stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורז ג'ולוף
וריאציות אזוריות > גאנה

אורז ג'ולוף גנאי מבוסס על המרכיבים: שמן ממקור צמחי, בצל, ג'ינג'ר, שיני שום כתושות, פלפלי צ'ילי, רסק עגבניות, בשר בקר או בשר עיזים או בשר עוף (לפעמים ערבוב של חלק מהם, עם ירקות מעורבים), אורז גולמי מקומי או מעובד, בדרך כלל אורז יסמין ופלפל שחור. ג'ולוף גנאי בדרך כלל אינו כולל ירקות עלים ירוקים.
שיטת הבישול של הג'ולוף הגנאי מתחילה בהכנה מוקדמת של בשר הבקר או העוף על ידי תיבול ואיידוי עם מחית של ג'ינג'ר, בצל ושום וטיגון עד שהבשר מבושל היטב. לאחר מכן מטגנים את שאר המרכיבים יחד, החל מבצל, פלפל, רסק עגבניות, עגבניות ותבלינים בסדר הזה. לאחר טיגון כל המרכיבים מוסיפים אורז ומבשלים עד להכנת הארוחה. ג'ולוף גנאי מוגש בדרך כלל עם פלנטיין ותוספות של בשר בקר, עוף, דגים מטוגנים מתובלים היטב או ירקות מעורבים.
ג'ולוף בגאנה מוגש גם לצד שיטו, סוג של פלפל פופולרי שמקורו מגאנה, ביחד עם סלט במהלך מסיבות וטקסים אחרים.
וריאציות אזוריות > ליבריה

ג'ולוף ליברי רק לעיתים רחוקות כולל פירות ים.
וריאציות אזוריות > ניגריה

אף על פי שלמנה הזו יש גרסאות שונות, חלקן שונות מהותית אחת מהשניה, המרכיבים הבסיסיים של מנת אורז ג'ולוף ניגרי כולל אורז חלוט, מחית של עגבניות או רסק עגבניות, בצל, פלפלים מסוגים שונים: פלפל מצנפת סקוטית ו/או פלפל האבנרו או פלפליפובלנוס שמן צמחי, ציר בשר / ציר המבוסס על מרכיבים שונים כולל טימין, עלי דפנה, אבקת קארי, פלפל שחור, מעט אגוז מוסקט וקוביות של אבקת מרק. סוגי האורז המתאימים ביותר למנה זו הם אורז חלוט או אורז גולדן סלה בסמטי, מאחר שסוגים אלו לא נוטים להפוך את התבשיל לבעל מרקם של דייסה בבישול.
בדרך כלל כמעט כל המרכיבים נכנסים לסיר הבישול של המנה, כאשר הבסיס לבישול הוא לרוב ציר בשר, רסק עגבניות ופלפלים מטוגנים. לאחר הכנסת מרכיבי בסיס אלו מוסיפים אורז וממשיכים לבשל את המנה עם הנוזלים הכלולים.
לאחר הבישול המנה מוגשת עם תוספת של מרכיב החלבון הנבחר (בתיאוריה זה עשוי להיות כל בשר, אך לרוב בשר בקר, הודו, עוף או דג, הנפוצים הרבה יותר מבשר כבש, חזיר וכו') ולעיתים קרובות מאוד מוסיפים גם פלאנטנו מטוגנים, מוי-מוי (פודינג שעועית), ירקות מאודים, סלט קולסלאו ועוד.
וריאציות אזוריות > סנגל

אונסק"ו הגדיר את הגרסה של סנגל לג'ולוף, באנגלית: thieboudienne, כמאכל מורשת תרבותית בלתי מוחשית. תוספת של חלזונות מעושנים למנה מקובלת כרכיב מסורתי.
וריאציות אזוריות > סיירה לאון

המנה מוכרת בסיירה לאון, שם נהוג להשתמש ברסק עגבניות ולא בשמן דקלים.
חשיבות תרבותית ופופולריות עולמית

הג'ולוף חשוב מבחינה תרבותית בחלק גדול מרחבי מערב אפריקה עד כדי כך שיש אמירה נפוצה, "מסיבה בלי ג'ולוף היא רק פגישה". מאז שנות ה-2010, ישנה התעניינות גוברת במאכלים ממערב אפריקה ברחבי העולם המערבי. פסטיבלי אוכל ג'ולוף נערכו בוושינגטון די.סי.ובטורונטו. "יום הג'ולוף העולמי" נחגג מאז 2015 ב-22 באוגוסט, זכה לפופולריות ברשתות החברתיות ועזר להגביר את ההכרה העולמית באורז ג'ולוף. ב-3 בנובמבר 2022, המנה זכתה לכבוד גם באיור של גוגל דודל.
מנות קשורות

בחלק מהאזורים יש גם גרסאות של שתי מנות קשורות:
ג'ולוף למסיבה או אורז למסיבה: מבושלים באופן מסורתי בחוץ על אש עצים, מה שמעניק לו טעם מעושן ו"שכבה תחתונה" של קרום בדומה לתהדיג או סוקראט, הוא מבוסס על תערובת עגבניות ופלפלים טריים, רסק עגבניות, בצל, שמן צמחי, תבלינים כמו טימין, רוזמרין, קארי, ציר בשר וכו'.
מנה של אורז מקומי, הנקרא גם אורז מרקחת, להכנתה משתמשים בשמן דקלים אדום ודגים מעושנים ומיובשים ומתבלים בשעועית לוקוס, זרעי עוזיזה ו/או עלה ריח ומפזרים סוג של נענע מקומית.
ראו גם

ג'מבליה
מפל בואו

ערך זה עוסק במפל מים בקנדה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  קנדה 
 נהר:  בואו 
 גובה כולל:  9.1 מטר
 רוחב ממוצע:  30 מטר
 קואורדינטות:  51°10′01″N 115°33′36″W﻿ / ﻿51.1669°N 115.56°W﻿ / 51.1669; -115.56
  (למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי מפל בואו(למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי מפל בואו(למפת קולומביה הבריטית רגילה) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפ. מע יוקון אלסקה האוקיינוס השקט מפל בואו(למפת קולומביה הבריטית מוגדלת) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפון-מערביות יוקון אלסקה האוקיינוס השקט מפל בואו
 
מפל בואו או מפלי בואו (באנגלית: Bow Falls) הוא מפל מים על הנהר בואו, במפגש הנהרות בואו וספריי, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
המפל ממוקם בסמוך למלון באנף ספרינגס, בשטח העיירה באנף.
מסלול הליכה תיירותי פופולרי מוביל ממרכז העיירה באנף ומהמלון אל המפלים, ולכן מספר רב של תיירים מבקרים במפלים, על אף שהוא מפל קטן יחסית (גובהו תשעה מטרים, ורוחבו 37 מטרים) למפלים אחרים בשטח הפארק הלאומי באנף.
המפל הופיע בסרט "נהר ללא חזרה" משנת 1954, בהשתתפות מרילין מונרו.
הערות שוליים

1 2 3  מידע גאוגרפי
דובטון סטורדי

| --- | --- |

 לידה:  9 ביוני 1859 לואישאם, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  7 במאי 1925 (בגיל 65) קמברלי, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  St. Peter's Church, Frimley 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 בן או בת זוג:  Marion Adela Andrews 
 צאצאים:  Sir Lionel Sturdee, 2nd Baronet, Margaret Adela Sturdee 
 השתייכות:  הצי המלכותי הצי המלכותי הבריטי
 תקופת הפעילות:  1871–1925 (כ־54 שנים)
 דרגה:   אדמירל הצי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  לוחמה ימית במלחמת העולם הראשונה  קרב קורונל  קרב איי פוקלנד  Samoan Civil War  הפגזת אלכסנדריה  מלחמת אזרחים מקומית  המלחמה האנגלו-מצרית  קרב יוטלנד 
 עיטורים
 אביר בלגיון הכבוד  מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש  מסדר האמבט  מסדר העיט האדום  המסדר הוויקטוריאני המלכותי  כוכב 1914-1915  ברונט  מדליית המלחמה הבריטית  מפקד בלגיון הכבוד  מסדר השמש העולה  מסדר סנט מוריס ולזרוס  מפקד במסדר הוויקטוריאני המלכותי  אביר הצלב הגדול של מסדר האמבט  מסדר המושיע  אביר מפקד במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש  מדליית הניצחון  עיטור  אנה הקדושה,  דרגה ראשונה  אות מסדר אנה הקדושה 
 
אדמירל הצי סר פרדריק צ'ארלס דובטון סטורדי, הברונט הראשון GCB‏, KCMG‏, CVO (באנגלית: Sir Frederick Charles Doveton Sturdee, 1st Baronet;‏ 9 ביוני 1859 – 7 במאי 1925) היה קצין בצי המלכותי. לאחר הכשרה כקצין טורפדו, הוא פיקד על שתי סיירות שונות ולאחר מכן על שלוש אוניות מערכה שונות לפני שהפך למפקד שייטת אוניות המערכה הראשונה של צי הבית. הוא המשיך לפקד על שייטת הסיירות השלישית ולאחר מכן על שייטת הסיירות השנייה.
ממש לפני תחילת מלחמת העולם הראשונה הפך סטורדי לרמטכ"ל המלחמה באדמירליות. בנובמבר 1914 נחל הצי המלכותי תבוסה רצינית בקרב קורונל. בתגובה, סטורדי, שפוטר לאחרונה מעבודתו באדמירליות, נשלח לדרום האוקיינוס האטלנטי לחפש את השייטת הגרמנית, בפיקודו של גרף מקסימיליאן פון שפה, שגרמה לנזק בקורונל. ב-8 בדצמבר 1914, בזמן שהטעין פחם בסטנלי, נתקל סטורדי בפון שפה והפעולה שלאחר מכן נודעה כקרב איי פוקלנד. פון שפה, שמצא שהוא נלחם בכוח עדיף, נאלץ לברוח. במהלך המרדף הטביעו כוחותיו של סטורדי כמעט את כל השייטת הגרמנית. רק סיירת קלה אחת נמלטה אך היא ניצודה במרץ 1915.
בשנים האחרונות של המלחמה שירת סטורדי כמפקד שייטת אוניות המערכה הרביעית בצי הגדול ולאחר מכן כמפקד העליון, פיקוד נור.
קריירה ימית > קריירה מוקדמת

סטורדי נולד ב-9 ביוני 1859 בצ'רלטון, לונדון, והיה בנו של קפטן פרדריק סטורדי ואנה פרנסס סטורדי (לבית הודסון), הוא התחנך בבית הספר הימי המלכותי בניו קרוס ולאחר מכן הצטרף לצי המלכותי כצוער בספינת ההדרכה אה"מ בריטניה ב-15 ביולי 1871. הוא הועלה לדרגת פרח קצונה ב-19 ביולי 1873, והוא הוצב על הפריגטה אה"מ אנדאונטד, ספינת הדגל של תחנת סין בשנת 1876. הוא הועלה לדרגת תת-לוטננט ב-9 ביוני 1878 וללוטננט ב-7 בפברואר 1880, הוא הצטרף לבריג אה"מ מרטין בפורטסמות' במאי 1880 ולאחר מכן הועבר לאוניית דיפו הטורפדו אה"מ הקלה בצי הים התיכון בפברואר 1881. הוא השתתף בהפגזת אלכסנדריה ביולי 1882 במהלך המלחמה האנגלו-מצרית.
לאחר סיום קורס טורפדות באה"מ ורנון סטורדי הפך לקצין טורפדו באה"מ בלרופון, ספינת הדגל של תחנת צפון אמריקה ואיי הודו המערבית ב-1886, לפני שחזר לאה"מ ורנון כמדריך ב-1889 הוא הועלה לדרגת קומנדר ב-30 ביוני 1893, והועבר לאדמירליות כמומחה לטורפדו במנהלת הצי. הוא הפך למפקד הסיירת אה"מ פורפוס בתחנה האוסטרלית בנובמבר 1897 והיה מעורב בניהול המתיחות עם הקיסרות הגרמנית וארצות הברית על סמואה ב-1899 טיפולו במצב זה, שהיה כרוך בעימות מתוח עם הנציגים הגרמניים, זיכה אותו בקידום לדרגת קפטן ב-30 ביוני 1899, ומינויו לעמית במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש ב-1 בינואר 1900 (הוא מונה באופן אישי על ידי המלכה ויקטוריה בטירת וינדזור ב-1 במרץ 1900).
קריירה ימית > קצין בכיר

סטורדי חזר לאדמירליות כעוזר מנהל המודיעין הימי (מחלקת חוץ) מ-1 בינואר 1900, ושירת שם עד 16 באוקטובר 1902, אז מונה לפקד על הסיירת המוגנת אהמ מינרווה. הוא מונה לעמית, דרגה רביעית, במסדר הוויקטוריאני המלכותי (MVO) ב-21 באפריל 1903 במהלך ביקורו של המלך אדוארד השביעי במלטה, הוא הפך למפקד הסיירת המשוריינת אה"מ בדפורד בצי הבית בנובמבר 1903. לאחר מכן היה מפקד אוניית המערכה אה"מ באלוורק ורמטכ"ל למפקד העליון של צי הים התיכון (לורד צ'ארלס ברספורד) במאי 1905. הוא מונה למפקד המסדר הוויקטוריאני המלכותי ב-16 באפריל 1906, ולאחר מכן כיהן כמפקד אוניית המערכה אה"מ המלך אדוארד השביעי ולאחר מכן של אוניית המערכה אה"מ ניו זילנד בתפקיד חדש כראש הסגל של צי התעלה ב-1907. הוא מונה כשליש למלך ב-26 באוקטובר 1907. הוא הועלה לדרגת אדמירל משנה ב-12 בספטמבר 1908.
סטורדי כתב (9 במרץ 1909) לג'ק סנדרס, יועץ של מנהיג האופוזיציה ארתור בלפור, והביע ספק שטווח ה-10,000 יארד של תותחי ה-12 אינץ' של אה"מ דרדנוט יביא תועלת רבה, שכן הראות לא השתרעה על יותר מ-6,000 יארדים בים הצפוני ב-25 ימים מתוך 30. נראה שבאותו זמן הוא העדיף זהירות לפני שהקדיש יותר מדי משאבים לאוניות מערכה בעלות תותחים גדולים. ההיסטוריון ניקולס למברט כותב כי "סטורדי היה אינטלקטואל ימי בעיניו, תלמידו של רג'ינלד קוסטנס [שהיה הבוס שלו כמנהל המודיעין הימי] וקפטן הדגל לשעבר של הלורד צ'ארלס ברספורד. הפומפוזיות והיהירות של סטורדי בשילוב עם הקשר הקרוב שלו עם ברספורד זיכו אותו באיבה של אדמירל פישר, שניסה קשות לחבל בקריירה שלו". אף על פי שכבר לא היה לורד הים הראשון, כתב פישר (1 בפברואר 1910) ללורד הראשון של אדמירליות, רג'ינלד מק'קנה, ודחק בו שלא למנות את סטורדי ללורד הים השלישי הוא מונה למפקד שייטת אוניות המערכה הראשונה של צי הבית, עם דגלו בספינת המערכה אה"מ סנט וינסנט, בשנת 1910.
סטורדי הפך לנשיא ועדת הצוללות של האדמירליות בתחילת 1911. הוא נהנה מההחלטה של הלורד הראשון של האדמירליות הנכנס, וינסטון צ'רצ'יל, בסוף 1911 להעביר למעלה מעשרים אדמירלים מתפקידם כדי לקדם את ג'ון ג'ליקו לפיקוד על שייטת אוניות המערכה השנייה, ולשחרר את הפקק בקידום. סטורדי הפך למפקד שייטת הסיירות השלישית של צי הבית, עם דגלו בסיירת אה"מ שאנון, בדצמבר 1911. הוא המשיך להיות מפקד שייטת הסיירות השנייה של צי הבית, עם דגלו בשאנון שוב, בשנת 1913. הוא מונה לאביר מפקד מסדר האמבט ב-3 ביוני 1913.
מלחמת העולם הראשונה > דרום האוקיינוס האטלנטי

אדמירל לורד פישר שלח שייטת בפיקודו של סטורדי, עם דגלו בסיירת המערכה אה"מ אינווינסיבל, לדרום האוקיינוס האטלנטי לחפש את השייטת הגרמנית, בפיקודו של גרף מקסימיליאן פון שפה, שניצחה בקרב קורונל. סטורדי קיבל את הפיקוד בהתעקשותו של וינסטון צ'רצ'יל, מכיוון שהוא לא רצה באותו זמן להפוך אותו שעיר לעזאזל על כישלונות האדמירליות. הלפרן מעיר כי ההחלטה נוספה על ידי העובדה שפישר "תיעב" את סטורדי ורצה לסלק אותו מהאדמירליות.
ב-8 בדצמבר 1914, בזמן שהטעין פחם בסטנלי, נתקל סטורדי בפון שפה והפעולה שלאחר מכן נודעה כקרב איי פוקלנד. פון שפה, שמצא שהוא נלחם בכוח עדיף, נאלץ לברוח. במהלך המרדף הטביעו כוחותיו של סטורדי כמעט את כל השייטת הגרמנית, כולל סיירות השריון, SMS שרנהורסט ו-SMS גנייזנאו. רק הסיירת הקלה SMS דרזדן ברחה אך היא ניצודה במרץ 1915. למברט מעיר שזה היה "מזל יוצא דופן" שגראף שפה נתקל בכוח של סטורדי שתדלק בפורט סטנלי.
מלחמת העולם הראשונה > הצי הגדול

סטורדי הפך למפקד שייטת אוניות המערכה הרביעית בצי הגדול, עם דגלו באוניית המערכה אה"מ בנבואו, בינואר 1915.
ג'ורג' רידל העיר ביומנו (29 באפריל 1915) שצ'רצ'יל, שהיה כעת תחת מתקפת עיתונאים מחודשת בגלל המתקפה הימית הכושלת על הדרדנלים, הראה לו ניירות המוכיחים שהוא לא אשם באובדן של שלוש הסיירות (אבוקיר, קרסי והוג) ותוצאות קרב קורונל בסתיו הקודם. הם הופרעו על ידי אדמירל פישר שנכנס לחדר והתעקש בפני צ'רצ'יל ש"אדם בעל חשיבות רוצה לראות אותך" – רידל חשד שפישר זומן על ידי המזכיר הפרטי של צ'רצ'יל ג'יימס מאסטרטון-סמית' כדי למנוע מצ'רצ'יל להראות לו מסמכים מסווגים. צ'רצ'יל לא הלך מיד אבל העיר כי באטנברג היה "מאוד רדום" וסטורדי "לא רמטכ"ל טוב. הוא אדמירל לוחם טוב אבל לא איש חכם". פישר התפטר בחודש הבא, והפיל את הממשלה הליברלית וגרם להדחתו של צ'רצ'יל מהאדמירליות.
סטורדי קיבל תואר ברונט ב-15 במרץ 1916 עם התואר "איי פוקלנד". סטורדי הוביל את השייטת שלו בקרב יוטלנד במאי 1916. הוא הועלה לאביר מפקד מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש ב-31 במאי 1916 וזכה בצלב המפקד של לגיון הכבוד הצרפתי ב-15 בספטמבר 1916.
הלורד סידנהאם מקומב (4 באוקטובר 1916) ורג'ינלד קסטנס (9 באוקטובר 1916) התלוננו במכתבים ל"טיימס" על כך שהצהרותיו האחרונות של צ'רצ'יל (צ'רצ'יל לא היה בתפקיד באותה תקופה) על כך שצי הים הפתוח הגרמני נחסם למעשה וכי יש להשתמש בכוחות עודפים במבצעים התקפים (בדומה לדעותיו של התאורטיקן הימי ג'וליאן קורבט) התעלם מהחשיבות של חיפוש ניצחון מכריע על הצי הגרמני. סטורדי גם התלונן במזכר פרטי (24 בנובמבר 1916) שמדיניותו של צ'רצ'יל היא "ההפך המדויק ממה שהוא דגל בכהונתו והתבטא בנאומים פומביים". ההיסטוריון כריסטופר בל חושב שזה לא ממש הוגן – צ'רצ'יל תמך בסיכון ספינות ישנות וכמעט מיושנות בהתקפה על הדרדנלים, אבל מעולם לא הציע להחליש את עליונותה של בריטניה על גרמניה בים הצפוני. במאמרים (The London Magazine דצמבר 1916 וינואר 1917) ובנאום בבית הנבחרים (21 בפברואר 1917) צ'רצ'יל המשיך לטעון שחיפוש אחר ניצחון ימי גדול על גרמניה אינו מציאותי, אך גרמניה נחסמה למעשה גם אם מצור כזה התרחש כעת מבסיסים רחוקים יותר מהאויב מאשר בתקופת נפוליאון.
סטורדי הועלה לדרגת אדמירל מלא ב-17 במאי 1917, ומונה לקצין הגדול של מסדר מאוריציו ולצארו הקדושים האיטלקי ב-11 באוגוסט 1917, והפך למפקד העליון של פיקוד נור במרץ 1918. הוא הועלה לדרגת אדמירל הצי עם פרישתו ב-5 ביולי 1921 והפך לאביר הגדול של מסדר האמבט ב-1 בינואר 1921. הוא היה נשיא החברה למחקר ימי (1922–1925).
חיים אישיים

ב-1882 התחתן סטורדי עם מריון אנדרוז (נפטרה ב-1940): נולדו להם בן ובת.
סטרדי פרש לקמברלי, בסארי, ומת שם ב-7 במאי 1925. הוא נקבר בחצר הכנסייה של כנסיית פטרוס הקדוש בפרימלי הסמוכה. המצבה שלו משלבת צלב עשוי מעץ הספינה של נלסון, אה"מ ויקטורי. נכדיו ויליאם סטיילי ונכדו אדוארד אשמור היו גם אדמירלים של הצי.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  Heathcote, p. 238
↑  No. 26422, לונדון גאזט
1 2 3 4 5 6 7  Heathcote, p. 239
↑  Lambert 2002, p.214
↑  למברט קובע, ככל הנראה בטעות, שהתפקיד הועבר לרג'ינלד בייקון, שמילא אותו לזמן קצר ב-1909
1 2 3 4  Lambert 2012, pp.283-5
↑  Lambert 2002, pp.300-1
↑  בל לא מציג ראיות לכך שכל זה היה קשור לחשש ממלחמה (מלחמה עמדה לפרוץ בבלקן (ראו משבר יולי), אך לא היה ברור עד תחילת אוגוסט שבריטניה תהיה מעורבת). במקום זאת, זה היה חלק מהנפילה המחודשת על ההערכות הימיות של ינואר 1914.
↑  Bell 2012, p.47
↑  Bell 2017, p.22, p. 373
↑  Lambert 2012, p.225
↑  Lambert 2012, pp.261-2
↑  Bell 2017, p.31
1 2  Massie, p. 248
↑  Bell 2017, p.3o8
1 2 3  Lambert 2012, pp.292.3
↑  Halpern, p. 247
1 2 3 4  Heathcote, p. 240
↑  Bell 2017, p.162
↑  Bell 2012, pp.77-8
↑  Murphy & Oddy, p. 26.
↑  Heathcote, p. 235
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16986228k (data)  GND: 1020389311  ISNI: 0000 0003 6764 1040  NARA: 10614752  VIAF: 232655961   WorldCat (עם VIAF): 232655961 
קרב איי פוקלנד מאת ויליאם ליונל ויילי. שרנהורסט מתהפכת ושוקעת בעוד גנייזנאו ממשיכה להילחם
סטורדי על סיפון אה"מ הרקולס מפקד על שייטת אוניות המערכה הרביעית בקרב יוטלנד
פרדריק צ'ארלס דובטון סטורדי, 1918, מאת גלין פילפוט
המצבה של סר דובטון סטורדי בחצר הכנסייה של כנסיית פטרוס הקדוש, פרימלי.
מיסטאיה (נהר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  37 קילומטרים
 מדינות באגן הניקוז:  קנדה 
  (למפת אלברטה מוגדלת) אדמונטון קלגרי רד דיר לת'ברידג' מדיסין הט גרנד פריירי קולומביה הבריטית הטריטוריות הצפון-מערביות ססקצ'ואן ארצות הבריתמיסטאיה(למפת אלברטה רגילה) אדמונטון קלגרי רד דיר לת'ברידג' מדיסין הט גרנד פריירי קולומביה הבריטית הטריטוריות הצפון-מערביות ססקצ'ואן ארצות הבריתמיסטאיה
 
נהר מיסטאיה (באנגלית: Mistaya River) הוא נהר קצר במערב פרובינציית אלברטה שבקנדה. אורכו של הנהר 38 קילומטרים. הנהר זורם דרך הרי הרוקי הקנדיים, וחלק מהכביש המהיר אייספלידס נבנה לאורך מהלך הנהר.
גאוגרפיה

מוצאו של נהר מיסטאיה באגם פיטו, המוזן ממימי קרחונים נמסים (בשל קמח הסלעים במים אלה, לאגם צבע כחול איזמרגד הטיפוסי לאגמי האזור).
נהר מיסטאיה זורם לכיוון צפון מערב, וזורמים אליו מספר נחלים ובהם הנחלים: דלתה (Delta), סילברהורן (Silverhorn), סירק (Cirque), נויס (Noyes), צ'פרנטוטם (ChephrenTotem), אפולט (Epaulette), בייזון (Bison), קאופמן (Kaufmann), וסאבאק (Sarback). לאורך מהלך הנהר נוצרים מספר אגמים קטנים ובהם אגם מיסטאיה (Mistaya Lake), ואגם ווטרפאול (Waterfowl Lake = אגם עופות המים).
נהר מיסטאיה מתמזג עם נהר נורת' ססקצ'ואן במעברת נהר ססקצ'ואן (Saskatchewan River Crossing).
מקור השם

מקור שמו של הנהר בשפת הקרי האינדיאנית, משמעות המילה "מיסטאיה" היא דוב גריזלי
.
הערות שוליים

↑  תצלום אוויר של נקודת המפגש בין נהר מיסטאיה לנהר נורת' ססקצ'ואן
↑  קולר, ברנדה, מדריך למטייל בהרי הרוקי, עמ' 151
↑  פרומהולד, ג'ואכים, מדריך לשמות אינדיאנים של מערב קנדה, עמ' 209
לימה

ערך זה עוסק בבירת פרו. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
לימה (בספרדית: Lima) היא עיר הבירה של פרו, וכן העיר הגדולה ביותר במדינה זו. העיר ממוקמת על חופו של האוקיינוס השקט ומשתרעת על פני העמקים בהם זורמים הנהרות צ'ייון (Chillón), רימק (Rímac) ולורין (Lurín), ומהווה מטרופולין רציפה עם עיר הנמל קייאו (Callao).
העיר הוקמה בידי הקונקיסטאדור פרנסיסקו פיסארו ב-18 בינואר 1535 ונקראה בשם "עיר המלכים". במהלך התקופה הקולוניאלית הספרדית הייתה לימה לעיר הבירה של מלכות המשנה של פרו, ולאחר מלחמות העצמאות באמריקה הלטינית - לעיר הבירה של הרפובליקה של פרו. כיום מתגוררת בלימה כשליש מאוכלוסיית המדינה.
מבחינה מנהלית העיר מחולקת ל-43 מחוזות. המרכז ההיסטורי של העיר שרובו נמצא במחוז לימה הוכר על ידי אונסקו כאתר מורשת עולמית.
כנסיית סן פרנסיסקו במרכז לימה
אטימולוגיה

שמה הראשון של העיר, עת נוסדה בידי פיסארו, היה "עיר המלכים" (בספרדית: Ciudad de los Reyes), על שם שלושת האמגושים, שכן ב-6 בינואר, הוא חג ההתגלות, התקבלה ההחלטה על ייסוד העיר. אולם, בחלוף הזמן, השתרש שמו המוקדם יותר של האזור, שמקורו אינו ודאי. ייתכן והמקור הוא בשפת האיימרה, בה משמעותה של המילה "לימה-לימאק" (lima-limaq) היא פרח צהוב. השערה אחרת היא שהמקור נעוץ בשפת הקצ'ואה, בה משמעות המילה "רימאק" (rimaq) היא "מדבר" ואשר בהגיית בני החוף נשמע צליל ה"ר" כ-"ל" ועל כן נהגה "לימאק". השם "רימאק" נשמר גם בשמו של אחד העמקים בה שוכנת העיר, ובנהר הרימק הזורם בו, כלומר "הנהר המדבר". גרסה אחת מצביעה על הרעש העולה ממימי הנהר כמקור השם, ואילו אחרת גורסת כי המקור הוא הימצאותו של אורקל שקדם לתרבות האינקה במקום אותו זיהו הספרדים עם הוואקה של סנטה אנה, ואשר בעבר עמד בו בית חולים שנשא את אותו השם.
היסטוריה > התקופה הקדם היספאנית

על אף שההיסטוריה של העיר לימה ראשיתה בייסוד העיר הספרדית בשנת 1535, הרי שבעמקים רימאק, צ'ייון ולורין התגוררו מספר קבוצות אמרינדיאניות. שרידי כלים מלמדים כי אלו הקימו מספר מרכזים טקסיים, או ואקאס, שרבים מהם נשמרו עד לימינו בכל רחבי העיר, דבר המעיד על תפוצתם הרחבה של המרכזים האמורים. כבר בתקופה זו ניתן להבחין בעליית השפעתה של תרבות צ'אווין, שמרכזה היה צפונה משם.
במהלך המחצית הראשונה של האלף הראשון לספירה התבססו באזור עליו משתרעת כיום העיר לימה תרבות מרנגה (Maranga) ותרבות לימה (Lima;‏ 100–650). במרוצת תקופה זו נבנו המקומות הקדושים לאטי (Lati), כיום פורוצ'וקו (Puruchuco) שמחוז אטה (distrito de Ate), ופצ'אקמק, כיום במחוז פצ'אקמק (distrito de Pachacámac)‏. תרבויות אלו נכבשו בידי תרבות וארי (בספרדית: Huari;‏ 500–1200) במהלך התפשטותה האימפריאלית. במהלך תקופה זו נבנה המרכז הטקסי קחאמארקייה (Cajamarquilla). לאחר שקיעת הווארי חזרו התרבויות המקומיות וזכו באוטונומיה, ובמיוחד תרבות צ'אנקה (‏ 1200–1470). זמן קצר לאחר מכן סופח האזור, והתרבויות ששכנו בו, לאימפריית האינקה העולה ומתחזקת.
היסטוריה > התקופה הקולוניאלית

העיר לימה נוסדה בידי הקונקיסטאדור פרנסיסקו פיסארו ב-18 בינואר 1535 בשם: "עיר המלכים של פרו האצילה מאוד, נכבדה מאוד ונאמנה מאוד" ובמפות הראשונות של פרו ניתן לראות את שמה הרשמי, "עיר המלכים", מופיעה לצד השם "לימה". העיר הפכה למרכז החשוב ביותר של האימפריה הספרדית באמריקה הדרומית, שנקראה, החל משנת 1529, מלכות המשנה של קסטיליה החדשה. בשנת 1537 העניק קרלוס החמישי לעיר את שלט האצולה שלה.
שנותיה הראשונות של העיר התאפיינו בהגירה מתמדת של אירופאים מחד, ובעימות מתמשך בין פיסארו ובין שותפו לכיבוש פרו, דייגו דה אלמגרו (Almagro), שהחריף עד לכדי מלחמת אזרחים, מאידך. במהלך העימות נהרגו שני הקונקיסטאדורים: אלמגרו הוצא להורג ואילו פיסארו נרצח בעודו בביתו בידי דייגו דה אלמגרו הצעיר (Almagro el Mozo), בנו של הקונקיסטאדור.
בשנת 1543 נוסדה האודיינסייה המלכותית של לימה והעיר הוכרזה כבירתה של מלכות המשנה של פרו. כתוצאה מהכרזה זו הגיע שנה לאחר מכן, ב-1544 המשנה למלך הראשון, בלאסקו נונייס דה ולה (Núñez de Vela) שקבע את מושבו בביתו של פיסארו והחל במלאכת הרגעת המחנות הנצים. עם זרימת עושרה של אימפריית האינקה דרך נמלה של העיר (כיום קייאו), שגשגה החברה המקומית עד מאוד.
ב-1551 נוסדה אוניברסיטת סן מרקוס (כיום האוניברסיטה הלאומית הראשית של סן מרקוס; Universidad Nacional Mayor de San Marcos), הנחשבת לוותיקה מבין האוניברסיטאות בעולם החדש, והחלה לפעול לאחר מספר חודשים במנזר סנטו דומינגו (Convento de Santo Domingo).
ב-1545 הייתה בעיר בישופות אחת, שסמכותה השתרעה על פני מלכות המשנה כולה. ב-15 בנובמבר 1573 נערך האוטו דה פה הראשון של האינקוויזיציה הספרדית מבין 27 מקרים דומים במלכות המשנה. העלייה על המוקד נערכה מחוץ לגבולות העיר באתר בשם "הקרקע הסלעית" (El Pedregal), שכבר אינו קיים (כיום במחוז רימאק; distrito del Rímac).
המתיחות הפנימית בקרב הסיעות עיכבה את התפתחותם של מפעלי בנייה גדולים בעיר, ואלו החלו רק במהלך המאה ה-17. בשנת 1630 כבר מנתה אוכלוסיית העיר למעלה מ-30,000 איש. כמאה לאחר מכן, עם התרחשותה של רעידת האדמה ההרסנית של 28 באוקטובר 1746 שהחריבה את מרבית העיר, התגוררו בלימה כ-60,000 איש. במרוצת התקופה הקולוניאלית התפתחה העיר בהתמדה, זולת התקפות של שודדי ים על נמל קייאו הסמוך.
בראשית המאה ה-19, בשעה בה ערים רבות אחרות ברחבי אמריקה הספרדית פרקו את עול האימפריה, נשארה לימה נאמנה לכתר הספרדי והייתה למעוז המלוכנים בדרום אמריקה עד לכניסת צבאו של חוסה דה סן מרטין לעיר ביולי 1821.
היסטוריה > התקופה הרפובליקנית

עם כניסתו ללימה, הכריז סן מרטין על עצמאותה של פרו, וקבע את העיר כבירתה של האומה החדשה. משום כך הפכה העיר לבסיס הכוחות המתנגדים לספרד ומקום מושבו של הקונגרס המכונן, שהחליט בשנת 1822 שפרו תהיה רפובליקה. שנותיה הראשונות של הרפובליקה התאפיינו במאבקים חוזרים ונשנים בין קאודיוס צבאיים שביקשו לאחוז בכס השלטון, ועל כן התחוללו עימותים והתנגשויות אלימות ברחובות העיר.
מבחינה אורבנית עברה העיר תהליך מודרניזציה. בשנת 1862 הוחל בשינוי מדיניות הענקת השמות ברחבי העיר, ואילו בשנת 1868 נהרסו חומות העיר במצוות הנשיא חוסה בלטרה (Balta), דבר שאיפשר את סלילת השדרות רחבות הידיים הראשונות. תהליך זה נעצר עם תחילת מלחמת האוקיינוס השקט (1881) והכיבוש הצ'יליאני של העיר, והמשיך בתחילת המאה ה-20.
במהלך מלחמת האוקיינוס השקט נכבשה העיר בידי צבא צ'ילה. במהלך שלוש שנות הכיבוש נגרמו לעיר נזקים כבדים. הנראטיב הפרואני של שנות הכיבוש גורס כי הצ'יליאנים בזזו את העיר ונטלו איתם יצירות אמנות וחפצים משנות היות העיר בירת מלכות המשנה.
רעידות אדמה

לימה ממוקמת בעיקרה על שטח מישורי של קרקע של אדמת סחף נהרות מסוגים שונים. המרכיב העיקרי של הקרקע הוא קונגלומרט. לימה נחשבת לפגיעה ביותר במקרה של רעידת אדמה בעצמה גבוהה בגלל בתים בתחזוקה ירודה ומיקום של חלק מהשכונות על קרקעות רגישות לרעידות אדמה.
במהלך התקופה הקולוניאלית פקדו את העיר רעידות אדמה רבות. הראשונה שבהן התחוללה בשנת 1582 ואחריה התרחשו נוספות בשנים 1586, 1609, 1630, 1655, 1694, 1699, 1716, 1725, 1732, 1734 ו-1743. שמונה הראשונות היו רבות עוצמה בעוד שהמאוחרות יותר לא גרמו נזק רב. ב-28 באוקטובר 1746 אירעה רעידת אדמה חמורה ביותר והסבה נזק רב לעיר. קייאו הסמוכה הושמדה לגמרי ברעידת האדמה הזאת, ובצונאמי שבאה אחריה.
בשנים 1940 ו-1966 אירעו בסביבות העיר רעידות אדמה חזקות.
תחבורה

בלימה פועל נמל התעופה הבינלאומי חורחה צ'אבס שהוא נמל התעופה הראשי והגדול ביותר של פרו. הוא ממוקם סמוך לנמל, כ-10 ק"מ ממרכז העיר.
עוד פועלים ארבעה שדות תעופה קטנים לשימוש צבאי בלבד.
ערים תאומות

פרו ארקיפה, פרו
פרו קוסקו, פרו
פרו פיורה, פרו
פרו טרוחיו, פרו
ארצות הברית לוס אנג'לס, ארצות הברית
ארצות הברית אוסטין, ארצות הברית (מ־1981)
ארצות הברית קליבלנד, ארצות הברית
ארצות הברית מיאמי, ארצות הברית
ארצות הברית סטמפורד, ארצות הברית
בוליביה אורורו, בוליביה
צרפת בורדו, צרפת (מ־1957)
הרפובליקה העממית של סין בייג'ינג, הרפובליקה העממית של סין (מ־1983)
הפיליפינים מנילה, הפיליפינים
ספרד מדריד, ספרד
מקסיקו מקסיקו סיטי, מקסיקו
ברזיל סאו פאולו, ברזיל
הונדורס טגוסיגלפה, הונדורס
טורקיה אקהיסאר, טורקיה
טורקיה קרצ'ובן, טורקיה
ארגנטינה בואנוס איירס, ארגנטינה
מקסיקו גוודלחרה, מקסיקו
קנדה טורונטו, קנדה
קולומביה בוגוטה, קולומביה
מצרים קהיר, מצרים
ויילס קארדיף, ויילס
איטליה פסקרה, איטליה
אוקראינה קייב, אוקראינה
ברזיל ברזיליה, ברזיל
בוליביה אורורו, בוליביה