stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'יד
הערות שוליים

↑  Статья «ЖИД» из “Словаря живого великорусского языка” В.И.Даля, אתר domnz
↑  Targeted By Anti-Semitic Ukrainian Politician, אתר www.tmz.com
↑  Ukraine okays ‘zhyd’ slur for Jews, אתר timesofisrael
↑  המיזאון היהודי, אתר המוזיאון היהודי בפראג
↑  The best of both worlds: Creating the Żyd–Polak, אתר tandfonline
↑  żyd, אתר sjp.pwn.pl (בפולנית)
↑  Jude Gang, אתר wikipasy
"הכה את הז'יד-הפוליטרוק. הפרצוף דורש לבנה". פלייר אנטישמי ממלחמת העולם השנייה הנפוץ על ידי גרמנים כחלק מתעמולת המלחמה.
"רוסיה בלי מנהיג היא כמו ז'ידים בלי תלמוד". שלט בהלוכה של לאומנים רוסים, 2012
שלט של הרובע היהודי בטשביץ'
וילהלם שיקארד

| --- | --- |

 לידה:  22 באפריל 1592 הרנברג, דוכסות וירטמברג 
 פטירה:  23 באוקטובר 1635 (בגיל 43) טיבינגן, דוכסות וירטמברג 
 ענף מדעי:  מתמטיקה, מזרחנות 
 מקום לימודים:  Bebenhausen Abbey (1606)  אוניברסיטת טיבינגן (1613) 
 מנחה לדוקטורט:  Michael Maestlin 
 מוסדות:  אוניברסיטת טיבינגן (1619–1635) 
 בן או בת זוג:  Sabina Schickard 
 צאצאים:  Ursula Margaretha Schickard 
 
רפליקה משוערת של מכונת החישוב של שיקארד, מבוססת על תיאור ואיורים במכתביו ליוהנס קפלר. החלק העליון הוא מערכת עצמות נפייר לסיוע בחישוב כפל, והחלק התחתון הוא מכונת החישוב עצמה לביצוע פעולת חיבור (המהווה גם צעד חיוני לביצוע כפל)
איור של מכונת החישוב ממכתב של שיקארד לקפלר. האיור והתיאור במכתבים מספקים את כל מה שידוע על המכונה
וילהלם שיקארד (בגרמנית: Wilhelm Schickard‏; 22 באפריל 1592, הרנברג - 24 באוקטובר 1635, טיבינגן) בנה את מכונת החישוב הראשונה, ב-1623.
המכונה של שיקארד הקדימה את הפסקלין של בלז פסקל ואת המחשבון של לייבניץ בעשרים שנים. מכתביו של שיקארד ליוהנס קפלר מספרים כיצד יש להשתמש במכונה על מנת לייצר טבלאות אסטרונומיות. המכונה הייתה מסוגלת לחבר מספרים בני 6 ספרות. במידה והייתה גלישה צלצל פעמון. על מנת לתמוך בחישובים מורכבים יותר הורכב על המכונה אוסף של עצמות נפייר. תכנון מדויק של המכונה לא שרד, ואולי לא נרשם מעולם. המכונה או המכונות שנבנו כנראה אבדו בשריפה, והמידע על המכונה נלקח מהמכתבים ששלח שיקארד לקפלר. בשנת 1960 נבנתה רפליקה משוערת של המכונה.
שיקארד נפטר בשנת 1635 כתוצאה ממחלת הדבר.
על הירח קיים מכתש על שמו, המכונה מכתש שיקארד.
הערות שוליים

↑  וילהלם שיקארד, באתר www.thocp.net
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267622605171  PLWABN: 9810701978505606  BIBSYS: 90409432  BNE: XX1114744  BnF: cb11969696s (data)  CiNii: DA19591842  DSI: 6229  GND: 118607421  ICCU: MILV191561  ISNI: 0000 0001 0855 2940  LCCN: n83143636  MGP: 166478  NKC: mzk2009511176  NLG: 169662  NSK: 000058283  NTA: 070187371  RERO: 02-A003795864  SELIBR: 294022  SUDOC: 027713237  VcBA: 495/260854  VIAF: 14778809   WorldCat (עם VIAF): 14778809
ויקטור קוזן

| --- | --- |

ויקטור קוזן סביב 1850
 לידה:  28 בנובמבר 1792 פריז
 פטירה:  14 בינואר 1867 (בגיל 74) קאן
 מקום קבורה:  פר לשז 
 מקום לימודים:  תיכון שארלמיין, Pensionnat normal 
 מוסדות:  סורבון 
 תחומי עניין:  היסטוריה של הפילוסופיה 
 עיסוק:  פילוסוף, ביוגרף, היסטוריון של הפילוסופיה, סופר, מרצה באוניברסיטה, פוליטיקאי, מתרגם, היסטוריון 
 מדינה:  צרפת
 יצירות ידועות:  On the True, the Beautiful, and the Good, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרסים והוקרה:  מפקד בלגיון הכבוד קונקור ז'נרל עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 חתימה:   
 
וִיקְטוֹר קוּזֶן (בצרפתית: Victor Cousin‏; 28 בנובמבר 1792 – 14 בינואר 1867) היה פילוסוף צרפתי. הוא היה המייסד של "אקלקטיות", אסכולה שלמשך תקופה קצרה הייתה בעלת השפעה רבה בצרפת, ושילבה אלמנטים של אידיאליזם גרמני וריאליזם סקוטי של השכל הישר (אנ'). כמנהל ההוראה הציבורית במשך יותר מעשור, לקוזן הייתה גם השפעה חשובה על מדיניות החינוך הצרפתית.
ביוגרפיה

הוא למד בליסה שרלמן (אנ') מ-1802 עד 1810, שם זכה בפרס ראשון בתחרות נאום בלטינית בין בית הספר התיכונים של צרפת. מהליסה הוא סיים את לימודיו באקול נורמל סופרייר ולמד שם פילוסופיה אצל פייר לרומיגייר (אנ'). הוא הושפע גם מפייר-פול רואייה-קולר (1763–1845). ב-1815 הוא קיבל משרת הוראה באקול נורמל סופרייר, אבל פוטר ב-1821 בשל דעותיו הפוליטיות יחד עם פרנסואה גיזו, וב-1824 הושלך לכלא לשישה חודשים. קוזן וגיזו הוחזרו למשרותיהם ב-1828, וב-1840 הוא מונה לשר החנוך בממשלתו של אדולף טייר.
בשנת 1815 התמסר קוזן ללימודי התרבות הגרמנית (אנ') ולמד את יצירותיהם של עמנואל קאנט ופרידריך היינריך יעקבי. ב-1817 הוא פגש את פרידריך שלגל בפרנקפורט, שהכיר לו את הנטיות ההתפתחותיות של הפילוסופיה הגרמנית מאז קאנט. באותה שנה פגש בהיידלברג את גאורג וילהלם פרידריך הגל, איתו התיידד. בשנת 1818 הוא ביקר את פרידריך וילהלם שלינג במינכן.
בשנות ה-20 של המאה ה-19 היה קוזן עורך של יצירותיהם של פרוקלוס ורנה דקארט.
יחד עם תאופיל גוטייה, מוזכר ויקטור קוזן כאחד מאלה שיכלו לטבוע את המוטו אמנות למען האמנות (אנ') (בצרפתית: "l'art pour l'art").
לזכותו של קוזן זוקפים את ההישג ההיסטורי של הנגשת הפילוסופיה של הגל לראשונה לקהל גדול יותר בצרפת.
בנוסף, קוזן היה אחד ממייסדי תחיית המחלוקת בנושא בעיית האוניברסלים (אנ'), שהתגברה במאות ה-19 וה-20, לצד ז'אן-ברתלמי אוראו (אנ') וקארל פון פראנטל (אנ'). הפילוסוף היווני פטרוס וראיילאס-ארמניס (אנ') היה תלמידו של קוזן.
מאז 1832 היה חבר זר באקדמיה הפרוסית למדעים (אנ') ומ-1833 באקדמיה הבווארית למדעים (אנ'). בשנת 1835 הוא נבחר לעמית כבוד של החברה המלכותית של אדינבורו (אנ'). ב-1851 התקבל לאקדמיה למדעים של גטינגן (אנ') וב-1855 לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
ביאורים

↑  בצרפת Lycée הוא שילוב של חטיבת ביניים ותיכון
הערות שוליים

↑  רוברט סטרן, "הגליאניזם", באתר האנציקלופדיה לפילוסופיה של ראוטלדג' (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260153705171  PLWABN: 9810624623105606  BIBSYS: 90900626  BNE: XX896805  BnF: cb11898022s (data)  CANTIC: a10409749  CiNii: DA0121311X  GND: 118522477  ICCU: VEAV550900  ISNI: 0000 0001 2135 5482  LCCN: n50058687  Léonore: 94688  MusicBrainz: 994608b3-93fc-4b4c-a50a-a98e7392cafe  NDL: 00765992  NKC: jn20010602286  NLA: 35749322  NLG: 89010  NSK: 000085252  NTA: 069686262  PIC: 298962  RERO: 02-A003140633  SELIBR: 182912  SNAC: w61g3xjf  SUDOC: 026803577  Trove: 1069961  VcBA: 495/107043  VIAF: 61544271   WorldCat (עם VIAF): 61544271
ויקונן ירמיהו על יאשיהו

ויקונן ירמיהו על יאשיהו, ידוע גם כאיכה אלי קוננו, היא קינה שחוברה על ידי רבי אלעזר הקליר, שנאמרת במנהגי אשכנז בתשעה באב. הפתיח שלה מבוסס על הכתוב בדברי הימים: ”וַיְקוֹנֵן יִרְמְיָהוּ עַל יֹאשִׁיָּהוּ, וַיֹּאמְרוּ כָל הַשָּׁרִים וְהַשָּׁרוֹת בְּקִינוֹתֵיהֶם עַל יֹאשִׁיָּהוּ עַד הַיּוֹם וַיִּתְּנוּם לְחֹק עַל יִשְׂרָאֵל, וְהִנָּם כְּתוּבִים עַל הַקִּינוֹת” (דברי הימים ב', ל"ה, כ"ה).
חז"ל פירשו כי הקינה שקונן ירמיהו על יאשיהו, שנכתבה לאחר מכן "על הקינות", היא ”רוּחַ אַפֵּינוּ מְשִׁיחַ ה' נִלְכַּד בִּשְׁחִיתוֹתָם” (איכה, ד', כ'), ולפי המדרש הנ"ל המשיח המתואר הוא יאשיהו המלך. על פי זה כתבו מפרשים שונים שכל הפרק הרביעי של מגילת איכה (הפותח במילים "איכה יועם זהב") הוא קינה על יאשיהו המלך. גם רבי אלעזר בירבי קליר פירש כך, ובמחרוזת הפותחת באות ש' הזכיר "וַיְקוֹנֵן עָלָיו כָּל אֵיכָה יוּעַם".
מילות הקינה

וַיְקוֹנֵן יִרְמְיָהוּ עַל יֹאשִׁיָּהוּ:
אֵיכָה אֱלִי קוֹנְנוּ מֵאֵלָיו. בֶּן שְׁמוֹנֶה שָׁנָה הֵחֵל לִדְרֹשׁ מֵאֱלֹהָיו. בְּנֵי חָם בְּעָבְרָם חָנוּ עָלָיו. וְלֹא הֻזְכַּר לוֹ שִׁנּוּי מִפְעָלָיו:
גַּם בְּכָל מַלְכֵי יִשְׂרָאֵל אֲשֶׁר קָמוּ לִגְדֹּר. לֹא קָם כָּמוֹהוּ מִימוֹת אֲבִיגְדוֹר. דָּבַק בּוֹ חֵטְא לֵיצָנֵי הַדּוֹר. אֲשֶׁר קָמוּ אַחַר הַדֶּלֶת לִסְדֹּר:
הָאוֹכְלִים זֶרַע שִׁיחוֹר. כִּתְמוֹ הַטּוֹב פִּחֲמוּ מִשְּׁחוֹר. וַיִּגְדַּל עָוֹן וְהֵשִׁיב יָמִין אָחוֹר. וְעוֹד לֹא שָׁלַח יָדוֹ מִן הַחוֹר:
זַכּוּ אֲמָרָיו כְּנָם דָּת לְהָקִים. בִּצַּע אֶמְרָתוֹ בְּאָרוּר אֲשֶׁר לֹא יָקִים. חָשַׁךְ תָּאֳרוֹ כְּנִאֲצוּ רְחוֹקִים. בְּבֶצַע מוֹאֲסֵי דָּת וְחֻקִּים:
טוֹבִים רָעִים נִקְרְאוּ בְּשָׁלְחוֹ מַלְאָךְ. מַה לִּי וָלָךְ הַיּוֹם לְתַלְּאָךְ. יְדֵי עַם הָאָרֶץ דָּמִים בְּמַלְּאָךְ. תֵּעָנֵשׁ בְּבָצְעִי אֶת פִּלְאָךְ:
כִּלָּה הֲמוֹנַי לֶכֶת אֲרַם נַהֲרַיִם. לְמַעַן לֹא תַעֲבֹר חֶרֶב כָּל שֶׁהוּא בְּאֶפְרַיִם. וְלֹא שָׁמַע לְחוֹזֶה לָשׁוּב אֲחוֹרַיִם. כִּי גְּזֵרָה נִגְזְרָה לְסַכְסֵךְ מִצְרַיִם בְּמִצְרָיִם:
מֵחַטֹּאת סְתִירַת מְזוּזוֹת. חֲזוֹן עַנְתוֹתִי הֵחֵלּוּ לִבְזוֹת. נָעוּ עֲנָמִים לְחוּמוֹ לְהַבְזוֹת. וְלֹא הֵסֵב פָּנָיו וְסָפְדוּ עַל זֹאת:
סוּרוּ הֵעִידוּ עַד לֹא שְׁאִיָּה. וַיְמָאֲנוּ סוּר וּמָט יְסוֹד נְשִׁיָּה. פְּנֵי קְרָב כְּקָרַב וְלֹא עָלְתָה לוֹ רְטִיָּה. וַיוֹרוּ הַמּוֹרִים לַמֶּלֶךְ יֹאשִׁיָּה:
עוֹדֶנּוּ עוֹצֵם עֵינָיו בְּגֶוְיוֹ נוֹחֲצִים. חֵץ אַחַר חֵץ מוֹרִים וְלוֹחֲצִים. צָדוּהוּ וְשָׂמוּהוּ כַּמַּטָּרָה לַחִצִּים. וַיִּזְרְקוּ בּוֹ שְׁלֹש מֵאוֹת חִצִּים:
קַלִּים הִטּוּ אַחֲרָיו אֱזוֹן מוֹצָא פִיהוּ. וְעַד מִצּוּי נֶפֶשׁ מַעֲשָׂיו הֵפִיהוּ. רוּחַ שְׂפָתָיו הִפְצָה מִפִּיהוּ. צַדִּיק הוּא יְיָ כִּי מָרִיתִי פִּיהוּ:
שִׂישִׂי נוֹף כִּי קִנֵּא זַעַם. לְשַׁלֵּם שְׁאוֹנָם בַּעֲוֹן בִּצְעָם. תַּם כֶּתֶם הַטּוֹב עַם זוּ בְּפִשְׁעָם. וַיְקוֹנֵן עָלָיו כָּל אֵיכָה יוּעַם:
תַּם בְּמִקְרֶה אֶחָד כּוֹס מְגִדּוֹ לִשְׁתּוֹת. בְּמוֹעֵד שְׁנַת הַשְּׁמִטָּה כְּנָע הַקְהֵל לֶאֱתוֹת. תָּלָה בְּעֶשְׂרִים וּשְׁתַּיִם מֵהֲרֹס שָׁתוֹת. כִּי סָפְדוּ לוֹ אֵיכָה בְּעֶשְׂרִים וּשְׁתַּיִם אוֹתִיּוֹת:
אוֹתוֹת קִינוֹת לֻבָּטָה מְחוֹלִי. עֵת כִּי שָׁכַחְתִּי מְחוֹלְלִי. זַמּוֹתִי כִּי לָעַד יַאֲהִילִי. רָשַׁעְתִּי וְנָסַעְתִּי וְנֻטַּשׁ אָהֳלִי:
תוכן הקינה

הקינה מתארת את מעלתו של יאשיהו המלך ואת מעשיו הטובים, ומאידך את נפילתו ומותו בקרב מגידו, ואת הסיבות המוסריות שהביאו לנפילתו. זאת על פי הפסוקים ומדרשי חז"ל, שבהם מתואר כי למרות צדקתו ופועלו - נגזרה עליו מיתה בעוונות הדור. מפני הגזירה הוטה לבבו שלא לשמוע לנביא ירמיהו בוויכוח שהיה ביניהם: יאשיהו סבר שהנבואה המבטיחה שאם תעשו את דבר ה' "חרב לא תעבור בארצכם", כוללת אף מעבר של צבא אשר פניו לשלום בדרכו למלחמה אחרת, ובהסתמכו על ההבטחה האלוהית - התעקש למנוע מצבא מצרים לעבור בארץ. ירמיהו לעומתו טען שאין מדובר אלא בהבטחה שלא תהיה מלחמה עם ישראל. הדברים נרמזים בהדגשה: "לְמַעַן לֹא תַעֲבֹר חֶרֶב כָּל שֶׁהוּא בְּאֶפְרַיִם". צבאו של יאשיהו יצא להילחם במצרים, כאשר אף ההבטחה האלוהית אינה מגינה מפניהם - שכן בני הדור עבדו עבודה זרה, מה שלא ידע יאשיהו מפני שהחוטאים היו מסתירים את אליליהם מפני שוטריו מאחורי דלתות הבתים: "דָּבַק בּוֹ חֵטְא לֵיצָנֵי הַדּוֹר. אֲשֶׁר קָמוּ אַחַר הַדֶּלֶת לִסְדֹּר".
במהלך הקרב כילו היורים המצרים את זעמם במלך יאשיהו - ונעצו בו שלוש מאות חיצים עד ש"נעשה ככברה". בנשימותיו האחרונות הצדיק עליו יאשיהו את הדין, כפי ששמעו אלו שהטו אוזן לשמוע את מלמוליו: "קַלִּים הִטּוּ אַחֲרָיו אֱזוֹן מוֹצָא פִיהוּ. וְעַד מִצּוּי נֶפֶשׁ מַעֲשָׂיו הֵפִיהוּ. רוּחַ שְׂפָתָיו הִפְצָה מִפִּיהוּ. צַדִּיק הוּא יְיָ כִּי מָרִיתִי פִּיהוּ".
מבנה הקינה

כאמור, הקינה נבנתה על בסיס מגילת איכה, פרק ד'. הקינה בנויה מ-12 מחרוזות מרובעות, וכל טור ראשון ושלישי במחרוזת פותח במלה הראשונה של אחד מפסוקי איכה פרק ד', על פי סדר הפסוקים. מאחר  שאיכה ד', כרוב פרקי איכה, בנויה באקרוסטיכון אלפביתי, נוצר אקרוסטיכון כזה גם בקינה.
המחרוזת האחרונה אינה מגוף הקינה, אלא מחרוזת מעבר היוצרת שרשור בין הקינה לקינה הבאה אחריה. היא פותחת במילה "אותות", שבה הסתיים גוף הקינה, ומסיימת במילה "אהלי", שהיא המילה הראשונה בקינה הבאה – אהלי אשר תאבת. מחרוזת המעבר חתומה בשם הפייטן "אלעזר". במנהג אשכנז המערבי אין אומרים את מחרוזת השרשור.
הערות שוליים

↑  תוספתא, מסכת תענית, פרק ב', הלכה י'; תלמוד בבלי, מסכת תענית, דף כ"ב, עמוד ב'.
↑  מגילת איכה, פרק ד'
↑  ראו איכה רבה, פרשה ד', פסקה א'; ופירוש רש"י לאיכה, ד', א'.
↑  על פי ספר מלכים ב', פרק כ"ב, פסוק א': "בֶּן שְׁמֹנֶה שָׁנָה יֹאשִׁיָּהוּ בְמָלְכוֹ... וַיַּעַשׂ הַיָּשָׁר בְּעֵינֵי ה' וַיֵּלֶךְ בְּכָל דֶּרֶךְ דָּוִד אָבִיו וְלֹא סָר יָמִין וּשְׂמֹאול"
↑  ראו איכה רבה, פרשה א', פסקה נ"ג.
↑  למעט הקדמת האות פ לאות ע, ראו כאן.
ויקטור קוקליושקין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 בנובמבר 1945 מוסקבה, ברה"מ 
 פטירה:  11 בנובמבר 2021 (בגיל 75) מוסקבה, רוסיה 
 שם לידה:  Виктор Михайлович Коклюшкин 
 מקום קבורה:  Shcherbinskoye cemetery 
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 השכלה:  האקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון  Moscow Publishing and Printing College named after Ivan Fedorov 
 תקופת הפעילות:  1969–2021 (כ־52 שנים) 
 צאצאים:  Elga Sepp 
 פרסים והוקרה:  Golden Calf (1999) 
 
ויקטור מיכאילוביץ' קוקליושקין (ברוסית: Ви́ктор Миха́йлович Коклю́шкин‏; 27 בנובמבר 1945, מוסקבה, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות – 12 בנובמבר 2021, מוסקבה, הפדרציה הרוסית) היה סאטיריקן, דרמטורג, תסריטאי, סופר ומנחה טלוויזיה סובייטי-רוסי.
ביוגרפיה

ויקטור קוקליושקין נולד בשנת 1945 במוסקבה, בירת ברית המועצות. הוא סיים את לימודיו במכללת ההוצאה לאור והדפוס ולמד בקורסים הגבוהים לתיאטרון של מכון GITIS.
בשנת 1969, כתב מאמרים עבור עיתון הספרות הנודע. קוקליושקין כתב מונולוגים לבדרנים כמו יפים שיפרין, יבגני פטרוסיאן, קלרה נוביקובה, ולדימיר וינוקור וילנה סטפננקו. היה מחברם של 10 ספרי סיפורים קצרים, נובלות ורומנים, שיצאו לאור בשנת 1972 בפולין, הונגריה, צ'כוסלובקיה, גרמניה ובולגריה. בשנת 1987 הוענק לו פרס ספרותי מטעם מגזין יונוסט.
משנת 2012 ועד מותו בשנת 2021 קוקליושקין היה בעל טור בעיתון הפופולרי "סיבות ועובדות" (Argumenty i Fakty).
חיים אישיים

הוא היה נשוי פעמיים.
מנישואיו הראשונים נולדה לו בת אלגה ספ (נולדה ב-1 ביוני 1972), שנישאה בהמשך למגיש הטלוויזיה ולדימיר סולוביוב.
בנו יאן מנישואיו השניים נולד בשנת 1987.
הוא מת ב-12 בנובמבר 2021 מאי ספיקת לב חריפה.
הערות שוליים

↑  Интервью на радио «Эхо Москвы»
↑  Виктор Коклюшкин Автор еженедельника «АиФ»
↑  Соловьёва баснями не кормят
↑  Биография: Виктор Коклюшкин
↑  Чего мы не знали о Викторе Коклюшкине
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 8069495  GND: 103255133  ISNI: 0000 0001 1065 9894  LCCN: n88668549  SUDOC: 178660655  VIAF: 61960644   WorldCat (עם VIAF): 61960644 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ויליאם קלם

ויליאם קלם (בדנית: William Clem; נולד ב-20 ביוני 2004 בוודבק שבדנמרק) הוא כדורגלן דני המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת פ.צ. קופנהגן מליגת העל הדנית.
קריירת מועדונים

קלם גדל במחלקת הנוער של פ.צ. קופנהגן. ב-19 באוקטובר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון על הוברו במסגרת הסיבוב השלישי של הגביע הדני לעונת 2022/2023. ב-25 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בהפסד 3-0 לסביליה במסגרת שלב הבתים לעונת 2022/2023. ב-29 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הדנית, בניצחון 2-0 על ראנס במסגרת המחזור ה-15 לעונת 2022/2023.
תארים

אליפות דנמרק (1): 2022/2023
הגביע הדני (1): 2022/2023
ועדת התקציב של בית הנבחרים של ארצות הברית

ועדת התקציב של בית הנבחרים של ארצות הברית (באנגלית: United States House Committee on the Budget) הידועה גם בקיצור ועדת התקציב, היא ועדה קבועה של בית הנבחרים של ארצות הברית. האחריות שלה כוללת פיקוח חקיקתי על תהליך התקצוב הפדרלי, סקירת כל הצעות החוק וההחלטות על התקציב, ופיקוח על סוכנויות ותוכניות הממומנות מחוץ לתהליך התקציבי. הוועדה פעלה לזמן קצר כוועדה נבחרת בשנים 1919–1921, במהלך הקונגרסים של ארצות הברית ה-66 וה-67, לפני שהועברה לוועדה קבועה בשנת 1974.
תפקיד הוועדה לתקצוב

האחריות העיקרית של ועדת התקציב היא ניסוח והכנה של "החלטת התקציב". החלטה זו קובעת את רמות ההכנסות וההוצאות המצטברות שצפויות להתרחש בשנת כספים נתונה. החלטת תקציב על פי חוק חייבת להתקבל בקונגרס עד 15 באפריל.
באופן כללי, חקיקה מנוקה מבעיות כאלה לפני בחינה באמצעות דיונים בין הפרלמנטר של הבית, הנהגת הבית וועדת תקציב הבית.
הוועדה מקיימת דיונים בנושא חקיקת תקציב פדרלית והחלטות קונגרס הקשורות לתהליך התקציב הפדרלי. הוועדה מקיימת דיונים בבקשת התקציב השנתית של הנשיא לקונגרס. הוועדה בודקת גם בקשות תקציב משלימות שהגיש הנשיא, המכסות סעיפים אשר מסיבה זו או אחרת לא נכללו בבקשת התקציב המקורית, בדרך כלל להוצאות חירום. פעמים האחרונות שבהן נעשה שימוש בתוספי תקציב חירום היה למלחמות בעיראק ובאפגניסטן וכן לאחר ההוריקנים קטרינה וריטה.
כללי הוועדה

הוועדה אמורה להיפגש ביום רביעי השני של כל חודש. כמעט תמיד מפגש זה אינו מתקיים והוועדה נפגשת קק כשעולה נושא בעל חשיבות מספקת – בעיקר בתחילת השנה.
אסור לנהל עסקים אלא אם כן קיים קוורום. לדיונים ישנה חובת נוכחות של לפחות, נעים מחברי הוועדה. לפגישות הנוגעות לחקיקה – ישנה חובת נוכחות של לפחות רוב חברי הוועדה. הוועדה רשאית לקדם תהליכים שהונחו בפניה רק על ידי יושב ראש הוועד או על ידי רוב חבריה. כל אחד מחברי הוועדה רשאי לחקור עדים במהלך הדיונים, לפי סדר הוותק הדיון נקרא לסדר.
בראש הוועדה עומד הרפובליקני ג'ודי ארינגטון מטקסס. הנציג הבכיר של המפלגה הדמוקרטית הוא ברנדן בויל מפנסילבניה.
הערות שוליים

↑  Walter Stubbs (1985), Congressional Committees, 1789-1982: A Checklist, Greenwood Press, pp. 16–17
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007327743905171  LCCN: n79018039  NLA: 35565316  VIAF: 155923076   WorldCat (עם VIAF): 155923076
ועדת התחבורה והתשתיות של בית הנבחרים של ארצות הברית

ועדת התחבורה והתשתיות של בית הנבחרים של ארצות הברית (באנגלית: United States House Committee on Transportation and Infrastructure) היא ועדה קבועה של בית הנבחרים של ארצות הברית.
היסטוריה

הוועדה לתחבורה ותשתיות נודעה בעבר כוועדה לעבודות ציבוריות ותחבורה בשנים 1975–1994, וכוועדה לעבודות ציבוריות בשנים 1947–1974.
ועדות משנה

ישנן שש ועדות משנה:
| ועדת משנה | יושב ראש | סגן יושב הראש |
| --- | --- | --- |
| תעופה | ריק לארסן (דמוקרט) | גארט גרייבס (רפובליקאי) |
| משמר חופים ותחבורה ימית | סלוד קרבחאל (דמוקרט) | בוב גיבס (רפובליקאי) |
| פיתוח כלכלי, מבנים ציבוריים וניהול חירום | דינה טייטוס (דמוקרט) | דניאל ובסטר (רפובליקאי) |
| כבישים מהירים ותחבורה ציבורית | אלינור הולמס נורטון (דמוקרט) | רודני דייוויס (רפובליקאי) |
| מסילות ברזל, צינורות וחומרים מסוכנים | דונלד פיין (דמוקרט) | ריק קרופורד (רפובליקאי) |
| מקורות מים וסביבה | גרייס נפוליטנו (דמוקרט) | דייוויד ראוזר (רפובליקאי) |
הערות שוליים

↑  Chairman DeFazio Announces Subcommittee Chairs for the 116th Congress | The House Committee on Transportation and Infrastructure, transportation.house.gov (באנגלית)
↑  Graves Announces Subcommittee Ranking Members for the 116th Congress | Transportation Committee Republicans, House Committee on Transportation (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no95024546  VIAF: 144545951   WorldCat (עם VIAF): 144545951
ז'יגמונד שומלאר

| --- | --- |

 לידה:  1 בינואר 1875 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  13 בפברואר 1943 (בגיל 68) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 שם לידה:  Stein Zsigmond 
 מדינה:  ממלכת הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 
ז'יגמונד שומלאר (במקור שטיין, בהונגרית: Somlár Zsigmond; בודפשט, 1 ביוני 1875 – בודפשט, 13 בפברואר 1943) היה שחקן תיאטרון במאי תיאטרון ומחזאי יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה

ז'יגמונד שטיין נולד במשפחה יהודית כבנם של הנפח ליפוט שטיין ושל תרזיה טוטיס. אחרי שסיים את התיכון היה תלמידו של יוזף לוינסקי בקונסרבטוריון בווינה ולאחר מכן למד באקדמיה לאמנות הבמה (שמה כיום האוניברסיטה לאמנות התיאטרון והקולנוע) ובבית הספר לדרמה של סידי ראקושי. החוזה הראשון שלו היה עם:
מנהל התיאטרון אנדראש לסקאי באוראדיה
משם עבר להופיע בתיאטראות של ברטיסלאבה (אצל מנהל התיאטרון איבאן רלה), פץ', סטמאר ומישקולץ.
הוא שיחק ב"תיאטרון הפארק העירוני" (Városligeti Színkör 1900–1901)
ב"אגודת תאליה" (Thália Társaság 1905–1907)
ב"קברט בונבונייר" (Bonbonnière Cabaret 1907–1908)
לאחר מכן ב"משחקי הקאמריות" (Kamarajátékok 1910–1911)
בשנים 1911–1914 הופיע שוב בפץ'
מ-1915 על "הבמה המודרנית" (Modern Színpad)
עד 1924 בשדרת אנדראשי בתיאטרון מרכז העיר
בשנת 1916 הקהל יכול היה לראות אותו ב"קברט המעניין" (Érdekes Kabaré)
אחר כך בשנים 1924–1925 הופיע בתיאטרון ההונגרי
ב-1920 היה מנהל "התיאטרון החדש" (Új Színház)
אז בסתיו 1925 הפך למנהל "בימת האמנים" (Művész Színpad)
בשנים 1928–1929 עבד כלחשן ב"תיאטרון העיר" (Városi Színház)
לאחר מכן מ-1929 עד 1931 שיחק על "במת כיכר בתלן" (Bethlen téri Színpad)
הוא הופיע שוב ב"הבמה החדשה" בשנים 1931–1932
מ-1940 הוא יכול היה להופיע רק בתיאטרון גולדמארק במסגרת אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך בשל החוקים היהודיים שחוקקו משנת 1938 ובמיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי.
שומלאר היה חבר באגודת תאליה החלוצית, שם שיחק את רליג הרופא (במחזה:ברווז הבר) ואת לוקה (במחזה:בתחתית). הוא היה חבר ב"תיאטראות של האיחוד" (Unió színház ובמיוחד בתיאטרון מרכז העיר) וזכה להצלחות במחזות "האיש הטיפש" (Buta ember) וב"נערה העשירה" (Gazdag leány). שומלאר הקים את התיאטרון הספרותי בשם "תיאטרון חדש" ביחד עם ועם שאנדור אימרה (מקודם שנפלד) ועם שאנדור פראגו (מקודם: פרנקפורטר) הבן 21 אז. שלושת מהפכני התיאטרון שכרו את מבנה "תיאטרון פלד" בפארק העירוני של בודפשט והציגו את "בלדת החורף" (Winterballade (1917)) של גרהרט האופטמן שזכתה להצלחה ספרותית. התיאטרון חי רק שלושה חודשים. שומלאר עבד בהצלחה גם כבמאי וכותב מקצועי על תיאטרון.
הוא התחתן פעמיים. אשתו הראשונה הייתה גיזלה, בתם של שמואל נויווהנר (Neuvohner) ושל פפי גרוסמן (בין השנים 1902 ל-1920). ב-22 בדצמבר 1929 נשא את מרגיט דוּלָה לִילָה (1891–1969) בבודפשט. שומלאר הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
מחזותיו

הרביעייה (מחבר שותף עם לאיוש גלרט) קומדיה סאטירית
מלאכים מסכנים, מחזה (מחברים שותפים עם לאיוש גלרט ועם אישטוואן טרקווי), הועלה ב"תיאטרון החדש" ביותר מ-25 הצגות.
תפקידיו חשובים

לוקה (מקסים גורקי: בתחתית (На дне))
לנדייל (בלה סנש: הנערה העשירה העשירה)
רופא (לסטיאן ס.: העסק הזה ייסגר)
לוציפר
יוהאן וולפגנג פון גתה:מפיסטו
שייקספיר: הסוחר מוונציה: שיילוק
שייקספיר: אותלו: יאגו
מולייר: הקמצן
מולייר: החולה המדומה
בימויו העיקרי

צ'כוב: הצעת נישואים
לקריאה נוספת

Magyar színházművészeti lexikon. Főszerk. Székely György. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6635-4 (לקסיקון לאמנות הבמה ההונגרי)
Magyar színművészeti lexikon: A magyar színjátszás és drámairodalom enciklopédiája. Szerk. Schöpflin Aladár. IV. kötet (Rabatinszky Mária – Zwischenakt). Budapest: Az Országos Színészegyesület és Nyugdíjintézete. 1931. 122. o.
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség születési akv. 803/1875. folyószáma alatt".
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 934/1902. folyószáma alatt".
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 1897/1929. folyószáma alatt".
ועדת העשור

ועדת העשור - היחידה למדליונים ומטבעות
ועדת העשור - מפתחון
ועדת העשור - סיכה
מדליית השחרור, נחושת 61 מ"מ
ועדת העשור הייתה כינוייה של ועדה ממשלתית שהוקמה לקראת חגיגות העשור למדינת ישראל, ושמה המלא הוועדה העולמית לאירועי שנת העשור.
עם כניסתה של מדינת ישראל לשנתה התשיעית הוחלט ששנת העצמאות העשירית, 1958, תצוין באופן חגיגי במיוחד, בשיתוף יהדות התפוצות ותשמש בין השאר, כמנוף להעלאת קרנה של המדינה הצעירה בקרב האומות בכלל והקהילות היהודיות בפרט. חגיגות העשור נתפסו גם כהזדמנות להגביר את תחושת השותפות ואת הגאווה במדינה, בפרט עבור עולים חדשים.
לצורך מימוש ההחלטה מינה ראש הממשלה דוד בן-גוריון, את ועדת העשור. לראשות הוועדה מונה מאיר וייסגל ולצידו את טדי קולק (מנכ"ל משרד ראש הממשלה) ומאיר דה שליט (סמנכ"ל במשרד ראש הממשלה והממונה על פעולות החוץ של ועדת העשור העולמית). אורה הרצוג שימשה מזכ"לית הוועדה. רוברט גרי התמנה למנהל המחלקה ליחסי ציבור של ועדת העשור. הוועדה הייתה ועדת היגוי וגוף שאיגד ועדות מקומיות ברחבי הארץ ובמספר ארצות באירופה ואמריקה. בשיא פעילותה העסיקה הוועדה מאות עובדים ומתנדבים.
ועדת העשור החלה בפעולתה ביולי 1957, וסיימה את פעולותיה במאי 1959. פעולותיה כללו פעילויות שונות לעידוד התיירות, הבאת אמנים מחו"ל לרבות תזמורות, הופעות בלט ואופרה, ומגוון פעולות הסברה ברחבי העולם.
אגף האירועים בוועדה, בראשות אהרן צבי פרופס, ארגן תערוכות של ציירים ופסלים יהודים מכל העולם ובנוסף יזם הקמת ועדות תרבות מקומיות לשם מימוש התוכניות השונות בתחום האמנות הפלסטית. במסגרת זאת גם נטלה ועדת העשור חסות על "תערוכת העשור".
אורגנו קבוצות של עולים חדשים ליצירת והצגת אמנות אותנטית, כל עדה ומאפייניה התרבותיים, במסגרת "תערוכת התחביב" שמתקיימת מאז מדי שנה.
חידון התנ"ך הפך למסורת מאז הוחל בו במסגרת חגיגות העשור למדינת ישראל.
את שבוע הספר העברי במתכונתו הנוכחית יזם וערך לראשונה המשורר והסופר שלמה טנאי במסגרת ועדת העשור להקמת המדינה.
למעשה, ועדת העשור הייתה מעורבת ברוב האירועים הציבוריים והממשלתיים שהתרחשו בשנה זו, בין במימון ובין ביזום או פיקוח.
במסגרת פעולותיה גם הוכרז על הקמת מחלקה להנפקת מדליות (מדליונים) לציון שנת העשור. מחלקה זו הייתה למעשה חלק ממשרד ראש הממשלה וקבלה את הנחיותיה מועדת העשור. במסגרת זו הונפקו מספר מדליות עד להפיכת המחלקה לחברה הממשלתית בשנת 1961. מכירת המדליות על ידי ועדת העשור הניבה סכומים נאים עד כדי השפעה דרמטית על תקציב הוועדה.
מבין המדליות שהונפקו נציין את המדליה הראשונה "ישראל המשוחררת" שבעיצובה נעשה שימוש במוטיבים שהופיעו ע"ג המטבע הרומי "יהודה השבויה" שנופקה לציון כיבוש ירושלים וחורבן הבית.
במהלך הכנותיה של הוועדה לשנת העשור, עוררו פעילויותיה ותוכניותיה גם ביקורת, כפי שתיאר זאת וויסגל בראיון שנערך בתקופת עבודת ההיערכות: : ”מאשימים אותי שאני מנהל את העניינים בצורה "גויית"...שאני מעסיק רק עובדים דוברי אנגלית.. שאני מנסה לארגן הפקה הוליוודית במקום חגיגות עשור לישראל”. וייסגל טען עוד כי אין מבינים את החשיבות והמשמעות של רעיון חגיגות העשור וכי בכוונתו לשתף את כלל האזרחים והארגונים בחגיגות, אם כמשתתפים ואם כצופים.
ב-15 במאי 1959 התפרסמה בעיתון דבר הידיעה על סיום פעילותה של ועדת העשור.
הערות שוליים

1 2  ת. לויטה, "עשור" של מאיר ווייסגאל, מעריב, 13 באוקטובר 1957
↑  ענבר טויזר, מסורת בכחול לבן: ההיסטוריה של אירועי יום העצמאות, באתר ynet, 9 במאי 2019