stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נרמול מסד נתונים
צורות נורמליות > צורה נורמלית רביעית - 4NF

טבלה נמצאת בצורה נורמלית רביעית אם היא בצורה נורמלית שלישית, ואין בה יותר מתלות רב ערכית אחת. למשל, בטבלה המכילה את הסכמה (עובד, שפות, ילד), המפתח מורכב משלושת השדות. שכן לכל עובד ייתכן יותר מילד אחד ויותר משפה אחת. אך עדיין ברור שהשדות שפות וילד תלויים בשדה העובד, אלא שזו תלות שאינה חד ערכית.
הבעיה בסכמה (עובד, שפות, ילד) היא שקיים בה ניפוח מלאכותי של מספר השורות. על כל שפה חדשה שירכש העובד נוסיף רשומה ונכתוב בה גם את שם הילד, ודבר זה מיותר כמובן, כי אין כל קשר בין שפה שרכש העובד לשם ילדו. על כן אלגוריתם הנרמול יקצה טבלה לכל תלות רב ערכית. בדוגמה כאן:(עובד, שפות) וכן (עובד, ילד).
צורות נורמליות > צורה נורמלית חמישית - 5NF

הצורה הנורמלית החמישית מהווה למעשה הכללה של קודמותיה, אך מתאימה גם למקרים שבהם ידועים חוקים ספציפיים על מאגר הנתונים שאינם מכוסים על ידי הצורות הקודמות. טבלה נמצאת בצורה נורמלית חמישית אם לא ניתן לפרקה למספר טבלאות שבכל אחת מהן תהיה הסכמה קצרה יותר. לחלופין, טבלה נמצאת בצורה זו גם אם קיים פירוק כזה, אך לכל הטבלאות שבפירוק יהיה מפתח זהה.
יוצאים מהכלל

כמו בכל כלל גם לכללי הנרמול יוצאים מהכלל. חשוב לציין שחוקי הנרמול ובמיוחד אלו האחרונים אינם תורה מסיני ולא מיושמים תמיד עד תומם. לעיתים יופרו חוקי נרמול מסוימים כדי למנוע סרבול יתר של מסד נתונים או במטרה להשיג ביצועים מהירים. כך למשל ישמרו נתונים בטבלאות אף שאפשר לחשבם מחדש באמצעות שאילתות, במקרה ששאילתות אלו גוזלות משאבים רבים ומאיטות את העבודה במידה ניכרת. דוגמה נפוצה להפרת חוק נירמול הוא אחסון של המיקוד לצד הכתובת של האדם בטבלת "כתובת האדם", במקום לאחזרה מחדש מטבלת "מיקודים" באמצעות השדות "שם היישוב", "שם רחוב" ו"מספר בית", בכל פעם שמתבצעת תצוגה של כתובת האדם.
ראו גם

מסדי נתונים - מונחים
לקריאה נוספת

רז הייפרמן, בסיסי נתונים ושפת SQL, הוצאת הוד-עמי, עמ' 175
ג'ון ויסקאס, המדריך השלם לאקסס 97, הוצאת פוקוס ומיקרוסופט פרס, פרק רביעי, עמ' 77-105
עזרא דניאל

| --- | --- |

עזרא מנחם דניאל
 לידה:  1874 בגדאד, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1952 (בגיל 78 בערך) בגדאד, ממלכת עיראק 
 מדינה:  עיראק עיראק
 השקפה דתית:  יהדות 
 
ביקור של ראש ממשלת עיראק, ג'עפר אל-עסכרי, בבית הספר רחל שחמון. משמאל לימין:מְנַהֵל, עזרא מנחם דניאל, מפקח בתי הספר א ברוטמן, ג'עפר אל-עסכרי (ראש ממשלת עיראק), אברהם נאהום, טהסין קוודרי, שאול סולימאן.
הסנאט העיראקי בשנת 1933. עזרא מנחם דניאל עומד בקצה הימני.
עזרא מנחם דניאל (בערבית: عزرا مناحيم دانيال; 1874, בגדאד - 3 במרץ 1952, בגדאד) היה פילנתרופ וסנטור יהודי עיראקי, בנו של הסנטור מנחם צאלח דניאל.
קורות חיים

נולד בבגדאד בשנת 1874 והיה לחבר המועצה המנהלית של הוילאייט של בגדאד מ-1901. ב-1932 ירש את מקומו של אביו כסנאטור וכיהן שם עד פטירתו. היה גם חבר פעיל של ארגון הסהר האדום, אגודת התעופה העיראקית, והאגודה למלחמה בשחפת. בנוסף להקמת מועדון ספורט לסטודנטים יהודים, המודרני ביותר באותה העת בבגדאד (שנתפס בידי הממשלה אחרי מלחמת ששת הימים ומאז משמש מועדון צבאי), הפעיליות הפילנתרופיות של דניאל כללו פתיחת בית חולים בבית משפחתו, ופרויקט להצגת שיטות חקלאות חדשות. כסנטור, הוא התנגד להרחבת סמכויות המלוכה, וגינה את דרישת הממשל כלפי היהודים שעזבו את המדינה לוותר על אזרחותם.
נצרב בזיכרון של יהודי עיראק, על שהיה בין היחידים שיצא בנאום פומבי בסנאט כנגד הממשל בנושא היהודים. דניאל נאם נאום חריף ואף העז לגדף את ממשלת נורי א-סעיד וסאלח ג'בר, על אשר בגדו באזרחים העיראקים היהודיים ומכרו אותם. הנאום בן 4 עמודים הופיע בעיתון "אלאהלי".
נפטר ב-1952.
הערות שוליים

↑  Ezra Menahem Daniel (באנגלית)
1 2 3 4  Encyclopedia of Jews in the Islamic World, Daniel, Ezra Menaḥem (באנגלית)
↑  Ezra Menachem Daniel Sports Club at Baghdad, Iraq (באנגלית) (ארכיון)
↑  עדות מעיראק סאלח יוסף (שהרבני יוסף)
↑   דפנה צמחוני, מדוע עלו רוב יהודי עיראק לישראל במבצע עזרא ונחמיה: המעגל נסגר- תחושת העדר העתיד כגורם ליציאה, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סויוז 17

סויוז 17 (ברוסית: Союз 17, "ברית 17") היא חללית סויוז שהמריאה ב-10 בינואר 1975 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן. המטרה המרכזית הייתה עגינה בתחנת חלל סאליוט 4.
צוות

אלכסיי גוברב - מפקד
גאורגי גרצ'קו - מהנדס טיסה
צוות > צוות גיבוי

וסילי לאזארב - מפקד
אולג מקארוב - מהנדס טיסה
תיאור המשימה

"סויוז 17" שוגרה ב-10 בינואר 1975 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז 7K-T.
זו הייתה המשלחת הראשונה שהגיעה לתחנת החלל סאליוט 4. ב-12 בינואר, לאחר ביצוע תמרון ובאמצעות מערכת ידנית התחברה החללית לתחנת החלל. בהגעה לתחנה, מצאו הקוסמונאוטים שלט שהושאר על ידי בוני התחנה "נא לנקות את הנעלים לפני הכניסה". הם עבדו עד 20 שעות ביום, כולל שעתיים וחצי לתרגילי כושר.
המרכיב העיקרי של הפעילות המדעית היה שימוש בטלסקופ לחקר השמש. המכשיר הופעל לראשונה ב-16 בינואר. עד ל-3 בפברואר נערכו תיקונים במראה הראשית שנפגעה. בנוסף בוצעו מחקרים שונים בתחום התקשורת. ב-7 בפברואר החלו הכנות תחנת החלל לעזיבת הצוות וסגירת מערכות.
נחיתה בוצע ב-9 בפברואר ועברה ללא בעיות.
סויוז 14

סויוז 14 (ברוסית: Союз 14, "ברית 14") היא חללית סויוז שהמריאה ב-3 ביולי 1974 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן. זו הייתה המשימה הראשונה שהתחברה לתחנת חלל סאליוט 3. לא היו ביקורים נוספים בתחנת חלל זו.
צוות

פאבל פופוביץ' - מפקד
יורי ארטיוכין - מהנדס טיסה
צוות > צוות גיבוי

בוריס וולינוב - מפקד
ויטאלי ז'ולובוב - מהנדס טיסה
תיאור המשימה

"סויוז 14" שוגרה ב-3 ביולי 1974 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז 7K-T.
ב-5 ביולי 1974 החללית התחברה לתחנת החלל סאליוט 3 ששוגרה ב-25 ביוני. התקרבות בוצע במשטר אוטומטי, ב-100 מ' אחרונים השליטה עברה לצוות החללית שהשלים את תהליך העגינה.
הפעילות התרכזה בתחום השימושים הצבאיים בחלל. הסובייטים דיווחו על מחקרים בתחום הבריאות, מערכות אספקת חשמל ובדיקות מערכת חדשה לטיהור מים. דגש היה על פעילות פיזית בזמן שהות בחלל.
ב-19 ביולי חללית התנתקה מתחנת החלל ונחתה בהצלחה באזור קזחסטן. בעקבות פעילות פיזית שבוצע בזמן שהות בחלל, קוסמונאוטים יצאו מתא הנחיתה באופן עצמאי.
עד העונג הבא

עד העונג הבא הוא אלבומה הראשון של להקת "המכשפות" משנת 1994. שנה לאחר יציאתו היה לאלבום זהב. האלבום נחשב בזמנו לפריצת דרך במוזיקה הישראלית בתחום להקות נשיות בז'אנר הרוק והשיר "עד העונג הבא" הפך ללהיט והושמע רבות ברדיו.
ב-2012, הופק פרק בסדרה התיעודית "האלבומים" בעריכת יואב קוטנר ובבימוי אסף אמיר שהתמקד בהפקת האלבום. הפרק שודר לראשונה בערוץ 8 בדצמבר אותה שנה.
בשנת 2018, זכה האלבום במקום השני במצעד האלבומים הנשיים הגדולים בישראל.
שירים

כל המילים והלחנים: ענבל פרלמוטר (חוץ מ"מתח מיני" ו"ציפור")
המכשפות (3:54)
נסיעה מהירה (2:22)
פחד אמיתי (3:10)
עד העונג הבא (2:52)
ציפור (4:31) - מילים: יעל כהן, לחן: ענבל פרלמוטר
ביער (3:47)
הולכת בשקט (2:52)
מתח מיני (3:14) - מילים: יפעת נץ, לחן: ענבל פרלמוטר
אלמנה (3:49)
יום שחור (4:52)
DINGO‏ (1:47)
עוד מעט (3:35)
עוד

כל המילים והלחנים: ענבל פרלמוטר חוץ מ:
"ציפור": מילים יעל כהן
"מתח מיני": מילים יפעת נץ
עיבודים: קורין אלאל ו"המכשפות"
הפקה מוזיקלית: קורין אלאל
הפקה וניהול אישי: ליליאן שוץ
הערות שוליים

↑  נדב מנוחין‏, נשים בוחרות את האלבומים הנשיים הטובים בישראל: 10 הגדולים, באתר וואלה, 28 במרץ 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 3bb5ae45-e741-45b6-9ac6-a189833e7b83
ספרינגפילד (אורגון)

| --- | --- |

מראה ספרינגפילד ויוג'ין מהר פסגה (Mount Pisgah) הקרוי על שם פסגת הר נבו התנ"כי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  אורגון אורגון
 מחוז:  ליין
 ראש העיר:  Sean VanGordon
 שפה רשמית:  אנגלית
 תאריך ייסוד:  1885
 שטח:  40.79 קמ"ר
 גובה:  138 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  61,851 (1 באפריל 2020)
  ‑ צפיפות:  1,457 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  43°3′11″N 122°59′28″W﻿ / ﻿43.05306°N 122.99111°W﻿ / 43.05306; -122.99111
 אזור זמן:  UTC -8
 http://www.springfield-or.gov/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה ספרינגפילד(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה ספרינגפילד(למפת אורגון רגילה) סיילם פורטלנד יוג'ין גרשם בנד מדפורד הר הוד וושינגטון א י י ד ה ו  נבדה קליפורניה ה א ו. ה ש ק ט ספרינגפילד(למפת אורגון מוגדלת) סיילם פורטלנד יוג'ין גרשם בנד מדפורד הר הוד וושינגטון א י י ד ה ו  נבדה קליפורניה ה א ו. ה ש ק ט ספרינגפילד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ספרינגפילד (באנגלית: Springfield) היא עיר במערב מחוז ליין שבמדינת אורגון שבארצות הברית. העיר שוכנת בחלקו הדרומי של עמק וילאמט והיא חלק מהאזור המטרופוליני המשותף לה ולעיר יוג'ין, ממנה היא מופרדת על ידי כביש בין-מדינתי 5 והיא השנייה בגודל אוכלוסייתה במטרופולין זה.
ההיסטוריה המקומית של ספרינגפילד מתחילה עם התיישבותה של משפחת בריגס (Briggs) במקום בשנת 1848. הקהילה התאגדה לעיר ב-1885 שנקראה על שם המעיין הטבעי הנובע בשדה או בערבה שהיום כלולה בשטח העיר. במשך כל השנים הייתה כלכלת העיר תלויה במשאבים חיצוניים, אך משנות התשעים של המאה ה-20 חל גיוון במקורות התעסוקה של העיר כאשר הוקם בה בית חולים של הארגון PeaceHealth והוא המעסיק הגדול ביותר בעיר.
היסטוריה

ספרינגפילד יושבה לראשונה על ידי אליאס ומרי בריגס כאשר הגיעה משפחתם לאזור ב-1848. הם היו בין הראשונים שיצאו לתור את האזור דרך מה שקרוי "הנתיב הדרומי" דרך אגם קלאמת העליון, רכס קסקייד, ועמק הנהר רוג, אז מצפון לעמק וילאמט. אליאס בירגס הפעיל יחד עם ויליאם סטיבנס מעבורת על נהר וילאמט הסמוך.
על פי רישומי תביעות הקרקעות, היה סטיבנס המתיישב הראשון שתבע בעלות על קרקע בתחומי שטחה של ספרינגפילד, כאשר הוא הגיע לשם באוקטובר 1847. הוא החל בבניית ביתו יחד עם שלושת בניו הבכורים וכאשר הושלמה הבנייה בדצמבר, הצטרפו אליו שאר בני משפחתו והם חגגו יחדיו את חג המולד.
אחד מהמתיישבים הראשונים הנוספים בסביבתה של ספרינגפילד היה קפטן פליקס סקוט האב, שהתיישב באותה שנה בין נהר מקנזי לבין נהר וילאמט.
ב-1854 נפתח בית הספר של מחוז ספרינגפילד. לבית הספר הוקם בניין קטן על פינת רחוב 7 דרום ורחוב B, ששירת את הקהילה עד לשנות השמונים של המאה ה-19. המורה הראשונה הייתה אגנס סטיוארט, צעירה מפנסילבניה שהגיע לספרינגפילד ב-1853.
ב-1871 נסלל קו מסילת הברזל הראשי בין קליפורניה לבין אורגון והוא עקף את ספרינגפילד לטובת יוג'ין. הסיבה לכך נבעה מתשלום סכום של 40,000 דולר ששולם על ידי קבוצה של אנשי עסקים בולטים מיוג'ין למממן של מיזם סלילת המסילה, בן הולדיי, כדי שהמסילה תעקוף את ספרינגפילד ותחצה את נהר וילאמט ליד הריסבורג ולא ליד ספרינגפילד. כך החלה היריבות בין הערים שנמשכת עד היום.
ב-1885 התאגדה ספרינגפילד כעיר. ראש העירייה הראשון היה אלברט ווקר, נפח במקצועו.
במאי 1992 הייתה ספרינגפילד לעיר הראשונה בארצות הברית שחוקקה חוק אנטי להט"בי בעקבות מערכה שנוהלה על ידי ארגון "ברית אזרחי ספרינגפילד" (Oregon Citizens Alliance) השמרני. אף על פי כן, מאוחר יותר חוקקה מדינת אורגון חוק למניעת חקיקה אנטי להט"בית.
בתרבות הפופולרית

ספרינגפילד זכתה במקום השלישי בהצבעה על זהות העיר בה תוקרן הקרנת הבכורה של משפחת סימפסון - הסרט שנערכה בין 16 ערים בארצות הברית ששמן ספרינגפילד. יוצר הסדרה, מאט גריינינג, שהוא תושב אורגון, שלח לספריגפילד לוחית בה נכתב בין השאר "יו לספרינגפילד, אורגון, הספרינגפילד האמיתית" (Yo to Springfield, Oregon – the real Springfield). באפריל 2012 אישר גריינינג לכתב העת Smithsonian שהוא קרא לספרינגפילד הדמיונית על שמה של ספרינגפילד, אורגון. הוא גם אישר שהוא השאיר בכוונה את העמימות על זהותה של העיר כדי לאפשר לתושבי כל הערים בשם זה להניח שהעיר בסדרה המצוירת קרויה על שם עירם.
הערות שוליים

↑  "American FactFinder: Oregon population". U.S. Census Bureau. Retrieved March 3, 2011.
↑  "Names of Lane County Communities Reveal Interesting Histories, Anecdotes". Eugene Register-Guard. 4 January 1942. p. 4. Retrieved 23 April 2015.
↑  "Oregon to vote on plan to allow bias against gays. Conservative group forces a referendum". The Baltimore Sun. New York Times News Service. August 16, 1992. Retrieved April 10, 2011.
↑  Neville, Paul (April 13, 1995). "Appeals court deals setback to gay rights foes". Eugene Register-Guard (Eugene, Oregon). p. 1. Retrieved April 10, 2011.
↑  Springfields Vie For "Simpsons" Premiere." CBS News. March 9, 2007. Retrieved on March 9, 2007.
↑  The Register-Guard, Eugene, Oregon, USA, 27 July 2007
↑  De La Roca, Claudia (May 2012). "Matt Groening Reveals the Location of the Real Springfield". Smithsonian. Retrieved November 9, 2013.
| דגל אורגון מדינת אורגון |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | סיילם |  |
| אזורים גאוגרפיים | המטרופולין של פורטלנד • רכס קסקייד • נהר קולומביה • רמת קולומביה |  |
| היישובים הגדולים ביותר | פורטלנד • סיילם • יוג'ין • גרשם • הילסבורו • ביברטון • בנד • מדפורד • ספרינגפילד • קורבאליס • אולבני • טיגארד • לייק אוסווגו • קייזר • גרנטס פאס • אורגון סיטי • מק'מינוויל • רדמונד • טואלאטין • וסט לין • קלאמת פולס |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות אורגון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550527305171  BnF: cb123486998 (data)  GND: 1059383195  ISNI: 0000 0004 0510 0043  LCCN: n81086364  MusicBrainz: 1d8a3481-9079-47a5-888f-b04b20928fb8  SUDOC: 086910426  VIAF: 159457689   WorldCat (עם VIAF): 159457689
מתגייסי היישוב לצבא העות'מאני

מגויסי בתי הספר התיכוניים לצבא העות'מאני - 1916. בתמונה מופיעים, בין השאר, חיים אריאב, דוד בית לחמי, אבשלום גיסין, משה שרת, אלימלך זליקוביץ, הלל לנדסמן, בנימין בוכמן, דוד הכהן, יעקב לוי, ירחמיאל לוקאצ'ר ויוסף ברסלבי (צילום אברהם סוסקין)
אחדים מראשוני תלמידי הגימנסיה הרצליה במדי הצבא הטורקי, קושטא 1916 - עומדים מימין לשמאל: שמואל ייבין, משה שרת, דב הוז. יושבים: משה גביצמן, אבשלום גיסין, דוד בית לחמי
דוד בית לחמי במדי הצבא העותמאני
דוד בית לחמי ושמואל ייבין עם רובים, בתקופת הצוערות באיסטנבול, 1916
איתן בלקינד בבית הספר לקצינים באיסטנבול. דצמבר 1913
מתגייסי היישוב לצבא העות'מאני היו יהודים מבני היישוב העברי בארץ ישראל שבחרו להתעת'מן ולהתגייס לצבא העות'מאני החל מ-1908 ועד סיום מלחמת העולם הראשונה.
רקע

עד לשנת 1908 אסר החוק העות'מאני גיוס של מי שאינו מוסלמי לצבא הטורקי וכפה תשלום "כופר צבא" (בַּדַל עַסְכָּרִיָה Bedel-I-Askeri) על הפטורים משירות.
לאחר מהפכת הטורקים הצעירים ב-1908 שונה החוק והתיר גיוס בני דתות לא מוסלמיות. בטורקיה עצמה התקבל החוק החדש בעוינות רבה על ידי הקהילות היהודיות והנוצריות וזאת לאור ה"מוניטין" שהיה לצבא הטורקי הן בתחום היחס לחיילים והן לאור קנאות הדתית שהמשיכה לשרור בין מפקדיו. אי לכך פעלו ראשי הקהילות לפטור את חייבי הגיוס במגוון שיטות שכללו תשלום כופר מוגדל, שיחוד רופאים ופקידים ובמקרים קיצוניים אף עזיבת טורקיה.
ההתעת'מנות > עד המלחמה

בניגוד לטורקיה עצמה שם הרוב המוחלט של התושבים היו אזרחים עות'מאנים הרי ברחבי האימפריה הטורקית חיו מגוון של תושבים שלא היו אזרחים ולהם הציעו השלטונות את חלופת ההתעת'מנות (קבלת האזרחות העות'מאנית). עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה נחלקו הדעות ביישוב בין המיעוט שצידד בקבלת האזרחות מתוך תקווה שיזכה בכך לאהדת השלטונות לבין הרוב, בעלי האזרחות הזרה, ששלל קבלת אזרחות עות'מאנית והעדיף להסתמך על חוקי הקפיטולציות כדי לקבל זכויות יתר וחסינות בחסות הקונסולים של המדינות השונות בארץ.
ההתעת'מנות > בתקופת המלחמה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ביטלו השלטונות את הזכויות (הקפיטולציות) שניתנו לאזרחים הזרים והכריחו את תושבי הארץ שלא התעת'מנו עד המלחמה (רובם היה בעלי אזרחות של רוסיה שהייתה אויבת לטורקיה) לבחור בין התעת'מנות (וגיוס לצבא) לבין עזיבת הארץ. מספר רב של תושבי הארץ עזבו את הארץ למצרים אך רבים עדיין "ישבו על הגדר" ולא החליטו. פרשת גירוש יפו ב-17 בדצמבר 1914 הגבירה את הלחץ על אנשי היישוב היהודי להחליט ואכן רבים בחרו להתעת'מן כדי להימנע מגירוש.
ההתגייסות לצבא העות'מאני לפני המלחמה

על פי אותו חוק הטורקי שהתקבל ב-1908, כל אותם שקיבלו את האזרחות העות'מאנית והיו כשירים לשרת בצבא היו מחויבים להתגייס לצבא העות'מאני. רובם של אנשי היישוב בארץ התנגדו לגיוס בניהם ונקטו בשלל פעולות כדי לשחררם מחובה זו. המשפחות האמידות שילמו לשלטונות כופר לשחרור בניהם בעוד שהמשפחות דלות האמצעים שלחו את בניהם אל מחוץ לגבולות האימפריה העות'מאנית או שניסו לשחד גורמי ממשל וצבא כדי להקל על השירות או שעודדו אותם לערוק מהצבא וסייעו להסתרם "עד יעבור זעם".
רבים מרבני היישוב הורו לתלמידי הישיבות להתפלל לביטול הגזרה.
כתוצאה מכל ההאמור לעיל התגייסו, בסופו של דבר, רק עשרות בודדות של צעירים שרובם היה עני מלהשיג שחרור. רק מעטים מהם התגייסו בשאיפה לפתח קריירה צבאית והצטרפו לבתי ספר לקצינים. מגויסים אלו השתתפו במערכות שקדמו למלחמת העולם הראשונה (כמו מלחמות הבלקן).
נטיית היישוב להתגייס לצבא העות'מאני בתקופת המלחמה > מבוא

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה החליט השלטון העות'מאני להגדיל את סדר הכוחות של הצבא ולכן הוחמרה ההקפדה על חובת הגיוס לצבא. כמו כן, כפי שצוין לעיל, גבר הלחץ על בני היישוב לבחור בהתעת'מנות ובגיוס תחת איום הגירוש.
אל מול עליית הנכונות של בני היישוב להתגייס לצבא הטורקי עמדו הידיעות על היחס ליהודים בצבא זה הן מבחינת האנטישמיות והן מבחינת תנאי השירות.
נטיית היישוב להתגייס לצבא העות'מאני בתקופת המלחמה > הימנעות מהשירות הצבאי

לאור ההתנגדות של רבים ביישוב להתגייסות ואל מול הידיעות על הקורה בצבא הטורקי התגברו הניסיונות להימנע מהשירות הצבאי במגוון שיטות:
עזיבת הארץ.
תשלום דמי כופר על ידי משפחות אמידות. בשלבים המאוחרים של המלחמה ביטלו הטורקים אפשרות זו.
עבודת תמיכה במאמץ המלחמתי הטורקי (סוכרה). ההתגייסות לעבודות נדרשות כמו סלילת דרכים, חטיבת עצים, הובלת משאות, מסילות רכבת ועוד זיכתה את העובד בתעודת פטור משירות צבאי (וַאסִיקָה).
מינוי לתפקידים דתיים (רבנים, חזנים, שוחטים, מוהלים וכו'). לפי החוק העות'מאני נושאי משרות דת היו פטורים משירות.
השגת נתינות של מדינות נייטרליות כמו ספרד וארצות הברית.
עריקות והסתתרות.
תשלום שוחד לפקידים ורופאים.
התחזות לחולים כדי להשיג פטור רפואי.
לימודים (איפשרו דחייה של שנה).
מורים בבתי ספר מאושרים על ידי השלטונות העות'מאנים.
תלמידים בבתי ספר לרפואה, רוקחות ורפואת שיניים
נטיית היישוב להתגייס לצבא העות'מאני בתקופת המלחמה > ההתגייסות מרצון

אל מול הניסיונות, של חלק מהישוב, להשתחרר מעול השירות הצבאי, נמצאו רבים שצידדו בהתגייסות. המניעים של קבוצה זו היו:
רצון להישאר בארץ ממניעים ציוניים (הם היו רוב האוכלוסייה שהעדיפה להתעת'מן ולא לעזוב את ארץ).
להפגין נאמנות לשלטון הטורקי כדי להקטין את איבתו ליישוב, לשפר את היחסים עימו ואף לקבל את תמיכתו ביישוב.
להקנות לבני היישוב ידע צבאי שיסיע בעתיד להגנת היישוב העברי בארץ.
נטיית היישוב להתגייס לצבא העות'מאני בתקופת המלחמה > גדודי העבודה

מאחר שמלחמת העולם הראשונה הוכרזה על ידי טורקיה כג'יהאד צומצמו אפשרויות השירות של היהודים והנוצרים ורבים מהם שובצו לגדודי עבודה (טאבור עֲמָלִיָה). רובם של הגדודים נשלחו לדרום הארץ לסיוע בסלילת דרכים ובהקמת מסילת הרכבת מנחל שורק לקוסיימה. הפועלים בגדודים סבלו מתנאי עבודה ירודים ביותר וממחסור בבגדים, נעליים ומזון ורבים מהם חלו ואף נפטרו. בגלל התנאים הרעים בגדודים עלה היקף העריקים (פרארים) ולכן פרסם אחמד ג'מאל פאשה ב-26 ביוני 1916 צו המוחל לעריקים שיחזרו לשירות ומאיים בגזר דין מוות למי שלא יחזור.
המתגייסים

עקב המידע על תנאי השירות הקשים ולאור אי ידיעת השפה הטורקית נטו רוב המתגייסים להתגייס בקבוצות בתקווה לסייע אחד לשני. קבוצות אלו התאפיינו, בדרך כלל, באיכות אנושית טובה ובמוטיבציה גבוהה. בין קבוצות אלו ניתן למנות את:
המתגייסים > מתגייסי זכרון יעקב

הקבוצה הראשונה שהתגייסה לצבא הטורקי הייתה של כ-20 צעירים מזכרון יעקב שהיו חברים באגודת הגדעונים בהנהגתו של אלכסנדר אהרנסון. זה היה זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה והמתגייסים הוצבו בנקודות שונות בגליל כחיילים מן השורה. אולם עם פרוץ המלחמה נלקחו מהם הנשק והמדים והם הועברו לגדודי העבודה (טאבור עמליה). דבר זה הביא לירידה במוטיבצית המתגייסים ולכך שרבים מהם עזבו, בצורה זו או אחרת, את השירות.
המתגייסים > הקמת המליציה היהודית

הנהגת היישוב יזמה הקמת מליציות מקומיות, כחלק מהצבא העות'מאני, שיעסקו בשמירה ובהגנה על גבולות הארץ. יוזמה זה הובלה על ידי ישראל שוחט ופועלי ציון בתמיכת דוד בן-גוריון ויצחק בן צבי כשמאחוריה עמדה השאיפה לקבל מהטורקים תמיכה בשאיפות הציוניות בארץ ישראל. פעילות זה מחלקה כדלקמן:
בירושלים ניהלו בן-גוריון ובן צבי משא ומתן עם מפקדה הצבאי של העיר זאכי ביי לגיוס 40 מתנדבים. היחידה החלה להתאמן אולם מתוך חשש לתסיסה בדעת הקהל ההערבי ביטל המושל את היחידה.
ביפו אישר המושל הצבאי חסן בק גיוס מליציה של כ-20 מתנדבים אולם בסופו של דבר לא ניתן אישור רשמי.
בגליל הובילו ישראל שוחט וועד ארגון השומר את הגיוס למליציה גלילית. מספר רב של מתנדבים הסכים להתגייס אולם היוזמה הוכשלה על ידי אחמד ג'מאל פאשה שחשש להפקיד נשק בידי יהודים.
המתגייסים > מתגייסי בתי הספר התיכוניים

פרק זה מתייחס לגיוסם של תלמידים מ-4 בתי ספר:
הגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב.
הגימנסיה העברית רחביה בירושלים.
בית המדרש למורים העברי בירושלים.
הסמינר למורים "עזרה" בירושלים
בניגוד למתגייסים קודמים הייתה התייחסות השלטונות למתגייסים אלו טובה יותר ב-2 אספקטים:
לאחר ההתעת'מנות ב-1915 התאפשר להם לדחות את תחילת השירות עד סיום לימודיהם ב-1916.
מאחר שהיו בוגרי בית ספר תיכון נפתח בפניהם המסלול של בתי הספר לקצינים באיסטנבול.
המתגייסים > תקופת ההכשרה

מספר מועט של תלמידים שהתגייסו ראשונים נשלח לבית ספר לקצינים בבעלבכ שבלבנון, אולם רוב התלמידים התגייסו לאחר פסח ב-30 באפריל 1916. דרכם לאיסטנבול עברה דרך דמשק שם חיכו 10 ימים להגעת תלמידים נוספים ואז עוד מספר שבועות עד איסטנבול. בהגיעם לעיר חולקו בין 5 גדודים (קורסים) כשכל גדוד, שמנה 3-בּּוּלוּקים (פלוגות), חנה באחת מהעיירות ליד היידר פאשא (בצד האסיאתי של איסטנבול). פלוגות אלו היו מעורבות וכללו רוב של טורקים וערבים ורק 4–5 יהודים. סדר היום כלל אימוני שדה ותרגילי סדר. תנאי השירות של המתגייסים היו קשים מאוד כשמצד אחד חוו לכלוך וזוהמה ומצד שני התמודדו מול יחס עוין, ואלים לא פעם, מפרחי הקצונה המוסלמים.
בעיה נוספת איתה התמודדו המתגייסים הטריים הייתה אי ידיעת השפה הטורקית (תוֹרְכְּצָ'ה בִּילְמֶיֶנְלֶר - "בלתי יודעים טורקית"). כל הפקודות ניתנו בטורקית וחוסר היכולת להבין חלק גדול מהשפה הביא לחיכוחים בין המתגייסים למפקדים. בניסיון לפתור את הבעיה קיבצו את התלמידים לכיתות לימוד טורקית אולם אלו פוזרו לאחר שהמורה האשים את התלמידים היהודים בהסתרת ידיעת השפה. לעזרת המגויסים באו ראשי הקהילה היהודית באיסטנבול וכן מנהיגי חברת "עזרה", יק"א, בני ברית וההסתדרות הציונית העולמית. אלו הפעילו לחץ על שלטונות גרמניה שהפעילו לחץ על צבא טורקיה לחדש את כתות לימוד הטורקית. ואכן תוך זמן קצר כונסו המתגייסים הישראלים לפלוגה חדשה שנקראה "האדונים העבריים" (הִיבְּרַאנִילֶאר אֶפֶנְדִילֶר). הפלוגה פורקה לאחר 6 שבועות (עם תום של האימון הראשוני) ואת שלבי האימון הבאים עשה כל מתגייס במסגר הפלוגה המקורית שלו.
המתגייסים > השירות הצבאי

בדצמבר 1916 סיימו הקאדטים את קורסי ההכשרה והוסמכו למועמדי קצונה במילואים (זאַבִּיט נַאמְזִיטִי) ונשלחו למערכות הקרב בחזיתות השונות בהן היה מעורב הצבא העות'מאני וביניהן:
חזית סוריה, ארץ ישראל וסיני. חלק מהמוצבים בגזרה זו שובצו לדיוויזיה ה-53 שהוצבה במעאן א-סאלט ובהמשך לחמו בקרבות עזה.
המערכה במסופוטמיה - ההצבה הייתה בכרכוכ, מוסול, סינג'אר, דיארבקיר, כורדיסטן ועוד.
המערכה ברומניה, מקדוניה ובולגריה.
המערכה בקווקז.
ביחידותיהם עסקו רוב החיילים בתפקידים לא קרביים כמו אימון, הדרכה וכמתרגמים בין הגרמנים לטורקים (לאור ידיעת שתי השפות). לפי עדויות החיילים היה יחס הפיקוד הטורקי לקצינים הישראלים הוגן ומקצועי. אולם בשלהי 1917 חל שינוי לרעה ביחס זה בעקבות מספר מקרים שהגבירו את החשד של הטורקים בנאמנותם של הקצינים היהודים:
עריקתם של מספר קצינים בחזית ארץ ישראל לצד האנגלי.
גילוייה של מחתרת ניל"י.
פרסום הצהרת בלפור.
הקמת הגדודים העבריים.
בעקבות חשדות אלו הועברו רבים מהקצינים לתפקידי מנהלה בהם לא נחשפו לחומרים רגישים. במהלך 1918 הואץ תהליך ההתפרקות של הצבא הטורקי והתגברה כמות העריקים ממנו שעשו דרכם לארץ ישראל. בסיומה של המלחמה בנובמבר אותה שנה נשארו רק חיילים בודדים בשירות פעיל וגם הם שוחררו ב-1919.
מורשתם של המתגייסים לצבא העות'מאני

רבים מאלו שנטשו את הצבא העות'מאני ב-1918 התגייסו לגדודים העבריים תוך שהם מביאים איתם את ניסיונם הצבאי. גם לאחר המלחמה רבים מהחיילים היו מעורבים בפעילות ביטחונית במסגרת ארגון ההגנה ואחרים.
ראו גם

צבא האימפריה העות'מאנית
האימפריה העות'מאנית במלחמת העולם הראשונה
התקופה העות'מאנית בארץ ישראל - מונחים
לקריאה נוספת

שאול אביגור, יצחק בן צבי, אלעזר גלילי, ישראל גלילי, יהודה סלוצקי, ספר תולדות ההגנה, הוצאת משרד הביטחון, חלק א', פרק 16, עמודים 332–344
יעקב מרקוביצקי, בכף הקלע של הנאמנויות - בני היישוב בצבא הטורקי 1918-1908, הוצאת יד טבנקין, 1995
ד"ר יוסף צ'רני, עובד אמיתי - קצין עברי בצבא הטורקי ובשבי הבריטי, איתי בחור - הוצאה לאור, 2014
יוסף יקותיאלי, מגולה לגאולה, עם הטורקים במלחמת העולם הראשונה, פרויקט בן יהודה
ירון בן-נאה, ספר קורות משפחה אוטוביוגרפיה של ספרדי בן היישוב הישן: חייל, תלמיד חכם ומחבר בעת חילופי תקופות, יד יצחק בן צבי, 2015.
ספר הקבצנים

ספר הקבצנים הוא רומן סאטירי מאת מנדלי מוכר ספרים אשר נחשב לאחד הרומנים הראשונים בעברית במזרח אירופה. הספר התפרסם לראשונה בשנת 1869 ביידיש תחת השם פישקע דער קרומער: אדער א מעשה פון יודישע ארמעלייט ובשנת 1888 התפרסמה מהדורה שנייה מורחבת שלו. בשנת 1901 התפרסם תרגום של שמונת הפרקים הראשונים של הרומן על ידי ביאליק בכתב העת "הדור", ובשנת 1909 התפרסמה גרסתו המלאה של הרומן בעברית על ידי אברמוביץ. המהדורה העברית של הרומן אינה תרגום של היצירה מיידיש אלא יצירה עברית חדשה שעל כתיבתה עמל אברמוביץ במשך שנים רבות. רבים רואים ברומן אבן יסוד של ספרות עם ישראל בעת החדשה ושיצירתו סללה את הדרך לדורות הבאים של סופרי יידיש ועברית.