stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רחל פרימור
ביוגרפיה

רחל פרימור נולדה ב-1946 בפולין, עלתה לישראל וגדלה בלוד. סיימה את לימודיה בסמינר למורים ושירתה בצה"ל כמורה חיילת. הודות להכשרתה החינוכית נשלחה ב-1968 כקצינה בדרגת סגן לניז'ר שבאפריקה בשליחות המחלקה לשיתוף פעולה בינלאומי (מש"ב) של משרד החוץ, שם שהתה למעלה משנה ועסקה בהכשרת נערות כאמהות. בהמשך דרכה סיימה לימודי תואר בוגר במדע המדינה וסוציולוגיה ותואר מוסמך במשפטים, שניהם מאוניברסיטת בר-אילן.
את עבודתה העיתונאית החלה פרימור בשנות ה-60 בעיתון "למרחב", והייתה אחת העיתונאיות הישראליות הראשונות ששימשו ככתבות שטח. ב-1968, בעת שהותה באפריקה, החלה לכתוב לעיתון "מעריב", ועם שובה ב-1969 הצטרפה לעיתון והייתה כתבת "מעריב" במשך כ-20 שנה. תחילה הייתה כתבת העיתון לענייני תעופה, ומראשית שנות ה-70 שימשה כסופרת העיתון בלונדון. ב-1976 סיקרה את חטיפת מטוס "אייר פראנס" (מבצע אנטבה) והייתה העיתונאית הראשונה שהצליחה להביא לעולם תמונת מצב ראשונה על החוטפים ובני הערובה, לאחר שראיינה בלונדון את בת הערובה הראשונה ששוחררה מהמטוס, שהגיעה ללונדון.
בהמשך ייסדה וערכה את המדור "אנשים", שעסק באחורי הקלעים של העולם הפוליטי. כמו כן כיהנה כחברת מערכת "מעריב" ושימשה כעורכת בעיתון עד לפרישתה ב-1990. בנוסף לעבודתה המקצועית, כיהנה כיו"ר ועד עיתונאי "מעריב" וכרכזת מקצועית של אגודת העיתונאים בתל אביב.
מאז פרישתה מ"מעריב" כיהנה כדוברת חברת הדיור הציבורי "עמידר" ונציבת קבילות הציבור של החברה במשך קרוב לשני עשורים, עד 2008.
פרימור כיהנה כחברת מועצת הרשות השנייה מאז ראשית ימי ערוץ 2 המסחרי (שתי קדנציות: 1994–1998, 2006–2009), כחברת דירקטוריון חברת החדשות של ערוץ 2 (שתי קדנציות) וכחברת מליאת רשות השידור (שתי קדנציות).
כמו כן, שימשה כחברת דירקטוריון של החברה הממשלתית למדליות ולמטבעות, של חברת האינטרנט "נטקס", של בנק טפחות ושל חברת עוז הידראוליקה.

בעבודתה במועצת הרשות השנייה עיצבה את מכרזי הטלוויזיה והרדיו והנחילה אמות מידה של עבודת התקשורת בישראל.
בתפקידה האחרון, כיו"ר ועדת הכספים של הרשות השנייה, הייתה שותפה למהלך של קיצוץ התקציב השנתי של הרשות ולקבלת המלצות דו"ח שטרום בנושא עמלות המפרסמים.
רחל פרימור נפטרה ב-2009 כתוצאה מסיבוך רפואי, בגיל 62. נקברה בבית העלמין הישן בלוד. הותירה בת.
פרימור ביטאה בפעילותה הציבורית רגישות לצורכי הפרט והציבור ואת חשיבות הקידום של נושאים חברתיים.
מספר חודשים לאחר מותה קבעה הרשות השנייה פרס על שמה על תחקיר עיתונאי בנושאים חברתיים, המוענק מדי שנה.
הערות שוליים

↑  נתוני פתיחה לדירקטור (שאינו תאגיד) או יחיד המכהן מטעם תאגיד שהוא דירקטור, נטקס (נט אקספרס), 20 באוגוסט 2006.
1 2  ברוך דגון, רחל פרימור – שליחת רצון טוב לאפריקה, דבר, 30 ביוני 1969.
1 2  לי-אור אברבך, העיתונאית רחל פרימור הלכה לעולמה בגיל 63, באתר nrg‏, 7 במרץ 2009.
↑  לי-אור אברבך, דיווחים ראשונים מאנטבה, באתר nrg‏, 9 במרץ 2009.
↑  שי ניב, ‏דדי גולן, דובר חברת החשמל, שיאן השכר של הדוברים הרוויח 42 אלף ש' בחודש, באתר גלובס, 12 בפברואר 2008.
↑  ענת קם‏, הלכה לעולמה רחל פרימור, באתר וואלה, 7 במרץ 2009.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007412278205171  VIAF: 28153237748629211246   WorldCat (עם VIAF): 28153237748629211246
ראבעה אל-עדוויה

ציור של ראבעה אל-עדוויה המופיע במילון פרסי
ראבעה אל-עדוויה (בערבית: رابعة العدوية, מכונה גם ראבעה בנת אסמאעיל אל-עדוויה, ראבעה אלקיסיה (על שם שבט האלקיס ממנו באה), או ראבעה אלבצריה - על שם העיר בצרה בה נולדה) היא אישיות סופית חשובה מהמאה השמינית לספירה, בין המיסטיקנים הראשונים באסלאם שדיברו על אהבת האל ועבודתו במונחים של אהבה רומנטית ואהבת בשר ודם.[דרוש מקור]
לידתה ומותה

ככל הנראה נולדה בשנת 135 להיג'רה (שנת 753-752 לספירת הנוצרים) ועל פי המסורת האיסלמית, הלכה לעולמה לאחר חמישים שנה, בשנת 185 להיג'רה (שנת 803-802 לספירה), בירושלים.
יש כאלה הסבורים כי אל-עדוויה נולדה בשנת 98 להיג'רה, כלומר בשנת 717 לספירת הנוצרים, אך ישנה נטייה לבלבל אותה עם דמות ידועה אחרת: ראבעה בנת אסמאעיל מסוריה, (באנגלית: Rabi'a bint Isma'il of Syria), שנולדה כחמישים שנה לפני אל-עדוויה ובניגוד לאחרונה גם הייתה נשואה.[ ]
חייה של ראבעה

נולדה למשפחה ענייה בבצרה שבעיראק. הייתה הרביעית מתוך ארבע בנות ומכאן שמה: ראבעה בשפה הערבית פירושו "רביעית". ישנה אגדת עם שכשנולדה, התגלה הנביא מוחמד לאביה בחלום ובישר לו כי בתו הקטנה נועדה לגדולות. כעבור זמן מה מתו הוריה ורעב המוני תקף את בצרה. בעקבות זאת נאלצו ראבעה ואחיותיה להיפרד. ראבעה נמכרה לעבדות בעבור שישה דירהמים בלבד וסבלה מיחס מחפיר מצד המעביד שלה. באחד הימים נקרתה בדרכה הזדמנות לברוח, אך בעת שברחה, נפלה ושברה את ידה. כשהיא דואבת ובוכייה, פנתה ראבעה לאללה בתחינה וביקשה להבין לאן פניה מועדות. נהוג לייחס למקרה זה את תחילת דרכה של אל-עדוויה בעבודתה הנאמנה את אללה, משום שמקובל לספר כשסיימה לדבר, שמעה קול שאמר לה שהיא אינה צריכה להתאבל על מצבה משום שהוא עתיד להשתפר אלפי מונים "עד כדי כך שהמלאכים בגן העדן יקנאו". אל-עדוויה חזרה למעביד שלה, והתפללה לאללה באדיקות במהלך הלילות, כשבימים המשיכה לעבוד כרגיל. מסופר שבאחד הלילות המעביד שלה התעורר וראה אור שנפוץ לכל עבר, וכשהתקרב ראה את ראבעה בשעת תפילתה. השפעת המחזה הייתה כה גדולה, שהוא החליט לשחרר אותה לחופשי. אל-עדוויה שוטטה במדבר וחוותה שם קשיים, אך לא הפסיקה לעבוד את אללה באדיקות ובכוונה מלאה.[ ]
ראבעה אל-עדוויה לא נישאה מעולם. מסופר כי כשנשאלה על ידי חסן אלבצרי אם היא רוצה להינשא, ענתה ראבעה:
אנקדוטות

סופר כי כשנשאלה אל-עדוויה אם היא אוהבת את הנביא מוחמד, היא ענתה כי היא אכן אוהבת אותו, אך היא עסוקה באהבתו של הבורא עצמו ולא באהבת ברואיו.[ ]
אמירה נוספת המיוחסת לראבעה אל-עדוויה, בנוגע לכעבה, היא ש"זהו הצלם אותו עובדים על פני האדמה, ואללה לא נמצא בתוכו אבל גם לא חסר בו". אמירה זו הכתה גלים בקרב פרשנים מוסלמיים רבים לאורך השנים והיא מהווה נושא לדיון גם בימינו.[ ] בהקשר זה ניתן להתייחס גם לאנקדוטה המספרת שבעת שהותה של אל-עדוויה במכה, התרוממה הכעבה כדי לפגוש אותה ולחזות בסגפנות המיוחסת לה. אך אל-עדוויה סירבה ואמרה: "מה כבר אוכל לעשות עם הבית? אני זקוקה לאדונו של הבית ולא לבית עצמו".[ ] 
סופר כי אל-עדוויה נראתה רצה ברחבי בצרה כשהיא אוחזת בידה האחת לפיד בוער ובשנייה דלי מלא מים. כשנשאלה לפשר הדבר, השיבה כי היא מעוניינת לשרוף כליל את תענוגות גן העדן ולכבות את להבות הגיהנום כדי שתוכל לעבוד את אללה מתוך אהבה טהורה ולא מתוך פחד מהעונשים בגיהנום או מתוך רצון לזכות בגמול הניתן בגן עדן.
"אמרה ראבעה: חי אלוהים, לא עבדתי את האל כשעבדתי אותו מפחד האש ומכמיהה לגן העדן, אלא אני עובדת אותו מאהבה ומכניעה אליו." (מתוך אלח'רגושי, חינוך צפונות הלב, עמ' 71)[ ]
על פי האמונה, הסופים נקראו כך על שם בגדי הצמר המטולאים והכבדים שנהגו ללבוש. סופר על ראבעה אל-עדוויה שהבגד שלה שקל ארבעים רטל[ ], ושביקשה להניח את הבגד בקברה. במהלך חלום שחלם חסיד סופי לאחר מותה, סיפרה לו אל-עדוויה על מעשים מופלאים שאללה עשה ועל כך שציווה שיביאו את בגד הטלאים שלה כדי לתלות אותו על הכס, ושם הוא תלוי עד יום תחיית המתים. כך הביע אללה את הכבוד שרחש לזו שלבשה אותו.[ ]
בראייה פמיניסטית

ראבעה אל-עדוויה נחשבה לפורצת דרך בתחומה כשהוכיחה שנשים מסוגלות לעבוד את האל בכוונה מלאה ובאדיקות זהה לזו של הגברים. ניתן להבין זאת מיחסיה עם חסן אלבצרי, שהגיע אליה כדי ללמוד ממנה את עבודת האל, או מספיאן אלת'ורי, שכינה את אל-עדוויה "מחנכת" והגיע גם הוא כדי לשמוע ממנה דברי חוכמה.[ ] כשנשאל פריד אלדין אלעטאר על ראבעה אל-עדוויה, הוא כתב שאללה לא מבדיל בין נשים וגברים שעובדים אותו, והוסיף כי מוחמד בעצמו אמר שאללה לא מתבונן בצורה החיצונית. "שורש הדבר אינו נעוץ בצורה אלא בכוונה...כשאישה נהיית לגבר בדרך אל האל, אין לקרוא לה אישה".[ ] 
בספרה על האנתולוגיה של הסופים, כותבת שרה סבירי כי דבריו של אלעטאר מבטלים את ההבחנה המגדרית בין נשים לגברים, וכי למרות העובדה שישנם פרשנים אשר יבחרו לנתח את האמירות לעיל כמבטלות את מעמדה של האישה בעבודת האל לעומת גברים, היא דווקא בוחרת לפרשם כחיוביים, ולראות בדעתו של אלעטאר קריאה לנשים להתעלות על החלוקה המגדרית ועל נחיתותן הדתית. כך היא מפרשת גם את העיסוק הנרחב בפועלה של ראבעה אל-עדוויה ונשים נוספות בתקופתה, שאחרת לא היו מוקדשים להן פרקים משלהן באסופות הקלאסיות.
בימינו

בקהיר יש מסגד על שמה של ראבעה אל-עדוויה ובישראל יש רחוב על שמה בהר הזיתים, המוביל לכנסיית העלייה. 
בנוסף, חייה של אל-עדוויה היוו השראה לכמה סרטים בקולנוע הטורקי.
קשר לדתות אחרות

המסורת המוסלמית מספרת שראבעה אל-עדוויה מתה בירושלים, בהר הזיתים (א-טור בערבית). לעומת זאת, המסורת היהודית מאמינה כי באותו מקום קבורה חולדה הנביאה. במקביל, הנוצרים מאמינים כי באותו אתר נקברה הנזירה פלגיה(אנ').
לקריאה נוספת

ראבעה - על סף דלתו של הלב, נערך על ידי יעקוב אבן יוסף ותורגם על ידי דרור עמית, הוצאת עולם קטן, 2021 (מבוסס על ספרו של צ'ארלס אפטון: Threshold Books, 1988 ,Doorkeeper of the Heart, Versions of Rabi’a).
הקבר המיוחס במסורת המוסלמית לראבעה אל-עדוויה
קרסימיר באלקוב

קרסימיר גנצ'ב באלקוב (בבולגרית: Красимир Генчев Балъков; נולד ב-29 במרץ 1966) הוא כדורגלן עבר בולגרי ששיחק בעמדת ההתקפי, וכיום מאמן כדורגל.
באלקוב זכור כאחד מגדולי הכדורגלנים הבולגרים בדורו. בנוסף לקריירת משחק בבולגריה, פורטוגל וגרמניה, רשם בלאקוב 92 הופעות במדי נבחרת בולגריה, והשיג איתה את הישג השיא בהיסטוריה שלה עד כה, המקום הרביעי במונדיאל 1994.
קריירת אימון

עם פרישתו ממשחק פעיל, החל באלקוב לשמש כעוזר מאמן בקבוצת שטוטגרט שבמדיה פרש ממשחק, תחת מאמנו פליקס מגאת. גם כאשר מגאת' עבר לאמן בבאיירן מינכן בקיץ 2004, המשיך באלקוב בתפקידו תחת המאמן החדש מתיאס זאמר. עם סיום חוזהו בתום עונת 2004/2005 עבר באלקוב לשמש כמאמן-שחקן בקבות פלאואן מהליגה הרביעית בגרמניה, אך הוא שיחק במדיה פעם אחת בלבד ועזב כעבור מספר חודשים.
בינואר 2006 התמנה באלקוב לתפקיד מאמן גראסהופרס ציריך, והוביל את הקבוצה כבר בעונה זו למקום הרביעי בטבלה. גראסהופרס, בהדרכתו של באלקוב, פתחה בצורה טובה את עונת 2006/2007, זכתה בגביע האינטרטוטו והוליכה את הטבלה בחלק מהזמן, מה שזיכה את באלקוב בהארכת חוזה. אמנם, אז החלה ירידה משמעותית ביכולתה של הקבוצה, שאיבדה נקודות רבות, מה שהוביל בתחילה להסכמה עם באלקוב על סיום תפקידו בסיום העונה. אמנם, היכולת החלשה של גראסהופרס הכריעה בסופו של דבר את גורלו של בלאקוב, שפוטר שלושה מחזורים לסיום העונה.
ב-29 באוקטובר 2007, מספר חודשים לאחר פתיחת עונת 2007/2008, החל בלאקוב לאמן בקבוצת סנט גאלן. הקבוצה הציגה יכולת ירודה, ונכשלה בניסיונה להישאר בליגת העל השווייצרית עם הפסד במשחקי הפלייאוף. באלקוב סיים את תפקידו בסיום העונה.
ב-14 בדצמבר 2008 חזר בלאקוב לבולגריה, והחל לאמן בצ'רנומורץ בורגס. הוא חתם על חוזה לחמש שנים. הוא הצליח להוביל את הקבוצה למיקום טוב במרכז הטבלה, אך ב-6 בדצמבר 2010, לאחר כשנתיים בתפקיד, שוחרר בהסכמה מתפקידו לאחר שינוי בתקציב המועדון ופגיעה בתוכנית העבודה הרב שנתית של המאמן.
לאחר כחצי שנה ללא תפקיד, מונה באלקוב לתפקיד המאמן בקבוצת היידוק ספליט הקרואטית. היידוק בהדרכתו של באלקוב פתחה טוב את עונת 2011/2012, אך ב-22 במרץ 2012 החליט באלקוב לעזוב את היידוק ספליט על מנת לאמן את פ.צ. קייזרסלאוטרן, שניצבה על סף ירידה לליגת המשנה. בעוד קבוצתו הקודמת, היידוק ספליט, המשיכה וסיימה את העונה במקום השני, באלקוב הפסיד שבע פעמים בשמונה משחקים, והשיג רק ניצחון אחד כמאמן קייזרסלאוטרן. הקבוצה סיימה את העונה במקום האחרון בבונדסליגה, והמאמן סיים את תפקידו ב-17 במאי, פחות מחודשיים לאחר מינויו.
לאחר שנתיים מחוץ למגרשים, ב-27 במאי 2014, חזר באלקוב פעם נוספת לכדורגל הבולגרי, כשהתמנה לתפקיד המאמן בליטקס לובץ'. בעונתו הראשונה בתפקיד, עונת 2014/2015, הוליך באלקוב את הקבוצה למקום הרביעי בליגת העל הבולגרית.
תארים > תארים כשחקן

ספורטינג ליסבון
הגביע הפורטוגלי: 1994/1995
שטוטגרט
הגביע הגרמני: 1996/1997
גביע האינטרטוטו (2): 2000, 2002
נבחרת הטורניר של מונדיאל 1994
כדורגלן השנה בבולגריה (2): 1995, 1997
תארים > תארים כמאמן

גראסהופרס ציריך
גביע האינטרטוטו: 2006
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1982/1983 | אטאר וליקו טרנובו | בולגריהליגת העל הבולגרית | 2 | 0 |
| 1983/1984 | אטאר וליקו טרנובו | בולגריהליגת העל הבולגרית | 17 | 2 |
| 1984/1985 | אטאר וליקו טרנובו | בולגריהליגת העל הבולגרית | 30 | 7 |
| 1985/1986 | אטאר וליקו טרנובו | בולגריהליגת העל הבולגרית | 5 | 3 |
| 1986/1987 | אטאר וליקו טרנובו | בולגריהליגת העל הבולגרית | 1 | 0 |
| 1987/1988 | אטאר וליקו טרנובו | בולגריהליגת העל הבולגרית | 18 | 2 |
| 1988/1989 | אטאר וליקו טרנובו | בולגריהליגת העל הבולגרית | 29 | 9 |
| 1989/1990 | אטאר וליקו טרנובו | בולגריהליגת העל הבולגרית | 30 | 9 |
| 1990/1991 | אטאר וליקו טרנובו | בולגריהליגת העל הבולגרית | 11 | 3 |
| 1990/1991 | ספורטינג ליסבון | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 18 | 4 |
| 1991/1992 | ספורטינג ליסבון | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 32 | 7 |
| 1992/1993 | ספורטינג ליסבון | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 32 | 11 |
| 1993/1994 | ספורטינג ליסבון | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 29 | 15 |
| 1994/1995 | ספורטינג ליסבון | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 27 | 6 |
| 1995/1996 | שטוטגרט | גרמניהבונדסליגה | 34 | 7 |
| 1996/1997 | שטוטגרט | גרמניהבונדסליגה | 31 | 13 |
| 1997/1998 | שטוטגרט | גרמניהבונדסליגה | 31 | 11 |
| 1998/1999 | שטוטגרט | גרמניהבונדסליגה | 24 | 5 |
| 1999/2000 | שטוטגרט | גרמניהבונדסליגה | 30 | 6 |
| 2000/2001 | שטוטגרט | גרמניהבונדסליגה | 28 | 6 |
| 2001/2002 | שטוטגרט | גרמניהבונדסליגה | 30 | 4 |
| 2002/2003 | שטוטגרט | גרמניהבונדסליגה | 28 | 2 |
| 2005/2006 | פלאואן | גרמניההליגה הגרמנית הרביעית | 1 | 0 |
| סך הכל קריירה | סך הכל קריירה | סך הכל קריירה | 518 | 132 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת בולגריה> שנה | נבחרת בולגריה> הופעות | נבחרת בולגריה> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1988 | 2 | 0 |
| 1989 | 7 | 0 |
| 1990 | 5 | 0 |
| 1991 | 5 | 0 |
| 1992 | 6 | 3 |
| 1993 | 6 | 0 |
| 1994 | 12 | 2 |
| 1995 | 7 | 2 |
| 1996 | 9 | 4 |
| 1997 | 4 | 1 |
| 1998 | 6 | 0 |
1999: 0
| 2000 | 6 | 0 |
| 2001 | 8 | 2 |
| 2002 | 6 | 2 |
| 2003 | 3 | 0 |
| סה"כ | 92 | 16 |
הערות שוליים

↑  גרמניה: קרסימיר בלאקוב יאמן את קייזרסלאוטרן, באתר וואלה, 22 במרץ 2012
| נבחרת בולגריה – מונדיאל 1994 (מקום רביעי) |
| --- | --- | --- |
|  1 מיכאילוב •  2 קרמנלייב •  3 איבנוב •  4 צבטנוב •  5 הובצ'ב •  6 ינקוב •  7 קוסטדינוב •  8 סטויצ'קוב •  9 לצ'קוב •  10 סיראקוב •   11 בורימירוב •  12 ניקולוב • 13 יורדנוב •  14 גנצ'ב • 15 אילייב • 16 קיריאקוב • 17 מיטרסקי • 18 אלכסנדרוב • 19 גאורגייב • 20 באלקוב • 21 יוטוב • 22 אנדונוב • מאמן: פנב |  1 מיכאילוב •  2 קרמנלייב •  3 איבנוב •  4 צבטנוב •  5 הובצ'ב •  6 ינקוב •  7 קוסטדינוב •  8 סטויצ'קוב •  9 לצ'קוב •  10 סיראקוב •   11 בורימירוב •  12 ניקולוב • 13 יורדנוב •  14 גנצ'ב • 15 אילייב • 16 קיריאקוב • 17 מיטרסקי • 18 אלכסנדרוב • 19 גאורגייב • 20 באלקוב • 21 יוטוב • 22 אנדונוב • מאמן: פנב | בולגריה |
| נבחרת בולגריה – יורו 1996 |
| --- | --- | --- |
|  1 מיכאילוב •  2 קישישב •  3 איבנוב •  4 קיריאקוב •  5 הובצ'ב •  6 ינקוב •  7 קוסטדינוב •  8 סטויצ'קוב •  9 פנב •  10 באלקוב •   11 לצ'קוב •  12 פופוב • 13 גנצ'ב •  14 סירקוב • 15 יורדנוב • 16 בורימירוב • 17 קרמנלייב • 18 טסבטנוב • 19 גינצ'ב • 20 דונקוב • 21 גאורגייב • 22 זדרבקוב • מאמן: פנב |  1 מיכאילוב •  2 קישישב •  3 איבנוב •  4 קיריאקוב •  5 הובצ'ב •  6 ינקוב •  7 קוסטדינוב •  8 סטויצ'קוב •  9 פנב •  10 באלקוב •   11 לצ'קוב •  12 פופוב • 13 גנצ'ב •  14 סירקוב • 15 יורדנוב • 16 בורימירוב • 17 קרמנלייב • 18 טסבטנוב • 19 גינצ'ב • 20 דונקוב • 21 גאורגייב • 22 זדרבקוב • מאמן: פנב | בולגריה |
| נבחרת בולגריה – מונדיאל 1998 |
| --- | --- | --- |
|  1 זדרבקוב •  2 קישישב •  3 ט. איבנוב •  4 א. פטקוב •  5 יורדנוב •  6 ינקוב •  7 קוסטדינוב •  8 סטויצ'קוב •  9 פנב •  10 באלקוב •   11 אילייב •  12 מיכאילוב • 13 גינצ'ב •  14 חריסטוב • 15 זפירוב • 16 נאנקוב • 17 סטוילוב • 18 בורימירוב • 19 באצ'ב • 20 ג. איבנוב • 21 קירילוב • 22 מ. פטקוב • מאמן: בונב |  1 זדרבקוב •  2 קישישב •  3 ט. איבנוב •  4 א. פטקוב •  5 יורדנוב •  6 ינקוב •  7 קוסטדינוב •  8 סטויצ'קוב •  9 פנב •  10 באלקוב •   11 אילייב •  12 מיכאילוב • 13 גינצ'ב •  14 חריסטוב • 15 זפירוב • 16 נאנקוב • 17 סטוילוב • 18 בורימירוב • 19 באצ'ב • 20 ג. איבנוב • 21 קירילוב • 22 מ. פטקוב • מאמן: בונב | בולגריה |
רוני אברהם

| --- | --- |

 לידה:  5 בספטמבר 1951 (בן 73) אלכסנדריה, מצרים 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  בית הספר הלאומי למנהל (1978)  המכון למדע המדינה פריז  אוניברסיטת פנתאון-סורבון 
 מעסיק:  אוניברסיטת פנתאון-אסאס, אוניברסיטת פריז מערב נאנטר לה דפאנס, המכון למדע המדינה פריז 
 תפקיד:  נשיא בית הדין הבין-לאומי בהאג (6 בפברואר 2015–5 בפברואר 2018)  שופט בית הדין הבין-לאומי בהאג (15 בפברואר 2005) 
 
רוני אברהם (בצרפתית: Ronny Abraham; נולד ב-5 בספטמבר 1951) הוא משפטן צרפתי-יהודי העוסק במשפט בין-לאומי פומבי ומכהן כשופט בבית הדין הבין-לאומי לצדק (ICJ).
ביוגרפיה

אברהם נולד באלכסנדריה, מצרים ב-1951. ב-1973 קיבל דיפלומה מהמכון למדע המדינה פריז, ושנה לאחר מכן קיבל דיפלומה בלימודים מתקדמים במשפט ציבורי מסורבון. ב-1976 החל ללמוד בבית הספר הלאומי למינהל.
עם סיום לימודיו ב-1978 מונה לשופט שלום בבית הדין המינהלי של צרפת, וכיהן בתפקיד זה עד 1985 ובין השנים 1987–1988 (בין שתי הכהונות שימש סגן מנהל אגף המשפטים במשרד החוץ). מאז 1988 הוא מכהן במועצת המדינה של צרפת, ובמקביל כיהן גם בוועדת המומחים של מועצת אירופה לשמירה על זכויות האדם וכיושב ראש הוועדה המייעצת של הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי.
בשנים 1989–1998 כיהן אברהם כנציב ממשלת צרפת במערכת המשפט, ובין 1998 ל-2005 כיהן כמנהל ענייני המשפט במשרד החוץ הצרפתי. בתפקיד זה ייצג ב-2004 את צרפת בבקשה לחוות דעת מייעצת מבית הדין הבין-לאומי לצדק (ICJ) בנוגע לחוקיות גדר ההפרדה שבנתה ישראל, וטען כי בניית הגדר מפרה את החוק הבין-לאומי. הוא שימש כפרופסור במכון למדע המדינה בפריז, באוניברסיטת פריז-נאנטר ובאוניברסיטת פנתאון-אסאס.
ב-15 בפברואר 2005 נבחר על ידי מועצת הביטחון והעצרת הכללית של האומות המאוחדות לכהן בבית הדין הבין-לאומי לצדק בעקבות התפטרותו של בן ארצו גילברט גיום. הוא שימש בתפקיד זה עד סיום כהונתו המתוכנן של גיום, בפברואר 2009, ונבחר לכהונה נוספת. בשנים 2015–2018 שימש כנשיא בית הדין, וב-2018 נבחר שוב לתפקיד שופט.
ב-2024 שפט אברהם בתלונת דרום אפריקה נגד ישראל בגין רצח עם, ופסק בעד האמצעים הזמניים שביקשה דרום אפריקה להשית על ישראל בעקבות מלחמת חרבות ברזל ברצועת עזה.
הערות שוליים

↑  איתמר אייכנר, היהודי שנחשב ביקורתי, המוסלמי שסעד אצל שגריר ישראל: אלו 15 השופטים בהאג, באתר ynet, 9 בינואר 2024
↑  General Assenbly Elects Ronny Abraham of France to International Court of Justice, Acting Concurrently With Security Council, האומות המאוחדות
↑  General Assembly, in Four Rounds of Voting, Elects Five Members to International Court of Justice, האומות המאוחדות
↑  United Nations General Assembly and Security Council elect four Members of the Court, בית הדין הבין-לאומי לצדק (ICJ)
↑  The Court indicates provisional measures, בית הדין הבין-לאומי בהאג, ‏26 בינואר 2024
↑  איתמר אייכנר, בית הדין בהאג לא דרש את עצירת הלחימה בעזה - אך פרסם שורת צווי אזהרה לישראל, באתר ynet, 26 בינואר 2024
נטעאל בנדל, הישג לישראל בהאג: ביה"ד דוחה את הבקשה המרכזית של דרום אפריקה לעצירת המלחמה, באתר ישראל היום, 26 בינואר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257195305171  BnF: cb121208723 (data)  GND: 1201289394  ISNI: 0000 0003 9842 1403  LCCN: n2009078291  NTA: 130158909  SUDOC: 029621860  VIAF: 247495887   WorldCat (עם VIAF): 247495887
רות פתיר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1984 (בת 40 בערך) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים, אוניברסיטת קולומביה בניו יורק
 תחום יצירה:  אמנית וידאו, ניו-מדיה ומיצג, מרצה
 פרסים והוקרה:  תייצג את ישראל בביאנלה בוונציה ב-2024
 
רות פתיר (נולדה ב-1984 בניו-יורק) היא אמנית וידאו, ניו-מדיה ומיצג ישראלית. עבודותיה הוצגו, בין היתר, במרכז לאמנות עכשווית CCA בתל אביב, במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק (MOMA), במוזיאון פתח תקווה לאמנות, בקולנוע אונטולוגי פילם ארקיבס, בגלריה העירונית קו 16 והקולקטיב פלוקס פקטורי בניו יורק.
פתיר מייצגת את ישראל בביאנלה לאמנות בוונציה של 2024, עם הפרויקט Motherland.
לצד עבודתה כאמנית היא מרצה במחלקה לאמנויות המסך ותוכנית התואר השני באמנות בבצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים, וכן במחלקה לאמנות במכללת שנקר ובמחלקה לקולנוע וטלוויזיה במכללת ספיר.
הביאנלה לאמנות ונציה 2024

פתיר נבחרה לייצג את ישראל בביאנלה ה־60 לאמנות בוונציה שתיפתח באפריל 2024. הפרויקט Motherland שאותו תציג פתיר עוסק בפריון ובפוריות. הביתן הישראלי בביאנלה יהפוך למעין ״ביתן פריון ופוריות״. יוצגו בו עבודות וידאו חדשות בכשלושה מרחבים שונים, תחת אוצרותן של מירה לפידות, האוצרת הראשית של מוזיאון תל אביב לאמנות, ותמר מרגלית, אוצרת המרכז לאמנות עכשווית CCA בתל אביב.
ועדת השיפוט שבחרה בה ציינה ועדת השיפוט שבחרה בה ציינה, בין היתר, כי "בשנים האחרונות פיתחה פתיר גוף עבודות מרשים וייחודי הנע בין האישי לקולקטיבי, הקומי והמרגש. הפרויקט לביאנלה ממשיך את השפה הייחודית אותה פיתחה, מבוססת על וידאו וטכנולוגיות תלת מימד. סוגיית הפריון היא אישית, לאומית ואוניברסלית, והפרויקט נוגע בפריון בהיפוך והחיבורים בין העתיק הקדם־לאומי והתקופות הקדומות לבין הזמן הזה."
ביום 16 באפריל הכריזה פתיר שהתערוכה בבינאלה לא תיפתח לקהל הרחב עד שלא ישוחררו החטופים מהשבי בעזה. כך הצהירה האוצרת בכתבה בהארץ:
הביתן, שמכיל שלוש עבודות וידאו של האמנית רות פתיר, יופעל אך מבקרים לא יוכלו להיכנס אליו. האוצרת מירה לפידות: "הביתן ייפתח כשהחטופים יחזרו והסכם הפסקת אש"
תערוכות יחיד נבחרות

2018 ― "מכתב אהבה לרות", גלריית המדרשה הירקון 19, תל אביב. אוצר: בועז ארד
2021 ― "MOTHERHOOD", מרכז אוצרות ציריך. אוצרת: מעין שלף
2022 ― "אבא שלי בענן", המרכז לאמנות עכשווית CCA בתל אביב. אוצרת: תמר מרגלית
2023 — "SLEEPERS" - פסטיבל הסרטים בירושלים.
השכלה

2011 ― תואר ראשון בבצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים
2015 ― תואר שני באמנות פלסטית מאוניברסיטת קולומביה בניו יורק
הערות שוליים

↑  רות פתיר, באתר ארטפורט
↑  רות פתיר, באתר בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים
↑  חגית פלג רותם, רות פתיר תייצג את ישראל בביאנלה לאמנות בוונציה 2024, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2023-09-06
↑   נעמה ריבה, האמנית רות פתיר תייצג את ישראל בביאנלה לאמנות בוונציה, באתר הארץ, 5 בספטמבר 2023
↑   נעמה ריבה, הביתן הישראלי בביאנלה לאמנות בוונציה לא ייפתח לקהל הרחב, באתר הארץ, 16 באפריל 2024
↑  מכתבי אהבה לרות, באתר מכללת בית ברל
↑  רות פתיר: אבא שלי בענן, באתר CCA Tel Aviv-Yafo
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1326362100  VIAF: 2599171400929636930000   WorldCat (עם VIAF): 2599171400929636930000
רצ'יטטיב

רצ'יטטיב הפתיחה מתוך הקנטטה "מירנדה" (1710 לערך) מאת יוהאן כריסטוף פפוש.
רצ'יטטיב הוא סגנון כתיבה וביצוע מוזיקלי שנועד לחקות, בשירה או בנגינה, דיבור אנושי. מקור המילה בפועל האיטלקי "Recitativo", שמשמעותו "מדוקלם" (אטימולוגית, זהה למילה "Recite" באנגלית). נכתב בפרטיטורות גם בקיצור: "Recit".
לרוב מופיע הרצ'יטטיב בהקשר של אופרה או קנטטה, כניגוד לאריה, שהיא חיבור שירתי במובהק. רצ'יטטיבים משמשים בדרך כלל לקידום העלילה או להבעת רעיון מסוים, בעוד האריה משמשת להבעת רגשות, או לייצוג רגע עלילתי אחד באמצעות מגוון מצומצם של מילים - אם כי הבחנה זו הלכה והיטשטשה במהלך המאה ה-19. מאפיינים אחרים של הרצ'יטטיב הם שהוא ברובו הברתי (כלומר, לכל הברה צליל יחיד), ושהוא מודולטורי (כלומר, מסתיים בסולם שונה מזה שבו התחיל); בכך הוא מאפשר לעבור בין אריות בסולמות שונים.
משפטים טיפוסיים ברצ'יטטיבים עד תחילת המאה ה-19 מסתיימים בקדנצה אופיינית של שני אקורדים - דומיננטה וטוניקה.
שני הסוגים העיקריים של רצ'יטטיב הם
רצ'יטטיב סקו (secco, כלומר "יבש") - מלווה בקונטינואו בלבד, ולרוב במשקל חופשי.
רצ'יטטיב מלוּוֶה (accompagnato) הנקרא גם רצ'יטטיב אובליגאטו (obbligato) - בליווי כלים נוספים, ולעיתים קרובות התזמורת כולה. במקרה זה על פי רוב הרצ'יטטיב שקול, ובעל מטען רגשי רב יותר.
קיימים גם רצ'יטטיבים במוזיקה כלית, כלומר קטעים שנועדו לחקות בנגינה את סגנון הרצ'יטטיב. הדוגמה המוכרת ביותר נמצאת בתחילת הפרק הרביעי של הסימפוניה התשיעית של בטהובן.
בחזנות, בעיקר האשכנזית, פרקי התפילה מושרים לרוב ברצ'יטטיבים. במוזיקת כליזמרים יש ביצועים רצ'יטטיביים המבוצעים על ידי כלי נגינה, כגון: הקלרינט; יש השומעים את הקלרינט "מדבר" ואפילו "צוחק".
רדיוס שמש

רדיוס שמש היא יחידת מרחק באסטרונומיה, המשמשת בעיקר למדידת גודלם של כוכבים ומסומנת כ:  R_{\odot }. היחידה שווה לרדיוס (מחוג) ממוצע של השמש וערכה 695,500 ק"מ או בערך 109 רדיוסים של כדור הארץ, או 10 רדיוסים של צדק. פחיסותה של השמש נמוכה ולכן לא מבחינים בהבדל בין רדיוס פולרי (בקטבים) לבין רדיוס אקווטוריאלי (בקו המשווה).
בשנים 2003-2006, מדדה הגשושית SOHO את רדיוס השמש בעזרת תזמון של מעבר כוכב חמה על־פני השמש. הערך הנמדד היה 65 ± 696,342 ק"מ. עם זאת, מקובל להשתמש בערך 695,500 כיחידה סטנדרטית, אף על פי שהיא קטנה מערכו המדוד של רדיוס השמש.
ראו גם

מסת שמש
עוצמת הארה
הערות שוליים

↑  How Round is the Sun?
ראבסנטאנדראש

| --- | --- |
סמל ראבסנטאנדראשסמל ראבסנטאנדראש

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  מערב טרנסדנוביה
 מחוז:  גיור-מושון-שופרון גיור-מושון-שופרון
 נפה:  נפת צ'ורנה
 שטח:  11.61 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  458 (2019)
 קואורדינטות:  47°27′00″N 17°20′00″E﻿ / ﻿47.45°N 17.3333°E﻿ / 47.45; 17.3333 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.rabaszentandras.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.ראבסנטאנדראש(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.ראבסנטאנדראש  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ראבסנטאנדראש (בהונגרית: Rábaszentandrás) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם בראבסנטאנדראש מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 578 תושבים, ובשנת 2019 רק 458 תושבים.
יהודי ראבסנטאנדראש

בראבסנטאנדראש חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 13 |  |
| 1880 | 12 | 799 |
| 1910 | 19 |  |
| 1920 | 18 |  |
| 1930 | 4 |  |
| 1941 | 4 | 692 |