stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאונט ויטני (אונייה)
היסטוריה > שנות ה-2000

ב-12 בנובמבר 2002, "מאונט ויטני" נפרס לאזור האחריות של פיקוד מרכז של ארצות הברית לתמיכה במבצע חופש מתמשך. היא פעלה בתור עמדת הפיקוד הראשונית של כוח המשימה המשולב המשולב - קרן אפריקה. במהלך הפריסה, האונייה עלתה על אלמנטים של דיוויזיית הנחתים השנייה וחיל כוח המשלוח השני של חיל הנחתים (II MEF), שבסיסו במחנה לז'ון, צפון קרוליינה, בפיקודו של האלוף ג'ון פ. סאטלר וקפטן מורטון וו. קניון.
בשנת 2004 שולבו בצוותה מלחים אזרחיים של פיקוד רכבת הים הצבאית. היא נותרה אוניית מלחמה מוזמנת בצי ארצות הברית, אך גודל הצוות שלה צומצם מכ-600 מלחים לכ-170 קציני חיל הים וצוותים מגויסים ו-155 אזרחים.
בפברואר 2005, "מאונט ויטני" עזבה את נורפוק לגאטה, איטליה, שם היא סומנה מחדש (LCC/JCC 20) ולקחה על עצמה תפקידים כאוניית הדגל של הצי ה-6, ושחררה רשמית USS לה סאלה. היא גם קיבלה על עצמה תפקידים כאוניית הפיקוד של המפקד, הפיקוד המשותף של ליסבון והמפקד, הכוח הפוגע נאט"ו.
באוגוסט 2008, "מאונט ויטני" נפרס לים השחור לתמיכה במבצע "מסירה מובטחת" כדי לספק סיוע הומניטרי לאלו שנפגעו במלחמת גאורגיה–רוסיה והיה לאוניית נאט"ו הראשונה שהעבירה סיוע לנמל פותי, ג'ורג'יה.
ב-6 בנובמבר 2008, "מאונט ויטני" לא הצליחה להיכנס לנמל סבסטופול. רשויות העיר ונציגי הצי האוקראיני סירבו להגיב על האירוע. אנשים שעבדו עבור הנהלת העיר דיווחו כי הכישלון נבע מבעיות במסמכי מעבר הגבול של "מאונט ויטני", בעוד שאחרים טענו שהמחאות נגד נאט"ו היו הסיבה.
היסטוריה > שנות ה-2010

מ-19 במרץ 2011 שירת "מאונט ויטני" בים התיכון ככלי הפיקוד הראשי לאכיפת החלטה 1973 של מועצת הביטחון של האו"ם נגד לוב היא הייתה אוניית הדגל של אדמירל סמואל ג'יי לוקליר, שהיה לו פיקוד טקטי על כוח המשימה המשותף של מבצע אודיסיאה, האונייה שימשה ככלי פיקוד ובקרה למעורבותה של ארצות הברית במערכה הקואליציונית שמטרתה לאכוף אזור אסור לטיסה בלוב ולמנוע מכוחותיו של מועמר קדאפי לתקוף את מעוז המורדים בבנגאזי.
בפברואר 2013, "מאונט ויטני" הועבר למספנת סן ג'ורג'יו דל פורטו בג'נובה, איטליה לפרויקט שיפוץ ותיקון גדול של 60 יום, האונייה חזרה לשירות פעיל באפריל 2013 בתום חלון התחזוקה.
ב-31 בינואר 2014, עזבה "מאונט ויטני" את נמל הבית שלה גאטה באיטליה, "מאונט ויטני", יחד עם USS טיילור, היו שתי הספינות הראשונות של הצי האמריקאי שפעלו בים השחור במהלך אולימפיאדת סוצ'י .
ב-31 ביולי 2015, פרצה שריפה על סיפון "מאונט ויטני" בזמן שהייתה במספנת ויקטור לנאק, ברייקה, קרואטיה. לא דווח על נפגעים, והשריפה כובתה תוך 45 דקות על ידי צוות האונייה ואנשי מכבי האש של המספנה "מאונט ויטני" היה במספנת ויקטור לנאק מאז ינואר 2015 ועבר שיפוץ תחזוקה מתוכנן שנועד להאריך את חיי השירות של האונייה עד 2039.
ב-30 ביוני 2016, "מאונט ויטני" ביקרה בקלייפדה, ליטא, ובאוקטובר 2016, היא ביקרה במפרץ סודה, יוון.
מתחילת 2017 ועד לאוקטובר 2017, "מאונט ויטני" היה במספנת ויקטור לנאק; רייקה, קרואטיה, לשדרוגים נוספים של תשתית טכנולוגיית המידע שלה, ושיפוצים הנדסיים שונים.
בספטמבר 2018, "מאונט ויטני" ביקר בסלוניקי, לרגל היריד הבינלאומי ה-83 של סלוניקי, שם ארצות הברית הייתה מדינת הכבוד.
בין 25 באוקטובר ל-7 בנובמבר 2018, היא שימשה כאוניית הפיקוד של תרגיל נאט"ו Trident Juncture.
היסטוריה > שנות ה-20

באפריל 2022, פיקוד הכוחות הימיים המשולבים, ארגון בן 34 מדינות שבסיסו בבחריין, הוסיף כוח משימה חדש בראשות "מאונט ויטני", ישנם שלושה כוחות משימה המטפלים בנושאי פיראטיות וביטחון הן בתוך ומחוץ למפרץ הפרסי. כוח המשימה החדש של שתיים עד שמונה ספינות בכל פעם יכוון לאותם מבריחי פחם, סמים, נשק ואנשים בנתיב המים[דרוש מקור], בסוף מאי 2022, "מאונט ויטני" פעל בים הבלטי, לקראת תרגיל הצי 'BALTOPS 2022', האונייה מוצבת כעת בגאטה, איטליה.
ב-18 באוקטובר 2023, "מאונט ויטני" נשלח מגאטה עם מפקד הצי השישי של ארצות הברית, "לתמיכה בפעולות ארצות הברית" במזרח הים התיכון עקב מלחמת חרבות ברזל . זה הוסיף לפריסות חדשות של נושאת המטוסים דווייט אייזנהאואר (CVN-69) ו-בטאן (LHD-5), USS Mesa Verde (LPD-19) ו-USS Carter Hall (LSD-50) הנושאות את יחידת משלחת ימית ה-26, והיא מצטרפת לג'רלד פורד (CVN-78).
מבצע ניצוץ (1943)

קרב לדוגה השני (נקרא גם מבצע ניצוץ, ברוסית: Операция Искра) היה מבצע צבאי שתוכנן על ידי מרשל גאורגי ז'וקוב של הצבא האדום בין 12 ל-30 בינואר 1943 במטרה להסיר את המצור על לנינגרד.
רקע

לאחר סיום ההתקדמות הגרמנית בסוף 1941, לא הצליחו הכוחות הסובייטים לסיים את המצור על לנינגרד בקרב וולחוב בתחילת 1942 ובקרב לדוגה הראשון (אוגוסט – אוקטובר 1942).
הקרב

לחזיתות הסובייטיות בהנהגתם של הגנרלים לאוניד גובורוב וקיריל מרצקוב עמדו לרשותם 21 דיוויזיות עם 302,800 איש. בקרבות קשים נגד הארמייה ה-18 הגרמנית, ניתן היה לפרוץ את טבעת המצור ולפתוח מסדרון צר על החוף הדרומי של אגם לאדוגה.
ב-12 בינואר נפתחה ההתקפה על ידי הארמייה ה-67 בפיקודו של גנרל מיכאיל דוכנוב ממערב וכוחות ארמיית ההלם השנייה בפיקודו של גנרל ולדימיר רומנובסקי ממזרח. ביום הראשון זכו הכוחות הסובייטים בראש גשר קטן בגדה השמאלית של נבה ליד מרג'ינו בגזרת דיוויזיית הרגלים הגרמנית ה-170. ממזרח, דרומית לכפר ליפא ומשני צידי גאיטלובו, דיוויזיות הרובאים הסובייטיות 128 וה-256 פרצו את החזית של דיוויזיות הרגלים הגרמניות ה-1 וה-227 ביום הראשון של המתקפה. מפקד הארמייה ה-18, גנרל גאורג לינדמן חיזק את הקורפוס ה-26 (גנרל ארנסט פון לייזר) מיד עם דיוויזיית הרגלים ה-96, אשר נלקחה מהקורפוס ה-28.
עד 18 בינואר נכבשה העיר שליסלבורג מחדש על ידי הצבא האדום. באותו יום, בשעה 9:30 בבוקר, נפגשו יחידות של דיוויזיות הרובאים ה-18 (ממזרח) וה-136 (ממערב) במחנה עבודה מס' 1, ופתחו מסדרון יבשתי לעיר הנצורה. גם מחנה העבודה מס' 5 נכבש. דיוויזיית הרגלים הגרמנית ה-61, אשר נותקה בצפון, השאירה את הציוד הכבד שלה מאחור, ובפיקודו של לוטננט גנרל ורנר היהנר, פרצה דרך לסיניאווינו. עד ה-21 בינואר ניסה הצבא האדום לדחוף עוד יותר דרומה לכיוון סיניאווינו, אך הצליח לכבוש רק את מחנה העבודה מס' 6 מיד ממערב ליישוב, וב-30 בינואר הסתיים המבצע.
לאחר מכן

על החוף הדרומי של אגם לאדוגה, הסובייטים יצרו מסדרון ברוחב 8 עד 11 קילומטרים, דרכו ניתן היה ליצור מחדש את הקשר היבשתי הישיר ללנינגרד. כבר ב-22 בינואר החל הצד הסובייטי לחדש את קו הרכבת ללנינגרד.
מ-6 בפברואר, ניתן היה לתספק שוב את לנינגרד באמצעות רכבת, מה ששיפר מאוד את מצב האספקה בעיר. עם זאת, המסדרון הצר עדיין היה בטווח הארטילריה הגרמנית, אשר תפסה עמדות ירי מצוינות ברמת סיניאווינו. במסגרת מבצע כוכב הצפון (10 בפברואר - 1 באפריל 1943) ובקרב לדוגה השלישי (22 ביולי - 25 בספטמבר 1943), ניסה הצבא האדום ללא הצלחה לפרוץ סופית את המצור. רק במבצע לנינגרד-נובגורוד מינואר עד מרץ 1944 הצליח הצבא האדום לשחרר סופית את לנינגרד מהמצור הארוך.
האבדות הסובייטיות במהלך המבצע כללו ל-115,082 לוחמים (33,940 מהם הרוגים ונעדרים).
כמה טנקי טיגר שנתפסו במהלך המבצע שימשו את משרד ההגנה הסובייטי לפיתוח טקטיקות נגד יעילות יותר נגד טנקים גרמניים.
המתקפה הסובייטית עד 21 בינואר 1943
ליקו אמאר

| --- | --- |

 לידה:  4 בדצמבר 1891 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  19 ביולי 1959 (בגיל 67) פרייבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מוקד פעילות:  אנקרה 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה פרנץ ליסט בבודפשט 
 כלי נגינה:  כינור 
 פרסים והוקרה:  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 
ליקו אמאר ב-1900
ליקו אמאר (בשמו המלא דויד ליקו אמאר, בהונגרית: Licco Amar; בודפשט, 4 בדצמבר 1891 – פרייבורג אים ברייסגאו, 19 ביולי 1959) היה כנר ומורה יהודי יליד הונגריה. את תהילתו הוא חייב לרביעיית המיתרים אמאר, אותה ייסד עם פאול הינדמית, כדי לקדם מוזיקה בת זמנו.
ביוגרפיה

דויד ליקו אמאר נולד במשפחה יהודית, אביו היה סוחר יהודי ממקדוניה, שהייתה אז חלק מהאימפריה העות'מאנית. אביו התיישב בבודפשט טרם לידתו.
אמאר סיים את בית הספר התיכון בבודפשט ובשנת 1909 הפך לתלמידו של אמיל בארה ב"מוזיקה הלאומית". ב-1911 נסע לברלין, שם למד אצל אנרי מרטו (אנ') באקדמיה למוזיקה. בשנה שלאחר מכן ניגן ברביעיית המיתרים של המאסטרו שלו. ב-1912 קיבל מלגת פליקס מנדלסון.
משנת 1916, הפך לקונצרטמייסטר (כנר ראשי) של התזמורת הפילהרמונית של ברלין. ב-1920 חתם על חוזה לשלוש שנים עם תזמורת התיאטרון הלאומי של מנהיים.
בשנת 1921, פאול הינדמית נזקק בדחיפות לרביעיית מיתרים לפסטיבל המוזיקה שלו פסטיבל דונאואשינגן. הוא הזמין את אמאר, שלא הכיר לפני כן את הינדמית, להיות מנהיג ההרכב המזדמן. ברביעייה, שהוקמה רשמית רק בשנה שלאחר מכן, ניגנו וולטר קספר ככינור השני, הינדמית בוויולה ורודולף הינדמית (Rudolf Hindemith), אחיו של פאול, בצ'לו. עד לפירוק הרביעייה ב-1933, רק האחים התחלפו בלהקה. באפריל 1929 הוחלף פאול על ידי אריך קראק (Erich Kraak) ורודולף על ידי מאוריץ פרנק (אנ'). לאורך כל קיומם, הם ראו כמשימתם את קידום המוזיקה של התקופה.
אמאר קיבל אזרחות גרמנית ב-1927. משנת 1929 היה כנר סולו של תזמורת ה-Südwestdeutsche Rundfunk בפרנקפורט אם מיין. לאחר ההשתלטות הנאצית איבד את עבודתו ב-28 ביוני 1933 ואת אזרחותו בשנה שלאחר מכן, כתוצאה מחוקי אפליית ודיכוי היהודים. הוא נסע תחילה לפריז, ולאחר מכן לאיסטנבול ב-1935 כתוצאה מהזמנה לארגן מחדש את החינוך הטורקי למוזיקה. בנוסף להוראה, הוא נתן גם שם קונצרטים. הוא חתם חוזה עם הינדמית כיועץ ממשלתי לעבודה הקשורה לרפורמה בחינוך. משנת 1938 לימד כינור ומוזיקה קאמרית בקונסרבטוריון הממלכתי של אנקרה. בין תלמידיו היו סונה קאן (אנ') וגילדן טוראלי (Gülden Turalı). הוא הקים גם מכון להכשרת מורים למוזיקה. לאחר מלחמת העולם השנייה הוא כבר ארגן את ההכשרה בשיתוף פעולה גרמני-טורקי.
בספטמבר 1957 התגשם חלומו הישן: הוא הורשה לחזור לגרמניה. החזיר לעצמו את אזרחותו הגרמנית וקיבל תפקיד הוראה באקדמיה למוזיקה בפרייבורג. הוא נתן גם שם קונצרטים באופן קבוע, התוכנית שלו כללה בעיקר יצירות בני זמנו שהיו כל כך יקרות לו. תקופתו השנייה בגרמניה, בקושי בת שנתיים, נקטעה במותו.
אמאר קיבל את צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
לקריאה נוספת

ביוגרפיה של אנג'ליקה ריבר ב-Lexikon verfolgter Musiker und Musikerinnen der NS-Zeit
www.hindemith.info הקמת רביעיית המיתרים אמאר
מריה ט. נירי: טורקיה ויהדות הונגריה
אילן היוחסין של ליקו אמאר באתר geni.com
נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי
Werner Röder; Herbert A. Strauss, (ed.), Biographisches Handbuch der deutschsprachigen Emigration nach 1933 / International Biographical Dictionary of Central European Emigrés 1933–1945. Vol II, 1 Munich : Saur 1983 ISBN 3-598-10087-6, p. 24.
Salomon Wininger: Große jüdische National-Biographie. Kraus Reprint, Nendeln 1979, ISBN 3-262-01204-1 (Nachdr. d. Ausg. Czernowitz 1925). Vol. 7, p. 512.
Arnold Reisman: Post-Ottoman Turkey : classical European music & opera. (Nachdr. d. Ausg. Czernowitz 1925). Vol. 7, p. 512.
Angelika Rieber: "Hier gibt es eine Welt aufzubauen." Biographisches zu dem Geiger Licco Amar, in Hindemith-Jahrbuch, Mainz 2009.
רביעיית המיתרים אמאר ב-1922. ליקו אמר יושב מלפנים, פאול הינדמית בקצה הימני
למידת חיזוק מרובת סוכנים

שני צוותים יריבים של סוכנים מתמודדים בניסוי MARL
למידת חיזוק מרובה סוכנים (באנגלית: Multi-Agent Reinforcement Learning (MARL)) היא תת-תחום של למידת חיזוק, ונמצאת על קו התפר בין בינה מלאכותית למערכות מרובות סוכנים (אנ'). מחקר בתחום מתמקד בהתנהגותם של סוכנים המתקיימים במקביל בסביבה משותפת. כל סוכן עושה פעולות לקידום האינטרסים שלו; בסביבות מסוימות אינטרסים אלו מנוגדים לאינטרסים של סוכנים אחרים, וכיוצא מכך נוצרת דינמיקה קבוצתית מורכבת.
למידת חיזוק רב-סוכנים קשורה קשר הדוק לתורת המשחקים ובמיוחד לתת-תחום של משחקים חוזרים. המחקר בתחום משלב את השאיפה למציאת אלגוריתמים אידיאליים שממקסמים את התגמולים עם מערכת מושגים סוציולוגית. בעוד מחקר בלמידת חיזוק של סוכן יחיד עוסק במציאת האלגוריתם שמקבל את מספר הנקודות הגדול ביותר עבור סוכן אחד, מחקר בלמידת חיזוק מרובת סוכנים מעריך ומכמת מדדים חברתיים, כגון שיתוף פעולה, הדדיות, שוויון, השפעה חברתית, שפה ואפליה.
הערות שוליים

↑  Lowe, Ryan; Wu, Yi (2020). "Multi-Agent Actor-Critic for Mixed Cooperative-Competitive Environments". arXiv:1706.02275v4 [cs.LG].
↑  Baker, Bowen (2020). "Emergent Reciprocity and Team Formation from Randomized Uncertain Social Preferences". NeurIPS 2020 proceedings. arXiv:2011.05373.
↑  Hughes, Edward; Leibo, Joel Z.;  et al. (2018). "Inequity aversion improves cooperation in intertemporal social dilemmas". NeurIPS 2018 proceedings. arXiv:1803.08884.
↑  Jaques, Natasha; Lazaridou, Angeliki; Hughes, Edward;  et al. (2019). "Social Influence as Intrinsic Motivation for Multi-Agent Deep Reinforcement Learning". Proceedings of the 35th International Conference on Machine Learning. arXiv:1810.08647.
↑  Lazaridou, Angeliki (2017). "Multi-Agent Cooperation and The Emergence of (Natural) Language". ICLR 2017. arXiv:1612.07182.
↑  Duéñez-Guzmán, Edgar;  et al. (2021). "Statistical discrimination in learning agents". arXiv:2110.11404v1 [cs.LG].
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי המחשב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ליקה קיריצה

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1898 מוינשט, רומניה 
 פטירה:  1956 (בגיל 58 בערך) 
 
ליקה קיריצה, בשמו בלידה לייבו ליקה אברמוביץ' (ברומנית: Lică Chiriță – Leibu Lică Abramovici;‏ 22 ביולי 1898, מוינשט – 1956) היה פעיל קומוניסטי יהודי ברומניה, ממנהיגי הוועד הדמוקרטי היהודי.
ביוגרפיה

ספר במקצועו, ליקה קיריצה, עמד בשנים 1944–1945 בראש "הוועד האנטיפשיסטי היהודי" שהפך בשנת 1945 לוועד הדמוקרטי היהודי ברומניה, ארגון ששימש לכלי המפלגה הקומוניסטית ברומניה לצורכי תעמולה ומאבק בציונות ובתודעה הלאומית ברחוב היהודי. ב-25 ביוני 1945 באספה באולם "טומיס" בבוקרשט נבחר יחד עם הצייר מקס הרמן מקסי בראש הוועד הדמוקרטי היהודי. ב-5 באוקטובר 1945 השתתף קיריצה בישיבת הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית בנוגע לבעיה הלאומית, שבה גינו ואסילה לוקה וגיזלה ואש בחריפות את הציונות ואף את האוכלוסייה היהודית ניצולת השואה על "ניצול הפועלים הרומנים" ועל גישה "פאשיסטית", הדומה לזו של הלגיונרים בעבר. באותה הזדמנות ניסה קיריצה להציג גישה אסטרטגית פייסנית וטען שניתן למשוך יהודים ציונים לשורות הוועד הדמוקרטי היהודי לטובת קידום מדיניות המפלגה הקומוניסטית, אך דבריו נדחו בתוקף.
קיריצה המשיך להיות בשנים הבאות 1945–1946 חבר בהנהגת הוועד הדמוקרטי היהודי. אחר כך עבד במנגנון האקדמיה הרומנית (אז אקדמיית הרפובליקה העממית הרומנית). אחרי מותו בשנת 1956 גופתו נשרפה לפי צוואתו במשרפת "צ'נושה" בבוקרשט.
בשנת 1949 זכה לעיטור המסדר "הגנת המולדת" (Apărarea Patriei) דרגה ג.
לקריאה נוספת

Teșu Solomovici - Istoria evreilor din România vol.II Editura Teșu, București 2007 (ברומנית)
Alexandru Șafran - Un tăciune smuls flăcărilor, Editura Hasefer, București pp.1996 188-189
הערות שוליים

↑  T. Solomovici עמ' 43
מאיה דיראדו

מדליין "מאיה" דיראדו (באנגלית: Madeline "Maya" DiRado; נולדה ב-5 באפריל 1993) היא שחיינית אמריקאית, היא האלופה האולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016) במשחה ל-200 מטר גב, בעלת 4 מדליות אולימפיות וסגנית אלופת העולם (קאזאן 2015) במשחה ל-400 מטר מעורב אישי.
ביוגרפיה

דיראדו נולדה בסן פרנסיסקו, קליפורניה וגדלה בסנטה רוזה, קליפורניה. היא לומדת ושוחה באוניברסיטת סטנפורד בהדרכתו של גרג מיהן.
ביוגרפיה > 2013 > מדליית זהב באליפות העולם

באליפות העולם שנערכה בברצלונה ספרד בשנת 2013 זכתה דיראדו במדליית זהב, במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי לאחר ששחתה משחה זה בשלב המוקדמות. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:32.70 דקות ובמקום 12 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:08.28 דקות.
ביוגרפיה > 2014

באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בגולד קוסט אוסטרליה בשנת 2014 זכתה דיראדו בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא משחקים חדש של 2:09.93 דקות ומדליית כסף, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:35.37 דקות.
ביוגרפיה > 2015 > סגנית אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה בקאזאן רוסיה בשנת 2015 זכתה דיראדו במדליית כסף, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:31.71 דקות, אחרי קטינקה הוסו מהונגריה (4:30.39 דקות) ולפני אמילי אוברהולט מקנדה (4:32.52 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:08.99 דקות.
ביוגרפיה > 2016 > אלופה אולימפית

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שנערכו באומהה, נברסקה בסוף יוני ובתחילת יולי 2016 סיימה דיראדו ראשונה, במשחה ל-200 מטר גב (2:06.90 דקות), במשחה ל-200 מטר מעורב אישי (2:09.54 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי (4:33.73 דקות) ונכללה בנבחרת האמריקאית למשחקים האולימפיים. במשחקים עצמם היא זכתה ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר גב בשיא אישי חדש של 2:05.99 דקות, לפני קטינקה הוסו (2:06.05 דקות) והילרי קולדוול מאוסטרליה (2:07.54 דקות) ובמשחה שליחות 4x200 מטר בתוצאה של 7:43.03 דקות, לפני אוסטרליה (7:44.87 דקות) וקנדה (7:45.39 דקות). כשחיינית שלישית ב"זינוק שליחות" היא קבעה תוצאה של 1:56.39 דקות. מדליית כסף, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 4:31.15 דקות, אחרי קטינקה הוסו שקבעה שיא עולם חדש של 4:26.36 דקות ולפני מיריה בלמונטה מספרד (4:32.39 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 2:08.79 דקות, אחרי קטינקה הוסו שקבעה שיא אולימפי חדש של 2:06.58 דקות ושיבון-מארי או'קונור מבריטניה שקבעה שיא לאומי חדש של 2:06.88 דקות.
חייה האישיים

בשנת 2015 נישאה דיראדו לשחיין סטנפורד בעבר, רוב אנדרוז.
שיאים אישיים

200 מטר חופשי: 1:57.70 דקות (2016)
200 מטר פרפר: 2:07.42 דקות (2014)
100 מטר גב: 1:00.36 דקות (2016)
200 מטר גב: 2:05.99 דקות, (2016)
200 מטר מעורב אישי: 2:08.79 דקות, (2016)
400 מטר מעורב אישי: 4:31.15 דקות, (2016)
מבצע פתית זהב

חיילים קנדים בהולנד, אפריל 1945
מבצע פתית זהב (באנגלית: Operation Goldflake) היה השם שניתן למבצע העברת הקורפוס הקנדי ה-1 מחזית איטליה אל חזית מערב אירופה באביב 1945, בשלהי מלחמת העולם השנייה.
רקע

הארמייה הקנדית הראשונה הוקמה בבריטניה ב-1942, לאחר שכוחות קנדיים רבים הגיעו אליה. הקורפוס הקנדי ה-1 הופרד מהארמייה ביולי 1943. הוא לחם באיטליה עם הארמייה השמינית הבריטית מאז פלישת בעלות הברית אליה בספטמבר 1943. יתר כוחות הארמייה, שהורכבו בעיקר מהקורפוס הקנדי ה-2 לחמו בצפון מערב אירופה ממועד הפלישה לנורמנדי ואילך. בתחילת 1945 הוחלט להעביר מהזירה האיטלקית לזירת צפון מערב אירופה את הקורפוס ה-1 וכן את הדיוויזיה הבריטית ה-5, ולצרף את הקורפוס ה-1 אל הארמייה הקנדית הראשונה.
המבצע

העברת הכוחות החלה בשלהי פברואר 1945. פעולות תכנון וארגון מרובות נדרשו שכן היחידות שנועדו להעברה היו פזורות באיטליה. היחידות הפליגו מנמלי ליבורנו ונאפולי אל נמל מרסיי שבצרפת, הפלגה שארכה כיומיים. לאחר מכן נעו היחידות בדרך היבשה צפונה לאורך מרחק של כ-1,100 קילומטר, במסע שארך כחמישה ימים. בכל יום יצאו לדרכם מאיטליה לצרפת כ-3,700 חיילים, 40 טנקים ו-650 כלי רכב אחרים. בסך הכל הועברו במהלך המבצע לצפון מערב אירופה למעלה מ-60 אלף חיילים. המבצע הסתיים בסוף חודש אפריל.
מבצע ההעברה היה חייב להיערך בחשאיות ותוך פעולות הסוואה והטעייה, על מנת למנוע ככל האפשר מן הכוחות הגרמנים בחזית האיטלקית לעמוד על יציאת הכוחות המועברים ממנה וכדי להפחית את הסכנה שהשיירות הנעות אל הנמלים והמפליגות בים התיכון יותקפו. מבצע הטעייה בשם פן-נייף (Penknife) הופעל במקביל להעברה. יחידה קנדית מיוחדת הוקמה לצורך ניהול ההטעייה. אנשיה נעו באזורים שבהם היו הקנדים אמורים להימצא באיטליה ותלו שלטי כיוון מדומים של יחידות. בסיסי נופש ובתי חולים קנדיים באיטליה המשיכו לפעול. ביטאון הכוחות הקנדים באירופה, The Maple Leaf, הוסיף להתפרסם ברומא עד מחצית חודש מרץ. חיל הקשר המלכותי הקנדי המשיך לקיים באיטליה שידורי רדיו מדומים סדירים. הצלחת ההונאה שבשידורים אלו השתקפה בין היתר בעובדה שהגרמנים הוסיפו לנסות לשבש אותם.
מסמכים גרמנים שנתפסו לאחר המלחמה לימדו כי פעולות ההסוואה וההטעיה נחלו הצלחה. במפות הגרמניות סומנו היחידות הקנדיות כשוהות ברחבי איטליה עד שלהי חודש מרץ. רק במחצית חודש אפריל נעלמו סימוני היחידות הקנדיות מהמפות הגרמניות של החזית האיטלקית. ב-3 באפריל דיווח עיתונאי קנדי כי הכוחות הקנדיים באירופה התאחדו. פיקוד בעלות הברית התיר לפרסם הודעה רשמית על כך רק ב-20 באפריל. הצנזורה התירה לפרסם את הידיעה לציבור הקנדי רק ב-23 באפריל.
הקורפוס הקנדי ה-1 השתתף בשחרור הולנד באביב 1945. ב-6 במאי קיבל מפקדו, גנרל צ'ארלס פולקס, את כניעת הכוחות הגרמנים בהולנד.
מבודה

| --- | --- |

 מדינה:  קמרון קמרון
 אזור:  אזור המערב
 ראש העיר:  ד"ר נגולה קנלאק רוג'ר
 גובה:  249 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  49,313 (2012)
 קואורדינטות:  5°37′N 10°15′E﻿ / ﻿5.62°N 10.25°E﻿ / 5.62; 10.25 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://cvuc.cm/national/index.php/fr/carte-communale/region-de-louest/162-association/carte-administrative/ouest/bamboutos/444-mbouda
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קמרון מוגדלת) יאונדה דואלה מרואה גארואה ברטואה במנדה נגאונדרה ניגריה ניז'ר צ'אד הרפובליקה המרכז אפריקאית  קונגו גבון גינאה המשוונית  מפרץ גינאה מבודה(למפת קמרון רגילה) יאונדה דואלה מרואה גארואה ברטואה במנדה נגאונדרה ניגריה ניז'ר צ'אד הרפובליקה המרכז אפריקאית  קונגו גבון גינאה המשוונית  מפרץ גינאה מבודה(למפת אזור המערב רגילה) באפוסם בפנג פומבאן טונגה אדמ. המרכז החוף דרום-מערב צפון-מערבמבודה(למפת אזור המערב מוגדלת) באפוסם בפנג פומבאן טונגה אדמאווה המרכז החוף דרום-מערב צפון-מערבמבודה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מבודה (בצרפתית: Mbouda) היא עיירה שנמצאת באזור המערב שבקמרון.
גאוגרפיה

העיירה נמצאת כ-25 ק"מ מבירת האזור באפוסם וכ-228 ק"מ מבירת המדינה יאונדה. בנוסף, העיירה נמצאת כ-126 ק"מ מהגבול של קמרון עם ניגריה.
אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 20 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא פברואר (24 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא אוגוסט (18 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,592 מילימטרים בשנה. חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (317 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (6 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה

מבודה ממוקמת ליד הכביש הלאומי N6. במבודה יש מספר רב של תחנות עצירה למשאיות.
דת

כ-62% מהאוכלסייה הם נוצרים פרוטסטנטים, כ-30% מהאוכלסייה הם נוצרים קתולים וכ-8% הם מוסלמים.
כלכלה, בריאות ותיירות

במבודה יש 2 בתי חולים מרכזיים, מספר רב של קניונים, בנקים, ברים, בתי מלון ומסעדות.
הערות שוליים

↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בקמרון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
למידת בריחה

למידת בריחה היא מושג פסיכולוגי המתאר התנהגות שמתרחשת על מנת להפסיק גירוי בלתי נעים.
למידת בריחה שונה מלמידת הימנעות: בריחה נועדה להפסיק גירוי בלתי נעים המתרחש בהווה (ללא חשיבה לטווח ארוך), בעוד הימנעות נועדה למנוע כליל את המגע עם הגירוי הבלתי נעים, לפני שהוא מתרחש, בהנחה שהוא אכן עומד להתרחש בעתיד.
ניתן להדגים למידת בריחה בתהליך הביהביוריסטי של התניה אופרנטית, על פי הניסוי הנודע של תיבת סקינר: התיבה חולקה לשני חלקים המופרדים במחיצה נמוכה. חולדה נמצאת בחלק אחד של התיבה ומקבלת זרם חשמלי (עונש). החולדה מגיבה בצורות שונות כמו ריצה או קפיצה, אך הזרם החשמלי נמשך, עד שהיא קופצת במקרה לצידה השני של התיבה. לאחר מספר ניסיונות, החולדה לומדת לקפוץ מיד לצד השני של התיבה בכל פעם שהיא חשה בזרם חשמלי, כדי להפסיק את המגע עמו (בהמשך עשויה החולדה ללמוד למידת הימנעות של קפיצה לצד השני עוד לפני שהזרם החשמלי הופיע, למשל אם למדה שגירוי כמו הפעלת נורה מקושר לזרם חשמלי שמגיע מיד אחריו, אז תקפוץ מיד כשתופעל הנורה).
ראו גם

אינהיביציה
חוסר אונים נרכש
ערך זה הוא קצרמרבנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ליגת העל הרוסית בקטרגל נשים

| --- | --- |

 שם מלא:  ליגת העל הרוסית בכדורגל אולמות לנשים
 כינוי:  ליגת העל
 תחום:   קטרגל
 ארגון:  התאחדות הקטרגל הרוסית
 מדינות:  רוסיה רוסיה
 קבוצות:  6
 תקופת הפעילות:  1993–הווה (כ־31 שנים)
 אלופה נוכחית:  נורמנוצ'קה
 מירב הזכיות:  רוקאדה וולוגוגרד (8)
 מפעל מקביל:  הגביע הרוסי בקטרגל נשים
 http://amfr.ru
ליגת העל הרוסית בקטרגל נשים (ברוסית: Чемпионат России среди женских команд клубов Высшей лиги) היא הליגה המובילה בתחום קטרגל נשים ברוסיה. הליגה מנוהלת על ידי AMFR (התאחדות הקטרגל הרוסית).
הליגה נוסדה בשנת 1993, תחת חוקי אופ"א ונכון לעונת 2021 מורכבת משש קבוצות.
שיטת המשחקים

הליגה נערכת בשני שלבים: עונה סדירה שבה עשר קבוצות הליגה מפוצלות לשתי חטיבות: חטיבת המערב (שבה משתתפות קבוצות קטרגל ממערב רוסיה) וחטיבת המזרח (שבה נוטלות חלק קבוצות ממזרח המדינה) ושלב הכרעה (פלייאוף) החלק משלב רבע הגמר בו נוטלות חלק שמונה הקבוצות הטובות ביותר בליגה (ארבע מכל חטיבה). בשלב הפלייאוף נערכים משחקים בשיטת הטובה מחמש, משלב רבע הגמר ועד לגמר הטורניר.
אלופות

| עונה> ליגת העל בחסות התאחדות הקטרגל לנשים | אלופה> ליגת העל בחסות התאחדות הקטרגל לנשים | ליגת העל בחסות התאחדות הקטרגל לנשים | ליגת העל בחסות התאחדות הקטרגל לנשים | ליגת העל בחסות התאחדות הקטרגל לנשים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1992/1993 | בלטיקה |  |  |  |
| 1993/1994 | קונטור יוניור וולגוגרד |  |  |  |
| 1994/1995 | קונטור יוניור וולגוגרד |  |  |  |
| 1995/1996 | סנז'אנה ליוברצי |  |  |  |
| 1996/1997 | סנז'אנה ליוברצי |  |  |  |
| 1997/1998 | לוקומוטיב וולגוגרד |  |  |  |
| 1998/1999 | לוקומוטיב וולגוגרד |  |  |  |
| 1999/2000 | לוקומוטיב וולגוגרד |  |  |  |
| 2000/2001 | רוקאדה וולגוגרד |  |  |  |
| 2001/2002 | רוקאדה וולגוגרד |  |  |  |
| 2002/2003 | רוקאדה וולגוגרד |  |  |  |
| 2003/2004 | צ'רטנובו מוסקבה |  |  |  |
| 2004/2005 | צ'רטנובו מוסקבה |  |  |  |
| 2005/2006 | צ'רטנובו מוסקבה |  |  |  |
| 2006/2007 | ויקטוריה |  |  |  |
| 2007/2008 | לגונה פנזה |  |  |  |
ליגת העל בחסות התאחדות הקטרגל הרוסית
| 2008/2009 | לגונה פנזה |  |  |  |
| 2009/2010 | אברורה סנקט פטרבורג |  |  |  |
| 2010/2011 | לגונה פנזה |  |  |  |
| 2011/2012 | לגונה פנזה |  |  |  |
| 2012/2013 | לגונה פנזה |  |  |  |
| 2013/2014 | אברורה סנקט פטרבורג |  |  |  |
| 2014/2015 | לגונה פנזה |  |  |  |
| 2015/2016 | אברורה סנקט פטרבורג |  |  |  |
| 2016/2017 | מוספוליטך מוסקבה |  |  |  |
| 2017/2018 | אברורה סנקט פטרבורג |  |  |  |
| 2018/2019 | אברורה סנקט פטרבורג |  |  |  |
| 2019/2020 | אברורה סנקט פטרבורג |  |  |  |
| 2020/2021 | נורמנוצ'קה |  |  |  |