stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסי אליטוב
ספריו

יוסי אליטוב (חבר מערכת), באגרות מלך, מקבץ פרקי-עיון באגרות קודש שנכתבו בידי רבנים (1989)
יוסי אליטוב, שלימות הארץ, שיטת הרבי מנחם מנדל שניאורסון מחב"ד בענייני מסירת שטחים. היכל מנחם, (1996)
יוסי אליטוב וצבי אלוש, בן פורת יוסף - הביוגרפיה על הרב עובדיה יוסף, כנרת, (2004)
יוסי אליטוב ואברהם רוזנטל, מחשבת היהדות, חייו ומשנתו של הרב יאשיהו פינטו
יוסי אליטוב ובנימין ליפקין, בכל ביתי נאמן הוא, מסכת חייו של החסיד שניאור זלמן גוראריה (2012)
שלום ירושלמי, יוסי אליטוב ואריה ארליך, ברגע האמת, הרבי מלובביץ' והדיאלוג המדיני-ביטחוני עם מקבלי ההחלטות בישראל, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, דביר (2017)
יוסי אליטוב ויאיר שרקי, צמאה לך 300 פנינים מתורתו של הבעש"ט, הוצאת מעיינותיך, ה'תשע"ט, 512 עמ'
הגדת אור החיים (חיבור משותף עם אריה ארליך), 'חג הפסח ויציאת מצרים במשנת רבינו חיים בן עטר', הוצאת 'הנר המערבי' (2024)
הערות שוליים

↑  אליטוב מונה ליועץ התכנים היהודים של קבוצת "רשת", באתר חב״ד און ליין
1 2 3   גור מגידו , הגר שיזף, עורך העיתון נכנס לבנק עם רבע מיליון דולר במזומן: כך מערבב יוסי אליטוב עיתונות, נדל"ן ואינטרסים של מיליארדרים, באתר TheMarker‏, 30 ביולי 2021
↑  שלמות הארץ, פנימיות 46, 2018
↑  צביקה גרוניך, יוסי אליטוב, עכשיו גם ב'קול ברמה.., באתר כיכר השבת, ‏2014-11-05
↑  חמישי בשניים: אליטוב וארליך בתכנית אקטואליה חדשה, באתר חב״ד און ליין
↑  ברשימת 100 המשפיעים: יוסי אליטוב וסיון מאיר, באתר COL חב"ד און ליין, ‏25 בנובמבר 2009
עיתונאי חב"די ברשימת "100 המשפיעים בתקשורת", באתר COL חב"ד און ליין, ‏22 בדצמבר 2010
ברשימת 100 המשפיעים בתקשורת בישראל: יוסי אליטוב, באתר COL חב"ד און ליין, ‏18 בינואר 2012
יוסי אליטוב ברשימת 100 המשפיעים בתקשורת הישראלית, באתר COL חב"ד און ליין, ‏15 בינואר 2014
↑   גור מגידו , הגר שיזף, תעשיית העושק המשגשגת מאחורי "יוכבד חולת כליות" ו"יוסי שזקוק לניתוח לב", באתר TheMarker‏, 1 באוקטובר 2021
↑  אחד יחיד ומיוחד ● בנימין ליפקין, יוסי אליטוב, באתר חב״ד און ליין
↑  `ברגע האמת`: העיתונאים החב"דיים בראיון משותף • בלעדי, באתר חב״ד און ליין
↑  קרוב אליך מערכת, הבעש"ט רלוונטי מתמיד, באתר קרוב אליך, ‏2018-11-23
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296585505171  LCCN: no2005029472  VIAF: 59338622   WorldCat (עם VIAF): 59338622
Sports Car

"Sports Car" (בעברית: "מכונית ספורט") הוא סינגל של הזמרת הקנדית טייט מקריי, שיצא לאור ב-24 בינואר 2025, ומהווה את הסינגל השלישי מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, So Close to What.
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי מקריי בשיתוף עם ג'וליה מייקלס, גרנט בוטין וראיין טדר, שגם הפיקו את השיר. ב-14 בנובמבר 2024, הכריזה מקריי על יציאת אלבומה השלישי, So Close to What. גרסה מוקדמת של האלבום, שכללה דמו של "Sports Car", דלפה לרשת ב-16 בינואר 2025. ב-20 בינואר, הכריזה מקריי על "Sports Car" כסינגל השלישי ושיתפה טיזר של הקליפ, תוך שהיא מציינת שזה חלק ממה "ששכחו" להדליף.
הרכב

השיר משלים את סגנון האלקטרופופ עם השפעות R&B שמאפיין שירים אחרים של מקריי, כמו "2 Hands" ו-"It's OK I'm Ok".
ביקורות והצלחה מסחרית

השיר זכה לשבחים ממבקרי המוזיקה. ג'ורג' גריפית'ס מחברת המצעדים הרשמית תיאר את "Sports Car" כ"מלודיית פופ מגמגמת עם השפעות היפ-הופ", והשווה אותו לשירים מתוך האלבום In the Zone של בריטני ספירס. אהרון וויליאמס מ-Uproxx ציין שהשיר מזכיר את "I'm a Slave 4 U" של ספירס ואת "Buttons" של הפוסיקט דולז, וכינה אותו המשך לסינגל הקודם "2 Hands" של מקריי.
בממלכה המאוחדת, השיר נכנס למקום השמיני במצעד הסינגלים הבריטי, והפך לשירה החמישי שנכנס לעשירייה הפותחת, עם מכירות של 32,468 יחידות בשבוע הראשון. השיר נשאר בעשירייה הפותחת גם בשבוע השני עם מכירות של 28,940 יחידות.
וידאו קליפ

הקליפ לשיר, בבימויו של ברדיה זינאלי מווג, יצא במקביל להשקת הסינגל. הקליפ משלב חדרים שונים שמייצגים היבטים שונים של אמנותה של מקריי.
בקליפ, הסטייליסט ברט אלן נלסון הלביש את מקריי ב-12 פריטים ארכיוניים ועכשוויים. בין הלוקים שהוצגו: בגד מנומר מקולקציית אביב/קיץ 2007 של רוברטו קוואלי, עיצובים של ורסצ'ה וויקטור & רולף, מחוך פרוותי ושכמייה שחורה נוצתית מבית The Blonds, והלבשה תחתונה נועזת של Agent Provocateur. נלסון הצהיר כי רצה לדחוף את גבולות האופנה ולהציג כמה שיותר פריטי קוטור וארכיון. מקריי ציינה שהמחוך עם הדפס הברדלס שעיצב קוואלי היה התלבושת האהובה עליה מהסט.
הופעות חיות

מקריי ביצעה את "Sports Car" בתוכנית "סאטרדיי נייט לייב" ב-8 במרץ 2025, בהנחיית הקומיקאי שיין גיליס. זו הייתה הופעתה השנייה בתוכנית, לאחר הופעת הבכורה שלה בנובמבר 2023.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  עולמי | בילבורד גלובל 200 | 17 |  |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 17 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 9 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 5 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 16 |  |
|  ארצות הברית | מצעד הפופ איירפליי | 16 |  |
|  ארצות הברית | מצעד הפופ איירפליי למבוגרים | 27 |  |
|  ארצות הברית | מצעד הדאנס/מיקס שואו איירפליי | 39 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 33 |  |
|  דנמרק | היטליסטן | 28 |  |
|  הולנד | מצעד 100 הסינגלים ההולנדיים | 22 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 27 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 3 |  |
|  יוון | המצעד היווני הבינלאומי | 11 |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 7 |  |
|  לטביה | לטביה טופ 40 | 19 |  |
|  ליטא | AGATA | 36 |  |
|  נורווגיה | VG-lista | 18 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 9 |  |
|  סינגפור | RIAS | 15 |  |
|  סלובקיה | מצעד 100 שירי הרדיו | 38 |  |
|  סלובקיה | מצעד 100 שירים דיגיטליים | 43 |  |
|  פינלנד | המצעדים הפיניים הרשמיים | 35 |  |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 40 |  |
|  צ'כיה | מצעד 100 שירי הרדיו | 46 |  |
|  צ'כיה | מצעד 100 שירים דיגיטליים | 49 |  |
|  צרפת | SNEP | 117 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 9 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 50 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 26 |  |
דוד אבודרהם

ערך זה עוסק ברב ופרשן התפילות. אם התכוונתם לסבו, גובה המיסים ופרנס הקהילה בטולדו, ראו .
| --- | --- |

שער הספר אבודרהם, דפוס ראשון, ליסבון ה'ר"נ (1489)
 לידה:  המאה ה־14 
 פטירה:  המאה ה-14
 כינוי:  ה"אבודרהם"
 מדינה:  ממלכת קסטיליה 
 מקום מגורים:  סביליה 
 תקופת הפעילות:  ? – המאה ה־14 
 השתייכות:  רבני ספרד, ראשונים
 תחומי עיסוק:  תלמוד, הלכה
 רבותיו:  רבי יעקב בן אשר?
 חיבוריו:  "חיבור פירוש הברכות והתפילות" (אבודרהם (ספר))
 
רבי דוד אַבּוּדִרְהַם היה פרשן תפילות נודע שחי במאה ה-14 סביב שנת ה'ק' (1340) בספרד. מכונה גם בקצרה האבודרהם. נולד לרבי יוסף אבודרהם ונקרא על שם אבי אביו.
ביוגרפיה

אבודרהם ישב בסביליה שבספרד. לפי סברה אחת היה תלמידו של רבי יעקב בן אשר, בין השאר, כי הוא מרבה לצטטו בספרו. עיקר פרסומו נבע מספרו שכתב בשנת 1340 - "חיבור פירוש הברכות והתפילות" (ידוע יותר בשם "ספר אבודרהם") שמטרתו ריכוז התפילות פירושן והלכותיהן. בהקדמה לספר, מסביר אבודרהם שכתב אותו משום ש-
"רוב ההמון אינם מבינים דברי התפילה וגם אינם יודעים סדר המנהגות וטעמיהם".
בספר, אוסף אבודרהם פירושים והלכות מהתלמודים, הבבלי והירושלמי, ממכתבי הגאונים וכל הפרשנים הזמינים לו שקדמו לתקופתו ואת ההסברים שנוספו לסידור התפילה עצמו בהוצאות שונות. אבודרהם אסף גם את החיבורים הנוגעים לחגים והמנהגים ביהדות ספרד, מהם נדירים ביותר, והסביר בצורה שיטתית את הלוח העברי. הוא חילק את ספרו לשלשה חלקים, על פי ענייניהם: קריאת שמע, התפילות, ברכות המצוות.
ספרו נדפס לראשונה בליסבון בשנת 1489, ומאז חזר ונדפס פעמים רבות, לעיתים בתוספת פירושים והוא נחשב כיום לאחד המקורות העיקריים בפירוש התפילה וחקר מנהגיה.
שמו

ישנם כמה פירושים אפשריים לשם "אבו דרהם": יש מפרשים: אבי מטבע ה"דירהם" – שם של מטבע בארצות האסלאם בימי הביניים, (המטבע דירהם משמש גם כיום באיחוד האמירויות הערביות). לפי פירוש זה, משערים שהיה בן למשפחת סוחרים או גובי מס, אך יש מפרשים, שכונה "אבי המטבע", היות שפרש תוכן התפילות שטבעו חז"ל. פירוש אחר הוא אבי המעלות (שכן יש בספרות הערבית חלוקה של המעגל שנקראת על שם החלוקה של מערכת המטבעות).
לקריאה נוספת

ד"ר יחיאל צימלס, "ר' דוד (בר' יוסף) אַבּוּדֶרְהֶם", אנציקלופדיה לגדולי ישראל, כרך ב' עמ' 342 - 346, עורך: ד"ר מרדכי מרגליות, הוצאת יהושע צ'צ'יק, 1969
הערות שוליים

↑  על פי ספר היוחסין דף קלג ע"ב - שלשלת הקבלה דף נח ע"ב, סדר הדורות בשנת ה'ק.
↑  אוצר הגדולים, חלק א, עמ' ג
| הראשונים לפי אזור גאוגרפי |
| --- | --- | --- |
| אשכנז | רבי משולם בן קלונימוס • רבנו גרשום מאור הגולה • רבי שמעון הגדול • רבי יצחק הלוי • רבי יעקב בן יקר • ריב"א • ראב"ן • רבי אליעזר ממיץ • ראבי"ה • רבי יהודה החסיד • רבי אלעזר מגרמייזא (הרקח) • רבי יצחק אור זרוע • מהר"ם מרוטנבורג • רא"ש • המרדכי • הגהות מיימוניות • תשב"ץ קטן • רבי אליעזר מטוך • רבי יצחק מדורא • האגודה • מהר"ם ס"ל • מהרא"ק • מהר"י טירנא • מהרי"ל • מהר"י וייל • תרומת הדשן • ראשונים נוספים |  |
| צרפת | רש"י • בעלי התוספות (רשב"ם • רבנו תם • ר"י הזקן • ריצב"א • רבי שמשון משאנץ) • בעל התרומה  • רבי משה מקוצי • רבי יחיאל מפריז • יצחק מקורביל (הסמ"ק) • רבנו פרץ • חכמי איוורא • רבי שמשון מקינון •  ראשונים נוספים |  |
| אנגליה | תוספות חכמי אנגליה • רבנו תם מאורליינש • רבי משה מלונדריש • רבי ברכיה מניקולא • רבי אליהו מנחם מלונדריש • רבי יעקב חזן מלונדון • ראשונים נוספים |  |
| פרובאנס | בעל האשכול • יוסף אבן פלאת • בעל העיטור • בעל המאור • הראב"ד • רבי יהונתן מלוניל • המנהיג • בעל שיטת ריב"ב • בעל ההשלמה • רבי שלמה מן ההר • רבי אברהם מן ההר • המאירי • רבי אהרון הכהן מלוניל • ראשונים נוספים |  |
| ספרד | ארבעת השבויים • רבי חנוך בן משה • רבי שמואל הנגיד • רי"ץ גיאת • רבי יצחק הברצלוני • רבי יהודה הברצלוני • רי"ף • ר"י מיגאש • רמ"ה • רבי שמואל הסרדי • רמב"ן • רבי יונה גירונדי • רא"ה • רשב"א • ריטב"א • רבי יהודה בן הרא"ש • רבנו ירוחם • מהר"ם חלאווה • אבודרהם • רבי יעקב בעל הטורים • ר"ן • רבי יוסף חביבא • רבי שמואל ירונדי (אוהל מועד) |  |
| איטליה | רבי משולם בן קלונימוס • רבי נתן מרומי (הערוך) • רבי ישעיה די טראני • רבי אליעזר בן שמואל • ריבב"ן • שבלי הלקט • ריא"ז • מהרי"ק • ראשונים נוספים |  |
| צפון אפריקה | ארבעת השבויים • רבנו חננאל • רב ניסים גאון • רי"ף • רבנו אפרים • רבי יהודה הכהן אבן סוסאן • רבי יוסף אבן עקנין • שמואל אבן ג'אמע • רבי זכריה אגמאתי • ריב"ש • רשב"ץ • רבי ישועה הלוי • רבי אפרים אנקוה |  |
| תימן | בעלי אלשרח (רבי חנניה בן ישועה • רבי נתנאל בן ישעיה • רבי זכריה הרופא • רבי סעדיה עדני • רבי דוד הלוי חמדי • רבי דוד עדני • רבי אברהם בן שלמה |  |
| מצרים | רבי שמריה בן אלחנן • רבי שמואל בן חנניה הנגיד •  רמב"ם •  רבי חננאל בן שמואל • רבי אברהם בן הרמב"ם • רב יוסף ראש הסדר • רבי פרחיה בן ניסים •  רבי דוד הנגיד • רבי תנחום הירושלמי • רבי יעקב אלאמשאטי • רבי יהושע הנגיד • רבי דוד ברבי יהושע הנגיד • ראשונים נוספים |  |
ראשונים נוספים תנאים • אמוראים • סבוראים • גאונים • ראשונים • אחרונים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462703505171  GND: 120458039  ISNI: 0000 0000 6679 5900  LCCN: n86845383  NKC: jo2015875968  NTA: 29710005X  SELIBR: 267673  SUDOC: 116796308  VcBA: 495/64846  VIAF: 844120   WorldCat (עם VIAF): 844120
איסמאילה סורו

איסמאילה סורו (בצרפתית: Ismaila Soro; נולד ב-7 במאי 1998) הוא כדורגלן איבוארי המשחק בבית"ר ירושלים ובנבחרת חוף השנהב בעמדת הקשר.
קריירה

סורו החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מוסו המקומית.
בקיץ 2016 חתם בסקסאן מליגת העל המולדובית. ב-15 באוקטובר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–2 לדאקיה קישינב. עד לסיום העונה רשם 22 הופעות בליגה.
ביולי 2017 חתם בהומל מליגת העל הבלארוסית. ב-4 בנובמבר 2017 סורו הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 1–0 נגד קרומקאצ'י.
ב-24 בדצמבר 2017 חתם בבני יהודה תל אביב לשלוש וחצי עונות. את הופעת הבכורה שלו במועדון עשה ב-4 באפריל 2018, כשנכנס כמחליף במשחק ליגה נגד הפועל חיפה.
בעונת 2018/2019 היה שותף לזכייה של בני יהודה בגביע המדינה, אף על פי שנפצע ונאלץ להיות מוחלף במשחק הגמר, בו גברה בני יהודה 4–5 על מכבי נתניה בבעיטות הכרעה.
ב-10 ביולי 2019 האריך את חוזהו בקבוצה בשנתיים נוספות.
ב-22 בינואר 2020 חתם לארבע וחצי שנים בסלטיק.
ב-10 ביולי 2022 הושאל לארוקה מהליגה הפורטוגלית.
ב-1 בספטמבר 2023 חזר לישראל וחתם בבית"ר ירושלים, בה התאחד עם הבעלים ברק אברמוב, החלוץ ירדן שועה והמאמן יוסי אבוקסיס ששימשו באותם תפקידים כששיחק בבני יהודה.
תארים

גביע המדינה: 2018/2019
סלטיק
הגביע הסקוטי: 2019/2020
אליפות סקוטלנד: 2021/2022
הערות שוליים

↑  דור בלך, ‏איסמאילה סורו חתם בבני יהודה ל-3.5 שנים, באתר ערוץ הספורט, 24 בדצמבר 2017
↑  תומר לוי, ‏איסמעילה סורו האריך את חוזהו בשנתיים ללא סעיף יציאה, באתר ערוץ הספורט, 10 ביולי 2019
↑  סלטיק הודיעה: איסמעילה סורו חתם לארבע עונות וחצי, עד קיץ 2024, באתר וואלה, 22 בינואר 2020
↑  תומר לוי, ‏חוזר לארץ: איסמעילה סורו חתם בבית"ר ירושלים, באתר ערוץ הספורט, 1 בספטמבר 2023
אריאל היימן

| --- | --- |

 לידה:  1953 (בן 72 בערך) ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד חטיבת שריון  קצין מילואים ראשי
 
אריאל היימן (נולד ב-1953) הוא גאולוג, בעלים משותפים של חברת הייעוץ "אור", וחוקר במכון למחקרי ביטחון לאומי (INSS). בעבר, מנכ"ל מכון דוידסון לחינוך מדעי, הזרוע החינוכית של מכון ויצמן למדע וקצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, אשר כיהן כקצין המילואים הראשי הראשון. בנוסף, היימן חוקר במכון הגאולוגי ומרצה באוניברסיטה העברית, ואחד ממגישי התוכנית "רצועת הביטחון" בגלי צה"ל.
קורות חייו

היימן נולד ב-1953 בירושלים וגדל בשכונת רחביה. למד בבית הספר היסודי והתיכון בגימנסיה העברית (סיים בשנת 1971). היה פעיל בשבט מצדה של תנועת הצופים. נשוי לד"ר רויטל היימן (מרצה לחינוך), אב לארבעה בנים.
קורות חייו > שירות צבאי

התגייס לצה"ל ב-1971 והתנדב לסיירת מטכ"ל. לאחר טירונות צנחנים השלים את מסלול הכשרה כלוחם ביחידה וכן הכשרה כמפקד כיתה. בהמשך יצא לקורס קצינים וכצוער לחם במלחמת יום הכיפורים. לאחר קורס קצינים עשה הסבה לשריון, שם שירת כמפקד מחלקה וסגן מפקד פלוגה בחטיבה 7.
השתחרר בדרגת סגן ב-1975. שירת במילואים במגוון תפקידים פיקודיים בחיל השריון ממפקד פלוגה ועד למפקד חטיבה.
בשנת 2002 מונה לקצין המילואים הראשי הראשון. במסגרת זו יזם והוביל את שינוי התפיסה לגבי מודל המילואים. ועדה בראשות היימן הציגה בפני המטה הכללי מודל מילואים חדש. לאחר אישור המטה הכללי ואישור שר הביטחון שאול מופז, ועדת השרים למערך המילואים, והממשלה, הוקמה הוועדה לחוק המילואים בראשותו של פרופ' אבישי ברוורמן. היימן ריכז את עבודת הוועדה ולאחר אישור הממשלה הביא את חוק המילואים לאישור הכנסת. החוק עבר בקריאה ראשונה במאי 2005 טרם פיזורה של הכנסת. לאחר מלחמת לבנון השנייה הובא החוק עם שינויים מסוימים ואושר על ידי הכנסת באפריל 2008.
היימן יזם גם את אמנת הסטודנטים בין האוניברסיטאות לסטודנטים המשרתים במילואים, ואת אמנת המעסיקים בין המעסיקים לעובדיהם המשרתים במילואים. הוא יזם והביא בפני ממשלת ישראל את ההצעה ליום ההוקרה למערך המילואים אשר מצוין מאז מדי שנה בל"ג בעומר. יום זה כולל בין השאר טקסי הוקרה לחיילי המילואים וטקס במשכן הנשיא להוקרת יחידות המילואים המצטיינות. היימן השתחרר בסוף שנת 2005 ומאז ממשיך בשירותו במילואים במגוון תפקידים.
מחקר

היימן החל ללמוד גאולוגיה וביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים ב-1975, וסיים בהצטיינות. בין השנים 1982–1985 למד לתואר שני. עבודת המחקר עסקה בנושא "הגאולוגיה של צפון עמק החולה ורמת הבניאס תוך הדגש למשקעי מעיינות (טרוורטין)". בין השנים 1986–1990 עשה את עבודת הדוקטורט במחלקה לגאולוגיה באוניברסיטה העברית. נושא המחקר היה "התפתחות בקע ים המלח בצפון ישראל בפליוקן ובפליסטוקן". בשנים אלו התגורר עם משפחתו ברמת הגולן ועבד במכון לחקר הגולן.
בשנת 1990 יצא לפוסט דוקטורט באוניברסיטת אוהיו, שבארצות הברית. שם התמחה בין השאר בגיאוכרונולוגיה תוך פיתוח שיטת K-Ca, ושימוש בשיטות K-Ar, Ar/Ar ו-Rb-Sr. המחקר עסק בעיקרו בוולקניזם ובטקטוניקה של הרכס הטרנסאנטארקטי שבאנטארקטיקה. עם חזרתו ארצה בשנת 1992 התמנה לחוקר בכיר במכון הגאולוגי בירושלים וכמורה מן החוץ באוניברסיטה העברית. מחקריו, הנמשכים לאורך השנים, נוגעים במספר תחומים: א. טקטוניקה וולקניזם בצפון מזרח ישראל ב. בקע ים המלח בצפון מדינת ישראל ומצפון לה, ובפרט המשכו בטורקיה. ג. רעידות אדמה, פלאוסייסמולוגיה, התנזלות וסיכונים סייסמיים. ד. גאוכרונולוגיה.
חינוך - מכון דוידסון לחינוך מדעי

בין השנים 2008–2017 שימש היימן כמנכ"ל מכון דוידסון לחינוך מדעי, הזרוע החינוכית של מכון ויצמן למדע. בתחילת תפקידו איגד את כל הפעילויות החינוכיות של מכון ויצמן למדע שהחלו כבר בשנות ה-60 של המאה ה-20, תחת קורת הגג של מכון דוידסון. במסגרת תפקידו, התרחבה הפעילות באופן משמעותי והיא כוללת כיום למעלה מ-70 תוכניות שמטרתן טיפוח החינוך המדעי-טכנולוגי בישראל, המורים, התלמידים והקהל הרחב. היימן ייצר בין השאר שיתופי פעולה עם משרד החינוך ועם גופים חינוכיים נוספים בארץ ובעולם.
פעילות נוכחית

עם סיום תפקידו במכון דוידסון הקים היימן עם ד"ר רויטל היימן (רעייתו) את חברת "אור", העוסקת בין היתר בייעוץ לארגונים, ובהערכת האפקטיביות של פעילותם. בנוסף, היימן משמש כחוקר במכון למחקרי ביטחון לאומי (INSS), וחזר להוראה באוניברסיטה העברית ולמחקר בתחום הגאולוגיה. היימן משרת פעיל במילואים בתפקידי מטה, ומגיש בימי שני בשבוע את התוכנית "רצועת הביטחון" בגלי צה"ל.
הערות שוליים

↑  מאת עמוס הראל, אל"מ (מיל') אריאל היימן ימונה לקצין מילואים ראשי, באתר הארץ, 5 בדצמבר 2001
↑  אריאל היימן, מערך המילואים — עבר הווה ועתיד: הרהורים בחלוף עשר שנים לחקיקת חוק המילואים, המכון למחקרי בטחון לאומי, 2018
↑  אריאל היימן, מערך המילואים, צה"ל והחברה הישראלית - עבר הווה ועתיד, מערכות 394, 2004
↑
ד"ר אריאל היימן התמנה למנכ"ל מכון דוידסון לחינוך מדע, באתר "הידען", 23 בינואר 2008
↑  "רצועת הביטחון - טכנולוגיה וגאו-פוליטיקה". אתר גלי צה"ל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298271605171  BnF: cb13619092g (data)  ISNI: 0000 0000 6655 7080  LCCN: nr96006004  NTA: 143107631  SUDOC: 235925667  VIAF: 92798164   WorldCat (עם VIAF): 92798164
אדוארד גלזר

| --- | --- |

 לידה:  15 במרץ 1855 פודבוז'אנסקי רוהוזץ, צ'כיה 
 פטירה:  7 במאי 1908 (בגיל 53) מינכן, הקיסרות הגרמנית 
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה, לימודי ערבית, מזרחנות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וינה 
 
אדוארד גלזר (15 במרץ 1855 - 7 במאי 1908) היה מזרחן וארכאולוג יהודי אוסטרי - צ'כי, אחד האירופאים הראשונים שחקרו את דרום ערב (אנ'). אסף אלפי כתובות בתימן, המוחזקות כיום בידי המוזיאון לתולדות האמנות (וינה).
מבין הנוסעים במזרח במאה ה-19, נחשב גלזר למלומד החשוב ביותר שחקר את תימן. הוא תרם לקידום המחקר ההיסטורי והתרבותי, חשף את ההיסטוריה העתיקה שלה, ותיעד את מסורותיה שבכתב ושבעל פה. תימן ריתקה אותו, הציתה את דמיונו, החל מביקורו הראשון במדינה (1882–1884). הוא חזר לשם בשלוש הזדמנויות נוספות (1885–1886, 1887-1888 ו-1892–1894). בתימן, הוא התחפש למוסלמי בשם ״אל-פקיה חוסין בן עבדאללה אל-בראקי״ (המלומד חוסין בן עבדאללה מפראג).
רקע

אדוארד גלזר נולד בכפר הבוהמי דויטש רוסט ב־15 במרץ 1855, למשפחת סוחרים יהודית. המשפחה עברה לז'אטץ כשאדוארד גלזר היה עדיין ילד. הוא עבר לפראג בגיל שש עשרה. על מנת לפרנס את עצמו, החל לעבוד כמורה פרטי בבית משפחת אצולה, ובמקביל למד מתמטיקה בפוליטכניקה בפראג, לצד פיזיקה, אסטרונומיה, גאולוגיה, גאוגרפיה, גאודזיה וערבית. את לימודיו השלים בשנת 1875. פרסומים על מסעותיו של דייוויד ליווינגסטון באפריקה ברבע האחרון של המאה ה-19, עוררו בתוכו דחף ושאיפה דומה לצאת למסע בחיפוש אחר תרבויות עתיקות.
בווינה השלים גלזר בהצלחה את לימודיו בערבית ונרשם לאחר מכן ללימודי אסטרונומיה. משנת 1877, שימש כעוזר במצפה הכוכבים בווינה במשך שלוש שנים. נקודת מפנה חשובה בהשכלתו האקדמית הייתה בשנת 1880, כאשר השתתף בשיעוריו של דוד צבי מילר, מייסד לימודי דרום ערב באוסטריה, לחקר הדקדוק השבאי. מילר הציע לו לנסוע לתימן, בתוספת קצבה שניתנה על ידי האקדמיה למדעים בווינה לצורך העתקת כתובות שבאיות. אף שמעמדו במצפה הכוכבים העניק לו תחושת ביטחון כלכלי, הוא העדיף להתפטר מתפקיד זה בשנת 1880 ובמקום זאת להקדיש את שארית חייו לחקר ההיסטוריה העתיקה של דרום ערב. כשהתברר לו כי משימתו תתעכב בשל שילוב של בעיות טכניות ואישיות, הוא השתמש בקשריו עם אישים בצרפת. מלגה מטעם ה-Académie des Inscriptions et Belles Lettres בפריז אפשרה לו לנסוע לתימן בשנת 1882. התנאי של נותני החסות הצרפתים שלו היה שהם יקבלו את תוצאות ממצאיו, במיוחד את הכתובות שהוא זכה להעתיק. ב־11 באוקטובר 1882 הוא הגיע לנמל חודיידה (תימן).
מכיוון שגלזר נאלץ להמתין חודשים רבים בצנעא לפני שיוכל לקבל היתר שיאפשר לו להסתובב בתימן, הצרפתים הטילו ספק אם אי פעם יעביר להם את הכתובות שהובטחו, ובסופו של דבר, הם הפסיקו את תמיכתם הכספית בו בשנת 1883. נוכח משבר הכלכלי שפקד אותו, הוא כתב מכתב לקייזר פרנץ יוזף הראשון, שתיאר את חשיבות משימתו והזכיר בו את קשייו הכלכליים. הקיסר הקצה לו מהקרן האישית שלו סכום צנוע של 800 דולר. חרף התמיכה מהקייזר, גלזר נאלץ לקצר את שהותו בתימן.
חייו ועבודתו

משנת 1895, ועד מותו, התגורר גלזר במינכן. הוא הקדיש את רוב זמנו להכנת החומר המדעי שלו לפרסומים. ממשלת טורקיה התעניינה בהערותיו של גלזר על ערב, גם שנים רבות לאחר שעזב את האזור, בעוד שבשנת 1907 התבקש גלזר על ידי המוזיאון בקושטא לסייע בקטלוג אוסף הכתובות השבאיות שלהם.
לאחר מותו דאג מילר שחלק גדול מהמורשת המדעית של גלזר יירכש על ידי האקדמיה למדעים בווינה (Akademie der Wissenschaften). האוסף ידוע בשם Der Corpus Glaserianum או Sammlung Eduard Glaser (SEG), 1944–1961. חלק קטן מאוסף כתבי היד של אדוארד גלזר נרכש על ידי מכללת דרופסי בפילדלפיה בשנת 1923 (לימים הפך לחלק מהארכיונים של מרכז הרברט ד' כץ ללימודי יהדות מתקדמים באוניברסיטת פנסילבניה). המורשת שהשאיר גלזר מתימן לבדה מסתכמת בכ־990 עותקים והטבעות (שיטת העתקה "סחיטה", בה נעשה שימוש בעיסת נייר בהפקת עותקים של תבליט) של כתובות שבאיות, 17 כרכים של יומנים ו-24 כתבי יד. את הכתובות השבאיות פענח חיים חבשוש עבור גלזר, ובנוסף, תעתק אותן לכתב עברי-אשורי על מנת שיהיה קל יותר להבינן. הקיסר וילהלם הראשון רכש את כתבי היד של גלזר בשביל אוסף הספרייה הפרוסית בברלין. האבנים עם הכתובות השבאיות והפסלים היו תרומה של המו"ל רודולף מוס. האוספים של גלזר תרמו רבות לשימור המוניטין של וינה כמובילה בחקר דרום ערב.    בשנת 1922 פרסם המלומד הגרמני-צ'כי אדולף גרוהמן בווינה עבודה מקיפה שכותרתה Südarabien als Wirtschaftsgebiet (דרום ערב כאזור כלכלי), בה הוא משתמש בעיקר בהערות שהשאיר אדוארד גלזר במהלך סיוריו בדרום ערב.
השכלה

בנוסף לידיעותיו בלטינית, ביוונית וברוב השפות האירופיות החשובות, גלזר היה בקיא הן בערבית קלאסית והן בערבית מדוברת, והכיר גם רבים מהניבים שלה. הסקרנות הטבעית שלו הביאה אותו לנתח את התהליכים ההיסטוריים וההשפעות התרבותיות הרלוונטיות, ובסופו של דבר סיפקה לו את הכלים הדרושים לחקירת תימן - ארץ שהוא ראה כמקום האידיאלי למציאת קווי דמיון בסיסיים בין מנהגי התושבים המקומיים לבין אלה של בני ישראל בעת העתיקה. הוא קיווה גם לזהות את השמות הגאוגרפיים המוזכרים במקרא. גלזר היה מומחה בכתובות השבאיות. יתר על כן, הידע שלו בהיסטוריה החבשית ושפתה דחף אותו לבחון את הקשרים בין חבש (אתיופיה של ימינו) לתימן בימי קדם. העניין העמוק של גלזר בקשרים הפוליטיים והמסחריים של העמים היושבים בין מסופוטמיה לאוקיינוס ההודי עורר בו תחושת הזדהות עם תרבויות העבר וזיקה משותפת אליהן.
המסע הראשון לתימן

בזמן שהותו של גלזר בתימן, הכיבוש העות'מאני שלט במדינה. תקופה זו אופיינה במלחמות בין הצבא הטורקי הפולש לבין כוחותיו של האימאם אל-מנסור מוחמד ב. יחיא חמיד א-דין (נפטר בשנת 1894) ובנו יחיא חמיד א-דין (נרצח בשנת 1948).
גלזר הכיר באופן אישי חמישה מושלים טורקיים. הוא יעץ לטורקים לעודד את המחקר באזור מאריב (שבא העתיקה), כדי להראות בכך שהסולטן מעוניין לתרום למחקר המדעי של תימן. הוא הציע לשקם סכר במאריב במטרה להגדיל את מספר התושבים במזרח, וכן על מנת לחזק את נוכחות הסולטן העות׳מני (השער הנשגב) בתימן. שני הצדדים נהנו מקרבתו לכוח הצבאי והמינהלי באזורים השולטים בעות'מאן. כשהוא מחופש לפקיד טורקי, ליווה גלזר את המושל יזיד פאשה בקרבותיו במחוזות חאשד וארחאב. יזיד פאשה תמך בגלזר, הן ברכישת אספקה וציוד והן בסיוע כספי. מערכת היחסים שלהם הייתה מערכת יחסים של תן וקח. בסיוע הצבא הטורקי הוא יכול היה לממש את תוכניותיו ומאמציו המדעיים. הוא היה מסוגל לנסוע ברחבי אזורים בלתי נגישים רבים שהיו מוגבלים לזרים, וכך הצליח להעתיק מאות כתובות, הן בשבאית והן בערבית.
אף על פי שגלזר ראה בחיוב את הרפורמות שיזמו הטורקים, שנגעו כמעט בכל היבט בחיי היומיום בתימן, כולל הפחתת המגבלות שהיו בעבר על היהודים, הוא הביע לא אחת ביומנו ביקורת על צבא טורקיה ועל יהירותם בהתמודדות עם אוכלוסיית תימן.
בניגוד ליוסף הלוי, שהתרכז רק בעבר המפואר של המדינה, גלזר צפה ותיעד את כל מה שראה בתימן. הוא ביצע מחקר על הטופוגרפיה, הגאולוגיה והגאוגרפיה, הכין מפות קרטוגרפיות, רשם הערות אסטרונומיות ואסף נתונים על מטאורולוגיה, אקלים וסחר כלכלי וכן על משלחי היד במדינה. הוא אסף מידע על המבנה החברתי והפוליטי הנוכחי של תימן, ניתח את מקורות הכוח של הנהגות השבטים, את היחסים בין שבטים מסוימים לממשלת טורקיה או בין השבטים לאימאם. יתר על כן, הוא בחן וניתח את שיטות המשפט השונות הנהוגות על ידי השבטים, האימאם והעות'מאנים בתימן.
יחסיו הידידותיים של גלזר עם המושל המקומי, חוסיין ממאריב, סייעו לו לבצע את המחקר באזור מאריב. גלזר היה הראשון שלימד את ילידי תימן את הכתב השבאי. בעת שסייר באזור עם בניו של המושל המקומי, גילה כמעט מאה כתובות קטבניות (Qatabanian). תיאורו הטופוגרפי-גאוגרפי של המסלול למאריב נחשב עד היום כתרומתו החשובה ביותר.
המסע השני לתימן

במהלך המסע השני שלו לתימן, הוא פיתח אסטרטגיה חדשה. הוא הציע למסור למוזיאונים ולארכיונים פריטים מסוימים מאוספי כתבי היד, היומנים וההטבעות של הכתובות השבאיות, כולל החומר האתנוגרפי שלו, על מנת "להחזיר" את ההשקעה וההוצאות שבמסעו האחרון, כמו גם להשגת מימון למסעו הבא לתימן. האוספים של גלזר העשירו ארכיונים ומוזיאונים אירופיים בלונדון, פריז, ברלין ווינה.  התמורה הכספית, לעומת זאת, לא הסתכמה בהרבה. אף על פי שהיא כיסתה את הוצאותיו, מה שנותר מהכסף לא הספיק למימון נסיעותיו הבאות. חרף הקשיים הללו, גלזר ראה במחקר שלו שליחות קדושה שיש להמשיך.
המסע השלישי לתימן

עם שובו ממסעו השלישי לתימן בשנת 1889, הציע גלזר למשרד החוץ של אוסטריה לכבוש או לקנות מהטורקים העות'מאניים מקום שהוא זיהה כאתר המקראי אופיר, כדי להפוך אותו למושבה אוסטרית (מאותה סיבה האדמירל וילהלם פון טגטהוף העלה הצעה דומה עשרים שנה קודם לכן לרכוש את סוקוטרה) .