stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברבור X-1

| --- | --- |

צילום של טלסקופ החלל צ'נדרה
 נתוני תצפית
 קבוצת כוכבים:  ברבור (Cygnus)
 סוג:  חור שחור, מקור קרינת X, על-ענק כחול משתנה
 בהירות נראית:  8.95
 סיווג ספקטרלי:  O9.7Iab
 עלייה ישרה:  19ʰ 58ᵐ 21.67595ˢ מילי-שניות קשת בשנה
 נטייה:  ‏05.7783″ ‏12′ ‏+35°‏+ מילי-שניות קשת בשנה
 מאפיינים פיזיים
 בהירות מוחלטת:  -6.5
 מרחק:  6,100  שנות אור 1,870.25  פארסק
 רדיוס:  20-22 רדיוסי שמש
 מסה:  21.2 מסות שמש
 עוצמת הארה:  פי ‎4×105‎ מהשמש
 טמפרטורה:  31000 K
 מהירות סיבוב:  סיבוב לכל 5.6 ימים ק"מ/שנייה
 גיל:  חמישה מיליון שנים
 מהירות רדיאלית:  -13 קילומטר בשנייה
 תנועה עצמית:  -3.882 -6.171 [0.048 0.054 90] מילי-שניות קשת בשנה
 היסט:  0.539
ברבור X-1 (באנגלית: Cygnus X-1), הידוע גם בשם HDE 226868, הוא מקור קרינת רנטגן בקבוצת הכוכבים ברבור, והיה המקור הראשון מסוגו אשר זכה להכרה רחבה מהקהילה המדעית כחור שחור. ברבור X-1 הוא אחד ממקורות קרינת הרנטגן החזקים ביותר אשר ניתנים לצפייה מכדור הארץ, המפיק בשיאו צפיפות שטף קרינת רנטגן של 2.3x10−23 וואט להרץ מטר בריבוע (Wm−2 Hz−1) והוא אחד מהעצמים האסטרונומיים הנחקרים ביותר מסוגו. מסת העצם הדחוס הוערכה בשנת 2021 כ-21.2 מסות שמש. מחקרים מראים כי מפאת מסתו הגדולה ורדיוסו הקטן, סביר להניח שהעצם הדחוס בברבור X-1 הוא חור שחור, אשר ערך הגבול העליון לרדיוסו הוא 300 קילומטרים, ופולט פרצי קרינת רנטגן הנמשכים בערך מילי-שנייה בכל פעם.
מערכת בינארית

העצם הדחוס והעל-ענק הכחול יוצרים יחדיו מערכת בינארית שבה הם סובבים סביב מרכז המסה המשותף שלהם כל 5.599829 ימים.מנקודת מבטו של צופה מכדור הארץ, העצם הדחוס מעולם לא נעלם מאחורי העל-ענק הכחול- במילים אחרות, המערכת איננה נלקית. אולם, נטיית מישור הסיבוב של הצמד לעומת קו הראיה של צופה מכדור הארץ שנויה במחלוקת, עם תחזיות הנעות בין 27 ל-65 מעלות. מחקר משנת 2007 העריך כי הנטייה נעה בין 41.2 ל-56.8 מעלות, ולפיכך אורך הציר הראשי של המערכת הוא 0.2 יחידות אסטרונומיות. אקסצנטריות הסיבוב היא רק 0.0018±0.002, כלומר, כמעט מעגלית לחלוטין. מרחקו של כדור הארץ מהמערכת הוא בערך 1860±120 פארסק, או 6070±390 שנות אור.
מערכת HDE226868/ברבור X-1 נעה דרך החלל יחד עם אסוציאציית כוכבים מאסיביים בשם ברבור-OB3, אשר מרכזה מרוחק בערך 2000 פארסק מהשמש. משמעות הדבר היא שייתכן כי כוכבי האסוציאציה, ובפרט HDE226868 והכוכב שממנו נוצר ברבור X-1, נוצרו באותו זמן ובאותו מקום. אם כך הדבר, גיל המערכת הוא בערך 5±1.5 מיליון שנים. ביחס לשאר כוכבי האסוציאציה. HDE226868 נע ב־9±3 קילומטרים לשנייה- ערך טיפוסי לתנועה אקראית בתוך אסוציאציה כוכבית. HDE226868 ממוקם בערך 60 פרסק ממרכז האסוציאציה והיה יכול להגיע למרחק הזה בתוך 7±2 מיליון שנים- נתון העומד בקנה אחד עם הערכת גיל האסוציאציה כולה.
מיקום המערכת הוא בקו רוחב גלקטי 4° וקו אורך גלקטי 71°, פנימה לתוך זרוע אוריון שבה שוכנת מערכת השמש בשביל החלב, ליד מקום מפגשה עם זרוע קשת. ברבור X-1 תואר לעיתים כשייך לזרוע קשת, אף על פי שמבנה שביל החלב עודנו אינו מוגדר היטב.
מערכת בינארית > עצם דחוס

מטכניקות מדידה שונות, נצפתה כי מסת העצם הדחוס גדולה משל המסה המרבית האפשרית עבור כוכב נייטרונים. מודלי התפתחות כוכבים מצביעים על מסה של 20±5 מסות שמש, בעוד שטכניקות אחרות מעידות על תוצאה קרובה יותר ל-10 מסות שמש. מדידת מחזוריות פליטת קרינת הרנטגן ליד העצם הניבה תוצאה מדויקת יותר, כ־14.8±1 מסות שמש. בכל המקרים, העצם הוא ככל הנראה חור שחור- אזור בחלל בעל שדה כבידה חזק מספיק כדי למנוע בריחה של קרינה אלקטרומגנטית ממרכזו. גבול האזור הזה נקרא אופק האירועים והוא בעל רדיוס אפקטיבי הנקרא רדיוס שוורצשילד, 44 קילומטרים עבור ברבור X-1. כל דבר, כולל חומר ופוטונים, שעובר דרך גבול זה, אינו מסוגל עוד לצאת. מדידות שפורסמו בשנת 2021 הניבו הערכת מסה בגובה של 21.2±2.2 מסות שמש.
ייתכן וראיות המצביעות על אופק אירועים מסוג זה נתגלו בשנת 1992 בעזרת תצפיות בתחומי האולטרא-סגול שנעשו על ידי טלסקופ החלל האבל. כשגושי חומר זוהרים נופלים לתוך החור השחור, קרינתם תיפלט בסדרה של פעימות הנתונות להיסח כבידתי לאדום ככל שהחומר מתקרב יותר ויותר לאופק האירועים. כלומר, אורך-הגל של הקרינה האלקטרומגנטית יגדל בהדרגה, כפי שחוזה תורת היחסות הכללית. כשחומר פוגע בעצם דחוס מוצק הוא פולט פעימה אחרונה של אנרגיה, לעומת חומר החוצה אופק אירועים- שלא פולט את אותה פעימת אנרגיה סופית. עד כה נתגלו שני רצפי פעימות דועכות שכאלו, נתון אשר מעיד על קיומו של חור שחור.
אופן סיבובו של האובייקט הדחוס עדיין אינו ידוע בצורה טובה. ניתוח קודם של מידע מטלסקופ החלל צ'אנדרה העיד על כך שברבור X-1 לא מסתובב בשום קנה מידה משמעותי. לעומת זאת, ראיות שהוכרזו בשנת 2011 מעידות על כך שהוא סובב סביב צירו בקצב גבוה מאוד, כ-790 פעמים בשנייה.
מערכת בינארית > עצם דחוס > יצירה

לכוכב המאסיבי ביותר בברבור-OB3 ישנה מסה של כ-40 מסות שמש. היות שכוכבים מאסיביים יותר מתפתחים מהר יותר, והיות והכוכבים בברבור-OB3 נוצרו בערך באותו הזמן, משמעות הדבר היא שהכוכב שממנו נוצר ברבור X-1 היה יותר מאסיבי מ-40 מסות שמש. בהינתן ההערכה הנוכחית למסתו של החור השחור, היה צריך הכוכב הקדום לאבד בערך 20 מסות שמש של חומר. ייתכן וחלק מהמסה הזו אבדה לכוכב המלווה, HDE2226868, בעוד ששאר המסה, בסבירות הגבוהה ביותר, הושלכה אל מחוץ למערכת על ידי רוחות שמש חזקות. ייתכן והעושר היחסי בהליום של האטמוספירה החיצונית של HDE226868 מעיד על חילוף מסה שכזה. ייתכן והכוכב הקדום התפתח עד לכדי כוכב וולף-ראיה, אשר פולט חלק נכבד ממסתו על ידי רוח שמש חזקה שכזו.
אם הכוכב הקדום היה מסיים את חייו כסופר-נובה, אזי החומר היה נפלט מן המערכת במהירות גבוהה יחסית, כשם שקורה במקרים דומים אחרים. היות שהעצם נשאר במסלול, זה מלמד על כך שייתכן והכוכב הקדום קרס ישירות לכדי חור שחור מבלי להתפוצץ (או לכל היותר הפיק פיצוץ צנוע יחסית).
מערכת בינארית > עצם דחוס > דיסקת ספיחה

האובייקט הדחוס מוקף על ידי דיסקה דקה ושטוחה של חומר, הידועה כדיסקת ספיחה. הדיסקה מחוממת כתוצאה מחיכוך בין הגזים במסלולים קרובים יותר לאופק האירועים, שנעים במהירות גבוהה יותר, לגזים במסלולים הרחוקים יותר, שנעים לאט יותר. הדיסקה מחולקת לאזור פנימי חם עם רמה יחסית גבוהה של יינון- היוצר פלזמה - ואזור קר יותר והרבה פחות מיונן, המשתרע עד לפי 500 מרדיוס שוורצשילד, או בערך 15,000 ק"מ. רוח-השמש של הכוכב מספקת את החומר ליצירת דיסקת ספיחה סביב למקור הקרינה. החומר בדיסקה הפנימית מחומם למיליוני מעלות, והטמפרטורה הגבוהה גורמת לחומר לפלוט קרינת רנטגן.
אף על פי שהוא משתנה מאוד ובצורה בלתי צפויה, ברבור X-1 הוא המקור הבהיר ביותר של קרינת רנטגן בשמיים. קרני הרנטגן האלו מופקים כאשר פוטונים מאנרגיה נמוכה בדיסקת הספיחה הפנימית הדקה מקבלים אנרגיה דרך פיזור קומפטון עם אלקטרונים בטמפרטורה גבוהה מאוד. תהליך זה מתרחש בעטרה שקופה ועבה העוטפת את העצם, ובנוסף הקרינה מוחזרת מפני השטח של הדיסקה הפנימית. אפשרות אחרת למקור הקרינה הוא שקרני הרנטגן מפוזרים בפיזור קומפטון על ידי בסיסי הסילונים, במקום הדיסקה והעטרה.
פליטות קרינת הרנטגן מברבור X-1 יכולות להשתנות בתבניות מחזוריות חלקית הנקראות QPOs(אנג'), או 'תנודות קוואזי-חזוריות' בתרגום חופשי. מן התצפיות עולה כי מסת העצם הדחוס קובעת את המרחק שבו הפלזמה המקיפה את העצם מתחילה לפלוט תנודות אלו, כאשר הרדיוס המינימלי לפליטה יורד ככל שמסת העצם הדחוס יורדת. בעזרת תכונה זו, התקבלה מדידה עצמאית מטכניקות אחרות למסת העצם הדחוס.
פעימות עם מחזור קבוע, בדומה לאלו הנובעות מסיבובו העצמי של כוכב נייטרונים, מעולם לא נצפו מגיעות מברבור X-1.פעימות אלו מתרחשות כתוצאה מהשדה המגנטי של כוכב הנייטרונים; אולם, משפט האין-שיער מבטיח שבחורים שחורים אין קטבים מגנטיים, ולכן ברבור X-1 אינו פולט פעימות מחזוריות בדומה לכוכבי נייטרונים. ברבור X-1 משתנה בין שני מצבי קרינת רנטגן באופן בלתי צפוי, אף על פי שייתכן וקרני הרנטגן משתנות באופן רציף בין שני המצבים בעצמן. במצב הנפוץ ביותר, קרני הרנטגן "קשות", כלומר, יותר קרני רנטגן הן בעלות אנרגיות גבוהות. במצב הנפוץ פחות, קרני הרנטגן "רכות", כאשר יותר קרני רנטגן נמצאות באנרגיות נמוכות. המצב ה"רך" מראה שינויים רבים יותר. המצב ה"קשה" נובע, כנראה, בעטרה המקיפה את החלק הפנימי של דיסקת הספיחה האטומה יותר לאור. המצב ה"רך" נובע מתנועת דיסקת הספיחה קרוב אל העצם הדחוס- כ-150 קילומטרים- ולאחריה קירור או פליטה של העטרה. כאשר עטרה חדשה נוצרת, ברבור X-1 חוזר אל המצב ה"קשה".
ניתן להסביר את המעבר הספקטרלי של ברבור X-1 על ידי פתרון זרימה אדבקטיבית בשני רכיבים. מצב "קשה" נובע מקומפטוניזציה הפוכה של פוטוני מקור מהדיסקה הקפלריאנית, ובצורה דומה, פוטוני סינכוטרון מופקים על ידי האלקטרונים החמים בשכבת הגבול הנתמכת על ידי לחץ צנטריפוגלי.
שטף קרינת הרנטגן מברבור X-1 משתנה באופן מחזורי כל 5.6 ימים, במיוחד בזמן התקבצות עליונה כאשר האובייקטים הסובבים מיושרים בצורה מרבית עם כדור הארץ ובעצם הדחוס רחוק יותר. עובדה זו מצביעה על כך שפליטות הקרינה נחסמות על ידי החומר הכוכבי המקיף את המערכת, שייתכן והוא רוח-שמש מהכוכב HDE226868. יש בערך מחזור של 300 ימים בפליטות הקרינה שיגולות להיגרם מנקיפת דיסקת הספיחה.
מערכת בינארית > עצם דחוס > סילונים

כשחומר מדיסקת הספיחה נופל לתוך העצם הדחוס, הוא מאבד אנרגיה פוטנציאלית כבידתית. חלק מהאנרגיה המשוחררת מפוזרת על ידי סילוני חלקיקים, המיושרים במאונך למישור דיסקת הספיחה, הזורמים החוצה במהירויות יחסותיות, כלומר, באחוז ניכר ממהירות האור. זוג הסילונים האלו מספקים אמצעי עבור דיסקת הספיחה להשיל מעצמה מסה ותנע זוויתי עודפים. ייתכן והסילונים נוצרו על ידי שדות מגנטיים בתוך הגז הסובב את העצם הדחוס.
הסילונים של ברבור X-1 הם פולטי אור בלתי-יעילים ולכן הם פולטים רק חלק קטן מהאנרגיה שלהם בתור קרינה אלקטרומגנטית, ולפיכך, הם נראים 'אפלים'. הזווית המוערכת בין הסילונים לקו הראיה מכדור הארץ הוא 30° וייתכן והם מבצעים תנועת נקיפה. אחד הסילונים מתנגש עם חלק יחסית דחוס בתווך הבין-כוכבי ויוצר טבעת אנרגטית שיכולה להיקלט על ידי פליטות הקרינה שלה בתדרי הרדיו. כנראה, התנגשות זו יוצרת ערפילית ניתנת לצפייה באור נראה. כדי ליצור ערפילית שכזו, לסילון הפוגע צריך להיות הספק ממוצע של 9±5 ×10^29 ואט. הספק זה הוא יותר מאלף פעמים ההספק הנפלט על ידי השמש. בכיוון הנגדי, לא נצפתה טבעת דומה היות שהסילון השני פונה לאזור דליל יותר של החלל הבין-כוכבי.
בשנת 2006, ברבור X-1 היה לחור השחור הראשון בעל מסה כוכבית להראות עדויות לפליטת קרני גמא מעל 100 GeV. האות נצפה ביחד עם פרץ של קרינת רנטגן "קשה", תצפית אשר מרמזת על קשר בין האירועים. פרץ קרני הרנטגן יכול היה להיווצר כאשר הסילון של העצם הדחוס פגש ברוח השמש של HDE226868.
מערכת בינארית > HDE 226868

HDE226868 הוא כוכב על-ענק כחול בעל סיווג ספקטרלי של O9.7 Iab- על הגבול בין כוכב מסוג O לסוג B. טמפרטורת פני השטח שלו היא 31,000 קלווין ומסה מוערכת של בין 20 עד 40 מסות שמש. בהתבסס על מודלים התפתחותיים של כוכבים ובהינתן מרחקו של הכוכב מהשמש כ-2,000 פארסק, לכוכב ישנו רדיוס של 15 עד 17 פעמים רדיוסה של השמש ובערך 300,000 עד 400,000 פעמים עוצמת ההארה של השמש. לשם השוואה, מוערך כי העצם הדחוס סובב את HDE226868 במרחק של בערך 40 רדיוסי שמש, או פעמיים רדיוס הכוכב עצמו.
פני השטח של HDE226868 מעוותים על ידי כוחות גאות מהמלווה המאסיבי שלו, היוצרים צורת טיפה שבתורה מעוותת יותר על ידי הסיבוב העצמי של הכוכב. מצב זה גורם לבהירות הכוכב להשתנות בעד כ-0.06 סדרי גודל בכל מחזור סיבוב של המערכת הבינארית, כ-5.6 ימים. הבהירות המינימלית מתרחשת כאשר המערכת מיושרת עם קו הצפייה מכדור הארץ. הצורה האליפסואידית של השינויים בעוצמת האור נובעים מהאפלת שפה והחשכה כבידתית (
:Gravity darkening) של פני השטח של הכוכב.
כשמשווים בין ספקטרום הפליטה של HDE226868 לעומת כוכבים דומים כמו אלנילם, הכוכב מראה נוכחות יתר של הליום ונוכחות מופחתת של פחמן באטמוספירה שלו. קווי הפליטה באולטרה-סגול ובמימן-אלפא של הכוכב מראים פרופיל דומה לזה של הכוכב P בברבור, אשר מעידים על כך שהכוכב מוקף על ידי מעטפת גזית המואצת החוצה מן הכוכב במהירות של 1,500 קילומטרים לשנייה.
כמו כוכבים אחרים מסוגו הספקטרלי, HDE226868 משיל מעליו מסה דרך רוח-שמש בקצב מוערך של כ־10^-6×2.5 מסות שמש בשנה. כמות זו שוות ערך לאיבוד מסת שמש שלמה כל 400,000 שנים. ההשפעות הכבידתיות של העצם הדחוס נראות כמעצבות את רוח-השמש של הכוכב, ומפיקות צורת זרימה ממוקדת לעומת צורה כדורית סימטרית. קרני רנטגן מהאזור המקיף את העצם הדחוס מחממות ומייננות את רוח השמש הזו. ככל שהעצם הדחוס נע דרך אזורים שונים של רוח השמש במהלך מחזור הסיבוב של המערכת, משתנים קווי הפליטה בתדרי הרדיו, בעל-סגול, ובטווחי קרינת הרנטגן.
אונת רוש של HDE226868 מגדירה אזור בחלל מסביב לכוכב שבו חומר במסלול יישאר כבול כבידתית לכוכב. חומר החוצה את גבול האונה יכול ליפול לעבר העצם הדחוס במערכת. ייתכן ואונת רוש של הכוכב קרובה לפני השטח שלו אך לא גולשת מעבר, כך שחומר בפני השטח של הכוכב לא נשאב החוצה ממנו על ידי העצם הדחוס המלווה אותו. אולם, חלק ניכר מרוח השמש הנפלטת על ידי הכוכב נמשכת לעבר דיסקת הספיחה של העצם הדחוס אחרי שהיא עוברת דרך האונה הזו.
ענני הגז והאבק בין השמש ל-HDE226868 גורמים להפחתה בבהירות הנראית של הכוכב ולהסחה של צבעו לאדום, שכן אורכי גל ארוכים יותר- ולכן אדומים יותר- חודרים יותר דרך ענני הגז והאבק בצורה יותר יעילה. ההפחתה בבהירות נראית הנובעת מבליעת הקרינה ופיזורה על ידי עננים אלו היא כ-3.3 בסולם הבהירות. ללא ההפחתה הזו בבהירות, כלומר, ללא החומר השוכן בין השמש לHDE226868, היה הכוכב נראה בבהירות 5 בשמי כדור הארץ- ולכן ניתן לצפייה בעין בלתי-מזוינת.
ההתערבות בין קיפ ת'ורן וסטיבן הוקינג

ברבור X-1 היה מושא התערבות בין האסטרופיזיקאים קיפ תורן וסטיבן הוקינג, שבה הוקינג התערב כנגד קיומם של חורים שחורים באזור. בדיעבד, הוקינג תיאר את ההתערבות כמעין "פוליסת ביטוח". בספרו, קיצור תולדות הזמן, כתב הוקינג:
"בשבילי, זו הייתה מעין פוליסת ביטוח. הייתי יכול לעבוד הרבה על חורים שחורים, וכל העבודה הזו הייתה הולכת לטמיון אילו היה מסתבר כי חורים שחורים אינם קיימים. במקרה הזה, הייתה לי נחמה בכך שזכיתי בהתערבותי, שהייתה מזכה אותי במנוי לארבע שנים למגזין 'Private Eye'. אילו חורים שחורים כן קיימים, קיפ היה מקבל מנוי לשנה אחת של פנטהאוז. כשהתערבנו בשנת 1975 היינו בטוחים ב-80% כי ברבור X-1 הוא חור שחור. עתה [1988], הייתי אומר שאנו בטוחים בערך ב-95%, אך ההתערבות עודנה עומדת."
לפי מהדורת העשור המעודכנת של קיצור תולדות הזמן, הוקינג הודה בהפסד בהתערבות לאור מידע תצפיתי חדש בזמנו שהעיד לטובת החורים השחורים. תורן דיווח בספרו, Black Holes and Time Warps ('חורים שחורים ועיוותי זמן'), כי הוקינג הודה בהפסד בכך שפרץ למשרדו של תורן בזמן ששהה ברוסיה, וחתם על ההתערבות הממוסגרת. (בעוד שהוקינג התייחס להתערבות כמתחילה ב-1975, ההתערבות הכתובה עצמה-בכתב ידו של תורן וחתימתו שלו ושל הוקינג- נושאת חתימותיהם של עדים נוספים תחת מקרה עליו רשום כי "ההתערבות נחזיתה ביום העשירי לחודש דצמבר, 1974". תאריך זה אושר על ידי תורן בפרק של סדרת הטלוויזיה Nova ששודר בערוץ PBS ב-10 בינואר 2018.)
בתרבות הפופולרית

להקת הרוק הקנדית ראש כללה באלבומיה A Farewell to Kings משנת 1977 ו-Hemispheres משנת 1978 שיר בשני חלקים הנקרא "Cygnus X-1", המגולל את סיפורו של חוקר השט אל תוך החור השחור בברבור X-1 ומעשיו ביקום אליו הוא מגיע.
ראו גם

חור שחור כוכבי
סטיבן הוקינג
קיפ תורן
דיסקת ספיחה
קשת A*, החור השחור במרכז גלקסיית שביל החלב
כוכב וולף-ראייה
פחמן ארבע-כלורי

| --- | --- |

 
 שם סיסטמטי:  Carbon tetrachloride, Tetrachloromethane
 שמות נוספים:  Benziform, Benzinoform, Carbon chloride, Carbon tet, Freon-10, Refrigerant-10, Halon-104,, Methyl tetrachloride
 כתיב כימי:  CCl₄ 
 מסה מולרית:  153.81 גרם/מול
 מראה:  נוזל שקוף
 מספר CAS:  56-23-5
 צפיפות:  1.5867 גרם/סמ"ק
 מסיסות:  0.097 גרם בליטר
 ממסים:  אלכוהול, אתר, פחמן דו-גופרי, בנזן, כלורופורם
 טמפרטורת היתוך:  -22.92 °C   250.23 K
 טמפרטורת רתיחה:  76.72 °C   349.87 K
 מקדם שבירה:  1.4607
 נקודת התלקחות:  982 °C   1255.15 K
 אנתלפיית התהוות סטנדרטית:  139.3− קילוג'ול למול
 אנטרופיה מולרית תקנית:  214.42 ג'ול למול למעלה
 LD50:  2,350 מ"ג לק"ג
 NFPA 704:       0 ‏ 3 1 
 
פחמן ארבע-כלורי הוא תרכובת פחמן וכלור שנוסחתה CCl4 החומר שימש כממס, כגז קירור וכחומר ניקוי. בתנאי החדר פחמן ארבע כלורי הוא נוזל שקוף בעל ריח מתוק שניתן להבחין בו גם בריכוזים נמוכים באוויר והוא אינו דליק. צורת המולקולה – ארבעה אטומי הכלור קשורים לאטום הפחמן ויוצרים טטראדר בדומה למולקולת המתאן. בשל הסימטריה המולקולה אינה קוטבית. החומר הידרופובי וממיס חומרים לא קוטביים כשמנים ויוד.
ייצור

פחמן ארבע-כלורי הוכן לראשונה בשנת 1839 בידי הכימאי הצרפתי אנרי ויקטור רניו בתגובה של כלורופורם וכלור. כיום מכינים את החומר ממתאן  {\ce {CH_4 +4Cl_2 -> CCl_4 + 4HCl}}
לפעמים משתמשים בתוצרי לוואי של תהליכי כלורינציה אחרים כגון אלו הנוצרים בסינתזה של כלורופורם ודיכלורומתאן (CH2Cl2) פחמן ארבע כלורי יכול להיווצר גם מפירוק של פחמימנים מוכלרים אחרים  {\ce {C_2Cl_6 + Cl_2 -> 2CCl_4}}
עד שנות החמישים יוצר החומר מפחמן דו-גפרי
{\ce {CS_2 +3Cl_2 -> CCl_4 + S_2Cl_2}}
ייצור פחמן ארבע-כלורי יורד בהתמדה מאז שנות ה-80 בשל פגיעתו הסביבתית.
שימושים

עד לחתימה על פרוטוקול מונטריאול שימש פחמן ארבע-כלורי לייצור הלומתאנים כגון דיכלורודיפלואורומתאן (CCl2F2) וטריכלורופלואורומתאן (CCl3F). בשל תרומת גזים אלו להידלדלות שכבת האוזון השימוש בהם הופסק. ב-CCl4 משתמשים עדיין לייצור גזי קירור פחות מזיקים. החומר משמש בממס בניקוי יבש וביישומים כימיים אם כי השימוש בו פוחת בשל הסכנה הבריאותית שבחשיפה אליו. בתחילת המאה ה-20 החומר שימש לכיבוי אש. בשל הצפיפות הגבוהה וההידרופוביות של החומר מוסיפים CCl4 לשעווה במנורות לבה (כך שה"לבה" הקרה תשקע במים)
השפעה בריאותית

פחמן ארבע כלורי פוגע קשה בכבד (hepatotoxin) רעילותו לכבד חמורה עד כדי כך שהוא משמש כקנה מידה להערכת רעלני כבד אחרים. פרט לניוון הכבד חשיפה ממושכת ל-CCl4 פוגעת גם במערכת העצבים המרכזית ובכליות. בטמפרטורה גבוהה באוויר פחמן ארבע כלורי עשוי ליצור פוסגן.
כפר (מחזה)

טקס חתונה בהצגה "כפר", בבימויו של יבגני אריה, בתיאטרון גשר, 1996
ההצגה "כפר", גשר
אמנון וולף (עומד), סשה דמידוב (יושב) ואפרת בן צור, "כפר", גשר
סשה דמידוב ונלי גושבה, "כפר", גשר
כפר הוא מחזה ישראלי מאת יהושע סובול.
עלילת המחזה מתרחשת על רקע ארץ ישראל של שנות ה-40, בין סוף מלחמת העולם השנייה למלחמת העצמאות. כאשר המחזה כולו מסופר דרך עיניו של יוסי, נער תמים שעוד לא התבגר, הצופה על העולם בתמימות ובלי להבין את האירועים שקורים סביבו.
הדמויות במחזה

יוסי – ילד נצחי
חיים – אביו של יוסי
רבקה – אימו של יוסי
עמי – אחיו של יוסי ואהובה של דסי, משתתף בקורס מ"מים של "ההגנה"
לאה – סבתו של יוסי
יצחק – דודו של יוסי
ד'ר ארדה – רופא הכפר
קלרה – אשתו של ד'ר ארדה, מנהלת רומן עם קפטן דרורי
דסי – בתם של ד'ר ארדה ואשתו, אהובתו של עמי
ברמן – אדם דתי, כותב את עלילותיהם של אנשים גיבורים
הרב שץ – רב הכפר
קפטן דרורי – קצין בריטי
סעיד – פלאח מן הכפר הערבי הסמוך
אלברטו ורוברטו – זוג שבויים איטלקים
דיצה – עז וחברתו הטובה ביותר של יוסי
זד – חמור
אינדיק – תרנגול הודו
בתיאטרון

המחזה עלה ב"תיאטרון גשר" ב-18 בפברואר 1996, בבימויו של יבגני אריה. ההצגה רצה 469 פעמים. הביקורות הללו את הבימוי של אריה ומצד שני מתחו ביקורת על דלות הטקסט.
בתיאטרון > יוצרים

בימוי: יבגני אריה
דרמטורגית: מרים יחיל-וקס
תפאורה: אלכסנדר ליסיאנסקי
ציור המסכים: מארק גולדנבלנק
תלבושות: אנה כרושצובה
תאורה: אבי יונה בואנו (במבי)
מוזיקה: אבי בנימין
הדרכה לשונית: מארק איווניר
עוזרת במאי: מריה נמירובסקיה
מנהלת הצגה: טטיאנה סוכנוב
ייעוץ להפעלת הבובות: יצחק פקר
בתיאטרון > משתתפים

יוסי: ישראל (סשה) דמידוב
עמי: מארק איווניר, אמנון וולף, גלעד קלטר, הנרי דוד
חיים: לאוניד קנייבסקי, מיקי לאון
רבקה: לבנה פינקלשטיין, נטשה מנור, מיכל ויינברג
לאה: נלי גושבה
יצחק: בוריס אחנוב, אלכסנדר סנדרוביץ'
ד"ר ארדה: יבגני טרלצקי
קלרה: ליליאן רות חיילובסקי
דסי: אפרת בן צור
ברמן: ולדימיר וורובייב
סעיד: ולדימיר חלמסקי
רוברטו: ולדימיר פורטנוב, עידו מוסרי
אלברטו: מיכאל אסינובסקי
דרורי: איגור מירקורבנוב, יחזקאל לזרוב
סוניה: סבטלנה דמידוב
דאנקשיין: עדי עציון-זק
הרב שץ: יבגני גמבורג
דיצה: דורית לב ארי, נתלי שילמן, שירי גדני
אינדיק: קלים קמנקו
מפעיל מסרטה: ואדים יליין
בתיאטרון > פרסים

ההצגה זכתה בחמישה פרסי התיאטרון הישראלי:
"כפר" – הצגת השנה
יבגני אריה – במאי השנה
סשה ליסיאנסקי – מעצב תפאורה של השנה
ישראל דמידוב – שחקן השנה
אבי בואנו יונה (במבי) – מעצב תאורה של השנה
בתיאטרון > חידוש

המחזה עלה מחדש ב"תיאטרון גשר" ב-30 במרץ 2013.
| שם הדמות | שם השחקן |
| --- | --- |
יוסי: ישראל דמידוב
עמי: הנרי דוד
דסי: בר שדה, רוני עינב
חיים: מיקי לאון, ליאוניד קנייבסקי
רבקה: נטשה מנור
לאה: מריה בלקין
יצחק: אלכסנדר סנדרוביץ'
ד"ר ארדה: גלעד קלטר
קלרה: נטע שפיגלמן
ברמן: יבגני טרלצקי
סעיד: ויטלי פוקס
רוברטו: דניאל צ'רניש
קפטן דרורי: יובל ינאי, מיכאל גמליאל
סוניה: סבטלנה דמידוב
פראו דנקשיין: עדי עציון-זק
הרב ש"ץ: בוריס אחנוב
דיצה, עז: רות רסיוק
אינדיק: אלון פרידמן
נחל

ערך זה עוסק בגוף בו זורמים מים. אם התכוונתם לנוער חלוצי לוחם, ראו .
נחל בפארק הלאומי קהורנג'י, ניו זילנד
ילדים בנחל אלכסנדר
ציור של אישה וילדה על שפת הנחל ביום קייצי
נַחַל הוא מוביל מים טבעי, שגבולותיו הם קרקעית הנחל ושתי גדותיו. נחל גדול מפלג וקטן מנהר. לעיתים משתמשים בקהילה המדעית בביטוי נחל לציון כל מוביל מים טבעי, בלא התחשבות בגודלו. מחקר הנחלים ונתיבי המים קרוי הידרולוגיה והוא נושא חשוב בגאומורפולוגיה.
את הנחלים מקובל לחלק לשלושה סוגים עיקריים:
נחל איתן – הוא נחל הזורם כל השנה, מוזן בדרך כלל על ידי מי מעיינות. דוגמה לנחלים כאלה הם הירדן ומקורותיו.
נחל אכזב – הוא נחל הזורם בחורף בלבד, מוזן בעיקר ממי גשמים או ממעיינות עונתיים.
נחל אפיזודי-שיטפוני – הוא נחל הזורם רק זמן קצר אחרי הגשם, ומפסיק כעבור מספר ימים או אף שעות. מרבית הנחלים בישראל הם נחלים אפיזודיים, אם כי מרבים לכנותם נחלי אכזב.
בעברית מקראית ובלשון חז"ל משמש המונח נחל גם כביטוי לעמק, ולאו דווקא למקום בו זורמים מים, כמו המילה המקבילה אליו בערבית, ואדי.
חלקי הנחל

אפיק – שקע הנושא את מי הנחל ושנוצר על ידי בליה מתמדת.
פשט – שטחים משני צדי הנחל הנתונים להצפה עונתית.
קרקעית – תחתית הנחל.
מעיין – הנקודה בה הנחל פורץ מנתיב תת-קרקעי בין שכבות או מתוך מערה. הנחל יכול לזרום, בייחוד במערות, חלק מהדרך מעל לפני האדמה וחלק מתחתיה.
מפל מים – נקודה בה יש ירידה פתאומית באפיק הנחל, הנוצרת כאשר המים זורמים על שכבות עמידות לבליה שמיד אחריהם יש שכבה עמידה פחות.
בריכה – חלק הנחל בו המים עמוקים וזורמים לאטם.
יובל – נחל שאינו מגיע לים אלא מצטרף לנהר אחר (נהר האם).
שפך – הנקודה בה הנחל מרוקן את מימיו ישירות או בצורת דלתה לתוך גוף מים עומד כדוגמת אגם או ים.
חלוק נחל
אגן ניקוז

כל האזור המנוקז על ידי הנחל מכונה אגן ניקוז או אגן היקוות. כל אגן ניקוז בנוי מאגני ניקוז קטנים יותר, לדוגמה אגן הניקוז של נחל מורכב מאגני הניקוז של יובליו. קו הגבול התוחם את שטח אגן הניקוז נקרא קו פרשת המים – אשר מגדיר מעבר בין אגני ניקוז שונים. קו פרשת המים הארצי בישראל מחלק בין אגני ההיקוות של הנחלים הזורמים לים התיכון לבין אגני הניקוז של נחלים הזורמים לים המלח.
תכונות של נחלים

דרוג – הנחלים מדורגים לפי מספר היובלים הנשפכים אליהם. נחל מדרגה ראשונה, הוא נחל אליו לא נשפך שום יובל. נחל מדרגה שנייה הוא נחל הנוצר משני נחלי דרגה ראשונה, וכן הלאה.
שיפוע – שיפועו של הנחל הוא גורם משמעותי בקביעת אופיו, והוא נקבע על פי הפרש הגבהים בין ראש הנחל לבסיס הסחיפה שלו. בסיס הסחיפה של הנחל הוא הנקודה בה נשפך הנחל למקווה – ים או אגם.
נפתול – נפתולים הם שינויים בכיוון הזרימה של הנחל שנוצרו בשל סחיפה והשקעת חומרים על הגדות. צורתם הכללית דומה לגל סינוס. במשך הזמן הפיתולים נודדים במורד הנחל. עקמימות או פיתול הנחל נמדדת על ידי היחס בין אורכו הממשי של הנחל לבין המרחק בין ראש הנחל ושפכו. אם חומר קשה כלשהו מאט או עוצר את תנועת הפיתול במורד הזרם הנחל יכול לשחוק דרך הצוואר שבין שתי הרגלים של הפיתול וזמנית הוא יהפוך ישר יותר כשהוא מותיר מאחריו גוף מים בצורת קשת המכונה אגם נפתול.
נחלי ארץ ישראל

נחלי ישראל מתחלקים לשתי קטגוריות גאוגרפיות עיקריות. רובם המוחלט של הנחלים זורם בכיוון מזרח-מערב / מערב-מזרח ואילו מספר מצומצם של נחלים זורם בכיוון צפון-דרום ולהפך.
הגורם המרכזי לכך שהרוב המוחלט של הנחלים זורם בכיוון מזרח-מערב הוא העתקי המשנה הרבים של השבר הסורי אפריקאי המרכזי. במרכז ההעתק המרכזי זורם הנחל המרכזי ביותר (הירדן) שכיוון זרימתו הוא צפון דרום, הכיוון ההפוך לכיוון תנועת הלוחות, מכיוון שנוצר בקע רחב מאוד (הבקע הסורי-אפריקני) שבמרכזו נמצא ערוץ נחל המרכז את אגן הניקוז של שטח הבקע. משום כך נוצרו מספר רב של העתקי משנה שכיוונם הפוך לכיוון ההעתק המרכזי, ובתהליך דומה נוצרו נחלים רבים בכיוון הנגדי להעתק, מזרח-מערב.
בצפון הארץ (לרבות רמת הגולן ועמק החולה) ולאורך מישור החוף והשרון נמצאים רוב נחלי האיתן של ישראל. הנחלים הגדולים בישראל הם נהר הירדן ונחל הירקון.
ראו גם

נהר
ערוץ
אפיק
נחלים בישראל
לקריאה נוספת

חיים בר-דרומא, נחל איתן, ירושלים, תשכ"ח
הערות שוליים

↑  רבי יונה אבן ג'נאח, ספר השרשים, נחל.
| גאוגרפיה פיזית |
| --- | --- | --- |
| תחומים | גאוגרפיה סביבתית • גאומורפולוגיה • הידרולוגיה והידרוגרפיה • חקר קרחונים • מדעי האטמוספירה • מטאורולוגיה • קלימטולוגיה • פלאוקלימטולוגיה • אוקיינוגרפיה • אוקיינוגרפיה פיזיקלית • אוקיינוגרפיה כימית • אוקיינוגרפיה ביולוגית • אוקיינוגרפיה מטאורולוגית |  |
| מונחים יבשתיים | קרקע • טקטוניקת הלוחות • יבשת • מצר יבשה • ארכיפלג • אי • חצי אי • אטול • מדבר • נווה מדבר • חולות נודדים • חולית • ערבה • סוואנה |  |
| מונחים ימיים | אוקיינוס • ים • זרם ים • אגם • מעיין • נהר • נחל • דלתה • מפרץ • מפרצון • מצר ים • יובל |  |
ראו גם גאוגרפיה פיזית – מונחים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4140549-3  NKC: ph124421
פיאט 600

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פיאט
 שנות ייצור:  1955–1969
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל קודם:  אין
 מודל אחריו:  פיאט פנדה
 סיווג:  מכונית מיני
 פלטפורמה:  מנוע אחורי, הנעה אחורית
 אורך:  3,215 מ"מ 
 משקל:  580 ק"ג
 מפרט טכני
 מנוע:  בנזין מקורר מים, 4 צילינדרים בנפחים שונים: 633 סמ"ק, 22 כ"ס  767 סמ"ק בדגם D עם 30 כ"ס
 
פיאט 600
פיאט 600 (מכונה גם "סייצ'נטו", 600 באיטלקית) הייתה מכונית נוסעים עירונית איטלקית שיוצרה על ידי יצרנית כלי הרכב פיאט בין השנים 1955–1969. אורכה היה 3.22 מטר בלבד, היא הייתה הפיאט הראשונה עם מנוע אחורי והצטיינה במחיר נוח של כ-7,300 דולר אמריקני דאז.
יוצרו בסך הכול 2,604,000 מכוניות פיאט 600 במפעל מיראפיורי באיטליה.