stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שימוש הוגן
המעבר מטיפול הוגן לשימוש הוגן > דודו גבע נ' חברת וולט דיסני

הפסיקה העקרונית ביותר בנושא הוגנות השימוש היא פס"ד רע"א 2687/92, דודו גבע נ' חברת וולט דיסני. המאייר דודו גבע יצר דמות בשם מובי דאק, המבוססת על דמותו של דונלד דאק. חברת וולט דיסני הוציאה צו האוסר על גבע להוציא לאור את ספר הברווז הכולל את דמותו של מובי דאק, בטענה להגנה על זכויותיה הקנייניות בדמותו של דונלד דאק. גבע ערער על הקביעה, וטען להגנת שימוש הוגן, מכיוון שמובי דאק מהווה פארודיה על דמותו של דונלד דאק. בית המשפט קיבל את הטענה שפרודיה היא סוג של ביקורת, אולם פסק כי מובי דאק אינו מהווה ביקורת על חברת וולט דיסני, ולכן שימוש בדמותו של דונלד דאק אינה נחשבת "שימוש הוגן".
בפסק הדין הארוך והמנומק, בית המשפט קבע כי הגנת שימוש הוגן ניתנת אם ורק אם מתקיימות שתי דרישות: ראשית, שהשימוש מוזכר במפורש ברשימת החריגים שבסעיף 2(1)(I) לחוק, ושנית שהשימוש עומד בקריטריונים להוגנות השימוש:
מנוסחו של סעיף 2(1)(I) עולה כי לתחולת החריג הגלום בו נדרש קיומם של שני תנאים: האחד שהשימוש שבו מדובר יהא למטרות לימוד עצמי, מחקר, ביקורת, סקירה או תמצית עיתונאית; ואילו השני הטיפול בחומר המוגן במסגרת שימוש זה יהיה הוגן. לשון הסעיף מצביעה על כך שמדובר בתנאים מצטברים; ויודגש: טיפול הוגן כשלעצמו איננו מבטיח הגנה. זהו תנאי הכרחי אך לא מספיק. על השימוש ליפול בגדר אחת מן המטרות המפורטות בסעיף, ורשימת המטרות היא רשימה סגורה וממצה.
בפסיקה זאת, השופט מלץ שאל מן הדוקטרינה האמריקאית ארבעה קריטריוני בחינה: (1) מטרת השימוש ואופיו; (2) אופי היצירה שבה נעשה השימוש; (3) היקף השימוש, מבחינה איכותית וכמותית, ביחס ליצירה בשלמותה; ו-(4) השפעת השימוש על ערכה של היצירה ועל השוק הפוטנציאלי שלה. בית המשפט קבע שיש לבחון את הוגנות השימוש בהתאם לקריטריונים אלו, על-אף שדרישות אלו אינן מופיעות בנוסח החוק.
המעבר מטיפול הוגן לשימוש הוגן > החקיקה החדשה ופרשנותה בפסיקה

קיימת תמימות דעים כי פסיקת בית המשפט בעניין גבע סותרת את תכלית החוק, וגרמה לדודו גבע עוול, והעוסקים בתחום טוענים שהפסיקה שגויה. בעקבות הפסיקה, שלקחה מהדוקטרינה האמריקאית את הקריטריונים לבחינת הוגנות השימוש, התגבשה ההכרה שדוקטרינת הטיפול ההוגן צריכה לפנות את מקומה לדוקטרינת השימוש ההוגן. השינוי נעשה כעבור כעשור, במסגרת חקיקת חוק זכות יוצרים החדש:
פסיקת בתי המשפט קבעה שרשימת המטרות המנויה בסעיף זה [סעיף 2(1)(I)] היא רשימה "סגורה", אף שכל אחד מהביטויים האמורים פורש בהרחבה ועשוי לחול על מגוון רחב של מצבים (ר' למשל רע"א 2687/92 דוד גבע נ' וולט דיסני, פ"ד מח(1) 251). פסיקה זו יוצרת קושי מעשי, נוכח רבגוניות השימושים הרצויים שניתן לעשות ביצירות, העולים בקנה אחד עם תכליות היסוד של דיני זכות יוצרים. רבגוניות זו מקשה על קיבוע רשימה סגורה של שימושים בחקיקה. קושי זה מחמיר לנוכח רוחב התפרשותן של הזכויות הנתונות ביצירה.
כדי להתיר לבתי המשפט, במקרים הראויים, לקבוע כי נעשה שימוש "הוגן" ביצירה גם למטרות נוספות, מוצע לקבוע רשימה פתוחה של מטרות. רשימה פתוחה כאמור תסייע להביא לתוצאה מאוזנת לאור הרחבת הזכויות הגלומה בהוראות השונות של החוק המוצע, למשל הזכות ביחס ליצירות נגזרות, הקבועה בסעיף 11(6), או הארכת תקופת ההגנה ליצירות צילום.
עם כניסת החוק החדש לתוקף במאי 2008, עקרון הטיפול ההוגן (Fair Dealing) שמקורו במשפט המקובל הוחלף בעקרון השימוש ההוגן (Fair Use), ובכך הפכה ישראל למדינה היחידה, אחרי ארצות הברית, המכירה בעיקרון באופן מפורש במסגרת החוק ולא רק במסגרת הפסיקה. אמנם ועדות מומחים באוסטרליה ובאנגליה המליצו לעדכן את החוק בהתאם לעקרונות דומים, אך בארצות אלו החוק לא שונה.
בעניין הפרמייר ליג נ' פלוני הכריע בית המשפט בשאלה האם מדובר ב"מגן" או שמא ב"חרב", וקבע כי "שימוש הוגן" הוא "זכות" הניתנת להגנה במלוא מובן המילה. בנוסף, בחן בית המשפט בצורה מפורטת את האיזון בין זכות היוצר לזכות הציבור, על רקע ארבעת המבחנים שנקבעו בחוק, וקבע כי אף אם מדובר בשימוש מסחרי, הרי כל עוד מטרתו החברתית היא בעלת חשיבות, יגבר עקרון השימוש ההוגן.
ראו גם

ויקיפדיה:רישוי תמונות/שימוש הוגן
ויקיפדיה:שאלות ותשובות/זכויות יוצרים#שימוש הוגן
עזרה:העלאת תמונה ברישיון שימוש הוגן
טופס להעלאה (לתמונות בשימוש הוגן)
ויקיפדיה:רשימת תבניות/תמונות#שימוש הוגן
לקריאה נוספת

עו"ד טוני גרינמן, זכויות יוצרים, הוצאת איש ירוק
עו"ד יהונתן בר שדה, האינטרנט והמשפט המסחרי המקוון, הוצאת פרלשטיין גינוסר
פרופ' ניבה אלקין-קורן, זכויות משתמשים, יוצרים זכויות: קריאות בחוק זכות יוצרים, הוצאת נבו
הערות שוליים

↑  מרב יודילוביץ', שיריה של יונה וולך אסורים לשימוש, באתר ynet, 16 ביוני 2005
↑  חוק חופש המידע מעגן את עקרון חופש המידע בהקשר של קבלת מידע מרשויות ציבוריות בלבד.
↑  Wendy J. Gordon, Fair Use as Market Failure: A Structural and Economic Analysis of the Betamax Case and Its Predecessors; Excuse and Justification in the Law of Fair Use (באנגלית)
↑  בישראל היצירה מוגנת לתקופה של 70 שנה לאחר מות היוצר.
↑  יורם ליכטנשטיין, מתי שימוש הוא שימוש הוגן?, 11 במאי 2014
↑  פורום השכלה נגישה: עקרונות פעולה לשימוש ביצירות לצורכי הוראה ומחקר (Code of Best Practices), באתר הפקולטה למשפטים, אוניברסיטת חיפה
1 2  17 U.S.C. §107 – סעיף 107 לחוק זכות היוצרים האמריקאי.
↑  Netanel, Neil Weinstock, Making Sense of Fair Use. Lewis & Clark Law Review, Vol. 15; UCLA School of Law Research Paper No. 11-20. Available at SSRN: https://ssrn.com/abstract=1874778
↑  משה הלוי, לזכרו של דודו גבע, באתר ynet, 16 בדצמבר 2006
↑  יצחק לאור, "המבקש הוא מר דוד גבע, המשיבה היא חברת וולט דיסני מארצות הברית", באתר הארץ, 11 במרץ 2005
↑  ד"ר מיכאל בירנהק: "בית-המשפט העליון פירש ויישם את הגנת השימוש ההוגן בצורה שגויה בעיניי, בכך שהדגיש את השימוש המסחרי של גבע בדמות, בהתבסס על העובדה שגבע תכנן למכור את ספרו". מתוך קריאה תרבותית: החוק ושדה היצירה, יוצרים זכויות: קריאות בחוק זכות יוצרים, הוצאת נבו.
↑  פרופ' גדעון פרחומובסקי טוען שפס"ד מספק ניתוח עקרוני מדויק אך שוגה בתוצאה. לדעתו ניתוח כלכלי זהיר יותר היה משנה את התוצאה הסופית.
↑  אביב אילון, האם מותר לשדר משחקי כדורגל ברשת? / פרשנות, באתר ynet, 5 בספטמבר 2009 – פרשנות להחלטה של השופטת ד"ר מיכל אגמון-גונן בנושא שימוש הוגן
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph440108
האחים אולסן

| --- | --- |

האחים אולסן מימין – יורגן אולסן, משמאל – נילס אולסן
 מקום הקמה:  דנמרק 
 תקופת הפעילות:  2019–1972
 סוגה:  פופ רוק 
 פרסים והוקרה:  תחרות הזמר של האירוויזיון (2000) 
 www.olsen-brothers.dk
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 יורגן אולסן נילס "נולר" אולסן
 חברים לשעבר
 יורגן אולסן נילס "נולר" אולסן
 
האחים אולסן (בדנית: Brødrene Olsen), הוא צמד מוזיקלי דני הכולל את יורגן אולסן (בדנית: Jørgen Olsen; נולד ב-15 במרץ 1950) ונילס אולסן (בדנית: Niels Olsen; נולד ב-13 באפריל 1954).
השניים הקימו את הלהקה הראשונה שלהם, "The Kids" ("הילדים") בשנת 1965, ואף היו להקת החימום של הקינקס, בעת שהופיעו בקופנהגן. דה קידס הוציאו את הסינגל הראשון שלהם בשנת 1967. בנוסף השתתפו השניים במחזמר "שיער", שהועלה בדנמרק במרץ 1971. שנה אחר כך הוציאו את אלבום הבכורה שלהם, הנקרא "Olsen", כשמאז ועד היום (2007) הוציאו 12 אלבומים.
האחים אולסן נבחרו בקדם אירוויזיון הדני לייצג את מדינתם באירוויזיון 2000, עם השיר "Fly on the Wings of Love", זאת לאחר 7 ניסיונות כושלים בעבר לנצח בקדם. הם ניצחו באירוויזיון עם שיר זה, בפער של 40 נקודות מהמקום השני. השיר גם נבחר להיות אחד מ-14 השירים שהתמודדו בטקס בחירת שיר היובל באירוויזיון (אוקטובר 2005).
באירוויזיון 2001, אשר התקיים בקופנהגן, פתחו השניים את המופע, כשביצעו את להיטם "Walk Right Back" (כשם אלבומם שיצא אותה שנה).
ב־2005 ניסו השניים, לראשונה מאז ניצחונם, להיבחר פעם נוספת לייצג את דנמרק באירוויזיון. הם שרו בקדם את השיר "Little Yellow Radio". אף על פי הסיקור התקשורתי הנרחב על השתתפותם בקדם, השניים סיימו במקום השני, אחרי יאקובּ סבייסטרופּ ושירו "Talking to you".
ב־2007 שוב התמודד הצמד בקדם האירוויזיון הדני, אז ביצעו את השיר "Vi elsker bare danske piger". הפעם זכו רק במקום השביעי.
בדצמבר 2019 הודיע הצמד כי הוא מפסיק את פעילותו המוזיקלית בעקבות גילוי מחלת הסרטן אצל נילס אולסן. הזמר סיפר כי רופאיו עדכנו אותו כי תוחלת החיים עם המחלה הקשה היא בין שנתיים ל-4 שנים ובזמן שנותר מעוניין הזמר להמצא בחיק משפחתו.
ראו גם

דנמרק באירוויזיון
הערות שוליים

↑  צמד האחים אולסן מסיים את פעילותו המוסיקלית, באתר EuroMix
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 10280178-2  ISNI: 0000 0000 8506 5380  LCCN: no2007071857  MusicBrainz: 57bfc4dd-7459-4396-b2ce-e45f02ef2b62  NKC: mzk2003193046  VIAF: 122769392   WorldCat (עם VIAF): 122769392
מקאמה

ערך זה עוסק ביצירה ספרותית. אם התכוונתם ללהקת רוק מתקדם ישראלית, ראו .
מקאמה (בערבית: مقامة, אספת שבט, סיפור שמספרים באספתו, ומכאן השם העברי 'מחברת', במובן חבורה) היא יצירה שירית-סיפורית מגוונת, המשלבת בתוכה פרוזה מחורזת בעלת ברק רטורי ושירים שקולים. מקאמות היו נפוצות בשירה הערבית של ימי הביניים, וממנה הגיעו לספרות העברית של יהדות ספרד.
חוקר הלשון יהודה רצהבי עמד על מאפייניה של המקאמה:
המחברת בצורתה המקורית היא יצירה קטנה, בעלת עלילה קצרה, שגיבוריה הם שניים. היא כתובה בפרוזה חרוזה, מתובלת בסממנים רטוריים עשירים ולרוב משולב בה שיר. שתי הנפשות הפועלות במחברת הם גיבור ראשי ומספר. הגיבור הראשי הוא אישיות רבת-גוונים: משכיל בכל חכמה, שנון בלשונו, מליץ ומשורר. טיפוס יוצא-דופן ואדם שלא מן היישוב, אוהב חופש ונדודים ואינו מסוגל לחיות במסגרת קבועה של חברה. בדמותו יש גם מן השלילה: הוא הרפתקן-נוכל, המשיג לעיתים את חפצו ומבוקשו בדרכים לא כשרות. משוטט בעולם ומופיע בדמויות מתחלפות, ופעמים אף נוגדות: פעם כחסיד ומטיף ופעם כהולל פורק עול דת ומוסר. הוא איש תחבולות ומזימות, וההצלחה מאירה לו פנים בכל עת. המספר-המגיד הוא מכר ישן של הגיבור, המלווה אותו בכל צעדיו. הוא מזהה אותו בכל הופעותיו הבדויות ומתפעל מהעזותיו, והוא הפותח את המחברת ומספר על מעשיו ומעלליו של הגיבור. שני הגיבורים הם אפוא בבחינת עיקר וטפל.
המקאמה הערבית בימי הביניים

ראשיתה של המקאמה ביצירתו של הסופר הערבי בדיע א-זמאן אל-המד'אני, יליד המדאן בן המאה העשירית. המשיך בדרך זו והרחיבה אל-חרירי במאה ה-11. המקאמות של שני יוצרים אלה מתמקדות בעלילותיהם של גיבורים נכלוליים, שנדודיהם ומעשיהם מסופרים בפני אספת השבט על ידי המספר. הגיבור הנכלולי מפגין שליטה וירטואוזית בשירה הערבית (או בעברית המקראית, כאשר מדובר במקאמה עברית) ובפילוסופיה הקלאסית. במקאמה אופיינית יש כחמישים אפיזודות, שבהן הגיבור הנכלולי, בדרך כלל תחת מסווה, מוציא בתחבולותיו מהמספר את כספו, ומוביל אותו לאירועים מביכים ולעיתים אף אלימים. חרף זאת, המספר ממשיך לתור אחר חברתו של הגיבור, מוקסם מיכולתו הרטורית.
כתבי יד של יצירתו של אל-חרירי אוירו לעיתים קרובות במיניאטורות. אל-חרירי פיתח את הסגנון הרטורי של המקאמה, לדרגה שהפכה את יצירתו לחומר לימוד לתורת הנאום, וכבסיס למילונאות של הערבית של המאה ה-8 והמאה ה-9.
מקאמה בספרות העברית של ימי הביניים

יהודה אלחריזי תרגם את המקאמות של אל-חרירי לעברית, בערך בשנת 1218, וקרא להן "מחברות איתיאל" ("מחברת" כאן היא במשמעות של "מקאמה"). כשנתיים לאחר מכן כתב אלחריזי את המקאמות שלו, "תחכמוני". יעקב בן אלעזר, בן זמנו, חיבר את קובץ המקאמות המחורזות "ספר המשלים".
מקאמות עבריות נוספות התרחקו מסגנונם של אל-המדאני ואל-חרירי. יוסף אבן זבארה, שחי בברצלונה בסוף המאה ה-12 ובתחילת המאה ה-13, כתב את "ספר שעשועים", שבו המחבר, המספר והגיבור הנכלולי הם כולם אבן זברה עצמו.
"מחברות עמנואל" של עמנואל הרומי אף הן מקאמות.
מקאמה בספרות העברית המודרנית

מקאמה נודעת היא יצירתו של חיים נחמן ביאליק, "אלוף בצלות ואלוף שום".
בעברית בת ימינו משמש המושג "מקאמה" גם לתיאורה של פרוזה מחורזת.
בין מחברי המקאמות בעברית עכשווית אפשר למנות את חיים חפר, שפרסם במשך למעלה מעשור מקאמה שבועית בענייני דיומא בעיתון "ידיעות אחרונות", ואת השדרן איזי מן שחיבר יותר מ-5,500 מקאמות לאירועים ולטקסים ממלכתיים של מדינת ישראל, לצה"ל, לקרן קיימת לישראל ולמאות גופים וארגונים.
ראו גם

ספרות ערבית
לקריאה נוספת

דן פגיס, מקאמות עבריות וסיפורים אחרים בפרוזה מחורזת, תשל"ד
יהודה רצהבי, ילקוט המקאמה העברית, 1974
שלמה דב גויטיין, "המקאמה והמחברת", מחברות לספרות ה', 1951
נורית גוברין, "סגנון המקאמה בספרות העברית בדורות האחרונים", מאסף ח-ט (בעריכת ישראל כהן ודב סדן), תשכ"ח (נדפס שוב בספרה קריאת הדורות: ספרות עברית במעגליה, כרך א, תל אביב: גוונים ואוניברסיטת תל אביב, תשס"ב 2002, עמ' 369–397)
איזי מן, על במותיך, הוצאת משרד הביטחון והוצאת מודן (2013) ולמען ביטחוננו, משרד הביטחון ומודן (2016)
הערות שוליים

↑  אין לבלבל בין מקאמה לבין מקאם, שהיא תבנית מוזיקלית במוזיקה הערבית.
↑  חיים שירמן, השירה העברית בספרד ובפרובנס, ספר שני, כרך א', הוצאת מוסד ביאליק ודביר, תל אביב, תשכ"א
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550985605171  GND: 4221217-0  LCCN: sh85080878  NKC: ph908446  TDVİA: makame 
המקאמה השביעית של אל-חרירי מסוף המאה העשירית
הנרקוד?

| --- | --- |

 בימוי:  פיטר צ'לסום 
 הופק בידי:  סימון פילדס
 תסריט:  אודרי ולס 
 עריכה:  רוברט לייטון 
 שחקנים ראשיים:  ריצ'רד גיר ג'ניפר לופז  סוזן סרנדון סטנלי טוצ'י סטארק סנדס
 מוזיקה:  גבריאל יארד
 צילום:  ג'ון דה בורמן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מירמקס 
 חברה מפיצה:  מירמקס, Xfinity Streampix, נטפליקס, פרמאונט+ 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 באוקטובר 2004 (ארצות הברית)   21 באוקטובר 2004 (ישראל)
 משך הקרנה:  106 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט להט"בי, דרמה קומית, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  שיקגו 
 הכנסות באתר מוג'ו:   shallwedance
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הנרקוד? (באנגלית: Shall We Dance?‎) הוא סרט שיצא לאקרנים ב-2004. הסרט מבוסס על סרט יפני בשם דומה משנת 1996.
עלילה

ג'ון קלארק (ריצ'רד גיר) הוא עורך דין נשוי שאמנם מצליח בעבודתו ובחייו אך אינו חש סיפוק בחייו. בדרכו חזרה מעבודתו הוא עובר כל יום ליד סטודיו לריקודים ומתאהב באחת המורות לריקוד - פאולינה (ג'ניפר לופז). ג'ון מחליט להירשם לחוג לריקוד על מנת לפגוש את פאולינה אך ככל שהוא מתקדם בלימוד גדלה אהבתו לריקודים מאהבתו לפאולינה. בברלי, אשתו של ג'ון (סוזן סרנדון), חושדת בו ושוכרת חוקר פרטי שיעקוב אחרי בעלה.
נגן האקורדיון

| --- | --- |

הסרט הלא-משוחזר, עותק של הפריימים המקוריים משנת 1888 (19 הפריימים, 41 – 59) בעלות של מוזיאון המדיה הלאומי, ברדפורד.
 בימוי:  לואי לה פרינס
 הופק בידי:  לואי לה פרינס 
 שחקנים ראשיים:  אדולף לה פרינס (עצמו/עצמה) 
 צילום:  לואי לה פרינס 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקרנת בכורה:  1888 
 משך הקרנה:  0.0333 דקות (2 שניות)
 שפת הסרט:  סרט אילם
 סוגה:  סרט תיעודי, סרט אילם 
 דף הסרט ב־IMDb
 
שחזור חובבני של 2 פריימים בשנייה של כל 19 הפריימים; גרסת ה-10 פריימים בשנייה.
נגן האקורדיון (באנגלית: Accordion Player או Accordionist) הוא סרט קצר אילם בריטי משנת 1888. הסרט נוצר ובוים בידי לואי לה פרינס ונחשב לאחד מהסרטים הניסויים המוקדמים בעולם והוא גם מהמוקדמים ביותר ששרדו, ביחד עם איש הולך מעבר לפינה משנת 1887, וסצנת ראונדהיי גארדן ותנועה חוצה את גשר לידס מאותה שנה.
מוזיאון המדיה הלאומי של אנגליה, שמחזיק בעותק של הפריימים המקוריים, בינגוד לשני סרטיו המוקדמים של לה פרינס, לא שיחזר את סרט זו. עם זאת, שיחזור חובבני של 17 הפריימים הראשונים הועלה ליוטיוב. מהירות ההצגה היא כנראה 5–6 פריימים בשנייה.
הפקה

זהו הסרט השני והאחרון שנוצר עם מצלמת העדשה היחידה של לה פרינס, והוא צולם במדרגות ביתו של גוז'ף וויטלי, חמו של לואי לה פרינס וסביו מצד האם של אדולף לה פרינס. הזמן האפשרי של הצילום הוא 1888.
הצילום נעשה על ידי מצלמת העדשה היחידה LPCCP Type-1 MkII.
תאריך צילום הסרט יכול להיות דומה לתאריך צילום הסרט סצנת ראונדהיי גארדן, כיוון שהמצלמה נמצאת בכיוון דומה ואדולף לבוש אותו דבר.
עלילה

הסרט מציג את אדולף לה פרינס, בנו של לואי לה פרינס מנגן באקורדיון כפתור דיאטוני.
שחקנים

אדולף לה פרינס בתפקיד עצמו
הערות שוליים

↑  Richard Howells, Louis Le Prince: the body of evidence, Screen 47, 2006-07-01, עמ' 179–200 doi: 10.1093/screen/hjl015
↑  Accordion Player (1888) (באנגלית), נבדק ב-2021-04-08
ערך זה הוא קצרמרבנושא סרטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תקשורת בעלי חיים

תקשורת בקרב בעלי חיים היא העברת מידע מבעל חיים או מקבוצה של בעלי חיים לבעל חיים אחד או יותר המשפיעה על ההתנהגות הנוכחית או העתידית של הנמענים. מידע עשוי להישלח בכוונה, כמו בתצוגת חיזור, או שלא בכוונה, כמו בהעברת ריח מהטורף לטרף עם קיירומונים (אנ'). מידע עשוי להיות מועבר ל"קהל" של מספר קולטים. תקשורת בעלי חיים היא תחום מחקר שצומח במהירות בדיסציפלינות שונות, כולל התנהגות בעלי חיים, סוציולוגיה, נוירולוגיה וקוגניציה של בעלי חיים. המחקרים בתחום גורמים לכך שהיבטים רבים של התנהגות בעלי חיים מובנים בדרכים חדשות – כגון שימוש בשם סימבולי, ביטוי רגשי, למידה, התנהגות מינית (אנ') ועוד.
כאשר המידע מהשולח גורם לשינוי התנהגותו של בעל החיים הקולט, המידע מכונה "אות". תאוריית האיתות חוזה שכדי שאות יישמר באוכלוסייה, הן המוען והן הנמען צריכים בדרך כלל להפיק תועלת מסוימת מהאינטראקציה. הפקת אותות על ידי מוענים והתפיסה והתגובה הבאה של הנמענים נחשבות כמתפתחות במקביל באמצעות קו-אבולוציה. אותות כרוכים לעיתים קרובות במנגנונים מרובים, הן חזותיים והן שמיעתיים, וכדי שאות יובן, ההתנהגות המתואמת של המוען והנמען דורשת לימוד קפדני.
תקשורת בין בעלי חיים, קיימת במגוון רחב של בעלי חיים – הדוגמאות המוכרות ביותר הן תקשורת של יונקים וציפורים, אולם קבוצות נוספות המקיימות תקשורת כוללות יונקים ימיים, יונקים ימיים, דגים, זוחלים, חרקים, חסרי חוליות ועוד. דוגמאות לתקשורת בקרב בעלי חיים רחוקים מהאדם כוללות תקשורת בין תמנונים על ידי שינוי צבע עורם, לשם חיזור, הגנה או הבעת מצבי רוח, ושחרור חומרים כימיקליים בין אלמוגים כדי לתזמן שחרור של תאי זרע וביציות. בקרב מספר מינים מורכבים קיימת שפת בעלי חיים, שהיא מתוכחמת יותר וקרובה יותר לשפה אנושית.
קיום תקשורת בטבע אינו ייחודי רק לבעלי חיים היא קיימת אף ביצורים אחרים הנחשבים לרוב פשוטים יותר כמו אמבות, חיידקים, צמחים ופטריות.
דוגמאות

קיימות דוגמאות רבות לתקשורת בקרב בעלי חיים:
דוגמאות > רכיכות

דיונוני שונית קריביים מתקשרים באמצעות מגוון שינויים בצבע, בצורה ובמרקם. קלמארי מסוגלים לבצע שינויים מהירים בצבע ובדפוס העור באמצעות שליטה במערכת העצבים של הכרומטפורים. דיונונים משתמשים בצבע, בדפוסים והבהובים לא רק לצורכי הסוואה וכדי להיראות גדולים יותר מול גורם מאיים, אלא גם כדי לתקשר זה עם זה בטקסי חיזור שונים. דיונוני שונית קריביים יכולים לשלוח הודעה אחת באמצעות דפוסי צבע לדיונון מימינם, בעודם שולחים הודעה אחרת לדיונון משמאלם.
דוגמאות > חרקים

ריקוד דבורים: משמש להעברת הכיוון והמרחק של מקור המזון במינים רבים של דבורים. בשנת 2023, ג'יימס סי נייה, דיקן חבר ופרופסור לביולוגיה באוניברסיטת קליפורניה, סן דייגו, ביצע ניסוי כדי לקבוע אם הריקודים של הדבורים הם כישורים מולדים או שהם מתפתחים באמצעות צפייה בדבורים מבוגרות בכוורת. קבוצת המחקר קבעה שמיומנות הריקוד הייתה מולדת במידה מסוימת, אך העקביות והדיוק של הריקוד היו מיומנות שנלמדו מדבורים מבוגרות יותר. למרות שהכוורת הניסויית שהכילה רק דבורים בנות אותו גיל פיתחה דיוק, זוויות וכיווניות משוכללת יותר עם הזמן, היכולת לתקשר מרחוק מעולם לא הגיעה לרמה של כוורות הביקורת.
דוגמאות > דגים

דגים מתקשרים על ידי העברת אותות אקוסטיים (צלילים) זה לזה. תקשורת כזו מבוצעת לרוב בהקשר של האכלה, תוקפנות או חיזור. הצלילים הנפלטים משתנים בהתאם למין ולגירוי המעורבים. דגים יכולים להפיק קולות צרצור (צליל סטרידולטורי) על ידי הזזת רכיבים של מערכת השלד, או צלילים שאינם צרצור על ידי מניפולציה של איברים מיוחדים, כמו שלפוחית שחייה. מחקרים על הנושא מתבצעים באמצעים שונים, לדוגמה  סרטוני רנטגן במהירות גבוהה ומיקרוסקופיה אלקטרונית סורקת של מנגנון הלסת והלוע.
דגי פיל של מים מתוקים נצפו כבעלי שפה משלהם.
דגי טטרה מקסיקנית נצפו כשהם מתקשרים בעזרת סדרה של קליקים, וכן כבעלי מבטאים אזוריים.
דוגמאות > עופות

שירי ציפורים: ציפורי שיר יכולות להיות רהוטות במיוחד. תוכים אפורים ומקאו ידועים ביכולתם לחקות את השפה האנושית. נראה כי לפחות במקרה אחד, זה של אלכס, קיימת יכולת לענות על מספר שאלות פשוטות לגבי אובייקטים שהוצגו בפניו, כמו תשובה למשוואות מתמטיות פשוטות וזיהוי צבעים. תוכים, יונקי דבש וציפורי שיר מציגים דפוסי למידה ווקאלית.(אנ') עורבים נחקרו ביחס ליכולתם להבין רקורסיה.
דוגמאות > יונקים

פילי יער אפריקניים: פרויקט ההאזנה לפילים של אוניברסיטת קורנל החל בשנת 1999, כשקייטי פיין החלה ללמוד את קריאותיהם של פילי יער אפריקאים בפארק הלאומי דזנגה ברפובליקה המרכז אפריקאית. אנדריאה טורקאלו המשיכה בעבודה של פיין בפארק הלאומי דזנגה. במשך כמעט 20 שנה, טורקאלו השתמשה בספקטרוגרמה כדי לתעד את הקולות שהפילים משמיעים. לאחר תצפית ומחקר מקיפים, היא הצליחה לזהות פילים לפי קולם. החוקרים מקווים לתרגם את הקולות הללו למילון פילים, אך סביר להניח שהעבודה תימשך עוד שנים רבות. מכיוון שקריאות פילים נעשות לעיתים קרובות בתדרים נמוכים מאוד, הספקטרוגרמה נועדה לזהות תדרים נמוכים מאלה שבני אדם יכולים לשמוע, מה שמאפשר לטורקלו להבין טוב יותר את הקולות שמשמיעים הפילים. המחקר של קורנל על פילי יער אפריקניים ערער את התפיסה שבני אדם טובים בהרבה בשימוש בשפה מאשר בעלי חיים, ושלבעלי חיים יש רק מידע מצומצם שביכולתם להעביר לאחרים. כפי שהסבירה טורקאלו, "רבות מהשיחות שלהם דומות במובנים מסוימים לדיבור אנושי".
עטלפים משופמים: מכיוון שבעלי חיים אלה מבלים את רוב חייהם בחושך, הם מסתמכים במידה רבה על מערכת השמיעה שלהם כדי לתקשר, כולל באמצעות הד ושימוש בקריאות כדי לאתר זה את זה. מחקרים הראו שעטלפים משופמים משתמשים במגוון רחב של קריאות כדי לתקשר זה עם זה. קריאות אלה כוללות 33 צלילים שונים, או "הברות", שהעטלפים משתמשים בהם לחוד או משלבים בדרכים שונות ליצירת הברות מורכבות.
כלבי ערבה: קון סלובודצ'יקוף חקר תקשורת של כלבי ערבה וגילה שהם משתמשים בקריאות אזעקה שונות המובילות להתנהגויות בריחה ממינים שונים של טורפים. הקריאות משדרות מידע סמנטי, אשר הודגם כאשר השמעות של קריאות אזעקה בהיעדר טורפים הובילו להתנהגות בריחה המתאימה לסוגי הטורפים הקשורים לקריאות. קריאות האזעקה מכילות גם מידע תיאורי על הגודל הכללי, הצבע והמהירות של הטורף.
תקשורת בין מינים

תקשורת קיימת לא רק בקרב מין מסוים של בעלי חיים אלה גם בין מינים שונים. לדוגמה, ציפור שנרדפת על ידי ציפור טרף משמיעה קול המאותת לטורף כי הטרף זיהה אותו, ולכן הסיכוי לתפוס את הטרף יורד באופן משמעותי. הדבר עשוי להניע את הציפור הטורפת לוותר על המשך הציד, ולכן נחשב לסוג של תקשורת. דוגמה אחרת של תקשורת בין מינים היא איתות על כך שהחיה האחרת היא עירנית וחזקה, ומוכנה לתקוף בחזרה אם בעל החיים מהמין השני ימשיך להתקרב. לדוגמה, מחוות איום של נטרפים ביחס לתוקף מתקרב כשהם אינם מסוגלים לברוח, או מחוות איום של טורף קטן שמאוים על ידי טורף גדול יותר. מטרת מחוות אלה היא למנוע מצבים של קרב מיותר, שכן אם הצד התוקף ייפגע במהלך התקיפה, הדבר עלול לסכן אותו. סוג דומה של איתות הוא "אני רעיל" המשמש איתות לטורפים שעליהם להימנע מטריפת בעל החיים. בדרך כלל הדבר מתבצע בכך שבעל החיים (חרקים, קרפדות) מסמן את עצמו בצבעים בוהקים וזרחניים.
חלק מסוגי תקשורת אלה כרוכים בהונאה. לדוגמה, חרקים וקרפדות שאינם רעילים מאמצים צבעי גוף הדומים למינים רעילים. באופן דומה, חלק מהנחשים הלא ארסיים מאמצים מראה של נחש ארסי. דוגמה נוספת היא חרקים או ציפורים המציגים חלקי גוף המדמים דמות של נחש, או מציגים על גופם דפוסים הדומים לעיני טורפים, כך שבעל חיים אחר הרואה חלק גוף זה יירתע בבהלה. דרך אחרת של תקשורת שקרית היא דפוסי הפעולה של הקוקייה, המטילה ביצה בקן של ציפור אחרת כדי שזו תשקוד על מאמצי דגירה והאכלה של גוזל הקוקייה. הקוקייה מטילה ביצים הדומות לביצי המין שאותו היא מנצלת. הונאה אחרת שעופות מבצעים לפעמים היא התחזות לעוף פצוע. עופות המקננים על הקרקע מזהים לפעמים טורף מתקרב, הם מעופפים למרחק מסוים, מסבים את תשומת הלב של הטורף אליהם, מעמידים פנים שהכנף שלהם נפגעה, וכן מבצעים יעפים קצרים באופן שירחיק את הטורף מהקן.
תקשורת בין מינים אינה מוגבלת רק לעולם בעלי החיים. צמחים מאותתים לבעלי חיים אחרים כמו חרקים, וציפורים מאותתות באמצעות פרחים ליצירת קשר סימביוטי – בעל החיים מקבל צוף ואילו הצמח מקבל שירותי האבקה יקרי ערך. לפעמים גם בנושא זה יש הונאה כאשר הצמח מערים על חרקים לחשוב שהוא סוג של חרק אחר (דבורנית). סוג נוסף של תקשורת של צמחים היא פירות המאותתים באמצעות צבעם לבעלי חיים מסוגים שונים כי הפרי בשל לאכילה. הדבר נועד לבסס קשר סימביוטי שבו בעל החיים מקבל מזון בעל ערך קלורי רב, ואילו הצמח מקבל שינוע והפצה של הזרעים שנמצאים בפרי.
תקשורת בין בעלי חיים אחרים לאדם

סוג של תקשורת בין מינים שהיא בעלת חשיבות לאדם היא תקשורת בין בעלי חיים אחרים לבין האדם. האדם מתקשר עם מיני חיות מבויתות זה אלפי שנים – הדבר כולל מתן הוראות לכלבים ולסוסים, וכן הקשבה לבקשות או אזהרות של בעלי חיים. לדוגמה, תגובה של בני אדם לנביחות של כלבי שמירה או אווזי שמירה המתריעים על התקרבות של גורם מאיים. במהלך המאה ה-20, במקביל לחקר תקשורת בקרב בעלי חיים, החלו גם לערוך מחקרים שניסו לשפר את יכולות התקשורת של בני אדם עם מינים אחרים, כדי להבין עד כמה קרובה יכולה להיות התקשורת של מינים אחדים לשפה אנושית – ניסויים בשפת בעלי חיים.
דוגמאות לכך כוללות:
ניסיונות תקשורת עם דולפינים – החוקר ג'ון לילי ניסה ללמד דולפינים לתקשר עם בני אדם.
ניסיונות תקשורת בין בני אדם לבין שימפנזים וגורילות באמצעות שפת סימנים ולוח מקשים שבו מקש עם סמל מסוים משמעותו מילה מסוימת.
ניסיונות תקשורת עם תוכים מסוגים שונים.
כלבי הבית. כלבים מגיבים לפקודות של מאלפים אנושיים ומשמשים למגוון משימות כמו חילוץ והצלה, הנחיית עיוורים, איתור פצצות ועוד. בשנים האחרונות החלו לערוך מחקרים על כלבים שהשתמשו במכשירי תקשורת בין-מינים (AIC), כגון לוחות קול כדי לבטא בקשות פשוטות מהמטפלים שלהם (לוח קול הוא משטח עם כפתורים המשמיעים מילה כשלוחצים עליהם כמו "כאב", "החוצה", "רגל"). השימוש במכשירי AIC על ידי מאות בעלי חיות מחמד ברחבי העולם מאפשר לחקור אם בני אדם יכולים לבצע תקשורת עם כלבי בית שאומנו על ידי בעליהם. מאמר מדעי שפורסם בסוף שנת 2024 בירחון PLOS ONE בדק את יכולתם של כלבי מחמד לזהות ולהגיב כראוי באמצעות לוחות קול למילים הקשורות למזון, לסביבת החוץ ולמשחק. מחקר אחד נערך על ידי חוקרים, והשני על ידי אזרחים שפעלו באותו הליך. המחקר גם בדק אם התנהגויות אלו תלויות בזהות האדם המציג את המילה (אדם לא מוכר או בעל הכלב) ובאופן הצגת המילה (דיבור או הפקה על ידי לחיצת כפתור). המחקר מצא כי כלבים יצרו "התנהגויות מתאימות מבחינה הקשרית" למילים הקשורות למשחק ומילים הקשורות לחוץ, ללא קשר לזהות האדם המייצר אותן ולאופן שבו הן הופקו. לפיכך הסיקו החוקרים כי ניתן ללמד כלבי בית לשייך מילים שהוקלטו על לחצני לוח הקול לייצוגים שלהן בעולם האמיתי, וכי הכלבים מגיבים כראוי למילים אלו גם כשהן מוצגות בהיעדר רמזים אחרים, כגון שפת גוף של בני אדם.