מגילת הגדוד
נושאי הספר ופרקיו

נושאו העיקרי של הספר הוא הרעיון הציוני והדרכים למימושו בפועל בנסיבות הגאופוליטיות בעת שהספר נכתב: אמצע שנות ה-20 של המאה ה-20. הסקירה ההיסטורית והזיכרונות של המחבר הם אמצעי בידו לתאר את היעדים העיקריים: הקמת צבא יהודי, מדינה יהודית ריבונית בארץ ישראל וחברה יהודית איתנה בה. לצד התיאור ההיסטורי והמסר על היעדים הציוניים, מציג ז'בוטינסקי עקרונות של אתיקה צבאית, כפי שגובשה אצלו מתוך עיון, שיחות עם יוסף טרומפלדור והניסיון הצבאי אשר רכש כמפקד במערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה.
במלחמת העולם הראשונה התגלעה מחלוקת בקרב הנהגת ההסתדרות הציונית האם לתמוך במוצהר באחד מהצדדים הלוחמים: מדינות ההסכמה מול מעצמות המרכז, או להימנע מכך, בשעה שהתנועה הציונית החזיקה סניפים במדינות שני הצדדים, ובצבאות שני הצדדים שירתו חיילים וקצינים יהודים וציונים, ובכלל זאת ילידי היישוב היהודי בארץ ישראל. רבים בתנועה הציונית וביישוב היהודי בארץ ישראל העדיפו עמדה נייטרלית מוצהרת, גם בגלל מצבו המורכב והקשה של היישוב בתקופת המלחמה.
לאחר שפרצה מלחמת העולם הראשונה, גורש יוסף טרומפלדור מארץ ישראל בהיותו דמות מוכרת ביישוב, נתין רוסי וקצין בדימוס בצבא האימפריה הרוסית. זאב ז'בוטינסקי נשלח לחזית המלחמה כעיתונאי של עיתון מוסקבאי. שניהם סברו כי גיוס הנוער היהודי אל יחידה צבאית מוגדרת במסגרת הצבא הבריטי, יהיה מעשה נכון שיש בו תועלת לאומית רבה, בדרך להגשמת יעדה העיקרי התנועה הציונית להקים מדינה יהודית ריבונית בארץ ישראל. ז'בוטינסקי טען כי יש לתמוך בגלוי בבריטניה ובמדינות ההסכמה ולסייע להן במאמץ המלחמתי לכיבוש ארץ ישראל. בטרם שהתחייל נתן ז'בוטינסקי להוצאת פישר אוּנווין את ספרו: "טורקיה והמלחמה" ("Turkey and the War"): "בו הובעו שלושה רעיונות יסודיים: הרעיון הראשון – את טורקיה צריך לחלק, בזה כל טעם המלחמה והאמצעי הראשי למניעת מלחמות בעתיד; הרעיון השני – ארץ־ישראל צריכה להיכנס לחוג ההשפעה הבריטית; הרעיון השלישי – החזית העיקרית של המלחמה היא החזית המזרחית". הספר עורר עניין רב בקרב אישי ממשל בריטיים.
שנה ומחצה לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, בחורף 1915, לאחר שרבים מיהודי ארץ ישראל גורשו ממנה על ידי העות'מאנים, בהיותם נתיני מדינות ההסכמה או מנהיגים בתנועה הציונית וביישוב, הגיע ז'בוטינסקי אל מחנות הפליטים היהודים מארץ ישראל בגאַבּאַרי ובמפרוזה ליד אלכסנדריה, שבהם הצטופפו מעל לאלף בני אדם, והציג להם את תוכניתו להקמת גדוד חיילים יהודים שישתלב בצבאה של אחת המעצמות. ז'בוטינסקי וטרומפלדור החתימו במחנה הפליטים מאה בני אדם על תזכיר מסודר בדבר התוכנית לגדוד יהודי בצבא הבריטי, ויצאו לבריטניה להשיג שיתוף פעולה והוצאה לפועל של התוכנית. הבריטים הסכימו להקמת גדוד המתנדבים היהודים במערכת גליפולי כיחידת תובלה שמנתה 650 לוחמים יהודים. מפקד הגדוד היה לויטננט קולונל ג'ון פטרסון וסגנו היה טרומפלדור, שהמשיך לפקד על הגדוד לאחר שפטרסון עזב בגלל מחלתו. ב-1 באפריל 1915 נשבעו החיילים ל"גדוד הפרדות של ציון" ("Zion Mule Corps") (בקיצור זמ"ק), שנקרא אחר כך "גדוד נהגי הפרדות". וב-27 באפריל, נחת הגדוד בחוף גליפולי שבטורקיה. שנים עשר נהרגו וחמישה נפצעו במערכה שהסתיימה בנסיגת כוחות מדינות ההסכמה מחצי האי גליפולי.
טרומפלדור חשב כי הקמת הגדוד היא הישג תקדימי להכרה בריטית עתידית בהקמת יחידות צבא יהודיות בצבא הבריטי, ואבן פינה להכרתם של הבריטים בבית לאומי לעם היהודי בארץ ישראל. ז'בוטינסקי לא ראה בגדוד נהגי הפרדות מימוש לחזון הגדודים, מכיוון שהגדוד לא היה יחידה לוחמת ולא הוצב בחזית הארצישראלית. בדיעבד הצדיק ז'בוטינסקי את עמדתו של טרומפלדור.
120 מחיילי גדוד נהגי הפרדות התגייסו לגדוד ה-38 של קלעי המלך שהוקם על ידי ז'בוטינסקי וטרומפלדור ב-1917, והשתתף בכיבוש ארץ ישראל מהאימפריה העות'מאנית. שני גדודים נוספים הוקמו להילחם במסגרת צבא בריטניה בארץ ישראל: "הגדוד ה-39 של קלעי המלך" שהוקם ביוזמת יצחק בן-צבי ודוד בן-גוריון בארצות הברית, ו"הגדוד ה-40 של קלעי המלך" שרוב חייליו גויסו בארץ ישראל.