stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גנון לבן-אף גדול

| גנון לבן-אף גדול |
| --- | --- |
 גנון לבן-אף גדול
מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: קופים בעלי זנב
סוג:: גנון
מין:: גנון לבן-אף גדול
שם מדעי
 Cercopithecus nictitans ‏לינאוס, 1766
תחום תפוצה


גנון לבן-אף גדול או גֵּנוֹן לְבֶן-אַף (שם מדעי: Cercopithecus nictitans) הוא מין של קוף מהסוג גנון שבמשפחת קופים בעלי זנב המצוי ביערות אגן הקונגו, אך גם בכמה סוואנות. הקוף דומה למין גנון לבן-אף קטן אך גדול יותר.
מאפיינים

קופים אלה חיים בחבורות גדולות ביער הגשם לצד קופים אחרים כמו גנונים אחרים. החבורה עוזרת לבני הקבוצה להישמר מטורפים כמו נמרים, עופות דורסים ונחשים גדולים. כשאחד הקופים רואה טורף הוא קורא באזעקה משותפת הגורמת לשאר הקופים להימלט. הקופים עצמם חיים בחבורה שבה שולט זכר גדול על כמה נקבות וצאצאיהם.
קוף זה מגיע לאורך 43–70 ס"מ ולמשקל של 4.6 ק"ג בנקבות ו-6.7 ק"ג בזכרים. פניהם צבועים בכחול עם עפעפיים כתומות בהירות ואף לבן, מהם קיבלו את שמם. האוזניים שחורות והשיער שסביבם כהה.
קופים אלה ניזונים בעיקר מפירות שהם מוצאים ביער אך לא יהססו לגוון בכל מזון אפשרי.
הערות שוליים

↑  גנון לבן-אף גדול באתר הרשימה האדומה של IUCN
דובון יפהפה

| דובון יפהפה |
| --- | --- |
 דובון יפהפה על טיון דביק
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פרפראים
תת־סדרה:: Glossata
משפחה:: Erebidae
סוג:: Utetheisa
מין:: דובון יפהפה
שם מדעי
 Utetheisa pulchella ‏לינאוס, 1758

רישום של הדובון
דובון יפהפה (שם מדעי: Utetheisa pulchella) הוא מין של עש מתת-משפחת הדובונים במשפחת ה-Erebidae.
שמו העברי נגזר מצבעיו הנאים - לבן עם כתמים שחורים ואדומים. שמו הלועזי pulchella נגזר מאחד הצמחים האירופיים המארחים את זחליו ו-utetheisa ככל הנראה מקורו ביוונית במשמעות פצוע. צבעיו הבולטים משמשים כצבעי אזהרה המעידים על טעמו הדוחה האמור להרתיע טורפים. תחת לכנפיו העליונות הצבעוניות, כנפיו התחתונות לבנות עם כתם שחור בכל אחת.
בניגוד למרבית הדובונים הנפוצים בישראל, הדובון היפהפה פעיל בשעות הדימדומים וניתן לראות אותו לעיתים גם במהלך היום. בעת מנוחה כנפיו מקופלות ומקנות לו מראה צר המקל עליו להיטמע בצמחייה.
בישראל הוא נפוץ ברוב חלקי הארץ, בייחוד במקומות עתירי עשבייה, והצמח המועדף על זחליו הוא עוקץ עקרב וצמחים אחרים ממשפחת הזיפניים. זחליו שעירים כמרבית זחלי הדובונים.
תפוצה בישראל: באביב ובקיץ, במרכז וצפון הארץ, נפוץ באזור ירושלים. בעולם – בסוריה ובלבנון. כמו כן, הוא נפוץ באזור המזרח התיכון, ארצות ערב, דרום אירופה ואפריקה, והוא מופיע אף באזורים הטרופיים של אסיה ובאוסטרליה.
ברווז צהוב-מצח

| ברווז צהוב-מצח |
| --- | --- |
 ברווז צהוב-מצח
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברווזיים
סוג:: מריקה
מין:: ברווז צהוב-מצח
שם מדעי
 Mareca penelope ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


זכר בנורפוק, אנגליה.
נקבת הברווז
Mareca penelope
ברווז צהוב-מצח (שם מדעי: Mareca penelope) הוא מין ברווז בינוני בגודלו, בעל ראש עגלגל וצוואר קצר בצבע חום ומצח צהבהב. מוטת כנפיו היא כ-80 ס"מ, ואורך גופו כ-50 ס"מ. הוא נפוץ בעיקר בצפון אירופה ואסיה. בישראל הוא מצוי בחורף בצפון ובמרכז. לברווז יכולת תעופה מהירה וצלילה נמוכה. הוא ניזון מאוכל צמחוני, בעיקר מירק טרי.
תיאור המין

לברווז צהוב-מצח צוואר קצר, ראש גדול ומעוגל ומקור קצר. לזכר יש ראש וצוואר בצבע חום ומצח צהוב. חלקי הגוף האחוריים שחורים ושאר הגוף אפור. אצל הנקבה הבטן לבנה, צידי הגוף והצוואר חומים ושאר חלקי הגוף אפורים.
תפוצה ואזורי מחיה

ברווז צהוב-מצח דוגר באגמים רדודים, בביצות יער ונופי ביצות, בברכות, במאגרי מים, מקווי מים - גם בדרגת מליחות גבוהה - ולעיתים בשדות פתוחים. תפוצתו של ברווז צהוב-מצח היא בצפון אירופה ואסיה, בעיקר בצפון רוסיה- שם הוא דוגר בביצות יער, על גדות אגמים ובבריכות בטונדרה.
תפוצה בארץ ישראל

ברווזים צהובי-מצח חורפים בישראל מחודש אוקטובר עד תחילת חודש מרץ. לעיתים יש עיכוב בנדידת הברווזים האלה צפונה והם יכולים להישאר בארץ עד סוף אפריל. הם מצויים בעיקר בצפון הארץ ובמרכזה. ריכוזים קבועים של ברווזים צהובי-מצח נמצאים בחורף במאגרי הגולן ובאגמון החולה.
מבנה הגוף/מאפיינים פיזיים

מידותיו של ברווז צהוב-מצח הן: אורך 42-50 ס"מ ומוטת כנפיים 71-80 ס"מ. משקלו הממוצע של הזכר כ-763 גרם ומשקלה הממוצע של הנקבה - 684 גרם. גודלו של הברווז הוא בינוני ביחס לשאר הברווזים. הוא בעל ראש מעוגל וגדול, יחסית, מקור קטן וזנב מחודד.
התנהגות

ברווז צהוב-מצח עף בלהקות קטנות ושוהה בנפרד ממינים אחרים של ברווזים. בעת התעופה יש לו סימנים מאוד בולטים, צווארו הדק וכנפיו החיצוניות משוכים לאחור, הבטן הלבנה והזנב המחודד בולטים לעין. בנוסף, בעת שחייה צלילתו נמוכה וצווארו אסוף על גבו. ברווז צהוב-מצח הוא ברווז חששן, הממהר לצאת מפני המים ולחתור בכנפיו במהירות בעת סכנה. נוסף על כך, הזכר משמיע קולות שריקה הנשמעים למרחק.
תזונה

ברווז צהוב-מצח ניזון אך ורק ממזון צמחוני: מירק טרי, פלנקטון, עשבייה ירוקה ולעיתים מזרעים.
לקריאה נוספת

עוזי פז ויוסי אשכול, מדריך מצולם לציפורים, הוצאה לאור: בית הוצאת כתר-ירושלים. [דרושה הבהרה]
הערות שוליים

↑  ברווז צהוב-מצח באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3  קיליאן מולראני, לארס סוונסון, דן צטרסטרוס ופיטר ג'. גרנט, הציפורים-המדריך השלם לציפורי אירופה וישראל, הקיבוץ המאוחד
1 2 3  ברווז צהוב-מצח | אווזאים | ציפורים בישראל, באתר הצפרות הישראלי
1 2  היינצל, פיטר ופרסלאו, הציפורים-מגדיר שדה שלם-ציפורי אירופה והמזרח התיכון, .
1 2  אוזאיים - ברווז צהוב-מצח, באתר תצפית סיורי צפרות- מגדיר ציפורי ארץ ישראל
1 2  דיוויד מ. קוטרידג' וריצ'רד פורטר, ציפורי ישראל והמזרח התיכון, .
גלשן פיליפיני

| גלשן פיליפיני |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: גלשנאים
משפחה:: גלשניים
סוג:: Cynocephalus
מין:: גלשן פיליפיני
שם מדעי
 Cynocephalus volans ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


גלשן פיליפיני (שם מדעי: Cynocephalus volans) הוא מין של גלשן (הגלשנאים קרויים גם למורים מעופפים), שחי באיי הפיליפינים. הוא המין היחיד בסוג Cynocephalus.
מאפיינים

הגם ש-34 שיניו מזכירות שיני טורף, הוא צמחוני, וניזון מעלים צעירים, פירות רכים ופרחים. הגלשן אנדמי לאיי הפיליפינים. אוכלוסייתו מתרכזת באזורים מינדנאו ובוהול. הגלשן הפיליפיני הוא אחד משני המינים החיים היחידים בסדרת הגלשנאים, והמין האחר הוא גלשן מלאי.
מכונה "למור מעופף", אך אינו יכול לעוף והוא אינו למור כלל (ואף אינו פרימט)- בדומה לסנאי המעופף, הוא קופץ מעץ לעץ ודואה בעזרת "כנפיו".
גלשן פיליפיני ממוצע שוקל 1 עד 1.7 קילוגרם, ואורכו 36-43 ס"מ. ראשו רחב, אוזניו קטנות ועיניו גדולות. רגליו הגדולות בעלות הטפרים מחוברות יחד כמו קרומי שחייה, ובנויות כך לטיפוס נוח על עצים ודאייה. זנבו, שאורכו כ-36 ס"מ, מחובר לרגל הקדמית. מבנה גוף זה מאפשר לו לדאות למרחקים של עד כ-100 מ', ושימושית למציאת אוכל והימלטות מטורפים, דוגמת העיט הפיליפיני. הוא פעיל בלילה, ומבלה את היום בעצים חלולים או נאחז בעלווה הצפופה. נקבת הגלשן הפיליפיני מולידה גור אחד לאחר תקופת היריון של שני חודשים. הגלשן הצעיר הוא חסר אונים, ונאחז בבטנה של אמו, בנרתיק שעוצב במיוחד למטרה זו.
הגלשן הפיליפיני הוא שוכן עצים, ובדרך כלל שוכן ביערות. הגלשן נחשב למזיק - מכיוון שהוא אוכל פירות ופרחים, הוא ניצוד בידי האדם. בשרו גם מבושל כמעדן, ופרוותו משמשת ליצירת כובעים של מקומיים. בשנת 1996, IUCN הכריז על הגלשן הפיליפיני כמין בסיכון בגלל הרס היערות השפלה לציד, ומצב השימור שלו שונה ל"ללא חשש" בשנת 2008, בגלל שכעת אוכלוסייתו גדולה מספיק על מנת שהגלשן לא יחשב כמאוים.
גלריה

צאצא של גלשן פיליפיני על אמו (עם הראש למטה)
גולגולת הגלשן
הערות שוליים

↑  גלשן פיליפיני באתר הרשימה האדומה של IUCN
גקו ענק

| גקו ענק |
| --- | --- |
 גקו ענק
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: דמויי שממית
משפחה:: שממיתיים
סוג:: גקו
מין:: גקו ענק
שם מדעי
 Gekko gecko ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


גקו ענק צעיר בפארק הלאומי קאנג קרצ'ן
גקו ענק (שם מדעי: Gekko gecko) הוא מין של לטאה ממשפחת השממיתיים המצוי בהודו ובדרום-מזרח אסיה. זהו המין השני הגדול ביותר בסוג גקו והוא אחד מהשממיות הגדולות ביותר בעולם. מקור השם "גקו" הוא מהקולות אותו הוא מפיק מפיו, דבר נדיר אצל זוחלים. הגקו גודל כחיית מחמד בבתים רבים.
אורכו של הגקו מגיע עד 18–36 ס"מ ומשקלו עד 300 גרם כששני הזוויגים דומים. הוא בעל עור דק בצבע אפור המכוסה בגבשושיות ורודות לאורך גופו. הוא מיטיב לטפס בעזרת כפות רגליו הגדולות. הראש גדול דמוי-חרוט ובעל עפעפיים גדולות בצבע צהוב המותאמות לראיית לילה ולסתות היכולות לנשוך חזק. הזנב קצר אך עבה.
הגקו חי בטבע במזרח הודו, בהוטן, נפאל, בנגלדש ולאורך דרום-מזרח אסיה עד מלזיה, הפיליפינים ואינדונזיה עד גינאה החדשה. הוא חי בין העצים באזורים הטרופיים אך מסוגל לשרוד גם על קירות בערים גדולות. הוא פעיל בעיקר בלילה. מזונו מורכב מחסרי חוליות שונים ומחולייתנים קטנים. הגקו יטפס על פנסים כדי לתפוס עשים המתעופפים לתוכם.
תת-מינים

G. g. gecko - מצוי ברחבי אסיה מדרום הודו עד למזרח אינדונזיה
G. g. azhari - מצוי רק בבנגלדש
הערות שוליים

↑  גקו ענק באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542007605171
גירית מצויה

| גירית מצויה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: סמוריים
סוג:: גירית
מין:: גירית מצויה
שם מדעי
 Meles meles ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


גירית מצויה (שם מדעי: Meles meles), היא מין נפוץ של יונק בסוג גירית (Meles) שבמשפחת הסמוריים. זוהי המפורסמת ביותר מבין הגיריות והיא הגדולה מבני סוגה, גדולה מהמינים (שבעבר נחשבו לתת-מינים שלה): גירית אסייתית וגירית יפנית ואולי גם גירית קווקזית.
הגירית המצויה היא טורפת בינונית שוכנת קרקע הנפוצה במרבית אירופה ובחלקים רבים באסיה. בעבר סברו שהגירית המצויה חיה בארץ ישראל, אך כיום רואים בגירית החיה בארץ מין נפרד - גירית קווקזית. מין נוסף מהמשפחה הוא גירית הדבש.
תת-מינים

לגירית המצויה כמה תת-מינים:
Meles meles meles - מצוי במערב אירופה
Meles meles marianensis - מצוי בספרד ופורטוגל
Meles Meles heptneri - מצוי בערבות הערבה האירואסייתית עד לדלתת הוולגה
Meles Meles milleri - מצוי בנורווגיה
גירית קווקזית (Meles canescens), המצויה במערב אסיה לרבות בישראל, סווגה בעבר כתת-מין של הגירית המצויה אך הוחלט להחשיבה למין עצמאי.
מאפיינים

אורכה של הגירית הוא כ-90 ס"מ (כולל 20 ס"מ זנב) ומשקלה כ-10 ק"ג בממוצע. משקלה עשוי להשתנות במידה רבה. בחלקים צפוניים של תפוצתן, הגיריות נעטפות בסתיו בשומן המסייע להן בחודשי החורף. בחלקים של רוסיה, גיריות עשויות אף לשקול 32 ק"ג בסתיו. אגירת השומן מאפשרת להן לבלות עד 6 חודשי שינה במחילותיהן במהלך החורף הרוסי הקר.
פרוותה הצפופה אפורה באזור הגב ושחורה בשאר גופה, ועל פניה המוארכות פסים שחורים ולבנים. אוזניה קטנות ומעוגלות ורגליה קצרות ועבות. אצל תת-המין Meles meles anaguma סימני הפנים מוגבלים לסביבת העיניים.
הגירית היא אוכלת כל ופעילה בלילה. הגיריות הן בעלי חיים טריטוריאליים, אך עשויות להימצא בקבוצות של עד 12 פרטים. הגירית ניזונה משורשים, מפירות, מביצי עופות, מיונקים קטנים, מצפרדעים ומחרקים. גירית עשויה לחיות בין 3 ל-12 שנים (עד 16 בשבי).
הגירית חיה בזוגיות. בעונת האביב היא ממליטה 2–4 ולדות. הוולדות נולדים עיוורים ונשארים במאורה חודשים עד שהם מוכשרים לחפש מזון בעצמם.
הערות שוליים

↑  גירית מצויה באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Alexei V. Abramov, Andrey Yu. Puzachenko, The taxonomic status of badgers (Mammalia, Mustelidae) from Southwest Asia based on cranial morphometrics, with the redescription of Meles canescens, Zootaxa 3681, 2013-06-19, עמ' 44 doi: 10.11646/zootaxa.3681.1.2
| סמוריים |
| --- | --- | --- |
| סמורים | סמורים |  |
| סמור | הרמין • חמוס השלגים • חמוס מבאיש • חמוס סיבירי • סמור האמזונאס • סמור הררי • חמוס ערבות • סמור קולומביאני • סמור ארך-זנב • סמור יפני • סמור צהוב-בטן • חורפן אירופאי • סמור הרים אינדונזי • חמוס שחור-רגל • סמור מלאי • סמור מפוספס-גב • סמור מצרי |      |
| חורפן (סוג ומין יחיד) | חורפן אמריקאי |      |
| סמור פטגוני (סוג ומין יחיד) | סמור פטגוני |      |
| גריזונים | גריזונים |      |
| גריזון | גריזון גדול • גריזון קטן |      |
| סמור משויש (סוג ומין יחיד) | סמור משויש |      |
| חמוס מפוספס | חמוס מפוספס סהרי • בואש אפריקני |      |
| סמור אפריקאי (סוג ומין יחיד) | סמור אפריקאי |      |
| דלקים | דלקים |      |
| דלק | דלק הסלעים • דלק אמריקאי • דלק צהוב-גרון • דלק נילגירי • דלק אירופי • דלק יפני • דלק דייג • דלק סיבירי |      |
| גרגרן (סוג ומין יחיד) | גרגרן |      |
| טאירה (סוג ומין יחיד) | טאירה |      |
| גיריות | גיריות |      |
| גירית | גירית מצויה • גירית קוואקזית • גירית אסייתית • גירית יפנית |  |
| גירית דובית (סוג ומין יחיד) | גירית דובית |  |
| גירית סמורית | גירית סמורית בורנאית • גירית סמורית סינית • גירית סמורית ג'אווה • גירית סמורית בורמזית • גירית סמורית וייטנאמית |  |
| גיריות דבש | גיריות דבש |  |
| גירית דבש (סוג ומין יחיד) | גירית הדבש |  |
| גיריות אמריקאיות | גיריות אמריקאיות |  |
| גירית אמריקאית (סוג ומין יחיד) | גירית אמריקאית |  |
| לוטרות | לוטרות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15993350c (data)  GND: 4148726-6  NDL: 00560243  NKC: ph318943
ברכייה

| ברכייה |
| --- | --- |
 זכר ונקבה של ברכייה.
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברווזיים
תת־משפחה:: ברווזים מצויים
סוג:: ברווז
מין:: ברכייה
שם מדעי
 Anas platyrhynchos ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


בְּרֵכִיָּה (שם מדעי: Anas platyrhynchos) היא מין של ברווז שכיח מסדרת האווזאים. הוא נפוץ באזורים רבים בעולם, לרבות בישראל והוא אביו של ברווז הבית.
תפוצה ואזורי מחיה

תפוצת מין זה רחבה ביותר וחולשת על כל היבשות, בעיקר בהמיספירה הצפונית, באירופה, אפריקה, אסיה, וכן באוסטרליה, ניו זילנד ובאיים רבים. אזור המחיה כמעט תמיד בקרבת אדמות פוריות או מקורות מים, מאחר שהמין ניזון מחסרי חוליות רבים השוכנים במים או באדמות אלו.
בישראל הברכייה חולפת וחורפת במספרים גדולים. על פי נתוני מפקד עופות המים של רשות הטבע והגנים, מספר הפרטים החולפים בארץ נע בין 10,000 ל-20,000. הם נצפים במקווי מים בכל אזורי הארץ. עם זאת, יש תופעה של פרטים בודדים הנשארים בעונת הקיץ ומקננים בצפון הארץ ובמרכזה, בעיקר לאורך החוף ושפלת יהודה. תופעה זו נמצאת במגמת גידול: מזוגות מקננים בודדים בשנות השישים עד למאות רבות כיום (2020). ייתכן שחלק מגידול זה נובע מהכלאות של ברכיות עם ברווזי בית שהתפראו.
תיאור המין

בשל תפוצתה הרחבה של הברכייה, מבנה גופה הפך לתיאור מבנה גופם של כל הברווזים. למין מקור שטוח ורחב ובעל שיניים דקות. אורכו כ-58 ס"מ ומשקלו בערך ק"ג אחד. לזכר ראש בצבע ירוק, על הצוואר קולר לבן והחזה חום. הכנפיים והבטן לבנות-אפורות, קצה הזנב שחור. הנקבה חומה-אפורה בצבעי נוצותיה. לשני המינים רגליים כתומות ונוצות כחולות מבריקות במרכז הבטן הנתחמות בפס לבן ופס שחור, מוסתרות מתחת לכנף, אלו מהווים מאפיין בולט בזיהוי המין בשעת תעופה. מהירות תעופת הברכייה מגיעה לשמונים קמ"ש.
התנהגות

לאחר עונת הרבייה מתאספות הברכיות בלהקות ונודדות דרומה מהאזורים הצפוניים אל האזורים החמים יותר, שם מצוי המזון בשפע. הן ממתינות שם עד לתחילת עונת הרבייה ואז נודדות בחזרה לכיוון צפון. אולם, פרטים רבים נשארים באזורים הצפוניים גם כאשר מורגש מחסור במזון ובמחסה ומקימים אוכלוסיות קבועות שאינן נודדות.
קול הברווז המוכר לנו, שייך לנקבת הברכייה. לקול זה עוצמה רבה והוא נשמע למרחק. הנקבה משמיעה קול זה כאשר היא מעוניינת למשוך לקרבתה זכרים.
רבייה

עונת הרבייה של הברכייה היא באביב. לאחר החיזור בונה הברכייה קן וזוג הברכיות אינו נפרד עד ההזדווגות. דגירת הברכייה על ביציה אורכת כ-28 יום. שעות אחדות לאחר שבקעו, הולכים האפרוחים אחרי אימם אל המים. אפרוחי הברכייה אינם מואכלים על ידי אימם אלא מלקטים מזון בעצמם.
תזונה

הברכייה ניזונה ממגוון רחב של מזון, כולל סוגי צמחייה שונים, חרקים, סרטנים, דגים, רכיכות ותולעים. מרבית המזון ניצוד מתוך המים. לעיתים רחוקות, אוכלת הברכייה מזון מתוך אזורים חקלאיים וממשק האדם, על פי רוב זרעים ויבולים שונים.
המין והאדם

בשל תפוצתו הרבה, הותר ציד מבוקר של המין במדינות רבות באסיה. מסביב לציד זה צמחה תעשייה גדולה התורמת לכלכלת האדם. כספים רבים מציד זה נאספים על ידי ארגוני טבע ומתועלים לשמירה על אוכלוסיות של המין הנמצאים באזורי סיכון, בגלל דלדול בשטחי מחיה המתואמים למין. נצפית מגמה של הסתגלות המין לסביבתו של האדם, והרחבת מקום החיות אף לאזורים סמי-אורבניים. אחד מתת-מיניו הוא ברווז הבית, שבוית על ידי האדם.
גלריה

זכר ברכייה שוחה
ברכייה שוחה
נקבת ברכייה לצד אפרוחיה
זכר ונקבה
זכר ברכייה שוחה
זכר
זכר ברכייה במעופו
זכר ברכייה במעופו
ברכייה מתנקה
זכר ברכייה שוחה
זכר ונקבה
להקה של שלושה זכרים ושלוש נקבות שוחה באגם.
נקבת ברכייה עומדת לצד פריחה
ביצה של ברכייה
הערות שוליים

↑  ברכייה באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545950605171  BnF: cb12288996q (data)  GND: 4183387-9  LCCN: sh85080161  NKC: ph508911
ברזילון

| ברזילון |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צינוראים
משפחה:: שפתניים
סוג:: ברזילון
שם מדעי
 Sideritis ‏לינאוס, 1753
בַּרְזִלּוֹן (שם מדעי: Sideritis) הוא סוג צמחים ממשפחת השפתניים שמונה 185 מינים ו-31 תת-מינים. ארבעה [5] מינים מסוג זה גדלים בר בבתה בארץ ישראל ובהר החרמון.
מאפייני הסוג

בני שיח או עשבים חד-שנתיים או רב-שנתיים שעירים או צמריים.
הגבעולים בעלי 4 מקצועות (רְבוּעִים). העלים נגדיים, פשוטים, בעלי פטוטרות וללא לוואים.
התפרחת מסוג שיבולת. הפרחים קטנים ונישאים דורים דורים של שניים ויותר על עמודי תפרחת. העלים המלווים את דורי הפרחים יוצרים כעין קערה או סירה מסביב לדור, והם שונים בגודלם ובצורתם משאר העלים (מעין חפים). שפתם של אותם עלים קוצנית או ריסנית.
הפרחים דו-שפתניים בלתי-נכונים - שתי השפות ברורות למדי ונראות יפה מבחוץ, והם דו-מיניים - בעלי 4 אבקנים ובעלי שחלה עלית ממנה עולה עמוד עלי המסתיים בשתי צלקות לא שוות.
הגביע קטן, אורכו קטן מ-2 ס"מ, מאוחה חלקית (אינו שסוע מלפנים עד לבסיסו לשני חצאים) דמוי פעמון או צינור, כמעט דו-שפתי עם אונות או בעל 5 שיניים ישרות ושוות פחות או יותר באורכן, בצורתן ובעמדתן זו לזו, ומסתיימות כרגיל בחוד קוצני. הגביע עם 5 עד 10 עורקים.
הכותרת דו-שפתנית, צהובה. צינור הכותרת אינו בולט מתוך הגביע. השפה העליונה של הכותרת זקופה ומשוטחת כמעט, תמימה או מפורצת (2 אונות). השפה התחתונה, שרוחבה 3 עד 7 מ"מ, פרושה ובעלת 3 אונות, כשהאונה האמצעית גדולה יותר מהצדדיות וראשה מפורץ.
האבקנים מעורים אל צינור הכותרת ומספרם 4. שני האבקנים הקדמיים ארוכים באופן מובהק מהשניים האחרים ועם מאבקים מעוותים. שני האבקנים האחוריים (העליונים) קצרים יותר עם שני לשכות בכל מאבק.
השחלה עילית ועשויה על פי רוב 4 מגורות שביניהן עולה עמוד העלי חבוי בכותרת ומסתיים בשתי צלקות לא שוות.
הפרי מפרדת שעשויה 4 פרודות, אך לפעמים חלקם מתנוונים. הפרודות בעלות שלוש פינות, דמויי ביצה, חלקות, הקודקודים קהים עד מעוגלים. הפרודות נשמרות בתוך גביע משתייר, ורק משנרקב הגביע ונהרס במהלך החורף הן מתפזרות ומוכנים לנביטה באביב.
מיני הסוג המצויים בארץ ישראל

בישראל גדלים 4 מינים. נראה שהמין החמישי ברזילון הררי ותת-המין שלו נכחדו בישראל.
ברזילון הלבנון

בַּרְזִלּוֹן הַלְּבָנוֹן (Sideritis libanotica Labill) - עשב רב-שנתי קטן ונדיר הגדל במדרונות המוגנים מהרוח בחרמון. בחורף הוא טמון בשלג, ועם הפשרת השלגים כשהוא נהנה משפע שמש וחום ומים הוא מצמיח שושנת עלים. וכבר ביולי, מתוך שושנת העלים עולים גבעולי תפרחת רבים וזקופים עד לגובה 80 ס"מ, ולאורכם דורי פרחים צהובים היושבים בחיקם של שני עלים ירוקים. עלים אלה שונים מהעלים הרגילים ועוטפים את הפרחים במבנה מעין ספל. שפת העלים שעירה ואינה ריסנית, בשונה מברזילון ריסנית. שיני הגביע סגולות. פסים סגולים כהים ישנם במבוא אל צינור הכותרת. תפוצתו של ברזילון הלבנון מוגבלת לאזורים האלפיניים של הרי הלבנון, מול הלבנון, האמנוס והטוארוס המזרחי בדרום טורקיה.
ברזילון כפוף שיניים

בַּרְזִלּוֹן כְּפוּף-שִׁנַּיִם (שם מדעי: Sideritis romana subsp. curvidens (Stapf) Holmboe ולא Sideritis curvidens Stapf) - עשב חד-שנתי זקוף וקטנטן, שגודלו 4 עד 9 ס"מ ופרחיו לבנים או צהובים. העלים דמויי ביצה, שפתם תמימה או משוננת קלות ובסיסם מתחדד. הגביע קטן ודו-שפתני, בשפה העליונה שבלועו מצויה שן רחבה גדולה, ובשפה התחתונה ארבע שיניים כפופות לאחור שנעשות קוצניות עם ההבשלה. הכותרת לבנה או צהובה, בולטת אך במעט מהגביע. שפתה העליונה של הכותרת זקופה ומשוטחת כמעט ומפורצת מעט. השפה התחתונה נטויה מטה ומפושקת. הפרי מפרדת עם 4 פרודות, הנשארות לרוב בתוך גביע משתייר ונפוצות עמו. הוא התגלה בשנת 1997 על ידי ד”ר אביבה רבינוביץ’ בגליל המערבי. ברזילון כפוף-שיניים גדל גם בחגורה ההררית של החרמון ברום 1,600 עד 1,740 מטר. נפוץ באגן המזרחי של הים התיכון; יוון ואייהּ, קפריסין, לבנון, צפון הגלעד וצפון ישראל. הפריחה במשך מאי. הצמח נדיר מאוד ובסכנת הכחדה בישראל.
ברזילון ענף

בַּרְזִלּוֹן עָנֵף (Sideritis pullulans) - עשב רב-שנתי ים-תיכוני מצוי וגדל בבתות. הוא מסתעף מבסיסו לגבעולים שעירים רבים, שגובהם 70 ס"מ, ואינם מסתעפים עוד. עלי התפרחת אינם ריסניים, גלדניים, בעלי עורקים בולטים בצדם התחתון. הגבעול באזור התפרחת בעל שערות בלוטיות בלבד, קצרות וצפופות. קוטרם של דורי הפרחים עד 2 ס"מ, ואורך הגביעים כ-12 עד 15 מ"מ. שמו העברי הקודם ברזילון חרוז. התפוצה העולמית מצומצמת לסוריה, לבנון, לירדן ולישראל. בישראל ברזילון ענף טיפוסי ומצוי במיוחד לבתות-סְפר ולקרקעות דלות במדרון המזרחי של הגליל ובשדרת ההר.
ברזילון ריסני

בַּרְזִלּוֹן רִיסָנִי (Sideritis perfoliata subsp. perfoliata) - עשב רב-שנתי ים-תיכוני, לא מצוי וגדל בבתות. הוא מסתעף מבסיסו לגבעולים זקופים וגובהם 70 ס"מ. שפת העלים שלו שבחיקם יושבים הפרחים היא ריסנית. הריסים הארוכים לבנים או צהובים. הגביע מכוסה בשערות ארוכות פשוטות ובלוטיות. פרקי הגבעול באזור התפרחת מכוסים שערות בלוטיות קצרות ושערות לא בלוטיות ארוכות ופזורות. התפוצה העולמית מצומצמת לקפריסין, ליוון, לטורקיה, לסוריה לבנון, לירדן ולישראל. בישראל ברזילון ריסני גדל בחורש ים-תיכוני בכל אזורי צפון הארץ ומרכזה (לא במישור החוף).
ברזילון הררי

בַּרְזִלּוֹן הֲרָרִי (.Sideritis montana L) - צמח חד-שנתי עשבוני הצומח בבתות טרגקנטיות של הרים גבוהים. הוא נחשב כנכחד. פריט משומר שלו משנת 1963 נמצא בעשביה של האוניברסיטה העברית. בַּרְזִלּוֹן מְרֻחָק (Sideritis remota) המופיע במגדיר לצמחי הבר של ארץ-ישראל (פינברון ודנין 1991) הוא תת-מין של ברזילון הררי (Sideritis montana subsp. remota).
הערות שוליים

↑  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל תל אביב עם עובד 1989, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 387
↑  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 560
↑  וולטר פרגסון, אבי שמידע, הזר ווד, מיכה לבנה, בין שלגי חרמון, גבעתיים-רמת גן: משרד הבטחון, רשות שמורות הטבע
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561248605171
אמריליס פוקס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בספטמבר 1980 (בת 44) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Amaryllis Damerell Thornber 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  וושינגטון די. סי., לונדון 
 מקום לימודים:  National Cathedral School, The American School in London 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 
אמריליס הופ פוקס (באנגלית: Amaryllis Hope Fox; נולדה ב-22 בספטמבר 1980) היא סופרת ומנחת טלוויזיה אמריקנית, לשעבר סוכנת ב-CIA. התפרסמה בשל האוטוביוגרפיה שלה Life Undercover: Coming of Age in the CIA (אשר יצא לאור בעברית בשם סוכנת חשאית). היא יצרה את סדרת הטלוויזיה הדוקומנטרית של נטפליקס "עסקי הסמים".