stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אטול גוואנדה
קריירה פוליטית

בעת לימודיו לתואר ראשון התנדב גוואנדה בקמפיין של גארי הארט. לאחר סיום לימודיו הצטרף לקמפיין הנשיאותי של אל גור משנת 1988. הוא עשה מחקרים בתחום בריאות הציבור עבור נציג בית הנבחרים ג'ים קופר (דמוקרט מטנסי), שהיה מחבר הצעת הבריאות "תחרות מנוהלת" עבור הפורום הדמוקרטי השמרני. הוא התקבל לבית הספר לרפואה בשנת 1990. לאחר שנתיים עזב כדי לפעול בתפקיד הממונה על נושאי הבריאות במהלך קמפיין 1992 של ביל קלינטון. לאחר השבעת קלינטון התמנה לתפקיד יועץ בכיר במחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית. הוא הנחה את אחת משלוש הוועדות של צוות המשימה בנושא בריאות שהקים קלינטון, פיקח על 75 איש והגדיר את חבילות ההטבות לאמריקאים וסובסידיות ודרישות מהמעסיקים. בשנת 1993 חזר לבית הספר לרפואה ובשנת 1995 הוסמך כרופא.
עיתונות

זמן קצר לאחר שהחל את התמחותו, ביקש ממנו חברו ג'ייקוב וייסברג, עורך ה"Slate", לכתוב למגזין המקוון. יצירותיו על חייו של מתמחה כירורגי צדו את עיניהם של עורכי הניו יורקר, וכתב עת זה פרסם קטעים שכתב גוואנדה. בשנת 1998 הפך גוואנדה לחבר המערכת ב"ניו יורקר".
במאמרו בניו יורקר בחודש יוני 2009 השווה גוואנדה את שירותי הבריאות של שתי עיירות בטקסס כדי להראות מדוע שירותי הבריאות היו יקרים יותר בעיירה אחת בהשוואה לאחרת. הוא הציג את מקאלן, טקסס, כדי לטעון שתרבות ארגונית, הממקסמת רווחים (שיכולה לספק כמויות משמעותיות של טיפול מיותר), היא גורם חשוב בהעלאת העלויות, שלא כמו תרבות המספקת טיפול באיכות גבוהה ובעלות נמוכה, כגון זה הניתן על ידי מרפאת מאיו ומערכות בריאות יעילות אחרות.
המאמר עורר הדים וצוטט על ידי הנשיא ברק אובמה במהלך ניסיונו להעביר חקיקה בנושא רפורמה בתחום הבריאות, חקיקה שהועברה על ידי הקונגרס. לדברי הסנטור רון ויידן, המאמר "השפיע על [חשיבתו של אובמה] באופן דרמטי". סנאטורים שאובמה הציג בפניהם את המאמר הגיבו: "זה מה שעלינו לתקן." שותפו העסקי הוותיק של וורן באפט, צ'ארלי מאנגר שלח לגוואנדה 20,000 דולר כתודה על כך תרומתו החברתית. גוואנדה החזיר את ההמחאה אך קיבל צ'ק חדש בסכום 40,000 דולר. גוואנדה תרם את הסכום למרכז לכירורגיה ולבריאות הציבור בבית החולים בריגהאם.
בנוסף לכתיבתו הפופולרית, פרסם גוואנדה מחקרים בנושאי טכניקות ניתוח צבאיות וטעויות ברפואה, בכתב "העת לרפואה". הוא מנהל מיזם האבטחה הגלובלי של ארגון הבריאות העולמי. מאמריו הופיעו באוספי המסות "המסות האמריקאיות הטובות ביותר לשנת 2003", "הכתיבה המדעית האמריקאית הטובה ביותר לשנת 2002" וכן לשנת 2009 ולשנת 2011.
בשנת 2012 נשא את שיחת TED "איך נרפא את הרפואה?" השיחה נצפתה למעלה ממיליון פעמים.
ספרים

ספרו הראשון של גוואנדה, "סיבוכים: הערות של מנתח על מדע לא מושלם" (Complications: A Surgeon's Notes on an Imperfect Science, 2002) הגיע לשלב הגמר בתחרות National Book Award (פרס הספר הלאומי) ופורסם ביותר ממאה מדינות.
ספרו השני, "יותר טוב: הערותיו של מנתח על ביצועים" (Better: A Surgeon's Notes on Performance), יצא באפריל 2007. הוא דן בשלוש סגולות שגוואנדה רואה בהן החשובות ביותר להצלחה ברפואה: חריצות, פעולה נכונה וכושר המצאה. גוואנדה מביא דוגמאות לאישים בהן התגלמו מעלות אלו. הספר שואף להציג צדדים מרובים של סוגיות רפואיות מעוררות מחלוקת, כמו דיני רשלנות רפואית בארצות הברית, תפקידם של הרופאים בעונש המוות וכן וריאציות טיפול בין בתי חולים.
בספרו השלישי, "מניפסט המועצה": איך לעשות את הדברים נכון (The Checklist Manifesto: How to Get Things Right, 2009) דן גוואנדה בחשיבות הארגון והתכנון המקדים (כמו רשימות בדיקה יסודיות), הן ברפואה והן מעבר לכך. ספר זה הגיע לרשימת רבי המכר בכריכה קשה של ה"ניו יורק טיימס" בשנת 2010.
"להיות בן תמותה: הרפואה ומה שחשוב בסוף החיים" יצא לאור באוקטובר 2014 והפך לראשון בטבלאות רבי המכר של הניו יורק טיימס. הוא דן בבחירות לקראת סוף החיים בנושא התקנים ביתיים, דיור מוגן והליכים רפואיים. ספרו מאתגר רעיונות מסורתיים לגבי תפקיד הרפואה. על הספר התבסס סרט תיעודי בסדרת הטלוויזיה "Frontline" של PBS, ששודר ב-10 בפברואר 2015.
פרסים ואותות כבוד

בשנת 2004 נבחר גוואנדה על ידי Newsweek לאחד מעשרים יוצאי דרום אסיה המשפיעים ביותר. ברשימת המאה של טיים מגזין לשנת 2010 הוא נכלל במקום החמישי בקטגוריית ההוגים. באותה שנה הוכלל ברשימת מיטב ההוגים העולמיים של Foreign Policy.
בשנת 2006 היה גוואנדה עמית מקארתור בזכות עבודתו בחקירה וניסוח פרקטיקות כירורגיות מודרניות ואתיקה רפואית. בשנת 2007 ניהל את מאמציו של ארגון הבריאות העולמי להפחתת מקרי מוות כירורגיים, ובשנת 2009 נבחר לחבר עמית במרכז הייסטינגס (אנ').
בשנת 2014 העביר הרצאות ב-BBC והעביר סדרה של ארבע שיחות תחת הכותרת "עתיד הרפואה" (The Future of Medicine) בבוסטון, לונדון, אדינבורו ודלהי.
גוואנדה זכה בשני פרסי המגזינים הלאומיים, פרס ההשפעה של AcademyHealth על השפעה מחקרית על הבריאות, ופרס לואיס תומאס לכתיבה על מדע.
בנובמבר 2016 קיבל גוואנדה את פרס המושל היוקרתי של מסצ'וסטס במדעי הרוח על תרומותיו לשיפור חיי האזרחים במסצ'וסטס.
ביוני 2018 מונה למנכ"ל חברת הבריאות "הייבן", שבסיסה בבוסטון, שהוקמה על ידי המשקיע המיליארדר וורן באפט, ג'ף בזוס של אמזון, ומנכ"ל ג'יי פי מורגן צ'ייס, ג'יימי דימון.
אוניברסיטת ואסדה

| --- | --- |


פסל של אוקומה על רקע האודיטוריום
 אוניברסיטה פרטית
 על שם:  Waseda 
 מוטו:  学問の独立 ("עצמאות ההשכלה")
 תקופת הפעילות:  1882–הווה (כ־142 שנים)
 מייסדים:  אוקומה שיגנובו 
 בעלי תפקידים
 נשיא:  אייקו טנאקה
 יו"ר:  Aiji Tanaka 
 סגל:  2,218
 סטודנטים
 כלל הסטודנטים:  47,959
 סטודנטים לתואר ראשון:  39,382
 סטודנטים לתארים מתקדמים:  8,577
 מיקום
 מיקום:  שינג'וקו, טוקיו
 מדינה:  יפן יפן
 קואורדינטות:  35°42′33″N 139°43′10″E﻿ / ﻿35.709202777778°N 139.71933333333°E﻿ / 35.709202777778; 139.71933333333
 http://www.waseda.jp/top/index-e.html
  (למפת טוקיו מוגדלת) אוניברסיטת ואסדה(למפת טוקיו רגילה) אוניברסיטת ואסדה
 
אוניברסיטת ואסדה (ביפנית: 早稲田大学; או בקיצור 早大) היא אוניברסיטה פרטית הממוקמת בצפון רובע שינג'וקו שבטוקיו, יפן. אוניברסיטת ואסדה נחשבת לאחת מן האוניברסיטאות היוקרתיות ביפן, ובאסיה בכלל.
האוניברסיטה נוסדה ב-1882 בשם טוקיו סֶנמוֹן גאקוֹ (東京専門学校), ושמה שונה לאוניברסיטת ואסדה ב-1902. בין בוגריה נמצאים שבעת ראשי ממשלת יפן לשעבר ובכירים נוספים במגזר העסקי. האוניברסיטה חברה ברשת אוניברסיטאס 21, בהתאגדות אוניברסיטאות האוקיינוס השקט, באיגוד אוניברסיטאות המחקר וב-RU11.
האוניברסיטה > היסטוריה

האוניברסיטה נוסדה על ידי אוקומה שיגנובו, סמוראי מתקופת מייג'י וראש ממשלת יפן, ב-21 באוקטובר 1882, והפכה לאוניברסיטה רשמית ב-1902. בראשית דרכו הכיל המוסד שלוש מחלקות בלבד, ופעל על פי שיטות החינוך היפניות המסורתיות. שלוש המחלקות הראשונות היו מדע המדינה וכלכלה, משפטים ופיזיקה. בנוסף על אלה, יכלו התלמידים להשתתף בקורס ללימוד אנגלית.
שלוש שנים לאחר הקמתה, נסגרה המחלקה לפיזיקה בשל מיעוט תלמידים, ותחתיה נפתחה ב-1908 המחלקה להנדסה. המחלקה לספרות נפתחה ב-1890, המחלקה לחינוך ב-1903 והמחלקה למסחר ב-1904.
במהלך מלחמת העולם השנייה נהרס מרבית שטח הקמפוס, אך עד שנת 1949 עבר השטח שיקום והאוניברסיטה נפתחה מחדש.
האוניברסיטה > מקור השם

אוניברסיטת ואסדה החלה את דרכה בשם טוקיו סנמון גאקו, וכבר בשנותיה הראשונות נודעה בשם ואסדה גאקו או טוצוקה גאקו, על שם הכפר ואסדה בו התגורר מייסד האוניברסיטה ועל שם הכפר טוצוקה, בו שכן המוסד. בסופו של דבר, ב-2 בספטמבר 1902, כשהפך המוסד לאוניברסיטה רשמית, קיבל את השם אוניברסיטת ואסדה.
האוניברסיטה > כובע אקדמי

מייסד האוניברסיטה, אוקומה, רצה ליצור כובע מיוחד שאותו יחבשו התלמידים, וישמש סימן זיהוי ללומדים במוסד, בכל מקום בו יהיו. חייט מומחה מטקשיאמה הוזמן לצורך העניין, ותוך שלושה ימים הגיש את עבודתו. התוצאה היא כובע מרובע, שבתוכו מוטבע שם התלמיד, מסלול לימודיו, חותם האוניברסיטה והכיתוב "אנו מאשרים כי זהו תלמיד בוואסדה." כך משמש הכובע סימן זיהוי, ולמעשה, סמל יוקרה. עיצוב הכובע מוגן בזכויות יוצרים.
האוניברסיטה > קמפוסים

הקמפוס הראשי של אוניברסיטת ואסדה נמצא בשכונת נישי-ואסדה שברובע שינג'וקו. מלבד זאת, לאוניברסיטה מספר קמפוסים נוספים ברחבי יפן:
קמפוס ואסדה (ראשי, קמפוס ואסדה-נישי לשעבר): שינג'וקו, טוקיו.
קמפוס טויאמה: שינג'וקו.
קמפוס נישי-ואסדה (קמפוס אוקובו לשעבר): שינג'וקו.
קמפוס ניהונבאשי: צ'ואו, טוקיו.
קמפוס היגשיפושימי: נישיטוקיו, טוקיו.
קמפוס טוקורוזאווה: טוקורוזאווה, סאיטאמה.
קמפוס הונג'ו: הונג'ו, סאיטאמה.
קמפוס קיטָקיושו: קיטקיושו, פוקואוקה
האוניברסיטה > בתי ספר

בתי הספר לתואר ראשון:
בית הספר למדע המדינה וכלכלה
בית הספר למשפטים
בית הספר לתרבות, תקשורת וחברה
בית הספר למדעי הרוח ולמדעי החברה
בית הספר לחינוך
בית הספר למסחר
בית הספר למדע בסיסי והנדסה
בית הספר למדע יצירתי והנדסה
בית הספר למדע מתקדם והנדסה
בית הספר למדעי החברה
בית הספר למדעי האדם
בית הספר למדעי הספורט
בית הספר ללימודים ליברלים בינלאומיים
בתי הספר לתארים מתקדמים:
בית הספר למדע המדינה
בית הספר לכלכלה
בית הספר למשפטים
בית הספר למדע
בית הספר למסחר
בית הספר למדע בסיסי והנדסה
בית הספר למדע יצירתי והנדסה
בית הספר למדע מתקדם והנדסה
בית הספר לחינוך
בית הספר למדעי האדם
בית הספר למדעי החברה
בית הספר ללימודים אסיה-פסיפיים
בית הספר לתקשורת בינלאומית
בית הספר לבלשנות יפנית
בית הספר למידענות, הפקה ומערכות
בית הספר למדעי הספורט
בית הספר למנהל עסקים
בית הספר למינהל ציבורי ע"ש אוקומה
בית הספר לחשבונאות
בית הספר ללימודי הסביבה והנדסת אנרגיה
מתקני האוניברסיטה > אודיטוריום אוקומה

מעט לאחר מותו של אוקומה ב-10 בינואר 1922, החלה הנהלת האוניברסיטה בתכנון אודיטוריום על שמו. המבנה בן שלוש הקומות מכיל 1,435 מקומות ישיבה, בעוד האודיטוריום המשני, השוכן מתחת לפני הקרקע, מכיל 382 מקומות ישיבה. לשמאל האודיטוריום שוכן מגדל שעון בן שבע קומות או 38 מטרים. הפעמונים שבראש המגדל נשלחו מבולטימור, מרילנד, דרך תעלת פנמה.
חלונות עגולים הקבועים בגג האודיטוריום מייצגים את השמש, את הירח, ואת תשעת כוכבי הלכת, ומסמלים את ההרמוניה של היקום. האודיטוריום נחנך ב-20 באוקטובר 1927, באיחור של חמש שנים, לאחר שהעבודה התעכבה בשל רעידת האדמה הגדולה בקאנטו ב-1923.
מבנה האודיטריום והספרייה שלצידו נבחרו באפריל 1999 נכנסו לקטגוריית המבנים ההיסטוריים, במסגרת תקנות הנוף של מטרופולין טוקיו, שנועדו לשמר מבנים המייצגים את ההיסטוריה ואת התרבות של העיר. בנוסף, האודיטוריום עצמו הוא אחד מנכסי התרבות של יפן החל מ-2007.
מתקני האוניברסיטה > גן אוקומה

הגן, המעוצב בסגנון משולב יפני ומערבי, ממוקם בסמוך לאודיטוריום אוקומה, והוא שוכן על אדמות שהיו שייכות בעבר למצודאירה סאנוקי, דאימיו מתקופת אדו. אוקומה עצמו תכנן את הגן, ולאחר מותו נתרם השטח לאוניברסיטת ואסדה.
מתקני האוניברסיטה > ספריות ומוזיאונים

הספרייה של אוניברסיטת ואסדה הוקמה ב-1925, והיא שוכנת בבניין בן חמש קומות. הספרייה היא אחד מסמלי אוניברסיטת ואסדה, יחד עם אודיטוריום אוקומה. לאחר שהוקמה הספרייה החדשה ב-1990, הפכה הספרייה הישנה לספריית מחקר, ארכיב האוניברסיטה ומוזיאון אייזו יאיצ'י. המוזיאון מציב אוסף גדול של חפצים היסטוריים ותרבותיים מהתקופה של לפני מלחמת העולם השנייה, והוא שרד את הפצצת טוקיו במהלך המלחמה.
דירוגים > דירוג בין-לאומי

דירוג שאנגחאי: מקום 701–800 (2023)
Times Higher Education: מקום 801–1000 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 181= (2024)
דירוגים > דירוג אזורי - אסיה

Times Higher Education: מקום 201–250 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 43 (2024)
דירוגים > דירוג אזורי - יפן

דירוג שאנגחאי: מקום 20–23 (2023)
Times Higher Education: מקום 22 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 9 (2024)
בוגרים בולטים > ראשי ממשלה

טנזן אישיבאשי
נובורו טקשיטה
טושיקי קאיפו
קייזו אובוצ'י
יושירו מורי
יאסואו פוקודה
יושיהיקו נודה
בוגרים בולטים > אנשי עסקים

טקאו פוקואי, מנכ"ל הונדה
נוריאו ססאקי, מנכ"ל טושיבה
לי-ביונג צ'ול, מייסד סמסונג
בוגרים בולטים > ספורטאים

מיקיו אודה
שיזוקה אראקאווה
הערות שוליים

↑  אתר ואסדה.
| התאגדות אוניברסיטאות האוקיינוס השקט​ |
| --- | --- | --- |
| אוקיאניה | אוסטרליה: ANU • מונש • מלבורן • ניו סאות' ויילס • סידני • קווינסלנד; ניו זילנד: אוקלנד |  |
| אמריקה הדרומית | אקוודור: אוניברסידד סן פרנסיסקו דה קיטו; צ'ילה: צ'ילה; קולומביה: לוס אנדס |  |
| אמריקה הצפונית | ארצות הברית: אורגון • אוניברסיטת הוואי במנואה • דרום קליפורניה • וושינגטון • Caltech • קליפורניה (ברקלי • דייוויס • לוס אנג'לס • סן דייגו • סנטה ברברה • סנטה קרוז • ריברסייד); מקסיקו: מכון מונטריי; קנדה: קולומביה הבריטית • סיימון פרייזר |  |
| אסיה | אינדונזיה: אינדונזיה; הונג קונג: הונג קונג • אוניברסיטת הונג קונג למדע וטכנולוגיה • הונג קונג; הפיליפינים: פיליפינים; הרפובליקה העממית של סין: אוניברסיטת האקדמיה הסינית למדעים • אוניברסיטת המדע והטכנולוגיה של סין • ג'ג'יאנג • טונג'י • מכון חרבין • נאנג'ינג • סון יאט - סן • פודן • פקין • ג'יאו טונג שאנגחאי • צינגהואה • שיאן ג'יאוטונג; טאיוון: אוניברסיטת טייוואן הלאומית • אוניברסיטת צינג הואה הלאומית; יפן: אוסקה • ואסדה • טוהוקו • נגויה • קיו • קיושו; מלזיה: מלזיה; סינגפור: האוניברסיטה הטכנולוגית של נאניאנג • האוניברסיטה הלאומית של סינגפור; קוריאה הדרומית: המכון המתקדם למדע וטכנולוגיה של קוריאה • האוניברסיטה הלאומית של סיאול • יונסיי • אוניברסיטת פואנג למדע וטכנולוגיה • פוסאן • קוריאה; רוסיה: האוניברסיטה הפדרלית של המזרח הרחוק; תאילנד: צ'ולונגונגקורן |  |
| אוניברסיטאס 21 |
| --- | --- | --- |
| אוקיאניה | אוסטרליה: מלבורן​ • ניו סאות' ויילס •  סידני • קווינסלנד; ניו זילנד: אוקלנד |  |
| אירופה | בלגיה: הקתולית בלוון; הולנד: אמסטרדם; הממלכה המאוחדת: אדינבורו • ברמינגהאם • גלאזגו • נוטינגהאם • קולג' דבלין; שוודיה: לונד; שווייץ: ציריך​ |  |
| אמריקה הדרומית | מקסיקו: מכון מונטריי; צ'ילה: הקתולית הפונטיפית של צ'ילה |  |
| אמריקה הצפונית | ארצות הברית: דייוויס • מרילנד • קונטיקט; קנדה: מקמסטר |  |
| אסיה | הודו: דלהי; הונג קונג: הונג קונג​; הרפובליקה העממית של סין: ג'יאו טונג שאנגחאי​ • פודן; יפן: ואסדה; סינגפור: הלאומית של סינגפור; קוריאה: קוריאה |  |
| אפריקה | דרום אפריקה: יוהנסבורג |  |
| RU11 - ארגון אוניברסיטאות מחקר מובילות ביפן |
| --- | --- | --- |
| אוניברסיטאות לאומיות | אוסקה • הוקאידו • המכון הטכנולוגי של טוקיו • טוהוקו • טוקיו • נגויה • צוקובה • קיוטו • קיושו |  |
| אוניברסיטאות פרטיות | ואסדה • קיו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269887705171  BnF: cb124420771 (data)  CiNii: DA00388639  GND: 55091-7  ISNI: 0000 0001 2158 5974  LCCN: n81120637  MusicBrainz: bfa80fc5-8b92-4519-b23f-a6d34083eeee  NDL: 00257874  NKC: kn20091102006  NLA: 36387885  NLK: KAB202009195  RERO: 02-A005467885  SUDOC: 033565066  ULAN: 500253163  VIAF: 131237411   WorldCat (עם VIAF): 131237411 
קמפוס ואסדה
גן אוקומה
אודיטוריום אוקומה
איתי זילבר

| --- | --- |

 לידה:  21 בינואר 1985 (בן 39) חולון
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2003
 עיסוק:  עיתונאי ומרצה
 מעסיק:  גלי צה"ל, אוניברסיטת תל אביב
 סוג כתב:  כלכלי
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  itaizil
איתי זילבר (נולד בכ"ח בטבת ה'תשמ"ה, 21 בינואר 1985) הוא עיתונאי, מגיש רדיו ומרצה ישראלי. כיום הוא מנהל במחלקת התוכניות של גלי צה"ל ופרשן כלכלי בכלי תקשורת שונים. החל משנת 2020 משמש כראש המסלול ללימודי עיתונות בחוג לתקשורת באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

איתי זילבר גדל בחולון. בזמן לימודיו בתיכון היה חבר במועצת הנוער בעיר. את דרכו בעולם התקשורת החל בשנת 2003, עם תחילת שירותו הצבאי בגלי צה"ל. זילבר שובץ במחלקת שידורי חיילים וצבא ושימש כמפיק, עורך ושדרן. במסגרת תפקידו היה חלק מצוות התוכניות "קולה של אמא", "שטח שש" ו"גל עברי ירוק", וכן לקח חלק בהפקת שידורי השירותרום בתחנה. בשנת 2005 זכה בפרס מפקד גלי צה"ל על הפקת התכנית "גאוות יחידה" שעסקה ביחס לחיילים להט"בים בצה"ל.
אחרי שחרורו מצה"ל בשנת 2006 החל לעבוד כתחקירן בתוכנית חמש עם רפי רשף ששודרה בערוץ 10. בהמשך עבד כתחקירן במגזין הבידור "Y בעשר" וכרכז מערכת בתוכנית הסאטירה "מהדורה מוגבלת" בערוץ ביפ. בשנת 2008 החל לעבוד כעורך משנה בתוכנית צחוק מעבודה ברשת. בהמשך שימש כעורך בערוץ 24.
בשנת 2015 חזר לגלי צה"ל כמנהל במחלקת התוכניות, ומונה לעורך האחראי של מיזם ההנצחה "אלה האחים שלי". במסגרת המיזם חיילים המשרתים בצה"ל מלחינים ומבצעים שירים שכתבו חללי מערכות ישראל. שנה לאחר מכן, זילבר החל לפקד על קורס העיתונאים המועבר לחיילים החדשים בתחנה.
בשנת 2018 החל להגיש את התכנית הכלכלית "השורה התחתונה". במסגרת התכנית נחשף בין השאר כי שר האוצר דאז משה כחלון שכר את שירותיו של עורך דין פרטי לקראת פרסום דו"ח מבקר המדינה על התנהלות משרדו באותה שנה. בשנת 2021 התכנית דורגה כתוכנית הכלכלית המואזנת ביותר ברדיו הישראלי באותה שנה לפי סקר TGI. כיום זילבר מפרסם טורי דעה ופרשנות בנושאי כלכלה וחברה בעיתונים גלובס, מקור ראשון וישראל היום, ומרצה לצעירים בנושאי חינוך פיננסי והתנהלות כלכלית מעצימה.
בשנת 2018 היה מעורכי תוכניות הטלוויזיה בקשת 12 "NEXT", שהנחה דרור גלוברמן, ו"חדשות הבוקר" עם ניב רסקין. באותה שנה זכה בפרס מפקד גלי צה"ל על רצועת השידור "70 לישראל" אותה הגיש עם העיתונאית מרב בטיטו. בשנת 2022 החל לשמש כמגיש מתחלף בתוכנית הרדיו "יהיה בסדר" לצד אביב לביא.
זילבר בוגר תואר ראשון במדעי המדינה מאוניברסיטת תל אביב ובוגר תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בר-אילן. הוא עמית במכון גשר למנהיגות משנת 2018 וחבר בקהילת ROI מייסודה של קרן שוסטרמן משנת 2019.
משנת 2020 הוא עומד בראש המסלול ללימודי עיתונות בחוג לתקשורת באוניברסיטת תל אביב.
זילבר רווק ומתגורר בחולון. בין השנים 2013–2018 היה חבר במועצת העיר חולון מטעם סיעת "צעירים".
הערות שוליים

↑  מיזם "אלה האחים שלי", באתר גלי צה"ל
↑  עמירם ברקת, ‏מתכונן למבקר: כחלון שכר עו"ד לקראת הדוח על ניהול התקציב, באתר גלובס, 5 באוגוסט 2019
↑  https://twitter.com/itaizil/status/1420768023284174859, Twitter
↑  חבר המועצה איתי זילבר: לא אתמודד למועצה בבחירות הקרובות, באתר mynetholon, ‏2018-08-01
אינסה שלסרה

אינסה שלסרה (בלטבית: Inese Šlesere; נולדה ב-2 באוגוסט 1972) היא פוליטיקאית לטבית.
ביוגרפיה

שלסרה נולדה בריגה, ב-1991 היא נבחרה למיס לטביה ושימשה כנציגת מדינתה בתחרות מיס עולם, ב-1999 השתתפה גם בתחרות Mrs. World וסיימה במקום השני.
היא סיימה תואר בפילולוגיה אנגלית באוניברסיטת לטביה. בין השנים 2001 ל-2002 שימשה כיועצת לשרת המשפטים הלטבית וניהלה את המחלקה למתודולוגיה של בתי יתומים ואימוץ במשרד המשפטים.
ב-2002 החלה לכהן כחברה בסאימה (הפרלמנט הלטבי) כחברת "המפלגה הראשונה של לטביה" (LPP). ב-2004 שימשה כאחת מנציגי לטביה בפרלמנט האירופי למשך חודשיים, בין מועד ההצטרפות של לטביה לאיחוד האירופי ועד כינוס מושב הפרלמנט הבא. ב-2006 נבחרה שוב לסאימה, וזמן קצר לאחר בחירתה יצאה לחופשת לידה. היא חזרה לפרלמנט ב-2008. בבחירות ב-2010 נבחרה שוב כנציגת איחוד "למען לטביה הטובה". היא יצאה לחופשת לידה באפריל 2011. בבחירות בספטמבר אותה שנה מפלגתה לא זכתה באף מושב בפרלמנט.
שלסרה נשואה לאיינרס שלסרה (אנ'), פוליטיקאי ואיש עסקים לטבי שכיהן כשר התחבורה, סגן ראש ממשלת לטביה וסגן ראש עיריית ריגה. הוא אימץ את שם משפחתה ב-1992. לזוג חמישה ילדים.
אורת בש

נבחרת ישראל בשחייה ליד הגדר הטובה, חורף 1989.

מימין למעלה - אירית אפרתי, רוית אלון, המאמן חנן גלעד. באמצע מימין - המנהל דוד סיבור, סהר אלוני, איריס קומן, מיכל אמין, רויטל וילנאי, תמי לוין, הדס פדה, עינת גבאי, אורת בש. למטה מימין - גלעד רפאלי, יואב ברוק, רזיאל רימר, אליאב טל, שגיא שטיגמן, שגב פורת, ערן הירש, ברק עטר וכרמל לויתן
אורת בש (נולדה ב-31 ביולי 1973) היא שחיינית עבר, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה. בעלת מדליית ארד מהמכביה השלוש עשרה (1989).
ביוגרפיה

בש גדלה בקיבוץ ראש הנקרה. היא התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל נהריה תחת הדרכתו של רובי שלו.
ביוגרפיה > 1987

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1987 זכתה בש ב-3 מדליות, זהב ו-2 כסף. מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:33.11 דקות, לפני זוהר לבנסברג (2:34.39 דקות) ואיריס קומן ומדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:20.15 דקות, אחרי אירית אפרתי (1:18.24 דקות) ולפני ענת אסף (1:20.24 דקות) ובמשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:07.90 דקות, אחרי איריס קומן (1:07.23 דקות) ולפני סהר אלוני (1:10.23 דקות). היא קבעה במשחה ל-50 מטר פרפר שיא ישראלי חדש של 30.69 שניות.
ביוגרפיה > 1989 > המכביה ה-13

בתחרות השחייה של המכביה ה-13 שנערכה ביולי 1989 בבריכת השחייה באוניברסיטת תל אביב זכתה בש במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:18.14 דקות, אירית אפרתי זכתה במדליית הזהב במשחה זה (1:15.30 דקות). במשחה ל-200 מטר מעורב אישי היא סיימה במקום הרביעי בתוצאה של 2:28.31 דקות ובמקום החמישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:16.84 דקות. בשני משחים אלו היא הייתה ראשונה מבין השחייניות הישראליות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט אותה שנה זכתה בש ב-8 מדליות, מהן 4 זהב, 3 כסף ומדליית ארד אחת. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:29.83 דקות לפני נעמה מישר (2:34.25 דקות) ושני טליתמן (2:35.26 דקות), במשחה ל-400 מטר מעורב אישי ביחד עם מיכל אמין בתוצאה זהה של 5:18.00 דקות, לפני שני טליתמן (5:25.09 דקות), במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:13.69 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא ישראלי חדש לאגודות של 4:38.37 דקות. מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:06.89 דקות, אחרי סהר אלוני (1:06.63 דקות) ולפני תרין גרטנר (1:10.89 דקות), במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:17.37 דקות, אחרי השיאנית הישראלית אפרתי (1:16.73 דקות) ולפני נעמה מישר (1:21.40) ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 9:21.23 דקות, אחרי מכבי קריית אונו שקבעה שיא ישראלי חדש לאגודות של 9:07.47 דקות. מדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:28.25 דקות, אחרי סהר אלוני (2:26.19 דקות) ומיכל אמין (2:26.57 דקות). היא זכתה בתחרות זו בתואר שחיינית מצטיינת לגילאי 17 והייתה שותפה מרכזית לקבוצת הנשים שלה שזכתה באליפות המדינה.
ביוגרפיה > 1991

באליפות ישראל שנערכה ביולי 1991 היא זכתה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי, אחרי נטע כהן ממכבי חיפה (2:28.46 דקות) ובת אגודתה נלי טוסגי (2:30.35 דקות)
חייה האישיים

בש חיה בשוהם ולה ארבעה ילדים, ארבל, אדר, אורי וניר. 
כיום, היא עוסקת בניהול אדמיניסטרטיבי של מועדון אופניים תל אביב (TACC), ומשתתפת בתחרויות בענף מרוץ אופני כביש.
הערות שוליים

↑  אלכס פרלסמן, שממון איכותי ביום הראשון באליפות השחיה, מעריב, 27 באוגוסט 1987
↑  אלכס פרלסמן, גרומי:פרפר על הגב, מעריב, 28 באוגוסט 1987
↑  אנדרי רוזנטול:עליה ושיא בה, מעריב, 19 ביולי 1991
↑  צוות מועדון אופניים תל אביב, באתר מועדון אופניים תל אביב
אוניברסיטת מחקר

אוניברסיטת מחקר היא אוניברסיטה, אשר חלק מרכזי במשימתה הוא קידום מחקר. אוניברסיטאות מחקר עשויות להיות ציבוריות או פרטיות, ולעיתים קרובות מוסדות ידועים ומפורסמים. תוכניות לימוד לתואר ראשון באוניברסיטאות מחקר רבות הם לרוב אקדמיים באופיים ולא מתמקדים בהכשרה מקצועית, אולם מעסיקים רבים נותנים משקל לתארים מאוניברסיטאות מחקר כיוון שהלימודים מתמקדים בכישורי חיים בסיסיים כגון חשיבה ביקורתית. בעולם, אוניברסיטאות מחקר הן בעיקר אוניברסיטאות ציבוריות, למעט יוצאי דופן במדינות ארצות הברית ויפן.
מוסדות להשכלה גבוהה שאינם אוניברסיטאות מחקר (או שאינם שואפים לתיוג זה) שמות דגש רב יותר על משימות הוראת סטודנטים, או על היבטים אחרים של חינוך על-תיכוני, ואנשי הסגל שלהם נתונים פחות ללחץ "לפרסם או לגווע" בקריירה האקדמית.
היסטוריה

הרעיון של אוניברסיטת המחקר המודרנית עלה לראשונה בגרמניה בתחילת המאה ה-19. וילהלם פון הומבולדט קידם בחזונו את רעיון אחדות ההוראה והמחקר, כאמצעי ליצירת מערכת חינוך שהתמקדה בתחומי ידע העיקריים (מדעי הטבע, מדעי החברה ומדעי הרוח), זאת בניגוד למטרות החינוך האוניברסיטאי עד אותה עת, שהיו לפתח הבנה של האמת, היופי והטוב.
רוג'ר ל. גייגר, היסטוריון המתמחה בהיסטוריה של ההשכלה הגבוהה בארצות הברית, טען כי "המודל של אוניברסיטת המחקר האמריקאית הוקם על ידי חמש מכללות קולוניאליות שנוסדו טרם המהפכה האמריקאית (הרווארד, ייל, פנסילבניה, פרינסטון, וקולומביה); חמש אוניברסיטאות ציבוריות (מישיגן, ויסקונסין, מינסוטה, אילינוי וקליפורניה); וחמישה מוסדות פרטיים אשר תוכננו כבר בעת היווסדם כאוניברסיטאות מחקר (MIT, קורנל, ג'ונס הופקינס, סטנפורד ושיקגו). אוניברסיטאות המחקר האמריקאיות נטלו תפקיד חיוני בביסוס ההגמוניה האמריקאית בשלהי המאה ה-20. בפרט, אוניברסיטאות קולומביה והרווארד סייעו לפיתוח תעשיית הקולנוע האמריקאית (הוליווד), MIT וסטנפורד הובילו בבניית הקומפלקס הצבאי-תעשייתי האמריקאי, וברקלי וסטנפורד מילאו תפקיד מרכזי בפיתוח עמק הסיליקון.
מאז שנות ה-60 שימשו אוניברסיטאות מחקר אמריקאיות – במיוחד אוניברסיטת קליפורניה – כמודל לאוניברסיטאות מחקר ברחבי העולם. כיום אוניברסיטאות המחקר היוקרתיות ביותר בצפון אמריקה שייכות לאיגוד האוניברסיטאות האמריקניות, או שואפות להשתייך להן. זוהי קבוצה סלקטיבית של 65 אוניברסיטאות מחקר מרכזיות בארצות הברית ובקנדה.
מאפיינים

ג'ון טיילור, חוקר בתחום החינוך האקדמי, מגדיר את המאפיינים המרכזיים של אוניברסיטאות מחקר מצליחות כ:
"נוכחות של מחקר טהור ויישומי"
"הוראה מונחית מחקר"
"מגוון התחומים האקדמיים"
"שיעור גבוה של תוכניות לתארים מתקדמים מחקריים"
"שיעור גבוה של הכנסה חיצונית"
"נקודת מבט בין-לאומית"
פיליפ אלבאך הגדיר מערך מאפיינים עיקרי שונה, אם כי דומה, למרכיבי ההצלחה של אוניברסיטאות מחקר:
עמידה בראש ההיררכיה האקדמית של מוסדות להשכלה גבוהה וקבלת תמיכה מתאימה
בדרך כלל מוסד ציבורי
תחרות מועטה מצד מוסדות מחקר שאינם אוניברסיטאים, אלא אם כן אלה בעלי קשרים הדוקים לאוניברסיטאות
מימון רב יותר מאוניברסיטאות אחרות כדי למשוך את סגל ההוראה והסטודנטים הטובים ביותר וכדי לממן תשתיות מחקר
תקציבים הולמים ומתמשכים
פוטנציאל לייצור הכנסה משכר לימוד וקניין רוחני
מתקנים מתאימים
אוטונומיה
חופש אקדמי
דוח האקדמיות הלאומיות האמריקאיות למדעים, הנדסה ורפואה משנת 2012 הגדיר אוניברסיטאות המחקר, בהקשר האמריקאי, כבעלות ערכים של חופש אינטלקטואלי, יוזמה ויצירתיות, מצוינות ופתיחות, וכן מאפיינים נוספים כמו:
היותן גדולות ומקיפות – "רב-גוניות" בחזונו של קלארק קר
הדגשת חווית חיי הקמפוס לתלמידי תואר ראשון (מאפיין המבחין בין אוניברסיטאות מחקר אמריקאיות לאלה שביבשת אירופה)
שילוב לימודי תואר שני במחקר
בעלות סגל העוסק במחקר ובהאדרת הידע
ביצוע מחקר ברמות גבוהות
בעלות מנהיגות נאורה ונועזת
ראו גם

אוניברסיטאות בישראל
אלברט הנרי פולווד

| --- | --- |

 לידה:  15 במרץ 1863 Hockley, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  1 באוקטובר 1930 (בגיל 67) 
 תחום יצירה:  ציור 
 
אלברט הנרי פולווד (באנגלית: Albert Henry Fullwood‏; 15 במרץ 1863 – 1 באוקטובר 1930) היה אמן אוסטרלי, שתרם תרומה משמעותית לאמנות באוסטרליה. הוא צייר עם אמני אסכולת היידלברג ברחבי מלבורן ועבר עם טום רוברטס וארתור סטריטון להתגורר ולצייר במחנה שלהם בסיריוס קוב, סידני. פולווד היה אמן מלחמה אוסטרלי רשמי בדיוויזיה החמישית במלחמת העולם הראשונה.