stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בישופות שפייר
היסטוריה

הדיוקסיה של שפייר קיימת מאז המאה ה-3 או ה-4. היא הוזכרה לראשונה במסמכים היסטוריים בשנת 614. עד שנת 748 הייתה זו בישופות בחירה של הארכיבישוף של טריר, ומאז ועד לחילון הנסיכות-בישופות ב-1803, של הארכיבישוף של מיינץ.
ההיסטוריה של הבישופות של שפייר החלה לכל המאוחר בסוף המאה ה-7 כאשר הבישוף של שפייר קיבל מחוזות מלכותיים בשפיירגאו השכנה. במאות ה-10 וה-11 קיבלה הדיוקסיה אדמות נוספות, כולל מתנות מאת הקיסר אוטו הראשון. בשנת 1030 החלה בניית הקתדרלה, ובשנת 1061 נחנכה הקתדרלה. בשנת 1086 העניק הקיסר היינריך הרביעי לבישוף את החלקים הנותרים של מחוז שפיירגאו.
משנת 1111 החלו אזרחי העיר שפייר להתיר יותר ויותר את קשריהם לשלטון הבישוף. בשנת 1230 הוזכר לראשונה בורגרמייסטר. בשנת 1294 הפכה שפייר לעיר קיסרית חופשית. הבישוף העביר את ארמונו בשנת 1371 לאודנהיים. בתחילת המאה ה-17 הבישוף פיליפ כריסטוף פון זטרן הרחיב את מבצר פיליפסבורג. הנסיכים-הבישופים שלטו משם מ-1371 עד 1723. לאחר מכן העביר הנסיך-בישוף את מושבו לברוכסל.
חיילים צרפתים כבשו את פיליפסבורג ב-1644 בשלבים המאוחרים של מלחמת שלושים השנים. צרפת זכתה במבצר בשלום וסטפאליה ב-1648. במהלך מלחמת הולנד–צרפת, כוחות הקיסרות כבשו אותה מחדש ב-1676. בהסכמי ניימכן ב-1679, המבצר הוחזר רשמית לבישוף ולאימפריה. עם זאת, צרפת סיפחה חלקים משטחי הגדה השמאלית של הבישופות ב-1681 כ-Reunion וכבשה שוב את פיליפסבורג ב-1688 בתחילת מלחמת תשע השנים. השטח הכבוש הוחזר רק ב-1697 בהסכם רייסווייק. ב-1801/1802, שטחי הגדה השמאלית הנותרים של שפייר נכבשו על ידי כוחות צרפתים במהלך המהפכה הצרפתית. שטחי הגדה הימנית ממסרו למרקיזות באדן.
בכך הסתיימה אחריותו החילונית של הבישוף של שפייר. הבישופות המשיכה בתפקידה כדיוקסיית שפייר. לבסוף, החלק הצרפתי של בית הנסיכות-בישופות לשעבר חולק בין בוואריה והסן-דרמשטאדט ב-1815.
קתדרלת שפייר
ארמון הבישוף ליד קתדרלת שפייר (1765)
טירת אודנהיים (המעון הראשי של הבישופים משנת 1371)
ארמון ברוכסל (מעון ראשי משנת 1723)
בישוף שפייר 1793/93
הערות שוליים

↑  Franck Lafarge, Les comtes Schönborn, 1642-1756, L'Harmattan, Paris, 2008, vol. 2, p. 349-350.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562199105171  GND: 4118751-9  LCCN: n85118206  VIAF: 143131480   WorldCat (עם VIAF): 143131480
בית הסוהר סהרונים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  בית סוהר 
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  30°53′07″N 34°27′11″E﻿ / ﻿30.88531111°N 34.45305°E﻿ / 30.88531111; 34.45305
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) בית הסוהר סהרונים(למפת צפון הנגב רגילה) בית הסוהר סהרונים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הסוהר סהרונים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הסוהר סהרונים
 
he
בית הסוהר סהרונים נמצא בחולות חלוצה אשר בנגב ומשמש לכליאתם של מסתננים מאפריקה לישראל דרך גבול ישראל-מצרים. בית הסוהר החל לפעול ביולי 2007.
בבית הסוהר שני מתחמים: מתחם א' שבו 5 אגפי כליאה המכילים 200 מקומות כליאה באוהלים, ומתחם ב' שבו שני אגפי כליאה, כל אחד מהם מכיל 500 מקומות כליאה בקרוונים. הכלואים בבית הסוהר הם מאריתריאה, סודאן, אתיופיה, חוף השנהב ומעטים ממדינות אחרות.
כליאת המסתננים היא בהתאם לחוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט). בבית הסוהר פועל בית דין לביקורת משמורת.
בסמוך לבית הסוהר סהרונים נמצאים גם בית הסוהר קציעות ומתקן חולות.
בית החולים קלווארי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 היסטוריה
 תאריך ייסוד:  1899 
 שירותים
 מיטות:  400 
 calvarylenahvalley.org.au
 גאוגרפיה
 מיקום:  הובארט, אוסטרליה
 קואורדינטות:  42°51′58″S 147°18′14″E﻿ / ﻿42.8662°S 147.3039°E﻿ / -42.8662; 147.3039
 he
 
בית חולים קלווארי (באנגלית: Calvary Hospital) הוא בית חולים פרטי ללא כוונת רווח, הממוקם בהובארט, בירת טסמניה שבאוסטרליה. היא הוקמה על ידי החברה הקטנה של מרי, בשנת 1899, בקמפוס סנט ג'ון.
בית החולים מעניק טיפול מיוחד בתחומי כירורגיה אורתופדית, אורולוגיה, גינקולוגיה, נוירוכירורגיה, כירורגיית ילדים, כירורגיה פלסטית, כירורגיית כלי דם, קרדיולוגיה, רפואה נשימתית, גסטרואנטרולוגיה, מיילדות, רפואה כללית, רפואה לטיפול קריטי, וטיפול בכאב על ידי מרדימים מומחים.
לבית החולים ישנם ארבעה קמפוסים בטסמניה: קמפוס עמק לנה, שנפתח בשנת 1938, קמפוס סנט ג'ון, שהוקם בשנת 1899, קמפוס סנט לוק, שנרכש בשנת 2004 וקמפוס סנט וינסנט, שנפתח בשנת 2005.
בבית החולים ישנן 400 מיטות.
הערות שוליים

1 2 3  About and Executive team at Calvary Lenah Valley Hospital, Calvary Lenah Valley Hospital (באנגלית)
↑  About and Executive team at Calvary St John’s Hospital, Calvary St John's Hospital (באנגלית)
↑  About and Executive team at Calvary St Luke’s Hospital, Calvary St Luke's Hospital (באנגלית)
↑  About and Executive team at Calvary St Vincent’s Hospital, Calvary St Vincent's Hospital (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 134216539   WorldCat (עם VIAF): 134216539 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רפואה ובנושא מבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בלדאסארה גאלופי

| --- | --- |

 לידה:  18 באוקטובר 1706 בוראנו, הרפובליקה של ונציה 
 פטירה:  3 בינואר 1785 (בגיל 78) ונציה, הרפובליקה של ונציה 
 מוקד פעילות:  הרפובליקה של ונציה 
 תקופת הפעילות:  מ-1740 
 זרם:  המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק, התקופה הקלאסית 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 פרופיל ב-IMDb
 
פסל לזכרו של בלדאסארה גאלופי
בלדאסארה גאלופי (איטלקית: Baldassarre Galuppi;‏ 18 באוקטובר 1706 - 3 בינואר 1785) היה מלחין איטלקי מוונציה, נודע באופרות שלו, בעיקר אופרה בופה.
ביוגרפיה

גאלופי נולד באי בוראנו בלאגונה של ונציה, ומשום כך הוצמד לו הכינוי איל בוראנלו. ניסיונו הראשון בכתיבת אופרה, La fede nell'incostanza ossia gli amici rivali (1722) נחל כישלון חרוץ והורד מן הבמה בשריקות בוז. לאחר זאת למד מוזיקה אצל אנטוניו לוטי ואחרי תקופה קצרה בפירנצה, שם עבד כצ'מבליסט, חזר לוונציה לנסות שוב את כוחו באופרה. הפעם זכתה האופרה סריה שלו, "דורינדה" (1729) להצלחה וחנכה את קריירת התיאטרון שלו.
בשנת 1740 התמנה למנהל מוזיקלי של ה-Ospedale dei Mendicanti, עבד בכנסיית סן מרקו משנת 1748 והתמנה למאסטרו די קאפלה, משרה שנחשבה בוונציה לרמה ביותר בעולם המוזיקה המקומי, בשנת 1762. הוא חי ועבד רוב ימיו בוונציה, אף כי בין 1741 ל-1743 עבד בלונדון ומשנת 1765 עד 1768 עבד בחצר הצארינה קתרינה הגדולה בסנקט פטרבורג. לאחר מותו, בשנת 1785, תפס את מקומו ג'ובאני בטיסטה גראציולי כנגן העוגב בסן מרקו.
האופרה בופה הראשונה של גאלופי הייתה "ל'ארקדיה אין ברנטה" (1749). היה זה גם מפעלו המשותף, הראשון עם הליבריתן קרלו גולדוני, שעמו יצר מספר ניכר של אופרות. היצירות הללו היו פופולריות מאוד, בייחוד "חכם הכפר" מ-1754, שזכתה להצלחה רבה. הליברית של גולדוני "עולם הירח", שגאלופי היה הראשון לכתוב לה מוזיקה, שימשה אחר כך כמה מלחינים אחרים, ביניהם יוזף היידן וג'ובאני פאיזיילו. בין האופרות הבאות שלו L'amante di tutte מ-1760 ו-I tre amanti ridicoli מ-1761 לליברית שכתב בנו של המלחין, אנטוניו גאלופי, בשם העט "א. ליטאו".
בשנים הבאות פחתה משהו תפוקת האופרות של גאלופי. בין יצירותיו הלא-אופראיות מספר רב של יצירות לצ'מבלו ואורטוריות אחדות. בעת מותו בוונציה, היה גאלופי בין הדמויות הנודעות והמכובדות ביותר בממסד המוזיקלי הוונציאני. מיסת רקויאם נוהלה לזכרו בכנסיית סן מארקו.
לפחות שתי יצירות קודש למקהלה של אנטוניו ויולדי יוחסו לגאלופי, Beatus Vir אחד ו- Nisi Dominus
אחד.
הפואמה של רוברט בראונינג, "טוקטה של גאלופי" מתייחסת למלחין וליצירתו.
בז שחור

| בז שחור |
| --- | --- |
 בז צעיר
מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: בזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: בזיים
סוג:: בז
מין:: בז שחור
שם מדעי
 Falco concolor ‏טמינק, 1825
תחום תפוצה
 כחול: טווח חורף כתום: מושבות רבייה

בז שחור (שם מדעי: Falco Concolor) הוא עוף דורס מהסוג בז השייך למשפחת הבזיים.
תיאור

צבע נוצות הגב, הכנפיים והראש של הבזים הבוגרים הוא אפור כחלחל, ואצל הצעירים קצוות הכנפיים והראש בהירים יותר. נוצות הבטן צהובות עם פסים אפורים. הגרון, העורף והלחיים בצבע צהוב קרם. כנפי הבז ארוכות ושפיציות וזנבו ארוך. אורכו כ-35 סנטימטרים, ומשקלו כ-150 גרם. בלסתו העליונה בליטה דמוית שן, ובמקביל לה נמצאת פגימה בלסת התחתונה. הנחיריים מעוגלים ויש פגימה ביניהם. הבז השחור תופס את טרפו באוויר.
תפוצה ובתי גידול

הבז השחור מקנן באזור קרן אפריקה, חצי האי ערב והמזרח התיכון. חורף בעיקר במדגסקר ובחופים המזרחיים של דרום אפריקה.
הבז השחור מקנן בסביבות חמות וצחיחות: צוקים, איים סלעיים קטנים והרי מדבר. תקופת הרבייה היא בסתיו, עם נדידות ציפורים קטנות מהן הבז ניזון. את שאר השנה, מבלה הבז במרחבי דשא, ובמרחבים פתוחים עם עצים.
הבז השחור מקנן בישראל בדרום מדבר יהודה, בנגב ובאילת.
בעבר המידע עליו היה מועט ולכן גם הניחו שאין סכנה משמעותית לקיומו. לאחר מחקרים שנערכו לפני שנים אחדות נמצא שאוכלוסיית הבזים השחורים מצויה בסיכון. העובדה כי האוכלוסייה המקננת מרוכזת במספר קטן יחסית של מושבות תורמת למצב העדין של הבזים השחורים. רוב המושבות מצויות במקומות לא נגישים ולכן רוב הסכנות אורבות לבזים השחורים דווקא בשטחי החריפה ובנתיבי הנדידה.
מבנה החברה ורבייה

הבז נודד בדרך כלל ביחידות, בזוגות או בלהקות קטנות. הוא מבלה את רוב יומו בתוך קינו. הוא מקנן בסוף יולי או באוגוסט, במושבות. העיתוי של הקינון מאוחר בשנה, מה שמאפשר לספק לאפרוחים ציפורי שיר כטרף. גודל התטולה נעה בין שתיים לשלוש ביצים, ותקופת הדגירה נעה בין 27 ל-30 ימים. הגוזלים מצמיחים נוצות כ32–38 ימים לאחר שהם בוקעים. הנקבה מטפלת במטלות הדגירה, והזכר מספק לה ולאפרוחים אוכל.
הערות שוליים

↑  בז שחור באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2  בז שחור, באתר הצפרות הישראלי
↑  Sooty Falcon, Falco concolor. BirdLife International
↑  ברק גרניט, מידד גורן ואיתי שני. סקר קינון בזים שחורים בנגב, דרום מדבר יהודה והרי אילת, סתיו 2011
Sooty Falcon בז שחור
בוטיון

בוטיון בחוף ים במפרץ ביסקאיה
הבוטיון (בספרדית: Botellón, "בקבוק גדול") הוא מנהג הרווח בחיי הלילה בספרד, בו מתאספת קבוצה גדולה של צעירים, בדרך כלל בגילאים 16-25 בפארקים, ברחובות או בבתים פרטיים, שם הם שותים אלכוהול שהם קנו בחנויות ורשתות הסופר במחירים זולים. הצעירים משוחחים ביניהם ושומעים מוזיקה. הסיבה למנהג היא, בין השאר, המחירים הגבוהים שגבו במועדוני הלילה ובבארים על אלכוהול. סיבה נוספת היא הגבלת הכניסה של צעירים למועדונים.
מקור

המקור של הבוטיון אינו ידוע. שתייה ברחובות ספרד תמיד הייתה מותרת על פי החוק, אך תופעת הבוטיון החלה להופיע בשנות ה-90. הבוטיון תפס תאוצה בעיקר בגלל ההנאה של הצעירים מקניית האלכוהול במחירים הנמוכים משמעותית מאלו שהציעו מועדוני הלילה. מלבד האספקט הכלכלי, הבוטיון הוא גם אירוע חברתי, בו נפגשים צעירי האזור, משוחחים ביניהם ויוצרים קשרים חברתיים חדשים.
מאפייני הבוטיון

הבוטיון נמשך בדרך כלל מספר שעות. פעמים רבות הבוטיון נעשה לפני היציאה למועדוני הלילה. בערים מסוימות, הבוטיון מהווה מרכז הפעילות הלילית והוא מושך אליו כ-3,000 אנשים בכל ליל שבת.
באירועים מיוחדים, כמו בתחילת האביב, או במהלך חגיגות ומסיבות ספרדיות מסורתיות, מתקיים הבוטיון גם במהלך היום, ולא בהכרח בשעות הלילה. אירועים אלו מושכים צעירים גם מהערים הסמוכות. הדרך המקובלת והפשוטה ביותר להפיץ את דבר קיומו של הבוטיון הוא בעזרת הודעות שרשרת. בשנת 2004, נערך בוטיון בעיר סביליה שמשך אליו כ-70,000 איש.
צריכת האלכוהול

כמות האלכוהול הנצרכת משתנה, כמובן, מאדם לאדם. בבוטיון טיפוסי מתחלקים 2-4 אנשים בבקבוק אחד של אלכוהול (בדרך כלל בקבוק סטנדרטי המכיל 0.75 ליטר של וויסקי, רום, וודקה או משקאות אחרים), שמעורבב במשקאות קלים כגון קוקה-קולה, פאנטה ואחרים. אנשים נוהגים להביא עימם גם בירות, סנגריה ויין. את היין שותים לבד, או כקוקטייל: מעורב בקולה (קוקטייל קלימוצ'ו), במיץ תפוזים (קוקטייל סנגריה), בגסאוסה (משקה מוגז בטעם לימון עדין הדומה לספרייט, קוקטייל היין המבוסס עליו נקרא טינטו דה וראנו) ועוד. ישנם אנשים שבוחרים לא לשתות אלכוהול ומגיעים לבוטיון על מנת ליהנות מההווי החברתי. אחרים מגיעים לבוטיון מצוידים בשתייה משלהם.
הביקורת על הבוטיון

ישנם מספר אזורים בהם הבוטיון אינו אפשרי בשל חוקים של הרשויות המקומיות. הבוטיון נפוץ בעיקר בדרום ספרד, בין השאר בשל מזג האוויר הנוח במהלך רוב השנה. עם זאת, בדצמבר 2006, מחוז אנדלוסיה הדרומי אסר על קיומו של הבוטיון בשטחו.
הבעיות העיקריות של הבוטיון הן:
רעש - אנשים שמשתתפים בבוטיון נוהגים לדבר בקולי קולות, ולכן כשמדובר בבוטיון רחב היקף הרעש יכול להיות לעיתים בלתי נסבל עבור תושבי האזור. בשל כך, רוב הבוטיונים מתקיימים באזורים מרוחקים ולא מיושבים.
לכלוך - משתתפי הבוטיון נוהגים להשאיר מאחוריהם לכלוך רב שכולל בקבוקי פלסטיק, שקיות קרח, כוסות חד פעמיות ועוד. בנוסף לכך, לעיתים בליינים עושים את צורכיהם ברחובות. ישנן רשויות אשר ניסו להילחם בתופעה על ידי הקמת יחידות ניקיון מיוחדות.
בעיה מוסרית - רבים רואים בבוטיון פעילות לא מוסרית. פעילות הבוטיון מתקבלת בעין יפה כאשר מדובר בחגיגות ובאירועים מיוחדים. עם זאת הבעיה היא שהבוטיון מעודד את הנוער לראות באלכוהול את מרכז הפעילות וההנאה של הבילוי. בנוסף, הבוטיון, המתרחש בדרך כלל במקומות ציבוריים, מאפשר גישה קלה של הצעירים לאלכוהול, ללא שום פיקוח.
תאונות דרכים - רבים ממשתתפי הבוטיון נוסעים ברכבם, והתוצאה היא אחוז גבוה של תאונות דרכים שמתרחשות בסופי השבוע על ידי נהגים שחוזרים מהבילוי.
בעיות בטיחות - בערים מסוימות, הרשויות המקומיות מתגברות את שטחי הבוטיון בכוחות אבטחה. עם זאת, פעמים רבות מתרחשים מקרי אלימות וקטטות בין שיכורים, המובילים לפציעות ופגיעות גוף.
בעיה כלכלית - ישנם מקומות בהם נוכחותם של אנשים רבים בקרבת מלון או בית עסק אחר מובילה לפגיעה בהכנסות.
בעיות בריאותיות - שתייה מופרזת של אלכוהול יכולה לגרום לפגיעה ארוכת טווח בבריאות. כמו כן, צריכת אלכוהול מופרזת יכולה לגרום לפגיעה מיידית ואף למוות.
צעדים כנגד הבוטיון

מס' חוקים נחקקו במטרה להקטין את תופעת הבוטיון:
חוק האוסר על חנויות ורשתות קמעוניות למכור אלכוהול לאחר השעה 22:00. קניית האלכוהול לאחר השעה הזאת מותרת רק בתוך הדיסקוטקים, הבארים ומועדוני הלילה.
חוק האוסר את צריכת האלכוהול ברחובות, מלבד בזמן חגיגות מקומיות. אנשים הבוחרים לעשות זאת, מסתכנים בקנס. קנס נוסף יוטל על קטינים שנתפסו שותים. המשטרה רשאית להחזיר את הקטין לביתו.
בסביליה תופעת הבוטיון יצאה משליטה, עד שראש העיר החליט לאסור צריכה של כל סוג שתייה ברחובות.
מפני שרוב האמצעים הללו, כולל האיסור על שתייה ברחובות, נכשלו בהשגת המטרה, החליטו מספר רשויות להתיר את קיום הבוטיון בשטחים מיוחדים. אזורים אלה היו מרוחקים מהתושבים המקומיים, והתקיימו בעיקר בפארקים.
אופייני לבוטיון - סנגריה מוגשת בכוסות חד פעמיות, בשטח ציבורי
בית הכנסת אבן דנאן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 על שם:  שלמה אבן דנאן 
 מיקום:  פאס 
 מדינה:  מרוקו 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – המאה ה־17
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה־17 
 קואורדינטות:  34°03′10″N 4°59′30″W﻿ / ﻿34.052683°N 4.991686°W﻿ / 34.052683; -4.991686
  (למפת פאס מוגדלת) בית הכנסת אבן דנאן(למפת פאס רגילה) בית הכנסת אבן דנאן
 
בית הכנסת אבן דנאן (בערבית: معبد ابن دنان) הוא בית כנסת בפאס שבמרוקו, מהעתיקים והחשובים שבבתי הכנסת בצפון אפריקה. נבנה באמצע המאה ה-17 על ידי מימון בן סידן, סוחר עשיר ממשפחה יהודית בעלת השפעה מהעיירה אית אסחאק (אנ'), ובשלהי המאה ה-19 חודש וניתנה לו צורתו הנוכחית. המבנה, שנמצא בלב ה"מלאח" (הרובע היהודי) מהווה מזכרת נדירה מתקופת מפתח בתולדות יהדות מרוקו.
מתחת לבית הכנסת שוכן מקווה, כשמעליו, ברצפת בית הכנסת, ישנו פתח דרכו היו מביטים הדיינים על טובלים יהודים-אנוסים ששבו ליהדותם, ובכך מאשרים את טבילתם.
בית הכנסת, עדיין בבעלות פרטית, מכיל כנראה את האוסף השלם היחיד של תשמישי קדושה מרוקאים, כולל תיבה עשויה עץ וברזל מחושל בצד המערבי; שני היכלות מגולפים בעץ בקיר המזרחי המקושט באריחים; ספסלי עץ, כולל כיסא אליהו לברית המילה; מנורות שמן, ווילונות רקומים.
הכניסה לבית הכנסת דרך דלת צנועה לפרוזדור המוביל לאולם תפילה בעל שני מרכזים, מחולק על ידי שלושה עמודים מתומנים. הרצפה מרוצפת לבנים מזוגגות ירוקות-לבנות בדוגמת אדרת-הדג. בעבר היו מנורות שמן ונורות חשמל רבות, כולל נרות זיכרון, אולם אלה נעלמו.
במשך שנים רבות הלך מצבו של הבניין והידרדר, והוא נזקק לעבודות שימור. הקהילות היהודיות של פס ושל קזבלנקה נאבקו לשמר את בית הכנסת כחלק בלתי נפרד ממורשת יהדות מרוקו וכנכס היסטורי ותרבותי חשוב.
בית הכנסת נכלל ברשימה של מאה מונומנטים בסכנה, במסגרת תוכנית לשימור שיזם ארגון עולמי לשמירה על מונומנטים. לבסוף נערך השיפוץ בסיועם האדיב של גופים פרטיים וציבוריים כולל ממשלת מרוקו וצאצאי משפחת אבן דנאן. במאי 1999 נחנך בית הכנסת המשופץ, ונרשם כמונומנט היסטורי של פז. כיום בעיר פז ובסביבותיה חיים יהודים מועטים.
דגם של בית הכנסת רבי שלמה אבן דנאן מוצג בשער האמונה, בתצוגת הקבע של מוזיאון אנו.
הערות שוליים

↑  בית הכנסת "רבי שלמה אבן דנאן" בפז, מרוקו באתר בית התפוצות
ערך זה הוא קצרמרבנושא בתי כנסת ובנושא מרוקו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית דנון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°46′42″N 35°14′00″E﻿ / ﻿31.778421°N 35.233373°E﻿ / 31.778421; 35.233373
  (למפת ירושלים העתיקה מוגדלת) בית דנון(למפת ירושלים העתיקה רגילה) בית דנון(למפת ירושלים רגילה) בית דנון(למפת ירושלים מוגדלת) בית דנון
 
שלט הסבר בחזית בית דנון - בעברית ובאנגלית
בית דנון הוא מתחם יהודי ברובע המוסלמי בעיר העתיקה בירושלים, והוא המתחם היהודי הקרוב ביותר לכותל הקטן. הוא שוכן ברחוב הגיא פינת רחוב שער הברזל, ובו שבע דירות.
היסטוריה

בשנת 1908 (ה'תרמ"ו) רכש את הבית הרב צדיק דנון, אשר עלה מבוסניה יחד עם שלושת בניו ובתו, ושילם עבורו סכום גבוה משוויו הראלי. דנון נימק את הרכישה בכך שבבוא הגאולה יהיה קרוב למלך המשיח. דנון הקים בקומה העליונה של הבניין בית כנסת שצפה אל הר הבית, ובקומות התחתונות התגוררו בני משפחתו ומספר משפחות יהודיות נוספות. במאורעות תרצ"ו ניטש הבניין מחשש לחיי תושביו, ותושבים ערבים נאחזו בו, אך הבעלות בו נותרה בידי משפחת דנון.
בשנת 1948 עם כיבוש האזור בידי ירדן, הוא הועבר לאחריות "האפוטרופוס הירדני על נכסי אויב".
לאחר איחוד ירושלים המשיכו התושבים הערבים להתגורר במקום, ועמם נמנה ערבי שסייע למשטרה בפעולתה נגד סוחרי סמים. משנחשף הסייען וחשש לחייו, נפתח משא ומתן בין עמותת עטרת כוהנים לבין הסייען, שנערך בתיווך משטרת ישראל, ובסופו שלמה העמותה לסייען כספים תמורת הסכמתו לפנות את דירתו ולהביא לפינוי יתר הדירות במתחם. לאחר מכן רכש אברהם פרנקו את המתחם, ובשנת 1985 מכרה משפחתו של פרנקו את המקום לעמותת עטרת כהנים.
המבנה כיום

המבנה משמש כפנימייה לתלמידי ישיבת עטרת ירושלים, ומתגוררים בו כמאה תלמידים.
הערות שוליים

↑  שבתי זכריה, ירושלים הבלתי נודעת, הוצאת בית אל, ירושלים 1998, עמ' 241
↑  הר המריבה – המאבק על הר הבית, יהודים ומוסלמים, דת ופוליטיקה, כתר, 1995. ISBN 9650705155. עמוד 191
↑  בית דנון הוא מבנה הנמצא במרחק כמה מטרים מהכותל הקטן והר הבית ומשמש למגורי התלמידים
↑  הר המריבה – המאבק על הר הבית, יהודים ומוסלמים, דת ופוליטיקה, כתר, 1995. ISBN 9650705155. עמוד 196
↑  "ישיבת עטרת ירושלים"
| התיישבות יהודים בעיר העתיקה* ובסמוך לה, בעת החדשה |
| --- | --- | --- |
| הרובע הארמני | בית החולים ביקור חולים • ישיבת ברכת התורה |  |
| *הרובע היהודי | *לערכים המצויים באזור המכונה כיום בשם הרובע היהודי, ראו כאן. |  |
| הרובע המוסלמי | חצר רייסין • חצר גליציה • בית המערבים • מתחם שער הפרחים • בית ויטנברג • בית הצלם • חצר ראנד • בית חזון • בית דנון • חצר דיסקין • חצר החבצלת |  |
| הרובע הנוצרי | נאות דוד |  |
| בסמוך לעיר העתיקה | הר הזיתים • סמבוסקי • היציאה מן החומות • עיר דוד |  |
| מוסדות ומקומות שנפסקו | כפר התימנים בשילוח • מלון קאמיניץ • מלון אמדורסקי • יקבי משפחת שור • בתי ניסן ב"ק • שכונת הגורג'ים • בנק ולירו |  |
| אתרי הרובע המוסלמי |
| --- | --- | --- |
| שכונות | באב אל חוטה |  |
| רחובות ושערים | שער האריות • שער הפרחים • שער שכם • הקארדו (ירושלים) • רחוב השלשלת • ויה דולורוזה (רחוב) • רחוב הגיא • רחוב שער האריות • שער השלשלת • שער הכותנה • שער הברזל |  |
| אתרים ארכיאולגיים | מערת צדקיהו • בריכת הסטרותיון • קשת וילסון • מנהרות הכותל • שער וורן • בריכות הצאן |  |
| אתרים מוסלמיים | רבאט אל-מנצורי • מסגד הצריח האדום • רבאט אל-בציר • ספריית ח'אלדיה • ספריית אל-בודיירי • אל-מדרסה א-תנכיזיה |  |
| אתרים נוצריים | ויה דולורוזה • קפלת ההלקאה • קפלת ההרשעה וכפיית הצלב • מנזר האחיות ציון (העיר העתיקה) • כנסיית סנטה אנה • האכסניה האוסטרית • אכסניית סנט פאולוס • כנסיית גבירתנו הדואבת |  |
| אתרים יהודיים | הכותל הקטן • ישיבת עטרת ירושלים • בית המערבים • ישיבת אדרת אליהו • ישיבת שובו בנים • בית הכנסת ע"ש הרב גץ • בית הכנסת אוהל יצחק • ישיבת חיי עולם • ישיבת תורת חיים • בית הכנסת ציון המצוינת |  |
| מבני מגורים יהודיים | חצר רייסין • חצר גליציה • בית המערבים • מתחם שער הפרחים • בית ויטנברג • בית הצלם • חצר ראנד • בית חזון • בית דנון • חצר דיסקין |  |
| שונות | מוזיאון הכיכר הרומית • שוק הכותנה |  |
בית דין של כהנים

בית דין של כהנים (וכן:בית דין של הכהנים, ובקיצור: בדש"כ) הוא מוסד אשר מוזכר בספרות חז"ל ככזה שפעל בתקופת בית שני. בהרכב בית הדין ישבו עשרים ושלושה כהנים זקנים אשר פיקחו על פעולתו היום-יומית של בית המקדש, בדיקת ייחוסם של הכהנים, ושמירה על קדושת כלי השרת שבמקדש.
בית דין זה פעל כשלוחי הסנהדרין וישב בחלק העזרה שבבית המקדש, באחורי בית הכפורת.
| חלקי בית המקדש השני |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
     : 
|     צפון החיל הסורג עזרת נשים לשכת העצים לשכת הנזירים לשכת השמנים לשכת המצורעים שער ניקנור העזרה המזבח כבש הכיור בית המטבחיים הדביר האולם ההיכל 1 2 2 3 לשכת הגזית בית המוקד 4 4 5 6 7 א ב ג ד ה ו ז ח ט י י  |     צפון החיל הסורג עזרת נשים לשכת העצים לשכת הנזירים לשכת השמנים לשכת המצורעים שער ניקנור העזרה המזבח כבש הכיור בית המטבחיים הדביר האולם ההיכל 1 2 2 3 לשכת הגזית בית המוקד 4 4 5 6 7 א ב ג ד ה ו ז ח ט י י  |     צפון החיל הסורג עזרת נשים לשכת העצים לשכת הנזירים לשכת השמנים לשכת המצורעים שער ניקנור העזרה המזבח כבש הכיור בית המטבחיים הדביר האולם ההיכל 1 2 2 3 לשכת הגזית בית המוקד 4 4 5 6 7 א ב ג ד ה ו ז ח ט י י  |  |  |
     : 
מקרא
|  1. לשכת הפרווה   2. בית החליפות   3. לשכת פרהדרין   4. בין האולם ולמזבח   5. תאים   6. מסיבה   7. אחורי בית הכפורת |  1. לשכת הפרווה   2. בית החליפות   3. לשכת פרהדרין   4. בין האולם ולמזבח   5. תאים   6. מסיבה   7. אחורי בית הכפורת |  |  |  |
| שערי המקדש | שערי המקדש |  |  |  |
|  א. שער עזרת נשים   ב. שער העליון   ג. שער הדלק   ד. שער הבכורות   ה. שער המים  ו. שער יכניה / הניצוץ   ז. שער הקרבן   ח. שער הנשים   ט. שער השיר / המוקד   י. שער בלי שם |  א. שער עזרת נשים   ב. שער העליון   ג. שער הדלק   ד. שער הבכורות   ה. שער המים  ו. שער יכניה / הניצוץ   ז. שער הקרבן   ח. שער הנשים   ט. שער השיר / המוקד   י. שער בלי שם |  |  |  |
המקורות בתורה

תפקידם של הכהנים כאנשי הוראה מופיע כבר בתנ"ך בכמה גוונים, ובמיוחד בספרות הכהנית - ספר ויקרא וספר יחזקאל. קיומן של ערכאות כוהניות מופיע במקורות חז"ל וכן בספרות חיצונית. המקור החז"לי הראשון לרעיון זה מופיע בספרי במדרש על הפסוק:
וְאַתָּה וּבָנֶיךָ אִתְּךָ תִּשְׁמְרוּ אֶת כְּהֻנַּתְכֶם לְכָל דְּבַר הַמִּזְבֵּחַ וּלְמִבֵּית לַפָּרֹכֶת וַעֲבַדְתֶּם עֲבֹדַת מַתָּנָה אֶתֵּן אֶת כְּהֻנַּתְכֶם וְהַזָּר הַקָּרֵב יוּמָת
הספרי דורש את המילים ולמבית לפרכת ואומר כך: ”מכאן אמרו, מקום היה אחורי בית לפרוכת ששם בודקין יחוסי כהונה” (ספרי במדבר יח ז).
סמכויות ופעולות בית הדין

על פי ספרות חז"ל, בית הדין של הכהנים כלל בתוכו רק כהנים מיוחסים מזרע אהרן, ובכך היה נבדל מהסנהדרין שכללה גם שאינם כהנים. מהמשנה עולה כי לבית דין זה היה סמכות לדון דיני נפשות. לדעתו של רבנו חננאל, בית הדין היה קובע את משמרות הכהנים. כמו כן, בית הדין פיקח על עבודת המקדש וייתכן שגם על שמישות כלי השרת
עניין נוסף המופיע במשנה מפורשת במסכת כתובות הוא בדבר הקפדה שהנהיג בית דין זה כך שבכתובה של בת כהן בתולה הנישאת, יהיה כתוב סכום של ארבע מאות זוז ולא מאתיים בלבד, כפי שתיקנו חכמים לשאינן בנות כהן.
ייתכן ובית הדין של הכהנים עסק אף בקבלת עדים לקידוש החודש כפי שעולה מהמשנה במסכת ראש השנה: ”טוביה הרופא.. ראה את החדש.. ובנו ועבדו משחרר, וקבלו הכהנים אותו ואת בנו ופסלו את עבדו. וכשבאו לפני בית דין קבלו אותו ואת עבדו ופסלו את בנו” (משנה ראש השנה א, ז).
נראה שביום הכיפורים נטל לעצמו בית הדין תפקידים מיוחדים - הקפדה על היות האיש העתי המשלח את השעיר אל המדבר כהן, ואולי אף אחריות על הכנת הכהן הגדול לעבודת היום.
בית דין של הכהנים היה מפקח גם על עבודתם של הכהנים עצמם. כך למשל, ההלכה היא שאשה שטמאה בטומאת לידה או זיבה, צריכה להביא כסף שיקנו בהם הכהנים קינין של עופות להקרבה, וידעה בבירור שהכהנים יקריבו את הקינין לטהרתם באותו יום שכן בית הדין של הכהנים לא היה מסתלק ממקומו עד שנקנו קרבנות בכל הכסף שהביאו הנשים להקרבה ולטהרה.
הערות שוליים

↑  ספרי במדבר, פרשת קרח, לפסוק "ושמרו את משמרת הקדש ואת משמרת המזבח"
↑  באחת עשרה האמות הפנויות שבין הכותל האחורי של קודש הקודשים לכותל החיצוני של העזרה.
↑  מסכת תענית יז.
↑  כך ע"פ חלק מהדעות באשר להבנת התוספתא מנחות ט, י.
↑  משנה כתובות א, ה; שם י, ב.
↑  תלמוד בבלי, מסכת ראש השנה דף כז, במשנה שם וברש"י.
↑  משנה, ראש מסכת יומא.
↑  תלמוד בבלי, מסכת ערובין, דף ל"ב, עמוד א'.
ערך זה הוא קצרמרבנושא הלכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בישופות פרדן

| --- | --- |
סמל

 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה 
 היסטוריה
 הקמה:  חלוקת נחלותיו של היינריך הארי
 תאריך:  1180
 פירוק:  שלום וסטפאליה
 תאריך:  1648
 ישות קודמת:   דוכסות סקסוניה
 ישות יורשת:  ממלכת וסטפאליה ממלכת וסטפאליה
 
הנסיכות-בישופות של פרדן (בגרמנית: Fürstbistum Verden‏, Hochstift Verden או Stift Verden) הייתה נסיכות כנסייתית של האימפריה הרומית הקדושה ששכנה במדינת סקסוניה התחתונה בגרמניה של ימינו. ורדן הייתה דיוקסיה של הכנסייה הקתולית מאז אמצע המאה ה-8. המדינה פורקה ב-1648. השטח נוהל על ידי לורדים חילוניים מטעם הבישוף של פרדן. כנסיכות-בישופות של האימפריה, שטחה של המדינה לא היה זהה לזה של הבישופות, אלא הייתה ממוקמת בתחומיה והיוותה כרבע משטח הבישופות. על פי תנאי שלום וסטפאליה, פורקה הבישופות והוקמה ישות חדשה, דוכסות ברמן-פרדן.
מיקום

שטחה של הנסיכות-בישופות של פרדן כיסה את חלקו המזרחי של מחוז פרדן הנוכחי (גבולו עבר בין לנגוודל ואטלסן), ואת החלק הדרומי של מחוז רוטנבורג (Wümme) וחלקים ממחוזות הרבורג והית (Heidekreis).