מיכאיל מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה
ביוגרפיה > גלות

בגלל נישואיו המורגנטיים, הנסיך הגדול מיכאיל יבלה את שארית חייו בגלות באנגליה, צרפת וגרמניה. אשתו קיבלה את התואר רוזנת דה טורבי על ידי דודה אדולף, הדוכס הגדול של לוקסמבורג. בתחילה התגוררו בני הזוג בוויסבאדן, שם שלטו בעבר אבותיה של סופי. שניים משלושת ילדיהם נולדו שם. בשנת 1899, הם התיישבו באופן קבוע יותר בקאן, שם הייתה להם וילה, בשם קזבק, על שם הר בגאורגיה. הם חיו בנוחות: חמישה משרתים, רב משרתים, חדרן, חדרנית, אומנת, עוזרת משתלה ושישה שפים השתתפו בהם. מיכאיל העניק לעצמו אורח חיים זה בהיותו הבעלים של המפעל ליד בורג'ומי (גאורגיה) שמבקבק מים מינרליים. הנסיך הגדול מיכאיל היה מעורב בבניית כנסיית סן מישל המלאך בקאן ובהנחת אבני הפינה לבתי מלון ובתי קזינו באזור. הוא היה שחקן גולף מצוין ואירח מסיבות עם אשתו. הם הפכו לדמויות בולטות בסט הבינלאומי בריביירה הצרפתית, שם נודע הנסיך הגדול בתור "המלך הבלתי מוכתר של קאן".
המשפחה שמרה על קשריה בחברה הבריטית, והופיעה במגזין Country Life בשנת 1899. בשנת 1900, הנסיך הגדול החל לשכור את קיל הול, בית מפואר בסטפורדשייר, קילומטרים ספורים מניוקאסל אנדר ליים. בעשר השנים שחי שם, הוא נכנס לחברה הכפרית. מיכאיל היה מרוצה מאוד כאשר מועצת העיירה של ניוקאסל-אנדר-ליים בסוף 1902 העניקה לו את ההצטיינות של הלורד הסטוורד הגבוה של הרובע. בשנת 1903 הוא חשף פסל של המלכה ויקטוריה בניוקאסל אנדר-ליים. הפסל (עם כיתוב אליו) עומד כעת בגני המלכה ליד ה-Ironmarket. הוא גם היה מבקר תכוף בנורת' ברוויק, אתר נופש על חוף הים בסקוטלנד. ביולי 1901, אדוארד השביעי מינה אותו לאביר כבוד של הצלב הגדול של המסדר הוויקטוריאני המלכותי (GCVO), מסדר הבית של משפחת המלוכה.
חלק מהשנה הוא בילה בוילה שלו בדרום צרפת. הנסיך הגדול היה המייסד והנשיא של מועדון הגולף של קאן, שם שיחק לעיתים קרובות בעונת החורף. בדרום צרפת הוא פגש בדרך כלל את קרובי משפחתו, במיוחד את אחותו אנסטסיה שהייתה בעלת וילה בקרבת מקום. בשנת 1903, אביו של מיכאיל לקה בשבץ והועבר לקאן. הנסיך הגדול הזקן הוקסם על ידי כלתו ונכדיו לבית טורבי. נוכחותו של אביו של מיכאיל הביאה לעיתים קרובות גם את אחיו של מיכאיל אלכסנדר ומשפחתו לקאן, ואחריהם באו אחר כך נסיכים גדולים אחרים. הוא התרועע שם עם בני מלוכה אחרים שהתארחו אף הם בריביירה. הנסיך הגדול מיכאיל עזר במימון מלון קרלטון בקאן.
במהלך מלחמת רוסיה–יפן ארגן מיכאל מיכאילוביץ' בית חולים לקצינים רוסים פצועים. בערך בזמן הזה הוא גילח את זקנו והפסיק לצבוע את שיערו. הוא תואר כאוטוקרט מלידה, חד אופקים ודבק בפרוטוקול.
בשנת 1908, פרסם מיכאיל רומן, Never Say Die, על נישואים מורגנטיים, שנכתב בטינה על כך שלא הורשה לחזור לרוסיה. בהקדמה כתב: "בהיותי שייך, כמוני, לדם הקיסרי, ובהיותי חבר באחד הבתים המלכותיים, הייתי רוצה להוכיח לעולם עד כמה זה שגוי בחשיבה - כפי שרוב האנושות נוטים לעשות - שאנחנו היצורים המאושרים ביותר על פני כדור הארץ הזה אין ספק שאנחנו ממוקמים היטב, אבל האם העושר הוא האושר היחיד בעולם?" בעודו "מסור" לסופי, מיכאיל בכל זאת התאהב לעיתים קרובות בבנות יפות.
במותו של אביו בקאן ב-18 בדצמבר 1909, הורשה מיכאיל לבוא לרוסיה להלוויה; עם זאת, אשתו סירבה ללכת איתו מכיוון שהיא עדיין התרעמה על העלבונות שפגעו בנישואיהם כל כך הרבה שנים קודם לכן.
לאחר שעזב את קיל, הנסיך הגדול עבר עם משפחתו להמפסטד בשנת 1909, ולקח חוזה שכירות ארוך ב-Kenwood House, בית בבעלות הרוזן ממנספילד, המשקיף על המפסטד הית' של לונדון. מיכאיל הפך לנשיא בית החולים הכללי של המפסטד, לו תרם אמבולנס, וכן לנשיא האגודה לאמנות המפסטד. הם חיו בפאר, נהנו ממקום מיוחס בחברה הבריטית. מדי שנה הנסיך הגדול מיכאיל ואשתו היו מבקרים את אדוארד השביעי בטירת וינדזור או בסנדרינגהאם ומשתתפים בארוחות צהריים בארמון בקינגהאם.
לאחר מותו של אדוארד השביעי, הנסיך הגדול מיכאיל, שנדחף על ידי אשתו, ניסה לשווא להשיג עבורה תואר בריטי. בשנת 1912, ג'ורג' החמישי כתב לניקולאי השני על "הטיפש הטוב הזה מיכאיל, שאני בטוח שמשעמם אותך בהרבה תלונות כמוני". ניקולאי כתב לג'ורג' כדי לספר לו שהנסיך הגדול מיכאיל ביקש את רשותו שאשתו תקבל תואר בריטי ושהוא נתן הסכמה, כמובן בכפוף להסכמתו של ג'ורג'. בתשובתו ציין ג'ורג' "אין לי את הכוח להעניק תואר באנגליה לנתין זר ועוד יותר בלתי אפשרי במקרה של נסיך גדול רוסי". בהיענות קודרת לכך שהנסיך הגדול יופיע להגיש בקשה רשמית לתואר של אשתו, הוסיף ג'ורג' כי "אני לא מצפה לראיון שלנו בהנאה כלשהי, מכיוון שאני חושש שאין לי ברירה אלא לסרב לבקשתו".
לא רק שהם לא הבטיחו תואר לסופי, אלא שמקומם של בני הזוג בחברה הבריטית היה מאוים כאשר באותה שנה בחר מיכאיל אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, אחיו הצעיר של ניקולאי השני, באנגליה לגלותו לאחר שגם הוא חתם על נישואים מורגנטיים. הגעתו לאנגליה של נסיך גדול אחר ובכיר יותר, מיכאיל אלכסנדרוביץ', סיפקה תזכורת לא נוחה לשערורייה שדבקה פעם במיכאיל מיכאילוביץ' ואשתו. כתוצאה מכך, הם מעולם לא קיבלו את המהגרים החדשים בקנווד. סירובם לפתוח את דלתותיהם לבני הזוג גרם לכך שרבים אחרים בחברה הבריטית הלכו בעקבותיהם, וכתוצאה מכך הנסיך הגדול מיכאיל אלכסנדרוביץ' ואשתו נדחקו למעשה לשוליים.
בספטמבר 1912, הותר לנסיך הגדול מיכאיל לבקר ברוסיה לרגל מאה שנה לקרב בורודינו, והוא חזר להיות קולונל הכבוד של רגימנט ברסט ה-49.