stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'אק קנטי
בשנים 1947–1962 - "לה טרואה בודה"

בשנת 1947 בשובו לפריז, הקים בשדרות קלישי את אולם המופעים "לה טרואה בודה" (les Trois Baudets). בשנים 1948–1962 כיהן כמנהל אמנותי בחברת התקליטים פיליפס.
באותה תקופה גילה וטיפח כוכבים רבים של השנסון הצרפתי. הפיק מופעיהם בכל המישורים - על תקליטים, ברדיו, בטלוויזיה, במיוחד בטלוויזיה הבליגית, באולמות מופעים כמו התיאטרון שלו "לה טרואה בודה" וסיורי הופעות.
בשנים 1947–1962 - "לה טרואה בודה" > מגלה הכישרונות

בשנת 1950 גילה קנטי בקוובק את פליקס לקלר הצעיר, שכישרונו חומק מעיני אנשי המקצוע בארץ מולדתו (ואף הזמר עצמו אינו בוטח במעלותיו), שכנע אותו לבוא לצרפת והבטיח כך את תהילתו בזירה הפריזאית. האמן האסיר תודה, הביע את אמונו המלא בקנטי ורשם את "נוכחותו האלהית" של זה כהערת אחריות בחוזה.
קנטי היה זה שבשנת 1954 איפשר לז'ק ברל את זינוקו לעולם המוזיקה על ידי השקת אלבומו הראשון. בין השנים 1958-1953, כשהוצאת התקליטים פיליפס דחה את ברל, נתן לו קנטי הזדמנויות להופיע שש פעמים ב"טרואה -בודה".
ב-1967 בשיא תהילתו, ושכקנטי הפך למפיק עצמאי, אמר לו ברל: "בזכתוך יצאתי מן החור שלי, ובסך הכל, אמרת לי מה שהיה ככל הנראה ברור, וכפי שמתאים לקנטי, זה נתן לי את התנופה הנחוצה כדי שאוציא לפועל מה שרציתי בתוך תוכי [...]. אתה צריך להגיד לי תודה! האתי כבוד לשמך הטוב כמגלה כישרונות".
בשנים 1962-1947 הזניק קנטי ב"טרואה בודה" דור שלם של זמרים-יוצרים צרפתים: ז'ורז' בראסנס, גי ביאר, רוש ואזנבור, בוריס ויאן, פאטאשו, סרז' גינסבורג, פרנסיס למארק, מולוג'י, בובי לפואנט, ריסה בארייר, אן סילבסטר, מוריס פאנון, לני אסקודרו, קלוד נוגארו, אנרי סלבדור וכו'.
קנטי טיפח גם דור חדש של שחקנים וקומיקאים: פייר דאק, פרנסיס בלאנש, רובר לאמורה, פרנאן רנו, דארי קול, רמון דבו, פיליפ נוארה, זס'אן-פייר דארא, ז'אן יאן, קריסטיאן דיוואלה, ז'ראר סטי ואחרים.
אצלו הופיעו מבצעים גדולים כמו ז'ולייט גרקו, האחים ז'אק, קתרין סובאז',פיליפ קלה, "לה קאטר ברבי" (ארבעת המזוקנים), איזבל אוברה.
הוא חתם חוזים גם עם אנדרה קלאבו, פייר דידאן, ז'קלין פרנסואה, לוסיין ורנה, ארמן מסטראל, זיז ז'אנמר, לה גרסון דה לה רו, לה טרואז אוראס, ז'אן קלוד דרנאל, אגלאה, דריו מורנו וכו'. שיחק תפקיד חשוב בקריירה של המלחין והמעבד מישל לגראן.
הפיק את המופעים הראשונים של איב רובר, רמון קנו, פייר דנינוס, פרנסואה בייאדו, עם מבצעים מגוונים כמו רוזי וארט, פייר אטקס, מישל רו, ז'ראר סטי, מישל דה רה.
בשנים 1947–1962 - "לה טרואה בודה" > סיורי ההופעות של קנטי

במקביל, ארגן ז'אק קנטי בכל קיץ, ולא רק לאמנים שגילה, אלא גם לאחרים שבטח בהם- את סיורי "רדיו פרוגרם", שכולם כינו אותם בשם "סיורי קנטי". הציע במות לארבעה עד עשרה אמנים, בהתחלה באולמות הפרובינציה ובמושבות - בתיאטראות עירוניים, אולמות שמחות, בתי קזינו ובאולמות תחת כיפת השמיים, ולאחר מכן ברחבי העולם. מופעים אלה שימשו כבתי ספר, בעלי קצב עבודה מסחרר, שבהם למדו האמנים הצעירים את מקצוע הבמה, בעוד הבכירים ביניהם הריצו את שיריהם החדשים לקראת העונה הפריזאית. כך סייר קנטי עם איב מונטאן בארצות הברית וביפן וארגן רסיטלים למוריס שבלייה.
החל משנת 1951 יצר בשביל חברת הדיסקים פיליפס את הקטלוג הייצוגי של השנסון הצרפתי. ה"פלר" של קנטי, נוכחותו והשפעתו הפכו שם דבר בענף אמנויות הזמר, הבמה והבידור.
כשגילה כישרונות חדשים עבור החברות "פיליפס", "פולידור" ו"פונטנה", עשה זאת מתוך שכנוע שאמן צריך לפעמים שנים כדי לזנק בתודעת הציבור. התעקש החל משנת 1958 להוציא לאור את האלבומים הראשונים של סרז' גינסבורג, אף על פי שהמכירות לא עלו מעבר לכמה מאות עותקים.
בשנים 1947–1962 - "לה טרואה בודה" > אחרי 1962 - ז'אק קנטי הפקות > עזיבתו את פיליפס

בשנת 1962 הנהלת פיליפס אימצה את הכוכב הנולד ג'וני האלידיי בשביל הקלטות דיסקים "ווג" מתוך אמונה בפוטנציאל לפחות זמני של המוזיקה שלו. הוסבר לקנטי כי יש לעשות מאמצים מסחריים רבים על מנת לפתח את הקריירה של זמר-יוצר זה ושצריך להשקיע את כל האנרגיות על מנת לנצל את תנופת הרוק אנד רול שזכה להצלחה בלתי רגילה באמריקה.
לעומת זאת קנטי סבר כי ז'אנר זה הוא רק גלגול חולף ומכוער של הג'אז. בנסיבות אלה הוא טרק את הדלת: התפטר מתוך כוונה לנצל את כישוריו כמנהל אמנותי בעד עצמו, כשמרבית האמנים החשובים שטיפח יבואו אחריו.
אולם סעיף בחוזה עם פיליפס לא התיר לו להשתחרר אלא אחרי 30 חדשים נוספים והתנאי לשחרור היה הסכמה שלא יעבוד עם האמנים שהיו באחריותו בעת העבודה בפיליפס, פולידור ופונטנה.
בשנים 1947–1962 - "לה טרואה בודה" > אחרי 1962 - ז'אק קנטי הפקות > הפקותיו העצמאיות

קנטי ייסד מאפס את "ז'אק קנטי הפקות" והיה למפיק ראשון של תקליטים עצמאיים, מן הסוג שלקח סיכונים תוך הליכה עד הסוף למען הגשמת מאווייו.
אך מפני שהחתים כל כך הרבה אמנים עבור פיליפס בקושי נשארו זמרים שיעבדו איתו, חלקם שחקנים -זמרים.
אחרי שראה את ז'אן מורו שרה "המערבולת" (Le Tourbillon) בסרטו של טריפו "ז'ול וג'ים"
הקליט אותה בדיסק שירים מיצירותיו של סרז' רזבני.
לאחר מכן שכנע את רזבני עצמו להקליט דיסק עם שירים מאת בוריס ויאן והפיק תקליט עם "הקול האונושי" של ז'אן קוקטו בביצועה של סימון סיניורה.
מאוחר יותר הפיק את הדיסק הראשון של הזמר בן 18, ז'אק איז'לן, ועוד דיסק של בריז'יט פונטן.
כששם לבו אל תופעת הקפה-תיאטרון שפרחה ברובע סן ז'רמן דה פרה, חנך את האולם "בילבוקה" שבו הופיעו לראשונה שני זמרים צעירים אלה.
עם זאת, בלי האמצעים שעמדו לרשותו פעם ובדיוק ברגע שהתליקטים הפכו לתעשייה המונית, הדורשת השקעות גדולת והולכות, לא הצליח קנטי לחזור לרמת ההצלחה משנותיו ב"פיליפס"
הפיק תקליטים של סימון סיניורה, פייר בראסר, מישל סימון, של קורה ווקר ורבים אחרים. יצר תקליטים אנתולוגיים המוקדשים למשוררים הגדולים של השנסון הצרפתי, כמו בוריס ויאן וז'אק פרוור.
בשנת 1967 "לה טרואה בודה" סגר את שעריו.
בשנת 1978 פרסם את זכרונותיו: On cherche jeune homme aimant la musique ("דרוש צעיר אוהב מוזיקה") בהוצאת קלמן לוי בפריז. ב-1997 פרש. ילדיו, ברנאר ופרנסואז קנטי ימשיכו בניהולה של "ז'אק קנטי הפקות".
המותג "ז'אק קנטי" המופץ על ידי "ואגראם מיוזיק", סווג בין 30 המותגים הראשונים בצרפת.
כל חייו, ידע ז'אק קנטי להישאר אדם דיסקרטי, נלהב, לוחמני ומתמיד. עמיתו, צ'רלי מרוואני, המנג'ר של ברברה שיער כי קנטי הציל את השנסון הצרפתית.
ז'אק קנטי נפטר ב-1997 ונקבר בבית הקברות פר לשז בפריז, בגוש 94. היו לו שלושה ילדים: קולט, פרנסואז וברנאר.
לקריאה נוספת

Jacques Canetti, On cherche jeune homme aimant la musique, 1978, Calmann-Lévy, Paris, Alain Poulanges et
(דרוש צעיר אוהב מוזיקה)
Janine Marc-Pezet, Le Théâtre des 3 baudets, Éditions du May, 1994
Jacques Canetti, Mes 50 ans de chansons françaises, Flammarion, 2008, (176 pages et 1 CD)(ספר ודיסק, "50 שנותי של זמר צרפתי")
Jacques Canetti, 50 ans de chanson française, Productions Jacques Canetti (4 CD et 1 DVD)
הערות שוליים

1 2 3  הביוגרפיה באתר NRJ
↑  כפי שעשה מאוחר יותר עם אחיין הזמר, ברונו ברל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb11895021q (data)  GND: 137234740  ISNI: 0000 0000 8414 8117  LCCN: n78066492  MusicBrainz: 37d4bbad-ddb3-4ab0-bff9-683e631e619a  NTA: 074119826  SNAC: w6pn98f4  SUDOC: 026765152  VIAF: 118525076   WorldCat (עם VIAF): 118525076 
לוגו ז'אק קנטי הפקות
חוסאם ע'אלי

חוסאם אל סעיד ע'אלי (בערבית: حسام غالي, בתעתיק מדויק: חסאם ע'אלי; נולד ב-15 בדצמבר 1981) הוא כדורגלן עבר מצרי ובינלאומי ששיחק בעיקר כקשר מרכזי, ולעיתים רחוקות שובץ כמגן ימני בשל אילוצים בסגל.
קריירה

ע'אלי גדל במחלקת הנוער של מועדון הפאר המצרי אל-אהלי, ופרץ להרכב הראשון של הקבוצה בשנת 2001. הוא הפך לשחקן קבוע בהרכב אל-אהלי עד שעבר לקבוצה ההולנדית פיינורד בשנת 2003, אחרי שהיה מחוזר על ידי מועדונים רבים באירופה, כמו שטוטגרט הגרמנית ונאנט הצרפתית. פיינורד שילמה לקבוצתו המצרית 1.4 מיליון אירו תמורת כרטיס השחקן שלו.
לאחר שלוש עונות רוויות בעיות בהולנד, ע'אלי הצטרף לטוטנהאם הוטספר האנגלית בינואר 2006.
בעונתו הראשונה בטוטנהאם, קיבל ע'אלי הרכב קרדיט והשתתף במספר משחקים בהם שיחק היטב. משחק בלתי נשכח שלו היה נגד היריבה העירונית צ'לסי, בו ע'אלי העניק לטוטנהאם את היתרון הזמני 3-1 במשחק במסגרת גביע ה-FA. ע'אלי גם עזר לטוטנהאם באמצעות כיבוש מנקודת העונשין, כאשר מרבית שעריו בעצם ניצחו את המשחק עבור טוטנהאם.
עתידו במועדון האנגלי הוטל בספק לאחר שפשט מעליו את חולצת המשחק וזרק אותה לקרקע בזלזול לאחר החלפתו במהלך משחק ליגה נגד בלקברן רוברס ב-10 במאי 2007. כעסו של ע'אלי נבע מכך שהשתתף במשחק כמחליף במחצית הראשונה בגין פציעתו של סטיד מלברנק, והוחלף בצעד לא שגרתי (לאחר שנכנס כמחליף לפני כן). אוהדי הקבוצה זעמו בעקבות הזלזול של ע'אלי וקראו לעברו: "אתה לא ראוי ללבוש את החולצה הזו", הוא נענש על ידי המועדון זמן קצר לאחר האירוע. ע'אלי הבין מה עשה והביע את צערו במילים "אני כל כך כועס על עצמי", ופרסם באתר האינטרנט הרשמי של טוטנהאם התנצלות רשמית: "אני תמיד החשבתי את לבישת חולצת טוטנהאם ככבוד רב ואני לא מתכוון להראות לעולם זלזול בחולצה ובמועדון". בהמשך ההודעה פרסם את הסיבה לתסכולו והבנתו שהמעשה היה לא ראוי ומזלזל.
למרות התנצלותו, ע'אלי לא שיחק מאז במדי טוטנהאם. הוא ביקש להיכנס לרשימת ההעברות של המועדון, בעקבות התסכול שצבר מחוסר משחק.
ברמינגהאם סיטי סיכמה עם טוטנהאם על העברתו תמורת 3 מיליון פאונד ב-30 ביולי 2007, והגיעה עם ע'אלי להסכמה על חוזה ל-3 שנים עם אופציה להארכה (בתלות באשרת עבודה שעליו להשיג). למרות זאת, ב-3 באוגוסט 2007, בירמינגהאם הכריזה שביטלה את השלמת העסקה עם ע'אלי עקב הביקורת שהעביר על שיטות האימון של הקבוצה ועל ניבולי הפה של שחקניה.
בינואר 2008, דרבי קאונטי וטוטנהאם הסכימו על עסקת השאלתו של ע'אלי לדרבי עד לסיום העונה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בדרבי ב-12 בינואר 2008, בהפסד ביתי 1-0 לוויגאן אתלטיק. לאחר ששיחק 15 משחקים בדרבי, שירדה ליגה בסיום העונה, ע'אלי סירב להמשיך בקבוצה כיוון שרצה להישאר לשחק בפרמייר ליג ושב לטוטנהאם.
במשחק גביע ה-FA בווייט הארט ליין, החל ע'אלי להתחמם בצדי המגרש, כהכנה להיכנס כמחליף. הקהל שרק "בוז" לע'אלי, ולכן מאמן הקבוצה הארי רדנאפ החליט שלא לשתפו. ב-22 בינואר 2009, ע'אלי חתם על השלמת עסקת העברתו למועדון הסעודי א-נסר, למשך 3 שנים. ב-6 ביולי 2010, ע'אלי חתם על חוזה בקבוצת אל-אהלי, למשך 3 שנים. ב-2 ביולי 2013, עבר לשחק בקבוצת לירסה הבלגית. לאחר עונה אחת בלבד חזר לאל-אהלי.
זכויות האדם בסוריה

מצב זכויות האדם בסוריה נחשב קשה במיוחד, על פי דו"חות של משקיפים בינלאומיים. בדו"ח המסכם את שנת 2016 בסוריה נכתב: "מעורבותן של ארצות הברית ורוסיה במלחמת האזרחים והמאמצים להגיע להסדר מדיני לא הפחיתו באופן משמעותי את ההפרות של זכויות האדם והמשפט ההומניטרי שהפכו למאפיין המרכזי של הסכסוך המזוין."
במדינה היה נהוג מצב חירום משנת 1963 עד אפריל 2011, ולכוחות הביטחון הוענקו סמכויות מעצר ומאסר בלתי מוגבלות. בשנים 1973–2012 שלטה מפלגת הבעת' בסוריה, ונציגי השלטון נהגו להטריד ולכלוא פעילי זכויות אדם ומבקרים אחרים של הממשלה. חופש הביטוי, חופש ההתאגדות וזכות ההפגנה והמחאה היו מוגבלים ביותר, והייתה אפליית נשים ואפליית מיעוטים אתניים. על פי ארגון Human Rights Watch, מאז עליית הנשיא בשאר אל-אסד לשלטון בשנת 2000 חלה התדרדרות במצב זכויות האדם בסוריה. לאחר פרוץ ההתקוממות נגד שלטון אסד בשנת 2011 נרשמו עדויות על מקרי מוות במעצר, עינויים ומעצר שרירותי. על פי אמנסטי אינטרנשיונל, אירועים אלה מהווים פשע נגד האנושות.
היסטוריה

| --- | --- |
 :  ראו גם – היסטוריה של סוריה
היסטוריה > המנדט הצרפתי (1920 - 1946)

משנת 1920 עד 1946 סוריה ולבנון היו תחת שלטון המנדט הצרפתי, שאושר באופן רשמי על ידי חבר הלאומים ב-29 בספטמבר 1923. שלטונות המנדט הצרפתי ניסו להפסיק את שליטתם של הדרוזים בדרום סוריה, ונהגו לעצור אותם באופן שרירותי ולנצל אותם לעבודת כפייה.
במהלך המרד הדרוזי, כוחות הצבא הצרפתי צרו על דמשק וסביבותיה, הרגו לפחות 6,000 מורדים וגירשו למעלה מ-100,000 אזרחים, שהפכו לפליטים. שלטונות המנדט הציגו לראווה גופות מרוטשות בכיכרות מרכזיות בדמשק ובכפרים, כאמצעי להפחדת מתנגדי השלטון. בשנת 1926 הוצאו להורג 355 תושבי סוריה על ידי בית משפט צבאי בדמשק, מבלי שזכו כלל לייצוג משפטי. מאות סורים נוספים נדונו למוות שלא בפניהם, או קיבלו עונשי מאסר שונים, בהם מאסר עולם עם עבודת פרך.
בתקופה זו החלה תנועת הפמיניזם הסורי, ובמדינה קמו מספר ארגונים למען זכויות האישה.
היסטוריה > שלטון הבעת'

שלטון הבעת' בסוריה היה שלטון טוטליטרי והתאפיין בהפרה כללית של זכויות האדם. הארגון "Freedom House" סקר את זכויות האדם בעולם בשנים אלו, ונתן לסוריה בעקביות את הציון 7, הנמוך ביותר.
בשנת 1982 אירע טבח חמה, בו צבא סוריה תקף את העיר חמה בהוראת הנשיא חאפז אל-אסד, וטבח אלפי אזרחים סוריים סוניים, במטרה למנוע ניסיון הפיכה כנגד השלטון. מספר ההרוגים בטבח מוערך בין 10,000 ל-40,000 איש.
בדו"חות מהשנים 2008–2009 מצוינות הפרות רבות של זכויות האדם בסוריה, המאפיינות את כל תקופת שלטון הבעת' במדינה:
אפליה ואלימות כלפי נשים
מעצר ועיכוב ללא סיבה על ידי אנשי כוחות הביטחון
כליאה בבידוד לעיתים קרובות
עינויים והתעללות בעצירים
הגבלות משמעותיות על חופש הביטוי, חופש העיתונות, חופש ההתאגדות וזכות ההפגנה והמחאה
אווירה של שחיתות שלטונית
מאסר שרירותי של עיתונאים המבקרים את השלטון
מעצר פעילי זכויות אדם על ידי כוחות הביטחון
צנזורה של אתרי אינטרנט
מעצר בלוגרים עצמאיים
הגבלות על חופש התנועה
איסור הקמת מפלגות פוליטיות
חוקי מצב החירום שהוטלו בשנת 1963 נותרו בתוקף.
היסטוריה > מלחמת האזרחים והשתלטות דאעש על חלקים מסוריה

מאז תחילת מלחמת האזרחים בסוריה בשנת 2011 בוצעו הפרות רבות של זכויות אדם, הן בידי כוחות המשטר והן בידי המורדים. בשנת 2013 גינתה מועצת הביטחון של האו"ם פה אחד את הפרת זכויות האדם המסיבית בסוריה, הן מצד משטרו של הנשיא בשאר אל-אסד והן על ידי כוחות המורדים החמושים.
ארגון דאעש השתלט באופן הדרגתי על אזורים נרחבים בסוריה. הארגון מגביל את זכויות האדם במידה רחבה הרבה יותר מהשלטון הסורי. הארגון הקים מחסומים ליד האוניברסיטאות בשטחי שליטתו, והטיל מגבלות תנועה רבות.
נשים לא רשאיות לנוע במדינה או לצאת ממנה ללא גבר מלווה. בחלק מהמקומות נאסר על נשים לנהוג.
על פי נציב האו"ם לזכויות האדם, דאעש "מבקש לשעבד את האזרחים שבשליטתו ולשלוט בכל היבט של חייהם באמצעות טרור, אינדוקטרינציה, ואי-מתן שירותים למי שאינו מציית." נאווי פילאי, שכיהנה כנציבה של האו"ם לזכויות האדם, אמרה כי שני הצדדים מבצעים פשעי מלחמה.
כ-5 מיליון פליטים נמלטו מסוריה מאז 2011, מתוכם כ-3 מיליון לטורקיה. בנוסף להם יש במדינה כ-6 מיליון עקורים.
נושאי זכויות אדם נוספים > אסירים פוליטיים

במשך השנים נעצרו אלפי אסירים פוליטיים בסוריה, בעיקר חברי האחים המוסלמים והמפלגה הקומוניסטית, שהתנגדו לשלטון מפלגת הבעת'.
לאחר עלייתו של בשאר אל-אסד לשלטון בשנת 2000 הוא שחרר כ-700 אסירים, אך נותרו בכלא כ-4,000 אסירים פוליטיים, בהם פעילי זכויות אדם.
בשנות ה-80 נעלמו עקבותיהם של כ-17,000 תושבי לבנון, חלקם פלסטינים. על פי עצירים ששוחררו מהכלא הסורי, הנעדרים כלואים בבתי כלא שונים בסוריה.
מאז פרוץ מלחמת האזרחים בסוריה דווח על מותם של כ-18,000 עצירים בבתי הכלא בסוריה, רובם לאחר עינויים.. גם כאשר האסירים מובאים למשפט הם לא מקבלים משפט הוגן עם ייצוג של עורך דין ומועברים מכלא לכלא ללא הודעה לקרובי משפחה
נושאי זכויות אדם נוספים > זכויות להט"ב

על פי חוק העונשין הסורי משנת 1949, יחסים הומוסקסואליים אסורים ודינם מאסר עד שלוש שנים.
בשנת 2010 עצרה המשטרה הסורית 25 גברים שהואשמו בהתנהגות הומוסקסואלית.
נושאי זכויות אדם נוספים > חופש התנועה

ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם קובעת שכל אדם זכאי לחופש תנועה במדינתו, וכן הוא זכאי לעזוב את המדינה.
שלטונות סוריה מפירים זכויות אלה. אזרחי סוריה אינם יכולים לעזוב את המדינה ללא "אשרת יציאה" הניתנת על ידי הרשויות. אשרה זו בדרך כלל לא ניתנת לפעילי זכויות האדם. גופי ביטחון פנים מטילים מגבלות על התנועה בתוך המדינה. מאז פרוץ מלחמת האזרחים, התנועה מוגבלת עוד יותר, בגלל הלחימה בחלק מאזורי המדינה. עוצר מוטל לעיתים קרובות על אזורים נרחבים.
דיפלומטים זרים אינם יכולים לבקר ברוב שטחה של סוריה, ולרוב אינם מורשים לצאת מחוץ לדמשק.
נושאי זכויות אדם נוספים > זכויות הכורדים

הכורדים בסוריה (אנ') מהווים את המיעוט האתני הגדול ביותר במדינה, ומתגוררים בעיקר בכורדיסטן הסורית, חבל ארץ אוטונומי.
ממשלות סוריה נקטו במדיניות של אפליה עדתית ורדיפה לאומית נגד הכורדים, והגבילה אותם מבחינה פוליטית, כלכלית, חברתית ותרבותית. צעדים נגד הכורדים כללו מניעת אזרחות, דיכוי השפה והתרבות הכורדית, הפקעת אדמות והתנחלויות ערביות בשטחים כורדים.
בשנת 2014 הכריזו תושבי כורדיסטן הסורית על חוקה המאחדת את תושבי האוטונומיה, ובה אומצו מספר אמנות בינלאומיות בנושאי זכויות האדם, בהן ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם, האמנה הבינלאומית לזכויות אזרחיות ופוליטיות, האמנה הבינלאומית לזכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות, ואמנות זכויות אדם נוספות.
כמו כן מובעת בחוקה תמיכה מפורשת בזכויות המיעוטים ואיסור אפליה מינית.
על אף זאת, בסקירת שטחי הכורדים על ידי ארגון Human Rights Watch דווח בשנת 2014 על מעצרים שרירותיים, מעצרים ללא הליך שיפוטי, ומקרי רצח והיעלמות לא פתורים. ממשלת כורדיסטן הסורית טענה שמדובר במקרים בודדים שאינם מייצגים, ושהיא תנקוט בצעדים לשיפור המצב.
ראו גם

המרכז הסורי לזכויות אדם
הערות שוליים

↑  Syria - Events of 2016, באתר Human Rights Watch (באנגלית)
↑  סוכנויות הידיעות, ‏מועצת הביטחון: "להפסיק הפרת זכויות האדם בסוריה", באתר ‏מאקו‏, 19 באפריל 2013
↑  יאסר עוקבי, ‏בלי רחמים: מבט אחרון על מוסד העינויים והמוות של משטר אסד, באתר מעריב אונליין, 1 ביוני 2015
↑  עלי ואקד, נשיא סוריה הורה על שחרור אסירים פוליטיים, באתר ynet, 27 ביולי 2000
↑  "הרג שיטתי": דוח חדש חושף תלייה המונית של אסירים בכלא הסורי, באתר וואלה, 7 בפברואר 2017
↑  , דיווח על מצבו של באסל ח'רטביל
↑  אוריאל לוי וסתיו מיטב, ‏נווה מדבר, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 17 באוקטובר 2019
שלושה מורדים תלויים בכיכר מרג'ה במהלך המרד הדרוזי בשנים 1925–1927
חוק ההתקוממות 1807

חוק ההתקוממות משנת 1807 הוא חוק פדרלי של ארצות הברית המאפשר לנשיא ארצות הברית לפרוס את הכוחות המזוינים של ארצות הברית ומשמר פדרליסטי בתוך ארצות הברית בנסיבות מסוימות, כגון דיכוי אי סדר אזרחי, התקוממות או מרד.
החוק מהווה "חריג סטטוטורי" לחוק חוק פוסה קומיטאטוס משנת 1878, המגביל את השימוש באנשי צבא בפיקוד פדרלי למטרות אכיפת חוק בתוך ארצות הברית.
לפני הפעלת סמכויות מכוח החוק, הנשיא מחויב לפרסם תחילה הכרזה המורה למורדים להתפזר.
קיימים חריגים חוקתיים להגבלות המושרשות בסמכותו החוקתית של הנשיא עצמו. הנחיות מחלקת ההגנה של ארצות הברית מתארות את "הגנת המולדת" כ"חריג חוקתי" להגבלת פוסה קומיטאטוס, כלומר, הצעדים הדרושים להבטחת הביטחון הלאומי מפני איומים חיצוניים אינם כפופים לאותן מגבלות.
מטרה ותוכן

החוק מסמיך את נשיא ארצות הברית להפעיל את הכוחות המזוינים של ארצות הברית ואת המשמר הלאומי במקרים הבאים:
לבקשת מחוקק המדינה, או המושל אם לא ניתן לכנס את המחוקק, כדי להתמודד עם התקוממות נגד אותה מדינה.
טיפול בהתקוממות, בכל מדינה שהיא, מה שהופך אותה לבלתי מעשית לאכוף את החוק.
טיפול בהתקוממות, אלימות במשפחה, שילוב או קונספירציה בלתי חוקית, בכל מדינה, שגורמת לקיפוח זכויות החוקה, וכאשר המדינה אינה מסוגלת, נכשלת או מסרבת להגן על הזכויות האמורות.
חוק 1807 החליף את החוק הקודם של Calling Forth משנת 1792, שהתיר לפדרליזציה של מיליציות מדינה להשתמש בכוחות המזוינים הסדירים במקרה של מרד נגד ממשלת מדינה.
חוק 1807 שונה פעמיים. בשנת 1861 נוסף סעיף חדש המאפשר לממשלה הפדרלית להשתמש במשמר הלאומי ובכוחות המזוינים בניגוד לרצון ממשלת המדינה במקרה של "מרד בסמכות ממשלת ארצות הברית", בציפייה להמשך התסיסה אחרי מלחמת האזרחים.
בשנת 1871 תוקן בחוק האכיפה השלישי סעיף זה כדי להגן על אפרו-אמריקאים מפני התקפות של קו קלוקס קלאן.
ההוספה מאותה תקופה מאפשרת לממשלה הפדרלית להשתמש במעשה כדי לאכוף את סעיף ההגנה השווה של התיקון הארבע עשרה לחוקת ארצות הברית.
קטע זה הופעל בתקופת השיקום, ושוב במהלך קרבות אינטגרציה גזעית בתקופת התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח.
הסעיף הראשי של חוק ההתקוממות, בנוסחו המקורי משנת 1807 (שעודכן מאז כדי לשקף חוקיות מודרנית), נכתב:
חוק המאשר להעסיק את כוחות היבשה והים של ארצות הברית, במקרים של התקוממויות, בין אם הוא נחקק על ידי הסנאט ובית הנבחרים של ארצות הברית של אמריקה בקונגרס, שהתאסף, שבכל המקרים של התקוממות או הפרעה לחוקים של ארצות הברית, או של כל מדינה או טריטוריה פרטנית, שבהם מותר לנשיא ארצות הברית לדכא התקוממות כזו, או לגרום להוצאת החוק לפועל, יהיה זה חוקי להעסיק, באותן מטרות, חלק כזה מכוח היבשה או הימי של ארצות הברית, כפי שייקבעו הכרחיים, לאחר שקיים תחילה את כל דרישות החוק בהקשר זה.
בשנת 2016, החוק הציבורי 114–328 תוקן כך שיכלול את גואם ואת איי הבתולה של ארצות הברית תחת סמכות השיפוט:
בכל פעם שהנשיא סבור כי חסימות, שילובים, או מכלולים, או מרד נגד סמכות ארצות הברית, שלא כדין, הופכים את זה לבלתי מעשי לאכוף את חוקי ארצות הברית בכל מדינה בדרך הרגילה של הליכים שיפוטיים, הוא רשאי להפעיל שירות כזה של המיליציה של כל מדינה ושימוש בכוחות המזוינים, כפי שהוא רואה צורך לאכיפת החוקים או לדיכוי המרד.
יישום החוק

חוק ההתקוממות פעל לאורך ההיסטוריה האמריקאית.
במאה ה-19 הופעל במהלך סכסוכים עם אינדיאנים. בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, הוא הופעל במהלך סכסוכי עבודה. מאוחר יותר במאה ה-20, שימש אותו כדי לאכוףאת האינטראקציה הגזעית, עם הנשיאים דווייט אייזנהאואר וג'ון קנדי לאחרונה, מושלים ביקשו וקיבלו תמיכה בעקבות ביזה בעקבות הוריקן הוגו בשנת 1989 ובמהלך פרעות לוס אנג'לס בשנת 1992.
בשנת 2006 שקל ממשל ג'ורג בוש להתערב בתגובת מדינת לואיזיאנה לסופת ההוריקן קתרינה למרות סירובו של מושל לואיזיאנה, אך הדבר לא עלה בקנה אחד עם התקדים בעבר, היה קשה מבחינה פוליטית ואולי לא חוקתי.
הוראה בחוק אישור ההגנה הלאומי של ג'ון וורנר לשנת הכספים 2007, שנוספה על ידי נותן חסות לא מזוהה, שינתה את חוק ההתקוממות כדי לאפשר התערבות צבאית ללא הסכמת המדינה, במקרה חירום שהפריע לאכיפת החוקים.
בוש חתם על תיקון זה בחוק, אך כמה חודשים לאחר שנחקק, כל חמישים מושלי המדינה פרסמו נגדו הצהרה משותפת, והשינויים בוטלו בינואר 2008.
ב-1 ביוני 2020 הזהיר הנשיא דונלד טראמפ כי הוא יפעיל את החוק בתגובה להפגנות בעקבות רצח ג'ורג' פלויד. בהצהרתו הרשמית, טראמפ דחק "בכל מושל לפרוס את המשמר הלאומי בכמות מספקת" כדי להקים מחדש את החוק והסדר האזרחי "עד לביטול האלימות".
שימוש בחוק

| תאריך קריאה | נשיא מכהן | האם המדינה ביקשה? | אזור מושפע | אירוע |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 19 באפריל 1808 | תומאס ג'פרסון |  | אגם שמפליין | אירועי חוק האמברגו |
| 23 באוגוסט 1831 | אנדרו ג'קסון | כן | נורפוק | מרד נט טרנר |
| 28 בינואר 1834 | אנדרו ג'קסון | כן | ויליאמספורט, מרילנד | סכסוך עבודה בצ'סאפיק ובתעלת אוהיו |
| 15 באפריל 1861 | אברהם לינקולן |  | אלבמה, ארקנסו, ג'ורג'יה, וירג'יניה, טנסי, לואיזיאנה, מיסיסיפי, פלורידה, קרוליינה הדרומית, קרוליינה הצפונית | מלחמת האזרחים האמריקנית |
| 17 באוקטובר 1871 | יוליסס ס. גרנט | לא | קרוליינה הדרומית | דיכוי הקו קלוקס קלאן |
| 15 בספטמבר 1872 | יוליסס ס. גרנט | לא | ניו אורלינס | הפרעות סדר אחרי הבחירות למושל לואיזיאנה |
| 13 במאי 1874 | יוליסס ס. גרנט | כן | ליטל רוק | מלחמת ברוקס–בקסטר |
| 7 באוקטובר 1878 | רתרפורד הייז | כן | מחוז לינקולן, טריטוריית ניו מקסיקו | מלחמת מחוז לינקולן |
| 7 ביולי 1894 | גרובר קליבלנד | כן | שיקגו, אילינוי | שביתת פולמן |
| 28 באפריל 1914 | וודרו וילסון | כן | קולורדו | מלחמת שדה הפחם של קולורדו |
| 28 ביולי 1932 | הרברט הובר | כן | וושינגטון די. סי. | סכסוך עם צבא הבונוס |
| 22 ביולי 1943 | פרנקלין דלאנו רוזוולט | כן | דטרויט, מישיגן | מהומות חליפות הזוט  |
| 24 בספטמבר 1957 | דווייט אייזנהאואר | לא | ליטל רוק | משבר ליטל רוק |
| 30 בספטמבר 1962 | ג'ון פיצג'רלד קנדי | לא | אוקספורד, מיסיסיפי | מהומות אוניברסיטת מיסיסיפי(אנ') |
| 11 ביולי 1963 | ג'ון קנדי | לא | טסקלוסה | מושל אלבמה, ג'ורג' וולאס, עמד בכניסה לאוניברסיטת אלבמה במטרהה למנוע הרשמת תלמידים שחורים |
| 10 בספטמבר 1963 | ג'ון קנדי | לא | אלבמה | אכיפת השילוב הגזעי במוסדות החינוך של אלבמה |
| 20 במרץ 1965 | לינדון ג'ונסון | כן | אלבמה | הגנה על המוחים במצעדים מסלמה למונטגומרי |
| 24 ביולי 1967 | לינדון ג'ונסון | כן | דטרויט, מישיגן | 1967 Detroit riot |
| 5 באפריל 1968 | לינדון ג'ונסון | כן | וושינגטון די. סי. | מהומות וושינגטון די. סי. |
| 7 באפריל 1968 | לינדון ג'ונסון | כן | בולטימור, מרילנד | מהומות בולטימור |
| 7 באפריל 1968 | לינדון ג'ונסון | כן | שיקגו, אילינוי | מהומות שיקגו |
| 20 בספטמבר 1989 | ג'ורג' הרברט ווקר בוש | כן | סנט קרואה, איי הבתולה של ארצות הברית | הפרות סדר אחרי הוריקן הוגו |
| 1 במאי 1992 | ג'ורג' הרברט ווקר בוש | כן | לוס אנג'לס, מחוז בקליפורניה | מהומות לוס אנג'לס |
חלקיק OMG

חלקיק Oh-My-God או חלקיק OMG (באנגלית: Oh-My-God particle) הוא כינוי לתצפית בחלקיק קרינה קוסמית בעל אנרגיה קינטית עצומה שהתרחשה בשנת 1991. החלקיק שנצפה הוא ככל הנראה פרוטון, שנע במהירות קרובה מאוד למהירות האור. מהירותו מוערכת בכ-99.99999999999999999999951% ממהירות האור, ופקטור לורנץ שלו שווה ‎3.2×1011‎.
תיאור

החלקיק נצפה ב-15 באוקטובר 1991 במצפה ביוטה בארצות הברית. הוא נצפה לפרק זמן קצר נע במהירות שהגיעה כמעט למהירות האור. אם החלקיק וקרן האור יתחרו במשך שנה, קרן האור תקדים את החלקיק רק ב-47 מיליארדיות המטר, לפי מערכת הייחוס של כדור הארץ. החלקיק נקרא כך, מכיוון שהאנרגיה שלו גבוהה פי 23 מיליון מכל חלקיק שהואץ במאיץ חלקיקים. התופעה הקוסמית האחראית ליצירת חלקיק זה, אינה ידועה. מאז התצפית הראשונה, דווחו עוד כ-15 מקרים של צפייה בחלקיק קרינה קוסמית בעל אנרגיה דומה לזו, ובממוצע חלקיקים אלו נצפים כיום אחת לשנה.
אף על פי שמדובר בחלקיק תת-אטומי, ככל הנראה פרוטון, מהירותו העצומה מקנה לו אנרגיה קינטית (יחסותית) בסדר גודל של עצמים יומיומיים - כ-50 ג'אול. לשם השוואה, לכדור טניס שמשקלו כ-60 גרם ונע במהירות של 45 מטר לשנייה, כלומר כ-160 קילומטר לשעה, יש אנרגיה קינטית דומה.
לקריאה נוספת

רן לוי, האוניברסיטה הקטנה של המדעים, 2011.
חוף בורשקרווינק

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  קאשטן בורשקרווינק 
 סוג:  קו חוף 
 מידע נוסף
 קואורדינטות:  73°00′S 169°30′E﻿ / ﻿73°S 169.5°E﻿ / -73; 169.5
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיחוף בורשקרווינק(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיחוף בורשקרווינק
 
חוף בורשקרווינק (באנגלית: The Borchgrevink Coast) הוא קטע החוף של ארץ ויקטוריה שבין כף אדייר לכף וושינגטון, אנטארקטיקה.
תוואי נוף

פסגת אגייט היא פסגת הר באזור הנמצא דרומית-מזרחית לאינטנשן נונאטאקס, בשוליים הדרום-מערביים של Evans Névé, הקרוי על שם אדגר אוונס, בפנים חוף בורכגרווינק. הוועדה הניו זילנדית מתן שמות באנטארקטיקה נתנה שם זה לפסגה משום שאכטיס ואבנים אחרות יקרות למחצה נמצאו כאן על ידי קבוצת הדרום של משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד לאנטארקטיקה, 1967-1966.