stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בולדוגקאויפאלו

| --- | --- |
סמל בולדוגקאויפאלוסמל בולדוגקאויפאלו

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  בורשוד-אבאוי-זמפלן בורשוד-אבאוי-זמפלן
 נפה:  נפת גנץ
 מושל:  Zoltán Orosz
 שטח:  10.98 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  642 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  48°19′12″N 21°14′29″E﻿ / ﻿48.3201°N 21.241488888889°E﻿ / 48.3201; 21.241488888889 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.boldogkoujfalu.hu
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.בולדוגקאויפאלו(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.בולדוגקאויפאלו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בולדוגקאויפאלו (בהונגרית: Boldogkőújfalu) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בבולדוגקאויפאלו התגוררו מעט יהודים.
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 13 |  |
| 1880 | 34 | 782 |
| 1910 | 13 |  |
| 1920 | 14 |  |
| 1930 | 9 |  |
| 1941 | 8 | 864 |
בולדוגקווארליה

| --- | --- |
סמל בולדוגקווארליהסמל בולדוגקווארליה

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  בורשוד-אבאוי-זמפלן בורשוד-אבאוי-זמפלן
 נפה:  נפת גנץ
 מושל:  Ferenc Zavodni
 שטח:  21.99 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,007 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  48°20′17″N 21°14′09″E﻿ / ﻿48.337969444444°N 21.2358°E﻿ / 48.337969444444; 21.2358 
 אזור זמן:  UTC +1
 https://boldogkovaralja.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.בולדוגקווארליה(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.בולדוגקווארליה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בולדוגקווארליה (בהונגרית: Boldogkőváralja) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון הונגריה.
בכפר התקיימה קהילה יהודית שהושמדה בשואה.
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 19 |  |
| 1880 | 121 | 1,334 |
| 1910 | 80 |  |
| 1920 | 78 |  |
| 1930 | 28 |  |
| 1941 | 27 | 1,145 |
בית דין לביקורת משמורת של שוהים שלא כדין

בית דין לביקורת משמורת של שוהים שלא כדין הוא בית דין ישראלי מיוחד שתפקידו לקיים ביקורת שיפוטית על החלטות הממונה על ביקורת הגבולות במשרד הפנים להוציא צווים להחזקת שוהים שלא כדין במשמורת. בסמכותו של ממונה הביקורת להוציא צווים מסוג זה עד ליציאתו של השוהה שלא כדין מישראל או עד שחרורו בערובה.
מעמד בית הדין

בתי הדין הוקמו בשנת 2001, במסגרת תיקון מס' 9 לחוק הכניסה לישראל, שנחקק בעקבות עתירה של האגודה לזכויות האזרח לבג"ץ, שבה נטען שלא ניתן לשלול את חירותם של מי ששוהים שלא כדין בישראל בלא לקיים ביקורת שיפוטית על ההחזקה במשמורת של אדם, כמו גם על הצורך והאפשרות לשחרר את המוחזק בערבות, עד ליציאתו מהארץ, ולחלופין, עד להסדרת מעמדו. בית הדין אינו מהווה חלק ממערכת בתי המשפט בישראל, כללי סדר הדין ודיני הראיות אינם חלים עליו, ותפקידו מוגבל לנושא מצומצם יחסית. למעשה, הוא מהווה שלב ביניים בביקורת שיפוטית על החלטות של גוף מינהלי, שכן החלטותיו ניתנות לערעור בפני בית משפט לעניינים מינהליים. בתחילה, היו בתי הדין חלק ממשרד הפנים, וב-2004 עברו למשרד המשפטים.
בבית הדין לא מכהנים שופטים שמונו על ידי הוועדה לבחירת שופטים, כי אם דיינים שמונו על ידי שר המשפטים. עם זאת, כשיר להתמנות כדיין בבתי דין אלה רק מי שכשיר לשמש כשופט שלום.
סמכויות בתי הדין

לפי סעיף 13יד לחוק הכניסה לישראל, שוהה שלא כדין שהושם במשמורת חייב להיות מובא בפני בית הדין בתוך ארבעה-עשר ימים. אם לא הובא בפני בית הדין בתוך פרק זמן זה, יש לשחררו. לפי הנחיית היועץ המשפטי לממשלה, נהוג להביא את השוהים שלא כדין בפני בית הדין בתוך ארבעה ימים. כך, מובטחת הביקורת השיפוטית על החלטתו של ממונה ביקורת הגבולות. בסמכותו של בית הדין לאשר את צו המשמורת, לשנותו או לבטלו. כן, יש בסמכותו להורות על שחרור בערובה.
הן ממונה ביקורת הגבולות, והן השוהה המוחזק במשמורת, רשאים לפנות לבית הדין בכל עת ולבקשו לקיים עיון חוזר בהחלטותיו.
בתי הדין שהוקמו

לפי החוק, על הדיונים להתקיים במקום המשמורת. בתי הדין הוקמו במרכזים מיוחדים למשמורת שוהים שלא כדין שקמו בישראל - גבעון (רמלה) ובית סוהר סהרונים.
ב-2014 הוקם בית הדין לעררים כערכאת ביקורת שיפוטית על החלטות של רשות האוכלוסין וההגירה, בענייני הסדרת מעמד ושהייה בישראל. בית הדין הוקם בשל תיקון 22 לחוק הכניסה לישראל שנתקבל בשנת 2011. בתי דין אלה הוקמו בירושלים, תל אביב והמרכז, באר שבע והדרום וחיפה והצפון. ב-2015 הוחלט לאחד מנהלתית את שני בתי הדין, והדיינים משמשים כדיינים בשני בתי הדין.
הערות שוליים

↑  ראש בתי הדין לאוכלוסין והגירה: חנניה גוגנהיים, באתר ערוץ 7, 10 בינואר 2024
ארצ'י גברד

ארצ'יבלד מקסוול גברד (באנגלית: Archibald Maxwell Gubbrud;‏ 31 בדצמבר 1910 –  26 באפריל 1987) היה פוליטיקאי אמריקאי מדקוטה הדרומית, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל דקוטה הדרומית ה-22 בשנים 1961–1965.
ראשית חייו

ארצ'י גברד נולד בעיירה נורווי (Norway, קרויה על שמה של נורווגיה, שחלק גדול מתושבי דקוטה הדרומית ומדינות סמוכות הם צאצאים של מהגרים ממנה) שבמחוז לינקולן שבדקוטה הדרומית. הוא היה אחד מארבעת ילדיהם של טורוול מריוס ואלה (לבית רומריאם) גברד. בשנים 1911–1914 כיהן סבו של גברד, אנדרו רומריאם, כחבר בית הנבחרים של דקוטה הדרומית, והיה ידידו של מושל המדינה, פיטר נורבק. ב-1929 סיים גברד את לימודיו באקדמיית אגוסטנה שבקנטון, דקוטה הדרומית. לאחר מות אביו ב-1934, הפך גברד לאחראי על החווה המשפחתית ועשה חייל בפועלו. הוא נשא לאישה את פלורנס דקסטר, ולשניים נולדו שני ילדים.
קריירה פוליטית

הקריירה הפוליטית של גברד החלה כאשר הוא היה לפקיד במועצת העיירה נורווי. בשנים 1947–1952 הוא שימש כיושב ראש בית הספר אלמווד. ב-1948 הוא נבחר כנציג מחוז לינקולן בוועידת המפלגה הרפובליקנית של דקוטה הדרומית. ב-1950 נבחר גברד כחבר בית הנבחרים של דקוטה הדרומית, וכיהן בתפקיד בשנים 1951–1960, כשבשנתיים האחרונות לכהונתו הוא כיהן כיושב ראש הבית. ב-1951 הוא זכה בפרס שימור הקרקע של אגודת עמק המיסיסיפי. הוא גם היה יושב ראש מועצת המנהלים של מועצת המחקר החקיקתי.
ב-1960 התמודד גברד על משרת מושל דקוטה הדרומית, ונבחר לאחר שהביס את המושל המכהן, ראלף הרסת' בהפרש של 4,435 קולות בלבד. ב-1962 הוא נבחר לתקופת כהונתו השנייה כמושל לאחר שניצח שוב את הרסת' בהפרש של 31,000 קולות. במהלך תקופת כהונתו, הוכפל הסיוע המדינתי לחינוך. בית החולים המדינתי קאסטר ומשרד התקציב המדינתי החלו את פעולתם בהמלצתו. ב-1965 סיים גברד את כהונתו כמושל ושב לחוותו. ב-1968 התמודד גברד באי-רצון על מושב בסנאט של ארצות הברית לאחר ששוכנע לעשות כן על ידי מפלגתו, אך הובס על ידי הסנאטור המכהן ג'ורג' מקגוורן.
ב-1969 מינה הנשיא ריצ'רד ניקסון את גברד כמנהל של מנהלת החוואים (אנ') (יורשתה של מנהלת החקלאות האמריקאית), תפקיד בו הוא שימש עד 1977.
מותו

ארצ'י גברד נפטר בסו פולס ב-26 באפריל 1987 מסרטן הריאה. הוא נטמן בבית הקברות הלותרני שבהדסון, מחוז לינקולן.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1459-1460.
בית הכנסת בלשייא ברונייא

| --- | --- |

מראה בית הכנסת בין השנים 1872 - 1938
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 מיקום:  מוסקבה 
 מדינה:  רוסיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1872
 תאריך פתיחה רשמי:  1872 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות אנגלו-סקסונית 
 קואורדינטות:  55°45′37″N 37°35′53″E﻿ / ﻿55.7602°N 37.5981°E﻿ / 55.7602; 37.5981
  (למפת מוסקבה מוגדלת) בית הכנסת בלשייא ברונייא(למפת מוסקבה רגילה) בית הכנסת בלשייא ברונייא
 
מראה מבנה המרכז הקהילתי החל משנת 2004
המרכז היהודי-קהילתי במרכז העיר מוסקבה, בבית הכנסת בלשייא ברונייא הוא מבנה של בית כנסת עתיק במחוז האדמיניסטרטיבי המרכזי במוסקבה בירת רוסיה. בשנות האלפיים חודש המבנה ונבנתה סביבו מעטפת שימור מבנים וכיום שוכן בו מרכז קהילתי גדול ליהודי האזור, והוא כולל בית כנסת, מקווה, מסעדה כשרה, מוזיאון ומשרדים, עם מספר מבנים נספחים ובהם אולמות, ישיבה וסמינריונים.
בית הכנסת נמצא בחזקת אגודת חסידי חב"ד העולמית, נשיא ורב המרכז הוא הרב יצחק קוגן (מוכר כ"הצדיק מלנינגרד").
מראה בית הכנסת בין השנים 1991 - 2001
היסטוריה

המבנה נבנה על ידי לזר פוליאקוב מראשי משפחת פוליאקוב ב-1872. ב-1883 קיבל אישור להסב בו בית כנסת. הוא נבנה בתכנון האדריכל מ. צ'צ'יגוב בסגנון בריטי ובחזיתו חרוט מגן דוד.
ב-1937 עצר השלטון הסובייטי את חזן וראש הקהילה, חיים רוטנברג, והוא הומת בירייה. ב-1938 הומת בירייה גם רב הקהילה שמריהו יהודה לייב מדליה. מאז נסגר המבנה לתפילה.
בשנות ה-50 שופץ המבנה והתקיים בו מועדון אמנות של הסתדרות העובדים.
ב-1991 הציע הרבי מלובביץ' להשיב את המבנה לייעודו המקורי. לאחר תקופה באה קבוצת יהודים והתמקמה במקום באופן פיראטי, לאחר זמן יצא צו ממשלתי להחזיר את בית הכנסת לקהילה היהודית, בפקודת יורי לוז'קוב, ב-8 במאי 1991.
ב-2001 החלה בניית 6 קומות חדשות על המבנה הישן, תוך שימור החלק הפנימי, בתרומת ודים רבינוביץ' ואלי יעקבי. הבנייה הסתיימה ב-2004. כיום המבנה מאובטח וכולל שירותי קהילה רבים, ואולמות תצוגה בשם "אולם הגבורה" ו"אולם הזיכרון".
בשנות האלפיים התקיימו בבית הכנסת מספר אירועי תקיפה, פיגועים והשלכות בקבוקי תבערה, והוגברה בו האבטחה. בין היתר ב-1999 נמצא במבנה חומר נפץ במשקל חצי ק"ג, לא היו נפגעים. ב-2006 דקר מחבל נאו-נאצי 8 אנשים, בהם רב הקהילה הרב קוגן. לאחר האירוע התקיימה סעודת הודיה על שלא נגדעו חיי אדם והרב קוגן קיבל אות הוקרה מראש העיר. על המחבל נגזרו 16 שנות מאסר.
מדי שנה מתקיים במקום טקס גדול כחלק ממצעדי יום הניצחון במוסקבה.
לקריאה נוספת

"לעולם לא יכבה", הרב יצחק קוגן, ירושלים, ה'תשע"ד. עמ' 247–285.
הערות שוליים

↑  על שם הרחוב בו הוא שוכן. להבדיל מהמרכז היהודי-קהילתי במוסקבה "בית הכנסת מרינה רושצ'ה", בצפון-מערב העיר. שמו הרשמי הישן: בית הכנסת פוליאקוב (ברוסית: Московская Синагога на Большой Бронной улице, תרגום: בית הכנסת המוסקבאי ברחוב בולשייא ברונייא
↑  יהדות במוסקבה: מסעדות, בתי כנסת באתר "ישראלים".
↑  25 שנה ל'בולשיא ברוניא' במוסקבה • תמונות ראשונות, וידאו באתר COL.
↑  חגיגות החזרת בית הכנסת בשיחת השבוע.
↑  איל ההון ואדים רבינוביץ בראיון מיוחד ל"כל הזמן"
↑  במוסקבה חגגו 'סעודת הודייה' לציון נס אירוע התקיפה באתר COL.
↑  חרדים במוסקבה משפחה (שבועון), באתר שטורעם.
↑  מוסקבה: מכונת שיקוף הותקנה ב'בלשייא-ברונייא' באתר COL.
↑  רוסיה: החיילים היהודים חגגו באתר כיכר השבת.
בית הכנסת הקטן (סנקט פטרבורג)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 מיקום:  סנקט פטרבורג
 מדינה:  רוסיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1886
 קואורדינטות:  59°55′30″N 30°17′30″E﻿ / ﻿59.925°N 30.291666666667°E﻿ / 59.925; 30.291666666667
  (למפת סנקט פטרבורג מוגדלת) בית הכנסת הקטן(למפת סנקט פטרבורג רגילה) בית הכנסת הקטן he
 
בית הכנסת הקטן הוא בית הכנסת העתיק ביותר בסנקט פטרבורג. בית הכנסת נבנה על ידי האדריכל איבן איבנוביץ' שאפוסניקוב.
היסטוריה

התכנון הכללי של מתחם בית הכנסת, שכולל גם את בית הכנסת הגדול, אושר על ידי ממשלת הצאר הרוסי בשנת 1883. בנייתו של בית הכנסת הקטן הושלמה בשנת 1883, 7 שנים לפני שהושלמה בנייתו של בית הכנסת הגדול. בית הכנסת נחנך ב-13 באוקטובר 1886, היום הראשון של חול המועד סוכות.
בתקופה הסובייטית שימש בית הכנסת כמרכז הרוחני של יהודי לנינגרד. בית הכנסת פעל גם במהלך המצור על לנינגרד במלחמת העולם השנייה.
בשנת 2011 החליטה הקהילה היהודית לשקם את בית הכנסת ולשחזר את מראהו המקורי. עבודות השיקום ארכו 4 שנים.
ערך זה הוא קצרמרבנושא בתי כנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אריה זקס (משורר)

| --- | --- |

פרופ' אריה זקס בביתו בירושלים (1969)
 לידה:  24 במרץ 1932 תל אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  16 בדצמבר 1992 (בגיל 60) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, סורבון, פיצוויליאם קולג' 
 שפות היצירה:  עברית 
 
אריה זַקס (24 במרץ 1932 – 16 בדצמבר 1992) היה משורר, מתרגם, מעבד ובמאי תיאטרון, מבקר, איש בוהמה ופרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית בירושלים. מייסד החוג לתולדות התיאטרון באוניברסיטה העברית.
ביוגרפיה

זקס נולד ב-1932 בתל אביב וגדל בשרון, במושב גן חיים, סמוך לכפר סבא. הוריו היו עולים מארצות הברית וזקס דיבר אנגלית בבית, אביו היה אגרונום. במהלך מלחמת העצמאות התנדב לפלמ"ח ולחם בשורות הגדוד החמישי בחזית לטרון. בצה"ל שירת בחטיבת ירושלים והשתתף במלחמת סיני וששת הימים. לאחר מלחמת העצמאות נסע ללימודים בארצות הברית בסיוע מלגה שקיבל.
ביוגרפיה > קריירה אקדמית

בשנת 1952 קיבל תואר בוגר באוניברסיטת ג'ונס הופקינס וב-1954 קיבל בה תואר מוסמך. ב-1955–1956 למד בסורבון, אחר כך הוזמן על ידי אדם מנדילוב, ראש המחלקה לשפה וספרות אנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים, לשמש כמורה במחלקה. ב-1958 נשלח לכתוב דוקטורט בפיצוויליאם קולג' (אנ') שבאוניברסיטת קיימברידג', וב-1962 קיבל תואר דוקטור וחזר לשמש כמרצה בחוג לשפה וספרות אנגלית בירושלים. ב-1965 קיבל דרגת מרצה בכיר, וב-1969 עלה לדרגת פרופסור חבר.
בשנת 1971 ייסד זקס את החוג לתולדות התיאטרון באוניברסיטה העברית. החזון של זקס היה לשלב לימודים עיוניים עם סדנאות משחק. רוב המרצים בחוג הושאלו תחילה מחוגים אחרים, כך לדוגמה אהרן שבתאי מהחוג ללימודים קלאסיים הרצה על תיאטרון ביוון העתיקה. זקס עמד בראש החוג ובהמשך עלה לדרגת פרופסור מן המניין.
מחקריו של זקס עסקו בעיקר בספרות ובתיאטרון של ימי הביניים, הרנסאנס והעת החדשה המוקדמת במערב. כתב מחקר מקיף על יצירתו של המשורר והסופר האנגלי סמואל ג'ונסון. ב-1978 פרסם את ספר, "שקיעת הלץ במחזאות הדתית של תרבות המערב", בו ניתח את החלשת היסודות הדתיים בתרבות המערב, החל מן המאות ה-16 וה-17.
ביוגרפיה > קריירה כבמאי תיאטרון

במהלך שנות ה-60 החל לביים מחזות במסגרת החוג לספרות אנגלית, בהם השתתפו מרצים וסטודנטים. המחזה הראשון שכתב וביים ב-1966 היה "המבול", במסגרת סמינריון שהוקדש לדרמה האנגלית של ימי הביניים. זקס עיבד מספר סיפורים אנגליים מימי הביניים, המחזה הוצג באנגלית והשתתפו בו גם עמיתיו המרצים יהודה עמיחי, דניס סילק וצבי יגנדורף. שנה אחר כך העלה עיבוד ל"עליזה בארץ הפלאות".
באוקטובר 1967 מונה למנהל אמנותי של תיאטרון החאן שהיה אז בשלבי הקמה. יחד עם פיליפ דיסקין שמונה כבמאי הבית של התיאטרון. אולם לאחר כחודש התפטר מהתפקיד, לאחר שלא קיבל את החופש האמנותי שהובטח לו.
באפריל 1968 עלה לראשונה מחזה שביים, הקומדיה היוונית "השלום", עם צוות שחקנים מקצועי מקבוצת "במת השחקנים", שכלל בין היתר את אמנון מסקין, לבנה פינקלשטיין וטוביה צפיר. את הכוראוגרפיה למחזה יצרה גליה גת, רקדנית להקת בת שבע, ואת התלבושות והמסכות יצרה עדה המאירית. המחזה זכה לביקורות חיוביות, והוא הוצג בתל אביב ובירושלים. לאחר שהוצג פעם אחת באולם "בית העם" בירושלים, פנו גורמים דתיים לעירייה ודרשו שלא יוצג יותר, מאחר שבסצנה אחת לקראת סיום המחזה מופיעה אחת השחקניות בחזה חשוף. עקב כך עבר המחזה מאולם "בית העם", שהיה בבעלות העירייה, לאולם "מיטשל" שהיה שייך להסתדרות.
בעקבות הצלחת המחזה "השלום" קיבל זקס מספר הצעות לביים הצגות נוספות באופן מקצועי. ההצגה הבאה שביים הייתה "כלאדם" בתיאטרון החאן, מחזה מוסר אנגלי מסוף המאה ה-15, אשר זהות מחברו אינה ידועה. ההצגה עלתה לראשונה במאי 1969 בהשתתפות ז'אק כהן, מוטי ברכאן, עליזה רוזן וסטודנטים באוניברסיטה העברית. והייתה תחילה אומרה לעלות לזמן קצר, כהפקת חובבים ולא באופן מסחרי בסיוע כספי של האוניברסיטה, כאשר כל השחקנים משחקים בהתנדבות. ההצגה זכתה להצלחה רבה, ולביקורות חיוביות, ועלתה שוב לאחר חודשים, והוצגה במשך כחצי שנה.
בשנת 1971 הוזמן לביים בתיאטרון הקאמרי את "הבכחאי", טרגדיה יוונית מאת אוריפידס, שאותו תרגם ועיבד זקס. במחזה השתתפו בין היתר: ליאור ייני בתפקיד האל דיוניסוס, יאיר רובין, רות דורון, מוטי בהרב ועליזה רוזן. המחזה כלל קטעי ריקוד ארוכים שיצרה גבי אלדור וסרט שהוקרן ברקע, והוא זכה לביקורות מעורבות. גם הפעם, כמו עם המחזה "השלום", עיריית ירושלים אסרה על הצגתו באולם "בית העם" בלחץ הסיעות הדתיות במועצת העיר, מאחר שהסרטון שמוקרן במהלך ההצגה כלל קטעי עירום.
בשנת 1973 ביים את המחזה דוקטור פאוסטוס מאת המחזאי האנגלי כריסטופר מארלו, בתרגום מנחם בן, כהפקה משותפת של החוג לתולדות התיאטרון ו"הבימה". בהפקה השתתפו בין היתר: יוסי פולק בתפקיד פאוסטוס, רפאל קלצ'קין בתפקיד מפיסטופלס, ניסים עזיקרי, שמואל סגל ואבי פניני. היא זכתה לביקורות שליליות וירדה תוך זמן קצר מהבמה.
בשנת 1976 העלה בתיאטרון החאן את המחזה "המבול", שאותו עיבד על פי שני מחזות שהוצגו באנגליה בשלהי המאה ה־14 ובראשית המאה ה-15, ומחבריהם עלומים. הם לקוחים משני קובצי מחזות: האחד מ"מחזור וויקפילד" (אנ') והשני מ"מחזור צ'סטר" (אנ'). זו הייתה גרסה שנייה של המחזה, שזקס העלה לראשונה באוניברסיטה, ב-1966.
ביוגרפיה > קריירה כמשורר

זקס פרסם שני שירים ראשונים בעיתון הספרות "יוכני" שערך נתן זך ביולי 1967. אחר כך החל לפרסם שירים ותרגומים במדור הספרות של "הארץ" ובמוסף הספרותי "משא" של העיתון "למרחב", פרסם ארבעה ספרי שירה ותרגם שירה אנגלית וצרפתית לעברית. בשנת 1973, פרסם את ספר השירים הראשון שלו, "זה היה יופי", שחציו היה שירים מקוריים שכתב וחציו תרגומים לשירים.
זקס גם תרגם לעברית את שירי ידידו הרולד שימל, שאת שיריו הראשונים כתב באנגלית.
ביוגרפיה > פעילות פוליטית

זקס היה פעיל למען קידום השלום, נגד כפייה דתית ובעד חופש הביטוי.
בתחילת 1967 הצטרף ל"ועד למען שלום בווייטנאם" שעסק בפעולות מחאה נגד מלחמת וייטנאם.
לאחר מלחמת ששת הימים הצטרף לתנועה לשלום וביטחון, שהייתה מהתנועות הראשונות שקראו לנסיגה מהשטחים ולהכרה בזכות ההגדרה העצמית של העם הפלסטיני ולהקמת ישות פלסטינית עצמאית לצד ישראל.
בשנת 1972 הגיש תצהיר תמיכה בעתירה של הסופר עמוס קינן נגד פסילת מחזהו "חברים מספרים על ישו" על ידי המועצה לביקורת סרטים ומחזות.
חיים אישיים

זקס היה נשוי שלוש פעמים. ב-1958 התחתן עם שושנה להב, והם התגרשו לאחר 4 שנים. ב-1964 נישא לגבי אלדור, אשר הייתה מעורבת ברבות מיצירותיו, הן במשחק והן בכוריאוגרפיה בהצגותיו, במהלך חמש עשרה שנות נישואיהם אשר הסתיימו בשנת 1977. לזקס וגבי בת בכורה, דינה זקס.
בשנת 1963 רכש בית ערבי נטוש, שהוכרז נכס נפקדים, בשכונת אבו טור בירושלים, שהייתה אז על גבול הקו העירוני של ירושלים המחולקת. בריאיון לנחום ברנע אמר על הבית: ”אני לא רואה את הבית הזה כבית שלי. אני יודע למי הוא שייך, ולמזל מצפוני, הוא שייך לאדם עשיר מאוד, באראקת, שיש לו ארמון גדול בשועפט. אני חי בבית, שומר עליו, משקיע בו הרבה כסף ועם זאת אני רואה את כל העסק כזמני. זה ביתו של מישהו אחר, ואני גר בו בתוקף הנסיבות. אני אישית אינני יכול לעשות סידור עם משפחת באראקת, אבל ברגע שיהיה סידור, אני אורז את החפצים, יוצא מהבית הזה ובונה לי בית במקום אחר. אני אצא מכאן בשמחה”.
ב-1981 נישא לרחל דיין, שהייתה צעירה ממנו ב-23 שנים, והיה אב לבן ובת נוספים, חנן ותמר. זקס המשיך להתגורר בשכונת אבו טור.
בפברואר 1990 עבר זקס אירוע מוחי, תחילה פנה למספר רופאים מאחר שהרגיש כאבים בצדו השמאלי של גופו, נוירולוג בבית החולים הדסה אבחן שבץ מוחי, אך הוא לא הבהיר לו את חומרת מצבו ונתן את האפשרות לחזור לביתו. זקס החליט לנסוע לנוח בבית הוריו בגן חיים, בדרך עצר בחנות מכולת, שם עבר אירוע מוחי חמור יותר. הוא נאלץ להתחיל לעבור שיקום ממושך בבית לוינשטיין. בדצמבר 1992 נפטר בבית החולים הדסה בירושלים, שבועיים לאחר שהתעורר מתרדמת בת שלושה חודשים. הוא הובא למנוחות בהר המנוחות בירושלים.
ספריו

זה היה יופי: שירים, תל אביב: עכשיו, 1973.
פרדס: שירים, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1976.
שקיעת הלץ: עיונים ומחזות על פי מקורות דתיים, תל אביב: ספרית פועלים ('ספרי דעת זמננו'); האוניברסיטה העברית – הפקולטה למדעי הרוח – הקתדרה לדרמה ע"ש לואי ליפסקי, 1978.
ריקנות החיים: מצבו של האדם על פי סמיואל ג'ונסון, ירושלים: י"ל מאגנס, 1978.
הספר הורוד: שירים, ירושלים ותל אביב: דביר, 1981.
קלות הדעת: רשימות אישיות על תיאטרון, תל אביב: זמורה-ביתן, 1988.
כהל: שירים 1954–1987, ירושלים ותל אביב: שוקן, 1988.
מהות התיאטרון, תל אביב: מטכ"ל – קצין חינוך ראשי – גלי צה"ל ('אוניברסיטה משודרת'), 1989.
Passionate Intelligence: Imagination and Reason in the Work of Samuel Johnson, Baltimore: Johns Hopkins Press, 1967.
ספריו > תרגום ועריכה

ג'ון ברימן, שירי חלום; תרגם והוסיף מבואות, מאמרים והערות: אריה זקס, רמת גן: מסדה, 1978.
בעקבות הרנסאנס והבארוק: שירים, תל אביב: עם עובד, 1983.
אריה זקס (ליקט, תרגם ועיבד), מבחר השירה הארוטית: מעלילות גלגמש עד ליאונרד כהן, ירושלים: כתר, 1989.
ויליאם בטלר ייטס – על יד באר הבז (מחזה), בתוך 'דחק', כרך יג', 2021.
Studies in the drama; edited on behalf of the Faculty of Humanities by Arieh Sachs, Jerusalem: Hebrew University - Magnes Press; London: Oxford University Press (Scripta Hierosolymitana), 1967.
The English Grotesque: An Anthology From Langland to Joyce; introduced and edited by Arieh Sachs, Jerusalem: Israel Universities Press, 1969.
לקריאה נוספת

אילת נגב, אריה זקס: בחלומות שלי, אני עף, בתוך שיחות אינטימיות, תל אביב: משכל, 1995. גרסה דיגיטלית מפרויקט בן־יהודה
אוריאל זוהר, אריה זקס (משורר): מהות התיאטרון, מאמר, במה (כתב עת), רבעון לדרמה, מס. 119, עמ' 92–94, 1990.
'Sachs, Arieh,' in: International Who's Who in Poetry 2005, p. 1363.
ארץעיר (עמותה)

| --- | --- |

 פעילות:  פעילות למען קידום קהילתיות עירונית ברחבי הארץ באמצעות שלושה תחומים מרכזיים: קהילה, יזמות ותעסוקה
 מדינה:  ישראל
 משרד ראשי:  מרכז לאודר, חטיבת הנגב 37, באר שבע
 מטה הארגון:  באר שבע
 מנכ"ל:  אורי כרמל
 עובדים:  80
 תקופת הפעילות:  2006–הווה (כ־18 שנים)
 https://eretzir.org.il
 
ארץעיר (בעבר: תור המדבר) היא עמותה הפועלת לקידום קהילתיות עירונית בפריפריה. העמותה פועלת בשיתוף עם תושבים מקומיים לקידום איכות חיים בעיר על ידי התחדשות עירונית אנושית. העמותה הוקמה ב-2006.
פעילות > קהילות עירוניות

העמותה פועלת לקידום חיי קהילה בערים שונות בישראל באמצעות הקמה וליווי של קהילות עירוניות על ידי יצירת קבוצות מקומיות הפועלות בתחומים שונים הקשורים לחיי הקהילה והתרבות ולקידום שינוי חברתי.
הקהילות פועלות להגברת החוסן החברתי, לשימור אוכלוסיות מקומיות ולמשיכת תושבים נוספים.
בעמותה חברות קהילות ממגזרים שונים בחברה הישראלית. אלו מקיימות אורח חיים קהילתי באמצעות מפגשים ואירועים משותפים, ופועלות במרחב המקומי על מנת לייצר שירותים עירוניים שונים בתחומים כמו: חינוך, תרבות, תשתיות ועוד.
פעילות > יזמות חברתית

העמותה מלווה יזמים חברתיים בפיתוח מענים חברתיים חדשים בעלי מודל עסקי בר-קיימא. מטרת מיזמים חברתיים-עסקיים אלו היא לתרום להתפתחות כלכלת העיר, ליצור מקומות עבודה חדשים ולפתח שירותים חברתיים לרווחת התושבים.
פעילות > תעסוקה

העמותה פועלת בכאמצעות מעורבות קהילתית ושותפויות תלת מגזריות לגיוון תעסוקה בערים. הפעילות באמצעות מרכז לאודר לתעסוקה בנגב, בשותפות JNF ארצות הברית, ומרכזי NETGEV – האבים ליזמות ותעסוקה מרחוק, אשר מטרתם הבאת מקצועות שונים ומגוונים לנגב. כמו כן העמותה מתכללת את מיזם 'עובדים ביחד', ביוזמת הפילנתרופיה והממשלה.
הערות שוליים

↑  חגית רון רבינוביץ', משנים את הפוקוס, באתר ישראל היום, 18 באוקטובר 2018
↑  עלינו, באתר ארץ עיר
בטווס-אי-קוייד

| --- | --- |

 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אומה:  ויילס ויילס
 מחוז:  קונווי
 שטח:  1,798.01 הקטאר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  477 (2021)
 קואורדינטות:  53°05′31″N 3°47′31″W﻿ / ﻿53.092°N 3.792°W﻿ / 53.092; -3.792 
 אזור זמן:  UTC
 http://www.betws-y-coed.co.uk/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ויילס מוגדלת) קארדיף סוונסי ניופורט רקסהאם בארי אנגליה הים האירי אנגלסיבטווס-אי-קוייד(למפת ויילס רגילה) קארדיף סוונסי ניופורט רקסהאם בארי אנגליה הים האירי אנגלסיבטווס-אי-קוייד(למפת הממלכה המאוחדת רגילה) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים בטווס-אי-קוייד(למפת הממלכה המאוחדת מוגדלת) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים בטווס-אי-קוייד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בטווס-אי-קוייד (בוולשית: Betws-y-coed ‏האזנהקובץ:BetwsYCoedPronunciation.wav‏Ⓘ‏; "בית התפילה בחורש") הוא כפר וקהילה הממוקמת בעמק נהר הקונווי במחוז קונווי שבצפון ויילס, הממלכה המאוחדת. משום מיקומה וחשיבותה לתיירות באזור מוכרת העיירה בכינוי "השער לסנודוניה".
העיירה שוכנת במפגש נהרות הקונווי והל'וגווי ובצומת דרכים חשובה המחברת את כביש הוליהד ההיסטורי (כיום כביש ה-A5) וה-A470 המגיע מקונווי לאורך נהר הקונווי. בטווס-אי-קוייד נמצאת בחלקו הצפון-מזרחי של שמורת הטבע סנודוניה בתוך יער גווידיר. סביב העיירה מספר רב של מוקדי טיול וביקור לתיירים הרבים הפוקדים אותה מדי שנה, בהם מפלים, אגמים, טירת דולוויד'לן, גשר ווטרלו, מסלולי הליכה רבים, אטרקציות ספורט אקסטרים, מוזיאון הרכבת עמק קונווי ומספר מוזיאונים המוקדשים לתעשיית כריית הלווחה שהייתה נפוצה באזור.
היסטוריה

העיירה נוסדה סביב מנזר שהוקם במקום בסוף המאה ה-6 בתקופה שלאחר סיום השלטון הרומי בבריטניה. השם "Betws" מקורו ככל הנראה מאנגלו סקסונית: Bed-hus שמשמעותו "בית החרוזים" כלומר בית תפילה או מקום תפילה. התוספת בוולשית "Y-Coed" נוספה ככל הנראה מאוחר יותר ושמעותה "בחורש" ונועדה כדי להבדיל את בטווס-אי-קוייד מיישובים אחרים בעלי שם דומה. האזכור הראשון של המקום הוא משנת 1254 בשם "Betus".
החל מהמאה ה-19 הייתה העיירה מוקד תיירות חשוב, הרבה בזכות כביש ה-A5 המחבר את לונדון להוליהד (ומשם לדבלין) אשר עובר דרכה, בנוסף למסילת רכבת שהובילה מבקרים מלונדון לתחנת הרכבת בטווס-אי-קוייד שבנייתה הושלמה ב-1868 ופעילה גם כיום.
גלריית תמונות

בטווס-אי-קוייד בסוף המאה ה-19
גשר פונט-אי-פייר על נהר הל'וגווי
רציפי תחנת הרכבת בטווס-אי-קוייד
כנסיית סנט מרי בעיירה
ראו גם

בליינה פסטיניוג
בד'גלרט
הערות שוליים

↑  מתוך כתבה על העיירה באתר הדיילי מייל.
↑  מתוך מפות יום הדין.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007484776805171  LCCN: n2001002974  MusicBrainz: 7592c80c-2aae-4ce6-9723-bf928d2722dc  VIAF: 124524333   WorldCat (עם VIAF): 124524333