stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שינה
הפרעות שינה

הפרעת שינה היא הפרעה רפואית הקשורה בשינה. הפרעת שינה עלולה לפגום בתפקוד הנורמלי של האדם. אף שנדודי שינה הם הפרעת השינה הנפוצה והידועה ביותר, ישנן כמה הפרעות שינה בולטות אחרות. בילדים במיוחד הרטבת לילה וסהרוריות, כלומר הליכה מתוך שינה. אלה פוקדות גם מבוגרים, אך בשיעור קטן.
הפרעות שינה נפוצות:
נדודי שינה (אינסומניה) היא איחור בהירדמות שיכול לנבוע כתוצאה מלחצים נפשיים המונעים השראת שינה או כתוצאה מסיבות אחרות. לעיתים מתבטאת הפרעת השינה ביקיצה מוקדמת ובחוסר יכולת להירדם שוב. תופעה הפוכה היא קשיים בהתעוררות.
דום נשימה בשינה מתבטאת בהפרעה לאיכות השינה התקינה על ידי הפסקות נשימה מרובות בזמן שינה המונעות הגעה לשינה עמוקה. הטיפול בה נעשה לעיתים קרובות באמצעות לבישת מסכות המזרימות אוויר בזמן השינה.
תסמונת פאזת השינה הדחויה מתבטאת בשעון ביולוגי עם תזמון מאוחר מהרגיל. ההבדל בין תסמונת זו לבין נדודי שינה היא שאנשים הסובלים מתסמונת זו נוטים לא רק להרדם בשעות מאוחרות מהמקובל בחברה אלא גם להתעורר מאוחר יותר, במחזוריות סדירה וקבועה כמו מי שלא סובל מתופעה זו, אך בשעות שונות.
נרדמות (נרקולפסיה) - גורמת ללוקה בה התקפי שינה פתאומיים ובלתי צפויים, הנמשכים בין דקות בודדות לזמן רב. התקף כזה יכול לפקוד אדם גם בשעת פעילויות שונות המצריכות ערנות מלאה, למשל נהיגה או חציית כביש, ולפיכך הוא מציב סכנת חיים.
קטפלקסיה היא הפרעה נדירה יותר. בדרך כלל היא מלווה בהפרעת הנרקולפסיה. באנשים הסובלים מהפרעה זו ישנו בשלב היציאה מהשינה מצב של שיתוק שרירים, בדיוק כמו בשנת ה-REM. הדבר גורם לכך שגופו של האדם נשאר משותק כמה דקות לאחר ההתעוררות - האדם התעורר אולם איננו מסוגל להזיז את אבריו.
הפרעות שינה > כדורי שינה

כדורי שינה אינם פתרון להפרעות שינה בעיקר בגלל פגיעה בשלבי השינה החיוניים, שינה המושרה על ידי כדורי שינה היא שטחית וחלק שנת ה-REM בה קצר מדי. כמו כן הגוף מפתח סבילות לכדורי שינה במהירות רבה. סבילות זו מובילה ללקיחת מינוני יתר מהגלולות, דבר שסכנתו מרובה. מלבד זאת, תרופות רבות גורמות לישנוניות במהלך היום, שינויים במצב הרוח ובעיות ריכוז. עם זאת, בשנים האחרונות פותחו כדורי שינה מדור חדש, המאפשרים כניסה לשלבי השינה החיוניים ואינם גורמים להתמכרות או לתופעות לוואי. השימוש בכדורים אלו מחייב מרשם רופא.
השפעת מחסור בשינה

מחסור בשעות שינה אצל ילדים ומבוגרים עלול לגרום לבעיות הבאות:
בעיות קוגניטיביות - מחקרים הראו שמחסור בשינה מוביל לפגיעה בתפקוד השכלי. החל מתפקודי הקשב והריכוז וכלה בתפקודים רחבים יותר של עיבוד אינפורמציה, למידה וזיכרון, ופגיעה ביכולות מנטליות וקוגניטיביות.
בעיות התנהגותיות - קיים קשר בין בעיות שינה לבין בעיות התנהגותיות אצל ילדים וקשיים תפקודיים אצל מבוגרים. ייתכן שילד שנולד עם נטייה להתנהגויות בעייתיות, יפתח בגללן גם בעיות שינה. וסביר להניח שבעיות שינה מהותיות יגרמו חסך שינה שיגרום לכך שהילד יהיה עצבני, חסר סבלנות, באי שקט וקשה יותר לטיפול. לעיתים קיימים סימנים של היפראקטיביות אצל ילדים ומבוגרים כתוצאה מעייפות מצטברת ומחוסר שינה.
השמנה - מחסור בשעות שינה עלול להוביל להשמנה. מחסור בשעות שינה גורם להפרשת הורמונים מעוררי רעב, המובילים לאכילה רבה יותר ולהפרעה בתפקוד המטבולי של גוף האדם.
היחלשות של המערכת החיסונית - חוסר שינה עלול לגרום לגוף להיכנס למצב של כוננות ולחץ, ומגביר את הסיכוי של הגוף לפגיעה בריאותית ומחלות.
ירידה בריכוז ובזמן התגובה - חוסר שינה הוא גורם סיכון ישיר לתאונות דרכים ותאונות מסוגים שונים. חוסר בשינה מביא לירידה בשיקול הדעת ובמהירות התגובה ואף עלול להביא להירדמות במצבים לא מתאימים.
בעיות בגדילה - ייתכן שחוסר שינה עלול להוביל להאטת קצב הגדילה או לאי מימוש הפוטנציאל הגנטי של ילד.
שינה בתרבות > שינה בספרות

בספרות ובשירה לאורך דורות ניתנו התייחסויות רבות לנושא השינה, למעלותיה וההנאה ממנה אך גם התייחסות אליה כסמל לעצלנות. אחד מהציטוטים הנודעים בשבחי השינה הוא של הסופר הספרדי מיגל דה סרוואנטס בספרו דון קישוט:
יבורך ממציא השינה: גלימה זו המכסה כל מחשבות אנוש, מעדן זה המשבית את הרעב, מים אלו המרווים את הצמא, אש זו המחממת את הצינה, צינה זו המפיגה את החום, ובקיצור, המטבע הכללית לקניית כל הדברים, המאזניים והמשקלות המשווים את הרועה למלך ואת הטיפש לחכם.
אמונות ומנהגים

בתרבויות המערב המודרניות נהוגה שינה בנפרד, כשכל פרט ישן במיטה משלו, מלבד בני-זוג שישנים יחדיו. בימי הביניים, לעומת זאת, באירופה ובחלק מתרבויות המזרח, רווח המנהג שבו כל המשפחה ישנה יחדיו, או שההורים ישנו עם הילדים הקטנים וכל שאר הילדים ישנו יחדיו במיטה אחת.
לידלוף חקרה[דרושה הבהרה] את הרגלי החיים של שבט אינדיאני בדרום אמריקה וספרה יצר תורת חינוך מערבית שמבוססת על הרגלי החיים האינדיאנים והיא מכונה "עקרון הרצף" התרגום הישיר של שם ספרה מאנגלית הוא "איך לגדל ילדים מאושרים". אחד מעקרונות היסוד של "עקרון הרצף" הוא עקרון הלינה המשותפת, כולם ישנים על מיטה אחת גדולה. כך הילדים אמורים לישון שינה רגועה יותר, בטוחה יותר וכתוצאה מכך גם לגדול להיות אנשים שלווים יותר ופחות חרדתיים. יש גם הטוענים שילדים שישנים רגוע יכולים לממש טוב יותר את הפוטנציאל האינטלקטואלי שלהם מכיוון שהרוגע מאפשר לאינטליגנציה לגדול בצורה יעילה ביותר במהלך השינה.
ביהדות נחשבת השינה כמעין מוות קטן, "שינה אחד מששים במיתה", אך לשינה נועד תפקיד רוחני בכך שבמהלכה הנשמה שמתנתקת מהגוף, מבקרת בישיבה של מעלה ורוכשת ידע רוחני. לאחר השינה שורה על הידיים רוח רעה שאינה עוברת ללא נטילת ידיים שלוש פעמים. בסוכות חלק ממצוות סוכה הוא לישון בסוכה. בדורות האחרונים נוצר מושג חדש של גזל שינה - איסור מוסרי להפריע לשנתו של הזולת.
באירופה התפתחה אמונה טפלה לפיה אין לצלם אנשים ישנים משום הדמיון בין הישן למת והחשש שמא זה יהיה גורלו של הישן. מקורה של אמונה טפלה זו היא במנהג שהתפתח מוקדם יותר, גם הוא ממניעים של אמונה טפלה וכן ממניעים דתיים, לפיו מצלמים את המתים טרם קבורתם כאשר הם לבושים וישובים ומוצבים כאילו שהם ישנים. הצילום נועד לאפשר למתים חיי נצח בעולם הבא. המנהג אמנם כבר לא קיים (אלא כצילום המתים לצורכי הנצחה, בעיקר אצל נוצרים שנוהגים גם להציג את הגופות בארון תקופה מסוימת טרם הקבורה), אך האמונה הטפלה עדנה קיימת באזורים מסוימים אצל חלק מהאנשים.
שינה אצל בעלי חיים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
את מצבי השינה הנוירולוגיים קשה לזהות אצל בעלי חיים מסוימים. במקרים אלו ניתן להגדיר את השינה באמצעות מאפיינים התנהגותיים כמו תנועה מינימלית, תנוחות אופייניות, ותגובה מופחתת לגירוי חיצוני. בעלי חיים צמחוניים הנזקקים לתקופת ערות ארוכה כדי לאסוף ולצרוך את התזונה שלהם, בדרך כלל עשויים לישון פחות, מאשר טורפים בגודל דומה שמבזבזים פחות זמן על אכילה. סוסים ואוכלי עשב אחרים ישנים בדרך כלל בעמידה, אבל לרוב ישכבו לפרקי זמן קצרים במהלך שנת REM. בתלמוד מובא על שנת הסוס הקצרה שהיא "שיתין נשמין" (שישים נשימות). ג'ירף, למשל, צריך לנוח בשנת REM במשך כמה דקות בכל מחזור שינה. עטלפים מסוגלים לישון בזמן שהם תלויים במהופך. כמה יונקים ימיים וכמה ציפורים יכולים לישון כאשר חצי אחד של המוח ישן בעוד החצי השני ער.
ראו גם

תרדמת חורף
תרדמת קיץ
אורח חיים בריא
שינה בחלל
לקריאה נוספת

Sadeh, A., & Gruber, R. (1998). Sleep disorders. In T. Ollendick (Ed.), Comprehensive clinical psychology, 5., pp. 629-653. Oxford, England UK: Pergamon/Elsevier Science.
Wolfson, A. R., & Carskadon, M. A. (1998). Sleep schedules and daytime functioning in adolescents. Child Development, 73 (2), 405-417.
Wolfson, A.R. (1996). Sleeping patterns of children and adolescents: Developmental trends, sisruptions and adaptations. Child and adolescents psychiatric clinics of north America, 5, 549-568.
ברומנס

ב-2017, תוארו יחסיו של נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, עם סגן נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן, כ-"ברומנס".
ברומנס (באנגלית: Bromance) הוא קשר קרוב מאוד ולא מיני בין שני גברים או יותר. הקשר כולל חיבה, הומוסוציאליות (אנ') ואחוות גברים. הקשר נבדל מידידות רגילה. זוהי רמה גבוהה של אינטימיות רגשית. המונח בשימוש מאז תחילת המאה ה-21, ונתפס כמוביל שינוי בתפיסה החברתית לקשר מסוג זה, ופתיחות גוברת של העולם המערבי במאה ה-21 למגבלות מגדר, מיניות, ועוד.
אטימולוגיה

ברומנס הוא הלחם בסיסים של המילה Bro (בעברית: אח) והמילה Romance (בעברית: רומנטיקה). העיתונאי האמריקאי, דייב קרני (אנ'), טבע את המונח, כאשר היה עורך מגזין הסקייטבורד, Big Brother (אנ'), בשנות ה-90 של המאה ה-20. המונח יוחס במיוחד לסוג היחסים שמתפתחים בין 2 גולשי סקייטבורד שבילו זמן רב ביחד. המונח הורחב לתחומים אחרים רק ב-2005, כאשר הנושא נעשה בולט יותר בתעשיית הקולנוע.
אפיון

ברומנס נבדק מנקודות מבט כגון היסטוריוגרפיה, חקר השיח, מחקר חברתי (אנ') ותאוריה קווירית בסקירות רחבה. הופעתה של הברומנס כנושא בעשור האחרון נתפס כשינוי החברה באופן קולקטיבי את תפיסתה ואת התעניינותה בנושא.
המאפיינים העיקריים של הברומנס הם:
ברומנס היא מערכת יחסים הומוסוציאלית (אנ') שאיננה דומה למערכות יחסים הומוסוציאליות מסורתיות. הקרבה המוגברת חורגת מהיותם חברים בלבד, לקשר עמוק שמאופיין בעיקר בלכידת הקצה הרעיוני של "הוא גיי / הוא לא גיי".
הופעתו כז'אנר רעיוני ייחודי ותמה בתעשיית הקולנוע והטלוויזיה משקפת את ”[ה]קבלה [ה]רחבה יותר של ביטויים תרבותיים שאינם הטרונורמטיביים, כמו כן את האפשרות לאינטימיות חד-מינית החורגת מענייני נטייה מינית”.
נסיבות תרבותיות עכשוויות, כולל המאבק להשגת שוויון בנישואים חד-מיניים והשגתם, ואלמנטים ספציפיים בתיאור הרוח בקולנוע ובטלוויזיה מפרידים אותו בין סרטי חבר'ה, כמו כן ידידות רומנטית (אנ') היסטורית, המשקפות מבנה חברתי שונה.
לדברי חן, החברה התעניינה באופן קולקטיבי בבדיקה מחודשת של כמה מהאילוצים המסורתיים בידידות גברית, ובעיצוב אפשרי מחדש של מבני המגדר, המיניות והאינטימיות. ברומנס מספקת ”מחקר של מגבלות מגדר, מיניות ובלעדיות באמריקה של המאה ה-21, כאשר הם פועלים בחוק ומחוצה לו. אילוצים אלו, מצידם, מדברים על הפריווילגיה החברתית והכפיפות הטבועות במערכת יחסים מסוג זה, עם השלכות גם על סוגים אחרים.” ברומנס נבדל מהקונוטציות של ידידות רומנטית (אנ'), מונח מהמאה ה-20 שתיאר בדיעבד קשרים הומוסוציאליים קרובים, שנהיו פחות נפוצים לאחר אינטימיות פיזית פוטנציאלית בין בני זוג שאינם מיניים, נחשבה כחרדה במחצית השנייה של המאה ה-19.
מצד אחד, העניין החברתי בנושא נתפס כמניע את תעשיית הקולנוע, שהחזירה אז את החברה כולה, לבחון מחדש את דעותיה, ומתייחסת לקבלה של ”סוגים אחרים של מערכות יחסים” בין אנשים. מצד שני, יש שראו את הדגש על אהבה אפלטונית כדחייה מהומוארוטיקה, או כבלבול מכוון של מערכות יחסים הומוסוציאליות והומורוטיות.
ברומנס נתפסה גם כהשתקפות של "אקספרסיביות דיסקורסיבית" גדולה יותר. חוויות הידידות והגבריות, אולי בגלל סגנונות הורות פתוחים יותר משנות ה-70 של המאה ה-20, משקפות מגמה מסוימת לפתיחות רגשית יותר ומוגברת יותר. לדברי הסוציולוג פיטר נרדי, ”גברים פחות מפחדים להיתפס כהומוסקסואלים. זה נהיה מקובל יותר עבורם לגלות רגש כלשהו.” לאחר מכן, גברים מתחתנים, אם בכלל, וזה משפיע על אחוות הגברים. על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית מ-2010, הגיל הממוצע של נישואיו הראשונים של גבר הוא 28, לעומת 23 ב-1960. גברים עם יותר השכלה ממתינים עד לגיל 30, לפני שהם מתחתנים.
בתרבות > סרטי קולנוע

סרטי חבר'ה הותאמו במידה מסוימת לסרטי ברומנס, אף על פי שמבקרים מבחינים בין השניים, ומציינים כי סרט חבר'ה נוטה להיות יותר אלים, יותר מפורש ופחות פתוח לגבי התכנים ההומוסקסואליים הסמויים שלו. ההבדל בין סרטי החבר'ה לבין סרטי ברומנס צוין באופן קומדי לראשונה ב-1978, כאשר המגזין האמריקאי, National Lampoon (אנ'), העביר מודעת פרודיה לסרט החבר'ה, Semi-Tough (אנ'), ששמו נקרא "Semi-Sweet" (בעברית: חצי מתוק) והציג איור של השחקנים ברט ריינולדס וקריס קריסטופרסון מחזיקים ידיים.
דוגמאות בולטות של קומדית ברומנס כוללים את הסרטים בתול בן ארבעים (2005) והדייט שתקע אותי (2007), סופרבאד - חרמן על הזמן (2007), לדפוק חתונה (2005), זולנדר,‏ Funny People ‏(אנ')‏ (2009), I Love You, Man (אנ')‏ (2009), בדרך לחתונה עוצרים בווגאס (2009) ואיך להיפטר מהבוס (2011).
אף על פי שהרומנים של ג'. ר. ר. טולקין קדמו ל-"עידן הברומנס", הצגת מערכות היחסים ההדוקות לאורך כל החיים בין פרודו בגינס לסמוויז גמג'י, בין מריאדוק ברנדיבאק לפרגרין טוק, ובין גימלי ללגולאס אופיינו כברומנס, כמו כן בסרטים המבוססים עליהם.
הנושא נותר פופולרי, וז'אנרים שונים מסתכלים על המושג בדרכים שונות, כמו בסרט התיעודי Best of Enemies (אנ') – על היריבות בין גור וידאל וויליאם פ. באקלי הצעיר בשנות ה-60 של המאה ה-20.
בתרבות > טלוויזיה

גם הברומנס הופיע בטלוויזיה ונהיה נפוץ יותר. סדרת הטלוויזיה הראשונה שבה הוצג הברומנס היה The Man from U.N.C.L.E. (אנ') משנות ה-60 של המאה ה-20, ובסדרת הטלוויזיה סטארסקי והאץ' משנות ה-70 של המאה ה-20, שהמפיק, אהרון ספלינג, כינה את הסדרה כ-”סיפור האהבה ההטרוסקסואלי הראשון של הטלוויזיה”. מבקרים מסוימים מצביעים גם על סדרת הטלוויזיה הזוג המוזר (אנ') משנות ה-70 של המאה ה-20, עליו אמר המפיק הבכיר גארי מרשל, ”הרשת הייתה מודאגת מכך שאנחנו יותר מדי הומואים.”
באוקטובר 2008, העלה המגזין האמריקאי, TV Guide, כריכה שבהם גרגורי האוס (יו לורי) וג'יימס וילסון (אנ') (רוברט שון לאונרד) עם הכיתוב "האם זה לא ברומנטי?".
ברודי ג'נר (אנ'), שהוצג בתוכנית הריאליטי של MTV, הוליווד הילס, העלה את הנושא של ברומנסים עם ג'סטין בובי בריסקה וספנסר פראט (אנ'), בסדרת הריאלטי, Bromance (אנ'), ב-29 בדצמבר 2008. הסדרה, בת ששת הפרקים, הציגה את ג'נר בוחר, מבין המתחרים, מי יהיה חלק מ-"פמלייתו" של ג'נר.
בסדרת הטלוויזיה סקראבס, ג'יי. די הוא רופא רגיש ”בקשר מוחלט עם רגשותיו. הוא לא מפחד להראות לחבר הטוב ביותר שלו טורק כמה הוא אוהב אותו.” בפרק אחד, הם שרו "Guy love. That's all it is.". סדרת הטלוויזיה, החבר'ה הטובים (אנ'), "מקדמת את הקשר הגברי תוך הכרה במודעות עצמית לצלילי ההומרוטי שלו." העיתון הבריטי, אינדפנדנט, ניתח את סדרת הטלוויזיה שרלוק, של ה-BBC, כברומנס, וייחס אליו כנושא. מערכת היחסים בין שרלוק הולמס לדוקטור ווטסון יוחסה כברומנס גם בכלי מדיה אחרים.
מגישי ומפיקי הטלוויזיה הבריטית, אנתוני מקפרטלין (אנ') ודקלן דונלי (אנ'), ידועים בידידותם הבלתי-נשברת על המסך ומחוץ למסך.
עקב איסור ממשלת סין על הצגת מערכות יחסים להט"ביות בטלוויזיה, נפוצים בסין עיבודי ברומנס לרומנים העוסקים ביחסים הומוסקסואליים, כגון "The Untamed" ו-"Word of Honor" (אנ').
בתרבות > אחר

המושג התרבותי לפיו הברומנס מקשר לקרבה מסוימת נלקח כנושא. הרעיון הועלה גם בביולוגיה, וכן ביצירות ניסיוניות של סרטי וידאו של מחול אקרובטי, ברומנס חוקר את ”... האינטימיות של אינטראקציה פיזית בין בחורים; של ה-'ברומנס' שלהם.”
כפי שנאמר בספרו של מזכיר העיתונות לשעבר, סקוט מק'קלן (אנ'),‏ What Happened (אנ') היחסים בין ג'ורג' ווקר בוש למק'קלן, תוארו על ידי מבקר אחד כ-”סיפורו של ברומנס אחד ארוך ונכשל”.
ב-2012, השיר "Bromance" של הקומיקאי, אושיית היוטיוב והשחקן האמריקאי, ריאן היגה, נהיה סרטון ויראלי.
היחסים של הפוליטיקאים דלטון מקגוינטי (אנ'), ראש פוברינציית אונטריו (2003 – 2013), וז'אן צ'רסט (אנ') ראש פוברינציית קוויבק (2003 – 2012), תוארו כ-”ברומנס מתפתח”. היחסים של ראש ממשלת קנדה, סטיבן הרפר (2006 – 2015), וראש ממשלת אוסטרליה, טוני אבוט (2013 – 2015), תוארו כ-”ברומנס שמרני”. מונח זה תואר גם על יחסיהם של ראש ממשלת הודו, נרנדרה מודי, ונשיא ארצות הברית, ברק אובמה, ויחסיהם של נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, וקנצלר גרמניה, גרהרד שרדר.
בתחילת 2017, צצו מספר ממים באינטרנט אשר רמזו על יחסיו של נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, עם סגן נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן, כ-"ברומנס".
ברומנס נקשר לירידה ”[ב]בעיות כמו חרדה, דיכאון, מחלות לב וליקויי ריכוז וזיכרון”.
ראו גם

ילד פוגש עולם
אהבה אפלטונית
נישואי בוסטון
ידידות
שירות הכנסות הפנים

.
| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תחום שיפוט:  הממשלה הפדרלית של ארצות הברית 
 סוכנות אם:  מחלקת האוצר של ארצות הברית 
 סוכנות בת:  IRS Criminal Investigation 
 תאריך הקמה:  1 ביולי 1862 
 מטה מרכזי:  בית שירות הכנסות הפנים 
 עובדים:  79,890 (נכון ל־2015) 
 www.irs.gov
 
שירות הכנסות הפנים (באנגלית: Internal Revenue Service; ראשי תיבות:  IRS) היא רשות גביית המסים של הממשל הפדרלי של ארצות הברית. הרשות היא יחידה של מחלקת האוצר של ארצות הברית. בנוסף למימוש חוק המיסים של ארצות הברית (Internal Revenue Code) אחראית הרשות על מימוש חלקים מחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה.
גביית מס הכנסה בארצות הברית החלה בשנת 1862, לשם מימון מלחמת האזרחים האמריקנית. המס, שסיפק כחמישית מהוצאות המלחמה של האיחוד, תוכנן להתבטל כעבור עשר שנים. בשנת 1913 נחקק התיקון ה-16 לחוקת ארצות הברית, שיצר את הבסיס החוקתי לגביית מס הכנסה בארצות הברית, והוקמה ה-IRS, בשם Bureau of Internal Revenue (לשכת הכנסות הפנים). בשנות ה-50 עבר המשרד ארגון מחדש נרחב, ושמו שונה לשם הנוכחי. רפורמת המס של 1986 הביאה לארגון מחדש נוסף של הרשות.
המס העיקרי שגובה הרשות הוא מס הכנסה, ובנוסף היא גובה מס מעסיקים למימון הביטוח הלאומי וביטוח הבריאות (מדיקר), מס חברות, מסי קנייה, מס מתנות ומס רכוש. כחלק ממשימת האכיפה שלו, מס הכנסה מבקר מדי שנה חלק נבחר מדוחות המס. עיקר עבודת מס הכנסה כוללת מיסי הכנסה, הן של חברות והן של אינדיבידואלים. היא עיבדה כמעט 141 מיליון החזרי מס בשנת 2018. לאנשים ולתאגידים יש אפשרות להגיש החזר הכנסה באופן אלקטרוני, הודות לטכנולוגיית מחשב, תוכנות וחיבורי אינטרנט מאובטחים. הרוב המוחץ עושה זאת. במהלך שנת הכספים 2019, כמעט 89.1% מכלל ההחזרים האישיים השתמשו באופציה של קובץ אלקטרוני.
בשנת 2015 גבתה הרשות מיסים בסך 3.3 טריליון דולר, כשהוצאות הגבייה היו 35 סנט לכל 100 דולר.
ראו גם

רשות המסים בישראל
שירות המיסים הפדרלי של רוסיה
שמחה לאיד

"חזרה למנזר", יצירתו של אדוארד ז'באלה משנת 1868. ניתן לראות את השמחה לאיד על פני הנזירים הצופים בנזיר המנסה לאלף את החמור.
שִׂמְחָה לְאֵיד היא רגש של שמחה נוכח אידו (אסונו או מפלתו) של האחר. היא עשויה לנבוע מקנאה, תחרותיות ושנאה. הביטוי "אין שמחה כמו שמחה לאיד" מעיד על עוצמת רגש זה. שמחה לאיד היא הפן השלילי שבשמחה, יש בה דמיון וקרבה לקנאה, שבה עינו של האדם צרה במה שיש לזולתו.
המושג העברי מוזכר בספר משלי: ”לֹעֵג לָרָשׁ, חֵרֵף עֹשֵׂהוּ; שָׂמֵחַ לְאֵיד, לֹא יִנָּקֶה” (י"ז, ה'). במשלי נמצא עוד ביטוי דומה: ”בִּנְפֹל אוֹיִבְךָ – אַל תִּשְׂמָח; וּבִכָּשְׁלוֹ – אַל יָגֵל לִבֶּךָ” (כ"ד, י"ז). בספרות חז"ל נמצא גם הביטוי המקביל "מתכבד בקלון חבירו".
במשנה, במסכת עבודה זרה (המשנה הראשונה) מופיע "אידם של עובדי כוכבים", כאשר הכוונה לחגים של אנשים שמאמינים באלילים (פסלים וכדומה).
הגמרא מסבירה שזה נכתב בלשון סגי נהור, כלומר במקום להגיד "חגיהם של עובדי כוכבים", אמרו "שברם של עובדי כוכבים". מכאן שמשמעות המילה "איד" היא שבר, ומשמעות הביטוי היא "שמחה לשבר" של אדם אחר.
מונח דומה בשפה הגרמנית, Schadenfreude, נקלט בצורה זו ברבות משפות המערב.
הפילוסוף ארתור שופנהאואר, שעסק רבות בנושא הרגש, כתב כי "להרגיש קנאה זה אנושי, להרגיש שמחה לאיד זה שטני". פרידריך ניטשה תיאר את ההומור כ-"שמחה לאיד במצפון שקט".
לקריאה נוספת

הרב ישראל דנדרוביץ, הזכרת מפלת האויבים בהודאת פורים וחנוכה (שמחה על מפלת האויב ביהדות), בתוך קובץ בית אהרן וישראל, גיליון קפג, שבט-אדר תשע"ו, עמודים: קנט-קסד.
משפט חיזור

ערך זה עוסק במשפט המשמש לפנייה ראשונה לשם חיזור. אם התכוונתם למילים ראשונות של טקסט או תווי פתיחה של יצירה מוזיקלית, ראו .
משפט התחלה (באנגלית: פּיק-אפ ליין) הוא משפט המשמש לפנייה ראשונה לשם חיזור, למטרות רומנטיות או מיניות. לרוב משתמשים במשפט זה כדי ליזום שיחה. משפט זה קצר בדרך כלל, ואמור להעיד על משיכה כלפי האדם שאליו הוא מיועד. לעיתים משתדל אומר המשפט להפגין שנינות באמצעותו.
ישנן אסטרטגיות רבות אבל המשותף לכולן היא המטרה - לשבור את מחסום הזרות בין שני אנשים שעל פי רוב אינם מכירים זה את זה, ואחד מהם לפחות מעוניין ליצור קשר עם האחר.
לרוב האקט הראשוני של כניסה למרחב הפרטי של אדם אחר שאינו מוכר ליוזם מלווה במבוכה והרגשת חוסר שייכות וניכור. תחושות אלו מודגמות פעמים רבות בסצנות אופייניות בסרטים רומנטיים. שלב הביישנות שלפני אמירת משפט ההתחלה מלווה לעיתים בקשר טרום-מילולי בין הצדדים, המתבטא במבטים, חיוכים והתנהגות המיועדת ליצירת רושם ראשוני.
אידה רולף

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  19 במאי 1896 הברונקס, ארצות הברית 
 פטירה:  19 במרץ 1979 (בגיל 82) ניו יורק, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  ביוכימיה 
 מקום לימודים:  קולג' ברנרד (1916)  המכללה לרופאים וכירורגים של אוניברסיטת קולומביה (1920)  אוניברסיטת קולומביה 
 מוסדות:  מכון אסלן (העשור של 1960) 
 בן או בת זוג:  וולטר פרדריק דומרל 
 צאצאים:  ריצ׳ארד רולף דומרל 
 
אידה פאולינה רולף (באנגלית: Ida Pauline Rolf‏; 19 במאי 1896 – 19 במרץ 1979) הייתה ביו-כימאית ומפתחת שיטת "אינטגרציה מבנית" הידועה כ"רולפינג".
נערות וחינוך

אידה רולף נולדה ברובע הברונקס בניו יורק כילדה יחידה לברנרד רולף, מהנדס אזרחי שהתמחה בבניית מעגנים ורציפים בחוף המזרחי של ארצות הברית.
אידה רולף למדה בקולג' ברנרד וקיבלה תואר הראשון ב-1916 בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה. באותו זמן, כיוון שגברים רבים נלחמו באירופה, היא קיבלה הזדמנות נדירה לאישה, לעבוד כחוקרת במכון רוקפלר תחת הדרכתו של ד"ר פובוס לוין. לוין היה ראש המעבדה הביוכימית במכון רוקפלר למחקר רפואי.
מחקרה של רולף במכון בתחום הזרחה (פוספאטים) שימש בסיס לעבודת הדוקטורט שלה באוניברסיטת קולומביה. ב-1920 היא קיבלה תואר דוקטור בביוכימיה מקולג' הרופאים והמנתחים באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. שם החיבור המדעי אותו היא הגישה לקבלת התואר היה: "שלוש תוספות לכימיה של פוספוליפידים בלתי רוויים".
קריירה

במהלך לימודיה ולאחר השלמתם עבדה רולף עם לוין במכון רוקפלר. בהתחלה במחלקת הכימותרפיה ואז במחלקת הכימיה האורגנית, עד שהגיעה למעמד של 'שותף'. ב-1919–1927 היא פרסמה 16 מאמרים אקדמיים, רובם בביטאון ביולוגיה-כימיה. מחקריה היו ברובם מבוססי מעבדה על תרכובת ביוכימית של לציטין וצפילין, מולקולות מסיסות בשמן המהוות מרכיב ראשי בקרום העוטף מבנה ביולוגי.
ב-1927 עזבה רולף את עבודתה מסיבות בריאותיות ומשפחתיות. היא עזבה את ארצות הברית ונסעה לשווייץ שם בין היתר היא למדה מתמטיקה ופיזיקה גרעינית באוניברסיטה הטכנולוגית בציריך והחלה לפתח את האינטגרציה המבנית. היא פרסמה שני מאמרים אקדמאיים על האינטגרציה מבנית.
קריירה > אינטגרציה מבנית

רולף החלה לפתח את השיטה ב-1920 כדי לטפל בבנה ובאנשים מוגבלים באופן קבע שלא יכלו למצוא עזרה במקום אחר. מטרתה הייתה לארגן את מבנה גוף האדם בהתאם לכוח הכבידה. השיטה בתחילה נקראה ״שחרור תנוחתי״ ורק יותר מאוחר "אינטגרציה מבנית". השיטה ידועה גם בשם "רולפינג".
ב-1971 רולף יסדה "עמותה למען אינטגרציה מבנית" שלימים שינתה את שמה ל"מכון רולף לאינטגרציה מבנית". בנה השני, ריצ׳ארד, עזר לה לפתח את ה"אינטגרציה מבנית", וללמוד את ההשפעה שיש לטכניקה על אנשים מוגבלים, שניהם לימדו את השיטה במקומות שונים בארצות הברית. במשך שנים הם פעלו מניו יורק לקדם את טכניקת הטיפול וליידע כמה שיותר אנשים על השיטה ויתרונותיה.
חיים אישיים

רולף הייתה נשואה לוולטר פרדריק דומרל. היו להם שני בנים, אלן מייקל דומרל וריצ׳ארד רולף. ריצ'רד הוא רופא ומורה ל"אינטגרציה מבנית" וממשיך לקדם ולפתח את פרויקט ה"רולפינג" של אמו.
לקריאה נוספת

Feitis, Rosemary. 1985. Rolfing and Physical Reality. Healing Arts Press
הערות שוליים

↑  Biography at website on Rolfing
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810695433605606  CANTIC: a11132140  GND: 172335787  ISNI: 0000 0001 1083 9801  LCCN: n88649828  NKC: nlk19990074797  SUDOC: 160320321  VIAF: 112521414   WorldCat (עם VIAF): 112521414
מספר דאנבר

מספר דאנבר (באנגלית: Dunbar's number) הוא מספר תאורטי המייצג את הגבול הקוגניטיבי העליון של כמות האנשים עימם יכול לנהל האדם מערכות יחסים יציבות. אלו מערכות יחסים שבהן יחיד יודע מי כל אדם בקבוצה ומהו הקישור של כל אדם לכל אדם אחר בקבוצה. תומכי התאוריה טוענים שבמספרים גדולים ממספר זה, נדרשים חוקים מגבילים רבים יותר ואכיפת נורמות מסוימות על מנת לנהל אורח חיים קבוצתי יציב. למספר של דאנבר אין ערך מוחלט. הועלו השערות כי הערך נע בין 100 ל-230, כשהמספר 150 מהווה את הערך למספר של דאנבר בשימושו הנפוץ.
המספר של דאנבר מצביע על מספר האנשים שאדם מכיר ומקיים עימם מערכות יחסים פעילות ולא על מספר האנשים שהכיר וחדל מלקיים עימם קשר כזה, או אנשים שאדם מכיר באופן כללי ללא מערכת יחסים - מספר שעשוי להיות גבוה בהרבה וכנראה תלוי בזיכרון לטווח הארוך האינדיבידואלי.
המספר של דאנבר הוצע לראשונה ב-1992 על ידי האנתרופולוג הבריטי, רובין דאנבר, שטען כי: "גבול זה הוא פונקציה ישירה של יחס גודל קליפת המוח החדשה ('נאוקורטקס')...הגבול אשר מציבה לנו יכולת העיבוד בקליפת המוח החדשה הוא פשוט מספר האנשים עמם מערכת יחסים בין-אישית יציבה יכולה להישמר."
ע"פ דאנבר 150 החברים הקרובים מתחלקים למס' תת-קבוצות:
5- החברים הכי קרובים שלך, עליהם אתה סומך ופונה אליהם כדי לקבל עזרה ועצה.
15- החברים הטובים שאכפת לנו מהם ואנו שמחים ועצובים איתם.
50 - חברים שאיתם אנחנו בקשר לעיתים רחוקות
150 – מספר האנשים שאדם מכיר ומקיים איתם מערכות יחסים יציבות 
500- ידידים
1500- האנשים שנוכל לשייך את השם שלהם לפנים שלהם.
ממחקר מדעי שנעשה ב-2011 על ידי פרופ' רובין דאנבר, אנתרופולוג וחוקר תרבויות מאוניברסיטת אוקספורד  עולה כי על-אף שללא מעט אנשים ישנם 5,000 חברי פייסבוק ויותר, המוח האנושי לא מסוגל להתמודד עם יותר מ-150. 
הוא השווה את היקף תנועת הרשת של גולשים אשר בפרופיל האישי שלהם אלפי חברים לזו של פרופילים בני מאות חברים. דאנבר גילה כי אין כל הבדל בין שתי הקבוצות. זאת, כאשר "תנועה" נחשבת לפרופילים שנוצר איתם קשר פייסבוק לפחות אחת לשנה.
"על אף שבפייסבוק ניתן לצבור 1,500 חברים ומעלה, אנשים מנהלים את המעגל הפנימי שלהם סביב 150 בני אדם, בדיוק כמו בעולם האמיתי. משתמשים ברשתות חברתיות נהנים מהמחשבה שיש להם הרבה חברים והם פופולריים, אבל בסופו של דבר הם לא מתנהגים באופן שונה מכל בני האדם"..
כשלים מתודולוגיים במחקרו של דאנבר

טענתו של דאנבר היא ש-150 הוא מספר הקשרים הממוצע של האדם ברשת החברתית. 
הבעיה היא שרשתות חברתיות (גם רשת קשרים אנושית) אינן מתפלגות בהתפלגות נורמלית, כפי שהממוצע של דאנבר רומז, אלא בהתפלגות "זנב ארוך", והדבר אף עולה ממחקריו של דאנבר-עצמו. בהתפלגות נורמלית, לרוב האנשים יהיה מספר קשרים מקורב לממוצע. אך בהתפלגות "זנב ארוך", לרוב האנשים יהיה מספר קשרים נמוך משמעותית מהממוצע ולמיעוט קטן יהיה מספר קשרים גבוה בהרבה מהממוצע.
למשל, במאמר מ-2015, דאנבר חקר מאגר של רשת חברתית (פייסבוק) שמכילה 3 מיליון משתמשים.
במאמר נמצא שהרשת אכן מתפלגת "זנב ארוך" אך כדי להתאים את הנתונים למחקר, דאנבר מציין שהוא ברר מתוך ה-3 מיליון רק משתמשים שהגדיר כ"פעילים חברתית" (10 אינטראקציות בחודש). לאחר סינון, נשאר דאנבר עם 130 אלף משתמשים שהם רק כ-7% מהדאטה המקורי, ועליהם ביצע את המחקר תוך התעלמות מכך של-93% מהמשתמשים היה מספר נמוך הרבה יותר של חברים.
דאנבר ביצע סינון דומה גם במחקר נוסף שבו חקר רשת סלולרית ובה 6 מיליון מכשירים, כשבחר לחקור רק כאלה שהגדיר כ"פעילים חברתית" (לפי הגדרתו, כאלה שהיו להם מעל 50 קשרים). שיעורם בנתונים לא עלה על 5%. כלומר, גם במחקר זה, 95% מהמשתמשים היו בקשר עם מספר נמוך מ-50.
לקריאה נוספת

Dunbar, R. (2010). How many friends does one person need?: Dunbar's number and other evolutionary quirks Harvard Univ Pr.