stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הצעה
הצעה בדיני ניירות ערך > הצעה פרטית

הצעת ניירות ערך לפחות מ-36 ניצעים תחשב הצעה פרטית. במשפט האמריקאי נעשית ההבחנה לפי משקיעים בפועל ולא ניצעים. בדומה לדין האמריקאי גם בישראל אין כוללים במספר הניצעים סוגי משקיעים שאינם זקוקים להגנה שמעניקים דיני ניירות הערך (מכונים במשפט האמריקאי: משקיעים מסווגים).
הצעה פרטית אינה חייבת בתשקיף, וזהו אחד מיתרונותיה הגדולים. כאשר מדובר בתאגיד מדווח הצעה פרטית חייבת בגילוי לשאר המשקיעים.
ישנן שתי צורות הבחנה בין סוגי ההצעות הפרטיות: אחת נוגעת לאופן האישור (הצעה מהותית מול הצעה שאינה מהותית) והשנייה עוסקת בדרישות הגילוי (הצעה חריגה, הצעה מהותית, הצעה רגילה [הצעה שאינה מהותית]).
על הצעה מהותית חלים כללי האישור של עסקאות הדורשות אישור מיוחד (ס' 270-275 לחוק החברות), הצעה רגילה מאושרת על ידי הדירקטוריון.
הצעה פרטית חריגה 
כאשר מדובר בהצעות פרטיות שמשנות סדרי עולם בחברה מבחינת האחזקות (יצירת בעל שליטה, הצעה המכוונת לנושא משרה וכו') ויש חשש לפגיעה בבעלי המניות קובעים כללי גילוי מחמירים יותר כדי שבעלי המניות יוכלו לכלכל את צעדיהם נכון יותר. כאשר ישנה הצעה פרטית חריגה על החברה לשלוח לבעלי המניות דו"ח מיוחד הדומה באופיו לתשקיף: על עטיפת הדו"ח מופיעים פרטים עקרוניים ותוכן הדו"ח כולל התייחסויות לפרטי הניצע הכוללים: בעל השליטה בתאגיד, סוג נירות הערך שמוצעים, ייעוד התמורה שתתקבל.
כדי להתמודד עם החשש ששימוש בהצעות פרטיות יעשה לשם הימלטות מחובת תשקיף מוטלת חסימה על הניירות שהונפקו על פי הצעה פרטית כך שהרוכש אינו יכול למכור אותם (אלא לפי תשקיף) בתקופת זמן מסוימת ו/או בהיקף מסוים (כך למשל בישראל מי שרכש בהצעה פרטית חסום מלמכור את המניות שרכש במשך חצי שנה, וכל מכירה של הניירות במהלך השנה שאחריה מוגבל מבחינת ההיקף שלו- הוא אינו יכול מכור מעל ממוצע המחזור ובכמות שמהווה יותר מ-1% מההון המונפק.
| דיני חוזים |
| --- | --- | --- |
| עקרונות יסוד | חופש החוזים • חוזים יש לקיים • תום לב |  |
| סוגי חוזים | חוזה אחיד • חוזה יחס • חוזה לטובת אדם שלישי • חוזה אופציה |  |
| פגמים בכריתת חוזה | חוזה למראית עין • טעות • טעות בחוזה (משפט עברי) • הטעיה • כפייה • עושק |  |
| מונחים נוספים | הצעה • זיכרון דברים • הסכם מכללא • הסכם ג'נטלמני • טעות סופר • כוח עליון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4455397-3
החזרה דיפוזית

החזרה דיפוזית והחזר ראי ממשטח. אורך הקרניים המוחזרות מייצג את עוצמת ההארה, אשר משתנה לפי חוק הקוסינוס של למברט בעבור מחזיר אור דיפוזי אידיאלי.
החזרה דיפוזית (באנגלית: Diffuse reflection) היא החזרה ממשטח של אור או גלים וחלקיקים אחרים באופן כזה שקרן הפוגעת במשטח מפוזרת ממנו בזוויות רבות ביחס לאנך למשטח, בשונה מהמקרה של החזר ראי שבו הקרן מוחזרת בזווית יחידה. נאמר שמשטח מחזיר דיפוזי הוא אידיאלי אם הוא מפגין התנהגות למברטיאנית, שפירושה שאלמנט השטח של המשטח נצפה כבעל בהירות שווה בכל הכיוונים בחצי המרחב המוגדר על ידי אלמנט השטח.
משטח שעשוי מאבק שלא בולע אור כמו טיח, או מסיבים כמו למשל נייר, או מחומרים רב-גבישיים כמו שיש לבן, בדרך כלל מחזיר אור דיפוזית ביעילות רבה. חומרים נפוצים רבים מפגינים התנהגות אופטית שהיא ערבוב של החזרת ראי והחזרה דיפוזית.
הנראות של עצמים, להוציא מן הכלל עצמים פולטי אור, נגרמת בראש ובראשונה על ידי החזרה דיפוזית של האור; זהו האור המפוזר דיפוזית שיוצר את הדמות של העצם בעינו של הצופה.
מנגנון

החזרה דיפוזית ממוצקים בדרך כלל לא נגרמת מחספוס פני השטח שלהם. משטח חלק יחסית נדרש כדי ליצור החזר ראי, אך אין תנאי זה מונע החזרה דיפוזית. חתיכה של שיש לבן מלוטש ביותר נשארת לבנה; לא משנה כמה ליטוש יבוצע עליה, היא לא תהפוך למראה. ליטוש אכן עוזר להפיק מעט החזר ראי, אבל האור הנותר עדיין ממשיך להיות מוחזר דיפוזית.
המנגנון הכללי שבו נוצרת החזרה דיפוזית מפני המשטח לא מערב בדיוק את צורת פני השטח שלו: רוב האור מתפזר על ידי מרכזי פיזור מתחת לפני השטח שלו, כמומחש באיור 1. אם מדמים את החומר באיור זה לשלג, ואת המצולעים שבו לגבישוני קרח שקופים זעירים, אז קרן פוגעת מוחזרת חלקית על ידי החלקיק הראשון, נכנסת לתוכו, לאחר מכן מוחזרת שוב בממשק עם חלקיק שני, נכנסת לתוכו, פוגעת בשלישי, וכך הלאה, באופן כזה שנוצרת סדרה של קרניים "ראשוניות" המפוזרות בכיוונים אקראיים, אשר בתורן, דרך אותו המנגנון, יוצרות סדרה של קרניים מפוזרות "שניוניות", אשר יוצרות קרניים "שלישוניות" וכן הלאה. כל קרני האור הללו "מהלכות" בין ודרך גבישוני הקרח, אשר לא בולעים אור, עד אשר הן מגיעות לפני השטח ויוצאות בכיוונים אקראיים. התוצאה היא שהאור שנשלח החוצה מוחזר בכל הכיוונים, כך שהשלג לבן למרות שהוא מורכב מחומר שקוף (גבישי קרח).
מנגנון זה הוא כללי מאוד, בגלל שכמעט כל החומרים הנפוצים עשויים מ"חתיכות קטנות" המוחזקות יחדיו. חומרים מינרליים הם בדרך כלל רב-גבישיים; ניתן לתאר אותם כפסיפס תלת-ממדי של גבישים קטנים ובעלי צורה מאוד אי-סדירה. חומרים אורגניים בדרך כלל מורכבים מסיבים או תאים, עם הממברנות והמבנה הפנימי המורכב שלהם. כל ממשק, אי-הומוגניות או פגם מבני יכול להסיט, להחזיר או לפזר אור, מה שמשחזר את המנגנון שתואר מקודם.
מעט חומרים לא מפגינים החזרה דיפוזית: בין אלו נכללים המתכות, אשר דבק האלקטרונים החופשיים שבהן לא מאפשר לאור לחדור פנימה לתוכן; גזים, נוזלים, זכוכית, וחומרים פלסטיים שקופים (שלהם מבנה מיקרוסקופי אמורפי דמוי-נוזל); גבישים יחידניים, כמו אבני חן מסוימות וגבישי מלח; וכמה חומרים מיוחדים מאוד, כמו הרקמות המרכיבות את הקרנית והעדשה של עין. עם זאת, חומרים אלו יכולים להחזיר אור דיפוזית אם המשטח שלהם מחוספס מיקרוסקופית, כמו בסוגים מסוימים של זכוכית (ראו איור 2), או כאשר המבנה ההומוגני שלהם נפגם, כמו למשל במחלת הקטרקט בעדשות עיניים.
כפי שצוין מקודם, משטח יכול להפגין גם החזרת ראי וגם החזרה דיפוזית, כמו במקרה של צבעים מבריקים שמשתמשים בהם בציור ביתי, אשר מספקים שבריר של החזרת ראי, זאת בעוד גיליונות צבע מספקים כמעט 100% החזרה דיפוזית.
רוב החומרים יכולים לספק מעט החזרת ראי, בהינתן שהמשטח שלהם מלוטש במידה מספיקה כדי להעלים אי סדירויות מסדר גודל של אורך הגל של האור (שבר של מיקרומטר). בתלות בחומר ובחספוס פני השטח, ההחזרה יכולה להיות בעיקר החזרת ראי, בעיקר דיפוזית, או כל התנהגות ברצף שביניהן. מעט חומרים, כמו נוזלים וגזים, חסרים את חלוקות המבנה הפנימיות אשר מפיקות מנגנון תת-המשטחים המפזרים שתואר מקודם, ולכן נותנים רק החזרת ראי. בין החומרים הנפוצים, רק מתכות מלוטשות יכולים לספק החזרת ראי ביעילות גבוהה, כמו בציפוי אלומיניום או כסף שבהם נעשה שימוש במראות. כל החומרים הנפוצים האחרים, אפילו כאשר הם מלוטשים באופן מושלם, בדרך כלל לא מספקים יותר מכמה אחוזים של החזר ראי, למעט מקרים מיוחדים, כמו בהחזרה גמורה במנסרת זכוכית, או כאשר המבנה האופטי הכולל הוא מורכב כמו למשל בעור הכסוף של זני דגים רבים או במשטח המחזיר של מראה דיאלקטרית.
עצמים צבעוניים

עד כה נידונו רק עצמים לבנים, אשר לא בולעים אור, אבל הסכמה לעיל ממשיכה להיות תקפה גם במקרה שהחומר בולע אור. במקרה זה, הקרניים המפוזרות יאבדו חלק מאורכי גל כתוצאה מהשיטוט שלהן בתוך החומר, וכך יופיע צבע העצם.
ההילוך האקראי של קרני האור בהחזרה דיפוזית משפיע באופן משמעותי על הצבע הנראה של העצם מכיוון שהוא קובע את אורך המסלול הממוצע של האור בחומר, וכך גם קובע את המידה שבה אורכי הגל השונים ייבלעו. דיו אדום נראה שחור כאשר הוא עודנו בבקבוק שלו. צבעו האדום החינני נראה רק כאשר הוא מושם על יריעה דקה של חומר סופג (למשל נייר). זה נובע מכך שמסלול האור דרך סיבי הנייר (ודרך שכבת הדיו הדקיקה) הוא באורך של רק שבריר המילימטר. לעומת זאת, האור מהדיו שבבקבוק חצה מספר סנטימטרים של דיו ולכן נבלע משמעותית, אפילו באורכי הגל האדומים שלו.
בנוסף, כאשר חומר צבעוני מגלה גם החזר ראי וגם החזרה דיפוזית, בדרך כלל רק המרכיב הדיפוזי הוא צבעוני. דובדבן מחזיר דיפוזית אור אדום, בולע את כל הצבעים האחרים ויש לו גם החזר ראי המהווה אור לבן (אם האור הפוגע הוא לבן). זוהי עובדה כללית מאוד, שכן, למעט המקרה של מתכות, מידת ההחזרה של רוב החומרים תלויה במקדם השבירה שלהם, אשר משתנה מעט עם אורך הגל (למרות שזהו בדיוק השינוי הזה שגורם לנפיצה הכרומטית במנסרה), כך שכל הצבעים מוחזרים פחות או יותר באותה עוצמה.
איור 1 - המנגנון הכללי של החזרה דיפוזית ממשטח מוצק (תופעות שבירה אינן מוצגות).
איור 2 - החזרה דיפוזית ממשטח מחוספס.
הקורפוס ה-55 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת קורפוס בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  6 ביוני 1916 – דצמבר 1918 (כשנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים:  פרידריך פון ברנהרדי
הקורפוס ה-55 (בגרמנית: Generalkommando zbV 55 היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה. הוא הוקם כקורפוס ברנהרדי זמני (על שם מפקדו) ב-6 ביוני 1916 ופורק בסוף המלחמה.
היסטוריה

הקורפוס ה-55  הוקם כקורפוס ברנהרדי זמני ב-6 ביוני 1916,  על שם מפקדו גנרל חיל הפרשים פרידריך פון ברנהרדי.  ב-1 באוקטובר 1916, שונה שם הקורפוס לקורפוס ה-55.
עם תחילת מלחמת החפירות, זיהה הצבא הגרמני כי לא ניתן עוד לקיים את יחידת הקורפוס המסורתית, כלומר אחת המורכבת משתי דיוויזיות. בעוד שבמקרים מסוימים (ובמקומות מסוימים) היה די בקורפוס של שתי דיוויזיות, במקרים אחרים היה צורך ב-5 או 6 דיוויזיות. לכן, תחת פיקודו של הינדנבורג (מקיץ 1916), נוצרו מפקדות קורפוס חדשות ללא דיוויזיות אורגניות.  הקורפוס החדש הזה נקבע כמפקדה כללית לשימוש מיוחד (בגרמנית: Generalkommandos zur besonderen Verwendung).
קורפוס ברנהרדי הוקם בחיפזון בקיץ 1916 בחזית האוסטרו-הונגרית באזור ווהלין ככוח רב-לאומי להגנה מפני מתקפת ברוסילוב. כוחות גרמנים ואוסטרים הצליחו להדוף את הרוסים באזור הנהרות סטיר וסטוכיד. לאחר שנתיים בחזית המזרחית, הקורפוס הועבר לחזית המערבית בפברואר 1918, שם פעל באזור ארמנטייר.
עד סוף המלחמה, הקורפוס לחם בחזית המערבית כחלק מהארמייה השישית, בקבוצת הארמיות רופרכט בהרכב הבא:
הדיוויזיה ה-38
הדיוויזיה הבווארית ה-12
הדיוויזיה הבווארית ה-5
שני שלישים מדיוויזיית התחלופה ה-4
דיוויזיית המילואים ה-9
מפקדים

על הקורפוס ה-55 פיקד גנרל חיל הפרשים פרידריך פון ברנהרדי לאורך כל קיומו.
הערות שוליים

↑  Cron 2002, pp. 88–89
↑  Note that Corps (z.b.V.) were designated with Arabic, not Roman, numerals.
↑  General Commands for Special Use Generalkommandos zur besonderen Verwendung (Genkdo z.b.V.)
↑  Cron 2002, p. 88
↑  "Bernhardi biography on The Prussian Machine". נבדק ב-29 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cron 2002, p. 87
↑  Ellis & Cox 1993, p. 187
↑  השליש האחר של דיוויזיית התחלופה ה-4 היה חלק מהקורפוס ה-4, שהיה חלק מהארמייה השישית.
↑  "The Prussian Machine, GenKdo". אורכב מ-המקור ב-11 באפריל 2012. נבדק ב-29 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "German War History". נבדק ב-29 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
החלטה 10 של מועצת הביטחון של האו"ם

| --- | --- |

דגל ספרד הפרנקיסטית
 תאריך:  4 בנובמבר 1946
 ישיבה מספר:  79
 קוד:  S/RES/10 (מסמך)
 נושא:  השפעת הדיקטטורה הספרית על השלום והביטחון הבינלאומיים
 סיכום הצבעה:  11 הצביעו בעד 0 הצביעו נגד 0 נמנעו 
 תוצאה:  התקבלה
 הרכב מועצת הביטחון
 חברות קבועות:  טיוואן הרפובליקה הסינית צרפת צרפת הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת ארצות הברית ארצות הברית ברית המועצות (1923–1955) ברית המועצות
 חברות לא קבועות:  אוסטרליה אוסטרליה ברזיל ברזיל מצרים מצרים מקסיקו מקסיקו הולנד הולנד הרפובליקה העממית הפולנית הרפובליקה העממית הפולנית
החלטה 10 של מועצת הביטחון של האו"ם היא החלטה של מועצת הביטחון של האו"ם, שהתקבלה ב-4 בנובמבר 1946, קבעה ששלטון הפרנקיסטי בספרד אינו מצדיקה עוד תצפית של המועצה, והעבירה את כל המסמכים הקשורים לרשות העצרת הכללית. ההחלטה התקבלה פה אחד.
| החלטות מועצת הביטחון של האו"ם בשנת 1946 |
| --- | --- | --- |
|  | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • 12 • 13 • 14 • 15 |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא האומות המאוחדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
החזר השקעה

החזר השקעה (הידוע גם בקיצור האנגלי ROI‏ - Return on Investment או כ-ROR‏ - Rate of Return) הוא מדד כלכלי להערכת הכדאיות של פעולה הכרוכה בהשקעת כסף, זמן או משאבים אחרים. על ידי השוואת כמות ההכנסה המתקבלת ביחס לעלות ההשקעה, המדד משמש גם להשוואה בין חלופות ההשקעה השונות העומדות בפני ארגון.
חישוב המדד מתבצע באמצעות חישוב הרווח מההשקעה חלקי עלותה.
הן הרווח והן העלות אינם בהכרח נתונים ריאלים, כגון כסף - לדוגמה הרווח מההשקעה יכול להתבטא גם בנאמנות לקוחות או חיזוק תדמית המותג, אשר לעיתים קשה לכמת במונחי הון. עם זאת, לצורך חישוב החזר ההשקעה מקובל לקבוע ערכים ריאלים גם לאלמנטים מופשטים שכאלה, כאשר הם מהווים חלק מההשקעה או מהרווח.
המדד משקף את רווחיות ההשקעה ומסייע לבחון את קצב ההתקדמות למול יעדים, מתחרים או השווקים. המדד נמצא בשימוש עסקים רבים והפך לכלי נפוץ בכלכלה המערבית.
נהוג לבחון את החזר ההשקעה כאשר מתכננים להשקיע בפרויקטים כגון:
פיתוח מוצר;
חדירה לשווקים חדשים (בחירה בין מנועי צמיחה);
רכישת קווי ייצור.
חישוב ה-ROI

הדרך הבסיסית והנפוצה ביותר לחישוב ROI היא באמצעות הנוסחה {(הכנסה - הוצאה)\ הוצאה}.
לדוגמה: במידה ורכישה של פס ייצור בעלות של 100 ₪ תיצור הכנסה של 125 ₪ אזי נקבל: ROI = 0.25.
בחינת השקעה אלטרנטיבית

מקובל לבחון את כדאיות הפרויקט בהשוואה לאלטרנטיבה: האם: ROI > R?
כאשר ערך ה ROI גדול מערך הריבית האלטרנטיבית (עלות ההון) אזי הפרויקט כדאי.
תוצאות אפשריות הן: כדאי (+), אדישות (0) או הפסד (-).
במילים אחרות, תנאי הכרחי לכדאיות הפרויקט הוא תשואה חיובית; אך תנאי נוסף הכרחי אשר יתמוך בביצוע הפרויקט הוא כאשר החזר ההשקעה של הפרויקט יהיה גבוה מאלטרנטיבת ההשקעה.
ראו גם

שיעור תשואה פנימי
הקורפוס ה-54 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת קורפוס בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  4 בספטמבר 1916 – 11 בנובמבר 1918 (שנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים
הקורפוס ה-54 (בגרמנית: Generalkommando zbV 54) היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא הוקם בספטמבר 1916, ועדיין היה קיים בסוף המלחמה.
היסטוריה

הקורפוס ה-54 הוקם בספטמבר 1916. עם תחילתה של מלחמת החפירות הכיר הצבא הגרמני כי לא ניתן עוד לתחזק את יחידת הקורפוס המסורתית, שהייתה מורכבת משתי דיוויזיות, בעוד שבזמנים מסוימים (ובמקומות מסוימים) היה די בקורפוס בן שתי דיוויזיות, בפעמים אחרות היו נחוצות 5 או 6 דיוויזיות. לפיכך, תחת פיקודו של הינדנבורג (מקיץ 1916) נוצרו מטות קורפוס ללא דיוויזיות אורגניות. הקורפוס החדש הזה נקבע כמפקדה כללית לשימוש מיוחד (בגרמנית: Generalkommandos zur besonderen Verwendung).
בתחילה לחם הקורפוס בקרב ורדן, אולם עד מהרה הועבר לטרנסילבניה, שם השתתף במערכה נגד רומניה. באביב 1917 הועבר הקורפוס לחזית המערבית, שם נטל חלק בקרב השני על האן ובבלימת מתקפת ניוול. בשנת 1918 השתתף הקורפוס במתקפת האביב הגרמנית ובבלימת מתקפת מאה הימים, ובסוף המלחמה פורק הקורפוס.
סדר הכוחות

בסוף המלחמה שירת הקורפוס בחזית המערבית כחלק מהארמייה השנייה, קבוצת הארמיות רופרכט עם ההרכב הבא:
דיוויזיית המילואים ה-21
הדיוויזיה ה-22
הדיוויזיה ה-4
הדיוויזיה ה-113
הדיוויזיה ה-239
דיוויזיית המילואים ה-12
דיוויזיית יגר
הדיוויזיה ה-185
מפקדים

גנרל-לויטננט ויקטור קיהנה‏ (4 בספטמבר 1916 - 2 בפברואר 1917)
גנרל-לויטננט ריכרד פון קראוול (2 בפברואר 1917 - 25 בפברואר 1917)
גנרל חיל הרגלים אדוארד פון ליברט (25 בפברואר 1917 - 17 ביוני 1917)
גנרל-לויטננט מקס פון מילר (17 ביוני 1917 - 21 בינואר 1918)
גנרל-לויטננט אלפרד פון לאריש (21 בינואר 1918 - 11 בנובמבר 1918)
הערות שוליים

↑  Cron 2002, pp. 88–89
↑  Cron 2002, p. 89
↑  Cron 2002, p. 87
↑  Ellis & Cox 1993, p. 187
↑  Concurrently commander of Armee-Gruppe Kühne from 28 October 1916 "Biography on The Prussian Machine". נבדק ב-29 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
המשכה

המשכת מים על גבי קרקע
תיאור מקווה שמימיו נכנסים לתוכו על ידי המשכה. ברז המים רחוק מבור הטבילה, הוא נפתח לעבר הקרקע, ומימיו זורמים מאליהם לבור הטבילה
בהלכה, המשכה היא אחד מכללי המקווה, המשמש על מנת להכשיר מים שאובים או מים שנפסלו כתוצאה מהתערבות אדם או דבר המקבל טומאה, כדי להסיר מהם את הפסול ולהכשירם לטבילה.
המקור במשנה ובתלמוד

בברייתא, המובא בתלמוד מסכת תמורה מובא:
רבי אליעזר בן יעקב אומר, מקוה שיש בו עשרים ואחת סאה מי גשמים, ממלא בכתף תשעה עשרה ופותקן למקוה, והן טהורין. שהשאיבה מטהרת ברבייה ובהמשכה
פירוש המילים "פותקן" כמובא ברש"י, הוא שהמים לא יפלו לבור הגשמים מיד, אלא יפלו על הקרקע הסמוכה למקווה, ורק משם יפלו לתוך המקווה, שזו היא סוג של המשכה. ממשנה זו, מוכח כי התנאים לבצע המשכה, מקלים יותר: אם המים מתערבים ברוב מי גשמים, אפילו בתוך המקווה, די בכך.
באחת מהמשניות שבמסכת מקואות מובא:
מים שאובין ומי גשמים שנתערבו בחצר, ובעוקה, ועל מעלות המערה, אם רוב מן הכשר, כשר; ואם רוב מן הפסול, פסול; מחצה על מחצה, פסול. אימתי, בזמן שמתערבים עד שלא יגיעו למקווה. היו מקלחין בתוך המים, אם ידוע שנפל לתוכו ארבעים סאה מים כשרים, עד שלא ירדו לתוכו שלושת לוגין מים שאובין, כשר. ואם לאו, פסול
מדברי המשנה משמע, לכאורה, כי כדי להכשיר מים שאובים לעשות מהם מקווה לטבילה, יש צורך בשלושה תנאים: 1. המים השאובים יתערבו ברוב מי גשמים. 2. על הקרקע. 3. לפני כניסתם למקווה.
נחלקו הראשונים ביישוב הסתירה בין המשנה לברייתא: לפי הר"ש, מדובר אכן במחלוקת, לפי רבי אליעזר בן יעקב אין צורך שהמים יתערבו עם מים כשרים לפני כניסתם למקווה, ולפי המשנה הראשונה אין המשכה כשרה אלא כאשר מים פסולים מתערבים עם מי גשמים על הקרקע לפני כניסתם למקווה. לעומת זאת הרמב"ם במקום, מפרש כי אין כאן שום סתירה; הברייתא באה להורות את היתר ההמשכה, ואילו המשנה באה להגביל את הלכותיה, ולהורות כי בנוסף להמשכה, יש תנאי שגם לאחר ההמשכה, וגם אם המים הפסולים התערבו במים כשרים לפני כניסתם למקווה, עלינו להשגיח, רוב המים שבמקווה, יהיו בסופו של דבר, מהמים הכשרים, מי הגשמים, ובאה להורות כי אם הרוב או המחצה מן הפסול - פסול.
הסבר

נחלקו הראשונים, במקור הכשר ההמשכה, וממילא ישנה מחלוקת נוספת האם המשכה כשרה דווקא כאשר היא נעשית בקרקע הראויה לבלוע.
לפי חלק מהראשונים, המשכה מועילה להכשיר את פסול המים השאובים מדין "זריעה". המים חוזרים למקומם הטבעי - הקרקע, ומשם הם מגיעים למקווה, ושוב אינם מים שאובים אלא מים טבעיים. לפי זה צריך שתהא הקרקע, קרקע כזו הראויה לבלוע את המים, שאז המים נבלעים בקרקע, והם באים למקווה מתוך הקרקע. כך כותב המקור הראשוני להלכה זו, שהוא הרוקח”וקיימא לן מקווה שהשאיבה במשיכה כשר בפרק א' דתמורה, כי אתא רב דימי אמר רבי יוחנן שאובה שהמשיכה כולה טהורה, היינו בקרקע המשיכה בארץ להבלע, נתבטלו אגב קרקע, וכשנמשכו לגומא נעשות כאלו באות מלחלוחית הקרקע, אבל לא על גבי רצפת אבנים ודפין לא נתבטל תורת השאיבה וקיימא לן משנת רבי אליעזר בן יעקב קב ונקי”
בהסבר מפורט יותר, מסביר המרדכי:”ולא נראה לי, דלא אמר רבי יוחנן אלא שהמשיכה על גבי קרקע שראוי לבלוע ואז נתבטלו אגב קרקע וכשזוחלת לגומא נעשית כאלו באו מתמצית הקרקע, כי נתבטל מהם שם שאובים, אבל המשיכה על גבי רצפת אבנים או נסרים שאינן ראוין להבליע, לא נתבטל שם שאובים מינייהו שהרי אינם יכולים לדונם כאלו באו מתמצית הקרקע, שהרי אינן יכולים לבלוע מהתמצית”.
לפי שיטה זו, ההמשכה היא כדי לבטל את השאיבה כליל, וזאת בכך שהם חוזרים למקומם הטבעי - לקרקע.
לעומת זאת, ראשונים אחרים ובראשם הרמב"ם, סבורים כי המשכה היא כדי לבטל את פסול השאיבה. ההלכה היא, שמים שאובים פוסלים את המקווה רק באופן ש"שלושה לוגים נפלו למקווה", ורק אם נפלו למקווה מתוך כלי, שנים או שלוש (אך לא יותר), ובפעם אחת (כך שקילוח הכלי השני התחיל לפני שהסתיים קילוח הכלי הראשון, וכן השלישי לפני שהסתיים קילוח השני), ובכך שממשיכים את המים, גורמים לכך שהמקווה לא נוצר מתוך מים שאובים באופן ישיר, אך אין צורך לבטל את מהות השאיבה שהתבצע בגוף המים, כאשר נשאבו בכלי.
הסבר > שיעור ההמשכה

ישנה מחלוקת ראשונים לגבי שיעור ההמשכה הנדרש. הריב"ש ועוד ראשונים, סוברים שצריך המשכה של לפחות שלושה טפחים על גבי הקרקע. לעומתם הרשב"א וראשונים נוספים, מסתפקים בשיעור "כלשהו". השו"ע מכריע בין המחלוקת, ופוסק שצריך המשכה של ג' טפחים.
יש התולים את המחלוקת, במחלוקת הנזכרת לעיל במהות ההמשכה. אם מהות ההמשכה היא בכך שהמים השאובים נכנסים לקרקע הראויה לבלוע ונהפכים לחלק ממנה, אז אין לכאורה חשיבות למשך מקום ההמשכה. אך אם ההמשכה היא כדי לבטל את פסול השאיבה לתוך המקווה, שלא יחשב שהמים הוכנסו לתוך המקוה על ידי שאיבה, אם כן ברור שיש צורך במקום מסוים שירחיק את המים מהמקווה, כדי להחשיב אותו למקום נפרד ולגרום לכך שהמים השאובים לא יכנסו לתוך המקווה עצמו אלא לתוך מקום אחר ורק משם ימשכו לתוך המקווה עצמו.
הסבר > להלכה

רבי יוסף קארו בשולחן ערוך פוסק שניתן להמשיך גם על רצפת אבנים למרות שאינם קרקע הראויה לבלוע,  אך הרמ"א כתב על זה: וי"א דאין המשכה מועלת על רצפת אבנים.
שאובה שהמשיכוה כולה

בנוסף נחלקו הראשונים, האם ניתן ליצור מקווה שלם ממים שהומשכו, או שמא דווקא אם רוב המקווה ממי גשמים, ניתן להוסיף לו מים שאובים.
לפי דעת הרמב"ם פוסק שרק אם רוב המים הם מי גשמים אורגנליים, המקווה כשר.
יש המסבירים זאת בכך, שההמשכה מועילה רק להסיר את פסול השאובים מהמקווה, אך לא את הבעיה שהמים לא נוצרו על ידי שמים. במדרש המובא בתורת כוהנים דורשים מהפסוק "אך מעיין ובור מקווה מים יהיה טהור" - מה מעיין בידי שמים אף מקווה בידי שמים.
לעומת זאת, לפי דעת הר"ן, בשם הרי"ף, ניתן ליצור מקווה שלמה ממים שהמשיכום. הוא מביא ראיה ממשנה כמעט מפורשת במסכת מקוואות:
המניח קנקנים בראש הגג לנגבן ונתמלאו מים, רבי אליעזר אומר, אם עונת גשמים הוא, אם יש בו כמעט מים בבור, ישבר.
ואם לאו, לא ישבר. רבי יהושע אומר, בין כך ובין כך ישבר, או יכפה, אבל לא יערה
במשנה זו מדובר באדם שהניח דליים על הגג, אך לא במטרה שיתמלאו מים, אלא להפך - במטרה לייבשם. למרות זאת, "אם עונת גשמים הוא", האנו מחשיבים את מעשיו כאילו הניח את הדליים כדי למלאם מים, שהרי מעשה כזה בעיתוי כזה יש לו משמעות אחת, ואין הוא יכול לבטל את מעשיו בכוונתו ומחשבותיו הסותרים את מעשיו. במקרה כזה נחלקו רבי אליעזר ורבי יהושע: רבי אליעזר סובר, שאם יש מעט מי גשמים בבור, כלומר לפחות כ"א סאה - רוב שיעור המקווה, ניתן לשבור את הדליים ובכך להמשיך את הדליים למקווה, ואילו רבי יהושע סובר שגם אם אין כלל מים בבור, ניתן לשבור את הדליים. הסיבה הפשוטה לכך היא לכאורה, כי רבי יהושע סובר שגם אם מקווה נעשה כולו ממים שאובים, הוא כשר.
כיום

כיום נהוג שכל מים שנכנסים למקווה מכל סוג, הן כאשר המים נכנסים לבור זריעה, והן כאשר הם יוצאים משם למקווה, הם מגיעים דרך המשכה של שלושה טפחים על קרקע הבולעת (צימענ"ט מיוחד).
הערות שוליים

↑  סימן שע"ז
↑  פ"ב דשבועות סוף סי` תשמ"ה
↑  כוונתו על מה דעת הרא"ם: ”וכתב הרא"מ בסימן י' וז"ל שמעתי דמפרש דההלכה למשה מסיני, לא שנא המשיכה על גבי קרקע או רצפת אבנים”
↑  סוף סימן פג
↑  שו"ת הרשב"א חלק ה' סימן ס.
↑  סעיף מה
↑  הרב אושרי ורהפטיג, המשכה באתר ישיבת ההסדר ירוחם
↑  יורה דעה ר"א סעיף מ"ו.
↑  בפירוש המשניות על משנה, מסכת מקואות, פרק ד', משנה ד'
↑  הרב אושרי ורהפטיג, המשכה באתר ישיבת ההסדר ירוחם בשם "זכר יצחק"
↑  מסכת שבועות, ה ע"ב מדפי הרי"ף.
↑  משנה, מסכת מקואות, פרק ב', משנה ז'
↑  וכך גם פירש רבי עובדיה מברטנורא במקום.
המטבח: המלחמה על המלון

| --- | --- |

 סוגה:  קומדיית מצבים מלודרמה
 כותבים:  קונסטנטין מנקובסקי אנדריי מוחורטוב דמיטרי זוורקוב
 בימוי:  יבגני שליאקין
 שחקנים:  דמיטרי נזארוב דמיטרי נאגייב מרינה מוגילבסקאיה ויקטור חוריניאק אולגה קוזמינה ולריה פיודורוביץ' ילנה קסנופונטובה גריגורי סיאטיווינדה
 ארץ מקור:  רוסיה רוסיה
 שפות:  רוסית
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  34
 הפקה
 מפיק:  דמיטרי טבארצ'וק סרגיי ארלאנוב קונסטנטין מנקובסקי אנדריי מוחורטוב דמיטרי זוורקוב פאבל סאריצ'ב ולדימיר נקליודוב בוריס חוחלוב
 מפיקים בפועל:  ויאצ'סלב מורוגוב פיודור בונדרצ'וק
 חברת הפקה:  Art Pictures Vision Black Box Production
 אתר צילומים:  מחוז מוסקבה, קרסנאיה פוליאנה, קזינו סוצ'י, סוצ'י
 צלמים:  אנדריי דבאבוב
 אורך פרק:  25 דקות
 שידור
 רשת שידור:  רוסיה ערוץ CTC
 פורמט (תמונה):  1080i (16:9 HDTV)
 פורמט (קול):  Dolby Digital 5.1
 תקופת שידור מקורית:  2 בדצמבר 2019 – 22 באוקטובר 2020
 קישורים חיצוניים
 Kuhnya Voina za Otel
 דף התוכנית ב-IMDb
"המטבח. המלחמה על המלון" (ברוסית: «Ку́хня. Война́ за оте́ль») היא סדרת טלוויזיה קומית רוסית, המהווה לסדרת ספין אוף לסדרה המצליחה "המטבח" ולסדרה "מלון אלאון". הפרויקט הופק על ידי Art Pictures Vision בהשתתפות חברת Black Box Production עבור רשת STS.
פרק הבכורה שודר ב-2 בדצמבר 2019 בשעה 19:00 בערוץ STS. ב-26 באוקטובר 2019 הוכרז על הארכת סדרת הטלוויזיה לעונה השנייה. פרק הבכורה של העונה השנייה שודר ב-28 בספטמבר 2020 ברשת CTC.
לאחר שנודע לה כי דמיטרי נאגייב החליט לבנות מתחם נופש בסוצ'י עם קזינו ומלון בשם New Eleon, אלאונורה מחליטה לנקום בחתנה לשעבר ורוכשת את המלון, לשם היא מזמינה את בעלה לשעבר, השף ויקטור בארינוב לעבוד, את בתם קטיה והמנהל מיכאיל ג'קוביץ'. יחד הם ינסו להחזיר את אלאונורה לשורות טובי המלונאים ולמכור את המלון של נאגייב, שנרכש ללא תמורה, תמורת הרבה כסף.
עלילה > עונה 1

לאחר השריפה נהרס כליל מלון הבוטיק אלאון, שבבעלות אליאונורה גלנובה. אליאונורה מציעה שבעלה לשעבר דמיטרי נאגייב יבעיר את המלון. כתוצאה מהליכים ממושכים, אליאונורה נשללה מכספי הביטוח ומהסמכה בדאבוס ולכן עברה לקפרי, שם היא מבלה את ימיה בחברת יין ומאוהבת בגבר איטלקי צעיר, ממנו היא מציירת דיוקנאות. נאגייב עצמו גם מוצא את עצמו במצב דו משמעי: הוא בחובות למאפיה וכדי לחזור לצילומים ולחיי בטלה במוסקבה, עליו להשתמש בשמו כדי לפתוח בסוצ'י בקרסאניה פוליאנה את "לאס וגאס הרוסית", מתחם תיירותי גדול עם קזינו ומלון. בינתיים, מוצע לוויקטור בארינוב להיות רקטור האקדמיה הקולינרית, שאף מתוכננת להיקרא על שמו.
לאחר שנודע כי נאגייב הולך לבנות "אתר נופש", אליאונורה מחליטה לנקום בארוסה לשעבר על ההצתה של בית המלון שלה לשעבר, בתגובה נאגייב קונה ופותח את המלון החדש על מנת להחזיר את עצמה לשורות המלונאים הטובים ביותר ולהתחרות בנאגייב. היא מזמינה את בתה קטיה, שהסתכסכה עם בעלה דניס, המנהל מיכאיל דז'קוביץ', שנמצא במשבר בגלל אובדן מקום עבודתו וגרושה לשעבר ויקטור בארינוב, שללא חתימתה על סיום החוזה הבלעדי עם המלון הישן, אינו יכולה להפוך לרקטור האקדמיה הקולינרית. מלון אלאון החדש מגייס גם עובדים חדשים, ביניהם בולטים פקיד הקבלה השאפתני אלכסנדר והטכנאית ורווארה, שהגיעו לסוצ'י מקמרובו לפגוש את נאגייב, שלדעתה הוא אביה הביולוגי. דמיטרי נאגייב, לעומת זאת, פותח את "קזינו סוצ'י" שלו מול מלון אלאון החדש ויוזם כל מיני תככים כדי לשכנע את אליאונורה למכור את המלון כמה שיותר מהר ובזול.