stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פול ג'ונסון
ביוגרפיה > חייו האישיים

פול ג'ונסון היה נשוי למריגולד האנט, פסיכותרפיסטית ומועמדת לשעבר מטעם מפלגת הלייבור, מאז 1958. הם הורים לשלושה בנים ובת: העיתונאי דניאל ג'ונסון, כתב פרילאנס, עורך כתב-העת Standpoint ובעבר עוזר העורך של הדיילי טלגרף; לוק ג'ונסון, איש עסקים ויושב ראש לשעבר של ערוץ 4 בטלוויזיה הבריטית; קוסמו ג'ונסון; וסופי ג'ונסון-קלארק, שעבדה כעורכת תסריטים לטלוויזיה ונשואה לכתב הספר והסופר ספייק רושו (הידוע גם כמייק קלארק).
ב-1998 התגלה שג'ונסון ניהל רומן ממושך בן אחת עשרה שנים עם הסופרת גלוריה סטיוארט.
סטיוארט חשפה את הרומן בפני העיתונים אחרי שהתבררה לה צביעותו של ג'ונסון בהשקפותיו על המוסר, הדת וערכי המשפחה.
ג'ונסון היה חברו של המחזאי טום סטופארד שהקדיש ב-1978 את המחזה "לילה ויום" לג'ונסון.
ביבליוגרפיה חלקית

ספריו של ג'ונסון מופיעים לפי נושא או סוג. ארץ הפרסום היא בריטניה, אלא אם כן כתוב אחרת.
ביבליוגרפיה חלקית > ספריו שתורגמו לעברית

אינטלקטואלים, מאנגלית - עדי גינצבורג-הירש, תל אביב: הוצאת דביר, 1996.
היסטוריה של הזמן המודרני: מ-1917 עד שנות 1990 (2 כרכים), מאנגלית – מרדכי ברקאי, הוצאת דביר, תל אביב, 1995.
היסטוריה של היהודים – כיצד שינו את העולם, הגאונות והיצירתיות של עם קטן מאנגלית – גיא הרלינג, ירושלים, ספריית שיבולת 2022
ביבליוגרפיה חלקית > אנתולוגיות, פובליציסטיקה והיסטוריה עכשווית

1957 Conviction MacGibbon & Kee (contribution: "A Sense of Outrage" pp202–17, with Brian Abel-Smith, Nigel Calder, Richard Hoggart, Mervyn Jones, Norman Mackenzie (ed), Peter Marris, Iris Murdoch Peter Shore, Hugh Thomas, Peter Townsend & Raymond Williams)
1957 The Suez War MacGibbon & Kee
1958 Journey Into Chaos MacGibbon & Kee [Western Policy in the Middle East]
1971 Statesmen And Nations Sidgwick & Jackson [An anthology of New Statesman articles from the 1950s and 1960s. Often surprisingly mild in tone given Johnson's later development.]
1977 Enemies of Society Weidenfeld & Nicolson
1980 The Recovery of Freedom (Mainstream Series) Basil Blackwell
1981 The Best of Everything - Animals, Business, Drink, Travel, Food, Literature, Medicine, Playtime, Politics, Theatre, Young World, Art, Communications, Law and Crime, Films, Pop Culture, Sport, Women's Fashion, Men's Fashion, Music, Military (ed by William Davis) - contributor
1985 The Pick of Paul Johnson Harrap
1986 The Oxford Book Of Political Anecdotes (2nd ed 1991) Oxford University Press
1988 Intellectuals Weidenfeld & Nicolson
1994 The Quotable Paul Johnson A Topical Compilation of His Wit, Wisdom and Satire (George J. Marlin, Richard P. Rabatin[Heather Higgins (Editors)) 1994 Noonday Press/1996 Atlantic Books(US)
1994 Wake Up Britain - a Latter-day Pamphlet Weidenfeld & Nicolson
1996 To Hell with Picasso & Other Essays: Selected Pieces from “The Spectator” Weidenfeld & Nicolson
2009 Churchill (biography, 192 pages)
ביבליוגרפיה חלקית > אמנות וארכיטקטורה

1980 British Cathedrals Weidenfeld & Nicolson ISBN 0297778285
1993 Gerald Laing : Portraits Thomas Gibson Fine Art Ltd (with Gerald Laing & David Mellor MP)
1999 Julian Barrow's London Fine Art Society
2003 Art: A New History Weidenfeld & Nicolson
ביבליוגרפיה חלקית > היסטוריה

1972 The Offshore Islanders: England's People from Roman Occupation to the Present/to European Entry [1985ed as History of the English People; 1998ed as Offshore Islanders: A History of the English People] Weidenfeld & Nicolson
1974 Elizabeth I: a Study in Power and Intellect Weidenfeld & Nicolson
1974 The Life and Times of Edward III Weidenfeld & Nicolson
1976 Civilizations of the Holy Land Weidenfeld & Nicolson
1977 Education of an Establishment in The World Of the Public School (pp13–28), edited by George MacDonald Fraser, Weidenfeld & Nicolson /St Martins Press (US edition)
1978 The Civilization of Ancient Egypt Weidenfeld & Nicolson
1981 Ireland: A Concise History from the Twelfth Century to the Present Day [as ...Land of Troubles 1980 Eyre Methuen] Granada
1983 A History of the Modern World from 1917 to the 1980s Weidenfeld & Nicholson
1984 Modern Times: A History of the World from the 1920s to the 1980s Weidenfeld & Nicolson [later, ...Present Time and ...Year 2000 2005 ed] Weidenfeld & Nicolson
1987 Gold Fields A Centenary Portrait Weidenfeld & Nicolson
1987 The History of the Jews [2001ed] Weidenfeld & Nicolson (later editions titled A History of the Jews)
1991 The Birth of the Modern: World Society 1815–1830 Weidenfeld & Nicolson
1996 The Holocaust Phoenix [pages 482 to 517 of A History of the Jews]
1997 A History of the American People Weidenfeld & Nicolson ISBN 0-06-093034-9 FindArticles.com | CBSi, www.findarticles.com
2002 The Renaissance [: A Short History *] Weidenfeld & Nicolson/*Random House (USA)
2002 Napoleon (Lives S.) Weidenfeld & Nicolson [2003 Phoenix pbk]
2005 George Washington: The Founding Father (Eminent Lives Series) Atlas Books
2006 Creators HarperCollins Publishers (USA) ISBN 0-06-019143-0
2007 Heroes HarperCollins Publishers (USA) ISBN 978-0-06-114316-8; ISBN 0-06-114316-2; HarperCollins Publishing link to book (אורכב 28.03.2018 בארכיון Wayback Machine)
ביבליוגרפיה חלקית > ספרי זכרונות

2004 The Vanished Landscape: A 1930s Childhood in the Potteries Weidenfeld & Nicolson: ISBN 978-0753819333
2010 Brief Lives Hutchinson
ביבליוגרפיה חלקית > דת

1975 Pope John XXIII Hutchinson
1977 A History of Christianity Weidenfeld & Nicolson /1976 Simon & Schuster /Atheneum (USA)
1982 Pope John Paul II And The Catholic Restoration St Martins Press
1996 The Quest for God: A Personal Pilgrimage Weidenfeld & Nicolson/HarperCollins (USA)
1997 The Papacy Weidenfeld & Nicolson
ביבליוגרפיה חלקית > ספרי מסעות

1973 The Highland Jaunt Collins (with George Gale)
1974 A Place in History: Places & Buildings Of British History Omega [Thames TV (UK) tie-in]
1978 National Trust Book of British Castles Granada Paperback [1992 Weidenfeld ed as Castles Of England, Scotland And Wales]
1984 The Aerofilms Book of London from the Air Weidenfeld & Nicolson
הערות שוליים

↑  על כך כתב במאמרו Conviction משנת 1957
↑  פול ג'ונסון, "החצוצרות נשמעות חלושות, השירות הלאומי היה זמן יקר מפז", The Spectator‏, 22 ביולי 2000
↑  פול ג'ונסון, "חצוצרות נשמעות חלושות, השירות הלאומי היה זמן יקר מפז", The Spectator‏, 22 ביולי 2000
↑  ג'רמי בראדשואו, "פול ג'ונסון: ג'ורג' בוש הוא תאצ'ר הבא", באתר Newsmax,‏ 30 ביוני 2004
↑  פול ג'ונסון, "אנחנו נעשים פחות אינטליגנטיים והמכונות עוזרות לנו לבדר את עצמנו", באתר Spectator‏, 1 ביולי 2000
↑  פול ג'ונסון, "אנגליה קופאת על שמריה במערכת המשפט, המשטרה והספר", באתר Spectator‏, 30 בינואר 1999
↑    Damian Thompson, ‏'I'm very fond of that boy Tony', The Telegraph, 3 November 2003
↑  פול ג'ונסון, "להלך בינות להרי משכנו של האל ולהקשיב לקולותיהם", באתר Spectator‏, 25 ביולי 1998
↑  פול ג'ונסון, "אסון מוסרי חדש ממשמש ובא במאה ה-21", באתר Spectator‏, 17 באוקטובר 1998
↑  פול ג'ונסון, "האייאתולה של האתאיזם והסגידה לדרווין", באתר Spectator‏, 27 באוגוסט 2005
↑  פול ג'ונסון, "בערב מבדר גיליתי איך מוחו של פרופסור פינקר עובד", באתר Spectator‏, 31 בינואר 1998
↑  פול ג'ונסון, "הראוי והשגוי בצליבט הקדושה", באתר Spectator‏, 28 בספטמבר 1996
↑  פול ג'ונסון, "אין לו דבר להפסיד מלבד האזיקים שלו", באתר Spectator‏, 22 באפריל 2000
↑  פול ג'ונסון, "פרשת איטקן: מי מטה את מאזני הצדק ?", באתר Spectator‏, 28 במרץ 1998
↑  פול ג'ונסון, "רשימת הדמויות הפוליטיות הגדולות ביותר במאה", באתר Spectator‏, 13 בנובמבר 1999
↑  פול ג'ונסון, "גם גיבורים הם בני אדם", באתר וושינגטון פוסט, 2 בדצמבר 2007
↑    Elizabeth Grice, ‏Paul Johnson: 'After 70 you begin to mellow', The Telegraph, 4 June 2010
↑  כריסטופר היצ'נס, "עלייתו ונפילתו של פול 'המוכה' ג'ונסון", באתר Salon‏, 28 במאי 1998
↑  דבורה רוס, "הריאיון עם דבורה רוס", באתר אינדפנדנט, 2 בנובמבר 1998
↑  Jonathan Foreman, Winston Churchill, Distilled,
Wall Street Journal, 10 December 2009, p. D6
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263546805171  PLWABN: 9810637028305606  BIBSYS: 90575787  BNC: 000075874  BNE: XX962490  BnF: cb12039636w (data)  CANTIC: a10303443  CiNii: DA0161194X  GND: 119261901  ICCU: CFIV107997  ISNI: 0000 0001 2147 2531  LCCN: n79110942  LNB: 000034646  NDL: 00469043  NKC: jn19990004058  NLA: 35249469  NLK: KAC199614035  NSK: 000341593  NTA: 069692262  RERO: 02-A027243181  SELIBR: 191833  SUDOC: 028591410  Trove: 881789  VcBA: 495/281929  VIAF: 109126594   WorldCat (עם VIAF): 109126594
יהדות בגדאד

קבר האחים של הנרצחים בפרהוד
יהדות בגדאד היא קהילה יהודית חשובה וגדולה שהתקיימה בעיר בגדאד, בירת עיראק, החל מימי קדם ועד ימינו. יהדות בגדאד הייתה לאחת הקהילות החשובות והמרכזיות בקרב יהדות בבל ויהדות ארצות האסלאם, ובה היו מרכזי תורה חשובים ששירתו את הקהילות היהודיות בעיראק, פרס, הודו, כורדיסטן, סוריה וארץ ישראל, והעמידה רבים מפוסקי ההלכה והמקובלים הגדולים של יהדות ארצות האסלאם בעת החדשה. רוב יהודי בגדאד עלו לישראל במסגרת מבצע עזרא ונחמיה (בשנים 1950–1951).
המאה ה-20

ב-1908, בעקבות מהפכת הטורקים הצעירים, והכרזת החוקה, ניתן שוויון מלא לכל העדות והמיעוטים הדתיים ברחבי האימפריה העות'מאנית ובכלל זה ליהודים, דבר שסייע להתפתחות הקהילה ובין היתר החלה פריחה של עיתונות, כתבי עת וספרים שנכתבו על ידי יהודים. היצירות נכתבו תחילה בערבית, בערבית אך בתעתיק עברי, או בעברית וכן בטורקית.
המאה ה-20 > עיתונות וכתבי עת יהודים עד למלחמת העולם הראשונה

אל־זהור - הפרחים (الزهور) עיתון פוליטי דו־לשוני ערבית וטורקית, בעריכת נסים יוסף סומך ורשיד אפנדי אל־צפאר. החל מנובמבר 1909 ועד 1914
בין אל נהריין - בין שני הנהרות או "ארם נהריים" (بين النهرين) בעריכת יצחק יחזקאל מנחם עאני. החל מדצמבר 1909 ועד 1913
על אף שהייתה לעיתונים וכתבי עת אלו הייתה השפעה גדולה על חיי הקהילה היהודית מבחינה תרבותית, רובם התפרסמו תקופות קצרות בלבד. זאת משום שהם לא זכו בתמיכת המשכילים היהודיים, החשש מפני "הסתבכות" עם גורמי הממשל, מספר דל של מנויים והעדר תמיכה כספית.
המאה ה-20 > בזמן מלחמת העולם הראשונה

במהלך מלחמת העולם הראשונה נכבשה עיראק על ידי אנגליה מידי האימפריה העות'מאנית. בגדאד עצמה נכבשה רק ב-11 במרץ 1917. בפברואר 1917, כחודש לפני כניסת האנגלים לבגדאד עצרו השלטונות העות'מאניים 19 (או 17 לפי גרסה אחרת) חלפני כספים יהודים שהואשמו באשמת שווא של סחר לא חוקי בשער הלירה הטורקית שגרם לפגיעה בערכה.
חלפני הכספים עברו חקירות קשות מאוד כולל קטיעת איברים אכזרית, ולבסוף נרצחו וגופותיהם הושלכו לנהר החידקל בתוך שקים עם אבנים.
בנוסף, ככל שהאנגלים התקרבו יותר לכיבוש בגדאד נערכו פרעות רבות בקהילה היהודית שכללו ביזה, אלימות, החרמת רכוש ונכסים ורצח של חפים מפשע. הפרעות נפסקו עם כיבוש בגדאד על ידי האנגלים ב-11 מרץ 1917.
המאה ה-20 > בזמן מלחמת העולם הראשונה > מעצר, עינוי וחיסול חלפני כספים

בספר "יהודי בבל בתפוצות" שנכתב על ידי החוקר ד"ר אברהם בן יעקב הוא מספר על מעצר ורצח 19 חלפני כספים בבגדאד לקראת סוף 1916 ותחילת 1917. באותה תקופה מושל בגדאד היה אדם בשם פאיק ביי ועוזריו היו המצביא הטורקי ח'ליל ביי וראש המשטרה סעיד אלדין. השלושה הללו שהיו צוררי יהודים חיפשו סיבות לעשות שפטים ביהודים אותם שנאו, וכך הם העלילו עליהם עלילת שווא כי הם סוחרים שלא כחוק במטבע הטורקי וגרמו לירידת ערך המטבע.
הסיפור מפורט גם בספרון קטן בהוצאה פרטית בשם "על נהרות בבל" שנכתב על ידי רפאל שלמה ציון שאביו שלמה ציון נרצח בתקופה הזו (אחיו של שלמה ציון הוא הרב יצחק נסים שלימים היה הראשון לציון והרב הראשי לישראל (ספרדי) בשנים 1955 עד 1972). בספרון זה מצוין כי נרצחו 17 חלפני כספים יהודים בחורף של שנת תרע"ז (1916). בתחילה עצרו הטורקים אדם בשם אהרון חזן והעבירו אותו עינויי תופת כדי שיודה בביצוע עבירות על ידי חלפנים אחרים. בסופו של יום מת אהרון חזן כתוצאה מעינויים קשים וגופתו נמצאה כשהיא מושלכת מחוץ לעיר כשהיא מרוסקת ואבריה מפוזרים לכל עבר.
בעקבות מעצרו של אהרון חזן נעצרו 16 או 18 חלפני כספים יהודים נוספים שעברו עינויים אכזריים ביותר שכללו חיתוך אפים, קיצוץ אזניים, עיוור עיניים, דפיקת מסמרים בראשיהם ועוד. לבסוף הם נרצחו וגופותיהם כרותות האיברים הושלכו בשקים עם אבנים לנהר החידקל. בין העצורים היו יהודה סומך, יחזקאל ברוך דנגור ובנו יוסף דנגור, אליהו דנגור, ששון סופר, שלמה ציון, אהרון מועלם, עבדאללה יצחק מצפי, אברהם דבול ויצחק נסים מינה.
בסמוך למעצרם הלך הרב יצחק נסים (לימים הרב הראשי לישראל עד 1972) לתחנת המשטרה כדי לברר מה עלה בגורל אחיו שלמה ציון ושם שמע כי הוא נלקח מתחנת המשטרה ועקבותיו לא נודעו.
הסיפור הזה מופיע גם בספרו של חייל אנגלי בשם אדמונד קנדלר (אנ') שהשתתף במלחמה בעיראק וכתב ספר בשם The long road to Baghdad. לפי עדותו של קנדלר פשטה המשטרה הטורקית על בתי כמה יהודים, חטפום, עינום, רצחום, וזרקום לנהר החידקל. כאשר בני משפחותיהם הלכו למשטרה כדי לתת להם ארוחת בוקר אמרו להם בלעג שהם נסעו לעיר כות.
מתוך חלפני הכספים שחוסלו נפלטו ממי הנהר גופותיהם של חמישה. ביום 7 במרץ נפלטו גופות שלושה: אהרון מועלם, עבדאללה יצחק מצפי ואברהם דבול. אחרי כמה שבועות נפלטו גופותיהם של שלמה ציון ויצחק נסים מינה. רגלו של אהרון מועלם נראתה שרופה במגהץ חם מעל עצם כף הירך.
המאה ה-20 > בזמן מלחמת העולם הראשונה > פרעות ביהודים וכניסת האנגלים

בליל יז באדר תרע"ז (11 במרץ 1917) נכנס הגנרל האנגלי פרדריק סטנלי מוד לבגדאד בראש צבאות בריטניה ומצבם של היהודים הוקל. לפני צאתם, שרפו הטורקים חלק גדול מבגדאד. המוסלמים בעיר ניצלו את ההזדמנות, התנפלו על חנויות היהודים, שיברו את דלתותיהם, שדדו ובזזו את כל אשר בהן. עם כניסת האנגלים שקטה העיר.
יהודי בגדאד ראו בכניסת האנגלים לעיר "נס" מן השמיים וקבעו את יום יז באדר כ"יום נס" בכל שנה וחגגו אותו בתפילות ובשמחה. פיוט מיוחד נכתב לזכר האירוע הזה והוא נאמר ביום כיפור.
היהודים התלוננו בפני גנרל מוד הבריטי על פאייק ביי ובקשו לבוא אתו חשבון, אולם הוא הצליח להימלט ולא נמצא בין השבויים שהבריטים לקחו.
המאה ה-20 > בזמן מלחמת העולם הראשונה > פרעות ביהודים וכניסת האנגלים > קינה לזכר האירוע

בעקבות האירוע כתב הרב יצחק נסים, קינה בשם "שודדו מבית מגורותיהם" שעותק ממנה נמצא ביד בן צבי. הקינה נאמרה במעמד קבורתו של אחיו שלמה ציון בהשתתפות רבנים וקהל מלווים גדול. הקינה מבוססת על קינה קדומה בשם "גרושים מבית תענוגיהם" שחיבר רבי יהודה הלוי ואותה נהוג לומר בתשעה באב.
הקינה מתארת את המעצר והעינויים האכזריים שעברו העצורים ואת סופם האכזרי: "הכבידום באבנים בתוך שקים והשליכום בנהרות רחוקים". יוצאי בגדאד שעלו לישראל נהגו לומר אותה בתשעה באב אבל ככל הנראה מנהג זה נפסק ברבות הימים בשלהי שנות ה-70 של המאה העשרים.
המאה ה-20 > לאחר מלחמת העולם הראשונה

במקביל להנהגה הדתית רוחנית בבגדד, פעל גם "ועד גשמי" שעסק בצרכי הציבור וייצוג מול השלטונות. בגיליון הראשון של העיתון "ישורון" (ח' כסלו תרפ"א - 19/11/1920) יש קבילה על כך ש"הוועד הגשמי" פועל כבר 12 שנה ללא בחירות וזאת, כנראה, בשל "הייסורים שהתרגשו בזמן המלחמה", התפטרות של רבים מחברי הוועד, מה שגרם ל"עזובה רבה בקרב הקהילה". החכם באשי משה חיים שמאש נעתר לדרישת צעירים ונשלחו 300 הזמנות לנכבדי העדה לבוא לאספה ונערכו בחירות אך בשל התלהטות הוויכוחים, הוחלט על דחייה נוספת.
הצלחתה של הקהילה היהודית חיזקה את האנטישמיות בעיראק בכלל ובבגדאד בפרט, ומהומות שהתחוללו בבגדאד נפצעו עשרות יהודים. גם תחת שלטונו של המלך פייסל מצב היהודים היה טוב, ואף בממשלתו כיהן ששון יחזקאל היהודי כשר האוצר. גם בפרלמנט העיראקי ישבו יהודים, בהם שלום דרוויש, מזכיר הקהילה היהודית בבגדאד. ראובן בטאט, שופט ואחד ממחברי החוקה העיראקית, ראובן בטאט נבחר לפרלמנט חמש פעמים וכיהן כחבר פרלמנט בין השנים 1924–1946. עם עלייתו לשלטון של בנו ע'אזי, ב-1933 הורע מצבם של היהודים. לצד זה, תעמולה אנטישמית, ואף נאצית הופצה בעיראק, בסיועו של המופתי של ירושלים, מנהיג ערביי ארץ ישראל הגולה, חאג' אמין אל-חוסייני. יהודים החלו להיות מורחקים ממשרות ציבוריות.
שיאה של ההתנכלות ליהודים מצד השלטון, הייתה עם תפיסת השלטון בידי המורד הפרו-נאצי רשיד עאלי אל-כילאני בשנת 1941. כנופיות חמושות קיבלו סמכויות לפגוע ביהודים. האשמות שווא, ביזה, הלאמת רכוש וכסף נעשו לתופעות נפוצות. מיד לאחר שהבריטים השתלטו מחדש על עיראק, בחג השבועות, ו'-ז' בסיוון ה'תש"א התחולל הפוגרום הגדול ביהודי בגדאד הפרהוד, על רקע דיכוי מרד רשיד עאלי אל-כילאני. במהלך האירועים, נרצחו 179 יהודים, 2,118 נפצעו, 242 ילדים היו ליתומים ונבזז רכושם של כ-50,000 יהודים.לצד הרציחות, נרשמו מקרים של הצלת יהודים על ידי מוסלמים.
בשנת 1945 חוקק חוק שהגביל משמעותית את זכויות היהודים בעיראק. שני גורמים אלו, האיצו את התפתחותה של הציונות בעיראק, אשר הייתה מחוץ לחוק מאז שנות ה-30, והוקמה המחתרת הציונית, אשר פעלה להעלאת יהודי עיראק ארצה. בראשית שנות ה-50 התרחשו סדרת פיגועים כנגד מטרות יהודיות בעיר, ובמקביל החלה מדינת ישראל בשיתוף המחתרת הציונית בהעלאת יהודי עיראק במסגרת מבצע עזרא ונחמיה. רוב רובה של הקהילה היהודית בעיר עלתה ארצה במסגרת מבצע זה, ונותרו בה כמה אלפי יהודים בלבד. בשנת 1962 בהוראת הממשל נעקר בית הקברות היהודי העתיק בעיר והועבר לפאתיה הצפוניים של העיר בשכונת אל-חביבייה. יהודי העיר המשיכו לסבול, ובשנת 1969 נתלו 9 מיהודי העיר (ועוד 3 מוסלמים ושני נוצרים) באשמת ריגול למען ישראל. כהמשך לכך, נהרגו בשנים שלאחר מכן כ-50 יהודים, דבר שגרם לעלייה נוספת של מרבית שארית יהודי בגדאד לישראל במהלך שנות ה-70.
בית הכנסת הפעיל האחרון שנשאר בבגדד הוא בית הכנסת מאיר טוויג.
במרץ 2021 נפטר הרופא ד"ר ד'אפר פואד אליהו, מומחה לרפואה אורתופדית וכירורגיה שהיה אחד היהודים העיראקים האחרונים שנותרו במדינה. נכון לשנת 2022 נותרו בעיר רק יהודים בודדים, אשר הם אף היהודים האחרונים בעיראק כולה.
ראו גם

יהדות בבל
לקריאה נוספת

תקוה דרוויש-לקר, יהודי עיראק בכלכלה, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן 1987
צבי יהודה, יהודי בבל באלף השני לספירה, הוצאת "מרכז מורשת יהדות בבל" 2013
משה ש. שבת, ישיבות בגדאד - התהוותן והשפעתן לדורות, הוצאת מכון אהל דוד ששון תשע"ו-תשע"ט (שלשה כרכים).
גילה סווירי יונה, להג יהודי בבל قاموس اللهجة العراقية البغدادية, הוד השרון, תשע"ד-2013
לקריאה נוספת > ספרי זכרונות

סלים פתאל, בסמטאות בגדאד, הוצאת כרמל, 2003
בדרי פטל, זכרונות מטטראן, הוצאת כרמל, 2005
ששון סומך, בגדאד, אתמול, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2003
הערות שוליים

1 2  היסטוריה ושינויי אקלים - שיעור 5, החל מדקה 28:10
↑  היסטוריה ושינויי אקלים - שיעור 5, דקות 11:05-7:57
↑  היסטוריה ושינויי אקלים - שיעור 5, דקות: 48:18-39:12
↑  בני מוריס, קורבנות, עמ' 21.
↑  שמואל מורה, לב חקק, יצירתם הספרותית והמחקרית של יוצאי עיראק בעיראק ובישראל בדורנו, שמואל מורה - עורך מחקרים בתולדות יהודי עיראק ובתרבותם, אור יהודה: מחקרי המכון לחקר יהדות בבל,, 1981, עמ' 88-89
↑  אברהם בן יעקב, יהודי בבל בתפוצות, ירושלים: ראובן מס, 1985, עמ' 19
↑  רפאל שלמה ציון, על נהרות בבל, ירושלים: פרית, לא ידוע
↑  Edmund Clander, The long road to Baghdad, London: Cassell and Company, 1919, עמ' 121
↑  צילום של הקינה, אתר יד בן צבי
↑  ש.מ. אולמן, "על טו"ב אנשים אשר הומתו" – קינה נשכחת לתשעה באב של יהודי בגדאד, יד בן צבי, 2021
↑  ציון אדרעי, יעקב ציון, הוועד הגשמי, ישורון, בגדד: העורכים: ציון אדרעי, יעקב ציון. המנהל האחראי: אליהו נחום, (ח' כסלו תרפ"א - 19/11/1920), עמ' 1
↑  מרכז המידע אודות השואה, יד ושם בית הספר המרכזי להוראת השואה
↑  קיימת טענה כי פיגועים אלו בוצעו בשליחות מדינת ישראל הצעירה על מנת לעודד את עליית יהודי העיר ארצה
↑  Jewish Chronicle March 14, 2021, באתר TheJC
↑  On Passover 2021, Iraq's Jewish community dwindles to fewer than five, באתר TimesOfIsrael
↑  שלמה דשן, עליית יהודי עיראק כפתרון מעשי למצוקת מיעוט, באתר הארץ, 12 באפריל 2004
↑  אלמוג בהר, "לא המצאת את הגלגל, הדברים מוכרים וידועים", באתר הארץ, 7 בפברואר 2006
מלחמת הולנד–פורטוגל

מלחמת הולנד–פורטוגל היא עימות חמוש שנערך בין כוחות הולנדיים מחברת הודו המזרחית ההולנדית וחברת הודו המערבית ההולנדית לבין מושבות האימפריה הפורטוגזית.
המלחמה החלה ב-1588. העימות התאפיין בעיקר בפלישות ופשיטות שערכו חברות הסחר ההולנדיות למושבות הפורטוגליות באמריקה, באפריקה, בהודו ובמזרח הרחוק. במידה רבה נחשבת מלחמה זו כחריגה חוץ-אירופאית של מלחמת שמונים השנים שהתנהלה באותה התקופה בין ספרד להולנד, בגלל האיחוד בין כתרי ספרד ופורטוגל באותה התקופה, תחת בית הבסבורג. יתר על כן, קשר רופף בין עימות זה למלחמה מבית באירופה - ההולנדים פשטו על הקולוניות הפורטוגליות בעיקר כדי לייסד אימפריה ימית משל עצמם וכתוצאה מכך להשתלט על הסחר בתבלינים והסחר בסוכר של האימפריה הפורטוגזית הנתונה במשבר. בהזדמנויות שונות במהלך המלחמה, סייעו להולנדים כוחות אנגליים.
תוצאת המלחמה הייתה ייסודה של נוכחות הולנדית איתנה ביותר במזרח הרחוק. בזירות חשובות אחרות במירוץ כלכלי זה, לדוגמה בברזיל ובאנגולה, הצליחו הפורטוגזים לעמוד בהתקפות ההולנדיות. גם האנגלים הפיקו תועלת לא מעטה מהעימות הממושך בין שתי יריבותיה העיקריות בזירת המזרח הרחוק.
הקדמה

המלחמה נמשכה מ-1602 עד 1663, והמשתתפים העיקריים היו ממלכת פורטוגל והרפובליקה ההולנדית.
לאחר האיחוד האיברי ב-1580, פורטוגל הייתה לאורך רוב התקופה תחת שלטון הבסבורגי, ופליפה השני, מלך ספרד נלחם במרד ההולנדי. לפני איחוד הכתר הפורטוגזי והספרדי, השתמשו הסוחרים הפורטוגזים בארצות השפלה כבסיס למכירת התבלינים שלהם בצפון אירופה. עם זאת, לאחר שהספרדים השתלטו על האימפריה הפורטוגלית, הם הכריזו על אמברגו על כל סחר עם המחוזות המורדים. במאמציו להכניע את המחוזות המורדים, ניתק פליפה השני את הולנד משווקי התבלינים של ליסבון, מה שגרם להולנדים לשלוח משלחות משלהם למקורות הסחורות הללו ולהשתלט על סחר התבלינים של הודו.
כמו הצרפתים והאנגלים, ההולנדים פעלו ליצירת רשת סחר עולמית על חשבון הממלכות האיבריות. האימפריה ההולנדית תקפה שטחים רבים באסיה תחת שלטון הפורטוגזים והספרדים, כולל פורמוזה, ציילון, איי הפיליפינים ואינטרסים מסחריים ביפן, אפריקה ודרום אמריקה.
רקע

בשנת 1592, במהלך המלחמה עם ספרד, כבש צי אנגלי גלאון פורטוגלי גדול ליד האיים האזוריים, ה-Madre de Deus, עמוס ב-900 טון של סחורה מהודו וסין, בשווי מוערך של חצי מיליון פאונד (כמעט חצי מהגודל) של משרד האוצר האנגלי באותה תקופה. טעימה מקדימה זו של עושר המזרח עוררה עניין באזור. באותה שנה שלחו סוחרים הולנדים את קורנליס דה האוטמן לליסבון, כדי לאסוף מידע רב ככל שיכל על איי התבלינים. בשנת 1595, הסוחר והמגלה יאן הויגן ואן לינסקוטן, לאחר שחקר רבות באוקיינוס ההודי בשירות הפורטוגלים, פרסם דו"ח מסע באמסטרדם, "Reys-gheschrift vande navigatien der Portugaloysers in Orienten" ("דוח על מסע בניווט של הפורטוגזים במזרח"). הדו"ח שפורסם כלל הנחיות נרחבות כיצד לנווט ספינות בין פורטוגל לאיי הודו המזרחית וליפן. העניין ההולנדי והבריטי שהוזן ממידע חדש הוביל לתנועה של התרחבות מסחרית, וייסוד חברת הודו המזרחית האנגלית בשנת 1600, וחברת הודו המזרחית ההולנדית (VOC) בשנת 1602, מה שאיפשר את כניסתן של חברות צ'ארטר בשם הודו המזרחית.
בשנת 1602, ה-VOC נוסדה, במטרה לחלוק את עלויות החקירה של איי הודו המזרחית ובסופו של דבר להקים מחדש את סחר התבלינים, שהניב רווחים גבוהים ברפובליקה החדשה של שבעת המחוזות המאוחדים ובמדינות אחרות באירופה אם תבלינים נקנו במקור וניתן היה לשלוט באספקתם על ידי מונופול.
הצורך בהקמת ה-VOC התעורר מכיוון שעם איחוד המלחמה עם ספרד ופורטוגל, הסחר יופנה כעת דרך ארצות השפלה הדרומיות (בערך בלגיה של היום), שעל פי איחוד אראס הובטחו למלך הספרדי והיו רומאים קתולים, בניגוד לצפון הפרוטסטנטי ההולנדי. המשמעות היא גם שההולנדים איבדו את שותפת הסחר הרווחית ביותר שלהם ואת המקור החשוב ביותר שלהם למימון המלחמה נגד ספרד. בנוסף, ההולנדים יאבדו את מונופול ההפצה שלהם עם ממלכת צרפת, האימפריה הרומית הקדושה וצפון אירופה.
האימפריה הפורטוגלית באוקיינוס ההודי הייתה תלסוקרטיה מסורתית שהרחיבה את ידה לכל נקודת חנק מרכזית באוקיינוס. הסחר באזור התאים גם לדגם משולש מסורתי, שלאחריו יובאו יצרנים קטנים מאירופה ונסחרו באפריקה תמורת זהב ומספר פריטים, ואז אלה ישמשו לרכישת תבלינים בהודו עצמה, אשר הוחזרו לאחר מכן לאירופה ונסחרו בסכום עצום. רווח אשר יושקע מחדש בספינות וחיילים, שיישלח מזרחה.
מדינת הודו הפורטוגזית, שבסיסה היה בגואה, הייתה רשת של ערי מפתח ששלטה בסחר הימי באוקיינוס ההודי: סופאלה הייתה הבסיס לפעולות פורטוגזיות במזרח אפריקה ונתמכה על ידי קילווה כדי לשלוט טוב יותר במצר מוזמביק; מכאן, המסלולים הובילו את הסחר לגואה שהייתה המרכז לשאר הפעולות ושם הגיעו ספינות שיירת הודו מחוץ לאירופה; מגואה, בנסיעה צפונה, הסחר יהיה מוגן על ידי צי הצפון וההרפתקנים עד דמאן ודיו אשר פיקחו על הסחר הצפוני ומפרץ קמביי; בעוד שצי הצפון ליווה ספינות סוחר, צי ההרפתקנים היה גם מבקש לשבש את הסחר במכה בין המוסלמים בצפון הודו לבין חצי האי ערב; צי הדיו יחבר אז את הסחר להורמוז ששלט על נתיבי המפרץ הפרסי וקטע את הסחר בבצרה - סואץ; דרומה מגואה, צי כף קומורין ילווה את סוחרי גואה לקליקוט וקוצ'ין על חוף מלבר ולציילון והחיבור למפרץ בנגל; במפרץ בנגל, הסחר הרווחי ביותר היה על חוף קורומנדל שבו יישובים כמו סאו טומה של מיילפור ופוליקט שימשו כמוקדים; זה היה בהתנחלויות קורומנדל וציילון שבו הספינות שיצאו מנתיב מלאקה עגנו לעיתים קרובות משום שחיברו את האוקיינוס ההודי לים סין הדרומי; צי מלאקה סייר במצר סינגפור והנתיבים הופנו לסלבס ולמה שהיא כיום אינדונזיה בכללותה בדרום, וצפונה לסין ויפן; סין סיפקה משי וסין למקאו משם התחבר 'קראק הכסף' ליפן שם הוחלפו מספר מוצרים בכסף יפני.
רקע > קאזוס בלי

עם עלות השחר ב-25 בפברואר 1603, שלוש ספינות של חברת הודו המזרחית ההולנדית (VOC) תפסו את סנטה קתרינה, גלאון פורטוגלי. זה היה שלל כה עשיר שהכנסות המכירה שלו הכפילו את ההון של ה-VOC. חוקיות שמירת השלל הייתה מוטלת בספק על פי החוק ההולנדי והפורטוגלים דרשו את החזרת המטען שלהם. השערורייה הובילה לשימוע שיפוטי ציבורי ולקמפיין רחב יותר להטות את דעת הקהל (והבינלאומית). כתוצאה מכך, הוגו גרוטיוס ב"הים החופשי" (Mare Liberum, פורסם ב-1609) ניסח את העיקרון החדש לפיו הים הוא טריטוריה בינלאומית, כנגד מדיניות "הים הסגור" (Mare clausum) הפורטוגלית, וכל האומות היו חופשיות להשתמש בה למסחר ימי. 'הימים החופשיים' סיפקו הצדקה אידאולוגית מתאימה להולנדים לשבור את המונופול הפורטוגלי באמצעות כוחם הימי האדיר.