stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מארי סטילמן
אמנות וקריירה

מארי סטילמן הידועה בזכות המורשת והיופי היווני שלה, יחד עם בני דודיה, מארי זמבקו ואגליה קורוניו, נודעו ביחד בקרב החברים כ"שלושת האלות", על שם האלות במיתולוגיה היוונית (אגלאיה, אופרוזיה ותאליה). מלבד היופי, הייתה מארי דמות מרשימה, בגובה 1.9 מטר ובשנותיה המאוחרות יותר, הייתה לבושה תמיד בשחור, ומושכת בכוונה תשומת לב רבה.
בביתו של איש העסקים יווני בדרום לונדון, פגשה מארי לראשונה את האמן ג'יימס אבוט מקניל ויסלר והמחזאי אלגרנון צ'ארלס סווינבורן. הפגישה השאירה רושם, שכן דווח כי סווינבורן אמר כי "היא כל כך יפה שאני רוצה לשבת ולבכות".
הפרה-רפאליטים

בשנת 1864 הציג ויסלר את מארי סטילמן בפני האמן הטרום רפאלי דנטה גבריאל רוזטי. היא החלה לדגמן בשבילו וכשמארי הביעה עניין ללמוד לצייר הוא הפנה אותה לפורד מדוקס בראון. במהלך חמש השנים הבאות הזוג פיתח קשר קרוב, כמעט משפחתי.
מבין הדוגמניות שלו, אמר בראון כי סטילמן הייתה "האינטלקטואלית ביותר", ושמרה על כבוד עמוק ליצירתה, המתועדת בהתכתבויותיהם. עד שנת 1870, מארי סטילמן החליטה לעסוק באמנות במקצועיות ובעזרת המנחה שלה ביצעה את המכירה הראשונה שלה עבור 40 גינאה.
סגנון

בגלל קשריה הקרובים לאחווה מארי סטילמן מזוהה לעיתים קרובות כחלק מהדור השני של התנועה. לדברי הנרי ג'יימס, "היא ירשה את המסורות ואת המזג של יחסי הציבור המקוריים ... אבל היא נכנסה למורשת שלה בזכות גישה טבעית. היא פרה רפאליטית ספונטנית, כנה ותמימה."
עם זאת, ייתכן ומארי סטילמן, יכולה להיחשב גם כמייצגת סימבוליזם מכיוון שהדמויות שלה" יש בהן חוסר תנועה, שתיקה, תנוחה מושעית, היסוס איטי בתנועות הנדירות שלהן, מה שגורם להן להידמות למשהו סהרורי" רוזטי עצמו שיבח את סטילמן על יכולתה להחדיר בדמויותיה רגש, ובכך העלתה אותן למשהו יותר מאשר דימויים גרידא.
השפעות אחרות בקריירה

בשנת 1873 חלתה בתה הצעירה, אפרוסין "אפי", ואחותה כריסטינה. מארי סטילמן כתבה לפורד מדוקס בראון כי היא עסוקה בבריאותן והרגישה "חלשה מכדי לצייר". בהמשך היא הבהירה כי בכל פעם שהיא עבדה מצאה את עצמה חושבת על אחותה החולה. בגלל זה, היא לקחה פסק זמן מציור, אולם מדוקס-בראון תמיד חשב שהיא הפסיקה לצייר בגלל קנאתו של בעלה בקריירה המוצלחת שלה.
לצד בעלה, מארי סטילמן התגוררה מספר שנים בפירנצה, איטליה. היא קיבלה השראה רבה מהעיר הסובבת אותה ניתן לראות בצורה הבולטת ביותר בנושאים שלה. בהיותה בעיר של דנטה אליגיירי, היא תיארה סצנות רבות מהקומדיה האלוהית, תוך התמקדות בעיקר ברומנטיקה בין דנטה לביטריס.
תערוכות

נושאי ציוריה היו אופייניים לפרה-רפאליטים: דמויות נשיות, סצנות משייקספיר, אנשי דת, דנטה ובוקאצ'ו וגם נופים איטלקיים. היא הציגה בגלריית דודלי בשנת 1875, אחר כך בגלריה גרוסוונור, ובגלריה החדשה. באקדמיה המלכותית, ובגלריות שונות במזרח ארצות הברית, כולל תערוכת המאה בפילדלפיה בשנת 1876.
מארי סטילמן הציגה את עבודותיה בארמון האמנויות בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי.
מופע רטרוספקטיבי של עבודתה התקיים בארצות הברית בשנת 1982, ומופע נוסף במוזיאון האמנות של דלאוור בשנת 2015.
התערוכה האחרונה עברה לבריטניה בשנת 2016, ונפתחה בגלריה ווטס קומפטון ליד גילדפורד בסורי ב־1 במרץ. 2016 עד 5 ביוני 2016.
גלריה

מריאנה, 1869
דנטה בורונה, 1888
פטראך ולאורה, 1889
עולי הרגל, 1914
הזמרת, 1879
בכפר
סתו
ביאטריץ, 1898
הערות שוליים

↑  Elliot, David B. (2005). A Pre-Raphaelite Marriage: The Lives and Works of Marie Spartali Stillman and William James Stillman. Woodbridge, Suffolk: Antique Collectors' Club
↑  Stillman, William James, 1828-1901., The autobiography of a journalist, William James Stillman.
↑  Rossetti, Dante Gabriel (23 July 2017). "The Correspondence of Dante Gabriel Rossetti: The Chelsea years, 1863-1872, prelude to crisis : 1863-1867". Boydell & Brewer. Retrieved 23 July 2017 – via Google Books.
↑  Waterman, Amanda B. Neo-Pre-Raphaelitism: The Final Generations, University of Washington, 2016.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007437781005171  GND: 130840459  ISNI: 0000 0000 6685 6910  LCCN: nr2005026842  RKD: 75275  SNAC: w6gk0b05  SUDOC: 136350291  ULAN: 500000544  VIAF: 237149294112080520929   WorldCat (עם VIAF): 237149294112080520929 
מארי סטילמן, דיוקן עצמי 1871
מארי סטילמן, שליח האהבה, 1885
טריסטראם אליס

| --- | --- |
 לידה:  1844 גרייט מאלוורן, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  1922 (בגיל 78 בערך) ברנס, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  קינגס קולג' לונדון  Queenwood College 
 זרם באמנות:  אוריינטליזם 
 
טריסטראם ג'יימס אליס (באנגלית: Tristram James Ellis‏; 2 ביולי 1844 – 25 ביולי 1922) היה אמן אנגלי, שהתפרסם בעקבות ציוריו במזרח התיכון ומזרח הים התיכון.
ביוגרפיה

אליס היה בנו של המתמטיקאי והפילולוג אלכסנדר ג'ון אליס. הוא ואחותו התאומה, מרים אן, נולדו ב-2 ביולי 1844. הוא היה מוכר במשפחתו כ"טריסטי" ובילה את שנותיו הראשונות בבאת', בקליפטון ובאדינבורו, לאחר מכן נשלח לבית הספר בקווינווד קולג' בהמפשייר.
בבית הספר אליס הצטיין במתמטיקה, ולמד גם רישום, הוא לא אהב את הדגש שהושם על העתקה במקום על אמנות מקורית. בשנת 1862 נסע אליס לקינגס קולג', לונדון, שם זכה במהלך השנה השנייה להצטיינות הגבוהה ביותר במחלקה למדעים שימושיים בתולדות הקולג'. הוא זכה בכל המלגות שהציעה המכללה וזכה בתואר נספח אקדמי בקולג' לאחר לימוד של שנתיים בלבד, כהוקרה על הישגיו יוצאי הדופן.
לאחר הלימודים באוניברסיטה, אליס השלים התמחות בפיקוח מהנדס הרכבת סר ג'ון פאולר והפך לשותף בחברת מהנדסים. לאחר מספר שנים החליט אליס כי הייעוד שלו טמון באמנות. מכיוון שהיו לו אמצעים מספיקים לפרנס את עצמו, נטש את ההנדסה והקדיש את זמנו לציור שמן.
קריירה אמנותית

כמה מציורי השמן המוקדמים של אליס הוצגו באקדמיה המלכותית לאמנויות. למרות זאת, הוא הרגיש כי הטכניקה שלו זקוקה לשיפור ועבר לפריז כדי להיות תלמידו של לאון בונה, והתאמן 12 שעות ביום. אליס היה אחד מ-170 תלמידים מ-43 מדינות בסטודיו של בונה באותה תקופה, אך נראה כי פיתח ידידות עם מורו, שיעץ לו להתמקד בציור היסטורי. אליס, לעומת זאת, התעניין יותר בציור נוף ודחה את הצעתו של בונה.
לאחר לימודיו בפריז, החל אליס לנסוע לרשום סצנות ממסעותיו. בשנת 1878 בילה שישה חודשים בקפריסין, שהייתה תחת הכיבוש הבריטי, שם הוא חלה בקדחת. למרות זאת, הוא חזר עם 50–60 רישומי צבעי מים שנמכרו כולם לאחר תערוכה ברחוב בונד באפריל 1879. הצלחה זו עודדה אותו לתכנן טיול שאפתני יותר, וכך ב-1 באוקטובר 1879 עלה על ספינת קיטור לאלכסנדריה במטרה לבקר בסוריה, אסיה הקטנה ומסופוטמיה.
אליס הצליח לנסוע מחוף סוריה, בדרך יבשתית לדיארבקיר בדרום-מזרח טורקיה ולאחר מכן ברפסודה במורד החידקל למוסול ולבגדאד בעיראק. מבגדאד, אליס נסע דרך היבשה לתדמור ולדמשק בסוריה ואז לביירות, לבנון.
לאחר שובו הציג כ-90 סקיצות ממסעותיו, ומכר אותם מיד.
אליס כתב גם תיאור מאויר של שני כרכים על מסעו, "על רפסודה ודרך המדבר", שראה אור בשנת 1881.
המסע הבא של אליס היה למצרים באביב 1882.
הוא בילה שלושה שבועות בפירמידות, שם שהה אצל האגיפטולוג פלינדרס פיטרי, ועזב את המדינה בחודש מאי, רגע לפני הטבח באלכסנדריה ב-11 ביוני 1882, שזירז את המלחמה האנגלו-מצרית.
כעבור מספר שנים, אליס ערך טיול נוסף במזרח הים התיכון, ביקר באתונה, ושלוש סקיצות שצייר נבחרו על ידי ג'ורג' הראשון מיוון. לאחר מכן, ערך שלושה ביקורים באזור הארקטי, כולל בשפיצברגן, וחזר שוב לים התיכון.
בשנת 1896 נישא אליס והתגורר בנוחות בלונדון.
ספרים

Ellis, Tristram J. (1879), Twelve etchings of the principal views and places of interest in Cyprus: with a descriptive account of each plate., OCLC 79100467
Ellis, Tristram James (1881), On a Raft, and Through the Desert, I: On a Raft, Field and Tuer
Ellis, Tristram James (1881), On a Raft, and Through the Desert, II: Through the Desert, Field and Tuer
Ellis, Tristram J. (1883), Sketching from Nature: A Handbook for Students and Amateurs, London: Macmillan
Ellis, Tristram (October 1889), "Hierapolis and Its White Terrace", Harper's Magazine, vol. 79 no. 473, pp. 687–693
הערות שוליים

↑  "Ellis, Tristram", Who's Who, p. 768, 1919
↑  Helen C. Black, Pen, Pencil, Baton and Mask: Biographical Sketches, Spottiswoode, 1896. (באנגלית)
↑  MacMahon, M. K. C. (23 September 2004). "Ellis [formerly Sharpe], Alexander John". Oxford Dictionary of National Biography (online ed.).
↑  Black, Helen C. (1896), Pen, pencil, baton and mask: biographical . sketches, Spottiswoode p. 347.
↑  Black, Helen C. (1896), Pen, pencil, baton and mask: biographical sketches, Spottiswoode p.348
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007337203105171  GND: 107080228X  ISNI: 0000 0000 4994 2446  LCCN: nr99033622  NTA: 160117372  RKD: 26039  SUDOC: 164593098  TePapa: 5023  ULAN: 500030033  VIAF: 68853500   WorldCat (עם VIAF): 68853500 
טריסטראם אליס, משפחה דרוזית בלבנון.
טריסטראם אליס, קרן הזהב, איסטנבול.
פיטר דה וינט

| --- | --- |

 לידה:  21 בינואר 1784 Stone, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  30 בינואר 1849 (בגיל 65) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 תקופת הפעילות:  1799–1849 (כ־50 שנה) 
 תחום יצירה:  ציור נוף 
 
פיטר דה וינט (באנגלית: Peter De Wint‏; 21 בינואר 1784 – 30 בינואר 1849) היה צייר נוף אנגלי.
ביוגרפיה

דה וינט היה בנו של רופא אנגלי ממוצא הולנדי שהגיע לאנגליה מניו יורק. הוא נולד בסטון, סטפורדשייר.
בשנת 1800 נרשם פיטר דה וינט לבית הספר המלכותי של האקדמיה. משנת 1802 היה חבר של הצייר ויליאם הילטון, שלמד יחד איתו. הם למדו אצל ג'ון רפאל סמית', חרט וצייר דיוקנאות. הוא קנה את עצמאותו מסמית בשנת 1806, בתנאי שיספק 18 ציורי שמן בשנתיים שלאחר מכן.
בשנת 1806 ביקר בפעם הראשונה בלינקולן, עם חברו הצייר ויליאם הילטון, שעם אחותו הרייט הוא התחתן בשנת 1810. דה וינט והילטון גרו יחדיו ברחוב ברוד, שם התגורר גם הצייר ג'ון וארלי. וארלי העביר שיעורים בציור והציג את דה וינט לד"ר מונרו, שניהל אקדמיה בלתי פורמלית לאמנים צעירים.
דה וינט הציג לראשונה באקדמיה המלכותית לאמנויות בשנת 1807, ובשנה שלאחר מכן בגלריה של אמנים נלווים בצבעי מים. בשנת 1809 נכנס לבית הספר של האקדמיה המלכותית. הוא נבחר לחבר של החברה הוותיקה לצבעי מים בשנת 1810 והפך לחבר מלא בשנה שלאחר מכן. באותה תקופה, הוכר כמאסטר לרישום, הוא בילה את הקיץ בלימוד רישום וציור אנשים משפחות אמידות. בשנת 1812 היה חבר באגודת הציירים בצבעי מים, שם הציג שנים רבות, וכן באקדמיה.
חייו של דה וינט הוקדשו לאמנות. הוא צייר להפליא בצבעי שמן, וכן דורג כאחד מציירי המים האנגלים הראשיים. "אף אמן", טען אלפרד ויליאם ריץ', "מעולם לא התקרב לציור תמונה מושלמת יותר ממה שעשה פיטר דה וינט." הוא ביקר לעיתים קרובות בעיר הולדתו של אשתו לינקולן, ורבים מהנופים הפנורמיים שלו וסצנות החציר צוירו בלינקולנשייר. מדי פעם הוא סייר בויילס, ובשנת 1828 נסע לנורמנדי.
הוא נקבר בקבר משפחת הילטון בקפלת סבוי (שנהרסה בשריפה ב־7 ביולי 1864).
הקפלה שוחזרה בשנת 1866 ואשתו, הרייט דה וינט, הציבה מבנה זיכרון גדול חדש בתוך הקתדרלה, לזכר אחיה ויליאם הילטון ובעלה פיטר דה וינט.
גלריה

שדה תירס
סנט אולבנס
כפר ליד הנהר
מפרץ אנגלי
כפר ביורקשייר
הקוצרים
הטחנה ליד הנהר
הערות שוליים

↑  Tate, Peter De Wint 1784–1849, Tate
↑  David Scrase, Drawings & Watercolours by Peter De Wint, exhibition catalogue, Fitzwilliam Museum, Cambridge (1979)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273958605171  AAG: 245  AGSA: 2738  BnF: cb13743578n (data)  GND: 118807587  ISNI: 0000 0000 8118 733X  LCCN: n83035712  MusicBrainz: 0f4fa2f2-fef5-4a14-89f0-e1bb0a1d4680  NGV: 3722  NKC: hka2010586623  NTA: 06901681X  RKD: 84980  SNAC: w6dz15vv  SUDOC: 119987074  TePapa: 24816  Trove: 1133433  ULAN: 500115381  VIAF: 39554977   WorldCat (עם VIAF): 39554977
הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון: כלבם של בני בסקרוויל

| --- | --- |

 מבוסס על:  כלבם של בני בסקרוויל 
 בימוי:  איגור מסלניקוב 
 תסריט:  איגור מסלניקוב, יורי וקסלר 
 שחקנים ראשיים:  וסילי ליוואנוב (שרלוק הולמס) בוריסלב ברונדוקוב (המפקח לסטרייד) ניקיטה מיכאלקוב (Henry Baskerville) רינה זליונאיה (שרלוק הולמס - דמויות משנה) ויטאלי סולומין (דוקטור ווטסון) אלכסנדר אדבשיאן סבטלנה קריוצ'קובה Irina Kupchenko Sergey Martinson יבגני סטבלוב Oleg Palmov אולג ינקובסקי Alla Demidova Oleg Belov 
 מוזיקה:  ולדימיר דשקביץ' 
 צילום:  Dmitriy Dolinin, ולדימיר ילין 
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 חברת הפקה:  לנפילם 
 חברה מפיצה:  הטלוויזיה המרכזית של ברית המועצות 
 הקרנת בכורה:  25 ביולי 1981 
 משך הקרנה:  154 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  ספרות בלשית, סרט בלשים, מותחן, סרט המבוסס על יצירה ספרותית, סרט מתח, סרט דרמה 
 סרט קודם:  הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון 
 סרט הבא:  הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון: אוצר אגרא 
 221b.ru
 דף הסרט ב־IMDb
 
הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון: כלבם של בני בסקרוויל (ברוסית: Приключения Шерлока Холмса и доктора Ватсона: Собака Баскервилей) הוא החלק השלישי בסדרת סרטי הטלוויזיה הסובייטיים אודות שרלוק הולמס המבוססת על עבודותיו של ארתור קונאן דויל אודות שרלוק הולמס. הסרט הוקרן ב-25 ביולי 1981.
שחקנים ודמויות

וסילי ליבנוב – שרלוק הולמס
ויטלי סולומין – ד"ר ווטסון
רינה זיליונאיה – גברת הדסון
יבגני סטבלוב – ד"ר ג'יימס מורטימר
ניקיטה מיכלקוב – סר הנרי בסקרוויל
אלכסנדר אדבשיאן – ג'ון ברימור, המשרת של סר הנרי
סבטלנה קריוצ'קובה – אליזה ברימור, אשתו של ברימור, עוזרת הבית של סר הנרי
אולג יאנקובסקי – ג'ק סטפלטון / הוגו בסקרוויל
אירינה קופצ'נקו – בריל סטייפלטון
בוריסלב ברונדוקוב – מפקח לסטרייד (הושמע על ידי איגור אפימוב)
אלה דמידובה – הגברת לורה ליונס / בת האיכר, שבויה של הוגו
סרגיי מרטינסון – מר פרנקלנד, אביה של לורה ליונס
אולג פלמוב – ראש סניף דואר בדבונשיר
דמיטרי בסונוב – משרת
אולג בלוב – עגלון
איגור יפימוב – פרקינס
פאבל לאומאר – סלדן
הבדלים מהרומן

התסריט של הסרט, אף שעוקב אחר עלילת הספר, שונה בפרטים משמעותיים לעומתו. בספר, בהשוואה לסרט, המסורת המשפחתית – מסמך מהמאה ה-18 על הוגו בסקרוויל – מתוארת ביתר פירוט. פרטים נוספים מסופרים על חייו של צ'ארלס בסקרוויל ועל אופן התעשרותו. מצד שני, בספר אין הרבה דברים שמוסיפים אווירה לסרט.
בסרט, ווטסון והנרי בסקרוויל שיכורים והולכים לתפוס את האסיר הנמלט. יתר על כן, הנרי, בעודו שתוי, מנסה להסיח את דעתו מהסיוט שרודף אותו. בספר לא מוזכרת סיפור השתכרותן של הדמויות, בעוד שבסרט הן "תחת השפעת אלכוהול".
גרסה משוחזרת

שחזור מלא של תמונה וסאונד הסרט יצא במהדורת DVD בשנת 2000 על ידי חברת "טוויסטר" ובשנת 2007 על ידי חברת "Kroopniy Plan". בסוף 2013 פורסמה גרסת Blu-ray משוחזרת.
הערות שוליים

↑  הכיתוב בפתיחת הסרט מתאר "שנת 1884". עם זאת האירועים בפועל, לדברי ווטסון מתרחשים חמש שנים מאוחר יותר.
| סדרת שרלוק הולמס מאת ארתור קונאן דויל |
| --- | --- | --- |
| ספרים | חקירה בשני • חותם הארבעה • כלבם של בני בסקרוויל • עמק הפחד |  |
| אוספי סיפורים קצרים | הרפתקאותיו של שרלוק הולמס • זיכרונותיו של שרלוק הולמס • שובו של שרלוק הולמס • הקידה האחרונה • ספר הפרשיות של שרלוק הולמס |  |
| דמויות | שרלוק הולמס • מייקרופט הולמס • דוקטור ווטסון • המפקח לסטרייד • פרופסור מוריארטי |  |
| דמויות משנה | איירין אדלר • סבסטיאן מורן • מרי מורסטן • דמויות נוספות |  |
| שונות | רחוב בייקר 221 ב' • מוזיאון שרלוק הולמס |  |
| עיבודים נבחרים | סרטים: שרלוק הולמס ותעלומת גרבי המשי • שרלוק הולמס והפרחחים מרחוב בייקר • טום וג'רי פוגשים את שרלוק הולמס • מר הולמס • הולמס & ווטסון • אנולה הולמס • אנולה הולמס 2 • אנולה הולמס 3   סדרות: זיכרונות על שרלוק הולמס • שרלוק • אלמנטרי • שרלוק הולמס (2013) • מיס שרלוק • שרלוק ברוסיה • הפרחחים • הולמס וסילי ליוואנוב: הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון (הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון • שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון • הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון: המאה העשרים מתחילה • הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון: כלבם של בני בסקרוויל • הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון: אוצר אגרא)   רוברט דאוני ג'וניור: שרלוק הולמס (סרט, 2009) • שרלוק הולמס: משחק הצללים • שרלוק הולמס 3   משחקי וידאו: שרלוק הולמס: התעוררות • שרלוק הולמס נגד ארסן לופין • שרלוק הולמס נגד ג'ק המרטש |  |
אסטוניה, מחוז רפלה, הכפר לאוקנה. הריסות טחנת רוח ישנה, בה צולמו סצנות מהסרט "כלבם של בני בסקרוויל"
שלושת המוסקטרים (סרט, 1973)

| --- | --- |

 מבוסס על:  שלושת המוסקטרים 
 בימוי:  ריצ'רד לסטר 
 הופק בידי:  אלכסנדר סלקיינד, איליה סלקיינד, פייר ספנגלר 
 תסריט:  ג'ורג' מקדונלד פרזר 
 עריכה:  ג'ון ויקטור סמית' 
 שחקנים ראשיים:  אוליבר ריד (אתוס) רוי קינאר (Planchet) ספייק מיליגן (Bonacieux) ג'וס אקלנד (D'Artagnan's father) צ'רלטון הסטון (Cardinal Richelieu) ניקול קלפן (Ketty) ריצ'רד בריירס (לואי השלושה עשר, מלך צרפת) סיביל דנינג מייקל הורדרן (הרוזן דה טראוזוויל) פיי דאנאוויי (מיליידי דה וינטר) Michael Gothard (ג'ון פלטון) ז'ורז' וילסון (הרוזן דה טראוזוויל) מייקל יורק (דאטרניאן) ריצ'רד צ'מברלין (ארמיס) סיימון וורד (ג'ורג' וילרס, הדוכס הראשון מבקינגהם) כריסטופר לי (הרוזן דה רושפור) ראקל ולש (קונסטנס בונסיו) ג'רלדין צ'פלין (אן מאוסטריה) פרנק פינלי (פורתוס) ז'אן-פייר קאסל (לואי השלושה עשר, מלך צרפת) בן אריס Rodney Bewes Gretchen Franklin פרנסיס דה וולף פרנק ת'ורנטון Gitty Darugar אנה גיילור בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוזיקה:  מישל לגראן 
 צילום:  דייוויד ווטקין 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ספרד, פנמה, ארצות הברית, צרפת 
 חברה מפיצה:  מוקפ, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  11 בדצמבר 1973 
 משך הקרנה:  105 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט הרפתקאות, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט קומדיה, סרט פעולה, סרט סייפים נועזים, סרט רומנטי 
 מקום התרחשות:  פריז 
 תקציב:  4.5 מיליון דולר
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
שלושת המוסקטרים (ידוע גם בשם שלושת המוסקטרים: יהלומי המלכה; באנגלית: The Three Musketeers) הוא סרט משנת 1973, המבוסס על הרומן שלושת המוסקטרים משנת 1844 מאת אלכסנדר דיומא. ביים אותו ריצ'רד לסטר והוא נכתב על ידי ג'ורג' מקדונלד פרייזר. במקור הוצע בשנות השישים לביטלס, אותם ביים לסטר בשני סרטים אחרים. הסרט דבק היטב ברומן וכולל הומור לא מבוטל. הוא צולם על ידי דייוויד ווטקין, עם דיוק לפרטים תקופתיים. סצנות הקרב בוימו על ידי הכוריאוגרף ויליאם הובס. הסרט דורג על ידי מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית בתור אחד מעשרת הסרטים הטובים ביותר.
עלילה

לאחר שלמד סייף מאביו, ד'ארטניאן הצעיר מגיע לפריז עם חלומות להיות מוסקטר של המלך. לא רגיל לחיי העיר, הוא מוצא את עצמו בסדרה של צרות. ראשית הוא מוצא את עצמו נעלב ונשדד על ידי הרוזן דה רושפור, סוכנו של הקרדינל רישלייה, ובפריז נקלע לסכסוך עם שלושה מוסקטרים, אתוס, פורתוס ואראמיס, שכל אחד מהם מאתגר אותו לדו-קרב. כשהקרב הראשון עומד להתחיל, ג'וסאק ממשמר הקרדינל, מגיע עם חמישה אנשי חרב נוספים של שומרי הקרדינל רישלייה. ד'ארטניאן מתייצב עם המוסקטרים במאבק מתמשך והופך לבעל בריתם בתנועת ההתנגדות לקרדינל, המעוניין להגדיל את כוחו הניכר והשפעתו על המלך, לואי ה-13. ד'ארטניאן פותח גם ברומן עם אשת בעל הדירה שלו, קונסטנס בונסיה, שהיא המלבישה של המלכה, אן מאוסטריה.
בינתיים, דוכס בקינגהאם, לשעבר המאהב של המלכה, מתייצב ומבקש משהו כדי לזכור אותה; היא נותנת לו שרשרת עם שתים עשרה יהלומים, מתנה מבעלה. מהמשרתת הבוגדנית של המלכה, הקרדינל לומד על המפגש ומציע למלך הלא מבריק במיוחד לערוך נשף לכבודה של אשתו ולבקש שהיא תלבש את שרשרת היהלומים שנתן לה. הקרדינל גם שולח את סוכנתו מיליידי דה וינטר לאנגליה, שמפתה את הדוכס וגונבת שניים מיהלומי השרשרת.
בינתיים המלכה מספרת על צרותיה לקונסטנס, שמבקשת מד'ארטניאן לרכוב לאנגליה ולהשיג את היהלומים בחזרה. ד'ארטניאן ושלושת המוסקטרים יצאו לדרך, אך בדרך אנשי הקרדינל תוקפים אותם. רק ד'ארטניאן ומשרתו עוברים לבקינגהם, שם הם מגלים את אובדן שניים מהיהלומים. הדוכס מחליף את שני היהלומים וד'ארטניאן ממהר חזרה לפריז. פורתוס, אתוס ואראמיס, פצועים אך לא מתים כפי שחשש ד'ארטניאן, מסייעים במסירת השרשרת השלמה למלכה, ומצילים את הזוג המלכותי מהמבוכה שאותה תכנן הקרדינל.
בסופו של דבר קפטן טרוויל מביא את ד'ארטניאן לחיל המוסקטרים של משמר המלך.
שחקנים ודמויות

מייקל יורק בתפקיד ד'ארטניאן
אוליבר ריד בתפקיד אתוס
פרנק פינלי בתפקיד פורטוס / או'ריילי
ריצ'רד צ'מברלין בתפקיד אראמיס
ז'אן-פייר קאסל בתפקיד מלך לואי השלושה עשר
ג'רלדין צ'פלין בתפקיד אן מאוסטריה
צ'רלטון הסטון בתפקיד קרדינל רישלייה
פיי דאנוויי בתפקיד מיליידי דה וינטר
כריסטופר לי בתפקיד הרוזן דה רושפור
סיימון וורד בתפקיד דוכס בקינגהאם
ראקל וולש בתפקיד קונסטנס בונסיה
ספייק מיליגן בתפקיד אדון בונסיה
רוי קינאר בתפקיד פלנצ'ט
סיביל דנינג בתפקיד יוג'ני
ניקול קלפן בתפקיד קיטי
לקריאה נוספת

Soderbergh, Steven; Lester, Richard (1999). Getting away with it : or, The further adventures of the luckiest bastard you ever saw. Faber and Faber.
הערות שוליים

↑  Lester's Back and the 'Musketeers' Have Got Him
By MARK SHIVAS. New York Times 5 Aug 1973: 105
| שלושת המוסקטרים מאת אלכסנדר דיומא האב |
| --- | --- | --- |
| ספרים | שלושת המוסקטרים • אחרי עשרים שנה • הוויקונט דה בראז'לון |  |
| דמויות | ד'ארטניאן • הקרדינל רישלייה • לואי השלושה עשר, מלך צרפת • אן מאוסטריה • אראמיס • פורתוס • הרוזן דה רושפור • אתוס |  |
| סרטים | שלושת המוסקטרים (1921) • שלושת המוסקטרים (1935) • שלושת המוסקטרים (1939) • שלושת המוסקטרים (1948) • שלושת המוסקטרים (1973) • ארבעת המוסקטרים (1974) • שובם של המוסקטרים • שלושת המוסקטרים (1993) • נקמת המוסקטרים • מיקי, דונלד, גופי: שלושת המוסקטרים • ברבי ושלושת המוסקטרים • שלושת המוסקטרים (2011) • המוסקטרים: משימה מסתורית (2018) • כולם בשביל אחד, אחד בשביל כולם • דארטניאן ושלושת המוסקטרים • שלושת המוסקטרים: ד'ארטניאן • שלושת המוסקטרים: מיליידי |  |
| סדרות | ד'ארטניאן ושלושת המוסקטרים (1978) • שלושת המוסקטרים (אנימה) • המוסקטרים אחרי עשרים שנה • סודות המלכה אן, או המוסקטרים אחרי שלושים שנה • שיבת המוסקטרים, או אוצר הקרדינל מאזארן • ד'ארטניאן ושלושת המוסקטרים (2005) • שלושת המוסקטרים (2013) • המוסקטרים |  |
| שונות | האיש במסכת הברזל (עיבודים: 1977 • 1998) • מוסקטר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2014022969   WorldCat (עם LCCN): no2014-022969
אישטוואן בקפי

| --- | --- |

משמאל לימין: ברכפלד זיגפריד, ג'רג' סילאדי (הומוריסטן), אידה טוראי, פרידייש מרטון, אישטוואן בקפי (1964)
 לידה:  31 באוגוסט 1901 סגד, הונגריה 
 פטירה:  9 ביוני 1977 (בגיל 75) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 בן או בת זוג:  אידה טוראי (1926–9 ביוני 1977) 
 
אישטוואן בקפי (במקור קאן, בהונגרית: Békeffi István Miklós; סגד, 31 באוגוסט 1901 – בודפשט, 9 ביוני 1977) היה מחזאי כותב קברט יהודי-הונגרי זוכה פעמיים בפרס אטילה יוז'ף, אחיינו  של המנחה לאסלו בקפי.
קורות חיים

בקפי נולד במשפחה יהודית כבנם של שאנדור בקפי (בשמו הקודם קאן-Kann) פקיד, ושל אירן שטראוס. הוא למד בבית ספר תיכון צבאי באוראדיה ובשופרון והיה סטודנט לאחר מכן באוניברסיטה בבודפשט במדעי הרוח. בשנת 1926 הוא נתגלה לקהל עם הבורלסקה המוצלחת שלו, על במת "תיאטרון סיגט" ( Sziget Színpad) "במת האי" בהונגרית (איפה היית בלילה?) ואחריו הועלו לבמה אופרטות רבות שלו, קומדיות וסצנות קברט. מחבריו השותפים הקבועים היו: דז'ה קלר, אדוריאן שטלה (שטיין), לאסלו ודנאי (וולף) ולאיוש לייטאי (ליברמן) כולם יהודים. את התסריט הראשון שלו כתב בשנת 1934. עד 1942 הוא היה המחבר או המחבר המשותף ל-22 תסריטים לסרטים שונים. כמה מיצירותיו אלה הוסרטו. הוא שרד את השואה ולאחריה בין 1945 לבין 1946 ערך את כתב העת של בלה באלאז', פינסורו (Fényszóró) "הזרקור" בהונגרית. הוא גם תרם למספר תסריטים, קומדיות וסרטים ביוגרפיים. כתב כמה מופעי קברט, שהאחד המוצלחים שבהם היה על דמותו של פומוצ'י, אזרח קטן בעל כוונות טובות, אך "לא יוצלח", אותו גילם בלה שאלאמון לאורך השנים. לאחר דיכוי המרד ההונגרי בשנת 1956 בקפי היגר לחו"ל בשנת 1957, התיישב בשווייץ וכתב בעיקר תסריטים לתעשיית הקולנוע של גרמניה המערבית (תאונה, 1957; שקרן, 1961; נערה כמעט הגונה, 1963 וכו'). הצלחתו הגדולה ביותר הייתה, "מלאך טס מעל ברוקלין" (1957), שהופיע גם כספר. הוא חזר לבודפשט בשנת 1971 עם אשתו אידה טוראי. ב־27 בפברואר 1976 הוצג בתיאטרון האופרטה של בודפשט המחזמר "הכלב שקוראים לו מר בוצי".
חיים אישיים

ב־11 באוקטובר 1926 התחתן עם השחקנית אידה טוראי (1908-1997) בבודפשט, ששיחקה ברבים מסרטיו ומחזותיו.
מחזותיו

מספר הצגות הבכורה שרשומות על שמו ב"מאגר התיאטרון ההונגרי" הוא (מ-1946 ואילך): 67.
Kadétszerelem‏ (1946)
Csicsónénak három lánya‏ (1946-1947)
Janika‏ (1946-1947, 1954, 1986, 1989, 1997, 2002, 2007)
Az okos mama‏ (1947, 1970, 2004)
Rigó Jancsi‏ (1947, 1968, 1997)
Nincsenek véletlenek‏ (1947)
VIII. osztály‏ (1949)
Palotaszálló‏ (1951)
Ki vagytok értékelve‏ (1951)
Tessék hozzászólni‏ (1952)
Nem a tükör görbe‏ (1953)
Szombat délután‏ (1954, 1961)
Hogy volt!‏ (1954, 2006)
Szerencsés flótás‏ (1955, 2012)
Könnyű pesti sértés‏ (1955)
Három tavasz‏ (1958)
Nyomozás a Tháliában‏ (1968)
Mit vesztett el, kisasszony?‏ (1971)
Kiskapu‏ (1972)
A kutya, aki Bozzi úrnak hívtak‏ (1976, 2001)
Lehetünk őszinték?‏ (1976)
Bal négyes páholy‏ (1977)
A régi nyár‏ (1928, )
A barátom barátnője‏ (1986)
Mesék az írógépről‏ (1987, 1991)
Párizsi divat ‏(1996)
Tisztelt Ház‏ (2004, 2009)
Egy asszonygyilkos vallomása‏ (2009)
כתביו

איפה היית בלילה? (קומדיה 1926)
זה המקרה שלי (קומדיה 1929)
אחיות. אופרטה; תורגם לגרמנית. לייפציג, 1930
קוסמטיקה (קומדיה 1933)
אהבת הצוער; Kadettenliebe וינה, 1934
אישה מכובדת; Unentschuldige Stunde. Lustspiel לונדון - וינה - רומא, 1935
לאתי מתי, השולית קונדיטור הערמומ ; 1943
לתי מתיי כרובינסון; 1946
החיים יפים כששרים. רומנים לסרטים; 1950
גברת דרי (תסריט, בודפשט, 1951)
ארקל; 1952
הרפתקאותיו של פומוצ'י. הבדיחות, הזוגות והשנסונים של אישטוואן בקפי ודז'ה קלר; 1957 (ספריית הבמה העליזה)
מלאך טס מעל ברוקלין. עורך הדין המכושף (גם בהולנדית, גרמנית, איטלקית, סרבית)
Der Hund, der Herr Bozzi hiess (הכלב שקוראים לו מר בוזי); ברלין, 1959
Tagebuch eines Frauenmörders. קומדיה תורגם לגרמנית. וינה, 1967
משפחה אחת מלאה. Eine anständige Familie. Zia Angela. Lustspiel המבורג, 1973
הכלב שקוראים לו למר בוצי; 1980