stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אראל מרגלית
ביוגרפיה > פעילות פוליטית

במערכת הבחירות ב-2006 התייצב לצידו של עמיר פרץ, יו"ר מפלגת העבודה דאז, ואמר כי "תמיד הצבעתי עבודה". באותה שנה הכריז השר איתן כבל, על מינויו של מרגלית לתפקיד יו"ר רשות השידור, אך בהמשך ביטל מרגלית את מועמדותו עקב טענות לניגוד אינטרסים עם פרויקט הסטודיו לאנימציה.
בינואר 2011, לאחר שיו"ר מפלגת העבודה אהוד ברק וח"כים נוספים הודיעו על פרישתם מהמפלגה והקמת סיעת העצמאות, ייסד מרגלית יחד עם אנשי היי טק וציבור את תנועת "עבודה עכשיו", שפתחה במסע ציבורי הקורא להתפקד למפלגה – במטרה לחדש את מוסדותיה, לעדכן את רעיונותיה ולצרף אישים מרכזיים שישתלבו בהנהגתה. מרגלית ופעיליו נרתמו למחאה החברתית בקיץ 2011, במסגרת מסע "תנו לחיות בארץ הזאת" וארגן פאנלים משותפים עם יושבי מחאת האוהלים בת"א ובירושלים שעסקו בדיור בר השגה ובתמריצים למעמד הביניים.
ב-27 באפריל 2011 הכריז מרגלית כי בכוונתו להתמודד על ראשות מפלגת העבודה בבחירות המקדימות לראשות מפלגת העבודה. ב-7 בספטמבר הודיע על פרישתו מהמירוץ ותמיכתו במועמדותו של יצחק הרצוג. מרגלית התמודד בבחירות המקדימות שערכה המפלגה לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה ושובץ במקום העשירי ברשימה. החל לכהן כחבר הכנסת בינואר 2013. ב-18 באפריל 2017 הכריז על התמודדותו על ראשות מפלגת העבודה בבחירות שיתקיימו ביולי 2017.
בכנסת ה-20 היה מרגלית חבר בוועדת הכספים ובכנסת ה-19 היה חבר גם בוועדת המדע והטכנולוגיה. נושא מרכזי עליו הוא מדבר הוא פיתוח שבעה אזורי צמיחה כלכלית חדשים מחוץ לגוש דן, בדגש על שילוב כלכלה ויזמות הייטק.
ב-19 באפריל 2016, במסגרת הכנה להתמודדותו על ראשות מפלגת העבודה, הפיץ מרגלית סרטון בוטה כנגד הליכוד והימין הקיצוני. מטרת הסרטון הייתה לקרוא לציבור להתפקד למפלגת העבודה.
בינואר 2017 החליטה הכנסת להצמיד למרגלית מאבטח לאור איומים על חייו. באפריל הפיק סרטון בו הוא קורא שלא להתבייש להיקרא "שמאלני". באותו חודש נפגש ברמאללה עם ג'יבריל רג'וב והתעמת עם השר לביטחון פנים גלעד ארדן. בתאריך 18 באפריל 2017 הודיע מרגלית על התמודדותו על הנהגת מפלגת העבודה בפריימריז. בבחירות לראשות המפלגה, ב-4 ביולי 2017, הגיע מרגלית למקום הרביעי עם 16% מהקולות. לקראת הסיבוב השני הודיע כי הוא תומך בעמיר פרץ אותו האשים בסיבוב הראשון בגיוס מתפקדים באמצעות "מפקד ארגזים".
באוקטובר 2017 התפטר מרגלית מחברותו בכנסת וחזר לשמש כיו"ר קרן JVP וכיו"ר ארגון "יוזמה לאומית".
חיים אישיים

מרגלית נשוי לדבי, אמנית במקצועה, ואב לשלוש בנות. מתגורר בשכונת עין כרם בירושלים.
הערות שוליים

↑  Entrepreneurs of History : the outstanding leader in the historical enterprise
↑  ד"ר אראל מרגלית, באתר erelmargalit (באנגלית) (ארכיון)
↑  אסף גלעד, בזכות האקזיט של קליק: אראל מרגלית הוא משקיע השנה של פורום המי"ל, באתר כלכליסט, 8 בפברואר 2011
↑  ענבל אורפז, נסגרה העסקה: XtremIO נמכרה ל-EMC ב-450 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 9 במאי 2012
↑  אלי שמעוני, פורבס: אראל מרגלית - בין המשקיעים הטובים בעולם, באתר ynet, 6 בפברואר 2005
↑  גיא גרימלנד, מלך האקזיטים: אראל מרגלית - איש ההון סיכון בעל מגע הזהב, באתר TheMarker‏, 22 בפברואר 2010
↑   צבי זרחיה, נתניהו יותר עשיר מאובמה - ומי הפוליטקאי הכי עשיר בישראל?, באתר TheMarker‏, 16 ביוני 2015
↑  עמותת בקהילה, משנים מציאות חברתית
↑  אביבה לורי, יש להם כסף, אל תתביישו לבקש, באתר הארץ, 1 באפריל 2005
↑  "Could this man's "innovation diplomacy" change Israel's future, or even the region's?". Financial Post (באנגלית אמריקאית). 2017-12-18. נבדק ב-2017-12-19.
↑  ארי שביט, "טדי קטן זה טוב. אני אוהב את זה", באתר הארץ, 14 ביוני 2006 - ריאיון עם מרגלית
↑  אור ברנע, אראל מרגלית ביטל את מועמדותו לרשות השידור, באתר ynet, 18 ביולי 2006
↑  אראל מרגלית הכריז על מועמדותו לראשות מפלגת העבודה, באתר כלכליסט, 27 באפריל 2011
↑  רשימת "העבודה בראשות שלי יחימוביץ'", באתר האינטרנט של ועדת הבחירות המרכזית לכנסת ה-19
↑  חיים לוינסון, אראל מרגלית הודיע שיתמודד על ראשות העבודה, באתר הארץ, 18 באפריל 2017
↑   איתן אבריאל, זה נשמע הזוי - אבל זה יכול לשנות את המציאות, באתר TheMarker‏, 5 בינואר 2016
↑  אריק בנדר, ‏ח"כ אראל מרגלית בסרטון בוטה: "אלוהים, תראו את הפסיכופתים שהימין גידל", באתר מעריב אונליין, 19 באפריל 2016
↑  יקי אדמקר, טל שלו‏, אבטחה הוצמדה לח"כ מרגלית שקיבל איומים בשל התנגדותו לחנינת אזריה, באתר וואלה, 6 בינואר 2017
↑  טל שלו‏, ח"כ אראל מרגלית הודיע על התמודדותו על ראשות העבודה: "השמאלנים חוזרים", באתר וואלה, 19 באפריל 2017
↑  טל שלו‏, ח"כ מרגלית: "נתניהו וארדן פירומנים"; ארדן: "מרגלית תומך במחבלים", באתר וואלה, 21 באפריל 2017
↑  טל שלו‏, ח"כ אראל מרגלית הודיע על התמודדותו על ראשות העבודה: "השמאלנים חוזרים", באתר וואלה, 19 באפריל 2017
↑  תוצאות באתר מפלגת העבודה
↑  מורן אזולאי, אראל מרגלית פורש מהכנסת: "איישם את האג'נדה שלי כיזם חברתי וכלכלי", באתר ynet, 3 באוקטובר 2017
↑  יהונתן ליס, ח"כ אראל מרגלית הודיע על פרישה מהכנסת, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2017
↑  ח"כ אראל מרגלית התפטר מהכנסת, באתר הכנסת, 4 באוקטובר 2017
בית המדפיס הממשלתי לשעבר, חלק מרובע המדיה של קבוצת JVP, אשר שופץ והוקם ביוזמתו של מרגלית
מרגלית בסיור בבאר שבע עם דן שפירו, שגריר ארצות הברית בישראל; מאי 2015
באה פידלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 ביוני 1957 (בת 67) ויטן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 פרופיל ב-IMDb
 
באה פידלר (בגרמנית: Bea Fiedler; נולדה ב-28 ביוני 1957) היא שחקנית גרמנייה.
ביוגרפיה

פידלר נולדה בנורדריין-וסטפאליה, ב-1977 הייתה נערת השער של פלייבוי גרמניה.
היא הופיעה במספר סרטים במדינתה. בישראל התפרסמה כאשר שיחקה בשלושה סרטים ב"סדרת אסקימו לימון": היא גילמה את אווה בסרט ספיחס. אווה אשת השיכור בתחילת הסרט. כמו כן גילמה סייעת לרופא שיניים בסרט "רומן זעיר", ורוזנת בסרט "הרימו עוגן".
בין היתר, שיחקה בסרט אמריקאי המתבסס על פורמט סדרת "אסקימו לימון", הנקרא "Hot Chili".
בשנות ה-80 טענה פידלר כי אביו הביולוגי של בנה הוא אלבר השני, נסיך מונקו. היא אף הגישה תביעת אבהות, אך לאחר שבוצעה בדיקת רקמות, הדבר התברר כלא נכון.
ארץ ואן דימן

| --- | --- |
דגל ארץ ואן דימןדגל ארץ ואן דימן

 מדינה / טריטוריה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד
 תאריך ייסוד:  3 בדצמבר 1825 
 על שם:  Anthony van Diemen 
 שטח:  68,401 קמ"ר
  ‑ הנקודה הגבוהה:  הר אוסה 
 תאריך נטישה:  1 בינואר 1856 
 קואורדינטות:  42°S 147°E﻿ / ﻿42°S 147°E﻿ / -42; 147 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת טסמניה מוגדלת) הובארט לונסטון דוונפורט בורני סטרון אזור-הפרא הטסמני  מצר בס האוקיינוס ההודי ארץ ואן דימן(למפת טסמניה רגילה) הובארט לונסטון דוונפורט בורני סטרון אזור-הפרא הטסמני  מצר בס האוקיינוס ההודי ארץ ואן דימן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ארץ ואן דימן (באנגלית: Van Diemen's Land) הייתה מושבת כתר בטסמניה, אוסטרליה. מושבת הכתר הוקמה ב-1825, והסתיימה ב-1856 לאחר הקמת מושבת טסמניה (אנ').
אף על פי שהשם ארץ ואן דימן התקבל בציבור האירופאי, הסופר הבריטי, אנתוני טרולופ השתמש במונח ונדמוניאן: ”הם (הוונדמונים) מאוחדים בהצהרתם כי הפסקת בואם של האסירים הייתה חורבן שלהם.”
מהעשור הראשון של המאה ה-19 ועד ביטול עונש הגלות ב-1853, ארץ ואן דימן הייתה מושבת העונשין העיקרית באוסטרליה. בעקבות השעיית התחבורה לניו סאות' ויילס, כל האסירים שהוגלו לשם, נשלחו לארץ ואן דימן. בסך הכל, כ-73,000 אסירים הועברו לארץ ואן דימן או כ-40% מכלל המורשעים שנשלחו לאוסטרליה.
ב-1856 שונה שם ארץ וואן דימן לטסמניה. שינוי השם הסיר את הקונוטציות הפליליות הלא-נעימות עם השם ארץ ואן דימן (והקונוטציה של "השד") תוך כדי מתן כבוד לאבל ינזון טסמן, האירופאי הראשון שמצא את האי. מושבת העונשין האחרונה בטסמניה, פורט ארתור, נסגרה ב-1877.‏
לקריאה נוספת

Alexandra, Rieck (editor) (2005) The Companion to Tasmanian History Centre for Tasmanian Historical Studies, University of Tasmania, Hobart. ISBN 1-86295-223-X.
Boyce, James (2008), Van Diemen's Land. Black Inc., Melbourne. ISBN 978-1-86395-413-6.
Robson, L.L. (1983) A history of Tasmania. Volume 1. Van Diemen's Land from the earliest times to 1855 Melbourne, Oxford University Press. ISBN 0-19-554364-5.
Robson, L.L. (1991) A history of Tasmania. Volume II. Colony and state from 1856 to the 1980s Melbourne, Oxford University Press. ISBN 0-19-553031-4.
הערות שוליים

↑  quoted by Patsy Adam Smith p.248 of Smith, Patsy Adam and Woodberry, Joan (1977) Historic Tasmania Sketchbook Rigby ISBN 0-7270-0286-4
↑  WELCOME TO VAN DIEMEN'S, http://van-diemens.fr
↑  Australian Government, National Heritage site. Port Arthur Historic Site (אורכב 08.04.2008 בארכיון Wayback Machine)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552626905171  LCCN: n79115474  VIAF: 123100758   WorldCat (עם VIAF): 123100758 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה ובנושא אוסטרליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אפטאון (שיקגו)

| --- | --- |

אפטאון
 מידע
 עיר:  שיקגו 
 שטח:  6.09 קמ"ר 
 אוכלוסייה:  56,362 (2010)
 קואורדינטות:  41°58′N 87°40′W﻿ / ﻿41.97°N 87.66°W﻿ / 41.97; -87.66
  המיקום של אזור אפטאון  בשיקגו
 
אפטאון (באנגלית: Uptown) הוא אחד מ-77 תתי-אזורים (אנ') של העיר שיקגו, אשר נמצא בחלק הצפון מזרחי של העיר.
אפטאון נתחם בשדרת פוסטר בצפון, בימת מישיגן במזרח, ברחוב מונטרוז ופארק אירווינג בדרום, ברחוב רייבנסווד וברחוב קלארק במערב.
אטרקציות תיירות בולטות באזור זה כוללות בין היתר את מוזיאון הקהילה השוודית-אמריקנית, מוזיאון מלחמת וייטנאם, תיאטרון הריביירה, חוף מונטרוז, מקום הבילוי ההיסטורי "The Green Mill", ובית הקברות ההיסטורי והמפורסם ביותר של שיקגו "גרייסלנד".
גלריית תמונות

שכונת אנדרסונוויל, אשר מהווה את מרכז הקהילה השוודית של שיקגו, ממוקמת באזור זה של העיר
מקום הבילוי הנודע וההיסטורי "The Green Mill" אשר ידוע במופעי הג'אז ואשר אותו נהגו לפקוד הגנגסטרים של שיקגו
חוף מונטרוז
מארינת מונטרוז
בית הקברות ההיסטורי "גרייסלנד"
הערות שוליים

↑  "Map of Uptown" (PDF). City of Chicago. נבדק ב-2011-01-11.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אפושטג

אפושטג (בהונגרית: Apostag) הוא כפר בנפת קונסנטמיקלוש שבמחוז באץ'-קישקון בדרום־מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה, גם באפושטג אוכלוסיית היישוב נמצאת בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 2,149 תושבים ובשנת 2022 חיו בו רק 2,066 תושבים.
שמה של הכפר אפושטג הוזכר במסמכים לראשונה בשנת 1217.
בית הכנסת של אפושטג
יהודי אפושטג

יהודים החלו להתגורר באפושטג במחצית הראשונה של המאה ה-17 ורובם עזבו עם נסיגת הצבא הטורקי מהאזור. היישוב היהודי חודש באמצע המאה ה-18 בחסות בעלי אחוזה מקומיים. רוב היהודים עסקו בחקלאות, במסחר ובמלאכה. בשנת 1768 נבנה בכפר בית כנסת, ובשנת 1772 נוסדה חברה קדישא. בית ספר יהודי פעל במקום בין השנים 1823 ל-1905. בתחילת המאה ה-19 עד סוף מלחמת העולם הראשונה הייתה בכפר גם ישיבה, והקהילה בכפר שימשה כקהילת אם לכמה יישובים בסביבה.
בשנת 1840 בוטלו הגבלות ההתיישבות על יהודי הונגריה ורבים מיהודי הכפר עברו ליישובים הגדולים והקהילה קטנה.
בשנת 1869 הצטרפה הקהילה לזרם הנאולוגי
במלחמת העולם הראשונה התגייסו 26 מיהודי אפושטג לצבא הקיסר ושבעה מהם נפלו בקרב.
בשנת 1944 נרצחו יהודים רבים מהכפר במהלך שואת יהודי הונגריה.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 785 |  |
| 1880 | 341 | 2,486 |
| 1910 | 140 |  |
| 1920 | 111 |  |
| 1930 | 94 |  |
| 1941 | 68 | 2,680 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  דף הקהילה במפקד הקהילות היהודיות בהונגריה
↑  תיעוד יהודי אפושטג שנרצחו בשואה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז באץ'-קישקון |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז |  קצ'קמט •  באיה |  |
| ערים |  באצ'אלמאש •  דונווצ'ה •  • האיוש Hajós •  איז'אק •  יאנושהלמה •  קלוצ'ה •  קצל •  קרקאג'האזה •  קישקרש •  קישקונפלדיהאזה •  קישקונהלש •  קישקונמאישה •  קונסנטמיקלוש •  לאיושמיז'ה •  מייקוט •  שולט •  שולטוואדקרט •  סבדסאלאש •  טיסקצ'קה •  טומפה Tompa |  |
| כפרים | מדראש • דושנוק • אגשג'האזה • בלוסג • פלשלאיוש • פילפהאזה • פילפיאקב • הלווציה • יאקבסאלאש • קונברץ' • קונסאלאש • ניארלרינץ • לדאנבנה • וארושפלד • אורגוואן • באצ'בוקוד • באצ'סלש • צ'יקריה • קטימאר • קונבאיה • מאטטלקה • טטהאזה • באצ'סנטגיירג' • באטמונושטור • צ'אטאליה • צ'אבוי • דאבוד • דונפלווה • ארשקצ'נאד • ארשקהלמה • פלשסנטאיוואן • גרה • הרצגסאנטו • נג'ברצ'קה • נמשנאדאודבר • שיקשד • סרמלה • ושקוט • אפושטג • דונאג'האזה • קונדץ' • קונפסר • סלקסנטמארטון • צ'ויושפאלוש • טאש • יאסנטלאסלו • קמפץ • מוריצגאט • באצ'בורשוד • באטיה • דראגסל • דונפטאי • דונסנטבנדק |  |
| יישובים בנפת קונסנטמיקלוש |
| --- | --- | --- |
| יישובים | קונסנטמיקלוש • אפושטג • דונאג'האזה • דונווצ'ה • קונדץ' • קונפסר • סבדסאלאש • סלקסנטמארטון • טאש |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007494096105171  LCCN: n2001042209  VIAF: 137394508   WorldCat (עם VIAF): 137394508
אריק גיל

| --- | --- |

 לידה:  22 בפברואר 1882 ברייטון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  17 בנובמבר 1940 (בגיל 58) הילינגדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Arthur Eric Rowton Gill
 מקום קבורה:  מנזר בישאם 
 לאום:  אנגליה אנגליה, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד
 מקום לימודים:  בית הספר המרכזי לאמנות ועיצוב 
 תקופת הפעילות:  1890–1940 (כ־50 שנה) 
 תחום יצירה:  פיסול, טיפוגרפיה 
 זרם באמנות:  תנועת האמנויות והאומנויות 
 פרסים והוקרה:  המעצב המלכותי לתעשייה (1936) 
 בן או בת זוג:  אתל פוסטר מור (1904–?) 
 צאצאים:  אליזבת מור גיל, פטרה  מור גיל, ג'ואנה מור גיל 
 
תבליט שנעשה על ידי גיל ב-1928
תבליט יוסף המשביר מעל הכניסה לבנק ברקליס (כיום-מרכנתיל) ברח' אלנבי בתל אביב. מיוחס לאריק גיל
ארת'ור אֶריק רואוטון גיל (באנגלית: ‏Arthur Eric Rowton Gill;‏ 22 בפברואר 1882 – 17 בנובמבר 1940) היה פסל, מגלף באבן, טיפוגרף, קליגרף ודפס אנגלי.
היה מקושר בתנועת האמנויות והאומנויות.
תולדות חייו

גיל נולד בברייטון, במחוז סאסקס שבאנגליה, וב-1897 עברה המשפחה להתגורר בעיר הקתדרלה, צ'יצ'סטר. אביו היה כומר, אימו הייתה זמרת מקצועית. אריק היה הילד השני והבן הבכור מבין שלושה עשר ילדים. אריק גיל למד בבית הספר לטכנולוגיה ולאומנות המקומי. בשנת 1900 עבר ללונדון, לשם הכשרה כאדריכל, במשרדו של ו"ד קרואה (W.D. Caroë), שהתמחה באדריכלות כנסייתית. מאחר שלא היה מרוצה מתקופת הכשרתו, למד בערבים גם סיתות ובנייה באבן בבית הספר הטכני וסטמינסטר, וקליגרפיה בבית הספר המרכזי של Arts and Crafts, שבו הטיפוגרף אדוארד ג'והנסטון היה הדמות בעלת השפעה. בשנת 1903 זנח את פעילותו האדריכלית והתרכז בעבודות קליגרפיה, סיתות אותיות על לוחות זיכרון ומצבות, וסיתות מונומנטים.
בשנת 1904 הוא נשא לאשה את את'ל הסטר מור, ובשנת 1907 עברה המשפחה לבית כפרי בכפר דיצ'לינג (סאסקס), שהפך אחר כך למרכז לקומונה של אומנים שפעלה תחת השפעתו. כאן התחיל לגלף באבן. במשך חייו העתיקה המשפחה את מגוריה מספר פעמים וחלק מן האומנים הלכו בעקבותיו, ושניים מהם נישאו לבנותיו. בשנת 1913 גיל ורעייתו עזבו  את הכנסייה האנגלית, לטובת הנצרות-הקתולית.
מבין עבודותיו באבן ניתן למנות את ארבעה-עשר תבליטים המתארים את תחנות הויה דולורוזה של ישו בירושלים בדרכו לצליבה, עבור קתדרלת וסטמינסטר (1918), עבודה שבגינה גם שוחרר משירות צבאי במלחמת העולם הראשונה. יחד עם יעקב אפשטיין, הנרי מור ואחרים, עיטרו בתבליטי אבן את בית מנהלת התעבורה (רחוב ברודוויי 55 בלונדון). את הפסל פרוספרו ואריאל (1932) שנוצר עבור הBBC הוא בית השידור המרכזי בלונדון. הוא עיצב את סדרת הבולים עם דיוקנו של המלך ג'ורג' השישי (1937). בשנת 1938 עיצב עבור ארמון האומות בז'נבה תבליטים המתארים את בריאת האדם, שהייתה ליצירתו הגדולה ביותר.
יצירתו היא רבה גם בתחום חיתוכי עץ והדפסים אחרים. קבוצה גדולה בתחום זה הן יצירות גרפיות בעלות תוכן ארוטי.
גיל היה איש בעל אמונה נוצרית קתולית עמוקה. יחד עם זאת הוא ניהל אורח חיים שבוודאי שלא היה שגרתי ודתי. ביומניו האישיים הוא תיאר את יחסיו המיניים בפירוט רב (למשל, ביומנים שכתב בעת נסיעותיו לארץ ישראל, ב-1934 וב-1937, יש מידע, בחלקו במרומז, על האנשים שעמם קיים יחסי מין, מצבו הגופני בכל מקרה, משך הזמן שהדבר נמשך, וכיוצא בזה פרטים) . לפי רישומיו הוא לא חסך את תאבונו המיני המגוון מילדיו, מאחותו, ואפילו מכלבו. הפן הזה של חייו הושתק שנים רבות (יומן המסע שלו לארץ-ישראל ב-1934, שהתפרסם, מצונזר מכל אלה), עד לצאת הביוגרפיה שלו ב-1989 בידי פיונה מק-קארתי.
אריק גיל זכה בעיטור העיצוב המלכותי הבריטי הגבוה ביותר (Royal designer for Industry) מטעם החברה המלכותית לאומנויות (1936).
אריק גיל פרסם ספרים ומאמרים רבים, בעיקר בעניין הזיקה שבין אומנות ודת. הלך לעולמו מסרטן ריאות. נקבר בחצר הכנסייה בספין (Speen) תחת מצבה שהוא עצמו עיצב וסיתת:
Pray for Me / Eric Gill / Stone Carver 1882-1940
ביקורו בארץ-ישראל

בשנת 1934 ביקר גיל בארץ ישראל המנדטורית בהזמנתו של האדריכל הבריטי אוסטן סיינט בארב הריסון, שהיה עסוק בפיקוח על בניית המוזיאון הארכאולוגי של ארץ-ישראל (הידוע יותר בשמו הבלתי רשמי מוזיאון רוקפלר) בירושלים. גיל הכין עבור המוזיאון אחד עשר תבליטים שגילף באבן באתר עצמו. תבליט בעל מתאר חצי עגול נקבע מעל הפתח העיקרי לבניין, ובו נראות הנפשות של אסיה ואפריקה משני צידי עץ, רמז למקומה הגאוגרפי המיוחד של ארץ ישראל כמקום מפגש תרבויות. בחצר המוזיאון, משני עברי בריכת המים המרכזית, גילף גיל עשרה תבליטים, חמישה מכל צד. אלה מתארים את התרבויות השונות שהתקיימו והשפיעו אל הארץ. אחרי התבליט בו נראה אדם מאלם אלומות, המתאר את התרבות הכנענית, מוקצים תבליטים לתיאור מצרים הפרעונית, לפיניקים, לבני ישראל (משה מחזיק את לוחות הברית), למסופוטמיה (אשור, בבל, פרס), ליוונים, לרומאים, לביזנטים, למוסלמים (מוחמד על סוסו המופלא) ולצלבנים. כן עיצב באבן ראש ששימש קצה למזרקה בבריכה. אין בנמצא מידע ארכיוני שיסביר מי הציע את הנושאים לגילוף.
גיל שהה בארץ-ישראל גם בשנת 1937. קיים תבליט מעל שער הכניסה לסניף בנק ברקליס ברחוב אלנבי בתל אביב, הידוע כ"יוסף המשביר" (בראשית, מ"א, מ"א, מ"ו–מ"ט). למען הדיוק יאמר שהזיקה בין התבליט לגיל עדיין מחכה לאישוש מן הכתובים. בביקור זה גם סיתת את התבליט על בניין בית החולים המנדטורי בחיפה (לימים רמב"ם) על פי הזמנתו של האדריכל הגרמני-יהודי אריך מנדלסון.
טיפוגרפיה

גיל יצר גופנים אחדים לכתב הלטיני, שמהם זכו אחדים לפופולריות ושימוש רב. הגופן הידוע ביותר שלו הוא Gill Sans (כלומר גופן חסר תגים, ומכאן שמו Sans - קיצור של sans serif), הוא גם הגופן הלטיני היחיד הנושא את שמו. נעשה בו שימוש בחברת הרכבות הבריטית. מאוחר יותר עשה בגופן זה שימוש גם הבי.בי.סי. בגרפיקה לתוכניות הטלוויזיה שלו. מבין כתריסר גופנים ראוי להזכיר את פרפטואה, המבוססת על אותיות לטיניות קדומות, יואנה ויוביליי (Perpetua, Joanna, Jubilee).
לאריק גיל גם פרק בטיפוגרפיה עברית, אף שלא ידע צורת אות עברית כלל. בשהותו הראשונה במזרח (1934), כדי לעטר את מוזיאון רוקפלר, חרת על קירות המוזיאון כתובות הכוונה בשלוש שפות: אנגלית, עברית וערבית. לחלק מן האותיות צורה מעט מוזרה (בעיקר אל"ף, טי"ת, למ"ד, עי"ן). הארכאולוג רוני רייך הצביע על כך שאותיות אלה הועתקו מן הכתובת העברית הקדומה הידועה בשם "ציון עוזיה מלך יהודה" שהתגלתה זמן קצר קודם לכן. גיל גם יצר גופן לאות עברית לדפוס (Gill Hebrew) שנוצקה בחברת מונוטייפ הבריטית. זהו גופן מוזר למדי שכמעט ואין עושים בו כיום שימוש.
מרבית החומר הארכיוני מעזבונו של אריק גיל מצוי בספריית קלארק (William Andrews Clark Memorial Library), המסונפת לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
לקריאה נוספת

איילה זוסמן ורוני רייך, לתולדות מוזיאון רוקפלר בירושלים, ספר זאב וילנאי, ב', הוצאת אריאל, (1987), עמ' 83–91.
רוני רייך ואיילה זוסמן, על אותיות עבריות שעיצב אריק גיל, קתדרה 95 (תש"ס), עמ' 172–177.
Eric Gill, Autobiography: Quod Ore Sumpsimus, Jonathan Cape, 1940 (Published posthumously*).
Christianity and Art, 1927.
alcolm Yorke, Eric Gill – Man of flesh and Spirit. London, Constable 1981*.
Fiona MacCarthy, Eric Gill, Faber & Faber, 1989.*
R. Reich and A. Sussmann, The Hebrew Episode in the Typography of Eric Gill, in: Gutenberg* Jahrbuch, 1992, pp. 305-308.
הערות שוליים

↑  Page on Schonfield "New Hebrew Script", Ari Davidow: Hebrew Typesetter Extraordinaire
↑  ירונימוס, "אות עברית חדשה" קטלוג תערוכה, חלק d', 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261887205171  PLWABN: 9810593961605606  AAG: 1106  AGSA: 3250  BNE: XX988044  BnF: cb120352046 (data)  CiNii: DA0351007X  GND: 118694936  ISNI: 0000 0001 0887 8668  KulturNav: 58c9f7d5-2bba-4952-a8af-8d39b219e3cd  LCCN: n50027765  NDL: 00521970  NGV: 690  NKC: xx0059574  NLA: 35124480  NLK: KAC201522756  NTA: 068979355  PIC: 18781  RKD: 31682  SELIBR: 207842  SNAC: w63f4p75  SUDOC: 028535553  TePapa: 866  Trove: 833596  ULAN: 500025465  VcBA: 495/207973  VIAF: 36934216   WorldCat (עם VIAF): 36934216 
"התקופה הרומית" (1934) מתוך "עשרת השבטים" תבליט דקורטיבי מאת אריק גיל, מוזיאון רוקפלר
אלף בית שהוצע על ידי גיל
בארי אטסמה

| --- | --- |

 לידה:  29 בדצמבר 1972 (בן 51) ברומלי, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 תקופת הפעילות:  מ-1993 
 מקום לימודים:  בית ספר לאמנויות של אוטרכט 
 צאצאים:  זואי אטסנה 
 פרסים והוקרה:  פרס עגל הזהב לשחקן הטוב ביותר (2010) 
 פרופיל ב-IMDb
 
בארי אטסמה (בהולנדית: Barry Atsma; נולד ב-29 בדצמבר 1972) הוא שחקן הולנדי, מוכר בשל השתתפותו בסרט האמריקאי "הקטור והחיפוש אחרי האושר", בסרט המלחמה "האיש עם לב הברזל" בתור פושע המלחמה הנאצי קרל הרמן פרנק ומתפקידו בסדרה הבריטית "נפרדנו כך".
ביוגרפיה

אטסמה נולד בברומלי שבאנגליה. הוא זכה להכרה בהולנד בהופעתו בסדרת הטלוויזיה "Rozengeur & Wodka Lime" בשנים 2001 עד 2005. אטסמה זכה בפרס עגל הזהב ובפרס רמברנדט (אנ'). ב-2014 השתתף בסרט הבריטי "הקטור והחיפוש אחר האושר". ב-2018 כיכב בסדרת הטלוויזיה הבריטית "נפרדנו כך".
חיים אישיים

אסתמה נשוי כיום בשנית ויש לו שתי בנות, ועוד שתי בנות מנישואיו הקודמים.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם בשפת המקור | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009 | קרוב אליה | Komt een vrouw bij de dokter | סטיין |  |
| 2014 | הקטור והחיפוש אחרי האושר | Hector and the Search for Happiness | מייקל |  |
| 2015 |  | Begierde – Mord im Zeichen des Zen | ריצ'רד לנדן | סרט טלוויזיה |
| 2015 |  | Mannenharten 2 | דניס |  |
| 2015 |  | The Admiral | יוהאן דה ויט |  |
| 2015 |  | Zurich | סוון |  |
| 2015 | אפיזודס | Episodes | ארג'ן ואן דר לינדן | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2017–2020 |  | Klem | הוגו וורמונד | סדרת טלוויזיה (30 פרקים) |
| 2017 | האיש עם לב הברזל | The Man with the Iron Heart | קרל הרמן פרנק |  |
| 2017 |  | The Hitman's Bodyguard | מורנו |  |
| 2018-הווה | נפרדנו כך | The Split | כריסטי קרמייקל | תפקיד ראשי (3 עונות); 17 פרקים |
| 2018 |  | The Resistance Banker |  |  |
| 2018 |  | Bad Banks | גבריאל פנגר | מיני-סדרה |
| 2019 | הגשר | The Rook | פיטר ואן סיוק |  |
| 2019 |  | Tatort: Das Monster von Kassel | מארטן ג'אנסן | בפרק "Das Monster von Kassel" |
| 2020 |  | Engel | האב אנגל |  |
| 2020 |  | Lieve Mama | לקס ואן דר ון | מיני-סדרה |
| 2020 |  | Du sollst nicht lügen | הנדריק ווס | מיני-סדרה |
| 2022–2024 |  | The Serpent Queen | אן דה מונמורנסי | 7 פרקים |
הערות שוליים

↑  "The Split series two review – steamy legal saga raises the bar again". the Guardian (באנגלית). 2020-02-11. נבדק ב-2020-12-29.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9812372690205606  BnF: cb15895244g (data)  GND: 139423907  ISNI: 0000 0003 7204 5462  LCCN: no2016116248  NLK: KAC2020L9295  NTA: 314953272  SUDOC: 252750004  VIAF: 101165778   WorldCat (עם VIAF): 101165778
אפוקליפסה

ערך זה עוסק במונח תאולוגי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
.
אַפּוֹקָלִיפְּסָה (ביוונית: ἀποκάλυψις; אַפּוֹקָלִיפְּסִיס) היא סוגה ספרותית בה ישות על טבעית חושפת תעלומות קוסמיות או את העתיד למתווך אנושי. אמצעי התיווך כוללים חלומות, חזיונות ומסעות שמימיים. משמעות המילה "אפוקליפסה" היא התגלות. אולם בייחוד נעשה שימוש במונח בהקשר אסכטולוגי, הקשורה לאחרית הימים.
הגדרה

עמוס פונקנשטיין מגדיר את האפוקליפסה במילים הבאות: "קץ העולם קרוב. מעטים יוותרו בחיים כדי לחזות בלידתו של עידן חדש ונשגב. העולם הישן, המלא צער ומכאוב, יקרוס תחת כובד רשעתו. תחתיו יקום עולם חדש בכל המובנים: חברה חדשה וסדר קוסמי חדש".
הגדרת הז'אנר לקוחה משמו של הספר האחרון בברית החדשה, חזון יוחנן, המתייחס לאחרית הימים ולהופעתו של ישו מחדש וארבעת פרשי האפוקליפסה. הספר היה בסיס לאלפי יצירות אמנות, והשפיע אף על מהלכים בהיסטוריה כמו מסעות הצלב. עם זאת, התפיסה האפוקליפטית התחילה אף לפני כתיבת הספר, וסביר להניח שיוחנן כותב הבשורה כבר הכיר את חזון אחרית הימים כפי שהוא מופיע בספר דניאל.
המושג מייצג את כל התפיסות הנוגעות לאחרית הימים ולגאולה מהמציאות המוכרת לנו. אפוקליפסות חשובות אחרות הן חזון החיות (שהיא יחידה בתוך ספר חנוך א' וספר חנוך ב' מן הספרים החיצוניים), חזון עזרא (המכונה גם "עזרא הרביעי"), ספר ברוך השני, וכן חיבורים וקטעי חיבורים שנמצאו בין מגילות מדבר יהודה.
יש גם גרסה שונה: אחרית הימים היא סוף של עידן, תקופה.
בתנ"ך

בחקר המקרא מקובל שצוק העיתים, תנאי המחיה הקשים, ביטול הנבואה, ההשפעות התרבותיות של עמים נוכריים ובעיקר הפרסים איתם באה במגע אליטת גולי בבל, הביאו בימי חשמונאים ליצירת סוגת האפוקליפסה הקאנונית-יהודית. ניתן להבחין בניצניה הראשוניים של סוגה ספרותית זו בספר דניאל (פרקים ז' עד יב'). פרקים אלה שימשו השראה לכתיבת פרקי האפוקליפסה של ישעיה (פרקים כג' עד כז'),שנכתבו גם הם בתקופת חשמונאים. חלק גדול מכתבי האפוקליפסה היהודיים מתקופה זו נדחו על ידי עורכי המקרא, חלקם נתקבלו על ידי הדת הנוצרית החדשה,