stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טבח דרסים
אירועים שהובילו לטבח > מרד שייח' סעיד

בשנת 1925, פרץ מרד כנגד השלטון, אותו הוביל שייח' סעיד, מנהיג דתי בעל רשת קשרים ענפה בחלקים המזרחים של אנטוליה. המרד פרץ בעקבות התנגדות הכורדים במאמצי השלטון בבניית תודעה לאומית חדשה, ובעיקר בשל מדיניות הדיכוי כלפי המיעוט הכורדי שהתבטא, בין היתר, באיסור על השימוש בשפה הכורדית והוראתה. המרד דוכא בכוח על ידי כוחות הביטחון הטורקיים תוך מספר חודשים, ובסופו נשפט שייח' סעיד ונגזר עליו עונש מוות. בעקבות המרד, חוקק השלטון הטורקי את "חוק השמירה על הסדר" (Takrır-i Sükün Kanunu) שהסמיך את הממשלה, למשך שנתיים, לאסור על קיום כל ארגון או פרסום שנחשבו בעיניה כמפרים את הסדר הציבורי.
אירועים שהובילו לטבח > חוק טונג'לי (Tunceli law)

בשנת 1935 הגדיר מוסטפא כמאל אטאטורק את מחוז דרסים כמורסה שיש צורך לעקור כדי לשבור את הסטטוס קוו. בד בבד עם כך, אומץ חוק טונג'לי שנועד להפוך את מחוז דרסים לטורקי ובעקבותיו עקרו השלטונות שבטים דוברי כורדית וזאזית מביתם והעבירו אותם למערב טורקיה. כמו כן, החוק חייב לאמץ שמות טורקיים, דבר שהביא לשינוי שמותיהם של אנשים וכפרים. שם המחוז הוחלף מדרסים שפירושו שער כסף, לטונג'לי שפירושו אגרוף ברזל בטורקית. מנהיגי השבטים ובעלי האדמות התנגדו להחלטת הממשל המרכזי ולכן התקיפו בסיסי צבא. בשנת 1937 החליטה מועצת השרים שצריך לדכא את המרד באמצעים צבאיים. המדיניות המוזכרת לעיל, הייתה הסיבה העיקרית להתפרצות של המרד הכורדי הארוך ביותר וקרוב לוודאי החשוב ביותר.
אירועים שהובילו לטבח > מרד סייד ריזא

בשנת 1936, נשלח הגנרל עבדאללה אַלְפּדואַן (Abdullah Alpdoğan) לאזור דרסים והחיל עליה משטר צבאי. כחלק מניסיון לפייס את ההנהגה הכורדית באזור, הציע ואַלְפּדואַן לסייד ריזא, מהדמויות הכורדיות הבולטות באזור. ריזא דחה את הצעותיו אך שלח את בנו אבראהים לאַלְפּדואַן על מנת  להביא להפסקת שפיכות הדמים. בדרך חזרה, נרצח אבראהים בהוראת אַלְפּדואַן. בתגובה פשט סייד ריזא, מלווה בכוח חמוש, על הכפר שבו נרצח בנו ודרש שהרוצחים יימסרו לידיו. כוחות הביטחון הטורקיים, שראו דרישה זו כמרד, החלו ב-17 באפריל 1937 בדיכויו.
המרד דוכא באכזריות ואחת הסיבות העיקריות לטבח נבעה מהערכתם של נציגי הממשל הטורקי באזור, שהכורדים מתנגדים למודרניזציה וחותרים לעצמאות, ושאימהות כורדיות מלמדות את ילדיהן את השפה הכורדית והמנהגים הכורדים בניגוד להוראות השלטון.
הפתרון שהממשלה בחרה בו היה דיכוי בכוח של הזהות והשפה הכורדית. אנשי דת, חיילים, מורים ועובדים אזרחיים ממערב טורקיה נשלחו לאזור מחוז דרסים על מנת למחות את הזהות הכורדית ולחבר את תושבי האזור לפרויקט הלאומי.
במאי 1937 התכנסה משלחת שרים מיוחדת לדון בעניין דרסים והחליטה להביא לסופן של המרידות התמידיות במחוז. הוחלט שהאנשים באזורים האלה יגורשו, וניתנה הוראה לצבא להרוג את אלה שעדיין אוחזים בנשק, להרוס לגמרי את כפריהם ולשלח את משפחותיהם.
הטבח

בשנים 1937–1938 ערך הצבא הטורקי תקיפות אוויריות ושלח גדודי צבא שרצחו ללא הבחנה את המקומיים. בהתקפות השתמש הצבא בנשק כימי על מנת להרוג אנשים אשר כביכול נחשבו לפושעים ושניסו לברוח מאלימות הצבא והסתתרו במערות. באביב 1938, הגביר הצבא את הלחץ. שבטים רבים שנכנעו הושמדו, ונשים וילדים נשרפו חיים. בני שבטים שהיו מאז ומתמיד נאמנים לממשל, הועמדו בשורה בעמק ונורו למוות. נשים ובנות זרקו עצמן לנהר, ואפילו גברים צעירים ששירתו בצבא הטורקי הוצאו מן הגדודים. ההתקפה כנגד הכורדים הייתה ברוטאלית והחיילים לא הראו שמץ של רחמים. בשנת 1938 בלבד נהרגו 13,160 אנשים מדרסים וכ-12,000 אנשים נעקרו מבתיהם והועברו לחלקים המערביים של טורקיה. הקונסול הבריטי באיסטנבול דיבר על מעשים בעלי אופי של אכזריות יוצאת דופן והוסיף כי אלפי כורדים, כולל נשים וילדים נהרגו. אחרים הוגלו חסרי כל לפרובינציות במרכז אנטוליה. בעקבות חיסול המרד הוכרז על ידי הממשל כי הבעיה הכורדית אינה קיימת יותר בטורקיה.
הטבח > ראיית הטורקים את הטבח

המדינה הטורקית הגדירה את הדיכוי כ"מלחמה פנימית של עצמאות". על מנת לייצר אומה הומוגנית שתהווה אומה טורקית במעבר מהאימפריה לרפובליקה, הטורקים השתמשו ברצח עם, נישול וגירוש תושבים. למעשה, המדינה ניצלה את ההתקוממות כאירוע לחיזוק מעמדה החלש והרסה קבוצות מסורתיות ובעיקר כפרים שהביעו מחאה והתנגדות.
בנובמבר 2009, הודה נציג רשמי של המדינה הטורקית בפעם הראשונה כי בשנת 1938 המדינה לא דיכאה התקוממות, אלא, ביצעה טבח.
הטבח > השתתפותה של סביהה גקצ'ן בדיכוי המרד

סביהה גקצ'ן (Sabiha Gökçen), בתו המאומצת של אטאטורק והטייסת הטורקית הראשונה, השתתפה במבצעים הצבאיים שנעשו כנגד הכורדים בדרסים בשנת 1938, בעיקר במשימות הפצצה. על פעולתה בדיכוי המרד זכתה למדליה ולציון לשבח, ונמל התעופה הבינלאומי השני של איסטנבול נקרא על שמה.
הטבח נחשב לאחד האירועים הקשים ביותר בהיסטוריה של הרפובליקה הטורקית. הכוח הכמאליסטי החדש, החשיב עצמו כהתגלמות הלאומיות הטורקית. לכן, הכורדים נחשב לאויבו של השלטון החדש. עד היום שמו הרשמי של המחוז הוא טונג'לי ואילו השם דרסים וזיכרון רצח העם נשארו כסוד שנלחש בין קרובי הקורבנות ועדי הראייה של האירועים האכזריים. על פי מומחה לענייני הכורדים, הדיכוי של המרד בדרסים אשר הוצג כפתיחה של דרסים לתרבות, יכול להיות מוגדר כצעד של רצח עם.
יוליאן דראקסלר

יוליאן דראקסלר (בגרמנית: Julian Draxler; נולד ב-20 בספטמבר 1993 בגלדבק, גרמניה) הוא כדורגלן גרמני שמשחק בעמדת הקיצוני באל-אהלי.
קריירה > קריירת מועדונים

דראקסלר ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה ב-15 בינואר 2011 בהפסדה של קבוצתו שאלקה 04 להמבורג. הופעה זו הפכה אותו לשחקן הרביעי ביותר בצעירותו ששיחק בבונדסליגה באותה תקופה. ב-25 בינואר 2011 עלה כמחליף במחצית השנייה של ההארכה במשחק הגביע נגד נירנברג וכבש את שער הניצחון בשניות האחרונות של המשחק. ב-1 באפריל 2011 כבש את שער הבונדסליגה הראשון שלו נגד סנט פאולי. דראקסלר פתח במשחק הגמר של הגביע הגרמני נגד דיסבורג, וכבש את השער הראשון מתוך חמישה שהובילו לזכייתה של שאלקה בגביע באותה שנה.
ב-31 באוגוסט 2015 חתם לחמש שנים בוולפסבורג עבור 35 מיליון אירו.
ב-24 בדצמבר 2016 חתם דראקסלר בפריז סן-ז'רמן, ששילמה עבורו 45 מיליון אירו. ב-14 בינואר 2017 כבש דראקסלר את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 0–1 על סטאד ראן.
ב-1 בספטמבר 2022 הושאל דראקסלר לבנפיקה ליסבון לעונה אחת עם אופציית רכישה.
ב-18 בספטמבר 2023 חתם  דראקסל באל-אהלי הקטרית.
קריירה > קריירה בינלאומית

ב-9 באוגוסט 2011 זומן דראקסלר לראשונה לסגל נבחרת גרמניה עד גיל 21 והיה שותף לניצחונה נגד נבחרת קפריסין עד גיל 21, כחלק ממשחקי מוקדמות אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 ב-2013.
ב-7 במאי 2012 זומן לראשונה לסגל המורחב של נבחרת גרמניה לקראת יורו 2012, וב-26 במאי 2012 שיחק לראשונה במדי הנבחרת נגד שווייץ.
בגביע הקונפדרציות 2017 שנערך ברוסיה דרקסלר היה הקפטן של הנבחרת הגרמנית שחסרה שחקנים רבים. וזכה איתם בטורניר לאחר ניצחון 0–1 על צ'ילה בגמר.
דראקסלר זומן לסגל הגרמני למונדיאל 2018, ושיחק 90 דקות במשחק הראשון בשלב הבתים, בו הפסידה גרמניה 0–1 לנבחרת מקסיקו. דראקסלר פתח בהרכב והוחלף במחצית המשחק מול נבחרת שוודיה על ידי מריו גומז. גרמניה ניצחה 1–2 במשחק זה. במשחק השלישי, בו הפסידה גרמניה 0–2 לנבחרת דרום קוריאה, דראקסלר לא שותף. דראקסלר וגרמניה הודחו מהמונדיאל במפתיע כבר בתום שלב הבתים.
תארים

הגביע הגרמני: 2010/2011
הסופר קאפ הגרמני: 2011
אליפות צרפת: 2017/2018, 2018/2019, 2019/2020, 2021/2022
הגביע הצרפתי: 2016/2017, 2017/2018, 2019/2020, 2020/2021
גביע הליגה הצרפתית: 2016/2017, 2017/2018, 2019/2020
גביע האלופות: 2017, 2020, 2022
אליפות פורטוגל: 2022/2023
גביע העולם: 2014
גביע הקונפדרציות: 2017
מדליית פריץ וולטר, מדליית זהב עד גיל 18: 2011
השחקן הצעיר המצטיין של הבונדסליגה: 2013/2014
טביעת האונייה קיאנגיה

האונייה לאחר הטביעה
טביעת האונייה קיאנגיה (SS Kiangya) התרחשה ב-4 בדצמבר 1948. האונייה, שהשיטה פליטים בין שני נמלים בסין, טבעה תוך אבדות כבדות בנפש.
האונייה, בעלת הדחק של 2,100 טון ומנועי קיטור, הוכנסה לשימוש בשנת 1939. היא הייתה אחת משמונה אוניות בשירות חברת קבוצת המסחר של שאנגחאי. היא הגיעה לנמל שאנגחאי מנאנג'ינג והפליגה ב-4 בדצמבר כשיעדה העיר נינגבו (Ningbo). הימים היו ימי מלחמת האזרחים בסין והיא הייתה עמוסה בפליטים שנמלטו מפני הכוחות הקומוניסטיים.
כשמונים קילומטרים מדרום לשאנגחאי עלתה האונייה ככל הנראה על מוקש ימי שהניח הצי הקיסרי היפני במהלך מלחמת העולם השנייה. גוף האונייה נשבר לשניים. היא שקעה במים רדודים יחסית, אך מכשיר הרדיו שלה נפגע ולכן לא ניתן היה להזעיק עזרה וזו הגיעה רק לאחר מספר שעות.
מספר הנספים באסון איננו ידוע: קיבולת האונייה הרשמית הייתה 1,186 איש, אך היו עליה בוודאות לפחות 2,150 איש ועוד מספר רב של נוסעים סמויים. מעריכים כי בסך הכל טבעו 2,750 עד 3,920 איש
. 700 עד אלף ניצולים נמשו מהמים על ידי כלי שיט אחרים.
בשנת 1956 נמשו שני חלקי האונייה, הובלו למספנה בשאנגחאי ושם חוברו יחד. האונייה שופצה והוחזרה לשימוש תחת השם דונגפנג הונג 8 (Dongfang Hong 8). היא שימשה כמעבורת עד שהוצאה משירות ב-1983.
הערות שוליים

↑  Joe Jackson, Unsafe at Sea: Asia’s History of Deadly Ferry Disasters, ‏20 בינואר 2012 (באנגלית)
↑  Jan Lettens, SS Kiangya or Kiang Ya, ‏12 במרץ 2012 (באנגלית)
טרלאו

| --- | --- |
פוטומונטאז' של טרלאו
פוטומונטאז' של טרלאו
 מדינה:  ארגנטינה ארגנטינה
 פרובינציה:  צ'ובוט צ'ובוט
 חבל ארץ:  פטגוניה
 תאריך ייסוד:  20 באוקטובר 1886
 שטח:  249 קמ"ר
 גובה:  11 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  97,915 (2010)
  ‑ צפיפות:  390 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  43°15′S 65°18′W﻿ / ﻿43.25°S 65.3°W﻿ / -43.25; -65.3
 אזור זמן:  UTC -3
 www.trelew.gov.ar
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארגנטינה מוגדלת) בואנוס איירס קורדובה בארילוצ'ה רוסאריו טוקומאן מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט טרלאו(למפת ארגנטינה רגילה) בואנוס איירס קורדובה בארילוצ'ה רוסאריו טוקומאן מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט טרלאו(למפת צ'ובוט רגילה) ראוסון קומודורו ריבדביה פוארטו מדרין אסקל ריו נגרו האוקיינוס האטלנטי  סנטה קרוס צ'ילהטרלאו(למפת צ'ובוט מוגדלת) ראוסון קומודורו ריבדביה פוארטו מדרין אסקל ריו נגרו האוקיינוס האטלנטי  סנטה קרוס צ'ילהטרלאו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
טרלאו (בספרדית: Trelew) היא עיר בפרובינציית צ'ובוט בארגנטינה. בעיר מתגוררים 98,602 איש והיא נמצאת במרחק של 1,451 ק"מ מהבירה בואנוס איירס.
היסטוריה

העיר נוסדה כחלק מההתיישבות הוולשית בארגנטינה, וזהו גם מקור שמה בוולשית: Trelewis- "עירו של לואיס", על שמו של אחד מיוזמיה לואיס ג'ונס. היא הוקמה ב-20 באוקטובר 1886 כנקודת התחלה של קו רכבת לפוארטו מדרין, אשר נחנך ב-1888. הקו הורחב בהמשך, אך נסגר לבסוף ב-1961.
כלכלה

העיר היא מרכז מסחרי ותעשייתי חשוב באזור, כמו גם מרכז תעשיית הצמר הארגנטינאית אשר 90% מפעילותה מתקיימים בעיר. התוצרת מיוצאת דרך הנמלים בפוארטו מדרין ופוארטו דסאדו.
אתרי התיירות העיקריים:
מוזיאון אחידיו פרוגליו (Egidio Feruglio) מציג את ההיסטוריה של חבל פטגוניה.
המוזיאון האזורי "Pueblo de Luis" מציג את מנהגי הילידים והמהגרים הוולשים.
מוזיאון האמנויות שבו תצוגה קבועה של המסורת האמנותית, בצד תערוכות נודדות, קורסים, וסדנאות.
מצפה הכוכבים והפלנטריום.
בתי תה של המתיישבים הוולשים.
תחבורה

נמל התעופה אלמירנטה מרקוס א. סר ממוקם במרחק של 7 ק"מ מהעיר ומשרת אותה ואת העיר הקרובה ראוסון, בירת פרובינציית צ'ובוט.
הערות שוליים

↑  Patagonia.co.ar, Trelew: a tour of the city
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560175305171  LCCN: n85308492  MusicBrainz: 086d353f-0268-4325-b811-edc44180daea  VIAF: 135505564   WorldCat (עם VIAF): 135505564
יוליאן פירסט

יוליאן פירסט
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
יוליאן פִירְסְט (Fürst;‏ 14 באוקטובר 1911, פרנקפורט שעל האודר, גרמניה – 11 באוגוסט 1992, חיפה) היה צלם אומן ישראלי וחלק מהקהילה הייקית.
ביוגרפיה

יוליאן פירסט נולד בשנת 1911 בפרנקפורט שעל האודר שבגרמניה לגיאורג ורוזה פירסט. הוא החל לצלם בגרמניה בשנת 1929. אביו רצה שילמד בבית הספר הגבוה למכירות, אך יוליאן רצה לעסוק בצילום. בהיותו בן שבע עשרה הוא פנה לרודולף גרונמן, צלם-אומן תושב פרנקפורט שעל האודר, בבקשה שילמד אותו, אך הלה בחר באותה תקופה להפסיק לצלם ולהתמקד בציור בלבד, ופירסט התחיל לעבוד בחנות צילום כעוזר ושליח.
לקראת עלייתו לישראל ב-1935 שהה פירסט בברלין, שם עבד כמורה לספורט בכפר ילדים ונוער אהבה, פנימייה ליתומים בברלין, וכגנן בבית הקברות היהודי.
עם הגיעו לארץ הצטרף פירסט לקבוצת עבודה שנקראה "בתלם", שישבה בנחלת יהודה ליד ראשון לציון, ושהה שם כחצי שנה. בקיץ אותה שנה עבר לחיפה והמשיך בעבודות חלוציות כמו בנייה וניקיון.
ב-1936 שב לאהבתו הראשונה – הצילום – והחל לעסוק בעבודות מעבדה בחנות לצילום בחיפה. כעבור שנה התחיל לעבוד כצלם עצמאי.
ב-1938 עברה גילה-גיזלה לבית לב (1915-2012) לחיות עם פירסט, לאחר שעזבה את קיבוץ הזורע. מאז חיו בני הזוג כמשפחה וכשותפים לעשייה בצילום – הוא צילם בסטודיו ובבתי לקוחות, באולמות שמחות ובאירועים צבוריים שונים באזור חיפה והצפון, כשהוא נושא תיק מלא מצלמות ופנסי תאורה, והיא עבדה במעבדת הצילום.
בין השנים 1939-1941 היה פירסט פעיל במסגרת "התאחדות הצלמים המקצועיים בארץ-ישראל" (PPPA).
ב-1943 נולד בנם הבכור מיכאל (נפטר 1982), וב-1950 נולד בנם השני, בנימין (בני). את החנות המשפחתית הפעילו בני הזוג פירסט מדירת שני חדרים קטנה, ששימשה גם כדירת המגורים של המשפחה.
לצד עבודתו כצלם הוא עסק גם בהוראת הצילום בסטודיו שלו במסגרות שונות שכללו תלמידים פרטיים, קבוצות של חובבים, וכמו כן קיים סדנאות צילום חד פעמיות. בשנות השישים הוא לימד צילום במגמה לצילום במכללת ויצו בחיפה וגם בפקולטה לאדריכלות בטכניון.
יצירתו

יוליאן עלה לארץ עם תעודת צלם בכיסו, והביא עמו מסורת אירופית ושפה צילומית שלא הובנה כראוי בשנים ההם. 
בצילומיו בולטת התעניינותו של יוליאן בדמות האנושית. בעבודתו ניתן למצוא נושאים מגוונים כגון דיוקנאות, צילומי עירום, חלוצים, גיבורים, עסקנים פוליטיים, זוגות נישאים ופעוטות.
בשנותיו המאוחרות הוצגו יצירותיו בכמה תערוכות ובהן תערוכת יחיד עצמאית במוזיאון הרצליה (1980) ובמוזיאון בר-דוד בקבוץ ברעם (1984). בפרנקפורט שעל האודר קיימו תערוכה של עבודותיו "נולד בפרנקפורט: יוליאן פירסט, צלם. לזכרה של משפחה מפרנקפורט" (1998). עבודותיו הוצגו במגוון מוזיאונים כגון מוזיאון חיפה, בבית רוטשילד (בית הכט) בחיפה, במוזיאון וילפריד ישראל בקיבוץ הזורע, ובמוזיאון ישראל.
טלי כהן-גרבוז, שאצרה לזכרו תערוכה בסינמטק ב-1993, כתבה: "הניסיון של יוליאן פירסט להתערות בארץ הטרשים והחמסינים נעשה תוך שמירה על המבט האירופי שלו ועל השפעות צלמים גרמניים כמו אוגובסט סאנדר שפעלו בין שתי מלחמות העולם. מבחינה זו המבט של יוליאן באנשים שצילם כאן היה כשל אנתרופולוג – מעורב ולא מעורב, חי ועובד כאן, אך מתבונן בהם מבעד לתרבות אחרת."
מיכה בר-עם כתב על יוליאן לקראת אותה תערוכה: "בילדותי, יוליאן פירסט היה בשבילי האיש שיוצא בבוקר לעבודה עם חצובות כבדות על הגב. מכך הבנתי שצילום הוא עבודה קשה. זה היה שנים רבות לפני שהצילום הפך להיות האובססיה של חיי. יוליאן פירסט היה בשבילי קודם כל בעל מלאכה מיומן ואיש של צילום מוזמן. מה שהתברר לי רק לאחר שנים, היה, שעבודתו הייתה רצופה "פריצות" לכיוונים שונים. ודווקא הן שהעידו על עבודתו האמיתית.
הפגישה הראשונה המקצועית ביננו הייתה ב-1968, למרות שהכרנו כבר בשנת 1939. המלצתי עליו אז לקורנל קאפה כשעבדנו על התערוכה "Israel The Reality" בניו יורק. מצאתי בין העבודות שלו כמה דברים שהדהימו אותי בספונטניות שלהם, באירוטיקה, ובשמירה על ערכים אסתטיים גם בצילומי אירועים בעלי ערך היסטורי. בצילומים ב נבי שועייב אפשר לראות שהוא הלך שם עם הדרוזים מתוך אובססיה אמיתית, גם אם הצילום היה מוזמן. התוצאה היא שנשארנו היום עם מספר סדרות רפורטז'ה נדירות ביופיין."
אוסף יוליאן פירסט על זכויותיו הועבר בשנת 2014 לידי אוסף בוקי בועז לצילום.
לקריאה נוספת

חלק מתצלומיו של יוליאן פירסט מתועדים בספרים:
Und sie haben Deutschland verlassen müssen: Fotografen und ihre Bilder 1928-1997; Ausstellung Rheinisches Landesmuseum Bonn, 15. Mai - 24. August 1997
רונה סלע, צילום בפלסטין/ארץ-ישראל בשנות השלושים והארבעים, הוצאת הקיבוץ המאוחד ומוזיאון הרצליה לאמנות, 2000
גיא רז, צלמי הארץ - מראשית ימי הצילום ועד היום, תל אביב: מפה - מיפוי והוצאה לאור והקיבוץ המאוחד, 2003
תמונות מהחיים בחיפה וסביבתה בין השנים 1938-1960 מאוסף הצלם יוליאן פירסט מתוך: האוספים הדיגיטליים של ספריית יונס וסוראיה נזריאן, אוניברסיטת חיפה
הערות שוליים

↑  יוליאן פירסט, ספר הייקים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 276096  NLI: 987007527024005171  RKD: 395303  ULAN: 500482245  VIAF: 308269471   WorldCat (עם VIAF): 308269471
יוליאן וייגל

יוליאן וייגל (בגרמנית: Julian Weigl; נולד ב-8 בספטמבר 1995 בבאד אייבלינג, גרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת בורוסיה מנשנגלדבך ובנבחרת גרמניה.
קריירה > מינכן 1860

וייגל שיחק לראשונה במדי הקבוצה הבוגרת ב-14 בפברואר 2014, כשעלה כמחליף בדקה ה-66 מול אינגולשטאדט 04. הוא ערך 14 הופעות בעונתו הראשונה במינכן 1860.
במשחק הראשון של עונת 2014/2015, בגיל 18 בלבד עלה וייגל כקפטן הקבוצה במשחק מול קייזרסלאוטרן, והפך לקפטן הצעיר ביותר בתולדות הקבוצה.
קריירה > בורוסיה דורטמונד

בתחילת עונת 2015/2016 חתם וייגל על חוזה עד 2019 בבורוסיה דורטמונד, ועלה לראשונה בהרכב ב-4:0 של קבוצתו נגד בורוסיה מנשנגלדבך במחזור הראשון של העונה. וייגל הפך מיד לקשר האחורי הקבוע בקבוצה, והציג יכולת מרשימה וביטחון רב, על אף גילו הצעיר.
קריירה > בנפיקה ליסבון

ב-1 בינואר 2020 חתם וייגל בבנפיקה ליסבון, ששילמה עבורו 20 מיליון אירו לבורוסיה דורטמונד.
ב-1 בספטמבר 2022 הושאל לבורוסיה מנשנגלדבך.
קריירה > נבחרת גרמניה

וייגל משחק בנבחרת גרמניה. ב-29 במאי 2016, במשחק הכנה ליורו 2016, ערך את הופעת הבכורה בנבחרת גרמניה הבוגרת, ונכלל בסגל הגרמני ליורו 2016.
טביעת המעבורת דונג פאנג ג'ה שינג

| --- | --- |
 תאריך:  1 ביוני 2015
 שעה:  21:28 (UTC+8)
 מיקום:  נהר היאנגצה, במחוז חוביי שבסין
 קואורדינטות:  29°29′44″N 113°04′57″E﻿ / ﻿29.4955°N 113.0826°E﻿ / 29.4955; 113.0826
 הרוגים:  442
 ניצולים:  12
 המעורבים באסון

דונג פאנג ג'ה שינג
 מעבורת:  שימשה כספינת תענוגות
 מזהה כלי שיט:  413800469
 שייכות:  הרפובליקה העממית של סין  סין
 מוצא:  נאנג'ינג
 יעד:  צ'ונגצ'ינג
 מפעיל:  חברת הספנות מזרח צ'ונגצ'ינג
 נוסעים:  454
  (למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) בייג'ינג שאנגחאי שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןמקום הטביעה(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) בייג'ינג שאנגחאי שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןמקום הטביעה
 
טביעת המעבורת MV דונְג פָאנְג גְ'ה שִׂינְג (בסינית: 东方之星; פין יין: MV Dōngfāng zhī Xīng. בתרגום חופשי: כוכב המזרח) הייתה אסון ימי קטלני שאירע במחוז חוביי שבסין ב-1 ביוני 2015, ובו נהרגו 442 בני אדם.
מהלך האסון

המעבורת ששימשה כספינת תענוגות התהפכה במהלך סערה בלילה שבין שני לשלישי (1–2 ביוני 2015) בנהר היאנגצה כשעל סיפונה 454 נוסעים ואנשי צוות. רבים מנוסעי המעבורת היו תיירי פנים סיניים בגילאים מבוגרים.
מיד עם טביעת המעבורת הצליחו בודדים ובהם קברניט הספינה והמהנדס הראשי לקפוץ אל המים ולהגיע בשחייה לגדות הנהר. ניסיונות החילוץ של שאר הלכודים בבטן המעבורת לא צלחו, ולאחר ימים ספורים דווח ב-7 ביוני כי 431 אנשים מצאו את מותם באסון, וכי נמשכים המאמצים לאיתור 11 נעדרים נוספים.
טייט דונובן

| --- | --- |

טייט דונובן, 2007
 לידה:  25 בספטמבר 1963 (בן 61) ניו יורק סיטי, ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1987
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דרום קליפורניה  תיכון טינפליי  בית ספר לאמנויות הבמה של אוניברסיטת דרום קליפורניה  בית הספר דווייט-אנגלווד 
 בן או בת זוג:  קורין קינגסברי (2005–2008)  ג'ניפר אניסטון (1995–1998)  סנדרה בולוק (1992–1995) 
 פרופיל ב-IMDb
 
טייט באקלי דונובן (אנגלית: Tate Buckley Donovan; נולד ב-25 בספטמבר 1963) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ובמאי אמריקאי. זכה לפרסום בזכות הופעותיו בסדרות "Damages", "The O.C." ובסרטים "ארגו", "הרקולס", "לילה טוב ובהצלחה" ו"על הכוונת".
ביוגרפיה

דונובן הצעיר מבין שבעה אחים ואחיות נולד בניו יורק סיטי לאיליין פרנס וג'ון טימותי דונובן שהיה מנתח במקצועו. דונובן אירי במוצאו למד באוניברסיטת דרום קליפורניה שם הכיר את חבריו כוכב הקולנוע ג'ורג' קלוני ואת הקולנוען גרנט הסלוב, שהפיקו את הסרט "ארגו". דונובן היה מאורס לכוכבות הקולנוע איתן שיחק סנדרה בולוק וג'ניפר אניסטון, אך לא התחתן. נישא בשנת 2005 לתסריטאית קורני קינגסבארי והתגרש לאחר 3 שנים.
קריירה > טלוויזיה

ב-1995 שיחק בתפקיד הראשי לצידו של ג'ון קראייר בסיטקום הכושל "הורים".
ב-1997 השתתף דונובן בשלושה פרקים בסדרה המצליחה "אלי מקביל" בתפקיד רונלד צ'ני, לקוח של אלי מקביל.
ב-1998 הופיע דונובן בעונה הרביעית של קומדיית המצבים המפורסמת "חברים" בתפקיד ג'ושוע החבר של רייצ'ל (ג'ניפר אניסטון).
בין 2003 ל-2006 שיחק דונובן בשתי העונות הראשונות של סדרת הדרמה "The O.C." בתפקיד ג'ימי קופר אביה של הנערה מריסה קופר (מישה ברטון). ב-2007, הוא התארח בפרק בסדרה "חוק וסדר: כוונה פלילית". באותה שנה ועד 2010 הוא שיחק בסדרת הדרמה "Damages" בתפקיד טום שייז השותף הבכיר במשרד עורכי הדין של פאטי הייז (גלן קלוז), אותו גילם במשך 3 עונות. דונובן ביים עבור הסדרה חמישה פרקים.
בשנת 2013 החל דונובן לשחק באופרת הסבון "תעתוע" בתפקיד אדוארד בנו הבכור האלים של רוברט באוורס (ויקטור גרבר). באותה שנה שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה של CBS - "בני ערובה", הגרסה האמריקאית לסדרת הישראלית באותו שם ששודרה בערוץ עשר.
בשנת 2014 שיחק בסדרת הטלוויזיה 24 בתפקיד מארק בודרו ראש סגל הבית הלבן. ב-2015, הוא התארח בפרק בסדרה "הסקס של מאסטרס". בשנת 2016, הוא שיחק בסדרה "האיש במצודה הרמה" והתארח בפרק בסדרות "אלמנטרי" וללא גבולות.
בין השנים 2018–2020, שיחק בסדרה "מקגייוור".
קריירה > קולנוע

דונובן החל את דרכו כשחקן קולנוע לקראת סוף שנות ה-80 בסרט החלל "מחנה חלל" בתפקיד קווין דונלדסון מפקד צוות החלל הצעיר ובהפקתו של רון הווארד "נקי ופיקח" בתפקיד צעיר המכור לסמים.
ב-1989 כיכב לצידו של המפיק והתסריטאי גרנט הסלוב בקומדיה "פניות מסוכנות" והשתתף בסרט הפעולה "דאד בנג".
בשנת 1990, שיחק דונובן בדרמת המלחמה הבריטית "ממפיס בל" בתפקיד טייס המשנה לוטננט לוק סינקלייר. ב-1992, שיחק בסרטים: "שיקוי אהבה מס' 9" בתפקיד הביוכימאי הצעיר הבודד פול מאתיוס לצידה של סנדרה בולוק, ו"בתוך מונקי זטרלנד" בתפקיד הספר ברנט זטרלנד עליו הועמד דונובן לפרס אינדפנדנט ספיריט,  "אקיוניוקס" של אלן רודולף. ב-1993, שיחק בסרטו הראשון של הבמאי האנגלי ג'ון מאדן, "איתן פורם".
ב-1997 דיבב דונובן את דמותו של הרקולס בסרט האנימציה המצליח "הרקולס" והשתתף במותחן "רצח ב-1600".
ב-2005 השתתף בדרמת העיתונות של ג'ורג' קלוני "לילה טוב ובהצלחה" בתפקיד העיתונאי ג'סי זוסמר ובסרט "גבר מי שמטפלת" בכיכובו של וין דיזל.
ב-2007 הופיע בפנטזיה הקומית "ננסי דרו" בתור קארסון, אביה של הנערה ננסי דרו (אמה רוברטס) והשתתף במותחן הפעולה "על הכוונת".
ב-2012 התפרסם בסרטו המצליח של בן אפלק "ארגו" בתפקיד הדיפלומט האמריקאי רוברט אנדרס המסתתר בשגרירות קנדה במהלך משבר בני הערובה באיראן. ב-2015, שיחק בסרט "שלושה דורות" לצידן של נעמי ווטס וסוזן סרנדון. ב-2016, שיחק בסרט "מנצ'סטר ליד הים" בכיכובו של קייסי אפלק.
בשנת 2017 שיחק דונובן בקומדיית הפשע גרייס לצד קייטי קסידי.
ב-2019, שיחק בסרט "רוקטמן" המבוסס על חייו של אלטון ג'ון. ב-2021, שיחק בסרט "ריספקט" המבוסס על חייה של אריתה פרנקלין.
חיים אישיים

בין השנים 1990 - 1994, יצא דונובן עם השחקנית סנדרה בולוק. בין השנים 1995 - 1998, יצא עם השחקנית ג'ניפר אניסטון. ב-2005, נישא לקת'רין קינגסברי במאליבו. הם התגרשו ב-2008.
ב-2008 וב-2012, הודיע דונובן על תמיכתו בברק אובמה כמועמד לנשיאות ארצות הברית.
פילמוגרפיה

מחנה חלל (1986)
פניות מסוכנות (1988)
נקי ופיקח (1988)
דאד בנג (1989)
ממפיס בל (1990)
רעשים קטנים (1991)
Inside Monkey Zetterland‏ (1992)
תאומים ובנים (1992)
שיקוי אהבה מס' 9 (1992)
איתן פורם (1993)
Holy Matrimony‏ (1994)
האהבה מנצחת (1997)
רצח ב-1600 (1997)
הרקולס (1997)
אח שלי טום (2001)
שם קוד: דג חרב (2001)
מערבה מכאן (2002)
פעמוני כסף (2005)
לילה טוב ובהצלחה (2005)
גבר מי שמטפלת (2005)
על הכוונת (2007)
ניל קאסידי (2007)
ננסי דרו (2007)
מטורף אחרי הארי (2009)
ארגו (2012)
מנצ'סטר ליד הים (2016)
אשמה (2017)
3 דורות (2017)
הנער היחיד בניו יורק (2017)
It Happened in L.A.‏ (2017)
גרייס (2018)
Blood Fest‏ (2018)
אפ-סייד (2019)
רוקטמן (2019)
Tuscaloosa‏ (2019)
ריספקט (2021)
מחיר החיים‏ (2021)
בין הצללים (2023)
נשארים לחג (2023)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

הורים (1995)
אלי מקביל (1997)
חברים (1998)
השילוש הקדוש (1998)
The O.C.‎ ‏ (2003–2006)
נזקים (2007–2012)
תעתוע (2013)
בני ערובה (2014-2013)
24 (2014)
האיש במצודה הרמה (2016)
מקגייוור (2018)
אוהבת עד מוות (2019) - סרט טלוויזיה של Lifetime
טובאלו

מפת טובאלו
האי פונפוטי
טוּבָאלוּ (באנגלית: Tuvalu) היא מדינת איים באוקיינוס השקט. אוכלוסיית המדינה מפוזרת בין תשעה איים סמוכים, חמישה מהם אטולים. אוכלוסיית טובאלו מונה כ-12 אלף נפש, ושטחה של טובאלו הוא 26 קמ"ר. האיים מגיעים לרום מרבי של 5 מטרים מעל פני הים ונמצאים לפיכך בסכנת הצפה במקרה של עליית גובה פני הים.
היסטוריה

טובאלו יושבה ככל הנראה בגל ההגירה באוקיינוס השקט שהחל לפני כ-3000 שנה. לפני הגעת אירופאים לאזור, היו הפלגות קאנו תכופות בין האיים הקרובים יותר, כולל סמואה וטונגה. עדויות אפשריות לשריפות מעשה ידי אדם במערות ננומנגה מצביעות על כך שהאיים היו מיושבים במשך אלפי שנים.
האירופאים הראשונים הגיעו לאיים עם ספינתו של אלברו דה מנדניה אי נירה מספרד בשנת 1568. בשנת 1892 הפכו האיים לאיי חסות של בריטניה בשם איי גילברט ואיי אליס, כאשר "איי אליס" מתייחס לטובאלו, ובשנת 1915 הפכה החסות לקולוניה.
חילוקי דעות בין קבוצות אתניות בקולוניה גרמו בשנת 1974 לפולינזים של איי אליס להצביע להפרדה ממיקרונזיה של איי גילברט (בשלב מאוחר יותר קיריבטי). בשנים הבאות הפכו איי אליס למושבה בריטית נפרדת בשם טובאלו. טובאלו קיבלה את עצמאותה בשנת 1978, ויום העצמאות שלה נחגג ב־1 באוקטובר.
פוליטיקה

טובאלו היא מונרכיה חוקתית בחבר העמים הבריטי, כאשר צ'ארלס השלישי הוא ראש המדינה. המלך מיוצג במדינה על ידי המושל הכללי אשר ממונה על פי עצתו של ראש ממשלה. המדינה מקיימת בחירות דמוקרטיות כל ארבע שנים. במדינה אין מפלגות פורמליות עקב מספר התושבים המצומצם העומד על 11,636 איש.
הפרלמנט המקומי אשר נקרא גם אספת העם (בשפה המקומית - Fale I Fono) מיוצג על ידי 15 נבחרי ציבור אשר נבחרים על ידי האזרחים לתקופה של ארבע שנים. חברי הפרלמנט אחראיים על בחירת ראש הממשלה ושרי הממשלה.