stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בוריס זמנסקי
הערות שוליים

↑  ריאיון עם בוריס זמנסקי באתר "iremember.ru" (זיכרונות ותיקי מלחמת העולם)
↑  אתר "גיבורי המדינה" (רוסית)
↑  "מאות ווטרנים לצד בני נוער". אתר עיריית ראשון לציון. 16 במאי 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313644905171  ISNI: 0000 0003 6997 3604  VIAF: 249453111   WorldCat (עם VIAF): 249453111 
רחוב בוריס זמנסקי בראשון לציון
ארנסטו לובין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1931 המבורג, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  23 במרץ 2018 (בגיל 87 בערך) 
 ענף מדעי:  רפואה גרעינית 
 מוסדות:  הפקולטה למדעי הרפואה והבריאות, אוניברסיטת תל אביב  בית חולים בילינסון 
 
ארנסטו לובין (1931 – 23 במרץ 2018) היה פרופסור לרפואה ומבכירי המומחים בישראל לרפואה גרעינית, ממקימי הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, מנהל בית חולים בילינסון בפתח תקווה לשעבר ויועץ הוועדה לאנרגיה אטומית.
חייו ופועלו

ארנסטו לובין נולד בשנת 1931 בהמבורג, גרמניה. הוא היה הבן השני להוריו. כשהיה בן שנה, בסמוך לעליית המפלגה הנאצית לשלטון ולתחילת מסע הרדיפות ביהודי גרמניה, מצאה המשפחה מקלט באורוגוואי, שם גדל, זכה לחינוך בבית ספר אמריקאי פרטי ולמד רפואה. ב-1959 עלה עם פלורה אשתו ושני ילדים לישראל. בארץ ישראל התרחבה המשפחה בעוד שני ילדים.
את דרכו המקצועית בארץ החל פרופ' לובין בבית החולים תל השומר. מנהלו המיתולוגי פרופ' חיים שיבא, בחן אותו על יד מיטת חולים, וקיבלו לעבודה במחלקה פנימית, בהיותו בן עשרים ותשע. חודשים ספורים אחר כך הציע לו להתמחות ב'תחום רפואי חדשני ומבטיח': רפואה גרעינית – שימוש באיזוטופים רדיו-אקטיביים לצורכי אבחון וטיפול. לובין השיב בחיוב, אך ביקש שבטרם ילמד בחו"ל את רזי הפעולות הקליניות תחום, יעמיק ברקע הפיזיקלי והביולוגי של עולם הקרינה. ואכן, במשך ארבעה חודשים עבד ולמד את התחום במכון ויצמן למדע. לימים התברר שבחודשים אלה נטוו קשרים מקצועיים ואישיים אשר הפכו אותו בהמשך חייו לפעיל תורם ומעורה בתחומים ביטחוניים ובטיחותיים הקשורים לוועדה לאנרגיה אטומית.
בשנת 1963 עזב את תל השומר לטובת בית חולים בילינסון, שם היה ממקימי המכון לרפואה גרעינית. בשנות עבודתו הראשונות התרכז באבחון מחלות באמצעות איזוטופים רדיו-אקטיביים – חידוש כשלעצמו בישראל באותם ימים. לובין הפך למומחה מבוקש ומוערך בכל הקשור לטיפול בבלוטת התריס (המגן). לימים, לאורך שנות דור, היה מנהלו של המכון. בנוסף, הקדיש חלק ניכר מזמנו לצד האקדמי ולהכשרת רופאים בישראל. הוא היה מעורב בהקמת הפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב, לימד שם שנים רבות, וקיבל תואר פרופסור בהיותו בן 44 בלבד.
בין השנים 1988–1990 היה מנהל בית חולים בילינסון.
לאורך השנים שימש לובין כיועץ הוועדה לאנרגיה אטומית בישראל, חבר בוועדת הבטיחות הגרעינית, קצין ביחידת מילואים ייעודית בתחום הבטיחות הגרעינית בצה"ל ומוביל רפואי בפעילות המחלקה לרדיו-רוקחות של המרכז למחקר גרעיני שורק. כמו כן תרם רבות לחלוצת ההדמיה הרפואית – חברת אלסינט, והיה חבר דירקטוריון בחברה בשנים בהן הייתה מהמובילות העולמיות בתחום.
לאחר אסון צ'רנוביל סייע בהערכת מצבם של ילדים נפגעי האסון, והתגייס לקידום הטיפול בנפגעים במדינות נוספות.
לובין סייע בקידום הקמת מערכים לרפואה גרעינית במדינות במרכז ובדרום אמריקה.
כאשר מלאו לו 65, הוזמן פרופ' לובין לבית הספר לרפואה במונטווידאו, בירת אורוגוואי, בה סיים את לימודי הרפואה שלו טרם עלייתו לישראל, וקיבל תואר "פרופסור לשם כבוד". תואר זה הוענק לו, בין השאר, שכן לאורך כל חייו נהג להגיע בקביעות לאורוגוואי, שם שימש בהתנדבות כיועץ וכרופא מן השורה בבית החולים בו למד כסטודנט.
פרופ' לובין הלך לעולמו בגיל 87, כשהוא מותיר אחריו את אשתו פלורה, שלושה בנים ובת, ושנים עשר נכדים. אחותו הבכורה חוה היא ממקימות קיבוץ עין השלושה. הוא נטמן בבית העלמין בקיבוץ גבעת השלושה.
מחקרים

בתוקף מומחיותו היה פרופ' לובין שותף ליוזמה המחקרית של פרופ' ברוך מודן לסריקת המעקב הראשונה של מי שעברו בילדותם טיפולי הקרנות ברנטגן למחלת הגזזת בישראל (פרשת הגזזת) לצורך גילוי מוקדם של סרטן בלוטת התריס בשנים 1976–1978. במסגרת זו בדקו לובין וצוותו 440 איש.
ברנטה

ערך זה עוסק בנהר באיטליה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

נהר הברנטה בקרבת באסאנו דל גראפה
 מידע כללי
 אורך:  174 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  60 - 93 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  2,300 קמ"ר
 מוצא:  אגם לוויקו ואגם קאלדונאצו
 גובה מוצא הנהר:  450 מטרים
 יובלים:  Torrente Centa, Chieppena, Grigno, Muson dei Sassi, Cismon, Bacchiglione 
 שפך:  הים האדריאטי
 מדינות באגן הניקוז:  איטליה
 
 
הברנטה (באיטלקית: Brenta) הוא נהר הזורם מנפת טרנטו שבצפון איטליה ונשפך אל הים האדריאטי דרומית ללגונת ונציה. אורכו של הנהר 174 ק"מ.
על הנהר בעיר בסאנו דל גרפה עובר גשר בסאנו דל גרפה אשר תוכנן במאה ה-16 על ידי האדריכל האיטלקי אנדראה פלדיו.
היסטוריה

במהלך שלטון האימפריה הרומית באזור, הנהר נקרא בשם מדואקוס (בלטינית: Medoacus, וביוונית: Μηδειοχος - מדיוקוס). בסמוך לפדובה מתפצל הנהר לשני ראשים שכונו מדואקוס הגדול ומדואקוס הקטן. במהלך ימי הביניים שינה הנהר את נתיבו, ובאזור פדובה זורם כיום בנתיבו הבאקיגליונה.
במהלך המאה ה-16 הורחבו והוסדרו גדות הנהר, ונבנתה תעלה בין הכפר סטרה לבין הים האדריאטי. תעלה זו עוקפת מדרום את לגונת ונציה (עד אותה עת נשפך הנהר אל תוך הלגונה, ועבר למעשה במרכז העיר ונציה - בין היתר עבר אחד מזרועותיו במקום בו עוברת כיום התעלה הגדולה של ונציה). תעלה משנית שנקראת הריווירה דל ברנטה נבנתה וקישרה את הנהר לעיר ונציה ולעיר פדובה (שתי הערים העיקריות של הרפובליקה של ונציה), ובכך הפך הנהר לנתיב התחבורה העיקרי של הרפובליקה, וקישר את עריה העיקריות אל הים.
זמן קצר לאחר הקמת התעלה החלו עשירי הרפובליקה ואציליה להקים וילות לאורך גדות הנהר (ובהם וילה פוסקארי, וילה וידמאן-פוסקארי, וילה קונטאריני ווילה פיזאני).
בזיליקת גבירתנו של הניצחונות

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כנסייה 
 על שם:  חג הולדת מרים 
 מיקום:  סנגלאה 
 מדינה:  מלטה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1580
 תאריך פתיחה רשמי:  1580 
 אדריכל:  ג'רולאמו קסאר 
 סגנון אדריכלי:  בארוק 
 קואורדינטות:  35°53′09″N 14°31′05″E﻿ / ﻿35.8857°N 14.5181°E﻿ / 35.8857; 14.5181
  (למפת מלטה מוגדלת) ולטה ויקטוריה בירקירקארה לואה קומינובזיליקת גבירתנו של הניצחונות(למפת מלטה רגילה) ולטה ויקטוריה בירקירקארה לואה קומינובזיליקת גבירתנו של הניצחונות
 
ערך זה עוסק בכנסיית הרובע בסנגלאה. אם התכוונתם לכנסייה הראשונה שהוקמה בעיר ולטה, ראו .
הבזיליקה
כנסיית גבירתנו של הניצחונות או כנסיית הולדת מרים (במלטית: Bażilika u Kolleġġjata tal-Madonna tal-Vitorja או il-Knisja ta' Marija Bambina; באנגלית: Our Lady of Victories Parish Church או Basilica of the Nativity of Mary) המוקדשת להולדת הבתולה, היא כנסייה במעמד של בזיליקה בעיר סנגלאה (ל-איסלה) שבמלטה, והיא משמשת ככנסיית הרובע שלה.
היסטוריה

הכנסייה הוקמה החל בשנת 1580 לערך, ככל הנראה לפי תוכניותיו של האדריכל ג'ירולמו קסאר, והוקדשה ב-20 באוקטובר 1743. בכנסייה שמור פסל עץ מפורסם של הבתולה, המכונה "הילדה" (Il-Bambina) או "מריה הילדה" (Marija Bambina), אשר הגיע אל העיר בשנת 1618 לערך, לאחר שנמצא צף בים האדריאטי בינות לשברי ספינה. ב-4 בספטמבר 1921 העלה האפיפיור בנדיקטוס החמישה עשר את הכנסייה למעמד של בזיליקה, ופסל הילדה הוכתר בכתר זהב משובץ באבנים טובות. מדי שנה מאז 1680, בחג הולדת הבתולה החל ב-8 בספטמבר, נישא הפסל ברחובות העיר בתהלוכת הפסטה המקומית. עוד שמור בבזיליקה פסל עושה ניסים של הצלוב, המכונה "הגואל של ל-איסלה" (Ir-Redentur ta` l-Isla).
הבזיליקה נהרסה בהפצצה אווירית של חילות האוויר של מדינות הציר שהתרחשה ב-16 בינואר 1941, אך לאחר המלחמה היא הוקמה מחדש והוקדשה ב-24 באוגוסט 1957. בכיכר האפיפיור בנדיקטוס (Misraħ Papa Benedittu) שבחזית המבנה, ניצבת אנדרטה לזכר תושבי העיר שקפחו את חייהם בזמן מלחמת העולם השנייה.
גלריה

פנים הבזיליקה
מראה בעת הפסטה המקומית
הבמבינה
פסל ישו הגואל בעת תהלוכה
בית הכנסת צידון

| --- | --- |

בית הכנסת צידון, 2012
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 שימוש:  בית כנסת
 מיקום:  צידון
 מדינה:  לבנון 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  833
 קואורדינטות:  33°33′38″N 35°23′53″E﻿ / ﻿33.56055556°N 35.39805556°E﻿ / 33.56055556; 35.39805556
  (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןבית הכנסת צידון(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןבית הכנסת צידון he
 
בית הכנסת צידון (בערבית: كنيس صيدا) ממוקם בעיר העתיקה של צידון בלבנון, בשכונה שמכונה "השכונה היהודית" או "הרובע היהודי" – "חארת אל-יהוד" (حارة اليهود).
האמונה הרווחת היא כי בית הכנסת צידון (סעידה) נבנה בשנת 833 על מבנה בית כנסת ישן יותר, שמוערך שנבנה בזמן חורבן בית המקדש השני, כלומר, בשנת 66 לספירה. בכתבים הנוצריים נטען כי ישו הטיף בבית כנסת זה ובסביבתו. אם הדבר נכון הרי שבית כנסת זה הוא העתיק ביותר בעולם שעדיין ניצב על תילו.
בעקבות עזיבתם של יהודים רבים את צידון מאז מלחמת האזרחים בלבנון, נזנח בית הכנסת, ומבנהו אינו מתוחזק מספיק כיום. יהודים מבקרים בו לעיתים רחוקות.
לאחר כיבוש צידון בידי ישראל במלחמת שלום הגליל ב־1982 פונו מהמבנה ארבעה משפחות פלסטיניות שנכנסו אליו לאחר יציאת יהודי העיר ב־1975. מרבית הציוד ותשמישי הקדושה שנמצאו בבית הכנסת הועברו לישראל.
הערות שוליים

↑  ביקורו של ישו בצידון מוזכר בהברית החדשה, הבשורה על-פי מתי, פרק ט"ו, פסוקים 21–28; הבשורה על-פי מרקוס, פרק ז', פסוקים 24–30
1 2  Sacy, Andre. 2011. Saida D’hier Et D’aujourd’hui. Beyrouth: Editions Aleph
↑  Sidon synagogue opens for rare prayers, The Daily Star - Lebanon, 2012
↑  צה"ל ישפץ מקומות קדושים ליהדות בצידון, דבר, 18 ביולי 1982
ערך זה הוא קצרמרבנושא בתי כנסת ובנושא לבנון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארנסט תלמאן (אי)

| --- | --- |

פידל קסטרו מראה לאריך הונקר את מיקום האי במפה
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  מפרץ קסונס
 קואורדינטות:  22°01′45″N 81°23′33″W﻿ / ﻿22.029111°N 81.392434°W﻿ / 22.029111; -81.392434
 סוג:  אי
 שטח:  7 קמ"ר
 אורך:  15 קילומטר
 רוחב:  0.5 קילומטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  קובה קובה
 אוכלוסייה:  0
 אזור זמן:  UTC-5
 על שם:  ארנסט תלמאן 
  (למפת קובה מוגדלת) הוואנה סנטיאגו קמגואיי אולגין סנטה קלרה גואנטנמו ביאמו ויקטוריה דה לאס טונאס סיינפואגוס פינאר דל ריו  איי בהאמה הים הקריבי מפרץ מקסיקוארנסט תלמאן(למפת קובה רגילה) הוואנה סנטיאגו קמגואיי אולגין סנטה קלרה גואנטנמו ביאמו ויקטוריה דה לאס טונאס סיינפואגוס פינאר דל ריו  איי בהאמה הים הקריבי מפרץ מקסיקוארנסט תלמאן
 
האי ארנסט תלמאן (בספרדית: Cayo Ernest Thaelmann, בגרמנית: Ernst-Thälmann-Insel) הוא אי במפרץ קסונס השייך לקובה. ב-1972 העניקה קובה במתנה את האי לגרמניה המזרחית,[דרושה הבהרה] אולם לאחר איחוד גרמניה מחדש, נותר מעמדו של האי לא-מוגדר. ב-2001 ויתרה ממשלת גרמניה באופן רשמי על כל זכויותיה על האי.
גאוגרפיה

גודלו של האי הוא 7 קמ"ר והוא עשיר בצמחייה ובבעלי חיים מסוגים שונים, אולם אינו מיושב בבני אדם.
היסטוריה

ב-19 ביוני 1972 ביקר פידל קסטרו בברלין המזרחית ונפגש עם אריך הונקר. במהלך הפגישה, הוציא קסטרו מפה, והצהיר שהוא מעניק לגרמניה המזרחית במתנה את האי בלנקו דל סור (Cayo Blanco del Sur), כמחווה לידידות בין שתי המדינות. לרגל כך, הוכרז על שינוי שמו של האי ל"ארנסט תלמאן" על שמו של הפוליטיקאי ארנסט תלמאן אשר נחשב לגיבור עממי בגרמניה המזרחית.
שלטונות גרמניה המזרחית נהנו מאוד מהמתנה, ומאותה עת הופיע האי במפות כקולוניה מזרח-גרמנית לכל דבר. שלטונות גרמניה המזרחית יזמו גם בניית פסל בדמותו של תלמאן באי. הלוט מעל הפסל הוסר כבר ב-18 באוגוסט של אותה שנה, בטקס שנערך בהשתתפות כמה נציגים מזרח גרמניים וכמאה נציגים קובניים. ב-1975 הפיקה הטלוויזיה המזרח-גרמנית סרט תיעודי על האי, ולצורך כך שלחה אליו את שני זמרי הפופ המצליחים פרנק שובל ואורורה לקאסה. השניים שרו באי את השיר "Insel im Golf von Cazones" שנכתב והולחן במיוחד לשם כך. ב-1980 ביקר הונקר באי במסגרת ביקור גומלין שערך בקובה.
עם זאת, לאחר נפילת חומת ברלין ואיחוד גרמניה מחדש, האי נשכח לחלוטין. הוא אינו מוזכר באף אחד מהמסמכים הרבים העוסקים באיחוד גרמניה ומעמדו נותר לא ברור. ב-1998 פגע באי הוריקן מיץ' שהרס את הפסל של תלמאן. רק ב-2001 נזכרו כמה עיתונאים גרמנים באי, ובמאמר שהתפרסם באתר האינטרנט הגרמני "Thema 1", נטען כי האי שייך לגרמניה המודרנית. עורכי האתר אף הקימו אתר נוסף שבו היו אמורים להימכר חלקים מהאי במכירה פומבית.
האירוע גרם למשבר דיפלומטי ביחסי גרמניה-קובה, ומשרד החוץ הקובני פרסם הודעה על פיה הענקת האי לגרמניה המזרחית הייתה "מחווה ולא מתנה". ממשלת גרמניה מיהרה גם היא לפרסם הודעה רשמית על פיה היא אינה תובעת בעלות על האי.
המדינה לכאורה רפובליקת מולוסיה, "הכריזה מלחמה" בשנת 2000 על האי תלמאן, בטענה כי העובדה שהוא אינו נזכר באף אחד מהמסמכים הרשמיים של איחוד גרמניה גורמת לכך שהוא למעשה השריד האחרון של גרמניה המזרחית.
לקריאה נוספת

Danny Kringiel: Ernst-Thälmann-Insel – DDR unter Palmen, Spiegel Online vom 19. Juni 2012.
Axel Ehrlich: Ernst Thälmann unter Palmen. In: Volksstimme, veröffentlicht am 18. Juni 2020, abgerufen am 18. Juni 2020.
Marc von Lüpke-Schwarz: Der sonnigste Strand der DDR. In: DW.de vom 8. August 2013.
Michael Ossenkopp: Vergessene DDR-Kolonie. Heute vor 48 Jahren schenkte Fidel Castro der DDR eine Insel. In: Mitteldeutsche Zeitung, veröffentlicht am 18. Juni 2020, abgerufen am 18. Juni 2020.
בובי ג'ונס (כדורסלן)

רוברט קלייד "בובי" ג'ונס (באנגלית: Robert Clyde "Bobby" Jones; נולד ב-18 בדצמבר 1951) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בליגת ה-ABA וליגת ה-NBA בין השנים 1974–1986. לאורך הקריירה נבחר 8 פעמים לחמישיית ההגנה של העונה, היה הזוכה הראשון בפרס השחקן השישי של העונה וזכה באליפות ה-NBA כשחקן פילדלפיה 76' (בעונת 1982/1983). ממוצעיו לאורך הקריירה הם 12.1 נקודות, 6.1 ריבאונדים, 2.7 אסיסטים, 1.5 חטיפות ו-1.4 חסימות למשחק.
בספטמבר 2019 הוצג בהיכל התהילה של הכדורסל.
נעורים ומכללות

ג'ונס נולד וגדל בעיר שארלוט שבקרוליינה הצפונית. כילד שלא אהב לעשות ספורט, שיחק כדורסל לראשונה בגיל 11, כאשר קבוצה של כנסייה מקומית חיפשה שחקנים גבוהים. בשנתו השנייה ב"תיכון דרום מקלנבורג" החל לשחק עבור קבוצת הכדורסל שלה, בעיקר הודות לכך שנישא לגובה 1.98 מטרים. בשנתו השלישית זכה בתואר שחקן התיכונים המצטיין של שארלוט, וקבוצתו הפסידה בפלייאוף ל"תיכון גרינסבורו" אותה הוביל חבר היכל התהילה לעתיד בוב מקאדו. בשנתו האחרונה בתיכון הוביל את הקבוצה לזכייה באליפות התיכונים של קרוליינה הצפונית, לצד שחקן השנה השנייה וולטר דייוויס.
בנעוריו הצטיין גם באתלטיקה קלה; בשתי שנותיו הראשונות בתיכון זכה באליפות קרוליינה הצפונית בקפיצה לגובה, בשנה השלישית הגיע למקום השני אחרי בוב מקאדו, ובשנתו האחרונה שבר את שיא המדינה כשעבר את רף 2.03 המטרים.
בשנת 1972 השתתף ג'ונס באולימפיאדת מינכן כחבר נבחרת ארצות הברית, אשר הפסידה בגמר הטורניר לנבחרת ברית המועצות בתוצאה 51–50. הייתה זו הפעם הראשונה בתולדות המשחקים האולימפיים בה נבחרת ארצות הברית לא זוכה במדליית הזהב. לאורך הטורניר מיעט ג'ונס לקבל דקות משחק, וסיים עם ממוצעים של 5.3 נקודות ו-3.6 ריבאונדים למשחק.
בין השנים 1970–1974 למד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה לצד חברו בוב מקאדו ותחת הדרכתו של המאמן דין סמית'. לאחר שנתו השלישית באוניברסיטה נבחר ג'ונס בדראפט 1973 של ליגת ה-ABA על ידי קבוצת "קרוליינה קוגרס", אך בחר להמשיך בלימודיו על מנת לסיים את תוארו בפסיכולוגיה. בשנתו האחרונה באוניברסיטה השיג ממוצעים של 16.1 נקודות ו-9.8 ריבאונדים למשחק, ונבחר ל"חמישיית העונה השנייה של ליגת המכללות" (Second-team All-American).
קריירה מקצועית > דנוור נאגטס

בדראפט ה-NBA לשנת 1974 נבחר ג'ונס בבחירה החמישית, על ידי יוסטון רוקטס. במקביל, רכשה קבוצת דנוור נאגטס מליגת ה-ABA את זכויות השחקן מקרוליינה קוגרס, והחתימה את ג'ונס על חוזה ל-7 שנים עבור 1.4 מיליון דולר. תחת מאמן הקבוצה לארי בראון רשמו הנאגטס את מאזן הניצחונות הטוב ביותר ב-ABA,‏ 65–19, בעוד ג'ונס קולע 14.8 נקודות בממוצע למשחק עם שיא ליגה של 60.4% קליעה מהשדה. כמו כן נבחר ג'ונס לחמישיית הרוקיז ולחמישיית ההגנה של העונה. בעונת 1975/1976 הצטרפו לדנוור דן איסל ודייוויד תומפסון, עמם העפילה הקבוצה לגמר ה-ABA, בו הפסידה לניו יורק נטס של ג'וליוס אירווינג בתוצאה 4-2. במהלך אותה עונה השתתף ג'ונס לראשונה במשחק האולסטאר של ה-ABA, וקלע במשחק עצמו 24 נקודות.
בעונת 1976/1977 עברו הנאגטס לשחק בליגת ה-NBA, והמשיכו להציג יכולת טובה כשסיימו עם המאזן השני בטיבו באזור המערבי, 50–32. בסיבוב הפלייאוף הראשון הפסידה דנוור לאלופה שבדרך, פורטלנד טרייל בלייזרס, בתוצאה 4–2. בסיום העונה נבחר ג'ונס לחמישיית ההגנה של העונה בפעם הראשונה מתוך 8 בחירות רצופות. בעונתה השנייה ב-NBA הובילו איסל, תומפסון וג'ונס את הקבוצה לגמר המערב, אך היא שוב הודחה בתוצאה 4–2, הפעם לסיאטל סופרסוניקס. ב-4 עונותיו בדנוור רשם ג'ונס ממוצעים כוללים של 14.8 נקודות, 8.6 ריבאונדים, 3.5 אסיסטים, 2.0 חטיפות ו-1.9 חסימות בממוצע למשחק.
קריירה מקצועית > פילדלפיה 76'

לקראת עונת 1978/1979 נשלח ג'ונס בטרייד לפילדלפיה 76', יחד עם רלף סימפסון, בתמורה לפאוור פורוורד ג'ורג' מקגיניס. החל מעונתו השנייה בפילדלפיה שימש כשחקן ספסל, כגיבוי לקו הקדמי שכלל את ג'וליוס אירווינג, קולדוול ג'ונס ודריל דוקינס, והמשיך להציג יכולת טובה עם כ-13.6 נקודות ו-5.4 ריבאונדים למשחק ב-3 העונות הבאות. בעונות 1981 ו-1982 השתתף בפעם הרביעית והחמישית במשחק האולסטאר, בהתאמה.
לאחר שהפסידה ללוס אנג'לס לייקרס בסדרות הגמר של עונות 1980 ו-1982, בפלייאוף 1983 זכתה פילדלפיה באליפות ה-NBA לאחר שהביסה את הלייקרס בגמר בתוצאה 4–0. השחקנים המובילים של הקבוצה היו אירווינג והסנטר הוותיק מוזס מלון, ולצדם המשיך ג'ונס להוות עוגן הגנתי והתקפי כשבסדרת הגמר רשם שורה סטטיסטית רבגונית ואופיינית של 12.0 נקודות, 4.8 ריבאונדים, 2.8 אסיסטים, 2.0 חטיפות ו-2.3 חסימות בממוצע למשחק. בסיום אותה עונה זכה מלון בפעם השנייה ברציפות בתואר ה-MVP של העונה הסדירה, וג'ונס היה לזוכה הראשון בפרס השחקן השישי של העונה.
בשלוש העונות הבאות נשארו הסיקסרס אחת הקבוצות המובילות באזור המזרחי, אך לא הצליחו להעפיל לסדרת הגמר. בתקופה זו דעכה בהדרגה תרומתו של ג'ונס לקבוצה, שקלע 7.6 נקודות בממוצע למשחק, ובסיום עונת 1985/1986 הודיע ג'ונס על פרישה ממשחק, בגיל 34. ב-7 בנובמבר 1986 הוציאו פילדלפיה 76' לגמלאות את גופייתו של ג'ונס, עם המספר 24.
בכל אחת מ-12 עונותיו ב-ABA וב-NBA העפיל ג'ונס עם קבוצתו לשלב הפלייאוף, ולאורך הקריירה קלע ב-55.0% קליעה מהשדה, נתון שהציב אותו בעת פרישתו במקום העשירי בתולדות ה-NBA. ארבעה שחקנים בלבד נבחרו לחמישיית ההגנה של העונה יותר פעמים מג'ונס - מייקל ג'ורדן, גארי פייטון, קווין גארנט וקובי בראיינט - שנבחרו תשע פעמים.
על אופיו הנוח של ג'ונס העיד צ'ארלס בארקלי, אשר שיתף עמו פעולה בשתי עונותיו האחרונות בקריירה, כשהצהיר: "לו כל האנשים בעולם היו כמו בובי ג'ונס, לא היו שום בעיות בעולם".
ביאורים

↑  מבין השחקנים שזרקו לפחות 2,000 זריקות מהשדה, כפי שנהוג בדירוג אחוזי קליעה מהשדה.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות הקריירה של ג'ונס ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  ההכרזה על מחזור היכל התהילה 2019, באתר הרשמי, 6 באפריל 2019
1 2  FCA welcomes former Carolina, Philadelphia great Bobby Jones, באתר carolinacoastonline.com,‏ 24 במרץ 2010
↑  עמוד השחקן במשחקים האולימפיים, בארכיון אתר פיב"א
↑  סטטיסטיקות המכללות של ג'ונס, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט ה-NBA‏ 1974, באתר basketball-reference.com
↑  Recalling a great Sixers trade: George McGinnis for Bobby Jones, באתר philly.com,‏ 2 בנובמבר 2012
↑  סטטיסטיקות סדרת גמר ה-NBA‏ 1983, באתר basketball-reference.com
↑  סיכום עונת 1982/1983 ב-NBA, באתר הרשמי של ה-NBA
↑  מספרים שהוצאו לגמלאות על ידי פילדלפיה 76', באתר הרשמי של הקבוצה
↑  שחקני ה-NBA בעלי אחוזי הקליעה מהשדה הגבוהים ביותר, נכון לשנת 1986, באתר basketball-reference.com
↑  The Lowdown: Bobby Jones, באתר hardwoodparoxysm.com,‏ 28 באוגוסט 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2009187488  VIAF: 103069144   WorldCat (עם VIAF): 103069144 
תעודה שהוענקה לג'ונס בהיבחרו לחמישיית ההגנה של עונת 1981/1982
באנגרה

| --- | --- |

ריקוד באנגרה עממי פונג'אבי בבופאל
 מקורות סגנוניים:  פולק פנג'אבי, מוזיקת פופ
 מקורות תרבותיים:  שנות ה-1960, חבל פנג'אב
 נושאים קרובים
 באנגראגה
סרטון ריקוד באנגרה
באנגרה (Bhaṅgṛā; בפנג'אבי: ਭੰਗੜਾ) הוא סגנון מוזיקה וריקוד שמקורו באזור פנג'אב שבהודו, ובפקיסטן. מקורו בריקוד עממי שצמח בקרב חקלאים במאה ה-11 כדי לחגוג את עונת הקציר ותנועותיו משקפות את הדרכים שבהן קצרו החקלאים את התבואה. בניגוד לסגנון השירה הפנג'אבית העממית, שבה יש מאגר מנגינות מצומצם המשמש לכל השירים, בבאנגרה מלחינים מנגינה חדשה לכל שיר. הבאנגרה זכתה לפופולריות רבה במערב ונחשבת לאחד מסימניה המובהקים של הודו.
בזיליקת דל ווטו נאסיונל

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בזיליקה
 על שם:  הלב הקודש של ישו 
 מיקום:  קיטו
 מדינה:  אקוודור אקוודור
 מייסדים:  Émile Tarlier 
 זרם:  נצרות קתולית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1892–1909 (כ־17 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1988 
 סגנון אדריכלי:  התחייה הגותית
 מידות
 גובה:  115 מטר
 גובה פנימי:  30 מטר
 קואורדינטות:  0°12′54″S 78°30′27″W﻿ / ﻿0.215°S 78.507388888889°W﻿ / -0.215; -78.507388888889
 אתר רשמי
  (למפת אקוודור מוגדלת) קיטו גואיאקיל קואנקה מצ'אלה צ'ימבורסוקולומביה פרובזיליקת דל ווטו נאסיונל(למפת אקוודור רגילה) קיטו גואיאקיל קואנקה מצ'אלה צ'ימבורסוקולומביה פרובזיליקת דל ווטו נאסיונל
 
בזיליקת דל ווטו נאסיונל בלילה
התכנון האדריכלי של הבזיליקה
בזיליקת דל ווטו נאסיונל (בספרדית: Basílica del Voto Nacional, בתרגום: בזיליקת הנדר הלאומי) היא כנסייה קתולית נאו-גותית הממוקמת במרכז ההיסטורי של קיטו, אקוודור. זוהי הבזיליקה הנאו-גותית הגדולה ביותר באמריקה.
היסטוריה

הבזיליקה קמה מן הרעיון, שהוצע על ידי האב חוליו מאטובלה בשנת 1883, של בניית מונומנט שיזכיר את ההקדשה של אקוודור ללב הקדוש. בשנת 1883 הנשיא הוציא את ההוראה לבנות, והבנייה החלה בשנת 1884. הקונגרס, בהתאם לתקציב השנתי, הקדיש 12,000 פסוס לבנייה - 1,000 פזוס לכל חודש מתחילת 1884. בשנת 1885, המועצה המחוזית הוציאה צו שהפך את בניית הבזיליקה להתחייבות דתית בשם המדינה כולה. להמשך הבנייה, התקבלו תרומות ממאמינים שסיפקו אבנים בתמורה לאזכור שמם על האבן.
אבן הפינה הונחה בשנת 1892 ובשנת 1895, המדינה יזמה מס על מלח כדי לממן את המשך הבנייה. בין השנים 1892–1909 נבנתה קתדרלת הלב של מרים. הבניין תוכנן על ידי אמיליו טרליאר בעלות של 40,000 פרנק צרפתי. טרליאר שאב את ההשראה שלו לבניין מקתדרלת בורז'. הבזיליקה בורכה על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני בשנת 1985, ונפתחה רשמית ב-12 ביולי 1988.
תיאור

הבזיליקה היא המבנה החשוב ביותר של אדריכלות נאו-גותית אקוודורית ואחת הבולטות ביותר בכל אמריקה. זוהי הבזיליקה הגדולה ביותר בעולם החדש. הבניין נודע בשל הגרוטסקאות בצורת חיות אקוודוריות מקומיות כמו ארמדילואים, איגואנות וצבי גלאפגוס.
תיאור > מידות ונתונים

אורך: 140 מטר
רוחב: 35 מטר
גובה הטרנספט 74 מטר
גובה המקדש 30 מטר
גובה הקפלות 15 מטר
גובה המגדלים 115 מטר
במקדש קיימים 14 פסלי ברונזה המייצגים את אחד עשר שליחים ושלושה אוונגליסטים. בקריפטה קיים פנתיאון המכיל את השרידים של מספר ראשי מדינה.
מבקרים יכולים לראות את המקדש בעבור תשלום סמלי, בעוד הגישה לשאר הבזיליקה עולה קצת יותר. ניתן להעלות למרומי המגדלים. מהנקודה הגבוהה ביותר של המגדל הראשי ניתן לראות את כל העיר וההרים המקיפים אותה.
ברנט רנו

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  2 באוקטובר 1971 ממפיס, טנסי, ארצות הברית 
 נהרג:  13 במרץ 2022 (בגיל 50) אירפין, מחוז קייב, אוקראינה 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  האוניברסיטה המתודיסטית הדרומית  אוניברסיטת קולומביה  בית הספר התיכון הול 
 פרסים והוקרה:  Nieman Fellowship (2019)  פרס פיבודי (2015) 
 קישורים חיצוניים
 www.renaudbrothers.com
 
ברנט רנו (באנגלית: Brent Renaud;‏ 2 באוקטובר 1971 – 13 במרץ 2022) היה עיתונאי, סופר, יוצר סרטים דוקומנטריים וצלם עיתונות אמריקאי. עד לשנת 2015 היה חבר מערכת עיתון הניו יורק טיימס. נהרג במהלך קרב אירפין באוקראינה כאשר סיקר את הפלישה הרוסית לאוקראינה.
קורות חיים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מותו

ב-13 במרץ 2022 רנו נורה ונהרג על-ידי חיילים רוסיים באירפין שבמחוז קייב, אוקראינה, כאשר סיקר את הפלישה הרוסית לאוקראינה. שני עיתונאים נוספים נפצעו והובהלו לבית החולים. זהו המוות הראשון של עיתונאי זר במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה.
הערות שוליים

↑  Award-winning US filmmaker Brent Renaud killed by Russian forces in Ukraine, authorities say, באתר אינדפנדנט, 13 במרץ 2022 (באנגלית)
↑  Brent Renaud, an American journalist, is killed in Ukraine, באתר הניו יורק טיימס, 13 במרץ 2022 (באנגלית)
↑  US journalist killed near Kyiv, באתר BBC,‏ 13 במרץ 2022 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009841573605171  GND: 1253384215  LCCN: no2006122291  RERO: 02-A026659447  VIAF: 1017155284791087061452   WorldCat (עם VIAF): 1017155284791087061452
בר-לה-דוק

| --- | --- |
סמל בר-לה-דוקסמל בר-לה-דוק
בניין העירייה של מחוז מז בעיר בר-לה-דוק
בניין העירייה של מחוז מז בעיר בר-לה-דוק
 מדינה:  צרפת צרפת
 חבל:  גראנד אסט
 מחוז:  מז
 רובע:  בר-לה-דוק
 ראש העיר:  ברטרן פנשה (צר')
 שפה רשמית:  צרפתית
 שטח:  23.62 קמ"ר
 גובה:  240 מטרים
  ‑ הנקודה הגבוהה:  327
  ‑ הנקודה הנמוכה:  175
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בקומונה:  14,668 (1 בינואר 2021)
  ‑ צפיפות:  670 נפש לקמ"ר (2009)
 קואורדינטות:  48°46′18″N 5°10′02″E﻿ / ﻿48.771666666667°N 5.1672222222222°E﻿ / 48.771666666667; 5.1672222222222 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.barleduc.fr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי בר-לה-דוק(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי בר-לה-דוק(למפת גראנד אסט רגילה) שטרסבורג מילוז מץ נאנסי אפינאל ורדן שאלון-אן שמפאן  ריימס שרלוויל מזייר  טרואה שומון בורגון-פראנש-קונטה א. דה פ.  או-דה פראנס  בלגיה לוקס. גרמניה שווייץבר-לה-דוק(למפת גראנד אסט מוגדלת) שטרסבורג מילוז מץ נאנסי אפינאל ורדן שאלון-אן שמפאן  ריימס שרלוויל מזייר  טרואה שומון בורגון-פראנש-קונטה איל דה פראנס  או-דה פראנס  בלגיה לוקסמבורג גרמניה שווייץבר-לה-דוק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בר-לה-דוק (בצרפתית: Bar-le-Duc; מוכרת גם בשם בר) היא קומונה המשמשת כבירת מחוז מז בחבל גראנד אסט בצרפת.