stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מערכת לורנץ
אנליזה > סימולציית MATLAB

% Solve over time interval [0,100] with initial conditions [1,1,1]
% ''f'' is set of differential equations
% ''a'' is array containing x, y, and z variables
% ''t'' is time variable

sigma = 10;
beta = 8/3;
rho = 28;
f = @(t,a) [-sigma*a(1) + sigma*a(2); rho*a(1) - a(2) - a(1)*a(3); -beta*a(3) + a(1)*a(2)];
[t,a] = ode45(f,[0 100],[1 1 1]); % Runge-Kutta 4th/5th order ODE solver
plot3(a(:,1),a(:,2),a(:,3))
הערות שוליים

1 2  Edward N. Lorenz, Deterministic Nonperiodic Flow., JAtS 20, 1963-03, עמ' 130–148 doi: 10.1175/1520-0469(1963)0202.0.CO;2
↑  Colin Sparrow, The Lorenz Equations: Bifurcations, Chaos, and Strange Attractors, Applied Mathematical Sciences, 1982 doi: 10.1007/978-1-4612-5767-7
↑  Hirsch, Morris W., 1933-, Differential equations, dynamical systems, and an introduction to chaos, 2nd ed, Amsterdam: Elsevier/Academic Press, 2004, ISBN 978-0-08-049114-1
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536145505171  BnF: cb12373492q (data)  GND: 4625232-0  LCCN: sh85078402  SUDOC: 032770197 
המושך המוזר של לורנץ
מנפרד פון ריכטהופן (גנרל)

ערך זה עוסק במפקד בכיר בצבא האימפריה הגרמנית. אם התכוונתם לאלוף ההפלות במלחמת העולם הראשונה, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 במאי 1855 בארצדורף, ממלכת פרוסיה ממלכת פרוסיה (1803-1892)
 פטירה:  28 בנובמבר 1939 (בגיל 84) בארצדורף, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מדינה:  הרייך הגרמני 
 השתייכות:   צבא הקיסרות הגרמנית
 תקופת הפעילות:  1874–1918 (כ־44 שנים)
 דרגה:  גנרל חיל הפרשים
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הפרשים של המשמר   מפקד הדיוויזיה ה-6   מפקד קורפוס הפרשים ה-1   מפקד קורפוס המילואים ה-38   מפקד קורפוס המילואים ה-25   מפקד הקורפוס ה-53
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 פור לה מריט
 
מנפרד פון ריכטהופן (בגרמנית Manfred von Richthofen;‏ 24 במאי 1855 – 28 בנובמבר 1939) היה גנרל גרמני שפיקד על קורפוסים במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > תחילת הקריירה

פון ריכטהופן נולד ב-24 במאי 1855 בבארצדורף שהשתייכה לממלכת פרוסיה, למשפחת האצולה פון ריכטהופן, והיה דודו של מנפרד פון ריכטהופן, הטייס ואלוף ההפלות. ב-1874 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1913 מונה למפקד דיוויזיית הפרשים של המשמר, ובשנת 1914 מונה למפקד הדיוויזיה ה-6.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה פון ריכטהופן למפקד קורפוס הפרשים ה-1, שפעל יחד עם הארמייה השלישית בחזית המערבית, ונטל חלק במערכה על הגבולות, ובקרב הראשון על המארן. ב-6 בנובמבר 1914 הועבר הקורפוס לחזית המזרחית, כחלק מהארמייה התשיעית, ונטל חלק חשוב יחד עם קורפוס המילואים ה-25 בקרב לודז'. ב-23 בספטמבר 1916 מונה פון ריכטהופן למפקד קורפוס המילואים ה-38, וב-18 בנובמבר מונה למפקד קורפוס המילואים ה-25. ב-8 במרץ 1917 מונה פון ריכטהופן למפקד הקורפוס ה-53, ובינואר 1918 מונה לסגן מפקד חיל המשמר בברלין. על הצלחתו בקרבות קיבל פון ריכטהופן ב-18 בינואר 1918 את העיטור פור לה מריט.
ב-10 בנובמבר 1918 פרש פון ריכטהופן לביתו, בעקבות אירועי המהפכה הגרמנית.
פון ריכטהופן אימץ את אחיינו וולפרם פון ריכטהופן, כדי לשמור על אחוזתו בנחלות המשפחה. ב-28 בנובמבר 1939 מת פון ריכטהופן באחוזתו בבארצדורף, והוא בן 84 שנים.
ראו גם

הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 137185294  VIAF: 81411596   WorldCat (עם VIAF): 81411596
מס נסיעות

מס נסיעות, או בשמו המלא מס נסיעות חוץ, הוא מס המוטל על כרטיסי נסיעה לחוץ לארץ, עבור אזרחי המדינה המטילה את המס. באופן כללי נחשב מס הנסיעות למס מותרות.
מס נסיעות היה נהוג בשנות ה-60 במדינות רבות. בשנת 1964 החליטה ועידת הספנות העולמית להפריד את מחיר המסע ממחיר השהייה באנייה ולדרוש כי מס הנסיעות יוטל אך ורק על מחיר המסע.
בישראל

בישראל הוטל מס נסיעות לראשונה בחוק שחוקק בכנסת בנובמבר 1950. החוק קבע שיעור מס נסיעות של עד 50% משווי הכרטיס, עם אפשרות לפטור לנוסעים לצורכי רפואה, לימודים וטובת הכלל. במרץ 1953 נדון בכנסת חוק להגבהת השיעור המקסימלי ל-100%. לאחר קבלת החוק, נקבעו ביולי 1953 שיעורי מס של 100% לנוסעים במחלקה ראשונה ו-75% לנוסעים במחלקת תיירים. במאי 1956 נקבעו שיעורים נמוכים בהרבה של עד 25% לכרטיס. בדצמבר 1956 הועלה שיעור המס ל-33%. במרץ 1958 הועלה שיעור המס ל-40%, נוסף עליו היטל יציאה של 20 ל"י, ונקבע מס של 15%–20% על כרטיסים הנשלחים מחוץ לארץ. הפרוגרסיבים התנגדו להעלאת המס וקיבלו חופש הצבעה על החוק. ביולי 1958 הורד המס על כרטיסי נסיעה ברכבת ל-25% על מנת לעודד קניית הכרטיסים בישראל ותשלום המס, במקום רכישה מחוץ לישראל. בתחילת 1960 הועלה שיעור המס ל-55%, השיעור המקסימלי שלא יגרום למעבר המוני לרכישת כרטיסים בשוק השחור.
בסוף שנות ה-50 ותחילת שנות ה-60 פעל האוצר להטיל מס בסכום קבוע על נסיעות לחוץ לארץ כדי להתמודד עם תופעת ההתחמקות מתשלום המס על ידי נסיעה ליעד קרוב וממנו ליעד יותר מרוחק. לצורך כך נקבע בשינוי לחוק בתחילת 1961 שניתן לגבות את המס כסכום קבוע ולא רק כאחוז ממחיר הכרטיס, ובלבד ששיעור המס לא יעלה על מחיר הכרטיס. הגבלת המס לגובה מחיר הכרטיס נעשה כפשרה של הממשלה כדי להעביר את החוק. באוקטובר 1961 הועלה מס נסיעות בסכום שעד אז נגבה עבור היתר יציאה. לאחר הבחירות לכנסת החמישית, ניגשה הממשלה לביטול התקרה, והצליחה להעלות את התקרה ב-150 ל"י. בתחילת 1964 הועלה מס הנסיעות שוב. המס נגבה כ-5% ממחיר הכרטיס בנוסף לסכום קבוע. המעבר למס בשיעור קבוע עורר תרעומת גדולה בקרב מדינות הקרובות לישראל וחברות הספנות שקבלו על כך שהמיסים פוגעים בהן לאחר שהמדינה עודדה אותן לקנות אוניות חדשות. בעקבות זאת הוקמה ועדה לבחינת המס, שהמליצה ברוב דעות על הקטנה קטנה בשיעור המס, אך המלצותיה נדחו.
בסוף 1977 עם הליברליזציה במטבע זר שהונהג על ידי ממשלת הליכוד, בוטל מס הנסיעות. במקומו הוטל מס ערך מוסף על כרטיסי הנסיעה. בשנת 1979 התעוררו קולות שתמכו בהנהגה מחדש של מס נסיעות. מנהל הכנסות המדינה, אוריאל לין הביע התנגדות לרעיון בגלל הרצון לצמצם את מספר המיסים, ריבוי הפטורים מהמס והקושי שבגבייתו כאשר ניתן לרכוש מטבע חוץ ולקנות כרטיסי נסיעה בחוץ לארץ. למרות זאת, באוקטובר 1979 החליטה הממשלה על בדיקת השבת מס נסיעות בסכום קבוע וביוני 1980 החליט האוצר להנהיג מחדש את מס הנסיעות. הרעיון להנהיג את המס בדרך של תקנות שעת חירום נדחתה על ידי היועץ המשפטי לממשלה, יצחק זמיר, והמס לא הונהג. במרץ 1983 כדי למצוא מימון להסכם הקואליציוני עם המפלגות הדתיות, הוחלט על הנהגת מס נסיעות בגובה 50 דולר. בספטמבר 1983 ביקשה הממשלה להכפיל את שיעור מס הנסיעות ל-100 דולר. לאחר שההצעה נכשלה ביקש שר האוצר להנהיג מס הכולל רכיב יחסי למחיר הכרטיס, אך חזר בו וביקש להעלות את המס ל-125 דולר. המס הועלה לבסוף ל-100 דולר, ובהמשך הגיע ל-300 דולר. בספטמבר 1985 הוא הורד ל-150 דולר ול-100 דולר בתוספת 20% ממחיר הכרטיס. בינואר 1993 בוטל מס הנסיעות.
בישראל > פטורים ומעקפים

ניסיונות לקבוע מס על כרטיסים שנקנו בחוץ לארץ לא צלחו אל מול מחאות ממדינות אחרות וכרטיסים אלו היו פטורים ממס נסיעות. מקבלי פיצויים מגרמניה קיבלו פטור מהמס. פטורים נוספים ניתנו לנשיא המדינה, לעובדים בחוץ לארץ ולחילופי סטודנטים. העלאת המס הגבירה את התמריץ לעקוף את המס על ידי קבלת כרטיסים שנקנו בחוץ לארץ על ידי קרובים או ידידים אמיתיים או בדויים. שיטה נוספת לעקוף את המס הייתה לקנות כרטיס רשמי ליעד קרוב ואת שאר הנסיעה לקנות במטבע חוץ בשוק השחור. שיטה אחרת לעקיפת המס הייתה שינוי סיווג המחלקות באוניות. בעקבות קביעת שיעור מס שונה למחלקה הראשונה, צומצמה המחלקה ראשונה למינימום כדי להוריד את נטל המס. בשנות ה-80 היו שביקשו לוותר על האזרחות הישראלית כדי להימנע מתשלום מס נסיעות.
בשנת 1962 ניתן פטור על מס נסיעות לנוסעים לקפריסין בדרכון משותף, כדי להדק את הקשרים עם קפריסין העצמאית. אזרחים ישראלים תושבי חוץ היו פטורים מתשלום המס אם לא ביקרו בישראל במשך שנתיים. בשנת 1968 נקבע פטור מהמס לישראלים תושבי חוץ שבאו לישראל לשרת בצה"ל בשעת חירום. בשנת 1974 דנה הכנסת בצמצום הפטורים שהביאו לכך שמעל שליש מהנוסעים לחוץ לארץ שילמו מס מופחת או לא שילמו מס כלל. ביטול הפטור על הכרטיסים שקיבלו עובדי אל על בחינם עורר סכסוך עבודה בחברה.
הערות שוליים

↑  Foreign Travel Tax, IBFD International Tax Glossary, page 192
1 2  משרדי הנסיעות יושבתו כמחאה, חרות, 26 בפברואר 1960
↑  ראובן בן צבי, מס נסיעות באניות - על המסע, מעריב, 23 ביולי 1964
↑  הכנסת קיבלה חוק מס נסיעות, דבר, 30 בנובמבר 1950
↑  חוק מס הנסיעות יכפיל את המס, חרות, 25 במרץ 1953
↑  מקבעו שיעורי מס נסיעות חוץ, דבר, 1 ביולי 1953
↑  תו מס נסיעות לחו"ל, חרות, 29 במאי 1956
↑  הועלה מס נסיעות חוץ, דבר, 7 בדצמבר 1956
↑  הגדלת מס הנסיעות והיטל היתר היציאה, חרות, 31 במרץ 1958
↑  הקואליציה מפולגת בסעיף מס נסיעות, חרות, 4 במרץ 1958
↑  הופחת מס הנסיעות על כרטיסי רכבת, מעריב, 27 ביולי 1958
↑  משה בן שחר, העלאת מס הנסיעות תגרום נזק לאוצר, חרות, 29 בפברואר 1960
↑  חוק רישום צ'קים לצורך, חרות, 2 במרץ 1960
↑  היתר יציאה יעלה עד 200 ל"י, הצופה, 20 באוגוסט 1957
מס קבוע בגובה כ-50 ל"י, חרות, 27 בפברואר 1961
↑  אושר תיקון למס נסיעות, חרות, 9 במרץ 1961
השינויים במבנה מס נסיעות, דבר, 30 במרץ 1961
↑  אושרה העלאת מס נסיעות חוץ, דבר, 11 באוקטובר 1961
↑  ביטול תקרת מס נסיעות אושר בכנסת בקריאה ראשונה, דבר, 20 בדצמבר 1961
↑  התקרה החדשה למס הנסיעות, דבר, 6 בפברואר 1962
↑  ועדת הכספים של הכנסת אישרה, חרות, 12 בפברואר 1964
↑  נציג צים צורף לועדה, מעריב, 10 במאי 1964
↑  דו"ח הועדה לבדיקת מס נסיעות, חרות, 4 באוגוסט 1964
↑  המליצו להקטין מס נסיעות, חרות, 12 באוגוסט 1964
↑  לא ישנו את מס הנסיעות, חרות, 16 בנובמבר 1964
↑  עמוס כרמל, ביטול מס הנסיעות, דבר, 10 בנובמבר 1977
↑  החלפת מס נסיעות חוץ, דבר, 31 באוקטובר 1977
↑  מינהל ההכנסות נערך עוד במאי לאפשרות הנהגת מס נסיעות, דבר, 13 בספטמבר 1979
↑  לנדאו לא הבין החלטת השרים לגבי מס נסיעות, דבר, 2 בנובמבר 1979
↑  שרגא מקל, אין להטיל מס נסיעות בתקנות לשעת חירום, מעריב, 8 ביולי 1980
↑  האוצר נחל כשלון במימון, דבר, 21 במרץ 1983
מס נסיעות הונהג בכנסת, דבר, 22 במרץ 1983
↑  זאב סטרומינסקי, שוב הוכשל אישור הכפלת מס נסיעות, דבר, 15 בספטמבר 1983
↑  125 דולר מס נסיעות, דבר, 19 בדצמבר 1983
↑  הדולר השחור מאותת, מעריב, 1 בספטמבר 1985
↑  אירופה מתרחקת, מעריב, 17 באוקטובר 1985
↑  שרגא מקל, מס נסיעות כתירוץ להסתדרות, מעריב, 4 בפברואר 1986
↑  אבי בן בסט ממעורבות ממשלתית לכלכלת שוק: המשק הישראלי 1985–1998, עם עובד, 2001, עמ' 352
↑  כרטיסי חו"ל פוטרו ממס נסיעות, מעריב, 14 ביולי 1953
↑  מקבלי פיצויים מגרמניה ישוחררו ממס נסיעות, הצופה, 14 בינואר 1957
מס נסיעות לא יחול על כרטיסים הנרכשים בכספי פיצויים, חרות, 20 במרץ 1958
↑  הורחב הפטור על מס נסיעות, דבר, 14 באוגוסט 1957
↑  ת. לויטה, המס שעולה ביוקר לאוצר, מעריב, 11 ביולי 1957
יאיר פלדמן, חקירה מסועפת נגד חשודים, דבר, 1 ביוני 1977
↑  נתגלה רשת חדשה של הברחת כספים, מעריב, 1 ביולי 1957
יגבו היטל יציאה ויעלו מס נסיעה, מעריב, 25 בפברואר 1958
↑  מס הנסיעה הפכה למס יציאה, מעריב, 30 ביוני 1964
↑  גבי קסלר, שיטה לעקוף מס נסיעות, מעריב, 13 בינואר 1984
↑  פטור ממס על נסיעה לקפריסין, חרות, 17 בספטמבר 1962
↑  עונשו של תושב חוץ, מעריב, 30 במאי 1963
↑  פטור ממס נסיעות על כרטיס חזרה, מעריב, 30 ביוני 1968
↑  שינויים ניכרים בפטור ממס נסיעות, מעריב, 24 בנובמבר 1974
↑  רחל פרימור, עובדי אל על תובעים הסדר, מעריב, 10 בדצמבר 1974
מסיבת חתימה על מפתחות ציבוריים

החלפת מפתחות ציבוריים בכנס אוגוסט פינגווין.
מסיבת חתימה על מפתחות ציבוריים היא אירוע בו מתבצע וידוא זהות של אנשים באופן פרטי, מתוך מטרה לבנות או להרחיב רשת אמון. לאחר סיום כל התהליכים הקשורים במסיבה, גדל מספר האנשים אשר יכולים לוודא כי אכן האדם הנכון חתום על נתונים דיגיטליים, כגון מסמכים או תוכנות.
מהלך המסיבה

מהלך המסיבה משתנה כתלות במספר המשתתפים, כדי לקצר את משך הזמן בו נאלצים האנשים לעסוק במסיבה.
מהלך המסיבה > שלב מכין

לפני המסיבה שולחים המשתתפים את חתימת המפתח הציבורי שלהם למארגנים. המארגנים מכינים רשימה של חתימות המפתחות (פונקציות גיבוב שלהם), בלוויית כתובות הדואר האלקטרוני שלהם. רשימה זו, המהווה קובץ אלקטרוני בפני עצמה, מופצת למשתמשים. במסיבות יעילות, מחשבים המארגנים פונקציית גיבוב של הקובץ כולו, ומפיצים את התוצאה. ניתן גם לאסוף מהמשתתפים את המפתחות הציבוריים שלהם, כדי להקל על החתימה עליהם לאחר המסיבה.
מהלך המסיבה > וידוא נכונות הרשימה

בתחילת המסיבה משווים כל הנוכחים את הרשימה המודפסת שבידיהם, באחת מבין מספר שיטות:
כל משתתף קורא את החתימה של מפתחו הציבורי, כפי שרשום אצלו באופן בלתי תלוי ברשימה שחולקה. יתר המשתתפים בודקים את הטופס שבידיהם.
מארגני המסיבה קוראים את פונקציית הגיבוב של הקובץ כפי שחושבה בידיהם. כל משתתף משווה את חתימת מפתחו לחתימה כפי שהיא מופיעה בטופס, וכן את חישוב פונקציית הגיבוב.
השיטה השנייה מהירה משמעותית, ונהוגה במסיבות גדולות. במסיבות קטנות (מספר משתתפים בודד) ההבדל אינו משמעותי במיוחד.
מהלך המסיבה > אימות זהות

במהלך המסיבה פוגש כל אחד מן המשתפים את כל המשתתפים האחרים. במהלך מפגש זה מציג כל משתתף תעודה מזהה רשמית הכוללת תמונה. על המשתתפים המביטים בתעודה מוטלת האחריות לוודא כי התמונה תואמת את פניו של האדם (יש הבוחנים בייחוד את האוזניים, שצורתן נשארת קבועה במהלך השנים), וכי השם בתעודה תואם את השם בכתובת הדוא"ל שבטופס. כמו כן, נהוג לבדוק שהתעודה בתוקף (רלוונטי בעיקר עבור רישיונות נהיגה או דרכונים). לאחר שוודאה זהות האדם המציג תעודה, מסמן לעצמו מי שוידא את זהותו בטופס שהוא נושא עמו, כי הזהות אושרה, והוא יכול לחתום על המפתח הציבורי של אותו אדם.
במסיבת מפתחות עשויים משתתפים להציג גם מפתחות השייכים לארגון, או לישות אחרת. לא כל משתתפי המסיבה מוכנים לחתום על מפתחות כאלה. חתימה על מפתח כזה אין משמעותה כי הארגון הציג תעודת זהות, אלא כי דואר אלקטרוני שיגיע חתום מכתובת זו, או תוכנה שתיחתם במפתח זה נחתמו על ידי האדם שהציג תעודה. כמו כן, נהוג לא לחתום על מפתחות שלא מכילים כתובת דואר אלקטרוני תקינה, מאחר שכתובת הדואר מהווה אמצעי נוסף לזיהוי בעל המפתח.
גם עוורים יכולים להשתתף במסיבת חתימת מפתחות. עוורים משתתפים במסיבה על ידי מתן מידע לאנשים אותם הם פוגשים, על ידי מתן פתק ובו מילה מסוימת, או לחישת מילה באוזנו של האדם האחר. האדם האחר מתבקש לשלוח דוא"ל לעוור, כשהוא חתום באמצעות המפתח שלו. כך מוודא העיוור כי אותו אדם שפגש פיזית במסיבה הוא בעל המפתח האמור, אף אם אין כאן אימות זהות מול תעודה מזהה.
כאשר מתקיימת המסיבה במהלך אירוע נרחב (למשל בסופו של כנס ממושך), משמש הצורך בהזדהות כמנוע חברתי, אשר מפגיש אנשים שאינם מכירים זה את וגורם להם להציג את עצמם. הנוכחים בכנס עשויים להיות מעודדים לעשות כן על ידי המארגנים, כדי לחסוך זמן במהלך המסיבה הרשמית.
במסיבה הרשמית מתקיימים המפגשים ברמות שונות של יעילות, כתלות בתחכום המארגנים ומספר הנוכחים:
כל משתתף עובר בין המשתתפים האחרים ומציג את עצמו ואת תעודתו בפני כל אחד מהם - השיטה הפחות יעילה, מתאימה למשתתפים בודדים.
שיטת שרשרת האופניים - המשתתפים סדורים בשתי שורות אלה מול אלה. הם מזדהים הדדית מול האדם העומד מולם, ונעים בכיוון מוסכם מראש לאחר שסיימו (למשל, עם כיוון השעון). שיטה זו יעילה דיה לקבוצות של עשרות אנשים עד מאות בודדות.
השיטה הריכוזית - כל משתתף בתורו, על פי סדר הרשימה, מציג את תעודתו בפני כל הקהל בסיוע אמצעים טכניים - למשל מצלמה דיגיטלית המכוונת לתעודה ומציגה אותה על גבי מסך גדול, כאשר האדם עומד על במה כך שהכל יראוהו.
מהלך המסיבה > חתימה על מפתחות

בתום המסיבה, כאשר המשתתף נמצא במקום בטוח (על מחשב שהוא יודע שלא הותקנו בו רוגלות), על המשתתף לחתום באמצעות מפתחו האישי על כל המפתחות הציבוריים של המשתתפים אשר את זהותם וידא. לצורך החתימה יכול המשתתף להוריד את המפתחות הציבוריים ממאגר ציבורי (בדרך כלל שרת מפתחות) או להשתמש בקובץ המכיל את כל המפתחות של המשתתפים במסיבה (אם נוצר במהלך ההכנות למסיבה). משמעות החתימה היא הצהרה כי זהות האדם אומתה.
מהלך המסיבה > הפצה

את המפתח הציבורי של האדם האחר, כשהוא חתום על ידי המשתתף, ניתן להפיץ בשתי דרכים:
שליחת המפתח החתום לבעליו, כדי שיעשה בו כרצונו.
פרסום המפתח החתום על שרת מפתחות, בדרך כלל שרת מפתחות ספציפי עליו הכריזו מארגני המסיבה. אף כי שרתי המפתחות מקושרים ביניהם, כדי להתגבר על עיכובים בתקשורת בין השרתים, נהוג לרכז תוצאות של מסיבה מסוימת על שרת מסוים.
השיטה הראשונה עדיפה, מאחר שהיא מאמתת את כתובת הדואר האלקטרוני של המשתמש כפי שהיא מופיעה במפתח שלו. במקרה והכתובת אינה תקינה, או הגיע לאדם אחר, החתימה על המפתח לא תגיע ליעדה, ולכן לא תצורף לרשימת החתימות על המפתח. בשיטה השנייה, החתימה תצורף לרשימת החתימות ללא קשר לנכונות כתובת הדואר האלקטרוני המופיעה במפתח.
מסביב למדורה

השיר במקור, עיתון דבר, 7 במאי 1948
פלמ"חניקים מסביב למדורה באזור השרון בשנת 1944
"מסביב למדורה" הוא שיר עברי, שנכתב על ידי המשורר נתן אלתרמן והולחן על ידי המלחין יאיר רוזנבלום. הוא אחד השירים הידועים ביותר שנכתבו אודות הפלמ"ח ותרם לבניית המיתוס אודותיו.
כתיבת השיר

השיר פורסם על ידי אלתרמן ב-7 במאי 1948 (כ"ח בניסן תש"ח, "כתמיד בניסן, הירח..."), במדורו הטור השביעי בעיתון דבר, לכבוד יום השנה השביעי להקמת הפלמ"ח. היה זה בעיצומה של מלחמת העצמאות וימים מעטים לפני הקמת מדינת ישראל ("על סיפו של הדרור..."), כאשר אנשי הפלמ"ח כבר הספיקו להילחם ולחרף את נפשם בכל חלקי הארץ.
זהו שיר הלל לפלמ"ח ששמו מבוסס על הספר "מסביב למדורה" אשר פורסם שנתיים קודם לכן, ב-1946, על ידי יצחק שדה, שהיה ממקימי הפלמ"ח ומפקדו הראשון. השיר מתאר את הווי אנשיו הצעירים ואת אורח חייהם הפשוט. הוא מעלה על נס את נשיאתם בנטל והקרבתם שנעשו בצנעה ובאלמוניות מחד, ומאידך את המיתוס הנוצר סביב אלו ("מה נוסיף ונאמר, מדברים פעוטים נוצרות אגדות..."). מילותיו מסתיימות בהכרה ברורה בתרומת הפלמ"ח לתקומתה הקרובה של המדינה:
אֲבָל כָּכָה יוּגַד נָא לֵאמֹר: 

נְעָרִים, לֶהֱוֵי נָא יָדוּעַ – 

בֵּין חַגָּיו הַגְּדוֹלִים שֶׁל הַדּוֹר 

אֵין יָפֶה מֵחַגְּכֶם הַצָּנוּעַ. 

לְמוּלְכֶם הָאֻמָּה עַל סִפּוֹ שֶׁל הַדְּרוֹר 

מִשְׁתַּחֲוָה, וּבוֹכָה – הֲבִינוּהָ.
הלחנת השיר וביצועו

יאיר רוזנבלום הלחין את השיר מיוזמתו בשנת 1971. הוא נועד להיכלל בתוכניתה של להקת הנח"ל שהופקה באותה שנה, והסולן המיועד היה גידי גוב. לא כך היה לבסוף וזאת עקב מחלוקת שפרצה בין חברי הלהקה סביב הפקת אותה תוכנית, שהביאה לפרישת רוזנבלום מהפקתה. בעקבות זאת העביר רוזנבלום את השיר אל צוות הווי חטיבת הצנחנים ושלישיית פיקוד המרכז עם הסולנית דורית ראובני, והוא הושר על ידם במשותף. כך נולד הביצוע הידוע ביותר של השיר. בעקבות הצלחתו אוחדו שני ההרכבים כדי ליצור את להקת פיקוד המרכז, וכללו את השיר בתוכניתם "שר מי ששר אחרון".
לשיר הופק גם וידאו קליפ ידוע בהשתתפות חברי להקת פיקוד מרכז. שובצו בו תמונות רבות של אנשי הפלמ"ח, ולצידן צולמו חברי הלהקה כשבידיהם רובים והם משחזרים חלק מאותן תמונות.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של קול ישראל בשנת תשל"ב הגיע השיר למקום השלישי.
הערות שוליים

↑  פרשה זו הייתה היוותה השראה לסצנת המרד בסרט הקולנוע הלהקה (מקור: מסביב למדורה: הפזמון שגרם מרד בצה"ל).
| כתבי נתן אלתרמן |
| --- | --- | --- |
| ספרי שירה  (ושירים בולטים מתוכם) | כוכבים בחוץ (1938) (עוד חוזר הניגון • פגישה לאין קץ • האם השלישית) • שמחת עניים (1941) • שירי מכות מצרים (1944) • עיר היונה (1957) (ליל חניה) • חגיגת קיץ (1965) (שיר משמר) |  |
| משירי הטור השביעי | הלשון השוודית • מגש הכסף • מכל העמים • מכתבו של מנחם מנדל • מסביב למדורה • נאום תשובה לרב-חובלים איטלקי • ניו פומבדיתא • עוד יסופר • על זאת • צריף בנגב |  |
| מחזות | פונדק הרוחות • כנרת כנרת • משפט פיתגורס • אסתר המלכה • ימי אור האחרונים |  |
| הבמה הקלה | לי-לה-לו • שוק המציאות • צץ וצצה |  |
| פזמונים ושירים נוספים | אל תיתנו להם רובים • אליפלט • זה היה בחנוכה • זמר שלוש התשובות • חנה'לה התבלבלה • כלניות • ליל חניה • ערב עירוני • קונצרטינה וגיטרה • שיר הסנדלר • שיר ערש |  |
| תרגומים | שלמה המלך ושלמי הסנדלר (תרגום ופזמונים) • בלדות ישנות ושירי עם סקוטיים • שייקספיר: יוליוס קיסר • אותלו • נשי וינדזור העליזות • מולייר: תעלולי סקפן • הקמצן • דון ז'ואן • החולה המדומה • ז'אן רסין: פדרה • ז'אן אנוי: אנטיגונה |  |
מידהט פאשא

מידהט פאשא
אחמד שפיק מידחט פאשא (טורקית Ahmed Şefik Midhat Paşa‏; אוקטובר 1822 באיסטנבול – 8 במאי 1884 טאיף) היה פוליטיקאי רפורמטור עות'מאני, נחשב למייסד עיראק המודרנית ולאבי החוקה העות'מאנית של 1876.
כבנו של קאדי, הוא התחנך בבית ספר דתי מקומי, ובגיל 10 ידע את הקוראן בעל-פה. כבר בגיל 12 החל לעבוד כמתלמד במזכירות המועצה האימפריאלית (Divan-ı Hümayun). את תפקידו הראשון קיבל בשנת 1840, כשמוּנה למזכיר במשרד של הווזיר הגדול. לאחר מכן עבד חמש שנים בשירותם של מספר מושלי איילטים, וצבר ניסיון בניהול האיילט. משם החל מידהט לטפס במעלה הדרגות. ב-1849 הוא נבחר לנשיאות מג'ליס הווילאיוט (Meclis-i Vala) וב-1851 מונה למזכיר הראשון של הווזיר הגדול.
תפקידו של מידהט במשלחות ביקורת

קרנו העולה של מידהט בקרב הפקידות הביאה להכללתו במשלחות פיקוח וביקורת. במשלחות אלה הפגין יעילות ולא חשש להצביע גם על כשלים בדרגים הרמים, כך צבר אויבים מסוכנים. תפקודו היעיל של מידהט במשלחת ב-1852, לאיילט דמשק וחלב, הקנה לו תפקיד במועצה העליונה. תפקיד זה מהווה את כניסתו לפוליטיקה.
ב-1858, לאחר סיום תפקידו במשלחת לבולגריה, נסע לסיור ברחבי אירופה.
מידהט, שידע כבר ערבית ופרסית, החל ללמוד בגיל מבוגר גם צרפתית. הוא הקפיד להשתלם בצורת האדמיניסטרציה האירופית, ממנה שאב אחר כך את רעיונותיו לרפורמות מנהלתיות.
מושל וילאייטים באזור הבלקן

קיבריסלי מהמט פאשא, שהודח מתפקידו בעקבות דו"ח שכתב מידהט באחד מתפקידיו כמפקח, ולמרות זאת הפך לווזיר הגדול, הטיל על מידהט ב-1854 את התפקיד המסובך של השכנת הסדר באיילטים אדירנה והבלקן. בניגוד להערכותיו של קיבריסלי, הצליח מידהט לדכא את פורעי החוק ולהחזיר את הסדר לאזור. כמו כן, הוא הצליח לפתח שיטות למנהל המחוזי שיהוו את הבסיס לחוק הווילאייטים ב-1864, שמידהט, יחד עם הווזיר הגדול פואד, יסייע בהכנתה. כתוצאה מהצלחתו מונה מידהט למושל של וילאייט הדנובה וכן נשלח להרגעת מרידות ואי סדר שפרצו ברחבי האימפריה.
ב-1861 הוא ממונה לוואלי של איילט ניש. כוואלי פעל בדרך דומה בווילאיטים השונים: שיתף את האוכלוסייה בקביעת רפורמות ובמועצות המקומיות שהקים ועל ידי כך זכה באמון הציבור; דיכא בכוח צבאי את פורעי החוק והקים מיליציה המורכבת ממקומיים לשם הגנה מגורמי חוץ מאיימים; בנה תשתיות: תחבורה, בתי ספר, בתי חולים; הקים בתי יתומים; חיזק את הקשר בין האוכלוסייה המקומית לאימפריה ויצר שיתוף פעולה בין האוכלוסייה המוסלמית לנוצרית.
ב-1864, בעקבות הצלחתו באיילט ניש, אוחדה ניש עם האיילטים סיליסטרה ווידין והופכת לווילאייט הדנובה. חוק הווילאיטים מיושם לראשונה בווילאייט זה. אחד ממפעליו החשובים בעלי השפעה ארוכת טווח על הווילאייט הוא הקמת בנקים שמטרתם לתת אשראי לחקלאים. בנוסף הקים את העיתון הראשון של האימפריה. ב-1868 מונה לראש מועצת המדינה באיסטנבול. אולם עקב חילוקי דעות קשים עם הווזיר הגדול עלי פאשא, הועבר לתפקיד הוואלי של בגדאד.
מידהט מושל וילאייט בגדאד

בשנת 1868 מונה מידהט לוואלי של בגדאד. הבעיות שעמדו בפני מידהט בווילאייט זה היו שונות מאוד ממה שידע בווילאייט הדנובה. אולם ניכר דמיון כללי במדיניותו כלפי וילאייט זה לווילאייטים הקודמים עליהם משל. בבגדאד ישבו שבטים ערבים בעלי מנטאליות שבטית שהתמרדו כנגד החלטות השלטון והצרו את צעדיו של מידהט. מטרתו הראשונית של מידהט הייתה להחיל עליהם את חובת הגיוס. עד אז הופרדה הסמכות הצבאית מהסמכות האזרחית, מה שהיווה קושי בהתמודדות עם בעיית המרדנות של האוכלוסייה. מידהט שינה את המצב, הוא לקח לעצמו גם את הסמכות הצבאית וביד קשה פעל לדכא את המרדנות ולכפות את הגיוס. בגדאד הוקפה בחיילים, תוך שמירה על האזורים הלא מוסלמים. צעדים נוקשים אלו ואחרים הצליחו להכניע את המורדים, שקיבלו חנינה ממידהט לאחר כניעתם. עקב הצלחתו המהירה בדיכוי המרידות נשלח מברק מהשער העליון המברך על הצלחתו ומכפיף תחת סמכותו באופן רשמי את הארמייה השישית.
מידהט מושל וילאייט בגדאד > רפורמות כלכליות

אחת הבעיות העיקריות שעמדה בפני מידהט הייתה גביית המסים. השבטים הנוודים שהיוו חלק גדול מהאוכלוסייה המקומית, התנגדו לתשלום מיסים ואף הרגו חיילים מיחידות צבא שהתלוו לאיסוף המיסים. מידהט הגיב בשליחת כוח צבאי גדול שמטרתו להילחם במורדים. בסופה של לחימה קשה הובסו המורדים ונתפס ראש השבט. שבטי השמר, אשר הגיעו במטרה להצטרף למורדים, החליפו צדדים והצטרפו למידהט בצעדת הניצחון.
אולם מידהט היה מעוניין למנוע מרדנות נוספת של השבטים ללא שימוש באמצעים צבאיים וכן להקל את גביית המיסים. לשם כך פעל לקשירת השבטים הנוודים לקרקע בדרך של קבע על ידי הקניית בעלות חוקית של אדמות למעבדים. בין אנשי השבט היו מספר מצומצם של מעבדים שעיבדו שטחי אדמה מצומצמים. מה עוד שאדמות אלו היו אדמות מדינה, ללא רישום מסודר, כאשר למעבד לא היו זכויות קבע על האדמות שעיבד. אחרי מיסוי ממשלתי גבוה והחרמת חלק נכבד מהכנסות הקרקע על ידי שכבת המנהיגים של השבט, נשאר למעבד רווח זעום. שיטה זו לא עודדה חקלאות בוולאיה. לכן, תוכניתו של מידהט הייתה למכור את אדמות המדינה בזול תוך שימת לב כי האדמות לא תצטברנה ביד אחת, ולסייע למעבד להגביר את הייצור החקלאי. בצורה זו, ייהנה המעבד מזכויות נרחבות יותר על הקרקע ועל היבול וגם יתאפשר פיקוח וסיוע ממשלתי. לשם כך פעל מידהט בהתאם לחוק הקרקעות משנת 1858 שחילק את הקרקעות לקטגוריות בהתאם לסוג הבעלות על האדמה. כמו כן, ניתנו הקלות נוספות לחקלאים בהתאם לתנאים באזור ונתמנתה ועדה לענייני קרקעות שערכה רישום של הקרקעות והוציאה תעודות טאבו. שיעורי המס שהופחתו הוסדרו לפי סולם קבוע ובהתאם לתנאים באזור.
התקדמות הרפורמה הייתה איטית. מידהט התייעץ עם שייח'ים מקומיים וניסה לפגוע כמה שפחות במנהגי השבטים. המעבדים תמכו בתוכנית שהייתה אמורה לקדם את מעמדם, אולם השבטים גילו במקרים רבים התנגדות. המנהל שהיה רק בראשית דרכו להפיכתו למנהל יעיל ומודרני התקשה להתמודד עם הרפורמה המתקדמת לזמנה, ולאכוף את סמכותו. כמו כן, מרבית האדמות נשארו בחזקתם של שיח'ים שבטים ולא בידי המעבדים.
למרות זאת, הצליחה הרפורמה לגרום ליישובם של חלק מבני השבטים הנודדים ולהעלות את התוצרת החקלאית. התוצאה הייתה גידול בהכנסות של המעבדים ושל האוצר העות'מאני. מטרה נוספת שהושגה על ידי החלת חוק זה היא החלשת פדרציית השבטים והכפפתן למנהל העות'מאני.
במקביל, נעשו ניסיונות להשבחת האדמות על ידי בניית מערכת ניקוז שפכים. כמו כן, הונחו מערכות השקיה, נבנה סכר, והוכנסו שיטות חדשות לעיבוד האדמה על ידי דגם ניסיוני שבנו מהנדסים פולנים. במיוחד התפתח בתקופתו ענף התמרים.
בנוסף, נפתחו בנקים ונעשו ניסיונות לשיפור המערכת הפיננסית של הוולאיה. נמצא נפט בכמות קטנה, נבנו טחנות והוקמו מפעלים מקומיים לעיבוד צמר וכותנה, ובתי חרושת ליצור מדי צבא.