stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הברית הקדושה
הערות שוליים

↑  תומסון דויד - אירופה מאז נפוליאון.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306090305171  GND: 4159380-7  HDS: 017226  NKC: ph1055285  VIAF: 305069243   WorldCat (עם VIAF): 305069243
הודו המזרחית

הודו המזרחית (באנגלית: East Indies) הוא מונח ששימש את האירופאים מהמאה ה-16 ואילך להגדרת מה שכיום נקרא תת-היבשת ההודית או דרום אסיה, דרום-מזרח אסיה, ואיי אוקיאניה והעולם המלאי. מסורתית המונח לא כלל את סין, יפן, ומדינות נוספות מצפון להודו ולהימלאיה.
השם "הודו" נגזר משמו של נהר האינדוס אשר בתת-היבשת ההודית. בתקופת יוון העתיקה המונח "הודו" שימש לתיאור רוב אסיה בחלקיה המזרחיים לממלכת פרס. מינוח זה שימש לפחות מימיו של הרודוטוס, במאה ה-5 לפנה"ס.
ראו גם

איי הודו המזרחיים ההולנדיים
הודו המזרחית הספרדית
הודו הבריטית
חברת הודו המזרחית הבריטית
חברת הודו המזרחית ההולנדית
הערות שוליים

↑  על פי מילון אוקספורד, השימוש הראשון במושג בכתובים היה במחזה של שייקספיר - נשות וינדזור העליזות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556164005171  LCCN: sh86004070  NARA: 10044420 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
החלטה 4686 של העצרת הכללית של האו"ם

| --- | --- |

התפלגות הצבעת המדינות השונות:       המציעות      בעד      מתנגדות      נעדרו
 תאריך:  16 בדצמבר 1991 
 ישיבה מספר:  46
 קוד:  A/RES/46/86 (מסמך)
 נושא:  ביטול החלטה 3379
 סיכום הצבעה:  111 הצביעו בעד 25 הצביעו נגד 13 נמנעו 15 נעדרו 
 תוצאה:  התקבלה
 
החלטה 4686 של העצרת הכללית של האו"ם באה להפוך החלטה קודמת, החלטה 3379, שכללה את הציונות בין מופעיה של הגזענות.
נוסח ההחלטה הוא בין הקצרים ביותר שניסחה העצרת הכללית, ואומר בפשטות:
המילה "קביעה" מתייחסת לשורה המסכמת של החלטה 3379 שבה נאמר:
ההחלטה התקבלה ב-16 בדצמבר 1991. יוזם ההחלטה היה נשיא ארצות הברית דאז ג'ורג' בוש (האב). בנאום בפני העצרת הכללית אמר בוש "השוואת הציונות לחטא הגזענות הבלתי נסבל היא עיוות של ההיסטוריה ושִכחת מצוקת היהודים במלחמת העולם השנייה ובעצם לאורך ההיסטוריה".
בנוסף לארצות הברית הצטרפו ליוזמה 87 מדינות, ביניהן כל מדינות הקהילה האירופית (לימים האיחוד האירופי). בסך הכול תמכו בהחלטה 111 מהמדינות החברות באומות המאוחדות. 25 מדינות התנגדו להחלטה. 13 מדינות נמנעו, ו-15 נעדרו מההצבעה. בין הנעדרות היו מצרים, כווית, עומאן, בחריין, מרוקו ותוניסיה.
מבחינה פוליטית באה ההחלטה על רקע התפרקות ברית המועצות והפשרת היחסים בין ישראל לרוסיה ולמדינות מזרח אירופה. כל מדינות הגוש הקומוניסטי לשעבר שתמכו בהחלטה 3379, הפכו את עמדתן ותמכו בהחלטה 4686.
מבחינת יחסי ישראל עם ארצות ערב, באה ההחלטה על רקע מלחמת המפרץ שיצרה פילוג בעולם הערבי והחלישה מאוד את מעמדו של אש"ף שתמך בעיראק במהלך המלחמה. בסוף שנת 1991 כונסה בבירת ספרד ועידת מדריד שבה השתתפו משלחות רשמיות מישראל ומארצות ערב בחסותה של ארצות הברית.
אף אחת ממדינות ערב לא תמכה בהחלטה 4686, אולם חלק ניכר ממדינות ערב בחרו להיעדר מההצבעה. מצרים שכבר היה לה הסכם שלום עם ישראל נעדרה מההצבעה. גם כווית, שהייתה המוקד למלחמת המפרץ, בחרה להיעדר מההצבעה. ירדן שתמכה בעיראק במלחמת המפרץ הצטרפה למתנגדות, אולם כשנתיים לאחר ההצבעה הפכה את עמדתה והחלה לשאת ולתת על הסכם שלום עם ישראל.
החלטה 4686 הייתה צעד נוסף בהסרת הבידוד הדיפלומטי שישראל סבלה ממנו מאז 1967. אחרי מלחמת ששת הימים איבדה ישראל את קשריה עם מרבית מדינות מזרח אירופה, אפריקה ואסיה. בתחילת שנות ה-90 (של המאה ה-20) החל תהליך הדרגתי של חידוש היחסים הדיפלומטיים והכלכליים וקשרי התיירות בין ישראל למדינות אפריקה, ובין ישראל למדינות באסיה כגון הודו, סין העממית ועוד.
התפלגות ההצבעה

הצביעו בעד (111): מתוכן, מציעות (90) - אלבניה, אנטיגואה וברבודה, ארגנטינה, אוסטרליה, אוסטריה, איי בהאמה, ברבדוס, בלארוס, בלגיה, בליז, בוליביה, ברזיל, בולגריה, בורונדי, קנדה, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, צ'ילה, קולומביה, קוסטה ריקה, קפריסין, צ'כוסלובקיה, דנמרק, דומיניקה, הרפובליקה הדומיניקנית, אקוודור, אל סלוודור, אסטוניה, מיקרונזיה, פינלנד, צרפת, גמביה, גרמניה, יוון, גרנדה, גואטמלה, גויאנה, הונדורס, הונגריה, איסלנד, אירלנד, ישראל, איטליה, ג'מייקה, יפן, לטביה, ליבריה, ליכטנשטיין, ליטא, לוקסמבורג, מדגסקר, מלטה, איי מרשל, מלאווי, מקסיקו, מונגוליה, מוזמביק, הולנד, ניו זילנד, ניקרגואה, נורווגיה, פנמה, פפואה גינאה החדשה, פרגוואי, פרו, פולין, פורטוגל, קוריאה הדרומית, רומניה, רואנדה, סנט לוסיה, סנט קיטס ונוויס, סנט וינסנט והגרנדינים, סמואה, סיירה לאון, סינגפור, איי שלמה, ספרד, סורינאם, סווזילנד, שוודיה, אוקראינה, בריטניה, ארצות הברית, ברית המועצות, אורוגוואי, ונצואלה, יוגוסלביה, זאיר, זמביה; בנוסף ל-90 המדינות המציעות המפורטות מעלה, הצביעו בעד גם המדינות: בנין, בהוטן, בוטסואנה, קמבודיה, קמרון, כף ורדה, קונגו, חוף השנהב, פיג'י, גבון, האיטי, הודו, קניה, לסוטו, נמיביה, נפאל, ניגריה, הפיליפינים, סאו טומה ופרינסיפה, סיישל, תאילנד, טוגו.
הצביעו נגד (25): אפגניסטן, אלג'יריה, בנגלדש, ברוניי, קובה, קוריאה הצפונית, אינדונזיה, איראן, עיראק, ירדן, לבנון, לוב, מלזיה, מאלי, מאוריטניה, פקיסטן, קטר, ערב הסעודית, סומליה, סרי לנקה, סודאן, סוריה, איחוד האמירויות הערביות, וייטנאם, תימן.
נמנעו (13): אנגולה, בורקינה פאסו, אתיופיה, גאנה, לאוס, האיים המלדיביים, מאוריציוס, מיאנמר, טרינידד וטובגו, טורקיה, אוגנדה, טנזניה, זימבבווה.
נעדרו מההצבעה (15): בחריין, צ'אד, סין, קומורו, ג'יבוטי, מצרים, גינאה, גינאה ביסאו, כווית, מרוקו, ניז'ר, עומאן, סנגל, תוניסיה, ונואטו.
הערות שוליים

↑  יוסי ורטר, ברוב מוחץ: ציונות אינה גזענות, חדשות, 17 בדצמבר 1991
↑  אבי רז, בוש: השוואת הציונות לגזענות היא עיוות והשכחת השואה, מעריב, 24 בספטמבר 1991
↑  יוסי ורטר, הציונות אינה גזענות 111 בעד, 25 נגד, חדשות, 17 בדצמבר 1991
↑  יוסי ורטר, 75 מדינות כבר הצטרפו להצעה לבטל את ההחלטה ציונות שווה גזענות, חדשות, 15 בדצמבר 1991
| ציונות ישראל |
| --- | --- | --- |
| נושאים ומושגים מרכזיים | התנועה הציונית • התקווה • ארץ ישראל • אוטואמנציפציה • תוכנית בזל • תוכנית אוגנדה • תוכנית בילטמור • "אלטנוילנד" ו"מדינת היהודים" • עלייה לארץ ישראל, ההעפלה וחוק השבות • תחיית הלשון העברית • עבודה עברית וכיבוש העבודה • חלוציות • קיבוץ • מחתרות עבריות בארץ ישראל • כוח המגן העברי • כרונולוגיית ההתיישבות היהודית בארץ ישראל בעת החדשה • אנטישמיות • טריטוריאליזם יהודי • הצהרת בלפור, הספר הלבן הראשון ותוכנית החלוקה • הכרזת העצמאות ומלחמת העצמאות • דגל ישראל • הסכסוך הישראלי-פלסטיני • פוסט-ציונות ואנטי-ציונות • החלטת האו"ם 3379 • החלטת האו"ם 4686 |  |
| זרמים בציונות | ציונות מדינית • ציונות מעשית • ציונות סינתטית • ציונות רוחנית • הציונים הכלליים וציונות כללית • ציונות סוציאליסטית • ציונות רוויזיוניסטית • ציונות דתית • ארץ ישראל השלמה • ציונות נוצרית • ניטשה והציונות |  |
| ארגונים ציוניים | קונגרס פוקשאן והוועד המרכזי ליישוב ארץ ישראל וסוריה • ההסתדרות הציונית העולמית • הקונגרס הציוני העולמי • הוועד הפועל הציוני וההנהלה הציונית • הסוכנות היהודית • קרן קיימת לישראל • קרן היסוד • מינהל מקרקעי ישראל • המשרד הארצישראלי • המוסדות הלאומיים • הכשרת הישוב • אוצר התיישבות היהודים ובנק אנגלו-פלשתינה • פיק"א • הגדודים העבריים • ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל • הסתדרות העובדים הכללית החדשה • סולל בונה • הארכיון הציוני המרכזי • ארכיון התצלומים של קק"ל |  |
| תנועות ציוניות | ביל"ו • חובבי ציון • ציוני ציון • פועלי ציון • ההתיישבות העובדת • התנועה הקיבוצית • עליית הנוער • תנועת המזרחי • ברית הציונים הרוויזיוניסטים • ציונות ברוסיה • ציונות בלוב |  |
| מחתרות עבריות | בר-גיורא • השומר • הרועה • הגדעונים • ארגון המגן • ניל"י • הקיבוץ • ההגנה • פלמ"ח • אצ"ל • לח"י • תנועת המרי העברי |  |
| ראשוני הציונות | מבשרי הציונות • יהודה לייב פינסקר • בנימין זאב הרצל • נתן בירנבוים • מקס נורדאו • אחד העם • ליאו מוצקין • דב בר בורוכוב • משה הס • נפתלי הרץ אימבר • דוד וולפסון • חיים ויצמן • משה לייב ליליינבלום • נחום סוקולוב • נחמן סירקין • יוסף לוריא • מקס בודנהיימר • אדמונד ג'יימס דה רוטשילד • יצחק יעקב ריינס • אוטו ורבורג • נחום גולדמן • יחיאל צ'לנוב • אבא הלל סילבר • צבי הירש קלישר • שמואל מוהליבר |  |
| אישים ציונים נוספים ואנשי היישוב | אהרן דוד גורדון • מרטין בובר • רחל המשוררת • שמואל הוגו ברגמן • הנרייטה סאלד • זאב ז'בוטינסקי • מאיר בר-אילן • חיים ארלוזורוב • זלמן שזר • אברהם יצחק הכהן קוק • ארתור רופין • דוד בן-גוריון • מנחם אוסישקין • אב"א אחימאיר • חיים בוגר (בוגרשוב) • ברל כצנלסון • אלכסנדר זייד • יוסף שפרינצק • ישראל שוחט • שמריהו לוין • יוסף טרומפלדור • מיכאל הלפרן • גרשם שלום • יהודה לייב מאגנס • יצחק טבנקין • יצחק בן-צבי • מנחם בגין • אברהם שטרן (יאיר) • ציונים לא יהודים |  |
ראו גם 100 מושגי יסוד • פורטל ישראל • פורטל היישוב • היסטוריה של עם ישראל • היסטוריה של ארץ ישראל
הגביע הערבי בכדורגל

| --- | --- |

 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  1963 
 ארגון מפעיל:  UAFA   פיפ"א (החל מ-2021)
 מספר מתמודדים:  16
 מדינות משתתפות:  ארצות ערב
 יבשת:  אסיה ואפריקה
 זוכה:   אלג'יריה (זכייה אחת)
 הכי הרבה זכיות:   עיראק (ארבע זכיות)
 האתר הרשמי
 
הגביע הערבי בכדורגל (בערבית: كأس العرب, בתעתיק מערבית: כאס אלערב, באנגלית: FIFA Arab Cup), הידוע גם בשם הגביע הערבי של פיפ"א, הוא טורניר כדורגל בינלאומי שבו מתמודדות 16 נבחרות מתוך נבחרות ארצות ערב לגברים החברות בארגון UAFA (אנ'). החל משנת 2021, פיפ"א הוא הגוף הבינלאומי המנהל את תחרויות הכדורגל הרשמיות המקדימות לטורניר, ואת הטורניר עצמו.
הטורניר נערך לראשונה בשנת 1963 בלבנון, וזכתה בו נבחרת תוניסיה. לאחר שני טורנירים נוספים שנערכו בשנים 1964 ו-1966, הושבת טורניר הגביע הערבי למשך קרוב לעשרים שנים, ונערך שוב בשנת 1985. עד לשנת 2012, האחרונה בה אורגן הטורניר על-ידי UAFA, נערכו חמישה טורנירים נוספים.
בשנת 2021 ייערך הטורניר לראשונה על-ידי פיפ"א.
בתשעת הגביעים שנערכו עד כה זכו חמש נבחרות. נבחרת עיראק זכתה בטורניר ארבע פעמים, והאלופות האחרות הן נבחרת ערב הסעודית עם שתי זכיות, ונבחרת מצרים, נבחרת מרוקו ונבחרת תוניסיה עם זכייה אחת כל אחת.
שבע מדינות אירחו את הגביע הערבי. כווית וערב הסעודית אירחו את הטורניר פעמיים כל אחת, ולבנון, עיראק, ירדן, סוריה וקטר אירחו את הטורניר פעם אחת כל אחת.
היסטוריה

התאחדות הכדורגל הלבנונית (LFA) הייתה הראשונה שקראה להקמת הטורניר, באמצעות נשיא ההתאחדות ז'ורז' דבאס שקרא לארגן כינוס ערבי כללי בשנת 1962 על-מנת לארגן את הגביע הערבי. הגביע הערבי הראשון נערך בביירות שבלבנון, בין החודשים אפריל ומאי 1963, והתחרו בו חמש נבחרות.
בין השנים 1966–1982, הוחלף הגביע הערבי בפועל על-ידי גביע פלסטין לאומות, שנערך שלוש פעמים בשנות ה-70 של המאה ה-20, והפך לטורניר נוער לאחר חזרתו של הגביע הערבי בשנות ה-80 של המאה ה-20. הגביע הערבי 1992 אורגן כחלק מהמשחקים הפאן-ערביים 1992.
הגביע הערבי 2021 יהיה המהדורה הראשונה של הטורניר שתאורגן על-ידי פיפ"א, ושמו של הטורניר שונה מ"הגביע הערבי" ל"הגביע הערבי של פיפ"א".
תוצאות הטורנירים > ארבע הנבחרות הראשונות לפי טורנירים

להלן טבלה המסכמת את ארבע הנבחרות הראשונות בכל טורניר הגביע הערבי, וכן את מיקומו והשנה בה נערך.
ראו גם

גביע המפרץ לאומות
הערות שוליים

↑  זה התרגום של השם הרשמי בו משתמשת פיפ"א
↑  نتائج اجتماع الجمعية العمومية غير العادي واجتماع اللجنة التنفيذية للاتحاد العربي لكرة القدم באתר הרשמי של UAFA, ‏ 20 בדצמבר 2017 (בערבית)
1 2  موسوعة كرة القدم العراقية من الالف الى الياء באתר Kooora, ‏ 18 בספטמבר 2005 (בערבית)
↑  Arab Cup 1963 Details באתר RSSSF (באנגלית)
1 2  Arab Cup באתר RSSSF (באנגלית)
↑  “الاتحاد العربي” يعلن عن مسابقاته للموسم القادم באתר הרשמי של UAFA, ‏ 25 באפריל 2021 (בערבית)
הא לחמא עניא

"הא לחמא עניא", הגדת ברצלונה, המאה ה-14
הָא לַחְמָא עַנְיָא (ארמית: "זהו לחם העוני") היא פסקה בארמית הפותחת את קריאת ההגדה בליל הסדר.
מצה
הפסקה כוללת הקבלה בין המצות שעל השולחן לבין "לחם העוני" שאכלו בני ישראל בצאתם ממצרים, הזמנת כל הרעבים לבוא ולהצטרף לסעודה, ותפילה לגאולה.
הנוסח והפירוש הנפוץ של "הא לחמא עניא"

| --- | --- |
 המקור  הָא לַחְמָא עַנְיָא דִּי אֲכָלוּ אַבְהָתָנָא בְּאַרְעָא דְמִצְרָיִם  כָּל דִּכְפִין יֵיתֵי וְיֵיכוֹל  כָּל דִּצְרִיךְ יֵיתֵי וְיִפְסַח  הָשַׁתָּא הָכָא – לְשָׁנָה הַבָּאָה בְּאַרְעָא דְיִשְׂרָאֵל  הָשַׁתָּא עַבְדֵּי – לְשָׁנָה הַבָּאָה בְּנֵי חוֹרִין.:  בתרגום לעברית  זהו לחם העוני שאכלו אבותינו בארץ מצרים.  כל הרעב יבוא ויאכל,  כל הצריך יבוא ויפסח.  השנה (אנו) כאן – לשנה הבאה בארץ ישראל,  השנה (אנו) עבדים – לשנה הבאה בני חורין.
מקור הפסקה

קשה לקבוע במדויק מתי נכנסה הפסקה לנוסח ההגדה של פסח. ההגדה הקדומה ביותר שנמצאה היא מתקופת הגאונים, והדרך ללמוד על קדמותם של קטעים שונים בהגדה היא מאזכורים של נוסח ההגדה במקורות חיצוניים מוקדמים ובאמצעות ניתוח אופי הטקסט וסגנונו.
פסקת "הא לחמא עניא" איננה נזכרת באף אחד מהתלמודים או מהמדרשים, והיא החלה להופיע בכתב רק בספרות הגאונים (כגון סדר רב עמרם גאון), דבר המצביע על כך שהפסקה היא מאוחרת יחסית.
ניתוח הטקסט של הפסקה מעלה נתונים סותרים - מצד אחד, בעוד ששאר ההגדה הוא בעברית, פסקת "הא לחמא עניא" כתובה בארמית, דבר המצביע על כך שזוהי תוספת מאוחרת. מאידך, מעצם אזכורו של קורבן הפסח משמע שמדובר בקטע שנאמר בתקופה שבה עדיין היה מוקרב קורבן הפסח. ואמנם, רבים מהראשונים כותבים כי נוסח "הא לחמא עניא" נתקן בבבל, שם שפת הדיבור הייתה ארמית כבר בתקופת בית שני.
מקומה של הפסקה בהגדה

בהגדות המודרניות, נדפסת פסקת "הא לחמא עניא" בתור תחילת קריאת ההגדה, לעיתים אחרי פסקת לשם יחוד, ולעיתים, על־פי הרמב"ם, לאחר אמירת המשפט "בבהילו יצאנו ממצרים". אולם, מקומה של הפסקה לא היה מוסכם על כל הראשונים. חלקם, כגון הרשב"א והרב אשר בן חיים ממונתשון לא הזכירוה כלל, וחלקם, כגון הראב"ן והריטב"א כתבו כי איננה חלק מההגדה, אלא נספח מאוחר. ראשונים נוספים כתבו כי יש למזוג את הכוס השנייה לפני "מה נשתנה", ולא לפני "הא לחמא עניא".
טעם אמירת "הא לחמא עניא" בארמית

טעמים שונים ניתנו לאמירת "הא לחמא עניא" בארמית:
"הא לחמא עניא" נועד כהסבר לנשים ולילדים למה מחלקים את המצה כדרכו של עני, ובתקופה שחיברו את הנוסח השפה המדוברת הייתה ארמית לפיכך תיקנו לומר בשפה שהם יבינו.
מאחר שמזמינים את כל הרעבים לבוא לאכול, יש חשש שהדבר יראה כאילו מזמינים את המזיקים, אומרים את הפסקה בארמית, שהיא שפה שהמזיקים אינם מבינים.
כדי שהמלאכים לא ישמעו את עם ישראל מתפארים, ויקטרגו עליהם שאינם ראויים לגאולה, אומרים את הפסקה בארמית, שהיא שפה שהמלאכים אינם מבינים.
כאזכור לכך שהגלות באה כעונש על אכילת חמץ בפסח, על פי המדרש באיכה רבה.
על כל פנים את המשפט האחרון "לשנה הבאה בני חורין" אומרים בעברית, וגם לכך נאמרו מספר טעמים:
"כדי שלא יבינו הבבלים ויחשבום למורדים במלכות"
שכן אמרו חז"ל "לעולם אל יתפלל אדם בלשון ארמי, שאין מלאכי השרת מכירים בלשון ארמי", לפיכך אנו מבקשים זאת בלשון הקודש ויעתירו עלינו גם הם לפני השוכן במרומים
רבי שמעון בן צמח דוראן פירש שגם המדברים בארמית, אומרים מילים אלו בעברית.
גרסאות ופרשנויות

בחלק מקהילות צפון אפריקה, וכן בתימן, נהגו להקדים לאמירת "הא לחמא עניא" את המילים "בבהילו (=בבהילות, בחיפזון) יצאנו ממצרים". מילים אלו אינן נמצאות בנוסחאות ההגדה של הגאונים, והן נוכחות לראשונה בנוסח ההגדה של הרמב"ם.
רבי ישעיה די טראני כתב שאין לומר את המשפט "כל דצריך ייתי ויפסח" שמשמעו "כל הצריך יבוא וישתתף באכילת קרבן הפסח", לפי שבזמן הזה אין לנו קרבן פסח, מה גם שאפילו בזמן המקדש לא ניתן להזמין לאכילת הפסח את מי שלא נמנה מראש עליו. הראב"ן אף כתב שמשפט זה מן הסתם לא נאמר בזמן גלות בבל, ולכן גם בזמננו אין לאמרו. לעומתם, יש בראשונים שיישבו המנהג לומר משפט זה, בטענה שהוא מתייחס לאפיקומן, שהוא זכר לפסח, או לשני התבשילים שנהוג להניח בקערה, זכר לקרבן הפסח ולקרבן חגיגה.
סיבוב הקערה מעל ראשי המסובים

רבי יצחק אלחדב מחכמי ספרד במאה ה-14 כותב:
ומנהג ספרד להגביה הקערה בידו, ואומר הא לחמא עניא, כלומר, זהו הלחם לחם עוני שאכלו אבותינו במצרים. ונהגו להקיף הקערה סביב ראש הקטנים
ומנהג נפוץ בקרב יוצאי קהילות צפון אפריקה, בעיקר מרוקו ותוניס, לסובב את הקערה מעל ראשי כל המסובים ואומרים ”בבהילו יצאנו ממצרים הא לחמא עניא בני חורין”. על מנהג זה מספר החיד"א, שביקר בתוניס בשנת תקל"ד (1774). לפי עדותו, המשרת סובב את הקערה שלש פעמים מעל ראשי המסובים (אך לפי הוראת החיד"א - לא מעל ראשי הנשים). גם ישראל יוסף בנימין מתאר מנהג דומה בקרב יהודי תוניס. הרב יעקב משה טולידאנו מציין שגם בני יהדות מרוקו נהגו כן. הרב שם טוב גאגין מספר כי בביקור במרוקו בשנת תרצ"ב (1932), שאל את רבני מרוקו לפשר מנהג זה, והם השיבו לו כי יש בדבר סגולה לברכה ולהגנה מכל פגע וצרה.
רבי משה בן מכיר כותב ששמע על המנהג לסובב את הקערה בעת אמירת "הא לחמא עניא" ותמה עליו, והוסיף כי לא ראה מי שנהג כך.
לפי השערות, מקורו של המנהג בהרחבה של המנהג שרווח בזמן התלמוד לסלק את השולחן מלפני המסובים בשלב זה של הסדר, במטרה לעורר את הילדים לתמוה על כך. כך כותב רבי משה פיזנטי מחכמי סלוניקי במאה ה-16 ואחרים. השערה נוספת אותה מעלה רבי יוסף בן נאים, שבסיבוב הקערה על תכולתה רומז בעל הבית למסובים: כך יצאתם ממצרים, כל אחד משא על כתפו (שמות, י"ב, ל"ד) ועל ראשו, ויצאו "בבהילו", כלומר, בחיפזון. רבי חיים פלאג'י כותב שמנהגם לסובב את הקערה מעל ראשי בני הבית בעת אמירת "מה נשתנה" ונימק את הדבר על פי הקבלה.
מנהג קדום יותר, ודומה במקצת, מתאר רבי מנחם המאירי, להגביה את הקערה בעת סילוקה בשעת אמירת "הא לחמא עניא" עד לגובה הכתף, זכר לאופן שבו נשאו בני ישראל את צרורותיהם ביציאת מצרים.
לקריאה נוספת

הרב ישראל דנדרוביץ, הא לחמא עניא - השפה הארמית בירושלים לשמחה או לעצב?, בתוך: קובץ אור ישראל, גיליון סב - ניסן תשע"א, עמודים: קסח - קפב.
הערות שוליים

↑  יש נוסחאות שמנקדים הֵא, ויש לנוסח זה הסבר על פי הקבלה בתורת החסידות; עיין בסידור אדמו"ר הזקן, הגדה של פסח
↑  לפירושים נוספים ראו להלן.
↑  פירוש ההגדה המיוחס לרשב"ם;  ראבי"ה, ב, תקכה; ועוד
↑  פירוש ההגדה המיוחס לרש"י; מחזור ויטרי, הלכות פסח, סימן צה
↑  פירוש הריטב"א להגדה
↑  שבולי הלקט ריח, בשם אחיו - בנימין.
↑  כלבו
↑  שבת יב:
↑  ספר הפרדס הגדול לרש"י דף נח ע"ב
↑  רמב"ם, הלכות חמץ ומצה, סדר הגדה.
↑  שיבולי הלקט השלם, סימן ריח, בשמו.
↑  ראב"ן פסחים, ד"ה הא.
↑  ראב"ן פסחים ד"ה הא.
↑  ראבי"ה סימן תקכ"ה.
↑  יש שהגביהו את הקערה מעל ראשי התינוקות או המסובים במקומות אחרים בהגדה, למשל, רבנו ירוחם כותב בספרו:”ונוהגים להגביה הסל על ראשי התינוקות, ואומר לפיכך אנו חייבין וכו'”, ראו: "ספר תולדות" באתר: hebrewbooks. וראו להלן את דברי רבי חיים פלאג'י.
↑  מעגל טוב השלם, עמוד 62.
↑  ספר מסעי ישראל, תרגום דוד גורדון, ליק, תרי"ט, עמוד 126.
↑  נר המערב, ירושלים תרע"א, עמוד 216. הוא כתב שנהגו כן בעת אמירת ”בבהילו יצאנו ממצרים”, אך המנהג הנפוץ הוא לשיר ”בבהילו יצאנו ממצרים הא לחמא עניא בני חורין”, ראו למשל: יהושע ממן, עמק יהושע חלק ג, עמ' 318, ירושלים, תשמ"ח; מישאל דהאן "דיני ומנהגי ליל הסדר" בתוך: האשל, באר-שבע, תש"ל. אברהם חפוטא, לאבות ובנים, עמ' כו; מאיר יששכר מזוז, מי מעיינות - מועדים עמ' קכח, חמ"ד, תשע"ג.
1 2  כתר שם טוב, חלק ג', עמוד 129.
↑  סדר היום, סדר בעור חמץ.
↑  תלמוד בבלי פסחים קטו, ב, רשב"ם ותוספות שם, שולחן ערוך אורח חיים סימן תעג, ו.
↑  רבי משה פיזנטי, חוקת הפסח, סלוניקי שנ"ט. וראו עוד בדברי הרב גגין בהערה.
↑  רבי יוסף בן נאים, נוהג בחכמה, עמ' קסז, לוד, תש"פ.
↑  רבי חיים פלאג'י, חיים לראש, דף מט עמוד ב, איזמיר, תרי"ב.
↑  בית הבחירה, פסחים קטו, ב.
| חג הפסח |
| --- | --- | --- |
| ערב פסח | קמחא דפסחא • אפיית מצות • שבת הגדול • הגעלת כלים • בדיקת חמץ • ביטול חמץ • ביעור חמץ • מכירת חמץ • תענית בכורות • ערב פסח שחל בשבת |  |
| סיפור יציאת מצרים | שעבוד מצרים • עשר מכות מצרים • יציאת מצרים • קריעת ים סוף • שירת הים |  |
| ליל הסדר | הלכות ליל הסדר • קערת ליל הסדר • חרוסת • כרפס • מצה • מרור • זרוע • ארבע כוסות • כוס של אליהו • הסבה • אפיקומן |  |
| סדר ההגדה | סימני הסדר • הא לחמא עניא • מא כ'בר • מה נשתנה • עבדים היינו • ארבעה בנים • והיא שעמדה • דצ"ך עד"ש באח"ב • דיינו • אמונים ערכו שבח • קריאת ההלל (התחלה) • שפוך חמתך • הלל (המשך) • הלל הגדול • ברכת השיר • חסל סידור פסח • לשנה הבאה בירושלים • ובכן ויהי בחצי הלילה • ובכן ואמרתם זבח פסח • אדיר במלוכה • אדיר הוא • אחד מי יודע • חד גדיא |  |
| מצוות החג | איסור חמץ • קורבן פסח • סיפור יציאת מצרים • אכילת מצה • אכילת מרור • ארבע כוסות • מנחת העומר |  |
| מהלך החג | ערב פסח • ליל הסדר • חול המועד פסח • שביעי של פסח • פסח שני |  |
| מנהגים | סעודת אסתר • סהרנה • אמירת שירת הים • סעודת משיח • מימונה |  |
| תפילות ופיוטים | קריאת ההלל • אבוא בחיל להתיצבה • תפילת טל • ליל שמורים אותו אל חצה |  |
| חמץ ומצה | מצה עשירה • מצה שמורה • שרויה • קטניות בפסח • חמץ נוקשה • חמץ שעבר עליו הפסח |  |
| שונות | מסכת פסחים • לא בד"ו פסח • מטבח פסח • רומפלנאכט |  |
חגי ישראל ומועדיו • שלוש רגלים
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
הא לחמא עניא בהגדת רוטשילד
קטע מהגדה עם פירוש "זרע גד", וילנא, 1860. בהגדה שינוי מטעם הצנזורה הרוסית. הטקסט (בעברית) - "השנה עבדים במקומות רבים, לשנה הבאה בני חורין כבארץ שלנו".
דומניקו צ'ימרוזה

| --- | --- |

 לידה:  17 בדצמבר 1749 אברסה, איטליה 
 פטירה:  11 בינואר 1801 (בגיל 51) ונציה, ממלכת הבסבורג 
 מקום קבורה:  San Michele Arcangelo 
 מוקד פעילות:  הרפובליקה של ונציה 
 מקום לימודים:  קונסרבטוריום סנטה מריה די לורטו 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 פרופיל ב-IMDb
 
פסל של צ'ימרוזה מאת ג'וזפה אנטוניו סורבילי (אנ') בתיאטרון סן קרלו.
דומניקו צ'ימרוזה (באיטלקית: Domenico Cimarosa;‏ 17 בדצמבר 1749, אברזה – 11 בינואר 1801, ונציה) היה מלחין אופרות איטלקי.
ילדות והשכלה

הוריו של דומניקו היו עניים, אך חשוב היה להם להקנות חינוך והשכלה לבנם. אחרי שעברו לגור בנאפולי, שלחו אותו לבית ספר חופשי שליד אחד המנזרים בעיר. נגן העוגב במנזר, האב פולקאנו, התרשם מתבונתו של הילד והדריך אותו בהתנדבות ביסודות המוזיקה ובספרות העתיקה והמודרנית של ארצו. הודות להשפעתו קיבל צ'ימרוזה מלגה למכון המוזיקלי סנטה מריה די לורטו בנאפולי, שם נשאר אחת-עשרה שנים ולמד בעיקר את האמנים הגדולים של האסכולה האיטלקית הישנה. אף כי גילה כישרון בנגינה בכינור ובכלי מקלדת ואף בזמרה, עשה לו שם בעיקר כמלחין, עוד בתקופת לימודיו. ייתכן שהוסיף ולמד הלחנה אצל ניקולו פיצ'יני בשנת 1771,לאחר שעזב את הקונסרבטוריון.
ראשית הקריירה

בגיל עשרים ושלוש החל צ'ימרוזה את הקריירה שלו כמלחין באופרה בופה בשם Le stravaganze del conte, שבוצעה לראשונה ב- Teatro del Fiorentini בנאפולי בשנת 1772. היצירה התקבלה ברצון וכבר באותה שנה באה בעקבותיה 
Le pazzie di Stelladaura e di Zoroastro, פארסה גדושה הומור ואקסצנטריות. גם היצירה הזו קצרה הצלחה ושמו של המלחין הצעיר החל להתפרסם בכל איטליה. ב-1774 הוזמן לרומא לכתוב אופרה ל-stagione של אותה שנה; שם הוציא מתחת ידיו עוד אופרה קומית בשם "האיטלקייה בלונדון".
אמצע החיים

במשך שלוש-עשרה השנים הבאות, כתב צ'ימרוזה מספר אופרות לתיאטראות שונים באיטליה וחי באופן זמני ברומא, בנאפולי ובכל מקום אחר לשם הזדמן לו להגיע בתוקף ייעודו, לנצח על יצירותיו. מ-1784 עד 1787 חי בפירנצה וכתב אך ורק לתיאטרון של עיר זו. היצירות שחיבר בתקופה זו בחייו רבות מאוד וכוללות אופרות, הן קומיות והן רציניות, קנטטות ויצירות קודש שונות. יצירות אחדות מן היבול הרב שהפיק הן: Cajo Mario; שלוש האופרות התנכ"יות, "אבשלום", "היהודיה" ו"קורבן אברהם"; כמו כן Il convito di pietra; ו-La ballerina amante, אופרה קומית, שבוצעה לראשונה בוונציה, בהצלחה עצומה.
ב-1788 נסע צ'ימרוזה לסנקט פטרבורג בהזמנת הקיסרית יקטרינה השנייה. הוא נשאר בחצרה למשך ארבע שנים וכתב מספר עצום של יצירות, בעיקר בעלות אופי אקראי, pièces d'occasion, שמרובן לא נשאר זכר אפילו לשמותיהן. בשנת 1792 עזב צ'ימרוזה את סנקט פטרבורג ונסע לווינה לפי הזמנתו של הקיסר לאופולד השני.
כאן כתב את יצירת המופת שלו, "נישואים בסתר" Il matrimonio segreto, שמקומה שמור בדרגה הגבוהה ביותר של המוזיקה האופראית הקלה. ב-1793 חזר צ'ימרוזה לנאפולי, שם התקבלו "נישואים בסתר" ויצירות אחרות שלו בתשואות. בין היצירות שנכתבו בתקופת שהותו האחרונה בנאפולי אפשר להזכיר את האופרה Le astuzie femminili
את חייו בשנים אלה מיררו תככיהם של אנשים צרי עין ועוינים, ביניהם יריבו הוותיק ג'ובאני פאיזיילו. בתקופה שנאפולי נמצאה תחת כיבוש צבא הרפובליקה הצרפתית, הצטרף צ'ימרוזה למפלגה הליברלית ועם שיבת הבורבונים נידון, כמו רבים מחבריו הפוליטיים, למוות. בהשתדלות מעריצים בעלי השפעה, הומר עונשו בגירוש והוא עזב את נאפולי בכוונה לחזור לסנקט פטרבורג, אבל בריאותו התערערה ואחרי סבל רב מת בוונציה ב-11 בינואר 1801, מדלקת מעיים. טיב מחלתו הביא להשערה שאויביו הרעילו אותו, אך חקירה רשמית הזמה חשד זה. צ'ימרוזה עבד עד לרגע האחרון של חייו, ואחת מן האופרות שלו, "ארטמיזיה", נשארה לא-גמורה במותו.
יצירות לכלי מקלדת

צ'ימרוזה כתב 88 סונטות לכלי מקלדת (צ'מבלו או עוגב). מבחר מתוך אלו יצאו במהדורות שונות. שתי מהדורות שלמות קיימות: בהוצאת בוזי והוקס ובהוצאת ג. זאניבון.
4 מהן נתפרסמו במאה העשרים בעיבוד מאת ארתור בנג'מין כקונצ'רטו לאבוב או קלרינט ולתזמורת כלי קשת בדו מינור/מז'ור.
מספר אבובנים הקליטו עיבוד זה, למשל היינץ הוליגר.
הערות שוליים

↑  ג'ניפר ג'ונסון וגורדאנה לזרביץ', "דומניקו צ'ימרוזה" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
↑  ד/יימס גולוויי וויליאם מאן, "מוזיקה בכל הזמנים", עמ' 113
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259610105171  PLWABN: 9810595765605606  BIBSYS: 59220  BNC: 000127811  BNE: XX844688  BnF: cb13892517d (data)  CANTIC: a10363142  CiNii: DA04953950  GND: 118887254  ICCU: CFIV031433  ISNI: 0000 0001 2126 1590  LCCN: n79079445  LNB: 000036994  MusicBrainz: 993640e8-4b19-42d2-8db6-f72bbaeafd8b  NDL: 00899747  NKC: js20020318012  NLA: 35155147  NLK: KAC199605103  NSK: 000097988  NTA: 069213461  RERO: 02-A003107668  SELIBR: 213061  SNAC: w6df6vhc  SUDOC: 035045957  Trove: 844781  VcBA: 495/119330  VIAF: 29717574   WorldCat (עם VIAF): 29717574