stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרייטים
היסטוריה > דתם

בדומה לניימאנים ולאונגודים, בתחילת המאה ה-11 אימצו הקרייטים את הנצרות הנסטוריאנית, לצד מנהגים שמאניסטים. המונגולים השורשיים נשארו פגאנים. דבר היותם נוצרים הוזכר על ידי רשיד אל-המדאני, ועל ידי ויליאם מרוברוק, שפגש הרבה נסטוריאנים בעת שהייתו בחצר של מונגקה חאן ובקראקורום בשנים 1254–1255. ויליאם ציין כי נצרותם הייתה צבועה בסממנים שמאניסטים ומניכאיסטים והייתה מבולבלת מנוגע לליטורגיה. הוא ייחס זאת להיעדרם של מורי דת, למאבקי כוח בין הכמרים המקומיים ולרצון להתפשר על התורות הדתיות על מנת למצוא חן בעיני החאנים השונים.
אגדת הכומר יוחנן וממלכתו הנוצרית הרחוקה שנפוצה באירופה התבססה על שמועות בנוגע לקיומם של נוצרים בארצות אסיה - אצל המונגולים או בהודו, או לחליפין באפריקה - בחבש. בכמה גרסאות של אגדה זו הכומר יוחנן זוהה עם טוגרול או וואנג חאן. אולם המקורות המונגוליים אינם אומרים דבר על כך.
בעת הרדיפות נגד הנוצרים של האילח'אן גאזאן חאן ששלט באיראן בתחילת המאה ה-14 ניסה רינצ'ין להגן עליהם, אך הוצא להורג על ידי אבו סעיד בהדור חאן.
החל משנות ה-1380 חוסלה הנצרות הנסטוריאנית במונגוליה בעקבות הניתוק מהקתוליקוס של הכנסייה ועקב ההתאסלמות ההמונית בימי האימפריה של טימור לנג. מכה נוספת קיבלה עקב כיבוש קאראקורום על ידי שושלת מינג הסינית, שצבאה החריב בשנת 1380 את הכנסייה הנסטוריאנית בעיר.
שאריות של אוכלוסיית הקרייטים נשארו בשלהי המאה ה-14 באזור הנהר קארא אירטיש, עד לאי אלא קול ולהרי ג'ירן קאברגה.
גם אלה נעלמו בעקבות מלחמות בין מונגולים ואויראטים בשנות ה-1420.
החאן אווייס לחם בג'ונגרים בשנים 1405–1428 והובס במרבית הקרבות.
הנוצרים מצאו מקלט אצל החאן טוכטמיש ואחרי הסכיזמה בכנסייה הנסטוריאנית בשנת 1552 איבדו את הקשר עם כנסיית האם.
רבים עברו לאמונות נוצריות אחרות, כמה מהם התאסלמו או אימצו מנהגים יהודים.
היסטוריה > סיפור ההתנצרות

סיפור התנצרותם של הקרייטים נמסר על ידי המחבר מארי אבן סולימאן מן המאה ה-12, בספרו "כיתאב אל-מג'דל" (ספר המגדל) וכן על ידי ההיסטוריון הנוצרי סורי ממוצא יהודי, בר הבראוס שחי במאה ה-13. בר הבראוס כינה אותם "קראיט". לפי נרטיבים אלה, בשנת 1007 או אולי 1012, הלך החאן הקרייטי לאיבוד בדרכו בעת סופת שלג בעת שנמצא במסע ציד בהריה הגבוהים של ארצו. כשכבר איבד כל תקווה, הופיע בחזון מול עיניו סרגיוס הקדוש ואמר לו: "אם תאמין במשיח, אני אוביל אותך כך שלא תאבד". החאן הבטיח להתנצר והקדוש אמר לו לעצום עיניים וכשפתח אותן מצא את עצמו בבית (בגרסה של בר הבראוס הקדוש הוליך אותו לעמק שבו נמצא ביתו). כשפגש החאן סוחרים נוצרים, נזכר בחזון ובהבטחתו ושאל אותם שאלות על הדת הנוצרית, על התפילות וספר החוקים שלה. הם לימדו אותו את "תפילת האדון", את "לכו מרא" (השקולה כנגד טה דאום - Te Deum ואת "קדישא אלהא" (השקולה כנגד טריסאגיון).
לפי עצתם הוא שיגר מסר לעבדישו, המיטרופוליט של מרב, עם בקשה שישלח לו כמרים ודיאקונים שיטבילו לנצרות אותו ואת בני שבטו. עבדישו שלח איגרת בנושא ליוחנן השישי, הקתוליקוס או פטריארך של כנסיית המזרח בבגדאד. בין השאר, הודיע לו שנשאל על ידי חאן הקרייטים בנוגע לצומות, אם אפשר לפטור את בני עמו מממנהגי הצום הרגילים של הנוצרים, מכיוון שכל מאכלם מורכב בעיקר מבשר וחלב.
עבדישו מסר עוד שהחאן החריידי הקים ביתן לשם אחסון ארון הקודש, והכניס בו צלב וספר האוונגליון. הוא קרא לביתן זה "מר סרגיוס" לכבוד סרגיוס הקדוש. הוא קשר שם סוסה, לקח את החלב שלה והניח את כד החלב מעל הצלב, ומעל ספרי האוונגליון, דיקלם את התפילות שלמד, עשה מעליהם את סימן הצלב ואחר כך הוא וכל עמו אחריו לקחו לעצמם עותקים מהספר.
הקתוליקוס יוחנן המליץ לעבדישו שישלח כומר ודיאקון עם הכלים הדרושים כדי לטבול לנצרות את המלך ואת עמו. הוא אישר גם את הפטור של הקרייטים מהחוקים המכבידים יותר של הכנסייה. הוא טען שבצום הארבעים, כדי להיזכר בסבלו של ישו בדרך ייסוריו, יימנעו מאכילת בשר כמו כל שאר הנוצרים אולם יוכלו לשתות חלב רגיל, במקום החלב החמוץ של סוסה (קומיס) החביב עליהם בחיי היום יום.
יוחנן ביקש מעבדישו שישתדל למצוא עבור הנוצרים החדשים חיטה ויין על מנת שיוכלו לקיים את המיסה. אחרי הגעת השליחים, התנצרו המלך ו"מאתיים אלף" נתיניו בטקס טבילה.
מורשתם

בהתחלת המאה ה-15 האויראטים פיזרו את הקרייטים ששרדו על גדות הנהר אירטיש ומאז הם נעלמו כקבוצה נבדלת. הועלו השערות שונות לגבי החלק שהם לקחו באתנוגנזת העמים במרכז אסיה במהלך המאות ה-16 וה-17. לפי טינישבאייב (1925) הם קשרו את גורלם לבני ארגין.
ייתכן כי השם "טורקים קאראי" נגזר מהקרייטים, אולם הוא יכול להיות קשור גם לשמותיהן של קבוצות אתניות אחרות במרכז אסיה שנקראו "קארא" כלומר "שחורים".

קיימת השערה לפיה קבוצות כמו ארגין קזחים ובני קירייס שבקרב הקירגיזים יכלו להיות שרידים של הקרייטים שחיו ב"קומניה" או "דשט-י-קיפצ'ק " ("ערבות הקיפצ'אקים"). חלק מאותם הקרייטים הגיעו במאה ה-15 המוקדמת יחד עם הקיפצ'אקים-הקומנים עד למזרח אירופה.
גם במונגוליה של ימינו קיים קלאן המכונה "חריידים".
לקריאה נוספת > אחרים

Douglas Morton Dunlop, The Karaits of East Asia", Bulletin of the School of Oriental and African Studies, University of London, 1944, 276–289
R. Grousset, The Empire of the Steppes, New Brunswick, New Jersey, Rutgers University Press, 1970
M. Pelliot Chrétiens d'Asie Centrale er d'Extrême-Orient
(in Russian) Tynyshbaev, M. (Тынышбаев, Мухамеджан), КЕРЕИ "Материалы по истории казахского народа", Tashkent, 1925.
הערות שוליים

↑  עמ' 82 S.K.Hoyt 2008
↑  F.McLynn 2015 עמ' 26
1 2  F.McLynn 2015 עמ' 27
↑  אין לה קשר לקראים שבתולדות היהדות
↑  "EAS 107, Владимирцов 324, ОСНЯ 1, 338, АПиПЯЯ 54-55, 73, 103-104, 274. Despite TMN 3, 427, Щербак 1997, 134." Tower of Babel Mongolian etymology database.
↑  מצוטט לפי ל. א. חטאגורוס 1952,  translation
↑  S.K.Hoit 2008 עמ' 82
↑  John Man 2014
↑  J.Burbank. F.Cooper 2011 עמ' 100
↑  R.Grousset 1970 עמ' 191
↑  מצוטט לפי  בתרגום של חטאגורוב (1952)
↑  2015 F.McLynn עמ' 31
↑  T.May 2008
↑  F.McLynn 2015 ע' 79
↑  F.McLynn 2015 ע' 80
↑  R.Silverberg 2000
↑  Chr.Hutton 2000
↑  Christopher Atwood
↑  Bar Hebraeus, Chronicon ecclesiasticum  -ed. and tr. J.B. Abbeloos and T.J. Lamy, vol. 3, coll. 279-81
↑  בר הבראוס, מארי אבן סולימאן, וMoffett עמ' 400-401
↑  גורלם של הקרייטים שלנו נקשר קשר הדוק לזה של בני ארגין, אם כי תפקידם היה פחות מזה של ארגין. הקרייטים (או לפחות תת-הקבוצה אצ'מאיל מקרבם) השתתפו במסע של ברק (1420) בטשקנט ובחוג'נד . בשנת 1723 הקרייטים (כמו בני ארגין ) סבלו יחסית פחות מעמים אחרים. במלחמות של מוחמד שייבאני מוזכר שבט בשם "סחיוט" שהיו ודאי הקרייטים שנותרו בקרבם של האוזבקים בפרגנה, סמרקנד, בוכרה וחיווה - טינישבאייב, 1925
↑  G. Németh, A Hongfoglaló Magyarság Kialakulása, Budapest, 1930, 264-68  מצוטט ב P.Oberling  "Karāʾi",
Encyclopedia Iranica  vol. XV Fasc.5 2002  עמ' 536-537
↑  Dunlop 1944  עמ' 289 לפי Howorth - Unknown Mongolia 1913
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007595486005171  LCCN: sh2010012538 
אגן הנהר סלנגה במונגוליה ובעבר הבאיקל
מפת אסיה והאזורים הסמוכים באירופה ואפריקה בסביבות שנת 1200- לפי תומאס לסמן
רות' האברד

| --- | --- |

רות' בוודס הול, מסצ'וסטס
 לידה:  3 במרץ 1924 וינה, אוסטריה
 פטירה:  1 בספטמבר 2016 (בגיל 92) קיימברידג', ארצות הברית 
 שם לידה:  Ruth Hoffmann 
 ענף מדעי:  ביולוגיה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  מכללת רדקליף
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1951) 
 
רות' האברד (באנגלית: Prof. Ruth Hubbard; וינה, אוסטריה; נולדה ב-3 במרץ 1924- 1 בספטמבר 2016) הייתה פרופסור לביולוגיה באוניברסיטת הרווארד. היא האישה הראשונה שקיבלה את התואר פרופסור מן המניין בתחום הביולוגיה.
ביוגרפיה

האברד נולדה בווינה ב-1924, בת לריצ'רד והלן הופמן, רופאים מווינה וסוציאליסטים יהודים. היא ומשפחתה ברחו מווינה לבוסטון כשהנאציזם הגיע לאוסטריה ב-1938.
האברד פגשה את פרנק האברד ונישאה לו בגיל 18 בשנת 1942, לפני גיוסו למלחמה, והם נפרדו כבר בשנת 1951.
ב-1944, האברד סיימה את לימודיה במגמת ביוכימיה במכללת רידקליף, ובמשך שנה עבדה כעוזרת מחקר במעבדה לכימיה בהרווארד, אותה ניהל פרופסור ג'ורג' וולד. שנה לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, הצטרפה האברד למעבדת מחקר בתחום הראייה של פרופ' וולד והתחילה את שם את מחקרה על פיגמנט חזותי.
האברד קיבלה את הדוקטורט שלה ב-1950 עבור מחקרה המסביר את המנגנון שבו ויטמין A הופך לרטינל. לאחר מכן היא חקרה כיצד מולקולה של פיגמנט חזותי מסונתז מרטינל לאופסין. בנוסף, האברד, פרופ' וולד ושאר חברי המעבדה, גילו תגלית פורצת דרך, כיצד איזומר של רטינל נדרש כדי לסנתז את כל הפיגמנטים החזותיים.
פרופ' וולד הפך לבעלה השני ב-1958 והשניים הביאו לעולם שני ילדים: אלישע (נולד ב-1959) ודבורה (נולדה 1961).
ב-1967 זכו האברד וג'ורג' וולד במדליית פאול קארר המכובדת, עבור המחקרים שלהם בתחום הראייה. ב-1973 נבחרה האברד כעמיתה באקדמיה האמריקאית לאומנויות ומדעים ובמכון האוקיינוגרפי בוודס הול. כשנה לאחר מכן האברד קיבלה את התואר פרופסור לביולוגיה בהארוורד, והייתה האישה הראשונה בתחומה. במשך השנים המשיכה האברד במעבדה של וולד, היא הדריכה ועבדה עם סטודנטים רבים, שתפה ברעיונותיה ונתנה עידוד וביקורות חיוביות.
ביקורת חברתית ועשייה פוליטית

עד העת בה האברד קיבלה את הקביעות בעבודתה, תחום העניין שלה השתנה, ממחקרים מדעיים לנושאים פמיניסטיים ופעילות חברתית. היא ייסדה קורס פורץ דרך "ביולוגיה ונשים" שהוכר גם בשם "ביו 109". בקורס, לימדה לחשוב בצורה ביקורתית, בהקשר ההיסטורי וכיום, על נושאים כמו ביולוגיה, מדע, מגדר וסקסיזם. במסגרת הקורס העלתה את המודעות בנושאי מגדר, גזענות ביחס לבריאות האישה, זכויות נשים, והשתתפותן בחברה. "ביו 109" החל כסמינר קטן שנערך במכללת רדקליף ב -1975, שנה לאחר שקבלה האברד את קביעותה, אולם ב-1979 גדל הקורס וכלל יותר משמונים תלמידים. על סמך "ביו 109", ערכה האברד ספר בשנת 1979 שנקרא "נשים מביטות על ביולוגיה מביטות על נשים" אשר כלל מאמר פורץ דרך " האם רק גברים התפתחו?". הספר, שיצא לאור מחדש ב -1982 כ"נשים ביולוגיות: המיתוס הנוח ", אשר דן באפליית נשים במדע לאורך ההיסטוריה, והפך לאחד מאבני היסוד בתחום תולדות הנשים במדע.
בנוסף, הספר עורר ראייה ביקורתית רחבה, על ידי ביבליוגרפיה של 55 עמודים על הצמיחה המהירה של נשים בתחומי מדע ובריאות. הפעילות והכתבים של האברד בשנות ה -70 ותחילת שנות ה -80 הביאו עידן של ביקורת פמיניסטית שחשפה את תפקיד המדע כתמיכה באפליית נשים. היא דחתה את השימוש בתאוריה האבולוציונית ובגנטיקה כדי לתמוך בהסברים דטרמיניסטיים להתנהגות החברתית האנושית. חששותיה של האברד לגבי דטרמיניזם ביולוגי התרחבו מעבר לנושאים של נשים, לאלה של גנטיקה, אאוגניקה וגזע. היא הייתה שותפה במועצה לאחריות בגנטיקה, והטילה ספק בשימוש בטכנולוגיות רבייה חדשות, הכוללות את הרחבת הבדיקות הגנטיות, ואפשרויות להגיע לשיפורים גנטיים.
ספרה האחרון, "התפוצצות הגנים" (1993), שכתבה בשיתוף עם בנה אלישע, בחן וביקר את האופן שבו מידע גנטי לעיתים מתפרש שלא כהלכה על ידי מדענים ועסקים.
בסופו של דבר, חששותיה הובילו לשאלות כמו מי יכול לעשות מדע, כיצד ההרכב הגזעני והמגדרי של הקהילה המדעית משפיע על הנושאים הנחקרים, ומי מרוויח מהישגים מדעיים.
האברד הטביע את חותמה בהישגיה המדעיים, בהוראתה ובהדרכתה הנשית של סטודנטיות, ובמיוחד במחויבותה לצדק חברתי לאורך הקריירה שלה בהרווארד.
הישגים ופרסים

Recipient Paul Karrer medal Swiss Chemical Society, 1967
Peace and Freedom award Women's International League for Peace and Freedom, 1985
Feminist Marathoner award Boston chapter National Organization of Women, 1991
Distinguished Service award American Institute Biological Science, 1992
Luther Knight Macnair award, American Civil Liberties Union, 2005
פרסומים

ספרים שפרופ׳ האברד פרסמה:
Women Look at Biology Looking at Women: A Feminist Critique by Ruth Hubbard (Author), Mary S. Henefin (Author) ,G K Hall & Co (February 1979).
Lowe, R., Hubbard, M., Lowe, Marian, & Hubbard, Ruth. (1983). Woman's nature : Rationalizations of inequality (Athene series). New York: Pergamon Press.
Exploding the Gene Myth: How Genetic Information Is Produced and Manipulated by Scientists, Physicians, Employers, Insurance Companies, Educators, and Law Enforcers by Ruth Hubbard (Author), Elijah Wald (Author),Beacon Press; 2nd Revised ed. edition (May 1, 1999).
Ruth Hubbard (1990), The Politics of Women's Biology, Rutgers University Press.
Profitable Promises : Essays on Women, Science and Health By (author) Ruth Hubbard ,01 Jul 2002, Common Courage Press,U.S.
מאמרים שפרופ' האברד פרסמה:
. Which facts, whose life?Ruth Hubbard. (1992) Nature, 360(6402), 379-380.
"Cis-trans Isomers of Vitamin A and Retinene in the Rhodopsin System" Ruth Hubbard and George Wald (1952) The Journal of General Physiology. 36: 269–315.
Ruth Hubbard, Robert I. Gregerman, and George Wald (1953). "Geometrical Isomers of Retinene". The Journal of General Physiology. 36 (3): 415–429. doi:10.1085.
Ruth Hubbard and Robert C. C. St. George (1958). "The Rhodopsin System of the Squid". The Journal of General Physiology. 41 (3): 501–528. doi:10.1085
Ruth Hubbard and Allen Kropf (1958). "The Action of Light on Rhodopsin". Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America. 44 (2): 130–139. Bibcode:1958PNAS...44..130H. doi:10.1073
Ruth Hubbard (1988). "Science, Facts and Feminism". Hypatia. 3 (1): 5–17. doi:10.1111
Ruth Hubbard (2006), Race & Genes, in Is Race Real?, a web forum sponsored by the Social Science Research Council, June 7, 2006
לקריאה נוספת

כתבת דעה שפרסמה האברד במגזין, ניו יורק טיימס, ב-2 באוגוסט 1993, " The Search For Sexual Identity; False Genetic Markers"
Ruth Hubbard. (1992). Which facts, whose life? Nature, 360(6402), 379-380.
Lowe, R., Hubbard, M., Lowe, Marian, & Hubbard, Ruth. (1983). Woman's nature : Rationalizations of inequality (Athene series). New York: Pergamon Press.
הערות שוליים

↑  Emily Mace, Ruth Hubbard, Harvard Square Library, ‏2012-08-16 (באנגלית)
1 2 3  Ruth Hubbard, prabook.com (באנגלית)
1 2  Corbett, Sara, New York Times Magazine (עמ' 46-47), login.rproxy.tau.ac.il, ‏Dec 25, 2016
1 2 3  Ruth Hubbard Wald, 92, Harvard Gazette, ‏2017-03-08 (באנגלית)
↑  This week in science history: A pioneering biochemist and feminist dies, Cosmos Magazine (באנגלית)
↑  Ruth Hubbard, George Wald, CIS-TRANS ISOMERS OF VITAMIN A AND RETINENE IN THE RHODOPSIN SYSTEM, The Journal of General Physiology 36, 1952-11-20, עמ' 269–315
↑  Ruth Hubbard, Robert I. Gregerman, George Wald, GEOMETRICAL ISOMERS OF RETINENE, The Journal of General Physiology 36, 1953-01-20, עמ' 415–429
↑  Ruth Hubbard, Robert C. C. St. George, THE RHODOPSIN SYSTEM OF THE SQUID, The Journal of General Physiology 41, 1958-01-20, עמ' 501–528
↑  Allen Kropf, Ruth Hubbard, The Action of Light on Rhodopsin, Proceedings of the National Academy of Sciences 44, 1958-02-01, עמ' 130–139 doi: 10.1073/pnas.44.2.130
↑  Ruth Hubbard, Science, Facts, and Feminism, Hypatia 3, 1988, עמ' 5–17 doi: 10.1111/j.1527-2001.1988.tb00053.x
↑  Race & Genes, raceandgenomics.ssrc.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011662968005171  PLWABN: 9810653438205606  BIBSYS: 90216208  BNE: XX1440036  BnF: cb135947277 (data)  CANTIC: a11085174  CiNii: DA0704821X  GND: 1145577059  ISNI: 0000 0001 0860 1773  LCCN: n79011352  NDL: 00468625  NLA: 35885746  NLK: KAC2018O6808  NTA: 069042713  SNAC: w67s905k  SUDOC: 050780255  Trove: 1131201  VIAF: 112901660   WorldCat (עם VIAF): 112901660
ריצ'רד בורכרדס

| --- | --- |

 לידה:  29 בנובמבר 1959 (בן 64) קייפטאון, איחוד דרום אפריקה 
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום מגורים:  בריטניה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קיימברידג' (1984)  בית ספר קינד אדוארד  טריניטי קולג' 
 מנחה לדוקטורט:  ג'ון הורטון קונוויי 
 מוסדות:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 תלמידי דוקטורט:  דניאל אולקוק, Chul Hee Lee, אן הואנג, Tathagata Basak, ברנדון ויליאמס, Scott Huai-Lei Carnahan, פיטר מייקל נימן, אלכסנדר גראהם ברנרד, Sankaran Viswanath, אוליבר דייוויס קינג, טאו סו 
 פרסים והוקרה:  מדליית פילדס (1998)  פרס וייטהד (1992)  עמית האגודה האמריקאית למתמטיקה (2013)  עמית החברה המלכותית 
 math.berkeley.edu/~reb/
 תרומות עיקריות
 מחקרים בתורת המספרים, בתורת החבורות, ובאלגברות מממד אינסופי.
 
ריצ'רד יואן בורכרדס (באנגלית: Richard Ewen Borcherds; ‏נולד ב-29 בנובמבר 1959) הוא מתמטיקאי בריטי המתמחה בתורת המספרים, בתורת החבורות ובאלגברות מממד אינסופי.
ביוגרפיה

בורכרדס נולד בקייפטאון והתחנך בבית הספר "המלך אדוארד" בברמינגהאם ובאוניברסיטת קיימברידג', שבה למד אצל ג'ון הורטון קונוויי.
בגיל 18, בשנת 1977, הוא זכה במדליית כסף באולימפיאדת המתמטיקה הבינלאומית. בשנת 1978 זכה בה במדליית זהב. לאחר שקיבל תואר דוקטור, עבד בקיימברידג' בתפקידים שונים ובאוניברסיטת קליפורניה בברקלי כפרופסור למתמטיקה.
בשנת 1998, בקונגרס הבינלאומי של המתמטיקאים ה-23 בברלין, הוענקה לו מדליית פילדס. הפרס הוענק לו "עבור תרומותיו לאלגברה, לתורת התבניות האוטומורפיות ולפיזיקה המתמטית, לרבות גילויים באלגברות הקודקודים  ואלגברות לי, הוכחת משפט ה'מונשיין' של קונוויי-נורטון, וגילוי סוג חדש של מכפלות אוטומורפיות אינסופיות".
לאחר זכייתו בפרס, התראיין על ידי סיימון סינג לעיתון הגארדיאן. בראיון סיפר בורכרדס שהוא משער שיש לו תסמונת אספרגר. בורכרדס ומשפחתו הסכימו לעבור סדרת ראיונות ומבחנים אצל חוקר האוטיזם סיימון בארון-כהן, שאישר שלבורכרדס מאפיינים רבים מתחום קשת האוטיסטית אך לא ניתן להגדיר אותו כלוקה בתסמונת.
לקריאה נוספת

מוחמד אסילה, Olympiades internationales de mathématiques : 1998-2002, Ellipses, 2003, ISBN 2-7298-1526-0
הערות שוליים

↑  M.Aassila 2003 עמ' 156
| זוכי מדליית פילדס |
| --- | --- | --- |
| המאה ה־20 | אלפורס, דאגלס (1936) • סלברג, שוורץ (1950) • סר, קודאירה (1954) • רות, תום (1958) •  הרמנדר, מילנור (1962) • גרותנדיק, כהן, סמייל, עטיה (1966) • בייקר, הירונקה, נוביקוב, תומפסון (1970) • בומביירי, ממפורד (1974) • דלין, מרגוליס, פפרמן, קווילן (1978) • יאו, קון, ת'רסטן (1982) • דונלדסון, פאלטינגס, פרידמן (1986) •  ג'ונס, דרינפלד, ויטן, מורי (1990) • בורגיין, זלמנוב, יוקוז, ליון (1994) • בורכרדס, גוורס, מקמולן, קונטסביץ' (1998) |  |
| המאה ה־21 | וויבודסקי, לפורג (2002) • אוקונקוב, ורנר, טאו, פרלמן (2006) • וילאני, לינדנשטראוס, סמירנוב, צ'או (2010) • אבילה, בהרגבה,  היירר, מירזאח'אני (2014) • בירקאר, ונקאטש, פיגאלי, שולצה (2018) • דומיניל-קופן, הא, מיינרד, ויזובסקה (2022) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 3470 897X  MGP: 32941  SUDOC: 172399408  VIAF: 305400530   WorldCat (עם VIAF): 305400530
ריצ'רד בונג

מייג'ור ריצ'רד איירה "דיק" בונג (באנגלית: Richard "Dick" Ira Bong; ‏24 בספטמבר 1920 – 6 באוגוסט 1945) היה טייס קרב אמריקאי. הוא אלוף ההפלות של כל הזמנים בחיל האוויר האמריקאי עם לפחות 40 יירוטים של מטוסי קרב יפנים בזמן מלחמת העולם השנייה. בונג נמנה בין מקבלי מדליית הכבוד של ארצות הברית. את כל ניצחונותיו האוויריים רשם במטוס הקרב האמריקאי P-38 לייטנינג.
ראשית חייו

בונג היה אחד מתוך תשעה ילדים להורים מהגרים משוודיה, גדל בחווה בפופלר שבויסקונסין. הוא התעניין במטוסי קרב מגיל צעיר והיה בונה דגמי מטוסים.
החל את לימודיו באוניברסיטת ויסקונסין בשנת 1938. בהיותו סטודנט נרשם לתוכנית לאימון טייסים אזרחיים וכן לקח שיעורי טיסה פרטיים. בשנת 1941 הצטרף לשורות חיל האוויר האמריקאי. אחד ממדריכי הטייס שלו היה בארי גולדווטר. כישוריו של בונג כטייס קרב הופגנו בטיסת אימון בצפון קליפורניה. הוא קיבל את כנפי הטייס שלו, ונהיה לסגן משנה בחיל האוויר ב-9 בינואר 1942.
בשירות חיל האוויר האמריקאי

ב-12 ביוני 1942 ביצע טיסה ביעף נמוך מעל לביתו של טייס שזה עתה נישא. הוא ננזף וקורקע זמנית בגין שבירת חוקי הטיס, יחד עם עוד שלושה טייסי P-38 שביצעו תרגילי אוויר שונים בקרבת גשר שער הזהב. מפקד להק הטיסה שלו נזף בו לאחר סדרה נוספת של תעלולים, ולאחר מכן אמר: "היינו זקוקים לילדים כמו הבחור הזה". הוא נשלח למערכה בדרום מערב האוקיינוס השקט.
ב-10 בספטמבר 1942 בונג צוות לטייסת הקרב התשיעית ("האבירים המעופפים") שבסיסם היה בדרווין אוסטרליה. בזמן שאנשי הטייסת חיכו להגעת מטוסיהם מסוג P-38, הם צורפו לטייסת קרב אחרת והתאמנו במטוסים מדגם P-39 כדי לצבור ניסיון קרבי. ב-27 בדצמבר 1942 זקף לזכותו את 2 הפלותיו הראשונות של מטוסים יפנים בקרב בונה-גונה. על הפלות אלה עוטר במדליית כוכב הכסף.
ב-26 ביולי 1943, בונג יירט 4 מטוסי קרב יפניים וזכה לעיטור צלב השירות המצוין. בעת חזרתו לארצות הברית בנובמבר ובדצמבר 1943, פגש את מרג' וטנדל בפגישת מחזור והחל לצאת עימה. לאחר שחזר לחזית בדרום האוקיינוס השקט בינואר 1944, הוא כינה את מטוסו מרג' וקישט את אף המטוס בתמונתה. עד לאפריל 1944 הספיק להפיל 27 מטוסי קרב של היפנים, ובכך שבר את שיאו של אדי ריקנבקר שהפיל 26 מטוסי אויב במלחמת העולם הראשונה.
בחודש ספטמבר 1944 התייצב למערכה בפיליפינים, לאחר שחזר לארצות הברית בחודש מאי. הוא לא נדרש להשתתף בקרבות אוויר אבל בחר לעשות כן וכך צבר 40 הפלות של טייסי האויב עד לדצמבר 1944. בינואר 1945 נשלח על ידי מפקד חיל האוויר חזרה לארצות הברית ושם נישא לבחירת ליבו. הוא לקח חלק במספר פעילויות של יחסי ציבור, כגון עידוד של מכירת איגרות מלחמה.
בונג החשיב את כישורי הירי שלו לנמוכים ועל מנת לפצות על כך הוא נהג להתקרב ככל האפשר אל המטרה על מנת לא להחטיא. במספר פעמים הוא טס דרך הריסות של מטוס אויב שהתפוצץ, ופעם אחת הוא למעשה התנגש במטרה שלו והחשיב זאת לניצחון "סביר".
מותו

לאחר שירותו הצבאי, עבד כטייס ניסוי עבור חברת לוקהיד בברבנק קליפורניה והטיס מטוס מדגם לוקהיד F-80 שוטינג סטאר. ב-6 באוגוסט 1945, התקלקלה משאבת הדלק הראשית של המטוס בזמן ההמראה. או שבונג שכח להפעיל את משאבת הדלק המשנית או שמסיבה כלשהי לא היה מסוגל לעשות זאת. הוא נטש את המטוס, אבל היה בגובה נמוך מדי והמצנח שלו לא נפתח. הידיעה על מותו הופיעה בעמודי העיתון הראשיים לצד הידיעה על הטלת פצצת האטום על הירושימה.
עד להתרסקותו, צבר בונג 4 שעות ו-15 דקות של טיסה (ב-12 טיסות) במטוס מדגם P-80. למטוס התווספה משאבת דלק נוספת (לפני ההתרסקות) שגם אותה שכח בונג להפעיל בטיסות קודמות.
ריצ'רד בונג במטוס ה-P-38 שלו
רייכל - פסנתר - שירים (סיבוב הופעות)

רייכל - פסנתר - שירים הוא סיבוב הופעות של המוזיקאי הישראלי עידן רייכל, אשר נתמך על אלבומו היד החמה שיצא לאור ב-2015. סיבוב ההופעות כלל את שירי האלבום, לצד שירים נוספים של רייכל בגרסאות פסנתר. המופע הראשון בסיבוב ההופעות עלה לראשונה בזאפה ב-22 בנובמבר 2015. סיבוב ההופעות כלל מאות הופעות באזורים שונים בעולם, בהם ישראל, אירופה, ארצות הברית ודרום אמריקה.
רקע

בשנת 2015 הוציא רייכל את אלבום הסולו הראשון שלו, "היד החמה", בו נכתבו, הולחנו, הופקו ובוצעו כל השירים על ידי רייכל עצמו, למעט השיר "געגוע" שבוצע על ידי דנה צלח. האלבום הגיע עוד לפני יציאתו למעמד זהב על מכירת 20,000 עותקים במכירה מוקדמת ולאחר מכן אף למעמד פלטינה. כמו כן, הגיע האלבום למקום השלישי במצעד אלבומי העולם של הבילבורד. על סיבוב ההופעות נודע לראשונה ב-15 באוקטובר 2015 בעמוד האינסטגרם של רייכל, כחודש לפני צאת האלבום "היד החמה".
בשנת 2017 יצא אלבום ההופעה "רייכל - פסנתר - שירים", המתעד את ההופעות מתוך סיבוב ההופעות שהתקיימו באמפי שוני בין יוני 2016 לאוקטובר 2017, המתחלק לשני דיסקים. האלבום כולל את הסינגל המוביל "לסלוח ולשכוח", שהגיע למקום הראשון במצעד השבועי של מדיה פורסט. ביוני 2018 זכה האלבום במעמד "אלבום זהב", על מכירותיו בישראל.
רשימת שירים

"להישאר"
"יורד הערב"
"יש בי עוד כוח"
"בישימון"
"שאריות של החיים"
"עכשיו קרוב"
"סימני דרך"
"אם תלך"
"גלגל מסתובב"
"מדברים בשקט"
"מכל האהבות"
"אולי הפעם"
"געגוע"
"ילדה שלי קטנה"
"קוצים"
"בלילה"
"מעגלים"
"אהבה כזו"
"ממעמקים"
"לפני שייגמר"
"חיים פשוטים"
"חלומות של אחרים"
"שושנים עצובות"
"רוב השעות"
"מחכה"
"הנך יפה"
"הכל עובר"
"בואי"