stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם מריט צ'ייס
אב, אמן, מורה

צ'ייס היה אישיות קוסמופוליטית מתוחכמת, איש משפחה מסור ומורה מוערך. צ'ייס התחתן עם אליס גרסון בשנת 1887 ויחד הם גידלו שמונה ילדים בתקופה הכי פורייה של צ'ייס. בנותיו הבכורות, אליס דיודונה צ'ייס ודורותי ברמונד צ'ייס, דגמנו לאביהן.
לעומת זאת, בעיר ניו יורק צ'ייס התפרסם בזכות הופעתו בעיקר בלבושו, בנימוסיו ובעיקר בסטודיו שלו. ברחוב העשירי עבר צ'ייס לסטודיו הישן של אלברט ביארסט וקישט אותו. צ'ייס מילא את הסטודיו בריהוט מפואר, חפצי נוי, ציפורים חנוטות, שטיחים מזרחיים וכלי נגינה אקזוטיים. הסטודיו שימש מוקד עבור החברים המתוחכמים והאופנתיים של עולם האמנות בעיר ניו יורק של סוף המאה ה-19. עד שנת 1895 עלות תחזוקת הסטודיו, בנוסף למגורים האחרים שלו, אילצו את צ'ייס לסגור אותו ולהוציא למכירה פומבית של התכולה.
בנוסף לציור, צ'ייס פיתח עניין בהוראה. בתחילה לקח לעצמו תלמידים פרטיים, בין הראשונים שבהם הייתה דורה וילר קייט, סטודנטית בין השנים 1879 עד 1881 שהפכה לאמנית מקצועית וחברה לכל החיים. אמה של דורה, קנדיס וילר, כתבה בזיכרונותיה בהתלהבות על צ'ייס, "הוא היה הנדיב ביותר מכל המורים, לא רק שהעניק בצורה ממצה את הידע שלו כיצד לעשות דברים, אלא גם טיפח את הרצון לעשות את זה כך. מאוחר יותר, הוא שוכנע לעבור לבית ספר לאמנות בשינקוק הילס, לונג איילנד ..."
בהזמנתה של הגברת ויליאם הויט, צ'ייס פתח את בית הספר לאמנות בשינקוק הילס במזרח לונג איילנד, ניו יורק בשנת 1891. הוא לימד שם עד שנת 1902. צ'ייס אימץ את שיטת הציור באוויר הפתוח, ולעיתים קרובות לימד את תלמידיו בשיעורי חוץ. הוא גם פתח את בית הספר לאמנות בעצמו בשנת 1896, שהפך לבית הספר לאמנות בניו יורק (לימים בית הספר לעיצוב פרסונס) כעבור שנתיים כשצ'ייס נשאר שם כמדריך עד 1907. צ'ייס לימד באקדמיה לאמנויות יפות של פנסילבניה (PAFA) משנת 1896 עד 1909; בליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק משנת 1878 עד 1896 ושוב משנת 1907 עד 1911; ובאגודת האמנות בברוקלין בשנת 1887 ומשנת 1891 עד 1896.
יחד עם רוברט אנרי, שהפך למדריך יריב, צ'ייס היה המורה החשוב ביותר של אמנים אמריקאים בתחילת המאה העשרים. בנוסף להוראתו את אמני החוף המזרחי כמו ג'ורג' בלווז, לואיז אפטון ברומבק, אירווינג רמזי ויילס, האוורד צ'נדלר כריסטי, מרי רוג'רס ויליאמס, סילאס דסטין, ארתור ברדט פרוסט, לידיה פילד אמט, אלסון סקינר קלארק, לוסיה פיירצ'יילד פולר, ג'ני אקין דלוני, ורבים אחרים, היה לו תפקיד חשוב בהשפעה על האמנות בקליפורניה בראשית דרכה. במיוחד באינטראקציות עם ארתור פרנק מת'יו, חאבייר מרטינז ופרסי גריי. היה לו גם תפקיד חשוב בהשפעה על האימפרסיוניזם הטקסני. הוא לימד גם את הציירים ג'וליאן אונטרדונק ואת אליס שיל.
לאחר שהפסיק את עבודתו בשינקוק הילס, החל צ'ייס לקחת קבוצות סטודנטים מעבר לים בחודשי הקיץ לסיור במרכזי האמנות האירופיים החשובים. בשנת 1903 הם ביקרו בהארלם בהולנד, שם קיבל צ'ייס השראה מפרנס הלס.
סגנון ונושא

אף על פי שצ'ייס עבד בצורות אמנות רבות, הוא ידוע בעיקר בזכות דיוקנאותיו. הוא צייר כמה מהגברים והנשים החשובים בתקופתו. דיוקנה של הציירת לידיה פילד אמט בשנת 1892 מתארת את אמט בתנוחה השמורה בדרך כלל לגברים בציורי המאסטרים האירופאים. ידה של אמט מונחת על מותנה והיא מביטה מעבר לכתפה אל הצופה.
צ'ייס גם צייר לעיתים קרובות את אשתו אליס וילדיהם, לפעמים בפורטרטים בודדים, ופעמים אחרות בסצנות של פעילות ביתית. בארוחת הבוקר בחצר האחורית שלהם, או בבית הקיץ שלהם בלונג איילנד, הילדים משחקים על הרצפה או בין הדיונות של שינקוק. בציור משנת 1895 בשם "שיחה ידידותית" מתוארת אשתו לבושה בשמלה צהובה ומשוחחת עם חברתה לבושה בלבן.
נופים

בנוסף לציור דיוקנאות ויצירות פיגורטיביות באורך מלא, צ'ייס החל לצייר נופים ברצינות בסוף שנות השמונים של המאה ה-19. ייתכן שההתעניינות שלו באמנות נוף התחילה אחרי תערוכה בניו יורק של יצירות אימפרסיוניזם צרפתי של הסוחר הפריזאי פול דוראן-רואל בשנת 1886. צ'ייס זכור בזכות שתי סדרות של נושאי נוף, שניהם מצוירים בגישה אימפרסיוניסטית. הראשונה הייתה סצנות ופארקים מרכזיים בניו יורק. השנייה הייתה נופי הקיץ בשינקוק. צ'ייס בדרך כלל הציג אנשים באופן בולט בנופיו. לעיתים קרובות הוא תיאר אישה וילדים בתנוחות נינוחות, כשהם על ספסל בפארק, על החוף, או שוכבים בעשב הקיץ בשינקוק. יצירות שינקוק נחשבות על ידי היסטוריוני האמנות כדוגמאות יפות במיוחד לאימפרסיוניזם אמריקני.
צ'ייס המשיך לצייר טבע- דומם לאורך הקריירה שלו כפי שעשה מאז ימיו כסטודנט. חפצי נוי מלאו את אולפניו ובתיו, והסצנות הפיגורטיביות כללו לעיתים קרובות תמונות של דומם. הוא היה מיומן במיוחד בלכידת השפעת האור על משטחים מתכתיים כמו קערות נחושת וקנקנים. אולי נושא הדומם המפורסם ביותר של צ'ייס היה דגים מתים, שאהב לצייר על רקע כהה. הוא נודע כי רכש את הדגים המתים בשוק, צייר אותם במהירות ואז החזיר אותם לפני שהתקלקלו.
הערכה ואחרית ימיו

צ'ייס זכה להצטיינות רבה באמריקה ובאירופה, היה חבר באקדמיה הלאומית לעיצוב, ניו יורק, ובשנים 1885 עד 1895 היה נשיא אגודת האמנים האמריקאים. הוא הפך לחבר בעשרת הציירים האמריקאים לאחר שמת ג'ון הנרי טוואצ'טמן.
היצירתיות של צ'ייס דעכה בשנותיו המאוחרות יותר, במיוחד כאשר האמנות המודרנית השתלטה באמריקה, אך הוא המשיך לצייר וללמד בשנות העשרה של המאה העשרים. במהלך תקופה זו צ'ייס לימד אמנים צעירים גדולים כמו ארתור היל גילברט ואדוארד הופר.
צ'ייס כבר סבל ממחלות אך נסע לתערוכה הבינלאומית של פנמה-פסיפיק, שנערכה בסן פרנסיסקו, ובמקביל הוא ניהל הדרכה של תלמידים בכרמל ומונטריי.
צ'ייס נפטר ב־25 באוקטובר 1916, בביתו בעיר ניו יורק, מוערך בעולם האמנות האמריקאי.
הוא נקבר בבית העלמין גרין-ווד, ברוקלין, ניו יורק.
עבודותיו נמצאות ברוב המוזיאונים הגדולים בארצות הברית. הבית והסטודיו שלו בשינקוק הילס, ניו יורק, התווסף למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים בשנת 1983.
הערות שוליים

1 2  Meet William Merritt Chase, The Man Who Taught America's Masters, NPR.org (באנגלית)
↑  http://www.monadnockart.org/history-william-preston-phelps.html (ארכיון)
↑  Candace Wheeler, Yesterdays in a busy life, New York London, Harper, 1918
↑  "National Gallery of Art"
↑  San Francisco Chronicle, 6 September 1914, p. 54.
↑  American Art Directory, R.R. Bowker., 1918. (באנגלית)
↑  "National Register Information System", npgallery.nps.gov
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007447760505171  PLWABN: 9810554750605606  BnF: cb149715339 (data)  CiNii: DA12581443  GND: 119187558  ICCU: VEAV053432  ISNI: 0000 0000 8079 7953  LCCN: n79061094  LNB: 000201607  NLA: 35027522  NTA: 071911499  RERO: 02-A003097514  RKD: 16489  SNAC: w6c53mjq  SUDOC: 05350805X  Trove: 800997  ULAN: 500115356  VcBA: 495/177336  VIAF: 283709   WorldCat (עם VIAF): 283709 
וילאם מריט צ'ייס, "ליצן החצר", 1875
וילאם מריט צ'ייס, "דיוקן של הציירת לידיה פילד אמט", 1895
"קרמנסיטה", 1890, מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
ויליאם מריט צ'ייס, "מפגש חברתי"
וילאם מריט צ'ייס, "נוף בלונג איילנד", 1896
וילאם מריט צ'ייס, "ארוחת בוקר בחוץ", 1888
וילאם מריט צ'ייס, "בסטודיו", 1895
מייבל דווייט

| --- | --- |

 לידה:  29 בינואר 1876 סינסינטי, ארצות הברית 
 פטירה:  4 בספטמבר 1955 (בגיל 79) Sellersville, ארצות הברית 
 שם לידה:  Mabel Jacque Williamson 
 מקום לימודים:  מכון האמנות של סן פרנסיסקו 
 תחום יצירה:  ציור 
 יצירות ידועות:  Carl Zigrosser 
 
מייבל דווייט (באנגלית: Mabel Dwight; 29 בינואר 1876 –  4 בספטמבר 1955) הייתה אמנית אמריקאית, שהליתוגרפיות שלה הראו סצנות של חיים רגילים בהומור ובחמלה. מאמצע שנות העשרים היא זכתה לפופולריות ולהצלחה ביקורתית כאחד.
חייה וחינוך

דווייט נולדה בשם מייבל ז'אק ויליאמסון. היא הייתה בתם היחידה של פול יוסטון ויליאמסון (יליד 1837 לערך) ואשתו אדלייד, או עדה (ילידת 1845 לערך) ג'ק.
פול ויליאמסון היה בעל חווה ליד סינסינטי בעיירה קולריין, מחוז המילטון, אוהיו. בהיותה ילדה, עברה משפחתה לניו אורלינס ודווייט הוכנסה למנזר בקרולטון, מחוץ לעיר. כמה שנים אחר כך עברה המשפחה לסן פרנסיסקו. באמצע שנות ה-90 של המאה ה-19 דווייט סיימה את לימודיה התיכוניים והחלה ללמוד אצל ארתור מת'יו במכון מארק הופקינס.
היא הצטרפה והפכה למנהלת מועדון אגודת האמנים של העיר והתערוכה החצי-שנתית העשירית של המועדון בשנת 1897 העניקה לה את ההזדמנות הראשונה להציג את עבודתה לציבור. באמצע שנות העשרים לחייה נסעה בעולם וביקרה במצרים, ציילון (סרי לנקה), הודו וג'אווה (אינדונזיה). כשחזרה לארצות הברית בשנת 1903, התיישבה בגריניץ' וילג׳, שהיה ידוע כסביבה עשירה באומנים. במשך השנים הבאות היא ניסתה לבסס את עצמה כאמנית מקצועית ונרשמה בשנים 1903 - 1906 כציירת ומאיירת.
בשנת 1906 היא הכירה והתחתנה עם עמיתה האמן יוג'ין פטריק היגינס. אף על פי ששניהם היו סוציאליסטים, ומכאן דובר בשוויון בין המינים, דווייט הפכה ״לעזר כנגדו״ והפסיקה לצייר.
בשנת 1917 דווייט והיגינס נפרדו והיא חידשה את קריירת הציור שלה. בשנה שלאחר מכן הצטרפה למועדון הסטודיו החדש של גרטרוד ונדרבילט ויטני, והפכה למזכירה של ג'וליאנה פורס, מנהלת המועדון. במהלך השנים הבאות היא השתתפה במפגשי ציור והציגה בתערוכות שנתיות שהמועדון ערך. אף על פי שעשתה כמה ניסויים בתחריטים היא עבדה בעיקר בצבעי מים בשלב זה.
המשך החיים

השנים האחרונות של שנות השלושים הוכיחו את נקודת השיא בקריירה של דווייט. בתחילת שנות הארבעים המשיכה עבודתה להופיעה בתצוגות קבוצתיות בניו יורק, כולל גלריית ווייה (1941, 1942), אך אחרי 1942 כמעט ולא היו כאלה. אף על פי שהייתה פחות פרודוקטיבית, היצירה ״ערב הקיץ״ משנת 1945 הוא יצירה מאוחרת ונדירה המראה ששמרה על יכולתה ליצור אמנות מעולה בגיל 70.
בשנת 1929 או 1930 היא נסעה לניו מקסיקו ונראה שזו הייתה הפעם הראשונה והיחידה שהיא נסעה לאחר חזרתה מפריז. בערך בזמן הזה עברה מגריניץ' וילג' לסטטן איילנד, זמן מה לאחר מכן עברה לפייפרסוויל, מחוז באקס, פנסילבניה. לאחר שלדווייט מלאו 65 בשנת 1940 מחלותיה - חירשותה, אסתמה כרונית ועוני החמירו. אף על פי שהמשיכה לעבוד, תפוקתה התדלדלה והיא הייתה מרותקת לבתי אבות בתקופה שלפני מותה בעקבות אירוע מוחי ונפטרה ב־4 בספטמבר בשנת 1955.
הערות שוליים

↑  Mabel Dwight. American, 1875 - 1955, www.artline.com
↑  Carol Kort, Liz Sonneborn, A to Z of American Women in the Visual Arts, Infobase Publishing, 2014-05-14, ISBN 978-1-4381-0791-2. (באנגלית)
↑  "Mabel Dwight, January 31, 1875-September 04, 1955" (ארכיון)
↑  Mabel Dwight, with Carl Zigrosser,, franklin.library.upenn.edu
↑  Mabel Dwight, Artist, Dies". Philadelphia Inquirer. 1955-09-06. p. 32.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14979423n (data)  GND: 119496798  ISNI: 0000 0000 6660 879X  LCCN: n95119426  SUDOC: 070260842  ULAN: 500019538  VIAF: 19954999   WorldCat (עם VIAF): 19954999 
מייבל דווייט, בולוואר דה איטלי, פריז, 1927
מייבל דווייט, בצנטרל פארק, 1934, ליתוגרפיה
מייבל דוויט, האקווריום בניו-יורק, 1936
מייבל דווייט, שקט, 1939
מיבל דווייט, ערב קיץ, 1945
ירון לוי סבג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 באפריל 1969 (בן 55)
 מדינה:  ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1996
 עיסוק:  שחקן, מנחה, מדובב, תסריטאי, ובמאי
 מקום לימודים:  בית צבי
 מספר צאצאים:  3
 פרופיל ב-IMDb
ירון לוי סבג (נולד ב-22 באפריל 1969) הוא שחקן, מנחה, מדובב, תסריטאי, ובמאי ישראלי.
קריירה במשחק

סבג גדל באילת. בשנים 1987–1991 ניהל צוות בידור באילת מלון המלך שלמה, בשנת 1989 הסרט "ד.צ. חוף אילת" צולם במלון והוא הופיע בקטע קטן מאוד של הסרט בתור מנחה במלון. בהמשך ניהל צוות בידור במלון לגונה ולאחריו למד משחק בבית צבי בשנים 1991–1993.
בשנת 1996 גילם רמלאי בסדרת הטלוויזיה "תמונות יפואיות" שודרה בערוץ 3 בכבלים.
בשנת 2000 התארח בעונה הרביעית של הסדרה הקומית "שמש" ששודרה בערוץ 2 בתפקיד גמד. באותה השנה גילם את ניסו בסדרת הדרמה "זינזאנה" ששודרה בערוץ 2, במסגרת שידורי זכיינית השידור טלעד.
בשנת 2001 השתתף בעונה הראשונה של סדרת הילדים והנוער "הילדים מגבעת נפוליאון" ששודרה בערוץ הילדים גילם את עו"ד רונן זיו.
בשנת 2002 השתתף בסדרת הדרמה "תיק סגור" ששודרה בערוץ עשר בתור איציק בן טולילה. בנוסף באותה השנה השתתף גם בפרסומת של "סלקום". באותה השנה התארח בסדרת הדרמה של ערוץ 2 "טיפול נמרץ" גילם צלם חתונות.
בשנת 2003 גילם את דני לוי בסרט הטלוויזיה "הדמעות של אמסלם". באותה השנה השתתף בסדרת הטלוויזיה "צימרים" ששודרה בערוץ הראשון. בתפקיד קלוד.
בשנת 2004 קריין בסדרת הטלוויזיה "מ.ק. 22" בערוץ 2. באותה השנה שיחק בסדרה "שלווה" בתפקיד בלש. באותה שנה שיחק בקלטת "טולי בלבולי בארץ פטפטת" בתפקיד קן המתקן. באותה השנה גם השתתף בסרט הילדים "בסוד המילים", סרט קצר שהופק לכבוד חג סוכות, שיחק בתפקיד שלמה מוכר הארטיקים.
בשנת 2005 שיחק בסרט שיחק בסרט "החשוד האחרון" בתור רפ"ק בביוף. באותה השנה גילם את בני בסדרת הנוער "ילדי הים האדום". באותה השנה דיבב דמויות שונות בסדרת האנימציה "לילי המכשפה" ששודרה בערוץ לוגי.
בשנת 2006 השתתף בקלטת הילדים "טולי בלבולי בממלכת המוזיקה" בתור מלך.
בשנת 2007 שיחק בתפקיד אורח בסדרת דרמת הפשע "הבורר" ששודרה ב־HOT בתפקיד חבר של אבי (שלומי קוריאט). באותה השנה גם התארח בסדרה הקומית "המובילים" ששודרה בערוץ לוגי. באותה השנה השתתף גם בסדרת דרמת הנוער "הנפילים" ששודרה בערוץ הילדים ב-Yes גילם את שאול השורף.
בשנת 2008 השתתף בפרסומות של "פרופסיה שלכת" פרסומת נגד הקרחה.
בשנת 2009 שיחק את ניסים בסרט "ג'וליה מיה". באותה השנה שיחק גם בסרט "כבוד" גילם את מוטי ברדוגו.
בשנת 2010 השתתף בסדרת הנוער "תיכון השיר שלנו" ששודרה ב־Yes גילם את נימי. באותה השנה גם שיחק בתפקיד אורח בסדרה "מנדלבאום בלש פרטי" גילם את רמי הוד. באות השנה השתתף גם בתפקיד קטן בעונה הראשונה של הסדרה "חסמבה דור 3" ששודרה ב־HOT שיחק בתפקיד שמעון. באותה השנה גם כן שיחק בסרט המטח "כבודו" ששודרה ב־Yes בתפקיד מוטי ברדוגו.
בשנת 2011 שיחק בסדרה "הכבוד של מרציאנו" המבוססת על הסרט "כבוד" ששודרה בערוץ עשר גילם גם בסדרה את מוטי ברדוגו.
בשנת 2013 השתתף בסדרת הטלוויזיה "יעלי בעולם התיאטרון".
בשנים 2013–2020 השתתף ב-5 העונות של הסדרה הקומית של ערוץ 2 ורשת 13 "שנות ה-80" בתפקיד פיטוסי.
בשנת 2015 שיחק בסדרה "ג'וני ואבירי הגליל" בתפקיד צ'רלי. באותה השנה קריין בסרט "ארץ פצועה".
בשנת 2017 השתתף בסרט "נפילות".
בשנת 2018 השתתף בסדרת הנוער "האוצר שלנו" בערוצים של הטלוויזיה החינוכית הישראלית וכאן חינוכית גילם נהג.
בשנת 2020 השתתף בקמפיין סרטונים של "פארק הטרמינל" באילת. באותה השנה גם הופיע בסרט הנה אנחנו בתור פקיד אכסניה.
בשנת 2021 שיחק בסרט "ניחוחות".
בשנים 2022–2024 השתתף ב-2 העונות של הסדרה הקומית "שנות ה-90" סדרת ההמשך של "שנות ה-80" ששודרה ברשת 13 שב לגלם את דמותו של פיטוסי. באותן שנים גילם את בן ציון סלמה בעונה השנייה והשלישית של סדרת הדרמה של ערוץ כאן 11 "מנאייכ".
בשנת 2023 שיחק בסרט הקומי "ההילולה" המבוסס על הסדרות "שנות ה-80" ו"שנות ה-90" גם בסרט גילם את פיטוסי.
בתיאטרון וכמנחה

בשנים 1993-1995 הנחה את התוכנית "דידי לוקאלי" ששודרה ב־רדיו 103FM אצל דידי הררי בתפקיד ארמונד בטטה.
בשנת 1998 הנחה את התוכנית "מאז ועד זאפ".
בשנת 1999 הנחה את התוכנית הנחה את התוכנית "זאפזאפים". באותה שנה שיחק במחזמר "בילבי" בתפקיד השוטר טיק.
בשנים 2001-2002 גילם שודד במחזמר "עמי ותמי".
בשנת 2005 חזר לגלם את השוטר טיק במחזמר "בילבי".
בשנת 2006 הנחה את התוכנית "זאפ לראשון" ששודרה בערוץ הראשון.
כתב את הצגת הבידור "להישאר בחיים" שגם ביים ושיחק, בהמשך השתתף גם בהצגות הילדים "טולי בלבולי 1 ו-2" וגם כתב את ההצגת הקיץ ליובל המבולבל, וכתיבת מחזמר הסיום לתוכנית מה שקורה באילת בערוץ 24, מערכונים ושירים.
בשנת 2010 כתב את מופע הילדים "צחוק של הרפתקה".
חיים אישיים

ירון לוי סבג נשוי לאסתר, ואב לשלושה.
בגיל 30, סיים הכשרה בנושא אימון אישי ומאז מלמד משחק ואימון אישי.
הערות שוליים

1 2  מירב לוי דיאמנט, החיים שלו הם במה, באתר "יום יום באילת"
1 2  Parallelus, ירון לוי סבג – קורות חיים, באתר חוה לוי הפקות, ‏2013-06-20
↑   צימרים - פרק 1 | כאן 11 לשעבר רשות השידור, סרטון בערוץ "כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 23:27)
↑  ארכיון, אליאנה תדהר | בעקבות פרקי אבות, באתר כאן ארכיון, ‏29 בספטמבר 2004
↑   propecia - falling hair - פרופסיה שלכת, סרטון בערוץ "roni kleiner", באתר יוטיוב (אורך: 00:28)
↑   שנות ה 80 העונה החדשה - יש מספיק פיטוסי לכולם ::הערב ב 22:30, סרטון בערוץ "רשת 13", באתר יוטיוב (אורך: 00:26)
↑   פארק הטרמינל באילת - סרטון 1 מתוך קמפיין סרטונים, סרטון בערוץ "Tal Agassi", באתר יוטיוב (אורך: 02:39)
↑   ניחוחות - רונית איפרגן | Fragrances - Ronit Ifergan, סרטון בערוץ "School of Audio & Visual arts Sapir College", באתר יוטיוב (אורך: 00:34)
↑   הממוקיאדה הראשונה של שנות ה-90 יוצאת לדרך, סרטון בערוץ "רשת 13", באתר יוטיוב (אורך: 08:41)
ג'ון ויליאם קסילייר

| --- | --- |
אשר דיורנד, דיוקן של ג'ון ויליאם קסילייר
אשר דיורנד, דיוקן של ג'ון ויליאם קסילייר
 לידה:  25 ביוני 1811 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  17 באוגוסט 1893 (בגיל 82) סרטוגה ספרינגס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות גרינווד 
 זרם באמנות:  אסכולת נהר הדסון 
 
ג'ון ויליאם קסילייר (באנגלית: John William Casilear;‏ 25 ביוני 1811 - 17 באוגוסט 1893) היה אמן נוף אמריקאי השייך לאסכולת נהר ההדסון.
ביוגרפיה

קסילייר נולד בניו יורק. הכשרתו המקצועית הראשונה הייתה אצל הליתוגרף הבולט בניו יורק, פיטר מאווריק בשנות העשרים של המאה ה-19. הוא המשיך להתאמן עם אשר דיורנד, שהיה בעצמו ליתוגרף באותה תקופה. קסילייר ודיורנד התיידדו, ושניהם עבדו יחדיו בניו יורק במשך שנות ה-30.
באמצע שנות ה-30 של המאה ה-19 התעניין דיורנד בציור נוף בעקבות ידידותו עם תומאס קול. דיורנד, בתורו, הפנה את תשומת ליבו של קסילייר לציור הנוף. עד שנת 1840 התעניינות של קסילייר באמנות הייתה מספיק חזקה כדי ללוות את דיורנד, ג'ון פרדריק קנסט ותומאס פריצ'רד רוסיטר במהלך טיול באירופה שבמהלכו רשמו סצנות, ביקרו במוזיאונים לאמנות והעשירו את התעניינותם בציור.
קסילייר פיתח בהדרגה את הכישרון שלו באמנות ציור הנוף, כשהוא מצייר בסגנון שלימים התפרסם כאסכולת נהר ההדסון. באמצע שנות החמישים של המאה ה-19 הוא הפסיק לחלוטין את קריירת החריטה שלו לטובת ציור במשרה מלאה.
הוא נבחר לחבר מן המניין באקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1851, לאחר שהיה חבר מקורב מאז 1833, והציג שם את עבודותיו במשך למעלה מחמישים שנה.
קסילייר נפטר בסרטוגה ספרינגס, ניו יורק בשנת 1893.
דוגמאות לאמנותו נמצאות באוספי מוזיאון המטרופוליטן, ניו יורק, הגלריה הלאומית לאמנות, וושינגטון הבירה, והמוזיאון לאמנות וודמיר שבפילדלפיה, פנסילבניה.
הערות שוליים

↑  American paradise: the world of the Hudson River school, libmma.contentdm.oclc.org (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  DSI: 647  ISNI: 0000 0000 6704 659X  LCCN: nr93030176  PIC: 12434  RKD: 15742  SNAC: w60g5rck  ULAN: 500013823  VIAF: 22016932   WorldCat (עם VIAF): 22016932 
ג'ון קסילייר, אגם ג'ורג', 1860
ג'ון קסילייר, אגם אלפיני, 1860
קונסול (רומא העתיקה)

קונסול צועד בין שני ליקטורים
קונסול (בלטינית: Consul) הוא שם התואר שניתן למחזיק במשרה הנבחרת הגבוהה ביותר ברומא העתיקה בזמן הרפובליקה הרומית. מאוחר יותר, בתקופת שלטונם של הקיסרים, הידרדרה המשרה למשרה טקסית בעיקרה, שהמחזיק בה מונה על ידי הקיסר הרומאי.
נושאי המשרה כונו בראשונה "פרטורים" ("ההולכים קדימה"), ורק במהלך המאה הרביעית לפנה"ס נתקבע השם "קונסולים". משמעות המילה "קונסול" בלטינית היא "אלה ההולכים יחד".
הקונסולאט תחת שלטון הקיסרים

בשלבי גסיסתה של הרפובליקה הרומית הלך ופחת הכוח הממשי בידי הקונסולים, הכוח האמיתי התרכז בידי הטריומווירט הראשון (גנאיוס פומפיוס מגנוס, יוליוס קיסר ומרקוס ליקיניוס קראסוס), לאחר מכן בידי הטריומווירט השני ולבסוף בידיו של אוגוסטוס.
אוגוסטוס, עם הקמת צורת השלטון החדשה של הפרינקפס, שינה את טבעה של המשרה, נטל ממנה כמעט את כל כוחה הממשי, ולמעשה הפך אותה למשרה ממונה. אף על פי כן נשארה המשרה בעלת יוקרה רבה, והייתה משרה נדרשת בדרך לנציבות, קנסורה וכדומה.
התדרדרות המשרה הובילה לחילוף של כמה קונסולים בשנה אחת, כדי לאפשר לכמה שיותר סנאטורים לקבל את המשרה ורק הקונסולים שנתמנו באחד בינואר זכו לכך שהשנה תיקרא על שמם. תופעה זו הגיעה לשיאה תחת שלטונו של הקיסר קומודוס, כאשר בשנת 190 החזיקו בקונסולאט 25 איש.
הקיסרים עשו בקונסולאט כבשלהם, ולעיתים קרובות מינו את עצמם, את בני חסותם ואת קרוביהם למשרה ללא התחשבות במסורת ובמגבלות הגיל (הקיסר הונוריוס קיבל את הקונסולאט בלידתו).
בזמן קיומה של האימפריה הגאלית (260–274) החזיקה גם היא שני קונסולים כל שנה.
כחלק מהרפורמה שלו, הקיסר קונסטנטינוס חילק את תחומי האחריות של הקונסולים. אחד נשלח לרומא והשני נשאר בקונסטנטינופול. כתוצאה מכך, לאחר ההתפלגות הסופית של האימפריה הרומית, ב־395 לספירה, כל קיסר היה יכול למנות רק קונסול אחד. לאחר התמוטטות האימפריה הרומית המערבית מונה רק קונסול אחד כל שנה.
הקונסול האחרון ברומא מונה ב־534 והאזרחי האחרון בקונסטנטינופול ב־541. אחר כך הקיסרים נשאו תואר זה עד אמצע המאה ה-7.
לקריאה נוספת

A. Degrassi, I fasti consolari dell'Impero Romano, Rom 1952
הערות שוליים

↑  לצורך מטרה זו נוצרה משרת כהונה חדשה לאחר המהפכה, ה"רקס סאקרורום" (Rex Sacrorum) שבידי המחזיק בה הופקדו רוב התפקידים הדתיים של המלוכה
↑  ישראל שצמן, תולדות הרפובליקה הרומית, הוצאת מאגנס, תש"ן, עמ' 48.
| מוסדות פוליטיים ובעלי תפקידים (מגיסטראטים) ברפובליקה הרומית ובאימפריה הרומית |
| --- | --- | --- |
| תפקידים רגילים | קנסור • קונסול • פראיטור • קוואיסטור • איידיל • טריבון • טריבון הפלבאים • פרומגיסטראט • פרפקט • ליקטור |  |
| בעלי תפקידים מיוחדים | דיקטטור • מפקד הפרשים • טריומווירי • ועדת העשרה |  |
| משרות נוספות | פונטיפקס מקסימוס • פרינקפס סנאטוס • ויגינטיסקסווירי |  |
| תארים קיסריים | פרינקפס • אוגוסטוס • קיסר • טטררך • אימפרטור • פטריקיוס |  |
| מוסדות | הסנאט הרומי • המשפט הרומי • אספת העם • מסלול המשרות • אימפריום • קנסוס • קולגיום |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557837305171  BnF: cb11973447s (data)  LCCN: sh85031468
Shameless

Shameless (בעברית: חסרת בושה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הקובנית-אמריקאית קמילה קביו מתוך האלבום השני שלה, Romance. הוא יצא באותו היום עם הסינגל "Liar" ב-5 בספטמבר 2019, כאחד משני הסינגלים המובילים מתוך האלבום.
רקע

ב-1 בספטמבר קביו פרסמה טיזר לפרויקט עתידי בשם "Romance". החלק הראשון מתוך הפרויקט היה עתיד לצאת ב-5 בספטמבר. בימים שלאחר מכן חשפה קביו את עיצוב העטיפה לסינגלים "Shameless" ו"Liar".
השיר הוא בלדת פאוור פופ אפלה. השיר נכתב על ידי קמילה קביו, אלי טמפוסי, אנדרו וואט, ג'ון בליון, ג'ורדן ג׳ונסון וסטפן ג׳ונסון.
נכון למאי 2020, יש לשיר מעל ל-100 מיליון השמעות בפלטפורמת הסטרימינג ספוטיפיי.
ווידאו קליפ

הקליפ מכיל כמה סצנות של הזמרת מופיעה במקומות שונים, כמו בתא וידוי קתולי, רוקדת לצד חבורת רקדניות שלובשות שמלות אדומות, זוחלת בחדר בוער, ורצה ברחוב תוך שהיא לבושה בשמלה לבנה.
הווידאו יצא ב-5 בספטמבר 2019. נכון ליוני 2020, הקליפ מחזיק בכ-94 מיליון צפיות ו-1.7 מיליון לייקים ביוטיוב.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  דירוגים ומצעדים (2019)> מדינה |   ‏‏‏  דירוגים ומצעדים (2019)> מצעד |   ‏‏‏  דירוגים ומצעדים (2019)> מיקום שיא |   ‏‏‏  דירוגים ומצעדים (2019)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 63 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 62 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 36 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 60 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 95 |  |
|  הונגריה | Rádiós Top 40 | 9 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 50 |  |
|  יוון | IFPI Greece | 15 |  |
|  ליטא | AGATA | 20 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 12 |  |
|  סינגפור | RIAS | 23 |  |
|  סלובקיה | ČNS IFPI | 50 |  |
|  סקוטלנד | מצעד הסינגלים הסקוטי | 38 |  |
|  פורטוגל | מצעד הסינגלים הפורטוגזי | 52 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 40 |  |
|  קרואטיה | טופ ליסטה | 94 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 71 |  |
הערות שוליים

↑  קמילה קביו, אלי טמפוסי, אנדרו וואט, ג'ון בליון, ג׳ורדן ג׳ונסון וסטפן ג׳ונסון
↑  אנדרו וואט, המונסטרס & סטריינג'רז
↑  Camila Cabello Drops Teaser for New Music Titled 'Romance', Entertainment Tonight (באנגלית)
↑  Camila Cabello Teases 'Romance' Project, בילבורד, ‏1 בספטמבר 2019
↑  שאלין גרייבס, Camila Cabello announces two new songs 'Shameless' and 'Liar' out this week?, Coup De Main Magazine, ‏4 בספטמבר 2019 (באנגלית)
↑  The 5 Best Songs of the Week From Camilla Cabello's 'Shameless' to Adam Lambert's 'Superpower', טיים (באנגלית)
| קמילה קביו |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה • פרסים ומועמדויות | דיסקוגרפיה • פרסים ומועמדויות |  |
| אלבומי אולפן | Camila • Romance • Familia • C,XOXO |  |
| סינגלים | "I Know What You Did Last Summer" • "Bad Things" • "Crying in the Club" • "Havana" • "Never Be the Same" • "Sangria Wine" • "Consequences" • "Mi Persona Favorita" • "Señorita‎" • "Liar" • "Shameless" • "Cry for Me" • "Easy" • "Living Proof" • "My Oh My" • "First Man" • "Don't Go Yet" • "Oh Na Na" • "Bam Bam" • "Psychofreak" • "Hasta los Dientes" • "Mon amour" • "Ku Lo Sa (Remix)" • "I Luv It" • "He Knows" |  |
| השתתפות בסינגלים | "Love Incredible" • "Hey Ma" • "Know No Better" • "Almost Like Praying" • "Beautiful" • "Find U Again" • "South of the Border" • "It Takes Two" • "Move" |  |
| סינגלים שיווקיים | "I Have Questions" • "OMG" • "Real Friends" • "Million to One" |  |
| שירים אחרים | "All These Years" • "She Loves Control" • "Inside Out" • "Something's Gotta Give" • "In the Dark" • "Into It" |  |
| סיבובי הופעות | Never Be the Same Tour |  |
| ערכים קשורים | פיפת' הרמוני |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 8fbc2efd-8edc-4f07-9e59-0ebe8549803c
דייוויד ג'ונסון

| --- | --- |

 לידה:  10 במאי 1827 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  30 בינואר 1908 (בגיל 80) וולדן, ניו יורק 
 מקום קבורה:  בית הקברות גרינווד 
 מקום לימודים:  האקדמיה הלאומית לעיצוב 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אסכולת נהר הדסון, לומניזם 
 הושפע על ידי:  ג'ספר פרנסיס קרופסי 
 חתימה:   
 
דייוויד ג'ונסון, נוף בורמונט, 1865
דייוויד ג'ונסון (באנגלית: David Johnson;‏ 10 במאי 1827 – 30 בינואר 1908) היה בן הדור השני של ציירי אסכולת נהר ההדסון.
ביוגרפיה

ג'ונסון נולד בניו יורק. הוא למד שנתיים בבית הספר של האקדמיה הלאומית לעיצוב וגם למד זמן קצר אצל אמן אסכולת נהר ההדסון ג'ספר פרנסיס קרופסי. יחד עם ג'ון פרדריק קנסט וג'ון ויליאם קסילייר, הוא היה ידוע בעיקר בהתפתחות הלומיניזם.
על גבי בד ציור שנעשה במפלי היינס, בשנת 1849, כתב ג'ונסון "היצירה הראשונה שלי מהטבע. נוצרה בחברה עם ג'יי.פי קנסט וג'ון קסילייר". עד שנת 1850 ג'ונסון הציג בקביעות באקדמיה הלאומית לעיצוב בניו יורק, שם הפך לחבר בשנת 1859; בשנת 1861 נבחר לאקדמאי מן המניין.