stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרמדיק

פרמדיקים ברוסיה
פרמדיק (באנגלית: Paramedic) הוא אדם העוסק במקצוע רפואת החירום, והוא בעל הסמכות הבכיר ביותר בענף מדעי זה (שאינו רופא).
הפרמדיק מעניק טיפול רפואי מתקדם במתאר שדה (כלומר, שלא במסגרת בית חולים), סמוך לזמן הופעת הפציעה או המחלה.
במסגרת תפקידו, מבצע הפרמדיק הערכה ראשונית של מצב החולה או הפצוע, מאבחן ומעניק טיפול חירום רפואי בהתאם. הטיפול עשוי לכלול מתן תרופות, החזר נוזלים, ביצוע ניתוחים שונים, ביצוע הליכים פולשניים ובלתי פולשניים (כגון, לצורך אבטחת דרכי הנשימה), ביצוע הפעמה, ועוד. לעיתים קרובות, יבוצע הטיפול תוך כדי פינוי המטופל למתקן רפואי.
אחד מתחומי ההתמקצעות הבולטים של הפרמדיק הוא ניהול מצבי אסון ואירועים רבי נפגעים במגוון רחב של מתארים, כגון, אסונות טבע, רעידות אדמה, פגיעות בזמן מלחמה, אירועי טרור, אירועי חומרים מסוכנים, ועוד.
במגזר האזרחי, פועלים פרמדיקים בעיקר במערכי אמבולנסים ומסוקים של גופי רפואת חירום ממלכתיים ופרטיים, ביחידות חילוץ, בגופים ביטחוניים, וכן במסגרות צבאיות דוגמת חיל הרפואה בצה"ל. בישראל, פועלים רוב הפרמדיקים במסגרת ניידות טיפול נמרץ של מגן דוד אדום. כמו כן, מקצת הפרמדיקים מועסקים בתפקידי עזר במחלקות לרפואה דחופה בבתי חולים ובמרפאות בקהילה (לדוגמה: במרפאות טרם).
הכשרה בישראל

בישראל קיימים כמה מסלולי הכשרה:
תואר ראשון ברפואת חירום (B.EMS):
המחלקה לרפואת חירום באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
המכללה האקדמית צפת.
תוכנית הלימודים אורכת שלוש שנות לימוד וכוללת לימודים עיוניים במדעי הבריאות, מדעי החיים, מדעי הטבע ומדעי החברה, לצד לימודים קליניים-מעשיים וכן התנסויות בניידות טיפול נמרץ ובמחלקות שונות בבתי חולים.
תעודת פרמדיק בנוסף לתואר בסיעוד (.B.S.N) או קורס פרמדיק לאחים/יות מוסמכים/ות:
בית הספר לסיעוד ב"המרכז הרפואי שמיר".
קורס פרמדיקים:
בית הספר הארצי להדרכה של מד"א
צה"ל בשיתוף עם מד"א. במסגרת קד"צ והשלמה צבאית בבה"ד 10
הקורס אורך כשנה וארבעה חודשים, ומחולק לשלושה חלקים. החלק הראשון, כארבעה חודשים עד שמונה חודשים מוקדש ללימודים עיוניים. חלקו השני, האורך חודש וחצי בממוצע, ומועבר במסגרת בית חולים, שם נפגשים החניכים לראשונה עם חולים ופצועים בהם הם עשויים להיתקל בעבודה השוטפת. חלקו השלישי של הקורס כולל הכשרה מעשית באמבולנס טיפול נמרץ של מגן דוד אדום, וכולל כ-800 שעות הדרכה ועבודה מעשית. לאחר סיום ההכשרה, החניכים עוברים מבחן עיוני בכתב ומבחן מעשי על בובות תרגול.
תעודת פרמדיק במסלול יג'-יד' באוניברסיטת אריאל בשיתוף עם מד"א.
היסטוריה של מקצוע הפרמדיק בישראל

ב-1979 נפתח לראשונה קורס פרמדיקים במגן דוד אדום. הקורס הודרך על ידי ננסי קרוליין, רופאה מומחית בטיפול נמרץ, שהכשירה את הפרמדיקים הראשונים במדינת ישראל. מכיוון שאף בית חולים לא הסכים לקבל את הפרמדיקים לתקופת חניכה לאחר הלימודים, הם עברו ישירות לעבודה בניידות טיפול נמרץ. בסיום הקורס לא נמצא נציג של משרד הבריאות שיחתום על התעודות ולבסוף ד"ר טולשינסקי ממשרד הבריאות הסכים לחתום על התעודות על סמך היכרות אישית עם בוגרי הקורס.
קורס הפרמדיקים המשיך להתקיים במסגרת מגן דוד אדום ובשנת 1998 נפתח לראשונה קורס הפרמדיקים הצבאי. הקורס הועבר על ידי מדריכי מד"א במסגרת בית הספר לרפואה צבאית (בה"ד 10) והכשיר פרמדיקים למסגרות הצבאיות השונות בהכשרה הזהה לקורס האזרחי.
ביוני 1994 יצא לאור הגיליון הראשון של העיתון "דחוף" (יצא לאור עד יוני 1997) - ביטאון ברפואת חירום שהוצא על ידי "איגוד הפרמדיקים בישראל".
ב-1997 נפתח באוניברסיטת בן-גוריון מסלול לימודי תואר ראשון ברפואת חירום, ובשנת 2016 נפתח מסלול לימודים דומה במכללה האקדמית צפת.
ב-1998 נפתח בבית הספר לסיעוד ב"אסף הרופא" מסלול המשלב קורס פרמדיקים ולימודי סיעוד, ובסופו הסטודנטים מקבלים תעודת תואר ראשון בסיעוד (B.S.N), תעודת אח מוסמך ותעודת פרמדיק.
בקריית מד"א שמוקמת ברמלה נבנה בית ספר לפרמדיקים.
היסטוריה של מקצוע הפרמדיק בישראל > הפרמדיק במגן דוד אדום

החל מ-1972 החלו רופאים להצטרף לניידות טיפול נמרץ של מגן דוד אדום. הניידת כללה צוות של רופא, אחות ונהג ממגן דוד אדום. עם השנים הוכשרו חובשים ממגן דוד אדום לעבוד בניידת והחליפו את האחיות. ניידות הטיפול נמרץ הראשונות נפתחו בשם שח"ל (שירות חירום לבבי) בירושלים, ובהמשך גם בתל אביב, חיפה, קריית שמונה, רחובות ועוד. עם סיום קורס הפרמדיקים הראשון שונה הרכבו של צוות ניידת הטיפול נמרץ והורכב מרופא מומחה, פרמדיק וחובש שהוא נהג האמבולנס.
ככל שהוכשרו יותר פרמדיקים, הרופאים בניידות, שבתחילה היו רופאים מומחים בתחומם (לרוב ניתנה העדפה לרופאים מרדימים, עקב הדמיון שבין חלק מהפרוצדורות שמבצעים מרדימים, לאלו שבסמכות פרמדיק), הוחלפו בהדרגה ברופאים צעירים יותר (בעיקר סטאז'רים או מתמחים בתחומים שונים) שהתחלפו בתדירות גבוהה. הרופאים הצעירים הסתמכו יותר ויותר על הידע והמיומנות של הפרמדיקים הוותיקים, והכוח הרפואי המוביל בניידות הפך להיות הפרמדיק[דרוש מקור].
ב-1994 נכנס לפעילות בכרמיאל אמבולנס טיפול נמרץ (אט"ן) הראשון[דרוש מקור]. האט"ן הוא ניידת טיפול נמרץ אשר מופעלת ללא רופא ואיש הצוות הרפואי הבכיר בה הוא הפרמדיק. תחילה היו מעט ניידות שכאלה, והרבה ניידות עם רופאים - אך עם השנים התהפך היחס והיום כול ניידות הטיפול נמרץ במגן דוד אדום הן אט"ן ללא רופא. בחברות פרטיות (כגון שחל ואחרות) טרם ניתן אישור לפתוח ניידת טיפול נמרץ ללא רופא. בשנת 2020 משרד הבריאות פתח קורס ראשון המכשיר פרמדיקים בחברות אמבולנס פרטיות לעבוד ללא רופא.
מסוקי החילוץ של מד"א מאוישים בשני פרמדיקים האמונים על הטיפול הרפואי המוטס.
נכון ל-2018 הוכשרו בישראל כ-3000 פרמדיקים.
על פי עבודת מחקר שבוצעה באוניברסיטת בן-גוריון ומד"א ב-2016, 73% מהפרמדיקים בישראל נוטשים את המקצוע תוך 5 שנים, ו-93% תוך 10 שנים מסיום הכשרתם.
היסטוריה של מקצוע הפרמדיק בישראל > הפרמדיק במגן דוד אדום > דרגות הפרמדיקים במגן דוד אדום

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| דרגה | שם דרגה | תפקיד/הכשרה המזכה בדרגה |
|  | מזר | פרמדיק |
|  | מז"ש   (מזר שני) | לאחר סיום הכשרת קורס מורשי אט"ן |
|  | מז"מ   (מזר מתקדם) | חונך בקורס פרמדיק |
|  | מז"ב   (מזר בכיר) |  |
|  | מב"מ   (מזר בכיר מתקדם) | מרכז תחום בנה"ד |
|  | רמ"ז   (רב מזר) | פרמדיק אחראי  אחראי מוקד   מתאם התרמות דם   אחראי מתנדבים אזורי |
היסטוריה של מקצוע הפרמדיק בישראל > מעמד חוקי

סמכויותיהם של פרמדיקים, כמו גם של שאר אנשי המקצוע מתחומי מדעי הבריאות (כגון אחים ופיזיותרפיסטים), מוסדרות כחלק מתקנות הרופאים (כשירויות לביצוע פעולות חריגות), התשס"א-2001. תקנות אלה מגדירות את סמכויותיהם של פרמדיקים ושל יתר העוסקים בתחומים השונים במדעי הבריאות כ"פעולות חריגות", שכן החוק בישראל קובע כי, ככלל, עיסוק ברפואה מותר לרופאים בלבד. על פי התקנות, כל מטפל שאינו רופא מחויב לעבוד על פי הוראת רופא.
בניגוד לשנים קודמות, כיום רשאי פרמדיק להכריז על מותו של אדם וכן לחתום על תעודת פטירה, ובתנאי שהוסמך לכך ושמתקיימים בו התנאים שנקבעו בנושא על ידי משרד הבריאות.
נכון ל-2014 נדונה הצעת חוק של ממשלת ישראל להסדרה נפרדת של פעילותם של פרמדיקים. הצעה קודמת להסדרת רישוי מקצועי לפרמדיקים לא הגיעה לחקיקה.
הערות שוליים

↑  כתבה בנושא קורס אט"ן ראשון של משרד הבריאות
↑  פרטים על הפינוי בהיטס של מד"א, באתר מד"א
↑  מחקר שבוצע באוניברסיטת בן גוריון בשיתוף מד"א, באתר http://www.israelhpr.org.il/h/1/&mod=download&me_id=2241 (ארכיון)
↑  תקנות הרופאים (כשירויות לביצוע פעולות חריגות), התשס"א-2001, באתר משרד הבריאות
↑  תזכיר חוק הפרמדיקים, התשע"ד-2014, הופץ ב-19 בינואר 2014 על ידי משרד הבריאות באתר החקיקה הממשלתי
↑  תזכיר חוק לתיקון פקודת הרופאים (רישיון פרמדיק), התשע"ג-2013, הופץ ב-3 בפברואר 2013 על ידי משרד הבריאות באתר החקיקה הממשלתי
| עזרה ראשונה |
| --- | --- | --- |
| פעולות | ניהול נתיב אוויר •  החייאה • הנשמה • תמרון היימליך |  |
| ציוד | תיק עזרה ראשונה • דפיברילטור • מנשם ידני • אמבולנס • אלונקה • קרש גב |  |
| נהלי טיפול | ABC‏ • PHTLS • אירוע רב נפגעים |  |
| אנשי צוות | מגיש עזרה ראשונה • חובש • פרמדיק • רופא |  |
פרמדיק של צה"ל בפעולה
סיכת פרמדיק בצה"ל
סיכת פרמדיק במשטרת ישראל
כותפת (סימן כתף) של פרמדיק צבאי
פסיכופט (שיר)

"פסיכופת" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עידו מלכה. הוא יצא באופן עצמאי ב-5 במרץ 2024. מלכה כתב את השיר לצד עמית ממן ורועי שחורי, שגם הפיקו אותו מוזיקלית.
רקע

השיר עוסק בפרידה כואבת ובחוסר היכולת להשתחרר ממערכת יחסים שהסתיימה. הדובר מתאר כיצד אהובתו לשעבר מפיצה עליו שמועות ופוגעת בדימויו, אך למרות זאת, הוא עדיין אובססיבי אליה וסובל מגעגועים. הטקסט משלב עיסוק באגו, פגיעות רגשית ואירוניה, תוך שימוש בדימויים המדגישים חוסר יציבות וחוסר שליטה.
הצלחה מסחרית

"פסיכופת" נחשב ללהיט רדום. מלכה השתתף בעונה ה-11 של "הכוכב הבא לאירוויזיון". במבחן הבד שלו, שעלה לאוויר ב-10 בנובמבר 2024 ביצע את השיר, ומאז לטרנד בטיקטוק.
ב-20 בפברואר 2025 הגיע למקום השלישי במצעד הרשמי של גלגלצ.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2025)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2025)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2025)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2025)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 15  |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 3  |  |
|  ישראל | היטליסט | 34  |  |
הערות שוליים

↑   עידו מלכה - פסיכופט, סרטון  באתר יוטיוב
↑  המצעד השבועי של מדיה פורסט, באתר מדיה פורסט, מיקום השיא נקבע בשבוע 10 של שנת 2025
↑  המצעד הישראלי, באתר גלגלצ, ‏27-06/03/2025
↑  המצעד השבועי: מצעד השירים השבועי, להיטים ישראלים ולועזיים, באתר היטליסט, ‏11 בפברואר 2025
מיאמי היט

מיאמי היט (באנגלית: Miami Heat) היא קבוצת כדורסל מהעיר מיאמי שבפלורידה, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NBA. הקבוצה משובצת בבית הדרום-מזרחי שבאזור המזרח, ומארחת את משחקיה הביתיים באולם אמריקן איירליינס ארנה.
מיאמי היט נוסדה והצטרפה ל-NBA בשנת 1988, יחד עם שארלוט הורנטס. הקבוצה זכתה באליפות ה-NBA שלוש פעמים: ב-2006, ב-2012 וב-2013, והפסידה בגמר ה-NBA ארבע פעמים נוספות: ב-2011, ב-2014
ב-2020
וב-2023.
מאמנה הוא אריק ספולסטרה ונשיא המועדון הוא פט ריילי. בעלי הקבוצה הנוכחי הוא הישראלי-אמריקאי, מיקי אריסון.
היסטוריה > 1987-1990: ייסוד המועדון

בפלורידה, מדינה בה לא היו מועדוני NBA, התחרו קבוצות משקיעים מאורלנדו, טמפה/סיינט פיטרסברג, ומיאמי על הזכות לארח מועדון החבר בליגת ה-NBA. לבסוף רשות הספורט של מיאמי לאגד קבוצת משקיעים בהובלת שחקן היכל התהילה, בילי קנינגהם וסוכן הספורט לשעבר (וחבר ילדות של קנינגהם), לואיס שאפל, שקיבלו את התמיכה הכלכלית מחברת קרניבל קרוז ליינס שבבעלותו של תד אריסון, שיהיה בעל הרוב במניות המועדון. את הפעילות היומיומית של המועדון ניהלו בעל מניות המיעוט מועדון, קנינגהם ושאפל.
בחודש אפריל 1987, החליטה הוועדה להרחבת ליגת ה-NBA על קבלת הצעותיהן של שארלוט ומיניאפוליס. אך הוועדה נחלקה בדעתה בין קבלת הצעתה של העיר אורלנדו להצעתה של העיר מיאמי לגבי הזיכיון השלישי. לבסוף, הוחלט כי ליגת ה-NBA תורחב בארבע קבוצות (ולא שלוש כפי שהוחלט במקור), כאשר שארלוט הורנטס ומיאמי היט יצטרפו בעונת 1988/1989 ואילו מינסוטה טימברוולבס ואורלנדו מג'יק יצטרפו בעונה שלאחר מכן, 1989-90‏. בתחרות שנערכה לבחירת שם המועדון, גבר השם מיאמי היט על השם מיאמי וייס, כשמה של סדרת טלוויזיה מפורסמת מאותו שנים.
השנה הראשונה של המועדון בליגת ה-NBA לא הייתה מוצלחת, עם סגל שחקנים צעיר וצוות מקצועי צעיר. בין השחקנים בעונת הפתיחה ניתן למנות את בחירות הסיבוב הראשון של הדראפט: רוני סייקלי, קווין אדוארדס; את בחירות הסיבוב השני של הדראפט: גרנט לונג וסילבסטר גריי, יחד עם שחקנים ותיקים כרורי ספארו, ג'ון סאנדוולד, פט קמינגס, סקוט הסטינג, דווין וושינגטון ובילי תומפסון. הקבוצה החלה את העונה עם 17 הפסדים רצופים, כולל תבוסה 91–138 ללוס אנג'לס לייקרס של מג'יק ג'ונסון, שהייתה באותו הזמן לתבוסה הגדולה ביותר בתולדות ה-NBA. מיקומם של ההיט בבית המערב-תיכוני של האזור המערבי, למרות מיקומם הגאוגרפי, בחוף המזרחי של ארצות הברית. מיקום זה אילץ את הקבוצה לבצע את מסעות משחקי החוץ הארוכים ביותר בתולדות ליגת ה-NBA; יריבתם הקרובה ביותר בבית המערב-תיכוני הייתה יוסטון רוקטס, הממוקמת יותר מ-1450 קילומטר (כ-900 מייל) מהעיר מיאמי. לבסוף סיימה הקבוצה את העונה הסדירה במאזן 15–67 שיא שלילי של המועדון.
כדי לסייע להיט עם ייצור הנקודות הנמוך שלהם, בחרו ההיט את גלן רייס מאוניברסיטת מישיגן בסיבוב הראשון של הדראפט של שנת 1989, ואת שרמן דאגלס מאוניברסיטת סירקיוז בסיבוב השני. כמו כן עברה הקבוצה לבית האטלנטי באזור המזרח לעונת 1989/1990, שם נשארו למשך 15 עונות. אך ההיט המשיכו להשתרך מאחור ולא הצליחו לנצח יותר משני משחקים ברציפות, שהביא אותם לסיום עגום של העונה הסדירה שלהם במאזן 18–64.
בעונת 1989/1990 הצליחה מיאמי לזכות בבחירה השלישית בדראפט, רק כדי להחליף באמצעות שני טריידים (הראשון עם דנוור נאגטס ובשלב מאוחר יותר גם עם יוסטון רוקטס) כדי לזכות בבחירות התשיעית וה-12, בהן הם בחרו את וילי ברטון ואלק קסלר, בהתאמה. שתי הבחירות התבררו ככישלון חרוץ, כאשר ההיט ניסו להפוך את ברטון, ששיחק במכללות בתפקיד סמול פורוורד, לתפקיד קלע ללא הצלחה יתרה וקסלר הוטרד על ידי בעיית פציעות ולא היה מסוגל פיזית להפוך לפאוור פורוורד איכותי ב-NBA.
בעוד רייס, סייקלי ודאגלס הראו כולם שיפור מהעונה הקודמת, הגיעה מיאמי רק למאזן של 24–58 בתום העונה הסדירה ונשארה בתחתית הבית האטלנטי. רות'סטין התפטר מתפקיד המאמן הראשי בסוף העונה, אך בשלב מאוחר יותר חזר אל המועדון לפני עונת 2004/2005 כעוזר מאמן.
היסטוריה > 2003-2004: הגעתו של דוויין וייד

חוזהו הענק של אלונזו מורנינג אשר פג בקיץ שלאחר מכן, נתן להיט מקום, לו הזדקקו, מתחת לתקרת השכר של הליגה כדי להבנות מחדש. אך, למיאמי עדיין חסרו כמה מיליונים כדי שתוכל להחתים שחקן על חוזה מקסימלי. ב-1 ביולי 2003, ציפתה הנהלת המועדון להודעת סוכנו של אנתוני קרטר, ביל דאפי, שהיה צפוי להרוויח 4.1 מיליון דולר בעונה הבאה בתנאי שיממש את האופציה שיש לו על החוזה עם מיאמי. הסוכנות של דאפי מעולם לא הודיע על כוונותיו של השחקן והמועדון היה חופשי מהחוזה. בנוסף, עונה קודם לכן, ביטל, בצורה מעוררת כבוד, את תוקפו של סעיף בחוזהו עם ההיט שחייב את הקבוצה לשלם לאליס את שכרו גם בעונה הבאה, עול אותו לא יכלו ההיט להרשות לעצמם במהלך תהליך הבניה מחדש.
עם מקום מתחת לתקרת השכר, החתימה מיאמי את הפורוורד, למאר אודום ואת הגארד רייפר אלסטון. ריילי וההיט ביכרו להחתים את דוויין וייד מאוניברסיטת מרקט כבחירה החמישית בדראפט של שנת 2003 במקום להחתים כוכב ידוע כשחקן חופשי כגילברט ארינאס. הבחירה הייתה מפתיעה משהו באותה התקופה, כי הציפיות היו שההיט יבחרו ברכז אמיתי במקום קלע כוייד. מיאמי החתימה גם את יודוניס האסלם מאוניברסיטת פלורידה, שיצא מהמכללה שנה קודם לכן ולא השתתף בדראפט ושיחק עונה אחת מעבר לים בצרפת. אודום, אלסטון, האסלם ווייד חברו לגרנט, ג'ונס, אלן ושני הבאטלרים ויצרו את אחת הקבוצות המפתיעות של העונה.
כמה ימים לפני תחילת עונת 2003/2004, זעזע ריילי את הליגה כאשר ויתר על תפקיד המאמן הראשי של ההיט כדי להתמקד יותר בתפקידו כנשיא המועדון וכדי לקדם את מי שהיה עוזר המאמן תקופה ארוכה, סטן ואן גנדי לעמדת המאמן הראשי. הציפייה הייתה כי הקבוצה תהיה מבין הגרועות בליגה באותה העונה, אך לאחר שהתגברו על פציעות מוקדמות של אודום, וייד, ושני הבאטלרים, הצליחה הקבוצה להיחלץ ולגמור את מה שרוב שחקני הסגל הגדירו כעונה המהנה בקריירה שלהם. השחקנים החדשים והצעירים הזרימו נעורים ואנרגיה לסגל השחקנים. וייד שבר כמה שיאים לשחקן רוקי ושחקנים אחרים, כמו אודום, החיו מחדש את הקריירה שלהם. וייד החל לצוד את עיניהם של פרשנים וצופים ברחבי הליגה, במיוחד במשחקי הפלייאוף לאחר שוייד הצליח להוביל את ההיט לגבור על ניו אורלינס הורנטס (שעברו מהעיר שארלוט בסוף עונת 02–2001), אותה קבוצה שסחפה את הנהלת ההיט לעבר החלטה על בנייה מחדש רק שלוש עונות קודם לכן. ההיט המשיכו והפסידו לאינדיאנה פייסרס בחצי גמר המזרח, 2-4.
היסטוריה > 2014-2016 אחרי עדין "שלושת הגדולים"

לפני פתיחת עונת 2014/2015 ב-11 ביוני 2014 הודיע לברון ג'יימס על יציאתו מחוזהו במיאמי היט ועל חזרתו לקליבלנד קאבלירס,ולעומתו דוויין וייד וכריס בוש החליטו להישאר במיאמי, כשבוש הוחתם בחוזה חדש לחמש שנים. ההיט התמקדו באיך לשמור על הקבוצה ללא לברון והם החתימו בפגרה גם את מריו צ'למרס, נוריס קול, יודוניס האסלם וכריס אנדרסן יחד עם היריבים לשעבר לוול דנג ודני גריינג'ר. לאחר עונה עם מספר פציעות כולל של כריס בוש, ההיט סיימו את עונת 2014/2015 במקום העשירי בטבלה עם מאזן של 37–45 והקבוצה לא הצליחה לעלות לפלייאוף בעונה זו. זאת הייתה רק הפעם השנייה מאז הגיע דווין וויד שהקבוצה לא מצליחה להעפיל לפלייאוף והקבוצה הפכה לקבוצה הראשונה מאז לוס אנג'לס לייקרס של שנת 2004-05 שהחמיצה את הפלייאוף לאחר שעלתה לגמר ה-NBA בשנה הקודמת.
עונת 2015/2016 נפתחה יחסית בצורה חלשה לקבוצה, אך היא התחזקה במהלכה וסיימה את העונה המקום השלישי במזרח עם מאזן של 34–48, אף על פציעתו של כריס בוש. בסיבוב הפלייאוף הראשון ניצחה הקבוצה את שארלוט הורנטס 4-3. ובסיבוב הפלייאוף השני הפסידה הקבוצה לטורונטו ראפטורס בתוצאה 3–4 והודחה. בסיום העונה הפך וויד לשחקן חופשי והיו חילוקי דעות בינו לבין נשיא ההיט פט ריילי בעיקר לגבי השכר בחוזה הבא של וויד ולבסוף עזב וייד את הקבוצה לטובת קבוצת עיר מולדתו שיקגו בולס, ומשלושת הגדולים נותר רק בוש.
היסטוריה > 2016-2019 עזיבתו וחזרתו של וייד

לאחר עזיבתו של דווין וויד, בספטמבר 2016 נכשל בוש בבחינה הגופנית שלו עם ההיט ולא קיבל אישור מהצוות להשתתף במחנה האימונים. ב-26 בספטמבר 2016, נשיא ההיט ריילי אמר שהוא חושב שזה סופה של הקריירה של בוש בקבוצה, וציין שהקבוצה כבר לא עובדת לקראת שובו. ב-4 ביולי 2017, ההיט ויתרו על בוש חודש לאחר שפסיקת ה־NBA הכריזה על בעיות קרישת הדם שלו כמחלה שמסיימת את הקריירה. ריילי הודיע מיד שהמספר של בוש יופרש בעתיד מתוך כבוד לו ולהישגיו עם ההיט. וכך יצא שתוך שתי עונת ולמיאמי לא נשאר שום שחקן "משלושת הגדולים". עם עזיבתם של השני הכוכבים הנותרים, בעונת 2016/2017 מיאמי השיגה מאזן סביר של 41-41 אבל בעקבות שובר שווין שהיה להם נגד שיקגו בולס גמרו ההיט את העונה במקום התשיעי ולא הצליחו להעפיל לפלייאוף באותה עונה.
ב-8 בפברואר 2018, קליבלנד קאבלירס העבירו בטרייד את דוויין ווייד למיאמי. בסיום עונת 2017/2018 הצליחה הקבוצה להעפיל לפלייאוף דרך המקום ה-6 אבל הם הודחו בסיבוב הראשון על ידי פילדלפיה 76' בתוצאה 1–4.
ווייד פרש אחרי עונה אחרונה עם ההיט ב-2018-2019; והחולצות של בוש ווייד הופרשו על ידי ההיט במרץ 2019 ופברואר 2020, בהתאמה.
יריבויות > ניו יורק ניקס

היריבות בין ניו יורק ניקס וקבוצת ההרחבה מיאמי היט היא תוצאה של סדרות הפלייאוף הפיזיות ולעיתים ברוטליות שהתרחשו בין המועדונים בשנים 1997–2000. כל סדרה בין שני המועדונים נגררה למספר המקסימלי של המשחקים. היריבות בין המועדונים הועצמה בשל האיבה בין פט ריילי שבתחילה היה המאמן הראשי של הניקס, בין השנים 1991–1995, ולאחר מכן המאמן הראשי של ההיט בין השנים 1996–2003 ו-2005–2008 ויורשו של ריילי בניו יורק ניקס, ג'ף ואן גנדי, מי שהיה עוזרו של ריילי בניו יורק. אחיו של ג'ף, סטן ואן גנדי היה עוזר המאמן של ריילי במיאמי. שתי השנים הראשונות עמדו תחת אלימות פיזית במהלך הסדרות, והשעיות לשחקנים שבסופו של דבר תרמו לתוצאה הסופית של הסדרות. היריבות בין ההיט לניקס היא גם חלק מיריבות גדולה יותר הקיימת בין שתי ערי החוף המזרחי, מיאמי וניו יורק.
באמצע שנות ה-2000, התרככה היריבות הגדולה, עם הדשדוש אליו נקלעו ניו יורק ניקס והחלפת רוב סגל השחקנים של ההיט. מאז ההערכות החדשה של בתי הליגה ועם התוספת של שארלוט בובקאטס, עברה מיאמי לבית החדש שנוצר הבית הדרום-מזרחי, בו הם שולטים מאז הצטרפותו של שאקיל אוניל (בטרייד מלוס אנג'לס לייקרס בשנת 2004) ועלייתו של דוויין וייד. אך, בשיאה יריבות זו הייתה מרה וסומנה על ידי שחקנים משני הצדדים שנתנו את המיטב בכל משחק. כמעט בכל המשחקים ביניהן הקבוצות היו שוות. במהלך עונת 2010/2011 נראה היה כי היריבות מתעוררת מחדש עם עלייתה מחדש של הניקס לאחר הגעתם של אמארה סטודמאייר וכרמלו אנתוני לניו יורק.
ההיט שיחקו נגד הניקס יותר פעמים מאשר מול כל קבוצה אחרת בהיסטוריה של המועדון. המאזן בין הקבוצות הוא 39–55 לטובת הניקס (11–13 בפלייאוף). כאשר ממוצע הנקודות של ההיט עומד על 93.7 מול 96.4 של הניקס (בפלייאוף עומד הממוצע על 8304 להיט לעומת 84.6 לניקס).
יריבויות > שיקגו בולס

היריבות עם שיקגו בולס החלה עם עלייתם של ההיט לפלייאוף במהלך שנות ה-90, עשור בו שלטו הבולס בליגה ושיאו של עידן מייקל ג'ורדן. במהלך אותה התקופה, הודחו ההיט שלוש פעמים על ידי הבולס, שהמשיכו וזכו באליפות ה-NBA בכל פעם. ההיט הצליחו פעם אחת לזכות ברגע של תהילה כאשר הביסו את הבולס 72–99 בינואר 1998.
לאחר עזיבתו של ג'ורדן וכישלונם של ההיט בתחילת שנות ה-2000, היריבות התקררה אך נראתה כמתלהטת מחדש לאחר שנפגשו בפלייאוף של עונת 2005/2006, סדרה שהסתיימה בניצחון ההיט 2–4 שהמשיכו לגמר ה-NBA. אך הבולס נקמו עונה לאחר מכן כשהביסו את האלופים המכהנים ממיאמי, 4-0 בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
היריבות התעצמה בעונת 2010/2011 עם עלייתם של הבולס למקום הראשון בדרוג לפלייאוף המזרח כאשר בשורותיהם משחקים דריק רוז וקרלוס בוזר בעידן שלאחר מייקל ג'ורדן. בנוסף לזה, ההיט השיגו את המקום השני כאשר בשורותיהם מככב דוויין וייד (שדחה הצעה להצטרף לעיר הולדתו שיקגו) ועם הצטרפותם של הכוכבים כריס בוש ולברון ג'יימס (שדחו הצעה להצטרף לרוז ובוזר בשיקגו). הקבוצות נפגשו בגמר המזרח של שנת 2011, כאשר ההיט מנצחים 1–4 בסיכומה של הסדרה.
ההיט שיחקו את הכמות השנייה בגודלה של משחקים נגד הבולס (111) והמאזן עומד על 38–47 לשיקגו (9–17 בפלייאוף), ממוצע הנקודות למשחק של ההיט עומד על 94.8 למשחק לעומת 96.5 לבולס (90.5 להיט בממוצע בפלייאוף לעומת 97.5 לבולס). היריבות התאפיינה בעיקר במשחקים נוקשים עם עברות גסות.
בעונת 2012/2013 הייתה זאת שיקגו שעצרה את הרצף המדהים של מיאמי, רצף שעמד עד למשחק זה על 27 ניצחונות רצופים (הרצף השני בטיבו בהיסטוריית המשחקים ב-NBA) משחק שהתאפיין בעבירות קשות של שחקני הבולס. מיאמי פגשה את שיקגו באותה עונה בסיבוב השני של הפלייאוף, ואף על פי שהפסידה במשחק הראשון בבית. ניצחה בכל ארבעת המשחקים הבאים ועלתה לשלב הבא, בדרך לזכייה באליפות. הסדרה התאפיינה בהרבה פיזיות וטראש-טוק לברון ג'יימס אף התבטא שזה היה יותר כמו משחק WWE.
לוגואים

הלוגו של הקבוצה בין השנים 1988–1999.
הלוגו של הקבוצה מאז שנת 1999.
מאמני הקבוצה

הנתונים מעודכנים לסוף עונת 2023/2024:
| מאמן | שנים | עונה סדירה> משחקים | עונה סדירה> ניצחונות | עונה סדירה> הפסדים | עונה סדירה>  % הצלחה | פלייאוף> משחקים | פלייאוף> ניצחונות | פלייאוף> הפסדים | פלייאוף>  % הצלחה | הישגים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| רון רות'סטין | 1988–1991 | 246 | 57 | 189 | 0.232 | — | — | — | — | — |
| קווין לוגרי | 1991–1995 | 292 | 133 | 159 | 0.455 | 8 | 2 | 6 | 0.250 | — |
| אלווין ג'נטרי | 1995 | 36 | 15 | 21 | 0.417 | — | — | — | — | — |
| פט ריילי | 1995–2003 | 624 | 354 | 270 | 0.567 | 43 | 18 | 25 | 0.419 | זכייה בפרס מאמן העונה (1997) |
| סטן ואן גנדי | 2003–2005 | 185 | 112 | 73 | 0.605 | 28 | 17 | 11 | 0.607 | — |
| פט ריילי (2) | 2005–2008 | 225 | 100 | 125 | 0.444 | 27 | 16 | 11 | 0.593 | זכייה באליפות ה-NBA‏ (2006) |
| אריק ספולסטרה | 2008–הווה | 1,277 | 750 | 527 | 0.587 | 189 | 110 | 79 | 0.582 | 2 זכיות באליפות ה-NBA‏ (2012, 2013) |
מנהלי הקבוצה (ג'נרל מנג'רים)

| ג'נרל מנג'ר | תקופה | הישגים |
| --- | --- | --- |
| לואיס שאפר | 1987–1995 | – |
| דייב ווהל | 1995–1996 | – |
| רנדי פונד | 1996–2008 | זכייה באליפות ה-NBA‏ (2006) |
| פט ריילי | 2008–הווה | 2 זכיות באליפות ה-NBA‏ (2012, 2013)   זכייה בפרס מנהל העונה (2011) |
הישגים ופרסים > שיאים למשחק בודד

נקודות: 61, לברון ג'יימס מול שארלוט הורנטס, 3 במרץ 2014.
ריבאונדים: 34, רוני סייקלי מול וושינגטון בולטס, 3 במרץ 1993.
אסיסטים: 19, טים הארדוויי מול מילווקי באקס, 19 באפריל 1996.
חטיפות: 9, מריו צ'למרס מול פילדלפיה 76', 5 בנובמבר 2008.
חסימות: 12, חסן וייטסייד מול שיקגו בולס, 25 בינואר 2015.
הישגים ופרסים > שיאי קריירה בקבוצה

הנתונים מעודכנים לסוף עונת 2023/2024, ומתייחסים לעונה הסדירה בלבד.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  נקודות: 1. דוויין וייד - 21,556  2. אלונזו מורנינג - 9,459  3. גלן רייס - 9,248  4. לברון ג'יימס - 7,919  5. באם אדבאיו - 7,513 |  ריבאונדים: 1. יודוניס האסלם - 5,791  2. אלונזו מורנינג - 4,807  3. רוני סייקלי - 4,544  4. דוויין וייד - 4,482  5. באם אדבאיו - 4,275 |  אסיסטים: 1. דוויין וייד - 5,310  2. טים הארדוויי - 2,867  3. גוראן דרגיץ' - 2,034  4. מריו צ'למרס - 2,004  5. לברון ג'יימס - 1,980 |  חטיפות: 1. דוויין וייד - 1,492  2. מריו צ'למרס - 791  3. גרנט לונג - 666  4. גלן רייס - 572  5. קווין אדוארדס - 560 |  חסימות: 1. אלונזו מורנינג - 1,625  2. דוויין וייד - 812  3. חסן וייטסייד - 783  4. רוני סייקלי - 610  5. ג'ואל אנתוני - 456 |  |  |  |
הישגים ופרסים > פרסים אישיים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  MVP של העונה הסדירה לברון ג'יימס - 2012, 2013 MVP של סדרת הגמר דוויין וייד - 2006  לברון ג'יימס - 2012, 2013 MVP של משחק האולסטאר דוויין וייד - 2010 שחקן ההגנה של העונה אלונזו מורנינג - 2009, 2000 השחקן השישי של העונה טיילר הירו - 2022 השחקן המשתפר של העונה רוני סייקלי - 1990  אייזק אוסטין - 1997 מאמן השנה פט ריילי - 1997 מנהל השנה פט ריילי - 2011 |  חמישיית העונה הראשונה טים הארדוויי - 1997  אלונזו מורנינג - 1999  שאקיל אוניל - 2005, 2006  דוויין וייד - 2009, 2010  לברון ג'יימס - 2011–2014 חמישיית העונה השנייה טים הארדוויי - 1998, 1999  אלונזו מורנינג - 2000  דוויין וייד - 2005, 2006, 2011  ג'ימי באטלר - 2023 חמישיית העונה השלישית דוויין וייד - 2007, 2012, 2013  ג'ימי באטלר - 2020, 2021 חמישיית ההגנה הראשונה אלונזו מורנינג - 1999, 2000  לברון ג'יימס - 2011–2013 חמישיית ההגנה השנייה פי. ג'יי. בראון - 1997, 1999  ברוס בואן - 2001  דוויין וייד - 2005, 2009, 2010  לברון ג'יימס - 2014  חסן וייטסייד - 2016  באם אדבאיו - 2020–2023  ג'ימי באטלר - 2021 |  חמישיית הרוקיז הראשונה שרמן דאגלס - 1990  סטיב סמית' - 1992  קארון באטלר - 2003  דוויין וייד - 2004  מייקל ביזלי - 2009  קנדריק נאן - 2020 חמישיית הרוקיז השנייה קווין אדוארדס - 1989  גלן רייס - 1990  וילי בארטון - 1991  יודוניס האסלם - 2004  מריו צ'למרס - 2009  ג'סטיס וינסלו - 2016  טיילר הירו - 2020 |  שחקנים במשחק האולסטאר אלונזו מורנינג - 1996, 1997, 2000–2002  טים הארדוויי - 1997, 1998  אנתוני מייסון - 2001  שאקיל אוניל - 2005–2007  דוויין וייד - 2005–2016, 2019  לברון ג'יימס - 2011–2014  כריס בוש - 2011–2016  גוראן דרגיץ' - 2018  ג'ימי באטלר - 2020, 2022  באם אדבאיו - 2020, 2023, 2024 מאמנים במשחק האולסטאר סטן ואן גנדי - 2005  אריק ספולסטרה - 2013 |  |  |  |  |