stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סנאי האנטילופה
מינים

סנאי אנטילופה האריס (Ammospermophilus harrisii)
סנאי אנטילופה אספיריטו סאנטו (Ammospermophilus insularis)
סנאי אנטילופה טקסני (Ammospermophilus interpres)
סנאי אנטילופה לבן-זנב (Ammospermophilus leucurus)
סנאי אנטילופה סאן חואקין (Ammospermophilus nelsoni)
סאו מיגל דאס מיסואס

סאו מיגל דאס מיסואס (בפורטוגזית: São Miguel das Missões) היה רדוקסיון ישועי שפעל במאה ה-18 במדינת ריו גראנדה דו סול בברזיל של ימינו. בשנת 1983 הכריז אונסק"ו על שרידיו של הרדוקסיון כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה

סאו מיגל דאס מיסואס הוקם ב-1632 בידי מיסיונרים ישועים, כחלק ממערך של כ-30 רדוקסיונים שהוקמו עבור בני הגוארני. הישועים הוזמנו ליבשת החדשה בידי הספרדים, וסאו מיגל (שנקרא אז בספרדית סן מיגל) הוקם באזור שהיה בתווך בין אזורי השליטה של האימפריה הספרדית והאימפריה הפורטוגזית. הוא הוזז ממקומו מספר פעמים, עד שהוקם באופן סופי במקומו הנוכחי ב-1687. בשיאו התגוררו בסאו מיגל כ-6,600 תושבים, והוא היה הגדול מבין הרדוקסיונים שהקימו הישועים באזור.
ב-1750 נחתם חוזה מדריד ששינה את הגבולות באזור, ונהר האורוגוואי נקבע כגבול בין האימפריה הפורטוגלית לבין האימפריה הספרדית. ממזרח לנהר, עתה בשטחה של ברזיל, נותרו שבעה רדוקסיונים ישועיים באזור המכונה מיסיונס אוריינטאיס ("המיסיונים המזרחיים"), ובהם סאו מיגל. ב-1756 התקוממו תושבי הרדוקסיונים נגד הסיפוח לברזיל, ופרצה מלחמת הגוארני. כוח משותף לספרד ולפורטוגל נשלח לאזור והביס את התושבים המקומיים. במהלך הקרבות נהרגו 1,511 בני גוארני, בעוד בקרב הספרדים והפורטוגלים עמד מספר האבדות על שלוש בלבד. ב-1759 הורתה ממשלת פורטוגל, בהשראתו של שר הממלכה סבשטיאאו דה מלו, על סגירתם של כל המיסיונים הישועיים שבשטח ברזיל. ב-1767 גורשו הישועים גם מהטריטוריות הספרדיות. רבים מבני הגוארני ששהו ברדוקסיונים היו לעבדים העובדים במטעים.
סאו מיגל דאס מיסואס כיום

לאחר נטישת הרדוקסיון החלו המבנים שבו להתפורר, וצמחייה החלה לכסותם. עבודות שיקום ראשונות החלו ב-1925, והן נמשכות מאז לסירוגין. כיום אין במקום אף מבנה שעומד על תלו בשלמותו, אך ניתן להבחין בשרידיהם של מספר מבנים, בהם הכנסייה, בית הכמרים, בית הספר, מספר בתי מגורים וחומת בית הקברות. תכנונה של הכנסייה, שנבנתה בסגנון הבארוק, מיוחס לאדריכל הישועי ג'אן בטיסטה פרימולי, שבנה גם מבנים בבואנוס איירס ובקורדובה.
ב-1983 הכריז אונסק"ו על סאו מיגל דאס מיסואס כאתר מורשת עולמית. שנה מאוחר יותר הוכרזו ארבעה שרידי רדוקסיונים נוספים בארגנטינה, והחמישה מהווים יחדיו אתר מורשת עולמית אחד.
בסמוך לשרידי המיסיון הוקמה ב-1988 עיירה הנושאת אף היא את השם סאו מיגל דאס מיסואס. בשנת 2008 התגוררו בה כ-7,600 תושבים. בעיירה מוזיאון המכיל ממצאים משרידי הרדוקסיון.
הכניסה לאתר
פסלים שנמצאו בסאו מיגל ומוצגים כיום במוזיאון
ססיליה, נסיכת יוון ודנמרק

ססיליה, נסיכת יוון ודנמרק (ביוונית: Πριγκίπισσα Καικιλία και Ελλάδας και Δανίας, ‏22 ביוני 1911 - 16 בנובמבר 1937), הייתה בתם של אנדראס, נסיך יוון ודנמרק ואליס, נסיכת בטנברג, ואשתו של גאורג דונאטוס, נסיך הכתר של הסן.
ביוגרפיה

ססיליה נולדה ב-22 ביוני 1911 בארמון טאטו שביוון. היא הייתה בתו של אנדראס, נסיך יוון ודנמרק, נכדתו של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים, נינתו של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, ודור חמישי לניקולאי הראשון, קיסר רוסיה. דרך אמה, אליס, נסיכת בטנברג, היא הייתה דור חמישי לוויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
אחיה הצעיר של ססיליה היה הנסיך פיליפ, בעלה של המלכה אליזבת השנייה, ואחד מדודיה היה לואי מאונטבאטן. בשנת 1922 היו ססיליה ואחיותיה שושבינות בחתונת דודן מצד האם לואי מאונטבאטן עם אדווינה אשלי.
משפחתה של ססיליה, יחד עם שאר משפחת המלוכה היוונית, נאלצה לעזוב את יוון לאחר מלחמות הבלקן. המשפחה התיישבה בצרפת, אולם בשל בריאותה הרופפת של הנסיכה אליס החלה המשפחה להתפזר באירופה: הנסיך פיליפ עבר לגור עם קרוביו באנגליה, בעוד אחיותיו נישאו לנסיכים גרמנים והתיישבו בגרמניה. ב-2 בפברואר 1931 התחתנה ססיליה עם גאורג דונאטוס, נסיך הכתר של הסן, ממנו נולדו לה שלושה ילדים ואחד נהרג בתאונת מטוס סמוך ללידה. אמה אליס, שחוותה התמוטטות עצבים ואובחנה כסכיזופרנית, אושפזה בבית חולים בשווייץ ונשארה שם למשך שנתיים. ב-1 במאי 1937 הצטרפו ססיליה ובעלה למפלגה הנאצית.
ב-9 באוקטובר 1937 מת חמיה ארנסט לודוויג, הדוכס הגדול של הסן, וגאורג דונאטוס ירש את תאריו. ב-16 בנובמבר אותה שנה טסו ססיליה שהייתה בחודש שמיני להריונה עם בעלה ושני בניה לבריטניה, על מנת להשתתף בחתונת גיסה לודוויג, נסיך הסן עם מרגרט גדס. בהיותם מעל בלגיה החלה ססיליה ללדת, והטייס ניסה לנחות, אולם התנגש בארובה של מפעל באוסטנדה, ובעקבות כך המטוס התרסק וכל הנוסעים נהרגו.
בעקבות האסון התקיימה החתונה בטקס צנוע וקטן, וכל המשתתפים היו לבושים בבגדי אבל. מיד לאחר החתונה יצא גיסה לודוויג לזירת התאונה, ולאחר מכן נערכה ההלווייה בהשתתפות גיסיה, גוטפריד, נסיך הוהנלוהה-לאנגנבורג, ברטולד, מרקיז באדן ואחיה פיליפ, נסיך יוון ודנמרק, וכן אוגוסט וילהלם, נסיך פרוסיה ולואי מאונטבאטן.
בתחילת 1938 אומצה בתם של גאורג דונאטוס וססיליה יוהנה, נסיכת הסן על ידי דודיה לודוויג, נסיך הסן ואשתו מרגרט, אולם היא מתה בשנת 1939 כתוצאה מדלקת קרום המוח.
משפחתה

ב-2 בפברואר 1931 התחתנה ססיליה עם גאורג דונאטוס, נסיך הכתר של הסן, ממנו נולדו לה שלושה ילדים חיים:
לודוויג, נסיך הסן (1931–1937)
אלכסנדר, נסיך הסן (1933–1937)
יוהנה, נסיכת הסן (1936–1939)
בן - נהרג בתאונת מטוס בסמוך ללידתו (1937)
סנאי ננסי נאוטרופי

| סנאי ננסי נאוטרופי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: דמויי סנאי
משפחה:: סנאיים
תת־משפחה:: Sciurillinae
סוג:: Sciurillus 
מין:: סנאי ננסי נאוטרופי
שם מדעי
 Sciurillus pusillus ‏סנט-אילר, 1803
תחום תפוצה


סנאי ננסי נאוטרופי (שם מדעי: Sciurillus pusillus) הוא מין של מכרסם ממשפחת הסנאיים המהווה מין יחיד בסוגו (Sciurillus) ובתת-משפחתו (Sciurillinae). מצוי ביערות האמזונאס.
מאפיינים

סנאי קטן זה שונה גנטית מכל שאר מיני הסנאים. אורכו 10–11 ס"מ ומשקלו 30–48 גרם. הוא בעל אוזניים קצרות וזנב רחב וצבעו אפור עם ראש מעט אדמדם וכן תחתית הרגליים והזנב אדמדמים. הוא בעל זנב ארוך ושעיר העוזר לו להתאזן ביער.
הסנאי חי ביערות הגשם בין ענפי העצים ולעיתים בקני טרמיטים אילניים. הוא ניזון מפירות ואגוזים ובעיקר מפירות העץ Parkia.
תת-מינים

S. p. pusillus
S. p. glaucinus
S. p. kuhlii
הערות שוליים

↑  סנאי ננסי נאוטרופי באתר הרשימה האדומה של IUCN
סוחוי Su-34

הסוחוי Su-34 (ברוסית: Сухой Су-34, קוד דיווח נאט"ו: Fullback) הוא מטוס תקיפה עתיר ביצועים לכל מזג-אוויר ולעיתים מכונה קרב-הפצצה מתכנון חברת סוחוי. המטוס תוכנן סביב המבנה המרכזי של מטוס הסוחוי Su-27 על כן המטוס בעל ביצועים ויכולת תמרון גבוהים. בגלל הקשיים הכלכליים של רוסיה, פיתוח ובחינות הקבלה של המטוס התארכו למשך זמן רב והמטוס נכנס לשירות ב-2012 למעלה מ-20 שנה לאחר טיסת הבכורה שלו.
פיתוח > סוחוי Su-27IB

בשנות ה-80 מחקרים והערכות בחיל האוויר הסובייטי העלו שבמקרה של עימות עם מדינות נאט"ו מטוסי התקיפה הקיימים יצטרכו להתמודד עם מטוסי קרב מתקדמים של המערב. עקב כך מטוסי התקיפה יצטרכו ליווי של מטוסי קרב שההערכה הייתה שיהיו בנחיתות מספרית ולכן לא יהיו זמינים למשימות כאלו. על כן עלה הצורך במטוס תקיפה עתיר ביצועים שיוכל להתמודד עם מטוסי קרב מערביים.
ביוני 1986 החלה עבודת התיכון של המטוס. במקום להסתמך על עיצוב של גוף כמו במטוס סוחוי Su-24 נבחר להתבסס על העיצוב של ה-סוחוי Su-27. המבנה המרכזי של המטוס הושאר זהה ברובו למטוס הקרב והדגם עצמו סומן T-10V וכונה בחיל האוויר Su-27IB (קרב-הפצצה). במקום מבנה האף והקדמי הצרים של מטוס הקרב, נבחר מבנה רחב עם תא טייס צד-בצד ממוגן לשני אנשי צוות. עם מנשק זוויתי הנמשך מהראדום של כלי הטיס ועד שורש הכנפיים.
כמו כן המטוס צויד עם מכ"ם מערך סריקה אקטיבית מתקדם בעל אופני פעולה מרובים הכוללים עקיבת תוואי קרקע, אוויר-אוויר, אוויר-קרקע ואף מודי אוויר-ים שכן תוכנן להכניס את המטוס לשירות התעופה הימית הסובייטית ויועד לפעול מבסיסים יבשתיים של הצי הסובייטי ותוכנן לשאת טילים נגד ספינות מתקדמים.
פיתוח > תוכנית הניסוי

מטוס הניסוי הראשון היה מטוס Su-27UB מומר וטיסת הבכורה שלו התבצעה ב-13 באפריל 1990. מטוס הניסוי השני טס  ב-18 בדצמבר 1993. המטוס כלל מספר שינויים כגון כני הנסע הראשיים הכבדים יותר, וקונוס זנב מוארך בין המנועים. למרות שההבדל בין המטוס לבין ה-Su-27 היה גדול ודרש סימול חדש, חיל האוויר עדיין כינה את המטוס Su-27IB למשך כמה שנים עד שהם אימצו את הסימול Su-34 החדש.
בשל הקשיים הכלכליים של רוסיה התקציב הביטחון של המדינה חווה צמצום חד ולכן הפיתוח, הייצור והבחינה הממשלתית התעכבו והסתיימו רק בשנת 2011.
מאפיינים > תא טייס

כאמור, תא הטייס של המטוס הוא דו-מושבי, צד בצד. תא הטייס בנוי כקפסולה מסגסוגת טיטניום בעובי 7 מילימטר, דבר שלא אופייני למטוסים עתירי ביצועים אלא דווקא מטוסי תקיפה ממוגנים. המטוס לא כולל חופה נפתחת, הצוות נכנס לתא הטייס דרך בית כן הנסע הקדמי ודרך חציץ הלחץ האחורי תצורה האופיינית למפציצים כבדים בהרבה. בדומה למפציצים התא המרווח מאפשר לאנשי צוות לעמוד זקוף ואף להישכב על מיטה במשימות ארוכות במיוחד, יחד עם זה המטוס כולל תא שירותים ואף מטבחון קטן הכולל תנור מיקרוגל וקומקום מיוחדים, כל התא ממוזג ומדוחס על ידי מערכת מיזוג עוצמתית.
מאפיינים > כני נסע

המטוס קיבל כני נסע מחוזקים, כן הנסע הקדמי אמור לתמוך במבנה הקדמי הכבד יותר, בעוד כני הנסע הראשיים מחוזקים בשביל לאפשר שימוש במסלולי המראה ארעיים ולא סלולים. כני הנסע הראשיים כוללים שני גלגלים המותקנים בתצורת טנדם ומתקפלים קדימה.
מאפיינים > אוויוניקה

המטוס כולל מכ"ם מערך סריקה אקטיבית עוצמתי מדגם Sh-141, המקנה למטוס יכולות אוויר-אוויר, אוויר-קרקע, אוויר-ים ועקיבת תוואי קרקע, מה שלרוב דורש מכשירי מכ"ם שונים. בתלות בגובה הטיסה, המכ"ם מסוגל לזהות מטרות קרקעיות גדולות במרחקים של 200-250 קילומטר, מטרות קרקעיות בגודל אופייני ב-150 קילומטר ומטרות קטנות דוגמת רכבים משוריינים וטנקים במרחקים של 75 קילומטר. מטרות אוויר-אוויר לא חמקניות גדולות כגון מפציצים כבדים או מטוסי תובלה גדולים יזוהו במרחקים של 250 קילומטר, מטוסי קרב יזוהו במרחק של 90 קילומטר. המכ"ם יכול לעקוב אחרי עשר מטרות כאשר הוא יכול להכווין טילים נגד ארבע מטרות בבת אחת.
כמו כן המטוס כולל מערכת ציון והנחיה אלקטרואופטית הממוגנת בגוף המטוס מאחורי דלתות כשהיא לא נמצאת בשימוש.
למרות שבמקור במטוסי הניסוי המוקדמים קונוס הזנב נשא מכ"ם צופה אחורנית בשביל להתריע ולאפשר למטוס לשגר טילי אוויר-אוויר נגד איומים ללא הצורך להיכנס לקרב אוויר, בדגמים הסדרתיים נדמה שהקונוס לא כולל ראדום ולכן ההשערה שהוא נושא מערכות אוויוניקה אחרות ואת ה-APU.
כמו כן, המטוס נושא מערכות לוחמה אלקטרונית מתקדמות מדגם L175V Khibiny-10V בצורת פודים המותקנים על קצות הכנפיים והמאפשרים למטוס יכולת הגנה הדומה לזאת של מטוסי לוחמה אלקטרונית ייעודיים.
מאפיינים > חימוש

הסוחוי Su-34 כולל 12 נקודות נשיאת חימוש. ישנן ארבע תחנות בכל כנף שתיים מתוכן מיועדות לשאת טילי אוויר אוויר. שתי תחנות נוספות קיימות על גבי בתי המנוע ושתי תחנות כבדות במרכז גוף המטוס. לפי דיווח של סוכנות ריא נובוסטי מספטמבר 2023, המטוסים מדגם SU-34M, הותאמו לנשיאות  פצצות גולשות מונחות במשקל 500 ק"ג ו-1,5 טון.באמצע יולי 2024 פרסמו הרוסים סרטון, המראה כביכול הטלת פצצה מונחית במשקל 3 טון ממטוס סוחוי 34.
על פי דיווחים, המטוס גם הותאם לשאת חימוש מערבי, כולל פצצות חכמות, לצורכי יצוא.
היסטוריה מבצעית

למרות שהמטוס לא התקבל רשמית עדיין לשירות הוא השתתף על פי דיווחים במלחמת גאורגיה-רוסיה, במלחמה זאת מערכת הלוחמה האלקטרונית של המטוס הוכיחה את עצמה כיעילה ביותר מבין כל המערכות הדומות בארסנל הרוסי.
ביולי 2010 מטוסי Su-34 ו-Su-24 רוסים ביצעו תרגיל ארוך טווח ראשון מסוגו, כאשר מספר מבנים המריאו מהבסיסים המערביים ברוסיה עם מטען מלא וטסו לכל אורכה, ביצעו תקיפות מדומות במזרח הרחוק של רוסיה, במהלך התרגיל מטוסי ה-Su-24 ביצעו שלושה תדלוקים אוויריים וה-Su-34 ביצעו שני תדלוקים.
בספטמבר 2015 שישה מטוסי Su-34 פרסו לבסיס חמימיים, שבסוריה. שמונה מטוסים נוספים הוספו למצבה ב-20 בנובמבר 2015. ב-30 בנובמבר אותה השנה לאחר הפלת מטוס ה-Su-24 הרוסי על ידי מטוסים טורקים, ה-Su-34  החלו לשאת טילי אוויר-אוויר להגנה עצמית.
במאי 2018 על פי דיווחים מטוסי Su-34 יירטו שני מטוסי F-16 ישראלים בשמי טריפולי שבלבנון וגרמו להם לסגת.
ב-14 באוגוסט 2024, במהלך פלישת צבא אוקראינה לשטח רוסיה בתוך כדי מלחמת רוסיה-אוקראינה, דווח המטכ"ל האוקראיני שצבא אוקראינה הפיל מטוס רוסי מדגם Su-34  מעל שמי העיר קורסק. לפי הדיווח, הפלת המטוס התרחשה ביום שלישי (13 באוגוסט 2024) בשעות הערב, ובמקביל פורסם ברשתות חברתיות סרטון שבו נראה פיצוץ מרוחק, עם הערה המלווה את הסרטון לפיה רוסיה איבדה מטוס Su-34 מעל אזור קורסק .
הפלה זאת מצטרפת אל כ-36 הפלות ופגיעות סופניות במטוסי Su-34 שיורטו או הושמדו על הקרקע מאז פלישת רוסיה לאוקראינה בתחילת שנת 2022. חלק מן המטוסים הופלו באמצעות אש נגד מטוסים, אחרים באמצעות מתקפות רחפנים על בסיסי חיל אוויר רוסים, ואחד לפחות באמצעות חבלה מכוונת מן הקרקע.
מטוסי Su-34 גרמו בשנת 2024 לנזקים כבדים בשטח אוקראינה באמצעות שיגור פצצות מונחות גולשות (glide bombs), שמכונות UMPK, ראשי תיבות של Unified gliding and correction module. פצצות אלה הצליחו להתגבר על מערכות ההגנה האווירית האוקראיניות.
גלריית תמונות

תמונה של תא הטייס של ה-Su-34 במדמה הטיסה.
מטוס Su-34 נוחת עם מצנחי בלימה פרוסים. ניתן לראות את פודי השיבוש הגליליים בקצות הכנפיים.
מטוס Su-34 בפס הייצור במפעל צ'אלקוב נובוסיבירסק.
קונוס הזנב של מטוס ה-Su-34 והכונס של מנוע ה-APU.
מטוסי Su-34 במהלך המראה. ניתן לראות את פצצות האימון הקטנות בגחון המטוס.
מטוס Su-34 בתמרון חריף.
מטוס Su-34  ממריא עם פצצת אימון של KAB-1500 במרכז הגוף.
מטוס Su-34  בנחיתה עם מצנחים פרוסים.
מטוס ה-Su-34 מדגים יכולת תמרון עם טילי אוויר אוויר ואוויר קרקע.
מטוס Su-34 מציג יכול תמרון עם מנשאים.
מטוס Su-34 בסלון אווירי MAKS-2005, מדגים משא מלא.
מטוס Su-34 בתצוגה אווירית.
טייסים מבצעים בדיקות לפני טיסה במטוס Su-34 בבסיס חמיימים שבסוריה.
שני טכנאים מכינים מטוס Su-34 בבסיס חמיימים. ניתן לראות את פצצות ה-KAB-500S וכני הנסע של המטוס.
טכנאים בודקים טיל מונחה טלוויזיה במטוס Su-34 בבסיס חמיימים שבסוריה.
מטוס Su-34 בהמראה מבסיס חמיימים שבסוריה.
מטוס Su-34 בפנייה חדה.
מטוס Su-34 בטיסה.
ראו גם

סחוי Su-17
סוחוי Su-24
סוחוי Su-25
A-10 ת'נדרבולט II
הערות שוליים

↑  Пятидневная война: итог в воздухе, http://army.lv/
↑  Warplanes: F-15Eski Goes Long Against China, https://www.strategypage.com/
↑  In rare face-off, Russian jets reportedly intercept Israeli planes over Lebanon, www.timesofisrael.com, ‏28 במאי 2018
↑  Ellie Cook, Russian Su-34 Supersonic Fighter-Bomber Downed in Kursk: Kyiv, newsweek.com, ‏14/08/2024
↑  What did Ukraine use to shoot down 13 russian aircraft in two weeks and how many of them did the enemy have left?, visitukraine, ‏1/03/2024
| מטוסים תוצרת סוחוי  |
| --- | --- | --- |
| מטוסי קרב | סוחוי 9 • סוחוי 11 • סוחוי 15 • סוחוי 27 • סוחוי 30 • סוחוי 33 • סוחוי 35 • סוחוי 37 • סוחוי 47 • סוחוי-57 • סוחוי 75 |  |
| מטוסי תקיפה | סוחוי 2 • סוחוי 4 • סוחוי 7 • סוחוי 17/20/22 • סוחוי 24 • סוחוי 25 • סוחוי 34 |  |
| מטוסי ביון | סוחוי 12 |  |
| כלי טיס בלתי מאוישים | סוחוי S-70 |  |
| אבות טיפוס | סוחוי P-1 • סוחוי T-4 • סוחוי Su-47 • סוחוי FGFA |  |
| מטוסי אימון | סוחוי 28 • סוחוי 29 |  |
| מטוסי נוסעים | Su-38 • Su-80 • סופרג'ט 100 • KR-860 • סופרג'ט ניו |  |
תא הטייס של מטוס ה-Su-34 במדמה טיסה מתקדם המדגים את מבנה החופה, ריבוי הצגים הרב תכליתיים.

מטוס Su-34 מטיל פצצה בסוריה.
סנאי חמש-פס

| סנאי חמש-פס |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: דמויי סנאי
משפחה:: סנאיים
תת־משפחה:: סנאים יפים
סוג:: סנאי דקלים
מין:: סנאי חמש-פס
שם מדעי
 Funambulus pennantii ‏Wroughton, 1905

סנאי חמש-פס (שם מדעי: Funambulus pennantii) הוא מין של מכרסם עצים ממשפחת הסנאיים. הוא מצוי בדרום אסיה מאיראן ופקיסטן עד הודו. הוא מצוי גם בכמה מאיי האוקיינוס ההודי.
מאפיינים

אורכו של סנאי זה 13-15 ס"מ ומשקלו 95-105 גרם. הוא בעל גוף אפור עם פסים לבנים ופסים חומים אדמוניים לסירוגין מעל גבו. הראש אפור ומפוספס מעל המצח. הזנב גדול ושעיר בצבע שחור-אפור.
הסנאי הוא מטפס עצים זריז המחפש מחסה סביב הענפים. הוא מצוי ביערות, יערות טרופיים, אזורים הרריים עד גובה 4,000 מטר וגם בגינות ובפארקים עירוניים. הוא ניזון מזרעים, אגוזים ופירות.
תת-מינים

Funambulus pennantii argentescens
Funambulus pennantii pennantii
הערות שוליים

↑  סנאי חמש-פס באתר הרשימה האדומה של IUCN
ססיליה בואוסאט

| --- | --- |

ביוכימאית ארגנטינאית
 לידה:  10 בדצמבר 1961 (בת 62) באיה בלנקה, ארגנטינה 
 ענף מדעי:  ביוכימיה 
 מקום מגורים:  באיה בלנקה, בואנוס איירס
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הלאומית של הדרום  Bahía Blanca Institute of biochemical researches  מועצת המחקר המדעית והטכנית הלאומית 
 מוסדות:  האוניברסיטה הלאומית של הדרום 
 פרסים והוקרה:  פרס לוריאל-אונסק״ו לנשים במדע (2014)  100 נשים (BBC) (2015)  מלגת גוגנהיים (2005) 
 
ססיליה בואוסאט (באנגלית: Cecilia Bouzat;‏ נולדה ב-10 בדצמבר 1961) היא ביוכימאית ארגנטינאית, העוסקת בתחום הפרעות נוירוביולוגיות. בשנת 2007 מונתה כעמיתה לאומית, על ידי חבר השופטים למדעי הנשים במדע, בארגנטינה. בשנת 2014 זכתה בואוסאט בפרס לאוריאל אונסקו לנשים במדע (אנ'). ב-2015 הופיעה ברשימת 100 הנשים של רשת החדשות BBC.
בואוסאט היא חברת המועצה הלאומית למחקר מדעי וטכני בבואנוס איירס, עובדת כסגנית מנהלת של המכון למחקר ביוכימי של באיה בלאנקה בארגנטינה והיא חוקרת בעלת שם בתחום הפרמקולוגיה של עצבי העברה. בואוסאט מתגוררת כיום בעיר מולדתה, באיה בלנקה, שבפרובינציית בואנוס איירס.
ילדות והשכלה

בואוסאט נולדה ב-10 בדצמבר 1961 בבאיה בלנקה, שבארגנטינה, כבת שלישית מבין שישה ילדים. היא גדלה בבית משכיל - שני הוריה היו אקדמאים, וכך גם שני סביה. הסביבה האקדמית שבה גדלה עודדה את בואוסאט להתעניין במדע. בגיל צעיר החלה להתעניין במקצועות הריאלים, כגון מתמטיקה, פיזיקה, כימיה וביולוגיה. בואוסאט אומרת[דרוש מקור] שבמהלך שנתה השנייה או השלישית באוניברסיטה החליטה שהיא רוצה לעסוק במדעים. בזמן לימודיה באוניברסיטה, היא גילתה שהיא יכולה להשתתף במחקר שעסק בקולטנים מוסקריניים, מה שהפך לנושא הדוקטורט שלה. היא סיימה את הדוקטורט שלה במדעים ביוכימיים מהאוניברסיטה הלאומית של הדרום (אנ') שבבאיה בלנקה, בואנוס איירס, ארגנטינה בשנת 1985.
ב-1985 ביקרה בואוסאט 5 חודשים בארצות הברית באוניברסיטת ייל והשתתפה במחקר בתחום האלקטרופיזיולוגיה. לאחר סיום הדוקטורט, היא עברה עם משפחתה, לשנה למינסוטה. היא פרסמה חמישה מאמרים באותה השנה. את הפוסט-דוקטורט השלימה בואוסאט במאיו קליניק שברוצ'סטר בשנת 1994.
קריירה

בואוסאט התמקדה בתקשורת בין מערכת העצבים לשרירים: כיצד תאי מוח מתקשרים בינם לבין עצמם, ובינם לבין השרירים. מחקריה המוקדמים התמקדו ברצפטור ציס-לופ (אנ') (Cys-Loop), כיצד הוא קשור לסינפסות, איך הוא מאיץ את תהליך התקשורת בין נוירונים, ואיך חומרים כימיים (כמו תרופות או סמים) יכולים להשפיע על חלבוני הממברנות הספציפיים במערכת העצבים. בהמשך מחקרה בדקה את הקשר בין רצפטורים ניקוטיניים להפרעות נוירולוגיות.
המחקר של בואוסאט פתח אפשרויות יישומיות לטיפולים בבעיות בתקשורת שבין המוח לשרירים, אשר גורמות לבעיות נוריולוגיות בבני אדם, כגון אלצהיימר, דיכאון והתמכרויות.[דרוש מקור]
פרסים ומענקים

בשנת 2005 זכתה בואוסאט במלגת גוגנהיים (אנ') במדעי הטבע. בשנת 2007 קיבלה מלגת מחקר מאגודת לוריאל-אונס"קו לנשים במדע התומכת בנשים העוסקות במדע. בשנת 2014 קיבלה בואוסאט פרס מאותו הגוף ממנו קיבלה את המלגה "על תרומתה להבנתנו של תקשורת תאי מוח ושרירים". פרס זה מציין חמש נשים מופרדות גאוגרפית (כל אחת מיבשת שונה - אמריקה הלטינית, אמריקה הצפונית, אירופה, אסיה, ואפריקה ומדינות ערב), שמחקרן תרם משמעותית למדע. בואוסאט היא הארגנטינאית השלישית שזכתה בפרס. בעקבות קבלת הפרס היא זכתה לשבחים מהשר הארגנטינאי למדעים ומנשיאת ארגנטינה כריסטינה פרננדס דה קירשנר.
בשנת 2015 צוינה בואוסאט ברשימת מאה הנשים של ה-BBC, ("BBC's 100 Women").
חיים אישיים

בואוסאט נשואה ואם לבן ובת.
הערות שוליים

1 2 3  BBC 100 Women 2015: Who is on the list?, BBC News, November 17 2015
1 2  Mayo Clinic (ארכיון)
↑  16th Annual L’ORÉAL-UNESCO Awards for Women in Science - 2014, UNESCO
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ORCID: 0000-0003-0388-6129
סולומון גולדשטיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 במאי 1884 שומן, נסיכות בולגריה 
 פטירה:  14 במאי 1968 (בגיל 83) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  בולגריה 
 
סולומון לזרוב גולדשטיין (בבולגרית: Соломон Лазаров Голдщайн;‏ 25 במאי 1884 – 14 במאי 1968) היה פוליטיקאי בולגרי ממוצא יהודי.
ביוגרפיה

גולדשטיין נולד בעיר שומן, עיר בחלקה המזרחי של נסיכות בולגריה למשפחה יהודית. הוא היה חבר במפלגת הפועלים הבולגרית הסוציאל-דמוקרטית (סוציאליסטים צרים) (אנ') בין השנים 1906–1913. בזמן מלחמת הבלקן הראשונה הוא התנדב למיליציה מקדונית. לאחר המלחמה הוא היגר לצרפת, שם הוא הצטרף אל המחלקה הצרפתית של אינטרנציונל הפועלים. בצרפת הוא עבד במפעל רנו ושם התוודע למשנת הבולשביזם. ב-1915 הוא עבר מצרפת לציריך. בציריך הוא הכיר והתיידד עם ולדימיר לנין, מנהיגה העתידי של מהפכת אוקטובר ב-1917. בתקופת שהותו בשווייץ הוא היה בין המשתתפים הראשיים בייסודה של המפלגה הקומוניסטית השווייצרית (אנ')‏.
לזמן מה הוא שהה במוסקבה, ממאי 1919 עד פברואר 1920 הוא היה נציגה של המפלגה הבולשביקית בבולגריה. בתפקיד זה הוא מתח ביקורת על ה"פסיביות" של הקומוניסטים הבולגרים תחת דימיטר בלגואב, ותמך במאמצים של מספר פלגים מן השמאל הקיצוני לאלץ את המפלגה הבולגרית לפעול באמצעות פעולות טרור, כגון רצח שר הפנים מיכאיל טאקב בינואר 1920. בבולגריה, גולדשטיין פעל גם כעיתונאי בעיתונות שמאל. בעלון אשר הוא חתם בשם "סלבי זידרוב", גולדשטיין מתח ביקורת על המפלגה הקומוניסטית הבולגרית על אי-יכולתה להפוך את מרד החיילים ברדומיר ב-1918 למהפכה קומוניסטית כלל-ארצית.
ב-1920 שב לברית המועצות  והיה פעיל בקומינטרן עד 1921. בין השנים 1922–1924 עבד גולדשטיין בצירות הסובייטית בבירת אוסטריה, וינה. לטענתו של אאורל פלסרי, היסטוריון ומנהל של הספרייה הלאומית של אלבניה גולדשטיין היה המוח מאחורי מהפכת יוני של 1924 באלבניה. ב-1924 הארגון המהפכני הפנים-מקדוני נכנס למשא ומתן עם הקומינטרן לגבי שיתוף פעולה עם קומוניסטים בדבר ייסוד תנועה מקדונית מאוחדת. גולדשטיין היה פעיל בחתימת מניפסט מאי, אשר נחתם בווינה, במניפסט זה הוצגו מטרותיה של תנועת השחרור המקדונית המאוחדת.
לאחר מותו של לנין ב-1924 צידד גולדשטיין באופוזיציה השמאלית של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, אולי בהשפעתו של אדולף יופה. כתוצאה מכך, הפך גולדשטיין היה ליעד לטיהורי יוזף סטלין ונרדף פוליטית מ-1936 ועד שיקומו ב-1956. הוא נפטר במוסקבה ב-14 במאי 1968.
הערות שוליים

↑  Международная деятельность В.И. Ленина: Защита завоеваний социалистической революции 1919-1920, Автор Михаил Иванович Труш, Издател Политиздат, 1988, ISBN 5-250-00115-7, стр. 368.
1 2  Troebst, Stefan (2007). Das makedonische Jahrhundert: von den Anfängen der nationalrevolutionären Bewegung zum Abkommen von Ohrid 1893-2001; ausgewählte Aufsätze. Oldenbourg Wissenschaftsverlag. pp. 78–83.
עומר קמפוס

עומר אנטוניו קמפוס צ'אגויה (בספרדית: Omar Antonio Campos Chagoya; נולד ב-20 ביולי 2002 במקסיקו סיטי שבמקסיקו) הוא כדורגלן מקסיקני המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת סנטוס לגונה מליגת העל המקסיקנית.
קריירת מועדונים

קמפוס גדל במחלקת הנוער של סנטוס לגונה. בשנת 2021 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל המקסיקנית. בשלוש העונות הראשונות שלו בקבוצה הבוגרת ערך 88 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים.
סולומון ברק

| --- | --- |

 לידה:  21 במרץ 1940 פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  10 באוקטובר 2010 (בגיל 70) הרלמרמיר, הולנד 
 שם לידה:  James Solomon McDonald 
 מקום קבורה:  פארק הזכרון פורסט לוון 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1955 
 מקום לימודים:  תיכון ג'ון ברטרם, Overbrook High School 
 סוגה:  מוזיקת נשמה, קאנטרי, גוספל 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  אפולו רקורדס, צ'ס רקורדס, Dunhill, בלאק טופ רקורדס, בל רקורדס, אטלנטיק רקורדס, פאט פוסום רקורדס 
 צאצאים:  Solomon Burke Jr 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של הרוק אנד רול (2001)  Blues Music Award 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
סולומון ברק, אוגוסט 2010
סולומון בֶּרק (באנגלית: Solomon Burke;‏ 21 במרץ 1940 - 10 באוקטובר 2010) היה מטיף דת, זמר יוצר בתחומי מוזיקת נשמה, גוספל ורית'ם אנד בלוז אמריקאי.
חייו

ברק כתב שירים רבים שהפכו ללהיטים בפי אחרים, בראשם השיר "Everybody Needs Somebody To Love" שהתפרסם בסרט האחים בלוז והשיר "Cry To Me" שהתפרסם בסרט ריקוד מושחת. למרות שלא היה זמר מפורסם עבור רוב האוכלוסייה, זכה להערכה רבה על ידי מוזיקאים שראו בו את אחד ממניחי היסוד למוזיקת הנשמה. המפיק ג'רי וקסלר אמר עליו שהוא "זמר הנשמה הגדול מכולם", שדרן רדיו הכתיר אותו ל"מלך הרוק-אנד-סול" (הלחם של רוקנרול ומוזיקת נשמה (סול)), כינוי שהפך לאחד החביבים עליו ועל מעריציו, כמו כן כונה "המלך סולומון" ובישוף מוזיקת הנשמה". בין האמנים שנקבו בשמו כהשראה נמנים אלביס קוסטלו, טום ווייטס, בוב דילן, ואן מוריסון, בריאן וילסון ועוד. בשנת 2002 יצא תקליטו זוכה פרס גראמי "Don't Give Up on Me", שנתן פרשנות לשיריהם. בשנת 2001 נבחר להיכל התהילה של הרוקנרול.
בהופעותיו ובהקלטות נהג לעמוד מאחורי דוכן של מטיף בכנסייה וההופעות נערכו כעין דרשה ארוכה, חלקה מחורזת, מלווה בחטיבת קצב, אורגן המונד וכלי נשיפה ממתכת, שהטיפה לאהבה, לשלום ולראייה אופטימית של המציאות. במהלך ה"דרשה" שולבו שירים קצביים. בשנות חייו האחרונות, כאשר שקל כ-150 ק"ג וסבל מבעיות בריאות, נהג להופיע כשהוא ישוב על כורסא שעוצבה ככס מלכות.
ברק נפטר מדום לב בנמל התעופה סכיפהול שבהולנד, לאחר טיסה מארצות הברית לקראת הופעה באמסטרדם. הוא הותיר 21 ילדים (ממספר נשים), 90 נכדים ו-19 נינים.
בנוסף להיותו זמר ויוצר, היה ברק, שכבר בגיל 12 התפרסם כ"ילד הפלא המטיף" גם מטיף וארכיבישוף של כנסיית "בית האל לכל בני האדם" (The House of God For All People).
הערות שוליים

↑  ביוגרפיה באתר היכל התהילה של הרוקנרול
↑  העיר‏, ישיר לנו סולומון, באתר וואלה, 1 באפריל 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1282627  BnF: cb138919801 (data)  GND: 134340639  ISNI: 0000 0001 0889 2013  LCCN: n85237153  MusicBrainz: d5c79890-36c5-4f1b-bed3-4468eee093f3  NKC: xx0086920  NLK: KAC2020N5768  NSK: 000050665  NTA: 070818703  SNAC: w6nw6wwc  SUDOC: 165790466  VIAF: 38361468   WorldCat (עם VIAF): 38361468