stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוק למניעת הטרדה מינית
ביקורת על החוק למניעת הטרדה מינית > טענות להתעלמות מעקרונות יסוד של המשפט הפלילי

ישנו סוג הטרדות מיניות הכולל יסוד של סחיטה, ויש סוג הטרדות מיניות שמהותן היא רק העברת מסרים לא רצויים. לפי מבקרים הסוג הראשון ראוי שיהיה פלילי ואילו השני איננו ראוי. אין בו העקרונות הבאים:
אזהרה: איסורים המופיעים בחוק הפלילי אוסרים על התנהגויות הנתפשות על ידי המוסר האינטואיבי המקובל בחברה, ומכאן הנחת ידיעת החוק של הדין הפלילי. עם זאת שימוש בדין הפלילי לאיסור התנהגות שהתודעה עוד אינה רואה בה כאסורה, יש בו משום ענישה ללא אזהרה מספקת.
אשמה: הכתמת והענשת המושא של הדין הפלילי ללא קשר לחומרת המעשה המסוים, אלא רק בגלל שהתנהגותו נפוצה עד כדי תופעה, היא בעייתית, כי המושא רואה רק את מעשהו המבודד. מה גם שקשה לצפות שיוכל להבין אינטואיטיבית את הפגיעה בפרטיות ובכבוד של המוטרד, ומכאן שהחוק לא הולם את עקרון האשמה די הצורך ומבכר את המטרה החברתית, דבר העולה כדי שימוש בפרט כאמצעי ולפחות קרוב מאוד לפגיעה בכבוד האדם.
מידתיות: הדין הפלילי אינו אמור ואינו מתאים לטפל בהשלכות הכלל החברתיות (מעמד המוטרד) שהן מעבר למעשה המבודד, לפי קנה מידה זה הטרדה מינית אינה חמורה. אין מקום להפללת כל הטרדה מינית, מעשה מגונה או מעשה סחיטה, יחד עם בדיחה סקסיסטית או פתק מיני. הפללה זו מתעלמת ממידת הפגיעה בפרט, והרי התנהגויות כמו מעשה מגונה או סחיטה כבר אסורות בדין גם ללא החוק למניעת הטרדה.
עקרון הפרופורציה: ישנה דיספרופורציה בזהות הענישה המקסימלית, לדוגמה בין הטרדה מילולית תוך ניצול יחסי מרות לבין מעשים מגונים תוך ניצול יחסי מרות.
עקרון השיוריות החוק למניעת הטרדה מינית עושה שימוש בדין הפלילי במקום בו ניתן היה לנסות להשתמש באמצעים חמורים פחות. הטיפול בהטרדות מילוליות היה יכול להיעשות בעזרת דין נזיקי בלבד, כמו בארצות הברית.
הלימה לתודעה: יש לקבל את התודעה המוסרית הקיימת כתנאי הכרחי לקביעת איסור עונשי. איסור עונשי על התנהגויות שלא מקובלות על רוב הציבור כאנטי-חברתיות נתקל בקשיי אכיפה: מיעוט תלונות, היעדר טיפול נאות בתלונות ויחס דו-ערכי מצד מערכת האכיפה.
ביקורת על החוק למניעת הטרדה מינית > טענות לתפישת מקרים שאין בהם אנטי-חברתיות

קיים קושי להגדיר באמצעות כלל משפטי אילו תופעות הן בגדר הטרדה מינית מאחר שההטרדה היא תלוית-נסיבות שקשה להביאן לידי ביטוי בחוק. אותה התנהגות יכולה להטריד או להתפש כידידותית והכל תלוי באופי מערכת היחסים. כדברי השופט זמיר: "מחמאה, שיחה על נושא מיני, מגע גופני ואפילו חיבוק או נשיקה לא בהכרח יש להם אופי מיני..." עצם הקושי לנסח איסורים הוא איתות ברור נגד ההיזקקות לדין העונשין.
תחושות של ביזוי והשפלה קשות להוכחה וביהמ"ש עלול לצקת למונחים "ביזוי" ו"השפלה" תכנים שלא מתארים את המציאות והתוצאה עלולה להיות הרחבת יתר של תחום האיסור.
החוק אוסר התנהגויות מסוימות מבלי לדרוש יסוד נוסף של פגיעה פנימית בקורבן. זאת מתוך הנחה שההתנהגות עצמה היא חמורה ביותר וגלום נזק מספיק גם ללא התקיימות תוצאה חיצונית כלשהי. אלא שאין זה המצב בכל הנוגע להטרדה מינית, מאחר שההתנהגות עצמה איננה אנטי-חברתית במובהק, ומה שמקנה לה אופי שלילי הוא התוצאה של תחושת ההטרדה אצל האישה. גם אם ההתנהגות אינה רצויה, אך עדיין אינה יוצרת תחושות שליליות אצל האישה – היא אינה אנטי-חברתית, וחסרה את היסוד המדכא.
איסור החזרה גם עלול לתפוש מקרים שאין בהם אנטי-חברתיות. החזרה כשלעצמה אין בה אנטי-חברתיות, והדבר גם הוא תלוי נסיבות. איסור חזרה אחרי סירוב מניח גם שרגשות הנשים אינם משתנים, וזוהי הנחה פשטנית.
ביחסי מרות החוק מוותר על הבהרה כי המוטרד אינו מעוניין בפניות או בהתייחסויות, והמבקרים טוענים שהדבר מרחיק לכת. הוא יקשה על אינטראקציות בין מעבידים לממונים, בהינתן הגדרת החוק לעבירה שמתקיימת רק בין שני אנשים וללא הותרת סימנים במציאות. זאת כי הוא עלול להביא לתלונה כאשר מערכת היחסים תסתיים באווירה לא נעימה, לא רק מפאת תלונת שווא, אלא גם כי בחלוף הזמן והשתנות הנסיבות הרגשיות האישה עלולה לראות עצמה מושפלת ולראות את כל מערכת היחסים כניצול יחסי מרות.
ביקורת על החוק למניעת הטרדה מינית > טענות נגד חוסר אישום בדבר עדות שקר

טענה נוספת נגד יישום החוק היא שלא נהוג להאשים בעדות שקר או תלונת שווא אדם אשר התלונן על הטרדה מינית וחזר בו או התגלו פערים בגרסתו. הדבר יוצר מצב בו יכול להיגרם נזק רב לנאשם חף מפשע, בנוסף לסטיגמה הקשה הנדבקת בו, עקב עדות שקר ותלונת שווא או חוסר יכולת הוכחה וכמו כן המצב יכול לעודד תלונות שווא כנגד מעבידים, בידיעה כי אם המתלוננים יחזרו בהם או יתגלו כעדי שקר לא יוגש נגדם כתב אישום והם יצאו נקיים.
תיקון מס' 10 לחוק למניעת הטרדה מינית – "חוק הסרטונים"

| --- | --- |
 :  ראו גם – סחיטה, סחיטה מינית ברשת
תיקון מס' 10 לחוק למניעת הטרדה מינית, שנודע בכינוי חוק הסרטונים, קובע כי כל הפצה או פרסום של סרטונים ותמונות בעלות אופי מיני, ללא קבלת אישור מפורש של האנשים המופיעים בהם, ייחשבו כעוולה של הטרדה מינית, וכן עבירה של פגיעה בפרטיות לפי חוק הגנת הפרטיות, שדינה הוא עד חמש שנות מאסר. התיקון אושר בכנסת ב-6 בינואר 2014. יוזמת התיקון היא יפעת קריב, שכיהנה כחברת הכנסת בכנסת ה-19, במפלגת יש עתיד, בשיתוף עם מספר רב של חברי כנסת מכל גוני הקשת הפוליטית ובהסכמה גורפת של כל סיעות הבית.
תיקון מס' 10 לחוק למניעת הטרדה מינית – "חוק הסרטונים" > רקע לחקיקת התיקון

"בשנים האחרונות, עם ההתפתחויות הטכנולוגיה, הולכת ומתפשטת תופעה של פרסום ברבים של תצלומים, סרטים או הקלטות בעלי אופי מיני, ללא הסכמת המצולמים. מקרים אלה נתפסים, על פי רוב, כפגיעה בפרטיות בלבד, אולם, ככלל, מן הראוי להתייחס למעשים אלה גם כפגיעה מינית" (מתוך דברי ההסבר לחוק). החוק נחקק בעקבות המציאות שקדמה לחקיקתו לפיה לא היה קיים סעד משפטי מתאים לאנשים אשר נפגעו מהפצה, ללא הסכמתם, של הקלטות ותמונות שלהם אשר היו בעלות אופי מיני. באופן ממוקד יותר, חוק זה חוקק בעקבות מקרה של צעירה שבן זוגה לשעבר הפיץ צילומים אינטימיים וחושפניים שלה ברשת, דבר שגרם לה למשבר נפשי קשה ולפגיעה בכל תחומי חייה. לאחר שהיא הגישה תלונה במשטרה ושם נאמר לה כי היא תוכל להגיש תלונה על פגיעה בפרטיות, ולא על הטרדה מינית, היא פנתה לח"כ יפעת קריב, בבקשה לעזרה. לאחר בירור מצב החקיקה הקיים וההכרה כי בעידן הדיגיטלי בו אנו נמצאים יש צורך בתיקון החוק למניעת הטרדה מינית, החליטה ח"כ קריב, ביחד עם חברי כנסת רבים, להגיש הצעת חוק שתספק מענה משפטי הולם למי שנפגעו מהפצת תכנים מיניים שלהם וללא הסכמתם במדיות השונות. חידוש החוק הוא כי הפצה או פרסום של סרטונים ותמונות בעלות אופי מיני לא יהוו רק עבירה של פגיעה בפרטיות אלא יחשבו כעבירת הטרדה מינית וכי יישומו בשטח יתחיל כבר בזמן הגשת התלונה במשטרה, כאשר יתייחסו למתלונן/ת כנפגע/ת, לכאורה, של הטרדה מינית.
תיקון מס' 10 לחוק למניעת הטרדה מינית – "חוק הסרטונים" > עיקרי התיקון

החוק קובע כי כל פרסום של תצלום, סרט או הקלטה בעלי אופי מיני שיש בהם כדי להשפיל את האדם המופיע בהם או לבזותו, ולא ניתנה הסכמתו לפרסום – תיחשב כהטרדה מינית ודינה יהיה כדין הפוגע במזיד בפרטיותו של אדם בהתאם לחוק הגנת הפרטיות – עד 5 שנות מאסר.
החוק מציין שלושה סייגים או הגנות אשר ימנעו אישום פלילי מאדם שפרסם או הפיץ תוכן מיני ללא ידיעת או הסכמת האדם הנראה בסרטון או בתמונה.
הגנת תום הלב: "הפרסום נעשה בתום לב בשים לב לנסיבות הפרסום, תוכנו, צורתו, היקפו ומטרתו".
מטרה כשרה: "הפרסום נעשה למטרה כשרה".
עניין ציבורי: "יש בפרסום עניין ציבורי המצדיק אותו בנסיבות העניין, ובלבד שאינו כוזב, או שהוא הבעת דעה או הבעת ביקורת על בעל תפקיד ציבורי בקשר לתפקידו ופרסום לא חרג מתחום הסביר לשם השגת מטרתו".
תיקון מס' 10 לחוק למניעת הטרדה מינית – "חוק הסרטונים" > השפעות התיקון

בעקבות "חוק הסרטונים" במהלך שנת 2014 בלבד נפתחו 211 תיקים במשטרה נגד ישראלים שהפיצו תמונות אינטימיות. עד שנת 2017 הוגשו כ-30 כתבי אישום בגין עבירה זאת.
לחוק יש גם ערך חינוכי: החוק משמעותו והשלכותיו נלמדים במרבית בתי הספר בארץ תחת שיעור אזרחות או שיעור חינוך או במסגרת תוכניות למלחמה בבריונות ובאלימות ברשתות החברתיות. החוק מהווה בסיס לדיוני דיבייט בתנועות נוער ובמסגרות חינוכיות לבני נוער. עם זאת, בספרות מושמעת גם ביקורת הדורשת להחמיר בענישה בגין הפגיעה הקשה בפרטיות, עקב הנזק הקשה שנגרם לקורבן של הפצת מידע אינטימי.
ראו גם

חוק החמרת ענישה בעבירות מין על רקע לאומני
פורנוגרפיה
לקריאה נוספת

אורית קמיר, זה מטריד אותי: לחיות עם החוק למניעת הטרדה מינית, הוצאת כרמל והוצאת הקיבוץ המאוחד, 2009. גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
נתנאל ר. בושרי ורון בן-ארי, הטרדה מינית – תאוריה ופרקטיקה (2017)
שפות באמריקה הצפונית

השפות המדוברות באמריקה הצפונית כוללות את שפותיהם של העמים הילידיים ביבשת, וגם את שפות השלטונות הקולוניאליים האירופאיים. השפות המדוברות ביותר באמריקה הצפונית (כולל אמריקה המרכזית והקריביים) הן אנגלית, ספרדית ובמידה פחותה יותר צרפתית. כמו כן, בעיקר בקריביים, מדוברות שפות קריאוליות שמושפעות מהשפות הללו.
שפות ילידיות

אמריקה הצפונית היא בית למשפחות שפות רבות ומספר שפות מבודדות. בצפון הארקטי, מדוברות שפות אסקימו-אלאוט (אנ') מאלסקה עד לגרינלנד. המשפחה הזו כוללת את השפה האלאוטית בהאיים האלאוטיים, שפות יופיק (אנ') באלסקה והמזרח הרחוק הרוסי, והשפות האינואיטיות באלסקה, יוקון, הטריטוריות הצפון-מערביות, נונאווט וגרינלנד.
שפות ממשפחת נא-דנה (אנ'), שמתוכן הנפוצות ביותר הן שפות אתבסקה, כוללות את השפות של מרכז ומזרח אלסקה וצפון-מזרח קנדה, וכמו כן גם את משפחות השפות האפאצ'יות (אנ') בדרום-מערב ארצות הברית. השפות האלגיות (אנ'), שכוללות את ענף השפות האלגוקניות (אנ') הגדול, נמצאות בקנדה ובארצות הברית. הן כוללות את שפות הקרי, אוג'יבווה (אנ') שפת מי'קמק (אנ') ושפת בלאקפוט (אנ'). שפות אירוקוי (אנ') מדוברות באזור סביב נהר סנט לורנס ובאגמים הגדולים המזרחיים, וכוללות גם את צ'ירוקי. השפות הסיואניות (אנ'), כולל שפות קרואו (אנ') וסיו (אנ'), נפוצות על המישורים הגדולים. משפחות שפות קטנות רבות מדוברות בצפון מערב האוקיינוס השקט, מקולומביה הבריטית ועד קליפורניה.
שפות יוטו-אצטקיות נמצאות ברחבי מערב ארצות הברית, צפון ומרכז מקסיקו, ודרומה עד אל סלבדור; הן כוללות בין השאר את שפות הופי (אנ') או'אודהם (אנ') ונאוואטל. משפחות גדולות אחרות במקסיקו כוללות את שפות המאיה (המדוברות גם בבליז ובגואטמלה), שפות מיהיי-זוקיי (אנ'), ושפות אוטו-מנגיאניות (אנ'). באיים הקריביים שפות אראוואק היו נפוצות בעבר, אך כיום הן מוגבלות לשפת גריפונה (אנ') במרכז אמריקה; המשפחה עדיין מיוצגת היטב בדרום אמריקה. שפות צ'יבצ'ניות (אנ') מדוברות בקוסטה ריקה ובפנמה, כמו גם בדרום אמריקה.
ראו גם

אנגלו-אמריקה
אמריקה הלטינית
שפות ילידי אמריקה
ספרדית בארצות הברית
הערות שוליים

↑  Eskimo–Aleut Language Family, accessed 2007-08-31.
↑  Athabaskan (Na-Dene) Language Family, accessed 2007-08-31.
↑  Algonquian Language Family, accessed 2007-08-31.
↑  Iroquoian Languages, accessed 2007-08-31.
↑  Parks, Douglas R.; Robert L. Rankin (2001). "The Siouan languages".  In R. J. DeMallie (ed.). Handbook of North American Indians: Plains. Vol. 13, Part 1. Washington, D.C.: Smithsonian Institution. pp. 94–114. ISBN 0-16-050400-7.
↑  Mithun, Marianne (1999). The languages of Native North America. Cambridge University Press. ISBN 0-521-23228-7.
↑  Uto-Aztecan Language Family, accessed 2007-08-31.
↑  Mayan Language Family, accessed 2007-08-31.
↑  Mixe–Zoque Language Family, accessed 2007-08-31.
↑  Otomanguean stock, accessed 2007-08-31.
↑  Tronco de lenguas Arawak o Arahuaco, accessed 2007-08-31.
↑  Holm, John A. (1989). Pidgins and Creoles. Cambridge University Press. pp. 444–84. ISBN 0-521-35940-6.
↑  Ethnologue report for Spanish, accessed 2007-08-31.
↑  Ethnologue report for French, accessed 2007-08-31.
↑  Golovko, Evgeny. 2010. "143 Years after Russian America: the Russian language without Russians"(הקישור אינו פעיל, December 2017). Paper read at the 2010 Conference on Russian America, Sitka, Alaska, August 20, 2010.
↑  Ethnologue report for Greenland, accessed 2007-08-31
שנאה

"נקמה"
שנאה היא רגש עז של דחייה, התנגדות, שלילה, אויבות או אנטיפתיות אינטנסיבית כנגד יחיד, קבוצה, חפץ או רעיון.
השנאה קשורה לעיתים קרובות לתחושות של כעס, סלידה ועוינות כלפי מושא השנאה, אשר מעוררת רצון להתרחק ממנו או להרע לו.
אנשים שחשים שנאה כלפי אדם אחר לא מאמינים שאפשר לשנות את היחסים איתו, או את האדם בעצמו, ולכן היא מכילה בתוכה רצון לפגוע ואף להעלים את האדם השנוא.
בתרבות

בדת ובתרבות נחשבת שנאה סתמית לרגש שלילי, שממיט אסון על בעליו. בדתות מסוימות השנאה אף נחשבת לחטא.
אומנם ביהדות ובאסלאם קיימת שנאה כלפי הרוע כרגש חיובי.
לעומת זאת, במדעי החברה ומדע המדינה נתפשׂת השנאה כרגש ציבורי שקל לתמרן למטרותיו של השלטון וכדרך העיקרית להניע ציבור ולהשפיע עליו. משטרים דיקטטורים מבססים את שלטונם בין השאר על תעמולת שנאה כנגד אויב חיצוני. למשל, בגרמניה הנאצית ובמדינות ערב, היהודים ואחר כך מדינת ישראל הוצגו כאויבים, באופן שאיפשר לתעל את הזעם הציבורי על השלטון הכושל הרחק מהעריץ, כלפי חוץ.
בפילוסופיה ובפסיכולוגיה

על פי הפילוסוף ברוך שפינוזה, קיימים שלושה רגשות בסיסיים: תשוקה, שמחה ועצב. מרגשות אלה נגזרת השנאה. לפי שפינוזה, "שנאה היא עצב בליווי אידיאה של סיבה חיצונית". כלומר: אנו שונאים את מה שאנו חושבים שגורם לנו להרגיש עצב. הגם שהגדרה זו נגזרה באופן (פסאודו) לוגי מעיקרי תורת האימננטיות שלו (כרכים א-ג בספרו "אתיקה"), נכונותה האינטואיטיבית ברורה למדי והיא מספקת תובנה חדה לגבי מהותה של השנאה. יש להדגיש שאצל שפינוזה כמעט כל הרגשות השליליים הן סוג של עצב, למשל: פחד הוא עצב לא יציב, הנולד מאידיאה הגורמת לנו עצב ושאיננו בטוחים האם תתגשם.
אבי הפסיכואנליזה, זיגמונד פרויד הגדיר את השנאה "כמצב אגו שמייחל להרוס את מקור האומללות שלו".
הפסיכואנליטיקאי והפילוסוף אריך פרום מבדיל בין שני סוגים של שנאה: הראשונה שנאת תגובה רציונלית והשנייה שנאה הטבועה באופי. בשנאת תגובה זוהי תגובה של אדם לאיום על חירותו, על החיים, או על הרעיונות של עצמו או זולתו. לשנאה זו יש תפקיד ביולוגי חשוב, במטרתה להגן על החיים, או על אינטרסים חיוניים והיא עוברת בחלוף הסכנה. שנאה זו היא בת לויה של המשאלה לחיים. לעומתה שנאה הטבועה באופי, היא נכונות מתמדת המקננת בנפשו של האדם העוין מטבעו. זוהי שנאה שאיננה רציונלית, שנאת חינם הנאחזת בכל תואנה שנותנת לה מקום להתבטא, ולהסתוות כשנאה רציונלית. בשנאה זו האדם שש לבטא את עוינותו, בתאווה להשמיד או להמית חיים, כאשר עיקרה נעוצה באופיו של האדם, ולמושא השנאה יש רק חשיבות משנית.
סוגיות משפטיות

בשפה האנגלית, פשע שנאה (Hate crime) בדרך כלל מתייחס למעשים פליליים שנראים כמונעים על ידי שנאה. אלו שמבצעים פשעי שנאה בוחרים את הקורבנות בגלל חברותם בקבוצה חברתית. קבוצה זו בדרך כלל מוגדרת על ידי גזע, מין, דת, נטייה מינית, נכות, מעמד, מוצא אתני, לאום, גיל, זהות מגדרית, או השתייכות פוליטית. אירועים אלו עשויים להיות כרוכים בתקיפה פיזית, הרס רכוש, בריונות, הטרדות, אלימות מילולית או עלבונות, או גרפיטי פוגעני או מכתבי נאצה. בחוק האמריקני מתייחסים בחומרה יתירה לפשעים מסוג אלו.
שנאה על רקע אינטלקטואלי

לעיתים יכולה להתקיים באותה חברה שנאה על רקע מעמדי של השכלה. פשוטי העם מרגישים את עצמם כדחויים, נחותים ומזולזלים לעומת הרובד האינטלקטואלי של החברה, והניכור והדחייה יוצרים עוינות. לעיתים רבות האינטליגנציה החברתית בזה להמוני העם, ולתפיסותיהם ומנהגיהם שאף מכונים בפיה בשמות גנאי רבים (המוני, רחובי), ושופכת שמן למדורה.
חז"ל עמדו על העוינות ההדדית שהייתה קיימת בתקופתם בין הבורים לאינטלקטואלים בחברה היהודית ואמרו: ”גדולה שנאה ששונאין עמי הארץ לתלמיד חכם, יותר משנאה ששונאין אומות העולם את ישראל” (בבלי פסחים מ"ט ע"ב). אמרה נוספת בעניין מצוטטת שם בשמו של רבי עקיבא: ”כשהייתי עם הארץ אמרתי: מי יתן לי תלמיד חכם ואנשכנו כחמור”. מצד שני, חז"ל לא חסכו את ביקורתם כנגד פשוטי העם שהתייחסו אליהם בדימויים מעליבים, ואסרו לתלמידיהם להתחבר עם עמי ארצות, להתחתן איתם ואף ללמוד תורה בפניהם (שם).
יש הטוענים כי מניע מרכזי של תנועת הקמר רוז' בקמבודיה במעשי רצח העם, היה רגשי נחיתות של פשוטי העם שעלו לשלטון בפני אינטלקטואלים.
ביהדות

בספר בראשית נכתב ”וַיִּרְאוּ אֶחָיו כִּי אֹתוֹ אָהַב אֲבִיהֶם מִכָּל אֶחָיו וַיִּשְׂנְאוּ אֹתוֹ וְלֹא יָכְלוּ דַּבְּרוֹ לְשָׁלֹם” (בראשית, ל"ז, ד'). מסופר על בני יעקב ששנאו את יוסף אחיהם, ולא יכלו לדבר אתו בדברי לשלום מחמת שקינאו בו על היחס המועדף שקיבל מאביהם ועל חלומות הגדולה שלו בהם הוא מולך עליהם. בעקבות שנאה זו אפילו שקלו לרוצחו נפש לאחר מכן, ובסוף מכרו אותו לעבד במצרים.
במקרא יש איסור מפורש על שנאת הזולת, ביחד עם איסור על נקמה ונטירה: ”לֹא תִשְׂנָא אֶת אָחִיךָ בִּלְבָבֶךָ, הוֹכֵחַ תּוֹכִיחַ אֶת עֲמִיתֶךָ, וְלֹא תִשָּׂא עָלָיו חֵטְא” (ויקרא, י"ט, י"ז). במקרא מתואר שאלוהים שונא עבודה זרה וגזל. בספר משלי, פרק ו', פסוק ט"ז) מורחבות השנאות האלוהיות לשש: יהירות, רמייה, רצח, חרישת רע, הזדרזות להרע והפחת כזבים.
בעקבות תפיסה זו ישנה הכוונה לשנוא רק את הרע ולאהוב את הטוב: ”שִׂנְאוּ רָע וְאֶהֱבוּ טוֹב”. משורר תהילים מציין כי הוא שונא שנאה עזה וגדולה את משנאי ה': ”הֲלוֹא מְשַׂנְאֶיךָ ה' אֶשְׂנָא וּבִתְקוֹמְמֶיךָ אֶתְקוֹטָט. תַּכְלִית שִׂנְאָה שְׂנֵאתִים לְאוֹיְבִים הָיוּ לִי” (תהלים, קל"ט, כ"א–כ"ב). הרמב"ם מביא עניין זה לפסים מעשיים, וסובר כי בעניין זה נכללים אלו שפרשו מכלל ישראל, מינים, משומדים (שהמירו דתם) ו"מוֹסרים" שפגעו באחווה הישראלית והלשינו על יהודים לשלטון זר.
בתלמוד נאמר: ”שלשה שונאין זה את זה אלו הן הכלבים והתרנגולין והחברין, ויש אומרים אף הזונות, ויש אומרים אף תלמידי חכמים שבבבל” (בבלי פסחים קיג ב). תלמידי החכמים למרות חכמתם הרבה, נחשבו לכאורה כשונאים אחד את השני, ומכאן ניתן להבין את עוצמת השנאה שיכולה להתרחש בליבו של כל אחד מבני אנוש.
שנאה עצמית

שנאה עצמית היא שנאה של אדם לעצמו או לקבוצה שהוא חבר בה. שנאה עצמית יכולה לנבוע מכך שהאדם רואה בעצמו או בקבוצתו תכונות שליליות שהוא לא יכול להזדהות איתן, או שהוא בז לעצמו או לקבוצתו כתוצאה מכישלון מתמשך. לעיתים השנאה יכולה לנבוע מהפנמת היחס של אחרים כלפיו. שנאה עצמית יכולה להוביל לתסביכי נחיתות. כמו כן, השנאה העצמית עלולה להביא לדיכאון, לבדידות, לייאוש, לפגיעה עצמית וכיוצא בזה.
בהיסטוריה של עם ישראל ידועה תופעה של אוטואנטישמיות, שהיא שנאה עצמית של יהודים כלפי קבוצת הייחוס שלהם, שנובעת מהפנמת יחס השנאה של אוכלוסייה זרה כלפיהם.
ראו גם

פשע שנאה
דברי שטנה
שנאת חינם
לקריאה נוספת

§Ben‐Ze'ev, A. (1992). Anger and hate. Journal of Social Philosophy, 23(2), 85-110
§Halperin, E. (2008). Group-based hatred in intractable conflict in Israel. Journal of Conflict Resolution, 52(5), 713-736
§Halperin, E., Canetti‐Nisim, D., & Hirsch‐Hoefler, S. (2009). The Central Role of Group‐Based Hatred as an Emotional Antecedent of Political Intolerance: Evidence from Israel. Political Psychology, 30(1), 93-123
§Harmon, K. (2009). The origin of hatred. Scientific American
Keltner, D., & Haidt, J. (1999). Social functions of emotions at four levels of analysis. Cognition & Emotion, 13(5)
הערות שוליים

1 2  מוניץ, ח' (עורך). (2016). פרקים נבחרים בפסיכיאטריה מהדורה שישית. תל אביב: דיונון
↑  על פי היהדות, שנאת הרוע היא דבר נכון. כמו שכתוב בכמה פסוקים בתהילים כגון "הֲלוֹא מְשַׂנְאֶיךָ יְהֹוָה אֶשְׂנָא וּבִתְקוֹמְמֶיךָ אֶתְקוֹטָט". (תהלים קל״ט:כ״א)
↑  אריך פרום, אדם לעצמו, עמ' 177
↑  ספר דברים, פרק י"ב, פסוק ל"א.
↑  ספר ישעיהו, פרק ס"א, פסוק ח'.
↑  ספר עמוס, פרק ה', פסוק ט"ו, ספר תהלים, פרק צ"ז, פסוק י'.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550730805171  BNE: XX543767  BnF: cb119795972 (data)  GND: 4023606-7  LCCN: sh85059272  NKC: ph123225 
כתובת שנאה על קבר
פליטים ארמנים בזמן מלחמת העולם הראשונה
קריקטורה המבטאת שנאת זרים, המתייחסת לחוק האמריקני "להרחקת הסינים" מ-1882, שהשעה את הגירתם של עובדים סינים
שלט "אין כניסה לפולנים" בתקופת הכיבוש הנאצי בזמן מלחמת העולם השנייה
קריקטורה מ-1890 המציירת את אלפרד דרייפוס כראש נחש
שפמנון המקונג

| שפמנון המקונג |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: שפמנונאים
משפחה:: שפמנוני כריש
סוג:: פנגסיאנודון
מין:: שפמנון המקונג
שם מדעי
 Pangasianodon gigas
תחום תפוצה


ציור של שפמנון המקונג הענק במקדש בודהיסטי ב צ'יאנג קונג.
שפמנון המקונג (שם מדעי: Pangasianodon gigas), הוא מין דג גדול מהמשפחה שפמנוני כריש אשר נמצא בסכנת הכחדה ומקורו באגן מזרח אסיה וסמוך לסין. בתרבות התאילנדית, דג זה נחשב קדוש וישנם טקסים מיוחדים לפני מסע הדיג של דג זה.
זהו המין הגדול ביותר בסדרת השפמנונאים ואחד מדגי המים המתוקים הכבדים בעולם.
תפוצה ובית גידול

שפמנון המקונג הענק הוא מין נכחד בנהר המקונג, מקדמי איכות הסביבה השתמשו בסכנת ההכחדה של המקונג בשביל לקדם את שימור הנהר. למרות פרויקטי מחקר אשר נמצאים כרגע בעיצומם, יחסית מעט מאוד ידוע על מין זה. מבחינה היסטורית, הדגים נמצאים מהחלק התחתון של נהר המקונג בווייטנאם עד צפון הנהר באזור יונאן שהוא פרובינציה של סין, מאכלסים כמעט את כל 4,800 הקילומטרים שהם אורכו של הנהר. בשל איומים, מין זה כבר לא מאכלס את אזור הגידול המקורי שלו. הוא עכשיו מתקיים רק בחלק קטן, מבודד באמצע המקונג. הדגים מתחילים להתאסף במהלך תחילת עונת הגשמים ונודדים במעלה הזרם כדי להשריץ. הם חיים בעיקר בתוך הערוץ המרכזי של הנהר, היכן שהמים בעומק מעל 10 מטרים.
האכלה

בצעירותו מין זה ניזון מזואופלנקטון בנהר וידוע להיותו קניבלי. לאחר כשנה, הדג הופך להיות אוכל עשב ולבסוף האכלה על בסיס אצות וזחלים הדג מקבל את האוכל שלו מן האצות שצומחות על משטחים סלעיים, כיוון שאין לו כל סוג של מערכת השיניים.
המראה והגודל

בצבע אפור ולבן ללא פסים, שפמנון המקונג הענק נבדל ממינים גדולים אחרים של שפמנון בנהר בחוסר של בינית וגם היעדר שיניים. שפמנון המקונג הענק הוא אחד מדגי המים המתוקים הגדולים בעולם. המגיע לאורך של 3 מטרים, שפמנון המקונג הענק גדל מאוד מהר, ומגיע למסה של 150 עד 200 קילו תוך שש שנים. ובבגרותו ישנם דיווחים של עד 350 קילוגרמים. הדג הגדול ביותר שנתפס נרשם בתאילנד - נקבה באורך 2.7 מטרים ומשקל של 293 קילוגרם. דגימה זו, שנתפסה בשנת 2005, הוכרה בתור כדג המים המתוקים הגדול ביותר שנתפס אי פעם. עם זאת שיא זה נשבר ב-2022 בידי טריגון נהרות ענק (החי באותו נהר), שהגיע לאורך 3.95 מטרים והגיע למשקל 300 ק"ג.
שימור

שפמנון המקונג הענק נמצא בסכנת הכחדה בשל דיג יתר, כמו גם הירידה באיכות המים עקב סכרים במעלה הנהר. הוא נמצא בIUCN הרשימה האדומה של דגים בסכנת הכחדה חמורה. מספר החיים בטבע אינו ידוע, אבל הנתונים מצביעים ששיעור האוכלוסייה ירד ב-80% ב-14 השנים האחרונות. שפמנון המקונג הענק מופיע בנספח א' של האמנה, וחל איסור סחר בינלאומי בו.
לדוג את שפמנון המקונג הענק לא חוקי בתאילנד, לאוס וקמבודיה, אבל למרות האיסורים, הדגים המשיכו להיתפס בכל שלוש המדינות. עם זאת, מתוך הכרה איום על מינים, כמעט 60 דייגים תאילנדים הסכימו להפסיק לתפוס את השפמנון ביוני 2006, לציון יום השנה ה-60 של עלייתו של ראמה התשיעי לכס המלכות של תאילנד. תאילנד היא המדינה היחידה לאפשר דיג פרטי של שפמנון המקונג הענק למטרת גידול והרבייה פרטית.
שפמנון המקונג הענק צריך להגיע 50–70 קילוגרמים כדי להתרבות, ולא מתרבה באגמים. תאילנד יזמה תוכנית רבייה למלא את נהר המקונג. וכמו כן מ-2000 עד 2003, כ-10,000 דגים שוחררו על ידי שלטונות תאילנד. כיום, דגימות משתחררים לתוך מאגרים ולא נהר המקונג עצמו.
הערות שוליים

↑  שפמנון המקונג באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Pla Buek: The Giant Catfish of the Mae Khong River Chiangrai
1 2 3 4  Hogan, Z. S. (2004). "Threatened Fishes of the World: Pangasianodon gigas Chevey, 1931 (Pangasiidae)". Environmental Biology of Fishes. 70 (3): 210–210. doi:10.1023/B:EBFI.0000033487.97350.4c.
↑  MGCCG, 2005
↑  Lopez, Alvin, ed. (2007). "2.3 Focal species". MWBP working papers on Mekong Giant Catfish, Pangasianodon gigas (PDF). Mekong Wetlands Biodiversity Conservation and Sustainable Use Programme. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2016-12-22. נבדק ב-2016-12-20.
1 2  (Pholprasith, 1983 as cited in Mattson et al. 2002)
↑  (Pookaswan, 1989 and Jensen, 1997 as cited in Mattson et al. 2002)
1 2 3  Froese, Rainer and Pauly, Daniel, eds. (2014). "Pangasianodon gigas" in FishBase. גרסת יולי 2014.
↑  Mydans, Seth (2005-08-25). "Hunt for the big fish becomes a race". The New York Times. נבדק ב-3 במרץ 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3 4  Hogan, Z. (2011). "Pangasianodon gigas". הרשימה האדומה של IUCN. Version 2011.2. International Union for Conservation of Nature.
↑  "Giant Catfish Critically Endangered, Group Says". National Geographic News. 2003-11-18. נבדק ב-2006-06-29.
↑  "CITES Appendices I, II and III". CITES. 2006-06-14. נבדק ב-2006-06-29.
↑  "Giant Mekong catfish off the hook". BBC News. 2006-06-10. נבדק ב-2006-06-29.
אברהם מארח את שלושת המלאכים (רמברנדט)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  רמברנדט 
 תאריך יצירה:  1646 
 טכניקה וחומרים:  לוח עץ, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  21.1 ס״מ 
 גובה:  16.1 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  תור הזהב של הולנד 
 מיקום:  אוסף פרטי, ערך בלתי־ידוע
 
אברהם מארח את שלושת המלאכים הוא ציור שמן על עץ משנת 1646 מאת רמברנדט הציור מתאר את אברהם, והוא מבוסס על הסיפור המקראי ביקור המלאכים באוהל אברהם מספר בראשית (י"ח, א–יב) ומושפע מסגנון האמנות המוגולית. כיום הציור נמצא באוסף פרטי מאז שנרכש במכירה פומבית בשנת 1848 תמורת 64 לירות שטרלינג (שווה ערך לכ-8,000 דולר בשנת 2023). לפני כן בעליו היו פרדיננד בול, אספן האמנות ההולנדי וראש עיריית אמסטרדם, יאן סיקס; וכן האמן האמריקאי בנג'מין וסט.בשנת 2021 הוצע הציור למכירה על ידי בעליו דאז, מארק פיש (נאמן המוזיאון המטרופוליטן).