stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תשר
אטימולוגיה

מקור השם תשר הוא מלשון הפיוט, כמו המילה "תשורה" שפירושה מתנה, למשל: ”לִי יִשָּׂא עַל אֶבְרַת נֶשֶׁר. כִּי יַגִּיד מֵלִיץ עָלַי שִׂיחַ יֹשֶׁר. כֹּפֶר מִשֶּׁלּוֹ אֶתֶּן־לוֹ תֶּשֶׁר. כִּי מִלְּפָנָיו הוֹן וְכָבוֹד וָעֹשֶׁר” (פיוט בתפילת מוסף לשבת שקלים).
בישראל עד שנות ה־70 של המאה ה־20 היה רווח השימוש במונח בקשיש, מילה שמקורה בטורקית, ומשמעותה הייתה ספק תשר ספק שוחד. בהמשך עברו למונח הלועזי טיפ ובמהלך שנות ה־90 החל השימוש גם במונח העברי תשר[דרוש מקור][מפני ש...].
שמות נרדפים נוספים הם דמי שירות ודמי שתייה, שמקורו בשפות אירופאיות ואינו נפוץ בשימוש כיום.
היסטוריה

ידוע על הענקת טיפים עוד מתקופת הרומאים. הנוהג כפי שהוא מוכר כיום החל במאה ה-16 באנגליה בבתי עסק ציבוריים ובתים פרטיים. בבתים פרטיים התפתחה נורמה חברתית שאורחים העניקו תשר בסיום הביקור למשרתים, בגין ביצוע תפקידים שמעבר לתפקידיהם הרגילים. נורמה זו התרחבה עד שנהיה נהוג להעניק תשר גם במקרים בהם לא ניתן שירות מיוחד. במאה ה-18 התפתחה כבר ציפייה בקרב המשרתים לקבל תשר עבור שירותיהם, והוא כבר לא היווה תשלום בגין שירות מועדף אלא נתפס בפשטות על ידי האורחים כתשלום עבור האירוח. מוסד התשר התפשט ברחבי אירופה במאות ה-17 וה-18 והגיע במאה ה-19 לארצות הברית. ברבות השנים נחלש דווקא באירופה אך התחזק בארצות הברית.
בעבר היה נהוג, בעיקר בספרד, להניח בראשית הארוחה במסעדה סכום כסף בצלוחית קטנה במרכז השולחן, ולהוסיף ולגרוע ממנה מטבעות בהתאם לאיכות השירות, כדי לעודד את המלצר להעניק שירות טוב[דרוש מקור].
מעמד חוקי

בפרק זה אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפרק באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפרק בצורת הערות שוליים.
לרוב ניתן התשר כתוספת למשכורת המשולמת לנותן השירות מבעל העסק, אולם יש שונוּת רבה ביחס בין גובה המשכורת לבין התשר המצופה בין המקצועות השונים וכן בתוך המקצועות עצמם. ישנם אף מקומות בהם בעל העסק כלל אינו משלם משכורת ושכרו של נותן השירות בנוי כולו על התשרים אותם הוא מצליח לקבל. ישנן מדינות (וישראל בכללן) בהן שיטת תשלום כזו אינה חוקית (ראו להלן). בארצות הברית מחויבים העובדים לדווח בסוף השנה על קבלת תשר מעל סכום מסוים לרשויות המס, ולשלם עליו מס בהתאם.
בעלי עסקים נבדלים זה מזה ביחסם לתשר. ישנם בעלי עסקים האוסרים על עובדיהם לקבל תשר. אחרים אוספים את התשרים ובסוף יום העבודה מחלקים אותם בין כל העובדים. יש מעסיקים שמחשבים את התשר כמשכורתו הבסיסית של העובד, ומוסיפים מקופתם רק אם סכום התשרים אינו מגיע לשכר המינימום. קיימים גם מעסיקים שלוקחים לעצמם את התשר של העובדים.
התשר בישראל

בפרק זה אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפרק באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפרק בצורת הערות שוליים.
התשר בישראל > תשלום תשר

סכום הטיפ הבסיסי הנהוג על צורותיו השונות בישראל הוא 10%–12% מהתשלום על שירות, או 5 שקלים (הגבוה מביניהם). בישראל מקובל לתת תשר לעובדים שכירים שנותנים שירות בעל אופי אישי מטעם עסקים שאינם ציבוריים, בעיקר כשיש חשיבות יתרה לאיכות השירות והעובד נתפש כזוטר שחלקו בתשלום הכולל שולי:
מלצרים במסעדות ובתי קפה שבהם הם מגישים את האוכל לשולחן; ברמנים בפאבים ומועדונים על הכנת ומזיגת המשקה; לרוב גם לבריסטות בבתי קפה ובחנויות נוחות; צוות העובדים באולמות אירועים – מקובל שבעלי השמחה מתגמלים את צוות העובדים בתשר, ולרוב גם האורחים את המלצרים המסוימים ששירתו אותם; ישנם מסעדות ואולמות אירועים בהם הטיפים נאספים במהלך כל משמרת ומחולקים בסופה באופן שווה בשווה בין המלצרים.
מתדלקים בשירות מלא בתחנות דלק, על התדלוק בלבד או יותר אם נבדק וטופל מצב השמן, השמשות והמים ברכב; עובדים בשטיפת כלי רכב – לעובדים שרוחצים ידנית ומנגבים את הרכבים.
שליחים של מסעדות, זרי פרחים, קניות מהסופרמרקט; פועלי ניקיון ועובדים סיעודיים מטעם חברות כח אדם שאינם מקבלים תשלום ישירות ממקבל השירות.
רבנים שמכינים לבר מצווה, עורכים חופה, ברית מילה וכו' נתפסים כבעלי מצווה ולכן נותני השירות אינם דורשים במפורש תשלום, ובעצם מקבלי השירות מעניקים להם תשר.
חדרניות בבתי מלון – עם העזיבה מקובל להשאיר תשר לחדרנים.
במספרות (ובמכוני יופי) – יש שנוהגים לתת טיפ לשוטפות שחופפות ולמעצבי השיער השכירים.
בניגוד לאירופה וארצות הברית לא מקובל לתת בישראל תשר לנהגי מוניות.
ישנן מסעדות וחברות משלוח שמוסיפות לחשבונית סעיף "דמי משלוח" על מנת לכסות את ההוצאות הללו, אולם עדיין נהוג לתת טיפ בנוסף ישירות לשליח.
התשר בישראל > מעמדו החוקי של התשר בישראל

בישראל מתקיימת הבחנה ברורה בין דמי שירות, הנכללים בחשבון המוגש ללקוח, ונכנסים לקופת העסק – אלה אינם שונים מהתשלום הרגיל של הלקוח, ובין תשר (טיפ), שאותו נותן הלקוח מרצונו, ישירות לנותן השירות האישי (מלצר, ספר וכדומה). שאלת מעמדו של התשר רלוונטית לדיני העבודה (למשל: האם יש להביאו בחשבון בחישוב ההשלמה לשכר מינימום?), דיני מיסים (למשל: האם הוא חייב במס הכנסה ובמע"מ?) ודיני הביטחון הסוציאלי (האם המעסיק חייב בגינו בדמי ביטוח לאומי ובהפרשה לביטוח פנסיוני).
בתי הדין לעבודה עסקו פעמים רבות בסוגיות הנוגעות למעמדו של התשר, כשפסקי הדין הובילו לתוצאות שאינן חד משמעיות – בחלק מהפסיקות נקבע כי התשר הוא שכר עבודה ובחלקן כי אינו שכר עבודה. ההלכה המרכזית, עד לפסק הדין שניתן במרץ 2018, הייתה "הלכת ענבל מלכה" שניתנה בבית הדין הארצי לעבודה ביוני 2005, וקבעה שהתשר יהווה חלק משכר העבודה רק כאשר עבר דרך קופת המסעדה. בפסק דינו הוסיף הנשיא סטיב אדלר: ”בשולי הדברים יש מקום לקרוא למחוקק להשלים את מלאכת החקיקה אותה יזמה הממשלה בהתאם לדו"ח ועדת פרידמן. כך ראוי לעשות בתחום שהוא כה פרוץ ובלתי מסודר”, קריאתו זו לא נענתה על ידי המחוקק.
פסק דין אחר של בית הדין לעבודה הגיע עד לדיון נוסף בבג"ץ, שבו נפסק כי הכנסתו של מלצר מתשר היא הכנסת עבודה לפי סעיף 2(2) לפקודת מס הכנסה, ולכן נכללת בבסיס לחישוב קצבת תלויים לשאיריו של מלצר שנפטר. גם בפסק דין זה ציין הנשיא אשר גרוניס: ”הסדר מעמדם של דמי התשר נמנה, אפוא, להשקפתי עם סוגי ההסדרים שמעוררים שאלות של מדיניות כלכלית וחברתית. מפאת מורכבותם והשלכותיהם האפשריות של ההסדרים מן הראוי להותירם להכרעת המחוקק.”
במרץ 2018 קבע בית הדין הארצי לעבודה שהתשר מהווה לצורך דיני העבודה והביטוח הלאומי הכנסה של המסעדה שנועדה לתשלום שכר העובדים בלבד, וכי הכנסותיהם של המלצרים מהתשר מהוות שכר עבודה לכל דבר, בגינו הם זכאים לזכויות סוציאליות כחוק, אולם כדי לאפשר היערכות לחידוש שבפסק הדין נקבע בו שייכנס לתוקף רק בראשית 2019. בפסק הדין נקבע שהוא נוגע רק למסעדות, בתי קפה, ברים ופאבים. טרם ניתנה תשובה חד משמעית לשאלה האם התשר חייב במע"מ.
בעקבות הוראת רשות המיסים ביולי 2024 הונחו המסעדות להתייחס לטיפים כהכנסה של המסעדה, ומוטלת עליה האחריות לדווח עליה לרשות המיסים. (על אף שאם הטיפים מועברים כשכר למלצרים אין כל עלות למסעדה, זה מטיל עליה את האחריות החוקית לדווח על הטיפים, תחת ההנחה שתחשוש מהעלמת מס יותר מאשר המלצרים) השלכה נוספת של החלטה זו היא שעל חיוב זה ייגבה מס ערך מוסף.
ראו גם

פסק דין הטיפים
הערות שוליים

↑  נוסח הפיוט המלא
↑  פירוש המילה בקשיש, מילון אבניאון.
↑  סועדים ומשלמים, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏1 בינואר 2012
↑  פירוש המילה דמי שתייה, מילון אבניאון.
↑  Bacșișul – când dăm, cui dăm și, mai ales, cât dăm (ברומנית)
↑  יורם מרגליות ושרון רבין-מרגליות, טיפים, משפטים ל"ח, התשס"ח. מובא גם בפס"ד קיס ובודה בבית הדין הארצי לעבודה
↑  ע"ע 300113/98 ד.ג.מ.ב. אילת מסעדות בע"מ נ' ענבל מלכה
↑  דנג"ץ 5967/10, המוסד לביטוח לאומי נ' אסתר כהן ואח', ניתן ב-14 באפריל 2013.
↑  ניצן צבי כהן, ‏פסק דין: מעתה ייחשב תשלום הטיפ כשכר עבודה לכל דבר ועניין, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 26 במרץ 2019
עב"ל 44405-10-15, ע"ע 28480-02-16, עומרי קיס ואח' - המוסד לביטוח לאומי ואח', ניתן ב-26.3.2018
טום קרגנבילד, האם "חוק הטיפים" שיפר את מצבם של המלצרים?, באתר "דיומא", 12 ביולי 2020
↑  תשר (טיפ) למלצר נחשב כחלק מהשכר של העובד, גם אם לא נרשם בקופה או בתלוש השכר, באתר כל זכות
↑  ניצן צבי כהן, ‏מבולבלים? גם אנחנו - פסיקת הטיפים משאירה את המסעדנים והמלצרים עם סימני שאלה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 19 בדצמבר 2018
תיקי גולן, רשות המסים דחתה את גביית המע"מ על הטיפים של המלצרים, באתר ynet, 23 בדצמבר 2018
↑  עמית בר, למה מלצרים לא משלמים מס מלא והאם שי אהרונוביץ יצליח לגבות מהם מס אמת?, באתר ביזפורטל, 26 ביולי 2024
↑  חבות במס ערך מוסף בגין תקבול מסוג תשר, באתר רשות המיסים בישראל, ‏25 ביולי 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538815705171  GND: 4186182-6  LCCN: sh85135553 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
תשר בשקלים
פגם היעדרות

היעדרויות של גופרית בחד שכבה של סריג מוליבדן דיסולפיד (אנ') במיקרוסקופ אלקטרונים. העיגול הימני מצביע על היעדרות כפולה, כלומר חסרים אטומי גופרית מעל ומתחת לשכבת המוליבדן. העיגולים האחרים הם היעדרויות בודדות, כלומר, אטומי גופרית חסרים רק מעל או מתחת לשכבת המוליבדן. סרגל קנה מידה: 1 ננומטר.
בקריסטלוגרפיה, פגם היעדרות הוא סוג של פגם נקודתי בגביש שבו קיים חוסר של אטום באחד מאתרי הסריג. לגבישים מטבעם יש פגמים, המכונים לעיתים פגמים גבישיים. פגם זה ידוע גם כפגם שוטקי בסריגים יוניים, למרות שבסריגים אלו הדפוסים אינם זהים.
היעדרויות מתרחשות באופן טבעי בכל החומרים הגבישיים. בכל טמפרטורה נתונה, עד לנקודת ההתכה של החומר, קיים ריכוז שיווי משקל (יחס בין האטומים הנעדרים בסריג לאטומים הממוקמים במקומם הטבעי). בנקודת ההיתוך של מתכות מסוימות היחס יכול להגיע לכ-1:1000. תלות זו בטמפרטורה יכולה להיות מוערכת לפי הנוסחה:
כאשר Nv הוא ריכוז ההיעדרויות, Qv היא האנרגיה הנדרשת להיווצרותו של פגם היעדרות, kB הוא קבוע בולצמן, T היא הטמפרטורה המוחלטת (קלווין), ו- N הוא ריכוז האתרים האטומיים, כלומר
כאשר ρ היא צפיפות החומר, NA הוא קבוע אבוגדרו ו-A המסה האטומית.
זה הוא הפגם הנקודתי הפשוט ביותר. במערכת זו חסר אטום באתר האטומי הטבעי שלו. היעדרויות נוצרות במהלך התגבשויות עקב תנודות של אטומים, סידור מקומי מחדש של אטומים, דפורמציה פלסטית והפצצות יוניות.
היווצרות מלאכותית של פגם היעדרות אפשרית על ידי השקעת האנרגיה הדרושה בכדי לשבור את הקשרים בין האטום בתוך הגביש לבין האטומים השכנים שלו. ברגע שהאטום הזה מוסר מהאתר בסריג, הוא חוזר לפני הגביש וחלק מהאנרגיה מוחזרת, מכיוון שנוצרים קשרים חדשים עם אטומים אחרים על פני השטח. עם זאת, האנרגיה שתוחזר תהיה קטנה יותר, מכיוון שעל פני השטח ייווצרו פחות קשרים מאשר אלו שקיימים בתוך הגביש.
פיזיקה של החומר

ברוב היישומים פגמי היעדרות אינם רלוונטיים למטרה המיועדת של חומר, מכיוון שהם מעטים מדי או פזורים ברחבי חלל רב-ממדי בטווח גדול בצורה כזו שכוח או מטען יכולים לעקוף את ההיעדרות. במקרה של מבנים מוגבלים יותר כמו ננו-צינוריות פחמן לעומת זאת, מקומות פנויים ופגמים גבישיים אחרים יכולים להחליש באופן משמעותי את החומר.
ראו גם

פגמים בגבישים
הערות שוליים

↑  Hong, J.; Hu, Z.; Probert, M.; Li, K.; Lv, D.; Yang, X.; Gu, L.; Mao, N.; Feng, Q. (2015). "Exploring atomic defects in molybdenum disulphide monolayers". Nature Communications. 6: 6293. Bibcode:2015NatCo...6E6293H. doi:10.1038/ncomms7293. PMC 4346634. PMID 25695374.
1 2  Ehrhart, P. (1991) "Properties and interactions of atomic defects in metals and alloys", chapter 2, p. 88 in Landolt-Börnstein, New Series III, Vol. 25, Springer, Berlin
↑  Siegel, R. W. (1978). "Vacancy concentrations in metals". Journal of Nuclear Materials. 69–70: 117–146. Bibcode:1978JNuM...69..117S. doi:10.1016/0022-3115(78)90240-4.
↑  "Defects And Disorder In Carbon Nanotubes" (PDF). Philip G. Collins. נבדק ב-8 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
סדקזו טאניגקי

סדקזו טאניגקי (ביפנית: 谷垣 禎一;‏ נולד ב-7 במרץ 1945) הוא פוליטיקאי יפני ששימש שר אוצר בממשלתו של ג'וניצ'ירו קואיזומי בין השנים 2003 ו-2006. טאניגקי גם שימש שר הבינוי והתחבורה בממשלתו של יאסואו פוקודה, והוא חבר בבית הנבחרים של יפן, שם הוא מייצג את הרובע החמישי של קיוטו. הוא נבחר לנשיאות המפלגה הליברלית-דמוקרטית ב-28 בספטמבר 2009, לאחר תבוסתה בבחירות הכלליות של אותה שנה. הוא מנהיג המפלגה הליברלית-דמוקרטית השני בלבד שלא כיהן במקביל בתפקיד ראש ממשלת יפן.
ראשית חייו

טאניגקי נולד בעיר פוקוצ'יאמה שבמחוז קיוטו. הוא סיים את לימודי המשפטים שלו, עם התמחות במסים, באוניברסיטת טוקיו ב-1974, ועבד כמזכירו של אביו, שהיה שר החינוך של יפן.
קריירה פוליטית

לאחר מותו של אביו ב-1983, החליט טאניגקי לוותר על קריירה במשפטים, ותחת זאת התמודד על מושבו של אביו בבית הנבחרים בתור נציג המחוז השני של קיוטו.
תחת קויזומי, כיהן טאנגקי במספר תפקידים, בהם חבר בוועדה לשיקום כלכלי, חבר בוועדה הלאומית לביטחון הציבור, ובסופו של דבר, שר האוצר מ-22 בספטמבר 2003 עד 26 בספטמבר 2006. החל ב-2002 הוביל טאניגקי את סיעת קוצ'יקאי במפלגה הליברלית-דמוקרטית, שמנתה ארבעה חברים בבית היועצים ואחד עשר חברים בבית הנבחרים.
טאניגקי הכריז על התמודדותו על נשיאות המפלגה ב-28 ביולי 2006, אך סיים את ההתמודדות במקום השלישי, אחרי שינזו אבה וטארו אסו. טאניגקי נחשב למועמד מתון בשל השקפותיו בנושא מדיניות החוץ: בניגוד למתחרים האחרים, הוא הכריז שאם יבחר לרשות הממשלה לא יבקר במקדש יסוקוני.
טאניגקי התמנה לקובע המדיניות של המפלגה הליברלית-דמוקרטית ב-24 בספטמבר 2007, על ידי נשיא המפלגה דאז, יאסואו פוקודה. כעבור שנה הוא קיבל את תפקיד שר הבינוי והתחבורה ולאחר התפטרותו של אסו, נבחר טאניגקי למנהיג המפלגה ב-28 בספטמבר 2009.
על אף הצהרותיו הקודמות, ביקר טאניגקי במקדש יסוקוני ב-19 באוקטובר 2009. המקדש, בייחוד בתקופת כהונתו של קויזומי, הפך לסלע מחלוקת מכיוון שבו מונצחות ומקודשות נשמותיהם של חיילי האימפריה היפנית - רבים מהם הורשעו בביצוע פשעי מלחמה. סין וקוריאה הדרומית מוחות תכופות על ביקורים רשמיים של מדינאים יפנים במקדש זה.
טאניגקי הכריז על מחויבותו להימנע משיחות רב-מפלגתיות בנושאי רווחה חברתית ורפורמות מס עם מפלגות האופוזיציה. הוא אף ביקר את המפלגה הדמוקרטית על תמיכתה בהעלאת מס הקנייה על אף הגירעון התקציבי בו שקועה המדינה.
על מנת ליצור קואליציה בהנהגת המפלגה הליברלית-דמוקרטית, ולאחר שסירב להצעת ממשלת אחדות לאומית, ניסה טאניגקי לערוך הצעת אי אמון בראש הממשלה דאז נאוטו קאן ביוני 2011, אך הניסיון נכשל.
גביע דייוויס 1997

| --- | --- |

 ענף:  טניס 
 ארגון מפעיל:  הפדרציה הבין-לאומית לטניס 
 תקופת התחרות:  7 בפברואר 1997 – 30 בנובמבר 1997 (297 ימים)
 מספר תחרות:  86 
 מספר מתמודדים:  127
 מדינה מארחת:  גטבורג, שוודיה (משחק הגמר)
 אצטדיון:  סקנדינביום
 זוכה:  שוודיה שוודיה (6)
 
 → 1996 1998 ← 
 
גביע דייוויס 1997 הייתה התחרות ה-86 במניין מאז ייסוד התחרות.
לתחרות נרשמו 127 נבחרות. התחרות נערכה בחסות חברת אלקטרוניקה יפנית NEC.
מחזיקת הגביע נקבעה במשחקי הבית העליון בו נכללו 16 נבחרות. יתר הקבוצות שובצו בבתים אזוריים (בית אירופה/אפריקה, בית אמריקה ובית אסיה/אוקיאניה). הבתים האזוריים חולקו לתת-הבית העליון ו-2 תתי-הבית התחתונים תוך הסדרת העברות בינם. הקבוצות החזקות של הבתים האזוריים (4 מבית אירופה/אפריקה, 2 מבית אמריקה ו-2 מבית אסיה/אוקיאניה) קיבלו זכות להתמודד נגד 8 קבוצות של הבית העליון על העלייה לבית העליון.
מחזיקת הגביע נבחרת צרפת הודחה בסיבוב הראשון. המשחק על התואר התקיים בין נבחרת שוודיה לבין ארצות הברית בגטבורג. הוא הסתיים עם התוצאה 0:5 לטובת שוודיה שניצחה בתחרות בפעם ה-6 בסך הכול.
משחקי הבית העליון > משחק הגמר

| שוודיה   שוודיה   5 | שוודיה   שוודיה   5 | סקנדינביום, גטבורג, שוודיה   30-28 בנובמבר 1997  שטיח באולם | סקנדינביום, גטבורג, שוודיה   30-28 בנובמבר 1997  שטיח באולם | ארצות הברית   ארצות הברית   0 | ארצות הברית   ארצות הברית   0 | ארצות הברית   ארצות הברית   0 | ארצות הברית   ארצות הברית   0 | ארצות הברית   ארצות הברית   0 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| . | . | . | . | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| 1 | שוודיה | יונס ביורקמן |  | 7 | 1 | 6 | 6 |  |
| 1 | ארצות הברית | מייקל צ'אנג |  | 5 | 6 | 3 | 3 |  |
| 2 | שוודיה | מגנוס לרסון |  | 3 | 77 | 2 |  |  |
| 2 | ארצות הברית | פיט סמפרס |  | 6 | 61 | 1 |  |  |
| 3 | שוודיה | יונס ביורקמן/ניקלס קולטי |  | 6 | 6 | 6 |  |  |
| 3 | ארצות הברית | טוד מרטין/ג'ונתן סטרק |  | 4 | 4 | 4 |  |  |
| 4 | שוודיה | יונס ביורקמן |  | 6 | 6 |  |  |  |
| 4 | ארצות הברית | ג'ונתן סטרק |  | 1 | 1 |  |  |  |
| 5 | שוודיה | מגנוס לרסון |  | 77 | 66 | 6 |  |  |
| 5 | ארצות הברית | מייקל צ'אנג |  | 64 | 87 | 4 |  |  |
משחקי הבית העליון > העברות לקראת שנת 1998

בעקבות המשחקים בין 8 נבחרות שהפסידו בשלב המוקדמות של הבית העליון לבין הקבוצות שעלו מהבתים האזוריים:
ברזיל, גרמניה, רוסיה, הודו ושווייץ נותרו בבית העליון
בלגיה, סלובקיה וזימבבואה עלו לבית העליון
צרפת, מקסיקו, ורומניה ירדו לבתים האזוריים
ישראל בגביע דייוויס

בתחרות שנת 1997, נבחרת ישראל שיחקה בבית אירופה. במשחקה הראשון היא שובצה נגד נבחרת סלובקיה והפסידה. בעקבות ההפסד היא שובצה נגד נבחרת מרוקו, זכתה בניצחון טכני ובכך נותרה בבית אירופה.
| סלובקיה   סלובקיה   3 | סלובקיה   סלובקיה   3 | ברטיסלאבה, סלובקיה   4-6 באפריל 1997  חימר | ברטיסלאבה, סלובקיה   4-6 באפריל 1997  חימר | ישראל   ישראל   1 | ישראל   ישראל   1 | ישראל   ישראל   1 | ישראל   ישראל   1 | ישראל   ישראל   1 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| . | . | . | . | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| 1 | סלובקיה | דומיניק הרבטי |  | 6 | 4 | 6 | 6 |  |
| 1 | ישראל | אייל רן |  | 3 | 6 | 3 | 4 |  |
| 2 | סלובקיה | קארול קוצ'רה |  | 6 | 6 | 6 |  |  |
| 2 | ישראל | נועם בר |  | 1 | 3 | 0 |  |  |
| 3 | סלובקיה | דומיניק הרבטי/קארול קוצ'רה |  | 4 | 6 | 3 | 6 |  |
| 3 | ישראל | נועם בר/איל ארליך |  | 6 | 3 | 6 | 7 |  |
| 4 | סלובקיה | קארול קוצ'רה |  | 6 | 6 | 6 |  |  |
| 4 | ישראל | אייל רן |  | 2 | 3 | 2 |  |  |
| 5 | סלובקיה | דומיניק הרבטי |  |  |  |  |  |  |
| 5 | ישראל | נועם בר |  |  |  |  |  |  |
אריק דמפיר

| --- | --- |

 לידה:  14 ביולי 1975 (בן 49) ג'קסון שבמיסיסיפי
 עמדה:  סנטר
 גובה:  2.11 מטרים
 מספר:  25
 מכללה:  מיסיסיפי סטייט
 דראפט:  בחירה מספר 10, 1996 אינדיאנה פייסרס
 קבוצות כשחקן
 1996 - 1997   1997 - 2004   2004 - 2010   2010 - 2012   2012:  אינדיאנה פייסרס   גולדן סטייט ווריורס   דאלאס מאבריקס   מיאמי היט   אטלנטה הוקס
אריק טרווס דמפיר (באנגלית: Erick Travez Dampier; נולד ב-14 ביולי 1975 בג'קסון, מיסיסיפי) הוא כדורסלן עבר אמריקאי מליגת ה-NBA. גובהו 2.11 מטרים.
קריירה

דמפיר, בוגר אוניברסיטת המדינה של מיסיסיפי, נבחר על ידי האינדיאנה פייסרס במקום העשירי בדראפט ה-NBA לשנת 1996. את עונתו הראשונה בליגה, סיים עם ממוצעים של 5.1 נקודות, 4.1 כדורים חוזרים וחסימה אחת בכ-14 דקות למשחק. ב-12 באוגוסט 1997, הועבר יחד עם דואן פרל לגולדן סטייט ווריורס תמורת כריס מאלין.
בגולדן סטייט היה דמפיר לשחקן מוביל ופתח בחמישייה בכל 82 משחקיה של הקבוצה בעונה הסדירה. בנוסף על הפך דמפיר לשחקן מגוון במיוחד וסיים את העונה עם ממוצעים של 11.8 נקודות, 8.7 כדורים חוזרים, 1.1 אסיסטים, 1.7 חסימות ו-0.5 חטיפות בכ-32 דקות למשחק. בהמשך שנותיו בקבוצה, חווה עליות ומורדות, בעיקר בגלל מיעוט במספר המשחקים בהם שותף. בעונתו האחרונה בגולדן סטייט (עונת 2003/2004), הגיע לשיאו והוביל את הקבוצה עם ממוצעי "דאבל דאבל" של 12.3 נקודות, 12 כדורים חוזרים ו-1.9 חסימות למשחק.
בעקבות יכולתו הטובה בעונה הקודמת, הוחתם דמפיר בדאלאס מאבריקס, וב-6 עונות במדיה העמיד ממוצעים של 6.4 נקודות, 7.4 כדורים חוזרים ו-1.2 חסימות למשחק.
ב-23 בנובמבר 2010 חתם דמפיר במיאמי היט.
דמפיר פרש בשנת 2012 ממשחק פעיל.
אטיין קבה

| --- | --- |

 לידה:  1 בינואר 1788 דיז'ון, צרפת 
 פטירה:  9 בנובמבר 1856 (בגיל 68) סנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית 
 מדינה:  צרפת 
 מעסיק:  Le Populaire, Le Populaire de 1841 
 תפקיד:  חבר האספה הלאומית הצרפתית (5 ביולי 1831–25 במאי 1834) 
 
נאוו על גדות המיסיסיפי, 1855
אֵטְיֵין קָבֶּה (בצרפתית: Étienne Cabet; ‏ 1 בינואר 1788 - 9 בנובמבר 1856) היה הוגה דעות צרפתי וסוציאליסט אוטופי. חזונו היה החלפת הקפיטליזם בקומונות פועלים שוויוניות ויצרניות, שייקראו איקאריות (ביחיד - איקאריה, Icaria). הוא אף הקים איקאריות בטקסס ובאילינוי.
תולדות חייו

קבה נולד בדיז'ון שבצרפת בשנת 1788, למשפחה פרוליטרית, אך זכה להשכלה רחבה. הוא הוסמך כעורך דין ב-1812 אך העדיף את הפעולה הפוליטית והפובליציסטית. עם נפילת משטר נפוליאון בונפרטה ב-1815 נעשה קבה פעיל בקבוצות שהתנגדו למונרכיזם תיאוקרטי, וביקשו לקדם משטר חוקתי רפובליקני. הוא עבר לפריז, המרכז הפוליטי של צרפת, והיה לאחד ממנהיגי ארגון הקארבונרים - ארגון מהפכני חשאי שהיה מעורב בהפלת שארל העשירי שושלת בית בורבון. משטרו של המלך לואי פיליפ לתובע כללי באי קורסיקה - הן כאות הוקרה על חלקו במהפכת יולי 1830 אך גם מתוך רצון להחיקו מפעילות פוליטית דמוקרטית בפריז. ספרו Histoire de la révolution de 1830 ("ההיסטוריה של מהפכת 1830"), שראה אור ב-1831 גרם לפיטוריו עקב הביקורת שמתח על השלטון המלוכני. הוא המשיך בפעילות רדיקלית ובכתיבה ביקורתית במסגרת העיתון שייסד Populaire, ואף נבחר בשנת 1834 כחבר הבית התחתון של הפרלמנט על ידי תושבי עיר הולדתו. אולם באותה שנה הואשם בבגידה ובהעלבת המלך, וניתנה לו בחירה בין שנתיים מאסר לחמש שנות גלות. קבה בחר בגלות והוגלה לבריטניה.
בבריטניה בימי גלותו, בילה קבה שעות רבות במחקר פוליטי באשר לקשר שבין מבנים פוליטיים לרווחה כלכלית ובעיון בספריית המוזיאון הבריטי. בין היתר קרא את "אוטופיה" של תומאס מור והושפע במיוחד מההוגה הסוציאליסט רוברט אוון. בהשפעתם של שני הוגים אלה חיבר ספר אוטופי בשם Voyage et aventures de lord William Carisdall en Icarie ("מסעותיו והרפתקאותיו של לורד ויליאם קריסדול באיקאריה"). הספר, שראה אור ב-1840 תיאר חברה סוציאליסטית אידיאלית, שכל נתיניה שווים לחלוטין, המתקיימת כביכול באי בדיוני. החברה נשלטת על ידי שלטון דמוקרטי נבחר, וקרויה על שם המהפכן הדמיוני 'איקר' אשר הוביל את המהפכה המקומית והמעבר משלטון מלוכני לצורת המשטר החדשה. היא מייצרת את צרכיה ומקיימת חיים קהילתיים, המבוססים על משפחות המחנכות את ילדיהם יחדיו, עובדות יחדיו, מחזיקה יחדיו באמצעי הייצור ומקיימות מוסדות תמיכה קהילתיים. קבה פירט בעבודתו היבטים שונים של החיים, בהם אף אדריכלות הומניסטית, שעליה, לדבריו, לשרת בכל פרט את האדם הפשוט ואת הקהילה. קבה העניק מקום מרכזי בשיטתו לדת, לאו דווקא נצרות, אף שחיבר ספר עב כרס בעל חמישה כרכים בשם Le vrai christianisme suivant Jésus Christ ("הנצרות האמיתית של ישו"), בו ביקש להוכיח שכוונתו האמיתית של ישו בהטפותיו הייתה לקהילה דמוית איקאריה.
ב-1839 שב לצרפת ושיתף פעולה עם התנועה הקהילתנית, במסגרת זו טבע את המונח "קומוניזם". כתביו באותה עת השפיעו, בין היתר על קרל מרקס ופרידריך אנגלס. ב-1841 החל להוציא מחדש את העיתון Populaire, שזכה לפופולריות בקרב מעמד הפועלים ואת כתב העת 'האלמנך האיקראי'.
רעיונותיו

בניגוד להוגים אוטופיסטיים אחרים שהאמינו בהקמת תאים שיתופיים אוטונומיים אשר יתלכדו באופן פדרטיבי, קבה האמין כי הגשמת החברה השיתופית אפשרית רק במסגרת מדינתית (אם כי לבסוף נדחף על ידי תומכים ומתנגדיו לנסות להוכיח את שיטתו תחילה באמצעות הקמת התיישבות שיתופית בודדת). בניגוד לבן תקופתו גראכחוס באבף - לא האמין גם במהפכה אלימה בהובלת סיעת מהפכנים אלא בהחלטה דמוקרטית שתוליד את החברה השיתופית באמצעות שכנוע, הסברה ורכישת דעת הקהל. אף על פי כן, החברה הקומונלית הדמיונית אותה תיאר בספרו המסע לאיקריאה, הוחלף המשטר המלוכני בכוח.
המשטר המוצע בסיפרו הוא משטר של כלכלה מתוכננת, על ידי ועדות מומחים לתחומי העבודה השונים, הכותבות תוכניות המאושרות באופן דמוקרטי ומקבלות תוקף של חוק. הוועדות קובעות מדי שנה את היקף הסחורות המיוצרות ואת הסטנדרטיזציה שלהן. העבודה נעשית באמצעות הטכנולוגיה המשוכללת ביותר בייצור המוני וחסכוני, ובמספר דגמים מוגבל. כך למשל הלבוש הוא אחיד, בארבעה או חמישה דגמים בלבד, הנבחרים מדי שנה לאחר בחינת האופנה בארצות אחרות.
בית הנציגים שהוא המוסד הפרלמנטרי של המדינה, מורכב מ-2000 נציגים שמחציתם נבחרת מדי חצי שנה. הרשות המבצעת שבראשה עומד נשיא היא בת 15 חברים, המתחלפים גם הם מידי חצי שנה. בעלי המשרה אינם זוכים לזכויות יתר. החוק באיקריאה אוסר על עבודות המזיקות לבריאות. תושבי המדינה מוכשרים לעבודתם, והילדים מתחנכים לעבודה חקלאית ותעשייתית. יש שוויון בערכה של העבודה בין המקצועות השונים. צורכי התושבים מתמלאים חינם מתוך מחסנים משותפים. החוק קובע את סדר יומם של האזרחים, הנדרשים לקום באותה השעה, לעבוד בין 6:00 ל-14:00, ואחרי כן רשאים לנוח עד השעה 21:00 בערב. בשעה 22:00 נדרשים האזרחים לשוב לבתיהם לעוצר, על מנת לנוח לקראת יום העבודה למחרת. העבודה מבוצעת בבתי חרושת גדולים בשיטת הסרט הנע. נשים בנות למעלה מ-50 וגברים בני למעלה מ-65 משוחררים מעבודה, אך על פי הספר, רבים מהם ממשיכים לעבוד מיוזמתם.
גם הספרות ועיתונות על פי חזונו של קבה הן מפוקחות. הוצאת ספר טעונה באישור הממשלה אף היא. בכל עיר ובכל פלך ישנה רשות ליציאת עיתון אחד בלבד, הרשאי לפרסם פרוטוקולים ודו"חות בלבד ללא הוספת פירושים וויכוחים מצד העורכים - על מנת שלא לתת בידיהם כוח יתר על פני אזרחים אחרים. כל אזרח רשאי להביא עמדותיו לדיון באופן חופשי בפני האספה הכפרית, העירונית או הלאומית.
את האידיאלים הקומוניסטיים של איקאריה ראה כנובעים מערכי הנצרות כפי שכוננה על ידי ישוע.
לקריאה נוספת

קבה, Voyage en Icarie, "מסע לאיקאריה", מהדורת 1848, ארכיון האינטרנט (בצרפתית)
קבה, Révolution de 1830, "ההיסטוריה של מהפכת 1830", מהדורת 1834, ארכיון האינטרנט (בצרפתית)
קבה, Le vrai Christianisme suivant Jesus-Christ, "הנצרות האמיתית של ישו", מהדורת 1846, ארכיון האינטרנט (בצרפתית)
caria : a chapter in the history of communism, ארכיון האינטרנט (באנגלית)
הערות שוליים

↑  Marx to Ruge  Kreuznach, September 1843
↑  David Leopold, The Young Karl Marx: German Philosophy, Modern Politics, and Human Flourishing עמוד 286
↑  לפי הפסוק "מַה נָּאווּ עַל הֶהָרִים רַגְלֵי מְבַשֵּׂר", ספר ישעיהו, פרק נ"ב, פסוק ז'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270815005171  PLWABN: 9810697889905606  BNE: XX1164657  BnF: cb11894715g (data)  CANTIC: a11213711  CiNii: DA00826678  GND: 11866641X  ISNI: 0000 0001 2283 8769  LCCN: n50032546  NKC: skuk0000193  NLA: 35786031  NSK: 000678553  NTA: 069966869  RERO: 02-A003067524  SNAC: w62j6xds  SUDOC: 026761122  Trove: 1087129  ULAN: 500245288  VIAF: 107543376   WorldCat (עם VIAF): 107543376 
מהדורת 1848 של הספר 'המסע לאיקאריה
תשאול

שוטר צבאי אמריקני מתשאל אישה סינית, שהייתה אשת ניחומים (שפחת מין) של הצבא היפני, בסוף מלחמת העולם השנייה
תשאול הוא ריאיון פנים-אל-פנים, בעל-פה, הנעשה כחלק מחקירה פלילית וחקירות דומות לה, לרבות חקירה משטרתית, חקירת מס ואיסוף מודיעין צבאי. בתשאול, המתשאל מנסה להפיק מהמתושאל מידע תקף, גם אם המתושאל לא התכוון מלכתחילה למסור אותו למתשאל.
התשאול הוא אחד מכלי החקירה הפלילית אך אינו היחיד בהם. לצדו קיימים, למשל, גביית הודאה בכתב, מסדר זיהוי, חיפוש ותפיסה, בדיקות פורנזיות וזיהוי פלילי. המתושאל עשוי להיות חשוד בעבירה, קורבן לעבירה, עד לעבירה או כל אדם שעשוי להיות לו קשר למאורע הנחקר.