stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לה צ'וצ'ארה (סרט)
עלילת הסרט

עלילת הסרט נפתחת בשנת 1944 ברומא. העיר תחת הפצצות בעלות הברית. ברחובות מסתובבות שמועות על שביתת נשק קרובה. ברקע, שומעים אווירונים טסים בשמים, רעש של הפצצות וענני אבק עולים מהמקומות שנפגעו. נפגעת גם החנות של האלמנה צ'זירה (סופיה לורן). (בהמשך תגלה שגם דירתה נפגעה). יחד עימה בחנות נמצאת בתה, בת ה-13- רוזטה (אליאונורה בראון). הבת נבהלת מאוד מרעש ההפצצות והאמא מחליטה לברוח אל עיר מולדתה פונדי (Fondi) באזור צ'וצ'אריה. צ'זירה מתייעצת על כך עם ג'ובאני שהיה חבר של בעלה, ומבקשת ממנו לשמור על החנות שלה בהיעדרה מרומא. באותה הזדמנות לוחץ עליה ג'ובאני הנשוי שתשכב עימו, וצ'זירה שתמיד נמשכה אליו מתפתה ונעתרת לו כשכל בקשתה היא שלא יספר על כך לבתה.
האם והבת בורחות מרומא ונוסעות ברכבת עמוסה חיילים גרמנים. כשהן ברכבת לנאפולי, מסילת הברזל נהרסת והן ממשיכות ברגל עד הגיען ליעדן, אזור הילדות של צ'זירה. בכפר הן פוגשות במיקלה (ז'אן-פול בלמונדו), צעיר משכיל ואידיאליסט. רוזטה מתאהבת במיקלה ואילו מיקלה מתאהב בצ'זירה. קרוב לתם הקרבות מיקלה מתעתד לעזוב את הכפר אך הוא נלקח בכח על ידי קבוצת חיילים גרמנים נסוגים כדי שיראה להם את הדרך. לאחר כיבוש האזור בידי בעלות הברית, מחליטות צ'זירה ובתה לצאת חזרה לרומא. בדרך הן נכנסות ללון בכנסייה נטושה. אל המבנה מגיעים חיילי גוּמיֶה, חיילים מרוקאים מצבא צרפת, ומכים ואונסים אותן, מול הציור על הקיר של "הבתולה הקדושה". רוזטה מאבדת את שפיותה, ומפתחת אפתיה קיצונית שמדאיגה את אמה מאוד. היא מסרבת לדבר עם אמה ומונעת ממנה לגעת בה אך יוצאת לבילוי לילי בחברת צעיר מקומי. האם מכה אותה בכעס אך נשברת ומספרת לבתה שמיקלה נירצח על ידי הגרמנים. רוזטה נשברת ופורצת בבכי והסרט מסתיים כששתי הנשים מתחבקות ובוכות, אות לכך שרוזטה יצאה מן האדישות ושבה לעצמה, ושתיהן יחד יתמודדו עם הכאב.
הספר הנושא שם זה, "לה צ'וצ'ארה" (בתרגום לעברית שמו "שתי נשים"), מדגיש את האופי של בת הכפר. מורביה קרא כך ליצירתו כדי להדגיש את מוצאה הפשוט של הגיבורה. תושבי אזור צ'וצ'אריה ידועים בבורותם ובהליכות החיים הפשוטות. תושביהם היו רועי צאן וחייהם היו חיי עוני עם אחוז אנאלפביתים גבוה. הכינוי לה צ'וצ'ארה - בת כפר מאותו מרחב - אינו מבטא רק בחורה שנולדה במקום זה אלא גם את האופי הסטריאוטיפי המיוחס לה. גיבורת הספר היא אישה פשוטה אבל יש לה ערכים של מוסר שהסופר ביקש להדגיש. בספר מתואר מה קרה ברומא אחרי מות בעלה ומה התרחש במפגש שלה עם אירועי המלחמה, והסוף הטוב, הבחור מהכפר המצליח להוציא את הנערה מהמסלול שהיה צפוי לה.
פרסים

הסרט זכה בארבעה פרסים בינלאומיים, שניים מהם בפסטיבל קאן (1961). הסרט זכה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. הייתה זו הפעם הראשונה ששחקנית, סופיה לורן, זוכה בפרס בסרט שאינו דובר אנגלית.
לך (נהר)

| --- | --- |

מפל לך בגרמניה, סמוך לעיירה פיסן
 מידע כללי
 אורך:  264 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  200 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  4,126 קמ"ר
 מוצא:  פורארלברג באוסטריה
 גובה מוצא הנהר:  1,865 מטרים
 יובלים:  Vils, Höhenbach, Weißenbach, Archbach, Halblech, Illach, Spullerbach, Eiskanal, Münsterer Alte, Wertach, Formarin stream, Rotlech, Schönach, Hornbach 
 שפך:  נהר הדנובה בגרמניה
 מדינות באגן הניקוז:  אוסטריה וגרמניה
 אגן הניקוז של נהר לך
 
לך (בגרמנית ובווארית: Lech) הוא נהר המשתרע לאורך של 264 ק"מ במדינות אוסטריה וגרמניה, ונשפך בסופו לדנובה.
מהלך הנהר

הנהר מתחיל את דרכו באגם פורמארין שבהרי האלפים במדינה האוסטרית פורארלברג. משם הוא זורם לכיוון צפון-מזרח וחוצה את גבול אוסטריה-גרמניה. לאחר הכניסה לגרמניה הנהר יוצר את מפל לך, הנופל מגובה של 12 מטרים. לאחר מכן הנהר זורם בערוץ צר מאוד. משם הנהר נכנס לתוך המדינה הגרמנית בוואריה, שם הוא מהווה את הגבול ההיסטורי בין בוואריה ושווביה. לאחר מכן הוא עובר דרך העיירה פיסן ואגם פורגן; מהטירה נוישוונשטיין הסמוכה לעיירה פיסן ניתן לצפות על הנהר.
משם הנהר ממשיך צפונה ועובר דרך הערים שונגאו, לאנדסברג ואאוגסבורג (שם נשפך אליו נהר הורטאך). לאחר מכן הוא נשפך אל הדנובה, למרגלות העיר דונאוורט. בקטע זה לא ניתן לשוט בנהר, מכיוון שהזרם שלו חזק מדי והוא מלא בחצץ שחונק את אפיקו.
היסטוריה

על גדות הנהר אירעו במהלך ההיסטוריה מספר אירועים חשובים. בשנת 278 הביס הקיסר הרומי פרובוס כוח פלישה גדול של בורגונדים וונדלים בפרוביניציה הרומית ראטיה שעל גדות הנהר לך. באוגוסט 955 התחולל קרב לכפלד באזור שבין נהר לך לנהר ורטאך, ליד העיר אאוגסבורג. בקרב זה הביס הקיסר אוטו הראשון את שבט המדיארים. בשנת 1632 הביס גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה את צבא הליגה הקתולית בראשות יוהאן צרקלה בקרב ריין בסמוך לנהר, כחלק ממלחמת שלושים השנים.
לה צ'וררה (פנמה)

לה צ'וררה (בספרדית: La Chorrera) היא בירת מחוז פנמה אואסטה בפנמה. העיר נמצאת במרכז פנמה, כ-7 קילומטרים צפונית לחוף האוקיינוס השקט ובמרחק של כ-30 קילומטרים דרום-מערבית לפנמה סיטי, בירת פנמה. בעיר מתגוררים 62,803 תושבים (נכון ל-2010).
היסטוריה

לה צ'וררה נוסדה ב-12 בספטמבר 1855. מקור השם לא ברור, אך יש תאוריה שאומרת שמקורו במפלים (בספרדית: chorros, צ'ורוס) הרבים באזור.
העיר הייתה חלק ממחוז פנמה עד שב-2014 פוצלו 5 נפות מן המחוז ליצירת המחוז החדש פנמה אואסטה. לה צ'וררה נקבעה כבירת המחוז החדש.
כלכלה

האדמות באזור לה צ'וררה פוריות למדי ומגדלים בהן בין היתר אננס, אורז, מניהוט מצוי קנה סוכר.
הערות שוליים

1 2  שטח, אוכלוסייה וצפיפות אוכלוסין ברפובליקה לפי מחוזות, אזורים, נפות ותתי-נפות: מפקדי 1990 עד 2010, המכון הלאומי לסטטיסטיקה ולמפקד האוכלוסין של פנמה (בספרדית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560051005171  LCCN: n85207806  VIAF: 152513616   WorldCat (עם VIAF): 152513616 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של פנמה ובנושא יישובים באמריקה המרכזית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ליידי קטיריה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1959 פוארטו ריקו
 פטירה:  1999  (בגיל 40 בערך) ניו יורק
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1978–1999 (כ־21 שנים)
 עיסוק:  מופיעת דראג שחקנית
 פרסים והוקרה:  מיס קונטיננטל
 פרופיל ב-IMDb
 
קטיריה רייז (בספרדית: Catiria Reyes;‏ 1959 – 3 במאי 1999), שהייתה ידועה בשם ליידי קטיריה, הייתה מופיעת דראג פורטוריקנית, שחקנית קולנוע, ומלכת יופי טרנסג'נדרית. היא הייתה אחת המופיעות המרכזיות במועדון הלילה הלטיני La Escuelita בניו יורק, שם הופיעה במשך כשני עשורים. היא הייתה הראשונה לזכות בשני תארים בתחרות "מיס קונטיננטל" בשיקגו. לקראת סוף חייה, הייתה לפעילה למען מודעות למחלת האיידס.
קריירה

ליידי קטיריה התחילה את הקריירה שלה בגיל 19, בשכונת ג'קסון הייטס בקווינס, ניו יורק, כשהופיעה בחיקוי כוכבת הטלוויזיה הפורטוריקנית איריס צ'אקון. בשנות ה-1980 המוקדמות, היא התחילה להופיע במועדון La Escuelita, מועדון גייז במנהטן, שם זכתה לקהל אוהדים גדול. כנטרנסג'נדרית אשר עברה תהליכים להתאמה מגדרית, היא התבלטה בהופעותיה לעומת מלכות הדראג האחרות, וכן בשל כישרון הריקוד שלה, והאקסהיביציוניזם שלה. היא לא הייתה מדברת כשהייתה מופיעה - לא מעל הבמה, ולא כשירדה ממנה.
בשנות ה-1990, החלה ליידי קטיריה להתחרות בתחרויות יופי טרנסג'נדריות. בשנת 1993 היא זכתה בתואר מיס קונטיננטל פלוס, תחרות לאומית לנשים טרנסג'נדריות ומלכות דראג גדולות ממדים. בעקבות זכייתה, היא החליטה להתחרות בתחרות המרכזית של מיס קונטיננטל, וזכתה בתואר בשנת 1995. כהכנה לתחרות, היא נסעה למקסיקו ועברה שאיבת שומן, עבדה עם מאמן כושר, ועשתה דייטות חריפות. היא ירדה במשקלה בכ-12 ק"ג. היה זה במהלך הכנות אלה שהיא גילדה שהיא נשאית HIV‏
באותה השנה שזכתה בתואר מיס קונטיננטל, 1995, הייתה לה הופעת קמע בסרט קדילאק של סופשבוע, בכיכובם של וסלי סנייפס, פטריק סווייזי וג'ון לגוויזאמו. היא הופיעה בתחילת הסרט, בסצנה בה שלוש הדמויות הראשיות מתחרים בתחרות דראג.
ליידי קטיריה הודיעה שהיא נשאית HIV בתחרות מיס קונטיננטל 1996, כשהיא רקדה בפעם האחרונה כמחזיקת התואר.
בפברואר 1999 נערכה הופעת פרידה מליידי קטיריה במועדון לה אסקואליטה, בו כיכבה כמופיעה, אך היא עצמה לא הצליחה להגיע לאירוע, כי הייתה בהתאוששות מטיפולי כימותרפיה כדי להילחם בסרקומה ע"ש קאפוסי שפיתחה כחולת איידס. היא נפטרה כתוצאה סיבוכי מחלת האיידס ב-3 במאי 1999, ונקברה במולדתה, פוארטו ריקו.
ביוני 1999, המגזין POZ פרסם כתבה מרכזית על ליידי קטיריה, וכינה אותה השראה לאנשים החיים עם HIV/איידס.
מורשת

מלכות דראג רבות מונות את ליידי קטיריה בתור המנטורית ומודל החיקוי שלהן, ביניהן קנדיס קיין, אנג'ל שרידן, ומיסטרס מאדי. קנדיס קיין, שזכתה אף היא בתואר מיס קונטיננטל, אומרת שהייתה זו ליידי קטיריה שהמריצה אותה להשתתף בתחרות. השחקנית הפורטוריקנית רוזי פרז נהייתה לאוהדת מושבעת של ליידי קטיריה, לאחר שג'ון לגוויזאמו לקח אותה להופעה שלה בלה אסקואליטה.
חוקרים פורטוריקנים גאים, כמו לורנס לה פאונטן-סטוקס, כתבו רבות על השפעתה של לייקי קטיריה על הקהילה הלהט"בית בניו יורק. אחרים פרסמו מחוות ברשת האינטרנט. מועדון לה נואבה אסקואליטה (לה אסקואליטה החדשה) הוציאה תקליטור הופעות של ליידי קטיריה לזכרה, ובמועדון עצמו יש תצוגה של השמלה והכתר שלה מתחרות מיס קונטיננטל. המועדון אף חולק לה כבוד ומציג צילומים רבים שלה באתר האינטרנט שלו.
פרסים והכרה

מיס קונטיננטל פלוס (1993–1994)
מיס קונטיננטל (1995–1996)
הערות שוליים

↑  Plaza, Damian Omar. "Catiria (Lady Catiria) Reyes (1959 - 1999)." Find A Grave Memorial, 2008.
1 2 3  Suggs, Donald. "Queen of Hearts." POZ no. 48 (June 1999): 81.
1 2 3  [Adoración de Lady Catiria: consumo, gasto y performance transpuertorriqueño en Nueva York, Lawrence La Fountain-Stokes, Arte y género 2009
↑  In Loving Memory of Lady Catiria, Our Community Roots
↑  Queen of Hearts, POZ, ‏1999-06-01 (באנגלית)
↑  Mistress Maddie. "Grande Dame of the Week: The Late Great Lady Catiria Reyes!" A Day with The Mistress Borghese (May 5, 2009).
↑  Germosén, José. "Survival of the Fiercest: Five New York Girls Strive for Drag Divinity at the Miss Continental Pageant." Village Voice (Aug. 28, 2001): 58-59.
↑  Musto, Michael. "A Rosie by Any Other Name..." (Interview with Rosie Perez). Out vol. 16, no. 5 (November 2007): 46-48.
↑  La Fountain-Stokes, Lawrence. "Adoring Lady Catiria: Consumption, Expenditure, and New York Puerto Rican Trans Performance." Latin American Studies Association XXV International Congress, Las Vegas, Nevada, USA, October 7–9, 2004.
↑  La Escuelita. "Lady Catiria Photo Gallery." New York, USA.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ליידי קטיריה".
כנסיית הזיכרון על שם הקייזר וילהלם

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כנסייה, כנסייה פרוטסטנטית 
 על שם:  וילהלם הראשון, קיסר גרמניה 
 כתובת:  שרלוטנבורג 
 מיקום:  שרלוטנבורג-וילמרסדורף 
 מדינה:  גרמניה 
 מייסדים:  וילהלם השני, קיסר גרמניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1891
 תאריך פתיחה רשמי:  1891 
 תאריך פירוק:  1943 
 חומרי בנייה:  בטון, זכוכית 
 אדריכל:  פרנץ שווכטן, אגון איירמן 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו רומנסקית, הסגנון הבין-לאומי 
 מידות
 גובה:  71 מ' 
 קואורדינטות:  52°30′17″N 13°20′07″E﻿ / ﻿52.504722222222°N 13.335277777778°E﻿ / 52.504722222222; 13.335277777778
 אתר רשמי
  (למפת ברלין מוגדלת) כנסיית הזיכרון על שם הקייזר וילהלם(למפת ברלין רגילה) כנסיית הזיכרון על שם הקייזר וילהלם
 
הכנסייה בשנת 1900 לערך
כנסיית הזיכרון על שם הקייזר וילהלם (בגרמנית: Kaiser-Wilhelm-Gedächtniskirche - "קייזר וילהלם גדכטניסקירכה") היא כנסייה פרוטסטנטית הנמצאת בכיכר ברייטשייד בין הרחובות קורפירסטנדאם, טאואנצין ורחוב בודפשט ברובע שרלוטנבורג בברלין.
הכנסייה המקורית נבנתה בשנות ה-90 של המאה ה-19. היא ניזוקה קשות בהפצצות מהאוויר בשנת 1943. המבנה הנוכחי נבנה בין השנים 1959–1963 ומורכב מכנסייה, אולם כניסה הצמוד אליה, ומגדל פעמונים נפרד, שאליו צמוד אולם תפילה נוסף. הצריח המופצץ של הכנסייה הישנה נשמר וקומת הקרקע שלו הפכה לאולם זיכרון.
הכנסייה הישנה

הקייזר וילהלם השני היה זה שבחר את האתר שבו תיבנה הכנסייה. הוא קרא לה על שם סבו הקייזר וילהלם הראשון. בתחרות על עיצוב הכנסייה זכה האדריכל פרנץ שווכטן, יליד קלן, שתכנן את תחנת הרכבת אנהלט ומאוחר יותר הפך לאדריכל המלכותי ולחבר האקדמיה לבנייה. תוכניתו של שווכטן כללה מבנה בסגנון נאו רומנסקי, בדומה לכנסיות מאזור חבל הריין, ובו בין היתר פסיפס קיר בשטח של 2,740 מטר רבוע המתאר את חיי הקייזר. הכנסייה תוכננה בצורה אסימטרית לרחוב, וחלקים ממנה מזכירים את מנזר בון ואת כנסיית מרים הקדושה בגלנהאוזן. הכנסייה עודדה תחייה של הסגנון הנאו-רומנסקי ובניינים רבים בסביבתה נבנו בסגנון דומה, והעניקו לאזור את הכינוי "הפורום הרומאי". דוגמה למבנה כזה היה בית הקפה הרומאני ששכן במקום בו שוכן היום אירופה סנטר, שגם אותו תכנן שווכטן.
הקייזר ראה חשיבות רבה בהקמת כנסיית הזיכרון, התערב בתוכניותיה וביקר באתר הבנייה מספר פעמים. עם זאת, משפחת המלוכה לא השתתפה בעלויות הבנייה, שהגיעו ל-6.8 מיליון מארקים. אבן הפינה של הכנסייה הונחה ב-22 במרץ 1891, יום הולדתו של וילהלם הראשון, והיא נחנכה ב-1 בספטמבר 1895, אף שעבודות הבנייה על אולם הכניסה שלה הסתיימו רק ב-22 בפברואר 1906. לכנסייה היו חמישה מגדלים - הגבוה מביניהם התנשא לגובה 113 מטר והיה המבנה הגובה ביותר בעיר בעת בנייתו. אולם התפילה הכיל 2,000 מושבים. העתק של הכנסייה בקנה מידה של 1:10 נבנה בפרבר של העיר ורניגרודה.
הכנסייה הישנה > העיצוב הפנימי

הכנסייה הייתה מעוטרת בקישוטים רבים, בין היתר פסיפסים בעיצובו של האומן הרמן שפר, של המלאך מיכאל נלחם בדרקון, של מלכים חשובים בגרמניה של ימי הביניים ושל תהלוכה של הנסיכים לבית הוהנצולרן ונסיכים מתקופת הרפורמציה. בנוסף אפשר היה למצוא בכנסייה איורים הממחישים את רעיון השליטה בחסד האל (שאפילו בעת יצירתם כבר נחשבו למיושנים), פסלים של הפסל אדולף בריט שהוצבו רק בשנת 1906, וסדרה של תבליטים מתארת סצנות תנכיות, סצנות מחייו של וילהלם הראשון ודמויות סימבוליות המייצגות מלחמה ושלום.
הכנסייה הישנה > הפעמונים

בעת שהוצבו חמשת הפעמונים בכנסייה הם היו שניים בגודלם ובמשקלם רק לפעמונים של קתדרלת קלן. נאמר שהם היו מצלצלים בעוצמה כזו עד שהזאבים בגן החיות של ברלין היו מתחילים ליילל באימה. הפעמונים נוצקו מתותחים צרפתיים שנלקחו שלל במלחמת צרפת–פרוסיה ב-1871. כל אחד מהפעמונים נקרא בשם - המלכה לואיזה והקייזר וילהלם הראשון; אוגוסטה; גרמניה; פרידריך; וילהלם השני ואוגוסטה ויקטוריה.
הפצצת הכנסייה

במלחמת העולם השנייה, במהלך הפצצה של חיל האוויר המלכותי בליל ה-23 בנובמבר 1943 הכנסייה ניזוקה קשות. הגג שמעל חלקה המרכזי התמוטט, כמו גם חלקו העליון של המגדל. חלקים גדולים מהכנסייה הושמדו, ורק חלק ממגדל הפעמון (שגובהו 68 מטרים) נותר עומד. השלטון הנאצי הבטיח לתושבי ברלין לשקם את הכנסייה בתום המלחמה ולבנות אותה מחדש כמבנה גדול יותר ומפואר יותר. עם זאת, בתום המלחמה בעלות הברית המנצחות לא ששו לממש תוכניות אלה, גם בשל המצב הכלכלי הקשה שבו נותרה גרמניה, וגם בשל החשש מגאווה לאומית גרמנית חדשה ששיקום המבנה עלול לעורר. המבנה נותר בהריסותיו, ורק ב-1956 פונו ההריסות מהחלקים שנותרו.
מגדל זה לא שוקם ונותר הרוס כאנדרטה למלחמה. תושבי ברלין מכנים את המגדל "השן החלולה" ("der Hohler Zahn") או "הליפסטיק" (Lippenstift) בשל צורתו.
הכנסייה החדשה

במרץ 1957 זכה האדריכל אגון איירמן בתחרות על עיצוב מבנה חדש לכנסייה. תוכניתו כללה ארבעה מבנים, מתוך כוונה להרוס את המגדל המופצץ. התוכנית עוררה התנגדות ציבורית, שבסופה הוחלט על פשרה, למורת רוחם של כל הצדדים, לפיה יישאר המגדל הישן כאנדרטה למלחמה, והמבנים החדשים ייבנו סביבו. הכנסייה החדשה ואולם הכניסה נבנו ממערב להריסות, והמגדל ואולם התפילה ממזרח להריסות. הכנסייה בנויה כמתומן, בעוד שהמגדל בנוי כמשושה. שניהם נבנו על משטח מוגבה באורך 100 מטר וברוחב 40 מטר. המבנים החדשים בנויים מבטון, פלדה וזכוכית. קירות הכנסייה הם כוורת עשויה בטון המורכבת מ-21,292 לבני זכוכית קטנות, כגרסה מודרנית של הוויטראז'ים המסורתיים, שעיצב אמן הזכוכית הצרפתי גבריאל לואר. הצבע השולט בהן הוא כחול, עם אזורים קטנים באדום, ירוק, וצהוב. קוטרה של הכנסייה 35 מטר, גובהה 20.5 מטר והיא מכילה 1,000 מושבים. בשל צורת קירותיה, ותוך משחק מילים עם שם האדריכל ("איירמן" - "איש הביצים") מכונה הכנסייה על ידי תושבי ברלין בכינוי "קרטון הביצים" או "קופסת הפודרה" (Puderdose).
היקף המגדל הוא 12 מטר, גובהו 53.5 מטר והוא בעל גג שטוח. בראש המגדל יש תורן ועליו כדור מוזהב עם צלב מוזהב. אבן הפינה של הכנסייה החדשה הונחה ב-9 במאי 1959, יום השנה ה-14 לניצחון על הנאצים. בניית הגג הושלמה ב-16 בדצמבר 1960, הפעמונים נחנכו ב-19 ביולי 1961, והכנסייה כולה נחנכה ב-17 בדצמבר 1961 בטקס שבו השתתף הבישוף של ברלין אוטו דיבליוס.
הכנסייה החדשה > העיצוב הפנימי

בתוך הכנסייה, ממול לכניסה, מוצב פסל נחושת של ישו כשהוא מרחף מעל המזבח, פרי יצירתו של קרל המטר. הצלב שעל המזבח, שעיצב פטר טאוכניץ, עשוי כסף מצופה זהב ומשובצים בו 37 קריסטלים. משמאל למזבח נמצא אגן הטבילה על מעמד עשוי שיש קרארה. מימין למזבח ניצבת בימה מתומנת. ממול למזבח, ביציע, נמצא עוגב של כ-5,000 צינורות, שנבנה בין השנים 1958-1962 על ידי קרל שוקה. כדי לשפר את האקוסטיקה של האולם הותקנו בו לוחות זכוכית אקרילית.
בקיר הצפון מזרחי של הכנסייה תלויות שלוש יצירות אומנות. הראשונה היא לוח ברונזה שמוקדש לזכרם של הקדושים הפרוטסטנטים שנרצחו על ידי המשטר הנאצי בשנים 1933–1945. משולבת בה דמות עץ מהמאה ה-13 מספרד של ישו הצלוב. לוח הזיכרון הוצב בכנסייה ב-20 ביולי 1964 לציון יום השנה ה-20 לניסיון ההתנקשות בהיטלר. לצד הלוח נמצאת המדונה מסטלינגרד, כסמל לתקווה ולפיוס. זהו ציור פחם שצייר קורט רויבר, רופא צבאי, בעת שהיה נצור בסטלינגרד בחג המולד של שנת 1942. העתקים של הציור נמצאים גם בקתדרלת קובנטרי ובכנסייה הרוסית הפרבוסלבית בסטלינגרד (כיום: וולגוגרד). היצירה השלישית היא איקונין של מרים הבתולה מוולגוגרד.
הכנסייה החדשה > הפעמונים

במגדל הפעמונים שישה פעמוני ברונזה, שעליהם חקוקים פסוקים בגרמנית מהתנ"ך ומהברית החדשה. משקלו של הפעמון הכבד ביותר הוא 5.6 טון, ועליו חקוקים הפסוקים: "עריכם שרפות אש" (ישעיהו א, ז) "וישועתי לעולם תהיה וצדקתי לא תחת" (ישעיהו נ"א, ו). על הפעמונים האחרים, שמשקלם נע בין 1.4 טון ל-3.3 טון, חקוקים הפסוקים: "לא כחטאינו עשה לנו ולא כעונתינו גמל עלינו" (תהילים ק"ג, י), "אלוהים בקודש דרכך" (תהילים ע"ז, י"ד), "הושיעה את עמך וברך את נחלתך" (תהילים כ"ח, ט), "ובכן מליצי המשיח אנחנו והאלוהים מזהיר אתכם על ידנו נבקש מכם בעד המשיח התכפרו נא לאלוהים" ( אל הקורינתים ה, כ), "ושקדו לשמור את אחדות הרוח באגודת השלום" ( אל האפסים ד, ג).
הכנסייה החדשה > הצריח ואולם הזיכרון

אולם הכניסה בתחתית הצריח ההרוס נפתח מחדש למבקרים ב-7 בינואר 1987, במסגרת חגיגות 750 השנים לעיר ברלין. בחלק הצפוני מוצגים 16 לוחות המספרים את סיפורה של הכנסייה הישנה והשמדתה. בחלק הדרומי נמצאים שלושה מוצגים המסמלים את ההיסטוריה של הכנסייה - מימין צלב עשוי מסמרים מקורות הגג של קתדרלת קובנטרי שנהרסה במהלך הבליץ על קובנטרי על ידי הפצצות הלופטוופה, באמצע פסלו של ישו, ומשמאל צלב שהעניקה הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית ב-1988. מחוץ לאולם ניצבות ארבע דמויות אבן.
הכנסייה החדשה > מגדל השעון

השעון במגדל ההרוס הוחלף ב-1959 בעלות של 430,000 מארק גרמני בשעון מתקדם שניתן היה להאיר אותו באורות ניאון. ב-24 בינואר 2008 הופסקה עבודתם של שלושה מתוך ארבעת מנגנוני השעון, וכיום רק השעון הפונה לצד המזרחי מראה את השעה הנכונה, בעוד שאר השעונים מראים את השעה 12:00. בדצמבר 2007 צ'ארלס ג'פרי גריי, טייס בריטי שהשתתף בהפצצות האוויר של גרמניה במלחמת העולם השנייה, הצטרף למסע להצלת כנסיית הזיכרון מהתפוררות, והביא להקמת קרן לגיוס הכספים הנחוצים לשיפוץ הכנסייה. כומר הכנסייה קיווה כי עד סוף 2008 אפשר יהיה לגייס את הסכום הדרוש להפעלת השעון, אך היעד לא הושג.
המדונה מסטלינגרד
המדונה מוולגוגרד
צלב קובנטרי, פסל ישו וצלב פרבוסלבי
לוחית זיכרון על הכנסייה הישנה
הצלב על הכנסייה החדשה
הכנסייה החדשה > אנדרטת הזיכרון לנרצחי פיגוע הדריסה

בדצמבר 2016, התרחש פיגוע הדריסה בברלין, בכיכר שליד הכנסייה. באירוע זה נהרגו 12 אנשים. לאחר האירוע, הוקמה על מדרגות הכנסייה החדשה מצבת זיכרון לנרצחים.
מראה הכנסייה ההרוסה בינואר 1954
כנסיית הזיכרון הישנה על שם קייזר וילהלם
צלב קובנטרי
פינת זיכרון לאנשי הכנסייה האוונגליסטית שנרצחו בשנים 1933-1945
לך (סיסמה)

הסיסמה "לך"
לֵך היא סיסמה ויראלית שנוצרה במאי 2019 וצברה פופולריות כחלק מהמחאה נגד בנימין נתניהו. את הסיסמה הגה הסופר ואיש הפרסום רוני דונביץ', והיא בגופן שעיצב גדעון שגיא בשנת 1977, המשמש גם בלוגו מפלגת הליכוד.
דגל מפלגת הליכוד. גופן הסמל "לך" עוצב כדוגמת האות ל שבדגל
דונביץ', קופירייטר במקצועו וסופר של ספרות פופולרית, שימש בתקופת המחאה נגד נתניהו האחראי על המיתוג של ארגון המחאה "אין מצב". דונביץ' הסביר בריאיון באתר "הארץ" שעל אף הבחירה באות ל' שמשמשת בלוגו הליכוד, "זה לא 'לכו' ולא נגד הליכוד. זה רק נגד נתניהו". תחילה שקל את הסיסמה "באמא שלך לֵך", אך שינה אותה לגרסה מינימליסטית יותר. היו שטענו שההשראה לסיסמה מקורה בסיסמה הערבית אִרחַל (إرحل), שכיכבה בהפגנות המהפכה במצרים ומשמעותה דומה, טענה שדונביץ' הכחיש.
לפני ששימשה במחאה נגד נתניהו, שימשה הסיסמה "לך" בהפגנות המחאה מול ביתו של היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט. כסיסמה נגד נתניהו, התקבלה זו על ידי זרמים שונים בתנועת המחאה, וצברה תאוצה על שלטי מחאה, כמסגרת לתמונה בפרופיל בפייסבוק, על סטיקרים ועל פריטי לבוש שונים בהם נעשה שימוש במחאה. היא נכתבה גם במקומות שונים במרחב הציבורי, למשל בשדרות רוטשילד, בדרך השלום ובנהלל. במועד הקראת פרשת "לך לך" פורסם סרטון בו מופיעים מאות פעילי מחאה ביישובים שונים ברחבי הארץ מצולמים מהאוויר כשהם יוצרים את המילה "לך".
את הלוגו של הליכוד ממנו נלקחה האות ל' עיצב המעצב הגרפי גדעון שגיא בשנת 1977. בלוגו המקורי האות ל' צוירה כדגל מתנפנף, ובשנות ה-80 שינה הפרסומאי ראובן אדלר את הלוגו ומילא את האות בצבע, והביא את הלוגו לגרסתו הנוכחית.
סטיקרים הנושאים את הסיסמה
ב-2 ביוני 2021, בתום המנדט שקיבל יאיר לפיד להרכבת הממשלה, ועם הודעתו לנשיא המדינה ראובן ריבלין שעלה בידו להרכיב ממשלה, פרסם דונביץ' פוסטר המשך לזה של הסיסמה המקורית, ובו המילה "הלך".
תגובות

בעקבות תפוצת הסיסמה, החלו ברשת לעלות פוסטים בתגובה על ידי אנשי ימין עם הסיסמה "לכו אתם". בנו של ראש הממשלה, אבנר נתניהו, הגיב לסיסמה זו וכתב בפוסט בפייסבוק: "ביום האחרון אני רואה בפיד שלי המון 'לך' שחור שמוצמדים לתמונת הפרופיל... המילה הזאת 'לך', לא תורמת בכלל לתחושת האחדות. מבטאת זלזול בכללי המשחק הדמוקרטיים. למחות ולא להסכים זה בסדר גמור והכרחי בדמוקרטיה, אבל יש דרך להחליף שלטון בדמוקרטיה וקוראים לה קלפי".
מעצב הלוגו של הליכוד, גדעון שגיא, הגיב לשימוש שנעשה בעיצובו בסיסמה זו, ואמר כי "אני מזדהה עם המילה 'לֵך' וזה בסדר. אם זו התרומה שלי, אשמח שזה יעזור. בדרך כלל כמעצב אני לא שמח שמשתמשים בעיצוב שלי שהפך לאייקון, לכל מיני דברים אחרים. לאורך השנים ראיתי כל מיני שימושים שלא אהבתי. אבל כשראיתי את המהלך הזה, אמרתי, 'וואלה, סוף־סוף השתמשו בלמ"ד בצורה נכונה, בלי עיוותים'".
הערות שוליים

1 2 3  יפה חיים, מחאת לֵךְ בפייסבוק - מי יצר את סלוגן המחאה, ומה חשב עליו יאיר נתניהו?, באתר Spot it, ‏6 באוקטובר 2020
1 2 3 4 5 6 7 8  נעמה ריבה, כך נוצרה והפכה לוויראלית הסיסמה "לֵך.", באתר הארץ, 6 באוקטובר 2020
↑  רני רדזלי, גדעון שגיא: איך בתוך שחור ולבן נמצאים כל הצבעים וכל האפשרויות, באתר פורטפוליו, 5 במרץ 2020
↑  אליאור לוי, לֵך: הסלוגן ממצרים שמזכיר את סיסמת המחאה נגד נתניהו, באתר ynet, 4 באוקטובר 2020
↑  יאיר פלטי, פרשת לך לך - ביבי לך כבר, באתר YouTube, ‏30/10/20
↑  רוני דנוביץ', לאור הבקשות, הנה., באתר פייסבוק, ‏2 ביוני 2021
↑  אברהם בלוך, ‏אבנר נתניהו: "יש דרך להחליף שלטון, בקלפי", באתר "סרוגים", 5 באוקטובר 2020
↑  מעריב אונליין, ‏מחאת "לך" בפייסבוק: אבנר נתניהו סוגר חשבון עם המוחים, באתר מעריב אונליין, 5 באוקטובר 2020
כתר מוראלי

כתרים מוראליים שונים בהרלדיקה הקטלאנית
טיכה בבית שאן, על ראשה כתר של חומות בית שאן
כתר מוראלי או כתר חומה (בלטינית: corona muralis) הוא כתר שמעוצב בצורת חומות או צריחים.
בעת העתיקה

בעת העתיקה היה הכתר סמל של אל שמגן על עיר. כך לדוגמה האלה היוונית טיכה שהייתה פטרונית של ערים רבות, מתוארת בפסלים ובפסיפס חבושה בכתר זה.

בצבא הרומי הוענק הכתר כעיטור לחייל הראשון שטיפס על חומה של עיר נצורה והניף את הנס הרומי. הכתר היה עשוי או מצופה זהב ומעוצב כחומה משוננת.
בהרלדיקה

בהרלדיקה משמש הכתר בסמלי ערים או מחוזות. הכתר יכול להופיע מעל המגן או כמטען במגן עצמו. טינקטורת הכתר תהיה תמיד צבע על מתכת, דהיינו החומה עצמה עשויה זהב או כסף והקווים המתארים אותה צבועים אדום, שחור וכדומה. עם זאת, יש יוצאים מהכלל, בעיקר בסמלים גרמניים, בהם החומה אדומה והקווים שחורים.
לעיתים מוגדר דירוג לפיו יש לעצב את הכתר: בסמל כפר, הכתר יהיה בעל שלושה צריחים; בעיירה, ארבעה צריחים; בעיר, חמישה; או בדירוג שונה, אם כי אין כללים אחידים ולא תמיד יש צריחים לחומה. באיטליה, כתר זהב עם חמישה צריחים יכול להתווסף לסמלה של כל עיר, וכתר כסף ללא צריחים יכול לשמש בסמל מחוז. קיימים כתרים שמבליטים את חשיבותם בכך שהחומה בנויה ממספר קומות. במקרים מסוימים נוסף עיטור מעל החומה כגון נשר או ענפי צמחים.
הכתר מופיע בסמל אוסטריה, סמל מילאנו, ליסבון, סאו פאולו וערים אחרות בגרמניה, בספרד ובמקומות נוספים.
סמל מילאנו
סמל ביסאו
סמל סופיה
סמל טרונדהיים
סמל חיפה
ראו גם

כתר (סמל)
הערות שוליים

↑  סמלי רובעי ברלין
ליידיברנד

| --- | --- |
 מדינה:  דרום אפריקה דרום אפריקה
 פרובינציה:  המדינה החופשית המדינה החופשית
 תאריך ייסוד:  1867
 שטח:  42 קמ"ר
 גובה:  1578 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  4,218 (2011)
  ‑ צפיפות:  100 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  29°12′S 27°27′E﻿ / ﻿29.2°S 27.45°E﻿ / -29.2; 27.45 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת דרום אפריקה מוגדלת) פרטוריה קייפטאון בלומפונטיין יוהנסבורג דרבן פורט אליזבת נמיביה בוטסואנה זימבבואה מוזמביק לסוטו אסוואטיני האוקיינוס ההודיליידיברנד(למפת דרום אפריקה רגילה) פרטוריה קייפטאון בלומפונטיין יוהנסבורג דרבן פורט אליזבת נמיביה בוטסואנה זימבבואה מוזמביק לסוטו אסוואטיני האוקיינוס ההודיליידיברנד(למפת המדינה החופשית רגילה) בלומפונטיין הריסמית' ססולבורג ולקוםליידיברנד(למפת המדינה החופשית מוגדלת) בלומפונטיין הריסמית' ססולבורג ולקוםליידיברנד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ליידיברנד (באנגלית ובאפריקאנס: Ladybrand) היא עיירה הממוקמת בפרובינציית המדינה החופשית בדרום אפריקה. שטח העיירה הוא 42 קילומטרים רבועים ונכון לשנת 2011, העיירה מונה 4,218 תושבים.