stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שעה
היסטוריה > ימי הביניים

אסטרונומים מימי הביניים כגון אל-בירוני וסקרובוסקו חילקו את השעה ל-60 דקות, וכל דקה ל-60 שניות; זה נבע מהאסטרונומיה הבבלית (אנ'), שבה המונחים המקבילים ציינו את הזמן הנדרש לתנועה הנראית של השמש דרך מישור המילקה כדי לתאר דקה או שנייה אחת של קשת, בהתאמה. במונחים הנוכחיים, דרגת הזמן הבבלי הייתה אפוא באורך ארבע דקות, "דקת" הזמן הייתה אפוא באורך ארבע שניות וה"שנייה" 1/15 שנייה.
באירופה של ימי הביניים, השעות הרומיות המשיכו להיות מסומנות על שעוני שמש, אך יחידות הזמן החשובות יותר היו השעות הקנוניות (אנ') של הכנסייה האורתודוקסית והקתולית. במהלך אור היום, אלה עקבו אחר התבנית שנקבעה על ידי פעמוני שלוש השעות של השווקים הרומיים, אשר הוחלפו על ידי פעמוני הכנסיות (אנ') המקומיות. הם צלצלו בשעה 6 בבוקר, בשעה 9, ב-12 בצהריים, בשעה 15 וספרים ב-18 בערב או בשקיעה. טקסים והלל קודמים לאלה בשעות הבוקר; תפילת נעילה עוקבת אחריהם באופן לא סדיר לפני השינה; ומסדר חצות עוקב אחרי זה. ועידת הוותיקן השנייה הורתה על חידושם עבור הכנסייה הקתולית בשנת 1963, אם כי הם ממשיכים להיות נצפים בכנסיות האורתודוקסיות.
כאשר החלו להשתמש בשעונים מכניים כדי להראות שעות אור יום או לילה, היה צורך לשנות את המחזור שלהם בכל בוקר וערב (לדוגמה, על ידי שינוי אורך המטוטלת שלהם). השימוש של 24 שעות למשך כל היום פירושו השתנות פחותה של השעות ומכאן שהשעונים היו צריכים להיות מתוקנים רק מספר פעמים בחודש.
היסטוריה > התקופה המודרנית

אי הסדירות הקטנה של היממה השמשית לכאורה חולקה על ידי מדידת זמן באמצעות היממה השמשית הממוצעת, תוך שימוש בתנועת השמש לאורך קו המשווה השמימי ולא לאורך מישור המילקה. אי הסדירות של מערכת הזמן הזו הייתה כה מינורית עד שרוב השעונים המחשיבים שעות כאלה לא נזקקו להתאמה. עם זאת, מדידות מדעיות הפכו בסופו של דבר מספיק מדויקות כדי לציין את ההשפעה של האטת הגאות והשפל (אנ') של כדור הארץ על ידי הירח, אשר מאריכה בהדרגה את ימי כדור הארץ.
במהלך המהפכה הצרפתית, נחקקה דצימליזציה כללית של אמצעים (אנ'), כולל זמן עשרוני (אנ') בין 1794 ל-1800. על פי הוראותיו, השעה הצרפתית (בצרפתית: heure) הייתה 1⁄10 מהיום וחולקה רשמית ל-100 דקות עשרוניות (דקה דצימלית) ובאופן לא רשמי ל-10 עשיריות (דצימה). שימוש החובה עבור כל הרשומות הציבוריות החל בשנת 1794, אך הושעה שישה חודשים לאחר מכן על ידי אותה חקיקה משנת 1795 שקבעה לראשונה את השיטה המטרית. למרות זאת, מספר יישובים המשיכו להשתמש בזמן עשרוני במשך שש שנים לרישומי מצב אזרחי, עד 1800, לאחר הפיכת נפוליאון בברומאייר ה-18.
השיטה המטרית מבססת את מדידות הזמן שלה על השנייה ומוגדרת מאז 1952 במונחים של סיבוב כדור הארץ בשנת 1900 לספירה. השעות שלה הן יחידה משנית המחושבת כ-3,600 שניות בדיוק. עם זאת, שעה של זמן אוניברסלי מתואם (UTC), המשמשת כבסיס לרוב הזמן האזרחי, נמשכה 3,601 שניות 27 פעמים מאז 1972 כדי לשמור אותה בטווח של 0.9 שניות מהזמן האוניברסלי, המבוסס על מדידות של יממה שמשית ממוצעת בקו אורך 0° (אנ'). התוספת של שניות אלה מתאימה להאטה ההדרגתית מאוד של סיבוב כדור הארץ.
בחיים המודרניים, נוכחותם של שעונים ומכשירים אחרים לשמירה על זמן פירושה שפילוח הימים לפי שעותיהם הוא דבר שבשגרה. רוב צורות ההעסקה (אנ'), בין אם בשכר שבועי (אנ') ובין אם בשכר חודשי, כרוכות בתגמול המבוסס על שעות עבודה מדודות או צפויות. המאבק על יום עבודה של שמונה שעות (אנ') היה חלק מתנועות פועלים ברחבי העולם. שעות עומס לא רשמיות ושעות שמחות מכסות את השעות ביום בהן הנסיעה מואטת עקב עומס או משקאות אלכוהוליים זמינים במחירים מוזלים. שיא השעות למרחק הגדול ביותר שעבר רוכב אופניים בטווח של שעה הוא הכבוד הגדול ביותר של רכיבה על אופניים.
כיוונים

ציון שעות השעון יכול לשמש כאמצעי הכוונה. במסגרת זאת, כיוון הפנים של האדם נחשב כמכוון תמיד לשעה 12, ואחוריו לשעה 6. באמצעות ציון השעה, ניתן לכוון את האדם לכיוון הרצוי ביחס לכיוונו הנוכחי, כך שהשעה 3 למשל, מכוונת ל-90 מעלות ימינה ביחס לכיוונו הנוכחי של האדם, והשעה 6 לצד ההפוך לכיוונו הנוכחי (180 מעלות).
הערות שוליים

↑  לדוגמה רבי יהודה בן ברזילי הברצלוני בפירושו לספר יצירה
↑  אריה ליב ליפקין, שבילי המאורות על ברייתא דשמואל פרק ה'
↑  Andrewes, William J. H. (February 1, 2006). "A Chronicle Of Timekeeping". Scientific American. Retrieved 2024-08-20.
↑  Evans, James (1998). The History and Practice of Ancient Astronomy. Oxford University Press. p. 95. ISBN 978-0-19-509539-5 – via Google Books.
↑  Liddell, Henry George; Scott, Robert (1883) [1883]. A Lexicon Abridged from Liddell & Scott's Greek-English Lexicon (20 ed.). Harper & Brothers. p. 469. Retrieved 12 April 2021. [...] from Homer downwards, the Greeks divided the night into three watches.
↑  Polybius. "15 Mode of Calculating Time". Histories, Book 9.
↑  Liddell, Henry George; Scott, Robert; Jones, Henry Stuart. "ὥρα". A Greek-English Lexicon. Α.ΙΙ.2.
↑  "Early Clocks". A Walk Through Time. National Institute of Standards and Technology. 12 August 2009. Retrieved 13 October 2022.
↑  This article incorporates text from a publication now in the public domain: Cabrol, Fernand (1911). "Matins". In Herbermann, Charles (ed.). Catholic Encyclopedia. Vol. 10. New York: Robert Appleton Company.
↑  Nonnus. Dionysiaca. 41.263.
↑  Wall (1912), p. 67.
↑  Al-Biruni (1879) [1000]. The Chronology of Ancient Nations. Translated by Sachau, C. Edward. pp. 147–149.
↑  Nothaft, C. Philipp E. (2018), Scandalous Error: Calendar Reform and Calendrical Astronomy in Medieval Europe, Oxford: Oxford University Press, p. 126, ISBN 9780198799559
↑  Correll, Malcolm (November 1977). "Early Time Measurements". The Physics Teacher. 15 (8): 476–479. Bibcode:1977PhTea..15..476C. doi:10.1119/1.2339739.
↑  F. Richard Stephenson; Louay J. Fatoohi (May 1994). "The Babylonian Unit of Time". Journal for the History of Astronomy. 25 (2): 99–110. Bibcode:1994JHA....25...99S. doi:10.1177/002182869402500203. S2CID 117951139.
↑  Paul VI (4 December 1963), Constitution on the Sacred Liturgy, Vatican City, §89(d)
↑  "Non-SI Units Accepted for Use with the SI, and Units Based on Fundamental Constants (contd.)", The International System of Units (SI), 8th ed., Paris: International Bureau of Weights and Measures, 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4799320-0 
חוגת גאות (אנ') סקסונית מהמאה ה-7 במרפסת בבישופסטון (אנ') בסאסקס, עם צלבים גדולים יותר המציינים את השעות הקנוניות (אנ').
חומרים מזינים (חקלאות)

ערך זה עוסק בחומרים מזינים בחקלאות. אם התכוונתם לחומר מזין לאדם, ראו .
התפלגות החומרים המזינים בייצור דשן בין השנים 1961–2019, באלפי טונות. 1) ניטראט 2) פוספט 3) אשלגן
חומרים מזינים הם חומרים חיוניים לחקלאות הנמצאים באופן טבעי בקרקע או מוספים על ידי דישון.
לגידול צמחים נדרשים תהליכים שבאמצעותם הצמח יכול לחיות לגדול ולהתפתח, חלק מהחומרים מתקבלים מהאור והאויר, ובתהליך פוטוסינתזה משתמש בהם הצמח כמקור אנרגיה.
הפחמן (C), המימן (H) והחמצן (O), מהווים 94–99.5% מיסודות הצמח. רוב הפחמן והחמצן מתקבלים ישירות מהאוויר, באמצעות פוטוסינתזה, ואילו המימן מופק מאדי מים הנמצאים באוויר, ומהמים שבקרקע. עם זאת, צמחים אינם יכולים להתפתח באופן בלעדי עם מים ואוויר, שכן הם דורשים מספר יסודות כימיים נוספים, הנספגים בדרך כלל מהקרקע. למרות שאלמנטים אלו מהווים חלק קטן בלבד ממשקל הצמח ללא המים שבו, (בין 0.6–6%), הם עדיין חיוניים לצמחים, שכן הם אלה המגבילים בדרך כלל את התפתחות הגידולים.
לאחר הקציר, הקרקע מאבדת הרבה מהחומרים המזינים שלה, ויש צורך להעשיר את הקרקע מחדש באמצעות דשנים. על פי קביעת ארנון וסטאוט (D. I. ARNON AND P. R. STOUT), ב-1934, כדי שיסוד ייחשב כחומר מזין צמחי חיוני, עליו לעמוד בשלושת הקריטריטנים הבאים:
. המחסור ביסוד זה אינו מאפשר לצמח להשלים את מחזור חייו.
. החסר הוא ספציפי ליסוד המסוים הזה, ואפשר לטפל בחסר רק על ידי הוספת יסוד זה.
. החומר מעורב ישירות בתזונת הצמח ואין לו תחליף אחר.
הדשן אמור להכיל את חומרי ההזנה החסרים בקרקע, כדי לספק לגידולים את ההזנה החסרה.
בעבר שימרו את חומרי ההזנה בקרקע, על ידי סבבי יבולים ארוכי טווח, ושימוש במחזורים הטבעיים המציפים מדי שנה אדמות מעובדות (ומחזירים חומרים מזינים חסרים) כגון הצפת הנילוס.
גם כיום ניתן לשמר חומרי הזנה על ידי שימוש ארוך טווח בביו-פחם (אנ'), או שימוש בזנים מסורתיים של יבולים ובעלי חיים המותאמים לתנאים פחות אידיאליים, כמו בצורת או מחסור בחומרים מזינים. אך גידולים הדורשים רמות גבוהות של חומרים מזינים בקרקע, או סבבי יבולים קצרים, יכולים להיות מעובדים באופן בר קיימא רק בהתערבות של דשן מתאים.
פירוט החומרים המזינים הנדרשים לחקלאות

בשנת 1840, הוכיח יוסטוס פון ליביג שצמחים זקוקים לחנקן, אשלגן וזרחן. חוק המינימום של ליביג קובע כי הצמח לא מתפתח כשיש מחסור בחומרים מזינים. ניסיונות גידול צמחים במצעים מנותקים מאדמה, שימש את ארנון וסטאוט בשנת 1939 כדי להוכיח כי מוליבדן חיוני לגידול עגבניות וצמחים גבוהים נוספים.
פירוט החומרים המזינים הנדרשים לחקלאות > ניטראט

ניטראט (בעברית נקרא חַנְקָה) נמצאות בשימוש נרחב בדשן חקלאי. למרבה הצער, כתוצאה מכך נוצרת בעיה סביבתית של זליגת חנקה לסביבה.
המקורות לחנקה זמינים מאד, והם כוללים:
מיחזור פסולת יבולים ובעלי חיים, או זבל אנושי מטופל
גידול קטניות ומספוא כגון בוטנים או אספסת, היוצרים סימביוזות עם חיידקים מקבעי חנקן הנקראים ריזוביום
ייצור תעשייתי של חנקן בתהליך הבר-בוש תוך שימוש במימן, המופק כיום בעיקר מגז טבעי (או כתחליף, אפשר לייצר את המימן על ידי אלקטרוליזה של מים באמצעות חשמל מתחדש). חומר זה עלול להיות בשימוש מסוכן, ומשמש בהכנת חומר נפץ מסוימים.
הנדסה גנטית של גידולים (שאינם קטניות) ליצירת סימביוזות מקבעות חנקן או (בפיתוח) קיבוע חנקן ללא סימביוטים מיקרוביאליים.
פירוט החומרים המזינים הנדרשים לחקלאות > פוספט

פוספט (בעברית נקרא זַרְחָה) הוא מרכיב עיקרי בדשן. זהו חומר המזון השני בחשיבותו לצמחים אחרי החנקן,, וחסרונו גורם לירידה בכמות ואיכות היבול. פוספט חשוב לחקלאות בת קיימא מכיוון שהוא משפר את פוריות הקרקע ואת איכות וכמות היבולים, דבר המסייע לתמיכה בפרנסת חקלאים ובסופו של דבר לביטחון תזונתי. זרחן מעורב בכל התהליכים המטבוליים העיקריים כולל פוטוסינתזה, העברת אנרגיה, העברת אותות, ביוסינתזה (אנ') מקרומולקולרית ונשימה. הוא נחוץ להתפתחות וחיזוק השורשים והיווצרות זרעים, ויכול להגביר את העמידות למחלות.
זרחן נמצא בקרקע הן בצורה אנאורגנית והן בצורה אורגנית ומהווה כ-0.05% מהביומסה של הקרקע, אך רובו אינו ממיס, ולכן אינו יכול להיספג כראוי בצמחים, לצורך כך מוסיפים את הפוספט בדישון הקרקע. החסרון הוא, ששימוש ארוך טווח בדשנים כימיים המכילים פוספט גורם לאטרופיקציה ולדלדול החיים המיקרוביאליים בקרקע, ולכן נבדקים דרכים אחרות לצורך מיסוס הזרחן שבטבע.
דשני זרחן מיוצרים מסלע פוספט. עם זאת, פוספט סלעים הוא משאב שאינו מתחדש, והוא מתרוקן על ידי כרייה לשימוש חקלאי ולכן מחפשים החוקרים מקורות נוספים לזרחן, ביולוגיים, ומיחזור זבל..
פירוט החומרים המזינים הנדרשים לחקלאות > אשלגן

אשלגן הוא אב מזון עיקרי חשוב מאוד להתפתחות הצמח והוא מבוקש בדרך כלל בדשנים. חומר מזין זה חיוני לחקלאות מכיוון שהוא משפר את אגירת המים, תנועת החומרים המזינים האחרים, התשואה, הטעם, הצבע, המרקם והעמידות למחלות של יבולים. הוא משמש לעיתים קרובות בטיפוח דגנים, פירות, ירקות, אורז, חיטה, דוחן, סוכר, תירס, פולי סויה, שמן דקלים וקפה.
אשלגן כלורי (KCl) מייצג את המקור הנפוץ והזול ביותר של אשלגן המשמש בחקלאות, ומהווה 90% מכלל האשלגן המיוצר לשימוש חקלאי.
החיסרון בשימוש באשלגן כלורי, שהוא גורם לריכוזים גבוהים של כלוריד בקרקע ופוגע בבריאותה בשל העלייה במליחות הקרקע. כמו כן יוצר חוסר איזון בזמינות חומרי ההזנה בקרקע, ויש לכך השפעה על התפתחות צמחים ואורגניזמים בקרקע, מה שמסכן את המגוון הביולוגי של הקרקע ואת הפרודוקטיביות החקלאית. אפשרות בת קיימא להחלפת האשלגן הכלורי הם דשנים נטולי כלוריד. השימוש בו צריך לקחת בחשבון את צורכי התזונה של הצמחים, ואת קידום בריאות הקרקע.
האפשרויות בנות קיימא להחלפת תשומות תזונתיות אחרות, כגון זרחן ואשלגן, מוגבלות יותר.
פירוט החומרים המזינים הנדרשים לחקלאות > יסודות קורט

יסוד קורט הנקראים גם מיקרונוטרינטים (אנ') הם יסודות שצריך מהם כמות קטנה ביותר, אך הם חיוניים בהזנת הצמחים. היסודות החשובים הם כלור, ברזל, בורון, מנגן, אבץ, נחושת ומוליבדן.
ראו גם

חומרי מזון
פוטוסינתזה
הומוס
אברהם זכות

ערך זה עוסק ברב ואסטרונום. אם התכוונתם לרופא בשם זה, ראו .
| --- | --- |

דיוקן דמיוני של אברהם זכות, ממוזיאון המדע והטכנולוגיה הלאומי של ספרד
 לידה:  12 באוגוסט 1452 כתר קסטיליה סלמנקה, כתר קסטיליה
 פטירה:  1515  (בגיל 62 בערך) הסולטנות הממלוכית ירושלים או דמשק, הסולטנות הממלוכית
 ענף מדעי:  אסטרונומיה, מתמטיקה, אסטרולוגיה, היסטוריה
 מקום מגורים:  ספרד, פורטוגל, תוניסיה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סלמנקה 
 מוסדות:  אוניברסיטת סלמנקה 
 הערות:  אסטרונום מלכותי של מלכי פורטוגל
 תרומות עיקריות
 פרסום ספר לחישוב מיקום אוניות בים הפתוח, ספר עם מידע אסטרונומי שונה.[דרושה הבהרה]
 
רבי אברהם בן שמואל זַכּוּת נכתב גם זקוטו (בספרדית: Abraham Zacuto;‏ 12 באוגוסט 1452 – 1515) היה אסטרונום והיסטוריון יהודי, שזכה להכרה עולמית בזכות ידיעותיו העמוקות בתחום האסטרונומיה. חי רוב חייו בספרד ובפורטוגל ובימי זקנתו עלה לארץ ישראל. מחבר "ספר יוחסין".
כריסטופר קולומבוס התייעץ והשתמש בלוחות האסטרונומיים של אברהם זכות לפני ובמהלך מסעותיו לעולם החדש. כך גם מגלי ארצות נוספים בעידן התגליות.
ביוגרפיה

אברהם זכות נולד לרבי שמואל בן רבי אברהם בסלמנקה שבקסטיליה, נצר למשפחה מכובדת, אבות אבותיו היגרו מצרפת לקסטיליה בראשית המאה ה-14. רבו המובהק היה רבי יצחק אבוהב, ממנו למד זכות תלמוד, פוסקים וקבלה. בנוסף ללימודי הקודש למד זכות אסטרונומיה באוניברסיטת סלמנקה. הגמון סלמנקה, גונזלו דה ויוירו, פרש עליו את חסותו והעסיק אותו בעבודות אסטרונומיות ומדעיות. בשנת 1480 מת ההגמון והוא עבר לעבוד בשירות דון חואן דה זוניגה, ראש מסדר האבירים של אלקנטרה, והתיישב במקום בשם גאטה. זכות גם פעל בשיתוף אבירי מסדר הצלוב, והתגורר אצלם בטירה של טומאר.
בין השנים 1473–1478 חיבר את ספרו הראשון, החיבור הגדול, בו תיאר את מערכת השמש. הספר זכה להצלחה ותורגם למספר שפות. בעקבות ההכרה הציבורית במומחיותו של זכות בתחום האסטרונומיה, צורף על ידי ז'ואו השני, מלך פורטוגל, לצוות מחקר אשר עסק בהכנת לוחות אסטרונומיים וימיים לטובת הימאים הפורטוגזים דוגמת וסקו דה גמה אשר עסקו במסעות כיבוש וגילוי ברחבי העולם, כמו כן תידרך ספנים בשימוש באצטרולב ששכלל, הוא היה הראשון שהתקין אותו מנחושת במקום עץ ובכך איפשר לספנים לקבוע את מקומה של השמש בדיוק רב יותר. הוא המשיך בתפקיד זה גם בתקופת מלכותו של מנואל הראשון.
הלוחות שחיבר ר' אברהם החליפו לוחות ישנים יותר שחוברו במאה ה-13, אף הם על ידי שני מלומדים יהודים. הלוחות החדשים שימשו בין היתר את כריסטופר קולומבוס במסעותיו. ר' אברהם אף הדריך את קולומבוס לפני מסעו ועזר לו בידיעת חישובים שונים על מערכת השמש והירח וכן בשימוש האצטרולב.
השפעתו של רבי אברהם על מסעותיהם של הפורטוגזים הייתה כה גדולה עד שהיסטוריון בן תקופתו של זכות כתב בספרו "תולדות הודו" כי:
הוא העיד על עצמו שעיסוקו באסטרונומיה היה אך ורק לשם ידיעת התורה ושבזכות פרסומו הביא כבוד לעמו (ספר יוחסין, מאמר ראשון, אלף בית, אות האל"ף):
"כשיצאו הספרים שעשיתי בתכונה היו אומרים רבי אברהם זכות איש שלאמנקה. ואני יש לי רשות להתפאר בזה כמו שאמרו חז"ל: 'אי זו היא חכמה שנתחשבו בה החכמים לעיני העמים - הוי אומר זה חשבון תקופות ומזלות'. ואני מעיד לשמים שהיו משבחין את ישראל מאד בזה. וכל כוונתי לא הייתה כי אם להבין דברי חז"ל וההלכות שכתבו בזה."
ר' אברהם היה בין היהודים המעטים שנמלטו מפורטוגל, ללא שהמירו דתם, לאחר שמנואל הראשון ציווה להטביל את היהודים בפורטוגל לנצרות בכפייה ואסר על יציאתם את גבולות הממלכה. בדרך בריחתו מפורטוגל נשבו הוא ובנו פעמיים, אך בסופו של דבר הגיעו לתוניס, שם פרסם את חיבורו הידוע ספר היוחסין, בו רשם כללים על הש"ס והפוסקים. ספר זה היה במשך מאות שנים החשוב מבין ספרי קורות ישראל, וכלל תיאור של קורות עם ישראל וחכמיו לאורך ההיסטוריה עד ימיו.
בערוב ימיו, בשנת 1513, הגיע ר' אברהם זכות לירושלים, הוא ישב בישיבת רבי יצחק הכהן שולאל בה חיבר לראשונה את הלוח בלשון הקודש, שם חי את שנותיו האחרונות. צאצאיו חיים היום בעיקר בישראל, בערים: ירושלים, נתניה, רמת גן, הרצליה ועוד.
ר' יוסף גרסון נשא הספד עליו ונמצא בספר דרושיו והספדיו "בן פורת יוסף"
דרשתיהו אני יוסף בן לאדוני ומרי ר' מאיר גרסון זצ"ל בכאן דמשק שנת רע"ד לפרט היצירה, על החכם השלם התוכן הגדול ר' אברהם זכות זצ"ל, כי לא הניח כמותו בחכמת התכונה בדורו, וגם כן בקי בתלמוד, והיה לו כח הזכירה גדול מכל בני דורו.
הצדיק אבד, לדורו אבד, כי אנו היינו לומדים ממנו לעבוד את ה' בין בחכמת התכונה בין בתלמוד... כי לא ישאר בכל העולם מי ילמד בשלימות זאת החכמה שנלקחה ממנו, ללמדה כמוהו.
ספריו

ספר יוחסין נדפס לראשונה בקושטאנדינא (איסטנבול) בשנת שכ"ו (1566), "להורות שלשלת קבלת התורה ממשה רבינו ע"ה עד זמן המחבר". הספר נדפס מחדש בקרקוב בשנת 1581, באמסטרדם בשנת 1717, ובקניגסברג בשנת 1858. החל מהמהדורה השנייה, נשמט הבירור שכתב רבי יצחק דמן עכו על מחברו האמיתי של ספר הזוהר. הפסקה חזרה ונדפסה במהדורת "ספר יוחסין השלם" (לונדון, 1857, עמ' 95), שהופיעה על ידי צבי פיליפובסקי (אנ') בהוצאת "מעוררי ישנים". החיבור מכיל את ספר הקבלה לראב"ד, את רוב סדר עולם זוטא ו"מעט מדברי הימים למלכי הגוים". מתוך ספר זה נודעו מנהגי תפילה מתקופת הגאונים לדוגמה אופן וזמן אמירת ברוך שאמר. במהדורת פיליפובסקי נוספו "אלפי מראי מקומות חדשים" והגהות רבי יעקב עמדן (היעב"ץ) מכתב יד.
תשלום הערוך, ספר גדול כולל הוספות ותיקונים לספר הערוך, חברו בתוניס אחר שנת רס"ו.
החיבור הגדול - ספר על חכמת הניווט באמצעות התכונה ומפות השמים, נכתב עברית ותורגם על ידי תלמידו יוסף ויזינו ללטינית וספרדית. התרגום הופץ תחת השם "אלמנך פרפטום". במבוא לספר היוחסין מספר על כוונתו ללמוד באמצעות זה תורה ולהבין את הקביעות בתלמוד לגבי עונות השנה והמועדים.
ביאור לוחות - תרגום ספרו העברי החיבור הגדול ללטינית והתאמתו לקוראים הנכרים.
הנצחה

על שמו נקרא מכתש זגוט על הירח.
מוזיאון אברהם זכות נמצא בבית הכנסת המשוחזר בעיר טומאר שבפורטוגל
רחוב על שמו בשכונת רמות בירושלים.
היינן טל סלע מקדימה הוציא בשנת 2023 יין אדום תחת המותג Zacuto, על שמו של אברהם זכות
לקריאה נוספת

"ר׳ אברהם זכות בישיבת ר׳ יצחק שולאל בירושלים", מאת עזריאל שוחט, נדפס בתוך ציון, י'ג, תש'ח 1948. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
"מיתוס ומיתולוגיה של יוון ורומא בתודעה ההיסטורית של יהודי ספרד בימי הביניים", על אברהם זכות בתוכם, מאת רם בן-שלום, נדפס בתוך ציון, ס'ו, ד', תשס'א 2001. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
"מאמר על הקץ והאיצטגנינות מאת ר’ אברהם זכות (כ"י בית הספרים 3935 8 [HEB)", מאת מלאכי בית-אריה, נדפס בתוך קריית ספר, נ'ד, א', תשל'ט 1979.
"היסטוריוגרפיה פולמוסית ב"ספר יוחסין", מאת רם בן-שלום, נדפס בתוך הקונגרס העולמי למדעי היהדות, תשנ'ד 1994. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
"על ספרים וסופרים: א. בעניין ספר המרדכי והגהות מרדכי : ב. על מעלת ספר יוחסין ומחברו; ג. בעניין הלכה כתלת עמודי ההוראה נגד מעשה רב", מאת יעקב חיים סופר, נדפס בתוך צפונות, ה', ב', תשנ'ג 1993.
הערות שוליים

↑  יהושע פראוור, תולדות היהודים בממלכת הצלבנים, עמ' 281: "נדד לתוניס, ירושלים ודמשק (שם נפטר ב־1515)".
↑  הקדמתו לספר היוחסין
↑  אתר על אברהם זכות (באנגלית)
↑  Astronomy in Sefarad
↑  ספר יוחסין, באתר היברובוקס,
↑  יוחסין השלם, לונדון ועדינבורג תרי"ז 1857, באתר היברובוקס
יוחסין השלם, באתר היברובוקס
↑  ראו אברהם חיים פריימאנן, מבוא לספר יוחסין השלם, פרנקפורט ע"נ מין תרפ"ה, עמ’ VIII.
↑  על הספר ביאור לוחות, והחיבור הגדול, בערך אלמנך פרפטום שבאתר (ויקי השני) כולל צילום עמוד השער וסריקת לוחות מכתב יד במהדורה מוקדמת של הספר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306869305171  PLWABN: 9810558194505606  BNE: XX928114  BnF: cb119903983 (data)  CANTIC: a11238847  GND: 100967280  ICCU: BVEV050989  ISNI: 0000 0001 1945 0173  LCCN: n88074450  NKC: mzk2003195763  NLG: 247904  NSK: 000700709  NTA: 107159090  RERO: 02-A000180531  SELIBR: 103275  SNAC: w6321xbg  SUDOC: 061402591  VcBA: 495/42716  VIAF: 100216826   WorldCat (עם VIAF): 100216826 
לוח אסטרונומי מאלמנך ניווט, Almanach Perpetuum של אברהם זכות
דיוויזיית המילואים ה-75 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת דיוויזיה בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  20 בדצמבר 1914 – ינואר 1919 (כ־4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים
דיוויזיית המילואים ה-75 (בגרמנית: 75. Reserve-Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה בסוף דצמבר 1914 ואורגנה במהלך החודש הבא, ובתחילת פברואר 1915 נשלחה לחזית. היא הייתה חלק מהגל הגדול השני של דיוויזיות חדשות שנוצרו בתחילת מלחמת העולם הראשונה. הדיוויזיה הייתה בתחילה חלק מקורפוס המילואים ה-38, וגויסה בעיקר באזור הגיוס של הקורפוס ה-14 (הדוכסות הגדולה של באדן) ובאזור הגיוס של הקורפוס ה-11 (הסן-קאסל, ולדק ומדינות תורינגיה).
הדיוויזיה לחמה בתחילה בחזית המזרחית וטבילת האש שלה הייתה בקרב השני על האגמים המזוריים. היא נלחמה לאורך הנארב ביולי ובאוגוסט 1915 והשתתפה בכיבוש גרודנה ובקרב וילנה. מאוקטובר 1915 עד אוגוסט 1916, הדיוויזיה נשארה במלחמת עמדות ולאחר מכן לחמה בקובל. לאחר מכן, היא חזרה למלחמת חפירות עד סוף יוני 1917. לאחר מכן הדיוויזיה לחמה נגד מתקפת קרנסקי הרוסית והייתה חלק מהארמייה השמינית בפיקודו של אוסקר פון הוטייה בקרב על ריגה בספטמבר 1917. בדצמבר 1917 הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית ונכנסה לקו שמצפון לאילט, מעל ה־Chemin des Dames. היא השתתפה במתקפת האביב הגרמנית של 1918, ונלחמה בקרב השלישי על האן. לאחר מכן היא לחמה נגד מתקפת מאה הימים של בעלות הברית, וסיימה את המלחמה במגננה נגד מתקפת מז-ארגון. המודיעין של בעלות הברית דירג את הדיוויזיה כדרג ג'. הדיוויזיה פורקה בשנת 1919 במהלך פירוז הצבא הגרמני לאחר מלחמת העולם הראשונה.
מפקדים

מקס פון זיידביץ (20 בדצמבר 1914 – 12 באפריל 1916)
ארנסט פון הפנר (13 באפריל – 11 בנובמבר 1916)
ארתור פון אייזנהרט-רותה (12 בנובמבר 1916 – ינואר 1919)
לקריאה נוספת

Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
הערות שוליים

1 2  75. Reserve-Division (Chronik 1914-1918)
↑   גל זה כלל גם את דיוויזיית המילואים ה-8 של בוואריה. בין הגל הראשון (דיוויזיות המילואים ה-42 עד ה-54 ודיוויזיית המילואים ה-6 של בוואריה), הוקמו מספר דיוויזיות אחרות על בסיס אד-הוק, שקיבלו בעיקר את שם המפקד או מקום ההקמה שלהן, אך אלו לא היו חלק מגל רשמי מתוכנן של דיוויזיות חדשות.
↑  Histories of Two Hundred and Fifty-One Divisions of the German Army which Participated in the War (1914-1918), compiled from records of Intelligence section of the General Staff, American Expeditionary Forces, at General Headquarters, Chaumont, France 1919 (1920), pp. 525-527.
A Dream Is a Wish Your Heart Makes

| --- | --- |

עטיפת התקליט "סינדרלה"
 סינגל בביצוע איילין וודס
 מתוך האלבום סינדרלה
 יצא לאור:  4 בפברואר 1950
 פורמט:  אריך-נגן
 תאריך הקלטה:  26 באוקטובר 1949
 סוגה:  בלדה • פופ
 שפה:  אנגלית
 חברת תקליטים:  תקליטי RCA
 כתיבה:  מאק דייוויד, אל הופמן, ג'רי ליווינגסטון
 לחן:  מאק דייוויד, אל הופמן, ג'רי ליווינגסטון
"A Dream Is a Wish Your Heart Makes" (בעברית: "חלום הוא משאלת קסם" או "חלום הוא משאלה שהלב יוצר") הוא שיר בלדת פופ מתוך הסרט "סינדרלה" של חברת וולט דיסני משנת 1950. השיר נכתב והולחן על ידי מאק דייוויד, אל הופמן וג'רי ליווינגסטון, אשר כתבו את כל השירים בסרט. השיר מושר בסרט על ידי סינדרלה שמעודדת את חבריה החיות לעולם לא להפסיק לחלום, כאשר בגרסת המקור של הסרט השיר בוצע על ידי איילין וודס, ובגרסת הדיבוב העברי הוא בוצע על ידי טל אמיר.
גרסת המקור של השיר הוקלטה בהוליווד ב-26 באוקטובר 1949, כאשר הוא שוחרר לראשונה ב-4 בפברואר 1950 כחלק מפסקול הסרט שנמכר על ידי חברת התקליטים "תקליטי RCA". התמה של השיר מזכירה את השירים "When You Wish Upon a Star" מתוך הסרט "פינוקיו" ו-"Once Upon a Dream" מתוך הסרט "היפהפייה הנרדמת".
דירוגים ברשימות

| ארגון | רשימה | מיקום | מקור |
| --- | --- | --- | --- |
| בילבורד | 100 שירי דיסניוורס הגדולים בכל הזמנים | 16 |  |
עיבודים בולטים

בשנת 1991 השיר בוצע על ידי מייקל בולטון, כחלק מהאלבום החזותי "Simply Mad About the Mouse: A Musical Celebration of Imagination".
בשנת 2005 השיר בוצע על ידי מעגל הכוכבים של ערוץ דיסני, כאשר הוא הופץ דרך האלבום "Disneymania 4".
בשנת 2005 השיר בוצע על ידי קימברלי לוקה, כאשר הוא הופץ כחלק מהמהדורה החדשה של פסקול הסרט.
בשנת 2006 השיר בוצע על ידי לינדה רונסטאדט, כאשר הוא הופץ דרך האלבום "Walt Disney Records Archive Collection Volume 2".
בשנת 2015 השיר בוצע בסרט "סינדרלה" המשמש כעיבוד לייב אקשן לסרט המקורי, כאשר בו ביצעה את השיר בגרסת המקור לילי ג'יימס, ובגרסה העברית משי קלינשטיין.
בשנת 2015 השיר בוצע על ידי ראשל אן גו, כחלק מקידום עיבוד הלייב אקשן של הסרט המקורי.
בשנת 2015 השיר בוצע על ידי ג'סי ווארה, כחלק מהאלבום "We Love Disney".
בשנת 2016 השיר בוצע על ידי סברינה קרפנטר כמיקס יחד עם השיר "So This is Love".
בשנת 2020 השיר בוצע על ידי דמי לובאטו ומייקל בובלה כחלק מהמשדר "Disney Family Singalong".
ראו גם

When You Wish Upon a Star
Once Upon a Dream
הערות שוליים

↑  Rania Aniftos,Katie Atkinson,Katie Bain,Eric Renner Brown,Keith Caulfield,Anna Chan,Hannah Dailey,Stephen Daw,Thom Duffy,Paul Grein,Lyndsey Havens,Rylee Johnston,Jason Lipshutz,Joe Lynch,Heran Mamo,Rebecca Milzoff,Taylor Mims,Danielle Pascual,Jessica Roiz,Kevin Rutherford,Andrew Unterberger,Neena Rouhani, The 100 Greatest Disneyverse Songs of All Time, Billboard, ‏2023-05-25 (באנגלית אמריקאית)
↑  ארווין מנדוזה, Rachelle Ann Go lends her voice to the new ‘Cinderella’ movie, באתר INQUIRER.net‏, 7 במרץ 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 003aea2a-c5c9-341f-a353-2df606bc223a
שרון ניר

שרון ניר (נולדה ב-3 בנובמבר 1970, ד' בחשוון ה'תשל"א) היא חברת הכנסת מטעם ישראל ביתנו וקצינה בצה"ל במילואים בדרגת תת־אלוף. בין היתר שימשה כמפקדת בית הספר הארצי לקשר, תקשוב וסייבר (בה"ד 7), יועצת הרמטכ"ל לענייני מגדר ויו"ר פורום דבורה.