stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקצה (תחנת רדיו)
נקודות ציון משמעותיות בתולדות התחנה

בשנת 2016, עם היוודע הידיעה על מותו של המוזיקאי פרינס, הקדישה התחנה לא פחות משלושה ימי שידור ושידרה כמעט 20 שעות לזכרו ולכבודו של פרינס. בין השאר שידרו תוכניות מיוחדות: קוואמי, ניר ממון, לירון תאני, יוני שרוני, עפרי גופר, ניצן פינקו ושדרנים נוספים.
בשנת 2018 קיימה התחנה יום שידורים מקיף העוסק בסוגיית הפליטים בישראל, תוך נקיטת עמדה ברורה בנושא: תחת הכותרת "לא שותקים" הובעו דעות התומכות במובהק במתן סיוע ובמציאת פתרון לסוגיה מנקודת מבט הומניסטית. בין המשתתפים במשדר נמנו רינו צרור, איתי אנגל, דפנה לוסטיג, ערן סבאג ואחרים. חלק ממאזיני התחנה ומספר עיתונאים קבלו על עצם קיום המשדר ועל הדעות שהובעו בו, לטענתם באופן בלתי מאוזן – יום השידורים עסק בזכויות הפליטים, והתעלם כמעט לחלוטין ממצוקתם של תושבי דרום תל אביב. מנהלי התחנה הגיבו שאכן זוהי עמדת התחנה, בתור תחנה בעלת אג'נדה חברתית, וכי תוכנית אחת שעסקה במצוקת תושבי דרום תל אביב הישראלים הספיקה על מנת לאזן בין הדעות. במצוקה.
בשנת 2020 יזמה התחנה, כאקט תמיכה במוזיקאים העצמאיים הישראליים, שנפגעו עקב מגפת הקורונה, את פסטיבל "אינדיזוםזום" אשר שודר ביום העצמאות, והועבר בשידור ישיר באמצעות ה-ZOOM . המופע שודר במשך שש שעות וצפו בו אלפי צופים. במופע השתתפו בין היתר איה זהבי פייגלין, גבע אלון, עינב ג'קסון כהן, עומר מושקוביץ, זוהר גינזבורג, אלישע בנאי, סיון טלמור, עדי-קשת כהן, עומר קורן ואחרים.
בשנת 2020, לקראת יום הזיכרון לחללי ישראל ולנפגעי פעולות האיבה, יזמה התחנה (בהובלת תומר קריב, מאנשי התחנה) את הפקת אלבום האוסף "זיכרון אחר", אוסף ביצועים מחודשים של אמנים מסצנת האינדי המקומית לשירים ישראליים סביב נושא הזיכרון והשכול הישראלי. בשנת 2022 יצא אלבום נוסף במסגרת הפרויקט, "זיכרון אחר 2". בין האמנים המשתתפים בחלק השני, המכיל 15 ביצועים מחודשים: אבישג כהן רודריגס, ג'אזז, ג'ני פנקין, דניאל רובין וניר שלמה, יעל קופלנד, יעל קראוס ומאור אלוש.
בשנת 2022, לציון 10 שנים להקמת התחנה, קיימה התחנה יום שידורים חגיגי ומיוחד, שבמסגרתו ניתנה למאזיני ומאזינות התחנה אפשרות לתרום באמצעות תיבת פייבוקס ל"תרבות של סולידריות", גוף התנדבותי שעוזר למבקשי מקלט ופליטים, קשישים, אמהות חד הוריות ולאנשים במצוקה.
בשנת 2023, בצל מלחמת חרבות ברזל, קיימה התחנה ב-24 בדצמבר יום שידורים מיוחד ובמקום שידור של המצעד האלטרנטיבי המסורתי, שנערך מידי סוף שנה אזרחית, נערך תחת השם, "יום *לא* מצעד שנתי", יום התרמה מיוחד לגיוס כספים למשפחות החטופים והחטופות. ליום השידורים, שנערך משעה 10:00 בבוקר ועד הלילה, הוזמנו מאזיני ומאזינות התחנה לתרום כפי יכולתם, ואף לבחור כמקובל את שיר ואלבום השנה. עם סיום המשדר, שערך כ-12 שעות,
הוכרז על גיוס סכום של למעלה מ-23,000 ש"ח עבור משפחות החטופים, וכן על שיר ואלבום השנה, כפי שנקבעו על פי בחירת המאזינים, "חסד מקרי" ו-"עולם מופלא איפה אתה" (בהתאמה) שהוציא אביב גדג', לקראת סוף אוקטובר 2023.
ב-23 במאי 2024 קיימה התחנה יום שידורים מיוחד, לציון יום הולדתו ה-70 של איש הרדיו, יואב קוטנר. קוטנר, המזוהה כאחד מעורכי המוזיקה המשפיעים בתולדות המוזיקה הישראלית לאורך השנים, החל לשדר ולערוך תוכנית מוזיקה אישית בתחנה מיומה הראשון. ביום השידורים, שהחל משעה 9:00 ועד הלילה, שידרו שדרני הקצה לצד קולגות של קוטנר מהעבר ושיתפו חוויות מהזווית שלהם וסיפורים מההיכרות הפרטית שלהם על ההשפעה התרבותית של קוטנר על הטעם המוזיקלי של הקהל הישראלי. בין המשתתפים האורחים ביום השידורים: רמי פורטיס, יזהר אשדות, יהודה עדר, רם אוריון, דני רובס, והקולגות מתחנת גלי צה"ל, שרון מולדאבי, אורלי יניב ומשה מורד ועוזי פרויס.
מודל עסקי

לתחנה אין הכנסות לבד מתרומות והשדרנים והצוות אינם מקבלים שכר. התחנה אינה משדרת פרסומות, לבד מאזכור של קבוצת האוזן השלישית המארחת אותה.
מקימי התחנה הצהירו על כוונתם לבסס את הכנסות התחנה על פרסום מפולח, באופן ש"לא יפגום בשידור... שלא כמו הדרך השגורה ברדיו הישראלי, שהיא: לדחוף לך לפרצוף מסר שלא קשור לשפה של השידור ושל התחנה", כדברי קוואמי. אפשרויות נוספות למימון שנבדקות הן: מכירה של פיתוחים טכנולוגיים לשידור באינטרנט, מנויים בתשלום, ומבצעי גיוס כספים בתדירות קבועה, כפי שמקובל בחו"ל בקרב תחנות רדיו ציבוריות.
במרץ 2013, נפתח פרויקט מימון המונים באתר Start*Art להקמת האתר החדש של התחנה. אנשי התחנה הבטיחו כי האתר החדש יכלול שיפורים וחידושים בפלטפורמה הרדיופונית-אינטרנטית. יעד הקמפיין נקבע ל-90,000 ש"ח. עד תום הפרויקט נאספו מעל 107,000 ש"ח, תרומת מאזיני התחנה. בהקשר זה, קוואמי סיפר בריאיון למגזין "גלריה" של הארץ בנובמבר 2018 כי התחנה הפסידה את רובו המכריע של הכסף בעקבות פשיטת רגל והיעלמות של החברה שנבחרה לבנות את האתר. באותו מועד הושק אתר חדש שהוקם באמצעות צוות מתנדבים. האתר החדש איפשר כאמור את הרחבת לוח השידורים, אולם התחנה עדיין אינה מייצרת הכנסות. עיצוב האתר החדש מדגיש באמצעים גרפיים שונים (בהם אלמנטים היתוליים כדוגמת חתול מונפש) את ההיפר-קישור לדף התרומות שבאתר, במטרה להגביר את המודעות להיותה של התחנה כזו שתלויה בתרומות קהילת המאזינים. כמו כן נמכרים באתר התחנה ובאירועים השונים מזכרות ממותגות ("מרצ'נדייז") כדרך נוספת לסייע במימון הפעילות.
הערות שוליים

↑  אודות התחנה, באתר רדיו הקצה | ארכיון האינטרנט
↑  בדיוק בזמן: רדיו הקצה מקבל בית חדש לכבוד יום הרדיו הבינלאומי, טיים אאוט, 13 בפברואר 2025
↑  אור ברנע, גל"צ: קוואמי לא יורשה לסקר מוזיקה ישראלית, באתר ynet, 4 במאי 2006
↑  אור ברנע, עצומה: הצילו את "הקצה", באתר ynet, 6 במאי 2006
↑  nrg מעריב , אחרי 13 שנה: "הקצה" יורדת מלוח השידורים, באתר nrg‏, 31 באוקטובר 2011
↑  הקצה וגלגלצ – כבר לא, פוסט של נדב רביד ואייל פרידמן באתר רדיו הקצה | ארכיון האינטרנט
↑  רוני אפרת‏, "הקצה" חזרה כתחנת רדיו אינטרנטית, באתר וואלה, 1 באפריל 2012
↑  החל מיום ראשון הקרוב: קול הקמפוס מגיעה אל רדיו הקצה, באתר וואלה, 8 בנובמבר 2018
↑  ידיעה, בדף הפייסבוק של רדיו הקצה
↑  דף השדרן, באתר הקצה
↑  דף השדרן, באתר הקצה
↑  דף השדרן, באתר הקצה
↑  דף השדרן, באתר הקצה
↑  דף השדרן, באתר הקצה
↑  דף השדרן, באתר הקצה
↑  דף השדרן, באתר הקצה
↑  דף השדרן, באתר הקצה
↑  דף השדרן, באתר הקצה
↑  דף השדרן, באתר הקצה
↑  דף השדרן, באתר הקצה
↑  ידיעה על שידור מיוחד עם הידיעה על מותו של פרינס, בדף הפייסבוק של רדיו הקצה, 22 באפריל 2016
↑  ידיעה, בדף הפייסבוק של רדיו הקצה, 5 בפברואר 2018
↑  יובל אראל‏, פסטיבל אינדי זומזום יוצא לדרך, בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 26 באפריל 2020
↑  דנית צמית, "זיכרון אחר": השירים האהובים בלבוש חדש, באתר ynet, 28 באפריל 2020
↑  מגזין הקצה - זיכרון אחר 2022: משתתפי ומשתתפות האלבום כותבים על השירים, באתר הקצה, 29 באפריל 2022
↑  ידיעה, בדף הפייסבוק של רדיו הקצה, 31 במרץ 2022
↑  ידיעה, בדף הפייסבוק של רדיו הקצה, 24 בדצמבר 2023
מערכת טיים אאוט, ‏במקום המצעד השנתי: רדיו הקצה ביום שידורי התרמה למען החטופים, באתר "Time Out ישראל", 17 בדצמבר 2023
↑  ידיעה, בדף הפייסבוק של רדיו הקצה, 25 בדצמבר 2023
↑  ידיעה, בדף הפייסבוק של רדיו הקצה, 23 במאי 2024
↑  מוצש מקור ראשון, "הצצה לרדיו הקצה" 4 באוקטובר 2017
↑  "בלדה לנאיבים", בלייזר, אפריל 2013
↑   מגייסים כסף לאתר החדש של תחנת הקצה, סרטון  באתר יוטיוב
הלוגו של העצומה שהוגשה להנהלת גלגלצ, בדרישה להשאיר את התוכנית "הקצה" במתכונתה המורחבת
דמין

דמין (בגרמנית: Demmin) היא עיירה קטנה בצפון מזרח מחוז מקלנבורגישה זיינפלאטה (אנ'), במדינת מקלנבורג-מערב פומרניה, גרמניה. היא הייתה בירת מחוז דמין בעבר מאז שנת 1818 ועד לשנת 2011. נכון לשנת 2020 חיו בעיר כ־11,000 תושבים. מבחינת גודלה היא העיר 18 במדינה. דמין היא עיר עתיקה ביותר, הידועה בשמה הנוכחי משנת 1320.
גאוגרפיה

דמין שוכנת במישור מערב פומרניה במפגש הנהרות פנה (אנ'), טולנסה (אנ') וטרבל (אנ'). אזור מפגש הנהרות נקרא ארץ שלושת הנהרות (Dreistromland) המושאל מהשם מסופוטמיה או ארם נהריים. צפונית לדמין נמצא יער דרוזדוב והיערות של וולדהפורסט (כ-174 דונם). במקום נמצאת שמורת הטבע קרונוולד (בשטח 103 דונם). ממערב על הגדה השמאלית של נהר ה-Peene נמצא אזור החורש שנקרא Devener Holz. ממזרח לעיירה נמצאים יערות אורני סנדברג ובדרום מזרח יער וורוורק.
גאוגרפיה > עיירות וכפרים שכנים

מצפון לעיר נמצאות העיירות נוסנדורף ולואיץ, ממזרח, קלצין, זידנברונצוב ואוצדל, מדרום, בגרו, בורנטין ושונפלד וממערב, וורנצין .
היסטוריה > שם העיר

מקור השם עשוי להיות מהמונח הסלאבי timänie 'אזור ביצות'. מקור אפשרי נוסף לשם דמין יכול להיות מהמילה "עשן", המתייחס לביעור יערות בשרפה כדי לפינות אדמה על מנת לאפשר התיישבות. בשנת 1075, אדם מברמן דיווח על קרב על הטירה בדימין. במהלך ההיסטוריה, השם שונה מספר פעמים, לדוגמה, בלטינית העיר נקראה דימיניום, לבסוף מאז שנת 1320 העיר ידועה באיות הנוכחי שלה דמין Demmin.
הסבר פופולרי של השם, אך ללא כל בסיס היסטורי, הוא כדלקמן: שתי נסיכות בנו טירה בשם האוס דמין והבטיחו זו לזו (בשפה הגרמנית המדוברת) "Dat Hus is din und min" ('הבית ההוא הוא שלך ושלי'). כך מספרים שהתפתחו שמות הטירה ושל העיר.
היסטוריה > פרהיסטוריה

כבר בשנים 4900–5500 לפני הספירה התפשטה תרבות החרס הנאוליתית מנהר אודר לאזור שממזרח לדמין. הדולמן הגדול ליד Upost מסווג כדולמן הגדול המזרחי ביותר. 119 מבני המגלית מעידים שהתקיימה ברחבי מחוז דמין תרבות עתיקה שהתקיימה בכל צפון מרכז אירופה. עובדה זו, הופכת את דמין וסביבתה לאחד מאותם אזורים שבהם נוצרה לראשונה תרבות שבונה מתקנים שכאלה. משנת 1800 לפני הספירה לערך החלה התיישבות באזור של עמים גרמניים.
היסטוריה > ממלחמות סקסוניה עד המאה ה-10

יישובים סלאביים מסוג Veleti (אנ') הנמצאים ביערות המקיפים את דמין ניתן לתארך למאה ה-8. בשנת 789, במהלך מלחמות הסקסונים, הוביל קרל הגדול את חייליו לנהר פינה, לקרב נגד הוולטים שהיו בעלי ברית של הסקסונים. Dragovit, מלך הוולטים, שסביר להניח שטירתו, civitas Dragowiti אותרה בדמין, נמסרה לקרל הגדול והוא עצמו נשבע אמונים לקרל. האזור התאים מאוד ליישוב והיה חשוב בשל מיקומו בצומת הנהרות ודרכי המסחר. במהלך המאבק בין הוולטים והפרנקים, הוקמה טירת הגבול בראשית המאה ה-10. הטירה נקראה מאוחר יותר "האוס דמין". היא שלטה על החלקים המזרחיים של צ'רציפניה (Circipania).
היסטוריה > ימי הביניים

דמין הייתה המעוז המערבי הסלאבי במהלך ימי הביניים. בשל חשיבותה האסטרטגית, הוקמו ערים אוטונומיות (ולעיתים קרובות הותקפו והושמדו). הצבא הסקסוני כיתר ללא הצלחה את היישובים במהלך מסע הצלב בשנת 1147. עם זאת, הסכסוכים המזוינים עם שכניהם וחיילי הפלישה מגרמניה ודנמרק הרסו קשות את יישובי המחוז. המחוז יושב מחדש על ידי הגרמנים במאות ה-12 עד ה-14.
היסטוריה > העידן המודרני

כמו ברוב אזורי פומרניאן מלבד ערי החוף שהיו שייכות לברית ערי הנזה, כגון דמין, האזורים הסובבים אותה נשארו כפריים ותושביהן עסקו בעיקר חקלאות. דמין הייתה עיר בסדר גודל של ערי הנזה בגלל המסחר שעבר דרכה בשלושת הנהרות (למשל נהר פינה) שחברו אותה לאזור החוף של הים הבלטי.
במהלך מלחמת שלושים השנים, דמין נכבשה על ידי כוחות אימפריאליים של האימפריה הרומית הקדושה בין השנים 1627 עד 1630, ולאחר מכן על ידי כוחות שוודים . לאחר מלחמת שלושים השנים (1618-1648) הפכו דמין וסביבתה לחלק ממלכת שוודיה. פומרניה השוודית, כפי שהיא נקראה אז, נותרה חלק מהממלכה השוודית עד 1815 כאשר היא נהייתה לחלק מפרוסיה.
מלחמת שלושים השנים גרמה לרעב בכל רחבי גרמניה וב-1630 הצטמצם מספר תושבי העיר. בניינים רבים נותרו ריקים והוזנחו. בהמשך התחוללו מלחמות נוספות, בין שוודיה לבין פומרניה ובין שוודיה לבין ברנדנבורג ובשתיהן הייתה דמין מעורבת.
ברפובליקת ויימאר הייתה דמין מעוזם של הארגונים הלאומניים כגון: מפלגת העם הלאומית הגרמנית ה-DNVP. עוד לפני 1933 ערב עלייתו של היטלר לשלטון היה בעיר חרם על עסקים יהודיים ובית הכנסת נמכר ביוני 1938 לחברת רהיטים, ולכן הוא שרד את השואה. בבחירות לרייכסטאג ב-5 במרץ 1933 זכתה המפלגה הנציונל-סוציאליסטית של היטלר ב־53.7% אחוזים מהקולות בדמין. ב-11 בנובמבר 1938, התאספו אלפים בכיכר בהפגנה אנטישמית במסגרת ליל הבדולח.
במהלך מלחמת העולם השנייה הובאו לעיר לעבודת כפייה פולנים, רוסים וגם שבויי מלחמה מצרפת ובלגיה.
תוך כדי נסיגה מדמין במהלך מלחמת העולם השנייה חיילים גרמנים הרסו את הגשרים מעל נהר ה-Pine, כדי להאט את קצב התקדמותו של הצבא האדום הסובייטי. כשהסובייטים הגיעו לדמין ב-30 באפריל 1945. דמין נכבשה ברובה על ידי הצבא האדום ללא לחימה, בדומה לערים אחרות כמו גריפסוואלד. אונס, ביזה והוצאות להורג שבוצעו על ידי חיילי הצבא האדום גרמו להתאבדות המונית של מאות אנשים וכמעט כל העיר העתיקה נשרפה על ידי הצבא האדום.
היסטוריה > מסוף מלחמת העולם השנייה

דמין נבנתה ברובה מחדש ונשארה בירת מחוז דמין, שהיה חלק ממדינת במקלנבורג-מערב פומרניה. משנת 1991, מרכז העיר והכנסייה שופצו באופן יסודי כחלק ממימון הפיתוח העירוני. בשנת 1995, נבנה מחדש בניין העירייה של דמין, שנהרס במלחמה, הוא נבנה בסגנון ההיסטורי שלו במקומו הישן בכיכר השוק. העיר הצטרפה בשנית לברית ערי הנזה המודרנית ב-1992. מאז 21 בינואר 1994, לעיר נוסף השם "עיר הנזה".
מאז הרפורמה המחוזית של 2011, העיר משתייכת למחוז מקלנבורגישה זיינפלאטה. כתוצאה מאיחוד גרמניה לאחר נפילת הקומוניזם וחומת ברלין, העיר איבדה כ-6,000 תושבים שהיגרו לאזורי מערב גרמניה מחשש שהקומנזם ישוב עם השנים. בעקבות הגירה זו העיר התחילה להזדקן.
אוכלוסייה

| השנה | 1740 | 1794 | 1831 | 1843 | 1852 | 1861 | 1880 | 1890 | 1925 | 1939 | 1981 | 2000 | 2010 | 2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אוכלוסייה כללית | 1,773 | 2,586 | 4,923 | 6,825 | 7,757 | 8.016 | 10,507 | 10,852 | 12,787 | 15,534 | 17.181 | 13,529 | 11,890 | 10,523 |
| יהודים | - | - | 36 | 99 | 86 | 92 | 103 | 60 | 27 | 3 | - | - | - | - |
נכון למפקד האוכלוסין בשנת 2020 התפלגות האוכלוסייה לגברים ונשים הייתה 47.6% גברים (5,009) 52.4% נשים (5,514). בהתפלגות לפי גילאים עד גיל 17 היו 14.4% מגיל 18–64 54.4% ומגיל 65 ומעלה 31.2%. קצב גידול האוכלוסייה השנתי עומד על -1.1%. 97.7% מהאוכלוסייה הם גרמנים.
אוכלוסייה > דת

בשנת 2011 השתייכו 18.7% מהאוכלוסייה לכנסייה האוונגליסטית, 2.7% שייכים לכנסייה הקתולית . נכון למפקד האוכלוסין לשנת 2020 מספר התושבים שלא הצהירו על דתם עמד על 77.6% היתר התפלגו לפי 2.6% קתולים ו-19.7% פרוטסטנטים.
אוכלוסייה > חינוך

בעיר ישנם כ-4 בתי ספר יסודיים, עירוניים. בית הספר היסודי לבנים על שם המשורר והסופר פריץ רויטר נבנה בשנת 1895, בנוסף יש בעיר בית ספר להתעמלות ומוזיקה. אין בעיר מוסדות חינוך על יסודיים.
בין השנים 1978–1981 מגדל המים בעיר הפך למצפה כוכבים. עד שנה 2001, מצפה הכוכבים שולב באופן קבוע בשיעורי בית הספר. משנת 2013, המצפה, שבבעלות העירייה, נתמך והתפתח על ידי הפיזיקאי מיכאל דניאלידס מבחינת התוכן והארגון. לרגל יום השנה ה-40 לתחנת האסטרונומיה, נחנכה במקום מערכת הקרנה חדשה של כיפת שמיים מלאה-fulldome. מאז, תוכניות החינוך המודרניות הותאמו בעיקר לבתי הספר העירוניים של דמין.
אוכלוסייה > בריאות

בית החולים המחוזי דמין, שהורחב לאחר איחוד גרמניה נחשב לבית חולים מודרני, הוא ממוקם בקצה הדרומי של מרכז העיר. יש בבית החולים 203 מיטות ומנחת מסוקים. בשל המתקנים והציוד המודרני שבו, הוא הפך לשלוחה של בית חולים אוניברסיטאי מטעם האוניברסיטה לרפואה בגריפסוואלד. מאז הרפורמה המחוזית שהתבצעה בשנת 2011, האחראיות על בית החולים הוא מחוז מקלנבורגישה זינפלאטה. בבית החולים משרתים כשלושים רופאים מומחים ורופאים כלליים המספקים גם טיפול רפואי במרפאות חוץ.
אקלים

| אקלים בדמין   Demmin   בממוצע בין השנים 2009 לבין 2022> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בדמין   Demmin   בממוצע בין השנים 2009 לבין 2022> ינואר.2.-1.61.7 | אקלים בדמין   Demmin   בממוצע בין השנים 2009 לבין 2022> פברואר.4.-1.51 | אקלים בדמין   Demmin   בממוצע בין השנים 2009 לבין 2022> מרץ.8.1.49.4 | אקלים בדמין   Demmin   בממוצע בין השנים 2009 לבין 2022> אפריל.13.4.43.1 | אקלים בדמין   Demmin   בממוצע בין השנים 2009 לבין 2022> מאי.17.7.75.6 | אקלים בדמין   Demmin   בממוצע בין השנים 2009 לבין 2022> יוני.21.11.85.2 | אקלים בדמין   Demmin   בממוצע בין השנים 2009 לבין 2022> יולי.23.14.111.1 | אקלים בדמין   Demmin   בממוצע בין השנים 2009 לבין 2022> אוגוסט.23.14.95.9 | אקלים בדמין   Demmin   בממוצע בין השנים 2009 לבין 2022> ספטמבר.19.11.52.5 | אקלים בדמין   Demmin   בממוצע בין השנים 2009 לבין 2022> אוקטובר.13.7.68.5 | אקלים בדמין   Demmin   בממוצע בין השנים 2009 לבין 2022> נובמבר.8.4.53.4 | אקלים בדמין   Demmin   בממוצע בין השנים 2009 לבין 2022> דצמבר.4.0.64.6 | אקלים בדמין   Demmin   בממוצע בין השנים 2009 לבין 2022> שנה.23.5.9.812 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: World Weather Online :Demmin Climate Weather Averages ,2022-04-27
תחבורה

הכביש הפדרלי 110 בין רוסטוק לאנקלאם עובר דרך דמין בכיוון מערב-מזרח וחוצה את נהר ה-Pine בעיר על גשר קאלדן. בכיוון צפון-דרום, עובר הכביש הפדרלי 194.
תחנת הרכבת דמין נמצאת על קו הרכבת ברלין-שטרלזונד. בין השנים 1895 עד 1945, דמין הייתה גם נקודת המוצא לשתי מסילות רכבת צרות שהושבתו לאחר מלחמת העולם השנייה.
לעיריית דמין יש קו אוטובוסים עירוני אחד משלה שפועל כל שעה בימי חול. קווים אזוריים אחרים משרתים את האזור שמסביב. תובלה מקומית מתבצעת בעיקר על ידי חברת התחבורה MVVG שבבעלות המחוז, שמשרדיה הראשיים נמצאים בדמין.
שדה התעופה הקרוב ביותר הוא נמל התעופה רוסטוק-לאאג' Rostock-Laage Airport, הנמצא במרחק של כ-65 קילומטרים מהעיר. לדמין יש נמל ים מסחרי על נתיב המים הפדרלי שעל נהר Peene.
גלריה

צילומי נוף באזור דמין
הערות שוליים

↑  לפי מפקד האוכלוסין 2020
↑  Internet Archive Search: ("Adamus Bremensis" OR "Adam of Breman" OR "Bremensis, Adamus" OR "Breman Adam"), archive.org (באנגלית)
↑  Temme, Jodocus Donatus Hubertus. 1840.
↑  Ferrand, Eduard. 1845.
↑  Schmidt, Th. 1865.
↑  Grässe, Johann Georg Theodor. 1871.
↑  Knoop, D. 1891.
↑  Eichblatt, Hermann: Sagen, Volksglaube und Bräuche aus Demmin und Umgebung.
↑  Schuldt, Ewald (Hg.): Bodendenkmalpflege in Mecklenburg.
↑  Great Dolmen near Upost
↑  Schuldt, pp. 321
↑  Sprockhoff, Ernst: Atlas der Megalithgräber Deutschlands Teil 2: Mecklenburg - Brandenburg - Pommern (1967) ISBN 978-3-7749-0743-0
↑  Einhard: The Life of Charlemagne; ISBN 0-472-06035-X
↑  Aspekte der Nationenbildung im Mittelalter: Ergebnisse der Marburger Rundgespräche 1972-1975.
↑  Stolle, Wilhelm Carl: Beschreibung und Geschichte der Hauptstadt Demmin.
↑  Barthold, Friedrich Wilhelm: Geschichte der deutschen Städte und des deutschen Bürgerthums, Volumes 1-2; ISBN 1-149-26202-8
↑  Langer, Herbert (2003). "Die Anfänge des Garnisionswesens in Pommern".  In Asmus, Ivo; Droste, Heiko; Olesen, Jens E. (eds.). Gemeinsame Bekannte: Schweden und Deutschland in der Frühen Neuzeit (בגרמנית). Berlin-Hamburg-Münster: LIT Verlag. p. 403. ISBN 3-8258-7150-9.
↑  Langer, Herbert (2003). "Die Anfänge des Garnisionswesens in Pommern".  In Asmus, Ivo; Droste, Heiko; Olesen, Jens E. (eds.). Gemeinsame Bekannte: Schweden und Deutschland in der Frühen Neuzeit (בגרמנית). Berlin-Hamburg-Münster: LIT Verlag. p. 397. ISBN 3-8258-7150-9.
↑  Thomas Schreck:  Echt deutsch und national - Die vorpommersche Kleinstadt Demmin im Jahr 1933, in: Zeitgeschichte regional 4/4 (2000), S. 14-23
↑  Artikel Demmin in: Irene Diekmann (Hg.), Wegweiser durch das jüdische Mecklenburg-Vorpommern, Potsdam 1998, S. 99 ff, bes.
↑  Buske, Norbert (Hg.): Das Kriegsende in Demmin 1945.
↑  Huber, Florian (2019). Promise Me You'll Shoot Yourself. תורגם ע"י Taylor, Imogen. London: Allen Lane. ISBN 978-0-241-39924-8.
↑  In: verwaltungsportal.de, retrieved on October 18, 2020.
↑  Gustav Kratz, Die Städte der Provinz Pommern : Abriß ihrer Geschichte, zumeist nach Urkunden, Berlin : Bath, 1865
↑  Population development in the districts and communities in Mecklenburg-Western Pomerania (Statistical report AI of the Mecklenburg-Western Pomeranian Statistical Office
↑  Demmin (Mecklenburgische Seenplatte, Mecklenburg-Western Pomerania, Germany) - Population Statistics, Charts, Map, Location, Weather and Web Information, www.citypopulation.de
↑  Zensusdatenbank, ergebnisse2011.zensus2022.de, ‏2022-05-19 (בגרמנית)
↑  ZDB-Katalog - Suchergebnisseite: iss="0721-8168", zdb-katalog.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300543605171  GND: 4090674-7  LCCN: n94076610  MusicBrainz: ab7b9b57-aaab-4049-a37a-c65d81821c4b  NKC: ge646388  VIAF: 239014048   WorldCat (עם VIAF): 239014048 
חלק מחומת ההגנה של הטירה הסלאבית מחוץ להאוס דמין
מפה משנת Haus Demin, 1758
כנסיית ברתולומיאו הקדוש
אה"מ פיוריוס (1916)
תכנון ותיאור

במלחמת העולם הראשונה, אדמירל פישר נמנע מלהזמין גרסה משופרת של סדרת רינואון הקודמת, בשל הגבלה בזמן מלחמה שאסרה על בניית ספינות גדולות מסיירות קלות ב-1915. כדי להשיג ספינות המתאימות לתפקידים הדוקטריניים של סיירות מערכה, כמו סיור אחר ציים וציד פושטות אויב, הוא הזמין אוניות עם שריון מינימלי של סיירת קלה וחימוש של סיירת מערכה. הוא הצדיק את קיומם בטענה שהוא זקוק לספינות מהירות ורדודות לפרויקט הבלטי שלו, תוכנית לפלוש לגרמניה דרך החוף הבלטי שלה.
לפיוריוס היה אורך כולל של 786 רגל 9 אינץ' (239.8 מטרים), רוחב של 88 רגל (26.8 מטרים), ושוקע של 24 רגל 11 אינץ' (7.6 מטרים) במעמס מלא. הדחק האונייה היה 19,513 טונות ארוכות (19,826 טונות) בתפוסה סטנדרטית ו-22,890 טונות ארוכות (23,257 טונות) במעמס מלא. פיוריוס ואחיותיה היו ספינות המלחמה הגדולות הראשונות בצי המלכותי שהיו להן טורבינות קיטור. כדי לחסוך בזמן התכנון, התקנת הטורבינה ששימשה בסיירת הקלה צ'מפיון, הסיירת הראשונה של הצי עם טורבינות הילוכים, פשוט שוכפלה עבור ארבע מערכות טורבינות. הטורבינות של בראון-קרטיס הונעו על ידי שמונה עשר דוודי צינורות קטנים של Yarrow. הם תוכננו להפיק סך של 90,000 כוחות סוס (67,113 קילוואט) בלחץ עבודה של 235 PSI (1,620 קילו-פסקל, 17 קילוגרם-כוח לסמ"ר). מהירות האונייה הייתה מוערכת ב-31.5 קשרים (58.3 קמ"ש), אולם היא מעולם לא ניהלה את ניסויי הים שלה.
פיוריוס תוכננה לשאת בדרך כלל 750 טונות ארוכות (762 טונות) של מזוט, אך יכלה לשאת לכל היותר 3,160 טונות ארוכות (3,211 טונות). בתפוקה מלאה, היא יכלה להפליג לטווח של (6,000 מיילים ימיים (11,110 ק"מ) במהירות של 20 קשרים (37 קמ"ש). האונייה תוכננה לשאת שני תותחי BL 18 אינץ' Mark I בשני צריחים בודדים, אחד מקדימה ('A') ואחד מאחורה ('Y'). החימוש המשני שלה כלל 11 תותחי BL 5.5&nbsp;אינץ' (140&nbsp;מ"מ) Mk I. זוג תותחי נ"מ ירי מהיר (QF) 3 אינץ' (76 מ"מ) 20 cwt הותקנו לפני הארובה. לפיוריוס הותקנו גם שני צינורות טורפדו שקועים בקוטר 21 אינץ' והיא נשאה עבורם 10 טורפדות.
כבר במהלך בנייתה, אפילו כשהיא נבנתה, פיוריוס שונתה עם האנגר גדול המסוגל לאכלס עשרה מטוסים על המצודה שלה שהחליף את הצריח הקדמי. סיפון טיסה באורך 160 רגל (49 מטר) נבנה לאורך גגו. מטוסים הוטסו, ובהצלחה פחותה נחתו על הסיפון הזה. מטוסים ימיים כמו השורט טיפוס 184 השתמשו בעגלה בעלת ארבעה גלגלים שרצה במורד מסילה לאורך מרכז סיפון הטיסה לצורך המראה. מטוסים הונפו באמצעות עגורן מההאנגר לסיפון הטיסה. למרות שהצריח האחורי הותקן והתותח נוסה, לא חלף זמן רב עד שפיוריוס חזרה למספנה לשינויים נוספים. בנובמבר 1917 הוחלף הצריח האחורי בסיפון להנחתת מטוסים באורך 300 רגל (91 מטר) מעל האנגר אחר. הארובה והמבנה העילי שלה נותרו שלמים, עם רצועה צרה של סיפון סביבם כדי לחבר בין סיפון הטיסה הקדמי והאחורי. המערבולת מהארובה ומהמבנה העילי הייתה חמורה מספיק כך שרק שלושה ניסיונות נחיתה הצליחו לפני שנאסרו ניסיונות נוספים. תותחי ה-18 אינץ' שלה היו בשימוש חוזר במוניטורים גנרל וולף ולורד קלייב במהלך המלחמה.
פיוריוס הונחה ב-8 ביוני 1915 במספנת Low Walker של ארמסטרונג ויטוורת' בניוקאסל על הטיין. האונייה הושקה ב-18 באוגוסט 1916 ונכנסה לשירות ב-26 ביוני 1917. בעת כניסתה לשירות, הצוות שלה מנה 737 קצינים ומלחים.
נחיתת מטוסים ומלחמת העולם הראשונה

ב-2 באוגוסט 1917, תוך כדי ניסויים, מפקד הטייסת אדווין דאנינג הנחית בהצלחה סופווית' פאפ על סיפון פיוריוס, והפך לאדם הראשון שהנחית מטוס על ספינה נעה. ב-7 באוגוסט הוא ביצע נחיתה מוצלחת נוספת באותו אופן, אך בניסיון השלישי שלו המנוע נחנק והמטוס התרסק מהחרטום הימני אל הים, וגרם לו לטבוע. סידור הסיפון לא היה משביע רצון מכיוון שהמטוסים נאלצו לתמרן סביב המבנה על מנת לנחות. מחליפו של דאנינג כראש קבוצת האוויר של פיוריוס, פרדריק רוטלנד, ביצע בהצלחה נחיתה באותו אופן כמו דאנינג, ולאחר מכן הפסיק את הניסויים הללו, ודיווח לאדמירליות שתוחלת החיים הממוצעת של טייס שינחת כך תהיה 10 נחיתות, במזג אוויר טוב.
בינתיים, כל שלוש האוניות מסדרת קורייג'וס הוקצו לשייטת הסיירות הקלות הראשונה באוקטובר 1917, כאשר האדמירליות קיבלה ידיעה על תנועות ספינות גרמניות ב-16 באוקטובר 1917, מה שמצביע אולי על סוג של פשיטה. אדמירל ביטי, מפקד הצי הגדול, הורה למרבית הסיירות והמשחתות הקלות שלו לצאת לים במאמץ לאתר את אוניות האויב. פיוריוס הורחקה משייטת הסיירות הראשונה והצטוותה לסייר לאורך קו הרוחב ה-56 עד 4° מזרח ולחזור לפני רדת החשיכה. שתי האוניות האחרות לא קיבלו תחילה הוראה לצאת לים, אך נשלחו לתגבר את שייטת הסיירות הקלות השנייה המפטרלת בחלק המרכזי של הים הצפוני מאוחר יותר באותו היום. שתי סיירות קלות גרמניות מסדרת ברומר הצליחו לחמוק דרך הפערים בסיורים הבריטיים והשמידו שיירה לסקנדינביה בשעות הבוקר של 17 באוקטובר, אך לא התקבלה הודעה על הקרב עד לאותו אחר הצהריים. שייטת הסיירות הראשונה קיבלה פקודה לנסות ליירט את הספינות הגרמניות, אך הן התגלו כמהירות מדי והספינות הבריטיות לא הצליחו.
פיוריוס חזרה למבדוק בנובמבר כדי להסיר את הצריח האחורי ולהחליף אותו בסיפון אחר לנחיתה, מה שהעניק לה גם סיפון המראה וגם סיפון נחיתה. כמו כן הותקנו שתי מעליות המשרתות את ההאנגרים. פיוריוס הופעלה מחדש ב-15 במרץ 1918 ומטוסיה שימשו בסיורים נגד צפלין בים הצפוני לאחר מאי. ביולי 1918 היא נשאה שבעה מטוסי סופווית' קאמל שהשתתפו בפשיטה על טונדרן, ותקפו את סככות הצפלין בטונדרן בהצלחה מתונה.