stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמיל האוזר
הערות שוליים

1 2 3  Fred Skolnik (editor-in-chief), Michael Berenbaum (executive editor), Encyclopedia Judaica, 2nd ed., vol. 8, Detroit: Macmillan Reference USA in association with the Keter Pub. House, 2007, p. 463.
↑  יהואש הירשברג, 'מוזיקה מערבית בירושלים המנדטורית', בתוך: יהושע בן אריה (עורך), ירושלים בתקופת המנדט: העשייה והמורשת, ירושלים: משכנות שאננים, תשס"ג 2003, עמ' 438.
↑  Sylva M. Gelber, No Balm in Gilead: A Personal Retrospective of Mandate Days in Palestine, Ottawa: Carleton University Press, 1989, p. 123; שושנה ישראלי, סיפור ישראלי: שושנה ישראלי תרפ"ב–תשס"ד, 1922–2004, רעננה: דוקוסטורי, 2005, עמ' 48 (ישראלי היא בתה של ילין).
↑  טובה ברלין-פפיש, צלילים שלא נשכחו: ממוהילוב עד ירושלים, תל אביב: רשפים, תשמ"ח 1988, עמ' 269.
↑  'Haim Alexander [1986],' in: Robert Fleisher, Twenty Israeli Composers: Voices of a Culture, Detroit, MI: Wayne State University Press, 1997, p. 83.
↑  Thousands Included in Coronation Honours List: Local Honours, פלסטיין פוסט, Col. 2, 11 במאי 1937.
↑  מיכל זמורה-כהן, רפרטואר אישי, תל אביב: דביר, תשנ"ז 1997, עמ' 83; הנ"ל, 'המוזיקאים המבצעים: יוצאי מרכז אירופה וחיי המוזיקה בארץ ישראל', בתוך: משה צימרמן, יותם חותם (עורכים), בין המולדות: היקים במחוזותיהם, ירושלים: מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל; מרכז קבנר להיסטוריה גרמנית, תשס"ו 2006, עמ' 217.
1 2  Nat Brandt, Con Brio: Four Russians Called the Budapest String Quartet, New York and Oxford: Oxford University Press, 1993, p. 63.
1 2 3  'Haim Alexander,' in: Fleisher, Twenty Israeli Composers (Detroit 1997), p. 82.
↑  חיים אלכסנדר סיפר לימים כי "זה היה מסלול של שנתיים, אבל עבור רבים מאיתנו זה היה לתקופת חיים – לא הייתה כל דרך חזרה" ('Haim Alexander,' in: Fleisher, Twenty Israeli Composers (Detroit 1997), p. 83).
↑  Esther Hautzig, 'Introduction,' Remember Who You Are: Stories about Being Jewish, Philadelphia, PA: Jewish Publication Society, 1999 [1990], p. xvi;‏ Molly DeVries, Walter Hautzig: How Passion & Talent Saved His Life, YouTube, June 3, 2012, 4:33 ff.
↑  Barbara von der Lühe, Die Emigration deutschsprachiger Musikschaffender in das britische Mandatsgebiet Palästina. ihr Beitrag zur Entwicklung des israelischen Rundfunks, der Oper und der Musikpädagogik seit 1933, Frankfurt am Main: P. Lang, 1999, p. 182.
↑  Enquirer, Musical Life in America: Interview with Mr. Emil Hauser, The Palestine Post, 1 בינואר 1946.
↑  ירושלים: הקונסרבטוריון לקראת בית משלו, דבר, טור 2, 24 במאי 1946.
↑  על פי הערך ב"אנציקלופדיה יודאיקה", האוזר עמד בשנים אלה בראש כיתת המוזיקה הקאמרית בבית הספר. על פי New School Bulletin vol. 17, no. 18 (1960), p. 145: מנחה אנסמבל המיתרים למתקדמים.
↑  Reamer Kline, Education for the common good: a history of Bard College--the first 100 years, 1860-1960, Annandale-on-Hudson, NY: Bard College, 1982, p. 131.
↑  (“The Ancient charges : organ of the Symbolic Grand Lodge of Germany in Exile | הספרייה הלאומית” n.d.) ובארכיון המסונים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297048605171  GND: 116538406  ISNI: 0000 0000 7857 3803  LCCN: n2002127273  NLK: KAC2020N5706  VIAF: 11674083   WorldCat (עם VIAF): 11674083
Love (סרט)

| --- | --- |

 הופק בידי:  סרגיי סבטלאקוב, Aleksandr Nezlobin, Dmitry Lanskoy 
 תסריט:  סרגיי סבטלאקוב 
 שחקנים ראשיים:  סרגיי סבטלאקוב טימור באטרודינוב יאן צפניק קמיל לרין אנטולי בלי מריה מירונובה קסניה סובצ'ק יורי סטויאנוב
 מדינה:  רוסיה 
 הקרנת בכורה:  11 בפברואר 2021 
 סוגה:  סרט קומדיה, מלודרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
"Love" הוא סרט קומדיה מלודרמטי רוסי, בבימויו של איגור טברדוחלבוב. הסרט הופץ ברוסיה ב-11 בפברואר 2021.
תקציר העלילה

המקום הטוב ביותר לבלות בו את החופשה ב-14 בפברואר הוא מלון האהבה. ושוב, דלתותיו פתוחות לכל מי שרוצה שיום האהבה יהפוך למיוחד, שחולם להאמין שוב באהבה, או לפחות לא להיות לבד.
אחרי 40 שנה של מסיבות, חברי כיתה לשעבר נפגשים במסעדה והרגשות הישנים מתעוררים מחדש במרץ מחודש. בעל קנאי מנסה להיכנס לכל החדרים בקומה כדי למצוא את אשתו הנעדרת; בלש פרטי ולקוחו מארגנים מופע ריגול עם האזנות סתר במטרה לחשוף את הבעל הנבל; משרתת, עולה מאוזבקיסטן, בוחרת בין אהבה לחבר שלה לבין כסף מאימו, שיינתן תמורת חזרתה המיידית הביתה; סטודנט צנוע שחולם להיות גבר תוך שעה אחת בלבד לעולם לא יהיה אותו דבר לאחר שיפגוש את פרפר הלילה הכי מדובר בעיר.
שחקנים ודמויות

סרגיי סבטלאקוב – בוריס
טימור באטרודינוב – יורי
יאן צפניק – קונסטנטין
קמיל לרין – איגור
אנטולי בלי – מקסים
מריה מירונובה – אולגה
קסניה סובצ'ק – הופעת קמע בתפקיד עצמה
יורי סטויאנוב
הפקה והפצה

הצילומים החלו ב-22 בספטמבר 2020 במוסקבה. קדימון רשמי ראשון יצא בסוף דצמבר 2020. ב-3 בפברואר 2021, הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה בקולנוע במוסקבה "אוקטובר". הסרט יצא לאקרנים ב-11 בפברואר 2021.
הערות שוליים

↑  קדימון הסרט (ברוסית)
↑  "Начались съемки звездной романтической комедии Love от Сергея Светлакова". vc.ru. 2020-09-24. נבדק ב-2021-02-08.
↑  "Love — это все, что нам нужно!". Коммерсантъ. 2020-12-25. נבדק ב-2021-02-07.
↑  "Премьера трейлера новой комедии Сергея Светлакова "LOVE"". קומסומולסקאיה פראבדה. 2020-12-24. נבדק ב-2021-02-07.
↑  "Вышел трейлер фильма «Love» со Светлаковым и Стояновым". kulturomania.ru. 2020-12-25. נבדק ב-2021-02-07.
↑  "В Москве состоялась премьера фильма «Love»". Бюллетень кинопрокатчика. 2021-02-03. נבדק ב-2021-02-11.
↑  "Премьера новой комедии от Светлакова намечена на 11 февраля 2021 года". טאס"ס. 2020-09-22. נבדק ב-2021-02-08.
ג'ין קריין

| --- | --- |
ג'ין קריין (1954)
ג'ין קריין (1954)
 לידה:  25 במאי 1925 ברסטו, ארצות הברית
 פטירה:  14 בדצמבר 2003 (בגיל 78) סנטה ברברה, ארצות הברית
 מקום קבורה:  Santa Barbara Cemetery 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1943–1972 (כ־29 שנים)
 בן או בת זוג:  פול ברינקמן (דצמבר 1945–2003) 
 מספר צאצאים:  7 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ין קריין (באנגלית: Jeanne Elizabeth Crain‏; 25 במאי 1925 – 14 בדצמבר 2003) הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית.
ביוגרפיה

ב-1943, בגיל 18 הופיעה לראשונה בתפקיד קטן בסרט The Gang's All Here. תפקיד יותר רציני שיחקה בסרט Home in Indiana ב-1944, לצידו של וולטר ברנן. סרט זה זכה להצלחה וביסס את הקריירה שלה.
באותה שנה שיחקה בסרט המלחמה "הניצחון המכונף" (Winged Victory) שזכה לביקורות חיוביות.
ב-1945 שיחקה בסרט המוזיקלי "יריד המדינה" (State Fair) לצידו של דנה אנדרוז עם מוזיקה של ריצ'רד רוג'רס. קטעי השירה שלה דובבו על ידי הזמרת לואן הוגאן. באותה שנה שיחקה בסרט בצבת הקנאה לצידם של ג'ין טירני וקורנל ויילד. שני הסרטים האלה קצרו הצלחה וב-1946 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט Margie בו הפגינה את כישוריה בהחלקה על קרח.
ב-1949 שיחקה בסרטו המצליח של ג'וזף ל. מנקייביץ' "מכתב לשלוש נשים" לצידן של לינדה דרנל ואן סאות'רן. הסרט זכה בשני פרסי אוסקר.
באותה שנה הגיעה לפסגת הצלחתה בסרט "פינקי" בבימויו של איליה קאזאן. בסרט זה העוסק בתופעת הגזענות בארצות הברית היא מגלמה אחות לבנה ממוצא אפריקאי שמגיעה לדרום כדי לעזור לקהילת השחורים המדוכאים. על תפקידה זה הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר אך הפסידה אותו לאוליביה דה הבילנד בסרט היורשת.
ב-1951 שיחקה בסרט "יומנו של רופא" (People Will Talk) לצידו של קרי גרנט. ב-1952 שיחקה בסרט "סיפורי או. הנרי" לצדו של פארלי גריינג'ר.
לאורך הקריירה שלה הופיעה ב-39 סרטים ובסדרות טלוויזיה. סרטה האחרון היה Skyjacked לצידו של צ'רלטון הסטון (1972).
הרעב בהולנד בחורף 1944–1945

| --- | --- |

ילדים הולנדים עוקרים חתיכות עץ ממצע של פסי חשמלית כדי להשתמש בהן להסקה, מאי 1945
 מידע כללי
 סוג:  רעב המוני 
 מדינה:  הולנד 
 תקופה:  ספטמבר 1944 – אפריל 1945 (כ־213 ימים) 
 נפגעים
 הרוגים:  22,000 
 פצועים:  200,000 
 
הרעב בהולנד בחורף 1944-1945, הידוע גם כ-Hongerwinter (חורף הרעב) בהולנדית, היה מצב של רעב המוני, שהשתרר בשלהי מלחמת העולם השנייה בהולנד הכבושה בידי גרמניה הנאצית, ובמיוחד בחבליה המערביים המיושבים בצפיפות. מספר גורמים, ובראשם פעולת עונשין גרמנית של הגבלת התנועה במדינה, חוללו את מצב תת-התזונה. אוכלוסייה של כ-4.5 מיליון נפש נקלעה לרעב ושרדה בסיועם של בתי תמחוי. מחסור בדלק לחשמל ולהסקה החמיר את המצוקה. מספר המתים כתוצאה ישירה של הרעב היה כ-18 אלף איש.
הגורמים לרעב

בסתיו 1944 שחררו צבאות בעלות הברית את חלקה הדרומי ביותר של הולנד, אך ניסיונם לשחרר את המדינה כולה במסגרת מבצע מרקט גארדן בספטמבר 1944 נכשל. רשת הרכבות של הולנד נענתה באותו חודש לקריאת הממשלה הגולה של הולנד ופתחה בשביתה במטרה לסייע לכוחות בעלות הברית. ממשל הכיבוש הגרמני בהולנד הגיב בעצירת כל משלוחי המזון מן האזורים הכפריים של המדינה לחלקה המערבי. סגר זה הוסר באופן חלקי בראשית נובמבר 1944, כאשר הותרה אספקה חלקית של מזון באמצעות נתיבי המים של המדינה, אך באותה עת כבר השתרר בהולנד חורף מוקדם מהרגיל, ותעלות המים קפאו ונעשו בלתי עבירות לאסדות מטען.
הרעב ההמוני היה יוצא דופן בכך שהתחולל במדינה מודרנית ומפותחת. לרעב, תוצאת הסגר הגרמני, תרמו גורמים נוספים: החורף היה קשה במיוחד; הצבא הגרמני הנסוג הרס גשרים ומזחים כדי לעכב את התקדמות כוחות בעלות הברית, ובכך פגע בתחבורה במדינה; הקרבות שהתחוללו בשטחים נרחבים בהולנד עקרו אזרחים רבים מבתיהם, גרמו הרס רב ובכלל זה הרס לשטחי החקלאות והקשו עוד יותר על הובלת המזון והדלק במדינה. בין השאר נקטעה אספקת הפחם מחבל לימבורג שבדרום הולנד אל מחוזותיה המערביים.
ביטויי הרעב

מלאי המזון בערים שבמערב המדינה אזל במהירות. מנת המזון הקצובה לנפש בערים כמו אמסטרדם ירדה לפחות מ-1,000 קלוריות ליום בסוף חודש נובמבר 1944 ל-580 קלוריות בסוף פברואר 1945. אספקת החמאה במסגרת מנות הקיצוב נעלמה באוקטובר 1944. אספקת השומנים מן הצומח הצטמצמה לשיעור זעיר של 1.3 ליטרים לנפש בתקופה של 7 חדשים. 100 גרם גבינה הוקצבו לנפש כל שבועיים. תלושי הקיצוב לקבלת בשר נעשו חסרי ערך. מנות הלחם ירדו מ-2,200 גרם לשבוע עד ל-1,000 גרם לשבוע באוקטובר 1944, ובאפריל 1945 – ל-400 גרם לשבוע. מנה זו יחד עם קילוגרם אחד של תפוחי אדמה היוותה אז את קצובת המזון לנפש לשבוע שלם. המזון אזל גם בשוק השחור. תושבים היו זכאים לקבל בבתי תמחוי כנגד הצגת תלושי מזון מרק מקליפות תפוחי אדמה, ותורים ארוכים נאספו בפתחיהם בתנאי הקור של החורף.
תושבים יצאו לחפש אחר מזון ורכבו על אופניים או צעדו לעיתים עשרות קילומטרים כדי להגיע לחוות ולסחור שם בחפצי ערך תמורת מזון, ולעיתים ניצלו חקלאים לרעה את מצוקתם על ידי הפקעת מחירים. אכילת סלק סוכר ופקעות צבעונים נעשתה שגרתית. ריהוט ובתים נטושים (למשל בתים שהתגוררו בהם יהודים, אשר שולחו למחנות ההשמדה) פורקו כדי שישמשו כחומר דלק לחימום.
תת-תזונה נחשבה כגורם המוות העיקרי ב-18,000 מקרי מוות שאירעו מספטמבר 1944 ועד לראשית 1945. במקרי פטירה רבים נוספים הייתה תת-התזונה גורם תורם למוות.
בפברואר 1945 חילק הצלב האדום הבינלאומי בהולנד לחם, שנאפה ממשלוח קמח שהגיע להולנד משוודיה; הוא כונה "הלחם השוודי".
מצב הרעב הסתיים עם שחרור כל שטחה של הולנד מן הכיבוש הגרמני במאי 1945. קצת לפני כן הסכים הממשל הגרמני להצנחת מזון על ידי מטוסי בעלות הברית לשטחים הכבושים על ידו, בשני מבצעים שיצאו לפועל בסוף חודש אפריל ובראשית חודש מאי. מיד לאחריהם הובל מזון לשטח הכיבוש הגרמני בהולנד גם על ידי משאיות של בעלות הברית.
תוצאות ארוכות טווח של הרעב

התיעוד המפורט שנותר בעקבות הרעב בהולנד איפשר למדענים לערוך מחקרים אודות השפעתה של תת-תזונה על בריאות האדם. כך, מחקר אקדמי הולנדי-בריטי משותף אודות בריאותם של ילדים שנולדו בהולנד סמוך לפני פרוץ הרעב, במהלכו או אחריו העלה כי ילדים שנולדו לנשים שנחשפו לרעב במהלך הריונן היו בעלי סיכון גבוה יותר ללקות במשך חייהם בשורה של מחלות ובהן סוכרת, השמנת יתר ומחלות של הלב וכלי הדם. כמו כן נמצא שאפשר שהחשיפה לרעב של נשים במהלך ההריון גרמה אצל ילדיהן לשינויים אפיגנטיים, שהועברו בתורשה לצאצאיהם. מחקר אחר העלה שאצל ילדים שאמהותיהם נחשפו לרעב במהלך השליש השני של הריונן הייתה שכיחות גבוהה יותר של סכיזופרניה ושל מומים נוירולוגיים.
ראו גם

שואת יהודי הולנד
תלושי מזון הולנדיים מתקופת המלחמה
תעודת הוקרה שניתנה לחנווני מאמסטרדם, שחנותו שימשה את הצלב האדום הבינלאומי כנקודת חלוקה של "הלחם השוודי"
י"ל פרץ

| --- | --- |

 לידה:  18 במאי 1852 (יוליאני) זמושץ', פלך לובלין, פולין הקונגרסאית 
 פטירה:  3 באפריל 1915 (בגיל 62) ורשה, האימפריה הרוסית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, פולין 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בוורשה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ורשה 
 שפות היצירה:  עברית, יידיש 
 סוגה:  סיפור קצר, מסה, שירה, מחזה 
 
מימין לשמאל: יעקב דינזון, י"ל פרץ ושלום עליכם
י"ל פרץ ויעקב דינזון
קברו של י"ל פרץ – "אוהל פרץ" (או "מאוזוליאום שלושת הסופרים"), יחד עם יעקב דינזון וש. אנ-סקי – מעשה ידיו של הפסל הנודע אברהם אוסצ'גה, בבית העלמין היהודי בוורשה
יצחק ליבוש פרץ, שנודע בראשי התיבות י"ל פרץ (ברוסית: Ицхок-Лейбуш Перец; בפולנית: Icchok Lejbusz Perec;‏ 18 במאי 1852, י"ב בסיוון ה'תרי"ב – 3 באפריל 1915, י"ט בניסן ה'תרע"ה) היה מחשובי הסופרים ביידיש ובעברית ואחד מאבות תקופת התחייה בספרות.
י"ל פרץ תיאר את חיי הקהילה היהודית במזרח אירופה, הזדהה עם סבלות פשוטי העם וכתב באור חיובי על תנועת החסידות, שהייתה בתקופה זו יעד להתקפות עזות הן מצד המשכילים היהודיים והן מצד נאמני הדת במתכונתה המסורתית הישנה - המתנגדים.
מרבית יצירותיו של פרץ הן סיפורים קצרים, אך הוא כתב גם שירה, סיפורים ארוכים כמו "חורבן בית הצדיק" (במקור: די גאלדענע קייט - "שלשלת הזהב"), מחזות, תרגומים - בעיקר של יצירותיו שלו עצמו מיידיש לעברית, וכן עסק בהוראה ובעידוד סופרי יידיש צעירים.
יצירתו > אם לא למעלה מזה

בסיפור "אם לא למעלה מזה" שמופיע בקובץ "חסידות", ואשר נכתב במקורו בעברית, מספר י"ל פרץ על ליטאי אחד שפקפק באמיתות הסיפורים על קדושתו ומסירותו של הרבי מנימירוב. הוא עוקב אחר הצדיק באחד מלילות הסליחות הקרים, ומגלה שהרב אינו הולך לבית הכנסת, אלא הולך אל היער לחטוב עצים תוך כדי שהוא מתחפש לווסילי ה"גוי" ומגיע איתם לביתה של זקנה ענייה ומציע לה את העצים להסקה.
אבל במה אקנה, וואסיל? אין כסף לאישה חולה ועניה!

והצדיק המתחפשׂ עונה, שיתן לה בהקפה; ושבסך-הכול מבקש הוא שש אגורות!

אבל האשה אומרת, שאינה יכולה לקבל בהקפה, שאין לה שום תקוה להשׂיג מעות ולשלם.

– מאין יבוא עזרי? – נאנחה האשה.

והצדיק, שהניח כבר את החבילה לארץ, מתקצף עליה:

– הוי, יהודיה פתיה! אַתּ אשה קטנה וחולנית, וימיך ספורים, ואני בוטח בך, ונותן לך בהקפה שש אגורות! ולך אֵל גדול ורחמן, שׂגיא כוח וחי לעולמים, ואינך בוטחת בו, שימציא לך שש אגורות?

– ומי יסיק לי בתנור? – נאנחת האשה – מי יודע, מתי ישוב בני מעבודתו בלילה?

והצדיק עונה, שהוא יסיק לה…

והוא אומר ועושׂה…

ובשעה שהכניס העצים לתוך התנור, זימר בלחש את הפזמון הראשון מסליחות היום…

ובהבעירו את העצים, אמר את הפזמון השני…

ואת הפזמון השלישי אמר, כאשר סתם את התנור.

 ---

והליטווא"ק נהפך לבבו לאהוב את הצדיק ולהאמין בו, ומאז היה נוסע אליו פעמַים מדי שנה בשנה.

וכשהיה שומע מספרים, שהצדיק עולה בימות הסליחות למעלה, לא צחק עוד והיה אומר:

– מי יודע אם לא למעלה מזה!
הנצחה

הוצאה לאור לספרי יידיש בישראל נושאת את שמו
הרחובות הבאים בישראל נושאים את שמו: תל אביב, רעננה, פתח תקווה, חיפה, בת ים, רחובות, ראשון לציון, רמלה, ורמת השרון
רחובות בערים ורשה ווורוצלב בחוץ לארץ נושאים את שמו
כיכר פרץ בעיר ניו יורק שנמצאת במפגש של השדרה הראשונה עם רחוב איסט האוסטון נקראת על שמו
ב- 17 באפריל 1996, הנפיק השירות הבולאי סדרה של 14 בולי דאר שנקראה "סופרים עבריים בדורות האחרונים", שעליהם דיוקנאות של 12 סופרים, ביניהם י"ל פרץ, ו-2 סופרות. כל בול בסדרה שויך לאישיות אחת. האמנית מאשה יוזפפולסקי עיצבה את הבול שהוקדש לו ושמה גם-כן הופיע על הבול עצמו.
ספרי י"ל פרץ בעברית

הכנסת כלה, מקובלים, וילנה, 1922.
האלמנה והרוח, עיבוד לעברית קלה, ירושלים, 1990.
האילמת; מנגינת הזמן, בן אביגדור, ורשה, 1913.
בשעת מגפה, ניו יורק, 1909.
הכנסת כלה, ניו יורק, 1900
חסידות, דביר, 1971.
טוב, דביר, 1929.
י"ל פרץ לבני הנעורים, דביר, 1929.
ילקוט פרץ, מעובד לעברית קלה, ירושלים, 1975.
כל כתבי י. ל. פרץ, העבריים והמתורגמים מיידיש, דביר, 1975.
מפי העם (הערות וביאורים: יהודה פרידלנדר; איורים: יוסל ברגנר), דביר, 1971.
נעילה, ניו יורק, 1920.
העגב, שירי אהבה, ורשה, 1890.
פוחת והולך, דביר, 1929.
אם לא למעלה מזה
מסיפורי הלבנה
אבני פינה; פיליטונים ומאמרים, כל כתבי יצחק לייבוש פרץ, כר' 8, דביר, תשכ"א
עיר המתים, כינס, תרגם וכתב מבוא: דורי פרנס, הוצאת מודן, 2018.
ראו גם

המרכז הספרותי העברי בורשה
התנועה הרומנטית
לקריאה נוספת

שמואל ניגר, י.ל. פרץ: חייו ויצירתו, מתורגם על ידי ש' מלצר, דביר, תשכ"א
ניחם רוס, מרגלית טמונה בחול - י"ל פרץ ומעשיות חסידים, הוצאת מאגנס, 2013.
חנא שמרוק, "פרץ הדראמאטיקן", מולד, כ"ג, תשכ"ו-1966.
שמואל ורסס, "על אמנות הסיפור של י.ל. פרץ", מולד, כ"ג, תשכ"ו-1966.
יהודה אריה קלוזנר, "מתי נולד י.ל. פרץ?", תרביץ, ל"ו, תשכ"ז-1967.
יהודה אריה קלוזנר, "'ספורים בשיר ושירים שונים' של י.ל. פרץ וג.י. ליכטנפלד, הספר ובעיותיו", הקונגרס העולמי למדעי היהדות, 4, תשכ"ט-1969.
ראובן קריץ, "להערכת סיפורי העם של פרץ ולהערכת הז’אנר הדידאקטי", כרמלית, י"ז, תשל"ג-1973.
גדליה אלקושי, "על י.ל. פרץ בכינוס צ’רנוביץ", מאזנים, ל"ט, תשל"ד.
גרשון שקד, "סוגי הסיפורת ביצירתו של י. ל. פרץ", מאזנים, מ"א, תשל"ו-1976. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
מנוחה גלבוע, "המשפחה היהודית באספקלריה של הספרות העברית החדשה: יצחק לייבוש פרץ ודבורה בארון", בתוך: המשפחה היהודית בימינו, תש"ם-1980.
אשר זעירא, "השקפתו של י.ל. פרץ על הספרות ועל הסופרים על פי נאומיו ומאמריו", על המשמר, אוקטובר 1981.
ישראל חיים בילצקי, "בין ה. לייוויק לבין י.ל. פרץ", קטיף, ט"ז, תשמ"ט-1989.
לאונרד פראגר, "תנועת העבודה היהודית וספרות יידיש בימי ה"יומ-טוב בלעטלעך" של פרץ ופינסקי", בתוך: קובץ כנס היסוד, תשנ"ב-1991.
אבנר הולצמן, "תעודה לתולדותיו של י"ל פרץ מאת יעקב דינזון", חוליות, 1, 1993.
חנא שמרוק, "המחזה ה"חסידי" של י"ל פרץ", בתוך: צדיקים ואנשי מעשה, תשנ"ד-1994.
זאב גולדברג, י"ל פרץ ויחסו לתנועה הציונית,  חוליות, 10, 2002,  עמ' 82-53.
נפתלי הרץ טוקר, "פולקלור יהודי לסוגיו כחומרי בניין לסיפוריו של י.ל. פרץ", ידע-עם, 62, תשס"א-2001.
חנה מלוטק, י. ל. פּרצעס זאַמלונג ײִדישע פֿאָלקסלידער, בתוך: ייווא בלעטער, נייע סעריע באנד 4 תשס"ג, עמודים 9–14
בנימין יעקב בילוסטוצקי, י. ל. פרץ: צום פינף און צוואנציקסטן יארצייט, ניו יורק 1940.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  גצל קרסל, לקסיקון הספרות העברית בדורות האחרונים, ספריית פועלים, 1967
1 2  יצחק דב ברקוביץ, הראשונים כבני-אדם; סיפורי זכרונות על שלום עליכם ובני דורו, דביר, תשי"ג, עמ' 61-53
↑  י.ד. ברקוביץ, הראשונים כבני אדם [ראו לעיל], עמ' 857-850
↑  ש. אנ-סקי, חורבן היהודים בפולין, גליציה ובוקובינה (תרגם: ש"ל ציטרון), ברלין: הוצאת שטיבל, תרפ"ט–1929. עמ' 18–20.
1 2  אבנר הולצמן, עד הלום; תחנות בספרות העברית, כרמל, 2016, עמ' 15; עמ' 97
1 2  אברהם נוברשטרן, "הרומנטיקה בספרות יידיש", זמן יהודי חדש: תרבות יהודית בעידן חילוני - מבט אנציקלופדי - כר' ג', כתר, 2007, עמ' 78–82
1 2 3   דן מירון, עולמו הרוחני של י"ל פרץ. פרק ראשון, באתר הארץ, 22 באפריל 2015
↑  י.ל. פרץ, הָעֻגָּב: שירי אהבה, הוצאת ש"ב שווארצברג, ורשה, תרנ"ד
↑   דן מירון, עולמו הרוחני של י"ל פרץ. פרק שני, באתר הארץ, 27 באפריל 2015
↑  אתר התאחדות בולאי ישראל, קטלוג בולי ישראל
↑  לספר הסרוק באתר הספריה הלאומית לחצו כאן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266302605171  PLWABN: 9810679256905606  BIBSYS: 3077806  BnF: cb11919139j (data)  CiNii: DA02784921  GND: 119010046  ISNI: 0000 0003 7039 6728  LCCN: n50011063  LNB: 000152298  MusicBrainz: 0b4f6342-bf23-4cc3-aab6-64415d459ee1  NKC: xx0077386  NLA: 35901623  NTA: 070374694  RERO: 02-A000129304  SELIBR: 83205  SNAC: w6hh84gm  SUDOC: 027065065  Trove: 1138270  VcBA: 495/334829  VIAF: 266231723   WorldCat (עם VIAF): 266231723 
עטיפת הספר "העוגב" לי"ל פרץ
מגפת הקורונה באסיה

| --- | --- |

כמות החולים למיליון בכל מדינה, נכון ל-10 בדצמבר 2020
 תקופת המגפה:  דצמבר 2019 – הווה (כ־5 שנים)
 במדינות או באזורים:  איחוד האמירויות הערביות, איראן, בחריין, ירדן, ישראל, כווית, לבנון, סוריה, עומאן, עיראק, קטר, טורקיה, תימן, ערב הסעודית, מצרים, יפן, מונגוליה, הרפובליקה העממית של סין, הונג קונג, מקאו, טאיוואן, קוריאה הדרומית, קוריאה הצפונית, אפגניסטן, בהוטן, בנגלדש, האיים המלדיביים, הודו, נפאל, סרי לנקה, פקיסטן, אינדונזיה, ברוניי, וייטנאם, לאוס, מזרח טימור, מיאנמר, מלזיה, סינגפור, הפיליפינים, קמבודיה, תאילנד, אוזבקיסטן, איראן, אפגניסטן, טג'יקיסטן, טורקמניסטן, מונגוליה, הרפובליקה העממית של סין, פקיסטן, קזחסטן, קירגיזסטן, אזרבייג'ן, ארמניה, גאורגיה, טורקיה
 מוקד התפרצות:  סין
 הבריאו:  27,413,271
 נזק:  30,627,687 חולים (סה"כ)  444,258 מתים נכון ל-9 באפריל 2021
  
 
התפרצות נגיף הקורונה באסיה החלה ככל הנראה בדצמבר 2019, כאשר בעלי חיים הנשאו את הווירוס הדביקו אזרחים בשוק בעיר ווהאן שבסין, השוק נסגר חודש לאחר התקרית. לאחר תקרית זו, אזרחים נוספים במדינה נדבקו והוירוס אף התפשט לאזורים רבים בעולם כגון אירופה, אפריקה ואמריקה.
לא כולל רוסיה (שהיא מדינה טרנס-יבשתית), המדינות באסיה עם כמות החולים הגבוהה ביותר הם הודו, טורקיה, איראן ואינדונזיה.
המדינות שבהן הנגיף הגיע ראשון, בהוטן, מונגוליה, סינגפור, טאייואן ווייטנאם הן באופן מפתיע במצב יחסית טוב למדינות אחרות באסיה.
מקרי הדבקה

| דרגה | מדינה | מקרי הדבקה | מקרים פעילים | מתים | מחלימים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | הודו | 11,787,534 | 395,158 | 160,726 | 11,231,650 |
| 2 | רוסיה (טרנס-יבשתית) | 4,492,692 | 286,799 | 96,612 | 4,109,281 |
| 3 | טורקיה | 3,091,282 | 179,177 | 30,462 | 2,881,643 |
| 4 | איראן | 1,830,823 | 198,984 | 62,142 | 1,569,697 |
| 5 | אינדונזיה | 1,482,559 | 125,279 | 40,081 | 1,317,199 |
| 6 | ישראל | 830,515 | 12,906 | 6,157 | 811,452 |
| 7 | עיראק | 809,092 | 67,526 | 14,095 | 727,471 |
| 8 | הפיליפינים | 693,048 | 99,891 | 13,095 | 580,062 |
| 9 | פקיסטן | 640,988 | 37,985 | 14,028 | 588,975 |
| 10 | בנגלדש | 584,395 | 46,004 | 8,797 | 529,594 |
מקרי הדבקה > אפגניסטן

ב-24 בפברואר אישרה אפגניסטן את החולה הראשון, גבר בן 35 שהגיע מהראת שנמצא כחיובי לקורונה. ב-7 במרץ אושרו שלושה מקרים חדשים במחוז הראת. ב-10 במרץ, המקרה הראשון שדווח עליו מחוץ לעיר הראת, היה במחוז סמנאן, וסך הכל היו בו חמישה מקרים.
מקרי הדבקה > ארמניה

ארמניה גילתה את החולה הראשון במדינתה ב-29 בפברואר/תחילת 1 במרץ כאשר אזרח ארמניה בן 29 חזר מאיראן והתגלה כחיובי לקורונה. אשתו גם נבחנה לקורונה והתגלתה כשלילית. ראש הממשלה ניקול פשימיאן קבע כי הוא "כרגע במצב טוב" וכ-30 אנשים שהיו במגע איתו נכנסו לסגר.
מקרי הדבקה > אזרבייג'ן

באזרבייג'ן, התגלה האזרח הראשון שחלה מקורונה, שחזר מרוסיה דרך איראן.
מקרי הדבקה > בחריין

החולה הראשון במדינה התגלה ב-21 בפברואר, שנהג באוטובוס לימודים לאחר שחזר מטיול באיראן. נכון ל-10 באפריל, בחריין שוברת שיאים של 1200 חולים מאומתים ביום, מה שהיא לא ראתה מאז תחילת המגפה.
הערות שוליים

↑  פודקאסט: קורונה - כך זה התחיל ואיך מתמודדים בסין, באתר ynet, 4 בפברואר 2020
↑  Karimi, Abdul Qadir Sediqi, Storay (2020-02-24). "Afghanistan confirms first coronavirus case in province bordering Iran". Reuters (באנגלית). נבדק ב-2021-04-09.
↑  Sediqi, Abdul Qadir (2020-03-07). "Afghanistan's confirmed coronavirus cases rises to four - health ministry spokesman". Reuters (באנגלית). נבדק ב-2021-04-09.
↑  5 Positive Coronavirus Cases Reported in Afghanistan, TOLOnews (באנגלית)
↑  Armenia confirms the first case of coronavirus, Public Radio of Armenia (באנגלית)
↑  Staff, Reuters (2020-02-28). "Azerbaijan reports first case of coronavirus - Ifax". Reuters (באנגלית). נבדק ב-2021-04-09.
↑  Bahrain coronavirus case No. 1: A school bus driver, gulfnews.com (באנגלית)
ספריית בית אריאלה

| --- | --- |


בניין הספרייה
 מיקום:  שדרות שאול המלך 25, תל אביב, ישראל
 סוג:  ספרייה ציבורית
 תאריך ייסוד:  1886 
 על שם:  אריאלה גיטר
 מספר סניפים:  22
 מספר חברים:  37,679 (2021)
 מספר מועסקים:  100
 קואורדינטות:  32°04′36″N 34°47′11″E﻿ / ﻿32.0767°N 34.7864°E﻿ / 32.0767; 34.7864
 http://www.tel-aviv.gov.il/ariela
 תבנית:לשוניות2
 
ספריית שער ציון – בית אריאלה היא הספרייה הציבורית הגדולה בישראל, והמרכזית מבין 22 ספריות עירונית הפועלות בתל אביב-יפו.