בלגיה במלחמת העולם השנייה
פלישת גרמניה לבלגיה > מהלך הלחימה > 12–14 במאי: הקרבות במרכז בלגיה

במהלך הלילה שבין 11–12 במאי, עסקו הבלגים בכל כוחם בנסיגה לקו דייל שהיה מחופה על ידי הריסות עמדות משמר עורפי משני צידי טונגרן. בבוקר 12 במאי, נפגשו המלך ליאופולד השלישי, גנרל ואן אוברסטרטן, אדואר דאלאדיה, גנרל ז'וזף ז'ורז' (מפקד קבוצת הארמיות הראשונה של בעלות הברית, שכללה בתוכה גם את חיל המשלוח הבריטי, הארמייה הצרפתית הראשונה, השנייה, השביעית והתשיעית), גנרל גסטון ביוט (מתאם הארמיות של בעלות הברית) וגנרל הנרי פאונול (רמטכ"ל הכוח של גורט, מפקד חיל המשלוח הבריטי) לוועידה צבאית בסמוך למונס. במהלך הוועידה הוסכם שצבא בלגיה יאייש את קו אנטוורפן–לוון, שעה שבעלות בריתה האחרות ייטלו על עצמן את האחריות להגנה על צפון ודרום המדינה.
הקורפוס הבלגי השלישי, יחד עם יחידת ציידי הארדנים הראשונה וכן דיוויזיות הרגלים השנייה והשלישית החלו לסגת מהביצורים בסמוך ללייז' מחשש שיכותרו. גדוד אחד, גדוד מצודת לייז' נותר מאחור לשבש את התקשורת הגרמנית. בנוסף, הכוחות ששהו במצודת נאמור, שאוישה על ידי דיוויזיית הרגלים החמישית של הקורפוס השישי ויחידת ציידי הארדנים השנייה יחד עם דיוויזיית הרגלים הצרפתית ה-12, נלחמו במטרה לעכב את ההתקדמות הגרמנית, לצד ביצוע פעולות הריסה רבות והמשך ההחזקה במצודה. הבלגים ביצעו את המשימה העצמאית היחידה שהוטלה עליהם במהלך המערכה: החזיקו בקו תעלת אלברט–לייז' עד שכוחות בעלות הברית יפגשו כוחות ידידותיים נוספים ויכבשו את קו נאמור–אנטוורפן–ז'יווה. חיילים בלגים לחמו ככוחות מאספים, שעה שיחידות בלגיות אחרות שכבר היו בקו דייל פעלו לארגן עמדות הגנה טובות יותר במערך לוון–אנטוורפן. בבוקר הנסיגה לקו ההגנה העיקרי, שנתמכו כעת על ידי הארמיות הבריטיות והצרפתיות, המלך לאופולד פרסם את ההודעה הבאה מתוך כוונה להעלות את המורל בקרב החיילים הבלגים:
”חיילים, 
הצבא הבלגי שהותקף באופן ברוטלי במתקפת פתע שאין דומה לה, שמתמודד עם כוחות שמצוידים היטב ובעלי היתרון של חיל אוויר אימתני, ביצע במשך שלושה ימים פעולות קשות שהצלחתן חשובה ביותר לכלל המערכה ותוצאות המלחמה.
מבצעים אלו דורשים מאיתנו – חיילים וגברים כאחד – מאמץ בלתי רגיל, מתמיד ביום ובלילה, על אף המורל המתוח לקצה למראה ההרס שיצר הפולש חסר הרחמים. ככל שהניסיון יהיה קשה יותר, כך תעברו אותו באופן אבירי.
עמדתנו משתפרת מדי שעה; השורות שלנו נסגרות. בימים הקריטיים שעוברים עלינו, תקבצו את כל האנרגיות שלכם, תבצעו כל הקרבה, כדי לעקור את הפלישה.
בדיוק כפי שעשו בקרב על האיזר ב-1914, גם עכשיו הכוחות הבריטים והצרפתים סומכים עליכם: הבטיחות והכבוד של המדינה שלנו נמצא בידיכם. 
לאופולד.”
עבור בעלות הברית, הכישלון הבלגי בהחזקת הגבולות המזרחיים (הייתה הערכה שניתן להחזיק שם במשך שבועיים), היה אכזבה. פיקוד בעלות הברית ביקש להימנע ממערכה ניידת ללא הגנות נייחות חזקות והייתה תקווה שההתנגדות הבלגית תימשך די זמן עד שיוקם קו הגנה. עם זאת, הפוגה נוצרה בדייל ב-11 במאי, מה שאפשר לבעלות הברית להיכנס לעמדות עד ההתקפה הגדולה שנפתחה למחרת. פרשים של בעלות הברית נכנסו לעמדות והחי"ר והתותחנים הגיעו לאט יותר לחזית באמצעות רכבת. אף על פי שלא הייתה מודעת לכך, קבוצת הארמיות הראשונה יחד עם צבא בלגיה עלתה בכמות על הארמייה השישית של ולטר פון רייכנאו.
בבוקר 12 במאי, בניסיון להרגיע את הלחץ הבלגי וגם בשל הצורך, ערכו חילות האוויר של בריטניה וצרפת מספר תקיפות אוויריות נגד הכוחות הגרמנים במאסטריכט והגשרים שעל נהר המז בניסיון למנוע מהגרמנים לשעוט לתוך בלגיה. מאז 10 במאי ערכו בעלות הברית 74 גיחות. ההפצצות נחלו כישלון; ב-12 במאי, 11 מתוך 18 מפציצי בריז'יט 693 (אנ') יורטו, ואילו כוח המפציצים של חיל האוויר המלכותי הצטמק מ-135 מפציצים ב-10 במאי ל-72 בלבד ב-12 במאי. ביממה שלאחר מכן נדחו משימות הפצצה בשל חששות מהמטוסים וההגנה האווירית של הגרמנים שהרתיעו מפני פעולה.
קשה לקבוע את תוצאות ההפצצות. באחד המסמכים שנכתבו בלופטוואפה נכתב: "הפעילות הנמרצת של מטוסי האויב בזמן הסיורים מסוכלת במקרים מסוימים". מצד בעלות הברית, לא הוענקה הגנה הולמת למפציצים של חיל האוויר המלכותי שתקפו כוחות גרמניים, ומתוך 23 מפציצים 4 לא חזרו. גם בקרב מטוסי הקרב הבריטים הייתה ירידה; מתוך 109 מטוסי פיירי באטל ובריסטול בלנהיים שהשתתפו בתקיפות, 45 הופלו. ירידה חדה זו הביאה להחלטה ב-15 במאי על צמצום משמעותי של הפעילות בשעות היום. עדויות אלו עומדות בסתירה למסמכי הקורפוס הגרמני ה-19. ביומן המלחמה של הקורפוס מ-14 במאי נכתב: "השלמת העבודה על הגשר הצבאי בדונצ'רי טרם בוצעה עקב אש ארטילריה חזקה והפצצות בנקודת הבנייה... במשך היום נאלצו שלוש הדיוויזיות לסבול תקיפות אוויריות ממושכות – במיוחד בנקודות החצייה והגשרים. ההגנה האווירית שלנו לקויה. בקשות [לתגבור ההגנה האווירית] עדיין לא נענו". על כל פנים, נראה כי ההפצצות פגעו בשני הצדדים, כשהאחד איבד מטוסים בקצב מסחרר והשני נפגע במידה מסוימת ביכולתו להתקדם.
הקרב החמור ביותר שהתפתח ב-12 במאי היה הקרב על האנוט שנמשך עד 14 במאי. בזמן שקבוצת הארמיות הגרמנית A התקדמה בארדנים הבלגים, הארמייה השישית של קבוצת הארמיות B פתחה במתקפה לעבר הפער בגמלו. לפער זה הייתה חשיבות במישור הבלגי, והוא היה נטול קו הגנה בלגי. הוא נמתח מקו דייל מוובר שבצפון לנאמור בדרום, ואורכו היה בין 20 ל-30 ק"מ. לאחר שתקפה את הבליטה של מאסטריכט, הביסה את ההגנות בלייז' והביאה לנסיגת הקורפוס הבלגי הראשון, קורפוס הפאנצר הממונע ה-16 בפיקוד אריך הפנר פתח בהתקפה שפורשה בטעות על ידי הצרפתים כהתקפה הראשית.
הפער הוגן על ידי הארמייה הצרפתית הראשונה, שש אוגדות עלית וכוחות נוספים. התכנית המבצעית שלהם קבעה שיש לעכב את הכוחות הגרמניים ככל הניתן עד שעיקר הכוח של הארמייה הצרפתית הראשונה תגיע ותתחפר. שני הצדדים התנגשו ב-12 במאי ליד האנוט. במהלך הקרב הצליחו הגרמנים לתקשר באמצעות מכשירי הרדיו וכך הצליחו להפתיע ולשנות את הנקודות בהן היה עיקר המאמץ המלחמתי. כמו כן הגרמנים היו מיומנים בהפעלת טקטיקות לחימה משולבות, בעוד הצרפתים לחמו בשיטות של מלחמת העולם הראשונה. כמו כן לא היו בטנקים הצרפתיים מכשירי קשר, כך שהמפקדים נאלצו לצאת בכל פעם מהטנק כדי להעביר ולקבל הוראות. הגרמנים הצליחו לכתר כמה גדודים צרפתים כבר בבוקר הקרב, על אף נחיתות מסוימת בציוד. עם זאת, היום נגמר בניצחון צרפתי, מאחר שהגרמנים לא הצליחו להתקדם. על אף הניצחון, הצרפתים שסיימו את משימתם החלו לסגת.
כעת רדף הפנר אחר הכוחות הנסוגים. בשל היעדר הזמן, הוא לא חיכה שכוחות הרגלים שלו ידביקו אותו. במקום זאת, הוא קיווה להמשיך לדחוף את הצרפתים ולא לתת להם זמן לבנות מערכי הגנה חדשים. במהלך המרדף נתקל הפאנצר הגרמני בצרפתים נסוגים וגרם להם לאבדות כבדות. המרדף גם גרם לתותחנים הצרפתים להיקלע למצבים של חילופי אש ידידותית מפאת היעדר המרחק. לבסוף הצרפתים הצליחו לגרום לגרמנים להסתער חזיתית ולאבד מהמומנטום שלהם. המרדף נעצר ב-14 במאי. על אף שסבלו מתהפוכות טקטיות רבות, הצליחו הגרמנים להסיט את עיקר המאמץ מהארדנים.