stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנציקלופדיה איראניקה

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  אנציקלופדיה 
 נושא:  איראנולוגיה 
 הוצאה
 הוצאה:  אוניברסיטת קולומביה 
 מקום הוצאה:  ארצות הברית 
 תאריך הוצאה:  1982 
 עורך:  Habib Borjian, Ahmad Ashraf, Mohsen Ashtiany, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
אנציקלופדיה איראניקה (אנגלית: Encyclopædia Iranica) היא אנציקלופדיה המוקדשת ללימודי איראן. ערכי האנציקלופדיה נוגעים למספר רב של דיסציפלינות מדעיות, מתחום מדעי הטבע, הרוח והחברה: גאוגרפיה, בוטניקה, זואולוגיה, היסטוריה, לימודי תרבות, ספרות, לימודי דתות, מדע המדינה, יחסים בינלאומיים ועוד. הערכים עוסקים מזוויות שונות בעמים הדוברים בשפות איראניות, תולדותיהם ותרבותם, ובארצות במרחב שבו הם חיים, או חיו בעבר. מרחב זה כולל את איראן עצמה וכן את אפגניסטן, טג'יקיסטן, אנטוליה, כורדיסטן ואזורים נוספים באסיה ובקווקז.
האנציקלופדיה מיועדת הן לתועלת העוסקים בלימודי איראן, והן לקהל המתעניין הכללי.
האנציקלופדיה היא מיזם רב-לאומי, שיצא לדרכו ב-1973, ופועל במסגרת המרכז ללימודי איראן באוניברסיטת קולומביה שבארצות הברית. המימון למיזם מגיע מאז 1979 מקרן ממשלתית אמריקנית לתמיכה במדעי הרוח, וכן מקרנות שונות ותורמים פרטיים. עם התמשכות הפרויקט גדל חלקם של תורמים פרטיים במימונו וקטן חלקו של המימון הממשלתי, וב-2007 הגיע רק שליש מן התקציב מהקרן לתמיכה במדעי הרוח.
מעל 1200 חוקרים ממדינות שונות בעולם כתבו ערכים באנציקלופדיה. את מלאכת הכתיבה והעריכה מנהל העורך הראשי, הנעזר בעורך מנהל, בעורכי משנה, בוועדה מייעצת בינלאומית וב-44 יועצים מקצועיים. מייסד המיזם והעורך הראשי מ-1973 עד 2017 היה אהסן ירשאטר (Ehsan Yarshater), פרופסור אמריטוס באוניברסיטת קולומביה.
הכרך הראשון יצא לאור ב-1982, ועד 2005 יצאו לאור 12 כרכים. הטקסט זמין במלואו בחינם ברשת האינטרנט.
מפעל האנציקלופדיה איראניקה מעניק אחת לשנתיים את הפרס ע"ש לטיפה יארשאטר לעידוד מחקר הספרות האיראנית, בדגש על נשים במרחב האיראני והפרסי. בין מקבלות הפרס המשוררת סימין בהבאני, החוקרת פרזאנה מילאני והסופרת שהרנוש פארסיפור.
ראו גם

האנציקלופדיה של הקוראן
האנציקלופדיה של האסלאם
אלטעות

אַלְטָעוּת (בלטינית: Infallibilitas) היא חסינות מפני טעות, או אי-יכולת לשגות. בתחום הדתי היא ידועה בעיקר בהקשר של האלטעות האפיפיורית בכנסייה הקתולית.
רקע

כבר מן המאות הראשונות לספירה הייתה קיימת דּוֹגְמָה כנסייתית בדבר האלטעות של הכנסייה בכללה, בהיותה "גופו של ישו". ואולם, הכנסייה לא זוהתה על ידי אישיות אחת מסוימת. חידוש זה נוצר רק במאה ה-19. בוועידת הוותיקן הראשונה (רומא, 1870) הוכרזה בכנסייה הקתולית הדּוֹגְמָה בדבר האלטעות של האפיפיור. על פי ה-Pastor Aeternus:
הרינו מורים ומגדירים כדוגמה-שבהתגלות [את העיקרון] כי הכהן הגדול של רומא [האפיפיור], כאשר הוא מדבר בשבתו על כסאו (ex cathedra), היינו בהיותו במילוי תפקידו כרועה וכמורה-דת של כל קהל הנוצרים מכח סמכותו האפוסטולית [השליחותית], ומגדיר דוקטרינה הנוגעת לענייני אמונה ומוסר כראויה להתקבל על הכנסייה האוניברסלית [הקתולית] - הרי שבעזרה האלוהית המובטחת לו על ידי פטרוס המבורך, הריהו מחזיק באותה אַלְטָעוּת שחפץ הגואל להעניק לכנסייתו בענייני אמונה ומוסר, ולפיכך קביעות אלה של הכהן הגדול מרומא הן בלתי ניתנות לשינוי, וזאת מכוחן-שלהן ולא מכח הסכמת הכנסייה. אשר על כן, מי אשר יעז פניו, חס וחלילה, להמרות את פי קביעתנו זו – יהיה באנתמה [חרם].
הדוֹגמה נוסחה באופן פורמליסטי ומגביל, כך שלא כל קביעה אפיפיורית תיהנה ממעמד של אַלְטָעוּת אלא רק קביעות שנעשו "בשבתו על כסאו", בענייני אמונה ומוסר, ובהצהרה מפורשת כי הן מכוונות לכלל הכנסייה. (המונח "בשבתו על כסאו" מתפרש באופן מטפורי, דהיינו "במילוי תפקידו").
מהלך "חקיקתה" של האלטעות היה חלק מן המגמות השמרניות שאפיינו את הכנסייה הקתולית בתקופת כהונתו ארוכת השנים של האפיפיור פיוס התשיעי.
לדעת רבים,[דרוש מקור: מי?] מטרתה העיקרית הייתה להילחם במגמות דה-צנטרליסטיות בתוך הכנסייה הקתולית, ובעיקר הנטייה הגליקנית בצרפת, שערערה על ריבונותה של רומא. ואולם, יש[דרוש מקור: ומי אלו?] המערערים על כך, משום שבתקופה שבה הוכרזה הדוגמה כבר הוכרעו המגמות הגליקניות בצרפת זה מכבר על ידי האולטרה-מונטנים.
התנגדויות

דוֹגמת האַלְטָעוּת עוררה סערה לא קטנה בעולם הקתולי, ועד היום נמשכים הוויכוחים עליה. כבר עם חקיקתה נמצאו בכנסייה הקתולית מתנגדים לה. מגיניה של הדוגמה טענו כי היא הייתה קיימת בכנסייה מאז ומעולם, וההחלטה של 1870 רק ניסחה אותה רשמית, אך מתנגדיה (בכנסייה הקתולית ומחוצה לה) חולקים גם על טענה היסטורית זו. כמה מחוקרי תולדות הנצרות סבורים כי ניצניה אכן נמצאים בהגותם של כמה תאולוגים מימי הביניים, אך היא לא הייתה מוסכמת. נראה כי היא קיבלה דחיפה חזקה מן ההוגה הצרפתי ז'וזף דה מֶסְטְר, שבחיבורו 'על האפיפיור' ביקש לבצר את סמכותה המרכזית של רומא ואת ההשקפה האולטרה-מונטנית. בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה בלט בין החולקים עליה התאולוג השווייצרי. בספרו על האלטעות האפיפיורית הזכיר קונג כי הכנסייה עצמה הודתה לא אחת בטעויות של אפיפיוריה. תומכי האלטעות משיבים על כך בדרך כלל כי במקרים אלה לא היו הוראות האפיפיורים Ex cathedra, דהיינו, מדובר בטעויות של האפיפיורים כבני אדם, ולא של האפיפיורים כמייצגים את דעת הכנסייה הנצחית.
השימוש בדוגמה

בפועל נעשה שימוש מצומצם מאוד בדוגמה זו. למעשה, ישנן רק שתי קביעות אפיפיוריות שמוסכמות על הכל כי נקבעו מכח סמכותו האלטעית: הדוגמה בדבר ההתעברות הטהורה של מרים הבתולה והדוגמה בדבר עלייתה של מרים הבתולה השמיימה. על דוגמות כנסייתיות אחרות חלוקות הדעות.
אף כי הדוגמה של האלטעות האפיפיורית קשורה קשר הדוק לתפיסה בדבר האַלְטָעוּת של הכנסייה בכללה, אין בכנסייה הקתולית דוגמה רשמית בדבר אלטעות כזו. עם זאת, קביעות הנהנות מהסכמה כלל-כנסייתית, וכן אנציקליקות בענייני מוסר, נהנות בדרך כלל ממעמד בלתי ניתן לשינוי, המקרב אותן למעמד של אלטעות.
דוגמות קרובות לאַלְטָעוּת התפתחו גם מחוץ לנצרות. לדעת עמנואל סיוון וסקוט אפלבי, בתנועות פונדמנטליסטיות בעת החדשה יש נטייה ברורה לייחס אלטעות למנהיגים דתיים, בניסוחים גורפים או מסויגים.
האַלְטָעוּת באסלאם השיעי

המֻתַכַּלִמוּן השיעים טענו כי מנהיגי הקהילה (האימאמים) חסינים מפני טעות. לפי אמונתם, באימאם, שאמור להנהיג את האסלאם, טבוע ניצוץ אלוהי שקיבל בירושה ושמקנה לו כוחות רוחניים, ובכללם תכונה מיוחדת על אנושית של חסינות בפני טעות או חטא, עיסמה (عصمة; בתעתיק מדויק: עצמה). בעקבות תכונה זאת הוא מכונה "אל-אימאם אל-מעסום" (الامام المعصوم; בתעתיק מדויק: אלאמאם אלמעצום), כלומר האימאם המוגן בפני טעות, והוא מודרך על ידי האל, ולפיכך רק הוא זכאי לשלוט בעדה ולפסוק את הלכותיה.
ביהדות

בפסקה זו אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים. (29 בפברואר 2024)
ביהדות הקדומה נראה שאלטעות איננה קיימת. אלטעות נראית זרה לספרי המקרא. בתורה ישנם ציוויים על קורבנות מיוחדים שנועדו לכפר על שגגה של הנשיא וכן על שגגה של "כל העדה", קורבן שלפי חז"ל מיועד למקרה בו סנהדרין התירו בטעות איסור חמור ובעקבות כך נכשלו בו כלל הציבור. חטאיהם של גיבורי המקרא ומנהיגי ישראל מופיעים במקרא בהדגשה. למשה, אהרן ומרים, מנהיגי בני ישראל בעת יציאת מצרים מיוחסים בתורה חטאים. כך גם לשאול, דוד, שלמה ומלכי ישראל ויהודה. גם בספרות חז"ל ניתן לראות שחכמים מעידים על עצמם שטעו בהוראת הלכות, ומסכת שלמה במשנה עוסקת בטעויות מורי ההוראה, מסכת הוריות.
לדעת כמה חוקרים, כגון גרשון בקון ויעקב כ"ץ דוקטרינת 'דעת תורה', שהתפתחה בעולם החרדי (ובמיוחד בחוגים ליטאיים של אגודת ישראל) במאה העשרים, כוללת בתוכה תפיסה בדבר האַלְטָעוּת של גדולי התורה[דרוש מקור]; דוקטרינת 'דעת תורה' חלחלה בהדרגה גם למחנה הדתי-ציוני, במיוחד משנות השבעים של המאה העשרים ואילך, אך שם ניטש עליה ויכוח חריף וטענות בדבר אלטעות לא עלו כלל. למעשה, גם בציבור החרדי נראה כי בקרב מצדדי דוקטרינה זו נדיר למצוא התבטאויות הקובעות במפורש את עקרון האַלְטָעוּת, ורווחת יותר הטענה כי ה'גדולים' חסינים מפני ביקורת משום שמבקריהם (הפוטנציאליים) לא הגיעו למעלתם ולהבנת שיקוליהם. נציג מובהק של עמדה זו הוא הרב אליהו אליעזר דסלר.
הערות שוליים

↑  נחמיה לבציון, הכיתות באסלאם, בתוך: חוה לצרוס-יפה (עורכת), פרקים בתולדות הערבים והאסלאם, פרק ח, רשפים, 1975, עמ' 184
↑  מאיר מ' בר-אשר, פרשנות הקוראן, בתוך: מאיר מ' בר-אשר ומאיר חטינה (עורכים), האסלאם - היסטוריה, דת, תרבות, י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, 2017, עמ' 184
↑  ב'מכתב בדבר אמונת חכמים', בספרו מכתב מאליהו, כרך א', עמ' 77-75
אנה ואגאנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 באוקטובר 1976 (בת 47) בלץ, ברה"מ 
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב אמן נשים (משנת 1996)
 מד כושר מרבי:  2325 (יולי 1996)
 מד כושר נוכחי:  2257 (לא פעילה)
 מדינה:  מולדובה, לוקסמבורג
 
אנה ואגאֶנר (נולדה ב-14 באוקטובר 1976, בלץ, ברית המועצות (כיום מולדובה)) היא שחמטאית מולדובנית-לוקסמבורגית ממוצא יהודי בדרגת רב אמן נשים.
החל ממרץ 2019 אינה שחמטאית פעילה.
ביוגרפיה

אנה ואגאנר (שוסטרמן) נולדה בבלץ. אביה הוא לייזר שוסטרמן בעל דרגת אמן בינלאומי, גם אמה שחמטאית מוצלחת. אנה החלה להתאמן בגיל צעיר בהדרכת אביה. בשנת 1992 היא חלקה מקום 1–2 באליפות אירופה לנערות עד גיל 16. בשנים 1995, 2000 ו-2004 היא הייתה אלופת מולדובה בשחמט נשים.
אניה שוסטרמן למדה באוניברסיטת בלץ והתמחה בשפות.
היא התחתנה עם בנקאי מלוקסמבורג והחל משנת 2006 מייצגת את ארץ מגוריה החדשה. גם הוריה עברו להתגורר בלוקסמבורג.
אנה ואגאנר באולימפיאדת השחמט

בין השנים 1994 ל-2008 השתתפה אנה ואגאנר ב-6 אולימפיאדות שחמט:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | קבוצה | מד כושר | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
|  1994 | 1 עת | מולדובה | 2235 | 3.5 מ-5 | 3+ 1= 1- | 70.0 | 38 קבוצתי |
|  1996 | 2 | מולדובה | 2325 | 5.5 מ-10 | 5+ 1= 4- | 55.0 | 14 קבוצתי, 29 אישי |
|  1998 | 2 | מולדובה | 2265 | 2 מ-7 | 1+ 2= 4- | 28.6 | 22 קבוצתי |
|  2000 | 1 עת | מולדובה | 2223 | 3.5 מ-7 | 2+ 3= 2- | 50.0 | 12 קבוצתי, 41 אישי |
|  2004 | 2 | מולדובה | 2299 | 3.5 מ-8 | 2+ 3= 3- | 43.8 | 26 קבוצתי |
|  2008 | 2 | לוקסמבורג | 2246 | 7 מ-11 | 6+ 2= 3- | 63.6 | 44 קבוצתי, 29 אישי |
הערות שוליים

↑  Wagener, Anna - Women's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא שחמטאים ובנושא מולדובה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אנה ואגאנר".
אינטרפרומטר מאך-זנדר

בפיזיקה, אינטרפרומטר מאך זנדר (באנגלית: Mach–Zehnder interferometer) הוא התקן המשמש לקביעת השינויים בפאזה היחסית בין שתי אלומות מקבילות על ידי פיצול אור ממקור יחיד. אחד השימושים העיקריים של אינטרפרומטר מאך-זנדר הוא לשם מדידת הפאזה היחסית בין שתי האלומות שנובעת מהפרשי אורכי הדרכים או מהצבת חומר כלשהו בדרכה של אחת האלומות. המערכת נקראת על שם הפיזיקאים לודוויג מאך (בנו של ארנסט מאך) ולודוויג זנדר. עבודתו של זנדר משנת 1891 חוזקה והורחבה על ידי מאך בשנת 1892.
מבוא

אינטרפרומטר מאך-זנדר מבוסס על פיצול הקרן לשתי קרניים שעוברות דרך גאומטרית זהה (אך דרך אופטית שונה, עקב מעברה של אחת משתי הקרניים בתווך שונה, הוא התווך הנבדק), ונועד לבדיקת תכונות של חומרים. על ידי הצבת חומר כלשהו בדרכה של אחת הקרניים ניתן לדעת משינוי פאזת הקרן את טיב החומר וצפיפותו. לחלופין, כשניתן לשנות את מקדם השבירה של החומר (ולכן את הדרך האופטית) ניתן לשלוט בעוצמת האות המתאבך. בתכונה זו משתמשים בבניית מאפנני עוצמה בתקשורת אופטית בקצב גבוה. אחד השימושים העיקריים של אינטרפרומטר מאך-זנדר הוא לשם מדידת ההשפעות עקב שינויים בלחץ, שינויים בצפיפות, או שינויים בטמפרטורה של גזים. הדבר נבדק על ידי הצבת תאי-מחקר המכילים גז מסוים בדרכה של אחת הקרניים, ומדידת השינויים בתבנית ההתאבכות המתקבלת, עקב שינויי לחץ וטמפרטורה בתא. מאפיין המייחד את אינטרפרומטר מאך-זנדר הוא העובדה שהקרניים לא עוברות יותר מפעם אחת במסלול, להבדיל מאינטרפרומטר מייקלסון שבו כל קרן מוחזרת ממראה דרך אותו מסלול שבו כבר עברה.
עקרון הפעולה > מבנה המערכת

אלומת קרני אור מקבילות מפוצלת על ידי מראה דיאלקטרית. שתי האלומות המתקבלות ("אלומת הדגימה" ו"אלומת הייחוס") משתקפות כל אחת במראה ולאחר מכן עוברות במראה דיאלקטרית נוספת ונכנסות לשני גלאים.
עקרון הפעולה > מודל מבוסס אופטיקה קלאסית

השדה בכניסה הוא  E_{0}
מיד לאחר המעבר במפצל האלומה הראשון מתקבלים השדות:  E_{in1}=rE_{0},  E_{in2}=tE_{0}
כאשר  r הוא מקדם החזרת השדה ו-  t הוא מקדם העברת השדה.
לאחר התקדמות במרחב למפצל האלומה הבא כאשר L1 ו L2 הם המרחקים שכל אחת מהאלומות עברה בהתאמה, השדות שיתקבלו הם:
E_{1}=e^{ikL1}E_{in1},  E_{2}=e^{ikL2}E_{in2}
בשלב זה האלומות מתלכדות שנית ונקבל לאחר מפצל האלומה שתי אלומות חדשות שכל אחת מהן מגיעה לאחד מהמסכים או הגלאים:
E_{out1}=-rE_{1}+tE_{2}
כאשר המינוס נובע מכיוון הפגיעה ההפוך במפצל האלומה לעומת מפצל האלומה הראשון.
E_{out2}=tE_{1}+rE_{2}
נחשב את העוצמה במוצא הראשון:  |E_{out1}|^{2}=|E_{0}|^{2}|-r^{2}e^{ikL_{1}}+t^{2}e^{ikL_{2}}|^{2}
נוכל לפתח את האיבר השני בביטוי העוצמה במוצא הראשון  |E_{out1}|^{2}:
|-r^{2}e^{ikL_{1}}+t^{2}e^{ikL_{2}}|^{2}=|-Re^{ikL_{1}}+Te^{ikL_{2}}|^{2}=[R^{2}+T^{2}-RT(e^{ik(L_{1}-L_{2})}+e^{-ik(L_{1}-L_{2})}]=N[1-Vcos(k\delta L)]
על ידי חישוב דומה גם לעוצמה במוצא השני, תוך התחשבות במינוס, מתקבלים שני מוצאים משלימים:
I_{OUT1}=|E_{0}|^{2}N(1-Vcos(k\delta L))
I_{OUT2}=|E_{0}|^{2}N(1+Vcos(k\delta L))
כאשר  R הוא מקדם החזרת ההספק ו-  T הוא מקדם העברת ההספק.
כמו כן  V={\frac {2RT}{R^{2}+T^{2}}} היא הויסיביליות, מספר הגל הוא  k={\frac {2\pi n}{\lambda }}, מקדם השבירה  n והפרש הדרכים שהקרניים עוברות  \delta L=|L_{1}-L_{2}|.
בנוסף, הגדרנו את  N=R^{2}+T^{2} .
וניתן לראות שאנרגיה שאינה יוצאת במוצא 1 יוצאת במוצא 2.
כפי שתואר קודם, ניתן לבצע מדידות מדויקות ביותר ברמת דיוק של חלקי אורך גל.
למשל, עבור  \delta L=1cm,  \lambda =1\mu m מתקבל:  {\frac {\delta L}{\lambda }}=10^{4},
עבור : {\frac {\Delta n}{n}}=10^{-4} יתקבל שינוי פאזה של  2\pi . כלומר ישנה רגישות של עשירית פרומיל במקדם השבירה.
עקרון הפעולה > מודל מבוסס אופטיקה קוואנטית

נבחן איך כל אלמנט באינטרפומטר מתנהג עבור כניסת פוטון.
נניח כי הפוטון נכנס אל המערכת לפי  \psi ={\biggl (}{\begin{array}{lcr}1\\0\end{array}}{\biggr )} .
לאחר מכן הוא עובר במראה דיאלקטרית (אשר נניח שמחלקת את הקרן ביחס 50/50) אותה ניתן לייצג לפי המטריצה:  {\frac {1}{\sqrt {2}}}{\begin{pmatrix}1&1\\1&-1\end{pmatrix}}
לכן, לאחר המעבר במטריצה ההסתברות למצוא פוטון זהה עבור שתי הדרכים האופטיות :  \psi ={\tfrac {1}{\sqrt {2}}}{\begin{pmatrix}1&1\\1&-1\end{pmatrix}}{\binom {1}{0}}={\tfrac {1}{\sqrt {2}}}{\binom {1}{1}}.
בהמשך קיים הפרש דרכים אופטי בין שני המסלולים ΔL, נגדיר את צבירת הפאזה:  \phi ={\frac {2\pi \bigtriangleup L}{\lambda }}.
רגע לפני מפצל האלומה השני :  \psi ={\begin{pmatrix}1&0\\0&exp(i\phi )\end{pmatrix}}{\frac {1}{\sqrt {2}}}{\binom {1}{1}}={\frac {1}{\sqrt {2}}}{\binom {1}{exp(i\phi )}}
ולאחר המעבר במפצל האלומה השני נקבל :  \psi ={\frac {1}{\sqrt {2}}}{\begin{pmatrix}1&1\\1&-1\end{pmatrix}}{\frac {1}{\sqrt {2}}}{\binom {1}{exp(i\phi )}}={\frac {1}{2}}{\binom {1+exp(i\phi )}{1+exp(-i\phi )}}
ההסתברות לגילוי במוצא עבור הגלאי הראשון: P_{1}=|A_{1}|^{2}={\frac {1}{4}}(1+exp(i\phi ))(1+exp(-i\phi ))={\frac {1}{2}}(1+cos\phi ), ובאופן משלים עבור הגלאי השני: P_{2}=1-P_{1}={\frac {1}{2}}(1-cos\phi ).
עקרון הפעולה > מאפיינים

חוקי פרנל להחזרה ולהעברה של גלים בתווך דיאלקטרי מרמזים שקיימת הסחת פאזה לגל, כאשר הוא מוחזר מתווך בעל מקדם שבירה גבוה לתווך בעל מקדם שבירה נמוך, אך לא במקרה ההפוך.
במראה דיאלקטרית יש שני חלקים, מראה העשויה זכוכית וציפוי דיאלקטרי, לכן בפגיעה במראה זו יש שתי אפשרויות פגיעה במראה מהצד הקדמי (אוויר לזכוכית) ופגיעה מהצד האחורי (ציפוי דיאלקטרי זכוכית ואז אוויר).
הסחת פאזה של 180° מתרחשת עם החזרה מקדמת מראה, זאת מכיוון שהחומר מאחורי המראה (זכוכית) הוא בעל מקדם שבירה גבוה יותר מהחומר בו נע האור (אוויר). לעומת זאת לא תהיה הסחת פאזה עבור החזרה מגב המראה, שכן לחומר שמאחורי המראה (אוויר) יש מקדם שבירה נמוך יותר מלחומר בו האור עובר (זכוכית).
מהירות האור נמוכה יותר בחומר בעל מקדם שבירה גבוה ממקדם השבירה של הואקום (שהוא 1). למעשה, מהירות האור בחומר היא: v=c/n כאשר c הוא מהירות האור בוואקום, ו-n הוא מקדם השבירה.
עובדה זו גורמת לעלייה בהסחת הפאזה הפרופורציונלית ל- n-1)*L) כאשר L הוא מרחק ההתקדמות. בהינתן ש-k היא הסחת הפאזה הקבועה הנגרמת ממעבר דרך משטח זכוכית עליו נמצאת מראה, אז נקבל הסחת פאזה של 2k אחרי החזרה מאחורי המראה. זאת מכיוון שהאור הנע לכיוון אחורי המראה עובר דרך משטח הזכוכית, הגורם להסחת פאזה k ולאחר מכן מוחזר מהמראה ללא הסחת פאזה נוספת מכיוון שיש רק אוויר מאחורי המראה. לאחר מכן הוא נע חזרה דרך משטח הזכוכית, אשר יוסיף לו עוד הסחת פאזה של k.
הכלל לגבי הסחות הפאזה תקף למפצלי אלומות המורכבים עם ציפוי דיאלקטרי, ויש לשנותם אם משתמשים בציפוי מתכתי או כאשר לוקחים בחשבון קיטובים שונים. בנוסף, באינטרפרומטרים אמיתיים, עובי מפצלי האלומה עלול להיות שונה, והדרכים האופטיות אשר עוברות "אלומת הדגימה" ו"אלומת הייחוס" לא בהכרח שוות. בלי קשר, בהיעדר בליעה, שימור האנרגיה מבטיח ששני המסלולים חייבים להיות שונים בהסחת פאזה של חצי אורך גל. כמו כן, מפצלי האלומות אשר אינם 50/50 משמשים לעיתים קרובות לשיפור ביצועי האינטרפומטר בסוגים מסוימים של מדידות.
עקרון הפעולה > התבוננות בהשפעה של דגימה

באיור 3, ללא הדגימה גם אלומת הדגימה SB וגם אלומת הייחוס RB יגיעו אל הגלאי 1 בפאזה מתואמת ותיווצר תבנית התאבכות בונה. שתי האלומות, SB ו- RB יצברו הסחת פאזה של λ+k (כאשר λ הוא אורך הגל ו-k צבירת הפאזה הקבועה במעבר דרך משטח זכוכית) בגלל שתי החזרות מחזית המראה והעברה אחת דרך משטח זכוכית. לעומת זאת לגלאי 2 יגיעו שתי האלומות בהסחת פאזה של חצי אורך גל ותיווצר התאבכות הורסת. אלומת ה- RB תגיע לגלאי אחרי שצברה הסחת פאזה של 0.5λ+2k עקב החזרה אחת מחזית המראה ושתי העברות. אלומת ה-SB תגיע לגלאי 2 אחרי שצברה הסחת פאזה של λ+2k עקב שתי החזרות מחזית המראה, החזרה אחת מאחורי המראה ושתי העברות. לכן, כאשר אין דגימה רק גלאי 1 מקבל אור.
כאשר מציבים דגימה בדרך של אלומת הדגימה SB, עוצמות האלומות אשר נכנסות לגלאים ישתנו, דבר המאפשר את חישוב הסחת הפאזה שנגרמה על ידי הדגימה.
עקרון הפעולה > התאבכות של אור לבן

כדי לבחון התאבכות של אור לבן, עקב אורך הקוהרנטיות המוגבל שלו, בסדר גודל של מיקרומטרים, יש לעבוד בתשומת לב רבה כדי להשוות את הדרך האופטית לכל אורכי הגל בו זמנית, או שלא תופיע תבנית התאבכות ברורה. כפי שניתן לראות באיור 1, למטרה זו, בנוסף לתא הדגימה שמוצב באחד המסלולים, מוצב תא אקוויוולנטי מאותה זכוכית (לצורך דיספרסיה זהה) במסלול הנוסף. גם מפצלי האלומה מוצבים באוריינטציה מדויקת. המשטחים המחזירים של מפצלי האלומה מכוונים כך שאלומת הדגימה ואלומת הייחוס יעברו דרך מסלול באורך שווה של זכוכית. באוריינטציה זו, שתי האלומות חוות שתי החזרות מהמשטח הקדמי שמביאות לאותו מספר של היפוכי פאזה. התוצאה היא שהאור עובר דרכים אופטיות זהות בשני המסלולים ויוצרים תבנית דמוית שריג של התאבכות בונה של אור לבן.
קרניים מקבילות לא מתכנסות לנקודה ולכן אין מישור יחיד שבו ניתן לצפות בתבנית ההתאבכות דמוית השריג. באיור 2, ניתן לראות שתבנית ההתאבכות יכולה לעבור התאמה כך שהיא תופיע במישור כרצוננו. ברוב המקרים, תבניות ההתאבכות יכוונו כך שהן יופיעו זו לצד זו על אותו המישור לצורך נוחות צילום והשוואה.
שימושים

לאינטרפרומטר מאך זנדר יש שטח עבודה גדול ונגיש וגמישות רבה במיקום תבניות ההתאבכות. מסיבות אלה הוא שימושי מאוד לצורכי הדמיית זרימה במנהרות רוח ולצורך חקר הדמיית זרימה באופן כללי. בנוסף, נעשה בו שימוש רב בתחומי האווירודינמיקה, פיזיקת פלסמה והעברת חום למדידת לחץ, צפיפות ושינויי טמפרטורה בגזים.
נעשה בו גם שימוש במאפננים אלקטרו אופטיים, התקנים אלקטרוניים המשמשים לאפליקציות רבות בתקשורת סיביים-אופטיים. בתחום התקשורת האופטית הוא משמש כמאפנן אלקטרו-אופטי למודולציה של פאזות ואמפליטודות של אור. מאפנני מאך זנדר משולבים במעגלים מונוליתיים משולבים ונותנים תגובות אמפליטודה ופאזה אלקטרו-אופטיות באיכות גבוהה, עם רוחב סרט גדול בתווך תדר של גיגההרצים ספורים. נעשה שימוש באינטרפרומטר זה גם לצורך חקר של שזירה קוונטית.
האפשרות לשליטה פשוטה בתכונות של האלומה במסלול הייחוס מבלי להפריע לאור במסלול האובייקט הנחקר הפכה אותו לפופולרי מאוד בתחום של אינטרפרומטריה לצורכי הולוגרפיה. במיוחד, זיהוי אופטי של מידע מאופנן על גבי גל נושא ( optical heterodyne detection) על ידי גל ייחוס מוסט בתדר ובזווית להדמיה דיגיטלית עם רגישות גבוהה. בנוסף, לויברומטריה ולהדמיה של זרימת דם על ידי לייזר דופלר.
הרבגוניות של אינטרפומטר מאך-זנדר הובילה לכך שהיא משמשת במגוון רחב של נושאים מחקריים בסיסיים במכניקת הקוונטים, כולל מחקרים על Counterfactual definiteness, שזירה קוונטית, מחשב קוונטי, הצפנה קוונטית, Quantum logic, ניסוי אליצור-ויידמן, the quantum eraser experiment, אפקט זנון הקוונטי ו- neutron diffraction.
ראו גם

אינטרפרומטריה
Mach–Zehnder interferometer
הערות שוליים

↑  Physikalisch-Technische Reichsanstalt (Germany) Ernst Dorn, Zeitschrift für Instrumentenkunde, Springer, 1891. (בgerman)
↑  Physikalisch-Technische Reichsanstalt (Germany) Ernst Dorn, Zeitschrift für Instrumentenkunde, Berlin [etc.], 1881
↑  K P Zetie, S F Adams, R M Tocknell, How does a Mach-Zehnder interferometer work?, Physics Education 35, 2000-01, עמ' 46–48 doi: 10.1088/0031-9120/35/1/308
↑  K P Zetie, S F Adams, R M Tocknell, How does a Mach-Zehnder interferometer work?, Physics Education 35, 2000-01, עמ' 46–48 doi: 10.1088/0031-9120/35/1/308
↑  Harry I. Ashkenas, The design and construction of a Mach-Zehnder interferometer for use with the GALCIT Transonic Wind Tunnel, 1950
↑  Hariharan, P., Basics of interferometry, 2nd ed, Amsterdam: Elsevier Academic Press, 2007
↑  R. Chevalerias, Y. Latron, C. Veret, Methods of Interferometry Applied to the Visualization of Flows in Wind Tunnels, JOSA 47, 1957-08-01, עמ' 703–706 doi: 10.1364/JOSA.47.000703
↑  Ristić, Slavica, "Flow visualization techniques in wind tunnels – optical methods (Part II)", 2012
↑  Hariharan, P., Basics of interferometry, 2nd ed, Amsterdam: Elsevier Academic Press, 2007
↑  Matteo G. A. Paris, Entanglement and visibility at the output of a Mach-Zehnder interferometer, Physical Review A 59, 1999-02-01, עמ' 1615–1621 doi: 10.1103/PhysRevA.59.1615
↑  Géraldine Haack, Heidi Förster, Markus Büttiker, Parity detection and entanglement with a Mach-Zehnder interferometer, Physical Review B 82, 2010-10-01, עמ' 155303 doi: 10.1103/PhysRevB.82.155303
↑  M. Gross, M. Atlan, Digital holography with ultimate sensitivity, Optics Letters 32, 2007-04-15, עמ' 909 doi: 10.1364/OL.32.000909
↑  François Bruno, Jérôme Laurent, Daniel Royer, Michael Atlan, Holographic imaging of surface acoustic waves, Applied Physics Letters 104, 2014-02-24, עמ' 083504 doi: 10.1063/1.4866390
↑  C. Magnain, A. Castel, T. Boucneau, M. Simonutti, Holographic laser Doppler imaging of microvascular blood flow, JOSA A 31, 2014-12-01, עמ' 2723–2735 doi: 10.1364/JOSAA.31.002723
איור 1: אינטרפרומטר מאך זנדר משמש לעיתים קרובות בתחומים של אווירודינמיקה, פיזיקת פלסמה והעברת חום, מדידת לחץ, צפיפות ושינויי טמפרטורה בגזים. האיור מציג סכמתית ניתוח של להבה של נר.
איור 2: על ידי כוונון של המראות ומפצלי האלומה, ניתן למקם את תבניות ההתאבכות בכל מישור כרצוננו.
איור 3: השפעת דגימה (sample) על הפאזה של קרן המוצא מאינטרפומטור מאך-זנדר
אלקה דה לוי

אלקה דה לוי (בהולנדית: Elka de Levie;‏ 21 בנובמבר 1905 – 12 בדצמבר[דרושה הבהרה] 1979) הייתה מתעמלת אולימפית יהודייה-הולנדית, זוכת מדליית הזהב הקבוצתית בהתעמלות נשים באולימפיאדת אמסטרדם. היהודיה היחידה בנבחרת ההתעמלות האולימפית ההולנדית, שניצלה בשואה.
קורות חיים

דה לוי נולדה באמסטרדם ב-1905. היא הייתה חברה בנבחרת ההולנדית להתעמלות נשים, שזכתה במדליית הזהב האולימפית באולימפיאדת אמסטרדם, במדליית כסף זכתה נבחרת איטליה ובמדליית ארד נבחרת בריטניה. הנבחרת כללה 5 נשים יהודיות (סטלה בליץ-אחסטריבה, אנה דרזדן-פולק, יודיק טיימנס-סימונס והלנה קלוט-נורדהיים), ואף המאמן חריט קלירקופר היה יהודי. אולימפיאדת אמסטרדם הייתה הראשונה בה נכלל מקצוע התעמלות הנשים. התחרות הייתה לקבוצות, ומדליות אישיות לא חולקו. דה לוי זכתה במדליית הזהב ביחד עם קבוצתה.
מבין חמש החברות היהודיות בנבחרת התעמלות הנשים של הולנד, הייתה דה לוי ניצולת השואה היחידה. שלוש מתעמלות נספו במחנה סוביבור (קלוט-נורדהיים, דרזדן-פולק ותמנס-סימונס), וכן המאמן קלירקופר בסוביבור. בליץ-אחסטריבה נספתה באושוויץ. בשנת 1997 הונצחו בנות הנבחרת ומאמנן קלירקופר ביד לאיש הספורט היהודי, במכון וינגייט.
ב-1929 התחתנה עם אנדראס אברהם בואז ונולדו להם שתי בנות. הזוג התגרש בשנת 1943. אלקה דה לוי ובנותיה שרדו את השואה לאחר ששהו במחבוא במהלך המלחמה. היא נפטרה באלמוניות בשנת 1979 באמסטרדם.
אנציו, מלך סרדיניה

אנציו מסרדיניה (Enzo of Sardinia, ‏סביב 1220 - 14 במרץ 1272) היה בנו מחוץ לנישואים של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.