stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סאגה
סיווג

סאגות נמנות עם אמצעי השירה והספרות המאפיינים את היצירה הנורדית של ימי הביניים, ובדומה לאדה הפרוזאית, הן מהוות מקור כתוב להבנת המיתולוגיה הנורדית וההיסטוריה הטרום-נוצרית של עמי סקנדינביה. הן גם שופכות אור על חלק מההיסטוריה של האיים הבריטיים, צפון אמריקה וחלקים מאירופה. מחקרים רבים עסקו בניסיון להפריד בין מרכיבים עלילתיים דמיוניים בסאגות לבין הבסיס העובדתי להן, וקיימת מחלוקת רבה באשר להיותן מקורות לעובדות היסטוריות כהווייתן. אחד מגדולי מחברי הסאגות היה סנורי סטורלוסון, שלו מיוחסת גם "האדה הפרוזאית". את הסאגות נוהגים למיין לענפים הבאים:
סאגות המלכים (Konungasögur) - מספרות על חיי המלכים הסקנדינביים, חוברו בין המאה ה-12 וה-14.
סאגות האיסלנדים (Íslendingasögur), סיפורי גבורה שנכתבו בין המאות ה-12 וה-14 על המשפחות הבולטות של איסלנד - מתרחשים בתקופה שבין השנים 930–1030, המכונה בתולדות איסלנד "עידן הסאגות"; נוטים לעסוק בדמויות "גדולות מן החיים" מבין בני ארץ זו (כמו  או סאגת אגיל המהוללת), ונחשבים כפנינת הסאגות האיסלנדיות. בדומה לסאגות העוסקות במלכים – שנכתבו בדרך כלל בין השנים 1190–1320, חלקן מתעדות סיפורים בעל-פה שנוצרו תקופה ארוכה קודם לכן.
מעשיות קצרות על איסלנדים (Íslendingaþættir) - נושאיהן דומים לאלה של הסאגות, אולם הן לרוב משולבות בתוך סאגות מלכים. עצם הקיום שלהם כסוגה ספרותית ימי-ביניימית נתונה לוויכוח.
סאגות עכשוויות (או "בנות-זמנן", Samtíðarsögur) - סאגות המתייחסות לתקופת הזמן שבה נוצרו. עלילתן מתרחשת במאות ה-12 וה-13 באיסלנד, והן נכתבו זמן קצר לאחר קרות האירועים. בגלל קרבתן לאירועים מידת האמינות ההיסטורית שלהם התקבלה כמובנת מאליה, אבל בעשורים האחרונים תפישה זאת השתנתה ונוצרה ההבנה שהן יצירות ספרותיות.
סאגות אגדה (Fornaldarsögur) - מערבבות היסטוריה עתיקה עם מיתוס ואגדה, ומטרתן לרתק ולבדר. הן מעלות על נס את הפרק הפגני בעברה של סקנדינביה, כמושא גאווה. סאגת רגנאר לודברוק היא דוגמה מובהקת לסאגה כזו. ההשתייכות של סאגות לקבוצה זאת אינה חד-משמעית, וישנה הרבה חפיפה בין זו לבין סאגות האבירים.
סאגות אבירים (Riddarasögur) - תרגום של סיפורים פסאודו-היסטוריים ושירים על מעללי גבורה, אשר מקורם במערב יבשת אירופה, לצד יצירות מקומיות באותו סגנון.
סאגות הבישופים (Biskupasögur) - מספרות על הבישופים של איסלנד, כשהאחרונה שבהן היא הסאגה על לאורנטיוס מהמאה ה-14.
המונח בשפות הנורדיות המודרניות

לאורך הדורות קיבל המונח "סאגה" משמעות רחבה יותר בשפות הנורדיות. בשוודית ובדנית בנות זמננו המונח בא לתאר יצירת פרוזה לא-ריאלית או אפית. הביטוי Folksaga משמעו סיפור עממי, מעשייה הכתובה שוודית או דנית שמחברה אינו ידוע. המונח השוודי Konstsaga ("סיפור אמנותי") מתאר מעשייה שמחברה ידוע, למשל הנס כריסטיאן אנדרסן או אסטריד לינדגרן, בעוד שבדנית ובנורווגית המונח לחיבור כזה יהיה Eventyr ("הרפתקה"). המילה סאגה אף נמצאת בשימוש בהתייחסות לסיפורי פנטזיה, למשל יצירתו של ג'.ר.ר. טולקין, שר הטבעות, שתורגמה לשוודית בכותרת Sagan om ringen ("הסאגה על הטבעת"), אף שטולקין, אשר ידע מעט שוודית, הביע חוסר שביעות רצון מתרגום זה.
ראו גם

מחזור העולם
סויוז 9

סויוז 9 (ברוסית: Союз 9, "ברית 9") היא חללית סויוז שהמריאה ב־1 ביוני 1970 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן. המטרה הייתה לבצע טיסה ארוכה לאותה תקופה.
צוות

אנדרייאן ניקולאייב
ויטאלי סבסטיאנוב
צוות גיבוי

אנטולי פיליפצ'נקו
גאורגי גרצ'קו
היו צוותי גובי נוספים.
תיאור המקימה

השיגור בוצע ב-1 ביוני 1970 מכן שיגור מס' 1 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז 7K-OK.
מטרת המשימה הייתה לבחון התנהגות הקוסמונאוטים במהלך טיסה ארוכה וזאת לקראת הפעלת תחנות החלל. אורך המשימה היה כ־18 יממות ושבר את השיא לאותה תקופה. רוב הפעילות בזמן הטיסה היה ביצוע בדיקות רפואיות. כמו כן בוצעו צילומי כדור הארץ ובדיקות של מערכות החללית.
הנחיתה בוצע ב-19 ביוני ועברה ללא בעיות. היא נערכה בשטח קזחסטן של היום.
לאחר הנחיתה על כדור הארץ, היה קשה לקוסמונאוטים לחזור לשגרה. במשך 6 יממות הם לא יכלו ללכת באופן עצמאי והיו בהשגחה רפואית. עם הזמן הם השתקמו, אך בוצעה הפקת לקחים לקראת שיגור צוותים נוספים למשימות ארוכות טווח.
נמל התעופה הבין-לאומי חוסה מארטי

נמל התעופה הבין-לאומי חוסה מארטי (בספרדית: Aeropuerto International José Martí) שוכן כ-11 ק"מ מדרום למרכז העיר הוואנה, בירת קובה, בתחומי רובע בויירוס (Boyeros), והוא נמל התעופה העיקרי במדינה. הנמל נקרא על שם חוסה מארטי, מנהיג התנועה לעצמאות קובה הנחשב לגיבור לאומי ולאבי האומה.
הנמל מופעל על ידי "אקאסה" (ECASA, Empresa Cubana de Aeropuertos y Servicios Aeronauticos S.A - החברה הקובנית לשדות תעופה ולשירותים אוויריים בע"מ), והוא משמש כבסיס הפעולה המרכזי של חברות התעופה קובאנה דה אוויאסיון, אָאֶרוֹגָאוְויוֹטָה ואָאֶרוֹקָארִיבֶּאָן. נמל התעופה משרת 25 חברות תעופה, המפעילות קווים ל-60 יעדים ברחבי העולם. 3 חברות התעופה הקובניות מפעילות קווים ל-16 יעדים בקובה עצמה.
בשדה התעופה ארבעה טרמינלים ומסוף מטען - טרמינל 1 משרת את טיסות הפנים; טרמינל 2 משרת קווי שכר וקווים סדירים למיאמי ולניו יורק; טרמינל 3 משרת את רוב התנועה האווירית בשדה, וטרמינל 5 משרת את חברת אארוקאריבאן. בשדה מסלול בודד באורך של 4,000 מטר (06/24).
מראה הצד האווירי של טרמינל 1 המשמש לטיסות פנים
השדה נחנך באופן רשמי ב-24 בפברואר 1930, שנה לאחר שהקמתו אושרה, והוא החליף את שדה התעופה הקודם של העיר (שדה התעופה קולומביה). ב-1943 הוקם מגדל הפיקוח בשדה אשר היה גם הראשון שהוקם במדינה כולה. ב-15 באפריל 1961 ויומיים לפני הפלישה הכושלת למפרץ החזירים הופצץ השדה על ידי מטוסים אמריקאים, ועם הטלת האמברגו האמריקאי על המדינה בהמשך השנה, חדלו חברות אמריקאיות לטוס להוואנה.
רק בשנות ה-90 אישרה ארצות הברית את הפעלתן של טיסות שכר מיוחדות בין מיאמי לקובה, ואלה שירתו אזרחים קובניים שהתגוררו בארצות הברית ואשר היו להם קרובי משפחה בקובה. כיום מפעילות קונטיננטל איירליינס, אמריקן איירליינס וחברת השכר סקיי קינג קווים בין הוואנה לבין ומיאמי, ובסוף שנת 2006 החלה האחרונה להפעיל קו תעופה גם לנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי בניו יורק.
ב-1998 נחנך בשדה טרמינל 3 אשר נבנה בסיוע קנדי. הטרמינל החליף את טרמינל 1 הישן שיוחד מאותה עת לטיסות פנים. בטרמינל זה מותקנים שמונה גשרי עלייה למטוסים והוא הטרמינל החדיש והמודרני בשדה התעופה. ארבע שנים לאחר מכן, בשנת 2002, נחנך בשדה טרמינל מטען חדש.
ניפאטס דיגיטליס

| ניפאטס דיגיטליס |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: ספוגיים
מחלקה:: ספוגנים
סדרה:: Haplosclerida
משפחה:: Niphatidae
סוג:: Niphates
מין:: ניפאטס דיגיטליס
שם מדעי
 Niphates digitalis
שמות נוספים
 ספוג אגרטל ורוד

ניפאטס דיגיטליס (שם מדעי: Niphates digitalis; מכונה גם: ספוג אגרטל ורוד) הוא מין של ספוג, שתואר לראשונה בידי החוקר הצרפתי ז'אן-בטיסט דה לאמארק בשנת 1814.
ספוג זה חי באוקיינוס האטלנטי שלחופי אמריקה הצפונית, בפלורידה שבדרום ארצות הברית והאיים הקריביים, כולל איי בהאמה והאנטילים ההולנדיים. הוא מגיע לאורך 30 עד 50 סנטימטרים וצורתו היא כצורת צינור, מאוורר או אגרטל. למרות כינויו, צבעו של מין זה הוא לא רק ורוד אלא גם כחול, אפור ולבנדר. הספוג ניזון מפיטופלנקטון וחיידקים.
תרכובות המופקות מספוג זה נחקרו במטרה לבדוק את האפשרות להשתמש בהן בטיפול נגד סרטן הערמונית.
הערות שוליים

↑  World Porifera Database - Species - Niphates digitalis (Lamarck, 1814), www.marinespecies.org
↑  Meimetis LG, Williams DE, Mawji NR, Banuelos CA, Lal AA, Park JJ, Tien AH, Fernandez JG, de Voogd NJ, Sadar MD, Andersen RJ (2012). "Niphatenones, glycerol ethers from the sponge Niphates digitalis block androgen receptor transcriptional activity in prostate cancer cells: structure elucidation, synthesis, and biological activity". J Med Chem. 55 (1): 503–14. doi:10.1021/jm2014056. PMID 22148427.
ערך זה הוא קצרמרבנושא בעלי חיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תצלום מלמעלה של ניפאטס דיגיטליס, בתוכו שוחים דגים קברנוניים.
ניקולה ספלדין

| --- | --- |

 לידה:  3 בינואר 1969 (בת 55) סנדרלנד, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  materials engineering 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 מוסדות:  אוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה  המכון הטכנולוגי של ציריך 
 תלמידי דוקטורט:  Sinéad Griffin 
 פרסים והוקרה:  פרס קורבר האירופאי למדע (2015)  IUPAP Magnetism Award and Néel Medal (2021)  מקס רסלר (2012)  פרס ג'יימס מק'גרודי לחומרים חדשים (2010)  פרס לוריאל-אונסק״ו לנשים במדע (2017)  עמית החברה המלכותית (2017)  פרס מרסל בנואה (2019)  עמיתה באגודה האמריקאית לקידום המדע  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית  Rössler Award 
 
ניקולה אן ספלדין (באנגלית: Nicola Ann Spaldin; נולדה ב-3 בינואר 1969) היא חוקרת בריטית-אמריקאית, פרופסור בתחום החומרים במחלקה לתורת החומרים של המכון הטכנולוגי השווייצרי-פדרלי של ציריך. במחקריה גילתה ספלדין את החומרים המולטי-פרויקים, חומרים המכילים תכונות של יותר מאחד מהחומרים הפרויקים (חומרים פרומגנטים, פרואלקטריים ופרואלסטיים. כיום ההגדרה מתייחסת בעיקר לחומרים מולטי-פרויקים אלקטרומגנטיים, חומרים המכילים תכונות של חומרים פרומגנטיים ופרואלקטריים). על גילוייה זכתה בפרס רוסלר מהמכון הטכנולוגי בציריך ב-2012, בפרס קורבר האירופאי למדע ב-2015 ובפרס לוריאל-אונסק"ו לנשים במדע ב-2017.
קורות חיים

ספלדין נולדה וגדלה בעיר סנדרלנד, בריטניה. הוריה ניהלו מרכז טיולים, דבר שהשפיע ותרם רבות לעניין שגילתה במחקר וגילויים חדשים בסביבה. מהילדות ועד היום היא מטפסת הרים וגולשת סקי. ספלדין מספרת שתחביבים אלה עוזרים לה לנקות את הראש מהלימודים ולהתפעל מהעולם. בנוסף, תחביבים אלה עזרו לה לבחור את מקצוע מדעי הטבע לתואר ראשון באוניברסיטת קיימברידג', שאותו סיימה ב-1991.
את הדוקטורט שלה בכימיה סיימה ספלדין באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה, ארצות הברית, ב-1996. היא חקרה מוליכים למחצה וחומרים מגנטיים ברמת האטום והמולקולה. כשנשאלה ספלדין על המעבר שעשתה בין מדעי הטבע לכימיה אמרה: ״זה לא היה ממש שינוי; עברתי מקצה הפיזיקה של הכימיה במצב מוצק לסוף של החומרים הכימיים של הפיזיקה״.
בין השנים 1996–1997 שימשה כחוקרת, במסגרת הפוסט דוקטורט, במחלקה לפיזיקה יישומית בקבוצת המחקר של קארין רייב (Karin Rabe) באוניברסיטת ייל. בסוף שנות ה-90, כשספלדין הייתה בפוסט דוקטורט בקבוצת המחקר של קארין רייב, היא שוחחה עם חבר מעבדה, שאמר: "חבל שאין פרואלקטריות מגנטית" (חומרים מולטי-פרויקים אלקטרומגנטיים, הם חומרים המכילים תכונות של חומרים פרומגנטיים ופרואלקטריים). לאחר מכן, ספלדין החלה לחקור את השאלה אם אכן יש פרואלקטריות מגנטית, כשעברה לאוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה בשל מחקר זה.
בין השנים 1997–2002 שימשה כפרופסור עוזר, בין השנים 2002–2006 כפרופסור חבר, ובין השנים 2006–2010 כפרופסור מן המניין באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה. ב-2011 עברה למכון הטכנולוגי של ציריך, בו היא מכהנת כפרופסור מן המניין עד היום. כיום, ספלדין מרצה ומנהלת תוכנית הלימודים במחלקה שלה, במכון הטכנולוגי של ציריך. בנוסף, היא פועלת לשיתופי פעולה לפיתוחים שונים בתחום החומרים המולטי-פרויקים (ההגדרה הנוכחית היא לחומרים מולטי-פרויקים אלקטרומגנטיים, חומרים המכילים תכונות של חומרים פרומגנטיים ופרואלקטריים), וממשיכה לפתח חומרים חדשים וטכנולוגיות חדשות בתחום החומרים המולטי פרויקים.
מחקר וקריירה

כבר בשנת 2000 ספלדין אבחנה, שלמרות קיומם של חומרים פרומגנטיים רבים (חומרים ההופכים למגנטיים כשהוא שרויים בשדה מגנטי חיצוני ונשארים מגנטיים כשהם יוצאים מהשדה) וחומרים פרואלקטריים (חומרים גבישיים שבהם קיטוב חשמלי ספונטני, שניתן להפוך אותם על ידי שדה חשמלי חיצוני) רבים, קיימים רק מעט חומרים מולטי-פרויקים אלקטרומגנטיים (חומרים שהם גם פרו מגנטיים וגם פרואלקטריים). על עובדה זו ספלדין פרסמה מאמר באותה שנה. ב-2003 הצטרפה ספלדין לקבוצת חוקרים, במסגרתה הם מצאו את פרו האלקטריות המגנטית של חומר בשם ביסמוט פריט, חומר שספלדין חוקרת עד היום.
את גילוי זה ספלדין מתארת בתור הפריצה הגדולה הראשונה שלה. זו הייתה תחילת דרכה בחקר הפונקציונליות של חומרים מולטי-פרויקים אלקטרומגנטיים. ספלדין זיהתה מאז מגוון של חומרים מולטי פרויקים. במסגרת קבוצת המחקר בה הייתה שותפה, גילו המדענים, שבחומרים הנוטים ליצור תגובות מגנטיות, סידור האלקטרונים שונה מאלה שבחומרים הנוטים ליצור תגובות חשמליות. הם הצליחו להוכיח שחומרים שהם פרו מגנטיים ופרו אלקטריים יכולים להתקיים יחדיו, ואף יצרו אותם. הם קראו לחומרים אלה מולטי-פרויקים.
משמעות הגילוי של ספלדין היא שחומרים אלה הם בעלי פונקציונליות רבה. החומרים המולטי-פרויקים שומרים על קוטביות לאורך זמן וניתן לשנות את השדה המגנטי והחשמלי שלהם, וכך את המתח שלהם. כך, ניתן לייצר מוליכי על בטמפרטורת החדר והם מאפשרים לייצר שבבים במכשירים אלקטרוניים (ללא קשר לתפקידם) מאותו החומר, דבר שעשוי לייעל מכשירים ולהפוך אותם למהירים יותר וחסכוניים יותר באנרגיה. בנוסף, גילוי זה יכול לגרום לפיתוח של יחידות זיכרון זעירות, ושל מכשירי מדידה רפואיים מדויקים במיוחד.
ספלדין חוקרת גם תחמוצות המכילות מתכות מעבר, בעלות קשרים כימיים חזקים, בהן התנהגות של אלקטרון אחד משפיעה על ההתנהגות שאר האלקטרונים. קשרים אלה גורמים לרוב לחוסר יציבות של החומר, תכונה שעוזרת ביצירת תגובות הגורמות לשינוי של שדות חשמליים או מגנטיים ושל המתח ביניהם. במחקרים אלה מנסה ספלדין ליצור מוליך על (מוליכים שההתנגדות שלהם שואפת לאפס, דבר הגורם לזרם חשמלי לעבור במתכת בזמן מהיר מאוד, ובלתי ניתן לתפישה, וכיום הם מתקיימים רק בטמפרטורה מאוד נמוכה מתחת לאפס) בטמפרטורת החדר, מתוך מטרה ליצור טכנולוגיות חדשות - קלות יותר, יעילות יותר, חסכוניות יותר, ומהירות הרבה יותר- מרכיבים אלקטרוניים העשויים מסיליקון (המשמשים כיום בעיקר לצורך העברת מידע ועיבודו).
כיום, ישנו שימוש בסיליקון ומוליכים אחרים להעברת מידע, ושימוש בחומרים מגנטיים לשמירת מידע, בעזרת הספרות 0 ו-1, הנוצרים באמצעות היפוך הכיוון של הדיפול המגנטי שלהם, זוג מטענים מגנטיים מנוגדים צמודים, והיחידה הבסיסית של שדה מגנטי. היווצרות של שדות מגנטיים לאחסון המידע דורש רכיבים מגושמים ואנרגיה רבה. עם זאת, קטעי הנתונים המגנטיים יציבים, קטנים וניתנים לגישה בקלות. בחומר מולטי-פרויקי, בו חל שימוש בשדות חשמליים במקום בשדות מגנטיים, יש את היתרונות של חומרים מגנטיים, עם יתרונות של חומר יעיל, קטן, הצורך אנרגיה בכמות מזערית.
המחקר של ספלדין יאפשר יצירת מוליכי על בטמפרטורת החדר, רכיבים אלקטרוניים מחומר אחד רב תכונתי, ובכך יצירת טכנולוגיות רבות חדשות בעלי יכולת חישוב גדולה ומהירה במיוחד. בנוסף, החלק שספלדין שואפת אליו, הוא יצירת מוליך על בטמפרטורת החדר, דבר שיאפשר למכשירים במהירויות גבוהות במיוחד, לחיסכון אנרגיה גדול מאוד, ובכך טמון עיקר הגילוי שלה. עדיין נותר להבין את התהליך של שינוי כיוון הדיפול מספיק טוב כדי לבצע את התהליך בשדות קטנים מאוד. בנוסף, צריך לוודא שהחומרים החדשים נפוצים בכדור הארץ, ידידותיים לסביבה, זולים וקלים לייצור.
פרסומים

לאורך שנות המחקר, פרסמה ספלדין מאמרים רבים על תכונות חומרים אלה והמאפיינים שלהם. לדוגמה, ב-2019 פרסמה מאמר, שמוכיח שבתנועה של חומר קוטבי, בסוף האזור בו מתקיימת הרב-תכונתיות, קיים שדה מגנטי דינאמי.
פרסים והוקרה

ספלדין חברה באגודה האמריקאית לפיזיקה מ-2008, חברה באגודה לחוקרי חומרים מ-2011, וחברה באגודת Royal Society משנת 2017. ב-2010 זכתה ספלדין בפרס ג'יימס מקרדי על חומרים חדשים, וב-2012 זכתה בפרס רוסלר של המכון הטכנולוגי של ציריך. בנוסף, ספלדין זכתה ב-2015 בפרס קורבר האירופאי למדע. ב-2017 זכתה בפרס אונסק״ו ולוריאל לנשים במדע, על גילוייה של החומרים המולטי-פרויקים. ב-2019 הצטרפה לסגל הכותבים של כתב העת המדעי למחקרים גופניים, בו היא משמשת מנהלת המחקר הראשית. כמו כן, בשנה זו, זכתה ספלדין בפרס מרסל בנואה, על מחקריה החדשניים בתחום החומרים המולטי-פרויקים.
ראו גם

מוליכות על
מוליכות-על בטמפרטורות גבוהות
הערות שוליים

↑  Nicola Spaldin, THE ROYAL SOCIETY
1 2  Nicola Spaldin, Physics Central
1 2 3  Spaldin, Nicola, Prof. Dr., ETH zürich
1 2 3  Nicola Spaldin, Multiferroics and me, Science, ‏16.6.2015
↑  Events-About Nicola, Durham University
↑  Nicola A. Hill, Why Are There so Few Magnetic Ferroelectrics?, The Journal of PHYSICAL CHEMISTRY
↑  J. Wang1, J. B. Neaton, H. Zheng1, V. Nagarajan, S. B. Ogale, B. Liu, D. Viehland4, V. Vaithyanathan, D. G. Schlom, U. V. Waghmare6, N. A. Spaldin, K. M. Rabe, M. Wuttig, R. Ramesh,, Epitaxial BiFeO3 Multiferroic Thin Film Heterostructures, Science
↑  Nicola Spaldin awarded Swiss Science Prize Marcel Benoist, ETH zürich, ‏05.09.2019
↑  Nicola Spaldin, BREAKING THE WALL TO THE NEXT MATERIAL AGE — HOW MATERIALS SCIENCE HERALDS A NEW CLASS OF TECHNOLOGIES, FALLING WALLS (ארכיון)
1 2 3  Nicola Spaldin, Falling Walls: New Materials for a New Age, SCIENTIFIC AMERICAN, ‏01.11.2018
↑  Dominik M. Juraschek, Quintin N. Meier, Morgan Trassin, Susan E. Trolier-McKinstry, Christian L. Degen, and Nicola A. Spaldin, Dynamical Magnetic Field Accompanying the Motion of Ferroelectric Domain Walls, American Physical Society
↑  Nicola Spaldin Selected as Lead Editor of Physical Review Research, APS physics
↑  Nicola Spaldin awarded Swiss Science Prize Marcel Benoist, myScience, ‏05.09.2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007459039105171  BIBSYS: 3045586  BnF: cb14500667h (data)  GND: 173683991  ISNI: 0000 0001 1467 9489  LCCN: n2002012317  NKC: vut2013793213  NTA: 395981182  ORCID: 0000-0003-0709-9499  ResearcherID: A-1017-2010  SUDOC: 073676535  VIAF: 12536450   WorldCat (עם VIAF): 12536450
נוסח וינה
לקריאה נוספת

מיכאל מאיר, בין מסורת לקדמה - תולדות תנועת הרפורמה ביהדות, מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל.
הערות שוליים

↑  מאיר, Response, עמ' 147-148.
↑  Michael Meyer, Response to Modernity: A History of the Reform Movement in Judaism, Wayne State University Press (1995, עמ' 151.
↑  מיכאל סילבר. שורשי הפילוג ביהדות הונגריה: תמורות תרבותיות וחברתיות מימי יוסף השני ועד ערב מהפכת 1848. האוניברסיטה העברית, 1985. עמ' 46-48.
↑  מיכאל מאיר, בין מסורת לקדמה - תולדות תנועת הרפורמה ביהדות, מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, עמ' 180.
↑  מנחת קנאות, עמ' 378.
↑  מנחת קנאות, עמ' 380.
↑  בין מסורת לקדמה, עמ' 177.
↑  בין מסורת לקדמה, עמ' 222.
↑  Marsha L. Rozenblit, The Struggle over Religious Reform in Nineteenth-Century Vienna, AJS Review Vol. 14, No. 2 (Autumn, 1989).
↑  רוזנבליט, עמ' 181.
↑  בין מסורת לקדמה, עמ' 223.
נעול (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  ג'ון פלין 
 הופק בידי:  לורנס גורדון, צ'ארלס גורדון 
 תסריט:  ג'ב סטיוארט 
 עריכה:  דון ברוצ'ו 
 שחקנים ראשיים:  סילבסטר סטאלון טום סייזמור לארי רומנו William Allen Young Jordan Lund Sonny Landham Darlanne Fluegel פרנק מק'ריי דונלד סאת'רלנד ג'ון אמוס דני טרחו 
 מוזיקה:  ביל קונטי 
 צילום:  דונלד תורין 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Gordon Company, Carolco Pictures 
 חברה מפיצה:  InterCom, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  11 בינואר 1990 
 משך הקרנה:  115 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מתח, סרט פעולה, סרט דרמה, סרט כלא 
 הכנסות באתר מוג'ו:   lockup
 דף הסרט ב־IMDb
 
נעול  (באנגלית: Lock Up) הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 1989 בבימויו של ג'ון פלין. מככבים בו סילבסטר סטאלון, דונלד סאת'רלנד, טום סייזמור וג'ון עמוס. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-4 באוגוסט 1989.
תקציר העלילה

סילבסטר סטאלון מגלם אסיר המרצה את זמנו בכלא. אולם 6 חודשים לפני שחרורו המיוחל, אויב מן העבר מנהל אגף שמור בכלא, רוצה למנוע את שחרורו בכל מחיר. הוא מעבירו לאגף השמור והופך את חייו לסיוט.
הערות שוליים

↑  https://theactionelite.com/lock-up-1989-review/
ערך זה הוא קצרמרבנושא סרטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סויוז 8

סויוז 8 (ברוסית: Союз 8, "ברית 8") היא חללית סויוז שהמריאה ב־13 באוקטובר 1969 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן. המטרה הייתה להתחבר לחללית סויוז 7 שלא הושגה. בתקשורת הסובייטית דוחח על יישום מלא של התוכנית, אך צוותי קרקע וקוסמונאוטים הפיקו לקחים מהאירוע.
צוות

ולדימיר שטאלוב - מפקד
אלכסיי יליסייב - טייס
צוות גיבוי

אנדרייאן ניקולאייב - מפקד
ויטאלי סבסטיאנוב - טייס
תיאור המשימה

השיגור בוצע ב-13 באוקטובר 1969 מכן שיגור מס' 31 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז 7K-OK.
בסמוך לשיגור החללית שוגרו חלליות נוספות סויוז 6 וסויוז 7.
החיבור היה אמור להתבצע ב-14 באוקטובר, כאשר חללית סויוז 6 הייתה צריכה להיות ממוקמת במרחק של 50 מ' ולצלם את האירוע. חלליות סויוז 7 ו-"סויוז 8" היו צריכים להתקרב ולבצע חיבור אוטומטי. אמנם מערכת אוטומטית "איגלה" כשלה. לאחר התייעצות במרכז בקרה הוחלט שניתן לבצע חיבור ידני במידה מרחק בין החלליות יהיה פחות מ-1 קילומטר. לאחר 2 ניסיונות שכשלו הוחלט להמשיך בניסיונות ב-15 באוקטובר.
ב-15 באוקטובר התמרון החל כאשר מרחק בין החלליות היה כ-40 ק"מ. לאחר תמרונים שנמשכו מספר שעות הם התקרבו למרחק של 1.5 ק"מ. התברר שכמות הדלק במדחפי החלליות הולכת ואוזלת וסוכם להפסיק את הניסיונות לחיבור.
ב-16 באוקטובר הוחלט לבצע תמרון נוסף. החלליות התקרבו למרחק של כ-1.2 ק"מ אך זה לא איפשר להתחיל בהליך חיבור ידני.
ב-18 באוקטובר החל הליך ירידה מהמסלול. נחיתה עברה ללא בעיות.
נוסוואי

נוסוואי (בהונגרית: Noszvaj) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
הכפר ממוקם 10 ק"מ מהעיר אגר.
האזור היה מיושב לסירוגין מהמאה ה-13 והוזכר לראשונה בכתבים משנת 1248.
יהודי נוסוואי

יהודים חיו בנוסוואי במאה ה-18 ובמאה ה-19. בשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 20 |  |
| 1880 | 14 | 1,381 |
| 1910 | 16 |  |
| 1920 | 13 |  |
| 1930 | 15 |  |
| 1941 | 19 | 1,811 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  תיעוד יהודי נוסוואי שנרצחו בשואה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז הווש |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | אגר  |  |
| ערים |  בלפאטפלווה •  פיזשאבון •  ג'נג'ש •  ג'נג'שפטה •  הטוון •  הווש •  קישקרה •  לרינצי •  פטרוואשארה •  ורפלט |  |
| כפרים | אפץ •דורמאנד •אצ'ד • אנדורנקטאליה • באטור • דמיין • אגרבקטה • אגרבוץ' • אגרצ'הי • אגרסלוק • אגרסולאט • פלדברה • פלשטארקאן • הוושרניוש • קרצ'נד • מקלאר • נג'טאליה • נוסוואי • נובאי • אושטורוש • סרוושקה • סוץ' • אבשאר • אטקאר • אדאץ' • דטק • דומוסלו • ג'נג'שהלאס • ג'נג'שאורוסי • ג'נג'שוימוש • ג'נג'שטריאן • הלמאיוגרה • קראצ'ונד • קישנאנה • לודש • מרקז • נג'פיגד • נג'רדה • פאלושוורשמרט • וץ' • וישונטה • ויסנק • מאטראסנטאימרה • אטאן • בוצונאד • ארדטלק • ארק • הוושווזקן • קמלה • פיי • טרנבוד • טרנמרה • טרנארש • טרנסנטמיקלוש • טרנז'דאן • טנק • טיסנאנה • זראנק • בולדוג • צ'אן • הרד • הורט • קרקהרסט • נג'קקנייש • פטפיבאניה • רוז'סנטמארטון • סיצ'י • זג'ווסאנטו • בלטון • בקלצה • ביקסנטמארטון • נג'ווישניו • סילוואשווארד • אלדברה • בשנייטלק • אגרפרמוש • קאל • קאפולנה • קומפולט • מזסמרה • מזטארקאן • נגיוט • פורוסלו • שרוד • סיהלום • טופלו • אוילרינצפלווה • בודון • ביקסק • ביקסנטארז'בט • ארדקוושד • פדמש• אישטנמזיה • איוואד • קישפיזש • מאטרבלה • מאטרדרצ'קה • פראד • פראדששוואר • רצ'ק • שירוק • סאילה • סנטדומונקוש • טרנללס • טרפש • וארסו |  |
| יישובים בנפת אגר |
| --- | --- | --- |
| יישובים | אגר • אנדורנקטאליה • באטור • דמיין • אגרבקטה • אגרבוץ' • אגרצ'הי • אגרסלוק • אגרסולאט • פלדברה • פלשטארקאן • הוושרניוש • קרצ'נד • מקלאר • נג'טאליה • נוסוואי • נובאי • אושטורוש • סרוושקה • סוץ' • טרנסנטמאריה • ורפלט |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 240942190   WorldCat (עם VIAF): 240942190
ניפדיפין

| --- | --- |

 
 שם IUPAC
 3,5-dimethyl 2,6-dimethyl-4-(2-nitrophenyl)-1,4-dihydropyridine-3,5-dicarboxylate
 שמות מסחריים בישראל
 נפדילונג, אוסמו-אדלט, פרסולט
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C=17
 מסה מולרית:  346.335 g/mol
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמינות ביולוגית:  45-56%
 מטבוליזם:  גסטרואינטסטינלי, כבדי
 זמן מחצית חיים:  שעתיים
 הפרשה:  כליות : >50% מרה:  5-15%
 בטיחות
 מעמד חוקי:  תרופת מרשם. בישראל כלולה בסל הבריאות
 מזהים
 קוד ATC:  C08CA05 
 מספר CAS:  21829-25-4
 PubChem:  4485
 ChemSpider:  4330
 
ניפדיפין (בלועזית: Nifedipine) היא תרופה מסוג חוסמי תעלות סידן מסוג דהידרופרידינים. היא משמשת לטיפול באנגינה פקטוריס, לחץ דם גבוה, תופעת ריינו, ולידה מוקדמת. נפידיפין היא טיפול בחירה עבור אנגינה על שם פרינצמטאל.
תופעות לוואי נפוצות כוללות סחרחורת, כאב ראש, תחושת עייפות, נפיחות ברגליים, שיעול וקוצר נשימה. תופעות לוואי חמורות עשויות לכלול תת לחץ דם ואי-ספיקת לב.
נפידיפין התגלה בשנת 1969 ואושר לשימוש בארצות הברית בשנת 1981. התרופה נמצאת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי.
הערות שוליים

↑  "Nifedipine". The American Society of Health-System Pharmacists. נבדק ב-19 דצמ' 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Corey, E.J. (2013). Drug discovery practices, processes, and perspectives. Hoboken, N.J.: John Wiley & Sons. p. 172. ISBN 9781118354469.
ערך זה הוא קצרמרבנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
סויוז MS-06

סויוז MS-06 (ברוסית:Союз МС-06) היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-12 בספטמבר 2017 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-28 בפברואר 2018. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה צוות שהתווסף למשלחת מס' 53 לתחנת החלל הבין-לאומית.
סמל המשימה פותח על בסיס סמל שהוגש בתחרות פתוחה בה השתתפו 150 אמנים.
הצוות

רוסיה אלכסנדר מיסורקין - מפקד
ארצות הברית מארק ואנדה היי - מהנדס טיסה
איטליה ג'וזף אקבה - מהנדס טיסה
הצוות > צוות גיבוי

רוסיה אנטון שקאפלרוב - מפקד
ארצות הברית סקוט טינגל - מהנדס טיסה
ארצות הברית שנון ווקר - מהנדס טיסה
תיאור המשימה

חללית "סויוז MS-06" שוגרה ב-13 בספטמבר 2017 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה. השיגור בוצע באחריות רוסקוסמוס בעזרת משגר מדגם "סויוז FG". החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה.
החללית התחברה למודול "פואיסק" של תחנת החלל הבין-לאומית באותו יום כעבור כ-6 שעות ללא בעיות. באותה עת בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 53 בפיקוד רנדולף ברזניק.
צוות החללית הצטרף למשלחת שגדלה ל-6 אנשי צוות.
"סויוז MS-06" נשארה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום.
ב-28 בפברואר 2018 החללית התנתקה מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ עם אותו צוות שהיה בהמראה. הנחיתה עברה ללא בעיות.
עם ניתוק החללית מתחנת החלל החלה לפעול משלחת מס' 54 לתחנת החלל הבין-לאומית.
סויוז MS-01

סויוז MS-01 (ברוסית:Союз МС-01) היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-7 ביולי 2016 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-30 באוקטובר 2016. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה איש צוות שהתווסף למשלחת מס' 48 לתחנת החלל הבין-לאומית.
זו הייתה הטיסה הראשונה של חללית "סויוז" מדגם "MS". בדגם זה הותקנה מערכת ניווט ובקרה חדשה, הוגדלה יכולת של פאנל סולארי ובוצעו שינויים טכניים נוספים.