stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פלה קוטי
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
פלה קוטי נולד באבאוקוטה שבמדינת אוגון בקצה הדרום מערבי של הרפובליקה של ניגריה. משפחתו של פלה הייתה משפחה בת המעמד הבינוני. אימו, פונימילאיו רנסום-קוטי, הייתה פעילה פמיניסטית וחברה בתנועה האנטי-קולוניאלית בניגריה שהתנגדה לשלטונם של הבריטים במדינה. אביו, הכומר ישראל אולודוטון רנסום קוטי, היה כומר פרוטסטנטי ומנהל בית ספר שהיה אף לנשיא הראשון של איגוד המורים הניגרי. שני אחיו של קוטי, בקו רנסום קוטי ואוליקויה רנסום קוטי, היו רופאים מוכרים בניגריה. בנוסף, פלה היה בן דודו של וולה סויינקה הסופר והמשורר הניגרי, והאפריקאי הראשון שזכה לפרס נובל לספרות.
בשנת 1958 נשלח פלה ללונדון ללמוד רפואה כמו שני אחיו לפניו אולם משיכתו העזה למוזיקה הביאה אותו לפרוש מהלימודים ולעבור ללימודי מוזיקה בטריניטי קולג'. בזמן לימודיו הקים פלה את הלהקה Koola Lobitos, שניגנה ג'אז והיילייף, סגנון מוזיקלי מערב-אפריקאי ייחודי המסתמך על כלי נשיפה וגיטרות מרובות ככלים מובילים.
ב-1960, נשא פלה את רמילקון "רמי" טיילור לאשתו הראשונה, ואיתה נולדו לו שלושה ילדים: פמי (שלאחר מכן המשיך את דרכו של אביו כמוזיקאי), יני וסולה. ב-1963 פלה חזר לניגריה, הקים מחדש את Koola Lobitos ועבר הכשרה כשדרן רדיו ברשות השידור הממלכתית הניגרית. למשך זמן קצר ניגן פלה עם וויקטור אוליה ולהקתו, ה-All Stars.
ב-1967 נסע פלה לגאנה כדי לחשוב על כיוון מוזיקלי חדש ושם לראשונה קרא להמצאתו אפרוביט. כסגנון, אפרוביט מאופיין בדגמי קריאה-תגובה אפריקאים מסורתיים (כמו למשל במוזיקת בלוז ומזמורים אפריקאיים, בגיטרות קצב מונמכות ברקע, בדומיננטיות של כלי נשיפה ותופים שונים ובדגמי קצב מורכבים. הסגנון מערב מוזיקת יורובה אתנית (יורובה היא הקבוצה האתנית הדומיננטית בניגריה), ג'אז, פאנק, היילייף ושירה המשלבת מזמורים ניגרים.
ב-1969, פלה יצא עם להקתו לארצות הברית לאחר שזכה להצלחה והכרה ממוזיקאים רבים בעולם. מסעו של פלה לארצות הברית הביא למהפך בתפיסותיו הפוליטיות. שם, לראשונה גילה פלה את תנועת הכוח לשחורים (Black Power) דרך סנדרה סמית', פעילה בתנועת הפנתרים השחורים, שהשפיעה עמוקות על המוזיקה של פלה ודעותיו הפוליטיות. סמית' אף שינתה את שם להקתו של פלה לניגריה 70'. בהיותו בארצות הברית הקליט פלה בלוס אנג'לס חומרים רבים שהפכו מאוחר יותר לתקליטו The 69' Los Angeles Sessions. פלה ולהקתו חזרו לניגריה לאחר שאחד המפיקים שעבדו עימם הלשין עליהם לרשויות ההגירה מאחר שהופיעו ועבדו ללא אישור מתאים.
בשנת 1975 פשטו הרשויות בניגריה על המתחם של קוטי, עצרו אותו והשליכו אותו לכלא באשמת חטיפה. לפני כן הם אף ניסו לשווא להאשימו בשוד מזוין. כותרות העיתונים בניגריה הכריזו על "המקדש" שלו כאזור סכנה והכפישו את שמו בעלילות שווא ותיאורים מלאי תיעוב השכם והערב. ב-1976 כוחות צבא ומשטרה פשטו על ביתו "זה היה כמו הצגת תיאטרון אחת גדולה. כאלף חיילים צבאו על הבית וקהל של כ-60,000 איש עמד והסתכל" תיאר זאת פלה עצמו בראיון.
פלה קוטי נפטר בשנת 1997 בעקבות סיבוך שנבע ממחלת האיידס בה חלה.
הערות שוליים

↑  ‏He was in a godlike state - כתבה באתר עיתון הגארדיאן.
↑  הביוגרפיה של פלה קוטי באתר www.worldmusiccentral.org.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007578937305171  PLWABN: 9811722230205606  BIBSYS: 22690  BNE: XX1596773  BnF: cb13190854r (data)  CANTIC: a11141554  GND: 123843324  ISNI: 0000 0000 7994 1436  LCCN: n83065529  MusicBrainz: 6514cffa-fbe0-4965-ad88-e998ead8a82a  NDL: 00696666  NKC: xx0040770  NTA: 098860712  RERO: 02-A006038195  SELIBR: 207295  SNAC: w6tm8b0n  SUDOC: 027456250  Trove: 1178560  VIAF: 46902663   WorldCat (עם VIAF): 46902663
פיאג'ו וספה 125-300 GTS סופר

| --- | --- |

Vespa GTS 300 Super
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Vespa GTS 125 Super  Vespa GTS 300 Super
 יצרן:  פיאג'ו
 שנות ייצור:  2009 – הווה (דגם פיאג'ו וספה 125 GTS סופר)  2008 – הווה (דגם פיאג'ו וספה 300 GTS סופר)
 הרכבה:  איטליה איטליה
 סיווג:  קטנוע
 מרכב:  וספה
 אורך:  1,950 מ"מ
 רוחב:  755 מ"מ
 גובה:  730 מ"מ (גובה מושבים 790 מ"מ) (דגם פיאג'ו וספה 300 GTS סופר)
 משקל:  148 ק"ג (ריק) (פיאג'ו וספה 300 GTS סופר)
 בסיס גלגלים:  1,375 מ"מ (דגם פיאג'ו וספה 300 GTS סופר)  1,380 מ"מ (דגם פיאג'ו וספה 125 GTS סופר)
 מפרט טכני
 מנוע:  1 צילינדרים, מנוע מחזור ארבע פעימות, 23.8 כ"ס ב-8,250 סל"ד (דגם פיאג'ו וספה 300 GTS סופר)  1 צילינדרים, מנוע מחזור ארבע פעימות, 12.2 כ"ס ב-8,250 סל"ד (דגם פיאג'ו וספה 125 GTS סופר)
 הילוכים:  תיבת הילוכים רציפה (CVT - Continuously Variable Transmission, תמסורת משתנה רציפה)
 מהירות מרבית:  130 קמ"ש (דגם פיאג'ו וספה 300 GTS סופר)
 צריכת דלק:  40 ק"מ ל-1 ליטר (דגם פיאג'ו וספה 300 GTS סופר)  31.2 ק"מ ל-1 ליטר (דגם פיאג'ו וספה 125 GTS סופר)
פיאג'ו וספה 125–300 GTS סופר (באיטלקית: Piaggio Vespa GTS 125 Super, Piaggio Vespa GTS 300 Super) הן סדרות של קטנועים מתוצרת יצרנית הרכב הדו-גלגלי פיאג'ו, ממשפחת המותג וספה. דגם פיאג'ו וספה 300 GTS סופר מיוצר משנת 2008, דגם פיאג'ו וספה 150 GTS סופר מיוצר משנת 2009 באיטליה.
דגמים

פיאג'ו וספה 125 GTS סופר (קרוי GTS SUPER 125 MY19).
פיאג'ו וספה 300 GTS סופר (קרוי GTS SUPER 300 MY19).
"פיאג'ו וספה 125–300 GTS סופר"

שלדה: מעטפת יריעת פלדה עם חיזוקים מבניים מרותכים.
מנוע קירור מים.
מערכת הצתה - חשמלית.
בלמים: קדמי: 220 מ"מ דיסק / אחורי: דיסק 220 מ"מ (דגם "פיאג'ו וספה 300 GTS סופר").
מצמד - אוטומטי, צנטריפוגה יבשה.
מתלים: מלפנים: זרוע יחידה עם בולם זעזועים הידראולי בתא כפול עם קפיץ קואקסיאלי / אחורי: קפיצי סליל עם טעינה מקדימה מתכווננת ו-2 בולמי זעזועים הידראוליים בעלי אפקט כפול.
קיבולת מכל דלק: 7.0 ליטר (דגם "פיאג'ו וספה 125 GTS סופר"), 8.5 ליטר (דגם "פיאג'ו וספה 300 GTS סופר" שנת 2008), 9.2 ליטר (דגם "פיאג'ו וספה 300 GTS סופר" שנת 2012).
תמונות

דגם "פיאג'ו וספה 300 GTS סופר"
דגם "פיאג'ו וספה 300 GTS סופר"
דגם "פיאג'ו וספה 300 GTS סופר"
דגם "פיאג'ו וספה 300 GTS סופר"
דגם "פיאג'ו וספה 300 GTS סופר"
דגם "פיאג'ו וספה 300 GTS סופר"
דגם "פיאג'ו וספה 300 GTS סופר"
דגם "פיאג'ו וספה 300 GTS סופר"
ראו גם

וספה GTS
וספה 50 ספציאל
הערות שוליים

↑  "פיאג'ו וספה 125–300 GTS סופר" אתר היצרן vespa.com/it_IT
↑  דגם "וספה 125 GTS סופר" vespa.com/en_EN/vespa-models/gts-super/gts-super-125.html
↑  דגם "וספה 300 GTS סופר" web.archive.org/web/20090524011957
↑  "פיאג'ו וספה 300 GTS סופר" - מפרט, שנת 2012 ultimatespecs.com/motorcycles-specs/vespa/vespa-gts-300-2012
פט פארקר

| --- | --- |

המשוררת הלסבית השחורה פט פארקר  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  20 בינואר 1944 יוסטון, טקסס, ארצות הברית
 פטירה:  19 ביוני 1989  (בגיל 45) אוקלנד, קליפורניה, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 לאום:  אפרו-אמריקאים 
 עיסוק:  משוררת, אקטיביסטית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה בסן פרנסיסקו, לוס אנג'לס סיטי קולג' 
 שפות היצירה:  אנגלית
 נושאי כתיבה:  שירה שחורה, פמיניזם, לסביות
 יצירות בולטות:  Womanslaughter, Movement in Black
 
פט פארקר (באנגלית: Pat Parker; ‏ 20 בינואר 1944 - 19 ביוני 1989), משוררת ואקטיביסטית אמריקאית שחורה ולסבית.
ביוגרפיה

פארקר נולדה ב-20 בינואר 1944, בשם פטרישה קוקס (באנגלית: Patricia Cooks). היא גדלה עד גיל 4 בשכונת עוני שחורה ביוסטון אשר בטקסס, ולאחר מכן עברה משפחתה לאזור פרקינסון, שהיה בפריפריית העיר. הם גרו בבית קטן ללא מערכת ביוב באמצע שדה עשבים. אמה, מארי לואיז קוקס, עבדה כעוזרת בית, ואביה, ארנסט נת'ניאל קוקס, חידש צמיגים משומשים לפרנסתו.
בגיל 17, בעידוד אביה שהאמין שהשכלה היא המפתח לחופש, היא עקרה ללוס אנג'לס, שם סיימה תואר ראשון. ב-1962, בגיל 18, היא נישאה למחזאי אד בולינס. במהלך שלוש וחצי שנות הנישואים, עזבה פארקר את בולינס האלים מספר פעמים, אך תמיד חזרה אליו. הזוג נפרד סופית ב-1966.
בריאיון לרדיו ב-1975, הסבירה פארקר שבולינס בעלה היה מכה אותה והיא פחדה שהוא יהרוג אותה. במהלך נישואיהם עבר הזוג לעיר אוקלנד, ולאחר פרידתם פארקר המשיכה בלימודי תואר שני והחלה לעשות אקטיביזם ולכתוב שירה. ב-1966 נישאה שוב, הפעם לסופר רוברט פ. פארקר. לאחר זמן קצר החליטה לעזוב אותו ושנישואים הם "לא הדבר שלה".
ב-1969 פארקר החלה להזדהות כלסבית. היא סיפרה שבגיל ההתבגרות הייתה לה מערכת יחסים רומנטית עם נערה אחרת, אך כשהוריה גילו והענישו אותה, החליטה להתכחש למשיכתה לנשים. פעילותה האקטיביסטית בסוף שנות ה-60 ומערכת יחסים עם אישה גרמו לה לצאת מן הארון.
הקראת שירה פומבית עשתה פארקר לראשונה ב-1963. עד 1968 כבר הייתה משוררת מקובלת בקרב לסביות פמיניסטיות, ונשים שחורות בכלל. נושאי שיריה כללו את מלחמת וייטנאם, זכויות האזרח, גזענות, זכויות נשים ועוד. מה שייחד אותה בתור משוררת היה שהיא לא רק פרסמה את שיריה בכתב, ולא רק הקריאה אותם באירועי חתימה, אלא נתנה בקריאתה מופע, ולכן נחשבה גם למופיעה בימתית. ספרה הראשון, "ילדה של עצמי" (באנגלית: Child of Myself) יצא ב-1972.
קהל קוראיה צמח במשך שנות ה-70 והיא המשיכה לפרסם שירים, מקבצים, והקלטות שזכו לקבלה פופולרית וביקורתית נלהבת. בתוקפה זו, היא פרסמה אנתולוגיות מוקלטות בשיתוף פעולה עם ג'ודי גראן, והחלו ללמד את עבודתה בתוכניות מגדר באוניברסיטאות אמריקאיות. שיתופי פעולה נוספים שלה היו עם אודרי לורד, ונוצר בין השתיים קשר הדוק אשר נמשך על למותה של פארקר והיווה השראה לדורות המשך של משוררות ואקטיביסטיות; ועם שריל קלארק, שקראה לפארקר "הקול המוביל" של השירה הלסבית, והגדירה את שירתה של פארקר כמכוונת לעמת את הקהילות הלבנות והשחורות כאחת עם "הסכנה הכרוכה בלהיות לא-לבן, לא-זכר, ולא-הטרוסקסואל בתרבות שהיא גזענית, מיזוגנית, הומופובית, ואימפריאליסטית."
בשנות ה-70 פארקר החלה להיות פעילה בארגון הפנתרים השחורים, וב-1980 היא יסדה את המועצה המהפכנית של הנשים שחורות (באנגלית: Black Women's Revolutionary Council), וגם תרמה להקמת קולקטיב דפוס הנשים (Women's Press Collective), בנוסף לפעילות שוטפת במגוון ארגונים להט"בים. מ-1978 ועד 1987 היא עבדה במרכז לבריאות האישה באוקלנד כרכזת רפואית.
פארקר נפטרה מסרטן השד ב-1989, בגיל 45. היא הותירה אחריה שתי בנות ואת בת זוגה לחיים, מרטי דנהם.
סגנון

פארקר התעקשה על שימוש בעגה מדוברת של הקהילות מתוכן כתבה, כמו זו של שחורים דרומיים משכונות עוני. דבר זה לעיתים גרם למבקרי שירה לבטל את עבודתה, מה שעיכב במשהו את קבלת יצירותיה להיכלי האקדמיה, אך עם הזמן דווקא סגנון זה גרם לה להיחשב למשוררת עממית (folk) בולטת בזמנה, ולבסוף הפכה לחלק מהקאנון הספרותי של לימודים שחורים ולימודי מגדר.
שירתה נטתה לנושאים אוטוביוגרפיים, והיא התייחסה רבות לאירועים מילדותה, לאלימות בנישואיה, לסקס לסבי, ולמאבקי שחרור. היא עשתה הרבה "קולינג אאוט" (calling out - נזיפה פוליטית ו/או קריאה לסדר) בו מתחה ביקורת קשה גם על הקהילות שלה, והזהירה בפני תוצאות אישיות וחברתיות להתעלמות מהבעיות שהעלתה, שכללו אלימות כלפי נשים, נורמליזציה של אנשים להט"בים, והסתפקות בזכויות פורמליות לשחורים (כמו גישה לקלפי, ללא שינוי מהותי בממסד שגרם לאפליה בזכויות בחירה מלכתחילה).
עם זאת, יש גם הרבה הומור בשיריה, והיא ידועה בשל שימוש ב"פאנצ'ליין" - שורת מחץ, כמו בבדיחה. הפאנצ'ליין לפעמים היה הומוריסטי, אך לפעמים פשוט העביר מסר רגשי חד ומיידי.
יצירות משמעותיות

שני שירים של פארקר שמייצגים את עמדותיה הרדיקליות ואשר מבטאים נושאים שהיו בזמנה מושתקים במיוחד הם "איפה תהיו" שהיא הופיעה איתו בשיתוף עם היוצרת נדרה ג'ונסון, ו-Womanslaughter, אשר פורסם ב-1976. השיר נכתב כתגובה לרציחת אחותה הבוגרת על ידי בן זוגה, כאשר הלה ריצה עונש של שנה בלבד בתוכנית שחרור-עבודה בגין הרצח.
(תורגם על ידי ד"ר יעל לוי-חזן ופורסם בכּוּשִׁילָאִמָּאשֶׁלָּהֶם: שירה שחורה – אנתולוגיה זמנית. באר-שבע: רעב, 2012.)
היא ממשיכה בתיאור ש"הם יבואו" באופן מקצועי - להוציא קווירים ממגורים ומעבודות, באופנים נורמטיביים, ושה"נגעים" יילקחו לשיקום על ידי רופאים בחלוקים. כלומר, שהפחד העיקרי לא אמור להיות מארגונים שחורטים על דגלם את שנאת האחר, אלא מההגמוניה שלא מאפשרת לשונה להתקיים.
מורשת

פט פארקר נחשבת למשוררת מובילה בתחומי לימודים קווירים, פמיניזם ואקטיביזם שחור. נקראו על שמה בניינים רבים, כמו ספריה עירונית בניו יורק, מרכז קהילתי בשיקגו, וכן תוכניות מלגה ללימודי נשים באוניברסיטאות.
רשימת פרסומים > בעברית

כּוּשִׁילָאִמָּאשֶׁלָּהֶם - אנתולוגיית שירה שחורה, 2012, הוצאת רעב עורך ערן צלגוב
איפה תהיו, 2014, הוצאת רעב עריכה יעל דקל ויעל לוי חזן
רשימת פרסומים > באנגלית > מופעים

Where Will You Be?, סרטון  באתר יוטיוב
רשימת פרסומים > באנגלית > ספרים

Child of Myself (1972) The Women's Press Collective
Pit Stop (1973) The Women's Press Collective
Womanslaughter (1978) Diana Press
Movement in Black (1978) Crossing Press
Jonestown & Other Madness (1989) Firebrand Books
Movement in Black: The Collected Poetry of Pat Parker, 1961–1978 (includes work from Child of Myself and Pit Stop), foreword by Audre Lorde, introduction by Judy Grahn, Diana Press (Oakland, California), 1978, expanded edition, introduction by Cheryl Clarke, Firebrand Books (Ithaca, New York), 1999.
Also contributor to
Plexus
Amazon Poetry
I Never Told Anyone
Home Girls
This Bridge Called My Back: Writings by Radical Women of Color, edited by Cherríe Moraga and Gloria Anzaldúa, Women of Color Press, 1981
other anthologies, magazines, and newspapers.
רשימת פרסומים > באנגלית > עיון

Unleashing Feminism: Critiquing Lesbian Sadomasochism in the Gay Nineties (1993) (with Anna Livia Julian Brawn and Kathy Miriam)
רשימת פרסומים > באנגלית > אנתולוגיות נבחרות

Where Would I Be Without You? The Poetry of Pat Parker and Judy Grahn 1976 Sound Recording Olivia Records
Lesbian Concentrate Sound Recording 1977 Olivia Records
הערות שוליים

↑  Gale Contemporary Black Biography: Pat Parker
1 2  Contemporary Black Biography Brian Escamilla, 1999
1 2  [ http://www.amusejanetmason.com/Park_Parker1.htm Movement in Black Biography] Interviews with Anita Cornwell, 1975
↑  [ http://voices.cla.umn.edu/artistpages/parkerPat.php Ilene Alexander, Voices from the Gap] University of Minnesota
↑  http://www.qualiafolk.com/2011/12/08/pat-parker Pat Parker] Qualia Folk
↑   תומר מיכלזון, פט פרקר: קולה של מחאה פוליטית ואינטימית, באתר הארץ, 4 במאי 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007448981305171  GND: 142890294  ISNI: 0000 0001 0677 3440  LCCN: n78075190  SNAC: w6996xf0  VIAF: 60343325   WorldCat (עם VIAF): 60343325
פיאג'ו בוקסר

| --- | --- |

Piaggio Boxer
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פיאג'ו
 שנות ייצור:  1970 – 1983
 הרכבה:  איטליה איטליה
 סיווג:  טוסטוס
 אורך:  1,705 מ"מ
 רוחב:  630 מ"מ
 גובה:  1,050 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  1 צילינדרים, מנוע שתי פעימות, 49.77 סמ"ק המפיק 1.41 כ"ס ב-4,500 סל"ד, יחס דחיסה 9.0:1
 הילוכים:  תיבת הילוכים: עם גלגלות מתרחבות עם שליטה אוטומטית או גלגלת קבועה
 מהירות מרבית:  40 קמ"ש
פיאג'ו בוקסר (באיטלקית: Piaggio Boxer) הוא טוסטוס מתוצרת יצרנית הרכב הדו-גלגלי פיאג'ו,  אשר יוצר באיטליה בין השנים 1970–1983.
ממאפייני "פיאג'ו בוקסר"

שלדה - קורת יחיד פתוחה במתכת לוחית ולחוצה.
מנוע - 1 צילינדרים, מנוע שתי פעימות.
מנוע קירור אוויר.
תיבת הילוכים בשתי גרסאות: עם משתנה מהירות עם גלגלות הניתנות להרחבה ומצמד צנטריפוגלי אוטומטי (גרסת B2V), או עם המצמד הצנטריפוגלי בלבד והגלגלת הסופית (גרסאות B1M ו-B3M). המשתנה הבטיח ביצועים טובים יותר במיוחד בתחילת הנסיעה ובעלייה.
הנעה באמצעות דוושה.
מאייד מתוצרת "Dell'Orto" (אנ') מסוג "Dell'Orto SHA 12/10".
דלק: תערובת בנזין-שמן 2%.
בלמים: קדמי - בלם תוף 90 מ"מ, אחורי  - בלם תוף 136 מ"מ
מתלים: מלפנים: מזלג הידראולי או זרועות נדנדה / אחורי: סוג שלוחה ותושבת האוכף (רק לאוכף קטן).
קיבולת מכל דלק - 2.8 ליטר (כולל 0.5 ליטר רזרבה).
מהירות שיא - 40 קמ"ש.
דגמי "פיאצ'ו בוקסר" צולמו למספר סרטים וסדרות טלוויזיה.
ממאפייני "פיאג'ו בוקסר" > סדרות

"boxer1".
"boxer2" (יוצר בין השנים 1978 – 1983).
ממאפייני "פיאג'ו בוקסר" > דגמים

"B1M".
"B2V".
"B3M".
ראו גם

טוסטוס
פיאג'ו גרילו
פיאג'ו בראבו
פיאג'ו בוס
הערות שוליים

↑  פיאג'ו - היסטוריה museopiaggio.it/en/history
↑  "פיאצ'ו בוקסר" בסרטים וסדרות טלוויזיה www.imcdb.org/vehicles_make-Piaggio_model-Boxer
פיאטקה

פיאטקה (באוקראינית: П’ятка; בפולנית: Piatka; ביידיש: פּיאַטקע) היא עיירה במחוז ז'יטומיר שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
היישוב נזכר לראשונה בשנת 1593, בהקשר של קרב בין הפולנים והקוזקים שהתרחש במקום. שמה של העיירה נגזר לפי הסברה משם הנהר העובר דרכה - פיאטוק.
יהודי פיאטקה

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-800 יהודים, כרבע מתושביה, ופעל בה בית ספר יידי.
ב-7 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו רצחו מיד 11 מבכירי הקהילה היהודית בה. כ-200 היהודים שנותרו בעיירה רוכזו בגטו שהוקם במתחם בית הכנסת המקומי, וממנו הוצאו מדי יום לביצוע עבודות כפייה.
ב-24 באוקטובר 1941 נרצחו על גדת הנהר המקומי כל יושבי הגטו שבעיירה בידי שוטרים גרמנים ואוקראינים, תוך שוד רכושם. לאחר מכן נערך מצוד אחר יהודים מסתתרים בעיירה, ואלו הוצאו להורג.
משפחת רומצ'וק מתושבי הכפר קיבלו בשנת 1999 הכרה כחסידי אומות העולם
הערות שוליים

↑  https://righteous.yadvashem.org/?searchType=righteous_only&language=en&itemId=4035738&ind=NaN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010685131505171
פיאג'ו גרילו

| --- | --- |

Piaggio Grillo
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פיאג'ו
 שנות ייצור:  1996 – 1989
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל קודם:  פיאג'ו בוס (איט')
 סיווג:  טוסטוס
 מפרט טכני
 מנוע:  1 צילינדרים, מנוע שתי פעימות, 49.28 סמ"ק המפיק 1.41 כ"ס ב-4,500 סל"ד, יחס דחיסה 9.0:1
 הילוכים:  תמסורת - גלגלות מרחיבות עם שליטה אוטומטית (גרסאות SK, LV, LK) או גלגלת קבועה (גרסאות SM, SL, LM) (חגורת V ראשונית; משני עם מפחית הילוכים במרכז האחורי)
 מהירות מרבית:  45 קמ"ש
 צריכת דלק:  1.75 ליטר ל-100 ק"מ
פיאג'ו גרילו (באיטלקית: Piaggio Grillo) הוא טוסטוס מתוצרת יצרנית הרכב הדו-גלגלי פיאג'ו,  אשר יוצר באיטליה בין השנים 1996–1989.
דגמים

"SM" - הילוכים יחידים עם אוכף קצר.
"SL" - הילוכים יחידים עם אוכף וגלגלי סגסוגת קצרים.
"SK" - דגם עם אוכף וקיקסטארטר (kickstarter) קצרים.
"LM" - הילוכים יחידים עם אוכף ארוך, גלגלי סגסוגת ומגבר.
"LV" - דגם עם אוכף ארוך, ומגבר.
"LK" - דגם עם אוכף ארוך, מגבר וקיקסטארטר.
ממאפייני "פיאג'ו גרילו"

שלדה - קורת יחיד פתוחה במתכת לוחית ולחוצה.
מנוע - 1 צילינדרים, מנוע שתי פעימות, עם חלוקה מסתובבת.
מנוע קירור אוויר.
תמסורת - גלגלות מרחיבות עם שליטה אוטומטית (גרסאות SK, LV, LK) או גלגלת קבועה (גרסאות SM, SL, LM).
הצתה אלקטרונית.
הנעה באמצעות דוושה או "Kick starter".
מצמד - מסוג צנטריפוגה (הפרדת המנוע מהאביזר שהוא מניע).
דלק: תערובת בנזין-שמן 2%.
מתלים - מלפנים: זרועות מתנדנדות / אחורי: סוג שלוחה.
בלמים - מלפנים: תוף מרכזי 90 מ"מ / אחורי: תוף מרכזי 136 מ"מ.
מאייד מתוצרת "Dell'Orto" (אנ') מסוג "Dell'Orto SHA 12/12".
מהירות שיא - 45 קמ"ש.
קיבולת מכל דלק - 2.8 ליטר (0.5 ליטר - רזרבה).
תמונות

"פיאג'ו גרילו"
"פיאג'ו גרילו"
"פיאג'ו גרילו"
ראו גם

טוסטוס
פיאג'ו בוס
פיאג'ו בראבו
הערות שוליים

↑  פיאג'ו - היסטוריה museopiaggio.it/en/history
↑  kickstarter - מאנגלית "נותן דחיפה ראשונית"
↑  "פיאג'ו גרילו", שנת 1990 catawiki.com/lots/14259941-piaggio-grillo-50cc-1990
פפטידים אמפיפיליים

פפטיד אמפיפילי (באנגלית: Peptide amphiphile) הוא רצף של מולקולות המורכב מרצף קצר של חומצות אמינו (פפטיד) הקשור קוולנטית לרצף הידרופובי כלשהו (לדוגמה, שרשרת אלקילית הידרופובית). מבנה מולקולרי זה נחשב לסוג של ליפו-פפטיד (פפטיד שומני). מבנה זה מאפשר הרכבה עצמית של המולקולות בסביבה מימית, לננו-מבנים בעלי צורות מגוונות, כמו מיצלות כדוריות, צינוריות, סיבית ומשטחים. פפטידים אמפיפיליים הוצגו לראשונה בשנות ה-90 של המאה ה-20 ונחקרו באופן מעמיק יותר בתחילת שנות ה-2000.
עקב האופי הביולוגי של אבני המבנה המרכיבות אותו, פפטידים אמפיפיליים הם ביו-מתכלים ולכן מהווים מוקד עניין רב בקרב הקהילה המדעית (בדגש על הקהילה הרפואית). יישומים עדכניים כוללים: צימוד של דנ״א לפפטידים אמפיפיליים, צימוד לפולימרים, שימוש בפעילויות אנטי-מיקרוביאליות (אנ'), הסעת תרופות ודנ״א ממוקדי מטרה ויצירת ממברנות על מגוון משטחי ביניים.
היסטוריה

מחקר הפפטידים האמפיפיליים החל בשנות ה-90 של המאה ה-20, על ידי הביוכימאי האמריקאי-סיני שוגואנג דז'אנג (אנ') אשר עסק בבניית מולקולות פפטידיות במבנה הדומה למבנה עמילואידי .
בתחילת שנות ה-2000, החוקר האמריקאי סמואל שטופ (אנ') וקבוצתו הצליחו לסנתז סוג חדש של פפטידים אמפיפיליים בעלי יכולת הרכבה עצמית לננו-מבנים מוארכים. יכולת ההרכבה העצמית בפפטידים האמפיפיליים הללו כוללת שילוב של יצירת קשרי מימן בין חומצות אמינו היוצרות משטחי בטא לבין הזנבות ההידרופוביים לשם יצירת מיצלות כדוריות. בשנים שלאחר מכן התחום חווה פריחה משמעותית ונערכו מחקרים רבים ברחבי העולם שניסו לרתום את הפפטידים האמפיפיליים לשימושים שונים, לרבות יישומים רפואיים.
מבנה

המבנה הכללי של פפטידים אמפיפיליים מבוסס על העיקרון של רצף הידרופובי הקשור קוולנטית לרצף הידרופילי. עיקרון זה מאפשר יצירת מבנים מגוונים בסביבה המימית . החלק ההידרופובי מתאפיין בשרשראות אלקיליות ארוכות ומהווה כוח מניע ליצירת מבנים שכבתיים: שכבות הנערמות אחת על גבי השנייה . החלק ההידרופילי מאפשר התמוססות במים של המולקולה. מבנה זה מאפשר למעשה את ההרכבה העצמית של המולקולה, והתארגנות למערכים מאקרו-מולקולריים, לדוגמה סיבים בקוטר ננומטרי.
ניתן לתאר את מבנה הפפטיד האמפיפילי בארבעה חלקים:
רצף הידרופובי – כגון שרשרת אלקילית (מסומן כאזור 1 באיור מס' 1)
רצף פפטידי – מורכב מ-3–5 חומצות אמינו ומחובר לרצף ההידרופובי הנ"ל בקצה האמיני שלו. רצף זה מאפשר יצירת משטחי בטא (מסומן כאזור 2 באיור מס' 1). ניתן לשלוט בתכונות המבניות והמכניות של הפפטיד האמפיפילי על ידי שינויים כימיים במולקולות המרכיבות את אזור זה (כמו למשל החלפת רצף חומצות האמינו לרצף של חומצות אמינו אחרות) או על ידי הוספת מולקולה מצלבת (אנ') (ליצירת מבנה רשתי).
קבוצה טעונה חשמלית – מתחברת לרצף הפפטידי בקצה הקרבוקסילי כדי לאפשר התמוססות המולקולה במים (מסומן כאזור 3 באיור מס' 1). דוגמה נפוצה לקבוצה שכזו היא קבוצת זרחה (פוספט).
אפיטופ – רצף המעודד פעילות ביולוגית ומתחבר לקבוצה הטעונה חשמלית (מסומן כאזור 4 באיור מס' 1). ניתן להנדס חלק זה בהתאם לייעוד הספציפי של הפפטידים האמפיפיליים, לדוגמה לאיתות ביולוגי או לסימון להגעה לאתר פעולה ספציפי.
ישנו מגוון רחב של כוחות בינמולקולריים המעודדים ומכווינים הרכבה עצמית של פפטידים אמפיפיליים, כמו אינטקרציות [דרושה הבהרה] הידרופוביות ויצירת קשרי מימן. קשרי המימן נוצרים במבנה הפנימי של הסיב או במהלך הסינתזה בסביבה המימית, בשל לכידת מולקולות מים בתוך נפח הפפטיד האמפיפילי. כוחות נוספים שמשפיעים על היווצרות המבנה הם כוחות אלקטרוסטטיים בין יונים מתכתיים לבין המבנה הפפטידי . כמו כן, יכולת ההרכבה העצמית של פפטידים אמפיפיליים מושפעת ממאפיינים שונים של התמיסה בה מתקיימת הסינתזה: pH, טמפרטורה והוספת יונים בעלי מטען מנוגד לזה של האזורים הטעונים חשמלית בפפטיד האמפיפילי.
במקרים רבים, פפטידים אמפיפיליים נוטים להרכבה עצמית לצורת מיצלות. כאשר ריכוזם בתמיסה עולה על הריכוז הקריטי להיווצרות מיצלות, ישנן אפשרויות נוספות, כגון צילינדר, וזיקולה דו-שכבתית או מבנה למלרי (אנ'). כדי לחזות מבנים אלו, חוקרים הציעו מודלים שונים שמאפשרים לשער את המבנה הסופי לאחר ההרכבה העצמית של פפטידים אמפיפיליים. נהוג להשתמש בשני מודלים עיקריים : המודל הראשון מתבסס על רדיוס העקמומיות של קרום אמפיפילי הנמצא בממשק ביניים כלשהו. המודל השני מתבסס על הארכיטקטורה המולקולרית של הפפטיד האמפיפילי עצמו כאשר זו מחולקת ל-4 משפחות עיקריות: ארכיטקטורה סְפֵירית, גלילית, דו-שכבתית ולמלרית .
תחת מודל זה ישנו יחס המתואר בתור פרמטר האריזה הקריטי (Critical Packing Parameter: CPP) המייצג מתאם בין צורת מולקולה כלשהי לבין המבנה המאקרו-מולקולרי הסופי שנוצר .
יישומים

באמצעות פפטידים אמפיפיליים ניתן ליצור מבנים ייחודיים בשיטות סינתזה פשוטות, יעילות וסדרתיות. לכן, "אבני הבניין" הללו מעוררות עניין בקרב חוקרים רבים, אשר שואפים לרתום את הפפטידים האמפיפיליים למגוון שימושים, בדגש על תחום הרפואה. לדוגמה, פותחו יישומים לתמיכה בתרביות תאים, להתמודדות עם זיהומים ודלקות, ריפוי פציעות, הסעת תרופות ועוד . להלן מובאות מספר דוגמאות ליישומים אפשריים של מבנים וחומרים מבוססי פפטידים אמפיפיליים.
תרביות תאים: "פיגומים" להנדסת רקמות
פפטידים אמפיפיליים יכולים לשמש ליצירת הידרוג'ל (אנ'): חומר בעל תכולת מים גבוהה שמבוסס על שרשראות פולימריות, שמורכבות מפפטידים רבים. חומר זה מהווה מצע ("פיגום") נוח לגידול תאים, ולכן יכול לסייע ביישומי הנדסת רקמות. ניתן להרכיב את הפפטידים באופן היררכי ומודולרי למבנה הרצוי לתרבית התאים ואף לבצע שינויים בהרכב הכימי שלהם לשם כך. המבנה יכול להיות מישורי או כדורי, בהתאם לצורך, ולהתארגן למבנה זה באופן עצמאי. לדוגמה, נעשה שימוש במבנה מישורי שכזה כמצע לגידול תאי סרטן-שד לצורך מחקר .
פעילות אנטי-מיקרוביאלית
מאות פפטידים ידועים בתכונות האנטי-מיקרוביאליות שלהם . האפקטיביות של הפפטיד כנגד חיידקים, למשל, נובעת מהשפעת שני הקצוות שלו: הראש ההידרופילי הטעון חיובית והזנב ההידרופובי. מבנה זה מאפשר לערער את יציבות הממברנה, כך שאפקט אנטי-מיקרוביאלי נצפה כנגד מגוון מיני חיידקים. ערעור הממברנה נובע מאינטראקציות אלקטרוסטטיות בין הפפטידים לבין חומצות שומן טעונות שלילית כך שמתקבלת התנהגות דומה לדטרגנט, אשר מובילה לחדירות מוגברת של הממברנה ואף לקריסתה המוחלטת.
שיגור תרופות
לאור יכולתם ליצור מבנים ננומטריים בעלי ממברנה חדירה, פפטידים אמפיפיליים נחקרים רבות בהקשרי שיגור תרופות. כלומר, אריזת החומר הפעיל במיצלות ושחרורו באתר המטרה באופן ייעודי ומבוקר. הליבה של המיצלות הללו היא הידרופובית, ולכן הן מתאימות לנשיאת תרופות הידרופוביות. בנוסף, ניתן להשתמש במיצלות אלה להסעת חומר גנטי לאתר מטרה, לדוגמה לשימושי ריפוי גנטי כנגד תאי סרטן .
פירקאנמה

פירקאנמה (בפינית: Pirkanmaa, בשוודית: Birkaland) הוא אזור בפינלנד הגובל בסאטקונטה, אוסטרובוטניה הדרומית, פינלנד המרכזית, פּאייט-המה, קאנטה-המה ודרום-מערב פינלנד. האזור נקרא גם טמפרה.
זהו האזור השני בגודלו מבחינת אוכלוסייה בפינלנד ונכון ליולי 2020, מונה 518,703 תושבים .