stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1852 בארצות הברית
נולדו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
26 בפברואר – ג'ון הארווי קלוג, ממציא הקורנפלקס (נפטר ב-1943)
19 בדצמבר – אלברט אברהם מייקלסון, מודד מהירות האור והאמריקני הראשון שזכה בפרס נובל (נפטר ב-1931)
נפטרו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
29 ביוני – הנרי קליי, סנאטור, מנהיג המפלגה הוויגית, מזכיר המדינה של ארצות הברית ומועמד לנשיאות ארצות הברית (נולד ב-1777)
24 באוקטובר – דניאל ובסטר, מדינאי ונואם אמריקאי בולט (נולד ב-1782)
קרב פייב פורקס
רקע > מערכת אוברלנד והמצב האסטרטגי

באמצע יוני 1864, במפקדתו הסמוכה לקולד הארבור, עמד הגנרל יוליסס גרנט, מפקד צבא האיחוד אשר לחם כנגד צבא הקונפדרציה, בפני דילמה אסטרטגית: תחת שליטתו עמדה ארמיית הפוטומק, בפיקודו של מייג'ור גנרל ג'ורג' מיד, כנגד 66,000 אנשי ארמיית צפון וירג'יניה, בפיקודו של גנרל רוברט אי לי, לאחר מערכה בת חודש של קרבות קשים ועקובים מדם, אשר נקראה מערכת אוברלנד (Overland Campaign). מאז 4 במאי, עת חצו 100,000 אנשיו של מיד את נהר רפידאן מערבית לפרדריקסברג שבווירג'יניה וצעדו דרומה, עמדו שני הצבאות היריבים במגע כמעט קבוע. גרנט ביקש לגבור על כוחות צבא הקונפדרציה באמצעות עדיפותו המספרית של צבאו, אך הגנרל לי הדף בהצלחה את כל הניסיונות לאגפו בסדרה של קרבות: וילדרנס (5–6 במאי), ספוטילבניה (8–21 במאי) וצפון אנה (23–26 במאי). לאחר כל קרב, ניסה גרנט לתמרן את צבאו סביב האגף הימני של צבאו המחופר של לי על מנת לאלצו לנטוש את עמדותיו ולצאת לקרב בשטח פתוח. גנרל לי עצר ניסיונות אלה בהצלחה רבה והמשיך לחצוץ בין צבא האיחוד לבירת הקונפדרציה, ריצ'מונד.
ב-26 במאי 1864 פקד גרנט על ארמיית הפוטומק לצעוד לכיוון דרום-מזרח, לחצות את נהר פמונקי (Pamunkey) ולנוע לכיוון ריצ'מונד. ב-31 במאי הגיעו כוחות החוד של הארמייה אל צומת הדרכים של קולד הארבור, כ-14 ק"מ צפונית-מזרחית לבירת הקונפדרציה. מולם נערכו מבעוד מועד חייליו ותיקי הקרבות של לי בעמדות הגנה חזקות. לאחר כמה ניסיונות עקרים ב-1 וב-2 ביוני, הורה גרנט על מתקפה כללית כנגד קו הביצורים באורך 11 הק"מ של כוחות הקונפדרציה בבוקר 3 ביוני. המתקפה הסתיימה באסון עבור צבא האיחוד, עם כ-6,000 הרוגים ופצועים לעומת כ-1,500 נפגעים בלבד שספגו אנשי צבא הקונפדרציה, אשר הוסיפו לחסום את הדרך לעבר ריצ'מונד. אף על פי כן כבר איבד לי, מקרב וילדרנס ואילך, כ-30,000 איש, אבדות שלא ניתן היה למלא בקלות.
גרנט התחבט בשאלה כיצד להכריע את צבאו של לי ולכבוש את ריצ'מונד באמצעות ארמייה שכבר איבדה כ-55,000 איש מאז חצתה את נהר רפידאן. בנוסף היה על גרנט לקחת בחשבון את המצב הפוליטי בארצו. בשל האבדות הכבדות שנגרמו לצבא הצפון כתוצאה מהטקטיקה בה השתמש גרנט, החל המורל במדינות הצפון לרדת וגברה הביקורת כנגדו על כך שארמיית הפוטומק נמצאת בדיוק באותה נקודה בה עמדה מול ריצ'מונד ב-1862 תחת פיקודו של ג'ורג' מקללן במערכת חצי האי, אך עם שיעור אבדות נמוך בהרבה. לאחר חודש של לחימה נראה היה שניצחון האיחוד עדיין אינו קרוב, והתעורר החשש שציבור הבוחרים הממורמר יביע את מחאתו כנגד הנשיא אברהם לינקולן בבחירות הקרבות.
מן העבר השני, שררה בקרב חיילי ומפקדי הקונפדרציה אופטימיות לנוכח האבדות הכבדות אותן הסבו לצבא האיחוד וההצלחה בהגנה על בירתם. באותו זמן נחסמו גם כוחות נוספים של צבא האיחוד באזור עמק השננדואה ולאורך נהר ג'יימס, דרומית לריצ'מונד. מרבית חיילי צבא הקונפדרציה נותרו במורל גבוה ובטחו ביכולתם לנצח את חיילי האיחוד. עם זאת, היה קיים קושי רק למלא את האבדות בשל המחסור בכוח אדם, ובנוסף איבד לי מספר גדול של קצינים מנוסים מאז החלו הקרבות. לי לא פקפק ביכולתם של חייליו להילחם מאחורי ביצורים אך סיכם כי "יש צורך במשהו נוסף, מעבר להיצמדות לעמדות הגנה". גם לאחר הניצחון בקולד הארבור, היה לי מודאג בשל כוחו של צבא האיחוד, מהלומותיו התכופות של גרנט והאיום המתמשך על ריצ'מונד, והעריך כי אם לא תושמד ארמיית הפוטומק לפני שתגיע אל נהר ג'יימס, תהפוך המערכה למצור שסיומו הוא רק שאלה של זמן.
רקע > גרנט משנה טקטיקה

לאחר קולד הארבור החליט גרנט על שינוי בטקטיקה, ולהתמקד בניסיונות לפגוע בקווי האספקה של הקונפדרציה באזור וירג'יניה במטרה לאלץ את לי לנטוש את עמדותיו בריצ'מונד. גרנט קיווה שפעולה זו תגרום לארמיית צפון וירג'יניה לצאת לשטח פתוח, שם יבוא יתרונו המספרי של צבא האיחוד לידי ביטוי. כצעד ראשון בכיוון זה, אך גם כהסחה לפעולות עתידיות, שלח גרנט ב-7 ביוני את מייג'ור גנרל פיליפ שרידן בראש כוח פרשים בעוצמה של שתי דיוויזיות במטרה לפשוט ולפגוע במסילת הברזל המרכזית של וירג'יניה המובילה אספקה אל ריצ'מונד בשארלוטסוויל. ב-11 ביוני נתקלו אנשיו של שרידן בכוח הפרשים העיקרי של הקונפדרציה כ-40 ק"מ מזרחית לשארלוטסוויל ולאחר קרב תחנת טרוויליאן שנמשך יומיים (ונחשב לקרב הארוך והקטלני ביותר בו השתתפו פרשים בלבד במלחמה), נסוגו מזרחה וחברו בחזרה אל ארמיית הפוטומק, מזרחית לריצ'מונד.
המאמץ העיקרי בתוכנית כלל את חציית הנהר ג'יימס, תוך הטעיית לי אשר ימשיך להחזיק את כוחותיו מצפון לנהר, על ידי ארמיית הפוטומק, חדירה אל תוך דרום וירג'יניה ולכידה מהירה של העיר פיטרסבורג, השוכנת כ-38 ק"מ דרומית לריצ'מונד. פיטרסבורג, שהייתה העיר השביעית בגודלה במדינות הדרום, הייתה מוגנת באותה עת על ידי כוחות קטנים בלבד ושמשה כמרכז תחבורתי חשוב למערכת האספקה של הקונפדרציה בווירג'יניה. שלוחה של מסילת הברזל של הצד הדרומי יצאה מהעיר וחיברה בין פיטרסבורג לסיטי פוינט, כ-16 ק"מ צפונית לה על גדות נהר הג'יימס, וקטע המסילה שיצא מן העיר לכיוון דרום-מזרח חיבר אותה אל נורפוק. מסילת הברזל של הצד הדרומי קישרה גם בין פיטרסבורג ללינצ'בורג, כ-160 ק"מ מערבה, ומשם גם אל אזורי אספקה רחוקים יותר בטנסי. קו מסילת הברזל החיוני בין פיטרסבורג לוולדון קישר את צבאו של לי עם צפון-קרוליינה, ובעיקר עם נמל וילמינגטון, היכן שהסתיימה המסילה. מסילה יחידה קישרה בין פיטרסטבורג לר'יצמונד. אף על פי שהאספקה לריצ'מונד יכלה להגיע לעיר גם דרך מסילת הברזל המרכזית של וירג'יניה ודרך המסילה מדאנוויל, העריך גרנט כי הפגיעה באספקה לריצ'מונד באמצעות כיבוש פיטרסבורג תפגע באופן חמור ביכולתו של צבא הקונפדרציה להתנגד לצבא האיחוד, דבר שיוביל לתבוסתו של לי.
רקע > ניסיונות כיבוש ראשונים והמצור על פיטרסבורג

על אף החששות שחציית נהר ג'יימס תותיר את וושינגטון די. סי. חשופה להתקפה, אישר הנשיא לינקולן את תוכניתו של גרנט. הצעד השלישי בתוכניתו של גרנט בניסיון להבטיח כיבוש מהיר של פיטרסבורג, כלל שימוש בארמיית נהר הג'יימס, בפיקודו של מייג'ור גנרל בנג'מין באטלר. מספר שבועות קודם לכן נחתו 35,000 אנשי הארמייה בחצי האי ברמודה האנדרד (Bermuda Hundred) השוכן בין הנהרות ג'יימס ואפומטוקס דרומית לריצ'מונד, שם קיבלו אספקה באמצעות ספינות צי האיחוד. בנוסף, נחתו כוחותיו של באטלר בסיטי פוינט, בגדתו הנגדית של הנהר ג'יימס. בזמן שתקפה ארמיית הפוטומק את ארמיית צפון וירג'יניה בוילדרנס, הוביל באטלר, שהיה מינוי פוליטי ובעל יכולת צבאית ויוזמה דלים ביותר, 22,000 מאנשיו לעבר פיטרסבורג, זאת בניגוד לפקודות שקיבל לנוע לעבר ריצ'מונד. בסדרה של עימותים מול כוחות נחותים בהרבה במספרם של צבא הקונפדרציה, בפיקודו של מייג'ור גנרל פ.ג.ט. בורגארד, נסוג באטלר מאזור פיטרסבורג, החזיר את חייליו לברמודה האנדרד והורה להם לחפור קו הגנה לרוחבו של חצי האי, מצפון לדרום, ולאחר מכן חדל מכל פעילות התקפית.
ב-9 ביוני ניסה באטלר לכבוש את פיטרסבורג באמצעות כוח בן כ-6,500 איש בפיקודו של מייג'ור גנרל קווינסי גילמור, אך לכוח זה ניתן זמן מועט ביותר להתארגנות להתקפה. מנגד, הצליח כוח מאולתר בן כ-1,000 איש, שהורכב מחיילי הקונפדרציה, אנשי המיליציה של העיר ואזרחים מתנדבים להדוף את התקפת הכוח של גילמור עד שעות אחר הצהריים של אותו יום. התיאום הלקוי בין כוחות האיחוד מנע מתקפה מתואמת ובאטלר החמיץ את ההזדמנות לכבוש את פיטרסבורג לפני שהצליחו שלטונות הקונפדרציה לתגבר את העיר. בתגובה לכישלונו, הדיח באטלר את גילמור מהפיקוד ברגע ששבו אנשיו אל קווי האיחוד.
מערכת פיטרסבורג-ריצ'מונד (המכונה גם המצור על פיטרסבורג) אשר ארכה 292 יום, החלה כאשר עזבו הקורפוסים של ארמיית הפוטומק את קו הביצורים בו החזיקו בקולד הארבור ב-12 ביוני מבלי שנתגלו, נעו במסע מזורז וחצו ב-14 ביוני וב-15 ביוני את נהר ג'יימס, בעזרת סירות וגשר פונטון באורך 640 מטר אותו הקימו במהירות אנשי ההנדסה ביום הקודם, כאשר הם מאיימים על פיטרסבורג. לי למד על תנועת כוחות האיחוד רק ב-13 ביוני, אך לא ידע לאן מועדות פניהם ולכן הציב את אנשיו כדי להגן על המבואות הדרום-מזרחיים של ריצ'מונד, בעוד פרשי צבא האיחוד שנותרו מאחור כהסחה מתעמתים עימם. באותו הזמן שלח לי תגבורת מכוחותיו לעזרת הכוחות המוצבים בעמק השננדואה ומול ברמודה האנדרד, וכתוצאה מכך התייצב מול צבאו של גרנט בכוחות חסרים.
ארמיות צבא האיחוד נכשלו בניסיונן השני לכבוש את פיטרסבורג בין 15 ל-18 ביוני 1864, כאשר עדיין הייתה מוגנת בידי כוחות דלילים יחסית של הקונפדרציה, וכתוצאה מכך נאלץ גנרל גרנט לנהל מלחמת חפירות והתשה שבמהלכה ניסו כוחות האיחוד להחליש את כוחות צבא הקונפדרציה הקטן מהם, להשמיד או להפריע למקורות ולקווי אספקה אל פיטרסבורג וריצ'מונד ולגרום למגינים הנחותים במספרם, אשר הלך והתדלדל ככל שעבר הזמן, למתוח את קווי ההגנה שלהם עד לנקודת שבירה. כוחות צבא הקונפדרציה הצליחו להגן על ריצ'מונד ועל מרכז האספקה וצומת מסילות הברזל החשוב של פיטרסבורג במשך למעלה מתשעה חודשים, כנגד כוח שעלה עליהם במספרו באמצעות אימוץ אסטרטגיה הגנתית, הזזת כוחות מהירה לחזיתות פעילות ושימוש מיומן בחפירות ובביצורי שדה.
רקע > המצב האסטרטגי בפברואר 1865

לאחר קרב האטצ'רס ראן (Battle of Hatcher's Run), שנערך בין 5 ל-7 בפברואר 1865, הגיעו כוחות האיחוד למרחק של כ-5 ק"מ מיעדם, מסילת הצד הדרומי. כוחות הקונפדרציה הצליחו לשמור את קווי התקשורת שלהם מערבה פתוחים, אך קו ההגנה התארך ב-6.4 ק"מ נוספים, ולגנרל לי נותרו רק עתודות מעטות כדי לאייש אותו במידה מספקת. בנוסף, נותרו המחסור באספקה ועריקות חיילים בעיה כרונית, בעוד המצב האסטרטגי מחמיר גם כן. בדצמבר 1864 כבש מייג'ור גנרל ויליאם טקומסה שרמן את סוואנה שבג'ורג'יה ובינואר 1865 נכבשה פורט פישר על ידי כוחותיו של מייג'ור גנרל אלפרד טרי, שניתק את הקונפדרציה מהמוצא לים מהנמל היחיד שעוד נותר לה בוילמינגטון, כאשר העיר עצמה נפלה לידי מייג'ור גנרל ג'ון סקופילד ב-22 בפברואר. ב-17 בפברואר כבש שרמן את בירת דרום קרוליינה, קולומביה, והעלה את בתיה באש. לי ידע כי הצלחות האיחוד בקרוליינות יביא להשמדת הארמייה שלו, אשר נשען על אספקת מזון, מספוא וחומרי לחימה ממדינות אלה, ושאף "לאחד את הארמיות לצבא אחד מכיוון שבנפרד לא היה אף כוח מסוגל להשיג התקדמות". לי הזהיר את נשיא הקונפדרציה ג'ון דייוויס שייתכן ובשל התקדמותו של שרמן ולחצו המתמיד של גרנט יהיה עליהם לנטוש את פיטרסבורג וריצ'מונד.
ב-6 בפברואר מינה דייוויס את לי למפקד העליון של צבא הקונפדרציה, אם כי בשלב זה הייתה יכולתו של האחרון לכוון את כוחותיו מוגבלת. לאחר כשבועיים מינה לי את הגנרל ג'וזף אי. ג'ונסטון (Joseph E. Johnston) למפקד כל כוחות הקונפדרציה בקרוליינות, בעיקר במטרה למנוע משרמן, סקופילד וטרי לאחד את כוחותיהם ולצעוד צפונה כדי לחבור לגרנט. לי החל לשקול את הרעיון של נטישת ריצ'מונד וחבירה אל כוחותיו של ג'ונסטון על מנת להביס את שרמן וגרנט בנפרד.
בתחילת מרץ קיבל לי חדשות רעות נוספות מעמק שננדואה: בקרב ויינסבורו שנערך ב-2 במרץ הביסו כוחותיו של מייג'ור גנרל פיליפ שרידן את צבאו של לוטננט גנרל ג'ובאל ארלי, ניתקו את ריצ'מונד ממקור אספקה חשוב נוסף ושחררו 20,000 חיילים מצבא האיחוד לפעולה כנגד ריצ'מונד. מכיוון שממשלו של דייוויס סירב לנסות להגיע להסדר פוליטי אשר לא יבטיח במסגרתו עצמאות לקונפדרציה, החליט לי לבצע פריצה דרך קווי המצור של צבאו של גרנט. במקביל הזהיר לי את דייוויס שנפילתה של בירת הקונפדרציה הופכת לסבירה עם כל יום שחולף.
רקע > ההתקפה על פורט סטידמן

לי ידע שעמדותיו יהפכו בקרוב לבלתי ניתנות להגנה ושהסיכוי הטוב ביותר להמשיך את המלחמה יהיה שחלק מצבאו יעזוב את גזרת ריצ'מונד-פיטרסבורג, ישיג מזון ואספקה בדאנוויל או בלינצ'בורג שבווירג'יניה ויחבור לצבאו של ג'ונסטון כנגד כוחותיו של ויליאם טקומסה שרמן בצפון-קרוליינה. אם יובס שרמן במהירות, יוכלו כוחות הקונפדרציה לשוב על עקבותיהם ולהתעמת עם גרנט לפני שיספיק לאחד את צבאו עם הראשון. לי החל בהכנות למבצע והודיע לנשיא הקונפדרציה ג'פרסון דייוויס ולשר המלחמה ג'ון ברקינרידג' על מסקנותיו ועל תוכניתו.
בשל לחץ מצידו של ג'פרסון לשמור על כוחו בריצ'מונד וחוסר יכולת לנוע ביעילות בדרכים הבוציות של החורף, קיבל לי את תוכניתו של מייג'ור גנרל ג'ון גורדון לתקוף את מבצר האיחוד בפורט סטידמן, על מנת לשבור את קווי האיחוד מזרחית לפיטרסבורג או לפחות לגרום לגרנט לקצר את קווי ההגנה שלו. אם הייתה התוכנית מצליחה היה לי יכול לקצר את קווי ההגנה שלו עצמו ולשלוח כוח משמעותי כדי לסייע לג'ונסטון.
מתקפת הפתע של גורדון על פורט סטידמן בדמדומי בוקרו של 25 במרץ 1865 כבשה את המבצר, לכדה שלוש סוללות תותחים ויותר מ-500 שבויים והסבה כ-500 נפגעים לכוחות צבא האיחוד. הקורפוס התשיעי בפיקודו של מייג'ור גנרל ג'ון פארק הגיב מייד בהתקפת נגד, לכד מחדש את המבצר והסוללות והכריח את כוחות הקונפדרציה לשוב לעמדותיהם הקודמות, כאשר במספר מקומות אף נסוגו מעמדות ההתרעה הקדמיות שלהם (Picket Line). הקורפוס התשיעי הסב כ-4,000 אבדות, כולל כ-1,000 שבויים, שצבא הקונפדרציה לא היה יכול להרשות לעצמו לספוג.
ניצחון הקורפוסים השני והשישי בשעות אחר הצהריים של 25 במרץ בקרב חוות ג'יימס הביא לתפיסת קווי ההתרעה הקדמיים של הקונפדרציה סמוך לטחנת הרוח של ארמסטרונג והאריכו את קצה הקו השמאלי של האיחוד בכ-400 מטרים נוספים, מה שהביא את הקורפוס השישי למרחק של כ-800 מטרים מקו הביצורים העיקרי של הקונפדרציה. לאור תבוסת כוחותיו בפורט סטידמן ובחוות ג'יימס ידע לי שגרנט יניע את כוחותיו לעבר קו האספקה היחיד שנותר, מסילת הצד הדרומי ודרך הקורות של בוידטון (Boydton Plank Road) מערבית לפיטרסבורג, פעולה שאם תצליח תנתק את כל דרכי הנסיגה מפיטרסבורג ומריצ'מונד.
תחילת מערכת אפומטוקס > פקודותיו של גרנט

ב-24 במרץ, יום לפני מתקפת הקונפדרציה בפורט סטידמן, כבר הכין גרנט תוכנית התקפה אשר נועדה להיפתח ב-29 במרץ 1865. מטרות התוכנית היו משיכת כוחות הקונפדרציה לקרב בשדה הפתוח בו יובסו, קרוב לוודאי, ואם יישארו בעמדות ההגנה שלהם ינתקו כוחות האיחוד את קווי התקשורת, הדרכים ומסילת הברזל שנותרו המובילות אספקה אל פיטרסבורג וריצ'מונד. ב-27 במרץ נפגשו גרנט ושרמן בסיטי פוינט, כאשר האחרון ציין כי כוחותיו יהיו מוכנים להתחיל בתנועתם מצפון קרוליינה לעבר וירג'יניה ב-10 באפריל. שרמן הציע לתקוף את מפגש מסילות הרכבת אשר קישרו בין ריצ'מונד לדאנוויל ובין פיטרסבורג ללינצ'בורג בבורק (Burke), או לחלופין לחבור אל ארמיית הפוטומק כדי לתקוף ישירות את ריצ'מונד. גרנט אישר את תוכניתו של שרמן, אם לא יקבל הוראות חדשות עד למועד תחילת תנועתו, והסביר על תוכנית ההתקפה של 29 במרץ. מכיוון שהעריך שלי ינסה לבצע נסיגה מעמדותיו בחסות החשיכה, ובעיקר לאחר שישמע על תנועת כוחותיו של שרמן, החליט גרנט שלא להמתין ולפתוח במתקפה המתוכננת של 29 במרץ. התקפת הקונפדרציה על פורט סטידמן לא שינתה את תוכניותיו של גרנט; האיחוד לא איבד שטח כתוצאה מקרב זה, לא צמצם את קו ההגנה שלו והאבדות שספג היוו רק אחוז קטן מכוחו.
על פי תוכניתו של גרנט יצא בליל 27 במרץ מפקד ארמיית נהר ג'יימס, גנרל אדוארד אורד, ועימו כוח שכלל שלוש דיוויזיות רגלים ודיוויזיית פרשים מהקורפוסים ה-24 וה-25, אשר החזיקו בעמדות בקו החזית סמוך לריצ'מונד, להחליף את כוחות הקורפוס השני בפיקודו של מייג'ור גנרל אנדרו האמפריז בקצה הדרום-מערבי של קו החזית מול פיטרסבורג לפני שינוע האחרון מערבה. התנועה בוצעה בחשאי ובהצלחה רבה עד כדי כך שרק ב-2 באפריל נודע הדבר לפיקוד צבא הקונפדרציה.
צעד זה שחרר שני קורפוסים מארמיית הפוטומק בפיקודו של ג'ורג' מיד לפעולה התקפית כנגד אגפו הימני של לי וקווי האספקה שלו: הקורפוס השני של האמפריז והקורפוס החמישי בפיקודו של מייג'ור גנרל וורן. גרנט פקד על שני הקורפוסים, בצירוף קורפוס הפרשים של מייג'ור גנרל פיליפ שרידן (שנקראה עדיין ארמיית השננדואה), ותחת פיקודו הכולל של שרידן, לנוע מערבה. כוח הפרשים של שרידן הורכב משתי דיוויזיות בפיקודם של הבריגדיר גנרלים תומאס דבין וג'ורג' ארמסטרונג קסטר (שהיה בעל דרגת ייצוג של מייג'ור גנרל), כאשר בריגדיר גנרל (בעל דרגת ייצוג של מייג'ור גנרל) וסלי מריט שימש כמפקדו הלא-רשמי של הקורפוס, ודיוויזיה נוספת בפיקודו של מייג'ור גנרל ג'ורג' קרוק שהועברה מארמיית הפוטומק. מטרותיו של גרנט לא השתנו, ואף על פי שחשב כי אין זה סביר שצבא הקונפדרציה יתפתה לצאת לקרב בשטח הפתוח, קיבל שרידן הוראה לנוע סביב האגף הימני, בתמיכת הקורפוסים השני והחמישי, אשר יתפסו עמדות באזור בית המשפט של דינווידי. רק אם יישארו כוחות הקונפדרציה בעמדותיהם יהיה על שרידן לתקוף את אזור מסילת הברזל של הצד הדרומי ומסילת הברזל של דאנוויל ולהשמיד את קווי אספקה אלה מערבה ככל האפשר. לאחר ביצוע משימות אלה היה על שרידן לשוב אל פיטרסבורג או לחבור אל שרמן. היו אלה פקודות ראשוניות שעתידות לעבור שינויים ביום שלמחרת.
תחילת מערכת אפומטוקס > פקודותיו של לי

מפקד צבא הקונפדרציה רוברט אי לי, שכבר היה מוטרד מיכולתו של צבאו המוחלש להמשיך ולהגן לאורך זמן על פיטרסבורג וריצ'מונד, הבין שהצלחת האיחוד בקרב פורט סטידמן תעודד את גרנט לבצע מהלך התקפי כנגד אגפו הימני וקווי התקשורת והאספקה שלו. בבוקר 29 במרץ כבר החל לי בהכנות להעביר תגבורת לקצה המערבי של קו ההגנה שלו והחל להקים כוח נייד של כ-10,600 חיילים, מתוכם 5,000 רגלים ו-5,500 פרשים, בפיקודו של מייג'ור גנרל ג'ורג' פיקט, כאשר על הפרשים פיקד מייג'ור גנרל פיציו לי, אחיינו של רוברט אי לי. כוח זה ינוע מעבר לקצה קו ההגנה במטרה להגן על צומת המפתח של פייב פורקס ממנה יוכלו כוחות האיחוד להגיע אל הדרכים ומסילות הברזל שעדיין נותרו פתוחות.
תחילת מערכת אפומטוקס > תנועת כוחות האיחוד

סמוך לעלות השחר של 29 במרץ 1865 החל הקורפוס החמישי בפיקודו של וורן לנוע מערבה מקו החזית, בעוד 9,000 פרשיו של שרידן נעים בנתיב דרומי יותר, לעבר בית המשפט של דינווידי (Dinwiddie Court House). בשל הדרכים הבוציות חל עיכוב בתנועת כוחותיו, ושרידן החליט להשאיר מאחור את עגלות האספקה שלו, תחת שמירה של אחת הדיוויזיות שלו, בעוד השתיים הנותרות יתפסו את אזור בית המשפט. הקורפוס השני בפיקודו של האמפריז, מילא את החלל שנוצר בקו החזית עקב תנועתו של הקורפוס החמישי לעמדתו החדשה. החטיבה ה-1 מהדיויזייה ה-1 בפיקודו של בריגדיר גנרל ג'ושוע צ'מברלין, המשיכה לאחר מכן צפונה על דרך קווייקר לעבר המפגש עם דרך הקורות של בוידטון, סמוך לקו בו החזיקו כוחות הקונפדרציה על דרך וייט אוק.
תחילת מערכת אפומטוקס > קרב חוות לואיס

תנועת החטיבה של צ'מברלין הביאה להתקלות בחטיבות הקונפדרציה בפיקודם של הבריגדיר גנרלים הנרי א. וייס, ויליאם הנרי ואלאס ויאנג מרשל מודי לאורך דרך קווייקר ומעבר לנחל רוואנטי (Rowanty Creek), בחוות לואיס. כוחות הקונפדרציה, שנשלחו על ידי מפקד הקורפוס הרביעי לוטננט גנרל ריצ'רד אנדרסון ומפקד הדיוויזיה בושרוד ג'ונסון כדי להדוף לאחור את כוחות האיחוד, ניהלו קרב התקדמות ונסיגה בשטח פתוח, שבו נפצע צ'מברלין וכמעט נפל בשבי. החטיבה של צ'מברלין תוגברה על ידי סוללה בת ארבעה תותחים ורגימנטים מהחטיבות בפיקודם של אדגר מ. גרגורי ואלפרד פירסון (שזכה במדליית הכבוד על פעולותיו בקרב) והדפו את כוחות הקונפדרציה בחזרה לקו בו החזיקו על דרך וייט אוק. אבדות שני הצדדים היו כמעט שוות: 381 לאיחוד לעומת 371 לקונפדרציה.
לאחר הקרב נעה הדיוויזיה של גריפין במטרה לתפוס את צומת הדרכים של דרך קווייקר ודרך הקורות של בוידטון, סמוך לקצהו המערבי של הקו בו החזיקו כוחות הקונפדרציה בדרך וייט אוק. בשעות אחר הצהריים של 29 במרץ נעו פרשיו של שרידן ותפסו את בית המשפט של דינווידי ללא התנגדות. כוחות האיחוד ניתקו את דרך הקורות של בוידטון בשני מקומות והיו ממוקמים קרוב מספיק ובעמדה חזקה מספיק כדי להניע כוח גדול כנגד האגף הימני של כוחות הקונפדרציה והצומת החיונית של פייב פורקס, אליו שלח לי את הכוח הנייד בפיקודו של פיקט. אם תכבש צומת פייב פורקס, יהיו כוחות האיחוד בעמדה נוחה לתקוף ולנתק את מסילות הברזל היחידות שנותרו פנויות לקיום הקשר לריצ'מונד ולפיטרסבורג.
מעודד מהניצחון בחוות לואיס, ובמקום ניהול קרב או פשיטת פרשים על המסילה והמשך החזקת קו החזית המתוח מול הקונפדרציה, הורה גרנט על הרחבת משימתו של שרידן ופתיחת מבצע התקפי גדול.
תחילת מערכת אפומטוקס > קרב דרך וייט אוק

בבוקרו של 31 במרץ בחן הגנרל לי את קו החזית מול דרך וייט אוק והבחין כי האגף השמאלי של כוחות האיחוד, אותו החזיקה הדיוויזיה של בריגדיר גנרל רומיין איירס, נע לעמדה קדמית מדי והותיר פער בינו ובין כוחות הפרשים הקרובים בבית המשפט של דינווידי. לי פקד על גנרל בושרוד ג'ונסון לתקוף את קו החזית החשוף של האיחוד בכוח של ארבע חטיבות.
בסביבות השעה 10:30 תקפו בו זמנית החטיבות בפיקודם של סמיואל מקגוואן, אפה הונטון ומרטין סנטסל את כוחות הדיוויזיה של איירס ואת הדיוויזיה בפיקודו של קרופורד שהצטרפה לקרב, והדפו את שתי הדיוויזיות של האיחוד מעבר לנחל גרייבלי (Gravelly Run). הדיוויזיה של גריפין, שהייתה פרוסה מדרום לנחל, והארטילריה של הקורפוס החמישי הצליחו לעצור את התקדמות כוחות הקונפדרציה במרחק קצר ממנו, לפני חצייתו. סמוך לקורפוס החמישי, ביצע גנרל האמפריז פעולת הסחה ושלח שתי חטיבות קדימה, שהצליחו להפתיע את כוחות החטיבה של וייז שהחזיקו בעמדות בצידו השמאלי של הקו ולא השתתפו בהתקפה, להדוף אותם לאחור ולקחת בשבי כ-300 איש.
בשעה 14:30 חצו אנשיו של צ'מברלין את נחל גרייבלי הסוער והקר, ובעקבותיהם שאר כוחות הדיוויזיה של גריפין וכוחותיהם המאורגנים מחדש של איירס וקרופורד במערך אשלון. תחת אש כבדה הסתערה החטיבה של צ'מברלין קדימה והדפה את אנשיו של הונטון בחזרה לעבר דרך וייט אוק. כתוצאה מכך נסוגו החטיבות האחרות מחשש שיאוגפו ויושמדו. הקורפוס של וורן החזיק פעם נוספת בקטע מדרך וייט אוק, בין קצה הקו בו החזיקו אנשיו של אנדרסון לאנשיו של פיקט בפייב פורקס, וניתק את הקשר הישיר בין שני הכוחות. האיחוד איבד בקרב דרך וייט אוק 1,407 איש (הרוגים, פצועים ונעדרים - שככל הנראה נפלו בשבי) לעומת כ-800 איש שאיבדה הקונפדרציה.
הקרב > פיקט נסוג לפייב פורקס

כאשר נודע לפיקט על תנועת דיוויזיות הקורפוס החמישי לעבר אגפו בסביבות השעה 22:00 הסיג את כוחותיו כ-3 ק"מ צפונה, לשטח מבוצר בפייב פורקס. חיילי הקונפדרציה החלו בנסיגה בשעה 02:00 והגיעו ליעדם בשעה 05:00, כאשר הפרשים של קסטר בעקבותיהם, אך ללא ניסיון לתקוף. לאחר שהגיע לפייב פורקס בבוקר 1 באפריל, שיער פיקט כי מתארגנת מתקפה של כוחות האיחוד על אגפו השמאלי. לאחר הקרב כתב פיקט כי שלח מברק לגנרל לי ובו ביקש תגבורת ומתקפת הסחה כדי למנוע מכוחותיו להפוך למבודדים בידי אנשיו של שרידן, אשר יפרידו בין עמדתו לקו ההגנה העיקרי בדרך וייט אוק. בנוסף אמר פיקט כי היה פורס את כוחותיו צפונית לנחל האטצ'ר (Hatcher's Run) אם לא היה מקבל את תשובתו של לי:
החזק בפייב פורקס כנגד כל הסיכונים. הגן על הגישה לתחנת הרכבת של פורד ומנע מכוחות האיחוד לפגוע במסילת הצד הדרומי. הצטערתי לשמוע על נסיגת כוחותיך וחוסר יכולתך להחזיק ביתרון אותו השגת.
ההיסטוריון אדוארד ג. לונגאקרה (Edward G. Longacre) מתייחס בביטול למסר ששלח לי כביכול, באומרו שהדיווח עליו נמסר 30 שנה מאוחר יותר מפי אלמנתו של פיקט, שהייתה בעלת נטייה להגזים, לעוות או לזייף את רישומי בעלה. לונגאקרה כותב כי הדיווח של פיקט מציין רק את ההוראה להגן על הדרך המובילה לתחנת פורד ושעותק של המסר עצמו לא נמצא מעולם, נושא שהוזכר גם על ידי ההיסטוריון זוכה פרס פוליצר דגלס סאוט'הול פרימן (Douglas Southall Freeman) ב-1944.
רוברט אי לי ידע, כי אם יכבוש את פייב פורקס יוכל צבא האיחוד להגיע למסילת הצד הדרומי ולמסילה שקישרה בין ריצ'מונד לדאנוויל, לנתק את דרכי האספקה והנסיגה העיקריות אל ומחוץ לריצ'מונד, לנתק את דרכי העגלות לכיוון מערב ולהקיף את נחל האטצ'ר כדי לתקוף את האגף הימני של מערך ההגנה העיקרי בפיטרסבורג. גם אם מיקומה לא היה אידיאלי, היה זה הכרחי להגן על הצומת. פיקט כתב מאוחר יותר כי הניח שלי קיבל את הודעתו ויבצע פעולת הסחה בעודו שולח תגבורת כפי שנתבקש.
הנסיגה האיטית והדרכים הצרות גרמו לכך שאחרוני חיילי הקונפדרציה הגיעו לפייב רק בשעות הבוקר המאוחרת של 1 באפריל. כאשר הגיעו כוחותיו של פיקט לצומת החלו מייד בשיפור הביצורים במקום, ובכלל זה חיזקו את האגף השמאלי של קו ההגנה כנגד תקיפה אפשרית מכיוון זה באמצעות שורת עמדות עומק שנמשכו מצפון לצידן המזרחי של החפירות (Refusal of The Line). בעוד שתשומת לב רבה הוקדשה לאגף השמאלי, לא שופר קו הביצורים באופן ניכר כאשר חזרו כוחותיו של פיקט מבית המשפט של דינווידי. מיקומו של הקו לא נבחר בצורה המיטבית, מכיוון שבמספר מקומות נפרס בשטח נמוך.
הקרב > פריסת כוחות הקונפדרציה

קו ההגנה בפייב פורקס הורכב רק מחומת בולי עץ דקה עם תעלה רדודה מלפניה. פריסת כוחות הקונפדרציה הייתה בעייתית גם כן: הפרשים, בעיקר, הוצבו באזורים מיוערים שאדמתם הוצפה על ידי נחלים, כך שיכלו לנוע לחזית רק בדרך צרה אחת. הארטילריה לא מוקמה כראוי, ובמיוחד הסוללה בת שלושת התותחים של קולונל וילי פגראם, אשר הוצבה במרכזו של הקו. במסגרת ועדת החקירה על פעולותיו של וורן שנערכה 24 שנים מאוחר יותר, העיד פיציו לי כי הקפדה פחותה הוקדשה לפריסת כוחות הקונפדרציה בפייב פורקס, בשל ההנחה שהצומת תותקף בכוחות פרשים בלבד, או שיקבלו סיוע מהקורפוס של אנדרסון לאחר שיעזבו כוחות הרגלים של האיחוד את עמדותיהם בדרך וייט אוק כדי לתגבר את שרידן. ההיסטוריון אד בירס כתב שאו שפיציו לי ופיקט לא ידעו על תוצאות קרב דרך וייט אוק או שלא היו מודעים למשמעות נוכחותו של הקורפוס החמישי בקרבתם. שתי חטיבות מהדיוויזיה היחידה של אנדרסון כבר הצטרפו לכוח של פיקט והכוחות הנותרים בדרך וייט אוק נחלשו ונותקו מכיוון מערב לאחר קרב זה. גנרל לי החליט שלא לשלוח תגבורת לפיקט מכיוון שלא היה מודע לחומרת האיום מולו ניצב הכוח של פיקט.
קו ההגנה של פיקט נחפר צפונית ולאורך דרך וייט אוק עם עמדות עומק באגף שמאל ונמשך לאורך 2.82 ק"מ, בצורה שווה משני צידי צומת הדרכים של וייט אוק, בית המשפט של דינווידי (או דרך פורד אשר נמשכה צפונה) וסקוט. פיקט מיקם את כוח הפרשים בפיקודו של ויליאם לי בצידו הימני של הקו, כאשר החטיבה של רופוס קליי בארינג'ר שומרת על האגף בצידה המערבי של חוות גיליאם (Gilliam's farm). מימין לשמאל הוחזק הקו על ידי החטיבות של בריגדיר גנרל מונטגומרי קורס, קולונל רוברט מאיו (אשר החליף את ויליאם טרי שנפצע בקרב קודם לכן) והבריגדיר גנרלים ג'ורג' סטיוארט ויליאם הנרי ואלאס ומאט רנסום. באגף שמאל נפרס רגימנט הפרשים השמיני מווירג'יניה מהדיוויזיה של תומאס מנפורד, ומזרחית לו התמקמה החטיבה המוחלשת של הגנרל הצעיר ביותר בשורות הקונפדרציה, בריגדיר גנרל ויליאם פול רוברטס. יחידה קטנה זו, שהורכבה מרגימנט אחד ומגדוד בודד, הופקדה על החזקת קו באורך 6.4 ק"מ בין הקו שהחזיקו כוחותיו של פיקט ובין מערך ההגנה העיקרי של צבא הקונפדרציה בצומת הדרכים של קלייבורן ווייט אוק. שאר הדיוויזיה של מנפורד נפרסה על דרך פורד, מאחורי מרכז קו ההגנה של פייב פורקס. שלושה מתוך ששת התותחים של קולונל וילי פגראם נפרסו לאורך הקו, במקומות בהם נמצאו שדות אש מתאימים באזור המיוער, והשלושה הנותרים הרכיבו סוללה בצומת פייב פורקס. ארבעת התותחים מהגדוד של מייג'ור ויליאם מק'גרגור מוקמו באגף הימני. דיוויזיית הפרשים של תומאס ל. רוסר נשמרה מאחור כעתודה ושמרה על שיירת עגלות האספקה צפונית לנחל האטצ'ר. רוסר נזכר מאוחר יותר כי ביקש משימה זו מכיוון שסוסיו היו מותשים ונזקקו לטיפול.