stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקרסט של דרום סין
תיאור כללי

בתחומי סין כלול אחד מהשטחים הנרחבים ביותר בעולם של סלעים קרבונטיים (כדוגמת אבן גיר, ודולומיט). שטח האזור שבו נחשפים הסלעים הוא 1,250,000 קילומטרים רבועים, כ-13% מכלל שטחה היבשתי של סין. מתוך שטח זה כלולים בקרסט של דרום סין כ-550,000 קילומטרים רבועים בתוך שטח של 1,054,500 קמ"ר. גבולותיו של שטח זה הן בין קווי הרוחב 98°36′ לבין 116°05′ מזרח ובין קווי האורך 22°01′ לבין 33°16′ צפון. אורכו המקסימלי כ-1,380 קילומטרים ממזרח למערב, ורוחבו המקסימלי 1,010 קילומטרים מצפון לדרום. אזור זה שוכן בעיקר בתחומי המחוזות יונאן, גוויג'ואו וגואנגשי, ומתפשט לחלקים במחוזות צ'ונגצ'ינג, סצ'ואן, חונאן, חוביי וגואנגדונג. השטח העיקרי משתפל מגובה ממוצע של 2,100 מטרים מעל פני הים בחלקו הצפון-מערבי, במערב רמת יונאן-גוויג'ואו, ועד לגובה של 110 מטרים בחלקו הדרום-מזרחי, במזרח אגן גואנגשי.
אזורי קרסט מכסים כ-12% משטח היבשה בכדור הארץ, בעיקר באזור אגן הים התיכון, המזרח התיכון, דרום-מזרח אסיה, אמריקה הדרומית והים הקריבי. הקרסט של דרום סין הוא שטח הקרסט הנרחב ביותר, העמוק ביותר והעשיר ביותר בצורות הנוף, ונחשב לאחד משני שטחי הקרסט הגדולים ביותר בעולם (השני הוא האזור שנתן לקרסט את שמו בסלובניה, קרואטיה, בוסניה והרצגובינה ומונטנגרו). שכבת סלעי אבן הגיר בקרסט של דרום סין עבה מאוד (בדרך כלל מעל ל-1,000 מטרים), מתאפיינת במגוון סוגי פאצייס וקשה במיוחד. היא הושקעה על פני זמן ארוך (בין הקמבריון לטריאס). מאז הפלאוגן נוצרו באזור מגוון של צורות נוף קרסטיות שהחלו בכמה שלבים של התרוממות עקב פעילות טקטונית, בייחוד החל מהנאוגן (כולל השלב הנוכחי של האורוגנזה שייצרה את רכס הרי ההימלאיה), שגרמה לתופעות של קימוט והעתקים בסלעים.
הקרסט של דרום סין שוכן באזור סובטרופי ואקלימו הוא סובטרופי גשום. בקיץ הוא מושפע מהמונסון הדרומי-מזרחי שמקורו באוקיינוס השקט והמונסון הדרום-מערבי שמקורו באוקיינוס ההודי. החורפים יבשים וקרים ומושפעים מהאוויר הקר הזורם מהרמה הסיבירית. הטמפרטורה השנתית הממוצעת נעה בין 8°C ל-10°C מצפון-מערב לדרום-מזרח, וכמות המשקעים השנתית הממוצעת נעה בין 700 מילימטרים ל-1,000 מילימטרים. כמות הגשמים מושפעת מהגובה ויכולה להגיע באזורים ההרריים לפי שניים מהממוצע השנתי. הצירוף בין כמות המים הרבה לתהליכי הקימוט והשבירה אפשרו למים לחדור ולסחוף את אבן הגיר תוך יצירת צורות הנוף הקרסטיות. בניגוד למקומות אחרים בעולם שבהם הרסו קרחונים את הנוף הקרסטי בתקופת הרביעון, לא נחשף אזור זה לקרחונים.
פרט לערכו המדעי יש לקרסט של דרום סין ערך תרבותי. חלק מנופי הקרסט היפהפיים, כדוגמת המגדלים בגווילין ויער האבן של יונאן היו ידועים כפלאי טבע מתקופות קדומות, והפכו לאחד מהנופים המזוהים עם סין, ולאתרי תיירות פופולריים.
תיאור כללי > צורות הנוף הקרסטיות

הסוגים העיקריים של צורות נוף קרסטיות הם:
חרוטי קרסט (峰丛, בפין-יין: Fēngcóng – פֶנְגְצונְג, מילולית "אוסף הפסגות") – צורת נוף המתבססת על תשתית סלע משותפת, והכוללת גבעות חרוטיות ואת השקעים, העמקים והנקיקים ביניהן, כאשר סך כל השטח שתופסות הגבעות עולה על שטח העמקים ביניהן. גובהן של הגבעות המחוברות בבסיסן משתנה. השקעים בפֶנְגְצונְג סגורים וצורתם מצולעת. העמקים הם עמקים יבשים, צרים ושטוחים ונוצרו משקעים שהתחברו לאורך קו הפעילות הטקטונית. הנקיקים נוצרו מפעולת סחיפה של מים ועומקם יכול להגיע לכמה מאות מטרים כתלות בשיפוע.
מגדלי קרסט (峰林, בפין-יין Fēnglín – פֶנְגְלִין, מילולית "יער הפסגות") – צורת נוף שבה גבעות חרוטיות מבודדות, שיכולות להיות תלולות ולכן מתייחסים אליהם לפעמים כאל מגדלים, מתרומות מעל מישור גידוע רחב ושטוח, שבו סך כל השטח שתופסות הגבעות קטן משטח העמקים ביניהן. השקעים בין הגבעות גדולים ורדודים, תחתיתם שטוחה ורחבה. העמקים הם עמקים שנוצרו מנהרות החוצים את המישור.
צריחי קרסט (石林, בפין-יין Shílín – שְׁלִין, מילולית "יער האבן") – צריחים ומגדלים גבוהים המסתיימים בפסגות חדות כסכין או בפסגות דמויות פטריה.
בנוסף לצורות נוף אלו יש בקרסט של דרום סין תופעות קרסטיות מרהיבות נוספות: דולינות ענקיות (天坑, בפין-יין: Tiānkēng, טְייֵנְקֶנְג, מילולית "חור השמים"), גשרים טבעיים, הרי שולחן, נקיקים ומערכות גדולות רבות של מערות עשירות במשקעי ספלאותם (דוגמת נטיפים וזקיפים) שנוצרו מתחת לקרקע.
תיאור כללי > צמחייה ובעלי חיים

שטחי הקרסט של דרום סין הם בתי גידול למגוון צמחים ובעלי חיים. הצמחייה מתאפיינת במינים שהם קסרופיטים (צמח בעל כושר עמידה בתנאי יובש או בתנאי קרקע בסיסיים), ליתופיטים (צמח הגדל בסביבה סלעית) וקלציפיליים (צמחים הגדלים היטב בקרקע עשירה בסידן). לדוגמה, הקרסט של לִיבָּוֹ המשתרע על שטח של 335 קילומטרים מרובעים מכוסה ביער קרסט של עצים ירוקי עד רחבי עלים (הסוגים Castanopsis ו-Cyclobalanopsis ממשפחת האלוניים), וביער קרסט מעורב של עצים ירוקי עד רחבי עלים ומחטניים (מין העץ Platycarya longipes ומין האורן Pinus kwangtungensis). בסך הכל נמנו באזור 1,532 מינים של צמחים עילאיים, מתוכם 112 צמחים מוגנים. בין המינים האנדמיים: Cycas guizhouensis‏, Kmeria septentrionalis‏, Handeliodendron bodinieri‏ ו-Mussaenda anomala. האזור עשיר גם בבעלי חיים, כולל בעלי חיים שוכני מערות. בין המינים בסיכון, מין הלנגור Presbytis francoisi, נמר ערפילי מצוי ואייל מושק סיני.
תיאור כללי > אתר המורשת העולמית

אתר המורשת העולמית הקרסט של דרום סין הוכרז בשני שלבים.
תיאור כללי > הכרזה שלב שני (2014)

בשלב השני שהוכר ב-2014 הוכרזו ארבעה מתחמים כאשר המתחם הראשון הכולל את אתר הנוף המפורסם של גווילין כולל שני אזורים בעלי אזור חיץ משותף. בהכרזה כלולים המקומות הבאים:
| מספר סידורי | תמונה | שם | שטח בקמ"ר  (אזור החיץ) | מיקום | קואורדינטות | מאפיינים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1248-008 1248-001 |  | הפנגלין של פּוּטָאו (葡萄峰林‏, Pútáo fēnglín) | 28  (216) | הנפה האוטונומית גְ'וָאנְג במחוז גואנגשי | 24°55′24″N 110°21′16″E﻿ / ﻿24.923333°N 110.354444°E﻿ / 24.923333; 110.354444 | הפנגלין של פּוּטָאו כולל 132 פסגות נפרדות בצורת מגדלים בקוטר שבין 50 ל-200 מטרים, ובגבהים שבין 60 ל-200 מטרים, המתרוממים בזווית חדה של יותר 60° ממעל למישור כמעט שטוח לחלוטין. |
| 1248-009 1248-002 | נוף הנהר לי | לִיגְ'יָאנְג פֶנְגְצונְג (漓江峰丛, ‏ Líjiāng fēngcóng) | 139 (109) | הנפה האוטונומית גְ'וָאנְג במחוז גואנגשי | 25°00′08″N 110°27′32″E﻿ / ﻿25.002222°N 110.458889°E﻿ / 25.002222; 110.458889 | משני צדי גדות הנהר לִיגְ'יָאנְג במעבר בערוץ הרחב שבין גְווֵיְלִין ליָאנְגְשְׁווֹ יש גבעות רבות בצורת חרוט (פֶנְגְצונְג). גובהן משתנה בין 160 ל-450 מטרים, אם כי כמה מגיעות לגובה של 800 מטרים. בין הגבעות יש שקעים בצורת מצולעים בעומק ממוצע של 180 מטרים, ששטחם הממוצע הוא 380 דונם. הצורה הכללית של הגבעות והשקעים דומה לחלת דבש או לתבנית ביצים. |
| 1248-010 1248-003 |  | הקרסט של שְׁבִּינְג  (施秉喀斯特‏, Shībǐng kāsītè) | 102 (180) | נפת שְׁבִּינְג (גוויג'ואו) | 27°10′16″N 108°05′40″E﻿ / ﻿27.171111°N 108.094444°E﻿ / 27.171111; 108.094444 | הקרסט של שְׁבִּינְג הוא דוגמה יוצאת דופן לקרסט שנוצר בסלעי דולומיט עבים ועתיקים מסוף הפרקמבריון ותחילת הקמבריון. הוכחה לכך שגם הדולומיט הקשה יותר והבלתי מסיס יכול לפתח צורות נוף קרסטיות בתנאי אקלים מתאימים. באתר יש חרוטי קרסט (פֶנְגְצונְג) בגבהים יחסיים שבין 150 ל-500 מטרים, שפסגותיהם תלולות, עמקים צרים ומעט מגדלי קרסט (פֶנְגְלִין). גם בדולומיט נוצרו מערות. |
| 1248-011 1248-004 |  | הקרסט של גִ'ינְפֿוֹשָׁאן  (金佛山喀斯特‏, Jīnfúshān kāsītè) | 67 (106) | מועצת נָאנְצְ'ווָאן (צ'ונגצ'ינג) | 29°00′30″N 107°11′59″E﻿ / ﻿29.008333°N 107.199722°E﻿ / 29.008333; 107.199722 | גִ'ינְפֿוֹשָׁאן הוא הר שולחן מבודד דמוי רמה הנפרד מרמת יונאן-גוג'ואו-צ'ונגצ'ינג בערוצי נחלים. צורות הנוף הקרסטיות הם מערכת מערות שנוצרו על ידי נהרות שיבשו מאז והוא מוקף בצוקים תלולים. בנוסף יש באתר מגוון ביולוגי הכולל מספר רב של מיני צמחים אנדמיים והמצויים בסיכון. |
| 1248-012 1248-005 |  | הקרסט של חְווָאנְגְ'יָאנְג (环江喀斯特‏, Huánjiāng kāsītè) | 71 (44) | נפת חְווָאנְגְ'יָאנְג (גואנגשי) | 25°10′01″N 107°59′40″E﻿ / ﻿25.166944°N 107.994444°E﻿ / 25.166944; 107.994444 | הקרסט של חְווָאנְגְ'יָאנְג הוא המשך ישיר לקרסט של נפת לִיבָּוֹ מההכרזה הקודמת, ונועד להשלים אותו, כאתר שלא ניזוק בשל פעילות אנושית ועדיין מכוסה ביער גשם מונסוני. ליבו יחד עם חְווָאנְגְ'יָאנְג מהווים את הדוגמה הבולטת ביותר לקרסט חרוטי של אקלים טרופי עד סובטרופי לח. |

הערה: המספרים באותיות מוטות הם המספרים הרשמיים של אונסק"ו שמסיבה לא ידועה החליט לספרר את האתרים מחדש, אף על פי שהכרזה זו היא המשך של ההכרזה של 2007. לפי שיטת אונסק"ו יש כמה מקומות שונים שקיבלו אותו מספר סידורי.
סך כל השטח בשלב השני 410 קילומטרים רבועים, המוקפים באזור חיץ בן 856 קילומטרים רבועים ובסך הכל 1,265 קילומטרים רבועים.
הערות שוליים

↑  Twenty-two new sites inscribed on UNESCO's World Heritage List, and one deleted during Committee meeting in Christchurch
↑  South China Karst
↑  Ashima: a Love Story
↑  Yi Torch Festival
חיים שטרקמן

| --- | --- |

 לידה:  11 ביוני 1944 (בן 80) ישראל
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.78 מטרים
 מספר:  10
 היכל התהילה:  מקום 17
 קבוצות כשחקן
 1963–1976   1976–1977:  מכבי תל אביב   מכבי רמת גן
 הישגים כשחקן
 מקום 215- קלעי ליגת העל נבחר להיכל התהילה של מכבי תל אביב
 קבוצות כמאמן
 1:  מכבי תל אביב
 הישגים כמאמן
 גמר גביע המדינה
חיים שטרקמן (נולד ב-11 ביוני 1944) הוא כדורסלן-עבר ישראלי ששיחק בתפקיד הרכז.
ביוגרפיה

שטרקמן היה רכז בעל ראיית משחק מעולה וקליעה טובה ממרחק. בגיל 17 הוא קלע 38 נקודות עם מכבי רמת גן נגד מכבי תל אביב במשחק גביע ומאז אותו משחק נקנה מיד על ידי הקבוצה מתל אביב. הוא שימש כקפטן מכבי תל אביב וזכה איתה ב-8 אליפויות ליגה ו-7 גביעי מדינה כשחקן.
בעונת 1972/73 החל לשמש כעוזר מאמן/שחקן, אצל יהושע רוזין ובעונה שלאחר מכן כשחקן בלבד. בעונת 1974/75 שימש כמאמן ראשי ביחד עם אברהם חמו וזכה עם הקבוצה בדאבל.
בעונת (1975/76) עבר לאמן את מכבי רמת גן והיה רשום גם כשחקן הקבוצה. בתחילת שנות השמונים שימש גם כיושב ראש הקבוצה.
במדי נבחרת ישראל שטרקמן הופיע בארבע אליפויות אירופה (1965, 1967, 1969, 1971), זכה עם הנבחרת במדליית זהב במשחקי אסיה 1966. בסך הכל שטרקמן צבר 86 הופעות בנבחרת, בהן קלע 490 נקודות.
לאחר פרישתו מכדורסל, התמקד במקצועו החדש כסוכן ביטוח.
בשנת 2015, שטרקמן זכה לטקס הוקרה בהיכל מנורה מבטחים ושמו נכלל מאז ב"היכל התהילה של מכבי תל אביב בכדורסל".
חיים מתגורר בעיר הולדתו, רמת גן, נשוי לאורנה ואב לשניים.
אירוס הלבנון

| אירוס הלבנון |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד פסיגיים
סדרה:: אספרגאים
משפחה:: אירוסיים
סוג:: אירוס
תת־סוג:: הרמודקטילואידס
מין:: אירוס הלבנון
שם מדעי
 Iris histrio ‏רייכנבך
אִירוּס הַלְּבָנוֹן או אִירִיס הַלְּבָנוֹן (שם מדעי: Iris histrio) הוא מין בסוג אירוס בתת-הסוג הרמודקטילואידס (Hermodactyloides).
מאפיינים

אירוס הלבנון הוא גאופיט רב שנתי בעל בצל העטוף בסיבים קשים. אורך עליו 25–40 ס"מ, רוחבם בערך כעוביים, חתכם מרובע או דמוי צלב וצבעם ירוק רענן. הפרחים צומחים על עמודי פריחה קצרים המהווים בעצם גלגול של צינור העטיף. צבע הפרח תכול בהיר, עלי העטיף החיצוניים מעוטרים בעורקים ובנקודות כחולים-כהים, על רקעו של כתם לבן. צידם חיצוני של עלי העטיף מנוקד ארגמן. השחלה תחתית, ולעיתים קרובות היא נותרת בתוך הקרקע. הפריחה בתחילת החורף, מיד אחרי הגשמים הראשונים. לעיתים הפרחים מציצים עוד קודם לעלים.
השם הלועזי של הצמח הוא "איריס", על שם אלת הקשת בענן היוונית. בישראל מקובל השם "אירוס" שמקורו במשנה (מסכת אהלות, פרק ח' משנה א') והוא אומץ על ידי הוועדה לצמחי הבר שליד האקדמיה ללשון העברית כשמו העברי של הפרח.
אירוס הלבנון צומח בצפון ארץ ישראל ובסוריה, משני צידיו של השבר הסורי אפריקני, בחורשים ובבתות בהרים. אירוס הלבנון מקובל כצמח נוי בגינות באירופה.
אירוס הלבנון דומה מאוד לאירוס הסרגל, אך הציור בעלי העטיף החיצוניים בעל עורקים כהים. מספר הכרומוזומים שלהם זהה והם יוצרים צורות כלאיים.
ככל שאר מיני האירוס במדינת ישראל, מוגן גם אירוס הלבנון על פי חוק.
לקריאה נוספת

מיכה לבנה, לקסיקון החי והצומח של ארץ-ישראל, כרך א' עמוד 22, עורך: עזריה אלון, מדינת ישראל - משרד הביטחון, תשנ"ד - 1994 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  אירוס הלבנון באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח
עירית גדולה

עִירִית גְּדוֹלָה (שם מדעי: Asphodelus ramosus) היא גאופיט רב שנתי, מין בסוג עירית, ממשפחת העיריתיים. שמות מדעיים נרדפים: Asphodelus microcarpus.
תיאור

שורש העירית הוא ציצת פקעות מוארכות. צבע הפקעות צהוב-חום, אורכן כ-15 ס"מ, ועוביין כ-2.5 ס"מ. עלי העירית ארוכים – עד כ-50 ס"מ, ורוחבם כ-2 ס"מ. לעלים חתך בצורת V, העוזר לעירית לאגור מים. מי הגשמים והטל מטפטפים אל מרכז העלה, משם למרכז הצמח, ונספגים בקרקע בסביבת השורשים. העלים מציצים בתחילת החורף; בתחילת האביב, מפברואר עד מאי, מתפתח עמוד התפרחת. עמוד התפרחת ארוך ומסתעף, גובהו עולה לעיתים על מטר אחד. בראשי הסעיפים מתפתחים הפרחים במכבדים גדולים. הפרחים בעלי עוקץ, 6 עלי עטיף כותרתיים, ו-6 אבקנים. הפרח נפתח בערב, האבקנים נפתחים בשתי קבוצות – אחת בבוקר, ואחת במהלך היום. לקראת ערב, נובל הפרח, ובמכבד נפתח פרח נוסף. הפרחים צופניים. הפרי הוא הלקט בצורת ביצה, הנפתח עם הבשילו. הרוח מפיצה את הזרעים השחורים לאזור הסמוך לצמח האם.
משרעת התפוצה של העירית הגדולה היא מזרח ים-תיכונית, בישראל נפוץ באזורים ים-תיכוניים ואירנו-טורניים. צומח בעיקר בבתה ובגריגה, ולעיתים יוצר מרבדים צפופים. בולט בעיקר במקומות בהם ישנה רעייה אינטנסיבית, שכן הוא מוגן משיני בעלי החיים על ידי רעלים ורפידים (מחטים מיקרוסקופיות), הנמצאים בעלים הטריים.
שימושים

את פרחי העירית ניתן לאכול, וכמו כן את שורשיה. את השורשים מקובל לחלוט.
אבו אל-עבאס א-נבאתי, רופא ועשבונאי אנדלוסי, ערך מסע בארץ ישראל בתקופה האיובית ותיעד בספרו את השימוש בשורשים טחונים של העירית הגדולה לצורך הכנת דבק בירושלים.
גלריית תמונות

דבורה מהסוג מדרונית אוספת צוף מפרח של עירית גדולה
עירית גדולה בנגב המערבי
שלבי הפריחה השונים של עירית גדולה.
עירית גדולה בנחל השומר על רקע עומדים של הדס מצוי
מבט על
ראו גם

שום העירית
עיריתיים
הערות שוליים

↑  עירית גדולה, באתר "צמח השדה"
↑  אורי מאיר צ'יזיק, צמחי בר למאכל, מפה, 2010
↑  זהר עמר, "אבו אלעבאס הנבאתי: עשבונאי אנדלוסי בארץ ישראל האיובית", אריאל 100-101, תשנ"ד, עמ' 235- 239
קומלינה זקופה

| קומלינה זקופה |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד פסיגיים
סדרה:: קומלינאים
משפחה:: קומליניים
סוג:: קומלינה
מין:: קומלינה זקופה
שם מדעי
 Commelina erecta ‏לינאוס, 1753
קומלינה זקופה (שם מדעי: Commelina erecta) היא מין של צמח בעל פרחים עשבוני רב שנתי. קרויה כך משום צורתה המזדקרת מהקרקע, יחסית לקומלינות דומות, כגון הקומלינה המצויה והיהודי הנודד.
מאפיינים

עלי הקומלינה הזקופה ארוכים, בעלי שפה תמימה ומסורגים. מגעם דביק מעט כתוצאה מעשרות שערות דקיקות המאפשרות לעלה להיצמד לצמחים סובבים. פרחיו בעלי שלושה חפים (סוג של עלי כותרת) בעלי גוון כחול בהיר ובולט, שניים מהם בולטים וגדלים בזווית של כ-120 מעלות ביניהם, חלקם העליון חופף קלות. החף השלישי מנוון. ביניהם קבוצה של אבקנים צהובים ומתחת להם לשונות השחלה. הוא פורח אך ורק בצל, ולכן ניתן לראות את פריחתו מוקדם בבוקר. בצהריים חפיו מתכווצים והפרח הבולט נעלם לתוך תרמיל מיוחד, עד למחרת.
תפוצה

המין מקומי באמריקה הצפונית והדרומית, כולל מקסיקו, ארגנטינה וארצות הברית. כמין שורד היטב, הוא התפשט בקלות ופלש לאזורים נוספים, שם הוא נחשב לעיתים כעשב שוטה.
בישראל

הקומלינה הזקופה היא מין פולש בישראל. נפוץ בגינות מושקות, ולרוב נחשב לטפיל. צומח פעמים רבות בסמוך לחמציצים או במדשאות, ובעל יכולת לטפס על צמחים אחרים. קרוי לעיתים בטעות "היהודי הנודד", אף על פי ששם זה שייך לקומלינה אחרת במשפחתו, בעלת שלושה עלי כותרת.
הערות שוליים

↑  קומלינה זקופה באתר הרשימה האדומה של IUCN
פרויקט השבת

פרויקט השבת (שבת העולמית) הוא מיזם מיסודו של הרב דוקטור וורן גולדשטיין, רבה הראשי של דרום אפריקה, הקורא ליהודים בכל קהילות העולם לשמור שבת יחד. שמו הרשמי של המיזם הוא "פרויקט השבת - שומרים את זה ביחד" (באנגלית: "The Sabbos Project - Keeping It Together"). המיזם מכונה באופן עממי בשם "שבת בינלאומית". המיזם התחיל כפרויקט מקומי עבור 75 אלף יהודי דרום אפריקה. במסגרתו נקבעה שבת שאותה כל יהודי דרום אפריקה ישמרו יחד. כ־70% מיהודי דרום אפריקה השתתפו בפרויקט.
שותפים במיזם ארגוני קהילות בישראל ובתפוצות. בין הקהילות שנטלו חלק: מונטריאול, לונדון, ברצלונה, טינק, רוטרדם, סטפורד, ספרינג ואלי, מקסיקו סיטי ועוד.
לפי נתוני המארגנים, בשנת 2016 התקיימו פעילויות של המיזם בלמעלה מ-1152 ערים ברחבי העולם, בחלקן השתתפו אלפים.
פרויקט השבת התקיים בפעם הראשונה במתכונת מקומית בדרום אפריקה, בשבת פרשת לך לך, ח' בחשוון תשע"ד (11-12 באוקטובר 2013).
פרויקט השבת שנה שנייה - התקיים במתכונת של שבת בינלאומית, בשבת פרשת נח, א' בחשוון תשע"ה (24-25 באוקטובר 2014).
פרויקט השבת שנה שלישית - התקיים במתכונת של שבת בינלאומית, בשבת פרשת לך לך, י"א בחשוון תשע"ו (23-24 באוקטובר 2015).
פרויקט השבת שנה רביעית - בשבת פרשת לך לך, י"א בחשוון תשע"ז (11-12 בנובמבר 2016).
פרויקט השבת שנה חמישית - בשבת פרשת לך לך, ח' בחשוון תשע"ח (27-28 באוקטובר 2017). בשנת תשע"ח, לקראת אירועי השבת, דף הפייסבוק הרשמי של פרויקט השבת, הוסיף את השם הרשמי "שבת עולמית" לשמו של הדף.
שבת עולמית - פרויקט השבת שנה ששית - בשבת פרשת וירא, יח בחשוון תשע"ט (26-27 באוקטובר 2018).
שבת עולמית שנה שביעית - בשבת פרשת וירא, י"ח בחשוון תש"ף, 15-16 נובמבר 2019.
שבת עולמית שנה שמינית - בשבת פרשת וירא, כ"א בחשוון תשפ"א, 6-7 נובמבר 2020.
שבת עולמית שנה תשיעית - בשבת פרשת וירא, י"ז בחשוון תשפ"ב, 22-23 אוקטובר 2021.
פרויקט השבת בישראל

יוזמי הפרויקט מזמינים את המשתתפים להירשם, ולערוך פעילויות שמחברות יהודים יחד, באותה שבת. שולחנות שבת משותפים, אירועי "הפרשת חלה" לקראת שבת, הבדלה משותפת ועוד. בתשע"ח קראו מספר מפורסמים בסרטונים להצטרף למיזם, ח"כ אמיר אוחנה ועוד. בביקור שערך הרב גולדשטיין אצל הרב חיים קניבסקי עודד את הפרויקט ואמר "בכוח זה אפשר לזרז את הגאולה".
הערות שוליים

↑  http://www.ynet.co.il/articles/0,7340,L-4522899,00.html ; http://www.aish.com/jw/s/The-Shabbat-Project-Making-History.html
↑  The international Shabbat Project involved more than a million Jews in 84 countries, באתר ג'רוזלם פוסט, 28 בנובמבר 2015
שיא גינס לשבת: החלה הגדולה בעולם, באתר ynet, 30 באוקטובר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012384574505171
אוניגירי

| --- | --- |
כדור אורז (אוניגירי)
כדור אורז (אוניגירי)
 
 מאכלים
 סוג:  מנת אורז יפנית, rice ball, פינגר פוד 
 מטבח:  המטבח היפני 
 מוצא:  יפן 
 תאריך יצירה:  המאה ה־11 
 אופן הגשה:  פושר 
 מרכיבים עיקריים:  אורז, נורי, ספר מתכונים/אורז 
 
אוֹניגירי (בהיראגאנה: お握り) או אוֹמוּסוּבּי (היראגאנה: おむすび) הוא מאכל יפני פופולרי.
האוניגירי עשוי אורז יפני עגול, מאותם הזנים המשמשים לסושי. זנים אלו מעט דביקים לאחר הבישול ולכן אידיאליים למנות אלו. את האוניגירי ניתן להגיש אורז בלבד, אך לרוב הוא ממולא במליות שונות כגון סלמון, טונה ושזיף יפני כבוש, ולרוב נעטף באצת נורי ונטבל ברוטב סויה.
בחנויות נוחות יפניות ניתן לקנות אוניגירי במגוון מליות, שם הוא נמכר באריזה מיוחדת שמפרידה את האצה מהאורז כדי למנוע התרככות שלה.
ראו גם

סושי
ספאם מוסובי
ארנצ'יני
קורמורן מנומר

| קורמורן מנומר |
| --- | --- |
 קורמורן מנומר
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: סולתאים
משפחה:: קורמורניים
סוג:: קורמורן
מין:: קורמורן מנומר
שם מדעי
 Phalacrocorax punctatus ‏ספרמן, 1786

קורמורן מנומר (שם מדעי: Phalacrocorax punctatus) הוא מין של עוף ימי ממשפחת הקורמורניים האנדמי לניו זילנד. בעבר סיווגו אותו כחלק מסוג יחידי - Stictocarbo שבוטל. כיום הוא שייך לסוג קורמורן והוא נחשב לקרובו של המין קורמורן פיט (Phalacrocorax featherstoni) מאיי צ'טהאם.
קורמורן זה תואר בידי החוקר הגרמני יוהאן ריינהולד פורסטר (אנ') ב-1786, אשר הפליג לצד ג'יימס קוק לניו זילנד וירה באחד הפרטים, אותם הוא כינה בשם "קורמורן חלילי".
תיאור

אורך הקורמורן 64 עד 74 סנטימטרים בממוצע ומשקל 700 עד 1,200 גרם והוא בעל כסות נוצות שחורות על גבו, עם נוצות כנפיים וזנב חומים כהים והפנים והעיניים צהובות. המקור ארוך יחסית וגם צהוב והסנטר ו"כיפת הראש" שחורים, כשהחלק העליון של החזה אפור. מהלחיים ומטה עובר פס לבן לאורך הצוואר והחזה והבטן לבנים לחלוטין. הרגליים צהובות עם קרומי שחייה. לאורך הכנפיים והגב ישנם כתמים שחורים, מהם קיבל הקורמורן את שמו. שני הזוויגים דומים במראם.
הקורמורן חי סביב חופי האוקיינוס השקט והוא מצוי בעיקר באי הדרומי, האי סטיוארט ופרטים בודדים נראים גם באי הצפוני. האוכלוסייה העולמית כוללת בין 10,000 עד 50,000 פרטים, המקננים סביב צוקים וחופי סלעים לאורך ניו זילנד בלהקות של אלפי פרטים.
הקורמורן יכול לחפש מזון באוקיינוס, מעל 6 קילומטרים מהחופים והוא צולל אחרי דגים ודיונונים, אחריהם הוא רודף בעזרת רגליו הארוכות מתחת המים. הוא יכול לצלול עד 30 שניות, כשהשיא המתועד הגיע ל-70 שניות מתחת למים. הקורמורן גם בולע אבנים קטנות שיסייעו לטחינת טרפו. הקורמורנים לרוב דגים לבד אך לעיתים רחוקות דגים יחדיו.
האוכלוסייה העולמית של קורמורן זה אינה מצויה בסכנה, ומצב השימור שלו הוא ללא חשש.
הערות שוליים

↑  קורמורן מנומר באתר הרשימה האדומה של IUCN
תענית צדיקים

תענית צדיקים הן כינוי לתעניות שנהגו לצום יחידים בעם ישראל בימים מסוימים בעקבות אסונות שאירעו במשך הדורות.
רשימה עתיקה של תעניות כאלה מכונה מגילת תענית בתרא, והובאה בספרי הלכה רבים, ביניהם הטור והשולחן ערוך.
במשך הדורות נוספו תעניות נוספות בעקבות גזירות ואסונות שאירעו בעם ישראל.
מקור

כאמור מקורם של ימי צום אלו, הוא במגילת תענית בתרא. רשימה זו נתחברה ככל הנראה במאה החמישית והשישית, והמקור הראשון המוכר לנו שמצטט אותה הוא בעל הלכות גדולות.
הרשימה הועתקה בכתבי יד שונים, וביניהם במרבית כתבי היד של מגילת תענית - בסוף המגילה, ולכן מכונה מגילת תענית בתרא או מגילת תענית פרק אחרון, אולם היא אינה חלק ממגילת תענית, וחלק מהמועדים שבה אף סותרים את מגלת תענית.
גדר הצום

כאמור, תעניות אלו הן אינן תעניות חובה, אך רבים נוהגים להתענות בימים אלה. תעניות אלו נחשבות לתענית יחיד והן מכונות בשם "תעניות צדיקים".
בספר מנורת המאור כתב שמקצת חסידים מתענים בו, ורבי מנחם בן זרח בספרו צידה לדרך כתב שבעלי נפש מתענים בו.
לעומתם, רבי יעקב חזן מלונדון כתב שרשימת התעניות בוטלה לגמרי, ובספר התדיר כתב שלא גוזרים גזירה שהציבור לא מסוגל לעמוד בה ועל כן לא צריך לצום. גם בספר האשכול מתייחס לרשימה זו בביטול, מפני שלא ידועה זהות מחברה.
גם רבי יוסף קארו בספרו בית יוסף העיר על ימי צום אלו:
לא ראיתי מעולם ולא שמעתי מי שנהג להתענות בהם. ובאמת שיש לתמוה על מי שתיקנם, היאך תיקן קצתם להתענות בראש חודש
אמנם בשולחן ערוך פסק שראוי להתענות בימים אלו, ובעקבותיו כתבו כך פוסקים רבים, אך רבי יחיאל מיכל הלוי אפשטיין כתב שלא גוזרים תעניות לאחר חתימת התלמוד.
לעניין תענית בראש חודש, כאמור בבית יוסף העיר על כך האיך תיקנו להתענות בראשי חודשים, אך בשולחן ערוך כתב על אף שחלקן יוצא בראש חודש יש מי שכתב להתענות בהן. רבי משה איסרליש בהגהתו לשולחן ערוך כתב שעדיף שבתענית שנופלת בראש חודש שלא ישלים את התענית עד הלילה, אלא יאכל מבעוד יום. במשנה ברורה כתב שהטעם לכך הוא על פי ספר תניא שכתב שאין לצום בראש חודש.
הנוסח המקורי

כאמור ימי צום אלו נזכרים במגילת תענית בתרא, בכולם מוזכרת הצרה שארעה באותו התאריך שבעקבותיה תיקנו את הצום, מלבד ביום ט' בטבת: