רקדנית, פילוסופית, אסטרונומית, סופרת 
 בן או בת זוג:  פיתגורס 
 צאצאים:  מנסרכוס, טלאוגס, דמו, מיה, אריגנוטה 
 
תיאנו (ביוונית: Θεανώ; המאה ה-6 לפנה"ס) הייתה מתמטיקאית ורופאה יוונייה, בתו של ברונטינוס, ואחת מ-28 הנשים שהיו תלמידותיו של פיתגורס וחברות באסכולה הפיתגוראית שייסד.
בהמשך הדרך, נישאה תיאנו לפיתגורס, אף על פי שהייתה צעירה ממנו ב-36 שנה. ביחד נולדו להם 5 ילדים, בהם הפילוסופית מיה.
בעת העתיקה יוחסו לתיאנו מספר מסות ומכתבים. בין השאר ישנם מקורות שמייחסים לה מסה שלא שרדה בנושא יחס הזהב. המחקר המודרני מתייחס לכל הטקסטים שמיוחסים לתיאנו כטקסטים שמהימנותם מוטלת בספק.