stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יונה אקשטיין
בתקופת השואה > ממעצר למחבוא

ביוני 1943 נעצר יונה על ידי חיילי אס אס ומשמרות הלינקה, שדרשו ממנו להסגיר ארבעה יהודים פולנים שהסתתרו בברטיסלאבה. יונה סירב, וספג עינויים קשים. גם מיכל, אשתו, נעצרה ונדרשה לגלות את מיקומם של הארבעה, אך גם היא סירבה למסור מידע, עברה עינויים קשים ולא נשברה. ארבעת היהודים הפולנים ניצלו ושרדו את השואה.
מספר חודשים לאחר מכן הבינו יונה ומיכל שמסוכן מדי עבורם להמשיך להתגורר בביתם ולהחזיק פליטים במחסה שבנו, ולכן הם עזבו את ביתם ועברו להתגורר אצל משפחת פייאנקו הקתולית בעיר לאמץ'.
בשנת 1944 הגיעה שמועה שאפשר לחזור לברטיסלאבה בבטחה. יונה ומיכל השאירו את בתם טובה אצל משפחת פייאנקו וחזרו לעיר. עד מהרה התברר שהייתה זו מלכודת, ויונה ומיכל, יחד עם יהודים רבים אחרים, נתפסו ונשלחו לטרזיינשטט. הם שוחררו מהמחנה בסוף המלחמה, במאי 1945.
בתקופת השואה > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה חזרה המשפחה לבית בו גרו בברטיסלבה והמשיכו לעזור לפליטים אולם פעילות זו הכעיסה את השלטונות הקומוניסטים ואקשטיין הרגיש מאויים והחל להתארגן לעלייה ארצה. ב-1948 עזבה המשפחה את הבית ונסעה לפראג אולם דרכה לארץ ישראל נחסמה בגלל מלחמת העצמאות ולכן היגרו לאוסטרליה. בשנים הבאות סייעה המשפחה רבות לקלוט משפחות ניצולי שואה שהיגרו לאוסטרליה וביניהן משפחת פייאנקו אצלה הסתתרו.
ב-1965 ביקר אקשטיין בישראל והתקבל בכבוד מלכים על ידי המשפחות אותן הציל. בביקור הצהיר על כוונתו לעלות ארצה אולם ההחמרה במחלת הסכרת בה חלה אילצה את הרופאים לקטוע את שתי רגליו ובסופו של דבר נשאר באוסטרליה ונפטר בה.
הנצחה

במסגרת טקס יום השואה של המרכז העולמי של בני ברית וקרן קיימת לישראל, שנערך ביער הקדושים הסמוך לירושלים ב-2014 היווה סיפורו של אקשטיין את המוטיב המרכזי של הטקס.
בצפת נחנכה אנדרטה לזכר יהודים שהצילו יהודים ושמם של יונה ומיכל אקשטיין חקוק גם הוא בסלע.
הערות שוליים

↑  יורי ילון, המלאך מסלובקיה, באתר ישראל היום, 28 באפריל 2014
↑  קובי פינקלר, גבורתם של המצילים היהודים, באתר ערוץ 7, 23 באפריל 2014
↑  יהודים שהצילו את אחיהם היהודים, באתר "רשויות", 6 בדצמבר 2021
↑   טקס יום השואה 2014, סרטון  באתר יוטיוב
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יונה אקשטיין".
יחסי ארצות הברית – הונגריה

| יחסי ארצות הברית – הונגריה |
| --- | --- |
ארצות הברית: הונגריה


ארצות הברית: הונגריה
שטח (בקילומטר רבוע)
9,833,517: 93,028
אוכלוסייה
345,891,750: 9,665,063
תמ"ג (במיליוני דולרים)
27,360,935: 212,389
תמ"ג לנפש (בדולרים)
79,103: 21,975
משטר
רפובליקה נשיאותית: רפובליקה

יחסי ארצות הברית–הונגריה, הם היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות. על פי דו"ח המנהיגות העולמית של ארצות הברית לשנת 2012, 38% מההונגרים מרוצים מההנהגה האמריקנית, כאשר 20% אינם מסכימים ו-42% אינם בטוחים.
היסטוריה

עד לאחר מלחמת העולם הראשונה הייתה הונגריה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, והיחסים הדיפלומטיים של ארצות הברית עם הונגריה נערכו באמצעות שגריר ארצות הברית לאוסטריה בווינה. לאחר פירוק האימפריה האוסטרו-הונגרית בעקבות התבוסה במלחמת העולם הראשונה, כוננו הונגריה וארצות הברית יחסים בילטרליים באמצעות צירות בבודפשט שהוקמה בשנת 1921, והשגריר האמריקני הראשון בהונגריה (תיאודור ברנטאנו) מונה ב-10 בפברואר 1922.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הדרדרו היחסים בין המדינות, וב-11 בדצמבר 1941 נותקו היחסים בין המדינות בעקבות הכרזת המלחמה בין ארצות הברית לגרמניה הנאצית, וב-13 בדצמבר הכריזה הונגריה מלחמה על ארצות הברית. לאחר המלחמה חודשו היחסים בין המדינות, ובדצמבר 1945 נפתחה מחדש שגרירות ארצות הברית בבודפשט.
לאחר ההשתלטות הקומוניסטית על הונגריה בשנים 1947–1948, היחסים עם הונגריה הלכו והתדרדרו על ידי הלאמת רכוש פרטי של אזרחים אמריקנים, וטיפול בלתי מקובל בהם, כמו גם הגבלות על פעולות הצירות האמריקנית. לאחר דיכוי המרד ההונגרי בשנת 1956 התדרדרו עוד יותר היחסים, אולם, בשנת 1966 נחנך עידן של שיפור היחסים, ובשנת 1972 נחתם כנס קונסולרי שנועד לספק הגנה קונסולרית לאזרחי ארצות הברית בהונגריה.
בשנת 1973 הושג הסכם דו-צדדי במסגרתו יישבה הונגריה את הטענות הלאומיות של אזרחי ארצות הברית. ב-6 בינואר 1978 החזירה ארצות הברית את הכתר הקדוש של הונגריה, אשר נשמר על ידי ארצות הברית מאז תום מלחמת העולם השנייה, והאירוע הזה סימל את תחילת היחסים המצוינים בין שתי המדינות. הסכם סחר דו-צדדי בין המדינות נחתם בשנת 1978, והורחבו חילופי התרבות והמדעים. כשהונגריה החלה להתרחק מהגוש הסובייטי, ארצות הברית הציעה סיוע ומומחיות כדי לסייע בהקמת חוקה, מערכת פוליטית דמוקרטית ותוכנית לשוק וכלכלה חופשית.
בין השנים 1989–1993, חוק התמיכה בדמוקרטיות במזרח אירופה (SEED) סיפק יותר מ-136 מיליון דולר עבור ארגון הכלכלה מחדש ופיתוח של המגזר הפרטי. הקרן ההונגרית-אמריקנית לארגונים הציעה הלוואות, הון עצמי וסיוע טכני לקידום הפיתוח של המגזר הפרטי. ממשלת ארצות הברית סיפקה סיוע כספי ומומחים לפיתוח מוסדות מודרניים ומערביים בתחומי מדיניות רבים, כולל ביטחון לאומי, אכיפת חוק, תקשורת חופשית, תקנות איכות הסביבה, חינוך וטיפול רפואי. להשקעה האמריקנית הישירה יש השפעה ישירה וחיובית על הכלכלה ההונגרית ועל המשך היחסים הדו-צדדיים הטובים. כאשר הונגריה הצטרפה לנאט"ו באפריל 1999, היא הפכה לבעלת ברית רשמית של ארצות הברית. מהלך זה נתמך באופן עקבי על ידי הקהילה ההונגרית-אמריקאית, המונה 1.5 מיליון איש. ממשלת ארצות הברית תמכה בהצטרפות הונגריה לאיחוד האירופי בשנת 2004, וממשיכה לעבוד עם הונגריה כשותפה מוערכת ביחסים הטרנס-אטלנטיים. בשנת 2008 הצטרפה הונגריה לתוכנית ויתור על ויזה.
יחסים דיפלומטיים

ארצות הברית מחזיקה בהונגריה שגרירות בבודפשט. מאידך, הונגריה מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון די. סי. ו-17 קונסוליות בבוסטון, שיקגו, קליבלנד, דנוור, הונולולו, יוסטון, לוס אנג'לס, מיאמי, מיניאפוליס, ניו אורלינס, ניו יורק, סקרמנטו, סולט לייק סיטי, סן פרנסיסקו, סיאטל, סנט לואיס וטמפה.
טרק (נהר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  623 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  305 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  43,200 קמ"ר
 מוצא:  הר הקזבק
 גובה מוצא הנהר:  5,037 מטרים
 יובלים:  Malka, Ardon, Armkhi, Kambileevka, Kurp, Demenyuk, Kuyan, Argudan, Kistinka (river), Urukh, Chkheri, Sunzha, Lesken, Ursdon, Akbashsky Canal, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 שפך:  הים הכספי
 מדינות באגן הניקוז:  גאורגיה, רוסיה: צפון אוסטיה, קברדינו-בלקריה, הקראי של סטוורופול, צ'צ'ניה ודאגסטן
 
 
נהר טרק (ברוסית: Те́рек, באווארית: Терек, בגאורגית: თერგი, תֶרגי) הוא אחד הנהרות הגדולים בצפון הקווקז.
גאוגרפיה

הנהר זורם מגאורגיה לרוסיה עד לים הכספי. מוצא הנהר הוא מקרחון על הר קזבק בגובה 5,037 מטר מעל פני הים, שזורם במדרונות ההר צפונה למעבר דריאל שבגבול עם רוסיה. הוא עובר בדרכו את צפון אוסטיה, העיר ולדיקווקז והעיר מוזדוק (Моздо́к). לאחר מכן הוא פונה מזרחה ועובר בצ'צ'ניה ובדאגסטן לפני שהוא מתפצל לשניים הנשפכים לים הכספי. מתחת לעיר קיזליאר (Кизля́р) הוא יוצר דלתה ביצתית ברוחב של כ-100 ק"מ (62 מייל).
הנהרות העיקריים הנשפכים אליו הם: נהר ארדון (Ардон), נהר פיגדון (Фиагдон), נהר מלקה (Малка) ונהר סונז'ה (Сунжа).
הנהר מהווה נכס טבעי חשוב של האזור, והוא משמש להשקיה ולהפעלת תחנת כוח הידרואלקטרית.
המשרד לאיכות הסביבה של צפון אוסטיה השיק יוזמה לכלול את הפרויקט הפדרלי "שיפור של אגן נהר טרק" בפרויקט הלאומי "אקולוגיה".
היוזמה של משרד משאבי הטבע נתמך באופן פעיל על ידי משרד הפדרציה הרוסית עבור צפון הקווקז, משרד משאבי טבע ואקולוגיה של הפדרציה הרוסית, והמינהל של הסוכנות הפדרלית לדיג.
הערות שוליים

↑  НОВОСТИ, Проект по оздоровлению Терека включат в федеральную программу
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4281518-6 
ערך זה הוא קצרמרבנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יחסי אוזבקיסטן–פקיסטן

| יחסי אוזבקיסטן–פקיסטן |
| --- | --- |
אוזבקיסטן: פקיסטן


אוזבקיסטן: פקיסטן
שטח (בקילומטר רבוע)
447,400: 796,095
אוכלוסייה
36,534,946: 252,259,078
תמ"ג (במיליוני דולרים)
90,889: 338,368
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,488: 1,341
משטר
רפובליקה נשיאותית: רפובליקה אסלאמית פדרלית ודמוקרטיה פרלמנטרית

יחסי אוזבקיסטן–פקיסטן הם היחסים הדיפלומטיים שבין אוזבקיסטן לפקיסטן.
היסטוריה

היחסים בין שתי המדינות נוצרו כאשר אוזבקיסטן נעשתה עצמאית לאחר התפרקות ברית המועצות בשנת 1991. פקיסטן הייתה אחת המדינות הראשונות שהכירו בעצמאות אוזבקיסטן, אם כי בתחילה היחסים בין שתי המדינות היו מתוחים בגלל המצב באפגניסטן ששתי המדינות גובלת בהן כתומכות בפלגים אפגניים מתנגדים. עם זאת, היחסים השתפרו לאחר נפילת הטליבאן, ומותו של נשיא אוזבקיסטן אסלאם קרימוב, ובעקבות העמקת ההתפשטות האוזבקית למדינות אזוריות תחת יורשו של ניגמטילה יולדאשב. שתי המדינות מנהלות מערכת יחסים לבבית ומעמיקה ככל שהאינטרסים של שתי המדינות באפגניסטן התיישרו – כאשר אוזבקיסטן מארחת רשמית משלחת טליבאן בשנת 2019. פקיסטן מעוניינת להשיג גישה לשווקים במרכז אסיה, ואילו אוזבקיסטן נכנסה לנמל בים הערבי.
יחסים כלכליים

פקיסטן ואוזבקיסטן חברות בפורומים בינלאומיים שונים, כולל האו"ם, ארגון לשיתוף פעולה איסלאמי (OIC), ארגון לשיתוף פעולה כלכלי (ECO) וארגון לשיתוף פעולה בשאנגחאי (SCO). ועדת השרים המשותפת לפקיסטן–אוזבקיסטן (JMC) מתקיימת על בסיס קבוע.
הסחר בין שתי המדינות גדל פי שלושה בין 2018 ל-2019. אף שהסחר הדו צדדי בשנת 2018 היה נמוך ועמד על 90 מיליון דולר בגלל קשיי מעבר ברחבי אפגניסטן קרועת המלחמה. הטיסות הישירות הראשונות בין מדינות החלו בשנת 2018 בין טשקנט ולאהור שהושקה על ידי אוזבקיסטן איירווייז, וצפויה להגדיל עוד יותר את הסחר בין שתי המדינות.
אוזבקים בפקיסטן

האוכלוסייה האוזבקית בפקיסטן מונה כ-70,000 איש, ומורכבת ממספר קטן של מהגרים אוזבקים מאוזבקיסטן, ומספר גדול בהרבה של פליטים אוזבקים מצפון אפגניסטן (כ-7.3% מהאפגנים בפקיסטן הם אוזבקים). 4,000 מילים נפוצות בשתי השפות נמצאות בשפות הלאומיות בפקיסטן ובאוזבקיסטן.
טוני איומי

| --- | --- |

 לידה:  19 בפברואר 1948 (בן 76) ברמינגהאם, אנגליה
 שם לידה:  אנטוני פרנק איומי
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1964
 עיסוק:  גיטריסט
 סוגה:  הבי מטאל, דום מטאל
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה, שירה
 חברת תקליטים:  Warner Bros., I.R.S., Rhino
 צאצאים:  Toni-Marie Iommi 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  עיטור אות הכבוד הארמני 
 האתר הרשמי של טוני איומי
 פרופיל ב-IMDb
 
אנטוני פרנק "טוני" איומי (באנגלית: Anthony Frank Iommi; נולד ב-19 בפברואר 1948) הוא גיטריסט, מלחין וכותב שירים בריטי. הוא ידוע בעיקר כגיטריסט והחבר המייסד של להקת ההבי מטאל בלאק סבאת', והחבר היחיד שהשתתף בכל אלבומי הלהקה לדורותיה. בנוסף לחברותו העיקרית ב"בלאק סבאת'", היה איומי חבר בתקופות שונות בלהקות ג'טרו טאל ו-Heaven & Hell.
איומי קנה את תהילתו כאחד מאבותיו של ז'אנר ההבי מטאל וכאמן שהשפיע רבות על הסגנון, ונחשב לאחד מהגיטריסטים המשפיעים ביותר בכל הזמנים. ברשימת "10 הגיטריסטים במטאל של כל הזמנים" של גיבסון מדורג איומי במקום הראשון. מגזין הרולינג סטון דירג אותו במקום ה-25 ברשימת "100 הגיטריסטים הטובים בכל הזמנים".
ביוגרפיה

אנטוני פרנק איומי נולד בברמינגהאם, אנגליה כבן יחיד להוריו שהיו בעלי כרמים באיטליה. משפחתו הייתה קתולית לא אדוקה. את לימודיו בילדותו עשה בבית הספר "Birchfield Road" שם פגש את אוזי אוסבורן, שאתו עתיד היה לחבור ללהקת בלאק סבאת'. בגיל 10 החל ללמוד אמנויות לחימה שונות כגון ג'ודו, קארטה ואיגרוף על מנת להגן על עצמו מהכנופיות הרבות שהסתובבו בשכונתו המפוקפקת. בתחילה נמשך איומי לתופים, אך עקב הרעש הרב שיצר התיפוף, פנה לגיטרה כשהוא מושפע מאמנים כגון האנק מרווין והצלליות.
בגיל 17, ביומו האחרון בעבודתו במפעל מתכות, נפצע איומי בידו ואיבד את חלק מאמתו וקמיצתו. כגיטריסט, פציעתו השפיע עליו באופן קשה, ושקל לעזוב את הגיטרה לחלוטין. אך מנהל העבודה שלו שהיה גם ידידו, השמיע לו, כאקט של עידוד, שירים של אמן הג'אז המפורסם ג'אנגו ריינהארדט ושכנע אותו להמשיך לנגן. כפי שכתב איומי מאוחר יותר: "חבר שלי השמיע לי אותו ואמר לי "הקשב איך הבחור הזה מנגן", ואני אמרתי "בשום פנים ואופן לא! להאזין למישהו מנגן עכשיו בגיטרה זה הדבר האחרון שאני רוצה לעשות עכשיו". אבל הוא התעקש, ונאלצתי להאזין לתקליט עד סופו. אמרתי שהבחור בתקליט ניגן מצוין והוא ענה לי: "אתה יודע, הגיטריסט בתקליט מנגן רק עם שתי אצבעות עקב פציעה שנגרמה לו בשרפה בה היה מעורב". הייתי המום מהעבודה הזו והתרשמתי לחלוטין עד שהחלטתי לחזור ולנגן בגיטרה".
קריירה מוזיקלית > תקופת טרום בלאק סבאת'

איומי היה חבר במספר להקות שניגנו בלוז רוק, ביניהם "Rockin' Chevrolets" בה היה חבר בין השנים 1964 ל-1965. בעת שהיה חבר בלהקת "The Rest", פגש את מי שהיה עתיד להיות מתופפה של בלאק סבאת', ביל וורד. החל מינואר 1968, היה חבר בלהקת "Mythology" עד יולי באותה שנה. חודש לאחר שהצטרף, חבר ללהקה וורד. במהלך חזרות שערכו חברי הלהקה, פשטה המשטרה על המקום ותפסה אותם משתמשים בקנאביס. חברי הלהקה נקנסו, והמקרה השפיע בצורה קשה על עתידה של הלהקה.
באוגוסט 1968, בנוסף להתפרקותה של "Mythology", התפרקה להקה נוספת בשם "Rare Breed". סולנה של הלהקה היה אוזי אוסבורן. אוסבורן תר אחר מסגרת מוזיקלית חדשה, ובהמלצת חברים פנה לחבורתו של איומי, שזה קיבל אותו למרות דעתו השלילית של איומי עליו. כשחיפשו בסיסט, הציע אוסבורן את גיזר באטלר איתו ניגן ב-"Rare Breed". איומי, אוסבורן, וורד ובאטלר כינו את להקתם "Earth". תחת שם זה הם החזיקו עד דצמבר 1968, כשאיומי הצטרף לתקופה קצרה לג'טרו טאל, שם הופיע בהופעה חיה פעם אחת בלבד בקרקס הרוקנרול של הרולינג סטונז. איומי העיד כי שהותו הקצרה בלהקה, לימדה אותו הרבה וכי הם "ידעו איך לעבוד". לאחר מספר שבועות חזר ל"Earth".
קריירה מוזיקלית > בלאק סבאת'

באוגוסט 1969, לאחר שלהקה נוספת כינתה עצמם "Earth", דבר שיצר בלבול, שינתה הלהקה את שמם ל-"Black Sabbath". התאונה במפעל ואצבעותיו הפגומות השפיעו על הצליל של נגינתו, והאקורדים הנמוכים שיצאו מהגיטרה שלו הפכו לסימן ההיכר של הלהקה. הסאונד הנמוך נשמע בעיקר באלבום "Master of Reality", שבה באטלר התאים את נגינתו לזו של איומי. במהלך שהותו בלהקה, הוציאה הלהקה אלבומים רבים כשחלקם נחשבים עד היום כאלבומי מופת ובעיקר את האלבום Paranoid, שנחשב עד היום לאלבום משפיע וחשוב בהבי מטאל. איומי הוא הכותב הראשי, והוא כתב את רוב שירי הלהקה.
איומי הוא החבר היחיד בלהקה שחבר בה מיום הקמתה ועד היום. הלהקה עדיין פעילה ואף עורכת מסעי הופעות. "13", שיצא לאור בשנת 2013, הוא אלבומם האחרון.
קריירה מוזיקלית > Heaven & Hell

באוקטובר 2005 חשף הזמר רוני ג'יימס דיו במהלך תוכנית הרדיו "Masters of Rock", כי הוא עומד לשתף פעולה עם הגיטריסט של בלאק סבאת', על מנת להקליט שני שירים לאלבום חדש של בלאק סבאת' שנקרא "Black Sabbath - The Dio Years". לאיומי הצטרף גיזר באטלר כדי להקליט את השירים. הפרויקט נקרא Heaven & Hell על מנת להפרידו מבלאק סבאת' שאותה הוביל אוסבורן. ביל וורד היה גם הוא אמור להצטרף, אך לבסוף סירב עקב חילוקי דעות מוזיקליים. הלהקה התפרקה ב-2009 עקב מותו של דיו.
קריירה מוזיקלית > קריירת סולו

בשנת 2000 הוציא איומי את אלבום הסולו הראשון שלו "Iommi". באלבום השתתפו מספר אמנים אורחים, ביניהם: סקין, הנרי רולינס, סרג' טנקיאן, דייב גרוהל, בילי קורגן, פיליפ אנסלמו, אוזי אוסבורן ועוד. האלבום זכה לביקורות חיוביות. ב-2004 יצא אלבומו השני "The 1996 DEP Sessions". האלבום עצמו הוקלט ב-1996, אך מעולם לא שוחרר. בשנת 2005 יצא אלבומו השלישי "Fused ". האלבום זכה לביקורת חיוביות ביותר.
קריירה מוזיקלית > בנוסף לבלאק סבאת'

בשנת 1992 הופיע איומי בקונצרט מחווה לסולנה האגדי של להקת קווין פרדי מרקיורי, וניגן ארבעה שירים יחד עם החברים הנותרים של קווין ואמנים נוספים. בשנים שלאחר מכן, התחבר ללהקת דיאמונד הד והשתתף בכתיבת שירם "(Starcrossed (Lovers in the Night)", אך מלבד זה, לא לקח חלק פעיל כחבר בלהקה. בשנת 2013 כתב את השיר Lonely Planet עבור ארמניה לתחרות האירוויזיון.
מאז 1989 היה איומי מעורב בפרויקט "Rock Aid Armenia". ב-2009 קיבל יחד עם ידידו סולן להקת דיפ פרפל איאן גילן, אותו הוקרה מאת ממשלת ארמניה "Orders Of Honor" - מסדר הכבוד הגבוה ביותר, שהוענק להם על ידי ראש ממשלת ארמניה עבור עזרתם לאחר רעידת האדמה בספיטק.
ב-2009 תבע חברו ללהקה אוזי אוסבורן את איומי בטענה כי זה הפר זכויות יוצרים והשתמש במותג הלהקה להפקת רווחים כספיים. ב-2010 דווח כי השניים השלימו ואסובורן ביטל את כל ההליכים המשפטיים כנגד איומי.
חייו האישיים

איומי היה נשוי ארבע פעמים. ב-2005 נישא למאריה שואהום (Maria Sjöholm), לשעבר הסולנית של להקת "Drain STH".
בתחילת 2012 אובחן איומי כסובל משלבים מוקדמים בסרטן הלימפומה. ב-11 באוגוסט 2016 איומי מסר כי החלים מהסרטן והוא כעת בשלב של נסיגה.
ב-2011 פרסם איומי אוטוביוגרפיה הנקראת "Iron Man: My Journey through Heaven and Hell with Black Sabbath".
השפעה

איומי נחשב לאחד הגיטריסטים הטובים והמשפיעים ביותר בכל הזמנים. הצלילים הייחודים שהפיק מהגיטרה שלו, הריפים האימתניים, הסולואים בעלי הסאונד הנמוך ונגינתו הייחודית השפיעו על דורות של מוזיקאים. ב-2005 דירג אותו מגזין "Metal Hammer" במקום הראשון בסקר "מלכי הריפים". ב-2007 דירג אותו מגזין "Classic Rock" במקום ה-6 ברשימת "100 גיבורי הגיטרה הפרועים ביותר". מגזין המוזיקה הרולינג סטון דירג אותו במקום ה-25 ברשימת "100 הגיטריסטים הטובים בכל הזמנים". בשנת 2012 הוא דורג במקום ה-7 ברשימת "נגני הגיטרה הטובים בכל הזמנים" של מגזין "Guitar World". ברשימה אחרת באותו מגזין הוא דורג במקום הראשון ברשימת "100 הגיטריסטים של ההבי מטאל הטובים בכל הזמנים".
מנהיג להקת ג'טרו טאל איאן אנדרסון אמר על איומי: "טוני הצליח להפוך פגם פיזי בגופו למשהו שעשה אותו לאגדת גיטרה". בהתייחסו לאיומי אמר  ג'ין סימונס: "האיש שהמציא את הריפים שהקימו צבא של נגני גיטרה". רוני ג'יימס דיו הגדיר את איומי כ"מאסטר הריפים האולטימטיבי".
רבים רואים באיומי כאמן שיצר את ההבי מטאל במו ידיו. גיטריסט להקת קווין בריאן מיי החשיב את איומי כ"אב האמיתי של ההבי מטאל". אדי ואן היילן טען כי "ללא טוני, ההבי מטאל כלל לא היה קיים". ג'יימס הטפילד מלהקת מטאליקה שהושפע ישירות מאיומי כינה אותו: "המלך של הריף הכבד". בראד טולינסקי ממגזין " Guitar World" הצהיר כי "לא גראנג', ת'ראש מטאל, דת' מטאל, דום מטאל ומה לא, היו קיימים לולא טוני איומי".
באתר חברת גיבסון דורג איומי במקום הראשון ברשימת "10 הגיטריסטים של המטאל בכל הזמנים", ושם נכתב: "איומי יכול להתפאר בכך שכתב את כמה מהריפים הזכורים בכל הזמנים... נגינתו לחלוטין הנציחה דורות של להקות הבי מטאל שבאו בעקבותיו". באתר Ultimate Guitar Archive דורג במקום העשירי ברשימת "10 נגני הגיטרה הגדולים אי פעם"
מוזיקאים רבים ציינו את השפעתו הישירה של איומי על יצירותיהם, ביניהם ניתן למנות את: ג'ף הנמן, דיימבאג דארל, סלאש, טום מורלו, בילי קורגן, קים ת'איל, ג'יימס הטפילד, ג'רי קאנטרל ועוד רבים אחרים.
ב-19 בנובמבר 2013, קיבל איומי את תואר הכבוד "דוקטור לשם כבוד" מאוניברסיטת קובנטרי. לדברי האוניברסיטה, הענקת התואר נעשתה מתוך רצון לתת כבוד והערכה ל"תרומתו לעולם במוזיקה הפופולרית" והוקרה על "תפקידו כאחד מאבות המייסדים של הרוק הכבד ומעמדו כאחד מהדמויות המשפיעות ביותר בתעשיית המוזיקה".
.
באתר "השרת העיוור" נכתב עליו:
אבל טוני איומי הוא האיש שבמו ידיו המציא ז'אנר חדש במוזיקה, כשהוא יוצר את הצליל הכה-כבד ועוצמתי שמהווה בסיס לכל שיר Heavy Metal משנות ה-70' ועד ימינו
.
סגנון

למעשה, הסאונד הכבד והנמוך שיצר איומי, שהפך עם השנים לסימן הכר ולז'אנר בפני עצמו, נולד מתוך כורח המציאות, שכן עקב פציעתו נאלץ לשחרר את המיתרים של הגיטרה, ובכך יצר את הצליל המוכר. בהשראת ריינהארדט, בנה לעצמו שני אצבעונים מפלסטיק על מנת שישלימו את אצבעותיו הקטועות. איומי הוא גיטריסט שמאלי.
איומי מוכר בחזותו החיצונית המיוחדת: מעיל עור שחור וארוך, משקפי מתכת בעלי עדשות בצבע סגול בהיר, שפם דק וזקן תיש, שיער ארוך וצלב גדול מעטר את חזהו. בישראל, ידוע איומי בכינויו "איש הברזל".
סגנון > ציוד

פנדר סטראטוקסטר
גיבסון SG לסוגיהם
דיסקוגרפיה > אלבומי סולו

Iommi ‏ (2005)
The 1996 DEP Sessions ‏ (2004)
Fused ‏ (2005)
דיסקוגרפיה > עם בלאק סבאת'

ראו:  דיסקוגרפיה של בלאק סבאת'
דיסקוגרפיה > עם Heaven & Hell

ראו: דיסקוגרפיה של Heaven & Hell
הערות שוליים

1 2  ‏Top 10 Metal Guitarists of All Time, באתר גיבסון
↑  מקומות 16–25 ברשימת "100 הגיטריסטים הגדולים בכל הזמנים", באתר רולינג סטון
↑  Heaven & H Heaven & Hell by Tony Iommi באתרו הרשמי
↑  ביקורת על האלבום באתר RockHard
↑  ביקורת על האלבום באתר Allmusic
↑  Tony Iommi received Armenian Order Of Honour in October 2009 באתר tonyiommifantastic
↑  טל פרי, ‏אוזי אוסבורן תובע את גיטריסט בלאק סאבאת' טוני איומי, באתר ‏מאקו‏, 31 במאי 2009
↑  מאיה פישר אסף נבו, ‏אוזי אוסבורן סגר את הסכסוך עם חבר "בלאק סאבאת'" טוני איומי, באתר ‏מאקו‏, 21 ביולי 2010
↑  Tony Iommi Biography באתר IMDb
↑  אור ברנע, הגיטריסט טוני איומי (בלאק סאבת') חולה בסרטן, באתר ynet, 9 בינואר 2012
↑  דיווח על הסקר באתר blabbermouth
↑  רשימת "100 הגיטריסטים הפרועים ביותר" באתר blabbermouth
↑  הדף של איומי ברשימת 100 הגיטריסטים הטובים ביותר בכל הזמנים באתר הרולינג סטון
↑  רשימת 100 נגני הגיטרה הגדולים בכל הזמנים באתר Guitar World
↑  רשימת מאה הגיטריסטים של ההבי מטאל הטובים בכל הזמנים באתר Guitar World
↑  ריאיון עם איאן אנדרסון באתר dmme.net
↑  TONY IOMMI: London Book-Signing Event Announced באתר blabbermouth
↑  רשימת "Top 10 Greatest Rock Guitarists Ever", באתר Ultimate Guitar Archive
↑  Black Sabbath star Tony Iommi receives honorary degree באתר ה־BBC
↑  ברוכים הבאים לצד האפל - ביקרות על האלבום "black sabbath" באתר ה"שרת העיוור"
| בלאק סבאת' |
| --- | --- | --- |
טוני איומי (גיטרה) • אוזי אוסבורן (שירה) • ביל וורד (תופים) • גיזר באטלר (גיטרה בס)
ביל וורד (תופים) • רוני ג'יימס דיו (שירה) • איאן גילן (שירה)
| אלבומי אולפן | Black Sabbath ‏ (1970) • Paranoid ‏ (1970) • Master of Reality ‏ (1971) • Vol. 4 ‏ (1972) • Sabbath Bloody Sabbath ‏ (1973) • Sabotage ‏ (1975) • Technical Ecstasy ‏ (1976) • Never Say Die!‎ ‏ (1978) • Heaven and Hell ‏ (1980) • Mob Rules ‏ (1981) • Born Again ‏ (1983) • Seventh Star ‏ (1986) • The Eternal Idol ‏ (1987) • Headless Cross ‏ (1989) • Tyr ‏ (1990) • Dehumanizer ‏ (1992) • Cross Purposes ‏ (1994) • Forbidden ‏ (1995) • 13 ‏ (2013) |  |
| נושאים קשורים | Heaven & Hell • Iron Man‏ • Paranoid‏ • God Is Dead?‎ |  |
דיסקוגרפיה של בלאק סבאת' • קטגוריה:בלאק סבאת' • פורטל:הבי מטאל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811269860005606  BIBSYS: 6088057  BnF: cb139310887 (data)  GND: 130337749  ICCU: MODV263618  ISNI: 0000 0000 8133 3157  LCCN: n96015940  MusicBrainz: e5fa0175-2e93-4ca7-90c3-33f239381252  NDL: 001117366  NKC: ola2002151393  NTA: 074277871  RERO: 02-A023103375  SUDOC: 079460909  VIAF: 54335469   WorldCat (עם VIAF): 54335469 
איומי, 1978
טטייב

טטייב (באוקראינית: Тетіїв. ברוסית: Тети́ев ביידיש: טיטיעוו) היא עיר במחוז קייב שבאוקראינה, כ-180 ק"מ דרומית לבירה קייב, על גדות נהר רוסקה (אוק'), מיובלי הדנייפר. בטטייב התקיימה קהילה יהודית שהיוותה בשיאה רוב מוחלט בעיירה וחדלה להתקיים בעקבות פרעות פטליורה בשנת 1920.
סמל העיר

סמל העיר טטייב (אוק') כולל מגן שבתוכו פרש רכוב על סוסו בשדה ירוק על רקע מבצר ששעריו פתוחים לרווחה. המגן נתמך מימין על ידי לוחם רוסי קדום עטוי גלימה אדומה ומשמאל בידי קוזק חגור חרב, כאשר שניהם אוחזים בידיהם השנייה חניתות עטורות דגלים אדומים. בתחתית הסמל - ענפי עץ אלון.
הפרש מסמל את המאבק של תושבי האזור הקדומים בקומנים. המבצר מסמל מבצר רוסי ששרידיו עדיין מצויים בטטייב, והשערים הפתוחים מסמלים הכנסת אורחים. הפרש לבדו מופיע גם על דגל העיר.
היסטוריה

טטייב נוסדה ככל הנראה בתקופת נסיכות קייב במאה ה-12 בשם "טימושניה". שרידי ביצורים מתקופה זו ניתן לראות עד היום. ב-1240 כבשו המונגולים את האזור והרסו את טימושניה.
במאה ה-16 הפך האזור לחלק מהדוכסות הגדולה של ליטא ואדמות טטייב היו שייכות לאצילים ליטאים. ב-1596 השתלט על האדמות אציל אוקראיני בשם קונסטנטין אוסטרוזקי. סביב הטירה של שליטי המקום התפתח מקום יישוב, עד שבשנת 1606 זכתה טטייב להכרה כעיר במסגרת זכויות מגדבורג.
טטייב לקחה חלק פעיל במרד חמלניצקי, ובמהלכו עברה העיר מיד ליד כמה וכמה פעמים, וב-1667 הפכה לחלק מהאיחוד הפולני-ליטאי. בין 1681 ל-1683 שלטה בטטייב האימפריה העות'מאנית. במהלך המאה ה-18 עברה שוב טטייב כמה פעמים מיד ליד, והתחולל בה מרד גדול כנגד הפולנים. כ-1000 מורדים הוצאו להורג לאחר שהמרד דוכא. בסוף המאה סופחה טטייב לאימפריה הרוסית, החל מ-1800 השתייכה למחוז קייב.
במהפכת 1905 שבתו פועלי תעשייה וחקלאות בטטייב. השביתות דוכאו בעזרת הקוזקים, וחלק מהשובתים נכלאו.
לאחר התמוטטות האימפריה הרוסית ב-1917, הוקמו בטטייב מוסדות וגופים לאומיים אוקראיניים. במהלך מלחמת האזרחים שפרצה באותה תקופה, גל של פרעות שטף את יהודי טטייב (ראו לקמן), במהלכן נהרגו אלפי יהודים והקהילה היהודית חוסלה הלכה למעשה.
ב-17 ביולי 1941 נכבשה טטייב על ידי הוורמאכט במסגרת מבצע ברברוסה. הגרמנים הלאימו והחרימו רכוש ומפעלים לצורך המאמץ המלחמתי הגרמני. צעירים רבים נשלחו ברכבות לעבודות כפייה. עם זאת, בקרב פועלי הכפייה החלה להתפשט התנגדות פסיבית, שכללה עבודה לא יעילה, גרימת נזק מכוונת למכונות וציוד וכדומה. צעירים רבים הצטרפו לפרטיזנים שלחמו בכובש הנאצי. באוגוסט הוקמה מחתרת אנטי נאצית. טטייב שוחררה מהכיבוש הנאצי בלילה שבין ה-31 בדצמבר 1943 ל-1 בינואר 1944.
הקהילה היהודית

יהודים התגוררו בטטייב החל מהמאה ה-17. ב-1768 בוצע פוגרום ביהודי טטייב בידי ההיידמקים בראשותו של איוואן גונטה.
בסוף המאה ה-18 חי ופעל בטטייב רבי אהרן מטיטיוב, נכדו של הבעל שם טוב (בן בנו רבי צבי). על פי האגדה החסידית, ר' אהרן הגיע לטטייב מקונסטנטין-ישן, לאחר בקשות חוזרות ונשנות, משום שיהודי טטייב האמינו שזכותו תעמוד להם לעצירת מגפה שפרצה בעיר.
ב-1883 הוקם בטטייב בית "ביקור חולים" במימון חברי הקהילה
ב-1897 מנו יהודי טטייב כ-95% מתושבי העיר. בשלהי המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 החלה הגירת יהודים מטטייב לארצות הברית. קבוצה של יוצאי טטייב התיישבו בקליבלנד, אוהיו, והקימו שם מועדון (Tetiever Verein), שב-1910 התמסד לכדי קהילת "אהבת אחים אנשי ספרד", ובהמשך אף הוקם בית כנסת. בעשור השני של המאה ה-20 מנתה הקהילה היהודית בטטייב כ-1400 משפחות שבהם למעלה מ-7000 יהודים. עיסוקם של מרבית היהודים היה ב"מקצועות יהודיים" קלאסיים: חנוונות זעירה, נגרות, חייטות, סנדלרות ומסחר. יחסיהם עם שכניהם הנוצרים היו טובים בדרך כלל. יהודים רבים מהעיירה שירתו בצבא הרוסי במהלך המלחמה.