stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יום היערות הבין-לאומי
רקע

בכל שנה אובדים יותר מ-13 מיליון דונם (32 מיליון דונם[דרושה הבהרה]) של יערות. שטח זה הוא בערך בגודל של אנגליה. ליערות תפקיד חשוב ביותר בשמירה על מיני חיות. והכי חשוב, יערות ממלאים תפקיד קריטי בשינויי האקלים כולל ההתחממות הגלובלית: כריתת יערות מביאה ל-12–18 אחוז מפליטת הפחמן בעולם. כמות זאת כמעט שווה לכל הפחמן הדו-חמצני שמופק בתחום התחבורה העולמית.
כיום, יערות מכסים יותר מ-30% מאדמת העולם ומכילים יותר מ-60,000 מיני עצים, רבים מהם עדיין לא מזוהים.
היסטוריה

בנובמבר 1971 הצביעו "חברי המדינות" בישיבה ה-16 של ועידת ארגון המזון והחקלאות על הקמת "יום הייעור העולמי" ב-21 במרץ בכל שנה. בין השנים 2007–2012 כינס המרכז לחקר יערות בין־לאומי (CIFOR) סדרה של שישה ימי יער, בשיתוף עם ישיבות שנתיות של ועידת המסגרת של האו"ם בנושא שינויי אקלים. CIFOR ארגנה אירועים אלה בשיתוף פעולה הדוק עם חברים אחרים בשותפות השיתופית בנושא יערות (CPF). לאחר שנת היערות הבין־לאומית בשנת 2011, יום היערות הבין־לאומי נקבע בהחלטת האספה הכללית של האו"ם ב-28 בנובמבר 2012.
היסטוריה > יום היערות

הזרז ליום היערות היה שיחה מזדמנת באוקספורד, אנגליה, בפברואר 2007, בין שני מדענים שחשו שהעולם ממעיט בחשיבותם של יערות להפחתת פליטת הפחמן וראו צורך בולט במחקר הייעודי ובמחשבי היערות האחרונים על מנת ליידע את העולם. הם לא חזו שהכנס יהפוך לאחד האירועים הגלובליים המשפיעים ביותר ביערות ושינויי אקלים בימינו.
היסטוריה > יום היערות הראשון: באלי, אינדונזיה (2007)

יום היערות המכונן היה אחד האירועים המרכזיים של האו"ם בנושא שינויי אקלים בבאלי, אינדונזיה ב-8 בדצמבר 2007. יותר מ-800 איש השתתפו ביום היער, כולל מדענים, חברי משלחות לאומיות ונציגים מארגונים בין ממשלתיים ולא ממשלתיים.
מאפיין מרכזי של יום היערות היה ארבעה דיוני פאנל מקבילים שהתמקדו בנושאים רוחביים הקשורים ליערות ולשינויי אקלים. בדיונים נבדקו היטב סוגיות כמו קביעת קווי בסיס ואתגרים מתודולוגיים בהערכת פחמן היער; שווקים ואתגרי ממשל הקשורים להפחתת כריתת יערות והסתגלות לשינויי אקלים.
תחומי הסכמה העולים מהדיונים כללו את הדברים הבאים:
אמנם יש להתמודד עם אתגרים מתודולוגיים משמעותיים, אך השיטות הקיימות הן "טובות מספיק" כדי להמשיך בתכנון מנגנונים להפחתת פליטות הן מיערת יערות והן מהשפלה.
אתגרים הקשורים לממשל מהווים את הסיכונים הגדולים ביותר הן למשקיעים בין־לאומיים והן לבעלי העניין המקומיים בהקשר למנגנונים חדשים.
המנגנונים צריכים להיות פשוטים, ולא לחזור על הטעויות של מנגנון הפיתוח הנקי (אנ').
ההצלחה של כל מנגנון תהיה תלויה ברצון הפוליטי לטפל במניעי כריתת יערות, כולל נהגים שמקורם מעבר לתחום הייעור.
היסטוריה > יום היערות השני: פוזנן, פולין (2008)

בהתבסס על התגובה החיובית ליום היערות הראשון, יום היערות השני, שהתקיים בפוזנן, פולין, ב-8 בדצמבר 2008, בו היו קרוב ל-900 משתתפים שדנו בהזדמנויות והאתגרים של הכנסת יערות לאסטרטגיות גלובליות ולאומיות להתאמת שינויי האקלים.
המשתתפים הדגישו את חשיבות ההרחבה של מערכות אקולוגיות ביערות וציינו כי יערות מהווים רשת תלויה זו בזו של בעלי חיים, צמחים ומיקרואורגניזמים, אשר יחד מספקים מגוון רחב של סחורות ושירותים מעבר לסגירת פחמן. אלה כוללים שימור המגוון הביולוגי, ייצור גשמים ומוצרים שהם חיוניים לפרנסתם של עמים מקומיים תלויי יערות וכן לכלכלות של מדינות רבות.
הנוכחים הכירו בחשיבות הבנייה על הידע הרב והניסיון הקיים בנושא ניהול יער בר קיימא וקראו למשא ומתן להתייעץ עם בעלי העניין ביער בעת שהם מפתחים מדיניות אקלים.
היסטוריה > יום היערות השלישי: קופנהגן, דנמרק (2009)

קרוב ל-1,500 בעלי עניין השתתפו ביום היערות השלישי שהתקיים בקופנהגן, דנמרק ב-13 בדצמבר 2009, בהם 34 תורמים, נציגי ממשלה, 88 עיתונאים, 500 נציגי ארגונים לא ממשלתיים, מנהיגים ילידים, 188 נציגי המגזר הפרטי ומאות מדענים ומומחי יער. מטרתם הייתה להבטיח כי תכנון ויישום של אמצעי הפחתת והתאמה לאקלים הקשורים ליער הנחשבים בהסכם שינויי האקלים יהיו יעילים, יעילים ושוויוניים.
אף על פי שהאו"ם לא הסכים על יעדים מחייבים להפחתת פליטת גזי חממה, הושגה התקדמות משמעותית במשא ומתן על קווי המתאר של מנגנון REDD+ (המנגנון למניעת כריתת היערות החדש) (אנ'). הסכם קופנהגן שהתגבש היה ההסכם הבין־לאומי הראשון שהמליץ לגייס משאבים כספיים לתמיכה ב-REDD+. אוסטרליה, צרפת, יפן, נורווגיה, בריטניה וארצות הברית הציעו חבילת מימון של 3.5 מיליארד דולר להכנת REDD+.
יתר על כן, אחד המדדים לרלוונטיות של יום היערות – יכולתו למשוך מנהיגים בעולם – התברר בקופנהגן. דוברי המפתח באירוע כללו:
רג'נדרה פצ'אורי, יו"ר הפאנל הבין-ממשלתי בנושא שינויי אקלים
ונגרי מתאי, מייסד תנועת החגורה הירוקה
גרו הארלם ברונדטלנד, ראש ממשלת נורווגיה לשעבר
הילרי בן, מזכירת המדינה בבריטניה לענייני איכות הסביבה
סר ניקולס שטרן, ראש מכון המחקר גראנת'אם בנושא שינויי אקלים ואיכות הסביבה.
נשיא ארצות הברית לשעבר ביל קלינטון הופיע בווידאו וזוכת פרס נובל אלינור אוסטרום הייתה בין הדוברות המרכזיות.
היסטוריה > יום היערות הרביעי: קנקון, מקסיקו (2010)

יום היערות 4 התקיים ב-5 בדצמבר 2010 בקנקון שבמקסיקו. השתתפו יותר מ-1,500 איש, ולמעלה מ-280 דיונים בנושא אקלים.
הנושא של יום היערות הרביעי היה "זמן לפעול", והדגיש את הדחיפות בהבטחת הישרדות יערות העולם, המגוון הביולוגי שהם חובקים ומאות מיליוני האנשים התלויים בהם. האירוע שימש כגשר בין השנה הבין־לאומית למגוון ביולוגי לשנת היערות הבין־לאומית 2011. את יום היערות הרביעי אירחה ממשלת מקסיקו.
הנשיא פליפה קלדרון, בנאום הפתיחה שלו, אמר במליאה "... הגיע הזמן שכולנו לדחוף, וללחוץ חזק לשילוב מלא של REDD+ בהסכם שינויי אקלים בין־לאומי ארוך טווח." בתחינה נלהבת הדגיש גם נשיא מקסיקו: "או שנשנה את אורח חיינו כעת, או ששינויי האקלים ישנו זאת עבורנו."
נאומים מרכזיים של דניאל נפסטאד, מנהלת התוכנית הבין־לאומית במכון לחקר הסביבה באמזון ומירנה קנינגהם קין, יו"ר המרכז לאוטונומיה ופיתוח של ילידים, הדגישו את הצרכים הקריטיים הן ביערות קולניים והן במדעי שינוי האקלים. שאה זוקאנג סיפק נקודת מבט חשובה לעתיד, והפנה את תשומת ליבם של המשתתפים ליתרונות המרובים של יערות ולשנת היערות הבין־לאומית בשנת 2011.
מספר נושאים עיקריים שדנו בהם:
רתימת REDD+ לניהול בר-קיימא של יערות.
REDD+ מספק הזדמנות מרכזית וחסכונית למתן שינויי אקלים: משתתפי יום היערות הרביעי אישרו מחדש כי באמצעות REDD+ אנו עשויים להפחית, להסיר ולהימנע מפליטות עולמיות באופן משמעותי, כל עוד אנו לוקחים בחשבון את הזכויות והפרנסה של הילידים. קהילות מקומיות, מגוון ביולוגי ושירותי מערכות אקולוגיות, תוך סיוע במדינות היער המתפתחות בהסתגלות לשינויים באקלים.
יש להגן על זכויותיהם של ילידים וקהילות תלויות יער: קהילות היו מוכנות יותר לעסוק ביוזמות REDD+ אם היו משתתפות בכל היבטי התכנון והיישום של REDD+, אם יקבלו זכויות לפחמן ביערותיהן, אם הם ממלאים תפקיד מרכזי בתכנון הכללים המקומיים, ואם REDD+ אינו מאפשר למתחרים חזקים יותר לאיים על אינטרסים מקומיים.
נדרש מימון נוסף לצורך יישום ה-REDD+ בקנה מידה גדול: יש צורך בהסכם על מערכת חזקה וצפויה לגיוס משאבים כספיים ממקורות שונים, בעיקר במדינות מפותחות. זה יהיה צורך לעורר ולשלם עבור פעולות REDD+ מוקדמות בקנה מידה, העברות טכנולוגיות, בניית יכולות ופיתוח מערכות ניטור, דיווח ואימות (MRV) לאומיות ותת-לאומיות.
שימור המגוון הביולוגי הוא תנאי הכרחי להצלחת ה-REDD+: יותר מ-90% מהמשתתפים שנחקרו ביום היערות הרביעי אמרו כי אמצעי הגנה על המגוון הביולוגי הם "חשובים מאוד" או "חיוניים" להצלחת REDD+, ויותר מ-95% אמרו שחשוב לפקח על יתרונות משותפים.
REDD+ ומניעי כריתת יערות חקלאיים: משתתפי הכנס הציעו כמה אפשרויות להגברת ההתעצמות החקלאית תוך הפחתת שיעורי כריתת היערות השנתיים, כולל: הגדלת יעילות הייצור; קידום נופים רב תכליתיים; הנחיית מימון REDD+ להגברת היעילות בשיטות האגרונומיות; והעברת מערכות ייצור נרחבות לנופים דלי פחמן.
היסטוריה > יום היערות החמישי: דרבן, דרום אפריקה (2011)

את יום היערות החמישי אירחה דרום אפריקה בדרהן, בין התאריכים 28 בנובמבר – 9 בדצמבר 2011. יום היערות החמישי התקיים ב-4 בדצמבר 2011 בדרבן, דרום אפריקה. יותר מ-1,100 איש מ-82 מדינות השתתפו ביום היערות החמישי. ביום זה התקיימו 214 דיונים רשמיים לשינויי אקלים.
הנושא של יום היערות החמישי היה "ממדיניות לתרגול", במטרה להודיע לארגונים של שינויי האקלים ולבעלי העניין של היערות יער על דרכים ליישם את הסכם REDD+ שהושג בקנקון בשנת 2010 כדי לייצר יתרונות חברתיים וסביבתיים ולשלב יערות באסטרטגיות הסתגלות הקרקע. המארגנים הקדישו תשומת לב מיוחדת לנושאים הרלוונטיים לאפריקה שמדרום לסהרה, לנושאי REDD+ העומדים בפני היערות הטרופיים הלחים של אגן קונגו ולשיפור הניהול והשימוש באזורי היערות היבשים באפריקה.
הקשר בין יערות לביטחון תזונתי היה גם אחד הנושאים המרכזיים של היום. מארגני יום היערות החמישי ויום החקלאות ופיתוח הכפר (שהתקיים ב-3 בדצמבר 2012) תיאמו בחודשים שקדמו לאירועים כדי לזהות הזדמנויות לקשר בין שני האירועים. מספר פורומי דיון משותפים בעלי נושא דומה נערכו בנושא חקלאות אקלימית חכמה.
כמו בשנים הקודמות, יום היערות החמישי משך כמה דוברים ברמה גבוהה. בסך הכל, יותר מ-60 דוברים ופאנליסטים לקחו חלק ביום היער החמישי, כאשר את שש מתוך עשר ההערות המרכזיות הציגו נשים.
היסטוריה > יום היערות השישי: דוחה, קטר (2012)

הכנס בנושא שינויי האקלים לשנת 2012 התקיים בקטר בעיר דוחה בין 26 בנובמבר ל-7 בדצמבר 2012. יום היער השישי התקיים ב-2 עד 3 בדצמבר 2012, בו דנו על נושאים שבין מימון REDD+ להתאקלמות, יישוב מדבר, חידוש יערות וייעור.
היסטוריה > פורום נופים גלובליים: ורשה, פולין (2013)

בשנת 2013, יום היערות התמזג עם יום החקלאות ופיתוח הכפר והקים את פורום הנופים העולמי (GLF), עם אירוע הפתיחה שנערך בוורשה שבפולין לצד ועידת האקלים של האו"ם לשנת 2013.
יום היערות הבין־לאומי בשנת 2013 "נחגג ברחבי העולם באמצעות נטיעת עצים ואירועים אחרים ברמה הקהילתית, כולל אמנות, צילום וסרטים כמו גם הסברה ברשתות חברתיות."
היסטוריה > 2014 ואילך

בשנת 2014, יום היערות הבין־לאומי התמקד ב"קשר האישי והייחודי של כל פרט ליערות", באמצעות קמפיין שכותרתו "היער שלי | העתיד שלנו". אירוע מיוחד נערך במטה האומות המאוחדות בנושא "נשים כסוכנות שינוי למען יערות ופיתוח בר-קיימא".
בשנת 2015, הנושא של יום היערות הבין־לאומי היה "יערות | אקלים | שינוי".
הנושא שנבחר לציון יום היערות הבין־לאומי בשנת 2016 היה יערות ומים. יערות הם המפתח לאספקת מים מתוקים על פני כדור הארץ. למעלה מ-100 אירועים נערכו ב-55 מדינות לרגל חגיגת היום. ברומא, נערך אירוע מיוחד להדגשת תפקידם המכריע של היערות בתרומה לביטחון המים והמזון.
| שנה | נושא |
| --- | --- |
2014: העתיד שלנו
2015: יערות ושינויי אקלים
2016: יערות ומים
2017: יערות ואנרגיה
2018: יערות וערים ברות קיימא
2019: יערות וחינוך. ללמוד לאהוב את היער
2020: יערות ומגוון ביולוגי
הערות שוליים

↑  International Day of Forests," United Nations General Assembly, November 28, 2012. (אנ')
↑  Sharing positive views about forests and trees on the International Day of Forests, CIFOR Forests News, ‏2013-03-21
↑  Happy International Day Of Forests, HuffPost, ‏2014-03-21 (באנגלית)
↑  International Day of Forests | Food and Agriculture Organization of the United Nations, www.fao.org
↑  Reforestation: the easiest way to combat climate change | UN DESA | United Nations Department of Economic and Social Affairs (באנגלית אמריקאית)(הקישור אינו פעיל)
↑  History, web.archive.org, ‏2010-09-05
↑  forestsclimatechange.org - forestsclimatechange Resources and Information., ww1.forestsclimatechange.org
↑  Durban to Host Climate Conference, Greenpeace Africa (ב־) (ארכיון)
↑  Cooper, Helene (2009-11-14). "Leaders Will Delay Deal on Climate Change (Published 2009)". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-12-16.
↑  IISD RS @ Forest Day 5, 4 December 2011, Durban, South Africa, enb.iisd.org
↑  "International Day of Forests - 2013 Celebrations," UN Forum on Forests. Accessed: March 20, 2015. (אנ')
1 2  Forestry, www.fao.org
↑  "International Day of Forests - 2014 Celebrations," UN Forum on Forests. Accessed: March 20, 2015.
↑  Forestry, www.fao.org
↑  Environment News Service. 22 March 2016.
עיתונאים מראיינים את דניאל מורדיארסו, מנהל המכון לחקר היערות
דניאל נפסטד ביום היערות הרביעי בקנקון, מקסיקו
משנת הרב

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  הראי"ה קוק
 שפת המקור:  עברית
 הוצאה
 הוצאה:  בני עקיבא
 תאריך הוצאה:  ה'תרצ"ו
 מספר עמודים:  103 (במהדורה הראשונה)
 עורך:  הרב משה צבי נריה
 
משנת הרב הוא ספר מכתבי הראי"ה קוק בן עשרה פרקים, המקבץ פסקאות הגותיות שכתב הרב קוק בנושאים שונים, דוגמת עבודת ה' על היבטיה השונים, קורבנות, נבואה, הלכה ואגדה, ועוד. החיבור נערך בידי הרב משה צבי נריה ויצא לאור לראשונה בשנת ה'תרצ"ו, לקראת יום השנה הראשון לפטירת הראי"ה.
הוצאה לאור

הספר נערך בידי הרב משה צבי נריה, המכונה בספר בשם "נריה" בלבד (כינויו כמדריך בתנועת בני עקיבא באותה עת), לקראת יום השנה הראשון לפטירת הראי"ה, ג' באלול ה'תרצ"ו. הספר יצא לאור בהוצאת ההנהלה הארצית של בני עקיבא בארץ ישראל, ונדפס בבית הדפוס "ציון – רוהלד" הירושלמי. זהו אחד מחיבוריו הראשונים של הרב נריה, אשר היה באותה עת כבן 23 בלבד.
הספר הגיע תוך זמן קצר לאירופה, ונקלט בין השאר בספריות ארגון בני עקיבא. בהתייחס לכך סיפר ניצול השואה הרב יהודה עמיטל:
בן שבע-עשרה הייתי כשנכנסו הגרמנים, ונקראתי למחנה עבודה שיעודו היה נעלם ... לקחתי בשק כמה ספרים קטנים, תורה, נ"ך, משניות, וחשבתי שיהיה צורך בעוד משהו שיחזיק אותי במוראל הדרוש בימים קשים, ולכן לקחתי גם את "משנת הרב" ... הרעיונות והדברים השפיעו עלי כל כך, עד שלהם ייחסתי את העמידה האיתנה במחנה-העבודה, שלא להיגעל במאכלות אסורות, גם כשהדבר היה כרוך ברעבון גדול וכו'.
תוכן

בפתח הספר קבע הרב נריה הקדמה קצרה תחת הכותרת: "בראש מילין", אודות אישיותו של הראי"ה, סגנון כתיבתו, מקומו ההיסטורי ועוד. כן נזכרים שני ניסיונות מוקדמים לקיבוץ שיטתי של תורת הראי"ה: "המחשבה הישראלית" בעריכת אלחנן קלמנסון (ירושלים תר"פ), ו"ארץ חפץ" בעריכת הרב ישעיהו שפירא ("האדמו"ר החלוץ") (ירושלים תר"ץ). כן נזכרת עבודת העריכה של כרכי "אורות הקודש" בידי הרב הנזיר.
בשער הספר הוגדר החיבור: "פרקי-מחשבה בדעת-אלקים, תורתו, עבודתו ויראתו, ותחית עם-סגולתו על אדמת-קדשו. לקוטי-אורות מספריו הקדושים של מרן הרב אברהם יצחק הכהן קוק זצ"ל".
הספר עשוי עשרה פרקים, פרק פתיחה תחת הכותרת "תורת ארץ ישראל" (4 פסקאות), ומכאן והלאה תשעה פרקים ממוספרים: א – קרבת אלוהים (פסקה אחת). ב – עבודת אלוהים (9 פסקאות). ג – יראת שמיים (12 פסקאות). ד – תורה ומצוות (19 פסקאות). ה – תפילה (9 פסקאות). ו – קורבנות (5 פסקאות). ז – נבואה (9 פסקאות). ח – הלכה ואגדה (7 פסקאות). ט – כנסת ישראל (13 פסקאות). ט – המחשבה הישראלית (7 פסקאות). בסך הכל כולל הספר 95 פסקאות.
מהדורות

משנת הרב – ירושלים ה'תרצ"ו (קישור לספר באתר HebrewBooks)
משנת הרב – עם תוספות: קיצור תולדות הראי"ה ודברים לדמות, צילום מאמרים שונים ועוד, תל אביב ה'תש"ם
משנת הרב – מהדורה שלישית מתוקנת מורחבת ומנוקדת, בית אל ה'תשנ"ב
משנת הרב – מהדורה רביעית עם תיקונים ותוספות, בית אל ה'תשנ"ב
לקריאה נוספת

ד"ר אברהם עובדיה, ההד, ניסן תרצ"ז
צילה בר-אלי, שחר אורו – ביוגרפיה על העשורים הראשונים לחיי הרב משה צבי נריה, ירושלים תשס"ב, עמ' 327–331
הערות שוליים

↑  ראו: מודעה עם צאת הספר לאור, העולם, 3 בספטמבר 1936
↑  משנת הרב, די יודישע שטימע (ורשה), 15 בספטמבר 1936
↑  על אודות החיבור ראו: הרב ד"ר יואל בן נון, המקור הכפול, ירושלים 2014, עמ' 27 והלאה.
↑  ראו: ד"ר יעל לוין כ"ץ, תפילות ארעיות לראי"ה קוק, אקדמות ט, תמוז תש"ס.
| כתבי הראי"ה |
| --- | --- | --- |
| בהלכה וש"ס | דעת כהן • משפט כהן • אורח משפט • עזרת כהן • שבת הארץ • חבש פאר • עץ הדר • עיטור סופרים • טוב ראי |  |
| בהגות | עין איה • עולת ראיה • מאמרי הראי"ה • אדר היקר • ראש מילין • לנבוכי הדור • מדבר שור • מוסר אביך • מידות הראי"ה • עקבי הצאן • ארץ חפץ • חזון הגאולה |  |
| סדרת ה"אורות" | אורות (אורות ישראל) • אורות הקודש • אורות התורה • אורות התשובה • אורות הראי"ה • אורות התפילה • אורות האמונה |  |
| כתבים | למהלך האידיאות בישראל • הרצאת הרב • חזון הצמחונות והשלום • מאמר הדור • אגרות הראיה • שמונה קבצים • פנקסי הראי"ה • משנת הרב • המספד בירושלים • חדריו |  |
| שירים | נכתבו על ידו כשירים: שיר האמונה  • ישמח לבי • לחשי ההויה קטעים ופיסקאות שהולחנו: כנפי רוח • יסוד כסא השם בעולם |  |
הערה: חלק מספרי ה"אורות" הם ליקוטים מאוחרים ממשנתו סביב נושאים שונים, שהשתמשו אף הם בשם "אורות".
צרפת החדשה

ערך זה עוסק בטריטוריה הצרפתית בצפון אמריקה. אם התכוונתם לטריטוריה הצרפתית בדרום אמריקה, ראו .
צרפת החדשה (בצרפתית: Nouvelle-France) היה השם שניתן על ידי הצרפתים לטריטוריה רחבת ידיים שנשלטה על ידי צרפת בצפון אמריקה בשנים שלאחר גילוי הנהר סנט לורנס על ידי ז'אק קרטייה ב-1534 ותחילת ההתיישבות הצרפתית באזור ב-1604, ועד לוויתור של צרפת על השטח לטובת בריטניה ב-1763 במסגרת חוזה פריז, שנחתם בעקבות מלחמת שבע השנים ולאור תוצאות מלחמת הצרפתים והאינדיאנים. צרפת החדשה היא הבסיס לחבל קוויבק שבקנדה של ימינו.
גאוגרפיה של צרפת החדשה

השטח הצרפתי השתרע בשיאו מניופאונדלנד במזרח עד ימת סופיריור במערב, וממפרץ הדסון בצפון עד מפרץ מקסיקו, כמעט מחצית מיבשת צפון אמריקה. הטריטוריה חולקה לחמש קולוניות: קנדה (השטח שמסביב לקוויבק סיטי), אקדיה (כיום נובה סקוטיה), מפרץ הדסון, ניופאונדלנד ולואיזיאנה הצרפתית.
השנים הראשונות 1600–1663

ז'אק קרטייה היה מגלה ארצות צרפתי, שגילה בין היתר את הנהר סנט לורנס, וסייר באזור ניו פאונדלנד בשנים 1534–1535. נסיונותיו של קרטייה ליישב את השטח עלו בתוהו. רק שנים לאחר מותו, ב-1557, עלה בידם של מתיישבים צרפתים שהגיעו בעקבותיו לאזור להקים יישובי קבע, מתוך מטרה לחזק את ענפי הדיג וסחר הפרוות. יישובים אלה הוקמו לקראת סוף המאה ה-16 ובמהלך המאה ה-17, ובהם נוסד הלאום הקנדי צרפתי.
ב-1600 הוקמה תחנת סחר בטאדוסאק (Tadoussac), כיום כפר בקוויבק. ב-1604 הוקם יישוב בלה-סן-קרואה, שעבר מאוחר יותר לפורט-רויאל, אקדיה (כיום אנאפוליס, נובה סקוטיה).
השנים הראשונות 1600–1663 > הקמת קוויבק סיטי

הכתר הצרפתי לא מיהר להכריז בעלות על השטח, ורק בתחילת המאה ה-17 פרש את חסותו על המתיישבים, אם כי באופן מוגבל. החוקר והקרטוגרף סמואל דה שמפלן הוליך את המחנה הצרפתי, בעידודו של אנרי הרביעי, מלך צרפת, להתיישב בקוויבק סיטי, נקודה על גדת נהר סנט לורנס בשנת 1608. העיר קוויבק נוסדה על ידי שש משפחות שמנו 28 נפשות. דה שמפלן היה הרוח החיה בהתיישבות הצרפתית באזור קוויבק, ונחשב לאחד האבות המייסדים של החבל, כמו של צרפת החדשה כולה.
ב-1613 מונה דה שמפלן למושל הצבאי של החבל, ובתפקידו זה המשיך לחקור את השטח ולגלות מקומות חדשים. הוא חבר לאינדיאנים המקומיים משבטי האלגונקווין והאינו, ונעשה אויבם של יריביהם, אנשי שבט האירוקוי.
בשנת 1627 ייסד הקרדינל רישלייה, יועצו של המלך לואי ה-13, את "החברה של צרפת החדשה" (או בשמה המלא בצרפתית: "Compagnie des Cent-Associés de la Nouvelle-France"). מטרותיו של הקרדינל היו לחזק את ההתיישבות הצרפתית, אך גם לאסור על אנשים שאינם קתולים להתיישב באזור שבשליטה הצרפתית. החברה החזיקה בידיה את המונופול על סחר בפרוות, ובראשה עמד דה שמפלן עצמו, עד מותו בשנת 1635.
בשנת 1640 מנו המתיישבים הצרפתיים בסך הכול כ-360 נפשות. הבריטים שהחלו להתיישב באזורים אחרים של עמק הנהר סנט לורנס, במקביל לצרפתים, הצליחו הרבה יותר. היישובים הבריטיים שגשגו, ואוכלוסייתם עלתה על זו של הצרפתים. הבריטים אף כבשו את קוויבק בין השנים 1629 ל-1632.
לאחר מותו של דה שמפלן השתלטה הכנסייה הקתולית על המושבה. אנשיה, בראשות פול שומדי דה מזונב (Paul Chomedey de Maisonneuve), הקימו ב-1642 יישוב בשם ויל-מארי, על אי בנהר סנט לורנס, יישוב שזכה לימים לשם "מונטריאול" ועתיד להפוך לעיר הצרפתית הגדולה ביותר בקנדה. ב-1659 מונה פרנסואה דה לאוול לבישוף צרפת החדשה.
מיסיונרים ישועים פעלו מטעם הכנסייה בקרב האינדיאנים משבט יורון (Huron) במטרה להמיר את דתם לנצרות, בעוד המתיישבים הוסיפו לסבול מנחת זרועם של שבטי האירוקוי. ב-1660 יצא כוח צבאי בפיקודו של אדם דולר-דז-אורמו (Adam Dollard des Ormeaux) לסיור באזור, וחוסל על ידי האינדיאנים. סכנה נשקפה לעתיד המושבה כולה.
מושבת כתר צרפתית

בשנת 1663 הכריז המלך לואי הארבעה עשר על צרפת החדשה כמושבת כתר צרפתית, ובכך פתח את הדרך לפיתוח מואץ של המושבה. חיל מצב נשלח מצרפת כדי להגן על התושבים מהתקפות אינדיאניות. ב-1666 מנו המתיישבים 3,215 נפשות, כשני שלישים מהם גברים. כדי לאזן את האוכלוסייה נשלחו לאזור על פי צו המלך כ-700 נשים צעירות בגילאי 15–30, שנקראו בנות המלך (Filles du roi).
כגוף המנהל את המושבה מונתה המועצה הסוברנית של צרפת החדשה.
מושבת כתר צרפתית > הקמת לואיזיאנה

משנות ה-60 של המאה ה-17 החלו הקנדים הצרפתים במסעות חקר ממרכז המושבה דרומה. חלקם תרו את אזור האגמים הגדולים וחלקם המשיכו וגילו את נהר המיסיסיפי.
בשנת 1682 הגיע לאזור שפך נהר המיסיסיפי במפרץ מקסיקו החוקר הצרפתי רובר קוואלייה דה לה סאל. הוא קרא לאזור עמק המיסיסיפי על שמו של לואי ה-14 - "לואיזיאנה". לה סאל קיבל אישור משר הימייה הצרפתי להתיישב באזור השפך, וסיים את חייו באורח טראגי ב-1687, בניסיון התיישבות כושל באזור טקסס. לה סאל נרצח על ידי חברי משלחתו שלו, והם עצמם נטבחו מאוחר יותר על ידי אינדיאנים.
ההתיישבות בלואיזיאנה בהנהגתו של מושל צרפת החדשה לואי דה פרונטנאק הייתה חלק ממושבת הכתר, וכללה שטחים נרחבים משני עברי נהר המיסיסיפי בין מפרץ מקסיקו ועד לקנדה. רוב היישובים שכנו לאורך נהר המיסיסיפי, ויובליו שימשו נתיב התחבורה והמסחר העיקרי של היישובים ושל תחנות הסחר. עיקר ההתיישבות הצרפתית לאורך המיסיסיפי נעשתה על ידי הקמת מצודות. בשנת 1699 הקים פייר לה מויין ד'איברוויל את התיישבות הקבע הראשונה באזור זה - בילוקסי (כיום במדינת מיסיסיפי שבארצות הברית). ב-1701 ייסד החוקר הצרפתי אנטואן דה לה מוט מבצר בלואיזיאנה העילית, שנקרא דטרואה (כיום העיר דטרויט, ארצות הברית). כבירת חבל לואיזיאנה שימשה בתחילה העיר מוביל ולאחריה בילוקסי, והחל משנת 1722 - ניו אורלינס.
ההתשה הבריטית והמלחמות הבין קולוניאליות

הבריטים, בתמיכת האינדיאנים משבטי האירוקוי, פתחו ב-1689 במתקפה נגד הצרפתים באזור הצפון. המערכה, שנמשכה עד 1697, קיבלה את השם "מלחמת המלך ויליאם" והייתה זירת משנה למלחמה באירופה - מלחמת הברית הגדולה. במהלך המלחמה נפלו אקדיה והעיר פורט רויאל (אנ') בידי הבריטים, אולם לאחר הכישלון לכבוש את קוויבק סיטי ומונטריאול, נסוגו לבסוף חזרה מהשטחים שכבשו. המלחמה נחתמה בהסכם רייסווייק (Ryswick).
לא חלפו חמש שנים, ומלחמה חדשה, שכונתה "מלחמת המלכה אן", פרצה ב-1702. בעקבות פרוץ מלחמת הירושה הספרדית באירופה ב-1701, התלקחו עימותים בין הבריטים לבין הצרפתים גם בזירה האמריקנית. ב-1710 כבשו הבריטים שוב את פורט רויאל ואת אקדיה, והאזור הפך למחוז הבריטי נובה סקוטיה. ב-1713 נחתם הסכם אוטרכט, בו ויתרו הקנדים הצרפתים על אקדיה, ניופאונדלנד ומפרץ הדסון לטובת בריטניה. בידי הצרפתים נשארו שני איים באזור שנכבש: איל רויאל ואיל סן-ז'ן.
לאחר חתימת הסכם אוטרכט החלה המושבה לשגשג. ב-1720 נמנו במושבה כ-25,000 תושבים. ב-1740 הגיע מספרם של תושבי צרפת החדשה לכ-50,000. באותה תקופה נסללה דרך המלך (Chemin du Roi) ממונטריאול לקוויבק סיטי. התקופה זכתה לשם "תור הזהב של צרפת החדשה. השקט נשמר באזור עד 1744, עת תקפו הבריטים שוב במערכה שנקראה "מלחמת המלך ג'ורג'", שוב על רקע מלחמה אחרת - מלחמת הירושה האוסטרית. המערכה נמשכה עד 1748, ובמסגרתה כבשו הבריטים את מצודת לואיבור (Louisbourg) באזור אקדיה, אך השיבו אותה לצרפתים במסגרת הסכם אקס לה שאפל (Aix-la-Chapelle).
שלוש המלחמות זכו לשם המלחמות הבין קולוניאליות בין בריטניה לצרפת, והן מדורגות הראשונה, השנייה והשלישית לפי סדר פריצתן.
מלחמת הצרפתים והאינדיאנים 1754–1763

לאחר 1748 נעשו ניסיונות פיוס בין הצדדים. ב-1750 נפגשו הבריטים והצרפתים בפריס לדון בחילוקי הדעות, אך ללא הועיל. ב-1749 העניק רוברט דינווידי, מושל וירג'יניה, לחברת הקרקעות של אוהיו רשות ליישב מתיישבים בעמק אוהיו. מושל צרפת החדשה, המרקיז דוקן, שמונה ב-1752, קיבל הוראה להשתלט על עמק הנהר אוהיו, ולסלק את הנוכחות הבריטית מהאזור, ופעל בהתאם. הבריטים החלו לבנות ב-1754 במפגש הנהרות אלהגני ומונוגאהלה, במקום בו הם מתמזגים לנהר אוהיו, מצודה שקראו לה על שם הנסיך ג'ורג'. הצרפתים מיהרו להשתלט על המצודה, ביצרו אותה וקראו לה "פורט דוקן".
ב-28 במאי 1754 נשלח על ידי מושל וירג'יניה לויטננט הקולונל ג'ורג' וושינגטון (בן 21 באותה עת), כשהוא מלווה בכוח של 40 חיילים, לשאת ולתת עם הצרפתים בשאלת הגבולות בין המושבות האנגליות למושבה הצרפתית המתהווה במחוז אוהיו. לאחר סירוב הצרפתים לסגת מהמצודה, גלש המשא ומתן עד מהרה לעימות שבו נהרגו 10 חיילים צרפתיים ו-21 נשבו, בתוכם הקצין הצרפתי ז'ומונוויל (Joseph Coulon de Jumonville). קרב זה, שנקרא בם "קרב ז'ומונוויל גלן", היה אחת העילות המרכזיות לפרוץ המלחמה. בשנים 1755–1757 הייתה יד הצרפתים על העליונה. הבריטים ספגו מספר מפלות קשות מיד הצרפתים, שבלטו על רקע נחיתותם המספרית של האחרונים.
בשנת 1758 חל מפנה: הבריטים, בהנהגתו של שר החוץ ויליאם פיט החלו במתקפה רבתי, וביולי 1758 כבשו גם את מצודת "פורט דוקן". ניצחון סמלי זה היה חוליה בשרשרת של ניצחונות, ששיאה במצור של שלושה חודשים על הבירה קוויבק סיטי ב-1759, וסופה בספטמבר 1760, המועד בו נכנעה העיר מונטריאול. לאחר כניעת הצרפתים הייתה זו שאלה של זמן עד להסדר מדיני, שהתעכב עד לסיום מלחמת שבע השנים, ואשר התממש בהסכם פריז ב-1763.
סופה של צרפת החדשה

במלאת 100 שנים להכרזתה כמושבת כתר על ידי לואי הארבעה עשר, הקיץ הקץ על צרפת החדשה. ב-1763 נחתם חוזה פריז, ובו פורקה צרפת כמעט מכל נכסיה בצפון אמריקה. בריטניה, המנצחת במלחמת הצרפתים והאינדיאנים, השתלטה על כל השטחים שממזרח לנהר המיסיסיפי, ועל כל שטחי צרפת החדשה שבצפון. לואיזיאנה הצרפתית, באזור שממערב לנהר המיסיסיפי, הפכה לשטח בשליטת ספרד על פי הסכם פונטנבלו משנת 1762.
בתקופת המלחמה (1755) גירשו הבריטים אלפי דוברי צרפתית מאקדיה ללואיזיאנה, ואלה התיישבו באזור ניו אורלינס. דוברי צרפתית אלה יצרו את תרבות הקאג'ון של האזור. ברם, עשרות אלפי התושבים שנשארו בחבל קוויבק, נשארו תחת שלטון בריטי.
יש הטוענים[דרוש מקור] כי ההתיישבות הצרפתית בצרפת החדשה הייתה כישלון ידוע מראש. מלכי צרפת לא ממש היו מעוניינים בהרחבת הקיסרות אל מעבר לים, אלא בחיזוקה בתוך אירופה עצמה, ולכן לא טיפחו את הצי הצרפתי ולא נתנו תמיכה של ממש למושלים במושבות. בריטניה לעומתה שלחה את טובי מצביאיה אל מעבר לים ואף נתנה להם חופש פעולה. עם נפילתה של צרפת החדשה תם פרק ההיסטוריה הקולוניאלית הצרפתית בצפון אמריקה.
צרפת החדשה וקנדה

אף על פי שהישות "צרפת החדשה" עברה מן העולם, השפעתה על קנדה לא חלפה. חבל קוויבק, שהפך לימים לפרובינציה של קוויבק, נותר צרפתי, רוב אוכלוסייתו היא קנדית צרפתית, וכך גם השפה המדוברת. הדת השלטת בחבל היא קתולית. ב-2004 חגגו קנדה וצרפת יובל 400 שנה לנוכחות הצרפתית בצפון אמריקה.