stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלמה קרליבך (משגיח)
הערות שוליים

↑  שורה 26 ב'ספריםבלוג'
↑  Ish Yehudi: The Life and the Legacy of a Torah Great, Rav Joseph Tzvi Carlebach, Shearith Joseph publications, 2008
↑  יענקי פרבר, המשגיח רבי שלמה קרליבך זצ"ל הלך לעולמו, באתר בחדרי חרדים, 22 ביולי 2022
↑  Rav Shlomo Carlebach zt”l, matzav.com, ‏July 21, 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289564105171  ISNI: 0000 0003 8054 1124  LCCN: n88288167  VIAF: 259786617   WorldCat (עם VIAF): 259786617
אלכסנדריה פרקינס

אלכסנדריה פרקינס (באנגלית: Alexandria Perkins; נולדה ב-7 ביולי 2000) היא שחיינית אוסטרלית, סגנית אלופת עולם בבריכת 25 מטר (בודפשט 2024) במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי.
יששכר-דב בר-דרורא

בר-דרורא, איור מאת נח בי (בירזובסקי)
שבועון "הישוב", תרפ"ה, גיליון א'
יששכר-דוב (דרורי) בר-דרורא (פראייר) (ט' באדר א' תרמ"ב, פברואר 1882 קוטנו, פולין הקונגרסאית – י"ז באדר תש"א, 16 במרץ 1941, תל אביב) היה עיתונאי ופובליציסט עברי ביישוב, עסקן ציבור מפעילי המרכז ואחר-כך האגף השמרני של הציונים הכלליים.
קורות חייו ומעשיו

בר-דרורא נולד בשם יששכר דוב פראייר (פרייער) בקוּטנוֹ (קוטנאָ) שבפולין הקונגרסאית, למשה פרייער. קיבל חינוך תורני מסורתי וזכה בלימודי מדעים ושפות. ב-1901 עקר לעיר ורשה. ידידו ובן עירו, הסופר שלום אש, קירבו לחוגו של י"ל פרץ, ובמהרה החל לעבוד במערכות העיתונים "הצפירה", "הצופה" ו"דער וועג".
ב-1906 עלה לארץ ישראל והתיישב בשכונת נווה צדק. זלמן דוד ליבונטין העסיקוֹֹ בבנק אפ"ק. בר-דרורא חבר למאיר דיזנגוף והשתתף בייסודה ובפיתוחה של השכונה השנייה בעיר העברית החדשה – נחלת בנימין. ב-1909 נעשה חבר בוועד המדיני של היישוב יחד עם מאיר דיזנגוף, אליהו ספיר, שמעון רוקח, אהרון אייזנברג ואחרים. בצד עסקנותו הציבורית המשיך בעבודה העיתונאית בשביל הזמן והצפירה שבגולה. בר-דרורא שימש גם בין 1908 ל-1914 ככתב היפואי של עיתוניו של אליעזר בן-יהודה ״הצבי״ ו״האור״.
עוד בפולין נשא את שולמית לבית לייכטר, ובתל אביב נולדו ילדיו – רחל, אמנון ואבישלום. משפחתו סבלה כיתר אנשי היישוב היהודי בארץ ישראל בימי מלחמת העולם הראשונה, במיוחד בעת גירוש תל אביב.
בר-דרורא קידם ב-1918 את ייסודו של בנק קופת עם, ששם לו למטרה ליישב עולים מקרב המעמד הבינוני ביישובים חקלאיים ובערים. בשנות ה-20 שימש כמנהל בנק בני בנימין, שנוסד בידי ארגון בני האיכרים במושבות הוותיקות, "הסתדרות בני בנימין", ופעל למען הקצאת קרקעות להתיישבות פרטית (ולא להתיישבות שיתופית מאורגנת). בתוך כך היה מיוזמי חברת הנוטע, שהייתה הכוח המניע בייסוד נתניה ואבן יהודה, ותרם מפרי עטו לכתב העת של התאחדות האיכרים – "בוסתנאי".
את שם משפחתו עִברת לשם דרורי סמוך לעלייתו ארצה, אך נודע ברבים בשם העט שלו – בר-דרורא. עם זאת המשיך וחתם שם "פרייער" על כתבותיו שפורסמו בפולין וברוסיה.

ב-1919 הצטרף למערכת "דאר היום" שבעריכת איתמר בן-אב"י, ושימש כעורך האחראי שלו עד סגירתו בשנת 1936. בשנים 1925–1928 ערך את השבועון "הישוב".
אחרי סגירת דאר היום, בשנת 1936, הצטרף למערכת עיתון החוגים האזרחיים, "הבקר", שלו תרם טור שבועי בשם "הצד השני של המטבע", בחתימת "ר' דוב". לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה לא היה עוד מקום לפיליטונים ההומוריסטיים שלו, וטורו זה גווע. רשימות משלו פורסמו גם ב"ידיעות אחרונות", שנוסד בתקופה זו.
מאמריו השונים, שעסקו בחיי היום-יום בארץ, זכו להערכה בשל בהירותם ויסודיותם. העיתונאי אורי קיסרי, שעבד במחיצתו ב"דואר היום", מציין בזיכרונותיו כי בר-דרורא "היה אחד האנשים הפיקחים וחריפי השכל ביותר שנזדמן לי לפגוש בימים ההם".
בר-דרורא היה מפעילי המרכז ואחר כך האגף השמרני בציונים הכלליים ומראשי ההתאחדות האזרחית הלאומית (בשנים 1927–1930). בפעילותו הציבורית ובכתביו ייצג את עניינו של המעמד הבינוני ואת השקפת עולמם של הציונים הכלליים, שדגלו בכלכלה חופשית וביוזמה פרטית שאינה נתונה למרוּת פוליטית.
בתו רחל (דרורי) גינזבורג ובנו אמנון דרורי, מחקלאי פרדס חנה, היו פעילי ציבור ברוחו זו. נכדו של בר-דרורא הוא האלוף אמיר דרורי.
בריאותו הידרדרה בשנות המלחמה, והוא נפטר ב-1941, בגיל 59, ונקבר בחלקת הסופרים בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
על שמו "מלגת בר-דרורא לחקר תל אביב" במסגרת יוזמת "עיר עולם", 2013.
לקריאה נוספת

"דרורי (פרַיאר), ישכר דוב (פס': י. בר דרורא)", בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 166
י. הפטמן, "ישכר דוב בר-דרורא ז"ל – רשימות הערכה חטופות", הבקר, 18 במרץ 1941, עמ' 2
ר' איפכא מסתברא (עזריאל קרליבך), "אל תספידו אתם את בר-דרורא", ידיעות אחרונות, 21 במרץ 1941, עמ' 2
אורי קיסרי, זכרונות ליום מחר: עתים, עיתונים, אנשים, תל אביב: עם עובד, תשל"ה 1975, עמ' 119–120
יעקב מרקל, הפנתאון של תל אביב, הוצאת רחל, 2002, עמ' 67
עוזי אלידע, העולם בצהוב: לידת עיתונות ההמון הארץ ישראלית (מ"הצבי" ל"האור", 1884–1914), תל אביב: הוצאת אוניברסיטת תל אביב, 2015, עמ׳ 71, 81, 104–105, 131, 144, 173
הערות שוליים

↑  ריבוי שמות-העט של בר-דרורא הביא לטעויות בזיהויו. לדוגמה: הוא מוצג בשני ערכים נפרדים לחלוטין – דרורי, יששכר דב  ובר-דרורא, ישכר דב – בלקסיקון האישים של ארץ ישראל 1799–1948, (עורכים) יעקב שביט, יעקב גולדשטיין וחיים באר (עם עובד, 1983); כמו כן צוין כשני אנשי מערכת שונים ב"דואר היום" – יששכר דב בר דרורא כ"עורך קבוע" וי"ד דרורי כ"עורך אחראי (כלומר, עורך לילה)" –  במאמרו של בני מוריס על "העיתונות היהודית היומית בארץ-ישראל נוכח עליית היטלר לשלטון, 1933", יד ושם – קובץ מחקרים כ"ז (1999), עמ' 288
↑  אורי קיסרי, זכרונות ליום מחר: עתים, עיתונים, אנשים (עם עובד, תשל"ה 1975), עמ' 119 (הספר בקטלוג ULI)
↑  אורי קיסרי, "הנכד וסבו", הארץ, 9 במרץ 1960
↑  מלגות 2013 באתר עיריית תל אביב-יפו; המלגה נתרמה מידי נינתו, גילי דרורי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298377005171  VIAF: 97326440   WorldCat (עם VIAF): 97326440
הולדן HJ

| --- | --- |

Holden HJ דגם "Premier"
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  ג'נרל מוטורס-הולדן (General Motor Holden)(General Motor Holden)
 שנות ייצור:  1976–1974
 יחידות שיוצרו:  176,202
 הרכבה:  אוסטרליה אוסטרליה
 מודל קודם:  Holden HQ (אנ')
 מודל אחריו:  הולדן HX
 חברת אם:  ג'נרל מוטורס
 אורך:  4,902-4,839 מ"מ
 רוחב:  1,885-1,875 מ"מ (סדאן)
 גובה:  1,405-1,354 מ"מ
 משקל:  1,469-1,325 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,896-2,819 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, 2,834 סמ"ק המפיק 118 כ"ס, יחס דחיסה 9.4:1  6 צילינדרים, 3,310 סמ"ק המפיק 135 כ"ס, יחס דחיסה 9.4:1  V8 צילינדרים, 4,146 סמ"ק המפיק 185 כ"ס, יחס דחיסה 9.0:1  V8 צילינדרים, 5,044 סמ"ק המפיק 240 כ"ס, יחס דחיסה 9.7:1
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות  תמסורת ידנית - 4 מהירויות  תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות
הולדן HJ (באנגלית: Holden HJ) היא סדרת מכוניות בתצורות : סדאן 4 דלתות, (מכונית סלון), קופה - 2 דלתות, סטיישן, ו-מסחרית אשר יוצרו על ידי ג'נרל מוטורס-הולדן (General Motor Holden) האוסטרלית, חברת בת של קונצרן ג'נרל מוטורס האמריקאית, בין השנים 1976–1974.
"הולדן HJ"

יוצרו 176,202 יחידות.
דגמי "הולדן HJ" יוצרו מאוקטובר 1974 - יולי 1976
מנועי בנזין
סוג הנעה : הנעה אחורית
קיבולת מכל דלק - 72.7 ליטר
תצורות

סדאן - 4 דלתות (דגמים : "Belmont Sedan", "Kingswood Sedan", "Premier Sedan", "Monaro GTS Sedan", "Statesman DeVille Sedan", "Statesman Caprice Sedan")
קופה - 2 דלתות (דגמים : "Monaro Coupe", "Monaro GTS Coupe", "Monaro LS (Luxury Sports)")
סטיישן - 5 דלתות (דגמים : "Belmont Station Wagon", "Kingswood Station Wagon", "Premier Station Wagon")
מסחרית - 2 דלתות (דגמים : "Holden Panel Van", "Sandman Panel Van")
טנדר מסוג "Utility"  -  בתצורה 2 דלתות (דגמים : "Sandman Utility", "Kingswood Utility", "Kingswood Sandman Utility", "Holden Utility")
בנוסף, יוצרו שלדות רכב ("Holden Chassis and Cab") מדגם "HJ" שהותאמו למספר גדלים של ארגזי מטען
תמונות

"הולדן HJ" דגם "Premier"
"הולדן HJ" דגם "Premier"
"הולדן HJ" דגם "Monaro LS" - קופה שנת 1975
"הולדן HJ" דגם "Monaro (HJ) GTS" - קופה
"הולדן HJ" דגם "Kingswood" - סטיישן
"הולדן HJ" דגם "Kingswood" - סטיישן
"הולדן HJ" דגם "Belmont" - סטיישן
"הולדן HJ" דגם "One Tonner"
"הולדן HJ" - מסחרית
"הולדן HJ" דגם "Sandman" - מסחרית
"הולדן HJ" - טנדר מסוג "Utility"
ראו גם

הולדן FE
הולדן אפולו
הולדן FJ
הולדן HZ
הולדן ברוהאם
הערות שוליים

↑  מכוניות "הולדן" - ברושור uniquecarsandparts.com.au/brochures
↑  "הולדן HJ" uniquecarsandparts.com.au/car_info_holden_hj
↑  "הולדן HJ" - מפרט uniquecarsandparts.com.au/holden_HJ_technical_specifications
ב.מ.וו 507

| --- | --- |

BMW 507
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  ב.מ.וו
 שנות ייצור:  1956–1959
 הרכבה:  גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מודל קודם:  ב.מ.וו 328 (אנ')
 מודל אחריו:  ב.מ.וו 3200 CS
 סיווג:  רודסטר
 מרכב:  מנוע קדמי, הנעה אחורית
 אורך:  4,397 מ"מ
 רוחב:  1,651 מ"מ
 גובה:  1,257 מ"מ
 משקל:  1,330 ק"ג (ריק)
 בסיס גלגלים:  2,480 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  V8 צילינדרים המפיק 150 כ"ס ב-5,000 סל"ד, יחס דחיסה 7.8:1, מנוע ב.מ.וו מסדרת "BMW OHV V8 engine" (אנ') מסוג "M507/1"
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  220 קמ"ש
 מעצב:  אלברכט פון גרץ (אנ')
ב.מ.וו 507 (בגרמנית: BMW 507) היא מכונית רודסטר בסגנון גראן טוריסמו מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית BMW אשר יוצרה בין השנים 1956–1959 בגרמניה המערבית. פיתוח הרכב נעשה בעצתו של מקס הופמן במטרה לשווק אותו ללקוחות בארצות הברית מתוך מחשבה על מכירה של אלפי יחידות. בסופו של דבר המכונית הייתה יקרה ונכמרו רק 252 יחידות, דבר שגרם לחברה הפסדים גדולים.
פיתוח

מקס הופמן, היבואן של ב.מ.וו לארצות הברית בשנות ה-50, הציע להנהלת ב.מ.וו לייצר גרסת רודסטר המבוססת על ב.מ.וו 501 וב.מ.וו 502, כדי למלא את הפער שנוצר בשוק בין מרצדס-בנץ 300SL היקרה ובין טריומף הזולה אך חסרת הכוח. פריץ פידלר תכנן את השילדה, תוך ניסיון לעשות שימוש ברכיבים קיימים בכל מקום שניתן. ארנסט לוף היה המעצב הראשוננית, אך הצעותיו נדחו על ידי הופמן בטענה שהן לא מספיק אטרקטיביות. בהמלצתו של הופמן העבירה ב.מ.וו את משימת העיצוב לאלברכט פון גרץ.
הסדרה הרשונה של ה-507 כללה 34 מכוניות שנבנו בשנת 1956 ובתחילת 1957. למכוניות אלו היה מכל דלק עם קיבלות של 110 ליטר שהיה ממוקם מאחורי המושבים האחוריים. מכלי הדלק הגדולים הגבילו הן את מרווח תא המטען ואת את מרווח הנוסעים במוב האחורי והדיפו של ריח של דלק בתוך המכונית כאשר הגג היה סגור. בסדרה השנייה של המכוניות הוקטן נפח מכל הדלק ל-66 ליטר והוא מוקם בתחתית תא המטען, סביב החלל של הגלגל הנוסף.
מבנה

שלדת הרכב ב-507 מבוססת על גרסה מקוצרת של ב.מ.וו 503. בסיס הגלגלים הצטמצם מ-2,835 מ"מ ל-2,480 מ"מ. הפלדה עובתה מ-1.75 מ"מ במקור ל-2.5 מ"מ. האורך הכולל הסתכם ב-4,385 מ"מ, והגובה הכללי הוא 1,257 מ"מ. המשקל העצמי היה כ-1,330 קילוגרם.הגוף היה עשוי כמעט כולו בעבודת יד מאלומיניום,[11] ואף שתי מכוניות לא היו זהות לחלוטין.
המנוע היה עשוי מסגסוגת אלומיניום במבנה V8 ובנפח 3,168 סמ"ק. המנוע שודך לתיבת הילוכים ידנית בעלת ארבעה הילוכים.תאוצה של 0-100 קמ"ש עמדה על 11.1 שניות ומהירות מרבית של 122 קמ"ש.
שיווק ומכירות

המכונית הוצגה לראשונה במלון וולדורף אסטוריה בניו יורק בקיץ 1955. הייצור הסדרתי החל בנובמבר 1956. הומפן תכנן למכור את המכונית תמורת 5,000 דולר והעירך שבסכום זה יוכל למכור כ-5,000 יחידות בשנה. עלויות הייצור הגיעו ל-26,500 מארק ובהמשך עלו ל-29,950 מארק, דבר שהביא את מחיר המכונית ל-9,000 דולר ובהמשך ל-10,500 דולר. בין הקונים הידועים של המכונית נמנו אלביס פרסלי, שרכש 2 מכוניות, נהגי המרוצים ג'ון סורטיס והאנס שטוק ורוכב המרוצים גאורג מאייר.
ב.מ.וו יצרה את ה-507 במטרה לשקם את התדמית הספורטיבית של החברה, אך עלויות הייצור הגבוהות הובילו את החברה להפסיד על כל מכונית שיוצרה והובילו את החברה קרוב לפשיטת רגל. בשנת 1959 הגיעו הפסדי החברה ל-15 מיליון מארק והחברה החליטה על הפסקת הייצור לאחר ייצור של 252 מכוניות בלבד.
תמונות

ב.מ.וו 507
ב.מ.וו 507 - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים
ב.מ.וו 507, שנת 1959
ב.מ.וו 507, שנת 1957, סדרה 2 - גג קשיח
הערות שוליים

↑  "ב.מ.וו 507", שנת 1957 - רודסטר classicdriver.com/en/article/1957
↑  "ב.מ.וו" מועדון V8 bmw-v8-club.de/index.php/fahrzeuge/8-zylinder-baureihe
↑  BMW 507: The Car That Almost Killed The Company, Mason&Sons
↑  Ultimate driving machines? We drive the BMW 507 and 3200CS, Classic Cars Magazine, 21 September 2021
1 2  טל שביט, ב.מ.וו 507: יופיו של הכישלון, אוטו, 14 באפריל 2007
↑  Elvis Presley's BMW 507 set for full restoration, Road and Track, 29 July 2014
קרייזלר B-70

| --- | --- |

Chrysler B-70, שנת 1924
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  קרייזלר
 שנות ייצור:  1925–1924
 יחידות שיוצרו:  108,600
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מודל אחריו:  Chrysler G-70
 מרכב:  מנוע קדמי, הנעה אחורית 4x2
 אורך:  4,318 מ"מ
 משקל:  1,238 ק"ג (רודסטר)  1,263 ק"ג (דגם phaeton)  1,387 ק"ג (דגם סדאן)  1,399 ק"ג (דגם אימפריאל סדאן)  1,358 ק"ג (דגם brougham)  1,401 ק"ג (דגם קראון אימפריאל סדאן)  1,331 ק"ג (דגם קופה)  1,462 ק"ג (דגם "Town Car")
 בסיס גלגלים:  2,864 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים בטור, 3,294 סמ"ק המפיק 68 כ"ס ב-3,000 סל"ד, יחס דחיסה 4.7:1
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות
 מהירות מרבית:  120-112 קמ"ש
קרייזלר B-70 (באנגלית: Chrysler B-70) היו מספר דגמים של מכוניות מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית קרייזלר, אשר יוצרו בין השנים 1925–1924 בארצות הברית
"קרייזלר B-70"

יוצרו 108,600 יחידות.
"קרייזלר B-70" הוצע במגוון תשעה סגנונות גוף שונים. מחיר דגם הקופה 2 דלתות 4 מושבים, היה 1,195 דולר, מחיר דגם 4 דלתות "tourer" היה -1,335 דולר, מחיר דגם בסגנון "phaeton" (אנ'), 4 דלתות, 5 מושבים ב -1,400 דולר, מחיר דגם רודסטר ב -1,525 דולר, מחיר מכונית סדאן 4 דלתות, 5 מושבים היה 1,625 דולר, מחיר דגם בסגנון "brougham" (אנ'), 2 דלתות, 5 מושבים היה 1,800 דולר, מחיר דגם אימפריאל סדאן, 4 דלתות, 5 מושבים היה 1,900 דולר, מחיר דגם קראון אימפריאל סדאן, 5 דלתות, 5 מושבים היה 2,195 דולר. ומחיר המכונית העירונית (Town Car) המפוארת, 4 דלתות, 5 מושבים היה 3,725 דולר (נכון לשנת 1924).
מנוע 6 צילינדרים בטור, 3.3 ליטר.
סוג הנעה: הנעה אחורית.
גלריה

"קרייזלר B-70"
"קרייזלר B-70"
"קרייזלר B-70", שנת 1924
"קרייזלר B-70", שנת 1924
ראו גם

קרייזלר
הערות שוליים

↑  Kimes, Beverly Rae (1996). The Standard Catalog of American Cars: 1805-1942. Iola, IA: Krause Publications. p. 1612. ISBN 0873414284
↑  קרייזלר B-70 conceptcarz.com/z19178/chrysler-model-b-70
↑  "קרייזלר B-70" - מפרט conceptcarz.com/s19178/chrysler-model-b-70
↑  קרייזלר רודסטר bonhams.com/auctions/22205
טוניקה (בגד)

פועל רומאי בטוניקה
תלבושת משוחזרת של חייל רומאי - טוניקה אדומה
טוּניקה (מלטינית: tunica; בעברית: ירכית) היא סוג ביגוד המכסה חלק מפלג הגוף העליון ושוליו אינם מוכנסים למכנסיים. במקורות היהודים טוניקה נקראת "כותנת" או "חלוק".
בעת העתיקה היו טוניקות נפוצות בלבושם של גברים ונשים בתרבויות היוונו-רומיות. אזרחים ולא-אזרחים לבשו טוניקות; אך אזרחים לבשו טוניקה מתחת לטוגות שלהם, בעיקר באירועים רשמיים. בחברה הרומית, אורך הטוניקה והימצאות פסים או קישוטים עלייה העידו על מעמד הלובש אותה.
הטוניקה הרומית הקצרה, שנקראה "טוניקה אקסומיס", הייתה נפוצה בקרב חיילים ועבדים בשל הנוחות והתנועה שאפשרה. בטוניקות הרומיות הפשוטות היו שני פסי אורך סגולים שנקראו "קלאבי" (Clavi), שסימלו מעמד חברתי גבוה יותר. הטוניקה בתקופת הרפובליקה הרומית הייתה לרוב בגוון לבן פשוט, אך בתקופת האימפריה הרומית התחילו להשתמש בצבעים נוספים כמו אדום וכחול.  בניגוד לרומאים, היוונים הקדומים העדיפו להשתמש בחגורות כדי להתאים את הכיתון למידות הגוף וליצור קפלים מחמיאים.
חיילים, עבדים ועובדים בעבודות גופניות לבשו טוניקות קצרות, שאורכן היה גבוה במעט מגובה הברך; בני המעמדות העליונים לבשו טוניקות ארוכות עד לקרסול, אלא אם נדרשו לרכוב על סוס או לעסוק בפעילות אחרת שטוניקה כה ארוכה הייתה מגבילה.
טוניקות משמשות מאז העת העתיקה ועד לימינו כמדי צבא ("ירכית") או כמורה ("גלימה").
באופנה המודרנית, רווח השימוש בטוניקות לנשים, כבגד לשעות הפנאי ולעיתים גם כבגד ערב.
היסטוריה

הטוניקה היא אחד הבגדים העתיקים ביותר בהיסטוריה של האנושות, שמקורו בתרבויות של המזרח התיכון והמזרח הקדום. כבר בתקופת הברונזה, הטוניקה שימשה כחלק מהלבוש היומיומי של גברים ונשים כאחד. היא התאפיינה בצורתה הפשוטה והפונקציונלית, עשויה מחלק רקום אחד שנלבש על הגוף והיה נוח לתנועה ועבודה.
בעת העתיקה, הטוניקה הייתה מיוצרת מסוגי בדים שונים כמו פשתן או צמר, בהתאם למעמד החברתי והכלכלי של הלובש. ברומא וביוון העתיקה, לדוגמה, הטוניקה הפכה לסמל של הלבוש הציבורי ולבושה בצורות ואורכים שונים כדי להבדיל בין מעמדות שונים בחברה.
במהלך המאה ה-20, הטוניקה חוותה חידוש עם התפתחות עולם האופנה. טוניקות בסגנונות עכשוויים ובדים מודרניים החלו להופיע על מדפי החנויות, מה שהפך את הטוניקה לפריט אופנתי נפוץ גם בקרב נשים וגם בקרב גברים. היא נותרה פופולרית בזכות הנוחות שהיא מספקת והיכולת לשלבה במגוון סגנונות והקשרים.
בעידן המודרני, הטוניקה משמשת לא רק כבגד יומיומי אלא גם כחלק מלבוש רשמי או חגיגי, בעיקר בקרב תרבויות שונות ברחבי העולם ששומרות על מסורת הלבוש המסורתי. זאת מבלי לוותר על אלמנטים מודרניים וחדשניים שמשולבים בעיצוב.
בנוסף, בתחילת המאה ה-21, דגמים של טוניקות הפכו לנפוצים בעולם האופנה העכשווי, תוך שילוב עיצובים אתניים ומודרניים שהביאו להתחדשות בפופולריות של הבגד. הטוניקה מציעה גם גרסאות מחודשות לשימוש באירועים מיוחדים, כאשר מעצבים יוצרים דגמים המשלבים חידושים בחומרים ובקישוטים, מה שמעניק לה מראה יוקרתי ומודרני.
הערות שוליים

↑  אורית שמיר ועליזה בגינסקי, מחקרים באריגים שנתגלו בארץ ישראל, קדמוניות 10, עמוד 57
↑  פרטי לבוש והנעלה כסמל למעמד בחברה הרומית, באתר רשות הטבע והגנים
↑  dress - Ancient Rome, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
1 2  Mary Harlow, Roman Clothing and Fashion. By A.T. Croom. Tempus Publishing, Stroud, 2000. Pp. 160 ISBN 07524 1469 0., Britannia 32, 2001-11, עמ' 407–408 doi: 10.2307/526971
↑  Theresa Urbainczyk, Clothing Romans - J. L. Sebesta, L. Bonfante (edd.): The World of Roman Costume.Pp. xviii + 272, ills. Madison, WI: University of Wisconsin Press, 1994., The Classical Review 47, 1997-04
↑  Marie-Louise Nosch, C. Gillis, Ancient Textiles: Production, Crafts and Society
↑  Larissa Bonfante, Judith lynn Sebesta, The World of Roman Costume
↑  Fred Davis, Fashion, Culture, and Identity
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4186437-2
פרארי 212 אקספורט

| --- | --- |

פרארי 212 אקספורט בתצורת Vignale Barachetta, שנת 1951
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פרארי
 שנות ייצור:  1951–1952
 הרכבה:  איטליה איטליה: מפעל פרארי במרנלו
 מודל קודם:  פרארי S 195
 מודל אחריו:  Ferrari 225 S
 משקל:  850-975 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,250 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  V12 צילינדרים, 2 שסתומים לצילינדר, 2,562.51 סמ"ק המפיק 150 כ"ס ב-6,500 סל"ד, יחס דחיסה 8.0:1, מנוע "פרארי" מסדרת "Ferrari Colombo engine" (אנ')
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות
 מהירות מרבית:  220 קמ"ש
פרארי 212 אקספורט (באיטלקית: Ferrari 212 Export) היא מכונית ספורטיבית בתצורות: מכונית מרוץ ומכונית קופה מתוצרת יצרנית מכוניות הספורט והמרוץ האיטלקית פרארי אשר יוצרה במספר תצורות בין השנים 1951–1952 באיטליה.
"פרארי 212 אקספורט"

יוצרו 27 יחידות.
מנוע קדמי - אורכי.
מנוע בנזין.
סוג הנעה: הנעה אחורית.
מנוע קירור מים.
3 מאיידים מתוצרת "וובר" (אנ') מסוג "32DCF".
מתלים: מלפנים: גלגלים עצמאיים, מרובעים מעוצבים, קפיצי עלים רוחביים, בולמי זעזועים הידראוליים / אחוריים: גשר קשיח, קפיצי עלים אורכיים, בולמי זעזועים הידראוליים.
בלמים: קדמיים ואחוריים > תוף.
תאוצה בין 0-100 קמ"ש היא 7.1 שניות.
"פרארי 212 אקספורט" > דגמים

"Export Vignale Berlinetta Ferrari 212"
"Ferrari 212 Export Vignale Coupe"
"Ferrari 212 Export Touring Berlinetta"
"Ferrari 212 Export Spyder"
"Ferrari 212 Export Vignale Barchetta"
"Ferrari 212 Export Touring Barchetta"
"Ferrari 212 Export Vignale Convertible"
"Ferrari 212 Export Touring Berlinetta"
תמונות

"פרארי 212 אקספורט" בתצורת Vignale Coupe, שנת 1951
"פרארי 212 אקספורט" בתצורת Vignale Coupe, שנת 1951 - מבט ללוח מחוונים
"פרארי 212 אקספורט" בתצורת Vignale Barachetta, שנת 1951
"פרארי 212 אקספורט" בתצורת Touring Barchetta, שנת 1951 - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים
"פרארי 212 אקספורט" בתצורת Touring Barchetta, שנת 1951
"פרארי 212 אקספורט" בתצורת Touring Barchetta, שנת 1952
"פרארי 212 אקספורט" בתצורת Vignale Cabriolet, שנת 1952
"פרארי 212 אקספורט" בתצורת Export Spider, שנת 1951
ראו גם

פרארי S 159
הערות שוליים

↑  "פרארי 212 אקספורט" barchetta.cc/All.Ferraris/by-serial-number/ferrari
↑  תוצאות מרוצי מכוניות Mille Miglia, שנת 1951 / ראו "פרארי 212 אקספורט" racingsportscars.com/results
↑  תוצאות מרוצי מכוניות Targa Florio, שנת 1951 / ראו "פרארי 212 אקספורט"  racingsportscars.com/results/Targa_Florio-1951
↑  "פרארי 212 אקספורט" auto.ferrari.com/en_EN/sports-cars-models
↑  "פרארי 212 אקספורט" supercars.net/blog/1951
↑  "פרארי 212 אקספורט" autoevolution.com/cars/ferrari-212-export-1951
↑  "פרארי 212 אקספורט" דגם Export Vignale Berlinetta web.archive.org/web/20081025050523
↑  דגם ferrari-212-export-coupe-vignale automobilismo.it/ferrari-212-export-coupe-vignale
| פרארי |
| --- | --- | --- |
| אישיים | אנצו פרארי - מייסד החברה • ג'ון אלקן יו"ר ומנכ"ל החברה הנוכחי • פיירו פרארי - סגן היו"ר (בנו של אנצו פרארי) • פלאביו מאנזוני (המעצב הראשי) |  |
| כלי רכב נוכחיים | פרארי 812 סופרפאסט • פרארי פורטופינו • פרארי מונזה SP • פרארי F8 טריבוטו • פרארי SF90 סטרדלה • פרארי רומא • פרארי 296 GTB • פרארי דייטונה SP3 |  |
| פארקים | פרארי וורלד • פרארי לנד |  |
| מוזיאונים | מוזיאון פרארי • מוזיאון קאסה אנצו פרארי |  |
| מפעלים | מפעל פרארי במרנלו |  |
| מרוצים | פיוראנו (מסלול מרוצים) • סקודריה פרארי • אקדמיית פרארי לנהגים |  |
| מנועי פרארי | V6 F1 טורבו • F163 • F160 • F154 • F140 |  |
| שונות | פרארי בהתאמה אישית • פרארי אן. וי - חברת החזקות המחזיקה בבעלות פרארי |  |
|  מדיה וקבצים בנושא פרארי בוויקישיתוף  אתר האינטרנט הרשמי של פרארי קטגוריה:פרארי |  מדיה וקבצים בנושא פרארי בוויקישיתוף  אתר האינטרנט הרשמי של פרארי קטגוריה:פרארי |  |
אדם גולד

אדם גולד הוא כינוי שבו מציג עצמו ברשתות חברתיות פובליציסט ישראלי אשר זהותו אינה ידועה. פרסומיו על אודות מחדלים לכאורה במערכת המשפט הישראלית זכו לתפוצה רבה. באפריל 2018 היו לגולד כ-14 אלף עוקבים בפייסבוק. החשבון שלו הוסר והוחזר מספר פעמים, עד שהוסר סופית ביולי 2018. באוקטובר 2018 נפתחו חשבונות טוויטר וטלגרם בשם אדם גולד. מנובמבר 2018 תכניו משותפים גם בפייסבוק, בחשבון של אהרן אלמוג. ב-2019 יצא לאור ספרו של שמחה רוטמן, "מפלגת בג"ץ", ובו הקדמה המיוחסת לאדם גולד.
פעילות הפרופיל

בנובמבר 2016 התחילו להתפרסם פוסטים בחשבון פייסבוק חדש על שם "אדם גולד" (באנגלית: Adam Gold) – שבתמונת הפרופיל שלו הופיע מארק צוקרברג, מייסד הרשת החברתית. הפוסטים עסקו במערכת הפוליטית בישראל, מערכת המשפט והממשק ביניהן. באופן חריג לרשת החברתית, כבר הפוסט הראשון שפרסם גולד זכה לתפוצה ויראלית של מאות שיתופים, ורבים מהפוסטים הבאים הלכו בדרכו.
בחודש דצמבר 2017, לאחר שפרסם גולד פוסט העוסק בדנה בריסקמן, סגנית בכירה במחלקת הבג"צים בפרקליטות המדינה, נמחק חשבון הפייסבוק של גולד ונעלמו כל תכניו. בעקבות פנייה שהעביר חבר הכנסת אמיר אוחנה לפייסבוק בנושא שוחזר הפרופיל של גולד, יום לאחר החסימה. הפרסום בתקשורת סביב החסימה העלה את גולד לתודעת הציבור הרחב, ובעקבות כך נוספו לחשבונו אלפי עוקבים חדשים ופוסטים רבים שפרסם לאחר חזרת הפרופיל זכו לאלפי לייקים ומאות שיתופים. במרץ 2018 נחסם שוב חשבון הפייסבוק של גולד ונמחקו כל תכניו. בתגובה שמסרה פייסבוק היא רמזה שהחשבון נמחק מכיוון שמדובר בפרופיל מזויף. יום למחרת נפתחו חשבונות טלגרם וטוויטר על שמו של גולד. חשבון הטלגרם זכה לכ-5,000 עוקבים תוך מספר שעות. תחילה נטען שגולד עצמו פתח את החשבונות, אך למחרת פורסם כי מדובר ביוזמה של דורי בן ישראל מאתר מזבלה. יומיים לאחר החסימה, שוחזר פרופיל הפייסבוק של גולד, כאשר שמו של הפרופיל שונה לשרון חורש. חורש היא ישראלית שביצעה אימות מול פייסבוק ובדרך זו התאפשר לגולד להמשיך ולפרסם פוסטים בחשבון באופן אנונימי. ב-30 ביוני 2018 נמחק בשלישית פרופיל הפייסבוק של גולד. הפרופיל הוחזר ב-16 ביולי 2018, וב-19 ביולי 2018 נמחק שוב.
בסוף אוקטובר 2018 נפתח חשבונות בטוויטר ובטלגרם בשם "אדם גולד". בנובמבר 2018 פרסם גולד בטלגרם כי תכנים רציניים ועמוקים יותר ישותפו מעתה גם בפייסבוק, בחשבון של אהרן אלמוג. אלמוג ימשיך לפרסם לחבריו את תכניו האישיים, ולעוקבים יפרסם את תכניו של גולד.
ביקורת

קרן הבר טענה שאין מדובר במשתמש אנונימי אלא במניפולציה אסורה המקדמת את האינטרסים האישיים של גורמים פוליטיים עלומים ואשר נועדה להטות את הבחירות לכנסת ה-21. גולד הגיב כי מדובר ב"האשמות מופרעות ונטולות ראיות" וכי "הארץ" פרסם את הדברים ללא שום בדיקה.
עורך הדין איתי לשם שהשקיע מאמצים רבים בניסיונות לאתר את מקורותיו העריך כי מאחורי גולד עומד מערך הפצה נרחב..
הערות שוליים

↑  אסף גולן, למה חסמה פייסבוק את החשבון של הבלוגר הימני?, באתר ישראל היום, 1 בינואר 2018
↑   יאיר בריל, עודד ירון, פייסבוק הסירה את החשבון המצליח של "אדם גולד", ורמזה שהוא מזויף, באתר הארץ, 27 במרץ 2018
↑  "הוא חזר לרשת: "אדם גולד" בטלגרם | ישראל היום". ישראל היום. נבדק ב-2018-03-28.
↑  "למה פתחנו ל"אדם גולד" ערוץ טוויטר, טלגרם ואפילו אתר עצמאי? | מזבלה". בלוג המזבלה. 2018-03-28. נבדק ב-2018-03-28.
↑  Sharon Horesh, www.facebook.com
↑  "sharon horesh on Twitter". Twitter. נבדק ב-2018-03-29.
↑  "שוב נמחק? אדם גולד נעלם מפייסבוק | מזבלה". בלוג המזבלה. 2018-07-01. נבדק ב-2018-07-02.
↑   נתי טוקר, סתימת פיות? למה באמת הסירה פייסבוק את הפרופיל של "אדם גולד", באתר TheMarker‏, 25 ביולי 2018
↑  קרן הבר, פייסבוק והמקרה של "אדם גולד" - האזרחית ק., באתר הארץ, 6 במרץ 2018
↑  צילום פוסט התגובה של אדם גולד בבלוג 'מיומנו של זקן השבט'
↑    שחר גינוסר, גיא ליברמן | איור: אופיר בגון, עבודה שחורה, באתר "ידיעות אחרונות", 9 באוגוסט 2018
↑  פוסט רחב שכתב לשם בדף הפייסבוק שלו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008756862705171  VIAF: 2159610629340542188   WorldCat (עם VIAF): 2159610629340542188