stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויקטור ארדוב
ביוגרפיה

ארדוב נולד בשנת 1901 בוורונז' למשפחה יהודית. שמו היה ויקטור זיגברמן. המשפחה הייתה עם שורשים מאוקראינה ומליטא. בשנת 1918 הוא סיים לימודי בית ספר והתחיל ללמוד באוניברסיטה בוורונז'. כבר באותה שנה המשפחה עברה למוסקבה והוא המשיך לימודי לכלכלה באוניברסיטה רוסית לכלכלה ע"ש פלחנוב אותה סיים בשנת 1925, אך לא עבד במקצוע.
בשנת 1921 הוא התחיל לפרסם קריקטורות בירחון במוסקבה והחל להשתמש בשם עט "ארדוב". בהתאם לעדויות צאצאיו למשפחה היו שורשים אשכנזים וספרדים. לכן במקור שם עט היה "ספארדוב" שבהמשך קוצר ל"ארדוב".
ארדוב היה תורם קבוע בירחון סאטירי "קרוקודיל". הוא כתב מספר מחזות (חלקם ביחד עם ולדימיר מאס). בשנת 1927 הוא החל לנהל מחלקת ספרות של תיאטרון סאטירה בלנינגרד. באותה תקופה הוא התחיל לכתוב חומר להופעות של ארקדי רייקין, בוריס פטקר ושחקנים נוספים.
בשנת 1933 ארדוב התחתן בפעם השנייה לשחקנית נינה אולשבסקאיה. לאולשבסקאיה כבר היה בן אלכסיי בטלוב.
לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה הוא התנדב לשורות הצבא האדום ושירת בעיתון. בשנת 1943 הוענק לו עיטור "הכוכב האדום" ובספטמבר 1944 הוא נפצע.
בתקופת פעילותו בנוסף למחזות ארדוב כתב כ-40 ספרי הומור ותסריט למספר ספרים. הוא היה מיודד עם מספר פעילי תרבות סובייטית שביקרו לעיטים קרובות בביתו (יוסיף ברודסקי, אלכסנדר סולז'ניצין, מיכאיל זושצ'נקו, בוריס פסטרנק מרינה צבטייבה) ועוד. משפחתו הייתה קרובה במיוחד עם אנה אחמטובה שהתגוררה בביתם בשנות ה-30 של המאה ה-20.
ארדוב נפטר במוסקבה ב-26 בפברואר 1976.
צוותי הווי פיקוד מרכז

במקביל ללהקת פיקוד המרכז פעלו במשך השנים בפיקוד המרכז צוותי הווי שונים כמו: צוות הווי פיקוד מרכז, צוות הווי חטיבת הצנחנים ושלישיית פיקוד מרכז.
צוות הווי פיקוד המרכז

| --- | --- |
 פיקוד:  פיקוד מרכז
 הסיבות להקמה:  ביטול הלהקות הצבאיות
 תקופת הפעילות:  1973–1977 (כ־4 שנים)
 תוכניות:  3
 התוכנית הראשונה:  פרצופים צוחקים (1973)
 התוכנית האחרונה:  שירי ירושלים (1977)
 תקליטים:  2
תוכניות

1973: "פרצופים צוחקים"
1976: "צוות הווי פיקוד מרכז עם רוחמה"
1977: "שירי ירושלים"
תוכניות > "פרצופים צוחקים"

צוות הווי פיקוד המרכז הוקם לראשונה בשנת 1972. שם התוכנית שהעלה היה "פרצופים צוחקים". בין חברי הצוות היו בין השאר אלה לזר (שריף), רוחמה רז, אורי הרפז ועוד.
בין שירי התוכנית בלט השיר "אי שם בבקעה" שהלחינה חברת הצוות אלה לזר (כיום אלה מילך-שריף). רוחמה רז, שנכנסה לצוות ההווי במקומה של לזר, הייתה לסולנית בשיר. שיר נוסף היה "אין בגני שקדיה", על פי הלחן של הביטלס, ( בשירם Here, There and Everywhere) למילים של נעמי שמר. שירי התכנית יצאו על גבי תקליט אריך נגן שנקרא בשם התכנית.
תוכניות > "צוות הווי פיקוד המרכז עם רוחמה"

ב-1976 הוקם צוות חדש שתפקידו היה ללות את רוחמה רז, שכבר השתחררה מהצבא, במה שהיה למעשה אלבום הסולו הראשון שלה שנקרא  "צוות הווי פיקוד מרכז עם רוחמה", בו בלטו בין היתר השירים "ההר הירוק תמיד" שכתבו יורם טהרלב ומוני אמריליו  ו"בזכותם" שכתבו שאול טשרניחובסקי ונעמי שמר וכמו כן חידוש לשירם של נתן אלתרמן וסשה ארגוב, "שיר ערש".
תוכניות > "שירי ירושלים"

ב-1977 עלתה התוכנית החדשה "שירי ירושלים" אותה ביים דני ליטאי, ושם בלט הסולן יואל לרנר בשיר "שומר החומות" שכתב דן אלמגור והלחין ועיבד בני נגרי. הצוות לא הוציא תקליט לתוכנית זו, אלא הקליט את השירים לרדיו על גבי תקליטי שדרים.
| --- | --- |
 פיקוד:  חטיבת הצנחנים, פיקוד מרכז
 תקופת הפעילות:  1970–1975 (כ־5 שנים)
 תוכניות:  3
 התוכנית הראשונה:  צנחן שלי (1971)
 התוכנית האחרונה:  בארץ אהבתי (1975)
 תקליטים:  3
תוכניות

1970: "צנחן שלי"
1971: "אחרי לצנחנים"
1975: "בארץ אהבתי"
תוכניות > "צנחן שלי"

צוות הווי חטיבת הצנחנים הוקם ב-1970, והעלה באותה שנה את התוכנית "צנחן שלי", ממנה יצאו השירים "צנחן עם מרץ", "שיר לי שמחה", "תשאלי ירושלים" ועוד וכמו כן שירים מתורגמים כמו: "השוטה על הגבעה" ו"קר חם" של הביטלס ושירים נוספים,  שיצאו על תקליט שנקרא בשם התכנית. בין חברי הצוות היו דודו זכאי, אברהם זיגמן, אורי שבח, רונית אופיר, לואי להב, צרויה להב (חפרי) ועוד.
תוכניות > "אחרי לצנחנים"

כעבור כמה חודשים הפיק הצוות את התוכנית "אחרי לצנחנים". זו הייתה תוכנית משותפת עם שלישיית פיקוד המרכז (ראו למטה), בה בלט השיר "מקפלות המצנחים" שכתב ,הלחין ועיבד יאיר רוזנבלום ושירים נוספים של שלישיית פיקוד המרכז. בין חברי הצוות היו: נאוה ברוכין, אלי גורנשטיין, עוזי חיטמן, יעקב מנדל, איריס הרפז, אבי גרוס, ריקי יששכר, דליה מנטבר-שגב, רונית חמדי, איתן בן דב ויואב רמון.
בתום התוכנית הוחלט לאחד את הצוות עם שלישיית פיקוד המרכז ואכן הצוותים הללו אוחדו ללהקת פיקוד המרכז שהעלתה את התוכנית  "שר מי ששר אחרון" ב-1972 (בה נטלה חלק בין היתר גם נשיאת בית המשפט העליון לעתיד אסתר חיות) בה בלטו במיוחד השיר "האיש מן הבקעה" שכתב חיים חפר והלחין ועיבד מוני אמריליו והשיר "מסביב למדורה" שכתב נתן אלתרמן והלחין ועיבד יאיר רוזנבלום.
תוכניות > "בארץ אהבתי"

בשנת-1975 עלתה התוכנית "בארץ אהבתי" שזכתה להצלחה גדולה.
אחת התוכניות המוצלחות והזכורות של הלהקות הצבאיות שעלו לאחר מלחמת יום הכיפורים.
בעיקר בלט שיר הנושא "בארץ אהבתי השקד פורח" עם הסולנית רוחמה רז שכתבה לאה גולדברג והלחין המנהל המוזיקלי של התכנית מוני אמריליו שגם עיבד את כל שירי התכנית. רז הייתה הסולנית בשירים נוספים שאמריליו הלחין ושזכו להצלחה ביניהם: "אגדת שלושה וארבעה" (יחד עם משה גרודר), "לכל אחד ירושלים" ו"למה לא".
השירים הנוספים בתוכנית : "צלילי גיטרה", "כנפיים של צנחן", "בהבטחת שווא", "על פסגת העולם" (גרסה עברית ל-Top of the World של הקרפנטרס), "שיר על חברים", "יש", "נתן ומשה" ו"הבלדה על סא"ל שמועתי".
שירי התוכנית יצאו על גבי אריך נגן שזכה להצלחה גדולה.  
חברי הצוות היו: רוחמה רז, אורי הרפז, משה גרודר, שגיא קרפ, דודי לובלינר, לאוניד קרולנד, קובי ליבר, ענבל שחף, מוטי חיים, גליה נמיר ויורם ביטון.
| --- | --- |
 פיקוד:  פיקוד מרכז
 תקופת הפעילות:  1971–1972
 תוכניות:  1
 התוכנית הראשונה:  אחרי לצנחנים (1971)
 תקליטים:  1
שלישיית פיקוד המרכז

למרות ששלישיית פיקוד המרכז שהורכבה מהסולנית דורית ראובני ולצידה גיא יפה, צבי וינברגר ושלום קוולר, פעלה פחות משנתיים, היא הקליטה כמה שירים שהפכו לקלאסיקות בזמר העברי. במיוחד בלט השיר "היום היום" שזכה להצלחה גדולה, ואף נבחר כ"שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של קול ישראל לשנת תשל"ב. בנוסף בלטו השירים : "יש פרחים" ו"ציפור בגשם", שלושת השירים הולחנו ועובדו על ידי מוני אמריליו שהיה המנהל המוזיקלי של השלישייה.
שנה מאוחר יותר (1972), הופיעה השלישייה בפסטיבל הזמר והפזמון עם השיר "היו לי חברים" שכתב חיים גורי ובערב שירי משוררים השני של גלי צה"ל עם השיר "סוף הנפילה" שכתבה דליה רביקוביץ, את שני השירים הלחין ועיבד יאיר רוזנבלום.
באותה שנה הוחלט לאחד את השלישייה עם צוות הווי צנחנים ואכן הצוותים הללו אוחדו ללהקת פיקוד המרכז שהעלתה ב-1972 את התוכנית  "שר מי ששר אחרון"  (בה נטלה חלק בין היתר גם נשיאת בית המשפט העליון לעתיד אסתר חיות).בלטו בה במיוחד השיר "האיש מן הבקעה" שכתב חיים חפר והלחין ועיבד מוני אמריליו והשיר "מסביב למדורה" שכתב נתן אלתרמן והלחין ועיבד יאיר רוזנבלום.
הערות שוליים

1 2 3  שרה פרנקל, עם להקת הצנחנים, מעריב, 11 באוגוסט 1970
| להקות צבאיות בישראל |
| --- | --- | --- |
| מלחמת העצמאות | הצ'יזבטרון • חישטרון • הלהקה הצבאית הארצית • להקת הכרמל • להקת איילון  הרכבים קטנים: להקת אלכסנדרוני • להקת חיל הים • הצמד עדה וניניו • להקת צלילי הקסם • להקת תל ליטוינסקי |  |
| להקות צבאיות | להקת הנח"ל • להקת פיקוד הצפון • להקת פיקוד המרכז • להקת פיקוד הדרום • להקת חיל הים • להקת גייסות השריון |  |
| צוותי הווי | צוות הווי הנח"ל • צוותי הווי פיקוד מרכז • צוותי הווי פיקוד צפון • צוות הווי פיקוד דרום • להקות חיל האוויר • צוותי הווי גייסות השריון • להקת חיל התותחנים • מקהלת הרבנות הצבאית • צוות הווי הנדסה קרבית • צוות הווי פיקוד ההדרכה • להקת הגדנ"ע • להקת חינוך מיוחד • להקת קיטבג • להקת חילות השדה • להקת החמ"ניות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 9d00c0ad-4533-4b12-a012-684085865f04
גארט קמפ

| --- | --- |

קאמפ ב-2018
 לידה:  4 באוקטובר 1978 (בן 46) קלגרי, קנדה 
 מדינה:  קנדה קנדה
 מקום מגורים:  סן פרנסיסקו 
 השכלה:  אוניברסיטת קלגרי  Haskayne School of Business 
 garrettcamp.com
 
גארט מ. קמפ (באנגלית: Garrett M. Camp; נולד ב-4 באוקטובר 1978) הוא יזם ומיליארדר יהודי קנדי. מייסד ומנכ"ל אובר.
קורות חיים

במהלך לימודיו באוניברסיטת קלגרי ייסד קמפ את StumbleUpon, פלטפורמת רשת אשר גדלה ליותר מ-25 מיליון משתמשים, ומכר אותה ל-eBay בשנת 2007 תמורת 75 מיליון דולר.
לאחר ההצלחה ייסד את Uber, שירות הזמנת רכב דרך מכשיר נייד, יחד עם שותפו האמריקאי-יהודי טרוויס קלניק.(אנ') אובר התפתחה במהירות, פועלת במדינות רבות ושווייה הוערך בסוף שנת 2015 ביותר מ-62 מיליארד דולר.
בשנת 2015 רכש חזרה נתח גדול של מניות StumbleUpon.
עקב הצלחת אובר הוערך הונו האישי של קמפ ביותר מ-6.3 מיליארד דולר.
הערות שוליים

↑  הפרופיל של קמפ באתר פורבס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810606010505606  GND: 1185844708  VIAF: 1822155769085427880002   WorldCat (עם VIAF): 1822155769085427880002 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אברהם גרשון מקיטוב

| --- | --- |

קבר רבי אברהם גרשון מקיטוב בהר הזיתים
 לידה:  1701 לבוב גליציה גליציה 
 פטירה:  1761 (בגיל 60 בערך) כ"ה באדר א' ה'תקכ"א 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים ירושלים ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  ?–1761 
 רבותיו:  הבעל שם טוב, שלום שרעבי 
 
רבי אברהם גרשון מקיטוב (נפטר בכ"ה באדר א' תקכ"א, 1761), היה רב ומקובל בברודי שבגליציה, וגיסו של הבעל שם טוב (הבעש"ט). היה תלמידו של הרב שלום שרעבי (הרש"ש הקדוש). עלייתו לארץ ישראל ב-תק"ז (1747) הגם שלא הייתה הראשונה, נחשבת באופן סמלי כנקודת ייסוד ומפנה לקראת גל עליית החסידים בשל הרושם הגדול שהיה בעצם עלייתו. וכן שימשה גשר ראשון ממוסד בין תנועת החסידות במזרח אירופה ובין ארץ ישראל.
קורות חייו

רבי גרשון נולד כנראה בקיטוב או בברודי לעטל ורבי אפרים מברודי. רבי גרשון היה מחברי הקלויז בברודי ונחשב בקרב חכמי דורו כמקובל וכגדול בתורה. הרב יחזקאל לנדא, חברו מהקלויז בברודי, מכנה אותו: "אהובי ידיד נפשי וחביבי הרבני המופלא ומופלג בתורה ובחסידות". רבי יונתן אייבשיץ תיאר אותו: "הרב החסיד המפורסם מופלג בתורה ומקובל אלוהי".
יחסיו עם הבעש"ט מתוארים בספר ההגיוגרפי "שבחי הבעל שם טוב". תחילה התנגד רבי גרשון מקיטוב לבעש"ט ולדרכו, ואף התנגד לנישואיו עם אחותו, חנה, אולם לאחר "התגלות הבעש"ט" כצדיק וכבעל מופתים דבק בו ובדרכיו והפך לתלמידו המובהק ולידידו הקרוב. בשלב מסוים אף עבר למז'יבוז' כדי לשמש מורה ומחנך לבנו של הבעש"ט, רבי צבי. השפעתו החינוכית עליו נמשכה גם לאחר עלייתו לארץ ישראל באמצעות חילופי מכתבים.
משפחתו וצאצאיו

אל רבי גרשון התלוו אשתו בלומא ושניים מילדיו הקטנים, אפרים ויהודה ליב. שני בניו הבוגרים, רבי יקר ורבי חיים אהרן, עלו ארצה מאוחר יותר עם משפחותיהם. בנים ובנות נוספים שכבר היו נשואים נשארו בחוץ לארץ והם מוזכרים במכתביו של רבי גרשון.
חיים אהרן נשלח כשד"ר מטעם עדת הספרדים.[דרוש מקור]
העדה האשכנזית בירושלים שלחה את רבי חיים אהרן לאירופה כדי לדאוג לכך שתרומות יהודי אשכנז יגיעו לקהילה האשכנזית כיוון שטענו לקיפוח על ידי הספרדים. בחודש אייר ה'תקכ"ח הוא יצא לשליחותו, הוא חזר כפי הנראה בשנת ה'תקל"ב. בשנים הראשונות לשליחותו נחל הצלחה רבה, אך פעילותו נתקלה בהתנגדות של 'פקידי קושטא' שטענו כי אין קיפוח כלל ו"יד כולם שוה" בחלוקת המעות. גם חברו של אביו, הרב יחזקאל לנדא, ששימש כ'נשיא ארץ ישראל' דחה את טענותיו. רבי חיים אהרן נפטר בכ"ג בניסן תקל"ג ונטמן בבית העלמין בטבריה.
רבי יקר היה מחכמי ישיבת "דמשק אליעזר" בירושלים. הוא נשלח פעמיים בשליחות 'כוללות ירושלים' בשנת תקכ"ו-תקכ"ז ובשנת תקל"ד כשד"ר. משליחות זו נראה כי האשכנזים בירושלים ויתרו על פעילות עצמאית. הוא נפטר בירושלים בו' בכסלו תקל"ט. איגרת ממנו לחותנו רבי משה אוסטרר נדפסה על ידי גרשם שלום.
בנו משה (גר בלאדיזין ולא עלה עם אביו לישראל)
בנו יצחק.
חתנו אהרן.
בנו חיים אהרן (גר בירושלים, אך נאלץ לנדוד לטבריה ושם נפטר בתאריך כ"ג ניסן תקל"ג - 1773)
בנו יקר {יקיר}. (חתן ר' משה אוסטרר מחבר הספר "ערוגות הבושם", ו"דרש משה") יקר נפטר בירושלים בתאריך ו' כסלו תקל"ט - 1778
בתו אסתר (אשת אברהם רוביו רבו של חמיו)
בנו אפרים פישל.
בנו יהודה לייב. (נפטר תקנ"ג - 1793)
חתנו משה יוסף מגיד מישרים במז'יבוז' (נפטר תקל"ז - 1777)
כלתו רחל הקבורה בירושלים (לא ידוע מי היה בעלה)
מקור: מהספר "מחקרי החסידות" של ד"ר יצחק אלפסי (עמוד 104) באתר אוצר החכמה.
איגרת ומכתבים

רבי גרשון הרבה לשלוח מכתבים לבעש"ט, לבני משפחתו ולחבריו והפציר גם בהם שיכתבו לו בחזרה "ואל יקצרו דבריהם כי צמאה נפשי לשתות דבריהם הנעימים כמים קרים על נפש עיפה, ושמועה טובה מארץ מרחקים". נראה שמצא בכך נחמה ועידוד עקב בדידותו הרבה כיהודי אשכנזי יחיד בקרב הקהילה הספרדית.
בין האגרות שהשתמרו:
איגרת חברון - נכתבה בחברון ככל הנראה בשנת תק"ח סמוך לעלייתו או בשנת תק"י ונשלחה לגיסו, הבעש"ט. האיגרת נדפסה בספר "ברכת הארץ" ובספרו של אברהם יערי "אגרות מארץ ישראל". באיגרת תיאר רבי גרשון את געגועיו לידידיו ולקרוביו בחוץ לארץ. בהמשך הוא מספר על ביקורו בירושלים ועל הפצרות תושביה האשכנזים שיעבור לדור בתוכם, וכיצד ניצל בעקבות סירובו מהמגפה בירושלים בה מתו כ-200 אנשים ובהם גם שניים מידידיו מקושטא שעלו עמו ארצה. עוד הוא מתאר את מצב היישוב היהודי בחברון, את סדרי הלימוד ואת היחסים הטובים עם השכנים הערבים. בפנייה מיוחדת לגיסו בדברי ידידות ואהבה הוא מספר לו על רבי חיים בן עטר ועל קורותיו הקצרות בארץ ישראל. בסוף האיגרת הוא פונה לתלמידו, רבי צבי, בנו של הבעש"ט, ומבקש ממנו שלא יבזבז את זמנו ויתמיד בלימודיו.
איגרת מיום י"ז בחשוון תקי"ז (1756). נדפסה בספר "ברכת הארץ". באיגרת מספר רבי גרשון על פטירת אשתו ועל תוכניתו לצאת לחוץ לארץ על מנת לחפש אישה אחרת.
תיאור מכתבו מביקורו בירושלים סמוך לעלייתו ארצה פורסם בספר "מאירת עיניים" שחיבר רבי מאיר תאומים שהיה מקורב לחוגי החסידים.
'איגרת הבעש"ט' - אחת האגרות המפורסמות ביותר בתולדות החסידות אותה שלח הבעש"ט לגיסו רבי גרשון מקיטוב. האיגרת נכתבה לראשונה בשנת תק"ז על ידי סופרו של הבעש"ט רבי אריה ליב מפולנאה אולם לא הגיעה ליעדה. בשנת תק"י קיבל הבעש"ט מכתב מגיסו ובו נודע לו שהאיגרת הקודמת לא הגיעה. זמן קצר אחר כך הכתיב הבעש"ט בשנית לחתנו את עיקרי האיגרת הקודמת, ומסר את האיגרת לתלמידו רבי יעקב יוסף מפולנאה, שעמד לצאת לארץ ישראל. אולם, בגין "עיכוב שהיה מהשם ברוך הוא" לא נסע רבי יעקב יוסף מפולנאה לארץ ישראל וכך נשתמרה האיגרת והודפסה בסוף ספרו של רבי יעקב יוסף מפולנאה, "בן פורת יוסף". באיגרת מספר הבעש"ט על עליית הנשמה שהייתה לו בראש השנה תק"ז, אשר בה ראה "דברים נפלאים מה שלא ראיתי עד הנה מיום עמדי", עד שנכנס להיכל משיח. הבעש"ט מספר לגיסו שביקש גם עבורו ללמד אותו את אותם סודות, אך "לא הורשיתי כלל ומושבע ועומד אני על זה". למרות זאת מצווה עליו הבעש"ט לכוון ולייחד כוונתו בעת לימודו ותפילתו "ובפרט בארץ הקדושה". עוד הוא מבקש ממנו "וכן תתפלל עבורי... שאזכה להסתפח בנחלת ה' בחיים". בסוף האיגרת מתנצל הבעש"ט שלא יכול היה לשלוח לו כסף, מספר על רצונו להרחיב בדיבור ולכתוב באריכות "אך מחמת הדמעות שנזכרתי פרידתך ממני לא יכולתי לדבר", וחוזר שנית על רצונו לעלות לארץ ישראל: "כי השם יודע אין אני מייאש עצמי מנסיעה לארץ ישראל אם ריצה השם ולהיות עמך ביחד אך אין הזמן מסכים לזה".
צערו על חורבן ירושלים

ביקורו הראשון בירושלים סמוך לעלייתו ארצה הותיר בו רושם עז. הוא בכה והצטער עמוקות בראותו את כל המבנים הרבים והמפוארים שהקימו המוסלמים והנוצרים בעוד בית המקדש חרב. את הרגשתו תיאר במכתב ששלח לגיסו, הבעש"ט (תוכנו של המכתב פורסם על ידי רבי מאיר תאומים):
"כי ראיתי כתב מארץ הקדושה מ"ש [מה שכתב] החסיד מוה"ר גרשון נ"י לגיסו המפורסם בעל שם טוב מוה"ר ישראל ה"י וז"ל [וזה לשונו]: ואני בבואי לעיר הקדש ירושלים, וראיתי שמבונה מכל טוב, נפלתי על אפי ובכיתי ואמרתי, את ירושלים נמשלת כאלמנה, היאך לבשת בגדי אלמנותך, בגדים נאים, הלואי שראיתי בחורבנה"
גם בנו, רבי יוסף תאומים בעל ה"פרי מגדים", מזכיר את האיגרת בפירושו על השולחן ערוך ומבאר אותה:
ושמעתי מאדוני אבי הרב ז"ל שאמר כמדומה בשם החסיד ר' גרשון קוטובר ז"ל שבא לירושלים וראה בשלותה עמים יושבים בה ובכה ואמר שזה שאומרים בראותו כל עיר [ירושלים של מטה] על תלה בנויה ועיר ה' מושפלת ירושלים של מעלה כו' שם ניכר החורבן ודוממים"
צערו ואבלו על חורבן הבית נחרתו בזכרונם של תושבי ירושלים. רבי חיים הורוויץ, שהתיישב בירושלים בשנת תקפ"ו (1826), מספר מפי השמועה על ר' גרשון קוטובר שאמר קינות בתשעה באב מול מקום המקדש "ונתעלף כמה פעמים מהמרירות עד שבקושי הקיצו אותו כדרך המתעלפים".
קברו בהר הזיתים

לאחר שנים שלא ידעו את מיקומה המדויק של קברו נמצאה על ידי יעקב שלום גפנר, שופצה שנית בשנת תשע"ז על ידי 'קרן שטרן' בהשתדלות ארגון 'ישועות בקיטוב' נהפכה לאבן שואבת, ביום ההילולא כ"ה אדר ישנה עליה המונית במקום את פניהם של העולים מקדמים ארגון 'ישועות בקיטוב'
לקריאה נוספת

ברנאי, יעקב, כץ-שטימן, חיה, על עלייתו של ר' אברהם גרשון מקוטוב לארץ-ישראל, ציון מב, א-ב, ירושלים, תשל"ז, עמ' 110-119
אברהם יהושע השל, "ר' גרשון קוטובר: פרשת חייו ועלייתו לארץ ישראל", HUCA (אנ') ‏23 ‏(1950-1951), חלק עברי, עמ' יז-עא.
הערות שוליים

↑  ובגרסה היידית: קיטובר (בכתיב יידי: קיטווער); גם: מקוטוב, ובגרסה היידית קוטובר (קוטווער); במקורות רבים מופיע שמו "גרשון" בלבד.
↑  נודע ביהודה, מהדורה קמא, אבן העזר, סימן ע"ג וסימן ע"ד. שתי התשובות נשלחו לקושטא בזמן שרבי גרשון שהה שם בדרכו לארץ ישראל
↑  לוחת עדות, תקט"ו 1755, עמ' 133
↑  שבחי הבעל שם טוב, אתר דעת
1 2 3 4 5  "איגרת חברון". נדפסה בספר "ברכת הארץ" ובספר "אגרות ארץ ישראל" (ראו בקישורים החיצוניים)
↑  ח' שטימן כ"ץ, ראשיתן של עליות החסידים, יד בן צבי, עמ' 16, עמ' 28. הדיון ההלכתי מופיע בשו"ת "נודע ביהודה" בסימנים הנ"ל
↑  אברהם יערי, איגרות מארץ ישראל, איגרת מד, עמ' 277
↑  ראשיתן של עליות החסידים, עמ' 16
↑  שבחי הבעש"ט, דף כה, רבי גרשון בעכו. מעשה זה מוזכר גם בספר 'דגל מחנה אפרים' מאת רבי משה חיים אפרים מסאדילקוב (נכדו של הבעש"ט), פרשת בראשית
↑  שבחי הבעל שם טוב, דף כה
↑  ראו בהמשך
↑  ראשיתן של עליות החסידים, עמ' 61. יש שהקדימו את תאריך ביקורו לאלול תק"ז
↑  ראשיתן של עליות החסידים, עמ' 70
↑  תענית על גשמים בירושלים - שבחי הבעל שם טוב, אתר דעת
↑  איגרת משנת תקי"ז. נדפסה בספר "ברכת הארץ" (ראו בקישורים החיצוניים)
↑  קבר רבי גרשון מקיטוב בהר הזיתים, באתר עיריית ירושלים 
 הילולת גיס הבעש"ט, אתר 'תומר דבורה'
↑  אתר עיריית ירושלים
↑  אלי אליאך, ר' עזריאל משקלוב - 250 שנה לעלייתו לא"י, באתר Academia.edu, ‏11/2021
↑  גרשם שלום, שתי אגרות מארץ-ישראל משנות תק"ך-תקכ"ד, תרביץ כה
↑  ראשיתן של עליות החסידים, עמ' 60
↑  ד"ר מור אלטשולר, איגרת הקודש של הבעש"ט – מהדורות ונוסחים.
↑  חיים הלוי הורוויץ, חיבת ירושלים, פרק מבשרת ציון, דף מג ע"א
↑  היערכות להילולת הרה"ק רבי גרשון מקיטוב זי"ע בהר הזיתים במלאות 257 שנים להסתלקותו – JDN – חדשות, באתר www.jdn.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264081605171  LCCN: nr92043342  VIAF: 298475137   WorldCat (עם VIAF): 298475137
תורת חובות הלבבות

| --- | --- |

שער כתב-יד בודליאנה 1225 של "כתאב אל הדאיה": עותק שלם כמעט לגמרי של המקור בערבית-יהודית. הכין רבי אברהם בר טהור, מרחשון ד'תתקנ"א (אוקטובר 1190)
 מידע כללי
 מאת:  בחיי אבן פקודה 
 שפת המקור:  ערבית יהודית 
 סוגה:  פילוסופיה יהודית 
 
רחוב חובות הלבבות בהרצליה
תורת חובות הלבבות, המוכר גם בשם חובת הלבבות (במקור, בערבית יהודית: כתאב אל הדאיה אלי פראיץׄ אלקלוב [בחלק מהנוסחאות נוסף: ואלתנביה עלי לואזם אלצׄמאיר]; كتاب الهدايه الي فرائض القلوب [والتنبيه علي لوازم الضماير]), הוא ספר פילוסופיה פרי עטו של רבי בחיי בן יוסף אבן פקודה. החיבור, המהווה ניסוח של "תורת המוסר" היהודית, נכתב בשנת 1080 בערבית יהודית ותורגם לעברית בידי רבי יהודה אבן תיבון בשנת 1161. לספר הייתה השפעה משמעותית על המוסר היהודי והלא-יהודי. הוא תורגם מחדש לשפות רבות.
אבן פקודה מדגיש ב"חובות הלבבות" את האתיקה המוסרית שבדת, שאותה ראה כעיקר, בשונה מהרמב"ם, שראה את הבחינה השכלית כעיקר. ספרו נחשב לאחד מספרי האמונה העיקריים ביהדות לצד הכוזרי, מורה נבוכים, אמונות ודעות ואחרים. הרב נתנאל בירב פיומי כתב בספרו גן השכלים, כי הספר נכתב בעקבות ספר תורת חובות הלבבות.
מבנה הספר

רבנו בחיי הבדיל בספרו בין "חובות האיברים", כלומר המצוות המעשיות המוטלות על היהודים, לבין "חובות הלב" - חובות ההכרה וההרגשה, שהן מצוות האמונה והדרישות המוסריות. הוא מדגיש שהאחרונות עולות בחשיבותן על הראשונות. כגון: חובה על היהודי להאמין באל ולבטוח בו, לערוך חשבון נפש ולחזור בתשובה, אך מעל לכל, לאהוב את האלוהים.
הספר מחולק לעשרה "שערים" (פרקים) שכל אחד מהם עוסק באחת מחובות הלב. השער הראשון - שער הייחוד, עוסק באמונה, ואילו השערים האחרים עוסקים בדברי מוסר ומידות שונים פחות פילוסופיים. הספר זכה לשבחים מגדולי האחרונים, אולם רבים הביעו הסתייגות מתוכן השער הראשון, בשל תכניו הפילוסופיים. הגאון מווילנה, ששיבח את הספר, המליץ לאחד משואליו ללמוד את ספר הכוזרי במקום השער הראשון.
שערי הספר:
שער הייחוד: על מציאותו ואחדותו של ה'.
שער הבחינה: על הכרת המציאות וידיעת החוכמות בעולם, הבאות מכוח ה'.
שער עבודת האלוהים: על החובה לעבוד את ה', אופי עבודת ה' ודרגות שונות בה.
שער הביטחון: על האמונה והביטחון בה' בכל ענייני העולם.
שער ייחוד המעשה: על הקדשת כל המעשים לה' בלבד והתמודדויות מחשבתיות שונות מול היצר.
שער הכניעה: על הכניעה ומנהגיה מול אנשים ומול הקב"ה.
שער התשובה: על השלבים ההכרחיים לתשובה שלמה.
שער חשבון הנפש: על חובת ההשתדלות והכרת האדם בחסרונותיו.
שער הפרישות: על סוגי הפרישות והתאמתה לאדם.
שער אהבת ה': על הכמיהה אל הקב"ה, דרכים אל אהבת ה' ותיאור אוהבי ה'.
השפעות מוסלמיות

בעת שכתב אבן פקודה את הספר הוא הושפע גם ממקורות פילוסופיים מוסלמיים ומן הנאופלאטוניזם בלבושו הערבי, שביקש ליצור חיבור בינו לבין ההשקפה הדתית המוסלמית, כפי שנמצא למשל בחיבורי ה"אחים הטהורים".
בספרו בולטות מובאות מחכמי הגויים. הוא השתמש בהוכחות הכלאם המוסלמי למציאות האלוהים, אם כי בשינוי מה ועם עירוב נאו-אפלטוני לגבי מושג האחדות. בתורת התארים הולך אבן פקודה בשיטתו של רב סעדיה גאון, ומוסיף כי אף התארים החיוביים הזהים עם עצמות האל אינם אלא שלילה. הבדלתו בין חובות האיברים ללבבות נמצאת כבר במקורות המועתזילה, שגרסו כי דבקות הנפש היא האידיאל, וניכרת בספרו דואליות של הנפש והגוף יחד עם נטייה מתונה לפרישות.
השפעות מוסלמיות > שיטתו הנאו-אפלטונית

בחיבורו "ספר תורות הנפש" הוא מחזיק בשיטה הנאופלטונית בצורתה הפופולרית ואינו מוצא סתירה בינה לבין התורה. הוא מקבל את האצילות הנאופלטונית כפי שהובאה בכתבי הפילוסופים הערבים ומדרג אותה: שכל (שכל הפועל), נפש, טבע, חומר, עצמי הספירות, הכוכבים וארבעת היסודות. כל אלה הם נבראים והוא אינו רואה סתירה בכך. הגותו מדגישה את השניות שבין העולם החושי ובין העל-חושי. החיבור עוסק בנפש ולשיטתו היא עצם בלתי תלוי בגוף, ומהותה מעידה על מקורה. בכך הוא דוחה את שיטתו של אבן סינא, לפיה הנפש מגיעה יחד עם הגוף הגם שהיא עצם עצמאי. לפי רבנו בחיי הנפש מצטרפת לחלקי נפש פחותים במטרה להשיבם ולהעלותם, הזיכוך מושג על ידי צידקות שהיא שלטון הנפש השכלית וההכרה. שלמות שכלית ומוסרית מזכה בשיבה אל עולם הרוח, זיכוך מוסרי בלבד מביא אל גן העדן התחתון למטרת השגת ההכרה. לשיטתו, נפשות שנדבקו בחושניות חוזרות בגלגול אף לבעלי חיים, בשונה מדעת ר' יצחק הישראלי כי הנפש נסערת בכיסופי שווא תחת השמים, זהו עונשה והיא אינה שבה בגלגול.
תרגומים ומהדורות הספר

רבי יהודה אבן תיבון תרגם את השער הראשון של הספר. את שאר הספר תרגם לאחר זמן מה הרב יוסף קמחי אביו של הרד"ק, אולם תרגומו לא התקבל. לאחר מספר שנים תרגם הרב יהודה אבן תיבון את שאר הספר, כל זה היה לבקשתו של רבי משולם מלוניל, תרגומו התקבל וגרם להפצת הספר, ועל פיו נדפס הספר לאורך כל השנים.
הספר הודפס לראשונה בנאפולי בשנת 1490 (הר"נ), על ידי הדפוס של משפחת שונצינו, מהדורה שנייה הודפסה בוונציה בשנת הש"ח על ידי המדפיס דניאל בומברג, מהדורה שלישית של הספר יצאה בקושטא בשנת 1449(הש"י) עם הרבה תיקונים והוספות, בשנת השי"ט הודפס הספר במנטובה על פי מהדורת וונציה, מהדורה זו הייתה מקובלת במשך כל השנים, וכל הפירושים נכתבו עליה.
בשנת 1912 הוציא אברהם שלום יהודה את הספר מחדש בערבית, על פי כתב יד בודליאנה 1225 שנכתב בשנת 1190 (תתקנ"א).
בשנת 1928 (התרפ"ח) הוציא אברהם צפרוני את הספר במהדורה מדעית, עם שינוי הנוסח על פי הדפוסים הראשונים ועל פי מהדורת א"ש יהודה, כל המהדורות שלאחר מכן שילבו את הגהותיו.
בשנת 1964 (התשכ"ה) הוציא לאור הרב פנחס יהודה ליברמן את הספר עם הפירוש "לב טוב", פירוש שבעצם מתרגם את התרגום העברי של רבי יהודה אבן תיבון לעברית בת זמנינו, פירושו לא כולל פירוש לחלק של שער הייחוד משום ששם החובת הלבבות נוגע בעניינים פילוסופים שלא מתאימים לציבור החרדי, כשהוא מוסיף הקדמה ארוכה שבה הוא מצטט את כל חכמי ישראל שהתנגדו ללימודי פילוספיה.
בשנת התשל"ב תורגם הספר מחדש על ידי הרב שמואל ירושלמי, על פי כתב יד בודליאנה, בשילוב תרגומו של אבן תיבן בקטעים שבהם חסר כתב היד ובמקומות נוספים.
בשנת 1984 תרגם הרב יוסף קפאח את הספר מחדש לעברית בת זמנינו.
בשנת 2012 (התשע"ג) הוציא מכון "אבן ישראל" את הספר לאור במהדורה מפוארת, על פי תרגום רבי יהודה אבן תיבון עם ארבעה פירושים, וכן עם הגהות על פי מהדורת קושטא ומנטובה, בתוספת "תיקון מדות הנפש" לרבי שלמה אבן גבירול, ותרגום יוסף קמחי ל"שער התשובה", ו-32 שירים של רבינו בחיי.
מהדורה מדעית עם תרגום מחדש יצא לאור בשנת 2019, על ידי פרופסור בנימין אברהמוב, בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן.
פירושים על הספר

אפילו שהספר נכתב בלשון עממית יחסית, היות שנכתב בערבית יהודית, ושהתרגום הנפוץ, של רבי יהודה אבן תיבן, היה תרגום מילולי ולא ענייני, הספר היה מאוד קשה לקריאה, לכן חיברו עליו מספר פירושים - כולם על פי תרגום אבן תיבון.
מנוח הלבבות - מאת הרב הענדל מנוח בן שמריה (נפטר בשנת השע"א), היה מחברי ועד ארבע ארצות, הפירוש נדפס לראשונה בשנת השנ"ו בלובלין.
טוב הלבנון - מאת רבי ישראל הלוי מזמושטש (נולד בשנת הת"ס נפטר בשנת התקל"ז), הפירוש נדפס לראשונה בשנת התקס"ט בווין, ושוב בלבוב בשנת הקצ"ח.
מרפא לנפש - מאת רבי רפאל בן רבי שכריה מנדל מיאפלא (נולד בשנת התקפ"ה נפטר בשנה התקנ"ה), מחברי הבית דין של הנודע ביהודה, הפירוש נדפס לראשונה בשנת תקל"ד באלקסיץ.
פת לחם - מאת רבי חיים אברהם ממאהליב (נולד בשנת התק נפטר בשנת התקע"ה), הפירוש נדפס לראשונה בשנת התקס"ג.
נאדר בקודש - פירוש על פי הסוד והדרוש, נדפס בשנת התק"ן בהורדנא.
לב טוב - מאת הרב פנחס יהודה ליברמן - הפירוש הנפוץ והנלמד ביותר כיום.
לקריאה נוספת

ש"י איש הורוויץ, רבנו בחיי וספרו "חובת הלבבות", בתוך התקופה, ספר עשירי, שטיבל, ורשה תרפ"א.
הערות שוליים

1 2  הפילוסופיה של היהדות / יצחק יוליוס גוטמן / יצחק ליב ברוך - פרויקט בן־יהודה, באתר benyehuda.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304592305171  LCCN: n88074447   WorldCat (עם LCCN): n88-074447