stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דב גולדברד

דב גולדברד (מימין) עם שר המשטרה שלמה הלל (1971)
תעודת לידה שהונפקה בארץ ישראל המנדטורית (פלשתינה א"י) בשנת 1937 על שם דב גולדברד
יו"ר ההנהגה של המכבי הצעיר, משה אידלשטיין, מדליק את לפיד מודיעין, מול קברות המכבים, הנמצאים מעברו הירדני של הגבול. נושא את הלפיד ראשון הרצים דב גולדברד (18 בדצמבר 1955)
דב גולדברד (6 ביוני 1937 – 13 בנובמבר 2017) היה מייסד בית הספר הארצי לקצינים וסוהרים של השב"ס ע"ש אריה ניר, ומפקדו הראשון (1968–1971), עובד סוציאלי וקרימינולוג. גולדברד היה העובד הסוציאלי הראשון בשב"ס (כלא שאטה, 1966) שהגיע לתפקיד מפקד בית סוהר (כלא טולכרם, 1967). את בית הסוהר "טול כרם" קיבל גולדברד בימי מלחמת ששת הימים ישירות מהמפקד הירדני, שבדיעבד התברר ששימש כקצין בכיר בכלא עכו בתקופת הבריטים, הבריח לאנשי אצ"ל את חומרי הנפץ בזמן הפריצה לכלא עכו, ואחרי כן נתפס והוגלה לשכם.
ביוגרפיה

גולדברד נולד בשנת 1937 בתל אביב, בן לאחת הניצולות הבודדות של טבח חברון (תרפ"ט) ב-1929. לימים, כמפקד כלא "טול כרם", לאחר מלחמת ששת הימים, הצליח לאתר בחברון את משפחת הערבי שהציל את אמו וסבתו מהטבח, ולהודות למשפחה.
בגיל 11 זכה גולדברד להגיע למקום הכרזת העצמאות על ידי דוד בן-גוריון, יחד עם ילדי תל אביב. השוטרים המקומיים היהודיים (משטרת תל אביב) הדפו את הילדים לחצר אחורית למניעת הפרעות, וכלאו אותם שם עד סוף הטקס.
בגיל 17 עשה דרכו לירדן כאשר פתח בשנת 1954 את מרוץ הלפיד העשירי של תנועת המכבי הצעיר במודיעין שהייתה מעבר לקו הירוק. בהיותו מרכז "מכבי הצעיר - ברית מכבים עתיד". כחובב ריצות ארוכות המשיך ופתח גם את שני מרוצי הלפיד הבאים (1955, 1957), כולם מעבר לגבול עם ירדן. הוא נכנס לקברות המכבים בתיאום עם הלגיון הירדני ואנשי האו"ם, מלווה ב-6 אנשי משמר הגבול הישראלי, צלמים, עיתונאים ואנשי תנועת "מכבי", הדליק את הלפיד וזינק עמו כשהוא פותח את המרוץ וחוצה את הגבול חזרה לישראל כשאנשי משמר הגבול מלווים אותו בריצה.
בשנת 1958, בהיותו מדריך חינוכי בבית הספר לקציני ים עכו, עסק גם בחפירות ארכאולוגיות עם ד"ר זאב גולדמן מנהל המוזיאון העירוני של עכו.
בשנת 1959, בעת התמחותו בעבודה סוציאלית, יזם ויסד בעכו את מועדון הנוער הערבי-יהודי הראשון במדינת ישראל. עם סיום שירותו בשב"ס, ובעקבות חקיקת חוק חוקרים פרטיים, פתח בשנת 1972 משרד לחקירות פרטיות "גד חקירות".משנת 1985 פעיל גם כ"מורה דרך ארצי".
את רוב חייו הקדיש גולדברד לשירות המדינה והקהילה. בגיל 20 היה מדריך נוער בשטח הגדול ביפו העתיקה, מרכז הפשע והסמים, היה המרצה הראשון בצה"ל לנושא סמים.
כאשר כונן הסכם השלום עם ירדן, נמנה עם מורי הדרך הישראליים הראשונים, שליוו קבוצות תיירים ישראליים לירדן.
גולדברד הוא חבר מועדון חמשת האותות: הוא השתתף בחמש מלחמות ישראל - מבצע קדש בו השתתף בשירותו הצבאי הסדיר בגדוד 9, חטיבה 7 בשריון, מבצע שבו נפצע, ברח מבית החולים שבו אושפז, והמשיך להילחם. שירת כקצין הסברה במלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשה, מלחמת יום כיפור ומלחמת שלום הגליל. בשירותו במילואים ובהמשך בהתנדבות, שימש כמרצה ביחידת המרצים של קצין חינוך ראשי. כמו כן היה מרצה במרכז ההסברה ובמכללות. בכל המקומות הרצה כמומחה לסמים, ידיעת הארץ ואזרחות.
מספר שנים לחם בהתנדבות בנושא השחיתות השלטונית בהיותו מנהל הפרויקטים בעמותת אומ"ץ, עמותה למען מִנהל תקין וצדק חברתי ומשפטי.
היה פעיל וחבר הוועד המנהל של עמותת עוגן ע"ש השופט חיים כהן, עמותה המסייעת לעובדי ציבור החושפים שחיתות.
גולדברד נמנה עם מוסרי עדות לפרויקט תיעוד דור תש"ח. הוא שימש כטוען משפטי מתנדב בבתי דין לתביעות קטנות.
בשנת 2015 זכה גולדברד באות "יקיר אגודת מורי הדרך בישראל".
נפטר באשדוד ב-13 בנובמבר 2017.
דב גולדברד ונציב השב"ס אריה ניר (1968)
דב גולדברד ונציב השב"ס אריה ניר (1968)
דב גולדברד מפקד בית הספר הארצי לקצינים וסוהרים, קורס הקצינים הראשון בשב"ס אפריל 1971
דב גולדברד וניצב אריה ניר מקבלים מסדר (1968)
במשרדו של ניצב השב"ס אריה ניר (1968)
סיום מרוץ הלפיד 1955 בבית הכנסת הגדול בת"א, במעמד הרב איסר יהודה אונטרמן, דב גולדברד מימין
מצבה בבית העלמין באשדוד
הערות שוליים

↑  באותה חצר אחורית שכן בית החולים של ד"ר  יהודה לייב פוחובסקי (בית חולים גלעד), שהיה בעל המגרש הגדול ביותר מבין 66 המגרשים של מייסדי "אחוזת בית", ושם נולד גולדברד 11 שנים קודם לכן
↑  על המשמר 12.12.55 אש ממודיעין לירושלים ות"א ; חדשות הספורט 25.12.54 ; זמנים: הרצים קפאו מקור ונאבקו בגשם השוטף 21.12.54 ; הבוקר 21.12.54; הלפיד מודלק במודיעין
↑  המועדון פעל במבנה ישן שבו שכן קודם מועדון ויצו, ומשנת 2012 שוכן במבנה מלון בוטיק ארמון האפנדי
↑  חוק חוקרים פרטיים ושירותי שמירה, תשל"ב-1972
↑  "גד  חקירות" רישיון משרד המשפטים 301/72
↑  "מורה דרך ארצי" ברישיון משרד התיירות
↑  מכתב: "לדב גולדברד, אנו מודים לך על התקופה שפעלת במסגרת תנועת אומ"ץ כאחראי על הפרויקטים. בתפקידך הוכחת יעילות, מסירות וחריצות ותרמת רבות למאבק של התנועה בשחיתות השלטונית ולמען תיקון עוולות חברתיות. בהוקרה ובהערכה, אריה אבנרי, יו"ר הנהלת אומ"ץ, אוקטובר 2010."
↑  תעוד דור תש"ח - פרויקט של ההסתדרות הציונית ומשרד ראש הממשלה
↑  פרויקט תיעוד דור תש"ח באתר משרד ראש הממשלה
דודינקה

דודינקה (ברוסית: Дудинка) היא עיר במחוז קרסנוירסק, המרכז המינהלי של הראיון דולגאנו-ננץ של טיימיר (Таймырский Долгано-Ненецкий район). העיר נמצאת על גדתו הימנית של הנהר יניסיי על חצי האי טיימיר, 2,021 ק"מ מקרסנוירסק מצפון לחוג הארקטי. אוכלוסיית העיר 22,410 תושבים (2013), כשני שלישים לעומת שנת 1989. ביקור בעיר לאזרחי מדינות זרות מותנה באישור השלטונות. העיר מחוברת לנורילסק במסילת ברזל חשמלית, שהיא הצפונית ביותר על פני כדור הארץ. לעיר יש גם נמל תעופה ונמל ימי.
היסטוריה

העיר נוסדה בשנת 1667 על ידי הקוזק איוואן סורוקין. השם הנוכחי ידוע מתקופת יסוד העיר. פירושו המדויק אינו ברור, יש המקשרים אותו לשם הפרטי דודה, ויש המקשרים בינו לבין צמד המילים מהניינץ טוטין, כשטו-אש, וטין-מחסן, ופירוש צמד המלים-מחסן אבק שרפה. עד 1930 הייתה עיר קטנה, חסרת חשיבות, אך בשנה זאת נהפכה למרכזו האדמיניסטרטיבי של מחוז טיימיר האוטונומי. ב-1936 ליד העיר נבנה נמל ימי, שאליו יכולים להיכנס אניות מאוקיינוס הקרח הצפוני, וב-1937 נחנכה מסילת הברזל מנורילסק. בתקופת מלחמת העולם השנייה הנמל הורחב ובעיר נבנה בית חרושת לעיבוד מתכות הרריות. ב-1951 היישוב הוכרז כעיר, וב-1969 דרך העיר הועבר צינור נפט מסויחה-דודינקה-נורילסק.
דודנית רחל

| --- | --- |

אוליביה דה הבילנד וריצ'רד ברטון בדודנית רחל
 מבוסס על:  רומן של דפנה דה מוריאה
 בימוי:  הנרי קוסטר 
 הופק בידי:  ננלי ג'ונסון 
 תסריט:  ננלי ג'ונסון 
 עריכה:  לואיס לפלר
 שחקנים ראשיים:  ריצ'רד ברטון אוליביה דה הבילנד
 מוזיקה:  פרנץ וקסמן 
 צילום:  ג'וזף לאשל 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1952
 משך הקרנה:  95 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט בלשי, סרט רומנטי, סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
דודנית רחל (באנגלית: My Cousin Rachel) הוא סרט מסתורין רומנטי משנת 1952 בבימויו של הנרי קוסטר עם ריצ'רד ברטון ואוליביה דה הבילנד בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "דודנית רחל" מאת דפנה דה מוריאה משנת 1951. זה היה סרטו הראשון של ריצ'רד ברטון בהוליווד.
ברטון היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. הוא זכה בפרס גלובוס הזהב לכוכב החדש של השנה. אוליביה דה הבילנד הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה.
הסרט היה מועמד גם לפרס אוסקר על העיצוב האמנותי, הצילום והתלבושות.
ה-BBC הפיק סרט טלוויזיה על הספר ב-1990 וב-2017 הפיקה חברת Fox Searchlight Pictures סרט על דודנית רחל.
תקציר העלילה

פיליפ אשלי (ריצ'רד ברטון) התייתם מהוריו בגיל שלוש וגדל בבית האחוזה של דודו אמברוז (ג'ון סאטון) על חוף הים בקורנוול. אמברוז לא אהב את מזג האוויר בקורנוול, והיה נוסע מדי פעם לאיטליה.
באחת הנסיעות התמהמה אמברוז לחזור, ושלח לפיליפ מכתב ובו הודיע לו כי פגש בקרובת משפחה/דודנית בשם רייצ'ל (אוליביה דה הבילנד) והם נישאו ונשארו בפירנצה.
לאחר זמן מה, החל אמברוז לשלוח מכתבים ובהם התלונן על כאבי ראש, תחושות של פחד והרגשה שאשתו מתנכלת לו. פיליפ חש לפירנצה ושם התברר לו שאמברוז מת. הוא אינו מצליח לפגוש את רייצ'ל ובמקומה מראה לו ידידה גוידו ריינלדי (ג'ורג' דולנץ) תעודת פטירה המאשרת כי אמברוז מת מגידול במוח, וכן צוואה שבה אמברוז מוריש את אחוזתו לפיליפ כשיגיע לגיל 25. פיליפ לא מאמין לריינלדי, ובטוח שהוא קשר קשר עם רייצ'ל לרצוח את אמברוז ולהשתלט על אחוזתו.
פיליפ חוזר לאנגליה, ורייצ'ל מגיעה לשם לביקור. פיליפ מלא חשדות וזעם על "רצח" דודו, אך משנה את דעתו כאשר הוא נפגש עם רייצ'ל היפהפייה והמבוגרת ממנו.
הוא מתאהב בה עד מעל לראשו, ואף מצווה על האפוטרופוס שלו (ניק קנדל, בגילומו של רונלד סקוויר) לתת לה הקצבה שנתית של 5,000 לירה שטרלינג, הגם שניק ובתו לואיז (אודרי דלטון) מזהירים אותו מפני רייצ'ל, שהיא בזבזנית ויש לה חובות כבדים.
פיליפ המסוחרר מאהבה מחליט בהגיעו לגיל 25 להעניק את האחוזה לרייצ'ל, לתדהמת כולם. הוא מבקש להינשא לרייצ'ל, אך היא דוחה אותו. כאשר הוא חולה וקודח היא סועדת אותו בשעה שהוא הוזה שהם נשואים.
רייצ'ל עומדת לחזור לפירנצה אך נופלת מגשר רעוע ונהרגת. פיליפ נשאר עם חשדות שילוו אותו כל חייו.
אוליביה דה הבילנד וריצ'רד ברטון בדודנית רחל
דינו אנדלובו

דינו אנדלובו (באנגלית: Dino Ndlovu; נולד ב-15 בפברואר 1990) הוא כדורגלן דרום אפריקאי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת סקאריאספור מליגת המשנה הטורקית ובנבחרת דרום אפריקה.
קריירה

אנדלובו החל את הקריירה שלו בקבוצות נוער שונות בדרום אפריקה, ובשנת 2009 חתם בקבוצת ממלודי סאנדאונס אך לא הצליח להשתלב בקבוצה והושאל כעבור שנה לבלומפונטיין סלטיק, במדיה הופיע תשע פעמים וסיים איתה במקום החמישי בליגה. בסיום עונת 2010/2011 חיפש לשחק מחוץ לארצו, וחתם בבני יהודה תל אביב מליגת העל בישראל. אנדלובו פתח כמעט בכל משחקי הליגה של הקבוצה, כבש שמונה שערים ובישל ארבעה. כמו כן, שיחק בארבעה משחקי מוקדמות הליגה האירופית, אך הקבוצה הודחה לאחר הפסד כפול לפאוק סלוניקי. את עונת 2011/2012 של ליגת העל סיים עם בני יהודה במקום הרביעי.
במהלך קיץ 2012 נמכר אנדלובו למכבי חיפה תמורת מיליון אירו, וחתם בשורותיה לארבע עונות. עונת 2012/2013 הייתה טובה מבחינת אנדלובו, כאשר הוא כבש תשעה שערי ליגה שסייעו לקבוצה לסיים במקום השני בטבלה, שיחק במסגרת הליגה האירופית ובסך הכל כבש 16 שערים בכל המסגרות. בעונת 2013/2014 חלה הידרדרות במעמדו של אנדלובו בקבוצה, כאשר סבל מפציעות חוזרות וערך שתי הופעות בלבד.
בינואר 2014 אנדלובו עזב את ישראל וחזר לדרום אפריקה אחרי שהושאל לקבוצת סופרספורט יונייטד. בריאיון לאתר "kickoff" טען לגזענות כלפיו מצד אוהדי מכבי חיפה שהובילה לרצונו לעזוב. ביוני 2014 השלימה סופרספורט יונייטד את רכישתו של אנדלובו. בינואר 2015 חתם בקבוצת מפומלנגה בלאק אייס'ס, גם היא מהליגה הבכירה בדרום אפריקה.
ב-6 ביולי 2015 חתם באנורתוסיס פמגוסטה מליגת העל הקפריסאית, בעונתו היחידה בקבוצה הבקיע 17 שערים בליגה. ב-13 באוגוסט 2016 חתם לשנתיים בקרבאך האזרית.
בינואר 2018 חתם בג'ג'יאנג גרינטאון מהליגה הסינית הראשונה. ביוני 2021 הצטרף לקבוצת קוג'אליספור מליגת העל הטורקית. באוגוסט 2022 חזר לסין וחתם בצ'אנגצ'ון יאטאי. בינואר 2023 חזר לטורקיה וחתם בבולספור מהליגה השנייה.
קריירה > נבחרת דרום אפריקה

אנדלובו שיחק במדי הנבחרות הצעירות של דרום אפריקה עד גיל 20 ועד גיל 23, וב-7 בספטמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת, במשחק ידידות נגד ברזיל, ונפצע באותו משחק. באותה שנה הוא שיחק עם הנבחרת בשני משחקי ידידות נוספים, מול פולין וקניה, וב-5 במרץ 2014 נכנס כמחליף במחצית השנייה בהפסד 5-0 לברזיל, שוב במשחק ידידות.
הערות שוליים

↑  דוד נתן, ליגה אירופית: בני יהודה הובסה 4:1 והודחה, באתר ynet, 9 באוגוסט 2012
↑  דוד בן-שימול, אנדלובו חתם: "הוא יביא את הערך המוסף", באתר ynet, 15 באוגוסט 2012
↑  איציק יצחקי‏, דינו אנדלובו: "במכבי חיפה לא נתנו לי הזדמנות לצמוח", באתר וואלה, 14 בינואר 2014
↑  אנדלובו: אוהדי חיפה התנהגו כלפי בגזענות, באתר ONE‏, 17 בינואר 2014
↑  Ndlovu had enough of racist fans, באתר kickoff, ‏ 17 בינואר 2014 (באנגלית)
↑  איציק יצחקי‏, מכבי חיפה: אידריסו מחוץ לסגל קמרון, דינו אנדלובו נמכר, באתר וואלה, 2 ביוני 2014
↑  העברות בעולם, 13.8: ברצלונה בעקבות אלקאסר, אודגור יושאל לראן, באתר וואלה, 13 באוגוסט 2016
↑  דינו אנדלובו נפצע במדי נבחרת דרום אפריקה, באתר וואלה, 7 בספטמבר 2012
↑  שיא שערים לרונאלדו, ערב מרגש לספרד, שלושער לניימאר, באתר וואלה, 6 במרץ 2014
דינה רקנאטי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1928 קהיר, ממלכת מצרים ממלכת מצרים
 פטירה:  5 ביוני 2021 (בגיל 93 בערך) הרצליה פיתוח, ישראל ישראל 
 שם לידה:  דיאן הֶטֶנָה
 תחום יצירה:  פיסול, הדפס
 בן או בת זוג:  רפאל רקנאטי 
 dinarecanati.com
 
"גווילים" דינה רקנאטי (1984), אלומיניום צבוע בחזית בית אריאלה
"דברים" דינה רקנאטי (1996), בחזית מרכז הקונגרסים הבינלאומי בירושלים
דינה רקנאטי (1928 – 5 ביוני 2021) הייתה אמנית, פסלת וציירת ישראלית, ששילבה בין מספר מדיות אמנותיות, בהן מיצבים, הדפסי משי, תבליטים, ושטיחי קיר.
ביוגרפיה

רקנאטי נולדה בשם דיאן הֶטֶנָה (Hettena) בקהיר, מצרים. סיימה את לימודיה בבתי ספר לצרפתית ואנגלית בשנת 1945. ובשנת 1946 נישאה לאיש העסקים רפאל רקנאטי בתל אביב, ולשניים נולדו הבנים אודי ומיכאל (מייקל).
בין השנים 1946–1948 נסעה ללמוד תולדות האמנות בלונדון, ובשנת 1948 הצטרפה ל-"Art Student League" בניו יורק שם הייתה עד לשנת 1962. מאז התגוררה רקנאטי בארצות הברית.
בשנת 1970 הציגה את תערוכתה הראשונה בישראל, בגלריה גורדון בתל אביב ובה 13 עבודות פיסול בברונזה, בהמשך הציגה במוזיאון ישראל שטיחי קיר והדפסי משי ושילובים של טכניקות אומנותיות.
לרקנאטי פסלי חוץ ועבודות המוצגות במוזיאון ישראל (1965), מוזיאון תל אביב (1971), משכן נשיאי ישראל (1972), במוזיאון היהודי של ניו יורק (1975), נמל התעופה בן-גוריון (1976), אוניברסיטת ניו יורק (1978), שגרירות ישראל בוושינגטון (1980), ובאוניברסיטת תל אביב (1985). וכן יצירותיה נמצאות במרכזים שונים. "גווילים" (1984) בבית אריאלה, "רום" (1985) במכון ויצמן ברחובות ו"דברים" (1996) במרכז הקונגרסים הבינלאומי בירושלים.
יצירותיה של רקנאטי, היו מחוויה וזיכרון אישי וקולקטיבי, כמחווה לתרבויות עתיקות, לאדמה ולזמן. היא שילבה בין פיסול וציור שהתכתבו מטפורית עם סוגיות שונות, בשילוב של צורה ותוכן.
בציוריה היא השתמשה בבדים אותם היא עיצבה לתוך תבניות. היא השתמשה בשילוב של קווים זוויתיים ומעוקלים וגוונים שחיברו בין המאופק לפרוע והאינסטינקטיבי. צבעי הבז' הגיעו ממדבריות המזרח התיכון, אליהם התערבבו גוונים כחולים שהעבירו מצב רוח דרמטי וגווני לבן טהורים. שילוב הגוונים העניק לעבודה קצב, תוך שילוב של חלומות בהקיץ, עבר והווה.
רקנאטי זכתה בפרס האביב של קרן התרבות אמריקה-ישראל (1967) ויקירת המועצה לישראל יפה (2005) על כך שלוותה את המועצה מראשיתה, ובשיתוף עם בעלה ייסדו את המרכז הלימודי של המועצה בתל אביב, ותרמו להטמעת המודעות לערכי ישראל יפה.
באמצע העשור השני של המאה ה-21, עלתה לישראל ומאז התגוררה בהרצליה פיתוח.
נפטרה ב-5 ביוני 2021.
לקריאה נוספת

מרדכי עומר, דינה רקנאטי: מעברים, בתוך: אמנות ישראלית בת-זמננו; מקורות וזיקות (תשסו) 248-275 בעריכת אברהם שפירא, הוצאת עם עובד
הערות שוליים

1 2  דיאנה בחור ניר, "איך מגיעים לגיל 93 צלולים? אני דואגת רק כשצריך, לא להנאתי", באתר כלכליסט, 2 בינואר 2021
↑  יפעת גדות, אות יקיר ישראל יפה - לדינה רקנאטי, באתר News1 מחלקה ראשונה, 9 ביוני 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 277975  NLI: 987007267067105171  GND: 124017223  LCCN: nr00031667  VIAF: 62470341   WorldCat (עם VIAF): 62470341
דב ג'רסי

דב בוריס ג'רסי (באנגלית: Dov Boris Djerassi; נולד ב-3 בפברואר 1952) הוא אתלט יהודי-אמריקאי בעבר, פעמים אלוף ארצות הברית (1975 ו-1978), סגן אלוף ארצות הברית (1979), אלוף המכללות (1975), 3 פעמים ברציפות אלוף המכביה (התשיעית 1973, העשירית 1977 והאחת-עשרה 1981) ושיאן המכביה ביידוי פטיש.
ביוגרפיה

ג'רסי נולד וגדל בחיפה. בתחילת שנות ה-70 הוא היגר לארצות הברית, ללמוד באוניברסיטת ניו יורק. לאחר שהאוניברסיטה שבה למד ביטלה את תוכנית הספורטאים, הוא עבר ללמוד ולהתאמן באוניברסיטה הצפון מזרחית.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה התשיעית שנערכו בשנת 1973 זכה ג'רסי במדליית זהב ביידוי פטיש בשיא מכביה חדש של 60.84 מטר, לפני מאיר יעקובי מישראל (50.70 מטר) וג'ו גולד מארצות הברית (48.70 מטר).
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1975 זכה ג'רסי במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 67.92 מטר.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה העשירית שנערכו בשנת 1977 זכה ג'רסי במדליית זהב בפעם השנייה ברציפות ביידוי פטיש בשיא מכביה חדש של 66.56 מטר, לפני ג'ו גולד מארצות הברית (48.20 מטר) ועמיהוד רבינוביץ' מישראל (45.62 מטר).
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1978 זכה ג'רסי במדליית זהב בפעם השנייה בקריירה שלו בתוצאה של 68.35 מטר. שנה לאחר מכן, באליפות ארצות הברית הוא זכה במדליית כסף בתוצאה של 68.73 מטר, אחרי סקוט נילסון מקנדה שקבע שיא אליפות חדש של 72.06 מטר.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת מוסקבה (1980) הוא סיים שלישי ביידו פטיש בתוצאה של 70.31 מטר וניכלל במשלחת האמריקאית, אך בשל החרם האמריקאי על המשחקים האולימפיים, נמנע ממנו להשתתף בהם.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה האחת-עשרה שנערכו בשנת 1981 זכה ג'רסי במדליית זהב בפעם השלישית ברציפות ביידוי פטיש בשיא מכביה חדש של 67.14 מטר מטר, לפני טרי מלינג'ר (55.60 מטר) ומרק זיידמן (49.48 מטר), שניהם מארצות הברית.
חייו האישיים

לאחר שפרש מספורט תחרותי החל ג'רסי לאמן אתלטיקה ופיתוח גוף. משנת 1995 הוא כירופרקט.
שיאים אישיים

יידוי פטיש: 71.36 מטר (1980)
דינה שטרן

| --- | --- |

דינה שטרן, 2009
 לידה:  8 בנובמבר 1919 זדונסקה וולה, פולין 
 פטירה:  25 באוקטובר 2023  (בגיל 103) תל אביב-יפו, ישראל 
 שם לידה:  Masha Glicksman 
 ענף מדעי:  ספרות ולשון
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אוקספורד 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן 
 צאצאים:  ידידיה שטרן
 
דינה שטרן (8 בנובמבר 1919 – 25 באוקטובר 2023) הייתה חוקרת ספרות ישראלית, ילידת פולין, דוקטור לספרות ולשון, ומרצה באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה

דינה שטרן נולדה בשם מאשה גליקסמן בעיירה זְדוּנְסְקָה וְוֹלָה בפולין, כארבעים קילומטר מערבית ללודז'. לאביה, שמעון גליקסמן, ולאמה אסתר חנה, היו עוד שתי בנות ושני בנים. כל בני משפחתה נספו בשואה. בילדותה הייתה שטרן חניכה בתנועת בית"ר לתקופה קצרה, ולאחר מכן הייתה ממייסדי תנועת בני עקיבא בלודז', ביחד עם בעלה לעתיד אליעזר שטרן. ב-6 בינואר 1937 עלתה לארץ ישראל על האונייה האיטלקית "גליליאה" של חברת "לויד טריאסטינו".
שטרן התחנכה ב"בית צעירות מזרחי" בירושלים, שהיה באותם הימים מוסד חינוכי לנערות שעלו במסגרת עליית הנוער, שם למדה בין היתר אצל נחמה ליבוביץ'. היא למדה בבית המדרש למורים[דרושה הבהרה] ובמקביל נרשמה ללימודים באוניברסיטה העברית בירושלים. היא סיימה לימודיה בהצלחה וקיבלה תעודת הסמכה כפולה כגננת וכמורה.
ב-29 במרץ 1942 נישאה לאליעזר שטרן, לימים פרופסור לחינוך באוניברסיטת בר-אילן (נפטר ב-1981).
בשנת 1943–1944 הצטרפו בני הזוג לכפר הנוער הדתי שליד כפר חסידים של הסוכנות היהודית. בשנים 1946–1948 התגוררו השניים במסגרת "קבוצת סטודנטים יבנה שבקיבוץ יבנה", ובשנת 1949 עברו לגור בתל אביב, שם החלה שטרן לעבוד כמחנכת בתיכון "תלפיות".
לאחר תקופת מה עברה להתגורר עם בעלה באנגליה בעקבות שליחתו של בעלה כמנהל בית מדרש למורים מטעם הסוכנות היהודית בקולג' יהודית מונטיפיורי ברמסגייט (אנ'). בעת שהותה באנגליה החלה ללמוד בקורסים מטעם אוניברסיטת אוקספורד בספרות אנגלית ופילוסופיה של הדת. באמצע שנות ה-50 שבה עם בעלה להתגורר בישראל ושבה ללמד בתיכון "תלפיות".
בשנת 1964 כתבה שטרן את ספרה "הבגידה ולקחה – עיונים בשבועת אמונים לש"י עגנון". הספר עורר התעניינות רבה בשל דרכו המיוחדת בניתוח יצירות עגנון. שטרן שלחה את הספר לסופר, על מנת שאולי יביע את דעתו עליו, ולאחר כמה חודשים קיבלה מעגנון מכתב תשובה רשום בכתב רש"י, שבו אישר עגנון את פרשנותה של שטרן לסיפורו, אך רמז לה "קלות" שהיא לא קלטה עדיין את כל רמזי הסיפור. שטרן אימצה את דברי מכתבו של עגנון ובשנת 1989 הוציאה מהדורה חדשה ומרחבת של הספר, אך עגנון כבר לא היה בחיים.
בשנת 1969 שבה שטרן אל ספסל הלימודים כתלמידה מן המניין באוניברסיטת בר-אילן, ובשנת 1972 סיימה לימודי תואר ראשון בהצטיינות. בשנות ה-70 שהתה עם בעלה במסגרת שליחות במונטריאול שבקנדה, שם קיבלה על עצמה תפקיד של מורה לעברית מטעם הפדרציה הציונית.
בסוף שנות ה-70 שבו בני הזוג שטרן לישראל והיא החלה ללמד באוניברסיטה קורס בספרות ילדים, והשלימה תואר שני ושלישי. ב-20 ביולי 1981 קיבלה תואר דוקטור לספרות ולשון, אך בעקבות פטירתו של בעלה אליעזר חודש לאחר מכן מסרטן, פרשה לכמה חודשים. בשנת 1982 קיבלה מינוי של מרצה בכירה ומיקדה את עצמה באוניברסיטת בר-אילן, שם הסמיכה דורות שלמים של מורים לספרות ולשון.
בשנת 1990 פרשה לפנסיה חלקית, לאחר שנתבקשה להמשיך בהוראת קורסים לספרות ילדים. לאחר כמה שנים פרשה לפנסיה מלאה ומאז ועד למותה הקדישה את זמנה למחקר ספרות.
בשנת 2010 קיבלה תעודת חבר כבוד מטעם עמותת יוצאי זדונסקה וולה בישראל.
נפטרה ב-25 באוקטובר 2023, ימים ספורים לפני יום הולדתה ה-104, והובאה לקבורה בבית הקברות סגולה בפתח תקווה. הותירה אחריה בת ושלושה בנים, בהם פרופ' ידידיה שטרן.
מספריה

"בואי שירה בואי", על סיפורו של ש"י עגנון, הוצאת ראובן מס, 1992
"שאנחנו כגוף אחד", מחקר ב"עובדיה בעל מום" וב"שבועת אמונים" לש"י עגנון, הוצאת ראובן מס, 2008. גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
בשערי ארץ סגולה", על שירתו של ביאליק, הוצאת ראובן מס, 1994
"אלימות בעולם קסום", הוצאת ראובן מס, 2002
"הבגידה ולקחה, מחקר בשבועת אמונים לש"י עגנון", הוצאת שוקן 1989.
"עגנון המכוסה מן העין" לסיפוריו של ש"י עגנון, הוצאת ראובן מס, 2000
"אצבעוני בכור שטן ומושיע" תבניות מן המעשיה בספרות, הוצאת צריקובר
"בני עקיבא לודז" לדיוקנה של תנועת נוער בטרם שואה
הערות שוליים

↑  דינה שטרן באתר GRAVEZ
↑  אברהם בלאט, הפואטיקה העגנונית לאור המקורות, מעריב, 26 במאי 1989
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308442405171  BnF: cb13739333c (data)  GND: 1107038804  ISNI: 0000 0000 6655 6002  LCCN: n88194803  NTA: 238758834  SUDOC: 234274107  VIAF: 92208302   WorldCat (עם VIAF): 92208302
דודנים מתנשקים

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  ג'ין נלסון 
 הופק בידי:  סאם קצמן
 תסריט:  ג'רלד דרייסון אדמס, ג'ין נלסון 
 עריכה:  בן לואיס 
 שחקנים ראשיים:  אלביס פרסלי ג'ק אלברטסון ארתור או'קונל
 מוזיקה:  ג'ין נלסון 
 צילום:  אליס קרטר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  6 במרץ 1964
 משך הקרנה:  96 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מוזיקלי, קומדיה רומנטית 
 הכנסות:  3,000,000 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
דודנים מתנשקים (באנגלית: Kissin' Cousins) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1964 בבימויו של ג'ין נלסון, עם אלביס פרסלי בתפקיד כפול של שני דודנים מדרגה שלישית הדומים זה לזה אך שונים באופיים.
התסריט היה מועמד לפרס גילדת הכותבים של אמריקה.
תקציר העלילה

צבא ארצות הברית דורש להקים בסיס טילים בליסטים בין-יבשתיים בשמורה הטבע Great Smoky Mountains בטנסי. בשטח הזה נמצאת חווה פרטית של משפחת טאטום שמסרבת להתפנות.
גנרל אלווין דונפורט (דונלד וודס) פוקד על קפטן רוברט סלבו (ג'ק אלברטסון) לדאוג לפינוי תוך שבעה ימים אחרת יוצב בגרינלנד. סלבו מחפש קרוב משפחה של המשפחה שמשרת בצבא ומוצא את לוטננט ג'וש מורגן (אלביס פרסלי). הוא מזמן אותו ומטיל עליו את המשימה ומזהיר שאם לא יעמוד בה, שניהם יוצבו בגרנלנד...
הם נסעים למקום בשיירה צבאית כשג'ון (בבגדים אזרחיים) וסלבו בג'יפ הראשון וג'ון שר "Smokey Mountain Boy". בהגיעם למקום הם מותקפים ביריות. גון עולה לגבעה עם מכשיר קשר עליו עליה גרב ניילון במקום דגל לבן. על הגבעה הוא מוצא את סלינה (איבון קרייג) ואזליה (איבון קרייג ) ביחד עם אחיהם ג'ודי (אלביס פרסלי) שהוא ואחיותיו הם בני דודים שלו מדרגה שלישית. שתי האחיות מתחילות לחזר אחרי ג'ון אך הוא בוחר בזליה וסלינה בוחרת בעוזר שלו, רס"ר ביילי (טומי וודס).
ג'וש וסלבו נפגשים עם אבי המשפחה, פאפי טאטום (ארתור או'קונל) ואשתו (גלנדה פארל). פאפי מסרב להשכיר את השטח.
לחיילים מצטרפת טוראי מידג' ביילי (סינטיה פפר) בתור מדפיסה וג'וש מתאהב בה.
13 נערות מהאזור מתאספות כדי להתחיל עם החיילים, המשא ומתן נתקע והגנרל עומד לבקר במקום. לבסוף מצליח ג'וש לשכנע את פאפי להשכיר את השטח תמורת 1,000 דולר לחודש והבטחה כי ייסלל כביש מיוחד לבסיס שלא יעבור בשטח החווה ולא יפריע לו לזקק אלכוהול מתירס.
הגנרל מגיע וכולם שמחים ורוקדים ריקודי קאנטרי.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| אלביס פרסלי | ג'וש מורגן/ג'ודי טאטום |  |
| ארתור או'קונל | פאפי טאטום |  |
| ג'ק אלברטסון | רוברט סלבו | קפטן |
| איבון קרייג | אזליה טאטום |  |
| פמלה אוסטין | סלינה טאטום |  |
| גלנדה פארל | אמא טאטום |  |
| סינתיה פפר | מידג' ריילי | חיילת מדפיסה |
| טומי פארל | ויליאם ביילי | חייל |
| דונלד וודס | אלווין דונפורד | גנרל |
ואנג ויינג

| --- | --- |

וואנג ויינג
 מדינה:  לאוס לאוס
 מחוז:  ויינג צ'אן
 שפה רשמית:  לאו
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  25,000 (2006)
 קואורדינטות:  18°55′36″N 102°26′58″E﻿ / ﻿18.926666666667°N 102.44944444444°E﻿ / 18.926666666667; 102.44944444444 
 אזור זמן:  UTC +7
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לאוס מוגדלת) ויינטיאן אטופו פקסן פקסה לואנג פרבאנג  סם נואה טאקק מואנג שי פונגסאלי סאינבולי סלבן קמבודיה תאילנד מיאנ. סין סין וייטנאם מפרץ טונקין ואנג ויינג(למפת לאוס רגילה) ויינטיאן אטופו פקסן פקסה לואנג פרבאנג  סם נואה טאקק מואנג שי פונגסאלי סאינבולי סלבן קמבודיה תאילנד מיאנ. סין סין וייטנאם מפרץ טונקין ואנג ויינג  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ואנג ויינג (בלאו: ວັງວຽງ) או מואנג וואנגוויאנג היא עיירה במחוז ויינג צ'אן בלאוס לגדות נהר נאם סונג (אנ'). אוכלוסיית הקבע של העיירה נאמדת (2006) ב-25,000 נפש ובנוסף עליהם יש מספר משתנה של תיירים, טיילים מקומיים ועובדים זמניים.
העיירה נמצאת כ-160 ק"מ צפונית לויינג צ'אן על דרך מס' 13, וממוקמת בין שרשרת הרים קרסטיים. בסמוך אליה נמצאות מערות רבות. לצד העיירה נמצא מנחת מטוסים שהיה בשימוש בתקופת מלחמת וייטנאם על ידי מטוסי אייר אמריקה (אנ').
העיירה הפכה במהלך השנים לאבן שואבת לתיירי תרמילאות, הנמשכים לנוף ההררי והנהר הזורם בה, האקלים הנח והמחירים הזולים, לשם שהייה ארוכה במקום. רחובה הראשי של העיירה והרחובות המסתעפים ממנו משובצים בבתי הארחה ובתי מלון, פאבים, מסעדות, בתי קפה ואינטרנט קפה, סוכנויות נסיעות ותיירות וכדומה.
האטרקציות התיירותיות במקום כוללות שיט אבובים, שיט בקיאקים ורפטינג על נהר הנאם סונג, טיפוס הרים וסלעים, טיולי אופניים ואופנועים וביקור במערות הרבות ותצורות הגיר הקיימות בהרי הקרסט הסובבים את העיירה. רבים מהמטיילים ממשיכים מואנג ויינג צפונה, לעיר לואנג פרבאנג.