stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יבשה

יבשה בפורטוגל.
המונח יבשה באופן כללי, מתייחס לקרקע היבשה על פני כדור הארץ, וכן על פני כל פלנטה אחרת, כלומר, קרקע שאינה מכוסה מים. אולם, ההגדרה המדויקת של יבשה תלויה בהקשר.
בהתייחס לכדור הארץ, הרי שמבחינה גאולגית מוגדר כיבשה חלקו של קרום כדור הארץ שאינו מצוי מתחת לאוקיינוס. לפי הגדרה זו, יבשה היא חלקו הגלוי של לוח טקטוני, שיש לו חלקים אחרים המצויים מתחת לאוקיינוס, למשל מדף יבשתי. מבחינה זו ההגדרה כוללת איים וקרום יבשתי עליו מצויים אגמים, נהרות ונחלים.
לעומת זאת, מבחינה גאוגרפית, ובמידה מסוימת גם מבחינה לשונית, המונח יבשה כולל כל מקום בכדור הארץ, שאינו מכוסה מים באופן רציף וטבעי (דוגמת נהר, נחל, ים ואוקיינוס). לפי הגדרה זו, תחתיתם של נהרות, אגמים ונחלים, אינה נחשבת ליבשה. עם זאת, יש המגדירים אגם כ"מקוה מים הנמצא ביבשה".
המונח "יבשה", והגדרתו כְּמה שאינו מתחת למים, מופיע כבר בספר בראשית: ”וַיֹּאמֶר אֱלֹהִים יִקָּווּ הַמַּיִם מִתַּחַת הַשָּׁמַיִם אֶל מָקוֹם אֶחָד וְתֵרָאֶה הַיַּבָּשָׁה וַיְהִי כֵן”.
הערות שוליים

↑  מילון מונחים בגאוגרפיה, באתר "סיקינג".
↑  או מה שנראה לעיניים, והמים אינם מכסים אותו.
↑  בראשית א ט.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4332546-4 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה ובנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טריטוריית הנאמנות של איי האוקיינוס השקט

טריטוריית הנאמנות של איי האוקיינוס השקט (באנגלית: Trust Territory of the Pacific Islands, בראשי תיבות TTPI) הייתה שטח במיקרונזיה שבמערב האוקיינוס השקט אשר נוהל במסגרת משטר הנאמנויות של ארגון האומות המאוחדות בשנים 1947–1994, בעקבות מלחמת העולם השנייה. הטריטוריה נוהלה על ידי ארצות הברית.
הקמת הנאמנות

אזור מיקרונזיה נחקר על ידי פורטוגל וספרד החל מהמאה ה-16. ספרד הייתה הראשונה שהרחיבה את שליטתה בו. בתחילה היה הדבר ללא מחלוקת עם המעצמות האירופיות האחרות, אך בשלהי המאה ה-19 קראה גרמניה תיגר עליה. ב-1874 הכריזה ספרד על ריבונותה על איי מרשל ואיי קרוליינה. ב-1885 עברו איי מרשל לשליטת גרמניה, ובעקבות מלחמת ארצות הברית–ספרד העבירה ספרד את האי גואם לידי ארצות הברית ומכרה את יתרת מאחזיה במיקרונזיה לגרמניה. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה כבשה יפן את מאחזי גרמניה במיקרונזיה וביקשה למזג אותם באימפריה שלה, אך ארגון חבר הלאומים מסר לה את השליטה בהם תחת מנדט מטעמו. במהלך מלחמת העולם השנייה כבשה ארצות הברית את האזור מידי יפן והוא נוהל כשטח צבאי על ידי צי ארצות הברית ממטה שהוקם באי גואם.
ב-18 ביולי 1947 קיבלה מועצת הביטחון של האו"ם את החלטה 21, אשר העמידה את האזור תחת ניהול ארצות הברית כטריטוריית נאמנות. האזור הוגדר כשטח אסטרטגי ועל כן לפי סעיף 83 למגילת האו"ם ניתנה בידי המועצה בלבד (ולא בידי העצרת הכללית של האו"ם) הסמכות לסיים את משטר הנאמנות בו.
תיאור שטח הנאמנות

שטח טריטוריית הנאמנות השתרע על פני 7,800,000 קילומטר רבוע במערב האוקיינוס השקט, מצפון מזרח ליבשת אוסטרליה. השטח היה כעין טרפז שבסיסו הרחב פונה דרומה, אשר השתרע בין קווי הרוחב 21 צפון עד 1 צפון ובין קווי האורך 130 מזרח עד 172 מזרח. שטח זה היווה 4.7% משטח האוקיינוס השקט, אך היה שקול ל-85% משטח ארצות הברית היבשתית.
שטח הטריטוריה כלל כ-2,400 איים, שרק כמאה מהם, בשטח של 1,800 קילומטר מרובע, היו מיושבים. באיים אלו התגוררו בשלהי המאה ה-19 200 אלף תושבים, אך עד 1969 פחת מספרם ל-100 אלף עקב מלחמה, מחלות והגירה. התושבים היו בני קבוצות אתניות שונות, דיברו בתשע שפות שונות והיה להם רק מעט מן המשותף אלה עם אלה.
טריטוריית הנאמנות חולקה לשישה מחוזות:
בצפון - איי מריאנה (Mariana Islands)
במזרח - איי מרשל (Marshall Islands)
בדרום -
מזרח - פונפיי (Pohnpei)
מרכז - טרוק (Truk)
מערב - יאפ (Yap)
בדרום מערב - פלאו (Palau)
בתחומי הטריטוריה נמצאו שטחי הניסויים של האוקיינוס השקט (Pacific Proving Grounds) שהשתרעו על פני כ-360 אלף קילומטר רבוע. במרוצת השנים ערכה בהם ארצות הברית 105 ניסויים גרעיניים.
ניהול הנאמנות

ניהול טריטוריית הנאמנות על ידי צי ארצות הברית נמשך עד 1951. אז באה במקומו מחלקת הפנים של ארצות הברית. לטריטוריה מונה נציב עליון, אשר מטהו היה ממוקם באי סאיפאן שבאיי מריאנה.
ב-1952 נחקק פרק 14 בספר החוקים (Code) הפדרלי של ארצות הברית, אשר שימש לניהול המשפטי של הטריטוריה. ב-1956 מונתה מועצה מייעצת לטריטוריה, וב-1964 הקימה מחלקת הפנים של ארצות הברית את הקונגרס של הטריטוריה, בעל שני בתים, אשר היה פעיל עד 1979. בתקופה זו נערכו שלוש פעמים בחירות לאיוש הקונגרס.
דגל הטריטוריה עד 1965 היה דגל ארגון האו"ם. מאז ועד שנות השמונים שימש דגל בצבע תכלת כהה שעליו מעגל של שישה כוכבים מחומשים, כמספר המחוזות בטריטוריה. לאחר מכן השתמש כל מחוז בדגל משלו.
תהליך סיום הנאמנות

בשנת 1975 נערך משאל עם שבו הכריעו תושבי איי מריאנה (למעט גואם) על איחוד פוליטי עם ארצות הברית בשם איי מריאנה הצפוניים. השינוי נכנס לתוקף ב-1978 וב-1986 הפכו האיים לטריטוריה של אזור מבודד בארצות הברית.
ב-1979 הכירה ארצות הברית בעצמאות איי מרשל והמדינות הפדרטיביות של מיקרונזיה, והן זכו בעצמאות מלאה ב-1986. תושבי פלאו החליטו שלא להצטרף למדינת מיקרונזיה.
עקב מתחים בין-גושיים קיבלה מועצת הביטחון של האו"ם רק בשנת 1990 את החלטה 683, אשר סיימה את משטר הנאמנות באיי מריאנה הצפוניים, באיי מרשל ובמיקרונזיה.
בשנת 1987 תמה כהונתו של הנציב העליון האחרון של הטריטוריה. לאחר מכן נוהלה הטריטוריה על ידי המשרד לעניינים טריטוריאליים ובינלאומיים (Office of Territorial and International Affairs) (כיום - המשרד לאזורים מבודדים במחלקת הפנים של ארצות הברית).
השריד האחרון של טריטוריית הנאמנות, פלאו, קיבלה את עצמאותה בשנת 1994 (הוקמה כרפובליקה עוד ב-1981). ב-1994 גם אישרה מועצת הביטחון של האו"ם את סיום משטר הנאמנות בפלאו, במסגרת החלטה 956.
מדינות איי מרשל, מיקרונזיה ופלאו חתמו כולן על הסכם התאגדות חופשית (Compact of Free Association) עם ארצות הברית. ההסכם מעניק להן הטבות כלכליות מידי ארצות הברית ומוסר לה את האחריות לשמירת ביטחונן ואת הזכות להציב כוחות צבא בתחומיהן.
מפת טריטוריית הנאמנות, 1961
יהורם (מלך יהודה)

ערך זה עוסק במלך יהודה. אם התכוונתם למלך ממלכי ישראל, ראו .
יְהוֹרָם (או יוֹרָם) היה מלך יהודה ובנו של יהושפט. שלט על יהודה בשנים 851 עד 846 לפנה"ס כעוצר, ובשנים 846 עד 843 לפנה"ס כמלך.
עלייתו לשלטון

כאשר מת יהושפט, התחולל משבר בדרך לעלייתו של יהורם לשלטון: ”וַיִּשְׁכַּב יְהוֹשָׁפָט עִם אֲבֹתָיו וַיִּקָּבֵר עִם אֲבֹתָיו בְּעִיר דָּוִיד וַיִּמְלֹךְ יְהוֹרָם בְּנוֹ תַּחְתָּיו. וְלוֹ אַחִים בְּנֵי יְהוֹשָׁפָט עֲזַרְיָה וִיחִיאֵל וּזְכַרְיָהוּ וַעֲזַרְיָהוּ וּמִיכָאֵל וּשְׁפַטְיָהוּ כָּל אֵלֶּה בְּנֵי יְהוֹשָׁפָט מֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל. וַיִּתֵּן לָהֶם אֲבִיהֶם מַתָּנוֹת רַבּוֹת לְכֶסֶף וּלְזָהָב וּלְמִגְדָּנוֹת עִם עָרֵי מְצֻרוֹת בִּיהוּדָה וְאֶת הַמַּמְלָכָה נָתַן לִיהוֹרָם כִּי הוּא הַבְּכוֹר. וַיָּקָם יְהוֹרָם עַל מַמְלֶכֶת אָבִיו וַיִּתְחַזַּק וַיַּהֲרֹג אֶת כָּל אֶחָיו בֶּחָרֶב וְגַם מִשָּׂרֵי יִשְׂרָאֵל.” (ספר דברי הימים ב', פרק כ"א, פסוק א'-ד).
זכותו של יהורם לשלטון הובטחה עוד בימי אביו, וככל הנראה גם שימש עוצר בין השנים 851 עד 846 לפני הספירה. אולם, מסיבה שאינה ברורה הוא הרג את אֶחיו. ייתכן שהיה כאן משבר אמון מצד יהורם, שחשד באחיו, או שהוא הושפע על ידי אשתו עתליה. אולם ייתכן כי הייתה חתירה מצד אחיו וחלק מהשרים.
פעילותו נגד הדת

יהורם הושפע מדרכי בית אחאב בשל נישואיו לעתליה בת אחאב. הוא נחשב לאחד ממלכי בית דוד שלא הלכו בדרך דוד אביהם, ועשו את הרע בעיני ה'. יהורם בנה במות הרי יהודה, והדיח את בני יהודה לעבודת האלילים. בשל פשעיו הוא ננזף באיגרת שנשלחה אליו מאליהו הנביא, ונאמר לו שכעונש יביא האלוהים נגף גדול בעמו בבניו בנשיו ובכל רכושו, והוא עצמו יינגף בחוליים רבים.
המלחמה באדום ומרד לבנה

עם עלייתו לשלטון, מרדה בו אדום, ועל כך במלכים ב ח, כ-כב (ובמקבילה בדברי הימים ב כא, ח-י): ”בְּיָמָיו פָּשַׁע אֱדוֹם מִתַּחַת יַד יְהוּדָה וַיַּמְלִכוּ עֲלֵיהֶם מֶלֶךְ. וַיַּעֲבֹר יוֹרָם צָעִירָה (גרסת דה"י: עִם שָׂרָיו) וְכָל הָרֶכֶב עִמּוֹ וַיְהִי הוּא קָם לַיְלָה וַיַּכֶּה אֶת אֱדוֹם הַסֹּבֵיב אֵלָיו וְאֵת שָׂרֵי הָרֶכֶב וַיָּנָס הָעָם לְאֹהָלָיו. וַיִּפְשַׁע אֱדוֹם מִתַּחַת יַד יְהוּדָה עַד הַיּוֹם הַזֶּה אָז תִּפְשַׁע לִבְנָה בָּעֵת הַהִיא.” (ספר מלכים ב', פרק ח', פסוק כ'-כב).
אמנם לפי תיאור זה הצליח יהורם להנחיל תבוסה לצבא האדומי, אך לא לכבוש מחדש את אדום. עובדה זו תרמה להחלשת ממלכת יהודה בימי יהורם, משום שנפגע מקור פרנסה חשוב של הממלכה – סחר השיירות שעבר בארץ אדום ומכרות הנחושת בערבה. מנקודה זו החלה ממלכת יהודה להידרדר.
באותה תקופה מופיעה גם "פשיעת לִבְנָה" מתחת ידו של המלך, שמיוחסת לכך שהמלך "עזב את ה' אלוהי אבותיו" (ספר דברי הימים ב', פרק כ"א, פסוק י'). על פי המפרשים (רש"י ועוד) אנשי לבנה מרדו בשלטונו של יהורם. לבנה הייתה עיר כוהנים (ספר יהושע, פרק כ"א, פסוק י"ג; ספר דברי הימים א', פרק ו', פסוק מ"ב), מה שמעלה את האפשרות שכוהני ה' מרדו בשלטונו של יהורם בשל פעולותיו כנגד האלוהים.[דרוש מקור]
הידרדרות הממלכה וסופו

כמימוש העונש השמימי שהובטח בידי אליהו, פשטו על יהודה הפלשתים והערבים ופרצו עד בית המלך תוך שהם שובים את בניו, נשותיו וכל הרכוש. רק בנו אחזיהו (=יהואחז) נותר לפליטה (ספר דברי הימים ב', פרק כ"א, פסוקים ט"ז–י"ח). ייתכן שהיה לדבר קשר להתערערות מערך ההגנה הדרומי של יהודה בעקבות מרד אדום.
יהורם מת "בתחלואים רעים". לאחר מותו לא שרפו את כלי תשמישו, כמנהג שהיה מקובל לגבי מלכים "וְלֹא-עָשׂוּ לוֹ עַמּוֹ שְׂרֵפָה, כִּשְׂרֵפַת אֲבֹתָיו" (ספר דברי הימים ב', פרק כ"א, פסוק י"ט). בנו אחזיה מלך אחריו.
עדויות ארכאולוגיות

לפי השחזור המקובל, כתובת תל דן מזכירה את יהורם כאביו של המלך אחזיהו, שברציחתו מתפאר כנראה מחבר הכתובת.
הערות שוליים

↑  ספר מלכים ב', פרק ח', פסוק י"ח; ספר דברי הימים ב', פרק כ"א, פסוק ו'.
↑  ספר דברי הימים ב', פרק כ"א, פסוק י"א.
↑  ספר דברי הימים ב', פרק כ"א, פסוקים י"ב–ט"ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1072380307  VIAF: 308279671   WorldCat (עם VIAF): 308279671
טורן-טייבל טופ 100

| --- | --- |
 סוג:  מצעד מוזיקה 
 תקופת הפעילות:  3 ביולי 2020 – הווה (4 שנים) 
 אתר רשמי
 
טורן-טייבל טופ 100 (TurnTable Top 100), הידוע גם בתור טורן-טייבל ניגריה טופ 100 (TurnTable Nigeria Top 100) הוא מצעד מוזיקה בניגריה, המתבסס על נתוני איירפליי והזרמת מוזיקה, ומתפרסם מדי שבוע על ידי המגזין טורן-טייבל (אנ'). בתחילה, המצעד כלל 50 מקומות, ומאוחר יותר (ב-11 ביולי 2022), כלל 100 מקומות.
היסטוריה

מצעד המוזיקה החל לפעול ב-13 ביולי 2020, כטורן-טייבל טופ 50 (TurnTable Top 50).‏ באותה תקופה, המצעד התבסס על נתונים מאודיומאק (אנ'), בומפליי (אנ') ויוטיוב. הגיליון הראשון של מצעד המוזיקה הושק ב-9 בנובמבר 2020. השיר במקום הראשון באותו גיליון היה "Ginger" של ויזקיד. מצעד המוזיקה נערך בימי רביעי, ופורסם מדי יום שני. מאז 11 ביולי 2022, מצעד המוזיקה נערך בימי חמישי, ומפורסם מדי יום שישי.
ב-31 במרץ 2022, המגזין טורן-טייבל הכריז כי ירחיב את מספר המיקומים במצעד המוזיקה מ-50 ל-100, וכן כי ייקח גם נתונים מספוטיפיי, אפל מיוזיק ודיזר. הרחבה זו התבצע לבסוף ב-11 ביולי 2022. למעט מצעד זה קיימים גם המצעדים הבאים:
מצעד שירי האפרו-פופ: דירוג שבועי של 25 שירי האפרו-פופ הפופולריים ביותר בניגריה.
מצעד שירי האפרו-אר-אנד-בי: דירוג שבועי של 25 שירי האפרו-אר-אנד-בי הפופולריים ביותר בניגריה.
מצעד שירי הסטריט-פופ: דירוג שבועי של 25 שירי סטריט-פופ הפופולריים ביותר בניגריה.
מצעד שירי ההיפ-הופ/ראפ: דירוג שבועי של 25 שירי ההיפ-הופ הפופולריים ביותר בניגריה.
מצעד שירי הגוספל: דירוג שבועי של 20 שירי הגוספל הפופולריים ביותר בניגריה.
מצעד השירים האלטרנטיביים: דירוג שבועי של 20 השירים הפופולריים ביותר בניגריה שאינם מכילים אלמנטים הקשורים למיינסטרים.
מצעד השירים המסורתיים: דירוג שבועי של 20 השירים הפופולריים ביותר בניגריה, המכילים אלמנטים מסורתיים.
מצעד השירים הבין-לאומיים: דירוג שבועי של 25 השירים הפופולריים ביותר של מוזיקאים לא ניגרים בניגריה.
מצעד השירים מתחת לטופ 100: דירוג שבועי של 25 השירים המובילים מתחת לטופ 100 של ניגריה שמעולם לא הופיעו ב-100 המובילים.
מצעד השירים העולם NXT: דירוג שבועי של 20 השירים הפופולריים ביותר שיצאו על ידי אמנים מתפתחים בניגריה.
במצעד מוזיקה זה, גרסאות המקור והרמיקס של שיר מסוים נחשבים כשיר אחד בלבד, והגרסה עם האחוז הגבוה ביותר של השמעה מסך כלל הסטרימינג וההשמעה תופיע. עם זאת, במקרה שבו המבנה, המילים והלחן של שיר שונים מהרמיקס, הרמיקס ייחשב כרשומה נפרדת ויירשם כ-"Pt 2" בטבלה.
חלקי אלבומים זכאים להופיע באחד ממצעדי המוזיקה בתנאי שהם עומדים בכל הדרישות של המגזין.
הערות שוליים

↑  Oriowo, Ayomide. "Asake's "Peace Be Unto You (PBUY)" is the first No. 1 song on the Nigeria Top 100". TurnTable charts. TurnTable. ארכיון מ-2022-07-14. נבדק ב-12 ביולי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Turntable charts launches TurnTable 50, a unified chart".
↑  "Wizkid and Burna Boy's "Ginger" Makes History As The First No. 1 Song On TurnTable Top 50 Chart". ארכיון מ-2022-12-19. נבדק ב-2022-12-19.
↑  Mix, Pulse (31 במרץ 2022). "Turntable Charts begins addition of Apple Music, Deezer and Spotify Data". Pulse Nigeria (באנגלית). ארכיון מ-2022-11-09. נבדק ב-6 באפריל 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "TurnTable launches Nigeria's 'first-ever' Top 100 chart". TheCable Lifestyle. 11 ביולי 2022. ארכיון מ-2022-12-19. נבדק ב-12 ביולי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "TurnTable Charts". www.turntablecharts.com. נבדק ב-12 ביולי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Oriowo, Ayomide. "Methodology and Policies for the TurnTable Nigeria Top 100". TurnTable charts. TurnTable. נבדק ב-12 ביולי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
| מצעדי מוזיקה |
| --- | --- | --- |
| אפריקה | דרום אפריקה • המזרח התיכון וצפון אפריקה • ניגריה |  |
| אסיה | אינדונזיה • הודו • הונג קונג • המזרח התיכון וצפון אפריקה • הפיליפינים • וייטנאם • טאיוואן • יפן • ישראל • לבנון • סין • פקיסטן • קוריאה הדרומית • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • איטליה • אירלנד • אסטוניה • בלגיה • גרמניה • דנמרק • הולנד (הולנד טופ 40 • מצעדי הולנד) • הונגריה • הממלכה המאוחדת • טורקיה • יוון • ליטא • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה • ספרד • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קפריסין • קרואטיה (שירי קרואטיה • טופ ליסטה) • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אמריקה הצפונית | ארצות הברית • מקסיקו (איירפליי • שירי מקסיקו • טופ 100 • מוניטור לטינו) • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • ניו זילנד |  |
| אמריקה הדרומית | ארגנטינה • ברזיל (טופ 100 ברזיל • שירי ברזיל • ברזיל הוט 100) • ונצואלה • סורינאם • פרגוואי • פרו • קולומביה |  |
| אמריקה המרכזית | אמריקה המרכזית • הונדורס • קוסטה ריקה |  |
יוהנה קאס אף מור

יוהנה קאס אף מור (בדנית: Johanne Kaas af Mur;‏ 12 באוגוסט 1776 - 28 ביולי 1843), הייתה סבתא רבתא של אוגוסטה ויקטוריה, קיסרית גרמניה ומלכת פרוסיה.
ביוגרפיה

יוהנה נולדה ב-12 באוגוסט 1776 בקופנהגן, לאדמירל פרדריק כריסטיאן קאס ואדלה סופיה קאס אף שפארה, בתם של אוטו דיטלב קאס וסופיה דורותיאה פון אייקשטדט. יוהנה הייתה נצר של כריסטופר השני, מלך דנמרק. יוהנה חונכה על ידי פטר רייכמן, אשר החדיר בה את רעיוניו של ז'אן-ז'אק רוסו, ואת עקרונות עידן הנאורות, אשר השפיעו עליה כל חייה.
ב-30 בנובמבר 1795 התחתנה יוהנה עם כריסטיאן קונרד, רוזן דנסקאולד-סמסו, ממנו נולדו לה 6 ילדים. בשנת 1823 מת בעלה כריסטיאן קונרד בגיסלפלד, ובנה פרדריק כריסטיאן, רוזן דנסקאולד-סמסו ירש את תאריו. לאחר מותו ניהלה יוהנה את עסקיו במיומנות, והשלימה את מפעל הזכוכית ושתי מפעלי לבנים, שהוא החל בבנייתם. ב-28 ביולי 1843 מתה יוהנה בגיסלפלד, והיא בת 66 שנים.
משפחתה

ב-30 בנובמבר 1795 התחתנה יוהנה עם כריסטיאן קונרד, רוזן דנסקאולד-סמסו, ממנו נולדו לה 6 ילדים:
לואיזה סופיה אף דנסקאולד-סמסו (1796–1867), התחתנה עם כריסטיאן אוגוסט השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג
פרדריק כריסטיאן, רוזן דנסקאולד-סמסו (1798–1869)
כריסטיאן קונרד סופוס, רוזן דנסקאולד-סמסו (1804–1894)
סופוס אף דנסקאולד-סמסו (1806–1894)
הנרייטה אף דנסקאולד-סמסו (1808–1858), התחתנה עם פרידריך, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג
כריסטיאנה אף דנסקאולד-סמסו (1809–1873), התחתנה עם הרוזן גוסטב הולק-וינטרפלד
טיפוס אידיאלי

טיפוס אידיאלי הוא מושג בסוציולוגיה שטבע מקס ובר בהשפעת מורהו היינריך ריקרט, ככלי אנליטי שיכול לסייע בהבנת תופעות חברתיות שונות. בהפשטה, הטיפוס האידיאלי הוא נקודת ייחוס לפיה ניתן לבחון תופעות שונות: הוא הקיצון בהתנהגות או בתופעה מסוימת.
טיפוס הוא אידיאלי משום שיש בו הבניה תאורטית של תופעה מסוימת. כיוון שאין אף מודל שקיים בשלמותו במציאות, מתייחסים אל מודל שכזה כאל טיפוס אידיאלי: כיוון שאין שלטון דמוקרטי מוחלט, משרטטים טיפוס אידיאלי של השלטון הדמוקרטי ומשווים אליו את מה שמתרחש במציאות. כך ניתן לומר שישראל קרובה יותר לטיפוס האידיאלי של שלטון דמוקרטי מאשר, למשל, קובה.
המונח "אידיאלי" הוא כלי לניתוח, ולא לשיפוט ערכי או מוסרי. כך גם לתופעה חברתית אי-מוסרית כרצח עם יש טיפוס אידיאלי.
ובר עסק בטיפוס האידיאלי בהקשר של ארגון בירוקרטי. הוא ניסח את הקווים המנחים של ארגונים ביורוקרטיים, והשווה אותם לארגונים קיימים.
לשם חקירתם של ארגונים ביורוקרטיים, מבחינה היסטורית ובחברות בנות-זמננו, פיתח ובר טיפוס טהור של הביורוקרטיה, שמאפייניו העיקריים הם: מבנה היררכי, יעיל, הפועל באופן לא-אישי, בעזרת כללי התנהגות מוגדרים וכתובים, ועל ידי חלוקת סמכויות ועבודה בין בעלי-תפקידים מומחים בתחומיהם, שאותם הוא ממנה ומקדם בהתאם להישגיהם.
הערות שוליים

↑  Peter-Ulrich Merz-Benz: Max Weber und Heinrich Rickert. Die erkenntniskritischen Grundlagen der verstehenden Soziologie. Königshausen & Neumann, Würzburg 1990, [[:de:Spezial:ISBN-Suche/3884793268|ISBN 3-88479-326-8]].
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13540665h (data) 
ערך זה הוא קצרמרבנושא סוציולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טורלה

| --- | --- |
 פעילות:  פעולות סייבר התקפיות
 תחום:  אבטחת מידע
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 תקופת הפעילות:  2004–הווה (כ־20 שנה)
 
טורלה ([דרושה הבהרה]Turla) היא קבוצת תקיפת סייבר רוסית אשר תקפה בלמעלה מ-45 מדינות במגזרים מגוונים הכוללים ממשל, שגרירויות, צבא, חינוך, אנרגיה ומחקר. הקבוצה פעילה לפחות משנת 2004.
חברות אבטחת מידע קוראות לקבוצה במספר שמות. למשל:
| שם | חברת אבטחה |
| --- | --- |
VENOMOUS BEAR: 
Snake: 
KRYPTON: מיקרוסופט
Secret Blizzard: מיקרוסופט
Waterbug: סימנטק
Group 88: 
IRON HUNTER: Secureworks
תקיפות בשנים האחרונות

| שנה | תיאור |
| --- | --- |
2022-2023: מיילים המכילים דבוקות הגורמות להקצת קוד זדוני, מיועד לגורמי ביטחון
תוכן הכותרת.
ראו גם

לוחמת רשת
טרור קיברנטי
האקינג
האקטיביזם
הערות שוליים

1 2 3  Turla, IRON HUNTER, Group 88, Belugasturgeon, Waterbug, WhiteBear, Snake, Krypton, Venomous Bear, Group G0010 | MITRE ATT&CK®, attack.mitre.org
↑  Advisory: Turla group exploits Iranian APT to expand coverage of victims, www.ncsc.gov.uk (באנגלית)
↑  TinyTurla - Turla deploys new malware to keep a secret backdoor on victim machines, Cisco Talos Blog, ‏2021-09-21 (באנגלית)
1 2  diannegali, How Microsoft names threat actors, learn.microsoft.com, ‏2023-07-12 (באנגלית אמריקאית)
↑  Waterbug: Espionage Group Rolls Out Brand-New Toolset in Attacks Against Governments, prod-blogs-ui.client-b1.bkjdigital.com (באנגלית)
↑  IRON HUNTER | Secureworks, www.secureworks.comhttp (באנגלית)
↑  CERT-UA, cert.gov.ua (באוקראינית)
יואל לייב הלוי הרצוג

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  15 באוגוסט 1865 לומז'ה, רפובליקת פולין 
 פטירה:  4 באוקטובר 1934 (בגיל 69) הרובע הרביעי של פריז, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
הרב יואל לייב הלוי הרצוג (תרכ"ה, 1865 – תרצ"ד, 1934) היה רב בפולין, בבריטניה ובצרפת. אביו של הרב הראשי לישראל יצחק אייזיק הלוי הרצוג.
תולדותיו

נולד בלומז'ה שבפולין לרב נפתלי הירץ הרצוג ולאמו שרה בלומה. היה תלמידו של הרב נח יצחק דיסקין, אב"ד לומז'ה. נסמך לרבנות בידי רבו הרב דיסקין ובידי אחיו הרב אברהם שמואל דיסקין מוולקוביסק. נשא את מרים ליבה, בת הרב אריה ליבו. לאחר נישואיו שימש כרב בלומז'ה ונודע כדרשן. היה מתומכי תנועת חובבי ציון ואף נסע לביאליסטוק לפגוש את הרב שמואל מוהליבר. בשנת תר"נ (1890) הוציא את חיבורו "הסבלני" על מגילת רות.
בשנת תרנ"ז (1897) היגר עם משפחתו לבריטניה, שם שימש כרב בעיר לידס. בשנת תרס"ב (1902) פרסם את חיבורו "תשובה כהלכה" על הלכות טרפה. ערב מלחמת העולם הראשונה עקר עם משפחתו לפריז, והתמנה לכהן כרב בית הכנסת אגודת הקהילות של יוצאי רוסיה ופולין שברחוב פאווה (Rue Pavee).
מאז תחילת שנות ה-20 החל להוציא בפריז את סדרת ספריו "אמרי יואל" על התורה. מלבד פירושים על הפרשה הם מכילים דרשות רבות שדרש בפני קהילתו.
נפטר בשנת תרצ"ד ובי"ד באייר תרצ"ה ארונו הועלה ארצה והוא הובא לקבורה בהר הזיתים. אשתו עלתה לארץ ישראל והתגוררה אצל בנה וכלתה בירושלים. נפטרה בגיל 84, בט"ז בשבט תש"ז (6 בפברואר 1947).
בשנת תשכ"ט יצא בהוצאת יד הרב הרצוג ספרו "גליוני יואל", הכולל הגהות, מראי מקומות והערות לתלמוד הבבלי והירושלמי.
ספריו

יואל הרצוג, אמרי יואל על ספר בראשית, לונדון, תרפ"א, באתר היברובוקס
יואל הרצוג, אמרי יואל על ספר שמות, לונדון, תרפ"ב, באתר HebrewBooks
יואל הרצוג, אמרי יואל על ספר ויקרא, לונדון, תרפ"ד, באתר היברובוקס
יואל הרצוג, אמרי יואל על ספר במדבר, לונדון, תר"ץ, באתר היברובוקס
יואל הרצוג, אמרי יואל על ספר דברים, לונדון, תר"ץ, באתר HebrewBooks
יואל הרצוג, הסבלני – על מגילת רות, ווארשא, תר"נ, באתר היברובוקס
גליוני יואל – הגהות ומראי מקומות והערות לתלמוד בבלי וירושלמי, יד הרב הרצוג, ירושלים, תש"ל
תשובה כהלכה – תשובה בהלכות טרפות, לידס, 1902
הערות שוליים

↑  שאול מייזליש, רבנות בסערת הימים, ידיעות ספרים, 2018, עמ' 23
↑  משמעות השם הוא ראשי תיבות של שמו ושם הוריו: יואל לייב הלוי בן שרה בלומה ונפתלי הירץ.
↑  אמרי יואל סוף ספר בראשית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262780705171  BnF: cb11255523x (data)  ISNI: 0000 0003 6938 9643  VcBA: 495/155790  VIAF: 242797887   WorldCat (עם VIAF): 242797887
טריטוריית יוטה

טריטורייית יוטה הייתה טריטוריה מאוגדת מאורגנת של ארצות הברית שהתקיימה מ-9 בספטמבר 1850, עד 4 בינואר 1896, כאשר ההיקף הסופי של הטריטוריה התקבל לאיחוד כמדינת יוטה  המדינה ה-45. עם הקמתה, טריטורייית יוטה כללה את כל מדינת יוטה של ימינו, רוב מדינת נבדה של ימינו מלבד דרום נבדה (כולל לאס וגאס), חלק ניכר ממערב קולורדו של ימינו, והפינה הדרום-מערבית הקיצונית של ויומינג של ימינו.
היסטוריה

הטריטוריה אורגנה על ידי החוק המקורי של הקונגרס בשנת 1850, באותו יום שבו מדינת קליפורניה התקבלה לאיחוד וטריטוריית ניו מקסיקו נוספה עבור החלק הדרומי של השטח שסופח ממקסיקו. הקמת הטריטוריה הייתה חלק מפשרת 1850 שביקשה לשמר את מאזן הכוחות בין מדינות עבדות ומדינות חירות. למעט שטח קטן מסביב למקורות נהר הקולורדו בקולורדו של ימינו, ארצות הברית רכשה את כל אדמת השטח ממקסיקו עם הסכם גואדלופה אידלגו משנת 1848. לאחר שעבר את הסנאט, הצביע בית הנבחרים בעד ארגון טריטוריית יוטה.
הקמתה של טריטוריית יוטה הייתה חלקית תוצאה של העצומה ששלחו החלוצים המורמונים שהתיישבו בעמק אגם המלח הגדול החל משנת 1847. המורמונים, תחת הנהגתו של בריגהאם יאנג, פנו לקונגרס בבקשה להיכנס לאיחוד כמדינת דזרט, עם בירתה סולט לייק סיטי ועם גבולות מוצעים שהקיפו את כל האגן הגדול ואת קו פרשת המים של נהר הקולורדו, כולל תשע מדינות נוכחיות בארצות הברית במלואן או חלקן. המתיישבים המורמונים ניסחו חוקת מדינה ב-1849 ומדינת דזרט הפכה לממשלה בפועל באגן הגדול עד הקמת טריטוריית יוטה.
בעקבות ארגון הטריטוריה, יאנג מונה כמושל הראשון שלה ב-3 בפברואר 1851. במושב הראשון של בית המחוקקים הטריטוריאלי בספטמבר, אימץ המחוקק את כל החוקים והסעיפים שנחקקו בעבר על ידי האספה הכללית של מדינת דזרט.
במהלך כהונתו של בריגהאם יאנג, הוא הפעיל כוח רב על הטריטוריה. דוגמה לכך היא שבשנת 1873, בית המחוקקים הטריטוריאלי העניק ליאנג את הזכות הבלעדית לייצר ויסקי.
השלטון המורמוני בטריטוריה נתפס כשנוי במחלוקת על ידי חלק גדול משאר האומה, בחלקו ניזון מהמשך תיאורי עיתונים מפחידים של הפוליגמיה שנהוגה על ידי המתיישבים, שבעצמה הייתה חלק מהגורם לבריחתם מארצות הברית לאגן ימת המלח הגדולה לאחר שהורחק בכוח מיישוביהם הרחוקים יותר מזרחה.
למרות שהמורמונים היו הרוב באגן ימת המלח הגדולה, האזור המערבי של הטריטוריה החל למשוך מתיישבים רבים שאינם מורמונים, במיוחד לאחר גילוי הכסף ב-Comstock Lode ב-1858. בשנת 1861, בין היתר כתוצאה מכך, הוקמה טריטוריית נבדה מתוך החלק המערבי של השטח. לא-מורמונים נכנסו גם לחלק המזרחי ביותר של הטריטוריה במהלך הבהלה לזהב בקולורדו, והביאו לגילוי זהב בברקנרידג' שבטריטוריית יוטה ב-1859. בשנת 1861 חלק גדול מהשטח המזרחי של השטח אורגן מחדש כחלק מטריטוריית קולורדו שזה עתה הוקמה.
ב-1869 הטריטוריה אישרה את זכות הבחירה לנשים.
46 שנים חלפו בין ארגון הטריטוריה לבין קבלתה לאיחוד בשנת 1896 כמדינת יוטה, הרבה לאחר קבלת הטריטוריות שהוקמו אחריה. לעומת זאת, טריטוריית נבדה, על אף שהייתה דלילה יותר, התקבלה לאיחוד ב-1864, שלוש שנים בלבד לאחר הקמתה, וקולורדו התקבלה ב-1876.
סמל

סמל מדינת יוטה מופיע על חותם המדינה ודגל המדינה. הכוורת נבחרה כסמלה של מדינת דזרט הזמנית בשנת 1848 והיא מייצגת את תושבי המדינה החרוצים, ואת סגולות החסכון וההתמדה. חבצלות הסגו משני הצדדים מסמלות שלום.
אוכלוסייה

בשנת 1850, 9 כנסיות עם שירותים קבועים בטריטוריית יוטה לא סווגו על ידי ההיסטוריון אדווין גאוסטאד ב"אטלס ההיסטורי של הדת באמריקה" (1962), אך היו כנראה כנסיות מורמונים.   במפקד האוכלוסין של ארצות הברית 1890, 25 מחוזות בטריטוריית יוטה דיווחו על ספירות האוכלוסייה הבאות (לאחר ש-7 דיווחו על הספירות הבאות במפקד ארצות הברית 1850):
| 1890 דרגה | מחוז | 1850 אוכלוסייה | 1890 אוכלוסייה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | סולט לייק | 6,157 | 58,457 |
| 2 | יוטה | 2,026 | 23,768 |
| 3 | ובר | 1,186 | 22,723 |
| 4 | קאש | – | 15,509 |
| 5 | סנפיט | 365 | 13,146 |
| 6 | סאמיט | – | 7,733 |
| 7 | בוקס אלדר | – | 7,642 |
| 8 | דייוויס | 1,134 | 6,751 |
| 9 | סווייר | – | 6,199 |
| 10 | ג'ואב | – | 5,582 |
| 11 | אמרי | – | 5,076 |
| 12 | מילרד | – | 4,033 |
| 13 | וושינגטון | – | 4,009 |
| 14 | טולה | 152 | 3,700 |
| 15 | וסאץ' | – | 3,595 |
| 16 | ביבר | – | 3,340 |
| 17 | פיוט | – | 2,842 |
| 18 | יואינטה | – | 2,762 |
| 19 | איירון | 360 | 2,683 |
| 20 | גארפילד | – | 2,457 |
| 21 | מורגן | – | 1,780 |
| 22 | קיין | – | 1,685 |
| 23 | ריץ' | – | 1,527 |
| 24 | גראנד | – | 541 |
| 25 | סאן חואן | – | 365 |
|  | שמורת אינדיאנים | 4,645 | – |
|  | טריטוריית יוטה | 11,380 | 210,779 |