באטמן: איש העטלף (סדרת טלוויזיה)
סקירה כללית

הסדרה המקורית לקחה בחלקה השראה מ"באטמן", סרטו של טים ברטון משנת 1989 שהפך להצלחה אדירה. בהתחלה מוזיקת הפתיחה שלה הייתה וריאציה על נעימת הפתיחה של הסרט שנכתבה על ידי דני אלפמן (פרקים מאוחרים יותר השתמשו בנעימה חדשה, בסגנון דומה, שנכתבה על ידי שירלי ווקר). השפעה נוספת היו סרטוני האנימציה של סופרמן משנות ה-40 של המאה ה-20 שהופקו על ידי אולפני פליישר. הסדרה שודרה לראשונה ב-1992, מספר חודשים אחרי העלייה המוצלחת על המסכים של הסרט השני של באטמן, "באטמן חוזר".
טים ורדומסקי תכננו את הסדרה על ידי אימוץ גישה על-זמנית מהסרט של ברטון המשלבת בין אלמנטים של שנות ה-30 ושנות ה-40 של המאה ה-20 כגון כותרות בשחור לבן, צפלין משטרתי, מכוניות ישנות ואווירת גנגסטרים, יחד עם סכימת צביעה כהה ואפלולית, שלקחה השראה מסרטוני האנימציה הישנים של סופרמן ומסרטי פילם נואר. במאמץ להפוך את הסדרה לאפלה יותר, המפיקים מתחו את הגבולות של סדרות פעולה מצוירות שהיו נהוגות עד אז: זו הייתה סדרת האנימציה הראשונה מזה שנים שתיארה כלי ירייה שמבצעים ירי, ובאטמן מרביץ לרעים ולפעמים יש קצת דם; בנוסף, רקעים רבים בסדרה צוירו על גבי נייר שחור. השילוב החזותי הייחודי של תמונות פילם נואר ועיצוב אר דקו עם סכמת צבעים כהה מאוד כונה "Dark Deco" ("דקו אפל") בידי המפיקים. דווח שסגנון זה נתקל בהתנגדות מצד ראשי האולפנים, אבל ההצלחה של סרטו הראשון של ברטון על באטמן אפשרה להם להפיק פרק פיילוט שנקרא בשם "On Leather Wings", שזכה להצלחה אדירה ולפי טים "הוריד הרבה אנשים מהגב שלנו".
הסדרה היא הראשונה בהמשכיות סדרות האנימציה של DC, וידועה לעיתים בשם "Diniverse" על שם התסריטאי והמפיק פול דיני, אף על פי שהקבוע בהמשכיות הוא דווקא ברוס טים ולא דיני. המשכיות זו הייתה נפרדת מסדרות מצוירות קודמות של האחים וורנר בהם באטמן היה מעורב, כגון The Superfriends.
הסדרה זכתה בפרס אמי ובמהרה זכתה לשבחים רבים על סגנון האנימציה הייחודי והכתיבה הבוגרת. היא נהפכה תכף ומיד ללהיט. מעריצים בגילאים שונים שיבחו את הטון המתוחכם של הסדרה ואת הסיפורים הפסיכולוגיים העמוקים.
הסדרה שיכתבה כמה מהדמויות הקלאסיות תוך מחווה לגילום הקלאסי שלהם אך עם תוספת של מניע דרמטי חדש. נבלים כמו דו-פרצוף, הדחליל והכובען המטורף, וכן גיבורים כמו רובין הם הוכחה לכך. בנוסף, הסדרה הפיחה חיים חדשים בדמויות כמעט נשכחות כמו מלך השעונים. דוגמה בולטת לשינוי דרסטי היא מיסטר פריז. הסדרה הפכה אותו ממדען מטורף עם גימיק לקרח לדמות טראגית שחזותו הקפואה מסתירה אהבה אבודה (לאשתו החולה סופנית שנמצאת בהקפאה קריונית) וזעם נקמני. הסדרה גם הוסיפה דמויות חדשות, המפורסמת שבהם היא העוזרת האומללה של הג'וקר הארלי קווין, שנהפכה לכה פופולרית עד ש-DC קומיקס הוסיפו אותה לקנון של הקומיקס.
חלק[דרושה הבהרה] מהיוצרים של הסדרה טענו ש"ההרפתקאות החדשות של באטמן" היא בעצם המשך לסדרת האנימציה המקורית. המפיקים חזרו ואישרו שהתוכנית מתרחשת באותו עולם, שיש המשכיות מהסדרה הקודמת, רק שהזמן הוא לאחר כמה שנים. אולם, לפרקים של "הרפתקאותיו החדשות של באטמן" היו הבדלים דקורטיביים שגרמו למעריצים להתייחס לתוכניות כאל שתי תוכניות שונות. למשל, רוב הדמויות עברו עיצוב מחדש. קאטוומן הפכה מבלונדינית לשחורת שיער, מיסטר פריז נראה ללא משקפי ראייה ואקדח קרח קטן יותר וכן, מצוין שהוא הכניס את תודעתו לגוף רובוטי הכולל ראש נשלף בעל ארבעה רגלי עכביש, הג'וקר מופיע עם עיניים שחורות, שיער שחור (במקום ירוק) וכמעט ללא איפור חוץ מפניו הלבנים, איש החידות קרח, בעל חליפת גוף, ובלי מסכה ובעל מקל הליכה שונה, הפינגווין נראה גבוה יותר ופחות שמן והוא עוטה כפפות ובעל ידיים רגילות ומנהל את מועדון ה"קרחון" ביחד עם שלוש עוזרות, הדחליל נראה כמין איימיש כשהוא אוחז מקל הליכה ומשתמש באקדח במקום בחרמש, עורה של פויזן אייבי נראה חיוור יותר והיא אינה משתמשת בקשת הזעירה שלה שמותקן בזרועה, קילר קרוק בעל עור ירוק, הכובען המטורף נראה נמוך יותר ומבוגר יותר, לביין יש מסכה שונה והוא נראה יותר דומה למראהו בסרט "באטמן ורובין", לדו-פרצוף באחד הפרקים יש אישיות נוספת הנקראת "השופט" וכן, צבע שפתיו במחצית הפנים המושחתות הוא שחור, לבאטגירל יש תלבושת חדשה בצבעים סגול וצהוב ואת תפקיד רובין נושא כעת טים דרייק במקום דיק גרייסון, שבינתיים הפך לנייטווינג, בעקבות סכסוך על דרך ההתנהלות של באטמן והכנסתה של באטגירל לעסק. כמו כן, תקציב הסדרה החדשה היה נמוך מזה של הישנה.