stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סעיד נורסי
תפיסה תאולוגית–פוליטית > הימנעותו מן הפוליטיקה בתקופה השנייה של חייו

בחיבור מסר האור מבאר נורסי מדוע הוא נמנע מן העיסוק בפוליטיקה. להימנעות זו מספק נורסי שלוש סיבות מרכזיות:
הפוליטיקה אינה נושא מרכזי באסלאם. הבעיות הפוליטיות הן רק סימפטומים לבעיות, ולא הגורמים אליהן ומאיליו גם לא הפתרון אליהן. העיסוק בפוליטיקה מסיט את תשומת הלב של המאמינים מהעיקר, עבודה פנימית אינדיבידואלית שתתקן את הבעיות שנגרמות בגלל האתיאיזם והפוזיטיביזם, אל התפל.
בניגוד לתאולוג אל ע'זאלי שאמר כי הדת והפוליטיקה הן תאומות ובעצם חלק מאותו הגוף, ולכן הקשר ביניהם בל יינתק, הוא טען כי הפוליטיקה היא הפך הדת. היותן "תאומות" לא מתקבלת על הדעת מפני שבתכונותיהם החיצוניות הן הפכים מוחלטים. בעוד שהפוליטיקה מזוהמת, הדת מטוהרת וכן בעוד שהפוליטיקה מביאה לפירוד, הדת מאחדת.
אילו היה מתעסק בפוליטיקה היו חושבים שהוא רותם את הדת לצבירת הון פוליטי, וכתוצאה מכך לא היו מקבלים את תורתו.
תפיסה תאולוגית–פוליטית > ייחודה של התנועה הנורית

התנועה הנורית, שהוקמה על ידי נורסי והתבססה על כתביו, התאפיינה בהתמקדות בעיסוק הרוחני והימנעות מן הפוליטיקה ונבדלה בכך מתנועות אסלאמיות אחרות כמו האחים המוסלמים. מתוך מאפיין זה התעצבה התנועה כתנועה לא רשמית, ולכן היא איננה זקוקה לאישור מהשלטונות לקיום פעילותה. לצד מאפיין זה היא ייחודית גם בכך שמקור הסמכות והידע נובע מן ספר, (אגרות האור), ולא ממנהיגות כריזמטית וקשר בלתי אמצעי עמה. כמו כן, נטייתה של התנועה להעדיף את איכות התלמידים על פני הכמות היא תכונה נוספת שמייחדת אותה.
תפיסה תאולוגית–פוליטית > הפולמוס עם הצופים

סעיד נורסי הושפע רבות משני מקורות עיקריים; מחד מסדרים ומורים צופיים ומנגד מתפיסות מדעיות מודרניות . בין ההוגים שהשפיעו עליו היה החכם הצופי בן המאה השש עשרה חבר המסדר הנקשבינדי, אחמד סירהינדי. השפעה זו התבטאה בין השאר בבחירתו לקבל אך ורק את הקוראן כסמכות דתית בעקבות חוויה מיסטית שעבר עם ספרו של סירהינדי, המכתובאת (הכתובים). דבר זה היווה סיבה מרכזית לאיסור שהטיל על תלמידיו להצטרף למסדרים סופים, המאופיינים בציות למנהיג המסדר.
השפעתו של סירהינדי הביאה אותו לתפיסה דתית השוללת את הנטייה הצופית להקל בקיום המצוות, והוא תבע הקפדה מוחלטת על ההלכה המוסלמית. כמו סירהינדי, ייחס נורסי חשיבות מרובה יותר למצוות אלו מלעבודה רוחנית. קווי דמיון נוספים בין השניים ניתן לראות בתפיסתם הסגפנית ובנטייתם לתחום הפוליטי.
חרף הקרבה המרובה בהשקפותיהם ובניגוד לנאמר בחלק מן המקורות נורסי לא היה חבר כמו סירהינדי במסדר הנקשבינדי, והייתה לו ביקורת נוקבת למדי על הדרך הצופית. בין השאר טען נורסי כנגד הצופים כי משום שהם שקועים בקונצפציה הישנה לפיה אובדן אמונה נובע מבורות הם לא מצליחים להתמודד עם אתגרי השעה של האתיאיזם והפוזיטיביזם הנובעים מהפך הבורות, ההשכלה. לעומתם, טען נורסי כי הדרך הנכונה להתמודד עם אתגרים אלו היא להוכיח את קיומו של האל ואמיתות המצוות באמצעים רציונליים.
גם במימד התאולוגי ביקר נורסי את הצופיות, בעיקר על תפיסות "אחדות המציאות", והגרסה המתונה שלה שנוסחה על ידי שירהינדי, תפיסת "אחדות הדעות". תאוריות אלו גורסות כי הפירוד בין עצמים בעולם איננו אלה אשליה, ואילו העולם איננו אלא האל האחד. נורסי גינה אותן משום שלטענתו הן אינן עולות בקנה אחד עם הבנות מודרניות כמו גם משום שהן מתנגשות עם הכתובים והתאולוגיה המוסלמית.
את ביקורתו כנגד הצופים סיכם נורסי במשפט: "הצופיות איננה תנאי לכניסה לגן עדן, אלא תבלין לאמונה". עם זאת, הטרמינולוגיה שבה הוא משתמש קרובה למדי לזו הצופית, והוא הכיר בתרומתם החשובה לאסלאם. נראה שהמחלוקת בין נורסי לבין הצופים לא הייתה על המטרה, להביא את המאמין להישגים רוחניים, אלא על המתודה. על פי תפיסת עולמו, נורסי טיהר את הסופיות המלאה בסתירות ובעיות, לקח רק את היתרונות שבה וביסס את התהליך הרוחני על טקסטים ולוגיקה.
ראו גם

פטהוללה גילן
לקריאה נוספת

אריק יאן צורשר, טורקיה: היסטוריה מודרנית, מאנגלית: עדי גינצבורג הירש, ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב: תל אביב, 2005.
Akbulu, D, Kuru, Zeynep and Kuru, Ahmet T., "Apolitical Interpretation of Islam: Said Nursi's Faith-Based Activism in Comparison with Political Islamism and Sufism" Islam and Christian-Muslim Relations 19, 1 (winter 2008), pp 99-111.
Bonner, Arthur, "An Islamic Reformation in Turkey", Middle East policy 11, 1 (spring 2004) pp 84-89.
Friedman, Yohanan, “Shaykh Aḥmad Sirhindī and Bediüzzaman Nursi: some comparative considerations.” In Abu Rabi, Ibrahim (ed), Spiritual dimensions of Bediüzzaman Said Nursi’s Risale-ye nur, (Albany: State University of New York Press, 2008), pp. 276-285.
Mardin, Serif, Religion and Social Change in Modern Turkey: The Case of Bediu¨ zzaman Said Nursi (Albany: State University of New York Press 1989).
Saritoprak, Zeki "Said Nursi's Teachings on the 'People of the Book': a Case Study of Islamic Social Policy in the Early Twentieth Century," Islam and Christian-Muslim Relations, 11, 3 (Autumn 2000), pp 321-332.
Yavuz, Hakan, "Towards an Islamic Liberalism?: The Nurcu Movement and Fethullah Gülen", Middle East Journal, 53, 4 (Autumn 1999), pp. 584-605.
הערות שוליים

1 2 3 4  צורשר, עמ' 426.
↑  Selected Readings  From Bediüzzaman Said Nursi’s Risale-i Nur
↑  Arthur Bonner, "An Islamic Reformation in Turkey", Middle east policy 11, 1, (spring 2004), p 85.
↑  Bonner, p. 85.
↑  צורשר, עמ' 200-200.
↑  D Akbulu, Zeynep Kuru and Ahmet T. Kuru, "Apolitical Interpretation of Islam: Said Nursi's Faith-Based Activism in Comparison with Political Islamism and Sufism," Islam and Christian-Muslim Relations, 19, 1 (winter 2008), p. 101..
1 2  .Bonner, p.86 וכן: צורשר, טורקיה: היסטוריה מודרנית, עמ' 226.
↑  Bonner, p.86.
↑  Akbulu and Kuru,. P. 101.
↑  Akbulu and Kuru,. P. 102 .
↑  Bonner, p.86. וכן Akbulu and Kuru,. P. 102. שם מצוטט נורסי כאשר נשאל מדוע הוא איננו מתעניין אפילו באירועים חשובים כמלחמת העולם השנייה, כי "גן עדן חשוב ממלחמת העולם השנייה".
1 2  צורשר, עמ' 226.
↑  Bonner, p.87.
↑  צורשר, טורקיה: היסטוריה מודרנית, עמ' 426. וBonner, 88.
↑  Yohanan Friedman “Shaykh Aḥmad Sirhindī and Bediüzzaman Nursi: some comparative considerations.” In Ibrahim Abu Rabi`, (ed.), Spiritual dimensions of Bediüzzaman Said Nursi’s Risale-ye nur (Albany: State University of New York Press, 2008), p.282.
↑  Akbulu and Kuru,. P. 104. Bonner, p.88-89.
↑  Akbulu and Kuru,. P. 104-105.
↑  Saritoprak, Zeki, "Said Nursi's Teachings on the 'People of the Book': a Case Study of Islamic Social Policy in the Early Twentieth Century," Islam and Christian-Muslim Relations, 11, 3 (October 2000), p 322.
↑  Bonner, p.89.
↑  Zeki, P 322.
↑  דוגמאות לשאלות ניתן למצוא שם, עמ' 325-327.
↑  שם, עמ' 322.
↑  שם, עמ' 328-329.
↑  Yavuz, Hakan, "Towards an Islamic Liberalism?: The Nurcu Movement and Fethullah Gülen", Middle East Journal, 53, 4 (autumn 1999), pp. 584.
↑  Akbulu and Kuru,. P. 102.
↑  שם, עמ' 100
↑  שם, עמ' 102.
↑  שם
↑  בנושא זה נאלץ נורסי להיכנס להתפתלויות על מנת להסביר את העיסוק הרב שניתן למצוא בספרות המוסלמית העתיקה בנושאים מדיניים, לצד קשיים העולים מתוך הביוגרפיה של מחמד.
↑  שם, שם.
↑  השוואה יפה בין התנועה הנורית לאחים המוסלמים נעשתה בידי העיתונאי העיראקי עבד אל קדיר: בתוךAkbulu and Kuru,. P. 103.
↑  שם, עמ' 106.
↑  Bonner. p.85
↑  סיפור זה מופיע בהרחבה ב: Friedman,. p. 276.
↑  Akbulu and Kuru,. P. 106.
↑  Friedman, p. 277-278.
↑  Mardin, Serif ¸. Religion and Social Change in Modern Turkey: The Case of Bediu¨ zzaman Said Nursi (Albany: State University of New York Press 1989), pp 58-60.
↑  Akbulu and Kuru,. P. 10
↑  שם, עמ' 106-107.
↑  שם, עמ' 107.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266189305171  PLWABN: 9810580091505606  BnF: cb12222008f (data)  GND: 11886016X  ISNI: 0000 0001 2213 9546  LCCN: n79122075  LNB: 000286106  NKC: jx20050125008  NLG: 282289  NLK: KAC201112961  NTA: 075197030  SUDOC: 030896053  TDVİA: said-nursi  Trove: 1599021  VIAF: 101363559   WorldCat (עם VIAF): 101363559
ענן מולקולרי

ערפילית בליעה Barnard 68 היא למעשה ענן מולקולרי
ענן מולקולרי הוא אזור של ענן בין-כוכבי, שהצפיפות והגודל שלו מאפשרים היווצרות של מולקולות, מימן מולקולרי הוא הנפוץ ביותר.
עננים מולקולריים שוכנים בעיקר בזרועות הספירליות של גלקסיות לולייניות, והם קיימים בגדלים מגוונים המגיעים למאות שנות אור.
היווצרות הענן

ענן מולקולרי נוצר כאשר ישנו ריכוז גבוה של חומר בין כוכבי (מימן והליום בחלל) באזור אחד. ככלל, לחץ הגז בענן מונע דחיסה שלו לדרגה הדרושה ליצירת פרוטו כוכב. אם מתרחש אירוע הגורם לדחיסה משמעותית של חומר הענן - כדוגמת גל הלם של סופרנובה סמוכה, או התנגשות בענן אחר - נדחס הענן מעבר לסף הדרוש ליצירת כיסים של חומר שידחס בהשפעת כבידת עצמו. כל כיס שכזה מהווה פרוטו-כוכב, ממנו ייווצר כוכב אחד לפחות. בשלב זה מכונה אותו חלק בענן בו מתהווים קדם־כוכבים "פעוטון כוכבים".
ענן מולקולרי נוצר מערפיליות, שרידי סופר נובות, או מרוחות סולריות.
סקוואנה

ערך זה עוסק באלה במיתולוגיה הקלטית. אם התכוונתם לשמו של נהר הסן לטינית, ראו .
סקוואנה (בלטינית: Sequana) היא אלת נהר הסן במיתולוגיה הקלטית, ובייחוד אלת המעיינות במקורות הנהר. כמו כן אלה זו הייתה אלת השבט הגאלי סקוונים.
המעיינות, שנקראו על שם האלה (Fontes Sequanae) ממוקמים במישור שאטיון (Chatillon), צפונית מערבית לדיז'ון, בבורגונדי של ימינו. במאה השנייה לפנה"ס ובמאה הראשונה לפנה"ס היה ממוקם באתר המעיינות מקדש לאלה, אליו הגיעו עולי רגל שביקשו להירפא מחוליים. עם הכיבוש הרומי הוקמו באתר שני מקדשים בסגנון רומאי, וסביבם אכסדרת עמודים ובריכה.
באתר התגלו פסלים רבים עשויים נחושת, עץ ואבן של חלקי גוף שהובאו כקורבנות לאלה במטרה שתרפא את הנגעים באותם חלקי גוף. כמו כן התגלו באתר מטבעות רבים ותכשיטים שהובאו לאלה.
כמו כן התגלו באתר שמונה כתובות המוקדשות לאלה, מהם ניתן ללמוד על אופן ההגייה הגאלי של השם.
תיאור האלה

במקדש האלה התגלה פסל ברונזה שלה בו היא מתוארת כאישה הלבושה גלימה ארוכה ולראשה עטרה. האישה עומדת על סירה שחרטומה בצורת ראש ברווז. הפסל מוצג כיום במוזיאון הארכאולוגי של דיז'ון.
לקריאה נוספת

Miranda Jane Aldhouse-Green, Animals in Celtic Life and Myth, Routledge, 1992.
סקוואנטו

| --- | --- |

איור משנת 1911 ובו תיאור של סקוואנטו מלמד מתיישבים אנגלים איך לגדל תירס
 לידה:  1585? Patuxet tribe, ארצות הברית 
 פטירה:  30 בנובמבר 1622 (בגיל 37 בערך) צ'טהאם, ארצות הברית 
 מדינה:  מושבת וירג'יניה 
 מקום קבורה:  מסצ'וסטס 
 
טיסקוואנטום, ידוע בכינוי סקוואנטו (1 בינואר 1585 - 30 בנובמבר 1622) היה אינדיאני שעזר למתיישבים הראשונים שהגיעו למושבת פלימות' בחורף הראשון שלהם במקום (דצמבר 1620); עזרתו הייתה חיונית להישרדותם. סקוואנטו השתייך לשבט פטוקסט, פלג ממשפחת השבטים וומפנאואג.
ביוגרפיה

תאריך לידתו המדויק של סקוואנטו אינו ידוע, אך רבים מהחוקרים מתארכים את לידתו ב-1 בינואר 1585.
במרץ 1605 הפליג קפטן ג'ורג' ווימות מאנגליה על מנת לחקור את חופי פנובסקוט, מיין ומסצ'וסטס, במימון של סר פרדינדדו ג'ורג'ס. ההוראות שניתנו לו היו לאסוף מידע ולנסות למצוא משאבים בצפון אמריקה, בייחוד באזור קנדה וניו אינגלנד. במהלך ההפלגה חטף ווימות 5 אינדיאנים מתוך מחשבה שג'ורג'ס יתעניין לראות את ילידי האזור; אחד מהאינדיאנים האלה היה סקוואנטו. בסוף יולי של 1605 חזר ווימות, ואיתו האינדיאנים, לאנגליה.
אין אזכורים של סקוואנטו מ-1605, כשהגיע לאנגליה ועד ל-1614. בכל אופן, במרץ 1614 הפליג קפטן ג'ון סמית' מאנגליה, יחד עם קפטן תומאס האנט (Thomas Hunt) בראש ספינה נוספת, על מנת לחקור את חופי מיין ומסצ'וסטס; סקוואנטו הצטרף אליו במסע חזרה למקום הולדתו, כמדריך ומתורגמן. המסע נועד להיות
הרפתקני-מסחרי במטרה למצוא זהב, אך סמית' והאנט נוכחו לדעת שדגים ופרוות יהיו הדרך היחידה שלהם להימנע מכישלון פיננסי ולכסות את עלויות המסע. האנט נותר עם רוב המלחים ואסף מטען של דגים ופרוות, ואילו סמית' החל לחקור ולמפות את האזור. סקוואנטו שימש מתורגמן בעסקת פרוות בין האנט לאינדיאנים מקומיים, אך האנט החליט לחטוף את כולם ולמכור אותם לעבדים במאלגה שבספרד תמורת 20 פאונד על כל אחד מהם.
מספר נזירים מקומיים גילו את כוונתו של האנט ולקחו את האינדיאנים תחת חסותם "בשביל להכניסם תחת כנפי הנצרות". סקוואנטו הצליח להגיע ללונדון, שם הוא פגש את ג'ון סלייני (John Slany), סוחר ובונה ספינות; סלייני צירף אותו למשלחת שיצאה לניופאודלנד כמדריך ומתורגמן. בניופאונדלנד ראה אותו קפטן תומאס דרמר (Thomas Dermer), שעבד בעבר עבור סר ג'ורג'ס. דרמר זיהה אותו ולקח אותו חזרה לאנגליה ב-1617. בסופו של דבר, נסע סקוואנטו עם דרמר בשנת 1619 במשלחת לחופי ניו אינגלנד. לאחר שעצרו באי מונהגן שליד מיין, הם הפליגו דרומה והטילו עוגן במימי נמל פלימות', שנה אחת לפני בואם של המתיישבים האנגלים למקום. סקוואנטו גילה שכל אנשי השבט שלו, כמו גם רוב השבטים שחיו באזור, מתו ממגפה; ככל הנראה מאבעבועות שחורות, אך יש הסוברים שמדובר בעכברת.
דרמר וסקוואנטו מיפו ביחד את אזור החוף של ניו אינגלנד. סקוואנטו היה המדריך של דרמר בסיור שלהם לנחלת ה"פוקנוקט" (Pokanoket; כיום בריסטול), וכיוון שכל אנשי השבט שלו מתו - החליט סקוואנטו להצטרף לשבט הפוקנוקט, שם התגורר מסאסויט (Massasoit), ראש הוומפנאואג. דרמר המשיך את מסעו לקייפ קוד, שם הותקף ונלקח בשבי על ידי שבט הנאוסט (Nauset) שרצו להתנקם באנשים הלבנים על חבריהם שנחטפו על ידי האנט מספר שנים לפני כן. סקוואנטו שמע על כך, וניהל איתם משא ומתן עד לשחרורם של דרמר ואנשיו.
בנובמבר 1620 הגיעה ספינת המייפלאואר לחוף פלימות'. סקוואנטו קבע לעצמו תפקיד חשוב בהיסטוריה של ההתיישבות הצעירה בניו אינגלנד, כמדריך, מתורגמן ושגריר של המתיישבים, מאז שהגיעו ועד למותו שנתיים לאחר מכן.
סקוואנטו עזר למתיישבים בחורף הקפוא של 1621 בכך שלימד אותם את שיטות גידול התירס של האינדיאנים (שיטת שלוש האחיות), וכן הביא אותם למקומות שבהם היה אפשר למצוא דגים וצלופחים למאכל.
בחזרתו מאחד משליחויותיו אל הוומפנאואג, בשנת 1622, חלה סקוואנטו בקדחת. ישנם היסטוריונים שסוברים שהוא הורעל על ידי הוומפנאואג שחשדו בו שלא היה נאמן לראש השבט. לאחר מספר ימים מת סקוואנטו ונקבר בצ'טהם שבמסצ'וסטס.
הערות שוליים

1 2 3 4  "סקוואנטו", מאתר "rootsweb"
↑  "A Brief Relation of the Discovery and Plantation of New England", סר פרדיננדו ג'ורג'ס, לונדון, 1622
↑  "1491" מאת צ'ארלס מאן, 2005
↑  ראו במאמר "New Hypothesis for Cause of Epidemic among Native Americans, New England, 1616–1619", מאת ג'ון מר וג'ון קת'י
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007397448805171  GND: 132376547  ISNI: 0000 0000 7875 8322  LCCN: n80019652  VIAF: 3631690   WorldCat (עם VIAF): 3631690
סקליג מייקל

סקליג מייקל (באירית: Sceilig Mhichíl - "סלע מיכאל"; באנגלית: Skellig Michael) הוא האי הגדול בקבוצת איי סקליג המונה שני איים. האי האחר הוא סקליג הקטן (Little Skellig), ועל כן ידוע סקליג מייקל גם בשם "סקליג הגדול" (Great Skellig).
האי שימש כמרכז חשוב לנזירים אירים במשך מאות שנים, ומנזר קלטי נבנה בו סמוך לפסגתו. הנזירים התגוררו ב"בתי כוורת" המכונים ביחיד "קלוכן" (Clochán) ואשר הוקמו על מורדותיו התלולים של האי הסלעי. בשל הקושי בהגעה אל סקליג מייקל, השתמרו הממצאים שבו באורח יוצא דופן, והם ממחישים את אורח חייהם של הנוצרים המוקדמים באירלנד. מרכז מבקרים המכונה "החוויה של סקליג" (The Skelling Experience) פועל על החוף שמול האי ומספק מידע אודותיו.
גאוגרפיה

האי ממוקם במרחק של 11.6 ק"מ ממערב לחופי מחוז קרי בדרום-מערב אירלנד. שכבות הסלע מהן עשוי סקליג מייקל נוצרו לפי 400 מיליון שנים, ולפני 200 מיליון שנה התרומם האי מעל לפני הים.
בתהליכי תזוזה ושחיקה שנמשכו מיליוני שנים נוצר במרכזו של האי הקטן אוכף בגובה של 130 מטר המכונה "אוכפו של ישו" (Christ's Saddle). אוכף זה חוצץ בין שתי פסגותיו של האי - האחת צפונית-מזרחית לו והנישאת לגובה של 185 מטר, והשנייה בגובה של 218 מטר נמצאת בצידו הדרום-מערבי של האוכף.
היסטוריה

בין המאה ה-6 לכל המוקדם למאה ה-8 היה האי למקום מקלט לקבוצה קטנה של נזירים אשר פרשו מהבלי העולם. הם הקימו מנזר על הפסגה הרחבה יחסית בצידו הצפון-מזרחי של האי אשר כלל שישה בתי כוורת ושני בתי תפילה. נראה כי בכל פרק זמן נתון התגוררו באי 13 נזירים לכל היותר.
האגדה מייחסת את ייסודו של המנזר לפינן הקדוש שחי במאה ה-6 והוא נזכר לראשונה בכתובים בסוף המאה ה-8. מסמך זה שנכתב ביישוב טאלה (אנגלית Tallaght; אירית Tamhlacht) מאזכר את מותו של הנזיר סיבני (Suibni) שהתגורר במנזר, ובהתחשב בעובדה שטאלה שוכנת סמוך לדבלין בצידה האחר של אירלנד, ניתן להסיק כי המנזר בסקליג מייקל היה מוסד ידוע ומבוסס.
עד המאה ה-10 היה המנזר ידוע בפשטות כ"סקליג", היינו "הסלע", ונזכר בשם זה לאחרונה בשנת 950. הוא נזכר לראשונה בשמו הנוכחי ב-1044, ועל כן ניתן להסיק כי בין שני מועדים אלה הוקדש למיכאל הקדוש ונקרא על שמו. סברה זו מתחזקת לאור העובדה כי הכנסייה שבמנזר, שנבנתה ככל הנראה עם הקדשתו כמקובל, מתוארכת לתקופה זו.
במאה ה-13 התדרדרו תנאי המחיה בחוף האטלנטי של אירלנד במידה כזו, שמגורים במנזר משך כל השנה היו ככל הנראה לבלתי אפשריים. הסיבה להרעת התנאים קשורה בהתקררות אקלימית שהחלה בשנת 1200 לערך, ואשר אילצה את הנזירים למצוא מקלט בבאלינסקליגס (אנגלית Ballinskelligs; אירית Baile na Sceilge) שעל חופי אירלנד הסמוכים לאי. מאז לא שב המנזר להיות מיושב בידי נזירים באופן קבוע, הן בשל שינויי האקלים והן בשל כך שהכנסייה באירלנד החלה עוברת מדגם נזירי למבנה של דיוקסיה קהילתית.
הנזירים שהתיישבו בבאלינסקליגס המשיכו לתחזק את המנזר על האי ולעשות בו שימוש, ככל הנראה בחודשי הקיץ, והיו גם עולי רגל שביקרו באי. ב-1578 החרימה המלכה אליזבת הראשונה את האי מידיהם של הנזירים והוא עבר לבעלות חילונית עד לשנת 1820. באותה שנה רכשה החברה לשימור ולפיתוח נמל דבלין את האי והקימה עליו שני מגדלורים, והאי שוב יושב על ידי מפעיליהם. אחד משני המגדלורים פועל עד היום, אם כי הוא שופץ בשנות השישים של המאה ה-20 ומאז 1980 הוא פועל באופן אוטומטי.
ב-1986 נערכו באי מספר עבודות שחזור והוקם משרד תיירות רשמי האחראי לאי, אך תנועת המבקרים אליו מוגבלת בשל החשש לפגיעה בממצאיו. האי הוכרז בשנת 1996 כאתר מורשת עולמית.
בסקליג מייקל צולמה סצנת הסיום של הסרט מלחמת הכוכבים: "הכוח מתעורר" שיצא ב- 2015, וסצנת הפתיחה של סרט ההמשך.
גלריה

בתי הכוורת בסקליג מייקל
אוכפו של ישו
המגדלור באי
המדרגות העולות אל בתי הכוורת
איי סקליג (מימין סקליג מייקל)
ספיישל אולימפיקס

| --- | --- |
טקס הפתיחה של הספיישל אולימפיקסה באצטדיון קרוק פארק, דבלין, אירלנד, 21 ביוני 2003
טקס הפתיחה של הספיישל אולימפיקסה באצטדיון קרוק פארק, דבלין, אירלנד, 21 ביוני 2003
 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  וושינגטון די. סי. 
 מייסדים:  יוניס קנדי שרייבר 
 תקופת הפעילות:  1968–הווה (כ־56 שנים) 
 www.specialolympics.org
 
ספיישל אולימפיקס (באנגלית: Special Olympics, "האולימפיאדה המיוחדת") הוא ארגון בינלאומי שמקדם את העיסוק בספורט בקרב בעלי הפרעות נוירו-התפתחותיות או הפרעות נפשיות. הארגון הוקם בסוף שנות ה-60 בארצות הברית. בשנת 2015 היו חברות בארגון 190 מדינות, בהן ישראל, ומאוגדים בו כ-2.3 מיליון ספורטאים.
ערכי הארגון

ארגון ה"ספיישל אולימפיקס" נוסד מתוך אמונה שאנשים עם פיגור שכלי יכולים לעסוק בספורט יחידני וקבוצתי על אף מגבלותיהם, בעזרת הדרכה ותמיכה. המוטיב המרכזי בספיישל אולימפיקס הוא "כל אחד יכול".
ייעוד הארגון הוא לספק פעילות שנתית ותחרויות בענפי ספורט אולימפיים לאנשים עם פיגור החל מגיל 8. פעילויות הספורט מושתתות על ערכים אוניברסליים, בהם זכות כללית להשתתפות, השתתפות בחינם, תחרות מול שווים ברמת הביצוע, כבוד והערכה על האימונים בדרך של מתן פרסים לכל.
מטרת העיסוק בספורט היא לשפר את כושרם הגופני ויכולתם הפיזית ובכך להעלות את הדימוי והביטחון העצמי שלהם הן בעיני עצמם והן בעיני משפחתם והקהילה בה הם חיים, וכך הם יוכלו להשתלב בחברה כאזרחים יוצרים ותורמים. המעורבות בפעילות ספורטיבית ובספורט הישגי בפרט, מעניקה למשתתפים הזדמנות לחוות הצלחות, חוויית מנצחים, ונותנת להם הזדמנות להרגיש שווים.
בדגל ה"ספיישל אולימפיקס" נראים חמישה אנשים עומדים במעגל ונותנים ידיים, כמספר היבשות. האנשים ללא זהות, להבדיל מהדגל האולימפי בו לכל טבעת יש צבע שמסמל יבשת. האנשים עומדים במעגל, כיוון שבו אין ראשון ואין אחרון, וכך גם בארגון כולם שווים וכולם חברים של כולם.
ערכי הארגון > עקרונות

כל אדם עם מוגבלות שכלית יכול להשתתף בפעילות הארגון.
ההשתתפות היא ללא תשלום, כדי לאפשר לכל ספורטאי לקחת חלק בפעילות, בלי קשר לרקע הסוציואקונומי שלו.
המאמנים חייבים לעבור הכשרה של חינוך מיוחד כדי לעסוק בתחום.
בתחרות, כל משתתף מתחרה מול השווים לו ברמת הביצוע, ללא תלות במדדים אחרים כגיל או מגדר. גם במשחקים קבוצתיים התחרות מחולקת לרמות יכולת.
דוכן המנצחים כולל את המקום ראשון עד המקום שמיני. כל משתתף מקבל פרס על הביצוע שלו, מתוך כבוד והערכה על האימונים והמאמץ.
בתחרויות בינלאומיות ובאולימפיאדה אסור ללבוש שום דבר המעיד על המדינה המיוצגת, וזה מתוך העיקרון שכולם שווים.
סיסמת הספיישל אולימפיקס היא "תן לי האומץ לנסות והכוח לנצח".
הקמת הארגון

ביוני 1963 ארגנה יוניס קנדי שרייבר, אחותו של הנשיא ג'ון פ. קנדי, מחנה קיץ לילדים בעלי מוגבלות שכלית בביתה שבמרילנד. קנדי הקימה את המחנה מתוך רצון ושאיפה לכך שילדים בעלי מוגבלות שכלית יוכלו לקיים פעילויות ספורטיביות ולא להישאר בביתם מבלי לעשות דבר. במהרה, מחנות נוספים הוקמו ברחבי ארצות הברית, במימונה של קרן משפחת קנדי. המחנה הפך לאירוע שנתי, והקרן שלמשפחת קנדי העניקה מענקים לאוניברסיטאות ומרכזים קהילתיים כדי לקיים מחנות דומים.
יוניס קנדי שרייבר כתבה מאמר בו חשפה, כי אחותה רוזמרי נולדה עם מוגבלות שכלית קלה ועברה ניתוח לובוטומיה בשנת 1941 אשר הותיר אותה במצב מנטלי קשה וסיעודי עד יום מותה. מאמר זה על משפחת הנשיא נתפס כ"קו פרשת מים" בשינוי עמדות הציבור כלפי אנשים עם מוגבלות שכלית. מוגבלותה של רוזמרי סיפקה לקנדי שריבר חזון כולל על איך אנשים עם מוגבלות שכלית יכולים להתחרות בספורט יחדיו בפומבי. לא פעם נאמר שהנכות של רוזמרי הייתה ההשראה של יוניס להקים את הספיישל אולימפיקס, אבל היא אמרה בריאיון ל"ניו יורק טיימס" ב-1995 שזה לא בדיוק המקרה. "המשחקים לא צריכים להתמקד באדם אחד", היא אמרה.
מחקר משנת 1964 של ד"ר פרנק היידן, פרופסור לחינוך גופני מאונטריו, הוכיח שאנשים עם מוגבלות שכלית יכולים וצריכים להשתתף בפעילות גופנית. הוא האמין שהיתרונות של פעילות כזו יראו בכל תחומי החיים של הספורטאים. באותן שנים פיתח היידן רעיון למשחקים לאומיים, ועבודתו הביאה אותו לידיעת קרן קנדי. הוא שיתף את רעיונותיו למשחקים לאומיים במהלך שנת שבתון בו עבד עבור הקרן.
אן מקגלון בורק, אז מורה לחינוך גופני במחוז שיקגו פארק, העלתה בשנת 1967 את הרעיון לתחרות אתלטיקה חד פעמית, כלל-עירונית, בסגנון אולימפי לאנשים עם צרכים מיוחדים. היא פנתה לארגון צדקה בבקשה למימון האירוע, שם נאמר לה: "את צריך להתבייש בכך שאת מציגה ילדים מסוג זה לראווה". כאשר פנתה לקרן קנדי, עודדה אותה קנדי שרייבר להרחיב את הרעיון מעבר לעיר, והקרן סיפקה מענק של 25,000 דולר לאירוע.
לאחר קיום התחרות הראשונה, בסתיו 1968, פתח ד"ר היידן את אחת מתוכניות הספורט הציבוריות המאורגנות הראשונות לאנשים עם מוגבלות שכלית, בעזרת בית ספר מקומי שהציע מקום במרכז הספורט שלו.
תולדות המשחקים

משחקי הספיישל אולימפיקס הראשונים נערכו ב-20 ביולי 1968, בשיקגו. כ-1,000 ספורטאים מארצות הברית ומקנדה השתתפו באירוע שנערך במשך יום אחד, והיה מיזם משותף של קרן קנדי ומחוז שיקגו פארק. במהלך המשחקים הראשונים הכריזה קנדי שריבר על הקמתה של הספיישל אולימפיקס וכי משחקים נוספים יתקיימו מדי שנתיים כ"אולימפיאדה בינלאומית דו שנתית". ד"ר פרנק היידן שימש כמנהל המשחקים עד 1972, ולאחר מכן עסק בפיתוח בינלאומי של המשחקים.
צרפת שלחה את הספורטאים הראשונים מחוץ לצפון אמריקה למשחקים השניים שנערכו בשנת 1970. בשנת 1971, הוועד האולימפי של ארצות הברית נתן לספיישל אולימפיקס אישור רשמי להשתמש בשם "אולימפיאדה". במשחקים השלישיים בשנת 1972, שלחו 10 מדינות ספורטאים.
משחקי החורף של הספיישל אולימפיקס נערכו לראשונה בפברואר 1977, בקולורדו. מאז נערכים משחקי הקיץ ומשחקי החורף כל ארבע שנים. ארגון האומות המאוחדות הכריז על שנת 1986, שנת הספיישל אולימפיקס. בשנת 1988, האולימפיאדה המיוחדת הוכרה רשמית על ידי הוועד האולימפי הבין-לאומי.
המשחקים הראשונים שנערכו מחוץ לארצות הברית, היו משחקי החורף של 1993 בזלצבורג, אוסטריה. נשיא אוסטריה היה ראש המדינה הראשון שפתח את המשחקים באופן אישי. ב-2003 יצאו משחקי הקיץ לראשונה מתחום ארצות הברית והתקיימה בעיר דבלין באירלנד, מכיוון שמוצא משפחת קנדי הוא מאירלנד. בשנת 2007 נערכו המשחקים בשאנגחאי, וב-2011 המשחקים התקיימו באתונה. ב-2015 המשחקים התקיימו שוב בארצות הברית, בעיר לוס אנג'לס. ב-2019 המשחקים התקיימו באבו דאבי. ב-2023 יתקיימו בברלין.
בנוסף לכך מתקיימות לטורניר מהדורות יבשתיות. המשחקים האחרונים ביבשת באירופה התקיימו ב-2014 בבלגיה וב-2022 במלטה. ישנן מדינות שאף מקיימות משחקים לאומיים משלהן. ישראל קיימה טורניר מסוג זה לראשונה בספטמבר 2016.
בישראל > משלחות ישראליות

בקיץ 2003 השתתפה משלחת ישראלית במשחקי הקיץ הראשונים מחוץ לארצות הברית, בדבלין, אירלנד. המשלחת הישראלית מנתה 32 משתתפים וזכתה ב-29 מדליות, מהן 14 מדליות זהב. בנובמבר 2005, באליפות אירופה של הספיישל אולימפיקס, זכו חברי המשלחת הישראלית ב-11 מדליות בטניס שולחן.
בתחילת שנת 2007 73 ספורטאים ישראלים נבחרו לייצג את ישראל בספיישל אולימפיקס שנערכו בשאנגחאי שבסין, אולם בגלל מחסור תקציב הוחלט תחילה לבטל את המשלחת. לבסוף נשלחה משלחת מצומצמת שזכתה בשורה של מדליות, כולל 7 מדליות לשחיינית טל חודרוקובסקי.
במשחקי הספיישל אולימפיקס שנערכו בלוס אנג'לס ב-2015 המשלחת מישראל מנתה 40 משתתפים שזכו ב-60 מדליות.
במרץ 2019 ישראל השתתפה במשחקי הספיישל אולימפיקס שנערכו באבו דאבי. המשלחת הישראלית מנתה 25 ספורטאים ו-7 מאמנים ב-4 ענפי ספורט: באולינג, שחייה, כדורסל וג'ודו. ביולי 2019, יעקב תומרקין, שחר פאר, אריק זאבי, איתי שכטר וספורטאים נוספים התגייסו לקמפיין גיוס המונים לפעילות בישראל.
במאי 2022 יצאה משלחת ישראלית לאליפות אירופה של הספיישל אולימפיקס במלטה, היא מנתה 22 חברים ושבה עם 18 מדליות. המשלחת מומנה בגיוס המונים ותמיכה של מרכז הפועל. בנוסף באותה החודש קיבלה העמותה הכרה ממשרד התרבות והספורט וסיוע של מיליון שקל.
בינואר 2023 משתתפים מישראל היו אמורים להשתתף במשחקי החורף של הארגון שייערכו בקאזאן, רוסיה והמשלחת מישראל הייתה אמורה לכלול 20 ספורטאים ב-2 ענפי ספורט: ריצה בשלג וסקי. המשחקים היו אמורים להתקיים במקור בשוודיה כבר בינואר 2019, הם בוטלו עקב חוסר תקציב. אחר כך נבחרה קאזאן לארח אותם בינואר 2022, הארגון העולמי הודיע שהמשחקים יידחו לשנת 2023 אולם לבסוף בוטלו המשחקים בגלל הפלישה הרוסית לאוקראינה.