stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרטין פרל

| --- | --- |

 לידה:  24 ביוני 1927 מנהטן, ארצות הברית 
 פטירה:  30 בספטמבר 2014 (בגיל 87) פאלו אלטו, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה  אקדמיית הסוחר הימי של ארצות הברית  בית ספר טנדון להנדסה באוניברסיטת ניו יורק  בית ספר תיכון ג'יימס מדיסון 
 מנחה לדוקטורט:  איזידור אייזק רבי 
 מוסדות:  אוניברסיטת מישיגן 
 תלמידי דוקטורט:  סמואל טינג, Petros Afentoulis Rapidis, Michael Kreisler, Kwan-Wu Lai, George Fleming 
 פרסים והוקרה:  פרס וולף לפיזיקה (1982)  פרס נובל לפיזיקה (1995)  מלגת גוגנהיים 
 הערות:  יהודי
 תרומות עיקריות
 גילוי לפטון טאו.
 
מרטין פרל (באנגלית: Martin Lewis Perl; 24 ביוני 1927 –  30 בספטמבר 2014) היה פיזיקאי יהודי אמריקאי, זוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 1995.
השכלה ופעילות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
פרל נולד בניו יורק למשפחת מהגרים יהודים מפולין. למד אצל איזידור אייזק רבי וקיבל תואר דוקטור בשנת 1955 באוניברסיטת קולומביה. שימש מרצה באוניברסיטת מישיגן, יחד עם סמואל טינג.
גילה את לפטון טאו. על גילוי זה קיבל פרס נובל לפיזיקה ב-1995, יחד עם פרדריק ריינס.
בשנת 1982 זכה בפרס וולף.
השתתף בועידת הנשיא בשנים 2008, 2009 ו-2011.
ניסויי ירבוע

ניסויי ירבוע (Gerboise) היו סדרה של ארבעה ניסויים גרעיניים צרפתים, הראשונים בתולדות הפרויקט הגרעיני הצרפתי. הם נערכו בשנים 1960–1961 בקרבת העיירה רגאן (Reggane) שבדרום אלג'יריה הצרפתית, וביססו את מעמדה של צרפת כמעצמה הגרעינית הרביעית בעולם.
הניסויים פתחו שרשרת של 217 ניסויים גרעיניים צרפתים, שנערכו עד לשנת 1996. בסך הכל נערכו 22 מהם באלג'יריה, בשני אתרים שונים. יתר הניסויים נערכו באיי פולינזיה הצרפתית שבאוקיינוס השקט.
הניסויים

הניסויים הגיעו בתום תהליך פיתוח של פצצת ביקוע גרעיני, שהחל בשנת 1954. הם נערכו בעיצומה של מלחמת אלג'יריה באתר הניסויים הצבאיים הצרפתים CSEM (‏Centre Saharien d'Expérimentations Militaires). האתר, במדבר הסהרה האלג'יראי, שימש עד אז לניסויים בטילים ורקטות.
הניסוי הראשון, ירבוע כחול, היה הניסוי הגרעיני הצרפתי הראשון בהיסטוריה. הוא נערך ב-13 בפברואר 1960. פצצת פלוטוניום שהונחה בראש מגדל בגובה של 105 מטרים הפיקה עוצמת התפוצצות של 65 קילוטון TNT. בהשוואה לניסויים הגרעיניים הראשונים של ארצות הברית, ברית המועצות ובריטניה היה הניסוי הזה רב העוצמה מכולם.
הניסוי השני, ירבוע לבן, נערך ב-1 באפריל 1960. הפעם הונח המתקן הגרעיני בעומק של כשבעה מטרים מתחת לפני הקרקע. הושגה בו עוצמת התפוצצות של 10 קילוטון. ההתפוצצות פערה לוע באדמה, אשר מולא בהמשך.
הניסוי השלישי, ירבוע אדום, נערך תשעה חודשים אחרי קודמו, ב-27 בדצמבר 1960. פצצה שהונחה בראש מגדל בן 50 מטר הפיקה עוצמה של שלושה קילוטון.
הניסוי הרביעי נקרא ירבוע ירוק. הוא נערך ב-25 באפריל 1961, ארבעה ימים לאחר פרוץ מרד הגנרלים באלג'יריה, שמטרתו הייתה לחולל הפיכה צבאית בצרפת. הניסוי עצמו היה מתוכנן מראש אך מועדו הוקדם כדי להביא להשמדת המתקן הגרעיני ולמנוע אפשרות שהמורדים יניחו עליו את ידם. גם הפעם הונחה הפצצה על גבי מגדל בגובה של 50 מטרים. הניסוי נועד להשיג עוצמה של 6 קילוטון לפחות, אך הושגה בו עוצמה של 500 טון בלבד.
הערות שוליים

↑  הניסויים נקראו על שם חיית המדבר ירבוע. שלושת הניסויים הראשונים נקראו ירבוע כחול, לבן ואדום על שם שלושת צבעי דגל צרפת.
↑  מקור: אתר Nuclear Weapon Archive
נכון שזה לא נכון

| --- | --- |

 בימוי:  ג'יימס רוג'רס 
 הופק בידי:  בובי פארלי
 תסריט:  פיטר גולקי, ג'רי סוולואו 
 שחקנים ראשיים:  כריס קליין  הת'ר גראהם  אורלנדו ג'ונס  סאלי פילד  ריצ'רד ג'נקינס
 מוזיקה:  מסון דרינג 
 צילום:  מארק אירווין 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Conundrum Entertainment 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 12 במרץ 2001
 משך הקרנה:  92 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סיפור התבגרות 
 הכנסות באתר מוג'ו:   sayitisntso
 דף הסרט ב־IMDb
 
נכון שזה לא נכון (באנגלית: Say It Isn't So) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2001, מסוגת הקומדיה הרומנטית, בכיכובם של הת'ר גראהם וכריס קליין. עלילת הסרט סובבת סביב סיפורם של שני נאהבים צעירים, גילברט וג'וזפין, שחוקר פרטי מטעה אותם וגורם להם לחשוב שהם אחים.
תקציר העלילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
גילברט נובל (כריס קליין) פוגש בספרית צעירה ויפה בשם ג'וזפין וינגפילד (הת'ר גראהם), שאת חתולה האבוד מצא, והשניים מתחילים במערכת יחסים. גילברט מתכוון להציע נישואים לג'וזפין, אך מקבל טלפון מחוקר פרטי, שחיפש כבר זמן מה את אימו האמיתית של גילברט, ועכשיו גילה שהיא ולדין ויגנפילד, אימה של ג'וזפין.
לאחר מספר חודשים אדם צעיר בשם ליאון פיטופסקי מגיע לבית הוריה של ג'וזפין וטוען שהוא בנם האובד, ובידיו תעודת לידה שמוכיחה זאת, אך השניים מסלקים אותו מביתם. בינתיים ג'וזפין מתארסת לג'ק מיצ'לסון (אדי סיבריאן), איש עשיר שעוסק בחשאי בסחר בקוקאין, אך לא מתחתנת עמו, למרות ההפצרות של אימה, מכיוון שהיא עדיין מאוהבת בגילברט.
לבסוף השניים קובעים תאריך לחתונתם, וביום החתונה המשטרה מגיעה כדי לבשר שגילברט נהרג בתאונת דרכים. המשטרה לא יודעת שמכוניתו של גילברט אכן מעורבת בתאונה, אך גילברט לא נהג בה - אלא אחד מבריוניו של מיצ'לסון. מיצ'לסון עצמו חיבל במכונית, בתקווה שגילברט ייהרג, וזה מה שגרם לתאונה.
אביה של ג'וזפין, שבריאותו משתפרת לאחר שסבל משבץ, מספר לג'וזפין שאימה תכננה להרוס את היחסים בינה לבין גילברט, ולגרום לה להתחתן עם מיצ'לסון. בנוסף, מתגלה שמיצ'לסון הוא זה שסיפר לחוקר הפרטי שאמה של ג'וזפין היא גם אמו של גילברט, ושהידיעה לא נכונה. השניים, שיכולים להיות ביחד שוב, מתאחדים ולאחר מספר חודשים נישאים.
נטלי מרכוס

| --- | --- |

מרכוס, 2020
 לידה:  6 בספטמבר 1981 (בת 43) גבעתיים, ישראל ישראל
 שם לידה:  נטלי בר
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2006
 עיסוק:  תסריטאית, במאית
 מקום לימודים:  תואר ראשון בפילוסופיה ומדעי הרוח, בית הספר לתסריטאות של עידית שחורי
 יצירות בולטות:  היהודים באים צפוף  פאודה טהרן
 מספר צאצאים:  2
 פרסים והוקרה:  פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לסדרה קומית לילדים פרס טקס נבחרי הילדים לסיטקום של השנה פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לתוכנית בידור ומערכונים פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לתסריט בסדרת טלוויזיה ונוער פרס הטלוויזיה לילדים ולנוער לתסריט בסדרה קומית (2021)
 פרופיל ב-IMDb
 
נטלי מרכוס (ב-6 בספטמבר 1981) היא תסריטאית, במאית ויוצרת טלוויזיה ישראלית, יוצרת הסדרות "היהודים באים", "צפוף" ו"הנחלה".
ביוגרפיה

נולדה בשם נטלי בר בגבעתיים, שם גם גדלה. למדה בתיכון אנקורי. בוגרת לימודי תואר ראשון בפילוסופיה ומדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב. לאחר מכן למדה תסריטאות בבית הספר לתסריטאות של עידית שחורי, והיא גם בוגרת לימודי תקשורת ופרסום ב-ACC, המכללה למקצועות הקריאייטיב.
קריירה

החלה את דרכה המקצועית בענף הפרסום כקופירייטרית במשרדים: גיתם BBDO ויהושע\TBWA ומשם עברה לעולם הכתיבה לטלוויזיה.
בשנים 2011–2013 הייתה חברה בהנהלת איגוד התסריטאים. החל משנת 2021 מכהנת כחברת דירקטוריון בתל"י (חברת תמלוגים).
בשנת 2020 נבחרה על ידי המגזין "פורבס ישראל" לאחת מ-50 הנשים המשפיעות בישראל.
קריירה > יצירותיה לטלוויזיה

מרכוס היא מיוצרי סדרת הסאטירה "היהודים באים" (הערוץ הראשון, ולאחר מכן כאן 11) ותסריטאית ראשית של הסדרה. בשנת 2015 זכתה התוכנית "היהודים באים" שיצרה עם אסף בייזר בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בקטגוריית תוכנית בידור ומערכונים. התוכנית עוררה הדים ומחלוקת רבה בעקבות נועזותה וקיצוניותה, אך גם זכתה לתמיכה ממקורות שונים, בין היתר פרקים מהתוכנית הוקרנו בבתי ספר כחלק מלימודי התנ"ך. על כך אמרה מרכוס: "מצד אחד זה נורא משמח ומצד שני נורא מוזר לנו להיות מחובקים על ידי המערכת (...) אני רגילה להיות בעמדת המורדת. פחות רגילה לעמוד במרכז".
כמו כן תסריטאית ראשית, יוצרת ובמאית של הסדרה "צפוף" ששודרה בערוץ זום. בשנת 2017 הסדרה "צפוף" זכתה כסיטקום השנה בטקס נבחרי הילדים, וכמו כן בפרס "סדרת הילדים והנוער של השנה" מטעם המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין. בשנת 2018 זכתה העונה השנייה של הסדרה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לסדרה קומית לילדים ובפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לתסריט בסדרת ילדים ונוער. על עונתה הרביעית זכתה הסדרה בפרס האקדמיה לתסריט בסדרה קומית בתחרות פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער.
מרכוס הייתה עורכת תסריט בערוץ הילדים ובמגוון תוכניות בידור שונות.
מרכוס לקחה חלק בכתיבה, פיתוח, יצירה, בפרויקטים רבים. בין היתר:
"זהו זה!" (כאן 11)
"פאודה" (Netflix/yes)
"טהרן"(כאן 11)
"כפולה" (KIDZ)"
כוכב הצפון" (ערוץ דיסני)
"אלישע" (ערוץ הילדים)
"המקום האמיתי" (ערוץ הילדים)
"השועלים" (Yes)
"צחוק מעבודה" (רשת)
"מועדון לילה" (עונה 4, קשת)
"הספסל האחורי" (רשת)
"באה בטוב" (רשת)
"האח הגדול" (עונה 1, קשת)
"אין בעיה" (רשת)
"כפיות" (רשת)
"לבד בבית" (עונה 3, כאן חינוכית)
מרכוס מרצה על כתיבה קומית וסאטירה באוניברסיטאות, בתי ספר, כנסים מקצועיים ופסטיבלים.
חיים אישיים

מתגוררת בתל אביב עם שני ילדיה.
הערות שוליים

1 2  נטלי מרכוס - תסריטאית ועורכת תוכן, באתר supersonas.com
↑  נטלי מרכוס, באתר acc-grannot.co.il
↑  פורבס ישראל, 45# נטלי מרכוס, באתר Power Women 2020, ‏2020-11-23
↑   איתי שטרן, יוצרי הסדרה "היהודים באים" מחברים בין תנ"ך לסאטירה אקטואלית, באתר הארץ, 18 בפברואר 2016
↑  "צפוף" זכתה בפרס הסדרה הטובה ביותר לילדים ונוער, באתר ‏מאקו‏
1 2 3 4 5 6 7  נטלי מרכוס, באתר www.the-agency.co.il
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2019: דוד ליפשיץ, אסף שלמון, אסף גפן, איתי רייכר, אילן שפלר, ערן זרחוביץ', שרון טייכר ורשף שי (ארץ נהדרת) 2021: דוד ליפשיץ, אסף שלמון, אסף גפן, איתי רייכר, אילן שפלר, ערן זרחוביץ', שרון טייכר, עומר ריבק ורשף שי (ארץ נהדרת) | פרס האקדמיה לטלוויזיה לתסריט בתוכנית סאטירה, מערכונים ובידור  2020: אסף בייזר, נטלי מרכוס, יובל פרידמן, ליאת שביט, משה מלכה, ניר ברגר, רמי פרג, הדר תדמור ואופיר ששון (היהודים באים) 2022: אסף בייזר, נטלי מרכוס, ליאת שביט, רמי פרג, משה מלכה, יובל פרידמן, דור מוסקל, רשף שי, מתן בלומנבלט (היהודים באים) | הבא: 2021: דוד ליפשיץ, אסף שלמון, אסף גפן, איתי רייכר, אילן שפלר, ערן זרחוביץ', שרון טייכר, עומר ריבק ורשף שי (ארץ נהדרת) 2023: |
מנזר שאולין

מנזר שאולין או מקדש שאולין (במנדרינית תקנית: 少林寺, בפין-יין: Shàolín Sì) הוא מנזר בודהיסטי השייך לזרם הצ'אן שנמצא על הר סונג, בסמוך לנפה העירונית דנגפנג, בנציבות העירונית ג'נגג'ואו בצפון מרכז מחוז חנאן שבצפון מרכז סין.
המנזר נוסד במאה החמישית לספירה, ונחשב כמקום הולדתו של זרם הצ'אן, שמוכר יותר בשמו היפני זן. הוא ידוע ברחבי העולם בעיקר בשל אמנויות הלחימה הסיניות שפותחו בו במהלך ההיסטוריה, במיוחד אגרוף שאולין (סינית: 少林拳, פין-יין: Shàolínquán), המוכר במערב כ"קונג פו שאולין", והוא ככל הנראה המנזר הבודהיסטי המפורסם ביותר בעולם המערבי.
ב-2010 הוכרזו מנזר שאולין ו"יער הפגודות" השייך לו אתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו, חלק מאתר המורשת העולמית מונומנטים היסטוריים של דנגפנג.
פסל בכניסה למנזר שאולין
תצפית על מגדל הפעמון
תיירים מטיילים במנזר שאולין
היכל אלף הבודהות
טריקאיה – שלושת הגופים של בודהה במנזר שאולין
מקור השם

שמו של המנזר בסינית הוא 少林寺 (נהגה שָׁאוֹלִין סְה). פירוש התו 少 (מתועתק לפין-יין כ-shǎo ונהגה שָׁאו) הוא "קטן" או "צעיר", אבל הוא גם שמו של הר שָׁאושְׁה (少室山), אחת משבע הפסגות של רכס הר סונג, שלמרגלות המדרון הצפוני שלו שוכן המנזר. התו 林‏ (lín, נהגה לִין) פירושו "יער", והתו 寺‏ (Sì, נהגה סְה), פירושו מקדש. לכאורה ניתן לפרש את שם המקדש בסינית כ"מקדש ביער צעיר", ופירוש זה נפוץ כיום, אבל ככל הנראה השם משקף את מצבו כ"מקדש ביער על הר שָׁאושְׁה".
היסטוריה > היסטוריה מודרנית

ב-1928 העלה המצביא שְׁה יוּאוּסָאן (石友三‏ 1940-1891) את המנזר באש, והוא נשרף במשך 40 יום, מרבית המנזר ורוב כתבי היד בספריית המנזר עלו באש.
מהפכת התרבות בסין שהחלה ב-1966 כללה בין מטרותיה חיסול המסדרים הדתיים, כולל מנזר שאולין. בזמן שהמשמרות האדומים תקפו את המנזר נותרו בו רק חמישה נזירים מתוך חמישים הנזירים ששהו עד אז במנזר. הם נאסרו, ידיהם הושמו באזיקים, והם אולצו לשאת שלטים שהכריזו על הפשעים שבהם הם נאשמים. הצליפו בהם בפומבי והם הוצעדו ברחובות כשהמון משליך עליהם אשפה. על מנת לשרוד הם קיבצו נדבות ועסקו בסתר בתיקון הנזקים למנזר. הממשל טיהר את המנזר מכל הסממנים הבודהיסטים והותיר אותו שומם במשך שנים.
קבוצות שעסקו באמנויות לחימה ברחבי העולם העלו תרומות לתחזוקת המנזר וחצרותיו, והמנזר מכבד את מעשיהם באמצעות חקיקת שמותיהם על אבנים בסמוך לכניסה למקדש.
מ-1974 התבצעו במנזר עבודות שיפוצים נרחבות במשך כעשר שנים שכללו טיפול בשער הכניסה בגגות המקדשים, בהמשך נבנו מחדש מבנים שנשרפו ב-1928 על בסיס צילומים משנת 1922.
במרץ 2006 היה ולדימיר פוטין, חובב אמנויות לחימה (חגורה שחורה דאן 6 בג'ודו) למנהיג הזר הראשון שביקר במקדש.
מקדש שאולין, מקדש צ'ודזו ויער הפגודות צוינו כבר ב-1963 על ידי ממשל מחוז חנאן כחלק מהקבוצה הראשונה של אתרים היסטוריים מוגנים. ב-1996 צורפו מקדש צ'ודזו ויער הפגודות לקבוצה הרביעית של אתרים היסטוריים שהמדינה מחויבת להגן עליהם. ב-2010 הוכרזו מנזר שאולין ו"יער הפגודות" השייך לו אתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו, חלק מאתר המורשת העולמית מונומנטים היסטוריים של דנגפנג.
בעבר ניסו רבים להפיק רווחים מהמוניטין של מנזר שאולין ובנו בתי ספר לאמנויות לחימה על הר סונג. בסופו של דבר אסר הממשל הסיני על כך, ובתי הספר הועתקו לעיירות הסמוכות. עם זאת, נכון ל-2010 ממשיך בית הספר "טה גואו קונג פו", אחד מבתי הספר הגדולים ביותר בסין לאמנויות לחימה, לפעול בשטח השוכן מתחת למקדש שאולין.
כיום ישנה הפרדה במנזר בין נזירי זן קלאסיים שלקחו על עצמם את שבועות הנזיר הקלאסיות (כולל התנזרות ממין ומבשר) ויומם מתרכז בלימוד ותרגול בודהיסטים, לנזירים לוחמים שמרכז עיסוקם הוא אמנויות הלחימה ושבועותיהם פחות מגבילות בתחום המזון והמין. כיום יש במנזר כ-300 נזירים רגילים ו-100 נזירים לוחמים.
תיאור

מכלול המבנים של מנזר שאולין שוכן על המדרון הצפוני של הר שָׁאושְׁה (少室山), אחת משבע הפסגות של רכס הר סונג, כ-13 קילומטרים צפונית-מערבית לדנגפנג. המבנים ההיסטוריים ששרדו עד ימינו כוללים את המתחם המרכזי, את מקדש צ'וּדְזוּ ואת יער הפגודות. מקדש צ'ודזו נבנה לזכר מורה הדת בודהידהרמה ויער הפגודות הוא קבוצה של פגודות שהוצבו על קבריהם של נזירים בולטים.
תיאור > המתחם המרכזי

המתחם המרכזי משתרע על שטח של 36 דונם על מדרון מתון כשהוא פונה כלפי הר שָׁאושְׁה שמדרום לו, מאחוריו הר ווּז'וּ (Wuru) ולפניו הנהר שָׁאושִׂי (Shaoxi), כששער הכניסה שוכן 65 מטרים מהנהר. אורכו (מצפון לדרום) מעל ל-300 מטרים ורוחבו (ממזרח למערב) 120 מטרים. בשל המדרון עליו בנוי המנזר יש הפרש גובה של 23 מטרים בין השער לחומה בחלקו האחורי של המנזר. לאורך הציר המרכזי של המנזר יש שבעה מבנים: השער, היכל המלך השמימי, היכל שקיאמוני (על שם גאוטמה הבודהה, הידוע גם בשם שקיאמוני) מגדל הכתבים הבודהיסטים, חדר אב המנזר, היכל לִישׂוֵּ'ה והיכל אלף הבודהות. מרבית המבנים מתקופות שושלת צ'ינג ומינג הם בני קומה אחת כשגגותיהם בנויים בסגנונות שונים, אבל כולם בנויים ממזחילה אחת ומחופים ברעפים מזוגגים. כל המבנים, למעט היכל אלף הבודהות הם צנועים יחסית במידותיהם. היכל אלף הבודהות הוא ברוחב של שבעה פתחים, ובו כ-300 ציורי קיר.
משני צדי הציר המרכזי יש מבני עזר הכוללים את מגדל התוף ומגדל הפעמון, היכל לְיוֹדְזוּ, היכל גִ'ינָּאלְווֹ, היכל מנג'וסרי, היכל סמנטבהדרה, היכל בָּאיְיִי והיכל קסיטיגרבהה. בהיכל בָּאיְיִי יש ציורי קיר מההיסטוריה של המנזר, ומההיסטוריה של פיתוח אמנויות הלחימה במנזר.
בנוסף, יש ממערב לציר המרכזי חצר פגודות, וממזרח לו אולם מדיטציה ומגורים לנזירים. בחצר הפגודות שרדו פגודת שקיאמוני, ופגודת מאיטריה, מתקופת שושלת סונג, וכן 174 אסטלות ועצים עתיקים (כולל גינקגו דו-אונתי שגילו מוערך ב-1,500 שנים). לאסטלות יש חשיבות מיוחדת בכך שהן תורמות למחקר ההיסטוריה, התרבות ואומנויות המלחמה של סין בתקופות השונות.
תיאור > מקדש צ'ודזו

מקדש צ'ודזו שוכן על גבעה כשני קילומטרים מצפון-מערב למתחם העיקרי, כשפסגת ווּז'וּ מאחוריו. המקדש שוכן 1,800 מטרים ממערת בודהידהרמה בפסגת ווּז'וּ שמצפון לו, ונבנה לזכר בודהידהרמה. אורכה של החצר מצפון לדרום כ-88 מטרים ורוחבה ממזרח למערב כ-39 מטרים ושטחה 3.4 דונם. לאורך הציר המרכזי יש שלושה מבנים: השער, ההיכל הראשי, וביתן אלף הבודהות. משני צדי הציר המרכזי שוכנים ביתן מְייֵנְבִּי וביתן ההורים הקדושים. ההיכל הראשי, נבנה בתקופת שושלת סונג, על פי כללים שפורטו ביִינְגְדְזָאו פָאשְׁה, ספר נודע ללימוד ארכיטקטורה. בולטים במבנה הקישוטים המגולפים בעץ ובאבן. בנוסף יש חמישה מבנים היסטוריים ובחצר יש מעל ל-50 אסטלות מהתקופה שאחרי שושלת סונג, ועץ ברוש מפורסם המתוארך לתקופת שושלת טאנג.
תיאור > יער הפגודות

על שטח של כ-20 דונם השוכן על המדרון כ-280 מטרים מערבית למתחם הראשי של המנזר בנויות בצפיפות 241 פגודות עתיקות שקיבלו את השם יער הפגודות. הפגודות נבנו על קבריהם של נזירים בולטים והן מתוארכות לשנים בין 689 ל-1803, תקופה המשתרעת על שבע שושלות ששלטו בסין: טאנג (שש פגודות), חמש השושלות (פגודה אחת), סונג (שתי פגודות), ג'ין (שמונה פגודות), יואן (44 פגודות), מינג (143 פגודות) וצ'ינג (14 פגודות). תאריך ההקמה של 23 פגודות נוספות אינו ידוע.
מרבית הפגודות הן מבני אבן ולבנים הבנויים בין קומה אחת לשבע קומות, וגובהם פחות מ-15 מטרים. על מרביתן חקוקים שנת בנייתן וכתובות והקדשות נוספות, ובנוסף יש כתובות נוספות על 14 אסטלות. לפגודות סגנונות רבים, אבל הן בעיקר מרובות מזחילות ובצורת היכל סיני. צורתן מגוונת, כולל מרובי צלעות, גליליים, בצורת אגרטל, חרוטיים או בנויים כגוש מונוליתי. מספר השלבים או הקומות בפגודות חייב להיות אי-זוגי (מאחד עד שבעה) ומייצג את הישגיו של המורה הבודהיסטי שהפגודה נבנתה לכבודו. התקופה שבה נבנתה הפגודה משפיעה על צורתה (עגולה או ריבועית) ועל מספר צלעותיה (ארבע או שש).
לפגודות יש תרומה חשובה למחקר ההיסטוריה והתרבות של סין משום שהן משקפות את השינויים שחלו בצורה ובסגנון האמנותי של מצבות הקבורה בצורת הפגודות מתקופת טאנג ואילך. באופיין המשתנה הן משקפות את פעולות הגומלין שבין תרבות הזן בודהיזם לתרבויות אחרות. אין אף מקום אחר בסין שבו יש שפע כזה של פגודות, מה שמצדיק את כינויו של יער הפגודות - "מוזיאון של אומנות הפגודות העתיקות".
סניפי המנזר בעולם

מנזר שאולין התפרסם ברחבי העולם המערבי עקב סדרת הטלוויזיה קונג פו, שבו הגיבור הראשי, אותו גילם דייוויד קאראדין, הוא נזיר שאולין בן לאב אמריקני ואם סינית הפועל במערב הפרוע, וסרטי קונג פו שהופקו בהונג קונג (המכונים "מזרחונים" על משקל המערבונים) שבהם ניתן דגש לאמנויות הלחימה של שאולין או שהוקדשו לאגדת הנזירים הלוחמים של שאולין.
הפופולריות הרבה לה זכה הפכה את המנזר לאתר תיירות מושך שבו מבקרים כ-2 מיליון תיירים בשנה, מתוכם מעל ל-150,000 תיירים זרים. היא גם גרמה להקמת סניפים של מנזר שאולין ברחבי העולם שבהם הושם דגש על אמנויות הלחימה. המרכז של מנזר שאולין באירופה נמצא בברלין עם מנזרים בגרמניה ואוסטריה. מנזרים נוספים נמצאים בארצות הברית, ובישראל מלמדים את אמנויות הלחימה של שאולין.
בראיון שהתפרסם בסין ב-2011 אמר שי יונגשין, אב מנזר שאולין, כי קיימים בעולם כ-40 סניפים שהם בבעלות ישירה של המנזר.
לקריאה נוספת

מאיר שחר, שאולין - היסטוריה, דת ואמנויות הלחימה הסיניות, תרגם דורון מגן, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2022.
הערות שוליים

↑  מאיר שחר, Ming-Period Evidence of Shaolin Martial Practice  מתוך Harvard Journal of Asiatic Studies]
↑  Historic Monuments of Dengfeng in “The Centre of Heaven and Earth”
↑  מאיר שחר, The Shaolin Monastery: History, Religion, and the Chinese Martial Arts עמ' 11
↑  מאיר שחר, The Shaolin Monastery: History, Religion, and the Chinese Martial Arts עמ' 9
↑  Shi Yan Ming, The Shaolin Workout עמ' 14
↑  Brian Kennedy, Elizabeth Guo, Chinese Martial Arts Training Manuals: A Historical Survey, עמוד 70
1 2  Kungfumagazine.com
↑  Reflections on Return To China 2010
↑  The extraordinary final test to become a Shaolin Master | Sacred Wonders - BBC|url=https://www.youtube.com/watch?v=Zbow21FKJS4%7Caccessdate=2019-08-24%7Clanguage=iw
↑  יחד עם אוולוקיטסוורה נחשבים מנג'וסרי, סמנטבהדרה וקסיטיגרבהה לארבעת הבודהיסטוות העיקריים בזרם המהאיאנה
1 2  האימפריה העסקית של מנזר שאולין: 40 חברות ונדל"ן בערים גדולות בעולם, באתר הארץ, 11 בינואר 2011
↑  Shaolin Europe Association
↑  Shaolin Tempel Deutschland
↑  Shaolin Tempel Österreich
↑  USA Shaolin Temple
↑  מנזר שאולין בישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007393016805171  GND: 4264223-1  ISNI: 0000 0000 8523 3866  LCCN: n82106225  NKC: olak2009488574  VIAF: 123114942   WorldCat (עם VIAF): 123114942 
ציור קיר בשאולין מהמאה ה-19 של אמנות לחימה
תיאור סכמטי של המתחם המרכזי
יער הפגודות
דייוויד קאראדין כנזיר שאולין בסדרת הטלוויזיה קונג פו
מופע של נזירי שאולין
נטלי מרצ'נט

| --- | --- |

נטלי מרצ'נט בהופעה בשנת 2010
 לידה:  26 באוקטובר 1963 (בת 60) ג'יימסטאון, ניו יורק, ארצות הברית
 שם לידה:  Natalie Anne Merchant 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1981
 מקום לימודים:  המכללה הקהילתית של ג'יימסטאון 
 סוגה:  רוק   רוק אלטרנטיבי   פולק
 סוג קול:  קונטרה אלט 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  קלידים, פסנתר
 חברת תקליטים:  אלקטרה רקורדס   Nonesuch Records
 שיתופי פעולה בולטים:  10,000 מניאקים
 האתר הרשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
נטלי אן מרצ'נט (באנגלית: Natalie Anne Merchant; נולדה ב-26 באוקטובר 1963) היא זמרת-יוצרת ומוזיקאית אמריקאית. בשנים 1993–1981 הייתה הסולנית של להקת "10,000 מניאקים", ולאחר מכן המשיכה בקריירת סולו.
ביוגרפיה > השנים הראשונות

מרצ'נט נולדה בג'יימסטאון, ניו יורק, השלישית מבין ארבעת ילדיהם של אנתוני ואן מרצ'נט. שם משפחתו של סבה מצד אביה, לפני שהיגר לארצות הברית מסיציליה, היה מרקנטה. כל שנות ילדותה ונעוריה עברו עליה בג'יימסטאון. הוריה התגרשו בהיותה בת 8, ואמה התחתנה לאחר מכן בשנית. בגיל 16 עזבה את בית הספר התיכון והחלה לעבוד בחנות לממכר מזון בריאות.
ביוגרפיה > 10,000 מניאקים

ב-1981, בהיותה סטודנטית במכללה הקהילתית של ג'יימסטאון, החלה לשיר עם להקת "Still Life". לאחר מספר חודשים הלהקה שינתה את שמה ל-"10,000 מניאקים". בשנים 1993 - 1981 שימשה מרצ'נט כסולנית הלהקה וכתבה את המילים למרבית משיריה. בתקופה זו הוציאה הלהקה שישה אלבומי אולפן, הבולטים שבהם היו "In My Tribe" מ-1987, שהגיע בארצות הברית למעמד של אלבום פלטינה כפול, ו-"Blind Man's Zoo" מ-1989, שהגיע למעמד של אלבום פלטינה. באוגוסט 1993 הודיעה מרצ'נט על עזיבתה את הלהקה, לטובת קריירת סולו.
ביוגרפיה > חייה האישיים

מרצ'נט נשואה לדניאל דה לה קאלה, ולבני הזוג בת בשם לוסיה.
תחביביה הם גינון וציור. חלק מציוריה ניתנים לצפייה באתר האינטרנט הרשמי שלה. היא צמחונית מאז 1980.
דיסקוגרפיה נבחרת > עם 10,000 מניאקים

1982 - Human Conflict Number Five (מיני-אלבום)
1983 - Secrets of the I Ching ‏
1985 - The Wishing Chair ‏
1987 - In My Tribe (אלבום פלטינה כפולה)
1989 - Blind Man's Zoo (אלבום פלטינה)
1992 - Our Time in Eden ‏
1993 - MTV Unplugged ‏
דיסקוגרפיה נבחרת > אלבומי סולו

1995 - Tigerlily (אלבום פלטינה מחומש)
1998 - Ophelia (אלבום פלטינה)
1999 - Live in Concert (אלבום הופעה חיה)
2001 - Motherland (אלבום זהב)
2003 - The House Carpenter's Daughter ‏
2005 - Retrospective: 1995–2005 (אלבום אוסף)
2010 - Leave Your Sleep
מרצ'נט בהופעה בוושינגטון בשנת 2010
ניו בדפורד

| --- | --- |
סמל ניו בדפורדסמל ניו בדפורד

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  מסצ'וסטס מסצ'וסטס
 ראש העיר:  Jonathan F. Mitchell
 תאריך ייסוד:  1672
 שטח:  62.5 קמ"ר
  ‑ שטח ואחוז מים:  10.7 קמ"ר 17.13%
 גובה:  15 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  101,079 (2020)
  ‑ צפיפות:  1,500 נפש לקמ"ר (2020)
 קואורדינטות:  41°38′10″N 70°56′05″W﻿ / ﻿41.636111111111°N 70.934722222222°W﻿ / 41.636111111111; -70.934722222222 
 https://www.newbedford-ma.gov/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה ניו בדפורד(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה ניו בדפורד(למפת מסצ'וסטס רגילה) בוסטון ספרינגפילד ווסטר לוול קיימברידג' פיטספילד פלימות' ניו המפשייר ורמונט ניו יורק  קונטיקט רוד איילנד  האוקיינוס האטלנטי ניו בדפורד(למפת מסצ'וסטס מוגדלת) בוסטון ספרינגפילד ווסטר לוול קיימברידג' פיטספילד פלימות' ניו המפשייר ורמונט ניו יורק  קונטיקט רוד איילנד  האוקיינוס האטלנטי ניו בדפורד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ניו בדפורד (באנגלית: New Bedford) היא עיר במחוז בריסטול שבמסצ'וסטס, ארצות הברית. במפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2020, אוכלוסיית העיר מנתה כ-101,079 תושבים, מה שהופך את ניו בדפורד לעיר השישית בגודלה במדינה. ניו בדפורד מכונה "עיר הלווייתנים", משום שבמאה ה-19 הייתה העיר אחת מנמלי הלווייתנים החשובים ביותר, אם לא החשוב ביותר בעולם, ביחד עם העיר ננטקט.
היסטוריה

עד למאה ה-17 האזור היה מיושב על ידי אינדיאנים (כ-12,000 בני אדם לפי הערכות מהתקופה). החוקר ברת'ולומיו גוסנולד הגיע לסביבת ניו בדפורד ב-15 במאי 1602, אך חזר במהרה לאנגליה בבקשת הצוות שלו במקום ליישב את האזור. האירופאים הראשונים התיישבו בניו בדפורד בשנת 1652. האדמה נרכשה על ידי מתיישבי מושבת פלימות' וישנה מחלוקת עזה האם העברת הבעלות מידי האינדיאנים לאירופאים נעשתה באופן לגיטימי וחוקי. ההתיישבות הוכרזה כיישוב רשמי בשנת 1787 לאחר מלחמת העצמאות של ארצות הברית והשם הוצע על ידי משפחת ראסל, אחת מהמשפחות האריסטוקרטיות בסביבה. סוף המאה ה-18 היה תקופת צמיחה ושגשוג עבור העיר. בשנת 1792 נוסד המקומון הראשון, וב-12 ביוני נבנתה תחנת הדואר הראשונה בעיר. בשנת 1847 הפכה ניו בדפורד הפכה רשמית לעיר ואברהם האת'וויי היולנד נבחר לראש העיר הראשון שלה. באותה העת שגשג מאוד ציד הלווייתנים בעיר.
עד שנת 1800, ניו בדפורד והקהילות הסובבות אותה היו מאוכלסות ברובן על ידי פרוטסטנטים ממוצא אנגלי, סקוטי, וולשי והולנדי. במחצית הראשונה של המאה ה-19 היגרו הרבה אירים למסצ'וסטס. בשנת 1818 הקימו המהגרים האיריים את הכנסייה הקתולית הראשונה. מאוחר יותר באותה המאה, החלו להגיע מהגרים חדשים מפורטוגל ומכף ורדה. בסוף המאה היגרו לעיר גם מהגרים פולנים ובכך נוצרה בעיר גם קהילה יהודית. חלק מן היהודים הפכו לסוחרים ואנשי עסקים בולטים, בעיקר בטקסטיל ובייצור. בשנת 1928 התקיימה בעיר שביתת ענק של כ-30,000 עובדים.
בית הסוהר הפועל בעיר נוסד בשנת 1829 והוא בית הסוהר הוותיק ביותר שעדיין פועל בארצות הברית.