קארל האוסהופר
התאוריה הגאופוליטית של האוסהופר

האוסהופר פיתח את תחום הגאופוליטיקה ממקורות מגוונים, כולל כתבי אלכסנדר הומבולדט, קרל ריטר, פרידריך ראצל, והלפורד מקינדר הבריטי. רעיונות הגיאופולטיקה תרמו את המצע הפסדו-מדעי למדיניות החוץ הנאצית בעיקר באסטרטגיה ובהצדקת הכיבושים בתוך אירופה. התאוריה תרמה רעיונות למדיניות החוץ הגרמנית בתקופה שבין שתי מלחמות העולם במושגים – "מרחב מחיה", "ברית אזורית", והדיכוטומיה בין כוחות קרקע/כוחות ימיים.
בעוד שחלק מהרעיונות של האוסהופר נבעו מהגיאוסטראטגיה האמריקנית והבריטית, הוא אימץ גם את הגאופוליטיקה הגרמנית כתפיסה מהותית של האינטרס הלאומי. הגאופוליטיקה החדשה שכתב עליה, זכתה להתייחסות חיובית גדולה בגרמניה כי היה בה תשובה לתחושת חוסר הביטחון והיאוש שאפיין את האוכלוסייה הגרמנית לאחר מלחמת העולם הראשונה.
מעמדו האקדמי של האוסהופר באוניברסיטת מינכן שימש זרז לגיבוש רעיונותיו הגאופוליטיים, ולפרסומם במאמרים ובספרים. בשנת 1922 ייסד את המכון לגאופוליטיקה במינכן, שממנו הפיץ את רעיונותיו שהגיעו לקהל רחב. בין השאר יסד את כתב העת "גאופוליטיקה" (Die Geopolitik) ששימש לו במה להפצת רעיונותיו, שעניינו בעיקר את האינטלקטואלים והפוליטיקאים.
הגאופוליטיקה של האוסהופר הייתה ביסודו של דבר איחוד וגיבוש של רעיונות ישנים יותר תחת כסות אקדמית חדשה. כך לדוגמה רעיון "מרחב המחיה" היה רעיון של אימפריאליזם קולוניאלי משודרג: שליטה אסטרטגית על מקומות גאוגרפיים מרכזיים. אידאולוגה זו הייתה מאחורי המחשבה המדינית של האימפריה הבריטית כמו במקרה של תעלות סואץ ופנמה – תעלות שאיפשרו שליטה בריטית על היבשה הסמוכה והן על מעברי הים.
הרעיון של "ברית אזורית", בתאורית הגאופוליטיקה, התבסס גם הוא על האימפריה הבריטית, אבל גם על דוקטרינת מונרו האמריקנית שדגלה באיחוד הפאן-אמריקני. על פי דוקטרינה זו, העולם מחולק לתחומי השפעה של מעצמות-על ואימפריות. בתאוריה הגאופוליטית שיצר, האוסהופר תמך בתהליך של השתלטות אמריקאית על מרחב כדור הארץ המערבי – מרכז אמריקה ודרומה. בצורה דומה הוא תיאר את יפן כמרכזה של אימפריה השולטת במזרח הרחוק. את גרמניה הוא ראה כמרכז האימפריה החדשה באירופה ובחלקים מאסיה ואפריקה.
גישתו של האוסהופר מבוססת על התאוריה הגאופוליטית של הגאוגרף הבריטי הלפורד מקינדר (1861–1947). האוסהופר חיבר לתאוריה של מקינדר רעיונות שצמחו בגרמניה כבר בכתביו של קארל ריטר (1779–1859), שפיתח לראשונה את התפיסה האורגנית של המדינה. לפי תפיסה זו, כיבוש שטחים סמוכים הוא כורח ביולוגי לצמיחתה של מדינה למעצמה. אליהם הוסיף את הרעיונות של פרידריך רטצ'ל (1844–1904). רטצ'ל הרחיב את התפיסה האורגנית או אנתרופומורפית של המדינה. מאחר שראה במדינה יצור אורגני הסביר כי היא זקוקה למשאבים וחומרי גלם. המדינה חייבת לדאוג להספקה עצמית (משק אוטרקי) באמצעות ארגונה והשתלטות על שטחים עשירי חומרי גלם. מבחינתו גבולות מדיניים הם זמניים והם תוצר של מאבקים פוליטיים. האוסהופר קיבל מרטצ'ל את רעיון "תחום המחייה", שמשמעותו השטח הגאוגרפי שעם זקוק כדי להגיע למצב האופטימלי מבחינה כללית וחברתית – ליצירת המשק האוטרקי וכן להיות בעל יכולת הגנה אסטרטגית.
מסקנתו הגאופוליטית והצבאית של קארל האוסהופר הייתה כי גרמניה, שהיא מדינה בעלת צפיפות אוכלוסייה גדולה, ומשאבים מעטים, תוכל לממש את הפוטנציאל הגאופוליטי שלה על ידי השתלטות על שטחי מדינות באירופה, וכך תובטח הספקת מזון וחומרי גלם לתעשייה ולעם הגרמני. קארל האוסהופר דגל בגישה כי התרחבות גרמניה צריכה להיות על חשבון העמים הסלביים, שכגרמני ראה בהם עמים נחותים – ומכאן דגל והטיף לפלישה גרמנית למזרח אירופה.
הרעיונות הגאופוליטיים של קארל האוסהופר התפשטו מעבר לאקדמיה והשפיעו על החשיבה האסטרטגית הנאצית. עוד בשנת 1922, כאשר היטלר והס היו כלואים במינכן, הגיע קארל האוסהופר לבית הכלא ודיבר איתם על תורתו. בספרו של היטלר "מיין קאמף", יש פרק שמוקדש למדיניות החוץ של גרמניה והגאופוליטיקה שלה, שכולו מושפע כנראה מרעיונותיו של האוסהופר.
קארל האוסהופר אומנם הצהיר נאמנות לפיהרר אבל לא היה חבר במפלגה הנאצית. הדגש בכתיבתו המדעית תמיד הושפע מאמונה בדטרמיניזם סביבתי ולא גזעני. הוא סירב לקשור את עצמו לאנטישמיות כמדיניות, בעיקר משום שאשתו הייתה חצי יהודייה. האוסהופר מודה שאחרי 1933 רוב הדברים שכתב היו מעוותים ונכתבו תחת לחץ: אשתו הייתה חייבת להיות מוגנת מחוקי נירנברג, זאת בהשפעתו של רודולף הס.
כאמור, בנו של קארל האוסהופר היה מעורב בקשר לרצוח את היטלר ב-20 ביולי 1944 והוצא להורג על ידי הגסטפו. האוסהופר עצמו נכלא במחנה הריכוז דכאו במשך שמונה חודשים; ובנו ונכדו נכלאו כחודשיים וחצי.