דקוטה הדרומית (BB-57)
היסטוריית שירות > פריסה ראשונה באוקיינוס השקט > קרב ימי שני בגוודלקנל

כאשר קבוצת המשימה של לי התקרבה לגוודלקנל, עמיתו היפני, אדמירל נובוטאקה קונדו, יצא לפגוש אותו עם כוח ההפצצה העיקרי שלו, המורכב מאוניית המערכה המהירה קירישימה, הסיירות הכבדות טקאו ואטאגו ומסך משחתות. תוך כדי הפלגה, TG 16.3 סומנה מחדש כ-TF 64 ב-14 בנובמבר; האוניות עברו מדרום לגוודלקנל ולאחר מכן הקיפו את הקצה המערבי של האי כדי לחסום את המסלול הצפוי של קונדו. מטוסים יפניים דיווחו שראו את המבנה של לי, אך זיהוי האוניות נע מקבוצת סיירות ומשחתות ועד נושאות מטוסים, מה שגרם לבלבול בקרב המפקדים היפנים. באותו ערב, מטוסי סיור אמריקאים הבחינו בספינות מלחמה יפניות מול האי סאבו, מה שגרם ללי להכניס את הצוותים לעמדות קרב. ארבע המשחתות היו ערוכות לפני שתי אוניות המערכה. כוח המשימה האמריקאי, לאחר שהוטל יחד יום קודם לכן, לא פעל יחד כיחידה, ולשתי אוניות המערכה היה ניסיון מוגבל מאוד בירי בסוללה הראשית שלהן, במיוחד בלילה.
בסביבות השעה 23:00 ב-14 בנובמבר, המשחתות היפניות המובילות בכוח המיסוך בפיקודו של שינטארו השימוטו שנשלחו לפני הכוח העיקרי של קונדו הבחינו באוניות של לי ופנו להזהיר את קונדו, בעוד מכ"ם החיפוש של וושינגטון קלט סיירת יפנית ומשחתת בערך באותו זמן. מכ"מי בקרת האש של האוניות החלו אז לעקוב אחר כלי השיט היפניים ולי הורה לשתי אוניות המערכה שלו לפתוח באש כשהן מוכנות. וושינגטון ירתה ראשונה עם הסוללה הראשית שלה בשעה 23:17 בטווח של 18,000 יארד (16,000 מטר) בזמן שהתותחים המשניים שלה ירו פגזי תאורה כדי להאיר את המטרות, וזמן קצר לאחר מכן פתחה גם דקוטה הדרומית באש, אם כי היא הוגבלה לארבעה מתוך ששת התותחים הקדמיים שלה בגלל הנזק לשניים מהקנים שנגרם בסנטה קרוז. האוניות השתמשו במכ"מים שלהן כדי לקבוע את הטווח אבל במנהלים האופטיים שלהן כדי לכוון את התותחים. דקוטה הדרומית ירתה בתחילה לעבר המשחתת שיקינאמי; דקוטה הדרומית החטיאה, אבל שיקינאמי פנתה מיד כדי לפתוח את הטווח. דקוטה הדרומית העבירה את האש לעבר המשחתות איאנמי ואורנאמי; הצופים שלה טענו שדקוטה הדרומית פגעה בשניהם והציתה אותם, אבל היא לא השיגה פגיעות במהלך שלב זה. עם זאת, הראשונה התקרבה לוושינגטון מקרוב מדי, והפכה במהירות לשבר בוער, שחוסל מאוחר יותר.
זמן קצר לאחר מכן, בסביבות השעה 23:30, שגיאה בחדר המרכזייה הפסיקה את החשמל על סיפון דקוטה הדרומית, השביתה את מערכות המכ"ם שלה והותירה את האונייה כמעט עיוורת לכלי השיט היפניים שמתקרבים לכוח. בשלב זה, האוניות של השימוטו גרמו נזק חמור למסך המשחתות האמריקאיות; שתיים מהמשחתות טורפדו (אחת מהן, בנהאם, שרדה עד למחרת בבוקר) ושלישית הושמדה מירי. זה החריף את הבעיות של דקוטה הדרומית, שכן היא נאלצה להתרחק מהשרידים הבוערים. על ידי כך שנאלצה לפנות אל מול המשחתות הבוערות, השריפות האירו את דקוטה הדרומית והבליטו את נוכחותה בפני האוניות היפניות. בשעה 23:40, היא ירתה לעבר האוניות של השימוטו עם הצריח האחורי שלה, מה שהצית בטעות את מטוסי הקינגפישר שלה, אבל מטח שני הפילה שניים משלושת המטוסים הבוערים מעל הסיפון וכיבתה את האש בשלישי. הכוח הוחזר והיא ירתה חמישה מטחים מהסוללה הראשית שלה בטווח של 5,800 יארד (5,300 מטר), אבל ההלם של ירי התותחים גרם לכשלים חשמליים נוספים, והשבית את מכ"מי התותחים והחיפוש שלה למשך חמש דקות מעט לפני חצות. לאחר הפעלה מחדש של מכ"ם החיפוש שלה, זיהתה דקוטה הדרומית מספר כלי שיט יפניים ממש לפנים. אלו היו הספינות של קונדו, והן שיגרו מיד מטח טורפדות לעבר דקוטה הדרומית, למרות שכולן החטיאו.
לאחר שצמצמה טווח בטעות עד ל-5,000 יארד (4,600 מטר) מכוחו של קונדו, דקוטה הדרומית ספגה את עיקר ההתקפות היפניות בשלב זה של הקרב. משחתות יפניות האירו את האונייה ושאר כלי השיט של קונדו ריכזו את האש בדקוטה הדרומית. היא חטפה 27 פגיעות בשלב זה, כולל פגז 14 אינץ' מקירישימה שפגע בצריח האחורי ולא הצליח לחדור את השריון, למרות שפגע בציוד האימונים. רוב הפגיעות הגיעו מהתותחים בקליבר הבינוני של הסיירות והמשחתות, אם כי הם היו מוגבלים במידה רבה למבנה העילי, שם לא איימו על הישרדות האונייה. בכל זאת הם גרמו נזק משמעותי, השמידו מערכות מכ"ם, השביתו מערכות רדיו ודפקו מערכות אחרות, והותירו את האונייה במילותיו של לי "חירשת, אילמת, עיוורת וחסרת אונים".
כשהים מתמקדים בדקוטה הדרומית, היפנים השאירו את וושינגטון ללא ירי עליה, ואפשרו לה לתקוף את קירישימה ללא כל הפרעה. דקוטה הדרומית ירתה שניים או שלושה מטחים לעבר האונייה היפנית הבאה בתור לפני שהעבירה את האש גם לכיוון קירישימה, תוך ירי חמישה מטחים בסך הכל לפני שנצרה את האש שלה מאחר שציוד כיוון התותחים שלה הושבת; הסוללה המשנית שלה בכל זאת החזיקה אש כבדה. וושינגטון גרמה במהירות נזק קטלני לקירישימה, והרסה שניים מארבעת צריחי הסוללה העיקריים שלה, חוררה אותה מתחת לקו המים והציתה שריפות רבות. זמן קצר לאחר חצות, קונדו הפך את אוניותיו כדי להחזיר אותן לטווח הטורפדו, והותיר את קירישימה המוכה ללא שליטה. בשעה 00:05, היפנים הפסיקו לירות לעבר דקוטה הדרומית והיא העלתה את המהירות ל-27 קשרים (50 קמ"ש) ובדק את האש שלה בשעה 00:08. מכיוון שמכשירי הקשר שלה הושבתו מירי, גאץ' לא יכול היה לתקשר עם לי, אז הוא פנה דרומה וניתק מגע. פגיעה מתחת לקו המים גרמה להצפות קלות ולנטייה של 0.75 מעלות, אם כי זה תוקן במהירות. שריפות שהחלו מפגיעת פגז דוכאו עד השעה 01:55. בסביבות השעה 02:00, דקוטה הדרומית החזירה את קשר הרדיו עם וושינגטון וגאץ' הודיע ללי על מצב אונייתו. לי הורה לגאצ' לסגת במהירות גבוהה. הצוות של דקוטה הדרומית ספג אבדות כבדות, עם 40 הרוגים ו-180 פצועים. בין הפצועים היה קלווין גרהם בן ה-12, ששיקר לגבי גילו כדי להתגייס; הוא היה האמריקאי הצעיר ביותר שנלחם במלחמה. עד השעה 09:00, דקוטה הדרומית התאחדה בחזרה עם וושינגטון, בנהאם והמשחתת גווין כדי לסגת מהאזור. דקוטה הדרומית קיבלה את ציון יחידת הצי על תפקידה בקרב.