stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דליה עופר
פרסומים נבחרים > חקר המגדר בשואה

Women in the Holocaust, ed. with Lenore L. Weizman (Yale Univresity Press, 1998),
"Gender Issues in Ghetto Diaries and Interviews: The Case of Warsaw," in Women in the Holocaust, eds. Dalia Ofer and Lenore L. Weizman (New Haven: Yale University Press, 1998): 143-167.
“Why Women?” together with Lenore. L. Weizman, in Women in the Holocaust, eds. Dalia Ofer and Lenore L. Weizman (New Haven: Yale University Press, 1998): 1-18. (In Hebrew Yalkut Moreshset 67, April 1999: 9-24).
"תפקיד המגדר בחקר השואה", ילקוט מורשת, 67, ניסן תשנ"ט, (אפריל 1999), עמ' 9–24.
"Women in the Holocaust: Theoretical Foundations for a Gendered Analysis of the Holocaust" in Marcia Sachs Littell (editor) Women in the Holocaust: Responses, Insights and Perspectives, (Merion Station PA: Merion Westfield Press International, 2001), pp.1-34 (together with Lenore J. Weitzman
Her View through My Lens: Cecilia Slepak Studies Women in Warsaw, Gender, Place and Memory in Modern Jewish Experience (Eds. Judy Tydor Baumel, Tova Cohen, (London, Portland, OR: Vallentine Michell, 2003): 29-50.
נקודת ראותה מבעד למבטי: צציליה סלפאק מספרת על נשים בגטו ורשה, ילקוט מורשת, 75, אפריל 2003, 11-130 .
"אמהות בצל השואה", ילקוט מורשת, 86, אפריל 2009, 39-60
תל נורדאו

| --- | --- |

שכונת תל נורדאו ובית הספר תל נורדאו בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20
 מידע
 עיר:  תל אביב-יפו
 תאריך ייסוד:  1926 
 על שם:  מקס נורדאו 
 קואורדינטות:  32°04′46″N 34°46′18″E﻿ / ﻿32.079527777778°N 34.771722222222°E﻿ / 32.079527777778; 34.771722222222
 שכונות נוספות בתל אביב-יפו
 תבנית:לשוניות2
 
בית הספר תל נורדאו בבנייה
תלמידי בית הספר תל נורדאו על רקע הבניין החדש של בית הספר
ערך זה עוסק בתל נורדאו (שכונה). אם התכוונתם לתל נורדאו (ביה"ס), ראו .
תל נוֹרְדָאוּ (נכתב גם תל נוֹרְדוֹי) היא שכונה במערב תל אביב שנוסדה בשנת 1922.
השכונה

תל נורדאו הוקמה על אדמת כרם מטרי, שרכישתה בידי חברת הכשרת הישוב הושלמה בשנת 1922. השכונה הוקמה על תל בודד בחולות הלבנים, בשוליים הצפון-מערביים של תל אביב דאז. היא השתרעה על שטח נרחב והשקיפה אל פני הים הפתוח לצד מערב, כשמצידה המזרחי שכונת נוֹרְדִיָּה, מצפונה שכונת פועלים ב' ומדרומה כיכר מוגרבי. כמו שכונת נורדיה הסמוכה (שהוקמה שנים אחדות לפניה), היא נקראה על שמו של הפעיל הציוני והוגה הדעות מקס נורדאו.
בשנת 1922 נחלק שטח השכונה ל-261 מגרשים שנמכרו לחברות נדל"ן, לאנשים פרטיים ולאגודות של משתכנים. בראשית 1923 הוסכם עם עיריית תל אביב שהיא תניח רשת צנורות מים להספקת מים בשכונה.
כך תואר הדיוקן החברתי-כלכלי של אוכלוסיית השכונה על ידי רם גופנא:”אנשים חילונים מן המעמד הבינוני הזעיר-בורגני. רובם ממוצא אשכנזי מזרח-אירופי וחלקם ממוצא ספרדי ומזרחי (כ-15 אחוזים). רבים מהם באו מקרב ה"אינטליגנציה" שנתהוותה כבר בשכונות היהודיות של יפו ותל אביב לאחר מלחמת העולם הראשונה: מורים, פקידים, סופרים, אנשי מקצועות חופשיים וסוחרים אמידים". לעומתם, תושבי שכונת נורדיה הסמוכה, הבנויה על אדמת קק"ל ולא על אדמה פרטית, השתייכו בעיקר למעמד הפועלים”. בין הבתים הראשונים היה בית יחיא הכהן.
לאחר המשך התפתחותה של העיר צפונה, מצאה עצמה תל נורדאו בטבורה של העיר – מתחם הרחובות פרישמן, בן-יהודה, בוגרשוב, דיזנגוף והרחובות שביניהם.
בשנת 1956 פתח בשכונה המחנך חנוך אנקורי בית ספר פרטי קטן, שבהמשך התפתח לרשת החינוך אנקורי.
בית הספר

בשכונה מצוי בית הספר תל נורדאו, שהוקם בשנת 1926 ברוח התרבות העברית. הבניין החדש נבנה ב-1934 על מגרש שרכש המהנדס ישעיהו ירחע.
בית ספר זה שימש בשנים שלפני קום המדינה (1942–1948) כבסיס האימונים של לוחמות ההגנה שלימים נקרא ח"ן (חיל הנשים). בבית ספר זה למדו בין היתר דבורה קידר, משה שמיר ואחיו אליק, אורי זוהר, אמנון יצחק, יורם שפטל, טום אביב, תרצה אתר, צבי זיבל ויגאל מוסינזון (שהזכיר אותו לא-פעם בסדרת חסמבה). במבנה בית הספר התקיימו משנות השלושים עד שנות החמישים לימודי הערב של בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה. בשנת 1939 הועברו לאולם הגדול של בית הספר ההרצאות של בית העם. בשנים 1963–1974 התקיימו בבניין לימודי הערב של הסטודיו למשחק בהנהלת ניסן נתיב.
בשנת 2021 נבנה בנין חדש לבית הספר תל נורדאו.
לקריאה נוספת

רם גופנא, מכּרם מטרי לרחוב בן יהודה שטראסה - שכונת תל-נורדוי בתל אביב תרפ"ב-תרצ"ב 1922-1932
הערות שוליים

↑  "נורדוי" היא הצורה היידית של השם "נורדאו".
1 2 3  פרופ' רם גופנא, תל-נורדוי  (תל-נורדאו), באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה".
↑   אברהם בלבן, את החולות האלה ניסתה תל אביב לעַברֵת ולתרבת, באתר הארץ, 17 ביולי 2016
↑  הספקת מים, הארץ, 29 במרץ 1923.
↑  רון פז, ‏פרויקט שיקום המבנים של רשת אנקורי, באתר גלובס, 3 ביוני 2001
↑  חג העשור של ביה"ס תל נורדוי, דואר היום, 27 במרץ 1936.
↑  בית ספר גבוה למשפט ולכלכלה מכלל, דבר, 8 בספטמבר 1939.
↑  מה פעל בית העם במשך שנה?, הצופה, 28 במרץ 1940.
↑   דן הנדל, רמז לכך שתל אביב הקטנה של נחום גוטמן כבר לא גרה כאן יותר, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2021
גיא נרדי, ‏תוספת קופסה לבנה לבית הספר הוותיק בתל אביב, באתר גלובס, 10 בספטמבר 2021
אטלס G

| --- | --- |

שיגור אטלס G
 ייעוד:  משגר לוויינים
 יצרן:   קונבאייר
 ארץ ייצור:  ארצות הברית ארצות הברית
 היסטוריית שיגורים
 סטטוס:  פרש
 אתרי שיגור:  LC-36B מנמל החלל קייפ קנוורל
 הצלחות:  5
 כישלונות:  2
 שיגור ראשון:  9 ביוני 1984
 שיגור אחרון:  25 בספטמבר 1989
האטלס G שנקרא גם Atlas G Centaur-D1AR היה משגר לוויינים שפותח על ידי  קונבאייר ג'נרל דיינמיקס [דרושה הבהרה] מטיל האטלס-קנטאור. הטיל הוא חלק מסדרת טילי האטלס והוא שימש לשיגור 7 לווייני תקשורת במהלך שנות ה-80. מ-7 שיגורים שבוצעו 2 נכשלו. האטלס G הוחלף בסופו של דבר באטלס 1.
מחשב מרכזי

מחשב מרכזי (באנגלית: Mainframe) הוא סוג מחשב בעל עוצמה גדולה, המשמש ארגונים גדולים (כגון מוסדות ממשלתיים, חברות מסחריות גדולות ואוניברסיטאות) להפעלת יישומים (אפליקציות) רבים במקביל, תוך שימוש בעיבוד נתונים רחב היקף, כדוגמת מרשם התושבים, תכנון משאבי הארגון, ביצוע תנועות פיננסיות ובנקאיות, וכן פעולות מדעיות מורכבות ומסובכות, תוך מתן שירות למשתמשים רבים, מסוגים שונים.
לוח הבקרה של מחשב מיינפריים מדגם 65 של IBM System/360
מחשב מרכזי מדגם DPS 7 של חברת הניוול-בול משנת 1990
עד אמצע שנות ה-70 היה מחשב מרכזי סוג המחשבים היחיד ששימש לצרכים מסחריים ועסקיים. מחשבים אלו, שעדיין לא נקראו בשם "מחשב מרכזי", החלו להתפתח בצעדים קטנים בתקופת מלחמת העולם השנייה, בעיקר על ידי אוניברסיטאות ומדענים, וקיבלו תנופה בעיקר בסוף שנות ה-50 ובשנות ה-60, כאשר חברות מסחריות נכנסו לעניין. הם שימשו, בדרך כלל, כמשאב המחשוב המרכזי והשיתופי בארגונים גדולים.
מאמצע שנות ה-60 ועד לסוף שנות ה-70 היו בשימוש נרחב גם מחשבים קטנים יותר, שקיבלו את הכינוי "מיני-מחשבים",(minicomputers) או מחשבי ביניים (midrange computers). הם שימשו כמשאב מרכזי לארגונים קטנים או משאבים ייעודיים למחלקות הארגון השונות, וכן לעיבודים מדעיים ומחקריים.
בסוף שנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80 פותחו ויצאו לשוק המחשבים האישיים, שנועדו לשימושים משרדיים, אישיים וקבוצתיים. הם שינו באופן מהפכני את התדמית "המאיימת" והשימוש המרכזי במחשבים בעולם, והפכו אותם לנחלת הציבור כולו ושולחנות העבודה האישיים והקבוצתיים. גם השרתים הפכו קטנים יותר, שימשו יישומים ומשתמשים שונים, והתבססו בעיקר על מעבדים נפוצים וגנריים, כדוגמת מעבדי אינטל.
השם באנגלית, שמשמעו שלד ראשי או מסגרת ראשית, נגזר מהעובדה שלב מערכת המחשב היה ארון אחד גדול במיוחד, והכיל את זיכרון המחשב ויחידת העיבוד המרכזית (CPU). בהמשך שימש השם גם כדי להבחין ולבדל בין המחשב המרכזי לסוגי המחשבים הקטנים יותר. בהכללה ניתן לומר כי כדי להחליף מערכת מחשב מרכזי יידרשו עשרות, אם לא מאות שרתים קטנים.
היסטוריה > שנות החמישים עד שנות השמונים

מחשבים מרכזיים החלו לצאת לשוק, לשימוש מסחרי, בתחילת שנות החמישים, אך בשימוש מצומצם בלבד. הם הפכו יותר ויותר פופולריים בשנות השישים.
היצרנים אמריקאים הבולטים בשנים אלו היו קרויים "IBM ושבעת הגמדים" בשל העובדה כי חלקה של IBM בשוק היה גדול הרבה יותר מאשר כל 7 החברות ביחד. החברות הנוספות היו: בורוז, CDC, ג'נרל אלקטריק, האניוול, NCR, RCA ויוניוואק. יצרנים בולטים מחוץ לארצות הברית כללו בעיקר את חברת היטאצ'י ואמדל (אנ'). שתי האחרונות התמחו בייצור מחשבים תואמים למחשבי יבמ.
שליטתה של חברת IBM בשוק החלה מסדרת מחשבי ה-7000 שיצאה לשוק בשנת 1961, ובמיוחד עם פיתוח סדרת המחשבים (IBM System/360 (1964. השפעתה של הופעת סדרה זו הייתה דרמטית ולמעשה ביססה את שליטתה הכמעט בלעדית של חברת IBM בשוק המחשבים המרכזיים, עד כדי היעלמותם של חלק משאר החברות לקראת סוף שנות השמונים.
בשנות ה-70 הופיעו מיני מחשבים ולאחריהם מיקרו מחשבים שהתחרו במחשבים המרכזיים אך עדיין לא החליפו אותם. במהלך שנות ה-80 השתנתה המגמה. ראשית החליפו מחשבים אישיים את המסופים הטיפשים ששימשו לתקשורת עם המחשב המרכזי. בהדרגה מצאו החברות המסחריות שניתן להפעיל שרתים מבוססי מעבדים זעירים במחיר שהיה נמוך בהרבה ממחיר רכישת המחשב המרכזי ולמשתמשים הייתה שליטה טובה יותר על המערכות שלהם.
הביקוש הפוחת והולך והתחרות הקשה גרמו לטלטלה גדולה בשוק: RCA נמכרה ליוניוואק וג'נרל אלקטריק עזבה את השוק. האניוול נקנתה על ידי חברת בול הצרפתית, יוניוואק (חטיבה בחברת ספרי (Sperry) התמזגה מאוחר יותר עם בורוז על מנת ליצור את יוניסיס (אנ') ב-1986. ב-1991 הייתה NCR שייכת לתקופה קצרה לחברת AT&T.
כך הוחלפו המחשבים המרכזיים בקצב גובר והולך ברשתות של מחשבים אישיים ושרתים מבוססי מעבדי אינטל. הביקוש למחשבים המרכזיים ירד, הם נרכשו בעיקר על ידי חברות שירותים פיננסיים וגופים ממשלתיים ובמשך זמן מה הייתה הסכמה בין האנליסטים של התעשייה שהמחשבים המרכזיים הם שוק גווע.
מצד שני - סדרת ה-360 של חברת IBM המשיכה להתפתח לסדרת ה-z/z9 של המאה ה-21 ויחד עם המחשבים מבוססי מערכת ההפעלה MCP (ראשי תיבות של Master Control Program) של חברת בורוז (כיום יוניסיס) הם המחשבים היחידים המבוססים על ארכיטקטורה שהתפתחה מתקופה מוקדמת זו.
היסטוריה > שנות התשעים ותחילת המאה ה-21

מגמת הירידה וההספדים המוקדמים מדי נעצרה ואף החלה להשתנות בסוף שנות ה-90 כשחברות מצאו שימושים חדשים למחשבים המרכזיים שלהם, כיוון שכשרת אינטרנט הם מסוגלים להציע ביצועים דומים לאלה של כמה מאות מחשבים קטנים יותר, בצריכת חשמל ובעלויות ניהול נמוכות יותר. גם הגידול ב-אי-ביזנס הגדיל דרמטית את מספר העסקאות (טרנזקציות) שעובדו על ידי התוכנה של המחשבים המרכזיים כמו גם את גודל מסדי הנתונים וביצועיהם.
נכון לסוף 2004 גדלו הרווחים של IBM ממכירת מחשבים מרכזיים, למרות הוזלת מחירים, הודות לעלות בעלות כוללת משופרת.
במהלך 2005 הופיעו בעיתונות כמה כתבות שפרטו מקרים של אובדן מידע אישי רגיש כתוצאה מטיפול רשלני במידע. בדוגמה אחת, "קארדסיסטמס" (CardSystems), חברה אמריקאית המטפלת בסליקה של כרטיסי אשראי, גילתה כי אלפים (אם לא מיליונים, המספר המדויק נשאר חסוי) של רשומות של לקוחות כרטיסי האשראי שבהם טיפלה נפלו לידיהם של האקרים, הודות לתולעת מחשב שהותקנה על אחד משרתי הארגון שפעל תחת מערכת ההפעלה "חלונות" של מיקרוסופט. הנזק כתוצאה מהפריצה למחשבי קארדסיסטמס מוערך ב-2.75 מיליארד דולר, אם כי קשה לאשש את הסכום המדויק. בדוגמה נוספת בשנת 2004 כשלה מערכת ציוות אנשי צוות האוויר של חברת קומאייר (Comair) שהותקנה על שרת שלא היה מחשב מרכזי, דווקא בעונת הנסיעות הבוערת של חג המולד. עקב כך פיטר הדירקטוריון של קומאייר את המנכ"ל.
מוסדות פיננסיים מעולם לא חוו במחשבים המרכזיים כישלונות כאלו, הנובעים מבעיות של אבטחת מידע. ארגונים רבים מבצעים הערכה מחדש של כלל נוהלי הטיפול במידע, כשלעיתים קרובות הם מתמקדים בריכוז מחדש של מערכות המחשוב על מערכות מאובטחות.
היסטוריה > המחשב המרכזי כיום

אף על פי שיש שהספידו את המחשב המרכזי בעבר, הרי שגם היום מחשבים מרכזיים ( בשליטה כמעט מוחלטת של חברת יבמ) ממשיכים לארח את יישומי הליבה של חלק גדול מהארגונים הגדולים בעולם, הנקראים Fortune 1000, להחזיק את הנתונים והמידע הקריטי, ולהריץ מיליוני תנועות (טרנזקציות) במערכות מורשת וביישומים מודרניים.
מחירם של מחשבים מרכזיים עדיין גבוה בהרבה ממחיר שרתי אינטל או מחשבי ביניים, אך המדידה הנכונה הנדרשת היא בעלות כוללת, או TCO, הכוללת את כמות השרתים הנדרשת להחליף מחשב מרכזי אחד, כמות כוח האדם, התחזוקה תוכנות קישוריות ואבטחת מידע ופרמטרים רבים נוספים. בשל מחירם הראשוני הגבוה קיים גם שוק פעיל במחשבים מרכזיים משומשים.
שוק המחשבים המרכזיים מפגין מאפיינים כלכליים המוכרים למשקיפים של שווקים אחרים כדוגמת שוק המוליכים למחצה וחברות התעופה הגדולות. בכל השווקים הללו קיים יתרון לגודל משמעותי והם דורשים השקעות הון גדולות על מנת להתחרות, וכתוצאה מכך נותרים בשוק מספר מועט של מתחרים גדולים. ועם זאת שווקים אלו הם תחרותיים ביותר משום שמובילות טכנולוגית עלולה להיות זמנית ומשום ששווקים אלו רגישים בצורה שאינה פרופורציונית לשינויים בביקוש המקרו-כלכלי. עסקים ומוסדות ממשלתיים נוטים להשהות או לעכב השקעות הון, כדוגמת רכישת מחשבים מרכזיים, בתקופות מיתון כלכלי.
נכון לתחילת 2006 שולטים המחשבים המרכזיים של חברת יבמ בשוק עם כ-90% מנפח השוק. החברה החלה לספק את המחשב המרכזי החזק ביותר בשוק, דגם 109 מסדרת z9, בסוף 2005 והוציאה על פיתוחו סכום ענק של 1.2 מיליארד דולר. למרות עוצמת המחשבים המרכזיים של IBM, היא אינה הספק היחיד בשוק. יוניסיס עדיין מייצרת את המחשבים המרכזיים מסדרת ClearPath המבוססים על קו המוצרים הקודם של החברות Sperry ו-Burroughs. קו המוצרים הנוכחי של חברת פוג'יטסו משווק בשם ES7000 של חברת יוניסיס, בעוד שקו המוצרים מבוסס טכנולוגיית ה-31 ביט של חברת Amdahl הולך ונמוג במהירות. על מנת לחלק ביניהן את העלויות פיתחה היטאצ'י במשותף עם IBM את סדרת המחשבים המבוססים על טכנולוגיה של 64 ביט, z800, מחשבים שמחירם כיום נמוך יחסית (פחות מ-40,000 דולר נכון לתחילת 2006).
HP ממשיכה למכור את סדרת המחשבים הייחודית שלה (NonStop) אותה רכשה מחברת Tandem. מחשבים מרכזיים מסדרת DPS של חברת Bull הצרפתית עדיין מצויים בשוק האירופי.
בתכנון מחשביהם מסתמכות יוניסיס ו-HP יותר ויותר על מעבדי אינטל הנפוצים במקום על מעבדים המתוכננים ונבנים במיוחד, על מנת לצמצם את עלויות הפיתוח, ואסטרטגיה זו אמורה לעזור להן להגדיל את חלקן בשוק. בניגוד להן, מוציאה חברת יבמ מיליארדים על פיתוח טכנולוגיות חדשות מתוצרתה, ועד כה אסטרטגיה השקעה זו מניבה החזרים כספיים ניכרים הודות לעניין שמביעים הלקוחות במוצרים. אסטרטגיה זו גורמת גם לבידול של מוצרי IBM, בייחוד בקשר להתאמת החומרה במטרה לשפר את הביצועים של תוכנה מסוימת (כדוגמת לינוקס, יישומי Java ובסיס הנתונים DB2).
מחשבים מרכזיים מתאפיינים בעוצמה גבוהה, ולכן ההבחנה ביניהם ובין מחשבי-על אינה פשטנית, אך כללית ניתן לומר שמחשבי-על מתמקדים בפתרון בעיות המוגבלות במהירות החישוב של המחשב בעוד שמחשבים מרכזיים מתמקדים בפתרון בעיות המוגבלות בקצב פעולות הקריאה/כתיבה ואמינות (ראו הרחבה בערך מחשב-על).
מאפיינים וטכנולוגיה

מחשבים מרכזיים מודרניים אינם מוגדרים על פי ביצועי המחשב אלא בעיקר על פי תכונות אחרות, כמו תכנון הנדסי פנימי ברמה גבוהה, אמינות גבוהה, אבטחת מידע קפדנית, ו"תמיכה לאחור" בתוכנה (היכולת לתמוך בהפעלת תוכנה ישנה בסדרות מחשבים חדשות). מחשבים אלה מסוגלים לפעול (ואף פועלים למעשה) בהצלחה במשך שנים ללא כל הפסקה כשתיקונים ושדרוגים מבוצעים כאשר המחשב ממשיך לפעול.
ספקי מחשבים מרכזיים מציעים שירותים כדוגמת יתירות מחוץ לאתר, שבמסגרתה כאשר המחשב בכל זאת מתקלקל, הספק מציע את האפשרות להריץ את היישומים של לקוחותיו במחשביו הוא (לעיתים קרובות מבלי שהמשתמשים מרגישים בשינוי) בעוד שהתיקונים על המחשב שהתקלקל נמשכים.
חוסנן ומהימנותן של מערכות מחשב אלו הן בין הסיבות לאורך החיים הממושך של סוג זה של מחשבים, שכן משתמשים בהם ביישומים שבהם השבתה עלולה להיות קריטית לארגון. המונח RAS (ראשי תיבות מאנגלית, אמינות (Reliability), זמינות (Availability) ושמישות (Serviceability), נוצר על ידי אנשי השיווק של IBM, כדי לציין חוסן זה.
מחשב מרכזי תומך לעיתים קרובות בו זמנית באלפי משתמשים המקבלים גישה למשאבי המחשב באמצעות "מסופים טיפשים" (מסוף שבו מקלדת ומסך ושאינו מסוגל לבצע פעולות לוגיות) או באמצעות תוכנה המבצעת אמולציה למסוף מסוג זה על מחשבים אישיים. המחשבים המרכזיים הראשונים תמכו בשיטה זו של שיתוף משאבים (Timesharing) או שפעלו בשיטת עיבוד באצווה (Batch processing) שבה לא הייתה למשתמשים גישה ישירה לשירותי המחשוב, והמחשב המרכזי סיפק שירותי בק אופיס בלבד. בתקופה זו היו המחשבים המרכזים מכונים "מיינפריים" בשל העובדה כי הם היו מכונות גדולות ובעלות דרישה ניכרת לחשמל ובקרת אקלים יקרה. כיום מחשבים מרכזיים תומכים בגישה מכל ממשק משתמש, כולל World Wide Web (מחשב מרכזי מתוצרת IBM היה שרת Web הראשון מחוץ לאירופה). אירוני הוא שכיום דווקא שרתי Blade הם הציוד הדורש טכנולוגיות קירור אקזוטיות ותופס יותר שטח רצפה במרכז המחשוב מהמחשב המרכזי.
מאפיינים וטכנולוגיה > טכנולוגיה נוכחית

מערכות המחשב הישנות המבוססות על ארכיטקטורה של 32 ביטים, כולל מחשבי Amdahl ורוב דגמי המחשב של חברת היטאצ'י, הוחלפו בהדרגה במחשבי 64 ביט. מערכת ההפעלה המרכזית של יבמ, z/OS, תומכת רק במחשבים מבוססי 64 ביט החל משנת 2007 ואילך.
את מערכת ההפעלה לינוקס ניתן להפעיל על מערכות מחשבים מרכזיים שונות, באופן ישיר, או תחת מכונה וירטואלית, צורת השימוש הנפוצה יותר. מערכת ההפעלה לינוקס מאפשרת למשתמשיה לנצל את היתרון בשימוש בתוכנה ויכולת פיתוח התוכנה של קהיליית הקוד הפתוח.
הטכנולוגיה בבסיס המחשבים המרכזיים של IBM עד לתחילת שנות ה-90 הייתה Bipolar junction transistor (הקרויה גם ECL). טכנולוגיה זו סיפקה ביצועים טובים אבל הייתה בזבזנית בחשמל, ופלטה חום רב. על מנת להתמודד עם בעיית החום היה צריך להשקיע במערכות מיזוג גדולות (שגם הן צרכו חשמל רב), ובמחשבים המרכזיים בעלי המעבדים החזקים יותר גם להוסיף מערכות קירור מיוחדות מבוססות מים. התוצאה הייתה שמחשב מרכזי אחד היה בנוי מכמה קופסאות שצרכו שטח רצפה ניכר. עובדות אלה תרמו לדימוי הדינוזאור שדבק במחשבים המרכזיים.
בתחילת שנות ה-90 עברה חברת יבמ ליישום טכנולוגיית CMOS במחשבים המרכזיים. המעבר לא היה קל, טכנולוגיית CMOS דורשת הרבה פחות משאבי חשמל ומיזוג אבל המחשבים הראשונים שיצאו בטכנולוגיה זו היו איטיים מאוד בהשוואה למחשבים מבוססי הטכנולוגיה הקודמת. רק לקראת סוף העשור, לאחר פיתוחים נוספים, עברו המחשבים מבוססי הטכנולוגיה החדשה בביצועיהם את המחשבים מבוססי הטכנולוגיה הקודמת. מאז משקיעה יבמ בשיפור הפונקציונליות של המחשבים המרכזיים, לדוגמה בארכיטקטורה של 64 ביט (z/Architecture). IBM גם משקיעה בפיתוח התוכנה שהיא מציעה למחשבים המרכזיים כדוגמת מסד הנתונים DB2 UDB למערכת ההפעלה z/OS וסביבת הפיתוח והתפעול WebSphere.‏ IBM גם נכנסה לשוק כלי התוכנה, תוכניות שירות וניהול על מנת לחדש את התחרות בשוק שהיה רדום לאחרונה ולאלץ את השחקנים שעוד נותרו בו לחדשנות.
כמעט כל המחשבים המרכזיים מסוגלים להפעיל (או "לארח") כמה מערכות הפעלה במקביל ולעבוד לפיכך לא כמחשב בודד כי אם כמספר מכונות וירטואליות. בתפקיד זה יכול מחשב מרכזי אחד להחליף עשרות ואף מאות שרתים, ובכך לצמצם את עלויות הניהול והתחזוקה ובמקביל להגביר בצורה ניכרת את אמינות המערכות ויכולת הגידול שלהן. האמינות מושגת בשל היכולת להקצות את משאבי החומרה בין המכונות הווירטואליות לפי דרישה מתוך הקיבולת הכללית של המחשב.
המחשבים המרכזיים המודרניים מסוגלים להוסיף קיבולת למערכת בצורה שאינה מפריעה לפעולת המחשב, באופן מידי ובמנות מדודות. יכולת שמחלקת השיווק של חברת IBM מכנה "מחשוב על פי דרישה" (on demand computing). מחשבים מרכזיים מודרניים, בייחוד מחשבי סדרת z9 של חברת IBM, מציעים לפחות שלוש רמות עיקריות של הפעלת שירותים מקבילים מבודדים (virtualization):
מחיצות לוגיות (במונחי יבמ: LPAR (Logical Partition)) בעזרת רכיב תווכה (מיקרו-קוד - הקוד הצרוב במחשב בדומה ל-BIOS במחשב האישי) הקרוי PR/SM,
מכונות וירטואליות, בעיקר באמצעות מערכת ההפעלה z/VM,
יכולות ההפעלה במקביל של תוכנות המבודדות האחת מרעותה, תוך שימוש בכתובות וירטואליות כשמערכת ההפעלה (בייחוד z/OS) מנהלת את עומס העבודה בצורה אופטימלית.
יחדיו טכנולוגיות virtualization אלו תומכות בסביבת עבודה הכוללת גם לינוקס ו-Java באופן יעיל ואמין ביותר.
מאפיינים וטכנולוגיה > שפות תכנות

85% מכל התוכניות הכתובות למחשב מרכזי הן בשפת קובול.
7% כתובות באסמבלר, C או C++.
5% כתובות בPL/I.
3% כתובות ב-Java ושפות אחרות.
השימוש ב-Java נמצא בקו עלייה (נכון ל-2004), בייחוד במערכות מחשבים מרכזיים חדשות. כמו כן נוספו לאחרונה לקובול תכונות מוכוונות World Wide Web, כדוגמת יכולות ניתוח מחרוזות (Parsing) של XML כשתכונות אלה הוטמעו גם בשפת PL/I.
IBM טענה כי מעל ל-200 לקוחות מחשבים מרכזיים חדשים (לקוחות שמעולם לא היה מחשב מרכזי ברשותם) התווספו מאז תחילת המאה ה-21 (נכון לשנת 2004).
מאפיינים וטכנולוגיה > מהירות וביצועים

מהירות המעבד של המחשבים המרכזיים נמדדה (ועדיין נמדדת) ביחידה הקרויה MIPS ראשי תיבות של "מיליון פקודות לשנייה" (Million Instructions Per Second). מדד זה שימש כאמצעי קל לדרוג יחסי של מהירות וביצועי מחשבים מרכזיים. עוצמת המעבד של המחשב המרכזי הקטן ביותר של יבמ נכון לשנת 2010 (דגם A01 בסדרת z10 BC) מוערכת בכ-38 MIPS, והיא מגיעה עד 29,590 MIPS במחשב אחד (דגם 764 בסדרת z10 EC). בנוסף לכך, ל-IBM יש טכנולוגיה המכונה Parallel Sysplex (קיצור של מערך מחשבים מקביליים) שבה מופעלים עד 32 עותקים של מערכת ההפעלה z/OS בתצורה לוגית של מערכת מחשב אחת גדולה. משמעות הדבר ש-16 מחשבים מדגם 732 בסדרת z9 EC (שכל אחד מריץ שני עותקים של מערכת ההפעלה z/OS) המחוברים באמצעות טכנולוגיית Parallel Sysplex מסוגלים להגיע תאורטית לעוצמה של 248,528 MIPS.
MIPS הוא מדד בעייתי, ולכן המדד הרשמי של חברת IBM להערכת ביצועי המחשב המרכזי קרוי LSPR (ראשי תיבות באנגלית של מראה מקום לביצועי מערכות גדולות) שבו נעשה שימוש בטבלאות השוואה בין מחשבים מרכזיים תוך התחשבות בסוגי סביבות העבודה השונות האפשריות.
ניתן לראות אנלוגיה לנושא השוואת ביצועי מחשבים שונים מעולם שרתי היוניקס שבו לקוחות תובעניים בודקים את ביצועי המחשבים על סמך בדיקות של סביבות עבודה מסוימות כדוגמת הבדיקות המכונות TPC-C או SpecInt ואינם מסתפקים בזמן השעון של ה-CPU בלבד. עם זאת, הולכת ומתגברת התופעה שגם בדיקות אלו סובלות בעצמן מבעיות.
לרוע המזל, נדרשת כמות עבודה רצינית (ולעיתים גם יכולת ניחוש) כדי שהלקוחות ידעו מהו סוג סביבת העבודה שלהם על מנת שיוכלו ליישם רק את ערכי ה-LSPR הרלוונטיים להם. לפיכך השימוש ב-MIPS ממשיך להיות פופולרי כיום עד כדי כך שנציגי חברת יבמ ויועצים ממשיכים לפרסם את ההבדלים בין דגמי המחשב השונים בטבלאות מבוססות MIPS.
ראו גם

IBM Coupling Facility
הערות שוליים

↑  Mainframe | Definition & Facts | Britannica, www.britannica.com, ‏2023-05-05 (באנגלית)
↑  Computer | History, Parts, Networking, Operating Systems, & Facts | Britannica, www.britannica.com, ‏2023-06-06 (באנגלית)
1 2 3  Computers | Timeline of Computer History | Computer History Museum, www.computerhistory.org
↑  Minicomputer | Definition & Facts | Britannica, www.britannica.com (באנגלית)
↑  Rise and Fall of Minicomputers - Engineering and Technology History Wiki, web.archive.org, ‏2017-04-05
↑  Computer - Evolution of Time-Sharing, ARPA, BASIC, and Minicomputers | Britannica, www.britannica.com (באנגלית)
↑  Edwin D. Reilly., Concise Encyclopedia of Computer Science (illustrated ed.). ISBN 978-0-470-09095-4., John Wiley & sons, 2004, עמ' 482
↑  Thomas E. Beach, Computer Concepts and Terminology, The University of New Mexico, ‏29 August 2016
1 2  Mainframe, Techopedia, ‏2017-06-15 (באנגלית אמריקאית)
↑  Bergin, Thomas J, ed. (2000)., 50 Years of Army Computing: From ENIAC to MSRC, DIANE Publishing. ISBN 978-0-9702316-1-1., עמ' 83
↑  Technology News
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4129539-0  NKC: ph139056
פרדריק פורסיית'

| --- | --- |

 לידה:  25 באוגוסט 1938 (בן 86) אשפורד, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום מגורים:  אשפורד 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גרנדה, בית הספר טונברידג', Yardley Court 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  נשיא על הכוונת 
 תקופת הפעילות:  מ-1969 
 פרסים והוקרה:  פרס אדגר אלן פו לספר הטוב ביותר (1972)  פרס מרטין בק (1972)  פרס חרב היהלום (2012)  הפרס הגדול לספרות בלשית (1983)  מפקד במסדר האימפריה הבריטית (31 בדצמבר 1996)  Swedish Crime Writers' Academy 
 www.frederickforsyth.co.uk
 
פרדריק פורסיית' (באנגלית: Frederick Forsyth; נולד ב-25 באוגוסט 1938) הוא סופר בריטי בתחום ספרות המתח.
רוב ספריו עוסקים ביחסים בינלאומיים, בריגול ובתרחישים צבאיים ומדיניים דמיוניים. בין ספריו המפורסמים: "נשיא על הכוונת", "תיק אודסה", "כלבי המלחמה" ו"אגרוף האל".
חלק מספריו עובדו לסרטים.
קורות חיים

פרדריק פורסיית נולד בעיר אשפורד, במחוז קנט שבדרום מזרח אנגליה. לאחר סיום בית ספר תיכון, למד כשנה באוניברסיטת גרנדה שבספרד. בשנת 1956 התגייס לצבא הבריטי והוכשר להיות טייס בחיל האוויר המלכותי.
לאחר שחרורו מן השרות הצבאי בשנת 1958, השלים את לימודיו באוניברסיטה בפקולטה לעיתונות. בשנת 1961 החל לעבוד ככתב בסוכנות הידיעות רויטרס, ובשנת 1965 עבר לעבוד ככתב חוץ עבור ה-BBC. בקיץ 1967 נשלח לניגריה, כדי לסקר את המלחמה שניהל הממשל הניגרי כנגד המורדים בחבל ביאפרה. הוא שהה שם מספר חודשים ולאחר חזרתו לאנגליה פוטר מה-BBC, בעקבות האשמות שלכאורה נתן סיוע למורדים ואף פיברק כתבות אוהדות המורדים.
בשנת 1969 חזר לניגריה, הפעם ככתב עצמאי, כדי לאסוף חומר לספרו הראשון - "The Biafara story", ספר דוקומנטרי שמתאר בפירוט את מהלך מלחמת האזרחים בניגריה.
בשנת 1971 יצא לאור הרומן הראשון שלו - "נשיא על הכוונת" (The Day of the Jackal). הספר המתאר את ניסיון ההתנקשות של מתנקש בודד, שנשכר על ידי המחתרת OAS, בחייו של נשיא צרפת שארל דה-גול. הספר הפך לרב-מכר ואף זכה בפרס על שם אדגר אלן פו לספרי מתח בשנת 1972. בשנת 1973 עובד הספר לסרט נשיא על הכוונת בבימויו של פרד זינמן.
ספרו השני של פורסיית, "תיק אודסה", זכה להצלחה דומה לזו של ספרו הראשון; הוא נמכר בעותקים רבים ועובד לסרט בכיכובם של ג'ון ווייט ומקסימיליאן של. הספר מתאר את מאבקו של עיתונאי גרמני צעיר בארגון סודי של פושעי מלחמה נאצים בתחילת שנות ה-60.
בספרו השלישי, "כלבי המלחמה" מגולל פורסיית סיפורה של קבוצת שכירי חרב, שנשכרת על ידי תאגיד כרייה בריטי, כדי לבצע הפיכה צבאית במדינה באפריקה. המטרה – להשליט בה ממשלת בובות, שתסכים להעביר את זכויות הכרייה של פלטינה לתאגיד הבריטי. בשנת 1981 עובד הספר לסרט בכיכובו של כריסטופר ווקן.
בשנת 2010 עובד ספרו "הפנטום ממנהטן" - שמהווה המשך למחזמר "פנטום האופרה" - למחזמר בשם "האהבה לעולם לא מתה".
בשנת 2012 הוענק לו פרס "פגיון היהלום" למפעל חיים בתחום ספרות המתח מטעם איגוד סופרי המתח. בספטמבר 2016 פרש מכתיבת ספרי מתח, אך בשנת 2018 פרסם ספר מתח נוסף, "השועל" (טרם תורגם לעברית).