stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נטליה קוברינסקה
ביוגרפיה

נולדה בשם נטליה אוֹזָרְקֶביץ' בכפר בֶּלֶלוּיָה בנפת האלץ' בגליציה (כיום מחוז איוואנו-פרנקיבסק), לאביה, איוואן אוזרקביץ', שהיה כומר, ולימים נבחר לפרלמנט האוסטרי, ולאמהּ, תיאופיליה אוֹקוּנֶבְסְקָה. בתקופתה, לא הורשו נשים לרכוש יותר מהשכלה יסודית, ואת עיקר חינוכה קיבלה בבית. היא למדה גרמנית, צרפתית, פולנית, ורוסית, וקראה בספרות הלשונות הללו. בשנת 1871 נישאה לתאופיל קוברינסקי. הוא הלך לעולמו מקץ שנים ספורות, והיא נאלצה לשוב ולחיות עם הוריה, בבולחיב.
משנבחר אביה לפרלמנט האוסטרי, עקרה עמו לווינה, ושם פגשה את המשורר האוקראיני איוואן פרנקו. הלה עודד אותה לפעול למען שיפור מצב הנשים באוקראינה, ולעורר אותן לתבוע שוויון מול גברים. בשנת 1884, יסדה את "איגוד הנשים האוקראיניות" (Товариство руських жінок) אשר התמקד בחינוך נשים באמצעות חשיפה לספרות ועידוד דיון בזכויות האישה. בשנת 1890 נטלה חלק במשלחת שתדלנות לשר החינוך על מנת לאפשר לנשים ללמוד באוניברסיטה. היא פעלה גם למען מתן זכות בחירה לנשים, מעונות יום לילדים, ומטבחים משותפים.
בשנת 1883 חיברה סיפור קצר ראשון, בשם "שומינסקה", שלימים נודע בשם "רוח התקופה". שנה לאחר מכן, חיברה נובלה בשם "תמורת פיסת לחם". בשנת 1887, ערכה במשותף עם אולנה פצ'ילקה, אנתולוגיה של חיבורי נשים אוקראיניות, בשם "זר ראשון" (Перший вінок). בית ההוצאה אשר יסדה הוציא שלושה גליונות של אלמנך לנשים בשם "גורלנו" (Наша доля).
במהלך חייה השפיעה על פמיניסטיות אוקראיניות אחרות, בהן אולהה קובליאנסקה. היא הלכה לעולמה בשנת 1920, בבולחיב.
יצירתה טרם תורגמה לעברית.
הערות שוליים

1 2 3  de Haan, Francisca; Daskalova, Krasimira; Loutfi, Anna (2006). Biographical Dictionary of Women's Movements and Feminisms in Central, Eastern, and South Eastern Europe: 19th and 20th Centuries. pp. 244–47. ISBN 9637326391.
1 2 3 4  "Nataliya Kobrynska (1855-1920)". Women's Voices in Ukrainian Literature. Language Lanterns Publications.
1 2  "The Pioneer of Ukrainian Feminism". The Day. 5 ביולי 2005. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810606484005606  GND: 1053843216  ISNI: 0000 0001 1058 3981  LCCN: n83068363  LNB: 000348432  NKC: js2007400483  NLA: 35214941  SUDOC: 249321130  Trove: 868550  VIAF: 40749002   WorldCat (עם VIAF): 40749002
הוטון מיפלין הארקורט

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  בוסטון 
 מייסדים:  הנרי אוסקר הוטון 
 תקופת הפעילות:  1880–הווה (כ־145 שנים) 
 www.hmhco.com
 
הוֹטוֹן מיפְלין הארקוֹרט (באנגלית: Houghton Mifflin Harcourt; ובקיצור: HMH) היא חברת הוצאה לאור אמריקאית של ספרי לימוד, חומרי לימוד טכנולוגיים, ספרי יעץ, סיפורת ועיון, הן לקוראים צעירים והן למבוגרים. החברה ממוקמת ברובע הפיננסי של העיר בוסטון.
החברה הייתה מוכרת בעבר בשם חברת הוטון מיפלין (Houghton Mifflin Company), אך שמה שוּנה בעקבות הרכישה של חברת הארקורט הוצאה לאור (Harcourt Publishing) ב־2007. עד מארס 2010, היא הייתה חברה בת של Education Media and Publishing Group Limited, חברת אחזקות בבעלות אירית הרשומה באיי קיימן ונקראה בעבר בשם Riverdeep.
תולדות החברה > טיקנור ואלן, 1832

ב־1832 רכשו ויליאם טיקנור וג'ון אלן עסק למכירת ספרים בבוסטון, והחלו לעסוק בהוצאה לאור; ג'יימס ט. פילדס הצטרף כשותף ב־1843. פילדס וטיקנור אספו אל ההוצאה בהדרגה רשימה של סופרים בולטים, ביניהם ראלף וולדו אמרסון, נתניאל הות'ורן והנרי דייוויד תורו. הצמד יצר קשר הדוק עם Riverside Press, בית דפוס מבוסטון בבעלות הנרי אוסקר הוטון. גם הוטון הקים חברת הוצאה לאור משלו, עם השותף מלאנכתון הרד ב־1864, וב־1872 הצטרף לשותפות הזו גם ג'ורג' ה. מיפלין.
בשנת 1878 נקלעה טיקנור ופילדס, כעת בניהול ג'יימס ר. אוסגוד, לקשיים כלכליים, ולכן מיזגה את פעילותה עם הרד והוטון. השותפות החדשה, ששמה Houghton, Osgood and Company החזיקה בזכויות על היצירות הספרותיות שהיו בבעלות שתי ההוצאות לאור. כאשר אוסגוד עזב את החברה שנתיים לאחר מכן, החברה שינתה את שמה ל"הוטון מיפלין ושות'" (Houghton, Mifflin and Company). על אף שיתוף פעולה רווחי עם חברת לוסון ולנטיין, עדיין היו להוטון, מיפלין ושות' חובות שקיבלה בירושה מטיקנור ופילדס. על כן החליטו מנהלי החברה להוסיף שותפים. בשנת 1884, ג'יימס ד' הרד, בנו של מלאנכתון הרד, הפך לשותף. ב־1888 הפכו גם שלושה אחרים לשותפים: ג'יימס מאריי קיי, ת'רלו וויד בארנס, והנרי אוסקר הוטון הבן.
זמן קצר לאחר מכן הקימה החברה מחלקת ספרי לימוד, ומ־1891 עד 1908 עלו מכירות ספרי הלימוד ב־500 אחוז. בשנת 1908 שינתה החברה את שמה לשם "חברת הוטון מיפלין". זמן קצר לאחר 1916, החלה החברה להוציא לאור מבחני הערכה תקניים, בשיתוף פעולה הדוק עם מפתחי מבחנים כגון החוקר א"פ לינדקוויסט. בשנת 1921, הפכה החברה להיות המוציאה לאור הרביעית בגודלה בתחום החינוך בארצות הברית.
בשנת 1967 הפכה הוטון מיפלין לחברה הנסחרת בבורסה של ניו יורק תחת סמל המניות HTN.
בשנת 1979 רכשה הוטון מיפלין את הקטלוג המלא של הוצאת "פרנסוס", הוצאה קטנה מברקלי, קליפורניה, שהוקמה ב־1957 על ידי הרמן שיין, בעלה של הסופרת־המאיירת רות רובינס. הרכישה תרמה לחברה זכויות על יצירות מחברים כגון: אורסולה ק. לה גווין, שרלוט זולוטוב, ובוורלי קלירי. בשנת 1979, רכשה הוטון מיפלין את ספרי קלאריון (Clarion Books), חטיבת ספרות הילדים של הוצאת סיברי (Seabury Press). בשנת 1980 רכשה הוטון מיפלין את פעילות ספרי הלימוד של ההוצאה לאור ראנד מקנאלי.
ב־1994 רכשה הוטון מיפלין את הוצאת מקדוגל ליטל, שעסקה בספרי לימוד לבתי ספר תיכוניים, תמורת 138 מיליון דולר, ובשנה שלאחר מכן רכשה את DC Heath and Company, מוציאה לאור של משאבים חינוכיים משלימים. ב־1995 רכשה החברה את הוצאת צ'פטרס, מו"ל של כותרי בישול, גינה ועבודת יד. בשנת 1996 יצרה הוטון מיפלין קבוצה עסקית בשם Great Source Education Group, כדי לשלב את קווי המוצרים המשלימים של חטיבת בתי הספר שלה, של מקדוגל ליטל, ושל הית'.
בשנת 1998 הכריזה הוטון מיפלין הרקורט על מותג נוסף בשם LOGAL Software, שנועד להוציא קו חדש של לומדות מדע אינטראקטיביות בשם "Science Gateways", כדי לתמוך בתוכנית הלימודים של ארצות הברית. משנת 2017 מציעה הוטון מיפלין הרקורט את המותג "Logal Science" בזכיינות ליצרני לומדות.
בשנת 2017, החלה החברה לעסוק בהפקת סדרות טלוויזיה, ואחת הסדרות הייתה הסדרה "כרמן סנדייגו" בנטפליקס, על בסיס משחק המחשב הפופולרי משנות ה־80.
תולדות החברה > פעילות מיזוגים ורכישות במאה ה־21

לפעילויות מיזוגים ורכישות (M&A) הייתה השפעה רבה על חברה זו.
תולדות החברה > פעילות מיזוגים ורכישות במאה ה־21 > רכישת Vivendi את הוטון מיפלין

בשנת 2001, נרכשה הוטון מיפלין על ידי ענקית התקשורת הצרפתית Vivendi Universal תמורת 2.2 מיליארד דולר, כולל נטילת חוב. ויוונדי יוניברסל כבר הייתה הבעלים של הוצאת הילדים הבריטית Kingfisher, שהפכה לחטיבה בתוך הוטון מיפלין. בשנת 2002, תוך התמודדות עם לחצים פיננסיים ומשפטיים גוברים, מכרה ויוונדי את הוטון מיפלין למשקיעי ההון הפרטיים תומאס ה. לי פרטנרס, ביין קפיטל וקבוצת בלקסטון תמורת 1.66 מיליארד דולר, כולל נטילת חוב.
תולדות החברה > פעילות מיזוגים ורכישות במאה ה־21 > מיזוג ריברדיפ עם הוטון מיפלין

ב־22 בדצמבר 2006, הוכרז כי חברת Riverdeep PLC השלימה את רכישתה של הוטון מיפלין. החברה המשותפת החדשה נקראה הוטון מיפלין ריברדיפ (Houghton Mifflin Riverdeep). ריברדיפ שילמה 1.75 מיליארד דולר במזומן ונטלה על עצמה 1.61 מיליארד דולר של חוב מחברות ההשקעות הפרטיות הנזכרות בסעיף הקודם. טוני לאקי, לשעבר דירקטור בריברדיפ, נשאר בתפקידו כמנכ"ל החברה עד אפריל 2009.
עוד ב־2006, מכרה הוטון מיפלין את יחידת המבחנים המקצועיים שלה, "פרומיסור", לחברת פירסון. את מוצרי ההערכה הנותרים שלה, כולל Edusoft שבסיסה בסן פרנסיסקו, שילבה החברה בתוך ריברדיפ.
תולדות החברה > פעילות מיזוגים ורכישות במאה ה־21 > מיזוג עם הרקורט

ב־16 ביולי 2007 הודיעה הוטון מיפלין ריברדיפ שחתמה על הסכם סופי לרכישת החטיבות Harcourt Education, Harcourt Trade, ו־Greenwood-Heinemann מחברת ריד אלסווייר תמורת 4 מיליארד דולר. החברה המורחבת נקראה הוטון מיפלין הארקורט. מקדוגל ליטל מוזגה עם Holt, Rinehart & Winston של הארקורט לכדי Holt McDougal.
באוקטובר 2007 מכרה הוטון מיפלין את חטיבת Kingfisher להוצאת מקמילן.
ב־3 בדצמבר 2007 הודיעה Cengage Learning (לשעבר Thomson Learning) כי הסכימה לרכוש את הנכסים של חטיבת ספרי הלימוד למכללות של הוטון מיפלין תמורת 750 מיליון דולר, בכפוף לאישור רגולטורי.
ב־25 בנובמבר 2008 הודיעה הוטון מיפלין הארקורט על הקפאה זמנית של רכישת כותרים מסחריים חדשים, לכאורה בתגובה למשבר הכלכלי של 2008. המוציא לאור של חטיבה זו התפטר, אולי במחאה. משקיפים רבים המכירים את תעשיית ההוצאה לאור ראו בצעד טעות הרסנית.
חטיבת ספרי הדת, Harcourt Religion, נמכרה ל־Our Sunday Visitor בשנת 2009.
בשנת 2012, רכשה הוטון מיפלין הארקורט את חטיבת ספרי הבישול והעיון של ג'ון ויילי ובניו, כולל המותגים CliffsNotes ו־"Webster's New World Dictionary".
החברה יצאה להנפקה בנובמבר 2013.
בשנת 2015, התקשתה הוטון מיפלין למצוא ארגון צדקה שיקבל תמלוגים עבור מיין קאמפף מאת אדולף היטלר.
ב־29 במרץ 2021 דיווח הוול סטריט ג'ורנל כי הרפר קולינס, חטיבה של תאגיד התקשורת News Corp בשליטת רופרט מרדוק, הגיעה לעסקה לרכישת חלק מהוטון מיפלין תמורת 349 מיליון דולר. המכירה כוללת את חטיבת ההוצאה לאור ואת זיכיונות משחקי המחשב, ובהם "Carmen Sandiego" ו־"The Oregon Trail". העסקה תאפשר להוטון מיפלין הארקורט לשלם חלק מחובה כדי שתוכל להתמקד באסטרטגיה הקודם־כל־דיגיטל שלה בתחום חומרי הלימוד. העסקה הושלמה ב־10 במאי.
ב־22 בפברואר 2022, הוכרזה הצעת רכש על ידי Veritas Capital לרכוש את הוטון מיפלין הארקורט במחיר של 21 דולר למניה, או כ־2.8 מיליארד דולר. לפני מועד המכרז, המניה יצרה הייפ רב בפורום האינטרנט WallStreetBets, עם למעלה מ-36,000 חוזים שנסחרו עבור אופציות הרכש של 22.5 דולר ב-17 ביוני. משקיעים רבים רכשו אופציות רכש בהתבסס על דיווחים רבים של משקיעים מוסדיים עם אחזקות גדולות בחברה, בטענה שהצעת ה־21 דולר למניה מעריכה הערכת־חסר את החברה. ב־6 באפריל, 57% ממניות $HMHC הוצאו למכרז, מה שהוביל לכך שהצעת הרכש יצאה לפועל והוטון מיפלין הארקורט הפכה לפרטית. לאחר השלמת המכירה, נמחקה מניית Houghton Mifflin Harcourt מהנאסד"ק.
לקריאה נוספת

Ballou, Ellen B. (1970). The Building of the House: Houghton Mifflin's Formative Years. Boston: Houghton Mifflin Company.
אינדרה שרפיטיטה

| --- | --- |

 לידה:  1983 (בת 42 בערך) פלאנגה, ליטא 
 מקום לימודים:  הקולג' המלכותי לאמנות, לונדון 
 תחום יצירה:  צילום, פיסול, ציור, ומיצב
 זרם באמנות:  אמנות עכשווית 
 
אִינְדְרֶה שֶׁרְפִּיטיטֶה (בליטאית: Indrė Šerpytytė; נולדה ב-1983, פלאנגה, ליטא הסובייטית) היא אמנית ליטאית החיה ופועלת בלונדון. היא עוסקת בהשפעתן של מלחמות על היסטוריה ועל תפיסה, ועובדת בצילום, פיסול, ציור, ומיצב.
עבודותיה מוחזקות במוזיאון ויקטוריה ואלברט ובאוספים פרטיים, והוצגו בטייט מודרן, במוזיאון לאמנות מודרנית, בגלריית הצלמים, במוזיאון לאמנות עכשווית בקראקוב, ובמוזיאון פולקוואנג.
חייה ויצירתה

שרפיטיטה נולדה ב-1983 בפלאנגה, בליטא הסובייטית, אך עקרה ללונדון בגיל 14. היא השלימה תואר ראשון בצילום עיתונאי באוניברסיטת ברייטון, ותואר שני בצילום במכללה המלכותית לאמנות בלונדון.
חייה ויצירתה > "(1944-1991)"

תחת שם זה הציגה שרפיטיטה כמה סדרות תצלומים, החל משנת 2009 ועד היום (נכון ל-2016), ובהן "מבנים של הנקו"ד, מב"ד, מג"ב, וקג"ב לשעבר", אשר מתמקדת בהשלכות מלחמת העולם השנייה על ליטא. תמונות שחור-לבן מתארות סיפור נשכח של חיכוכים מקומיים, חקירות ועינויים של אנשים בבתים שהופקעו ממשפחות לשימוש המשטרה החשאית הסובייטית. במקום להציג את המבנים עצמם, או להראות קורבנות באופן ישיר, משתמשת שרפיטיטה בדגמים מגולפים מעץ שהזמינה במיוחד, על בסיס מחקר ארכיוני וביקורים באתרים. בשנת 2009 פרסמה גם סדרת תצלומים בשם "אחֵי יער", שעסקה ביער הליטאי כמקום מחבוא והיעלמות לאחר ששימש בית לאחת המחתרות הפעילות ביותר בתקופת המלחמה.
חייה ויצירתה > מדינת/מצב שתיקה

היצירה A State of Silence (2006) היא הומאז' לאביה של שרפיטיטה, אַלְבּינַס שרפיטיס, אשר כיהן בשעתו כראש מנגנון הביטחון של ליטא, ונהרג בנסיבות חשודות בתאונת דרכים בבוקר ה-13 באוקטובר 2001.
חייה ויצירתה > 2 שניות של צבע

תבניות הצבע הגדולות המרכיבות את היצירה המקוונת "2 שניות של צבע" לקוחות מחיפוש תמונה באתר גוגל עם מחרוזת החיפוש "עריפות דאעש" (באנגלית). היצירה מציגה יריעת טלאים של מלבנים אשר נוצרים אוטומטית עם טעינת הדף, ואשר צבעיהם לקוחים מ"השחור של בגדי המוציאים להורג, הכתום של בגדי הקורבנות [או] כחול השמיים."  התמונות מציעות תגובה למרחב התקשורת המוצף, ומבקשות "לפרוץ את המעגל הסגור שבין אלימות שמבוצעת ללא מחשבה, ואלימות שנצרכת ללא מחשבה".
חייה ויצירתה > 150 מייל לשעה

הציורים המרכיבים את היצירה "150 מייל לשעה" מבוססים על תמונות של בני אדם קופצים ממרכז הסחר העולמי בניו יורק במהלך התקפות ה-11 בספטמבר. בכל תמונה, הוסרה דמות האדם, ונותר רק המבנה כ"עד יחיד ומצבה לא מכוונת".
פרסומים > פרסומים של שרפיטיטה

(1944 – 1991). London: self-published, 2010. [[:en:Special:BookSources/9780956691705|ISBN 9780956691705]]. כולל ריאיון עם מרטין בארנס וטקסט מלווה מאת נייג'ל רולף.
פרסומים > פרסומים עם אחרים

Pokario Istorijos / Post-war Stories. Kaunas, Lithuania: Lithuanian Photographers’ Association Kaunas Department, 2015. By Šerpytytė ("Forest Brothers: Former NKVD-MVD-MGB-KGB Buildings"), Claudia Heinermann ("Wolf Children") and Michal Iwanowski ("Clear of People"). [[:en:Special:BookSources/9786098099126|ISBN 9786098099126]]. עם טקסט מאת סוניה ווינטרברג ("ילדי זאב").
פרסים ומלגות

פרס ג'רווד, קרן ג'רווד, 2006.
פרס טרי אוניל, 2007
פרס ההצטיינות של פוג'יפילם, 2008.
מלגת צילום מטעם מוזיאון התקשורת הלאומי (אנגליה), 2009.
פרס "פלאש פורוורד" של קרן מג'נטה, 2010.
תערוכות > תערוכות יחיד

שגרירות ליטא בלונדון, 2009.
גלריית Camera 16, מילאנו, 2010.
גלריית הצילום של וילנה, וילנה, 2011.
גלריית הצלמים, לונדון, 2010.
Ffotogallery, פנרת', ויילס, 2013;
פסטיבל Kraków Photomonth Festival, המוזיאון לאמנות עכשווית בקראקוב, 2015.
תערוכות > תערוכות קבוצתיות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הערות שוליים

↑  Meilutė, Ieva, ed.
↑  "2 Seconds of Colour" Artist Website.
↑  "150 mph" Artist Website.
↑  "Jerwood Photography Awards". Jerwood Visual Arts. אורכב מ-המקור ב-2015-12-08. נבדק ב-2016-04-16.
↑  Website Remote New Media. "The Terry O'Neill".
↑  "Fujifilm Distinctions Awards". dPhotoexpert. Icon Publications. אורכב מ-המקור ב-2016-02-20. נבדק ב-2016-04-16.
↑  "Photography Award Winners".
↑  The Magenta Foundation. "Flash Forward 2016 – Call for Entries Oct 16 to Dec 29, 2015". The Magenta Foundation.
↑  "Construction of Memory in Indrė Šerpytytė’s Photographic Work."
↑  "Indre Serpytyte Still Silence."
↑  "Indrė Šerpytytė '1944 - 1991' at Vilnius Photography Gallery."
↑  "Indre Serpytyte at The Photographers' Gallery."
↑  "Indre Serpytyte – Solo Exhibition."
↑  Duckhouse, Rory.
↑  "Miesiąc Fotografii".
↑  "Exhibitions."
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811516351405606  GND: 1187258237  VIAF: 5508154260481824480001   WorldCat (עם VIAF): 5508154260481824480001 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אינדרה שרפיטיטה".
מי רוצה שק קמח

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  דויד גרוסמן
 שפת המקור:  עברית
 הוצאה
 הוצאה:  עם עובד
 תאריך הוצאה:  2011
"מי רוצה שק-קמח?" הוא ספר ילדים מאת הסופר, המשורר, המחזאי ושדרן רדיו ישראלי דויד גרוסמן. הספר פורסם לראשונה בשנת 2011, על ידי הוצאת עם עובד. הספר מאויר באיוריו של גלעד סופר.
תקציר העלילה

הספר "מי רוצה שק קמח?" הוא ספר ילדים קופצני ופרוע של גרוסמן, בו מסופר על ילד בשם יונתן, הגיבור הראשי של הסיפור, ועל אביו. כל ערב לפני שיונתן הולך לישון, אביו מרים אותו על גבו כשק קמח, והם מסתובבים בבית ובודקים אם החפצים השונים רוצים להיות בעצמם שק קמח. במהלך העלילה, כאשר אבא של יונתן מציע לעשות שק קמח לפיל המפחיד שלו, יונתן חושש שאביו ישכח אותו ויעביר את שק הקמח לפיל שהוא פוחד ממנו.
מסר חינוכי

החוויה המתרחשת בסיפור מובילה למסר של התמודדות בלתי נמנעת ולא נעימה של יונתן עם החששות שאביו יעביר את שק הקמח לפיל. כשבכל ערב אבא מסתובב עם שק הקמח בבית על גבו, ויונתן חושש שאביו ישכח אותו, וימכור את שק הקמח לפיל. על פי התרחשויות העלילה, ניתן לראות שהסיפור הוא פרי דמיונו של הכותב, המספר על פחדים ועל ילד אחד קטן שעטוף באהבה.
אמצעים רטוריים

בסיפור מופיעה האנשה של חפצים שונים בבית. כלומר בספר, האב מעניק תכונות אנושיות לחפצים בביתם. יתר על כן, לאורך הספר יש חזרות של שני משפטים שמעבירים את המסר העיקרי של הספר.
הערות שוליים

1 2  רותה קופפר, כמו שיר ערש, באתר הארץ, 21 בספטמבר 2011
↑  מי רוצה שק-קמח? / דויד גרוסמן ; איורים - גלעד סופר ; [עריכה - דלית לב | גרוסמן, דויד, 1954- (סופר, גלעד, 1968- | סופר, גלעד, 1968- ;לב, דלית | הספרייה הלאומית], באתר www.nli.org.il
↑  לילך וולך‏, דויד גרוסמן מבין לנפשם של ילדים - סקירת ספרי ילדים, באתר וואלה, 11 בספטמבר 2011
↑  מי רוצה שק-קמח? - ספר מוקלט - דויד גרוסמן - Storytel, באתר www.storytel.com (בעברית)
1 2 3  בר טיירי, מי רוצה שק קמח?, באתר נוריתה, ‏2013
1 2  רון גדניר, שעת סיפור בפרנקפורט: "מי רוצה שק קמח", באתר עריית תל אביב-יפו, ‏2019
מרינה חינסטה

| --- | --- |

 לידה:  29 בינואר 1919 טולוז, צרפת 
 פטירה:  6 בינואר 2014 (בגיל 94) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Marina Ginestà Coloma 
 מדינה:  ספרד
 מקום מגורים:  ברצלונה הרפובליקה הדומיניקנית פריז
 ידועה בשל:  מופיעה בתמונה האייקונית שהפכה לסמל למלחמת האזרחים בספרד, והתפקיד של נשים במלחמה.
 תקופת הפעילות:  1935–1939 (כ־4 שנים)
 מפלגה:  המפלגה הסוציאליסטית המאוחדת של קטלוניה 
 פרסים והוקרה:  פרס פסטרנאת (1977) 
 
מרינה חינסטה אי קולומה (29 בינואר 1919 – 6 בינואר 2014) הייתה לוחמת במלחמת האזרחים הספרדית, וחברה באיחוד הנוער הסוציאליסטי. היא התפרסמה בשל תמונה שצולמה על ידי חואן גוסמן על הגג של מלון קולון בברצלונה ביולי 1936, בזמן ההתקוממות הצבאית בעיר. הצילום הפך לאחד הדימויים האיקוניים של מלחמת האזרחים הספרדית.
חייה

חינסטה נולדה בטולוז, שבצרפת, ב-29 בינואר 1919, למשפחה ספרדית שהיגרה לשם לצורך עבודה. משפחתה הייתה חלק מתנועות השמאל של מעמד הפועלים. שני הוריה היו חייטים: אמה - אמפרו קולומה צ'למטה, מוולנסיה, ואביה - ברונו ז'ינסטה מנובנס, ממנרסה. היא עברה לברצלונה עם הוריה בגיל 11. מאוחר יותר, חינסטה הצטרפה למפלגה הסוציאליסטית המאוחדת של קטלוניה. כשפרצה המלחמה, היא עבדה כעיתונאית וכמתורגמנית של מיכאיל קוצוב, כתב העיתון פרבדה. במהלך המלחמה, חינסטה נפצעה, ופונתה לבית חולים במונפלייה. מכיוון שצרפת הייתה תחת כיבוש הנאצים, היא ברחה לרפובליקה הדומיניקנית. בשנת 1946 היא נאלצה לעזוב את המדינה בגלל הרדיפות של הדיקטטור רפאל טרוחיו. ב-1952 חינסטה נישאה לדיפלומט בלגי וחזרה לברצלונה. היא עברה לפריז בתחילת שנות ה-70,[דרושה הבהרה] ונשארה שם עוד מותה בגיל 94 בינואר 2014.
הצילום המפורסם

התמונה המפורסמת צולמה ב-21 ביולי 1936. בצילום, נערה בת 17 עם הרובה על גג בית המלון Hotel Colón. מכיוון שעבדה כעיתונאית, זו בעצם הייתה הפעם היחידה שחינסטה נשאה נשק. התמונה הופיעה על עטיפת הספר Las Trece Rosas‏ (13 השושנים) מאת קרלוס פונסקה, שסיפר על לכידתן והוצאתן להורג של 13 נשים צעירות על ידי כוחותיו של פרנקו במהלך מסע הטיהור שערך ואשר נקרא “saca de agosto” - איסוף אוגוסט.
המלון נהרס לאחר המלחמה, ובמקומו הוקם הבניין שבו שוכן הבנק Banco Español de Credito.
עד כמה שהתמונה נהייתה מפורסמת, האישה שמופיעה בה לא ידעה על קיומה עד שנות חייה המאוחרות, וגם הציבור לא ידע מי בתמונה. לעיתים קרובות התמונה מתויגת בשוגג כתמונתה של לוחמת המהפכה הספרדית לוסיה סאנצ'ס סאורניל. היה זה רק בשנת 2006 שחוקרת בסוכנות חדשות זיהתה אותה בתמונה כשבחנה ארכיב היסטורי של המלחמה וראתה שזו אותה אישה שמופיעה בתמונה נוספת שהייתה זמינה הודות להיכללותה בספר הזכרונות של מיכאיל קוצוב. כשמצאו את חינסטה והראו לה את התמונה, היא אמרה, "התמונה אכן מייצגת את הרגשתנו באותו רגע. הגיע זמנו של הסוציאליזם, ואורחי המלון עזבו. היינו באופוריה."
הערות שוליים

1 2 3  "Muere en París Marina Ginestà, la miliciana que fue un icono de la Guerra Civil" (בספרדית). Radio y Televisión Española. 6 בינואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Muere Marina Ginestà, la sonrisa que plantó cara al fascismo" (בספרדית). Público. 6 בינואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "HOTEL COLON (II) Plaça Catalunya (1918-1941)" (בקטלאנית). Barcelofilia: Inventari de la Barcelona desapareguda. 16 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑   Marina Ginestà - obituary, The Telegraph, 8 January 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1284943  CANTIC: a13558328  GND: 1204666024  ISNI: 0000 0004 4722 1791  LCCN: no2020007314  SUDOC: 178448087  VIAF: 308795074   WorldCat (עם VIAF): 308795074 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מרינה חינסטה".
נשים וכלכלה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  שרלוט פרקינס גילמן
 שפת המקור:  אנגלית
 תורגם לשפות:  גרמנית, צרפתית, יפנית ועוד
 סוגה:  עיון
 הוצאה
 הוצאה:  Small, Maynard & Company, et al
 תאריך הוצאה:  1898
נשים וכלכלה (באנגלית: Women and Economics – A Study of the Economic Relation Between Men and Women as a Factor in Social Evolution) הוא ספר מאת שרלוט פרקינס גילמן, אשר יצא ב-1898. הספר הוא המוכר ביותר מבין עבודותיה של גילמן והוא עוסק בתפקידן של נשים במסגרת הנישואים, במרחב הביתי, וכאמהות, ומציע שינויים שיאפשרו לנשים להשתחרר מהדיכוי המוחל עליהן במסגרות אלה, לטובת הנשים והחברה ככלל, כפי שכתבה: "העצמאות הכלכלית של נשים והתמקצעותן היא הכרחית לשיפור מוסדות הנישואים, אמהות, ניהול משק הבית, ושיפור הגזע".
גם בזמנו, הספר גרף הצלחה בינלאומית, תורגם לשבע שפות, כולל גרמנית, צרפתית ויפנית, יצא תוך זמן קצר בשש מהדורות, וזכה לשבחים והלל ממבקרים וכן מהתנועה הפמיניסטית. בשנות ה-70 של המאה ה-20, הספר חווה רנסאנס כאשר תוכניות לימודי מגדר ופמיניזם התייחסו אליו כאל טקסט אוריגינלי ומכונן של תנועת הנשים.
קבלה

כשיצא הספר לאור, הוא קיבל בעיקר ביקורות חיוביות, וגילמן הפכה, בן לילה, לחביבת תנועת הנשים ותומכיה. הספר תורגם לשבע שפות, ונאמר עליו שהוא הטקסט החשוב ביותר על מעמד נשים שיצא מאז "שעבוד האישה" מאת ג'ון סטיוארט מיל. אהבו את הספר הן מבקרים שמרנים, בהסתייגויות מסוימות, בעיקר בשל הפילוסופיה הדרוויניסטית שלה ותורת הגזע, והן מבקרים פרוגרסיביים. המנהיגה הסופרג'יסטית קארי אן צ'פמן הכריזה עליו כ"ספר אלמותי על מעמד האישה... המכונן מהפכה מוחלטת בגישה ברחבי הארץ, ואף בארצות אחרות, לגבי מקומה של אישה". הספר גם נקרא "הספר המצטיין על פמיניזם". ג'יין אדמס קראה לספר "יצירת מופת" ופלורנס קלי טענה ש"זוהי התרומה המהותית הראשונה על ידי אישה למדע הכלכלה".
היו גם ביקורות פחות מתלהבות. בשיקגו טריביון נכתב על הספר כי הוא "חסר יופי; הוא מתחכם מידי... הוא אינו מהדהד בנשמה... אך ניתן לצטט אותו ולזכור בנקל את טענותיו".
הערות שוליים

↑  The Feminism of Charlotte Perkins Gilman: Sexualities, Histories, Progressivism, Judith A. Allen, University of Chicago Press, 2009
1 2  "Women And Economics.", In Women's Studies Encyclopedia, ed. Helen Tierney. Greenwood Press, 2002.
↑  Love and Economics: Charlotte Perkins Gilman on "The Woman Question", Davis, Cynthia J., ATQ (The American Transcendental Quarterly), Vol. 19, No. 4, December 2005
↑  Chicago Tribune, May 24, 1914.
היסטוריה חלופית

היסטוריה חלופית (או היסטוריה אלטרנטיבית) בסיפורת היא תת-סוגה בסוגת הספרות הספקולטיבית. בתת-סוגה זו הסיפור מתקיים בעולם בו ההיסטוריה סטתה ממסלולה המוכר לנו במציאות. יש הרואים בתת-הסוגה סוג של מדע בדיוני, בהציגה מציאות שונה מזו המוכרת לנו. ספרות ההיסטוריה החלופית שואלת את השאלה "מה היה קורה לו ההיסטוריה הייתה מתפתחת בצורה שונה?".
מבחינה מסוימת כל יצירה ספרותית בדיונית עוסקת בהיסטוריה חלופית, אך המאפיין המבחין של סוגה זו הוא הסטייה שלה מהעבר המוכר לנו בנקודת מפנה משמעותית, ממנה מתפתחת האנושות באופן אחר מזה שהתרחש בפועל, בעקבות שינוי חברתי, פוליטי, תעשייתי או אידאולוגי.
החל משנות ה-50 של המאה ה-20 החלה ספרות זו להתמזג במידה רבה בספרות מדע בדיוני, תוך שהיא מערבת מושגים כמסע בזמן, מסע בין עולמות מקבילים בהם התפתחה ההיסטוריה אחרת (לעיתים קרובות אחרי מלחמה מוכרת כמלחמת העולם השנייה), והשיח הספרותי המקובל דן בשתיהן בכפיפה אחת.
בצרפתית ספרי היסטוריה אלטרנטיבית קרויים uchronie, נאולוגיזם שמבוסס על הקידומת U (כבמילה utopia (אוטופיה), שמתארת עולם שאינם קיים) יחד עם המילה היוונית לזמן – כרונוס. לפי שמה זה, סוגה זו מתאפיינת כמתרחשת ב"לא זמן". עוד מושג שמאפיין את הסוגה בצרפתית הוא "allohistirua" כלומר "היסטוריה אחרת".
היסטוריה חלופית קשורה אך נבדלת מהיסטוריה אנטי-עובדתית (Counterfactual History), שהיא מונח בהיסטוריוגרפיה המתאר השערות מבוססות מחקר, המנסות לענות על השאלה "מה היה קורה אילו", ככלי אקדמי במחקר היסטורי.
היסטוריה של סוגת ההיסטוריה החלופית > ימי קדם

הדוגמה המוקדמת ביותר של היסטוריה חלופית נמצאת בספר IX, חלקים 17–19, של טיטוס ליוויוס, בשם "ההיסטוריה של רומא מיסודה". ליוויוס תיאר את המאה הרביעית לפני הספירה בצורה אלטרנטיבית, בה אלכסנדר הגדול הרחיב את האימפריה שלו מערבה במקום מזרחה. ליוויוס שאל "מה היו התוצאות עבור רומא אם היא הייתה נכנסת למלחמה עם אלכסנדר?"
הרומן האפי, "טירנט הלבן" (Tirant lo Blanc), שנכתב בעת שההפסד של קונסטנטינופול לאימפריה העות'מאנית היה עדיין זיכרון טרי וטראומטי לאירופה הנוצרית, מספר את סיפורו של האביר האמיץ, טירנט הלבן, שמגיע לשרידי האימפריה הביזנטית הערוכה לקרב, והופך לדוכס עליון ומפקד צבאותיה, ומצליח להבריח את הצבא העות'מאני הפולש של מהמט השני, ובכך מציל את העיר מכיבוש איסלאמי, ואף רודף אחר הטורקים לעומק אדמות שהם כבשו בעבר.