stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רחל מרקובסקי לנדאו
הקמת קלוב התעופה לישראל > פעילותה כיו"ר קלוב התעופה

בשנת 1952 נבחרה ברוב קולות לתפקיד יו"ר קלוב התעופה לישראל וכיהנה עד שנת 1967.
במסגרת תפקידה כיו"ר המועדון השתתפה במפגשים בינלאומיים מטעם "הפדרציה הבינלאומית לאווירונאוטיקה" (FAI) בנושאי תעופה. היא עסקה ודנה בחוקי תעופה בינלאומיים וקידמה את הטיס בארץ. תפקידה היה אדמיניסטרטיבי בעיקרו. בין היתר דאגה לציוד, לאישורי טיסה, לתמיכה ואישורים הדרושים מהמדינה וכן לתיווך בין הגורמים השונים שהקלוב היה קשור אליהם (משרד הביטחון, חיל האוויר). בנוסף הייתה אחראית על מעבר משרדי הקלוב מרחוב לילינבלום לרחוב הירקון 67, שם הם קיימים עד היום.
במאי 1953, בכינוס האיגוד הבינלאומי לתעופה שהתקיים בהאג, זכתה בתעודת הערכה לקידום התעופה, מטעם ה-FAI, על שירות נאמן בקידום התעופה בישראל.
ביולי 1956 נערכה תחרות צניחה חופשית אולימפית במוסקבה, בה השתתפו קלובי תעופה מכל העולם. "קלוב התעופה לישראל" קיבל הזמנה לשלוח צנחנים לתחרות ובן-גוריון עמד בכל תוקף על השתתפות של משלחת ישראלית בתחרות. מאחר שלקלוב התעופה לא היו צנחנים, נשלחו חיילי צה"ל כחברי המועדון. לנדאו עזרה בארגון המשלחת ויצאה עמה למוסקבה. ישראל דורגה במקום אחרון, אך לא הייתה לכך חשיבות לאור החשיבות הפוליטית של השתתפות בתחרות זו.
בתקופה זו הייתה גם בין העורכים של עיתון "התעופה" - ביטאון קלוב התעופה לישראל.
משפחה וחברים

בנובמבר 1942 נישאה לנדאו למוטק (מרדכי) מרקובסקי, אותו הכירה כשהייתה בקיבוץ בית אלפא והוא בקיבוץ עין שמר. מרדכי היה מהנדס במקצועו ושימש בצבא הבריטי כמהנדס טיס. הוא נפטר ב-16 בפברואר 1968 והיא לא נישאה בשנית.
נולדו להם שני ילדים. הבן איקי (יצחק), נולד ב-23 במרץ 1942, נקרא על שם יצחק בן-יעקב המנוח, מנהל חברת "אווירון". המשורר אהרן זאב כתב עליו את השיר "ראיתי את איקי במצעד" שפורסם ב'דבר לילדים'. הבת תמי (תמר) נולדה ב-9 באפריל 1948.
עם חוג חבריה וחברותיה הקרובים נמנו אנשי בית אלפא, רחל קטינקא ויהושע ברנדשטטר, השחקנית חנה רובינא, שהייתה אורחת קבועה בביתה, משה סנה, ראש המפקדה הארצית של מחתרת ה"הגנה", משה שרת ופנחס ספיר, מנכ"ל משרד הביטחון.
לימודי משפטים, קרימינולוגיה ופילוסופיה

העיסוק בחוקי התעופה, במסגרת תפקידה כיו"ר מועדון התעופה, עורר את סקרנותה בתחום המשפטי ועל כן החליטה ללמוד משפטים. בשנת 1956, לצד תפקידה כיו"ר קלוב התעופה, החלה את לימודי התואר הראשון במשפטים בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה אותם סיימה בשנת 1959. היא הצטרפה למפעל "חרושת חומרי נפץ" כעורכת דין, ושימשה בו יועצת משפטית וממונה על יחסי ציבור. מאוחר יותר אף הפכה לאחת ממנהלי החברה. בשנת 1968, כשהיא בת 58, התאלמנה. אז החליטה לוותר אחרי הרבה שנים על תפקיד יו"ר מועדון התעופה ולחזור ללימודים. ב-30 במאי 1974 סיימה את לימודי התואר השני בקרימינולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
היא למדה לתואר שלישי במשפטים באוניברסיטת תל אביב וסיימה אותו בשנת 1978. את עבודת הדוקטורט כתבה בהדרכת פרופ' שלמה גיורא שוהם ופרופ' חיים כהן, והיא הוקדשה לנושא "עבריינות נשים וענישתן" – האופן בו שופטים נשים או גברים על אותן עבירות. היא הוזמנה לוועידות בינלאומיות ולאוניברסיטאות בארצות הברית על מנת להרצות על הנושא. בנוסף נכתבו על מחקר זה כתבות רבות.
אגודת "אחים בוגרים" > הרעיון להקמת האגודה

בשנת 1970, במסגרת לימודי התואר השני ועבודתה כעוזרת הוראה, החלה יחד עם פרופ' שוהם במחקר אינטרדיסציפלינרי עם אוניברסיטת סן פרנסיסקו במסגרתו יצאה לאוניברסיטת ברקלי שבארצות הברית, כדי להכיר מקרוב פרויקט שיקום אסירים באמצעות אסירים לשעבר. שם נחשפה לראשונה לארגון 'אחים בוגרים'. הארגון עוזר לילדי משפחות חד-הוריות, בעיקר בקרב אפרו-אמריקאים, על ידי הצמדת אדם בוגר לילד. מטרת הארגון לספק לילדים יתומים, תחליף לדמות אב. הרעיון של מבוגר, המבלה בחברתו של בן יתום מאב, נולד בארצות הברית בראשית המאה ה-20 ונועד למנוע הידרדרות של ילדים ממשפחות הרוסות. היא למדה להכיר את הארגון ופועלו ומיד עמדה על הפוטנציאל של פרויקט כזה בארץ משום שבעקבות מלחמת ששת הימים נותרו ילדים רבים יתומים מאב. בשנת 1971, עם חזרתה מהשליחות האקדמית בקליפורניה, החלה לפעול להקמת ארגון "אחים בוגרים" בישראל בחסות אוניברסיטת תל אביב ובתמיכת פרופ' שוהם, ששימש אותה גם למחקר בנושא הטיפול ביתומי צה"ל.
אגודת "אחים בוגרים" > פעילות האגודה

בשנת 1973 הקימה את אגודת "אחים בוגרים" הראשונה בישראל שפעלה על בסיס התנדבותי, בשיתוף עם אוניברסיטת תל אביב ובצמוד למשרד הביטחון. זאת בניגוד לאגודות "אחים בוגרים" שקמו מאוחר יותר, הקשורות למחלקה הסוציאלית של העירייה. האגודה הצמידה אדם מבוגר לילדים יתומים מאב כדמות גברית להזדהות איתה. ה"אח הבוגר" לווה את הילד מכיתה א' ועד לגיוסו לצבא. על תפקיד "האח" סיפרה: "תפקידו לתת גב וביטחון לילד, דוגמה אישית והרבה תמיכה רגשית, אבל בשום אופן לא לעסוק בבעיות משמעת [...] להיות שם בשביל הילד, להיפגש איתו פעם בשבוע ולשמש לו אוזן קשבת".
המתכונת הייתה פגישה חד שבועית של שעתיים. מתוך הבנה שרוב הבעיות במשפחות חד-הוריות הן עם בנים וכי הבנים הם הסובלים העיקריים בהיעדר אב במשפחה, טיפלה האגודה בבנים בלבד וכן המתנדבים היו גברים בלבד. לרוב הגיעו הילדים ממשפחות שכולות.
ב-14 באפריל 1993 הוענק לה על פעילות זו "אות הנשיא למתנדב". בשנת 1995 ראה אור ספרה "רועי". ראייתה המוגבלת באותו זמן לא אפשרה לה לכתוב את הספר בעצמה, על כן נעזרה בכותב שהעלה את הסיפור על הכתב. הספר הוא מעין תיעוד על פועלה של אגודת "אחים בוגרים" בשנים שבהן נכתב. הוא מספר על ילד ושמו רועי אשר איבד את אביו, טייס קרב, במלחמה, על הקשיים וההתמודדויות ועל ההיכרות עם "האח הבוגר".
לנדאו השקיעה את כל שנותיה האחרונות במפעל החינוכי-חברתי אותו הקימה ולאחר מותה לא המשיכה האגודה לפעול.
היא נפטרה בתל אביב ב-19 בנובמבר 2011 ונקברה בבית העלמין קריית שאול.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  רחל מרקובסקי-לנדאו בריאיון עם אבי משה-סגל, פרויקט "אבירי הרוח", 7.6.2007.
1 2 3 4 5 6 7 8  ליאורה בונה-אזולאי, "לסבתא יש כנפיים", לאשה, גיליון 2309, 15.7.91, עמ' 74.
↑  קהילתנו: הגות לבטים ומאווי חלוצים (מחבר/ת לא ידוע/ה), ירושלים: הוצאת יד יצחק בן צבי, 1988, עמ' 292.
↑  נירה אשל, בגלבוע יסדנו את חברת הילדים, פנים, 51, 2010.
1 2 3 4 5 6 7  אילנה שובל, "לא טסה יותר", חותם 25, 18.6.93, עמ' 12.
↑  קהילתנו, עמ' 8.
1 2 3 4 5 6 7 8  שובל, "לא טסה יותר", עמ' 13.
↑  יוסי מלכי, "התעופה כמבשרת המודרניות ביישוב הארץ-ישראלי", חזון האוויר - ראשית התעופה הארץ ישראל, 1913-1948, גניה דולב (עורכת), תל אביב: הוצאת מוזיאון ארץ-ישראל, 2013, עמ' 26-29.
↑  שולמית גורנגוט מפרדס חנה למדה טיס בקהיר בסוף שנת 1935 ותחילת 1936, אך לא הגיעה לטיסת ה"סולו" ולפיכך לא הוסמכה לטיִס
1 2 3 4 5  גילי דינשטיין-ישפה, "היא הביאה ארצה 11 פייפרים", סגנון 306, 11.4.90, עמ' 24.
↑  "מיומנה של מועצת הפועלות" (מחבר/ת לא ידוע/ה), דבר הפועלת 11-12, שנה ו', 28.2.1940.
1 2  אביתר בן צדף, "על שילוב לוחמות בצה"ל", בתוך: אתר החדשות Global Report, 8.1.2014.
1 2 3 4 5  סיגל אדלר, "מרחפת", לעניין, 24, 9.5.1989, עמ' 28.
1 2  רחל מרקובסקי-לנדאו בריאיון עם צביה כהן, בהפקת צביה כהן (תחקיר וראיון) ויוסף וישנייה (צילום ועריכה), דצמבר 2011.
1 2  דינשטיין-ישפה, "היא הביאה ארצה 11 פייפרים", עמ' 25.
↑  איגוד הטייסים בארץ ישראל, דבר, 2 באוגוסט 1944
↑  מלכי, "התעופה כמבשרת המודרניות ביישוב הארץ-ישראלי", עמ' 20-24.
↑  "התעופה העברית למרחב" (מחבר/ת לא ידוע/ה), על המשמר, 16.11.1944, עמ' 4.
1 2 3 4 5 6  בונה-אזולאי, "לסבתא יש כנפיים", עמ' 75.
↑  "קול ישראל" (מחבר/ת לא ידוע/ה), על המשמר, 24.6.1948, עמ' 3.
↑  9 אווירוני לימוד למועצה לתעופה, חרות, 23 ביוני 1950
↑  שלב נוסף לטיסנאות בישראל, דבר, 12 בינואר 1951
↑  "3 ישראלים זוכים בתעודות הערכה לקידום התעופה" (מחבר/ת לא ידוע/ה), חרות, 17.5.1953, עמ' 4.
↑  צבי ינאי, כיצד קנה רפול את התואר מאמן נבחרת ישראל. מוסקבה 1956 - תשט"ז., באתר "הצנחנים"
↑  מ. רוזנטל, נ. קדמון, ר. מרקובסקי, מ. מלכובסקי, ר. אביגור, התעופה- ביטאון קלוב התעופה לישראל, ינואר-מרס, 1956.
↑  רחל מרקובסקי, עבריינות נשים וענישתן, עבודה לשם קבלת תואר 'דוקטור לפילוסופיה', אוניברסיטת תל- אביב, תל אביב, יוני 1978.
↑  ראו: "קיימת נטייה ברורה להחמיר בעונשו של העבריין ולהקל בעונשה של העבריינית", בתוך: יפעל אבניאלי (עורכת), האוניברסיטה - ירחון אוניברסיטת תל אביב (לא מצוין תאריך), תל אביב: הוצאת אוניברסיטת תל אביב, עמ' 6; צביה בן שלום, "מחקר על עבריינות נשים והענשתן מגלה: השופטים נוהגים באבירות", על המשמר, 30.11.80; רימונה שיף, "שופטות נוטות להחמיר עם נשים עברייניות", מעריב, 29.7.80; נחמה גנוסר, "נשים בעולם הפשע", על המשמר, 18.11.80.
1 2  בונה-אזולאי, "לסבתא יש כנפיים", עמ' 126.
↑  הזמנה מקורית מלשכת נשיא המדינה, 1993, עיזבון רחל מרקובסקי-לנדאו, באדיבות תמי וייסמן.
↑  רחל מרקובסקי, רועי, תל אביב: משרד הביטחון, 1995.
↑  רחל מרקובסקי לנדאו באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
רחל מרקובסקי לנדאו בצעירותה
רישיון טיס מנדטורי מס' 66 של רחל (לנדאו) מרקובסקי, 26 ביולי 1940
רחל לנדאו הטייסת הראשונה
רחל מרקובסקי לנדאו עם בנה איקי
רחל מרקובסקי-לנדאו עם בתה תמר
עטיפת הספר "רועי"
יורם ניסינוביץ'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 באוגוסט 1965 (בן 59) 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 
יורם ניסינוביץ' (נולד ב-24 באוגוסט 1965) הוא משורר ישראלי.
ביוגרפיה

נולד וגדל באשדוד.
למד בישיבה תיכונית ובישיבת הסדר בנווה דקלים, שירת בצה"ל בחטיבת גבעתי. למד בבית מורשה בירושלים. למד ולימד בבית מדרש אלול בירושלים ובמוסדות אחרים.
בשנת 1994 היה שותף להקמת משיב הרוח - כתב עת לשירה יהודית-ישראלית, והוא משמש גם כיום כאחד מעורכיו וערך עשרות מגליונות כתב העת. ערך את האנתולוגיה "ליקוטי שירות - אסופת שירה בעקבות רבי נחמן מברסלב" (הוצאת ידיעות אחרונות, 2011), ואנתולוגיה לשירה מתורגמת מיידיש.
ספר שיריו "השולחן הנמוך של הישועה" נבחר למפעל קסת לספרות ביכורים והופיע בשנת 2008 בהוצאת אבן חושן בעריכת דוד וינפלד. הספר זכה בפרס הפסטיבל הבינלאומי לשירה "שער" של כתב העת "הליקון". בנימוקי מתן הפרס נכתב: "שיריו של יורם ניסינוביץ' מצטיינים בעולם פנימי עשיר, מעניין, ובמורכבות המבע. עולמו השירי המתרחב מן האישי – דרך המציאות בה אנו נתונים – אל האנושי והאוניברסלי, נמזג לתוך שפה בשלה, מודעת היטב לעצמה ומדויקת".
בשנת 2019 העלה "אנסמבל תקוע" הצגה שנכתבה בהשראת עבודת מחקר של ניסינוביץ' על האדמו"ר מיבלונה יחזקאל טאוב: "האדמו"ר האחרון – אודיסאה חסידית".
בשנת 2022 תשפ"ג יצא ספרו 'חטבנו את החושך המוטל בתוכנו כחלום' בהוצאת כרמל.
בשנת 2023 תשפ"ג זכה  בפרס אורי אורבך לתרבות יהודית בתחום השירה.
בשנת 2024 זכה בפרס היצירה לסופרים עבריים.
חיים אישיים

ניסינוביץ נשוי ואב לשניים, מתגורר ביישוב תקוע.
הערות שוליים

↑   יהודה יפרח, ‏רבי בורח מבשורה, בעיתון מקור ראשון, 12 בפברואר 2019
↑  נימוקי הזכיה בפרס לתרבות יהודית, באתר https://jewish-culture.education.gov.il/minister-award/list-catalog/yoram-nisinowitz/
↑  נימוקי הזכיה בפרס לוי אשכול, באתר https://www.gov.il/he/pages/praasim_2024_5
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310699305171  ISNI: 0000 0000 8088 3552  LCCN: no2008138042  VIAF: 9668132   WorldCat (עם VIAF): 9668132 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים ובנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מנגו (להקה)

| --- | --- |
להקת מנגו בקדם אירוויזיון 1989
להקת מנגו בקדם אירוויזיון 1989
 תקופת הפעילות:  1988–1991 (כ־3 שנים)
 סוגה:  פופ, זמר עברי
 חברת תקליטים:  הליקון
 חברות
 מיכל צפיר  מירי נבו  יסמין גמליאל
להקת מנגו הייתה להקת בנות ישראלית שפעלה בין השנים 1988–1991.
הלהקה הוקמה על ידי חברת התקליטים "הליקון" והתבססה על שלוש זמרות יוצאות להקת פיקוד צפון: יסמין גמליאל, מירי נבו ומיכל צפיר.
היסטוריה

את הקמת הלהקה יזמו רוני בראון, מנכ"ל חברת התקליטים "הליקון" והמפיק שלמה שיין. הרעיון היה להקים הרכב של להקת בנות, על פי המודל של שלישיית הפופ הבריטית "בננהרמה", שזכתה להצלחה גדולה בשנות ה-80.
הרעיון לשם ההרכב היה של שלמה שיין שהיה מנהל הלהקה. המנהל האומנותי של הלהקה היה צדי צרפתי והמפיקים המוזיקליים היו יועד נבו ותמיר קליסקי.
הלהקה הוציא לאור שני תקליטי שדרים בסוף 1988; "גרה בשינקין" (יאיר לפיד/רמי קליינשטיין) ו"מתחילה מהתחלה" (חוה אלברשטיין). באפריל 1989 יצא לרדיו הסינגל "חשמל בכפות ידיך", שהיה גרסת כיסוי לשירה של רותי נבון.
ב-30 במרץ 1989 הלהקה השתתפה בקדם אירוויזיון עם השיר "ידידיי" (מילים: שמרית אור; לחן: אריק רודיך), שזכה במקום השישי. באותה השנה הופיעה הלהקה כאומן אורח בטקס תחרות מלכת היופי, וכן גם בתוכנית "מסיבת גן".
באפריל 1989 יצא אלבומה היחיד, שזכה להצלחה ומכר כ-10,000 עותקים תוך חודש. באלבום נכללו הלהיטים: "גרה בשינקין" (יאיר לפיד/רמי קליינשטיין), "מתחילה מהתחלה" (חוה אלברשטיין), "עכשיו" (לפיד/קליינשטיין), "רגע" (חנה גולדברג/יועד נבו), "חלק משלומי" (רחל שפירא/שאול בן אמיתי) ו"הנה היא הולכת" (אלברשטיין).
במאי 1989 ביצעו חברות הלהקה את השיר "חלק משלומי" שהיה שיר השירותרום באותה השנה, והשתתפו באותה שנה בפסטיבל בצבעים טבעיים עם השיר "גיא בדאי" (מילים: לאה לופנפלד; לחן: אריאל זילבר) שזכה במקום השלישי.
כמו כן ב-1989 הוציאה הלהקה שיר שלא זכה להצלחה אך הושמע במצעד לסיכום שנת 1989 בשם "רון המשפץ", אותו כתב להן קובי לוריא. שיר זה, העוסק באהבה לקבלן בניין, חריג משאר שיריה של הלהקה משום שכולל טקסט ארוך מאוד ומילותיו בעלות תוכן מיני (ניתן לראות זאת בשורות כמו ”איך שהוא קודח במקדח הרוטט, משהו בתוך תוכי מתחיל להתמוטט” ו”הזיק כשהוא עובר לחצוב עם האיזמל. לא יודעת מה קורה, קשה להיגמל!” והפזמון ”התאהבתי באחד, שמו רון המשפץ. רק אני רואה אותו - הלב שלי קופץ”).
ב-1990 הלהקה הוציאה לאור שני שירים שזכו להצלחה ברדיו, "השיגעון שלי" ו"קיץ קטלני" שיועדו לאלבומן השני, אולם במהלך העבודות על האלבום הודיעה גמליאל במאי 1991 על פרישתה מהלהקה, ועקב כך חיפשו לה מחליפה, אך בסופו של דבר האלבום נגנז ולאחר מכן הלהקה התפרקה.
ללהקה שווקו מוצרים נלווים רבים, ברובם ציוד לבית הספר. בהם יומן בית ספר, מדבקות שם לעטיפות ספרים, מחברות וקלסרים.
בנובמבר 2010 התאחדו שלוש חברות הלהקה בערב מחווה לצדי צרפתי וביצעו בו את השיר "גרה בשינקין" בגרסה חדשה. את הגרסה החדשה עיבד יועד נבו, ומהופעה זו הופק סינגל.
ב-2021 התאחדו שלוש חברות הלהקה בשנית לרגל יום הולדתו ה-80 של צדי צרפתי וביצעו את השיר "מתחילה מההתחלה" בגרסה חדשה.
דיסקוגרפיה

מנגו, הליקון, 1989.
הערות שוליים

↑  עירית לינור, צילום: מירי דוידוביץ, ובלילות הקרים היא חושבת לשים לפסטיק, חדשות, 15 בפברואר 1989
1 2 3  בועז כהן, נטול נשמה והשראה, חדשות, 18 במאי 1989
1 2  רונן טל, מנגו טרי, חדשות, 16 באוקטובר 1988
↑  גיורא פרבר, מקבץ תקליטי שדרים שהגיעו לרדיו בשבועיים האחרונים, חדשות, 17 בנובמבר 1988
↑  יובל ניב, שלישיה מחשמלת, מעריב, 17 באפריל 1989
↑  יובל ניב, 11 לוזרים ואחד ללוזאן, מעריב, 30 במרץ 1989
↑  טל פרי, יסמין גמליאל פורשת מ־"מנגו", מעריב, 8 במאי 1991
↑
↑  שרונן טל, פרקים בשיווק המוצר, חדשות, 18 במאי 1989
↑  אסף נבו, ‏"בכלל לא גרנו בשינקין", באתר ‏מאקו‏, 23 בנובמבר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301062505171  LCCN: no98023890  MusicBrainz: 994f294d-3284-4331-af0c-fe1edfacb015  VIAF: 312541921   WorldCat (עם VIAF): 312541921
סטפנוולף (קומיקס)

| --- | --- |

סטפנוולף, כפי שהופיע על עטיפת החוברת Earth 2 #8 ממרץ 2013. אמנות מאת יילדיריי סינאר, ארט תילברט וגייב אלטייב.
 סוג:  נבל-על
 הוצאה לאור:  DC קומיקס
 הופעה ראשונה:  תור הארד של הקומיקס: New Gods #7 (מרץ 1972) לאחר פלאשפוינט: Justice League Vol.2 #6 (אפריל 2012)
 הופעה אחרונה:  תור הארד של הקומיקס: Terror Titans #2 (ינואר 2009)
 יוצרים:  ג'ק קירבי
 גילום הדמות:  קירן היינדס, "ליגת הצדק", "ליגת הצדק: גרסת סניידר" (לכידת תנועה ודיבוב)
 מידע
 סטטוס:  פעיל
 מקום לידה:  אפוקוליפס
 גזע:  האלים החדשים
 מקצוע:  חייל, משפחת המלוכה, מפקד צבאי, סייף
 נטייה:  רע
 כוחות:  כוח, מהירות וסיבולת-על, חיי נצח, אי-פגיעות, יכולת ריפוי עצמי, חושים מחודדים, מיומנות בטקטיקה, קרב פנים אל פנים ושימוש בנשק קר.
 חבר בקבוצה:  האליטה של דארקסייד
 חבר לשעבר בקבוצה:  כלבי הרעב, מועדון הצד האפל
 דמויות קשורות
 משפחה:  הגרה (אחות, מתה) יוגה חאן (גיס) אוקסאס (אחיין) דונה מאי האמזונות (בת ממציאות חלופית)
 אויבים:  ליגת הצדק 
 
סטפֵּנוולף (באנגלית: Steppenwolf, מגרמנית: שטפֵּנוולף, "זאב ערבה") הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיע בחוברות הקומיקס ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת New Gods #7 ממרץ 1972, והיא נוצרה על ידי ג'ק קירבי.
סטפנוולף הוא אחד מהאלים החדשים מאפוקוליפס, אחיה של הגרה מלכת אפוקוליפס ודודו של אוקסאס, הנודע בשם דארקסייד. סטפנוולף חבר באליטה של דארקסייד, וגנרל צבאות אפוקוליפס. סטפנוולף יצא עם דארקסייד הצעיר למסעות שונים, ביניהם אחד שהסתיים במאבק נגד דומסדיי עצמו. בהופעתו הראשונה בתור הארד של הקומיקס, סטפנוולף נשלח בידי דארקסייד להתנקש ביריבו, האב העליון שליט ניו ג'נסיס, אך נכשל וגרם למותה של אשתו של האב העליון, אוויה. ההתנקשות בחייה של אוויה גרמה למלחמה וליריבות בין אפוקוליפס לניו ג'נסיס, שהסתיימה במותו של סטפנוולף. הוא הוחיה זמן קצר לאחר מכן בידי דסאד, וחזר לשמש כגנרל כוחות אפוקוליפס. נוסף לכוחותיו כבן אפוקוליפס, סטפנוולף נושא עמו גרזן אלקטרוני, ורוכב על כלי רכב מעופף הדומה לזה של אוריון.
מבין תפקידיו, היה סטפנוולף האחראי על המשמר האישי של דארקסייד, שבחר באופן אישי את הלוחמים המשרתים בו. כאשר סקוט פרי / מיסטר מיראקל זכה לכוח השליטה בחיים והמוות, סטפנוולף התגרה בו על תפקידו במות עמו, ועונה קשות בידי מיראקל. במקום להורגו, מיראקל ריפא את סטפנוולף ושלח אותו לחופשי עם כוחותיו. במשימה להחזרת פריט אפוקליפטי שהגיע לידיו של בארט אלן / הפלאש, הגיע סטפנוולף למאבק עם ליגת הצדק. במסגרת האירועים המובילים למשבר האחרון, סטפנוולף נראה כחבר במועדון הצד האפל של דארקסייד על פני כדור הארץ, ונהרג בידי מלך השעונים בניסיון השתלטות על המועדון.
בהמשכיות יקום DC המאותחל שלאחר אירועי "פלאשפוינט", סטפנוולף הוצג מחדש בתפקידו, ולקח חלק בפלישת כוחותיו של דארקסייד לכדור הארץ. לאחר שעינו את סופרמן על אפוקוליפס, סייבורג הפעיל קופסת אם ולכד את דארקסייד, דסאד, סטפנוולף ושארית כוח הפלישה בארץ-2. כוחותיו של דארקסייד החליטו לפלוש לארץ-2, ולאחר שהרגו בין היתר את סופרמן ו-וונדר וומן ממציאות זו, באטמן מארץ-2 ביצע פיגוע התאבדות כדי להביא לניצחון "צבא העולם". סטפנוולף ירד למחתרת והשתלט על אומת דריין, כשלצידו עומדת "זעם", בתו של סטפנוולף המציגה את עצמה בשם דונה. סטפנוולף, זעם וכוחותיהם יצאו למתקפה על צבא העולם, וידם הייתה על העליונה עד שסטפנוולף נהרג בידי ברוטאל, שיבוט של סופרמן המכריז על עצמו כשליחו של דארקסייד. מאוחר יותר, סטפנוולף נראה בחיים במהלך מתקפתו של דארקסייד על האנטי-מוניטור.
אבי הופשטיין

| --- | --- |

 לידה:  אוקטובר 1941 (בן 83) חדרה, פלשתינה (א"י)
 ענף מדעי:  הוראת הכימיה והמדעים
 מקום מגורים:  רחובות
 מנחה לדוקטורט:  פרופסור דוד סמואל ופרופסור ריצרד קמפה
 מוסדות:  מכון ויצמן למדע רחובות
 פרסים והוקרה:  2014 פרס ACE-CEI החברה האמריקאית לכימיה עבור 25 שנות עבודה על הקיימות (תעשייה כימית בישראל מחקר ופיתוח) 2016 פרס של החברה האמריקאית לכימיה ACS על הישגים במחקר על הוראת ולמידת כימיה  2017 פרס DCRA  המוענק על ידי NARST האיגוד הבינלאומי למחקר בתחום הוראת המדעים: פרס המדען המוערך על תרומתו להוראת המדעים באמצעות מחקריו
 בת זוג:  רוני
 צאצאים:  3 בנים, 7 נכדים
 http://www.weizmann.ac.il/ScienceTeaching/Hofstein/
אבי הופשטיין (נולד באוקטובר 1941) הוא פרופסור אמריטוס במכון ויצמן וגמלאי של משרד החינוך לאחר ששנים רבות עסק בחינוך ומחקר בתחום הוראת הכימיה, כמורה, מפקח, מרצה, ראש קבוצת הכימיה במחלקה להוראת המדעים במכון ויצמן ברחובות, וראש המרכז הארצי למורי כימיה שם. כיום מכהן בתפקיד יושב ראש המועצה האקדמית ויושב ראש ועדת המנויים של המכללה הערבית האקדמית בחיפה.
ביוגרפיה

הופשטיין נולד בחדרה, בבית חולים הופשטיין שנוהל על ידי סבו. גדל בפרדס חנה, לאב חקלאי ולמד בבית הספר התיכון החקלאי בפרדס חנה. לימים לימד בבית הספר הזה ואף ריכז את לימודי הכימיה בו. בוגר תואר ראשון (1965) בכימיה ופיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים, תעודת הוראה ותואר שני בחינוך מאוניברסיטת תל אביב (1970). למד לתואר דוקטור בהוראת הכימיה במכון ויצמן למדע בהנחייתם של דוד סמואל ממכון ויצמן וריצ'רד קמפה מאנגליה (1975), (היה הדוקטורנט הראשון במחלקה להוראת המדעים במכון ויצמן). משנת 1965 עבד כמורה לכימיה בבית הספר התיכון החקלאי בפרדס- חנה, ובשנים 1967- 1970 שימש כמורה וכסגן מנהל בית הספר להנדסאים של אוניברסיטת תל אביב. במקביל, מאז 1967 ועד לפרישתו, שימש כראש קבוצת הכימיה במחלקה להוראת המדעים במכון ויצמן. בין השנים 2006–2008 היה ראש המחלקה הזו. בשנים 1994–2000 היה המנהל הראשון של המרכז הארצי למורי הכימיה. בשנים 1980 – 1999 היה המפמ"ר – מפקח מרכז על הוראת הכימיה במשרד החינוך, ירושלים. פרופ׳ הופשטיין הנחה 16 דוקטורנטים ו-13 מסטרנטים, חלקם בשיתוף עם פרופסור דוד סמואל, ד"ר רות בן צבי וד"ר רחל ממלוק נעמן.  תלמידיו השתלבו בתפקידי מפתח במסגרת אקדמית, כמרצים וחברי סגל. בטכניון:  פרופ׳ יהודית דורי, במכון ויצמן: פרופ׳ ניר אוריון, ד״ר דבורה קצביץ, ד״ר יעל שורץ, ד״ר תמי לוי נחום וד״ר מירי קסנר (שריכזה את המרכז לקשר עם התעשייה הכימית בישראל) ובמכללות: דפנה מנדלר ומרסל פרייליך. תלמידים אחרים השתלבו בתפקידים מובילים במערכת החינוך כמורים ורכזי מגמות כימיה בבתי ספר על יסודיים, מנהלי מרכזים ארציים למורים לכימיה ולמדעים (ד״ר רחל ממלוק-נעמן, ד״ר דבורה קצביץ וד״ר יעל שורץ) ומפמ"ר כימיה ד"ר דורית טייטלבאום. תלמיד ששימש בתפקיד בכיר בתעשייה הכימית הוא ד״ר נחמיה נאה.
מחקריו

הופשטיין הוא אחד מאנשי החינוך המדעי המובילים בישראל ב-40 השנים האחרונות. תרומתו בעלת השפעה מרכזית על הוראת המדעים בעיקר ועל הוראת הכימיה בפרט. במהלך הקריירה הענפה שלו הוא דבק בגישה הוליסטית לקידום הוראת המדעים. בגישתו הוא משלב פעילויות של מחקר, פיתוח תוכניות לימודים, ישומן במערכת החינוך ופיתוח מקצועי של מורים. הופשטיין הוא ממובילי המחקר בתחום הוראת הכימיה והמדעים, הטכנולוגיה, ההנדסה והמתמטיקה (science, technology, engineering, and mathematics – STEM – education).
הופשטיין עסק בפיתוח של חומרי למידה עבור תלמידים ומורים לתוכנית הלימודים בכימיה ולתוכנית החדשנית של "מדע לכל", שהתבססו על הידע כיצד תלמידים לומדים וכיצד מורים מלמדים. חלק מהתוצרים הללו הם ספרי לימוד לתלמידים ומדריכים למורים, חומרי לימוד מתוקשבים, אתרי אינטרנט דינמיים, הצעות למעבדות חקר, פיתוח תוכניות השתלמות לפיתוח מקצועי של מורים לכימיה ובמיוחד למורי כימיה מובילים. מחקר על הסביבה הלימודית בכיתה ובמעבדה, המבוסס על תפיסות התלמידים, על שיטות הוראה ועל היכולת של התלמידים לפתח כישורי חקר והערכה. פיתוח שיטות הוראה שמטרתן לשנות את הסביבה הכיתתית והפיכת מקצוע הכימיה לרלוונטי יותר עבור הלומד תוך הכנסת שיטות הערכה חלופיות.
תחומי המחקר שבהם עסק:
פיתוח תוכניות לימודים בכימיה לבתי הספר התיכוניים ויישומן בשטח.
מחקר על קשיים של תלמידים בלימודי הכימיה
פיתוח התערבויות פדגוגיות - ושיטות הוראה חדשניות במחקר של מעבדות חקר בהוראת הכימיה.
פיתוח מנהיגות בקרב מורי כימיה
פרסומים

הופשטיין פרסם יותר מ-100 מאמרים בכתבי עת מובילים בינלאומיים, כעשרים פרקים בספרים, ערך שני ספרים בהוצאת Springer Publishing והיה שותף בפיתוח ספרי לימוד שונים בתחום הוראת הכימיה והביוכימיה.
פרסומים > מאמרים בכתבי עת אקדמיים

Hofstein, A., Shore, R., & Kipnis, M.). Providing high school chemistry students with opportunities to develop learning skills in an inquiry-type laboratory- a case study. International Journal of Science Education. 26, 47-62. 2004
Kipnis, M., & Hofstein A. The inquiry laboratory as a source for development of metacognitive skills, International Journal of Science and Mathematics Education, 6, 601-627, 2008.
Taitelbaum, D., Mamlok-Naaman, R., Carmeli, M., & Hofstein A. Evidence for teachers' change while participating in a continuous professional development programme and implementing the inquiry approach in the chemistry laboratory. International Journal of Science Education, 30 (5) 593-618. 2008
Levy Nahum, T., Mamlok-Naaman, R., Hofstein, A., & Taber, K., Learning and Teaching the concept of bonding. Studies in Science Education, 46(2) 179-207, 2010.
Barnea, N., Dori, J ,Y., & Hofstein, A. Development and implementation of inquiry-based and computerized laboratories: Reforming high school chemistry in Israel. CERP, 11, 218-228, (2010).
Dkeidek, I., Mamalok-Naaman, R. & Hofstein, A. Effect of culture on high school students' question-asking ability resulting from an inquiry-oriented chemistry laboratory, International Journal of Science and Mathematics Education (I-First), (2010).
Hofstein, A.,Eilks, I & Bybee, R. Societal issues and their importance for contemporary science education- A pedagogical Justification and the state-of-the art in Israel, Germany and the USA. International Journal of Science and Mathematics Education (on line 1st) 2011.
Kind, M P., Kind, V., Hofstein, A., & Wilson, J. Peer Argumentation in the school science laboratory-Exploring effects task features, International Journal of Science Education, (I-first) 2011.
Hofstein, A., & Mamlok-Naaman, R. High school students' attitudes towards and interest in learning chemistry, Educacion Quimica, 22(2), 90-102, (2011).
Katchevitch, D., Hofstein, A., & Mamlok-Naaman, R., Argumentation in the chemistry laboratory: Inquiry and confirmatory experiments. Research in Science Education, 43 317-345 (2013).
Katchevitch, D., Mamlok-Naaman, R., Hofstein, A., The characteristics of open- ended inquiry-type chemistry experiments that enable argumentative discourse. SISYPHUS Journal of Education, 2 (2) 77-99. (2013).
Stuckey, Mamlok-Naaman, R., Hofstein, A., Eilks, I. The meaning of relevance in science education and its implications for the science curriculum. Studies in Science Education, 49 (1) 1-34, (2013).
Mandler, D., Mamlok-Naaman, R., Blonder, R., Yayon, M., & Hofstein, A. Developing and implementation of inquiry-based water quality laboratory experiments for high school students to explore real environmental issues using analytical chemistry. Journal of Chemical Education, 91 492-496. (2014).
Hofstein, A., Dkeidek, I., Katchevitch, DLevi Nahum, T., Kipnis, M., Navon, O.,Shore, R.,Taitelbaum, D., and Mamlok-Naaman, R. (2018). Research and development of Inquiry-type Chemistry Laboratories in Israel. Israel Journal of Chemistry58, 1-11
פרסומים > ספרים בעריכתו

Eilks, I., & Hofstein, A.(Eds) (2015). Relevant
chemistry education: From theory to practice. Rotterdam: Sense, Publishers.
Eilks, I. & Hofstein, A. (Eds.). (2013). Teaching chemistry: A study book. Rotterdam: Sense publishers.