stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נבחרת מונטנגרו בכדורסל
סגל השחקנים

סגל הנבחרת בטורניר גביע העולם בכדורסל 2023 (עמודת 'קבוצה' מתייחסת למועדון בו שיחק השחקן בזמן הטורניר):
| שם | גובה | עמדה | קבוצה |
| --- | --- | --- | --- |
| קנדריק פרי | 1.85 | PG | ספרד אוניקאחה מאלגה |
| ניקולה איבנוביץ' | 1.90 | PG | רוסיה רונה באסקט מוסקבה |
| פטאר פופוביץ' | 1.92 | PG/SG | מונטנגרו בודוצ'נוסט פודגוריצה |
| איגור דרובניאק | 1.93 | PG | מונטנגרו סטודנטסקי סנטאר |
| ולדימיר מיכאילוביץ' | 1.95 | PG/SG | מונטנגרו בודוצ'נוסט פודגוריצה |
| אנדריאה סלבקוביץ' | 2.02 | SF | מונטנגרו בודוצ'נוסט פודגוריצה |
| דינו רדונצ'יץ' | 2.03 | SF/PF | גרמניה באיירן מינכן |
| אלכסה איליץ' | 2.04 | PF | מונטנגרו בודוצ'נוסט פודגוריצה |
| בויאן דובלביץ' | 2.05 | PF/C | רוסיה זניט סנקט פטרבורג |
| ניקולה ווצ'ביץ' | 2.08 | C | ארצות הברית שיקגו בולס |
| נמניה ראדוביץ' | 2.08 | PF | ספרד מורסיה |
| מרקו סימונוביץ' | 2.13 | PF/C | סרביה הכוכב האדום בלגרד |
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א
בנדיקט ארנולד

| --- | --- |

 לידה:  14 בינואר 1741 נורוויץ', מושבת קונטיקט  
 פטירה:  14 ביוני 1801 (בגיל 60) לונדון, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  כנסיית מריה הקדושה 
 מדינה:  ממלכת בריטניה הגדולה, ארצות הברית, ממלכת בריטניה הגדולה 
 בן או בת זוג:  פגי שיפן 
 צאצאים:  ג'יימס רוברטסון  ארנולד, ויליאם פינץ' ארנולד 
 השתייכות:  הצבא הקונטיננטלי, הצבא הבריטי 
 דרגה:  מייג'ור גנרל, בריגדיר גנרל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העצמאות של ארצות הברית 
 
בנדיקט ארנולד (באנגלית: Benedict Arnold‏; 14 בינואר 1741 – 14 ביוני 1801) היה גנרל אמריקני שערק לצד הבריטי במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית. גם קרוב ל-250 שנים לאחר התרחשות האירועים, דמותו עדיין נחשבת בתרבות האמריקאית כשם נרדף לבוגד.
ארנולד שירת כגנרל בצבא הקונטיננטלי במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית, שבה נודע בהובלת מערכות מוצלחות ובניצחונות משכנעים בקרבות. למרות זאת, מאוחר יותר קשר קשר עם הצבא הבריטי בניסיון לארגן את העברת מבצר וסט פוינט בניו יורק, מהלך שהיה מבסס את השליטה הבריטית בנהר ההאדסון ומחלק דה פקטו את המושבות המורדות לשניים. כאשר סוכלה המזימה, נמנע ארנולד מהמאסר הצפוי לו על ידי בריחה לכיוון הכוחות הבריטיים. מעט מאוחר יותר קיבל מינוי בצבא הבריטי, ובסופו של דבר הועלה לדרגת גנרל.
קורות חייו > תחילת דרכו

ארנולד נולד בנורוויץ' שבמושבת קונטיקט, בנו של מושל רוד איילנד שנשא אותו שם.
נולד למשפחה מבוססת בת שישה ילדים, אולם רק הוא ואחותו הצעירה האנה, הגיעו לבגרות. אביו היה איש עסקים מצליח והוא החל לימודים בבית ספר פרטי. לאחר שאביו הפך לשתיין ובריאותו התערעה, ירדה המשפחה מנכסיה. מצא משרה כמתלמד בבית מרקחת של קרובי משפחתו מצד אמו וכך יכל לממן משפחתו.
הוא היה קרוב מאוד לאמו שמתה ב-1759. בעקבות מותה, התדרדר גם מצבו הבריאותי של אביו שמת ב-1761. 
ב-1762 עבר לניו הייבן ושם ביסס את עסקיו בתחום הרוקחות ומכירת ספרים. הוא רכש נכסים יקרי ערך והיה פעיל בעסקת האיים הקריביים, כאשר בחלק מהזמן פיקד על ספינותיו, בדומה לאביו. כמה מעסקיו נסחפו לתחום ההברחות, כנראה עקב זלזולו בחוקי המכס המלכותיים. הוא נישא למרגרט מנספילד ב-22 בפברואר 1767, ולזוג נולדו שלושה בנים. אשתו נפטרה ב-19 ביוני 1775.
קורות חייו > קריירה צבאית

באפריל 1775, כשהחלה הלחימה בקרב לקסינגטון וקונקורד, ארנולד בן ה-34, פטריוט נלהב, הספיק כבר להילחם במלחמת הצרפתים והאינדיאנים ולפקד על מיליציה בפלוגת השומרים השנייה של מושל קולוניית קונטיקט. כאשר פשטה השמועה על המרד, ארנולד הלהוט מיהר לצעוד עם חייליו לעבר מסצ'וסטס וביקש רשות מוועדת הביטחון של המדינה לכבוש את מבצר טיקונדרוגה בימת שמפלן. המורדים מינו אותו לקולונל במיליציית מסצ'וסטס על מנת שייקח חלק במבצע ההתקפי הראשון של המושבות נגד הבריטים. בבנינגטון, ורמונט פגש את איתן אלן, שקיבל משימה זהה ממושבה אחרת, קונטיקט, אך התעלם מהעובדה שגם ארנולד נשלח מאחת המושבות. ארנולד, לאחר שכשל בנסיונותיו לשכנע את אלן להימנע מביצוע הפקודה, ויתר על ליווי נערי ההרים הירוקים של עמיתו. עם שחר 10 במאי 1775 החלה המתקפה על מבצר טיקונדרוגה. המבצר נתפס, על כל 22 חייליו, שלא היו מודעים לעובדה שהיו בעיצומה של מלחמה.
קולונל ג'יימס איסטון, סגנו של איתן אלן וחבר ילדותו, שלח את מברק הניצחון למסצ'וסטס, שצמצם במידה רבה את מידת השתתפותו של ארנולד והגדיל את חלקם של נערי ההרים הירוקים ושל מיליציית קונטיקט בקרב. כשגילה זאת ארנולד, הוא הזמין את איסטון לדו-קרב, אך הלה סירב. ארנולד נשאר במבצר הכבוש עם מספר חיילים מחליפים, אך כאשר חטיבה בפיקודו של בנג'מין הינמן הגיעה למקום, ולארנולד נודע כי הינמן הוא מפקדו, פרש מתפקידו ועזב לאולבני, ניו יורק. מאולבני שלח תביעות מנופחות על הוצאות ומחה נחרצות כאשר המחוקקים החשדניים בדקו ביסודיות כל פריט שלו.
בסוף 1775, ארנולד ואלן הובילו בנפרד את הפלישה לקנדה. כוחותיו של אלן תקפו בהצלחה את מונטריאול (אך אלן עצמו נשבה), כאשר ארנולד הוביל כוח צבאי מבוסטון לכיוון מזרח, אל העיר קוויבק ונטל חלק בקרב הכושל שם, שבו נורה ברגלו ב-31 בדצמבר של אותה שנה. גם ממיטת חוליו סירב להפסיק את המצור על העיר הקנדית עד שחרורו באפריל 1776. ארנולד הוצב בפיקוד על מונטריאול בזמן שהחלים, עד אשר כל הכוחות האמריקנים נסוגו מקנדה ביוני 1776.
בסופו של דבר הועלה ארנולד לדרגת בריגדיר גנרל, וב-1776 פיקח על בנייתן של ספינות התותחים הראשונות של ארצות הברית שבדרך בווייטהול, ניו יורק, שמאוחר יותר נודעה בכינוי "מקום הולדתו של חיל הים האמריקאי".
ב-1777 הגיע לקונגרס הקונטיננטלי לצורך קידומו לדרגת מייג'ור גנרל.
תחת פיקודו של הגנרל הורשיו גייטס (שהיה מועמד להחליף את הגנרל ג'ורג' וושינגטון בתפקיד ראש המטה הכללי) מילא ארנולד תפקיד חשוב בניצחון בקרב סרטוגה בהובילו התקפה על הקו הבריטי, אף על פי שביצע זאת ללא פקודות מתאימות ושוב נתקל בבעיות עם מפקדים אחרים. סוסו נורה בזמן שכינס את חייליו, ונפל על רגלו הפצועה. ארנולד קיבל סוס חדש מהקונגרס, אך מצבה של רגלו נעשה בלתי-הפיך והוא הפך לנכה.
הגנרל ג'ורג' וושינגטון הפקיד את ארנולד המחלים כאחראי על פילדלפיה לאחר שהבריטים פינוה. שם פגש את פגי שיפן, נישא לה ב-9 באפריל 1779, וממנה נולדו לו ארבעה בנים ובת.
קורות חייו > קריירה צבאית > המחלוקת והבגידה

כחבר של הגנרל וושינגטון, ארנולד שימש מטרה נוחה עבור מתנגדיו של מפקד הכוחות המורדים. הוא נשפט בבית דין צבאי מספר פעמים. ראוי לציון המשפט ב-1 ביוני, בעקבות ויכוח עם הרשויות האזרחיות. הוא נוקה מכל חשד מלבד אישומים מינוריים וננזף קלות על ידי וושינגטון. אך ארנולד כעס גם על נזיפה קלה זו, אף על פי שבדיעבד היסטוריונים טוענים כיום שעיסוקיו בפילדלפיה מושחתים הרבה יותר ממה שסברו.
בעקבות הניצחון האמריקני בסרטוגה, הגנרל וושינגטון והקונגרס הקונטיננטלי כרתו ברית עם הצרפתים כנגד בריטניה. ארנולד, שלחם כנגד כוחות צרפתים במלחמת הצרפתים והאינדיאנים, היה חשדן כלפי הקתולים הצרפתים, והתנגד בחריפות להסכם זה. הוא חש שעל המושבות המורדות לנהל בעצמן את מלחמת העצמאות שלהן, ולא בהתערבות כוחות צרפתים. בנוסף, הוא היה משוכנע שבריטניה תיכנע לדרישות המושבות ותיתן להם את כל אשר ביקשו טרם הכרזת העצמאות. ארנולד, שכבר שקע בחובות ובעסקאות מפוקפקות, התכתב באותה עת עם המייג'ור הבריטי, ג'ון אנדרה (מרגל בריטי בפני עצמו), ששפט את אשתו בזמן הכיבוש הבריטי בפילדלפיה. כמו כן הוא נפגש עם אן בייטס, מרגלת בריטית.
ב-1780 ניהל ארנולד משא ומתן עם הגנרל הבריטי הנרי קלינטון, על העברת מבצר וסט פוינט בניו יורק לרשות הבריטים, תמורת כ-20,000 לירות שטרלינג (בערך 4,500,000 ש"ח כיום). כשהוא נכה חלקית ניצל ארנולד את מצבו הבריאותי על-מנת להבטיח את תפקידו כמפקד מבצר וסט פוינט. תוכניותיו נתגלו כאשר מייג'ור אנדרה נתפס ב-23 בספטמבר 1780, עם המסמכים המפלילים במגפו. תפיסתו של ג'ון אנדרה הייתה כה משמעותית, שעיטור מיוחד, ששמו "מדליון הנאמנות", הוענק לכל מי שלקח חלק בתפיסתו.
משנודע לו על תפיסת חברו, ברח ארנולד והצטרף אל הכוחות הבריטים. אשתו של ארנולד העמידה פנים שהיא חפה מפשע, ובאישורו של וושינגטון נשלחה לפילדלפיה. בניגוד אליה, שני עוזריו של ארנולד בווסט פוינט, ריצ'רד ואריק ודייוויד פרנקס, נחשדו במעורבות בקנוניה ונאסרו, אך מאוחר יותר נוקו מכל החשדות והמשיכו לשרת בצבא.
ארנולד קודם לדרגת תת-אלוף בצבא הבריטי ונטל חלק במספר קרבות כנגד הכוחות המורדים. קרב ראוי לציון התרחש ב-5 בינואר 1781, כשהעיר ריצ'מונד בווירג'יניה נשרפה כליל בידי כוחות הצי הבריטי, שהובלו על ידי ארנולד. בקונטיקט, מושבת הולדתו, הוא שרף ספינות, מחסנים ואת רוב ניו לונדון, אז נמל חשוב.
לאחר המלחמה עבר ארנולד עם משפחתו ללונדון, אך מעולם לא היה אמין לחלוטין בעיני המקומיים. בנוסף, כיוון שמבצר וסט פוינט לא הועבר לידי הבריטים בסופו של דבר, קיבל רק 6,000 לירות שטרלינג. בינואר החמיר מצבו הבריאותי. משנת 1775 סבל ממחלת השיגדון.
ארנולד מת ב-14 ביוני 1801, לאחר ארבעה ימים שבמהלכם סבל מהזיות. האגדה מספרת כי על ערש דווי ביקש להיטמן במדי חייל המושבות המורדות. הוא נטמן בהלוויה אזרחית סמוך לכנסיית מריה הקדושה בלונדון. מאוחר יותר נקברו סמוך לו גם אשתו ובתו. שרידיו הועברו מקברו לקבר המוני לאחר כמאה שנים, עקב שיפוץ הכנסייה וטעות ברישומיה.
מורשת

בארצות הברית עצמה, הפך השם בנדיקט ארנולד למילה נרדפת לבוגד. את ההסבר למעשיו הוא פרסם במכתב הפתוח שכותרתו "לתושבי אמריקה". במכתב לחברו לשעבר, ג'ורג' וושינגטון, הוא כתב: "הייתה זו אהבה לארצי שהניעה אותי להתנהגותי הנוכחית, אולם זה עלול להיראות לא עקבי לעולם, שלעיתים רחוקות בלבד שופט אדם כהלכה לפי מעשיו".
הנצחתו

בשדה הקרב בסרטוגה, הנמצא כיום בפארק הלאומי-היסטורי סרטוגה, ניצבת אנדרטה לזכרו של ארנולד, אך שמו לא מוזכר בה באופן מפורש. על "אנדרטת המגף" נכתב: "לזכר החייל המבריק ביותר של הצבא הקונטיננטלי, שנפצע באורח קשה בנקודה זו, תוך שזכה עבור בני ארצו בקרב המכריע ביותר במהפכה האמריקנית, ועבור עצמו בדרגת מייג'ור גנרל". באנדרטת הניצחון בסרטוגה יש ארבע גומחות, בשלוש מהן פסלים של הגנרלים גייטס, סקיילר ומורגן. הגומחה הרביעית ריקה.
בשטח האקדמיה הצבאית של צבא ארצות הברית בווסט פוינט ישנם לוחות המנציחים את כל הגנרלים אשר שירתו במהפכה האמריקנית. על לוח אחד מוזכרים רק הדרגה, "מייג'ור גנרל", ותאריך, "נולד ב-1740", אך ללא שמו של ארנולד. הבית שבו גר ארנולד במרכז לונדון עדיין קיים, ועליו לוח המתאר את ארנולד כ"פטריוט אמריקני". באוניברסיטת ניו ברנזוויק בפרדריקטון שבקנדה ישנו "חדר בנדיקט ארנולד", ובו מוצבים על הקירות מכתבים מקוריים של ארנולד.
הנצחתו > "שאלה של כבוד"

בשנת 2003 יצא סרט הטלוויזיה "שאלה של כבוד" (A Question of Honor) בכיכובם של איידן קווין וקלסי גראמר, המביא את סיפורו של בנדיקט ארנולד. בסרט מוצגת דמותה של אשתו השנייה של ארנולד, פגי, כזו המשכנעת אותו לחצות את הקווים, בעיקר על רקע העובדה כי הקונגרס הקונטיננטלי אינו מעריך מספיק את הישגיו ולא מוכן להחזיר לו את הוצאותיו הכספיות הגבוהות. בנוסף ישנו דגש רב על מערכת היחסים המיוחדת בין ארנולד לג'ורג' וושינגטון - השניים מוצגים כידידים קרובים.
מסכת קינים

מסכת קינין עם פרוש ותוספות
מַסֶּכֶת קִנִּים היא המסכת האחת-עשרה והאחרונה בסדר קדשים, הסדר החמישי במשנה. יש בה שלושה פרקים, העוסקים בקינים - זוגות של עופות המיועדים לקרבן - שנתערבו זה בזה.
למסכת זו אין תוספתא, תלמוד בבלי או תלמוד ירושלמי, אך היא מודפסת ברוב המהדורות של התלמוד הבבלי עם מסכתות מעילה, תמיד ומידות.
המסכת נחשבת קשה, אך בעל ידע מתמטי עשוי לעשות שימוש בידע זה כדי להקל על עצמו את לימוד המסכת. שיטות הספירה שבמסכת מזכירות במידת מה טכניקות מתחום המתמטיקה הדיסקרטית ואת עיקרון שובך היונים.
יסודות הדינים במסכת

ישנם שני סוגי קורבנות הבאים מן העוף: חטאת ועולה. קיימים מספר הבדלים בתהליך ההקרבה בין החטאת לעולה, וההבדלים העיקריים הם: דם חטאת העוף ניתן בחצי התחתון של המזבח (מתחת 'חוט הסיקרא', הקו המפריד בין חציו העליון של המזבח לבין חציו התחתון), ואילו דם עולת העוף ניתן בחצי העליון של המזבח. לאחר מתן הדם, חטאת העוף נאכלת על ידי הכהנים במקדש, ואילו עולת העוף מוקטרת על גבי מערכת העצים שבראש המזבח. קרבן שדמו לא ניתן במקום המיועד לו - פסול. לפיכך, אין להביא עוף לקורבן כאשר יש ספק אם הוא הוקדש לעולה או לחטאת, שכן אי אפשר להקריבו באופן שתהיה ודאות שהוא הוקרב כהלכה.
התורה ציוותה על כמה אנשים (כגון זב וזבה, או יולדת ומצורע עניים) להביא צמד קורבנות של עולה וחטאת מן העוף. צמד כזה, נקרא במשנה קן (בלשון המשנה קן היא נקבה). קן יכולה להיות מפורשת - בעליו של הקרבן כבר קבע איזה מן העופות מוקדש לחטאת ואיזה לעולה - או סתומה - הקן הגיע לידי הכהן בטרם נקבע איזה לחטאת ואיזה לעולה, והכהן המקריב צריך להחליט על כך. ברגע שעוף אחד מקן סתומה מוקרב לעולה, בן-זוגו נקבע להיות חטאת, ולהפך.
המקרים המובאים במסכת באים להדגים איך למצוא את המספר המקסימלי של העופות שניתן להקריב לכתחילה (או של העופות שהוקרבו כראוי, בדיעבד), לאחר שהתערבבו.
רבי אלעזר חסמא אומר: קינין ופתחי נידה הן הן גופי הלכות
מיקומה של המסכת בסדר קדשים

לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, לאחר שהסתיים בדיון בקורבנות הבהמה וכל מה שנלווה להם, ותם אף הדיון בתוכניות המקדש, הגיע תורה של מסכת קינים. כאמור מסכת זו עוסקת בעופות שנתערבו זה בזה, ומקרה זה לא רק שמקרי ביותר (שכן ייתכן והעופות לא יתערבו), אלא גם שהדיבור עליו מועט יחסית (מספר המשניות בו - חמישה עשר - הוא הקטן ביותר בסדר ואף במשנה כולה). ולכן סודרה המסכת בסוף הסדר.
פרקי המסכת

חַטַּאת הָעוֹף (ארבע משניות) - יסודות דיני קרבן העוף וקינים שהתערבו זה בזה.
קֵן סְתוּמָה (חמש משניות) - דיני גוזלים 'פורחים' ועפים מקן אחד למשנהו.
בַּמֶּה דְּבָרִים אֲמוּרִים (שש משניות) - דיני קינים מעורבים שהוקרבו.
בסה"כ במסכת 15 משניות.
מפרשי המסכת

מסכת זו נחשבת קשה ולכן, בנוסף על מפרשי המשניות הרגילים (רמב"ם, ר' עובדיה מברטנורא, תוספות יום טוב, וכו'), רבים פירשו את המסכת - כאשר חלק מהפירושים שונים בתכלית זה מזה בהבנת המסכת.
מפרשי המסכת > המפרשים על הדף (בדפוס וילנה)

פירוש המיוחס לרש"י
תוספות
רא"ש
ראב"ד
רז"ה
מפרשי המסכת > פירושים נוספים

קן מפורשת – פירוש על המסכת מר' צבי בן ר' אליהו גוטמכר
קן מפורשת – פירוש רב טוביה שלמה רפאל וולף, משגיח בישיבת חסידות סטריקוב בני ברק
קן שלמה – באור מקיף בלווי תרשימים המבוסס על פרוש הרב גוטמכר, מאת ר' גרשון מאיר אינגבר
יעיר קנו – כולל שני פירושים שונים הנקראים "שיח השדה" ו"לקח טוב" - מנחם אליעזר מווילנא, תרכ"ב
לקריאה נוספת

פרופ' משה קופל, סדר קנים: ביאור חדש למסכת קנים ע"פ תורת החשבון, הוצאת אלומה, 1998, ירושלים
הערות שוליים

↑  דפים כ"ב,א-כ"ה,א בש"ס וילנה
↑  מספר המשניות בכל פרק הוא לפי הספירה במשניות קהתי. בדפוסים אחרים תיתכן חלוקה שונה.
↑  צבי גוטמכר, קן מפורשת, לבוב: תרל"ג (1873), באתר היברובוקס
| מסכתות ששה סדרי משנה |
| --- | --- | --- |
| זרעים | ברכות (ב י) • פאה (י) • דמאי (י) • כלאיים (י) • שביעית (י) • תרומות (י) • מעשרות (י) • מעשר שני (י) • חלה (י) • ערלה (י) • ביכורים (י) |  |
| מועד | שבת (ב י) • עירובין (ב י) • פסחים (ב י) • שקלים (י) • יומא (ב י) • סוכה (ב י) • ביצה (ב י) • ראש השנה (ב י) • תענית (ב י) • מגילה (ב י) • מועד קטן (ב י) • חגיגה (ב י) |  |
| נשים | יבמות (ב י) • כתובות (ב י) • נדרים (ב י) • נזיר (ב י) • סוטה (ב י) • גיטין (ב י) • קידושין (ב י) |  |
| נזיקין | מסכת נזיקין: בבא קמא (ב י) • בבא מציעא (ב י) • בבא בתרא (ב י) • סנהדרין (ב י) • מכות (ב י) • שבועות (ב י) • עדיות • עבודה זרה (ב י) • אבות • הוריות (ב י) |  |
| קדשים | זבחים (ב) • מנחות (ב) • חולין (ב) • בכורות (ב) • ערכין (ב) • תמורה (ב) • כריתות (ב) • מעילה (ב) • תמיד (ב) • מידות • קינים |  |
| טהרות | כלים • אהלות • נגעים • פרה • טהרות • מקואות • נידה (ב י) • מכשירין • זבים • טבול יום • ידיים • עוקצים |  |
ב – מסכת שיש עליה תלמוד בבלי     י – מסכת שיש עליה תלמוד ירושלמי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590394405171
ז'אן-פייר הואל

| --- | --- |

 לידה:  28 ביוני 1735 רואן, צרפת 
 פטירה:  14 בנובמבר 1813 (בגיל 78) פריז, הקיסרות הראשונה 
 מקום לימודים:  École supérieure d'art et design Le Havre-Rouen 
 יצירות ידועות:  ערמון מאת הסוסים על מורדות האטנה 
 
ז'אן-פייר לואי לורן הואל (בצרפתית: Jean-Pierre-Louis-Laurent Houël;‏ 28 ביוני 1735 – 14 בנובמבר 1813) היה צייר, חָרָט ורַשָּׁם צרפתי. במהלך חייו הארוכים היה עֵד לתקופת שלטונו של לואי החמישה עשר, למהפכה הצרפתית, ולתקופת הקיסרות הראשונה של נפוליאון בונפרטה.
קורות חייו

הואל נולד בעיר רואן שבצרפת, למשפחה של אומנים מצליחים, ונשלח בגיל 15 ללימודים באקדמיה לרישום בעיר. שם נחשף לאמנות ההולנדית המוקדמת ולציור הפלמי, שלהם נודעה השפעה מכרעת על בחירתו להתמחות בציור נוף.
ב-1758 פרסם הואל ספר של תחריטי נוף פרי עטו, וב-1768 צייר סדרת ציורים של שישה מבטים שונים על חלקתו של שר החוץ הצרפתי אטיין פרנסואה, הדוכס דה שואזל (Étienne François, duc de Choiseul). שנה לאחר מכן זכה להתקבל לאקדמיית צרפת ברומא בזכות השפעתם של פטרוניו. במהלך שהותו סייר ברחבי איטליה הדרומית, הושפע מהמנהגים האיטלקיים, מן הנופים ומהערים העתיקות, וצייר ציורי גואש שזכו לשבחים בתערוכות הסלון הפריזאי (צר') של ראשית שנות ה-70 של המאה ה-18.
בשנים 1776 עד 1779 טייל בסיציליה, ליפארי ומלטה, ולאחר מכן פרסם מספר ספרי מסע שופעים באיורים. מטרתו העיקרית של הואל הייתה להמחיש את הטופוגרפיה המקומית, אך הנגיעות העדינות בצבע מים הצליחו אף לתפוס את דפוסי האור ואת האווירה באזור.
אחד מציוריו הידועים ביותר, אם לא הידוע שבהם, צויר ב-1789, והוא דווקא חורג מסגנונו השגרתי של ציורי נוף וטבע, אלא מתעד אירוע היסטורי – נפילת הבסטיליה. הציור "ההסתערות על הבסטיליה", שצויר בצבע מים, ושמור כיום בספרייה הלאומית של צרפת, מתאר את השתלטות ההמונים על כלא הבסטיליה, שאירעה ב-14 ביולי 1789. במרכז הציור ניתן לראות את המעצר של ברנאר-רנה ז'ורדאן, מרקיז דה לוּנֵה (צר'), מנהל בית הכלא ומפקד חיל המצב שלו בעת אירוע ההשתלטות.
בשנותיו האחרונות פרסם הואל שני חיבורים מאוירים על פילים. איורים שהכין על חיות אחרות מרמזים כי תכנן לפרסם עבודות זואולוגיות נוספות, אך מותו בגיל שבעים ושמונה קטע את תכנוניו.
הערות שוליים

↑  The Storming of the Bastille, historywiz.com
↑  Prise de la Bastille : dessin / Hoüel pinxit, באתר הספרייה הלאומית של צרפת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007394500705171  PLWABN: 9810585135505606  BnF: cb12462114t (data)  DSI: 3170  GND: 119340623  ICCU: CFIV029144  ISNI: 0000 0001 2276 2899  LCCN: nr91011648  NLA: 35993344  NTA: 115737197  RERO: 02-A011470428  RKD: 39966  SUDOC: 033795274  Trove: 1176863  ULAN: 500028641  VIAF: 9945691   WorldCat (עם VIAF): 9945691 
ציורו המפורסם של ההשתלטות על הבסטיליה ב-14 ביולי 1789
גשר ברסי

| --- | --- |

גשר ברסי. צולם בשעה שקו מטרו 6 עובר על הגשר
 מידע כללי
 סוג:  גשר
 על שם:  קומונת ברסי
 כתובת:  פריז 
 מיקום:  פריז
 מדינה:  צרפתצרפת
 בעלים:  עיריית פריז
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1832 1864-1863 1903 1992-1989 – 1864
 תאריך פתיחה רשמי:  1864 
 חומרי בנייה:  מתכת אבן בטון מזוין
 יוצר:  גשר 1986: Jacques Monthioux
 אדריכל:  גשר 1832: Jean Bayard גשר 1864: Edmond Jules Féline-Romany ו- Paul-Emile Vaudrey גשר 1986: כריסטיאן לנגלואה (צר')
 סגנון אדריכלי:  נאו קלסיקה
 מידות
 אורך:  175 מטר
 רוחב:  40 מטר
 מידע טכני
 מפתחים:  29 מטר
 מסלולים:  2 לרכב, 1 למטרו
 
 קואורדינטות:  48°50′17″N 2°22′30″E﻿ / ﻿48.838056°N 2.375°E﻿ / 48.838056; 2.375
 he (למפת פריז מוגדלת) גשר ברסי(למפת פריז רגילה) גשר ברסי
 
גשר ברסי (בצרפתית: Pont de Bercy) הוא גשר אבן החוצה את נהר הסן בפריז ומחבר את הרובע השנים עשר של פריז (בגדה הימנית) והרובע השלושה עשר של פריז (בגדה השמאלית). הגשר, שאורכו כ-175 מטר, כולל שני גשרים לכלי רכב וביניהם גשר המשמש את קו 6 (אנ') של המטרו. גשר הרכבת מחבר את תחנת המטרו ברסי (אנ') לתחנת קוואי דה לה גאר (אנ').
הגשר נקרא על שם אחת מהקומונות של פריז שהוקמה על שפת הסן ונקראה "ברסי" (Bercy) (כיום שכונה בפריז), אליה מוביל הגשר.
היסטוריה

ב-1832 נבנה על הסן גשר תלוי שהחליף שירות מעבורות לחציית הנהר. הגשר נקרא "גשר אורליאן" (pont d'Orléans) ונחנך בנוכחות מלך צרפת לואי פיליפ. המעבר בגשר זה היה באגרה.
באמצע המאה ה-19 נמצא שהגשר אינו מתאים עוד למשקל כלי הרכב שעברו עליו והוחלט על בניית גשר חדש וב-1863 החלה הבנייה. הפרויקט הסתיים ב-1864 ושמו שונה ל"גשר גאר" (pont de la Gare) על שם "רובע גאר" הסמוך (צר'). הגשר החדש כלל חמש קשתות כשמפתח כל קשת 29 מטר. פרויקט זה היה חלק מתוכנית אוסמן להתחדשות פריז שהוביל המתכנן העירוני ז'ורז'-אז'ן אוסמן בתמיכתו של נפוליאון השלישי. לאחר מספר שנים שונה שם הגשר ל"גשר ברסי".
ב-1903 הורחב הגשר ב-5.5 מטר כדי לאפשר את מעבר קו 6 (אנ') של המטרו. ההרחבה התבצעה על ידי חיבור קורות שבלטו מהגשר ויצרו מצב של גשר לא סימטרי, כשקו המטרו עובר מחוץ לגשר המקורי ומעל לנהר על גבי ויאדוקט מוגבה מאבן, כך שנתיב המכוניות השתלב ברחובות פריז והויאדוקט איפשר את מעבר הרכבת מעל למפלס הרחוב.
ב-1986 נבחנה התנועה על הגשר והוחלט על יצירת מסלול תנועה נוסף בצידה השני של מסילת הרכבת, על ידי הרחבת הגשר ב-16 מטר (לרוחב כולל של כ-40 מטר). עבודות התכנון נמסרו לאדריכל כריסטיאן לנגלואה (צר') שהתמחה בשיקום והרחבה של מבנים ישנים. העבודות על הגשר החלו ב-1989 והגשר נחנך ב-1992. בניגוד לגשר המכוניות המקורי, שנבנה כולו מאבן, הגשר הנוסף נבנה מבטון וצופה באבן כדי לתת לו מראה דומה לגשר המקורי מ-1864.
הגשר באומנות

גשר ברסי מוזכר בשיר הצרפתי הידוע תחת שמי פריז שהושר, בין השאר, על ידי איב מונטאן, ג'ולייט גרקו ואדית פיאף:

...מתחת לגשר ברסי

פילוסוף יושב

שני מוזיקאים, כמה צופים

ואז אנשים באלפים

מתחת לשמי פריז

עד הערב ישירו...
גלריה

מראה מקרוב של אקוודוקט רכבת המטרו שנבנה על הגשר בין שני מסלולי המכוניות
גשר ברסי בתחריט מ-1875 לפני בניית התוספת עבור מסילת המטרו
צילום של מרכז הגשר עם הרכבת של קו 6 עוברת עליו
שלט הגשר
מבט מתחת האקוודוקט של הרכבת
ביאורים

↑  הגשר נקרא על שם תחנת המטרו תחנת אוסטרליץ שנקראה בתחילה "תחנת אורליאן" (gare d'Orléans)
↑  נוהג התשלום בוטל במהפכת 1848
↑  בניית הגשר החדש תוכננה למועד מוקדם יותר אך פרוץ מהפכות 1848 עיכבה את הפרויקט
↑  תאריך סיום בניית הגשר תוכנן לתחילת המשחקים האולימפיים של 1992, שעל אירוחם התחרתה פריז. בסופו של דבר אירחה ברצלונה את משחקי 1992
לקריאה נוספת

Dictionnaire historique des rues de Paris, Paris, Les Éditions de Minuit, 1963
Nouveau dictionnaire historique de Paris, Paris, Eugène Rey, 1904
נבחרת גרמניה בכדורסל

| --- | --- |
גרמניה
 מידע כללי
 הצטרפות:  1934
 השתייכות:  פיב"א אירופה
 דירוג פיב"א (26 בנובמבר 2024):  3      
  - ניקוד פיב"א:  755.1
 מאמן:  גורדון הרברט
 www.basketball-bund.de
 
 משחק בינלאומי ראשון
 שווייץ שווייץ 25 - 18 גרמניה גרמניה הנאצית ברלין, גרמניה; 7 באוגוסט 1936
 הניצחון הכי גדול
 גרמניה מערב גרמניה 127 - 53 סקוטלנד סקוטלנד אוסנבריק, גרמניה המערבית; 11 במאי 1989
 ההפסד הכי גדול
 יוגוסלביה יוגוסלביה 115 - 56 מערב גרמניה גרמניה טביליסי, ברית המועצות; 4 ביוני 1965
 אליפות העולם בכדורסל
 הופעות:  7 (הראשונה ב-1986)
 ההישג הטוב:  זהב: 2023
 המשחקים האולימפיים
 הופעות:  7 (הראשונה ב-1936)
 ההישג הטוב:  מקום רביעי (2024)
 אליפות אירופה בכדורסל
 הופעות:  25 (הראשונה ב-1951)
 ההישג הטוב:  זהב: 1993,   כסף: 2005,   ארד: 2022
 
נבחרת גרמניה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של גרמניה. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל הגרמנית. הדירוג הנוכחי של נבחרת גרמניה ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות גברים, הוא המקום ה-3 בעולם, נכון ל-26 בנובמבר 2024, ללא שינוי לעומת דירוג קודם.
נבחרת גרמניה היא אחת מנבחרות הכדורסל הטובות באירופה ובעולם. הנבחרת זכתה פעם אחת באליפות אירופה בכדורסל (בשנת 1993), ופעם אחת באליפות העולם בכדורסל (2023), ולפיכך היא אלופת העולם המכהנת. לפני כן שיאה היה המקום השלישי (בשנת 2002).
נבחרת גרמניה היא היורשת של נבחרת מערב גרמניה בכדורסל שייצגה את גרמניה המערבית בשנים 1945 עד 1989, בהן גרמניה הייתה מחולקת.
נבחרת גרמניה המזרחית בכדורסל ייצגה את גרמניה המזרחית בשנים האלה, ונבחרת גרמניה לא נחשבת ליורשת שלה.
שתי הנבחרות, המערב והמזרח, לא הגיעו להישגים בולטים בשנים אלה, אם כי הנבחרת המערב גרמנית הצליחה יותר.
כל האולימפיאדות

| כדורסל במשחקים האולימפיים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | מיקום | משחקים | ניצחונות | הפסדים |
גרמניה לפני החלוקה
| גרמניה הנאצית 1936 | מקום 15 | 4 | 1 | 3 |
כגרמניה המערבית
בריטניה 1948: הושעתה
פינלנד 1952: לא נרשמה
אוסטרליה 1956: לא העפילה
איטליה 1960: לא העפילה
יפן 1964: לא נרשמה
מקסיקו 1968: לא העפילה
| גרמניה המערבית 1972 | מקום 12 | 9 | 3 | 6 |
קנדה 1976: לא נרשמה
ברית המועצות 1980: לא העפילה
| ארצות הברית 1984 | מקום שמיני | 8 | 2 | 6 |
קוריאה הדרומית 1988: לא העפילה
גרמניה לאחר האיחוד
| ספרד 1992 | מקום שביעי | 8 | 3 | 5 |
ארצות הברית 1996: לא העפילה
אוסטרליה 2000: לא העפילה
יוון 2004: לא העפילה
| הרפובליקה העממית של סין 2008 | מקום עשירי | 5 | 1 | 4 |
בריטניה 2012: לא העפילה
ברזיל 2016: לא העפילה
| יפן 2020 | מקום שמיני | 4 | 1 | 3 |
| צרפת 2024 | מקום רביעי | 6 | 4 | 2 |
ארצות הברית 2028: 
| סך הכל | 7 הופעות | 44 | 15 | 29 |
כל אליפויות העולם

| אליפות העולם בכדורסל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | מיקום | משחקים | ניצחונות | הפסדים |
כגרמניה המערבית
ארגנטינה 1950: הוחרמה
ברזיל 1954: לא העפילה
צ'ילה 1959: לא העפילה
ברזיל 1963: לא העפילה
אורוגוואי 1967: לא העפילה
יוגוסלביה 1970: לא העפילה
פרגוואי 1974: לא העפילה
הפיליפינים 1978: לא העפילה
קולומביה 1982: לא העפילה
| ספרד 1986 | מקום 16 | 5 | 3 | 2 |
ארגנטינה 1990: לא העפילה
גרמניה לאחר האיחוד
| קנדה 1994 | מקום 12 | 8 | 5 | 3 |
יוון 1998: לא העפילה
| ארצות הברית 2002 | מקום שלישי | 9 | 6 | 3 |
| יפן 2006 | מקום שמיני | 9 | 5 | 4 |
| טורקיה 2010 | מקום 17 | 5 | 2 | 3 |
ספרד 2014: לא העפילה
| הרפובליקה העממית של סין 2019 | מקום 18 | 5 | 3 | 2 |
| הפיליפינים יפן אינדונזיה 2023 | מקום ראשון | 8 | 8 | 0 |
קטר (מדינה) 2027: 
| סך הכל | 7 הופעות | 49 | 32 | 17 |