stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יימס פיץ ג'יימס, הדוכס הראשון מברוויק
ביוגרפיה

פיץ ג'יימס (תרגום מילולי - ממזרו של ג'יימס) נולד בקומונת מולן שבצרפת לפני עליית אביו לשלטון, גדל כקתולי והתחנך במספר בתי ספר. הוא החל לשרת את קרל החמישי, דוכס לורן, ונטל חלק במצור על בודה. ב-1687 העניק לו אביו שלושה תארים: דוכס ברוויק, רוזן טינמות' וברון בוסוורת'. לאחר מכן חזר פיץ ג'יימס להונגריה והשתתף בקרב מוהאץ' השני.
ברוויק חזר לאנגליה ומונה למושל פורטסמות'. המלך ג'יימס העניק לו תואר אביר במסדר הבירית, אך בעקבות פלישת ויליאם מאוראנז' והמהפכה המהוללת הדבר לא בוצע באופן רשמי. בשנה שלאחר מכן הודח ג'יימס מכסאו וברוויק גלה עמו, ונטל חלק במלחמה הוויליאמית באירלנד, שהייתה חלק ממלחמת תשע השנים, כולל בקרב בוין. לאחר גלותו הסופית של אביו החל פיץ ג'יימס לשרת בצבא הצרפתי. הוא נלחם בקרב סטינקרק וקרב לאנדן, בו נלקח כשבוי ושוחרר תמורת דוכס אורמונד. לאור תמיכתו באביו ושירותו בצבא צרפת במאבקים מול אנגליה, הוחלט ב-1695 לנדותו ולבטל את כל תוארי האצולה הבריטיים שלו.
באותה שנה נישא לאונורה דה ברג (או דה בורגו), בתו של ויליאם ברק, הרוזן השביעי מקלאנריקייד ואלמנתו של הרוזן הראשון מלוקאן שמת ב-1693. מנישואין אלה נולד בן יחיד. ב-1700 נישא לאן באלקלי, אשתו השנייה. מנישואין אלה נולדו חמישה בנים וחמש בנות.
כחייל, זכה ברוויק להערכה על האומץ, היכולות והיושר שלו. הוא שירת בהצטיינות במלחמת הירושה הספרדית, וכהוקרה הפך לנתין צרפתי וקיבל דרגת מרשל של צרפת לאחר המערכה נגד ניס ב-1706. ב-25 באפריל 1707 הוא זכה בניצחון מוחלט באלמנסה. לאחר אלמנסה העניק לו לואי ה-14 את תואר דוכס פיץ-ג'יימס, ופליפה החמישי מספרד העניק לו את תואר דוכס ליריה וקסריקס ולוטננט של אראגון. האירוע המשמעותי האחרון של ברוויק במלחמה היה הפסקת המצור וההסתערות על ברצלונה ב-11 בספטמבר 1714.
זמן קצר לאחר מכן מונה ברוויק למושל הצבאי של פרובינציית גיין (Guienne, כיום אקיטן), ובתקופה ששהה שם התיידד עם מונטסקייה. ב-1718 נכנס לספרד פעם נוספת עם צבא, הפעם כדי להילחם נגד פליפה החמישי במלחמת הברית המרובעת. לאחר המערכת הזו היו שנים אחדות של שלום, וזימונו הבא של ברוויק לשירות צבאי היה ב-1733. באותה שנה הוא נבחר להוביל את צבא הריין במלחמת הירושה הפולנית, הטיל על העיר קהל מצור בהצלחה, אך נהרג במהלך המצור על פיליפסבורג שבגרמניה לאחר שכדור תותח ערף את ראשו.
ג'ון קלאוזר

| --- | --- |

 לידה:  1 בדצמבר 1942 (בן 81) פסדינה, קליפורניה, ארצות הברית ארצות הברית
 ענף מדעי:  פיזיקה קוונטית
 עיסוק:  פיזיקאי
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של קליפורניה  אוניברסיטת קולומביה
 מנחה לדוקטורט:  פטריק תדאוס
 מוסדות:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1969–1975)  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1990–1997)  Science Applications International Corporation (1986–1987)  המעבדה הלאומית לורנס ליברמור (1975–1986)  CO2 Coalition (2023) 
 פרסים והוקרה:  פרס וולף בפיזיקה (2010) פרס נובל לפיזיקה (2022)
 johnclauser.com
 תרומות עיקריות
 ניסויים בשזירת פוטונים העומדים בבסיס הפרת אי-שוויונות בל
 
ג'ון פרנסיס קלאוזר (באנגלית: John Clauser; נולד ב-1 בדצמבר 1942) הוא פיזיקאי תאורטי וניסיוני אמריקאי הידוע בתרומתו לחקר יסודות מכניקת הקוונטים, בפרט לאי השוויון של קלאוזר-הורן-שמעוני-הולט (CHSH). (אנ') הוא זכה בפרס נובל לפיזיקה לשנת 2022, יחד עם אלן אספה ואנטון ציילינגר, "על ניסויים בשזירת פוטונים, ביסוס הפרת אי-שוויונות בל וחלוציות במדע האינפורמציה הקוונטית".
ביוגרפיה

קלאוזר נולד בפסדינה, קליפורניה. הוא השלים תואר ראשון בפיזיקה מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה בשנת 1964, ותואר שני בפיזיקה בשנת 1966. את הדוקטורט שלו בפיזיקה סיים ב-1969 באוניברסיטת קולומביה, בהנחיית פטריק (פט) תדאוס (אנ').
מ-1969 עד 1996 עבד בעיקר במעבדה הלאומית לורנס ברקלי, במעבדה הלאומית לורנס ליברמור, ובאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. ב-1972, בעבודתו עם סטיוארט פרידמן, הוא ביצע את הבחינה הניסיונית הראשון של תחזיות אי השוויון של בל.
ב-1974, בעבודה עם מייקל הורן, הוא הראה לראשונה שהכללה של משפט בל מטילה אילוצים משמעותיים על כל התיאוריות הריאליסטיות הלוקאליות של הטבע (הידועות גם בתור תאוריות מקומיות אובייקטיביות). עבודה זו הציגה את אי-השוויון של קלאוזר-הורן (CH) כדרישת הניסוי הכללית הראשונה שנקבעה על ידי הריאליזם הלוקאלי. הוא גם הציג את "הנחת ה-CH ללא שיפור", שלאחריה אי-השוויון ב-CH מתכנס לכדי אי-השוויון של CHSH, ולאחר מכן מבחנים ניסיוניים קשורים גם מגבילים את הריאליזם הלוקאלי.
כמו כן, בשנת 1974 ביצע את התצפית הראשונה בסטטיסטיקה תת-פואסונית לאור (באמצעות הפרה של אי-שוויון קושי-שוורץ עבור שדות אלקטרומגנטיים קלאסיים), ובכך, לראשונה, הדגים אופי דמוי חלקיקים חד-משמעי עבור פוטונים. בשנת 1976 ביצע את המבחן הניסיוני השני בעולם של תחזיות משפט של CHSH-בל.
קלאוזר זכה בפרס וולף בפיזיקה בשנת 2010 יחד עם אלן אספה ואנטון ציילינגר. בשנת 2022 זכה עם השניים גם בפרס נובל בפיזיקה. השתייכותו האקדמית בעת זכייתו בפרס נובל היא חברת ג'ון פ' קלאוזר ושות' שבבעלותו, ובכך הוא הפיזיקאי העצמאי הראשון שזוכה בפרס ואיננו משתייך למוסד אקדמי מוכר.
ג'וזף בל

| --- | --- |

 לידה:  2 בדצמבר 1837 אדינבורו, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  4 באוקטובר 1911 (בגיל 73) אדינבורו, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  בית קברות דין 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אדינבורו 
 תפקידים:  רופא, מרצה באוניברסיטה, כירורג, פתולוג 
 בן או בת זוג:  Catherine Murray (17 באפריל 1865–ערך בלתי־ידוע) 
 צאצאים:  Jean Isabella Erskine Murray Bell, Cecilia Craigie Bell, Benjamin Bell 
 
ג'וזף בל, (באנגלית: Joseph Bell‏; 2 בדצמבר 1837 - 4 באוקטובר 1911) היה רופא ומנתח סקוטי, פרופסור בבית הספר לרפואה באוניברסיטת אדינבורו במאה ה-19. נודע בעיקר כאדם עליו מבוססת דמותו של הבלש הספרותי שרלוק הולמס.
קורות חייו

בל התחנך באקדמיית אדינבורו וסיים את לימודי הרפואה בשנת 1859 באוניברסיטת אדינבורו. את קריירת המנתח החל כמנתח ביתי.
בשנת 1887 מונה למנתח הראשון במחלקת הכירורגיה החדשה בבית החולים המלכותי לילדים. באותה שנה גם מונה לנשיא הקולג' המלכותי לרפואה באדינבורו.
הסופר ארתור קונאן דויל היה תלמידו של בל כשלמד רפואה באוניברסיטת אדינבורו. משנת 1887 שימש כמזכירו האישי של ד"ר בל במרפאה המלכותית של אדינבורו. פרופסור בל היווה את ההשראה לתלמידו ומזכירו לדמותו של הבלש דק האבחנה שרלוק הולמס.
כמרצה לרפואה הוא שם דגש על חשיבות ההתבוננות באבחנה. לשם הדגמה היה נוהג לבחור באופן שרירותי אדם מהרחוב ועל ידי התבוננות קבע את מקצועו, פעולותיו האחרונות ואפיונים נוספים של אותו אדם. לעיתים נדירות טעה. בזכות מיומנות זו נחשב בל לחלוץ בתחום הזיהוי הפלילי (בעיקר ברפואה המשפטית), זאת על אף שבתקופתו לא נעשה שימוש נרחב בזיהוי פלילי בחקירות מקרי פשע.
פרופסור בל שימש גם כרופאה האישי של המלכה ויקטוריה בעת ביקוריה בסקוטלנד. בחייו כתב בל מספר ספרי לימוד בנושאי הרפואה, שימש כעורך כתב עת רפואי בסקוטלנד והיה בעל מספר תארים בריטים מכובדים.
בשנת 2001 נפתח מכון לזיהוי פלילי על שמו של ד"ר בל בגלאזגו בסקוטלנד.
אזכורים בתרבות הפופולרית

ה- BBC הפיקה סדרת סרטי טלוויזיה בשם "חדרי מסתורין" המציגה באופן בדיוני את התקופה בה דויל שימש כמזכירו האישי של בל ברמה כזו שדויל מוצג בה כד"ר ווטסון ודמותו של ד"ר בל קרובה מאוד לדמותו של שרלוק הולמס יותר מאשר הייתה כך במציאות. את ד"ר בל מגלם השחקן איאן ריצ'רדסון.
בשנת 2005 יצא לאור ספר ילדים מאויר בשם "ד"ר בל – שרלוק הולמס האמיתי" הספר נכתב על ידי היסטוריון מקנט, ד"ר רוברט יום, אשר כתב בעבר ספרים על כריסטופר קולומבוס ופרקין וורבק.
פרק בסדרת הטלוויזיה דוקטור הו - הדמות הראשית המכונה הדוקטור, נוסע בזמן מזדהה כתלמידו של ד"ר בל בפני המלכה ויקטוריה.
הסדרה האוס - הסדרה מציגה את חייו של דוקטור גרגורי האוס, שנחשב ל"שרלוק הולמס" של הרפואה ויש הטוענים כי דמותו מבוססת על ג'וזף בל.
בראד קופר

ערך זה עוסק בשחיין אוסטרלי. אם התכוונתם לקצין בצי ארצות הברית, ראו .
בראדפורד "בראד" פול קופר (באנגלית: Bradford "Brad" Paul Cooper; נולד ב-19 ביולי 1954) הוא שחיין עבר אוסטרלי, אלוף אולימפי, שיאן עולם ובעל 3 מדליות מאליפות העולם בשחייה.
קופר התנשא לגובה של 1.60 מטר.
ביוגרפיה

קופר נולד בסינגפור, בן שני למשפחה בת 3 אחים. בהיותו בן 3 עברה משפחתו לרוקהמפטון, קווינסלנד. אביו שהיה בעלים של מרכז לסקי מים לקח אותו ללמוד לשחות בגיל 6. בילדותו משפחתו נעה רבות בין קווינסלנד לניו סאות' ויילס וכך קרה שהוא למד ב-5 בתי ספר יסודיים שונים ו-9 בתי ספר תיכוניים שונים והחליף מספר מועדוני שחייה ומאמנים, בין יתר מאמניו היה ג'ון קונרדס, אלוף אולימפי ושיאן עולם. בשנת 1969 נישלח על ידי אביו להתאמן בסידני בהדרכתו של דון טלבוט, שאימן מספר אלופים אולימפיים ושיאני עולם (ג'ון קונרדס ואחותו אילזה קונרדס, יאן אובריאן, קווין ברי, בוב וינדל, בוורלי ויטפילד וגייל ניל).
ביוגרפיה > שיאן עולם

באליפות ניו סאות' ויילס בשחייה שנערכה בסידני בינואר 1972 קבע קופר שיא עולם חדש במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:23.8 דקות, שיפור לשיא העולם בן 9 חודשים של בן אגודתו גרהם וינדייט (8:28.6 דקות). שיא זה החזיק מעמד שנה ו-7 חודשים ונישבר על ידי בן ארצו סטיבן הולנד. חודש לאחר מכן, באליפות אוסטרליה בשחייה שנערכה בבריזביין ושימשה כמבחנים למשחקים האולימפיים, הוא ניצח ב-4 משחים, במשחים ל-400 מטר ול-1500 מטר חופשי ובמשחים ל-100 מטר ול-200 מטר גב. במשחה ל-400 מטר חופשי הוא קבע שיא עולם חדש בתוצאה של 4:01.7 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-6 חודשים של טום מקברין מארצות הברית (4:02.08 דקות). שיא זה החזיק מעמד אף הוא 6 חודשים ונישבר על ידי קורט קראמפהולץ מארצות הברית. במשחה ל-1500 מטר חופשי הוא קבע תוצאה (15:57.70 דקות) הרחוקה ב-0.6 שניות משיא העולם של ג'ון קינסלה מארצות הברית, התוצאה השנייה בטיבה בעולם.
ביוגרפיה > אלוף אולימפי

באולימפיאדת מינכן (1972) זכה קופר במדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 4:00.27 דקות, לפני השחיינים האמריקאים סטיב ג'נטר (4:01.94 דקות) וטום מקברין (4:02.64 דקות). הייתה זו מדליית הזהב היחידה שבה זכו השחיינים הגברים של אוסטרליה לאחר פסילתו של ריק דמונט מארצות הברית שניצח במשחה בתוצאה של 4:00.26 דקות, מאית השנייה לפני קופר וזאת בשל שימוש בתרופות אסורות (אפדרין) שנטל בעקבות מחלת האסתמה ממנה סבל. אירוע זה פגע בו קשות מבחינה רגשית והוא לא הצליח לשחות היטב את המשחה ל-1500 מטר חופשי לאחר שסיים במקום שביעי בתוצאה של 16:30.49 דקות, 20 שניות איטי מהתוצאה שקבע בשלב המוקדמות ויותר מחצי דקה משיאו האישי. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:06.59 דקות, במקום חמישי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:48.66 דקות, כשחיין אחרון הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:57.54 דקות ובמקום תשיעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, בתוצאה של 4:00.16 דקות כשחיין ראשון הוא קבע במשחה הגב תוצאה של 1:00.77 דקות.
ביוגרפיה > סגן אלוף עולם

באליפות העולם בשחייה הראשונה שנערכה בבלגרד, לשעבר יוגוסלביה בשנת 1973 זכה קופר ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:58.70 דקות, הטובה משיא העולם אחרי יריבו דמונט שקבע שיא עולם חדש של 3:58.18 דקות ולפני בנט יינגסיה משוודיה (4:01.27 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:43.65 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 7:33.22 דקות, ו-3 מאיות השנייה בלבד לפני מערב גרמניה (7:43.68 דקות). מדליית ארד במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:45.04 דקות, אחרי בן ארצו סטיבן הולנד שקבע שיא עולם חדש של 15:31.85 דקות וריק דמונט מארצות הברית (15:35.44 דקות).
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בקרייסטצ'רץ', ניו זילנד בשנת 1974 זכה קופר ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בשיא אוסטרלי חדש של 2:06.31 דקות, מדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי (4:02.12 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב (1:00.17 דקות). .
לאחר מכן, פרש משחייה תחרותית בטענה ש"נמאס לי מהשחיקה היומיומית".
תארים והישגים

קופר קבע 2 שיאי עולם במשחה ל-400 מטר חופשי ובמשחה ל-800 מטר חופשי.
בשנת 1994 זכה קופר להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
בשנת 2000 זכה במדליית הספורט האוסטרלית (אנ').
ראו גם

התפתחות שיא העולם במשחה ל-400 מטר חופשי
התפתחות שיא העולם במשחה ל-800 מטר חופשי
הערות שוליים

↑  Name: COOPER, Brad, Award:Australian Sports Medal, itsanhonour.gov.au
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1209085518  VIAF: 7042158858105144490007   WorldCat (עם VIAF): 7042158858105144490007
ג'ורג'יאן איירווייז

בואינג 737-700 בצבעי "איירזנה"
בומברדיה CRJ-200LR של החברה
ג'ורג'יאן איירווייז (גאורגית: ჯორჯიან ეარვეის, אנגלית: Georgian Airways) היא חברת התעופה הגדולה ביותר בגאורגיה, וחברת התעופה הלאומית של גאורגיה, שנוסדה ב-1994 בטביליסי. החברה היא בבעלות פרטית, ומבצעת טיסות מגאורגיה לאירופה, ישראל ואיראן.
תולדות החברה

חברת התעופה נוסדה והחלה לפעול בספטמבר 1994 בשם אָיִירזֶנַה (აირზენა). בתחילת פעילותה ביצעה טיסות עסקיות וטיסות צ'רטר. בשנת 1997 החלו שירותי טיסה סדירים לוינה דובאי וטשקנט, ומאז שיתפה פעולה עם אוסטריאן איירליינס ואוזבקיסטן איירליינס. בנובמבר 1999, התמזגה החברה עם אייר גאורגיה (נוסדה ב-1992), והפכה לאיירזנה ג'ורג'יאן איירליינס. שמה הנוכחי של החברה אומץ ב-1 באוקטובר 2004.
החברה הגישה בקשה לפשיטת רגל ב-31 בדצמבר 2021, כחלק מהליך של ארגון מחדש של החברה והיא עומדת למכירה מאז ינואר 2022. בשלב זה, חברת התעופה ממשיכה להפעיל מספר מוגבל של קווים רווחים, ביניהם הקו לנמל התעופה בן-גוריון.
צי המטוסים

צי המטוסים של החברה, נכון למרץ 2023:
| כלי טיס | בצי | בהזמנה | נוסעים> C | נוסעים> Y | נוסעים> סה"כ | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| בואינג 737-700 | 2 | — | 12 | 120 | 132 | אחד המטוסים מוחכר לארמניה אייר-קומפני. |
| בומברדיה CRJ-100ER | 1 | — | 6 | 44 | 50 |  |
| סה"כ | 3 | — |  |  |  |  |
פעילות החברה בישראל

החברה מבצעת 12 טיסות שבועיות בין נמל התעופה הבינלאומי של טביליסי לנמל התעופה בן-גוריון, ובנוסף מפעילה 2 טיסות שבועיות בקו נמל התעופה הבינלאומי בתומי - נמל התעופה בן-גוריון. הטיסות מבוצעות במטוסי בואינג 737-700 ולעיתים במטוסי CRJ-200.
הערות שוליים

↑  Indebted Georgian Airways Up for Sale, Civil Georgia, ‏2022-01-18 (באנגלית אמריקאית)
↑  Airzena Georgian Airways Fleet Details and History, www.planespotters.net
↑  נכון לדצמבר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2008074311  VIAF: 138602870   WorldCat (עם VIAF): 138602870
ג'ורג'יה (BB-15)

| --- | --- |

USS ג'ורג'יה מפליגה בניסויי מהירות ב-13 ביוני 1906
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:   צי ארצות הברית
 סדרה:  אוניות המערכה מסדרת וירג'יניה
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Bath Iron Works 
 תחילת הבנייה:  31 באוגוסט 1901
 הושקה:  11 באוקטובר 1904
 תקופת הפעילות:  24 בספטמבר 1906 – 15 ביולי 1920 (13 שנים)
 אחריתה:  נמכרה לגריטה ב-10 בנובמבר 1923
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 15,188 טון, מקסימלי: 16,352 טון
 אורך:  134 מטר
 רוחב:  23 מטר
 שוקע:  7 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  19 קשרים
 גודל הצוות:  812 קצינים ומלחים
 טווח שיוט:  9,000 ק"מ במהירות 10 קשר
 הנעה:  12 דוודים המזינים 2 מנועי קיטור תלת-דרגתיים בהספק 19,000 כוחות סוס
 צורת הנעה:  2 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  חגורת שריון: 6–11 אינץ' (152–279 מ"מ)   ברבטות: 10 אינץ' (254 מ"מ)   צריחים: 12 אינץ' (305 מ"מ)   מגדל הניווט: 9 אינץ' (229 מ"מ)
 חימוש:  4 תותחי 12 אינץ' (305 מ"מ)   8 תותחי 8 אינץ' (203 מ"מ)   12 תותחי 6 אינץ' (152 מ"מ)   12 תותחי 3 אינץ' (76 מ"מ)   12 תותחי 3 פאונד 47 מ"מ (1.9 אינץ')   4 צינורות טורפדו 21 אינץ' (533 מ"מ)
 
אוניית המערכה ג'ורג'יה (BB-15) הייתה השלישית מבין חמש אוניות המערכה מסדרת וירג'יניה שנבנו עבור צי ארצות הברית. היא נבנתה על ידי מפעלי ברזל באת' במיין, השדרית שלה הונחה באוגוסט 1901, היא הושקה באוקטובר 1904 ונכנסה לשירות בצי בספטמבר 1906. האונייה הייתה חמושה בסוללה התקפית של ארבעה תותחי 12 אינץ' (305 מילימטרים) ושמונה תותחי 8 אינץ' (203 מילימטרים), והייתה מסוגלת למהירות מרבית של 19 קשרים (35 קמ"ש).
ג'ורג'יה בילתה את רוב הקריירה שלה בצי האטלנטי. בשנת 1907, היא השתתפה בתערוכת ג'יימסטאון וסבלה מפיצוץ בצריח האחורי שלה של תותחי ה-8 אינץ' שהרג או פצע 21 אנשי צוות. בסוף השנה הצטרפה לצי הלבן הגדול להקפת כדור הארץ, שהסתיימה בתחילת 1909. אימונים בזמן שלום נמשכו במשך חמש השנים הבאות, ובשנת 1914 היא שייטה במימי מקסיקו כדי להגן על האינטרסים האמריקאיים במהלך המהפכה המקסיקנית. בתחילת 1916 הוצאה האונייה משימוש זמנית.
כאשר ארצות הברית נכנסה למלחמת העולם הראשונה באפריל 1917, הוטל על האונייה להכשיר טירונים ימיים לצי המתרחב בזמן המלחמה. החל מספטמבר 1918 היא שימשה כאוניית ליווי לשיירות. הנפגעים היחידים שלה במהלך המלחמה היו עקב מחלות, תוצאה של תנאים גרועים וצפיפות קשה על סיפון האונייה. ג'ורג'יה שימשה להובלת חיילים אמריקאים חזרה מצרפת בשנים 1918–1919, ובשנה שלאחר מכן היא הועברה לצי האוקיינוס השקט, שם שימשה כאוניית הדגל של הפלגה השנייה, השייטת הראשונה. הסכם הצי של וושינגטון, שנחתם ב-1922, קטע את הקריירה של האונייה, שכן הוא חייב ירידה חמורה בכוח הימי. ג'ורג'יה נמכרה בהתאם לגרוטאות בנובמבר 1923.
תכנון

עבודת העיצוב על סדרת וירג'יניה החלה בשנת 1899, לאחר ניצחון ארצות הברית במלחמת ארצות הברית–ספרד, אשר הוכיחה את הצורך באוניות מערכה לים הפתוח המתאימות למבצעים בחו"ל, ופתרה סוף סוף את הוויכוח בין תומכי הסוג הזה לבין אלו אשר העדיפו אוניות עם לוח חופשי נמוך להגנה על החוף. המתכננים כללו סידור מרוכז של התותחים הראשיים וחלק מהתותחים המשניים, מה שהוכיח את עצמו כאכזבה משמעותית בשירות, שכן ירי של כל אחד ממערכות התותחים הפריע לאחרות, והאט את קצב האש.
ג'ורג'יה הייתה באורך כולל של 441 רגל 3 אינץ' (134.49 מטרים), רוחב של 76 רגל 3 אינץ' (23.24 מטרים) ושוקע של 23 רגל 9 אינץ' (7.24 מטרים). הדחק האונייה היה 14,948 טונות ארוכות (15,188 טונות) בתפוסה סטנדרטית ועד 16,094 טונות ארוכות (16,352 טונות) במעמס מלא. האונייה הונעה על ידי מנועי קיטור תלת דרגתיים עם שני מדחפים, בדירוג של 19,000 כוחות סוס (14,000 קילוואט), עם קיטור המסופק על ידי שנים עשר דוודי Babcock & Wilcox המופעלים בפחם. מערכת ההנעה העניקה של 19 קשרים (35 קמ"ש). כפי שנבנתה, הותקנו לה תרנים צבאיים כבדים, אך אלה הוחלפו במהירות בתרני כלוב ב-1909. היה לה צוות של 812 קצינים ומלחים.
האונייה הייתה חמושה בסוללה ראשית של ארבעה תותחי 12 אינץ' (305 מ"מ) /40 קליבר Mark 4 בשני צריחי תותחים תאומים על קו האמצע, מקדימה ומאחורה. הסוללה המשנית כללה שמונה תותחי 8 אינץ' (203 מ"מ) /45 קליבר ו-12 תותחי 6 אינץ' (152 מ"מ) /50 קליבר. תותחי ה-8 אינץ' היו מורכבים בארבעה צריחים תאומים; שניים מהם הוצבו על גבי צריחי הסוללה הראשיים, כאשר שני הצריחים האחרים לצד הארובה הקדמית. תותחי ה-6 אינץ' הונחו בקזמטים בגוף האונייה. להגנה מטווח קרוב נגד סירות טורפדו, היא נשאה 12 תותחי 3 אינץ' (76 מ"מ) /50 קליבר המורכבים בקזמטים לאורך דופן הגוף ו-12 תותחי 3 פאונד. היא גם נשאה שני תותחי 1 פאונד. כפי שהיה סטנדרטי עבור אוניות ראשה באותה התקופה, רוד איילנד נשאה ארבעה צינורות טורפדו בקוטר 21 אינץ' (533 מ"מ), שקועים בגוף שלה בצד הרוחב.
חגורת השריון הראשית של ג'ורג'יה הייתה בעובי 11 אינץ' (279 מילימטרים) מעל מחסני התחמושת וחללי המכונות ובעובי 6 אינץ' (152 מילימטרים) במקום אחר. חזיתות צריחי תותחי הסוללה הראשיים (והצריחים המשניים מעליהם) היו בעובי 12 אינץ' (305 מילימטרים). כל צריח נשען על ברבטות תומכות שהיו מוגנות עם חיפוי שריון בעובי 10 אינץ' (254 מילימטרים). למגדל הניווט היו דפנות בעובי 9 אינץ' (229 מילימטרים).
היסטוריית שירות > קריירה מוקדמת והצי הלבן הגדול

ג'ורג'יה הונחה ב-31 באוגוסט 1901 במפעל ברזל באת' במיין. היא הושקה ב-11 באוקטובר 1904, ולאחר מכן החלו עבודות האבזור. האונייה הוכנסה לשירות בצי ב-24 בספטמבר 1906. ג'ורג'יה ערכה שיוט ניסויים לאחר השלמת עבודת האבזור, לפני שהצטרפה לפלגה השנייה, השייטת הראשונה של הצי האטלנטי. היא יצאה מהמפטון רודס ב-26 במרץ 1907 כדי להצטרף לשאר הצי במפרץ גואנטנמו, קובה; שם ערכו האוניות אימוני ירי. לאחר מכן, ג'ורג'יה הפליגה למספנת הצי בבוסטון לצורך תיקונים לפני שהשתתפה בתערוכת ג'יימסטאון, אשר ציינה את יום השנה ה-300 לייסוד המושבה ג'יימסטאון. צי בינלאומי שכלל ספינות מלחמה בריטיות, צרפתיות, גרמניות, יפניות ואוסטרו-הונגריות הצטרף לצי האמריקני באירוע.
ב-10 ביוני, האונייה השתתפה בסקירה ימית עבור הנשיא תאודור רוזוולט. יומיים לאחר מכן, היא יצאה לאימון מטרה במפרץ כף קוד, והגיעה ב-15 ביוני. מטען הודף התפוצץ בצריח האחורי שלה של תותחי ה-8 אינץ' ב-15 ביולי, הרג עשרה קצינים ומלחים ופצע עוד אחד עשר. מאוחר יותר באותה שנה, האונייה השתתפה בתמרוני צי באוקיינוס האטלנטי, וב-24 בספטמבר היא נכנסה למבדוק יבש במספנת הצי של פילדלפיה לצורך שיפוץ.
ג'ורג'יה הצטרפה לצי הלבן הגדול ב-16 בדצמבר 1907, כאשר הם עזבו את המפטון רודס כדי להתחיל בהקפת כדור הארץ. השייט של הצי הלבן הגדול נתפס כדרך להפגין כוח צבאי אמריקאי, במיוחד כלפי יפן. המתיחות החלה לעלות בין ארצות הברית ליפן לאחר ניצחונה של האחרונה במלחמת רוסיה–יפן ב-1905, במיוחד בשל התנגדות גזענית להגירה היפנית לארצות הברית. העיתונות בשתי המדינות החלה לקרוא למלחמה, ורוזוולט קיווה להשתמש בהפגנת הכוח הימי כדי להרתיע את התוקפנות היפנית. הצי שייט דרומה לאיים הקריביים ולאחר מכן לדרום אמריקה, וערך עצירות בפורט אוף ספיין, ריו דה ז'ניירו, פונטה ארנס וולפראיסו, בין ערים אחרות. לאחר הגעתו למקסיקו במרץ 1908, הצי בילה שלושה שבועות באימון ירי. לאחר מכן חידש הצי את מסעו במעלה חוף האוקיינוס השקט של אמריקה, ועצר בסן פרנסיסקו ובסיאטל לפני שחצה את האוקיינוס השקט לאוסטרליה, ועצר בדרך בהוואי. העצירות בדרום האוקיינוס השקט כללו את מלבורן, סידני ואוקלנד.
לאחר שעזב את אוסטרליה, פנה הצי צפונה לפיליפינים, ועצר במנילה, לפני שהמשיך ליפן שם נערך טקס קבלת פנים ביוקוהמה. לאחר מכן ערך הצי שלושה שבועות של תרגילים במפרץ סוביק בפיליפינים בנובמבר. האוניות חלפו על פני סינגפור ב-6 בדצמבר ונכנסו לאוקיינוס ההודי; הם הטעינו פחם בקולומבו לפני שהמשיכו לתעלת סואץ והטעינו שוב פחם בפורט סעיד, מצרים. הצי ביקר במספר נמלים ים תיכונים לפני שעצר בגיברלטר, שם צי בינלאומי של ספינות מלחמה בריטיות, רוסיות, צרפתיות והולנדיות קיבל את פני האמריקנים. לאחר מכן חצו האוניות את האוקיינוס האטלנטי כדי לחזור להמפטון רודס ב-22 בפברואר 1909, לאחר שעברו 46,729 מיילים ימיים (86,542 ק"מ). שם ערכו סקירה ימית עבור תאודור רוזוולט.
בריאן סינגר

| --- | --- |

 לידה:  17 בספטמבר 1965 (בן 59) ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1988 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דרום קליפורניה  תיכון וסט וינסדור-פליינסבורו דרום  בית הספר לאמנויות חזותיות  בית הספר לקולנוע של אוניברסיטת דרום קליפורניה 
 פרסים והוקרה:  פרס חבר המושבעים של פסטיבל סאנדנס לדרמה אמריקאית (1993)  פרס סאטורן לבמאי הטוב ביותר (2007)  פרס סאטורן לבמאי הטוב ביותר (2001)  Sitges Grand Honorary Award (2011) 
 פרופיל ב-IMDb
 
בריאן סינגר
בריאן ג'יי סינגר (באנגלית: Bryan Jay Singer; נולד ב־17 בספטמבר 1965) הוא תסריטאי, מפיק ובמאי קולנוע יהודי-אמריקאי. סינגר זכה בהכרה ושבחים רבים על עבודתו ב"החשוד המיידי". הוא פופולרי במיוחד בקרב מעריצי קומיקס ומדע בדיוני, בעקבות יצירת שני סרטי אקס-מן הראשונים, אקס-מן: העתיד שהיה, ו"סופרמן חוזר".
ביוגרפיה

סינגר נולד בניו יורק. הוא אומץ על ידי נורברט וגרייס סינגר, וגדל בביתם היהודי בניו ג'רזי.
הוא למד קולנוע ב-School of Visual Arts בניו יורק ובהמשך ב-USC בלוס אנג'לס.
השחקנים לורי ומארק סינגר הם בני דודיו.
קריירה

כשסיים את לימודיו, ביים סינגר סרט קצר בשם Lion's Den. השחקן אית'ן הוק, חבר ילדות שלו, השתתף בסרט. אחרי הקרנה של Lion's Den, סינגר הופנה לחברה יפנית שממנת סרטים דלי-תקציב. יחד עם כריסטופר מקווארי, חבר מהתיכון, הוא כתב תסריט לסרט בשם "החשיפה האמיתית". הסרט זכה בפרס חבר השופטים בפסטיבל סאנדנס 1993.
בזמן ששהו בפסטיבל סאנדנס, סינגר ומקווארי התחילו לעבוד על רעיון שהיה לשני, סיפור על חמישה פושעים שנפגשים במסדר זיהוי של המשטרה. הרעיון התפתח והפך ל"החשוד המיידי". הסרט יצא בשנת 1995 וזכה להצלחה אדירה. מקווארי זכה בפרס האוסקר לתסריט מקורי וקווין ספייסי זכה בפרס האוסקר לשחקן משנה על הופעתו בסרט.
ב-1998, סינגר ביים את "תלמיד מצטיין מדי" (Apt Pupil). הסרט מבוסס על סיפור של סטיבן קינג בעל אותו שם (מתוך הספר "עונות מתחלפות"). הסרט מספר את סיפורו של נער שמפתח עניין בחייו של פושע מלחמה נאצי, חוויה מילדותו של סינגר.
אחרי "החשוד המיידי", פנו אל סינגר מפוקס המאה ה-20 בהצעה לביים סרט לסדרת הקומיקס אקס-מן. סינגר, שלא היה מעריץ של קומיקס ולא הכיר את הדמויות, דחה את ההצעה. חברו טום דסנטו, מעריץ גדול של קומיקס ושותפו בחברת ההפקה, שכנע את סינגר לבדוק את הקומיקס לפני סירוב מוחלט. אחרי שסינגר קרא את הקומיקס ולמד להכיר את הדמויות, הוא החליט להסכים להצעה. סינגר סירב להשתמש בתסריטים שפותחו על ידי פוקס במשך למעלה מעשור של ניסיונות להפיק את הסרט. תוך שבוע בלבד הוא ודסנטו פתחו את הסיפור. דייוויד הייטר, חבר אחר של סינגר, כתב את התסריט. אקס-מן יצא בשנת 2000 וזכה להצלחה ולאישור של מעריצי הקומיקס, הוא הגיע להשיג מרשים בקופות וגרף 296 מיליון דולר בכל העולם.
ביוני 2002 צילומי אקס-מן 2 החלו בקנדה. סינגר שב לכיסא הבמאי, הפעם בנוסף להייטר הצטרפו לכתיבת התסריט דן האריס ומייקל דורטי. הסרט יצא ב-2003 והצליח לשחזר את ההצלחה של קודמו. הוא גרף 407.5 מיליון דולר בכל העולם. בשנת 2006, מגזין אמפייר הכריז עליו כסרט הקומיקס הטוב בכל הזמנים.
בשנת 2004 סינגר ניהל משא ומתן לבימוי אקס-מן 3, אך באותו זמן קבל הצעה לביים סרט חדש של "סופרמן" בשביל האחים וורנר. סינגר בחר בפרויקט של סופרמן, שבהמשך הפך ל"סופרמן חוזר". הוא הודה שמעולם לא קרא את הקומיקס אך תמיד העריץ והזדהה עם סופרמן, בעיקר מפני ששניהם יתומים. בניגוד לעבודה באקס-מן בה סינגר הסתמך על הקומיקס, בעבודה על "סופרמן חוזר" הוא נעזר ב"סופרמן" מ-1978, סרט אותו העריץ.
התסריט נכתב על ידי דן האריס ומייקל דורטי ויצא לאקרנים ב-2006.
בשנת 2007 לקח חלק בהפקת סרט האימה "תעלולים נבזיים".
ב-2014 יצא לאקרנים הסרט "אקס-מן: העתיד שהיה", שלדבריו הוא הסרט הגדול ביותר שהוא אי פעם עבד עליו.
ב-2016 הוקרן הסרט "אקס-מן: אפוקליפסה",
הסרט התשיעי בסדרת הסרטים "אקס-מן".
ב-2018 יצא לאקרנים סרטו "רפסודיה בוהמית".
סינגר בעל חברת הפקות בשם Bad Hat Harry Productions, שעובדת בעיקר בהפקות טלוויזיה ומשחקי וידאו ואחראית בין היתר לתוכנית הטלוויזיה "האוס".
חיים אישיים

סינגר הוא ביסקסואל אשר יצא עם נשים וגברים ואמר שניסיון חייו כבן מיעוטים השפיע על יצירתו.
ב-2015 לו ולשחקנית מישל קלוני נולד בן משותף.
תביעות משפטיות

ב-1997 ניצב בן 14 האשים את סינגר אשר ביקש ממנו, ביחד עם קטינים אחרים, להצטלם בעירום לסצנת מקלחת לסרט "תלמיד מצטיין מדי". הוגשה תביעה אך היא נדחתה מחוסר ראיות מספיקות. תביעות אזרחיות נוספות הוגשו נגדו, אחת נדחתה ואחת נמצאת בהליכים משפטיים. שמו של סינגר הוזכר בסרט התעודי מ-2015 "סוד גלוי" An Open Secret אולם לא הוזכרו האשמות ספציפיות.
בשנת 2023 דווח כי סינגר עובד על סרט בשם "מאבקיו" נגד הטענות על תקיפות מיניות שהגישו נגדו.