stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוטי גולני

| --- | --- |

 לידה:  3 בדצמבר 1954 (בן 69) גבעת ברנר, ישראל 
 ענף מדעי:  היסטוריה של המנדט הבריטי  היסטוריה של מדינת ישראל
 מקום מגורים:  גבעת אלה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת חיפה  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 
מוטי גולני (נולד ב-3 בדצמבר 1954) הוא היסטוריון ישראלי של תקופת המנדט ומדינת ישראל, פרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב וראש המכון לחקר הציונות וישראל ע"ש חיים ויצמן.
ביוגרפיה

גולני נולד וגדל בקיבוץ גבעת ברנר, למד לתואר ראשון ביחסים בינלאומיים, כולל חטיבות בהיסטוריה של עם ישראל, גאוגרפיה ויהדות זמננו. בשנים 1985-1988 כיהן כמנהל מרכז רחל ינאית בן-צבי ללימודי ירושלים, יחידת בת של יד יצחק בן-צבי המתמחה בסיורים ובסמינרים לימודיים בירושלים, בעיקר לנוער. גולני המשיך לתואר השני במכון ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית. הוא כתב עבודת גמר בהדרכתם של פרופסור יואב גלבר ופרופסור גדעון שמעוני על "הנהגת היישוב ושאלת ירושלים בשנים 1949-1937". העבודה ראתה אור במסגרת סדרת הספרים של האוניברסיטה המשודרת (ציון בציונות, 1992). בשנים 1986-1985 היה גולני עוזר ההוראה של פרופסור גבריאל כהן באוניברסיטת תל אביב. את התואר השני סיים ב-1990 באוניברסיטה העברית.
את תואר הדוקטור אותו קיבל בשנת 1993 עשה גולני בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת חיפה. עבודת הדוקטור עסקה בדרכה של ישראל למלחמת סיני ובמלחמה עצמה. המחקר נעשה בשיתוף מחלקת ההיסטוריה של צה"ל ובהמשך פורסם בשני כרכים (תהיה מלחמה בקיץ.., 1997). מדובר במחקר כולל ראשון על מלחמה ישראלית. מחקר שיש בו היבטים מדיניים, פוליטיים וצבאיים. המחקר ראה אור גם באנגלית ובצרפתית.
בשנים 2001–2005 היה ראש החוג ללימודי ארץ ישראל באוניברסיטת חיפה. בשנת 2009 התמנה לפרופסור חבר בחוג ללימודי ארץ ישראל באוניברסיטה.
כמו כן היה חבר במערכת הוצאת הספרים של האוניברסיטה. השתתף בצוות שעבד על המוזיאון הלאומי למערכות ישראל, שהיה אמור לקום בהר איתן ליד ירושלים. אחר כך היה יועץ היסטורי למוזיאון רבין העוסק בהיסטוריה של היישוב ושל מדינת ישראל. בשנים האחרונות הוא חבר בצוות ישראלי-פלסטיני (הפועל במסגרת סמינר זלצבורג), העוסק בפרסום משותף העוסק בתולדות המלחמה ב-1948.
החל מאוקטובר 2013 עבר גולני לחקור באוניברסיטת תל אביב, בחוג להיסטוריה של עם ישראל. בשנים 2017–2019 היה ראש החוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב. הוא גם ראש הקתדרה ע"ש רוזנברג לחקר תולדות העם היהודי.
גולני מתגורר ביישוב הקהילתי גבעת אלה.
ספריו

ב-2002 ראה אור ספרו של גולני "מלחמות לא קורות מעצמן: זיכרון, כוח ובחירה", שעוסק בתולדות היחס הציוני והישראלי אל הכוח הצבאי הממוסד משנות ה-30 ועד לשנות ה-70 של המאה העשרים. הספר הוא שילוב סוגות בין מחקר היסטורי, פרוזה ואפיזודות אוטוביוגרפיות. הספר זכה לתהודה נסערת מצד מחייבים ושוללים כאחד, הן בשל הז'אנר וגם בשל התזה. גולני טוען בספרו שעד 1973, בתהליך שראשיתו בשנות הארבעים, חששו בישראל יותר מסכנות השלום מאשר מנוראות המלחמה.
ב-2005 ראה אור כרך איגרותיה של מניה שוחט, "עם הזרם ונגדו", אותו ערך מוטי גולני יחד עם יהודה ושולמית ריינהרץ. ב-2009 ראה אור ספרו "ימים אחרונים", המביא את יומנו של הנרי גרני, המזכיר הראשי המנדטורי האחרון, שישב בירושלים ערב תום המנדט, וכתב יומן שעה שיהודים וערבים כאחד ירו עליו. הספר שזור בתגובה מחקרית ליומן בן הזמן. תרגום לאנגלית של הספר ראה אף הוא אור באותה שנה.
ב-2011 יצא לאור ספרו של גולני על הנציב העליון האחרון בארץ ישראל, הגנרל סר אלן גורדון קנינגהם, ששירת בתפקידו בשנים 1945-1948. הספר מביא מבט מחלונו של הנציב בארמונו בירושלים, על האירועים הסוערים באותן שנים. הספר יצא לאור גם בשפה האנגלית ב-2012.
ספרו האחרון של גולני הביוגרפיה של חיים ויצמן בשנים 1952-1922 אשר אותה כתב בשיתוף פרופסור יהודה ריינהרץ מאוניברסיטת ברנדייס.
תזות עיקריות

במהלך הקריירה שלו עד כאן הציב מוטי גולני לדיון כמה תזות עיקריות:
חלוקת ירושלים כרעיון ציוני
מלחמת סיני – ישראל חיפשה מלחמה
הסיוע הבריטי ליישוב ערב סיום המנדט
החשש הישראלי משלום
מלחמת עשרים וחמש השנים
ספרים שכתב

ציון בציונות: המדיניות הציונית בשאלת ירושלים 1937-1949; תל אביב: מטכ"ל – קצין חינוך ראשי – גלי צה"ל משרד הביטחון – ההוצאה לאור, אוניברסיטה משודרת, תשנ"ב 1992 (141 עמודים).
הערכים על גדודים ויחידות ב"הגנה" אצל מרדכי נאור בלקסיקון כח המגן – ההגנה, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1992.
תהיה מלחמה בקיץ: הדרך למלחמת סיני, 1955-1956, תל אביב: מערכות, 1997 (2 כרכים, 847 עמודים).
Israel in Search of War: The Sinai Campaign, 1955-1956, Brighton, UK: Sussex Academic Press, 1998, 236 pp. (with modifications for readers in England and the United States).
La Guerre Du Sinai, 1955-1956, Paris: Editions Du Rocher, 2000, 342 pp. (with additions for the French edition). (French)
מלחמות לא קורות מעצמן: על זיכרון, כוח ובחירה; מושב בן שמן: מודן, 2002 (274 עמודים).
ימים אחרונים: הממשל המנדטורי – פינוי ומלחמה; ירושלים: מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, תשס"ט 2009 (280 עמודים).
The End of the British Mandate for Palestine, 1948: The Diary of Sir Henry Gurney, St. Antony’s College Series, Oxford: Palgrave MacMillan, 2009, 256 pp.
הנציב האחרון: הגנרל סר אלן גורדון קנינגהם 1948-1945, עם עובד, תל אביב, 2011 (415 עמ').
The Last Commissioner: General Sir Alan Gordon Cunningham and the Yishuv, 1945-1948, Tel Aviv: Chaim Weizmann Inst., TAU, Herzl Inst., HU & Am Oved, 2010, approximately 400 pp.
Palestine 1945-1948: A View from the High Commissioner Window, Brandeis University Press/University Press of New England, 2012, approximately 350 pp.
Palestine between Politics and Terror 1945 – 1947: Brandies University Press/University Press of New England,2013, 277 pp.
יחד עם יהודה ריינהרץ, האב המייסד: חיים ויצמן, ביוגרפיה, 1952-1922, כרך ג', תל אביב: עם עובד, 2020.
ספרים שערך

חץ שחור: פעולת עזה ומדיניות הגמול של ישראל בשנות ה-50; תל אביב: מערכות, 1994 (165 עמודים).
מדיניות מלחמה מדיניות שלום: סוגיות בתולדות הביטחון של היישוב היהודי ומדינת ישראל; תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור; העמותה לחקר כוח-המגן על-שם ישראל גלילי; ארכיון ההגנה, תש"ס 1999 (255 עמודים).
“Jerusalem in the Past Fifty Years,” Special Issue of The Journal of Israeli History, Politics, Society, Culture 23 (2) (Autumn 2004) 323 pp.
עם הזרם ונגד: מניה שוחט – איגרות ותעודות 1906-1960; ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשס"ה 2005. (ביחד עם יהודה ריינהרץ ושולמית ריינהרץ)
הערות שוליים

↑  המכון לחקר הציונות וישראל ע"ש חיים וייצמן, באתר humanities.tau.ac.il
↑  סדרת הרצאות על נשים ופועלן באוניברסיטת חיפה (הקישור אינו פעיל)
↑   עופר אדרת, הדיפלומט שסלל את הדרך להקמת המדינה היה בוגד סדרתי ששנא את ארץ ישראל, באתר הארץ, 3 בספטמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261696405171  GND: 1055808426  ISNI: 0000 0001 1874 6319  LCCN: n82204333  NTA: 236601709  SUDOC: 053451953  VIAF: 32166799   WorldCat (עם VIAF): 32166799 
מוטי גולני בהרצאה על גולדה מאיר באולם מוזיאון הכט באוניברסיטת חיפה במסגרת בסדרת ההרצאות על "נשים ופועלן" בתוכנית ללימודי נשים ומגדר באוניברסיטת חיפה ב-12 בנובמבר 2014
מונרכיה פדרלית

מונרכיה פדרלית היא פדרציה של מדינות עם מלוכה המנהלת את הפדרציה, אך שומרת על מלכים שונים, או מערכת שלטון לא-מונרכית, במדינות השונות שמהוות חלק מהפדרציה.
כמונח במדע המדינה

המונח הוכנס לשיח הפוליטי וההיסטורי האנגלי על ידי אדוארד אוגוסטוס פרימן, בספרו "תולדות הממשל הפדרלי" (1863). פרימן עצמו חשב שמלוכה פדרלית אפשרית רק כמונח מופשט ותאורטי.
מונרכיות פדרליות > מבחינה היסטורית

מבחינה היסטורית, הדוגמה הבולטת ביותר למונרכיה פדרלית בעולם המערבי הייתה האימפריה הגרמנית (1871–1918), ובמידה פחותה, קודמותיה (הקונפדרציה הצפון-גרמנית והקונפדרציה הגרמנית). ראש מדינת הפדרציה היה המונרך, הקיסר הגרמני, שהיה גם ראש מדינת החלק המרכיב הגדול ביותר בפדרציה כמלך פרוסיה; מונרכיות מכוננות אחרות, כמו ממלכות בוואריה, סקסוניה וירטמברג ושלטונות דוכסות שונות, דוכסויות ונסיכויות, שמרו על הממלכות והצבאות שלהם. מלבד 23 המונרכיות (22 מונרכיות מכוננות והקיסר הגרמני) היו גם שלוש ערי מדינה רפובליקניות - ברמן, המבורג וליבק - ואלזס-לוריין, רפובליקה חצי אוטונומית מאז 1912.
הרעיון מילא תפקיד בוויכוחים פוליטיים באיטליה ובאוסטרו-הונגריה במאה התשע-עשרה וביוגוסלביה במאה העשרים, אך היא לא יצאה לפועל באף אחד מהמקרים. לדוגמה, איטליה המודרנית לא התאחדה עד לריסורגימנטו בסוף המאה ה-19, כאשר אדמתה עדיין הייתה מחולקת למספר ממלכות קטנות יותר, דוכסויות, רפובליקות ועוד, שכל אחת מהן עומדת בראש שושלת או מעמד שליט.
מונרכיות פדרליות > כיום

כיום, ניתן להשתמש במונח במלואו בהתייחס לאיחוד האמירויות ומלזיה. בשתיהן ראש מדינת הפדרציה כולה נבחר מבין ראשי המדינות (אמיר, סולטאן, יאמטואן בסאר או ראג'ה, בהתאמה) השולטים במדינות המרכיבות את הפדרציה.
אף על פי שלא הוכרזה רשמית ככזו, ספרד כונתה כמונרכיה פדרלית, בשל קיומן של קהילות אוטונומיות רבות שאותן כל הנשיאים מדווחים לכתר הספרדי.
רשימת מונרכיות פדרליות

| אומה | שם רשמי | חלוקות משנה | ראש המדינה |
| --- | --- | --- | --- |
| מלזיה | מלזיה | מדינות ושטחים פדרליים | שליט עליון |
| איחוד האמירויות הערביות | איחוד האמירויות הערביות | אמירויות | נשיא |
ראו גם

ממשלה
רפובליקה פדרלית
הערות שוליים

↑  E.A. Freeman, History of Federal Government, pp. 96-100. Available on google books.
↑  Tommy Thomas, "Is Malaysia an Islamic State?" 2005. (אורכב 02.11.2013 בארכיון Wayback Machine)
↑  Ronald L. Watts, Comparing Federal Systems. McGill-Queen's University Press, 2003. ISBN 0-88911-835-3
לנצ'יה 2000

| --- | --- |

Lancia 2000, שנת 1973
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  לנצ'יה
 שנות ייצור:  1971–1975
 יחידות שיוצרו:  16,947
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל קודם:  לנצ'יה פלאביה
 מודל אחריו:  לנצ'יה גמא
 חברת אם:  פיאט
 סיווג:  מכונית סלון
 מרכב:  Front-engine, front-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  4,620 מ"מ (דגם סדאן)  4,555 מ"מ (דגם קופה)
 רוחב:  1,610 מ"מ (דגם סדאן)  1,605 מ"מ (דגם קופה)
 גובה:  1,440 מ"מ (דגם סדאן)  1,340 מ"מ (דגם קופה)
 משקל:  1,230 ק"ג (דגם סדאן)  1,150 ק"ג (דגם קופה)
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 1,991 סמ"ק המפיק 115 כ"ס ב-5,500 סל"ד, מאייד כפול  4 צילינדרים, 1,991 סמ"ק המפיק 125 כ"ס ב-5,800 סל"ד, מערכת הזרקת דלק מתוצרת "Bosch" (אנ')
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות  תמסורת אוטומטית - 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  185 קמ"ש (מנוע 1,991 סמ"ק המפיק 115 כ"ס, בדגם קופה)
 מעצב:  "Piero Castagnero " (דגם סדאן)  פינינפארינה (דגם קופה)
לנצ'יה 2000 (באיטלקית: Lancia 2000) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה אשר יוצרה בין השנים  1971–1975.
תצורות "לנצ'יה 2000"

4 דלתות - סלון.
2 דלתות - קופה.
לנצ'יה 2000

4 דלתות.
5 נוסעים.
מנוע בנזין.
מנוע הנעה קדמית.
תאוצה בין 0-100 קמ"ש היא 11.3 שניות (מנוע 1,991 סמ"ק המפיק 115 כ"ס, בדגם קופה).
לנצ'יה 2000 > דגמים

"2000" - יוצרו 8,844 יחידות בין השנים 1971-1975.
"2000 i.e." - יוצרו 5,475 יחידות בין השנים 1972-1975.
"2000 Coupé" - יוצרו 1,399 יחידות בין השנים 1971-1975.
"Coupé HF 2000" - יוצרו 1,229 יחידות בין השנים 1971-1975.
תמונות

"לנצ'יה 2000 קופה" (מימין), "לנצ'יה 2000 סדאן" (משמאל)
"לנצ'יה 2000"
"לנצ'יה 2000"
"לנצ'יה 2000" - מבט ללוח מחוונים
"לנצ'יה 2000"
"לנצ'יה 2000", דגם "HF", שנת 1972 - קופה
"לנצ'יה 2000", דגם "HF", שנת 1972 - קופה
"לנצ'יה 2000" - קופה
"לנצ'יה 2000", קופה  - מבט ללוח מחוונים
ראו גם

לנצ'יה
מורטן אולסן

מורטן פר אולסן (בדנית: Morten Per Olsen; נולד ב-14 באוגוסט 1949) הוא כדורגלן עבר דני וכיום מאמן כדורגל. משנת 2000 ועד 2015 היה מאמנה של נבחרת דנמרק, ובשל הישגיו הוא נחשב לאחת מהדמויות הבולטות בתולדות הכדורגל הדני.
במהלך הקריירה שלו כשחקן תפקד אולסן בעמדות הקשר ההגנתי והליברו, ושיחק במועדונים בבלגיה ובגרמניה. בתקופתו כשחקן אנדרלכט הוא היה שותף לזכייה בגביע אופ"א ב-1983 ובשלוש אליפויות ליגת העל הבלגית. בנוסף, הוא שיחק בין בשנים 1970 ו-1989 בנבחרת דנמרק וערך במדיה 102 הופעות. במהלך שנות ה-80 הוא כיהן כקפטן הנבחרת, והשתתף עמה במונדיאל 1986 ובשלוש אליפויות אירופה.
כמאמן הוביל אולסן את קבוצת ברונדבי לזכייה בשתי אליפויות ליגת העל הדנית, ואת אייאקס אמסטרדם לזכייה בדאבל ב-1998. את נבחרת דנמרק הוביל להופעות במונדיאל 2002, ביורו 2004 ובמונדיאל 2010.
קריירה ככדורגלן > קריירת המועדונים

אולסן נולד בוורדינגבורג, והחל לשחק במחלקת הנוער של מועדון הכדורגל המקומי ב-1957. הוא החל את הקריירה שלו בעמדת הקיצוני הימני. ב-1970, בגיל 20, הוא צורף לקבוצת בולדקלאב 1901 ששיחקה בליגת העל הדנית, והחל במדיה את קריירת הבוגרים שלו. בקבוצה זו, שמאמנה היה קורט נילסן, הוסט אולסן לעמדת הקשר המרכזי על מנת לאפשר לקיצוני אחר בסגל לקבל דקות משחק.
אולסן שיחק במשך שלוש עונות בבולדקלאב 1901, אך עבר לשחק בקבוצה הבלגית סרקל ברוז' בשנת 1972. שנה קודם לכן העפילה הקבוצה לליגת העל הבלגית. בברוז' שיחק אולסן לצד חברו לנבחרת דנמרק, בני ניילסן, שהמליץ עליו למאמן הקבוצה אורביין בראמס. בעונתו הראשונה בקבוצה, 1972/1973, סיימה ברוז' במקום ה-11 בליגה, ובמהלך השנים הבאות ביססה את מעמדה כקבוצה במרכז הטבלה. בתקופתו בקבוצה שימש אולסן לתפקידים רבים ושיחק בכל העמדות על המגרש. ב-1976 עבר אולסן למולנביק, שהייתה אחת מהקבוצות החזקות בליגה. הוא הצטרף במולנביק לשני דנים אחרים: בני ניילסן, שעבר גם הוא מברוז, וקרסטן בייר. בתקופתו במולנביק הוא הגיע להישגים טובים יותר, כשהקבוצה סיימה בקביעות בין שלוש הראשונות בליגה.
בשנת 1980 עבר אולסן לקבוצת אנדרלכט, ושיחק בה לצידם של בני ניילסן וקנת' ברייל. בעונתו הראשונה באנדרלכט, 1979/1980, הוא סייע לקבוצה לזכות באליפות הליגה הבלגית, והיה חלק מהגנה חזקה של הקבוצה שספגה 24 שערים בלבד. אליפות זו היה התואר הראשון בו זכה בקריירה שלו. אולסן המשיך ושיחק שש עונות במדי אנדרלכט במהלכן סייע לה לזכות בשלוש אליפויות בלגיה, ובעקבות חשיבותו הרבה לקבוצה מונה לקפטן שלה לקראת סיום תקופתו במדיה. במשך מרבית עונת 1981/1982 סבל אולסן מפציעה קשה בשוק, ולאחר שובו מהפציעה הוסט על ידי המאמן טומיסלאב איביץ' מחוליית הקישור לתפקיד הליברו. בתפקידו כליברו הוא הנהיג את חוליית ההגנה של הקבוצה והיה אחראי על יצירת מלכודת נבדל לשחקני ההתקפה היריבים.
בעונת 1982/1983 סייע אולסן לאנדרלכט לגבור על פורטו ועל ולנסיה הספרדית, בין השאר, ולהעפיל למשחק הגמר של גביע אופ"א. אנדרלכט פגשה בגמר את בנפיקה ליסבון, וזכתה בגביע לאחר שניצחה 1-2 בסיכום שני המפגשים. באותה עונה זכה אולסן בתואר האישי של כדורגלן השנה בדנמרק. גם בעונה הבאה, 1983/1984, העפילה הקבוצה לגמר גביע אופ"א שם פגשה את טוטנהאם הוטספר האנגלית. במפגש הראשון מבין שניים הבקיע אולסן שער, אך החמיץ אחד מהפנדלים בדו-קרב בעיטות העונשין שהכריע את הגמר לזכות טוטנהאם.
בגיל 36, עזב אולסן את אנדרלכט לאחר טורניר מונדיאל 1986. הוא עבר לגרמניה, ושיחק בקבוצת פ.צ. קלן מהבונדסליגה. בתקופתו בקלן הוחזר לתפקידו הקודם בעמדת הקשר ההגנתי. הוא סייע לקלן לסיים במקום השלישי בבונדסליגה בעונת 1987/1988 ובמקום השני בעונה שלאחר מכן. הוא שיחק ב-80 משחקים והבקיע שני שערים במסגרת הליגה במדי קלן, וביוני 1989 הודיע על פרישתו מכדורגל, בגיל 39.
קריירה ככדורגלן > נבחרת לאומית

אולסן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת דנמרק עד גיל 21 במשחק מול הנבחרת המקבילה של פולין, והבקיע שער בתיקו 2-2. שלושה שבועות מאוחר יותר הוא זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת של דנמרק על ידי המאמן רודי סטריטיך, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול נבחרת נורווגיה. בתחילת דרכו בנבחרת הוא שיחק כקיצוני ימני, אך בהמשך התקבע בעמדת הקשר ההגנתי. הוא סייע לדנמרק להעפיל לטורניר הכדורגל של אולימפיאדת מינכן 1972, אך לא היה יכול להשתתף בטורניר מאחר שחתם על חוזה מקצועני קודם לכן בסרקל ברוז'.
ביוני 1981 הפך אולסן לשחקן השביעי בתולדות נבחרת דנמרק שמגיע ל-50 הופעות במדיה. באפריל 1983, במשחקו ה-53 במדי הנבחרת, הוא קיבל מהמאמן ספ פיונטק את סרט הקפטן של הנבחרת. הוא החליף בתפקיד את פר רונטווד, ושיחק במקומו גם בעמדת הליברו. יחד עם סיורן באסק היה אולסן חלק מחוליית הגנה שהרכיבה מלכודת נבדל חזקה במיוחד, בדומה למה שעשה באנדרלכט.
אולסן כיהן כקפטן נבחרת דנמרק שהעפילה ליורו 1984, הטורניר הבינלאומי הראשון בו השתתפה מאז אולימפיאדת מינכן. הוא סייע לנבחרתו להעפיל לחצי גמר הטורניר, שם הפסידה לנבחרת ספרד בדו-קרב בעיטות עונשין. באוקטובר 1985 הפך אולסן לשחקן הדני השני שמגיע ל-75 הופעות במדי הנבחרת. הוא כיהן כקפטן הנבחרת גם במונדיאל 1986 – ההשתתפות הראשונה שלה בתולדות גביע העולם – וסייע לה להעפיל לשמינית הגמר, שם הפסידה פעם נוספת לספרד. המהלך הזכור ביותר של אולסן מאותו טורניר הגיע בניצחון 0-2 על נבחרת גרמניה המערבית בשלב הבתים. הוא כדרר ממחצית המגרש של נבחרתו עד לרחבת העונשין של הנבחרת היריבה, וסחט פנדל אותו הבקיע יספר אולסן. בעקבות יכולתו באותו מונדיאל נחשב אולסן לאחד מהשחקנים הבולטים בטורניר, וזכה בתואר כדורגלן השנה בדנמרק לשנת 1986, בפעם השנייה בקריירה.
בעוד שהוסט בחזרה לעמדת הקשר ההגנתי במדי קלן, המשיך אולסן לתפקד כליברו במדי הנבחרת. הוא השתתף עם הנבחרת כקפטן ביורו 1988, בו הודחה דנמרק כבר בשלב הבתים. במהלך הטורניר הוא הפגין יכולת חלשה כליברו ועל כן הוחזר לעמדת הקשר ההגנתי. לאחר אותו טורניר הוא הודיע על סיום דרכו בנבחרת הלאומית לאחר שערך במדיה 99 הופעות, אך זומן אליה מחדש כעבור עשרה חודשים. בסך הכול שיחק אולסן 102 פעמים במדי נבחרת דנמרק, וקבע שיא של 50 משחקים בתור קפטן הנבחרת. במהלך הקריירה שלו בנבחרת הוא הפגין משחק הוגן במיוחד וקיבל כרטיס צהוב אחד בלבד.
קריירה כמאמן

אולסן החל את קריירת האימון שלו בינואר 1990, כמאמנה של ברונדבי הדנית. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה הוא הצעיד אותה לזכייה באליפות דנמרק, וחזר על ההישג גם בעונה העוקבת. בעת אימוניו הוא שם דגש על אימונים חזקים, ולשיטה זו, על אף שלא הייתה לשביעות רצונם של מספר שחקנים, היה חלק חשוב בהובלת הקבוצה לצמרת הגבוהה של מועדוני הכדורגל באירופה. אולסן הצעיד את ברונדבי להעפלה לחצי גמר גביע אופ"א בעונת 1990/1991. עם זאת, ולמרות החתמתו המוצלחת של הבלם הניגרי אוצ'ה אוקצ'קוו, מרבית פעולותיו בשוק העברות השחקנים התבררו כשגויות. הדבר גרם לכעס בקרב מחלקת הנוער של המועדון, שחשה כי אולסן מתעלם ממנה. כאשר המועדון נקלע לקשיים כלכליים והחל מעונת 1992 הדבר התבטא גם ביכולתה המקצועית של הקבוצה, פוטר אולסן ממשרתו באמצע העונה.
באפריל 1993 מונה אולסן למאמנה של פ.צ. קלן, קבוצתו לשעבר כשחקן. בששת המשחקים האחרונים של עונת 1992/1993 של הבונדסליגה הוא הצליח למנוע מהקבוצה לרדת לליגת המשנה הגרמנית. בתקופתו בגרמניה הוא הפך למאמן מוסמך, וקיבל תעודת מאמן מטעם התאחדות הכדורגל הגרמנית ב-1993. גם בשתי העונות שלאחר מכן הצליחה הקבוצה להישאר בבונדסליגה, על אף ששחקניה לא נחשבו לטובים במיוחד. עם זאת, בפתיחת עונת 1995/1996 היא הודחה מטורניר הגביע הגרמני על ידי קבוצת חובבים מבקום, ואולסן פוטר מתפקיד המאמן.
אולסן נותר מחוץ לכדורגל מקצועני למשך קרוב לשנתיים, עד שחתם על חוזה כמאמן אייאקס אמסטרדם ביולי 1997. הוא הצליח לשכנע את אחד מבולטי השחקנים הדנים באותו זמן, מיכאל לאודרופ, להצטרף לאייאקס. בעונת 1997/1998 הוא הצעיד את הקבוצה לזכייה ב"דאבל" של אליפות ליגת העל ההולנדית והגביע ההולנדי. בפתיחת העונה שלאחר מכן שררה אווירה קלוקלת בקבוצה, כאשר השחקנים רונלד דה בור ופרנק דה בור החרימו את האימונים על מנת שיוכלו לעבור לברצלונה. הקבוצה החלה להציג יכולת חלשה, ואולסן פוטר מאייאקס בדצמבר 1998.
בסתיו 1999 חתם אולסן על חוזה עם התאחדות הכדורגל הדנית כמאמנה של נבחרת דנמרק, שנכנס לתוקף לאחר השתתפות הנבחרת ביורו 2000. אולסן החליף בתפקיד מאמן הנבחרת את בו יוהנסון, ובחר במיכאל לאודרופ לעוזרו. השניים הובילו את הנבחרת להעפלה לטורניר מונדיאל 2002, בו הודחה בשמינית הגמר לאחר הפסד לנבחרת אנגליה. לאחר שלאודרופ עבר לאמן את ברונדבי, בחר אולסן בקלד בורדינחארד לתפקיד עוזר המאמן. עם בורדינחארד הוביל אולסן את דנמרק להעפלה ליורו 2004, בו הודחה פעם נוספת בסיבוב השני. אולסן לא הצליח להעפיל עם הנבחרת לטורניר מונדיאל 2006, אך חתם על חוזה חדש עם ההתאחדות הדנית בנובמבר 2005. בעסקה נקבע כי הוא יאמן את הנבחרת עד ל-2010. בעקבות ניסיונו כמאמן הנבחרת הדנית ועבודתו היעילה גם עם הנבחרות הצעירות, נחשב אולסן למי שאחראי על עתיד הכדורגל בדנמרק .
אולסן לא הצליח להעפיל עם דנמרק גם ליורו 2008, ובחודש אוגוסט של אותה שנה הודיע כי לא יחדש את חוזהו בנבחרת עם תומו, מאחר שברצונו לחזור לאמן מועדונים. ב-10 באוקטובר 2009 רשם אולסן את משחקו ה-100 על הקויים כמאמן נבחרת דנמרק. דנמרק ניצחה במשחק 0-1 את נבחרת שוודיה, והבטיחה את העפלתה למונדיאל 2010. על אף שהצהיר שנה וחצי קודם לכן כי לא יחדש את חוזהו בנבחרת, בינואר 2010 הוא חתם על הארכת החוזה עד לשנת 2012‏.
אולסן לא הצליח להעפיל עם הנבחרת למונדיאל 2014, ולאחר שהנבחרת כשלה גם בניסיון להעפיל ליורו 2016, בנובמבר 2015 סיים אולסן את תפקידו כמאמן הנבחרת.
מופע

ערך זה עוסק במושג מתחום הפיזיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
תנועה הרמונית פשוטה; A המשרעת T המחזור
מופע (או פאזה) הוא מושג שמתאר את מצבה הרגעי של תופעה מחזורית.
המופע משמש לתיאור תופעות בתחומי מדע רבים: אופטיקה, אלקטרומגנטיות, הנדסת חשמל, אקוסטיקה, מכניקה ועוד. תופעות מחזוריות מתוארות לרוב באמצעות גלים. המופע הוא המקום במחזור שבו הגל נמצא במצב מסוים.
תיאור מתמטי

התופעה המחזורית הפשוטה ביותר היא מתנד הרמוני פשוט, והיא מתוארת על ידי גל סינוסואידי בנקודה קבועה במרחב. ניתן לייצג כל פונקציה מחזורית כסכום של גלים סינוסואידיים באמצעות טור פורייה. התיאור המתמטי של גל סינוסואידי כתלות בזמן הוא:  x(t)=A\sin(2\pi ft+\phi )\,
כאשר  A\, היא משרעת התנודות,  t\, הוא הזמן, ו- f\, תדירות התנודות (ההופכי שלה הוא זמן המחזור:  T=1/f). הזווית שעליה מופעלת פונקציית הסינוס,  2\pi ft+\phi \,, מודולו  2\pi , נקראת המופע והיא נמדדת במעלות או ברדיאנים. המחזור של פונקציית הסינוס הוא  2\pi , ולכן היחס בין המופע לבין  2\pi  הוא החלק היחסי של המחזור בו נמצא הסינוס.
\phi  הוא המופע ההתחלתי – המופע בזמן t=0, והוא נקבע באופן יחיד על ידי  \!x(t=0). המופע ההתחלתי אנלוגי לזווית ההתחלתית בתנועה מעגלית קצובה. במסה המחוברת לקפיץ, למשל, המופע ההתחלתי נקבע על ידי ההעתק ההתחלתי של המסה.
המופע ההתחלתי שקול להשהייה בזמן של הגל  x(t)=A\sin(2\pi ft)\,:
x(t-{\begin{matrix}{\frac {1}{4}}\end{matrix}}T)=A\sin(2\pi f(t-{\begin{matrix}{\frac {1}{4}}\end{matrix}}T))=A\sin(2\pi ft-{\begin{matrix}{\frac {\pi }{2}}\end{matrix}})\,
כלומר מופע התחלתי של  -{\frac {\pi }{2}}=-{\frac {2\pi }{4}} שקול להשהייה ברבע זמן מחזור.
הפרש מופע

הפרש המופע של שני גלים סינוסואידיים בעלי אותה תדירות הוא ההפרש בין המופעים ההתחלתיים שלהם, או ההפרש בין הזויות שבהן שתי הפונקציות מקבלות את אותו הערך ואת אותו השיפוע.
שני גלים הם בפאזה אם הפרש המופע שלהם הוא אפס ובאנטי-פאזה אם הפרש המופע שלהם הוא 180 מעלות. מזהויות טריגונומטריות נובע שהסכום של שני גלים סינוסואידיים בעלי אותה משרעת ותדירות ובעלי הפרש מופע הוא גל סינוסואידי באותה התדירות, שהמשרעת והמופע ההתחלתי שלו נקבעים על ידי הפרש המופע בלבד:
A\sin(2\pi ft+\phi _{1})+A\sin(2\pi ft+\phi _{2})=2A\cos({\frac {\phi _{2}-\phi _{1}}{2}})\sin(2\pi ft+{\frac {\phi _{1}+\phi _{2}}{2}})
ניתן לראות שהתאבכות בונה מתרחשת כאשר הגלים הם בפאזה – במקרה כזה המשרעת של הסכום היא פעמיים המשרעת A. התאבכות הורסת מתרחשת כאשר הגלים הם באנטי-פאזה, ובמקרה כזה המשרעת של הסכום היא אפס.
קוהרנטיות מופע

קוהרנטיות היא תכונה של גלים השומרים על הפרש מופע מוגדר ביניהם לאורך זמן. לשם כך על הגלים להיות בעלי אותה התדירות בדיוק. באופטיקה למשל הגדרת מקור קוהרנטי בזמן הוא מקור אשר מקרין גלים שכולם באותה תדירות ובאותו מופע התחלתי או שהפרש המופע ביניהם קבוע. זאת בניגוד למקור לא קוהרנטי שבו הפרש המופע בין הגלים הוא אקראי.
ראו גם

גל
קוהרנטיות
התאבכות
רעש מופע

גלים עם מופע התחלתי זהה – גלים בפאזה
גלים בעלי הפרשי מופע – גלים שאינם בפאזה
מחוזות גיאנה

מחוזות גיאנה הם חלוקתה המנהלית של האזורים בגינאה לעשרה מחוזות. החלוקה הנוכחית בתוקף החל משנת 1980. המחוזות מחולקים לנפות.
המחוזות ומספורם
| מס' | שם | בירה | שם בשפת המקור | אוכלוסייה (נכון לשנת 2012) | שטח |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | מחוז ברימה-וייני | מברומה | Barima-Waini | 26,941 | 20,339 |
| 2 | מחוז פומרון-סופנאם | אנה רג'יינה | Pomeroon-Supenaam | 46,810 | 6,195 |
| 3 | מחוז איי אסקיבו-מערב דמררה | וריד אן הופ | Essequibo Islands-West Demerara | 107,416 | 3,755 |
| 4 | מחוז דמררה-מהייקה | טריומף | Demerara-Mahaica | 313,429 | 2,232 |
| 5 | מחוז מהייקה-ברביס | פורט ולינגטון | Mahaica-Berbice | 49,723 | 4,190 |
| 6 | מחוז מזרח ברביס-קורנטין | ניו אמסטרדם | East Berbice Corentyne | 109,431 | 36,234 |
| 7 | מחוז קויוני-מזרני | ברטיקה | Cuyuni-Mazaruni | 20,280 | 47,213 |
| 8 | מחוז פוטרו-סיפרוני | מהדיה | Potaro-Siparuni | 10,190 | 20,051 |
| 9 | מחוז טקוטו עליון-אסקיבו עליון | לת'ם | Upper Takutu-Upper Essequibo | 24,212 | 57,750 |
| 10 | מחוז דמררה עליון-ברביס | לינדן | Upper Demerara-Berbice | 39,452 | 17,040 |
הערות שוליים

↑  נתונים כלליים
| חלוקה מינהלית של מדינות וטריטוריות באמריקה הדרומית |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אורוגוואי • אקוודור • ארגנטינה • בוליביה • ברזיל • גיאנה • ונצואלה • סורינאם • פרגוואי • פרו • צ'ילה • קולומביה |  |
| טריטוריות | איי פוקלנד • גיאנה הצרפתית • איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים |  |
מגופריים

| מגופריים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: חסרי זנב
תת־סדרה:: מזובטרכיה
על־משפחה:: חפריתאים
משפחה:: מגופריים
שם מדעי
 Megophryidae ‏בונפרטה, 1850
תחום תפוצה


מגופריים (בלטינית: Megophryidae) היא משפחה גדולה בסדרת חסרי הזנב. פרטי המשפחה חיים באסיה, באיי הפיליפינים, באינדונזיה ובאיי סונדה . במשפחה קיימים בין 70 ל-100 מינים המסווגים תחת 11 סוגים.
המגופריים ידועים בזכות ההסוואה שלהם- הרבה מגופריים נראים כמו עלים יבשים, במיוחד אלו החיים ביערות. ההסוואה מדויקת להפליא, וכך הקמטים של מספר מינים נראים כמו צינורות ההובלה בעלה. גודלם של המגופריים משתנה, ונע בין 2 סנטימטרים ועד 12.5 ס"מ.
הראשנים חיים במקווי מים שונים, בין השאר בשלוליות ובנחלים. הראשנים של המשפחה נבדלים זה מזה רבות, בעיקר בשל בתי הגידול השונים בהם הם גדלים. צורת הלשון של פרט בוגר דומה לצורתו של משוט.
סוגים

סוג ומין יחיד Borneophrys edwardinae
Atympanophrys
Brachytarsophrys
Leptobrachella
Leptobrachium
Leptolalax
Megophrys
Ophryophryne
Oreolalax
Scutiger
Vibrissaphora
Xenophrys