stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דת יוון העתיקה
תחיית הפוליתאיזם

ל"הלניסמוס", כפי שכינה את הדת יוליאנוס הכופר, היו מספר התחדשויות - באמנות, ברוחניות ובהומניות של הרנסאנס כמו גם בתנועות נאו-פגניות בנות תקופתנו. דתות נאו-פגניות רבות, כגון ויקה, משתמשות באלמנטים מהדת היוונית העתיקה בפולחניהן. ההלניזם המודרני (אנ') מתמקדת בה ממש, עד כמה שהדבר אפשרי לאור טבעם המקוטע של שרידי הכתבים המקוריים. היא משקפת את הספקנות הנאופלאטונית (המיוצגת על ידי פורפיריוס, ליבאניוס ויוליאנוס הכופר) כמו גם את הפרקטיקה הפולחנית הקלאסית.
רובם המכריע של היוונים המודרניים הם יוונים אורתודוקסים, למרות שישנו מיעוט גדל ההולך בעקבות הדת היוונית העתיקה, בעיקר בקרב שכבות משכילות, החל משנות השמונים. מאמינים אלה מאורגנים בעמותות ללא מטרות רווח ולא בארגונים שמוכרים כדתיים, מכיוון שביוון אף דת מעבר לנצרות האורתודוקסית, האסלאם והיהדות לא זוכה להכרה מצד המדינה. קבוצות אלה נאבקות לחופש דת ביוון ולשימור אתרי פולחן עתיקים. כמו כן מקיימות טקסים וחגיגות ברוח היוונית העתיקה, תוך התאמתן לאורח החיים המודרני והעירוני של החברים בהן. למשל, חברי הקבוצות עורכים שינויים בהמנונים האורפאיים העתיקים ויוצרים מחזור חגיגות שנתי חדש, בו מירב הטקסים הם בסופי השבוע וללא ציון של פסטיבלים עתיקים שאינם רלוונטיים, כמו הפאנאתנאיה או האולימפיאדה. על פי הערכות כנסייתיות - ישנם כ-50,000 מאמינים כאלו מבין 10 מיליון תושבי יוון, אם כי חברי התנועות הנאו-פגאניות מעריכים כי רק 2,000 איש ביוון משתתפים באופן סדיר בפולחנים. לשם השוואה של סדרי גודל - ביוון ישנם כ-5,000 יהודים בלבד.
הערות שוליים

↑  Cf. E.R. Dodds The Greeks and the Irrational
↑  המנהג היה קיים גם בדתות אחרות - הגר עשתה את שני הדברים הללו לאחר שמלאך אלוהים בישר לה כי תלד בן: 

וַתִּקְרָא שֵׁם-ה' הַדֹּבֵר אֵלֶיהָ, אַתָּה אֵל רֳאִי:  כִּי אָמְרָה, הֲגַם הֲלֹם רָאִיתִי--אַחֲרֵי רֹאִי.  עַל-כֵּן קָרָא לַבְּאֵר, בְּאֵר לַחַי רֹאִי--הִנֵּה בֵין-קָדֵשׁ, וּבֵין בָּרֶד.

— בראשית ט"ז, י"ג-י"ד
↑  M.L. West, ibid., p.17. "In another place Herodotus tells us of a cult of Dionysos Baccheios, Dionysos of the Bacchoi, at Borysthenes (Olbia), one of the noteworthy of all Greek colonies"
↑  Xavier Riu, Dionysism and Comedy, p. 104, "Dionysus comes from the Outside-- the other world".
↑  אלירן ארזי, היוונים החדשים, אסכולת העלייה, 3.8.2012
| המיתולוגיה היוונית ודת יוון העתיקה |
| --- | --- | --- |
| אלים אולימפיים | זאוס • הרה • פוסידון • דיוניסוס • אפרודיטה • אתנה • אפולו • ארטמיס • ארס • הפייסטוס • הרמס • דמטר |  |
| אלים אולימפיים לשעבר | האדס • הסטיה |  |
| אלים כתוניים | האדס ופרספונה • גאיה • דמטר • הקטה • דיוניסוס • טרופוניוס (אנ') • טריפטולמוס (אנ') • האריניות |  |
| גיבורים | אגממנון • אדיפוס • אודיסאוס • אוינופיון • איאס • אכילס • אנטיגונה • בלרופון • דאוקליון • הקטור • הרקולס • טינדראוס • יאסון והארגונאוטים • מינוס • מנלאוס • פאריס • פריאמוס • פרסאוס • קדמוס • תסאוס • הרו ולאנדרוס |  |
| מקומות מרכזיים | אולימפוס • ארגוס • אתונה • דלפי • טרויה • טרטרוס • כיוס • לאקוניה • הלבירינת • ספרטה • השאול • תבאי • שדות אליסיום • שדות אספודל |  |
| יצורים מיתיים | אורתוס • אכידנה • אלמנטלים • ארגוס • גורגונות • גיגאנטים • האריה מנמאה • הידרה • היפוקמפוס • הרפיה • טיטאנים • טיפון • כימרה • מדוזה • מוזות • מינוטאורים • סאטירים • סטימפליה • סלמנדרה • סקילה וכריבדיס • פגסוס • קאמפה • קיקלופים • קנטאורים • קרברוס |  |
| אירועים מיתולוגיים בולטים | טיטאנומכיה • גיגאנטומכיה (גיגאנטים) • מלחמת טרויה • מסע הארגונאוטים |  |
| יצירות בולטות | האיליאדה והאודיסיאה • תאוגוניה • ארגונאוטיקה • דיוניסיאקה • ביבליותקה (פסאודו-אפולודורוס) • מטמורפוזות |  |
| סופרים | אוריפידס • אייסכילוס • אפולוניוס • אריסטופאנס • הומרוס • הסיודוס • סופוקלס |  |
| יוון העתיקה |
| --- | --- | --- |
| תקופת המעבר | איונים • דורים • הפלישה הדורית • התקופה הגאומטרית | הפרתנון |
| התקופה הארכאית | פוליס • הקולוניזציה היוונית • טיראניה • הומרוס • הסיודוס | הפרתנון |
| התקופה הקלאסית | מלחמת פרס–יוון • אתונה העתיקה • ספרטה • תבאי • התיאטרון ביוון העתיקה | הפרתנון |
| התקופה ההלניסטית | התרבות ההלניסטית • הממלכה הסלאוקית • מוקדון • מצרים • יוון • פונטוס • פרגמון • אפירוס | הפרתנון |
| היסטוריה צבאית | פלנקס • הופליט • הצבא הספרטני • הצבא המוקדוני | הפרתנון |
| נושאי רוחב | אדריכלות • אמנות • דת • החברה • כלכלה • מטבח • תיאטרון • מיתולוגיה • מתמטיקה • פילוסופיה • ספורט • ספרות | הפרתנון |
פורטל יוון העתיקה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810618605005606  LNB: 000342965  NKC: ph241809 
מקדש הארכתאון באקרופוליס באתונה, מבט מדרום מערב
הפרתנון באתונה. מקדש יווני קלאסי
מגוון דוגמאות הרמאי
"אכילס זובח לזאוס", ציור מס' 47 מתוך כתב-יד "Ambrosian" של האיליאדה
שנים עשר האלים האולימפיים, ניקולא-אנדרי מונסיו, סוף המאה ה-18
חברי המועצה העליונה של ההלנים האתניים (אנ') בטקס יום השוויון האביבי באתר מקדש קדום לארטמיס בפלופונסוס, 2016
בית הנבחרים של אילינוי

| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית 
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  1818–הווה (כ־207 שנים)
 הרכב
 מספר מושבים:  118 
  
 משכן
  
 הקפיטול של סנאט אילינוי 
 אתר אינטרנט
 www.ilga.gov/house/
 
בית הנבחרים של אילינוי (באנגלית: Illinois House of Representatives) הוא הבית התחתון של האספה הכללית של אילינוי שבארצות הברית. הגוף נוצר על ידי חוקת אילינוי הראשונה שאומצה ב-1818. הבית לפי החוקה הנוכחית כפי שתוקנה ב-1980 מורכב מ-118 נציגים שנבחרו במחוזות חד-נציגיים לכהונה של שנתיים ללא הגבלה. המחוזות מחולקים מחדש כל 10 שנים, בהתבסס על מפקד האוכלוסין הפדרלי. לפי החלוקה מ-2010, כל נציג מייצג כ-108,734 אנשים. נכון לאוקטובר 2024, למפלגה הדמוקרטית יש רוב של כ-78 נציגים, לעומת 40 נציגים רפובליקניים.
לבית יש את הכוח להעביר הצעות חוק ולהדיח את נושאי המשרה באילינוי. על המחוקקים להיות בני 21 לפחות ותושב המחוז בו הם משרתים לפחות שנתיים.
נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן החל את דרכו בפוליטיקה בבית הנבחרים של אילינוי.
היסטוריה

האספה הכללית באילינוי נוצרה על ידי חוקת אילינוי הראשונה שאומצה ב-1818. המועמדים לתפקיד התפצלו למפלגות פוליטיות בשנות ה-30 של המאה ה-19, בתחילה פעלו באספה המפלגה הדמוקרטית והמפלגה הוויגית, עד שהמועמדים הוויגים התארגנו מחדש כרפובליקנים בשנות ה-50.
אברהם לינקולן החל את הקריירה הפוליטית שלו בבית הנבחרים של אילינוי כחבר במפלגה הוויגית ב-1834.  הוא שירת שם עד 1842. למרות שהרפובליקנים החזיקו ברוב המושבים בבית אילינוי לאחר 1860, בבחירות הבאות הבית חזר לשליטת הדמוקרטים. בתקופה זו בית הנבחרים בהובלת המפלגה הדמוקרטית פעל לניסוח חוקת מדינה חדשה שנדחתה בסופו של דבר על ידי הבוחרים. לאחר הבחירות ב-1862, בית הנבחרים של אילינוי ביקר את הממשלה הפדרלית על ניהול המלחמה ודחק לשביתת נשק מיידית. בסופו של דבר המושל הרפובליקני השעה את האספה המחוקקת, לראשונה בהיסטוריה האמריקאית. בשנת 1864 הרפובליקניים חזרו לרוב בבית הנבחרים.
מ-1870 עד 1980 היו מספר מאפיינים ייחודיים לבית הנבחרים:
הבית כלל 177 חברים. המדינה חולקה ל-59 מחוזות חקיקה, שכל אחד מהם בחר סנטור אחד ושלושה נציגים.
הבחירות לבית הנבחרים נערכו באמצעות הצבעה מצטברת - כל בוחר קיבל שלושה קולות להצביע על מושבי בית הנבחרים, והבוחר יכל לחלק אותם לשלושה מועמדים (קול אחד כל אחד), מועמד אחד (שקבל שלושה קולות) או שני מועמדים (כל אחד קיבל קול וחצי) .
למרות שלא נקבע כך בחוקה, לשתי המפלגות היה הסכמה בלתי רשמית שכל מפלגה תריץ רק שני מועמדים בכל מחוז. כך שברוב המחוזות, רק ארבעה מועמדים התמודדו על שלושה מושבים. הסכמה זו לא רק הבטיחה כי מפלגת המיעוט של המחוז תזכה במושב (במיוחד מחוץ לשיקגו), אלא בדרך כלל הבטיחה שלכל מפלגה יהיה ייצוג משמעותי - לפחות שליש מהמושבים (59 מתוך 177) בבית הנבחרים
שיטת הבחירה הנוכחית אומצה ב-1980, ובה נבחרו נציגים מ-118 מחוזות חד-נציגיים שנוצרו על ידי חלוקת 59 מחוזות הסנאט לשניים.
מאז קיצוץ המושבים ושינוי שיטת הבחירות, היו שביקשו להחזיר את השיטה הישנה. המושל לשעבר ג'ים אדגר והשופט הפדרלי לשעבר אבנר מיקוה פרסמו ב-2001 דו"ח הקורא להחזרת השיטה הישנה. הם טענו בין השאר השיטה הישנה מגבירה את הייצוג של מיעוטים גזעיים. העיתון "שיקגו טריביון" פרסם ב-1995 מאמר עם טענה דומה. למרות זאת, אחרים טענו כי השיטה הנוכחית סיפקה יציבות רבה יותר בבית התחתון.
המפלגה הדמוקרטית זכתה ברוב המושבים בבית הנבחרים ב-1982. הם שימרו את הרוב, למעט תקופה קצרה של שנתיים של שליטה רפובליקנית מ-1995 עד 1997.
שני המחוקקים האפרו-אמריקאים הראשונים באילינוי היו ג'ון תומאס, שנבחר לראשונה ב-1876, וג'ורג ' פרנץ' אקטון, שנבחר ב-1886. ב-1922 הפכה לוטי הולמן אוניל לאישה הראשונה שנבחרה לבית הנבחרים. היא נבחרה בבחירות הראשונות שבהן יכלו נשים להצביע או להתמודד לבחירות  בשנת 1958 הפכה פלוי קלמנטס לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה שנבחרה לבית. ב-1982, ג'וזף בריוס הפך לנציג האמריקאי-היספני הראשון. תרזה מה הפכה לאמריקאית האסיאתית הראשונה ששירתה בבית כשהושבעה לתפקיד ב-10 בינואר 2017.
סמכויות

בית הנבחרים של אילינוי נפגש בקפיטול מדינת אילינוי בספרינגפילד. ההתכנסות היא ביום רביעי השני של ינואר בכל שנה. ביחד עם הסנאט והמושל של אילינוי יש לברית הנבחרים סמכות לחוקק חוקים, ליצור את תקציב מדינה, לאשרר תיקונים פדרליים ולהציע תיקונים חוקתיים לחוקת המדינה. בית הנבחרים של אילינוי מחזיק גם בסמכות להדיח פקידים ביצועיים ושפיטים.
אדם חייב להיות אזרח ארצות הברית ותושב שנתיים במחוז הבחירה שלו, ובגיל של לפחות 21 שנים כדי לשרת בבית הנבחרים. חברי הבית אינם יכולים לכהן בתפקידים ציבוריים אחרים או לקבל מינויים על ידי המושל בזמן כהונתם.
פורנוגרפיית נקם

פורנוגרפיית נקם או פורנוגרפיית נקמה (באנגלית: Revenge pornography או בקיצור Revenge porn) הוא מונח שגור המשמש לתאר הפצה של תמונות או סרטוני וידאו בעלי אופי פורנוגרפי באינטרנט, ללא האישור של אחד המשתתפים. הצילומים נעשים לרוב על ידי בן זוג למערכת יחסים אינטימית, על ידי אדם שלישי, או האקר, ללא ידיעת המצולמים והסכמתם. בחלק מהמקרים נעשה שימוש בחומרים פסיכואקטיביים נגד הקורבן, כמו סם אונס, הגורמות לתחושת כאב ומעורבות מופחתת באקט המיני, כמו גם להפרעות דיסוציאטיבית ואמנזיה. הדבר נעשה על ידי בן הזוג לרוב למטרות ביוש, ענישה ונקמה על סיום הקשר, סחיטה לקיום יחסי מין נוספים, או כאמצעי להפעיל לחץ במטרה להמשיך את מערכת היחסים. הפצת פורנו נקם מזוהה גם כצורה של התעללות רגשית ואלימות במשפחה, ונחשבת התעללות מינית. בנוסף, הפעולה מהווה עבירה על חוקי זכויות אזרחיות בתחום הסייבר.
המונח "פורנו נקמה" נדחה על ידי פעילים בטענה שהשם מרמז על כך שהקורבן עשה משהו לא בסדר. הכוונה היא לרוב להעלאת חומר בעל אופי מיני מפורש לאינטרנט, וזאת בכדי להשפיל ולהפחיד פרטנר שסיים מערכת יחסים. לעיתים קרובות נעשה שימוש שגוי במונח, גם כדי לתאר תרחישים ללא נקמה, לרבות פורנוגרפיה ללא הסכמה, אשר מופצת בידי האקרים או על ידי אנשים המחפשים רווח או פרסום.
היסטוריה

ההיסטוריה של פורנו נקמה מתוארכת החל משנת 2010, אז יצר האנטר מור אתר שהוקדש לפורנו נקמה בשם "IsAnyoneUp". תוך שבוע ימים היו מעל 14,000 משתמשים ייחודיים באתר. האתר פעל כ-16 חודשים בסך הכל, והפעילות באתר התמקדה בעיקר בהעלאת תמונות עירום של נשים, ללא ידיעתן או הסכמתן, תוך ציון פרטים מדויקים של הקורבנות, לרבות שמן המלא, עיסוק מקצועי, קישור לפרופילים במדיה חברתית וכתובת מגורים. כשנה לאחר פתיחת האתר, פרסם מור תמונות ללא חולצה של מפורסמים, כמו בסיסט של להקת פופ - פאנק מפורסמת וכן תמונות של איברי מין של בסיס להקת Passion Pit. האתר נסק באותה תקופה, כאשר ההשמצות והעוולות שיוחסו לו רק העלו את מספר הצפיות ומספר המשתמשים הפעילים באתר, וזאת לאור העובדה שמור נהג לזלזל בקורבנות שהתחננו בפניו שיסיר תמונות ומידע אישי אודותיהם.
בשנת 2012 מכר מור את האתר שלו לארגון נגד בריונות בשם BullyVille, אך המשיך לקבל תמונות ותוכן אינטימי ופוגעני בטוויטר ובטמבלר. בתקופה זו, מור העיד כי המשיך לקבל כ־35,000 תכנים כל שבוע.
אתרים נוספים שקמו לאחר סגירת האתר IsAnyoneUp היו Pink Meth, שפרסמו גם הם תכנים אינטימיים לצד קישורים לפרופילים במדיה החברתית של הקורבנות, כולל רשתות חברתיות כמו פייסבוק, לינקדאין ומייספייס. באתר זה יכלו המשתמשים להוסיף בעצמם הערות שיופיעו באתר הנוגעות לאדם המתואר בתמונה. אתר נוסף בעל אופי פעילות זהה נקרא Texxxan ובו הועלו תכנים פוגעניים לצד שמות מלאים או חלקיים של הקורבנות וכן עיירות מגורים. אתר זה אפשר גם כן לפרסם תגובות על הקורבנות.
השפעות על הקורבן

להפצת תמונות אינטימיות ישנן השפעות חמורות על הקורבן. פורנוגרפיית נקמה, או כל פורנוגרפיה שמצולמת ומופצת ללא הסכמה, מעלה את הסיכון למעקב ותקיפה פיזית של הקורבנות. במחקר בו השתתפו 1,244 נבדקים עלה כי למעלה מ-50% מהקורבנות דיווחו כי תמונות העירום שלהם/ן הופיעו ליד שם מלא ופרופיל ברשת חברתית; מעל 20% מהקורבנות דיווחו כי כתובת המייל שלהם/ן ומספרי הטלפון פורסמו גם הם.
לצד ההטרדות הבלתי פוסקות, ישנן השפעות הרסניות על חיי הקורבנות, לרבות תחושות בושה, השפלה ואשמה. זאת, בייחוד בסביבה חברתית משום ש"הם/ן חושבים/ות שאחרים/ות צופים/ות בהן (בתמונות) בכל פעם שהם/ן רואים/ות אותם/ן". בנוסף, העידו קורבנות כי הנזקים החמורים כתוצאה מהפצת התמונות היו אובדן הזדמנויות מקצועיות וחינוכיות, נזק נפשי, אלימות גוברת במשפחה ובתקיפות מיניות.
השפעות והשלכות מגדריות

מיניות נשית נתפסת לעיתים קרובות כהתנהגות שחשוב לשמור עליה פרטית וכן כמקור לבושה, בעוד שמיניות גברית נתפסת כמקור לגאווה. כתוצאה מכך, לפעמים, נשים שנפלו קורבן לפורנוגרפיית נקם נשפטות על ידי החברה ולא מוכרות כקורבנות אלא כמי ש"ביקשו את זה", או שאל מול טענותיהן בדבר פגיעה עולות שאלות בגין מדוע צולמו ו/או נשלחו התמונות בהן הן מופיעות מלכתחילה.
אלימות מינית וירטואלית

אלימות מינית באמצעות טכנולוגיות דיגיטליות היא אחת מתוך מגוון ההתנהגויות הפליליות המתרחשות במרחב האינטרנטי. היא כוללת בתוכה השגת שליטה באמצעות אחזקת מידע עם קונוטציה מינית, הפצת תמונות מיניות או אינטימיות של אחר ללא הסכמתו, וכן תופעות מקוונות אחרות שנטבעו להן ההגדרות המתאימות, כדוגמת פורנוגרפיית נקם, אונס וירטואלי, מעקב ברשת ושימוש בדברי שטנה על בסיס מגדרי ברחבי האינטרנט.
אודות להתקדמות הטכנולוגית המהירה ולהתרחבות תופעת האלימות המינית ברשת נוצר מושג חדש – TFSV, Facilitated Sexual Violence, או בעברית - אלימות מינית מבוססת טכנולוגיה. מושג זה מתייחס לשימוש בטכנולוגיות ניידות ומקוונות ככלי לביצוע אלימות מינית, הטרדה או פגיעה. כמו כן, המושג כולל בתוכו אלמנטים של סחיטה, שליטה, כפייה, הטרדה, השפלה, החפצה והפרת הפרטיות של אדם אחר באמצעות שימוש בטכנולוגיה מקוונת.
גבול דיאדי

הגבול הדיאדי (diadic boundary) מתייחס לתפיסת הבטיחות של אדם בנוגע לחשיפת מידע לנמען כלשהו. מרחבי האינטרנט מאופיינים בכך שהם מחוברים למשתמשים ידועים ומשתמשים אנונימיים, או אף מתחזים, והגבול הדיאדי בהקשר זה נחשב פתוח וגמיש. משמעות הדבר היא שגולשים המשתפים מידע באינטרנט לא יכולים להיות בטוחים מה יהיו גבולות ההפצה של מידע זה ובאיזה מידה המידע שנחשף עלול להתפשט.
חקיקה בעולם

במדינות רבות פעלו לקדם חקיקה נגד פורנו נקם. בין המדינות הללו ניתן למצוא את קנדה, גרמניה, איטליה, אוסטרליה סינגפור, דרום אפריקה, ספרד, בריטניה, ארצות הברית, וכן צבא ארצות הברית וטריטוריות השייכות לארצות הברית כולל פוארטו ריקו וגואם [5].
ֿ
חקיקה בעולם > אוסטרליה

אוסטרליה מתייחסת בחומרה לפורנוגרפיית נקמה ורואה בה עבירה פלילית חמורה. ברמה הפדרלית, חוקק באוסטרליה ב-2018 חוק נגד פורנוגרפיית נקמה אשר אוסר על שיתוף תמונות אינטימיות ללא הסכמה, אשר מאפשר לקורבנות לתבוע פיצויים ומטיל עונשים על המפרסמים.
בנוסף, מספר מדינות באוסטרליה חוקקו חוקים משלהן נגד פורנוגרפיית נקמה. לדוגמה, בוויקטוריה חוקק חוק נגד פורנוגרפיית נקמה ב-2020 האוסר על שיתוף תמונות אינטימיות ללא הסכמה וקובע עונשים של עד 2 שנות מאסר.
מבחינה חוקתית, חוק נגד פורנוגרפיית נקמה באוסטרליה עומד בקנה אחד עם חופש הביטוי המוגן בחוקה, מכיוון שהוא מותחם למקרים של שיתוף ללא הסכמה ומטרתו היא להגן על הפרטיות. בתי המשפט באוסטרליה אישרו את חוקתיות החקיקה בתחום זה.
אסיה > ישראל

בעקבות תלונות למשטרה, והמספר ההולך וגובר של אירועים שדווחו, הוסדרה חקיקה במספר מדינות, כולל ישראל, נגד עבירת צילום והפצת פורנוגרפיית נקם. העונש הקבוע בחוק למי שנמצא אשם בהפצת פורנוגרפיית נקם הוא עד חמש שנות מאסר בפועל. החוק נועד להגן על כבוד האדם ופרטיותו, ולמנוע ניצול לרעה של תמונות וסרטים אינטימיים. בפסיקה נקבע כי החוק חל גם על מצבים שבהם בן/בת הזוג הסכימו לצילום, אך לא לפרסומו. כלומר, בתנאים בהם הפרסום נעשה ללא הסכמה, או למטרות פוגעניות.
ב-6 בינואר 2014 נכנס לתוקפו החוק למניעת הטרדה מינית (תיקון מס' 10), התשע"ד-2014, כעבירה עצמאית בחוק למניעת הטרדה מינית, תשנ"ח-1998. התיקון זכה לכינוי "חוק הסרטונים", ומוסיף לחוק למניעת הטרדה מינית שני סעיפים חדשים, אשר יוצרים חוק ספציפי נגד פורנוגרפיית נקם. בדיוני הוועדה לקידום מעמד האישה בכנסת, שהתנהלו טרם חקיקת התיקון, עמד המחוקק על הפער שבין הנזקים שנגרמים לקורבנות כתוצאה מהתופעה מחד, ומאידך על היחס המזלזל שהן מקבלות מצד גורמי האכיפה בעת הגשת התלונה. המחוקק קבע תיקון ספציפי נגד התופעה, תוך סיווגה כעבירת מין, הכוללת אלמנטים של פגיעה מינית, ולא כפגיעה בפרטיות.
אסיה > סינגפור

סינגפור העבירה את חוק הרפורמה בחוק הפלילי ב-6 במאי 2019, הכולל הפללת פורנו נקם. העונשים הקבועים בחוק על עבירה זו כוללים עונש מאסר של עד חמש שנים, אך ישנה גם אפשרות לשלם קנסות כעונש. במידה והפשע בוצע נגד קורבן מתחת לגיל 14, יוטל מאסר חובה[8]. החוק נכנס לתוקף ב-1 בינואר 2020.
אפריקה > דרום אפריקה

בדרום אפריקה, החוק לתיקון הסרטים והפרסומים משנת 2019 מגדיר כפשע הפצת תמונה או סרט מיני פרטיים ללא הסכמת האדם המצולם ומתוך כוונה לגרום להם נזק. העונש הוא קנס של עד 150,000 רופי ו/או עד שנתיים מאסר. העונש עשוי להיות כפול מגובה הקנס ו/או אורך המאסר המצוין באם ניתן לזהות את הקורבן בתצלום או בסרט [7].
צפון אמריקה > ארצות הברית

בארצות הברית החלו לחוקק חוקים נגד פורנו נקם ביולי 2021 [9]. לדוגמה, החוק במדינת ניו ג'רזי אוסר הן על לכידה והן על הפצת תמונות וסרטים בעלי אופי מיני מפורש על ידי כל אדם, "בידיעה שהוא אינו מורשה או מיוחס לעשות זאת" וללא הסכמת המצולמים[10]. החוק שימש כדי להעמיד לדין את דרון ראווי, סטודנט באוניברסיטת ראטגרס, שהפיץ צילומי מצלמת אינטרנט של שותפו לדירה טיילר קלמנטי כשהלה עסק בפעילות מינית, הפצה שלאחריה קלמנטי התאבד [11]. החוק שימש גם כדי להעמיד לדין כמה גברים שלכאורה הפיצו פורנו נקם של בנות זוג לשעבר שלהם [12].
מרי אנה פרנקס, פרופסור למשפטים וחוקרת חוקה שניסחה את חוק המודל וייעצה למחוקקים ברוב המדינות ארצות הברית, מדגישה שרבים מהחוקים שנחקקו ביחס לפורנו נקם עדיין פגומים באופן עמוק[13].
נציגים ממשרד המשפטים, משרד התובע הכללי של קליפורניה, חמישים חברות טכנולוגיה גדולות, תומכי קורבנות ומנהיגי חקיקה ואכיפת חוק שילבו כוחות ב-2015 כדי להקים קבוצת עבודה למציאת פתרונות לניצול סייבר, והכריזו על הקמת מרכז עבודה "כדי להילחם במה שנקרא ניצול מקוון של כסף באופן אנונימי, מניצול מפורש של אחרים באופן אנונימי - הפרקטיקה המנוצלת באופן אנונימי של אחרים" [14].
ב-1 באוקטובר 2022, בסעיף חדש בחוק הפדרלי של ארצות הברית, נכנסה לתוקף האפשרות להגיש תביעה אזרחית הקשורה לחשיפת תמונות אינטימיות. לפי סעיף זה, החוק מאפשר לקורבנות של פורנוגרפיית נקם להגיש תביעות אזרחיות נגד מי שהפיצו את החומרים [15] [16]. זהו החוק הפדרלי הראשון הנוגע לפורנו נקם.
מהספרות עולה כי למרות שהחקיקה בנושא אכן ענפה ומאפשרת להעניש עבריינים, היא עדיין עשויה להיות מושפעת מיחס המשטרה לקורבנות בעת הגשת תלונה, מידת ההתייחסות לתלונה, כמו גם גזע ומעמד [17].
ראו גם

האנטר מור
לקריאה נוספת

הדר דנציג-רוזנברג, רוני רוזנברג, ‏פורנוגרפיית נקם כהטרדה מינית, חוקים ט', ‏מרץ 2017
הערות שוליים

1 2  Citron, Danielle Keats; Franks, Mary Anne (2014). "Criminalizing Revenge Porn". Wake Forest Law Review. 49 (2): 345–392.
1 2  Citron, Danielle Keats; Franks, Mary Anne (2014). "Criminalizing Revenge Porn". Wake Forest Law Review. 49 (2): 345–392.
1 2 3 4  Bates, Samantha (4 August 2015). "Stripped": An analysis of revenge porn victims' lives after victimization (PDF) (Thesis). Simon Fraser University. Archived from the original on 7 September 2022. Retrieved 23 January 2016.
↑  Citron, Danielle Keats (February 2009). "Cyber Civil Rights" (PDF). Boston University Law Review. 89 (1): 61–126.
↑  Crookes, Rebecca L.; Hatcher, Ruth M.; Hine, Benjamin; Sleath, Emma; Walker, Kate (13 June 2019). "Nonconsensual Sharing of Private Sexually Explicit Media Among University Students" (PDF). Journal of Interpersonal Violence. 36 (17–18): NP9078–NP9108. doi:10.1177/0886260519853414. hdl:2381/44022. PMID 31189425. S2CID 189812864.
↑  Stroud, Scott R. (2014). "The dark side of the online self: A pragmatist critique of the growing plague of revenge porn". Journal of Mass Media Ethics. 29 (3): 168–183. doi:10.1080/08900523.2014.917976.
1 2  Roffer, Raelle (2017). "Nonconsensual Pornography: An Old Crime Updates Its Software". Fordham Intellectual Property, Media and Entertainment Law Journal. 28 (1). Retrieved 23 January 2016.
↑  Perry, T. (2013, December 13). San Diego man arrested, accused of operating ‘revenge porn’ website. Los Angeles Times. Retrieved from http://articles.latimes.com/2013/dec/10/local/la-me-ln-revenge-porn-20131210
↑  Roy, J. (2013, February 4). Victims of revenge porn speak out against Craig Brittain, founder of Is Anybody Down. Betabeat. Retrieved from http://betabeat.com/2013/02/victims-of-revenge-porn-speak-out-against-craig-brittain-and-is-anybody-down/
1 2  Citron, Danielle Keats; Franks, Mary Anne (2014). "Criminalizing Revenge Porn". Wake Forest Law Review. 49 (2): 345–392
1 2  Henry, Nicola; Powell, Anastasia (2015). "Sexual Violence in the Digital Age: The Scope and Limits of Criminal Law". Social & Legal Studies. 25 (4): 397–418.
↑  Lee, Im; Taylor, Cliff (2008). "Voluntary self-disclosure of information on the internet: A multimethod study of the motivations and consequences of disclosing information on blogs". Psychology & Marketing. 25 (7): 692–710.
↑  חוק נגד פורנוגרפיית נקמה 2018
↑  חוק נגד פורנוגרפיית נקמה בוויקטוריה 2020
↑  ABC News analysis
↑  Australian Federal Court ruling
1 2  מישור, איתי (2015). מה בין פורנוגרפית נקם (“Revenge Porn”) לביוש ברשת (“Shaming”): היבטים משפטים ותרבותיים. ProQuest Dissertations Publishing.
תוכנית הקנטונים

תוכנית הקנטונים.
תוכנית הקנטונים היא אחת החלופות שהוצעו לאורך השנים כפתרון לסכסוך הטריטוריאלי בין היהודים והערבים בארץ ישראל. בבסיס התוכנית עומד הרעיון להקים שורה של תתי-ישויות מדיניות אזוריות שיאפשרו לתושביהן מימוש עצמי בתחומי תרבות ובנושאים אזרחיים, בעוד שהחלטות בתחומים כמו חוץ וביטחון יתקבלו על ידי ממשל פדרלי. המודל הזה הוצע במהלך תקופת המנדט הבריטי מספר פעמים על ידי גורמים שונים מאז שנות העשרים של המאה ה-20, ובשנים האחרונות, מאז שלהי שנות השמונים, הוא חוזר ומועלה מעת לעת על ידי גורמים אזרחיים וממשלתיים.
הרקע לתוכנית הקנטונים

מאז ראשית ימי המנדט הבריטי על ארץ ישראל ניסה הרברט סמואל, הנציב העליון הראשון, להקים מועצה מחוקקת שתורכב מנציגים ערבים ויהודים ותפעל לצד הפקידים הממונים של השלטון הבריטי. הכוונה הייתה לשתף את האוכלוסייה המקומית בשלטון על ארץ ישראל, ולהכינה בכך לקראת עתיד שבו היא תוכל לפתח מוסדות שלטון עצמי ולקבל אחריות על גורלה כמסגרת אוטונומיה מקומית.
תוכנית מוחשית יותר של חלוקה לקנטונים הועלתה בתחילת שנות השלושים של המאה ה-20, על רקע המשבר הגדול בארץ ישראל בעקבות מאורעות תרפ"ט, וההכרה שהגיעו אליה גורמים שונים שהיהודים והערבים לא יוכלו לחיות יחד במדינה אחת. תוכנית זו, שגובשה במשרדי הממשלה בבריטניה בשיתוף עם גורמים שונים בהסתדרות הציונית, הועלתה לדיון במספר מועדים שונים בתקופת המנדט הבריטי.
הצגת תוכנית הקנטונים בתקופת המנדט הבריטי > תוכניתו של איתמר בן-אב"י

הרעיון של חלוקת ארץ ישראל לקנטונים – על פי הדגם הקיים בשווייץ – הועלה לראשונה בשנת 1927 על ידי איתמר בן-אב"י בעקבות השתתפותו כנציג בקונגרס הציוני. במאמר שפרסם בעיתונו "דואר היום", הביע בן-אב"י אכזבה מן ההצעות שהועלו בקונגרס והציע לבקש מן הבריטים להחיל על חלקים בארץ ישראל מעמד של קנטונים, שבהם יוכלו היהודים לממש את ריבונותם ולהאיץ את העלייה של יהודי התפוצות לארץ ישראל.
הצעתו של איתמר בן-אב"י לא הייתה מגובשת לפרטיה, והתייחסה בעיקר לעיקרון של הקמת קנטונים המבוססים על חלוקה דתית או לאומית של האוכלוסייה בארץ ישראל. בשלב הראשון הציע בן-אב"י להקים חמישה עשר קנטונים (שמונה קנטונים ערביים, שניים נוצריים, וחמישה יהודיים) שיאוגדו על פי הדגם השווייצרי על ידי שלטון פדרלי מרכזי. כל אחד מהקנטונים ייהנה מאוטונומיה רחבה ויוכל לקבוע חוקים בנושאי חינוך, דת, שפה ומדיניות הגירה, בעוד השלטון המרכזי יעסוק בנושאי חוץ, ביטחון, תחבורה ותעריפי מכס. בשנת 1931 שינה איתמר בן-אב"י את עקרונות תוכניתו והעדיף מבנה שונה המבוסס על חלוקה הארץ לשני חבלים אוטונומיים, יהודי וערבי, שיהיו מאוגדים יחד במסגרת ממשל מרכזי משותף.
הצעה זו נתקלה בתגובות סוערות מצד גורמים יהודיים שונים, שראו בה צעד ראשון לקראת ויתור יהודי על ארץ ישראל כבית לאומי. תגובות שליליות להצעתו של איתמר בן-אב"י המשיכו להתפרסם בעיתונות שנים לאחר שפורסמה בפעם הראשונה.
איתמר בן-אב"י דגל ברעיון של ארץ ישראל השלמה כבית לאומי לעם היהודי, וראה בתוכנית הקנטונים פתרון ביניים זמני שיאפשר לאוכלוסייה היהודית לקלוט עלייה ולהתפתח במהירות תוך שהיא משוחררת מכבלי השלטון הבריטי, ומן האיום של המועצה המחוקקת המוצעת, שבה היה לנציגים הערבים רוב מובהק. תוכנית הקנטונים של איתמר בן-אב"י לא התגבשה לכלל תוכנית מעשית ולא הועלתה כאפשרות למימוש, אולם העקרונות שהוצעו במסגרתה שבו והועלו בתוכניות דומות שהוצגו באותה תקופה.
העקרונות שהציג איתמר בן-אב"י מצאו אוזן קשבת אצל ארצ'ר קאסט, אחד הפקידים של משרד המושבות הבריטי, חתנו של סר רונאלד סטורס המושל הבריטי הראשון של ירושלים. בשנות העשרים היה ארצ'ר קאסט פקיד זוטר יחסית, והוא לא הצליח לשכנע את אנשי הממשל הבריטי לאמץ את התוכנית. אולם כעשר שנים לאחר מכן הוא היה בעמדת השפעה שאפשרה לו להעלות את התוכנית לדיון רציני במסדרונות השלטון הבריטי.