stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוק אינסטרומנטלי
היסטוריה מוקדמת

הרוק אנד רול האינסטרומנטלי היה פופולרי מאוד בתקופה שלפני הפלישה הבריטית (אמצע שנות ה-50-אמצע שנות ה-60), שראה קטעים אינסטרומנטליים מאמנים כדוגמת נגן הסקסופון והעוגב ביל דוגט, נגני הבלוז ג'ימי ריד וליטל ווקר, הסקסופוניסט ארל בוסטיק, נגני הג'אז טאב סמית' וארנט קוב, ונגני הרית'ם אנד בלוז ביג ג'יי מקנילי, רד פרייסוק ולי אלן.
אורגן חשמלי וסקסופון היו מבין הכלים ששלטו בקטעים האינסטרומנטליים, אך הבולטת מכולם הייתה הגיטרה. ביוני 1963, מעט לפני הפלישה הבריטית, הוציא הגיטריסט לוני מאק את הקטע האינסטרומנטלי "Memphis" שהגיע למקום חמישי ברשימת מצעדי הפזמונים, והיה לקטע הווירטואוזי הראשון באורך מלא שכלל סולמות ודיסטורשן. קטע זה האיץ את כניסתו של ז'אנר הבלוז רוק, שמאוחר יותר ראה אמנים כאריק קלפטון, ג'ימי הנדריקס וסטיבי ריי ווהן.
שנות ה-70

סגנונות הפאנק (Funk) ודיסקו הביאו באמתחתם כמה קטעים אינסטרומנטליים במהלך שנות ה-70. כמו כן, לסגנון הג'אז פיוז'ן היו מספר הצטלבויות עם סגנון הרוק, ומספר להקות כ-"Return To Forever", "Mahavishnu Orchestra" ו-"Weather Report" זכו להערצה רבה בקרב מעריצים. הגיטריסט ג'ף בק הוציא מספר אלבומים שנעו בין סגנונות הרוק והפיוז'ן.
להקת האחים אולמן לא נחשבת ללהקת רוק אינסטרומנטלי, אולם הם ביצעו מספר קטעים אינסטרומנטליים וגרסאות ארוכות יותר לשיריהם. דוגמה טובה לכך נמצא בקטע בן ה-22 דקות "Whipping Post" באלבומם משנת 1971 "At Fillmore East" ("הופעה חיה בפילמור איסט"). באמצע שנות ה-70 הוציא ג'ף בק שני אלבומים אינסטרומנטליים מלאים, "Blow By Blow" ו-"Wired", שהושפעו רבות מסגנון הג'אז, ואפילו האלבום השני כלל גרסת כיסוי לביצועו של נגן הקונטרבס צ'ארלס מינגוס "Goodbye Pork Pie Hat".
מספר מבצעי רוק ורוק מתקדם בשנות ה-60 ושנות ה-70, כללו קטעים אינסטרומנטליים וירטואוזים בהופעותיהם, על אף שכללו שירה. להקת קינג קרימזון השיגה מעמד קאלט בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 עם ביצועים ששילבו את סגנונות הרוק, הג'אז, הרוק הקלאסי וההבי מטאל. אלבום הרוק המתקדם של מייק אולדפילד "Tubular Bells", שיצא ב-1973, היה ברובו אינסטרומנטלי למעט מספר מילים, והיה לאלבום האינסטרומנטלי הנמכר ביותר אי פעם.
שנות ה-80

במהלך שנות ה-80, ז'אנר הרוק האינסטרומנטלי שלט בזכות מספר נגני סולו. הווירטואוז השוודי ינגוויי מלמסטין רכש לעצמו שם דבר בשנת 1984 בעת שניגן עם הלהקה "אלקטרז", ושנה לאחר מכן הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, "Rising Force", שהגיע למקום ה-60 במצעד הפזמונים. אלבומו של ג'ו סטריאני משנת 1987, "Surfing with the Alien", היה להפתעה מסחרית וכלל שני קטעים שהפכו לאבני יסוד לנגנים חדשים - הבלדה "Always With Me, Always With You" וסווינג הג'אז "Satch Boogie". שנתיים לאחר מכן יצא אלבומו "Flying in a Blue Dream".
לאחר שמלמסטין עזב את אלקטרז, החליף סטיב ואי את מקומו, שעד לאותה עת ניגן עם להקתו של פרנק זאפה. ואי הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, "Flex-Able" בשנת 1984. הגיטריסט ג'ייסון בקר הוציא שני אלבומים עם הרכב קקופוני, שכללה אותו ואת מרטי פרידמן, שעזב מאוחר יותר את ההרכב כדי לנגן עם להקת הת'ראש מטאל מגאדת'. לאחר צאת אלבומם השני של ההרכב בשנת 1988, הוציא בקר שני אלבומי סולו לפני שאובחן במחלת ALS ורותק לכיסא גלגלים.
שנות ה-90

בשנת 1990, הוציא סטיב ואי את אלבומו השני "Passion and Warfare", שהיה שילוב בין רוק, ג'אז, רוק קלאסי ונעימות אסיאתיות, ונחשב לפריצת דרך טכנית בכל הנוגע להלחנה בעזרת גיטרה חשמלית. בהמשך הוציא ואי שלושה אלבומים, שהאחרון שבהם "Fire Garden" נחשב באותה עת לאלבומו המורכב והאפי ביותר. בשנת 1995 החל מייקל אנג'לו באטיו את קריירת הסולו שלו. אלבומיו הכילו קטעים אינסטרומנטליים, אולם נוספה להם שירה.
סרטו של קוונטין טרנטינו, ספרות זולה, השתמש רבות ברוק אינסטרומנטלי בפסקול הסרט, מה שתרם להתעניינות הולכת וגוברת בסגנון הרוק המיוחד.
במהלך שנות ה-90, מוזיקת הרוק האינסטרומנטלי פרחה גם בקרב להקות אינדי רוק.
עם עליית סגנון הגראנג', הפופולריות של הרוק האינסטרומנטלי הלכה ודעכה, ומספר אמנים מצומצם המשיך לשגשג בתחומם.
שנות ה-2000

סטיב ואי התבקש להופיע בסימפוניה "Fire Strings", שתוכננה עבור גיטרה חשמלית בהשתתפות 100 נגנים, ונחשבה כבלתי אפשרית לביצוע. ואי הצליח במשימה לאחר שנתן ביצוע מרשים וזכה לשבחים מנגני התזמורת הקלאסית. מספר שנים אחר כך, ואי הלחין בעצמו קונצרט בשם "The Aching Hunger", שכלל להקת רוק (שלוש גיטרות, תופים וגיטרה בס), סינתסייזר ותזמורת בת 50 נגנים, ובין השנים 2004–2005 השתתף יחד עם תזמורת מטרופול של הולנד בקונצרט עם מרבית מביצועיו.
במשך השנים האחרונות גדל מספר אלבומי הסולו של נגני הרוק האינסטרומנטלי. רוב נגני שנות ה-80 ביצעו קאמבקים, במיוחד לאור נגינת קטעים אינסטרומנטליים ישנים שכעת זכו לעדנה מחודשת. אמנים כדוגמת סטיב מורס, מרטי פרידמן, פול גילברט, ג'ו סטריאני וינגוויי מלמסטין ממשיכים להוציא אלבומי סולו ויוצאים לסיבובי הופעות בהצלחה רבה. אולם, נדיר מאוד לשמוע קטעים אינסטרומנטליים במצעדי הרדיו.
שנות ה-2000 ראו גם את עליית הפופולריות של להקות הנחשבות כשייכות לזרם הפוסט רוק, שרבות מהן הוציאו קטעים אינסטרומנטליים. להקות כדוגמת "Godspeed You! Black Emperor", "Do Make Say Think", "Mogwai", "God Is an Astronaut", "Russian Circles" ו-"Explosions in the Sky".
להקות אינסטרומנטלי

אפוקליפטיקה
הצלליות
Animals as Leaders
ואנגליס
ליקוויד טנשן אקספרימנט
Russian Circles
pelican
god is an austronaut
נגני רוק אינסטרומנטלי

מייק אולדפילד
מייקל אנג'לו באטיו
באקטהד
ג'ף בק
ג'ייסון בקר
אריק ג'ונסון
פול גילברט
אל דימיולה
סטיב ואי
דייב ויינר
ינגוויי מלמסטין
טוני מקאלפין
ג'ו סטריאני
ג'ון פטרוצ'י
ג'אקו פסטוריוס
מרטי פרידמן
רוברט פריפ
ג'ון 5
אלן הולדסוורט
גרג האו
ויני מור
סטיב מורס
אליהו מאיר דאלי (אלי דאלי)
רחל פרייר

| --- | --- |

 לידה:  2 באפריל 1965 (בת 59) ברוקלין, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  בית הספר למשפט ברוקלין  אוניברסיטת טורו  ישיבת חוף דרום 
 תחומי מחקר:  שופט 
 תפקידים בולטים:  שופטת 
 
רחל "רוחי" פרייר (באנגלית: Rachel "Ruchie" Freier;‏ נולדה ב-2 באפריל 1965) היא משפטנית יהודיה-אמריקאית המכהנת כשופטת בבית המשפט העליון במדינת ניו יורק.
בשנת 2016 נבחרה לשופטת בית המשפט המחוזי של מחוז קינגס (החופף לרובע ברוקלין בעיר ניו יורק), ובכך הפכה לאישה היהודיה החסידית הראשונה בתפקיד שופטת בבית משפט אזרחי במדינת ניו יורק וכן האישה החסידית הראשונה לשרת במשרה ציבורית בהיסטוריה של ארצות הברית. קודם לכן היא שימשה כעורכת דין ופעילת קהילה, בנוסף שימשה כעורכת דין בהתנדבות בבית משפט לענייני משפחה בניו יורק.
קורות חיים

פרייר נולדה בבורו פארק, ברוקלין, בת בכורה למשפחה יהודית חסידית לצבי הרשל ושרה, ולמדה בבית הספר "בית יעקב" בבורו פארק. במהלך לימודיה בתיכון עשתה קורס בקצרנות משפטית, היא סיימה תיכון בשנת 1982. בגיל 19 נישאה לדוד פרייר מחסידי באבוב, וילדה שלושה בנים ושלוש בנות.
פרייר עבדה תחילה כמזכירה משפטית, וב-1994 עבדה כמשפטנית במשרד עורכי הדין "וילקי פאר וגלאגר" (אנ'). בשנת 1996, בגיל 30, לאחר שהבינה שהיא עובדת עבור עורכי דין הצעירים ממנה, היא החליטה ללמוד משפטים. היא נרשמה לטורו קולג', שם הפכה למנהלת אגודת הסטודנטיות, ושש שנים לאחר מכן סיימה תואר ראשון במדעי המדינה. לאחר מכן למדה בבית הספר למשפטים בברוקלין (אנ'), וסיימה את התואר ביוני 2005. בשנת 2006 עברה פרייר את הבחינה של לשכת עורכי הדין של מדינת ניו יורק (אנ'), והייתה לעורכת הדין החסידית הראשונה. כמו כן קיבלה רישיון לעסוק במשפטים במדינת ניו ג'רזי ובוושינגטון די. סי. בשנת 2001 עבדה כמתמחה אצל הסנאטורית דאז הילרי קלינטון במשרדה במנהטן.
קריירה

את המשרד הראשון שלה הקימה פרייר במונרו, ניו יורק שם עבדה עם תושבי קריית יואל של סאטמר, בין היתר ייצגה את תושבי קריית יואל אל מול תושבי המחוזות הסמוכים וסייעה בהסברת אורחות חייה של הקהילה החסידית.
כמו כן, פרייר ובעלה הקימו משרד משותף בבורו פארק, שבו היא עסקה בעריכת דין בתחום הנדל"ן והמסחר, ובעלה עסק במימון מסחרי.
קריירה > כהונתה כשופטת

באפריל 2016 הודיעה פרייר שתתמודד לשופטת בית המשפט האזרחי מטעם מחוז קינגס, על מושבו של דודה השופט נוח דיר(אנ') שמונה לכהן בבית המשפט העליון של ניו יורק(אנ'). בספטמבר 2016 בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית זכתה פרייר ב-40.9% מהקולות, ונבחרה למועמדת המפלגה לכס השיפוט. בנובמבר 2016 התמודדה בבחירות לבית המשפט מול מועמד המפלגה הרפובליקנית מורטון אביגדור, וזכתה ב-74% מקולות הבוחרים.
ב-22 בדצמבר 2016 הושבעה פרייר לתפקידה בבניין העירייה הישן של הרובע ברוקלין. בטקס ההשבעה שהועבר בשידור חי בטלוויזיה, נשאה פרייר נאום נרגש וכללה בו ביטויים בעברית וביידיש. הזמר החסידי ליפא שמלצר שר בטקס ההשבעה את המנון ארצות הברית ושילב בו בית ביידיש, ואת השיר "God Bless America" בגרסת יידיש מלאה.
לאחר השבעתה, הוטל על פרייר לכהן בבית-המשפט הפלילי של ניו-יורק. פרייר מגיעה למעמדה בתמיכת משפחתה, וגם תמיכת הקהילה והרבנים, משפחתה הכינה עלון בחירות ביידיש, עליו החתימו רבנים וראשי ישיבות.
בינואר 2023 פרייר מונתה לבית המשפט העליון בניו יורק, עשתה ההיסטוריה להיות האישה החסידית הראשונה כשופטת בית המשפט העליון.
פעילות חברתית

בשנת 2005 ייסדה פרייר את ארגון חסדי דבורה, ארגון צדקה ללא כוונת רווח, המסייע למשפחות יהודיות עניות.
בשנת 2008 הייתה שותפה בהקמת תוכנית "בדרך", תוכנית ממשלתית לסיוע לנוער חרדי בסיכון.
בשנת 2011, הייתה פרייר מעורבת בהקמת ארגון עזרת נשים, ארגון חירום רפואי ייחודי המופעל על ידי נשים מתנדבות בלבד, במטרה לשמור על צניעותן של נשים במקרי חירום רפואיים, בעיקר בלידות. הארגון הוקם לאחר שארגון "הצלה" סירב לצרף נשים מתנדבות לשורותיו, מה שגרר ביקורת קשה בתקשורת. בתחילה סיפקה פרייר שירותים משפטיים לארגון, לאחר מכן נעשתה מנהלת הארגון. בפברואר 2013 אושר הארגון על ידי מחלקת הבריאות של מדינת ניו יורק.
בשנת 2016 מנה מקור ראשון את פרייר ברשימת "15 היהודים המשפיעים בעולם".
בשנת 2018 הופיעה פרייר בסרט דוקומנטרי על "עזרת נשים" שכותרתו "93 קווין" על הסיפור שלה איך הייתה נחושה לחולל מהפכה במעמד האישה וליצור שירותי רפואת חירום על טהרת הנשים בניו יורק, וטענתה כי נשים אורתודוקסיות מגיע לקבל שירותי רפואה מנשים. הסרט הופיע במופע בכורה עולמית במאי 2018 בפסטיבל הוט דוקס הקנדי הבינלאומי, ולאחר מכן הופעה בדצמבר 2018 בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
ראו גם

חוי טוקר
הערות שוליים

↑  מפתיע: מכוונת גבוה: השופטת החסידית הגיעה לבית המשפט העליון באתר ערוץ 7, 10 בפברואר 2023
↑  קרי רובינשטיין, השופטת החסידית הראשונה בניו יורק, באתר ynet, 16 בספטמבר 2016
↑  מפתיע: חסידת באבוב נבחרה לשופטת ביהמ"ש באתר בחדרי חרדים, 14 בספטמבר 2016
↑  השופטת החרדית: כשרציתי להתקדם אמרו לי 'אין סיכוי' באתר כיכר השבת, 19 בינואר 2022
↑  תוצאות הבחירות המקדימות 15 בספטמבר 2016
↑  תוצאות הבחירות למשרת שופט מחוזי בברוקלין, מחוז 5 אתר הניו יורק טיימס, 13 בדצמבר 2016
1 2  לירון נגלר-כהן, ארה"ב: השופטת החרדית הראשונה הושבעה - החסידים שרו את ההמנון ביידיש, באתר ynet, 25 בדצמבר 2016
↑  יאיר שרקי, כתב לענייני דתות, ‏"ברוקלין של קודש": כך נראה עולם העבודה החרדי בארה"ב, באתר ‏מאקו‏, 26 בדצמבר 2017
↑  חתימת רבנים וראשי ישיבות 9 בספטמבר 2016
↑  היסטוריה בניו יורק: זו השופטת החסידית שמונתה לבית המשפט העליון,  באתר כיפה, 10 בפברואר 2023
↑  אלי מנדלבאום, ניו-יורק, לא פראיירית: האישה החרדית שעשתה היסטוריה, באתר ynet, 24 בדצמבר 2017
↑  מיהם 15 היהודים המשפיעים בעולם באתר מקור ראשון, 24 בדצמבר 2016
↑  עזרת נשים 93 קווין 17 בספטמבר 2018
↑  רותי שילוני, ‏החרדית שהקימה ארגון הצלה לנשים, באתר ‏מאקו‏, 1 בדצמבר 2018
↑  פסטיבל הקולנוע היהודי 93 קווין באתר סינמטק ירושלים 1 בדצמבר 2018
פרייר עם נשיא ארצות הברית לשעבר ביל קלינטון והילרי קלינטון, 2001
פרייר עם נשיא המדינה ראובן ריבלין, 2019
פרייר עם שרת המשפטים איילת שקד, 2018
קתרין הריסון (שחקנית)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 במאי 1959 לונדון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  אוקטובר 2018 (בגיל 59) פלימות', הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1972 
 מקום לימודים:  King Edward VI Community College 
 בן או בת זוג:  פול לאינג (מאי 1996–?) 
 פרופיל ב-IMDb
 
קתרין מרי לי הריסון (באנגלית: Cathryn Mary Lee Harrison; נולדה ב-25 במאי 1959) היא שחקנית אנגלייה.
ביוגרפיה

הריסון נולדה בלונדון. היא בתם של השחקן והזמר נואל הריסון (אנ') ושל שרה לי אברטס, ונכדתו של השחקן רקס הריסון. אחיה, סיימון והרייט הריסון, עוסקים אף הם במשחק. לקתרין אח ואחות למחצה מנישואיו השניים של אביה, ואחות למחצה מבוגרת ממנה מנישואיה הראשונים של אמה. היא אחיינית של המחזאי קרי הריסון (אנ').
הריסון התחילה את הקריירה שלה בשנת 1972 בהופעה בסרט "מראות" של רוברט אלטמן. ב-1975 שיחקה בתפקיד לילי בסרט "ירח שחור", סרטו הראשון באנגלית של הבמאי הצרפתי לואי מאל. היא השתתפה בתוכניות טלוויזיה רבות בהן המיני-סדרה "Portrait of a Marriage" מ-1990, בה גילמה את ויולט טרפוסיס (אנ') המאהבת של ויטה סקוויל וסט (אנ').
ב-1977 הופיעה הריסון בסרט האוסטרלי "Blue Fire Lady". היא השתתפה במיני-סדרה "Love on a Branch Line", עיבוד טלוויזיוני לרומן באותו שם. עוד שיחקה בתפקיד אשתו של מייג'ור טום קדמן בסדרת הדרמה "Soldier Soldier" של רשת ITV. בגרסה הקולנועית של המחזה "המלביש" שיחקה בתפקיד מנהלת הבמה איירין.
ביוגרפיה > חיים אישיים

במאי 1996 התחתנה הריסון עם פול ליינג.
פילמוגרפיה

מראות (1972) Images
(1972) The Pied Piper
ירח שחור (1975) Black Moon
(1977) Moths
(1977) The Witches of Pendle
(1977) Blue Fire Lady
(1977) Romance
(1978) Return of the Saint
אנקת גבהים (1978) Wuthering Heights
ניקולס ניקלבי (1982) The Life and Adventures of Nicholas Nickleby
מייבורי (1983) Maybury
המלביש (1983) The Dresser
מזמור חג המולד (1984) A Christmas Carol
רובין משרווד (1986) Robin of Sherwood
(1986) דואט לאחת
(1987) Eat the Rich
(1987) Empire State
(1987) The Happy Valley
(1988) A Handful of Dust
(1989) Hannay
ברז'רק (1990) Bergerac
(1990) Chillers
(1990) Portrait of a Marriage
קלריסה (1991) Clarissa
(1991) Soldier Soldier
פוארו (1992) Agatha Christie's Poirot
(1993) Desmond's
(1994) Murder in Mind
(1994) Love on a Branch Line
(1995) The Choir
וייקליף (1995) Wycliffe
מקאלום (1995) McCallum
(1997) Original Sin
דז'ה וו (1997) Déjà Vu
(1998) Heat of the Sun
(1999) The Bill
(2001) Table 12
הערות שוליים

1 2  The wheels have come full circle as Noel recaptures the spirit of 1971 By This is Cornwall Posted: May 14, 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007432601505171  BIBSYS: 8004177  BNE: XX1232909  BnF: cb14185601r (data)  GND: 14309324X  ISNI: 0000 0001 2282 1713  LCCN: no2005011724  SUDOC: 136123236  VIAF: 78504757   WorldCat (עם VIAF): 78504757
רובין בנגטסון

| --- | --- |

בנגסטון בשנת 2017
 לידה:  29 באפריל 1990  (בן 34) סוונג'ונגה, שוודיה שוודיה
 שם לידה:  האנס רובין גוסטב בנגטסון
 מוקד פעילות:  שוודיה שוודיה
 תקופת הפעילות:  מ-2008
 סוגה:  פופ
 כלי נגינה:  קול • גיטרה • פסנתר • חצוצרה
 חברת תקליטים:  Reeflake Records
 פרופיל ב-IMDb
רובין בנגטסון (בשוודית: Robin Bengtsson, נולד ב-29 באפריל 1990) הוא זמר שוודי, אשר ייצג את שוודיה באירוויזיון 2017 עם השיר "I Can't Go On". בנגטסון השתתף בעונה החמישית של הגרסה השוודית לאמריקן איידול.
קריירה

בנגטסון נולד במחוז וסטרה ייטלנד.
בשנת 2008 השתתף בנגטסון בעונה החמישית של "שוודיה איידול", שם הגיע למקום השלישי. בשנת 2009 רובין חתם אצל חברת התקליטים "Merion Music label" והוציא את הסינגל הראשון שלו, "Another Lover's Gone".
בשנת 2010 בנגטסון השתתף בשיר "Wake Up World", שיר שמטרתו לגייס תרומות לנפגעי רעידת האדמה בהאיטי. באותה השנה, רובין השתתף בגרסה השוודית לוייפאאוט שם סיים במקום השני. בשנת 2016 השתתף בנגטסון בתחרות המלודיפסטיבלן, הקדם הלאומי של שוודיה לאירוויזיון 2016. ניסיונו של בנגטסון לייצג את מדינתו באירוויזיון 2016 כשל עם הגעתו למקום החמישי.
בשנת 2017 רובין ניסה בפעם השנייה לייצג את מדינתו בתחרות האירוויזיון לשנת 2017. בנגטסון התחרה בתחרות המלודיפסטיבלן 2017 עם השיר "I Can't Go On" וסיים את התחרות במקום הראשון ובכך זכה לייצג את שוודיה באירוויזיון 2017 בקייב. ב-9 במאי באותה השנה, רובין הופיע בחצי הגמר הראשון של התחרות, ראשון בסדר ההופעות, לפני גאורגיה. בנגטסון צלח את חצי הגמר וסיים במקום השלישי עם 227 נקודות. ב-13 במאי באותה השנה, רובין הופיע בגמר התחרות, 24 בסדר ההופעות, לפני בולגריה ואחרי בלגיה. הוא סיים את התחרות במקום החמישי עם 344 נקודות.
בשנת 2020, חזר בנגטסון לתחרות המלודיפסטיבלן בשלישית כדי לייצג את מדינתו באירוויזיון 2020. בנגטסון התחרה עם השיר "Take a Chance". ב-1 בפברואר באותה השנה, רובין השתתף בחצי הגמר הראשון של התחרות שנערך בעיר לינקופינג, והצליח להעפיל לגמר הגדול. ב-7 במרץ באותה השנה, רובין הופיע בגמר הגדול של הקדם השוודי לאירוויזיון 2020. בסיומו של הערב, התמקם בנגטסון במקום השמיני עם 63 נקודות, ובכך לא זכה לייצג את שוודיה באירוויזיון פעם נוספת.
דיסקוגרפיה > אלבומים

2014 – "Under My Skin"
דיסקוגרפיה > סינגלים

| --- | --- |
 כאמן ראשי 2008 – "Fields of Gold"  2009 – "Another Lover's Gone"  2010 – "Long Long Night"  2012 – "Cross the Universe"  2013 – "I Don't Like to Wait"  2014 – "Fired"  2014 – "Sleep On It"  2016 – "Constellation Prize"  2017 – "I Can't Go On"  2017 – "Dark Angel"  2018 – "Day by Day"  2018 – "Liar"  2018 – "I Wanna Fall In Love Again"  2018 – "Never Born to Love"  2019 – "The First to Know"  2019 – "Already Know"  2019 – "Friendzoned"  2019 – "Mama's Song"  2019 – "Just Let It Go"  2020 – "Take a Chance"  2020 – "I Don't Wanna Be"  2020 – "Dancing with the Stars":  כאמן אורח 2012 – "Tjena Tjena Tjena" (קריס מארח את רובין בנגטסון)  2013 – "Paper Cuts" (דייב דארל ו-"G&G" מארחים את רובין בנגטסון)  2014 – "Something's Bothering Me" (לוטוס מארח את רובין בנגטסון ופיטפול) סינגלים שיווקיים 2008 – "När vindarna viskar mitt namn"  2008 – "Dude Looks Like a Lady"  2008 – "The Dock of the Bay"  2008 – "My Love Is Your Love"  2008 – "Joyful, Joyful"  2008 – "Black Or White"  2011 – "Wake Up World"  2014 – "Nothing in Return"  2016 – "Stevie Wonder"  2016 – "That's Christmas to Me"
הערות שוליים

↑  Robin Bengtsson kom trea i Idol 2008 - nu gör han comeback som B. Robin, AFTONBLADET, נובמבר 2017
↑  Robin Bengtsson skriver kontrakt med Merion Music
↑  Idol-Robin i kvällens Wipeout: "Meningen att man ska slå sig", אפריל 2010
↑  Frans wins Melodifestivalen in Sweden, אתר האירוויזיון, 12 במרץ 2016
↑  Sweden: Robin Bengtsson wins Melodifestivalen!, אתר האירוויזיון
↑  Sweden: Robin Bengtsson wins Melodifestivalen with 'I Can't Go On', אתר האירוויזיון, 11 במרץ 2017
↑  Robin Bengtsson till final i Eurovision, אתר רשות השידור השוודית, 10 במאי 2017
↑  The Mamas win Sweden's Melodifestivalen 2020, אתר האירוויזיון, 7 במרץ 2020
↑  The Mamas vinner Melodifestivalen 2020, מרץ 2020
↑  I DON'T WANNA BE (Acoustic Version) - Single, Apple music, יוני 2020
↑  Dancing With the Stars - Single, Apple music, יוני 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0743 8857  MusicBrainz: b2cd3d67-5636-4ae1-ad2d-257a3339bdef  VIAF: 101163706536529420814   WorldCat (עם VIAF): 101163706536529420814 
בנגטסון באירוויזיון 2017
רוסודן (גיאורגי)

| --- | --- |
 לידה:  1158 
 פטירה:  המאה ה־13 
 מדינה:  ממלכת גאורגיה
 בן או בת זוג:  מנואל קומננס 
 
רוסודן (בגאורגית: რუსუდანი, רוּסוּדַני; ביוונית: Ρουςουδάν) הייתה בתו הצעירה של גיאורגי השלישי, מלך ממלכת גאורגיה, ואשתו בורדוחן (גוראנדוחט). אחותה הבכורה, תמר, ירשה את כס המלוכה כשליטה של הממלכה הגאורגית.
חייה

רוסודן נולדה בסביבות השנים 1158/1160, ונישאה, כנראה בשנת 1180, למנואל קומננס (אנ'), בנו הבכור של אנדרוניקוס הראשון קומננס, קיסר האימפריה הביזנטית משנת 1183 ועד 1185. למנואל ורוסודן היו שני בנים, אלכסיוס, שנולד כנראה בשנת 1182, ודוד (אנ'), שנולד בסביבות שנת 1184.
כאשר אנדרוניקוס הודח והומת, עוור מנואל, וייתכן שנהרג כתוצאה מכך. בכל אופן הוא נעלם מהרשומות ההיסטוריות. על פי ההערכה, נמלטה רוסודן מקונסטנטינופול עם בניה ומצאה מחסה בגאורגיה או בפונטוס.
בשנת 1204, כאשר האימפריה הלטינית, כבשה את קונסטנטינופול, שלחה תמר, מלכת גאורגיה חיילים גאורגים כדי לעזור לאלכסיוס ודוד להשתלט על פונטס, המחוז של האימפריה הביזנטית לשעבר. יחד עם הכיבושים שבאו לאחר מכן, הפך המחוז לאימפריה של טרפזונטס החדשה.
ראדה עאמר

| --- | --- |

 לידה:  1963 (בת 61 בערך) קהיר, מצרים מצרים
 מקום לימודים:  Villa Arson École Nationale Supérieure d'Art בניס, צרפת
 תקופת הפעילות:  מ-1986
 תחום יצירה:  ציור רקמה וצבע על בד, הדפס, מיצב, פיסול
 זרם באמנות:  עכשווי
 הושפעה על ידי:  רוזמרי טרוקל
 יצירות ידועות:  חמש נשים בעבודה  האנציקלופדיה של ההנאה והעונג
 https://ghadaamer.com
 
ראדה עאמר (בערבית: غادة عامر; באנגלית: Ghada Amer, נולדה ב-1963, קהיר, מצרים) היא אמנית עכשווית, חלק ניכר מעבודותיה עוסק בסוגיות של מגדר ומיניות. עיקר העבודה שלה כולל ציורים בשכבות רבות של צבע על רקמות המבליטות רישומי גופן של נשים, המעניקים לדימויים אופי פורנוגרפי.
בגיל 11 עאמר היגרה עם הוריה ממצרים לצרפת והתחנכה בפריז ובניס. משנת 1996 היא חיה ועובדת בניו יורק.
ביוגרפיה והשכלה

עאמר נולדה בקהיר, מצרים וחייתה בצרפת במשך עשרים שנה. היא אינה מחשיבה את עצמה כמצרית, אפריקאית או צרפתית. כשגדלה בקהיר, אמה, שהייתה אגרונומית, שתפרה לעצמה חליפות עסקים ונשים מקומיות היו מתאספות בביתה לעיתים קרובות כדי לתפור לעצמן גם חליפות. אביה של עאמר, מוחמד עאמר, היה דיפלומט ובמסגרת תפקידיו העביר את המשפחה פעמים רבות, לא רק לצרפת אלא למדינות כמו לוב, מרוקו ואלג'יריה. עבור ראדה, החשיפה הזו לתרבויות שונות היו בסופו של דבר הפרטים הביוגרפיים החשובים ביותר הדרושים לה להבנת האמנות שלה. העיסוק באמנות החל אצל עאמר כתוצאה מהתלהבות מגלויות ואיורים סנטימנטליים, רומנטיים. הנושא המועדף עליה היו תמונות אידיליות של נשים מאוהבות. מאחר שהיה לה חופש אמנותי מוחלט במצרים, עאמר החליטה להפוך לאמן, לאחר שחשה שהיא שולטת באמנות שלה. "היינו צריכים ללמוד פרספקטיבה, ייצוג, והצלחתי לשלוט בזה לחלוטין", קבעה ראדה בראיון.
עאמר למדה בבית ספר Villa Arson École Nationale Supérieure d'Art בניס, צרפת, שם קיבלה את תואר הראשון BFA שלה בציור בשנת 1986 ובשנת 1989, היא קיבלה את התואר השני ה-MFA מאותו מוסד. בזמן שלמדה בצרפת היא פגשה את האמן האיראני רזה פרחונדה, הם התיידדו ומאוחר יותר עבדו יחד. בשנת 1987 בין שני התארים, עאמר למדה בארצות הברית בבית הספר של המוזיאון לאמנויות שבאוניברסיטת טאפטס בבוסטון, מסצ'וסטס. היא גם למדה בפריז במכון ללימודים גבוהים לאמנויות פלסטיות (אנ') במשך זמן מה. בשנת 1996, עאמר ופרחונדה עברו לניו יורק.
יצירתה

כאמנית, עאמר ידועה בציור דימויים מופשטים על בד, המשלבים ציור עם עבודת רקמה. עבודתה עוסקת לעיתים קרובות בסוגיות של נשיות, מיניות נשית, זהויות פוסט-קולוניאליות ותרבות האסלאם. היא מפורסמת בעיקר בזכות ציוריה בקנה מידה גדול, שבהם תמונות רקומות של נשים בתנוחות אוטו-ארוטיות (שמקורן במגזינים העוסקים בפורנו) המונחות על גבי טפטופים מונוכרומטיים מופשטים ושטיפות של צבע אקרילי.
כסטודנטית לתארים BFA ו-MFA, היא התבשרה ששיעורי הציור בבית הספר לאמנות שמורים לסטודנטים גברים, ואז היא התחייבה למצוא את השפה האמנותית הנשית שלה כדי לדבר באמצעותה על נשים, כאישה. "פתאום, הבנתי שאני אישה. החלטתי לדבר על זה - ולצייר בו זמנית. זה מה שאני עושה. זה לצייר עם המצפון שאני אישה״. עאמר היא אמנית וציירת חדשנית, עכשווית ופרובוקטיבית, היא השתמשה בתפירה וברקמה - מיומנויות שהיא למדה מאמא וסבתא שלה. עבודות המזוהות בדרך כלל כ"עבודת נשים" - כמדיום לחגיגת נשים והשימוש בהן בעולם האמנות. גישתה של עאמר למדיומים ונושאים מנקודת מבט נשית באה לידי ביטוי לאורך הקריירה שלה.
עאמר מחפשת במיוחד נשים שמצטלמות בצורה ארוטית או מעורבות במעשים פורנוגרפיים מפורשים. ברגע שהיא מוצאת אותן, היא רושמת את הנשים על נייר וולום (אנ') או קלף בעיפרון לשימוש עתידי, כאשר בסופו של דבר היא מעבירה את הרישומים לבד או שהיא משתמשת בהן כחומר מקור לעבודות על נייר. הסגנון הפורמלי שלה הוא רקמה, מדיום שנבחר על ידי האמנית הפמיניסטית מאז שנות ה-70 ככלי פוליטי. עבודתה פמיניסטית, המערערת על ז'אנר הציור הגברי המסורתי, ואת דחייתו את הנורמות של המיניות הנשית. יצירתה כוללת ציור, רישום, פיסול, מיצג ומיצב. כשעאמר חזרה לצרפת מבוסטון, היא הוקסמה מרוזמרי טרוקל (אנ'). "היא המציאה בהצלחה שפה לנשים המשתמשות בסריגה, ואהבתי גם את השימוש שלה בסמלים מסחריים ופוליטיים". הרילוקיישנים המרובים שעאמר עברה בא לידי ביטוי בעבודתה. הציור שלה מושפע מהרעיון של שינוי משמעויות וניכוס שפות ההפשטה והאקספרסיוניזם. עבודתה מאמצת דימויים שהם "לא פּוֹלִיטִיקָלִי קוֹרֶקְט" למטרות חתרניות.
יצירתה > RFGA

החברים עאמר ורזה פרקחונדה שיתפו פעולה בציור והדפסים, תחת השם "RFGA" (Reza Farkhondeh & Ghada Amer ) החל מתחילת שנות ה-2000. עאמר יצרה דימויים ויזואליים של מיניות נשית, ופרקחונדה הוסיף והשלים דימויים בעלי צורות מיופיו של מהטבע. שיתוף הפעולה נוצר לאחר שפרקחונדה צייר על אחד מהבדים של עאמר, היא אהבה את התרומה שלו ובעוד שזה התחיל כמשחק, זה הפך מאוחר יותר להסכם הדדי.
יצירתה > ציורי רקמה

בשנת 1991, טכניקות התפירת והרקמה באו להציג את שיגרת יומן של הנשים בציוריה של עאמר. עאמר ציירה נשים המבצעות משימות שנועדו לנשים כמו טיפול בילדים, ניקיון הבית ובישול. השיגרה היום יומית נתפרה כשרטוטי קווים תפורים בקפידה על הבדים. היא פיתחה את שפת הציור הנשית שלה על ידי שימוש ברקמה וג'ל על קנבס כמדיום. הסדרה חמש נשים עובדות - Cinq Femmes Au Travail מתחילה ביצירות בהן נשים מבצעות מטלות יומיומיות או פעילויות שגרתיות נשיות, בהמשך עאמר פיתחת את הנושא וציירה "נשים משועממות" כפי שזה מאפיין אותה. בשנת 1993 הסתיימה בפתאומיות ההתעניינות של עאמר בנושא של נשים בפעילויות שגרתיות ביתיות. שנה לאחר מכן, היא החלה לתאר נושאים פורנוגרפיים, תמונות של נשים עירומות באקסטזה או עם נשים אחרות כדי להימנע מרעיונות של ניצול והחפצה שנקשרו לתמונות הללו. "מיניות תמיד עלתה בראשי כי אסור לשכוח שאני באה מחברה שבה המיניות היא טאבו לחלוטין ולא מוזכרת. ומכיוון שכל מה שאסור תמיד רצוי, תמיד נמשכתי לתפיסה הזו. לכן, הדיבור על אהבה באמנות שלי מרמז על היבט מאוד מיני". בשנת 2000 היא המשיכה בעבודתה בציור תמונות של נשים ממגזינים כמו Hustler ו-Club. בעבודות כמו Coleurs Noires ו-The Slightly Smaller Colored Square Painting היא ציירה ותפרה דמויות מאוננות באופן סדרתי וכיסתה חלקית את התמונות הארוטיות על ידי חוטים סבוכים ומדיום ג'ל. היא הסבירה ש"פורנוגרפיה היא נקודת המוצא של התמונה, ואז היא הופכת אותה למשהו אחר". הדמיון הרדיקלי שלה בפורנוגרפיה, שמקורו במסורת של יצירת גברים עבור גברים, מציג את הרצונות והפנטזיות הנשיות הארוטיות. עאמר, העמידה בחשיבות שנייה בעבודתה את הנושאים קשורים להתעניינותה המוקדמת בפוליטיקה ובאסתטיקה של הטקסט הכתוב והמודפס, החל בחפצים פיסוליים ובמייצבים מכוסים בטקסטים רקומים שחוזרים על עצמם.