stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שאבלי (יין)

| --- | --- |

 מוצא:  צרפת 
 
שאבלי (בצרפתית: Chablis) הוא מחוז היין הצפוני ביותר של אזור היין של בורגון בצרפת. האקלים הקריר שלו מייצר יינות עם יותר חומציות ופחות פירותיות מגפני שרדונה הגדלים באזורים חמים יותר. בהסמכת כינוי מקור מבוקר של שאבלי (Chablis Appellation d'origine contrôlée) נדרש להשתמש בענבי שרדונה בלבד.
הגפנים מסביב לעיירה שאבלי מייצרים יין לבן יבש (באותו שם) הידוע בטוהר הארומה והטעם שלו. בהשוואה ליינות הלבנים משאר בורגון, יין שאבלי מושפע בדרך כלל הרבה פחות מחבית יין מעץ אלון. השאבלי הבסיסי ביותר אינו מיושן כלל בחביות עץ אלון ומיוצר במיכלי נירוסטה.
כמות התיישנות בחבית, אם בכלל, היא בחירה סגנונית המשתנה מאוד בין מפיקי השאבלי. יינות גראן קרו ופרמייר קרו רבים מתיישנים לתקופה מסוימת בחביות עץ אלון, אך בדרך כלל הזמן בחבית ושיעור החביות החדשות קטן בהרבה מאשר עבור יינות לבנים של קוט דה בון.
מיקום

שאבלי שוכנת כ-16 ק"מ מזרחית לאוסר במחוז יון, הממוקם בערך באמצע הדרך בין קוט ד'אור לבין פריז. מבין אזורי גידול היין של צרפת, רק אזור היין שמפאן, לורן ואלזס נמצאות במיקום צפוני יותר. שאבלי קרובה יותר למחוז אוב הדרומי של שמפאן מאשר לשאר בורגון.
היסטוריה

במהלך ימי הביניים הכנסייה הקתולית, במיוחד נזירים ציסטרציאנים, הפכו לבעלי השפעה גדולה בביסוס האינטרס הכלכלי והמסחרי של גידול גפנים עבור האזור. מנזר פונטיני נוסד בשנת 1114, והנזירים נטעו גפנים לאורך הסריין. אנסריק דה מונטריאול (Anséric de Montréal) נתן כרם בשאבלי למנזר בשנת 1186. בשנת 1245 תיאר הכרוניקן סאלימבנה די אדם יין שאבלי. מאמינים כי שרדונה ניטע לראשונה בשאבלי על ידי מנזר הציסטרציאנים של פונטיני במאה ה-12, ומשם התפשט דרומה לשאר אזור בורגון.
אזור שאבלי הפך לחלק מדוכסות בורגונדיה במאה ה-15. יש תיעוד באמצע המאה ה-15 של משלוח יין שאבלי לפלנדריה ולפיקארדי, אבל בפברואר 1568 העיר הייתה במצור על ידי ההוגנוטים, ששרפו חלק ממנה.
אקלים וגאוגרפיה

בהיותו ממוקם בצפון מזרח צרפת, אזור שאבלי נחשב לשלוחה הצפונית ביותר של אזור היין של בורגון, אך הוא מופרד מקוט ד'אור על ידי גבעות המורבן, כאשר עיירת היין הראשית בבורגון, בון (Beaune), ממוקמת יותר מ-100 ק"מ משם. עקב כך, אזור שאבלי מבודד יחסית מאזורי ייצור יין אחרים, כאשר הכרמים הדרומיים של אזור שמפאן במחוז אוב, הם אזורי ייצור היין הקרובים ביותר.
ייצור יין

המאה ה-20 ראתה התקדמות רבה בטכנולוגיה ובשיטות ייצור יין - במיוחד הכנסת תסיסה מבוקרת טמפרטורה והשריה מבוקרת של תסיסה מלולקטית. הנושא בייצור יין שעדיין שנוי במחלוקת באזור הוא השימוש בעץ אלון. מבחינה היסטורית התיישן שאבלי בחביות עץ ישנות שהיו נייטרליות במהותן: הן לא העניקו את טעמי עץ האלון האופייניים (וניל, קינמון, טוסט, קוקוס וכו') שקשורים היום ליישון יין בחביות. קשה היה לשלוט בהיגיינה עם החביות הישנות הללו, והן היו עלולות לפתח פגמים ביין, כולל שינוי צבע. החביות הישנות הללו הוחלפו במיכלי תסיסה מנירוסטה אשר גם נשלטו בטמפרטורות.
ענבים ויין

כל שאבלי עשוי 100% מענבי השרדונה. כמה מומחי יין, כמו ג'נסיס רובינסון, מאמינים שהיין משאבלי הוא אחד הביטויים ה"טהורים" ביותר לאופי הזני של השרדונה, בגלל הסגנון הפשוט של ייצור היין המועדף באזור זה. יינני שאבלי רוצים להדגיש את הטרואר של האדמה הגירנית והאקלים הקריר יותר המסייעים לשמור על חומציות גבוהה. יינות שאבלי מאופיינים בצבעם הירקרק-צהוב ובבהירותם. החומציות העזה, דמוית תפוח ירוק, היא סימן מסחרי של היינות ויכולה להיות מורגשת בזר. החומציות יכולה להירגע עם הגיל, כמו רוב הבורגונדי הלבן, שאבלי יכולה להתיישן. בעוד שהסגנונות והוינטג' של ההפקה יכולים למלא תפקיד משפיע, גראן קרו שאבלי יכול בדרך כלל להתיישן הרבה יותר מ-15 שנים בעוד שרבים מהפרימייר קרואים יזדקנו היטב במשך 10 שנים לפחות.
ראו גם

רשימה של גראנד קרוס בורגונדי
רשימה של שאבלי קרוס
הערות שוליים

↑  J. Robinson (ed) "The Oxford Companion to Wine" Third Edition pp. 148–149 Oxford University Press 2006 מסת"ב 0-19-860990-6.
↑  Pierre Vital (1956). Les vieilles vignes de notre France (בצרפתית). Société civile d'information et d'édition des services agricoles. p. 184.
↑  Constance Brittain Bouchard (1991). Holy Entrepreneurs: Cistercians, Knights, and Economic Exchange in Twelfth-century Burgundy. Cornell University Press. p. 104. ISBN 0-8014-2527-1.
↑  Marie-Hélène BAYLAC (28 במאי 2014). Dictionnaire gourmand: Du canard d'Apicius à la purée de Joël Robuchon (בצרפתית). Place Des Editeurs. p. 433. ISBN 978-2-258-10186-9. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  H. Johnson Vintage: The Story of Wine p. 130 Simon and Schuster 1989 מסת"ב 0-671-68702-6.
↑  E. McCarthy & M. Ewing-Mulligan French Wine for Dummies pp. 90–93 Wiley Publishing 2001 מסת"ב 0-7645-5354-2.
↑  Rosemary George (1 באוקטובר 1984). The Wines of Chablis and the Yonne. Sotheby Publications. pp. 21–2. ISBN 0856671797. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  A. Domine (ed) Wine pp. 186–187 Ullmann Publishing 2008 מסת"ב 978-3-8331-4611-4.
מחוז היון שבה נמצאת שאבלי
כל כרמי הגראן קרו וכרמי פרמייר קרו של שאבלי נטועים בעיקר על אדמת קימרידג'אן המורכבת מאבן גיר, חימר וקונכיות צדפות מאובנות (בתמונה) .
כוס ובקבוק שאבלי
שאבלי מאופיין בצבעו הצהוב החיוור עם גוון ירקרק.
שמואל פקטור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בספטמבר 1883 לודז', האימפריה הרוסית 
 פטירה:  11 בינואר 1949 (בגיל 65) שיקגו, ארצות הברית 
 מדינה:  פולין,ארצות הברית
 
שמואל פקטור (בגרמנית: Samuel ("S. D.") Factor (Faktor);‏ 22 בספטמבר 1883, לודז' – 11 בינואר 1949, שיקגו) היה שחמטאי יהודי-פולני-אמריקאי.
במהלך מלחמת העולם הראשונה היה פקטור אחד משחקני השחמט החזקים בלודז'. בשנת 1916 הפסיד דו-קרב להירשביין +2 -4 =4 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו). בשנת 1917 הגיע למקום השלישי באליפות לודז', לאחר גרז סלווה ותיאודור רגדינסקי. באותה שנה הוא הפסיד למשה הירשביין עם תוצאה (+2=4-4). בשנת 1918 הגיע למקום השני, לאחר תיאודור רגדינסקי ובשנת 1919 ניצח באליפות מועדון השחמט של לודז'. לאחר מכן היגר, בתחילה להולנד ולאחר מכן לארצות הברית.
בסוף שנת 1919 סיים פקטור בתיקו מיני דו-קרב עם ריכרד רטי +1 -1 בעיר רוטרדם. במרץ 1920 חלק מקום 2–3 עם אברהם שפייר, אחרי עקיבא רובינשטיין בתחרות רוטרדם. ביולי 1921 חלק פקטור מקום 5–7 בתחרות אטלנטיק סיטי (הקונגרס האמריקאי השמיני). בתחרות ניצח דוד ינובסקי. בחודש אוקטובר 1921 סיים פקטור במקום השני, אחרי אדוארד לסקר בתחרות קליבלנד. בחודש אוגוסט 1922 ניצח פקטור בתחרות לואיסביל (אליפות איגוד השחמט המערבי) ובאותה שנה ניצח באליפות שיקגו.
בשנת 1928 השתתף פקטור בנבחרת ארצות הברית באולימפיאדת האג. במסגרת זו זכה במדליית כסף קבוצתית OlimpBase :: 2nd Chess Olympiad, The Hague 1928, United States, www.olimpbase.org. פקטור שיחק בלוח השלישי וצבר 6.5/11 (59.1%) 4+ 5= 2-.
בשנת 1930 חלק פקטור מקום ראשון-שני עם נורמן וויטקר בתחרות שיקגו (אליפות איגוד השחמט המערבי). בחודש אוגוסט 1932 חלק מקום 7–10 בתחרות פסדנה (ניצח: אלכסנדר אלכין).
פקטור מת בשנת 1949 לאחר מחלה קצרה.
משחקים מפורסמים של פקטור

Samuel Faktor vs Richard Réti, Rotterdam 1919, Dutch Defence, A85, 1-0
Samuel Factor vs Samuel Reshevsky, Detroit 1924, 25th WCA, Queen’s Gambit Declined, Semi-Slav, D46, 1-0
Samuel Factor vs Karl Gilg (CSR), The Hague 1928, 2nd Olympiad, Queen's Gambit Declined, Orthodox Defense, Classical, D68, 1-0
Nietsche vs Samuel Factor, Chicago 1942, King's Gambit Accepted, Bishop's Gambit, Lopez Variation, C33, 0-1
שימלה

ערך זה עוסק בעיר שימלה בהודו. אם התכוונתם לפריט לבוש נשי, ראו .
| --- | --- |

 מדינה:  הודו הודו
 מדינה:  הימאצ'ל פרדש
 שפה רשמית:  הינדי 
 שטח:  25 קמ"ר
 גובה:  2,130 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  206,575 (2019)
 קואורדינטות:  31°06′40″N 77°09′14″E﻿ / ﻿31.111°N 77.154°E﻿ / 31.111; 77.154
 אזור זמן:  UTC+5:30
 http://hpshimla.gov.in/hi
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הודו מוגדלת) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודישימלה(למפת הודו רגילה) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודישימלה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שוטר במרכז העיר שימלה
הרכבת לשימלה
שימלה (בהינדי: शिमला, בפנג'אבי: ਸ਼ਿਮਲਾ; לשעבר סימלה) היא בירת מדינת הימאצ'ל פרדש בהודו ולשעבר בירת הקיץ של הודו הבריטית.
העיר שוכנת בצפון הודו, בחלק נמוך-יחסית של הרי הימלאיה. מחוז שימלה נמצא במרכז רכס הימלאיה המערבי. פני השטח הם הרריים, ורוב האזור מכוסה יער אורנים. הגובה הממוצע בעיר שימלה כ-2000 מטר מעל פני הים. העיר, שנבנתה על ידי הבריטים בסגנון אירופי, היא עיר נופש פופולרית בשל אקלימה הנוח בתקופת הקיץ; גם בחורף מגיעים תיירים הודים רבים כדי ליהנות מן השלג ומספורט חורף.
היסטוריה

האזור בו נמצאת כיום העיר שימלה היה חלק מממלכת נפאל, ונקרא שְיָאמְלָה, על שם שיאמלה דֶוִוי, אחת מהתגלמויותיה של האלה קאלי.
צ'ארלס קנדי, עובד ציבור סקוטי, היה הבריטי הראשון שבנה לו בית קיץ בשימלה ב-1822, ובתוך כמה עשרות שנים כבר הפכה העיר לבירת הקיץ של הודו הבריטית, מפלט לאנשי הממשל ובני משפחותיהם מן החום והלחות הבלתי-נסבלים בדלהי, כמו גם מיתושי המלריה. עברה האימפריאלי של שימלה ניכר בכל מקום - מבני ציבור ויקטוריאניים גדולים ובתי מידות פרטיים, כמו גם קו הרכבת קלקה - שימלה, אחד הבודדים בהודו בעל מסילה צרה, ומפעל הנדסי כביר בטכנולוגיה של זמנו.
אחד המבנים המפורסמים בעיר הוא מעון המשנה למלך הודו (שעמד בראש הודו הבריטית), הבנוי בסגנון טירת אבן סקוטית. במבנה זה נחתמו הסכמי שימלה, שהסדירו את חלוקת הודו ויצירתה של פקיסטן ב-1945 וב-1947 (גם הסכמי הפסקת האש אחרי מלחמת הודו-פקיסטן ב-1971 נחתמו בעיר). כיום הבניין משמש את המכון ההודי ללימודים מתקדמים (IIAS), ורק חדרים ספורים בו פתוחים לציבור, וכן הגנים רחבי הידיים המקיפים אותו.
שימלה כיום

על פי מפקד האוכלוסין מ-2001 גרים בשימלה 142,161 תושבים, 57% מהם גברים. שיעור האוריינות 84%, גבוה בהרבה מהממוצע הלאומי. כ-10,000 תיירים מגיעים לעיר מדי קיץ, ומספר דומה של תושבים עוזב את העיר בחורף.
ראו גם

מסילת קאלקה-שימלה
שאנדור לדרר (סופר)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 ביוני 1852 קישקונפלדיהאזה, הונגריה 
 פטירה:  28 בנובמבר 1927 (בגיל 75) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 מדינה:  ממלכת הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 
שאנדור לדרר (בהונגרית: Lederer Sándor; קישקונפלג'האזה, 14 באוקטובר 1852 – בודפשט, 28 בנובמבר 1927) היה מחבר ספרי עיון בתחום הכלכלה, נשיא הקהילה היהודית של פשט (1921–1927).
ביוגרפיה

שאנדור לדרר נולד במשפחה יהודית מיוחסת כבנם של שאנדור לדרר ושל קלרה פויר. הוא סיים את הגימנסיה בקצ'קמט, ואחר כך משנת 1872 למד משפטים באוניברסיטה ההונגרית המלכותית בבודפשט. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה הצטרף למשרד החקלאות, התעשייה והמסחר בשנת 1878 ולאחר הפרדת המשרדים הצטרף למשרד המסחר שבראשו עמד השר גאבור בארוש, כמזכיר. בשנת 1881 היה חבר בוועדת הבנייה של "בית החולים של הצלב האדום ארז'בט" (כיום "בית חולים ספורט"). הוא מונה לדובר ומנסח הנאומים של השר בשנת 1880. בשנת 1884, בין היתר, מונה למזכיר ועדת החקירה בנושא כשירות הקבלנים בראשותו של האדריכל המפורסם מיקלוש איבל. הוא מונה למזכיר האישי של השר בשנת 1886 ולמזכיר מחלקת התעשייה בלשכת המסחר והתעשייה של בודפשט, למנכ"ל משרד המסחר בשנת 1890. בהמשך קיבל את דרגת ה"יועץ לשר". הוא פרש בשנת 1891.
בשנת 1880 החל את דרכו כסופר כלכלי במגזין הכלכלי "האדמה ההונגרית" (Magyar Föld). הוא לקח חלק בארגון התערוכה הלאומית בשנת 1885 שבגינה קיבל בשנת 1887 את צלב האבירים של מסדר פרנץ יוזף. הייסוד של כמה מוסדות פיננסיים וכן מפעל הסוכר בטרגו מורש, המפעל בהונגריה של מפעל המכונות בזנגרהאוזן ומפעל המתכת ההונגרית-בלגית קשורים בשמו. הוא ניהל את הקמת החלק ההונגרי של היריד העולמי בבריסל וכתב יחד עם קארוי מנדלו את הקטלוג בשפה הצרפתית. ארגון המחלקה ההונגרית של היריד העולמי בברצלונה גם קשור בשמו.
פרסים

עבור עבודות אלה קיבל את:
"מסדר ליפוט" ממלך הונגריה
"הצלב האמצעי של מסדר איזבלה" מיורשת העצר הספרדית מריה כריסטינה, ארכידוכסית אוסטריה
צלב הקצינים של מסדר לאופולד הבלגי. מאת לאופולד השני, מלך הבלגים.
הוא היה נשיא חברת הביטוח אסטרה ונשיא האגודה הכללית לעזרה עצמית.
בקהילה היהודית

הוא הצטרף לפעילות של הקהילה היהודית בשנת 1900 ומילא בה תפקיד מוביל מאז. הוא ייסד את אגודת יהודי הונגריה, שהפך בה לנשיא. בבחירות בשנת 1918 הצטרף לנשיאות הקהילה היהודית בפשט כמנהיג האופוזיציה. תחילה הפך לסגן נשיא, לאחר מכן, לאחר עזיבתו של פרנץ סיקיי, תפקיד אותו מילא עד למותו הפתאומי הטרגי (1921–1927). בשנת 1924 הוא נבחר ליושב ראש ההתאחדות הלאומית של הקהילות היהודיות בהונגריה. הוא בלט ביכולת הארגון הגדולה במיוחד שלו. תוצאות עבודתו הגיעו לשיאם בבניית בתי כנסת ברחוב פאווה, ברחוב נאג' פובארוש וברחוב צ'אקי שנבנו ביוזמתו.הוא נפטר מהתקף לב זמן קצר לאחר יום הולדתו ה-75. ונקבר בבית הקברות היהודי ברקושקרסטור.
עבודותיו העיקריות

קואופרטיבים חקלאיים (1880)
היכל התעשייה ותערוכה מתמדת (1880)
על קואופרטיב האשראי החקלאי (1887) "משרד החקלאות, התעשייה והמסחר עבודה שהוענקה בעבורה פרס המיניסטריון".
אשראי חקלאי (1907)
לקריאה נוספת

לקסיקון ביוגרפי הונגרי
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. שאנדור לדרר.
פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. איגוד הספרנים והארכיונים ההונגרים, 1939–2002.
לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש. עורך ראשי. לאסלו מרקו. מועדון ספרים הונגרי.
הערות שוליים

↑  A kiskunfélegyházai izr. születési anyakönyv 1852. év, 15. folyószáma.
↑  Halálesete bejegyezve a Bp. VII. ker. állami halotti akv. 1577/1927. folyószáma alatt.
1 2 3  "Dr. Lederer Sándor (1852–1927)". Magyar Zsidó Szemle (1–2): 42. 1928.
↑  "Egyetemi hallgatók". A Budapesti Királyi Magyar Tudomány-egyetem almanachja 1872–1873. p. 61.
1 2  Tolnai Új Világlexikona 10. Lak–Mag. Budapest. 1928.
↑  Palla Ákos, ed. (1966). "Novák Károly: Egy fejezet a Vöröskereszt „Erzsébet" kórháza történetéből". Az Országos Orvostörténeti Könyvtár közleményei 38–39. Orvostörténeti Könyvtár. p. 210.
↑  "Hivatalos rész". Budapesti Közlöny. 14 (225): 1. 1880-10-01.
↑  "A földmívelés-, ipar- és kereskedelemügyi m. kir. ministernek 9,926. szám alatt valamennyi törvényhatósághoz intézett körrendelete, az építőmesteri képzettség, valamint a kőmives, kőfaragó és ácsmesteri képesítés megvizsgálására szervezett bizottságok 1885. évi működése iránt. Melléklet". Rendeletek Tára. M. Kir. Belügyministerium: 127. 1886.
↑  "Hivatalos rész". Budapesti Közlöny. 20 (84): 2. 1886-04-13.
↑  "IX/A. Ipari és kereskedelmi osztály". Budapesti Czim- és Lakjegyzék 2. rész Tiszti czímtár (5): 32. 1888.
↑  "II. Az ipar-osztály tagjai". Budapesti Czim- és Lakjegyzék 2. rész Tiszti czímtár (5): 34. 1888.
↑  "VI. szakosztály". Budapesti Czim- és Lakjegyzék 2. rész Tiszti czímtár. 6: 159. 1890.
↑  "Hivatalos rész". Budapesti Közlöny. 21 (132): 1. 1887-06-12.
↑  "A brüsszeli kiállítás". Fővárosi Lapok (196): 1440. 1888-07-16.
↑  "Kiállítás után". Fővárosi Közlöny (225): 1650. 1888-08-14.
↑  "Hivatalos rész". Budapesti Közlöny. 23 (31): 2. 1889-02-05.
↑  "Hivatalos rész". Budapesti Közlöny. 23 (111): 1. 1889-05-11.
↑  "Astra biztosító részvénytársaság". Budapesti Czim- és Lakjegyzék 1. rész /C Biztosító intézetek. 28: 219. 1922–1923.
↑  "Általános Önsegélyező Egyesület". Budapesti Czim- és Lakjegyzék 1. rész /B Egyesületek. 28: 169. 1922–1923.
↑  "Izraelita orthodox közp. iroda". Budapesti Czim- és Lakjegyzék 1. rész Ministeriumok fönhatósága alá tartozó hatóságok és intézmények. 28: 43. 1922–1923.
↑  Dr. Groszmann Zsigmond, pesti rabbi (1939). "A pesti zsidóság vezetői". Magyar Zsidó Szemle. 56.: 57.
↑  "A zsidó hitközség országos nagygyűlése". Budapesti Hírlap. 44. (230.): 7. 1924-10-30.
↑  "Főrabbit megillető gyászpompával temetik dr. Lederer Sándort, a pesti zsidó hitközség elhunyt elnökét". 8 órai Újság. 13. (272.): 5. 1927-11-30.
↑  "Lederer Sándor temetése". Budapesti Hírlap. 47. (273.): 9. 1927-12-01.
↑  "Grill Károly udv. könyvkereskedése Budapesten". Corvina. 10. (19.): 1. 1887-07-10.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007517227505171  GND: 1019164727  ISNI: 0000 0003 5989 5454  VIAF: 221485157   WorldCat (עם VIAF): 221485157
שפת תכנות דינמית

שפת תכנות דינמית היא שפת תכנות עילית אשר בניגוד לשפה מפורשת כוללת פעולה של הידור, אולם זו נעשית בעיקרה בזמן ריצת התוכנית. בדרך כלל יש לשפה דינמית גם מערכת טיפוסים דינמית, אך אין זה הכרחי. במקרים רבים יש בלבול בין שפות דינמיות לשפות מפורשות. שפות דינמיות רבות מכונות לא פעם "שפת תסריט", מונח שמתייחס להרצה (שורה אחרי שורה) במפרש ולא נכון לדרך ההרצה בשפה דינמית.
השפה הדינמית הראשונה הייתה LISP, אם כי מימושיה הראשונים השתמשו במפרש[דרוש מקור]. Perl, שנוצרה בשנת 1987 ופייתון (1989) נכתבו מראש כשפות דינמיות. שפות דינמיות נוספות: JavaScript‏, PHP, לואה ו־Ruby.
ערך זה הוא קצרמרבנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שרה גלוזמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 באוקטובר 1915 אומן, אוקראינה 
 פטירה:  1 באפריל 1988 (בגיל 72) אחוזת בית, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 תחום כתיבה:  ספרות ושירה לילדים לנוער
 תקופת הפעילות:  1933–1978 (כ־45 שנים)
 פרסים והוקרה:  פרס למדן (1972) 
 
שרה גלוּזמן-גִרוֹס (18 באוקטובר 1915, י' בחשוון תרע"ו, אומן, אוקראינה – 1 באפריל 1988, י"ד בניסן תשמ"ח, תל אביב) הייתה סופרת ומשוררת ילדים ונוער ואשת חינוך ישראלית. כלת פרס למדן לספרות ילדים ונוער (1972).
קורות חיים

שרה גלוזמן נולדה בסתיו 1915 באוּמַן שבאוקראינה, בתם של חיה לבית וינריב ובן-ציון גלוזמן. אחיה הבכור היה ממארגני התנועה הציונית הבלתי-לגאלית, והיא עצמה השתייכה לשכבת הילדים של תנועה זו. כשהייתה בת שבע, בשנת 1922 או ב-1923, עלתה לארץ ישראל עם הוריה ואחֶיה. גדלה והתחנכה בתל אביב בבית הספר תל נורדאו, ושם גם סיימה את לימודיה בסמינר לגננות שבהנהלת יחיאל היילפרין.
עבדה כמה שנים כגננת בקיבוצים גבעת השלושה ועין חרוד, ולאחר מכן עברה לשמש כמזכירה במחלקת החינוך של הוועד הלאומי ולאחר קום המדינה במזכירות משרד המפקחים של משרד החינוך בתל אביב.
בשנת 1943 נישאה לבן-ציון גרוס (1912–1989), מורה ללשון עברית, ספרות, תנ"ך ותלמוד, יליד כפר ליד מונקאטש, שעלה ארצה מצ'כוסלובקיה ב-1939. בני הזוג היו הורים לשני בנים, אפרים וגדעון.
גלוזמן תוארה כאישה קטנת קומה, רזה וממושקפת.
היא נפטרה בשנת 1988, בגיל 72. נקברה בבית העלמין הדרום. הותירה שני בנים, ארבעה נכדים, ובן זוג, בן-ציון גרוס, שנפטר כעבור שנה, ונטמן לצדה.
יצירתה הספרותית

גלוזמן החלה לפרסם סיפורים קצרים ב-1933, כשהייתה כבת 17, בעידודו של ח"נ ביאליק (שעליו כתבה לימים רומן ביוגרפי לבני הנעורים בשם "בן המוזג", 1970).
סיפוריה הראשונים פורסמו בעיתון תנועת הנוער העובד, "במעלה", ואחר המשיכה לפרסם סיפורים ושירים בו ובעיתוני ילדים ונוער נוספים: "דבר לילדים" ו"עִתּוֹנֵנוּ", ובתוך זמן קצר החלה לפרסם רומנים בהמשכים ביומון "דבר", בשבועון "העולם" ובכתבי עת ספרותיים, וכן סיפורים ושירים בעיתוני ילדים, בהם בפרט "הצופה לילדים", שבו כתבה במשך שנים.
הראשון בספריה, "על סף המוות" – סיפור "מחיי פועלים בארץ ישראל" – נכתב בשנת 1933, כשהייתה בת 18. גיבור הסיפור הוא אחיה, שנפטר ממחלת השחפת באותה תקופה. הסיפור הופיע בהמשכים ב"דבר", וב-1936 ראה אור בצורת ספר. ספרה השני, "אל הגבול", מחיי המחתרת של התנועה הציונית-הסוציאליסטית בברית המועצות, התפרסם במקור בהמשכים ב"העולם". בנושא המחתרת הציונית ברוסיה ואסירי ציון עסק גם ספרה "חומות הברזל".
עוד מספריה: "המשורר מסרגוסה", על חיי שלמה אבן גבירול, ו"מסתרי הגורל" – סיפור על קורות נער יהודי בימי השואה, שגדל בבית נוצרים ואחרי תלאות וגלגולים מצא את דרכו לעמו.
גלוזמן חיברה חוברות ללימוד הקריאה ומקראות לבית הספר היסודי. משיריה הולחנו על ידי נחום נרדי, אפרים בן-חיים וניסן כהן-מלמד, ושובצו במקראות ובשירונים. מהידועים שבין שיריה לחגים: "חנוכייה לי יש".
גלוזמן ביטאה ביצירותיה את חוויותיו של הילד, עולמו והנופים המקיפים אותו. היא זכתה לשבחי הביקורת: "עדינות רוך ושובבות ממלאים את שיריה", כתבה בשנות ה-40 המחנכת טובה חסקינה. לדברי חוקר ספרות הילדים אוריאל אופק, "בעוד שרוב המשוררות בנות-דורה ביטאו בשיריהן את סביבתו ה"נייטרלית", או העירונית, של הילד הקטן, מיקדה שרה גלוזמן את נושאי שיריה בעיקר בטבע, מראותיו ויצוריו – פרפר וציפור, שדה פורח ועדר צאן. לדבריה היה זה מורָהּ בסמינר יחיאל הילפרין, שהשפיע על ראשית כתיבתה; ואמנם חותם הצלילות המרבית והחזרות הריתמיות, שאפיינו את יצירת הילפרין, ניכרים בשיריה הראשונים לטף, שכתבה בהיותה מורה בעמק".
בשנת 1972 זכתה בפרס למדן לספרות ילדים ונוער מטעם עיריית רמת גן על ספרה "בן המוזג", על חיי ח"נ ביאליק.
ספריה

על סף המות: מחיי פועלים בארץ ישראל, תל אביב: דבר, 1936.
אל הגבול: רומן מחיי המחתרת הציונית ברוסיה הסובייטית, ירושלים: הוצאת הספרים הארץ ישראלית, תרצ"ח.
"תורת הגזירה לבגדי נשים: לפי שיטה המאפשרת להתלמד לגזר באפן קל, נכון ומדֻיק", תל אביב: (דפוס הפועל הצעיר), תרצ"ח. (30 עמ')
מיומנו של עודד; ציורים מאת נחום גוטמן, ירושלים: הקרן הקימת לישראל; תל אביב: אמנות ('מולדתנו: ספרית ארץ ישראל לילדים'), 1939.
חומות הברזל: רומן מחיי אסירי ציון ברוסיה הסוביֶטית, ירושלים: העולם, תש"א.
אוקראינה: פואימה, ירושלים: העולם, תש"ב.
גד ודג הזהב: שירים לילדים; הציורים מאת נחום גוטמן, ירושלים: קריית ספר, 1943.
הגמד זרימד: אגדה; ציורים: איזה הרשקוביץ, תל אביב: דביר, תש"י.
פעמונים: שירים לילדים; ציורים מאת אילזה קנטור, ירושלים: קרית ספר, 1951.
מסתרי הגורל, 3 כרכים, תל אביב: יבנה, תשי"ח 1957–תשכ"ו.
אל הבית הרחוק: ספורים; הציורים: אריה מוסקוביץ, פתח תקווה: מרכז, תש"ך.
שרה גלוזמן, רחל ולינגשטין, פעמונים: ספר למוד ומקראה לשנת הלמודים הראשונה בבית הספר הממלכתי, בהתאם לתוכנית הלמודים החדשה; ציורים: אריה מוסקוביץ, 8 כרכים, תל אביב: א’ זלקוביץ, תשכ"ג. (התוכן: 1: שלום בית הספר; 2: ראש השנה; 3: סכות; 4: הסתיו; 5: בשדה; 6: חנכה; 7: חרף; 8: בגינה)
בן המוזג: סיפור חייו של המשורר חיים נחמן ביאליק, תל אביב: י. שרברק, תשל"א 1970.
המשורר מסרגוסה: סיפור חייו של המשורר שלמה בן יהודה אבן גבירול, ירושלים: ר' מס, 1978.
סידרת שי לילד, 4 כרכים, תל אביב: עופר, תשל"ח. (התוכן: 1: הכלנית; 2: האביב בא; 3: חג בחוצות ירושלים; 4: חמור קטן).
לקריאה נוספת

יפה ברלוביץ (בחרה, ההדירה והוסיפה אחרית דבר), שאני אדמה ואדם: סיפורי נשים עד קום המדינה, תל אביב: הקיבוץ המאוחד (סדרת מגדרים; הספרייה החדשה למנויים), תשס"ג 2003, עמ' 142.
אוריאל אופק, ספרות הילדים העברית 1900–1948, כרך ב, תל אביב: דביר, תשמ"ח 1988, עמ' 6–535.
א[פרים] גרוס, 'ד"ר בן ציון גרוס ז"ל', בתוך: בן-ציון גרוס, המשקלים פעלון ופעלן במקרא ובלשון חכמים; ערך ועיבד: חיים א' כהן, ירושלים: האקדמיה ללשון העברית ('מקורות ומחקרים'), תשנ"ד 1993, עמ' ט–י. (בנה של גלוזמן על בעלה)
הערות שוליים

↑  חיה גלוזמן, דבר, 26 באוגוסט 1952;
חיה גלוזמן, דבר, מודעת אבל, 22 באוגוסט 1952
1 2  שרה גרוס באתר חברה קדישא ת"א–יפו
1 2  נורית גוברין, 'מהפכת אוקטובר בראי הספרות העברית', שבות 4 (תשל"ו), 88 (על פי מכתב מגלוזמן למחברת המאמר מ-4 ביוני 1975)
↑  אלה אילברג, בעלת הפרס, מעריב, 24 בינואר 1972
↑  יפה ברלוביץ (בחרה, ההדירה והוסיפה אחרית דבר), שאני אדמה ואדם: סיפורי נשים עד קום המדינה, תל אביב: הקיבוץ המאוחד (סדרת מגדרים; הספרייה החדשה למנויים), תשס"ג 2003, עמ' 142
↑  וראו גם זיכרונותיה על ביאליק: שיחות ופגישות: משהו על ביתו וצלו הטוב, דבר, 25 ביוני 1937
1 2 3  א[פרים] גרוס, 'ד"ר בן ציון גרוס', בתוך: בן-ציון גרוס, המשקלים פעלון ופעלן במקרא ובלשון חכמים; ערך ועיבד: חיים א' כהן, ירושלים: האקדמיה ללשון העברית ('מקורות ומחקרים'), תשנ"ד 1993, עמ' ט–י
↑  בספרות ובאמנות, דבר, טור 5, 23 באפריל 1937
↑  טובה חסקינה, הד הגן, תש"ו, 71 (מובא אצל אוריאל אופק, ספרות הילדים העברית 1900–1948, כרך ב, תל אביב: דביר, תשמ"ח 1988, עמ' 535)
↑  אוריאל אופק, ספרות הילדים העברית 1900–1948, כרך ב, תל אביב: דביר, תשמ"ח 1988, עמ' 36–535
↑  פרס למדן לשרה גלוזמן, מעריב, 17 בינואר 1972
↑  ביקורת: ש. י. פינלס, על סף המות, דבר, 28 במאי 1937
↑  סקירה קצרה: רומן מחיי אסירי ציון ברוסיה הסובייטית, הצופה, 16 במאי 1941
↑  ביקורת: יוסף שה-לבן, "מסתרי הגורל", דבר, 30 במאי 1958
↑  ביקורת: משב [משה בן-שאול], הבית הרחוק, מעריב, 2 ביוני 1961
↑  ביקורת: יורם קניוק, ביאליק בלשון אנטי-ביאליקית, דבר, 22 בפברואר 1971
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304038505171  PLWABN: 9811260845605606  LCCN: nr91021322  SUDOC: 234637692  VIAF: 299169900   WorldCat (עם VIAF): 299169900
שפת סתרים

שפת סתרים או לשון סתרים היא שיטה להפעלת מניפולציות על מילים מדוברות, כך שיהפכו בלתי מובנות לשומע בלתי מיומן. בשפות סתרים משתמשות קבוצות המעוניינות להסתיר את תוכן שיחותיהן מזרים. שפת הבי"ת היא דוגמה לשפת סתרים המופעלת על העברית. דוגמאות נוספות הן Pig Latin, שפת סתרים המופעלת באנגלית ובשפות נוספות (ההברה  הראשונה מועברת לסוף המילה ומוסיפים אחריה "ay") ו-Verlan, המופעלת על צרפתית (החלפת סדר ההברות ויצירת אנגרמות).
בכל שפה כזו משתמשים בטרנספורמציה, פשוטה בדרך כלל, להצפנת השפה המקורית. דובר מיומן מסוגל לקודד את שפתו לשפת הסתרים ולפענח דיבור בה, בקצב הדיבור הרגיל. מאזינים שאינם מכירים את מפתח ההצפנה או אינם מיומנים בשפת הסתרים יקלטו רק ג'יבריש.
שפות סתרים מועברות בדרך כלל בעל פה. כתיבתן אפשרית, אך לרוב אינה מעשית, כיוון שהיא עלולה להיות מאויתת באופן בלתי אחיד, במגוון איותים.
שפות סתרים משמשות לרוב ילדים, כאמצעי ליכוד קבוצתי וכמשחק מיומנות דיבור. מילים שנוצרו בשפת הסתרים עשויות להיטמע בסלנג של שפת המקור. מילים עבריות ששוקעו בשפות היהודיות שימשו לעיתים כשפת סתרים של יהודים, למניעת הבנה על ידי גויים, כגון שפת הלכודיש בכפר שופפלוך בגרמניה.
ישנן שפות סתרים שהשימוש בהן כה נפוץ עד כי בפועל אינן יכולות לשמש למטרת הסתרה, שכן כמעט כל דובר של שפת המקור, גם אם אינו מיומן בדיבור בשפת הסתרים, מכיר את עקרון ההצפנה שלה.