הנובר (אוניית מערכה, 1905)
היסטוריית שירות > שירות לאחר המלחמה

בעקבות התבוסה הגרמנית במלחמת העולם הראשונה, הצי הגרמני אורגן מחדש כרייכסמרינה על פי חוזה ורסאי. הצי החדש הורשה להחזיק שמונה אוניות מערכה פרה-דרדנוט לפי סעיף 181 - שתיים מהן יהיו בעתודה - להגנת החוף. הן כללו שלוש אוניות מסדרת דויטשלנד הנובר, שלזוויג-הולשטיין ושלזיין, כמו גם חמשת אוניות המערכה מסדרת בראונשווייג. הנובר עברה מודרניזציה בין 1920 ל-1921 כדי להכין אותה לשירות פעיל בצי. ב-10 בפברואר 1921, היא נכנסה לשירות מחדש כאוניית הדגל של מפקד הכוחות הימיים של הים הבלטי, קפיטן צור זי וקומודורה הוגו פון רוזנברג. היחידה התבססה בשווינמינדה, ובאותה עת היא כללה גם את הסיירת הקלה מדוזה, ספינת הסקר פנתר ושייטת סירות הטורפדו הראשונה. בחודשים יוני ויולי ערכה היחידה את התרגילים הגדולים הראשונים לאחר המלחמה במערב הים הבלטי. מאוחר יותר באותה שנה, הנובר ביקרה בגוטלנד. במרץ 1922, הוטל על הנובר פינוי נתיבים בקרח במזרח הים הבלטי. ב-1 באפריל, היא ושאר אוניות היחידה הועברו לקיל. במהלך תרגילי לחימה בלילה ב-23 במאי, הנובר התנגש בסירת הטורפדו S18, והרגה עשרה אנשים על סיפון ספינת הטורפדו. מאוחר יותר באותה שנה, במהלך שיוט האימונים בקיץ, הנובר ביקרה בכמה נמלים בפינלנד, ובספטמבר השתתפה באימונים גדולים. היא ביקרה בסטוקהולם מ-18 עד 22 באוקטובר, שם רוזנברג התקבל על ידי גוסטב החמישי, מלך שוודיה.
בשנת 1923, הנובר ביקרה ב- Örnsköldsvik ובקרלסקרונה בשוודיה. היא איבדה את תפקידה כאוניית הדגל ב-22 בספטמבר, והצי אורגן מחדש מפיקודי הים הצפוני והים הבלטי כדי להקים את פלגת ספינות הקרב, אליה צורפה הנובר. באמצע 1924, פלגת ספינות הקרב ערכה את השייט הגדול הראשון שלה מעבר לים לספרד והנובר עצרה בפורטוגלטה מ-6 עד 13 ביולי. פאול בהנקה, מפקד הרייכסמרינה, עלה על האונייה במהלך תמרוני הסתיו באוגוסט וספטמבר, שהסתיימו בסקירת הצי מול הל, פולין, ב-10 בספטמבר. במהלך הפלגה מווילהלמסהאפן לקיל בדצמבר, התנגשה הנובר בגוררת שנתלשה מעגינותיה. הנובר נפגעה בתאונה ומים הציפו את חדר המכונות, מה שאילץ אותה לחזור לווילהלמסהאפן לתיקונים שנמשכו עד פברואר 1925. הצי שייט במימי נורווגיה במהלך שייט הקיץ וביקרה באוסלו ובאולוויק, ובספטמבר ערכו הספינות אימונים בים הצפוני. ב-1 באוקטובר, הנובר שוב הפך לספינת דגל, הפעם של סגן מפקד פלגת ספינות הקרב, קפיטן צור זי וקומודורה וילהלם פרנצל. באותה תקופה, הצי הגרמני הפעיל היה מורכב מהנובר, בראונשווייג, הסיירת הקלה אמאזונה ושייטת סירות הטורפדו השנייה.
הנובר השתתפה במספר הפלגות גדולות בשנת 1926, כאשר הראשונה שבהן, בין 13 במאי ל-18 ביוני, יצאה לספרד ולים התיכון. היא ביקרה בנמלים הספרדיים של פלמה במיורקה, קרטחנה וויגו במהלך השייט. השייט השני התקיים בין 28 ביוני ל-1 ביולי, והוביל את האונייה להלסינקי, פינלנד. בין 4 ל-5 בספטמבר, הצי שייט בסקיין, לפני שהחל שייט נוסף באוקיינוס האטלנטי ב-11 באוקטובר. במהלך ההפלגה עצרה הנובר בפונשל, לאס פאלמאס, פורטו דה פריה, סנטה קרוס דה לה פלמה, וילגרסיה ואמסטרדם. הצי חזר לגרמניה ב-16 בדצמבר, וב-1 במרץ 1927, הנובר הוצאה משירות לצורך מודרניזציה ותיקונים, את מקומה בצי הפעיל תפסה שלזיין. האונייה קיבלה תורן חדש, אך בניגוד לאחיותיה שמרה על שלושת הארובות המקוריות שלה. היא הוכנסה לשירות מחדש ב-25 בינואר 1930 והצטרפה מחדש לפלגת ספינות הקרב. היא השתתפה בשייט לים התיכון שהחל ב-2 באפריל. היא עצרה בויגו, ולנסיה, מסינה, אתונה, ארגוסטוליון, פלמה דה מיורקה וקדיס לפני שחזרה לווילהלמסהאפן ב-18 ביוני.
הנובר השתתפה במשט צי גדול באזור הבלטי ב-20 במאי 1931 עבור הנשיא פאול פון הינדנבורג. היא ערכה את מסעה האחרון לחו"ל ביוני, כשביקרה בברגן, נורווגיה. היא השתתפה בתמרוני הסתיו באותה שנה, שהסתיימו בסקירה ימית עבור מפקד הצי היוצא, ויצה-אדמירל איוואן אולדקופ, ב-11 בספטמבר. במהלך התמרונים עלה על האונייה אריך רדר, מפקד הרייכסמרינה. לאחר מכן האונייה הפליגה לקיל, שם היא הושבתה ב-25 בספטמבר. האונייה נמחקה מרשימות הצי ב-1936, ולאחר מכן התכוון הצי לבנות מחדש את הנובר כספינת מטרה, אולם ההסבה מעולם לא התרחשה. במקום זאת, היא שימשה בבדיקות נפץ. בסופו של דבר, הספינה פורקה בין מאי 1944 לאוקטובר 1946 בברמרהאפן. הפעמון שלה שוכן כעת במוזיאון ההיסטוריה הצבאית של הבונדסוור בדרזדן.
תרשים של אוניית מערכה מסדרת דויטשלנד
יחידות של צי הים הפתוח, כולל חמש אוניות המערכה מסדרת דויטשלנד במערך טורי
מפת הים הצפוני והבלטי בשנת 1911
תרשים של קרב יוטלנד המציג את התנועות העיקריות
ספינות של הרייכסמרינה בשנת 1929; או הנובר או שלזוויג-הולשטיין נמצאת במרכז