stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רבקה בר-יוסף
ביוגרפיה

בר-יוסף נולדה בעיר סטמאר (סאטו מארה) ברומניה, ליוזפינה (יוזה) ונפתלי ויינברגר. בהמשך, התגוררה בעיר קלוז'. עלתה לישראל בגיל 19 ממניעים ציוניים כדי ללמוד באוניברסיטה העברית בפקולטה למדעי הרוח, ולמדה שנה היסטוריה ולשון עברית. לאחר שנה הצטרפה לחבריה בגרעין של תנועת הבונים בחצר כנרת (חברי הגרעין הקימו, מאוחר יותר, ב-1949, את קיבוץ מעגן לחוף הכנרת).
לאחר מלחמת העולם השנייה היא התנדבה דרך ההגנה לצבא הבריטי כדי לעזור לניצולי שואה באירופה. היא הצטרפה לשורות מינהל הסעד והשיקום של האו"ם כקצינה במחנה עקורים באיטליה. בתקופה זו, הייתה פעילה גם בהעלאת מעפילים לארץ, בשיתוף פעולה הדוק עם אריה לובה אליאב. לאחר שירות בן שנתיים היא שבה לישראל ולקיבוץ מעגן. במלחמת העצמאות נפל אחיה היחיד (והצעיר ממנה) יוסף ויינברגר בקרב על מלחה. לאחר מות יוסף, שינו היא וגיסתה (אלמנת אחיה) את שם משפחתן מויינברגר לבר-יוסף, כדי להנציח את זכרו. ב-1949 עברה בר-יוסף להתגורר על יד הוריה בירושלים, שבה ללימודים באוניברסיטה העברית בחוג למדעי החברה, והשלימה תואר שני בסוציולוגיה, פסיכולוגיה וחינוך. בתום לימודי המ.א. נסעה לשנה לאוניברסיטת הרווארד בארצות הברית, ואז שבה לישראל והמשיכה את לימודיה לתואר שלישי באוניברסיטה העברית. את הדוקטורט, שעסק בנושא קליטת עולים חדשים בתעשייה, כתבה בהנחייתו של פרופסור שמואל נח אייזנשטאדט. הדוקטורט הוגש ב-1962, ואושר ב-1963.
מ-1964 שימשה בר-יוסף כמרצה בחוג לסוציולוגיה באוניברסיטה העברית עד פרישתה לגמלאות ב-1991.
בשנים 1968–1971, כיהנה בר-יוסף כראש המחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה חברתית באוניברסיטה העברית - האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה. ב-1970 עמדה בר-יוסף בראש ועדה לניסוח חוק ביטוח אבטלה. ב-1971, בעזרת מימון עצמאי שגייסה מקרן ברטלסמן הגרמנית, הקימה בר-יוסף באוניברסיטה העברית את המכון לחקר העבודה והרווחה שקידם מחקר נרחב בתחום זה (תחום שלא זכה עד אז לתשומת לב משמעותית בסוציולוגיה הישראלית), והיא עמדה בראש המכון עד פרישתה. בראשית שנות ה-70 סייעה יחד עם עמיתה, פרופ' עוזר שילד, להקים את המחלקה למדעי ההתנהגות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ב-1977 הייתה בר-יוסף יו"ר ועדה לניסוח חוק לשיתוף עובדים בדירקטוריונים במפעלים ממשלתיים.
בשנים 1978–1979 נענתה בר-יוסף לפנייתו של סגן ראש הממשלה, יגאל ידין, וקיבלה על עצמה את תפקיד יועצת ראש הממשלה לענייני מעמד האישה במשרד ראש הממשלה, תפקיד שלא היה קיים לפני כן וממשיך להתקיים עד היום.
בר יוסף שימשה במשך השנים מדריכה לעשרות תלמידי תואר שני ותואר שלישי בכתיבת עבודות המ.א. והדוקטור שלהם. בין המודרכים והמודרכות שלה בעבודות דוקטור ניתן לציין את איימי אבגר, גילה אדר, שלויה בן ברק, יצחק בן-דוד, דפנה בר, אביעד בר-חיים, עמרם דולב, שוקי הנדלס, לוטה זלצברגר, אראלה למדן, אלעזר לשם, פנינה מורג-טלמון, רוני סטריאר, ברוריה סמט, דורית פדן-איזנשטרק, מיכל פלגי, ענת פסטה-שוברט, לאה שמגר-הנדלמן ועוזי שמעוני. רבים מתלמידיה השתלבו כחברי סגל באוניברסיטאות ובמכללות בישראל.
לאחר הפרישה הרשמית, המשיכה בר-יוסף לחקור ולפרסם, ללמד בבית הספר לעבודה סוציאלית ובבית הספר לחינוך של האוניברסיטה העברית, ולהדריך דוקטורנטים עוד שנים רבות. כמו כן, הסכימה בר-יוסף, בתחילת שנות ה-2000 לשמש כאחראית אקדמית לקורס שנכתב על ידי מתת אדר-בוניס במסגרת האוניברסיטה הפתוחה בנושא משפחות.
ספר לכבודה

עם פרישתה לגמלאות יצא לאור ספר לכבודה:
אביעד בר-חיים ואחרים (עורכים), משפחה, קליטה, עבודה; היבטים סוציולוגיים של החברה הישראלית: אסופת מאמרים לרבקה בר-יוסף, ירושלים, אקדמון, 1990.
פרסומיה

לבר-יוסף פרסומים רבים בתחום עבודה ורווחה, בסוציולוגיה של המשפחה ובסוגיות מגדריות.
פרסומיה > מפרסומיה בעברית

רבקה בר-יוסף ודורית פדן, האספקט הכלכלי בגיבוש החברה, המכללה לביטחון לאומי, 1964.
רבקה בר-יוסף ועליזה בכר, הגורמים הפסיכולוגיים והחברתיים המשפיעים על הפריון, ירושלים, האוניברסיטה העברית, 1972.
רבקה בר-יוסף ואלעזר לשם (עורכים), מחקרי עבודה בישראל, ירושלים, המכון לחקר עבודה ורווחה, האוניברסיטה העברית, 1974.
רבקה בר-יוסף, גילי שילד, יהודית ורשר, דורשי עבודה אקדמאים, ירושלים, המכון לחקר עבודה ורווחה, האוניברסיטה העברית, 1975.
רבקה בר-יוסף ואחרים (עורכים), דיוקנו של מפעל תעשייתי בישראל: מבנה ארגוני, תהליכים חברתיים ועמדות, ירושלים, המכון לחקר עבודה ורווחה, האוניברסיטה העברית, 1977.
רבקה בר-יוסף וצביה לוי, התנהגות לימודית ובחירה תעסוקתית אצל בנות בגיל 17, ירושלים, המכון לחקר עבודה ורווחה, האוניברסיטה העברית, 1977.
רבקה בר-יוסף ולינדה עפרוני, נשים בעבודת לילה בתעשייה, ירושלים, המכון לחקר עבודה ורווחה, האוניברסיטה העברית, 1977.
רבקה בר-יוסף, יהודית ורשר, קליטתם התעסוקתית של מהנדסים עולים, ירושלים, המכון לחקר עבודה ורווחה, האוניברסיטה העברית, 1977.
רבקה בר-יוסף ורון בר-יוסף (עורכים), הסבה מקצועית לאקדמאים עולים, ירושלים, המכון לחקר עבודה ורווחה, האוניברסיטה העברית, 1978.
אילנה שלח, רבקה בר-יוסף, יהודה פאסט, אסטרטגית התערבויות לקידום אוכלוסייה ברמת השכונה, ירושלים, המכון לחקר עבודה ורווחה, האוניברסיטה העברית, 1980.
רבקה בר-יוסף ואחרים (עורכים), הכשרה למקצוע של מבוגרים, ירושלים, המכון לחקר עבודה ורווחה, האוניברסיטה העברית, 1980.
רבקה בר-יוסף, אביעד בר-חיים, תמר קנת, רבקה רוזמן, מחקר חברתי בחמישה מפעלים ב"כור", ירושלים, המכון לחקר עבודה ורווחה, האוניברסיטה העברית, 1987.
רוני סטריאר, רבקה בר-יוסף, יזמות עסקית וההעסקה עצמית של נשים בעלות הכנסות נמוכות, ירושלים, מעורבות: מרכז למעורבות הורים, 2001.
פרסומיה > מפרסומיה באנגלית

Rivka Bar-Yosef, Desocialization and Resocialization: the adjustment process of immigrants, International Migration Review, 2(3), 1968.
Abraham Friedman and Rivka Bar-Yosef, Potential stress points in the industrial relations systems in organizations, Paper presented at the international Conference on trends in industrial relations, Tel-Aviv, January 1972.
Rivka Bar Yosef and Miriam Curelaru, Immigrants in Jerusalem: Patterns of Absorption, Jerusalem, The Hebrew University, 1973.
Rivka Bar-Yosef and Dorit Padan-Eisensterk, Role System Under Stress: Sex-Roles in War, Social Problems, 25(2), 135-145, 1977.
Rivka Bar-yosef, Children of Two Cultures: Immigrant Children from Ethiopia in Israel, Journal of Comparative Family Studies, 32(2), 231-246, 2001.
פרסומיה > מקראות מאמרים שערכה

מקראות המאמרים שערכה בר-יוסף ביחד עם עמיתיה, זכו לתפוצה נרחבת מסוף שנות ה-60 ועד לשנות ה-80, בקרב הסטודנטים במוסדות הישראליים להשכלה גבוהה, בחוגים לסוציולוגיה, לעבודה סוציאלית, לחינוך, ובתחומים נוספים של מדעי החברה. בין מקראות אלה:
ש"נ אייזנשטדט, חיים אדלר, רבקה בר-יוסף, ראובן כהנא (עורכים), המבנה החברתי של ישראל, ירושלים, אקדמון, 1966.
ש"נ אייזנשטדט, רבקה בר-יוסף, ראובן כהנא, אילנה שלח (עורכים), רבדים בישראל: מקראה, ירושלים, אקדמון, 1968.
ש"נ אייזנשטדט, חיים אדלר, רבקה בר-יוסף, ראובן כהנא (עורכים), ישראל חברה מתהווה: ניתוח סוציולוגי של מקורות, ירושלים, אקדמון, 1972.
רבקה בר-יוסף, אילנה שלח (עורכות), המשפחה בישראל, ירושלים, אקדמון, 1969.
לאה שמגר-הנדלמן, רבקה בר-יוסף (עורכות), משפחות בישראל, ירושלים, אקדמון, 1991.
משפחתה

בר-יוסף הייתה נשואה שלוש פעמים. מבעלה השני, נולד בנה היחיד, ד"ר בני בר-יוסף.
לד"ר יוחנן וייס (רופא), בעלה השלישי, הייתה נשואה במשך 56 שנה, עד למותו ב-2014.
התגוררה במשך עשרות שנים בשכונת קריית שמואל בירושלים.
אחת מנכדותיה, ההיסטוריונית של האמנות ד"ר נטע בודנר, היא חברת סגל במחלקה לספרות, לשון ואמנויות באוניברסיטה הפתוחה.
הערות שוליים

↑  לדברי בני המשפחה, גם לבר-יוסף עצמה לא התברר עד סוף ימיה, האם נולדה ב-1919 או ב-1920.
↑  משרד הביטחון, יוסף-בנימין (יושקה) ויינברגר, באתר יזכור, ‏15.07.1948
↑  רבקה בר-יוסף, הסתגלותם של עולים חדשים לעבודה בבית חרושת (דיסרטציה), ירושלים: האוניברסיטה העברית, המחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה חברתית, 1962
↑  מתת אדר-בוניס, משפחות בראייה סוציולוגית ואנתרופולוגית, רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258102805171  PLWABN: 9811351848705606  ISNI: 0000 0000 6692 2551  LCCN: nr91014638  NTA: 068059159  SUDOC: 080789242  VIAF: 14624762   WorldCat (עם VIAF): 14624762
בלסינג אפריפה

בְּלֵסִינְג אַקְוָסִי אַפְרִי֫פָה (נולד ב-26 באוקטובר 2003) הוא אתלט ישראלי, אלוף העולם לנוער עד גיל 20 (קאלי 2022) ואלוף אירופה עד גיל 23 (אספו 2023) בריצת 200 מטר, חמש פעמים ברציפות אלוף ישראל (2020–2024) בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר, שיאן אירופה לנוער ושיאן ישראל בריצת 200 מטר. הוא הנער הרביעי בהיסטוריה שרץ מתחת ל-20 שניות בריצת 200 מטר, אחרי יוסיין בולט, אריון נייטון ולטסיל טבוגו.
ביוגרפיה

אפריפה נולד וגדל בישראל, בן להורים מגאנה. בשנת 2010 הוא קיבל מעמד של תושב קבע יחד עם משפחתו (הוריו סינתיה ופרינס, ואחותו מרסי הצעירה ממנו בשלוש שנים), בעקבות החלטת ממשלה שלא-לגרש ילדי עובדים זרים שנולדו בישראל ועומדים בקריטריונים מסוימים והבטחה להתאזרחות בהגיעו לגיל 18. על מנת שיוכל לייצג את ישראל בתחרויות בינלאומיות גם לפני גיל 18, הוקדמה קבלת התאזרחותו ליוני 2020, לאחר מאבק אישי וציבורי.
אפריפה גדל ברמת גן ולמד בתיכון "אהל שם" שבעיר. את שירותו הצבאי הוא מעביר במעמד של ספורטאי מצטיין. הוא מתאמן בקבוצת מכבי תל אביב, בהדרכתו של איגור בלון.
קריירה ספורטיבית > תחילת דרכו

אפריפה החל את דרכו בספורט כשהיה בן שש, אז הצטרף למחלקת הילדים של מכבי תל אביב בכדורגל. שנתיים לאחר מכן הוא נאלץ לעזוב עקב בעיות כלכליות. בגיל 11, הגיע אפריפה לענף האתלטיקה כאשר החל להתחרות במסגרת תחרויות בתי-ספר יסודיים, ולאחר שזכה בכמה מהן הצטרף למחלקת האתלטיקה של מכבי תל אביב, שם התאמן תחת המאמן ולרי צ'גין במשך שנה, ולאחריה עבר לעבוד עם המאמן איגור בלון.
קריירה ספורטיבית > 2019

באליפות ישראל לנוער שנערכה ביוני זכה אפריפה במדליית זהב בריצת 100 מטר, בתוצאה של 10.85 שניות. בשלב המוקדמות קבע תוצאה של 10.88 שניות ועלה לגמר מהמקום הראשון. חודש לאחר מכן, באליפות ישראל שנערכה בסוף יולי הוא זכה במדליית כסף, בריצת 200 מטר בתוצאה של 21.67 שניות, אחרי חברו לקבוצה אמרי פרסיאדו (21.11 שניות) ולפני דור קולביץ (21.68 שניות), שלושתם מקבוצת מכבי תל אביב.
קריירה ספורטיבית > 2020

באליפות ישראל שנערכה בסוף יולי זכה אפריפה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בשיא ישראלי חדש לקדטים של 10.49 שניות, שיפור לשיאו בן 16 השנים של רם מור (10.60 שניות), לפני אמרי פרסיאדו (10.61 שניות) ועומרי סדן (10.76 שניות), שלושתם מקבוצת מכבי תל אביב. כבר בשלב המוקדמות הוא שבר את שיאו האישי, כשקבע תוצאה של 10.63 שניות וסיים במקום הראשון במקצה שלו. בריצת 200 מטר הוא ניצח בשיא ישראלי חדש לקדטים של 21.17 שניות, שיפור של 44 מאיות לשיא בן 21 השנים של טל מור ושיא ישראלי חדש לנוער, שיפור לשיא בן 19 השנים של טל מור שעמד על 21.43 שניות, וסיים לפני חברו לקבוצה אביב קופלר (21.81 שניות) וערן סיבוני מלידר ירושלים (21.84 שניות). התוצאה שקבע בריצת 100 מטר דירגה אותו במקום הראשון באירופה והחמישי בעולם עד גיל 18 לאותה שנה, והתוצאה שקבע בריצת 200 מטר דירגה אותו אף היא במקום הראשון באירופה והחמישי בעולם עד גיל 18 לאותה שנה.
קריירה ספורטיבית > 2021

באליפות הפועל שנערכה בתחילת יוני, ניצח אפריפה בריצת 200 מטר בשיא נוער חדש של 21.07 שניות. שבוע לאחר מכן באליפות ישראל הוא הגן על תוארו בריצת 100 מטר לאחר שקבע שיא נוער חדש של 10.47 שניות. הוא הקדים את חברו לקבוצה עומרי סדן (10.71 שניות) ואת תומאס דובנוב רז מאס רמת השרון (10.74 שניות).
באליפות אירופה עד גיל 20 שנערכה בטאלין, אסטוניה ב-17 ביולי אותה שנה הוא סיים במקום הרביעי בריצת 200 מטר בתוצאה של 21.01 שניות, רק 3 מאיות ממדליית הארד. בשלב המוקדמות סיים במקום הראשון הכללי לאחר שקבע שיא ישראלי עד גיל 23 ולנוער של 20.94 שניות.
כחודש לאחר מכן, באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בניירובי, קניה ב-21 באוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום השביעי בריצת 200 מטר בתוצאה של 21.03 שניות. בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 20.49 שניות, עם רוח גבית מעל המותר של 2.3 מטר לשנייה ועלה מהמקום השלישי לריצת הגמר.
קריירה ספורטיבית > 2022 > שיאן ישראל

במסגרת ליגת הקדטים והנוער שהתקיימה בהדר יוסף ב-18 במרץ 2022 קבע בריצת 200 מטר שיא ישראלי חדש של 20.83 שניות, שיפור לשיא בן 13 השנים של דמיטרי גלושצ'נקו (20.86 שניות).
באליפות ישראל לנוער שנערכה בתחילת יוני זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בשיא ישראלי חדש לנוער של 10.36 שניות, כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא ישראלי חדש לנוער של 10.42 שניות, שיפור לשיא בן 4 השנים של גל ארד (10.45 שניות) ובריצת 200 מטר בשיא ישראלי חדש של 20.71 שניות. שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות ישראל הוא זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בשיא ישראלי חדש לנוער של 10.34 שניות, לפני ישי איפראימוב מלידר ירושלים (10.63 שניות) ואביב קופלר (10.65 שניות) ובריצת 200 מטר בשיא ישראלי חדש של 20.70 שניות, לפני אביב קופלר (21.42 שניות) ועומרי שיף מלידר ירושלים (21.45 שניות).
בתחרות לנוער שנערכה במנהיים, גרמניה ב-3 ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בריצת 200 מטר בשיא ישראלי חדש של 20.55 שניות.
קריירה ספורטיבית > 2022 > אלוף עולם עד גיל 20

באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בסנטיאגו דה קאלי שבקולומביה ב-4 באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בריצת 200 מטר בשיא לאומי ובשיא אליפות חדש של 19.96 שניות, לפני לטסיל טבוגו מבוטסואנה (19.96 שניות) וקאלב לו מאוסטרליה (20.48 שניות). כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא לאומי חדש של 20.37 שניות ושיפר אותו בשלב חצי הגמר והעמיד אותו על 20.17 שניות. התוצאה שקבע מדרגת אותו השלישי בהיסטוריה בריצת 200 מטר לאצנים עד גיל 20, אחרי יוסיין בולט ואריון נייטון.
שבועיים לאחר מכן, אפריפה השתתף לראשונה באליפות אירופה לבוגרים שנערכה במינכן וסיים במקום השביעי בגמר ריצת 200 מטר עם תוצאה של 20.69 שניות. הוא הגיע לתחרות מדורג ראשון עם תוצאת השנה באירופה (19.96 שניות) והתחיל אוטומטית בשלב חצי הגמר, בו סיים בתוצאה של 20.34 שניות ועלה לגמר כמפסיד המהיר בעל התוצאה החמישית בטיבה.
קריירה ספורטיבית > 2023 > אלוף אירופה עד גיל 23

באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה באספו, פינלנד ביולי 2023 זכה במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.67 שניות, לפני רפאל בוג'ו מהולנד (20.68 שניות) וטימותה מומנטלר משווייץ (20.85 שניות).
קריירה ספורטיבית > 2024

באליפות אירופה שנערכה ברומא, סיים אפריפה במקום השביעי בגמר ריצת 200 מטר עם תוצאה של 20.97 שניות. לגמר הוא עלה אחרי שבחצי הגמר קבע זמן של 20.46 שניות וסיים שני במקצה שלו.
באולימפיאדת פריז 2024 בשלב המוקדמות הוא סיים במקום חמישי במקצה שלו בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.78 שניות, שלא הספיק לו לעלות לשלב חצי הגמר. בשלב בית הניחומים הוא סיים במקום רביעי במקצה שלו בתוצאה של 20.88 שניות והודח מהמשך התחרות.
בתחרות שנערכה בהדר יוסף, ב-30 בדצמבר קבע בריצת 300 מטר שיא ישראלי חדש של 32.76 שניות, שיפור לשיא בן 9 השנים של דונלד סנפורד (32.94 שניות).
שיאים אישיים > אצטדיון

ריצת 60 מטר: 6.76 שניות (2025)
ריצת 100 מטר: 10.20 שניות (2023), שיא ישראל
ריצת 200 מטר: 19.96 שניות (2022), שיא ישראל
ריצת 300 מטר: 32.76 שניות (2024), שיא ישראל
הערות שוליים

↑  בלעדי | המאבק לאזרחות של בולט הישראלי, באתר ynet, 12 בפברואר 2020
↑  דותן מלאך, "בדרך לפריז 2024: בלסינג אפריפה עוד לא בן עשרים אבל כבר נחשב להבטחה גדולה", 26 בינואר 2023, מקור ראשון
↑  רשימת הנערים המהירים ביותר בריצת 100 מטר בשנת 2020, באתר התאחדות האתלטיקה הבינלאומית
↑  רשימת הנערים המהירים ביותר בריצת 200 מטר בשנת 2020, באתר התאחדות האתלטיקה הבינלאומית
↑  התוצאות הרשמיות - ריצת 200 מטר, אליפות העולם באתלטיקה לנוער עד גיל 20, קאלי 2022
↑  בלסינג אפריפה סיים במקום ה-7 בגמר 200 מטר באליפות אירופה, באתר וואלה, 18 באוגוסט 2022
↑   עידו רקובסקי, בלסינג אפריפה סיים במקום השביעי בגמר הריצה ל-200 מטר, באתר הארץ, 11 ביוני 2024
↑  אסי ממן, פאריס, ‏בלסינג אפריפה לא עלה לחצי הגמר ב-200 מטר, באתר ONE‏, 6 באוגוסט 2024
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת פריז (2024)  |
| --- | --- | --- |
|  אופניים | איתמר איינהורן • רותם גפינוביץ • תומר זלצמן • מיכאל יעקובלב |  |
|  אתלטיקה | גשאו איילה • גירמה אמרה • בלסינג אפריפה • מאור טיורי • מארו טפרי • לונה צ'מטאי-סלפטר |  |
|  בדמינטון | מישה זילברמן |  |
|  ג'ודו | טוהר בוטבול • מאיה גושן •  רז הרשקו • ים וולצ'ק •   ענבר לניר • שגיא מוקי •  תמנע נלסון-לוי •  פיטר פלצ'יק • גפן פרימו • שירה ראשוני • ברוך שמאילוב • גילי שריר   נבחרת ישראל בג'ודו (טוהר בוטבול • מאיה גושן • רז הרשקו • ים וולצ'ק • ענבר לניר • שגיא מוקי • תמנע נלסון-לוי • פיטר פלצ'יק • גפן פרימו • שירה ראשוני • ברוך שמאילוב • גילי שריר) |  |
|  גלישת גלים | ענת ליליאור |  |
|  התעמלות אמנותית | דריה אטמנוב    נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית (שני בקנוב, דיאנה סברצוב, הדר פרידמן, רומי פריצקי, אופיר שחם) |  |
|  התעמלות מכשירים |  ארטיום דולגופיאט • ליהיא רז |  |
|  טאקוונדו | אבישג סמברג |  |
|  טריאתלון | שחר שגיב |  |
|  ירי תחרותי | סרגיי ריכטר |  |
|  כדורגל | נבחרת ישראל בכדורגל (מוחמד אבו ניל, איתן אזולאי, ניב אליאסי, נועם בן הרוש, עמרי גאנדלמן, שון גולדברג, אוסקר גלוך, אושר דוידה, עדי יונה, אור ישראלוב, סתיו למקין, אלעד מדמון, עומר ניראון, ליאל עבדה, עילי פיינגולד, איינאו פרדה, רוי רביבו, עידו שחר, דור תורג'מן) |  |
|  סיף | יובל פרייליך |  |
|  שחייה | אביב ברזלי • איתן בן שטרית • דריה גולובטי • אנסטסיה גורבנקו • אלכסיי גליבינסקי • דוד גרצ'יק • מירון חרותי • גל כהן גרומי • דניס לוקטב • אנדראה מורז • אדם מראענה • בר סולובייצ'יק • איילה ספיץ • לאה פולונסקי • רון פולונסקי • תומר פרנקל • מרטין קרטאבי |  |
|  שחייה אומנותית | שלי בובריצקי • אריאל נשיא |  |
|  שחייה במים פתוחים | מתן רודיטי |  |
|  קשתות | רועי דרור • מיכאלה משה |  |
|  רכיבה | אשלי בונד • דניאל בלומן • רובין מוהר • איזבלה רוסקוף |  |
|  שיט | עומר ורד וילנצ'יק • דור זרקה • ניתאי חסון • נועה לסרי • גל צוקרמן •  שרון קנטור •  תום ראובני • שי קקון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14897470
איקונוגרפיה

לוקאס הקדוש בדמות צייר (1608), ציור מאת אל גרקו. על פי המסורת הנוצרית נחשב לוקאס הקדוש לאיקונוגרף ולצייר הראשון של מרים, אם ישו.
איקונוגרפיה (הַסְמָלָה חָזוּתִית לפי האקדמיה ללשון העברית; מיוונית: εικόνα - דימוי, דמות; γραφή - כתיבה) הוא מחקר האמנות הפיגורטיבית (Figurative art), הסמלים, הדימויים ואופני התיאור, ואיסוף לשם ביסוס רפרטואר המוטיבים החזותיים במקום (או אזור) ובתקופה מסוימת. לעיתים מתמקד המחקר בסמלים של אומן יחידני. האיקונוגרפיה מהווה חלק מרכזי בחקר תולדות האמנות ומהווה את אחת השיטות לניתוח יצירה אומנותית ולתיאור ההיסטוריה של אומנות. חקר האיקונוגרפיה מתבצע לרוב אל מול מקורות אחרים כגון ספרות, או מקורות היסטוריים.
האיקונוגרפיה הנוצרית כוללת מילון חזותי של סמלים המציינים אישים ומאורעות שונים מכתבי הקודש ומן המסורת. לפי מילון זה לכל דמות יש אטריבוט אחד או יותר, כלומר מנח גופני מסוים (כריעה, הנפת יד), חפץ מסוים (פרח, צלב, טבעת, חרב, גולגולת וכדומה) או דמות-לווי (מלאך, ילד, קבצן) המאפיינים את הדמות או את ההקשר הספרותי ומאפשרים לזהות אותם באופן מיידי. כך יכולים גם אנלפביתים "לקרוא" ציורים ולהבין את הסיפור אותו הם מתארים.
באמנות ימי הביניים למשל, מהווים תאורים מן הברית החדשה מקור איקונוגרפי ליצירות אמנות שונות. גם תיאור דמות באמצעות אופן תיאורו של בגד או אביזר ביצירה הם חלק מתחום האיקונוגרפיה כך לדוגמה באמנות הנוצרית, מסמל הבגד הכחול והאדום של מרים, אם ישו, את השילוב בין רוחניות לבין גשמיות. דוגמה נוספת למחקר איקונולוגי ניתן למצוא בסוגת הציור ואניטאס. לשם הבנת סוגה זו יש להבין את המקורות התאולוגיים הנוצריים שעיצבו את היחס אל המוות בתרבות הנוצרית.
ראו גם

איקונין
לקריאה נוספת

פנובסקי, אירווין, "איקונוגרפיה ואיקונולוגיה - הקדמה", בתוך: ז. עמישי-מייזליש, מבוא כללי לתולדות האמנות, הוצאת אקדמון, ירושלים, 1976
(תרגום נוסף לאותו הטקסט) פאנופסקי, ארווין, איקונוגרפיה ואיקונולוגיה: מבוא לחקר אמנות הרנסאנס, תרגם אביעד שטיר, בתוך: המדרשה 12, סתיו 2009
אפי זיו, הצופן הנוצרי באמנות, כנרת, זמורה-ביתן, דביר – מוציאים לאור בע"מ, 2015
IPIAO:
Schroer, Silvia; Keel, Othmar (2005). Die Ikonographie Palastinas/Israels und der Alte Orient: eine Religionsgeschichte in Bildern, Band 1: Vom ausgehenden Mesolithikum bis zur Frühbronzezeit (בגרמנית). Academic Press Fribourg. ISBN 978-3-7278-1508-9.
Schroer, Silvia (2008). Die Ikonographie Palastinas/Israels und der Alte Orient: eine Religionsgeschichte in Bildern, Band 2: Die Mittelbronzezeit (בגרמנית). Academic Press Fribourg. ISBN 978-3-7278-1604-8.
Schroer, Silvia (2011). Die Ikonographie Palastinas/Israels und der Alte Orient: eine Religionsgeschichte in Bildern, Band 3: Die Spätbronzezeit (בגרמנית). Academic Press Fribourg. ISBN 978-3-7278-1671-0.
Schroer, Silvia (2018). Die Ikonographie Palastinas/Israels und der Alte Orient: eine Religionsgeschichte in Bildern, Band 4: Die Eisenzeit bis zum Beginn der achämenidischen Herrschaft (בגרמנית). Schwabe Verlag. ISBN 978-3-7965-3879-7. (ניתן להוריד גם בקישור הבא: )
הערות שוליים

↑  Christoph Uehlinger, "The Archaeology of Israelite Cult", in: Kyle H. Keimer, The Ancient Israelite World, Taylor & Francis, 2022, p. 435
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4026535-3  LCCN: sh99001272  NDL: 00574967  NKC: ph121030
דניאיל מדבדב

| --- | --- |

 לידה:  11 בפברואר 1996 (בן 29) מוסקבה, רוסיה
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 מקום מגורים:  מונטה קרלו, מונקו
 מספר צאצאים:  1 
 גובה:  1.98 מטר
 יד חובטת:  ימין
 פעילות כמקצוען:  2014–הווה (כ־11 שנים)
 סה"כ פרסים שצבר:  45,490,410 דולר אמריקאי (נכון ל־3 במרץ 2025) 
 יחידים
 מאזן קריירה:  159–86 (64.9%)
 דירוג שיא:  1 (28 בפברואר 2022)
 זכיות בטורנירים:  20
 זוגות
 מאזן קריירה:  18–27 
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 1
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  גמר (2021, 2022, 2024)
 אליפות צרפת הפתוחה:  רבע גמר (2021)
 וימבלדון:  חצי גמר (2023, 2024)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  זכייה (2021)
 תאריך עדכון 13 בספטמבר 2021
 
דניאיל סרגייביץ' מדבדב (ברוסית: Дании́л Серге́евич Медве́дев; נולד ב-11 בפברואר 1996) הוא טניסאי רוסי מקצועני. מדורג במקום השלישי בעולם בסבב ה-ATP (נכון לפברואר 2024). בשיאו דורג במקום הראשון בעולם במשך שלושה שבועות (פברואר 2022) ועוד 13 שבועות (יוני 2022) ובסך הכל במשך 16 שבועות. הוא זכה ב-20 תוארי ATP ליחידים, ביניהם זכייה בטורניר גראנד סלאם, אליפות ארצות הברית הפתוחה (2021) ובטורניר גמר ה-ATP ‏ (2020). הוא זכה ב-6 תוארי מאסטרס. הוא אחד משני הטניסאים הרוסיים היחידים במאה ה-21 שהגיעו לגמר טורניר הגראנד סלאם וזכו בו.
ביוגרפיה > חיים מוקדמים

דניאיל מדבדב נולד במוסקבה לסרגיי מדבדב ואולגה מדבדבה. אביו של דניאיל הוא מהנדס מחשבים שפתח עסק של חומרי בניין.
למדבדב יש 2 אחיות גדולות בשם ג'וליה ואלנה, המבוגרות ממנו ב-12 וב-8 שנים, בהתאמה.
כשהיה בן 6, אמו הבחינה בפרסומת לשיעורי טניס קבוצתיים בבריכה שבה הוא לומד שיעורי שחייה. אביו עודד אותו להירשם. מאמנו הראשון הייתה יקטרינה קריוצ'קובה, המאמנת לשעבר של הטניסאית ורה זבונרבה בין היתר.
מדבדב למד פיזיקה ומתמטיקה בבית ספר מיוחד לפני שסיים את לימודיו מוקדם ונרשם לכלכלה ומסחר במכון הממלכתי של מוסקבה ליחסים בין לאומיים. מאוחר יותר הוא נשר כדי להתמקד בטניס. לאחר מכן עבר לאוניברסיטה הממלכתית הרוסית לחינוך גופני, ספורט, נוער ותיירות, שם קיבל את התעודה שלו כמאמן.עם משפחתו עבר לאנטיב, צרפת שם התאמן באקדמיה לטניס. הוריו מתגוררים מאז בצרפת, כגמלאים. כתוצאה מהחיים בעיקר בחו"ל לאחר שמלאו לו 18, מדבדב יכול לדבר צרפתית ואנגלית שוטפת, מלבד הרוסית המולדת שלו.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

בתחרויות הצעירים בשנת 2013, מדבדב השתתף באליפות אירופה בקרב צעירים מתחת לגיל 18 והגיע לרבע הגמר ביחידים ובזוגות, כשיחד עם קארן חצ'אנוב, הוא הגיע לגמר. בתחילת 2014 הוא דורג במיקום הגבוה ביותר שלו בצעירים, כשהוא דורג במקום 13. בשנת 2014 זכה מדבדב בתארים הראשונים שלו בסדרת הפיוצ'רים (תואר אחד ביחידים ושתיים בזוגות). בשנת 2015 המשיך להתחרות בטורנירי פיוצ'ר, שם זכה בשלושה תארים נוספים (2 ביחידים ו-1 בזוגות), וכן ערך את הופעת הבכורה שלו בהגרלה הראשית של טורנירי סדרת הצ'אלנג'ר. באוקטובר 2015 השתתף בפעם הראשונה בהגרלה הראשית של סדרת ה-ATP העולמית ויחד עם אסלן קראצב הגיע לרבע הגמר בטורניר הזוגות בגביע הקרמלין שנערך במוסקבה. לאחר מכן התמודד בטורניר ניס בצרפת ב-2016 כשהפסיד בשלושה מערכות לגידו פיה. שלושה שבועות לאחר מכן זכה בטורניר היחידים הראשון שלו ב-ATP, כשהביס את הוראציו סבאיוס בטורניר Ricoh Open‏ 2016.
במחצית הראשונה של 2016, מדבדב זכה ב"פיוצ'ר" אחד כל אחד, בטורניר יחידים ובזוגות. בחודש מאי הוא העפיל לטורניר ATP ניס ובכך שיחק לראשונה בטורניר העולמי בסינגלים. דניל זכה בניצחונו הראשון בסיבוב הראשי בטורניר בהרטוגנבוש על הוראסיו צ'בולוס הארגנטינאי. ביוני 2016 הגיע מדבדב לגמר המוקדמות בווימבלדון, שם הפסיד לבריטי מרקוס וויליס. בספטמבר הוא זכה לראשונה בסדרת הצ'לנג'ר, בגמר הטורניר בסן-רמי-דה-פרובנס, כשהוא מנצח את ג'וריס דה לור הבלגי: 6-3, 6-3. בתום העונה במסגרת גביע הקרמלין הוא הגיע לראשונה לרבע הגמר ולבסוף סיים את השנה בטופ 100 בדירוג העולמי.
בתחילת ינואר 2017, בצ'נאי, הודו, מדבדב הגיע לגמר סיבוב ATP לראשונה בקריירה שלו. במאבק על התואר, דניל הפסיד לספרדי המנוסה רוברטו באוטיסטה אגוט בשתי מערכות (3–6, 4-6). על הגעתו לגמר קיבל דניאל 150 נקודות דירוג וסכום פרס של 42 אלף דולר, וב-9 בינואר 2017 הוא עלה למקום ה-65 בדירוג ATP. אליפות אוסטרליה הפתוחה הפכה לטורניר הגראנד סלאם הראשון בהגרלה הראשית של הרוסי בן ה-20. בסיבוב הראשון הוא הפסיד לארנסטו אסקובדו האמריקאי. אחרי אוסטרליה ערך מדבדב את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רוסיה בגביע דייוויס. מדבדב ניצח את המערכה הראשונה בעימות בסיבוב הראשון עם נבחרת סרביה במשחק מול נובאק ג'וקוביץ', אך אז הפסיד בשתי מערכות ופרש מהמשחק בתחילת המערכה הרביעית. כתוצאה מכך הפסידו הרוסים לסרבים בתוצאה 1–4. בפברואר הצליח מדבדב להגיע לרבע גמר הטורנירים במונפלייה ובמרסיי.
בפעם הבאה ברבע הגמר הוא הופיע ביוני 2017 בטורנירי הדשא בהרטוגנבוש ובלונדון, ובטורניר באיסטבורן הוא הצליח להגיע לחצי הגמר. ביולי, דניל עשה סנסציה בהופעת הבכורה שלו בווימבלדון, כשהוא מנצח את סטן וואורינקה בסיבוב הראשון של המדורג 3 באותו זמן (6-4, 3-6, 6-4, 6-1). בסיבוב השני, מדבדב הפסיד לרובן במלמנס הבלגי. בתחילת אוגוסט הצליח מדבדב, לאחר שניצח את גריגור דימיטרוב, להגיע לרבע גמר הטורניר בוושינגטון. באוקטובר, בגביע הקרמלין במוסקבה, מדבדב הגיע לרבע הגמר. בתום העונה הוא דורג במקום ה-65 בדירוג היחידים.