סומלילנד
מעמדה הבין-לאומי של סומלילנד

המחלוקת בדבר מעמדה הבין-לאומי של סומלילנד היא על הלגיטימיות של הישות המכונה סומלילנד לפעול כמדינה עצמאית בנפרד ממדינת סומליה. סומלילנד מוכרת בימינו מבחינה חוקית ובין-לאומית כמחוז אוטונומי הפועל בתוך הרפובליקה הסומלית, אולם אף לא מדינה אחת בעולם הכירה דה יורה בסומלילנד כמדינה עצמאית, מלבד אתיופיה והרפובליקה הסינית, אשר בעצמה מדינה לא מוכרת.
הזכות להגדרה עצמית של עמים אומנם מעוגנת באמנות רבות ואף בסעיף 2(1) למגילת האו"ם, אך עקרון השלמות הטריטוריאלית הקבוע בסעיף 2(4) למגילת האו"ם לרוב גובר על כך, ואוסר על פגיעה בשלמות הטריטוריאלית של מדינות קיימות לצורך הקמת מדינות חדשות, ואוסר גם על סיפוח שטח ללא הסכמה. בנוסף, הקהילה הבין-לאומית רואה בקיומן של ישויות אלה הפרה של סעיף 4 לאמנת מונטווידאו. האמנה קובעת שהתנאים הבסיסים לקיומה של מדינה ריבונית הם אוכלוסייה קבועה, טריטוריה מוגדרת, ממשלה מתפקדת ויכולת לנהל יחסי חוץ עם מדינות אחרות. דו"ח של נציבות האו"ם לפליטים בנוגע לסומלילנד קבע שיש לה שליטה פונקציונלית על הצבא והמשטרה; קיומם של בתי משפט שאוכפים את החוק; קיומם של מכסים ומיסים בנמלים; שני בתי מחוקקים; חלק מהשרים מנסים לפעול בתחומי אחריותם; לסומלילנד יש מטבע ודרכונים משל עצמה אשר מתקבלים בכמה ממדינות העולם. על אף שנראה שסומלילנד עומדת בארבעת התנאים הבאים לידי ביטוי באמנת מונטווידאו, הגישה הקונסטיטוטיבית מחייבת הכרה של מדינות אחרות כתנאי נוסף לריבונותה של מדינה, וכל עוד אף מדינה לא תכיר בריבונותה של סומלילנד, היא לא תזכה למעמד של מדינה.
כחלק מתפיסה של פתרון בעיית היציבות האזורית תחילה, ארצות הברית והאיחוד האירופי הטילו את האחריות להכרה בסומלילנד על האיחוד האפריקאי (AU), לפני שהם עצמם ישקלו להכיר בה כמדינה. עקב כך, סומלילנד משקיעה בימינו את מירב מאמציה להכרה בין-לאומית באמצעות הכרה על ידי האיחוד האפריקאי. ב-2005 הגישה סומלילנד בקשה לחברות באיחוד האפריקאי, אך עד היום אין כל הכרעה בנושא, וזאת על אף שמשלחת של האיחוד האפריקאי המליצה בשנת 2006 בחיוב על קבלתה סומלילנד לארגון, תוך מציאת פתרון ביניים שיאפשר את חברותה בארגון ללא הכרה בעצמאותה. בשנת 2007 פנתה סומלילנד בבקשה לקבלת מעמד של משקיפה בארגון חבר העמים הבריטי, אך גם בקשה זו טרם נענתה על ידי הארגון. במקביל לכך סומלילנד מנסה לפתח מערכות יחסים בין-לאומיים בניסיון לקבל הכרה, וזאת באמצעות הסכמים שונים כמו הסכמי שיתוף פעולה וסחר עם שכנתה אתיופיה. בנוסף הקימה משרדי קישור באתיופיה, בג'יבוטי, בארצות הברית ובבריטניה. מכיוון שסומלילנד לא זכתה להכרה בין-לאומית, היא חברה בארגון האומות והעמים הלא מיוצגים (UNPO).
בטרם ניסתה לקבל הכרה מהאיחוד האפריקאי, ניסתה סומלילנד לקבל הכרה באמצעות מועצת הביטחון של האו"ם, אך ללא הצלחה. מדיניות מועצת הביטחון של האו"ם העדיפה לפתור את מצב הכאוס בסומליה על ידי תמיכה בממשל מרכזי אחד למדינה, ולכן הכירה רק בממשלת המעבר הזמנית (TFG) כנציגי סומליה באו"ם. על אף היעדר הכרה ממועצת הביטחון, ארגונים שונים מטעם האו"ם פועלים בסומלילנד, למשל נציבות האו"ם לפליטים, ארגון הבריאות העולמי, ארגון המזון העולמי ותוכנית הפיתוח של האו"ם אשר פועלים אל מול גורמים רשמיים בממשלת סומלילנד.
ב-5 בפברואר 2025, נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ הביע נכונות להכיר בעצמאותן של סומלילנד ופונטלנד מסומליה בתמורה לקליטה של פליטים עזתים במסגרת תוכניתו לפינוי מרצון של תושבי רצועת עזה .
בשנים האחרונות מתחילים להישמע קולות נוספים לגבי שינוי במעמדה הבין-לאומי של סומלילנד. כאמור, הממשל בסומלילנד החל לתקשר באופן לא מוכרז עם ממשלות נוספות. ממשלת אתיופיה נחשבת לממשלה המרחיקה ביותר ביחסיה עם סומלילנד ואף הביעה תמיכה במתן עצמאות למדינה, בנימוקים הבאים: ראשית, היותה של סומלילנד מדינה ששואפת לדמוקרטיה, שלווה ואינה מהווה איום. שנית, פיצולה של סומליה יחליש אותה, וכך ביטחונה של אתיופיה גובר. שלישית, אינטרס ביחסים דיפלומטיים בשל רצועת הים הרחבה של סומלילנד. בינתיים, נראה כי אתיופיה מחכה לאישורו של האיחוד האפריקאי, אך היא עשויה להכיר בה באופן עצמאי אם הדבר לא יקרה בשנים הקרובות.
גם מדינות המערב מתחילות להכיר באופן לא פורמלי בהקמתה. דיפלומט בכיר בממשלת צרפת שנפגש עם ראש ממשלת סומלילנד, ציין כי המקרה מזכיר את קבלת עצמאותן של בוסניה והרצגובינה, קרואטיה וסלובניה מיוגוסלביה. במקרה נוסף הצביעה מועצת העיר שפילד בבריטניה באפריל 2014 בעד הכרה בזכות להגדרה עצמית של סומלילנד, אך הכרה זו הייתה טקסית בלבד ולא נשאה שום משקל חוקי. בצעד דומה, כעבור כשנה, הכירה גם מועצת העיר קארדיף בעצמאותה של סומלילנד. עם זאת, ממשלת בריטניה מכירה באופן רשמי בסומלילנד כאזור אוטונומי של סומליה.