stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורסולה האוולס
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1952 |  | I Believe in You | אורסולה הנכבדה |  |
| 1954 |  | The Weak and the Wicked | פאם ויקרס |  |
| 1955 |  | Track the Man Down | מרי דניס |  |
| 1955 |  | The Constant Husband | מיס אן פרגיטר |  |
| 1955 |  | The Gilded Cage | ברנדה לוקאס |  |
| 1956 |  | The Long Arm | גברת אליוט |  |
| 1957 |  | West of Suez | איילין |  |
| 1957 |  | Account Rendered | לוסיל איינסוורת' |  |
| 1963 |  | 80,000 Suspects | ג'ואן דוטן |  |
| 1963 |  | Dixon of Dock Green | ג'ין בייקר אליס | בפרק "A Strange Affair" |
| 1963 |  | Madhouse on Castle Street | מרתה תומפקינס | מיני-סדרה |
| 1965 |  | Dr Terror's House of Horrors | גברת דירדרה בידולף |  |
| 1967 |  | Torture Garden | מיס מקסין צ'מברס |  |
| 1967 | ההגדה לבית פורסייט | The Forsyte Saga | פרנסס פורסייט | מיני-סדרה |
| 1968 |  | Assignment K | אסטל |  |
| 1968 |  | Man in a Suitcase | קלרה ארנולדסון | בפרק "Why They Killed Nolan" |
| 1968–1973 |  | Father, Dear Father | ברברה מוסמן | סדרת טלוויזיה |
| 1969 |  | Crossplot | מגי תווייטס |  |
| 1970 |  | Mumsy, Nanny, Sonny and Girly | מומסי |  |
| 1973 |  | Father, Dear Father | ברברה |  |
| 1975 | על אדונים ומשרתים | Upstairs, Downstairs | הדוכסית מבאקמינסטר | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 1977 | זמנים קשים | Hard Times | גברת גרדגריינד | מיני-סדרה |
| 1982 |  | Something in Disguise | מרי בראון-לייסי | סדרת טלוויזיה |
| 1982 | דברי ימי בארצ'סטר | The Barchester Chronicles | מיס ת'ורן | מיני-סדרה |
| 1985 | מיס מארפל | Miss Marple | מיס בלקלוק | בפרק "A Murder is Announced" |
| 1991 | ברז'ראק | Bergerac | לורה את'רטון | בפרק "Warriors" |
| 1994 | לאבג'וי | Lovejoy | אוליב נטלטון | בפרק "Somewhere - Over the Rainbow?" |
| 1995 | בקצב הלב | Heartbeat | מרים וייקפילד | בפרק "Vigilante" |
| 1995 | דיינג'רפילד | Dangerfield | ויולט טרוולין | בפרק "The Norfolk Holiday" |
| 1998 |  | The Tichborne Claimant | ליידי דאוטי |  |
| 1998 |  | A Rather English Marriage | מרי | סרט טלוויזיה |
| 2001 | משפחת קזאלט | The Cazalets | קיטי קזאלט |  |
| 2001 | רציחות במידסומר | Midsomer Murders | ליידי איזבל אוברי | בפרק "The Electric Vendetta" |
הערות שוליים

↑  "Ursula Howells". explore.bfi.org.uk. אורכב מ-המקור ב-2015-09-15. נבדק ב-7 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ursula Howells". נבדק ב-4 במרץ 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810676877205606  BNE: XX5631489  BnF: cb141881462 (data)  GND: 135875315  ISNI: 0000 0000 5517 1166  VIAF: 32208005   WorldCat (עם VIAF): 32208005
אופסה

| --- | --- |

 מדינה:  בלארוס בלארוס
 וובלסט:  ויטבסק (מחוז) ויטבסק
 גובה:  163 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  674 (2009)
 קואורדינטות:  55°32′N 26°49′E﻿ / ﻿55.533°N 26.817°E﻿ / 55.533; 26.817
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בלארוס מוגדלת) מינסק פינסק ברסט הומל גרודנו מוהילב ויטבסק אוקראינה פולין ליטא לטביה רוסיהאופסה(למפת בלארוס רגילה) מינסק פינסק ברסט הומל גרודנו מוהילב ויטבסק אוקראינה פולין ליטא לטביה רוסיהאופסה(למפת מחוז ויטבסק רגילה) ויטבסק אורשה פולאצק פסטאווי גלובוקי רוסיה לטביה מוהילב מינסק גרו.אופסה(למפת מחוז ויטבסק מוגדלת) ויטבסק אורשה פולאצק פסטאווי גלובוקי רוסיה לטביה מוהילב מינסק גרו.אופסה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אופסה (בבלארוסית וברוסית: Опса, בפולנית: Opsa, ביידיש: אָפּשע) היא עיירה בבלארוס לחופי אגם אופסה, 18 ק"מ מדרום לכביש ברסלב-פסטאווי.
תולדות היישוב

אזכורה הראשון של אופסה במקורות היסטוריים מופיע ב-1500, כשהדוכס הגדול אלכסנדר יגיילו אישר לנסיך מקומי להשתמש באזור.
במאה ה-17 נבנתה במקום כנסייה מעץ שהשתייכה לקהילת ברסלב ומסוף המאה ה-18 התקיימו במקום כנסייה קתולית ובית ספר. ב-1829 פרצה בעיירה שרפה בה עלו באש כמחצית מבתי העיירה.
בתחילת המאה ה-20 היו בעיירה כ-460 תושבים. במלחמת העולם הראשונה היו בעיר מתקנים של הצבא הרוסי וכן בית חולים, כנסייה, בית כנסת, שני בתי ספר, סניף דואר ותחנת רכבת. ב-1929 שוב פרצה בעיירה שרפה קשה.
ערב מלחמת העולם השנייה היו בעיירה כ-900 תושבים. בקיץ 1941 כבשו הגרמנים את אופסה. העיר שוחררה על ידי הצבא האדום ופרטיזנים בלארוסים בפברואר 1944.
בשנת 1995 היו בעיירה כ-250 בתים וכ-600 תושבים.
יהודי אופסה

בשנת 1921 היו כ-714 תושבים בעיירה ומתוכם נמנו כ-334 יהודים.
בעיירה אופסה רוב היהודים עסקו בחקלאות, נפחות, בעסקי העגלונות, הם עסקו גם בסחר, בשחיטה, עבדו כאופים, בעלי חנויות קטנות, סנדלרים, חייטים ומתווכים.
חוץ מזה הם נעזרו גם בארגוני סעד שונים.
יהודי אופסה > היהודים במלחמת העולם השנייה

בפרוץ מלחמת העולם השנייה חיו באופסה כ-450 יהודים, הם היו כמחצית אוכלוסייתה של אופסה.
בעקבות השתלטות הסובייטים על העיירה ב-19 בספטמבר 1939 הולאמו חנויות בעיירה והיהודים עברו לעבוד במסגרת הקואופרטיבים שהיא מסגרת של גופים כלכליים שיתופיים ותעשייתיים שהוקמו כדי לרכוש חומרי גלם, ייצור מוצרים ולבסוף מכירתם.
ביוני 1941 כבשו הגרמנים את העיירה וכעבור כמה ימים אחרי הכיבוש התחילו להתעלל ביהודי אופסה, קבוצה של נערים ונערות יהודים הוצאו להורג מחוץ לעיירה.
לאחר מכן הגרמנים הקימו בעיירה יודנראט ובראשו עמד דוד לוין.
בדצמבר 1941 נשלחו מרבית יהודי אופסה לגטו ברסלב ונרצחו שם עם שאר יהודי העיירה ברסלב ב-3 ביוני 1942.
כ-60 יהודים בעלי מקצוע ומשפחותיהם רוכזו בגטו סגור ומגודר שהפך למעין מחנה עבודה, לתוך הגטו הסתננו גם יהודים מעיירות אחרות שניצלו מאקציות בעיירותיהם.
ב-1 ביולי 1942 נמנו בגטו באופסה כ-300 יהודים.
גטו אופסה חוסל בשנת 1942 מפני שהגרמנים העבירו את היהודים לגטו אחר שהקימו בברסלב.
ב-6 ביוני 1942 כמאה צעירים מתוך יהודי אופסה נשלחו למחנה עבודה ליד ביאליסטוק, בנובמבר 1942 הם נשלחו עם טרנספורט מביאליסטוק למחנה המוות טרבלינקה, ביחד עם עוד הרבה יהודים נדחסו לתוך קרונות בקר.
היו הרבה יהודים שבצעדה מאופסה התמוטטו בשל אפיסת כוחות, חלק מאלו שכן שרדו את הצעדה ועלו לקרונות הבקר בסופו של דבר, מתו בנסיעה ורק יחידים נשארו בחיים, כ-17 צעירים יהודים שהיו בטרנספורט למחנה המוות טרבלינקה הצליחו לקפוץ מן הקרון, אך לא כולם שרדו בבריחתם. לאחר מסע ארוך הגיעו ליערות באזור אושמיאנה וחברו לפרטיזנים כלוחמים.
יהודי אופסה > לאחר המלחמה

לאחר שנגמרה המלחמה העיירה שוחררה על ידי הצבא האדום והפרטיזנים, בשנת 1995 היו בעיירה כ-250 בתים וכ-600 תושבים ( אך לא ידוע על יהודים).
לקריאה נוספת

רחל גרוסבאום-פסטרנק, "אופסה", בתוך: שמואל ספקטור וברכה פרוינדליך (עורכים), פנקס הקהילות: (4) פולין, כרך ח: מחוזות וילנה–ביאליסטוק–נובוגרודק, ירושלים: יד ושם, תשס"ו 2005, עמ' 102–104.
המכון הבין-לאומי לחקר השואה:אופסה.
ארגון יוצאי ברסלב והסביבה בישראל ובארצות הברית," אמש שואה: יד לקהילות ־ געװידמנט די קהילות ברסלב, אופסה, אוקמניץ, דובינה, זמוש, זרץ׳, יאיסי, יוד, סלובודקה, פלוסי, קיסלובשצ׳יזנה, רימשאן", ארגון יוצאי ברסלב והסביבה בישראל ובארצות הברית (המו"ל), 1986.
"פנקס הקהילות: פולין, כרך שמיני", שמואל ספקטור (עורך), ברכה פרוינדליך (עורך משנה), יד ושם רשות הזיכרון לשואה ולגבורה ירושלים (המו"ל), תשס"ו, 2006.
הערות שוליים

↑  האנציקלופדיה של הגטאות, אופסה (Opsa), באתר יד ושם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4664275-4  VIAF: 245845659   WorldCat (עם VIAF): 245845659 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אה"מ היברניה (1905)

| --- | --- |
אה"מ היברניה, בערך 1914–1918
אה"מ היברניה, בערך 1914–1918
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:  הצי המלכותי הבריטי הצי המלכותי הבריטי
 סדרה:  אוניות המערכה מסדרת קינג אדוארד השביעי
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  בסיס הצי המלכותי דבונפורט 
 תחילת הבנייה:  6 בינואר 1904
 הושקה:  17 ביוני 1905
 תקופת הפעילות:  2 בינואר 1907 – אוקטובר 1917 (כ־10 שנים)
 אחריתה:  נמכרה לגריטה ב-8 בנובמבר 1921
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 15,835–16,140 טון, מקסימלי: 17,282–17,567 טון
 אורך:  138.3 מטר
 רוחב:  22.9 מטר
 שוקע:  7.82 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  18.5 קשרים
 גודל הצוות:  777 איש
 טווח שיוט:  12,400 ק"מ במהירות 10 קשר
 הנעה:  16 דוודים המזינים 2 מנועי קיטור בהספק 18,000 כוחות סוס
 צורת הנעה:  2 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  שריון עיקרי – 229 מ"מ, שריון סיפון – 25–64 מ"מ, צריחי תותחים ראשיים – 203–305 מ"מ, צריחי תותחים משניים – 127–229 מ"מ, קזמטים – 178 מ"מ, ברבטות – 305 מ"מ, מחיצות הגנה – 203–305 מ"מ, מגדל הניווט – 305 מ"מ
 חימוש:  4 תותחים 12 אינץ' (305 מ"מ), 4 תותחים 9.2 אינץ' (234 מ"מ), 10 תותחים 6 אינץ' (152 מ"מ), 14 תותחים 12 ליטראות (3 אינץ', 76 מ"מ), 14 תותחים 3 ליטראות (1.9 אינץ', 47 מ"מ), 4 צינורות טורפדו 18 אינץ' (457 מ"מ)
 
אה"מ היברניה הייתה אוניית מערכה פרה-דרדנוט של הצי המלכותי מסדרת קינג אדוארד השביעי. כמו כל אוניות הסדרה (מלבד אה"מ קינג אדוארד השביעי) היא נקראה על שם חלק חשוב מהאימפריה הבריטית, כלומר אירלנד. האונייה נבנתה על ידי מספנות דבונפורט; היא הונחה בינואר 1904, הושקה ביוני 1905 והושלמה בדצמבר 1906. חמושה בסוללה של ארבעה תותחי 12 אינץ' (305 מילימטרים) וארבעה תותחי 9.2 אינץ' (234 מילימטרים), היא ואחיותיה סימנו התקדמות משמעותית בכוח ההתקפי בהשוואה לתכנונים קודמים של אוניות מערכה בריטיות שלא נשאו את תותחי ה-9.2 אינץ'.
היברניה נכנסה לשירות בתחילת 1907, ושימשה כאוניית הדגל של אדמירל משנה בתחילה של הצי האטלנטי ולאחר מכן של צי התעלה. כאשר צי התעלה אורגן מחדש לצי הבית, היא התבססה בנור. בשנת 1912 אירחה היברניה ניסויים בתעופה ימית עם תוספת זמנית של מסלול המראה לסיפון הקדמי שלה, וההמראה הראשונה של מטוס מכלי שיט בתנועה הושג ממנה בתחילת מאי. מאוחר יותר ב-1912, לאחר שהניסוי שלה בתעופה הושלם, היא יחד עם האוניות האחיות שלה, שובצה בשייטת אוניות המערכה השלישית, חלק מצי הבית. באותה שנה יצאה השייטת לים התיכון במהלך מלחמת הבלקן הראשונה כחלק ממצור בינלאומי על מונטנגרו. ב-1913 חזרה האונייה למים הבריטים.
השייטת שובצה ב"גרנד פליט" ("הצי הגדול") בתחילת מלחמת העולם הראשונה ושירתה בסיורים הצפוניים. במהלך השנים 1914 ו-1915, האוניות יצאו לעיתים קרובות לים כדי לחפש כלי שיט גרמניים, אך אפריקה לא ראתה כל פעולה בתקופה זו. עד סוף השנה הפסיק ה"גרנד פליט" לפעול עם אוניות שייטת אוניות המערכה השלישית, ובדצמבר 1915 הועברה היברניה למערכת גליפולי וסיפקה חיפוי לפינוי מחצי האי גליפולי. כשחזרה לבריטניה היא צורפה שוב לצי הגדול לפני שהועברה לפיקוד נור במאי 1916, וסיימה את המלחמה כספינת בסיס. היא הושבתה ב-1919 ונגרטה ב-1922.
תכנון

בעקבות הפיתוח של אוניות מערכה מסוג פרה-דרדנוט הנושאות תותחים משניים כבדים בקוטר 8 אינץ' (200 מילימטרים) בצי המלכותי האיטלקי ובצי ארצות הברית, הצי המלכותי החליט לבנות אוניות דומות. הצעות ראשוניות קראו לאוניית מערכה מצוידת בשמונה תותחי 7.5 אינץ' (190 מילימטרים) לתמיכה בסוללה הראשית, אם כי בהנחייתו של ויליאם הנרי וייט, מנהל הבנייה הימית, הוחלפו אלו בארבעה תותחי 9.2 אינץ' (234 מילימטרים). האוניות החדשות, אף שהתבססו על הטיפוס הכללי של סדרת מג'סטיק שהיוו את הבסיס לארבעת תכנוני אוניות המערכה הקודמים, סימנו את השינוי המשמעותי הראשון בסדרה. כמו כל הפרה-דרדנוטים המאוחרות שנכנסו לשירות באמצע שנות ה-1900, גם היברניה הפכה למיושנת כמעט באופן מיידי עם כניסתה לשירות של אוניית המערכה המהפכנית אה"מ דרדנוט בדצמבר 1906, חמושה בסוללה של עשרה תותחים כבדים בהשוואה לארבעת התותחים הכבדים ברוב הפרה-דרדנוטים.
אוניות הסדרה היו באורך 425 רגל (130 מטרים) בין הניצבים ובאורך כולל של 453 רגל 9 אינץ' (138.30 מטרים). היה להן רוחב של 75 רגל (23 מטרים) ושוקע של 25 רגל 8 אינץ' (7.82 מטרים). אוניות הסדרה היו כבדות יותר מאלף טון מאשר אוניות מערכה מוקדמות יותר והיו בהדחק של 15,585–15,885 טונות ארוכות (15,835–16,140 טונות) בתפוסה סטנדרטית ועד 17,009–17,290 טונות ארוכות (17,282–17,567 טונות) במעמס מלא. הצוות שלה מנה 777 קצינים ומלחים. אוניות הסדרה הונעו על ידי זוג מנועי 4 צילינדרים תלת דרגתיים שהניעו שני מדחפים, עם קיטור שסופק על ידי 16 דוודי צינור מים. הדוודים פלטו לשתי ארובות הממוקמות באמצע האונייה. לאוניות הסדרה הייתה מהירות מרבית של 18.5 קשרים (34.3 קמ"ש) מ-18,000 כוחות סוס (13,000 קילוואט).
לאוניות הסדרה היו ארבעה תותחי Mk IX בקוטר 12 אינץ'/ 40 קליבר שהותקנו בצריחים עם תותחים מקדימה ומאחורה. אלה נתמכו על ידי סוללה משנית כבדה של ארבעה תותחי 9.2 אינץ' (234 מ"מ) בארבעה צריחים בודדים, שניים בכל צד רוחב. האוניות כללו גם עשרה תותחי 6 אינץ' (152 מ"מ)/ 45 קליבר מותקנים בקזמטים, בנוסף ל-14 תותחי 12 פאונד (3 אינץ' (76 מ"מ)) ו-14 תותחי 3 פאונד (1.9 אינץ' (47 מ"מ) להגנה מפני סירות טורפדו. כמקובל באוניות מערכה של התקופה, הן צוידו גם בחמישה צינורות טורפדו בקוטר 18 אינץ' (457 מ"מ) שקועים בגוף; שניים היו בכל צד רוחב, כשהחמישי בירכתיים.
לאוניות הסדרה הייתה חגורת שריון בעובי 9 אינץ' (229 מילימטרים); המחיצות הרוחביות בקצה האחורי של החגורה היו בעובי 8–12 אינץ' (203–305 מילימטרים). לצריחי הסוללה הראשיים של האוניות היו דפנות בעובי של 8 עד 12 אינץ', מותקנים על גבי ברבטים בעובי 12 אינץ'. התותחים בקוטר 9.2 אינץ' קיבלו הגנת שריון דקה יותר, עם דפנות של 5 עד 9 אינץ'. סוללת הקזמטים הייתה מוגנת עם שריון בעובי 7 אינץ' (178 מילימטרים). למגדל הניווט שלה היו דפנות בעובי 12 אינץ'. היו לה שני סיפונים משוריינים, בעובי 1–2.5 אינץ' (25–64 מילימטרים), בהתאמה.
היסטוריית שירות > קריירה מוקדמת

היברניה הונחה במספנת דבונפורט ב-6 בינואר 1904, הושקה ב-17 ביוני 1905 והושלמה בדצמבר 1906. היא הייתה האחרונה מבין שמונה אוניות המערכה מסדרת קינג אדוארד השביעי שהושלמה. היברניה נכנסה לשירות ב-2 בינואר 1907 במספנת דבונפורט לשירות כאוניית הדגל של אדמירל משנה, הצי האטלנטי. היא עברה לצי התעלה לשירות כאוניית דגל, תת אדמירל ב-27 בפברואר 1907. במהלך תקופה זו, ויליאם בויל, הרוזן ה-12 מקורק, שימש כקצין המנהל שלה. בינואר 1909 היא הפכה לאוניית הדגל, תת אדמירל מפקד הצי. תחת ארגון מחדש של הצי ב-24 במרץ, צי התעלה הפך לפלגה השנייה, צי הבית, והיברניה הפכה ליחידת צי הבית באותה פלגה. ב-14 ביולי 1910 היא נפגעה על ידי ספינת המפרש Loch Trool בדיוק לאחר שהאחרונה התנגש באוניית המערכה בריטניה, אך להיברניה לא נגרם נזק ראוי לציון. בינואר 1912, היא הוחלפה בפלגה השנייה על ידי אוניית המערכה אוריון והצטמצמה לצוות שלדי בפלגה השלישית בנור.
בינואר 1912 החלו ניסויי תעופה ב-Sherness על סיפון אוניית המערכה אפריקה, במהלכם התבצעה ההמראה הבריטית הראשונה של מטוס - מטוס דו-כנפי שורט S.27 משופר "S.38" (או "RNAS No. 2") שהוטס על ידי קומנדר צ'ארלס סמסון – מספינה. אפריקה העבירה את ציוד הטיסה שלה, כולל מסלול שנבנה מעל הצריח הקדמי שלה של תותחי 12 אינץ' ונמתח מהגשר שלה אל החרטום, להיברניה במאי, והיברניה אירחה ניסויים נוספים. בין אלה היה ההמראה הראשונה של מטוס מספינת מלחמה נעה; קומנדר סמסון, ששוב טס ב"S.38", הפך לאדם הראשון שעשה זאת. המקורות חלוקים בשאלה אם תאריך הטיסה היה 2 במאי, 4 במאי, או 9 במאי.
סמסון המריא מהיברניה בזמן שהאונייה נעה במהירות של 10.5 קשרים (19.4 קמ"ש) בסקירת הצי המלכותי במפרץ ויימות', אנגליה. במהלך סקירת הצי, המלך ג'ורג' החמישי היה עד למספר טיסות בפורטלנד על פני תקופה של ארבעה ימים. לאחר מכן העבירה היברניה את ציוד התעופה שלה לאוניית המערכה לונדון. בהתבסס על הניסויים, הצי המלכותי הגיע למסקנה שמטוסים על אונייה רצויים לתפקידי איתור ולתפקידי צי אחרים, אך גם שמסלול המראה קבוע על אוניית מערכה הפריע יותר מדי לירי התותחים ושחילוץ מטוסים ימיים שנחתו בנתיב ים היה קשה מכדי להיות מעשי כפעולה שגרתית. עם זאת, תעופה ימית על אוניות החלה בצי המלכותי, ועד 1917 תהפוך לחלק חשוב מפעולות הצי הבריטי.
תחת ארגון מחדש של הצי במאי 1912, היברניה וכל שבע אחיותיה (אפריקה, בריטניה, קומונוולת', דומיניון, זילנדיה, הינדוסטן וקינג אדוארד השביעי) הוקצו להקים את שייטת אוניות המערכה השלישית, שהוקצתה לצי הראשון, צי הבית. היברניה חזרה לשירות מלא ב-14 במאי כאוניית הדגל של סגן מפקד השייטת. השייטת נותקה לים התיכון בנובמבר 1912 בגלל מלחמת הבלקן הראשונה (אוקטובר 1912 - מאי 1913); היא הגיעה למלטה ב-27 בנובמבר 1912 ולאחר מכן השתתפה, כחלק מכוח בינלאומי, במצור על מונטנגרו ובכיבוש של סקוטארי כדי לאלץ את המקדונים לוותר על העיר לאלבניה החדשה שהוקמה. השייטת חזרה לבריטניה ב-1913 והצטרפה מחדש לצי הבית ב-27 ביוני 1913.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > פעולות מאוחרות יותר

פלגה של שייטת אוניות המערכה השלישית, המורכבת מאוניות המערכה זילנדיה, היברניה (אוניית הדגל), ראסל ואלבמארל, נותקה מה"גרנד פליט" כדי לשרת במערכת גליפולי. אלבמארל נאלצה לחזור לתיקונים, בסיוע היברניה ובליווי זילנדיה, לאחר שספגה נזק חמור בים סוער בלילה הראשון של ההפלגה היוצאת. זילנדיה, ראסל והיברניה המשיכו והגיעו לדרדנלים ב-14 בדצמבר 1915. היברניה שימשה כספינת קרב כוננית בקפאלו וחיפתה על פינוי החופים V ו-W בקייפ הלס ב-8 וב-9 בינואר 1916. בין אלו ששירתו על סיפונה בתקופה זו היה אוגוסטוס אגר, לימים מעוטר צלב ויקטוריה שעתיד להתפרסם בזכות מעללים נגד הבולשביקים וכקפטן של הסיירת הכבדה דורסטשייר במלחמת העולם השנייה. מאוחר יותר בינואר, היברניה הוצבה במלוס למקרה שתצטרך לחפות על פינוי של הכוח הצרפתי בסלוניקי.
לפני סוף ינואר, ראסל החליפה אותה כאוניית הדגל של הפלגה, והיברניה חזרה לבריטניה, והוצבה מחדש בצי הגדול עם הגעתה למספנת דבונפורט ב-5 בפברואר 1916. היא עברה שם שיפוץ בפברואר ומרץ 1916 לפני שהצטרפה מחדש לצי הגדול. ב-29 באפריל 1916 שייטת אוניות המערכה השלישית הוצבה מחדש בשירנס, וב-3 במאי היא הופרדה מה"גרנד פליט" והועברה לפיקוד נור. היברניה נשארה שם עם השייטת עד אוקטובר 1917. בשנת 1917 הוסרו עשרת תותחי ה-6 אינץ' של היברניה מהקזמטים שלהם מכיוון שהם הוצפו בים סוער והוחלפו בארבעה תותחי 6 אינץ' (152 מ"מ) על סיפון המקלט הגבוה יותר. שישה מהתותחים שהוסרו הועברו למוניטור מרשל נה. באוקטובר 1917, היברניה עזבה את שייטת אוניות המערכה השלישית והוצבה בכוח העתודה של נור במספנת צ'טם, שם שימשה כספינת בסיס על גדותיה.
בספטמבר 1918, המפקד העליון, של ה"גרנד פליט", אדמירל דייוויד ביטי, קרא לספק מטרה גדולה שתאפשר לאוניות המערכה של ה"גרנד פליט", שלא ראה פעולה כמעט כלל מאז קרב יוטלנד ב-1916, אימון ירי מציאותי. כדי לעמוד בדרישה זו, הוצע להמיר את היברניה לבקרת רדיו ושתעבור שינויים אחרים כדי שתוכל למלא את תפקידה כספינת מטרה, אך בסופו של דבר אוניית המערכה אה"מ אגממנון הפכה לזמינה ונבחרה במקום זאת. ביולי 1919, היברניה הוכנסה לרשימת הפירוק בצ'טם, וב-8 בנובמבר 1921 היא נמכרה לגריטה לחברת Stanlee Shipbreaking Company מדובר. היא נמכרה מחדש לחברת Slough Trading Company ב-1922, נמכרה שוב לחברת גריטה גרמנית, ונגררה לגרמניה כדי להתפרק בנובמבר 1922.
תרשים אוניות המערכה מסדרת קינג אדוארד השביעי
קולאז' המתאר את מטוס השורט S.27 משופר של קומנדר צ'ארלס סמסון שנגרר אליו ולאחר מכן מונף על סיפונה של היברניה
מפת הים הצפוני
אודי רובוביץ'

אהוד (אודי) רובוביץ' (נולד ב-27 בינואר 1945), הוא כדורגלן עבר ישראלי, מגדולי שחקני בית"ר ירושלים, הידוע גם בכינוי "אודי חמודי" ושיחק בקבוצה בין השנים 1973-1960, במהלכן הבקיע 80 שערי ליגה.
קריירת המשחק

רובוביץ' נולד וגדל בשכונת מחנה יהודה שבירושלים לבית בית"רי. אמו, רבקה הייתה צפתית, ואביו נתן רובוביץ' היה חבר בתנועת הלח"י. אלכסנדר רובוביץ' היה בן דודו של האב.
עוד בגיל 15 הצטרף לקבוצת הנוער של בית"ר וזכה לתהילה ראשונה כשהבקיע צמד שערים במשחק הדרבי הראשון שהתקיים בעיר, בין קבוצות הנוער של הפועל ירושלים ובית"ר.
ב-1960 כשהוא פחות מגיל 16 ובאישור מיוחד של ההתאחדות לכדורגל צירף אותו המאמן, סימון אלפסי, לסגל הקבוצה הבוגרת של בית"ר וב-1961, כשהוא בגיל 16 וחודש עלה למשחקו הראשון בבוגרים של בית"ר מול הפועל באר שבע בליגה א' דרום (אז ליגת המשנה). רובוביץ' כונה גם "האפרוח הבלונדיני", עקב צבע שיערו. ב-1967 הבקיע את השער מהמרחק הכי גדול בתולדות בית"ר - כ-70 מטר, מול הפועל לוד במסגרת הליגה.
עד 1968, כשבית"ר עוד שיחקה בליגת המשנה, תופקד רובוביץ' כשחקן קישור התקפי. הוא היה מגיח מאחור, ומאיים על השער בבעיטות חזקות ומדויקות. מטווחים אלו הבקיע את מרבית שעריו. רובוביץ' היה גם בועט הפנדלים של הקבוצה.
בסוף עונת 1966/1968 הצליחה בית"ר ירושלים, תחת הדרכתו של סמואל רזניק, להעפיל לליגה הראשונה.
41 שערים הבקיע בעונה זו רובוביץ', ובמיוחד זכור כמי שהבקיע את השער היקר וההיסטורי שהעלה את הקבוצה סופית ליגה, באצטדיון ימק"א מול מכבי רמת עמידר. מכאן ואילך זכור שיר שהתנגן בפי האוהדים: "ומי דפק את עמידר? אודי חמודי".
בליגה הראשונה עבר לשמש כקפטן הקבוצה, והוסב לתפקיד לבלם. גם מעמדה חדשה זו היטיב לבשל ולכבוש. אם בית"ר הייתה נקלעת לפיגור, היה עולה להתקפה ופעמים רבות מצליח להבקיע. ב-1972 כמעט וזכה עם הקבוצה באליפות המדינה, אך לבסוף סיימה הקבוצה שנייה למכבי תל אביב.
רובוביץ' היה שחקן מקורב מאוד לאוהדי הקבוצה והיה מנצל את השפעתו לפעילויות חנוכיות. כשהיה רואה ילדים ברחוב, היה שואל אותם אם הכינו שיעורי בית. העירייה גייסה אותו להדריך בקייטנות, והוא היה מרצה אורח בבתי ספר. היה לו גם טור במגזין הכדורגל "פנדל".
במדי בית"ר הוא כבש 81 שערים, מספר גדול יחסית לעמדה האחורית ששיחק בה בשנותיו האחרונות כשחקן. רובוביץ' בעט 10 פנדלים במהלך הקריירה ואת כולם הבקיע (אחד מארבעה שחקנים בתולדות הליגה הישראלית עם 100% הצלחה במספר דו ספרתי של בעיטות).
בסיום עונת 1972/1973 החליט לפרוש, כאשר משחקו האחרון בקריירה היה בגיל 27 שנים ו-5 חודשים - מול הפועל כפר סבא לאחריו פרש מכדורגל.
במהלך הקריירה לבש חולצות עם מספרי: 8 (כששיחק כקשר) ו-5 (כששיחק כבלם).
חיים אישיים

לאחר פרישתו למד כלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטה העברית בירושלים.
כיום רובוביץ' מתגורר ברמת השרון, ובעל חברת "אטם" לה מפעלים בחיפה ותל אביב המייצרת חלפים לתעשייה הכימית, החקלאית, והצבאית. כיום בנו מנהל את העסק המשפחתי.
הערות שוליים

1 2  אבינעם פורת, השחקן האגדי של בית"ר ירושלים: "הפסקתי לבוא למשחקים. אווירה גזענית השתלטה", באתר ynet, 5 בפברואר 2022
↑  אשר גולדברג‏, "אמא סרגה לחמי את הכובע שביקש. הוא לא זכה לחבוש אותו", באתר וואלה, 12 במאי 2024
1 2 3 4  אשר גולדברג‏, "רובי ריבלין לקח אותי בפז'ו 404 מסיני, כבשתי שער ניצחון", באתר וואלה, 7 באפריל 2023
1 2  שי נובלמן‏, בית"ר האמיתית, באתר וואלה, 18 במאי 2008
אודי ניסן

אין תמונה חופשית
אודי ניסן (נולד ב־1967) הוא כלכלן ישראלי ופרופסור בבית הספר פדרמן למדיניות ציבורית באוניברסיטה העברית בירושלים. ניסן כיהן בעבר כממונה על התקציבים וכמנהל רשות החברות הממשלתיות ובתפקידים שונים במשק הישראלי כגון יו"ר דלק.
ביוגרפיה

נולד לרחל ומרדכי (מנתא) ניסן. אביו היה פרופסור מן המניין בבית הספר לחינוך באוניברסיטה העברית. בעל תואר ראשון ושני בכלכלה ומנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית.
בין השנים 1992–1999 עבד במספר תפקידים באגף התקציבים במשרד האוצר בין היתר כראש תחום משק המים, רכז תיירות, רכז ורפרנט תחום מינהל מקרקעי ישראל ודיור ממשלתי. בשנים 1999–2002 כיהן כמנכ"ל הרשות לפיתוח ירושלים.
בין השנים 2003–2007 למד לדוקטורט בכלכלה ציבורית באוניברסיטה העברית. את הפוסט דוקטורט שלו עשה בבית הספר קנדי למדיניות ציבורית באוניברסיטת הרווארד. ריכז את תוכנית עתידים - צוערים למנהל ציבורי באוניברסיטה העברית.
בין השנים 2007–2009 כיהן כמנהל רשות החברות הממשלתיות.
מ־2009 ועד 2011 כיהן ניסן כממונה על התקציבים. תקופה זו בלטה במחאה החברתית ב־2011 סביב יוקר המחיה. במסגרת תפקידו כיהן במספר ועדות ציבוריות כגון ועדת ששינסקי (חוק הנפט).
בין השנים 2013–2016 כיהן כיו"ר דירקטוריון דלק ישראל. ולאחר מכן המשיך לכהן בדירקטוריונים של ארגונים פרטיים וציבוריים כגון בצלאל, עזריאלי - מכללה אקדמית להנדסה ירושלים, מדרשת שדה בוקר, הראל השקעות.
מכהן כחבר בוועדה לבדיקת מינויים לפי חוק החברות הממשלתיות.
חיים אישיים

ניסן מתגורר בירושלים, נשוי ואב לארבעה.
שניים מאחיו מרצים גם הם באוניברסיטה העברית: איתי ניסן-רוזן בחוג לפילוסופיה ובתוכנית המשולבת: פילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה ופרופ' נעם ניסן בבית הספר למדעי המחשב.
הערות שוליים

↑  אדריאן פילוט, אודי ניסן: "אסור לבזבז את כל התחמושת במערכה הראשונה של המגפה", באתר כלכליסט, 21 ביולי 2020
↑  אודי ניסן, באתר גלובס, ‏2009-06-23
1 2  ד"ר אודי ניסן הוא הממונה על התקציבים החדש, באתר כאן ישראל | kanisrael | כאן נעים | kan-naim, ‏2009-05-26
1 2  ליאור גוטמן, כלכליסט, מהאוצר לתשובה: אודי ניסן - יו"ר דלק ישראל, באתר ynet, 27 בנובמבר 2012
↑  תבנית:כל רגע
אינס דה לה פרסאנז'

| --- | --- |

 לידה:  11 באוגוסט 1957 (בת 67) גאסין, צרפת 
 שם לידה:  Inès Marie Lætitia Églantine Isabelle de Seignard de La Fressange 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  בית ספר הלובר 
 מעסיק:  RTL 
 בן או בת זוג:  Denis Olivennes (2009–?) 
 פרסים והוקרה:  קצינה במסדר ההצטיינות הלאומי (13 במאי 2011) 
 www.lalettredines.com
 
אינס מארי לטיסיה אגלאנטין דה סנייאר דה לה פרסאנז' (בצרפתית: Inès Marie Lætitia Églantine Isabelle de Seignard de la Fressange; נולדה ב-11 באוגוסט 1957), היא דוגמנית, 

מעצבת אופנה ובשמים צרפתיה.
ביוגרפיה

דה לה פרסאנז' נולדה בגאסן, ואר, צרפת, בתם של אנדרה דה סנייאר דה לה פרסאנז' (נולד ב-1932) (מרקיז), סוכן מניות צרפתי, וססיליה סאנצ'ס סירס, דוגמנית ארגנטינאית. היא גדלה בסמוך לטחנת קמח מהמאה ה-18 מחוץ לפריז עם שלושת אחיה. סבתה הייתה מאדאם סימון ז'קינו, יורשת משפחת הבנקאות לאזאר.
בשנות השמונים היא הייתה הדוגמנית הראשונה שחתמה על חוזה דוגמנות בלעדי עם בית האופנה העילית, שאנל, לה עיצב קרל לגרפלד, והיא נהפכה למוזה שלו.
אולם, ב-1989, לגרפלד ודה פרסאנז' נקלעו לריב ועזבו את החברה. ייתכן שהוויכוח היה, לפחות בחלקו, בשל החלטתה להשאיל את דמותה למריאן, סמלה של הרפובליקה הצרפתית. נמסר שלגרפלד גינה את החלטתה, באומרו שמריאן היא התגלמות של "כל מה שמשעמם, בורגני, ופרובינציאלי" ושהוא לא ילביש מונומנטים היסטוריים.
בשנות התשעים היא נישאה ללואיג'י ד'אורזו.

(נפטר ב-23 במרץ 2006), מנהל רכבת איטלקי, שממנו יש לה שתי בנות.
נכון לשנת 2009, דה לה פרסאנז' אינה מדגמנת עוד לעיתים קרובות. כיום היא אשת עסקים שבבעלותה רשת של בוטיקים לבגדים, מעצבת אופנה ויועצת לז'אן-פול גוטייה. היא הציגה בגד של גוטייה עבור קולקציית אביב/קיץ 2009 בשבוע האופנה העילית בפריז והלכה על המסלול במהלך האירוע בגיל 51.
הערות שוליים

1 2 3  Colchester, Max (2009-01-28), 
"Gaultier’s 51-Year-Old Runway Star: Inès de la Fressange"
Wall Street Journal
↑  Greenhouse, Steven (1989-08-18), 
"PARIS JOURNAL; After Bastille Day: Liberty, Equality and Royalty"
, New York Times
↑  Tomasson, Robert (1990-06-09), 
"Chronicle",
New York Times,
↑  WWD Staff (2006-03-30), 
"Obituary: Luigi d'Urso Dies at 52"
Women's Wear Daily
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007413640205171  PLWABN: 9810664006305606  BNE: XX5559811  BnF: cb14428558f (data)  GND: 1056522631  ISNI: 0000 0001 1947 5311  LCCN: no2011081403  NDL: 00914628  NKC: xx0147317  NTA: 34327647X  RERO: 02-A009537209  SUDOC: 080873030  VIAF: 22359656   WorldCat (עם VIAF): 22359656