stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עודד בלילטי
תערוכות

2000 - מציאות משתקפת, תערוכה משותפת עם הציירת אנה שפירא בבית ציוני אמריקה.
2004 - תערוכה קבוצתית של צלמי איי.פי ירושלים בנושא הקונפליקט הישראלי-פלסטיני בפסטיבל הצילום השנתי שבפרפיניאן, צרפת.
2005 - תערוכה קבוצתית במוזיאון לצילומי מלחמה בדוברובניק שכללה שלושה צלמים ישראלים ושלושה פלסטינים.
2005 - תערוכת יחיד, Coalmine Photo Gallery, ציריך, שווייץ, בנושא גדר ההפרדה הישראלית מהגדה המערבית.
2006 - תערוכת יחיד, Festival Du Scoop, אנג'ר' צרפת, תחת הכותרת "צ'רנוביל היום" צילומים מאוקראינה.
2007 - תערוכת יחיד, Musee d’ethnographie Nauchatel, שווייץ, בנושא גדר ההפרדה הישראלית מהגדה המערבית.
2007 - תערוכת יחיד, Lucca Digital Photo Festival, בנושא גדר ההפרדה הישראלית מהגדה המערבית.
2007 - תערוכת יחיד, Coalmine photo gallery, תחת הכותרת "צ'רנוביל היום" צילומים מאוקראינה.
2008 - מוזיאון יד ושם, פורטרטים של ניצולי שואה עבור תערוכה "זו ארצנו" 60 שנה למדינה.
2008 - תערוכת יחיד, בפסטיבל הצילום השנתי בגיחון, ספרד, צילומים מסין.
2009 - תערוכת יחיד, "בית האמנים" ירושלים, "מחבואים"
2009- תערוכת יחיד ב-POV, פסטיבל הצילום הישראלי, תל אביב.
2010- תערוכה קבוצתית, "צבע טרי", היריד לאמנות עכשווית, תל אביב.
2011- תערוכה קבוצתית במוזיאון אשדוד, "בדרך לשומקום".
2011- תערוכת יחיד, גלריה נלי אמן בתל אביב, " הערת שוליים".
2013- תערוכת יחיד- “Israel, Soviet Style,” Russian Photo Forum, Moscow, Russia
2013- תערוכת יחיד, גלריה נלי אמן בתל אביב, "איפוק".
2014- תערוכת יחיד, “In Observation” La Boutique, San Francisco
2014- פרויקט "חשיפה כפולה" מכון שפילמן לצילום
2014- אוצר תערוכת קק"ל בפסטיבל הצילום הבינלאומי בראשון לציון
עבודות בודדות מוצגות במוזיאונים שונים בעולם.
2015 - "עקבות הצבר" תערוכת יחיד במוזיאון ארץ ישראל
2015 - משתתף בתערוכה קבוצתית פוטווויל ניו יורק
2016 - "מיס טרנס" תערוכת יחיד בפסטיבל פוטווויל ניו יורק
2018 - "חזית" תערוכת יחיד במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית
2018 - "רעש לבן" תערוכת יחיד בגלריית זימאק
תחרויות ופרסים

2003 - "APME", פרס צילום חדשותי עבור כיסוי האלימות במזרח התיכון.
2004 - "Editor and Publisher", פרס ראשון על סדרת תמונות/סיפור מצולם, מצ'רנוביל.
2005 - נבחר להשתתף ב-World Press Master Class – JOOP.‏
2006 - "UNICEF", תמונת השנה בקטגוריית 'תמונה בודדת', בציון מיוחד לשבח.
2006 - "Atlanta Photojournalism Seminar", מקום ראשון בקטגוריית ספורט.
2006 - "Atlanta Photojournalism Seminar", מקום ראשון והצטיינות כללית.
2006 - "Editor and Publisher", פרס ראשון על סדרת תמונות/סיפור מצולם, וציון לשבח על תמונה בודדת.
2007 - פרס 'פוליצר', לצילום חדשותי.
2007 - "World Press Photo", מקום ראשון בקטגוריית 'אנשים בחדשות'.
2007 - "Germany lead awards", מקום ראשון בקטגוריית צילום.
2007 - "Picture of the Year International - POYI", מקום ראשון בקטגוריית 'קונפליקט אנושי'.
2007 - "INTERNATIONAL HEADLINER AWARD", מקום ראשון.
2007 - "NPPA" - מקום ראשון ושני.
2007 - "NATIONAL HEADLINER AWARD", מקום ראשון עבור צילום מגזין/חדשות/תאגיד, צילום ספורט חדשותי.
2007 - "SIGMA DELTA CHI AWARD", עבור צילום ספורט חדשותי.
2007 - השתתפות בפרויקט "All Roads Photography" של הנשיונל ג'אוגראפיק.
2007 - פרס "APME", כחלק מקבוצת צלמים, עבור סיקור של מלחמת לבנון.
2008 - "World press photo", מקום שלישי בקטגוריית "אנשים בחדשות".
2008 - "Picture of the Year International - POYI", מקום שלישי בסיפור חדשותי.
2008 - פרס "APME" עבור סיקור רעידת האדמה, בדרום מערב סין, במאי 2008.
2008 - "UNICEF", מקום שני בקטגוריית תמונת השנה, עבור סיקור של רעידת האדמה בדרום מערב סין, במאי 2008.
2009 - "Picture of the Year International - POYI", פרס הצטיינות עבור סיפור "Ping pong Nation" מבייג'ינג.
2009 - "Picture of the Year International - POYI", פרס הצטיינות עבור סיקור של רעידת האדמה בדרום מערב סין, במאי 2008.
2009 - "Atlanta Photojournalism Seminar", זכה בחמישה פרסים עבור עבודתו בסין.
2009 - "The PGB Award" - מקום ראשון עבור סיקור רעידת האדמה בדרום מערב סין, במאי 2008.
2009 - "The 75th National Headliner Awards", זכה בקטגוריית "תיק עבודות".
2009 - "NPPA Awards", ציון לשבח בקטגוריית אסונות טבע.
2009 - פרס "פוליצר", עלה לגמר כחלק מקבוצת צלמים של AP, עבור סיקור רעידת האדמה בדרום מערב סין, במאי 2008.
2012 - Henri Nannen Prize Nomination
2012 - (Picture of the Year International (1st place, portrait
2012 - (Atlanta Photojournalism Seminar (1st place, pictorial category)
2012 - China International Press Photo Contest (1st place in daily life category, 2nd place in daily life and sports feature categories)
2013 - Overseas Press Club of America (Feature Photography)
2013 - Atlanta Photojournalism Seminar (1st place portrait and 2nd place sport feature)
2014 - National Headliner Award (1st place portrait category)
2014 - NPPA Awards (Honorable Mention portrait category)
2014 - Picture of the Year International (2nd place, Portrait series
הערות שוליים

↑  אפרת וייס, אני הנערה מהתמונה שזכתה בפוליצר, באתר ynet, 19 באפריל 2007
↑  גלעד כהן, הצעיר שהניף דגל ישראל מול הזרנוק: "אנחנו לא במלחמת אחים", באתר ynet, 20 ביולי 2020
↑  רינו צרור, עם דגל ישראל, מול המשטרה: המצולם בתמונה שעוררה סערה מדבר, באתר גלי צה"ל
↑  מכת"זיות, נתניהו ומלון קורונה: הצילומים הזוכים בתערוכת "עדות מקומית", באתר ynet, 23 בדצמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008554258405171  GND: 1147293562  ISNI: 0000 0004 9816 175X  LCCN: no2017052453  PIC: 389983  RKD: 413121  VIAF: 3638149368885685980000   WorldCat (עם VIAF): 3638149368885685980000 
תמונה מתוך התערוכה "מחבואים"
עידן זו-ארץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בספטמבר 1972 (בן 52) ראשון לציון, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 מעסיק:  רב-בריח, אינטל ישראל, סודהסטרים 
 
עידן זו-ארץ (נולד ב-1 בספטמבר 1972) הוא מנכ"ל בתעשייה הישראלית, ממקימי סיירת המילואים של חטיבת גבעתי בדרגת סא"ל (במיל.). הוא מכהן כמנכ"ל קבוצת רב בריח וכיו"ר עמותת השועל למען חיילים בוגרי הסיירת.
ביוגרפיה

זו-ארץ נולד בראשון לציון. הוא למד בבית הספר העממי בארי בראשון לציון וסיים לימודי תיכון בבית הספר להנדסאים באוניברסיטת תל אביב. את שירותו הצבאי הסדיר עשה בסיירת גבעתי. בשנת 1993 סיים את קורס הקצינים בבה"ד 1 כחניך מצטיין וחזר לסיירת גבעתי כמפקד צוות. הוא התקדם להיות מפקד פלגת אימונים והשתחרר בשנת 1994 בדרגת סגן.
לאחר השחרור הקים את סיירת המילואים של גבעתי ובמשך כ-25 שנים פיקד על סיירת המילואים והוביל את מערך הגיבושים של גדוד הסיור של החטיבה, שם התקדם בפיקוד עד לדרגת סגן אלוף.
בעל תואר ראשון (בהצטיינות) בהנדסת תעשייה וניהול ותואר שני (בהצטיינות) במנהל עסקים מטעם אוניברסיטת בן-גוריון.
ביוגרפיה > קריירה

את מסלולו המקצועי החל כסטודנט להנדסת תעשייה וניהול במפעל אינטל בירושלים. במשך קרוב ל-20 שנים התקדם וביצע מגוון תפקידים בחברה. ב-2012 היה חבר בצוות שעסק בשדרוג המפעל בקריית גת לטכנולוגיית 10 ננומטר וניהל את מהלך הרכישה של מפעל מיקרון בקריית גת על ידי אינטל.
בין השנים 2014–2016 ניהל את מרכז הייצור של אינטל בירושלים. ב-2016 מונה למשנה לנשיאת החברה בישראל, מקסין פסברג.
בשנת 2017 מונה לסמנכ"ל תפעול גלובלי בחברת סודהסטרים.
בשנת 2019 מונה למנכ"ל קבוצת רב בריח, שמייצרת דלתות ביטחון, מוצרי נעילה ומוצרים נוספים. החל משנת 2021 החברה נסחרת בבורסה בתל אביב ומעסיקה מעל 1000 עובדים ב־7 מפעלים.
זו-ארץ חבר בהתאחדות התעשיינים בישראל ובוועדה המייעצת של הפקולטה לניהול באוניברסיטת בן-גוריון. הוא מתנדב כיו"ר עמותת השועל, התומכת בבוגרי סיירת גבעתי.
חיים אישיים

זו-ארץ מתגורר במודיעין-מכבים-רעות, נשוי ואב לארבעה.
ראו גם

רב-בריח
אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
חטיבת גבעתי
עופר ירמינובסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 ביולי 1973 (בן 51) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 
עופר ירמינובסקי (נולד ב-26 ביולי 1973) הוא סופר ומשורר ישראלי, בן טיפוחה של המשוררת, הסופרת והעורכת, ציפי שחרור, אשר ערכה את כל ספריו.
ביוגרפיה

נולד בתל אביב לאלן וליוסף וגדל ברמת גן. הוא התחנך תחילה בבית הספר אחווה ומשם עבר לבית הספר הלל והמשיך והתחנך במוסדות החינוך הממלכתי בעירו.
אל הכתיבה ואל כישרונו התוודע בגיל 12 עת נהג להגות סיפורים בראשו ואחר כך להעלותם על הכתב. בשנת 2010 נחשף לסדנת הכתיבה היוצרת של ציפי שחרור בבית דורון ברמת גן ובמקביל לסדנה זו, הוסיף ולמד בסדנאות נוספות: בבית הספר מנשר - סדנת כתיבה יוצרת בהנחיית הגר ינאי וקורס יסודות השירה בהנחיית ענת זכריה ובבית הספר רימון, בתוכנית עמיתים - קורס כתיבת טקסטים למוזיקה בהנחיית ארי גורלי.
עופר ניגש לתחרויות סיפורים קצרים של הוצאת כתב והסיפורים הראשונים פרי עטו שפורסמו, יצאו לאור בשלוש אנתולוגיות סיפורת של הוצאה זו, בשנים 2012, 2015 ו-2016, כמפורט בהמשך הערך.
סיפורו של השיר 'מספר 3698540'

ברשת הפייסבוק פורסם פוסט שכותרתו 'מספר 3698540' המספר על ניצול שואה המגיע לחרפת רעב שקצבתו דלה בעוד ראש הממשלה אינו מתערב לעזרתו ולעזרת הקשישים בכללם וניצולי שואה בפרט.
רחמיהם של הגולשים נגעו לתוכן השיר, אף לא אחד העמיק ושאל מי בעצם כתב את השיר הנהדר והחריף הזה. השיר אגב, ממשיך לעלות בחיפוש ברשת הפייסבוק, ועדיין ללא שמו של המשורר.
שירו של עופר ירמנובסקי שפורסם בספר השירה הראשון שלו "אושר חמקמק מדי" (הוצאת גוונים, 2016) שותף עשרות אלפי פעמים ברשת החברתית פייסבוק, החל מפברואר 2018. השיר שב וחוזר ומופיע בתודעת הגולשים, כשהטיפול בניצולי השואה חוזר ועולה לכותרות.
שירים וסיפורים פרי עטו, שפורסמו באנתולוגיות

הסיפור "פגישה מחודשת" באנתולוגיה "ציקלון הזיכרונות" (הוצאת כתב, 2012)
הסיפור "המסע האחרון של אושרי" באנתולוגיה "סיפורי מסע" (הוצאת כתב, 2015)
השירים "אהבה" ו- " מן הבערה" באנתולוגיה "הוליווד כבר גרה כאן" בעריכת ציפי שחרור (הוצאת קונטנטו דה סמריק, 2015)
הסיפור "פורמת החלומות של מתי" באנתולוגיה "סיפורי חלום" (הוצאת כתב, 2016)
הסיפור "נפשות אבודות" והשירים: "אושר חמקמק מדי", "בבואה", "חלוף הזמן" באנתולוגיה "שירים וסיפורים לאור ירח" בעריכת ציפי שחרור (הוצאת Contento Now, 2016)
השיר "משורר מול משורר" מתוך הקפסולה מספר 1 בסימן יום ההשראה הבינלאומי (אסופת שירים בהפקה דיגיטלית בעריכת ציפי שחרור)
השיר "חיים נגפים" מתוך הקפסולה מספר 2 בסימן טרנפורמציה מתמדת (אסופת שירים בהפקה דיגיטלית בעריכת ציפי שחרור)
שירים פרי עטו שהולחנו

השיר "ימים כמו נהר" לחן: גלי אבינועם
השיר "כדורים מכהים בחושיי" לחן: דוד ברבי
ספרים פרי עטו

אושר חמקמק מדי. ספר שירה (הוצאת גוונים, 2016)
נסיעה אחרונה. קובץ סיפורים (הוצאת מטר - שולחן כתיבה, 2017)
ארץ השמש - העולם על פי קיונו. רומן. (צמרת הוצאה לאור, 2019)
ילד קורא לי בחלום. ספר שירה (הוצאת ספרא- סדרת דלת, 2020)
סמדר גנזי

| --- | --- |

 לידה:  19 באוקטובר 1962 (בת 62) כ"א בתשרי ה'תשכ"ג קריית מוצקין, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 בן או בת זוג:  אריה מליניאק  דן תורן 
 
סמדר גנזי (נולדה ב-19 באוקטובר 1962, כ"א בתשרי ה'תשכ"ג) היא דוגמנית עבר ישראלית, מייסדת ומנהיגת תנועת פרו אייג'ינג בישראל, מפיקת תצוגות אופנה ובעלת סוכנות הדוגמנות ProAging Models.
ביוגרפיה

גנזי נולדה וגדלה בקריית מוצקין. השלימה את לימודי התיכון בקריית החינוך אורט קריית ביאליק. לאחר מכן למדה הוראת חינוך גופני במכון וינגייט במסגרת העתודה הפדגוגית, סיימה את לימודיה כמורה לחינוך גופני עם תואר ראשון בחינוך גופני וספורט והתגייסה לצה"ל כמדריכת ספורט בחיל האוויר.
קריירת דוגמנות

בשנת 1983 לאחר שחרורה מצה"ל, השתתפה גנזי באירוע בו קיבלה הצעה לדגמן ולאחריה החלה לעבוד בתחום בעיר חיפה, לצידם של מוטי רייף ועופר רפאלי.
בשנת 1985, עברה לתל אביב ודגמנה עבור מעצבות ומעצבים מובילים שונים בישראל. כמו כן, שימשה כדוגמנית הבית של המעצבת דורין פרנקפורט ונבחרה לפרויקטים לצידן של דוגמניות אחרות כגון תמי בן-עמי, רונית אלקבץ, רונית יודקביץ', ספיר קופמן, אילנה שושן ועוד. גנזי עסקה בקריירה זו עד לשנת 1991.
קריירת משחק

בשנת 1991, החלה לימודי משחק בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין ובתיאטרון החדר של אמיר אוריין.
באותה שנה נבחרה לככב בסרט "רצח בשבת בבוקר" המבוסס על ספרה של בתיה גור ובמהלך השנים הופיעה בתפקידים נוספים בהצגה "בדיונות" עם ניקו ניתאי וחנוך רעים בתיאטרון הסימטה וביחד עם רונית אלקבץ בהצגה "הערב רוקדים" בפסטיבל עכו אשר בוימה על ידי גבי אלדור ויגאל עזרתי וזכתה במקום השני בפסטיבל. במהלך התקופה, שיחקה בסרטי סטודנטים וכן עסקה בסטיילינג ואיפור לפרסומות, שערי מגזינים ואלבומי מוזיקה שונים.
קריירה עסקית

במהלך שנות ה-90, הקימה גנזי את חברת "אקסטרווגנזי" העוסקת בהפקה ובימוי תצוגות אופנה, ביוטי ושיער בישראל ומחוצה לה, עבור מעצבים מוכרים כגון גדעון אוברזון, ירון מינקובסקי, דורין פרנקפורט, יניב פרסי, דני מזרחי, הגרה, סיגל דקל ועוד, לרשתות אופנה כגון קרייזי ליין, פוקס, גולברי, גוטקס, הוניגמן, המשביר לצרכן, אירוקה ולמותגים בינלאומיים כמו טיירי מוגלר, לוריאל, אינדולה, וולה, גאפ, קרולינה הררה ואחרים וכן למחלקות עיצוב אופנה במוסדות אקדמיים לרבות ויצו חיפה, שנקר, סטודיו 6B ומכון אבני.
גנזי שימשה גם כעורכת האופנה ומנהלת פרויקטי אופנה מסחריים בכתבי העת "את", "מעריב לנוער" ו"קוסמופוליטן ישראל".
בשנת 2000, הגישה פינת אופנה בתוכנית הבוקר עם אפרת רייטן בערוץ 10, וכן השתתפה בשנים 2013–2016 כחברת פאנל בתוכנית הבוקר של ערוץ 10 עם אקי אבני והילה נחשון.
בשנת 2018, ייסדה גנזי את תנועת "פרו אייג'ינג בישראל" המתנגדת להתערבויות פולשניות למטרות הצערה ומעודדת התבגרות טבעית וקבלת סימני הגיל בשלום. בתור מייסדת התנועה, משתתפת גנזי בראיונות, הרצאות ברחבי הארץ (לרבות ההרצאה 'מאנטי לפרו - לא מיישרת קמטים בשביל אף אחד') וכן בסוכנות דוגמנות לגילאי 45 ומעלה בשם ProAging Models בבעלותה.
תארים אקדמאיים

בוגרת תואר ראשון B.ed בחינוך גופני וספורט - המכללה האקדמית וינגייט (2017)
חיים אישיים

גנזי היא גרושה ואמא לשני ילדים. אבי בתה הבכורה הוא משה שגיב, אבי בנה השני הוא אריה מליניאק. בשנות השמונים הייתה נשואה לדן תורן.
הערות שוליים

↑  "לא מיישרת קמטים בשביל אף אחד", באתר בלינקר, ‏30 באוגוסט 2019
מלייה

מֶלִיָיה (מספרדית: Melilla, ‏/meˈliʎa/; בברברית: ⵎⵔⵉⵞ, מְרִיץ'; בערבית: مليلية, "מָלִילִיַה") היא עיר אוטונומית של ספרד הממוקמת כמובלעת בחוף אפריקה הצפוני, על חצי אי המזדקר ממרוקו אל הים התיכון בארץ הריפים (אנ') הברברים, אחד השטחים הקטנים שנשארו ממרוקו הספרדית ההיסטורית.
השפה הרשמית בעיר היא ספרדית.
מרוקו ממשיכה לטעון לזכויותיה על פיסת ארץ זאת, ומדי פעם מתפרצות מחאות במרוקו סביב הסוגיה, ואף בקרב האוכלוסייה המוסלמית בעיר.
גאוגרפיה

העיר, שהיא פיניקית במקורה (ראש אדִּר (אנ') בפיניקית), נמצאת תחת שלטון ספרדי מאז 1496. שטחה משתרע על פני כ־12.4 קמ"ר והיא בעלת כשני קילומטרים של חופים. בדומה לסאוטה, מובלעת ספרדית נוספת בטריטוריה המרוקאית, מלייה, המרוחקת כ־150 קילומטרים מחצי האי האיברי, נהנית גם היא מענף דיג מפותח ומושפעת מפנים הארץ המרוקאי והחקלאות הטבעית.
אוכלוסיית העיר מתחלקת לארבע קהילות עיקריות:  ספרדים־קתולים המהווים כ־65% מהתושבים, ברברים־מוסלמים המהווים כ־20% מהתושבים, ומעט יהודים והינדים.
הקהילה היהודית במלייה

הקהילה היהודית מונה כיום בין 500 ל־600 נפשות. בעבר מנתה כ־3,300 איש, אך עקב הגירה למדינות שונות, בהן ספרד עצמה, ועלייה לארץ ישראל, הידלדלה הקהילה. יש שישה בתי כנסת בעיר, בית ספר יהודי (דתי), איטליזים כשרים, ישיבה וכולל אברכים, ושלושה בתי קברות יהודיים (אחד מהם עדיין בשימוש).
רבני העיר היו: רבי אברהם הכהן צבאן, בנו רבי דוד שלמה הכהן צבאן,  הרב חיים ביטון, מחבר ספר לב חיים; הרב שמואל בן גיגי; הרב ימין ביתאן. עתה מכהן כרב הקהילה הרב אהרן פרץ. בין חכמי העיר בלט הרב יצחק אלמושנינו בעלי בית הכנסת אלמושנינו.
נשיא הקהילה היהודית[דרושה הבהרה] הוא דון מרדכי וכניש.
הסתננות לעיר במטרה להגיע לאיחוד האירופי

לאחר שנים של הסתננויות יחידים, סבלה המובלעת החל מספטמבר 2005 מניסיונות הסתננות המונית של מהגרים אפריקאים שמשתמשים בה (ובסאוטה) כדרך להיכנס לאיחוד האירופי שספרד חברה בו. אף על פי שכבר ב־1992 נחתמה אמנה בין ספרד ומרוקו המסדירה את החזרת המהגרים הבלתי חוקיים למרוקו, אמנה זאת אינה ממומשת, ובפועל אפריקאים המסתננים לתוך המובלעת (למעט מרוקאים) זוכים בסופו של דבר למעמד פליטים. התגברות ההגירה הביאה את השלטונות הספרדיים להקמת גדר הפרדה כפולה וגבוהה, ואף היו מקרי ירי של אנשי ביטחון לעבר המהגרים, שספרד ומרוקו מאשימות בו זאת את זאת.
ב־24 ביוני 2022, ניסו כ־2,000 אנשים לפרוץ אל העיר ממרוקו ולטפס על גדר הגבול. לדברי מקורות מרוקנים לפחות 23 נהרגו, רובם מירי משמר הגבול של מלייה, חלקם מנפילה מגדר הגבול. כ־140 שוטרים נפצעו באירוע שארך כשעתיים. כמאה מסתננים הצליחו להיכנס אל העיר.
ערים תאומות

למלייה יש ברית ערים תאומות עם הערים:
ונצואלה קראקס, ונצואלה
ספרד סאוטה, ספרד
ספרד מוטריל (אנ'), ספרד (מ־2008)
ספרד אלמריה, ספרד
איטליה מנטובה, איטליה
ספרד אנטקרה (אנ'), ספרד (מ־2016)
ספרד ולס-מאלגה (אנ'), ספרד (מ־2014)
ראו גם

סאוטה
איסלה פרחיל
מרוקו הספרדית
הערות שוליים

↑  Centro de Investigaciones Sociológicas (Centre for Sociological Research) (באוקטובר 2019), Macrobarómetro de octubre 2019, Banco de datos - Document 'Población con derecho a voto en elecciones generales y residente en España, Ciudad Autónoma de Melilla (PDF) (בספרדית), p. 20, נבדק ב-4 בפברואר 2020 {{citation}}:  (עזרה)
↑  ראו: נצחיה יעקב, מוסף שמחת תורה//"הפסקנו ללכת עם כיפה ברחוב", באתר ישראל היום, 22 באוקטובר 2016.
↑  Jesus F. Salafranca Ortega, La Poblacion Judia de Melilla (1874-1936), Caracas: Biblioteca Popular Sefardi, 1990, עמ' 102
↑  רבי אהרן שוקרון, כפי אהרן חלק א, עמ' יג במבוא
↑  סדר חשבון, נדפס גם בתוך ספר כפי אהרן ח"ב לרבי אהרן שוקרון (עמוד ה). וראה עוד שם בעמ' א והלאה
↑  רבי שלמה הכהן, מעלות לשלמה, עמ' בתחילת הספר
↑  Isaac Chocron Hachuel, Imagen de melilla y su judaismo, ירושלים: La casa de melilla en Jerusalén, 1997, עמ' 104
↑  Isaac Choocrón Hachuel, Imágenes de melilla y su judaismo, ירושלים: La casa de melilla en Jerusalén, 1997, עמ' 106
↑  Diario Cordoba
↑  Radio televisión melilla
↑  Periódico de melilla, Melilla hoy, 2022
↑  Periódico de melilla, El faro de melilla, 2023
↑  פרספקטיבה ספרדית וישראלית:גורלה של מלילה, גיא בכור
↑  Six killed near Spain's enclave, אתר BBC NEWS EUROPE, 6 באוקטובר 2005
↑
Dozens die trying to cross into Spanish enclave of Melilla אתר BBC.
Eighteen migrants die in 'stampede' during attempt to cross into Spanish enclave of Melilla, Moroccan authorities say, באתר Sky News.
| הקהילות האוטונומיות של ספרד |
| --- | --- | --- |
| קהילות אוטונומיות | אנדלוסיה • אסטוריאס • אקסטרמדורה • אראגון • גליסיה • האיים הבלאריים • האיים הקנריים • ולנסיה • חבל הבסקים • לה ריוחה • נווארה • מדריד • מורסיה • קטלוניה • קנטבריה • קסטיליה-לה מנצ'ה • קסטיליה ולאון |  |
| ערים אוטונומיות | סאוטה • מלייה |  |
| מדינות אפריקה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוגנדה • אלג'יריה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בורונדי • בורקינה פאסו • בוטסואנה • בנין • גאנה • גבון • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • לוב • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • מצרים • מרוקו • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניז'ר • ניגריה • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה • סיישל • סיירה לאון • סנגל • צ'אד • קומורו • הרפובליקה של קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה • תוניסיה |  |
| חבלי ארץ  "לא מוכרים" | סומלילנד • רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית |  |
| שטחים תלויים | הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי • סנט הלנה, אסנשן וטריסטן דה קונה • האיים הקנריים • סאוטה • מלייה • מדיירה • מיוט • ראוניון • סוקוטרה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555235805171  BNE: XX450555  GND: 4313276-5  LCCN: n83063610  MusicBrainz: 74bd349c-179d-444b-b816-ec5cdfe789c7  NARA: 10044587  RERO: 02-A008961975  UKPARL: lBDxFPZt  VIAF: 316750629   WorldCat (עם VIAF): 316750629
עידן כהן (כוריאוגרף)

ערך זה עוסק ברקדן וכוריאוגרף ישראלי. אם התכוונתם לכדורגלן ישראלי, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  6 ביוני 1978 (בן 46) 
 מדינה:  ישראל 
 www.idan-cohen.com
 
עידן כהן (נולד ב-6 ביוני 1978 בקיבוץ מזרע) הוא רקדן וכוריאוגרף ישראלי. זוכה פרס שרת התרבות לשנים 2008, 2010 ו-2012.
ביוגרפיה

עידן כהן הוא בוגר מושבת האמנויות שבמצפה רמון. סיים את לימודיו התיכוניים בהצטיינות בלימודי האמנויות הוויזואליות, תיאטרון ומוזיקה קלאסית.
את הכשרתו במחול החל באולפנה למחול בקיבוץ מזרע. בין השנים 1999–2006 היה רקדן מוביל בלהקת המחול הקיבוצית.
ב-2003 יצר את "Yellow Brick Road" במסגרת "ניצוצות", ערב מיצירות רקדני להקת המחול הקיבוצית. ב-2005 יצא לדרכו העצמאית עם היצירה "אידרה בכוס תה", דואט שהועלה במסגרת פסטיבל "גוונים במחול 2005". בשנת 2006 העלה את היצירה "שנה של דג", שזיכתה אותו במקום השני בתחרות הכוריאוגרפיות הבינלאומית "no ballet" בלודויגזהאפן, גרמניה ופרס עידוד היצירה לאמן מתחום המחול של אותה שנה מטעם אמ"י ובנק הפועלים. ב-2007 יצר את הסולו "פרווה מתוקה שלי", במסגרת פסטיבל "גוונים במחול" במרכז סוזן דלל. הסולו זכה במקום הראשון בפרס הביצוע בתחרות הסולואים ה-12 בשטוטגרט (בביצוע הרקדן רן בן דרור). בשנת 2008 העלה את היצירה "Joy Ride" ואת "Half Cup Sesame Seeds" עבור להקת המחול "arabesque" שבסופיה, בולגריה. עבור היצירה זכה במקום הראשון בתחרות ע"ש מרגריטה בוגויבה בבולגריה, בפרס נוסף עבור האינטרפרטציה המוזיקלית ובפרס שרת התרבות לשנת 2008.
ב-2009 העלה גרסה אישית אמיצה לבלט "אגם הברבורים", כקו-פרודוקציה עם הפסטיבל וכנס המחול ה-16 למחול עכשווי ביטום פולין, Tanzplan Dresden – גרמניה, ואת "3Pieced Swan, op.1" - סולו בביצועו, שהועלתה במסגרת "In the company of men" בתיאטרון DNA בניו יורק. בשנת 2010 יצר את "ברזיל" (2010), בשיתוף עם להקת המחול מריה קונג ואת "Because" עבור ה-SDT, פולין. בשנת 2011 העלה את "Mad Siren" לצלילי סונטות לפסנתר של וולפגנג אמדאוס מוצרט. על היצירה זכה בפרס שרת התרבות לשנת 2012. בשנת 2012 יצר את "שירי שוליה נודד" למחרוזת ליד מאת גוסטב מאהלר, וב-2013 את "ג'נדר בנדר".
יצירות

שנה של דג (2006)
פרווה מתוקה שלי (2007)
ג'וי רייד (2008)
אגם הברבורים (2009)
ברזיל (2010)
מד סיירן (2011)
ג'נדר בנדר (2013)
הקפולטי והמונטקי (2016)
יצירות > יצירות נוספות

'Holi' בשיתוף עם סאפייר קריאיישנז - הודו. עבור פסטיבל המחול Interface, כלכתה, הודו.
'Nesting' פרויקט סייט ספסיפיק באמהרסט קולג', מסצ'וסטס-ארצות הברית (2013).
'Private dancer' עבור T.H.E Dance Company, סינגפור
'Because' עבור The Edge, לונדון
'Nesting' עבור תיאטרון מחול קרקוב (2015)
הערות שוליים

↑  אורה ברפמן, Idan Cohen - 'Joy Ride', ריקודיבור / DanceTalk, 2008
↑  Heather Desaulniers, Looking Backward, Looking Forward, American University-Katzen Arts Center, 2010
↑  Evan Namerow, SWAN LAKE, SANS SWANS, The brooklyn rail, 2010
↑  צבי גורן, בין הברור לכאוטי, הבמה, 2011
↑  Sarah Halzack, Dance company’s ‘Mad Siren’ explores the nexus of memory and music, The Washington Post, 2013
↑  ORI J. LENKINSKI, Bending the rules of Gender, The J-Post, 2013
עופר ברגמן

| --- | --- |

 לידה:  7 באוגוסט 1965 (בן 59) 
 ענף מדעי:  מדעי המוח, information behavior, מדעי המידע, אינטראקציית אדם-מחשב 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת בר-אילן 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן 
 בן או בת זוג:  רותו מודן 
 
עופר ברגמן (נולד ב-7 באוגוסט 1965) הוא פרופסור חבר במחלקה למדעי המידע באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה

עופר ברגמן הוא בוגר תואר ראשון (בהצטיינות) בפסיכולוגיה מאוניברסיטה העברית בירושלים (1993), תואר שני  מאוניברסיטת בר-אילן (1997) ודוקטורט מבית הספר לחינוך של אוניברסיטת תל אביב (2006). תחומי המחקר שלו כוללים ניהול מידע אישי, אינטראקציית אדם-מחשב, והתנהגות מידע. הוא כתב מעל 40 פרסומים מדעיים. ה-H-index שלו עומד על 20.הוא קיבל מספר פרסים ומענקים כולל פרס המאמר המצטיין של JASIST, מענק הקרן הלאומית למדע ושני מענקים מטעם חברת גוגל.
ספרו

ברגמן הוא מחבר הספר The Science of Managing Our Digital Stuff אשר יצא בהוצאת MIT Press בנובמבר 2016. הספר נכתב יחד עם פרופסור סטיב וויטיקר (Whittaker). הספר מאחד כמה ממאמריו של ברגמן ומשווה את שיטת התיקיות המסורתית לחלופות שלה - חיפוש המאפשר גמישות רבה יותר מניווט לתיקיות, תגיות המאפשרות שמירה מרובת קטגוריות וניהול מידע קבוצתי. למרות זאת, ברגמן ווויטיקר מצאו ששיטות אלו, אשר עובדות היטב בתחומי ניהול מידע אחרים, נכשלות בניהול מידע אישי. במקום זאת הספר מציע את הגישה הסובייקטיבית-למשתמש (אנ') למערכות לניהול מידע אישי, אשר מציעה עקרונות עיצוביים אשר עזרו ביצירת מספר עיצובים חדשניים. הספר זכה לשבחים ממומחים באינטראקציית אדם-מחשב - ויון רוג'רס, ג'ון קרול, אביגייל סלן ורוברט קראוט. ברגמן התראיין למגזין TheMarker על יציאת הספר.
מחקר נוירו-קוגניטיבי

ברגמן השתמש בדימות מוחי על מנת לבדוק מתאמים נוירולוגיים להתנהגות מידע. במחקר שביצע עם ד"ר יעל בן אשר התפרסם בכתב העת Nature Scientific Reports, הם הצביעו על הבסיס הנוירולוגי להעדפת ניווט על חיפוש בניהול מידע אישי. תוצאות המחקר מראות שבעת ניווט לתיקיות, אנשים משתמשים באותם אזורים מוחיים המשמשים לצורך ניווט בעולם הפיזי ומשאירים את המערכת השפתית פנויה למשימות אחרות. לעומת זאת פעולת החיפוש מפעילה את אזור ברוקה האחראי על עיבוד שפה. לאחר צאת המאמר התראיין ברגמן לעיתון הארץ.
הרצאות

ברגמן הרצה על מחקריו באוניברסיטאות ומרכזי מחקר ברחבי העולם וביניהם MIT Media Lab בבוסטון, מיקרוסופט מחקר בסיאטל, National Institute of Informatics בטוקיו ואוניברסיטאות סירקיוז, קורנל ו-Cornell Tech שבניו יורק.
חיים אישיים

נשוי לפרופסור רותו מודן. השניים גרים בתל אביב ולהם שני ילדים.
אמו היא הסופרת תמר ברגמן והוא נכד לכתריאל יפה.