stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הבחירות לכנסת השנייה
רקע היסטורי

הבחירות לכנסת השנייה התקיימו על רקע משבר חמור בין מפלגת השלטון מפא"י ובין המפלגות הדתיות, על רקע החינוך האחיד לילדי העולים במעברות וגיוס הנשים לצה"ל. המשברים הקואליציוניים החלו בשנת 1950, והחריפו עד כדי כך שבפברואר 1951, לאחר התפטרותו של שר הדתות יהודה לייב מימון, הפסידה הממשלה בהצבעה על מדיניות החינוך שלה. דוד בן-גוריון פירש את ההפסד בהצבעה זו כאי אמון בממשלה והגיש את התפטרותו לנשיא המדינה חיים ויצמן.
בן-גוריון החליט לא להקים ממשלה חדשה אלא לכהן בממשלת מעבר ולהקדים את הבחירות לכנסת. לאחר תקופה של אי ודאות שלטונית, שנבעה אף מחוסרים בחוק, התקבלו באפריל 1951 שני חוקים. חוק המעבר לכנסת השנייה קבע את המסגרת החוקית הכללית למעבר בין הכנסת הראשונה והכנסת השנייה, ואילו חוק נוסף הורה על פיזור הכנסת הראשונה ועל עריכת בחירות ב-30 ביולי 1951. כן הוחלט כי כל מי שהיה תושב מדינת ישראל ב-1 במרץ 1951 רשאי יהיה להצביע בבחירות. החלטה זו פירושה היה כי העולים החדשים שהגיעו לארץ בהמוניהם בשנתיים הקודמות, הם שיכריעו את מערכת הבחירות. מספרם של בעלי זכות הבחירה כמעט הוכפל בין שתי מערכות הבחירות. בשל קוצר הזמן לא גובש חוק בחירות חדש כפי שתוכנן תחילה, והכנסת חוקקה חוק בחירות שכלל רק שינויים קלים ביחס לשיטת הבחירות לכנסת הראשונה.
מערכת הבחירות

מערכת הבחירות הקודמת בשנת 1949 התנהלה על רקע שאלות ביטחוניות ומדיניות, ונוהלה בעיקר בין מפא"י ובין מפ"ם. שאלות אלו נדחקו עתה הצידה, עם תום מלחמת העצמאות, והפכו חשובות פחות עיני הבוחרים. מפ"ם, שהייתה בבחירות הראשונות יריבתה הגדולה של מפא"י, נחלשה באופן ניכר בגלל מחלוקות בתוכה ועמדה על סף פילוג בין שני מרכיביה, אחדות העבודה - פועלי ציון והשומר הצעיר. בתוך התנועה הקיבוצית עצמה היה הקרע בין אנשי מפא"י ואנשי מפ"ם בשיאו, ואף הוא החליש מאוד את עמדת התנועה בבחירות.
המפלגות הדתיות, שהתמודדו בשנת 1949 במסגרת החזית הדתית המאוחדת, לא שמרו על אחדותן, ובבחירות אלו התמודדו בארבע מפלגות שונות: "המזרחי", "הפועל המזרחי", "אגודת ישראל", ו"פועלי אגודת ישראל".
תנועת החירות, שהייתה האופוזיציה הימנית למפא"י בבחירות הקודמות, הייתה גם היא בפילוג עמוק, בין מנהיגה, מנחם בגין, לבין חברי "הקבוצה האמריקנית" (ערי ז'בוטינסקי, שמואל מרלין והלל קוק) ושמואל תמיר, שטענו כי בגין אינו נועז דיו ושבהנהגתו הפכה המפלגה ל"בורגנית".
מערכת הבחירות התנהלה למעשה בין מפא"י ובין הציונים הכלליים, שראו בעצמם חלופה לשלטון, וסברו כי יש בכוחם להביס את מפא"י. סברה זו התעוררה בעוז אחרי הבחירות המוניציפליות שהתקיימו בנובמבר 1950, והיוו הפתעה מרעישה גם לציונים הכלליים וגם למפא"י: הציונים הכלליים זכו בכ-25 אחוז מכלל קולות הבוחרים והצליחו לכבוש או לשמור על ראשות כמה מן הערים המרכזיות בישראל, ובראש ובראשונה תל אביב, שנותרה בראשות ישראל רוקח. סיסמתם של הציונים הכלליים במסע הבחירות המוניציפלי הייתה "תנו לחיות בארץ הזאת", והיא התמקדה בחולשתה הגדולה של מפא"י: משטר הצנע, שלדעת רבים, כולל במפא"י, נכשל כישלון חרוץ. מפא"י הגיבה בהקלות במדיניות הצנע ובהקמת ועדה בראשות צבי ברנזון במרץ 1951 במטרה להכין את הצעת חוק הביטוח הלאומי עוד לפני הבחירות לכנסת השנייה, אף על פי שהיה ברור שאין למדינה היכולת להפעיל את החוק במשאביה המצומצמים. משה שרת טען ביומנו שהבחירות לרשויות המקומיות היו הסיבה האמיתית לבחירות.
אף על פי שהבחירות המוניציפליות נערכו בערים, מקום שבו הייתה לציונים הכלליים נוכחות חזקה ממילא, סברו במפלגה כי יוכלו לשחזר את הישגם ואף להגדילו. תחת הסיסמה "מספיק ודי בשלטון מפא"י" ניהלו הציונים הכלליים מערכת בחירות אגרסיבית, שבה תקפו את בן-גוריון ואת דב יוסף, כשהם פורטים על הנימים הרגישות של מוראות משטר הצנע השנוא. הדברים הגיעו עד כדי כך שבמאי 1951, כאשר נסע בן-גוריון לארצות הברית, הוא נתקל שם בהתנגדות חריפה מצד ראשי הסתדרות ציוני אמריקה, ובהם הרב ד"ר אבא הילל סילבר, שהחליטו בוועידתם השנתית להביע תמיכה בציונים הכלליים בבחירות בישראל.
בן-גוריון לא נשאר פסיבי במאבק זה. הוא האשים את הציונים הכלליים בפגיעה ב"מפעל ההיסטורי" של הקמת מדינת ישראל, בכך שסירבו להצטרף לממשלתו ללא תנאי. בן-גוריון קיים עצרות המונים במעברות וביישובי העולים, ובהן זכה לתופעות של אהדה והערצה. אהדתם האישית של העולים לבן-גוריון עלתה בהרבה על האהדה למפלגת מפא"י. בן-גוריון גם טען שהציונים הכלליים מתנגדים לעלייה מסיבות כלכליות, וטען שהם מעדיפים את המעטים על פני הרבים.
מפא"י גם פעלה להציב ברשימתה נציגים של המעמד הבינוני ושבצה ברשימתה את בכור שיטרית ואת ראובן פלדמן מזכיר ארגון סוחרי המכולת.
תעמולה בבחירות לכנסת השנייה
לאחר הבחירות

במשך כשלושה חודשים לאחר הבחירות התקשה בן-גוריון בהרכבת הממשלה. לבסוף הציג ב-7 באוקטובר 1951 את ממשלתו החדשה, אשר הייתה כמעט זהה לממשלה הקודמת, פרט לכך שהמפלגה הפרוגרסיבית בחרה להישאר באופוזיציה. הממשלה הורכבה ממפא"י, מפלגות הלוויין הערביות של מפא"י והדתיים, והיא נתמכה בקולות 65 חברי כנסת, כאשר הפרוגרסיבים נמנעים מהצבעה.
בתחילה ניהל בן-גוריון משא ומתן עם מפ"ם ולאחר מכן עם הציונים הכלליים, אך אלו העמידו דרישות שבן-גוריון לא רצה לעמוד בהן, ולכן החליט על הקמת ממשלה המסתמכת על קולות המפלגות הדתיות.
משמעות ההסתמכות על הדתיים, על מנת להשאיר את הציונים הכלליים ואת מפ"ם באופוזיציה, הייתה הסכמה לכמה מדרישותיהם בענייני דת ומדינה, כאשר הדרישה החשובה, אשר קיבלה את עיגונה בחוק בתי דין רבניים (נישואים וגירושין), התשי"ג - 1953, הייתה הכרה בסמכות בית הדין הרבני בכל נושאי המעמד האישי. כן סוכם על השארת הסטטוס קוו בעניין שיטת "הזרמים בחינוך" וגיוס הבנות, והוטל איסור על ייבוא בשר לא כשר. בדצמבר 1952 הביא לחצן של הסיעות הדתיות לצירופם של הציונים הכלליים והפרוגרסיבים אל הממשלה.
הערות שוליים

↑  אדיר בנימיני, הדרך לכנסת - מקורותיה של שיטת הבחירות בישראל, הרצליה: ספרי ניב, 2022
↑  Shifra Shvarts, Health and Zionism: the Israeli health care system, 1948-1960, page 150
↑  כ-16 רשימות יאושרו ע"י וועדת־הבחירות, על המשמר, 26 ביוני 1951
↑  הכנסת השנייה, באתר הכנסת
תוצאות הבחירות לכנסת השנייה:

     מפלגות הימין: 38 מושבים

     מפלגות החרדים: 5 מושבים

     מפלגות המרכז: 7 מושבים

     מפלגות השמאל: 65 מושבים

     מפלגות הערבים: 5 מושבים
המודיעין הכללי (הרשות הפלסטינית)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 תאריך הקמה:  1994 
 מנהל:  מאג'ד פרג' 
 www.pgis.ps/ar/
 
המודיעין הכללי (המודכ"ל; בערבית: جهاز المخابرات العامة) הפלסטיני הוא מנגנון ביטחון של הרשות הפלסטינית שהוקם בעקבות הסכמי אוסלו. המנגנון הוא ארגון המודיעין 
הרשמי של הרשות הפלסטינית והוא הוקם בעיקר על בסיס אנשי המנגנונים החשאיים של אש"ף (בין היתר, ארגון ספטמבר השחור האחראי לטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן) שהגיעו עם ערפאת לשטחים לאחר הסכמי אוסלו. 
ייעודו הרשמי של המנגנון הוא שמירה על יציבות הרשות, איסוף מודיעין בשטחי הרשות ומחוצה לה, סיכול ריגול וסיכול טרור. המודיעין הכללי זוכה לסיוע ולמימון מצד ה-CIA האמריקאי וה-MI6 הבריטי.
בדומה למנגנונים אחרים ברשות הפלסטינית, גם המודיעין הכללי התאפיין ברמת פעילות נמוכה החל מהשנים הראשונות של האינתיפאדה השנייה.
המטה הראשי של המודיעין הכללי הוקם בעזה. הוא נבנה עבור הפלסטינים על ידי ה-CIA, והיה אחד המבנים המבוצרים ביותר ברשות הפלסטינית ובעל מערכות מודיעין מתקדמות.
בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 גדל מספר אנשי המודיעין הכללי מכ-2,500 ל-4,000, בעיקר בשל הגעת אנשי ביטחון של הרשות הפלסטינית מרצועת עזה בעקבות השתלטות החמאס על רצועת עזה ביוני 2007.
סכסוכים עם חמאס

בחודש מאי 2006 ביצע החמאס ניסיון התנקשות במפקד המודיעין הכללי ברצועת עזה, טארק אבו ראג'ב, שהיה פעיל גם בזרוע הצבאית של הפת"ח. המעלית בבניין המפקדה מולכדה והתפוצצה כאשר נסגרו הדלתות, שומר ראשו של אבו ראג'ב נהרג, והוא עצמו נפצע קשה והועבר בתיאום עם מנהלת התיאום והקישור לטיפול בישראל ואושפז בבית החולים איכילוב. במקומו מינה מחמוד עבאס למפקד המודיעין הכללי את תאופיק טיראווי. מפקד המנגנון בגדה המערבית הוא איבראהים אלמצרי, והוא כפוף לחלוטין לטיראוי. מאז 2009 מאג'ד פרג' מונה לתפקיד מפקד המודיעין הכללי.
לאחר מבצע עופרת יצוקה ב-2009, ערכה משטרת חמאס בעזה מסיבת עיתונאים בה חשפה כי תפסה רשת מרגלים בעזה מטעם המודיעין הכללי, שאספה מודיעין רב על חמאס ועל גדודי עז א-דין אל-קסאם. בפרסום נטען כי מודיעין זה אפשר בין השאר את חיסולו של סעיד סיאם.
הערות שוליים

↑  טקסט של מסיבת עיתונאים של משרד הפנים, בה משרד הפנים חושף רשת מרגלים מסוכנת ששייכת לממשלת עבאס ופעלה לפני ובזמן המלחמה, באתר משטרת חמאס ברצועת עזה, ‏23 בפברואר 2009 (בערבית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבחירות ללוק סבהה (1951–1952)

הבחירות הראשונות ללוק סבהה התקיימו מ־25 באוקטובר 1951 עד 21 בפברואר 1952. היו אלו הבחירות הראשונות שנערכו לאחר עצמאות הודו ב־1947 וכניסת חוקת הודו לתוקף בינואר 1950, והבחירות הכלליות הראשונות להיערך בהודו. בבחירות ניצחה מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי שאחזה בשלטון קודם הבחירות ומנהיגה ג'ווהרלל נהרו המשיך לכהן כראש ממשלת הודו.
רקע

המבנה הבסיסי של הפרלמנט ההודי, כבית מחוקקים דו-ביתי, נלקח בהשראה מהמערכת שנהגה בהודו הבריטית, בה הוקם ב־1920 המועצה המחוקקת האימפריאלית כבית מחוקקים דו-ביתי, מועצת המדינה והאספה המחוקקת המרכזית. שני גופים אלו פעלו עד ל־14 באוגוסט 1947 ופוזרו תחת חוק עצמאות הודו, כאשר האספה החוקתית של הודו תופסת את מקומם כגוף המחוקק הזמני של המדינה החדשה. האספה אימצה ב־26 בנובמבר 1949 את חוקת הודו, שנכנסה לתוקף ברובה לאחר חודשיים ב־26 בינואר 1950. האספה המשיכה לכהן כבית המחוקקים הזמני של הודו למשך כשנתיים נוספות.
במרץ 1950 מונה קצין הבחירות הראשי של הודו הראשון, סוקומאר סאן.
בחירות

מספרם הכולל של בעלי זכות הצבעה היה 173,212,343. בסך הכל התמודדו בבחירות מועמדים מטעם 53 מפלגות, כשמספר המועמדים הגבוה ביותר ממפלגה אחת היה מטעם הקונגרס הלאומי ההודי, ש־479 מועמדים התמודדו מטעמה. 254 מועמדים התמודדו מטעם המפלגה הסוציאליסטית, 145 מטעם קיסאן מזדור פרג'ה, 94 מטעם בהרטיה ג'אנה סנג, 61 מטעם אקאלי בהרטיה ראם רג'יה פרישד, 49 מטעם המפלגה הקומוניסטית של הודו, 35 מטעם פדרציית הקאסטות הנספחות, 29 מטעם מפלגת קרישקאר לוק ו־22 מטעם גוש הקדמה (מרקסיסטי), ו־38 מפלגות נוספות העמידו פחות מעשרים מועמדים בפני עצמם. 533 התמודדו כעצמאים, וסך הכל התמודדו 1,874 מועמדים בבחירות.
במקביל לבחירות הארציות התקיימו בחירות לבתי המחוקקים המדינתיים במדינות הודו השונות, פרט להאספה המחוקקת של ג'אמו וקשמיר, שלא השתתפה בבחירות.
| מספר נציגים לפי מדינה> מדינה.מדינות חלק א' | מספר נציגים לפי מדינה> נציגים.מדינות חלק א' | מספר נציגים לפי מדינה> מצביעים.מדינות חלק א' |
| --- | --- | --- |
| אוריסה | 20 | 7708,161 |
| אוטר פרדש | 86 | 31,770,309 |
| אסאם | 12 | 4,141,720 |
| ביהר | 55 | 18,080,181 |
| בומביי | 45 | 16,789,609 |
| מאדהיה פרדש | 29 | 11,075,140 |
| מדראס | 75 | 26,980,961 |
| מערב בנגל | 34 | 12,500,475 |
| פנג'אב | 18 | 6,718,345 |
| סה"כ מדינות חלק א' | 374 |  |
מדינות חלק ב'
| ג'אמו וקשמיר | 6 |  |
| הידראבאד | 25 | 9032229 |
| טרוונקור-קוצ'ין | 12 | 4210244 |
| מאדהיה בהרט | 11 | 4,090,857 |
| מייסור | 11 | 3,969,735 |
| סאורסטרה | 6 | 1,838,880 |
| פטיאלה ואיחוד המדינות המזרחיות | 5 | 1,763,531 |
| ראג'סטאן | 20 | 7,676,419 |
| סה"כ מדינות חלק ב' | 96 |  |
מדינות חלק ג'
| אג'מר | 2 | 329,484 |
| בופאל | 2 | 419,970 |
| בילספור | 1 | 68,130 |
| דלהי | 4 | 744,668 |
| הימאצ'ל פרדש | 3 | 531,018 |
| וינדהיה בהרט | 6 | 1760926 |
| טריפורה | 2 | 298,552 |
| מניפור | 2 | 298,552 |
| קוץ' | 2 | 288,400 |
| קורג | 1 | 94,593 |
| סה"כ חלק ג' | 25 |  |
אזורים נוספים: 
| איי אנדמן וניקובר | 1 |  |
| שטחים שבטיים באסאם | 1 |  |
| סה"כ | 497 | 173,212,343 |
מקור:
לאחר הבחירות

לאחר הבחירות מונה ג'ווהרלל נהרו פעם נוספת לראש ממשלת הודו. הלוק סבהה התכנס לראשונה ב־17 באפריל 1952, והישיבה הראשונה שלו התקיימה ב־13 במאי 1952.
הערות שוליים

↑  17 elections & counting: Making of Indian democracy, Eonomic Times, ‏16 באוגוסט 2023
↑  Ramachandra Guha, Democracy’s Biggest Gamble: India’s First Free Elections in 1952, World Policy Journal vol. 19, no. 1, 2002, עמ' 95–103‏, JSTOR 40209795
1 2  Statistcal Report on General Electios, 1951 to the First Lok Sabha, כרך I, New Delhi: Election Commission of India, עמ' 4
↑  Statistcal Report on General Electios, 1951 to the First Lok Sabha, כרך I, New Delhi: Election Commission of India, עמ' 1–2
↑  Statistcal Report on General Electios, 1951 to the First Lok Sabha, כרך I, New Delhi: Election Commission of India, עמ' 41
↑  Chapter III: Compostion of the Legislative Bodies, Report on the First General Elections in India, 1951-52, New Dlehi: Election Commussuon of India, Febuary 1955, עמ' 14–15
↑  Central Legislature since 1921: Sessions and Presiding Officers 1921-2014, New Delhi: Lok Sabha Secretariat, 2016, עמ' 39
הגנה אוסטרית

הגנה אוסטרית או הגנה סימטרית הוא סוג של פתיחת גמביט במשחק השחמט. המהלכים הראשונים בו הם:
1. ד4 ד5
2. ג4 ג5
הפתיחה מתוארת בכתב לראשונה בספר משנת 1604 שנכתב על ידי אלסנדרו סלביו. הפתיחה מכונה הגנה אוסטרית משום שנחקרה על ידי האוסטרי הנס הברדיץ', הנס מולר ורב האמן ארנסט גרינפלד. השחור חוזר על מסעי הלבן בצורה סימטרית, ומומחי התאוריה סבורים שהלבן אמור להשיג עדיפות והשחור יכול לכל היותר להשיג תיקו.
הגנה זו נחשבת לכלי יעיל במיוחד מול שחקנים תוקפניים, כיוון שהיא מייצרת עמדות סימטריות עם מעט אפשרויות לתקיפה ישירה. למרות זאת, מדובר בפתיחה עם פוטנציאל רב עבור השחור, במיוחד אם הוא מצליח להימנע מטעויות ולשחק בדיוק רב.
3. ג:ד5

לרוב עונה הלבן 3. ג:ד5 כאשר מסעים אחרים יכולים להעביר את המשחק להסתעפויות מוכרות מגמביט המלכה הנרצה או מהגנת טאראש.
לא טוב לשחור לענות 3...מה:ד5 כי 4. פו3 ג:ד4 5. פג3 מהא5 6. פ:ד4 או 5....מהד8 6. מה:ד4 מה:ד4 7. פ:ד4 מביאים ליתרון גדול ללבן.
התאוריה המודרנית גורסת כי על הלבן להחליף רגלים ג:ד5 פו6 ולאחר מכן לשחק 4. ה4 פ:ה4 5. ד:ג5 פ:ג5 6. פו3 ה6 7. פג3 ה:ד5 8. מה:ד5 כאשר עמדתו המפותחת של הלבן על הלוח הפתוח נותנת לו יתרון ברור.
הערות שוליים

↑  D06 QGD: Austrian Defence1.d4 d5 2.c4 c5

D06 QGD: Austrian, Rubinstein Variation1.d4 d5 2.c4 c5 3.cxd5 Nf6

D06 QGD: Austrian, Rubinstein, 4.dxc51.d4 d5 2.c4 c5 3.cxd5 Nf6 4.dxc5

D06 QGD: Austrian, Rubinstein, 4.Nf31.d4 d5 2.c4 c5 3.cxd5 Nf6 4.Nf3

D06 QGD: Austrian, Rubinstein, 4.Nf3 cxd41.d4 d5 2.c4 c5 3.cxd5 Nf6 4.Nf3 cxd4
↑  Austrian Defense: Your Secret Weapon for Black by FM Armin Musovic, TheChessWorld.com (באנגלית אמריקאית)
| פתיחות שחמט |
| --- | --- | --- |
| פתיחות אב | משחק פתוח • משחק חצי פתוח • משחק סגור • משחק חצי סגור • פתיחת איגוף • פתיחה נדירה |  |
| פתיחות גמביט | גמביט אבנס • גמביט בודפשט • גמביט המלך • גמביט המלכה • גמביט המלכה הנדחה • גמביט המלכה הנרצה • פתיחה סקוטית • גמביט לטבי • הגנה אוסטרית • הגנת צ'יגורין • הגנה בלטית • הגנת מרשל |  |
| הגנה הודית | הגנת בנוני • גמביט בודפשט • פתיחה קטלאנית • הגנה נימצו-הודית • הגנת בנוני מודרנית • הגנה הודית של המלכה • הגנת גרינפלד • הגנה הודית של המלך • התקפת טורה • הגנה הודית מזרחית • התקפת טרומפווסקי • הגנה מקסיקנית |  |
| פתיחות הגנה | הגנה הודית של המלך • הגנה הודית של המלכה • הגנה הודית מזרחית • הגנה נימצו-הודית • הגנת נימצוביץ' • הגנה הולנדית • הגנה מודרנית • הגנת בנוני • הגנת פילידור • הגנת גרינפלד • הגנת אלכין • הגנת קארו-קאן • הגנת שני הפרשים • הגנה ברלינאית • הגנה צרפתית • הגנה סיציליאנית • פתיחת פירץ  • טנגו הפרשים השחורים • פתיחה רוסית |  |
| פתיחות התקפה | התקפת ריכטר-ורסוב • התקפת טרומפווסקי • התקפת טורה • התקפת הודג'סון • פתיחת לארסן |  |
| פתיחות שיטתיות | שיטת לונדון • שיטת קול |  |
| פתיחות ללא סיווג | פתיחה איטלקית • פתיחה אנגלית • פתיחת בירד • פתיחה ספרדית • פתיחה ספרדית, וריאצית ההחלפה • פתיחה וינאית (משחק וינה) •  פתיחת ארבעת הפרשים • פתיחת רץ המלך • פתיחה קטלאנית • פתיחת רטי  • פתיחת בארנס • פתיחת סארגוסה • פתיחה פולנית • פתיחת גרוב • פתיחת אנדרסן • פתיחת קלמנץ • פתיחת דורקין • פתיחת אמאר • פתיחת דאנסט • פתיחת וור • פתיחת דספרז • פתיחת מיזס • פתיחת ואנ'ט קרויג'ס |  |
| אחר | אנציקלופדיית פתיחות שחמט • מלכודות בפתיחה בשחמט |  |
ראו גם פורטל השחמט • קטגוריה:פתיחות שחמט • קטגוריה:שחמט
הבחירות ללוק סבהה (1962)

הבחירות ללוק סבהה ב-1962 התקיימו מ-19 עד 25 בפברואר. הבחירות קבעו את הרכב הלוק סבהה השלישי.
היו אלה הבחירות האחרונות בהן התמודד ג'ווהרלל נהרו לראשות הממשלה מטעם מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי קודם מותו ב-1964, שגרם להתחלפות שני ראשי ממשלה מטעם הקונגרס עד לבחירות הבאות: לאל בהדור שסטרי ולאחר מותו בינואר 1966 אינדירה גנדי, ביתו של נהרו.
רקע

הבחירות ללוק סבהה ב-1962 התקיימו במועדן, חמש שנים לאחר הבחירות הקודמות.
בבחירות אלו שבה מפלגת שירומאני אקאלי דאל, שבחירות הקודמות תמכה במועמדי הקונגרס, לפעילות והעמידה מועמדים עצמאיים.
בחירות

בבחירות אלו פוצלו מחוזות הבחירה בעלי שני נציגים. המערכת נקבעה במקור עקב הקביעה לייצוג שמור לקאסטות נמוכות ושבטים, ומרבית הייצוג הקבוע נשעה במחוזות אלו. ניהול מחוזות כפולים התגלה כקשה הן למועמדים והן לוועדת הבחירות של הודו. בעקבות כך העביר הפרלמנט ההודי חוק לביטולם של מחוזות הבחירה הכפולים וקביעת כלל מחוזות הבחירה כמחוז בעל נציג אחד, והחלטות יצאו מידי ועדת הבחירות של הודו במרץ עד יוני 1961 לקביעת גבולות חדשים. חלוקת המושבים, שנועדה להתחלק מחדש על פי מפקד האוכלוסין, נדחתה עקב אי פרסום תוצאותיו המלאות של המפקד, שפורסמו רק בספטמבר 1962.
לקראת בחירות אלו עמדה לפקוע התקופה בת עשור שנקבעה בחוקת הודו לקביעת ייצוג שמור לבני הקאסטות הנמוכות והשבטים, לצד הנציגים הממונים של בני הקהילה האנגלו-הודית, אך הפרלמט ההודי העביר תיקון המאריך את התקופה בעשור נוסף.
בתקופה שבין הבחירות הקודמות לבחירות אלו נעשו מספר שינויים בטריטוריות הודו. ב-1960 חולקה מדינת בומביי למהאראשטרה וגוג'ראט. הפיצול לא שינה את מספר הנציגים שנשלחו ללוק סבהה, כאשר 66 הנציגים שייצגו את המדינה המאוחדת פוצלו ל-44 מטעם מהאראשטרה ו-22 מגוג'ראט. שינוי גדול יותר נעשה באסאם, בה נקבעו בחוקת הודו מספר אזורים בעלי מעמד נפרד, כאשר אזור מחוז גבעות נגה (אנ'), שבתחילה היה בעל מעמד של אזור אוטונומי, הפך ב-1957 לאזור בשליטה ישירה של מושל אסאם, ובוטלה נציגותו הנבחרת, כאשר ללוק סבהה זה מונה נציג על ידי נשיא הודו. בנוסף, בעקבות סיפוח הודו הפורטוגזית שנעשה ב-1961, כאשר דאדרה ונאגר האוולי ב-11 באוגוסט 1961 וגואה, דאמאן ודיו ב-20 בדצמבר 1961, הביא לייצוגם על ידי נציגים ממונים, עקב היותם טריטוריות איחוד.
מספרם הכולל של בעלי זכות הצבעה היה 127,719,470. בסך הכל התמודדו בבחירות מועמדים מטעם 27 מפלגות, כשמספר המועמדים הגבוה ביותר ממפלגה אחת היה מטעם הקונגרס הלאומי ההודי, ש-488 מועמדים התמודדו מטעמה. 196 התמודדו מטעם בהרטיה ג'אנה סנג, 173 מטעם סווטנטרה, 168 מטעם מפלגת פרג'ה הסוציאליסטית, 137 מטעם המפלגה הקומוניסטית של הודו ו-107 מטעם המפלגה הסוציאליסטית ו-20 מפלגות נוספות העמידו פחות מעשרים מועמדים בפני עצמם. 479 התמודדו כעצמאים, וסך הכל התמודדו 1,985 מועמדים בבחירות. בסך הכל התמודדו 66 נשים, מהם זכו 31.
במקביל לבחירות הארציות התקיימו בחירות לבתי המחוקקים המדינתיים במרבית מדינות הודו, פרט לאספה המחוקקת של קרלה, שנבחרה בפברואר 1960 והאספה המחוקקת של אוריסה, שנבחרה ביוני 1961 ולא תמה כהונתם בת החמש שנים.
תוצאות הבחירות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| מפלגה | מפלגה | מושבים | קולות | אחוזים | שינוי |
|  | הקונגרס הלאומי ההודי | 361 | 51,509,084 | 44.72% | 10 |
|  | המפלגה הקומוניסטית של הודו | 29 | 11,450,037 | 9.94% | 2  |
|  | מפלגת סוואטנטרה | 18 | 9,085,252 | 7.89% | חדש |
|  | מפלגת פרג'ה הסוציאליסטית | 12 | 7,848,345 | 6.81% | 7 |
|  | בהרטיה ג'אנה סנג | 14 | 7,415,170 | 6.44 | 10 |
|  | המפלגה הרפובליקנית של הודו | 3 | 3,255,985 | 2.83% | חדש |
|  | המפלגה הסוציאליסטית | 6 | 3,099,397 | 2.69% | חדש |
|  | דראווידה מונטרה קזגאם | 7 | 2,315,610 | 2.01% | חדש |
|  | שירומאני אקאלי דאל | 3 | 829,129 | 0.72% |  |
|  | גוש הקדמה הכלל הודי | 2 | 826,588 | 0.72% |  |
|  | הינדו מהסבהה | 1 | 747,861 | 0.65% |  |
|  | מפלגת האיכרים והעובדים של הודו | 0 | 703,582 | 0.61% | 4  |
|  | אקאלי בהרטיה ראם רג'יה פרישד | 2 | 688,990 | 0.60% | 2  |
|  | מפלגת ג'הרקאנד | 3 | 467,338 | 0.41% | 3  |
|  | המפלגה הסוציאליסטית המהפכנית (RSP) | 2 | 451,717 | 0.39% | 2 |
|  | הליגה המוסלמית המאוחדת ההודית | 2 | 417,761 | 0.36% | חדש |
|  | גאנטרנטה פרישד הכלל הודית | 4 | 342,970 | 0.30% | 3  |
|  | לוק סאוואק סנג | 2 | 281,755 | 2.24% | חדש |
|  | נוטן מהאה גוג'ראט ג'נטה פרישד | 1 | 195,812 | 0.17% | חדש |
|  | הריאנה לוק סמיתי | 1 | 118,667 | 0.10% | חדש |
|  | המפלגה הלאומית הטמילית | 0 | 92,389 | 0.08% | חדש |
|  | ועדת מנהיגי ההרים הכלל מפלגתית | 1 | 91,850 | 0.08% | חדש |
|  | מפלגת העבודה הסוציאליסטית | 0 | 80,227 | 0.07% | חדש |
|  | המפלגה סוציאליסטית המהפכנית (RCP) | 0 | 60,813 | 0.05% | חדש |
|  | ליגת גוהרקה | 0 | 46,127 | 0.04% | חדש |
|  | איחוד השבטים של מזרח הודו | 0 | 12,574 | 0.01% | חדש |
|  | אנחנו טמיל | 0 | 11,372 | 0.01% | חדש |
|  | עצמאיים | 20 | 12,722,488 | 11.05% |  |
| ממונים | ממונים | 14 | – |  |  |
| סך הכל | סך הכל | 508 | 115,168,890 | 100.00 | 3  |
↑  הממונים כללו שישה נציגי מג'אמו וקשמיר שנבחרו על ידי נשיא הודו בעצת האספה המחוקקת של ג'אמו וקשמיר, שני נציגי הקהילה האנגלו-הודית, ונציג אחד לאיי אנדמן וניקובר, איי לקדיב, מיניקוי ואמינדיבי, דאדרה ונאגר האוולי, גואה, דאמאן ודיו, סוכנות הגבול הצפון–מזרחית ואחד לאזור גבעות נגה–טאונסנג, כולם נבחרים על ידי נשיא הודו
לאחר הבחירות

הלוק סבהה השני פוזר על ידי נשיא הודו ראג'נדרה פראסאד ב-31 במרץ 1962, התאריך שנקבע לסיום הבחירות. ב-2 באפריל קבעה ועדת הבחירות של הודו את התוצאה הרשמית, והלוק סבהה השלישי כונס לראשונה ב-18 באפריל. ג'ווהרלל נהרו מונה פעם נוספת לראש ממשלת הודו.
הערות שוליים

↑  Report on the Third General Elections in India, 1962, New Dlehi: Election Commussuon of India, עמ' 28
↑  The Two-Member Constiuencies (Abolition) Act, 1961
↑  Report on the Third General Elections in India, 1962, New Dlehi: Election Commussuon of India, עמ' 6–13
↑  The Constitution (Eighth Amendment) Act, 1959
↑  Report on the Third General Elections in India, 1962, New Dlehi: Election Commussuon of India, עמ' 3–6
1 2  Statistcal Report on General Electios, 1962 to the Third Lok Sabha, כרך I, New Delhi: Election Commission of India, עמ' 1–3
↑  Statistcal Report on General Electios, 1962 to the Third Lok Sabha, כרך I, New Delhi: Election Commission of India, עמ' 56
↑  Statistcal Report on General Electios, 1962 to the EightI Lok Sabha, כרך I, New Delhi: Election Commission of India, עמ' 77
↑  Report on the Third General Elections in India, 1962, New Dlehi: Election Commussuon of India, עמ' 44
↑  Report on the Third General Elections in India, 1962, New Dlehi: Election Commussuon of India, עמ' 49
הירחים הגליליאניים

מונטז' של ארבעת הירחים הגליליאניים של צדק, בתמונה מורכבת המתארת חלק מצדק עם הכתם האדום הגדול וגדליהם היחסיים (המיקומים הם להמחשה, לא ממשיים). מלמעלה למטה: איו, אירופה, גנימד, קליסטו.
הירחים הגליליאניים הם ארבעה ירחים של כוכב הלכת צדק שהתגלו על ידי גלילאו גליליי ב־7 בינואר 1610. אלו הם הגדולים שבירחי צדק ולכן קל יחסית להבחין בהם במשקפות אסטרונומיות פשוטות ובטלסקופים קטנים. למעשה, את אחד מהם, את קליסטו, ניתן לראות בעין בלתי מזוינת בתנאים אופטימליים.
לאחר השמועות על גילוים, טענו כי האסטרונום הסיני גן דה (Gan De) גילה אותם בשנת 362 לפנה"ס, כמעט 2,000 שנה לפני גלילאו. 
גלילאו צפה בתנועת הירחים במשך מספר ימים וגילה כי הם נעים במסלול סביב צדק. הגילוי תמך במודל ההליוצנטרי  של ניקולאוס קופרניקוס, שכן הוא המחיש כי לא כל גרמי השמים סובבים את כדור הארץ, כפי שגרס המודל הגאוצנטרי. הייתה זו אחת התרומות החשובות של גלילאו לחיזוק המהפכה הקופרניקאית.
שמות הירחים

לאחר הגילוי קרא גלילאו לתגלית Cosmica Sidera כאות כבוד לקוזימו השני דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, ולאחר מכן שינה את השם ל־Medicea Sidera ("הכוכבים של מדיצ'י"), מפני שבאותה תקופה חיו ארבעה אחים מהמשפחה (קוזימו, פרנצ'סקו, קרלו ולורנצו). התגלית הוכרזה לבסוף בספר "השליח הכוכבי" (Sidereus Nuncius) שראה אור בוונציה חודשיים לאחר הגילוי.
שמות רבים הוצעו לירחים, אך לבסוף נותרו על כנם השמות שהוצעו על ידי סימון מריוס (Simon Marius) שטען שגילה את הירחים במקביל לגליליאו. הירחים איו, אירופה, גנימד וקליסטו, הם על שמות המאהבות של זאוס, ראש האלים במיתולוגיה היוונית, המקביל ליופיטר, שעל שמו נקרא כוכב הלכת צדק.
גלילאו השתמש בשיטת מספור הנהוגה עד ימינו. הוא כינה את הכוכבים במספרים 1,2,3,4. 1 מתייחס לאיו, מפני שהוא הקרוב ביותר לצדק מבין ארבעת הירחים הגלילאנים. 2 מתייחס לאירופה, 3 לגנימד ו־4 לקליסטו (רחוק ביותר מצדק). גלילאו השתמש בשיטה זו אך מעולם לא פרסם אותה בציבור.
נתונים בסיסיים

בטבלה הבאה מוצגים ארבעת הירחים הגליליאניים מהקרוב (לצדק) לרחוק:
| שם הירח | תמונה | מבנה פנימי | קוטר (ק"מ) | מסה (ק"ג) | צפיפות (גרם/סמ"ק) | מרחק סיבוב ממוצע סביב צדק (ק"מ) | זמן הקפה (סביב צדק) (ימים) | נטיית מסלול (°) | אקסצנטריות מסלולית |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| איו  Jupiter I |  |   ליבת מתכת  מעטפת סלע | 3,643 | ‎8.94×1022‎ | 3.528 | 421,800 | 1.769 | 0.050 | 0.0041 |
| אירופה  Jupiter II | | |   ליבת מתכת  מעטפת סלע  שכבת נוזלים  אטמוספירה | 3,122 | ‎4.8×1022‎ | 3.014 | 671,100 | 3.551 | 0.471 | 0.0094 |
| גנימד  Jupiter III |  |   ליבת מתכת  מעטפת סלע  שכבת נוזלים  אטמוספירה | 5,262 | ‎1.48×1023‎ | 1.942 | 1,070,400 | 7.155 | 0.204 | 0.0011 |
| קליסטו  Jupiter IV |  |   חסר ליבה  שכבת סלע  שכבת נוזלים דקה  שכבת קרח | 4,821 | ‎1.08×1023‎ | 1.834 | 1,882,700 | 16.69 | 0.205 | 0.0074 |