stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברוך מרדכי אזרחי
מתלמידיו

הרב יצחק פרץ – רב העיר רעננה.
הרב דוד כהן - ראש ישיבת חברון וחבר מועצת גדולי התורה
הרב יוסף חברוני – ראש ישיבת חברון.
הרב יאיר שלמה זק"ש - ראש ישיבת תפארת מרדכי.
הרב דוד אברהם – ראש ישיבת בנין אב.
הרב מנחם דן מייזלס – ראש ישיבת ראדין לשעבר; כיום רב שכונת רמת בית שמש ג'2.
הרב יהודה דרעי – רב העיר באר שבע.
הרב יהונתן וילנסקי – ראש ישיבת דרך חכמה.
הרב עוזי שוויצה – רב העיר כפר יונה.
הרב אברהם צוריאל – רב העיר נס ציונה.
הרב ישראל קירשטיין – ראש ישיבת קריית שמונה.
הרב מאיר טוביה פולק – משגיח ישיבת עטרת ישראל לצעירים ודרשן.
הרב ניסן גולדברג – מראשי ישיבת אור ישראל.
הרב ברוך רוקבסקי - ראש ישיבת זיכרון אליעזר
הרב אפרים קשש – ראש ישיבת עטרת ישראל לצעירים.
הרב צבי צביאלי – מראשי כולל נחלת משה.
הרב מיכאל סגל - משגיח "ישיבת היכל יצחק" ור"מ בישיבת "זיכרון אליעזר"
הרב ישראל יפרח – לשעבר ראש אבות בתי הדין בירושלים וחבר בית הדין הרבני הגדול.
ארז מלול - חבר כנסת מטעם מפלגת ש"ס.
הרב ישראל חודר - מראשי ישיבת עטרת ישראל לצעירים ומשגיח ישיבת זיכרון אליעזר וראש מכון הוצאה לאור של ספרי הרב אזרחי.
הרב אברהם שינדלר - חבר בית הדין הרבני הגדול.
יוסף (יוסי) שוינגר - מנכ"ל המקומות הקדושים.
ישראל קלרמן - סגן ראש עיריית ירושלים.
משה לאופר - מלחין ומפיק של מוזיקה חסידית.
חיים ביטון - מנכ"ל תנועת ש"ס ושר במשרד החינוך.
אברהם וינרוט - פרופסור למשפטים.
ספריו

סדרת ספריו ברכת מרדכי כוללת:
עניינים על התלמוד.
על המועדים.
מוסר על סדר התורה.
על קושיות הרב חיים פינחס שיינברג בספר "משמרת חיים".
על קושיות הרב יואב יהושע וינגרטן בספר "קבא דקשייתא".
עיונים בלמדנות בפרשיות התורה.
קונטרסי שיעורים, מן השיעורים הכלליים במסכת יבמות.
בנוסף כתב את הספר והגית אשר מראה ללומדים את הדרך ללמוד סוגיא עיונית בהנאה.
הערות שוליים

↑  הרב ברוך אזרחי אושפז במצב קשה, באתר ערוץ 7, 19 באוקטובר 2021
↑  חנני ברייטקופף, ‏עוד שיפור במצבו של 'זקן המועצת'; ככל הנראה יעבור לבית חולים אחר, עוד השבוע, באתר כיכר השבת, 15 באוגוסט 2023
↑  חנני ברייטקופף, ‏נס רפואי: 'זקן המועצת' יצא מניתוח בעמוד השדרה; "מצב הנשימה השתפר פלאים", באתר כיכר השבת, 30 ביולי 2023
↑  חנני ברייטקופף, ‏קרעו שערי שמיים: הדרדרות חמורה במצבו של זקן חברי 'המועצת' הגרב"מ אזרחי, באתר כיכר השבת, 9 ביולי 2023
↑  בגיל 94: זקן חברי מועצת גדולי התורה הרב ברוך מרדכי אזרחי הלך לעולמו, באתר ערוץ 7, 26 באוקטובר 2023
↑  משה ויסברג, מאחורי הקלעים: הלווית מרן הגרב"מ אזרחי זצ"ל בשעה 9:00 בבוקר, באתר בחדרי חרדים, 26 באוקטובר 2023
↑  משה ויסברג, וכבוד גדול עשו לו במותו: רבבות בהלוויית מרן הגרב"מ אזרחי זצ"ל, באתר בחדרי חרדים, 27 באוקטובר 2023
↑  חזקי שטרן, ‏מבית וגן להר הזיתים: רבבות תלמידים בהלווית הגרב"מ אזרחי, באתר כיכר השבת, 27 באוקטובר 2023
↑  בחורי 'תפארת מרדכי' סיימו סוכה - הגרב"מ אזרחי הגיע - בחדרי חרדים, באתר www.bhol.co.il, ‏2022-06-19
↑  משה ויסברג, מראדין לבית שמש: רבי דן הוכתר לרב אצל גדולי ישראל, באתר בחדרי חרדים, 118 במרץ 2019
↑  אשירה | קולמוס - הוצאה לאור. הבית לספר שלך., ‏2023-09-26
| מועצת גדולי התורה של דגל התורה |
| --- | --- | --- |
מנהיג: 
| מנהיגים בעבר | הרב אלעזר מנחם מן שך • הרב יוסף שלום אלישיב (דה פקטו) • הרב אהרן יהודה ליב שטינמן • הרב חיים קניבסקי (דה פקטו) • הרב גרשון אדלשטיין |  |
| חברים בעבר | הרב ישכר דב רוקח • הרב נסים קרליץ • הרב אברהם יעקב זלזניק • הרב מיכל יהודה ליפקוביץ • הרב מרדכי מן • הרב צבי מרקוביץ • הרב חיים פינחס שיינברג • הרב זלמן רוטברג • הרב בנימין ביינוש פינקל • הרב אברהם פרבשטין • הרב נתן צבי פינקל • הרב נסים טולדנו • הרב ברוך רוזנברג • הרב יצחק שיינר • הרב דב יפה • הרב אריה פינקל • הרב ברוך מרדכי אזרחי • הרב ברוך ויסבקר |  |
| חברים בהווה | הרב מאיר צבי ברגמן • הרב ברוך דב פוברסקי • הרב יצחק זילברשטיין • הרב משה יהודה שלזינגר •  הרב משה הלל הירש • הרב דוד כהן • הרב אברהם יצחק קוק • הרב אביעזר פילץ • הרב צבי דרבקין • הרב יצחק הקר • הרב אריה לוי • הרב שרגא שטינמן • הרב אליעזר יהודה פינקל |  |
| חברים שפרשו מהמועצה | הרב שמואל אוירבך • הרב יהודה עדס • הרב משה שמואל שפירא |  |
| מזכירים | אפרים צמל • אברהם רובינשטיין |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311744105171  GND: 1266661379  ISNI: 0000 0003 7008 0133  LCCN: n88192573  VIAF: 182312207   WorldCat (עם VIAF): 182312207
שרון כהן (שף)

אין תמונה חופשית
שרון כהן (נולד ב-1976) הוא שף ומסעדן, הבעלים של מסעדת שילה בתל אביב ועוד.
ביוגרפיה

אביו של כהן היה בעל מכולת ואמו היא דור שמיני בירושלים. כהן גדל בירושלים, ובנעוריו עבד בבתי קפה.
כהן החל את הקריירה כשוטף כלים ועבר את כל התפקידים בענף, כולל מלצרות וניהול פלור, בעבודה במסעדות ישראליות (בהן סאקורה וקאבלייר). כמו כן, התמחה במסעדות מובילות בספרד וצרפת. בעל תואר בניהול וכלכלה באוניברסיטה פתוחה.
ב-2001 עבר לתל אביב.
ביוגרפיה > שילה

בשנת 2005 פתח את מסעדת שילה ביחד עם אשתו עדי, כגסטרו-פאב, ברחוב בן יהודה בתל אביב. המסעדה נקראת על שם הכלבה של אשתו.
תוך שנים ספורות הפכה שילה לאחת ממסעדות השף המובילות בישראל. המסעדה התמחתה בהגשה של מנות דגים נאים, דגים ופירות ים. בין לקוחות המסעדה נמנים העלית של קהילת העסקים, התרבות והפוליטיקה בישראל החוזרים אליה כלקוחות קבועים. המטבח של שף כהן מציג אוכל ים תיכוני המשלב השפעות אסיאתיות וטכניקות צרפתיות קלאסיות.
עבודתו מאופיינת בשני ערכים מובילים[דרוש מקור]: פנג שווי לחומרי גלם ״ככל שלא תשנה את תצורת החומר ואת המבנה שלו, כך האנרגיה שלו תעבור לסועד בצורה מיטבית״. וכן - המנות נעשות א-לה מינוט - תהליך הבישול כולו נעשה ברגע הכנת המנה, לשמירה על טריות ומקסום הטעמים.
בתקופת מגפת הקורונה בישראל, בדומה למסעדות אחרות, שלחה המסעדה מנות בשליחויות עצמאיות.
ביוגרפיה > עסקים נוספים

בעקבות הצלחתו בשילה נכנס כשותף ושף אחראי בקפה אירופה (2013–2023) וכבעלים ושף בשיפודי אירופה (2016–2017), שאותה העביר לידיו של השף בפועל פליקס רוזנטל. הקים את "דאדאדא" שאותה עזב אחרי חצי שנה. ב-2016 פתח את המסעדה התאילנדית פלורנטין האוס (2016–2019), שאליה הכניס את הסו-שף של תאיזו, דור אבן ואליה הביא שפים מסין.
ב-2021 פתח את בר יין ג'נגו.
באוקטובר 2023 פתח את "NIKO", פופ אפ המבורגרים ושרימפס.
כהן הוא גם יועץ לרשתות (ארומה ישראל, קפה קפה).[דרוש מקור]
פעילויות נוספות

ב-2024 שיחק בתפקיד אורח פרק 1,2 ״הטבח״ עונה שנייה – בתפקיד עצמו.
פעיל ודובר בולט של המחאה חברתית נגד הרפורמה המשפטית.
משתתף איש ברזל, טריאתלון.[דרוש מקור]
הערות שוליים

1 2  אמיר קמינר, על הפלאנצ'ה: השף שמאחורי מסעדת "שילה", באתר ynet, 31 בינואר 2010
1 2 3   עומר שוברט, השף של האלפיון העליון, שרון כהן, מנסה לא לטבוע בביצת הקולינריה המקומית, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2017
1 2  ריטה גולדשטיין, ‏אין כמו לאכול על צלחות פורצלן, אבל החיים לא נותנים לנו, באתר ‏מאקו‏, 17 בדצמבר 2020
1 2  חיליק גורפינקל, "לא הגיוני שמסעדות צריכות לבשל לחיילים", באתר כלכליסט, 20 בנובמבר 2023
1 2  שרון בן-דוד, ‏גם השף של שילה התאים את עצמו למצב, ואנחנו זכינו בפופ-אפ המבורגר, באתר "Time Out ישראל", 12 בנובמבר 2023
1 2  יניב גרנות‏, ניקו, תל אביב: אש, עשן והמבורגר דיסטורשן של שילה ושרון כהן, באתר וואלה, 19 בנובמבר 2023
↑  חיליק גורפינקל, השף שרון כהן: "אין לנו זכות לשתוק עכשיו", באתר כלכליסט, 27 ביולי 2023
הבחירות לראשות העבודה (1980)

הבחירות לראשות מפלגת העבודה נערכו ב-18 בדצמבר 1980, במסגרת הוועידה השלישית של המפלגה. שמעון פרס, יושב ראש המפלגה המכהן, גבר על ראש הממשלה לשעבר יצחק רבין עם כ-70% מקולות צירי הוועידה. רבין קיווה לזכות בקולותיהם של תומכי יגאל אלון שהתמודד על הנהגת המפלגה בתקופה שקדמה למותו בפברואר 1980, אך מחנה פרס היה מאורגן יותר ונתמך על-ידי בכירים במנגנון המפלגתי. ההתמודדות קיבעה את תופעת המחנאות שאפיינה את המפלגה בתקופתם של פרס ורבין.
רקע

ב-1977 התפטר ראש הממשלה יצחק רבין מתפקידו כיושב ראש מפלגת העבודה על רקע פרשת חשבון הדולרים. שר הביטחון שמעון פרס נבחר באפריל 1977 להנהיג את המפלגה על-ידי מרכז המפלגה ברוב גדול, כאשר מתוך 815 חברי מרכז רק שמונה התנגדו ו-18 חברים נמנעו. פרס עמד בראש המפלגה בבחירות לכנסת התשיעית, בה הפסידה מפלגת העבודה את השלטון למפלגת הליכוד ועברה לאופוזיציה.
מועמדותו של יגאל אלון

לאחר הבחירות לכנסת התשיעית ב-1977 החל להסתמן במפלגת העבודה מאבק בין שני מחנות, מחנה פרס מצד אחד ומחנה אלון-רבין מצד שני. בפרס תמכו רוב המחוזות והסניפים העירוניים, תנועת המושבים, המשמרת הצעירה, עיירות הפיתוח ומספר בכירים כמו אבא אבן וחיים בר-לב. מחנה אלון-רבין נתמך בעיקר על-ידי התנועות הקיבוציות. ב-1979 יצא לאור ספרו של יצחק רבין "פנקס שירות" שבו הטיח ביקורת בשמעון פרס, מה שהחמיר את המתיחות בין המחנות. במהלך 1979 העלה יגאל אלון את שאלת ההתמודדות על ראשות המפלגה. אלון בתחילה נמנע מלהכריז כי הוא מעוניין להנהיג את המפלגה, אך טען כי נוצר צורך לקבוע כיצד ייבחר ראש הרשימה בבחירות לכנסת העשירית. פרס טען כי התמודדות תביא לפילוג במפלגה ותחבל במאמצי השיקום שלה לאחר ההפסד בבחירות ב-1977 ובמפלגה נוצרה אווירה של התמודדות. המתיחות בין המחנות באה לידי ביטוי, בין השאר, במחלוקת על איוש הוועדה שמכינה את ועידת המפלגה. פרס הגיש רשימה לאישור לשכת המפלגה וראשי התנועות הקיבוציות טענו כי הן קופחו. ביולי 1979 הגיעו פרס ואלון לפשרה שאושרה על-ידי לשכת המפלגה. לשכת המפלגת הכירה בלגיטימיות הדמוקרטית של הצגת מועמדות אך הביעה דאגה מיצירתה של אווירת התמודדות מלאכותית. הלשכה קבעה כי איש לא הציג מועמדות לראשות המפלגה ושמעון פרס הוא יושב ראש המפלגה, ראש הרשימה ומועמדה לראשות הממשלה.
בריאיון לעיתון "מעריב" בספטמבר 1979 אמר יגאל אלון כי לפני הבחירות הקודמות היה הסכם בינו לבין פרס לפיו אלון לא יתמודד על ראשות הממשלה ויהיה רשאי לבחור בכל תפקיד בו יחפוץ בממשלה בראשות פרס, אך הסכם זה פג. אלון טען כי חברי מפלגה דוחקים בו להתמודד על ראשות הממשלה ויצחק רבין בראיון ל"קול ישראל" הביע תמיכה במועמדותו ואמר כי לדעתו פרס איננו האיש המתאים להוביל את המפלגה והמדינה. פרס דרש לקיים התמודדות באופן מיידי במרכז המפלגה שתקבע את מועמד המפלגה לראשות הממשלה בכנסת העשירית ואלון טען כי יש לקיים התמודדות במרכז מפלגה חדש שייבחר על-ידי הוועידה. ישראל גלילי ניסה לפשר בין השניים, אך ללא הועיל.
בינואר 1980 צידדה ועדת החוקה של מפלגת העבודה בעמדתו של אלון וקבעה כי מרכז המפלגה הנוכחי איננו יכול לבחור את מנהיג המפלגה לבחירות לכנסת העשירית. ב-11 בינואר 1980 הודיע אלון רשמית בריאיון לטלוויזיה, כי בכוונתו להתמודד על ראשות הממשלה. ב-13 בינואר התכנס מרכז מפלגת העבודה וקבע כי כן יש בסמכותו לקבוע מועמד לראשות ממשלה. 424 חברי מרכז תמכו בהחלטה אל מול 19 מתנגדים ו-19 נמנעים. תומכי אלון לא השתתפו בהצבעה לאות מחאה. ב-17 בינואר החליטה לשכת מפלגת העבודה ברוב של 32 מול 2 כי מרכז המפלגה יצביע כעבור ימים ספורים על מועמד לראשות ממשלה. ב-20 בינואר הצביע מרכז המפלגה על מועמדותו של פרס כאשר 457 תמכו, 220 התנגדו ו-41 נמנעו. פרס טען כי זוהי הכרעה מפורשת הקובעת כי הוא מועמד המפלגה לראשות הממשלה בבחירות לכנסת העשירית ואלון טען כי מדובר בהכרעה זמנית עד לוועידת המפלגה. אלון טען כי השיג תוצאה טובה מן הצפוי בהתחשב בכך שלא עמדו לרשותו מנגנון ותקציב והוא איננו פורש מהמירוץ. במאמר בעיתון דבר בתחילת פברואר כתב היועץ המשפטי של המפלגה, זאב טריינין, כי החלטת ועדת החוקה של המפלגה הייתה בגדר "הוראת שעה" ומרכז המפלגה יהיה רשאי לבטל אותה ולבחור מועמד חדש לראשות הממשלה.
ההצבעה בוועידת מפלגת העבודה

ב-18 בדצמבר נערכה הצבעה חשאית בוועידת מפלגת העבודה. מתוך 3062 צירים הצביעו 3026 צירים שהם 98.8%. פרס זכה בהתמודדות עם כ-70% מהקולות. 21 נמנעו ו-9 קולות נפסלו.
| המועמד | קולות> מספר | קולות> אחוזים |
| --- | --- | --- |
| שמעון פרס | 2,123 | 70.32% |
| יצחק רבין | 875 | 28.98% |
| נמנעים | 21 | 0.7% |
| סה"כ קולות כשרים | 3,019 | 100.00% |
לאחר ההצבעה בוועידה

המאבק בין המחנות נמשך לאחר הבחירות להנהגת המפלגה. רבין אמר כי מחנהו לא יפורק והוא חיוני להצלחת המפלגה בבחירות. במחנה רבין אף איימו כי יימנעו את כינוס המרכז החדש אם לא יזכו לייצוג של 30%. לאחר הוועידה נאבקו המחנות ביניהם על איוש מטה הבחירות של המפלגה.
בתחילת 1981 החליטה הכנסת להקדים את הבחירות לכנסת העשירית ליוני. בבחירות לכנסת שוב הפסידה מפלגת העבודה בראשות פרס למפלגת הליכוד בראשות בגין ונותרה באופוזיציה.
שמואל מאיר (סופר)

| --- | --- |

 לידה:  1957 (בן 68 בערך) פריז, צרפת 
 מדינה:  צרפת, ישראל 
 שפות היצירה:  צרפתית, עברית ישראלית 
 סוגה:  שירה 
 פרסים והוקרה:  פרס גונקור לנובלה (2021) 
 
שמואל מאיר (בצרפתית: Shmuel T. Meyer; נולד ב–1957) הוא סופר ישראלי-צרפתי, חתן פרס "גונקור האביב" לשנת 2021, על ספרו Et la Guerre est finie ("והמלחמה נגמרה").
ביוגרפיה

שמואל מאיר נולד בצרפת ב–1957 וגדל בלוזאן שבשווייץ. ב-1980 עלה לישראל, התגורר בקיבוץ רגבים. הוא אב לשלוש בנות שנולדו בישראל ומתגוררות בה. בשנת 2008 חזר לשווייץ וב- 2014 .מתיישב בפריז
בשנת 2021 זכה בפרס "גונקור האביב" לרומן, על ספרו Et la Guerre est finie ("והמלחמה נגמרה"), שבו שלושה סיפורים, הראשון על רקע תוצאות מלחמת העולם השנייה, השני על רקע תוצאות מלחמת העצמאות והשלישי על רקע תוצאות מלחמת קוריאה.
ב-12 במאי 2016 חתם שמואל ט. מאיר על מאמר בעיתון היומי "לה מונד" שכותרתו "על ישראל לפנות את השטחים הפלסטיניים כדי להציל את נשמתה"
כתביו

Le Périmètre de l’étoile, הוצאת גלימאר, 2008.
Les villes n’ont pas de toit, הוצאת גלימאר, 2009.
Impasse de la providence, הוצאת גלימאר, 2011.
Le bonheur a des nageoires (illustration de l’œuvre de la sculptrice et peintre Miriam Briss, שירים, 2012.
Unzer Wort, שירים, 2012.
Un nouvel an de pierres, רומן, הוצאת גלימאר, 2013.
Ah j’oubliais l'effarante beauté des lieux, הוצאת מטרופוליס, 2013.
La Bouche ouverte, רומן, 2015.
Anima - trois poèmes pour trois estampes de Samy Briss, שירים, 2016.
Anastrophe, שירים, 2017.
Les Grands Express Européens - nouvelles, הוצאת מטרופוליס, 2021.
Kibboutz, הוצאת מטרופוליס, 2021.
The Great American Disaster, הוצאת מטרופוליס, 2021.
Et la guerre est finie..., שלוש נובלות, הוצאת מטרופוליס, 2021.
- שבטים Tribus הוצאת גלימאר,2024
הערות שוליים

↑  Shmuel T. Meyer, Tribus: nouvelles, Paris: Gallimard, 2024, ISBN 978-2-07-305812-6
↑  Shmuel T. Meyer dans la tête et le cœur d’Israël, l'Humanité, 16 Mai 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311378905171  BnF: cb158286932 (data)  GND: 137118643  ISNI: 0000 0000 5559 9867  LCCN: n2009008981  NTA: 328949663  SUDOC: 129848794  VIAF: 78849266   WorldCat (עם VIAF): 78849266
לקסוס

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  מותג יוקרה של טויוטה
 מייסדים:  אייג'י טויודה
 תקופת הפעילות:  1989–הווה (כ־36 שנים)
 חברת אם:  טויוטה 
 מיקום המטה:  נגויה 
 משרד ראשי:  יפן נגויה, יפן
 ענפי תעשייה:  תעשיית הרכב
 מוצרים עיקריים:  רכבי יוקרה
 מנכ"ל:  טוקואו פוקואיצ'י
  
 www.lexus.co.il
 
לקסוס היא חטיבת רכבי היוקרה של יצרנית הרכב היפנית טויוטה. המותג הוצג לראשונה בארצות הברית בשנת 1989. בשנת 2005 החלה טויוטה לשווק את המותג גם ביפן. באותה שנה יוצר הדגם ההיברידי הראשון של החברה.
בסקרים שעורך מכון המחקר J.D. Power and Associates זכתה לקסוס בתואר מותג הרכב האמין ביותר בארצות הברית יותר מ-14 פעמים מאז 1995.
היסטוריה > שנות ה-80: פרויקט F1

לקסוס תוכננה כרכב יוקרה בעל ביצועי-על, במסגרת תהליך פיתוח חשאי שארך שש שנים. פרויקט הפיתוח כונה F1 כאשר האות F מייצגת את ה-Flagship ("ספינת דגל") והספרה 1 ייצגה את הרצון לייצר מותג שיהיה ראשון בתחום רכבי היוקרה בעולם. הסלוגן השיווקי של לקסוס "The pursuit of perfection" (ובעברית – "המרדף לשלמות") מלווה את המותג מימיו הראשונים.
בשנת 1989 לאחר תהליך פיתוח ממושך שכלל 60 מעצבים, 24 צוותי מהנדסים, 1,400 מהנדסים, 2,300 טכנאים, 220 עובדים נוספים, כ-450 אבות טיפוס ומחקר מקיף בשוק האמריקני, בהשקעה כוללת של יותר ממיליארד דולר – הושלם פרויקט F1 שהגיע לשיאו עם חשיפת 2 הדגמים הראשונים של החברה: בינואר נחשפו בתערוכת הרכב של דטרויט דגם ה-LS400, אשר צויד במנוע V8 חדש בנפח של 4 ליטר. לצידו הוצג דגם ES250 – מכונית סלון בינונית שהתבססה על טויוטה קאמרי. הדגמים הוצאו למכירה במהלך חודש ספטמבר באותה שנה, ובמהלך 4 החודשים הראשונים נמכרו כ-16,300 כלי רכב. בדצמבר 1989 נאלצה החברה לבצע תהליך קריאה לתיקון (ריקול) בכ-8,000 מכוניות, בעקבות תלונות של שני לקוחות בנוגע לבעיות בחיווט והתחממות יתר של נורית הברקס. במסגרת מבצע שנמשך 20 ימים טופלו כלי הרכב על ידי טכנאי החברה באמצעות איסוף, תיקון והשבת הרכבים לבעליהן, לצד הטסת אנשי צוות לטיפול ברכבים במקומות מרוחקים. תגובתה של לקסוס תרמה לביסוס מוניטין החברה בתחום השירות.
היסטוריה > שנות ה-90': צמיחה והתרחבות

שנת 1990 הייתה השנה המלאה הראשונה שבה נמכרו דגמי המוצר והחברה סיימה את השנה עם למעלה מ-63,000 כלי רכב שנמכרו. באותה שנה החל ייצוא של כלי רכב גם לבריטניה, קנדה ואוסטרליה. ביוני 1991 יצא לשוק דגם ה-SC400, רכב ספורט קופה שעשה שימוש במנוע ה-LS400. בספטמבר נוסף דגם ה-SC300 והוצג דגם ES300, שהחליף את ה-ES250. בסיום השנה זכתה לקסוס בתואר רכב היוקרה המיובא הנמכר ביותר בארצות הברית, עם מכירות המסתכמות ב-71,203 כלי רכב. בשנת 1993 הושק דגם ה-GS300, רכב ספורט סדאן, המבוסס על שלדת הטויוטה קראון (Crown), שיצאה לשוק ביפן שנתיים לפני כן. בתערוכת הרכב הבינלאומית של ניו יורק באפריל 1995 הוצג לראשונה ה-LX450 – SUV ספורטיבי, המבוסס על דגם הלנד-קרוזר של טויוטה. הדגם יצא לשווקים בינואר 1996, במקביל ליציאתו של הדור השלישי של דגם ה-ES300. במרץ 1998 יצא לשוק דגם ה-RX300 רכב SUV ללא יכולות השטח שאפיינו את ה-LX. באותו החודש נחשף ה-LX470, דור שני של ה-LX. את שנת 1998 סיימה לקסוס עם גידול של למעלה מ-50% ביחס לשנה הקודמת ומכירות של למעלה מ-156 אלף כלי רכב. בספטמבר 1999 ציינה החברה עשור של פעילות בארצות הברית. חודשיים לאחר מכן, בחודש נובמבר, ציינה החברה את מכירת הרכב המיליון.
היסטוריה > תחילת שנות ה-2000

שנת 2000 התאפיינה בחידוש והוספה של דגמים נוספים – בינואר נחשף הדגם החדש IS300, שמכירותיו החלו בחודש יוני. באפריל נחשף דגם של SC430 קבריולה, בספטמבר החליף ה-GS430 את ה-GS400 ובאוקטובר הושק ב-LS430 המחודש. בסיום השנה חצו מכירות המותג לראשונה את רף 200 אלף הרכבים. ה-GX470 נחשף לראשונה בינואר 2002 והחל להימכר בדצמבר אותה שנה. ב-2004 מכרה החברה את הרכב ה-2 מיליון. באותה השנה הוצגו הדור השלישי של דגמי ה-GS והדור השני של דגם ה-SC430, כמו כן הוצג דגם קונספט של SUV ה-RX400 עם הנעה היברידית.
היסטוריה > המחצית השנייה של שנות ה-2000: שווקים חדשים וטכנולוגיה היברידית

בשנת 2005 הושלמה ההפרדה הארגונית בין לקסוס ובין טויוטה: מחטיבה בתוך טויוטה, הפכה לקסוס להיות חברת בת המנוהלת בנפרד. במקביל, החל שיווק המותג גם ביפן.
בתערוכת הרכב של דטרויט שהתקיימה בינואר 2005 הציגה לקסוס לראשונה את ה-LFA, דגם קונספט של מכונית העל הספורטיבית של החברה. רכב זה נועד להתחרות עם מכוניות-על דוגמת למבורגיני ופרארי.
באפריל באותה השנה החל ייצור ושיווק ה-RX400h, גרסה המשלבת מנוע בנזין ומנוע חשמלי להגדלת עוצמת המנוע, חיסכון בדלק והפחתת פליטה בהשוואה למנועי בנזין. מכירות הדגם הסתכמו בכ-26,000 כלי רכב שנמכרו, רובם בארצות הברית. בעקבות הצלחת המכירות המשיכה החברה לפתח דגמים היברידיים נוספים, וכיום מוצעים כל דגמי החברה גם כרכבים בעלי הנעה היברידית. נכון לשנת 2015 נמכרו 895,330 כלי רכב היברידיים מתוצרת החברה. הדגם הנפוץ ביותר הוא ה-RX400h שנמכר בכ-317 אלף יחידות ברחבי העולם, 286 אלף יחידות מתוכן בארצות הברית. הדגם ההיברידי הנפוץ ביותר ביפן הוא ה-CT200h שנמכר בקרוב ל-50 אלף יחידות.
בשנת 2006 הציגה החברה 2 דגמים נוספים: ה-LS460 וה-LS600h, הרכב ההיברידי הראשון עם מנוע 8 צילינדרים. דגם זה נועד להתחרות עם סדרה S של מרצדס וסדרה 7 של ב.מ.וו. באותה שנה הכריזה החברה על הקמת חטיבת F Sport – חטיבת הביצועים של לקסוס האחראית על ייצור דגמים חזקים וספורטיביים, בדומה לחטיבת AMG במרצדס ו-M בב.מ.וו. דגמים אלו מבוססים על הדגמים הסדרתיים אשר מקבלים שדרוגים בגימור החיצוני והפנימי. חיצונית הם נבדלים בזכות סימול F SPORT וגריל (שבכה) קדמי בעיצוב רשת. בחלק מדגמים אלו, רכיבים נוספים במפרט עוברים שדרוג כגון גלגלים, בלמים, מוטות ייצוב, מתלים ועוד.
בשנת 2007 מכרה החברה בארצות הברית 329,177 כלי רכב. ב-2009 יצא לשוק הדור השלישי של ה-RX350 והדור השני של ה-RX450h. ביולי עברו מכירות דגמי ה-RX בארצות הברית את רף מיליון הרכבים.
היסטוריה > 2010-2019: העשור השני

בתערוכת ז'נבה בשנת 2010 הוצגה לראשונה ה-CT200h – הדגם הראשון של מכונית קומפקטית שיוצר על ידי החברה, מתוך רצון להיכנס לסגמנט המתפתח בו פועלות סדרה 1 של ב.מ.וו ואאודי A3. זהו גם הדגם הראשון שיוצר רק כרכב היברידי. בסיום שנת 2010 הוכתרה לקסוס כרכב היוקרה הנמכר ביותר, תואר שבו זכתה ברציפות במשך 11 שנים. בשנת 2011 איבדה לקסוס את הבכורה לטובת ב.מ.וו.
בינואר 2011 החלו להימכר דגמי ה-LFA הראשונים בארצות הברית. מכונית העל הספורטיבית, שיוצרו ממנה רק 500 יחידות, נמכרה במשך שנתיים עד דצמבר 2012.
שנת 2012 התאפיינה בעדכון של מספר דגמים ותיקים: בפברואר יצא לשוק הדור הרביעי של ה-GS350, באפריל הוצג הדור השישי של דגם ה-ES הכולל עדכון לדגם ה-ES350 ודגם היברידי חדש- ES300h, במאי נחשף דגם היברידי חדש – GS450h. ביולי הוצגו 3 גרסאות חדשות לדגם ה-LS המפואר: LS460L, LS460 ו-LS460 F-Sport. בנוסף, הציגה החברה 2 רכבי קונספט ממשפחת ה-LF: בינואר הוצגה בדטרויט ה-LF-LC ובספטמבר הוצג בפריס דגם ה-LF-CC.
בשנת 2014 נוסף דגם חדש לקטגוריות הקרוסאוברים של החברה, ה-NX. הדגם אופיין בעיצוב חיצוני בולט לעין וצויד במנוע בעל מגדש טורבו, מנוע הטורבו הראשון שנעשה בו שימוש בדגמי החברה. שינויים אלו ביטאו את השינוי בגישה המסורתית של לקסוס, שהחליטה לפנות לקהלי יעד חדשים וצעירים לרבות פנייה לשוק האירופי.
בשנת 2015, לקסוס הציגה לראשונה את מערכת הבטיחות שלה "+Lexus Safety System", עם השקת הדור הרביעי של ה-SUV לקסוס RX. באוגוסט 2015 לקסוס חשפה סקייטבורד מרחף (Hoverboard) בשם “Slide”, שהפך אותה ליצרנית הרכב הראשונה שזוכה בפרס "הבידור הטוב ביותר" בתערוכת העיצוב במילאנו, איטליה. באוקטובר 2015 חנכה החברה מפעל ייצור ראשון בארצות הברית. המפעל הוקם בקנטקי בהשקעה של כ-360 מיליון דולר. מיד לאחר מכן לקסוס הציגה בתערוכת הרכב בטוקיו את דגם הקונספט LF-FC – הראשון אי פעם המבוסס על הנעת מימן.
בינואר 2016 לקסוס חשפה בתערוכת הרכב בדטרויט מכונית ספורט חדשה – לקסוס LC. יצור הדגם החל במרץ 2017. בספטמבר 2017, לקסוס השיקה את יאכטת היוקרה הראשונה שלה "לקסוס LY 650", בבוקה ראטון שבפלורידה. כמו כן, הדור השני של מערכת הבטיחות של המותג הוצג יחד עם הדור החמישי של מכונית הפאר לקסוס LS.
בשנת 2018 לקסוס המשיכה להרחיב את היצע דגמי הפנאי-שטח שלה, כאשר היא הציגה את הקרוסאובר האורבני UX בתערוכת הרכב הבין-לאומית של ז'נבה, שווייץ. באותה שנה נפתח הטרקלין "The Loft" של לקסוס בשדה התעופה בבריסל. לאחר פתיחתו, הטרקלין זכה בתואר "טרקלין חברת התעופה המוביל באירופה" במסגרת התחרות היוקרתית World Travel Awards במשך ארבע שנים רצופות.
בפברואר 2019 לקסוס ציינה מכירה של 10 מיליון כלי רכב, מתוכם למעלה מ-1.6 מיליון היברידים. באותה השנה לקסוס הכריזה על החזון החשמלי "Lexus Electrified", יחד עם חשיפת רכב הקונספט החשמלי הראשון LF-30 Electrified בתערוכת הרכב בטוקיו. הדור השלישי של מערכת הבטיחות של היצרן הוצגה עם השקת הדור החמישי של הדגם לקסוס RX. באפריל השיקה לקסוס את המיניוואן הראשון שלה אי פעם – לקסוס LM, בתערוכת רכב בשנגחאי, סין. בסוף השנה הציגה לקסוס 2 גרסאות חדשות לדגמיה: גרסת קבריולה לדגם LC בתערוכת הרכב בלוס אנג'לס – לקסוס LC 500 קבריולה, וגרסת הנעה חשמלית לדגם UX בתערוכת הרכב בגואנגג'ואו, סין – לקסוס UX300e. זהו הרכב החשמלי הראשון של לקסוס המיוצר באופן סדרתי.
היסטוריה > 2020 – הווה: העשור השלישי

שנת 2020 כללה 2 נקודות ציון מרשימות עבור לקסוס: ציון 10 שנים למכונית העל לקסוס LFA, ומכירה של מיליון כלי רכב באירופה. בשנה זו לקסוס הציגה את הדור החמישי של מכונית הדגל שלה לקסוס LS. בדצמבר 2020 לקסוס חשפה טכנולוגיית הנעה 4X4 חדשה – "DIRECT4", המיועדת לשימוש ברכבים חשמליים והיברידיים.
בשנת 2021 לקסוס הציגה את הדור השני של רכב הפנאי-שטח לקסוס NX, ואיתו את גרסת ההנעה "+NX 450h" שהייתה הראשונה של היצרן שמבוססת על יחידת הנעה היברידית נטענת (פלאג-אין). דגם זה הציג גם את הדור הרביעי והעדכני ביותר של מערכת הבטיחות של לקסוס. בשנה זו לקסוס הגיעה לציון דרך נוסף: מכירת 2 מיליון דגמים בעלי הנעה היברידית או חשמלית. בפברואר 2021 נבחר הדגם LC 500 קבריולה לרכב היוקרה הטוב ביותר בתחרות "WOMEN’S WORLD CAR OF THE YEAR AWARDS". במרץ הציגה לקסוס את דגם הקונספט החשמלי "LF-Z Electrified". באוקטובר השיקה לקסוס את הדור רביעי של ה-SUV היוקרתי לקסוס LX. בדצמבר לקסוס חשפה את דגם הקונספט "ROV" – טרקטורון המבוסס על הנעת מימן.
בשנת 2022 לקסוס חשפה את דגם הקונספט החשמלי "Electrified Sport" בפסטיבל "Goodwood Festival of Speed" אשר נערך בבריטניה. דגם זה מייצג את חזון היצרן לרכב ספורט חשמלי עתידי, עם תאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש במעט יותר משתי שניות וטווח נסיעה של יותר מ-700 ק"מ. באפריל לקסוס הציגה לראשונה את הדגם "RZ450e – SUV" חשמלי המצויד בצמד מנועים חשמליים בהספק משולב של 313 כ"ס והנעת “Direct4” כפולה. ביוני לקסוס השיקה את הדור החמישי של RX, לראשונה עם גרסת פלאג-אין היברידית (+RX 450h).
ביולי 2023 הציגה לקסוס את הקרוסאובר הקטן ביותר שלה עד כה – לקסוס LBX, בתערוכת הרכב במילאנו.
באוקטובר 2024 נחשפו 2 דגמי קונספט חשמליים חדשים בתערוכת הרכב בטוקיו: לקסוס LF-ZC ולקסוס LF-ZL. בספטמבר 2024 לקסוס שימשה כנותנת החסות הרשמית של פסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-81 בוונציה, בפעם השמינית ברציפות. במהלך הפסטיבל, רכבי לקסוס שימשו להסעת שחקנים, במאים וסלבריטאים לאירועי השטיח האדום. בנובמבר 2024 לקסוס הציגה את המיצג "Liminal Cycles" בשיתוף עם סטודיו "Crafting Plastics" במסגרת שבוע האומנות והעיצוב של המוסד לאומנות עכשווית במיאמי, ארצות הברית. המיצג מבוסס על דגם הקונספט החשמלי LF-ZC. בדצמבר 2024 לקסוס חנכה מרכז פיתוח בינלאומי חדש בשימויאמה, יפן. המתקן משתרע על שטח של 650 דונם, ומאחד לראשונה את כלל פעילויות החברה תחת גג אחד. המתחם כולל מסלולי ניסוי מתקדמים המשחזרים תנאי דרך מגוונים מרחבי העולם, מעבדות עיצוב וטכנולוגיה, ומרחבי עבודה משותפים לצוותי לקסוס ו-TOYOTA GAZOO Racing. דגש מיוחד הושם על תכנון סביבתי, כאשר 60% משטח האתר נשמר כשטח ירוק ומבני המרכז שולבו בנוף הטבעי. במרכז הפיתוח מועסקים כ-3,000 עובדים.