stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלחמת העצמאות
תוצאות המלחמה > שטח ואוכלוסייה בהשוואה לתוכנית החלוקה

כ-20 יישובים יהודיים פונו או נכבשו על ידי הערבים במהלך המלחמה, בערך מחציתם נכבשו חזרה, וישוב אחד (משמר הירדן) הוחזר בהסכמי הפסקת האש.
"הקו הירוק" נקבע כגבול הפסקת אש (בהסכמי רודוס) והפך בהדרגה לגבולה של מדינת ישראל דה פקטו. גבולות שביתת הנשק כללו כמעט את כל השטח שהוקצה למדינה היהודית במסגרת "החלטת החלוקה", מלבד שטח קטן בדרום עמק בית שאן, וכן כללו חלק ניכר מהשטח שהוקצה למדינה הערבית בארץ ישראל במסגרת החלטת האו"ם. כן היו אזורים קטנים שנכללו הן בקו הירוק, הן בחלק היהודי על פי החלטת החלוקה, אך ישראל לא הצליחה להחיל עליהם את ריבונותה (חמת גדר, אזור קטן ממזרח לקיבוץ דן, הכולל את שניר של ימינו, חופה הצפון מזרחי של הכנרת). ישראל מעולם לא הכירה באופן רשמי בגבולות הקו הירוק כגבולה המדיני, אך מרבית מדינות העולם קיבלו אותם כגבול הבין-לאומי המוכר של ישראל.
השטחים שהוקצו במסגרת החלטת החלוקה למדינה הערבית, ועברו במהלך המלחמה לשליטת ישראל כללו, בין השאר: חלק ניכר מהגליל התחתון ומהגליל המערבי כולל נהריה ועכו (המשולש בין נצרת לראש הנקרה), כפרי המשולש (ואדי עארה), הערים יפו, רמלה ולוד, פרוזדור ירושלים מורחב (אזור בית שמש וקריית גת), אזור בשפלה הדרומית (כולל איסדוד ומג'דל) ואזור גדול במערב וצפון הנגב הכולל את באר שבע. סך הכול נוספו למדינה היהודית כ-5,700 קמ"ר שהם כ-21% משטחה של ארץ ישראל המנדטורית (כ-27,000 קמ"ר).
לפני קבלת החלטת החלוקה, רק כ-6% משטח ארץ ישראל המנדטורית, היו קרקעות בבעלות יהודית, כולל שטחים שהיו רכוש לאומי בהיותם שייכים לקרן הקיימת לישראל. השטח שנוסף הוא שטח איכותי ועתיר יחסית במשקעים, תוספת זו הכפילה למעשה את השטחים המתאימים לחקלאות לעומת השטחים בתוכנית החלוקה שכללו כ-9,600 קמ"ר של הנגב הדרומי במדינה היהודית.
בתום המלחמה היה שטחה של מדינת ישראל 20,770 קמ"ר שהם כ-77% משטחה של ארץ ישראל המנדטורית (כ-27,000 קמ"ר). האוכלוסייה היהודית הגיעה לכ-1,000,000 נפש, לאחר שמאות אלפי עולים הגיעו לארץ ישראל בתקופה שבין 30 בנובמבר 1947 ועד גמר חתימת הסכמי שביתת הנשק ביולי 1949. האוכלוסייה הלא יהודית שנשארה בשטח מדינת ישראל מנתה כ-156,000 נפש.
תוצאות המלחמה > ירושלים

ירושלים, שעל פי תוכנית החלוקה הייתה אמורה להיות עיר בין-לאומית, נחלקה לשניים כאשר ישראל התבססה בחלקה המערבי (המודרני), היהודי ברובו טרום המלחמה, וירדן כבשה את החלק המזרחי, שכלל את העיר העתיקה, הר הבית והכותל המערבי. גדר גבול ומעברי גבול הוקמו באמצע העיר. הר הצופים, על האוניברסיטה העברית ובית הקברות שבו, נשאר מובלעת בשליטת ישראל בתוך העיר המזרחית. ישראל הכריזה על ירושלים כבירתה, והעבירה אל ירושלים המערבית את מוסדות השלטון.
תוצאות המלחמה > המדינה הערבית

המדינה הערבית שהייתה אמורה לקום ממערב לירדן, על-פי תוכנית החלוקה, לא קמה. בנוסף, תושביה הערבים של ארץ ישראל לא עשו מאמץ כלשהו להקים מדינה בחלק אשר הוקצה להם. על חלק משטחה המיועד השתלטה ישראל, את החלק ההררי של יהודה ושומרון (הגדה המערבית) סיפחה ממלכת ירדן, ועל החלק הדרומי-מערבי של שפלת יהודה (רצועת עזה) השתלטה מצרים.
עם זאת, ההנהגה הערבית – שסירבה לקבל את תוכנית החלוקה ולבנות מדינה ערבית בשטחים שזו ייעדה לה – פעלה להקמת ממשלה חילופית שהתיימרה לשלוט בארץ כולה, ללא הגבולות שבתוכנית החלוקה. ב-1 באוקטובר 1948, בעקבות כישלון יוזמה של הליגה הערבית להקים "מנהל אזרחי פלסטיני זמני", הכריזה "המועצה הלאומית הפלסטינית" (אל-מג'לס אל-וטני אל-פלסטיני), שהורכבה מתומכי אמין אל-חוסייני ומתנגדי המלך עבדאללה, שנאספו בבית הספר אל-פלאח בעזה, על הקמת ישות פוליטית בשם ממשלת כל פלסטין (חוכומת עומום פלסטין). הבחירה בשם נועדה לאותת על התנגדותם לתוכנית החלוקה ועל כוונתם להשתלט על שטחי המנדט הבריטי עם סיום המלחמה. אל-חוסייני עצמו נמנע מליטול תפקיד מרכזי ביוזמה זו בגלל החשש מתגובת המלך עבדאללה ומצרים. כראש הממשלה נבחר אחמד חלמי עבד אל-באקי.
תוצאות המלחמה > הפליטים הערבים

על פי הערכות, התגוררו בשטח המנדט ערב הקמת מדינת ישראל כ-1,300,000 ערבים. על פי נתוני האו"ם, כ-280 אלף מהם נשארו בשטחים שנתפסו על ידי צבא ירדן (מרבית יהודה ושומרון – הגדה המערבית) וסופחו לממלכת ירדן בתום המלחמה. כ-190 אלף נותרו ברצועת עזה שנתפסה בידי צבא מצרים. מספרם של הפליטים שמצאו מקלט בירדן, בסוריה ובלבנון מוערך ב-245 אלף. הפליטים שנשארו בגדה המערבית או הגיעו לירדן זכו לאזרחות ירדנית בתום המלחמה. יתר הפליטים נותרו חסרי אזרחות, כיוון שהמנדט הבריטי כבר לא התקיים, והמדינות שאליהן נמלטו סירבו להעניק להם אזרחות. במקומות פזורתם השתכנו חלק מן הפליטים במחנות פליטים.
תוצאות המלחמה > החלטה 194

לקראת סיום המלחמה אישרה העצרת הכללית של האו"ם את החלטה 194 הקוראת להקמת ועדת פיוס שבה שני הצדדים יגיעו להסכמה ביניהם על כל הנושאים הנמצאים במחלוקת. מתוקף החלטה זו גם הוקם אונר"א – ארגון הפועל לסייע לפליטים הפלסטינים, אך המנדט שלו לא מאפשר לו לפתור את בעייתם על ידי יישובם במקומות הימצאם. קיימות מספר גישות בנוגע למעמדה של החלטה זו והמשמעויות הנגזרות ממנה.
תוצאות המלחמה > הפליטים היהודים

הפליטות היהודית לאורכה של המלחמה הקיפה את כל הארץ ואת כל סוגי היישובים והסתכמה בכ-60,000 נפש לפחות מתוך אוכלוסייה של כ-650,000 נפש. כ-25,000 בירושלים, כ-18,000 בתל אביב, כ-5,000 בחיפה, ועוד כ-11,000 באזורי הכפר. נראה שיש לראות בנתונים אלה מספרי מינימום משום שהם משקפים רק את הפליטים שהיו בטיפולן של הרשויות.
עם הכרזת העצמאות, הגיעו אל המדינה הצעירה רבים מניצולי השואה מאירופה, חלקם ממחנות המעצר בקפריסין ופליטים יהודים ממדינות ערב. עלייה זו הביאה לגידול עצום באוכלוסיית המדינה, כאשר תוך 18 חודשים בלבד הוכפלה האוכלוסייה היהודית במדינה מכ-650,000 לכ-1,300,000 תושבים.
כ-296,000 יהודים עלו ממדינות ערב, חלקם ברחו בעקבות גל פרעות שנפתח נגדם בעקבות המאורעות שנלוו להקמת מדינת ישראל. רוב העולים הגיעו לארץ בתחילת שנות ה-50 במהלך העלייה ההמונית ונקלטו במעברות. ישראל התחילה בקליטת עלייה בתנאים קשים, תוך הנהגת מדיניות של כור היתוך וצנע כלכלי.
הערכה

הערכת תוצאות מלחמת העצמאות הייתה לנושא מחלוקת בין אישים ישראליים שלקחו חלק בניהול הלחימה. ב-6 במרץ 1964 צוטט דוד בן-גוריון כאומר ש"אילו עמד משה דיין בראש המטה הכללי של צה"ל בראשית מלחמת הקוממיות ייתכן שגבולות המדינה כיום היו שונים והיינו מגיעים להישגים צבאיים גדולים יותר". על דברים אלו הגיב יגאל ידין, ששימש כרמטכ"ל בפועל בימי מלחמת העצמאות בגלל מחלתו של הרמטכ"ל יעקב דורי, שלחלק מהכישלונות אחראי דוד בן-גוריון שהתערב בנושאים טקטיים לא לו וכי בחלק מהמקרים נקבעו הגבולות לא בגלל בעיות צבאיות אלא משיקולים מדיניים. ידין גם הביע הסתייגות מעצם העיסוק בנושא, באומרו שיש להודות לחיילים על ההצלחה במלחמה שאפשרה את קיום המדינה.
יגאל אלון הגיב באומרו שארץ ישראל נשארה מחולקת אך ורק משום שהדרג המדיני עצר את הצבא ברגעים המכריעים כאשר היה בשיא ניצחונותיו בכל החזיתות. לא רק זו אף זו, טען אלון בספרו "מסך של חול", מחמת משגה ישראלי היסטורי הוחמץ השלום ומדינת ישראל נותרה ללא גבולות קבע מוכרים וללא הכרה בין-לאומית בירושלים כבירתה כשהאיום לבינאומה תלוי באוויר. מדינות ערב המנוצחות, התוקפניות, אלו שהפרו את החלטות האו"ם המקוריות, הן היחידות שהפיקו תועלת מהסכמי שביתת הנשק. הן הוכרו כצד לוחם ושווה זכויות עם ישראל המתגוננת, התארגנו מחדש בחסות ההסכמים ללא פיקוח הולם על חימושן עד בוא עת נקם ושלם מבחינתן, תוך שהמשיכו להפר אותם סעיפים בהסכם שאינם רצויים להם. הן הוסיפו לקיים אחיזתן בראשי גשר בתחומי ארץ ישראל המערבית. "השאלה הארצישראלית" נותרה פתוחה וכמוהו מצב המלחמה בין ישראל למדינות ערב.
רמטכ"ל מלחמת העצמאות, יעקב דורי, הגיב לדברי בן-גוריון באומרו: "אינני שותף לדעה... כי ניתן היה לכבוש את הארץ כולה אלמלא ההוראות המדיניות, בכוחות הדלילים שעמדו לרשותנו ובנסיבות המדיניות". בהתייחס לכישלונות צבאיים, אמר שהיו מפלות שייתכן שהיה אפשר למנוע אותן, אך יש להשאיר את בדיקת העניין להיסטוריונים.
ראו גם

ציר הזמן של מלחמת העצמאות
הנכבה
אנדרטאות מלחמת העצמאות בישראל
מנחת עמק המצלבה
צה"ל במלחמת העצמאות
לקריאה נוספת > מקורות ראשוניים

דוד בן-גוריון, יומן המלחמה: מלחמת העצמאות, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1982. (הספר בקטלוג ULI)
גדליה יוגב (עורך), תעודות מדיניות ודיפלומטיות, כרך I (כרך מקדים):'דצמבר 1947 – מאי 1948, ירושלים: גנזך המדינה, תש"ם.
משה כרמל, ‏לידתה וצמיחתה של חזית הצפון, מערכות 279-280, יוני 1981, עמודים 23-29
יהושע פרוינדליך (עורך), תעודות למדיניות החוץ של מדינת ישראל, כרך 1: 14 במאי – 30 בספטמבר 1948, ירושלים: גנזך המדינה, תשמ"א.
יהושע פרוינדליך (עורך), תעודות למדיניות החוץ של מדינת ישראל, כרך 2: אוקטובר 1948 – אפריל 1949, ירושלים: גנזך המדינה, תשמ"ד.
ימימה רוזנטל (עורכת), תעודות למדיניות החוץ של מדינת ישראל, כרך 3: שיחות שביתת הנשק עם מדינות ערב דצמבר 1948 – יולי 1949, ירושלים: גנזך המדינה, תשמ"ג.
משה שרת, בשער האומות 1946–1949, הוצאת עם עובד, תל אביב, 1958.
יגאל אייל ורוית וייסמן, המלחמה המעצבת הראשונה, משרד הביטחון, 2018.
יגאל אייל ורוית וייסמן, ספר המדינה – מלחמת העצמאות, הוצאת משרד הביטחון, 2018 (3 כרכים).
לקריאה נוספת > הדרכה

יהודה ואלך, מדריך כרטא למלחמת העצמאות – מבצעים – אתרי קרבות – אתרי הנצחה, ירושלים: הוצאת כרטא, 2005. (הספר בקטלוג ULI)
זאב וילנאי, המערכה לשחרור ישראל, ירושלים: הוצאת הקרן הקיימת לישראל, 1949. (הספר בקטלוג ULI)
מטכ"ל, ענף היסטוריה, תולדות מלחמת הקוממיות, תל אביב: הוצאת מערכות, 1959.
קרבות תש"ח, תל אביב: הוצאת מערכות וצבא הגנה לישראל.
אפרים תלמי, מה ומי: לכסיקון מלחמת העצמאות, תל אביב: הוצאת דבר, 1964; 1980. (הספר בקטלוג ULI)
לקריאה נוספת > מחקרים > החלטת החלוקה

רות גביזון (עורכת), שישים שנה להחלטת כ"ט בנובמבר 1947, החלטת החלוקה והמחלוקת סביבה: מקורות ועיונים, באתר מציל"ה
לקריאה נוספת > מחקרים > הצד הערבי

לימור אבוניל, "צבא ההצלה של אלקאוקג'י", עבודת מוסמך, אוניברסיטת בר-אילן, 2005
אלחנן אורן, על "פלישת צבאות ערב" בעיני המודיעין, עיונים בתקומת ישראל 4, כרך 4, (1994) עמודים 608-605
יואב גלבר, פלישת צבאות ערב ב-15 במאי 1948, עיונים בתקומת ישראל 3, כרך 3, (1993) עמודים 74-23
יואב גלבר, קוממיות ונכבה, הוצאת דביר, 2004
רונן יצחק, שותפות ועוינות: עבדאללה, הלגיון הערבי ומלחמת 1948, ירושלים: הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס ותל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2006
בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, (תרגום מאנגלית: ארנון מגן), תל אביב: הוצאת עם עובד, תשנ"א 1991
בני מוריס, 1948: תולדות המלחמה הערבית-ישראלית הראשונה. תל אביב: הוצאת עם עובד וספריית ספיר, 2010
יוסף נבו, ‏על המקורות הערבים לחקר מלחמת העצמאות, קתדרה 1, אלול תשל"ו, עמודים 101-98
דני רובינשטיין, זה אנחנו או הם. הקסטל וירושלים, אפריל 1948. תל אביב, הוצאת ידיעות אחרונות, 2017
לקריאה נוספת > מחקרים > החברה האזרחית בתקופת המלחמה

מרדכי בר-און, מאיר חזן (עורכים), עם במלחמה – קובץ מחקרים על החברה האזרחית במלחמת העצמאות, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, 2007
ארנון גולן, פליטים יהודיים במלחמת העצמאות, יהדות זמננו 8, תשנ"ג, עמודים 217–242
נורית גרץ, ‏מלחמת השיחרור: מאבק בין דגמים בתרבות הישראלית, הציונות י"ד, 1989, עמודים 50-9
חנן חבר, שירה ורפורטז'ה במלחמת העצמאות, עיונים בתקומת ישראל 2, (1992) עמודים 448-427
נורית כהן-לוינובסקי, פליטים יהודים במלחמת העצמאות, הוצאת עם עובד ואוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת בן-גוריון, 2014
לקריאה נוספת > מחקרים > ההיסטוריוגרפיה של מלחמת העצמאות

יוסי בן-ארצי, ‏על ההיסטוריוגרפיה של מלחמת העצמאות, קתדרה 65, ספטמבר 1992, עמודים 167-159
מרדכי בר-און, מבט שני לאחור: רוויזיה בהיסטוריוגרפיה של מלחמת תש"ח וראשית המדינה, יהדות זמננו 6, תש"ן, עמודים 89–116
נתנאל לורך, גרשון ריבלין, מאיר פעיל, אלעזר גלילי, יוסף טבנקין ואחרים, ‏דיון: בעיית ההיסטוריוגראפיה של מלחמת העצמאות, קתדרה 1, אלול תשל"ו, עמודים 97-61
לקריאה נוספת > מחקרים > סרטים

מרטין גילברט, לידתה של ישראל: סרט מרתק עם צילומים נדירים מקום המדינה ערוץ ההיסטוריה, 1998
ביאורים

↑  ראו מפת גבולות החלוקה אל מול גבולות שביתת הנשק.
↑  החוקרים הישראלים מאיר זמיר ועזרא נשרי טענו, על סמך מסמכים שנמצאו בארכיונים צרפתיים ובריטיים, שההנהגה הישראלית בזמן האירועים צדקה בהערכתה שבריטניה היא שדחפה את מנהיגי ערב לפלישה לשטח ארץ ישראל ב-1948, ושמנהיגי ערב פעלו במידה רבה כשליחיה של בריטניה. כלומר, ישראל ניהלה למעשה מלחמה אנטי-קולוניאלית ברמה האסטרטגית – נגד בריטניה. בכך הם מצדיקים במבט מחודש את השימוש בשם "מלחמת השחרור". החוקר הראשון שהעלה טענה זו היה אילן אסיה.
↑  העיר יפו לא נכבשה במבצע חמץ או בהתקפת האצ"ל (שבה נכבשה רק מנשייה) שהחלה זמן קצר לפניו, אך השטח שנכבש במבצע חמץ ניתק אותה מסביבותיה ותרם לתהליך התפוררות הגנת העיר.
↑  החלל הצעיר ביותר שנהרג במלחמה היה נסים גיני בן ה-10, ששימש כתצפיתן וקשר בין העמדות של מגיני הרובע היהודי.
מקום גאומטרי

מקום גאומטרי (בלטינית: Locus; לוקוס) הוא אוסף של כל הנקודות המקיימות תנאי גאומטרי מסוים. בדרך כלל, המקום הגאומטרי הוא עקומה או איחוד של כמה עקומות.
דוגמאות למקומות גאומטריים במישור

אוסף הנקודות שמרחקיהן מהנקודות A, B שווים זה לזה הוא אנך אמצעי לקטע AB.
אוסף הנקודות הנמצאות במרחק שווה משני ישרים נתונים הנחתכים זה עם זה הוא חוצה הזווית שביניהם.
עבור שתי נקודות A,B אוסף הנקודות X עבורן \angle AXB קבועה הוא קשת מעגל.
בפרט, המקום הגיאומטרי של הנקודות X עבורן  AX\perp BX הוא מעגל עם קוטר  AB
אוסף הנקודות שאורכי משיקיהן לשני מעגלים שווים נקרא הציר הרדיקלי של המעגלים.
חתכי החרוט ניתנים להגדרה גם כמקומות גאומטריים:
אוסף הנקודות הנמצאות במרחק קבוע מנקודה נתונה הוא מעגל. אוסף הנקודות שיחס המרחקים שלהן מזוג נקודות נתונות הוא קבוע חיובי (שאינו 1) הוא מעגל הקרוי מעגל אפולוניוס.
אוסף הנקודות שמרחקן מנקודה נתונה שווה למרחקן מישר נתון (מדריך) הוא פרבולה.
אוסף הנקודות שסכום מרחקיהן משתי נקודות נתונות (מוקדים) הוא קבוע, הוא אליפסה.
אוסף הנקודות שהפרש מרחקיהן משתי נקודות נתונות (מוקדים) הוא קבוע, הוא היפרבולה.
אוסף הנקודות שיחסי מרחקיהן מנקודה מסוימת למרחקיהן מישר מסוים קבוע הוא חתך חרוט.
בגאומטריה דיפרנציאלית, בהינתן עקומה במישור  \gamma :[0,L]\to \mathbb {R} ^{2} בפרמטריזציה טבעית, המקום הגאומטרי של כל מרכזי העקמומיות שלה נקרא אוולוט.
בלדה

ערך זה עוסק בשירה סיפורית. אם התכוונתם לסוג של שיר רוק, ראו .
כריכת האוסף The Old Bush Songs, המכיל בלדות אוסטרליות אשר נאספו על ידי בנג'ו פטרסון. האוסף ראה אור בשנת 1905
בלדה היא שיר עלילתי, סיפורי, בעל אופי עממי. באיטלקית, פירוש המילה "בלדה" הוא "שיר מחול בעל קצב".
ראשית הבלדה לפני מהפכת הדפוס, כשהספרות עברה מפה לאוזן, מדור לדור וממקום אחד לאחר. לפיכך, התאימה הבלדה עצמה, באמצעות נוסחים שונים, לדורות, למקומות בהם סופרה ולאישיותו של הטרובדור שסיפר את הבלדה. הבלדות הכתובות הראשונות הופיעו במאה ה-13.
הבלדה > בלדות עממיות

הבלדות העממיות התפתחו בסקוטלנד, באנגליה ובאירלנד במאה ה-13, והתאפיינו בסוף טרגי, בדרך כלל מוות. יש בלאדות עם סוף שמח או רומנטי. הבלדות הושרו על ידי זמרים נודדים או זמרים עממיים כפריים, אשר היו עוברים בכפרים וערים, שרים ומבדרים את הקהל, ולאחר מכן כל אדם בקהל שילם על פי רצונו ויכולתו. כל זמר היה מפתח את הבלדות, ממציא, מעוות ולפעמים מוסיף או משמיט בתים. כשנאספו והועלו בלדות אלה על הכתב, לעיתים אף מאות שנים לאחר שהומצאו לראשונה, כבר היו לכל בלדה גרסאות שונות.
בבלדות העממיות מופיעים בדרך כלל ערכים כמו נאמנות, אהבה ומסירות. בבלדה ישנו גיבור, המתמודד עם המציאות הקשה או עם הבעיה בה הוא שרוי. יש בלדות היסטוריות המתארות אירועים היסטוריים, לאומיים או קהילתיים. יש בלדות הומוריסטיות רבות, ובלאדות חידות. הבלדות המפורסמות ביותר, ובחלק מן הגרסאות שלהן גם המוקדמות ביותר, הן הבלדות על הגיבור העממי רובין הוד. [דרוש מקור]
הסיפור הדרמטי בבלדה מתפתח לרוב באמצעות דיאלוג, תוך התמקדות במקרה או אירוע בולט. האירועים שקדמו למקרה זה ואלו שבאו אחריו לרוב מרומזים או שאינם מוזכרים כלל.
הבלדה > בלדות מודרניות

בתקופה הרומנטית, תחילת המאה ה-19, החלו לאסוף ולהעלות על הכתב בספרים את הבלדות. במקביל המשיכו להיכתב בלדות ספרותיות ובלדות עממיות. הבלדות קיימות גם בימינו וישנם שירים מודרניים הכתובים בסגנון זה.
הרומנסה שמקורה בספרד, היא "אחותה" של הבלדה ודומה לה. היא הגיעה אל התרבות היהודית דרך הלאדינו, שפתם של יהודי ספרד ומגורשיה מסוף ימי הביניים ואילך. הרומנסה נוטה להיות אופטימית מעט יותר מהבלדה.
מאפייני הבלדה

הבלדה היא שיר סיפורי בו קיימת עלילה עם מקצב, שורות קצרות, בתים וחריזה. בלדה מהווה מסורת בעל-פה, שעוברת מפה לאוזן בין הדורות והקהילות, ולכן עוברת שינויים בהתאם לזמן, למקום ולמאזינים וממילא אין לה מחבר אחד. מבחינת הסיפור שהיא מספרת, הבלדה דומה לסיפור עם והיא מתרכזת בפעולות ובדיאלוג ולא בתיאורים ובהגדה. בבלדה קיים איפוק רגשות, הרגשות מובעים באופן עקיף. לבלדה יש תפנית חדה בעלילה. יש כמה נושאים חשובים שבאים לידי ביטוי בהרבה מאוד בלדות: מוות, נטישה, אהבה ועוד.
בבלדות עממיות, נשמטו לעיתים במהלך הזמן פרטים חשובים בבלדה ועל המאזינים היה להשלים את פערי המידע בדמיון.
המתח הוא נושא חשוב בבלדה והוא בדרך כלל נמצא בסיום, שהוא טרגי. הסיום הטרגי נקרא "פואנטה", אבל חשוב להבדיל בין הפואנטה (שהיא השיא החשוב ביצירה), לבין הפתעות במהלך היצירה שנובעות מן התפנית החדה ומהפערים הרבים בבלדה. הבלדה משופעת בחזרות להן שני תפקידים: הדגשה ויצירת מתח.
מבחינת מאפייניה המוזיקליים, לבלדה משקל קצבי פשוט, מבנה משפטים פשוט, וטון עצוב. הבלדה ניתנת לשירה במנגינה מודלית (דומה במידה מסוימת לטעמי המקרא).
מאפייני הבלדה > אמצעים אפיים

המספר בבלדה מתווך בין חומרי הסיפור לשומעים. המספר בבלדה מרבה לדלג על פרטים בבלדה שגורמים לפערי מידע. באמצעות הפערים בסיפור הוא שומר על המתח העלילתי. התבניות הקבועות ורמזים המשתמעים בין המשמעות הגלויה למשמעות הסמויה בונים את הרובד האירוני בבלדה.
מאפייני הבלדה > אמצעים דרמטיים

האמצעי הבולט בבלדה הוא הדיאלוג, הנותן לבלדה מימד של מיידיות, קונקרטיות ועניין. הדיאלוג מחדד את הקונפליקט ומגביר את קצב ההתרחשות על ידי קידום העלילה אל השיא או לפואנטה (גילוי האמת); הדיאלוג בבלדה הוא לרוב קצר ותמציתי וקצבו מהיר.
הבלדה מציגה גיבורים המצויים בעיצומו של עימות. המספר מתחיל את סיפור הבלדה בעיצומו של הרגע הדרמטי, ללא דברי רקע. האירועים מוצגים בסדרה של מעין "הבזקים" שהקשר שלהם זה לזה מרומז יותר מאשר נאמר והם בונים את המתח בעלילה, המתפרק בנקודת השיא.
מאפייני הבלדה > אמצעים אידאיים

הגיבורים בבלדה הם גיבורים המייצגים ערכים, רעיון, עמדה ותפיסת עולם מסוימת. הבלדה מושכת את לב השומעים בשילוב בין צורת הביטוי העממית הקצבית, אווירת המסתורין, הטון האירוני וההתנגשות בין התפיסות המנוגדות.
הבלדות מסתיימות מבחינה עלילתית, אך לעולם אינן נסגרות מבחינת הדיון הרעיוני.
בלדות נודעות

שלושה בני עורב – בלדה סקוטית (בתרגומו של נתן אלתרמן)
אדוארד אדוארד – בלדה עממית (בתרגומו של נתן אלתרמן)
לורד רנדל – בלדה סקוטית (בתרגומו של נתן אלתרמן)
סר פטריק ספנס – בלדה סקוטית (בתרגומו של נתן אלתרמן)
שר היער – יוהאן וולפגנג פון גתה
על הרי גלבוע – שאול טשרניחובסקי
בעין דור – שאול טשרניחובסקי
בת הרב ואמה – שאול טשרניחובסקי
בלדה לחובש – דן אלמגור
הבלדה על יואל משה סלומון – יורם טהרלב
הנה תמו יום קרב וערבו – נתן אלתרמן
אברהם אבינו מוליך את יצחק לעקדה – איציק מאנגר
ראו גם

רומנסה
בלדות לפי עשור
לקריאה נוספת

שלמה יניב, הבלדה העברית – פרקים בהתפתחותה, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, 1986
שלמה יניב, הבלדה העברית בת זמננו – מסורת וחידוש, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה וזמורה ביתן, 1999
איור לבלדה Young Beichan
איור לבלדה "שלושה בני עורב"
פלטת שבת

פלטת שבת
הטמנה על פלטה לשבת
פְּלָטַת שַׁבָּת (בקיצור: פְּלָטַה) או כִּירַת שַׁבָּת היא כירה חשמלית – מכשיר חשמל ביתי עשוי מתכת, המכיל בתוכו גוף חימום בעל עוצמת חום קבועה ובלתי ניתנת לשינוי – המיועדת בעיקר לשמירת החום של מאכלי השבת עד להגשתם בסעודות שבת. עיצוב מכשיר זה מבחינת תפקוד מבוסס על ההלכות הנוגעות לבישול בשבת.
עיצוב המכשיר

פלטת השבת היא משטח מתכת שעליו ניתן להניח מספר סירים או כלי אוכל ממתכת. היא מכילה בתוכה גוף חימום חשמלי, בדומה לפלטה המיועדת לבישול, אך בניגוד אליה, בפלטת השבת החום מתפרס על שטח רחב (על מנת לאפשר שמירת חום של מספר סירים), ועל כן נמוך יותר מפלטה המיועדת לבישול. מאפיין ייחודי נוסף הוא אי היכולת להגביר או להקטין את עוצמת החום, וזאת כדי לעמוד בקריטריונים ההלכתיים.
התאמה להלכות בישול בשבת

פלטת השבת מיועדת לעמוד בקריטריונים הלכתיים של אמצעי חימום עליו מותר להשהות מאכלים שסיימו את בישולם (או שהם בשלבי בישול שונים) מערב שבת עבור השבת. החשש ההלכתי היסודי בהלכות שבת בסוגיית ההשהיה הוא שאדם יבוא להגביר את החום באמצעי החימום עליו הונחו התבשילים, על מנת לזרז את בישולם לקראת סעודת ליל שבת, פעולה המכונה במקורות ההלכתיים 'שמא יחתה בגחלים', (חתייה היא פעולת הגברת החום באמצעי חימום בו יש שימוש בגחלים באמצעות הזזתם וניעורם), פעולה האסורה משום מלאכת מבעיר ומלאכת מבשל. בעקבות חשש זה ישנם מקרים בהם ישנו איסור מדרבנן להשהות מאכלים שבישולם עוד לא הסתיים.
ההגדרה ההלכתית לאמצעי עליו מותרת השהיית מזון ללא כל הגבלה היא 'כירה גרופה וקטומה', ביטוי שפירושו כירה שחומר הבערה שלה הוא גחלים, כאשר אלו נגרפו והוצאו מן הכירה או שפוזר עליהם אפר. פעולות אלו אשר גורמות להקטנת חום הגחלים מבטאות את כוונתו של הגורף או המחתה להימנע מפעולת חיתוי בשבת, ועל כן מותר להשהות עליה גם מזון בשלב בישול מוקדם, היות שהמשהה עשה לעצמו היכר בגוף הגחלים וממילא סר החשש שמא יבוא לחתות בהם בשבת.
על פי מרבית הדעות ההלכתיות, פלטת השבת, שאין כל אפשרות להגביר את עוצמת חומה היא שוות ערך ל'כירה גרופה וקטומה', ועל כן מותר להשהות עליה מערב שבת מאכלים מבושלים ללא כל תלות במצב בישולם. הגבלה אחת על השהיית מאכלים מערב שבת היא אי־כיסוי סיר באופן הרמטי במגבות או בגדים, וזאת בשל איסור הטמנה.
במרבית המקרים כיום אין צורך הלכתי מובהק בשימוש בפלטת השבת, מפני שרוב המאכלים מוכנים בערב שבת לחלוטין, או לפחות נחשבים כמבושלים בשיעור של מאכל בן דרוסאי, אך פשט המנהג בכל תפוצות ישראל להשתמש בכלי זה בשבת, והפלטה הפכה אף לסממן מובהק כחלק מסמלי השבת. כמו כן הפלטה היא הפתרון היחיד להיתר חזרה בשבת עצמה של המאכלים למקור חום.
התאמה להלכות בישול בשבת > שימוש בפלטת שבת בשבת

בניגוד להנחת מאכלים מערב שבת המותרת ללא הגבלה אף שהמאכל מתבשל בשבת (מכח העיקרון 'אין שביתת כלים'), הנחת מאכל חי על גבי פלטת השבת בשבת עצמה אסורה מהתורה עקב מלאכת מבשל. איסור זה הוא אף אם המאכל מונח על הפלטה כשהיא קרה או לא פועלת (עקב תלות ההפעלה בקוצב זמן כדוגמת שעון שבת), ועתידה לפעול מאוחר יותר, משום ש'אחד נותן את הקדירה, ואחד מצית את האש' הראשון 'פטור אבל אסור' (בניגוד לשבת, פעולה זאת מותרת לכתחילה ביום טוב, בו הותר הבישול).
התאמה להלכות בישול בשבת > מיחזי כמבשל

הנחת מאכל מבושל יבש בשבת על גבי פלטת השבת מותרת עקרונית עקב הכלל 'אין בישול אחר בישול', כלומר אין משמעות לחימום מחודש של מאכל מבושל שהצטנן. עם זאת ישנם דעות על פיהם הנחת המאכל ישירות על גבי פלטת השבת אסורה בעקבות חשש 'מיחזי (=נראה) כמבשל', כלומר שפעולה זאת נראית כפעולת בישול רגיל, ואדם הרואה זאת לא ידע להבדיל בין הפעולה המותרת של חימום מחודש של מאכל מבושל, לבין הפעולה האסורה מהתורה של בישול מאכל חי. בעקבות חשש זה חימום מחודש של מאכל חי מותר רק באופן שעושה זאת בשינוי ניכר מדרך הבישול בימות החול, לדוגמה על גבי כלי מתכת ריק או פס מתכת המונח על פלטת השבת. ישנם דעות על פיהם אין כל חשש 'מיחזי כמבשל' בפלטת שבת, היות שהיא מיועדת אך ורק לשמירת חום בשבת, ולא לבישול, ועל כן מותר להניח מאכל מבושל יבש על גבי פלטת השבת בשבת ללא הגבלה (דעת הרב עובדיה יוסף).
תקפות העיקרון 'אין בישול אחר בישול' לגבי מאכל מבושל לח שנויה במחלוקת, ועל כן חימום מחודש של מאכל מבושל לח על גבי פלטת השבת מסובך יותר, ראו חימום חוזר של מאכל מבושל יבש או לח.
פלטת שבת על גבי כירת גז

במקומות שונים ישנו שימוש בפלטת שבת העשויה מפיסת מתכת המרודדת לטס מרובע אשר מונחת על גבי כירת גז (מכונה 'בלעך'. מיידיש: יריעת מתכת, פח), ועל גבה מונחים הסירים ובהם התבשילים. בעבר בהיעדר תשתית חשמל רחבה, אמינה וזולה היה רווח השימוש באמצעי זה, אך כיום שימוש כזה נפוץ בעיקר במטבחים מוסדיים, ואצל המקפידים על אי־שימוש בחשמל בשבת.
יש הסוברים כי בעת שימוש בפלטה מסוג זה יש צורך לנטרל או לכסות באופן כל שהוא את הכפתורים דרכם ניתן לשלוט בעוצמת הלהבה, על מנת שהכיסוי יחשב ל'כירה גרופה וקטומה'.
שימוש בסוג זה של פלטה הכולל אש גלויה ועשן נחשב למסוכן בטיחותית בהשוואה לפלטה חשמלית, ודורש זהירות ואוורור למניעת שרפה או חנק (מגז CO הנפלט מאש גלויה). בנוסף נדרשת זהירות מפני דליפת גז במקרה ובו כבתה הלהבה. גרסה אחרת של פלטה זו היא יריעת מתכת המונחת על מספר נרות (כדוגמת נר נשמה). גרסה זו מסוכנת במיוחד, ואסורה לשימוש על פי הנחיות הרשות הארצית לכבאות והצלה. בארצות הברית, מספר מקרי שריפות שנגרמו משימוש ב"בלעך" גבו אף קורבנות בנפש.
דעת החזון איש

החזון איש בספרו וכן במכתב ששלח לרב שמואל הלוי ואזנר, חיווה דעתו לגבי הפלטה המונחת על גבי כירת הגז, שאינה מתירה השהיית קדרות על גבה, היות שלדעתו גריפת או קטימת הגחלים מהכירה אמורה להקטין את חום האש על מנת ליצור שינוי מדרך הבישול בימות החול, ופלטה המונחת על הכירה משמשת בעיקרה לפיזור החום לכל הקדרות בשווה, (באופן פרדוקסלי לדעתו אם יניחו כיסוי קטן רק בגודל הלהבה שיגלה שמטרתו למעט החום תותר ההשהיה) בעקבות דבריו אלו החמירו תלמידיו לכסות את האש בפלטה העשויה משתי שכבות מתכת עם הפסק אוויר ביניהם אשר גורם להפחתת עוצמת החום על גבי הפלטה.
לגבי הפלטה החשמלית המצויה בימינו נחלקו האחרונים בדעתו, יש שכתבו שהיות ומכשיר זה משמש רק לחימום מאכלים יודה בזה שאין צורך בכיסוי נוסף, אך מאידך יש שהעידו ששמעו ממנו לאסור גם בזה משום לא פלוג, ויש האומרים שדעתו לכסות אף בפלטה חשמלית בכיסוי כל שהוא, אך אין צורך בהפסק אוויר.
ראו גם

שעון שבת
ל"ט אבות מלאכה
הערות שוליים

↑  אין לראות באמור ייעוץ הלכתי
↑  שו"ת באר משה ח"ז סי' ג', ועיין עוד שו"ת אגרות משה ח"א סי' צ"ג ושו"ת שבט הלוי ח"א סי' צ"א
↑  תמונות של שרפה שפרצה עקב שימוש בפלטה מסוג זה, אתר רוטר.נט, 12.9.2015
↑  פעמיים בשבוע: כמעט אסון בגלל 'בלעך', באתר בחדרי חרדים
↑  A Deadly Plague of Shabbat Fires – J.J. Goldberg – Forward.com, web.archive.org, ‏2015-03-24
↑  Kate Briquelet, Orthodox Jewish custom poses deadly fire danger, ‏2015-03-22 (באנגלית אמריקאית)
↑  אורח חיים סימן ל"ז סעיף קטן ט'
↑  שבט הלוי ח"א סי' צ"א
↑  דעתו שמטרת הקדרה ההפוכה שהזכיר השו"ע למעט את חום הכירה על מנת שתחשב גרופה וקטומה
↑  שו"ת הר צבי שו"ת שבט הלוי
↑  ספר ארחות רבינו ח"א עמ' ק"ב
↑  הרב ניסים קרליץ בחוט שני
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
כיסוי מתכת על גבי כירת גז דולקת, החלק הקדמי מכסה את הכפתורים