stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המצור על מאסיליה
רקע היסטורי

המצור על מאסיליה היה אחד האירועים הצבאיים הראשונים בעימות שהתלקח בין גנאיוס פומפיוס ליוליוס קיסר על השלטון ברומא. אחרי שחצה את הרוביקון (10 בינואר 49 לפנה"ס), השתלט קיסר על רומא ואיטליה כולה. פומפיוס, שעיקר צבאו נמצא אותה שעה בהיספניה (ספרד), הפרובינקיה שהייתה מסורה לפיקודו אך שלט בה באמצעות לגאטים, לא היה מוכן להתמודדות עמו, נסוג עם שאר חייליו ותומכיו אל ברונדיסיום בדרום המגף ומשם חצה את הים האדריאטי אל אפירוס. מאחר שלא נותרו עוד אוניות זמינות להעברת צבאו וגם עונת השיט התקרבה לקיצה, הורה קיסר לנצל את הזמן לאיסוף צי משלוח, הפקיד את ניהול העניינים באיטליה בידי מרקוס אנטוניוס, ויצא בראש חייליו אל גאליה טרנסאלפינה. תוכניתו של קיסר הייתה להכניע את שבעת הלגיונות של פומפיוס שבספרד ואחר כך לשוב אל איטליה, להעביר את חייליו אל יוון ולהכריע את יריבו.
הגורמים למצור והכנות הצדדים

כשהגיע קיסר אל גאליה טרנסאלפינה, נודע לו כי מאסיליה בחרה להתייצב בסכסוך לצדו של פומפיוס ולסגור את שעריה בפניו. עוד נמסר לו, כי דומיטיוס אַהֶנוֹבַּרְבּוּס, מראשי האופטימטים והיחיד שהתייצב נגדו אחרי שחצה את הרוביקון, יצא במצוות פומפיוס אל מאסיליה בשבע אַקְטוּאַרְיוֹת; ספינות אלה נאספו עבורו על ידי אנשים פרטיים מן האי איגילוּם ומקוֹסָה שבחבל טוסקנה, והוא אייש אותן על חשבונו בעבדיו שלו, בעבדיו המשוחררים ובאיכריו האריסים (coloni). המאסילים ידעו כי תמיכתם בפומפיוס לא תעבור ללא תגובה מצדו של קיסר, ועל כן החלו נערכים למצור ממושך. קיסר קרא אליו את נציגיהם, אך כל נסיונותיו לשכנעם נכשלו. תוך כדי השיחות הגיע דומיטיוס אל מאסיליה. המאסילים מינוהו למושל העיר והפקידו בידיו את ניהול המערכה כולה. הם גייסו לעזרתם את האלביקים, שבט גאלי ששכן בהרים סמוך להם, אספו תבואה, מצרכי מזון וכלי נשק וחיזקו את חומות העיר ושעריה. כמו כן לכדו אוניות סוחר תמימות, הביאו אותן לנמל העיר והשתמשו בהן לציוד ולתיקון אוניות הצי המלחמתי שהקימו.
בתגובה הוליך קיסר שלושה מלגיונותיו אל מאסיליה כדי להכריעה במצור. הוא אף פקד לבנות באַרֶלַטֶה (אַרְל של ימינו, בשפך הרון) 12 אוניות מלחמה, על מנת למנוע ממנה כל אפשרות של קבלת סיוע מן הים. בניית הספינות הושלמה בתוך שלושים יום, ועם הגעתן אל מאסיליה נמסרו לפיקודו של דקימוס ברוטוס, מי שניצח את הוונטים בקרב הים במפרץ קיברון במהלך מלחמת גאליה (56 לפנה"ס). מאחר שחשש לאבד זמן יקר, השאיר קיסר את ניהול המצור בידי גאיוס טרבוניוס, אחד מן הלגאטים שלו, ויצא ב-9 במרץ בראש שישה מלגיונותיו האחרים אל ספרד דרך הפירנאים, כדי להשלים את מטרתו העיקרית: הכנעת צבא פומפיוס ומפקדיו.
תחילת המצור

פעולות המצור בפיקודו של טרבוניוס התחילו במרץ 49, זמן קצר אחרי עזיבת קיסר ועוד קודם שהושלמה בניית שתים־עשרה אוניות המלחמה בְּאַרֶלַטֶה. הרומאים שפכו שתי סוללות (agger, pl. aggeres) בכיוון חומות העיר בצדה הפונה ליבשה, אחת סמוך לנמל ולמספנה והשנייה ליד השער לנכנסים אליה מגאליה וספרד. הראשונה מביניהן התנשאה עם השלמתה לגובה 80 רגל, ועל שתיהן הקימו מגדלי מצור (turris, pl. turres).
בני מאסיליה, שהצטיידו היטב לקראת המצור במכונות ובכלי נשק, המטירו על החיילים הרומאים מטר כבד ובלתי פוסק של קְלָעִים מסוגים שונים, כמו חצים, אבנים ואודים בוערים. את האבדות הכבדות ביותר הסבו מוטות מחודדים באורך שנים־עשר רגל, שנורו מבליסטראות עצומות ממדים; אלה חדרו ללא קושי את ארבע שכבות מקלעת הענפים הדקים של הווינאות (vinea, pl. vineae), אותם מחסות מקורים דמויי סוכות גפנים, תחתם העבירו החיילים מיד ליד את חומרי הבנייה של הסוללה תוך שהם מקרבים אותה אל החומה. כדי לסכל זאת, כיסו הרומאים את גגות הווינאות בעצים שעוביים רגל; את ה"צבים" (testudo, pl. testudines), המחסות המשוריינים שנעו מלפנים וגוננו על החיילים שעסקו ביישור הסוללה, בנו מעצים חזקים במיוחד ועטפו בכל חומר אפשרי להגנה מפני מטר האודים והאבנים. כל אלה לא הועילו. "גודל הביצורים, גובה החומה והמגדלים והמון כלי הקלע האטו את עבודות המצור", וגם הגיחות התכופות שערכו האלביקים מן העיר, תוך שהם משליכים אודים בוערים על הסוללה והמגדלים, שמו לאל את כל ניסיונותיו של טרבוניוס להתקרב אל החומות.
קרב הים הראשון

ההתנגשות הימית הראשונה אירעה תוך כדי הניסיונות להכריע את העיר במצור. המאסילים, כאמור, עשו כעצת דומיטיוס וציידו שבע-עשרה אוניות-מלחמה, אחת-עשרה מהן סְפוּנוֹת, עליהן הוסיפו ספינות קטנות רבות, כדי שהמון אוניותיהם יפיל פחד על האויב. הם העלו על סיפוניהן קשתים רבים ומספר רב של אלביקים, אותם עודדו במתנות ובהבטחות שונות. דומיטיוס נטל לעצמו כמה מאוניות הצי ואייש אותן באיכרים האריסים והרועים שהביא עמו. כשנשלמו ההכנות יצא הצי המאסילי לים.
הצי של דקימוס ברוטוס, שהגיע מאַרֶלַטֶה, חנה בחופי אחד מאיי פְרִיוּל, מרחק כ-4 ק"מ ממאסיליה. הוא מנה שתים-עשרה אוניות-מלחמה (naves longae), ככל הנראה ארבע או חמש-חתריות. מאחר שהקרב עתיד היה להיות מוכרע בלוחמת סיפונים ולא בתמרוני ניגוח, הורה קיסר עוד בתחילת המערכה להקצות לאוניות את בחירי החיילים מכל הלגיונות, אַנְטֶסִיגְנָאִי (antesignai) הצועדים לפני הניסים וקנטוריונים. אנשיו של דקימוס ברוטוס הכינו אונקלאות ברזל והַרְפָּגוֹנִים והצטיידו במספר רב של רמחים וכלי הטלה מסוגים שונים, וכאשר הבחינו באויב המתקרב, הוציאו את אוניותיהם לים והתנגשו בו.
המאסילים, מספר קיסר, ניצלו את יתרונם במהירות אוניותיהם ובכישרון קברניטיהם כדי לחמוק מהתקפות אוניותיו שלו או להיחלץ מהן. מאחר שהקרב נערך בים הפתוח, הם מתחו את טור אוניותיהם בניסיון לכתר את אוניותיו, תקפו אוניות בודדות באמצעות רבות יותר או ניסו לחלוף לצדן ולשבר את משוטיהן. אוניותיו של קיסר, לעומת זאת, היו כבדות תנועה יותר, לא רק משום שהיו ככל הנראה גדולות מיריבותיהן, אלא גם משום שהושקו בחופזה והעצים מהן נבנו לא הספיקו להתייבש כראוי. זאת ועוד, גם החותרים והקברניטים בציו היו פחות מנוסים מיריביהם, מאחר שנאספו מאוניות סוחר ולא הספיקו להתאמן כראוי. "האלביקים מלומדי המלחמה, אנשי-ההרים הקשוחים" לא נפלו מן הרומאים באומץ לבם, "וגם רועי עדריו של דומיטיוס, שהתקווה להיות בני חורין המריצה אותם, השתוקקו להפגין בפני אדונם, הצופה בהם מקרוב, את להט הקרב המפעם בקרבם." אולם בכל מקום בו הצליחו אוניותיו של קיסר להתקרב אל אוניות המאסילים ולהיאחז בהן באמצעות קרסי הברזל, גברה ידם של חייליו, כי עלו על יריביהם בלוחמת סיפונים. "אחדות מהאוניות הם הטביעו, בהמיתם אלביקים ורועים רבים; אחדות לכדו על אנשיהן ואחרות גררו אל הנמל. באותו יום איבדו המאסילים תשע אוניות, כולל אלו שנפלו בשבי."
קרב הים השני

תוך כדי הניסיונות להכריע את העיר במצור שלח פומפיוס את לוקיוס נסידיוס בראש צי של שש-עשרה אוניות, אחדות מהן חמושות באילי-ניגוח, כדי לסייע לדומיטיוס ולמאסילים. נסידיוס צירף לציו אוניית-מלחמה נוספת, אותה לכד בפשיטה נועזת לנמל מסאנה שבסיקיליה, ובעודו בדרך שלח בחשאי הודעה אל דומיטיוס והמאסילים וביקשם לעשות הכנות לקרב ים נוסף בהשתתפות אוניותיו שלו. בתוך זמן קצר ובעבודה מאומצת הצליחו המאסילים לכנס צי חדש, שווה בגודלו לזה שהיה להם בקרב הראשון. הוא כלל אוניות ישנות ששופצו והוכנסו לשירות וספינות דיג (piscatoriae) שהותקנו בהן גנונות להגנה על החותרים מקלעי האויב, אותן מילאו בקשתים ובמטולים (tormenta). כשנשלמו ההכנות ונשבה רוח טובה, יצאו אוניות המאסילים מן הנמל והצטרפו לציו של נסידיוס שחנה ליד מצודת טאורואיס, מדרום־מזרח לעיר.
הצי של דקימוס ברוטוס, שנוספו לו שש הספינות המאסיליות שנשבו ותוקנו, מנה כעת שמונה-עשרה אוניות, ומיד עם הגיע הידיעה על היערכות האויבים, נחפז להתנגש בהם. הלחימה דמתה לזו של הקרב הראשון, כשאנשיו של קיסר מנצלים כל הזדמנות להתקרב אל אוניות המאסילים אחת-אחת, להיאחז בה באמצעות אונקלאות ואז לפשוט על סיפונה ולהכריעה בלוחמת פנים-אל-פנים. המאסילים, שידעו כי תבוסה נוספת תחרוץ את גורל עירם להיכבש, נלחמו בחירוף נפש. כל אימת שהותקפה אחת מאוניותיהם ונלכדה באונקלאות הרומאים, הפגינו את יתרונותיהם באומנות השיט וזריזות אוניותיהם ונחלצו מיד לעזרתה. תוך כדי כך ירו ספינותיהם הקטנות ממרחק מטח כבד של קְלָעִים (tela: חצים, כידונים ואבנים) ופצעו רבים מאנשיו של דקימוס ברוטוס שלא היו מוכנים להתקפה מסוג זה. מקרה יוצא דופן אירע, כאשר שתי טריארות מאסיליות זיהו את אונייתו של דקימוס ברוטוס על פי הדגל שהניפה והסתערו לעברה משני צדדיה. ברוטוס, שצפה את העומד לקרות, נע קדימה מיד בחתירה מהירה ומאומצת, ושתי הטריארות התנגשו זו בזו בעוצמה רבה וניזוקו קשות. איל הניגוח של אחת מהן נעקר ממקומו, ובעודה מתמלאת מים הגיעו לעזרה כמה מאוניותיו הקרובות של ברוטוס, הסתערו על שתי הטריארות משותקות התנועה והטביעו אותן. אוניותיו של נסידיוס לא הביאו כל תועלת בקרב ופרשו ממנו ללא אבדות. חמש מאוניות המאסילים טבעו וארבע נפלו בשבי; אונייה אחת הצליחה להימלט והצטרפה אל אוניותיו של נסידיוס, שהפליגו אל הפרובינקיה היספניה קיטריור. קיסר מספר, כי המאסילים שלחו את אחת מאוניותיהם אל העיר כדי להודיע על שאירע, וכשהתקרבה אל הנמל יצאו המוני אדם לקראתה. כאשר שמעו כי הצי ניגף, התאבלו כאילו כבר נפלה עירם לידי האויב, אך עד מהרה התעשתו והחלו נערכים במרץ מחודש להגנתה.
המשך המצור

פעולות המצור קיבלו משנה תנופה אחרי הניצחון בקרב הימי השני. כדי להתמודד עם ההתקפות הבלתי פוסקות שהנחיתו בני מאסיליה על מכונות המצור, בנו הרומאים למרגלות החומה מגדל־מצור נמוך עשוי לבנים, ששימש מחסה בטוח יותר לעוסקים בבניית הסוללה הימנית, וגונן על החיילים ההודפים את התקפות האויב ורודפים אחריו. מידותיו היו שלושים רגל רומאית בכל צד (8.80 מ') ועובי קירותיו חמש רגל (1.48 מ'). ברם, כבר בתחילת הלחימה הבינו הרומאים, כי רק אם יגביהו את מגדל הלבנים יוכלו להדוף ביתר יעילות את התקפות המאסילים מעמדותיהם שעל החומות. הגבהת המגדל תחת מטר קלעים, אבנים ואודים בוערים הייתה אתגר לא פשוט, שהושג הודות לתחכום ולכישרון יוצאי הדופן של המהנדסים הצבאיים הרומיים.
אחרי שהשלימו את בניית קירות הלבנים של הקומה הראשונה, פנו לבניית רצפת הלוחות שמעליה. קצות קורות התמך של הרצפה לא בלטו מן הקירות החוצה, אלא היו שקועים ומוסתרים בתוכם, כדי שאודים בוערים לא ינחתו על הבליטות ויציתו את המגדל כולו. אחר כך הוסיפו והגביהו את קירות המגדל ככל שאיפשרו זאת פרגודי המגן והווינֶאות. מעל הניחו שתי קורות ארוכות, שבלטו מעט מן הקירות החוצה ונשאו את הגג הזחיח של המגדל. הגג נבנה על גבי מצלעת שתי וערב של עצים, שמקצותיה הבולטים נתלו פרגודים להגן על החיילים. על המצלעת הניחו שכבת לבנים וטיט, מגן מפני קלעים בוערים, ואותה הוסיפו וכיסו במחצלאות, כדי שקלעים ואבנים שנורו מכלי הקלע והקטפולטות של האויב לא ינתצו את הלבנים ויחדרו בעדן. את הגג הזחיח הניפו מעלה ככל שהתקדמה הבנייה, והוא שימש לבסוף גג למגדל השלם. מגינים עשויים מקלעת ענפים בעובי ארבעה רגל (1.2 מטר), שנתלו מקצות הקורות הבולטים של המגדל בשלושה מצדדיו ועוגנו בחבלים לקרקע, חסמו גם הם את מטר הקלעים שירה האויב. כך, כשהם מוגנים היטב מכל עבר, בנו חייליו של טרבוניוס מגדל בן שש קומות, שקורות רצפותיו חבויות בקירות והוא עמיד בפני פגיעת כל סוגי המכונות וכלי הקלע של האויב. פתחים שנקרעו בקירות המגדל במקומות מתאימים שימשו את החיילים הרומאים לירי חצים מכלי קלע.
מלבד מגדל המצור, שחלש על סביבותיו והגן על העוסקים במלאכת המצור, בנו אנשיו של טרבוניוס מכונת מצור נוספת הקרויה מוסקולוס (musculus, pl. musculi). היה זה מחסה נייד דמוי אכסדרה מקורה, שגונן על החיילים התוקפים את החומה בניסיון קעקע את יסודותיה ולמוטטה. אורכו של המוסקולוס היה 60 רגל רומאית (17.8 מטרים), רוחבו 4 רגל (1.0 מטר), גובה עמודיו 5 רגל (1.33 מטר) והוא נבנה מעצים שעוביים 2 רגל (0.5 מטר). את גגו המלוכסן כיסו בלבנים ובטיט, מגן מפני קלעים ואודים בוערים, ועליהן מתחו עורות למקרה שהאויב ישפוך מים מצינורות כדי למוטטם.
כשהסתיימה בניית המוסקולוס למרגלות מגדל המצור, המתינו הרומאים להזדמנות לקרבו ולהצמידו אל החומות, ומשזו הגיעה משכו והסיעו אותו אל החומה כדרך שעושים הימאים באוניות. ההפתעה הייתה שלמה. כל ניסיונותיהם של בני מאסיליה להשמיד את המוסקולוס ולהדוף את ההתקפה עלו בתוהו. לא הועילו גם החביות הבוערות והאבנים הענקיות שהשליכו ממרומי החומה. החיילים הרומיים הצליחו לעקור בעזרת מוטות ברזל כמה מאבני היסוד של המגדל בחומה וחלק ממנו התמוטט. כשראו זאת בני מאסיליה, הבינו כי נחרץ גורל העיר להיכבש, וכדי למנוע את ההרג והביזה הצפויים להם – יצאו בלא נשקם, התחננו בפני הלגאטים כי יחוסו על עירם וביקשו אותם לעצור את ההתקפה ולהמתין לבואו של קיסר כדי שיוכלו לשאת ולתת איתו על הסכם הכניעה.
התקפת הפתע המאסילית, התבוסה והכניעה

קיסר, שהכיר בחשיבותה של מאסיליה לשליטה בגאליה, השאיר עוד קודם בידי טרבוניוס הוראות בכתב, לבל יתיר לחייליו להסתער על העיר ולבוז אותה. הדבר עורר מורת רוח רבה בקרב החיילים הרומיים, שציפו לגמול למאסילים על סבלות הלחימה המתישה והממושכת, אך נשמעו למפקדיהם והמתינו ליד מכונות המצור והביצורים. "אבל האויב", כותב קיסר, "הפר את הבטחתו ולא עמד בדיבורו, ורק חיכה לשעת הכושר כדי לרמות ולבגוד." ימים אחדים אחר כך, פרצו המאסילים מן השערים, הפתיעו את החיילים הרומיים, ובחסות רוח מתאימה העלו באש את הסוללה הימנית, הווינֶאות, ה"צב", מגדל הלבנים והמוסקולוס. יום אחר כך ניסו לתקוף את הסוללה והמגדל השניים, אך הפעם נהדפו והונסו אל העיר תוך אבדות כבדות מבלי שישיגו את מטרתם.
הרומאים ניגשו מיד לתיקון הנזקים, אך בשל מחסור בעצים – כי כל העצים בסביבות העיר נכרתו עוד קודם, בתחילת המצור – לא יכלו לבנות מכונות חדשות. במקום זאת הגו את בנייתה של חומה מסוג שלא נודע כמוהו לפני כן. הם כיתרו את העיר בחומת לבנים כפולת קירות, שעובי כל אחד מהם שש רגליים, כרוחבה של החומה הקודמת שהועלתה באש. מקלעת של ענפים דקים מכוסים טיט כיסתה את החומה מצדה העליון, והחיילים נעו במרווח שבין הקירות והגיחו להתקפות דרך פתחים שהושארו בהם לצורך זה. את החומה בנו הרומאים קרוב ככל שיכלו לחומות העיר, כך שהמאסילים לא יכלו להשתמש בקטפולטות ובכלי הקלע שברשותם בשל המרחק הקצר.
המהירות הרבה בה שיקם האויב את ביצוריו, הרעב והמחלות שפשטו בעיר בשל ההסגר הארוך וחוסר התקווה לקבלת עזרה מערים אחרות בפרובינקיה – שסרו כולן למרותו של קיסר – לא הותירה בידי המאסילים כל ברירה והם נכנעו סופית, כשהם מוסרים לידי הרומאים את כל כלי נשקם, את אוניותיהם שבנמל ואת אוצר העיר. קיסר, ששב זמן קצר קודם לכן ממסע המלחמה שלו בהיספניה, חנן את המאסילים "יותר בזכות שמה ומורשתה של עירם ופחות משום שהיו זכאים לכך." הוא השאיר בעיר חיל מצב ויצא חזרה אל רומא. דומיטיוס אהנוברבוס, מי שניהל את פעולות ההגנה של מאסיליה, חמק מן הנמל באונייה אחרי שהתחוור לו כי בני העיר החליטו להיכנע. ספינותיו של ברוטוס דקימוס, שעמדו על המשמר, רדפו אחריו אך לא הצליחו להשיגו.
לקריאה נוספת

Clark, F.W., The Influence of Sea Power on the History of the Roman Republic. PhD Dissertation, University of Chicago. Menasha, Wisconsin, George Banta Publishing Company, 1915. Digitized copy in: Hathi Trust Digital Library.
Southworth, John Van Duyn. The Ancient Fleets - The story of naval warfare under oars, 2600 B.C. - 1597 A.D.. New York, Twayne Publishers, 1968.
הערות שוליים

↑  מאסיליה, כמו אתונה ורודוס, הייתה civitas foederata, כלומר עיר חופשית שהייתה קשורה בברית עם רומא והתחייבה לעמוד לצדה נגד אויביה ואף להושיט לה סיוע ימי, אך מלבד זאת שמרה על עצמאותה. Cambridge Ancient History, p. 465.
↑  תוכניתו של קיסר: קיסר, מלחמת האזרחים, 1.29, 1.30, 1.33; דיו קסיוס, 41.15.1, 41.18.3; אפיאנוס, מלחמת האזרחים, 2.40-41; פלוטארכוס, פומפיוס, 63.2; פלוטארכוס, קיסר, 35.2; קיקרו, אל אטיקוס, 9.15.6 . גודל כוחותיו של פומפיוס בהיספניה: קיסר, מלחמת האזרחים, 1.38 .
↑  האקטואריות (actuariae) היו ספינות משוטים מסחריות ששימשו בעיתות מלחמה להובלת חיילים.
↑  הסיבות למצור והכנות הצדדים: קיסר, מלחמת האזרחים, 1.34-36 .
↑  על תחילת המצור וקשייו: קיסר, מלחמת האזרחים, 2.1-2 .
↑  קיסר, מלחמת האזרחים, 1.56. קיסר אינו מציין מאיזה סוג היו אוניות המלחמה של המאסילים, והן מכונות בשם הכללי naves longae (אוניות ארוכות). אונייה ספונה (בלטינית tecta navis, ביוונית kataphraktos) הייתה בעלת סיפון רצוף מעל ראשי החותרים וחיפויים או גנונות צדדיים קבועים להגנתם. הגנונות, שנקרעו בהן פתחי אוורור, גוננו על החותרים מפגיעת קלעים וחצים כשהאוניות הסתערו למגע זו לעבר זו, בין לשם ניגוח בין ללוחמת סיפונים.
↑  קיסר, מלחמת האזרחים, 1.57 . אונקלאות הברזל (manus ferreae, "ידי ברזל") וההרפגונים (harpagones), היו קרסי ברזל וכדומים שנועדו לאחוז באוניית האויב לקראת הפשיטה על סיפונה.
↑  קיסר, מלחמת האזרחים, 1.58; מוריסון (1996) עמ' 127 ואילך.
↑  אצל קיסר הוא נקרא לוקיוס נסידיוס ואצל דיו קסיוס ועל גבי מטבעות – קווינטוס נסידיוס.
↑  קיסר, מלחמת האזרחים, 2.3-4 .
↑  קיסר, מלחמת האזרחים, 2.6-7 .
↑  תיאור מגדל המצור לפרטיו: קיסר, מלחמת האזרחים, 2.8-9 .
↑  תיאור המוסקולוס לפרטיו: קיסר, מלחמת האזרחים, 2.10 .
↑  קיסר, מלחמת האזרחים, 2.10-11 .
↑  קיסר, מלחמת האזרחים, 2.12-16, 2.21-22 .
הנסיך הקטן (סרט, 2015)

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 מבוסס על:  הספר "הנסיך הקטן" מאת אנטואן דה סנט-אכזופרי
 בימוי:  מארק אוסבורן
 הופק בידי:  אטון סומשה דימיטרי ראסאם
 תסריט:  אירנה בריגנול
 שחקנים ראשיים:  ג'ף ברידג'ס רייצ'ל מקאדמס פול ראד מריון קוטיאר ג'יימס פרנקו בניסיו דל טורו ריקי ג'רווייס באד קורט פול ג'יאמאטי אלברט ברוקס מקנזי פוי
 מדבבים:  לורן לאפיט Jacquie Barnbrook Florence Foresti אנדרה דוסלייה ונסן קאסל מריון קוטיאר Guillaume Gallienne באד קורט ג'ף ברידג'ס רייצ'ל מקאדמס אלברט ברוקס פול ג'יאמטי ג'יימס פרנקו מקנזי פוי מריון קוטיאר בניסיו דל טורו פול ראד ריקי ג'רווייס 
 מוזיקה:  הנס צימר
 צילום:  פיל מיהוקס
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Onyx Films  Orange Studio  On Entertainment
 חברה מפיצה:  סרטי פרמאונט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  מאי 2015 (פסטיבל קאן)  צרפת 29 ביולי 2015
 משך הקרנה:  108 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט הרפתקאות, סרט לכל המשפחה, סרט המבוסס על יצירה ספרותית, סרט דרמה 
 תקציב:  57 מיליון אירו
 הכנסות באתר מוג'ו:   thelittleprince
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הנסיך הקטן (בצרפתית: Le Petit Prince) הוא סרט אנימציה צרפתי בשפה האנגלית בבימויו של מארק אוסבורן. אירנה בריגנול כתבה את תסריט הסרט אשר מבוסס על עלילת ספר הילדים "הנסיך הקטן" משנת 1943 מאת אנטואן דה סנט-אכזופרי. זהו העיבוד הקולנועי המונפש הראשון של הספר "הנסיך הקטן". הסרט משתמש באנימציית סטופ-מושן, ובנוסף גם אנימציית מחשב לסיפור המסגרת הנוסף.
בדיבוב המקורי באנגלית לקחו חלק ג'ף ברידג'ס, רייצ'ל מקאדמס, פול ראד, מריון קוטיאר, ג'יימס פרנקו, בניסיו דל טורו, ריקי ג'רווייס, באד קורט, פול ג'יאמאטי, אלברט ברוקס ומקנזי פוי.
הקרנת הבכורה העולמית של הסרט הייתה במאי 2015, במסגרת פסטיבל קאן ה-68.
תקציר העלילה

עלילת הסרט מתמקדת בילדת פלא חסרת פחד וסקרנית אשר חיה יחד עם אמה, אשת אקדמיה מוכשרת. לאחר שהילדה עוברת עם אימה לשכונה חדשה היא מכירה את השכן הזקן, האקסצנטרי והשובב שגר בבית הסמוך. בהמשך, היא מגלה את סיפורו של הנסיך הקטן, סיפורו של טייס שמתרסק במדבר שבו הוא פוגש נער אצילי מכוכב מרוחק, סיפור שמביא את הילדה והטייס יחד להרפתקה יוצאת דופן.
דמויות ומדבבים

| דמות | מדבבים בגרסה האנגלית | מדבבים בגרסה העברית |
| --- | --- | --- |
| הילדה הקטנה | מקנזי פוי | בר סביר |
| השכן הטייס | ג'ף ברידג'ס | שלמה ארצי |
| הנסיך הקטן | ריילי אוסבורן | אייל ליטוין |
| אמה של הילדה | רייצ'ל מקאדמס | שירלי לילו |
| מר נסיך | פול ראד | זיו מאיר |
| הוורד | מריון קוטיאר | מונה מור |
| השועל | ג'יימס פרנקו | סער בדישי |
| הנחש | בניסיו דל טורו | מתי סרי |
| האיש היהיר | ריקי ג'רווייס | צביקה פורמן |
| המלך | באד קורט | אלברט כהן |
| המורה | פול ג'יאמטי | אסף פריינטא |
| איש העסקים | אלברט ברוקס | דב רייזר |
הפקה

ב-14 באוקטובר 2010, עוזר המנהל של הסרט "קונג פו פנדה", מארק אוסבורן, החל לביים את הסרט המבוסס על הספר מ-1943 "הנסיך הקטן" שנכתב על ידי אנטואן דה סנט-אכזופרי. אטון סאומאץ ודימיטרי ראסאם מפיקים את הסרט עם תקציב של 57 מ'€ שישוחרר למסכים בשנת 2015. ב -5 ביוני 2013, הוכרז כי ג'יימס פרנקו, מריון קוטיאר, רייצ'ל מקאדמס וג'ף ברידג'ס הצטרפו לסרט. אלברט ברוקס הצטרף גם הוא לצוות ב -12 בספטמבר בתור הקול של איש העסקים. ב-10 בדצמבר 2014, הוכרז כי הנס צימר ילחין את המוזיקה לסרט.
הסרט כולל זווית ראייה נוספת שאינה קיימת בספר, ומציג תלמידת בית ספר שמגלה את הנסיך הקטן דרך השכן הקשיש והמתבודד. הסרט משתמש בהנפשה ממוחשבת לתיאור לעולמה של הילדה ובהנפשת סטופ מושן לעולמה הדמיוני של הילדה כפי שהיא מדמיינת את הנסיך הקטן.
הרץ הומברג

| --- | --- |

 לידה:  ספטמבר 1749 ליבן, פראג, ממלכת בוהמיה 
 פטירה:  24 באוגוסט 1841 (בגיל 91) פראג 
 
נפתלי הרץ הומברג (בגרמנית: Herz Homberg; בכתיב אשכנזי: הערץ האָמבערג;‏ ספטמבר 1749 – 24 באוגוסט 1841) היה איש תנועת ההשכלה, שפעל בהוראת השלטונות האוסטריים לכפות חינוך מודרני על יהודי גליציה.
נדודים ולימודים

נפתלי הרץ הומברג נולד בשנת 1749 בכפר ליבן ליד פראג, בבוהמיה. בנעוריו למד תלמוד אצל ר' יחזקאל לנדא, בעל ה"נודע ביהודה", ואחר כך בישיבות בפרשבורג ובגלוגוב. בגיל 18 החל לומד בחשאי גרמנית, וכשנתגלה הדבר עזב את הישיבה. בין השנים 1768–1770 ישב בברסלאו ורכש השכלה כללית. הוא קרא אז את חיבורו של רוסו "אֵמִיל", ובהשפעת חיבור זה פנה לעסוק בחינוך.
בין השנים 1770–1772 ישב בברלין, ולמד שם לטינית ומתמטיקה. ב-1772 בא להמבורג, שם הרחיב את לימודיו בתחום החינוך והפדגוגיה, וב-1779 חזר לברלין. בברלין התקרב לחוג המשכילים ובעיקר למשה מנדלסון, ומנדלסון לקח אותו כמורה פרטי לבנו יוסף. משה מנדלסון והרץ הומברג המשיכו לעמוד בקשר מכתבים עד מותו של מנדלסון. הומברג השתתף גם בכתיבת הביאור של מנדלסון לתורה, וכתב בסדרה זו את הפירוש לספר דברים.
בשנת 1782 עבר לווינה, ומשם לגוריציה שבצפון איטליה, אך בשני המקומות לא מצא משרה חינוכית, ולכן עבר עוד באותה שנה לטריאסטה, שם הקימה הקהילה היהודית בית ספר ברוח הרעיונות החינוכיים החדשים שהעלה נפתלי הרץ וייזל בחיבורו "דברי שלום ואמת". בטריאסטה עבד כמורה בשנים 1783–1784, ושם גם נשא אישה. הוא חזר לווינה, שם נבחן באוניברסיטה לקבלת הסמכה כמורה לפילוסופיה, והיה היהודי הראשון באוסטריה שעמד בבחינות אלו. האוניברסיטה בפראג הסכימה למנותו למשרת הוראה אצלה, אך הקיסר יוזף השני ביטל את המינוי בשל יהדותו של הומברג (בעקבות מאורע זה כתב לו מנדלסון את המשפט המפורסם, כי "מוטב שהאוניברסיטה קיבלה אותך והקיסר דחה, מאשר שהיה הקיסר מקבל אותך והפילוסופיה דוחה אותך"). ואולם, כפיצוי על הדחייה ולאור המלצתו של מנדלסון החליט הקיסר ב-1787 למנות את הומברג למפקח מטעם הקיסר על בתי הספר העממיים בשפה הגרמנית בגליציה.
לקריאה נוספת

יוסף קלוזנר, היסטוריה של הספרות העברית החדשה, כרך א, ירושלים תשי"ב, עמ' 211–223.
יוסף ולק, '"בני ציון" להרץ הומברג', בר-אילן יד–טו (תשל"ז), 218–232. (נדפס שוב בספרו "כיום אתמול" (1997))
רחל מנקין, 'נפתלי הרץ הומברג: הדמות והדימוי', ציון (רבעון לחקר תולדות ישראל) עא, ב (תשס"ו), 153–202.
הערות שוליים

↑  שנת תרמ"ז עמ' 111, מובא בזכרון יעקב חלק א' עמוד 18
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262593205171  PLWABN: 9810571534905606  BnF: cb16650982q (data)  GND: 134020626  ISNI: 0000 0001 0773 9834  LCCN: nr96025522  NKC: mzk2009532505  NTA: 306001438  SELIBR: 259310  SUDOC: 178636282  VcBA: 495/183715  VIAF: 52893856   WorldCat (עם VIAF): 52893856
התפרצות הר הגעש הונגה טונגה (2022)

| --- | --- |

 תאריך התרחשות:  15 בינואר 2022 
 הרוגים:  5 (נכון ל־17 בינואר 2022) 
 פצועים:  4 (נכון ל־16 בינואר 2022) 
 קואורדינטות:  20°32′46″S 175°23′24″W﻿ / ﻿20.546°S 175.39°W﻿ / -20.546; -175.39
  (למפת טונגה מוגדלת) נוקואלופה ניואפואו ניואפו פאנגיי אואונואה האוקיינוס השקטהר הגעש הונגה טונגה(למפת טונגה רגילה) נוקואלופה ניואפואו ניואפו פאנגיי אואונואה האוקיינוס השקטהר הגעש הונגה טונגה
 
ההתפרצות הגעשית בדרום האוקיינוס השקט
התפרצות הר הגעש הונגה טונגה אירעה ב-15 בינואר 2022. ההתפרצות יצרה ענן אפר, גז וקיטור שהגיע לגובה 20 קילומטרים. הסקר הגאולוגי של ארצות הברית העריך שההתפרצות גרמה לרעידת אדמה בעוצמה של 5.8 שבעקבותיה נוצרו גלי צונאמי בטונגה, בפיג'י, ונואטו ובסמואה האמריקנית. הגלים הגיעו בשיאם לגובה של 1.5-1 מטרים. גלים גבוהים נצפו גם בקליפורניה ובחופי דרום אמריקה ומספר יישובים פונו בדרום יפן.
רקע

הונגה טונגה הוא הר געש תת-ימי הממוקם כ-30 ק"מ דרומית לאי פונואפו המשתייך לטונגה.
הוא חלק מקבוצת הרי געש פעילה מאוד הנקראת "רכס טונגה" ומתנשאת מניו זילנד עד מזרחית לפיג'י. הר הגעש נמצא 100 ק"מ מעל אזור סייסמי פעיל. גובהו של ההונגה טונגה 149 מטר ושטחו 390 דונם.
ב-20 בדצמבר 2021 נרשמה התפרצות ראשונה.
ההתפרצות

ב-15 בינואר, בשבת בבוקר, אירעה התפרצות חזקה יותר בהר שהובילה לרעידת אדמה ולגלי צונאמי בגובה של יותר ממטר ששטפו את חופי האי טונגה, הממוקם ממזרח לאוסטרליה ומצפון לניו זילנד. גלי צונאמי הכו גם בפאגו פאגו. לפי הערכות הפיצוץ הוולקני הגיע לגובה של כ-5 ק"מ. מדיווחים נוספים שהגיעו נודע כי עננות האבק והגזים שהשתחררו בעת הפיצוץ הגיעו אף לגובה של כ-20 ק"מ. הסקר הגאולוגי של ארצות הברית העריך שההתפרצות גרמה לרעידת אדמה בעוצמה של 5.8 שבעקבותיה נוצרו גלי צונאמי בטונגה, בפיג'י, ונואטו ובסמואה האמריקנית.
התפרצות הר הגעש התת-ימי גרמה לגלי ענק. בשל ניתוק התקשורת בארכיפלג טונגה, ממדי הנזקים טרם התבהרו בימים הראשונים, וארגוני סיוע התקשו להגיע.
ההתפרצות הייתה כל כך עוצמתית, עד שניתן היה לשמוע אותה בניו זילנד, השוכנת 2,383 ק"מ ממדינת האיים שבה חיים כ-105 אלף תושבים.
אזורים רבים באיי טונגה כוסו באפר וולקני. לפי דיווחים, האפר זיהם את אספקת המים והצורך במים נקיים הפך לחיוני. על פי ארגוני סיוע, הרשויות קראו לתושבים לשתות מים מבקבוקים ולכסות את פניהם במסיכות בשל זיהום האוויר. הצלב האדום הבינלאומי העריך כי עד 80 אלף תושבים הושפעו מאסון הטבע.
מספר יישובים פונו בדרום יפן. גלים גבוהים שהגיעו בשיאם ל-1.5 מטרים והצפות נצפו גם בחופי קליפורניה ודרום אמריקה. בטונגה, טופו השישי, פונה מהארמון המלכותי בבירה והתקשורת מהממלכה נותקה כליל. בתים רבים באיים החיצוניים של טונגה ובחוף נהרסו. שלושה אנשים מתו בטונגה כתוצאה מהצונאמי ובהם אישה בריטית אחת. בנוסף, שניים טבעו למוות בעקבות גל גדול שפגע בהם בצפון פרו, מרחק של כ-10,000 ק"מ משם. ההתפרצות גם הותירה את מרבית האי הוולקני שנוצר מההתפרצות הקודמת של הונגה טונגה מתחת למים.
הערות שוליים

↑  Japan's Pacific coast hit by tsunami waves after Tonga eruption, The Japan Times, ‏2022-01-16 (באנגלית אמריקאית)
↑  הר געש תת-ימי התפרץ באוקיינוס השקט, גלי צונאמי בטונגה ופיג'י | תיעוד, באתר ynet, 15 בינואר 2022
↑  Needham, Kirsty; Menon, Praveen (2022-01-18). "All homes on one of Tonga's islands destroyed, three dead". Reuters (באנגלית). נבדק ב-2022-01-19.
↑  נהרגה בצונאמי מהר הגעש: "ניסתה להציל את הכלבים, בעלה נאחז בעץ", באתר ynet, 17 בינואר 2022