stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרניולה
החלוקה הגאוגרפית של קרניולה

שטח הדוכסות קרניולה עבר במהלך ההיסטוריה שינויים תכופים.
בימי שיא ההתרחבות של קרניולה או קריינה השתייכו אליה חלקים מהחוף של טרייסט, צפון איסטריה ואפילו קסטב, קלאנה ופיומה (רייקה). חלוקתה לתת אזורים נדרשה על ידי היבטים מנהליים-טכניים וצבאיים.
יאנז וייקרד ולבזור (1641–1693), מחבר הספר "תהילת הדוכסות קרניולה" מנה חמישה תת-אזורים:
קרניולה העליונה (Oberkrain) השתרעה במערב לאורך קו וייסנפלס (Fusine in Valromana) בגבול עם קרינתיה דרך האגם בוחין (ווכיין), לאורך האלפים היוליאנים עד אידריה ומשם עד ליובליאניצה ולליובליאנה. בצפון גבלה עם קרינתיה ובמזרח עם שטיריה התחתונה. הגבול עם קרניולה התחתונה במזרח צוין על ידי נהר ליובליאניצה ובצפון על ידי סאווה. במרכזה היו הערים קמניק (שטיין) וקראן (קריינבורג). נוף האזור מוטבע על ידי הרי האלפים - האלפים של קמניק, קרוונקה, האלפים היוליאנים והעמק שוורצטל.
קרניולה התחתונה (Unterkrain) גבלה במערב עם ליובליאניצה והשתרעה מזרחית בין סאווה בצפון לגורק (קרקה) בדרום בצורת טריז עד לשפך הגורק בסאווה. היישובים הגדולים בה היו נובו מסטו (רודולפסוורט), ליטיה (ליטאי), שמארטנו פרי ליטי (סנט מרטין), שנטוויד (סנט פייט) בקרבת המנזר סטיצ'נה (זיטיך), טרבנייה (טרפן) ווישנייה גורה (וייכסלברג). לקרניולה התחתונה משייכים לפעמים גם את בלה קריינה (קרניולה הלבנה).
קרניולה המרכזית (Mitterkrain) שוכנת בין הנהרות קרקה (גורק) וקולפה. מבחינים בה את האזורים מסביב למטליקה (מטלינג), צ'רנומל (צ'רנמבל), קוצ'בייה (גוטשה) וכן צרקניצה (צירקניץ) עם האגם צרקנישקו (צירקניץ). מערבית מגיעה קרניולה המרכזית עד לקו פוליאנה (פלאנדט), טוריאק (אאורשפרג), דוברפוליה (גואטנפלד), אורטנק (אוטרנג), ריבניצה (רייפניץ), קוצ'ביה (גוטשה), קוסטל עד קולפה. בשלב מאוחר יותר הייתה קרניולה המרכזית לחלק מקרניולה התחתונה.
קרניולה הפנימית (Innerkrain) עם חבלי הקראס של יערות רטנוב (Trnovski gozd) ויער הרושיצה (יער האגסים Birnbaum) והערים אידריה ופוסטוינה (אדלסברג) נעצרת צפונית בגבול עם קרניולה העליונה ומזרחית בגבול עם קרניולה המרכזית.
הגבול המערבי משתרע דרומית מאידריה לדואינו (טיביין), יוצר קשת בסביבות טריאסט ופונה מזרחה עד שקוציאן (סנט קנציאן), אחר כך לאורך הנהר רקה דרך גוטניק (גואטנג) ויבלניצה ומשם עד לנהר קופה.
איסטריה. בנוגע לאזור זה כתב ולוואזור "באיסטריה, שהיא החלק החמישי של חבל קרניולה, חיים תושבים משני סוגים, דהיינו יוצאי פיומה או רייקה, דלמטיים וליבורנים מחד, ואיסטרים מקוריים מאידך". החל של איסטריה המשתייך לקרניולה, גובל בצפון עם קרניולה הפנימית. ממערב הגבול עובר מדרום לשקוציאן דרך טיניאן (קרסטברג, אנטיניאנה), ומשם ביער בנט פטר ושומי, לכיוון מזרח דרך פאצין (מיטרבורג), ברשץ, לובראן, וולוסקו ועד לרייקה }פיומה). משם פונה הגבול צפונית לאורך הנהר רייצ'ינה (פיומארה) עד לנהר קולפה.
ההבדלים בין חבלי ארץ אלה באים לידי ביטוי גם במנהגים וגם בניבי השפה הסלובנית.
גורנסקה = קרניולה העליונה
נפת קראן (קריינבורג)
חלק מנפת ליובליאנה
נורטרנסקה = קרניולה הפנימית
האזור מסביב לפוסטוינה (אדלגסורג, פוסטומיה)
דולנסקה - קרניולה התחתונה
החלק הדרומי של נפת ליובליאנה
נובו מסטו (רודולפזסוורט)
קוצ'ביה (גוטשה)
קרשקו (גורקפלד)
כמו כן, האזור מדרום-מערב להרי ז'ומבראק (הרי אוזקוקן)
בלה קריינה:
3 קהילות:
מטליקה (מטלינג)
צ'רנומל (צ'רנמבל)
סמיץ'
היסטוריה > היסטוריה מוקדמת

בימי הקדם היה האזור חלק מהפרובינקיה הרומית פאנוניה. בתקופת נדידת העמים מעבר יער האגסים (חרושקה) היווה תחנה חשובה בדרכם של בשבטים הגרמאניים אל איטליה. הלונגוברדים התיישבו קודם באזור הזה.
אחרי פלישתם לאיטליה בשנת 568 האזור יושב על ידי הסלאבים האלפינים. במאה השמינית יחד עם קרינתיה, cao קרנטניה סופח האזור לבוואריה והיה חלק מהאימפריה הפרנקית. קרל הגדול החליט שמרכז השלטון של האזור יהיה בפריולי.
היסטוריה > המרקיזות קרניולה (קריין)

האזור שצוין לראשונה תחת השם קרניולה (קריין) היה בשנים 976–1040 מאוחד עם דוכסות קרינתיה, חלק מהאימפריה הרומית הקדושה. החל משנת 973 מרכז השלטון המלכותי המקומי הייתה תחילה באקווילאה. בהמשך התארגן האזור ב-1040 כמארקה או מרקיזות נפרדת בהנהגת מרקיז או מרקגראף.
המארקה קרניולה כללה אז את קרניולה העליונה של ימינו, לרבות עיר הבירה קריינבורג (קראן) שבה ישב המרקגרף, כמו כן הריבוע לייבך (ליובליאנה) ועוד אזור בצורת טריז שגבולותיו היו סנט מראין (שמאריה), גרוסלאסיץ' (וליקה לאשצ'ה) ויערות גוטשר (קוצ'בסקי רוג), במערב - לאס (לוז'), צירקניץ (צרקניצה) ואלבן (פלנינה). באמצע המאה ה-16 השתייכה העיירה המבוצרת של קריינבורג ליוהאן פון קיסל וכונתה בהמשך קיזלשטיין.
אחרי היפרדותה מקרינתיה ב-1040, שמרה קרניולה יחסים הדוקים עם המרקיזות זאן (או של סאווה - סאווינסקה קריינה) ועם איסטריה.
גבולותיה עברו שינויים תכופים. המרקגרפים האוטונומיים הראשונים שלה היו הרוזנים הבווארים זמפט-אברסברג שתבעו החל משנת 1036 את הבעלות גם על החלקים מדרום לסאווה של המארק זאן המיושבים על ידי סלאבים. ב-1058 עלה על כס המרקיזות אולריך מוויימאר-אורלמינדה, שהיה קודם המרקגרף באיסטריה. ב-1063 הוא סיפח על חשבון הקרואטים רצועה צרה בקצה הצפוני של החוף הדלמטי עם החלק הצפוני של מפרץ קוורנר, המפרץ של פיומה-רייקה. רצועה זו שבין רייקה לברשץ קיבלה את השם "מראניה".
החל משנת 1077 שלטון הרוזנים מווימאר הוחלף על ידי בפטריארכים מאקווילאה. הם נותרו רשמית מרקגרפים של קרניולה עד שנת 1282. החל מ-1086 על השלטון בפועל התחרו כמה הפקידים הבכירים וכמה משפחות שועים: בני אפנשטיינר, הרוזנים אנדכס-מראן, בני וייכסלברג, והרוזנים מגוריציה. הבנברגר האחרון, פרידריך השני של אוסטריה, התחתן ב-1229 עם אגנס לבית אנדכס ומראניה וקנה את האחוזות הבישופיות בפרייזינג. באותה תקופה עוד משפחת אצילים - בני שפאנהיימר - הייתה פעילה במאבקי הכוח במרקיזות.
היסטוריה > דוכסות קרניולה

אוטוקר הובס על ידי הקיסר רודולף הראשון ובמפגש באאוגסבורג בשנת 1282 הוא העביר את החבל בירושה לבניו, אלברכט ורודולף. עם זאת החבל הוחכר למיינהרד, הרוזן של גוריציה-טירול. גם הדוכס היינריך של קרינתיה, לימים מלך בוהמיה, טען לזכויות על האזור, בזמן שדוכסי אוסטריה שראו עצמם כיורשי כתר בוהמיה, שאפו גם הם לבעלות עליו. כשמת היינריך בשנת 1335, ויתר מלך בוהמיה, יאן העיוור, על דרישותיו לגבי קרניולה ודוכס אוסטריה, אלברכט, זכה לקבל את החבל. ב-1364 הפך אותה הדוכס רודולף הרביעי של אוסטריה לדוכסות. מאוחר יותר, איחד הקיסר פרידריך השלישי את קרניולה העליונה, התחתונה והמרכזית, את מטליקה ופיבקה לדוכסות אחת. איחוד כל חלקי החבל הושלם בשנת 1607.
היסטוריה > הכיבוש הצרפתי

בשנת 1797 ושוב בשנים 1805–1806 נכבשה קרניולה על ידי הכוחות הצרפתים - קודם של הרפובליקה הצרפתית, ואחר כך של האימפריה של נפוליאון.
לפי חוזה וינה, הפכה קרניולה עד שנת 1813 לחלק מהחבלים האיליריים של צרפת (1809–1814) שבירתם ליובליאנה. תבוסתו של נפוליאון החזירה את קרניולה, בגבולות נרחבים, לקיסר פרנץ הראשון של אוסטריה. גבולות קרניולה נקבעו מחדש על ידי קונגרס וינה בשנת 1815. בשנים 1816–1849 הייתה קרניולה חלק מממלכת איליריה עם עיר הבירה לייבאך = לובליאנה, במסגרת האימפריה האוסטרית.
היסטוריה > השלטון האוסטרי

האימפריה האוסטרית ביטלה את ממלכת איליריה בשנת 1849 וארגנה את שטח קרניולה כדוכסות קרניולה החל משנת 1860. היא הפכה החל משנת 1867 לחלק מארץ הכתר ציסלייטניה (האימפריה האוסטרית) במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית. בצפון היא גבלה עם קרינתיה, בצפון-מזרח עם שטיריה, בדרום-מזרח ודרום עם קראטיה ובמערב עם טריאסט, גוריציה ואיסטריה. שטחה היה 3857 קמ"ר ומספר תושביה 510,000.
עיר הבירה הייתה לייבאך (לובליאנה), מושב של נסיך-בישוף, עם אוכלוסייה של 40,000 תושבים.
קרניולה חולקה לקרניולה עליונה (גורנסקה), קרניולה תחתונה (דולנסקה) וקרניולה פנימית (נוטראנסקה). מבחינה מנהלית חולקה הדוכסות ל-11 מחוזות עם 359 מועצות מקומיות. המחוזות היו קאמניק, קראן, רדובליצה, אזור לובליאנה, לוגאטץ, פוסטויה, ליטיה, קרסקו, נובו מסטו, צרנומל וגוטשה או קוצביה.
הדוכסות הוקמה מחדש בצו ב-20 בדצמבר 1860 ובצו קיסרי ב-26 בפברואר 1861 ששונה על ידי חוק ב-21 בדצמבר 1867 שהעניק סמכות לפרלמנט מקומי לחוקק חוקים שאינם מעניינה של הדיאטה הקיסרית. קרניולה הייתה מיוצגת בדיאטה הקיסרית על ידי 11 נציגים, מתוכם שניים נבחרים על ידי בעלי האחוזות, שלושה על ידי הערים והאיגודים המסחריים ותעשייתיים, חמישה על ידי מועצות הכפרים, ואחד על ידי ציבור מצביעים של גברים מעל גיל 24 בעלי זכות הצבעה. הפרלמנט הקרניולי כלל בית אחד בעל 37 נציגים, בהם הנסיך-בישוף כחבר ex-ufficio. הפרלמנט כונס על ידי הקיסר ובראשו עמד המושל. בעלי האחוזות בחרו עשרה נציגים, הערים - שמונה, איגודי המסחר והתעשייה - שניים ומועצות הכפרים - שישה עשר.
בשנת 1907 הונהג במקום הכללים האלה הצבעה כללית ושוויונית של כל הגברים.
הפרלמנט הקרניולי עסק בחוקים בנוגע לחקלאות, למוסדות הציבוריים ומוסדות הרווחה, ניהול הכפרים, הכנסיות ובתי הספר, התחבורה ואחסון החיילים בימי מלחמה ותמרונים וכו'. תקציב החבל בשנת 1901 היה 3,573,280 כתרים (714,656$).
היסטוריה > במאה ה-20

בשנת 1918 עם התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית הפסיקה הדוכסות להתקיים ושטחה הפכה לחלק ממדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים שנכללה לתוך ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים, שנודע החל משנת 1929 ועד 1945 כממלכת יוגוסלביה. בשנת 1920 החלק המערבי של הדוכסות לשעבר, עם הערים פוסטוינה (פוסטומיה), אילירסקה ביסטריצה, אידריה ושטוריה (איידובשצ'ינה) סופחו לממלכת איטליה.
החל מ-1945 עם הדחת המונרכיה הפכה קרניולה לחלק מרפובליקה העממית סלובניה, חלק מהרפובליקה הפדרלית העממית של יוגוסלביה (החל מ-1963 - סוציאליסטית). ב-1947 הוחזרו למדינה זו השטחים שאיבדה קרניולה בשנת 1920 לטובת איטליה.
בשנת 1991 עם הכרזת עצמאות סלובניה הפכה קרניולה לחלק מהרפובליקה הסלובנית העצמאית.
סוריצה בקרניולה העליונה/צארץ
סווטי רוק בגבעות הדרומיות של קרניולה התחתונה
קולפה - בקרניולה הלבנה
קרניולה הלבנה
הערות שוליים

↑  ויקיטקסט - ברית לונדון, בתרגום לספרדית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4032741-3  LCCN: no2006109078  NKC: ge130857  VIAF: 135241782   WorldCat (עם VIAF): 135241782 
החלוקה ההיסטורית של קרניולה: 2a = קרניולה העליונה; 2b = קרניולה הפנימית; 2c = קרניולה התחתונה וקרניולה הלבנה; במפה נראים גם האזורים ההיסטוריים הנוספים של סלובניה: 1 = החוף (פרמורסקה); 3 = קרינתיה; 4 = שטיריה; 5 = פרקמוריה
סמל דוכסות קרניולה
שאשקה

שאשקה (בהונגרית: Sáska) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם בשאשקה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 295 תושבים, ובשנת 2020 רק 270 תושבים.
יהודי שאשקה

בשאשקה חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 7 |  |
| 1880 | 18 | 535 |
| 1910 | 9 |  |
| 1920 | 3 |  |
| 1941 | 5 | 533 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז וספרם |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | וספרם  |  |
| ערים |  אייקה •  בדצ'ונטומאי •  בלטונאלמאדי •  בלטונפירד •  בלטונפיזפה •  בלטונקנשה •  ברהידה •  דווצ'ר •  הרנד •  פאפא •  שימג •  טפולצה •  וארפלוטה •  זירץ |  |
| כפרים | סנטגאל • נמשסאלוק • יאשד • אשקי • אשי • פטפירדה • טש • וילוניה • צ'הבאניה • פרקשגייפי • הלימבה • קישלד • מגיארפולאן • ניראד • אץ' • סץ • אורקוט • וארושלד • אדוריאנהאזה • אגראליה • אפאצטורנה • בורסרצ'ק • צ'גלה • דברון • דובה • איסקאז • קמונד • קרקוסרצ'ק • קרטה • קישברז'ן • קישצ'ס • קישפיריט • קישסלש • קולונטאר • נגיאלאשון • נג'פיריט • נוסלופ • אורוסי • פוסטמישקה • שומלוינה • שומלוסלש • שומלובאשארהיי • שומלובצ'ה •  ויד • טישקוואר • אברהאמהג' • בדצ'ונטרדמיץ • בלטונאדריץ' • בלטונהניה • בלטונרנדש • גיולקסי • הגיישד • הג'מגש • קפולץ' • קאפטלנטוטי • קקוט • קישפאטי • קוואגוארש • קוושקאל • לשנצפלו • לשנצאישטוואנד • לשנצטומאי • מונושטורפאטי • נמשוויטה • רפושקה • רוופילפ • שלפלד • שאשקה • סנטבקאלה • סיגליגט • טליאנדרגד • אוז'ה • ויגאנטפטנד • זלהלאפ • בלטונאקרטיה • בלטונקנשה • בלטונפיזפה • צא'יאג • פלשארש • קיראיסנטאישטוואן • טיהאן • קינגש • ליטר • פפקסי • אלשוארש • אסופה • בלטונאקלי • בלטונצ'יצ'ו •  בלטונספזד • בלטונסלש • בלטונאודווארי • צ'ופק • לובאש • מונוסלו • אובודוואר • ארוונייש • פלוזנק • פצ'יי • סנטאנטלפה • סנטיאקבפה • טגיון • ואסוי • זאנקה • באנד • אפלן • היימאשקר • הארשקוט • הרנד • הידגקוט • מארקו • מנצ'היי • נג'וואז'ון • נמשוואמוש • פולה • שוי • סנטקיראיסבדיה • טוטוואז'ון • וספרמפאיס • ורשטו • אדאסטוול • בקוניאקו • בקונקופאן • בקונפלשקה • בקונשאג • בקונסנטאיוואן • בקונסיץ' • בקונטמאשי • בב • בקאש • צ'וט • דאקה • דברנטה • אג'האזשקסה • גנה • גצ'ה • גיץ • הומוקבדגה • קמנשהגייס • קמנשסנטפטר • קופ • קילשווט • לובאספטונה • מגיארגנץ' • מלומשוק • מרצלגרגיי • מרצלטה • מזלק • מיהאיהאזה • נג'אצ'אד • נג'דם • נג'גיימוט • נג'טבל • נמשגרז'ן • נמטבאניה • נוראפ • ניאראד • פאפדרשקה • פאפקובאצ'י • פאפשלמון • פאפטסר • טקאצ'י • אוגוד • ואניולה • וארקסה • וסר • וינאר • בז'י • בודורפה • צ'אברנדק • דברונץ • גוגאנפה • גייפיקאיאן • הטייפה • הוסטוט • קאפטלנפה • מגייר • נמשהן • ריגאץ' • שימגפראגה • סנטאימרפלווה • אוק • וספרמגלשה • זלארדד • זלגיימרה • זלמגייש • זלסגוואר • בקונבל • בקונאנה • בקוניאוסלופ • בקונסנטקיראי • בורזוואר • צ'סנק • צ'טן • דודר • לוקוט • נגייסטרגאר • אולספלו • פנזשגיור • פורווה • סאפאר |  |
| יישובים בנפת טפולצה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | טפולצה • אברהאמהג' • בדצ'ונטומאי • בדצ'ונטרדמיץ • בלטונאדריץ' • בלטונהניה • בלטונרנדש  • גיולקסי • הגיישד • הג'מגש • קפולץ' • קאפטלנטוטי • קקוט • קישפאטי • קוואגוארש • קוושקאל • לשנצפלו • לשנצאישטוואנד • לשנצטומאי • מינדסנטקאלה • מונושטורפאטי • נמשגולאץ' • נמשוויטה • רפושקה • רוופילפ • שלפלד • שאשקה • סנטבקאלה • סיגליגט • טליאנדרגד • אוז'ה • ויגאנטפטנד • זלהלאפ |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 316747484   WorldCat (עם VIAF): 316747484 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רסמוס ראסק

| --- | --- |

 לידה:  22 בנובמבר 1787 Brændekilde, דנמרק 
 פטירה:  14 בנובמבר 1832 (בגיל 44) קופנהגן, דנמרק 
 ענף מדעי:  לימודי התרבות הגרמנית, Germanic philology, בלשנות, מזרחנות, Slavic philology 
 מקום קבורה:  בית הקברות אסיסטנס 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קופנהגן 
 מוסדות:  אוניברסיטת קופנהגן 
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
רסמוס כריסטיאן ראסק (בדנית: Rasmus Kristian Rask;‏ 22 בנובמבר 1787 – 14 בנובמבר 1832) היה בלשן דני.
ביוגרפיה

ב-1808 נסע ראסק לקופנהגן, בירת דנמרק, כדי ללמוד באוניברסיטת קופנהגן. תחילה הוא למד תאולוגיה, אך לאחר מכן הוא עבר ללמוד בלשנות. ב-1818 עזב ראסק את דנמרק כדי ללמוד על השפות ההודו-אירופיות. במהלך מסעו ביקר ראסק בהודו, בסרי לנקה ובאיראן. ראסק שב לדנמרק רק ב-1823, ושם הוא נשאר עד מותו ב-1832. הלה כיהן כפרופסור באוניברסיטת קופנהגן. ראסק היה, בין השאר, הראשון שגילה את מעתק ההגאים בשפות גרמאניות שנקרא בשם חוק גרים. החוק נקרא בדיעבד על שם יעקוב גרים, אחד מהאחים גרים, שגילה את אותו מעתק הגאים כמה שנים אחרי ראסק.
הערות שוליים

↑  Rasmus Rask, באתר "Lexox" (בדנית)
↑  Hermann Collitz, A Century of Grimm's Law, Language, Vol. 2, No. 3, September 1926, in JSTOR
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272637605171  PLWABN: 9812214053905606  BIBSYS: 90085445  BNE: XX1581367  BnF: cb12514995g (data)  BPN: 63189722  CiNii: DA07523856  GND: 118598341  ISNI: 0000 0001 2100 6864  LCCN: n85061507  LNB: 000018472  NKC: mub2016910196  NLA: 35789655  NLG: 246203  NTA: 069402043  RERO: 02-A003728007  SELIBR: 301856  SNAC: w6zg6qkx  SUDOC: 034389547  Trove: 1088786  VcBA: 495/164576  VIAF: 37024634   WorldCat (עם VIAF): 37024634
שווה לך

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  פרופסור דן אריאלי
 איורים:  מאט ר' טראוור
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פסיכולוגיה יישומית
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2016
 מספר עמודים:  152
 עורך:  דב איכנולד
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת ידיעות ספרים
 תאריך:  2018
 תרגום:  גיא הרלינג-פישר
 סדרה
 סדרת ספרים:  "TED Books"
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  004758239
שווה לך הוא ספר מאת פרופסור דן אריאלי העוסק בניתוח גורמי המוטיבציה האנושית.
הספר יצא לאור באנגלית בשנת 2016, בשם Payoff: The Hidden Logic That Shapes Our Motivations. בשנת 2018 יצאה לאור המהדורה בעברית בהוצאת ידיעות ספרים.
הספר

הספר מורכב מארבעה חלקים, אשר כל אחד מהם בוחן היבט שונה בגורמים למוטיבציה או להיעדר-מוטיבציה:
"איך להרוס מוטיבציה או: העבודה כבית כלא" - מנתח את השגיאות של מעסיקים שגורמים לדיכוי המוטיבציה של העובדים שלהם.
"כמה כיף ליצור משהו (ואפילו רק לחשוב שיצרנו משהו)" עוסק בחשיבות תחושת ה'יצירה' עבור הגברת המוטיבציה.
"כסף ממאדים, פיצה מנוגה ומחמאות מצדק" - מנתץ סטיגמות על כוח הדרבון הכספי.
על מוות, מערכות יחסים ומשמעות" - בוחן את כוחה המופלא של האהבה כיוצרת וכמעצימה מוטיבציה.
כל אחד מהפרקים כולל מחקרים ותרגילים מחשבתיים על השפעת אותן גורמים על הגברת מוטיבציה או דיכויה, לצד אנקדוטות מחייו של המחבר המתכתבים עם אותן נקודות. בפרק השלישי לדוגמה, אחד המחקרים המרכזיים הוא מחקר מיוחד עבור הספר שנערך בחברת אינטל ישראל ובו נבדק באופן אמפירי מה מגביר לאורך זמן את פריון העבודה: בונוס כספי, מנת פיצה או מחמאה כנה.
בנוסף הספר כולל מבוא בו מספר המחבר כיצד טראומה שעבר כנער הובילה אותו לחקור ולהבין את תחום המוטיבציה, ואחרית דבר בה מוסבר כי התובנות הרבות אינם מתיימרות להקיף את תחום המוטיבציה במלואו, אלא רק חלק קטן ממנו.
ליאת נטוביץ-קושיצקי כתבה בביקורת על הספר:
”ספריו של אריאלי הם רבי מכר, וניכר שהוא עלה על הנוסחה המנצחת: שילוב של מחקרים פסיכולוגיים, דוגמאות מחברות הייטק מפורסמות, וגם סיפורים אישיים. תיאוריות מורכבות מוגשות בקלילות נוחה לעיכול... תובנות מנוסחות באלגנטיות ומשולבות באנקדוטות מעניינות... ההישג של אריאלי אם כך הוא בעיקר בהנגשת מחקריו הפסיכולוגיים ובחיבורם למציאות היומיומית”.
עידן בכור כתב בביקורת על הספר:
”ספר קצר ורהוט אשר כתוב "בגובה העיניים", משלב שפע דוגמאות מחיי המחבר ואחרים ומציג את מכלול הגורמים המסייעים לנו לרתום ולהניע בהצלחה קהלים קיימים וחדשים - בעבודה ומחוצה לה”
הערות שוליים

↑  ליאת נטוביץ-קושיצקי, ‏סקירת הספר, השילוח, גיליון 16, אוקטובר 2019
↑  עידן בכור, "האתגר: לרתום ולהניע לפעולה - את עצמנו ואחרים" Managing By The Book, ספטמבר 2018
רסן הסוררת

רסן מהמאה ה-18
רסן הסוררת (באנגלית: Scold's bridle) היה אמצעי ענישה ששימש לעינוי והשפלה פומבית בשלהי ימי הביניים. הרסן הוא מסכת ברזל שהולבשה על ראשה של הקרבן וכללה לשונית ממתכת שהוחדרה לפיה כשהיא נלחצת על לשונה ומונעת ממנה אפשרות דיבור. לעיתים הלשונית הכילה גם קוצים ממתכת שהיו גורמים לפציעת הלשון כשהאישה ניסתה לדבר.
השימוש המתועד הראשון ברסן הסוררת נעשה בסקוטלנד בשנת 1567. גם באנגליה השתמשו בו כאמצעי ענישה כלפי "נשות מדנים ציבוריות", אך ככל הנראה לא היה מדובר בענישה חוקית[דרוש מקור]. בסקוטלנד בתי משפט פיאודליים ובתי דין כנסייתיים השתמשו בו בעיקר כאמצעי ענישה של נשים שנחשבו פטפטניות, גסות, וכחניות, או חצופות יתר על המידה[דרוש מקור].
במאות ה-16 וה-17 רווח אמצעי ענישה זה בסקוטלנד ובאנגליה. בדרך כלל נענשו בעונש זה נשים מהמעמדות הנמוכים ולעיתים קרובות נשים שהואשמו בכישוף.[דרוש מקור] רסן הסוררת היה מולבש על ראשה של הקורבן, והיא הייתה מוצבת במקום ציבורי לשם השפלה פומבית, ולעיתים אף הייתה סופגת מכות.
במהלך המאה ה-16 התפשט השימוש ברסן הסוררת גם למדינות אחרות באירופה, כולל גרמניה, שם נהגו לתלות על הקרבן, בנוסף לרסן, פעמון מצלצל ממתכת, על מנת להגביר את ההשפלה הפומבית. בבתי מחסה בגרמניה הוסיפו להשתמש באמצעי ענישה זה עד ראשית המאה ה-19[דרוש מקור]. נעשה שימוש בסד גם בארצות הברית, ודווח על שימוש ברסן בווירג'יניה באמצע המאה ה-18 כלפי עבדים גברים ונשים שהושמו בסד.[דרוש מקור]
במאה ה-18 נעשה שימוש ברסן למטרת ענישה של עבדים, כפי שתואר על ידי אולאודה אקוויאנו בספרו: "ראיתי שפחה שחורה מבשלת את ארוחת הערב, והאישה המסכנה הייתה עמוסה באכזריות בכל מיני מתקני ברזל. במיוחד היה לה מתקן אחד על הראש שנעל את פיה חזק כל כך עד שבקושי יכלה לדבר, ולא יכלה לאכול או לשתות."
בשנת 1856 רסן הסוררת היה עדיין בשימוש כאמצעי ענישה בבולטון לה מורס לנקשייר שבאנגליה.
ראו גם

אסקרבה אנסטסיה
הערות שוליים

↑  R Hull, HISTORIC SOCIETY OF LANCASHIRE AND CHESHIRE, Transactions of the Historic Society of Lancashire and Cheshire 160, 2011-01, עמ' 183–188 doi: 10.3828/transactions.160.11
↑  {{{מחבר}}}, England and Wales, BMJ 2, 1926-12-25, עמ' 1238–1239 doi: 10.1136/bmj.2.3442.1238
↑  אולאודה אקוויאנו, אדי זילצר (ע), תרגום: יעל ענבר, הסיפור המעניין על חייו של אולאודה אקוויאנו; או גוסטבוס ואסה, האפריקאי, בית ההוצאה לאור של האוניברסיטה הפתוחה, 2018 - תשע"ח, עמ' 60, מסת"ב 978-965-06-1571-0
שבט הלוי

| --- | --- |
כריכת הספר
כריכת הספר
 מידע כללי
 מאת:  הרב שמואל הלוי ואזנר
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  שאלות ותשובות בהלכה
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  ה'תש"ל (כרך א', מהדורה ראשונה)
 מהדורות נוספות
 מספר כרכים:  11
ערך זה עוסק בסדרת ספרי שאלות ותשובות מאת הרב שמואל הלוי וואזנר. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
שבט הלוי היא סדרת ספרי שאלות ותשובות מאת הרב שמואל הלוי ואזנר, רב שכונת זכרון מאיר בבני ברק ראש ישיבת חכמי לובלין ומגדולי הפוסקים במאה העשרים ואחת. הסדרה מכילה 11 כרכים ועוד כרך מפתחות ונחשבת ליצירתו העיקרית והחשובה ביותר.
הספרים מכילים שאלות ותשובות בנושאים שונים המסודרים לפי סדר ארבעת חלקי השולחן ערוך, בין היתר דן המחבר בשאלות רבות שהתעוררו עקב הקדמה הטכנולוגית, כגון עין אלקטרונית המצלמת או מדליקה אור בעת תזוזה בשבת, בעיית הקלנועית בשבת, השימוש במעלית שבת ועוד, כמו כן הכריע בשאלות אקטואליות כמו תשובתו לרב היישוב כפר דרום שמואל בירן בעניין נסיעה מיישוב ליישוב בגוש קטיף לצורך תפילה במניין.
בחלק מן התשובות מופיעים שמותיהם של נמעני התשובות. על מכתביו נהג לחתום ”המצפה לרחמי ה' שמואל הלוי ואזנר”.
... מצפה לרחמי ה'
שמואל הלוי ואזנר
דוגמה לחתימתו על מכתב
סדרת השו"ת מכילה 11 כרכים; האחרון שבהם יצא לאור בשנת תשע"ד. מכון "מעיינות הלוי" הוציא בשנת תשס"ח כרך מפתחות לחלקי השו"ת. הסדרה יצאה בשלוש מהדורות.
הערות שוליים

↑  שו"ת שבט הלוי, חלק ח, סימן יט
ריצ'רד בלינג'ר

ריצ'רד אכילס בלינג'ר (באנגלית: Richard Achilles Ballinger;‏ 9 ביולי 1858 –  6 ביוני 1922) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כראש עיריית סיאטל בשנים 1904–1906, כנציב משרד הקרקעות הכללי (אנ') בשנים 1907–1908, וכמזכיר הפנים של ארצות הברית בשנים 1909–1911.
ראשית חייו

ריצ'רד בלינג'ר נולד בבונסבורו, איווה, כבנם של ריצ'רד הנרי בלינג'ר ומרי אליזבת נורטון. ב-1884 הוא סיים את לימודיו בויליאמס קולג', שם הוא היה חבר באחוות זטא-פסי. ב-1886 עבר בלינג'ר את בחינות לשכת עורכי הדין והחל לעסוק במקצוע בסיאטל.
לאחר תקופת כהונתו רצופת השערוריות במהלך בהלת הזהב בקלונדייק של ראש עיריית סיאטל, תומאס ג'. יומס, נבחר בלינג'ר כראש העיר ב-1904. בתמיכת האליטה העסקית של מרכז העיר, הוא מוטט במידת מה (אם כי לא לחלוטין) את הפשע בעיר ונאבק באיגודי העובדים. הוא קרא לאגם בלינג'ר שבמחוז סנוהומיש הסמוך על שמו של אביו.
קריירה בממשל הפדרלי

לאחר כהונתו כראש עיריית סיאטל, הצטרף בלינג'ר לממשלו של הנשיא תאודור רוזוולט, וכיהן כנציב משרד הקרקעות הכללי (אנ') בשנים 1907–1908. ב-1909 סייע בלינג'ר לארגן את תערוכת אלסקה יוקון פסיפיק (אנ'), תערוכה עולמית שנועדה להבליט את ההתפתחות בצפון מערב ארצות הברית.
חיים אישים

ב-1866 נשא בלינג'ר לאישה את ג'וליה אלברטסון בריידלי. לזוג נולדו שני בנים. לאחר פרישתו מהחיים הפוליטיים הוא שב לעסקי עריכת הדין בסיאטל.
ריצ'רד בלינג'ר נפטר בסיאטל ב-6 ביוני 1922. הוא נטמן בבית הקברות לייק ויו שבעיר.
הערות שוליים

↑  Goodwin, Doris Kearns (2013). The Bully Pulpit: Theodore Roosevelt, William Howard Taft, and the Golden Age of Journalism. Simon & Schuster, pp. 561-562.
↑  Goodwin, Doris Kearns (2013). The Bully Pulpit: Theodore Roosevelt, William Howard Taft, and the Golden Age of Journalism. Simon & Schuster, pp. 606-610.
↑  Goodwin, Doris Kearns (2013). The Bully Pulpit: Theodore Roosevelt, William Howard Taft, and the Golden Age of Journalism. Simon & Schuster, pp. 610-614.
↑  Goodwin, Doris Kearns (2013). The Bully Pulpit: Theodore Roosevelt, William Howard Taft, and the Golden Age of Journalism. Simon & Schuster, pp. 616-618.
↑  Goodwin, Doris Kearns (2013). The Bully Pulpit: Theodore Roosevelt, William Howard Taft, and the Golden Age of Journalism. Simon & Schuster, pp. 619-621.
↑  Goodwin, Doris Kearns (2013). The Bully Pulpit: Theodore Roosevelt, William Howard Taft, and the Golden Age of Journalism. Simon & Schuster, pp. 622-626.
↑  Goodwin, Doris Kearns (2013). The Bully Pulpit: Theodore Roosevelt, William Howard Taft, and the Golden Age of Journalism. Simon & Schuster, p. 626.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272300705171  GND: 1056992190  ISNI: 0000 0000 2502 080X  LCCN: n81138776  NARA: 10569269  SNAC: w6d79m4m  VIAF: 45633177   WorldCat (עם VIAF): 45633177
שארקס דאנטיב

סמל הקבוצה עד 2012
סמל הקבוצה עד 2005
שארקס דאנטיב (בצרפתית: Sharks d'Antibes) היא קבוצת כדורסל צרפתית מהעיר אנטיב. המתמודדת בפרו B.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1933 והייתה גורם משמעותי בצמרת בשנים 1950-1960 ובשנת 1970, בה זכתה באליפות הראשונה שלה, כשהשחקנים הבוטים היו: ז'אן קלוד בונאטו, דן רודריגז וז'אק קשמיר.
בהמשך נשרה לליגה השנייה וחזרה. בתחילת שנות ה-80, הקבוצה סבלה ממספר עונות מאכזבות, אך השתפרה לאורך העשור, ובסופו של דבר זכתה בתואר האליפות השני שלה בשנת 1991. בתחילת שנות התשעים הקבוצה סיימה בצמרת הגבוהה דרך קבע ונאבקה על האליפות לצד קבוצות כמו לימוז' ופו אורטז.
בשנת 1995 זכתה הקבוצה בתואר האליפות השלישי שלה. לאחר מכן נקלעה לבעיות כלכליות. בשנת 2002, למרות שסיימה במקום ה-14 ונשארה מעשית בליגה, הורדה הקבוצה לליגה השנייה מסיבת חוסר ערבויות כספיות. ובסיום עונת 2006/07 הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר הגביע הצרפתי, ובנוסף ירדה הקבוצה עד לליגה השלישית וחזרה לאחר שנה לליגה השנייה. בתחילת עונת 2012/13 השתנה סימלה ושמה של הקבוצה ל"שארקס דאנטיב" (כרישי אנטיב). בסיום העונה העפילה הקבוצה בחזרה לליגה הבכירה, לאחר שסיימה במקום החמישי והגיעה עד לגמר הפלייאוף, בו ניצחה את קבוצת שאלון-ריימס 0-2 בסיכום שני מפגשים. בסיום עונה אחת ירדה הקבוצה לליגה השנייה מהמקום ה-15.
במסגרת אירופאית

במסגרת האירופאית שיחקה הקבוצה בגביע קוראץ' בשנות ה-80 ובשנות ה-90, מלבד עונות 1991/92, 1994/95 שבהן שיחקה בגביע אירופה לאלופות.
בשנת 2009 נהרס ההיכל הביתי הוותיק ז'אן בונוז, ובמקומו נבנה האזור ארנה. היכל מודרני עם דגש אקולוגי וידידותי לסביבה המכיל 5,249 מקומות ישיבה, שייפתח באמצע חודש אוגוסט 2013. בזמן הבניה אירחה הקבוצה באופן זמני באולם סלוס סנטוני הקטן יחסית עם 1,300 מקומות ישיבה.
שחקני עבר בולטים

צרפת יאן מולינרי
צרפת לורו פוארה
צרפת ז'אק מונקלאר
ארצות הברית דייוויד ריברס
ארצות הברית מייקל ריי ריצ'רדסון
ארצות הברית רוברט סמית'