stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טנשין שודן קאטורי שינטו ריו
תוכנית הלימודים

קטורי שינטו ריו היא שיטה רחבה מאוד המכילה שימוש בכלים רבים, בניגוד לשיטות מודרניות כגון קנדו או איאיידו, אשר מתרכזות בתחום מסוים של עבודה. השיטה מיועדת לשימוש בשדה קרב ולכן מתפרסת על צורות עבודה מרובות.
הדגש העיקרי של בית הספר הוא קן ג'וטצו (טכניקות חרב). מגוון רחב של כלי נשק אחרים נלמדים במסגרת תוכנית הלימודים, אך החרב נשארת מרכז הלימודים.
עיקר תוכנית הלימודים כוללת:
| אמנויות | אמנויות | צורות |
| --- | --- | --- |
| אומנות החרב  (tachijutsu) | טכניקות לחימה בחרב (קן ג'וטסו)    | 4 קאטות: בסיס החרב (אומוטה-נו-טאצ'י 表之太刀) |
| אומנות החרב  (tachijutsu) | טכניקות לחימה בחרב (קן ג'וטסו)    | 5 קאטות: חמש תורות החרב (גוגיו-נו-טאצ'י 五教之太刀) |
| אומנות החרב  (tachijutsu) | טכניקות לחימה בחרב (קן ג'וטסו)    | 3 קאטות: שבעה מאמרים חיוניים להתמחות בחרב (גוקוי שיג'יצ'ו נו טאצ'י 極意七条之太刀) |
| אומנות החרב  (tachijutsu) | טכניקות שליפה (באטו ג'וטסו) | 6 קאטות: בסיס שליפת החרב (אומוטה-נו-איטאי 表之居合) |
| אומנות החרב  (tachijutsu) | טכניקות שליפה (באטו ג'וטסו) | 5 קאטות: קליפת חרב בעמידה (טצ'יאי באטוג'וצו 立合抜刀術) |
| אומנות החרב  (tachijutsu) | טכניקות שליפה (באטו ג'וטסו) | 5 קאטות: החיוני לשליפת החרב (גוקוי נו איטאי 極意之居合) |
| אומנות החרב  (tachijutsu) | שתי חרבות  (両刀術 ryōtōjutsu) | 4 קאטות: שתי חרבות (ריוטו 両刀) |
| אומנות החרב  (tachijutsu) | חרב קצרה (kodachi) | 3 קאטות: החיוני לחרב הקצרה (גוקוי נו קודאצ'י 極意之小太刀) |
| אומנות המקל הארוך (bōjutsu) | אומנות המקל הארוך (bōjutsu) | 6 קאטות: בסיס המקל הארוך (אומוטה-נו-בו 表之棒) |
| אומנות המקל הארוך (bōjutsu) | אומנות המקל הארוך (bōjutsu) | 6 קאטות: חמש תורות המקל הארוך (גוגיו-נו-בו 五教之棒) |
| אומנות הנאגינאטה (naginatajutsu) | אומנות הנאגינאטה (naginatajutsu) | 4 קאטות: בסיס הנאגינאטה (אומוטה-נו-נאגינאטה 表之長刀) |
| אומנות הנאגינאטה (naginatajutsu) | אומנות הנאגינאטה (naginatajutsu) | 3 קאטות: שבעה מאמרים חיוניים להתמחות בנאגינטה (גוקוי שיג'יצ'ו נו נאגינאטה 極意七条之太刀) |
| אמנות החנית (sōjutsu) | אמנות החנית (sōjutsu) | 6 קאטות: בסיס עבודת החנית (אומוטה-נו-יארי 表之槍) |
| אמנות החנית (sōjutsu) | אמנות החנית (sōjutsu) | 2 קאטות: הצורות הסודיות (הידן נו יארי) |
| אומנות השוריקן (shurikenjutsu) | אומנות השוריקן (shurikenjutsu) | 7 קאטות: בסיס השוריקן (אומוטה-נו-שוריקן 表之手裏剣) |
| אומנות השוריקן (shurikenjutsu) | אומנות השוריקן (shurikenjutsu) | 8 קאטות: חמש תורות השוריקן (גוגיו-נו-שוריקן 五教之手裏剣) |
| אומנות השוריקן (shurikenjutsu) | אומנות השוריקן (shurikenjutsu) | 9 קאטות: החיוני לשוריקן (גוקוי-נו-שוריקן 極意之手裏剣) |
| אמנות הלחימה בידיים ריקות (ג'ו ג'וטסו) | אמנות הלחימה בידיים ריקות (ג'ו ג'וטסו) | 36 קאטות: החיוני לג'ו ג'וטצו (גוקוי-נו-ג'וג'וטצו 極意之柔術) |
הגוגיו והגוקוי נלמדים רק אחרי שנים רבות של תרגול.
תחומים אחרים, יותר מתקדמים של לימוד בבית הספר כוללים:
שינובי (איסוף מודיעין וניתוח)
"צ'יקוג'וג'וטצו" (תורת מיגון מבצר)
"גונבאי-הייהו" (אסטרטגיה וטקטיקה)
"טנמון צ'יריגאקו" (אסטרולוגיה סינית וניבוי עתידות)
,אין-יו קיגאקו" (פילוסופיות ומיסטיקה הנגזרים ממיקיו, ספציפית השינגון בודהיזם)
קפאן

מבחינה היסטורית, לפני תחילת האימון בשיטה, כל תלמיד פוטנציאלי היה מחויב לחתום אמונים לבית הספר. נהוג היה "לבצע קפאן" (שבועת דם) "תחת הקישו או הקישומון" (ההתחייבות או החוזה). החבר היה צריך לחתום את שמו על המסמך בדם. החותם היה חותך את האצבע או לפעמים את החלק הפנימי של הזרוע, וחותם על ההתחייבות הבאה:
בהצטרפותי כחבר לטנשין שודן קטורי שינטו ריו, אשר הועברה על ידי האלוהות הגדולה של מקדש קטורי, אני בזאת מאשר את ההתחייבות הזאת:
אני לא אדון או אדגים את הפרטים של בית הספר למי שאינו חבר או אף עם חברים, אפילו אם הם קרובי משפחה;
אני לא אזום קרבות, או אנצל לרעה את האומנות נגד אחרים;
אני לעולם לא לעסוק בכל סוג של משחק הימורים ולא אפנה לעיסוקים לא מכובדים.
אני לא אצליב חרבות עם תלמידים של אמנויות לחימה אחרות ללא אישור.
בזאת אני מתחייב לדבוק בחוזקה בכל אחד מהסעיפים לעיל. אם אפר אחד הסעיפים, אקבל את העונש של אלוהות גדולה של קטורי והישות הגדולה מארישיטן. הריני נשבע ומצמיד את חותם הדם שלי לשבועה זו לאלוהויות גדולות אלו.
מארישיטן הוא הברהמן המקורי של דמותה של קרישנה. בכתבים מיתיים בודהיסטים עתיקים מסין, היא הפכה למלכה האלוהית שחיה באחד הכוכבים בדובה הגדולה. היא לרוב מתוארת עם שמונה זרועות, שתיים מהן הן הסמלים של השמש והירח.
רוב הזרמים של טנשין שודן קטורי שינטו ריו, מלבד זה של ריסוקה אוטאקה, לא מחייבים קפאן. עם זאת, ריסוקה אוטאקה מקפיד על ביצוע השבועה עבור כל המועמדים המבקשים כניסה לתוך בית הספר שלו על מנת לשמר את הסודיות ואת היושרה של תורתו. אף על פי כן, תלמידים מהזרם של אוטאקה בסניפים מחו"ל לרוב מקבלים הדרכה מקומית עד בוא הזמן בו הם מסוגלים לנסוע ליפן ולבצע את הקפאן או כאשר הזדמנויות נוספות מתעוררות כאשר מדריך בכיר עם סמכות לביצוע קפאן מבקר בדוג'ו. מצב כזה קרה ב-2007, ושוב ב-2009 כאשר קיושו שיגטושי, בנו הצעיר של ריסוקה אוטאקה, ערך סמינר פתוח באירופה ותלמידים ברמות מגוונות הוזמנו לבצע קפאן.
ענפים

הזרם המרכזי של קטורי שינטו ריו מיוצג בידי משפחת אוטאקה בשינבוקאן דוג'ו שבנריטה. הם שומרים על יחסים הדוקים עם הסוקה, אייזאסה יסוסאדה. ענפים נוספים קיימים לצידו, חלקם התפצלו מהמרכזי, עם קשרים משתנים עם השינבוקאן ומשפחת איאזאסה.
סוגינו דוג'ו – סוגינו יושיאו, ג'ודוקא שהחל אימוניו בקאטורי שינטו ריו כשג'יגורו קאנו הזמין ארבעה שיהאן להדגים עבודת חרב בקודוקאן דוג'ו. הוא המשיך להתאמן תחת שיאינה איצ'יזו. רבים מתלמידיו של סוגינו לימדו קאטורי מחוץ ליפן. בנו, סוגינו יוקיהירו, המשיך ללמד וזכה להוקרה מאייזאסה יאסוסאדה, כמייצג רשמי של השיטה (אביו לא זכה להוקרה זו).
האטאקיאמא גורו – תלמיד בכיר של סוגינו שפתח מספר מועדונים. אלו החלו לפעול עצמאית לאחר מותו.
סוגאוורה בודו – סוגאוורה טטסוטאקה ערך ופרסם את הספר The Deity and The Sword דרך ההוצאה לאור שלו. הוא זכה למנקיו קיושי (תעודת הוראה) ב-1986, ולאחר מכן התפצל מהזרם המרכזי. כיום הוא מלמד קטורי שינטו ריו כחלק מהסילבוס של שיטה רחבה אותה הוא מלמד.
נודה הא – נודה שינזן (1848–1917) החל להתאמן בקאטורי שינטו ריו בשנת 1853 תחת יאמאדה נאומונה, נציג של שבט הדאטה. חברים רבים של שבט הדאטה התאמנו בקאטורי שינטו ריו ופיתחו סגנון ייחודי להם. לאחר המוות של נאומונה ב-1912, שינזן רשם את הנכד שלו, סייזן תחת יאמאגוצ'י קומאג'ירו, השיהאן הבכיר ביותר באי הגדול של יפן בתקופה. בעקבות המוות של יאמאגוצ'י וסבו, נודה סייזן המשיך להתאמן תחת מוטומיאה טוראנוסוקה. לאחר מות מוטומיאה, נודה למד עם האיאשי יאזמון, שהחל רפורמה וסטנדרטיזציה של הסילבוס של האי המרכזי. נודה, שחש כי השיטה של יאזמון לא תואמת את זו של מורו המקורי, החל בשקט ללמד באופן פרטי וקרא לענף שלו נודה הא קטורי שינטו ריו. נודה-הא שימר חלק מהקאטות שנאבדו ביבשת המרכזית.
איצ'יגידו – שיאיגי מונינורי החל להתאמן בקטרי שינטו ריו תחת אביו, שהתאמן עם מוטומייה טוראנוסוקה, לפני שהתאמן רשמית בדוג'ו של אוטאקה ריסוקה במשך שלושים שנה. הוא משלב קטורי שינטו ריו כחלק מהסילבוס של ארגון איצ'יגידו ושומר על קשר חזק עם משפחת איאזאסה.
יוסייקאן בודו – מוצ'יזוקי מינורו, ג'ודוקא מהקודוקאן שהתאמן לצידו של סוגינו יושיאו, שילב קטורי שינטו ריו בסילבוס של יוסייקן בודו. בנו, מוצ'יזוקי הירו, מנהל היום את יוסייקן.
דרגות ועמדות ניהול

הענפים השונים מכירים בדרגות ועמדות שונות. הדרגות המסורתיות הן גרסה של שיטת המנקיו - סגנונות קובודו עתיקים, קדם רסטורציית מייג'י (הנקראים קוריו), לא עבדו עם שיטת הדן והקיו, שפותחה בסוף המאה ה-19 בידי ג'יגורו קאנו. כנראה לקראת תקופת האדו (אזור 1600), החלו להטמיע בשיטות קוריו את שיטת הדירוג של מנקיו.
דרגות ועמדות ניהול > אוטאקה > דרגות

קיריגאמי (切紙, "מסופח נייר", מתייחס לכך שהתלמיד הושבע לשיטה)
מוקורוקו (目録, "רשימה/קטלוג", מציין שהתלמיד מכיר את כל רשימת הטכניקות בשיטה)
מנקיו (免許, "הסמכה, רישיון", התלמיד מוסמך להציג את השיטה)
גוקואי קיידן (極意皆伝, "לימוד מעמיק")
דרגות ועמדות ניהול > אוטאקה > מינויים

שידושה (指導者, "מאמן"; תעודת הוראה מחוץ לשינבוקן דוג'ו)
שיהאן (師範, 'מורה'; מורה ראשי)
דרגות ועמדות ניהול > סוגינו והאטאקיאמה

סוגינו והאטאקיאמה משלבים את שיטת הדן עם השיטה המסורתית.
דן ראשון – קיריקאמי שודן
דן שני – קיריקאמי צ'ודן
דן שלישי – מוקורוקו שודן
דן רביעי – מוקורוקו צ'ודן
דן חמישי – מנקיו מוקורוקו
דן שישי – מנקיו צ'ודן
דן שביעי – מנקיו אוקודן
דן שמיני – מנקיו קיידן
דרגות ועמדות ניהול > סוגווארה בודו

סוגווארה מעניק דרגות מוקורו ומנקיו. דוברי אנגלית קוראים למנקיו 'הסמכת קיושי' או 'מנקיו קיושי'
הערות שוליים

↑  נכתב: 天眞正傳香取神道流 לפני 1946 ואימוץ הvקנג'י לפי שיטת טוקיו.
↑  Watatani, Kiyoshi (1967). Zusetsu Kobudōshi, Tokyo
↑  1387 is given as Iizasa's birth year in Deity and the Sword, Vol 1 p. 16-17. Watatani (1967) speculates 1417-1420 is more historically correct.
↑  יאווארה או יאוואראגי הוא שם עתיק לג'ו ג'יטסו עבודת קרב טווח קצר הכוללת גם לחימה לא מזוינת. בניגוד לג'ו ג'וטצו מודרני, יאווארה עסק בעיקר בהיאבקות בשריון.
↑  👺 Goblin Emoji, Emojipedia
↑  (הקישור אינו פעיל, 31.03.2018)http://www.city.narita.chiba.jp/DAT/p16_5.pdf
↑  Otake, Risuke (2007). Katori Shinto-ryu: Warrior Tradition. Koryu Books. p 61. ISBN 978-1-890536-21-3
↑  Ōtake, Risuke (2007). Katori Shinto-ryu: Warrior Tradition, Koryu Books. ISBN 978-1-890536-20-6 (A total revamp of The Deity and the Sword, combining all 3 volumes into one re-translated and edited book with additional material. However, with far fewer photographs per kata as compared to the original 3 volumes. Similarly, all the original English explanatory notes and guidelines relating to each of the kata have been removed.)
↑  Amdur, Ellis (2002). Old School: Essays on Japanese Martial Traditions, Edgework
↑  Ranking Systems in Modern Japanese Martial Arts: Modern vs. Classical | Judo Info, judoinfo.com
↑  About the Katori Shinto ryu grading system | Katsujinken, www.katsujinken.nl
↑  About the Katori Shinto ryu grading system | Katsujinken
| אמנויות לחימה |
| --- | --- | --- |
| אמנויות לחימה סיניות | וו-שו • באג'י צ'ואן • בה גואה ג'אנג • וינג צ'ון • שינג אי צ'ואן • קונג פו גמל שלמה דרומי • טאי ג'י צ'ואן • אגרוף ארוך • אגרוף שאולין • אגרוף שיכור • אי צ'ואן • ג'ין גאנג בה שי • גמל שלמה צפוני • הונג גאר • טאן טוי • טונג ביי צ'ואן • יין-יאנג בה פאן ז'אנג • ליו חה בה פה • מיזונג אי • עגור לבן פוג'יאני • פאק מיי • פנגיי-נון • פיגואה ז'אנג • צ'ואו ג'יאו • שוואי ג'יאו • סאנדה (ספורט) |  |
| אמנויות לחימה יפניות | איאיידו • אייקידו • ג'ו ג'וטסו • ג'ודו • גנדאי בודו • נין ג'וטסו • סומו • שוטוקאן • שיטוריו • קיוקושינקאי • קיודו • קנדו • שורינג'י קמפו • קיק-בוקסינג יפני • שוט-בוקסינג • טנשין שודן קאטורי שינטו ריו |  |
| אוקינוואיות | קראטה • גוג'ו ריו • וויצ'י ריו • שוריי-ריו • שורין-ריו • ריוקיו קמפו • קובודו אוקינאווי |  |
| קוריאניות | הפקידו • טאקוונדו • טאי קיון • טאנג סו דו • טוקונג • סון קואן מו • קוק סול וון |  |
| הודיות | קאלרי-פאיאט • אדיטאדה • אמנויות לחימה הודיות • עגור לבן טיבטי |  |
| טיבטיות | עגור לבן טיבטי |  |
| פיליפיניות | ארניס • יו-יאן |  |
| תאילנדיות | אגרוף תאילנדי |  |
| קמבודיות | פראדאל סראי |  |
| בורמזיות | לאטוואי |  |
| לאוסיות | אגרוף לאוסי |  |
| אירופאיות | היאבקות בסגנון יווני-רומי • פאנקרטיון • סבאט • ברטיטסו • אמנויות לחימה אירופיות היסטוריות |  |
| רוסיות | סיסטמה • סמבו • קיק-בוקסינג רוסי |  |
| ארצות הברית | היאבקות מקצועית • ג'יט קון דו • וו-ווי גונג-פו • קנפו אמריקאי • קג'וקנבו • קיק-בוקסינג אמריקאי |  |
| ברזילאיות | ג'ו ג'יטסו ברזילאי • קפואירה • ואלה טודו |  |
| ישראליות | אייקי • דניס הישרדות • קרב מגן ישראלי • קרב מגע • קרב פנים אל פנים |  |
| טורקיות | היאבקות בשמן |  |
| אחרות | אגרוף • סיף • קיקבוקס • היאבקות • אמנויות לחימה משולבות (MMA) • גראפלינג • ספורט לחימה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph941898
שמואל עצמון

| --- | --- |

 לידה:  29 ביוני 1929 (בן 95) כ"א בסיוון ה'תרפ"ט פולין בילגוריי, פולין 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1950
 עיסוק:  שחקן, במאי, מנהל אמנותי
 צאצאים:  ענת עצמון 
 פרסים והוקרה:  פרס התיאטרון הישראלי 
 https://shmuel-atzmon.co.il/
 פרופיל ב-IMDb
 
שמואל (שמוליק) עצמון-וירצר (נולד ב-29 ביוני 1929) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה, מחזאי, עורך, מנהל אמנותי ובמאי תיאטרון ישראלי, המייסד של תיאטרון "יידישפיל" ובעבר מנהלו האמנותי.
ביוגרפיה

עצמון נולד בשנת 1929 בשם שמואל וירצר, בבילגוריי, עיר קטנה בפולין. למד עברית בבית הספר היהודי יבנה. שרד את השואה תוך רעב וטלטולים בבריחה מהגרמנים בברית המועצות. לאחר נדודים באירופה ופעילות בפלי"ם, עלה לישראל בשנת 1948 ולחם במלחמת העצמאות כאיש גח"ל, בין היתר בקרבות לטרון.
עצמון הצטרף לסטודיו תיאטרון "האהל". למד בלהקה השייקספירית המלכותית באנגליה בעזרת מלגה מטעם אונסק"ו.
בין השנים 1959–1968 ייסד וניהל יחד עם השחקנית פנינה גרי את תיאטרון זווית כתיאטרון אוונגרד ישראלי, בו הופיע במחזות כגון "בדלתיים סגורות" מאת ז'אן-פול סארטר, "בית במצב טוב" - מחזה מקורי שכתב לתיאטרון משה שמיר, "ביבר הזכוכית" ו"ארץ רחוקה" מאת הנרי דנקר.
ב-1968 שיחק בתיאטרון זה בהצגה "פרח הקקטוס". בשנים 1968–1993 שיחק בתיאטרון "הבימה".
ב-1969 ייסד את "הסדנה למחזה המקורי" שעודדה מחזאים צעירים. ביניהם היו יוסף מונדי ושולמית לפיד.
ב-1977 העלה מופע יחיד של יצירות ברטולט ברכט.
ב-1987 כיכב בהצגת היחיד "הקונטרבס" מאת פטריק זיסקינד.
ביוגרפיה > בתיאטרון היידי

עצמון הוא אחד ממשמרי התרבות היידית בישראל. לדבריו, בהעלותו ארצה הוא שאף לזנוח את התרבות ה"גלותית" ממנה הגיע, אך בעקבות פגישה עם שמעון דז'יגן שהפציר בו לא להתנתק ממקורותיו כיוון שבישראל מנסים לדכא ולהשכיח את התרבות הזו, החליט לשמר את שפת היידיש ותרבותה. בשנות השישים והשבעים הופיע ביחד עם שמואל סגל ושמואל רודנסקי בהרכב בשם "שלושת השמוליקים", שהעלה מופעים הומוריסטיים ביידיש.
בסוף 1987 הקים בתל אביב את תיאטרון יידישפיל - "דער יידישער טעאטער אין ישראל", כמוסד המשמר את השפה ואת התרבות היידית. לתיאטרון יש להקה קבועה של שחקנים המעלים הצגות ביידיש בישראל וברחבי העולם היהודי. חלק מהצגות התיאטרון הוא גם מביים בעצמו. על מנת להעביר את המורשת התרבותית גם לדור הצעיר, יזם עצמון סטודיו ללימוד תרבות היידיש. בין שחקני התיאטרון נמנית גם בתו, ענת עצמון. מאז 2014 מכהן עצמון כיו"ר הכבוד של התיאטרון.
במסגרת תיאטרון יידישפיל שיחק, עיבד וביים עשרות הצגות, בין היתר:
"הכתובה" (1992), קומדיה על מוסד הנישואים מאת אפרים קישון שעלתה בעברית. עצמון ביים גרסה ביידיש לראשונה ב-1972.
"מירל'ה אפרת" (1994).
"זיין נאמען אין בנימין" (2003), תרגום של ישראל בקר למחזהו הסאטירי הראשון של אפרים קישון "שמו הולך לפניו"
"עושה הנפלאות מלובלין" (2005), על פי ספרו של יצחק בשביס-זינגר, שיחק בתפקיד הקוסם מלובלין.
"זיווג משמיים" (2005), קברט סאטירי בנושא זוגיות ואהבה. אסופת קטעי הומור, שירה ומערכונים, בכיכובם של ענת עצמון וגדי יגיל.
"ליכטיק ווי די שטערן" (2011), הצגה מוזיקלית בשילוב מולטימדיה ותזמורת על תור הזהב של כוכבי התיאטרון היידי באמריקה.
"דזשיגאַן און שומאַכער קנאַקן שוין ווידער" (2013), קומדיה מוזיקלית מאת ב. מיכאל ואפרים סידון, שהיא מחווה לשני ענקי ההומור היהודי דז'יגאן ושומאכר.
בשנת 1996 יזם עצמון את "תיאטרון החסד", המגיע לבתי אבות ומוסדות סיעודיים ברחבי ישראל.
ביוגרפיה > משחק בקולנוע ובטלוויזיה

במהלך השנים שיחק עצמון במספר סרטים, ביניהם: "הוא הלך בשדות" (1967), "הגלולה" (1973), סיפור יעקב ויוסף (סרט תנכ"י, 1974) "אישה ושמה גולדה" (1982), "הנסיך-צפרדע" (1986), "חוזה אהבה" (1986) - של דן וולמן ו"העדות" (2018).
בטלוויזיה שיחק בתפקידי אורח בסדרה "קרובים קרובים" ובסדרה "ילדי ראש הממשלה".
עצמון היה נשוי להניה, עד לפטירתה בשנת 2022 ולהם בן ובת: השחקן יצחק עצמון (1967–2021) והשחקנית ענת עצמון. נכדו הוא המוזיקאי והקומיקאי אלעד תורג'מן.
ספרו

חולם ביידיש: שבעים שנה על במת התיאטרון תשעים שנה על במת החיים, הוצאת כרמל, ירושלים, 2022.
הפקות בהשתתפותו

בתיאטרון
הדיבוק (הבימה, 1953)
אכזר מכל המלך (הבימה, 1953)
זעקי, ארץ אהובה (הבימה, 1953)
אווז הפרא (הבימה, 1954)
חדוה ואני (הבימה, 1954)
מקבת' (הבימה, 1954)
ציד המכשפות (הבימה, 1954)
הכובשים (הבימה, 1955)
פנדרי הגיבור (הבימה, 1955)
מראה מעל הגשר (הבימה, 1956)
האחים קרמזוב (הבימה, 1956)
סנונית בחוף מיומבה (הבימה, 1957)
רצח החפים מפשע (הבימה, 1957)
חזיונות סימון מאשר (הבימה, 1958)
בדלתיים סגורות (תיאטרון זווית, 1959)
אהבה שכזאת (זווית, 1960)
אי העזים (זווית, 1960)
בית במצב טוב (זווית, 1962)
שטח הפקר (זווית, 1962)
איש פשוט ורועש (זווית, 1963)
ביבר הזכוכית (זווית, 1963)
ארץ רחוקה (זווית, 1964)
אפיריון הכלולות (זווית, 1964)
יצור מוזר הוא האדם (זווית, 1965)
ברכט על ברכט (זווית, 1965)
שמו הולך לפניו (זווית, 1965)
הכרטסת (זווית, 1965)
נידוני אלטונה (זווית, 1966)
מותו של סוכן (זווית, 1967)
נושים (זווית, 1967)
סטרפטיז (זווית, 1967)
פרח הקקטוס (זווית, 1968)
הבה נתגרש (זווית, 1968)
ארתורו אוי (הבימה, 1970)
החגיגה (הבימה, 1970)
יהודי הדממה (הבימה, 1970)
ז'אן דארק (הבימה, 1971)
משחק החלומות (הבימה, 1971)
מזל בתולה (הבימה, 1972)
פיקניק לשניים (הבימה, 1972)
כך אוהבים אחרים (הבימה, 1973)
כל מה שבגן (הבימה, 1973)
כמו דמעה בים (הבימה, 1974)
אמא קוראז' (הבימה, 1975)
בני ערובה (הבימה, 1975)
המלך ג'והן (הבימה, 1976)
ריצ'רד השלישי (הבימה, 1976)
משורר על מזוודה (הבימה, 1977)
מחזור אלכוהולי (הבימה, 1978)
עלי כינור (הבימה, 1979)
חתונת הדמים (הבימה, 1980)
גולים (הבימה, 1981)
ידיים מזוהמות (הבימה, 1983)
המלך מתיא הראשון (הבימה, 1985)
הקונטרבס (הבימה, 1987)
האנשים הקטניים (יידישפיל, 1988)
ילדה יפה (יידישפיל, 1989)
שירי חומש (יידישפיל, 1990)
הכתובה (יידישפיל, 1992)
אוי פַּרנָסֶה, פַּרנָסֶה (יידישפיל, 1993)
די שיינקייט פון יידיש (יידישפיל, 1994)
מירל'ה אפרת (יידישפיל, 1995)
מן הטוב והיפה (יידישפיל, 1996)
סנדר בלאנק ויורשיו (יידישפיל, 1997)
חג שמח יידיש! (יידישפיל, 1998)
המנגינה שבלב (יידישפיל, 1998)
קשה להיות יהודי (יידישפיל, 1999)
לשיר ולצחוק (יידישפיל, 2001)
יריד ההומור (יידישפיל, 2003)
טוביה החולב (יידישפיל, 2004)
דז'יגאן ושומאכר לנצח (יידישפיל, 2004)
אהבה אחרונה (יידישפיל, 2005)
זיווג משמיים (יידישפיל, 2005)
הקוסם מלובלין (יידישפיל, 2008)
20 עד 120 (יידישפיל, 2009)
כוכבים נוצצים (יידישפיל, 2009)
אוצר נפוליאון (יידישפיל, 2011)
דז'יגאן ושומאכר מכים שנית (יידישפיל, 2013)
יוסל רקובר מדבר עם אלוהים (תיאטרונטו, 2019)
מונודרמה לשניים (עם ענת עצמון, 2022)
כבמאי
אפיריון כלולות (1964)
ברכט על ברכט (1965)
שמו הולך לפניו (1965)
מזל בתולה (1972)
הכתובה (1992)
אוי פַּרנָסֶה, פַּרנָסֶה (1993)
די שיינקייט פון יידיש (1994)
מן הטוב והיפה (1996)
המנגינה שבלב (1998)
לשיר ולצחוק (2001)
יריד ההומור (2003)
דז'יגאן ושומאכר לנצח (2004)
זיווג משמיים (2005)
כוכבים נוצצים (2010)
דז'יגאן ושומאכר מכים שנית (2013)
בקולנוע
בעל החלומות (1962)
הוא הלך בשדות (1967)
הגלולה (1972)
אדם (1973)
אישה ושמה גולדה (1982)
הנסיך צפרדע (1986)
חוזה אהבה (1986)
ברוריה (2009)
העדות (2018)
קלוד ברדיני ואני (2019)
בטלוויזיה
קרובים קרובים (1986)
במדינת היהודים (2004)
ילדי ראש הממשלה (2011)
פרסים והוקרה

1983 – פרס שייבר לספרות ואמנות מטעם בית שלום עליכם על תרומה לתיאטרון הישראלי.
1984 – פרס מאיר מרגלית לאמנות התיאטרון לשנת תשמ"ד מטעם "קרן מרגלית".
2000 – פרס לרנר על מפעל חיים מטעם "קרן י.א לרנר".
2003 – פרס התיאטרון הישראלי על מפעל חיים.
2005 – אות יקיר העיר תל אביב-יפו.
2007 – תואר דוקטור לשם כבוד מטעם המכללה האקדמית נתניה על היותו "אבי תיאטרון היידיש" ו"מחייה שפת היידיש ותרבותה בישראל".
2010 – אות הוקרה על מפעל חיים על תרומה לתרבות היהודית בישראל, במסגרת שבוע הקולנוע היהודי ה-12 בסינמטק ירושלים.
2011 – אות המופת מטעם "ליונס ישראל" על תרומה לקהילה בתחום התיאטרון.
2012 – עיטור האור מטעם קרן הרווחה לנפגעי השואה על תרומתו לניצולים ולשורדים בתחום התרבות והאמנות בישראל.
2012 – פרס אמ"י על מפעל חיים.
2013 – תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת בר-אילן על תרומתו לשימור תרבות היידיש ושפתה.
2015 – פרס תור הזהב בפסטיבל אשדוד.
2019 – פרס שר החינוך לתרבות יהודית ע"ש אורי אורבך בתחום התיאטרון.
2021 – אות "החלוצים החדשים" של האיגוד הספרדי העולמי על שותפות במפעל החלוצי של המייסדים בהתיישבות, במושבים, בערי הפיתוח ובשכונות.
2022 – פרס אריק איינשטיין לאמנויות, מפעל חיים בתחום התיאטרון.
2023 – אות ההוקרה "אביר התרבות הישראלית ושפת היידיש".
הערות שוליים

↑  הצגת ה-50 של "בדלתיים סגורות" בתיאטרון "זווית", קול העם, 11 בדצמבר 1959
↑  תיאטרון - הצגות בכורה, הארץ, 23 בפברואר 1962
↑  ליליה פתר, 'ביבר הזכוכית' בתיאטרון 'זווית', קול העם, 15 בנובמבר 1963
↑  הצגת הבכורה של "ביבר הזכוכית" תתקיים בערד, למרחב, 10 בספטמבר 1963
↑  שמואל עצמון כפרויד הצעיר, למרחב, 10 במרץ 1964
↑  משה בן שאול, בחזרה אל בילגוריי, מעריב, 28 בפברואר 1977
↑  הצגת יחיד לשמואל עצמון, חדשות, 7 בינואר 1987
↑  דב אלפון, קאמבק - תיאטרון היידיש מרים ראש, כותרת ראשית, 23 בדצמבר 1987
↑  דורית חכים, הצגה - הכתובה, חדשות, 21 בספטמבר 1993
↑  קישון ב"יידישפיל", באתר הארץ, 2 באפריל 2003
↑  ציפי שוחט, "זיווג משמים" בתיאטרון יידישפיל, באתר הארץ, 7 בדצמבר 2005
↑  מיכאל הנדלזלץ, אמש בתיאטרון: היידישפיל מציג את "ליכטיק ווי די שטערן", באתר הארץ, 28 בינואר 2011
↑   מה זה טייקון ומדוע מיניסטר האקונומייע משתמש בפייסבוק?, באתר TheMarker‏, 4 בינואר 2014
↑  "חוזה אהבה" - מושלם, חדשות, 1 באוקטובר 1986
↑  ציפי שוחט, פרס מפעל חיים לשמואל עצמון, באתר הארץ, 23 בפברואר 2004
↑  נירית אנדרמן, פרס מפעל חיים יינתן לשחקן שמוליק עצמון בפסטיבל לקולנוע יהודי בי-ם, באתר הארץ, 16 בנובמבר 2010
↑  מרב יודילוביץ', אות מופת יוענק לשמואל עצמון, באתר ynet, 19 במאי 2011
↑  יוסי גרבר ואילן דר בין הזוכים בפרס מפעל חיים של אמ"י, באתר וואלה, 28 באוקטובר 2012
↑  שיר חכם, בר אילן תעניק ד”ר כבוד לשמואל עצמון, באתר הארץ, 7 במאי 2013
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודמת: 2002 - מרים זוהר | פרס התיאטרון הישראלי - פרס מפעל חיים 2003 - שמוליק עצמון | הבא: 2004 - שמעון ישראלי |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009841957705171  GND: 1194897231  LCCN: n2009079358  VIAF: 4214160668046103560002   WorldCat (עם VIAF): 4214160668046103560002
נבחרת אנדורה בכדורסל

| --- | --- |
אנדורה
 מידע כללי
 התאחדות:  התאחדות הכדורסל של אנדורה
 הצטרפות:  1988
 השתייכות:  פיב"א אירופה
 דירוג פיב"א (26 בנובמבר 2024):  97       ‎-1‏
  - ניקוד פיב"א:  94.4
 מאמן:  דוד אודל
 
 משחק בינלאומי ראשון
 אנדורה אנדורה - לוקסמבורג לוקסמבורג סראוואלה, סן מרינו; 23 במאי 1985
 הניצחון הכי גדול
 מולדובה מולדובה 43 - 97 אנדורה אנדורה סראוואלה, סן מרינו; 30 ביוני 2018
 ההפסד הכי גדול
 קפריסין קפריסין 97 - 56 אנדורה אנדורה מונקו; 6 ביוני 2007 אנדורה אנדורה 49 - 90 מונטנגרו מונטנגרו סראוואלה, סן מרינו; 31 במאי 2017
 
נבחרת אנדורה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של אנדורה. נחשבת לאחת הנבחרות החלשות ביותר באירופה. נבחרת אנדורה מדורגת במקום ה-88 ברשימת הדירוג של פיב"א לגברים.
הערות שוליים

^ דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א
חימקי (כדורגל)

ערך זה עוסק בקבוצת הכדורגל חימקי. אם התכוונתם לקבוצת הכדורסל, ראו .
מועדון הכדורגל חימקי (ברוסית: Футбольный Клуб Химки) הוא מועדון כדורגל מהעיר חימקי שברוסיה, הנמצאת צפונית-מערבית לבירה מוסקבה.
קבוצת הכדורגל של המועדון, שהוקם רק בשנת 1996, העפילה לראשונה בתולדותיה לליגה הבכירה ברוסיה בעונת 2005. הישג השיא של הקבוצה עד היום הוא העפלה פעמיים לגמר הגביע הרוסי, בעונת 2005 בו הפסידה בתוצאה 0–1 לצסק"א מוסקבה ובעונת 2020 בה הפסידה באותה תוצאה לזניט סנקט פטרבורג.
היסטוריה > הקמה ושנים ראשונות

מועדון הכדורגל חימקי הוקם בשנת 1996 מאיחודן של שתי הקבוצות החובבניות בעיר: רודינה ונובטור. הקבוצה נרשמה לליגה החובבנית ושיחקה את משחקה ראשון ב-17 במאי 1996. מתוך 150 קבוצות חובבניות בליגה, רק האלופה יכלה לעלות לליגה השלישית, כאשר הייתה זו לבסוף חימקי שגברה במשחק האחרון על אנרגיה אוליאנובסק בפנדלים.
ב-30 בינואר 1997 חימקי הפכה באופן רשמי לקבוצת כדורגל מקצוענית ובאותה העונה סיימה שנייה בליגה השלישית והעפילה לליגה השנייה.
הקבוצה המשיכה בהעפלותיה לליגות בכירות בסוף עונת 2000 אז העפילה לליגה הרוסית הראשונה כאשר סיימה שלישית בליגה השנייה במחוז המרכזי. הקבוצה הפסידה במשחקי הפלייאוף לסברסטאל צ'רפובץ אך זו סירבה לשחק בליגה הראשונה ובשל כך העפילה חימקי אליה.
היסטוריה > ליגת העל והליגות המקצועניות

בסוף עונת 2006 סיימה חימקי במקום הראשון בדיוויזיה הראשונה והעפילה לפרמייר ליג הרוסי. בסוף עונת 2009 סיימה במאזן הגרוע ביותר בליגה עם 10 נקודות בלבד והודחה לליגת המשנה.
משנשרה הקבוצה מפרמייר ליג הרוסי היא עברה לשחק באצטדיון רודינה שמעתה שימש לה כמגרשה הביתי במקום ארנה חימקי החדיש.
הקבוצה הודחה לאחר מכן לליגה הרוסית השנייה ואולם בעונת 2015/16 סיימה כאלופת המערב בליגה הרוסית השנייה והעפילה בחזרה לליגה הראשונה והקבוצה התבססה בליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה.
היסטוריה > בין ליגת העל לליגה הראשונה

את עונת 2019/2020 פתחה בסערה עם 29 שערים ב-14 המחזורים הראשונים של הליגה, המהווה לשיא של כל הזמנים בתולדות ליגת המשנה הרוסית ועם מאזן נטול הפסדים לאחר 11 מחזורים. באותה עונה העפילה לגמר הגביע לראשונה מאז עונת 2005, כשגם אז העפילה עד לגמר הגביע. בפברואר 2020, זכתה בטורניר גביע ליגת הכדורגל הלאומית שנערך בקפריסין ובסיכום העונה סיימה כסגנית אלופת הליגה המאפשרים לה העפלה לליגת העל לראשונה מזה עשור.
ביוני 2020 הודיעה ממשלת מחוז מוסקבה על מגעים למכירת המועדון לאיש העסקים סרגיי לומאקין, המחזיק גם בבעלות על קבוצות הכדורגל רודינה מוסקבה ומועדון ריגה. אך בהמשך נודע על כישלון המגעים והקבוצה נותרה בבעלות המחוז, כאשר ספרטק מוסקבה לקחה חסות על המועדון.
בתקופה זו, 2020 ועד 2023, ספונסר הקבוצה הייתה Promsvyazbank שבראשו עמד פיוטר פרדקוב, בנו של ראש ממשלת רוסיה לשעבר, מיכאיל פרדקוב.
לקראת עונת 2020/2021 פוטר המאמן סרגיי יוראן ובמקומו הובא מאמן מצוות האימון של ספרטק, דמיטרי גונקו (שאימן את קבוצת הנוער של ספרטק ואת קבוצת ספרטק-2 מוסקבה). עם זאת, חימקי צברה 5 הפסדים ו-3 שוויונות והוחלט לפטר את גונקו ובמקומו מונה איגור צ'רבצ'נקו, שכבר במשחקו הראשון עם הקבוצה במחזור התשיעי, ב-28 בספטמבר 2020, נגד דינמו מוסקבה, חימקי השיגה ניצחון בכורה בליגה בתוצאה 1-0. בתום עונת 2021/2022 הייתה בסכנת ירידה לליגה הלאומית והתמודדה בפלייאוף הישרדות מול סק"א חברובסק, אך הצליחה לשמור על מקומה בליגה אחרי ניצחון 3:1 בסיכום שתי המשחקים. עם זאת בתום עונת 2022/2023 סיימה במקום 15 וירדה לליגה הראשונה שוב.