stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הגן הבוטני האוניברסיטאי בגבעת רם
הקמה ופיתוח הגן

הגן הבוטני הראשון בישראל הוקם על ידי אלכסנדר איג בקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים. לאחר בידוד הר הצופים מישראל בשנת 1948, הוחלט ליצור "גן בוטני חדש" בקמפוס האוניברסיטה בגבעת רם, במערב ירושלים. הגן הבוטני החדש נפתח בשנת 1954, זמן קצר לאחר הקמת הקמפוס בגבעת רם. השטח עליו נבנה הגן היה שטח מרכזי וחשוב בקמפוס, ולכן בשנת 1962 הוא הועתק אל המקום שבו הוא נמצא כיום, בשוליים המזרחיים של הקמפוס. פיתוח הגן במקומו החדש החל ב-1962, אך הוא נשלם ונפתח רשמית לציבור רק בשנת 1985. העיכוב בפיתוח הגן נגרם בשל הרעת המצב הכלכלי במדינה ובשל העובדה שהאוניברסיטה העדיפה לתקצב את שיקום קמפוס האוניברסיטה בהר הצופים והחזרת מרבית הפקולטות אליו.
בשנת 1975 קמה "אגודת ידידי הגנים הבוטניים" שריכזה את מאמצי פיתוח הגן. שנה לאחר הקמת האגודה נבנתה בגן חממה טרופית. בתחילת שנות ה-90 נבנה בדרום הגן אגם מלאכותי ולצדו הוקמו מרכז מבקרים ומסעדה (שתוכננו על ידי אדריכל נחום מלצר). בסוף שנות ה-90 הושכר המקום לחברה שמפעילה אותו וזו גידרה את הגן והחלה לגבות תשלום על המעבר בו.
מבנה הגן

אוסף הצמחים החיים בגן הוא הגדול במזרח התיכון, עם למעלה מ-7,000 מינים וזנים של צמחים שונים מרחבי העולם. שטח הגן מחולק לשש חלקות גאוגרפיות המדמות את נופי הצומח של כל אזור:
אפריקה הדרומית
אירופה
אמריקה הצפונית
אוסטרליה
דרום-מערב ומרכז אסיה
אגן הים התיכון
לצידן קיימות שתי חממות לפי סוגי אקלים:
חממה טרופית, המדמה אקלים טרופי ובה צמחייה טרופית מרחבי העולם.
חממה מדברית, המדמה אקלים מדברי ובה צמחים הגדלים במדבריות ברחבי העולם.
חממת גידול פרפרים פעלה בגן מספר שנים, בעשור הראשון של המאה ה-21 ועתה משמש המתחם לגידול צמחים מושכי פרפרים.
פעילויות חינוך ותרבות

בגן פועלת "רכבת הפרחים" המסיעה מבקרים ברחבי הגן.
בגן מועברים קורסים בגינון ובהכרת צמחי הבר והנוי המקובלים בארץ ישראל ובשכנותיה, הדרכות ופעילויות שונות לילדים, חלקם במסגרת החווה ללימוד מדעי החקלאות והסביבה - ירושלים, המהווה חלק מהגן. בשנת 2013 נסגרו החממה הטרופית ואזורים מסוימים בגן, לצורך בניית חממה גדולה ומודרנית והקמת "שביל התגליות", בו יוכלו ילדים לחוות ולהתנסות בתחומים בוטניים וסביבתיים מגוונים.
בחודש דצמבר נצבע הגן באורות צבעוניים לרגל חג החנוכה היהודי וחג המולד הנוצרי בפסטיבל הנקרא "Winter Lights".
פסטיבל "Winter Lights" בגן הבוטני, דצמבר 2021
ראו גם

הגן הבוטני הלאומי
הערות שוליים

↑  About, הגן הבוטני האוניברסיטאי ירושלים
↑  מידע על החוות לחינוך למדעי החקלאות והסביבה-ירושלים באתר משרד החינוך
↑  עינב חלבי, ירושלים מוארת: הצצה ראשונה לאירועי האורות בבירה, באתר ynet, 29 בנובמבר 2021
| גנים בוטניים בישראל  |
| --- | --- | --- |
| גנים בוטניים המקבלים מימון ממשלתי | הגן הבוטני הלאומי • הגן הבוטני האוניברסיטאי בגבעת רם • גן וואהל לוורדים • הגנים הבוטניים של אוניברסיטת תל אביב • הגן הבוטני במקוה ישראל • הגן הבוטני בנאות קדומים • הגן הבוטני במכללת אורנים • חוות הנוי בעמק חפר • נקודה ירוקה • הגן האקולוגי בטכניון • יער אילנות |  |
| גנים בוטניים אחרים | גני הטבע • גבעת תום ותומר • הגן הבוטני בארסוף קדם • הגן הבוטני באילת • הגן הבוטני בעין גדי • גן איריס בכפר יהושע • עתי יפה • גן הקקטוסים  • הגן הבוטני-זואולוגי בנהריה • פארק אוטופיה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257373805171  LCCN: no2012005662  VIAF: 141257450   WorldCat (עם VIAF): 141257450 
שלטי הכוונה בגן הבוטני
"רכבת הפרחים" המסיעה מבקרים ברחבי הגן
תל נעמה

| --- | --- |

תל נעמה
 היסטוריה
 בונה:  מרדכי שוורץ
 נבנה:  1940
 ננטש:  1989
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  הגליל העליון
 קואורדינטות:  33°10′34″N 35°35′42″E﻿ / ﻿33.17602°N 35.59511°E﻿ / 33.17602; 35.59511
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) תל נעמה(למפת אצבע הגליל רגילה) תל נעמה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל נעמה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל נעמה
 
תל נעמה (בערבית: תל א-נאעמה) היא גבעה בגובה 83 מטר מעל פני הים, כשני קילומטרים ממערב לכפר בלום שבעמק החולה. התל הוא אתר ארכאולוגי. על גבעה זו התיישבה משפחת שוורץ, שהייתה מראשוני החקלאים בארץ ישראל שעסקו בגידול דגי מאכל. בתקופה מסוימת ישבו במקום מקימי קיבוץ כפר בלום. כיום האתר נטוש ומוכרז כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
ההיסטוריה של התל > ההתיישבות הקדומה

ממצאים שנמצאו על התל (חרסים ושרידים אחרים) מצביעים על התיישבות בתקופות הכנעניות הקדומה והמאוחרת, בתקופה הישראלית, ומהתקופה ההלניסטית ועד לימי הביניים.
ההיסטוריה של התל > כפר אל-נאעמה

כפר ערבי, חקלאי, ששכן בקרבת התל. ננטש במאי 1948 במהלך מבצע יפתח. רוב שטחו של הכפר נחרש. תושביו הקימו על התל קבר שייח. הערבים כינו את המקום "תל-אל-חייה" (תל הנחשים) על שם הנחשים ששרצו במקום.
ההיסטוריה של התל > משק שוורץ

מרדכי שוורץ נולד בפולין וגדל בווינה, אוסטריה למשפחה שעסקה בגידול דגים בהיקפים גדולים. ב-1926 עלה לארץ והחל לפתח את ענף בריכות הדגים במספר מקומות בארץ. ב-1940 הגיע מרדכי עם אחיו, משה ופייבל, לתל נעמה ושם הקימו את משק שוורץ (שנקרא רשמית נעמה). במשק גידלה המשפחה דגי קרפיון למאכל. מבני המשק הוקמו בעזרתו של האדריכל אריה שרון והמשק הוקף בכ-900 דונם של בריכות דגים. החווה פעלה עד לשנת 1971 אז הועברו האדמות לקק"ל והוחכרו לקיבוץ משגב עם. במהלך שנות ה-80 יובשו הבריכות וב-1989 עברו האדמות לידי מינהל מקרקעי ישראל.
ההיסטוריה של התל > הקמת כפר בלום

ב-1941 עלה למקום גרעין אנגלו בלטי. גרעין זה הקים ב-1943 את קיבוץ כפר בלום. הגרעין בחר להתיישב על הגבעה בגלל ריבוי הביצות באדמות העמק ובתקופה זו עבדו, בין השאר, בבריכות הדגים של משפחת שוורץ.
ההיסטוריה של התל > התל כיום

על התל נותרו בניינים חרבים וחורשת אקליפטוסים. המקום הוכרז כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
בתחילת שנות ה-90 התיישב במקום האמן שלמה קסל (יליד כפר בלום) ושיחזר את אחד הבתים. קסל היה בין הדוחפים להכרזת המקום כאתר מורשת. מינהל מקרקעי ישראל, שהתנגד לפעילותו של האמן במקום, פעל לסילוקו ובשנת 2000 אף הרס את אחד מהמבנים ההיסטוריים שעל התל.
ראו גם

קיבוצי נצ"ח
לקריאה נוספת

עמק החולה וסביבתו הוצאת ספרים אריאל (ירושלים): כתב עת לידיעת ארץ ישראל, חוברת 75–76, אוגוסט 1990, עמוד 66
שמואל רוטברד, שוורץ של הדגים: (מונולוג של חלוץ מגדלי הדגים בישראל), מערכת, 2014
הערות שוליים

↑  הגרעין כלל עולים מאנגליה, ארצות הברית ומהארצות הבלטיות
↑  בין חברי הגרעין היו נחמיה לבנון, רפאל שוחט ועוד
תקופת התחייה האתיופית

תקופת התחייה (1632–1769) החלה עם גירוש חילות האימפריה הפורטוגזית הקתולית מאתיופיה, בהוראת הקיסר פאסיל שעלה לשלטון בשנת 1632 ומיהר לשקם את כוחה של הכנסייה האורתודוקסית האתיופית. הוא סיים את האינקוויזיציה האתיופית שהחל אביו בשנת 1624, סילק את הלוחמים היישועים והמיסיונרים מאדמת אתיופיה, ואסר על כניסת אירופאים לקיסרותו. בהשראתו פרחה הקיסרות האתיופית מבחינה מדינית, תרבותית ויצירתית, במקביל לתקופת רנסאנס באירופה. הסובלנות הדתית שאפיינה את תקופה זו היטיבה עם קהילת ביתא ישראל, שאומניה וחכמיה השתלבו בשכבת העלית המנהיגה את הקיסרות.
רקע - חרטת הקיסר סוסוניוס

בשנת 1612 קיבל על עצמו סוסניוס את האמונה הקתולית בסתר בהשפעת פדרו פאיש. כעבור עשר שנים הצהיר הקיסר על אמונתו הקתולית בגלוי, לאחר שראה בניצחונותיו הצבאיים המכריעים אות שמיימי כי כוונתו רצויה. פאיש נפטר באותה שנה, ובמקומו שלח האפיפיור את הפטריארך הקתולי אפונסו מנדש (Alfonso Méndez) לשירותו של סוסניוס. מנדש מיהר לכפות שורה של תיקונים דתיים מחמירים על כמרי הכנסייה האתיופית, בהם ביטול שמירת השבת, איסור המילה והטבלה מחדש של כל הנוצרים באתיופיה, בטענה שטקסי ההטבלה שנעשו עד כה היו פסולים. דרישותיו של מנדש עוררו תרעומת קשה ושורה של מרידות פרצו ברחבי הקיסרות, אותן דיכא סוסניוס ביד רמה.
בשנת 1632 ביקר הנסיך פאסיל, אז דאג'זמץ סאמיאן, את אביו הקיסר בעומדו לעזוב את מעונו בדנקאז. "אדוני מלכי", אמר לפי הגרסה המקוצרת של הכברה נגסת, "ראה איך הכל ניזוק מאמונת הפרנקים שאיננו יודעים, עליה לא שמענו מעולם ושאינה מופיעה בספרי אבותינו. אנו יראים ואוהבים את פניך; אנו מאוחדים איתך בקולנו ובלבנו. התפלל לאלוהים כפי שאמונת אלכסנדריה מורה, שיעניק לך ניצחון על אויביך".
סוסניוס יצא לאדמות הגפנים (ויינה דגה), שם הכריע צבא גדול של מושל מחוז וג המורד. המושל נהרג, לצד מפקדים רבים וכשמונת אלפים לוחמים. "המלך השמיד את לוחמיו הרבים", מציינת הכברה נגסת, ונמלא חרטה על המחיר הכבד שגבו המחלוקות הדתיות. באבלו, הכריז הקיסר:
הניחו לפולחן [הכנסייה האתיופית] להתחדש ולבני פאסיל למלוך. באשר אלי, אני חלש, עשיתי שגיאות, אני חולה
מחצר הקיסר יצאה ההצהרה הרשמית:
הקשיבו! הקשיבו! בתחילה הענקנו לכם את הפולחן הזה באמונה שהוא טוב. אך אנשים רבים מספור נהרגו, יוליוס, גבריאל, טקלה גיורגיס, סרצה כריסטוס וכעת איכרים אלה. לכן אנו מחדשים את פולחן אבותיכם. הניחו לכמרים הקודמים לשוב לכנסיותיהם, להציב את מזבחותיהם ולומר את מזמוריהם.
סוסניוס התכוון לאפשר לאמונה הקודמת להתקיים לצד האמונה הקתולית בה החזיק, כפי שנהג בראשית ימי כהונתו, אך בנו פאסיל לא גילה סובלנות כלפי היישועים.
הוא גירש אותם בטקס משפיל בשנת 1632.
ייסוד עיר הבירה הקיסרית גונדר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנת 1635 הורה עלם סגד לייסד את עיר הבירה של הקיסרות האתיופית - העיר גונדר ובלבה הארמון הקיסרי פאסיל גמב. אומנים יהודיים מביתא ישראל התגייסו למפעל הבנייה ותרמו מכישוריהם בתחומים כמו חרושת מתכת, שהיו זרים לשכניהם הנוצריים. לחוקר הסקוטי ג'יימס ברוס שסייר באזור גונדר בשנים 1771-1770, נמסר כי גונדר הייתה רק כפר קטן ונידח עד ימי עלם סגד. יהודים רבים היגרו מיישובי ביתא ישראל בהרי סמיאן אל העיר החדשה ותפסו עמדות בממשל ובצבא הקיסרי. היהודים שנותרו ביישובים הקהילתיים שבהרים שמרו על דיני הטהרה המחמירים, הכופים היבדלות משכניהם.
תיקונים דתיים ומדיניים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הקיסר פאסילדס עצר את הפילוג שגרמו הנוצרים הזרים, והחזיר את שלטונה של הכנסייה האורתודוקסית האתיופית בחזרה תוך שהחזיר את הפטריארך האתיופי מהכנסייה במצרים, החרים את האדמות של הישועים והעביר אותם לעיר פראמונה, ולאחר מכן גירש אותם לחלוטין כשהפורטוגזים הפגיזו את העיר. לאורך רוב שנות שלטונו פאסילדס נלחם כנגד האגאווים או האורומו. במישור יחסי החוץ הוא שיגר שגריר להודו ב-1664 (או ב-1665) כדי לברך את אאראנגזאב לרגל הכתרתו לקיסרה של האימפריה המוגולית.
פאסילדס גם חיזק מחדש את שלטונם של מלכי השושלת הסולומונית והכנסייה האורתודוקסית. כאשר בנו דווית מרד ב-1666 כנגדו הוא כלא אותו וחידש את ההגבלות על חברי בית מלוכה. הוא בנה מחדש את הקתדרלה באקסום (שהושמדה על ידי אחמד גראן) בנוסף הקים עיר בירה חדשה בשנת 1636, גונדר שבהדרגה נעשתה המרכז התרבותי פוליטי של אתיופיה במשך תקופת שלטונו .
אף על פי שתקופת גונדר יצרה פריחה של אדריכלות ואומנות שהמשיכה יותר ממאה שנה, מלכי גונדר מעולם לא עברו בעושרם את זה שהאצולה האתיופית ירשה במשך המלחמות הארוכות נגד גראן והאורומו. במשך מלכותם של פאסילדס ושל בנו יוהנס הראשון, התנהל סכסוך בין הכנסייה האורתודוקסית האתיופית לבין הקתולים בקשר לדוקטרינה של המינות המונופיזיסטית על טבעו של ישו . העמדות של שני המנזרים היו לעיתים קרובות קשורות להתנגדויות האזורית לקיסר, ולא פאסילדס וגם לא יוהנס הצליחו למגר אותן.
ייאסוס הראשון, שירש את יוהנס, היה מנהיג צבאי שהצטיין כלוחם. הוא נלחם כמעט תמיד באזורי הדרום והמזרח בתקופתו ובאופן אישי הוליך את צבאו לשאווה ומעבר אליה. הוא היה אחראי לבניה של כמה כנסיות, בינם דברה ברהאן סאלאסי, אחד מהכנסיות המפורסמות בגונדר.
| --- | --- |

שם הקיסר: שנות שלטון
פאסילידס: 1632–1667
יוהנס הראשון: 1667–1682
ייאסו הראשון: 1682–1685
יסחק ייאסו: 1685
ייאסו הראשון: 1685–1706
תקלה היימנות הראשון: 1706–1707
עמדה ציון: 1707
תקלה היימנות הראשון: 1707–1708
טאוופלוס: 1708–1709
נאבחנה יוהנס: 1709–1710
טאוופלוס: 1710–1711
יוסטוס: 1711–1716
דווית השלישי: 1716–1721
בקפה: 1721–1730
ייאסו השני: 1730–1736
אצה חאזקאיס: 1736–1737
ייאסו השני: 1737–1755
יואס הראשון: 1755–1769
התחזקות האורומו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ייאסוס, במהלך קיסרותו ראה שהאורומו מתחילם ליטול תפקיד מרכזי בצבא. הוא קירב קבוצות מהם על ידי הפיכתם לנוצרים ובהדרגה החל לסמוך על יחידותיהם עד שהוליך אותם בקרבות כנגד בני עמם שעוד לא נכללו בשטחיו אמהרה ותיגראי, ייאסוס השני. כמו כן הסתמך על יחידות צבאיות של האורומו כנגד האצילות המסורתית, כשזו ערערה על סמכותו ולמטרות מבצעים צבאיים בשטחי האורומו שמדרום לממלכה. בסוף המאה ה-18, האורומו מילאו תפקיד חשוב בעניינים פוליטיים. במשך המחצית הראשונה של המאה ה-19, האורומו הייתה השפה הראשית באזור, ומנהיגים של האורומו היוו חלק מהאצילות הגבוהה של הממלכה.
הדעיכה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ייואס, בנו של ייאסוס השני, ירש אותו. הדמות הפוליטית החשובה, בתקופתו של יואס היה מיכאל ראס מיכאל סהול התגרי, בן אצולה שהיה הכוח העיקרי מאחורי הכתר. מקור כוחו של מיכאל היה תיגראי, שנהנה ממידה גדולה של עצמאות. מיכאל הקים צבא גדול ושלט לפרקים בגונדר ובחלקים גדולים מבאגמדיר. ב 1769 הוא הזמין את הרצח של שני קיסרים (ייואס ויוהנס השני) והמליך את תקלה היימנות השני, קיסר חלש שהיה תלוי בו. מיכאל המשיך בשליטתו באזור עד שנת 1770, כאשר קואליציה של יריביו הכריחו אותו לצאת לפרוש ולחזור לטיגראי.
רצח שני הקיסרים מסמן את ההתחלה של תקופת השופטים, בתקופה זו קיסרי גונדר נהפכו לבעלי מעמד טקסי בלבד, בעת שהכוח הצבאי והפוליטי שכן אצל האצילים.
הערות שוליים

1 2 3  Stuart Munro-Hay
, Pamela Taor Ethiopia, the Unknown Land: A Cultural and Historical Guide (סטוארט מונרו-האי ופמלה טאור, אתיופיה, הארץ הבלתי נודעת: מדריך תרבותי וחברתי), 2002, ISBN 1860647448, עמ' 72-73
↑  פאול בי. האנז, רבדים של פעם, עמוד 98.
1 2  A. H. M. Jones, Elizabeth Monroe, History of Abyssinia, Kessinger Publishing, 2003, ISBN 076613668X, 9780766136687, p. 98
↑  סולומון גאטמון, ההיסטוריה של העיר גונדר, (History of the City of Gondar ), 2005, עמודים 1–4. ISBN 1569021953
1 2  חגי ארליך, הארץ ויהודיה, בתוך הגר סלמון (עורכת), קהילות ישראל במזרח במאות התשע-עשרה והעשרים - אתיופיה, יד יצחק בן-צבי, תשס"ח, עמוד 19. ISSN 1565-0774
↑  סולומון גאטמון, ההיסטוריה של העיר גונדר, עמודים 1–4.
↑  ראס הוא תור אצולה המקביל לתואר האצולה האירופאי דוכס.
↑  היה בנו של הקיסר יוהנס השני.
↑  קואליציית כוחות שכללה את פאסיל גושו מאמהרה, ווונד בוווסן מבגאמדיר.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: תקופת השפל | היסטוריה של אתיופיה  7 בספטמבר 1632 - 7 במאי 1769 | הבא: תקופת השופטים |
| היסטוריה של אתיופיה |
| --- | --- | --- |
| התקופה הקדומה | פרהיסטוריה • שבא • סבא • ממלכת דעמת • קיסרות אקסום | כנסיית ביתה גיורגיס, לליבלה |
| ימי הביניים | תקופת החושך • תקופת תור הזהב • תקופת השפל • תקופת התחייה • תקופת השופטים | כנסיית ביתה גיורגיס, לליבלה |
| אתיופיה המודרנית | תקופת הגיבוש • תקופת הכיבוש • תקופת השחרור | כנסיית ביתה גיורגיס, לליבלה |
| סוציאליזם | מלחמת האזרחים • החונטה הצבאית • הרפובליקה העממית | כנסיית ביתה גיורגיס, לליבלה |
| כיום | ממשלת המעבר • הפדרציה האתיופית | כנסיית ביתה גיורגיס, לליבלה |
הייז (הילינגדון)

הֶיְיְז היא עיירה הנמצאת ברובע הילינגדון, למעשה היא פרבר של לונדון הנמצא כ 20.9 ק"מ מערבית למרכז העיר. העיירה נמצאת בגבולותיו של המחוז ההיסטורי מידלסקס (Middlesex). הייז התפתחה מאוד בשלהי המאה ה-19 ובמאה ה-20 כאזור תעשייתי. היא התפתחה בעיקר במהפכה התעשייתית השנייה – יצירה של תעשיות קלות בפאתי ערים קיימות.
היסטוריה

עד לסוף המאה ה-19 הייז (מערב לונדון) הייתה בעיקרה אזור חקלאי ואזור ליצירת לבנים לבניה. אך בגלל מיקומה על מסילת הרכבת המערבית של לונדון ועל צומת תעלות ששמשו כעורק תחבורה ערכה עלה כמיקום לאזור תעשייתי בשלהי המאה ה-19. בנוסף העבודות על התעלות ועל מסילת הברזל הגבירו את כמות הפועלים שעבדו באזור.
הזמן שנותר

| --- | --- |

 בימוי:  אליה סולימאן 
 הופק בידי:  אליה סולימאן 
 תסריט:  אליה סולימאן 
 שחקנים ראשיים:  אליה סולימאן בכרי זיאד מנשה נוי נתן רביץ מאיסה עבד אלהאדי סאלח בכרי עאמר חליחל דוריד לידאווי עלי סלימאן טארק קובטי 
 צילום:  מארק-אנדרה באטיניי
 מדינה:  צרפת, איטליה, ישראל, ארץ ישראל 
 חברה מפיצה:  BiM Distribuzione 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  22 במאי 2009 
 משך הקרנה:  109 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית, ערבית, עברית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט היסטורי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   timethatremains
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הזמן שנותר: כרוניקה של נוכח נפקד (באנגלית: The Time That Remains) הוא סרט אוטוביוגרפי-למחצה משנת 2009, שכתב וביים הבמאי הפלסטיני אליה סולימאן.
ניתוח

בדומה לסרטיו הקודמים, בסרט זה סולימאן שב לגלם את בן דמותו השתקן, ES (ראשי התיבות אליה סולימאן). גם הסרט הזה בנוי ממספר אפיזודות, אך ביחס לקודמיו הוא יותר אוטוביוגרפי ועלילתו יותר קוהרנטית.
הסרט נפתח באפיזודה קצרה בה ES נוחת בנתב"ג ונקלע לנסיעה משונה עם נהג מונית ישראלי (מנשה נוי).
לאחר מכן יש חזרה עבר, ומתוארת נצרת ומאבקו של פואד, אביו של ES בזמן ה"נאכבה", כפי שהוא מצטייר בעיניו באופן אומנתי, כמעין גיבור פעולה הוליוודי ובשפה הסוריאליסטית הייחודית של סולימאן. (על אף המאפיינים הביוגרפים, אין בו יומרה לספק תיאור היסטורי עובדתי-אובייקטיבי של המציאות, ושל כיבוש נצרת ב"מבצע דקל").
בהמשך, מוצגים זיכרונות מתקופת ילדותו ובגרותו של ES עם הוריו; ולאחר מכן, חזרה להווה הסרט, ES המבוגר שחוזר לבית אמו החולה, לאחר מות אביו.
תחרויות ופרסים

הסרט השתתף בפסטיבל קאן 2009, והתמודד בקטגוריית הבחירה הרשמית. הסרט הוקרן גם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו 2009. בנובמבר 2009 זכה הסרט בפרס הגדול של חבר השופטים (עם אודות אלי ) בטקס פרסי המסך של אסיה פסיפיק. הסרט זכה בפרס המבקרים של איגוד מבקרי הקולנוע הארגנטינאי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי מאר דל פלאטה.
שחקנים

אליה סולימאן – ES
סאלח בכרי – פואד, אביו של ES
מאיסה עבד אלהאדי – אישה במונית בגדה המערבית
זידאן עוואד – התלמיד
מנשה נוי – נהג מונית
יניב ביטון – חייל ההגנה
נתן רביץ – קצין ההגנה
עלי סלימאן – חליל, החבר של אליזה
מירה עווד – אישה שנורת בכיכר
דוריד לידאווי – חייל בעוצר
טארק קובטי – שכן
זיאד בכרי – חבר של ES
ג'ונה סולימאן – אישה עם עגלת תינוק
איזבל רמדאן – אולגה
יסמין חאג' – נדיה
ליילה מועמר – תוראיה
הערות שוליים

↑  "The Time That Remains". Official Festival de Cannes website. נבדק ב-7 בנובמבר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Linda Barnard (7 ביולי 2009). "More TIFF fans to get access to movie stars". Toronto Star. נבדק ב-7 בנובמבר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Mar del Plata Film Festival 2009".
הגדרת תוכן תרבותי חופשי

הלוגו של Definition of Free Cultural Works
Definition of Free Cultural Works (תרגום מאנגלית: "הגדרת תוכן תרבותי חופשי") היא הגדרת תוכן חופשי כפי שהוצגה על ידי אריק מולר, ומפורסמת באתר freedomdefined.org.
הטיוטה הראשונה ל"הגדרת התוכן התרבותי החופשי" יצאה לאור ב-3 באפריל 2006, ובין המסייעים למיזם היו ריצ'רד סטולמן, לורנס לסיג, אנג'לה ביסלי, ואחרים. גרסה 1.0 ו-1.1 נכתבו במקור בשפה האנגלית ותורגמו למספר שפות נוספות.
"הגדרת התוכן התרבותי החופשי" נמצא בשימוש קרן ויקימדיה. בשנת 2008 הוגדרו הרישיונות ייחוס, וייחוס שיתוף זהה, של Creative Commons, כמאושרים בתור תוכן תרבותי חופשי. התוכן בוויקיפדיה, לדוגמה, הוא תוכן תרבותי חופשי.
רישיונות מאושרים

רישיון Against DRM
רישיון BSD
רישיון הייחוס של Creative Commons
רישיון הייחוס שיתוף זהה של Creative Commons
רישיון Design Science
הרישיון לשימוש חופשי במסמכים של FreeBSD
רישיון Free Art
הרישיון לשימוש חופשי במסמכים של גנו
הרישיון הציבורי הכללי של גנו
רישיון Lizenz für Freie Inhalte
רישיון MirOS
רישיון MIT
הערות שוליים

↑  "History - Definition of FreeCultural Works".
↑  דף הבית
↑  "Revision history of "Definition" - Definition of Free Cultural Works"
↑  "History - Definition of Free Cultural Works".
↑  "Definition of Free Cultural Works".
↑  "Resolution:Licensing policy" - אתר קרן ויקימדיה
↑  "Approved for Free Cultural Works". אתר Creative Commons
↑  גרמנית: רישיון התוכן הפתוח
ערך זה הוא קצרמרבנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבעל הנצחי

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  סידני גיליאט
 הופק בידי:  פרנק לאנדר, סידני גיליאט
 תסריט:  סידני גיליאט, ואל ולנטיין
 עריכה:  ברט בייטס
 שחקנים ראשיים:  רקס הריסון קיי קנדל מרגרט לייטון ססיל פרקר
 מוזיקה:  מלקולם ארנולד
 צילום:  אדוארד סקייף
 מדינה:  בריטניה בריטניה
 חברת הפקה:  London Films 
 חברה מפיצה:  British Lion Films
 הקרנת בכורה:  25 באפריל 1955
 משך הקרנה:  88 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט קומדיה 
 הכנסות:  162,649 ליש"ט
 דף הסרט ב־IMDb
 
הבעל הנצחי (באנגלית: The Constant Husband) הוא סרט קומדיה בריטי משנת 1955 בבימויו של סידני גיליאט, עם רקס הריסון, קיי קנדל, מרגרט לייטון וססיל פרקר בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על אדם שאיבד את זכרונו וכאשר הוא מנסה להיזכר מתברר שהוא נשוי בו זמנית לשבע נשים שמכירות אותו בשמות שונים.
בסרט הזה הכיר רקס הריסון את קיי קנדל והתפתח ביניהם רומן שבסופו התגרש הריסון מלילי פלמר והתחתן עם קנדל שכבר הייתה חולה בלויקמיה ומתה בגיל 32.
תקציר העלילה

צ'ארלס האת'וויי (רקס הריסון) מתעורר במלון בעיירת חוף בווילס ואינו יודע דבר על עברו. זכרונו נמחק לחלוטין. הוא משוחח עם אנשים והם חושבים אותו ללא נורמלי עד שהוא מתעלף ברחוב ונלקח לבית חולים.
הרופא לא מצא אצלו דבר חריג ומזעיק את הפסיכיאטר ד"ר לואלין (ססיל פרקר) מקרדיף. הוא קובע שצ'ארלס סובל מאמנזיה על רקע של מתח נפשי ומבטיח לעזור לו.
בעזרת קבלה לשכירת רכב בלונדון הוא מסיע את ריצ'רד לסוכנות המכוניות שם הוא מזוהה כצ'ארלס האת'וויי עם כתבתו. לואלין מביא את צ'ארלס לביתו ומתברר שנמצאת שם אשתו מוניקה (קיי קנדל) לה הוא נשוי חצי שנה. בביתה יש סטודיו לצילום. הפסיכיאטר מסביר לה את רצינות העניין וכשהיא מתפנה מעבודתה היא מקרינה לצ'ארלס סרטון מהחתונה שלהם אבל הוא מתקשה להיזכר.
היא אומרת לו שהוא עבד במחלקת המחקר של משרד החימוש. הפסיכאטר מצייד אותו בחופשת מחלה לחודש אבל כשהוא מגיע לבניין המשרדים הוא טועה במשרד, נחשד בשכרות ונזרק משם.
בלילה מסיעה אותו מוניקה למועדון שלו שם מתברר שהוא מועמד לדין משמעתי על שחבט במשרת האיטלקי לואיג'י (ג'ורג' קול) וזרק אותו מהמרפסת. מסתבר שצ'ארלס נשוי ללולה (ניקול מורי), קרובתו של לואיג'י. כשהוא יוצא מהמועדון חוטף אותו לואיג'י עם אדם נוסף ומביאים אותו לקרקס בו מופיעה לולה כאקרובטית. לולה מכירה אותו בשם פיטר. בעזרת בני משפחתה היא מביאה אותה לחדרה וכולאת אותו שם.
צ'ארלס מוצא בארון מעיל ובו פתק שמירת חפצים מתחנת הרכבת. הוא מצליח לפרוץ מהחדר ולקבל את מזוודתו ולחרדתו מסתבר לו שהוא נשוי לעוד חמש נשים - ברידג'ט, אן, קלרה, ג'ואנה, אליזבת, סה"כ שבע נשים....
תוך זמן קצר הפרשה מתפוצצת ברחבי בריטניה ואירופה. צ'ארלס מכונה ביגמיסט מקצועי. כל נשותיו מכירות אותו בשמות שונים - ויליאם, צ'ארלס, פיטר, פייטרו, ביל. הוא מופיע בכותרות ראשיות בכל העיתונים, כולל עיתון ביידיש.
בעיתון די יידישע שטימע הופיעה כותרת ראשית - דער נייע שלמה המלך און זיינע וויבר, אוט ער פארלויירן זיין זיכרון?
צ'ארלס נכלא ומועמד למשפט על התחזות ועל ביגמיה.
עורכת הדין מיס צ'סטרמן (מרגרט לייטון) נשכרת להגנתו. לבית המשפט באות רק נשים וכן שבע נשותיו. צ'סטרמן מנסה לשכנע את השופט והמושבעים שמדובר באדם שסובל מבעיה נפשית שגורמת לו להיות ביגמיסט מקצועי. בנאום מרגש היא פונה לשופט ולמושבעים שלא ינתקו את צ'ארלס מאנשים ומהמולת העיר וישלחו אותו למקום שקט ומנותק מהכל. למשמע זאת מתעורר צ'ארלס וטוען כי הוא אשם ורוצה לשבת במקום שקט כמו בית סוהר. הוא הורס את כל טענותיה של הסנגורית שלו שפורצת בבכי וכן הנשים באולם, כולל נשותיו.
לאחר תקופת המאסר הוא משתחרר. בחוץ מחכה לו קהל רב של תקשורת, נשים ושבע נשותיו. הוא חוזר מיד לבית הסוהר ובורח על נפשו מהדלת האחורית. הסנגורית עוקבת אחריו ומציעה לו טרמפ והוא עולה למכוניתה.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| רקס הריסון | צ'ארלס האת'וויי |  |
| קיי קנדל | מוניקה האת'וויי |  |
| מרגרט לייטון | מיס צ'סטרמן | עורכת דין |
| ססיל פרקר | ד"ר לואלין | פסיכיאטר |
| ג'ורג' קול | לואיג' סופרנלי |  |
| ניקול מורי | לולה |  |
ביאורים

↑  המלך שלמה החדש ואשתו, האם איבד את זכרונו?