מורטימר ג'. אדלר
ביוגרפיה

אדלר היה יליד העיר ניו יורק ובנם של זוג צורפים יהודים אורתודוקסים. לאחר שנשר מהלימודים בבית הספר בגיל 14, פנה אדלר לעבוד כנער-שליחויות במערכת העיתון "ניו-יורק סאן". ברצותו להיות עיתונאי, הוא הצטרף לשיעורי כתיבה בלילות ובהם נחשף לכתביהם של אישים שבבוא הזמן הוא כינה "גיבורים": אריסטו, תומאס אקווינס, ג'ון לוק, ג'ון סטיוארט מיל ורבים אחרים. הוא המשיך ללמוד פילוסופיה באוניברסיטת קולומביה. הגם שכשל במשימתו לעמוד בדרישות לימודי הפיזיקה לשם קבלת תואר בוגר אוניברסיטה, הוא נשאר לשהות באוניברסיטה ולבסוף זכה במשרת הוראה ובתואר "דוקטור לפילוסופיה".
בשנת 1930 קיבל אדלר משרת הוראה בפקולטה לפילוסופיה באוניברסיטת שיקגו, שם פגש בנשיא האוניברסיטה, רוברט האצ'ינס, ויחד הם יסדו את תוכנית "הספרים המופלאים של העולם המערבי". ב-1952 הוא הקים את המכון למחקר פילוסופי והתמנה לעמוד בראשו. זמן רב הוא כיהן כיושב ראש מועצת העורכים של האנציקלופדיה בריטניקה, ובתפקידו זה השפיע רבות על המדיניות הקשורה במהדורתה החמש עשרה. הוא הנהיג את הצעת ה"פאידיאה" (Paideia), מה שהוביל לייסוד תוכנית הפאידיאה, תוכנית לימודים לבית הספר העממי שהתמקדה בקריאה מודרכת ובדיון בחיבורים מורכבים (על פי רמת הגיל). בצוותא עם מקס וייסמן, הוא יסד את "המרכז ללימודי הרעיונות המופלאים".
זמן רב שאף אדלר להנגיש את הפילוסופיה להמונים, וכמה מכתביו (כמו "כיצד לקרוא ספר") הפכו ללהיטים בחנויות הספרים. פעמים רבות הוא נעזר בכתיבתו ובהגותו בחברו משכבר הימים מלימודיו באוניברסיטת קולומביה, ארתור רובין. במילותיו שלו:
בניגוד לרבים מבני זמני, מעולם לא כתבתי ספרים כדי שעמיתיי הפרופסורים יקראום. אין לי עניין בקהל האקדמי בכלל. אני מתעניין בג'ו דואקס. הציבור הכללי יכול לקרוא כל ספר שאני כותב - והוא עושה כן.
אדלר העביר תקופה ממושכת בחייו בניסיון לגבש את עמדתו בנושאי התאולוגיה. הוא החשיב את עצמו לפאגאן כשכתב את "כיצד לחשוב על אלוהים?" בשנת 1980. בכרך מספר 51 של יומן ה-Mars Hill Audio (2001), קן מאיירס כלל את הראיון שערך עם אדלר בשנת 1980, לאחר צאת "כיצד לחשוב על אלוהים?" לאור. מאיירס מעלה זכרונות, "במהלך הראיון, שאלתיו למה הוא מעולם לא אימץ את האמונה הנוצרית בעצמו. הוא הסביר שבעוד שהוא הושפע עמוקות על ידי מספר הוגי-דעות נוצרים במהלך חייו, ... היו מכשולים מוסריים - לא אינטלקטואליים - להמרתו. הוא לא הרחיב את הדיבור מעבר לכך."
מאיירס טוען לבסוף שאדלר "נכנע לחסדי גן עדן" ו-"ביצע וידוי של אמונה שלאחריו הוטבל לנצרות" כמה שנים בלבד לאחר אותו הראיון. בהציעו תובנות באשר להמרת הדת של אדלר, מאיירס מצטט את אדלר מכתבה משנת 1990 שהתפרסמה בכתב-העת "Christianity": "הסיבה העיקרית לבחירתי בנצרות הייתה שהמסתורין היה בלתי-נתפש. מה טעם היה בהתגלות אילו יכולנו להבינה בעצמנו? אילו היא הייתה מובנת לגמרי, אז זו פשוט הייתה פילוסופיה אחרת." בשנת 2000, אדלר הפך לקתולי. יש המחשיבים אותו לפילוסוף קתולי בשל פעילותו ארוכת השנים בתנועה הנאו-תומיסטית, הגם שלא היה קתולי רוב חייו.
בראיון משנת 1980, מאיירס שאל את אדלר איזה ספר יחיד היה לוקח איתו לאי בודד, ובתגובה זכה לרשימת בת אחד-עשר ספרים:
תולדות המלחמה הפלופונזית מאת תוקידידס
5 או 6 מהדיאלוגים של אפלטון
האתיקה והפוליטיקה של אריסטו
וידויים פרי עטו של אוגוסטינוס
חיי אישים של פלוטרכוס
מסות של מישל דה מונטן
מסעות גוליבר
המסכת השנייה על הממשל המדיני של ג'ון לוק
מלחמה ושלום לטולסטוי
בקיץ שנת 1981, אדלר העביר סמינר במכון אספן שבקולורדו בהתבסס על ספרו "שישה רעיונות מופלאים". הסמינר הוסרט על ידי PBS והפך לסדרת טלוויזיה פופולרית בהפקת ביל מויירס שנה אחר כך.
אדלר היה דמות שנויה במחלוקת בקרב חוגים מסוימים שראו בהתמקדותו בקלאסיקות משום אירוצנטריות ודוגמטיות, אפשר שגם על שום סגנונו הישיר והגלוי. בנוסף, אדלר תמך ברעיון של ממשלה עולמית.