stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכל בלר
משרות מדען אורח מחוץ לישראל

1981-1982 המחלקה לפסיכולוגיה, אוניברסיטת סטנפורד, קליפורניה, ארצות הברית
1986-1987 המחלקה לפסיכולוגיה, אוניברסיטת טורונטו, קנדה
1991-1992, Institute of Child Study אוניברסיטת טורונטו, קנדההמכון של אונטריו למחקר חינוכי (OISE), אוניברסיטת טורונטו, קנדה
1998 המרכז ליוזמות בטכנולוגיות חינוכיות, המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס – MIT, ארצות הברית
2000 Institute of Child Study אוניברסיטת טורונטו, קנדההמכון של אונטריו למחקר חינוכי (OISE), אוניברסיטת טורונטו, קנדה
2000, Teachers College, Columbia University ניו-יורק, ארצות הברית
חברות בוועדות מקצועיות ואחרות

חברת מועצת המנהלים של מטח – המרכז לטכנולוגיה חינוכית (2019)
חברת המועצה המדעית הבינלאומית של מרכז ארצי לבחינות ולהערכה מיסודן של האוניברסיטאות בישראל (בין השנים 1996-היום)
נציגת ישראל בוועד המנהל של CERI- OECD- Centre for Educational Research and Innovation (בין השנים 2009-2018)
חברת המועצה המדעית הבינלאומית של בחינות הכניסה לאוניברסיטאות בשוודיה–SweSAT (בין השנים 1993-2016)
חברה בוועדת המל"ג לבחינת איכות ההוראה בהשכלה הגבוהה (בין השנים 2013–2016)
חברה בוועדת התכנון והאסטרטגיה של PISA - OECD, (בין השנים 2013-2010)
נציגת ישראל בוועד המנהל של PISA - OECD (בין השנים 2005-2013)
נציגת ישראל באספה הכללי של ארגון המחקר החינוכי העולמי - IEA (בין השנים 2005-2013)
חברה בוועד המנהל של מכון המנהלים "אבני ראשה" (בין השנים 2007- 2013)
חברת מערכת הז'ורנל הבינלאומי לבחינות – IJT (בין השנים 2000–2008)
ועדת ההיגוי מיט"ל, מרכז בינאוניברסיטאי לשילוב טכנולוגיות בהשכלה הגבוהה - הקמה ויו"ר ראשון (2001)
חברת תת-ועדה למיון ורישוי מורים. הוועדה להכשרת מורים. משרד החינוך (2001)
חברת תת- ועדה לענייני E-learning של נציבות המדע ישראל-ארצות הברית (2001)
חברת ועדת התקשוב של הוועדה לתכנון ותקצוב, המועצה להשכלה גבוהה (2000 – 2001)
חברה בוועדות היגוי שונות במשרד המדען הראשי של משרד החינוך והתרבות (1995 – 2001)
חברת הוועדה המתודולוגית, מערכת המשוב על ההישגים בבתי הספר היסודיים בישראל, משרד החינוך והמרכז הארצי לבחינות והערכה (יו"ר) (1995 – 1999)
חברת הוועד המנהל, הארגון הבינלאומי למדידה והערכה חינוכית – IAEA (בין השנים 1992-1998)
חברת הוועד המנהל, הוועדה הבינלאומית לבחינות – ITC (בין השנים 1995-1997)
חברת הוועדה הבינלאומית שליד המועצה למדידה חינוכית – NCME (בין השנים 1995-1997)
ייעוץ מקצועי

ייעוץ למרכז לטכנולוגיה חינוכית (מטח) בנושא למידה אדפטיבית (2014)
ייעוץ לבנק העולמי בנושא בניית מערך ארצי ללמידה והערכה בקירג'יסטן (2014)
ייעוץ למכון המבחנים הלאומי של יפן, בניית מערכת בחינות כניסה לאוניברסיטאות ביפן NCEE (1998)
ייעוץ לאוניברסיטה הלאומית וחברת ANTEL באורוגוואי, שילוב טכנולוגיות בהוראה האוניברסיטאית (1998){
ייעוץ לאונסקו, לימוד מרחוק באמצעות טלוויזיה אינטראקטיבית, בהודו ובמרוקו (1996/7)
ייעוץ לבנק העולמי, הוראה מרחוק והכשרת מורים באמצעות טכנולוגיות מתקדמות (1997)
מלגות, פרסים, מענקי מחקר

2014 פרס מצוינות בניהול בדרג הבכיר – נציבות שירות המדינה
1981-1982 מלגת קרן פולברייט - מטעם הקרן החינוך של ארצות הברית-ישראל USIEF – מימון נסיעה וחלק משהות בת שנה במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת סטנפורד להשלמת עבודת הדוקטורט
1995-1997 מענק מחקר של משרד המסחר והתעשייה (במסגרת "מגנט" ובשיתוף עם "גילת תקשורת הנדסה") – בסך כולל של כ־300 אלף דולר – בנושא: "פיתוח סביבות למידה משולבות בטכנולוגיות סינכרוניות וא-סינכרוניות"
1996-1997 מענק מחקר ממשרד המדע – בסך של כ־100 אלף דולר –בנושא: "מגישה של לימוד מן הדפוס לגישה של לימוד מקוון"
הערות שוליים

↑    ישי אלמקייס, ‏אחרי שמונה שנים: נשיאת מכללת לוינסקי-וינגייט פורשת לגמלאות, בעיתון מקור ראשון, 3 בספטמבר 2023
↑  פרופ' מיכל בלר מונתה לתפקיד מנכ"לית הרשות למדידה והערכה, באתר ynet, 28 בפברואר 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304892405171  ISNI: 0000 0004 0206 7647  VIAF: 297232452   WorldCat (עם VIAF): 297232452
דרור שור

דרור שור (נולד ב-23 במאי 1954) הוא ראש המועצה האזורית באר טוביה לשעבר.
קורות חיים

שור נולד במושב ביצרון למשפחת חקלאים. למד בתיכון באר טוביה. שירת בחיל השריון ומשרת כיום כסגן-אלוף במילואים בפיקוד העורף. בעל השכלה אקדמאית לתואר בוגר במדעי החקלאות מהפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ותואר ראשון בחינוך קהילתי.
במהלך השנים שימש בתפקידים ציבוריים שונים ובהם מרכז משק מושב בצרון, יו"ר ועד מושב בצרון וחבר מליאת והנהלת המועצה האזורית באר טוביה. בשנת 2004 החל לשמש כראש המועצה האזורית באר טוביה, עד הבחירות ב-2018 אז לא השיג את רוב הקולות מול קובי אביבי.
בין תפקידיו הציבוריים משמש כיום גם בתפקידים הבאים:
יו"ר איגוד מנהלי התרבות ברשויות המקומיות
יו"ר חברת המושבים בדרום
חבר הנהלת מפעל הפיס במועצה לתרבות ואומנות
מ"מ נציג הרשויות בוועדה ארצית לשמירת קרקע חקלאית ושטחים פתוחים
יו"ר העמותות לחינוך ולספורט במועצה האזורית.
בבחירות 2024 התמודד שור פעם נוספת לראשות המועצה. שור קיבל 23.1% מהקולות, שהיו מספיקים כדי שיעלה לסיבוב השני מול בן כהן, לאחר שאף מועמד לא עבר את ה־40% הנדרשים, אך שור הודיע על פרישה מהתמודדות בסיבוב שני.
חיים אישיים

שור נשוי ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑  דרמה בבאר טוביה: דרור שור פרש, בן כהן הוא ראש המועצה הבא, באתר כאן דרום - אשדוד, ‏7 במרץ 2024
יוני תדמור

אין תמונה חופשית
יוני (יהונתן) תדמור (נולד ב--1970) הוא עורך דין ישראלי. החל מדצמבר 2020 מכהן כפרקליט מחוז תל אביב (מיסוי וכלכלה) בפרקליטות המדינה.
ביוגרפיה

יהונתן תדמור הוא בעל תואר ראשון במשפטים מהמכללה למינהל, ותואר שני במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן ובמינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד.
ביוגרפיה > פרקליטות המדינה

בשנת 1997 החל לעבוד כמתמחה בפרקליטות מיסוי וכלכלה, ומאז נותר במחלקה. שימש כממונה, מנהל במחלקה הכלכלית במחוז, ובין השנים 2016–2021 המשנה לפרקליטת המחוז, ליאת בן ארי. נחשב כמקורב לעורכת הדין אלה רובינק, אשר שימשה כפרקליטת מיסוי וכלכלה. בוגר תוכנית העמיתים של קרן וקסנר.
החל משנת 2001 ניהל את תיק יעקב פוליצר והאחים ז'ק ומרדכי כהן, אשר הורשעו בהעלמת מס שהייתה הגדולה בישראל עד אז. בשנת 2008 ניהל את תיק המהנדס אשר נחשד בהונאה במיליוני שקלים בחברת אל-אופ. לצד עורכת הדין בן ארי, ניהל את תיק דודי אפל, אותו כינה "תמנון רב זרועות". בשנת 2007 נטען כי תדמור שימש, לצד עורכת הדין שרון כהנא, כממונה מטעם פרקליטות מיסוי וכלכלה לסינון מועמדים חיצוניים לתפקידים במחלקה.
לצד ליאת בן ארי, שימש תדמור כראש צוות התביעה בפרשת הולילנד. לאחר ההרשעה בבית המשפט המחוזי בתל אביב (אשר חלקה בוטל שנה לאחר מכן בבית המשפט העליון), זכה הצוות בראשותו בתעודת הצטיינות מטעם פרקליטות המדינה. היה בין מובילי תיק 1270, אשר נסגר אף הוא. טיפל בתיק איתמר שמעוני. מוביל את הטיפול בתיק 3000 ("פרשת הצוללות").
החל מספטמבר 2019, עם בחירת ליאת בן ארי למשנה לפרקליט המדינה לאכיפה כלכלית, הוביל סגנה תדמור בפועל את פרקליטות מחוז תל אביב מיסוי וכלכלה. תדמור הוא בין מגישי כתב האישום בתיקי נתניהו. במאי 2020 הצטרף תדמור לצוות התביעה בתיקים 1000 ו-2000. סבר כי בתיק 2000 יש לתבוע את ראש הממשלה בנימין נתניהו באשמת שוחד, וכי סגירת תיק זה תשפיע לרעה על סיכויי ההרשעה בתיק 4000. עוד דווח כי סבר, לאור התפתחויות בתיק בשנת 2021, כי יש לתבוע את נתניהו באשמת שוחד גם בתיק 1000. מוביל את תיקי אריה דרעי.
ביוגרפיה > פרקליט מחוז תל אביב (מיסוי וכלכלה)

בדצמבר 2020 נבחר תדמור לתפקיד פרקליט מחוז תל אביב (מיסוי וכלכלה), כמועמד היחיד שעמד בפני ועדת המרכז לתפקיד.
חיים אישיים

תדמור הוא תושב תל אביב, מתגורר עם בן זוגו אביעד אליה, עורך דין במחלקה הבינלאומית בפרקליטות המדינה, ואב לשנים. ביולי 2017, לאחר שמחלקת הבג"צים בפרקליטות המדינה הודיעה לבג"ץ כי המדינה מתנגדת לאימוץ להורים בני אותו המין, פרסם תדמור מכתב בו תקף את המחלקה, וכתב בו בין השאר: "הבית המקצועי שלנו הטביע בנו אות קין".
הערות שוליים

↑  הבוגרים שלנו, באתר קרן וקסנר.
↑  אמיר הלמר, הונאת המס הגדולה מעולם: מרדכי וז'ק כהן הורשעו בהעלמה של 230 מיליון שקל, באתר הארץ, 12 ביולי 2004
↑  איתי הר אור, בלעדי ל"כלכליסט": מאבק בין צעירים לוותיקים בפרקליטות מיסוי וכלכלה, באתר כלכליסט, 2 באוגוסט 2010
↑  מערכת ישראל היום, "תמנון רב זרועות", באתר ישראל היום, 15 במרץ 2012
↑  משה ליכטמן, ‏כשמזוז ממליץ, באתר גלובס, 29 ביוני 2007
↑  נעמה כהן פרידמן וגלעד מורג, הפרקליטות על אולמרט: "לא לעולם חוסן", באתר ynet, 31 במרץ 2014
↑  פוסט של משרד המשפטים ברשת החברתית פייסבוק, 22 בינואר 2015; רויטל חובל, לאחר ההרשעה בתיק הולילנד: צוות הפרקליטים שניהל את התיק נבחר למצטיין, באתר הארץ, 4 בספטמבר 2014
↑   יסמין גואטה, הפרקליטות על פרשת גרסטל: "שחיתות שלטונית ברמה הגבוהה ביותר", באתר TheMarker‏, 20 בפברואר 2018
↑  דוד לוי, "בשל חשש כבד": דיון מיוחד בעדות עד המדינה במשפט שמעוני, באתר כאן דרום - אשקלון, ‏1.8.18
↑  ניצן שפיר, ‏אין החלטה בפרשת הצוללות למרות התחייבות הפרקליטות, באתר גלובס, 3 במאי 2021
↑  אביחי מנדלבליט, שי ניצן, ליאת בן ארי, יהונתן תדמור, יהודית תירוש ואלון גילדין, כתב אישום: מדינת ישראל נגד בנימין נתניהו, שאול אלוביץ', איריס אלוביץ' וארנון מוזס, באתר פרקליטות המדינה, ‏21 בנובמבר 2019
↑  תמר אלמוג, לקראת משפט נתניהו: צוות הפרקליטות יורחב, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 8 במאי 2020
↑  מעריב אונליין, ‏דיוני היועמ"ש נחשפים: "הטבות במאות מיליוני שקלים, זה תיק להרשעה בטוחה", באתר מעריב אונליין, 1 בפברואר 2019
↑  גיא פלג, ‏מחלוקת בפרקליטות אם לפתוח מחדש את תיק 1000: "הצמידים זה כלא", באתר ‏מאקו‏, 19 בנובמבר 2021
↑   אפרת נוימן, סופן של עבירות המס המיוחסות לאריה דרעי – מאסר, באתר TheMarker‏, 8 בינואר 2021
↑  חן מענית, ‏עו"ד יונתן תדמור צפוי להתמנות לפרקליט מיסוי וכלכלה, באתר גלובס, 21 ביולי 2020
↑  אבישי גרינצייג, ‏המכרז למינוי פרקליט מחוז מיסוי וכלכלה הגיע לישורת האחרונה, באתר גלובס, 28 באוקטובר 2020
↑  חן מענית, ‏המכרז והסערה: קרב בפרקליטות על מינוי בכיר במחלקה הבינלאומית, באתר גלובס, 21 ביולי 2020
↑   פרקליט נוסף נגד משרד המשפטים בנושא האימוץ: "הטביעו בנו אות קין", באתר וואלה, 18 ביולי 2017
הנס ליאו פשיברם

| --- | --- |

 לידה:  7 ביולי 1874 ליינץ, אוסטריה 
 פטירה:  20 במאי 1944 (בגיל 69) טרזיינשטט, צ'כיה 
 מקום מגורים:  וינה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וינה 
 מנחה לדוקטורט:  ברטולד הטשק 
 מוסדות:  אוניברסיטת וינה 
 תלמידי דוקטורט:  פול אלפרד וייס 
 בן או בת זוג:  Elisabeth Przibram 
 צאצאים:  Doris Baumann 
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
הנס ליאו פשיברם (בגרמנית: Hans Leo Przibram;‏ 7 ביולי 1874 – 20 במאי 1944, טרזיינשטט) היה זואולוג יהודי-אוסטרי, חלוץ המחקר הביולוגי הניסויי באוסטריה. נספה בשואה במחנה הריכוז טרזיינשטט.
ראשית דרכו

פשיברם נולד בפרבר הווינאי ליינץ (Lainz), היה בנם השני של התעשיין היהודי גוסטב פשיברם (נולד ב-2 בדצמבר 1844 בפראג, נפטר ב-15 באוגוסט 1904 בקרויצלינגן שווייץ) ושרלוטה (נולדה כברונית פריין-שרלוטה למשפחת הבנקאים הוינאים שיי קורומלה(אנ') ב-5 ביולי 1851 בווינה, נפטרה ב-27 בינואר 1939 בווינה). להנס פשיברם היו שני אחים, וולטר וקרל (לימים הפיזיקאי דר' קרל פשיברם) ואחות בשם פרדריקה.
לאחר סיום לימודיו בתיכון האקדמי בווינה, החל פשיברם, בשנת 1894, בלימודי זואולוגיה באוניברסיטת וינה. הוא השתלם בין היתר גם באנטומיה בפקולטה לרפואה, ובשנת 1896 החל התמחות על טפילים באוניברסיטת לייפציג. פשיברם הגיש את עבודת הדוקטורט שלו לאוניברסיטת וינה בשנת 1899. בין השנים 1900–1902 המשיך בלימודי פוסט דוקטורט בשטרסבורג. פשיברם התברך בכשרון יוצא דופן לרישום ולשרטוט שסייע לו רבות בהצגת ממצאי מחקריו בביולוגיה. הודות להתערבותו של האדריכל המפורסם, אדולף לוס (Adolf Loos), הוצגו כמה מיצירותיו בתערוכת החורף של תנועת הזצסיון הווינאי בשנים 1899–1901 ואף פורסמו בביטאון התנועה "פר סקרום" (Ver Sacrum - אביב קדוש) מיסודו של גוסטב קלימט. פשיברם נודע בקרב חבריו בכישרונו כמעטר ספרים מבוקש.
פשיברם המיר את דתו ככל הנראה בשנות העשרים של המאה העשרים. הוא נישא לרוזנת הפולניה אנה קומורובסקה (לאחר שהתאלמנה מבעלה הראשון, נסיך ממשפחת האצולה הרוסית גליצין Galitzin). מנישואיו לרוזנת קומורובסקה נולדו שלוש בנות, מרגריט, ורה, ודוריס. פשיברם התאלמן בשנת 1933 ונישא בשנית בשנת 1935 לאלמנה היהודייה אליזבת פרוליך (נולדה בשנת 1890, בגרמניה, למשפחת רוכמן).
באוניברסיטת וינה

במקביל לעבודתו במכון התקדם הנס פשיברם במסלול האקדמי באוניברסיטת וינה. בשנת 1903 מונה למרצה במחלקה לזואולוגיה. הוא קודם למשרת פרופסורה זוטרה בשנת 1913, ובשנת 1921 התמנה לפרופסור חבר לזואולוגיה ניסויית בפקולטה לפילוסופיה. משנת 1904 החל הנס פשיברם לצאת לביקורים בתחנות מחקר ימיות ברחבי אירופה (כמו בטרייסט, נאפולי, רוסקוף בברטאן צרפת) וביצע מחקרים על הפיזיולוגיה של בעלי חיים ימיים. ביקר בסודאן לאיסוף חיות טרופיות לצורכי מחקר ואף נסע לארצות הברית שם נפגש עם הביולוג והפיזיולוג האמריקאי ממוצא יהודי (יליד גרמניה) ז'אק לב, פגישה שהותירה על פשיברם רושם עז. בין השנים 1907 - 1930 פרסם פשיברם בשבעה כרכים את ספרו המונומנטלי "זואולוגיה ניסויית" (Experimental Zoologie) שהתקבלו בהערכה רבה בעת הוצאתם לאור. בביקורת בעיתון המדעי היוקרתי Nature נכתב בין היתר: "...לפני שלוש שנים פרסם ד"ר פשיברם, הידוע כנציג מבריק של אסכולת הזואולוגיה הניסויית את ספרו "מבוא למורפולוגיה ניסיונית", שהתקבל באהדה רחבה. הכרך הנוכחי הוא הרחבה של חלק מה"מבוא", ומהווה מסכת עצמאית בנושא אמבריולוגיה ניסיונית. אחריו אמורים להיות ארבעה חלקים נוספים, העוסקים בהתחדשות, באבולוציה, בחיוניות ובתפקוד, שיהוו בכללם ספר לימוד בתחום הזואולוגיה הניסויית. אם החלקים הבאים יהיו כמו זה שלפנינו ברהיטותו וביסודיותו, ד"ר פשיברם יזכה להכרת תודה לכל המתעניינים בהיבט דינמי זה של המדע...הכרך הנוכחי דן, לאור תוצאות הניסוי, בתהליכי הפריה, בידול והתחלקות ומנתח סיכום של השפעות כגון לחות, צפיפות, לחץ, כבידה, חשמל ומגנטיות, אור וחום. יש בספר ביבליוגרפיה שופעת ומבוצעת בקפידה, והתרשימים בלוחות, חלקם מקוריים ברורים מאוד ומעניינים." גם כיום נחשבת עבודה זו לבעלת ערך מדעי רב, הופיעה במהדורות רבות בתרגומים ובפקסימיליה.
הנס פשיברם זכה לתוארי דוקטור כבוד מאוניברסיטאות האלה (Halle) ב-1919 וריגה בשנת 1929.
גורלו בשואה

בשנת 1938, עם אובדן העצמאות הפוליטית של אוסטריה בעקבות סיפוחה לגרמניה הנאצית, התדרדרה, ולמעשה חדלה, העבודה המדעית המסודרת במכון למחקר ביולוגי. פרופסור פריץ קנול(גר') (Fritz Knoll), ראש המחלקה לבוטניקה באוניברסיטת וינה וחבר בכיר בהנהגת המפלגה הנאצית האוסטרית מונה לרקטור האוניברסיטה והפך את המוסד למעוז נאצי שעסק באופן אובססיבי ברדיפת חברי סגל וסטודנטים יהודים באקדמיה ובמכוני המחקר האוסטריים. ככל הנראה, בהוראתו של קנול, הוחלפו בלילה אחד כל המנעולים במכון הביולוגי ונאסרה כניסתם של העובדים והחוקרים היהודים למקום. 15 היהודים, מתוך 28 עובדי המכון באותה עת, גורשו ממקום עבודתם. ב-1 במאי 1938 פוטר הנס פשיברם ממשרתו באוניברסיטה וגורש, יחד עם שותפיו היהודים ואשתו אליזבת (שעבדה גם היא במכון), מהמוסד אותו ייסד וניהל במשך כ-35 שנים. פשיברם אולץ להשאיר את ספרייתו העצומה במכון ללא יכולת לגשת אליה עוד לעולם. מחליפו הנאצי בראשות המכון, פרנץ קוק (Franz Kock), פעל אצל השלטונות להחרמת כל רכושו האישי של פשיברם. בשנת 1940 חדלה למעשה כל הפעילות המחקרית במכון הביולוגי בווינה. לאחר גירוש פשיברם והמדענים היהודים פסקה העבודה המדעית במכון למעט תצוגת האקווריומים.
בשנת 1939 כתב הסופר ארתור קסטלר אודות הנס פשיברם: "הוא לא היה מודע כלל לסכנה שהיטלר העמיד בה את אוסטריה. שותפו בעבר, פרופסור פאול ווייס מאוניברסיטת שיקגו, הציע לו משרה בטוחה בארצות הברית. אך פשיברם סירב להצעה. הוא לא האמין שאוסטריה תשקע לשפל של ברבריות". אך בטרם פרצה המלחמה, הצליח פשיברם לקבל אשרת כניסה לאנגליה אך השלטונות בווינה לא התירו לו לצאת. לבסוף נמלטו פשיברם ואשתו אליזבת לאמסטרדם. עם פרוץ המלחמה בוטלה אשרת הכניסה שלו לאנגליה. הוא החל לעבוד במכון מחקר הולנדי שם עסק בין היתר בחקר בלוטת האצטרובל במוח. מאמרו האחרון עסק בקליטת אור אולטרה סגול לאחר ניתוח קטרקט (לאחר שנאלץ לעבור בעצמו ניתוח כזה באמסטרדם). עם כיבוש הולנד על ידי הצבא הגרמני באביב 1940 החמיר שוב מצבם של בני הזוג פשיברם מול הסכנה הקרבה. פשיברם ניסה עתה לעזוב לארצות הברית ופנה להנהלת האוניברסיטה בווינה לקבלת מכתב תמיכה שיסייע לו בבקשת ההגירה שלו אצל השלטונות הנאצים בהאג (הולנד). אך הפנייה הופנתה מוינה לברלין ולמעשה נדחתה. בתו של פשיברם, דוריס, שהמשיכה לחיות בווינה (הודות למוצאה הלא-יהודי של אימה) ניסתה להעביר סיוע כספי לאביה באמסטרדם, אך בקשתה לקבל אישור לכך נדחתה על ידי השלטונות. בגלויה אחרונה לאחיו קרל, מ-21 באפריל 1943, מודיע הנס פשיברם כי גורש עם אשתו למחנה טרזיינשטט. בתו דוריס הצליחה לקבל ממנו אות אחרון בכרטיס מודפס שנשלח מהמחנה ומאשר כי פשיברם קיבל ממנה את החבילה ששלחה אליו. ב-20 במאי 1944 הנס פשיברם מת מתשישות ורעב בגטו טרזיינשטט. אשתו אליזבט התאבדה למחרת בבליעת רעל.
במהלך הקרב לשחרור וינה על ידי הצבא האדום הוצת בנין הוויוואריום ונהרס, ככל הנראה על ידי האס.אס. שהתבצרו בו. כל ציוד המחקר והחיות שעדיין נותרו במקום הושמדו.
במשך עשרות השנים שלאחר המלחמה נשכח הנס פשיברם למרות תרומתו העצומה למדע באוסטריה וברחבי העולם. חלק מרודפיו הנאצים שבו לאקדמיה מיד לאחר המלחמה והמשיכו בקריירה מדעית. הפרופסור הנאצי פריץ קנול חזר לאוניברסיטה כבר בשנת 1947 ופרסם שני כרכים אודות החוקרים הגדולים באוסטריה תוך התעלמות מוחלטת מפשיברם ומפעלו. רק בשנת 2015 נאותה אוניברסיטת וינה להציב פרוטומה של הנס פשיברם באולם הכניסה המרכזי של המוסד.
הלן קלארק

הלן אליזבת קלארק (באנגלית: Helen Elizabeth Clark; נולדה ב-26 בפברואר 1950) היא מדינאית ניו זילנדית לשעבר שכהנה כראש ממשלת ניו זילנד ה-37 וכמנהלת תוכנית הפיתוח של האו"ם. כראש ממשלת ניו זילנד היא שירתה בשלוש תקופות כהונה רצופות מ-1999 ועד 2008 והייתה האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה לאחר שנבחרה בבחירות והאדם שאורך הכהונה שלו בתפקיד היה החמישי באורכו. בתפקידה בתוכנית הפיתוח של האו"ם היא מכהנת מאז 2009, תפקיד הנחשב לשלישי בהיררכיה של הארגון הבינלאומי.
קלארק סיימה את לימודיה באוניברסיטת אוקלנד ב-1974 והייתה פעילה במפלגת הלייבור של ניו זילנד כבר בהיותה נערה. בהיותה מרצה זוטרה באוניברסיטה בראשית שנות השבעים, נכנסה קלארק לפוליטיקה המקומית של אוקלנד ב-1974, אך לא נבחרה לשום משרה ציבורית. ב-1975 היא הגיעה שנייה מטעם הלייבור במחוז הבחירה הכפרי (אך מעוז של המפלגה הלאומית) של פיאקו.
ב-1981 היא נבחרה לפרלמנט של ניו זילנד במחוז הבחירה מאונט אלברט, מעוז של הלייבור, מושב אותו החזיקה עד לפרישתה מהפוליטיקה ב-2009. במהלך שנות השמונים וראשית שנות התשעים, כיהנה קלארק במגוון רחב של תפקידי שרה בממשלת הלייבור הרביעית, כולל שרת השיכון, שרת הבריאות ושרת השימור. במשך שנה היא גם כיהנה כסגנית ראש הממשלה.
לאחר ההישג הנאה של הלייבור בבחירות 1993, בהם גרפה המפלגה 16 מושבים מידי המפלגה הלאומית של ניו זילנד, התמודדה קלארק מול מנהיג המפלגה, מייק מור על תפקיד מנהיגת המפלגה, זכתה והייתה גם למנהיגת האופוזיציה. לאחר שלא עלה בידה לנצחה בבחירות 1996, היא הובילה את מפלגתה לניצחון סוחף בבחירות 1999. כראש הממשלה של ממשלת הלייבור החמישית, כיהנה קלארק במשך כמעט עשור של צמיחה כלכלית ובמקביל הצליחה לשמור על עודף תקציבי גדול.
ממשלת קלארק יישמה שורה של יוזמות כלכלית, כולל הקמתו של קיוויבנק (בנק הדואר בבעלות ממשלתית), הקמתה של קרן הפנסיה הממשלתית, תוכנית מכסות הזיהום של ניו זילנד והקמתה של תוכנית החיסכון KiwiSaver. צעדי המדיניות הנוספים של ממשלת קלארק כללו את הנהגתה של תוכנית מס הכנסה שלילי (Working for Families), גידול בשכר המינימום בשיעור של 5% בשנה, הלוואות ללא ריבית לסטודנטים, הקמתם של מועצות בריאות מחוזיות, הנהגתן של נקודות זיכוי למס, תיקון תנאי הקבלה לחינוך התיכוני והנהגתן של 14 שעות היעדרות שבועיות בתשלום להורים. ממשלת קלארק חוקקה גם את חוק שפת הים וקרקעית הים ב-2004, חוק שגרם למחלוקת ובוטל בסופו של דבר ב-2011.
קלארק שלחה כוחות צבאיים להשתתף במלחמת אפגניסטן אך במקביל לא שלחה כוחות קרביים למלחמת עיראק, אף על פי שכמה יחידות רפואיות וכוחות הנדסה נשלחו לשם. סדר היום שלה שיקף את העדיפויות שלה לליברליזם בינלאומי, במיוחד קידומן של הדמוקרטיה וזכויות האדם, חיזוק תפקידו של האו"ם, קידום ההשקפה האנטי-מיליטריסטית ופירוק החימוש ועידוד הסחר החופשי. קלארק דחפה לכינונם של כמה הסכמי סחר חופשי עם כמה מדינות וניו זילנד הייתה למדינה המערבית הראשונה שחתמה על הסכם כזה עם סין. יחד עם מדינות נוספות, שלחה קלארק ב-2006 כוח צבאי לטיפול במצב החירום במזרח טימור.
ממשלת קלארק הובסה בבחירות הכלליות של 2008 ולאחריהן היא התפטרה מתפקידיה כראש הממשלה וכמנהיגת מפלגת הלייבור. באפריל 2009 היא התפטרה מחברותה בפרלמנט כדי לקבל את תפקיד מנהלת תוכנית הפיתוח של האו"ם. ב-2006 דירג אותה המגזין פורבס במקום ה-20 ברשימת האנשים המשפיעות בעולם. ב-2012 היא דורגה במקום ה-50 וב-2014 עלתה חזרה למקום ה-23.
ראשית חייה

הלן קלארק נולדה למשפחת חוואים כבכורה מבין ארבע בנות באזור טה פאהו, פרבר של העיר המילטון שבחבל ואיקטו שבאי הצפוני. אמה, מרגרט מק'מוראי, ילידת אירלנד, הייתה מורה בבית ספר יסודי. אביה, ג'ורג', היה חוואי. הלן קלארק התחנכה בבית הספר היסודי המקומי ובבית ספר תיכון לבנות באוקלנד ולמדה באוניברסיטת אוקלנד, שם השלימה ב-1974 תואר שני במדע המדינה. עבודת הגמר שלה הייתה בנושא הייצוג והדפוס ההתנהגותי הפוליטי במגזר החקלאי.
ראשית הקריירה הפוליטית

כנערה הייתה קלארק פעילה מבחינה פוליטית. היא השתתפה בהפגנות נגד מלחמת וייטנאם ונגד קיומם של בסיסים צבאיים זרים על אדמת ניו זילנד. היא גודלה תחת האמונה הפרסביטריאנית והלכה באופן קבוע לבית ספר של יום ראשון. היא מגדירה את עצמה כאגנוסטית.
ב-1971 סייעה קלארק למועמדים של מפלגת הלייבור למועצת העיר אוקלנד. בין השנים 1973 – 1975 היא הייתה מרצה זוטרה למדע המדינה באוניברסיטת אוקלנד. ב-1974 היא ניסתה להיות מועמדת לפרלמנט במחוז הבחירה של אוקלנד-מרכז, אך הפסידה לריצ'רד פרבל. תחת זאת היא הציגה את מועמדותה כמועמדת במחוז פיאקו, מעוז של המפלגה הלאומית. ב-1976 היא קיבלה מלגת לימודים בחו"ל מטעם האוניברסיטה ומ-1977 היא חזרה ללמד באוניברסיטה בזמן שלמדה לתואר דוקטור (שאותו היא לא השלימה) עד שנבחרה לפרלמנט ב-1981.
זמן קצר לפני מערכת בחירות זו היא נישאה לסוציולוג פיטר דייוויס, שהיה אז בן זוגה במשך חמש השנים הקודמות. קלארק נישאה עקב לחצים מחברי הלייבור, למרות תחושותיה האישיות נגד נישואים. בביוגרפיה שלה מדווח שהיא בכתה לכל אורך הטקס, אף על פי שהיא ייחסה זאת לכאב ראש. דייוויס הוא פרופסור לסוציולוגיה רפואית וראש המחלקה לסוציולוגיה באוניברסיטת אוקלנד.
קלארק עבדה באופן פעיל במפלגת הלייבור כמעט לכל אורך חייה. היא הייתה חברה בנשיאות המפלגה מ-1978 ועד 1988 ושוב מאפריל 1989. בתקופת לימודיה היא הייתה יושבת ראש התא של מפלגת הלייבור באוניברסיטת אוקלנד והייתה פעילה לצדם של פוליטיקאים לעתיד במפלגה, כולל ריצ'רד פרבל, דייוויד קייגיל, מרגרט וילסון וריצ'רד נורת'י. היא שימשה כנשיאת מועצת הנוער של הלייבור, חברה במועצת המפלגה האזורית של אוקלנד, מזכירת מועצת הנשים של הלייבור וחברת מועצת המדיניות של המפלגה.
היא ייצגה את מפלגתה בקונגרסים של האינטרנציונל הסוציאליסטי ושל ארגון הנשים הסוציאליסטיות העולמי ב-1976, 1978, 1983 ו-1986 וכן בוועידה של הארגונים הסוציאליסטים במרחב האסיאני-פסיפי שהתקיימה בסידני ב-1981 ובפגישה הבינלאומית של ראשי המפלגות הסוציאליסטיות שהתקיימה גם היא בסידני ב-1991.
חברת הפרלמנט

קלארק נבחרה לראשונה לפרלמנט של ניו זילנד ב-1981 כאחת מארבע הנשים שנכנסו אז לפרלמנט. כנציגת מחוז הבחירה של מאונט אלברט, היא הייתה לאישה השנייה שנבחרה מטעם מחוז בחירה בתחומי העיר אוקלנד והאישה ה-17 שנבחרה לפרלמנט של ניו זילנד. פעילותה הראשונה כחברת הפרלמנט הייתה ב-12 באפריל 1982, בה היא הודיעה על כוונתה להגיש הצעה לגינוי ההכנסה של טילי שיוט גרעיניים למרחב האוקיינוס השקט על ידי צי ארצות הברית. שבועיים לאחר מכן, בנאום בכורה עם גישה בלתי רגילה בתחום מדיניות הביטחון ונושא מרוץ החימוש, היא גינתה את פעילתם של הציים של שתי המעצמות, אך טענה שהספינות של ברית המועצות לא נכנסו למימיה של ניו זילנד והיא הביעה דאגה מיוחדת בנוגע להרחבתו של מזכר ההבנות מ-1965 במסגרת ברית ANZUS לאספקת כלי נשק גרעיניים לניו זילנד.
בקדנציה הראשונה של קלארק בפרלמנט (1984-1981) היא הייתה חברה בוועדה לניסוח מחדש של החוקים. בקדנציה השנייה שלה (1987-1984) היא הייתה יושבת הראש של ועדת יחסי החוץ ושל הוועדה לפיקוח על פירוק הנשק.
שרה בממשלה

ב-1987 מונתה קלארק להיות שרה בממשלת הלייבור הרביעית בראשותם של דייוויד לאני (1989-1984), ג'פרי פאלמר (1990-1989) ומייק מור (1990), בתחילה כשרת השיכון וכשרת השימור, לאחר מכן כשרת הבריאות ומאוחר יותר כסגנית ראש הממשלה.
קלארק ישבה בראש ועדת השרים לשוויון חברתי והייתה חברה בוועדה למדיניות הממשלה, בוועדה לפיתוח הכלכלי והתעסוקה, בוועדה לבחינות ההוצאות הממשלתיות, בוועדה לחברות הממשלתיות, בוועדה לכיבודים ונסיעות ובוועדה לענייני ביטחון פנים וחוץ.
מנהיגת האופוזיציה

מאוקטובר 1990 ועד דצמבר 1993 שמשה קלארק כסגנית מנהיג האופוזיציה, דוברת האופוזיציה לנושאי בריאות ותעסוקה וחברה בוועדה לענייני השירותים החברתיים ובוועדת התעסוקה. בדצמבר 1993 היא הייתה למנהיגת האופוזיציה ושימשה בתפקיד זה במהלך כהונתם של ראשי הממשלה מטעם המפלגה הלאומית, ג'ים בולגר (1997-1990) וג'ני שיפלי (1999-1997).
ראש ממשלת ניו זילנד

כאשר עלתה מפלגת הלייבור לשלטון לאחר בחירות 1999, הייתה קלארק לאישה השנייה בתפקיד ראש ממשלת ניו זילנד והאישה הראשונה שנבחרה לתפקיד זה במערכת בחירות. קודמתה בתפקיד, ג'ני שיפלי נבחרה לתפקידה באמצע קדנציה בהתמודדות פנים מפלגתית. במהלך תקופת כהונתה של קלארק כראש הממשלה, מונו ונבחרו נשים לא מעטות לתפקידים שונים, כמו המושלת כללית, יושבת ראש בית הנבחרים ונשיאת בית המשפט העליון.
בנוסף לתפקידה כראש הממשלה, היא לקחה על עצמה את תפקיד שרת האומנויות, התרבות והמורשת. כמו כן הייתה בידיה האחריות על שירות הביון והביטחון של ניו זילנד. תחומי העניין העיקריים שלה היו המדיניות החברתית ומדיניות החוץ.
כראש הממשלה, הייתה קלארק חברה במועצת הנשים המנהיגות העולמית, רשת בינלאומית של נשיאות וראשות ממשלה לשעבר ומכהנות שמטרתה להוביל את הצמרת הנשית העולמית לשיתוף פעולה בתחומים החשובים לנשים ולמאבק לשוויון.
כמנהיגת מפלגת הלייבור, ניהלה קלארק משא ומתן להקמתן של ממשלות מיעוט קואליציוניות. אף על פי שפרשנים רבים צפו שתהיה חוסר יציבות של הממשלות לאחר שינוי שיטת הבחירות לשיטת הייצוג היחסי המעורבת (Mixed-member proportional representation), תומכיה של קלארק זוקפים לזכותה שלוש ממשלות רצופות שהוקמו לאחר בחירות בשיטה החדשה.