stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנרי בירד

| --- | --- |
ציור של הנרי בירד על ידי סם לויד
ציור של הנרי בירד על ידי סם לויד
 לידה:  14 ביולי 1830 המפשייר, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  11 באפריל 1908 (בגיל 77) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 הישג בולט:  היה מס' 2 העולם בשנת 1876
 מד כושר מרבי:  2635 (ספטמבר 1875)
 מקצוע נוסף:  רואה חשבון
 מדינה:  בריטניה
 
הנרי בירד (באנגלית: Henry Edward Bird;‏ 14 ביולי 1830, המפשייר - 11 באפריל 1908, לונדון) היה שחמטאי אנגלי וסופר שחמט.
בגיל 21 הוזמן בירד לתחרות הבינלאומית הראשונה שהתקיימה בלונדון, 1851. הוא השתתף גם בתחרויות שהתקיימו בווינה ובניו ג'רזי. בשנת 1858 הפסיד בירד בדו-קרב לפול מורפי. למרות הפסדו זה המשיך בירד לשחק ברמה גבוהה במשך 50 שנים נוספות. בירד היה רואה חשבון במקצועו ולא שחמטאי מקצועי אך נאמר עליו ש"הוא חי בשביל השחמט, והיה מוכן לשחק עם כל אחד, בכל מקום, בכל שעה, ובכל תנאי". בתחרות ניו-יורק 1876 קיבל בירד את פרס היופי הראשון שהוענק אי פעם, עבור משחקו מול ג'יימס מייסון.
בשנת 1874 הציע בירד וריאנט חדש לשחמט, על לוח של 8*10 משבצות בצירוף שני כלים חדשים, האחד מאחד את מסעי הצריח והפרש והשני מאחד את מסעי הרץ והפרש. רעיונו של בירד גרם לחוסה ראול קפבלנקה להגות וריאנט אחר של שחמט הקרוי על שמו והמבוסס על אותם שני כלים שהגה בירד אך נבדל בעמדת הפתיחה.
בירד היה סופר פורה הן בנושאי שחמט והן בנושאים חשבונאיים. בין היתר כתב ספר על ההיסטוריה של השחמט וספר המנתח את רשת פסי הרכבת בממלכה המאוחדת.
בירד הביא לפופולריות של הפתיחה הידועה היום כפתיחת בירד (1. ו4) וכן להגנת בירד בפתיחה הספרדית (1. ה4 ה5 2. פו3 פג6 3. רב5 פד4). פתיחת בירד נחשבת יציבה, אם כי לא בגדר ניסיון להשיג יתרון משלב הפתיחה. הגנת בירד נחשבת לנחותה מעט, אך מאפשרת לטמון מלכודות ללבן.
התמודדויות

| שנה | מיקום | המתמודד השני | תוצאה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1849 | לונדון | ג'ורג' מדלי | 4 מ-11 | הפסד |
| 1851 | לונדון | ברנרד הורביץ | 5 מ-14 | הפסד |
| 1851 |  | ליונל קיזריצקי | 2 מ-10 | הפסד |
| 1856 | לונדון | ארנסט פולקביר | 2 מ-3 | ניצחון |
| 1856 | לונדון | ארנסט פולקביר | 6 מ-13 | הפסד |
| 1866 | לונדון | וילהלם שטייניץ | 7.5 מ-17 | הפסד |
| 1873 | לונדון | ג'ון ויסקר | 7 מ-14 | תיקו |
| 1873 | לונדון | ג'ון ויסקר | 7.5 מ-13 | ניצחון |
| 1873 | לונדון | ג'ון ויסקר | 9.5 מ-21 | הפסד |
| 1873 | לונדון | ג'ון ויסקר | 5.5 מ-21 | ניצחון |
| 1874 | פילדלפיה | אדוארד אלפרוני | 20.5 מ-40 | ניצחון |
| 1876 | ניו יורק | ג'יימס מייסון | 6 מ-19 | הפסד |
| 1879 | לונדון | ג'וזף הנרי בלקברן | 2 מ-7 | הפסד |
| 1885 | ניוקאסל | ארטור סקיפוורט | 5 מ-7 | ניצחון |
| 1886 | לונדון | איזידור גונסברג | 2.5 מ-9 | הפסד |
| 1888 | לונדון | ג'וזף הנרי בלקברן | 1 מ-3 | הפסד |
| 1889 | לונדון | איזידור גונסברג | 2 מ-3 | הפסד |
| 1890 | ליברפול | עמנואל לסקר | 3.5 מ-12 | הפסד |
| 1892 | ניוקאסל | עמנואל לסקר | 0 מ-5 | הפסד |
| 1892 | לונדון | רודולף לומן | 4 מ-6 | ניצחון |
מספריו

Bird, Henry Edward. The Chess openings Considered Critically and Practically (London: Dean, 1877)
Bird, Henry. Chess Masterpieces (London: 1875)
Bird, Henry. Chess History and Reminiscences (London: 1893)
Bird, Henry. Modern Chess
Bird, Henry. Chess for Beginners
Bird, Henry. Chess Novelties (London: 1895)
משחקים מוסברים (באנגלית) > 1886

הנרי בירד מול ג'וזף הנרי בלקברן, 16.7.1886, Early Bird gets the..Checkmate? :)
הערות שוליים

↑  
Harold C. Schoenberg, Grandmasters of Chess, W.W. Norton & Co., New York, Rev. Ed. 1981, p. 66.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270930905171  CANTIC: a11174468  GND: 118663364  ISNI: 0000 0000 6317 6485  LCCN: n80165306  NKC: hka2017969500  NLA: 35290355  NTA: 070165440  SNAC: w6j99gnm  Trove: 899486  VIAF: 22935369   WorldCat (עם VIAF): 22935369
היתר שאיבת מים בשבת

בהלכות ערובין, היתר שאיבת מים בשבת הוא סדרת תקנות הלכתיות שמטרתן להתיר שאיבת מים בשבת, אף במקומות שיש בדבר איסור דרבנן של הוצאה מרשות לרשות מכרמלית לרשות היחיד, ובאמצעות תיקון מחיצה מינימלית. כיום אין כמעט שימוש מעשי בהיתר זה.
רקע

מדין התורה, אין איסור בהוצאת והכנסת חפצים מרשות הכרמלית (כגון ים או נהר), לרשות היחיד, ובכלל זה שאיבת מים שנחשבת גם כן כהוצאת והכנסת חפצים. אולם מדרבנן נאסר להוציא ולהכניס חפצים מרשות היחיד לכרמלית בשבת, וכן נאסר להוציא חפצים בין רשות היחיד פרטית לרשות יחיד משותפת, ללא תיקון עירוב חצרות. אולם כשחכמים אסרו דבר זה בכלליות, הם לא אסרו במספר מקרים פרטיים, והשאירו את ההלכה כדין התורה, ובתנאי שתהיה מחיצה מינימלית בכל אחד מהמקרים.
שאיבת מים מרשות הכרמלית לרשות היחיד

גזוזטרא (מרפסת) שהיא למעלה מן המים, אין ממלאים הימנה בשבת, אלא אם כן עשו לה מחיצה גבוהה עשרה טפחים בין מלמעלה בין מלמטה.
כדי להתיר לשאוב מים בשבת מכרמלית לרשות היחיד, יש צורך במחיצה מיוחדת ברשות היחיד, מסביב לחור המיועד לשלשול הדלי אל המים. על ידי מחיצה כזו, רואים את המחיצה כאילו היא נמשכת ויורדת עד שפת המים, ('גוד אחית מחיצתא') והמים שתחתיה הם כרשות היחיד, ונמצא ששאיבת המים היא מרשות היחיד לרשות היחיד, דבר המותר בשבת. מחיצה זו צריכה להיות בגובה (או בעומק) של לפחות י' טפחים, (כ- 80 ס"מ) ועליה להקיף שטח של לפחות ד' על ד' טפחים. מחיצה זו יכולה להיות למעלה או למטה מהנקב, ובלבד שתעשה במיוחד לצורך היתר השאיבה בשבת, ולא שהייתה קיימת כבר לפני כן.
כיוון שהמחיצה מתירה לשאוב מים, היא גם מתירה לשפוך מים דרכה מרשות היחיד לכרמלית.
שאיבת מים מרשות הכרמלית לרשות היחיד > ההיתר שבדבר

אין מחיצה תלויה מתרת אלא במים, קל הוא שהקילו חכמים במים.
ניתן לשאוב מים מכרמלית לרשות היחיד לאחר תיקון מחיצה זו, אף שהמחיצה הזו היא מחיצה תלויה היינו מחיצה שחלקה התחתון נמצא בגובה של יותר מג' טפחים מעל הקרקע (במקרה הזה - מעל שפת הים), דבר שפוסל בדרך כלל מחיצה מלהיחשב כמחיצה הלכתית, ואף שהמים שמתחת למחיצה, שנחשבים לרשות היחיד, מתערבבים ללא הפסק עם המים שמסביבם, שנחשבים לכרמלית.
על אף שתי סיבות אלו המחיצה התלויה מועילה, כיוון שכל איסור ההוצאה מכרמלית לרשות היחיד הוא מדרבנן, וכשהם אסרו טלטול רגיל בין כרמלית לרשות היחיד, הם לא אסרו במקרה כזה של שאיבת מים לאחר תיקון מחיצה תלויה. עיקר תיקון המחיצה הוא משום היכר, היינו כדי להבדיל בין מקרה זה לכל טלטול אחר מכרמלית לרשות היחיד, ולא שהמחיצה הזו באמת יוצרת רשות היחיד במים.
ההיתר בספינה

בספינה ההולכת על פני המים, שבה קשה לתקן מחיצה כזו סביב נקב השאיבה, מורחב היתר זה אף יותר, ואפשר לשאוב בה מים מהים דרך חור בקרש הרחב ד' על ד' טפחים שיוצא מדפנות הספינה, אף ללא מחיצה סביבו. הצורך בתיקון זה הוא דווקא בספינה נמוכה, שאין משפתה לשפת הים י' טפחים, וללא התיקון נמצא שהוא מטלטל מכרמלית (הים) לרשות היחיד. (הספינה) אולם במקרה והספינה גבוהה יותר, די בהוצאת זיז קטן מהספינה, שכן אוויר כרמלית מעל י' טפחים הוא מקום פטור, ונמצא כששואב מים הוא מטלטל מכרמלית למקום פטור וממקום פטור לרשות היחיד, דבר המותר במקרה הצורך. במקרה זה, הזיז משמש להיכר שרק לגבי שאיבת מים הותר לטלטל מכרמלית לרשות היחיד דרך מקום פטור, ולא לדברים לא נצרכים.
במקרה זה, של שאיבת מים על ידי הוצאת זיז להיכר, אסור לשפוך בחזרה מים ישירות מהספינה לים, שכן המים לא נחים בדרכם במקום פטור, ונמצא שהוא זורק מרשות היחיד לכרמלית, דבר שאיסורו דרבנן. אולם מותר לשפוך או לזרוק דברים על גבי דופן הספינה, אף שמשם הם יפלו לים, שכן לא אסרו חכמים הוצאה מרשות לרשות בין רשות היחיד לכרמלית על ידי 'כוחו', היינו כשאינו מוציא בין רשויות בצורה ישירה, אלא כשמוציא למקום ממנו ימשיך החפץ עצמאית לעבר הרשות האחרת, כמו פה.
ההיתר בספינה > ההיתר בכנרת

הגמרא במסכת עירובין מתארת פרט בדין זה המיוחד לכנרת, המתיר לשאוב מים מהכנרת למרפסת הפתוחה מעליה, שיש בה שטח של לפחות ד' על ד' אמות, והנקב הוא לפחות ד' על ד' טפחים, אפילו ללא מחיצה מיוחדת לנקב, היות שרואים חלק מהמרפסת כאילו הוא מכופף ונעשה כמחיצה לנקב, בדומה להיתר בספינה.
לא התיר רבי חנניא בן עקביא אלא בימה של טבריה, הואיל ויש לה אוגנים, ועיירות וקרקיפות מקיפים אותה.
סיבת דין מיוחד זה היא שלשפת הכנרת הייתה כעין מחיצה ('אוגנים') ויש היכר לכך שהיא כרמלית, ולכן די בתיקון קל. דין זה הוא דעת יחיד, ואינו להלכה כיום.
אמת מים העוברת ברשות היחיד

אמת מים קטנה העוברת דרך חצר, שהיא רשות היחיד, ואין בה רוחב ד' טפחים או עומק י' טפחים, בטלה לרשות היחיד וניתן לשאוב ממנה מים ללא הגבלה. אולם אם יש בה שיעור גודל זה, היא נחשבת לכרמלית, היות שיש בה שיעור של 'מקום חשוב' שאינו בטל לרשות בו הוא עובר, והיא מפולשת משני צידיה אל מחוץ לחצר.
כדי להתיר לשאוב ממנה מים בשבת במקרה זה, יש להציב מחיצה בת עשרה טפחים בכניסתה וביציאתה מהחצר. מחיצה זו צריכה להיעשות כך שלפחות טפח אחד מהמחיצה יהיה בתוך המים, ולפחות טפח אחד מעליהם. אולם גם במקרה זה, המחיצה תתיר לשאוב מים אף אם היא 'מחיצה תלויה' - מחיצה שיש בינה לקרקע יותר מעשרה טפחים.
אם האמה נכנסת לחצר בפתח ברוחב בן פחות מג' טפחים, או בכמה פתחים כאלה, אין צורך בשום תיקון, שכן פתח פחות מג' טפחים נחשב כסתום. ('לבוד')
באר מים בין שתי חצרות

באר או בור מים שנמצאים בין שתי חצרות משותפות - נחשבים כשייכים לשתי הרשויות השונות. לכן אין אנשי החצרות יכולים לשאוב ממנה מים בשבת על מנת להכניסה לבתים, היות שבשאיבת המים יש הוצאה מרשות היחיד אחת לרשות היחיד אחרת שאינה באותה בעלות, דבר שיש בו איסור דרבנן ללא תיקון עירוב חצרות.
במקרה זה ניתן להתיר את שאיבת המים באמצעות תיקון עירוב חצרות, או באמצעות הצבת מחיצה תלויה בגובה של לפחות י' טפחים (כ- 80 ס"מ) שעומדת לפחות טפח בתוך המים, או מחיצה בגובה י' טפחים העומדת בתוך המים, שלפחות טפח ממנה נמצא מעל המים, כך שיש כעין מחיצה המחלקת את המים לשנים. באמצעות המחיצה רואים כאילו הבאר או הבור מחולקים בין שתי החצרות, וכל אחת מהחצרות שואבת את המים מחלקה. ההיתר בדין זה הוא בכך שמכשירים מחיצה תלויה אף שבדרך כלל היא פסולה, וכן שאין מתחשבים בכך שהמים בין שני החלקים מתערבבים ביניהם ללא הפסק. המחיצה לצורך היתר זה צריכה להיות מחיצה שנעשתה במיוחד, ולא מחיצה שעומדת ממילא.
אפשרות אחרת להתיר במקרה זה היא הצבת קורה מעל הבאר ברוחב של לפחות ד' טפחים, כך שרואים את הקורה כאילו היא יורדת לתוך הבאר ומחלקת אותה לשניים, מדין פי תקרה יורד וסותם.
באופן דומה יש לתקן מחיצה במאגר מים של שני מקומות יישוב, שבאמצעו עובר תחום השבת של אחד מהם.
ראו גם

פסי ביראות
הערות שוליים

↑  ערוך השולחן אורח חיים שנה סעיף ב
↑  ערוך השולחן אורח חיים שנה סעיף יד
↑  ערוך השולחן אורח חיים שנה סעיף ה
↑  ערוך השולחן אורח חיים שנה סעיף ג
↑  ערוך השולחן אורח חיים שנה סעיף ו
↑  רמב"ם הלכות שבת פרק ט"ו הלכה י"ג
↑  ערוך השולחן אורח חיים שנה סעיף ז
↑  ערוך השולחן אורח חיים שנה סעיף י
↑  ערוך השולחן אורח חיים שנה סעיף יא
↑  ערוך השולחן אורח חיים שנו סעיף א
↑  ערוך השולחן אורח חיים שנו סעיף ב
↑  ערוך השולחן אורח חיים שנו סעיף ד
↑  ערוך השולחן אורח חיים שעו סעיף א
↑  ערוך השולחן אורח חיים שעו סעיף ב
↑  ערוך השולחן אורח חיים שעו סעיף ג
↑  ערוך השולחן אורח חיים תב
המעגל הקטן

| --- | --- |
 סוגה:  תוכנית תרבות
 יוצרים:  רונן בן טל (מפיק)   תמר גלבץ (עורכת)   גיא אסיף   עמית שהם
 מנחים:  גל אוחובסקי
 ארץ מקור:  ישראל
 מספר עונות:  3
 שידור
 רשת שידור:  רשת, ערוץ 2
 תקופת שידור מקורית:  1997–2000
 
המעגל הקטן הייתה תוכנית טלוויזיה ישראלית ששודרה בין השנים 1997 ל-2000 (שלוש עונות) בערוץ 2, בשעות השידור של הזכיינית רשת בימי שבת בבוקר ושישי אחר הצהריים. את התוכנית הנחה גל אוחובסקי, והיא עסקה במבחר תחומי תרבות "גבוהה" ו"פופולרית" (עם משקל רב יותר לאחרונה).
שמה של התוכנית נבחר כדי להדגיש את ההבדל בין התכנים המשודרים בה לבין התכנים ב"מעגל הגדול" - תוכניתו של דן שילון, שהייתה באותם ימים תוכנית הדגל של הזכיינית רשת.
בשל נתוני צפייה נמוכים (שנבעו בין היתר משיבוץ התוכנית בשעות שבהן הצפייה נמוכה), היו צעדים לבטלה לאחר העונה הראשונה; אך נחתמה עצומה להשאירה.
בנוסף, התעוררו מספר שערוריות בעקבות פרובוקציות שהתרחשו בתוכנית. כך, למשל, לאחר הקרנת פרק של הסדרה "תקומה" בערוץ הראשון, רואיין בתוכנית העיתונאי שאול ביבי, שהגיב לפרק (העוסק במצוקתם של בני עדות המזרח, כמו למשל אירועי ואדי סאליב) בקריאה "מוות לאשכנזים". גם העיתונאי מנחם בן, אשר ידוע בהתבטאויות בוטות, התארח בתוכנית מספר פעמים.
הסכם לונדון (1867)

| --- | --- |

 חותמים:  בלגיה, הולנד, פרוסיה, האימפריה הרוסית, לוקסמבורג, הקיסרות השנייה, ממלכת איטליה, האימפריה האוסטרית 
 מקום יצירה:  לונדון 
 תאריך יצירה:  11 במאי 1867 
 
עמוד החתימות והחותמות בהסכם
הסכם לונדון (מכונה לעיתים הסכם לונדון השני. באנגלית: Treaty of London; צרפתית: Traité de Londres) היה הסכם בינלאומי שנחתם ב-11 במאי 1867. כיוון שנחתם לאחר מלחמת שבעת השבועות ולאחר משבר לוקסמבורג, להסכם היו השלכות נרחבות על לוקסמבורג ועל מערכת היחסים בין המעצמות האירופיות.
השפעות

התוצאה המיידית החשובה ביותר של ההסכם, כפי שנכתב בסעיף 1, הייתה אשרור האוניה הפרסונלית בין ארצות השפלה ולוקסמבורג, תחת שלטון בית אורנז'-נאסאו. משבר לוקסמבורג פרץ לאחר שנפוליאון השלישי, הקיסר הצרפתי, ניסה לקנות את לוקסמבורג מווילם השלישי. כתוצאה מכך השמירה על לוקסמבורג בבעלות הולנדית, ללא התערבות של צרפת, הייתה בעלת חשיבות עליונה לפרוסיה.
הנייטרליות של לוקסמבורג, שעליה הוסכם בהסכם לונדון הראשון, אושררה גם כן. הצדדים שלא חתמו על ההסכם הראשון הפכו לאחראים על הנייטרליות של לוקסמבורג (בלגיה הייתה יוצאת דופן כיוון שהיא עצמה הייתה מחויבת לנייטרליות).
על מנת לוודא שלוקסמבורג תישאר נייטרלית, הוחלט כי ביצורי העיר לוקסמבורג (הידועים בכינוי "גיברלטר של הצפון") יפורקו ולא ייבנו מחדש. הפירוק של מערכת הביצורים נמשך שש-עשרה שנים, ועלה 1.5 מיליון פרנק צרפתי. במסגרת פירוק הביצורים נהרסו 24 ק"מ של ביצורים תת-קרקעיים ו-40,000 מ"ר (10 אקרים) של חרכי ירי, סוללות, קסרקטינים וכדומה. יתר על כן, נקבע כי חיל המצב הפרוסי ייסוג מהעיר לאחר ששהה בה מאז קונגרס וינה של 1815.
בעקבות מלחמת שבעת השבועות קרסה הקונפדרציה הגרמנית. שתיים מחברות הקונפדרציה לשעבר, הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג ודוכסות לימבורג, עברו לחזקתו של המלך ההולנדי. פירוק הקונפדרציה אושרר בהסכם לונדון על מנת לפשט את המצב, והוצהר כי מעתה ואילך לוקסמבורג יהיו "חלקים חשובים בממלכת ארצות השפלה". לוקסמבורג הצטרפה להסכם המכס הגרמני החדש, הצולפריין, ונותרה בו עד ה-1 בינואר 1919.
החותמים

נציגי כל המעצמות האירופיות הגדולות חתמו על ההסכם:
רודולף אפוניי ייצג את האימפריה האוסטרית
סילביין ואן דה וייר ייצג את ממלכת בלגיה
הנסיך דה לה טור ד'אווריין-לוראגו ייצג את הקיסרות הצרפתית השנייה
המרקיז ד'אזליו ממלכת איטליה
הברון דה טורנאקו ועמנואל סרוואיס ייצגו את הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג
הברון בנטינק ייצג את ממלכת ארצות השפלה
הרוזן ברנסטרוף-סטינטנברג ייצג את ממלכת פרוסיה
הברון ברונואו ייצג את האימפריה הרוסית
לורד סטנלי ייצג את הממלכה המאוחדת
איטליה לא הייתה אמורה להגיע לכנס, אך המלך ויטוריו אמנואלה השני שכנע את המלכים והקיסרים האחרים להזמין את נציגו. הקשר בין איטליה ללוקסמבורג היה רופף מאוד, וההסכם לא השפיע על איטליה בצורה משמעותית. אולם, הייתה זו הפעם הראשונה שבה איטליה הוזמנה להשתתף בוועידה בינלאומית על בסיס היותה מעצמה, ומסיבה זו להזמנה הייתה חשיבות סמלית רבה באיטליה.
הערות שוליים

↑  Treaty of London, Article I
↑  Treaty of London, Article II
↑  Treaty of London, Article V
↑  World Heritage List - Luxembourg.  UNESCO, 1 October 1993.  Retrieved on 2 July 2006.
↑  Treaty of London, Article IV
↑  Treaty of London, Article VI
הנרי בון

| --- | --- |

דיוקן הנרי בון, מאת ג'ורג' הייטר
 לידה:  6 בפברואר 1755 טרורו, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  17 בדצמבר 1834 (בגיל 79) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 
הנרי בון (באנגלית: Henry Bone ‏;6 בפברואר 1755 – 17 בדצמבר 1834) היה צייר אמייל אנגלי, שהועסק רשמית בתפקיד זה על ידי שלושה מלכים עוקבים, ג'ורג' השלישי, ג'ורג' הרביעי וויליאם הרביעי. בתחילת דרכו עבד כצייר חרסינה ותכשיטים. הוא נבחר לאקדמיה המלכותית והפיק את ציורי האמייל הגדולים ביותר שנראו עד אז.
ביוגרפיה ועבודה

הנרי בון נולד בטרורו, קורנוול. אביו היה יוצר ארונות וגלף בעל מיומנות בלתי רגילה. בשנת 1767 עברה משפחתו של בון לפלימות' בדבון. בשנת 1771 התמחה הנרי, עם ויליאם קוקוורת', מייסד עבודות החרסינה של פלימות' והיצרן הראשון של חרסינה עם דבק קשה באנגליה. ב-1772 עבר בון יחד עם מורו ורבו לעבודות חרסינה בבריסטול, שם שהה שש שנים, עבד בין השעות 6 בבוקר לשש אחר הצהריים ולמד ציור בלילה. קישוט החרסינה שלו הוא בעל ערך רב.
כאשר התמוטטו כלכלית מפעלי החרסינה בבריסטול בשנת 1778, נסע בון ללונדון עם גיני אחת משלו בכיסו, וחמש לירות שהושאלו מחבר. תחילה הוא מצא עבודה בשעוני חרסינה ומניפות, ולאחר מכן ביצירת דיוקנאות אמייל וצבעי מים. הוא הפך לחבר של ג'ון וולקוט, ובעצתו ערך סיורים מקצועיים בקורנוול.
ב־24 בינואר 1780 נישא לאליזבת ונדרמולן, צאצאית של צייר הקרב הנכבד אדם פרנס ואן דר מיולן. לבני הזוג נולדו שנים עשר ילדים, שעשרה מהם שרדו. באותה שנה הוא הציג את תמונתו הראשונה באקדמיה המלכותית לאמנויות, דיוקן אשתו, על אמייל גדול במיוחד לתקופה. לאחר מכן הוא התמסר כולו לציור אמייל, והמשיך לעיתים קרובות להציג באקדמיה, וצרב את רוב עבודותיו.
בשנת 1789 הציג את "מוזה וקופידון", ציור האמייל הגדול ביותר שאי פעם בוצע. בשנת 1800 מונה לצייר אמייל של הנסיך מוויילס. בשנת 1801 התמנה לעמית של האקדמיה המלכותית (ARA) וצייר אמייל לג'ורג' השלישי, והמשיך לקיים את המינוי בתקופת שלטונו של ג'ורג' הרביעי וויליאם הרביעי. ב־15 באפריל 1811 נבחר לאקדמאי מלכותי (RA), וזמן קצר לאחר מכן ייצר אמייל גדול עוד יותר, על פי "בכחוס ואריאדנה" של טיציאן. יותר מ-4000 איש ראו את העבודה. התמונה נמכרה למר ג'בולס מכיכר קוונדיש תמורת 2,200 גינאות, שסכומן שולם.
העבודות הגדולות הבאות של בון היו סדרת דיוקנאות היסטוריים מתקופת אליזבת הראשונה, וסדרת דיוקנאות של משפחת ראסל. הסדרה האליזבתנית לא הוכיחה הצלחה כלכלית; הם הוצגו בביתו ברחוב ברנרס 15. בשנת 1831 ראייתו נכשלה, הוא עבר באותה לעיירה סומרס, וקיבל בחוסר רצון את הפנסיה של האקדמיה המלכותית.
הנרי בון נפטר ב־17 בדצמבר 1834.
משפחה

שניים מבניו, הנרי פירס בון ורוברט טרוויק בון, היו גם ציירי אמייל בולטים. בן נוסף, תומאס בון, היה ימאי שטבע ליד האי מאן, ואילו אחר, פיטר בון, היה סגן בגדוד 36, שנפצע בקרב טולוז. ונפטר זמן קצר לאחר שחזר לאנגליה.
מורשת

זמן מה לפני מותו, בון הציע למכירה את אוספיו שהוערכו ב-10,000 לירות שטרלינג תמורת 4,000 ליש"ט, אך ההצעה נדחתה, וב־22 באפריל 1836 הם נמכרו במכירה פומבית בכריסטי'ס, וכך התפזרו. מכירות גדולות אחרות של עבודותיו התקיימו בשנים 1846, 1850, 1854 ו-1856.
גלריה

בכחוס ואריאדנה
אהבה
נימפה וקופידון
ג'ורג' הרביעי
ויליאם החמישי
דיוקן של תומאס הופ בלבוש טורקי
הדוקסית מקנט
מיס תומאס הופ
הערות שוליים

↑  Tregellas, Walter Hawken (1886). "Bone, Henry". In Stephen, Leslie (ed.). Dictionary of National Biography. 5. London: Smith, Elder & Co.
↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Bone, Henry" . Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  AGSA: 2692  BNE: XX4894862  BnF: cb17038018r (data)  DSI: 2054  GND: 121410897  ISNI: 0000 0000 7730 0221  LCCN: nr2001043921  NTA: 133302024  RKD: 10301  SNAC: w63f8xcc  ULAN: 500000388  VIAF: 45156852   WorldCat (עם VIAF): 45156852
הספינה של גלילאו

גלילאו
הספינה של גלילאו היא ניסוי מחשבתי המופיע בספרו של גליליי דיאלוג על שתי מערכות העולם המרכזיות (נאמר מפי הדמות סאלוויאטי, הקרויה על שמו של ידידו ועמיתו של גליליי). מטרת ההדגמה להראות שתנועתו של כדור הארץ לא תביא בהכרח לשינויים בתנועתם של גופים על פני כדור הארץ.
היו בתקופתו של גלילאו אנשים אשר טענו שכדור הארץ אינו נע כיוון שתנועה כזאת הייתה גורמת לחפץ שנעזב ממגדל גבוה להיות מוטה ולא ליפול ישר למטה.
אל מול טענה זו הציג גלילאו ניסוי המחשבה ב-1632. בתוך תא פנימי בספינה יתכנסו כמה עמיתים. אל תוך התא עליהם להכניס כמה חרקים מעופפים, מכל מים ובו דגים, וגם בקבוק התלוי כשפיו כלפי מטה ואשר טיפות נושרות ממנו אחת אחת אל תוך כלי מאסף. בעת שהספינה עומדת במקומה יתבקשו העמיתים להבחין בנעשה סביבם. מתוך התבוננותם יוכלו להיווכח שהחרקים מתעופפים לכל הפינות בצורה שווה, שהדגים שוחים במים לכל הכיוונים, וכן שהטיפות נופלות מטה ללא סטייה. כעבור זמן מה תתבקש הספינה לנוע במהירות אחידה, וכל עוד זו לא תשתנה בפתאומיות יגלו העמיתים שדבר מן התופעות המתוארות במצב מנוחה לא נשתנה: הטיפות ימשיכו ליפול מטה ללא סטייה, הדגים ימשיכו לשחות במים לכל הכיוונים, וכן שהחרקים מתעופפים לכל הפינות בצורה שווה.
על ידי ניסוי מחשבתי זה יכול היה גלילאו להבהיר שכל עוד לא תשתנה נקודת ההתייחסות של החפץ אל מול הגוף עליו הוא נמצא, כי אז לא תחול שום סטייה בהתנהגותו, בין אם הגוף עומד מלכת או נע במהירות קבועה.
ראו גם

מטוטלת פוקו
הערות שוליים

↑  Dialogue Concerning the Two Chief World Systems, 1632
המדליה הצבאית

| --- | --- |

 
 פרטים
 מדינה:  בריטניה הממלכה המאוחדת
 סוג:  עיטור צבאי
 המעניק:  הכוחות המזוינים של בריטניה
 למען:  ”גבורה ודבקות במשימה תחת אש”
 זכאות:  חברי הכוחות המזוינים של בריטניה ובעלות בריתה.
 סטטוס:  הופסק בשנת 1939
 נוסד:  מרץ 1916
 הענקות
 הוענק לראשונה:  1914
 סה"כ הוענקו:  130,600 (בשתי מלחמות העולם)
 היררכיה
 עיטור גבוה יותר:  מדליית השירות המצוין
המדליה הצבאית (באנגלית: Military Medal מוכר גם בר"ת: MM) הוא עיטור בריטי מדרגה שלישית המוענק לחיילי הכוחות המזוינים של בריטניה או בעלות בריתה ובעבר גם לחברי חבר העמים הבריטי. העיטור ניתן לציון גבורה ניכרת או דבקות במשימה בשעת לחימה והוא נוסד בתור עיטור מקביל לצלב הצבאי, הניתן לדרגות החוגרים. בשנת 1993 בוטל העיטור כאשר הוחלט שהצלב הצבאי יינתן לכלל הדרגות בכוחות המזוינים של בריטניה.
העיטור נוסד במרץ 1916 וניתן רטרואקטיבית לתחילת מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914. במהלך המלחמה הוענקו כ-115,600 מדליות צבאית מהם הוענק אבזם (המציין הענקה שנייה של העיטור) ל-5,700 חיילים, בנוסף ל-180 חיילים שעוטרו בשני אבזמים וחייל אחד שעוטר בשלושה אבזמים על המדליה הצבאית שלו (כלומר עוטר למעשה ארבע פעמים בעיטור).
תיאור העיטור

העיטור הוא בצורת מדליה בקוטר 36 מ"מ, בקדמת המדליה מוצגת דמותו של המונרך המכהן עם תוארו מסביב. העיטור תלוי על סרט כחול בעל שלושה פסים לבנים ושני פסים אדומים ברוחבים שווים במרכזו, זה הוא גם סדר הצבעים המוצגים באות העיטור (גרסה מוקטנת של העיטור אשר נענדת לא באירועים פורמליים). בצדה האחורי של המדליה נכתב "עבור גבורה בשדה הקרב" (FOR BRAVERY IN THE FIELD) בארבע שורות, סביב הכיתוב מוצגים זרי אלון.

לעיטור ניתן להוסיף אבזם כסף המציין כפל עיטורים, כלומר הענקה כפולה ויותר של אותו העיטור, בתצורת אות העיטור אבזם זה מיוצג בעזרת סיכה במרכז האות.
קבוצת מדליות של ארנסט קורי, היחיד שזכה לשלושה אבזמים על המדליה הצבאית שלו (מצד שמאל).
חיילים צרפתיים לאחר שעוטרו במדליה הצבאית מידי הפיקוד הבריטי, מלחמת העולם הראשונה.
הנרי בנברידג'

| --- | --- |

 לידה:  אוקטובר 1743 פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  1812 (בגיל 68 בערך) פילדלפיה, ארצות הברית 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  ריאליזם 
 
הנרי בנברידג', דיוקן של גבר, 1737
הנרי בנברידג' (באנגלית: Henry Benbridge;‏ אוקטובר 1743 – פברואר 1812) היה צייר דיוקנאות אמריקני.
ביוגרפיה

הוא נולד בפילדלפיה, ילדם היחיד של ג'יימס ומרי (קלארק) בנברידג'. אביו נפטר שהיה ילד צעיר, וכשהיה בן שבע אמו, נישאה לתומאס גורדון, סקוטי עשיר. תומאס גורדון עודד את הכישרון האמנותי של הילד. הוא הכין עיצובים דקורטיביים לחדר המגורים של אביו החורג שהיו מוצלחים מאוד.
כשהיה בן ארבע עשרה צפה בצייר ג'ון ולסטון מצייר את דיוקנו של תומאס גורדון. ניתן להניח כי הנרי בנברידג' הצעיר קיבל הדרכה מהצייר ולסטון, מאז שצייר את הדיוקן המוקדם ביותר הידוע - דמותה של אחותו למחצה רבקה גורדון.
כשהיה בן 21 נשלח הנרי בנברידג' לאיטליה, שם למד אצל פומפו באטוני ואנטון רפאל מנגס.
ביוגרפיה > באיטליה ולונדון

בשנת 1769, קיבל עבודה אצל ג'יימס בוזוול, (הביוגרף של ד"ר סמואל ג'ונסון) הוא צייר דיוקן של הפטריוט מקורסיקה פסקואלה פאולי, ולקח אותו ללונדון. הציור הוצג (1769) בחברת האמנים החופשיים, ומתוכו הודפסו שלושה הדפסים שפורסמו ושם האמן חתום "במברידג'".
כמו אמריקנים צעירים אחרים בלונדון, הוא קיבל עידוד על ידי בנג'מין וסט. הוא כתב ב־7 בדצמבר 1769, לאביו החורג: "עם הגעתי חיכיתי למר וסט שקיבל אותי בחיבת אחים, כאילו הוא בן דודי".
ביוגרפיה > חזרה לארצות הברית

ככל הנראה, מתוך געגועים למשפחתו, הוא עזב את אנגליה בשנת 1770 כשהוא מחזיק בהמלצה לפרנסיס הופקינסון אותה כתב וסט: "תמצא אותו אמן מבטיח ואיש נעים. כישרונו באמנות חייב להעניק לו הכרה והערכה רבים. אני מאמין, שהוא יעניק לך הנאה גדולה".
בפילדלפיה נישא תומאס בנברידג' לטי סייג' והתקבל ב־18 בינואר 1771 לחברות בחברה הפילוסופית האמריקאית, שממייסדה היה בנג'מין פרנקלין.
הוא צייר את הדיוקן הגדול של משפחת גורדון, עם שש דמויות, אחת מיצירות המופת שלו. עם זאת, הוא סבל מאסתמה, הוא חיפש אקלים נוח יותר ועבר לצ'ארלסטון, דרום קרוליינה, שם הוא ירש את ג'רמיה תיאוס (נפטר ב־18 במאי 1774) כצייר הדיוקנאות הפופולרי של דרום קרוליינה.
בצ'ארלסטון הוא ביצע ציורים רבים של גברים ונשים דרומיים, שכמה מהם יוחסו בעבר לג'ון סינגלטון קופלי, אמן שמעולם לא צייר בדרום ועזב את אמריקה בשנת 1774.
בסביבות 1800 התיישב בנברידג' בנורפוק, וירג'יניה, משם ערך ביקורים תכופים בעיר הולדתו. בנורפוק העביר לתומאס סולי את שיעוריו הראשונים בציור שמן. בעבר הנחה את תומאס קוראם מצ'ארלסטון.
בריאותו של בנברידג' הלכה ודעכה בגיל העמידה.
סגנונו

מבחינת טכנית צייר בנברידג' טוב ורשם היטב, והפגין מאפיינים רבים של המאסטרים האיטלקים המאוחרים. צ'ארלס פרייזר בן זמנו (שצוטט על ידי דנלאפ) אמר כי "הצללים שלו היו כהים ואטומים ומתאימים יותר לסגנון ההיסטורי." עם זאת, הציורים שלו היו טובים במיוחד בשחור-לבן וחלק מהמיניאטורות היו יוצאות דופן.
הערות שוליים

↑  Robert G. Stewart, Benbridge, Henry (1743-1812), portrait painter, Oxford University Press, 2000-02, American National Biography Online
↑  Robert G. Stewart, Maurie D. McInnis, Benbridge, Henry, Oxford Art Online, Oxford University Press, 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 174299672  ISNI: 0000 0000 8416 8687  LCCN: n00002210  RKD: 6407  SNAC: w6vx1dp6  SUDOC: 262255391  ULAN: 500018051  VIAF: 121867269   WorldCat (עם VIAF): 121867269 
הנרי בנברידג', משפחת גורדון, 1762
הנרי בנברידג', דיוקן של אן ברינדלי,1776