stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תל אנפה
הערות שוליים

↑  Andrea M. Berlin, Archaeological Sources for the History of Palestine: Between Large Forces: Palestine in the Hellenistic Period, The Biblical Archaeologist 60, 1997, עמ' 14, 25, 27, 30 doi: 10.2307/3210581 (ראו גישה חופשית)
↑  איאן שטרן, שמואל וולף, תליון דמוי תנית ממרשה והקשרו הצידוני־פיניקי, ארץ־ישראל: מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה ל"ג, 2018, עמ' 234
↑  מנחם שטרן, "יהודה ושכנותיה בימי אלכסנדר ינאי", בתוך: אוריאל רפפורט וישראל רונן (עורכים), מדינת החשמונאים, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 378, הערה 107.
|  שמורות טבע בישראל |
| --- | --- | --- |
| הגולן | אירוס הביצות נוב • אלי על • בריכת בראון • גמלא • הר אביטל • הר חרמון • הר חרמונית • הר פרס • הר שיפון • יער אודם • יער יהודיה • נחל גילבון • נחל משושים • נחל הבניאס • מג'רסה • סוסיתא |  |
| צפון | אבוקה • אלון • אלונה • אלוני אבא • אלוני בית קשת • נחל בית העמק • בריכת פסוטה • אלוני ברעם • אלוני יצחק • בוריקה • גאון הירדן •  החולה • הר ארבל • הר חורשן • הר יונה • הר מירון • הר שכניה • חוטם הכרמל • חוף דור-הבונים • חורבת קרתא • חורשת טל • חי-בר כרמל • מערת פער •  נחל בזק • נחל בצת • נחל דישון • נחל הקיבוצים • נחל כזיב • נחל מערות • נחל עמוד • נחל ראש פינה • נחל שניר • נחל שרך • נחל תבור • נחל תות • נחל עיון • עין אפק • עין ארובות • עין נוטרה • עין נימפית • עין תאו • פארק הכרמל • ראש הנקרה • רמות מנשה • תל דן • תל אנפה • תל סהרון • תל שמרון |  |
| מרכז | ביצת זיתא • בני ציון (חרוצים) • בריכת דורה • בריכת יער • גבעת האירוסים • גדור • געש • האירוסים • הדסים • המסרק • חולות ניצנים • מבוא אשדוד • חורבת מדרס • חורבת סעדים • מערת אבשלום • מערת התאומים • נאות קדומים • נחל דולב • נחל כפירה • נחל פולג • נחל קטלב • נחל שורק • נחל התנינים • עינות גיבתון • שער פולג |  |
| יהודה | אלוני שמואל • אל כנוב • הר הטייסים • ואדי מכוך • נחל אוג • נחל בזק עילי • נחל פרת • עינות צוקים • קנה וסמר |  |
| השומרון | הר כביר • יער אום צפא • יער ריחן • נבי רביח • נחל פצאל • נחל קנה • עינות זרקא • רכס טמון • ביצת ואדי מלחה • בור הציפורים • נחל שילה עילי |  |
| הנגב | בקעת תמנע • בתרונות רוחמה • גבעות להב • הבשור • המכתש הגדול • המכתש הקטן • הר הנגב • הר חירן • הר עמשא • הרי אילת • חולות משאבים • חולות סמר • חוף האלמוגים • חי-בר יטבתה • מכתשים בנגב • מצוק הצינים • נחל גרר • נחל ערוגות • נחל עשוש • נחל צין • עין גדי • ערבת עברונה • פארק הלס • פורה |  |
| שמורות ימיות | איי חוף ראש הנקרה • ים ראש הנקרה-אכזיב • שקמונה • ים ראש הכרמל • ים דור-הבונים • ים שקמה • איי חוף דור-מעגן מיכאל • ים גדור • ים האלמוגים • חוף האלמוגים • הים הדרומי • הפרעת פלמחים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558717205171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כדי אכילת פרס

פרס (=פרוסה) הוא חצי כיכר לחם, שהיה בזמן התלמוד
כדי אכילת פרס, הוא אחד משיעורי תורה, המגדיר את הזמן המקסימלי, בהרבה מהמצוות והאיסורים התלויים באכילה, אשר יש לאכול תוך זמן זה את השיעור שנקבע (למשל כזית) על מנת לקיים את המצווה או להתחייב על העבירה. שיעור זמן זה נקבע על פי אכילת אדם בינוני.
מהות השם ומקור הדין

מקור המילה פרס הוא במילה "פרוסה", ופירושו חצי, והכוונה חצי מהכיכר של זמן התלמוד. בדיני עירובי תחומין, קבעו חז"ל ששיעור העירוב הוא בשיעור שתי סעודות לאדם, שהוא כיכר אחת.
בשיעור הפרס עצמו נחלקו בתלמוד, ובעקבות זה בפסיקת ההלכה. לדעת הרמב"ם ופרשנים אחרים, כיכר שלם שיעורו 6 ביצים, וממילא פרס הוא 3 ביצים. לדעת רש"י ופרשנים אחרים שיעור כיכר הוא 8 ביצים, וממילא פרס הוא 4 ביצים. במשנה ברורה נטה הרב ישראל מאיר הכהן מראדין להכריע שבדיני תורה הולכים אחר המחמיר, ובדיני דרבנן הולכים אחר המקל.
שיעור הזמן כדי אכילת פרס

בשיעור הזמן של כדי אכילת פרס באכילה של מצווה נחלקו האחרונים. דעת הרב אברהם ישעיהו קרליץ ("החזון איש") שהוא 2 דקות ועל כל פנים לא יותר מארבע דקות. ודעת הרב משה פיינשטיין שהשיעור הוא פחות משלוש דקות. וכעין זה כתב הערוך השולחן שהוא כשלוש או ארבע דקות. וכן דעת רבים מהאחרונים ששיעורו הוא כשלוש דקות.
לעניין שיעור זמן כדי אכילת פרס באכילה של איסור ,כגון לחולה ביום כיפור, כתב בחתם סופר שטוב להחמיר להמתין 9 דקות, אך לכל הפחות 2 דקות. ובאגרות משה כתב שלכל הפחות ימתין 4 וחצי דקות, ויש אומרים לא פחות מ-6 או 5 דקות. יש שכתבו שיש להמתין 7 דקות.
שיעור הזמן כדי אכילת פרס > ממתי מחשבים הזמן

יש שכתבו שמשערים את שיעור 'כדי אכילת פרס' רק מתחילת הבליעה. ויש שכתבו שמשעת הלעיסה יש להתחיל ולחשב הזמן.
שיעור הזמן כדי אכילת פרס > שיעור הזמן בסוגי מאכלים שונים

שיעור זה של כדי אכילת פרס כאילו אכל פת חיטין בהסיבה עם לפתן, ויש שכתבו שבכל מאכל משערים לפי מינו.
ויש שהוסיפו עוד שבדבר חם יש לשער אכילתו לפי דרכו, ויש חולקים.
מצוות איסורים ודינים התלויים באכילת פרס > מצוות ששיעור אכילתן הוא כדי אכילת פרס

אכילת כזית מצה ומרור בליל פסח, וכן אפיקומן.
חיוב ברכת המזון הוא באכילת כזית כדי אכילת פרס.
מצוות איסורים ודינים התלויים באכילת פרס > איסורים ששיעור אכילתן כדי אכילת פרס

מאכלות אסורות.
איסור אכילה חוץ לסוכה, הוא כביצה כדי אכילת פרס.
איסור אכילה ביום כיפור ככותבת תוך כדי אכילת פרס.
מצוות איסורים ודינים התלויים באכילת פרס > דינים שונים שתלויים כדי אכילת פרס

יש להרחיק מצואת הקטן, מזמן שאוכל כזית דגן תוך כדי אכילת פרס.
השוהה בבית המנוגע כדי אכילת פרס של פת חיטין בגדיו נטמאים (והאדם עצמו נטמא אף בשהיה כל שהיא).
ראו גם

כדי הילוך
הערות שוליים

↑  כך כתב במשנה ברורה  לעניין קטן (סי' פ"א סק"ד), וכ"כ במנח"ח (מצווה שיג סק"ד), וחזו"א (או"ח סי' לט אות יט), אמנם במשנה ברורה סי' תרי"ח (ס"ק כא) משמע שמשערין לכל אדם לפי מה שהוא, וספר שיעורי תורה (סי' ג' סט"ו ס"ק לה הערה 5, עמ' רה) האריך בסתירה זו.
↑  תלמוד בבלי, מסכת  ברכות, דף מ"א, עמוד  א'
↑  סי' תרי"ב סק"ח
↑  שיעורין של תורה שיעורי המצוות אות ל'.
↑  שו"ת אגרות משה (חלק ו) או"ח ח"ד סי מא.
↑  כן כתב הרב שלמה זלמן אוירבך, ראו שמירת שבת כהלכתה פ' נ"ד הע' קל.
↑  כן כתב הרב שלמה זלמן אוירבך (הליכות שלמה יו"כ פ"ה אורחות הלכה הע' 26).
↑  ערוך השולחן (סי תרי"ח סע' יד).
↑  שו"ת שבט הלוי (ח"ט סי' קעג אות ה) על פי החת"ס; שו"ת אור לציון (ח"ג תשובה יג).
↑  שו"ת שבט הלוי (ח"ט סימן קיט אות ג') שכך משתמע מה"חק יעקב". וכן דעת הגרי"ש אלישיב הובא בהגדה של פסח "הלילה הזה" עמ' 19.
↑  כן כתב בחזון איש, אורח חיים, קונטרס השיעורים, סימן ל"ט סעיף קטן י"ח.
↑  דעת הרב ישראל מאיר הכהן, "משנה ברורה", סימן פ"א, סעיף קטן ג', לעניין קטן. כך כתב גם מחבר "מנחת חינוך", מצווה שי"ג, אות ה'.
↑  מנחת חינוך, מצווה שי"ג, אות ה'
↑  הלכות חג בחג, פרק כ"ב, הערה 25 בשם הרב יוסף שלום אלישיב.
↑  בסוף "ספר הסוכה השלם" כתב בשם הגרש"ז אוירעבך שמאחר ששיעור כביצה הוא כפול משיעור כזית, אף שיעור כדי אכילת פרס הוא כפול
↑  שולחן ערוך או"ח סימן תרי"ב ס"ג.
↑  תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף ו', עמוד א'
| מידות, שיעורים ומשקלות בהלכה |
| --- | --- | --- |
| מידות אורך | אצבע • סיט • טפח • זרת • אמה • ריס • מיל • פרסה |  |
| מידות נפח | כור • לתך • איפה • סאה • הין • עשרון • קב • לוג • מלוא לוגמיו • רביעית • כביצה • ככותבת • כגרוגרת • כזית • משורה • קורטוב • כעדשה |  |
| מידות מטבעות | כיכר של קודש • כיכר של חול • מנה • דינר זהב • סלע • שקל • זוז (דינר כסף) • סלע מדינה (טרפעיק) • מעה • פונדיון • איסר • מסמס • קונטרק • פרוטה |  |
| מידות שטח | בית כור • בית לתך • בית סאה • בית קב • בית רובע |  |
| מידות זמן | חלק • שיתין נשמין • תוך כדי דיבור • כדי אכילת פרס • כדי הילוך • שעה זמנית • מעת לעת |  |
שלמה שנהוד

| --- | --- |

 לידה:  10 באוקטובר 1912 ייז'יירנה, אוקראינה 
 פטירה:  28 בנובמבר 1984 (בגיל 72) 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  יידיש, עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש 
 
שלמה שֶנהוֹד (במקור שיינהוֹיט, נכתב גם שנהויט, שענהויט; לעיתים ש. שן; 10 באוקטובר 1912 - 28 בנובמבר 1984) היה משורר ומתרגם עברי ויידי, חתן פרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש לשנת 1979.
קורות חיים

שנהוד נולד בשנת 1912 בייז'יירנה, במחוז טרנופול שבמזרח גליציה (אוקראינה של ימינו). בילדותו למד בחדר, בבית מדרש ובבית ספר עברי של רשת "תרבות". לאחר מכן למד בבית הספר למסחר בטרנופול ובסמינר תחכמוני בוורשה.
בחודש מאי 1936 עלה שנהוד לארץ ישראל. משנת 1938 כתב שירים ביידיש שהתפרסמו בכתבי עת ספרותיים בישראל ומחוצה לה. משנת 1947 החל לכתוב בעברית, ותרגם ספרים מיידיש לעברית ומעברית ליידיש.
בשנת 1960 זכה בפרס ע"ש נחה ומנחם ברגמן לתרגום מיידיש לעברית, הניתן מטעם הקונגרס היהודי העולמי לתרבות, על תרגומו לספרו של חיים גראדה, "שבתותיה של אמא".
בשנת 1962 זכה בפרס קסל לספרות של יהדות מקסיקו על ספר שיריו "מיט חלום איבער תהום" (עם חלום עלי תהום).
בשנת 1979 היה חתן פרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש.
שנהוד היה חבר חבורת ה"אינזיך", ושירתו הדו-לשונית, בעברית ויידיש, נובעת מאישיותו. בניגוד לשירה המודרנית של בני דורו, שירתו נכתבה בתבנית כמעט קלאסית ובתכנים שמרניים, תוך ניסיון למזג בין האינטלקט לנפש ובין העיוני-מושגי לסמלי-לירי.
על שירתו כתב אפרים אלימלך אורבך כי היא ”מזיגה נאה של הגות מיסטית ושל אמוציה לירית, של מחשבה מופשטת ושל תפילת עני. הוא נעזר במניפה עשירה של מונחים קבליים מתוך מיצוי כל תכנם המסתורי”.
חוקר הספרות שלום לינדנבאום התעמק בשיריו הקבליים וניסיונו של שנהוד להתמודד עם הקבלה הצפתית: ”משום כך סובבים שיריו סביב מספר נושאים, אשר כל אחד מהם מתייחס לצד אחר התופעה המשמשת לו למושא שיאי. נושא אחד הוא עימות מצב העולם בימינו עם תורת הקבלה... קבוצה אחרת של שירים משחזרת "סיפורים היסטוריים"... קבוצה אחרת... עוסקת בספירות הקבליות עצמן. בשירים אלה מנסה שנהוד לתת עיצוב שירי ליסודות העיוניים של הקבלה. זהו ניסיון נועז”.
פרסומיו > ספריו

צווישן בלוי און ים: לידער, תל אביב: פריינט, 1939. (ביידיש)
שירי העצב הקורן; ציורים: אלכסנדר בוגן, תל אביב: דביר, תשט"ז 1956.
מיט חלום איבער תהום: לידער, תל אביב: מנורה, תשכ"א. (ביידיש)
שירי חקל תפוחין; בלווית מסה מאת זלמן שזר; ציורים: פנחס שער, תל אביב: המנורה, תשל"ג.
שירי תקון, תל אביב: המנורה, תש"מ.
לידער פון הייליקן עפלפעלד, תל אביב: ישראל-בוך, תשמ"א 1980. ("שירי חקל תפוחין") (ביידיש)
שירים בפתחי עולם; ציורים: פנחס שער, תל אביב: המנורה, תשמ"ג 1983.
מסע בנוף העצבות; פתח דבר מאת מיכל אורון; אחרית דבר מאת שמעון קאנץ, תל אביב: חמו"ל; בסיוע קרן תל אביב לספרות ולאמנות, תשמ"ה 1985. (שירי קבלה – בחלקם מעזבונו ובחלקם פורסמו בבמות שונות. ראה אור לאחר מותו.)
פרסומיו > תרגום > מעברית ליידיש

אורי אבנרי, אויף די פעלדער פון נגב: מלחמה טאָגבוך, תל אביב: הוצאת הפועלים, 1951.
יהודה גאָטהעלף (רעדאקטער), ישראל געראנגל און דערגרייכונגען: זאמלבוך; פון עברית: שלמה שנהוד, תל אביב: המנורה; איחוד עולמי פועלי ציון (צ.ס.) – התאחדות, תשכ"ז. (קובץ)
*אנדא עמיר-פינקערפעלד, איינס: פאָעמע; יידיש: שלמה שנהוד, תל אביב: פארלאג י"ל פרץ, תשמ"ב 1982. (פואמה)
פרסומיו > תרגום > תרגומים לעברית

(כל התרגומים להלן הם מיידיש, פרט לספרו של יעקב הרציג, שתורגם מפולנית.)
אברהם משה פוקס, תהום פעור, תל אביב: מ. ניומן, תשי"ד. (סיפורים)
יעקב גלאטשטיין, ובהגיע יאש; מיידיש: שלמה שנהוד, תל אביב: דביר וקרן לואיס, תשי"ז.
יהואש, במארג: שירים; תרגום בידי א. פרסמן, ש. שנהוד [ואחרים]; דברי מבוא מאת דב סדן, ירושלים: מוסד ביאליק, תשי"ז 1957.
חיים גראדה, שבתותיה של אמא; מיידיש: שלמה שנהוד, תל אביב: מסדה, תשי"ח.
נחום חנין, ברלה; מיידיש: שלמה שנהוד, תל אביב: הוצאת י"ל פרץ, 1960. (סיפור)
א. אלמי (שעפס), בין סיני לאולימפוס; מיידיש: ש. שנהוד, תל אביב: י.ל. פרץ, 1960. (מסות)
משה וויטיעס [סוֹרגֶן], מסות על ספרות; תרגום: שלמה שנהוד, תל אביב: מנורה, תשכ"א.
נחמיה לוינסקי, בצל הגזעים: ספורים מהווי דרום אפריקה; מיידיש: ש’ שנהוד; ציורים: ש’ דרורי, תל אביב: הוצאה י"ל פרץ, 1961.
שני הכרכים הראשונים (שהופיעו בשנות ה-60) של: מול האויב הנאצי , תל אביב: ארגון נכי המלחמה בנאצים:
כרך א: לוחמים מספרים 1939–1945; המערכת: בורנשטין שמואל ואחרים; תרגומים: הלר בינעם, ספיבק שלמה, שנהוד שלמה, תשכ"ב 1961.
כרך ב. לוחמים מספרים 1939–1945; עריכה ותרגומים: ש’ שנהוד. תשכ"ז 1967.
יעקב הרציג, נדודי המלחמה ויאסלו עירי; תרגם מפולנית ש’ שן, תל אביב: המנורה, תשכ"ה 1964. [נכתב גם: "נדודי במלחמה..."] (על תקופת השואה)
יעקב גלאטשטיין, מכל עמלי: שירים ופואימות; תרגם מיידיש: שלמה שנהוד; בלווית מבוא מאת דב סדן, ירושלים: מוסד ביאליק, תשכ"ד 1964.
א. אלמי, שירות אחרונות: שירים ופואימות; תרגום מיידיש שלמה שנהוד; מבוא מאת ש. ל. שניידרמן, תל אביב: י. ל. פרץ, תשכ"ז 1966. (הנוסח המקורי: לעצטע געזאנגען)
ספר צ’מרינסקי: פעילותו של איש הבימה; עריכה ותרגומים: שלמה שנהוד, תל אביב: המנורה, תשכ"ז. (לשנת העשרים ואחת לפטירת ברוך צ'מרינסקי; דברים משלו ועליו)
י’ פפירניקוב, בשערי הקשת: שירים תרגם מיידיש שלמה שנהוד, תל אביב: המנורה, תשל"א.
יצחק פאנר, מיניאטורות; תרגום מיידיש: שלמה שנהוד [ועוד]), תל אביב: י"ל פרץ, תשל"ב. (פרוזה)
יחיאל הופר, בנשיה הלבנה: במחנה עבודת כפיה ברוסיה הצפונית הרחוקה: רומן; עברית: שלמה שנהוד, תל אביב: יבנה, תשל"ב.
יונס טורקוב, סופן של אשליות: מהסכם מינכן עד תאי-הגזים באושוויץ; עברית: שלמה שנהוד, תל אביב : המנורה, תשל"ג.
יעקב גלאנץ, גוילי ימים; תרגם מיידיש שלמה שנהוד, תל אביב: המנורה, תשל"ג 1973. (שירים)
רבקה רוס, דם זר: רומן; מיידיש: שלמה שנהוד, תל אביב: אל"ף, תשל"ד.
צילה לבנון, מירה’לה: סיפורי העבר והווה; עברית: שלמה שנהוד, תל אביב: יד"ל, תשל"ד.
דוד זאקאליק, בסערה: רומן; עברית: שלמה שנהוד, תל אביב: המנורה, תשל"ד. ("אין שטורעם")
יעקב יקיר, ירח נוהג בכוכבים: סיפורים; ערך והביא לדפוס: שלמה אבן-שושן; המתרגמים: ישראל זמורה, אברהם יהל, שלמה שנהוד, תל אביב: הקיבוץ המאוחד; אגודת הסופרים העברים (ספרית שבות על שם חיים הזז), תשל"ה.
חוה רוזנפרב, עץ החיים: טרילוגיה; תרגום מיידיש: שלמה שנהוד, תל אביב: ספרית פועלים, תשל"ח–תשל"ט. (3 כרכים; תרגם את הכרך הראשון
פרץ גראנטשטיין, אנשי אתמול: סיפורים ודמויות; עברית: שלמה שנהוד, תל אביב: הוצאת י. ל. פרץ, תשמ"ג 1983.
משה שולשטיין, ליד פנקסה של לובלין: חזיון דרמטי בערימה של אפר / ביים פנקס פון לובלין: דראמאטישער חזיון אין א קופע אש; עברית שלמה שנהוד; עטיפה ואיורים: ארתור קולניק, תל אביב: ארגון יוצאי לובלין בישראל, תשמ"ה 1985. (עברית ויידיש עמוד מול עמוד)
פייבל זיגלבוים, משיח מרמלה; מתורגמים מיידיש על ידי יונה ברקמן ("אחיקם והעילוי מחברון"), שלמה שנהוד ("דליה"), חיים זכאי (כל שאר הסיפורים)), תל אביב: ישראל-בוך, תש"ן 1990.
פרסומיו > פרסומים אחרים

"דיכטונג און קבלה", ישראל-שטימע (12 במאי 1981) 4, 5.
לקריאה נוספת

שמעון קנץ, שירתו הקבלית של שלמה שנהוד ביידיש, דבר (5 במרץ 1982), 18.
יעקב-צבי שרגל ושמעון קנץ, ארום די "לידער פון הייליקן עפלפעלד [לשלמה שנהוד]", ישראל-שטימע (17 בפברואר 1981). (ביידיש)
ישראל כהן, "שלמה שנהודס קבלה-דיכטונג און אונדזער דור : [על: שלמה שנהוד, שירי תיקון]", ביי זיך 16 (תשם) 54-62. (ביידיש)
אליהו ליפינר, "פון די ערדישע ספערעס צו די עפל-סעדער אין צפת של מעלה (וועגן שלמה שנהודס "שירי חקל תפוחין")", ביי זיך 12 (תשלט) 65-68. (ביידיש)
הערות שוליים

↑  פרס לשלמה שנהוד על תרגום מיידיש, דבר, 23 באוגוסט 1960.
↑  גראדה ושנהוד חתני פרסי־קסל, דבר, 19 בינואר 1962; בעולם ואצלנו, מעריב, 26 בינואר 1962.
↑  חלוקת פרס איציק מאנגר, מעריב, 3 ביולי 1979.
↑  אל"ף, שירת שנהוד, מעריב, 1 ביוני 1973.
1 2  שלום לינדנבאום, קבלת צפת בעיצוב שירי, מעריב, 14 בספטמבר 1973, המשך (בעקבות "שירי חקל תפוחין", תל אביב תשל"ג 1973).
↑  עיון ראשון: שירת שנהוד, מעריב, 1 ביוני 1973.
↑  ביקורת: עמנואל בן-גריון, סיפורי א. מ .פוקס, דבר, 25 ביוני 1954; יהושע בר-יוסף, תהום פעור, דבר, 11 במרץ 1955.
↑  ביקורת: חוה רזילי, יהדות פולין שאיננה: "ובהגיע יאש" ליעקב גלאטשטיין, מעריב, 17 בינואר 1958.
↑  ביקורת: אברהם בלאט, שבתותיה של אמא, דבר, 15 באוגוסט 1958.
↑  פנינה, "בצל הגזעים" של ד'־אפריקה, מעריב, 29 בדצמבר 1961.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308178305171  PLWABN: 9810698027005606  BnF: cb17929960m (data)  GND: 172546117  ISNI: 0000 0000 6667 480X  LCCN: n85074385  NLA: 35829163  NTA: 189856262  VIAF: 303870086   WorldCat (עם VIAF): 303870086
תל א-רימאח

תל א-רימאח הוא אתר ארכאולוגי במחוז נינוה בעיראק, כ-80 ק"מ ממערב לנינוה, באזור העיר סינג'אר. זיהויה של העיר העתיקה ששכנה באתר אינו ודאי; החוקרים הציעו את קטרה או קראנה.
היסטורית התיישבות

האתר היה מיושב כנראה כבר באלף השלישי לפנה"ס. לשיא גדולתו הוא הגיע באלף השני לפנה"ס בתקופה הבבלית הקדומה, ובתקופת ממלכת מיתני. תקופת פריחה נוספת הייתה בתקופה האשורית החדשה. שתי הערים העתיקות קטרה וקראנה, מהאלף השני לפנה"ס, שכנו באזור התל העתיק, הממצאים לא העלו זיהוי ודאי של התל.
המחקר הארכאולוגי

האזור נסקר בשנת 1938 על ידי הארכאולוג הבריטי סיטון לויד. האתר של תל א-רימאח נחפר בין השנים 1964–1971 על ידי משלחת של המכון הבריטי ללימודי עיראק, בראשות דייוויד אוטס (אנ'). בין הממצאים שנחפרו באתר היו מקדש וארמון מתחילת האלף השני לפנה"ס. הארמון והחצר שלו היו מעוטרים ב-50 עמודים שעוצבו כמו עמודי עץ דקל. קוטר העמודים היה 60 ס"מ בדומה לגזע דקל בטבע. עיצוב עמודים דומה נמצא גם בארמון בתל ליילאן. מבנה מהתקופה הנאו-אשורית הממצאים כללו גם מספר לוחות בכתב יתדות המתוארכות לתקופתו של זמרי-לים מלך מארי, שמלך במאה ה-18 לפנה"ס. רוב הלוחות היו מהארכיון הפרטי של אילתאני אשתו של מושל קראנה.
המחקר הארכאולוגי > מצבת אדד־ניררי

הממצא המפורסם ביותר מהאתר הוא מצבת אדד־ניררי השלישי המציינת את שמו של המלך יואש מלך ישראל כמעלה מס למלך אשור. לאחר הקדשה לאל אדד פותח אדד־ניררי הגוף הכתובת:
אדד-ניררי, מלך חזק, מלך תבל, מלך אשור, בן שמשי-אדד, מלך

תבל, מלך אשור, בן שלמנאסר, מלך כברות ארבע,

מרכבות, צבא ומחנות גייסתי ולארץ חֿתי ללכת ציוויתי. בשנתי הראשונה

את אמורו וחֿתי הכרחתי לכרוע בפניי; מנחות ומס קבוע

לעתיד עליהם הטלתי. הוא קיבל

2 אלפים מנחת כסף, 1 אלף מנחת נחושת, 2 אלף מנחת ברזל,

3 אלף בדים צבעוניים ובד פשתן ממריא של דמשק מנחה.

הוא קיבל מיואש השומרוני, מה(שליט ה)צורי ומה(שליט ה)צידוני

מנחה. אל הים רבתי שבמבוא שמש הלכתי, את צלם מלכותי

בארוד שבלב הים הזקפתי. ללבנון

עליתי (לכרות) גזעים: 1 מאה ארזים חזקים, הדרושים להיכלי ומקדשיי.

הוא קיבל מהמלכים של נאירי (אנ') כולם מנחה.
לאחר מכן, בקטע מקוטע, מספר אדד־ניררי שציווה על נרגל־ארש, מושל כמה אזורים (ביניהם סוחֿי (אנ'), ענת ורַצַפַה (ספ')), להקים כפרים רבים, בפירוט מספריהם בכל מחוז; וקללה בשם האלים הגדולים לכל מי שימחק שם אחד מהשמות על המצבה.
↑  בתקופה זו הכוונה לסוריה וארץ ישראל
↑  ארץ המערב
↑  כך במקור, הכוונה לאדד־ניררי
↑  2,000 כיכרות
↑  אדון בארמית
↑  באכדית: Ia-’a-su
↑  הים הגדול
ראו גם

רשימת ממצאים מרכזיים בארכאולוגיה מקראית
לקריאה נוספת

David Oates, The Excavations at Tell al Rimah, 1964, Iraq 27, 1965, עמ' 62–80
David Oates, The Excavations at Tell al Rimah, 1971, Iraq 34, 1972, עמ' 77–86 doi: 10.2307/4199937
הערות שוליים

↑  The Assyrian Sacred Tree: A History of Interpretations מאת Mariana Giovino, הוצאת Saint-Paul‏ 2007, עמ' 187
↑  The Face of Old Testament Studies: A Survey of Contemporary Approaches מאת David W. Baker,Bill T. Arnold, הוצאת Baker Academic,‏ 2004, עמ' 41
1 2  Stephanie Page, A Stela of Adad-nirari III and Nergal-ereš from Tell al Rimah, Iraq 30, 1968, עמ' 139–153 doi: 10.2307/4199848
↑  התרגום מתבסס על המקור האכדי, התרגום האנגלי והתרגום של עודד בוסתני, תולדות עם ישראל בימי בית ראשון, כרך 2, עמ' 251
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 236114873   WorldCat (עם VIAF): 236114873 
מצבת אדד־ניררי מתל רימאח
דב גולדברגר

| --- | --- |

דב גולדברגר עם הנשיא עזר ויצמן ואשתו ראומה
 לידה:  1946 (בן 79 בערך) גרמניה
דב גולדברגר (נולד ב-1946) הוא איש חינוך ישראלי. שימש כפרופסור לחינוך באוניברסיטת בר-אילן וכמנכ"ל החברה למתנ"סים.
פרסומים

בית הספר הקהילתי, הוצאת קו מחשבה, תשנ"א.
הפעלופדיה - אנציקלופדיה לפעילות חברתית (עורך ראשי ויוזם), 12 כרכים, הוצאת ידיעות אחרונות.
הפעלוטף - אנציקלופדיה לפעילות חברתית לגיל הרך (עורך ראשי ויוזם), 5 כרכים, הוצאת ידיעות אחרונות.
מתודופדיה - אנציקלופדיה למתודות הפעלה (עורך ראשי), הוצאת ידיעות אחרונות, תשס"ב.
הזכות לדעת - זכויות וחובות של הורים בחינוך, הוצאת ידיעות אחרונות, תשנ"ח.
המערה המודרנית - מחברה ריכוזית לקהילה דיגיטלית, הוצאת ידיעות אחרונות, תשנ"ה.
עושים סדר - הגדה של פסח, הוצאת משכל, מיסודן של ידיעות אחרונות וספרי חמד, תשס"ד.
ימי הפורים, משרד החינוך והתרבות, תש"ן.
"ונהפוך הוא - הומור תורני לפורים",2 כרכים, הוצאת בית-אל, תשס"ח.
"מעורבות הורים בחינוך כתופעה חברתית", בתוך בית הספר הקהילתי - רב שיח משותף, בהוצאת החברה למתנ"סים תשנ"ה.
"מרכזים קהילתיים בישראל", מתוך: יובל למערכת החינוך בישראל, בהוצאת משרד החינוך התרבות והספורט תשנ"ט.
"בתי ספר קהילתיים: התפיסה הרעיונית ויישומה", בשיתוף ד"ר ירדנה הרפז. מתוך: יובל למערכת החינוך בישראל, בהוצאת משרד החינוך התרבות והספורט תשנ"ט.
"תרבות הפנאי בישראל", מתוך ישראל 2000 - ספר המאה ה-21 (אנגלית), תש"ס.
"מרכזים ומנהלים קהילתיים בישראל כמנוף לחינוך מבוגרים", מתוך: ספר על חינוך מבוגרים ביובל שנות המדינה, תש"ס.
לחשב מסלול מחדש, הוצאת דני ספרים, תשפ"ג.
פרסומים > מאמרים

מעורבות הורים בחינוך כתופעה חברתית, מתוך: בית הספר הקהילתי - רב שיח משותף, בהוצאת החברה למתנ"סים תשנ"ה - 1995.
מרכזים קהילתיים בישראל, מתוך: יובל למערכת החינוך בישראל, עורך: דר' אלעד פלד, בהוצאת משרד החינוך, התרבות והספורט, תשנ"ט - 1999.
בתי ספר קהילתיים: התפיסה הרעיונית ויישומה, בשיתוף דר' ירדנה הרפז, מתוך: יובל למערכת החינוך בישראל, עורך: דר' אלעד פלד, בהוצאת משרד החינוך, התרבות והספורט, תשנ"ט - 1999.
תרבות הפנאי בישראל, מתוך: ישראל 2000 - ספר המאה ה-21 (אנגלית), עורך: מאיר אהרוני, תש"ס - 2000 (בהכנה).
מרכזים ומנהלים קהילתיים בישראל כמנוף לחינוך מבוגרים, מתוך הספר ללמוד ולבנות אומה: חינוך מבוגרים ביובל שנות המדינה, עורך: דר' איתן ישראלי, תש"ס - 2000.
חינוך קהילתי, מרכזים קהילתיים ומתנ"סים מתוך: החינוך הבלתי פורמלי במציאות משתנה. עורכים: שלמה רומי ומרים שמידע, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית ירושלים.
תוכנית שילוב נכים בקהילה מתוך: החינוך הבלתי פורמלי במציאות משתנה. עורכים: שלמה רומי ומרים שמידע, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית ירושלים.
הערות שוליים

↑  אליעזר היון, האיש שקורא להוציא את הגלות מישראל ולהפסיק לשקר בתפילה, באתר ynet, 19 ביוני 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279675105171  LCCN: n89633970  VIAF: 82540575   WorldCat (עם VIAF): 82540575
שמורת שער פולג

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  שמורת טבע
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  ליד נתניה
 קואורדינטות:  32°15′30″N 34°50′20″E﻿ / ﻿32.25833333°N 34.83888889°E﻿ / 32.25833333; 34.83888889
  (למפת נתניה מוגדלת) שמורת שער פולג(למפת נתניה רגילה) שמורת שער פולג(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שמורת שער פולג(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שמורת שער פולג 
 
שְׁמוּרַת שַׁעַר פּוֹלֵג היא שמורת טבע בשרון, השוכנת בין היישובים יקום מדרום, אודים מצפון, וכביש 2 ומכון וינגייט ממערב. השמורה הוכרזה ב-23 במרץ 1967 ושטחה הורחב ב-29 במאי 1997. שטחה 136.5 דונם ולמרות ממדיה הצנועים היא מצטיינת בצמחייה עשירה בבתי גידול שונים.
אתרי השמורה > רכס הכורכר ו"שער פולג"

השמורה מקיפה את רכס הכורכר השני מבין שלושה רכסים המלווים את קו החוף בשרון הדרומי. בתקופת הברונזה (תחילת האלף ה-3 לפנה"ס) קם על הרכס יישוב כנעני בגובה של 20 עד 25 מטרים מעל פני הים, המוכר כיום כתל פולג. החל במאה ה-19 לפנה"ס נחפר חפיר בצידו הצפוני של התל, וזה הורחב בתקופה הרומית, עת החל ייבוש הביצות באזור. בחפיר זה עובר אפיקו של נחל פולג, ועל שמה של פרצה זו ברכס כינו הצלבנים את הנחל בשם "נחל הסלע המבותר". בערבית כונה הנחל "ואדי פאליק", היינו "החוצה", וגם שמו העברי של הנחל - "פולג" מלשון "מפלג" - ניתן לו על שמה של הפרצה. הממלוכים הזניחו את מפעל הייבוש, וממזרח לרכס נוצרה ביצה גדולה בשטח של 4,000 דונם. לאחר שאדמות האזור נרכשו על ידי המוסדות העבריים ב-1935, הועמקה הפרצה שוב, והביצה נוקזה. רוחבה של הפרצה כיום הוא 10 מטרים בבסיסה ו-20 מטרים בחלקה העליון.
אתרי השמורה > שרידי אודים

בחלקה הצפון-מערבי של השמורה שוכנים שרידיו של מושב אודים אשר הוקם במקום בשנת 1948, כחודש לאחר הכרזת העצמאות. במושב הוקמו מספר אוהלים וצריפים, ומערות שנחפרו בכורכר שימשו לו כרפתות. בשנת 1950 עבר המושב למיקומו הנוכחי מצפון לשמורה, ומספר מבנים, בהם מבנה המזכירות, שרדו במקום. עוד ניטעה במקום בעת הקמת היישוב חורשת עצי אורן ירושלים ובה אנדרטה שהקימו התושבים לזכרם של שלושה מבני המושב אשר נפלו על הגנתו. בחורשה הוכשרה פינה לעריכת פיקניקים.
אתרי השמורה > המחצבה, שלולית החורף, ופארק יקום

ממערב לרכס מחצבת כורכר נטושה, שהכרייה בה עת הייתה פעילה, גרמה להרס חלקים ניכרים מהרכס ומהתל. קרקעיתה החרסיתית של המחצבה סמוכה למפלס מי התהום, ומקשה על מי התהום העולים על פני השטח בעונת הגשמים, והיוצרים שלולית חורף, לשוב ולחלחל לקרקע. בשלולית החורף מתקיימים מינים שונים של דו-חיים הזקוקים למים מתוקים, ואף לתוך תקופת הקיץ נשמרת בה ביצה קטנה שקרקעיתה עשירה בצמחי מים. לחופה הדרומי של הבריכה ומחוץ לשטח השמורה, שוכן פארק יקום ובו חניון מטיילים, מדשאות ושטחים מוצלים.
אתרי השמורה > השטח הביצתי

ממזרח לתל משתרע אזור ביצתי עשיר בצמחיית קנה מצוי, המשמש כבית גידול לצבי ביצה וכאתר קינון לעופות.
הצומח

בשמורה ריכוז של גאופיטים דוגמת חצב מצוי, נרקיס, סתוונית היורה, חבצלת קטנת-פרחים, רקפת, אירוס ארץ-ישראלי, אירוס הארגמן, כלנית, נורית אסיה ועוד. עוד צומחים במקום אשחר ארץ ישראלי, אלת המסטיק, שרביטן, מתנן שעיר, אלון מצוי, אלה ארץ ישראלית, דבורנית צהובה, פטל קדוש, טיון דביק, שוש, תורמוס ארצישראלי, קידה שעירה, בן-חצב יקינתוני ועוד.
ראו גם

תל פולג