stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלון שוטקי
תיאור

אלון שוטקי הוא עץ ירוק-עד שגובהו 20 מטרים. הענפים בגוון ירוק-אפרפר מכוסים בפלומה כשהם צעירים, חלקים מאוחר יותר.
גון פטוטרת העלים הוא צהוב ואורכה 0.5–2 מילימטרים. הטרף סגלגל מוארך עד דמוי רומח הפוך. אורכו 5–12 סנטימטרים, ורוחבו 2–5 סנטימטרים, והוא בעל מרקם עור. גונו ירוק אפרפר בחלק העליון וירוק כחלחל בחלקו התחתון. בסיס העלה דמוי יתד עד מעט מעוגל, וקצה העלה מחודד. שולי העלים משוננים בשני שלישים החלק העליון. העורק המרכזי בולט בחלק העליון ושקוע בחלק התחתון. בכל צד יש בין 8 ל-12 עורקים משניים המתחברים לעורק המרכזי.
התפרחת הנקבית באורך 1.5–2 סנטימטרים. הכוללת 8–14 פרחים, אבל רק אחד או שניים יתפתחו לפרי. הספלול בצורת קערה. ממדיו 6–8 × 8–12 מילימטרים, כשהוא מכסה בין שליש לחצי מהבלוט. מבחוץ מכוסה בשערות חומות בהירות, מבפנים מכוסה בשערות עדינות בגוון חום בהיר. הבלוט נטול פלומה, סגלגל עד ביצתי, וממדיו 1–1.4 × 0.7–1 סנטימטרים. עונת הפריחה היא במאי הבלוט מבשיל באוקטובר.
תפוצה

הצמח גדל ביערות עצים רחבי עלים בגובה בין 1,500 ל-2,500 מטרים מעל גובה פני הים במחוזות סין העממית גוויג'ואו, סצ'ואן ויונאן.
טקסונומיה

את השם המדעי הראשון שקיבל הצמח, Cyclobalanopsis glaucoides, העניק הבוטנאי הגרמני ארנסט מקס שוטקי (Ernst Max Schottky‏; 1888–1915) ב-1912. מכיוון שהתברר שהעץ שייך לסוג אלון העביר ב-1916 הבוטנאי היפני ג'ן-איצ'י קוידזומי (小泉 源‏; 1883–1953) את העץ לשם המדעי Quercus glaucoides. אלא שהשם Quercus glaucoides כבר היה תפוס מ-1843 למין אלון מקסיקני, ולכן שונה השם שוב והנציח את הבוטנאי שנתן את השם המדעי הראשון.
הבוטנאי הרוסי יורי מניצקי (Меницкий, Юрий Леонардович‏; 1937–2001) טען ב-1976 שמין זה הוא בפועל תת-מין והציע את השם המדעי Quercus glauca subsp. Schottkyana.
הערות שוליים

↑  אלון שוטקי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  השם העברי הוא תעתיק השם המדעי
1 2 3 4  Cyclobalanopsis glaucoides, Flora of china Vol. 4 Page 400
↑  Quercus schottkyana Rehder & E.H. Wilson, from the website Trees and Shrubs Online
אל-חביב א-סיד

אל-חביב א-סיד (בערבית: الحبيب الصيد - אל-חביב אל-ציד; נולד ב-1 ביוני 1949) הוא פוליטיקאי תוניסאי שכיהן כראש ממשלת תוניסיה בין 6 בפברואר 2015 ל-27 באוגוסט 2016. הוא היה ראש הממשלה הראשון שמונה לאחר אימוץ החוקה החדשה, ולכן נחשב לראש הממשלה הראשון של הרפובליקה השנייה של תוניסיה. בשנת 2011 הוא כיהן כשר הפנים של תוניסיה. 
א-סיד הוא כלכלן ומומחה בכלכלה חקלאית בהכשרתו.
ביוגרפיה > שנותיו המוקדמות

אל-חביב א-סיד נולד ב-1949 בעיר סוס כאחד משבעת ילדיו של בנאי.
הוא סיים בשנת 1971 תואר בכלכלה בפקולטה למשפטים ולמדעי כלכלה באוניברסיטת תוניס. מאוחר יותר, בעזרת מלגה, למד שלוש שנים לתואר שני בכלכלה חקלאית באוניברסיטת מינסוטה.
ביוגרפיה > קריירה מנהלית

א-סיד התחיל את הקריירה שלו במשרד החקלאות. בשנים 1975–1980 היה אחראי למחקר ההשקיה החקלאית במנהל הכללי להנדסה כפרית. אחר כך, בשנים 1980–1988, היה יו"ר-מנכ"ל של הרשות הממשלתית לשיפור מתחמי ההשקיה בגאפסה ובג'ריד. בשנת 1993 התמנה כראש לשכת שר החקלאות, מוחמד בן רג'ב, וכיהן בתפקיד זה עד 1997. בעקבות חילופי גברי בממשלה ב-22 בינואר 1997, עבר יחד עם השר בן רג'ב למשרד הפנים, גם כן כראש לשכת השר. נשאר בתפקיד גם תחת השרים עלי שאוש ועבדאללה א-כּלל, עד 23 בינואר 2011. בשנת 2001 התמנה למזכיר מדינה ליד משרד החקלאות, האחראי על תעשיית הדיג, ואחר כך למזכיר מדינה להגנת הסביבה שליד משרד החקלאות, הסביבה ומשאבי המים. ביוני 2003-נובמבר 2004 היה א-סיד יו"ר חברת ההובלה באמצעות צינורות בסהרה, ובשנים 2004–2010 היה מנכ"ל המועצה הבינלאומית לענף שמן זית שמושבה במדריד.
ביוגרפיה > אחרי המהפכה > שר הפנים

אחרי המהפכה התוניסאית מ-2011 התמנה ב-28 במרץ 2011 במקום פרהת ראג'חי כשר הפנים בממשלתו של אל-באג'י קאיד א-סבסי. הואשם שהוא איש המשטר הישן אך א-סבסי הגן עליו בנימוק שמינויו מוצדק על ידי האינטרס הלאומי. לאחר מכן, אחרי הבחירות לאספה המחוקקת מאוקטובר 2011, שבהן ניצחה התנועה האסלאמיסטית "א-נהדה", נבחר על ידי ראש הממשלה החדש חמאדי ג'באלי לשמש כיועץ לביטחון, משרה בה כיהן עד אפריל 2012.
ביוגרפיה > אחרי המהפכה > ראש ממשלה

ב-5 בינואר 2015 הטיל עליו הנשיא א-סבסי להרכיב ממשלה, כטכנוקרט עצמאי, מועמד מטעם מפלגת נידאא תוניס. בראש קואליציה של המפלגה הדתית א-נהדה והמפלגות החילוניות נידאא תוניס, האיחוד הפטריוטי החופשי ואפק תוניס, הוא הצליח להשיג את אמון הפרלמנט (אספת הנבחרים) רק ב-5 בפברואר עם רוב של 167 קולות, מול 30 נגד ו-8 נמנעים.
ב-26 ביוני 2015, למחרת הפיגוע בסוסה בחודש הרמדאן 2015, הבטיח א-סיד את סגירתם של 80 מסגדים על הסתה לאלימות.. הממשלה תכננה להפסיק את מימונם של ארגונים מסוימים לצורך מניעת פיגועים אחרים.
כפי שהצהיר א-סיד, "הממשל נמצא תחת איום. ללא שיתוף הפעולה של כולם וללא הפגנת אחדות, לא נוכל לנצח במלחמה זו. ניצחנו בכמה קרבות והפסדנו באחרים, אולם מטרתנו היא לנצח במלחמה... מסגדים מסוימים ממשיכים להפיץ את תעמולתם ואת ארסם על מנת לקדם את הטרור. לא נסבול אף מסגד שאינו מציית לחוק".
חייו הפרטיים

אל-חביב א-סיד נשוי ואב לשלושה ילדים. בנו הבכור עובד בקנדה. הבת האמצעית היא פרופסור בתחום הייצור החקלאי של המזון, ובתו הקטנה משתלמת ברפואה.
הערות שוליים

↑  על תוניסיה והמועצה הבינלאומית לשמן הזית באתר משרד החוץ של תוניסיה, גישה ב-9 ביוני 2016
↑  כתבה של סוכנות רויטרס  Former interior minister nominated as Tunisian premier מוחמד ארגובי, 5.1.2015
↑  כתבה באתר המצרי Ahram online 5/2/2015
↑  על סגירת 80 מסגדים אחרי הפיגוע בסוסה, כתבה באתר רדיו גרמניה 27.06.2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1110268475  SUDOC: 24279985X  VIAF: 86147094970125081320   WorldCat (עם VIAF): 86147094970125081320
אלברט ברלסון

אלברט סידני ברלסון (באנגלית: Albert Sidney Burleson;‏ 7 ביוני 1863 - 24 בנובמבר 1937) היה פוליטיקאי אמריקאי, איש האגף השמרני של המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית. הוא נודע כמי שהשיג את תמיכת עמיתיו לקבינט להנהגת ההפרדה הגזעית במחלקת הדואר של ארצות הברית, מהלך שהנשיא וודרו וילסון אימץ בסוכנויות פדרליות אחרות.
ראשית חייו

אלברט ברלסון נולד בסן מרקוס שבטקסס למשפחת חוואים דרומית עשירה. אביו, אדוארד ברלסון הבן, היה קצין בצבא הקונפדרציה. סבו, אדוארד ברסלון האב, היה מדינאי ברפובליקת טקסס ובראשית ימיה של מדינת טקסס. בראשית הקריירה שלו ייצג אלברט ברלסון את טקסס בבית הנבחרים של ארצות הברית, שם הוא היה פעיל בקידום החקלאות. בין השנים 1899–1903 הוא ייצג את המחוז התשיעי של טקסס, אשר לאחר ארגון מחדש של המחוזות הפך למחוז העשירי של טקסס, אותו ייצג עד לשנת 1913. ג'ורג' בורג'ס שייצג את המחוז העשירי, הפך לנציג המחוז התשיעי החדש לאחר ארגון המחוזות.
המנהל הכללי של דואר ארצות הברית

ב-1913 מונה ברלסון על ידי הנשיא וודרו וילסון כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית. לזכותו ניתן לזקוף את העובדה שהוא יזם את קידומם של שירותי החבילות ודואר האוויר והרחיב את שירותי הדואר באזורים הכפריים. עם זאת, ברלסון היה אחד הפוליטיקאים הריאקציונרים ביותר שכיהנו כמנהל הכללי של הדואר. את גישתו זו הוא המחיש באופנים שהשפיעו לרעה על שירות הדואר הלאומי בפרט ועל מערכת השירות האזרחי הממשלתי בכלל. תקופת כהונתו בתפקיד נחשבת לאחת הגרועות בהיסטוריה של שירות הדואר.
בישיבת הקבינט שהתקיימה ב-11 באפריל 1913, חודש בלבד לאחר שהחלה תקופת נשיאותו הראשונה של וילסון, הציע ברלסון ש"הממשל החדש ידאג להפרדה גזעית בשירות הרכבות של הדואר", הצעה שהתקבלה על ידי הנשיא וילסון. ברלסון וחברי קבינט אחרים המליצו גם על הפרדה גזעית במקומות העבודה בממשל הפדרלי בכלל, הצעה שגם היא התקבלה על ידי הנשיא, ובמסגרתה בוצעה הפרדה בחדרי האוכל ובחדרי השירותים, ובכמה מקרים, גם בחללי העבודה עצמם. מאז תקופת השיקום, הייתה אווירה של אינטגרציה והאפרו-אמריקאים שירתו במסירות במספר רב של משרות בשירות האזרחי וכיהנו במספר משרות פוליטיות ממונות. הנשיא וילסון הנהיג אפליה גזעית בהעסקת עובדים, וערער את יסודותיה של המסירות בשירות הציבורי כאשר דרש לקבל את תמונותיהם של המועמדים למשרות. שחורים רבים הועברו לתפקידים בעלי מדרג נמוך וקבלתם לעבודה סורבה.
ברלסון הנהיג את ההפרדה הגזעית בקרב עובדי הדואר ופיטר עובדים שחורים בדרום. הוא גם מתח ביקורת על איגודי העובדים על שדחפו את עובדי הדואר לשבות.
בחוגי ההנהגה העסקית זעמו על חוסר היעילות ועל החד-צדדיות הכמעט רודנית בשליטה של הממשלה במערכות התקשורת. זמן קצר לאחר שנכנס לתפקידו ב-1913, עורר ברלסון גלי מחאה, במיוחד מצדם של העיתונים היומיים הגדולים, כאשר הכריז שהוא יאכוף את החוק שדרש שהעיתונים ידפיסו, בין השאר, תצהיר על היקף תפוצתם בקרב קוראים בתשלום, חוק שקודמו בתפקיד השהה עד שהוא יאושר מבחינה חוקתית. בית המשפט העליון של ארצות הברית מנע ממנו לעשות כן.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באירופה, הוציא ברלסון ב-1915 הוראה לחסימת דברי דואר מהארצות הנלחמות. לאחר שארצות הברית הצטרפה למלחמה, אכף ברלסון במרץ את חוק הריגול (Espionage Act of 1917), שהורה למנהלי הדואר המקומיים לשלוח לו כל חומר בלתי חוקי או חשוד שעבר דרכם. הפצתם בדואר של העלונים הראדיקלים העיקריים, כמו אמא אדמה של אמה גולדמן ו"ההמונים" (The Masses) של מקס איסטמן, הואטה באופן משמעותי ולעיתים קרובות, עלונים כאלו לא חולקו כלל. ברלסון אסר על שליחה בדואר של דברי דואר שבהם הובעה התנגדות למלחמה. צעדים אלו הובילו למחאה מצד העיתונות. החל מיוני 1918 ועד יולי 1919 הפעילה מחלקת הדואר את מערכות הטלפון והטלגרף הלאומיות, סידור שברלסון דחף לקידומו כבר ב-1913.
לאחר המלחמה המשיך ברלסון לדחוף לתהליך הלאמה קבוע של מערכת שירותי הטלפון והטלגרף. הוא היה מודע לכך שהקונגרס יפגין דעות עוינות כלפי הרעיון והוא פיקח על החזרתן של תשתיות התקשורת לבעליהם הקודמים. הוא הנהיג "מערכת אזורים", על פיה חויבו דברי דואר מדרגה השנייה על פי המרחק. ברלסון סיים את כהונתו כמנהל הכללי של הדואר עם תום נשיאותו של וילסון ב-1921.
שנותיו האחרונות

ב-1919 מונה ברלסון כיושב הראש של "מנהל הטלגרף והטלפון של ארצות הברית" (United States Telegraph and Telephone Administration). ב-1920 הוא היה ליושב ראש המשלחת של ארצות הברית לוועידת התקשורת הקווית הבינלאומית (International Wire Communication Conference).
אלברט ברלסון נפטר כתוצאה מהתקף לב בסן מרקוס, ב-24 בנובמבר 1937. הוא נטמן בבית הקברות אוקווד שבאוסטין.
הערות שוליים

↑  Rahe, Paul (April 11, 2013) Progressive Racism, National Review
1 2 3 4  Chisholm, Hugh, ed. (1922). "Burleson, Albert Sidney" . Encyclopædia Britannica (12th ed.). London & New York: The Encyclopædia Britannica Company.
↑  Cybertelecom :: Telephone at www.cybertelecom.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1100325034  ISNI: 0000 0000 3159 5239  LCCN: n96037688  NARA: 200011623  SNAC: w6d79xk5  SUDOC: 168670712  US Congress: B001110  VIAF: 55877414   WorldCat (עם VIAF): 55877414
אמרה בלוזוגלו

אמרה בלוזוגלו (בטורקית: Emre Belözoğlu; תעתיק מדויק יותר: אמרה בלזואולו; נולד ב-7 בספטמבר 1980) הוא כדורגלן עבר טורקי ששיחק בעמדת הקשר. לזכותו 101 הופעות במדי נבחרת טורקיה.
בשנת 2004 נבחר בלוזוגלו על ידי פלה לאחד מ-125 השחקנים הטובים ביותר בכל הזמנים.
קריירה

בלוזוגלו החל את הקריירה בקבוצת הנוער של גלאטסראיי בה גדל והצטרף לקבוצה הבוגרת בשנת 1996. בשנת 2001 לאחר כמה עונות מרשימות, עבר לאינטר מילאנו ושיחק בה עד 2005. בין השנים 2005 ל-2008 שיחק בניוקאסל יונייטד, ובסוף אותה שנה חתם בפנרבחצ'ה.
בעונת 2011/2012 שיחק בלוזוגלו באתלטיקו מדריד. בינואר 2013 חזר לפנרבחצ'ה.
בשנת 2015 עבר לשחק בקבוצת איסטנבול בשאקשהיר. ביולי 2019 חזר לפנרבחצ'ה.
ב-2020 פרש ממשחק פעיל, ונשאר בפנרבחצ'ה כמנהל ספורטיבי.
אובנגי

| --- | --- |

נוף נהר האובנגי בסמוך לבנגי
 מידע כללי
 אורך:  1,060 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  5,936 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  651,915 קמ"ר
 מוצא:  מפגש הנהרות מבומו ואואלה
 גובה מוצא הנהר:  395 מטרים
 קואורדינטות מוצא:  4°7′41.2824″N 22°25′59.682″E﻿ / ﻿4.128134000°N 22.43324500°E﻿ / 4.128134000; 22.43324500
 יובלים:  Mpoko River, Kotto River, River Ouaka, Lua, Lobaye River, נהר אואלה, Mbomou River, Ngiri River 
 שפך:  נהר קונגו
 קואורדינטות שפך:  0°30′25.0992″S 17°42′20.4084″E﻿ / ﻿0.506972000°S 17.705669000°E﻿ / -0.506972000; 17.705669000
 מדינות באגן הניקוז:  הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הרפובליקה המרכז-אפריקאית הרפובליקה המרכז-אפריקאית הרפובליקה של קונגו הרפובליקה של קונגו
 
 אגן הניקוז של האובנגי
 
אובנגי (נפוץ גם בכתיב אובאנגי, בסווהילית: Ubangi, בצרפתית: Oubangui) הוא נהר ארוך במרכז יבשת אפריקה. האובנגי הוא היובל הגדול ביותר בגדה הימנית של נהר הקונגו.
אורכו של האובנגי הוא 1,060 קילומטרים. אם מודדים את אורכו במשותף עם האואלה (Uele, (אנ')), יובלו הארוך ביותר, הרי שאורכו מגיע עד לכדי 2,270 קילומטרים. אגן הניקוז של האובנגי הוא כ-651,915 קילומטרים רבועים.
על גדתו של האובנגי נמצאת עיר הבירה של הרפובליקה המרכז-אפריקאית, בנגי, הקרויה על שמו.
גאוגרפיה > מקורו

הנהר מתחיל במפגש בין נהר המבומו (Mbomou, (אנ')) לבין נהר האואלה (Uele, (אנ')). המבומו הוא בעל ספיקה שנתית ממוצעת של כ-1,350 מטרים מעוקבים לשנייה, בעוד נהר האואלה בעל ספיקה שנתית ממוצעת של כ-1,500 מטרים מעוקבים לשנייה.
גאוגרפיה > מסלול

נהר המבומו, אחד משני יובליו המרכזיים כאמור, מתווה חלק נכבד מקו הגבול שבין הרפובליקה המרכז-אפריקאית לבין הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, כמעט מהנקודה המזרחית ביותר (בסמוך למשולש הגבולות עם דרום סודאן). האואלה זורם אף הוא ממזרח למערב, אך מסלולו דרומי יותר (בתוך שטח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו) עם נטייה קלה לכיוון צפון-מערב, כך שהוא נפגש בנהר המבומו על גבולה של הרפובליקה המרכז-אפריקאית.
נהר האובנגי זורם מערבה וממשיך להתוות את קו הגבול שבין הרפובליקה המרכז-אפריקאית לבין הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. במהלכו הנהר מתעקל לכיוון צפון-מערב ואזי לכיוון דרום-מערב. במקטע זה הוא עובר בצמוד לבנגי, בירת הרפובליקה המרכז-אפריקאית, אשר על גדתו הצפון-מערבית (גדת הרפובליקה המרכז-אפריקאית). בהמשך, הנהר זורם דרומה, מגיע למשולש הגבולות עם הרפובליקה של קונגו ומשם ממשיך עוד דרומה תוך שהוא מתווה את קו הגבול בין הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו לבין הרפובליקה של קונגו. לבסוף, נהר האובנגי נשפך אל נהר הקונגו (כ-87 קילומטרים אחרי שנהר זה עובר לצד העיר מבנדאקה).
גאוגרפיה > יובלים המתנקזים אליו במהלך מסלולו

במהלך מסלולו של הנהר נשפכים אליו עוד מספר יובלים מרכזיים:
קוטו (Kotto או Koto, (אנ')) - אורכו כ-820 קילומטרים, הוא בעל אגן ניקוז של כ-80,000 קילומטרים רבועים והספיקה הממוצעת שלו עומדת על 447 מטרים מעוקבים לשנייה. מתחבר מצד ימין של האובנגי.
אואקה (Ouaka, (אנ')) - אורכו כ-550 קילומטרים. מתחבר מצד ימין של האובנגי.
מפוקו (Mpoko, (אנ')) - אורכו כ-350 קילומטרים, מנקז אגן בשטח של כ-26,000 קילומטרים רבועים והוא בעל ספיקה ממוצעת של 103 מטרים מעוקבים לשנייה. היובל העיקר שלו הוא נהר פאמה (Pama) שאורכו 236 קילומטרים. העיר בנגי יושבת בסמוך למפגש הנהרות מפוקו ואובנגי. מתחבר מצד ימין של האובנגי.
לובאיה (Lobaye או Lobay, (אנ')) - אורכו כ-520 קילומטרים, עם אגן ניקוד של 33,000 קילומטרים רבועים ועם ספיקה ממוצע של 321 מטרים מעוקבים לשנייה. מתחבר מצד ימין של האובנגי.
לואה (Lua) - מתחבר מצד שמאל של האובנגי.
איבנגה (Ibenga או Libenga, (אנ')) - מתחבר מצד ימין של האובנגי.
מוטאבה (Motaba) - מתחבר מצד ימין של האובנגי.
נגירי (Ngiri או Giri, (אנ')) - מתחבר מצד שמאל של האובנגי.
גאוגרפיה > נתוני ספיקה

הספיקה השנתית הממוצעת של האובנגי היא 5,936 מטרים מעוקבים לשנייה. הספיקה שלו באזור בנגי, בירת הרפובליקה המרכז-אפריקאית (במהלך מסלולו) משתנה בין 800 מטרים מעוקבים לשנייה עד לכדי 11,000 מטרים מעוקבים לשנייה ובממוצע שנתי - 4,000 מטרים מעוקבים לשנייה.
מידע נוסף

יחד עם נהר קונגו אליו הוא נשפך, האובנגי הוא עורק תחבורתי חשוב לסירות נהר.
חוקרים סבורים כי שהחלקים העליונים של האובנגי זרמו במקור לנהר שארי (Chari או Shari, (אנ')) ולימת צ'אד לפני שבתחילת הפליסטוקן נהר הקונגו ביצע כיבוש נהר. בעבר עלתה הצעה להטות את מימי נהר האובנגי בחזרה אל נהר השארי במטרה להחיות את ימת צ'אד ולקדם את איכות החיים של עשרות מיליוני תושבי הסאהל על ידי פיתוח הזדמנויות בתחום הדגה והחקלאות. תוכנית שאפתנית זו לא יצאה אל הפועל.
גלריה

מפת נהרות הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. נהר האובנגי נמצא בצפון-מערב, מתווה את קו הגבול עם המדינה השכנה הרפובליקה של קונגו.
תמונת לווין של נהר האובנגי
ראו גם

קונגו (נהר)
בנגי
אובאנגי-שארי
הערות שוליים

1 2  Bossche, J.P. vanden; G. M. Bernacsek (1990). Source Book for the Inland Fishery Resources of Africa, Volume 1. Food and Agriculture Organization of the United Nations. p. 338. ISBN 978-92-5-102983-1.
1 2  Becker, M.; Papa, F.; Frappart, F.; Alsdorf, D.; Calmant, S.; Da Silva, J. Santos; Prigent, C.; Seyler, F. (2018). "Satellite-based estimates of surface water dynamics in the Congo River Basin". International Journal of Applied Earth Observation and Geoinformation. 66: 196–209. Bibcode:2018IJAEO..66..196B. doi:10.1016/j.jag.2017.11.015. S2CID 6873734.
↑  Bangui | Central African Republic, Map, & Facts | Britannica, www.britannica.com, ‏2024-05-29 (באנגלית)
↑  GeoHack - Ubangi River, geohack.toolforge.org
↑  GeoHack - Mbandaka, geohack.toolforge.org
↑  Distance Calculator, www.calculator.net
↑  Ayodale Braimah, BANGUI, CENTRAL AFRICAN REPUBLIC (1889- ), BLACKPAST, ‏2015-03-02
↑  zarembka, Refilling Lake Chad With Water From The Congo River Using Solar Power, CleanTechnica, ‏2019-06-25 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556428105171  GND: 4061341-0  VIAF: 315528324   WorldCat (עם VIAF): 315528324
אליזבטה בוארטו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  מונטגרוטו טרמה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פדובה  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת אורהוס 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן  מכון ויצמן למדע 
 אתר רשמי
 
אליזבטה בוארטו (באיטלקית: Elisabetta Boaretto) היא פיזיקאית ישראלית ממוצא איטלקי, המכהנת כפרופסור מן המניין ביחידה לארכאולוגיה מדעית במכון ויצמן למדע. בוארטו היא פיזיקאית גרעינית, המשלבת עבודה במעבדה עם פעילות בחפירות ארכאולוגיות. בוארטו משתתפת בחפירות ארכאולוגיות בארץ ובעולם, תוך שימוש בשיטת תיארוך פחמן-14, לעיתים בשילוב עם שיטת האורניום-תוריום.
ביוגרפיה

בוארטו נולדה בכפר מונטגרוטו טרמה, כפר קטן עשיר במעיינות תרמיים באיטליה. אביה ג'וזפה בוארטו, היה אמן ויזם ואמה טרזה בלון הייתה אחות ובהמשך הפכה ליזמית. לבוארטו 3 אחים ו-2 אחיות. אחיה האדריכל עמנואל בוארטו בנה את בריכת המים התרמיים העמוקה ביותר בעולם (-42 מ') בשם Y-40 הממוקמת במלון טרמה מילפיני.
למדה בתיכון בפדובה ובהמשך ב-1985 סיימה תואר שני בפיזיקה עם התמחות בפיזיקה גרעינית מהמחלקה לפיזיקה באוניברסיטת פדובה. ב-1990 עלתה לישראל.
ב-1994 סיימה את עבודת הדוקטורט בפיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים בהנחייתו של פרופ' מיכאל פאול, היא חקרה ריכוז של איזוטופים רדיואקטיביים בקרחונים של גרינלנד.
ב-1997 ביצעה מחקר במסגרת פוסט־דוקטורט במחלקה לפיזיקה ואסטרונומיה באוניברסיטת אורהוס שם למדה על תיארוך פחמן רדיו עם ספקטרומטריית מסה מאיץ וחקרה את גילם של מי התהום בדנמרק.
בין 1998 ל-2000 למדה ארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, כתלמידה שאינה מן המניין. במקביל ב-1999 סיימה פוסט דוקטורט במחלקה לביולוגיה במכון ויצמן.
בין השנים 2006 ל-2011 הרצתה באוניברסיטת בר-אילן במחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה. מ-2011 עד 2012 הייתה חברת סגל במחלקה לביולוגיה מבנית במכון ויצמן.
ב-2012 עברה למרכז האינטגרטיבי לארכאולוגיה ואנתרופולוגיה על שם מקס פלאנק במכון ויצמן. ב-2013 הובא מאיץ חלקיקים חדשני למכון ויצמן, תחת מעבדתה של בוארטו. החל מ-2016 בוארטו היא פרופסור במכון ויצמן ביחידה לארכאולוגיה מדעית.
מחקריה > האדם הקדמון

ב-2013 חקרה את מערת רקפת מהתקופה הנאטופית וגילתה כי נעשה שימוש בפרחים עבור קברים כבר לפני כ-13,700 שנה.
ב-2015 חקרה כיפת גולגולת של אדם מודרני, שהתגלתה במערת מנות וקבעה את גילה המדויק של הגולגולת על 55,000 שנה וכן שמקורה באפריקה, למרות שהתגלתה בארץ ישראל.
ב-2016 התפרסם מחקרה בכתב העת Scientific Reports בו חקרה, יחד עם ד"ר ולנטינה קראקוטה פול בר שהתגלה באתר הארכאולוגי אל-וואד שבאזור הכרמל. המחקר גילה שהפול בוית באזור כבר לפני 14,000 שנה, והיווה חלק מתחילת מהמהפכה החקלאית.
ב-2017 חקרה את המעבר של בני האדם מחברה של לקטים - ציידים לחברה חקלאית, באמצעות תיארוך פחמני של אתר נאטופי בירדן. הממצאים גילו שבניגוד לתפיסה עד אז כי המעבר לחברה חקלאית נעשה באתרים באזור הכרמל ומשם התפשט, גם באזורים אחרים נעשה שימוש בחקלאות ובבעלי חיים וכי המהפכה החקלאית הייתה כנראה תהליך מורכב יותר ממה שחשבו עד אז.
ב-2021 התפרסם מחקר בכתב העת PNAS, אותו כתבה בשיתוף ד"ר עמרי ברזילי מרשות העתיקות וחוקרים נוספים. המחקר הראה לראשונה כי שני אתרים ארכאולוגיים פרהיסטוריים ששייכים לשני המינים של בני האדם, ההומוספיאנס והניאנדרטלי, התקיימו במקביל ובמרחק 40 ק"מ בלבד זה מזה. הממצאים התגלו באתר הארכאולוגי "בוקר תחתית" בנגב, הממצאים שנאספו מהאתר, כגון כלי צור ושבבי פחם תוארכו בשיטה חדשנית של תיארוך פחמן-14 ברזולוציה גבוהה של שבבי פחם, מה שעזר להוכיח ששתי אוכלוסיות שונות של מין האדם חיו זו לצד זו בנגב.
מחקריה > מחקרים בירושלים

ב-2017 מצאה כי מגדל ביצורים בירושלים נבנה 1,000 שנה מאוחר יותר מכפי שהעריכו עד אז. מגדל הביצורים הגדול במעיין הגיחון בירושלים תוארך בעזרת שרידי פחם, זרעים ועצמות. המגדל שהתגלה ב־2007 נחשב לכזה שנבנה ב־1700 לספירה, בתקופה הכנענית, אך מחקרה של בוארון הוכיח שהוא נבנה למעשה ב־800-900 לפני הספירה, תקופת מלכי יהודה.
ב-2020 חקרה את "קשת וילסון", בסיס גשר שנשען על הכותל המערבי מצדו הצפוני. החוקרים התלבטו במשך שנים רבות אם הקשת הייתה שייכת לבית המקדש השני או שנבנתה בתקופה המוסלמית המאוחרת יותר. המחקר, ביוזמת הקרן למורשת הכותל המערבי, בדק, באמצעות תיארוך פחמן-14, את גילה של הקשת. במהלך המחקר התגלו זרעים מתחת לקשת משנת 70 לספירה. במהלך המחקר הוכח שהקשת, שניצבה באחת הדרכים הראשיות לבית המקדש השני, נבנתה בשני שלבים: בשלב הראשון נבנה גשר בימיו של הורדוס, או מעט אחריו, ברוחב 7.5 מטרים. בשלב השני, כמה עשרות שנים לאחר מכן הורחב הגשר לרוחב 15 מטרים. מסקנת המחקר היא כי ככל הנראה הקשת נבנתה ביחד עם הכותל המערבי, מה שמרמז על כך שפרויקט הבנייה של הר הבית נמשך עשרות שנים לאחר ימיו של הורדוס עד פרוץ מרד בר כוכבא.
ב-2024 התפרסם מחקר שערכה בכתב העת PNAS אשר עסק בתיארוך חלקים שונים מירושלים בימי מלכי יהודה. במסגרת המחקר, החוקרים תיארכו במדויק את המבנים והחומות שנבנו בירושלים בתקופת בית המקדש הראשון וזיהו אזורים שבהם התקיימה פעילות נרחבת. הדגימות נעשו בשיתוף פעולה עם ארכאולוגים ואפשרו ללמוד על התפתחותה של העיר. הממצאים הוכיחו כי ירושלים צמחה והתפשטה לעבר הר ציון כבר במאה ה-9 לפני הספירה, בימיו של המלך יהואש, כמאה שנה לפני הגלות האשורית. באמצעות תיארוך הפחמן התגלה כי חומת ירושלים, שהתגלתה בכמה שטחי חפירה במורדות המזרחיים של עיר דוד קדומה יותר לתיארוך שהיה נהוג עד אז וכי היא נבנתה למעשה על ידי המלך עוזיהו, אחרי רעידת האדמה הגדולה של ירושלים, ולא מאוחר יותר על ידי חזקיהו, בזמן המרד נגד סנחריב מלך אשור, כפי שחשבו עד אז.
מחקריה > מחקרים נוספים

ב-2021 התפרסם מחקר שהובילה בכתב העת Scientific Reports. המחקר, שבוצע עם ד"ר יעל ארליך וד"ר ליאור רגב עסק במיפוי של ענף של עץ זית מהגליל באמצעות בדיקות פחמן-14 של מאיץ החלקיקים על שם נעים דנגור. ניסוי זה נעשה מתוך מטרה לאפשר ניסויים עתידיים על עצי זית ברחבי אגן הים התיכון ולהוכיח באופן מדויק יותר את גילם האמיתי, בין השאר ניתן יהיה לקבוע את המועד המדויק של התפרצות הר הגעש סנטוריני.
השימוש בשיטת המחקר שפיתחה בוארטו משמש גם לתיארוך כתבי יד עתיקים כמו זה שנעשה ב-2023 על כתב היד של אבן סינא מהמאה ה-11.
פרסים

2010 - הפרס הלאומי להישגים מדעיים יוצאי דופן, איטליה
2010 - תואר אבירת הרפובליקה האיטלקית
2011 - עמיתה בחברה האירופית לפיזיקה
2011 - פרס החברה לפיזיקה גרעינית יישומית ושיטות גרעיניות ברפואה
2019 - אות "מרצה מעורר השראה" מטעם התאחדות הסטודנטים הארצית
אליבלטו ריביירו

אליבלטו ריביירו דנטס (בפורטוגזית: Elivelto Ribeiro Dantas; נולד ב-2 בינואר 1992) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בקלמטה בעמדת החלוץ.
קריירה

אליבלטו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של פלמנגו, אך לא זכה להגיע לקבוצה הבוגרת. בשנת 2012 חתם באימפריאל. כעבור עונה הושאל לקאבופריינסה, ועונה לאחר מכן חזר לאימפריאל.
בעונת 2014 חתם באקרנאס מליגת העל הליטאית. בסיום העונה, הקבוצה הפסיקה את פעילותה ואליבלטו קיבל את כרטיס השחקן שלו בחזרה וחתם בז'לגיריס וילנה. בז'לגיריס, אליבלטו זכה בשתי אליפויות, שני גביעים ושני סופר קאפים.
ב-3 בינואר 2018 חתם במכבי פתח תקווה מליגת העל.
באוגוסט 2018 חתם בריגה סקולה. בינואר 2019 חתם בטראז הקזחית.
בינואר 2020, אליבלטו חתם בסוגדיאנה דז'יזק מליגת העל האוזבקית.
ב-25 באוגוסט 2020, אליבלטו חתם בפוניבז'.
בינואר 2023 חתם באנג'ניסי קרדיטסה מהליגה היוונית השנייה. ב-27 באוקטובר 2023 שוחרר מהקבוצה.
בינואר 2024 חתם בקלמטה
הערות שוליים

↑  גידי ליפקין, ‏יש חיזוק: אליבלטו הברזילאי חתם במכבי פ"ת, באתר ONE‏, 3 בינואר 2018
אליצור נתניה (כדורסל נשים)

אליצור נתניה היא קבוצת כדורסל נשים מהעיר נתניה, המשחקת בליגה לאומית.
הקבוצה מתאמנת ומשחקת באולם הספורט של "תיכון שרת". בנוסף לכך, מפעילה הקבוצה בי"ס לכדורסל בשיתוף בי"ס יונתן בעיר. הקבוצה נוסדה בשנת 1969 ושיחקה זמן רב בליגות הנמוכות. ומספר עונות בליגה הראשונה.
בשנת 1989 התאחדה הקבוצה עם "מכבי נתניה" למועדון כדורסל אחד.
הקבוצה זכתה פעמיים ב"גביע איגוד הכדורסל" על שם אברהם פסח. בעונת 2006/07 לאחר ניצחון על מכבי תל כביר. ובעונת 2007/08.
בעונת 2007/08 העפילה הקבוצה לאחר 30 שנה, בחזרה לליגת העל.
בסיום עונת 2014/15 נשרה הקבוצה להליגה הלאומית בכדורסל נשים אך נשארה בליגת העל לאחר שקבוצת הפועל מעגן מיכאל ויתרה על העלייה לליגת העל.
במהלך חודש ספטמבר 2015 הכריזה הקבוצה באופן רשמי כי אין בכוונתה לשחק בליגת העל בכדורסל נשים עקב כך ירדה הקבוצה לליגה הלאומית.
שחקניות עבר בקבוצה

דנה סנדר
שרה סאבו
ולנטינה וורונבה
אריקה וייט
נבונדה מור
ענבר ווקסמן
צבייה דוד
אסתר סמבירא
פנינה חסן
איריס ברדה
אורנה לב
טניה לויצקי
יעל עזריה
פטריסיה ברלינגר
מיטל הופמן
מאמני עבר

יהושע (שוקי) כץ
חנן דובריש
שמחה לב-צור
ראו גם

ברק נתניה
איילט תימן

| --- | --- |
דגל

 
 ממשל
 משטר:  מונרכיה
 ראש הרשות המבצעת:  Beylerbey of Yemen 
 עיר בירה:  צנעא
 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה
 היסטוריה
 הקמה:  הקמת האיילט
 הקמה:  1517 1849
 פירוק:  חוק הווילאייטים
 פירוק:  1636 1872
 ישות קודמת:  הסולטנות הממלוכית הסולטנות הממלוכית האימאמות הזיידית
 ישות יורשת:  האימאמות הזיידית האימפריה העות'מאנית וילאייט תימן
 
איילט תימן ( בערבית: إيالة اليمن; בטורקית עות'מאנית: ایالت یمن) היה איילט (מחוז) של האימפריה העות'מאנית. למרות שרשמית היה חלק בלתי נפרד מהאימפריה, המחוז הרחוק היה ידוע לשמצה כקשה לניהול, ולעיתים קרובות התנהל ללא חוקים.