stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הארי קארני
קריירה

לאחר שניגן במגוון הופעות בניו יורק בגיל 17, הוזמן קארני להצטרף ללהקת דיוק אלינגטון להופעותיה בבוסטון בשנת 1927. באוקטובר של אותה שנה הקליט לראשונה עם אלינגטון. לאחר שהתבסס בלהקת אלינגטון, נשאר בה למשך שארית חייו. הלהקה החלה לנגן באפון קבוע במועדון הכותנה בניו יורק בסוף השנה.
בשנת 1928 הוסיף אלינגטון כוח אדם נוסף, והכלי הראשי של קארני הפך לסקסופון בריטון. הוא היה דמות דומיננטית על הבריטון בג'אז, עד הופעתו של הבי בופ באמצע שנות ה-40. בתוך הסאונד הכללי של להקת אלינגטון, הבריטון של קארני שימש לעיתים קרובות לשם נגינת חלקים מהרמוניות שהיו מעל הגובה הנמוך של הכלי; כך השתנו מקרמי הצליל של הלהקה.
בינואר 1938 הוזמן קארני לנגן עם להקתו של בני גודמן בקרנגי הול. הקלטות מאירוע זה פורסמו "כקונצרט הג'אז המפורסם ב-1938 בקרנגי הול". קארני החל לנגן בקלרינט בס בסביבות 1944. הוא "היה מחבר שותף של "Rockin' in Rhythm" ובדרך כלל היה אחראי על ביצוע סולו הקלרינט המבעבע במנגינה זו".
בשנת 1957 היה קארני חלק מלהקה בראשות הפסנתרן בילי טיילור שהקליטה את האלבום Taylor Made Jazz.
קארני היה הנגן שכיהן במשך הזמן הרב ביותר בתזמורת של אלינגטון. בהזדמנויות בהן אלינגטון נעדר או רצה להיכנס לבמה לאחר שהלהקה החלה לנגן את הקטע הראשון של ההופעה, היה קארני מנצח הלהקה.[דרוש מקור] בדרך כלל נסעה תזמורת אלינגטון באוטובוס תיירים, אך אלינגטון עצמו לא עשה זאת; הוא נסע בנפרד ברכב בו נהג קארני, "נוכחות שקטה ורגועה".
אלינגטון כתב לחנים רבים עבור קארני לאורך כל תקופתם יחד.[דרוש מקור] בשנת 1973 אלינגטון בנה את Third Sacred Concert סביב סקסופון הבריטון של קארני.
לאחר מותו של אלינגטון ב-1974, אמר קארני: "בלי דיוק אין לי בשביל מה לחיות". ההקלטה האחרונה של קארני הייתה כנראה בהנהגתו של מרסר אלינגטון לאלבום Continuum. ארבעה חודשים לאחר מותו של אלינגטון, נפטר גם קארני, ב-8 באוקטובר 1974, בניו יורק.
השפעה ומורשת

קארני היה חסיד ג'אז מוקדם של נשימה מחזורית. הוא היה גם נגן הבריטון האהוב ביותר של המייט בלויט. בלויט אמר לגבי קונצרט בו נכח, ש"מעולם לא ראה מישהו אחר מפסיק את הזמן" בהתייחס לקונצרט בו קארני ניגן תו שבמהלכו כל השאר לא ניגנו. חודשיים לאחר מותו של קארני, הבסיסט צ'ארלס מינגוס הקליט את האלגיה של סי ג'ונסון "לזכר הארי קארני"; הביצוע פורסם באלבום Changes Two.
דיסקוגרפיה > כמנהיג

"הארי קארני עם מיתרים" (קלף, 1954) (הופק מחדש על ידי ורב כ'מצבי רוח לילדה ולילד")
"נענע אותי בעדינות" (קולומביה רקורדס, 1960) (הוקלט כ"הארי קארני ואנשי הדוכס" [דיוק אלינגטון])
דיסקוגרפיה > בתור נגן מלווה

עם רוזמרי קלוני
"ורד כחול" (קולומביה, 1956)
עם דיוק אלינגטון
עם אלה פיצג'רלד
"אלה פיצג'רלד שרה את ספר השירים של דיוק אלינגטון" (Verve, 1957)
עם בני גודמן
"קונצרט הג'אז המפורסם ב-1938 בקרנגי הול" (קולומביה, 1938)
עם ג'אז בפילהרמונית
"קונצרט הג'אז הגדול בעולם" (פבלו, 1967)
עם ג'וני הודג'ס
Used to Be Duke (Norgran, 1954)
Creamy (Norgran, 1955)
Ellingtonia '56 (Norgran, 1956)
Duke's in Bed (Verve, 1956)
The Big Sound (Verve, 1957)
Johnny Hodges with Billy Strayhorn and the Orchestra (Verve, 1961)
Johnny Hodges at Sportpalast, Berlin (Pablo, 1961)
Triple Play (RCA Victor, 1967)
עם בילי טיילור
Taylor Made Jazz (ארגו, 1959)
ביאורים

↑  הספר The Cambridge Companion to Duke Ellington קובע כי קארני הצטרף ללהקה בשנת 1926, ושב והצטרף אליה בשנה שלאחר מכן.
הערות שוליים

1 2 3 4  Willard, Patricia (4 באוקטובר 2012), Carney, Harry (Howell), Grove Music Online. Oxford Music Online. Oxford University Press, doi:10.1093/gmo/9781561592630.article.A2227923 {{citation}}:  (עזרה)
↑  Gioia, Ted (2011). The History of Jazz (2nd ed.). Oxford University Press. p. 119. ISBN 978-0-19-539970-7.
1 2 3 4  "Harry Carney". AllMusic. נבדק ב-24 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sudhalter, Richard M. (2001). Lost Chords: White Musicians and Their Contribution to Jazz, 1915–1945. Oxford University Press. p. 172.
1 2 3  Lorre, Sean. "Carney, Harry". אורכב מ-המקור ב-19 בספטמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Spring, Evan (2014). "Duke Ellington Chronology".  In Green, Edward (ed.). The Cambridge Companion to Duke Ellington. Cambridge University Press. p. xiv. ISBN 978-0-521-88119-7.
↑  Berendt, Joachim-Ernst; Huesmann, Günther (2009). The Jazz Book: From Ragtime to the 21st Century (7th ed.). Lawrence Hill. pp. 339–340. ISBN 978-1-55652-820-0.
↑  Williams, Martin (1993). The Jazz Tradition (2nd ed.). Oxford University Press. p. 101. ISBN 978-0-19-507815-2.
↑  Berish, Andrew (2014). "Survival, Adaptation, and Experimentation: Duke Ellington and His Orchestra in the 1930s".  In Green, Edward (ed.). The Cambridge Companion to Duke Ellington. Cambridge University Press. p. 115. ISBN 978-0-521-88119-7.
↑  Taylor, Billy (2013). The Jazz Life of Dr. Billy Taylor. Indiana University Press. p. 206. ISBN 978-0-253-00917-3.
↑  James, Stephen D.; James, J. Walker (2014). "Conductor of Music and Men: Duke Ellington Through the Eyes of His Nephew".  In Green, Edward (ed.). The Cambridge Companion to Duke Ellington. Cambridge University Press. p. 44. ISBN 978-0-521-88119-7.
1 2  Cottrell, Stephen (2012). The Saxophone. Yale University Press. p. 199. ISBN 978-0-300-10041-9.
↑  https://web.archive.org/web/20051023050027/http://www.allaboutjazz.com/iviews/bluiett.htm
↑  Santoro, Gene (2000). Myself When I Am Real: The Life and Music of Charles Mingus. Oxford University Press. p. 417. ISBN 978-0-19-509733-7.
↑  Cook, Richard; Morton, Brian (1992). The Penguin Guide to Jazz on CD, LP & Cassette (1st ed.). Penguin. ISBN 978-0-14-015364-4.
↑  Cook, Richard; Morton, Brian (2008). The Penguin Guide to Jazz Recordings (9th ed.). Penguin. ISBN 978-0-141-03401-0.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007330846805171  BNE: XX1574783  BnF: cb13892182r (data)  CiNii: DA16016600  GND: 134343824  ICCU: LO1V263080  ISNI: 0000 0000 8349 3795  LCCN: n81071433  MusicBrainz: 48f34bd6-dc5d-41ba-8cd5-0495787f13fa  NKC: ola2002159358  NTA: 073108626  SNAC: w6zt0h91  SUDOC: 083974121  VIAF: 195550   WorldCat (עם VIAF): 195550 
ג'ימי המילטון והארי קארני, אקווריום ניו יורק, כ. נובמבר 1946. צילום: ויליאם פ. גוטליב.
הארי פרנקפורט

| --- | --- |

 לידה:  29 במאי 1929 לנגהורן, פנסילבניה, ארצות הברית 
 פטירה:  16 ביולי 2023 (בגיל 94) סנטה מוניקה, קליפורניה, ארצות הברית 
 שם לידה:  דוד ברנרד שטרן
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס 
 מוסדות:  אוניברסיטת פרינסטון  אוניברסיטת ייל  אוניברסיטת רוקפלר 
 תחומי עניין:  פילוסופיה של המוסר, פילוסופיה של הנפש, פילוסופיה של הפעולה, רצון חופשי, אהבה
 עיסוק:  בולשיט
 הושפע מ:  דקארט, יום, קאנט, ויטגנשטיין
 מדינה:  ארצות הברית 
 יצירות ידועות:  על "בולשיט"!
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים 
 
הארי גורדון פרנקפורט (באנגלית: Harry Gordon Frankfurt;‏ 29 במאי 1929 – 16 ביולי 2023) היה פילוסוף יהודי-אמריקאי, פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת פרינסטון, שם לימד מאז 1990 ועד 2002. הוא לימד גם באוניברסיטאות ייל, רוקפלר ואוהיו. זכה לפופולריות בציבור הרחב בשל ניתוחו הפילוסופי של מושג ה"בולשיט".
ביוגרפיה

הוא נולד ב-29 במאי 1929 בשם דוד ברנרד שטרן (David Bernard Stern) במעון לנשים בעיירה לנגהורן (Langhorne) בפנסילבניה.
מיד לאחר לידתו אומץ על ידי הזוג פרנקפורט, זוג יהודים ממעמד הביניים, שנתנו לו את השם הארי גורדון. הוא גדל בברוקלין ובבולטימור, קיבל תואר ראשון בשנת 1949 ותואר דוקטור לפילוסופיה בשנת 1954 מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
הוא לימד באוניברסיטאות מדינת אוהיו (1956—1962), סוני בינגהמטון (1962—1963), אוניברסיטת רוקפלר (משנת 1963 ועד סגירת המחלקה לפילוסופיה בשנת 1976), אוניברסיטת ייל (משנת 1976, בה כיהן כיו"ר המחלקה לפילוסופיה 1978—1987), ולאחר מכן באוניברסיטת פרינסטון (1990—2002).
פרנקפורט היה עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים. הוא היה חבר אורח במכללת All Souls, אוניברסיטת אוקספורד. הוא כיהן כנשיא החטיבה המזרחית, האגודה הפילוסופית האמריקאית, והוא קיבל מלגות ומענקים מקרן גוגנהיים, הקרן הלאומית למדעי הרוח וקרן אנדרו מלון.
פילוסופיה

תחומי העניין העיקריים שלו כללו פילוסופיה של המוסר, פילוסופיית של הנפש, פילוסופיה של הפעולה, ורציונליזם במאה ה-17.
הוא נודע בשל פרשנותו לרציונליזם של דקארט, אולם עבודתו המשפיעה ביותר הייתה על חופש הרצון (אודותיו כתב מאמרים בולטים) בהתבסס על תפיסתו של רצון מסדר גבוה יותר ועל פיתוח מה שמכונה "הדוגמאות של פרנקפורט" - ניסויי מחשבה שנועדו להראות את האפשרות של מקרים בהם אדם לא יכול היה לבחור אחרת מכפי שבחר, אך האינטואיציה שלנו תהיה לומר שבכל זאת הסיטואציה לא מסירה מאותו אדם אחריות. פרנקפורט פיתח את השקפתו של דייוויד יום כי להיות חופשי זה לעשות מה שרוצים לעשות. הפרשנות שהציע למושג "קומפטיביליזם" פותחה על ידי פילוסופים אחרים.
בתקופה האחרונה לחייו כתב על אהבה ואכפתיות.
פילוסופיה > בולשיט

בשנות השמונים פרסם את מאמרו המפורסם ביותר "On Bullshit" המהווה חקירה פילוסופית של מושג ה"בולשיט". במחקר זה פרנקפורט מבחין שבולשיט נבדל מן השקר, בכך שאין בו שום התחשבות באמת.
מישהו שמשקר ומישהו שאומר את האמת, כביכול משחקים משני הצדדים הנגדיים של אותו המשחק. כל אחד מגיב לעובדות כפי שהוא מבין אותן, אף שתגובת האחד מונחת על ידי האוטוריטה של האמת, בעוד שהשני מתריס בתגובתו כנגד האוטוריטה ומסרב להיענות לדרישותיה. מזבל-השכל [The bullshitter] מתעלם מהדרישות הללו לחלוטין. הוא לא מתריס כנגד האוטוריטה של האמת ומתנגד לה, כפי שעושה השקרן. הוא כלל לא מקדיש לה תשומת לב. לפיכך, הבולשיט הוא אויב גדול יותר של האמת משקרים.
המקור באנגלית
Someone who lies and someone who tells the truth are playing on opposite sides, so to speak, in the same game. Each responds to the facts as he understands them, although the response of the one is guided by the authority of the truth, while the response of the other defies that authority and refuses to meet its demands. The bullshitter ignores these demands altogether. He does not reject the authority of the truth, as the liar
does, and oppose himself to it. He pays no attention to it at all. By virtue of this, bullshit is a greater enemy of the truth than lies are.
המאמר פורסם מחדש כספר בשנת 2005 והפך לרב מכר מפתיע (שתורגם לעברית בשם: על "בולשיט"!). הצלחת הספר הובילה את פרנקפורט להופיע רבות בתקשורת, בין היתר בתוכנית הדיילי שואו של ג'ון סטיוארט.
בשנת 2006 הוציא ספר המשך, On Truth (על האמת) החוקר את אובדן ההערכה של החברה לאמת.
ביבליוגרפיה > בעברית

הארי פרנקפורט, על "בולשיט"!, תרגום: אפרת אביסרור, הוצאת אופוס, 2005.
ביבליוגרפיה > באנגלית

Demons, Dreamers and Madmen: The Defense of Reason in Descartes's Meditations. Princeton University Press. 2007 [1970]. ISBN 978-0691134161.
The Importance of What We Care About: Philosophical Essays. Cambridge University Press. 1988. ISBN 978-0521336116.
Necessity, Volition, and Love. Cambridge University Press. 1999. ISBN 978-0521633956.
The Reasons of Love. Princeton University Press. 2004. ISBN 978-0691126241.
On Bullshit. Princeton University Press. 2005. ISBN 0-691-12294-6.
On Truth. Random House. 2006. ISBN 0-307-26422-X.
Taking Ourselves Seriously & Getting It Right. Stanford University Press. 2006. ISBN 0-8047-5298-2.
On Inequality. Princeton University Press. 2015. ISBN 978-0691167145.
הערות שוליים

↑  JEWISH PHILOSOPHERS & THINKERS באתר jinfo
↑  "Bio | Harry G. Frankfurt". Princeton University. נבדק ב-2016-11-22.
↑  Shook, John R. (2016-02-11). The Bloomsbury Encyclopedia of Philosophers in America: From 1600 to the Present (באנגלית). Bloomsbury Publishing. ISBN 9781472570567.
↑  Shenker, Israel (1976-09-26). "Rockefeller University Hit by Storm Over Tenure". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2019-07-25.
↑  "ACLS American Council of Learned Societies | www.acls.org - Harry G. Frankfurt". www.acls.org. נבדק ב-2019-07-25.
↑  "Harry G. Frankfurt". scholar.princeton.edu (באנגלית). נבדק ב-2019-07-25.
↑  Feinberg; Shafer-Landau: Reason & Responsibility, p. 486.
↑  Frankfurt, Harry G. (1969-01-01). "Alternate Possibilities and Moral Responsibility". The Journal of Philosophy. 66 (23): 829–839. doi:10.2307/2023833. JSTOR 2023833.
↑  Dougherty, Peter (2017-12-06). "The Character of Its Content". Princeton Alumni Weekly.
1 2 3 4 5 6 7  Frankfurt, Harry, Equality as a Moral Ideal, Ethics 98, 1987‏, JSTOR 2381290
↑  Benbaji, Yitzhak, The Doctrine of Sufficiency: A Defence, Utilitas 17, 2005, עמ' 317
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261490405171  PLWABN: 9810560002305606  BIBSYS: 90361382  BNE: XX1715844  BnF: cb12324680g (data)  CANTIC: a10450117  CiNii: DA0181764X  GND: 122956400  ISNI: 0000 0001 0874 8636  LCCN: n87938773  MusicBrainz: 20e80879-fb01-4a53-a13f-9f49f7be21cc  NDL: 01033962  NKC: mzk2005318002  NLG: 262398  NLK: KAC201704816  NSK: 000426226  NTA: 068398476  RERO: 02-A003259912  SNAC: w68m9psh  SUDOC: 032162340  VIAF: 17292880   WorldCat (עם VIAF): 17292880
ה' בתשרי

ה' בתשרי הוא היום החמישי בחודש הראשון 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום החמישי בחודש השביעי 
למניין החודשים מניסן. ה' בתשרי לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים ראשון, שלישי וחמישי, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא אגה".
חגים ומועדים

היום החמישי של עשרת ימי תשובה
אירועים היסטוריים

ג'תתצ"ו – רבי עקיבא נחבש על ידי הרומאים
ה'תקי"ג – היום האחרון של הלוח היוליאני באימפריה הבריטית
ה'תקמ"ח – חוקת ארצות הברית מוכרזת בפילדלפיה
ה'תרנ"ג – ראשית הרכבת בישראל, נחנכה המסילה הראשונה בין יפו לירושלים, שאורכה היה 82 ק"מ וזמן הנסיעה 3 שעות ו-50 דקות
ה'תרצ"ט – נוויל צ'מברלין, ראש ממשלת בריטניה, חוזר לארצו לאחר שחתם על הסכם מינכן ומכריז כי השיג "שלום בתקופתנו" (Peace for our time)
ה'תש"א – גרמניה פולשת לרומניה
בר מצווה

על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בה' בתשרי היא פרשת וילך, אם ראש השנה חל ביום שני או שלישי בשנת בר המצווה. אם ראש השנה חל בשבת בשנת בר המצווה, פרשת בר המצווה תהיה פרשת האזינו. אם ראש השנה חל ביום חמישי בשנת בר המצווה, תיפול שבת בר המצווה ביום כיפור, ואז דוחים את הקריאה בתורה לסוכות.
נולדו

ב'קצ"ח – נפתלי בנו השישי של יעקב אבינו
ה'תרל"ח – משה צבי סגל, חוקר מקרא וספרות עברית (נפטר ב-ה'תשכ"ח)
ה'תרס"ט – דוד אויסטרך, כנר יהודי-רוסי, (נפטר ב-ה'תשל"א)
ה'תרע"ה – אליהו לנקין, מפקד האצ"ל בירושלים והאונייה אלטלנה (נפטר בה'תשנ"ד)
ה'תרפ"ב – אברהם מלמד, חבר הכנסת מטעם המפד"ל (נפטר ה'תשס"ו)
ה'תשט"ז – ישראל כ"ץ, חבר הכנסת ושר מטעם הליכוד
ה'תש"ך – מואיז בן הראש, סופר ומשורר ישראלי
ה'תש"ל – קובי אוז, מוזיקאי וסופר ישראלי, סולן להקת טיפקס
נפטרו

ב'שכ"ה – נפתלי, בנו של יעקב.
ה'תש"ב – הרב שמעון רוזובסקי, רבה האחרון של איישישוק
ה'תשכ"ו – הרב ירוחם ורהפטיג, תלמיד חכם ומחבר ספרים ליטאי
ה'תשנ״ב – הרב ברוך שלום אשלג, בנו של מחבר פירוש 'הסולם' על ספר הזוהר
ה'תשס"ב – אייזק שטרן, כנר יהודי-אמריקאי (נולד ה'תר"פ)
ה'תש"ע – הרב בן ציון ליפסקר, רבה הראשי של ערד וחבר בבית דין רבני חב"ד (נולד ה'תש"ד)
ד' בתשרי – ו' בתשרי
תשרי
הערות שוליים

↑  טור, אורח חיים סימן תקפ בשם הלכות גדולות
↑  כ-39.5% מכלל השנים.
↑  כ-28.6% מכלל השנים.
↑  כ-31.9% מכלל השנים.
הרכבת לירושלים בנחל רפאים
הגנבים מהיער

| --- | --- |

 מבוסס על:  כנופיית יאן דה ליכטה 
 סוגה:  דרמה היסטורית
 שחקנים:  מטאו סימוני 
 ארץ מקור:  בלגיה בלגיה
 שפות:  הולנדית עם מעט צרפתית וגרמנית
 מספר פרקים:  10 
 הפקה
 חברת הפקה:  Menuet Proximus VTM
 הפצה:  נטפליקס 
 שידור
 רשת שידור:  VTM
 תקופת שידור מקורית:  2020–הווה 
 קישורים חיצוניים
 https://www.netflix.com/ca/title/81054827
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הגנבים מהיער (בפלמית: De Bende van Jan de Lichte; מילולית: "כנופייתו של ואן דה ליכט") היא דרמה היסטורית בת 10 פרקים המבוססת על חייו של מנהיג פורע חוק מהמאה ה-18, יאן דה ליכט, יליד אאלסט במה שהיא כיום בלגיה. הסדרה יצאה לצפייה בשרתי נטפליקס בינואר 2020. הסדרה שודרה לראשונה בבלגיה ברשת הטלוויזיה Proximus ושודרה גם בתאגיד השידור הציבורי VTM.
הסדרה מבוססת על הרומן "כנופיית יאן דה ליכטה" משנת 1957 מאת לואי פול בון, הסדרה מציגה את יאן דה ליכטה לא רק כשודד דרכים אלא כנציג המעמדות הנמוכים המדוכאים, מעין רובין הוד פלמי. בשנים 1740 עד 1748, במהלך מלחמת הירושה האוסטרית, הרס יאן דה ליכטה את הכפר באזור אלסט.
הסדרה עובדה לטלוויזיה על ידי כריסטוף דיריקס ובנג'מין ספרינג'ר ובוימה על ידי רובין פרונט ומארטן מוירקרקה. הצילומים התקיימו בסתיו 2016 ובחורף ואביב 2017. הצילומים נערכו ביער קלואיסבוס ובאתרים שונים ברחבי בלגיה, כולל שמורות טבע, שווקים וטירה ימי-ביניימית.
שחקנים ודמויות

| דמות | שחקן |
| --- | --- |
יאן דה ליכטה: מטאו סימוני
טינקה: סטף ארטס
הלואיז: שרלוט טימרס
דה שון: כלנית וולקה
מייביס: ריק וילמס
ואגננדה, קוסם: איוויין סגרים
בארו, פקיד: טום ואן דייק
ניקולאי ואן גלדרודה: ריק ורהיי
: רות בקמן
: מתיאס שייפרס
: מייקל ורגאוון
אן-מארי: אן-לור וונדפוטה
מריקה: סופי דה ברה
: ג'רואן פרסבל
: אינגה פאולוסן
: מנו קרסטינג
: שלום לברסטרט
: פיטר דה גרייף
דה ספנג'ול: טיבו ונדנבור
: לודו הוגמארטנס
: טום ורמיר
לה הוקה: ארנו לורן
הערות שוליים

↑  Thieves of the wood, Rotten Tomatoes
↑  Kluisbos decor voor prestigereeks De Bende van Jan de Lichte, frontview-magazine.be, 28 oktober 2016
↑  Hart, Daniel (2 בינואר 2020). "Thieves of the Wood Season 1 Review: The Flemish Bandits". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Matteo Simoni en Stef Aerts in nieuwe prestigereeks 'De Bende van Jan De Lichte', vtm.be, 27 oktober 2016
דרוהדה

אבן הנצחה ל-800 שנים להכרזת העיר
מפה של דרוהדה בשנת 1749
מנזר מריה מגדלנה בעיר
מבט אל העיר ממצודת מילמאונט
גשר נהר בוין, בסמוך לעיר
מרכז קניות בעיר
דרוהדה (באירית: Droichead Átha, באנגלית: Drogheda, פירוש מילולי: גשר מעל מים רדודים) היא אחת מהערים העתיקות באירלנד. העיר ממוקמת על חופיה המזרחיים של אירלנד, במרכז הפרוזדור שבין דבלין לבלפסט, כאשר רובה ממוקמת במחוז לאות' ופאתיה הדרומיים בשטח מחוז מית'. בעיר מתגוררים בקירוב כ-44,135 תושבים נכון לשנת 2016 ובכך היא העיר ה-11 בגודלה באירלנד. את העיר חוצה נהר בוין, מעט לפני שהוא נשפך אל הים האירי. אתר המורשת העולמית של אונסק"ו, ברו נא בוין, ממוקם כ-8 קילומטרים ממערב לעיר.
דרוהדה הוקמה תחילה כשתי ערים נפרדות – דרוהדה-שבמית' (באותם הימים, אדנות מית') ודרוהדה-שבאוריאל (השם של הממלכה שהתקיימה באזור מחוז לאות' המודרני). חלוקה זו נובעת מהגבול שהוצב במאה ה-12 בין שתי ממלכות איריות, שנשלטו על ידי ברונים נורמנים שונים. בשנת 1412 שתי הערים אוחדו לכדי עיר אחת. לתקופות בהיסטוריה האירית נחשבה העיר כולה כחלק משטחו של מחוז לאות', אך החל משנת 2007, הכיר החוק האירי בחלוקתה של העיר בין שני מחוזות שונים.
היסטוריה

העיר ממוקמת באזור העשיר בממצאים ארכאולוגיים, המתוארכים לתקופה הנאוליתית והלאה, כשהמוכרים שבהם הם מעברי הקבר הענקיים שבברו נא בוין. השפע והצפיפות של האתרים הארכאולוגיים נתגלו בשנים האחרונות, עם התפתחותו של האזור העירוני של דרוהדה וסלילת כבישים מהירים באזורה. אתרים אלו מוכיחים את קיומו של יישוב אנושי באזור העיר במשך 5,500 השנים האחרונות לפחות.
על פי ההערכות ההיסטוריות, יישוב עירוני באזור דרוהדה לא התקיים לפני בואם של הנורמנים. המבנה העתיק ביותר בעיר הוא מבצר מילמאונט, מבצר תל וחצר המשקיף אל העיר ממצוק הממוקם על גדתו הדרומית של הבוין. המצודה נבנתה ככל הנראה על ידי אדון מית' הנורמני, יו דה לאסי, ככל הנראה לפני 1186. בשנת 1194, העיר הוכרזה על ידו לראשונה כעיר.
בתחילת המאה ה-16, שם העיר נהגה כ"טרדה" בהתאם להגייה המקובלת באותה התקופה. דרוהדה הייתה לעיר מבוצרת חשובה בשטחי התחום האנגלי בימי הביניים והיא אירחה מספר פעמים את מפגשיו של הפרלמנט האירי. מלחמות השושנים השפיעו במספר מובנים על אירלנד וב-1468, תומאס פיצג'רלד, רוזן דזמונד ושני ילדיו הקטנים הסתבכו בסכסוכים המלכותיים והוצאו להורג בדרוהדה בהוראת המשנה למלך – שליט אירלנד באותה התקופה. הפרלמנט האירי הועבר לדרוהדה בשנת 1494 והעביר בה את החוק של פוינינג – החקיקה החשובה ביותר בהיסטוריה של אירלנד. חקיקה זו אפשרה בשנה שלאחר מכן להכפיף את הפרלמנט האירי לרשות המחוקקת האנגלית ובכך בעצם נגוזה העצמאות האירית לחלוטין.
העיר הייתה נצורה פעמיים במהלך מלחמות הקונפדרציה האירית בין השנים 1641 ו-1653. במהלך המצור השני, חומר העיר נפרצה מדרום וכוחותיו של אוליבר קרומוול כבשו אותה ב-11 בספטמבר 1649, כחלק מהכיבוש הקרומווליאני של אירלנד. בעיר בוצע טבח בתומכי המלוכה ובמגני העיר – אוליבר קרומוול הורה להוציא להורג כל חייל עשירי שבנמצא, ואת השאר לגרש לברבדוס.
בשנת 1661 נוצרה רוזנות דרוהדה כחלק מאצילות אירלנד. במהלך המלחמה הוויליאמית, ב-1690, התרחש בפאתי העיר קרב הבוין, במהלכו ניצחו הכוחות הפרוטסטנטיים את הכוחות הצרפתים והיעקוביטים. בשנת 1979, ביקר האפיפיור יוחנן פאולוס השני בעיר, פחות מחודש לאחר ההתנקשות בלואי מאונטבאטן בלונדון. במהלך ביקורו בעיר, האפיפיור ירד על ברכיו בפני 300,000 הנוכחים במקום והתחנן בפני הצדדים הלוחמים בצרות, שיחדלו את מעשי האיבה.
כלכלה

בדרוהדה מסורת ארוכת שנים של עבודה במבשלות ובמזקקות, וחברות בינלאומיות כג'יימסון, קוקה-קולה, גינס וג'ק דניאל'ס החזיקו או מחזיקות בבתי ייצור בעיר או בסביבתה. מבשלות מקומיות רבות קיימות בדרוהדה, כדוגמת מבשלת "בואן", המייצרת בעיר ויסקי, ג'ין, סיידר ובירה, וחברת "סליין", חברת בת של ג'ק דניאל'ס, המזקקת ויסקי בפאתי העיר. בתי עסק נוספים מייצרים בה סוגי אלכוהול שונים.
עם התפתחות הכלכלה האירית בשנות ה-90, דרוהדה הפכה לעיר לוויין חשובה של דבלין ועובדים רבים מהבירה עברו לגור בה, על מנת לחסוך במחירי הדיור. מהלך זה התגבר בעקבות סלילתן של דרכים מהירות חדשות בין שתי הערים, ובהן כבישים עוקפים שנסללו דרך סוורדס ובלבריגן ובניית גשר רחב על נהר בוין. כמו כן, עלו מספר רכבות היוממות בין דרוהדה לדבלין. כתוצאה מכך, מרכז העיר פותח, נבנו בה שני מרכזי קניות גדולים ורשתות קמעונאות ומותגים בינלאומיים פתחו בה סניפים. רוב אזורי הקניות בעיר ממוקמים ברובע ההיסטורי שלה, אך ישנם גם מרכזי קניות גדולים שממוקמים מחוצה לה.
תרבות

העיר מארחת פסטיבל סמבה שנתי, במסגרתו מגיעות אליה להקות סמבה מרחבי העולם ומתארחות בה במשך שלושה ימים. בעיר מספר תיאטראות, בית ספר למשחק ותיאטרון לנוער. בעיר מרכז אמנויות ובו גלריה ותיאטרון נוסף. העיר מארחת זו השנה השנייה את פסטיבל המוזיקה האירית הלאומי, "Fleadh Cheoil na hÉireann". בשנת 2006 נפתח בעיר מרכז עירוני לאמנות חזותית וממוקמות בה מספר גלריות נוספות.
בעיר שני שבועונים מקומיים – דרוהדה אינדיפנדנט ודרוהדה לידר, שניהם יוצאים לאור בימי רביעי. תחנת הרדיו המקומית נקראת "LMFM".
בעיר שישה בתי ספר תיכוניים ומוסד ללימודים גבוהים.
תחבורה

דרוהדה ממוקמת בסמוך לכביש M1, הכביש המהיר הראשי שבין דבלין לבלפסט. גשר נהר בוין נבנה בסמיכות לעיר על מנת לשרת את הכביש המהיר הזה, והוא הגשר המעוגן-בכבלים הגדול ביותר באירלנד. תחנת הרכבת בדרוהדה נפתחה לראשונה בשנת 1844, והיא חוברה במסילת ברזל לדבלין ב-1844, לנאבן ב-1850 ולבלפסט ב-1852. כיום, העיר מחוברת ברכבות מהירות לדאנדוק, ניורי, פורטאדאון, ליסבורן, בלפסט ודבלין. כמו כן, היא מחוברת ברכבות יוממות לבלבריגן, מאלהייד, מספר מיקומים בדבלין, בריי, ויקלו, ארקלו, דן לירי, גרייסטונס וראת'דראם.
פוליטיקה וממשל

חברי המועצה המקומית של דרוהדה ושיוכם המפלגתי:
| שם | מפלגה |
| --- | --- |
אימלדה מנסטר: שין פיין
קנת פלוד: שין פיין
אלן קסידי: שין פיין
פול בל: הלייבור
פיו סמית: הלייבור
ריצ'י קולהיין: פינה גייל
אוליבר טולי: פינה גייל
טומי ביירן: פיאנה פול
קווין קאלאן: עצמאי
פרנק גודפריי: עצמאי
המועצה המקומית של דרוהדה היא גוף ממשל נבחר בכפוף לחוק הממשל המקומי שחוקק בשנת 2001, על מנת לספק מנהיגות מקומית ופורום לייצוג דמוקרטי של הקהילה המקומית. תחת אחריותה של המועצה נתונים נראות השטח העירוני והכפרי, פינוי אשפה, פיתוח התיירות, רישוי עסקים, תמיכה באמנויות ועוד. המועצה מורכבת מ-12 חברים הנבחרים באופן דמוקרטי ובראשם ראש העיר. ראש העיר הנוכחי של העיר הוא ריצ'י קולהיין ממפלגת פינה גייל.
בבחירות המקומיות למועצת מחוז לאות', העיר מחולקת לשני אזורי בחירה – דרוהדה-מזרח ודרוהדה-מערב. בבחירות הארציות לדאל אירן, העיר היא חלק ממחוז הבחירה של לאות', שבוחר כ-5 חברים בפרלמנט. בעקבות הבחירות הכלליות בשנת 2016, נבחרו במחוז שני חברי מפלגת פין שיין, שני חברי מפלגת פינה גייל וחבר אחד ממפלגת פיאנה פול.
ספורט

ב-2005 קבוצת הכדורגל העירונית, דרוהדה יונייטד, זכתה בגביע האירי לראשונה וב-2007 זכתה לראשונה בליגה האירית. צבעיה של הקבוצה הם אדום וכחול. בעיר קבוצת רוגבי בשם "בוין" שהוקמה בשנת 1997 מאיחודן של שתי קבוצות עירוניות אחרות. כמו כן, בעיר בתי ספר ללימוד משחק הרוגבי. ישנן בעיר חמש קבוצות של כדורגל גאלי.
ערים תאומות

איטליה ברונטה, קטניה, איטליה
ארצות הברית סלינס, קליפורניה, ארצות הברית
הממלכה המאוחדת איסטווד, נוטינגהאמשייר, הממלכה המאוחדת
אישים

יסמין אכרם – קומיקאית ושחקנית בסדרת הטלוויזיה שרלוק.
פירס ברוסנן – שחקן, מפיק קולנוע וסביבתן.
קולין אודונהיו – שחקן אשר ידוע בגילום דמותו של קפטן הוק בסדרת הטלוויזיה עד עצם היום הזה.
איימון קנט – ממנהיגי מרידת חג הפסחא.
אליסון קלי – שגרירת אירלנד בישראל.
ג'ון ג'יימסון – מייסד מזקקת הוויסקי ג'יימסון.
ג'ון פיליפ הולנד – ממציא הצוללת המודרנית.
טומי ביירן – נהג מרוצים לשעבר, התחרה בפורמולה 1 ב-1982.
איאן הארט – שחקן כדורגל במועדון הכדורגל רדינג ולשעבר המועדונים בלקפול, לידס יונייטד, לבאנטה, סנדרלנד ונבחרת אירלנד בכדורגל.
גארי קלי – שחקן כדורגל ונדבן.
סטיב סטונטון – שחקן עבר בנבחרות אסטון וילה וליברפול וקפטן ומנהל לשעבר של נבחרת אירלנד בכדורגל.