stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רדיו זה רוק
שדרני התחנה

יובל יוספסון - מנהל התחנה, שדרן ועורך ראשי, מגיש את התוכניות: "עוד יום", "שעת הגראנג'", "רכבת לילה" ו"מורידים את הרף".
ליאת בלו - שדרנית ועורכת מוזיקלית, מפיקה ראשית וקצינת העיתונות של התחנה.
ערן הר-פז - מנהל התפעול של התחנה, שדרן ועורך מוזיקלי.
ירון חכם - שדרן, עורך מוזיקלי ומגיש את התכנית "מורידים את הרף" יחד עם יובל יוספסון.
אלעד אביגן - מנהל מחלקת הפרומו של התחנה, שדרן ועורך מוזיקלי. הגיש בעבר את התוכניות "טוטאל רוק" ו"זה רוק פורטה". בנובמבר 2021 עבר אלעד עם משפחתו לפורטוגל ולקח הפסקה מהגשה בתחנה. בפברואר 2022 חזר בתוכנית חדשה "Ze Rock Porto", התכנית הבינלאומית הראשונה בתולדות התחנה.
ג'קי שרגא - שדרן רדיו וקריין. שידור בעבר את "נקודת הג'ק" ברדיו תל אביב, וכיום משדר בתחנה את התוכנית "ג'קי.2 - הנקמההה".
ירון הורינג - מנהל השיווק בתחנה, שדרן ועורך מוזיקלי. עורך המשנה של מגזין מטאליסט. מגיש את התכנית "Mostly Harmless" של מגזין מטאליסט.
רועי ויינברג - שדרן ועורך מוזיקלי, עורך ראשי של מגזין The Core באתר הרדיו.
יותם דפיילר אבני - שדרן ועורך מוזיקלי, סולן להקת Prey For Nothing, כתב במגזין מטאליסט מאז 2002, את התכנית ״אוי ואבוי״ של המגזין.
אחיעד לוק - שדרן ועורך מוזיקלי, מגיש התוכניות ״נגד כיוון הזיפים״ ו"זה רוק פורטה".
דוד שאבי - שדרן ועורך מוזיקלי, מגיש התכנית ״שאבי און דה רוקס״.
גלית קורני - שדרנית ועורכת מוזיקלית, מגישת התוכנית "Highway 7״.
שי גרברז - שדרן ועורך מוזיקלי, מגיש התכנית ״לבלוע את הרוק״.
טל סיון - שדרן ועורך מוזיקלי, מגיש את התכנית "טופ אוף דה רוק" יחד עם בר קציר.
בר קציר - שדרן ועורך מוזיקלי, מגיש את התכנית "טופ אוף דה רוק" יחד עם טל סיון.
שיר אסולין - שדרנית ועורכת מוזיקלית, מגישה את התכנית "אני לא בפסקול".
מתן בכור - שדרן ועורך מוזיקלי, מגיש את התכנית "Black Parade" (לשעבר "מכת בכורות") המתמקדת בפופ פאנק ואימו. במסגרת התכנית התארחו להקות בינלאומית מצליחות דוגמת סם 41 ואסקימו קולבוי. בנוסף, מגיש את "זה רוק פורטה" ואת "מצעד הרוק הבינלאומי".
יובל ביטון - שדרן, עורך מוזיקלי ובעל בלוג המוזיקה הוותיק Beat-oN. מגיש את התכנית "סינגלס".
עופר פרוינד - שדרן ועורך מוזיקלי, מגיש התוכניות "Totally You" ו"זה רוק פורטה".
איתמר ענברי - שדרן ועורך מוזיקלי, כתב במגזין מטאליסט. מגיש את התוכנית "מסע הצלב של איתמר ענברי" של המגזין.
עדן גולן - שדרנית ועורכת מוזיקלית, כתבת במגזין מטאליסט. מגישה את התוכנית "The Breakdown" של המגזין.
אלי ואן רוק - שדרן ועורך מוזיקלי.
ברק מאיר - שדרן ועורך מוזיקלי, בעבר בקול יזרעאל, מגיש התוכניות ״המוש פיט״ ו"זה רוק פורטה". עזב את התחנה בינואר 2022.
חיים ויינטראוב - שדרן ועורך מוזיקלי, הגיש התכנית "קורות חיים". עזב את התחנה בדצמבר 2022.
גלית ויינטראוב - שדרנית ועורכת מוזיקלית, הגישה את התכנית ״ערגלית״. עזבה את התחנה בדצמבר 2022.
הערות שוליים

↑  רדיו זה רוק, באתר zerockradio.com
↑  עומרית לב-ארי אביאל, "הצטרפו למהפכה!": תחנת הרדיו שמשדרת רק רוק, 29 במאי 2017, באתר מקור ראשון
↑  יניב אעידן, תכירו: השרברב שחולם להקים תחנת רדיו, 10 ביוני 2017, באתר עמק ניוז
↑  רדיו "זה רוק!" החדש, באתר Headstart
↑  Ze Rock Radio - רדיו זה רוק, באתר www.facebook.com
↑  קבוצות פייסבוק, באתר www.facebook.com
↑  Mixcloud, Mixcloud
עיתון מתעד

עיתון מתעד (באנגלית: Newspaper of record) הוא מושג בעיתונות ולו שתי משמעויות. האחת, עיתון רשמי מטעם המדינה אשר מפרסם חוקים, תקנות והודעות רשמיות של גופי המדינה. השנייה, עיתון הנחשב לאמין, מקיף ובעל תפוצה רחבה, כך שהידיעות שבו נחשבות לבעלות אמינות מיוחדת בקשר לאותה מדינה.
עיתון רשמי

העיתונים במשמעות הראשונה של המושג, נקראים לרוב גאזט, בהם ניתן למנות את הלונדון גאזט, Canada Gazette וה-The Hong Kong Special Administrative Region Gazette. בישראל העיתון המתעד הרשמי הוא רשומות.
עיתון אמין

במשמעות השנייה, עיתון מתעד הוא עיתון בעל מוניטין רב כעיתון אמין ולכן ניתן לצטט ממנו ולעשות בו שימוש (לעיתים קרוי עיתון זה בביטוי צרפתי, Presse de référence).
עיתונים נבחרים

להלן דוגמאות מרחבי העולם:
| מדינה | אזור | עיתון | סמליל | עיר | שנת ייסוד | שפה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| איטליה איטליה | אירופה | לה סטמפה |  | מילאנו | 1867 | איטלקית |
| איטליה איטליה | אירופה | קוריירה דלה סרה |  | טורינו | 1876 | איטלקית |
| איטליה איטליה | אירופה | לה רפובליקה |  | רומא | 1976 | איטלקית |
| אירלנד אירלנד | אירופה | אייריש טיימס |  | דבלין | 1859 | אנגלית |
| ארצות הברית ארצות הברית | אמריקה הצפונית | הניו יורק טיימס |  | ניו יורק | 1851 | אנגלית |
| ארצות הברית ארצות הברית | אמריקה הצפונית | וושינגטון פוסט |  | וושינגטון די. סי. | 1877 | אנגלית |
| ארצות הברית ארצות הברית | אמריקה הצפונית | לוס אנג'לס טיימס |  | לוס אנג'לס | 1881 | אנגלית |
| ארצות הברית ארצות הברית | אמריקה הצפונית | וול סטריט ג'ורנל |  | ניו יורק | 1889 | אנגלית |
| גרמניה גרמניה | אירופה | די צייט |  | המבורג | 1946 | גרמנית |
| גרמניה גרמניה | אירופה | דר שפיגל |  | המבורג | 1947 | גרמנית |
| גרמניה גרמניה | אירופה | פרנקפורטר אלגמיינה צייטונג |  | פרנקפורט | 1949 | גרמנית |
| הודו הודו | דרום אסיה | טיימס אוף אינדיה |  | מומבאי | 1838 | אנגלית |
| הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | אירופה | דיילי טלגרף |  | לונדון | 1855 | אנגלית |
| יפן יפן | מזרח אסיה | יומיאורי שימבון |  | טוקיו | 1874 | יפנית |
| ישראל ישראל | דרום-מערב אסיה | הארץ |  | תל אביב | 1919 | עברית ואנגלית |
| לבנון לבנון | דרום-מערב אסיה | א-נהאר | - | בירות | 1933 | ערבית |
| מצרים מצרים | אפריקה | אל-אהראם | - | קהיר | 1875 | ערבית |
| ניו זילנד ניו זילנד | אוקיאניה | הניו זילנד הראלד |  | אוקלנד | 1863 | אנגלית |
| ספרד ספרד | אירופה | אל פאיס |  | מדריד | 1976 | ספרדית |
| צרפת צרפת | אירופה | לה פיגארו |  | פריז | 1826 | צרפתית |
| צרפת צרפת | אירופה | לה מונד |  | פריז | 1944 | צרפתית |
| צרפת צרפת | אירופה | ליברסיון |  | פריז | 1973 | צרפתית |
| רומניה רומניה | אירופה | אדוורול |  | בוקרשט | 1871 | רומנית |
| שוודיה שוודיה | אירופה | דגנס ניהטר |  | סטוקהולם | 1864 | שוודית |
ראו גם

חופש העיתונות
יום חופש העיתונות העולמי
פרשת שירה איסקוב

| חלק מאלימות נגד נשים |
| --- | --- |

שירה איסקוב ביציאה מבית המשפט בבאר שבע, 25 באוגוסט 2021
 תאריך:  18 בספטמבר 2020 
 מקום:  מצפה רמון 
 מטרה:  שירה איסקוב
 סוג:  ניסיון לרצח 
 נשק:  מערוך, סכין 
 הרוגים:  0 
 פצועים:  1 (שירה איסקוב)
 מבצע:  אביעד משה
 מספר מפגעים:  1 (אביעד משה)
 מניע:  ויכוח בין בני הזוג
 
פרשת שירה איסקוב היא ניסיון רצח שהתרחש במצפה רמון בערב ראש השנה, 18 בספטמבר 2020. שירה איסקוב הותקפה בידי בעלה, אביעד משה, שניסה לרצוח אותה באמצעות מערוך וסכין לעיני בנם. איסקוב נפצעה קשה אך שרדה, ובשונה מסיקורים תקשורתיים אחרים של מקרי אלימות במשפחה, ביקשה לפרסם את שמה ותמונתה ברבים לאחר המקרה, ובכך הפכה לסמל במאבק למניעת אלימות נגד נשים. איסקוב החלה לפעול למען נשים נפגעות אלימות, והפכה לדמות ידועה בציבור הישראלי, בין היתר בשל המשך הקשיים מול בעלה שנותר אפוטרופוס של בנם הפעוט, וסירב לתת לה גט, קשיים אשר דווחו בהרחבה בתקשורת.
במרץ 2021, נבחרו איסקוב ושכנתה עדי גוזי שהצילה אותה מניסיון הרצח, להשיא משואה משותפת בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-73 של מדינת ישראל. באוגוסט 2021 הורשע אביעד משה בניסיון רצח ובהתעללות בקטין, וב-27 בינואר 2022, נגזרו עליו, בין השאר, 23 שנות מאסר בפועל.
ניסיון הרצח

ב-18 בספטמבר 2020, בשעות הצהריים של ערב ראש השנה, במהלך ההכנות לארוחת החג, התפתח עימות מילולי קשה בין איסקוב למשה שגלש לאלימות פיזית. כאשר הוויכוח הסלים, החליטה איסקוב להעביר את החג אצל הוריה שבכרמיאל ביחד עם ילדם המשותף בן השנתיים, בעוד משה מבקש שאם ברצונה לנסוע היא תיסע לבדה ותשאיר את הילד איתו בבית. לנוכח החלטתה לעזוב את ביתם, החל משה לתקוף את איסקוב באלימות ולחבוט בה באמצעות מערוך. לאחר מכן הוציא משה סכין מטבח והחל לדקור את איסקוב באמצעותה. במהלך התקיפה, בעקבות זעקותיה של איסקוב לעזרה, ובעקבות הבכי של בנה, בנה של עדי גוזי, שכנתה, הסב את תשומת ליבה לבכי. עדי ואביה ניסו להיכנס לדירה ללא הצלחה. כעבור זמן מה חדל משה מלתקוף את איסקוב, איפשר לשכניו להיכנס ולדרוש בשלומה של איסקוב, בשעה שהוא מסתגר בחדר האמבטיה עד להגעת כוחות משטרת ישראל. משה נעצר במקום. בעקבות הפציעות שספגה, אושפזה איסקוב במצב קשה מאוד בבית החולים סורוקה לחודש וחצי, במהלכם ביקשה לפרסם את שמה ותמונתה עטופה בתחבושות.
הגשת כתב אישום, חקירה, הרשעה וגזר דין

ב-5 באוקטובר 2020 הגישה פרקליטות המדינה כתב אישום נגד משה בגין עבירות של ניסיון רצח וחבלה חמורה בנסיבות מחמירות. לפי כתב האישום, שהוגש לבית המשפט המחוזי בבאר שבע, משה הכה את איסקוב מספר רב של פעמים במערוך שבו השתמשה לצורך הכנת חלות, חנק אותה בצווארה ודקר אותה באמצעות סכין עם להב באורך של כעשרה סנטימטרים בכל חלקי גופה. נוסף על כך, הואשם משה כי הכריח את בנם הפעוט לצפות בניסיון הרצח.
ב-2 ביוני 2021, בעת שהותו במעצר בהמתנה להכרעת הדין במשפטו, נחקר משה בחשד שתכנן לאיים ולפגוע באיסקוב באמצעות גורמים עבריינים המקושרים לשלום דומרני. החשד עלה לאחר שאיש שירות בתי הסוהר שמע את משה בשיחה עם הוריו בעת ביקורם במעצר. ב-13 ביוני נסגר התיק כנגדו לאחר שהסוהר חזר בו מדבריו.
ב-25 באוגוסט 2021, הורשע אביעד משה בניסיון רצח ובהתעללות בקטין.
ב-27 בינואר 2022, נגזר דינו של משה אביעד ל-23 שנות מאסר בפועל ותשלום פיצויים לאיסקוב ב-258 אלף שקל, הפיצוי המרבי בחוק. בית המשפט הכיר בקטין כנפגע עבירה נפרד, וגזר עבירה נפרדת על עבירת ניסיון הרצח והפגיעה בקטין. באותו יום קיבל בנה את שם משפחתה.
השפעות האירוע על החוק הישראלי

מצוקה נוספת של שירה איסקוב עלתה לסדר היום לאחר שאביעד משה סירב לאפשר לה לחסן את בנם המשותף. בעקבות כך ב-14 בדצמבר 2020 תוקן חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, ואושרה שלילת אפוטרופסות מהורה בשל רצח, ניסיון רצח או אונס במשפחה.
תגובות

פרשת ניסיון הרצח עוררה הדים רבים בישראל. הפרשה ספגה גינויים ציבוריים ביתר שאת לאחר שבית משפט השלום בבאר שבע נעתר לבקשת בעלה שלא לפרסם את שמו מחשש לפגיעה בשמו הטוב ומשפחתו. לאחר שמשה ביקש מבית המשפט שלא לפרסם את שמו, החל קמפיין ציבורי בשם "#FaceIt!", שפרסם באמצעות שלטי חוצות את שמו ותמונתו של משה.
בינואר 2021, התראיין משה למהדורת חדשות הערב של כאן חדשות, מתוך בית הסוהר בו שהה במעצר. רבים הביעו תרעומת על קיום הריאיון, בהם יו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, חבר הכנסת עודד פורר ויו"ר נעמת, חגית פאר ובעקבות הביקורת הציבורית הוסר הריאיון מאתר תאגיד השידור הישראלי ומגישת המהדורה דוריה למפל התנצלה בשם כאן 11 על הריאיון. כמו כן, משה הועבר לבידוד כעונש על שהתראיין בניגוד לפקודות שירות בתי הסוהר והועמד לדין משמעתי.
איסקוב התראיינה לתוכנית התחקירים של קשת 12, "עובדה", ושני פרקי התחקיר שודרו בתחילת ינואר 2021. בתוכנית נסקרה הפרשה לכל אורכה. איסקוב הופיעה בה כשעל פניה ניכרים עדיין סימני מכות המערוך, על לחיה וצווארה נראו איספלניות, צלקות גדולות בלטו על מצחה, ובפיה היו חסרות שיניים ששבר בעלה.
בעקבות תשומת הלב הציבורית למקרה שלה, אחרי שהתאוששה, איסקוב החלה לדבר באופן פומבי נגד אלימות כלפי נשים, בין היתר באמצעות השתתפות מקוונת בדיון של הוועדה לקידום מעמד האישה של הכנסת ובבחירתה לחשוף את שמה ואת המקרה שלה באמצעות השתתפות בכתבות בעיתונים ובטלוויזיה. לאור פעילותה, היא נבחרה לרשימת 50 הנשים המשפיעות בישראל, של העיתון "גלובס" לשנת 2021.
ב-9 בפברואר 2021 קיבלה שירה איסקוב גט מאביעד משה לאחר שדיין בית הדין הרבני איים לכלוא אותו בצינוק אם לא יתן גט מיידי.
שבועות לאחר ניסיון הרצח, קמה קריאה ציבורית לתת לאיסקוב להשיא משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות 2021. במרץ 2021 איסקוב ושכנתה עדי גוזי שהצילה אותה מניסיון הרצח, נבחרו להשיא משואה משותפת בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-73 של מדינת ישראל.
הערות שוליים

↑  גבר נעצר בחשד לניסיון רצח אשתו במצפה רמון; מצבה קשה, באתר וואלה, 18 בספטמבר 2020
↑  אלון חכמון, ‏ניסיון הרצח במצפה רמון: התמונות ששירה איסקוב ביקשה שכולם יראו, באתר מעריב אונליין, 29 בספטמבר 2020
↑  רות רזניק, שירה איסקוב, הזדהות, כאב והתראה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 19 בינואר 2021
1 2  איתמר אייכנר, שירה איסקוב ועדי גוזי שהצילה אותה ישיאו משואה ביום העצמאות, באתר ynet, 1 באפריל 2021
1 2  אילנה קוריאל, 23 שנות מאסר לאביעד משה: "מסע אכזרי של אלימות, שירה איסקוב שרדה רק בנס", באתר ynet, 27 בינואר 2022
1 2 3 4  מדינת ישראל נגד אביעד בן חיים משה
↑  אלון חכמון, ‏ניסיון הרצח במצפה רמון: התמונות ששירה איסקוב ביקשה שכולם יראו, באתר מעריב אונליין, 29 בספטמבר 2020
↑  אברהם בלוך, ‏אישום נגד אביעד משה: דקר כי אשתו רצתה להתגרש, באתר "סרוגים", 5 באוקטובר 2020
↑  אלמוג בן זכרי, אביעד משה נאשם בניסיון רצח אשתו במצפה רמון, לאחר שהביעה רצון להתגרש, באתר הארץ, 5 באוקטובר 2020
↑   בר פלג, אביעד משה, שהואשם בניסיון רצח אשתו, נאשם גם כי הכריח את בנם לצפות בו, באתר הארץ, 5 בנובמבר 2020
↑  אילנה קוריאל, אביעד משה נחקר בחשד שתכנן לאיים על שירה איסקוב, באתר ynet, 2 ביוני 2021
↑  אילנה קוריאל, נסגר תיק האיומים נגד אביעד משה שניסה לרצוח את שירה איסקוב, באתר ynet, 13 ביוני 2021
↑  יניר יגנה וספיר לוי‏, אביעד משה הורשע בניסיון הרצח של אשתו לשעבר שירה איסקוב, באתר וואלה, 25 באוגוסט 2021
↑  אנה רייבה ברסקי, ‏אביעד משה שניסה לרצוח את אשתו לעיניי בנם הפעוט, מסרב לחסנו, באתר מעריב אונליין, 24 בנובמבר 2020
↑  אושר סופית במליאה: שלילת אפוטרופסות מהורה בשל רצח, ניסיון רצח או אונס במשפחה, באתר m.knesset.gov.il
↑  אסף פוזיילוב וורד פלמן, ניסיון הרצח במצפה רמון: המשטרה תערער לביהמ"ש, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 26 בספטמבר 2020
 עקב קושי מנהלי: המשטרה לא תערער על איסור פרסום שם החשוד שניסה לרצוח את אשתו בדרום, באתר וואלה, 27 בספטמבר 2020
↑   אבי זיתן, המערב הפרוע הגיע למאה ה-21: הקו הדק בין הרתעה ונקמנות - אבי זיתן, באתר TheMarker‏, 6 באוקטובר 2020
1 2  אורן פרסיקו, בלעדי ומיותר, באתר העין השביעית, 6 בינואר 2021
↑  ynet, זעם על שידור ריאיון עם אביעד משה בכאן: ״שידבר רק לקירות בתא״. הקטע הוסר מהרשת, באתר ynet, 6 בינואר 2021
↑  כאן 11 התנצלו בשידור על הריאיון עם אביעד משה: "שידור הכתבה היה טעות", באתר וואלה, 6 בינואר 2021
↑  אלון חכמון, ‏בעקבות ראיון לכאן 11: אביעד משה, הנאשם בניסיון רצח אשתו, הועבר לצינוק, באתר מעריב אונליין, 6 בינואר 2021
↑  בן שני, ‏"פקחתי עיניים והבנתי ששרדתי, נשארתי בחיים", באתר ‏מאקו‏, 7 בינואר 2021
↑  מערכת ישראל היום, שירה איסקוב בדיון בכנסת: "למה שאראה שוב את מי שניסה לרצוח אותי?", באתר ישראל היום, 1 בפברואר 2021
↑  50 הנשים המשפיעות של ישראל 2021: שירה איסקוב, באתר גלובס, 1 במרץ 2021
↑  חדשות כיפה, ‏שירה איסקוב קיבלה גט מבעלה ויצאה לחופשי,  באתר כיפה, 9 בפברואר 2021
↑  אסף פוזיילוב ועקיבא ווייס, לאחר שסירב: אביעד משה נתן גט לשירה איסקוב, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 9 בפברואר 2021
↑  ניצן צבי כהן, ‏"להודות לה על החשיפה החשובה", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 27 בינואר 2021
↑  דיקלה שחף, תושבי הצפון פתחו עצומה: "תנו לשירה איסקוב להדליק משואה ביום העצמאות", באתר mynet‏ קריות, 15 בינואר 2021
פרסום חוצות קמפיין #FaceIt!
אליהו בן שבתאי באר

| --- | --- |

 לידה:  בסביבות ה'ק"מ פרמו
 פטירה:  לאחר ה'ר"כ פרארה
אליהו בן שבתאי באר (נקרא גם: אליהו די סבטו מפֶרְמו או: אליאס סאבוט; בלאטינית: Elias Sabot; סביבות ה'ק"מ, 1380 – לאחר ה'ר"כ, 1460) היה רופא יהודי איטלקי בולט בסוף המאה ה-14 ותחילת המאה ה-15. נחשב לאחד הרופאים היהודים החשובים בתקופתו, והוא היהודי הראשון שקיבל את התואר הראשון, וגם הראשון שנעשה לאביר ושירת כאיש רפואה עבור אפיפיורים ושליטים אירופיים, הוא שימש כרופא במשך יותר מחמישים שנה.
ביוגרפיה

אליהו בן שבתאי באר נולד ככל הנראה בעיר פרמו שבאיטליה בסוף המאה ה-14. הוא למד רפואה ורכש מוניטין רב כרופא. בשנת ה'קס"ו (1406) הצטרף לסגל אוניברסיטת פאביה, ובכך היה היהודי הראשון ששימש כמרצה לרפואה באוניברסיטה אירופית.
ב-30 בנובמבר 1405 העניק לו הסנאט הרומאי אזרחות רומית והוא נעשה לאביר. הוא קיבל מספר הקלות משפטיות, בהן פטור מחובת לבישת בגדים מזהים ליהודים ופטור מתשלומי מס מסוימים.
בשנת 1410 הוזמן מבולוניה לאנגליה כדי לטפל בהנרי הרביעי, מלך אנגליה. אף שיהודי אנגליה גורשו בשנת 1290, הוא קיבל היתר מיוחד להיכנס למדינה. וביקש לקחת עמו עשרה מלווים, ייתכן שבמטרה להבטיח מניין לתפילותיו.
ב-20 בפברואר 1422 תורגמה בביתו ברומא לגרמנית הבולה האפיפיורית שהעניקה הגנה ליהודים, אשר פורסמה על ידי האפיפיור מרטין החמישי.
בין השנים 1427–1430 נשלח למשימה דיפלומטית סודית בנמל דוברובניק (באיטלקית: Ragusa) שבקרואטיה.
בשנת 1435 הוזמן למילאנו לשמש כרופאו האישי של הדוכס פיליפו מריה ויסקונטי, למרות האיסור על יהודים להתגורר בעיר. ב-20 באוגוסט 1439 מונה לשופט העליון, הכללי והאחרון בכל הסכסוכים – אזרחיים ופליליים – בין יהודי הדוכסות.
בשנת 1436 קיבל יחד עם קרוביו אישור מיוחד לנסוע לארץ ישראל, למרות האיסור שחל על יהודים באותה תקופה.
בשנת 1445 פרש לפרארה, שם נהנה מהערכת אישים נחשבים ומהאהדה שזכה לה בזכות פעילותו. ב-9 באוקטובר 1445 העניק לו לאיונלו ד'אסטה את בקשתו הצנועה: להתייחס אליו כמו יתר היהודים בעיר ולבנות בביתו מקום תפילה. בפרארה בילה את שנותיו האחרונות, העמיק בלימודיו והחזיק בספרייה עשירה וחשובה, ממנה נותרו כתבים רבים. הוא נפטר לאחר שנת 1460.
קריירה רפואית

במהלך חייו שירת אליהו כרופא של מספר אפיפיורים, בהם אינוקנטיוס השביעי (1404–1406), מרטינוס החמישי (1417–1431) ואאוגניוס הרביעי (1431–1447). כמו כן, שימש כרופא אישי של דוכס מילאנו פיליפו מריה ויסקונטי ומרקיז פרארה.
מעמדו המשפטי והחברתי

בשנת 1445 פרש לפרארה, שם נהנה מהערכת אישים נחשבים ומהאהדה שזכה לה בזכות פעילותו. ב-9 באוקטובר 1445 העניק לו לאיונלו ד'אסטה (אנ') את בקשתו הצנועה: להתייחס אליו כמו יתר היהודים בעיר ולבנות בביתו מקום תפילה. בפרארה בילה את שנותיו האחרונות, העמיק בלימודיו והחזיק בספרייה עשירה וחשובה, ממנה נותרו כתבים רבים. הוא נפטר לאחר שנת 1460.
מורשת

אליהו בן שבתאי באר נחשב לאחת הדמויות הבולטות בקרב הרופאים היהודים של תקופתו. פועלו כרופא של שליטים ואפיפיורים, יחד עם מעמדו האקדמי החלוצי, מעידים על השפעתו הרבה בעולם הרפואה בימי הביניים.
מדליה מסתורית נטבעה בשנת 1497 (או 1503) לכבוד בנו, בנימין.
כתביו

בספרייה הלאומית של צרפת שמור כתב יד מפרי עטו.
לקריאה נוספת

שמחה עמנואל, מגנזי אירופה ב', הוצאת מקיצי נרדמים, ירושלים ה'תש"ף, עמ' 263.
דניאל קארפי, בתרבות הרנסאנס ובין חומות הגיטו, תל אביב תשמ"ט, עמ' 69, בהערה 58, ו-61. ובעמוד 97.
"Elia Beer". Treccani Encyclopedia (באיטלקית). נבדק ב-2023-12-08.
אפליית נשים

אפליה, הוא מונח סוציולוגי המציג יחס שונה בין קבוצות, קטגוריות או פרטים בחברה, באופן שמעניק להם יתרון על פני קבוצה אחרת. בהקשר זה, הנשים נכללות בתוך קטגוריה חברתית שמתקיימת כלפיה אפליה בתחומי חיים שונים. אפליה זו פוגעת בנשים הנתפסות כבעלות סטטוס חברתי, פוליטי וכלכלי, נמוך בהשוואה לגברים.
אפליית נשים היא אפליה על רקע מגדרי והיא באה לידי ביטוי באופן ישיר, או עקיף, גלוי או סמוי.
ומידת שליטתן בחייהן ובסביבתן פחותה מזו של הגברים ומוגבלת בעזרת נורמות וגם באופן חוקי (ראה זכות הבחירה לנשים). חוקרים פמיניסטים (למשל, מרילין פרנץ') ואף פילוסופים (ראה מישל פוקו) מציעים הסתכלות היסטורית הקושרת את התרבות הפטריאכלית בה הכוח והשליטה נמצאים בידי הגברים אל התפתחות האמונה המונותאיסטית באל זכר. לאורך חמשת אלפי שנות התרבות הפטריאכלית היו תקופות רבות בהן לנשים היה כוח כלכלי וחברתי רב (כגון בזמן מלחמות הצלבנים ומלחמת העולם הראשונה) אך עיון בהיסטוריה מראה שכאשר הגברים שבו משדות הקרב, הם תבעו מחדש את השליטה במוקדי הכוח בעזרת חוקים ואף בדרכים אלימות (ראה שריפת המכשפות בתקופת הרנסאנס). בתרבויות מסוימות נאסרו על נשים לימודים ברמות שונות, החל מהרמה הבסיסית של קרוא וכתוב. איסור זה מנע מנשים את הגישה למידע ולהתפתחות רוחנית. איסור מקובל אחר היה האיסור על עבודה מחוץ לבית, שמנע מנשים חירות כלכלית, וחייב אותן לחבור לגבר מפרנס (אב, אח או בן-זוג מנישואין לדוגמה). ברוב מדינות העולם, עד לתחילת המאה ה-20, נשים לא הורשו לקחת חלק בחיים הפוליטיים (כגון הזכות להצביע והזכות להיבחר שנאסרה על נשים עד שנות ה-70 בשווייץ, לדוגמה), ובכך נמנעה מהן יכולת ההשפעה על החברה שבה חיו. זכות הירושה של הרכוש המשפחתי נשללה ואף זכות ההורות העיסוק בריפוי, לדוגמה. איסורים כאלה ודומיהם, ברמות שונות, נהוגים עד היום במידה מסוימת בחברות מערביות (ראה פערים ברמת השכר בתפקידים זהים) ובאופן נרחב יותר בעולם השלישי ובתרבויות מסורתיות וישנם זרמים פמיניסטים שעדיין רואים צורך בהמשך המאבק לשוויון מגדרי.
בתחילת המאה ה-20 התעוררה תנועה, שהציבה את המאבק למען שוויון זכויות ושוויון הזדמנויות על מנת למנוע את אפליית הנשים בראש מעייניה. תנועה זו נקראת התנועה הפמיניסטית, ולזכותה נרשמו במהלך ההיסטוריה הישגים רבים בתחום שוויון הזכויות לנשים. בזכותה, זכויות כגון הזכות ללימודים, לעבודה, לאימהות, לרכוש ולחיים פוליטיים, ניתנות לנשים בכל מדינה דמוקרטית. שווייץ הייתה האחרונה במדינות אירופה, שהעניקה את זכות הבחירה לנשים, בשנת 1971. בעקבות התעוררות המודעות הפמיניסטית, סוציולוגים החלו להפנות מאמצים מחקריים לנושא מעמד הנשים בתרבויות שונות ובתקופות שונות. בין היתר נחקרים הגורמים והתהליכים החברתיים שהובילו למצבי האפליה, כמו גם אלה שהביאו להתעוררות הפמיניסטית כולל הניסיון לנתח את הסיבות המורכבות להיווצרות האפליה והפטריארכיה מלכתחילה.
רקע

בתרבויות קדומות רבות, תפקיד הנשים היה ניהול משק הבית, כאשר החיים הציבוריים יועדו לגברים. כבר בעת העתיקה במקומות שונים הייתה מדיניות מכוונת לאפליה בין נשים לגברים. בעת מחאת נשים ברומא העתיקה, צוטט קאטו הזקן באומרו, "ברגע שהן (הנשים) יהפכו לשוות לנו, הן יהפכו לממונות עלינו". מחאה זו הייתה אירוע יוצא דופן בהיסטוריה, שכן בדרך כלל קיבלו הנשים את מעמדן בהכנעה.
באירופה של ימי הביניים, חוקים רשמיים שללו מנשים זכות להחזיק ברכוש, ללמוד, לעבוד במרבית המקצועות או להשתתף בחיים הציבוריים. במקומות שונים בעולם לבעל הייתה זכות למכור את אשתו, ובתרבויות שונות נורמות חברתיות הכתיבו שלנשים אסור לבצע עסקים ללא השגחתו של גבר, או אף לקבל החלטות משמעותיות עבור ילדיהן ללא אישור מדמות סמכות גברית.
עם עלייתן ההדרגתית של מגמות עולמיות של ליברליזציה ודמוקרטציה במדינות שונות במאה ה-19, ובתחילת המאה ה-20, החלו התארגוניות של נשים לדרוש שוויון בתחומים שונים בחברה, וקבלת שוויון הזדמנויות וזכות בחירה. במאה ה-20 מרבית מדינות העולם הכירו בזכות הבחירה לנשים, אולם הקשר זה היה רק אחד היבט אחד של האפליה המינית, ונותרו היבטים רבים נוספים של אפליה מינית שלא זכו, לדעת נשים רבות במערב בחצי השני של המאה ה-20, לפתרון הולם. הגל השני של הפמיניזם שהחל החל משנות ה-60 של המאה ה-20 עסק בהיבטים הללו, ונגע בנושאים מורכבים יותר כמו אפליה תעסוקתית, שכר לא שוויוני, אי שוויון משפטי, הגבלות עסקיות על נשים, אפליה בייצוג של חשיבותן של נשים מצליחות בתחומים שונים ועוד. הגל השלישי של הפמיניזם שהחל בשנות ה-90 של המאה ה-20, ניסה לרדת לרזולוציות גדולות יותר ולרדת לשורשן של בעיות העומק שעומדות מאחורי האפליה המינית. הוגות מתקופה זו הגיעו עד לידי קריאה, להטיל ספק ביסודות הסדר החברתי המסורתי, לקעקע אותם ולבנות יסודות חדשים. העיסוק באפליה המגדרית בשנים אלו נגע לנושאים מורכבים יותר, כמו חוסר איזון במחויבויות משק הבית, שיח שמקטין נשים ואופן הצגתן של נשים בתוכניות טלוויזיה וסרטים.
במדינות רבות נחקקו חוקים האוסרים על אפליה תעסוקתית על בסיס מגדר, והוסרו מגבלות שונות על נשים - הן בחקיקה והן בנורמות החברתיות.
אפליית נשים בתרבויות שונות > בתרבות היהודית

על פי ההלכה היהודית האורתודוקסית, הגבר הוא האקטיבי בנישואים ובגירושים. חובות הבעל בנישואים מרובים מחובות האישה, אך מדין תורה (לפני חרם דרבנו גרשום) האיסור על פוליגמיה הוא רק על נישואי אישה למספר גברים. נשים פסולות לשפיטה, לתפקידי הנהגה דתית ולפעמים לעדות, ואינן מורשות להשתתף באופן פעיל בטקסים דתיים בבתי הכנסת, כמו להיות גבאיות, חזניות, עולות לתורה או דרשניות. לפי דעות מסוימות, נשים אינן מורשות להשתתף בפעילות צבאית, לקבל תפקידי הנהגה ציבורית, כמו ראשות עירייה, חברות בכנסת או בממשלה, או אף להתמנות לתפקיד מנהלתי דתי, כמו להיות יושבת ראש מועצה דתית.
הטענה על אפליית מעמדן של נשים בתרבות היהודית מתייחסת לשני סוגים:
מעמד שמקורו בהלכה, היוצר הבדל בזכויות ובחובות של נשים, לעומת אלה של גברים.
מעמד שמקורו במנהג ובמסורת, כפי שהתפתחו במשך מאות שנים. על ביטולה של אפליה מסוג זה אין מגבלות הלכתיות, אך גם היא אינה קלה לשינוי.
עם זאת, כבר בתנ"ך מופיעות נשים שמילאו תפקידי מפתח. דבורה הנביאה שהייתה שופטת; יעל אשת חבר הקיני שהרגה את ראש הצבא סיסרא; חולדה הנביאה שהייתה יועצת יאשיהו המלך; עתליה שמלכה ביהודה ואסתר המלכה שהצילה את עם ישראל מהשמדה המונית. במקורות מאוחרים יותר מסופר על יהודית, שהרגה את ראש הצבא הולופרנס, שלומציון המלכה, שמלכה לאחר מות בעלה וברוריה, שהייתה "תלמידה חכמה" (הגרסה הנשית של "תלמיד חכם") בתקופת התנאים, אשר השתתפה בדיוני בית המדרש.
ההבדל בין המינים, המוטמע ביהדות ונובע משני מקורות אלה, מצומצם ברמות שונות ביהדות של ימינו, בעיקר בזרמים לא אורתודוקסיים, כגון היהדות הקונסרבטיבית והרפורמית. בנוסף, כמו בהקשרים אחרים, בהם נטען שישנה אפליה, יש הטוענים שביהדות אין מדובר כלל באפליה (יחס שונה למי שהם שווים ביסודם), אלא בהבחנה (יחס שונה למי שהם שונים ביסודם)[דרוש מקור].
אפליית נשים בתרבויות שונות > בתרבות המוסלמית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
חוקרי האסלאם חלוקים בשאלה האם התפשטות האסלאם ברחבי חצי האי ערב שיפרה את מעמדן של הנשים, ברור כי חוקי האסלאם יצרו האחדה במעמד הנשים. חוקרים בולטים הראו כי לפני תקופת האסלאם התקיימו רציחות נשים רבות, נישואי פוליגיניה בלתי מוגבלים ועוד. החוקר ויליאם מונטגמרי ואט טען כי עם התפשטות האסלאם נוצרו חוקים שהסדירו גירושין, השכלה לנשים, ירושה והחזקת רכוש ובכך שופר מעמד האישה. לצד אלו קיימים גם חוקרים המצביעים על כך שבתקופה הקדם-אסלאם היו אלות ממין נשי וטוענים כי היה קיים שוויון במעמדם של נשים וגברים.
ישנם מגזרים מוסלמים, כמעט כולם באפריקה, שבהם מקובל לבצע בגיל הילדות השחתת איבר המין הנשי בצורות שונות. ניתוח זה פוגע ביכולת האישה ליהנות מיחסי מין. המנהג אינו מוסלמי במקורו, אינו מקובל (ובמקרים רבים אף מגונה) בפסיקה המוסלמית ואינו נהוג ברוב העולם המוסלמי.
הדת המוסלמית מתירה פוליגיניה, אך רוב המוסלמים מונוגמיים. על פי האסלאם, נשים אינן יכולות לכהן בתפקידי מפתח ותפקידי מנהיגות וניהול ומוטלות עליהן הגבלות שונות. כיום הלכה זו במחלוקת בתרבות המוסלמית, וישנן חברות מוסלמיות המתירות לנשים לכהן בתפקידים רמי דרג. האסלאם מטיל מגבלות על לבושן של נשים, על חופש התנועה שלהן, ועל יכולתן ליצור קשר עם גברים שאינם בני משפחה. טיבן המדויק של המגבלות משתנה בין חברות מוסלמיות שונות ובין פוסקי הלכה שונים. במספר מדינות מוסלמיות, כמו איראן וערב הסעודית, ההבדל בין מעמד האישה למעמד הגבר ניכר. בערב הסעודית למשל, אין לנשים זכות בחירה, הן זקוקות לאישור מגבר (בעל או קרוב משפחה) כדי ללמוד, לעבוד או אף לקנות כרטיס טיסה. רק בראשית 2008, לאחר ויכוח ממושך, הוחלט להתיר להן לנהוג במכונית.