stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'אן-ז'אק-רז'יס דה קמבאסרס
דמותו של קמאבסרס במדיה האמנותית > בקולנוע ובטלוויזיה

דמותו גולמה בסרטים על ידי השחקנים
1936 - הוליוול הובס - בסרט "Hearts Divided" או "Betsy" בבימוי פרנק בורזייגי
1955 - דניאל איוורנל - בסרט "נפוליאון" בבימוי סשה גיטרי
1958 - לואי ארבסייה - בסרט "הוצאתו להורג של הדוכס ד'אנגיין" בבימוי סטליו לורנצי
1960 - ז'אק קסטלו - בסרט "אוסטרליץ" בבימוי אבל גאנס
1961 - ז'אן אוזן - בסדרת הטלוויזיה La caméra explore le temps (המצלמה חוקרת את הזמן) בבימוי סטליו לורנצי
1963 - אנרי קרמייה - בסרט "הקנוניה של הגנרל מאלה" 'La Conspiration du général Malet - בבימוי ז'אן-פייר מרשאן
1964 - אלן נוביס - בסרט "יום מחיי הקיסר" בבימוי ז'אן פיניול
1964 - מימו בילי בסרט הטלוויזיה I grandi camaleonti (הזיקיות הגדולות) בבימוי אדמו פנוליו
1970 - מסימו דלה טורה בסרט הקולנוע וטרלו בבימוי סרגיי בונדרצ'וק
1972 - רוז'ה בונטאן - בסרט הטלוויזיה "Les Fossés de Vincennes" (הבורות של ונסן) בבימוי פייר קרדינל
1974 - ז'אק גאראן - בסרט הטלוויזיה Amoureuse Joséphine (ז'וזפין מאוהבת) בבימוי גי לסרטיסר
1981 - איב ונסאן - בסדרת הטלוויזיה הצרפתית-בלגית "Les Fiancées de l'Empire" (ארוסות האימפריה) בבימוי ז'אק דוניול-ולקרוז
1983 - דידייה לאפה ב Celui qui n'avait rien fait : le duc d’Enghien (זה שהיה חף מפשע:הדוכס ד'אנגיין) בבימוי ז'אן-רוז'ה קאדה
1990 - קז'ימייז' מורס בסרט "נפוליאון ואירופה" בבימוי קשישטוף זנוסי
2009 - פרנק ויטר בסרט "'Die Bernadotte-Dynastie – Das Geheimnis der schwedischen Monarchie (שושלת ברנדוט - הסוד של המונרכיה השוודית) בבימוי גרולד הופמן
לקריאה נוספת

Antoine Aubriet, Vie de Cambacérès (sec. ed., Paris, 1825
Jean-Louis Bory, Les cinq girouettes ou servitudes & souplesse de son Altesse Sérénissime le Prince Archichancelier de l'Empire Jean-Jacques Régis de Cambacérès duc de Parme. Ramsay Paris 1979
Laurence Chatel de Brancion, Cambacérès : maître d'œuvre de Napoléon, Paris, Perrin, 2001, 642 p. (ISBN 2-262-01632-1).
Marc-Antoine-Madeleine Désaugiers Ma tante Urlurette ou Le chant du Coq, Barba 1806
Michel Lariviere - Homosexuels et bisexuels célèbres - le dictionnaire, Delétraz Editions, Paris 1997
Thierry Lentz, Nouvelle histoire du Premier Empire, t. I : Napoléon et la conquête de l'Europe 1804-1810, Fayard, 2002, 618 p. (ISBN 978-2213613871).
Frédéric Martel, Le rose et le noir : les homosexuels en France depuis 1968, Paris, Seuil, 2000, p. 230.
Étienne-Denis Pasquier, Mémoires du chancelier Pasquier : histoire de mon temps, Plon (1re éd. 1893-1895).
Pierre-François Pinaud, Cambacérès, Tempus Perrin, 2018.
Louis-Désiré Véron Les exilés de Bruxelles, Revue des Deux Mondes nr.19 p.17 1830
Pierre Vialles, L'Archichancelier Cambacérès (1753-1824), 1908
תאודור פישר

תאודור פישר (בגרמנית: Theodor Fischer) היה סייף יהודי-גרמני אולימפי (אמסטרדם 1928).
ביוגרפיה

פישר התאמן במועדון הסייף של דרזדן.
ביוגרפיה > 1928

באולימפיאדת אמסטרדם (1928) סיים במקום 34 בתחרות דקר אישי ובמקום 13 בדקר קבוצתי.
ביוגרפיה > 1932

בתחרויות הסייף במכביה הראשונה הוא זכה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף ברומח אישי, אחרי שאול מויאל ממצרים ולפני ברקוף מישראל ומדליית ארד בדקר אישי, אחרי שאול מויאל ולודוויג שמוראק מפולין.
הערות שוליים

↑  Maccabiah Games before World War II (באנגלית)
יצחק הוכמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 בפברואר 1943 בני ברק
 נהרג:  24 באוקטובר 1973 (בגיל 30) סואץ (עיר)
 קבוצות כשחקן
 1970:  הפועל חולון
 
יצחק הוכמן (שהיה ידוע בכינוי "הוכל'ה"; י"ב באדר א' תש"ג, 17 בפברואר 1943 – 24 באוקטובר 1973) היה שחקן ומאמן כדורסל. קצין בצה"ל בדרגת סרן שנפל במלחמת יום כיפור בקרב בעיר סואץ ונחשב כנעדר במשך שלושה חודשים.
ביוגרפיה

נולד בבני ברק לחברי האצ"ל הניה וחיים הוכמן ולמד בחינוך דתי לאומי. ביסודי למד בבית הספר "מעלות" בבני ברק ובהמשך למד בתיכון הדתי בעיר במשך שנה אחת משם עבר לבית הספר החקלאי מקוה ישראל במהלך לימודיו במקווה ישראל הפך לכדורסלן מצטיין באליצור ת"א.
ב-1961 גויס לחיל המודיעין בתור מפענח תצלומי אוויר. בהמשך שירת כקצין מודיעין בחטיבת הצנחנים ולאחר מכן כמדריך בקורס לפענוח תצלומי-אוויר.
לאחר סיום שירותו הצבאי, למד במכון וינגייט ועבד במקביל כמורה לחינוך גופני. לאחר סיום לימודיו, עבד כמורה בבית-הספר התיכון-עירוני ה' וגם בבית-הספר "אורים" לנוער קשה חינוך בדרום תל אביב. כמו כן אימן נוער מוכשר כעתודה לנבחרת הכדורסל.
שיחק ככדורסלן מצטיין באליצור ת"א, שיחק בנבחרת הכדורסל של אוניברסיטת בר-אילן. בעונת 71–1970 הושאל הוכמן להפועל חולון והיה בין מצטייני הקולעים. הוכמן היה השחקן הראשון שקיבל זימון לנבחרת ישראל מהליגה הארצית.
שיחק במכבי תל אביב בכדוריד חצי שנה במקביל להיותו שחקן כדורסל.
אימן את אליצור רמת גן.
בשנת 1972, בעקבות התרחבות חיל המודיעין, חזר לשנה לשירות קבע בצה"ל. באותו זמן גם החל את לימודיו באוניברסיטת "בר-אילן" במחלקות לחינוך, לקרימינולוגיה ולסוציולוגיה.
במלחמת יום הכיפורים השתתף בקרבות הבלימה והפריצה בסיני, בתפקיד עוזר קצין מודיעין חטיבתי וחוקר שבויים בחטיבה 500. ביום כ"ח בתשרי תשל"ד (24 באוקטובר 1973) נהרג עם עוד שמונה חיילים כשפרץ בזחל"ם שלו לעזרת חבריו שנלכדו ברחוב הראשי בעיר סואץ. היה נעדר במשך כשלושה חודשים. הוחזר על ידי המצרים וזוהה על פי גובהו. נקבר בבית הקברות הצבאי קריית שאול.
היה נשוי לרחל (לבית נסימוב) ממנה היו לו שני ילדים: אורי ומיכל, שנולדה ביום בו הוחזרה גופתו.
הערות שוליים

↑  אתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל, באתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל
↑  מנהלת ליגת העל בכדורסל | היסטוריה | קלעי כל הזמנים | יצחק הוכמן, באתר basket.co.il
↑  מנהלת ליגת העל בכדורסל | כדורסל ישראלי | עונת 71–1970 | הפועל חולון | יצחק הוכמן, באתר basket.co.il
↑  שמוליק מזרחי, לזכרו של הוכל'ה: הכישרון הענק של הפועל חולון שנקטף בטרם עת, באתר mynet‏ בת ים, 18 באפריל 2018
מיקרוסופט מחקר

| --- | --- |


מיקרוסופט מחקר קיימברידג'
 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  רדמונד 
 מייסדים:  ריצ'רד ראשיד, ביל גייטס,   נתן מיהרבולד
 אנשי מפתח:  לילי צ'נג (סגן נשיא)
 עובדים:  ~500 (2016)
 תקופת הפעילות:  1991–הווה (כ־33 שנים) 
 פרסים והוקרה:  MacRobert Award (2011) 
 research.microsoft.com
 
אחד ממבני מיקרוסופט מחקר ברדמונד
בניין מיקרוסופט מחקר בחיפה
בניין מיקרוסופט מחקר בהרצליה
מיקרוסופט מחקר (באנגלית: Microsoft Research; בראשי תיבות: MSR) היא חטיבה של תאגיד מיקרוסופט שנוסדה בשנת 1991 לשם מחקר במדעי המחשב. מיקרוסופט מחקר נחשבת כאחד ממרכזי המחקר המובילים בעולם, המעסיקה כמה מן החוקרים הבולטים ביותר בתחומם, בהם זוכי פרס טיורינג סר טוני הואר (Charles Antony Richard Hoare) ובאטלר למפסון (Butler Lampson), זוכה מדליית פילדס מייקל פרידמן (Michael Hartley Freedman), וחוקרים נודעים נוספים בתחומי מדעי המחשב, פיזיקה ומתמטיקה.
תחומי מחקר

המחקר בחטיבה מתחלק באופן כללי לתחומים הבאים:
בינה מלאכותית
אודיו ואקוסטיקה
ראייה ממוחשבת
גרפיקה ומולטימדיה
אינטראקציית אדם-מחשב
טכנולוגיות השפה האנושית
חיפוש, איחזור מידע וניהול ידע
פלטפורמות נתונים וניתוח
חומרה והתקנים
שפות תכנות והנדסת תוכנה
מחשב קוונטי
אבטחת מידע, פרטיות וקריפטוגרפיה
מערכות ורשתות
אלגוריתמים
מתמטיקה
אקולוגיה וסביבה
כלכלה
רפואה, בריאות וגנומיקה
מדעי החברה
טכנולוגיה לשווקים מתעוררים
אחת המטרות המוצהרות של מיקרוסופט מחקר היא "תמיכה במחקר ארוך-טווח בתחום מדעי המחשב, שאינו כבול למחזורי הייצור". מיקרוסופט מחקר מעניקה מדי שנה מלגות מחקר לסטודנטים לתארים מתקדמים וכן לחברי סגל אקדמי, ומממנת את שהותם באחד ממרכזי המחקר של החטיבה.
מעבדות

חטיבת מיקרוסופט מחקר מחזיקה במעבדות בערים שונות בעולם:
"מיקרוסופט מחקר רדמונד" נוסדה במטה חברת מיקרוסופט, ברדמונד במדינת וושינגטון בשנת 1991.
"מיקרוסופט מחקר קיימברידג'" נוסדה בשנת 1997 בקיימברידג' שבאנגליה, ומקיימת קשר הדוק עם אוניברסיטת קיימברידג'.
"מיקרוסופט מחקר אסיה" נוסדה בבייג'ינג בשנת 1998.
"מיקרוסופט מחקר בעמק הסיליקון" נוסדה בשנת 2001 ופועלת במאונטן ויו, קליפורניה. בשנת 2006 היא התמזגה עם מרכז המחקר של מיקרוסופט בסן פרנסיסקו.
"מיקרוסופט מחקר הודו" נוסדה בשנת 2005 בבנגלור.
"מרכז מיקרוסופט לפיתוח בקהיר" החל לפעול במצרים בשנת 2006.
"מיקרוסופט מחקר יוון" נוסדה באתונה בשנת 2008.
"מיקרוסופט מחקר פקיסטן" נוסדה בקראצ'י בשנת 2008.
"מיקרוסופט מחקר ניו אינגלנד" נוסדה בקיימברידג', מסצ'וסטס בשנת 2008.
"מיקרוסופט ישראל מחקר ופיתוח" נוסדה בהרצליה בשנת 2008.
הערות שוליים

↑  Research Areas, Microsoft Research.
↑  About Microsoft Research
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007340057705171  GND: 5240157-1  ISNI: 0000 0004 0499 4997  LCCN: no2007030666  VIAF: 147438856   WorldCat (עם VIAF): 147438856
עין צור

| --- | --- |

 מיקום המעיין
 מדינה:  ישראל ישראל
 אזור:  רמת הנדיב, הכרמל
 קואורדינטות:  32°33′01″N 34°57′04″E﻿ / ﻿32.55016944°N 34.95108889°E﻿ / 32.55016944; 34.95108889
 נתוני המעיין
 סוג נביעה:  מעיין שכבה
 גישה למעיין
 נגישות לציבור:  פתוח לציבור
  (למפת הכרמל מוגדלת) עין צור(למפת הכרמל רגילה) עין צור(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עין צור(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עין צור
 
עין צור ברמת הנדיב
אמת המים בעין צור
עין צור הוא מעיין שכבה בשטח פארק רמת הנדיב.
כדי להגדיל את ספיקת המעיין נחצבה במקום ניקבה המגיעה עד למקום הנביעה. בגלל בעיית בטיחות חסומה הגישה למקור הנביעה בשער מתכת נעול. בקרקעית הניקבה התגלו כ-2000 מטבעות מהתקופה הביזנטית. משערים שלמעיין יוחסו סגולות פריון והנשים שטבלו שם השליכו לתוך הניקבה את המטבעות.
מהניקבה יוצאת אמת מים שחלקה מקורה, המסתיימת בבריכת אגירה גדולה ששימשה כבריכת רחצה וגם כבריכת אספקה לבוסתנים והשדות באזור ולבית המרחץ.
מדרום לבריכה הגדולה שכיום היא ריקה, נמצאות שתי בריכות מים שנבנו על ידי חברי היישוב הבית"רי תל צור.
בית המרחץ הוקם במאה ה-1 לפנה"ס ושימש עד סוף תקופת המרד הגדול בשנת 70 לספירה. זה בית מרחץ קטן יחסית ששימש את תושבי חורבת עלק הסמוכה. חדרי הרחצה ערוכים בטור. ממערב יש שבע מדרגות המוליכות לחדר המלתחה (אפודיטריום) ובו בריכת מים קרים (פריג'ידריום). לאחר הטבילה עברו המתרחצים לחדר הביניים (טפידריום) ומשם לחדר החם (קלדריום). מתחת לרצפת הקלדריום היה חלל אליו הגיע אוויר חם כמו תנור ולאחר שהתחממה, שפכו עליה מים ונוצרו אדים חמים כמו בסאונה.
אפשר להגיע אליו בשביל מסומן מגן הנדיב ברמת הנדיב, או בדרך קצרה יותר, ממגרש החנייה של בית הספר אורט בנימינה משם יוצא שביל מסומן בסימון שביל ישראל ומגיע למעיין לאחר כ-500 מטר.
בית המרחץ - האפודיטריום והפריג'ידריום
בית המרחץ - הקלדריום
עין צור - הניקבה
בריכות עין צור
שלום עמאר

הרב שלום עמאר (ט"ו בכסלו ה'תרכ"ג, 1862 – כ"ג בתשרי ה'תר"ס, 1899) היה דרשן, פוסק הלכה ומשורר. דיין במקנס במחצית השנייה של המאה ה-19.
קורותיו

נולד במקנס לאביו רבי שמואל שהיה מדייני העיר, ולאימו רבקה לבית טולידאנו, שהייתה דור חמישי למהרי"ט. נקרא בשם 'שלום' על שם השלום שהושג בין אביו הרב שמואל לשד"ר רבי מנשה ארזי. למד גמרא אצל רבי אברהם הלחמי. התחתן עם שמחה לבית אסודרי. לאחר נישואיו הצטרף לישיבה של תלמידי חכמים בעיר, בין חביריו ניתן למנות את רבי יוסף בירדוגו, רבי חיים מוריגון, רבי חיים בירדוגו ורבי שלמה בירדוגו. עם האחרון התיידד במיוחד.
קורותיו > רבנותו

לאחר פטירת אביו בי"ח אלול ה'תרמ"ט, צירפו את רבי שלום לבית הדין בראשות הרב יעקב בירדוגו (ה'עדות ביעקב') והרב רפאל אבן צור. בכ"ח תשרי ה'תר"ן הוכתר באופן רשמי. יחד עם רבי שלום, הצטרפו דיינים נוספים. כחלק מפעילותו הציבורית, העלה את מס ה'גאבילה' שהיו משלמים הקצבים על בהמת בשר, בכדי לעזור לעניי הקהילה. תמך בעלייה לארץ ישראל, ובהקמת ישובים חקלאיים בה. כמו כן פנה לברון הירש לבקשת תמיכה לעניי קהילתו. בשנותיו הראשונות ברבנות סבל מאנשי מחלוקת שרצו לבזות את מעמדו.
קורותיו > פטירתו

בשלהי שנת ה'תרנ"ט, תכנן לעלות לארץ ישראל יחד עם ידידו רבי חיים משאש, לאחר חג הסוכות בשנה הבאה. בשנת ה'תר"ס לקראת חג הסוכות, לאחר שעטף את האתרוג שבחר, לפתע ניטל הדד של האתרוג, רבי שלום התעלף, וראה בזה סימן שלא יגמור שנתו. ואכן בחג הסוכות נפל למשכב, ובשמחת תורה נפטר במקנס. בפטירתו ספד לו רבי חיים משאש. הרב ידידיה טולידאנו והרב אהרן חסין כתבו קינות לפטירתו.
קורותיו > משפחתו

לרבי שלום ארבעה בנים ושתי בנות. בנו הרב מרדכי כיהן כדיין במקנס. בתו הגדולה מסעודא נישאה לרבי אהרן אסודרי מחכמי העיר מקנס. בתו הקטנה רחל נישאה לרבי רפאל ברוך טולידאנו.
חיבוריו

שאלות ותשובות
דרושים
חידושים על התנ"ך
חידושים על הש"ס
מקבץ מכתביו יצא לאור בספר 'דברי שלום ואמת' על ידי רבי אברהם עמאר ורבי מאיר עמאר, הוצאת אהבת שלום, תש"ס.
הערות שוליים

↑  ראו: שמע שמואל עמ' מו.
↑  ראו: תקנות חכמי מכנאס, תקנה מז.
↑  ראו הקדמה לדברי שלום ואמת עמ' 22.
↑  ראו: הקדמה ל'דברי שלום ואמת' עמ' 27.
↑  ראו מכתבו לברון רוטשילד, נדפס בהקדמה לדברי שלום ואמת עמ' 30.
↑  ראו הקדמה לדברי שלום ואמת עמ' 30.
↑  ראו הקדמה לדברי שלום ואמת עמ' 31-33.
↑  ראו בהקדמה ל'אוצר המכתבים' מאת הרב יוסף משאש.
↑  ראו בהקדמה לדברי שלום ואמת עמ' 38-40.
קהילת יהודי רדאוץ

בית הכנסת הגדול של רדאוץ
קהילת יהודי רדאוץ שכנה בעיר רדאוץ בדרום חבל בוקובינה. בעיר פעלו תנועות נוער, בתי ספר ואגודת ספורט יהודית. במהלך מלחמת העולם השנייה שימשה רדאוץ תחנת מעבר להגלייתם של יהודים לגטאות ולמחנות עבודה בחבל טרנסניסטריה.
היסטוריה > תחת השלטון האוסטרי

ישנן עדויות ראשוניות לנוכחותם של יהודים ברדאוץ כבר בראשית המאה ה-19, שעה שנמנו במפקד האולוכסין של העיירה שלוש משפחות יהודיות. באותה עת הייתה העיר נתונה למרותה של ממלכת הבסבורג האוסטרית, וזו עודדה הגירה של דוברי גרמנית העירה, במסגרת מדיניות ה"גרמניזציה". היהודים היגרו, ככל הנראה, לרדאוץ עם גרמנים משוואביה שהגיעו לשם במסגרת אותה תוכנית. בוקובינה, חבל הארץ שבו נמצאת רדאוץ, השתייכה עד 1774 לנסיכות מולדובה, והשפה שדוברה בה הייתה רומנית. מטרתם של האוסטרים הייתה לקעקע את התרבות המקומית, ולהפוך את חבל בוקובינה לחלק אינטגרלי של האימפריה.
ההגירה לרדאוץ המשיכה ביתר שאת גם בשנים הבאות. לעיר היגרו יהודים רבים ממזרח גליציה, שהיו נתונים לשליטת אוסטריה. השלטון עודד את הגירתם כיוון שיהודים אלה היו דוברי גרמנית ונאמנים לו, ובאמצעותם חשב לבסס את השליטה האוסטרית באזור.
היסטוריה > בין שתי מלחמות העולם

בשלהי מלחמת העולם הראשונה עמדה האימפריה האוסטרו-הונגרית על סף פירוק. ממלכת רומניה השכנה ניצלה את חולשתה, וב-11 בנובמבר 1918 כבשה את אזור בוקובינה ואת רדאוץ בתוכו, כיוון שלטענתה התגוררה שם אוכלוסייה רומנית גדולה.
בראשית 1938 שלטה ברומניה ממשלה אנטישמית, ובראשה עמדו אוקטביאן גוגה ואלכסנדרו קונסטנטין קוזה, ולפיכך כונתה "ממשלת גוגה-קוזה". תחת שלטונם של השניים הורע מצבם של יהודי העיר במידה ניכרת. כך, למשל, יצא צו שאילץ בעלי חנויות יהודים לפתוח אותן בשבת. ממשלת גוגה-קוזה נפלה לבסוף עקב לחץ בינלאומי. עם זאת, בשל אי-היציבות הפוליטית המתמשכת ברומניה לאחר נפילת הממשלה, הכריז קרול השני, מלך רומניה, על עצמו כשליט יחיד במדינה במה שנודע כ"דיקטטורה המלכותית". המשטר החדש המשיך את הקו האנטי-יהודי בדרכים אחרות.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

בקיץ 1940, במהלך מלחמת העולם השנייה, נאלצה רומניה לוותר על בסרביה ועל צפון בוקובינה לברית המועצות ועל צפון טרנסילבניה להונגריה. זאת, כדי להימנע ממלחמה עמן. כתוצאה מכך, התערער מעמדו של המלך, והוא עזב את רומניה בספטמבר אותה שנה. כך באה "הדיקטטורה המלכותית" אל קיצה. בה בעת, הלכה רומניה והתקרבה לגרמניה הנאצית. ברומניה היו מצבורי נפט חיוניים לצבא הגרמני, ולפיכך לא היה ביכולתה לשמור על נייטרליות במלחמה. עם עזיבתו של המלך את המדינה, מונה הגנרל יון אנטונסקו,,    לראש ממשלת רומניה. מעט מאוחר יותר הצטרפה רומניה למדינות הציר כשחתמה על ההסכם התלת-צדדי.
תחת השלטון החדש, במסגרת השואה, הוחמר עוד יותר מצבם של יהודי העיר. הלגיונות של משמר הברזל הוציאו צווים להביא לפיטוריהם של עובדי מדינה יהודים, תלמידים יהודים גורשו מבתי הספר הממלכתיים בעיר, ורופאים יהודים לא הורשו לטפל עוד בחולים שאינם יהודים. ב-8 בדצמבר 1940 גורשו מהעיר 70 משפחות של פליטים יהודים. ב-24 בינואר 1941 התרחש בעיר פוגרום, ובמהלכו נרצחו 12 יהודים.
ב-22 ביוני 1941 החל מבצע ברברוסה, הכינוי הרווח לפלישה הגרמנית לברית המועצות. מתוקף הברית עם גרמניה, הצטרפה גם רומניה למבצע, ובתמורה הרשתה לה גרמניה לספח את חבל טרנסניסטריה, שהיה שייך עד אז לברית המועצות. גורלם של יהודי רדאוץ היה כגורלם של שאר יהודי בוקובינה ובסרביה - הגליה לגטאות ולמחנות עבודה בחבל ארץ זה. ההגליה נבעה מהרצון הרומני לטהר אתנית את האזורים הללו מיהודים. ברדאוץ רוכזו כל יהודי האזור, לקראת גירושם לטרנסניסטריה. ביולי אותה שנה הובאו לעיר כאלף יהודים מכפרים סמוכים, ובאוגוסט הובאה אליה כל קהילת העיר סירט, שמנתה 1,600 נפשות. עקב הגלייתם של יהודים מיישובים שכנים לרדאוץ גדל מספר התושבים בה מכ-6,000 נפש לכ-10,000 נפש.
ב-11 באוקטובר 1941 הצטוו יהודי העיר לעזוב אותה תוך שלושה ימים, פן יוצאו להורג בירייה על ידי השלטונות. ב-14 וב-15 באוקטובר גורשו כל יהודי העיר ברכבות לטרנסניסטריה. בדרכם הם שהו במחנות מעבר באוטאץ' ובמרקולשט. רבים מצאו שם את מותם עקב תנאי מחיה קשים. מהמחנות הועברו היהודים לגטאות בערים ברשד, אובודובקה ובאלטה, שם שהו עד סוף המלחמה.
היסטוריה > לאחר המלחמה

מן המלחמה שרדו רק כ-4,000 מתוך 10,000 היהודים שגורשו מרדאוץ בראשיתה. בשנים 1945 ו-1946 עברו ברדאוץ למעלה מ-30,000 יהודים, שהיו בדרכם מהמחנות ליעדי הגירה שונים. רבים מהיהודים שעברו דרך העיר היו תושביה המקוריים, שהיו עתה חסרי אמצעים ומצאו את בית הכנסת ואת בית העלמין המקומי נטושים והרוסים בחלקם. רוב היהודים בחרו לעלות לישראל בשנים שבהם אפשרו זאת השלטונות: בין 1950 ל-1951 ובין 1959 ל-1961. השאר היגרו לארצות אחרות באירופה ובאמריקה ולישראל. בשנת 1962 התגוררו בעיר רק 800 יהודים, וב-2013 15 בלבד.
דמוגרפיה

בשיאם, היו יהודי רדאוץ הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בעיר, כשליש מכלל התושבים, אך הם לא היוו רוב באוכלוסייה. לאורך המחצית הראשונה של המאה ה-20 נותר מספרם של יהודי העיר קבוע. אמנם רבים מיהודי רדאוץ הוגלו לסיביר במהלך מלחמת העולם הראשונה, אך אוכלוסיית העיר התאוששה במהירות עקב הגירת יהודים מהכפרים הסמוכים.
| שיעור יהודי רדאוץ>  . | שיעור יהודי רדאוץ>  . | שיעור יהודי רדאוץ>  . | שיעור יהודי רדאוץ>  . | שיעור יהודי רדאוץ>  . | שיעור יהודי רדאוץ>  . |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1873 | 2,358 |  |  |  |  |  |  |  |
| 1880 | 3,452 | 30.9% |  |  |  |  |  |  |
| 1894 | 4,894 |  |  |  |  |  |  |  |
| 1910 | 5,940 | 35.8% |  |  |  |  |  |  |
| 1930 | 5,611 | 33.4% |  |  |  |  |  |  |
| 1941 | 4,763 | 35.2% |  |  |  |  |  |  |
| 1942 | 62 |  |  |  |  |  |  |  |
| 1962 | 800 |  |  |  |  |  |  |  |
| 1989 | 91 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2013 | 15 |  |  |  |  |  |  |  |
חינוך

המוסד החינוכי היהודי הראשון שנפתח בעיר היה תלמוד תורה, שנחנך ב-1830 ופעל עד פרוץ מלחמת העולם השנייה. לפני סגירתו, למדו בו כ-130 תלמידים. חוץ ממנו, פעלו בעיר תלמודי תורה קטנים. ב-1907 נפתחו בעיר בית ספר וגן ילדים של ארגון "שפה ברורה", שהורה בעברית. לאחר מלחמת העולם הראשונה האמיר מספר התלמידים במידה ניכרת והגיע לכ-200. בין השנים 1937–1940 פעל ברדאוץ בית הספר הדתי לבנות "בית יעקב", שנסגר בהוראת השלטונות.
יהודי העיר למדו גם במוסדות החינוך הממלכתי. ב-1871 למדו שם ברדאוץ 10 תלמידים בלבד, אך הודות להשתלבותם של יהודי בוקובינה בחיים הציבוריים גדל מספר התלמידים ב-1880 ל-183.
כלכלה

בראשית המאה ה-19 עסקו מרבית יהודי העיר במסחר, ובעיקר בסחר בעצים ובבעלי חיים. יתר היהודים היו בעלי מלאכה. עם התבססותם הקימו היהודים גם בתי חרושת, ובעיקר מנסרות, בתי בורסקאות וטחנות קמח. בשיאם החזיקו היהודים בכ-250 בתי חרושת בעיר ובסביבותיה. הקהילה מימנה את מוסדותיה באמצעות הטלת מיסים על נישואים, על שחיטה ועל ירושה, וכן באמצעות מכירת חלקות בבית העלמין.
חיי הדת והקהילה > בית הכנסת הגדול

ב-1830 נחנך בית הכנסת הראשון ברדאוץ. עקב התרבות היהודים בעיר, התעוררה דרישה לבית כנסת גדול שיתאים לצרכיהם. לפיכך, ב-18 באוגוסט 1883 נחנך בית הכנסת הגדול של רדאוץ. נוסף על בית הכנסת הזה, פעלו בעיר 32 בתי כנסת אחרים. ב-1962 פעלו ברדאוץ שני בתי כנסת בלבד.
חיי הדת והקהילה > רבנים

בשנותיה הראשונות של קהילת רדאוץ, היא הייתה מבחינה מנהלית וארגונית חלק מקהילת סירט הסמוכה. בשנים 1836–1881 שימש הרב הירש שפירא כרב המקומי. רק בשנת 1881, כשהקהילה גדלה, היא התנתקה מקהילת סירט. שנתיים מאוחר יותר התמנה יצחק קונשטאט (Kunstadt) לרב העיר, לאחר שזכה במוניטין על כתיבתם של ספרי דת. קונשטאט כיהן בתפקידו עד שנת 1910. אחריו כיהנו בתפקיד הרב הראשי הרבנים יעקב הופמן (1912–1923), יעקב נאכט (1925–1928), שמשון שטיין (1934–1936) ויצחק רבינוביץ' (1936–1941). ב-1945, עם סיום מלחמת העולם השנייה, התמנה ישראל הורניק כרבה הראשי של העיר. הוא כיהן עד מותו ב-1947, ואחריו לא מונה רב חדש בעיר.
היהודים הדתיים ברדאוץ השתייכו לחסידויות ויז'ניץ, סדיגורה ובויאן, שהיו החסידויות הנפוצות בחבל בוקובינה. עם האדמו"רים שנהגו לפקוד את רדאוץ דרך קבע נמנה חיים הגר מוויז'ניץ, שנהג להתדיין שם עם חסידיו.
חיי הדת והקהילה > בית העלמין היהודי

ב-1820 נחנך בית קברות יהודי ברדאוץ, במרחק שלושה קילומטר ממרכז העיר. עד להקמתו נקברו יהודי העיר בבית הקברות של סירט, שכן שתי הקהילות היו מאוגדות אז לקהילה אחת. בבית העלמין קבורים כ-7,000 יהודים. על המצבות נכתבו תחילה כתובות בעברית בלבד, אך במשך הזמן נתווספו גם כתובות ביידיש, בגרמנית וברומנית - בהתאם לשפה ששלטה ברדאוץ באותה תקופה. ב-2005 החלו פעולות שימור בבית העלמין.
חיי הדת והקהילה > אגודת נוער וספורט

ב-1892, ביוזמתו של הרב הראשי דאז, יצחק קונשטאט, נוסד בעיר סניף של האגודה הציונית "אהבת ציון". ב-1900 השתנה שם האגודה ל"דורשי ציון".. בעיר פעלו שתי תנועות נוער עיקריות: תנועת השומר הצעיר, שהחלה את פעילותה ב-1918, ובית"ר, שנוסדה ב-1926. סניף בית"ר בעיר, שמנה כ-150 חברים, היה לסניף הגדול ביותר של התנועה בכל בוקובינה, זולת צ'רנוביץ. חלק מחברי בית"ר יזמו עליות קטנות לארץ ישראל. 
בעיר פעלה גם אגודת הספורט "הגבורה", שנוסדה ב-1912. האגודה פעלה עד 1947, ונסגרה בהוראת השלטונות הקומוניסטיים. היא עסקה בעיקר בענפי הכדורגל וההתעמלות. מטעם האגודה נשלחו 24 ספורטאים לאירועי המכביה השנייה.
חיי הדת והקהילה > הפוליטיקה הפנימית

ב-1890 נוסדה ברדאוץ הנהלה קהילתית בת 24 חברים, שבראשה עמד משולם קופלר. קופלר כיהן בתפקידו עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914. בין שתי מלחמות העולם שימש בתפקיד יו"ר הקהילה חיים מיכאל, שהיה מקורב למי שעמד בראש קהילת יהודי צ'רנוביץ באותם הימים, בנו שטראוכר.
הנצחה וזיכרון

כחלק משדרת המצבות אשר הוקמה בבית הקברות בחולון, לזכר קהילות יהודיות שהושמדו בשואה, נבנתה גם מצבה לזכר קהילת רדאוץ.
ראו גם

חסידות רדוביץ
לקריאה נוספת

דוד שערי, יהדות בוקובינה בין שתי מלחמות העולם, עמ' 181–186, אוניברסיטת תל אביב, 2004
ישראל מרגלית, קהילה יהודית בצמיחתה ובשקיעתה, ארגון יוצאי רדאוץ, 1990
ביאורים

↑  מספר התושבים היהודים ברדאוץ
↑  שיעור התושבים היהודים ברדאוץ מתוך כלל האוכלוסייה בעיר
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  קהילת ראדאוץ – חיי תרבות ורוח בקהילה, באתר "א.מ.י.ר. - ארגון מאוחד של יוצאי רומניה בישראל"
1 2 3 4 5 6 7 8 9  לביא, עמ' 516
↑  לביא, עמ' 518
↑   (Why did Romania join the axis? (Short Animated Documentary, סרטון  באתר יוטיוב, 25 במאי 2019
1 2 3  לביא, עמ' 519
1 2 3  רדאוץ (Rădăuti), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם
1 2 3  לביא, עמ' 520
1 2   רוחמה אלבג, מסע לעיר הולדתו של דן פגיס, באתר הארץ, 25 בספטמבר 2013
1 2 3 4  שערי, עמ' 183
↑  Independent Crown Land, מתוך "History of the Jews in the Bukowina", באתר JewishGen (באנגלית)
1 2  שערי, עמ' 182
1 2  שערי, עמ' 184
1 2 3  לביא, עמ' 517
1 2 3  שערי, עמ' 185
↑  ראדאוץ: בית העלמין, באתר "יהודי בוקובינה"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007466366805171 
בית הכנסת הגדול של רדאוץ
קברים בבית העלמין היהודי ברדאוץ
אנדרטה לזכר יהודי רדאוץ שנספו בשואה, בית הקברות בחולון
אומנה דטום אופטימום

אומנה דטום אופטימום (בלטינית: omne datum optimum, ובעברית: "כל מתנה שלמה", ציטוט מתוך איגרת יעקב) הייתה בולה אפיפיורית משנת 1139 מאת האפיפיור אינוקנטיוס השני שאימצה את "מסדר האבירים העניים של ישו ומקדש שלמה" (הטמפלרים) ונתנה אישור רשמי והגנה למסדר הטמפלרים. נוסף על כך, הבטיחה בולה זו כי כל הביזה שתושג במלחמה במוסלמים תעבור למסדר ופטרה את המסדר ממסים ומתשלום מעשר.
למרות שאומנה דטום אופטימום הייתה בולה חריגה כשלעצמה, באו בעקבותיה הבולות "מיליטס טמפלי" (milites templi) של קלסטינוס הראשון בשנת 1144 ו"מיליטיה דאי" (militia dei) של אאוגניוס השלישי בשנת 1145, שביחד העניקו לטמפלרים מערך רחב של זכויות וזכויות יתר. בין השאר, הותר למסדר לבנות כנסיות משלו, לקבור את מתיו בשטח כנסיות אלו ולאסוף מיסים בנחלות הטמפלרים פעם בשנה. זכויות אלו, התברר בהמשך, היו שנויות במחלוקת.
ערך זה הוא קצרמרבנושא נצרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נמל התעופה הבין-לאומי קייפטאון

טרמינל הטיסות הבינלאומיות
נמל התעופה הבינלאומי קייפטאון (באנגלית: Cape Town International Airport; באפריקאנס: Kaapstad Internasionale Lughawe) הוא נמל תעופה בינלאומי המשרת את קייפטאון שבדרום אפריקה. הנמל הוקם בשנת 1954 במרחק של כ-20 קילומטרים מקייפטאון, במקומו של נמל ישן ששירת את העיר. הנמל הוא השני העמוס ביותר בדרום אפריקה והשלישי ביבשת אפריקה כולה.
מהנמל מופעלות טיסות ישירות לשני המטרופולינים העיקריים הנוספים בדרום אפריקה - דרבן ויוהנסבורג, לצד טיסות למרכזים קטנים יותר במדינה. כמו כן, פועלים מהנמל מספר קווים בינלאומיים לאפריקה, אסיה, אירופה ואמריקה הדרומית. בשנת 2007 היה הקו האוויר בין קייפטאון ליוהנסבורג החמישי העמוס בעולם והעמוס ביותר באפריקה, והקו לדרבן היה החמישי העמוס ביותר באפריקה.