stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכס פלג
פילמוגרפיה > בקולנוע

| --- | --- |
 עמוד האש (1959)  שעת האמת (1965)  פיצוץ בחצות (1965)  האם תל אביב בוערת? (1967)  מותו של יהודי (1969)  מבצע ספטמבר השחור (1976)  על חבל דק (1980)  סיפור אינטימי (1981)  אישה ושמה גולדה (1982)  זמן אמת (1991)  איה: אוטוביוגרפיה דמיונית (1994)  עץ הדומים תפוס (1994)  משפט קסטנר (1994)  אושר ללא גבול (1996):  סודות משפחה (1998)  המכון (2001)  השיבה מהודו (2002)  היה נהדר (2002)  החוב (2007)  אלטלנה (2008)  מעשיה אורבנית (2012)  לצוד פילים (2013)  הנוער (2013)  סיפור על אהבה וחושך (2015)  בידינו: הקרב על ירושלים (2017)  אנטנה (2017)  דרייבר (2018)  אסיה (2020)  מכתב לחזיר (2022)
פילמוגרפיה > בטלוויזיה

מצדה (1981)
קו 300 (1997)
קפה פריז (1997)
דום לב (2001)
מיי פירסט סוני (2002)
השיר שלנו (2005)
חדר מלחמה (2005)
כתב פלילי (2005)
האי (2008)
אבידות ומציאות (2008)
אלטלנה (2008)
חטופים (2009)
השועלים (2011)
בנות הזהב (2012)
המשרד (2013)
מתים לרגע (2017)
שקופים (2021)
מה שבע (2021)
הערות שוליים

↑  וואלה! תרבות‏, שחקן התיאטרון והקולנוע אלכס פלג הלך לעולמו בגיל 83, באתר וואלה, 14 בינואר 2022
↑  חוה נובק, העכבר הלבן של אלכס פלג, דבר, 20 בספטמבר 1977
↑  הבחירה, באתר תיאטרון אורנה פורת
↑  אבנר שביט‏, היא חלמה על חזיר שמציל יהודי בשואה. זה הפך לסרט מופתי ועטור פרסים, באתר וואלה, 9 באוגוסט 2022
↑  מרב יודילוביץ', פרס רוזנבלום למפעל חיים יוענק לאלכס פלג, באתר ynet, 15 באוקטובר 2007
↑  עמי פרידמן, אריאל זילבר בטקס האמ"י: "מעולם לא התכוונתי לפגוע באף אחד", באתר ynet, 17 בפברואר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297825005171  LCCN: no2001058481  VIAF: 170075002   WorldCat (עם VIAF): 170075002
ראובן עטר

ראובן (רוּבֵן) עטר (נולד ב-3 בינואר 1969) הוא כדורגלן עבר ישראלי ומאמן עבר ישראלי  ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי ונחשב לאחד הכדורגלנים הגדולים בהיסטוריה של הכדורגל הישראלי. עטר מזוהה עם מכבי חיפה, בה שיחק רוב הקריירה, ונחשב לאחד מסמלי המועדון בו הבקיע 61 שערי ליגה ב-282 הופעות. לאחר פרישתו ממשחק פעיל החל בקריירת אימון.
קריירה ככדורגלן

בגיל 8 החל עטר לשחק בקבוצת הילדים של מכבי חיפה, לאחר מכן עבר לקבוצת הנערים והוביל את הקבוצה לזכייה באליפות הצפון והיה השחקן המצטיין. עטר עלה לקבוצה הבוגרת של מכבי חיפה בגיל 17 וזומן לנבחרת הנוער של ישראל, ובהמשך זומן גם לנבחרת הבוגרת.
במכבי חיפה התגלה עטר כשחקן בעל שליטה מצוינת בכדור, טכניקה אישית וירטואוזית ובעיטות רבות עוצמה. בעונת 1988/1989 זכה עטר בתואר ראשון במדי מכבי חיפה, כאשר היה שותף לזכייתה של הקבוצה באליפות המדינה עם 8 שערים. בעונת 1990/1991 זכה עם הקבוצה בדאבל הראשון בתולדותיה. בעונת 1992/1993 כבש עטר לזכות הקבוצה את שער הניצחון בגמר גביע המדינה מול מכבי תל אביב. בעונת 1993/1994 הגיע עטר עם הקבוצה לשיא כאשר הקבוצה זכתה באליפות ללא הפסד. בשנת 1993 כבש עטר לזכות נבחרת ישראל שער בתוספת הזמן מול נבחרת צרפת בפארק דה פראנס שהעניק לנבחרת ניצחון 3–2 במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994.
עטר, ששימש קפטן הקבוצה, היה מעורב במסגרת אחד ממשחקיה של מכבי חיפה באירופה בתקרית בעקבות אקט מנהיגותי: במשחק מול טורפדו מוסקבה באצטדיון קריית אליעזר עלו שחקני האורחת להתחמם בחצי המגרש שבו נהגו שחקני חיפה לערוך את החימום ובתגובה, בעט ראובן עטר ממרחק קצר כדור לפניו של שוער היריבה אלכסנדר פוצ'יבלוב, לימים שוער היריבה העירונית הפועל חיפה, ורק התערבות של מספר שחקנים מנעה תגרה המונית.
באופן מפתיע ולתדהמת אוהדי מכבי חיפה, ביקש עטר בשנת 1994 לעבור ליריבה העירונית, הפועל חיפה. נשיא הקבוצה לא רצה להשאיר את עטר בניגוד לרצונו ומכר אותו להפועל חיפה תמורת 550,000 דולר – סכום שיא באותה תקופה. עטר הצטיין במדי הפועל חיפה, אך לא הצליח לזכות עימה בתארים קבוצתיים. בעונת 1995/1996 כבש עטר 21 שערי ליגה במדי הקבוצה, שיא אישי עבורו. מאוחר יותר נדד עטר בין הפועל חיפה, מכבי חיפה ובית"ר ירושלים – שם נפצע באופן קשה, שהשבית אותו לעונה שלמה. בעונה שלאחר מכן הצטרף להפועל פתח תקווה, ובתחילה התקשה לשחק היטב בגלל פציעתו. שני שעריו הראשונים הובקעו בניצחון 7–0 על הפועל בית שאן, ושערו ה-100 בליגה במשחק מול הפועל כפר סבא. בסך הכל הבקיע עטר במדי הפועל פתח תקווה חמישה שערים, ובישל ארבעה נוספים.
בעונת 1999/2000 הצטרף עטר להפועל חיפה, ממנה עבר לבית"ר ירושלים עוד בתחילת העונה. בחלון ההעברות חזר עטר למכבי חיפה אותה אימן אלי כהן. טרם סיום העונה פוטר כהן, ואת מקומו מילא רוני לוי עד לסיומה. לקראת עונת 2000/2001 מונה אברהם גרנט למאמן הקבוצה. גרנט רצה לנצל את ניסיונו וכישרונו של עטר, אחרי 7 שנים בהן חיפה לא זכתה באליפות. בתקופתו של גרנט עלה עטר בעיקר כמחליף מהספסל וסייע למכבי חיפה לנצח מספר משחקים חשובים. יחד עם הקבוצה שכללה שחקנים דוגמת יוסי בניון, יעקובו איגביני, ריימונדאס ז'וטאוטאס, ג'ובאני רוסו, אריק בנדו, אלון חרזי ואדורם קייסי זכה עטר ב-2 אליפויות נוספות.
בסיום עונת 2001/2002, כאשר יצחק שום מונה למאמן הקבוצה, הוחלט לשחרר את עטר מאחר ששום חשב שלא ראוי שהוא יהיה שחקן ספסל. בעונת 2002/2003 עבר עטר למכבי נתניה וסייע לה להשתלב בצמרת הליגה. במהלך העונה הציג יכולת טובה, כבש תשעה שערים ובישל שבעה, אך בעקבות פציעה שעבר במהלך משחקה של נתניה נגד הפועל כפר סבא ב-28 בפברואר 2003 במסגרת המחזור ה-22, וגרמה לו לקרע ברצועות הברך, נאלץ לפרוש ממשחק פעיל. ב-5 במרץ 2003 הודיע רשמית על פרישתו.
קריירה כמאמן

לאחר שפרש מהמשחק, החל עטר קריירת אימון. עטר אימן את מכבי נתניה בעונת 2005/2006, אך בעקבות רכישת הקבוצה על ידי דניאל יאמר ומינוי אייל ברקוביץ' למנג'ר-על, הוא התפטר מתפקידו.
לאחר התפטרותו מאימון מכבי נתניה, ועזיבתו של מאמן מכבי הרצליה פרדי דוד, מונה עטר למאמן מכבי הרצליה בעונת 2006/2007 אך פוטר אחרי תקופה קצרה. ב-3 בינואר 2007 פוטר מאמן מכבי נתניה אלי גוטמן, ועטר שב לאמן את הקבוצה. עם עטר הגיעה נתניה למקום השני, דבר שהקנה לה כרטיס לגביע אופ"א, שם התמודדה נתניה מול לייריה הפורטוגלית, אך שער מאוחר במשחק הוציא את נתניה מהמפעל.
בעונת 2007/2008 הוביל עטר את מכבי נתניה שוב אל המקום השני בליגת העל, אך למרות ההישג, הועברה ביקורת על סגנון משחקה של הקבוצה. בסיום העונה החליט בעלי הקבוצה, דניאל יאמר, לא להמשיך עם המאמן לעונה נוספת, והחתים במקומו את לותר מתאוס, שחקן העבר הגרמני.
ב-3 בספטמבר 2008, מספר ימים לאחר המחזור הראשון של עונת 2008/2009, מונה עטר למאמן בית"ר ירושלים במקומו של יצחק שום שפוטר. בסוף העונה זכה עטר עם בית"ר בגביע המדינה, לאחר ניצחון בתוצאה 2-1 על מכבי חיפה במשחק הגמר, אך לא המשיך לאמן את הקבוצה בעונה הבאה.
ב-29 בספטמבר 2009, בעקבות פתיחת עונה חלשה של מכבי נתניה, חזר עטר לאמן את הקבוצה כאשר הוחתם במקומו של נתי עזריה, בתום עונת 2011/2012 הוביל את הקבוצה שוב למוקדמות הליגה האירופית.
ב-23 באפריל 2012 מונה עטר למאמן מכבי חיפה החל מעונת 2012/2013. ב-13 בנובמבר 2012, כשמכבי חיפה דורגה במקום ה-13 בליגה מתוך 14 קבוצות, עם ניצחון אחד ו-7 נקודות בתשעה מחזורים, פוטר עטר מתפקידו, וקיבל פיצוי של מיליון דולר.
ב-19 במרץ 2013 חזר עטר למכבי נתניה, בעקבות פיטורי המאמן הקודם, טל בנין, לאחר שהקבוצה נקלעה לתחתית הטבלה. עטר לא הצליח להציל את הקבוצה מירידה לליגה הלאומית, ובתום העונה סיים את תפקידו.
ב-12 במאי 2014 מונה עטר למאמן הפועל חיפה. ב-16 בפברואר 2015, לאחר שהקבוצה התדרדרה לתחתית הטבלה, פוטר עטר מתפקידו. ב-6 בנובמבר 2015 מונה בפעם החמישית למאמן מכבי נתניה לאחר פיטוריו של שלומי דורה, אך כבר לאחר 8 מחזורים פוטר גם הוא מאימון הקבוצה.
ב-20 בינואר 2017 מונה עטר למאמן של הפועל עפולה. לקראת עונת 2017/2018 מונה עטר למאמן מועדון ספורט אשדוד. ב-3 באוקטובר 2017 פוטר מתפקידו. במאי 2020 מונה למאמנה של הפועל בני לוד עד לסוף העונה.
תארים > כשחקן

אליפות: 1988/1989, 1990/1991, 1993/1994, 2000/2001, 2001/2002
גביע המדינה: 1990/1991, 1992/1993
גביע הטוטו: 1993/1994
תארים > כמאמן

גביע הטוטו (לאומית): 2004/2005
גביע המדינה: 2008/2009
חיים אישיים

הוריו של עטר עלו ממרוקו לטירת כרמל, שם הוא נולד. לעטר יש 2 אחים ו-3 אחיות. שני אחיו שיחקו כדורגל בעירוני טירת כרמל.
עטר גרוש מנעמי ואב לשני בנים ובת, בניו רועי ונדב הם שחקני כדורגל.
בחודש אוגוסט 2023, הצטרף ראובן עטר לצוות הפאנל של רדיו חיפה כפרשן מרכזי, במשחקי מכבי חיפה בסמי עופר.
הערות שוליים

↑  עמית גולדשטיין‏, התקווה: ראובן עטר במכבי חיפה, באתר וואלה, 17 באוגוסט 2012
↑  דרור מרשלקוביץ, ראובן עטר. ההבדל הקטן בין עונה כושלת לעונה גדולה, חדשות, 19 במאי 1993
↑  משה הרוש‏, אלופה מחפשת מנהיג, באתר וואלה, 12 באוגוסט 2005
↑  עיתונות ספורט מפעם - 20 שנה בלי רובי שפירא. מי זוכר את ההחתמה הזאת? | פייסבוק, באתר www.facebook.com
↑  ראובן עטר גמר העונה – שוקל פרישה מכדורגל, באתר כאן ישראל, 4 במרץ 2003
↑  משה גוזגל, סופית: ראובן עטר פורש מכדורגל, באתר ynet, 5 במרץ 2003
↑  מוטי פשכצקי ואביתר לנג, ראובן עטר עוזב את נתניה, שטראובר חתם, ז'אנו סגר, באתר nrg‏, 14 במאי 2006
↑  ראובן עטר פוטר ממכבי הרצליה, באתר גלובס, 7 בנובמבר 2006
↑  אסף אקרמן‏, גוטמן פוטר ממכבי נתניה, ראובן עטר במקומו, באתר וואלה, 3 בינואר 2007
↑  בית"ר ירושלים: יצחק שום פוטר, ראובן עטר מונה, באתר ONE‏, 3 בספטמבר 2008
↑  משה הרוש, שחר הודיע: "ראובן עטר יאמן את מכבי חיפה בעונה הבאה", באתר הארץ, 23 באפריל 2012
↑  דוד בן-שימול, הסמל הולך הביתה: ראובן עטר פוטר ממכבי חיפה, באתר ynet, 13 בנובמבר 2012
↑  רשמית: ראובן עטר חוזר למכבי נתניה, באתר הארץ, 19 במרץ 2013
↑  תומר לוי, ‏עבר צד: עטר מונה למאמן של הפועל חיפה, באתר ערוץ הספורט, 12 במאי 2014
↑  מוטי פשכצקי, ‏ראובן עטר פוטר מנתניה, באתר ערוץ הספורט, 10 בינואר 2016
↑  אלי סניור, ראובן עטר חתם במ.ס אשדוד לשלוש שנים, באתר ynet, 3 באוגוסט 2017
↑  יניב טוכמן‏, מ.ס. אשדוד: ראובן עטר פוטר אחרי שישה מחזורי ליגה בלבד, באתר וואלה, 3 באוקטובר 2017
↑  לאומית: ראובן עטר מונה למאמנה של בני לוד, באתר וואלה, 13 במאי 2020
↑  גל ברקן, ‏עטר החדש: השינוי שעבר על האיש והתלתלים, באתר ONE‏, 21 במאי 2014
↑  עטר ואשתו מתגרשים, באתר ONE - מספר אחת בספורט, ‏2013-12-22
↑   יואב בורוביץ, במכבי חיפה דוחקים את הבנים של עטר החוצה?, באתר הארץ, 28 באפריל 2013
עטר כמאמן מכבי נתניה, 2015
חורחה לורנסו

חורחה לורנסו גררו (Jorge Lorenzo Guerrero ; נולד ב-4 במאי 1987, פלמה דה מיורקה, ספרד) הוא רוכב מרוצים ספרדי שהתחרה בסדרת ה-MotoGP, והאלוף בשנים 2010, 2012 ו-2015 בקבוצת ימאהה. בשנים 2006 ו-2007 היה אלוף העולם בקטגוריית ה-250 סמ"ק.
קריירה

לורנסו החל להתחרות במרוצי גרנד פרי בקטגוריית 125 סמ"ק ביום הולדתו ה-15 בדיוק ואף נאלץ להפסיד את מקצה האימון הראשון של גרנד פרי ספרד ב-2002 עקב מגבלת הגיל. הוא רכב על אופנוע מתוצרת דרבי במשך שלוש עונות. בעונת 2003 השיג את ניצחונו הראשון וב-2004 סיים את העונה במקום הרביעי עם שלושה ניצחונות.
בעונת 2005 עבר לורנסו להתחרות בקטגוריית 250 סמ"ק על גבי אופנוע הונדה. הוא סיים את העונה במקום החמישי אף על פי שלא ניצח בשום מרוץ. רוב הניצחונות בעונה זו הושגו על ידי האלוף דני פדרוסה וקייסי סטונר, שעברו לקטגוריה הבכירה בעונת 2006. לורנסו עבר לרכוב בעונה זו עבור קבוצת אפריליה וזכה באליפות העולם הראשונה שלו. הוא שלט בעונה זו וסיים בהפרש נקודות ניכר ממתחריו, תוך שהוא ניצח בשמונה מרוצים וזכה עשר פעמים במקצה הדירוג בעמדה הטובה ביותר. גם בעונת 2007 נמשכה שליטתו של לורנסו והוא ניצח בתשעה מרוצים שאת כולם החל מעמדת הדירוג הטובה ביותר.
הערות שוליים

↑  MotoGP Aragon: Lorenzo victorious as rain causes chaos at Aragon, Crash.net, 28 September 2014
↑  MotoGP Japan: Lorenzo 'I never regret anything in life', Crash.net, 1 October 2014
↑  Lorenzo makes it four in a row as Marquez crashes, Motogp.com. 14 June 2015
↑  Lorenzo wins, ties world championship lead, Crash.net, 16 August 2015
↑  Faultless Lorenzo slashes Rossi's title lead, Crash.net, 27 September 2015
↑  קובי ליאני‏, חורחה לורנצו, אלוף המוטו GP. כשר, אבל מסריח, באתר וואלה, 8 בנובמבר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4708032  BnF: cb16655337f (data)  CANTIC: a10775092  ISNI: 0000 0001 1577 7144  LCCN: no2009103338  VIAF: 91124527   WorldCat (עם VIAF): 91124527
שאול הכהן

| --- | --- |
 לידה:  1772 ג'רבה, תוניסיה 
 פטירה:  1848 (בגיל 76 בערך) ירושלים, האימפריה העות'מאנית 
 מדינה:  הבייליק של תוניסיה 
 תקופת הפעילות:  ?–1848 
 
הרב שאול הכהן (תקל"ב, 1772 – ו' באייר תר"ח, 1848) היה פוסק, מדקדק ומחבר הספר "לחם הביכורים". רב הקהילה היהודית ברובע הקטן (אל-חארה סגירה) של העיר ג'רבה.
משפחתו

נכדו, הרב שלום כהן, שימש כרב העיירה זרזיס שבדרום תוניסיה, סמוך לג'רבה. נפטר בן 91 בערך, בשנת ה'תרפ"ו. נינו, אחד מבניו של רבי שלום, הוא הרב כלפון משה הכהן.
נין אחר שלו הוא הרב מרדכי אמייס הכהן בן יצחק, לימים רבה הראשי של תוניסיה.
ספריו

רבי שאול חיבר עשרה ספרים בכל מקצועות התורה, חלקם יצאו לאור בחייו וחלקם לאחר פטירתו.
מחיבוריו העיקריים
יד שאול - על התנ"ך, ג'רבה, באתר HebrewBooks.
ערבי פסחים - על הגדה של פסח, כולל תרגום לערבית יהודית.
קרני רמים - על פירוש רש"י ורא"ם לתורה.
בגדי כהונה ונוכח השולחן - סביב השולחן ערוך.
לחם הביכורים - על חכמת הדקדוק, ליוורנו, תר"ל, באתר HebrewBooks.
בינה לעיתים – על חכמת העיבור, ג'רבה, באתר HebrewBooks.
נתיב מצוותיך – פירוש על האזהרות לרבי שלמה בן גבירול ועל מגילת רות ועל כתובה לחג השבועות, הודפס מחדש בתוך קונטרס יקרא דאורייתא מאת חכם אברהם אליעזר סופר תושב ירושלים ארץ ישראל ת"ו.
ראו גם

יהדות ג'רבה
לקריאה נוספת

הרב מאיר מאזוז, מגדולי ישראל חלק א (בני ברק, תשע"ו) עמ' שכט-שסט.
הערות שוליים

1 2  נחום סלושץ, הכהנים אשר בג’רבה, ירושלים תרפ"ד, באתר היברובוקס
↑  תוניס, ג'רבה - אי הנפלאות / אליהו בירנבוים, באתר www.daat.ac.il. ראו אודות זה גם במאמרו של ד"ר ירון נעים, "הרב כלפון משה הכהן מג'רבא ויחסו לצרפת"
↑  נחום סלושץ, הכהנים אשר בג’רבה, ירושלים תרפ"ד, באתר היברובוקס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311533205171  ISNI: 0000 0000 6692 2885  LCCN: n92007812  NTA: 303447923  VIAF: 16415900   WorldCat (עם VIAF): 16415900
משרד העלייה והקליטה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 תחום שיפוט:  ישראל ישראל
 תאריך הקמה:  1948, 1968
 ממשלה:   ממשלת ישראל
 שר:  אופיר סופר
 תאריך כניסה:  29 בדצמבר 2022
 מנכ"ל:  אביחי כהנא
 מטה מרכזי:  רחוב קפלן 2, ירושלים
 שמות קודמים:  המשרד לקליטת העלייה
 אתר רשמי
 
משרד העלייה והקליטה (בעבר: המשרד לקליטת העלייה) הוא משרד ממשלתי המופקד על ביצוע מדיניות הממשלה בתחום קליטת העלייה. הוקם ב-1968, בעקבות גל העלייה לאחר מלחמת ששת הימים.
הרקע ההיסטורי להקמת המשרד לקליטת עלייה

עד קום המדינה הסוכנות היהודית הייתה אחראית לעליית היהודים מהתפוצות וקליטתם ביישוב. עם קום המדינה חלק מתפקיד עליית העולים הועבר לממשלת ישראל והוקם המשרד לעלייה אשר פעל בין השנים 1948–1951. המשרד עסק בכל הקשור להבאת עולים ארצה, אך לא בקליטתם שנותרה בידי משרדים אחרים, ובידי מחלקת הקליטה של הסוכנות היהודית. בראש משרד העלייה עמד חיים משה שפירא. באוגוסט 1948 המשרד פרסם הסדרי יציאה מהארץ.
המפנה בעקבות מלחמת ששת הימים והקמת המשרד לקליטת עלייה

המשרד הוקם בעקבות דו"ח "ועדת חורב" אשר קבע כי יש צורך להקים משרד ממשלתי לקליטת עלייה, וזאת בעקבות העלייה המסיבית לארץ ישראל אחרי מלחמת ששת הימים, 1967.
ב-1968 הגיעו למעלה מ-30 אלף עולים מארצות המערב, ובין השנים 1969–1970, הגיעו יותר מ-40 אלף עולים מארצות אלו מדי שנה. בין השנים 1968–1973, הצליחו כמאה אלף עולים מרוסיה לעלות לארץ ישראל. בסך הכול בין השנים 1967–1973 עלו ארצה כ-260,000 עולים.
ב-1967 הקימו ממשלת ישראל והסוכנות היהודית את "הרשות המשותפת לעלייה וקליטה". במסגרת הרשות נבנו מרכזי קליטה ומעונות דיור חדשים ברחבי הארץ, ומספר האולפנים גדל. נושאי התעסוקה, הדיור, הבריאות וכו' טופלו על ידי משרדי הממשלה השונים.
ב-1968 הוקם המשרד לקליטת עלייה בנימוק שהגידול בכמות העולים גרם לצורך דחוף בגוף אחיד שירכז את כל הקשור בקליטתם של העולים בארץ ישראל. אולם היו שטענו שהסיבות להקמת המשרד היו אי שביעות רצון מתפקוד מחלקת העלייה של הסוכנות והצורך לדאוג לתפקיד ליגאל אלון. הצעתו של אריה אליאב שכל נושא העלייה והקליטה יועבר לסמכות הממשלה נדחתה, וסוכם שהסוכנות היהודית תמשיך לטפל בהעלאת היהודים מהגולה, והמשרד לקליטת עלייה יטפל בכל הקשור לקליטת העולים בארץ ישראל. בפועל הסמכויות בין משרד הקליטה והסוכנות חולקו באופן הגורם לכפילות רבה.
המשרד הוגדר בתחילה כמשרד על, שהשר המכהן בו (אז - יגאל אלון) הוא גם סגן ראש הממשלה ולצדו סגן שר. הגדרה זו בוטלה בסוף 1969 כשיגאל אלון עבר למשרד אחר.
תפקידי המשרד

המשרד לקליטת העלייה אחראי לסיוע הניתן על ידי מדינת ישראל, לעולים ולתושבים חוזרים, המגיעים ארצה.
הוא אחראי על סיוע ומעקב אחרי העולים, משלב ההתארגנות הראשונית ועד השתלבותם בכל תחומי החיים בחברה הישראלית, תוך כדי שאיפה לשיתוף פעולה מקסימלי. המשרד לקליטת עליה מסייע בתחומי הדיור, התעסוקה, והחברה ומשתדל להקל על העולה במגעים עם מוסדות וגופים שונים במדינה.
המטרה היא לזהות את הפוטנציאל של העולה, לעזור לו להביא את הפוטנציאל לכדי מימוש, ועל ידי כך לתרום גם לעולה וגם לחברה.
המשרד לקליטת עלייה שואף לתת לעולים את הכלים הדרושים להתמודדות עם אתגרי הקליטה, שבעזרתם יוכלו להשתלב בצורה הטובה ביותר ולהגיע לעצמאות המרבית במדינה החדשה עבורם. הוא דואג לעולה בשלוש השנים הראשונות שלו.
לכל קבוצת עולים יש את האופי המיוחד לה, אחד הדברים הבסיסיים בקליטה הוא להתאים את הסיוע הבסיסי לאופי המסוים של אותה קבוצת עולים.
יש צורך לעשות שני דברים במקביל: גם לחפש דרכים לחזק את השייכות לחברה הישראלית של נוער ומבוגרים, ויש לעשות זאת תוך כדי שמירה על הזהות הייחודית של העולים ועולמם התרבותי.
שרי משרד העלייה והקליטה > סגני השר

| תמונה | שם (תקופת חיים) | סיעה | סיעה | סגן לשר | תחילת הכהונה | סוף הכהונה | ממשלה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | אריה אליאב (1921–2010) |  | העבודה | יגאל אלון | 12 ביולי 1968 | 15 בדצמבר 1969 | ממשלת ישראל השלוש עשרה |
|  | אריה אליאב (1921–2010) |  | המערך העבודה | יגאל אלון | 12 ביולי 1968 | 15 בדצמבר 1969 | ממשלת ישראל השלוש עשרה |
|  | אריה אליאב (1921–2010) |  | המערך העבודה | יגאל אלון | 12 ביולי 1968 | 15 בדצמבר 1969 | ממשלת ישראל הארבע עשרה |
|  | שלמה רוזן (1905–1985) |  | המערך מפ"ם | נתן פלד | 20 בנובמבר 1972 | 10 במרץ 1974 | ממשלת ישראל החמש עשרה |
|  | אהרן אוזן (1924–2007) |  | תמ"י | אהרן אבוחצירא | 5 באוגוסט 1981 | 3 במאי 1982 | ממשלת ישראל התשע עשרה |
|  | מרינה סולודקין (1952–2013) |  | ישראל בעליה | אהוד ברק | 5 באוגוסט 1999 | 11 ביולי 2000 | ממשלת ישראל העשרים ושמונה |
|  | מרינה סולודקין (1952–2013) |  | ישראל בעליה | יולי תמיר | 5 באוגוסט 1999 | 11 ביולי 2000 | ממשלת ישראל העשרים ושמונה |
|  | יולי אדלשטיין (1958–) |  | ישראל בעליה | אריאל שרון | 7 במרץ 2001 | 28 בפברואר 2003 | ממשלת ישראל העשרים ותשע |
|  | מרינה סולודקין (1952–2013) |  | הליכוד | ציפי לבני | 30 במרץ 2005 | 4 במאי 2006 | ממשלת ישראל השלושים |
|  | מרינה סולודקין (1952–2013) |  | קדימה | ציפי לבני | 30 במרץ 2005 | 4 במאי 2006 | ממשלת ישראל השלושים |
מנכ"לי המשרד

| מספר | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | יהושע שי | 1948 | 1951 |
| 2 | חיים אבינועם | 1968 | 1968 |
| 3 | יוסף גבע | 1968 | 1970 |
| 4 | הלל אשכנזי | 1970 | 1973 |
| 5 | מנחם שרמן | 1974 | 1978 |
| 6 | עזריאל ולדמן | 1978 | 1981 |
| 7 | אלי ארצי | 1981 | 1984 |
| 8 | מאיר שמיר (שטיינמץ) | 1984 | 1988 |
| 9 | יוסי קוצ'יק | 1988 | 1988 |
| 10 | אהרון לפידות | 1989 | 1991 |
| 11 | ראובן מרחב | 1991 | 1993 |
| 12 | אפרים כהן | 1993 | 1996 |
| 13 | שלומית כנען | 1996 | 1999 |
| 14 | בוריס מפציר | 1999 | 2001 |
| 15 | רונן פלוט | 2001 | 2003 |
| 16 | מירלה גל | 2003 | 2006 |
| 17 | ארז כלפון | 2006 | 2009 |
| 18 | דמיטרי אפרצב | 2009 | 2013 |
| 19 | עודד פורר | 2013 | 2015 |
| 20 | חביב קצב | 2015 | 2016 |
| 21 | אלכס קושניר | 2016 | 2019 |
| 22 | חביב קצב | 2019 | 2021 |
| 23 | רונן כהן | 2021 | 2022 |
| 24 | דגנית סנקר-לנגה | 2022 | 2023 |
| 25 | אביחי כהנא | 2023 | מכהן |
ראו גם

דיני פניות ציבור בנושאי עליה וקליטה במשרדי מדינת ישראל
לקריאה נוספת

ע. כרמל, הכל פוליטי- לקסיקון הפוליטיקה הישראלית, תל אביב: דביר, 2001
ראובן מרחב, מקום במרחב – כשהאדם נפגש עם נתיבות ההיסטוריה, ידיעות ספרים, 2022, פרק 22, עמודים 235-231
הערות שוליים

↑  חסל סדר העפלה, התחילה פרשת העליה, דבר, 18 במאי 1948
↑  נחום ברנע, הפעמונים צלצלו למשרד הקליטה, דבר, 11 בדצמבר 1969
| משרדי ממשלת ישראל |
| --- | --- | --- |
| משרדים נוכחיים | משרד ראש הממשלה • משרד האוצר • משרד האנרגיה והתשתיות • משרד הביטחון • המשרד לביטחון לאומי • משרד הבינוי והשיכון • משרד הבריאות • המשרד להגנת הסביבה • משרד ההתיישבות והמשימות הלאומיות • משרד החדשנות, המדע והטכנולוגיה • משרד החוץ • משרד החינוך • משרד החקלאות וביטחון המזון • משרד ירושלים ומסורת ישראל • משרד הכלכלה והתעשייה •  משרד המורשת • משרד המשפטים • משרד הנגב, הגליל והחוסן הלאומי • המשרד לעניינים אסטרטגיים • משרד העבודה • משרד העלייה והקליטה • משרד הפנים • משרד הרווחה והביטחון החברתי • המשרד לשוויון חברתי וקידום מעמד האישה • המשרד לשירותי דת • המשרד לשיתוף פעולה אזורי • משרד התחבורה והבטיחות בדרכים • משרד התיירות • משרד התפוצות והמאבק באנטישמיות • משרד התקשורת • משרד התרבות והספורט |  |
| משרדים בעבר | המשרד להגנת העורף • המשרד לחיזוק וקידום קהילתי • המשרד לקידום מעמד האישה • משרד האספקה והקיצוב • משרד הדיגיטל הלאומי • משרד ההסברה • משרד ההשכלה הגבוהה והמשלימה • משרד החינוך, התרבות והספורט • משרד הכלכלה והתכנון • משרד המדע, התרבות והספורט • משרד המודיעין • משרד המיעוטים • משרד הפיתוח • משרד משאבי המים •  משרד ראש הממשלה החלופי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263103905171  ISNI: 0000 0001 1956 9510  LCCN: n2016000110  VIAF: 140254579   WorldCat (עם VIAF): 140254579 
שלט הכניסה למשרד העלייה בירושלים
סמליל המשרד כשנקרא "המשרד לקליטת העלייה"
Tyrrell P34

| --- | --- |

Tyrrell P34
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  "Tyrrell Racing" (אנ') (שם מלא: "Tyrrell Racing Organisation ")
 שנות ייצור:  1976–1977
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 מודל קודם:  Tyrrell 007 (אנ')
 מודל אחריו:  Tyrrell 008 (אנ')
 רוחב:  רוחב סרן קדמי – 1,234 מ"מ  רוחב סרן אחורי – 1,473 מ"מ
 משקל:  595 ק"ג (שנת 1976)  620 ק"ג (שנת 1977)
 בסיס גלגלים:  2,453 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  V8 צילינדר המפיק 2,993 סמ"ק (מנוע פורד מסוג "Cosworth DFV" (אנ'), מנוע מרכזי – אורכי
 הילוכים:  תמסורת ידנית – 5 מהירויות מסוג "Hewland" (אנ') (1976)  תמסורת ידנית – 6 מהירויות מסוג "ZF Friedrichshafen" (אנ') (1977)
 מעצב:  Derek Gardner (designer) (אנ')
Tyrrell P34 היא מכונית מרוץ שיוצרה על ידי קבוצת מרוץ המכוניות ויצרנית מכוניות המירוץ הבריטית Tyrrell Racing (אנ') (שם מלא: "Tyrrell Racing Organisation ") אשר יוצרה בין השנים 1976–1977.
הדגם יוצר עבור סבב מרוצי מכוניות פורמולה 1 והורכבו בו 6 גלגלים.
שלדת דגם ה-"Tyrrell P34" יוצרה מאלומיניום מונוקוק (Aluminium monocoque).
המכונית הייתה השראה לתכנון "Covini C6W", מכונית ספורט שגם היא בנויה על שלדה עם 6 גלגלים.
גלריה

דגם "Tyrrell P34", שנת 1976 – מבט לתא הנהג
דגם "Tyrrell P34", שנת 1976
דגם "Tyrrell P34", שנת 1976
דגם "Tyrrell P34", שנת 1976
דגם "Tyrrell P34", שנת 1977
דגם "Tyrrell P34", שנת 1977
דגם "Tyrrell P34", שנת 1977
דגם "Tyrrell P34", שנת 1977 – מבט לגלגלים הקדמיים
דגם "Tyrrell P34"
ראו גם

מרוץ מכוניות
מרץ 2-4-0
הערות שוליים

↑  דגם "Tyrrell P34" – פרויקט P34, מעצב Derek Gardner
↑  דגם "Tyrrell P34" – נהג "patrick_depailler"
↑  דגם "Tyrrell P34" – בתצורת 6 גלגלים
↑  דגם  "Tyrrell P34"
↑  דגם "Tyrrell P34"
כיכרות בבאר שבע

פסל הנבל בכיכר ארציאלי
בבאר שבע קיים ריבוי של מעגלי תנועה או בלשון העם כיכרות. רבות מהכיכרות מטופחות ומעוצבות על ידי ארכיטקטים ובעלות כספית גבוהה. לחלק מהכיכרות יש שמות מיוחדים, חלק מנציחות אנשים ידועים וארגונים וחלק מציינות ומפארות אירועים חשובים ומשמשות כאנדרטה. חלק מהכיכרות הן מיזמי מים כמו מזרקה והן חלק ממיזם נווה מדבר עירוני.
בבאר שבע ישנם למעלה מ-250 מעגלי תנועה, מרביתם כוללים פיתוח כשמתוכם לכ-50 מהם יש שם ייחודי והם מקושטים באלמנטים מעוצבים: פסל, מזרקה או גינון מושקע.
ראו גם

כרמל - מעגלי תנועה
הערות שוליים

↑  קרן צוריאל הררי, ימינה בדולפין, שמאלה בחליל, באתר כלכליסט, 23 במרץ 2019
1 2 3 4 5 6 7  איליה יגורוב, 7 כיכרות 7 סיפורים, אתר באר שבע נט, 12 בינואר 2020
↑  עודד בר-מאיר, האלמנה והבן חנכו את כיכר רמון, mynet, ‏ 5 באוגוסט 2008
↑  נחנכה כיכר המייסדים בבאר שבע, באתר תיירות דרום
↑  "כיכר הציפורים" כשאקולוגיה וצבע נפגשים בעיר, חדשות באר שבע
↑  בן שיף, נחנכה כיכר השופרות ע"ש פרדה יזזאו אקלום ז"ל, אתר באר שבע נט, 4 ביולי 2017
↑   כיכר "ילדי אוסלו" כתבת הטלוויזיה הקהילתית באר שבע, 18 ביולי 2018 ביו טיוב
↑  באר שבע: נחנכה כיכר חדשה בעיר, mynet, ‏ 15 בספטמבר 2009
↑  כיכר נווה מנחם
↑   מזרקת נחל עשן, ביו טיוב
↑  כיכר JNF, אתר עיריית באר שבע
בובי קריסטינה בראון

| --- | --- |

 לידה:  4 במרץ 1993 ליווינגסטון, ארצות הברית 
 נהרגה:  26 ביולי 2015 (בגיל 22) דולות', ג'ורג'יה, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות פיירביו 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1999 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  REALbkBrown
 
בובי קריסטינה בראון (באנגלית: Bobbi Kristina Brown;‏ 4 במרץ 1993, ניו ג'רזי – 26 ביולי 2015) הייתה אישיות טלוויזיה ריאליטית אמריקאית, אשת תקשורת וזמרת. היא הייתה בתם של הזמרים ויטני יוסטון ובובי בראון.
ביוגרפיה

בובי נולדה ב-1993 לויטני יוסטון ובובי בראון בליווינגסטון, ניו ג'רזי, ארצות הברית.
היא גדלה עם ארבעה אחים: לאפרינסיה, לאנדון, בובי בראון ג'וניור וקאסיוס. בשנת 2013 התארסה לניק גורדון, אך הזוג מעולם לא התחתן.
היא הופיעה לצד אופרה ווינפרי בתוכנית אופרה ווינפרי בשנת 2009 ובפרק נוסף של אופרה בשנת 2012.
ב-31 בינואר 2015 נמצאה מחוסרת הכרה באמבטיה שבביתה, ומאז הייתה בתרדמת. ב-26 ביולי 2015 מתה בגיל 22 בהמשך נקבע שסיבת המוות הייתה טביעה באמבטיה תחת השפעת סמים, בדומה לאופן מותה של אמהּ, וויטני.