stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פטרוס, נסיך יוון ודנמרק
עבודה אתנוגרפית בהודו

משפחת המלוכה לא הייתה יכולה לשוב ליוון לאחר שחרורה, עקב אירועי דצמבר 1944 ביוון, שכלו מלחמת אזרחים בין מלוכנים לקומוניסטים. פטרוס ידע כי אם תוחזר המלוכה, לא יתיר המלך את כניסת ארינה ליוון כרעייתו, והשניים שהו בקהיר וחיפשו מדינה לעבור אליה. ב-1 בספטמבר 1946 החליט משאל עם ביוון להשיב את המלך לכסאו, אך גאורגיוס השני נפטר סמוך לאחר מכן, ב-1 באפריל 1947. יורשו, פבלוס, בן דודו של פטרוס, הסכים להכיר בנישואיו, אך רק אם יוותר על תביעתו לכתר. פטרוס סירב ונאסר עליו לשוב ליוון.
בני הזוג עברו לדנמרק, גם נפגש פטרוס עם החוקר הניג הסלונד-כריסטינסן (אנ'), שעמד להוציא משלחת חקר למרכז אסיה. כריסטינסן ביקש מפטרוס להצטרף למשלחת ולעמוד בראש האגף הטיבטי שלה. פטרוס שהה בארצות הברית כאשר קיבל הודעה על מותו של כריסטינסן, אך המשלחת לא בוטלה.
בינואר 1949 יצאו פטרוס וארינה מלוס אנג'לס לקולומבו, בירת ציילון. הם שבו אל בני עם הטודה וסייעו להם מבחינה הומניטרית. כניסתם לטיבט ו לנפאל נמנעה בשל הקרבות עם צבא סין העממית, אך הם יצאו לריכוזי הגולים הטיבטים בקלימפונג שבצפון מערב בנגל, שם התעמק פטרוס בלימודי השפה והתרבות הטיבטיים. פטרוס אסף מבחר פריטים אתנוגרפיים שהועברו למוזיאון הלאומי של דנמרק. פטרוס וארינה, ששימשה לו עוזרת מחקר, תיעדו את שושלות הגולים הטיבטים ותיעדו את המיעוט הטיבטי-מוסלמי. כן רשמו ותיעדו שירים, סיפורים, פואמות ואגדות וצילמו למעלה מ-3,000 תמונות. ב-1952 שבו בני הזוג לקופנהגן.
לאחר מספר שבועות שבו בני הזוג לאזור. גם הפעם נמנעה כניסתם לטיבט, אך הפעם התווספה לכך גם עוינות של הממשל ההודי. שלטונות מערב בנגל אסרו על פטרוס לאסוף חומר אתנוגרפי נוסף באזור. ב-1953 יצא פטרוס מן ההימלאיה למשלחת חקר לאפגניסטן לכבוז זכרו של הניג הסלונד-כריסטינסן. המשלחת שבה להימלאיה לאחר שישה שבועות.
פטרוס לא חסך את ביקורתו על צבא הכיבוש הסיני בטיבט, והפך למטרד לממשלה ההודית המארחת. במאי 1956 הוצא נגד הזוג צו גירוש. פטרוס השתדל לעכב את ביצוע הצו באמצעות פניה לבן משפחתו, לואי מאונטבאטן, שהיה מושל הודו האחרון וידיד אישי של ראש ממשלת הודו, ג'ווהרלל נהרו. בני הזוג קיבלו ארכה ויצאו את הודו בפברואר 1957.
שנים אחרונות

בני הזוג התיישבו בלונדון. ב-1959 השלים פטרוס תואר דוקטור לפילוסופיה בבית הספר לכלכלה של לונדון וחיבר עבודה על פוליאנדריה.
עם מותו של פבלוס, מלך יוון, במרץ 1964, הפך פטרוס תאורטית (אלמלא הודח דה פקטו ממשפחת המלוכה בשל נישואיו) ליורש עצר של בנו הבלתי-נשוי של פבלוס, קונסטנטינוס השני, שהפך למלך יוון. מכל מקום, הפרלמנט היווני שינה את החוקת הירושה של העדפת הבן הבכור כך שיורשת העצר הפכה להיות אחותו של המלך, איריני, נסיכת יוון ודנמרק. פטרוס ראה בשינוי החוקה צעד שנרקח אישית נגדו. ב-1973 הוחלט על כינון רפובליקה ביוון ועל ביטול המלוכה. פטרוס וארינה חילקו את חייהם בין לונדון, פריז וקופנהגן ולאחר מספר שנים נפרדו. ארינה עברה להונג קונג ופטרוס המשיך להתגורר בקופנהגן.
פטרוס התמקד בסיוע לעם הטיבטי. הוא היה נשיא הוועדה הנורדית לסיוע לטיבט.
הוא נפטר ב-15 באוקטובר 1980 מדימום תוך-גולגולתי בבית חולים בלונדון, לפני שמימש את תוכניתו לשוב להימלאיה ולצלם שם סרט. ב-22 באוקטובר נערכה מיסה לזכרו בקתדרלה היוונית-אורתודוקסית בלונדון, בהשתתפות אירנה ונציגים ממשפחת המלוכה היוונית. בצוואתו ביקש להטמן באחוזת הקבר המסורתית של משפחת המלוכה היוונית בארמון טאטואי, אך רק אם יותר לאירנה להקבר לצידו (גם אם ללא ציונה כנסיכה על מצבת הקבר אלא רק כרעייתו). מכל מקום, ממשלת יוון סירבה לבקשתו להקבר בתחומה. פטרוס נקבר בארמון ברנסטורף ליד קופנהגן. עשר שנים לאחר מכן נקברה אירנה לצידו.
אותות וכיבודים

אביר מסדר הפיל
עמית במסדר האמבט
מפקד בלגיון הכבוד
אביר צלב-גדול של מסדר הגואלפים
ריבון צלב-גדול של מסדר ג'ון הקדוש
הערות שוליים

↑  גבריאל צפרוני, 'רוסים 'אדומים' ורוסים 'לבנים' בירושלים, קתדרה 5 (אוקטובר 1977), עמ' 188
↑  HRH Prince Peter of Greece and Denmark, The Aristocracy of Central Tibet, Royal Society for Asian Affairs 1954
↑  Prince Peter of Greece and Denmark: “The Moslems of Central Tibet”, Journal of the Royal Central Asian Society 39 (1952), pp. 233-40
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007449942405171  GND: 1089723512  ISNI: 0000 0003 5963 1125  LCCN: nr97034159  LNB: 000122775  NLG: 108690  VcBA: 495/172613  VIAF: 267797178   WorldCat (עם VIAF): 267797178 
עם אמו, בתלבושת יוונית מסורתית
25 בדצמבר

25 בדצמבר הוא היום ה־359 בשנה (360 בשנה מעוברת) בשבוע ה-52 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 6 ימים.
אירועים היסטוריים ביום זה

354 – האפיפיור ליבריוס קובע את 25 בדצמבר כיום הולדתו של ישו
800 – קרל הגדול מוכתר לקיסר על ידי האפיפיור לאו השלישי, בעת מיסת חג המולד ברומא
1000 – אישטוון הראשון מקים את הונגריה כממלכה נוצרית
1066 – ויליאם הראשון מוכתר במנזר וסטמינסטר
1492 – האוניה "סנטה מריה" עולה על שרטון ומאלצת את כריסטופר קולומבוס לשוב לאירופה
1599 – ייסוד העיר נאטאל בברזיל
1868 – נשיא ארצות הברית, אנדרו ג'ונסון, מעניק חנינה לחיילי צבא הקונפדרציה
1926 – הירוהיטו הופך לקיסר האימפריה היפנית במקומו של יושיהיטו
1941 – כניעת הונג קונג ליפנים במהלך מלחמת העולם השנייה
1945 – העפלה, חנה סנש (אוניית מעפילים) נוחתת בחוף נהריה, המעפילים מוחבאים בישובי הסביבה
1960 – "ועדת השבעה" מגישה את מסקנותיה בעניין העסק הביש
1963 – יצחק רבין מתמנה לרמטכ"ל
1969 – יציאת חמש ספינות שרבורג של חיל הים הישראלי מנמל שרבורג שבצרפת בדרכן לישראל
1974 – העיר דרווין שבאוסטרליה נחרבת בסופת ציקלון
1977 – מנחם בגין, ראש ממשלת ישראל, נפגש במצרים עם אנואר סאדאת, נשיא מצרים
1979 – פלישת ברית המועצות לאפגניסטן
1988 – מוקם המשרד לאיכות הסביבה
1989 – נשיא רומניה ניקולאה צ'אושסקו מוצא להורג יחד עם אשתו
1991 – מיכאיל גורבצ'וב מתפטר מתפקיד נשיא ברית המועצות
1991 – רוסיה מכריזה על עצמאותה בעקבות התפרקות ברית המועצות
1995 – דורית ביניש, לימים נשיאת בית המשפט העליון של ישראל, מושבעת לכהונת שופטת בבית המשפט העליון
2003 – 4 הרוגים בפיגוע בתחנת אוטובוס במחלף גהה בפתח תקווה
2003 – החללית מארס אקספרס של סוכנות החלל האירופית מגיעה למאדים, והנחתת ביגל 2 מנסה לבצע נחיתה מוצלחת על מאדים. ביגל 2 נחתה, אך אבד עימה הקשר
2016 – התרסקות מטוס טופולב Tu-154 של משרד ההגנה הרוסי
2021 – שוגר בהצלחה טלסקופ החלל ג'יימס וב של נאס"א, הנחשב ליורשם המדעי של טלסקופ החלל האבל וטלסקופ החלל שפיצר
נולדו

1564 – יוהאן בוקסטורף, הבראיסט קלוויניסטי (נפטר ב-1629)
1583 – אורלנדו גיבונס, מלחין ונגן עוגב אנגלי (נפטר ב-1625)
1583 – אנטואנט דה בורבון, אשתו של קלוד, דוכס גיז (נפטרה ב-1583)
1584 – מרגרטה מאוסטריה, מלכת ספרד (נפטרה ב-1611)
1642 – אייזק ניוטון, פיזיקאי ומתמטיקאי אנגלי, אשר נחשב לאחד המדענים הגדולים והמשפיעים ביותר בכל הזמנים. (נפטר ב-1726/7)
1821 – קלרה ברטון, אחות צבאית ומייסדת הצלב האדום האמריקאי (נפטרה ב-1912)
1876 – מוחמד עלי ג'ינה, מייסד פקיסטן (נפטר ב-1948)
1878 –  לואי שברולה, מייסד "שברולט" (נפטר ב־1941)
1881 – ג'ון דיל, איש צבא בריטי (נפטר ב-1944)
1883 – מוריס אוטריו, צייר צרפתי (נפטר ב-1955)
1883 – חנה מייזל שוחט, מחלוצות העלייה השנייה וממייסדות ומנהיגות תנועת הפועלות בארץ ישראל (נפטרה ב-1972)
1886 – פרנץ רוזנצווייג, פילוסוף גרמני ממוצא יהודי (נפטר ב-1929)
1895 – סטפן רובצקי, איש מחתרת פולני, מנהיג הארמייה קריובה (נרצח ב-1944)
1899 – המפרי בוגרט, שחקן (נפטר ב-1957)
1906 – אברהם אבן-שושן, מילונאי עברי ישראלי מהבולטים בתחומו, מחבר "המילון החדש", חתן פרס ישראל ללשון עברית (נפטר ב-1984)
1908 – קוונטין קריספ, סופר וציניקן בריטי (נפטר ב-1999)
1911 – לואיז בורז'ואה, פסלת אמריקאית ילידת צרפת (נפטרה ב-2010)
1917 – יגאל מוסינזון, סופר ישראלי (נפטר ב-1994)
1918 – אנואר סאדאת, נשיא מצרים בשנים 1970–1981 (נרצח ב-1981)
1918 – אברהם ניניו, שחקן ובמאי בתיאטרון הבימה (נפטר ב-1985)
1924 – יוסף אבני, לוחם אצ"ל, מפקד יחידת החבלנים של האצ"ל בירושלים (נפטר ב-2021)
1925 – קרלוס קסטנדה, סופר אמריקאי ממוצא פרואני, נודע בשל סדרת ספריו על דון חואן (12 ספרים) (נפטר ב-1998)
1925 – גאולה כהן, חברת הכנסת מטעם התחייה (נפטרה ב-2019)
1927 – ראם נאראיאן, מוזיקאי הודי (נפטר ב-2024)
1934 – חיים שירן, במאי טלוויזיה וקולנוע (נפטר ב-2022)
1935 – ראובן בר יותם, שחקן ישראלי (נפטר ב-2021)
1936 – מאשה לובלסקי, מזכ"ל נעמת וחברת הכנסת מטעם העבודה
1938 – צבי גבאי, דיפלומט ישראלי שכיהן בין היתר כשגריר ישראל בדבלין וכסמנכ"ל משרד החוץ (נפטר ב-2018)
1939 – דן בירון, במאי, עיתונאי, מוזיקאי, איש בידור, רדיו וטלוויזיה ישראלי (נפטר ב-2024)
1943 – בנימין נויברגר, חוקר בתחום מדע המדינה ופרופסור במחלקה לסוציולוגיה, למדע המדינה ולתקשורת באוניברסיטה הפתוחה (נפטר ב-2022)
1944 – ז'אירזיניו, כדורגלן ברזילאי
1945 – יהודה שהרבני, כדורגלן ישראלי
1949 – סיסי ספייסק, שחקנית קולנוע זוכת פרס אוסקר
1949 – מירי אלוני, זמרת ישראלית
1950 – יהודה פוליקר, זמר ישראלי
1950 – קארל רוב, יועץ פוליטי אמריקאי
1951 – בתיה קריסטל, רופאה ישראלית
1952 – מתי סרי, שחקן, מנחה טלוויזיה, מדבב וזמר ישראלי
1954 – אנני לנוקס, מוזיקאית וזמרת בריטית
1958 – אלנה מיילס, זמרת-יוצרת אמריקאית
1959 – מייקל פ. אנדרסון, לוטננט קולונל בחיל האוויר של ארצות הברית, פיזיקאי ואסטרונאוט בנאס"א (נפטר ב-2003)
1960 – טלב א-סאנע, חבר הכנסת מטעם מד"ע ורע"מ
1961 – אינגריד בטנקור, פוליטיקאית קולומביאנית שנחטפה בשנת 2002 על ידי מחתרת "צבא העם" בעודה מתמודדת על נשיאות קולומביה
1964 – גארי מקאליסטר, כדורגלן סקוטי
1964 – הרן שגיא, שחקן טלוויזיה וקולנוע ישראלי
1967 – ירון כפכפי, מלחין, מחזאי ובמאי ישראלי
1976 – תואומס הולופאינן, מוזיקאי פיני, משורר, המלחין והקלידן של להקת נייטוויש
1979 – יעקב זדה-דניאל, שחקן ישראלי
1985 – דריטן אבאזוביץ', ראש ממשלת מונטנגרו
נפטרו

795 – האפיפיור אדריאנוס הראשון (נולד ב-700)
820 – לאון החמישי, קיסר האימפריה הביזנטית (נולד ב-775)
1156 – סוורקר הזקן, מלך שוודיה (נולד ב-1100 בערך)
1406 – אנריקה השלישי, מלך קסטיליה בין השנים 1390 – 1406 (נולד ב-1379)
1553 – פדרו דה ואלדיביה, קונקיסטאדור ספרדי והמושל הראשון של צ'ילה (נולד ב-1497)
1834 – דוד פרידלנדר, איש תנועת ההשכלה, ממנהיגי הקהילה היהודית בברלין (נולד ב-1750)
1840 – חוסה גספר רודריגס דה פרנסיה, מנהיגה הראשון של פרגוואי העצמאית, ושליטה ללא עוררין בשנים 1814–1840 (נולד ב-1766)
1926 – יושיהיטו, קיסר האימפריה היפנית (נולד ב-1879)
1938 – קארל צ'אפק, סופר צ'כי (נולד ב-1890)
1956 – רוברט ואלזר, סופר שווייצרי (נולד ב-1878)
1961 – אוטו לוי, פרמקולוג יהודי-גרמני, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, מגלה האצטילכולין (נולד ב-1873)
1963 – טריסטן צארה, משורר יהודי ממוצא רומני, ממיסדי תנועת הדאדא (נולד ב-1896)
1963 – חיים טהרלב, סופר, מחזאי ומשורר עברי (נולד ב-1915)
1977 – צ'ארלי צ'פלין, שחקן ובמאי (נולד ב-1889)
1983 – ז'ואן מירו, אמן ספרדי (נולד ב-1893)
1986 – אומרם מיכאל איבנהוב, מורה רוחני (נולד ב-1900)
1989 – ניקולאה צ'אושסקו, שליט רומניה (נולד ב-1918)
1991 – קורט בואה, שחקן גרמני (נולד ב-1901)
1995 – דין מרטין, זמר, קומיקאי ושחקן קולנוע אמריקאי (נולד ב-1914)
1995 – עמנואל לוינס, פילוסוף יהודי-צרפתי (נולד ב-1906)
2006 – ג'יימס בראון, זמר אמריקאי בסגנון גוספל והרית'ם אנד בלוז ונחשב לממציא מוזיקת הפאנק (נולד ב-1933)
2016 – ג'ורג' מייקל, זמר ומלחין פופ אנגלי (נולד ב-1963)
2016 – ורה רובין, אסטרונומית אמריקאית יהודייה (נולדה ב-1928)
2018 – ורנר בראון, צלם עיתונות, צלם תת-מימי וצלם-אמן (נולד ב-1918)
2018 – ננסי גרייס רומן, אסטרונומית אמריקנית, בין הנשים הראשונות שהגיעו לתפקיד מנהלי בנאס"א (נולדה ב-1925)
2018 – מיכאל נודלמן, חבר הכנסת ופרופסור לכלכלה ולמתמטיקה (נולד ב-1938)
2019 – פטר שרייר, זמר טנור ומנצח גרמני (נולד ב-1935)
2020 – קיי. סי. ג'ונס, כדורסלן ומאמן ב-NBA (נולד ב-1932)
2021 – ריצ'רד מרסינקו, קומנדר בצי האמריקאי אשר הקים את צוות 6 של אריות הים של צי ארצות הברית (נולד ב-1940)
2022 – חיים דרוקמן, רב, ח"כ וסגן שר מהמפד"ל וראש ישיבות בני עקיבא (נולד ב-1932)
2023 – יהושע בן אריה, גאוגרף ישראלי, פרופסור לגאוגרפיה באוניברסיטה העברית, חתן פרס ישראל בתחום חקר ארץ ישראל (נולד ב-1928)
2024 – חיים טאוב, כנר ומורה ישראלי (נולד ב-1925)
חגים ואירועים החלים ביום זה

חג המולד – יום לידתו של ישו על פי המסורת (לא מקובל על ידי חוקרים). בכנסיות מזרחיות מסוימות נחגג לפי הלוח היוליאני, דהיינו 7 בינואר בין השנים 1900—2100
ניטל – כינויו של ליל חג המולד בפי יהודים מארצות אשכנז אשר נוהגים בין היתר להימנע בו מלימוד תורה
פקיסטן – יום הולדתו של אבי האומה, מוחמד עלי ג'ינאח
מסתיים מטר אורסידים
24 בדצמבר – 26 בדצמבר
דצמבר
לוח אירועים שנתי
מוחמד עלי ג'ינה
לואי שברולה
יגאל מוסינזון
אנואר סאדאת
יושיהיטו
צ'ארלי צ'פלין
עץ חג מולד מקושט
ג'ון ג'ייקוב אייבל

| --- | --- |

 לידה:  19 במאי 1857 קליבלנד, ארצות הברית
 פטירה:  26 במאי 1938 (בגיל 81) בולטימור, ארצות הברית
 ענף מדעי:  ביוכימיה ופרמקולוגיה
 מקום מגורים:  בולטימור 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מישיגן אוניברסיטת שטרסבורג
 מוסדות:  בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס
 פרסים והוקרה:  חבר זר של החברה המלכותית (19 במאי 1938)  מדליית ג'ורג' מ. קובר (1934)  עמית כבוד של החברה המלכותית של אדינבורו (7 במרץ 1933)  פרס וילארד גיבס (1927)  הרצאת  ג'ורג' מ. קובר (1925) 
 
ג'וֹן גֶ'ייקוֹבּ אֵֶייבֶּל (באנגלית: John Jacob Abel‏ 19 במאי 1857 - 26 במאי 1938) היה ביוכימאי ופרמקולוג אמריקני, מייסד המחלקה לפרמקולוגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס ופרופסור מן המניין לפרמקולוגיה, הראשון בתחום זה בארצות הברית. במהלך תקופתו בג'ונס הופקינס עסק בתחום מיצוי הורמונים, ובנוסף לעבודת המעבדה שלו, ייסד מספר כתבי עת מדעיים בולטים: "כתב העת לכימיה ביולוגית" (Journal of Biological Chemistry) ו"כתב העת לפרמקולוגיה ותרפויטיקה ניסויית" (Journal of Pharmacology and Experimental Therapeutics).
חייו > ראשית חייו ורכישת השכלה

אייבל נולד בחווה סמוך לקליבלנד שבאוהיו למרי ולג'ורג' אייבל, שהיו ממוצא גרמני. את התואר בוגר בפילוסופיה קיבל ב-1883 מאוניברסיטת מישיגן, שם למד אצל הנרי סיוול. במהלך תקופה זו עזב את לימודיו למספר שנים לטובת ניהול בית ספר תיכון בלה פורט שבאינדיאנה. בהמשך פנה לאוניברסיטת ג'ונס הופקינס, שם למד תחת שרביטו של הנרי ניוול מרטין, פיזיולוג של הלב ופרופסור לביולוגיה. לאחר מכן יצא לאירופה, תחילה ללייפציג שם למד מדעי הרפואה, ובהמשך לשטרסבורג, שם תכנן להשלים את הדוקטורט שלו, אך במקום זאת החליט לרכוש קודם לכן את התואר דוקטור לרפואה בשנת 1888 מאוניברסיטת שטרסבורג.
לאחר הדוקטורט עסק אייבל בעיקר במחקרים קליניים ולקח קורסים קליניים, תוך התמקדות בביוכימיה ובפרמקולוגיה. הוא הסתובב ברחבי אירופה, בעיקר בגרמניה ובמרכז אירופה, וערך מחקר בביוכימיה.
במהלך תקופתו באירופה היו לאייבל מספר מנחים שנתנו לו השראה וחשפו אותו לדיסציפלינות שונות, שגרמו לו בסופו של דבר לעבוד בביוכימיה ובפרמקולוגיה. החל משנת 1884 עבד אייבל עם הרופאים לודוויג פון פריי בפיזיולוגיה ובהיסטולוגיה, עם רודולף בם בפרמקולוגיה, עם אדולף שטרימפל בפתולוגיה ועם יוהנס ויסליצנוס בכימיה אורגנית ואי-אורגנית. עבודה זו נעשתה בלייפציג עד 1886, אז עבר לשטרסבורג, ושם עבד שוב בתחומים שונים: רפואה פנימית עם אדולף קוסמאול, ועם פרידריך דניאל פון רקלינגהאוזן במחלות זיהומיות ובפתולוגיה. בסופו של דבר חזר אייבל לשטרסבורג שם עבד יותר עם אוסוולד שמידברג. שמידברג עורר את התעניינותו במחקר פרמקולוגי. לבסוף, הוא עבד במעבדה ביוכימית בברן, שם פגש את ארתור רוברטסון קושני, שהמשיך לעבוד עמו במישיגן.
עבודתו

בתום תקופתו באירופה, חזר אייבל לאוניברסיטת מישיגן כראש מחלקת מטריה מדיקה ותרפויטיקה, שם מילא תפקיד חשוב בפיתוח המחלקה הפרמקולוגית הראשונה בצפון אמריקה. בשנת 1893 ביקש ממנו ויליאם אוסלר מבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס לבוא לבית הספר ולהיות פרופסור לפרמקולוגיה.
בג'ונס הופקינס היה אייבל מנהל המחלקה לפרמקולוגיה ולכימיה ביולוגית, עד לפיצול המחלקות בשנת 1908, אז הפך להיות מנהל המחלקה לפרמקולוגיה בלבד. בג'ונס הופקינס ביצע אייבל את מחקרו פורץ הדרך והחזיק בתפקיד מנהל המחלקה עד שפרש בגיל 75 ב-1932.
עבודתו > מיצוי האדרנלין

למן שנותיו הראשונות באירופה גילה אייבל עניין רב בבידוד צורה טהורה של הורמונים המופרשים מבלוטות אנדוקריניות. העבודה הראשונה שהובילה לפרסומו הבינלאומי כפרמקולוג וכביוכימאי הייתה הבידוד של אדרנלין מליבת יותרת הכליה. עם זאת, הוא הצליח לבודד רק נגזרת מונובנזואילית של אדרנלין, ואף ששיפר את תהליכי פירוק הנגזרת הבנזואילית כדי להשיג מלחי אדרנלין באמצעות סיבון, דווקא הכימאי יפני ג'וקיצי טקמינה שביקר במעבדתו הצליח לבודד את הבסיס הנייטרלי של אדרנלין על ידי הוספת אמוניום לתמצית מרוכזת מאוד, שיטה שאייבל ניסה בעצמו אך נכשל עקב השימוש בריכוז נמוך של התמצית.
עבודתו > המצאת צורה מוקדמת של מכונת דיאליזה

יחד עם לאונרד ראונטרי וב"ב טרנר המציא אייבל את מה שהם כינו מנגנון "ויוידיפוזיה" ("vividiffusion"), המורכב מסדרה של צינורות מוקפים בנוזל. את המנגנון הדגימו לראשונה בכינוס הפיזיולוגי בחרונינגן בשנת 1914, ולפיו באמצעות הזרמת דם עורקי מקצה אחד של החיבור, שעתיד לחזור למחזור הדם דרך חיבור ורידי לאחר דיאליזה, הם הצליחו להדגים את קיומן של חומצות אמינו חופשיות בדם. על ידי בידוד חומצות אמינו אלה ממחזור הדם, ערך אייבל מחקרים שונים לאחר מכן על מבנה החלבונים בדם. אייבל לא רק השתמש במכשיר לצורך עבודת המחקר שלו, אלא הוא גם הבין את הפוטנציאל הקליני הגדול שיש למכונת דיאליזה כזו על הטיפול בתוצאות ההרסניות של אי-ספיקת כליות. מנגנון הוויוידיפוזיה שהגה היה לאב-טיפוס של מכונת הדיאליזה המודרנית. הוא סיכם את עבודתו במאמר שפורסם ב-1913, "על הסרת חומרים מפעפעים מהדם באמצעות דיאליזה" ב-Transfudion Science.
עבודתו > גיבוש של אינסולין

עבודתו של אייבל על אינסולין התחילה בהזמנה מחברו הוותיק ארתור נויס מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה. נויס קיבל אז מענק מתאגיד קרנגי עבור מחקר על אינסולין, והוא חשב שאייבל יהיה האדם הנכון להוביל מחקר זה. לאחר כמה ניסויים מקדימים בנושא, החליט אייבל לקחת על עצמו את המחקר. אייבל השקיע את השנים הבאות בזיקוק אינסולין. בזמן שהוא ניסה אמצעים שונים לזקק אינסולין, עלה בדעתו למדוד את תכולת הגופרית בתמציות שלו. הוא גילה שככל שתכולת הגופרית גבוהה יותר, כך פעילותו גדלה. התגלית לא רק הביאה להתקדמות משמעותית בהפקת מקטעים פעילים, אלא גם הציגה את העדות הראשונה של ממש על מבנה האינסולין-גופרית כחלק בלתי נפרד ממולקולת האינסולין. בהמשך למחקריו על מיצוי אינסולין, הצליח אייבל בנובמבר 1925 לחזות באחד המראות היפים בחייו – "גבישים נוצצים של אינסולין הנוצרים על דופנות מבחנה".
בזמן שהותו במכון הטכנולוגי של קליפורניה השלים אייבל כתיבת מאמר בשם "אינסולין גבישי". אף שעבודתו של אייבל זכתה למחמאות מהתקשורת ומקהילת המדע, היו שהטילו ספק בטוהר הגבישים שלו, שכן בדיקות מקדימות גילו שהם למעשה חלבונים. תוצאת הניסוי הייתה מנוגדת לתיאוריה השולטת באותה התקופה על חלבונים, שלפיה לא סביר שלחלבונים פעילות פיזיולוגית כל כך ספציפית כפי שהודגם באינסולין.
בשנת 1927 פרסם אייבל בכתב העת Science מאמר שכותרתו "כימיה ביחס לביולוגיה ורפואה עם התייחסות מיוחדת לאינסולין והורמונים אחרים". באותה התקופה הייתה המעבדה של אייבל למרכז לחקר האינסולין בארצות הברית. מדענים צעירים רבים הגיעו למעבדה ועבדו תחתיו כדי לחקור את ההורמון החדש שהתגבש. אייבל עצמו נסוג בהדרגה מעבודת הניסויים בפועל על אינסולין לאחר ארבע שנים, אך הוא המשיך להדריך את המדענים במעבדתו לגלות עוד ועוד על המבנה של מולקולת האינסולין.
עבודתו > ייסוד כתבי עת מדעיים

למרות מסירותו הרבה לעבודת המעבדה, המשמעות ההיסטורית של אייבל אינה מוגבלת לעבודת המחקר שלו. הוא גם היה המייסד של מספר כתבי עת מדעיים רבי השפעה. ככל שנערכו יותר ויותר מחקרים בתחום הביוכימיה, הבין אייבל את החשיבות של במה המאפשרת למדענים בכל העולם לפרסם את עבודתם ולדווח על ממצאיהם. לכן, הוא ביקש מחברו, כריסטיאן ארצ'יבלד הרטר, פרופסור לפרמקולוגיה באוניברסיטת קולומביה, עזרה בייסוד כתב עת מדעי בתחום הביוכימיה. יחדיו הקימו וערכו במשותף את "כתב העת לכימיה ביולוגית" (Journal of Biological Chemistry). הגיליון הראשון של כתב העת יצא לאור בשנת 1905. מונע מאותה מטרה ממש של מתן פתח לתפוצה רחבה של ממצאים מדעיים חדשים, הוא הקים את "כתב העת לפרמקולוגיה ותרפויטיקה ניסויית" (Journal of Pharmacology and Experimental Therapeutics) ב-1908.
עבודתו > פרסומים

Abel JJ, Rowntree LG, Turner BB. Plasma removal with return of corpuscles (plasmaphaeresis). The Journal of Pharmacology and experimental therapeutics Vol. V. No. 6, July, 1914. Transfusion Science. 11: 166-77.
Abel JJ, Rowntree LG, Turner BB. On the removal of diffusable substances from the circulating blood by means of dialysis. Transactions of the Association of American Physicians, 1913. Transfusion Science. 11: 164-5.
Abel JJ. Chemistry in Relation to Biology and Medicine with Especial Reference to Insulin and Other Hormones. Science, 1927. Science. 66: 337-346.
Abel JJ. Arthur Robertson Cushny And Pharmacology. Science, 1926. Science. 63: 507-515.
Abel JJ. Crystalline Insulin. 1926. Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America. 12 (2): 132-136.
Abel JJ. Experimental and Chemical Studies of the Blood with an Appeal for more Extended Chemical Training for the Biological and Medical Investigator. Science. 1915. Science. 42: 135-147.
Abel JJ. Experimental and Chemical Studies of the Blood with an Appeal for more Extended Chemical Training for the Biological and Medical Investigator. II. Science. 1915. Science. 42: 165-178.
חייו האישיים

אייבל התחתן עם מרי הינמן ב-1883. הם נפגשו בזמן ששמיש מנהל והיא הייתה מורה בבית הספר בלה פורט שבאינדיאנה. נולדו להם שלושה ילדים, מהם בת שנפטרה כתינוקת ב-1888 בשטרסבורג. הוא נפטר מספר חודשים לאחר אשתו עקב אוטם שריר הלב.
הערות שוליים

↑  Voegtlin, Carl, "John Jacob Abel 1857-1938". Journal of Pharmacology and Experimental Therapeutics. 67 (4): 373–406.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007439877105171  BnF: cb10879357z (data)  GND: 119118610  ISNI: 0000 0001 0830 0989  LCCN: n82108754  NKC: nlk20000079996  SNAC: w64t88q3  SUDOC: 172308003  VIAF: 4922239   WorldCat (עם VIAF): 4922239 
גבישי אינסולין
סיילספורס

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית הנסחרת ב-NYSE: CRM
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בניו יורק (23 ביוני 2004–CRM) 
 מייסדים:  מארק בניוף (מנכ"ל) פרקר האריס
 תקופת הפעילות:  1999–הווה (כ־25 שנים)
 חברות בנות:  Salesforce Marketing Cloud  Quip  Demandware  Slack Technologies  קליקסופטוור טכנולוגיות  Krux  טאבלו תוכנה  הרוקו  VLocity  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מיקום המטה:  Salesforce Tower 
 משרד ראשי:  סן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  מחשוב ענן, אוטומציה, ניהול קשרי לקוחות, תעשיית התוכנה, תוכנה כשירות 
 מוצרים עיקריים:  CRM, שירותי מחשוב ענן
 שווי שוק:  329.62 מיליארד דולר (24 בדצמבר 2024)
 הכנסות:  31.4 מיליארד דולר (2023)
 רווח תפעולי:  1,030,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2022) 
 רווח:  0.2 מיליארד דולר (2023)
 מנכ"ל:  מארק בניוף 
 עובדים:  71,000 (2023)
  
 http://www.salesforce.com
 
Salesforce.com היא חברת תוכנה אמריקאית העוסקת בשירותי מחשוב ענן ומספקת שירותי תוכנה כשירות (SaaS) לניהול קשרי לקוחות (CRM) וכן פלטפורמת פיתוח (PaaS) לאפליקציות עסקיות (Force.com) עבור ארגונים, דרך רשת האינטרנט. מטה החברה שוכן בסן פרנסיסקו, בנוסף לעשרות משרדים ברחבי העולם. היא נסחרת בבורסה לניירות ערך בניו יורק תחת הסימול CRM בשווי שוק של 320 מיליארד דולר (דצמבר 2024).
היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 1999 על ידי מארק בניוף, בדירה שכורה בסן פרנסיסקו, לאחר שעזב את חברת אורקל בה היה סגן נשיא. בניוף הצהיר על רצונו לשנות את המודל המסורתי של עולם התוכנה לתוכנה בענן – Saas, בנוסף הוא טבע גם את המונח "platform as a service". סיילספורס רשמה את הרווח הראשון שלה, של 3.5 מיליון דולר, בשנת הכספים שהסתיימה בינואר 2004, על הכנסות של 96 מיליון דולר.
ביוני 2004, ביצעה הנפקה ראשונה לציבור בבורסה לניירות ערך בניו יורק. מניית החברה זינקה בכ-50% ביום המסחר הראשון. החברה גייסה בהנפקה 110 מיליון דולר.
בשנת 2012 רכשה את חברת Heroku המפתחת פלטפורמה כשירות במודל ענן (Platform as a service) תמורת 212 מיליון דולר.
ביוני 2019 רכשה חברת סיילספורס את חברת Tableau המתמחה ביישומי ניתוח נתונים בסכום של כ-15.7 מיליארד דולר.
מוצרים

המוצרים של החברה נשענים על מודל "על-פי דרישה" (On-Demand), דרך רשת האינטרנט, זאת לעומת המודל המסורתי בו התוכנה מותקנת על מחשב הלקוח ונמכרת על בסיס רישיון. החברה מספקת ללקוחותיה מערכות שונות, הניתנות להתאמה אישית, לניהול תהליכי שיווק, מכירות ושירות בארגונים. לחברה מעל 92,000 לקוחות המשרתים מיליוני משתמשי קצה ב-16 שפות שונות (2011).
בינואר 2006 השיקה החברה את ה-AppExchange, המאפשר להוריד וליצור אפליקציות שונות, שנוצרו על ידי מפתחים עצמאיים ונותנות ללקוח אפשרויות להתאמה אישית של התוכנה לפי צרכיו.
בשנת 2007 השיקה החברה פלטפורמה לפיתוח של תוכנות לפי-דרישה בשם Force.com. התאמה של המערכת נעשית בעזרת כלים של המערכת ובעזרת סביבת הפיתוח Force.com, קוד בשם APEX וסביבת פיתוח מסכים בשם VisualForce.
פעילות בישראל

Salesforce.com מפעילה בישראל משרדים בתל אביב, פתח תקווה ונצרת. לחברה ישנם מספר שותפים בישראל. מנכל"ית מרכז המחקר והפיתוח היא אפרת רפפורט.
ביוני 2010 הכריזה החברה על גרסה ראשונה של מערכת ה-CRM מתוצרתה עם תמיכה מלאה בעברית.
באוגוסט 2011 רכשה החברה עבור כ-30 מיליון דולר את הסטארט-אפ הישראלי Navajo Systems, שפיתח שירותי אבטחת מידע למחשוב ענן, בה השקיעה קרן הון הסיכון JVP. בעקבות הרכישה הקימה Salesforce מרכז מחקר ופיתוח ראשון בישראל.
ביולי 2016 סלקום הטמיעה מערכת CRM על פלטפורמה של Salesforce.
ביולי 2018 רכשה החברה את חברת דאטורמה הישראלית תמורת יותר מ-800 מיליון דולר.
במאי 2019 רכשה את הסטארט-אפ הישראלי בונובו, העוסק בניתוח של שיחות קוליות וגם התכתבויות אימייל וצ'אטבוטים באמצעות בינה מלאכותית.
באוגוסט 2019 הודיעה סיילספורס כי רכשה את קליקסופטוור טכנולוגיות מקרן פרנסיסקו פרטנרס תמורת 1.35 מיליארד דולר.
בספטמבר 2024 הודיעה סיילספורס על רכישת חברת און קומפני, שבה כבר החזיקה ב-10% מהבעלות, תמורת 1.9 מיליארד דולר במזומן. הרכישה הושלמה בנובמבר 2024.