stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בשיר בן סעיד
הערות שוליים

↑  القائمة النهائية للمنتخب الوطني التونسي التي ستمثل الراية الوطنية خلال نهائيات كأس العالم قطر 2022 בחשבון הפייסבוק הרשמי של התאחדות הכדורגל התוניסאית, 14 בנובמבר 2022 (בערבית)
↑  La liste des joueurs convoqués pour participer à la CAN 2023+1 בחשבון הפייסבוק הרשמי של פדרציית הכדורגל התוניסאית, 28 בדצמבר 2023 (בצרפתית)
| נבחרת תוניסיה – גביע אפריקה לאומות 2021 |
| --- | --- | --- |
|  1 בן מוסטפא •  2 אל-עיפה •  3 א-טאלבי •  4 רקיק •  5 אל-חדאדי •  6 ברון •  7 אל-מסאכני •  8 ח'אוי •  9 טוזגאר •  10 חז'רי •   11 אל-ג'זירי •  12 מעלול • 13 עבדי •  14 אל-מג'ברי • 15 בן רמדאן • 16 דחמאן • 17 צח'ירי • 18 א-שעלאלי • 19 רפיעה • 20 דראגר • 21 אל-מת'לות'י • 22 בן סעיד • 23 סליתי • 24 בן חמידה • 25 בן סלימאן • 26 ג'מאל • 27 ג'באלי • 28 אל-עידוני • מאמן: אל-כביר |  1 בן מוסטפא •  2 אל-עיפה •  3 א-טאלבי •  4 רקיק •  5 אל-חדאדי •  6 ברון •  7 אל-מסאכני •  8 ח'אוי •  9 טוזגאר •  10 חז'רי •   11 אל-ג'זירי •  12 מעלול • 13 עבדי •  14 אל-מג'ברי • 15 בן רמדאן • 16 דחמאן • 17 צח'ירי • 18 א-שעלאלי • 19 רפיעה • 20 דראגר • 21 אל-מת'לות'י • 22 בן סעיד • 23 סליתי • 24 בן חמידה • 25 בן סלימאן • 26 ג'מאל • 27 ג'באלי • 28 אל-עידוני • מאמן: אל-כביר | תוניסיה |
| נבחרת תוניסיה – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 אל-מת'לות'י •  2 אל-עיפה •  3 א-טאלבי •  4 מריאח •  5 אל-ע'נדרי •  6 ברון •  7 אל-מסאכני •  8 אל-מג'ברי •  9 ע. אל-ג'באלי •  10 ח'זרי •   11 אל-ח'ניסי •  12 ע. מעלול • 13 סאסי •  14 אל-עידוני • 15 בן רמדאן • 16 דחמאן • 17 צח'ירי • 18 א-שעלאלי • 19 אל-ג'זירי • 20 דראגר • 21 כשרידה • 22 בן סעיד • 23 סליתי • 24 עבדי • 25 בן סלימאן • 26 חסן • מאמן: אל-קאדרי |  1 אל-מת'לות'י •  2 אל-עיפה •  3 א-טאלבי •  4 מריאח •  5 אל-ע'נדרי •  6 ברון •  7 אל-מסאכני •  8 אל-מג'ברי •  9 ע. אל-ג'באלי •  10 ח'זרי •   11 אל-ח'ניסי •  12 ע. מעלול • 13 סאסי •  14 אל-עידוני • 15 בן רמדאן • 16 דחמאן • 17 צח'ירי • 18 א-שעלאלי • 19 אל-ג'זירי • 20 דראגר • 21 כשרידה • 22 בן סעיד • 23 סליתי • 24 עבדי • 25 בן סלימאן • 26 חסן • מאמן: אל-קאדרי | תוניסיה |
| נבחרת תוניסיה – גביע אפריקה לאומות 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 חסן •  2 אל-עבדי •  3 א-טאלבי •  4 מריאח •  5 בן רמדאן •  6 תקא •  7 אל-מסאכני •  8 רפיעה •  9 ג'ויני •  10 בן סלימאן •   11 אל-ח'ניסי •  12 מעלול • 13 ג'לאסי •  14 אל-עידוני • 15 אל-חדאדי • 16 דחמאן • 17 צח'ירי • 18 לטייף • 19 א-סרארפי • 20 ואלרי • 21 כשרידה • 22 בן סעיד • 23 סליתי • 24 אל-ג'זירי • 25 מחמוד • 26 גראם • 27 אשורי • מאמן: אל-קאדרי |  1 חסן •  2 אל-עבדי •  3 א-טאלבי •  4 מריאח •  5 בן רמדאן •  6 תקא •  7 אל-מסאכני •  8 רפיעה •  9 ג'ויני •  10 בן סלימאן •   11 אל-ח'ניסי •  12 מעלול • 13 ג'לאסי •  14 אל-עידוני • 15 אל-חדאדי • 16 דחמאן • 17 צח'ירי • 18 לטייף • 19 א-סרארפי • 20 ואלרי • 21 כשרידה • 22 בן סעיד • 23 סליתי • 24 אל-ג'זירי • 25 מחמוד • 26 גראם • 27 אשורי • מאמן: אל-קאדרי | תוניסיה |
ג'ורג' ח'לייפי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1947 (בן 77 בערך) נצרת, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ורג' ח'לייפי (בערבית: جورج خليفي; נולד ב-1947) הוא במאי, מפיק ותסריטאי ערבי-ישראלי ומרצה לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת אל-קודס ומנהל המכון לתקשורת מודרנית באוניברסיטה.
אודות

חלייפי נולד בנצרת בשנת 1947 ועבר לירושלים לאחר התיכון, שם עבד כמפיק וקריין ברדיו. בשנת 1973 נסע ללמוד קולנוע וטלוויזיה בבית הספר הגבוה לאמנויות בבריסל. בין השנים 1978 ל-1984 ביים סרטים תיעודיים בעבור רשת הטלוויזיה הבלגית RTBF ועזר לאחיו, הבמאי מישל ח'לייפי, לביים את סרטו "זיכרונות פוריים". בשנת 1985 חזר ח'לייפי לירושלים ושימש כמפיק של סרטו של אחיו "חתונה בגליל". בשנת 1996 הפיק את הגרסה הפלסטינית לרחוב סומסום. בשנת 1999 הוא כותב ומביים את הסדרה "הבית של אבו יוסוף" כיום חלייפי מלמד במכון למדיה מודרנית באוניברסיטת אל-קודס.
בשנת 2002 היה אמור לשמש כשופט בפסטיבל הסרטים התיעודיים דוקאביב בסינמטק תל אביב, אולם כמה ימים לפני פתיחת הפסטיבל פרש ממנו. במכתב למנהלת הפסטיבל ולעמיתיו השופטים הסביר כי הוא קורא להחרמה בינלאומית של ישראל. "ממשלות ישראל וחלק גדול מהציבור הישראלי לא יבינו, אם לא יסבירו להם בצורה חד-משמעית, שהם נהפכים ממשטר כובש ומדכא, למשטר גזען ופראי" כתב.
בשנת 2006 סיים לכתוב יחד עם נורית גרץ את "נוף בערפל", ספר היסטוריה של הקולנוע הפלסטיני הראשון שיצא לאור בעברית. על בסיס עבודה זאת פיתח יחד עם נורית גרץ ומיטל אלון-אוליניק את הקורס "הקולנוע הפלסטיני" באוניברסיטה הפתוחה.
חיים אישיים

הוא אחיו של הבמאי והחוקר מישל ח'לייפי.
ג'ורג' ורנון הדסון

| --- | --- |

 לידה:  20 באפריל 1867 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  5 באפריל 1946 (בגיל 78) Karori, ניו זילנד 
 ענף מדעי:  אנטומולוגיה 
 מקום קבורה:  Saint Mary's Anglican Churchyard 
 פרסים והוקרה:  מדליית הקטור (1923)  מדליית ת. ק. סידי (1933)  מדליית האטון (1929)  עמית החברה המלכותית של ניו זילנד (1919) 
 צאצאים:  סטלה האדסון 
 
ג'ורג' ורנון הדסון (באנגלית: George Vernon Hudson;‏ 20 באפריל 1867 – 5 באפריל 1946) היה אנטומולוג ואסטרונום אנגלי, והוגה שעון הקיץ המודרני.
חייו

הדסון נולד בלונדון, בנו השישי של צ'ארלס הדסון, אמן ומעצב ויטראז'ים. עד גיל 14 כבר בנה לעצמו אוסף חרקים גדול ופרסם מאמר קצר בכתב העת The Entomologist. ב-1881 עבר עם אביו לנלסון, ניו זילנד. בגיל 16 החל לעבוד במשרד דואר בולינגטון, שם עבד עד 1918.
ב-1885 הצטרף לסניף ולינגטון של החברה המלכותית של ניו זילנד, הנקראה בזמנו החברה הפילוסופית של ולינגטון (Wellington Philosophical Society). הוא כיהן כנשיאה בשנים 1900, 1901 ו-1940.
ב-16 באוקטובר 1895 הגיש הדסון הצעה לחברה הפילוסופית של ולינגטון לניצול מוגבר של שעות היום שיושג על ידי הזזת השעון. באותה תקופה עבד במשמרות, וזמנו הפנוי במהלך היום, אותו ניצל לאיסוף חרקים, גרם לו להעריך את שעות האור. התגובה למאמר הייתה פושרת ולעיתים לגלגנית. בעקבות תפוצה רחבה של המאמר ומספר ניסיונות להגשים את חזונו של הדסון בקרייסטצ'רץ', הוא פרסם מאמר נוסף ב-1898. באירופה ובצפון אמריקה נהוג כיום שעון הקיץ במרבית ימי השנה – כשבעה חודשים לפחות.
הדסון היה חבר במשלחת מדעית אשר ערכה סקר גאולוגי באיי אוקלנד והאי קמפבל בשנת 1907. המשלחת התמקדה בחקר השדה המגנטי של כדור הארץ, אך עסקה גם באיסוף ממצאים בוטניים, אנטומולוגיים וזואולוגיים.
הערות שוליים

↑  Transactions and Proceedings of the Royal Society of New Zealand, Volume 76, 1946–47
↑  ג'ורג' ורנון הדסון באנציקלופדיה של ניו זילנד
↑  Transactions and Proceedings of the Royal Society of New Zealand. Volume 28, 1895
↑  Transactions and Proceedings of the Royal Society of New Zealand. Volume 31, 1898
| --- | --- |
בקרת זהויות :  DSI: 7746  GND: 119496981X  ISNI: 0000 0001 4009 0774  LCCN: n88075296  NTA: 157838951  SELIBR: 61997  SUDOC: 097488097  TePapa: 27774  VIAF: 197940258   WorldCat (עם VIAF): 197940258 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
המחנה הציוני

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל ישראל
 מנהיגים:  יצחק הרצוג, אבי גבאי, ציפי לבני
 תקופת הפעילות:  10 בדצמבר 2014 – 1 בינואר 2019 (4 שנים)
 אפיון:  רשימת שמאל-מרכז
 אידאולוגיות:  פתרון שתי המדינות, סוציאל-דמוקרטיה, פרוגרסיביזם
 כנסות:  הכנסת העשרים
 אותיות:  אמת
 שיא כוחה:  24 מושבים בכנסת העשרים
 נוצרה מתוך:  העבודה, התנועה, התנועה הירוקה
 התמזגה לתוך:  התפרקה למרכיביה
 מטה:  יגאל אלון 56 תל אביב
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז-שמאל
 צבעים רשמיים:  כחול, אדום
 hamahanehazioni.co.il
ראובן ריבלין, נשיא מדינת ישראל, מתייעץ עם חברי רשימת המחנה הציוני לגבי הטלת מלאכת הרכבת הממשלה לאחר הבחירות לכנסת העשרים
המחנה הציוני הייתה רשימה וסיעה משותפת למפלגת העבודה בראשות יצחק הרצוג, ומאוחר יותר אבי גבאי ומפלגת התנועה בראשות ציפי לבני. הרשימה הוקמה בדצמבר 2014, על ידי יו"ר מפלגת העבודה יצחק הרצוג ויו"ר מפלגת התנועה ציפי לבני לשם ריצה משותפת בבחירות לכנסת ה-20 במרץ 2015, ואליהם הצטרפה מפלגת התנועה הירוקה.
ב־1 בינואר 2019 לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת, הודיע יושב ראש מפלגת העבודה אבי גבאי, על פירוק המחנה הציוני, ובהמשך אותו יום אושרה ההתפלגות על ידי ועדת הכנסת.
היסטוריה

במסגרת הבחירות לכנסת ה-20, הרשימה המשותפת כללה את לבני ומועמדים מטעמה במקומות השני, השמיני, ה-16, ה-21, ה-24 וה-25 (מקום שהוקצה על ידי לבני ליו"ר מפלגת התנועה הירוקה). שאר המקומות הוקצו למועמדים מטעם מפלגת העבודה. במסגרת מסע הבחירות הציגה הרשימה הצעת ממשלה חלופית מטעמה, הכוללת את הרצוג ולבני ברוטציה כראשי הממשלה, פרופ' מנואל טרכטנברג כשר האוצר ואת האלוף (במיל') עמוס ידלין (מבלי שיכלל ברשימה) כשר הביטחון.
ב-16 במרץ 2015, פחות מיממה לפני הבחירות, הודיעה לבני כי היא מוותרת על הרוטציה עם הרצוג, אם הדבר יהווה מכשול להקמת ממשלה בראשותו.
הרשימה זכתה ב-24 מנדטים בבחירות לכנסת ה-20 והייתה לסיעה השנייה בגודלה בכנסת.
הסמליל הראשון של הרשימה
פתק ההצבעה למחנה הציוני בבחירות לכנסת העשרים
סמליל המחנה הציוני
היסטוריה > לאחר הבחירות

ב-9 בפברואר 2016 הודיע חבר הכנסת עמיר פרץ על מעברו מן התנועה חזרה למפלגת העבודה; למרות מעברו לעבודה המשיך המימון השוטף בגינו להתקבל על ידי התנועה.
ב-4 ביולי 2017 התקיים הסבב הראשון בבחירות לראשות מפלגת העבודה. אבי גבאי ועמיר פרץ העפילו לסבב השני, ואילו היו"ר המכהן יצחק הרצוג הודח מראשות המפלגה וגם מראשות המחנה הציוני. ב-11 ביולי 2017 התקיים הסבב השני בבחירות לראשות מפלגת העבודה. בבחירות ניצח אבי גבאי והתמנה ליו"ר מפלגת העבודה.
בעקבות מינויו של יצחק הרצוג ליו"ר הסוכנות היהודית באמצע 2018, החליט גבאי על מינויה של ציפי לבני לראש האופוזיציה בכנסת.
ב-1 בינואר 2019 הודיע יו"ר מפלגת העבודה אבי גבאי על פירוק השותפות עם מפלגת התנועה. בהמשך אותו יום אישרה ועדת הכנסת את הפילוג, תוך כדי ציון שסיעת העבודה מונה 18 מנדטים וסיעת התנועה 6 מנדטים; הפיצול בוצע בהתאם להסכם המקורי בין המפלגות, והמנדט של עמיר פרץ נשאר בסיעת התנועה.
נציגי המחנה הציוני בכנסת

| כנסת | חברי כנסת | הערות |
| --- | --- | --- |

| הכנסת ה-20 (2015) | 24 מנדטים העבודה: (19) יצחק הרצוג, שלי יחימוביץ', סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מנואל טרכטנברג, אראל מרגלית, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, דני עטר, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, איילת נחמיאס-ורבין, יוסי יונה, סאלח סעד, לאה פדידה, רוברט טיבייב, משה מזרחי  התנועה: (5) ציפי לבני, יואל חסון, קסניה סבטלובה, איל בן ראובן, יעל כהן-פארן |  מועמדים בולטים שלא נכנסו לכנסת: אלדד יניב  ב-25 בנובמבר 2015 נכנסה לתוקף התפטרותו של דני עטר מהכנסת, עם מינויו ליו"ר קק"ל. במקומו הושבעה יעל כהן-פארן נציגת התנועה הירוקה.  עמיר פרץ, שנבחר מטעם התנועה, עבר ב-9 בפברואר 2016 למפלגת העבודה  מנואל טרכטנברג פרש מהכנסת ב-3 באוקטובר 2017 ואת מקומו תפס סאלח סעד  ב-4 באוקטובר 2017 התפטר אראל מרגלית מחברותו בכנסת. יומיים לאחר מכן החלה לאה פדידה את כהונתה כחברת כנסת.  ב-31 ביולי 2018 נכנסה לתוקפה התפטרותו של יצחק הרצוג, תחתיו התמנה רוברט טיבייב לחבר כנסת, וציפי לבני התמנתה לראש האופוזיציה במקומו  זוהיר בהלול פרש מהכנסת ב-18 באוקטובר 2018 ואת מקומו תפס משה מזרחי רשימת המועמדים המלאה לכנסת ה-20 |
הערות שוליים

↑  פרופסור מנואל טרכטנברג מצטרף ל'המחנה הציוני': "מיועד לתפקיד שר האוצר" באתר כיכר השבת, 31 בדצמבר 2014
↑  נועם דביר, המועמד לתפקיד שר הביטחון: ידלין ב"מחנה הציוני", באתר ynet, 19 בינואר 2015
↑  יהונתן ליס, ידלין לא ישובץ ברשימת המחנה הציוני; בכיר בעבודה: הוא מועמד כמעט פיקטיבי, באתר הארץ, 24 בינואר 2015
↑  מורן אזולאי, ציפי לבני ויתרה על הרוטציה, באתר ynet, 16 במרץ 2015
↑  ציון נאנוס, ‏בפעם השלישית: עמיר פרץ חוזר למפלגת העבודה, באתר ‏מאקו‏, 9 בפברואר 2016.
↑  שירות כלכליסט ו-ynet, הבחירות לראשות העבודה: עמיר פרץ ואבי גבאי עלו לסיבוב השני, באתר כלכליסט, 4 ביולי 2017
↑  טל שלו‏, הרצוג הודח: "חברי המפלגה אמרו את דברם; מכבד את הכרעתם", באתר וואלה, 5 ביולי 2017
↑  סנסציה במפלגת העבודה: אבי גבאי ניצח, באתר "סרוגים", 10 ביולי 2017
↑  גבאי החליט: ח"כ ציפי לבני היא יו"ר האופוזיציה הבאה, באתר גלובס, 23 ביולי 2018
↑  מורן אזולאי, גבאי הדהים את לבני: מפרק את המחנה הציוני, באתר ynet, 1 בינואר 2019.
↑  מערכת ישראל היום, ועדת הכנסת אישרה את פילוג סיעת קדימה, באתר ישראל היום, 3 בדצמבר 2012
↑  הודעות הכנסת, ח"כ אראל מרגלית התפטר מהכנסת, באתר הכנסת, ‏4 באוקטובר 2017, י"ד בתשרי תשע"ח
↑  חזקי ברוך, אם ל-2 מיקנעם: פדידה תחליף את מרגלית, באתר ערוץ 7, 3 באוקטובר 2017
| רשימות שהתמודדו בבחירות לכנסת העשרים |
| --- | --- | --- |
| מיוצגות בכנסת ה-19 | הבית היהודי • הליכוד • המחנה הציוני • הרשימה המשותפת • יהדות התורה • יש עתיד • ישראל ביתנו • כולנו • מרצ • ש"ס |  |
| לא מיוצגות בכנסת ה-19 | מפלגת אור • הירוקים • הפיראטים • התקווה לשינוי • ובזכותן • יחד (אלי ישי) • כולנו חברים נ נח • מנהיגות חברתית • מפלגת כלכלה • עלה ירוק • נבחרת העם (הזמנית) • פרח • שכירות בכבוד • תומכי מפלגת הדמוקראטורה • הרשימה הערבית |  |
רשימות המועמדים לכנסת - באתר הכנסת • מפלגות בישראל • הכנסת • פוליטיקה של ישראל
| סיעות הכנסת העשרים |
| --- | --- | --- |
| קואליציה | הבית היהודי (מפד"ל, האיחוד הלאומי – תקומה)  • הימין החדש • הליכוד • יהדות התורה (אגודת ישראל, דגל התורה) • כולנו • ש"ס |  |
| אופוזיציה | העבודה • התנועה (התנועה, התנועה הירוקה) • הרשימה המשותפת  (חד"ש, רע"מ, בל"ד, תע"ל) • יש עתיד • ישראל ביתנו • מרצ • ח"כ יחידה: אורלי לוי-אבקסיס |  |
הפקולטה למדעי החיים ע"ש ג'ורג' ס. וייז

| --- | --- |

בניין שרמן
 פקולטה
 על שם:  ג'ורג' וייז 
 בעלי תפקידים
 דקאן:  פרופ' עבדאלסלאם עאזם
 מיקום
 מיקום:  תל אביב-יפו, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°06′52″N 34°48′22″E﻿ / ﻿32.114513583263°N 34.806199663923°E﻿ / 32.114513583263; 34.806199663923
 lifesci.tau.ac.il
  (למפת גוש דן מוגדלת) הפקולטה למדעי החיים ע"ש ג'ורג' ס. וייז(למפת גוש דן רגילה) הפקולטה למדעי החיים ע"ש ג'ורג' ס. וייז(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הפקולטה למדעי החיים ע"ש ג'ורג' ס. וייז(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הפקולטה למדעי החיים ע"ש ג'ורג' ס. וייז
 
הפקולטה למדעי החיים ע"ש ג'ורג' וייז באוניברסיטת תל אביב כוללת מספר בתי ספר למקצועות מדעי החיים. הפקולטה שוכנת בקמפוס האוניברסיטה ברמת אביב.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה > מקור השם

הפקולטה קרויה על שמו של ג'ורג' וייז, נשיאהּ הראשון של אוניברסיטת תל אביב.
מבנה הפקולטה > בתי ספר ומחלקות

בית הספר לנוירוביולוגיה, ביוכימיה וביופיזיקה; מורכב משתי מחלקות: המחלקה לנוירוביולגיה והמחלקה לביוכימיה וביולוגיה מולקולרית.
בית הספר לזואולוגיה.
בית הספר למדעי הצמח ואבטחת מזון.
בית הספר למחקר ביו-רפואי וחקר הסרטן; מורכב משתי מחלקות: המחלקה לאימונולוגיה וחקר התא והמחלקה למיקרוביולוגיה וביוטכנולוגיה.
מבנה הפקולטה > הספרייה למדעי החיים ולרפואה

ספריית הפקולטה נוסדה בשנת 1953. הספרייה הייתה עצמאית מהאוניברסיטה והייתה ממוקמת באבו כביר עד שנת 1973. בשנה זו עברה הספרייה לבניין הפקולטה לרפואה ומאז משמשת את שתי הפקולטות.
הספרייה עברה למשכנה הנוכחי במאי 1997.
מבנה הפקולטה > הגן למחקר זואולוגי

נוסד בשנת 1931 ברחוב יהודה הלוי שבעיר ונוהל על ידי יהושע מרגולין עד 1947. לאחר מותו של מרגולין בשנה זו, החל היינריך מנדלסון לנהל את הגן.
הגן עבר למקומו הנוכחי בקמפוס האוניברסיטה בשנת 1981, וחיים בו למעלה מ־220 מיני בעלי חיים.
מבנה הפקולטה > הגן הבוטני

הגן הבוטני של אוניברסיטת תל אביב הוקם בשנת 1973 ומשמש כמרכז להוראה, למחקר ולמקלט למיני צמחים הנמצאים בסכנת הכחדה.
דקאני הפקולטה לדורותיהם

|  | תמונה | שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | היינריך מנדלסון | 1965–1974 |  |
| 2 |  | אלעזר כוכבא | 1974–1979 | לימים מייסד המכללה האקדמית תל אביב-יפו ונשיאהּ הראשון |
| 3 |  | יצחק ויץ | 1979–1984 | לימים סגן נשיא האוניברסיטה למחקר ופיתוח |
| 4 |  | יפה קידר | 1984–1990 |  |
| 5 |  | יוסף לויה | 1990–1995 |  |
| 6 |  | יצחק ברש | 1995–2000 |  |
| 7 |  | אליאורה רון | 2000–2004 |  |
| 8 |  | יואל קלוג | 2004–2011 |  |
| 9 |  | משה מברך | 2011–2014 |  |
| 10 |  | דניאל חיימוביץ | 2014–2019 | לימים נשיא אוניברסיטת בן-גוריון בנגב |
| 11 |  | עבדאלסלאם עאזם | 2019–מכהן |  |
ראו גם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ביאורים

↑  "הספרייה למדעי החיים ולרפואה ע"ש גיטר-סמולרש".
↑  בשטח כולל של 4,000 מ"ר.
↑  "הגן הבוטני ע"ש יהודה נפתלי".
הערות שוליים

↑  בית הספר לנוירוביולוגיה, ביוכימיה וביופיסיקה, באתר lifesci.tau.ac.il
↑  היסטוריה, באתר הגן הזואולוגי
↑  הגן הזואולוגי, באתר הגן הזואולוגי
ג'ורג' זאמקה

| --- | --- |

ג'ורג' זאמקה, 2006
 לידה:  29 ביוני 1962 (בן 62) ג'רזי סיטי, ניו ג'רזי
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוט בשירות נאס"א
 לאום:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  בית הספר לטייסי ניסוי של חיל האוויר האמריקני  האקדמיה הימית של ארצות הברית  המכון הטכנולוגי של פלורידה  Rochester Adams High School 
 עיסוקים נוספים:  טייס ניסוי
 תקופת השירות:  1998–2013 (כ־15 שנים)
 דרגה:  קולונל
 זמן שהייה בחלל:  28 ימים 20 שעות ו-32 דקות
 ביוגרפיה בנאס"א:  ג'ורג' זאמקה
 משימות
 STS-120,‏ STS-130
  
 עיטורים
  לגיון ההצטיינות  צלב התעופה המצוינת   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה  מדליית השירות הראוי לשבח   מדליית השירות הראוי לשבח של מחלקת ההגנה  מדליית האוויר (6 פעמים)  מדליית הטיסה בחלל של נאס"א (פעמיים)
 
ג'ורג' זאמקה (באנגלית: George D. Zamka; נולד ב-29 ביוני 1962 בג'רזי סיטי) הוא טייס קרב ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
ביוגרפיה

ג'ורג' זאמקה נולד בג'רזי סיטי שבניו ג'רזי למשפחה בעלת שורשים מקולומביה ופולין. בילדות הוא עבר מספר מקומות מגורים וסיים לימודי בית ספר בשנת 1980 במישיגן. בשנת 1984 הוא קיבל תואר ראשון במתמטיקה מאקדמיה הימית של ארצות הברית. זאמקה התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית, סיים קורס טיס והחל לשרת כטייס של "A-6 אינטרודר". בהמשך הוא עבר הסבה ל"מקדונל דאגלס F/A-18 הורנט" והשתתף במלחמת המפרץ. בשנת 1994 זאמקה קיבל הסכמה כטייס ניסוי.
בשנת 1997 זאמקה סיים לימודי תואר שני בניהול הנדסה מהמכון הטכנולוגי של פלורידה.
זאמקה ביצע כ-2,700 שעות טיסה ב-30 מטוסים.
שירות בתחום החלל

בשנת 1998 זאמקה נבחר לצוות אסטרונאוטים. הוא סיים קורס במרכז החלל ג'ונסון וביצע מספר משימות בצוות הקרקע.
באוקטובר 2007 זאמקה השתתף במשימת STS-120 של מעבורת החלל דיסקברי כטייס (פמלה מלרוי הייתה מפקד הצוות). המטרה העיקרית הייתה להתחבר לתחנת החלל הבין-לאומית, להמשיך בהרכבתה תוך חיבור מודול "הרמוני".
בפברואר 2010 זאמקה טס בפעם השנייה במשימת STS-130 של מעבורת החלל אנדוור כמפקד צוות. המטרה הייתה להביא מודול מגורים חדש "טרנקוויליטי" (שלווה), ואת מודול "קופולה" ולבצע מספר ניסויים. בנוסף הובאו חלקי חילוף ומצרכים שונים.
זאמקה החל לעבוד במרכז החלל ג'ונסון בשנת 2011. הוא פרש מנאס"א בשנת 2013. לאחר הפרישה הוא התחיל לעבוד ברשות התעופה הפדרלית.
הקרן לשיתוף פעולה כלכלי

| --- | --- |
 תחום:  דיפלומטיה מדרג משני 
 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  תל אביב-יפו 
 מייסדים:  יאיר הירשפלד, יוסי ביילין 
 תקופת הפעילות:  1990–הווה (כ־34 שנים) 
 ecf.org.il
 
הקרן לשיתוף פעולה כלכלי (באנגלית: Economic Cooperation Foundation - ECF) היא ארגון לא ממשלתי ללא כוונות רווח (NGO) שהוקם ב-1991 על ידי יוסי ביילין, יאיר הירשפלד, נואף מסאלחה ורון פונדק על מנת לקדם שיתוף פעולה ישראלי-ערבי, ובפרט ישראלי-פלסטיני.
הקרן משמשת בראש ובראשונה כ"צוות חשיבה" ("Think tank") שמעלה רעיונות ומנסח ניירות עמדה בנושאים שונים הנוגעים ליחסים בין ישראל לפלסטינים. מיד עם ביטול החוק לאיסור מפגשים עם אנשי אש"ף במסגרת זו הוכנו מחקרים וניירות עמדה בנושא הסדר קבע עתידי.
בין מטרות הקרן "עידוד הקהילה האירופית להתערבות בתהליך השלום בין ישראל למדינות ערב". הקרן משתתפת בפרויקטים שונים לשיתוף פעולה בין גורמים ישראלים לפלסטינים בתחומי הבריאות, איכות הסביבה ונושאים מוניציפליים, ובפרויקטים לקידום מעמד ערביי ישראל.
לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה וקריסת תהליך השלום, הרחיבה הקרן את פעולותיה, ועסקה בניהול משברים ותכנון מדיני וכלכלי ארוך-טווח. במהלך ההתנתקות מרצועת עזה, יצרה הקרן מנגנון שאיפשר לחקלאים הישראלים ברצועה להעביר החממות שבבעלותיהם לידיים פלסטיניות תוך קבלת תשלום מתורמים בינלאומיים.
על אף שהקרן אינה מפרסמת ניירות עמדה תחת שמה, חוקרים הנמנים בצוות החשיבה של הקרן מפרסמים מאמרים על דעת עצמם. בין הבולטים שבהם הם שאול אריאלי ויונתן תובל.
הקרן ופרויקטים שלה ממומנים מתרומות. אחד מהתורמים הגדולים לקרן, בנוסף לארגונים בינלאומיים ולתורמים פרטיים, הוא האיחוד האירופי, עובדה שגוררת ביקורת כנגד ביילין, וטענות על התערבות כביכול של ממשלה זרה בעניינים הפנימיים של ישראל. יואב יצחק חשף כי פעילות ציבורית ופוליטית של יוסי ביילין בעת שהיה חבר הכנסת, מומנה בידי הקרן.
הערות שוליים

1 2  יואב יצחק, מחלקה ראשונה [26.10.01]: המימון של ביילין; האנטרקס לסל וחסל; החוקר של שרון, באתר News1 מחלקה ראשונה, 26 באוקטובר 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 133067379   WorldCat (עם VIAF): 133067379
הקהילה הבהאית בטורקמניסטן

מפת טורקמניסטן
הקהילה הבהאית בטורקמניסטן היא קהילת מאמיני הדת הבהאית שצמחה בטורקמניסטן מסוף המאה ה-19, כאשר נשלטה בידי איראן הקאג'ארית. מרכז הקהילה בבירת טורקמניסטן אשגבאט, והיא נפוצה בערים אחרות כמו מרי ובלקנאבאט.
רבים מראשוני הקהילה היו בהאים שנמלטו בעקבות רדיפות דתיות באיראן. בין 1880 ל-1881, כבשה וסיפחה האימפריה הרוסית את טורקמניסטן. תחת השלטון הרוסי גדלה הקהילה הבהאית בטורקמניסטן, וקהילת הבהאים באשגבאט הייתה הקהילה הבהאית הראשונה שקיבלה הכרה מצד השלטונות. זו הקהילה הבהאית הראשונה שייסדה בית תפילה ואחת הקהילות הבהאיות הראשונות שבחרה אספה רוחנית מקומית. שיאה של קהילת אשגבאט, היה בשנים הראשונות לאחר המהפכה הרוסית. החל משנות ה-20 רדפו השלטונות הסובייטים בטורקמניסטן ובברית המועצות את הקהילות הבהאיות, ברדיפות שהגיעו לשיאן ב-1938 כאשר נעצרו, הוגלו או נכלאו מרבית הבהאים באשגבאט. מצב הקהילה התייצב לקראת שנות ה-80 וה-90, וב-1989 הייתה זו הקהילה הבהאית הראשונה שייסדה מחדש את האספה הרוחנית שלה בברית המועצות. הרעה נוספת במצב הקהילה החלה לאחר התפרקות ברית המועצות וקבלת עצמאותה של טורקמניסטן. כיום חיים בטורקמניסטן כ-1,000 בהאים, בערך, ללא הכרה רשמית מצד הרשויות ותחת הגבלות חוקתיות משמעותיות.
היסטוריה > הקהילה הבהאית היום

מצב הקהילה הבהאית בטורקמניסטן לא השתפר לאחר נפילת ברית המועצות וייסוד הרפובליקה. ב-1994 הכריזה הקהילה הבהאית בטורקמניסטן על יסוד מועצה רוחנית לאומית חדשה. ב-1996 קבע הממשל הטורקמני רף של לפחות 500 חברי קהילה עבור קבלת הכרה רשמית, בעקבות החוק, ביטלה הממשלה ב-1997 את מעמדה הרשמי של העדה הבהאית במדינה משום שלא עמדה ברף זה (שתי הדתות היחידות שכן קיבלו מעמד רשמי היו הכנסייה הנוצרית אורתודוקסית והאסלאם הסוני). ביוני 1999 ביקרו נציגי השלטון במרכז הקהילה הבהאית באשגבאט והזהירו את חברי הקהילה שלא להפיץ חומרים דתיים. מאז אוקטובר 2003 קובע החוק הטורקמני כי פעילות קהילות דתיות בלתי רשומות אינה חוקית, אין ביכולתן לנהל או להקים מוסדות קהילתיים, אסור להן לקיים פעילות דתית ציבורית או להחזיק בבתי תפילה. ב-24 במרץ 2004 שינתה הממשלה בראשות ספרמורט ניאזוב את חוק הקהילות הדתיות והתירה הכרה, בהתאם להרשמה, עבור "קבוצות דתיות" בנות בין 5 ל-50 משתתפים ועבור "ארגונים דתיים" בני מעל 50 חברים וחברות. בפועל ממשיך הממשל להערים קשיים על תהליכי ההרשמה ולעיתים מתעמר ומאיים על אלו שפונים לרשויות לצורך הכרת קבוצה או ארגון דתי. ביום שינוי החוק עצמו פלשו המשטרה החשאית הטורקמנית לבית אחד מחברי הקהילה הבהאית בבלקנאבאט. המשטרה החרימה ספרות דתית ורכוש של הקהילה הבהאית המקומית ואף איימה על בעל הדירה שאם לא יתכחש לאמונתו אשר "מפלגת את החברה הדמוקרטית", ביתו יילקח ממנו. כפי שמדווחת התקשורת הזרה, אין מדובר באירוע יחידני. מחלקת המדינה האמריקאית מתחה שוב ושוב ביקורת על ההגבלות של טורקמניסטן על חופש הדת, כולל היחס שלה לקהילה הבהאית. משקיפים מאמינים שהממשלה רואה באמונה הבהאית ובדתות מיעוטים אחרות מקורות פוטנציאליים להתנגדות פוליטית שעלולה לערער את יציבות המשטר. נכון ל-2005, העריך ארגון ה-ARDA (אנ') כי חיים בטורקמניסטן כ-1,000 בהאים.
ראו גם

הדת הבהאית
קהילות בהאיות לפי מדינה
אבו אל-פצ'ל גולפאיגאני
בית התפילה הבהאי באשגבאט