stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנוואר נוסייבה
הערות שוליים

↑  Sari Nusseibeh and Anthony David, Once Upon A Country: A Palestinian Life. Halban Publishers, 2013. ISBN 1905559348
↑  הורכבה ממשלה חדשה בירדן, זמנים, 4 במאי 1954
ממשלה חדשה בירדן, דבר, 25 באוקטובר 1954
↑  Anwar Nusseibeh, 74; Palestinian Moderate. New York Times, 23 November, 1986
↑  אבינועם בר-יוסף, נוסייבה מאשר: נפגשתי עם ג. מאיר לחילופי דעות בלבד - לא כמתווך, מעריב, 10 בפברואר 1972
↑  עשר שנות שלטון ישראלי ביהודה ושומרון: 1967-1977. רפי ישראלי (עורך). הוצאת מאגנס, 1980. ISBN 9652333765
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007334278605171  VIAF: 211149366025385600766   WorldCat (עם VIAF): 211149366025385600766
אנאלפביתיות תפקודית

אנאלפביתיות תפקודית היא חוסר יכולתו של אדם לעשות שימוש יעיל בחיי היומיום בכישורי הקריאה, הכתיבה וביצוע פעולות חשבון, וזאת בהבדל מאנאלפביתיות בלבד שהיא חוסר היכולת לקרוא או לכתוב משפטים פשוטים בשפה כלשהי.
מאפיינים

אדם המוגדר כאנאלפבית אינו מסוגל כלל לקרוא ולכתוב. בניגוד לכך, לאדם שהוא אנאלפבית תפקודי יש תפיסה בסיסית של אוריינות (קריאה וכתיבת טקסט בשפת האם שלו), אך בדרגה משתנית של נכונות דקדוקית וסגנון. בקצרה, מבוגר שהוא אנאלפבית תפקודי אינו מסוגל להתמודד עם מידע כתוב, ולכן אינו יכול לתפקד בצורה יעילה בחברה מודרנית ואינו מסוגל לבצע באופן סביר מטלות בסיסיות, כדוגמת מילוי טופס בקשת עבודה, הבנת חוזה מחייב משפטית, מילוי הוראות כתובות, קריאת מאמר בעיתון, הבנת תמרורים או הבנת לוח זמנים של אוטובוסים.
אנאלפביתיות תפקודית מגבילה באופן חמור את יכולת השימוש בטכנולוגיית המידע כדוגמת השימוש במחשב אישי על מנת לעבוד עם יישומים כגון מעבד תמלילים, דפדפן וגיליון אלקטרוני, או לתפעל טלפון סלולרי באורח יעיל.
הקשר עם עוני ופשע

אלו שהם אנאלפביתים תפקודיים עלולים לעיתים קרובות להיחשף לאכזריות חברתית, סיכונים בריאותיים, לחץ, הכנסה נמוכה, ובעיות אחרות שמקורן בחוסר היכולת שלהם.
המתאם בין פשע לבין אנאלפביתיות תפקודית מוכר היטב לקרימינולוגים וסוציולוגים ברחבי העולם. קיימת הערכה כי בתחילת המאה ה-21 היו כ-60% מהמבוגרים בבתי הכלא הפדרליים או בתי כלא של המדינות בארצות הברית אנאלפביתים תפקודיים או כמעט אנאלפביתים, ול-85% מעברייני הנוער יש בעיות הקשורות בקריאה, כתיבה ומתמטיקה בסיסית.
שכיחות התופעה

על פי כתב העת "ביזנס" (Business) הועסקו בארצות הברית בתחילת המאה ה-21 כ-15 מיליון בוגרים שהם אנאלפביתים תפקודיים. ה"מועצה האמריקנית של מבטחי החיים" (American Council of Life Insurers) דיווחה ש-75% מחברות המדורגות ברשימת ה-Fortune 500 נוהגות לספק הדרכה משלימה ברמה כזו או אחרת לעובדיהן. בארצות הברית כולה יש כ-30 מיליון איש ואישה (14% מהבוגרים) שאינם מסוגלים לבצע פעולות קריאה או כתיבה יומיומיות פשוטות.
המרכז הלאומי לסטטיסטיקות של החינוך מספק מידע נוסף. אוריינות נמדדת על פי שלושה פרמטרים: פרוזה, מסמכים ואוריינות כמותית. לכל פרמטר ארבע רמות: מתחת לבסיסי, בסיסי, ביניים ומיומן. עבור אוריינות בתחום הפרוזה לדוגמה, אוריינות ברמה מתחת לבסיסית משמעה שאדם מסוגל להביט בקטע קצר של טקסט על מנת להבין קטע קטן של מידע פשוט, בעוד שאדם שרמת האוריינות הכמותית שלו היא מתחת לבסיסית מסוגל לבצע חיבור פשוט של מספרים. בארצות הברית מצויים 14% מהאוכלוסייה הבוגרת ברמה "מתחת לבסיסית" של אוריינות פרוזה, 12% ברמה "מתחת לבסיסית" באוריינות מסמכים, ו-22% ברמה זו עבור אוריינות כמותית. 13% בלבד מהאוכלוסייה מצויים ברמה של מיומנות בכל שלושת התחומים, כלומר הם מסוגלים להשוות נקודות השקפה בשני מאמרי מערכת, להבין טבלה המפרטת לחץ דם, גיל ופעילות גופנית, או לחשב ולהשוות את המחיר של מוצרי מזון במשקל מסוים.
על פי העיתון "דיילי טלגרף", לאחד מכל שישה בריטים בממלכה המאוחדת "חסרים כישורי האוריינות של ילד בן 11". מחלקת החינוך של ממשלת בריטניה דיווחה ב-2006 ש-47% מהתלמידים נשרו מהלימודים עד גיל 16 מבלי שהצליחו להשיג רמה בסיסית של מתמטיקה, ו-42% כשלו בהשגת רמה בסיסית של אנגלית. מדי שנה נושרים כ-100,000 תלמידים מבתי הספר בבריטניה כשהם אנאלפביתים תפקודיים.
ממצאי המחקר

מחקר אוריינות במקום העבודה שפורסם על ידי מכון נורתאיסט (Northeast Institute) ב-2001 מצא שעסקים מפסידים מיליארדי דולרים מדי שנה בשל יצרנות נמוכה, שגיאות ותאונות המיוחסות לאנאלפביתיות תפקודית.
מחקר סוציולוגי הוכיח כי מדינות שבהן יש רמה נמוכה של אנאלפביתיות תפקודית באוכלוסייה הבוגרת הן בדרך כלל גם אלו שבהן יש את הרמה הגבוהה ביותר של אוריינות מדעית בשכבה הנמוכה של צעירים המתקרבים לסיום לימודיהם האקדמיים הרשמיים. ממתאם זה עולה כי הגורם התורם ביותר לרמת האוריינות החברתית הוא יכולתם של בתי הספר להבטיח שתלמידים יצליחו לרכוש אוריינות תפקודית הנדרשת להבנה של טקסטים ומסמכים בסיסיים על מנת לסיים את בית הספר כאזרחים מתפקדים.
ראו גם

לקות למידה
הערות שוליים

↑  National Assessment of Adult Literacy
↑  National Center for Education Statistics
↑  Kirsty Scott, Sounds incredible, The Guardian, 10 July 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX549586  GND: 4155672-0  LNB: 000321890
אמריקן מק'גי אליס

| --- | --- |

 כללי
 תאריך הוצאה:  6 באוקטובר 2000
 סוגה:  משחק פעולה-הרפתקאות
 פיתוח:  Rogue Entertainment
 הוצאה לאור:  Electronic Arts
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  רוסית 
 הפצה:  Electronic Arts
 עיצוב:  אמריקן מק'גי
 סדרה:  אמריקן מק'גי אליס
 דרישות תוכנה
 מנוע משחק:  id Tech 3 משודרג עם Ritual's ÜberTools
 מצבי משחק:  שחקן יחיד
 פלטפורמות:  Xbox 360, macOS, Microsoft Windows, פלייסטיישן 3, Mac OS Classic 
 המשחק הבא:  Alice: Madness Returns
 
אמריקן מק'גי אליס (באנגלית: American McGee's Alice) הוא משחק פעולה המוצג מגוף שלישי, המבוסס על עלילות הספר הרפתקאות אליס בארץ הפלאות ומבעד למראה ומה אליס מצאה שם, ועלילתו ממשיכה באופן לא רשמי את עלילות ספרים אלו.
המשחק תוכנן ועוצב על ידי אמריקן מק'גי (ממפתחי המשחקים Doom II, Quake ועוד) והפסקול שלו הולחן על ידי זוכה הגראמי כריס ורנה (מחברי הלהקה ניין אינץ' ניילז). אמריקן מק'גי אליס שוחרר למערכות ההפעלה חלונות ו-Mac OS ב-6 באוקטובר 2000. ב-14 ביוני 2011, לקראת אירוע ההשקה של משחק ההמשך Alice: Madness Returns, שוחררו המרות של אמריקן מק'גי אליס ל-Xbox 360 ו-פלייסטיישן 3.
נכון ל-22 ביולי 2010, המשחק מכר למעלה ממיליון וחצי עותקים. למשחק יצאו מספר מוצרים נלווים כגון פסלונים לאספנים, בובות, פסקול המוזיקה ועוד.
עלילה

לאחר מאורעות הספר "מבעד למראה", בית משפחתה של אליס נשרף עד היסוד, והיא נותרת הניצולה הבודדה מהאסון. הטראומה מערערת את שפיותה, ולאחר מספר שנים היא מאושפזת במוסד הסגור רטלדג'. רכושה היחיד בחדרה המוגן הוא בובת ארנב. לאחר אשפוז בן מספר שנים נופלת אליס שוב אל ארץ הפלאות, עקב קריאתו של הארנב הלבן להציל את הממלכה מידיה של מלכת הלבבות. ארץ הפלאות הפכה לבבואה מעוותת של הממלכה שאליס הכירה כילדה, והיא לומדת להכיר אותה מחדש כבת-עשרה בעזרתו של חתול הצ'שייר המלווה אותה.
המטרה העיקרית במשחק היא להציל את ארץ הפלאות, כאשר נרמז כי הצלת הארץ תוכל להחזיר את שפיותה של אליס. אליס מקבלת כלי נשק שונים בעודה חוקרת את הממלכה - קלפים אותם ניתן לזרוק באויבים מרובים בו-זמנית, סכין שלאחר הטלתו חוזר לידה ועוד. לעיתים אליס עצמה עוברת שינויים ברמות שונות, כגון הפיכה לבלתי נראית, כניסה למצב זמני בו היא גדולה וחזקה יותר (מצב הקרוי "היסטריה" בשפת המשחק) ועוד. האויבים הם דמויות מהרפתקאותיה הקודמות, כגון חיילי הקלפים של מלכת הלבבות, הכובען המטורף, הדוכסית המכוערת ולבסוף אף הג'ברווקי ומלכת הלבבות. לעזרתה עומדים חברים (הארנב, חתול הצ'שייר) ומספר דמויות שמסייעות לה בלי משים, כמו המפטי דמפטי.
המשחק מחולק למספר אזורים או ממלכות, שלרובם קשר עם עלילות הספרים ועיוות שנובע מטירופה של אליס.
פיתוח

חברת Electronic Arts שכרה רישיון שימוש במנוע המשחק של Ritual Entertainment שהוצג במשחק Heavy Metal: F.A.K.K.². המנוע היה שדרוג של המנוע שהוצג ב-Quake 3 Arena, הקרוי id Tech 3. השיפורים שהוספו למנוע המשחק אפשרו הנפשה מבוססת שלד, תיאום תנועות השפתיים לפסקול, תסרוט אפשרי למצלמת השחקן, מערכת גרפית מבוססת חלקיקים והצללה משופרת.
מערכת הקרבות במשחק עברה מספר שינויים, העיקרי בהם הוא המעבר ממערכת מבוססת לחימה בצוות (אליס וחתול הצ'שייר) למערכת מבוססת דמות אחת (אליס בלבד). עם זאת, גרסאות בטא של המשחק כללו את דמות חתול הצ'שייר כמשתתפת פעילה, וזו הורדה רק לפני סיום הפיתוח.
ביקורות

עם יציאת המשחק ב-6 באוקטובר 2000 מרבית הביקורות המוקדמות היללו את הגרפיקה של המשחק, שהייתה מפורטת וחדה לשעתה. הביקורות המקוונות היו בממוצע של 85% (בסיכום של אתר האגרגציה Metacritic), כשהאתר GameSpy נותן את הציון 94% והאתר GameSpot את הציון 73%. שני האתרים הסכימו כי הגרפיקה והעיצוב של המשחק מצוינים, אך גיימ-ספוט סייג את מחמאותיו וציין כי המשחקיות של אליס ליניארית ופשטנית יתר על המידה.
פסקול

פסקול המשחק הולחן ובוצע במלואו על ידי כריס ורנה, עם עזרה מהגיטריסט מארק בלאסקז והזמרת ג'סיקה (Jessicka). בין התורמים לפסקול נמנה מרילין מנסון שתרם מספר נעימות למשחק, חלקן שולבו בפסקול הקיים. הפסקול היה ברובו מבוסס נעימות רקע עם מספר חלקי שירה, ומבוסס בעיקר על כלי הקשה (כגון קסילופון) ותיבות נגינה. פסקול המשחק יצא על גבי תקליטור והופץ בנפרד מהמשחק. הפסקול כלל 20 רצועות ואורכו כ-74 דקות.
מוצרים נלווים

אמריקן מק'גי אליס הופץ במקביל למספר מוצרים נלווים, שכללו פסלונים לאספנים שהושקו במספר סדרות על ידי Electronic Arts, וזכו להצלחה בקרב אספנים. הפסלונים המקוריים כללו את אליס, החתול, הכובען המטורף ומספר דמויות נוספות. גרסאות מאוחרות כללו עיצוב מחודש של הדמויות ואף מספר פסלונים גדולים במהדורה מוגבלת, כגון אליס במצב היסטריה.
בעקבות הצלחת המשחק התכוון במאי הסרטים וס קרייבן להוציא סרט אימה המבוסס על המשחק וסגנונו. עקב בעיות בתסריט, הסרט לא הופק וזכויות הפקת הסרטים על זיכיון אמריקן מק'גי אליס נדדו מיד ליד, וב-2008 אף נקנו על ידי שרה מישל גלר (שציינה שהייתה מאוהדי המשחק). סרט הקולנוע לבסוף נזנח ולא נכנס לשלבי הפקה.
הערות שוליים

↑  http://www.youtube.com/watch?v=Xb36NXXZWAc
↑  http://www.metacritic.com/games/platforms/pc/americanmcgeesalice
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4620293-6
אנוש (אלבום)

אנוש הוא אלבומה השלישי של יעל דקלבאום, שיצא בשנת 2015, לאחר גיוס כספי מוצלח באתר הדסטארט.
האלבום, שהוא האישי והחשוף מבין אלבומיה של יעל, הוקלט בשישה ימים רצופים ואינטנסיביים ושיריו אקוסטיים ומינימליסטיים במהותם. האלבום משלב שירים באנגלית ועברית ומנגנים בו גלעד דוברצקי, תומר ישעיהו ויוסי פיין, שגם הפיק את האלבום.
רשימת שירים

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי יעל דקלבאום.
| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | שוב אל האור  | 04:18 |
| 2. | Take Me In Your Arms  | 03:57 |
| 3. | Angel Song  | 03:26 |
| 4. | מה יעירני  | 04:29 |
| 5. | אינדיבידואל  | 03:41 |
| 6. | Missionary Man  | 03:39 |
| 7. | Twenty Seven  | 03:21 |
| 8. | I'll Be Gone  | 04:31 |
| 9. | אנוש  | 03:11 |
| 10. | Mystical Morning  | 05:27 |
| 11. | What Did Ghandi Know  | 03:12 |
| 12. | אהבה אחת  | 03:55 |
| 13. | Roses Of Fire  | 04:17 |
| משך כולל: | משך כולל: | 51:30 |
אלכסנדר גודונוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 נובמבר 1949 יוז'נו-סחלינסק, ברית המועצות
 פטירה:  18 במאי 1995 (בגיל 45) וסט הוליווד, קליפורניה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Александр Борисович Годунов 
 מדינה:  ברית המועצות, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1974–1995 (כ־21 שנים) 
 מקום לימודים:  בית הספר לבלט של ריגה (1968)  בית הספר ג'וליארד  בית הספר למשחק סטלה אדלר 
 בן או בת זוג:  Lyudmila Vlasova (?–1982)   ז'קלין ביסט 
 פרסים והוקרה:  אמן מצטיין של רוסיה הסובייטית (1976) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלכסנדר בוריסוביץ' גודונוב (ברוסית: Александр Борисович Годунов; ‏28 בנובמבר 1949 – 18 במאי 1995) היה רקדן בלט ושחקן שעריקתו מברית המועצות גרמה לתקרית דיפלומטית בינה לבין ארצות הברית.
ביוגרפיה

גודונוב נולד באי סחלין. כאשר היה בן 3 הוריו התגרשו והוא עבר עם אמו לריגה. בריגה הוא למד ריקוד בבית הספר לרקדני בלט המקומי. גודונוב הצטרף לתיאטרון בולשוי ב-1971 ובמשך השנים הפך לרקדן ראשי. ב-23 באוגוסט 1979, בעת שהופיע עם התיאטרון בניו יורק, יצר גודונוב קשר עם הרשויות האמריקאיות וביקש מקלט מדיני. בתגובה להיעלמותו, ניסה הק.ג.ב. להטיס את אשתו, ליודמילה ולסובה, למוסקבה. מחלקת המדינה הצליחה לעצור את הטיסה לפני ההמראה, ובדקה אם ולסובה התכוונה לעזוב מרצונה. אחרי שלושה ימים, בהם התערבו גם הנשיא ג'ימי קרטר ושליט ברית המועצות ליאוניד ברז'נייב בפרשה, ניתן אישור המראה למטוס וולסובה שבה למשפחתה. במשך שנה ניסה גודונוב להשיב אותה אליו, אולם ללא הועיל. השניים, שכונו "רומיאו ויוליה של המלחמה הקרה", התגרשו לבסוף ב-1982.
גודונוב רקד בתיאטרון הבלט האמריקאי עד 1982, אז עזב בעקבות חילוקי דעות עם ידידו הוותיק ומנהל הלהקה, מיכאיל ברישניקוב. הוא הקים להקה משלו ויצא איתה לסיבוב הופעות קצר, ולאחר מכן עבר לשחק בסרטי קולנוע בהוליווד. תפקידו המפורסם ביותר הוא קארל, הטרוריסט האכזרי בסרט מת לחיות.
גודונוב ניהל מערכת יחסים ממושכת עם השחקנית ז'קלין ביסט, אשר הסתיימה ב-1988.
ב-1995, כשהיה בן 45, מת גודונוב בוסט הוליווד (אנ'), קליפורניה. הסברה היא כי מותו נגרם מאלכוהוליזם וסיבוכים של דלקת כבד. אפרו פוזר באוקיינוס השקט. על לוח זיכרון שהוצב לזכרו נכתב "עתידו נותר בעבר".
פילמוגרפיה

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1970 | Carmen-suite | חוזה |  |
| 1971 | Moskovskaya Fantaziya | רקדן צעיר | ללא קרדיט |
| 1975 | Anna Karenina | אלכסיי ורונסקי |  |
| 1978 | June 31 | למיסון, המוזיקאי המלכותי |  |
| 1980 | A Portrait of Giselle | עצמו |  |
| 1983 | Godunov: The World To Dance In | עצמו |  |
| 1985 | Witness | דניאל הוכלייטנר |  |
| 1986 | זהירות הבית מתפרק | מקס בייסארט, המנצח |  |
| 1988 | מת לחיות | קארל ורסקי | צוות ראשי |
| 1990 | The Runestone | סיגוואלדסון, שען |  |
| 1992 | Waxwork II: Lost in Time | סקרביס |  |
| 1994 | North | אבא איימיש |  |
| 1995 | Dogfighters | לותר קרסנה | (תפקידו האחרון) |
הערות שוליים

↑  Debra Craine, Judith Mackrell, Godunov, Alexander, The Oxford Dictionary of Dance, Oxford University Press, 2010, עמ' 192, ISBN 978-0-19-956344-9. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810688375105606  BIBSYS: 5101076  BNE: XX1512248  BnF: cb14046089k (data)  GND: 1244256579  ISNI: 0000 0000 6301 3096  LCCN: n83169417  SNAC: w6n618rb  SUDOC: 075741261  Trove: 1456608  VIAF: 5133783   WorldCat (עם VIAF): 5133783
אסימי (אוניית מעפילים)

מסלול ההפלגה של "אסימי"
אסימי הייתה אוניית מעפילים שארגנה ההגנה.
היסטוריה

האונייה הפליגה מנמל קונסטנצה שברומניה ב-1 באפריל 1939. על סיפונה היו 470 מעפילים, רובם מפולין ומיעוטם מרומניה.
כשהגיעה "אסימי" אל חופי ארץ ישראל עגנה מול קיבוץ מצפה הים, והחלה בהורדת המעפילים. בלילה הראשון הורדו 90 מהמעפילים ולקראת הבוקר התרחקה הספינה מהחוף. 
בלילה הבא הורדו 140 מעפילים נוספים עד שהתגלתה האונייה על ידי ספינת סיור בריטית. 
החיילים הבריטים השתלטו ב-11 באפריל על "אסימי", והובילו אותה לנמל חיפה כשעל סיפונה 268 מעפילים. רב החובל, גרגוריוס בגולטיס, נעצר, הועמד למשפט ונדון ל-9 חודשי מאסר וקנס 100 לא"י. על האונייה הועלו 176 מעפילים שנתפסו באונייה קאטינה לצורך גירושם  ללב ים. הכוונה לגרש את האנייה נתקלה בקשיים בגלל מאסרו של רב החובל והעובדה שלסגנו לא היה רישיון להשטת האונייה. כמו כן, לא היו לספינה מספיק סירות הצלה.
במחאה על הגירוש הצפוי ארגנה מועצת פועלי חיפה בשיתוף ההגנה שביתה כללית והפגנה רבת משתתפים בחיפה. אולם צעדי המחאה לא הועילו. העולים באונייה אף הציעו להתגייס לצבא הבריטי, אך נענו בשלילה.
ב-29 באפריל גורשה האונייה מארץ ישראל כשעל סיפונה 240 מעפילים (ללא מעפילי קאטינה), לאחר שנמסר להם מזון לשבעה ימים.
שישה ימים לאחר מכן הצליחה להוריד 12 מעפילים בחוף תל אביב שם החליטו המארגנים על שיטת הורדה אחרת, ופנו לכיוון איי יוון על מנת להצטייד בסירת מנוע.
התוכנית הייתה להוריד את המעפילים לחוף ממרחק באמצעות סירת המנוע, כאשר "אסימי" לא נכנסת למים הטריטוריאליים של ארץ ישראל המנדטורית.
ב-1 ביוני הפליגה "אסימי" מיוון כשהיא גוררת אחריה את סירת המנוע "דמטריוס".
כשהתקרבה לארץ ישראל התארגנו המעפילים להורדה מול חוף שפיים. אך אז התגלתה "אסימי" על ידי מטוס סיור בריטי. על כן, הפליגה לחוף נהריה. קציני צבא בריטיים, ששחו להנאתם בחוף, גילו את האונייה המורידה מעפילים, הזעיקו את המשטרה והמעפילים נעצרו.
המעפילים שוחררו לאחר שבוע כשמספרם נוכה ממכסת אשרות הכניסה הרשמיות של יהודים לארץ ישראל לאותה שנה.
הערות שוליים

↑  עד מתי יענו את המעפילים?, הצופה, 20 באפריל 1939
↑  9 חודשים מאסר ומאה לא"י קנס, המשקיף, 21 באפריל 1939
↑  כיצד נוהגים במעפילים שבויים?, דבר, 19 באפריל 1939
↑  להעלות את המעפילים ליבשה, דבר, 21 באפריל 1939
↑  נסו גם דרך זו מעפילי אסימי, דבר, 5 במאי 1939
↑  לאסימי ניתן מזון ל-7 ימים, דבר, 9 במאי 1939
אנושקה סיקורסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 באוקטובר 1955 (בת 69) לייז', בלגיה 
 מדינה:  בלגיה בלגיה
 
אנושקה סיקורסקי (בצרפתית: Anouchka Sikorsky; נולדה ב-1 באוקטובר 1955) היא מנחת טלוויזיה ילידת בלגיה.
ביוגרפיה

סיקורסקי נולדה בלייז' להורים ממוצא פולני ואוקראיני.
ב-1974 זכתה במיס בלגיה.
היא הייתה הנציגה הבלגית במיס תבל 1974 ומיס עולם 1974 ומיס אירופה 1974.
היא עבדה כמגישה ב-RTL, חברת הטלוויזיה של לוקסמבורג, שם היא יצרה והנחתה את תוכנית הילדים והנוער "Chocolat Show".
מ-1977 ועד 1990 הנחתה את משחק הטלוויזיה "Le Coffre-fort".
לאחר מכן היא עבדה בערוץ הטלוויזיה הבלגי "RTL-TVI".
בנוסף היא גם עוסקת בכתיבה ובנדל"ן.
הערות שוליים

↑  Anouchka Sikorsky : " Je me consacre à l'écriture et ça me comble de bonheur ", www.cinetelerevue.be (בצרפתית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא בלגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלכסנדר גאליץ'

| --- | --- |

 לידה:  19 באוקטובר 1918 יקטרינוסלב, המדינה האוקראינית 
 פטירה:  15 בדצמבר 1977 (בגיל 59) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Александр Аронович Гинзбург 
 מדינה:  ברית המועצות 
 מקום קבורה:  בית הקברות הרוסי סן-ז'נביאב-דה-בואה 
 שם עט:  Галич 
 מקום לימודים:  מכון גורקי לספרות 
 שפות היצירה:  רוסית 
 סוגה:  בארד, מחזה 
 צאצאים:  Grigory Mikhnov-Vaytenko 
 
אלכסנדר ארקדייביץ' גאליץ' (ברוסית: Алексáндр Аркáдьевич Гáлич) הוא שם העט של אלכסנדר ארונוביץ' גינזבורג (ברוסית: Алексáндр Арóнович Г'инзбург;‏ 19 באוקטובר 1918 – 15 בדצמבר 1977) משורר, מחזאי, תסריטאי, פזמונאי וזמר סובייטי ממוצא יהודי שכתב ברוסית. מגדולי הבארדים הרוסיים.
את שם העט שאימץ לעצמו, "אלכסנדר גאליץ'" – כשמה הרוסי של העיר ההיסטורית האליץ' – הרכיב כווריאציה על ראשי התיבות של שמו: גינזבורג אלכסנדר ארונוביץ'. השימוש שעשה בשם עט היה בשל רצונו להסתיר את מוצאו היהודי – שבברית המועצות של תקופתו היווה עול עבור דמויות ציבוריות. גם את שמו האמצעי (על שם האב) שינה מ-"ארונוביץ'" ל-"ארקדייביץ'".
תולדות חייו ויצירתו

אלכסנדר גינזבורג נולד ב-19 באוקטובר 1918 בעיר דניפרופטרובסק (אז יקטרינוסלב). אביו אהרון גינזבורג (Арóн Семёнович Г'инзбург) עבד ככלכלן, ואמו פאני וקסלר (Фáнни Борисовна Векслер) הייתה מורה באקדמיה למוזיקה העירונית. בשנת 1923 עברה המשפחה למוסקבה. לאחר שסיים את הלימודים בכיתה ט', התקבל גאליץ' למכון ללימודי הספרות על שם מקסים גורקי. בו בזמן התקבל גם לאולפן לאופרה ודרמה על שם קונסטנטין סטניסלבסקי. עד מהרה עזב את המכון לספרות, וכעבור שלוש שנים עזב גם את האולפן. בשנת 1939 עבר לאולפן התיאטרון של המחזאי אלכסיי ארבוזוב. בפברואר שנת 1940 הציג האולפן את המחזה "העיר עם עלות השחר", שגאליץ' היה ממחבריו.
כשפרצה מלחמת העולם השנייה גויס גאליץ' לצבא, אך כשנתגלה מום מולד בלבו, הוא שוחרר מהצבא ונשלח לדרום רוסיה. עבד בתיאטרון בעיר גרוזני עד דצמבר 1941, אז עבר לטשקנט, שבה הקים המחזאי ארבוזוב תיאטרון חדש, שאליו הזמין את תלמידיו. בראשית יצירתו כתב גאליץ' מחזות ותסריטים לכמה סרטים, ובהם הסרט "הרצה על פני הגלים", המבוסס על רומן מאת אלכסנדר גרין.
בסוף שנות ה-50 החל גאליץ' לחבר שירים, שאותם נהג לבצע אותם בעצמו וללוותם בגיטרה. בתחילה הושפע רבות מהרומנסה של אלכסנדר וורטינסקי, וכחלוף הזמן התבדל ונעשה לאחד המשוררים הבולטים בסוגה חדשה – שירת המחברים ("בארדים"). הסוגה נעשתה פופולרית במיוחד אחרי הופעת הרשמקולים וגליץ' היה בין הבולטים בה לצד ולדימיר ויסוצקי ובולט אוקודז'בה.
שיריו הראשונים של גאליץ' היו תמימים למדי מבחינה פוליטית, אך לא התאימו לאסתטיקה הרשמית של ברית המועצות. חלק ניכר מנקודת השבירה ביצירתו התחולל בעקבות המקרה שבו בוטלה הצגת הבכורה של המחזה פרי עטו, "שקט הימאים". המחזה נכתב על ידי גאליץ' עבור תיאטרון "בן זמננו" (Современник), והתיאטרון קיים חזרות עד שהיה מוכן להציגו; ברם לאחר כל החזרות החליטו השלטונות לאסור על הצגתו. הרשויות טענו כי גאליץ' מציג את תפקידם של היהודים במלחמת העולם השנייה באופן מסולף. גאליץ' תיאר את האירוע מאוחר יותר בסיפור "חזרה כללית".
לאחר מקרה זה החריפה הנימה הפוליטית בשיריו של גאליץ', והחלה להופיע בהם קריאת מחאה – מה שהוביל אותו לסכסוך עם השלטון: נאסר עליו לשיר בפומבי או להוציא תקליטים, והפסיקו להוציא לאור את חיבוריו. אף על פי כן, המשיך גאליץ' בחיבור ובביצוע שיריו: הוא היה שר בהופעות בדירות פרטיות, ושיריו הוקלטו על ידי חבריו, שהיו מפיצים את קלטות השמע בחשאי; הפופולריות של גאליץ' רק התחזקה. בשנת 1969 הוציאה לאור הוצאת ספרים את ספר שיריו, ובעקבות זאת סולק גאליץ' בשנת 1971 מאגודת הסופרים של ברית המועצות, שבה היה חבר משנת 1958. בשנת 1972 סולק גם מאגודת עובדי הקולנוע, ובשנה זו עבר את התקף הלב השלישי בחייו. באותה שנה נטבל גאליץ' לנצרות האורתודוקסית על ידי האב אלכסנדר מן.
בשנת 1974 נאלץ גאליץ' להגר מברית המועצות; כל יצירותיו שפורסמו קודם נאסרו בברית המועצות. גאליץ' נסע לנורווגיה, ומשם עבר למינכן, בה עבד ברדיו אירופה החופשית. בהמשך התגורר בפריז, ובה נהרג ב-15 בדצמבר 1977 בהתחשמלות כאשר ניסה לתקן אנטנה.
תולדות חייו ויצירתו > מותו המסתורי של גאליץ'

ישנן גרסאות סותרות ובלתי מאומתות לגבי מותו. לפי גרסה אחת, נרצח גאליץ' בידי סוכני הק.ג.ב. משום שבפעילותו הדיסידנטית הפריע למשטר; לפי גרסה אחרת (סותרת), נרצח בידי סוכני ה-CIA. יש הטוענים כי גאליץ' התגעגע מאוד אל מולדתו, והשתדל לשוב אליה. חזרתו הייתה אמורה לפגוע בתנועה הדיסידנטית בברית המועצות, שכן הדיסידנטים לא היו חוזרים במחאה נגד המשטר. חרף זאת, חבריו של גאליץ' שביקרו בדירתו 20 דקות אחרי מותו, הביעו את שכנועם כי מותו לא יכול היה להיגרם אלא בשל אסון.
"קדיש"

שיא יצירתו הפואטית של גאליץ' הוא הפואמה "קדיש", המוקדשת לזכר נשמתו של הסופר, הרופא והפדגוג הפולני הגדול יעקב גולדשמיט (יאנוש קורצ'אק), שנרצח יחד עם חניכיו מבית היתומים בוורשה במחנה ההשמדה טרבלינקה.
אסיה יוחנני

| --- | --- |

אסיה יוחנני, מיס עולם החירשת 2018, 29 בספטמבר 2018, פראג.
 לידה:  אוזבקיסטן, טשקנט, אוזבקיסטן
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2018 
 עיסוק:  מיס עולם החירשת 2018, דוגמנית
אסיה יוחנני (נולדה ב-13 במרץ 1987) היא דוגמנית חירשת ישראלית שזכתה בתואר "מיס עולם החירשת 2018" בתחרות מיס ומר עולם החירשים 2018 שהתקיימה ב-29 בספטמבר 2018 בפראג, צ'כיה.
יוחנני היא הישראלית הראשונה שזכתה בתואר מיס עולם החירשת.
ביוגרפיה

יוחנני היא חירשת מלידה. נולדה בטשקנט, אוזבקיסטן, ועלתה לישראל עם משפחתה בגיל ארבע. בישראל למדה את שפת הסימנים הישראלית שפתחה בפניה עולם ויזואלי. ילדים הציקו לה עקב חירשותה, ובבית ספר יסודי באשדוד למדה בשילוב פרטני. בתיכון המקיף ביהוד למדה בשילוב כיתתי, וההישגים שלה עלו. התנדבה לצה"ל, ושירתה כמורה חיילת במשך שנה וחצי.
אחרי השירות בצה"ל לא מצאה עבודה מועדפת באזור מגוריה, לא בתחנות דלק ולא במסעדות. עברה לגור בתל אביב, ושם עבדה כמלצרית במגדלי עזריאלי. ב-2009 החלה לעבוד בנא לגעת כמלצרית, ברמנית, אחראית משמרת ואחראית אירועים. ב-2013 החלה להדריך ב"הזמנה לשקט" במוזיאון הילדים חולון.
חמש פעמים לא התקבלה לתחרויות יופי בישראל. לתחרות היופי לחירשים וכבדי שמיעה בפראג הגיעה בעקבות חברתה מגיל 14, נסיה אליהו, שנולדה בטשקנט גם כן, ולמדה ביהוד שכבה מעל יוחנני. כשהוכרזה יוחנני כזוכה בתחרות, לא האמינה שזכתה. כתרה נמכר במכירה פומבית, לפי תקנון התחרות.
כשנה לאחר מכן, ביולי 2019, היא הוזמנה כאורחת לתחרות היופי לחירשים שנערכה בנלספרייט, דרום אפריקה ביולי 2019, והכתירה את מיס עולם החירשת 2019, וידישה באליאן מהודו.
בסוף מאי 2021 מונתה כמנהלת לקבוצת הכדורסל של החירשים "קינגס יהוד".
הערות שוליים

1 2  יערה שפירא, אסיה יוחנני הישראלית זכתה בתחרות מלכת היופי החרשת, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 30 בספטמבר 2018
↑  Fashion Israel, הכוכבות לבשו שמלות כלה. שירז טל עשתה פסים. ברטה הבריזה ופנינה טורנה נעלמה, באתר FashionIsrael, "אסיה יוחנני (מיס עולם החירשת) בשמלת כלה של שחר אבנט", דיגמנה לצד מלי לוי, שירז טל, יוליה פלוטקין, סתיו סטרשקו, שמחה גואטה, טיטי איינאו ודוגמניות נוספות, ‏30 בנובמבר 2018
↑  Winning title – Miss Deaf World 2018, Miss Deaf World 2011-2020 (באנגלית)
↑  Israeli Crowned Miss Deaf World 2018, Jewish Deaf Community Center, ‏1 בדצמבר 2018 (באנגלית)
↑  אסיה יוחנני היא הישראלית הראשונה שזכתה בתואר מיס עולם החירשת בצ'כיה, בעמוד הפייסבוק של נסיה אליהו, 12 בינואר 2020
1 2 3    סמדר שיר, מלכת הדממה, באתר "ידיעות אחרונות", 11 באוקטובר 2018
↑  סמדר שיר, מלכת הדממה, באתר ynet, 12 באוקטובר 2018 (מקוצרׂ)
↑  Khushboo Aggarwal, מעורר השראה: החירשת הוכיחה את כוחה, זכתה בתואר 'מיס עולם החירשת 2019', באתר Nari.Punjabkesari.In, תמונה ראשונה ותמונה שלישית, ‏25 ביולי 2019 (בהינדית)
↑  Asmita, 21-Year-Old Vidisha Baliyan From UP Becomes 1st Indian To Be Crowned Miss Deaf World 2019, Scoopwhoop.com, ‏28 ביולי 2019 (באנגלית)
↑  Harshita Pant, 21-year-old Vidisha Baliyan becomes the first-ever Indian to win the title of Miss Deaf World 2019!, TimesNowNews.com, "Israel's Miss Deaf World 2018, Assia Uhanany passed on the crown to India's Vidisha Baliyan following a glittery ceremony in Mbombela, South Africa", ‏29 ביולי 2019 (באנגלית)
↑  אסיה יוחנני מנהלת קבוצה, בעמוד הפייסבוק של מועדון ספורט חרשים י"מ, 29 במאי 2021
אלסנדרו בסטוני

אלסנדרו בסטוני (באיטלקית: Alessandro Bastoni; נולד ב-13 באפריל 1999) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הבלם באינטר מילאנו ובנבחרת איטליה.
קריירת מועדונים

בסטוני נולד בעיירה קאזלמג'ורה שבמחוז לומברדיה, בגיל 7 הצטרף לאקדמיה של אטאלנטה, מהעיר ברגמו.
קריירת מועדונים > אטאלנטה

בסטוני היה שחקן משמעותי בקבוצות הנוער של אטאלנטה וכבר בנובמבר 2016, בגיל 16 ושבעה חודשים, ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת, במשחק גביע מול פסקארה. באותה עונה בסטוני שיחק בנוסף שלושה משחקים בסרייה א'.