stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דז'יגאן ושומאכר
תולדות הצמד

הצמד, שכלל את השחקנים שמעון דז'יגאן וישראל שומאכר, הוקם בלודז' שבפולין בשנת 1927. בשנת 1931 עברו עם להקתם לוורשה והופיעו באולם "נובושצ'י" עד פרוץ מלחמת העולם השנייה. הצמד הופיע על בימות אירופה ואף צילם מספר סרטים בתקופה שבין שתי מלחמות העולם.
עם כיבוש פולין על ידי הנאצים ברחו השניים עם להקתם לביאליסטוק שבמזרח פולין, שהייתה אז חלק מברית המועצות. שם התבססה הלהקה כתיאטרון ממלכתי יהודי והופיעה במקומות שונים בברית המועצות. עם פלישת הנאצים לברית המועצות בקיץ 1941 נאלץ הצמד לברוח מזרחה, ולבסוף הגיע לטשקנט. כיוון שהקהל היהודי שם היה קטן מאוד נאלצו השניים להופיע ברוסית בפני קהל לא-יהודי.
ב-1942 הצטרפו לצבא אנדרס מתוך שאיפה להגיע עמו לארץ ישראל, אך נחשדו כעריקים מהצבא האדום ונכלאו במחנה עבודה, ממנו שוחררו לאחר תום המלחמה, בשנת 1946. לאחר מכן הם חזרו להופיע במוסקבה וב-1948 הורשו לצאת מברית המועצות ושבו לפולין. מוורשה יצאו להופעות במחנות העקורים ברחבי אירופה.
השניים השתתפו בשנת 1948 בסרט "אונדזערע קינדער" (יידיש: "ילדינו"), בבימויו של נתן גרוס, שהיה הסרט היידי האחרון שהופק על אדמת פולין לאחר מלחמת העולם השנייה.
בעקבות מערכה ציבורית שניהלה מדינת ישראל הצעירה להשלטת העברית כשפת המדינה, התקבלה באוגוסט 1949 החלטה כי הופעות של להקות מקומיות ביידיש אסורות, אם כי מותרות הופעות ביידיש של להקות מחוץ לארץ.
בתחילת 1950 עלו השניים לישראל, ניצלו פרצה זו בחוק בהיותם תושבי חוץ, והופיעו בהצלחה רבה לאחר הגעתם. מהר מאוד נסגרה הפרצה, והמועצה לביקורת סרטים ומחזות קבעה שאמנים אורחים יכולים להופיע בישראל שישה שבועות בלבד.
עקב כך יצאו השניים באפריל 1953 לסיבוב הופעות בצפון ובדרום אמריקה, שבה חיכה קהל רב של דוברי יידיש לראותם.
הם שבו לישראל בתחילת שנת 1955, לאחר שהגיעו לפשרה עם הרשויות שאיפשרה את המשך ההופעות. התנאי לכך היה שישלבו קטעים בעברית שאורכם יהיה שליש ממשך כל הופעה. קטעים אלה היו בעיקר שירים בעברית מפי זמרות ישראליות, ששולבו כקטעי מעבר.
במהלך שנות החמישים העלה הצמד כעשרה מופעים בישראל ובקהילות יהודיות בחו"ל. רוב ההופעות היו בעלות אופי קומי-סאטירי, הבולטות שבהן היו: "צחוק ולא יעבור" (1950), "קבצנים עליזים" (1952) ו"אלף צחוק וצחוק" (1956).
חלק מן המערכונים נכתבו על ידי כותבים ישראלים, בהם גם אפרים קישון. קישון תרגם ועיבד מאוחר יותר את חלקם והעביר אותם לידי "הגשש החיוור".
בתחילת 1960, בעקבות סכסוך ביניהם, הפסיקו דז'יגאן ושומאכר את הופעותיהם המשותפות, הצמד התפרק והם אף ניתקו כל קשר ביניהם. בעקבות כך החל כל אחד מהם בפעילות אמנותית נפרדת – שומאכר העלה במסגרת קבוצת תיאטרון את המחזה "קידוש השם", ודז'יגאן המשיך בהופעות לבדו.
ישראל שומאכר נפטר ב-1961, ושמעון דז'יגאן הופיע עד מותו באפריל 1980.
סרטי הצמד

"על חטא", 1936.
"פרייליכע קבצנים" ("הקבצנים העליזים"), 1937.
"אָן א היים" ("ללא בית"), 1939.
"אונדזערע קינדער" ("הילדים שלנו"), 1948.
מורשת הצמד

בשנת 2003 הפיק הערוץ הראשון סדרה תיעודית בת 11 פרקים בשם "במדינת היהודים – תולדות ההומור והבידור הישראלי". פרק אחד הוקדש לצמד דז'יגאן ושומאכר, ובוים בידי אבידע ליבני.
התיאטרון היידי "יידישפיל" העלה מחזה בשם "דז'יגאן ושומאכר לנצח" ("די אייביקע דזשיגאן און שומאכער") המגולל את סיפורם של שניים ומפגיש אותם בשמיים לאחר מותם. ההצגה נכתבה על ידי קובי לוריא, בוימה בידי שמואל עצמון ובתפקידים הראשיים הופיעו יעקב בודו וגדי יגיל.
יהושע סובול כתב את המחזה "שניידר ושוסטר" המספר את תולדות חייהם והופעותיהם המשותפות. המחזה הועלה במסגרת תיאטרון הפרינג'.
בשנת 2013 העלה תיאטרון "יידישפיל" מחזה חדש בשם "דז'יגאן ושומאכר - שוב ביחד" ("דזשיגאַן און שומאַכער קנאַקן שוין ווידער") שנכתב כקומדיה מוזיקלית על ידי ב. מיכאל ואפרים סידון. גם הצגה זו בוימה בידי שמואל עצמון, ובה משתתף יעקב בודו בתפקיד ראשי, ולצדו דובל'ה גליקמן.
בעיר תל אביב נקרא רחוב "השחקנים" על שם הצמד.
לקריאה נוספת

דיאגו רוטמן, הבמה כבית ארעי - התיאטרון של דז'יגאן ושומאכר (1980-1927), הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, ירושלים, 2017.
John M. Efron, "From Łódź to Tel Aviv: The Yiddish political satire of Shimen Dzigan and Yisroel Shumacher," Jewish Quarterly Review 102,1 (2012), pp. 50-79. (MUSE)
הערות שוליים

↑  דיוויד סלע, צמד הקומיקאים והמאבק נגד היידיש, באתר ישראל היום, 20 במרץ 2020
↑  דז'יגן ושומכר יקימו תיאטרון, דבר, 21 בפברואר 1955
↑  דיאגו רוטמן, ‏זהירות, חומר נפץ, דווקא 3, ‏יולי 2007, עמ' 50.
↑  דז'יגאן ושומאכר - פרידה?, דבר, 27 בינואר 1960
↑   מיכל זמיר, "הבמה כבית ארעי": השחוק, הדמע והשתיקה של הצמד דז'יגאן ושומאכר, באתר הארץ, 19 ביולי 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 76e871ac-1646-452c-ad86-6df18f0c73d1
איתנה פדן

| --- | --- |

 לידה:  23 באוקטובר 1937 (בת 87) חיפה, ארץ ישראל הממלכה המאוחדת 
 עיסוק:  מיקרוביולוגית, ביוכימיה, ביופיזיקה, ביולוגיה מבנית
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 מנחה לדוקטורט:  משה שילה
 מוסדות:  המכון לביולוגיה מולקולרית בניו ג'רזי  מכון ויצמן למדע  האוניברסיטה העברית בירושלים
 פרסים והוקרה:  פרס קציר (2017), פרס ומדליית מיטשל (2018)
 צאצאים:  רות אשרי-פדן 
 תרומות עיקריות
 גילוי הפוטוסינתזה האנאוקסיגנית בכחוליות, חקר הפיזיולוגיה המולקולרית של הסתגלות למלח ולחומציות בחיידקים, שיבוט הגן של משחלף מימן בנתרן NhaA בחיידק, חקר מנגנון פעולת החלבון ופענוח המבנה האטומי שלו
 
איתנה פדן (נולדה ב-23 באוקטובר 1937) היא מיקרוביולוגית, ביוכימאית וביופיזיקאית ישראלית העוסקת כיום בביולוגיה מבנית. פרופסור אמריטה במכון למדעי החיים ע"ש אלכסנדר סילברמן באוניברסיטה העברית בירושלים. בתו הצעירה של הרמטכ"ל הראשון של צה"ל, יעקב דורי.
ראשית חייה

איתנה פדן נולדה בחיפה בשם איתנה דורי ליעקב דורי (דוסטרובסקי) ובדנה דורי (לבית פינטוב), אחות צעירה לירחמיאל ("מיאל", לימים קצין הנדסה ראשי) ולצבי (לימים כימאי ומנהל הטכנודע בחיפה). בעת לידתה שימש אביה כמפקד ההגנה בחיפה.
מאחר שאביה יעקב ביצע תפקידים בכירים בפעילות ההגנה במחתרת, המשפחה נוהלה על ידי אמה בדנה. ככיסוי, נאמר לאיתנה כי אביה עובד כמהנדס בסוכנות היהודית.
בשנת 1940, כאשר הייתה איתנה כבת שלוש, הופצצו בתי הזיקוק בחיפה על ידי חיל האוויר האיטלקי, והאם בדנה עברה עם שלושת ילדיה לתל אשר (כיום חלק ממושב שדה ורבורג), שם התגורר הסב יהודה לייב פינטוב. איתנה התחנכה במושב צופית עד לשנת 1947, אז מונה אביה בשנית לרמטכ"ל ההגנה (כהונתו הראשונה הייתה בשנים 1939–1945) והמשפחה עברה לתל אביב. בשנת 1948, בעיצומה של מלחמת השחרור, מונה יעקב דורי לרמטכ"ל הראשון של צה"ל עם הקמתו.
בשנת 1952, מספר שנים לאחר סיום שירותו, מונה יעקב דורי לנשיא הטכניון, והמשפחה שבה לחיפה. איתנה למדה בבית הספר הריאלי החל מכיתה י' והשלימה את לימודיה בשנת 1955. באותה שנה התגייסה לשירות צבאי בענף המודיעין של חיל האוויר, ושירתה במלחמת סיני.
קריירה ומחקר

בשנת 1958 החלה את לימודיה לתואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר השלמתם, המשיכה ללימודי תואר שני ושלישי בביוכימיה, גם כן באוניברסיטה העברית בירושלים, זאת בהנחיית פרופ' משה שילה. את ההשתלמות הבתר-דוקטורית ביצעה בתחילה בהנחיית פרופ' מרדכי אברון במכון ויצמן למדע ולאחר מכן עברה לעיירה נוטלי בניו ג'רזי, שם שהתה במכון לביולוגיה מולקולרית בהנחיית פרופ' הווארד רונאלד קבק. עם שובה לישראל בשנת 1970 מונתה למרצה באוניברסיטה העברית. בהמשך התקדמה לדרגת פרופסור חבר ופרופסור מן המניין, ויצאה לגמלאות בשנת 2005.
במחקרה בעבר גילתה פדן יחד עם פרופ' שילה את הפוטוסינתזה האנאוקסיגנית בכחוליות, ממצא חשוב להבנת האקולוגיה של מקורות מים וטיפול בהם. לאחר מכן חקרה את הפיזיולוגיה המולקולרית של הסתגלות למלח ולחומציות בחיידקים. כיום מתמקדת פדן בקשר בין מבנה ותפקיד בחלבונים ממברנליים פוליטופיים, המהווים 30% מחלבוני הפרוטאום.
יחד עם קבוצת המחקר שלה, שיבטה פדן את הגן לחלבון NhaA המשחלף נתרן בפרוטון. חלבון זה ודומיו נמצאים בממברנות של כל התאים החיים, ותפקידם לשמור על דרגה קבועה של חומציות ומלח בתא. פגיעה בחלק מחלבונים אלה מביאה למחלות חמורות ובהן הרס של תפקוד הלב, החמרת סוכרת וסרטן והסינדרום של יתר לחץ דם אסנשיאלי. חלבונים אלה הפכו ליעד לפיתוח תרופות. קבוצתה של פדן הצליחה לבטא את החלבון ולחקור אותו, עבודה שסללה את הדרך לפיצוח המבנה האטומי שלו יחד עם פרופ' הרטמוט מיכל במכון מקס פלנק לביופיזיקה בפרנקפורט. כך, הפכה עבודתה של פדן לפרדיגמה למחקר במשחלפי היונים הללו.
לאורך שנותיה כחוקרת הנחתה פדן עשרות תלמידים לתואר שני ושלישי. עם תלמידיה נמנים פרופ' דן זילברשטיין מהטכניון, והפרופסורים אהרון אורן ושמשון בלקין מהאוניברסיטה העברית.
בשנת 1989 מונתה לראש המחלקה לאקולוגיה מולקולרית ומיקרוביאלית, ובשנים 1992–1995 כיהנה כראש המכון למדעי החיים ע"ש אלכסנדר סילברמן. בשנת 1998 מונתה לפרו-רקטור האוניברסיטה העברית וכיהנה בתפקיד זה עד לשנת 2001. בשנת 2004 נבחרה לנשיאת האגודה הישראלית לביוכימיה וביולוגיה מולקולרית.
במרוצת השנים שימשה כמדענית אורחת בבית החולים מאונט סיני בניו יורק, במכון מקס פלאנק לביופיזיקה ובאוניברסיטת אוטגו בניו זילנד. בנוסף שימשה בתפקידים בכירים במערכות של מספר כתבי עת מקצועיים בביוכימיה, בביופיזיקה ובמיקרוביולוגיה. זכתה בשורה של פרסים ובראשם פרס קציר ופרס מיטשל (הייתה לאישה הראשונה ולישראלית הראשונה שזכתה בו).
חיים אישיים

הייתה נשואה מאז 1958 ליהודה לייב פדן (פרידמן), עד למותו ב-2023. היא אם לשלושה: רות (פרופסור לגנטיקה באוניברסיטת תל אביב), אורי (אדריכל) ויעקב דן (פסיכולוג קליני). ובעלת 10 נכדים, אייל פדן יובל פדן נעמי פדן אביגיל פדן, נווה פדן, איתי פדן, יערה פדן, גלעד פדן אופיר פדן ויעל פדן. חתנה אורי אשרי, בעלה של בתה רות, הוא פרופסור לנוירוביולוגיה באוניברסיטת תל אביב. פדן מתגוררת במוצא עילית.
פדן פעילה בהנצחת אביה, יעקב דורי. מתוקף כך, מופיעה מעת לעת בתקשורת כ"שומרת החותם" של המשפחה, ומוזמנת לטקסים רשמיים הקשורים לראשית צה"ל ולהנצחת הרמטכ"לים.
פרסים והוקרה

פרס לנדאו מטעם מפעל הפיס (1995)
מופקדת הקתדרה על שם מאסימו ואדלינה דלה פרגולה (1995)
חברה באקדמיה האמריקאית למיקרוביולוגיה (2001)
חברה במועצה הבינלאומית המייעצת ל-EBEC, התחרות האירופית להנדסה (2002–2019)
נשיאת החברה הישראלית לביוכימיה וביולוגיה מולקולרית (2004–2006)
חברת מועצת קרן ביכורה של הקרן הלאומית למדע (2006)
חברת המועצה המייעצת ל-E-Mep, FP6 של האיחוד האירופי (2007–2009)
פרס סארוב מטעם החברה הישראלית למיקרוביולוגיה (2009)
הרצאת קוס השנתית באוניברסיטת ברן (2009)
חברה במועצה העורכת המייעצת לביולוגיה ממברנלית של האיחוד האירופי (2012)
הרצאת לארס ארנסטר בביואנרגטיקה באוניברסיטת סטוקהולם (2013)
יושבת ראש הוועידה השנתית של החברה הישראלית לביוכימיה (2015)
הרצאה בסימופוזיון לרגל יום הולדתו ה-80 של הווארד רונאלד קבק (2016)
פרס אפרים קציר להישגים מחקריים יוצאי דופן (2017)
חברת האקדמיה למדעים של האיחוד האירופי (2017)
פרס ומדליית מיטשל (2018)
הערות שוליים

1 2 3  על פי התכתבות עם איתנה פדן מינואר 2022
↑  ראיון של איתנה פדן דורי עם יצחק נוי, באתר הסכת עולמי, כאן 11
↑  הרמטכ"לים, פרק 1, באתר כאן 11, ‏20 במרץ 2017
↑  נחנכה דרך הרמטכ"לים בפארק העוצבות בלטרון, באתר פארק לטרון, ‏28 ביוני 2017
↑  פרופ׳ איתנה פדן בתו של הרמטכ״ל הראשון רא״ל יעקב דורי נואמת בטקס 70 שנה להשבעת צה״ל ברמת-גן, באתר יוטיוב, ‏28 ביולי 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007455954205171  ORCID: 0000-0001-5464-5507  VIAF: 97148874571149621562   WorldCat (עם VIAF): 97148874571149621562
הים הקרפאתי

| --- | --- |
=
הים הקרפאתי (האזור המודגש בכחול)
 מידע כללי
 על שם:  קרפאתוס 
 מיקום:  הים האגאי 
 סוג:  ים שולי 
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  יוון 
 קואורדינטות:  35°58′43″N 26°46′37″E﻿ / ﻿35.978541838898°N 26.777055010048°E﻿ / 35.978541838898; 26.777055010048
  (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןהים הקרפאתי(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןהים הקרפאתי
 
הים הקרפאתי (יוונית: Καρπάθιο πέλαγος) הוא ים שולי בדרום-מזרח הים האגאי (שהוא עצמו ים שולי של הים התיכון). הים נקרא על שם האי קרפאתוס, השוכן בגבולו הדרומי.
הים הקרפאתי משתרע בין החוף המזרחי של כרתים, החוף המערבי של רודוס, והאיים הדודקאנסיים, והוא מתחבר לים כרתים במערב, ולים הלובי בדרום-מזרח. האי אסטיפיליה תוחם אותו מצפון וכרתים, קרפאתוס ורודוס מדרום.
בים הקרפאתי ישנם כמה איים קטנים. היחידים בהם שמיושבים הם האיים קאסוס (Κάσος) וקרפאתוס. עם זאת, האיים הלא-מיושבים הם בעלי חשיבות כאתרי רבייה למספר מינים של ציפורים אשר בסכנת הכחדה.
לה ליברטד

ערך זה עוסק במחוז באל סלוודור. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
לה ליברטד (בספרדית: La Libertad) הוא אחד ממחוזות אל סלוודור, הנמצא בדרום-מערב המדינה. בירת המחוז היא סנטה טקלה.
היסטוריה

המתיישבים הראשונים התיישבו במקום בשנת 1865, ועסקו בהפקת גומי. כיום מרבית המחוז היא כפרית, ומתפרנסת מחקלאות ומתעשייה קלה. המחוז משופע בחופים, ומסעדותיו ידועות כמשובחות.
במחוז נמצא האתר הארכאולוגי חויה דה סרן, כפר ארכאולוגי מתקופת המאיה שנשאר כמעט בשלימותו. האתר הוגדר בשנת 1993 כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו, ומכונה "פומפיי של אמריקה", בהקבלה לאתר הארכאולוגי המפורסם שבאיטליה.
הערות שוליים

↑  מפקד האוכלוסין 2007, ע' 27 (ספרדית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: ceef1bba-70e9-4fd2-a796-9d7c4ca5cb30
קיוטרה

| --- | --- |
 מדינה:  אוגנדה אוגנדה
 אזור:  האזור המרכזי
 בירת המחוז:  קיוטרה
 שטח:  2,455.3 קמ"ר
 גובה:  1,000 - 1,200 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  182,900 (2012)
  ‑ צפיפות:  74.5 נפש לקמ"ר (2012)
 קואורדינטות:  0°38′00″S 31°33′00″E﻿ / ﻿0.63333333°S 31.55°E﻿ / -0.63333333; 31.55 
 אזור זמן:  UTC +3
 www.kyotera.go.ug
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחוז קיוטרה (באנגלית, בסוואהילי: Kyotera) הוא אחד ממחוזותיו האדמיניסטרטיביים של האזור המרכזי במדינת אוגנדה.
מיקום

המחוז גובל במחוז מאסאקה מצפון מזרח, ברפובליקה המאוחדת של טנזניה מדרום, במחוז ראקאי ממערב ובמחוז לוואנגו מצפון מערב. מטה המחוז יושב בעיר קאסאלי. עיר הבירה והעיר הגדולה של המחוז היא קיוטרה.
רקע

במקור נחשב המחוז לחלק ממחוז ראקאי. ב-1 ביולי 2017, התפצל המחוז והפך למחוז עצמאי, כחלק מתוכנית ממשלתית להקטין את המחוזות במדינה, ובכך יועברו הכספים גם לעיירות הקטנות, ולא יישארו בידיי הערים הגדולות במחוז, כפי שקרה עד אז.
אוכלוסייה

קצב גידול האוכלוסייה הוא 1.48% בשנה. כ-80% מתושבי המחוז גרים באזורים כפריים.
| שנה | אומדן אוכלוסייה |
| --- | --- |
2014: 239,600
2020: 261,000
הערות שוליים

↑  Uganda: Two Districts to be Carved from Masaka, www.allafrica.com (באנגלית)
↑  History | Kalungu District, kalungu.go.ug (באנגלית)
↑  Kyotera (District, Uganda) - Population Statistics, Charts, Map and Location, www.citypopulation.de (באנגלית)
מוקגווצי מסיסי

מוקגווצי אריק קבטסווה מסיסי (באנגלית: Mokgweetsi Eric Keabetswe Masisi; נולד ב-21 ביולי 1962) הוא נשיא בוטסואנה החמישי והנוכחי, המכהן בתפקיד זה מאז 2018, לאחר מותו של הנשיא הקודם. הוא מכהן גם כשר החינוך מאז 2014, ולפני כן היה גם שר לענייני נשיאות ומינהל ציבורי (בשנים 2011 עד 2014). הוא נבחר לראשונה לפרלמנט בשנת 2009. באוקטובר 2019 נבחר מסיסי לתפקיד נשיא בוטסואנה. בבחירות הכלליות בבוטסואנה בשנת 2019, ניצח כשקיבל 52.65% מהקולות.
הערות שוליים

↑  Guardian, INK Centre for Investigative Journalism, Botswana. "Who is Botswana's new President Mokgweetsi Masisi?". The M&G Online. נבדק ב-8 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Botswana: Mokgweetsi Masisi takes over presidency amid opposition resurgence". Deutsche Welle. 31 במרץ 2018. נבדק ב-8 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Botswana inaugurates new president Masisi in smooth handover". France 24. 1 אפר' 2018. נבדק ב-8 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "President Mokgweetsi Masisi holds on to power in Botswana poll". Financial Times. London. 25 באוקטובר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1155398017  VIAF: 4070152331605703260009   WorldCat (עם VIAF): 4070152331605703260009 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הר רמון

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  1,037 מטר
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  הפינה הדרום מערבית של מכתש רמון, כ-35 ק"מ ממצפה רמון, בישראל
 רכס הרים:  הר הנגב
 קואורדינטות:  30°30′08″N 34°38′17″E﻿ / ﻿30.502267°N 34.63805°E﻿ / 30.502267; 34.63805
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) הר רמון(למפת צפון הנגב רגילה) הר רמון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר רמון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר רמון
הַר רָמוֹן (בערבית: ראס רמאן), פסגה בהר הנגב בגובה 1,037 מטר מעל פני הים. ההר ממוקם מעל הפינה הדרום מערבית של מכתש רמון כ-35 ק"מ ממצפה רמון. פסגת הר רמון היא הגבוהה בפסגות הר הנגב. ההר הוא חלק מקמר רמון העולה מגובה 250 מטר עד פסגתו בגובה 1,037 מטר. בפסגת ההר ישנה תצפית רחבה אל כל פסגות מערב הנגב, למכתש רמון ובתנאי ראות טובים להרי אדום שמעבר לגבול עם ירדן.
על פסגת ההר נמצא שדה של רגמים, שהם גלי אבנים אשר שימשו לקבורה (טומולי) מתקופת הברונזה התיכונה. בקרבת הרגמים עובר "קו-K" שהוא מעין קיר הבנוי מאבנים נמוך, שאורכו 4.6 ק"מ. קו זה מתגבר על מכשולים טופוגרפיים ושומר על כיוון מזרח-מערב. הוא קישר בין היישובים בהר רמון לבין היישוב בהר רומם. מניחים שהקו וקווים נוספים הדומים לו המצויים בנגב, מעידים על פעילות פולחנית קדומה שהייתה קשורה בקבורה. סמוך לפסגת ההר נמצא תחילתו של נחל ניצנה, ובקרבתו בור חמת, בורות לוץ ומעלה ערוד. הגישה אל ההר היא בדרך עפר סלולה היוצאת מכביש 171.
במהלך מבצע עובדה חנה כוח של חטיבת הנגב על הר רמון בדרך לאילת. הקור העז ששרר על ההר הקפיא את המשאיות של הכוח וגרם לעיכובים בהתקדמות.
אסף פרידלר

| --- | --- |

 לידה:  29 באוגוסט 1971 (בן 53) חיפה, ישראל ישראל
 עיסוק:  כימאי אורגני, ביוכימאי
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 מנחה לדוקטורט:  חיים גילון
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 פרסים והוקרה:  מענק ERC ‏(2007), פרס המדען הצעיר של החברה הישראלית לכימיה (2009)
 תרומות עיקריות
 חקר אינטראקציות חלבון-חלבון
 
אסף פרידלר (נולד ב-29 באוגוסט 1971) הוא כימאי אורגני וביוכימאי ישראלי ופרופסור מן המניין במכון לכימיה שבפקולטה למתמטיקה ולמדעי הטבע באוניברסיטה העברית בירושלים. לשעבר דקאן הפקולטה, יו"ר האוניברסיטה העברית לנוער ולשעבר סגן רקטור האוניברסיטה.
ביוגרפיה

פרידלר נולד וגדל בחיפה. למד בבית הספר התיכון "ליאו באק" בכיתת מחוננים.
את כל תאריו עשה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1994 השלים בהצטיינות את לימודיו לתואר ראשון בכימיה במסגרת תוכנית המצטיינים "אמירים טבע". לאחר מכן המשיך ללימודי תואר שלישי בכימיה אורגנית (במסלול ישיר), בהנחיית פרופ' חיים גילון. עבודת הדוקטורט שלו הושלמה בשנת 2000 בהצטיינות.
באותה שנה יצא פרידלר לבריטניה, שם שהה כעמית בתר-דוקטורט במרכז להנדסת חלבונים שבמועצה למחקר רפואי בקיימברידג', בהנחיית פרופ' סר אלן פרשט (אנ').
ב-2004 שב לישראל והצטרף כמרצה בכיר במכון לכימיה באוניברסיטה העברית. ב-2009 הפך לפרופסור חבר וב-2015 לפרופסור מן המניין. בשנים 2010–2015 כיהן כראש המכון לכימיה, ובסיום תפקיד זה, התמנה ליושב ראש ועדת הקבלה האוניברסיטאית.
ב-2016 מונה פרידלר לסגן רקטור האוניברסיטה העברית וכיהן בתפקיד זה כארבע שנים. במסגרת תפקידו זה, היה אמון בין היתר על קבלת תלמידים, מתן מענה אקדמי לסטודנטים מהמגזר הערבי והחרדי, וכן היה חבר בפורום מדיניות קבלת תלמידים של ור"ה, כשלאחר מכן נבחר לראש הפורום. ב-2019 החל לכהן כיושב ראש האוניברסיטה העברית לנוער. לאחר שנבחר לכהן כדקאן הפקולטה למתמטיקה ומדעי הטבע, החל באוקטובר 2020 למלא תפקיד זה. באוקטובר 2024 השלים את כהונתו.
מחקר

לאורך השנים פרסם פרידלר מעל 130 מאמרים בכתבי עת אקדמיים מובילים וכן הנחה מעל 50 תלמידי מחקר ובתר-דוקטורנטים.
קבוצתו של פרידלר מתמקדת בחקר אינטראקציות חלבון-חלבון (בראשי תיבות PPI), שהן האינטראקציות אשר מתווכות את מרבית התהליכים בתא החי, ומעורבות במספר גורמי מחלה. קיים קושי מובנה ומשמעותי להפוך אינטראקציות חלבון-חלבון למטרות תרופתיות, שהופך לקשה עוד יותר כאשר האינטראקציות כרוכות באזורים חלבוניים חסרי מבנה.
המחקר במעבדתו של פרידלר מתמקד בשימוש בפפטידים לצורך אנליזה כמותית, ביופיזיקלית ומבנית, של אינטראקציות חלבון-חלבון במצבי בריאות וחולי. בהתבסס על כך, מפתחת הקבוצה "תרכובות מובילות" בעלות פוטנציאל תרופתי המעכבות או מפעילות את האינטראקציות לצרכים רפואיים.
האסטרטגיה המחקרית מבוססת על מספר שלבים: הראשון שבהם הוא למידת המנגנונים המולקולריים של אינטראקציות חלבון-חלבון במצב בריא, על מנת להבין כיצד מערכת ביולוגית מסוימת פועלת ברמה המולקולרית; בשלב השני, המטרה היא להבין מה משתבש, ברמה המולקולרית, במצבי חולי; השלב השלישי והסופי הוא פיתוח תרופות מבוססות-פפטיד, המיועדות לצורך שחזור התנאים הבריאיים בהם מתקיימות אינטראקציות החלבון-חלבון.
שיטות העבודה בקבוצתו של פרידלר משלבות כימיה של פפטידים וכימיה רפואית – פיתוח שיטות חדשות לצורך סינתזה של פפטידים ופפטידים שעברו שינוי כימי כדי להפוך אותם ליציבים יותר ופעילים יותר; ביוכימיה של חלבונים – שיטות חדשות לביטוי וניקוי חלבונים; מחקר מבני, ביופיזיקלי וביוכימי של אינטראקציות ופעילות של פפטידים וחלבונים.
פרסים והוקרה

מלגת מארי קירי לבתר-דוקטורט, מטעם האיחוד האירופי (1999)
מלגת בתר-דוקטורט בבריטניה, במסגרת התוכנית לחילופי מדענים ישראל-בריטניה (2000)
מלגת בתר-דוקטורט ארוכת טווח, מטעם Human Frontier Science Program ‏(2000)
מלגת אלון לחוקרים צעירים מצטיינים (2004)
פרס לפיתוח קריירה מטעם Human Frontier Science Program ‏(2004)
פרס הצטיינות, מטעם האגודה למלחמה בסרטן (2006)
מענק מחקר למדענים צעירים (ERC starting grant) מטעם מועצת המחקר של האיחוד האירופי (2007)
פרס המדען הצעיר, מטעם החברה הישראלית לכימיה (2009)
פרס המדען הצעיר, מטעם האיגוד הבינלאומי לכימיה טהורה ויישומית (IUPAC) (2010)
פרס הרקטור לחוקרים ומרצים מצטיינים, מטעם האוניברסיטה העברית (2013)
פרס התגלית במחקר רפואי, מטעם הקרן הבינאוניברסיטאית על שם זלמן קוואן (2015)
פרס מייקל מילקן על הצטיינות בהוראה (2018)
חיים אישים

פרידלר נשוי ואב לשלושה, מתגורר במבשרת ציון.
לוסמילה קרפיו

| --- | --- |

 לידה:  1949 (בת 75 בערך) מחוז פוטוסי, בוליביה 
 מוקד פעילות:  בוליביה 
 תקופת הפעילות:  מ-1970 
 סוג קול:  סופרן 
 שפה מועדפת:  קצ'ואה, איימרה 
 כלי נגינה:  צ'רנגו 
 פרסים והוקרה:  קצין בכיר של מסדר ההצטיינות הלאומי 
 www.luzmilacarpio.tv
 
לוסמילה קרפיו (באנגלית: Luzmila Carpio; נולדה ב-1949) היא יוצרת וזמרת בוליביאנית. בנוסף, קרפיו כיהנה כשגרירת בוליביה בצרפת בשנים 2006–2010.
ראשית דרכה

לוסמילה קרפיו נולדה בשנת 1949 בקאלה קאלה שבבוליביה, סמוך לעיירת המכרות פוטוסי. כבר מגיל צעיר למדה את השפה והשירים של תרבות הקצ'ואה, תרבותם של ילידי אזור האנדים.
אמה של קרפיו, אשר עבדה מגיל צעיר במכרות על מנת שתוכל לפרנס את משפחתה ולגדל את קרפיו ואת אחיה, עודדה את ילדיה לעסוק במקצוע שתואם את התשוקות ואת השאיפות שלהם.
היא מספרת שהחלה לשיר בגיל 11, בתוכנית רדיו אשר אפשרה לילדים להופיע פעם בשבוע. אולם כשהתחילה לשיר בשפת אמה, קצ'ואה, הפסנתרן צעק עליה ואמר "זה מה שאינדיאנים שרים! חזרי כשאת יודעת לשיר בספרדית!". קרפיו עזבה את האולפן, אבל החליטה לחזור בשבוע שאחרי.
בשנות העשרה המוקדמות שלה היא שרה בספרדית כחלק מלהקה באוניברסיטה הטכנית של אורורו, אך משיכתה למסורת הקצ'ואה הייתה חזקה, ולכן בגיל 15 היא הצטרפה ללהקה מקצועית בשם "Los Provincialos" ששרה בספרדית ובקצ'ואה.
קריירה > פעילות אמנותית

קרפיו כותבת ומקליטה בעיקר בשפת האם שלה, ופועלת למען שימור תרבות הקצ'ואה. המוזיקה שלה מאופיינת ביחסים העמוקים של תרבות הקצ'ואה עם הטבע ועם "פאצ'ה מאמא" ("אמא אדמה"). קולה של קרפיו גבוה במיוחד, ומזכיר לעיתים צליל של חליל.
קרפיו הקליטה לראשונה בשנת 1969 עם להקת “Los Provinicialos”. בטיול לאירופה בשנת 1979, שם הוזמנה לנאום ולהופיע, היא הכירה מומחה מים של UNICEF בשם חוסה אנטוניו זולטה, שעמד בראש פרויקטים להשבת מים באזור פוטוסי בבוליביה. באמצעות זולטה, הפכה קרפיו להיות פעילה ב-UNICEF, במיוחד למען אוריינות הקצ'ואה. בין השנים 1991 ל-1995, קרפיו הוזמנה על ידי פרויקט אוריינות בשם "Yuyay Jap'ina" להקליט סדרה של שירים מסורתיים ומקוריים. שירים אלו הפכו לזמינים בחינם בספריות ובמרכזי למידה בבוליביה ואף חולקו בחינם בכ-250 כפרים באזור רמות האנדים.
Yuyay Jap'ina Tapes נבחר על ידי המגזין "רולינג סטון" לאחד מעשרת האלבומים הלטיניים הטובים ביותר לשנת 2015. המגזין התייחס לקרפיו כ"אמנית הילידים הפורה ביותר בדרום אמריקה".
בשנת 2015, הוציאה את השיר, "Warmikuna Yupay Chasqapuni Kasunchik", (יש לכבד נשים), בשיתוף פעולה עם להקת המטאל הבוליביאנית, "Alcoholica LC". על שיתוף פעולה זה אמרה קרפיו "זו הדרך שלי להעביר את המסרים שלי לבני הנוער. כל עוד אני בחיים אני צריכה להעיד ולספר מה חוויתי כאדם יליד וכאישה".
מאוחר יותר באותה שנה, הוציאה חברת התקליטים ZZK Records רמיקס למוזיקה של קרפיו באלבום בשם Luzmila Carpio meets ZZK. האלבום זכה לשבחי המבקרים ותואר כ"שמאניזם עתידני" על ידי המגזין הקנדי Vice,וכ"מיזוג של מסורת ועתידנות, של עבר והווה, של צלילים אורגניים ומקצבים דיגיטליים" על ידי תחנת הרדיו הצרפתית RFI.
קרפיו עדיין מופיעה וכותבת באופן פעיל.
קריירה > פעילות דיפלומטית

ב-21 באפריל 2006, מינה נשיא בוליביה באותה תקופה, אבו מוראלס, את קרפיו לשגרירה של בוליביה בצרפת. היא כיהנה בתפקיד זה במשך ארבע שנים, עד 31 במרץ 2010. בשנת 2011 העניקה ממשלת צרפת לקרפיו את איתור כבוד של l'Ordre National du Mérite.
יצירותיה

קרפיו הוציאה יותר 26 אלבומים והלחינה יותר מ-120 שירים וביניהם:
Chants des Indiens Quechua de Bolivie, Francia, 1983
Indianische Stimme, 1988; Huayños, 1989
Vida para los niños, 1991
Warmikunapax, 1993
Yayay Jap'ina, 1994
Oratorio Andino Amazonico
The Messenger Kuntur Mallku, 2003
Arawi: The Spirit of the Andes, 2004
Song of the Earth and Stars, 2004
Luzmila Carpio Live. En concierto, 2005
Yayay Jap'ina Tapes, 2014