מוזיקה יהודית
מוזיקה יהודית אמנותית ופופולרית (1800–2000) > בארץ ישראל > מוזיקה עממית ופופולרית

יסודות של הזמר העברי בארץ הונחו ב"גימנסיה הרצליה" שהוקמה בשנת 1905 ושהיוותה אז מרכז תרבותי חשוב בתל אביב הקטנה. דמות מרכזית בהתפתחות הזמר העברי המוקדם הוא חנינא קרצ'בסקי, שעם עלייתו ארצה בשנת 1908 קיבל משרת הוראה ב"גימנסיה הרצליה". אחד השירים המפורסמים שהפיץ קרצ'בסקי על פי לחן ישן הוא "פה בארץ חמדת אבות" לפי מילותיו של ישראל דושמן שהיה גם הוא מורה בגימנסיה. אולם את ראשית הזמר העברי העממי והפופולרי ניתן לציין רק בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20. בתקופה זו סיימו את פעילותם המלחינים חנינא קרצ'בסקי, אברהם צבי אידלסון ויואל אנגל ובמקומם החלו לפעול המלחינים מרדכי זעירא, עמנואל עמירן וידידיה אדמון, להם תפקיד חשוב בעיצוב התרבות העברית החדשה, תוך התבססות על יצירת קודמיהם בגולה, מרק ורשבסקי, אליקום צונזר ואברהם גולדפדן. הם שאבו ביצירתם מוטיבים ממנגינות רוסיות, מהמנגינות החסידיות והפיוטים ששמעו בבתי הכנסת בגולה ושילבו בהם גם סגנון ים תיכוני-מזרחי ששמעו בכפרים הערביים בארץ ישראל. אחדים מהם היו חסרי השכלה מוזיקלית בסיסית, והשירים שהלחינו היו בקצב מוזיקלי שונה באופן מהותי מאלו של קודמיהם.
הסכסוך הישראלי-ערבי הביא לפריחת "שירי ההגנה", והמאמץ ליצור תרבות חקלאית עודד כתיבת יצירות "כפריות" מצד מלחינים בני הקיבוצים כגון דוד זהבי ויהודה שרת. כמו כן הולחנו "שירים צבאיים" על ידי מרדכי זעירא, דניאל סמבורסקי ואחרים כדי לעודד התגייסות ישראלים לצבא הבריטי. עד מלחמת העצמאות והקמת מדינת ישראל, שהביאו לסיום עידן ארץ ישראל, נוצרו והופצו בארץ כ-4600 שירים עבריים. המלחינים מהתקופה שלאחר הקמת המדינה, שנציגיהם העיקריים כוללים את עמנואל זמיר, אמיתי נאמן ויוסף הדר, המשיכו את הסגנון המוזיקלי של שירי החקלאות והרועים. עם קום המדינה גם גדל מספר התורמים לזמר העברי ובהתאם חל גיוון בסגנונות ההלחנה, כפי שהדבר מתבטא בלחניהם של משה וילנסקי וסשה ארגוב, ולאחר מכן בלחניהם של נעמי שמר, יאיר רוזנבלום, דובי זלצר, מוני אמריליו, נחום הימן, נורית הירש, יוחנן זראי ועוזי חיטמן ובכתיבתם של שמר, יורם טהרלב, רחל שפירא, נתן יונתן ואהוד מנור.
חבורות הזמר שקמו כמעט בכל יישוב בארץ תרמו תרומה נכבדת להפצת שירי ארץ ישראל. החשובה והמוכרת בקרב חבורות-הזמר היא להקת הגבעטרון שלה רפרטואר עשיר ומגוון. מופעי השירה בציבור הפכו גם הם לנפוצים מאוד בארץ. מי שנחשבים ל"כוהנים הגדולים" של השירה בציבור הם שרה'לה שרון ואפי נצר. ההכרה הבינלאומית בצבא הישראלי העלה את מעמדן של הלהקות הצבאיות וכתוצאה מכך של המוזיקה הישראלית. ללהקות הוזמנו יצירות ממיטב מלחיני ישראל, ביניהם סשה ארגוב ומשה ולנסקי, והן הצמיחו עם השנים עשרות זמרים ובדרנים ידועים. בין הלהקות הבולטות הייתה להקת הנח"ל שהוציאה שלל להיטים חדשים באווירה צעירה ו"שובבה". לאחר מלחמת ששת הימים התבלטו להקות נוספות, בהן להקת חיל הים, להקות פיקוד צפון ומרכז, ועוד. בשנות השישים בלטו מספר להקות של זמרים צעירים, רובם הגדול יוצאי להקות צבאיות, שהמשיכו באזרחות את אותו סגנון מוזיקלי מהלהקה הצבאית: שירים ישראליים קלילים, שירי פופ, שירים משעשעים ברוח צעירה לאותה תקופה ושירי ארץ ישראל. הבולטים שבהם היו בצל ירוק, התרנגולים ושלישיית גשר הירקון. בשירי ארץ-ישראל, שעדיין הוסיפו להיות פופולריים, בלטו גם נחמה הנדל ושני צמדים מצליחים: "הדודאים" (בני אמדורסקי וישראל גוריון) ו"הפרברים". במלחמת ששת הימים הוצפה הארץ בשירי מולדת. השיר ירושלים של זהב של נעמי שמר הפך לסמל של התקופה.
הערוץ הראשון שהחל לשדר טלוויזיה ב-1967 סיפק לראשונה חשיפה רחבה למבצעים מוזיקליים. בין הזמרים-יוצרים שהופיעו כסולנים עצמאיים בתקופה זו היו שלום חנוך, שמואל קראוס, מתי כספי, יהודית רביץ, ושלמה גרוניך. במקביל עבדו אחרים עם להקות והרכבים. בהשפעת המוזיקה העולמית בכלל והמוזיקה בארצות הברית ובריטניה בפרט, התפתח בישראל מאז שנות ה-70 של המאה ה-20 מגוון רחב של סצנות רוק, פופ, ראפ, היפ הופ, מוזיקה אלקטרונית, מוזיקת עולם, מוזיקה מזרחית ומוזיקה חסידית. נציגים מפורסמים של הדור הראשון הם הזמר אריק איינשטיין (רוק ופופ), להקת כוורת, מרדכי בן-דוד (חסידי), ויוסי בנאי שביצע שירים של ז'אק ברל וז'ורז' ברסנס. שיריה של הזמרת עפרה חזה נבעו מהמסורת התימנית, חוה אלברשטיין הושפעה רבות מהמוזיקה ביידיש והכלייזמר, ויהודה פוליקר נוהג לעבד מסורות מוזיקליות שספג בבית היווני של הוריו. כמו כן קיימת להקת מטאל אורפנד לנד שזוכה להצלחה מחוץ לישראל, וששיריה משלבים מטאל עם מוזיקה ים-תיכונית ומוזיקה יהודית.