stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קובורג
היסטוריה > המאה ה-11 עד המאה ה-16

קובורג הוזכרה לראשונה במסמך נזירי משנת 1056, שסימן את העברת הבעלות לארכיבישוף-הבוחר של קלן, אף על פי שהיה במקום יישוב שקדם לו בשם "Trufalistat". מקור השם קובורג אינו ברור; האלמנט הראשון עשוי להיות "kuh", מה שייתן משמעות מילולית של "רובע פרות".
"קובורג" התייחס בתחילה לנכס שמרכזו על הגבעה שבה נבנתה מאוחר יותר וסטה קובורג. השרידים העתיקים ביותר שלה מתוארכים למאה ה-12 או ה-13. בשנת 1248 הגיעה הטירה לרשות בית הננברג ובשנת 1353 עברה לבית וטין עם נישואיו של פרידריך השלישי עם קתרינה מהנברג ובתחילה נחשבה בעיניהם כמאחז סקסוני בתוך פרנקוניה.
במהלך הדיאטה של אאוגסבורג ב-1530 בילה הרפורמטור מרטין לותר שישה חודשים בטירה (הממוקמת בנקודה הדרומית ביותר של הדוכסות הסקסונית) בזמן שהלורד המגן שלו, יוהאן, הנסיך הבוחר מסקסוניה, השתתף בה. לותר לא הורשה להשתתף על ידי הנסיך, שחשש שהוא ייכלא וישרף ככופר. בעודו מתגורר בטירה המשיך לותר בתרגומו של התנ"ך לגרמנית.
בשנת 1547 הועבר בית הנסיכות מהווסטה למנזר לשעבר, שנבנה מחדש כארמון רנסאנס, ארנבורג.
היסטוריה > המאה ה-17 עד תחילת המאה ה-20

בשנת 1596 הועלתה קובורג למעמד של בירה של אחד מהשטחים הסקסונים-תורינגים המפוצלים של השושלת, הדוכסות החדשה שנוצרה לאחרונה של סקסוניה-קובורג בהנהגתו של הדוכס יוהאן קזימיר (שלט בשנים 1596–1633). מ-1699 עד 1826, היא הייתה אחת משתי הבירות של דוכסות סקסוניה-קובורג-זאלפלד, ומ-1826 עד 1918 הייתה בירת דוכסות סקסוניה-קובורג-גותה.
ארנסט פרידריך, הדוכס הרביעי מסקסוניה-קובורג-זאלפלד, העביר את בירתו מזאלפלד לקובורג ב-1764. לאחר מכן הפכה קובורג לבירתה של דוכסות סקסוניה-קובורג-זאלפלד ומאוחר יותר של דוכסות סקסוניה-קובורג-גותה.
בתחילת המאה ה-19 נהרסו הביצורים של העיר מימי הביניים והוחלפו בפארקים. הדוכס פרנץ גם התחיל את אוסף תחריטי הנחושת שהוא היום חלק ממוזיאון Veste Coburg. תחת בנו, ארנסט, הוקמה כיכר הטירה (גר') עם מה שנקרא היום "לנדסטיאטר קובורג". הוא גם בנה מחדש את הארנבורג בסגנון תחייה גותי.
באמצע המאה ה-19, הדוכס ארנסט השני תמך ברעיונות לאומיים וליברליים וקובורג אירחה את המפגש הראשון של האגודה הלאומית הגרמנית, ייסוד אגודת הזמרים הגרמנית (גר') ופסטיבל התעמלות גרמנית (גר') הראשון (פסטיבל ספורט לאומי).
במהלך המאה ה-19 יצרו נישואי שושלת קשרים עם משפחות המלוכה של בלגיה, בולגריה, פורטוגל ובריטניה. זה הפך את המשפחה הדוכסית משליטי דוכסות זעירה למדי למשפחה בעלת תפקיד משפיע בפוליטיקה האירופית. עידן ההשפעה הפוליטית הגיע לשיא עם לאופולד פרידריך אשר נולד כנסיך סקסניה-קובורג-זאלפלד, והפך למלך בלגיה ב-1831, ואלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה, יליד שלוס רוזנאו, אשר נשא לאישה את בת דודתו הראשונה, המלכה ויקטוריה ב-1840.
הנישואים בין אלברט וויקטוריה הקימו את בית המלוכה הבריטי הנוכחי, אשר שינה את שמו לבית וינדזור במהלך מלחמת העולם הראשונה. נישואים אלו הובילו לאיחוד עם השושלת השלטת בגרמניה, בית הוהנצולרן, כאשר ילדתם הבכורה של הזוג, ויקטוריה, נישאה לקייזר לעתיד פרידריך השלישי.
לאחר נישואיה אמרה המלכה ויקטוריה על קובורג:
אם לא הייתי מי שאני, זה היה הבית האמיתי שלי, אבל תמיד אשקול זאת כביתי השני.
בשל הקשרים המלכותיים בין בתי המלוכה של אירופה, קובורג הייתה האתר של חתונות וביקורים מלכותיים רבים של הדוכסים. מלכת בריטניה ויקטוריה ערכה שישה ביקורים בקובורג במהלך 63 שנות שלטונה. בשנת 1894 חתונתם של ארנסט לודוויג, הדוכס הגדול של הסן וויקטוריה מליטה, נסיכת אדינבורו וסקסה-קובורג-גותה הפגישה את המלכה ויקטוריה, בנה אדוארד (לעתיד אדוארד השביעי), בנה השני אלפרד (דוכס סקסה-קובורג-גותה), בתה הקיסרית הגרמנית פרידריך (ויקטוריה), ורבים מנכדיה, כמו הצאר לעתיד ניקולאי ואלכסנדרה מרוסיה (אליקס מהסן), הקייזר וילהלם השני מגרמניה, והמלך העתידי ג'ורג' החמישי של בריטניה.
בנובמבר 1918 התפטר הדוכס האחרון מסקסוניה-קובורג-גותה, קרל אדוארד. המדינה החופשית קובורג שהוקמה כעת הייתה צריכה להחליט אם להיות חלק מתורינגיה או בוואריה. במשאל עם בנובמבר 1919 הצביעו המקומיים להצטרף לבוואריה ברוב של 88%. ב-1 ביולי 1920 הצטרפה קובורג לבוואריה.
היסטוריה > העידן הנאצי

ב-1929 הייתה קובורג העיר הגרמנית הראשונה בה זכתה המפלגה הנאצית ברוב מוחלט של הקולות במהלך הבחירות המוניציפליות. בשנת 1932 הייתה קובורג העיר הגרמנית הראשונה שהפכה את אדולף היטלר לאזרח כבוד.
היסטוריה > הקהילה היהודית של קובורג

לקובורג היו אזרחים יהודים כבר במאה ה-14. בשנות ה-70 של המאה ה-19 הם קיבלו אישור לשכור לצמיתות את כנסיית סנט ניקולס להסבה לבית כנסת. בשנת 1931 הוטל חרם לא רשמי על עסקים יהודיים. ב-1932 ביטלה מועצת העירייה את חוזה החכירה של כנסיית סנט ניקולס. בשנת 1933 נסגר בית הכנסת. הוא עדיין נשאר עומד. ב-25 במרץ 1933 נעצרו ועונו 40 יהודים בקובורג. הם לא שוחררו עד שהפרשה נודעה בעולם.
ב-9 בנובמבר 1938, ליל הבדולח, נכלאו כל הגברים היהודים. בתי יהודים, חנויות ובית הספר נהרסו. הקהילה היהודית של קובורג מנתה 68 ב-1869, 210 (1.3% מכלל האוכלוסייה) ב-1880, 316 (1.3%) ב-1925 ו-233 (0.9%) ב-1933. בסביבות 150 הצליחו לעזוב עד 1942, או היגרו מגרמניה או עברו לערים אחרות בגרמניה. השאר גורשו לריגה, איזביצה וטרזיינשטט בשלושה טרנספורטים בין נובמבר 1941 לספטמבר 1942. ספר הזיכרון של הארכיון הפדרלי הגרמני לקורבנות רדיפת היהודים בגרמניה מפרט 63 תושבים יהודים של קובורג, שגורשו וברובם נרצחו. הקהילה היהודית של קובורג לא הוקמה מחדש לאחר המלחמה.
היסטוריה > לאחר מלחמת העולם השנייה

לאחר מלחמת העולם השנייה, שבה קובורג שרדה ברובה ללא נזק, עמדה העיירה בפני האתגר של שילוב של למעלה מ-15,000 פליטים. בעוד ששאר הנסיכויות הסקסוניות-תורינגיות שולבו ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית, קובורג הבווארית הפכה לחלק מגרמניה המערבית. כתוצאה מכך, העיירה בילתה את שנות המלחמה הקרה ממש ליד מסך הברזל, מוקפת בשטח מזרח גרמני משלושה צדדים ומנותקת מחלק גדול מהארץ האחורית הטבעית שלה.
בשנת 1946, טען שגריר פולין אוסקר ר. לאנג כי קובורג הייתה בסיס לבעלות הברית המערביות לארגון מרד פולני מזוין בראשות ולדיסלב אנדרס נגד הקומוניסטים הנתמכים על ידי הסובייטים בפולין.
דמוגרפיה

למעלה משני שלישים מאוכלוסיית קובורג מתגוררים בעיירת הליבה קובורג ולא באחד מהכפרים שהתמזגו איתה במאה ה-20. חלקם שומרים על אופי כפרי ברובו.
דמוגרפיה > דת

רוב תושבי קובורג הם חברים בכנסייה האוונגליסטית (לותרנית). קהילות נוצריות אחרות הן בפטיסטים, אדוונטיסטים של היום השביעי, תנועת ה-ICF, עדי יהוה, קתולים, קתולים ישנים והכנסייה האפוסטולית החדשה, כמו גם מורמונים. ישנן גם שלוש קהילות של מוסלמים. בקובורג הייתה קהילה יהודית גדולה עד שנות ה-40. יהודים חיו שם מאז המאה ה-14. בית הכנסת הישן היה כנסייה לשעבר. כיום הוא משמש את הקתולים הישנים. קובורג הפכה לפרוטסטנטית לאחר הרפורמציה. כל הקתולים נרדפו. קהילה קתולית חדשה נוסדה במאה ה-19.
כלכלה

בשנת 1919 הקימו מקס ברוס וארנסט יונגלינג את מפעל המתכת "מקס ברוז ושות'" לייצור חלקי רכב. החברה עדיין פועלת כיום, בשם "Brose Fahrzeugteile".
בשנת 1950 עברה חברת "Haftpflicht-Unterstützungs-Kasse kraftfahrender Beamter Deutschlands a.G" (היום HUK-Coburg (גר')) מארפורט לקובורג. HUK היא המעסיק הגדול והמשלם הגדול ביותר של מס חברות מקומי (גר') בקובורג.
"Kapp Werkzeugmaschinen" היא יצרנית של מכונות כרסום גלגלי שיניים מאז 1953, לאחר שהשתלטה על נכסי הייצור של COMAG‏ (Coburger Maschinenbau GmbH).
Waldrich-Coburg, שנוסדה בשנת 1920, מייצרת מכונות כרסום CNC במגוון גדלים, כאשר הגדולה שבהן יכולה להתמודד עם חפץ בגודל 50 על 14 על 10 מטרים.
חברת Kaeser Compressors, שנוסדה בשנת 1919, מייצרת מדחסי אוויר בגדלים שונים.
קובורג מחזיקה נתח מעל הממוצע של עובדים מייצרי סחורות. בשנת 2013, מתוך 32,962 עובדים 10,421 עבדו בענפי התעשייה או הבנייה (31% לעומת ממוצע ארצי של 24%), 4,853 במסחר, תחבורה ותיירות, 10,381 בשירותים מקצועיים ו-7,230 בשירותים ציבוריים ופרטיים.
מלונות בקובורג ספרו יותר מ-61,000 מבקרים מעל לילה ב-2014 (מתוכם כ-53,000 מגרמניה). הם שהו בסך הכול כמעט 120,000 לילות, או קרוב לשני לילות לשהות לכל מבקר בממוצע.
בשנת 2017 היה התמ"ג לתושב 91,506 אירו בקובורג, מה שהציב אותו במקום החמישי מבין 96 המחוזות העירוניים והכפריים (ממוצע בוואריה: 46,698 אירו).
ערים תאומות

קובורג מחזיקה בברית ערים תאומות עם:
קנדה קובורג, קנדה
איטליה גאיס, טרנטינו-אלטו אדיג'ה, איטליה
הממלכה המאוחדת האי וייט, הממלכה המאוחדת
צרפת ניור, צרפת
בלגיה אודנארד, בלגיה
ארצות הברית טולידו, אוהיו, ארצות הברית
סמל העיר

סמלי העיר קובורג
משנת 1493: הפרופיל של מאוריציוס הקדוש
התקופה הנאצית: חרב עם צלב קרס על הניצב
הסמל של קובורג, המכבד את הפטרון הגרמני של העיר, מאוריציוס הקדוש, הוענק ב-1493. בשנת 1934, הממשלה הנאצית אסרה כל האדרה של הגזע האפריקאי, והם החליפו את הסמל בסמל המתאר חרב אנכית עם צלב קרס נאצי על הניצב. סמל העיר המקורי שוחזר בשנת 1945 בסוף מלחמת העולם השנייה. כיום ניתן למצוא את הצללית של הקדוש הפטרון של העיר קובורג בעיקר על מכסי ביוב ועל סמל העיר.
מפה של קובורג
מבצר וסטה קובורג
ארמון ארנבורג, שנבנה מחדש לאחר שריפה קטסטרופלית ב-1690, קיבל את המראה החיצוני של התחייה הגותית במאה ה-19
תמונת הדפס ישנה של קובורג, נשקפת מדרום
וסטה קובורג בלילה, 2007
קוויריניוס

| --- | --- |

 לידה:  45 לפנה״ס? לנוביום, איטליה 
 פטירה:  21 (בגיל 65 בערך) 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 תפקיד:  סנאטור ברומא העתיקה  מושל רומי  קונסול 
 בן או בת זוג:  אפיה קלאודיה  אמיליה לפידה 
 
פובליוס סולפיקיוס קוויריניוס  (לטינית: Publius Sulpicius Quirinius) היה קונסול ומצביא רומאי שנשלח על ידי אוגוסטוס קיסר לארגן את יהודה לקראת שלטון הנציבים הרומאים, בשנת 6 לספירה, לאחר תקופת שלטונו הכושל של ארכלאוס, בנו של הורדוס. העמדת מצבה המשפטי והפוליטי של יהודה ככפופה, כמעט במישרין, לרומאים, נבעה גם מבחינה מחודשת של הנסיבות הפוליטיות בגזרה המזרחית של האימפריה הרומית ומאווירה מרדנית ביהודה ובגליל, שאפיינה את שלהי שלטון הורדוס. אין להוציא גם מכלל אפשרות שבמהלך זה התכוונה רומא להשתלט על הנכסים הקרקעיים והכספיים של בית הורדוס.
כחלק בלתי נפרד והכרחי מתהליך הפיכתו של אזור מסוים לפרובינקיה (שלטון רומי ישיר), הורה קוויריניוס לערוך "קנסוס" (מפקד אוכלוסין ושמאות קרקע ונכסים) ביהודה. מהלך זה, מעבר להיותו סמל לשיעבוד הרומי, נועד לאפשר את גביית כספי המיסים לשלטונות הרומיים, על סמך שמאות הנכסים של המקומיים. המפקד עורר זעם והתנגדות בעם והחלה מרידה ברומאים בהנהגתם של יהודה הגלילי, איש גמלא, וצדוק הפרושי. יוספוס פלאביוס מזכיר זאת בספרו קדמוניות היהודים (ספר 18, פרק א, א). על פי יוספוס, יהודה הגלילי היה מנהיגה של 'הכת הפילוסופית הרביעית' שדגלה בחירות ובכך שאין לכנות שום אדם בשם אדון אלא את האלוהים לבדו. הם התנגדו לשלטון רומי וטענו שהמפקד אינו מוביל לשום מקום אלא לעבדות גלויה. המרד הסתיים לאחר שיועזר, הכהן הגדול, שכנע את העם בדברים. אחרי שסיים את המפקד ומכר את נכסיו של ארכלאוס מלך יהודה, מינה קוויריניוס את חנן בן שת לכהן גדול, במקומו של הכהן הגדול יועזר מבית ביתוס.
ראו גם

מפקד קוויריניוס (אנ')
קריפיפסטה

הקריפיפסטה "הסיפור של צייר הדמים"
קְרִיפִיפַסְטָה היא סוג של אגדה אורבנית הקשורה באימה המופצת ברשת האינטרנט בשיטת העתק והדבק, המכונה גם קופי פסטה.
עם התפשטות האינטרנט והמחשב האישי, גולשים כתבו והפיצו סיפורי אימה ברחבי פורומים שונים. הקריפיפסטות היו גלגול של האגדות האורבניות והצ'יזבטים במרחב האינטרנטי. משום שאנשים נטו להפיץ אותם בשיטת העתק והדבק ולכן זכו לכינוי "קופיפסטה" (הלחם של Copy ו-Paste) או "קריפיפסטה" (הלחם של Creepy ו-Paste). מדובר בסיפורי אימה מפחידים ומטרידים שלעיתים רבות מתחזים לסיפורים אמיתיים.
סיפורי הקריפיפסטה הפכו לתופעה אינטרנטית רחבה, והשפעתם הפכה לקריטית עד כדי כך שכמה ניסיונות רצח של נערים התרחשו בעקבות הדמות "סלנדרמן", שאף היא מקורה ב"קריפיפסטה". כמו עם אגדות אורבניות, גם על חלק מקריפיפסטות נטען שמדובר במקרים אמיתיים לחלוטין.
הערות שוליים

1 2  מדור "קריפיפסטה" חדש: והפעם – "חסרת ההבעה", באתר ‏מאקו‏, 1 בספטמבר 2016
↑  מירי פרקס, ‏קריפיפסטה: האגדות האורבניות של הדור שלנו, באתר ‏מאקו‏, 18 בפברואר 2016
ערך זה הוא קצרמרבנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קונרד הילטון

| --- | --- |

 לידה:  25 בדצמבר 1887 San Antonio, ארצות הברית 
 פטירה:  3 בינואר 1979 (בגיל 91) סנטה מוניקה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Calvary Hill Cemetery and Mausoleum 
 מקום מגורים:  Socorro 
 השכלה:  New Mexico Institute of Mining and Technology  המכון הצבאי של ניו מקסיקו  אוניברסיטת סנטה פה לאומנויות ועיצוב 
 תפקיד:  חבר בית הנבחרים המדינתי של ניו מקסיקו 
 מפלגה:  המפלגה הרפובליקנית 
 בן או בת זוג:  ז'ה ז'ה גאבור (1942, 1942–1946)  Mary Adelaide Barron (1925–?)  Mary Frances Kelly (1976–?) 
 פרסים והוקרה:  פרס הורשיו אלג'ר 
 
קונרד ניקולס הילטון (באנגלית: Conrad Nicholson Hilton‏; 25 בדצמבר 1887 – 3 בינואר 1979) היה מלונאי אמריקאי, מייסד רשת מלונות הילטון.
שנים ראשונות

הילטון נולד בניו מקסיקו לאב מהגר מנורווגיה ואם קתולית מצאצאי מהגרים מגרמניה. לאביו הייתה חנות ובמשפחה היו שמונה אחים ואחיות. הילטון התחנך באקדמיה צבאית ושירת כחייל במלחמת העולם הראשונה.
כבר מגיל צעיר הראה תשוקה לעסקים. את המלון הראשון שלו, מוטל בסיסקו, טקסס, רכש ב-1919. העיר הפכה למרכזית עקב גילוי נפט בסביבתה ומשכה אנשי עסקים ותיירים רבים.
קריירה

הילטון המשיך לרכוש מלונות בטקסס וב-1925 פתח את הילטון דאלאס, שהיה המלון גורד השחקים הראשון בטקסס והראשון שכונה בשם "הילטון". אף על פי שעקב השפל הגדול כמעט נקלע לפשיטת רגל, הצליח להתאושש ובשנת 1946 הקים את תאגיד הילטון. ב-1948 הפכה הרשת לבינלאומית. תפיסת העולם של הילטון הייתה שהתייר האמריקאי יזכה לאותה רמת נוחות וסטנדרט שירות אליהם הוא רגיל בארצות הברית, בכל מקום אליו הוא מגיע. בשנות ה-50 וה-60 התרחבה הרשת בארצות הברית וברחבי העולם.
הילטון רכש את בתי המלון הידועים והמפוארים ביותר בארצות הברית, מלונות שהיו נקודות ציון גאוגרפיות והיסטוריות, אותן סימן כיעדים לרכישה לעיתים מספר שנים לפני שרכש אותם בפועל. כך רכש את מלון פלאזה ומלון וולדורף-אסטוריה בניו יורק, את פאלמר האוס בשיקגו ואת מלון מייפלאואר בוושינגטון הבירה. בשיאו היו בחזקתו 188 מלונות ב-38 ערים בארצות הברית ו-54 מלונות בערים שונות ברחבי העולם.
חייו האישיים

ב-1925 נשא לאשה את מרי אדלייד ברון (Mary Adelaide Barron), לזוג נולדו שלושה ילדים (בנם הבכור ברון הוא סבהּ של הכוכבנית פריס הילטון). בני הזוג חיו בטקסס והתגרשו ב-1934.
בשנות ה-40 עבר הילטון לקליפורניה. ב-1942 נשא לאשה את שחקנית הקולנוע ז'ה ז'ה גאבור, לזוג נולדה בת. הם התגרשו ב-1947.
בשנת 1976, והוא בן 89, נשא לאשה את מרי פרנסס קלי (Mary Frances Kelly), נישואיהם נמשכו עד מותו ב-1979.
קרן הילטון (Conrad N. Hilton Foundation), מעניקה פרס שנתי לפעילות הומניטרית.
קונרד הילטון היה ידוע בפתיחותו ולא פחד לומר את דעתו. בזמן החרם הערבי העולמי על ישראל בשנות ה-60 הופעל עליו לחץ כבד לסגור את המלון בתל אביב, והילטון הגיב שהם (מדינות ערב) יכולים "לקפוץ לו". הוא היה ידוע כתומך גדול במדינה היהודית.
בתרבות

ב-12 בדצמבר 1949‏ וב-19 ביולי 1963‏ הופיע דיוקנו על שער השבועון טיים.
קונרד הילטון מופיע כדמות במהלך מספר פרקים של העונה השלישית של סדרת הדרמה מד מן. בעקבות "הופעתו" בסדרה הפופולרית יצא המגזין טיים במיזם שהציג תמונות ורשמים מקונרד הילטון האמיתי.
לקריאה נוספת > אוטוביוגרפיות

Be My Guest, Autobiography of Conrad Hilton (Prentice-Hall, Inc. 1958)
Inspirations of an Innkeeper (Conrad N. Hilton. 1963)
לקריאה נוספת > ביוגרפיות

Dabney, Thomas Ewing, The Man Who Bought the Waldorf: The Life of Conrad N. Hilton (Duell Sloan & Pearce; 1950)
Bolton, Whitney, The Silver Spade; the Conrad Hilton Story. with a foreword by Conrad Hilton (New York: Farrar, Straus and Young; 1954)
Comfort, Mildred Houghton, Conrad N. Hilton, Hotelier (Minneapolis: T.S. Denison & Company, Inc., 1965)
Oppenheimer, Jerry, House of Hilton: From Conrad to Paris: A Drama of Wealth, Power, and Privilege (Three Rivers Press. 2007)
Alef, Daniel, Conrad N. Hilton: Reveled in Hotel Deals (Titans of Fortune Publishing. 2009)
הערות שוליים

↑  ההיסטוריה של מלון דאלאס
↑  ידיעה בניו יורק טיימס על רכישת וולדורף-אסטוריה, דצמבר 1949
↑  טיים מגזין, 12 בדצמבר 1949
↑  טיים מגזין, 19 בדצמבר 1963
↑  עונה 3 פרק 7, למשל ופרקים נוספים בעונה
↑  פגשו בקונרד הילטון האמיתי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007438725405171  BIBSYS: 5014243  CiNii: DA08187051  GND: 118705024  ISNI: 0000 0000 8270 0115  LCCN: n85299089  LNB: 000249504  NDL: 00443368  NKC: js20071116001  NLK: KAC2018O3446  NTA: 072614226  RERO: 02-A003372521  SELIBR: 322414  SNAC: w6sb48sj  VIAF: 77110457   WorldCat (עם VIAF): 77110457
צומת רמז

| --- | --- |

מסילת החוף לכיוון דרום ומזרחה מסתעפת המסילה המזרחית, יולי 2020
 תאריך הקמת הצומת:  14 במאי 1953 
 מסילות בצומת:  מסילת החוף, המסילה המזרחית
 אתרים סמוכים:  פרדס חנה-כרכור
 קואורדינטות:  32°27′56″N 34°56′39″E﻿ / ﻿32.465555555556°N 34.944166666667°E﻿ / 32.465555555556; 34.944166666667
 
  (למפת הכרמל מוגדלת) צומת רמז(למפת הכרמל רגילה) צומת רמז(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צומת רמז(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צומת רמז he
 
צומת רמז הוא צומת מסילתי הממוקם בשטחה של פרדס חנה-כרכור. הצומת מקשר את מסילת החוף עם המסילה המזרחית לכיוון תחנת הרכבת חדרה מזרח.
בצומת עוברים כל קווי הנוסעים והמשא של רכבת ישראל הנעים ממרכז הארץ לצפונה על מסילת החוף. מקטע המסילה המזרחית מתחנת חדרה מזרח משמש לרכבות משא המשרתות את מפעלי גרנות הסמוכים לתחנה.
בשנת 2022 מתנהלות בצומת עבודות לשדרוגו ולחיבורו למסילה המזרחית החדשה וגם לחשמול מסילת החוף.
מקור השם

הצומת נקרא על שמו של דוד רמז, שר התחבורה בזמן תכנון ותחילת הבנייה של הפרויקט, שנפטר בטרם הושלם. דוד רמז עבד כפועל חקלאי בכרכור, ועל שמו גם "שיכון רמז" הנמצא בשטח פרדס חנה כרכור, סמוך לצומת רמז.
בתכנון הפרויקט המקורי הצומת נקרא "צומת חנה" (בגלל קרבתו ליישוב פרדס חנה הסמוך), אך עם פטירתו של רמז, הוחלט לקרוא לצומת על שם דוד רמז. כך, השם ניתן לצומת עוד לפני פתיחתה הרשמית של מסילת החוף.
היסטוריה

בסיום מלחמת העולם הראשונה כבשו הבריטים את ארץ ישראל. הם סללו מחדש את המסילה מלוד אל חדרה מזרח ברוחב תקני, ומשם המשיכו את הקו צפונה אל חיפה ובכך איפשרו את פתיחת הקו חיפה - קנטרה ב-1 בנובמבר 1920, כחלק משרות הרכבת המנדטורית.
עם קום המדינה החליטה הממשלה לסלול מסילה ישירה לחיבור בין חיפה לתל אביב אשר תקצר את הדרך לנוסעים (עד אז היה ניתן לנסוע רק דרך המסילה המזרחית ומסילת הירקון).
ב-14 במאי 1953 נחנכה מסילת החוף החדשה בטקס בכפר ויתקין. מסילת החוף התפצלה מהמסילה המזרחית וכך הוקם צומת רמז. עם פתיחת של מסילת החוף צומצם מאוד שירות הנוסעים בין כפר סבא לחדרה מזרח והמסילה שמשה בעיקר רכבות משא.
ב-1968 נפסק לחלוטין שירות הנוסעים וב-1969 נפסק לחלוטין השימוש בקטע דרומית לתחנת חדרה מזרח. רוב המקטע של המסילה המזרחית בין כפר סבא לחדרה פורק ושימש בין השאר להקמת הביצורים לאורך קו בר-לב.
בנקודת החיבור של המסילה המזרחית עם מפלגי מסילת החוף קיים "זנב" של המסילה המזרחית עם אוטם. זה הוא זנב הגנה וכאשר אין תנועה מכיוון המסילה המזרחית לכיוון מסילת החוף שני המפלגים מכוונים לכיוונים מנוגדים כך שאם מתפרצת רכבת לצומת מכיוון המסילה המזרחית (ללא איתות מסודר) היא אינה יכולה להיכנס למסילה הראשית (מסילת החוף) והיא תמשיך לכיוון הזנב שמגן על התנועה במסילת החוף. זנב הגנה כזה ניתן למצוא גם במקומות נוספים בארץ למשל בצומת גנות.
היסטוריה > חידוש המסילה המזרחית

ב-2012 אושר פרויקט חידוש המסילה המזרחית כתוכנית לתשתית לאומית (תת"ל 22). במסגרת תוכנית זו הוחלט לחדש את קו הרכבת המזרחי עבור תנועת נוסעים ומטענים ובמסגרתה ישודרג גם צומת רמז.
ב-11 באוגוסט 2016 הוחלט בישיבת ממשלה שהפרויקט ינוהל על ידי חברת נתיבי ישראל וימשיך לתכנון פרטני.
בחוק ההסדרים לשנת 2017–2018 הוכנסה המסילה המזרחית לרשימת הפרויקטים בעלי עדיפות לאומית, ואושר התקציב לביצועה.
ב־27 בפברואר 2018 פרסם שר התחבורה ישראל כ"ץ הודעה על הפקעת קרקעות ונכון לסוף חודש אפריל באותה שנה כבר נמסרו הודעות לבעלי הקרקע. ב־23 באוקטובר 2018 פורסם שהסתיים שלב התכנון המוקדם של המסילה. המסילה תעבור לאורך כביש 6, העבודות צפויות להסתיים ב-2026.
במאי 2020 החלו עבודות לשדרוג הצומת ובמסגרתן הוא יהפוך למחלף מסילתי עם קשת מכיוון המסילה המזרחית החדשה לכיוון הצפוני של מסילת החוף. עבודות המבנה התחתון מתוכנות ומנוהלות על ידי חברת ח.פ.ת ומבוצעות על ידי הקבלן סולל בונה.
הצומת הוא קצהו הצפוני ביותר של הפרויקט ונמצא בקטע A. במסגרת העבודות שודרגה והוקמה המסילה המזרחית כמסילה כפולה וממנה חוברה קשת מסילתית כפולה למסילת החוף אשר מאפשרת נסיעה של רכבות מהמסילה המזרחית לכיוון צפון של מסילת החוף. נבנה גשר המהווה מחלף מסילתי ומאפשר לרכבות המגיעות מכיוון המסילה המזרחית להתחבר למסילת החוף.
העבודות להקמת הגשר והנחת מסילות עליו הסתיימו ביוני 2024, לקראת סוף השנה צפויה הנחת מפלג בין מסילת החוף לגשר לחיבור מלא של המסילות.
 חשמול המסילה המזרחית עדיין לא בוצע.
עבודות לבניית הגשר, יולי 2022
עבודות לשדרוג הצומת, יולי 2022
עבודות לשדרוג הצומת, יולי 2022
עבודות לבניית הגשר והתקנת מערכת חשמול עילית לכיוון צפון, אוקטובר 2022
עבודות לבניית הגשר והתקנת מערכת חשמול עילית לכיוון דרום, אוקטובר 2022
היסטוריה > חשמול

ב-2022 במסגרת תוכנית תשתית לאומית לפרויקט החשמול (תת"ל 18) החלו עבודות לחשמול מסילת החוף ולהתקנת מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית. המערכת מספקת מתח חילופין של 25 אלף וולט בתדירות של 50 הרץ. המערכת מאפשרת לציוד נייד רכבתי בעל פנטוגרף לפעול בתחנה. כיום יש לרכבת ישראל קטרי בומברדייה טראקס הגוררים קרונות דאבל דק מאותו יצרן, וקרונועים חשמליים מדגם Desiro HC תוצרת סימנס.{{הערה
שבתשתיות - ביצוע פרויקטים בתחבורה, חדשות המסילה המזרחית, באתר www.facebook.com, ‏17 באוקטובר 2022}}
תוכניות לעתיד > הכפלת מסילות החוף

במסגרת התוכנית האסטרטגית של רכבת ישראל לשנת 2040 מתוכננת הכפלה של מסילות החוף ובניית 2 מסילות נוספות בין חיפה לתחנת הרצליה אשר יעברו גם הן דרך הצומת.
תוכניות לעתיד > קשת מסילתית לדרום

בעתיד תתווסף קשת מסילתיות כפולה אשר תאפשר נסיעה של רכבות מהמסילה המזרחית לכיוון דרום של מסילת החוף.
גלריה

רשימת מפגשי מסילת הרכבת במסילת החוף החדשה, 22 ביולי 1952
חוזה מספר 1058 עם קבוצת בינוי בע"מ לפיזור כורכר בבניית מסילת החוף בישראל, שנחתם ב21 באוגוסט 1950
מבנה השליטה והבקרה של הצומת, אוקטובר 2019
רכבת נוסעים עם קטר JT42BW וקרונות בומברדיה דאבל דק קוץ' חולפת בצומת לכיוון חדרה מערב, אוקטובר 2019
המפלג של צומת רמז, יולי 2020
תרשים צומת רמז מאז הקמתו ועד תחילת השדרוגים
הערות שוליים

↑  אוסף אילן פלקוב, טקס חנוכת מסילת החוף צומת רמז-ת"א בתחנת כפר ויתקין, באתר ארכיון המדינה, ‏14 במאי, 1953
↑  סעיף 8 מתוך תכנית השקעה רב שנתית לפיתוח התחבורה הציבורית במטרופולינים, החלטה מספר 1838 של ממשלת ישראל, משנת 2016, באתר של משרד ראש הממשלה, מיום 11 באוגוסט 2016
↑  סוניה גורודיסקי, עמירם ברקת, ‏הרכבות לא יצאו מהתחנה בעתיד הנראה לעין, באתר גלובס, 25 במרץ 2018
↑  ענת דניאלי, המדינה החלה בהפקעת אלפי דונם בשרון למסילת הרכבת, באתר כלכליסט, 1 במאי 2018
↑  סוניה גורודיסקי, ‏אחרי שש שנים, הסתיים שלב התכנון של מסילת הרכבת שתעבור לאורך כביש 6, באתר גלובס, 23 באוקטובר 2018
↑  ח.פ.ת. מנהלת עבור חברת נת"י את עבודות המבנה התחתון לפרויקט המסילה המזרחית מפרדס חנה לנתניה, בעמוד הפייסבוק של חברת ח.פ.ת, 17 בנובמבר 2020
↑  שבתשתיות, [
https://www.facebook.com/share/p/nYVYPpqfjeyhSpe/?mibextid=oFDknk סולל בונה השלימה את הנחת המסילה על גשר המחלף בצומת רמז], 22 ביוני 2024
קרונוע אסלינגן בצומת רמז בתחילת שנות ה-60
צומת רמז ליד חדרה
מפת צומת רמז הכוללת את הקשת המסילתית העתידית לכיוון דרום
קלוד-מישל שנברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 ביולי 1944 (בן 80) ואן, מורביאן, צרפת 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 סוגה:  מחזמר 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 פרסים והוקרה:  קצין מסדר האמנויות והספרות (10 בפברואר 2016)  אביר בלגיון הכבוד (3 ביולי 2024) 
 פרופיל ב-IMDb
 
קלוד-מישל שֶנברג (בצרפתית: Claude-Michel Schönberg‏; נולד ב-6 ביולי 1944 בוואן, צרפת) הוא מפיק מוזיקלי, שחקן, זמר, פזמונאי ומלחין מחזות זמר יהודי-צרפתי, הידוע בעיקר בגין עבודותיו המשותפות עם אלן בובליל.
קורות חיים

שנברג החל את הקריירה שלו כמפיק מוזיקלי וזמר. הוא כתב את מרבית הלחנים לאופרת הרוק הצרפתית הראשונה "המהפכה הצרפתית" (1973), ואף גילם את לואי ה-16 באותה ההפקה. בשנת 1974 כתב את הלחן והמילים לשיר "Le Premier Pas", שהגיע למקום הראשון במצעד הצרפתי ונמכר במיליון עותקים. לאחר מכן הפיק אלבום בו שר משיריו.
בשנת 1978 החליט להקדיש את עיקר מרצו להפקת גרסת במה מוזיקלית לספרו של ויקטור הוגו "עלובי החיים". המחזמר עלה לראשונה בפריז בשנת 1980, ולאחר מכן הועלה בגרסה אנגלית בלונדון בשנת 1985 ובברודוויי בשנת 1987. ההפקה בברודוויי הייתה מועמדת לתריסר פרסי טוני וזכתה בשמונה (לרבות פרס המחזמר הטוב ביותר). בשנת 1989 הועלה בלונדון המחזמר של שנברג ובובליל "מיס סייגון". הפקת המחזמר בברודוויי שברה את השיאים במכירת כרטיסים מראש (24 מיליון דולר לפני הצגת הבכורה ב-11 באפריל 1991). המחזמר היה מועמד לעשרה פרסי טוני. בשנת 1997 העלו שנברג ובובליל את המחזמר "מרטן גר" על בימות לונדון. המחזמר זכה בפרס אוליביה. בשנת 2001 הלחין שנברג לראשונה את המוזיקה לבלט "אנקת גבהים", אשר הוצג על בימות לונדון מספטמבר 2002.
מחזות הזמר הידועים שהלחין שנברג הם: "המהפכה הצרפתית" (1973), "עלובי החיים" (1980), "מיס סייגון" (1989), "מרטן גר" (1996), "מלכת הפיראטים" (2006), "מרגריט" (2008).
בעבר היה שנברג נשוי למגישת החדשות של ערוץ France 2, ביאטריס שנברג, עד גירושיהם. בשנת 2003 נישא שנברג לבלרינה האנגלייה שארלוט טלבוט. לשנברג בן אחד ושתי בנות.
קקדו צהוב-ציצית

| קקדו צהוב ציצית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תוכאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: קקדואיים
סוג:: קקדו
מין:: קקדו צהוב ציצית
שם מדעי
 Cacatua galerita ‏לאת'אם, 1790
תחום תפוצה


קקדו צהוב-ציצית (שם מדעי: Cacatua galerita) הוא מין של קקדו דרום-מזרח אסיאתי בסדרת התוכאים. הקקדו צהוב הציצית חי במזרח, צפון ודרום-מזרח אוסטרליה אך גם נצפה במערב אוסטרליה, ניו זילנד וגינאה החדשה. הקקדו כה נפוץ באזורו עד שיש מגדירים אותו כמזיק.