stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארגון יהודי עולמי להשבת רכוש
פעולת הארגון והישגיו

הארגון פועל ב-18 מדינות שונות במרכז ומזרח אירופה. הוא מקיים בהן מגעים עם ממשלות ורשויות מקומיות בנוגע להחזרת רכוש יהודי שאבד ונשדד - רכוש קהילתי ורכוש פרטי של אנשים שלא נותרו להם יורשים. היכן שהשבת הרכוש אינה אפשרית פועל הארגון לשם תשלום פיצויים עבורו.
הארגון הקים קרנות בארבע מדינות - פולין, רומניה, ליטא והונגריה - בשיתוף פעולה עם הקהילות היהודיות המקומיות בהן לשם טיפול בתביעות להשבת רכוש. הוא משתמש בנכסים שהוא מצליח להשיב לשם עזרה לניצולי השואה ולקהילות היהודיות באותן מדינות.
הארגון היה גם צד להסדר שהושג בין השאר בהתערבותו עם ממשלת שווייץ והבנקים השווייצריים בשנת 1999. במסגרת ההסדר שילמו הבנקים סכום של 1.25 מיליארד דולר.
הארגון פועל בשיתוף פעולה עם ועידת התביעות להשבת חפצי אמנות, חפצי יודאיקה ותשמישי קדושה יהודיים שנגנבו או אבדו בשואה.
פעולות נוספות של הארגון:
השתתפות בוועידת נכסי תקופת השואה בפראג בשנת 2009, שבעקבותיה ניתנה הצהרת טרזין
השתתפות בניסוח המסמך הנחיות ונהלים מועדפים להשבת נכסי נדל"ן שהופקעו או שנתפסו בידי הנאצים, הפשיסטים ומשתפי הפעולה עמם בתקופת השואה בשנים 1939–1945, אשר נוצר בעקבות הצהרת טרזין ובו תמכו 43 מדינות
השתתפות בוועידה בפראג לסקירת נכסי נדל"ן ב-2012, שבה נטלו חלק 39 מדינות האיחוד האירופי וארגונים לא ממשלתיים
תמיכה בפיתוח המכון האירופי למורשת השואה שהוקם בצ'כיה ב-2010.
פעילות הארגון הביאה לאיסוף מידע אודות אלפי נכסים יהודים ציבוריים בארצות השונות - בתי ספר, בתי כנסת, מוסדות רפואיים ומוסדות תרבות. פעילותו הביאה עם השנים להקמת ועדות חקירה ציבוריות במדינות שונות, שריכזו חומר היסטורי על השואה וסייעו ליצירת הסדרים להשבת רכוש יהודי שנגזל.
הערות שוליים

↑  בשתי מדינות אלו פועלת ועידת התביעות.
↑  שמונת הארגונים המייסדים הם: הקונגרס היהודי העולמי; הסוכנות היהודית; ההסתדרות הציונית העולמית; ג'וינט; בני ברית; ועידת התביעות; מרכז הארגונים של ניצולי השואה בישראל; הכנס האמריקני לניצולי שואה יהודים וצאצאיהם. ארגונים נוספים חברו לארגון בהמשך: הוועד היהודי האמריקני; ועידת רבני אירופה; הקונגרס היהודי האירופי; הקואליציה הלאומית לתמיכה ביהדות איראסיה; אגודת ישראל העולמית.
↑  ראו: הסדר הבנק השווייצרי, באתר איל"ר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269933505171
גרשון סלומון

| --- | --- |

 לידה:  1935 
 פטירה:  23 בנובמבר 2022 (בגיל 87 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 
גרשון סלומון (1935 – 23 בנובמבר 2022, כ"ט בחשוון ה'תשפ"ג) היה פוליטיקאי ופעיל חברתי ישראלי. הוא הקים את "תנועת נאמני הר הבית וארץ ישראל" ושימש יו"ר התנועה. היה חבר מועצת עיריית ירושלים, חבר הנהלת תנועת החרות וממקימי תנועת התחייה.
ביוגרפיה > ילדות ונעורים

נולד בירושלים לאברהם ויהודית (לבית המבורגר) סלומון. למד בבית הספר היסודי תחכמוני ובגימנסיה העברית רחביה בירושלים. סלומון היה חניך תנועת בית"ר. בהיותו בן 12, לאחר הוצאת בית"ר אל מחוץ לחוק על ידי ממשלת המנדט באוגוסט 1947, התגייס לפלוגת הנוער של האצ"ל בירושלים. נעצר על ידי הבולשת הבריטית בשעה שהדביק כרוזים של האצ"ל ונידון לפיקוח קצין מבחן למשך שנה.
ביוגרפיה > שירות בצה"ל

שירת בצה"ל בהנדסה קרבית, סיים קורס קצינים ומונה למפקד מחלקה ואחר כך למפקד פלוגה. השתתף במבצע סיני (1956). בוגר קורס קומנדו שהתקיים במסגרת בית הספר לצניחה וללוחמה זעירה בבסיס תל נוף (1957).
בינואר 1958 נפצע קשה בעת שפיקד על כוח שעסק בפינוי מוקשים בסמוך לגבול סוריה. על הכוח נפתחה אש ממוצבים סוריים ואחדים מחייליו של סלומון נפגעו. סלומון עצמו וחייל נוסף, יהודה אלזנר, נדרסו על ידי נגמ"ש שהתלווה לכוח. סלומון, שנפגע בעמוד השדרה, אושפז במשך כשנה ובסיום הטיפול נותר מוגבל בתנועת רגליו ונאלץ להיעזר במקל לשם הליכה. למרות נכותו, חזר ליחידתו ושימש קצין מבצעים במשך כשנה, עד לשחרורו מצה"ל ב-1960.
ביוגרפיה > לימודים אקדמיים

לאחר שחרורו מן הצבא השלים תואר ראשון בהיסטוריה של ארצות האסלאם ומדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים. המשיך בלימודים לתואר דוקטור וחקר את תולדות התנועה הלאומית הכורדית במאה ה-20. בשל פעילותו הציבורית הפסיק את כתיבת הדוקטורט טרם השלמתו.
ביוגרפיה > פעילות פוליטית

בזמן לימודיו באוניברסיטה העברית הצטרף לתנועת החרות והיה חבר הנהלת תנועת החרות ועמד בראש מחלקת נוער, צעירים וסטודנטים בתנועה. בתחילת 1973 היה סלומון מזוהה עם מחנהו של עזר ויצמן. בבחירות המוניציפליות ב-1970 נבחר למועצת עיריית ירושלים במסגרת רשימת גח"ל (גוש חרות ליברלים). בשנת 1972 הוא הביא לדיון הצעה לסיפוח בית לחם לירושלים במועצת עיריית ירושלים. סלומון גם הוביל הפגנה נגד רכישת אוטובוסים מגרמניה.
ב-1978, בזמן המגעים בין ישראל למצרים על חתימת הסכם שלום, הקים את "חוג נאמני עקרונות תנועת החרות", שנאבק בתוך התנועה נגד מסירת סיני למצרים ונגד מתן אוטונומיה לפלסטינים ביהודה, שומרון ועזה. לאחר חתימת הסכמי קמפ דייוויד פרש סלומון מתנועת החרות ומן הליכוד (שתנועת החרות הייתה שותפה מרכזית בו). היה בין מקימי תנועת התחייה ב-1979. שימש חבר מזכירות התנועה ומועמדהּ לראשות עיריית ירושלים בבחירות המוניציפליות ב-1983.
ביוגרפיה > תנועת נאמני הר הבית

פעילותו הפוליטית הבולטת של סלומון הייתה ב"תנועת נאמני הר הבית וארץ ישראל". הוא הקים את התנועה בעקבות מלחמת ששת הימים ועמד מאז בראשה. סלומון והתנועה מזוהים יותר מכול עם מאבקה להשבת הר הבית למרכז החיים הדתיים, הלאומיים והתרבותיים היהודיים ובמאבק להקמת בית המקדש השלישי על ההר. סלומון עמד בראש קבוצות שבקשו להתפלל בהר הבית ולהדגיש את הזיקה היהודית למקום.
סלומון היה מן הבולטים שבמארגני ומשתתפי הפגנות הימין בירושלים. ב-1990 עמדה תנועת נאמני הר הבית בלב ההתרחשויות שהובילו למהומות הר הבית, לאחר שהודיעה על כוונתה להניח אבן פינה לבית המקדש השלישי. מאז לא התירה משטרת ישראל לסלומון להיכנס לשטח ההר. עתירות של התנועה לבג"ץ בבקשה שיורה למשטרה לאפשר את כניסתו להר נדחו. בינואר 2019, אחרי 28 שנה של הרחקה, כשהוא בן 84 ומתנייד בכיסא גלגלים בעקבות שבר ברגלו, התיר מפקד מחוז ירושלים יורם הלוי לסלומון לחזור ולעלות אל הר הבית, אך ללא פרסום וללא מצלמות.
סלומון ותנועתו שימשו, ככל הנראה, כאחד היעדים המודיעיניים של סוכן השב"כ אבישי רביב. הוא צולם בהפגנות נגד ממשלת רבין כשידו האחת על שכמו של רביב והשנייה על שכמו של איתמר בן גביר.
ביוגרפיה > משפחה

סלומון הוא דור שישי למשפחת סלומון בארץ ישראל. אביו של גרשון סלומון, אברהם, היה בעליה של אחת מטחנות הקמח המודרניות הראשונות בירושלים, ובנו של מרדכי, אחיינו של יואל משה סלומון. היה נשוי לנעמי (לבית כרמי), ציירת, פסלת וזמרת בת קיבוץ משמרות, אב לחמישה. חתנו הוא הרב יהודה רזאל, ראש כולל בנחלאות ובן למשפחת רזאל.
אחיו, דב סלומון, היה מפקד באצ"ל ובין היתר שימש סגן מפקד הפריצה לכלא עכו (1947).
לקריאה נוספת

שמואל ברקוביץ, מה נורא המקום הזה! קדושה, פוליטיקה ומשפט בירושלים ובמקומות הקדושים בישראל, ירושלים: הוצאת כרטא, 2006
שמואל ברקוביץ, מלחמות המקומות הקדושים: המאבק על ירושלים והמקומות הקדושים בישראל, יהודה, שומרון וחבל עזה. אור יהודה: הוצאת הד ארצי, 2000
מוטי ענברי, פונדמנטליזם יהודי והר-הבית, ירושלים, הוצאת מאגנס, 2008 (הקישור הוא לגרסה האנגלית של הספר)
נדב שרגאי, הר המריבה: המאבק על הר-הבית – יהודים ומוסלמים, דת ופוליטיקה מאז 1967. ירושלים: הוצאת כתר, 1995
הערות שוליים

↑  תמונות חיים ירושלמיות, עשבי אמיר (ניתן לצפייה רק באינטרנט אקספלורר)
↑  תשעה באב, אתר תקשוב דרום, גרשון סלומון לבוש שק בעצרת להקמת בית המקדש
↑  דניאל דגן, חירות מפחדת מצעיריה, מעריב, 2 בפברואר 1971
↑  דניאל דגן, 6 מ-8- תומכי־וייצמן הסכימו להצטרף להנהלה שהרכיב בגין, מעריב, 12 בינואר 1973
↑  ראש עיריית ירושלים, מעריב, 5 ביולי 1971
↑  יוסף צוריאל, בית לחם נהנית רק מפירורים, מעריב, 5 בנובמבר 1972
↑  "במרצדס הובילו יהודים למשרפות" נאמר בהפגנה נגד אוטובוסים מגרמניה, על המשמר, 6 ביולי 1972
↑  לילך שובל, 10,000 איש השתתפו בברכת כהנים בכותל, באתר ynet, 5 באפריל 2007
↑  נדב שרגאי, הר המריבה: המאבק על הר-הבית - יהודים ומוסלמים, דת ופוליטיקה מאז 1967 (ירושלים: הוצאת כתר, 1995), פרק 2: "הנביא גרשון".
↑  נכשל נסיון אנשי בית״ר להתפלל בהר-הבית, על המשמר, 3 באוגוסט 1971
↑  המשטרה פיזרה הפגנה של חברי 'אריאל' בהר־הבית, דבר, 11 במרץ 1971
↑  ברוך מאירי, הפגנת בית"ר נערכה מחוץ להר־הבית, דבר, 8 במרץ 1976
↑  שוטרים מנעו עליית מתפללים אל הר הבית; 2 בתגנבו ואמרו קינות, מעריב, 14 באוגוסט 1978
↑  המשטרה נעלה את הרב הבית ומנעה קיום תפילת נעילה עליו, מעריב, 12 באוקטובר 1978
↑  שלום ירושלמי, המתח במזרח ירושלים לא קשור להר הבית, באתר nrg‏, 9 באוקטובר 2009
↑  גרשון סלומון: המשטרה עשתה תרגיל מכוער כדי למנוע את הנחת אבן הפינה היום, ערוץ שבע
↑  בג"ץ גרשון סלומון ותנועת נאמני הר הבית נגד נצ"מ דוד גבעתי ותנ"צ יהודה וילק
↑  בג"ץ דחה עתירתו של גרשון סלומון לעלות להר הבית לפני חג הפסח או במהלכו, באתר ynet, 1 באפריל 2004
↑  ארנון סגל, אחרי 28 שנות הרחקה: גרשון סלומון שוב בהר הבית, באתר מקור ראשון, ‏ח' באדר א' ה'תשע"ט
↑  חן בן אליהו, שמפניה ואני, באתר News1 מחלקה ראשונה, 11 באוגוסט 2010
↑  הבלדה על יואל משה סלומון חלק ב, אלי אשד, אי מנגו, - תחקיר וריאיון עם גרשון סלומון
↑  סלומון (כרמי), נעמי, באתר זמרשת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007334286805171  VIAF: 196149366332585601365   WorldCat (עם VIAF): 196149366332585601365
The Today Show

| --- | --- |

 סוגה:  תוכנית בוקר, מהדורת חדשות, תוכנית אירוח 
 יוצרים:  Sylvester Weaver 
 מנחים:  ראו פירוט
 פרסים:  פרס אמי, פרס אמי לבידור בשעות היום לתוכנית בוקר, פרס אמי לבידור בשעות היום לתוכנית בוקר, פרס אמי לבידור בשעות היום לתוכנית בוקר, פרס אמי, פרס אמי לבידור בשעות היום לתוכנית בוקר 
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית אמריקאית 
 מספר עונות:  68 
 מספר פרקים:  5,081 (נכון ל־26 במאי 2021) 
 הפקה
 מפיקים בפועל:  ג'ים בל 
 חברת הפקה:  NBC News 
 הפצה:  יוניברסל טלוויז'ן 
 אתר צילומים:  NBC Studios 
 טכניקת צילום:  מערך מרובה מצלמות 
 מוזיקה:  Adam Gubman 
 אורך פרק:  1 שעה 
 שידור
 רשת שידור:  NBC 
 תקופת שידור מקורית:  14 בינואר 1952 – הווה 
 קישורים חיצוניים
 www.today.com
 דף התוכנית ב-IMDb
 
The Today Show (או בקיצור Today) היא תוכנית בוקר אמריקאית המשודרת ברשת NBC בשעות הבוקר בימי חול מ-7:00 עד 11:00 בכל רחבי ארצות הברית בהתאם לאזור הזמן של כל מדינה; בחוף המזרחי היא משודרת בשידור חי, ובשאר האזורים משודרת התוכנית המוקלטת של אותו בוקר. התוכנית עלתה במקור לשידור ב-14 בינואר 1952 - באותה העת התוכנית הייתה הראשונה מסוגה בארצות הברית ובעולם. זוהי אחת מהתוכניות הוותיקות ביותר בטלוויזיה האמריקנית.
התוכנית כוללת מבזקי חדשות, ראיונות עם אורחים באולפן, עדכוני מזג אוויר, וחלקים שעוסקים בסגנון חיים וחדשות בידור.
התוכנית מופקת בסטודיו 1A במרכז רוקפלר שבניו יורק.
בשנת 2002 התוכנית דורגה במקום ה-17 ברשימת 50 תוכניות הטלוויזיה הטובות ביותר בכל הזמנים של TV Guide.
צוות המנחים בהווה > בימי חול

סוואנה גאת'רי (מהמנחים העיקריים)
קרייג מלווין (מהמנחים העיקריים)
אל רוקר (מהמנחים העיקריים והמגיש של עדכוני מזג האוויר)
קרסון דיילי (מהמנחים העיקריים)
שיינל ג'ונס (מנחה בשעה השלישית של התוכנית)
דילן דרייר (מנחה בשעה השלישית של התוכנית)
ג'נה בוש הייגר (מנחה בשעה הרביעית של התוכנית)
צוות המנחים בהווה > בימי שבת וראשון

פיטר אלכסנדר (מהמנחים העיקריים בימי שבת)
לורה ג'ארט (מהמנחים העיקריים בימי שבת)
ווילי גייסט (המנחה העיקרי בימי ראשון)
פינות קבועות בתוכנית

הפינות הקבועות בתוכנית כוללות:
כותרות היום - סיכום של הידיעות החדשותיות המרכזיות באותו היום
עדכוני מזג אוויר - דיווח על תחזית מזג אוויר הצפויה באזורים השונים ברחבי ארצות הברית באותו היום.
פינת הבריאות - חלק המתמקד בנושאי רפואה ובריאות.
פינת הבישול - חלק בו לוקחים חלק שפים מפורסמים שונים.
מדרוג

התוכנית הייתה מדורגת במקום הראשון בטבלת הרייטינג מ-11 בדצמבר 1995 ועד 9 באפריל 2012 כאשר תוכנית הבוקר "Good Morning America" הפכה שוב לתוכנית הנצפית ביותר בארצות הברית. משנת 2012 ואילך זוהי התוכנית השנייה הנצפית ביותר בארצות הברית אחרי "Good Morning America".
צילום מסט הצילומים של התוכנית ב-2015
אליפלט - אזרחים למען ילדי פליטים

| --- | --- |
 מטה הארגון:  תל אביב-יפו, ישראל
 מייסדים:  יעל גבירץ
 מנכ"ל:  יעל גבירץ
 תקופת הפעילות:  2013–הווה (כ־12 שנים) 
 www.elifelet.org
 
אליפלט - אזרחים למען ילדי פליטים היא עמותה וארגון זכויות האדם הממוקמת בתל אביב-יפו ופועלת למען לנערים ולילדים של מהגרי עבודה, פליטים ונתינים זרים – בפרט מאריתריאה ומסודאן. מייסדת ומנכ"לית העמותה היא העיתונאית והאקטיביסטית יעל גבירץ.
היסטוריה

בחורף 2011 הצטרפה יעל גבירץ, מייסדת עמותה, ליוזמת פייסבוק בשם "מרק לוינסקי", שקראה לאזרחים להביא אוכל לגינת לוינסקי עבור מבקשי מקלט מאריתריאה ומסודאן, שנשלחו על ידי המדינה מבאר שבע לאזור התחנה המרכזית הישנה של תל אביב, ומצאו עצמם ללא פרנסה וקורת גג.
ב-27 באפריל 2012 התפרסמה ידיעה על כך שבשעה שתיים לפנות בוקר הושלכו בקבוקי תבערה לתוך דירה ששימשה כ"בייביסיטר" לילדים של מבקשי מקלט מאריתריאה וסודאן. הידיעה לוותה בתמונה קשה בה נראו הצעצועים והציוד הדל שרופים לחלוטין. גבירץ איתרה את המקום, גייסה חברים וחברות, וביחד ציידו מחדש את המקום תוך שהם רוכשים מזון, בגדים ורהיטים. באותה העת דרש בעל הדירה לפנות את הילדים מהמקום. גבירץ אספה קבוצת חברות וחברים, וביחד סייעו במציאת דירה חלופית וציודה. הקבוצה, שמנתה באותה העת כ-20 אנשים, נחשפה לתופעת ה"בייביסיטרים" (המכונים בתקשורת "מחסני ילדים") והחליטה להקים עמותה שתסייע לילדים השוהים בכוכים חשוכים מבוקר עד לילה בתנאים של רעב ועוני.
העמותה נרשמה בינואר 2013 ונקראה בהשראת שירו של נתן אלתרמן, אליפלט.
באותה השנה יצאה העמותה לדרך, כשהיא מסייעת באמצעות 20 מתנדבים ל"בייביסטר" אחד שהיו בו 21 ילדים. ב-2014 הקימה העמותה מועדונית לילדים וילדות בגילאי בית הספר היסודי. נכון ל-2016 מונה העמותה כ-200 מתנדבים המסייעים ל-14 "בייביסטרים" בהם שוהים מעל 750 תינוקות וילדים. כמו כן הקימה העמותה והיא מפעילה שתי מועדוניות טיפוליות לילדים בני 3 – 12.
הוקרה

בשנת 2015 זכתה העמותה באות הנשיא למתנדב ובפרס יגאל אלון למעשה מופת אזרחי–חלוצי.
בשנת 2017 זכתה העמותה בציון לשבח במסגרת פרס זכויות האדם של הרפובליקה הצרפתית ובציון לשבח מטעם "פרס דרור לשינוי חברתי" על-שם דרור שטרנשוס.
ראו גם

מהגרי עבודה בישראל
פליטי דרום סודאן בישראל
הסתננות מאפריקה לישראל
הערות שוליים

↑  עורכת: טלי קריצמן-אמיר, לוינסקי פינת אסמרה, מכון ון ליר בירושלים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2015, עמ' 31
↑  מור שמעוני‏, בקבוקי תבערה הושלכו לעבר בתי פליטים בתל אביב, באתר וואלה, 27 באפריל 2012
↑  ילדי הצל, רענן שקד, ידיעות אחרונות, מוסף 7 ימים, 15 בנובמבר 2013.
↑  עינת פישביין, גני מבקשי המקלט: הילדים שאין להם יום הולדת, באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 15 בספטמבר 2016
↑  מוות במחסני הילדים בת"א: גבי גזית מראיין את יגאל שתיים, 103FM, רדיו ללא הפסקה, 8.9.2016
↑  נשיא המדינה העניק את אות הנשיא למתנדב לשנת תשע"ה 2015 באירוע חגיגי במשכן הנשיא, באתר נשיא מדינת ישראל ראובן (רובי ריבלין), ‏10/06/2015
↑  ענת מרדכי, "אשת השבוע שלנו", לאשה, גיליון 3556, 8 ביוני 2015
↑  פרס יגאל אלון למעשה מופת חברתי-חלוצי לשנת 2015, באתר פלמ"ח, ‏1.3.2015 (ארכיון)
↑   אילן ליאור, צרפת העניקה צל"ש לעמותת אליפלט המסייעת לילדי מבקשי מקלט, באתר הארץ, 5 ביולי 2017
↑  "שיחה מקומית" זכתה בפרס דרור לשינוי חברתי, באתר "שיחה מקומית", 1 בדצמבר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007589692905171 
שגרירת צרפת בישראל הלן לה גל, מעניקה ציון לשבח במסגרת פרס זכויות האדם של הרפובליקה הצרפתית למייסדת ומנכ"לית עמותת אליפלט - יעל גבירץ
פטר שטיאסטני

פטר שטיאסטני (בסלובקית: Peter Šťastný, מוכר בצפון אמריקה כפיטר סטאסטני;‏ נולד ב-18 בספטמבר 1956 בברטיסלאבה, צ'כוסלובקיה - כיום בסלובקיה) הוא שחקן הוקי קרח סלובקי-קנדי מקצועני לשעבר בעמדת חלוץ מרכזי, הנחשב בעיני רבים לגדול שחקני סלובקיה בכל הזמנים.
לאחר שהחל את קריירת הבוגרים של בסלובן ברטיסלאבה וכיכב בנבחרת צ'כוסלובקיה, הדהים שטיאסטני את עולם ההוקי קרח כשערק ב-1980 לקנדה, יחד עם אחיו אנטון, כדי לשחק ב-NHL. אח שלישי, מריאן, ערק אף הוא והצטרף אל השניים כעבור שנה.
שטיסאטני שיחק ב-NHL במשך 15 עונות, כשאת מיטב שנותיו עשה בקוויבק נורדיקס יחד עם שני אחיו. הוא היה המבקיע השני בטיבו ב-NHL בשנות ה-80, כאשר רק וויין גרצקי דורג לפניו ברשימת המבקיעים באותו עשור.
בזירה הבינלאומית זכה שטיאסטני עם נבחרת צ'כוסלובקיה פעמיים באליפות העולם והגיע עוד פעמיים למדליית כסף. לאחר שקיבל אזרחות קנדית עבר לשחק בנבחרת קנדה וזכה איתה בגביע קנדה, ולאחר נפילת מסך הברזל חזר לשחק עבור סלובקיה באולימפיאדת לילהאמר (1994).
שטיאסטני התקבל להיכל התהילה של ההוקי קרח ב-1998.
לאחר פרישתו פנה לפוליטיקה, ובין 2004 ל-2014 היה חבר הפרלמנט האירופי מטעם סלובקיה.
קריירת בוגרים > סלובן ברטיסלאבה

פטר שטיאסטני החל את קריירת הבוגרים שלו בסלובן ברטיסלאבה, ויחד עם אחיו הבוגר מריאן ואחיו הצעיר אנטון הרכיבו השלושה קו התקפה ראשון מצליח עבור המועדון. בעונת 1978/79 הצליחה סלובן, בכיכובם של שלושת האחים, לשבור את ההגמוניה של המועדונים הצ'כים בליגה הצ'כוסלובקית ולזכות באליפות.
סלובן איבדה את תוארה עונה אחת מאוחר יותר, אולם פטר שטיאסטני זכה בה בתואר "מקל הזהב" - שחקן השנה בצ'כוסלובקיה.
קריירת בוגרים > העריקה והשנים בקוויבק נורדיקס

באוגוסט 1980 קיבל שטיאסטני, יחד עם אחיו אנטון, החלטה דרמטית - לערוק למערב כדי להעניק חיים טובים יותר לעצמם ולמשפחותיהם, ולשחק ב-NHL. השניים הוברחו בדרך היבשה לאוסטריה. עריקתם של השניים, בעיקר של פטר שנחשב כבר לכוכב הגדול של נבחרת צ'כוסלובקיה ואחד החלוצים הטובים בעולם, הכתה את עולם ההוקי קרח בהלם.
שני האחים הצטרפו לקוויבק נורדיקס, אחת הקבוצות הקטנות של ה-NHL, שנטלה חלק פעיל בהברחתם למערב. לפני הגעתם של פטר ואנטון היו הנורדיקס קבוצה חדשה בליגה, שהצטרפה ל-NHL לאחר סגירת הליגה ששיחקו בה קודם לכן, ה-WHA, שניסתה להתחרות ב-NHL. כתנאי להצטרפותם של הנורדיקס ל-NHL נאלצה הקבוצה לוותר על מרבית שחקניה שפוזרו בין הקבוצות האחרות, ולהתבסס על שחקנים שהקבוצות האחרות ויתרו עליהם או שחקנים צעירים בצעדיהם הראשונים כמקצוענים. העונה הראשונה, לפיכך, הייתה קשה מאוד לנורדיקס.
בואם של האחים ובעיקר של פטר שינה את פני הקבוצה. פטר סיים את עונתו הראשונה עם 39 שערים ו-70 אסיסטים, ובסך הכל 109 נקודות - שיא NHL לרוקי, שהחזיק מעמד 12 שנה. יכולתו המשכנעת זיכתה אותו בגביע קאלדר - גביע רוקי השנה ב-NHL, וסייעה לנורדיקס לעלות לראשונה לפלייאוף ה-NHL, שם נוצחו בסיבוב הראשון. 70 האסיסטים שלו באותה עונה הם עדיין שיא NHL לרוקי (הושווה מאז בידי שחקן נוסף).
עריקתם של פטר ואנטון למערב עצרה את הקריירה המוצלחת של האח הבוגר מריאן, שהושעה מכל פעילות בצ'כוסלובקיה. תגובתו לא איחרה לבוא, ובקיץ 1981 ערק גם הוא והצטרף לשני אחיו במדי הנורדיקס.
פטר שטיאסטני המשיך להיות אחד הכוכבים המובילים של הקבוצה, עם יכולת הבקעה גבוהה ויציבה לאורך מרבית שנות ה-80, ונוכחותו הפכה את הנורדיקס לשוכנת קבע בפלייאוף לאורך העשור. בעונת 1981/82 הוביל שטיאסטני, עם הכוכב הקנדי מישל גולה, את הנורדיקס להישגם הטוב ביותר - מעבר של שני סיבובי פלייאוף, אחד מהם על מי שהפכה ליריבתם המושבעת, מונטריאול קנדיאנס. רק בגמר החטיבתי נעצרו שטיאסטני והנורדיקס.
שטיאסטני לא נרתע גם מקטטות, ובאחת מהן, בעונת 1983/84, השתתף בקטטה המונית במשחק פלייאוף בין הנורדיקס והקנדיאנס. מאחר שהמשחק שוחק ביום שישי הטוב, כונתה הקטטה "טבח יום שישי הטוב". שטיאסטני הורחק עם עוד שחקנים בעקבות הקטטה, והקנדיאנס הדיחו את הנורדיקס.
עונה אחת לאחר מכן נקם שטיאסטני בקנדיאנס, כאשר סדרת הפלייאוף בין הקבוצות בסיבוב השני הגיעה למשחק שביעי ומכריע ששוחק ב"מונטריאול פורום", ביתם של הקנדיאנס. שטיאסטני הכריע את הסדרה בשער ניצחון דרמטי בהארכה, והביא את הנורדיקס להשוואת ההישג הטוב ביותר שלהם - הגעה לגמר החטיבתי.
בעונת 1985/86 הוביל שטיאסטני, עם 122 נקודות, את הנורדיקס לאליפות הבית שלהם, "בית אדמס", בפעם הראשונה - אולם הנורדיקס הופתעו בסיבוב הראשון של הפלייאוף והודחו.
העונה הבאה, 1986/87 הייתה החלשה ביותר של שטיאסטני במדי הנורדיקס. הוא סיים אותה עם 77 נקודות בלבד ובפעם הראשונה ירד מ-100 נקודות בעונה הרגילה. הנורדיקס עלו בקושי לפלייאוף. בפלייאוף שיפר שטיאסטני משמעותית את יכולתו, אולם הנורדיקס נתקלו שוב ביריבה המושבעת ממונטריאול, והודחו בסיבוב השני.
שטיאסטני שיפר את יכולת ההבקעה שלו בעונת 1987/88, אולם הנורדיקס נחלשו וסיימו אחרונים ב"בית אדמס". שטיאסטני החמיץ את הפלייאוף לראשונה בקריירת ה-NHL שלו. המצב הוחמר עוד עונה לאחר מכן, כאשר שטיאסטני הידרדר ביכולתו והנורדיקס הפכו לקבוצה הגרועה בליגה.
לקראת סיום עונת 1989/90, כאשר היה ברור שגם בה יחמיצו הנורדיקס את הפלייאוף, הועבר שטיאסטני לניו ג'רזי דווילס כדי לעזור לה במירוץ הפלייאוף שלה. הוא סיים את שנות ה-80 כמבקיע השני בטיבו ב-NHL באותו עשור, כאשר רק ויין גרצקי דורג לפניו.
קריירת בוגרים > סיום הקריירה בניו ג'רזי וסנט לואיס

שטיאסטני הגיע לניו ג'רזי דווילס כשהוא מעבר לשיאו ותפוקתו הולכת ויורדת, אולם עדיין היה אחד המבקיעים הטובים בקבוצה וסייע לה להפוך, לראשונה בתולדותיה, לשוכנת קבע בפלייאוף. בפלייאוף של עונת 1991/92 היה המבקיע המצטיין שלה עם 10 נקודות ב-7 משחקים.
לאחר עונה חלשה ב-1992/93 הועבר שטיאסטני לסנט לואיס בלוז, שנהגה באותה עת במדיניות של רכישת כוכבים וותיקים ומבוגרים. בבלוז מיעט שטיאסטני לשחק, ולאחר תחילת עונת 1994/95 - שהתאחרה בשל שביתה בליגה - פרש שטיאסטני מפעילות.
קריירת בוגרים > בזירה הבינלאומית

שטיאסטני הופיע לראשונה בזירה הבינלאומית באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בקנדה ובארצות הברית. הוא סיים כמבקיע המצטיין של נבחרת צ'כוסלובקיה עם 5 נקודות ב-5 משחקים, אולם במשחק האחרון - קרב ישיר על מדליית הארד - לא הצליחה צ'כוסלובקיה לנצח את נבחרת שוודיה. המשחק הסתיים בתיקו והשוודים זכו במדליה.
1976 הייתה שנה עמוסה במיוחד, ומוצלחת מאוד, עבור שטיאסטני בזירה הבינלאומית. הוא החל אותה בהופעה נוספת באליפות העולם עד גיל 20, וזכה במדליה בינלאומית ראשונה - מדליית ארד. בהמשך השנה שיחק שטיאסטני עם הנבחרת הבוגרת של צ'כוסלובקיה באליפות העולם, ויחד עם כל הנבחרת הפיק הופעה משכנעת מאוד עם 9 ניצחונות ותיקו ב-10 משחקים, שהביאו לצ'כוסלובקיה זכייה באליפות בפער ניכר מיריבתה המושבעת, ברית המועצות. בקיץ, במהדורה הראשונה של גביע קנדה, הסתפק שטיאסטני ב-4 אסיסטים בלבד ולא כבש שערים, אולם הגיע עם צ'כוסלובקיה לסדרת הגמר בה נוצחה ב-2 משחקים על ידי נבחרת קנדה.
ב-1977 שמרה צ'כוסלובקיה עם שטיאסטני על התואר העולמי. שטיאסטני כבש 3 שערים ומסר 5 אסיסטים.
שנה לאחר מכן, באליפות שנערכה בפראג, הצטיינה צ'כוסלובקיה בשלבים הראשונים והגיעה עם 9 ניצחונות מ-9 משחקים למשחק המכריע מול ברית המועצות, כשהיא זקוקה לתיקו כדי לזכות באליפות שלישית ברציפות - אולם נוצחה במשחק והפסידה את התואר. שטיאסטני הצטיין באליפות, כבש 5 שערים ומסר 6 אסיסטים. גם באליפות ב-1979 הסתפקו שטיאסטני וחבריו במדליית הכסף.
הופעתו הראשונה של שטיאסטני באולימפיאדה הייתה באולימפיאדת לייק פלאסיד (1980). צ'כוסלובקיה, שהגיעה כמועמדת בכירה למדליה בעקבות הישגיה הקודמים בזירה העולמית, ספגה תבוסה קשה ומפתיעה בבית המוקדם מידי נבחרת ארצות הברית, החמיצה את העלייה לבית הגמר של הטורניר והסתפקה במקום החמישי המאכזב. אף על פי ששטיאסטני הצטיין באופן אישי בטורניר - 7 שערים ו-7 אסיסטים ב-6 משחקים בלבד - ספג, כמו הנבחרת כולה, ביקורת קשה על הכישלון.
זו הייתה הופעתו האחרונה של שטיאסטני במדי צ'כוסלובקיה במסגרת רשמית. בקיץ של אותה שנה ערק למערב.
הופעתו הבאה של שטיאסטני בזירה הבינלאומית הייתה בגביע קנדה של 1984 לאחר שקיבל אזרחות קנדית. שטיאסטני נכלל בסגל של נבחרת קנדה למשחקים - דבר שגרר מחאות מצד אנשי נבחרת צ'כוסלובקיה, שהשתתפה אף היא בטורניר. מחאותיה של צ'כוסלובקיה לא הועילו, ושטיאסטני השתתף עם קנדה בטורניר וזכה איתה בגביע. את שערו היחיד בטורניר כבש שטיאסטני, למרבה האירוניה, דווקא לרשתה של צ'כוסלובקיה - קנדה הביסה את צ'כוסלובקיה 7:2 ושטיאסטני כבש את השער השביעי שחתם את התבוסה הצ'כוסלובקית.
זו הייתה הופעתו היחידה של שטיאסטני במדי קנדה, ועד סמוך לפרישתו נעדר מהזירה הבינלאומית.
לאחר פיצולה של צ'כוסלובקיה, וכשהוא לקראת סיום הקריירה שלו, חזר שטיאסטני להופיע בזירה הבינלאומית במדי סלובקיה באולימפיאדת לילהאמר (1994) - הופעתה הראשונה של סלובקיה כמדינה עצמאית במסגרת רשמית של ההוקי קרח הבינלאומי. שטיאסטני היה גם נושא הדגל של המשלחת הסלובקית בטקס הפתיחה. הוא הצטיין עם 4 שערים ו-5 אסיסטים וסייע לסלובקיה לסיים שני שלבים ראשונים בטורניר במקום הראשון, אולם ברבע הגמר נוצחה סלובקיה בידי רוסיה והסתפקה במקום השישי.
ממש לפני שהודיע על פרישתו חזר שטיאסטני להופעה אחרונה במדי סלובקיה, באליפות העולם דרג B ב-1995. בגיל 38 היה שטיאסטני המבקיע המצטיין בטורניר וסייע לסלובקיה לסיים את הטורניר במאזן מושלם של 7 ניצחונות, ולעלות לראשונה לדרג העולמי העליון. בין שעריו היה שער הניצחון במשחק המכריע נגד לטביה שהגיעה אף היא למשחק עם מאזן מושלם.
חיים אישיים

שטיאסטני מעולם לא הסתיר את דעתו על הצעד שעשה עם עריקתו למערב. שנים מאוחר יותר אמר: ”זו ההחלטה הטובה ביותר שקיבלתי בחיי. היא נתנה למשפחתי הזדמנויות שאנשים מאחורי מסך הברזל יכלו רק לחלום עליהן. האפשרות לשחק הוקי קרח מקצועני לצד שני אחי הייתה הדובדבן שבקצפת.”
שני בניו, שנושאים את שמם בהיגוי הצפון אמריקאי שלו ("סטאסטני") הפכו גם הם לשחקני NHL. יאן סטאסטני החל את קריירת ה-NHL שלו באדמונטון אוילרס ולאחר מכן ניהל קריירה ארוכה בליגה הגרמנית. פול סטאסטני היה אחד מכוכביה של קולורדו אוולאנש - הגלגול המאוחר של קוויבק נורדיקס, הקבוצה בה כיכב אביו, וכיכב לאחר מכן במספר קבוצות נוספות שהאחרונה שבהן הייתה קרוליינה הוריקנס. פול, שמחזיק גם באזרחות אמריקאית, שיחק בנבחרת ארצות הברית באולימפיאדת ונקובר (2010) וזכה איתה במדליית הכסף. ב-2023 פרש מפעילות.
לאחר הפרישה

לאחר הפרישה עבר שטיאסטני לתפקיד ניהולי בסנט לואיס בלוז, הקבוצה בה סיים את קריירת ה-NHL שלו. הוא שימש כמגלה כישרונות של הקבוצה באירופה עד שנת 2000.
ב-1998 התקבל כחבר בהיכל התהילה של ההוקי קרח.
עם סיום תפקידו המקצועי עבר לפעילות עסקנית ופוליטית. הוא שימש מנכ"ל התאחדות ההוקי קרח של סלובקיה עד שנת 2005.
ב-2004 נבחר שטיאסטני כחבר בפרלמנט האירופי מטעם מפלגת האיחוד הנוצרית-דמוקרטית של סלובקיה. הוא שב ונבחר לתפקידו ב-2009. לאחר שהודיע ב-2013 כי הוא שוקל לרוץ לנשיאות סלובקיה, החליט שלא לרוץ לתפקיד, וגם לא הגיש מועמדות לקדנציה נוספת בפרלמנט האירופי. הוא סיים את תפקידו ב-2014.
שטיאסטני משך את חברותו בהיכל התהילה של ההוקי הסלובקי, והורה להסיר את כל סממני הכבוד עבורו מאולמה הביתי של קבוצת נעוריו סלובן ברטיסלבה, בתחילת העשור השני של המאה ה-21 לאחר שהתברר שנשיא הקבוצה, שהיה גם נשיא התאחדות ההוקי קרח של סלובקיה, יוראי שירוקי, היה קצין בשירות הביטחון של צ'כוסלובקיה הסובייטית בשנות ה-80, וסירב להתפטר משני תפקידיו. גם ניסיונות של שטיאסטני לפעול נגד שירוקי במוסדות פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית לא העלו הצלחה.
סטטיסטיקה בקריירת הבוגרים

מקרא: מש - משחקים; שע - שערים; אס - אסיסטים; נק - נקודות; ד"ע - דקות עונש (על הרחקות בשל עבירות).