בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות
קבוצות ובתי מלאכה בחסות בצלאל

מרבית הקבוצות ובתי-המלאכה השונים שפעלו בחסות בית-הספר, הוקמו ופעלו בתקופת מלחמת העולם הראשונה, כחלק ממהלך הארגון מחדש וסגירת מחלקות העבודה של בית-הספר שנעשו על ידי אריה לייב אסתרמן. בנוסף, חלק מן מגופים אלו לקחו על עצמן תפקידי הכשרה של תלמידי בית-הספר, שנעשתה עד כה בתחומי המחלקות השונות.
ה"קבוצות" התנהלו במתכונת של קואופרטיב. היו אלו יוזמות של בוגרי בית-הספר, שעשו שימוש בעיצובים שנוצרו בו ובוצעו עכשיו מחדש בבתי-המלאכה השונים שנפתחו במתחם בית-הספר וכונו "בתי בצלאל". לצדם פעלו בתי-מלאכה פרטיים של אמנים מבוססים יותר. בשנת 1922 הוקמה "התאחדות עובדי בצלאל", שאיגדה את בעלי המלאכה השונים. היא עסקה בעיקר בניסיונות לשיווק המוצרים השונים. בין פעילותם הצגת תערוכה במסגרת הקונגרס הציוני העולמי ה-13 (1923). אגודה אחת קמה בשנת 1939 בשם "יצרני בצלאל בירושלים אגודה שתופית בעמ" ופעלה עד לשנת 1944.
לצד בצלאל, פעלו גם חנויות נוספות, כגון "סטנצקי" ו"מריון", שעשו שימוש בשם "בצלאל" על מוצריהם. לעיתים, עוצבו מוצריהם על ידי אמני "בצלאל", כגון זאב רבן.
המידע על הקבוצות ברשימה נלקח מתוך קטלוג התערוכה "בצלאל של שץ", מתוך "רשימת "התעשייה העברית בירושלים" (1922), מ-"תיק "בוריס שץ - התכתבות" (1925) בארכיון המדינה (פ-1959/11) וממקורות נוספים.
| שם | תחום פעילות |
| --- | --- |
אילה (קבוצה): קבוצה שעסקה בעבודות באטיק על מתכת. בין היתר יצרה תרמילי פגזים מעוטרים כדוגמת "תרמיל פגז מעוטר במזכרת מכיבוש ירושלים" (1918 בקירוב) בטכניקה זו. בכרוניקה שפורסמה בשנת 1912 בעיתון "האחדות" מתוארת הקמת קבוצה בתחום הבטיק שכוללת 3 חברים ועוד שני מתמחים. בין האמנים שעסקו בטכניקה זו בבצלאל נמנים אברהם בר-אדון ורפאל אברהם שלם.
בית-המלאכה למעשה צדף: בית המלאכה נפתח בכספי הנדבן נתן שטראוס (שטרויס) ובעזרת ד"ר יצחק לוי, מנהל סניף ירושלים של בנק אנגלו-פלשתינה. הוא נפתח ברחוב הנביאים, בסמוך לבית היתומים דיסקין, עם חמישה עובדים. יהודה שניאור עמד בראש בית-מלאכה זה. בשנת 1913 גייס בית המלאכה פועלים מגיל 12. בתערוכת תלמידי בצלאל ב-1918 הוצגו עבודות של בית המלאכה שנעשו בשיתוף תלמידי בצלאל. ייתכן כי היו אלו תבליטים נמוכים שגולפו על צדף או כונכיה. בארכיון עיריית נתניה מצוי מכתב מצוי מכתב המתאר את "בית חרושת לכפתורי צדף", שנפתח ב-1922 בבני ברק, כהמשכו של בית מלאכה זה.
בית-המלאכה של מיכאל פילמוס: בית-המלאכה של מיכאל פילמוס (1962-1892), יליד וורשה, עסק ביצירת תמונות בטכניקה של הדפס סטנסיל על בד או על קטיפה שחורה כדוגמת "הכותל המערבי" או "דיוקן הרצל". את חלק מן הדגמים עיצבו, כנראה, אמני בצלאל. על האמנים העיקריים שעסקו בטכניקה זו נמנים מאיר גור אריה וישראל מרדר. פילמוס השתתף בתערוכת מגדל דוד (1921) וב-"יריד המזרח" (1932). קבוצה נוספת שעסקה בתחום זה הייתה "תומר".
בית-החרושת האמנותי לכריכת ספרים וקופסאות: בית-המלאכה של אלחנן חפץ הוקם בשנת 1924 לאחר עלייתו לארץ-ישראל. הוא עסק בעיקר בכריכת ספרים, לצד עבודות בעור ומוצרי עץ זית. בין העבודות שיצר כריכת הספר "ברוך אגדתי: אמן הרקוד העברי" (1925), "אברהם סוסקין: אלבום מראות תל אביב" (1926), "הגדה של פסח" (1930) באיור נחום גוטמן ועוד. הוא השתתף בתערוכה קולוניאלית בפריז (1931), "יריד המזרח" (1932) ועוד.
בית-עבודה לאמנות אינדוסטריאלית: חברת העיצוב שהקימו זאב רבן, מאיר גור אריה בשנת 1932, פעלה מקומתו השנייה של בית-הספר ועסקה בעיצוב של מגוון פריטים, החל מעיצוב גרפי ועד למוצרים שונים. בשנת 1962, בעקבות מחלה, העביר רבן את הבעלות על בית המלאכה לשלמה קדמי, שהעבירו לבניין ברחוב המעלות בירושלים.
בני-בצלאל: הוצאת ספרים שבראשה עמד יצחק נרקיס והוציאה לאור גלויות וספרים של אמני בצלאל. בין הספרים: "החלוצים, לקט צלליות גזורות בידי מאיר גור-אריה", תרפ"ה (1924); "על אמנות, אמנים ומבקריהם. פתגמים ומכתמים (מאת) בוריס שץ, "בני בצלאל", ירושלים, תרפ"ד; ברוך שץ, חייו ויצירתו, "בני בצלאל", ירושלים, תרפ"ה (1925); "חד גדיא" מאת זאב רבן, תרפ"ו; "ארץ ישראל, 10 תמונות, על ידי זאב רבן" (1931); "בראשית, מחזור צלליות גזורות בידי מ. גור-אריה" (1934); "מנורת החנוכה" מאת מ. נרקיס (1939)
גלוונופלסטיקה: בשנת 1932 הקים שלמה בלנק, כנראה יליד האימפריה הרוסית, בית מלאכה לציפוי מתכות בכסף וזהב וכן "העתקות מנחושת" ב"בצלאל".
גרפיקה בצלאל: בית-ההדפוס שפתח אבל פן במתחם "בתי בצלאל" התבסס על מכונת אופסט שרכש בשנת 1921 בווינה, והגיעו לירושלים בדצמבר של אותה שנה.
זית: "זית" היה בית-המלאכה הראשון שהוקם בשנת 1913 מחוץ לבצלאל, על ידי אליהו אדם, לאחר סגירת מחלקת המסגרות בבצלאל. בית המלאכה מוקם במחנה יהודה ועסק עבודות בעץ זית, מסגרות משובצות ובאטיק על עץ. ב-1916 הוצגו עבודות שלו בניו יורק. בשנת 1921 השתתף בתערוכת מגדל דוד.
י' בן דב. בצלאל ירושלים: בשנת 1912 פתח יעקב בן דב בית הוצאה לאור שעסק בעיקר בהפקת גלויות מנופי הארץ, הכנת שקופיות ל"פנס קסם" וצילום דיוקנאות של ראשי היישוב וצילומי סטודיו. בין העבודות הראשונות סדרת גלויות שיצר שמואל בן דוד ששלבו תצלומים ואיור. בסה"כ הפיק בן דב כשמונה מאות גלויות. תחילה שיווקן באמצעות חברת "הלבנון", ואחר כך באופן עצמאי. בהוצאה זו אף הוציא שישה אלבומים מנופי ההתיישבות ואת האלבום "הגדודים העבריים בארץ ישראל".
כתר או "קבוצת פועלי בצלאל כתר": בראש הקבוצה ענד יהודה שניאור ובין חבריה חנוך דובנא ויחיא אבישי. בשנת 1920 הציגה הקבוצה את עבודותיה בתערוכה בלונדון.
מחשבת: בית מלאכה של אברהם בר-אדון שעסק ביצירת עבודות מתכת בעבודת דמשק, לצד טכניקות אחרות. ב-1916 הציג בר-אדון עבודות שלו ושל אליהו אדם בניו יורק.
מנורה (קבוצה): קבוצה בה היו חברים מאיר גור אריה, שמואל פרסוב וזאב רבן. בין השאר יצרה הקבוצה תבליטים מטרה-קוטה בטכניקה של לחיצה לתבנית, כגון "לוח חד גדיא" (1914).
מנורה (חברה): "מנורה - החברה הארץ-ישראלית הראשונה להוצאת פילם לראינוע" (באנגלית: "The First Palestine Film Co. - MENORAH") היא חברה שהקים יעקב בן דב להפקת סרטי קולנוע, ושפעלה בין השנים 1917–1933. בן דב הפיק מדי שנה סרט תעודי באורך מלא, המבוסס על "יומנים" שסקרו את תולדות היישוב העברי. הראשון מהם היה הסרט "יהודה המשוחררת" (1918). דיווח עיתונאי מציין את השתתפות החברה בתערוכת בצלאל בשנת 1919.
מרבדיה / מרבדיה החדשה: חברת "מרבדיה" נפתחה בפברואר 1921 בשכונת הבוכרים כחברת מניות בהשקעה אמריקאית. היא ייצרה שטיחים בטכניקת קשרים מסורתית על גבי נולים ידניים שהועברו אליה ממחלקת השטיחים של "בצלאל" שנסגרה. דגמים שיוצרו שעוצבו ויוצרו בעבר ב-"בצלאל" כגון "שטיח שיר השירים", "שטיח הר סיני, אשל אברהם וארז הרצל" ואחרים. בנוסף, ייצרה שטיחים מסורתיים בעיצובים שונים. יעקב קנטרוביץ', שהיה בעבר מנהל מחלקת השטיחים ב"בצלאל", הפך המנהל האמנותי וח. איזקסון שימש כמנהל העבודה. בעת פתיחתו הועסקו בו 65 מתלמדות ופועלות צעירות, שהשתכרו 5 לירות בחודש. חלק גדול מן הפועלות היו יתומות, והאחרות היו בנות מהגרים. חלק מהן עבדו מביתן. בשנת 1922 הציגה לראשונה את תוצרתה. בשנת 1923 כבר הייתה החברה בקשיים כספיים בשנת 1924 הוקמה החברה מחדש בשם "מרבדיה החדשה" בעזרת השקעה של אמריקאי מפיטסבורג בשם פרלמן. "מרבדיה החדשה" הציגה את תוצרתה ב"יריד השלישי למזרח הקרוב בתל אביב" (1926), בתערוכת מלאכות הארץ במגדל דוד (1928), ב-"יריד היובל" (1929) של תל אביב.
נצן (קבוצה): קבוצה שעסקה במקשה
קמיע: חיטוב בשנהב ואבן ונוצר בבית המלאכה של משה מורו שפעל ב"בתי בצלאל". בין העבודות שיצר "אליעזר ורבקה" ו-"סביבון מעוטר בדימוי יהודה השבויה ויהודה המשוחררת". בשנת 1921 השתתף בתערוכת המלאכות במגדל דוד. השנהב ממנו יצר יובא לרושלים דרך איטליה. לצד מורו פעל גם בית מלאכה של מרדכי אבניאל.
קרמיקה בצלאל: בית המלאכה של יעקב איזנברג ידוע בעיקר אריחים המעוטרים ועליהם מוטיבים יהודיים וציוניים. בין היתר יצר תמונות אריחים ושלטי רחובות על פי עיצובים של אמני בצלאל, כגון "תפילת הדרך" (1925). בין אלו בולטים האריחים בבית ביאליק, בית ספר אחד העם ועוד. בנוסף, ייצר בית המלאכה גם חפצים מעוטרים נוספים.
רותאלה (שעונים): שווייצרי בשם הנרי ראלסון (Raelson) פתח במאי 1923 בית-מלאכה לשעונים. בתערוכת בצלאל בשנת 1924 הציג שעונים שהורכבו בירושלים מחלקים שיוצרו בשווייץ. בין העובדים ידוע תלמיד בצלאל גדליהו ערמוני. שם בית המלאכה נקרא על שם בנותיו - רות ואלה.
רמון (קבוצה): על חברי הקבוצה נמנו שמואל בן-דוד, ב. אוראל (פייבלזון), צילה לוי, י. ליכטנשטיין, ב. אוראל (פייבלזון)
שושנה: בתערוכת תלמידי בצלאל שנת 1918 הוצגו יצירות רקמה ותחרה שנעשו ע"פ עיצוב של מורי בצלאל בבית המלאכה "שושנה", שמוקם ליד שכונת מאה שערים. ניתן להניח כי הפועלות היו ילדות ונרות צעירות. בשנת 1921 הוצגו עבודות בתערוכה במגדל דוד.
שנהב (קבוצה): קבוצה בהנהגת מאיר גור אריה שעסקה בפיסול ופתוח בשנהב ואבן, וכן הציעה פיתוחים במתכת לדפוס. מפויעה ברשימת בתי המלאכה של "בתערוכת בצלאל" בשנת 1918.
שרא"ר (קבוצה): קבוצת שרא"ר (באנגלית: Shrar), ששמה מבוסס על ראשי תיבות של שמות החברים יהודה שניאור, שלמה רבינוביץ, מרדכי אוסונוביץ ודוד ריבקינד, פעלה מ"בתי בצלאל" ועסקה בעבודת פילגרין, מקשה בכסף ונחושת ובאטיק על מתכת. חלק גדול מעבודותיה, כגון "צלחת המרגלים", התבסס על עיצובים של זאב רבן. חלק מעבודות הקבוצה בוצעו על ידי צורפים תימנים בביתם. לפחות בשני מקרים התעוררה בבצלאל אי נוחות כנגד הקבוצה בשימוש בעבודתם של אמנים לא יהודים בייצור החפצים.
תומר או תמר: יצירת הדפסים משבלונות על בד. הפסיקה פעילותה לפני 1918. בין חברי הקבוצה ראובן ליפשיץ (ליף) ודוד ריבקין. בית מלאכה נוסף לעבודות כאלו היה בבעלות מיכאל פילמוס.
תפאורה: ישראל הירשפלד הקים במהלך שנות ה-20 בית-מלאכה לתפאורות. בית-מלאכה אחר היה של שמואל מלניק.