stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ביום ובלילה
רקע לכתיבת השיר

השיר נכתב על בסיס שיר בשם "The Cold Shoulder" שנכתב על ידי סנדרסון כשהיה בן 15 ומליסה קונל ידידתו. השיר בוצע לראשונה על ידי להקתם של סנדרסון וקונל, בשם "הקטקומבות", אותה הם הקימו יחדיו כשלמד בתיכון בארצות הברית. השיר נכלל באלבומם של כוורת, סיפורי פוגי שיצא בשנת 1973.
השיר במצעדים

השיר צעד במצעדי הפזמונים השבועיים של הגל הקל בתחילת ספטמבר 1973 וצעד בין שבועיים לשלושה שבועות. הוא הגיע בשיאו למקום ה־18.
גרסאות כיסוי

ב-2013 הוקלט השיר מחדש על ידי להקת מרסדס בנד במסגרת פרויקט מחווה לאלבום סיפורי פוגי לרגל 40 שנים ליציאתו.
הערות שוליים

↑  ביום ובלילה – מילים וביצועים | סנדרסון, דני, 1950- מלחין מחבר | מוזיקה | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ביום ובלילה (כוורת) – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
↑  אסף נבו, ‏שרים כוורת: גיא ויהל, בום פם, קרח תשע, באתר ‏מאקו‏, 8 בספטמבר 2014
↑  גלי צה"ל : מסיפורי פוגי אפשר ללמוד, באתר web.archive.org, ‏2017-07-11
| דני סנדרסון |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | גודל טבעי (1982) • חף מפשע (1984) • חכם על קטנים (1987) • קופץ לשניה (1991) • מת לבכות 2 (1994) • הלא נודע (1997) • תולדות המים (2001) • קונגו בלו (2005) • לא יפריד דבר (2009) • מכאן הדרך (2017) |  |
| אלבומי הופעה | Black&White (2004) |  |
| אוספים ומארזים | הטובים לטיס - נבחרת שירים (1992) • המיטב (2006) • האלבומים המקוריים (2008) |  |
| הרכבים | להקת הנח"ל • כוורת • גזוז • דודה |  |
| שירים | ילד מזדקן (1973) • נתתי לה חיי (1974) • הבלדה על ארי ודרצ'י (1974) • גוליית (1975) • אצל הדודה והדוד (1987) • זה הכל בשבילך (1991) |  |
| הצגות | נתתי לה חיי (2011) |  |
ארסקיוס מטרסוס

ארסקיוס מטרסוס (בלטינית: Arsacius of Tarsus) היה ארכיבישוף קונסטנטינופול אחרי גירושו של יוחנן כריסוסטומוס, הארכיבישוף הקודם, בשנת 404.
חייו

ארסקיוס היה אחיו של נקטריוס (אנ'), קודמו של יוחנן כריסוסטומוס, ושירת כארכיפרסביטר תחתיו. כפי שמספר פוטיוס, הוא העיד לצד אטיקוס, שהיה ליורשו, כנגד כריסוסטומוס בויעוד האלון (אנ'). לפי וייס פלדיוס טוען כאן כי נשבע מרצונו שלא יקבל את כס הארכיבישוף בקונסטנטינופול אחרי כריסוסטומוס, כדי להסיר חשד שהוא מעיד נגדו מטעמים אנוכיים.
כאשר מזימתם של אליה אודוקסיה, אם הקיסר, ותאופילוס בישוף אלכסנדריה כנגד כריסוסטומוס הביאה לגירושו של זה, היו אודוקסיה וסיעתה מעוניינים בארכיבישוף בובה, שיתפקד בצורה הנוחה להם, וארסקיוס, שהיה אז בן למעלה משמונים שנה, נראה המועמד המתאים לרדוף באמצעותו את חסידי כריסוסטומוס, גם בגלל עוינותו המופגנת אליו וגם משום שנודע – אם להסתמך כאן על סוזומנוס – כמי שאינו מתעניין במעשים המתבצעים בשמו.
ארסקיוס נמשח לבישוף קונסטנטינופול ב-27 ביוני 404. כריסוסטומוס, כאשר שמע על־כך, מחה נמרצות וקהילת הדיוקסיה הגדירה את ארסקיוס כבישוף פולש, הדירה רגליה מן הכנסיות וערכה את המפגשים הדתיים במקומות פתוחים בשולי העיר. ארסקיוס התלונן על הדבר לקיסר ארקדיוס (כלומר, פנה למעשה לאודוקסיה) וזו שלחה חיילים שפיזרו את הכינוסים בפרוורי העיר באלות ובאבנים והשליכו את הבולטים שבחסידי כריסוסטומוס לכלא. החיילים, מספר סוזומנוס, הגדילו לעשות וגם שדדו שרשראות ועדיי זהב אחרים מהנשים ותלשו עגילים עם תנוכי אוזניים. הפעולה רק החריפה את המצב, וחסידי כריסוסטומוס המשיכו להיעדר מהתפילות בכנסיות, השתדלו להימנע מהופעה בפומבי וחלק מהם גם נמלט מהעיר.
האפיפיור אינוקנטיוס הראשון והכנסייה המערבית סירבו להכיר במינויו של ארסקיוס. האפיפיור פנה במכתב לכהנים הנאמנים לכריסוסטומוס בדברי עידוד והבטחה שה"רשע" עתיד להיעלם בתוך זמן קצר. ואכן, אחרי סופת ברד פתאומית שנמשכה ארבעה ימים נפטרה הקיסרית אודוקסיה וזמן קצר אחריה נפטר גם ארסקיוס ב-11 בנובמבר 405.
אריה רחמימוב

| --- | --- |

אריה רחמימוב ב-2023
 לידה:  14 באפריל 1943 (בן 81) ט' בניסן ה'תש"ג ממלכת בולגריה קזנלק, ממלכת בולגריה
 תאריך עלייה:  1949
 מקום לימודים:  הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל המכון הטכנולוגי של הלסינקי
 תקופת הפעילות:  מ-1970
אריה רחמימוב (נולד ב-14 באפריל 1943) הוא אדריכל ומתכנן ערים ישראלי.
ביוגרפיה

אריה רחמימוב נולד בקזנלק שבבולגריה לפרסיאדו רחמימוב ואירנה (רפאל) רחמימוב. הוא עלה עם משפחתו לישראל בשנת 1949. המשפחה התגוררה תחילה ביפו ואחר כך בתל אביב, שבה למד בתיכון עירוני א'.
בין 1961 ל־1963 למד בטכניון בחיפה וב־1963 נסע לפינלנד ללמוד אדריכלות לתואר שני במכון הטכנולוגי של הלסינקי (כיום אוניברסיטת אלטו). לאחר סיום לימודיו השתלם במשרד של האדריכל ולי פאאטלה שם הכיר את אשתו, האדריכלית סלמה רחמימוב.
רחמימוב סיים את לימודיו ב-1969. ב-1970 חזר לישראל ופתח משרד אדריכלים עצמאי בירושלים בשותפות עם אשתו.
מ־1970 עד 1978 שימש כמרצה בכיר בטכניון בחיפה. בשנים 1978–1980 כיהן כראש היחידה לאדריכלות מדברית במכון לחקר המדבר, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב שם פיתח טכנולוגיות לתכנון מדברי ואת בית הבוץ הראשון בישראל, בשיתוף עם מייק קפלן, מתי קונס, נעמי בורנשטיין ואלי אילן. בשנות השמונים והתשעים היה חבר פקולטה-מבקר ומרצה אורח באוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת ניו מקסיקו ואוניברסיטת שטוטגרט. כמו כן, הרצה באוניברסיטאות שונות בעולם בנושאי שימור ותכנון מדברי.
רחמימוב שימש כחבר בוועדה מחוזית לתכנון במחוז ירושלים בשנים 1986–1992. ב־2011 נבחר כיושב ראש הוועדה הישראלית למורשת עולמית באונסק"ו ושימש בתפקיד עד 2014.
ביוגרפיה > פעילות מקצועית

עבודותיו של רחמימוב מתמקדות בתכנון אורבני ומבני ציבור, חלק ניכר מעבודותיו מגלמות עקרונות של שימור ותכנון המתאים עצמו למרחב הטבעי והאקלימי, והן נוכחות בערים ויישובים רבים בישראל.
ביוגרפיה > פעילות מקצועית > תכנון אורבני

רחמימוב היה מהראשונים בארץ להציע תכנון סביב אגני היקוות נחלים תוך ראיית הנחל כציר התכנון. בין הפרויקטים המיישמים גישה זו ניתן למנות תוכנית מתאר לנחל הירקון ותוכנית אב לאגן הירקון, תוכנית אב לנחל קדרון, תוכנית לבקעת בית נטופה ותוכנית אב לפיתוח נחל באר שבע. בתוכניות אלו הנחל ואגן ההיקוות שלו מהווים ציר חיבור ליישובים הסובבים אותו המאפשר לתושביהם נגישות למקומות תעסוקה ופנאי.
תוכניות נוספות כוללות בין היתר תוכניות לערים עתיקות שבהם הדגש הוא בתחום השימור והממשק ההיסטורי כדוגמת תוכנית מתאר לפיתוח שימור ותיירות לנצרת, תוכנית מתאר לעכו העתיקה (אשר הוכרה בעקבותיה כאתר מורשת תרבות עולמית של אונסק"ו), תוכנית לעיר העתיקה בבאר שבע וכן תוכניות אב נפתיות לאשקלון ולנגב.
ביוגרפיה > פעילות מקצועית > תכנון מבני ציבור

במהלך שנות פעילותו תכנן רחמימוב מבנים רבים עבור אוניברסיטאות ומכוני אקדמיים דוגמת בניין בית הספר הבינלאומי ללימודי המדבר על שם אלברט כץ בשדה בוקר של אוניברסיטת בן-גוריון, בתכנונו נעשה שימוש בחומרים ואלמנטים המתאימים את המבנה לתנאי המדבר, בניין בית הספר למדעי הים (ע"ש מלכה ואמנון ליאון) של המרכז האקדמי רופין במכמורת, הפקולטה למדעי היהדות האוניברסיטה העברית, קמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים (בניין י. רבין מכון מנדל למדעי היהדות).
נדבך נוסף בעבודתו הוא תכנון ושימור מבנים המהווים חיבור לאתרים היסטוריים, מדגישים את חשיבותם, ומקנים לתושבים החיים בסביבתם פונקציונליות בהווה. כדוגמת בניין אכסניית הנוער (אנ"א) בעכו העתיקה המשמשת את התיירים המגיעים לעיר, רצף טיילות בהר הזיתים ובעיר העתיקה בירושלים, הקונכייה האקוסטית ובריכת הסולטן בירושלים אשר שימשה בעבר לקיום הופעות וקונצרטים (כיום ההופעות נערכות ללא המבנה שאינו מוקם יותר), רחבת שער האריות, פיתוח ושימור קבר רבי מאיר בעל הנס בטבריה.
רחמימוב תכנן מספר פרויקטי שימור בסין, עבור ממשלת סין ביניהם: תוכנית אב לפיתוח ושימור קברי שושלת מינג בביג'ינג, תכנון ארמון "Da ming Gong" בשיאן, תוכנית פארק מורשת בעיר ננג'ינג (כולל שיקום Great Bao’en Temple).
רחמימוב ומשרדו זכו להכרה בתחרויות תכנון שונות בישראל ומחוצה לה.
פרסם מאמרים שונים בנושאי שימור ותכנון מדברי.
רחמימוב מתגורר בירושלים. הוא אב לשלושה. אחיו הוא הרופא וחוקר מערכת העצבים, חתן פרס ישראל, פרופסור רמי רחמימוב.
הערות שוליים

↑  דליה טל, ‏רחמימוב אדריכלים זכה בתכנון קמפוס מכמורת של ביה"ס למדעי הים, באתר גלובס, 18 בספטמבר 2005
↑  הילה ציאון, הצצה: 15 מיזמי הבנייה המצטיינים ב-2014, באתר ynet, 31 בדצמבר 2014
↑   Lessons from a Shared City https://www.scopus.com/record/display.uri?eid=2-s2.0-84966925445&origin=inward&txGid=dec38e0f65fa2ae04d10ef6d89aeb81f
↑   Edge conditions — climatic considerations in the design of buildings and settlements https://www.sciencedirect.com/science/article/abs/pii/0378778882900172
↑   Le Carre Bleu http://www.lecarrebleu.eu/PDF_INTERA%20COLLEZIONE%20LCB/FRAPN02_CARR_1999_3-4.pdf
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007422683705171
בומבמלה

בומבמלה היה פסטיבל בסגנון העידן החדש שהתקיים בעבר בישראל.
רקע

הפסטיבל התקיים במשך מספר ימים בחול המועד פסח, החל משנת 1999. הוא התקיים בחוף ניצנים. מקור שמו הוא מאירוע הקומבה מלה המתקיים בהודו.
מפיקי הפסטיבל היו האחים רוני וגילי טבצ'ניק והאחים יוסי ורועי שוורץ. במשך השנים הגיעו לפסטיבל כ-40 אלף איש בכל שנה.
אתר הפסטיבל חולק למתחמים שונים שכונו כפרים. בנוסף התקיימו בפסטיבל הופעות מוזיקה.
מארגני הפסטיבל נאלצו להתמודד עם דרישת רשויות המדינה שלא לקיים אותו, בטענה לפגיעה בסביבה.
בשנת 2011 התקיים הפסטיבל באילת.
הערות שוליים

↑  רוני טבצ'ניק, תרמילאות: אור מהגויים, באתר ynet, 2 בפברואר 2009
↑  גלעד רייך, ‏על רוחניות ועשיית רוח, באתר גלובס, 31 במרץ 2004
↑  צביקה ברוט, חוף ניצנים: ים של מוזיקה, באתר ynet, 26 באפריל 2005
↑  מאת צפריר רינת, האירועים בניצנים בסכנה: דרישה לגישה חופשית לים, באתר הארץ, 27 במרץ 2003
↑  ענת ברשקובסקי, בית המשפט: פסטיבל "בומבמלה" יתקיים כמתוכנן, באתר ynet, 10 באפריל 2006
↑  פסטיבל בומבמלה עובר לאילת, באתר וואלה, 27 בפברואר 2011
בורקינה פאסו במשחקים הפאראלימפיים

בורקינה פאסו השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בברצלונה (1992), ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע, מלבד המשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004) מהם נעדרה. במשחקי החורף לא נטלה בורקינה פאסו חלק מעולם.
המשלחת הראשונה אותה שלחה בורקינה פאסו, אל המשחקים בברצלונה כללה שלושה ספורטאים, מרים כוח, רוכב אופניים ומתרה נוסף שהתחרה באופניים גם כן, ובתחרויות הג'ודו. כל המשלחות אותן שלחה המדינה למשחקים הפאראלימפיים מעולם לא עלו על שלושה ספורטאים, וספורטאיה של בורקינה פאסו מעולם לא זכו במדליה פאראלימפית.
ראו גם

בורקינה פאסו במשחקים האולימפיים
בורקינה פאסו במשחקים האולימפיים לנוער
בזיל ברוק

| --- | --- |
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  וינצ'סטר קולג'  המכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט 
 בן או בת זוג:  Cynthia Brooke, Viscountess Brookeborough (3 ביוני 1919–?) Sarah Eileen Bell Healey (1971–?) 
 צאצאים:  John Brooke, 2nd Viscount Brookeborough, Basil Julian David Brooke, Henry Alan Brooke 
 השתייכות:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 תקופת הפעילות:  1908–1920 (כ־12 שנים)
 דרגה:   קפטן
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה 
 עיטורים
  KG    CBE    MC    צלב המלחמה
 
סר בזיל סטנלייק ברוק, הויקונט הראשון מברוקבורו (באנגלית: Basil Stanlake Brooke, 1st Viscount Brookeborough; ‏ 9 ביוני 1888 - 18 באוגוסט 1973) היה מדינאי צפון-אירי יוניוניסטי. כיהן כראש ממשלת צפון אירלנד במשך כעשרים שנה (מה-1 במאי 1943 עד ה-26 במרץ 1963). תקופת שלטונו נחשבת לתקופה של יציבות שמרנית בין תקופת תנופת הקמת המדינה על ידי ג'יימס קרייג לתקופת ניסיונות הליברליזציה של יורשו בתפקיד, טרנס או'ניל.
תולדות חייו

נולד באחוזת משפחתו בברוקבורו, שבמחוז פרמנה. משפחתו הייתה משפחת אצולה אנגלו-אירית פרוטסטנטית בעלת מסורת צבאית ארוכה. בן-דודו היה אלן ברוק, ראש המטה הכללי בעת מלחמת העולם השנייה. ברוק התחנך בצרפת ובקולג' בעיר וינצ'סטר. ב-1907 נפטר אביו והוריש לו תואר ברונט. ב-1908 סיים את הכשרתו הצבאית במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט (אנ') כסגן משנה. את מלחמת העולם הראשונה עשה כקצין בחיל ההוסארים וזכה על תפקודו בעיטורי הצלב הצבאי וצלב המלחמה הצרפתי (Croix de guerre). בשנת 1920 פרש מן הצבא בדרגת קפטן ושנה לאחר מכן קיבל אות מפקד במסדר האימפריה הבריטית.
בשנת 1922 היה למפקד הכוחות המיוחדים של כוח השיטור המלכותי של אלסטר (ה-B-Specials), שנלחמו במחתרת הקתולית, ה-IRA ונודעו בקשיחותם. ב-1929 נבחר לפרלמנט של צפון אירלנד מטעם מפלגת האיחוד של אלסטר (UUP). ב-1933 מונה לשר החקלאות ובין 1941 ועד היבחרו לראשות הממשלה ב-1943 היה שר המסחר. ברוק היה אנטי-קתולי קיצוני וייצג את הקו היוניוניסטי הנוקשה ביותר. בין היתר האשים את הקתולים בכך שהם חותרים ללא לאות להרס צפון-אירלנד והטיף נגד העסקת קתולים, דבר שעלול לגרום לאבטלה של "פרוטסטנטים טובים".
בראשות הממשלה

ב-1 במאי 1943 נבחר ברוק למשרת ראש ממשלת צפון אירלנד השלישי (לאחר כהונתו קצרת-הימים של ג'ון מילר אדוארדס שהחליף את ג'יימס קרייג לאחר מותו). ברוק היה בראש ובראשונה מנהיג פוליטי-מפלגתי, הצטיין בשליטה במפלגתו ושמר על אחדותה תחת הנהגתו. הוא גם שמר על יחסים תקינים עם ממשלת בריטניה בלונדון ובשנת 1952 הועלה לדרגת ויקונט ולחבר בית הלורדים, אך לא הפך לדמות מובילה בקנה מידה כלל-בריטי. עד סוף שנות ה-50 של המאה ה-20 צמחה הכלכלה ורמת חיים במדינה באופן דרמטי והיא הצליחה במאבקה נגד התקפות ה-IRA. ברוק מיצב עצמו כמי ששומר על צפון אירלנד הן מפני הקתולים מדרום הנערכים להפלתה בכל עת והן מפני מפלגת הלייבור. עם זאת, בסוף שנות ה-50 וראשית שנות ה-60 נעצרה מגמת התיעוש והצמיחה המהירה בצפון אירלנד, דבר שהוביל לאבטלה גדלה והולכת ולמרמור גדל והולך בקרב חלק מהציבור ובהם חלק מחברי מפלגתו. חוסר השקט הכלכלי הוביל לבסוף להתפטרותו של ברוק ולהיבחרו של שר האוצר שלו, טרנס או'ניל למשרת ראש הממשלה. ברוק נותר חבר הפרלמנט עד 1969 ובכך נעל 40 שנות חברות רצופה בפרלמנט (מתוכן היה חבר ממשלה 33 שנים).
לאחר פרישתו היה מתנגד חריף למגמות של ליברליזם ופיוס עם הרפובליקה של אירלנד. בשנת 1965 קיבל תואר אביר עמית של מסדר הבירית.
משפחתו

ב-1919 נשא לאשה את סינתיה ברוק, והיה נשוי לה עד מותה ב-1970. סינתיה שירתה במלחמת העולם השנייה במסגרת חיל העזר לנשים וקיבלה עיטור דיים-מפקדת (DBE) במסדר האימפריה הבריטית ב-1959‏. לזוג היו שלושה בנים, שניים מהם, בזיל ג'וליאן (1920-1943) והנרי אלן (1923-1945) נהרגו בקרבות מלחמת העולם השנייה. בנם האמצעי, ג'ון וורדן ברוק (1922-1987), הוויקונט השני מברוקבורו, היה אף הוא מדינאי צפון-אירי וחבר הפרלמנט של צפון אירלנד.
הערות שוליים

1 2  דברי מבוא לארכיונו בארכיון הציבורי של צפון אירלנד, עמ' 24
↑  דברי מבוא לארכיונו בארכיון הציבורי של צפון אירלנד, עמ' 23
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb159497668 (data)  ISNI: 0000 0000 3293 0246  LCCN: n92101780  NTA: 091312647  SNAC: w6kt02r2  VIAF: 23800098   WorldCat (עם VIAF): 23800098
ארתור פרדריק ג'יילס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 בדצמבר 1899
 פטירה:  28 באפריל 1960 (בגיל 60)
 
ארתור פרדריק ג'יילס (באנגלית: Arthur Frederick Giles;‏ 27 בדצמבר 1899 – 28 באפריל 1960) היה קצין במשטרת המנדט, מפקד הבולשת הבריטית בתקופת המאבק של ארגוני המחתרת העבריים בשלטון המנדט הבריטי.
ראשית דרכו

ארתור פרדריק ג'יילס נולד בשנת 1899 בקפריסין, שהייתה אז תחת שלטון בריטי, כצאצא למשפחה בריטית של אנשי צבא וכמורה. הוא התחנך בבית ספר בריטי בקפריסין. בנוסף לשפת אמו האנגלית, רכש שליטה בלשונות אזור הים התיכון. יוונית, לטינית, טורקית וערבית. בצעירותו התגייס לצבא הבריטי ובעת מלחמת העולם הראשונה שירת כמתורגמן בזירת הים התיכון. לאחר המלחמה הגיע למצרים, שהייתה אז תחת פרוטקטורט בריטי, והצטרף כקצין למשטרת מצרים. במרוצת השנים שירת באזורי קהיר ופורט סעיד, בה שימש כסגנו של מפקד משטרת העיר. המצרים נהגו לכנותו בתואר "ג'יילס ביי".
במלחמת העולם השנייה > מבצע אטלס

ב-6 באוקטובר 1944, כמחצית השנה לפי תום מלחמת העולם השנייה, פעל הואפן אס אס במבצע על אדמת ארץ ישראל שנקרא "מבצע אטלס". במסגרת המבצע הוצנח ממטוס מעל ואדי קלט כוח מיחידת הקומנדו שלו שמנה חמישה אנשים, מהם שלושה מבני הטמפלרים הארץ-ישראליים ושני ערבים ארץ-ישראליים, אחד מהם מנהיג הכנופיות הידוע חסן סלאמה. סלאמה נפצע במהלך הצניחה ונע לכיוון ירושלים. שניים מן הגרמנים ואחד הערבים התחבאו במערה שבוואדי קלט. נערים בדואים מצאו חלק מהציוד שהוצנח, אקדח, תחמושת, שק ובו 200 מטבעות זהב ושתי קופסאות קרטון ובהן אבקה לבנה. השמועה על כך פשטה באזור והגיעה לידיעתו של מפקד מרחב ירושלים במשטרת המנדט פאיז ביי אידריסי. אל אידריסי הביא אישית את הזהב ואת מכלי האבקה לארתור ג'יילס. דגימת האבקה נשלחה למעבדות המשטרה לבדיקה, שעם קבלת תוצאותיה נתברר שהאבקה היא רעל קטלני ביותר הנמס בקלות במים, ושבכמות שנתפסה ניתן להמית חמישה עשר אלף איש. בעקבות זאת כונסה בדחיפות פגישה במלון המלך דוד בהשתתפות ג'יילס, אל אידריסי וכל הפיקוד הבכיר הבריטי בארץ ישראל ובעבר הירדן. ג'יילס ואל אידרסי מסרו סקירה על המצב. היה ברור שהציוד שנמצא היה של סוכנים שצנחו בסביבה וחלק מציודם אבד בצניחה. הוחלט על ביצוע פעולה בהיקף חסר תקדים בוואדי קלט כדי לאתר ולעצור את סוכני האויב.
החיפוש הצליח לאחר שהערבי שמבין השלושה שהסתתרו במערה יצר קשר עם שני שוטרים ערביים ואלה סיפקו לו מזון ומים. ב-16 באוקטובר נתפסו שני הגרמנים והערבי שבמערה, לאחר שאל אידריסי הורה לעקוב אחר השוטרים שסיפקו מאת המזון לשוכני המערה.
הגרסה המקובלת היא שהרעל נועד כדי להרעיל את מעיינות ראש העין ששימשו את תושבי תל אביב. היסטוריונים סבורים שמטרת הרעל הייתה לעכב את כלבי הגישוש, שאמורים היו לרדוף אחרי אנשי הכוח וכי "מבצע אטלס" לא נועד להרעיל בארות אלא להקים רשת של סייענים שתסייע לבריחתם של שבויים גרמנים.
יחס היישוב לג'יילס

ארגוני המחתרת ראו את ג'יילס כאויב מושבע שלהם, בעיקר האצ"ל והלח"י נגדם נלחם בנחישות. איתן לבני, קצין המבצעים של האצ"ל כינה אותו בספרו "מיסטר ג'יילס, מפקד הס.אי.די., הידוע לשמצה". חביב כנען, חוקר תולדות היישוב, אשר שירת כקצין במשטרת המנדט והכיר את קציניה, בסדרת כתבות על משטרת המנדט שפרסם ב"מעריב" תחת שם העט "ח. נענך" כתב על ג'יילס שני פרקים בסדרה. האחד בו תיאר את דמותו ואופיו של ג'יילס באופן שלילי ביותר, נשא את הכותרת "ג'יילס ביי מפקד הבולשת, שחפן וסאדיסט החזיק בידיו את כל חוטי מנגנון הדיכוי". באחר, שנשא את הכותרת "עסקיו האפלים של ג'יילס ביי", תיאר את ג'יילס כשותפם של מבריחי חשיש וכנגוע בשוחד. בכל מקרה ארתור ג'ילס ייזכר תמיד כאחד מאנשי ממשל המנדט העוינים ביותר ליישוב היהודי.
לקריאה נוספת

אלדד חרובי, הבולשת חוקרת, ה-C.I.D בארץ ישראל, 1920-1948, הוצאת פורת 2011.
מיכאל בר-זוהר ואיתן הבר, המירדף אחרי הנסיך האדום הוצאת זמורה ביתן, 1984. עמ' 59, 60 (פרשת מבצע אטלס).
רם אורן, ימים אדומים, הוצאת קשת 2006.
הערות שוליים

↑  איתן לבני, המעמד - המבצעים והמחתרת. הוצאת עידנים, 1967, עמ' 115.
↑  ח. נענך, ג'יילס ביי מפקד הבולשת, שחפן וסאדיסט החזיק בידיו את כל חוטי מנגנון הדיכוי, מעריב, 22 במאי 1949
↑  ח. נענך, עסקיו האפלים של ג'יילס ביי, מעריב, 29 במאי 1949
ארסקין קולדוול

| --- | --- |

 לידה:  17 בדצמבר 1903 Moreland, ארצות הברית 
 פטירה:  11 באפריל 1987 (בגיל 83) עמק גן עדן, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 לאום:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום קבורה:  אורגון 
 מקום לימודים:  ארסקין קולג' 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  Tobacco Road, חלקת אלוהים הקטנה 
 בן או בת זוג:  מרגרט ברק-וייט (1939–1942) 
 
ארסקין קולדוול (באנגלית: Erskine Caldwell‏; 17 בדצמבר 1903 - 11 באפריל 1987) היה סופר אמריקאי. כתיבתו על עוני, גזענות ובעיות חברתיות בדרום ארצות הברית הביאו לו פרסום רב, אך גם ביקורת רבה מצד אנשים בדרום ארצות הברית שטענו נגד הדרך בה הם הוצגו בספריו.
ביוגרפיה

קולדוול נולד בעיירה קטנה בג'ורג'יה, בן יחיד לכומר של פלג דרומי של הכנסייה הפרסביטריאנית ואשתו שהייתה מורה. במהלך ילדותו, נדדה המשפחה ברחבי הדרום בעקבות עבודתו של האב. הוא למד בקולג' נוצרי בדרום קרוליינה, אך לא סיים את לימודיו. הוא עבד בעבודות שונות, בין השאר ככתב באטלנטה ז'ורנל.
בשנת 1929 הוציא את ספרו הראשון, הממזר (The Bastard). שנה לאחר מכן הוציא את Poor Fool. את תהילתו השיג מהספרים "דרך הטבק" שיצא בשנת 1932 וחלקת אלוהים הקטנה שיצא בשנת 1933. בשנות ה-30 הוא ניהל עם אשתו הראשונה, הלן, חנות ספרים במיין. לאחר גירושיו הוא התחתן עם מרגרט ברק-וייט, אותו פגשה במהלך עבודתם המשותפת על הספר "ראית את פניהם" (You Have Seen Their Faces). לאחר שלוש שנות נישואין, בהם גם עבדו ביחד, הם התגרשו.
בשנת 1941 סייר בברית המועצות ושהה באזור סמולנסק בחודשים הראשונים של מבצע ברברוסה. כתב בשובו לארצות הברית את הספר "בדרך לסמולנסק". עד שנת 1965 הוציא יותר מ-40 ספרים שנמכרו ביותר מ-70 מיליון עותקים. הוא סבל מנפיחות בידיים בעקבות הכתיבה במכונת כתיבה ובעקבות זאת עבר ניתוח.
בתחילת 1953 הוא היה הסופר הראשון שתבע הוצאות בישראל על הפרת זכויות יוצרים בכך שתרגמו ומכרו את ספריו ללא קבלת רשות. באותה תקופה, היה זה מנהג רווח בישראל וסופרים נהגו להתייחס לעניין בסלחנות בגלל ההיקף הקטן של האוכלוסייה הקוראת עברית.
הערות שוליים

↑  נקמת תושבי הדרום, מעריב, 19 בספטמבר 1985
↑  מוסקבה בימי המלחמה, המשקיף, 8 באוקטובר 1941
ח. רוקוטוב, אנשי שם על הצבא האדום, משמר, 23 בפברואר 1944
↑  קולדוול: 70 מיליון, מעריב, 10 בדצמבר 1965
↑  ארסקין קולדוול- הסופר בעל הידיים המצולקות, דבר, 15 במאי 1964
↑  א. פרנקל, משפט ראשון על קופירייט, מעריב, 13 בינואר 1953
קלדוול תובע לדין מו"לים שהוציאו ספרו ללא רשות, על המשמר, 2 במאי 1954
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259213205171  PLWABN: 9810652496105606  BNE: XX1165421  BnF: cb11894842n (data)  CANTIC: a10797683  CiNii: DA01028140  GND: 118666614  ICCU: CFIV005639  ISNI: 0000 0001 2101 0740  LCCN: n78095661  LNB: 000156097  NDL: 00435091  NKC: jn19990001297  NLG: 92546  NLK: KAC2018K5297  NTA: 068378807  SELIBR: 180888  SNAC: w69t2f58  SUDOC: 026762692  Trove: 798498  ULAN: 500339219  VcBA: 495/111373  VIAF: 46758305   WorldCat (עם VIAF): 46758305
ארסנל קייב

סמל הקבוצה הישן עד 2001
סמל הקבוצה בשנים 2003 - 2014
מועדון הכדורגל ארסנל קייב (באוקראינית: Футбольний клуб «Арсенал-Київ») הוא מועדון כדורגל אוקראיני חובבני מהעיר קייב המשחק באליפות העיר קייב.
הקבוצה שיחקה גם בשנים 2001 - 2013 בליגה הבכירה של אוקראינה והישג השיא שלה הוא מקום 5 בעונת 2002/2003 ובעונת 2011/2012 ושלב חצי גמר הגביע האוקראיני בעונת 2010/2011.
היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 1925 כקבוצת חובבים של עובדי מפעל לייצור נשק "ארסנל" בעיר קייב. החל משנת 1936 שיחקה הקבוצה בליגת המשנה הסובייטית. הקבוצה התקיימה עד לשנת 1964. באותה שנה החליטה הנהגת הרפובליקה הסובייטית האוקראינית למקד את כל המאמצים בקבוצה אחת - דינמו קייב. רוב שחקני ההרכב הפותח של ארסנל הועברו לסגל של דינמו, בעקבות ההחלטה. על בסיס ארסנל הוקמה קבוצת חובבים שנקראה "טמפ" (קצב ברוסית), אשר שיחקה באליפות העיר קייב לקבוצות חובבים.
בשנת 2001, כבר באוקראינה העצמאית, הוקמה הקבוצה מחדש. למעשה עיריית קייב יחד עם משקיעים פרטיים קנו ממשרד ההגנה של אוקראינה את מיקומה של קבוצת צסק"א קייב בפרמייר-ליג של אוקראינה. כמו כן נקנו גם כרטיסי השחקן של רוב שחקני צסק"א. בצורה כזו התחילה ארסנל קייב המחודשת את דרכה באליפות אוקראינה ישירות מהליגה הבכירה.
ארסנל שיחקה בליגה הבכירה עד לשנת 2013. במהלך השנים הללו היא סיימה פעמיים במקום החמישי (בעונות 2003/2002 ו 2012/2011) והגיעה עד לחצי גמר גביע אוקראינה בעונת 2011/2010.
בשנת 2012 נקלעה הקבוצה לקשיים כלכליים בעקבות עזיבת המשקיע העיקרי. במהלך עונת 2012/2013 מרבית שחקני הקבוצה נמכרו לקבוצות אחרות. ארסנל לא סיימה את העונה, הנהלת הקבוצה הודיעה על פירוקה.
קבוצת ארסנל קייב הוקמה מחדש (בפעם השלישית) בשנת 2014 כקבוצת חובבים. בשנת 2015 השיגה הנהלת הקבוצה את כל האישורים הנדרשים כדי להירשם כקבוצת כדורגל מקצועית באוקראינה. היא השתתפה באליפות הליגה האוקראינית השנייה (הליגה השלישית בחשיבות במדינה) בעונת 2015/2016. את העונה סיימה ארסנל במקום ה-6, ולא הייתה אמורה לעלות ליגה. אבל, בתום אותה העונה אירעו שני דברים שאיפשרו את עלייתה של ארסנל לליגה האוקראינית הראשונה: הוחלט להרחיב את הליגה הראשונה מ-16 קבוצות ל-18 קבוצות, כמו כן 3 קבוצות מהליגה הראשונה הודחו מהתחרות בשל אי יכולת לעמוד בהתחייבויות כספיות.
ארסנל עלתה לליגה הראשונה. את העונה הבאה (2016/2017) סיימה ארסנל במקום ה-10 (מתוך 18). את עונת 2017/2018 השלימה במקום הראשון וחזרה לליגת העל. את עונת 2018/2019 סיימה ארסנל במקום אחרון ובעקבות כך ירדה חזרה לליגה הראשונה.
בחורף 2019 איבדה את מעמדה המקצועני והחלה להתמודד באליפות העיר קייב.
שחקני עבר מפורסמים

אוקראינה מיקיטה קמניוקה
אוקראינה אולג גוסב
אוקראינה וסילי קרדש
אוקראינה אלכסנדר קוסירין
אוקראינה ארטם קראבץ
אוקראינה יבהן סלזניוב
אוקראינה סרגיי קונובלוב
אוקראינה ויקטור בלקין
אוזבקיסטן מקסים שצקיך
ניגריה עמנואל אוקודווה
גאורגיה גיורגי דמטרדזה
גאורגיה ג'אבה קנקאווה
פולין מאציי קובלצ'יק
רומניה גאורגה פלורסקו
בלארוס אנדריי אוסטרובסקי
בילי גילמור

בילי קליפורד גילמור (באנגלית: Billy Clifford Gilmour; נולד ב-11 ביוני 2001 באירוויין שבסקוטלנד) הוא כדורגלן סקוטי, המשחק בעמדת הקשר בקבוצת נאפולי מהסרייה א' ובנבחרת סקוטלנד.
קריירת מועדונים

גילמור גדל במחלקת הנוער של גלאזגו ריינג'רס מליגת העל הסקוטית, ובשנת 2017 הגיע אל מחלקת הנוער של צ'לסי מהפרמייר ליג. ב-31 באוגוסט 2019 ערך גילמור את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, בתיקו 2-2 נגד שפילד יונייטד במסגרת המחזור הרביעי בליגה. בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת ערך גילמור שש הופעות ליגה, ובעונתו השנייה ערך חמש הופעות ליגה נוספות.
ביולי 2021 הושאל גילמור לעונה אחת לנוריץ' סיטי.
ב-1 בספטמבר 2022 חתם גילמור לארבע שנים בברייטון אנד הוב אלביון.
ב- 30 באוגוסט 2024 חתם בנאפולי.
קריירה בינלאומית

ב-2 ביוני 2021 ערך גילמור את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סקוטלנד, בתיקו 2-2 נגד נבחרת הולנד במשחק ידידות.
גילמור זומן לסגל נבחרת סקוטלנד לקראת טורניר יורו 2020. ב-18 ביוני 2021 נכלל לראשונה בהרכב הפותח של הנבחרת במשחק מול נבחרת אנגליה, זו גם הייתה הופעתו הראשונה במסגרת טורניר רשמי. נכלל בסגל נבחרת סקוטלנד ליורו 2024.