stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוברט ב. וילסון
מחקר

וילסון חקר והרצה בנושאים הבאים: עיצוב שוק, תמחור, משא ומתן ונושאים הקשורים לארגון תעשייתי וכלכלת מידע. הוא מומחה לתורת המשחקים ויישומיה. הוא תרם רבות לתכנון מכירות פומביות. הוא מומחה לאסטרטגיות הצעת מחיר תחרותיות בתעשיות הנפט, התקשורת והכוח, ולעיצוב סכמות תמחור חדשניות. עבודתו בנושא תמחור עדיפויות שירות לכוח חשמלי יושמה בתעשיות החשמל, האנרגיה ודומיהן (תעשיות Utility).
מאמר שפרסם וילסון משנת 1968 על תאוריית הסינדיקטים בעיתון הכלכלי Econometrica השפיע על דור שלם של סטודנטים לכלכלה, פיננסים וחשבונאות. המאמר מציב שאלה מהותית: תחת אילו תנאים ייצוג התועלת הצפויה מתאר את התנהגותם של קבוצה של אנשים אשר בוחרים בהגרלות וחולקים סיכונים על פי יעילות פארטו.
מאז סיום לימודיו פרסם כמאה מאמרים בכתבי עת מקצועיים ובספרים. הוא שימש כעורך שותף לכמה כתבי עת והעביר מספר הרצאות פומביות.
בשנת 1993 פרסם וילסון ספר בנושא תמחור לא ליניארי. זהו ניתוח אנציקלופדי של תכנון תעריפים ונושאים הקשורים אליו עבור שירותים ציבוריים, כולל חשמל, תקשורת ותחבורה. הספר זכה בפרס ליאו מלמד בשנת 1995, פרס שהוענק מדי שנה על ידי אוניברסיטת שיקגו.
תרומות אחרות שלו לתורת המשחקים כוללות התמקחות בהקשר לשביתות בתנאי עמימות, ומשא ומתן להסדר בהקשרים משפטיים. וילסון כתב כמה מהמחקרים הבסיסיים של השפעות מוניטין בתמחור "טורף", מלחמות מחירים וקרבות תחרותיים אחרים.
אותות כבוד

מאז שסיים וילסון את התואר הראשון, התואר השני והדוקטורט במכללת הרווארד ובבית הספר למנהל עסקים בהרווארד, הוא פרסם כ-100 מאמרים בכתבי עת מקצועיים ובספרים, עליהם זכה בפרסים רבים.
אותות כבוד > פרס נובל בכלכלה

האקדמיה השוודית המלכותית למדעים הסבירה את בחירתה בווילסון ובפול מילגרום כזוכים במשותף בפרס נובל לכלכלה לשנת 2020, בכך ש"הגילויים התאורטיים שלהם שיפרו את המכרזים בפועל. [...] תגליותיהם הועילו למוכרים, קונים ומשלמי מיסים ברחבי העולם. אלווין רוט (כלכלן שהיה שותף לזכייה בפרס נובל לשנת 2012 שווילסון היה יועץ הדוקטורט שלו) אמר כי וילסון ומילגרום "לא רק שינו באופן מעמיק את הדרך בה אנו מבינים מכירות פומביות - הם שינו את אופן שבו מציעים פריטים במכירה פומבית."
אותות כבוד > מינויים ופרסים

וילסון חבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית, distinguished fellow של האגודה הכלכלית האמריקאית, ועמית, מנהל לשעבר וחבר מועצה בחברה האקונומטרית. הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד לכלכלה בשנת 1986 על ידי בית הספר הנורווגי לכלכלה ומנהל עסקים. בשנת 1995 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד למשפטים מטעם אוניברסיטת שיקגו. בשנת 2014 זכה וילסון בפרס אווז הזהב על עבודתו הכוללת עיצוב מכירות פומביות.
הוא זכה בפרס (BBVA Foundation Frontiers of Knowledge (2015 בקטגוריית כלכלה, מימון וניהול על "תרומתו החלוצית לניתוח אינטראקציות אסטרטגיות כאשר גורמים כלכליים מחזיקים במידע מוגבל ושונה על סביבתם".
ביחד עם עמיתיו דייוויד מ. קרפס ופול מילגרום, הוענק לו פרס ג'ון ג'יי קרטי לשנת 2018 לקידום המדע.
לורנצו בופון

לורנצו בופון (באיטלקית: Lorenzo Buffon; נולד ב-19 בדצמבר 1929) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת השוער.
בופון היה מגדולי שוערי קבוצת מילאן, במדיה שיחק לאורך שנות ה-50 וזכה עמה בארבע אליפויות איטליה. הוא רשם 15 הופעות במדי נבחרת איטליה, וייצג אותה בטורניר מונדיאל 1962.
ללורנצו קרבה משפחתית לג'אנלואיג'י בופון. לורנצו הוא בן דודו של סבו של ג'אנלואיג'י.
קריירת משחק

בופון החל את קריירת המשחק בקבוצת הנוער של פורטוגרוארו, ועלה לקבוצת הבוגרים של המועדון בעונת 1948/1949.
לאחר עונה אחת עם פורטוגרוארו בליגות הנמוכות, עבר בופון לקבוצת הפאר מילאן. עד מהרה תפס את המקום בין הקורות של מילאן, וכבר בעונת הבכורה שלו במועדון רשם 19 הופעות ליגה. עונה אחר כך, בעונת 1950/1951, כבר היה לשוער הראשון הקבוע של הקבוצה וזכה עמה לראשונה באליפות איטליה. באותה עונה זכו מילאן ובופון גם בגביע הלטיני, לאחר ניצחון בגמר על ליל.
בופון היה משחקניה האיטלקים המובילים של מילאן בשנות ה-50, שזכתה להצלחה רבה וזכורה גם בזכות שלישיית גרה-נו-לי ששיחקה אז במועדון. בופון ומילאן זכו במהלך שנים אלו בארבע אליפויות איטליה ופעמיים בגביע הלטיני, וזכו להצלחה גם בגביע אירופה לאלופות. הם העפילו לחצי גמר המפעל בעונת הבכורה שלו, עונת 1955/1956, שם נעצרו על ידי ריאל מדריד, ובעונת 1957/1958 העפילו עד לגמר המפעל. בופון פתח בשערה של מילאן לאורך כל משחקי הטורניר באותה עונה, אך החמיץ את משחק הגמר בו נוצחה מילאן 3:2 בהארכה על ידי ריאל מדריד.
בסך הכול רשם בופון 275 הופעות ליגה במהלך עשר עונות במילאן, והוא זכור כאחד מגדולי שועריה בכל הזמנים.
לאחר שנפרד ממילאן עם זכייה באליפות, עבר בופון במהלך עונת 1959/1960 לגנואה. הוא לא נותר במועדון זמן רב, ושיחק בו רק שלושה חודשים, בהם רשם 20 משחקי ליגה. בסיום העונה, נשרה הקבוצה מהמקום האחרון בליגה לסרייה ב'.
בעונת 1960/1961, לאחר הקדנציה הקצרה בשערה של גנואה, חזר בופון למילאנו אך הפעם ליריבתה העירונית של מילאן, אינטר מילאנו. בופון שיחק בקבוצה במשך שלוש עונות תחת המאמן הלניו הררה, ורשם 79 הופעות ליגה במדי הקבוצה. לאחר שתי עונות בהן היה השוער הראשון של המועדון, החמיץ בופון משחקים רבים בעונת 1962/1963 בעקבות פציעות שרירים חוזרות. עם זאת, לבופון חלק משמעותי בזכייתה של אינטר באליפות באותה עונה, לאחר שערך 20 הופעות במדי הקבוצה בליגה. הייתה זו האליפות החמישית של בופון בקריירה.
לקראת עונת 1963/1964 עבר בופון לפיורנטינה כחלק מעסקת חליפין בין המועדונים, במהלכה עשה השוער ג'וליאנו סארטי את הדרך ההפוכה. בפיורנטינה בופון כמעט ולא שיחק, ושימש שוער מחליף בלבד לאנריקו אלברטוסי. בופון רשם הופעת ליגה בודדת במדי פיורנטינה, במחזור האחרון של העונה.
בסיום העונה עבר בופון לעונת פרישה במדי איווריאה מהליגה השלישית, במדיה רשם 11 הופעות. בסיום העונה פרש בופון ממשחק פעיל בגיל 36.
בופון נשאר בעולם הכדורגל גם לאחר הפרישה, כששימש כמגלה כישרונות צעירים עבור מילאן.
קריירת משחק > נבחרת איטליה

על אף שהיה מהשוערים הבולטים של איטליה, ואף זומן לשחק במדי נבחרת "שאר אירופה" במשחק ידידות מול בריטניה ב-1954, לא זכה בופון להופעות בינלאומיות עד ל-9 בנובמבר 1958, אז ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות מול צרפת.
המשחקים הרשמיים הראשונים של בופון התקיימו במסגרת מוקדמות מונדיאל 1962. איטליה שיחקה רק פעמיים בטורניר, בשיטת בית-חוץ מול ישראל. בופון עמד בשערה של הנבחרת בשני המשחקים, בהם גברה איטליה על ישראל 4:2 בחוץ ו-6:0 בבית.
בופון זומן כקפטן הנבחרת לטורניר מונדיאל 1962 בצ'ילה על ידי צמד המאמנים, ג'ובאני פרארי ופאולו מאצה. הוא רשם שתי הופעות בשלב הבתים של הטורניר, ובשתיהן שמר על רשת נקייה – במשחק הראשון מול גרמניה המערבית (0:0) ובמשחק השלישי מול שווייץ (3:0 לאיטליה), שהיה למשחקו האחרון בנבחרת. בופון החמיץ רק משחק אחד בשלב הבתים, המשחק השני בו נוצחה איטליה באופן מעורר מחלוקת 2:0 על ידי צ'ילה המארחת, במשחק שזכה לכינוי "הקרב על סנטיאגו". איטליה סיימה את דרכה בטורניר לאחר שלב הבתים.
בופון סיים את דרכו הבינלאומית לאחר טורניר המונדיאל, כשלזכותו 15 הופעות במדי נבחרת איטליה.
תארים

אליפות איטליה (4): 1950/1951, 1954/1955, 1956/1957, 1958/1959
הגביע הלטיני (2): 1951, 1956
אליפות איטליה: 1962/1963
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1948/1949 | פורטוגרוארו | איטליההליגה האיטלקית הרביעית | 34 | 0 |
| 1949/1950 | מילאן | איטליהסרייה א' | 19 | 0 |
| 1950/1951 | מילאן | איטליהסרייה א' | 37 | 0 |
| 1951/1952 | מילאן | איטליהסרייה א' | 26 | 0 |
| 1952/1953 | מילאן | איטליהסרייה א' | 33 | 0 |
| 1953/1954 | מילאן | איטליהסרייה א' | 31 | 0 |
| 1954/1955 | מילאן | איטליהסרייה א' | 32 | 0 |
| 1955/1956 | מילאן | איטליהסרייה א' | 33 | 0 |
| 1956/1957 | מילאן | איטליהסרייה א' | 17 | 0 |
| 1957/1958 | מילאן | איטליהסרייה א' | 22 | 0 |
| 1958/1959 | מילאן | איטליהסרייה א' | 25 | 0 |
| 1959/1960 | גנואה | איטליהסרייה א' | 20 | 0 |
| 1960/1961 | אינטר מילאנו | איטליהסרייה א' | 30 | 0 |
| 1961/1962 | אינטר מילאנו | איטליהסרייה א' | 29 | 0 |
| 1962/1963 | אינטר מילאנו | איטליהסרייה א' | 20 | 0 |
| 1963/1964 | פיורנטינה | איטליהסרייה א' | 1 | 0 |
| 1964/1965 | איווריאה | איטליההליגה האיטלקית השלישית | 11 | 0 |
| סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | 420 | 0 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת איטליה> שנה | נבחרת איטליה> הופעות | נבחרת איטליה> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1958 | 2 | 0 |
| 1959 | 4 | 0 |
| 1960 | 3 | 0 |
| 1961 | 3 | 0 |
| 1962 | 3 | 0 |
| סה"כ | 15 | 0 |
חנאר אנדרינואה

חנאר אנדרינואה קורטבארייה (בספרדית: Genar Andrinúa Cortabarría; נולד ב-9 במאי 1964 בבילבאו) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הבלם.
אנדרינואה שיחק לאורך רובה המוחלט של הקריירה בקבוצת אתלטיק בילבאו מעיר הולדתו, לאחר ששיחק בקבוצות הנוער והמילואים של המועדון. הוא שימש כקפטן הקבוצה במשך עשור, ואף נכלל בסגל הקבוצה שזכתה בדאבל בעונת 1983/1984.
לזכותו של אנדרינואה 28 הופעות במדי נבחרת ספרד, בהן כבש שני שערים. בין היתר, ייצג את הנבחרת בטורנירי יורו 1988 ומונדיאל 1990.
קריירת משחק

אנדרינואה נולד בעיר בילבאו, והחל לשחק בקבוצה המקומית אתלטיק בילבאו כבר בגילאי הנוער. בעונת 1982/1983, כשהיה בן 18, החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, ששיחקה את בליגה השלישית. כבר בעונת הבכורה שלו ערך 36 הופעות, בהן כבש שער בודד, וסייע לקבוצה לעלות לליגת המשנה.
אנדרינואה שמר על מקומו גם בעונה לאחר מכן, ובעקבות היכולת שהפגין אף זכה להופעת בכורה במדי הקבוצה הבכירה, כשפתח בהרכב של המאמן חאבייר קלמנטה במשחק החוץ מול אספניול ב-29 באוקטובר 1983, שהסתיים בשוויון 0-0. חודש לאחר מכן נטל חלק במשחק הגומלין של הסופר קאפ הספרדי, בו ניצחה בילבאו 1-0 את ברצלונה אך הפסידה 3-2 בסיכום. בכך, היה אנדרינואה לחלק מהקבוצה שזכתה באותה העונה בדאבל הספרדי.
לאחר עונה נוספת בה שיחק בעיקר במדי קבוצת המילואים, לצד הופעה בודדת בקבוצה הבוגרת, הושאל אנדרינואה לעונה אחת לריאל ואיאדוליד. אנדרינואה לא החמיץ ולו דקת ליגה אחת לאורך העונה, כשפתח בכל 34 משחקי הליגה של קבוצתו ושיחק לכל אורכם. בנוסף, כבש שני שערי ליגה באותה העונה, וסייע לקבוצתו לסיים את העונה במקום העשירי בטבלה.
בעונת 1986/1987 שב אנדרינואה לסגל בילבאו של המאמן חוסה אנחל איריבר, והפך לשחקן הרכב חשוב ומשמעותי. בתום אותה, ועם עזיבתו של הקפטן אנדוני גויקוצ'יאה, זכה אנדרינואה בסרט הקפטן של הקבוצה, ועונה אחר כך סייע לקבוצתו לסיים את העונה במקום הרביעי בטבלה.
אנדרינואה שימש כקפטן הקבוצה במשך עשור, וצבר למעלה מ-300 הופעות ליגה, וקרוב ל-400 הופעות בכל המסגרות במדי הקבוצה. כמו כן, כבש אנדרינואה בכל אחת מעונות אלו, למעט עונה אחת. בשתי עונותיו האחרונות במועדון איבד את מקומו הקבוע בהרכב, ובתום עונת 1996/1997 פרש ממשחק פעיל בגיל 33.
קריירת משחק > נבחרת ספרד

הקריירה הבינלאומית של אנדרינואה החלה כבר בגילאי הנוער. בשנת 1986 זכה אנדרינואה עם ספרד הצעירה בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21, לאחר ניצחון בגמר הכפול בדו-קרב בעיטות עונשין על איטליה.
אנדרינואה ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ספרד ב-18 בפברואר 1987, תחת המאמן מיגל מוניוס, בהפסד הביתי 4-2 לאנגליה בממשחק ידידות. אנדרינואה החליף את הקפטן חוסה אנטוניו קמאצ'ו בדקה השבעים, ובדקות שלו על הדשא שמרה הנבחרת על שער נקי. כחודש וחצי אחר כך כבר עלה להופעה ראשונה במשחק רשמי, כשפתח בניצחון בחוץ של ספרד 3-2 על אוסטריה במסגרת מוקדמות יורו 1988.
אנדרינואה השתלב לסגל הנבחרת וזומן על ידי מוניוס לקראת יורו 1988 בגרמניה המערבית. במסגרת משחקי ההכנה לטורניר, כבש אנדרינואה את שער הבכורה שלו בנבחרת, בשוויון 1-1 מול שווייץ. אנדרינואה פתח ושיחק לכל אורך שלושת משחקיה של ספרד בטורניר, אך כשל להעפיל עמה משלב הבתים. ספרד השיגה ניצחון בודד ושני הפסדים, סיימה שלישית בטבלת הבית והודחה.
אנדרינואה היה לחלק משמעותי בנבחרת במסגרת מוקדמות מונדיאל 1990, תחת המאמן לואיס סוארס מירמונטס, עם שש הופעות ושער אחד. הוא זומן לסגל הנבחרת לקראת טורניר הגמר באיטליה. כמו בטורניר היורו שנתיים קודם לכן, פתח אנדרינואה בכל משחקי שלב הבתים, בהם סיימה ספרד בראש הבית. עם זאת, סיימה הנבחרת את דרכה בטורניר כבר בשלב שמינית הגמר מול יוגוסלביה. אנדרינואה פתח בהרכב אך הוחלף בדקה ה-49, במצב של שוויון 0-0. בסיום, ניצחה יוגוסלביה 2-1 בתום הארכה, והדיחה את הספרדים מהמשך הטורניר.
ההפסד ליוגוסלביה היה למשחקו האחרון של אנדרינואה במדי ספרד. בסך הכול לזכותו שני שערים ב-28 הופעות בנבחרת.
תארים

אליפות ספרד: 1983/1984
גביע המלך הספרדי: 1983/1984
אליפות אירופה: 1986
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1982/1983 | אתלטיק בילבאו ב' | ספרדהליגה הספרדית השלישית | 36 | 1 |
| 1983/1984 | אתלטיק בילבאו ב' | ספרדליגת המשנה הספרדית | 35 | 4 |
| 1983/1984 | אתלטיק בילבאו | ספרדליגת העל הספרדית | 1 | 0 |
| 1984/1985 | אתלטיק בילבאו ב' | ספרדליגת המשנה הספרדית | 33 | 4 |
| 1984/1985 | אתלטיק בילבאו | ספרדליגת העל הספרדית | 1 | 0 |
| 1985/1986 | ריאל ואיאדוליד | ספרדליגת העל הספרדית | 34 | 2 |
| 1986/1987 | אתלטיק בילבאו | ספרדליגת העל הספרדית | 36 | 2 |
| 1987/1988 | אתלטיק בילבאו | ספרדליגת העל הספרדית | 29 | 2 |
| 1988/1989 | אתלטיק בילבאו | ספרדליגת העל הספרדית | 34 | 1 |
| 1989/1990 | אתלטיק בילבאו | ספרדליגת העל הספרדית | 33 | 0 |
| 1990/1991 | אתלטיק בילבאו | ספרדליגת העל הספרדית | 29 | 3 |
| 1991/1992 | אתלטיק בילבאו | ספרדליגת העל הספרדית | 32 | 1 |
| 1992/1993 | אתלטיק בילבאו | ספרדליגת העל הספרדית | 38 | 1 |
| 1993/1994 | אתלטיק בילבאו | ספרדליגת העל הספרדית | 21 | 1 |
| 1994/1995 | אתלטיק בילבאו | ספרדליגת העל הספרדית | 26 | 1 |
| 1995/1996 | אתלטיק בילבאו | ספרדליגת העל הספרדית | 16 | 2 |
| 1996/1997 | אתלטיק בילבאו | ספרדליגת העל הספרדית | 8 | 1 |
| סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | 442 | 26 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת ספרד> שנה | נבחרת ספרד> הופעות | נבחרת ספרד> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1987 | 5 | 0 |
| 1988 | 10 | 1 |
| 1989 | 6 | 1 |
| 1990 | 7 | 0 |
| סה"כ | 9 | 0 |
איסור חדש

| --- | --- |
 מקרא:  ספר ויקרא, פרק כ"ג, פסוק י"ד
 משנה:  מסכת מנחות, פרק י'
 תלמוד בבלי:  מסכת מנחות, דף ע"א
 משנה תורה:  משנה תורה לרמב"ם, ספר קדושה, הלכות מאכלות אסורות, פרק ב', הלכה ה'
 שולחן ערוך:  יורה דעה, סימן רצ"ג
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, לאו קפ"ט, לאו ק"צ, לאו קצ"א ספר החינוך, מצווה ש"ג, מצווה ש"ד, מצווה ש"ה
 
בהלכה, איסור חדש הוא האיסור לאכול מתבואת השנה החדשה קודם להקרבת מנחת העומר בט"ז בניסן, בזמן שבית המקדש היה קיים, או קודם לי"ז בניסן בימינו. התבואה החדשה נקראת על שם האיסור - 'חדש'.
על אף שאכילת 'חדש' נאסרה, ההנאה מהתבואה מותרת אף קודם הקרבת קורבן העומר.
מקור האיסור

איסור חדש הוא איסור מהתורה, והאוכל מהתבואה החדשה קודם היתרה עובר על מצוות לא תעשה. מקור האיסור בפרשת אמור בספר ויקרא, מיד לאחר תיאור מנחת העומר:
וְלֶחֶם וְקָלִי וְכַרְמֶל לֹא תֹאכְלוּ עַד עֶצֶם הַיּוֹם הַזֶּה עַד הֲבִיאֲכֶם אֶת קָרְבַּן אֱלֹהֵיכֶם חֻקַּת עוֹלָם לְדֹרֹתֵיכֶם בְּכֹל מֹשְׁבֹתֵיכֶם.
גם בספר יהושע מובא כי בני ישראל אכלו מתבואת הארץ החדשה רק למחרת הפסח.
הֶקף האיסור

האיסור על אכילת התבואה החדשה, חל על כל תבואה מחמשת מיני דגן שנזרעה החל מי"ג בניסן של השנה שעברה. הקרבת מנחת העומר בזמן שבית המקדש היה קיים או יום י"ז בניסן (שכן מחמת תקנתו של רבן יוחנן בן זכאי נאסר יום ט"ז כולו לאכילת חדש) מתירים את כל התבואה שנזרעה מתאריך זה בשנה שעברה, עד תאריך זה בשנה הנוכחית. הסיבה לתאריך זה הוא שלפי ההלכה, לכל זרע שנזרע לוקח שלושה ימים להשתרש באדמה, ויוצא שכל זרע שנזרע בי"ג בניסן, השתרש עד ט"ז ניסן, שהוא יום הבאת קורבן העומר, והותר על ידו.
איסור חדש הוא איסור אכילה ולא נאסרה ההנאה מהתבואה.
היתר התבואה החדשה

ביום השני של חג הפסח (ט"ז בניסן), שהוא היום הראשון של חול המועד, הקריבו את קורבן מנחת העומר בבית המקדש, שהתיר את התבואה החדשה.
לפי תיאור המשנה במסכת מנחות, הכנת מנחת העומר נעשתה ברושם גדול בתקופת בית שני, "כדי להוציא מלִּבּן של צדוקים", כלומר לבטל את דעת הצדוקים שסברו שיש להקריב את העומר במוצאי שבת שאחרי יום טוב, ולא ביום ט"ז בניסן. קציר העומר נעשה בלילה, וקציר זה שקצרו בית דין לצורך הקרבת העומר, היה הקציר הראשון בארץ ישראל.
בזמן שהוקרבה מנחת העומר, היה מותר לאכול מהתבואה החדשה בכל ארץ ישראל מחצות היום אף שאין ידוע אם הקורבן הוקרב כבר, כיוון שחזקה שבית הדין עשו את המוטל עליהם, וקורבן העומר הוקרב.
איסור חדש כיום

משחרב בית המקדש, תיקן רבן יוחנן בן זכאי לאסור אכילת תבואה חדשה, כל יום ט"ז.
בתלמוד בבלי ישנם שתי שיטות עיקריות בדבר איסור החדש בזמן שאין מקדש:
לדעת רבנן דבי רב אשי ישנם שני זמנים לגבי היתר החדש:
כשבית המקדש קיים, איסור אכילת חדש הוא "עד הביאכם את קרבן אלהיכם", היינו בזמן שבית המקדש קיים, אסור לאכול חדש גם ביום ט"ז, עד שיקריבו את מנחת העומר על המזבח.
בזמן שאין בית המקדש קיים ואין קרבן, אסור לאכול מן החדש "עד עצם היום הזה" - היינו עד הזריחה של יום ט"ז בניסן.
לפי הבנה זו תקנתו של רבן יוחנן בן זכאי שלא לאכול חדש עד י"ז ניסן, נובעת מחשש שבית המקדש יבנה ויאכלו לפני הקרבת מנחת העומר, ואם כך איסור חדש ביום ט"ז בניסן בזמן הזה היא דרבנן.
לדעת רב נחמן בר יצחק, רבן יוחנן בן זכאי לא תיקן תקנה חדשה אלא דרש את הפסוקים אחרת, והמילים "עד עצם היום הזה" משמעותן: שגם באותו יום אכילת חדש אסורה, פרשנות זו לפסוק היא גם דעתו של רבי יהודה.
לפי אפשרות זו, בארץ ישראל אסור חדש עד יום י"ז בניסן, ואיסור זה הוא מן התורה בזמן שאין בית המקדש קיים. כך נהג אביו של רבינא, וכדעה זו פסק הרמב"ם.
לדעת הראשונים שסוברים שחדש בחוץ לארץ מדאורייתא, (ראו להלן חדש מחוץ לארץ ישראל) מאחר שבחו"ל מקיימים שני ימים טובים מחמת ספק שמא יום זה אינו ט"ז בניסן אלא ט"ו, איסור חדש לא ניתר עד ליל יום י"ח, שמא אינו י"ח אלא י"ז. אמנם בפועל, רוב תושבי חוץ לארץ נהגו להקל באיסור חדש בחוצה לארץ, משום שסמכו על דעת הסובר שאין איסור חדש נוהג אלא בארץ, או שסוברים שאינו שייך בשדה של נכרי, או שסומכים על ספק ספיקא שסתם תבואה מותר. בכל מקרה, לדעת השולחן ערוך ורוב הראשונים, איסור זה נוהג מדאורייתא גם בחו"ל.
איסור חדש למזבח

חדש מותר לאכילה מהיום שהקריבו את העומר. אבל להקריב בבית המקדש מנחות מהתבואה החדשה מותר רק מיום הביכורים, שהוא חג השבועות. אז מקריבים את שתי הלחם, ומאותו יום מותר להקריב למזבח מנחות מהתבואה החדשה.
לפי מגילת המקדש יש חמישה מועדים שבכל אחד מהם ניתרת אכילת והקרבת הדבר המוקרב בו. חמשת המועדים חלים ביום ראשון ובתאריך קבוע בלוח השנה במגילות קומראן:
מועד השעורים ב-26 בחודש הראשון, יום הקרבת העומר.
מועד החיטים ב-15 בחודש השלישי, יום הביכורים - חג השבועות.
מועד התירוש ב-3 בחודש החמישי, מתיר ענבים ויין.
מועד היצהר ב-22 בחודש השישי, מתיר זיתים ושמן.
מועד העצים - נמשך שישה ימים ומסתיים ב-29 בחודש השישי, ממנו ואילך נאסר שימוש בעצים ישנים.
חדש מחוץ לארץ ישראל

התנאים נחלקו במשנה לגבי איסור חדש בחו"ל. לדעת רבי אליעזר האיסור נוהג גם בחו"ל מן התורה, אך לדעות אחרות הוא נוהג רק בארץ ישראל (אך ייתכן שגם לדעות אלה יהיה בחו"ל איסור דרבנן).
עד לפני כשלש מאות שנה לא חששו היהודים בחוצה לארץ כלל לאיסור חדש, מפני שכל התבואה שהייתה מצויה להם נזרעה לפני פסח והותרה ביום הקרבת העומר. בעת החדשה התפתח היישוב בצפון אירופה, במקומות שהשלג נמס רק סמוך לפסח, והרבה פעמים זורעים דגן אחרי פסח וקוצרים אותו בסוף הקיץ, והוא עומד באיסור חדש כל החורף עד פסח. כמו כן יושבים כיום יהודים בחצי כדור הארץ הדרומי, ושם מפסח עד סוכות חורף ומסוכות ועד פסח קיץ, ורוב זריעותיהם אחרי פסח, ורוב קצירם נקצר מחנוכה ואילך, ורוב התבואות בארגנטינה ובאוסטרליה אסורות עד פסח - הן בחזקת "חדש".
דינו של איסור חדש בזמן הזה הוא מחלוקת בגמרא ובפוסקים: ”תניא רבי יוסי ברבי יהודה אומר: עומר בא בחו"ל, ומה אני מקיים "כי תבואו אל הארץ” (ספר ויקרא, פרק כ"ג,). ”שלא נתחייבו בעומר לפני כשנכנסו לארץ, וקסבר חדש בחו"ל מדאורייתא היא, דכתיב "במושבותיכם", כל מקום שאתם יושבים משמע.”.
במשנה נאמר: ”כל קרבנות צבור והיחיד באין מן הארץ ומחו"ל, מן החדש ומן הישן, חוץ מן העומר ושתי הלחם שאין באין אלא מן החדש ומן הארץ” (משנה, מסכת מנחות, פרק ח', משנה א') לפי זה העומר בחו"ל אינו מדאורייתא.
עוד אמרו במשנה: ”כל מצווה שהיא תלויה בארץ אינה נוהגת אלא בארץ... חוץ מן הערלה והכלאים, שאף על פי שתלויות בארץ נוהגות אף בחו"ל, רבי אליעזר אומר אף החדש נוהג בחו"ל (מסכת קידושין, דף ל"ו, עמוד ב')”.
להלכה השולחן ערוך פסק כדעת רוב הראשונים שאיסור חדש נוהג גם בחו"ל, אך המנהג הרווח (לפחות בקהילות האשכנזים) להקל בזה.
ראו גם

חדש אסור מן התורה
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף ע"א, עמוד א' (הובא במשנה שם, שמותר להאכילן לבהמות, ואין בזה איסור הנאה) תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף כ"ג, עמוד א' ומאירי שם.
↑  ספר יהושע, פרק ה', פסוק י"א
↑  תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף ל"ח, עמוד א'
↑  משנה, מסכת מנחות, פרק י', משנה ה', משנה, מסכת ראש השנה, פרק ד', משנה ג', משנה, מסכת סוכה, פרק ג', משנה י"ב
↑  תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף ס"ח, עמוד ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף ס"ח, עמוד ב', תלמוד בבלי, מסכת ראש השנה, דף ל', תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף מ"א
↑  משנה, מסכת מנחות, פרק י', משנה ה'
↑  תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף ס"ח, עמוד ב'
↑  משנה תורה לרמב"ם, הלכות מאכלות אסורות, פרק י', הלכה ב'
↑  מגן אברהם תפט:יז
↑  ב"ח יו"ד סי' רצג.
↑  רמ"א יורה דעה, סימן רצ"ג, סעיף ג'
↑  יורה דעה, סימן רצ"ג, סעיף ב' ואורח חיים, סימן תפ"ט, סעיף י'
↑  שמריהו טלמון, "לוח המועדים בשנת החמה", בתוך יובל לחקר מגילות ים המלח, עמוד 213. יגאל ידין, מגילת המקדש, עמוד 112.
↑  כנה ורמן, לגלות נסתרות: פרשנות והלכה במגילות קומראן, עמוד 335.
↑  משנה, מסכת קידושין, פרק א', משנה ט'. גם סתם המשנה במסכת ערלה, פרק ג', משנה ט' סוברת שחדש בחו"ל אסור מדאורייתא.
↑  תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף פ"ד, עמוד א'.
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן רצ"ג, סעיף ב', ושולחן ערוך, אורח חיים, סימן תפ"ט, סעיף י'
| כשרות |
| --- | --- | --- |
| כשרות הבשר | אבר מן החי • טרפה • סירכא • גיד הנשה • צומת הגידים • סימני הכשרות • עופות טמאים • זרוע, לחיים וקיבה • איסור אכילת חֵלֶב • שחיטה • הכשרת בשר • איסור אכילת דם • בשר שנתעלם מן העין • כחל (כשרות) |  |
| מצוות התלויות בארץ | שמיטה • יובל • טבל • תרומות ומעשרות • חלה • איסור חדש • איסור ערלה • נטע רבעי • כלאי הכרם • פאה •מתנות עניים • ביכורים |  |
| הלכות הרחקה מגויים | חלב נוכרי, גבינת נוכרי וחמאת נוכרי • יין נסך • פת עכו"ם • בישולי גויים |  |
| הכשרת כלים | טבילת כלים • הכשרת כלים • ליבון • נעיצה |  |
| איסורי תורה | בשר בחלב • חמץ בפסח • איסור אכילת שרצים |  |
| איסורי דרבנן ומנהגים | איסור לינת לילה • משקים שנתגלו • איסור אכילת קטניות בפסח • איסור שתיית מים בחילופי תקופות • אכילת דג עם בשר • אכילת דג עם חלב • אוכלים ומשקים שתחת המיטה |  |
| דינים כלליים | איסור והיתר • תערובת • מיעוט המצוי • טעם כעיקר • נותן טעם • נותן טעם לפגם • נ"ט בר נ"ט • דבר דעביד לטעמא • מעמיד • ביטול איסור לכתחילה • איסורים מבטלים זה את זה • כבוש כמבושל • תתאה גבר • מליח כרותח • עבירה מטמטמת |  |
| כשרות בעת החדשה | ירקות ללא חרקים • ג'לטין • משגיח כשרות • שטירל • בראקל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007495568905171 
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
הסימפוניה התשיעית של שוברט

הסימפוניה מס' 9 בדו מז'ור, 944 ברשימת יצירותיו של פרנץ שוברט, הידועה בשם "הגדולה", היא הסימפוניה האחרונה ששוברט השלים. במקור ניתן לה הכינוי "דו מז'ור הגדולה" כדי להבדילה מן הסימפוניה האחרת שלו בדו מז'ור, השישית, "דו מז'ור הקטנה" (,), אבל כיום נהוג להשתמש בכינוי ביחס לאורכה של הסימפוניה ולהדר המלכות שלה. ביצוע טיפוסי נמשך בסביבות 60 דקות.
חיבור וקבלה ראשונית

במשך זמן רב סברו, שהסימפוניה נוצרה בשנת חייו האחרונה של שוברט, 1828. בחודשי חייו האחרונים החל שוברט לכתוב טיוטה לסימפוניה - אבל זו הייתה היצירה בדו מז'ור, הנחשבת כיום לסימפוניה העשירית, שהכנתה לביצוע נעשתה בידי בריאן ניובולד. למעשה, כיום ידוע, ש"הגדולה" חוברה ברובה כסקיצה בקיץ 1825: שזו, לאמיתו של דבר, הייתה היצירה ששוברט הזכיר במכתב ממרץ 1824, שבו כתב כי בכוונתו לכתוב "סימפוניה כבירה". באביב או קיץ 1826 הושלמה כתיבת הפרטיטורה ובאוקטובר שלח אותה שוברט, שלא הייתה לו שום אפשרות לשלם תמורת ביצועה, אל האגודה הפילהרמונית של וינה עם הקדשה. הם נענו למשלוח בתשלום קטן, ארגנו את העתקת תפקידי התזמורת ובמהלך המחצית השנייה של 1827 (התאריך המדויק ושם המנצח אינם ידועים) הסדירו ביצוע נסיוני לסימפוניה - אך החליטו שהיא ארוכה וקשה מדי לביצוע פומבי.
ב-1838, 10 שנים אחרי מות שוברט, ביקר רוברט שומאן בווינה ומצא את כתב היד המאובק של הסימפוניה. הוא לקח אותו איתו ללייפציג, שם זכתה לביצוע פומבי ראשון בניצוח פליקס מנדלסון ותזמורת הגוונדהאוז של לייפציג, ב-21 במרץ 1839. ב"כתב העת החדש למוזיקה" Neue Zeitschrift für Musik חגג שומאן את האירוע במאמר נלהב שבו הילל, בהתבטאות שנועדה להיזכר, את הסימפוניה על "אורכה השמיימי". שומאן, עם שמיעת הביצוע הראשון של הסימפוניה, קבע, כי זו לדעתו היצירה האינסטרומנטלית הגדולה ביותר מאז מות בטהובן.
הגדרה מספרית

חילוקי דעות מסוימים קיימים עדיין בנוגע לקביעת מספרה של הסימפוניה הזו. חוקרים דוברי גרמנית מגדירים אותה לעיתים כסימפוניה מס' 7, בגרסאות מסוימות של קטלוג דויטש (הקטלוג התקני של יצירות שוברט, בעריכת אוטו אריך דויטש) היא מופיעה כמס' 8 וחוקרים דוברי אנגלית רושמים אותה לעיתים קרובות כמס' 9. תזמורות רבות בארצות הברית מוותרות מכל וכל על המספור מאז אמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 ובתוכניות מודפסות מכתירות אותה בשם הסימפוניה "הגדולה" בדו מז'ור.
מבנה

בהתאם לצורת הסימפוניה התקנית, יש ארבעה פרקים:
אנדנטה - אלגרו מה נון טרופו
אנדנטה קון מוטו
סקרצו, אלגרו ויואצ'ה
פינאלה, אלגרו ויואצ'ה
הסימפוניה הגדולה בדו מז'ור של שוברט, הנחשבת במקרים רבים ליצירתו הטובה ביותר, היא גם אחת מיצירותיו החדשניות ביותר. ביצירה יש עדיין פיתוח תמאטי בסגנון בטהובן, אבל שוברט שם דגש רב פי כמה על מלודיה,  כפי שאפשר היה לצפות ממלחין, שחיבר כשש-מאות לידר. למעשה, הסגנון החדש הזה הניע את שומאן לטפח את השאיפות הסימפוניות שלו עצמו.
אף כי בטהובן השתמש בטרומבונים בסימפוניות שלו (החמישית, השישית והתשיעית משתמשות כולן בטרומבונים), שוברט היה הראשון למזג באופן מלא את הטרומבון בסימפוניה. בטהובן השתמש תמיד בטרומבונים כאפקט, ומשום כך בצמצום רב, או, במקרה של הסימפוניה התשיעית, גם כדי להכפיל את תפקידי האלט, הטנור והבס של המקהלה, כפי שהיה מקובל במוזיקת קודש ובאופרות באותה תקופה. לעומת זאת, הן בסימפוניה הבלתי-גמורה והן בתשיעית של שוברט, הטרומבונים הופכים לחלק בלתי-נפרד מהתזמורת ומנגנים לכל אורך היצירה, ואף מקבלים תפקידים מלודיים חשובים.