stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנג'לה בורסוק

| --- | --- |

 לידה:  29 באוגוסט 1967 (בת 57) חרסון, ברית המועצות
 הישג בולט:  סגנית אלופת ישראל בשנים 2004, 2006
 הדרגה הגבוהה ביותר:  אמן בינלאומי
 מד כושר מרבי:  2398 (אוקטובר 2008)
 מד כושר נוכחי:  2117 (אוגוסט 2020)
 מדינה:  אוקראינה, ישראל
אנג'לה (אנג'ליקה) בורסוק (נולדה באוקראינה ב-29 באוגוסט 1967) היא שחמטאית בדרגת אמן בינלאומי ושופטת שחמט ישראלית. זכתה פעמיים בסגנות אליפות ישראל לנשים. לשעבר חברת נבחרת ישראל לנשים, אשר ייצגה את ישראל בשבע אולימפיאדות שחמט ובשש אליפויות אירופה.
ביוגרפיה

אנג'לה בורסוק עלתה לישראל מחרסון, שבאוקראינה, בשנת 1997. בשנת 2005 השיגה ציון לדרגת רב-אמן הכללית.
דירוג השיא שלה היה באוקטובר 2008 - מקום ה-67 בין הנשים בעולם, לפי מד כושר.
מייצגת את מועדון השחמט אשדוד. שיחקה בליגה הלאומית בשנת 2000 (בלוח ייעודי לנשים) ובשנת 2012.
בורסוק נשואה ומתגוררת באשדוד.
הישגים בולטים

2002 - סיימה במקום שלישי באליפות ישראל לנשים, לאחר שצברה 5.5 נקודות מ-9 אפשריות.
2004 - זכתה בסגנות אליפות ישראל לנשים, לאחר שצברה 6 נקודות מ-9 אפשריות.
2006 - זכתה בשנית בסגנות אליפות ישראל לנשים, לאחר שצברה 5 נקודות מ-7 אפשריות.
2013 - הייתה שותפה לניצחון היסטורי של נבחרת ישראל על נבחרת רוסיה במסגרת אליפות אירופה לנשים.
קבלת דרגות בינלאומיות

1997 - רב-אמן לנשים
2008 - אמן בינלאומי.
אנג'לה בורסוק באולימפיאדת השחמט

בין השנים 2000 ל-2014 השתתפה אנג'לה בורסוק ב-7 אולימפיאדות שחמט:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | קבוצה | מד כושר | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
|  2000 | 3 | ישראל | 2303 | 7.5 מ-12 | 5+ 5= 2- | 62.5 | 20 קבוצתי, 22 אישי |
|  2002 | 2 | ישראל | 2255 | 8.5 מ-14 | 6+ 5= 3- | 60.7 | 13 קבוצתי, 15 אישי |
|  2004 | 1 | ישראל | 2306 | 7.5 מ-14 | 4+ 7= 3- | 53.6 | 25 קבוצתי, 42 אישי |
|  2006 | 2 | ישראל | 2341 | 6.5 מ-11 | 4+ 5= 2- | 59.1 | 29 קבוצתי, 29 אישי |
|  2008 | 2 | ישראל | 2398 | 4 מ-9 | 3+ 2= 4- | 44.4 | 9 קבוצתי, 38 אישי |
|  2012 | 4 | ישראל | 2266 | 3.5 מ-6 | 3+ 1= 2- | 58.3 | 29 קבוצתי |
|  2014 | 4 | ישראל | 2198 | 5.56 מ-9 | 6+ 0= 3- | 66.7 | 22 קבוצתי, 24 אישי |
הערות שוליים

↑  פרופיל השחמטאית אגג'לה בורסוק, באתר אולימפבייס (באנגלית)
↑  טבלת התוצאות באליפות ישראל לנשים בשנת 2002, באתר האיגוד הישראלי לשחמט
↑  טבלת התוצאות באליפות ישראל לנשים בשנת 2004, באתר האיגוד הישראלי לשחמט
↑  טבלת התוצאות באליפות ישראל לנשים בשנת 2006, באתר האיגוד הישראלי לשחמט
↑  סיון חדד, סנסציה באליפות אירופה – נשות ישראל הביסו את רוסיה, באתר האיגוד הישראלי לשחמט, 10 בנובמבר 2013
| השחמטאיות הישראליות הבכירות לפי מד כושר בינלאומי   נכון ל-1 באפריל 2024> מס' | השחמטאיות הישראליות הבכירות לפי מד כושר בינלאומי   נכון ל-1 באפריל 2024> שם | השחמטאיות הישראליות הבכירות לפי מד כושר בינלאומי   נכון ל-1 באפריל 2024> דרגה | השחמטאיות הישראליות הבכירות לפי מד כושר בינלאומי   נכון ל-1 באפריל 2024> מד כושר | השחמטאיות הישראליות הבכירות לפי מד כושר בינלאומי   נכון ל-1 באפריל 2024> שנת לידה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | מרסל אפרוימסקי | אמן בינלאומי | 2457 | 1995 |
| 2 | יוליה שוויגר | אמן בינלאומי | 2348 | 1994 |
| 3 | מיה שפיר | אמן בינלאומי לנשים | 2255 | 1991 |
| 4 | אולגה גוטמכר | אמן בינלאומי לנשים | 2244 | 1987 |
| 5 | מאשה קלינובה | אמן בינלאומי | 2235 | 1968 |
| 6 | מיכל להב | אמן בינלאומי לנשים | 2201 | 1999 |
| 7 | אירינה בוטביניק | אמן פיד"ה לנשים | 2190 | 1961 |
| 8 | רונית לוויתן | אמן פיד"ה לנשים | 2187 | 1961 |
| 9 | דינה בלנקיה | רב אמן לנשים | 2180 | 1993 |
| 10 | נטלי וובינקין |  | 2135 | 1971 |
אפסלאוטדייק

מפת הים הדרומי. סוללת אפסלאוטדייק נראית בקצהו הצפוני
אפסלאוטדייק היא סוללת כביש בצפון מערב הולנד, הנטויה בגבולו של האייסלמיר (Ijsselmeer - הים הפנימי של הולנד) ומפרידה בינו לבין ים ואדן. הסוללה, שאורכה 32 קילומטרים, מהווה חלק מרכזי במפעלי הזאודרזיי (הים הדרומי) - פרויקט סכירת הים הפנימי, המתקת מימיו וייבוש חלקים ממנו.
האפסלאוטדייק נבנתה בין חוף פרובינציות פריסלנד לבין חוף פרובינציית צפון הולנד. רוחבה הוא 90 מטרים וגובהה המקורי מעל פני הים היה 7.25 מטרים.
בניית הסוללה

בניית הסוללה החלה בשנת 1927 בארבע נקודות - בשני קצותיה המיועדים ובשתי נקודות נוספות שנבחרו לאורך נתיב הסוללה המיועד, שבהן הוקמו תחילה איים מלאכותיים. כחומרי הבנייה העיקריים של הסוללה נבחרו טיל, שנחפר מקרקעית הזאודרזיי, חול וכן חרסית מסוג מסוים (Boulder clay). ספינות החלו לשפוך לים את הטיל בשני נתיבים  מקבילים שהתמשכו מארבע נקודות הבנייה. החלל שבין שתי הסוללות המקבילות מולא בחול, וכאשר נערמה שכבת החול עד מעל לקו המים נערם עליה עוד טיל. דפנות הסוללה שתחת פני המים חוזקו באמצעות מחצלות מעץ ערבה וסלעים שהונחו עליהן. הסוללה הוגבהה לגובהה הסופי על ידי שכבות של חול, והציפוי העליון שלה הורכב מחרסית, שעליה נשתל עשב.
לאורך נתיב העבודה נמצאו מספר שוחות תת-מימיות שזרמים חזקים בהן היו צפויים להקשות על הבנייה. למרות זאת התקדמה העבודה מהר מהמצופה והסוללה הושלמה בגובה חלקי לכל אורכה המיועד ב-28 במאי 1932. מאותו מועד נקרא הזאודרזיי בשם אייסלמיר. לאחר מועד זה נמשכו העבודות להגבהת הסוללה ולסלילת כביש (כיום כביש A7) עליה וכן להתקנת תאי שיט בכל אחד משני קצות הסוללה וכן 25 שערים לשחרור מים מהאייסלמיר לים ואדן. שחרור המים לים ואדן היה חיוני כיוון שמפלס האייסלמיר הוסיף לעלות בקביעות עקב זרימת נהרות לתוכו - לרבות הנהר איסל, שנתן לימה את שמה - ועקב עבודות ייבוש שטחי האדמה שנערכו בשוליו.
ב-25 בספטמבר 1933 נפתחה הסוללה באופן רשמי. בסך הכל נעשה שימוש במהלך בנייתה בכ-37.5 מיליון מטרים מעוקבים של חומרים. בכל אחד מימי הבנייה עבדו בפרויקט 4,000 עד 5,000 עובדים, ועל ידי כך הוקלה השפעת משבר השפל הגדול בהולנד.
הסוללה נבנתה באופן שאיפשר סלילת פסי רכבת עליה, אך המסילה לא נסללה בשל העלות הכרוכה בכך ובשל שיקולי כדאיות. במקום זאת שימש השטח שנשמר למסילה בשנות ה-70 לסלילת כביש נוסף על גבי הסוללה, באופן שהכביש הדו-סטרי שעליו הפך לבעל שני נתיבים לכל כיוון.
פסל המציין את פתיחת הסוללה לשימוש הוצב באתר שבו היא הושלמה. כמו כן, לימים הוצב על הסוללה פסל לזכר המהנדס והפוליטיקאי קורנליס ליילי (Cornelis Lely), מאבות פרויקט עבודות הזאודרזיי.
בשנת 2012 החליטה ממשלת הולנד שלא להחליף את תאי השיט שבסוללה אלא לשפצם. צפוי שיהיה צורך להחליפם באחרים עד לשנת 2050.
מראה מעבודות בניית הסוללה, 1931
מראה הסוללה, 2016
אנגלס (עיר)

אנגלס (ברוסית: Э́нгельс, ידועה בעבר כפוקרובסק וקוזאקנשטדט) היא עיר במחוז סראטוב שברוסיה. העיר והנמל שלה ממוקמים על נהר הוולגה, מול העיר סראטוב (מרכז המחוז) ומחוברים אליה באמצעות גשר. זוהי העיר השנייה בגודלה במחוז עם כ-202,419 תושבים (נכון ל-2010).
היסטוריה

העיר יושבה לראשונה בשנת 1747, במהלך שלטונה של יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה. בתחילה גרמנים רבים התיישבו בעיירה. בשנת 1931 העיר נקראה על שם שותפו הגרמני של קרל מרקס, פרידריך אנגלס. אנגלס שימשה כבירת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית הגרמנית של הוולגה בשנים 1918–1941. רפובליקה זו פורקה עם הפלישה הגרמנית לרוסיה ב-1941.לאחר הפירוק העיר הועברה למחוז סראטוב. במקביל גרמנים תושבי העיר גורשו לסיביר ולרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית, מתוך חשש לריגול גרמני.
המלחין אלפרד שניטקה חי בעבר בעיר.
כלכלה

אנגלס היא עיר תעשייתית מאוד. בעיר פועל מפעל "Trolza" המייצר טרוליבוסים עבור התחבורה הציבורית ברוסיה. בנוסף על כך, יש מפעלים נוספים בתעשיית הרכב והמוצרים הביתיים.
בסמוך לאנגלס ממוקם בסיס חיל האוויר אנגלס-2.
דמוגרפיה

| שנה | מספר תושבים |
| --- | --- |
1897: 22,000
1959: 91,000
1970: 130,000
1977: 163,000
1989: 181,201
2002: 193,984
2010: 202,419
2020: 309,745
ערים תאומות

ארצות הברית אדמונד, אוקלהומה, ארצות הברית
הערות שוליים

↑  "Interactive City Directory". Sister Cities International. אורכב מ-המקור ב-18 באוקטובר 2016. נבדק ב-20 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542777105171  GND: 4091800-2  LCCN: n97026050  MusicBrainz: 2b96b108-c32b-46fc-b825-755d1557e859  VIAF: 153776944   WorldCat (עם VIAF): 153776944
אנגקור ואט

ערך זה עוסק במקדש אנגקור ואט. אם התכוונתם לעיר המקדשים הקדומה בירת האימפריה הקמרית, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מקדש בודהיסטי, מקדש הינדי, אתר ארכאולוגי, אטרקציה תיירותית 
 מיקום:  Siem Reap Province 
 מדינה:  קמבודיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – המאה ה־12
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה־12 
 יוצר:  Suryavarman II 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות תאית, אדריכלות דרווידית 
 מידות
 גובה מעל פני הים:  65 מ' 
 קואורדינטות:  13°24′45″N 103°52′00″E﻿ / ﻿13.4125°N 103.86666666667°E﻿ / 13.4125; 103.86666666667
  (למפת קמבודיה מוגדלת) פנום פן סריי סיסופון באטאמבאנג סיאם ריפ קמפונג צ'אם סיהאנוקוויל קמפוט קמפונג צ'נאנג וייטנאם לאוס תאילנד מפרץ תאילנד  מפרץ טונקין אנגקור ואט(למפת קמבודיה רגילה) פנום פן סריי סיסופון באטאמבאנג סיאם ריפ קמפונג צ'אם סיהאנוקוויל קמפוט קמפונג צ'נאנג וייטנאם לאוס תאילנד מפרץ תאילנד  מפרץ טונקין אנגקור ואט
 
אנגקור ואט במרכז האי המלאכותי, במבט מהאוויר
נזירים בודהיסטים לפני אנגקור ואט
סרטון באנגלית של הקרן העולמית לשימור אתרי תרבות מונומנטליים (WMF) על שימור אנגקור ואט
איור המקדש על דגל קמבודיה
אנגקור וואט (בקמרית: អង្គរវត្ត) הוא המקדש המרכזי בעיר המקדשים העתיקה אנגקור שבקמבודיה (בקמרית, "ואט" פירושו "מקדש"). המקדש נבנה במאה ה-12 והוא הגדול והשמור ביותר באנגקור והיחיד שנשאר כמרכז דתי. אנגקור ואט נבנה במקור כמקדש הינדי ונועד לייצג את הר מרו המיתולוגי, מקום משכנם של האלים. המקדש שינה את אופיו לבודהיסטי בשלב מאוחר יותר. כיום, המקדש נחשב לייצוג שיאה של התרבות והארכיטקטורה הקמרית ודמות המקדש מיוצגת במרכז הדגל הקמבודי. אנגקור ואט והמקדשים האחרים באנגקור מהווים את מרכז המשיכה של תיירים למדינה, והם עומדים במוקדו של מאמץ שימור בינלאומי.
מבנה

המקדש מוקף בחומה בגובה 4.5 מטר, שהיקפה הוא 1024 מטרים (ממערב למזרח) על 802 מטרים (מצפון לדרום). בתוך החומה קיים שטח פתוח ברוחב 30 מטרים, ואחריו חפיר מלא מים ברוחב 190 מטרים. ניתן להגיע אל האי המלאכותי שעליו ניצב המקדש, דרך סוללה ממזרח או דרך מוגבהת ממערב.
היסטוריה

התכנון והבניה של המקדש מתוארכים למחצית הראשונה של המאה ה-12 לספירה, בזמן שלטון המלך סוריוורמאן השני (Suryavarman II, שלט בין 1113 עד סביבות 1150). המלך הקדיש את המקדש לפולחן וישנו, שעד אותה תקופה היה משני לפולחן שיווה. שמו המקורי של המקדש אינו ידוע, היות שלא נמצאו כל תעודות או כתובות בו שם המקדש מופיע. העבודות נסתיימו כנראה עם מות המלך ולכן ישנם תבליטים לא גמורים.
בשנת 1177 המקדש הותקף על ידי בני הצ'אם (Cham, עם שחי בווייטנאם של היום), אויבי הקמרים. לאחר מכן האימפריה חזרה למקומה על ידי המלך החדש, ג'איאוואראם השביעי (Jayavaram VII), שקבע את בירתו (אנגקור תום, Angkor Thom) ואת המקדש שלו (Bayon) מספר קילומטרים צפונה משם.
במאה ה-14 או ה-15 המקדש הוסב לבודהיזם-טהרוואדה והוא משמש כמקדש בודהיסטי עד היום. אף על פי שהוא הוזנח אחרי המאה ה-16, הוא לא ננטש מעולם. משמעותו של שמו הנוכחי, אנגקור ואט, היא מקדש הבירה (ואט - מקדש; אנגקור - מהמילה הסנסקריט נגארה, שמשמעותה בירה).
אנגקור ואט כיום

עבודות שימור במקדש בוצעו על ידי הממשלה ההודית בין השנים 1986 ל-1992. בשנות ה-90 המשיכו מאמצי השיקום במקום, במקביל לעלייה חדה בכמות התיירים. ב-1992 הוכרז אנגקור כאתר מורשת עולמי על ידי אונסק"ו, שהזרים אליו כספים ועודד את הממשלה הקמבודית לפעול לשימור האתר.
לפי נתוני הממשלה, ביקרו בפרובינציית סיאם ריפ בה שוכן אנגקור ואט כ-677,000 תיירים זרים, כ-50% מכלל התיירים שנכנסו למדינה. העלייה בתיירות הביאה גם לתופעות שליליות, כמו מספר מקרים של ונדליזם (כגון גרפיטי). כן הוספו בעקבות התיירות הגוברת חבלים ומדרגות עץ כדי להגן על התבליטים והרצפות.
בתרבות

בספר "נקודת ההתלקחות", הספר הרביעי בסדרת "בלי מעצורים" - סדרת ההמשך ל"39 רמזים", איימי ודן קהיל מגיעים לקמבודיה, ועוברים במקדש אנגקור ואט, בתקווה למצוא את הרכיב האחרון לשיקוי הנגד.
הערות שוליים

↑  Activities Abroad באתר הארגון Archaeological Survey of India
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289787405171  GND: 4386310-3  LCCN: sh91005313  VIAF: 152756614   WorldCat (עם VIAF): 152756614
אשורנצירפל השני

אשורנצירפל השני (באכדית: "אשור נציר אפלי" = "אשור נוצר את היורש") היה מלך האימפריה האשורית החדשה בשנים 883 עד 859 לפנה"ס. הוא היה בנו של תוכולתי-נינורתה השני. לאחר מותו ירש אותו בנו שלמנאסר השלישי.
בעלייתו של אשורנצירפל השני חל שינוי ניכר באירועים ההיסטוריים ובכתיבתם. החל מזמן מלכותו קיימות כתובות רבות, אך עם זאת הופיע שימוש בדיאלקט האשורי (במקום הבבלי) לכתיבה היסטורית, ובכך היה ביטוי לגאווה הלאומית שצמחה עם ההצלחות הצבאיות. זו הייתה הפעם היחידה בהיסטוריה האשורית, בה השתמשו בניב האשורי לצורך זה, משום שיורשי אשורנצירפל חזרו להשתמש בניב הבבלי, ששימש לצורך כתיבת האנלים ומצבות הזיכרון. ביטוי נוסף לגאווה הלאומית ניתן לראות בחיבורי התפילות בניב האשורי, שכתב אשורנצירפל, וגם שינוי שמות הערים הכבושות לשמות אשוריים.
מעל הכול מתבלטת דמותו של מלך זה בתנופת מסעותיו: אשורנצירפל השני הוא שעשה את הצעד הראשון להפיכתה של ממלכת אשור לאימפריה. משנה לשנה גדלה עוצמת המסעות האשוריים ובאותה מידה גם אכזריותם. האנלים מתארים מלחמות בזו אחר זו, בתוספת תיאורי התאכזרות גבוהה, טכניקה ואינטנסיביות של לחימה שכמוה לא היו עוד באף מדינה במזרח הקדום. הוא שרף ערים על תושביהן, קצץ את ידי השבויים, חתך את אפם ואת אוזניהם, וניקר את עיניהם.
אשורנצירפאל העביר את עיר הבירה של הממלכה האשורית מהעיר אשור לכלח והרחיב אותה. בנוסף בנה מצפון לכלח במרחק 10 ק"מ ממנה עיר חדשה בשם אימגור-אנליל. העיר נבנתה על דרך המלך האשורית והייתה עיר מפוארת שכללה מקדשים, מבני ארמון ושערים מפוארים.
לקריאה נוספת

A. Kirk Grayson, Assyrian Rulers of the Early First Millennium BC I (1114-859 BC), University of Toronto press, 1991
אסטלה של אשורנצירפאל במוזיאון הבריטי
ארמון אלכסנדר

ארמון אלכסנדר (ברוסית: Александровский дворец) הוא ארמון ששימש כארמון הקיץ של קיסרי רוסיה. הארמון ממוקם בצארסקויה סלו (כפר הצאר) בתחום העיירה פושקין, כ-25 ק"מ דרומית מזרחית לסנקט פטרבורג ברוסיה. הארמון היה ארמון המגורים החביב על אחרון צארי רוסיה - הצאר ניקולאי השני ומשפחתו.
הארמון ממוקם בתוך פארק אלכסנדר, ובסמוך לארמון יקטרינה.
תקופת אלכסנדר הראשון

הארמון הוקם כארמון נופש קיסרי ביוזמת הצארינה יקטרינה הגדולה עבור נכדה האהוב (ולימים קיסר רוסיה) הצאר אלכסנדר הראשון. הארמון הוקם לרגל נישואיו של אלכסנדר לדוכסית הגדולה ילזביטה אלכסייבנה (הנסיכה לואיז מרי אוגוסט מבאדן).
המבנה תוכנן בסגנון נאו-קלאסי על ידי האדריכל ג'קומו קברנגי ונבנה בין השנים 1792–1796.
אלכסנדר השתמש בארמון כארמון קיץ במהלך שלטונם של סבתו ואביו, הצאר פאבל הראשון אולם עם עלייתו לשלטון עבר להתגורר בארמון יקטרינה הסמוך.
תקופת ניקולאי הראשון

לאחר עלייתו לשלטון ומעברו לארמון יקטרינה, העניק הצאר אלכסנדר הראשון את הארמון לאחיו, לימים הצאר ניקולאי הראשון כארמון קיץ.
החל מתקופה זו התפתח הנוהג כי הארמון שימש כארמון הקיץ של יורש העצר. בין השנים 1830–1850 שופץ הארמון על פי תוכניות האדריכלים קרפוליו, תון, יפימוב ואנדרי סטאקנשניידר, בהתאם לאופנות המשתנות.
סדרת ציורים בצבעי מים מעשה ידי האו, פרמאצי ווולצקי מהשנים 1840–1860 מתארת את הפאר הרב של החדרים הרשמיים והחדרים הפרטיים של הארמון מתקופה זו.
הארמון שימש את משפחתו של ניקולאי הראשון בכל שנה מראשית האביב ועד שלהי הסתיו.
בשנת 1842 חגגו הצאר ורעייתו את חתונת הכסף שלהם בארמון בסדרה של נשפים שכללו גם תחרויות בסגנון תחרויות האבירים של ימי הביניים. שנתיים לאחר מכן, בשנת 1844 נפטרה בארמון ביתו של ניקולאי, הדוכסית הגדולה אלכסנדרה.
תקופת ניקולאי השני

הארמון ידוע בכך ששימש את הצאר ניקולאי השני בשנת חייו האחרונה. הארמון היה הארמון החביב על הצאר ניקולאי השני ורעייתו אלכסנדרה מהסה. בעקבות אירועי יום ראשון העקוב מדם במהפכת 1905 החליטה משפחת המלוכה לעזוב את ארמון החורף אשר נחשב בעיניהם כאתר מסוכן, ולהפוך את ארמון אלכסנדר למשכנם הרשמי. לצורך זה עוצב מחדש חדר הנשפים הדו קומתי והפך לחדר האדר
 ונבנה חדר עבודה חדש וכן נוספו חדרים עבור ילדיו של ניקולאי השני בקומה השנייה של המבנה. אלכסנדרה, ואדריכלה מלצר בחרו לעצב את הארמון בסגנון אר-נובו שנחשב בקרב האצילים כעיצוב המאפיין את מעמד הביניים. דוגמה לחדר בסגנון זה הוא החדר הסגול של אלכסנדרה.
במסגרת העיצוב מחדש חובר הארמון לרשת החשמל והותקנה בו מערכת טלפונים. בשנת 1899 הותקנה בארמון מעלית אשר קישרה את חדר הצארינה עם חדרי ילדיה בקומה השנייה. כמו כן הותקן בארמון חדר ראינוע.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה וראשית המהפכה הרוסית התגוררו בני משפחת המלוכה הצארית בארמון. פייר גיליאר, מורהו של הצארייביץ' (יורש העצר) אלכסי ניקולאביץ', כתב בזכרונותיו שהמשפחה חיה בארמון בפשטות. בני המשפחה אכלו בחדר האוכל מבלי הגשת האוכל בעזרת משרתים, ולמעט אירועים רשמיים מועטים חיו חיים פשוטים מבלי לפעול לפי כללי הטקס הפורמליים.
ב-2 במרץ 1917 ויתר ניקולאי השני על כס המלוכה, ו-13 ימים לאחר מכן שב להתגורר בארמון אלכסנדר כ"קולונל רומאנוב". משפחת המלוכה התגוררה במספר חדרים בארמון תחת מעצר בית, כאשר משמר מונע מהם לעזוב את הארמון. אלכסנדר קרנסקי עצמו, ראש ממשלת רוסיה, קבע את ההגבלות על המשפחה הקיסרית - בין היתר הוא דרש את בידוד המשפחה מהעולם החיצון, שמירה צמודה עליהם בהיותם בארמון או בעת טיוליהם בפארק של הארמון, ובדיקת כל המכתבים הנשלחים והיוצאים מן הארמון.
גילאר בספרו כתב:
בזמנם החופשי, אחרי הלימודים, עסקו הקיסרית ובנותיה ברקימה, אריגה או תפירה, אולם לא התבטלו... בהליכה היומית טיילו יחד כל בני משפחת המלוכה, למעט הקיסרית, ועסקו בעבודה פיזית - הם ניקו את שבילי הפארק מהשלג, חצבו קרח לשימוש הארמון, כרתו עצים יבשים במטרה לאחסן עצים עבור חודשי החורף, וכשהגיע האביב עסקה כל המשפחה בגינון בגן המטבח.
לאחר המהפכה הרוסית

על פי הוראתו של קרנסקי, הועברה משפחת הקיסר ב-1 באוגוסט 1917 לטובולסק שבסיביר, והארמון הפך למוזיאון.
בראשית מלחמת העולם השנייה פונו מהארמון יצירות האמנות שבו והרהיטים היקרים שהיו בו מחשש לפגיעה בהם על ידי צבא גרמניה הנאצית. הרהיטים והיצירות שנותרו בארמון הוחבאו במרתפי הארמון ונאטמו.
בתקופת מלחמת העולם שימש הארמון כמפקדה עבור הצבא הגרמני התוקף את סנקט פטרבורג, וגן הארמון הפך לבית קברות עבור חיילי ה-SS. האוספים ההיסטוריים והרהיטים שהיו בארמון נבזזו או נהרסו. כאשר הצבא הגרמני החל בנסיגתו, ארמונות טצארסקויה סלו הועלו באש, אולם ארמון אלכסנדר עצמו לא נשרף.
לאחר תום המלחמה שימש הארמון כמחסן עבור יצירות האמנות שהוחזרו לאזור במהלך שיפוצי הארמונות האחרים. לאחר המלחמה שימש הארמון כבית יתומים, והילדים שהתגוררו בו גרמו נזק רב לחדרי המשפחה המלכותית בקומה השנייה של המבנה.
הארמון כיום

בעוד שארמון יקטרינה הסמוך שופץ והפך לאתר תיירות פופולרי, נותר ארמון אלכסנדר סגור לציבור. רק בקיץ 1997 נפתחה באחד מאגפי הארמון תערוכה קבועה.
כיום מוצגים לציבור חדר קבלת הפנים, חדר העבודה של ניקולאי השני וחדר העבודה של רעייתו. בארמון מוצגת תערוכת תלבושות של המשפחה הקיסרית וכן תערוכת כלי נשק. בחדר העבודה המשוחזר מוצג דיוקנו של אביו של ניקולאי השני, מעשה ידי הצייר ולנטין סרוב.
עבודות השיקום והשיפוץ של הארמון לצורך השבתו לפארו מהתקופה הקיסרית ופתיחתו כמוזיאון טרם הסתיימו.
הערות שוליים

↑  חדר האדר
↑  חדר העבודה החדש של הצאר
↑  החדר הסגול של אלכסנדרה
|  סנקט פטרבורג |
| --- | --- | --- |
| תולדות סנקט פטרבורג | היסטוריה של סנקט פטרבורג • הדומה העירונית • יום ראשון העקוב מדם (1905) • הסובייט של פטרבורג • סובייט פטרוגרד • המצור על לנינגרד |  |
| ממשל ופוליטיקה | מושל סנקט פטרבורג (בחירות: 1991 1996 • 2000 • 2003 • 2014 • 2019 • 2024) • האספה המחוקקת של סנקט פטרבורג (בחירות: 1994 • 1998 • 2002 • 2007 • 2011 • 2016 • 2021 • 2026) • ממשלת סנקט פטרבורג |  |
| סנקט פטרבורג רבתי, שכונות ונפות העיר | האדמירליות • האי וסילי • ויבורג • קלינין • קירוב • קולפינו • המשמר האדום • קראסנוסלסקי • קרונשטאדט • הנופש • מוסקבה • נבסקי • פטרוגרד • ארמונות פיוטר הגדול • פרימורסקי • פושקין • פרונזה • המרכזי |  |
| ארמונות ואתרים חשובים בעיר | ארמון החורף • ארמיטאז' • המרכז ההיסטורי • פטרהוף (מוזיאון פטרהוף עם הארמון הגדול בפטרהוף ומתחם הארמונות והגנים בפטרהוף) • המוזיאון הרוסי • מבצר פטרופבלובסקיה • ארמון יקטרינה • ארמון אלכסנדר • כיכר הארמון • ארמון מרינסקי • ארמון קונסטנטין • טירת מיכאילובסקי • ארמון טבריצ'סקי • הספרייה הלאומית הרוסית • גן הקיץ • שדרת נבסקי • בניין האדמירליות • מצפה הכוכבים פולקובו • עמוד אלכסנדר • ללנינגרד, העיר הגיבורה • הבניינים הגבוהים בסנקט פטרבורג • ספריית האקדמיה הרוסית למדעים |  |
| מבני דת | קתדרלת קאזאן • קתדרלת איסק הקדוש • קתדרלת פטרופבלובסקיה • מנזר אלכסנדר נבסקי • כנסיית הגואל שעל הדם • בית הכנסת הכוראלי הגדול • מסגד סנקט פטרבורג • כנסיית צ'סמה |  |
| השכלה ותרבות | האוניברסיטה הממלכתית • התזמורת הפילהרמונית • תיאטרון מריאינסקי |  |
| כלכלה | פורום סנקט פטרבורג הבינלאומי לכלכלה • הבורסה ההיסטורית • בורסת סנקט פטרבורג (1991) • בורסת סנקט פטרבורג (1997) • מפעל קירוב |  |
| תחבורה | כביש הטבעת של סנקט פטרבורג • המטרו של סנקט פטרבורג • הרכבת הקלה • נמל סנקט פטרבורג • נמל התעופה הבינלאומי פולקובו • תחנת האוטובוסים • ספסאן |  |
| ספורט | זניט סנקט פטרבורג • זניט (כדורסל) • סק"א סנקט פטרבורג • אצטדיון קירוב • אצטדיון קרסטובסקי • מונדיאל 2018 • אליפות העולם בהוקי קרח 2016 • St. Petersburg Open |  |
| אחר | משטרת סנקט פטרבורג • פרש הנחושת • נייבה • תעלת גריבוידוב • בית הקברות פיסקריובסקויה לזכר הנופלים • מרכז לאחטה |  |
אולם הארגמן. ציור משנות ה-50 של המאה ה-19 מעשה ידי לואיג'י פרמאצי.
חדר העבודה של הצאר ניקולאי השני.
אשר מורגן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 במאי 1985 (בן 39) ישראל יקנעם עילית, ישראל 
 מדינה:  ארצות הברית, ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
אשר מורגן (באנגלית: Usher Morgan נולד ב-23 במאי 1985) הוא יזם, מפיק קולנוע,  במאי  ומנכ"ל סטודיו ישראלי אמריקאי.
חיים אישיים

מורגן נולד וגדל ביקנעם עילית, הבן של יעקב ואסתר מורד מיקב מורד. הוא היגר לארצות הברית בגיל צעיר והקים מספר חברות בתחום ההוצאה לאור, נדל"ן והפקת סרטים.
הוא מתגורר בניו יורק, שם הוא מפיק ומביים סרטי קולנוע עצמאיים.
אחרי התנסות עם  סרטים קצרים מורגן ביים והפיק את הסרט זוכה הפרסים "החלפת המחשבות" עם דייוויד פרידמן ולוסי ארנז, סרטו "פרגו" זכה במספר פרסים בפסטיבלים ברחבי ארצות הברית והוקרן בפסטיבל התפוח הדגדול היוקרתי במנהטן. 
צילומים לסרט הקולנוע הראשון שלו פיקינגס החלו במרץ, 2016. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-2018.
פילמוגרפיה

The Jerk
Worth Fighting For
The Thought Exchange
Let's Make a Movie
Crowned
Breaking & Entering
Good Kids
פרגו
Pickings
Trapped Inside
אנג'לה מורלי

| --- | --- |

אנג'לה מורלי, 2004
 לידה:  10 במרץ 1924 לידס, יורקשייר, אנגליה
 פטירה:  14 בינואר 2009 (בגיל 84) סקוטסדייל, אריזונה, ארצות הברית
 שם לידה:  וולטר סטוט
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  1940–2008 (כ־68 שנים)
 סוגה:  מוזיקה קלה, קלאסית, ג'אז, ביג בנד, הלחנת סרטים
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  סקסופון, חליל, קלרינט, פסנתר, אקורדיון, כינור
 חברת תקליטים:  פיליפס רקורדס, קולומביה רקורדס 
 בת זוג:  בריל סטוט, כריסטין פארקר
 מספר צאצאים:  2
 פרסים והוקרה:  3 פרסי אמי
 http://www.angelamorley.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
אנג'לה מורלי (באנגלית: Angela Morley; 10 במרץ 1924 - 14 בינואר 2009) הייתה מלחינה ומנצחת אנגלייה. מורלי עברה ניתוח לשינוי מין בשנת 1972 וחיה כאישה טרנסג'נדרית מוצהרת, ואף הייתה הטרנסג'נדרית הראשונה שהועמדה לאוסקר.
מורלי הייתה מועמדת לשמונה פרסי אמי, וזכתה בשלושה. שלוש הזכיות היו בקטגוריית בימוי מוזיקלי יוצא דופן, בשנים 1985, 1988 ו-1990 עבור עבודתה ב-"Christmas in Washington" ועבור שתי תוכניות טלוויזיה מיוחדות בכיכובה של ג'ולי אנדרוז.
חיים אישיים

מורלי הייתה אישה טרנסג'נדרית והיא עברה ניתוח לשינוי המין ב-1972. שם המשפחה שבחרה לאחר הניתוח - מורלי, היה שם הנעורים של אמה.
מורלי הייתה נשואה פעמיים; הנישואים הראשונים היו לפני הניתוח לשינוי המין עם בריל סטוט, זמרת אשר נפטרה לפני שינוי המין של מורלי. הנישואים השניים היו עם כריסטין פארקר, שגם היא הייתה זמרת, ותמכה במורלי במהלך תהליך שינוי המין שלה.
למורלי שני ילדים, בן ובת.
חיים מוקדמים

אנג'לה מורלי נולדה בשם וולטר סטוט (באנגלית: Walter Stott) בלידס, יורקשייר בשנת 1924. אביה היה שען וניהל חנות משפחתית של תכשיטים.
מגיל צעיר אהבה מורלי מוזיקת ריקודים, והרבתה להאזין לג'ק פיין ולהנרי הל. מורלי נולדה למשפחה מוזיקלית; אביה ניגן בבנג'ו-יוקלילי ואמה אהבה לשיר (בעלת קול קונטראלטו).
כשהייתה בת 8 אביה קנה לה פסנתר צ'אלן זקוף והיא החלה ללמוד פסנתר, אך שלושה חודשים לאחר מכן אביה נפטר (בגיל 39). כך השיעורים נפסקו ואף פעם לא המשיכו (אלו היו שיעורי הפסנתר היחידים שהיא אי פעם לקחה). שנה לאחר מכן, אמה מכרה את החנות המשפחתית ושתיהן נסעו לגור עם הורי האם בעיירה סווינסטון, בדרום יורקשייר.
כשהייתה בת 10 מורלי ניגנה על כינור במשך חודש אחד והפסיקה, ובגיל 11 היא למדה לנגן על האקורדיון וניצחה בכמה תחרויות, עד שלבסוף שופט מה-BBC אמר לאמה שאין לה עתיד בנגינה באקורדיון, ושכדאי שמורלי תעבור לכלי שמנגנים בו בלהקות או בתזמורות, כדוגמת הקלרינט או הסקסופון. בעקבות כך, אמה קנתה לה קלרינט ומורלי החלה לקחת שיעורי קלרינט ולנגן בתזמורת הבית ספרית, כמה חודשים לאחר מכן גם החלה לנגן בסקסופון אלט. מורלי הצטרפה וניגנה ללא תשלום בלהקה סמי-מקצועית שהונהגה על ידי ברט קלרג במקסברו.
מורלי עזבה את בית הספר בגיל 15 ויצאה לסיבוב הופעות עם להקת הנוער של ארצ'י (Archie’s Juvenile Band) תמורת 10 שילינגים לשבוע.
בזמן מלחמת העולם השנייה להקות רבות החלו לאבד חברי להקה בעקבות הגיוס הצבאי בבריטניה, ולכן מוזיקאית מוכשרת ומקצועית בת 15 הייתה מבוקשת מאוד ברחבי בריטניה. מורלי עברה מלהקה ללהקה עד גיל שבע עשרה וחצי, כשהצטרפה ללהקה של אוסקר רבין בתור נגנית אלט מובילה. בתקופה זו מורלי המשיכה להופיע עם הלהקה ובמקביל עבדה על שידורים ויצירת תקליטים (כמו "Waiting for Sally" ו-"Love in Bloom"). כמו כן, במהלך השנתיים שלה בלהקה היא החלה ליצור עיבודים תמורת תשלום.
בגיל 20 מורלי הצטרפה לתזמורת של ג'רלדו, אשר ניגנה ברדיו של ה-BBC. במסגרת זו מורלי התמקצעה בעיבוד, ולמדה הרמוניה, קונטרפונקט והלחנה מהמלחין ההונגרי מתיאש שייבר וניצוח מהמנצח הגרמני וולטר גוהאר (עד אז הייתה מורלי אוטודידקטית).