stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עיסוי
סוגי עיסויים עיקריים > עיסוי טורקי

העיסוי טורקי התפתח באסיה הקטנה בעקבות צמיחת תרבות החמאמים הטורקים. מטרת העיסוי הטורקי היא ניקוי וטהור הגוף. זאת מתבצע באמצעות רחיצה ושפשוף העור וחבטות באמצעות שוט ענפי דפנה. הרחיצה מתבצעת בכפפת "פילינג" לריכוך וטיהור העור (הורדת השכבה החיצונית של העור - האפידרמיס) ועיסוי אגרסיבי להמרצת זרימת הדם ושחרור השרירים. עיסוי זה ניתן לבצע גם בתוך סאונה אשר מייעלת את התהליך יחד עם יתרונותיה.
סוגי עיסויים עיקריים > עיסוי פנים

עיסוי פנים או עיסוי אסתטי מתמקד בפנים, בקרקפת ובצוואר והוא משמש לשיכוך כאבי הראש והצוואר, להפגת מתח הפרקים הלסתיים ולשחרור שרירים מכווצים של הפנים והקרקפת.
בעיסוי זה מקובל להשתמש בתכשירים קוסמטיים על-מנת להעניק טיפול פנים בו זמנית בזמן העיסוי. בדרך זו, עיסוי הפנים גם מיועד לשקם או לשמור על מראה העור. בעיסוי זה, על מעסה הפנים להעריך את סוג העור המטופל כדי לדעת עם אילו תכשירים עליו להשתמש.
הטיפול מתחיל בניקוי וקילוף יסודי של העור באמצעות אדי חום או תכשירי "פילינג". לאחר מכן מריחת קרם מתאים לכיסוי הקרקפת, הכתפיים, הצוואר, הגרון והפנים. תהליך העיסוי המרכזי מתבצע עם או בלי שמנים, כאשר עיסוי ללא שמנים יתבצע בתנועות חיכוך, הרעדה והקשה על ידי קצות האצבעות בלבד, בלחץ משתנה בהתאם לאזורים שונים בפנים ובהתאם לרגישות העור.
בעיסוי פנים יש לנהוג בזהירות בעת עיסוי קרוב לאזור העיניים. באזור זה משתמשים בטכניקת מגע נוצה כאשר מופעל לחץ קל ביותר. עיסוי פנים נהוג לבצע במרווחים של כחודש בין טיפול לטיפול. משך כל טיפול כשעה.
סוגי עיסויים עיקריים > עיסוי משולב

עיסוי משולב הוא שם כולל למגוון עיסויים העושים שימוש בשיטות העיסוי הידועות בתוספות טכניקות ייחודיות שפותחו בעידן המודרני. בעיסויים המשולבים יש דגש על עבודת שרירים מאומצת יחד עם שילוב החושים לגירוי ויצירת אווירת שלווה ייחודית. יצירת האווירה כוללת מתודות מהפנג שווי לארגון וסידור סביבת הטיפול, הדלקת נרות ועמעום אורות לתחושת דמדומים, מוזיקה מרגיעה המושמעת בזמן העיסוי, הדלקת קטורות ושימוש בשמנים ריחניים להענקת תחושת רוגע, חימום החדר ומגע העיסוי.
בקטגוריית העיסויים הללו נכללים בין היתר: "עיסוי הוואי", "עיסוי איסלן (קליפורניה)", "עיסוי אנרגיות".
ראו גם

רפואה סינית
רפואה משלימה
עיסוי תינוקות
הערות שוליים

↑  JD Crane, et al . Sci. Trad. Med. 4, 119ra13 (2012), . Sci. Trad. Med. 4, 119ra13 2012, Science Translationnal Medicine
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555771305171  BnF: cb11938293s (data)  GND: 4037859-7  LCCN: sh85081957  NDL: 00567507  NKC: ph115237 
כיסאות ארגונומיים במכון עיסוי
מכון רפלקסולוגיה
עיסוי תאילנדי
עיסוי באמצעות אבנים חמות.
עיסוי בחמאם טורקי (תמונה משנת 1890)
בית הכנסת הכוראלי (סמרה)

| --- | --- |

בית הכנסת ב-2008
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת, סימן נוף 
 מיקום:  סמרה 
 מדינה:  רוסיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1908
 תאריך פתיחה רשמי:  1908 
 אדריכל:  זלמן קליינרמן 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-מורית 
 
 קואורדינטות:  53°11′02″N 50°06′09″E﻿ / ﻿53.183977°N 50.102489°E﻿ / 53.183977; 50.102489
  (למפת מחוז סמרה מוגדלת) סמרה טוליאטי סיזראן נובוקויבישבסק אוטרדני פוחביסטנבו טטרסטן אורנבורג קזחסטן סראטוב אוליאנובסקבית הכנסת הכוראלי(למפת מחוז סמרה רגילה) סמרה טוליאטי סיזראן נובוקויבישבסק אוטרדני פוחביסטנבו טטרסטן אורנבורג קזחסטן סראטוב אוליאנובסקבית הכנסת הכוראלי
 
בית הכנסת הכוראלי (ברוסית: Самарская хоральная синагога) נמצא בסמרה שבמחוז הוולגה הפדרלי ברוסיה. בית הכנסת תוכנן על ידי האדריכל זלמן קליינרמן.
בנייה

בית הכנסת נבנה בשנים 1903–1908 בסגנון נאו-עות'מאני על פי העיצוב של האדריכל המקומי זלמן קליינרמן ברחוב ניקולייבסקי (אז) 41. הפתיחה הטקסית של בית הכנסת התקיימה ב-31 באוגוסט 1908. לפני מלחמת העולם הראשונה היה בית הכנסת הגדול ביותר באירופה לאחר חרקוב.
בניית בית הכנסת נבעה מהאוכלוסייה היהודית הגדלה בסמרה, לאחר ששני בתי הכנסת הקיימים כבר לא הספיקו. לאחר אישור הבקשה, החלה הבנייה בשנת 1903, עם מקום ל-1000 מושבים.
פתיחת בית הכנסת

בחזית המבנה, לוח זיכרון מציין את אלה אשר תרמו תרומה ראויה לבניית בית הכנסת, הכוללים את האדריכל זלמן קליינרמן, את עוזרו רפאל מרגוליס ואת תומכיה הפיננסיים של הבנייה. סיוע כספי ניתן על ידי סוחרים רוסים ובעלי מלאכה.
פתיחת בית הכנסת נחגגה בעיר. המגזין "Gorodskoj Westnik" דיווח כי הפתיחה התקיימה בהשתתפות ראש העיר, סגן המושל, יועצים, וציבור רחב.
בתקופה הסובייטית

ב-19 באוקטובר 1928 סגרו השלטונות את בית הכנסת והקימו בית תרבות ומאוחר יותר מאפייה. ב-20 בפברואר 1995, נרשם הבניין כמורשת תרבותית בעלת חשיבות למדינה.
בתחילת המאה ה-21

בדצמבר 2007, התעניינו הרשויות של הפדרציה הרוסית של הקהילות היהודיות בשיקום המבנה משום שבמשך עשר השנים האחרונות חלה הידרדרות משמעותית במצבו של הבניין (חלק נכבד מהציוד נגנב, אף על פי שהספרייה ניצלה).
בית הכנסת משוחזר. הוא מוקף בגדר והכניסה פנימה אסורה.
בצדו השני של רחוב סדוודה (מספר 52) נפתח בית הכנסת "אור ישראל" ("אוֹצֶר") בינואר 2008. ההצגה החגיגית של ספרי התורה שנתרמו על ידי בית הכנסת של הקהילה במוסקבה נעשתה ב-27 בינואר.
גלריה

חצר בית הכנסת
בית הכנסת "סמרה" (1905)
זכוכיות מנותצות בבית הכנסת
בית הכנסת לאחר שיפוץ ב-2015
בית הכנסת
בית הכנסת ב-1906, יברייסקיה אנציקלופדיה
הערות שוליים

↑  Г. М. Ронкин. Синагоги мира., М. «Поматур», 2005
↑  Андрей Демидов, Ирина Демидова. Мелодии старой Самары., Самара, 1992
↑  משה ויסברג, הונחה אבן הפינה לאחד מבתי הכנסת היפים באירופה, באתר בחדרי חרדים, 6 באוקטובר 2021
אשכנורמטיביות

אשכנורמטיביות (באנגלית: Ashkenormativity) הוא כינוי לתופעת הגמוניה אשכנזית בקהילות יהדות אמריקה, אשר נתפסת כביטוי לצורה יהודית של אירוצנטריות (אנ'). המונח משמש את הטענה כי התרבות, המורשת וההיסטוריה של יהדות אשכנז מיוצגות לבדן כברירת המחדל של הזהות היהודית, דבר שמוקרן אל הציבור הרחב בחברה המערבית הלא-יהודית, ומעצב את תודעתו לגבי מיהם יהודים.
ההגירה היהודית אירופאית ליבשת אמריקה אחראיות לתופעה זו, אך נוספות לה סיבות נוספות, על-פי נקודת ראייתם של יהודים לא אשכנזים, גם גזענות ואפליה כלפי אנשים לא-לבנים. המונח אשכנורמטיביות טוען לאי-נראות של זהויות יהודיות נוספות, כגון יהודים ספרדים, מזרחים או שחורים בקרב הציבור הלא-יהודי ומתבטא באי-ייחוס חשיבות לתרבות, מורשת, מנהגים והיסטוריה של עדות יהודיות אלו וביחס אליהן כאל לא-רלוונטיות לזהות היהודית. תופעת האשכנורמטיביות בעולם המערבי משפיעה ישירות על מודעות החברה הלא-יהודית. השפעה אשר יכולה, לצורך העניין, להתבטא בחוסר ידיעה לגבי קיומם של יהודים ממוצא ספרדי, מזרח תיכוני (מזרחים) או שחור. כך למשל מקושרים מאכלים אשכנזיים כגון גפילטע-פיש וקוגל וכמו כן השפה יידיש ליהודים ולתרבות יהודית באופן בלתי ניתן להשוואה עם השפה לדינו, שפות יהודיות אחרות, או מאכלים יהודים כגון ג'חנון או חריימה, אשר מקורן איננו ביהדות אשכנז. דוגמה נוספת מהשיח היהודי-אמריקאי לאשכנורמטיביות היא האזכור הציבורי החוזר של שואת יהודי אירופה בקרב החברה הלא-יהודית באמריקה כנקודת מפנה בהיסטוריה היהודית ולעומת כך חוסר-אזכור ציבורי מוחלט של גירושם ובריחתם של 850,000 יהודים מארצות ערב לאחר קום מדינת ישראל.
הגדרה ומקור

הספר The Newish Jewish Encyclopedia מאת סטפני בוטניק, ליאל לייבוביץ' ומארק אופנהיימר מגדיר אשכנורמטיביות כההנחה, כי החיים והתרבות היהודיים מוגבלים בעיקר לחוויות ומנהגי יהודי אשכנז. כמו כן טוען הספר כי רוב יהודי ארצות הברית הפנימו את האשכנורמטיביות עקב הפרומיננטיות האשכנזית שבחברה היהודית האמריקאית.
בעוד שמקור המושג אשכנורמטיביות וראשית שימושו אינם ברורים, ניתן להניח כי הצורך בהם התפתח תוך העלאת המודעות הכללית לאפליה גזענית ולפריבילגיה לבנה בחברות המערביות תחת השפעה של פוליטיקה של זהויות במאה ה-21. עם כך מעלה רעיון החפיפה בין פריבילגיה לבנה לאשכנורמטיביות גם בעייתיות לוגית, מאחר שיהודים שחורים אך ממוצא אשכנזי אינם נהנים מפריבילגיה לבנה. כמו כן יכולים יהודים ממוצא ספרדי ומזרחי, אשר צבע עורם לבן, כן להנות מפריבילגיה זו.
עם כך נעשו שימושים ראשונים במונח אשכנורמטיביות במאמרים "'Learning to Undo 'Ashkenormativity" במגזין היהודי האמריקאי פורוורד משנת 2014 ובמאמר "An Intersectional Failure: How Both Israel’s Backers and Critics Write Mizrahi Jews Out of the Story" מאת אנלוסיה לופזרֵבוֹרֵדו ודייוויד שְראוב משנת 2016.
המונח אשכנורמטיביות מקבל את הקשרו מהשיח אשר מתקיים בקרב קהילות יהדות ארצות הברית, אשר ברובן המוחלט אשכנזיות. מכאן שרוב שימושו מתקיים בשיח זה.
הערות שוליים

↑  Ashkenormativity in the Jewish Community | Sefaria, www.sefaria.org
↑  The Newish Jewish Encyclopedia
↑  Learning to Undo 'Ashkenormativity', The Forward, ‏2014-11-05 (באנגלית)
↑  An Intersectional Failure: How Both Israel's Backers and Critics Write Mizrahi Jews Out of the Story, Tablet Magazine, ‏2016-01-25
↑  1615 L. St NW, Suite 800Washington, DC 20036USA202-419-4300 | Main202-857-8562 | Fax202-419-4372 | Media Inquiries, 9. Race, ethnicity, heritage and immigration among U.S. Jews, Pew Research Center's Religion & Public Life Project, ‏2021-05-11 (באנגלית אמריקאית)
ארגון הפשע נחודקינסקאיה

ארגון הפשע נחודקינסקאיה או ארגון הפשע וופסובסקאיה (ברוסית: Находкинская организованная преступная группировка) הוא ארגון פשע גדול, שפעל בשנים 1992–1994 בשטח העיר נחודקה, שברוסיה.
היסטוריה

מייסדי ארגון הפשע, יורי דוידקין ואנדריי ויטיראילוב, בכינוי "וופס", שוחררו מכלא בשנת 1992. בשנת 1988 נגזרו עליהם 8 שנות מאסר כל אחד, אך מסיבות לא ידועות ריצו שלוש שנים בלבד. לדוידקין ולויטיראילוב היה שם גדול בעולם הפשע.
דוידקין וויטיראילוב היו ילידי נחודקה. כשחזרו לעיר הולדתם, הם גילו שבמהלך הזמן שחלף מאז ששהו בכלא הרבה השתנה – בכל מקום היו חנויות וחברות פרטיות, מכוניות זרות, היה מספר עצום של ספינות סחר זרות בנמל, סינים וקוריאנים פתחו את אוהליהם בכל מקום.
מנהיג ארגון פשע מצ'צ'ניה, שנועדה להפוך לאויב העיקרי לארגון הפשע של אנדריי ויטיראילוב, היה אסלנבק חטוייב, איש משכיל למדי בעל השכלה גבוהה במומחיות "היסטוריון". בסוף שנות השמונים הוא עבר מעיר גרוזני לנחודקה, רכש נדל"ן והעביר לשם קרובי משפחה רבים. עד מהרה, כאשר נוצר אזור כלכלי חופשי בנחודקה על ידי צו של הסובייט העליון של ברית המועצות, חאטוייב היה הראשון שהשתלט על נמל הים של העיר, כמו גם על רוב חברות המסחר והמתווך. כתוצאה מכך, חלק ניכר מחיי העסקים של נחודקה, שדרכו עברו סכומי כסף אדירים, הגיע לידי הגולים מקווקז.
בדצמבר 1992 אירע העימות הראשון בין אנשי וופס וחטוייב. אז ירו הרוצחים האלמונים במקורביו הקרובים של האחרון. הרצח לא פוענח.
בסתיו 1993 הגיעה הקרב המכריע בין הארגונים. בתחילה נזרקו לבית של חטוייב רימונים, אך הבעלים ניצל, ולאחר מכן הקיף אותו בגדר של שלושה מטרים.
במשך מספר חודשים בשנת 1994, ארגון הפשע של ויטיראילוב שלט למעשה בחיי העיר נחודקה.
בפברואר 2003 גזר בית המשפט 9 שנות מאסר על ויטיראילוב. הצדדים לא ערערו על פסק הדין. בשנת 2010, המנהיג לשעבר של ארגון הפשע השתחרר והפך לאיש עסקים.
הערות שוליים

↑  https://news.rambler.ru/other/37680700-banditskie-voyny-za-port-nahodki-chechentsy-protiv-slavyan/
סוללה נטענת

מטען לסוללות AA ו-AAA
סוללות נטענות המשמשות לצורך אל-פסק במרכז נתונים
סוללה נטענת היא סוללה חשמלית אותה ניתן לטעון מחדש מספר רב של פעמים, בדרך כלל על ידי מטען סוללות, בניגוד לסוללה המיועדת לשימוש חד פעמי. סוללות נטענות נמצאות בשימוש נרחב במוצרי אלקטרוניקה, מיכשור תעשייתי ובכלי רכב, והן מספקות פתרון חסכוני וידידותי לסביבה. סוללות נטענות מיוצרות בגדלים ובמתחים שונים, וחלקן נועדו לשימוש באותם המכשירים בהם נעשה לפני כן שימוש בסוללות חד פעמיות.
בסוללות נטענות נעשה כיום שימוש במוצרים כמו טלפונים חכמים, מחשבים ניידים, כלי עבודה חשמליים וכלי רכב חשמליים, בין היתר. בניגוד לסוללות חד פעמיות, אשר נזרקות לפח לאחר השימוש בהן, בסוללות הנטענות ניתן להשתמש פעמים רבות, מה שמפחית במידה רבה את כמות הפסולת שנוצרת ואת הצורך בהחלפות תכופות של סוללות. עם זאת, יש להשתמש בהן בזהירות על מנת למקסם את תוחלת החיים שלהן ולהבטיח שימוש בטוח.
לאורך השנים הושקעו מיליארדי דולרים במחקרים הממוקדים בשיפור טכנולוגיות הסוללות הנטענות.
סוגי הסוללות הנטענות הנפוצים ביותר > סוללות יוני ליתיום (Li-ion)

סוללות יוני ליתיום הן מהסוללות הנטענות הנפוצות ביותר בעולם בין היתר בשל צפיפות האנרגיה הגבוהה שלהן, משקלן הקל ותוחלת החיים הארוכה יחסית שלהן. בסוללות הללו נעשה בדרך כלל שימוש במכשירי אלקטרוניקה ניידיים (כגון טלפונים חכמים, מחשבים ניידים וטאבלטים), כלי עבודה חשמליים, וכלי רכב חשמליים. התפתחות טכנולוגיית סוללות יוני הליתיום תרמה לשיפור ניכר בתוחלת החיים שלהן והפחיתה באופן ניכר את סיכוני הבטיחות הכרוכים בשימוש בהן, כמו הסיכון להתחממות יתר או כשל בסוללה. אף על פי שחלו שיפורים ניכרים בטכנולוגיה זו, המשתמשים נדרשים להשתמש בה בזהירות על מנת למנוע התחממות יתר שעשויה להזיק לסוללה ולהוות סכנה בטיחותית. טכנולוגיית סוללות היוני ליתיום הנטענות הפכה זמינה לציבור בשנת 1991.
סוגי הסוללות הנטענות הנפוצים ביותר > סוללות ניקל מתכת-הידריד (NiMH)

סוללות ניקל מתכת-הידריד הן סוג פופולרי של סוללות נטענות. הן מספקות בדרך כלל קיבולת גבוהה יותר מסוללות הניקל-קדמיום (NiCd) הישנות יותר, והן נחשבות ידידותיות יותר לסביבה משום שהן לא מכילות קדמיום. בדרך כלל נעשה שימוש בסוללות ניקל מתכת-הידריד בסוללות נטענות מסוג AA ו-AAA, וכן בציוד רפואי ובטלפונים אלחוטיים. הן פופולריות בין היתר בשל העמידות שלהן ומשום שהן פחות מזיקות לסביבה. טכנולוגיית סוללות הניקל מתכת-הידריד הנטענות משווקת משנת 1989.
סוגי הסוללות הנטענות הנפוצים ביותר > סוללות ניקל-קדמיום (NiCd)

טכנולוגיית סוללות הניקל-קדמיום הנטענות פותחה במקור על ידי הממציא השוודי ולדמר יונגנר (אנ') בשנת 1899, וסוללות מסוג זה היו נפוצות במכשירי אלקטרוניקה ניידים ובכלים חשמליים. לאורך השנים הן הוחלפו במידה רבה בסוללות ניקל מתכת-הידריד ובסוללות יוני ליתיום. לסוללות עמידות טובה יחסית, אך הן עשויות לאבד מקיבולתן אם הן נטענות מחדש פעמים רבות לפני שנפרקו לחלוטין. הן מכילות קדמיום, ולכן הן פחות ידידותיות לסביבה. למרות החסרונות האלו הן עדיין נמצאות בשימוש במכשירים שונים כגון מערכות חשמל לשעת חירום וכלים אלחוטיים מסוימים.
סוגי הסוללות הנטענות הנפוצים ביותר > סוללות עופרת-חומצה

טכנולוגיית סוללות עופרת-חומצה הנטענות פותחה במקור ב-1859 על ידי הפיזיקאי הצרפתי גסטון פלנטה, וזהו הסוג הראשון שהומצא של סוללות נטענות. הן נמצאות עדיין בשימוש נרחב בכלי רכב, במערכות אל-פסק (UPS) ובמערכות תאורת חירום. אלה סוללות חסכוניות יחסית עם הספק גבוה, ולכן הן פופולריות בין היתר להתנעת מנועי הבעירה הפנימית בכלי רכב. עם זאת, לסוללות עופרת-חומצה תוחלת חיים מוגבלת, ותהליך הוצאת העופרת מהן עלול לגרום נזק לסביבה. הנחיצות ההולכת וגוברת בחלופות נקיות וברות קיימא הובילה לאורך השנים למחקרים שבמסגרתם פותחו חלופות לסוללות אלו.
גלריית תמונות

סוללות נטענות מסוג יוני ליתיום (Li-ion)
סוללה נטענת מסוג יוני ליתיום (Li-ion) בה נעשה שימוש במכוניות חשמליות
סוללות נטענות מסוג ניקל מתכת-הידריד (NiMH)
סוללות נטענות מסוג ניקל-קדמיום (NiCd)
סוללה נטענת מסוג עופרת-חומצה
ראו גם

אגירת אנרגיה
מערכת ניהול סוללות
הערות שוליים

↑  "EU approves 3.2 billion euro state aid for battery research". Reuters (באנגלית). 9 בדצמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "StackPath". www.tdworld.com. 5 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Stevens, Pippa (2019-12-30). "The battery decade: How energy storage could revolutionize industries in the next 10 years". CNBC (באנגלית). נבדק ב-2021-09-24.
↑  Fowler, Suzanne (21 בספטמבר 2016). "Samsung's Recall – The Problem with Lithium Ion Batteries". The New York Times. New York. ארכיון מ-5 בספטמבר 2016. נבדק ב-15 במרץ 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Schweber, Bill (4 באוגוסט 2015). "Lithium Batteries: The Pros and Cons". GlobalSpec. ארכיון מ-16 במרץ 2017. נבדק ב-15 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536417205171  GND: 4068497-0  LCCN: sh85128358  NKC: ph114014
נפוליאון השני

| --- | --- |

 לידה:  20 במרץ 1811 הקיסרות הראשונה פריז, צרפת 
 פטירה:  22 ביולי 1832 (בגיל 21) האימפריה האוסטרית וינה, אוסטריה 
 שם לידה:  Napoléon François Joseph Charles Bonaparte 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  האינווליד  פריז 
 
 
 פרסים והוקרה
 צלב גדול של לגיון הכבוד  מסדר אישטוון הקדוש של הונגריה  מסדר כתר הברזל  אביר הצלב הגדול במסדר אישטוון הקדוש של הונגריה  המסדר הצבאי הקונסטנטיני הקדוש של גאורגיוס הקדוש 
 
 חתימה:   
 
נפוליאון השני, מלך רומא
נפוליאון פרנסואה ז'וזף שארל בונפרט, הידוע כנפוליאון השני (20 במרץ 1811 – 22 ביולי 1832), דוכס רייכשטאט, היה לזמן קצר קיסר צרפת דה יורה.
קורות חייו

נפוליאון השני נולד ב-20 במרץ 1811 כתוצאה מנישואיהם של הקיסר נפוליאון בונפרטה ואשתו השנייה הארכידוכסית מריה לואיזה מאוסטריה, בתו של פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה. הוא הוכתר כ"הוד מלכותו מלך רומא", תואר אשר יועד על ידי נפוליאון האב ליורשו החוקי, אך בפועל היה תואר כבוד בלבד.
שלוש שנים לאחר לידתו בפריז התמוטטה הקיסרות הצרפתית הראשונה אשר הוקמה בידי אביו ואותה עתיד היה לרשת. נפוליאון הראשון, שהודח על ידי הסנאט, ויתר ב-6 באפריל 1814 על כיסאו ותוארו לטובת בנו העולל. בנו זה נלקח על ידי אמו הקיסרית לטירת בלואה שבעמק הלואר. נפוליאון השני החזיק בתוארי אביו חמישה ימים בלבד. לאחר מכן תבעו מנהיגי בעלות הברית, שפלישתם לצרפת הדיחה את נפוליאון הראשון מכיסאו, שיתפטר ללא תנאי, ובכך ביטלו למעשה את העברת הקיסרות לנפוליאון השני התינוק.
לאחר חזרתו של נפוליאון הראשון לצרפת, תקופה המכונה "מאה הימים", והתפטרותו החוזרת בסופה, אישר הסנאט ביום ההתפטרות (22 ביוני 1815) את קיסרותו של נפוליאון השני, אשר שהה באותה עת באוסטריה. כניסת כוחות בעלות הברית ב-7 ביולי אותה שנה שמה קץ לשלטון קצר מועד זה.
קורות חייו > ימיו האחרונים

לאחר 1815, חי נפוליאון השני – כאסיר, למעשה – בארמון הקיסרי ארמון שנברון בווינה, על אף שגלותו לא הוכרזה מעולם בפומבי. בשנת 1818 הוענק לו התואר "דוכס רייכשטאט" כמעין פרס ניחומים על אובדן ירושתו המקורית – קיסרות צרפת. ב-22 ביולי 1832 נפטר נפוליאון השני משחפת בארמון שבו הוחזק.
נפוליאון השני לא הורשה מעולם להתכתב עם אביו, שהיה אסור באי הנידח סנט הלנה.
מורשת

על אף תקופת שלטונו הקצרה, הוא מוכר בתואר נפוליאון השני, למעט בחוגים בונפרטיסטים, שם הוא מכונה "מלך הרומאים". הנציג הבא לבית בונפרטה שעתיד היה לשלוט בצרפת, נפוליאון השלישי, לקח לעצמו כינוי זה בהכירו בתקופת קיסרותו של בן דודו הצעיר.
נפוליאון השני נודע בצרפת בכינוי "L'Aiglon" (בצרפתית: "העיט הקטן"). המחזאי הצרפתי אדמון רוסטאן חיבר מחזה הנקרא באותו כינוי ומתאר את חייו של נפוליאון השני.
בשנת 1940 הועברו עצמותיו של נפוליאון השני לצרפת כמחווה אישית של אדולף היטלר. לאחר ההעברה נקברו עצמותיו לצד קברו של אביו בארמון האינווליד בפריז.
גלריה

קברו של נפוליאון השני באינווליד, פריז
דיוקן נפוליאון השני מאת מוריץ דפינגר
דיוקן נפוליאון השני מאת לאופולד בוכר
ראו גם

נפוליאון בונפרטה
נפוליאון השלישי
הערות שוליים

↑  נפוליאון השני באתר www.biography.com
| מלכי צרפת |
| --- | --- | --- |
| המלכים הקרולינגים  (843–987) | שארל השני • לואי השני • לואי השלישי • קרלומן השני • קרל השלישי • אודו • שארל הרביעי • רובר הראשון • ראול • לואי הרביעי • לותר • לואי החמישי |  |
| בית קאפה  (789–1328) | איג קאפה • רובר השני • אנרי הראשון • פיליפ הראשון • לואי השישי • לואי השביעי • פיליפ השני • לואי השמיני • לואי התשיעי • פיליפ השלישי • פיליפ הרביעי • לואי העשירי • ז'אן הראשון • פיליפ החמישי • שארל הרביעי |  |
| בית ולואה  (1328–1589) | פיליפ השישי • ז'אן השני • שארל החמישי • שארל השישי • שארל השביעי • לואי האחד עשר • שארל השמיני • לואי השנים עשר • פרנסואה הראשון • אנרי השני • פרנסואה השני • שארל התשיעי • אנרי השלישי |  |
| בית בורבון  (1589–1792) | אנרי הרביעי • לואי השלושה עשר • לואי הארבעה עשר • לואי החמישה עשר • לואי השישה עשר • לואי השבעה עשר |  |
| בית בונפרטה  (1804–1814; 1815) | נפוליאון הראשון • נפוליאון השני |  |
| בית בורבון  (1814–1815; 1815–1830) | לואי השמונה עשר • שארל העשירי • לואי התשעה עשר • אנרי החמישי |  |
| בית אורליאן  (1830–1848) | לואי פיליפ • פיליפ השביעי |  |
| בית בונפרטה  (1852–1870) | נפוליאון השלישי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258853305171  PLWABN: 9810613867105606  BIBSYS: 90575649  BNC: 000074024  BNE: XX1217853  BnF: cb119352080 (data)  CANTIC: a11263957  GND: 118743996  ICCU: BCTV004527  ISNI: 0000 0001 2146 1699  LCCN: n50042061  NKC: jn20000720032  NLG: 64995  NTA: 073495468  RERO: 02-A000021421  SELIBR: 259963  SNAC: w6v20z6j  SUDOC: 02727442X  ULAN: 500097819  VcBA: 495/58594  VIAF: 103645458   WorldCat (עם VIAF): 103645458
עקרון (עיר מקראית)

| --- | --- |

תֵּל מִקְנֶה
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°46′39″N 34°51′07″E﻿ / ﻿31.7775°N 34.851944°E﻿ / 31.7775; 34.851944
  (למפת השפלה מוגדלת) עֶקְרוֹן (תֵּל מִקְנֶה)(למפת השפלה רגילה) עֶקְרוֹן (תֵּל מִקְנֶה)(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עֶקְרוֹן (תֵּל מִקְנֶה)(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עֶקְרוֹן (תֵּל מִקְנֶה)
 
קערת שתייה מהמאה ה-12 לפנה"ס מתל מקנה
עֶקְרוֹן הייתה עיר קדומה בארץ ישראל שיושבה לראשונה על ידי הכנענים בתקופת הברונזה. בתקופת הברזל, עם פלישתם של גויי הים למישור החוף, הפכה לעיר פלשתית חשובה. בשלהי המאה ה-8 לפנה"ס כבשו האשורים את עקרון והשתלטו עליה. באותה תקופה נודעה העיר כיצרנית שמן זית בהיקף גדול. בשנת 603 לפנה"ס הוחרבה העיר כליל על ידי האימפריה הנאו-בבלית בראשות נבוכדנצר השני. מעט לאחר מכן התקיים במקום יישוב קטן בעיר התחתונה, ולאחר זמן קצר ננטש אף הוא, ומאז לא יושבה העיר יותר.
האתר מזוהה כיום עם התל הארכאולוגי תֵּל מִקְנֶה, הסמוך לקיבוץ רבדים.
היסטוריה וארכאולוגיה של האתר > תקופת הברונזה

בתקופת הברונזה התיכונה השנייה, סביב המאה ה-17 לפנה"ס, נושב התל לראשונה (שכבה XI) על ידי אוכלוסייה כנענית בראש התל (העיר העליונה) ולמרגלותיו (העיר התחתונה). סביב התל הוקמה סוללה שהקיפה הן את העיר העליונה והן את העיר התחתונה.
בתקופת הברונזה המאוחרת התדלדל היישוב בכל האזור, וגם כאן התקיים רק יישוב כנעני קטן לא מבוצר בעיר העליונה בלבד (שכבות VII-X). מתקופה זו נמצאו בתל כלים המיובאים מקפריסין וממיקנה, כמו כן נמצאו באתר חותם וחרפושית מצרית מתקופת השושלת ה-19. שכבות אלו חרבו בשריפה.
שכבה X – המאות 16–15 לפנה"ס.
שכבה IX – המאה ה-14 לפנה"ס עד המחצית הראשונה של המאה ה-13 לפנה"ס.
שכבה VII – מהמחצית השנייה של המאה ה-13 לפנה"ס.
היסטוריה וארכאולוגיה של האתר > תקופת הברזל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה וארכאולוגיה של האתר > תקופת הברזל > במקרא

על פי המקרא, בחלוקת הארץ, עקרון יועדה לבני שבט יהודה (ספר יהושע, פרק ט"ו; פסוקים י"א, מ"ה-מ"ו), אולם במקורות מקראיים אחרים (שם פרק י"ט, פסוק מ"ג) היא יועדה לבני שבט דן. בפועל ישבו בה הפלשתים.
עקרון מוזכרת בהקשרים נוספים במקרא, לאחר שארון הברית נפל לידי הפלשתים, חששו בני עקרון להכניסו לעירם ושלחו אותו לבית שמש. כמו כן לאחר מות גוליית נאמר שהפלשתים ברחו עד שערי עקרון. תושבי עקרון מוזכרים במקרא כמי שסגדו במקדשם לבעל זבוב, האל שגם אחזיה מלך ישראל דרש בו כשהיה חולה.
היסטוריה וארכאולוגיה של האתר > תקופת הברזל > באנלים האשוריים

העיר עקרון מוזכרת גם במקורות חוץ מקראיים, כמו באנלים האשוריים של מלכי אשור: אסרחדון, אשורבניפל וסנחריב (מנסרת סנחריב). על פי הכרוניקות האשוריות, בשנת 721 לפנה"ס לכד את העיר סרגון השני והציב בה וואסל אשורי בשם פָּדִי, שהוסגר לאחר מכן לחזקיהו מלך יהודה בידי אנשי עקרון. בשנת 701 לפנה"ס נכבשה העיר שוב, הפעם על ידי סנחריב מלך אשור, שחילץ את פדי מירושלים והמליכו מחדש על עקרון.
פירוש הציטוט:
פדי היה מלך עקרון, עיר במדינת פלשת. הוא נשבע אמונים למלך האשורי סנחריב, אך בגד בו. הפקידים והאצילים של עקרון תמכו במרידה של פדי נגד האשורים.
הם ביקשו עזרה צבאית ממצרים וממלך כוש (אתיופיה), שהביאו כוחות גדולים של רגלים, פרשים ומרכבות.
סנחריב ניהל מלחמה נגד הכוחות המצרים והכושים בסביבות העיר אלתקה. בקרב הגדול הוא ניצח והשתלט על השבויים המצרים והכושים.
לאחר מכן הוא כבש במצור את הערים עקרון ותמנה ולקח שלל רב. סנחריב הרג את הפקידים והאצילים המורדים מעקרון ותלה את גופותיהם על עמודים בעיר. את תושבי העיר המורדים הוא לקח בשבי.
את מי שלא השתתף במרידה הוא שחרר. ופדי המלך המורד הוחזר על ידי סנחריב למלוך בעקרון כמלך נאמן.
הפקידים, האצילים ואנשי עקרון, את פָּדִי מלכם הקשור בשבועה ובאלה לאשור נתנו באזיקי ברזל כאויב ומסרוהו לחזקיהו היהודי, ובכך פשעו. הם (אנשי עקרון) נבהלו וקראו לעזרתם את מלכי מצרים, את הקשתים, המרכבות והסוסים של מלך כוש כוח גדול מאוד, שחש לעזרתם. בסביבות העיר אֶלְתְקַה, נערכו לקרב עמי. בעזרת האל אשור אדני, נלחמתי עמם והבסתים. את בעלי המרכבות והנסיכים המצריים יחד עם בעלי המרכבות של מלך כוש לקחתי בשבי בסערת הקרב. על אֶלְתְקַה ותמנה צרתי, לכדתי ושללתי את שללן. התקרבתי אל עקרון והרגתי את הפקידים ואת האצילים אשר פשעו ותליתי גופותיהם על עמודים סביב העיר. את התושבים אשר חטאו וביזו לקחתי בשבי. שאריתם אשר לא מרדו ולא נמצא בהם חטא פקדתי לשחרר. את פָּדִי מלכם הוצאתי מתוך ירושלים והמלכתי אותו עליהם.
היסטוריה וארכאולוגיה של האתר > לאחר תקופת הברזל

מצפה
רמון
מצפה
רמון
לאחר החורבן הבבלי לא יושבה עוד העיר העליונה. יישוב דל התקיים במשך תקופה קצרה במאה ה-6 לפנה"ס בעיר התחתונה, אולם לאחר זמן מועט ננטש אף הוא.
בתקופה ההלניסטית התקיים יישוב בשם "עקרון", אולם לא באתר זה, אלא באתר המזוהה כיום עם הכפר הערבי עאקיר. על פי ספר מקבים א' העניק אלכסנדר באלאס, המלך היווני-סורי, את עקרון (ההלניסטית) סביב שנת 150 לפנה"ס ליונתן הוופסי משליטי בית חשמונאי כגמול על הכותו את צבא יריבו, דמטריוס הראשון. באונומסטיקון של אוסביוס, מראשית המאה ה-4 לספירה, נזכרת עקרון כ"כפר גדול של יהודים".