המצור על מלטה (מלחמת העולם השנייה)
התאוששות בעלות הברית (אפריל-אוקטובר 1941) > מתקפת בעלות הברית

לאחר שהכוחות תוגברו במידה ניכרת, הצליחו בעלות הברית להוציא ממלטה פעולות התקפיות. במחצית השנייה של 1941 טובעה כ-60% מהתובלה הימית של כוחות הציר. קורפוס אפריקה ובעלי בריתו אשר היו זקוקים לאספקה במשקל של 45,000 טון בחודש קיבלו רק חלק ממנה, מחסור שהיה אחד הגורמים העיקריים להצלחה הבריטית במבצע צלבן.
בחודש יולי הגיעו ליעדם 62,276 טונות אספקה של כוחות הציר, כמחצית מהכמות שהגיעה בחודש הקודם. היירוטים של יחידת פענוח הצפנים אולטרה אישרו ש-3,500 טונות של פצצות למטוסים, 4,000 טונות תחמושת, 5,000 טונות מזון, בית מלאכה שלם לטנקים, 25 מנועים למטוסי מסרשמיט ו-25 ארגזים של נוזל קירור למנועים, אבדו.
בספטמבר, הוטבע שליש ממטען של 96,000 טונות שנשלח, הודות לפעילות של הצוללות והמטוסים הבריטים. טייסת 830 של זרוע האוויר של הצי הטביעה שתי ספינות איטלקיות (או גרמה לנזק שהוציאן מכלל שימוש).
סך הכול הטביעו מטוסי חיל האוויר המלכותי וזרוע האוויר של הצי בתיאום עם הצוללות של הצי המלכותי הבריטי 108 ספינות של הציר בין יוני לספטמבר.
במהלך נובמבר התגבר קצב ההטבעות במידה ניכרת, עם הגעתו של כוח K של הצי המלכותי. שילוב של המידע המודיעיני שסיפקה יחידת אולטרה על תנועות הספינות של הציר עם טיסות מיוחדות של מטוסי הוולינגטון, שצוידו במכשירי מכ"ם לגילוי ספינות וסרקו את הים, כיוונו את הכוחות הימיים אל השיירות.
יחידות כוח K הצליחו להשמיד שיירה שלמה של הציר במהלך הקרב על שיירת דואיסבורג (Battle of the Duisburg Convoy) ולמעשה הביאו לחסימתם של הנמלים הלובים. ב-27 בנובמבר, תוגבר כוח K עם הגעתו של כוח B, על הסיירות הקלות שלו. התורמות העיקריות להטבעות ספינות הציר היו טייסות 828 ו-830 של זרוע האוויר של הצי, השייטת העשירית של הצי וטייסת 69 של חיל האוויר המלכותי.
עם זאת, להצלחה היה מחיר. ב-13 בנובמבר הוטבעה נושאת המטוסים "ארק רויאל" (HMS Ark Royal) על ידי צוללת, בעת שהובילה מטוסים למלטה. 12 ימים לאחר מכן הוטבעה גם ספינת הקרב "ברהאם" (HMS Barham) על ידי צוללת וב-15 בדצמבר הוטבעה הסיירת הקלה "גלטאה" (HMS Galatea). ב-19 בדצמבר, ספינות משני צדי המתרס נקלעו לתוך שדה מוקשים בעת מרדף אחר שיירה איטלקית. נזק מהמוקשים גרם לטביעתה של הסיירת "נפטון" (HMS Neptune) ולנזק לספינה "אורואה" (HMS Aurora). המשחתת "קנדאהאר" (HMS Kandahar) עלתה על מוקש בעת שניסתה לסייע ל"נפטון". ה"קנדאהאר" הוטבעה למחרת באופן יזום על ידי המשחתת "ג'אגואר" (HMS Jaguar). בעקבות אירוע זה ובעקבות חידוש ההפצצות על מלטה, נמנעו החל מינואר 1942 ספינות השטח מלהפליג במימי האגן המרכזי של הים התיכון. גם בקרב כוחות האוויר עלו לבריטים ההתקפות על שיירות הציר באבדות כבדות - ממוצע אבדות של 12% בתקופה זו. אחת הסיבות לאבדות בקרב המטוסים הייתה חוסר היכולת להטיל את הפצצות באופן מדויק. לויד ביקש מהטייסים להטיל את הפצצות על הספינות מגובה נמוך, אך בכך הם היוו מטרה נוחה לאש נגד המטוסים.
בתגובה למפלות של כוחות הציר, בדצמבר 1941 שב הלופטוואפה בכוחות מחודשים כדי לחדש את ההפצצות הנרחבות. במקביל שלח הקריגסמרינה כמעט מחצית מהצוללות שפעלו באוקיינוס האטלנטי לתוך הים התיכון, כדי לסייע במאמצים נגד מלטה. ב-15 בדצמבר מחצית מהצוללות הללו היו כבר בתוך הים התיכון או בדרך אליו. עם זאת, הקשו מטוסי חיל האוויר המלכותי עד מאוד על הצוללות, שהיו חייבות לעבור בסמוך לבסיס הימי והאווירי של הבריטים בגיברלטר בדרכם למלטה.
בתקופה שבין יוני 1940 עד לדצמבר 1941, טרם חזרתו של הלופטוואפה למלטה, הצליחו מטוסי חיל האוויר המלכותי להפיל 199 מטוסים ובמקביל איבדו בקרבות 90 מטוסי הוריקן, שלושה מטוסי פיירי פולמאר ומטוס גלדיאטור אחד. עשרה הוריקנים נוספים וגלדיאטור אחד אבדו בתאונות ורבים נוספים הושמדו על הקרקע. שמונה מטוסי מרילנד, שלושה מטוסי בריסטול בופייטר, מטוס בלנהיים אחד ומספר רב של מפציצים הופלו בקרבות. סך כל האבדות של חילות האוויר של הציר עמדו על 135 מפציצים ו-56 מטוסי קרב בנוסף למטוסים אחרים.