stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זבולן (פולין)
יהודי זבולן

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מאמצע המאה ה-16. מאמצע המאה ה-18 גדל היישוב היהודי בעיירה, והתקיימה במקום קהילה מאורגנת. במאה ה-19 הקים רבי שמואל אליהו טאוב שושלת חסידית בעיירה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, גירשו הרוסים מהעיירה את תושביה היהודים, ואלו שבו אליה לאחר שהגרמנים והאוסטרים תפסו אותה. בין מלחמות העולם התגברה בעיירה הפעילות הציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל, ונמנו בה כ-3,800 יהודים, כמחצית מתושביה.
ב-8 בספטמבר 1939 נכנסו לעיירה הגרמנים, והטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן תשלום סכום כופר גבוה וגיוס לעבודות כפייה. בד בבד, רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אשר בפברואר 1942 הפך לסגור. בשתי אקציות שנערכו בגטו באוגוסט 1942 נלקחו כ-500 יהודים למחנה בסקרז'יסקו-קמיינה, תוך רצח של יהודים בעת ההעברה. בתקופה זו הובאו לגטו שבעיירה אלפי יהודים מיישובי הסביבה, בהם יאנובייץ, ידלניה, פיונקי, גרבטקה-לטניסקו, גנייבושוב וקזנוב, ומספר יושביו הגיע למספר בין 6,000 ל-8,000 איש.
ב-29 בספטמבר 1942 נערכה בגטו אקציית חיסול, בה שולחו יהודיו למחנה ההשמדה טרבלינקה, תוך רצח חולים, קשישים ומסתתרים במקום. כ-200 יהודים שהושארו בגטו לסידור רכוש המגורשים נרצחו כעבור זמן מה.
הערות שוליים

↑  יולנטה קריימר, זבולן, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 354–356), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
↑  זבולן (Zwoleń), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555349105171  GND: 4506170-1  MusicBrainz: e53588e3-f6e2-4290-9078-0efc1560f806  VIAF: 5207152503055910800004   WorldCat (עם VIAF): 5207152503055910800004 
בית הכנסת בזבולן, אשר נשרף בתקופת השואה, בצילום מראשית המאה ה-20
ויליאם דני

ויליאם דו האמל דני (באנגלית: William duHamel Denney;‏ 31 במרץ 1873 –  21 בנובמבר 1953) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מדלאוור, איש המפלגה הרפובליקנית, שלחם במלחמת העולם הראשונה וכיהן כחבר בית הנבחרים של דלאוור בשנים 1905–1907, וכמושל דלאוור ה-56 בשנים 1921–1925.
ראשית חייו

ויליאם דני נולד ליד דובר שבדלאוור, כבנם של ויליאם ואנה דו האמל דני. ב-1917 הוא נשא לאישה את אליס גודווין, ולשנים נולדו שתי בנות. דני למד בווסלי קולג' שבדובר.
לדני הייתה קריירה מקצועית בתחם הביטוח, וב-1908 הוא היה לסוכן הכללי של חברת הביטוח הרטפורד, ושותף בסוכנות הביטוח של ו. צ'ארלס בוייר בדובר. במלחמת העולם הראשונה הוא עזב את עבודתו והתגייס לצבא ארצות הברית, בו הוא התקדם עד לדרגת לוטננט ראשון. שלוש פעמים הוא קיבל כבר פקודה לצאת לצרפת, אך בסופו של דבר הפקודות בוטלו והוא לא הגיע לחזית.
מושל דלאוור

דני כיהן תקופת כהונה אחת בבית הנבחרים של דלאוור בשנם 1905–1907, ונבחר כיושב ראש הבית. לאחר מכן ועד 1913 הוא שימש כמזכיר אישי לסנאטור מדלאוור הארי א. ריצ'רדסון. ב-1920 נבחר דני כמושל דלאוור לאחר שהביס את מועמד המפלגה הדמוקרטית אנדרו ג'. לינץ', עורך דין מהעיר ג'ורג'טאון. הוא כיהן כמושל מ-18 בינואר 1921 ועד 20 בינואר 1925.
מושב האספה הכללית של דלאוור ב-1921 עמד בסימן חידוש המאבק על החינוך הציבורי. במושב הקודם, החקיקה החדשנית מרחיקת הלכת שנודעה כ"חוק בתי הספר של 1919", נכנסה לתוקף. חוק זה הוביל לשינויים משמעותיים בחינוך הציבורי בדלאוור באמצעות מתן סמכויות למפקח מדינתי שייקבע אמות מידה, איחוד בתי ספר נפתיים קטנים למחוזות חינוך, הנהגת שנת לימודים של 180 ימים, ומתן סמכות למועצות החינוך המחוזיות להקצות מימון באמצעות מס רכוש מחוזי. הוויכוח על החוק היה סוער אז, והוא עבר רק בקושי. מתנגדי החוק שקלו לבטלו לחלוטין במהלך המושב של 1921, אך על ידי מאמצים רבים, עלה בידי התומכים להשיג פשרה ולחוקק את חוק בתי הספר של 1921. החוק צמצם את אמות המידה, כולל את שנת הלימודים של 180 הימים, אך חשוב מכך, המימון הועבר מהמחוזות אל המדינה באמצעות מס ההכנסה. כדי להסדיר את המימון, הוחלפו מועצות החינוך המחוזיות במועצת חינוך מדינתית ויצירת תפקיד נציב מס החינוך. כל המאמץ הזה היה משימה אישית שלקח על עצמו פייר ס. דו פונט. הוא בלט בקרב אלו שקידמו באופן נמרץ את העברת החוק, לא רק באספה הכללית, אלא בנפות ובאספות הקטנות ברחבי המדינה. הייתה זו תרומות האישית בהיקף של 5 מיליון דולר, שניתנה במשך עשרים שנה, שהגשימה חלק ניכר מאוד מבניית המבנים המתאימים כדי שיענו על אמות המידה שנקבעו.
דני היה במרכזה של מחלוקת בנוגע לסדרה של מינויים שנודעו בכינוי "העסקה המלוכלכת" (the Dirty Deal). ב-1921 עמדה להסתיים תקופת כהונתו של נשיא בית המשפט לדיני היושר, צ'ארלס מ. קרטיס. דני יכול היה בקלות להאריך את כהונתו, אך תחת זאת בחר למנות את ג'וזאיה א. וולקוט. וולקוט נחשב למי שהיה מעוניין במשרה, אך לכך נוסף היתרון של היותו סנאטור מטעם המפלגה הדמוקרטית, שמינויו כנשיא בית המשפט תיצור הזדמנות עבור דני למנות סנאטור רפובליקני במקומו. מצב זה יצר שבועות של המולה, כאשר לשכת עורכי הדין של דלאוור דרשה להאריך את כהונתו של קרטיס, ווולקוט מצידו אמר שהוא יסרב לקבל את המינוי. דני התעקש, וולקוט מונה כשופט והתפטר מכהונתו בסנאט. לאחר מכן זרק דני פצצה כאשר מינה את ידידו ומנהיג המפלגה רפובליקנית, ט. קולמן דו פונט, לאייש את המושב שהתפנה בסנאט. העיתונות זעמה, והייתה משוכנעת שדו פונט, אחד מעשירי דלאוור, קנה את המשרה לעצמו. בסופו של דבר נענש דו פונט כאשר הובס בבחירות לסנאט של 1922, אך וולקוט שירת בבית המשפט בקריירה ממושכת ומכובדת.
שנותיו האחרונות

לאחר תום כהונתו כמושל, שימש דני כמזכיר המדינה בפועל של דלאוור ב-1931, כנציב כלי הרכב הממונעים של דלאוור ב-1940, וכספרן המדינה בשנים 1941–1948. הוא גם היה חבר הוועדה המדינתית של המפלגה הרפובליקנית בשנים 1920–1953, ושימש כיושב הראש שלה בשנים 1926–1928. בשנים 1922 ו-1928 הוא שימש כיושב הראש של הוועידות המדינתיות של המפלגה, ובשנים 1908, 1924 ו-1928 כנציג לוועידה הארצית של הרפובליקנים.
ויליאם דני נפטר בעיירה אלסמר שבדלאוור ב-21 בנובמבר 1953. הוא נטמן בבית הקברות של כנסיית המשיח האפיסקופלית שבדובר.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 238-239.
זונדה (הזנה)

זונדה
זונדה (על פי האקדמיה ללשון העברית:  מַחְדֵּר; נקרא גם: מחדר אפי-קיבתי או צינור הזנה נזוגסטרי, באנגלית: Nasogastric tube), היא צינורית המוחדרת דרך אחד מנחירי האף, עוברת דרך הושט לתוך הקיבה. הזונדה משמשת לצורך הזנה או מתן תרופות לחולים שאין ביכולתם להזין את עצמם דרך הפה. צורת ההזנה הזו מכונה הזנה אנטרלית.
כיוון שצינור ההזנה בשיטה זו עובר דרך האף והושט, הדבר עשוי לגרום לאי-נוחות גדולה, תחושת בחילה ואף לפציעה. משכך שיטה זו מועדפת למשך הזנה קצר (לרוב לא יותר מעשרה ימים רצופים למניעת תלות זונדה) אצל מטופלים בעלי הפרעות בליעה זמניות (לדוגמה מטופלים שעברו שבץ מוחי או בעקבות ניתוח בפנים, בחלל הפה או במערכת העיכול). במידה ויש צורך בהמשך הזנה אנטרלית יש לשקול הזנה בגסטרוסטום (פיום קיבה).
אופן החדרת הזונדה

החדרת הזונדה מבוצעת על ידי רופא או איש צוות סיעודי. הזונדה מוחלפת אחת לשבועיים.
מושיבים את המטופל בזווית של 45 מעלות. מחדירים את הזונדה דרך אחד הנחיריים. יש לוודא כי הזונדה הוחדרה לקיבה. במקרה שהמטופל משתעל או מראה סימני חנק (במטופל בהכרה ניתן לבדוק את יכולת הדיבור), יש לחשוד שהזונדה הוחדרה לריאות.
אופן החדרת הזונדה > אימות מיקום הזונדה

ניתן לבצע צילום חזה לאחר החדרת הזונדה.
הזרקת אוויר לזונדה והאזנה לאיתור רעשי ביעבוע (אם יש ביעבוע, הזונדה בקיבה).
שאיבת נוזל מהזונדה ובדיקת רמת חומציות (תוכן הקיבה חומצי).
הטבלת קצה הזונדה בכוס מים במידה ונוצרות בועות, יש לחשוד שהזונדה בריאות.
סיבוכים

החדרת הזונדה היא פעולה שאינה נעימה למטופל, לעיתים נגרמת פציעה של רקמת האף והושט. נוכחות הזונדה בנחיריים דרך הוושט מגדילה את הסיכון להיווצרות פצעי לחץ. בנוסף קיים סיכון מוגבר לחשיפה לזיהומים בדרכי הנשימה. בעיה נוספת היא העניין האסתטי, המשמעותי במיוחד בקרב החולים הצלולים בדעתם.
הערות שוליים

↑  מחדר באתר האקדמיה ללשון העברית
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
צילום חזה למטופל עם טובוס וזונדה (הזונדה מסומנת בחץ הפונה כלפי מטה)
חיל האוויר הישראלי הווירטואלי

חיל האוויר הישראלי הווירטואלי (viaf) הוא אתר אינטרנט המשמש כפלטפורמה המאפשרת לכל שחקן (טייסת) לפעול כמנגנון כמעט עצמאי בגיוס אנשיו, הכשרתם, הסמכתם וקיום אימונים. באתר נפתחו טייסות מקבילות לטייסות חיל האוויר הישראלי. הטייסים של חיל האוויר הווירטואלי מוכשרים בטווח זמן של חצי שנה ורק לאחר מכן הם מאושרים לטוס מבצעית בסימולטורים.
לקריאה נוספת

רק בן 16, וכבר מפקד חיל-האוויר, באתר חיל האוויר הרשמי
אילן יצחייק, עלו ברשת, באתר ynet, 8 ביוני 2003
לוחמה בשטח הזוי, מעריב לנוער מדור און ליין
חיל אוויר וירטואלי, בכוננות מסביב לשעון, עיתון במחנה
ז'וליו סזאר

ערך זה עוסק בכדורגלן עבר בעמדת השוער. אם התכוונתם לכדורגלן בעמדת החלוץ, ראו .
ז'וליו סזאר סוארז דה אספינדולה (בפורטוגזית: Júlio César Soares de Espíndola; נולד ב-3 בספטמבר 1979), הידוע בשם ז'וליו סזאר, הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת השוער.
קריירת מועדונים

סזאר נולד בעיר בדרום מזרח ברזיל, ושיחק עבור קבוצה מקומית 6 שנים. הוא התחיל לשחק כדורגל אולמות בפרוורי ריו דה ז'ניירו, שם בילה את רוב ילדותו. הוא נלקח על ידי אינטר מילאנו ומיידית הושאל לקייבו ורונה בעונת 2004/2005 עקב העובדה שבאינטר התמלא המקום לשחקנים לא אירופאיים. בששת חודשיו עם קייבו, ז'וליו סזאר לא שיחק אפילו פעם אחת.
באוגוסט 2005, הוא הצטרף לאינטר לאחר חתימה על הסכם לשלוש שנים. הוא החליף את פרנצ'סקו טולדו כשוער ראשון לסדרת משחקי ידידות בקיץ. הוא הרשים במשחקים האלו ולכן פתח גם בתחילת הליגה. למרות זאת, ירידה בכושר ורמזים על הארכת החוזה הובילו לספסולו, אך הוא במהרה השיב את מקומו כשוער הראשון לקראת סיום העונה. סזאר היה חלק חשוב מעונת 2009-10 שבה אינטר זכתה בטרבל : בליגת האלופות, בליגה האיטלקית ובגביע האיטלקי. בזכות ביצועיו בליגת האלופות באותה עונה הוא זכה בתואר שוער השנה של אופ"א מה שביסס את מעמדו כאחד השוערים הטובים בעולם באותה תקופה.
בסיום עונת 2011/2012 עזב סזאר את אינטר לאחר שבע עונות שאיתה זכה חמש פעמים בליגה האיטלקית,3 פעמים בגביע האיטלקי ובליגת האלופות.
ב-29 באוגוסט 2012 חתם על חוזה לארבע שנים בקווינס פארק ריינג'רס מהפרמייר ליג. באותה עונה ירד סזאר עם הקבוצה לליגת המשנה האנגלית.
ב-7 בפברואר 2014 סזאר אישר שחתם על השאלה לקבוצת ה-MLS טורונטו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי טורונטו במשחק חוץ נגד סיאטל סאונדרס ב-15 במרץ 2014, המשחק הסתיים בניצחון 2-1 משני שערים של שחקן הרכש החדש ג'רמיין דפו.
ב-19 באוגוסט 2014 סזאר חתם בבנפיקה ליסבון הפורטוגזית לשנתיים. ב-28 בנובמבר 2017 סזאר שוחרר מבנפיקה ליסבון. ב-2018 חזר למועדון בו התחיל את הקריירה, פלמנגו. בקדנציה השנייה שלו בקבוצה הופיע במשחק אחד.
נבחרת

ז'וליו סזאר שיחק 87 פעמים עבור נבחרת ברזיל, איתה זכה בקופה אמריקה 2004. הוא נקרא למונדיאל 2006 בגרמניה כשוער שלישי, אך לא זכה לדקות משחק. שימש כשוערה הראשון של הנבחרת במונדיאל 2010 ובמונדיאל 2014. סזאר אף היה שותף לתבוסה 7-1 לנבחרת גרמניה, במהלך מונדיאל 2014 שהתקיים בברזיל שאחריו פרש מהנבחרת.
חייו האישיים

הוא נשוי לדוגמנית-שחקנית הברזילאית סוזאנה ורנר (אנ'), ולהם שני ילדים.
זופיקלון

| --- | --- |

 שם IUPAC
 (RS)-6-(5-chloropyridin-2-yl)-7-oxo-6,7-dihydro-5H-pyrrolo[3,4-b]pyrazin-5-yl 4-methylpiperazine-1-carboxylate
 שמות מסחריים בישראל
 אימובאן נוקטורנו נוקטורנו LS
 נתונים כימיים
 מסה מולרית:  388.808
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמינות ביולוגית:  75%-80%
 זמן מחצית חיים:  5 - 9 שעות
 הפרשה:  בעיקר בשתן
 בטיחות
 מעמד חוקי:  תרופת מרשם
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון C (אוסטרליה), קטגוריית סיכון C 
 סיכון לתלות:  מתון
 דרכי מתן:  אוראלי
 מזהים
 קוד ATC:  N05CF01 
 מספר CAS:  43200-80-2
 PubChem:  5735
 ChemSpider:  5533
 
זופיקלון (Zopiclone) היא תרופת הרגעה המשמשת בעיקר לטיפול באינסומניה. התרופה משווקת בישראל תחת השמות אימובאן ונוקטורנו.
שימושים רפואיים

לזופיקלון השפעה מרדימה חזקה, ולכן הוא משווק כתרופת שינה. התרופה גורמת לטשטוש ודיכוי של מערכת העצבים המרכזית, ובכך יוצרת תחושת נמנום ורגיעה הנמשכת מספר שעות. התרופה משמשת בעיקר לטיפול בנדודי שינה ולעיתים רחוקות יותר לטיפול בהפרעות חרדה שונות. לאחר שימוש ממושך עשויה להתפתח סבילות לתרופה אשר מחייבת העלאת מינון להשגת האפקט המרגיע המבוקש. הפסקת השימוש באופן פתאומי או בלתי-מבוקר עלולה להוביל לתסמיני גמילה חריפים, ולכן לא מומלץ להפסיק ליטול את התרופה ללא היוועצות ברופא.
הערות שוליים

↑  זופיקלון באתר infomed
ערך זה הוא קצרמרבנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
זונדרסהאוזן

| --- | --- |
סמל זונדרסהאוזןסמל זונדרסהאוזן
מראה העיר זונדרסהאוזן
מראה העיר זונדרסהאוזן
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 מדינה פדרלית:  תורינגיה תורינגיה
 מחוז:  קיפהויזרקרייס
 ראש העיר:  יואכים קרייר
 שטח:  114.36 קמ"ר
 גובה:  208 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  21,317 (31 בדצמבר 2022)
  ‑ צפיפות:  190 נפש לקמ"ר (2012)
 קואורדינטות:  51°22′N 10°52′E﻿ / ﻿51.367°N 10.867°E﻿ / 51.367; 10.867
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.sondershausen.de/de
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גרמניה מוגדלת) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניזונדרסהאוזן(למפת גרמניה רגילה) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניזונדרסהאוזן(למפת תורינגיה רגילה) ארפורט ינה גרה ויימאר נורדהאוזן אייזנך זול אלטנבורג מילהאוזן סקסוניה אנהלט  סקסוניה בוואריה הסן סקסוניה התחתונה  צ'כיהזונדרסהאוזן(למפת תורינגיה מוגדלת) ארפורט ינה גרה ויימאר נורדהאוזן אייזנך זול אלטנבורג מילהאוזן סקסוניה אנהלט  סקסוניה בוואריה הסן סקסוניה התחתונה  צ'כיהזונדרסהאוזן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בית הכנסת בזונדרסהאוזן כפי שצולם בסביבות 1900
זונדרסהאוזן (בגרמנית: Sondershausen) היא עיר ורשות מקומית במדינת תורינגיה אשר בגרמניה, בירת מחוז  קיפהויזרקרייס. העיר שוכנת 50 קילומטרים צפונית לבירת תורינגיה ארפורט.
היסטוריה

במהלך המאה ה-8 הוקם כפר במקום על ידי שבטים פרנקים וקיים אזכור לגביו בכתובים החל מ-1125. במהלך המאה ה-14 התפתח הכפר לכדי עיר ובה כ-400 בתי אב. זונדרסהאוזן הייתה מרכז שלטוני של רוזנות אשר נשלטה על ידי בית האצולה שוורצבורג. במהלך המאה ה-16 עברה העיר תנופת בינוי במסגרתה נבנה ארמון לשליט. במהלך מלחמת שלושים השנים נכבשה זונדרסהאוזן בידי צבא ממלכת שוודיה וב-1621 נפגעה קשות משרפה שפרצה בה. ב-1697 קיבל האזור מעמד של נסיכות אשר כונתה נסיכות שוורצבורג-זונדרסהאוזן ובירתה הייתה זונדרסהאוזן. הנסיכות התקיימה באופן רשמי עד 1918.
במהלך מלחמת שבע השנים הייתה עיר זירת לחימה ולאחריה עברה תקופת שיקום ובינוי מחדש, אך בראשית המאה ה-19, במהלך המלחמות הנפוליאוניות נפגעה שוב ונגרמו בה נזקי רכוש כבדים. לאחר איחוד גרמניה הראשון, נכללה זונדרסהאוזן בשטחי הקיסרות הגרמנית. לאחר מלחמת העולם השנייה נכללה העיר בשטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה ובהמשך עברה לחזקת גרמניה המזרחית. לאחר איחוד גרמניה השני הועברה העיר לחזקת גרמניה.
הקהילה היהודית

בזונדרסהאוזן התקיימה קהילה יהודית לפחות משלהי המאה ה-13. בחלק המערבי של העיר העתיקה נתגלו שרידי מקווה שתוארכו לסביבות 1300. באמצע המאה ה-14 התחוללה באירופה המגפה השחורה, ובזונדרסהאוזן תועדו מספר אירועים אנטישמיים ושיאם פוגרום שנערך ביהודי העיר ובמהלכו נרצחו או גורשו כל יהודי העיר.
עדות לחידוש הקהילה היהודית בעיר קיימת משלהי המאה ה-17. ב-1699 הוקם במקום בית עלמין יהודי. ב-1826 הוקם בית כנסת לקהילה, וב-1871 נמנו בה 149 נפשות.
לאחר עליית הנאצים לשלטון התגברו הרדיפות האנטישמיות. ב-1933 התגוררו בזונדרסהאוזן 67 יהודים, ומרביתם היגרו מגרמניה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. במהלך ליל הבדולח חולל בית הכנסת ונגרם לו נזק כבד, אך הוא לא הועלה באש משום שהיה ממוקם באזור צפוף ובו מבני עץ רבים. במהלך מלחמת העולם השנייה חרב בית הכנסת בהפצצת בעלות הברית. בית העלמין, ובו כ-180 קברים, שרד את המלחמה. 19 היהודים שהתגוררו בעיר עם פרוץ המלחמה נשלחו כולם למחנות ההשמדה.
הערות שוליים

↑  הקהילה היהודית בזונדרסהאוזן, באתר .alemannia-judaica (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531176705171  BnF: cb124884402 (data)  GND: 4055548-3  LCCN: n94080231  MusicBrainz: 10eb52ac-b58a-440d-8c63-3309abdf5a04  NKC: ge134497  VIAF: 135025340   WorldCat (עם VIAF): 135025340
ויה ארטמנה

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  21 באוגוסט 1929 Kaive, Tukums County, לטביה 
 פטירה:  11 באוקטובר 2008 (בגיל 79) Strenči, לטביה 
 מקום קבורה:  Pokrov Cemetery 
 שם לידה:  Alīda Vija Artmane 
 מדינה:  ברית המועצות, לטביה 
 תקופת הפעילות:  1950–2003 (כ־53 שנים) 
 בן או בת זוג:  Artūrs Dimiters (1953–1986) 
 צאצאים:  Kaspars Dimiters, Kristiana Dimitere 
 פרסים והוקרה:  עיטור לנין (1979)  Meritorious Artist of the Latvian SSR (1956)  עיטור הידידות (רוסיה) (1999)  האמנית העממית של ברית המועצות (1969)  מסדר שלושת הכוכבים, דרגה רביעית (2007)  עיטור אות הכבוד (1956)  בפסקה זו 3 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 פרופיל ב-IMDb
 
ויה ארטמנה (בלטבית: Vija Artmane; ‏21 באוגוסט 1929 – 11 באוקטובר 2008) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע לטבית. היא זכתה במספר פרסים ובשנת 1969 קיבלה את תואר אמן העם.
חייה

ויה ארטמנה נולדה בכפר כמה עשרות ק"מ מריגה למשפחת איכרים. אמה שלה הייתה פולניה ואביה גרמני שנפטר מספר חודשים לפני שויה נולדה. החל מגיל עשר הילדה החלה לעבוד בעבודות מזדמנות. לאחר מלחמת העולם השנייה היא נסע לריגה ובשנת 1946 החלה ללמוד בבית הספר למשחק. בשנת 1949 לאחר סיומה ארטמנה התקבלה לסגל אחד התיאטראות של ריגה שפעל בשפה הלטבית. בתיאטרון זה היא שיחקה עד לשנת 1998, כאשר עברה לתיאטרון אחר.
ארטמנה הופיעה לראשונה בסרט קולנוע בשנת 1956. היא קיבלה הכרה בברית המועצות לאחר השתתפותה סרטים שזכו להצלחה כלל-ארצית ובמיוחד לאחר השתתפותה בסרט שצולם בליטא "אף אחר לא רצה למות" לצד דונאטס בניוניס. אחד התפקידים המפורסמים שלה היה בסרט על פי ספרו של סומרסט מוהם בשנת 1978. בכול הסרטים בשפה הרוסית היא דובבה על ידי שחקניות רוסיות.
ויה ארטמנה הייתה מאוד פופולרית ברחבי ברית המועצות, קיבלה עיטורים סובייטים ולכן בתודעה הציבורית הלטבית היא הייתה מזוהה עם הממסד הסובייטי. היא גם כיהנה במספר תפקידים ציבוריים שהיו קשורים עם הממסד. לאחר שלטביה זכתה לעצמאות מברית המועצות על השחקנית נמתחה ביקורת על חלקה בממסד הסובייטי והקומוניסטי. ארטמנה הפסיקה את השתתפותה בסרטים רוסים והתרכזה במשחק בתיאטרון. בשנת 2007 לארטמנה הוענק העיטור הגבוה של לטביה.
בשנים האחרונות ארטמנה הייתה חולה והתגוררה בבית פרטי בכפר כ-40 ק"מ מריגה. זמן קצר לפני מותה היא עברה לנצרות אורתודוקסית. היא נפטרה בשנת 2008 ונטמנה בריגה.
ויא ארטמנה הייתה נשואה לשחקן ששיחק לצידה בתיאטרון ולזוג היו בן ובת.
חיל האוויר הלבן

| --- | --- |

רונדל חיל האוויר הקיסרי
 פרטים
 מדינה:  רוסיה המדינה הרוסית
 שיוך:   הצבא הלבן
 סוג:  חיל אוויר
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1918–1922 (כ־4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת האזרחים ברוסיה
חיל האוויר הלבן (Белая авиация) היו כוחות האוויר של הצבא הרוסי של התנועה הלבנה בשנים 1918—1922.
החיל הגן על המרחב האווירי של המדינה הרוסית במלחמת האזרחים בשנים 1918-1922 וכללו טייסות, אוגדות, יחידות אוויריות וצוידו במטוסים שהוטסו על ידי קציני חיל האוויר הרוסי הקיסרי, עד להבסתם בידי חיל האוויר האדום ופירוק החיל בשנת 1922, עם הקמת ברית המועצות.
ראו גם

הצי הלבן
הערות שוליים

↑  "АВИАЦИЯ БЕЛЫХ АРМИЙ РОССИИ В ГОДЫ ГРАЖДАНСКОЙ ВОЙНЫ И ПОСЛЕВОЕННЫЕ ГОДЫ / Авиация и космонавтика 2000 03". www.k2x2.info.
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ויניפג הדובה

| --- | --- |

הארי קולבורן וויני, 1914
 לידה:  1914 אונטריו, קנדה 
 מוות:  12 במאי 1934 (בגיל 20 בערך) גן החיות של לונדון, הממלכה המאוחדת 
 כינויים:  Winnie 
 מין:  דוב שחור אמריקני 
 זוויג:  נקבה 
 תקופת הפעילות:  ? – 12 במאי 1934 
 
ויניפג או בקיצור ויני (Winnipeg או Winnie) היה שמה של דובה שחורה אמריקנית אשר הוחזקה בגן החיות של לונדון החל משנת 1915 ועד מותה בשנת 1934. הדובה זכתה לפופולריות רבה והיוותה השראה לספרו של א. א. מילן - "פו הדב" (שבמקור נקרא: "ויני הפו").
קורות חיים

ויניפג נרכשה בהיותה גורה בעלות של 20 דולרים מהצייד אשר ירה באימה, בפונדק בווייט ריוור (White River) שבפרובינציית אונטריו על ידי סגן הארי קולבורן. קולבורן שרת באותה עת בגדוד הפרשים פורט גארי (The Fort Garry Horse regiment) הקנדי, שהיה בדרכו לחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה.
קולבורן קרא לדובה "ויניפג" או בקיצור "ויני" על שם עיר מגוריו - ויניפג בירת פרובינציית מניטובה שבקנדה.
הדובה הפכה לקמע הפלוגתי והוברחה לממלכה המאוחדת עם יתר הציוד של הגדוד.
כאשר הגדוד יצא להילחם על אדמת צרפת, השאיר קולבורן את הדובה בגן החיות של לונדון. כוונתו של קולבורן הייתה שבתום המלחמה תילקח הדובה לגן החיות בפארק אסיניבויין, ויניפג, אולם לאחר שהמלחמה הסתיימה החליט להשאירה בגן החיות של לונדון בו זכתה לפופולריות רבה בקרב הילדים בשל עדינותה.
בין הילדים שאהבו לשחק עימה היה כריסטופר רובין מילן, בנו של א. א. מילן. כריסטופר רובין קרא על שמה לדוב הצעצוע שלו "ויני" - ולימים כתב מילן על דוב זה את ספרו "ויני הפו" (Winnie-the-Pooh - שתורגם לעברית כ"פו הדב").
בשנת 2004 הופק סרט על קורות חייה של הדובה בשם "דובה ושמה ויני" (A Bear Named Winnie) בכיכובו של מייקל פאסבנדר בתפקיד קולבורן.
לזכרה הוצב פסל שלה בפארק אסיניבויין, ויניפג.
ויניפג עם קולבורן
ויניפג משחקת עם קולבורן
ויניפג משחקת עם חייל קנדי
ראו גם

וויטק
חולות סמר

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  שטח חולות נודדים
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  29°48′N 35°02′E﻿ / ﻿29.8°N 35.04°E﻿ / 29.8; 35.04
  (למפת דרום הנגב מוגדלת) חולות סמר(למפת דרום הנגב רגילה) חולות סמר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חולות סמר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חולות סמר
 
חולות סמר
ישימונית תמנע
מברישימון הערבה
חולות סָמָר הם שטח המכוסה בחולות נודדים הנמצא מדרום למלחת יטבתה שבערבה, כ-2 ק"מ צפונית-מזרחית לקיבוץ אליפז. הדיונות הן האחרונות שנותרו בדרום הערבה והן ייחודיות במגוון הביולוגי והצומח הנדיר שבמקום. במשך השנים השטח עבר כרייה מסיבית והסבה לגידולים חקלאיים; בעשור האחרון מתנהל מאבק מתמשך למניעת חציבת חול בשטח הנותר.
תכונות

מקור החול בחולות סמר כנראה מאזור תמנע, והוא נוצר ככל הנראה מבליה של אבני חול נוּבּיות שנסחפו על ידי נחל נחושתן. החולות עשויים גרגירי קוורץ בעלי חללי אוויר גדולים המאפשרים לכידה של מי גשמים ולחות ומכאן ייחודיותו של המקום במגוון הגדול של הצומח והחי. באזור נתגלו מספר מינים נדירים ואנדמים, ביניהם מין העכביש הגדול ביותר שהתגלה במזרח התיכון, מברישימון הערבה (Cerbalus aravaensis), גרביל דרומי וישימונית תמנע – כולם בסכנת הכחדה. בעבר השתרעו החולות על כ-15 קמ"ר היום בעקבות כרייה והסבה לגידולים חקלאיים נותרו 2.3 קמ"ר בלבד. גוש חולות גדול נוסף, ימת החול של גרופית, נמצא מצפון למלחת יטבתה, אך הוא נמצא כמעט כולו בתחומה של ירדן והמגוון הביולוגי בו שונה.
הצמח השולט בשמורה הוא עציון פרסי.
כרייה

המאבק על החולות החל בשנת 1998 כשכמה תושבים מקיבוץ סמר קשרו את עצמם לכלים כבדים שעסקו בגנבת חול מחוץ לשטח החוקי שהוקצה למטרה זאת באזור. הבעיה בגנבת החול היא שהיא מסירה את החלק העליון של הדיונה המכילה את שכבת החיים הכוללת בעלי חיים וצמחים המקיימים מערכת אקולוגית.
במהלך שנות ה-90 הכינו רשויות התכנון תוכנית לכריית חול ממספר אזורים בחולות סמר, לצורך חומרי בנייה לעיר אילת. התוכנית נתקבלה בשנת 1997 ואושרה סופית בינואר 1999. על פי התוכנית הותר לכרות חול מאזור חולות סמר במשך שבע שנים. במהלך שבע השנים, נעשתה כרייה של חול בחלק מהמגרשים שהוגדרו בתוכנית. לקראת תום תחולת התוכנית הופקדה תוכנית נוספת שאושרה בינואר 2007, והסדירה כרייה לשבע שנים נוספות. במאי 2008 פרסם מינהל מקרקעי ישראל מכרז לכריית חול על פי התוכנית. בשלב זה פנתה אגודת אדם טבע ודין לבית המשפט בבקשה לעצור את הכרייה, אולם הבקשה נדחתה בגלל שיהוי. ערעור על ההחלטה נדחה בינואר 2011. ביוני 2011 בעקבות מחאה משותפת של תושבי האזור בהובלת עמותת סבב"ע -סביבה בריאה בערבה נדחו עבודות הכריה שתוכננו.לקראת סוף שנת 2011 הצטרפה רשות הטבע והגנים למאבק נגד הכרייה בחולות סמר. בצפון החולות אושרה כבר שנים קודם לכן שמורת טבע בשטח של כ-1,275 דונם. לפי הצהרת דובר מינהל מקרקעי ישראל בסוף דצמבר 2011, יתווספו לשמורה עוד 200 דונם, אך שאר השטח יעבור כרייה. בתחילת ינואר 2012 נעשתה חבלה בציוד כרייה באזור סמר ועלה חשד שהדבר נעשה על ידי פעילי סביבה שהתנגדו לכרייה.
במאי 2015 הושגה הסכמה של מינהל מקרקעי ישראל להפסקת הכרייה בחולות סמר לאחר שהושגה הסכמה בין רשות הטבע והגנים לבין הקבלן, ומשנמצא שכמות הכרייה באזור קטנה ואינה נצרכת כדי לספק חומר גלם לבנייה באזור. בשנת 2017 נעשו מהלכים להוספת 643 דונם שקודם יועדו לכרייה לשמורת הטבע. ההכרזה הותנתה בכך שבעתיד לא תהיה התנגדות לפיתוח החקלאות באזורים הסמוכים לשמורה. כן הבהירה מערכת הביטחון כי תיתכן הקמת מכשול גבול בשמורה.