stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בחירות בקוריאה הצפונית
הבחירות לאספת העם העליונה

במסגרת כינוס של האיגוד הבין-פרלמנטרי בחודשים אפריל-מאי 1991, טען נציג קוריאה הצפונית, לי צ׳ואן-סיק, כי:
"אף שככלל, כל אדם יכול להציע מועמד בבחירות, קיים נוהג לפיו כל המועמדים מוצעים מטעם המפלגה. מועמדים אלו נבדקים על ידי חזית האיחוד המאוחדת ולאחר מכן על ידי ועדת הבחירות המרכזית, אשר מקצה מועמדים לפי אזורים מנהליים. המועמד מכל אזור מתדיין אז מול הבוחרים במסגרת פגישות במקום העבודה או במקומות דומים, וביום הבחירות הבוחרים יכולים לתמוך או להתנגד למועמד על גבי טופס ההצבעה"
במסגרת הבחירות, המדינה כולה מחולקת לאזורי בחירה, כאשר מכל אזור מתמודד מועמד אחד לכהונה באספת העם העליונה. הבחירות הן לכאורה, חשאיות, במסגרתן הבוחר יכול להצביע בעד או נגד המועמד, אבל בפועל, לשם הצבעה כנגד מועמד, המצביע נדרש למחוק את שמו בעט אדום, המצוי ליד תיבת הקלפי, באופן פומבי, מה שמהווה מעין התרסה פוליטית, ועלול לחשוף את המצביע ואת בני משפחתו לסנקציות מטעם השלטונות.
מאחר שההצבעה בבחירות בקוריאה הצפונית היא חובה המוטלת על תושבי המדינה, אחוז ההצבעה עומד בדרך כלל על קרוב ל-100%.
חברי אספת העם העליונה נבחרים לתקופת כהונה של חמש שנים. בפועל, ישיבות האספה נערכות במשך עד 10 ימים בשנה.
הבחירות המקומיות

הבחירות המקומיות לוועדות העממיות (המהוות השלטון המקומי במדינה) מתקיימות החל משנת 1999. במסגרת בחירות אלו, תושבי המדינה בוחרים את נציגי הוועדות המקומיות בכפר, בעיר או במחוז בהם הם מתגוררים.
בחירות אלו מתקיימות מדי ארבע שנים, כאשר מספר הנציגים בכל ועדה עממית נקבע בהתאם לגודל האוכלוסייה באותו האזור המנהלי.
ביקורת

הבחירות בקוריאה הצפונית מתוארות לרוב על ידי משקיפים מבחוץ כבחירות דמה, או כמופע ראווה הנועד להעניק לגיטימציה פוליטית למשטר. זאת בשל היעדר חלופה פוליטיות בין המתמודדים השונים, שכולם חברים במפלגת השלטון, מפלגת הפועלים של קוריאה, או באחת ממפלגות הלווין שלה.
ראו גם

פוליטיקה של קוריאה הצפונית
הערות שוליים

1 2 3  "DPRK Holds Election of Local and National Assemblies". People's Korea. אורכב מ-המקור ב-2013-03-31. נבדק ב-2008-06-28.
↑  "The Parliamentary System of the Democratic People's Republic of Korea" (PDF). Constitutional and Parliamentary Information. Association of Secretaries General of Parliaments (ASGP) of the Inter-Parliamentary Union. p. 4. נבדק ב-2010-10-01.
1 2  Moon, Angela; Sugita Katyal; Ralph Boulton (8 במרץ 2009). "N.Korea vote may point to Kim successor". Reuters. נבדק ב-2009-03-08. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "The Parliamentary System of the Democratic People's Republic of Korea" (PDF). Constitutional and Parliamentary Information. Association of Secretaries General of Parliaments (ASGP) of the Inter-Parliamentary Union. p. 5. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2012-03-03. נבדק ב-2010-10-01.
↑  אזרחי צפון קוריאה בוחרים - הממשלה מחליטה למי, באתר וואלה, 9 במרץ 2014
↑  צ' קוריאה: קים נבחר עם 100%, 'אוֹשר בקלפי', באתר ynet, 10 במרץ 2014
1 2  "The Parliamentary System of the Democratic People's Republic of Korea" (PDF). Constitutional and Parliamentary Information. Association of Secretaries General of Parliaments (ASGP) of the Inter-Parliamentary Union. pp. 17–18. נבדק ב-2010-10-01.
1 2  "North Korea votes for new rubber-stamp parliament". Associated Press. 8 במרץ 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "Kim wins re-election with 99.9% of the vote". הניו יורק טיימס. 9 במרץ 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  צ' קוריאה: קים נבחר עם 100%, 'אוֹשר בקלפי', באתר ynet, 10 במרץ 2014
↑  אזרחי צפון קוריאה בוחרים - הממשלה מחליטה למי, באתר וואלה, 9 במרץ 2014
↑  Emily Rauhala (10 במרץ 2014). "Inside North Korea's sham election". TIME.com. נבדק ב-24 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Parliamentary System of the Democratic People's Republic of Korea" (PDF). Constitutional and Parliamentary Information. Association of Secretaries General of Parliaments (ASGP) of the Inter-Parliamentary Union. נבדק ב-2010-10-01.
↑  The Far East and Australasia 2003 (34th ed.). London: Europa Publications. 2002. p. 680. ISBN 978-1-85743-133-9.
↑  "North Korea elections: What is decided and how?". BBC News. 19 ביולי 2015. נבדק ב-2015-11-26. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kim Seong Hwan (10 ביוני 2015). "NK to hold local elections next month". DailyNK. נבדק ב-11 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  צ' קוריאה: קים נבחר עם 100%, 'אוֹשר בקלפי', באתר ynet, 10 במרץ 2014
↑  Choe Sang-Hun (9 במרץ 2014). "North Korea Uses Election To Reshape Parliament". The New York Times. נבדק ב-18 במרץ 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Hotham, Oliver (3 במרץ 2014). "The weird, weird world of North Korean elections". NK News. נבדק ב-17 ביולי 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
קלפי בקוריאה הצפונית. בוחר המבקש למחוק את שמו של מועמד מסוים נדרש לעשות זאת בצורה פומבית, באמצעות מחיקת שמו בעט אדום המונח ליד תיבת הקלפי
בשפריר חביון

| --- | --- |

עטיפת הספר מהדורת 2022
 מידע כללי
 מאת:  הרב חיים סבתו
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  פרוזה
 הוצאה
 הוצאה:  ידיעות ספרים
 תאריך הוצאה:  2014
 מספר עמודים:  187
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 9789655459746
בשפריר חביון הוא ספר פרוזה מאת הרב חיים סבתו שיצא לאור בשנת 2014 על ידי הוצאת ידיעות ספרים.
הספר

בספר מספר הרב סבתו סיפורים שונים, שחלקם חווה בעצמו, כמו ילדותו במעברה בשכונת בית מזמיל (כיום- קריית יובל) בירושלים מנקודת מבטו בתור עולה חדש, חוויותיו בצבא, וחוויותיו כראש ישיבה וכסופר, וחלקם שמע מאנשים אחרים, תלמידיו ומשפחתו.
רבים מן הסיפורים עוסקים בנושא העלייה לארץ ישראל.
בספר מתייחס סבתו גם לספריו הקודמים, ובמיוחד ל"תיאום כוונות".
שם הספר לקוח מהפיוט "אל מסתתר", שמהווה ציר מרכזי בספר, ומוזכר בו במספר מקומות.
הספר יצא מחדש ב-2022 בעיצוב חדש.
ראו גם

אמת מארץ תצמח
תיאום כוונות
הערות שוליים

↑   יעד בירן, במקום הנרטיב הציוני, חיים סבתו חוזר אל האמונה, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2014
↑  קובי פינקלר, מהדורה מחודשת לספרי הסופר חיים סבתו, באתר ערוץ 7, 18 באוגוסט 2022
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אורי ניסן גנסין

| --- | --- |

אורי ניסן גנסין
 לידה:  29 באוקטובר 1879 י"ב במרחשוון תר"ם סטארודוב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  6 במרץ 1913 (בגיל 33) כ"ז באדר א' תרע"ג ורשה, האימפריה הרוסית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בוורשה 
 שפות היצירה:  עברית 
 יצירות בולטות:  "הצדה", "בינתיים", "בטרם", "אצל"
 תקופת הפעילות:  מ-1900 
 
אורי ניסן גנסין
אוּרי ניסן גְנֶסִין (ברוסית: Ури Нисан Гнесин;‏ 29 באוקטובר 1879, י"ב במרחשוון תר"ם, סְטָארוֹדוּבּ, רוסיה – 6 במרץ 1913, כ"ז באדר א' תרע"ג, ורשה) היה סופר ומתרגם עברי, שעיקר יצירתו סיפורים ונובלות. כתב גם מעט שירה, ביקורות, ותרגם מספרות העולם. ארבע הנובלות הידועות ביותר שלו הן: "הצדה" "בינתיים", "בטרם" ו"אצל". גנסין התאפיין בכתיבתו המודרנית, לצד הסופרים יוסף חיים ברנר וגרשון שופמן.
קורות חייו

אורי ניסן גנסין נולד בסְטָארוֹדוּבּ (Стародуб), בפלך צ'רניגוב שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום במחוז בריאנסק של הפדרציה הרוסית) בשנת 1879. אחיו הצעיר מנחם גנסין היה שחקן תיאטרון, ממייסדי "הבימה". גדל בעיר פוצ'פ (По́чеп), שם היה אביו, הרב יהושע נתן, ראש הישיבה. גם אורי ניסן למד באותה הישיבה, ושם גם הכיר את חברו לספסל הלימודים יוסף חיים ברנר, שהפך לידיד נפשו. (לימים, כשנה לאחר מותו של גנסין, קרא ברנר לבנו אורי ניסן.) בתקופת לימודיהם בישיבה ערכו השניים יחדיו את עיתון הישיבה שייסדו, "הקוף". בעיתון זה פרסמו יצירות פרי עטם, כמו שירים, מאמרים ופיליטונים.
מאמרו הראשון של גנסין הודפס בעיתון "המליץ", כשהיה בן 15 שנים בלבד. נחום סוקולוב, עורך עיתון הצפירה הפופולרי, התרשם מכתיבתו של הנער הצעיר והזמין אותו לוורשה להשתתף בעיתונו. ב-1900 פרסם גנסין את שירו "מתן תורה" ב"הצפירה" והמשיך לפרסם יצירות רבות בעילום שם, כולל תרגומים. לאחר מכן עבר להוצאת תושייה, שם תרגם "ספורים וציורים" של מ. ספקטור, השתתף גם ב"הדור", ב"השבוע", ב"ספר השנה" (מאסף ספרותי של "הצפירה") וכדומה. מאוחר יותר, בשנת 1904, פרסמה תושייה קובץ סיפורים שלו בשם "צללי החיים".
בשבתו בוורשה אירח למשך כשבועיים את ברנר, שהסתתר בדירתו מכיוון שהגיע לעיר ללא דרכון. בהספידו את חברו מתאר ברנר את גנסין ואת יחסו אליו במילים אלו:
אהבה? – בוודאי ובוודאי, בכל אופן, מצדי, את האיש העדין, רם הקומה והרַגש וטהור הנפש והרוח הזה אי-אפשר היה שלא לאהוב, ביחוד בבחרותו. לו היו אז תנועות כל כך גראציוזיות, מיוחסות-מלידה, ויחד עם זה מלאות איזו פשטות עצורה, הגובלת עם בּיישנות של ילדה בת שש
מערכת היחסים המורכבת והמפותלת בין גנסין לברנר, שהיו שונים מאד באישיותם ובכתיבתם, נדונה במחקרים שונים.
לאחר שנה בוורשה חזר גנסין לפוצ'פ וחי שם ובקייב לסירוגין. הוא התפרנס בדוחק מהוראה, ובשנת 1906 ייסד עם חברו ובן עירו, שמעון ביחובסקי הוצאת ספרים בשם "ניסיונות", שהוציאה את סיפורו "בינתיים" ואת תרגומו לקובץ סיפורי אנטון צ'כוב.
גנסין נדד בין קייב, ורשה, יקאטרינוסלאב, וילנה ופוצ'פ. כל הזמן הזה סבל ממצוקה כלכלית ובריאות רופפת. בשנת 1907 נסע ללונדון ועזר לברנר, שהתגורר שם באותה תקופה, ועסק בהוצאת כתב העת "המעורר". לאחר מספר חודשים התערערו יחסיהם וגנסין נסע לארץ ישראל. אך גם כאן לא החזיק מעמד זמן רב ובקיץ תרס"ח חזר לפוצ'פ. בספטמבר 1912 עבר גנסין לוורשה ושם נפטר, ב-6 במרץ 1913, בגיל 34, ממחלת לב ממנה סבל במשך שנים.
מצבת קברו, מעשה ידי הפסל אברהם אוסצ'גה, שמורה עד היום בבית העלמין היהודי בוורשה.
סיפורו האחרון של גנסין, "אצל" פורסם לאחר מותו, אבל הקוראים התקשו להתמודד עם סגנון זה של עלילה מועטת וריבוי תיאורים. מלחמת העולם הראשונה שפרצה זמן קצר לאחר מכן, תרמה לעיסוק המועט ביצירתו. אבל שמו של גנסין ויצירתו צפים ועולים מדי פעם אצל הקוראים שנמשכים לקסם המיוחד של דמותו וסיפוריו, והביקורת עוסקת בו לעיתים.
גנסין הונצח בישראל בקריאת רחובות על שמו במספר ערים בישראל.
יצירתו

גנסין נחשב למחדש הגדול של הפרוזה העברית בתקופת התחייה (בסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20). חידושיו בלשון הסיפור, במבנה הסיפור ובתיאור גיבורי הסיפורים לא נתקבלו על ידי קוראי העברית בני זמנו. אך הוא זכה להערכה גדולה מצד בכיר מבקרי הספרות של התקופה, דוד פרישמן, ומצד המבקר הצעיר פישל לחובר, אשר כתב עליו: "הוא אחד מבעלי הסגנון היותר גדולים אשר בספרות העברית החדשה. הוא יודע את מקומה ומקום חיותה של כל מלה ומלה והוא שהבין גם את סוד קסמה ודרכי צלצולה. הוא היה למטפיזיקן היותר גדול שבין המספרים העברים". דמותו של התלוש בספרות העברית יוחסה רבות לגיבוריו של גנסין, שהיו מרבים להתנתק מסביבתם ולהתכנס בתוך עצמם ועולמם הפנימי.
התעניינות מחודשת בגנסין התעוררה בשנות החמישים של המאה העשרים, ובין המבקרים בלטו עדי צמח, גרשון שקד, ובראשם דן מירון שהרבה לעסוק ולפרסם מחקרים על גנסין. לדעתו של מירון, יצירתו של אורי ניסן גנסין היא אחת משניים או שלושה הטקסטים המשמעותיים ביותר בספרות העברית, והוא הקדיש רבות להבנת אמנות הסיפור המתוחכמת של גנסין.
סיפוריו של גנסין היו בין הראשונים בספרות העברית שנכתבו בסגנון זרם התודעה, ויחד עם זאת הייתה לשונו מדויקת ועשירה בחידושים מהפכניים בעברית. המבקרים הראשונים הגדירו את סגנונו כפיוטי, אקספרסיוניסטי, אך לאחרונה מרבים להסיר את המסך הפיוטי שנפרש על יצירתו, (כנראה בעקבות תיאורי הטבע הרבים שבסיפוריו), ומדגישים את הדייקנות המנתחת שבאבחנותיו ובסגנונו.
ובינתיים יפה כוח הלילה. היו נגוהות והבהיקו הצמרות בטשטוש ורחשו יצורים בדשאים. בחוֹרשה המרוחקה התחיל זמיר בחליליו מכה צלולים ואצלו ניבּאה קוּקיאה נכאים. רַגְלִי, שוֹכנִי בשדות, נָסַר מפרק לפרק ברוגזה וחברוֹ השיב לו מממשלתו הרחוקה. הכיכר מתחת הייתה רוחשת. בצוֹת צלצלו מקולות מקרקרים. בדשאים ניתרוּ יצורים קטנים ושרקו וצרצרו וקראו זה לזה. בריה אחת קטנה, מאלו היצורים המאליפים, שהייתה חבוּיה בדשא המבהיק מתחת, הייתה חוֹגגת את ניצחונה, כנראה, ומגלגלת למי־שהוא בהברה אשכנזית שטופה וחטופה:

– הא, ריקה, גְרוֹגְרֶת תִטוֹל? תִטוֹל? תִטוֹל?

ותשובתה הייתה תמיד בצדה וגם זו שטופה וחטופה אבל באיזו כוָנת מרדות, המטילה ארס:

– אֶטוֹל! נָטוֹל אֶטוֹל!
יצירתו השפיעה באופן עמוק על סופרים עבריים מאוחרים, ובעיקר על יצירתו של ס. יזהר, כפי שהוא עצמו סיפר בראיונות: "גנסין עזר לי למצוא את גובה הלשון ואיכות הלשון שבה אני צריך לדבר [...] בהתחלה לא מעט חיקיתי אותו מבלי משים"
חידושיו בכתיבה בסגנון 'זרם התודעה' אינם רק חידושים בספרות העברית, כי אם גם בספרות האירופית והעולמית.
עוד מסיפוריו הידועים: מעשה באוטלו, סעודה מפסקת, הצדה, בטרם ובינתיים.
כתביו > ההוצאות המקוריות

צללי החיים: ספורים וציורים, ורשה: תושיה (סדרת 'ביבליותיקה עברית'; קעח) תרס"ד-1904.
הצדה, וילנה: הזמן, 1905.
בינתיים: ספור, לונדון – פוצ'פ: דפוס י' נרודיצקי: הוצאת ניסיונות, תרס"ו-1906.
בטרם, ורשה: רשפים, תרס״ט-תר״ע-1909.
אצל, בקובץ נתיבות, א, ורשה: תרע״ג-1913 (לאחר מותו).
כתביו > הוצאות מאוחרות, מבוארות

אצל: כולל ביבליוגרפיה של כתבי גנסין, ושל דברים עליו / מבוא, הסברים וביבליוגרפיה: י' זמורה, תל אביב: יחדיו ואגודת הסופרים העברים בישראל (סדרת 'מבחר ספרותנו לעם'), 1965.
אורי ניסן גנסין, הצדה, מבוא, הסברים וביבליוגרפיה: דן מירון, תל אביב: יחדיו ואגודת הסופרים העברים בישראל (סדרת 'מבחר ספרותנו לעם'), תשל"ח-1977, במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית
אצל גנסין: פירוש צמוד לסיפור "אצל" / צבי לוז, תל אביב: ספרית פועלים, תשמ"ג-1983.
תרגום לרוסית של הסיפור "בגנים" על ידי סווטלנה שנברון אפשר למצוא באנתולוגיה של יצירות ספרות עברית בעריכת חמוטל בר-יוסף, מוסקבה 2000.
כתביו > הוצאות כל כתביו

כל כתבי א"נ גנסין: כרך ראשון - ספורים / עם מבוא מאת פ' לחובר, ורשה, תרע"ד-1914 – יצא לאור שנה לאחר מותו של גנסין; הושלם רק כרך א', שכולל את הנובלות "הצדה", "בינתיים", "בטרם" ו"אצל".
כתבי א"נ גנסין, תל אביב: כתובים, תר"ץ-1930 – ראה אור כרך א', שכלל את ארבע הנובלות של מהדורת תרע"ד.
כתבי אורי ניסן גנסין, מרחביה: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר (סדרת 'ספרית פועלים'), 1946 – ערך עזריאל אוכמני, והביא לדפוס שכנא נשקס; כולל כרך אגרות.
כל כתבי אורי ניסן גנסין / בעריכת דן מירון וישראל זמורה, תל אביב: ספרית פועלים, תשמ"ב-1982 – מהדורת מירון-זמורה היא מהדורה שלמה של כתביו: כוללת כתבים ראשונים, ארבעת הסיפורים הגדולים ותרגומיו (אך אינה כוללת את אגרותיו של המחבר)
אצל וסיפורים אחרים / בעריכת דן מירון ונגה אלבלך, הקיבוץ המאוחד בשיתוף עם ספרית פועלים, תשע"א-2011 – הספר כולל את שש יצירותיו המאוחרות: הנובלות "הצדה", "בינותיים", "בטרם ו"אצל", והסיפורים הקצרים "בגנים" ו"קטטה".
כתביו > תרגומים פרי עטו

ספורים: א: טלנט, אשה מספרת, באביב / א' ציחוב [=אנטון צ'כוב], לונדון: ניסיונות, [תרס"ו?].
אנטון צ'כוב, בצה / מאת א"פ צ'יחוב [=אנטון צ'כוב]; תרגום: א"נ גנסין, ירושלים: י"ח ברנר, תרע"ב.
יעקב וסרמן, בימי שבתי צבי: ספור / תרגם מאשכנזית: א"נ גנסין, ורשה – ברלין: חברת אחיספר (סדרת 'ביבליותיקה כללית'; א-ב), תרע"ג.
סיגביורן אובסטפלדר, הצלב: ספור / תרגום: א. נ. גנסין, ורשה: אחיספר, תרע"ג.
תריסר שירים קטנים בפרוזה / מאת שארל בודלר; עברית: דוד פרישמן, אורי ניסן גנסין, תל אביב: עמדה (סדרת דחק לספרות טובה), 2010.
כתביו > תרגומי יצירותיו

מעשה אטעלא: סאמואיל סאמואילאוויטש ["מעשה באוֹטֶלוֹ"] / אורי ניסן גנעסין; יידיש: מ' זילבורג, בערלין: כלל-פארלאג (סדרת 'כלל-ביבליאטעק'; 3/2), תרפ"ב. (ביידיש)
אפרים מרגולית ("אצל") / פון העברעאיש: י. מייזיל [=יעקב מייזעל], ורשה: ווילנער פארלאג פון ב.א. קלעצקין, 1925. (ביידיש)
"Sideways" ["הצדה"], Trans.: Hillel Halkin, In: Eight Great Hebrew Short Novels, ed. Alan Lelchuk and Gershon Shaked, New York: New American Library, 1983, pp. 3–27. (באנגלית)
"A la deriva" ["הצדה"], In: Ocho Obras Maestras de la Narrativa Hebrea, Barcelona: Riopiedras Ediciones, 1989. (בספרדית)
Le marginal: roman ["אצל"] / de Ouri-Nissan Gnessin; traduit de l’hebreu par Erwin Spatz, Paris: Intertextes, 1989. (בצרפתית)
Beside & other stories ["הצדה"] / Uri Nissan Gnessin; with an introduction by Rachel Albeck-Gidron, London: Toby Press, 2005. (באנגלית)
לקריאה נוספת

הצדה: קובץ זיכרון לא"נ גנסין, ירושלים: דפוס אחדות, תרע"ד – דברי הספד וזיכרונות מאת ידידיו של אורי ניסן גנסין, שכונסו לאחר מותו, בצירוף מכתבים שלו שנמסרו לפרסום; עורך הקובץ: י. ח. ברנר.
אבנר הולצמן, "אורי ניסן גנסין בוורשה; תחנה ראשונה ותחנה אחרונה", עד הלום; תחנות בספרות העברית, כרמל, 2016, עמ' 124 - 136
נורית גוברין, "'אי-כישרון לארץ ישראל': אורי ניסן גנסין בארץ ישראל", 'קריאת הדורות - ספרות עברית במעגליה', כרך ה', כרמל, 2015, עמ' 302 - 323.
מנחם פרי, 'שב עלי והתחמם', הספריה החדשה, ספרי סימן קריאה / הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2017.
לקריאה נוספת > על יצירתו

על יצירתו של גנסין נכתבו עשרות רבות של מאמרים על ידי טובי החוקרים של הספרות העברית החדשה.
גיטה אבינור, "בצדי דרכים" (על יצירתו של אורי ניסן גנסין), בצל הזכרונות: מאמרים בבקורת הספרות, מפעל סופרי חיפה, 1975.
אורי ניסן גנסין: מבחר מאמרי ביקורת על יצירתו / ליקטה וצירפה מבוא וביבליוגרפיה: לילי רתוק, תל אביב: עם עובד (סדרת 'פני הספרות: סדרת ילקוטי בקרת על יצירתם של סופרים עברים'), תשל"ח-1977.
אורי ניסן גנסין: מחקרים ותעודות / בעריכת דן מירון ודן לאור, ירושלים: מוסד ביאליק (סדרת 'קבצים לחקר הספרות העברית'), תשמ"ו-1986.
דן מירון, חחים באפו של הנצח: יצירתו של אורי ניסן גנסין: חמישה מחזורי עיונים, ירושלים: מוסד ביאליק, תשנ"ז-1997.
דן מירון, מדוע גנסין? שלושה עיונים, מוסד ביאליק, 2014
חמוטל בר-יוסף, מטאפורות וסמלים ביצירתו של גנסין, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1987.
חמוטל בר-יוסף, "'סעודה מפסקת' של אורי ניסן גנסין", עמ' 151–159. טעמי הקריאה: רשימות ביקורת ספרותית, הוצאת צבעונים, 2006.
חמוטל בר-יוסף, "רמיזות על ידי יצירות אמנות ותפקידן בסיפורי אורי ניסן גנסין", שם, עמ' 160–169.
חמוטל בר-יוסף, "אוקסימורון וסינאסתזה ביצירתו של א"נ גנסין", מחקרי ירושלים בספרות עברית ט, תשמ"ו, עמ' 75-55 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
חיים ברנדוין, משורר השקיעה: אורי ניסן גנסין ומסכת יצירתו, ראובן מס, 1964.
מנחם פרי, שב עלי והתחמם - הדיאלוג ההומוארוטי בין ברנר לגנסין: מיקרו-ביוגרפיה, הספריה החדשה, ספרי סימן קריאה / הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2017.
אשר ביילין – ׳לבו החולה דפק עם דופק המילים׳: קטעי זיכרונות למלאת שלושים ושתים שנים למותו של אורי־ניסן גנסין (ההדיר מכתב־יד והוסיף אחרית־דבר: יוסי שוויג), בתוך 'דחק', כרך יב', 2020.
הערות שוליים

↑  "אורי ניסן"
↑   גילי איזיקוביץ, מי אתה, יוסף חיים ברנר? סודותיו ותשוקותיו של גדול הסופרים העבריים, באתר הארץ, 8 במאי 2015
1 2  על מערכת היחסים הסבוכה בין גנסין לברנר, ניתן ללמוד מהספדו של ברנר על גנסין:

יוסף חיים ברנר, (מילים אחדות), פרויקט בן יהודה ; וראו גם
גילי איזיקוביץ,, הארץ, 8 במאי 2015
1 2  גצל קרסל, לכסיקון הספרות העברית בדורות האחרונים, ספריית פועלים, 1965
↑  א.נ. גנסין, מתן תורה, הצפירה, 1 ביוני 1900
↑  ראו למשל מנחם פרי, שב עלי והתחמם - הדיאלוג ההומוארוטי בין ברנר לגנסין: מיקרו-ביוגרפיה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2017; דרור בורשטיין, "בין ציפור לעופרת: אצל וסיפורים אחרים", הארץ, 1 ביוני 2011
↑  אורי ניסן גנעסין ז"ל, הצפירה, 7 במרץ 1913
↑  אבנר הולצמן, תמונה לנגד עיני, עם עובד, 2002
↑  ראו: אבנר הולצמן, "מצבתו של גנסין", אלפיים: כתב-עת בינתחומי לעיון, הגות וספרות, 15, 1997, 142–167 – מסה על מותו של גנסין, מחלתו קבורתו והדרך שבה נשתמרה מצבתו. פרטים מעניינים נוספים על חודשי חייו האחרונים של גנסין אפשר למצוא בספרו של דן מירון "פרפר מן התולעת", על נתן אלתרמן הצעיר, שם מובא בקצרה סיפור גסיסתו בביתו של יצחק אלתרמן, אביו של המשורר, העברתו לבית החולים של הנזירות בורשה. וכן פרטים על שקידתו על תרגומיו האחרונים: הנובלה "הצלב" מאת המשורר הנורווגי סיגביורן אובסטפלדר והנובלה "בימי שבתי צבי" מאת יעקב וסרמן. גנסין לא זכה לראות את תרגומיו אלה יוצאים לאור.
1 2  אבנר הולצמן, "מנגינת המוות של אורי ניסן גנסין", הארץ, 27 במרץ 2013
↑  רחל כצנלסון-שזר, פרקים בליריקה, דבר, 14 בינואר 1927.
↑  שמעון הלקין, מבוא לסיפורת העברית; רשימות לפי הרצאותיו, עמ' 339 – 346
↑  אלישע פורת, "הרקוויאם של אורי ניסן גנסין", אתר אימגו; וראו גם חמוטל בר-יוסף, מטאפורות וסמלים ביצירתו של גנסין, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1987.
↑  ניצה בן ארי, ס. יזהר; סיפור חיים, אוניברסיטת תל אביב, ההוצאה לאור, 2013, עמ' 366
↑  "מעשה באוטלו"
↑  "סעודה מפסקת"
↑  "הצדה"
↑  "בטרם"
↑  "בינתיים"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296271205171  PLWABN: 9810589378005606  BnF: cb12140936x (data)  GND: 11922982X  ISNI: 0000 0001 1449 0969  LCCN: n83027029  NTA: 186433638  SELIBR: 56263  SUDOC: 029875455  VIAF: 79065991   WorldCat (עם VIAF): 79065991 
מצבת קברו של גנסין, מעשה ידי הפסל אברהם אוסצ'גה, בבית העלמין היהודי בוורשה.
ב.מ.וו 700

| --- | --- |

BMW 700
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  BMW
 שנות ייצור:  1959–1965
 הרכבה:  גרמניה גרמניה
 מודל קודם:  ב.מ.וו 600
 מודל אחריו:  מיני 
 מרכב:  2 דלתות
 פלטפורמה:  מנוע אחורי (נתוני המידות - מתייחסים לדגם הסופר מיני (משפחתי)
 אורך:  3,860מ"מ
 רוחב:  1,480 מ"מ
 גובה:  1,360 מ"מ
 משקל:  640 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,280 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  אחורי, 697 סמ"ק, המפיק 22 כ"ס, ומפברואר 1963 - 23 כ"ס. יחס דחיסה 1:7.5
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות, (אופציה : הילוכים חצי אוטומטים בדגם 700s מספטמבר 1960)
 מעצב:  ג'ובאני מיקולטי
 
ב.מ.וו 700 (BMW 700) היא מכונית סופרמיני תוצרת יצרנית הרכב הגרמנית BMW אשר יוצרה בין אוגוסט 1959 לנובמבר 1965. יוצרו 188,211 יחידות. בשנת 1960 חברת ב.מ.וו ייצרה 155 יחידות ליום. בשנת 1963 הוגדל בסיס הגלגלים ב-160 מ"מ בדגם 700 LS (סדאן).
ב.מ.וו 700, קופה
ב.מ.וו 700, קופה
דגמי ב.מ.וו 700

2 דלתות סדאן (700s BMW), (יוצרו 154,557 יחידות, כולל דגם LS 700)
2 דלתות סדאן (700 Luxus הקרוי 700 LS), (הדגם יוצר משנת 1962, בסיס הגלגלים היה ארוך ב-160 מ"מ מדגם 700s)
2 דלתות קופה (יוצרו 31,062 יחידות, מאוגוסט 1959)
2 דלתות קבריולה (יוצרו 2,592 יחידות)
דגם ספורט - 700 RS (הדגם יוצר מאוגוסט 1960, גוף אווירודינמי, קל משקל, מנוע 697 סמ"ק, בהספק של 30 כ"ס, ויחס דחיסה 1:9)
מידות ב.מ.וו 700 - דגמי קופה וקבריולה

אורך הרכב - 3,540 מ"מ
רוחב - 1,480 מ"מ
גובה - 1,270 מ"מ
בסיס גלגלים - 2,120 מ"מ
משקל - 690 ק"ג
הרכבת ב.מ.וו 700 בישראל

היה ניסיון להרכבת דגם ב.מ.וו 700 בישראל על ידי התעשיין אפרים אילין. בשנת 1962 אילין התחייב לפני חברת ב.מ.וו להרכיב 840 יחידות בשנה, אבל לבסוף ההסכם לא יצא לפועל. הורכבו 4 יחידות, דגמי ב.מ.וו 700 אשר שווקו בשנת 1963, 2 יחידות בתל אביב, 1 בירושלים, ו-1 בחיפה. במאי 1963 חתם אילין על חוזה להרכבת מכונית קטנה, עם הינו מוטורס היפנית, ה-קונטסה 900.
הרכבת ב.מ.וו 700 בישראל > ניסיון חברת אוטוקרס להרכיב את דגם ב.מ.וו 700 בישראל

ביולי 1965 נחתם הסכם על ידי יצחק שובינסקי מנכ"ל אוטוקרס עם חברת ב.מ.וו ולפיו ב.מ.וו תספק לאוטוקרס את תיבת ההילוכים והמנוע של הב.מ.וו 700, כאשר יתר החלקים המכניים ייוצרו בארץ והמרכב יבנה מפיברגלס. בדצמבר 1965 חברת ליילנד הפכה לבעלת מניות עיקריות באוטוקרס, ולספקת הרכיבים העיקרי של אוטוקרס והפרויקט נגנז.
שיווק ב.מ.וו 700 בישראל

ב.מ.וו 700 שווקה בישראל מספטמבר 1960 על ידי סוכנות "אוטו סטוק", שמשרדיה היו ברחוב לבונטין 8, בתל אביב.
בשנת 1961 שווקו 376 יחידות, תחת הסיסמה : "המכונית שנבחרה לאחת מהטובות בעולם והאידיאלית לתנאי הארץ".
תמונות

ב.מ.וו סדאן
ב.מ.וו קופה
ב.מ.וו קופה
ב.מ.וו 700 קופה
ב.מ.וו 700 קופה
ב.מ.וו קופה, שנת 1963
ב.מ.וו 700 - מבט לתא הנהג
ב.מ.וו 700 - מנוע אחורי
ב.מ.וו LS  700
ב.מ.וו 700
ב.מ.וו 700 - קבריולט
ב.מ.וו 700 - קבריולט
לוגו ב.מ.וו על דגם 700 קופה
ב.מ.וו RS 700  (דגם ספורט)
ראו גם

BMW
ב.מ.וו 1500
ב.מ.וו 1600
הערות שוליים

↑  אודי עציון‏, מפעל רכב בשדרות וב.מ.וו מתוצרת ישראל: אגדות רכב שכמעט היו באמת, באתר וואלה, 14 במאי 2024
↑  ב.מ.וו 700 - גרסת חיפה (תעשיית הרכב הישראלית)
בליינדספוט (יישומון)

| --- | --- |

 מפתח:  חברת "שלנו"
 מחזור חיים:  דצמבר 2015 – הווה (כ־9 שנים)
 מערכת הפעלה:  iOS, אנדרואיד
 סוג רישיון:  חינמי
 קטגוריה:  מסרים מיידיים
 
בליינדספוט (BLINDSPOT) היה יישומון להעברת מסרים מיידיים, תמונות, קטעי וידאו וקול שהושק לקראת סוף שנת 2015. היישומון פותח על ידי חברת "שלנו" שנוסדה על ידי דור רפאלי ועודד קובו.
היישומון שונה מיישומוני מסרים מיידיים אחרות, בכך שהוא אִפשר למשתמשים להתחיל שיחה אנונימית עם אנשים - המשתמש שיזם את השיחה ידע אל מי הוא פונה, אך הנמען אינו יודע מי פנה אליו. תכונה זו של היישום נוצלה במקרים רבים לצורכי בריונות רשת ושליחת מסרים פוגעניים, בפרט בקרב ילדים ובני נוער, מה שיצר ליישומון מוניטין שלילי.
בספטמבר 2016 דווח באתר האפינגטון פוסט כי היישומון נמכר לקונסורציום המורכב ממספר חברות השקעה סיניות תמורת 28 מיליון דולר. כיום היישומון זמין להורדה מחנויות היישומונים בסין בלבד.
ביקורת ציבורית

עם השקתו ספג היישומון ביקורת ציבורית רחבה על כך שהוא עודד בריונות רשת עקב שליחת מסרים פוגעניים, ביקורת שאף הובילה לדיון מיוחד בכנסת ולהצעות חוק שנועדו להתמודד עם יישומים מסוג זה.
הביקורת נסבה לא רק על עצם האנונימיות של מסרי היישומון, אלא גם על כך שהיישומון שולח סמס עם קישור למסר שנשלח גם למי שכלל לא הוריד את היישומון, מה שאומר שלא ניתן למנוע קבלת מסרים ממנה.
בהמשך החלו גורמים נוספים במאבק נגד היישומון: ב-5 בינואר 2016 הוקם דף הפייסבוק "בליינדספוט - מטה המחאה הרשמי" במטרה להיאבק ביישום; ב-14 בינואר החל הצינור בקמפיין בפייסבוק נגד היישומון עם הסיסמה: "דור תסגור" (תוך התייחסות לאחד ממייסדי בליינדספוט, דור רפאלי), שנהפכה לסיסמה העיקרית של הקמפיין הציבורי נגד היישומון; ב-11 בינואר הושקה אפליקציית Safe Spot לסינון וחסימת הודעות אנונימיות שמתקבלות מגורם אנונימי, כמו אלו שנשלחות מבליינדספוט; ב-18 בינואר התקיים דיון בוועדת המדע והטכנולוגיה של הכנסת בנוגע ליישומון, בה העידו בין היתר נערים ונערות שנפגעו ממנו;
ב-25 בינואר הגיש חבר הכנסת דוד ביטן הצעת חוק לפיה במקרה של קבלת הודעה פוגענית דרך היישומון, יוכלו המשתמש או המשטרה לפנות אל מפעיל היישומון וזה יהיה חייב למסור להם את פרטי הפוגע תוך 30 ימים, אחרת ייחשב מפעיל היישומון כאחראי בעצמו על שליחת ההודעה הפוגענית; ובהמשך גובשה על ידי משרד המשפטים הצעת חוק חלופית ומרוככת יותר הפוגעת פחות בזכות לפרטיות מאשר זו של ביטן.
יחד עם זאת, היו גורמים, בהם התנועה לזכויות דיגיטליות, שסברו שהדרך הנכונה והיעילה להיאבק בבריונות אנונימית הנעשית תוך שימוש ביישומון זה ובאחרים, אינה על ידי חסימתם, אלא על ידי חינוך והדרכה.
ראו גם

סיקרט (אנ')
סראחה (Sarahah) (אנ')