מסורת שבעל פה
הערות שוליים

1 2  יאן ונסינה בספרו "מסורת שבעל פה כהיסטוריה" (Oral tradition as history. 1985 Madison, Wisconsin: University of Wisconsin Press), דיווח על הצהרות של הדור הנוכחי, אשר "מציינות כי המסר חייב להיות אמירות בעל פה המדוברות, משוררות או נקראות על כלי נגינה בלבד"; "חייב להיות שידור מפה לאוזן לפחות דור אחד". הוא מציין, "ההגדרה שלנו היא הגדרה שימושית לשימוש היסטוריונים, סוציולוגים, בלשנים או מלומדים של אמנויות המילואים מציעים את שלהם, אשר, למשל, סוציולוגיה, מדגיש ידע משותף. בלשנות, תכונות המבדילות את השפה דיאלוג (בלשנים), ובמאפייני האמנות המילולית של צורה ותוכן המגדירים אמנות (פולקלוריסטים) ".
1 2  John Miles Foley, Oral tradition, Encyclopædia Britannica, ‏2016-08-09
↑  Ki-Zerbo, Joseph: "Methodology and African Prehistory", 1990, UNESCO International Scientific Committee for the Drafting of a General History of Africa; James Currey Publishers.
1 2 3  Jack Goody (1987). The Interface Between the Written and the Oral. Cambridge University Press. pp. 110–121. ISBN 978-0-521-33794-6.
1 2  Donald S. Lopez Jr. (1995). "Authority and Orality in the Mahāyāna". Numen. Brill Academic. 42: 21–47. JSTOR 3270278.
1 2  Henige, David. "Oral, but Oral What? The Nomenclatures of Orality and Their Implications" Oral Tradition, 3/1-2 (1988): 229-38. p 232; הניגה מצטט את יאן ונסינה (1985).
↑  Dundes, Alan, "Editor's Introduction" to The Theory of Oral Composition, John Miles Foley. Bloomington, IUP, 1988, pp. ix-xii
↑  Ong, Walter, S.J., Orality and Literacy: The Technologizing of the Word. London: Methuen, 1982 p 12
↑  Degh, Linda. American Folklore and the Mass Media. Bloomington: IUP, 1994, p. 31
↑  Julie Carthy, Folklore in the Oral Tradition, Fairytales, Fables and Folk-legend, Yale-New Haven Teachers Institute, ‏2016-07-19
↑  E. Anne MacKay, Signs of Orality: The Oral Tradition and Its Influence in the Greek and Roman World ; [... Papers at a Conference Entitled 'Epos and Logos' ... Durban, South Africa in July 1996], BRILL, 1999. (באנגלית)
↑  Donald S. Lopez Jr. (1995). "Authority and Orality in the Mahāyāna". Numen. Brill Academic. 42: 21–47. JSTOR 3270278.; Quote: The early Buddhist texts are also generally believed to be of oral tradition, with the first Pali Canon written many centuries after the death of the Buddha.
↑  Michael Gagarin (1999).  E. Anne MacKay (ed.). Signs of Orality. BRILL Academic. pp. 163–164. ISBN 978-9004112735.
↑  Wolfgang Kullmann (1999).  E. Anne MacKay (ed.). Signs of Orality. BRILL Academic. pp. 108–109. ISBN 978-9004112735.
↑  John Scheid (2006).  Clifford Ando and Jörg Rüpke (ed.). Religion and Law in Classical and Christian Rome. Franz Steiner Verlag. pp. 17–28. ISBN 978-3-515-08854-1.
↑  Delbert Burkett (2002). An Introduction to the New Testament and the Origins of Christianity. Cambridge University Press. pp. 124–125, 45–46, 106–107, 129–130. ISBN 978-0-521-00720-7.
↑  Leslie Baynes (2011). The Heavenly Book Motif in Judeo-Christian Apocalypses 200 BCE-200 CE. BRILL Academic. pp. 40–41 with footnotes. ISBN 90-04-20726-0.

Birger Gerhardsson; Eric John Sharpe (1961). Memory and Manuscript: Oral Tradition and Written Transmission in Rabbinic Judaism and Early Christianity. Wm. B. Eerdmans Publishing. pp. 71–78. ISBN 978-0-8028-4366-1.
↑  Mournet, Terence C., 1969-, Oral tradition and literary dependency : variability and stability in the synoptic tradition and Q, Tübingen: Mohr Siebeck, 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548582105171  BNE: XX539615  BnF: cb11939724k (data)  GND: 4040600-3  HDS: 027838  LCCN: sh85095251