stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קספר קורבו
ביוגרפיה > 2022

באליפות העולם שנערכה בבודפשט ביוני סיים במקום שביעי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:09.62 דקות, במקום 12 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 27.44 שניות ובמקום 13 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.24 דקות.
באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה במלבורן, אוסטרליה בדצמבר סיים במקום 11 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:05.14 דקות, במקום 13 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 57.73 שניות ובמקום 23 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 26.83 שניות. בנוסף, סיים במקום שמיני במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:08.84 דקות, במקום שמיני במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב בתוצאה של 1:33.43 דקות ובמקום 11 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:28.61 דקות.
ביוגרפיה > 2023

באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי סיים במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:08.42 דקות ובמקום עשירי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 27.21 שניות. בנוסף, סיים במקום 12 במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי משולב בתוצאה של 3:27.83 דקות.
ביוגרפיה > 2023 > אלוף אירופה (בריכת 25 מטר)

באליפות אירופה בבריכת 25 מטר שנערכה באוטופן, רומניה זכה ב-4 מדליות, 1 זהב ו-3 ארד. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אישי חדש של 2:02.41 דקות, לפני אנטון מק'קי מאיסלנד (2:02.74 דקות) וארנו קמינחה מהולנד (2:03.32 דקות). מדליות ארד במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש של 56.66 שניות, אחרי קמינחה (56.52 שניות) וניקולו מרטיננגי מאיטליה (56.57 שניות), במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב בתוצאה של 1:33.03 דקות ובמשחה שליחים 4x50 מטר מעורב משולב בתוצאה של 1:37.86 דקות.
ביוגרפיה > 2024 > סגן אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר בפברואר זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:08.24 דקות, אחרי דונג ז'יהאו מהרפובליקה העממית של סין (2:07.94 דקות) ולפני ניק פינק מארצות הברית (2:08.85 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.37 שניות ובמקום 11 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 27.18 שניות.
באולימפיאדת פריז זכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אישי של 2:07:90 דקות אחרי לאון מרשאן מצרפת (2:05.85 דקות) וזאק סטבלטי-קוק מאוסטרליה (2:06.79 דקות). במשחה ל-100 מטר חזה סיים במקום השמיני בתוצאה של 59.98 שניות, במוקדמות קבע שיא אישי של 59.04 שניות. סיים במקום 6 במקצה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:43.12 דקות ומקום 8 במקצה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:32.52 דקות.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר חזה: 27.01 שניות (2023)
100 מטר חזה: 59.04 שניות (2024)
200 מטר חזה: 2:07.90 דקות (2024)
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

50 מטר חזה: 26.15 שניות (2022)
100 מטר חזה: 56.66 שניות (2023)
200 מטר חזה: 2:02.41 דקות (2023)
קנדוג

| --- | --- |

 לידה:  1981 (בן 44 בערך)
 שם במה:  קנדוג קנדוג קדס
 תקופת הפעילות:  מ-2000
 עיסוק:  ראפר
 סוגה:  היפ הופ ישראלי
 חברת תקליטים:  פליי רקורדס
 שיתופי פעולה בולטים:  רון דבני, רועי קאשי
ניר דוד קדמי (נולד ב-1981), לשעבר ידוע בשם הבמה קנדוג (ובתחילת דרכו קנדוג קדס) הוא ראפר ישראלי.
קריירה

קדמי החל את הקריירה המוזיקלית שלו בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21, תחת שם הבמה "קנדוג קדס", לאחר שבשלהי שנות ה-90 החל לכתוב ראפ בעברית כתלמיד תיכון ולהופיע במועדוני היפ הופ.
בתקופתו כחייל בצה"ל, הקליט קדמי את שירו הראשון בפברואר 2000, "תנו לי ראפ כבד" (שהתבסס על השיר "תנו לי רוקנרול" של להקת תיסלם) שנוגן במשך תקופה ארוכה בתוכנית הרדיו "עסק שחור" בגלגלצ. בהמשך השנה הופיע בערבי היפ הופ ישראלי וזכה בפרס הראשון (6000 ש"ח) בתחרות "מלך הראפ" בתוכנית "בי קרייזי" של יורם וזאנה בתחנת הרדיו 99FM. בשנת 2002, הוציא באופן עצמאי את הסינגל הראשון שלו, "השמירה אינה עוברת", על חווית השמירות בצה"ל. קדמי הדפיס עותקים מהסינגל והעביר אותם בין חיילים קרביים, שהפכו אותו ל"להיט שמירות" בבסיסיהם.
במהלך אותה התקופה ולאחר שחרורו, הקליט קדמי שני אלבומים, אך שניהם נגנזו, וליווה בהופעות רבות אמנים כמו רועי קאשי ומומי לוי.
ב-2006 השתתף בעונה הרביעית של תוכנית המציאות "כוכב נולד". באודישן לתוכנית, ביצע פריסטייל ראפ על התוכנית, והוכתר למנצח במסלול "השיר המקורי", מה שהוביל להזמנתו לרבע הגמר. שם ביצע גרסת היפ-הופ לשירו של צביקה פיק, "לפעמים חלומות מתגשמים", שזכתה לשבחים מהשופטים והחדירה את קנדוג לתודעה מעבר לסצנת הראפ הישראלי.
בהמשך השנה ולאורך שנת 2007 שחרר את הסינגלים "הערוץ שלי", "לא מספיק לאהוב" (שכלל קליפ שנוגן רבות בערוץ 24) ו"תן לי להשתגע". בנובמבר 2007 חבר לראפר ליאוריקל (ליאור צ'רניקוב) בשיר ההומוריסטי "בא לי מקופלת", שהפך ללהיט מועדונים. השיר התבסס והשתלב עם שירו של האמן פיטבול, "Ay Chico", כחלק מפרויקט "השת"פ הדמיוני" בתוכנית "base - מוזיקה שחורה היום" עם מומי לוי.
ב-2008, בהפצת חברת "פליי רקורדס", הוציא את אלבום הבכורה שלו, "מילה עברית יפה", מרביתו בהפקת רון דבני. את הוצאת האלבום ליווה הסינגל "עניין של זמן", גרסת כיסוי לשירו של גידי גוב, בפרשנות חדשה שכתב קדמי לאביו, שנפטר בהיותו בכיתה א'. האלבום כולל הופעות אורח של מומי לוי, רועי קאשי ובייבי ג'י מהרכב ההיפ הופ "כלא שש", בין היתר. האלבום זכה לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה וקדמי השיק אותו בהופעות עם להקה מלאה.
בהמשך דרכו עבר לעסוק במוזיקה בעיקר במסגרת עבודתו ככותב ומגיש תוכן מוזיקלי לאירועים, בהופעות עם הרכב הברייקדאנס "אריות ציון" ובסדנאות לכתיבה יוצרת, כולל העברת סדנאות כתיבת ראפ לאסירים בבתי כלא.
בשנת 2019 החליט לחזור ולהוציא שירים מקוריים תחת שמו האמיתי, ניר קדמי, ואף שחרר קליפ לרשתות החברתיות לשיר "לא מתערבב איתם" עם טדרוס מההרכב "אקסום", אולם הפרויקט נבלם בצל מגפת הקורונה.
במהלך תקופת הסגרים, שחרר קדמי את השיר "פתיחת שערים", בפרויקט משותף עם מיזם "לא לבד", שסייע נפשית וכלכלית לאמנים שנפגעו בתקופת המגפה. השיר והקליפ הביעו את הגעגוע של האמן לבמה ולקהל.
לאחר מכן שוחרר השיר "נטפליקס" בהפקת הצמד אמיר ובן, וב-2023 שחרר צמד שירים שהולחן על ידי אבנר גבריאלי - "לא הולך לשום מקום" ו"רגע להגשים" בהפקת אלמוג טבקה.
חיים אישיים

קדמי נולד וגדל בחולון. כיום מתגורר ברעננה, נשוי ואב לשלושה ילדים.
הוא עוסק בכתיבת תוכן מוזיקלי לאירועים, מנחה סדנאות לכתיבה יוצרת, קריין וסופר ילדים.
דיסקוגרפיה

2008: מילה עברית יפה
2024: לא הולך לשום מקום (תחת שמו ניר קדמי)
תאוריית הצרכים

פרשנות של תאוריית הצרכים של מאסלו, מיוצגת כפירמידה עם הצרכים הבסיסיים בתחתית
תאוריית הצרכים היא תאוריה של הפסיכולוג אברהם מאסלו, העוסקת במדרג הצרכים של אדם בחייו. לתאוריה זו השלכות על תחומים רבים, ביניהם ניצול מוטיבציית עבודה. עם זאת, רבים שוללים את התאוריה מכיוונים שונים, והיא לא הוכחה באופן חותך על ידי מחקר מתאים. מחקר מקיף שכלל כ-60 אלף משתתפים מ-123 מדינות הראה כי אכן קיימים צרכים אנושיים אוניברסליים, אך אין ביניהם היררכיה והם פועלים במקביל. תאוריה זו היא אחת מארבע תאוריות המתארות את הגורמים למוטיבציה בקרב בני אדם: תאוריית הצרכים של מקללנד, תאוריית x ותאוריית y של מקגרגור, ותאוריית שני הגורמים של הרצברג.
התאוריה שוכללה על ידי הפסיכולוג האמריקאי קלייטון אלדרפר (אנ'), שפיתח את תאוריית קיום-השתייכות-צמיחה.
יסודות התאוריה

תאוריית הצרכים מניחה כי קיימים צרכים אוניברסליים המשותפים לכל בני האדם, המניעים אותם. צרכים אלו עשויים לבוא לידי ביטוי באופנים שונים, בהתאם לסיטואציה התרבותית המסוימת.
הרעיון בתאוריה אומר שקיימת היררכיה של צרכים, אשר מאורגנים על-פי סדר חשיבות. התאוריה מניחה כי רמה מסוימת של צורך עשויה לבוא לידי מימוש, ואז לא תפעל עוד כגורם המניע את האדם. עם זאת, כאשר רמה מסוימת של צורך מסופקת, האדם פונה להגשמת הרמה הגבוהה הבאה במעלה.
חמשת השלבים בתאוריה נובעים משני סוגי מניעים בסיסיים: מניעי החסך ומניעי הגדילה.
מניעי החסך פועלים כדי למלא חסך מסוים בדברים שהם חיוניים לקיומו הפיסי והפסיכולוגי של האדם, כגון מזון, ביטחון ואהבה. מניעים אלה פועלים להפחתת מתח בלתי נעים הקיים באדם בעקבות צורכי החסך, ופועלים להחזרתו למצב של רגיעה, להומיאוסטאזיס.
כאשר האדם חופשי מלספק את צורכי החסך, מופיעים מניעי הגדילה, אשר אינם חיוניים לעצם קיומו של האדם, אבל מספקים לו את התוכן שבשבילו כדאי לחיות. דוגמאות לכך הן הצורך באומנות, ביופי, יצירתיות, והענקת אהבה. מניעים אלו אינם פועלים להפיג מתח, אלא יוצרים מצב של מתח נעים. מניעים אלה פועלים על עקרון ההטרוסטאזיס - אדם שסיפק את רעבונו לא ירצה להמשיך לאכול, אבל אדם שנוסע לארץ רחוקה לראות תרבות שונה משלו ונהנה מכך, ירצה לנסוע לעוד ועוד ארצות.
הרעיון הבסיסי של התאוריה, כפי שניסח אותה מאסלו, קובע כי לא ניתן לעבור לרמה עליונה יותר של צורך, בלי סיפוק צרכים ברמה תחתונה יותר. עם זאת, מבקרי התאוריה טוענים כי קביעה זו איננה מדויקת, וקיימים מקרים יוצאי דופן בהם מספיק סיפוק מרבי (אך לא מלא) של צרכים מרמה מסוימת על מנת לעבור רמה. למשל, אדם שאין לו ביטחון בקיומו היום יומי, לא יחשוב על הקמת מפעלים לעזרה לזולת.
כך, נוצרת פירמידת הצרכים (מדרג) - הצרכים מסודרים כך שבתחתית הפירמידה נמצא את הצרכים הבסיסיים, צורכי החסך ובראש הפירמידה נמצא את הצרכים העליונים, צורכי הגדילה.
תאוריה זו אינה מתארת את הכלים השונים להגשמת כל רמה וייתכן כי כלי מסוים ישרת עבור שני בני אדם שונים ברמת הצרכים שלהם מטרות שונות. המדרג מתחיל בצורך הבסיסי ביותר של האדם, הצורך לקיום פיזי הוא המזון, ומסתיים בקודקוד הפירמידה, שהוא הצורך במימוש עצמי. מאסלו טען כי ”העלייה לדרג העליון של הפירמידה כמעט ולא ניתנת להשגה, ואכן המציאות מראה שמעט מאוד אנשים יכולים להגיד על עצמם כי הם הגיעו למימוש עצמי בחייהם. אפשרות זו קיימת אך הסיכוי להגיע אליה הוא קטן”.
שלבי התאוריה של מאסלו

תאוריית הצרכים של מאסלו מוצגת לעיתים קרובות כ"פרמידה של צרכים" כאשר הצרכים הבסיסיים והחשובים ביותר נמצאים בתחתית הפרמידה, והצרכים שקשורים בצורך למימוש עצמי ולהתעלות נמצאים בראש הפירמידה. במילים אחרות האדם חייב לקיים את הצרכים שבתחתית של הפרמידה כדי שהוא יקבל מוטיבציה להגשים את הצרכים שברמות הגבהות יותר.
אף על פי שהרעיון שמאחורי התאוריה הוא רעיון של מאסלו הפרמידה עצמה לא מופיעה בשום מקום בעבודתו המקורית של מאסלו.
שלבי התאוריה של מאסלו > רמה ראשונה - צרכים פיזיולוגיים

הצרכים הביולוגיים של האורגניזם, המאפשרים את קיומו (הומאוסטזיס), תופסים את החשיבות העליונה. אלה מורכבים בעיקר מ:
הצורך לנשום
הצורך לשתות ולאכול - שכן הרעב הוא יצר קיומי הדורש סיפוק מיידי שבא לידי ביטוי בתחושה ראשונית ביולוגית, אשר אינה תלויה בשום אובייקט.
הצורך לסלק פסולת והפרשות
הצורך לישון
הצורך לוויסות טמפרטורת הגוף
הצורך בקיום יחסי מין
הצורך להגנה מפני התקפות מיקרוביות (היגיינה)
רק לאחר מילוי הצרכים הביולוגיים מסוגל האדם למלא את הצרכים הנוספים.
שלבי התאוריה של מאסלו > רמה שנייה - צורך בביטחון

ברמה הזאת, האדם שואף לרגיעה ונוחות. כדי להשיג צורך זה, מנסה האדם להבין את העולם ולהפוך אותו למובן וצפוי. האדם מנסה עוד מינקותו למצוא סדר בעולם, ועם התבגרותו הוא מאמץ לעצמו תפיסות עולם ופילוסופיות חיים, שנועדו ליצור סדר בעולם. העדר סיפוק של צורך זה, יוצר חרדתיות, ואף דיכאון.
השגת צורכי הביטחון עשויה להתבטא ביומיום למשל בהשגת יציבות תעסוקתית, ביתית, משפחתית ועוד. היציבות בתחומי חיים שונים מאפשרת יכולת צפייה וניבוי מסוים של העתיד להתרחש, ויוצרת תחושת ביטחון.
שלבי התאוריה של מאסלו > רמה שלישית - צורך בהשתייכות

צרכים חברתיים. צורך להיות מקובל, להיות חלק מקבוצה, לאהוב ולהיות נאהב. בשלב הזה האדם לומד להכיר את עצמו ולגבש זהות עצמית. צורך זה בא לידי ביטוי רק כאשר הצרכים הנמוכים יותר באים לידי ביטוי. חסכים בשלב זה יכולים להביא לבדידות, חרדה חברתית ודיכאון.
שלבי התאוריה של מאסלו > רמה רביעית - צורך בהערכה חברתית

צורך להרגיש מכובד על ידי אחרים, צורך לכבוד עצמי ולכבד אחרים. אלה יכולים למצוא ביטוי דרך מעמד, הכרה חברתית, הערכה מצד הסביבה והכרה בעבודה. חסכים בשלב זה יכולים להוביל לערך עצמי ירוד ותסביכי נחיתות.
שלבי התאוריה של מאסלו > רמה חמישית - צורך במימוש עצמי

הצורך של האדם להשתמש בכישורים הייחודיים לו כדי להגיע למימוש היכולת האישית הטמונה בו. זוהי הרמה הגבוהה ביותר ועל פי מאסלו לא רבים זוכים להגיע אליה.
עקרונות התאוריה של מאסלו

השלבים בנוים בצורת פירמידה על מנת להמחיש את סדר השלבים, וגם על מנת להמחיש כי אחוז האוכלוסייה המגיע לכל אחד מהשלבים הולך וקטן. כלומר מספר האנשים הנמצאים בשלב הצרכים הפיזיים בעולם גדול מאלו הנמצאים בשלב השייכות, למשל, ובהתאם לכך רק מעטים מאוד מגיעים לשלב האחרון.
מניעי החסך משותפים לכל בני האדם, והם כרוכים בסיפוק החסר בעזרת מקורות חיצוניים. מניעי הגדילה לעומת זאת, שונים מאדם לאדם, מכיוון שהם כרוכים בהגשמת טבעו הייחודי של כל פרט. כדי לספקם האדם שואב מכוחותיו הפנימיים ואינו תלוי במקורות חיצוניים.
אם צורך מסוים אינו מסופק, לא תהיה אפשרות להתקדם בפירמידה ולפעול למימוש צרכים גבוהים יותר.
בשלבים שונים בחיים או בגלל אירועים חיצוניים יכולה להתרחש רגרסיה לאחד השלבים המוקדמים יותר. דוגמה: אדם שאיבד בעקבות שיטפון את ביתו ואת כל רכושו, יחזור לעיסוק בצרכיו הפיזיים.
העיקרון המהותי הוא, כי בהינתן תנאים שווים - כל בני האדם שואפים בצורה אינסטינקטיבית להתקדם במעלה הפירמידה.
ביקורות על התאוריה

אחד ממקרי המבחן הידועים ביותר שקראו תיגר על התאוריה היה השואה. ידוע שבגיטאות, ואף במחנות ההשמדה, אשר בהן היהודים חיו בתת-תנאים בסיסיים (רעב תמידי, אי-ביטחון, ועוד) - ועם זאת, קיימו חיי תרבות והגשמה עצמית כגון תיאטראות, לימודים אקדמאים, ולימוד תורה. מקרה המבחן הזה הוכיח שגם אדם שלא מקיים את השלבים הבסיסיים של הפירמידה יכול לקיים גם את השלבים העליונים שלה.
אם כי יש המסבירים כי היהודים בתקופת השואה אימצו, כאמצעי הישרדות, את אידיאל את "קידוש החיים", בניגוד לקידוש האל במוות (אידיאל שאימצו יהודים בימי הביניים). לכן היהודים בגטאות ובמחנות ההשמדה ראו בקיום חיי תרבות והגשמה עצמית, אמצעי הישרדות בדיוק כמו מזון.
ראו גם

פסיכולוגיה הומניסטית
הערות שוליים

↑  כתבה על המחקר, באתר The Atlantic, ‏17 באוגוסט 2011
המחקר המלא
↑  Steere, B. F. (1988). Becoming an effective classroom manager: A resource for teachers. Albany, NY: SUNY Press. ISBN 978-0-88706-620-7.
↑  Eaton, Sarah Elaine (4 באוגוסט 2012). "Maslow's Hierarchy of Needs: Is the Pyramid a Hoax?". Learning, Teaching, and Leadership. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  מוניץ, ח' (עורך). (2016). פרקים נבחרים בפסיכיאטריה מהדורה שישית. תל אביב: דיונון.
↑  פירמידת הצרכים של אברהם מאסלו, בלקסיקון הפסיכולוגי "בטיפולנט"
↑  "קידוש_החיים" קידוש החיים, באתר ויקיספר
ביל טלברט

| --- | --- |

 לידה:  4 בספטמבר 1918 סינסינטי 
 פטירה:  28 בפברואר 1999 (בגיל 80) ניו יורק 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 יד חובטת:  ימין (חבטת גב היד ביד אחת)
 פעילות כמקצוען:  ? – 28 בפברואר 1999 
 יחידים
 מאזן קריירה:  201-651
 דירוג שיא:  3 (1949)
 זכיות בטורנירים:  49
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 9 (טורנירי גראנד סלאם) 5 תחרויות זוגות גברים, 4 זוגות מעורבים
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  הסיבוב השני (1947)
 אליפות צרפת הפתוחה:  חצי גמר (1950)
 וימבלדון:  רבע הגמר (1950 )
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  גמר (1944, 1945)
 
ביל טלברט (באנגלית: William Franklin Talbert;‏ 4 בספטמבר 1918 – 28 בפברואר 1999), היה טניסאי אמריקאי. אחד הטניסאים הבולטים בעולם בסוף שנות ה-40 במשחקי זוגות, כשלזכותו 9 זכיות בטורנירי גראנד סלאם בתחרויות זוגות גברים וזוגות מעורבים, השתתפות בגמרים של גביע דייוויס במדי נבחרת ארצות הברית.
ביוגרפיה

ביל טלברט נולד בסינסינטי. הוא היה חולה סכרת אך למרות זאת הצליח להגיע להישגים בספורט תחרותי. עד היום טלברט מחזיק בשיא הנצחונות בסינסינטי מאסטרס.
בשנים 1944 ו-1945 טלברט הגיע לגמר של תחרות גברים באליפות ארצות הברית הפתוחה, אך הפסיד בגמר לפרנק פרקר.
בתחרות זוגות גברים הוא ניצח 4 פעמים באליפות ארצות הברית לצד גרדנר מלוי. בשנת 1950 הוא ניצח באליפות צרפת הפתוחה לצד טוני טרברט.
בתחרויות זוגות מעורבים טלברט ניצח בשנים 1943–1946 כאשר שיחק לצד מרגרט אוסבורן דופונט.
טלברט היה חבר נבחרת גביע דייוויס של ארצות הברית בשנים 1946–1953.
לאחר פרישה טלברט כתב מספר ספרי הדרכה בנושא טניס. בהמשך הוא עבר לעסקים. בשנים 1971–1975 ו-1978–1985 הוא היה מנהל אליפות ארצות הברית הפתוחה. בתקופתו התחרויות עברו למשכן החדש.
ב-1967 טלברט התקבל להיכל התהילה של הטניס.
טלברט נפטר בשנת 1998 בניו יורק.
הישגים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שנה | יריב בגמר | תוצאה |
| אליפות ארצות הברית הפתוחה 1944 | ארצות הברית פרנק פרקר | 4–6, 6–3, 3–6, 3–6 |
| אליפות ארצות הברית הפתוחה 1945 | ארצות הברית פרנק פרקר | 12–14, 1–6, 2–6 |
יעקב צור (טשרנוביץ)

משלחת הדיפלומטית של ישראל לאורוגוואי, משמאל לימין, יצחק נבון מזכיר שני, הגב' צור ומר יעקב צור ראש המשלחת, הגב' יהודית ברגמן מזכיר ראשון
יעקב צוּר (טשרנוביץ) (19 באוקטובר 1906, ל' בתשרי ה'תרס"ז – 1 בפברואר 1990, ו' בשבט ה'תש"ן) היה שליח ופעיל ציוני, ציר ישראל במספר מדינות בדרום אמריקה, מאוחר יותר שגריר ישראל בארגנטינה ובצרפת, מנכ"ל משרד החוץ, ראש מחלקת ההסברה של ההסתדרות הציונית, יו"ר הוועד הפועל הציוני ויו"ר הקרן הקיימת לישראל.
קורות חיים

צור נולד בעיר וילנה שתחת שלטון האימפריה הרוסית, בנם של בלה ושמואל טשרנוביץ ואחיהם של ימימה אבידר-טשרנוביץ ואלכסנדר. גדל בבית ציוני והתגורר בווילנה ובוורשה שבפולין. בתקופת מלחמת העולם הראשונה נדד עם משפחתו לפינסק, קייב, מוסקבה ולאומסק בסיביר. ב-1921 עלו לארץ ישראל. בארץ בה גרו בתחילה במושבה בית-גן בגליל, ומשם עברו לירושלים. צור למד בגימנסיה העברית רחביה בירושלים בה הושפע ממוריו שלמה שילר, ודודו אהרן אברהם קבק. יצא ללימודים באוניברסיטת פירנצה באיטליה ובסיומם חזר לארץ ישראל, עבד בעיריית תל אביב כעורך ביטאון העירייה ורשם פרוטוקולים. לאחר מכן יצא ללימודים בצרפת ולמד ספרות, סוציולוגיה ושפות שמיות בסורבון שבפריז. בתקופת שהותו בפריז בשנים 1926 עד 1929 שימש עורך בפועל של השבועון "העולם". ב-1929 חזר לארץ ישראל, שימש עורך לילה בעיתון הארץ והחל לעבוד בקרן הקיימת לישראל, תחילה כמנהל המחלקה הצרפתית ובהמשך מנהל מחלקת ההסברה. שימש שליח בבלגיה, יוון ובבולגריה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה ישב בקהיר ושימש קצין קשר בין יחידות ההגנה, הסוכנות היהודית והצבא הבריטי, הוא סייע בארגון הבריגדה היהודית במצרים ושימש נציג הוועד למען החייל. לאחר המלחמה שימש שליח הסוכנות היהודית ומגן דוד אדום ביוון.
בתקופת מלחמת העצמאות כיהן כמנהל המפקד לשירות העם בירושלים, לאחר הקמת המדינה מונה לציר ישראל במדינות דרום אמריקה, הוא כיהן כציר הראשון של ישראל באורוגוואי, ארגנטינה, פרו, פרגוואי וצ'ילה ונציג ישראל בפרו. ב-1953 מונה לשגריר ישראל בצרפת, בתקופתו התהדקו היחסים בין המדינות, החלה מכירת נשק ובפרט מטוסי סילון צרפתיים לישראל ונחתם ההסכם הסודי עם צרפת ובריטניה בעקבותיו יצאה ישראל למבצע קדש. הוא כיהן בתפקיד עד יולי 1959, בפרידה ממנו העניק לו שר החוץ הצרפתי, מוריס קוב דה מירוויל, את עיטור לגיון הכבוד.
בשובו לישראל מונה לסגן שר מנהל משרד החוץ וכיהן כמנכ"ל בפועל של המשרד. כמו כן מונה לחבר במועצה להשכלה גבוהה. ב-1960 מונה לראש מחלקת ההסברה וחבר הנהלת הסוכנות היהודית, באפריל אותה שנה מונה ליו"ר הקרן הקיימת הוא כיהן בתפקיד עד פרישתו בגיל שבעים, ב-1976. הוא ייצג את מפא"י (האיחוד העולמי) בהנהלת ההסתדרות הציונית העולמית ובשנים 1961 עד 1968 כיהן כיו"ר הוועד הפועל הציוני.
ב-1973 נשקלה במפלגת העבודה מועמדותו לכהונה כנשיא המדינה, אך הוא בחר להסירה.
במשך השנים כתב מאמרי דעה רבים בעיתון "דבר".
צור נשא, ב-1928, את ורה. הוא אביהם של מוקי צור ודליה (אמם של שלמה דוברת ושל המשוררת ענת דוברת בן עזרא). נפטר ב-1990. על מצבתו נרשם "שליח לעמו".
על שמו רחוב בשכונת גבעת משואה בירושלים.
ספריו

היהודים במלחמה, 1946 (בצרפתית)
בשדה מלוא קומה, הוצאת הקרן הקיימת, 1948
ירושלים, 1950 (בספרדית)
שחרית של אתמול, הוצאת עם עובד, 1965 – אוטוביוגרפיה
יומן פריס; המערכה הדיפלומטית בצרפת 1953–1956, הוצאת עם עובד, 1968
המרד היהודי, 1970 (בצרפתית)
מרד היהודים, 1975
דיוקנה של התפוצה, הוצאת כתר, 1975
קרב יום, כתר, 1979
כתב-האמנה מס' 4: שליחות דיפלומטית ראשונה בדרום-אמריקה, הוצאת ספרית מעריב, 1981
אחרית של אתמול, 1984
אני מאמין ציוני, 1985
לקריאה נוספת

"יעקב צור, שליח לעמו: לזכרון" – ספר זיכרון בהוצאת הקרן הקיימת לרגל פטירתו של יעקב צור, 1990
הערות שוליים

↑  מסיבת פרידה ליעקב טשרנוביץ, דבר, 31 באוגוסט 1948
↑  צירנו בצ'ילה יגיש כתב האמנה, הצופה, 16 במאי 1950
↑  י. נוימן, אות לגיון הכבוד הגבוה ביותר-לצור, דבר, 2 ביולי 1959.
↑  דן פתיר, ארבעה מועמדים לנשיאות המדינה, דבר, 11 במרץ 1973.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269185405171  BnF: cb12409579z (data)  GND: 105577498X  ICCU: CUBV156648  ISNI: 0000 0004 3500 6613  LCCN: n50013344  NKC: jn20020315006  NLA: 35557187  RERO: 02-A003913910  SUDOC: 033205965  Trove: 995079  VIAF: 64565588   WorldCat (עם VIAF): 64565588
ארתור לרסן

| --- | --- |

 לידה:  17 באפריל 1925 הייוורד, ארצות הברית 
 פטירה:  7 בדצמבר 2012 (בגיל 87) סן ליאנדרו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית
 גובה:  1.78 מ'
 יד חובטת:  שמאל
 פעילות כמקצוען:  1948–1956 (כ־8 שנים) 
 יחידים
 מאזן קריירה:  150-497
 דירוג שיא:  3 (1950)
 זכיות בטורנירים:  47
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 1 - תחרות הגברים
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  חצי הגמר (1951)
 אליפות צרפת הפתוחה:  הגמר (1954)
 וימבלדון:  חצי הגמר (1950, 1951, 1953)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  זכייה (1950)
 
ארתור לרסן (באנגלית: Arthur David "Art" Larsen ; ‏ 17 באפריל 1925 – 7 בדצמבר 2012) היה טניסאי אמריקאי. הוא זכה בתחרות הגברים באליפות ארצות הברית הפתוחה.
ביוגרפיה

ארתור לרסן נולד בשנת 1925 בהייוורד באזור סן פרנסיסקו למשפחה של מהגרים מדנמרק. אביו וסבו היו ספורטאים בולטים. ארתור החל לשחק טניס בגיל 11 ובגיל 14 זכה לתחרות לבני גילו.
בשנת 1942 לרסן גויס לצבא ארצות הברית. הוא השתתף בקרבות באירופה לרבות הפלישה לנורמנדי. לאחר סיום השירות, לרסן התקשה לחזור לחיים אזרחיים ורופאים המליצו לו לעסוק בטניס. הוא התחיל לימודים באוניברסיטה בסן פרנסיסקו והשתתף בתחרויות לסטודנטים.
שיא הקריירה של לרסן הייתה בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20. בשנת 1950 הוא ניצח בתחרות הגברים באליפות ארצות הברית הפתוחה.
בשנת 1951 הוא הגיע לחצי הגמר באליפות אוסטרליה הפתוחה ולרבע הגמר באליפות וימבלדון. בשנת 1954 הוא הגיע למשחק הגמר של אליפות צרפת הפתוחה אך הפסיד לטוני טרברט.
ארתור לרסן הגיע לשלב חצי הגמר בתחרות זוגות גברים שמספר תחרויות גראנד סלאם.
לרסן היה הראשון שניצח באליפויות ארצות הברית בכול 4 סוגי המגרשים.
בשנת 1956 לרסן עבר תאונת דרכים קשה. הוא היה בתרדמת כ-3 שבועות, איבד את עינו והיה משותק חלקית.
בשנת 1969 נכלל לרסן בהיכל התהילה של הטניס.
לרסן נפטר בשנת 2012 בגיל 87.
לווייתן (מיתולוגיה)

| --- | --- |
"השמדת הלויתן", תחריט מאת גוסטב דורה משנת 1865. התחריט מתאר את אלוהים משמיד את הלויתן האגדי, כמתואר בספר ישעיהו
"השמדת הלויתן", תחריט מאת גוסטב דורה משנת 1865. התחריט מתאר את אלוהים משמיד את הלויתן האגדי, כמתואר בספר ישעיהו
 תרבות:  מיתולוגיה יהודית, מיתולוגיה נוצרית 
 
לִוְיָתָן הוא שמה של מפלצת ים, המופיעה בשירה האוגריתית ובתנ"ך, ומתוארת כיצור עצום ואימתני. הלווייתן הוא המקבילה במיתולוגיה הכנענית והיהודית לדרקון. ביהדות נקשר הלוויתן במיתוסים הקשורים בבריאת העולם ובאחרית הימים. בנצרות הלווייתן הפך לסמל של רוע וכוח שטני, שיושמד על ידי אלוהים ביום הדין.
לווייתן מפלצת הים, עם בהמות מפלצת האדמה וזיז מפלצת האוויר.
הלוויתן בתנ"ך

המילה "לוויתן" מופיעה חמש פעמים בתנ"ך:
ספר ישעיהו, פרק כ"ז, פסוק א': ”בַּיּוֹם הַהוּא יִפְקֹד ה' בְּחַרְבּוֹ הַקָּשָׁה וְהַגְּדוֹלָה וְהַחֲזָקָה, עַל לִוְיָתָן נָחָשׁ בָּרִחַ, וְעַל לִוְיָתָן נָחָשׁ עֲקַלָּתוֹן; וְהָרַג אֶת-הַתַּנִּין אֲשֶׁר בַּיָּם”.
ספר תהלים, פרק ע"ד, פסוקים י"ג–י"ד: ”אַתָּה פוֹרַרְתָּ בְעָזְּךָ יָם שִׁבַּרְתָּ רָאשֵׁי תַנִּינִים עַל הַמָּיִם. אַתָּה רִצַּצְתָּ רָאשֵׁי לִוְיָתָן; תִּתְּנֶנּוּ מַאֲכָל לְעָם לְצִיִּים”.
ספר תהלים, פרק ק"ד, פסוקים כ"ה–כ"ו: ”זֶה הַיָּם גָּדוֹל וּרְחַב יָדָיִם שָׁם רֶמֶשׂ וְאֵין מִסְפָּר חַיּוֹת קְטַנּוֹת עִם גְּדֹלוֹת. שָׁם אֳנִיּוֹת יְהַלֵּכוּן; לִוְיָתָן זֶה-יָצַרְתָּ לְשַׂחֶק-בּוֹ”.
ספר איוב, פרק ג', פסוקים ז'–ח': ”הִנֵּה הַלַּיְלָה הַהוּא יְהִי גַלְמוּד; אַל-תָּבוֹא רְנָנָה בוֹ. יִקְּבֻהוּ אֹרְרֵי-יוֹם; הָעֲתִידִים עֹרֵר לִוְיָתָן”.
ספר איוב, פרק מ', פסוק כ"ה – פרק מ"א, כ"ו: ”תִּמְשֹׁךְ לִוְיָתָן בְּחַכָּה; וּבְחֶבֶל, תַּשְׁקִיעַ לְשֹׁנוֹ... דַּלְתֵי פָנָיו מִי פִתֵּחַ; סְבִיבוֹת שִׁנָּיו אֵימָה... עֲטִישֹׁתָיו, תָּהֶל אוֹר; וְעֵינָיו כְּעַפְעַפֵּי-שָׁחַר. מִפִּיו לַפִּידִים יַהֲלֹכוּ; כִּידוֹדֵי אֵשׁ יִתְמַלָּטוּ. מִנְּחִירָיו יֵצֵא עָשָׁן - כְּדוּד נָפוּחַ וְאַגְמֹן. נַפְשׁוֹ גֶּחָלִים תְּלַהֵט; וְלַהַב מִפִּיו יֵצֵא. בְּצַוָּארוֹ יָלִין עֹז; וּלְפָנָיו תָּדוּץ דְּאָבָה. מַפְּלֵי בְשָׂרוֹ דָבֵקוּ; יָצוּק עָלָיו בַּל-יִמּוֹט. לִבּוֹ יָצוּק כְּמוֹ-אָבֶן; וְיָצוּק כְּפֶלַח תַּחְתִּית. מִשֵּׂתוֹ יָגוּרוּ אֵלִים; מִשְּׁבָרִים יִתְחַטָּאוּ. מַשִּׂיגֵהוּ חֶרֶב בְּלִי תָקוּם; חֲנִית מַסָּע וְשִׁרְיָה. יַחְשֹׁב לְתֶבֶן בַּרְזֶל; לְעֵץ רִקָּבוֹן נְחוּשָׁה. לֹא-יַבְרִיחֶנּוּ בֶן-קָשֶׁת; לְקַשׁ נֶהְפְּכוּ-לוֹ אַבְנֵי-קָלַע. כְּקַשׁ נֶחְשְׁבוּ תוֹתָח; וְיִשְׂחַק לְרַעַשׁ כִּידוֹן. תַּחְתָּיו חַדּוּדֵי חָרֶשׂ; יִרְפַּד חָרוּץ עֲלֵי-טִיט. יַרְתִּיחַ כַּסִּיר מְצוּלָה; יָם יָשִׂים כַּמֶּרְקָחָה. אַחֲרָיו יָאִיר נָתִיב; יַחְשֹׁב תְּהוֹם לְשֵׂיבָה. אֵין-עַל-עָפָר מָשְׁלוֹ; הֶעָשׂוּ לִבְלִי-חָת. אֵת-כָּל-גָּבֹהַּ יִרְאֶה; הוּא מֶלֶךְ עַל-כָּל-בְּנֵי-שָׁחַץ”.
התנ"ך מתאר את הלווייתן כבעל חיים עצום השוכן במצולות הים. המהווה עדות לעוצמת האל, לגדולתו ולתפארתו. לצד הלוויתן נזכרים תנין ונחש. בתהילים ובספר ישעיהו אלוהים ניצח גם את התנין וגם את הלוויתן. בישעיהו הלוויתן נקרא גם נחש עקלתון וגם נחש בריח: אולי אלו שני כינויים שונים ללוויתן, המכונה על שם תכונותיו גם נחש בריח וגם נחש עקלתון. או שהכוונה לשני יצורים שונים הנקראים בשם לוויתן: אך האחד הוא "נחש בריח" והשני הוא "נחש עקלתון" .
בספר תהילים מתוארים הלוויתן והתנינים כמפלצות מרובות ראשים שאלוהים מרוצץ את כולם. ספר איוב מפליג בתיאור דמותו של הלווייתן, ומתארו כחיית ים עצומה, בעלת שיניים אדירות ומאיימות, מה שמצביע על היותה טורפת, שמנחיריה יוצא עשן, עיניה זוהרות, מפיה בוקעים ניצוצות אש וליבה יצוק כמו אבן ריחיים. עורו של הלוויתן יצוק כמו שריון הדוחה מעליו כל נשק ולכן אינו מנוצח. הוא מכתיר אותו בתואר "מלך על כל בני שחץ" כשהכוונה ככל הנראה, ליצורי הים הנלווים אל הלוויתן במלחמתו באל ונזכרים אף הם בתנ"ך: שחל. פתן, רהב ותהום ובמיוחד התנין המופיע בתקבולות ללוויתן. החוקרים רואים בהתייחסות של טקסטים מקראיים למלחמת אלוהים במפלצות ים עדות מובהקת להשפעות של מיתוסים כנעניים ומסופוטמיים.