stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריק קוללה
ביוגרפיה > 1975 > אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בסנטיאגו דה קאלי, ביולי 1975 זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם ג'ון מרפי, גרגורי ג'אגנבורג ואנדי קואן בשיא אליפות חדש של 3:49.00 דקות, לפני גרמניה המערבית (3:51.85 דקות) ובריטניה (3:52.80 דקות). מדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:21.60 דקות, אחרי דייוויד וילקי מבריטניה שקבע שיא אליפות חדש של 2:18.23 דקות ולפני ניקולאי פאנקין מברית המועצות (2:21.75 דקות).
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו במקסיקו סיטי, מקסיקו באוקטובר אותה שנה הוא זכה ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חזה (1:06.28 דקות), במשחה ל-200 מטר חזה (2:24.00 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב. מדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:40.91 דקות.
ביוגרפיה > 1976 > מדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת מונטריאול זכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:19.20 דקות, אחרי דייוויד וילקי שקבע שיא עולם חדש של 2:15.11 דקות ובן ארצו ג'ון הנקן (2:17.26 דקות).
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
רות בנדיקט

| --- | --- |

רות בנדיקט ב-1937
 לידה:  5 ביוני 1887 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  17 בספטמבר 1948 (בגיל 61) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Ruth Fulton 
 ענף מדעי:  אנתרופולוגיה תרבותית, פסיכולוגיה של הגזע 
 מקום מגורים:  ניו יורק 
 מקום קבורה:  Mount Hope Cemetery 
 מקום לימודים:  מכללת ואסר (1909)  אוניברסיטת קולומביה (1923)  ניו סקול 
 מנחה לדוקטורט:  פרנץ בועז 
 מוסדות:  אוניברסיטת קולומביה 
 תלמידי דוקטורט:  אשלי מונטגיו, מרגרט מיד 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה הלאומי לנשים (2005)  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (1947) 
 בן או בת זוג:  Stanley Rossiter Benedict (1914–1931)   מרגרט מיד 
 
רות בנדיקט (באנגלית: Ruth Benedict‏; 5 ביוני 1887 – 17 בספטמבר 1948) הייתה אנתרופולוגית אמריקנית.
היא נולדה בעיר ניו יורק בשם רות פֿוּלטוֹן, עשתה את חוק לימודיה במכללת ואסר, אותו סיימה ב-1909. החלה ללמוד באוניברסיטת קולומביה ב-1919, הייתה תלמידתו של פרנץ בועז, קיבלה את תואר הדוקטור והצטרפה לסגל הפקולטה ב-1923. בין תלמידיה והקולגות שלה היו מרגרט מיד ומארוין אופלר.
פרנץ בועז שהיה מורה ורבּה, כונה אבי האנתרופולוגיה האמריקנית, דרך לימודו וזווית השקפתו ניכרים היטב בעבודותיה של בנדיקט. בועז הוא מחברן של עבודות קלאסיות רבות כמו Race, Language and Culture – אולי הטקסט האנטי-גזעני הכי משפיע שצץ בעולם האקדמי בן התקופה ההיא. בספר זה ניסה בועז להוכיח כי גזע, שפה, ותרבות אינם תלויים זה בזה. לאחר בועז, טענות כי גזע מסוים נחות, ואינו מסוגל להעפיל למעלת הישגי התרבות, לא נלקחו ברצינות. רות בנדיקט הושפעה מרוח השוויוניות הנלהבת של בועז, מורה, והמשיכה את דרכו במחקרה ובכתיבתה.
"The Races of Mankind"

"העולם מתכווץ", פתחו בנדיקט וולטפיש, "שלושים ושבע אומות התאחדו למטרה משותפת והיא ניצחון על מדינות הציר התוקפניות והשמדתו הצבאית של הפשיזם". הם ממשיכים: "האומות התאחדו נגד הפשיזם ובהן "טיפוסים של אנשים השונים זה מזה בתכלית במראם". הכותבים מספקים בחלק אחר חלק הטיעונים הטובים ביותר שהם יכולים להביא בעד שוויון בני האדם. הם מעוניינים לעודד את כל סוגי בני האדם לחבור יחדיו ולא להילחם ביניהם. הם מציינים כי "אנשי הארץ הם משפחה אחת. לכולנו יש כל כך הרבה שיניים, עצמות ושרירים – כך שכולנו מגיעים ממערכת אחת של אבות קדומים. לה משנה מה צבענו, גודל ראשנו, מרקם שערנו"..."גזעי האנושות הם מה שהתנ"ך אומר שהם – אחים"... בגופות אלה מוצפנת קרבת הדם שלהם".
הסביבה משפיעה על תכונותינו הפיזיות. למשל, עור כהה מאפשר לבעליו הגנה מפני שמש טרופית יוקדת. אולם מה שלא יהיו קווי המתאר הפיזיים שלנו, בלי להתייחס לצורה או לגודל של ראשנו, אנו אינטליגנטים במידה שווה. "המדענים המעולים ביותר אינם מסוגלים להסיק על פי בחינת המוח לאיזו קבוצה של אנשים משתייך בעליו... לכמה מן האנשים המבריקים ביותר בעולם יש מוחות קטנים מאוד. מצד שני המוח הגדול בעולם שייך לאימבציל".
הסביבה היא בעלת השפעה רבה יותר על האינטליגנציה מאשר התורשה והדבר כולל כמה כסף מוציאים על בתי ספר. "לבנים דרומיים", לדוגמה, מצליחים פחות מ"שחורים צפוניים" במבחני מנת המשכל שנערכו לחיילי ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה. וההוצאות פר-נפש על בתי ספר בדרום היו רק חלקיק מאלו שבמדינות הצפוניות ב-1917. "ההבדל ניכר מחמת פערי הכנסה, חינוך, יתרונות תרבותיים, והזדמנויות אחרות". לא רק שהאינטליגנציה של בני האדם היא זהה, בסך הכול, אלא שהדם הוא בעל אותו הרכב כימי. אין לאנשים שונים דם שונה – "לכל גזעי האדם יש כל סוגי הדם" – והם יכולים לקבל עירויי דם זה מזה על מנת להציל חיים. כל האנשים הם פרי ערבוב גזעים, שנוצרו כתוצאה מ"תנועת האנשים על פני כדור הארץ... משחר ימי ההיסטוריה".
ידע זה חותר לפעול כנגד עליונות, אותה מביע אדם באומרו: "אני נולדתי בן לגזע העליון"... דעה קדומה "גזענות", כותבים המחברים, הופכת אנשים לאכזריים.
The Chrysanthemum and the Sword

ספרה של רות בנדיקט The Chrysanthemum and the Sword (החרצית והחרב). זהו מחקר של הסוציולוגיה והתרבות של יפן, שפורסם ב-1946, והוא פרי מחקריה בתקופת המלחמה. הספר הוא דוגמה של גישת אנתרופולוגיה ממרחקים: מחקר תרבות באמצעות הספרות, דרך גזירי עיתונות, סרטים, הקלטות וכדומה, והוא היה בשימוש אנתרופולוגים שסייעו לארצות הברית ובעלות בריתה במלחמת העולם השנייה. היות שלא היה באפשרותם לבקר בגרמניה הנאצית או ביפן תחת הקיסר הירוהיטו, עשו אנתרופולוגים שימוש בחומרים תרבותיים שהופקו במרחקים. הם ניסו לתהות על קנקנן של התבניות התרבותיות שיש להניח שעוררו את התוקפנות הטבועה בתרבויות הללו.
עבודתה של בנדיקט מתקופת המלחמה כללה מחקר מקיף, שחלק הארי שלו הושלם ב-1944, ומטרתו הייתה להבין את התרבות היפנית, שלא עלה בידי האמריקנים לתהות על פשרה. לדוגמה, האמריקנים ראו כטבעי למדי ששבויי מלחמה ירצו שמשפחותיהם ידעו שהם בחיים ומילאו את פיהם מים כשנשאלו על תנועות כוחות צבא. החיילים היפנים בניגוד לכך שחררו את חרצובות פיהם ולא ניסו ליצור מגע עם משפחותיהם. נשאלת גם השאלה מדוע אנשים אסיאתיים לא התייחסו ליפנים כאל משחרריהם מהקולוניאליזם המערבי, ולא קיבלו את היפנים כעליונים עליהם.
בנדיקט שיחקה תפקיד מרכזי בהבנת מקומו של קיסר יפן בתרבות היפנית הפופולרית, ובניסוח ההמלצות לנשיא פרנקלין רוזוולט, שהתירו את המשכיותו של שלטון הקיסר והכללתו כחלק מהצעת הכניעה הסופית שהגישה ארצות הברית ליפן.
הספר התקבל בביקורות מעורבות. מבקר אחד כתב: "הוא מעורר חוסר אמון, מאחר שלבנדיקט לא היה כל ניסיון ישיר ביפן", ותיאר אותו: "יש להחשיבו כרדוד וגזעני". בניגוד לכך הצהיר השגריר היפני בפקיסטן בנאום פומבי: "ב-1946 פרסמה רות בנדיקט, אנתרופולוגית אמריקאית בעלת שם, ספר על יפן המכונה The Chrysanthemum and the Sword, המהווה קריאת חובה לסטודנטים רבים של לימודי יפן. לפי דברי מרגרט מיד הרי שיפנים נוספים שקראו עבודה זו, מצאו אותה די מדויקת, אם כי "מוסרית". חלקים מן הספר הוזכרו בספרו שכתב Takeo Doi ושמו The Anatomy of Dependence, כשהוא נעזר ברעיונותיה על מנת להרחיב את תפישותיו, והוא גם ביקר חלק מהמושגים אותם כיסה ספרה.
אחרי המלחמה

היא המשיכה בהוראתה לאחר מלחמת העולם השנייה, והגיעה לדרגת פרופסור מן המניין חודשיים בלבד טרם מותה, ונפטרה ב-17 בספטמבר 1948. בול דואר של ארצות הברית הונפק לכבודה ב-20 באוקטובר 1995.
הנצחה

בניין באוניברסיטת SUNY Stony Brook מכונה קולג' בנדיקט, על שמה של רות בנדיקט.
רות בן-ישראל

| --- | --- |

 לידה:  5 במרץ 1931 ממלכת מצרים פורט סעיד, מצרים
 פטירה:  1 בפברואר 2020 (בגיל 88) ישראל תל אביב-יפו, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 תאריך עלייה:  1935
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 תקופת כהונה:  ? – 1 בפברואר 2020 
 תקופת הפעילות:  1966–2020 (כ־54 שנים)
 תחומי מחקר:  תורת המשפט 
 תפקידים בולטים:  דקאן הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל לחקר המשפט
 
רות בן-ישראל (5 במרץ 1931 – 1 בפברואר 2020) הייתה פרופסור למשפטים באוניברסיטת תל אביב, דקאנית הפקולטה למשפטים בשנים 1990–1991, וכלת פרס ישראל לחקר המשפט לשנת תשס"א.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית

בין השנים 2009–2012 כיהנה כיו"ר מועצת המוזיאונים (מועצה על פי חוק הממונה על ידי שר התרבות).
בשנת 2009 קיבלה את אות יקיר העיר תל אביב-יפו.
משנת 2013 שימשה כיו"ר הוועד המנהל של מרכז סוזן דלל.
ביוגרפיה > פעילות אמנותית

לאחר פרישתה עסקה בציור, בריקוד, בכתיבה, במוזיקה ובשירה.
בשנת 2010 יצא לאור ספרה Bible Illuminations, ובו איוריה לתנ"ך. כן איירה את ספרו של אחיה, יובל נאמן, "תרומת היהודים למדע".
בשנת 2012 יצאו לאור בהוצאת גוונים שני ספרים שאיירה: "מגילת רות", ו"מגילת אסתר".
בשנת 2012 השתתפה בתערוכה קבוצתית "חלומות וחלונות", גלריה הוראס-ריכטר, יפו, אוצרת: כנרת אביבי-בלוך.
בשנת 2013 הציגה תערוכת יחיד "סיפורי התנ"ך מעוטרים וממוחשבים".
בשנת 2014 החלה לפרסם בלוג אוטוביוגרפי בשם "הגדת רות", שבהמשך יצא לאור כספר בהוצאת עם עובד.
בשנת 2010 השתתפה בסרט הדוקומנטרי "פלטשקעס", העוסק בתהליך ההזדקנות באמצעות מעקב אחר חמש נשים בעשור השמיני והתשיעי לחייהן (בהן בן-ישראל) אשר מתכוננות להעלות מופע מחול מקצועי.
כתביה

ספרים:
מימד חדש להסכם הקיבוצי, המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי על שם הרי סאקר, 1976
ההסכם הקיבוצי: חקיקה, פסיקה ופרשנות, הוצאת סדן, 1977
דיני עבודה: פרקי הוראה, הוצאת דיונון, 1981
השביתה, הוצאת סדן, 1987
דיני עבודה בישראל, האוניברסיטה הפתוחה, 1989
שוויון הזדמנויות ואיסור אפליה בעבודה, האוניברסיטה הפתוחה, 1998. (קריאת הספר בתצוגה מלאה באתר "גוגל ספרים" )
דיני עבודה, האוניברסיטה הפתוחה, 2002. (קריאת הספר בתצוגה מלאה באתר "גוגל ספרים" )
שביתה והשבתה בראי הדמוקרטיה, האוניברסיטה הפתוחה, 2003. (קריאת הספר בתצוגה מקדימה באתר "גוגל ספרים" )
מי מפחד מהגיל השלישי (עם גדעון בן-ישראל), הוצאת עם עובד, 2004.
ביטחון סוציאלי, האוניברסיטה הפתוחה, 2007. (קריאת הספר בתצוגה מקדימה באתר "גוגל ספרים" )
הגדת רות - מאין אני באה ולאן אני הולכת, עם עובד, 2017
Bible Illuminations, Gefen Publishing House, 2010
ממאמריה:
תפקידו ומקומו של בית־הדין לעבודה במערכת המשפט הישראלית, הפרקליט ספר היובל, תשנ"ד
העסקת עובדים על ידי קבלני כוח אדם: שאלות של יחידת מיקוח ויציגות - הרהורים ראשוניים בעקבות התיקון לחוק, מאזני משפט ב', תשס"א-תשס"ב
מיקוד חוץ (outsourcing) ׳מתמקדים׳ החוצה: העסקת  עובדים על ידי קבלני כוח אדם - פרשנות אחרת המרת העסקה הפורמלית בעסקה האותנטית, ספר ברנזון - בני סברה, תש"ס
השביתה בראי המשפט הציבורי: השביתה, השביתה הפוליטית וזכויות האדם, ספר ברנזון - גולל, תשס"ז
דברים בערב הפרידה ממשפחת המשפט
בשנים 1981–1982 ערכה את כתב העת "עיוני משפט", ובשנים 1988–1999 ערכה את כתב העת "שנתון משפט העבודה".
הערות שוליים

↑  הודעת הנישואים, דבר, 2 בנובמבר 1955
↑  רשימת מקבלי התארים באוניברסיטה בירושלים, דבר, 27 בינואר 1967
↑  רשימת מקבלי התארים באוניברסיטת ירושלים, דבר, 30 ביוני 1971
↑  כך סיפרה על עצמה בריאיון לאפרת שפירא רוזנברג.
↑  הלכה לעולמה רות בן-ישראל, כלת פרס ישראל ומשפטנית בולטת בתחום העבודה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 1 בפברואר 2020
↑  רות בן-ישראל באתר GRAVEZ
↑  על ספרי הגדת רות, בבלוג "הגדת רות"
↑  פלטשקעס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007524678805171  GND: 142095087  ISNI: 0000 0001 1970 5826  LCCN: n87915196  NTA: 07326167X  SUDOC: 069241465  VIAF: 12551320   WorldCat (עם VIAF): 12551320 
קברם של רות וגדעון בן-ישראל בתום הלווייתה של רות
רנו דומיין

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  רנו
 שנות ייצור:  1956–1960
 הרכבה:  צרפת צרפת  בלגיה בלגיה
 מודל קודם:  רנו קולוראל
 מודל אחריו:  רנו 16
 סיווג:  סטיישן
 מרכב:  4.5 דלתות (דלת אחורית: חלון אחורי נפתח כלפי מעלה, חלק תחתון של הדלת האחורית - נפתח למצב מאונך
 פלטפורמה:  מנוע קדמי
 אורך:  4,700 מ"מ
 רוחב:  1,720 מ"מ
 גובה:  1,540 מ"מ
 משקל:  1,300ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,800 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 2,141 סמ"ק המפיק 77 כ"ס, ו-80 כ"ס.
 הילוכים:  תמסורת ידנית 4 מהירויות (ידית ההילוכים על מוט ההגה)
 מהירות מרבית:  135 קמ"ש
 קשר:  רנו פרגאט
רנו דומיין (בצרפתית: Renault Domaine) היא סטיישן 4 צילינדרים, מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית רנו אשר יוצרה בין השנים 1956–1960.
הרנו דומיין נבנתה על בסיס הרנו פרגאט המשפחתית והחליפה את הרנו דומיין.
גלריה

רנו דומיין
רנו דומיין
רנו דומיין - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים
רנו דומיין
הערות שוליים

↑  רנו דומיין
↑  רנו דומיין uniquecarsandparts.com.au/car_info_renault_domaine
↑  רנו דומיין (RENAULT FRÉGATE DOMAINE : UN BREAK... ET BIEN PLUS)
↑  רנו דומיין  zorgblogauto.canalblog
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלי רכב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רפאל משה פאלקון

| --- | --- |
 מקום קבורה:  איזמיר
 פטירה:  28 בספטמבר 1795 ט"ו בתשרי ה'תקנ"ו
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית
 מקום מגורים:  איזמיר
 רבותיו:  הרב ברזילי יעבץ
 חיבוריו:  ישיר משה
 צאצאים:  הרב משה, הרב שמואל
 
הרב רפאל משה פאלקון (פאלאקון;‏ ? – 28 בספטמבר 1795) היה רב ודרשן באיזמיר. מחבר ספר ישיר משה.
תולדותיו

היה חולה רוב ימיו וסבל מיסורין, והיה שרוי בעניות גדולה, ”ואפילו הכי ומשה לא ימיש מתוך האהל של תורה ולילה כיום יאיר בעמקה של הלכה”. למד תורה אצל הרב ברזילי יעבץ, מחבר ספר לשון ערומים.
נפטר בט"ו בתשרי ה'תקנ"ו (1795). נספד על ידי בני דורו וביניהם הרב רפאל אשכנזי בספרו מראה הגדול.
בניו היו הרב משה והרב שמואל.
ספרו

ישיר משה (שאלוניקי תקס"ז) - דרושים ופירושים על סדר פרשיות התורה, פעמים רבות על לשונות הרא"ם, חלק מהפטרותיה, מגילת אסתר ועל ספר תהלים. חלק מהדרושים נאמרו כהספד, למשל לרב יוסף אלבעלי, חלקם לרגל קידושין, ועוד על נושאים שונים כגון מעלת התורה, מעלת אשת חיל, מעלת הצדקה בדרשותיו מרבה לספר בשבח מצוות כיבוד אב ואם. לספרו הסכימו רבני אזמיר, הרב רפאל יוסף חזן והרב יצחק מאייו. את הספר אסף והגיה הרב בכור יצחק נאבארו, שהדפיס דרשה שנשא לרגל נישואי גיסו בספר.
לקריאה נוספת

רבי רפאל אשכנזי, מראה הגדול, חלק ב', דרוש ח'
הערות שוליים

↑  כך נכתב שמו בהספד עליו בספר מראה הגדול (חלק ב' דרוש ח')
↑  ישיר משה, הקדמת שני המאורות הגדולים
1 2  מראה הגדול ח"ב דרוש ח'
↑  ישיר משה, פרשת ויצא, דרוש ב'
↑  פריימאן, אהרן, מצבות רבני וחכמי אזמיר, עמוד 147. בספר אנציקלופדיה לחכמי טורקיה בערכו כתב שנפטר ב-1805, והוא טעות.
↑  ישיר משה, הקדמת המגיה
↑  דף מט עמוד ב
↑  ראה למשל ישיר משה, חיי שרה, דרוש ב
↑  ראה למשל: ישיר משה דף לח עמוד א ודף סא עמוד א
↑  דף סה עמוד ב
↑  ישיר משה, דף פב עמוד ב'
↑  דף מה עמוד א
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007473331405171  LCCN: nr2003034670  VIAF: 19624772   WorldCat (עם VIAF): 19624772
רחל יהודה

רחל יהודה (Rachel Yehuda, נולדה ב-1 באוגוסט 1959) היא פסיכולוגית יהודיה אמריקאית, חוקרת בתחום הפסיכיאטריה ומדעי המוח, מנהלת המחלקה לחקר מצבי הפרעת דחק פוסט-טראומטית בבית הספר לרפואה של "מאונט סיני" בניו יורק.
קורות חיים

יהודה נולדה בישראל למשפחה דתית אורתודוקסית שהיגרה לארצות הברית בעת שהייתה תינוקת. בסוף שנות ה-70 חזרה לישראל ללימודים לתקופה של שנה. ליהודה משפחה בישראל, אליה היא נוהגת להגיע לביקורים בקביעות. יהודה סיימה לימודי מוסמכת בפסיכוביולוגיה ודוקטורט בפסיכולוגיה ונוירוכימיה באוניברסיטת מסצ'וסטס, והשתלמה במסגרת פוסט-דוקטורט במחלקה לפסיכיאטריה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ייל.
קורות חיים > קריירה מקצועית

יהודה היא חוקרת מובילה בתחום תופעות הפוסט-טראומה. היא עוסקת בחקירת גורמי הסיכון והחוסן הנפשי המעורבים, בזיהוי התכונות הפסיכולוגיות והביולוגיות היכולות לנבא את סיכויי הצלחת הטיפול בפוסט-טראומה, המאפיינים הגנטיים והאפי-גנטיים של פוסט-טראומה והעברה בין-דורית של טראומה. מחקריה בתחום הביאו למהפכה בהבנת התופעה ובאופני הטיפול בה, וכהכרה בכך היא הוזמנה ב-2004 לשמש כמרצה וחוקרת אורחת במכון לפסיכיאטריה ע"ש מקס פלנק במינכן, גרמניה.
קורות חיים > מחקר גן טראומת השואה

תחילת דרכה של יהודה בתחום מחקר הטראומה עסקה ביוצאי מלחמת וייטנאם, בתקופה בה הם לא הוכרו כסובלים מהלם קרב. בעקבות כך היא החלה להתעניין גם בקבוצות אחרות. בקליבלנד, שם גרה בילדותה, היה ריכוז גדול יחסית של ניצולי השואה, וכך הגיעה לחקירת השאלה האם ניתן למצוא מכנה משותף בין נפגעי הטראומות השונות. יהודה החלה לחקור עוד בשנות ה-90 את הגנטיקה של ניצולי שואה, ובמחקרה שהתפרסם בספטמבר 2016 - "מחקר גן טראומת השואה" - היא מראה כי שינויים גנטיים שנבעו מהטראומה שעברו ניצולי השואה יכולים לעבור לצאצאיהם באמצעות "הורשה אפיגנטית" - הורשה שלא באמצעות הגנים המוכלים ב-DNA. מחקר זה מדרבן את העוסקים בתחום לחקור עוד את אוכלוסיית הדור השני והשלישי לשואה וצאצאיהם וכן אוכלוסיות נוספות שנחשפו לטראומה ומידת השפעתה על הדור הבא, כגון מחקר העוסק בנשים שהיו בהיריון בעת שחולצו ממגדלי התאומים וילדו לאחר מכן, ומהווה תחילת הדרך להבנה כיצד התנאים הסביבתיים של ההורים משפיעים על שינויים גנטיים בילדיהם שלא באמצעות הגנים המוכלים ב-DNA.
הערות שוליים

↑  יצחק בן חורין, חושפת "גן טראומת השואה" ל-ynet: "בני הדור השני הסכימו עם המחקר", באתר ynet, 23 באוגוסט 2015
↑  פרופ' יהודה באתר בית הספר לרפואה "הר סיני"
↑  Holocaust Exposure Induced Intergenerational Effects on FKBP5 Methylation - קישור למחקר שפורסם ב-Biological Psychiatry בספטמבר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007451819205171  BIBSYS: 97044180  BnF: cb144810051 (data)  LCCN: n96800316  NTA: 160560470  ORCID: 0000-0001-8307-677X  SUDOC: 085799572  VIAF: 232776327   WorldCat (עם VIAF): 232776327
שדה סגור ריבועית

שדה סגור ריבועית הוא שדה, שבו לכל איבר יש שורש ריבועי. שדות אלו הם השדות הפיתגוריים שאינם סדורים. במאפיין אפס, השדה הסגור ריבועית הקטן ביותר הוא שדה המספרים הניתנים לבניה.
אם  K/F הרחבת שדות מממד סופי שבה  F אינו סדור ו- K סגור ריבועית, אז גם  F סגור ריבועית.
דוגמאות

שדה המספרים מרוכבים הוא סגור ריבועית. בכלליות, כל שדה סגור אלגברית הוא גם סגור ריבועית.
שדה המספרים ממשיים הוא אינו סגור ריבועית, כיוון שאין למספרים השליליים שורש אצלו.
האיחוד של כל השדות הסופיים  F_{5^{2n}} עבור  n\geq 0 הוא סגור ריבועית אך אינו סגור אלגברית.
ראו גם

שדה אוקלידי
שבות (כתב עת)

| --- | --- |

 תדירות:  שנתון
 מו"ל:  אוניברסיטת תל אביב 
 שפה:  עברית
 מדינה:  ישראל ישראל
 
שבות היה כתב עת שיצא לאור מטעם המרכז לחקר התפוצות שבאוניברסיטת תל אביב. כתב העת יצא בשישה עשר גיליונות בין השנים 1973 ל-1993, והוא עסק ביהדות מזרח אירופה בכלל וביהדות ברית המועצות בפרט. עם עורכי כתב העת נמנו יהושע גלבוע ומתתיהו מינץ. נוסף על כתב עת זה, הוציא המרכז כתבי עת נוספים, כגון גלעד ומיכאל.
רכמה

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל ישראל
 מחוזות ישראל:  מחוז הדרום
 קואורדינטות:  31°00′35″N 34°57′01″E﻿ / ﻿31.00975°N 34.950186°E﻿ / 31.00975; 34.950186 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת צפון הנגב מוגדלת) רכמה(למפת צפון הנגב רגילה) רכמה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רכמה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רכמה  he רכמהhe רכמהמפת  __ ירוחם (in English: Yeruham) [‌צפון הנגב‌]מכל הכיוונים: __ מועצה אזורית רמת הנגב (in English: Ramat HaNegev Regional Council) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
רכמה (נכתב גם רח'מה, בערבית: رخمة) הוא יישוב בדואי מתוכנן באזור ירוחם. הוא יחולק לשלושה חלקים: האחד משני צדדיו של כביש 204, ביציאה הצפונית מירוחם לכיוון דימונה; השני לצד כביש 224 ביציאה הצפון־מערבית מירוחם; והשלישי ממזרח לאזור התעשייה של ירוחם. רוב תושביו עוסקים בחקלאות ורעיית צאן, אך חלק עובדים בירוחם בעבודות שונות ביישוב.
מידע כללי > היסטוריה

תושבי הכפר הנוכחי נמנים עם מטה אל עזזמה, אשר לפני קום מדינת ישראל מנה עשרות אלפי אנשים. המטה התפרס על פני אזורים נרחבים ברמת הנגב, אזור עובדת ואזור המכתש הגדול. בעקבות מלחמת השחרור ב-1948 אלפים מבני השבט עברו או הועברו לירדן וברכמה עצמה נשארו כ-17 משפחות. אליהן נוספו בשנות ה-50 וה-60 משפחות שהשתייכו גם הן למטה עזזמה אשר הועברו על ידי מדינת ישראל מאזורי מגוריהן. כאמור, תושבי רכמה התיישבו ברובם בשלושה אזורים: האחד לאורך כביש 204, השני על בסיס כביש 224, והשלישי בפתח הכניסה למכתש הגדול. בשנת 1951 הוקמה במקום מעברת העולים 'כפר ירוחם' שהיו בה כ-400 תושבים. בתחילת שנות השישים נהרסה המעברה, והחלה בניית העיירה. ב-1962 הוסב שמה לירוחם. הכפר הבדואי רכמה לא הוכר ולא הוסדר, והרשויות התעלמו מהיישוב לאורך השנים. היישוב מתפרס בשטח שברובו נמצא כיום בתוך תחום השיפוט של ירוחם. ועדת גולדברג להסדרת התיישבות הבדואים בנגב, המליצה על הקמת התיישבות חדשה באזור ירוחם.
מידע כללי > אוכלוסייה

בכפר מתגוררים כ-1,000 תושבים המשתייכים למשפחות הבאות, הנמנות רובן על מטה אל עזזמה: זנון, אלפריג'את, אלעמראת, אלעתאיקה, אלגול, אלקשכר, אל מחאסנה, אלדלאלעה, אלווג', אלחמאיסה, אלערג'אן, אלקלאב, אלחרניק, אלבדראן, אבו גרשין, אלאעסם, אל-עלאוין, אלחמדאת, אסגאירה, אלרמאג, אבו חבאק ואלהוימל. משפחות אלה מתגוררות בכ-114 מתחמים של משפחות מורחבות המקובצים ב-14 מקבצים נפרדים, אשר בכל אחד מהם מספר משפחות מורחבות הקשורות, בדרך כלל, בקשרי משפחה. בסך הכול, בכפר כ-220 משפחות גרעיניות. בין תושבי רכמה לתושבי ירוחם מתקיימים קשרי שכנות טובים, ומיעוטם אף מועסקים ומתפרנסים בירוחם, אם בעבודות בנייה מזדמנות או במפעלים המקומיים, אם בשוליים של עסקי התיירות, אם בעבודות גננות ואחזקה בעיר ואם במכירת בשר לתושבים רבים בירוחם אשר מכירים את אופן גידול הכבשים ומעדיפים לקנות ישירות מהמגדלים. תושבי רכמה מקבלים את מרבית השירותים בירוחם, והמראה של גברים ואף נשים בדואיות במוסדות השונים או בסופרמרקט המקומי הוא מראה נפוץ. רבים מתושביה המבוגרים של רכמה, גברים ובעיקר נשים, אינם יודעים קרוא וכתוב, ובקרב הצעירים אין כמעט בנמצא בעלי השכלה אקדמית או השכלה מקצועית כלשהי. ברכמה לא פועלים מוסדות חינוך למעט שני גני ילדים אשר הוקמו לאחרונה. תלמידי בית ספר יסודי מוסעים לבית הספר בקסר אל-סר (מרחק כ-15 ק"מ) או לבית הספר בוואדי א-נעם (מרחק כ-25 ק"מ) ותלמידי בית ספר תיכון מוסעים לשגב שלום (מרחק ב-35 ק"מ).
לאחר מאבק ארוך של תושבי הכפר, אישרו המועצה הארצית לתכנון ולבנייה בשנת 2016, ולאחר מכן ועדת המשנה לנושאים תכנוניים עקרוניים (ולנת"ע) בתחילת 2017, את הקמתו של מרכז שירותים חיוניים בכפר, שיכלול גם בית ספר יסודי. האישורים התקבלו בנפרד מכל סוגיה אחרת של הכרה בכפר או מתן תשתיות בסיסיות כמו מים זורמים, ביוב או חשמל, שכיום אינם קיימים ביישוב. הקמת בית הספר מתעכבת מפני שהשטח המיועד להקמת בתי הספר, נמצא בשולי שטח אש.
מידע כללי > מגעים להסדרת היישוב

מאז הקמתו של הוועד המקומי ברכמה, בשנת 2003, ניסו חברי הוועד לקדם הסדרה תכנונית של הכפר. עם הקמת הוועד, פנו חברי הוועד למועצה המקומית ירוחם בבקשה להסדיר את הכפר כ"שכונת רועים" חקלאית, במסגרת המועצה המקומית ובתחום השיפוט שלה. לאורך השנים התקיימו מגעים בנושא בין ועד הכפר, המועצה המקומית, מוסדות התכנון וקובעי מדיניות. במסגרת מגעים אלו הסכימה, בשנת 2014, המועצה המקומית ירוחם והמועצה האזורית רמת נגב, להפחית כל אחת משטח השיפוט שלה ולהקצותו לטובת הקמת יישוב חדש עבור פזורת ירוחם. המגעים הבשילו עד לידי עריכת תזכיר להקמת יישוב חדש ואישורו במועצה הארצית. אך ב-2015, למרות תמיכת כל הגופים המעורבים בהקמת היישוב (עיריית ירוחם, המועצות האזוריות רמת נגב ונווה מדבר, צה"ל, התושבים ורשות הבדואים) הוקפאה התוכנית לאחר מינוי השר אורי אריאל לשר החקלאות ופיתוח הכפר, האחראי על החברה הבדואית בממשלה ומינוי יאיר מעיין למנכ"ל הרשות להסדרת התיישבות הבדואים בנגב. השניים החליטו להפסיק את הליך הקמת היישוב.
במסגרת המשא ומתן להקמת ממשלת ישראל השלושים ושש הושג בהסכם הקואליציוני עם הרשימה הערבית המאוחדת כי יישוב זה יוכר כחוקי תוך 45 ימים מכינונה, שזה כאמור ב-28 ביולי 2021.
המועצה הארצית לתכנון ולבנייה הודיעה על החלטתה להפקיד את תוכנית מתאר מחוזית להקמת היישוב עבור פזורת ירוחם.
ראו גם

אום אלחיראן
אל-עראקיב
אלזרנוג–אבו קוידר
הערות שוליים

↑  אורן זיו, כך נרתמו תושבי ירוחם למען הקמת בי"ס בכפר הלא מוכר, באתר "שיחה מקומית", 30 ביוני 2019
↑  אלמוג בן זכרי, המדינה הוציאה צו הריסה למתקן שעשועים בכפר הלא מוכר רח'מה, באתר הארץ, 21 במאי 2019
↑  ההסכם הקואליציוני בין יש עתיד לרע"מ, באתר הכנסת
↑  עופר פטרסבורג‏, בזכות קירוב הלבבות בצל המלחמה? יוקם יישוב בדואי חדש בנגב, באתר וואלה, 6 בדצמבר 2023
רומן קורצין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 במרץ 1985 (בן 39) קוסטרומה, רוסיה 
 מדינה:  רוסיה
 תקופת הפעילות:  מ-2008
 מקום לימודים:  המוסד לתיאטרון של ירוסלבל 
 פרסים והוקרה:  פרס שירות הביטחון הפדרלי הרוסי 
 פרופיל ב-IMDb
 
רומן קורצין (ברוסית: Роман Курцын; נולד ב-14 במרץ 1985) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע רוסי.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
קורצין נולד בעיר קוסטרומה במרץ 1985.
קריירה

ב-2007 סיים ללמוד בבית הספר לתיאטרון של ירוסלבל ומשנת 2008 משחק בסרטי קולנוע וידוע כפעלולן מוכשר (והוא חבר בגילדת הפעלולנים הרוסית).
ב-2010 הופיע בסרט הדרמה ההיסטורית "יארוסלב. לפני אלף שנים" המגולל את סיפורו של יארוסלאב הראשון, נסיך קייב, הוא שיחק גם את תפקיד ראשי בסרט הדרמה קרים משנת 2017 וגילם גם את דמותו של ז'ניה הספורטאי בסרט הקומדיה אני מרזה שיצא שנה לאחר מכן.
חייו האישיים

משנת 2012 נשוי לשחקנית אנה נזארובה ולשניים יש בן.