stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אידאן מק גאבראן
קורות חיים > תקופת שלטונו

אידאן היה מלך דאל ריאטה (אשר, על פי ה"סנכוס פר נ-אלבן" הייתה מחולקת לשלושה שבטים: קנל נגבריין (שבט גבריין) - באזור קינטייר, קוואל ובוט, קנל לואיירן (שבט לואיירן) באזור ארגייל וקנל נ'אואנגוסה (שבט אואנגוסה) באזור איזליי.
אידאן עלה לשלטון לאחר מותו של קונאל מק קומגייל בשנת 574. בעת עלייתו לשלטון היה אידאן בן 40 לערך. ייתכן שעלייתו לשלטון הייתה שנויה במחלוקת - אדומנאן מציין כי קולומבה תמך דווקא באחיו - אאוגאנאן, אולם לבסוף קולומבה הכתיר את אידאן. הכתרה זו היא ההכתרה הקדומה ביותר המתועדת בהיסטוריה של בריטניה ואירלנד.
בעקבות מותו של קונאל, התרחש בשנת 574 (על פי "דברי ימי אלסטר" ו"דברי ימי טיגרנאך") קרב המכונה "קרב טלוך" (Teloch) או "קרב דלגו" (Delgu) בסמוך לקינטייר. מיקומו המדויק של הקרב אינו מצוין, אולם מהכרוניקות עולה כי "דונכאד, בנו של קונאל בנו של קומגאל ורבים אחרים מתומכי בניו של גאבראן נפלו." ההיסטוריון מ. או. אנדרסן סבור כי מדובר בקרב נגד באטאן מק קייריל (Báetán mac Cairill).
"דברי ימי אלסטר" מציינים כי בשנת 575 נערכה אספה גדולה בסמוך ללימאבאדי בה נכחי אייד מק אינמויירך וקולומבה, וכי אידאן נכח בפגישה. מטרת הפגישה אינה ברורה, אולם יש הסבורים כי מדובר במחלוקת בדבר שלטונו על דאל ריאטה. בעקבות הפגישה הוסכם כנראה על ברית צבאית בין דאל ריאטה ואוי נייל (Uí Néill) - ככל הנראה בשל הסכנה שנשקפה לשלטונם של אייד ושל אידאן מצד באטאן. מותו של באטאן בשנת 583 לערך הקל על אידאן ואפשר לו לפתחו בפשיטות צפונה ומזרחה.
בשנת 580 לערך פשט אידאן על אורקני (שהייתה תחת שלטונו של ברידיי הראשון מלך הפיקטים).
אידאן המשך במסעותיו הצבאיות בצפונה ומערבה של סקוטלנד, וניהל קרב בשנת 590 לערך, באזור הנהר פורת' בו נהרג בניו בשל אידאן - ארתור ואאוכייד פינד.
הקרב היחיד המתועד בין אידאן לבין ממלכת הפיקטים נערך בשנת 599 בקריקין. בקרב זה הובס אידאן, ובניו נהרגו בקרב (יש הסבורים כי הקרב בנהר פורת' וקרב זה הם אותו הקרב, או שמא מדובר בקרב שנערך בשנת 584 לערך, בו נהרג ברידיי הראשון).
מסורות ולשיות מזכירות קרב בין אידאן לבין רידרך הראשון, מלך אלט קלוט (ממלכת סטרת'קלייד) או פשיטות שערך אידאן בממלכה זו.
אידאן הובס בקרב נוסף, המכונה "קרב דגאסאטאן" (Degsastan) - ובקרב זה נהרג בנו, דומאנגארט, וייתכן שאף בראן, בן נוסף, נהרג בקרב זה. על פי הכרוניקות האיריות, כוחות איריים סייעו לאידאן במלחמתו נגד הרינג בנו של הוסה מלך ממלכת ברניקיה (כמצוין ב"דברי הימים האנגלו-סקסים").
אידאן נפטר ב-17 באפריל 608, בגיל 74 (לפי "דברי ימי טיגרנאך"). "נבואת ברכאן" מציינת כי נפטר בקינטייר. ג'ון מפרדון כתב בספרו מהמאה ה-14 כי אידאן נקבר בקילקראן שבארגייל.
לאחר מותו של אידאן עלה לשלטון בנו אאוכייד בוייד.
צאצאיו של אידאן

אאוכייד בוייד לא היה בכור בניו של אידאן. אדומנאן מציין כי קולומבה הקדוש ניבא שאאוכייד יעלה לשלטון ולא אחיו הבכורים. הסנכוס פר נ-אלבן מציין את שמות בניו של אידאן: אאוכייד פינד (Eochaid Find), טאות'ל (Tuathal), בראן (Bran), ביית'נה (Baithéne), קוניינג (Conaing) וגארטנייט (Gartnait). אדומנאן מזכיר שני בנים נוספים - ארת'ור ודומאנגארט - שאינם מוזכרים בסנכוס. ייתכן שדומאנגארט היה נכדו של אידאן (בנו של קוניינג).
לימים, במהלך המאה השביעית והמאה השמינית, נאבקו בניו של אאוכייד בוייד (צאצאי בכורו, דומנל ברק) בצאצאיו של קוניינג על השליטה בממלכה.
היו חוקרים שסברו כי גארטנייט בנו של אידאן הוא גרטנייט בן דומלך, מלך הפיקטים - כאשר תומכי סברה זו טוענים כי דומלך הייתה בעצם אשתו של אידאן. היסטוריונים מודרניים מטילים ספק בטענה זו.
הכרוניקות מזכירות את מיית'גם (Maithgemm) המכונה גם גמה (Gemma), בתו של אידאן, אשר נישאה לנסיך בשם קיירל (Cairell) מדאל פיאטאך ( Dál Fiatach).
אימרה פאזקאש

| --- | --- |

 לידה:  29 בינואר 1887 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  6 בפברואר 1949 (בגיל 62) הג'ווידק, הונגריה 
 שם לידה:  Frey Imre 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 
אימרה פאזקאש, (במקור פריי, בהונגרית: Fazekas Imre;‏ בודפשט, 29 בינואר 1887 – בודפשט, 6 בפברואר 1949) היה סופר, עיתונאי, מחזאי מצליח, תסריטאי שאף הוזמן להוליווד על ידי סרטי פאראמאונט לכתיבת תסריטי קולנוע. בשל יהדותו וכתיבתו הבקורתית על המשטר הוא נכלל במלחמת העולם השנייה בצו הממשלתי של סופרים אסורים שיצירותיהם נאסרו להדפסה, להפצה ולקריאה, לאיסור החזקתם אפילו בספריות ציבוריות ודינם היה גריסתם (בדומה לשריפת הספרים בגרמניה הנאצית).
קורות חייו

אימרה פריי נולד במשפחה יהודית כבנם של גוסטב פריי (1853–1915), פקיד עיריית בודפשט ולאחר מכן מנהל בית חרושת, ושל בטי אואר (1868–1942). הוא סיים בית ספר תיכון וגם את האוניברסיטה בבודפשט, ולאחר מכן עבד במוסד הלאומי לביטוח בריאות תעסוקתית ותאונות (Országos Munkásbeteg-segélyező és Balesetbiztosító). כבר בגיל שש עשרה הופיעו שיריו בעלי הצליל המעניין ב"פשטי הירלפ" (Pesti Hírlap) תחת שם המחבר הבדוי Advena Novus. הוא שהה מספר שנים מחוץ לארצו, במיוחד בברלין, משם כתב מאמרים עבור פשטי הירלפ. בשובו לבודפשט, שיריו פורסמו בכתב העת הספרותי והאמנותי החשוב ניוגט ובעיתונים אחרים. שמו התפרסם עם מחזותיו, אלה מעידים על כישרון מהותי ובעל כל האמצעים להרשים. הוא אהב נושאים ראוותניים, איתם כבש את הקהל בעיבוד המרשים שלו. התיאטרון ההונגרי הציג את המחזה הראשון שלו שנמשך כל הלילה, קפטן סילביו שנושאו הוא המלחמה. לאחר מכן, ברצף מהיר, הגיעו: אלטונה (התיאטרון ההונגרי); מדונה (תיאטרון הקומדיה של בודפשט); טרויקה (התיאטרון ההונגרי). מחזותיו החד-מערכתיים היו מוצלחים מאוד: מאוהבים; גברת אלזה; קרקס; נבלה שפלה; וִילוֹן; קרוסלה; ארמון פרה. הוא היה עובד מדינה בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. ב-1922 עבר לברלין לזמן קצר, שם כתב תסריטים לסרטים. בשנת 1925, חברת הסרטים האמריקנית סרטי פאראמאונט התקשרה אליו להזמינו להוליווד, כדי לכתוב תסריטי סרטים. משנת 1926 התגורר שוב בבודפשט, כעובד בכיר בעיתוני האשט, ועבד כבעל טור התיאטרון וכמבקר תיאטרון. בשנת 1938 פוטר בשל יהדותו. כתוצאה מכך סבל מהתמוטטות עצבים ולאחר מכן חי רק על כתביו המזדמנים.
הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
חייו הפרטיים

אשתו הייתה שטפניה פרינץ, בתם של איגנץ פרינץ ושל תרזיה וייס, לה נישא ב-19 באפריל 1919 בבודפשט.
יצירותיו (חלקי)

קפטן סילביו (דרמה, עם דיולה צ'ורטוש, 1920)
קרנבל (מחזה, 1923)
אלטונה (דרמה, בודפשט, 1925)
מדונה (1925)
טרויקה (דרמה, 1928)
מהדנובה לאוקיינוס השקט (שירים, בודפשט, 1940)
מאוהבים (Szerelmesek) מחזה בת מערכה אחת
גברת אלזה (Elza asszony) מחזה בת מערכה אחת
קרקס (Cirkusz) מחזה בת מערכה אחת
נבלה שפלה (Aljas gazember) מחזה בת מערכה אחת
וילון (Függöny) מחזה בת מערכה אחת
קרוסלה (Ringlispil) מחזה בת מערכה אחת
ארמון פרה (Fera-Palace) מחזה בת מערכה אחת
לקריאה נוספת

לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
Magyar életrajzi lexikon I-II. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש. בודפשט, הוצאה לאור אקדמית, 1969-1967).
לקסיקון אמנויות התיאטרון ההונגרי עורך ראשי. ג'רג' סקיי. בודפשט, הוצאה לאור אקדמית, 1994.
הערות שוליים

↑  "Halotti bejegyzése a Budapest XII. kerületi polgári halotti akv. 263/1949. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-04-06.
↑  "Frey Gusztáv halotti bejegyzése a balatonfüredi polgári halotti akv. 46/1915. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-04-06.
↑  "Frey Gusztávné halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 228/1942. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-04-06.
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a székesfehérvári izraelita hitközség házassági akv. 15/1884. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-04-06.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 498/1919. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-04-06.
אינטרלאקן

אינטרלאקן (בגרמנית: Interlaken) היא עיירה בקנטון ברן בשווייץ. העיירה מפורסמת בזכות נופיה והיא בעיקרה עיירת קיט. היא שוכנת בין אגם ברינץ ואגם תון ומכאן שמה – בלטינית Inter Lacus, בין האגמים. הנהר ארה עובר בה.
תחבורה

בעיירה שתי תחנות רכבת במזרח העיירה ובמערבה. בנוסף ישנם בה שני פוניקולרים. קווי הרכבת הראשיים מקשרים את אינטרלאקן עם שפיץ, תון, ברן ולוצרן. בנוסף, מוצעים גם שירותי שיט דרך אגם ברינץ לעיר ברינץ, ודרך אגם תון לערים שפיץ ותון.
תיירות

מרבית תושבי העיר מתפרנסים מתעשיית התיירות. מנזר אוגוסטינוס בעיר, שנבנה בשנת 1130 ופעל עד 1528 הוא מאתרי התיירות הבולטים. בעבר נודעה אינטרלאקן בזכות תעשיות הדפוס, הטקסטיל ושענות. 
באינטרלאקן מוצעות למבקרים פעילויות ספורט שונות וביניהן צניחה חופשית, גלישה לקניונים, גלישה אווירית, רחיפה וסקי.
אטרקציה תיירותית נוספת הסמוכה לעיר היא הר היונגפראו שגובהו 4,158 מטר ועליו תחנת הרכבת הגבוהה באירופה – 3,450 מטר. פארק מסתורין העוסק בעל-טבעי ונמצא בבעלות אריך פון דניקן, נסגר ב-2006 בשל קשיים כלכליים, לאחר שלוש שנות פעילות.
אטרקציית תיירות נוספת היא רכיבת אופניים. עבור רוכבי האופניים ישנם מסלולים רבים אשר עוברים מסביב לשני האגמים אשר משני עבריה של העיירה. ישנם חנויות רבות במרכז העיר להשכרת אופניים אשר מותאמות לכל הרכב משפחתי וגיל.
פסטיבל גרינפילד

בעירה מתקיים פסטיבל שנתי בשם Greenfield Festival. זהו פסטיבל מטאל ורוק כבד המתקיים בשטח של שדה תעופה של העיירה בתחילת הקיץ. הלהקות המשתתפות מגיעות מכל אירופה ומחוצה לה.
גלריית תמונות

במבט מ-Schynige Platte
אינטרלאקן ואגם ברינץ במבט מסאקסטן
אלמנטים אדריכליים באינטרלאקן: צריח, חלונות, מרפסות
ראו גם

תאונת גלישת הקניון בשווייץ
הערות שוליים

↑
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559881805171  BnF: cb13191423m (data)  GND: 4027269-2  HDS: 000336  LCCN: n82036182  MusicBrainz: 89a9bed1-2d01-422f-bb83-c413e2ee860b  NKC: ge578961  SUDOC: 23532681X  VIAF: 150115484   WorldCat (עם VIAF): 150115484
אל-מנסור עלי

אל-מנסור עלי (ערבית: المنصور على בשמו המלכותי: الملك المنصور نور الدين علي بن أيبك - אל מליכ אל-מנצור נור א-דין עלי בן איבכ, נולד ב-1242, שנת פטירה לא ידועה) היה הסולטאן השני של האימפריה הממלוכית בין 1257 ל-1259.
בנו של אייבכ מאשתו הראשונה, שעלה לשלטון לאחר הירצחו. בתקופתו העוצרים היו סנג'ר אל-חלבי, סנג'ר אל ע'יתמי ובסופו של דבר קוטוז, שהדיח את הסולטאן הצעיר כשפלישת המונגולים נהייתה מוחשית והממלוכים רצו סולטאן חזק שיוכל בעצמו להתמודד עם האויב. לאחר הדחתו נעצר אל מנסור עלי ביחד עם אחיו ועם אמו במבצר במצרים וגורש לדמייטה, ואחר כך לאימפריה הביזנטית. גורלו לאחר מכן לוט בערפל.
אולימפיאדת לייק פלאסיד (1932)

| --- | --- |

 עיר מארחת:  לייק פלאסיד, ניו יורק, ארצות הברית
 מדינות משתתפות:  17
 ספורטאים משתתפים:  252
 תחרויות:  14 תחרויות ב-4 ענפים
 טקס הפתיחה:  4 בפברואר 1932
 טקס הנעילה:  15 בפברואר 1932
 נפתח רשמית על ידי:  פרנקלין רוזוולט
 השביע את המשתתפים:  ג'ק שיא
 האצטדיון הראשי:  משטח ההחלקה של לייק פלאסיד, לייק פלאסיד
 הערים שהתמודדו על האירוח:  אוסלו, מונטריאול, אגם טאהו, דולות, דנוור, הר דוב, עמק יוסמטי, מיניאפוליס
 → אולימפיאדת סנט מוריץ (1928) אולימפיאדת גרמיש-פרטנקירכן (1936) ← 
אולימפיאדת החורף ה-3 נערכה מ-4 בפברואר עד 15 בפברואר 1932 בעיר לייק פלאסיד שבמדינת ניו יורק, בארצות הברית.
באולימפיאדה זו השתתפו ספורטאים מ-17 מדינות.
מדליות

| מקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ארצות הברית ארצות הברית (מארחת) | 6 | 4 | 2 | 12 |
| 2 | נורווגיה נורווגיה | 3 | 4 | 3 | 10 |
| 3 | קנדה קנדה | 1 | 1 | 5 | 7 |
| 4 | שוודיה שוודיה | 1 | 2 | 0 | 3 |
| 5 | פינלנד פינלנד | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 6 | אוסטריה אוסטריה | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 7 | צרפת צרפת | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 8 | שווייץ שווייץ | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 9 | גרמניה גרמניה | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 10 | הונגריה הונגריה | 0 | 0 | 1 | 1 |


| סך הכל | סך הכל | 14 | 14 | 14 | 42 |
ראו גם

יהודים באולימפיאדת לייק פלאסיד
אלינה וקאריו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 בדצמבר 1984 (בת 39) סוצ'אבה, רומניה רומניה 
 שם לידה:  Alina Văcariu 
 מדינה:  רומניה רומניה
 
אלינה וקאריו (ברומנית: Alina Văcariu; נולדה ב-14 בדצמבר 1984) היא דוגמנית רומנייה.
ביוגרפיה

וקאריו נולדה בסוצ'אבה והייתה מלכת היופי של התיכון שלמדה בו.
ב-1998 נבחרה לדוגמנית השנה ברומניה, מה שהוביל אותה לחתימת חוזה עם סוכנות הדוגמנות עלית.
היא דגמנה ביקיני והלבשה תחתונה לחברת האופנה האמריקאית "Finish Line, Inc."
היא הופיעה בפרסומת לחברת הטלוויזיה "Time Warner Cable".
ב-2001 הופיעה במהדורה של המגזין הבריטי "Stuff" ובמהדורת מאי של מגזין "מקסים".
היא פרסמה מספר חברות, וביניהם "לוריאל".
ב-2003 הופיעה בסרט "Death of a Dynasty".
אונטאש-נאפירישה

אונטאש-נאפירישה היה מלך עילם בין השנים 1275 עד 1240 לפנה"ס. הוא היה בנו של המלך הקודם, חומבאן-נומנה. שמו המקורי היה 'אונטאש-חומבאן', אך מאוחר יותר הוא שינה את החצי השני של שמו לנאפירישה (בעילמית: "אל דגול" או "אל גדול").
אונטאש-נאפירישה ידוע בעיקר בגלל היותו המלך שבנה את מתחם דור אונטאש (צ'וגהא זנביל).
למרות שהבנייה בעיר לא נמשכה לאחר מותו, האתר לא ננטש, והמשיך לתפקד עד שנחרב על ידי המלך האשורי אשורבניפל בשנת 640 לפנה"ס. מספר מומחים משערים, על סמך מספר המקדשים הגדול שנבנה, שאונטאש-נאפירישה ניסה להקים מרכז דתי חדש (שככל הנראה היה מיועד להחליף את סוסה) שייאחד את האלים השמימיים והארציים של עילם באתר אחד.
איתמר מדיקל

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בתל אביב
 מייסדים:  גיורא ירון
 תקופת הפעילות:  1997–הווה (כ־27 שנים) 
 מיקום המטה:  קיסריה 
 משרד ראשי:  קיסריה
 בעלות:  קבוצת ההשקעות ויולה (28%)
 ענפי תעשייה:  מכשור רפואי
 הכנסות:  131 מיליון ש"ח (2020)
 רווח תפעולי:  הפסד של 33.2 מיליון ש"ח (2020)
 רווח:  הפסד של 35.1 מיליון ש"ח (2020)
 הון עצמי:  138 מיליון ש"ח (2020)
 סך המאזן:  206 מיליון ש"ח (2020)
 נשיא:  גלעד גליק
 עובדים:  138 (2017)
  
 www.itamar-medical.com
 
איתמר מדיקל בע"מ היא חברה העוסקת בפיתוח ושיווק מכשור רפואי לאבחון הפרעות נשימה בשינה, ולאבחון מוקדם של טרשת עורקים.
היסטוריה

איתמר מדיקל נוסדה בשנת 1997 על ידי ד״ר גיורא ירון, פרופ׳ דניאל גור, פרופ׳ פרץ לביא ומרטין גרסטל, וקרויה על שם אחיו של ד״ר ירון, סגן איתמר ירון, שנהרג במלחמת יום הכיפורים, במהלך מבצע קינוח לכיבוש החרמון, בעת ניסיון לחלץ פצוע מהמחלקה עליה פיקד. על מעשהו זה קיבל את עיטור העוז.
בשנת 2000 השקיעה חברת מדטרוניק 20 מיליון דולר באיתמר מדיקל.
ב-2007 הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב וגייסה 105 מיליון שקל הנפקה ראשונה של מניות, איגרות חוב להמרה ואופציות.
משרדיה הראשיים ממוקמים בקיסריה. בנוסף, לחברה יש משרדים בארצות הברית.
בשנת 2015 הפכה קבוצת ההשקעות ויולה לבעלת המניות הגדולה בחברה לאחר שהשקיעה בה כ-28 מיליון דולר.
בשנת 2017 חתמה החברה על הסכם הפצה עם חברת המכשור הרפואי הבינלאומית פיליפס.
בספטמבר 2021 נרכשה על ידי חברת "זול מדיקל" (ZOLL Medical) מקבוצת Asahi Kasei מיפן, תמורת 538 מיליון דולר.
מוצרים

מוצריה החברה מבוססים על אות ה-(PAT (Peripheral Arterial Tone ומאפשרים גילוי בשלב מוקדם של מחלת לב, וגילוי הפרעות נשימה בזמן שינה ללא צורך באשפוז. חברת איתמר מדיקל היא זו שאיתרה את אות ה-PAT לראשונה. האות מודד את השינוי בנפח הפעימה של העורקים ההיקפיים, וכן מדדים שונים בפעילות העורקים, שמשקפים את השינוי בתפקוד שכבת האנדותל.
ה-WatchPAT, מכשיר הדגל של החברה המבוסס על המצאה של פרופ' פרץ לביא, ד״ר יעקב (קובי) שפי וד״ר בוב שנאל, מאפשר לבצע בדיקת ללא צורך באשפוז, זאת תוך כדי צמצום כולל של עלות הטיפול. מוצר זה מאבחן הפרעות דום נשימה בשינה שהוכחו, בין היתר, כגורם סיכון משמעותי למחלות קרדיולוגיות וליכולת לטפל בהן, ושהטיפול בהן מקטין את הסיכון ואת התוצאים הקרדיווסקולרים הנלווים. מאז שנת 2014 ,החברה מתמקדת בשיווק מוצריה ושירותיה בתחום הקרדיולוגי, בעיקר בארצות הברית, באמצעות ארגון מכירות ישיר ובתמיכת הסכם שיווק עם חברת מדטרוניק.
המוצר השני של החברה, ה-EndoPAT, מאבחן אי תפקוד אנדותלי, שהוכח כמנבא של מחלות קרדיווסקולריות. המוצר קיבל את אישור מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) בשנת 2004. בשנת 2007 החלה בשיתוף פעולה עם חברת התרופות מרק (Merck) בניסוי תרופתי בתחום מחלות הלב, בו איתמר מדיקל סיפקה מידע קליני בניסוי שנערך בכמה אתרים באמצעות מכשיר ה-EndoPAT. אך המכשיר לא זכה להצלחה מסחרית.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  איתמר מדיקל בע"מ: נתונים כספיים באתר מאי"ה.
↑  גיורא ירון, גיורא ירון מ'איתמר' מספר על אחיו - "פצע עמוק נפער במשפחתנו", באתר ביזפורטל, 3 באוקטובר 2014
↑  מדטרוניק, ענק הציוד הרפואי, השקיע 20 מ' ד' באיתמר מדיקל לפי שווי של 105 מ' ד', באתר גלובס, 22 בפברואר 2000
↑  יורם גביזון, איתמר מדיקל השלימה גיוס של 105 מיליון שקל בהנפקה ראשונה, באתר TheMarker‏, 10 במרץ 2007
↑   ערן אזרן, ויולה הופכת לבעלת המניות הגדולה באיתמר מדיקל ותשקיע בה עד 28.4 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 27 באוגוסט 2015
↑   גיא ארז, איתמר מדיקל מתרחבת בארה"ב: חתמה על הסכם הפצה עם פיליפס, באתר TheMarker‏, 27 באוקטובר 2017
↑   שלי אפלברג, אקזיט לאיתמר מדיקל: חברת הבריאות הדיגיטלית נמכרת ב-538 מיליון דולר, 50% מעל מחיר השוק, באתר TheMarker‏, 13 בספטמבר 2021
↑  פרופ' גיורא פילר, אין הכרח בבדיקה במעבדה כדי לאבחן הפרעות שינה, באתר הארץ, 24 באוקטובר 2010
↑  גלי וינרב, ‏איתמר תשווק בעזרת מדטרוניק מוצרי אבחון שינה לחולים עם קוצב לב, באתר גלובס, 5 במרץ 2014
↑  צורי דאר, איתמר מדיקל קיבלה אישור FDA למכשיר להערכת ליקויים בכלי הדם; השלימה גיוס של 5 מיליון דולר, באתר הארץ, 21 באפריל 2004
↑  יורם גביזון, איתמר מדיקל תשתף פעולה עם Merck בניסוי בתחום מחלות הלב, באתר הארץ, 22 ביוני 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0417 4913
אלברכט ברנדי

| --- | --- |

 לידה:  20 ביוני 1914 דורטמונד, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 פטירה:  6 בינואר 1966 (בגיל 51) קלן, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מקום קבורה:  Hauptfriedhof Dortmund 
 מדינה:  גרמניה המערבית, הקיסרות הגרמנית, גרמניה הנאצית, רפובליקת ויימאר, גרמניה 
 כינוי:  Cherry 
 השכלה:  Naval Academy at Mürwik 
 צאצאים:  Sabine Brandi 
 השתייכות:  קריגסמרינה קריגסמרינה
 תקופת הפעילות:  1935–1945 (כ־10 שנים)
 דרגה:   פריגטנקפיטן (קריגסמרינה)
 תפקידים בשירות
 מפקד M-1   מפקד U-617   מפקד U-380   מפקד U-967
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון חרבות ויהלומים   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
אלברכט ברנדי (בגרמנית: Albrecht Brandi;‏ 20 ביוני 1914 - 6 בינואר 1966), היה מפקד בצי הצוללות של גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, ואחד מ-27 היחידים שעוטרו בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון, חרבות ויהלומים.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

ברנדי נולד בדורטמונד ב-20 ביוני 1914, כילד השישי והצעיר של ארנסט ברנדי, דירקטור וחבר ההנהלה של Stahlwerke Vereinigte (קונצרן פלדה), ואשתו קלרה, לבית יוכו. לאחר סיום לימודיו בתיכון, באפריל 1935 הוא התגייס לקריגסמרינה. ברנדי שירת בתחילה על ספינת ההכשרה Gorch Fock, ולאחר מכן שירת על הסיירת הקלה קרלסרוהה. ב-2 באוקטובר 1937 הוא החל לשרת על שולת המוקשים הגרמנית M-1, וב-1 באפריל 1938 הוא הועלה לדרגת לויטננט צור זי.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

במהלך המערכה בפולין שירת ברנדי על ה-M-1, תחת פיקודו של הנס בארטלס, וב-1 באוקטובר 1939 הועלה לדרגת אובר-לויטננט צור זי. ב-25 במאי 1940 מונה למפקד הספינה במקומו של בארטלס, והשתתף עמה במבצע וזריבונג. באפריל 1941 הוא הועבר לזרוע הצוללות, ובדצמבר אותה שנה נשלח לסיור קצר כמתלמד על הצוללת U-552. ב-9 באפריל 1942 הוא מונה למפקד הצוללת U-617, עמה ביצע 7 פשיטות מוצלחות, וב-1 באוקטובר אותה שנה הוא הועלה לדרגת קפיטן-לויטננט. ב-21 בינואר 1943 הוענק לו על פעולותיו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-11 באפריל אותה שנה הוא קיבל תוספת עלי אלון לעיטור. ב-11 בספטמבר 1943 הוטבעה הצוללת שבפיקודו של ברנדי על ידי פצצות עומק שהוטלו ממטוס לוקהיד הדסון, מול חופי מלייה, מרוקו הספרדית, ויחד עם אנשי צוותו הצליח להגיע לחוף, שם הושמו במחנה מעצר ספרדי בקדיס. בעזרת הנספח הימי במדריד הצליח ברנדי לחזור לגרמניה, תוך שהוא מסתייע בדרכון מזויף על שם אלברט ברגמן. בדצמבר 1943 מונה ברנדי למפקד הצוללת U-380, עמה ביצע רק פשיטה אחת, ובאפריל 1944 הוא מונה למפקד הצוללת U-967. ב-9 במאי 1944 הוא קיבל על פעולותיו תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-8 ביוני אותה שנה הוא הועלה לדרגת קורבטנקפיטן. בעקבות דלקת שקדים נאלץ ברנדי לפרוש מתפקידו, ושהה בחופשת החלמה עד ספטמבר 1944, ולאחר החלמתו מונה לקצין האדמירליות במפרץ פינלנד ובים הבלטי. ב-18 בדצמבר 1944 קיבל ברנדי על פעולותיו תוספת יהלומים לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-3 בפברואר 1945 הוא מונה למפקד יחידת הצוללות הננסיות ה-5, עליה פיקד עד סוף המלחמה. ב-6 במאי 1945 נכנע ברנדי לכוחות הצבא הקנדי ונלקח בשבי, וזמן קצר לאחר מכן מונה למפקד מחנה השבויים בוולזן.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

בספטמבר 1945 שוחרר ברנדי מהשבי, ולאחר שחרורו החל לעסוק בבנייה, ואף הפך לאדריכל, חבר איגוד האדריכלים הגרמני. ב-6 בינואר 1966 מת ברנדי בקלן ונקבר בהלוויה צבאית, ובמהלך ההלוויה הספידו אדמירל גינטר קונקה.
אולימפיאדת לילהאמר (1994)

| --- | --- |
לוגו המשחקים
 עיר מארחת:  לילהאמר, נורווגיה
 מדינות משתתפות:  67
 ספורטאים משתתפים:  1737
 תחרויות:  61 תחרויות ב-6 ענפים
 טקס הפתיחה:  12 בפברואר 1994
 טקס הנעילה:  27 בפברואר 1994
 נפתח רשמית על ידי:  המלך האראלד החמישי
 השביע את המשתתפים:  ווגרד אולוונג
 הדליק את הלפיד האולימפי:  הנסיך הוקון
 האצטדיון הראשי:  אצטדיון בלילהאמר
 הערים שהתמודדו על האירוח:  אסטרסונד (שוודיה), אנקורג' (ארצות הברית), סופיה (בולגריה)
 → אולימפיאדת אלברוויל אולימפיאדת נאגנו ← 
אולימפיאדת החורף ה-17 נערכה מ-12 בפברואר עד 27 בפברואר 1994 בעיר לילהאמר שבנורווגיה. האולימפיאדה התקיימה שנתיים בלבד לאחר אולימפיאדת החורף הקודמת שנערכה באלברוויל. זאת מאחר שב-1986 החליט הוועד האולימפי הבינלאומי לשנות את מועד משחקי החורף כך שלא יתקיימו באותה שנה עם משחקי הקיץ. העיר לילהאמר נבחרה בהגרלה שנערכה בפתיחת אולימפיאדת סיאול (1988). באולימפיאדה השתתפו ספורטאים מ-67 מדינות.
ישראל השתתפה לראשונה בתולדותיה במשחקי החורף האולימפיים, כששלחה לאולימפיאדה זו נציג בודד - המחליק האמנותי על קרח מיכאל שמרקין.
אירועים מיוחדים

ליובוב יגורובה (רוסיה רוסיה) זכתה ב-4 מדליות, מהן 3 מדליות זהב ו-1 כסף בסקי למרחקים.
ביורן דאהלי (נורווגיה נורווגיה) זכה ב-4 מדליות, מהן 2 מדליות זהב ו-2 כסף בסקי למרחקים.
בוני בלייר (ארצות הברית ארצות הברית) זכתה ב-2 מדליות זהב בהחלקה מהירה ובכך הגנה על תואריה.
מירים בדארד(אנ') (קנדה קנדה) זכתה ב-2 מדליות זהב בביאתלון
מדליות

| מקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | רוסיה רוסיה | 11 | 8 | 4 | 23 |
| 2 | נורווגיה נורווגיה (מארחת) | 10 | 11 | 5 | 26 |
| 3 | גרמניה גרמניה | 9 | 7 | 8 | 24 |
| 4 | איטליה איטליה | 7 | 5 | 8 | 20 |
| 5 | ארצות הברית ארצות הברית | 6 | 5 | 2 | 13 |
| 6 | קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית | 4 | 1 | 1 | 6 |
| 7 | קנדה קנדה | 3 | 6 | 4 | 13 |
| 8 | שווייץ שווייץ | 3 | 4 | 2 | 9 |
| 9 | אוסטריה אוסטריה | 2 | 3 | 4 | 9 |
| 10 | שוודיה שוודיה | 2 | 1 | 0 | 3 |
| 11 | יפן יפן | 1 | 2 | 2 | 5 |
| 12 | קזחסטן קזחסטן | 1 | 2 | 0 | 3 |
| 13 | אוקראינה אוקראינה | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 14 | אוזבקיסטן אוזבקיסטן | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 15 | בלארוס בלארוס | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 16 | פינלנד פינלנד | 0 | 1 | 5 | 6 |
| 17 | צרפת צרפת | 0 | 1 | 4 | 5 |
| 18 | הולנד הולנד | 0 | 1 | 3 | 4 |
| 19 | הרפובליקה העממית של סין  סין | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 20 | סלובניה סלובניה | 0 | 0 | 3 | 3 |
| 21 | בריטניה בריטניה | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 22 | אוסטרליה אוסטרליה | 0 | 0 | 1 | 1 |



| סך הכל | סך הכל | 61 | 61 | 61 | 183 |
ראו גם

המשחקים הפאראלימפיים לילהאמר (1994)
הכפר האולימפי באולימפיאדת לילהאמר
אידאה וילריניו

| --- | --- |

 לידה:  18 באוגוסט 1920 מונטווידאו, אורוגוואי 
 פטירה:  28 באפריל 2009 (בגיל 88) מונטווידאו, אורוגוואי 
 שם לידה:  Idea Vilariño Romani 
 מדינה:  אורוגוואי 
 שפות היצירה:  ספרדית 
 זרם ספרותי:  דור 45 
 פרסים והוקרה:  פרס חוזה לזמה לימה (2005)  פרס קונקס (2004) 
 
אידאה וילריניו (בספרדית: Idea Vilariño; מונטווידאו, 18 באוגוסט 1920 – 28 באפריל 2009) הייתה משוררת, פובליציסטית ומבקרת ספרות אורוגוואית שהשתייכה לקבוצת סופרים המכונה "דור 45". כמו כן הייתה מתרגמת, מלחינה מצליחה ומרצה באקדמיה.
ביוגרפיה

אידיאה וילריניו נולדה למשפחה של שוחרי תרבות מהמעמד הבינוני, שבה הספרות והמוזיקה תמיד היו נוכחים. אביה, לאנדרו וילריניו (1892–1944), היה משורר שיצירותיו לא פורסמו בחייו. כמו כל אחיה גם היא למדה מוזיקה. אמה הכירה היטב את הספרות האירופאית, ואביה היה אנרכיסט ידוע.
היא הייתה מורה בתיכון מ-1955 עד להפיכה הצבאית באורוגוואי ב-1973. לאחר שהוחזר השלטון הדמוקרטי, מ-1985, הייתה למרצה לספרות אורוגוואית בחוג לספרות אורוגוואית ולטינו-אמריקאית באוניברסיטת הרפובליקה.
היא כתבה מגיל צעיר, והשירים הראשונים שלה נוצרו בין גיל 17 ל-20. ספרה הראשון, La Suplicante (המתחננת), פורסם ב-1945. בשנים הבאות זכתה לפרסום בינלאומי ולפרסים ספרותיים. שיריה טבועים בחוויה אינטימית, באינטנסיביות ובמועקה. את סגנונה המיוחד מבקריה מייחסים לבעיות בריאותיות שמהן סבלה ולילדותה.[דרוש מקור]
המשוררת סבלה מגיל צעיר מאוד מבעיות אסתמה ואקזמה, שבגללן נאלצה לעזוב את הבית ואת משפחתה בגיל 16. חולשה גופנית שנהפכה לאמוציונלית והעניקה לה רגישות מיוחדת. מותם המוקדם של הוריה ואחיה הבכור השפיעו גם הם, והפכו את האבל לרגש קבוע בחייה.
היא הייתה חלק מדור הסופרים בעלי סגנונות שונים שהופיעו בזירה הספרותית מ-1945 עד 1950 ונקרא "דור 45". בדור הזה הסופרים הבולטים היו חואן קרלוס אונטי, מריו בנדטי, אנחל רמה, רודריגס מונגל ועוד סופרים שהחלו לפרסם באותן שנים. וילריניו השתתפה במספר רב של יוזמות ספרותיות. היא הייתה בין המייסדים של כתב העת הספרותי "סינמן ונומרו" שהיה בעל השפעה בין השנים 1945–1985 (ודרכו הכירה את חואן רמון חימנס) והייתה בין הכותבים בעיתונים "מרצ'ה", "אופיניון", "ברצה", "אסיר" ו"טקסטו קריטיקו".
תרגומיה זכו להכרה וחלקם, כמו תרגומיה לשייקספיר, הוצגו על במות תיאטרון במונטווידאו.
ב-1997 התראיינה אצל רוסריו פיירו ופבלו רוקה (Rosario Peyrou & Pablo Rocca), ראיון ששימש בסיס לסרט התיעודי "אידאה" שהוצג ב-1998.
ספריה תורגמו לאיטלקית, לגרמנית ולפורטוגזית.
שירים שהלחינה בוצעו על ידי הזמרים הפופולריים ביותר באורוגוואי, בהם דניאל ויגליטי, אלפרדו סיטרוסה, ולהקת לוס אולימרניוס.
ב-2004 קיבלה את פרס קונקס של מרקוסור, שניתן על ידי קרן קונקס הארגנטינאית, כסופרת המשפיעה ביותר בארצות האזור.
נפטרה במונטווידאו ב-28 באפריל 2009 בגיל 88 בעקבות ניתוח שהסתבך.
כיום כתבי היד של יצירותיה יצאו מאורוגוואי בניגוד לרצונה המפורשː מחברות שיריה, שבהן כתבה במשך כ-70 שנה, נמכרו לארכיון של אוניברסיטת פרינסטון.
חלק גדול מיצירותיה משקפות את קשר האהבה הסוער של המשוררת עם הסופר האורוגוואי החשוב חואן קרלוס אונטי (Juan Carlos Onetti).