stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הסכם יום שישי הטוב
בעיות מרכזיות העומדות בפני ההסכם

המפלגה היוניוניסטית הדמוקרטית (Democratic Unionist Party, או בקיצור, DUP), לא חתמה על ההסכם. אי החתימה על ההסכם מצד מפלגה זו, גורמת בעיה קשה מאחר שמפלגה זו היא קיצונית יותר מאשר המפלגה היוניוניסטית של אלסטר (Ulster Unionist Party, או בקיצור UUP). ובנוסף לכך, מפלגה זו הפכה מאז למפלגה היוניוניסטית הגדולה ביותר. ה-DUP מתנגדים נחרצות לכניסתם של "טרוריסטים" לממשלה, משמע, מתן תיקים ממשלתיים לשין פיין. הם גם מתנגדים לרפורמה בכוח המשטרתי (ששמו שונה אל PSNI - Police Service of Northern Ireland) כפי שמציע הסכם יום שישי הטוב.
ה-UUP, תחת לחצם של תומכיה, משכה ידה מ"חלוקת הכוחות הניהולית", משמע, הממשל האוטונומי, בסוף שנת 2000. הסיבה המרכזית לכך הייתה, נוכחותם של שרי השין פיין בממשלת צפון אירלנד בעוד שה-IRA עדיין לא התפרק מנשקו. מאחר שההסכם דרש הן מהמפלגות הלאומניות והן מהיוניוניסטיות להשתתף בממשל האוטונומי, אזי ש"חלוקת הכוחות הניהולית" הושעתה והשלטון הישיר של הבריטים, חודש.
מאז, ממשלות בריטניה ואירלנד ניסו לגרום לחזרה ל"חלוקת הכוחות הניהולית", ולתווך בין המפלגות השונות בצפון אירלנד. אך זו הייתה משימה קשה מאחר שה-DUP, אשר דחתה את ההסכם הפכה (נכון ל-2005) למפלגה היוניוניסטית הגדולה ביותר. במקביל, לשין פיין יש יותר תמיכה בקרב המצביעים המגדילים את כוחה היחסי בממשל, ביחס ל-SDLP, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית והעבודה (Social Democratic and Labour Party) שהיא מפלגה לאומנית מתונה יותר, שאינה דוגלת באלימות.
כך, ששני הצדדים הפכו נוקשים, ואינם מתפשרים על עמדותיהם. ה-IRA אכן השמיד חלק מכלי הנשק שברשותו באופן פרטי, תחת פיקוחו של ג'ון דה צ'סטלן (De Chastelain), גנרל ודיפלומט קנדי. עם זאת, ה-DUP מתעקשים שכל כלי הנשק של ה-IRA חייבים להיות מושמדים לפני שהשין פיין יורשו להיכנס חזרה לממשל האוטונומי. ואילו השין פיין טוענים כי ה-DUP ממשיכים לבקש יותר ויותר ויתורים מה-IRA כיוון שהם אינם רוצים שהקתולים/לאומנים יהיו בשלטון בצפון אירלנד.
במהלך דצמבר 2004, נאמר כי ה-DUP היו קרובים מאוד לחתימת הסכם חדש, אך לא עשו כך כיוון שרצו וידאו המראה את השמדת כלי הנשק של ה-IRA. אז, ה-IRA (שמכחיש את ביצוע פעולה זו) ביצע שוד בנק גדול בבלפסט, בו נגנבו יותר מ-10 מיליון אירו, וה-DUP נטשו את המשא ומתן. שבוע לאחר מכן, חברי ה-IRA רצחו את רוברט מקרטני, קתולי ותומך של השין פיין במהלך קטטה בבר בבלפסט. דבר זה הביא פרסום שלילי רב מאוד לשין פיין ול-IRA.
במהלך יולי 2005 ה-IRA יצאו בהצהרה פומבית כי המלחמה בינם לבריטים הסתיימה, תוך נתינת הוראה ברורה לכל הפלגים והארגונים המאוגדים תחת השם IRA, להניח נשקם ולהשמיד את מצבורי הנשק שברשותם. הממשלה הבריטית מצדה הגיבה להצהרה חיובית זו בפירוק הבסיסים הצבאיים אשר נותרו בצפון אירלנד. שני צעדים אלו נועדו להביע את מחויבותם של הצדדים לתהליך השלום בצפון אירלנד, לאחר לחימה שנמשכה שנים ארוכות. עם זאת, ה-DUP, המפלגה הדמוקרטית היוניוניסטית, הודיעה כי היא מחכה לראות אם הודעה זו אכן אמיתית, לפני שתסכים לשוב מחדש לשיחות על תהליך השלום.
ההסכם והברקזיט

ביוני 2016 החליטה בריטניה במשאל עם לפרוש מהאיחוד האירופי (הברקזיט). החלטה זו הציבה בפני הצדדים בעיה סבוכה, כיוון שלפי ההסכם הגבול בין אירלנד לצפון אירלנד אמור להיות פתוח, אולם האירים לא היו מעוניינים לפרוש מהאיחוד האירופי, וכך לא היה ניתן ליצור אזורי מכס שונים בין בריטניה לאיחוד: סחורות היו עלולות להגיע ממדינות אירופה לאירלנד, משם דרך הגבול הפתוח לצפון אירלנד ומשם לבריטניה כולה. אותו תהליך היה אמור לקרות בכיוון ההפוך. רק בפברואר 2023 נפתרה הבעיה, כאשר הוסכם בין נשיאת הנציבות האירופית, אורסולה פון-דר-ליין וראש ממשלת בריטניה רישי סונאק כי ייערכו בדיקות מכס במעבר הסחורות בין צפון אירלנד לשאר חלקי בריטניה.
ראו גם

הפיגוע באומה
הערות שוליים

↑  שרון שדה, הארץ‏, בריטניה השעתה הממשל בצפון אירלנד, באתר וואלה, 11 באוגוסט 2001
↑  חוק השעיית הסמכות 2002
↑  אסף אוני, ‏מצפון אירלנד ועד למחסור בעגבניות: הברקזיט עדיין רודף את בריטניה, באתר גלובס, 27 בפברואר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007339383905171  BNE: XX4832877  BnF: cb13757872k (data)  GND: 4699330-7  LCCN: no2001030401  SUDOC: 061614130  VIAF: 219198368   WorldCat (עם VIAF): 219198368
וינפריד גיאורג זבאלד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 במאי 1944 ורטאך, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  14 בדצמבר 2001 (בגיל 57) נורפוק, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרייבורג, אוניברסיטת פריבור 
 שפות היצירה:  אנגלית, גרמנית 
 יצירות בולטות:  Vertigo, Putrid Homeland: Essays on Literature, אוסטרליץ, The Rings of Saturn, On the Natural History of Destruction 
 פרסים והוקרה:  פרס היינריך בל (1997)  פרס ברלין לספרות (1994)  הפרס הספרותי של ברמן (2002)  פרס יוזף ברייטבך (2000)  Johannes Bobrowski Medal (1994) 
 www.wgsebald.de
 
וינפריד גיאורג (מקסימיליאן) זבאלד (בגרמנית: Winfried Georg Sebald‏; 18 במאי 1944 – 14 בדצמבר 2001) היה סופר, משורר, מסאי ומבקר גרמני, שישב באנגליה.
ביוגרפיה

זבאלד נולד למשפחה כפרית קתולית בוורטאך, בוואריה, גרמניה. אביו שירת בצבא הגרמני בעת מלחמת העולם השנייה, נשבה ונעצר בצרפת ושב לגרמניה רק בשנת 1947. לאחר סיום לימודי התיכון שלו, המשיך זבאלד בלימודים גבוהים. הוא למד ספרות גרמנית, תחילה באוניברסיטת פרייבורג ובהמשך באוניברסיטת פריבור שבשווייץ.
עם תום לימודיו, בשנת 1966, היגר זבאלד לאנגליה, בה גר עד מותו. תחילה השתקע במנצ'סטר, ולימד ספרות גרמנית באוניברסיטה שם. לאחר כמה שנים עקר למזרח אנגליה, לנוריץ', והיה מרצה לספרות ולשון גרמנית באוניברסיטת איסט אנגליה. על אף ישיבתו באנגליה, כל חייו כתב גרמנית, ולפי דבריו הריחוק האמנותי שהושג בדרך זו, עמד לו לטובת כתיבתו.
זבאלד נחשף לשואת יהודי אירופה מידי הגרמנים כשהיה כבן שמונה עשרה, ומאז הפך נושא השמדת היהודים בידי הגרמנים לנושא מרכזי בחייו וביצירתו. הוא היה בין המבקרים החריפים של ההתעלמות מהשואה בשיח התרבותי הגרמני. יצירתו הספרותית נָסַבָּה על שאלות הזיכרון התרבותי, הגלות וההגירה, האובדן לגילוייו השונים, העקירה והנדודים, וכן חשבון הנפש של הגרמנים.
זבאלד נהרג בתאונת דרכים באנגליה, כאשר סטה מהדרך לאחר שכנראה לקה בהתקף לב. בתו שהייתה עמו ברכב ניצלה.
פרסים ספרותיים שזכה בהם

פרס היינריך בל
פרס היינריך היינה
הפרס הספרותי של ברלין
פרס אדוארד מריקה
וכן זכה בפרסים ספרותיים נוספים. רבים מקוראיו ומן המבקרים, ראו בו מועמד טבעי לזכייה בפרס נובל לספרות.
זבאלד פרסם בחייו כעשרה כרכים של סיפורת ומסות, אחדים מספריו תורגמו גם לאנגלית.
ספריו של זבאלד שתורגמו לעברית

סחרחורת (1990), תרגמה טלי קונס, הוצאת כתר, 2013.
המהגרים (1992), תרגמה מיכל הלוי, עריכת תרגום - מרים דינור, אחרית דבר - סוזן סונטג, הוצאת כתר, 2002.
טבעות שבתאי (1995), תרגמה טלי קונס, הוצאת כתר, 2009.
אוסטרליץ (2001), תרגם יונתן ניראד, הוצאת כתר, 2006.
קמפו סנטו: רשימות על מסעות ועל ספרים (2003), תרגמה טלי קונס, הוצאת כתר, 2011.
לקריאה נוספת

גרשון שקד, "הקורבנות הם הבעיה שלי והרוצחים - שלך: על היהודי כ'אחר' ביצירותיהם של סופרים גרמנים", אלפיים 28, 2005.
גלילי שחר, "המהגרים והמספר: על וינפריד גאורג זבלד", מאזנים ע"ח, 1, 2004.
עמיה ליבליך, "בין זיכרון לבדיון - על ייצוגם של ילדים ניצולי שואה בספרות", אלפיים 27, תשס"ד 2004.
דרור בורשטיין, "קריאה בספר הזה היא צלילה אל תוך תהום (על 'אוסטרליץ')", הארץ, מוסף ספרים, 13.12.06.
נמרוד מתן, "על אמת, תיעוד ובדיון אצל זבאלד", תקריב 13, דצמבר 2016.
הרי מריק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  1,256 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  75°06′00″S 72°04′00″W﻿ / ﻿75.1°S 72.066666666667°W﻿ / -75.1; -72.066666666667
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההרי מריק(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההרי מריק(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהרי מריק(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהרי מריק
 
הרי מריק (באנגלית: Merrick Mountains) הם רכס הרים בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
הרכס ממוקם 13 קילומטרים צפונית-מזרחי מהרי ברנדט.
ההרים מתנשאים לגובה של 1,256 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הרכס

הרי מריק התגלו מהאוויר וצולמו מהאוויר על ידי משלחת רון לחקר אנטארקטיקה (Ronne Antarctic Research Expedition, בראשי תיבות: "RARE"), אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1947 – 1948, בפיקודו של פין רון.
היסטוריה > מקור השם

שמו של רכס ההרים ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הרכס נקרא על שם קונרד ג'י מריק (Conrad G. Merrick), מהנדס טופוגרפי מטעם הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (USGS), אשר השתתף במשלחת חציית חצי האי האנטארקטי (Antarctic Peninsula Traverse Party), שנערכה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1961–1962; כמו כן מריק השתתף במיפוי רכס הרים זה (אשר נקרא על שמו).
גאוגרפיה

אורכו של הרכס 13 קילומטרים.
שיא גובהו של הרכס 1,540 מטרים מעל פני הים.
גאוגרפיה > אתרי הרכס

| הרי מריק |
| --- | --- | --- |
| הרים ברכס | בוייר • ברגר • בקר |  |
| הרים סמוכים לרכס | הר ואסילבסקי |  |
לקריאה נוספת

• PETER D. ROWLEY and WALTER R. VENNUM, Editors, , U.S. GEOLOGICAL SURVEY PROFESSIONAL PAPER 1351
• Le Masurier, W.E., Thomson, J.W. (eds.), Rowley, P.D., Vennum, W.R., Smellie, John L.,, Washington, D.C., American Geophysical Union, 296-298
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע גאוגרפי
↑  לפי מקור אחר גובהו של הרכס 1,256 מטרים מעל פני הים.
הקרב מול בוגנוויל

הקרב מול בוגנוויל היה עימות אווירי וימי שנערך בין כוחות הצי הקיסרי היפני לבין כוחות הצי האמריקאי ב-20 בפברואר 1942 בסמוך לאי בוגנוויל, פפואה גינאה החדשה. בעימות זה תקפו מפציצים יפנים כוח משימה של נושאות מטוסים אמריקאיות שהיה בדרכו להתקפה על הבסיס היפני ברבאול.
הקדמה

לאחר כיבוש רבאול הפכו אותה היפנים לבסיס קדמי גדול והדבר גרם לחששות בקרב פיקוד בעלות הברית ששליטה יפנית ברבאול תאיים על קווי האספקה בין סן פרנסיסקו לאוסטרליה. אדמירל צ'סטר נימיץ ואדמירל וילסון בראון החליטו לפתור בעיה זו על ידי תקיפת הבסיס ברבאול באמצעות מטוסים מנושאות מטוסים, והמשימה הוטלה על "כוח משימה 11" - נושאת המטוסים לקסינגטון ומלוותיה - ועל פלגת ספינות אנזא"ק. אולם ב-21 בפברואר 1942, יום המתקפה, נותרה פלגת אנזא"ק בנמל בשל מחסור בדלק וכוח משימה 11 הפליג צפונה בגפו.
הקרב

בשעה 10:15, בעת שהייתה במרחק 390 מילים (720 ק"מ) מרבאול, זיהה מכ"ם הלקסינגטון מטוס במרחק 56 קילומטרים מהאונייה. מיד הוזנקו לאוויר שישה מטוסים לסיור ונשלחו לזהות את המטוס. בשעה 11:12, במרחק 69 קילומטרים מלקסינגטון, יירטו והפילו המטוסים האמריקאים מטוס ימי יפני מדגם קאוונישי H6K. מאוחר יותר נשלחו שניים ממטוסי הסיור ליירט מטרת מכ"ם נוספת, הפעם במרחק 56 קילומטרים, והפילו מטוס ימי נוסף בשעה 12:02. קשר מכ"ם נוסף נוצר, אך המטוס פנה על עקבותיו ונעלם במהירות.
הפיקוד ברבאול, שכעת היה מודע לנוכחות האמריקאית באזור, דיווח על כך למפקד הצי היפני הרביעי, תת-אדמירל שיגיושי אינואואה, במפקדתו בלגונת טרוק, שבתורו הורה על עריכת מתקפה אווירית מרבאול, ומיד המריאו 17 מפציצים יפנים לאוויר. בנוסף, הורה אינואואה על פלגת הסיירות השישית, שהכילה את הסיירות "אאובה", "פורוטאקה", "קינוגאסה" ו"קאקו" לצאת וליירט את כוח משימה 11.
בראון, לאחר שהבין שגורם ההפתעה אבד לו, החליט לבטל את הפשיטה על רבאול והחל לשוב על עקבותיו. בשעה 16:25 הופיעה על מסכי המכ"ם של "לקסינגטון" מטרה במרחק 76 קילומטרים מהאונייה. בתגובה שוגרו 19 מטוסי קרב מדגם F4F ויילדקט ליירט את המטרה המתקרבת. מתוך תשעת המטוסים היפנים שהתקרבו ללקסינגטון הופלו תוך זמן קצר חמישה.
בשעה 16:49 הופיעה על מסכי המכ"ם מטרה נוספת במרחק 19 קילומטרים מהכיוון השני של כוח המשימה. מכיוון שכל מטוסי הקרב היו עסוקים בקרב אוויר עם המפציצים היפנים נותרו לכוח המשימה שני מטוסי ויילדקאט בלבד, שהמריאו מיד לפגוש במפציצים היפנים המתקרבים. באותו רגע נתקל אחד הטייסים במעצור בתותחי המטוס, והטייס השני נותר לבד מול שמונה מפציצים.
במהלך הקרב שהתפתח הפיל הטייס האמריקאי לוטננט אדוארד או'הייר שני מטוסים יפנים לפני שאלה הגיעו לכלי השייט. אדוארד או'הייר נפל בהמשך המלחמה ונמל התעופה שיקגו או'הייר קרוי על שמו. חמישה מפציצים הטילו שתי פצצות במשקל 250 קילוגרם כל אחת, אך כולן החטיאו את מטרותיהן. בהמשך הקרב הפילו הטייסים האמריקאים, שהצטרפו לאו'הייר לאחר שהפילו את כל הקבוצה הראשונה, את שאר מטוסי הקבוצה השנייה, מלבד מטוס אחד שחזר בשלום לרבאול.
תוצאות הקרב

בשל אובדן גורם ההפתעה ביטל בראון את הפשיטה המתוכננת על רבאול ועזב את האזור. בשל אובדן המפציצים דחו היפנים את הפלישה ללאה-סלמאואה בשבוע.
שני מטוסים ימיים יפנים נוספים שעקבו אחר כוח משימה 11 הופלו גם הם, כמו גם שני מטוסי סיור יפנים. הכוח האמריקאי איבד שני מטוסים וטייס אחד, אך לא נגרם כל נזק לספינות. הטייס אדוארד או'הייר קיבל על פעולותיו בקרב זה את עיטור מדליית הכבוד.
ראו גם

המערכה בגינאה החדשה
ויקטור יודוביץ'

| --- | --- |

 לידה:  4 באוקטובר 1934 טביליסי, ברית המועצות 
 פטירה:  19 באפריל 2006 (בגיל 71) רוסטוב על הדון, רוסיה 
 ענף מדעי:  מכניקה, הידרומכניקה, מתמטיקה, הידרודינמיקה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של רוסטוב  אוניברסיטת מוסקבה 
 מנחה לדוקטורט:  יוסיף וורוביץ' 
 מוסדות:  אוניברסיטת המדינה של רוסטוב 
 תלמידי דוקטורט:  Konstantin Arcadievich Nadolin, Genadi Mironovich Levin, N. V. Petrovskaya, Sergey Aleksabdrovich Guda, Vasiliy Govorukhin, A. A. Esipov, S. N. Ovchinnikova, Yuri Stahievich Barkovskii, L. G. Kurakin, Leonid Srulievich Srubschik, I. P. Andreichikov, Alex Miloslavsky 
 פרסים והוקרה:  מדען כבוד של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית 
 
ויקטור יודוביץ' (ברוסית: Виктор Иосифович Юдович‏; ( 4 באוקטובר 1934, טביליסי- 19 באפריל 2006, רוסטוב על דון) היה מומחה למכניקה סובייטי ממוצא יהודי.
קורות חיים

ויקטור יודוביץ' נולד בשנת 1934 בטביליסי (אז בתחומי ברית המועצות, כיום בגאורגיה) למשפחה יהודית. אביו היה סופר ועיתונאי. תוך זמן קצר המשפחה עברה לרוסטוב על דון בה יודוביץ' סיים לימודי בית ספר עם מדליית זהב. לאחר סיום בית ספר, בשנת 1952 הוא החל לימודים באוניברסיטת רוסטוב. הוא סיים את הלימודים בשנת 1957. עוד בזמן הלימודים הוא היה שותף לפרסום מאמר מדעי ראשון ביחד עם יוסיף וורוביץ'.
יודוביץ' המשיך בלימודים ובשנת 1962 סיים עבודת תואר שלישי באוניברסיטת מוסקבה. בשנת 1972 הוא סיים פוסט-דוקטורט במכון לבעיות מכניקה של אקדמיה למדעים של ברית המועצות.
לאחר קבלת התואר הוא מונה לפרופסור וראש קתדרה למתמטיקה שימושית ופיזיקה באוניברסיטה ברוסטוב על דון. הוא כיהן בתפקידים אלו עד לפטירתו.
ידוביץ' היה מלמד באוניברסיטה מעל ל-30 שנים. בתקופה זו הוא היה מנחה של 25 עבודות תואר שלישי ו-7 עבודות פוסט-דוקטורט.
יודוביץ' היה מומחה בתחום הידרודינמיקה, פיזיקה מתמטית ותורת היציבות. בתחום התמחותו הוא פרסם 300 מאמרים, 2 ספרים ו-2 ספרי לימוד.
בשנת 2001 הוא הוזמן לאוניברסיטת האל בה נתן הרצאה על 11 בעיות בהידרודינמיקה בולטות.
בשנת 1990 על שמו נקרא אסטרואיד 10049.
הר ג'ופרה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  ז'וזף ז'ופר 
 גובה:  3,450 מ' 
 מדינה:  קנדה 
 מיקום:  קולומביה הבריטית, קנדהקנדה
 רכס הרים:  רכס אלק 
 קואורדינטות:  50°31′40″N 115°12′30″W﻿ / ﻿50.527777777778°N 115.20833333333°W﻿ / 50.527777777778; -115.20833333333
  (למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי הר ג'ופרה(למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי הר ג'ופרה(למפת קולומביה הבריטית רגילה) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפ. מע יוקון אלסקה האוקיינוס השקט הר ג'ופרה(למפת קולומביה הבריטית מוגדלת) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפון-מערביות יוקון אלסקה האוקיינוס השקט הר ג'ופרה
 
הר ג'ופרה (באנגלית: Mount Joffre) הוא הר הממוקם בהרי הרוקי הקנדיים על קו פרשת המים של אמריקה, ההר נמצא על הגבול בין הפארק הפרובינציאלי פיטר לוהיד שבפרובינציית אלברטה, לפארק הפרובינציאלי אגמי אלק שבפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
גובהו של ההר 3,450 מטרים מעל פני הים; והוא מתנשא לגובה של 1,505 מטרים מעל סביבתו.
ההר הוא ההר ה-43 בגובהו בקנדה (ה-23 בגובהו באלברטה; ה-36 בגובהו בקולומביה הבריטית), וה-139 בהתנשאותו בקנדה (ה- 9 בהתנשאותו באלברטה; ה-98 בהתנשאותו בקולומביה הבריטית).
היסטוריה > הטיפוס על ההר

הראשון שטיפס על ההר היה ג'וזף היקסון (Joseph Hickson) שהודרך על ידי מדריך הטיפוס אדוארד פוז הבן (.Edward Feuz jr), בשנת 1919.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו בשנת 1917 על ידי אנשי סקר הגבולות הבינפרובינציאלי אשר סקרו את ההר בשנת 1916. השם אומץ רשמית ב-23 בפברואר 1918.
ההר נקרא על שמו של המרשל ז'וזף ז'ופר, המפקד העליון של צבא צרפת בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
לקריאה נוספת

• Dave Birrell, , P 108
•  Aaron Cameron, Matt Gunn, , P 179
הערות שוליים

1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  לפי מקור אחר גובהו של ההר 3,433 מטרים מעל פני הים.
↑  הרי אלברטה לפי גובהם
↑  הרי קולומביה הבריטית לפי גובהם
↑  הרי אלברטה לפי התנשאותם
↑  הרי קולומביה הבריטית לפי התנשאותם
1 2 3  ההיסטוריה של מתן השם להר
ויקטור טלרוזה

| --- | --- |

 לידה:  15 באפריל 1922 טולה, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית 
 פטירה:  22 ביוני 2004 (בגיל 82) נובאטו, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  רדיקלים חופשיים 
 מקום לימודים:  הפקולטה לכימיה של אוניברסיטת מוסקבה 
 מנחה לדוקטורט:  Vladislav Voyevodsky 
 מוסדות:  מכון סמיונוב לפיזיקה כימית 
 תלמידי דוקטורט:  יבגני גורדון 
 פרסים והוקרה:  פרס בורק (1963)  עיטור מהפכת אוקטובר  מדליית ההגנה על מוסקבה  מדליה על ההצטיינות בקרב  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  דרגה שנייה במסדר המלחמה הפטריוטית  עיטור אות הכבוד  עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה דרגה ראשונה  עיטור הכוכב האדום  עיטור לנין 
 
ויקטור טלרוזה (ברוסית: Виктор Львович Тальрозе‏; 15 באפריל 1922 - 22 ביוני 2004) היה פיזיקאי סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. הוא היה מומחה לבניית ספקטרומטר מסה וביצוע מחקרים בתחום זה.
קורות חיים

ויקטור טלרוזה נולד בשנת 1922 בטולה למשפחה יהודית. אביו היה רופא ואמו רופאת שיניים. בשנת 1939 הוא סיים בית ספר עם מדליית זהב והחל לימודי כימיה באוניברסיטת מוסקבה.
לאחר פלישת נאצים לברית המועצות טלרוזה התנדב לשורות הצבא האדום. הוא נפצע ולאחר החלמה חזר ליחידות הלוחמות. על השתתפות במלחמה הוא קיבל מספר עיטורים.
בשנת 1945 טלרוזה חזר ללימודים וסיים אותם בשנת 1947. הוא החל לעבוד בקבוצה שהייתה קשורה לבניית פצצה גרעינית סובייטית.
בשנת 1949 טלרוזה החל להתעניין בתחום ספקטרומטר מסה ושיטות מחקר תוך שימושו. בשנת 1952 הוא סיים עבודת תואר שלישי והחל לעבוד במכון לכימיה פיזיקלית של אקדמיה למדעים של ברית המועצות.
החל משנת 1952 טלרוזה היה מלמד במכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה. הוא כיהן בדרגת פרופסור, בשנת 1960 מונה לראש קתדרה ובמהשך היה דקאן של פקולטה לפיזיקה כימית ומולקולארית.
בשנת 1962 טלרוזה סיים עבודת פוסט דוקטורט והתקבל כחבר בהתכתבות לאקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנים 1972–1987 הוא היה סגן מנהל מכון של אקדמיה ובשנת 1987 מונה למנהל מכון לבעיות אנרגטיות בפיזיקה כימית. הוא כיהן בתפקיד זה עד לשנת 1995.
בשנת 1997 מצב בריאות אשתו הדרדר ולצורך טיפול מתאים המשפחה עם הילדים הבוגרים ומשפחותיהם עברה לארצות הברית. בהיותו בארצות הברית טלרוזה נתן ייעוץ לאוניברסיטאות. הוא נפטר בשנת 2004.
טלרוזה היה מומחה לבניית סוגים שונים של ספקטרומטר מסה וניצולם במחקרים שונים. הוא כתב כ-440 מאמרים והיה בעל פטנטים. בהדרכתו הוחנו מספר עבודות תואר שלישי ופוסט-דוקטורט.
על פעילותו לטלרוזה הוענקו מספר עיטורים ופרס לנין. בשנת 2003 הוא קיבל מדליה של International Mass Spectrometry Foundation.
ויקטור גרייבסקי

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  29 ביולי 1925 קרקוב, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  18 באוקטובר 2007 (בגיל 82) 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  ישראל ישראל
 
ויקטור גְּרַיֶיבְסְקִי (בפולנית: Wiktor Grajewski;‏ 29 ביולי 1925 – 18 באוקטובר 2007) היה עיתונאי ישראלי יליד פולין שהעביר לקהילת המודיעין הישראלית את הנאום הסודי שנשא ניקיטה חרושצ'וב במושב הסגור של הוועידה ה-20 של המפלגה הקומוניסטית הסובייטית, ובו הוקיע את פשעי סטלין.
שנותיו הראשונות בפולין

ויקטור גרייבסקי נולד בקרקוב שבפולין בשנת 1925 בשם ויקטור שפילמן. בנערותו, בימי מלחמת העולם השנייה, נמלט לברית המועצות. הוא שב לפולין בשנת 1946 ושינה את שם משפחתו לגרייבסקי, שהיה שם בעל צליל פולני יותר. משפחתו עלתה לישראל בשנת 1949, אך גרייבסקי נשאר בפולין משום שרצה ללמוד. הוא למד באקדמיה למדעי המדינה בוורשה, בפקולטה לעיתונאות. עם סיום לימודיו, בתקופת השלטון הקומוניסטי בפולין, נתקבל לעבודה כעיתונאי בסוכנות הידיעות הפולנית (PAP). בדצמבר 1955 ביקר בישראל ונפגש עם קרובי משפחתו. בעקבות ביקור זה החל לחוש הזדהות עם מדינת ישראל, ונטש את אמונותיו הקומוניסטיות, אך שב לפולין משום ששאף לעלות לישראל באופן לגאלי ולא בבריחה. בשובו לפולין המשיך בתפקידו במסגרת סוכנות הידיעות הפולנית. גרייבסקי קשר קשרי ידידות עם לוציה ברנובסקי, צעירה פולנייה יהודייה ששימשה כמזכירה בלשכתו של אדווארד אוחאב, שהיה לזמן קצר בין מרץ לאוקטובר 1956 המזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית הפולנית (ואשר לימים, בין השנים 1964 ל-1968, היה נשיא פולין).
הנאום הסודי של חרושצ'וב

בחודש פברואר 1956 נערכה במוסקבה הוועידה ה-20 של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. בוועידה נשא ניקיטה חרושצ'וב, המזכיר הראשון של המפלגה, ושליט ברית המועצות, ב-24 בפברואר, נאום סודי שבו הוקיע את פשעי סטלין. סודיותו של הנאום נשמרה, אך בעולם הרחב נפוצו ידיעות מקוטעות על תוכנו. שירותי הביון של מדינות המערב הציבו לעצמם כמשימה ראשונה במעלה להשיג עותק מן הנאום. מכל שירותי הביון בעולם היה זה הביון הישראלי שהשיג את העותק של הנאום, באמצעות ויקטור גרייבסקי.
המסמך הגיע לידי גרייבסקי מחברתו לוציה ברנובסקי, אשתו של סגן ראש ממשלת פולין שעבדה בלשכתו של אדווארד אוחאב. לוציה העבירה לגרייבסקי את הנאום,  והוא נכנס לשגרירות ישראל בוורשה, שם צולם המסמך והוחזר ללשכתו של אוחאב. הוא לא היה סוכן של השירותים הישראליים, ולא היה מגויס אליהם בכל צורה שהיא. את אשר עשה, עשה על דעת עצמו ומתוך הזדהות עם מדינת ישראל. שגרירות ישראל בוורשה נחשבה בעיני השלטונות הפולניים כשגרירות מערבית והייתה תחת השגחה של שוטרים ואנשי ביטחון. פרסום המסמך הכה גלים בכל העולם. השגת המסמך נחשבה להישג היסטורי של קהילת המודיעין הצעירה של ישראל, והיא הייתה מהגורמים למעמדו הנחשב של המודיעין הישראלי.
חייו בישראל

בינואר 1957 הצליח גרייבסקי לעלות לישראל במסגרת גל העלייה שקיבל את הכינוי "עליית גומולקה". לאחר לימודים באולפן הוצעה לו משרה במחלקת מזרח אירופה של משרד החוץ. באותה עת החל קול ישראל לשדר שידורים בגלים קצרים בשפה הפולנית וגרייבסקי התקבל כעורך וקריין של שידורים אלה. בשנת 1958 ייסד והפך למנהלה הראשון של המערכת הגדולה ביותר במחלקת שידורי החוץ - מערכת התוכניות ברוסית. הוא עבד שנים רבות ברשות השידור, ותפקידו האחרון לפני פרישתו לגמלאות היה הממונה על קבילות הציבור ברשות השידור. כמו כן, גרייבסקי היה חבר ועדת הביקורת של אגודת העיתונאים בתל אביב.
נפטר ב-18 באוקטובר 2007 בגיל 82 ונקבר בהר המנוחות שבירושלים.
עבודתו כסוכן כפול בשירות השב"כ

זמן קצר לאחר שעלה ארצה, הק.ג.ב. יצר איתו קשר והציע לו לפעול כסוכן שלהם בישראל. גרייבסקי קיבל את ההצעה לכאורה, אך דיווח עליה במקביל לשירות הביטחון הכללי שהפך אותו לסוכן כפול. גרייבסקי התבקש על ידי השב"כ למסור לק.ג.ב. מידע איכותי מפעם לפעם כדי לשמור על אמונם, ולעיתים גם מסר להם מידע שגוי. תפקידו כראש המחלקה לשידורים ברוסית ברשות השידור סייע להסביר את קשריו עם גורמים רוסיים בישראל, ביניהם אנשי הכנסייה הרוסית, שחלקם היו אנשי קשר שלו לק.ג.ב..
פעילותו זו נמשכה כ-15 שנה, ובמהלכה אף התבשר כי ברגע שיגיע למוסקבה יקבל את עיטור לנין כהוקרה על שירותו למען ברית המועצות, אך גרייבסקי מעולם לא הגיע למוסקבה כדי לקבל את העיטור.
ב-28 בספטמבר 2007, כשלושה שבועות לפני פטירתו, קיבל אות הוקרה מראש השב"כ יובל דיסקין, על תרומתו לביטחון המדינה.
לצפייה נוספת

ירין קימור וצבי לי-דר, המרגל שחזר אל הכפור, ערוץ 1.
מיכה שגריר ואופיר טריינין, אפולוניה, ערוץ 1.
לקריאה נוספת

מיכאל בר-זוהר וניסים משעל, המוסד - המבצעים הגדולים, הוצאת ידיעות אחרונות, 2010, פרק ג'
יוסי מלמן ודן רביב, "מלחמות הצללים: המוסד וקהילת המודיעין", הוצאת ידיעות ספרים, 2012, עמודים 77–89.
הערות שוליים

↑  תמצית פרוטוקול האספה הכללית מיום 23 ביוני 2005, אגודת העיתונאים בתל אביב, 2005,  עמ' 3. גרסה דיגיטלית באתר העין השביעית.
↑  יוסי מלמן, המרגל ויקטור גרייבסקי יובא למנוחות בירושלים, באתר הארץ, 20 באוקטובר 2007
חרושצ'וב וסטלין
הרמן אבינגהאוס

| --- | --- |

 לידה:  24 בינואר 1850 ברמן, פרובינציית הריין, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  26 בפברואר 1909 (בגיל 59) האלה, ממלכת פרוסיה, הקיסרות הגרמנית 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה, הקיסרות הגרמנית 
 מקום קבורה:  St. Laurentius church 
 השכלה:  אוניברסיטת בון  אוניברסיטת האלה-ויטנברג  אוניברסיטת פרידריך וילהלם 
 מעסיק:  אוניברסיטת פרידריך וילהלם, אוניברסיטת ורוצלב, אוניברסיטת האלה-ויטנברג 
 
הרמן אבינגהאוס (בגרמנית: Hermann Ebbinghaus;‏ 24 בינואר 1850 – 26 בינואר 1909) היה פסיכולוג גרמני, מחלוצי הפסיכולוגיה הניסויית. הוא כיהן כפרופסור באוניברסיטת ברלין ואחר כך באוניברסיטת ברסלאו.
ביוגרפיה > ראשית חייו

אבינגהאוס נולד למשפחה מבוססת בממלכת פרוסיה, חבל ריינלנד, עיר בארמן, לימים חלק מן העיר וופרטל. אביו, קרל אבינגהאוס היה סוחר אמיד. התחנך בדת הלותרנית וסיים גימנסיה בעיר הולדתו. בגיל 17 נרשם לאוניברסיטת בון, בה התחיל ללמוד היסטוריה ופילולוגיה, אם כי באותה תקופה התעניין במיוחד בפילוסופיה. בשנת 1870 נאלץ להפסיק את לימודיו עקב גיוסו לצבא הפרוסי והשתתף במלחמת צרפת–פרוסיה.
בשובו לחיים האזרחיים סיים אבינגהאוס את עבודת הדוקטורט שלו על פילוסופיית הלא מודע של אדוארד פון הרטמן. הוא קיבל את ההסמכה ב-16 באוגוסט 1873, כשהוא רק בן 23. בשנות לימודיו פעל אבינגהאוס באגודת הסטודנטים "קורפס גואסטפליה בון".
בשלוש השנים הבאות עבד באוניברסיטאות האלה וברלין.