stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Dark Side of the Moon
רצועות > Us and Them

אורכו של השיר הוא כמעט 8 דקות (7:48), ומכיל בתוכו שני קטעי סולו של סקסופון. כמו כן, גם בשיר זה ניתן לשמוע את אלמנט "הדיבורים" באלבום. בגרסה הראשונית של האלבום, שהוקלטה ב-1972, נקרא השיר בגרסתו הראשונה - "The Violence Sequence". השיר עוסק בחברה ובנטייה של אנשים לא להקשר לאנשים השונים מהם. בנוסף, השיר הוא גם "מלחמה" בין רצון האזרחים לבין רצון הממשלה שלהם. פרשנות נוספת שקיימת היא שהשיר מתאר את השקפת עולמו של רוג'ר ווטרס, שהושפע מכך שאביו מת במלחמת העולם השנייה.
רצועות > Any Colour You Like

רצועה זו היא אינסטרומנטלית והיא מהווה המשך ישיר לרצועה הקודמת.
היצירה עצמה חסרת מילים, וכוללת צליל מסונתז ושירת סקאט. אורך היצירה הוא 3 דקות ו-25 שניות. הלהקה השתמשה באפקטים מתקדמים ביותר לתקופה ההיא, לקלידים ולגיטרה. הסינתיסייזר של חברת EMS חובר לסרט טייפ ארוך שחזר על עצמו בלוּפּים, ובכך יצר את סולו הקלידים העולה והיורד. בשאר השיר השתמש דייוויד גילמור בשתי גיטרות עם אפקט UniVibe כדי ליצור את סולו הגיטרה ההרמוני.
שם השיר מגיע מתשובה שאחד מטכנאי הקול נהג לחזור עליה בקביעות: You Can Have It Any Colour You Like (תוכל לקבל את זה באיזה צבע שתרצה), שמתכתבת עם האמרה הידועה של הנרי פורד שתיארה את המודל טי: "אתה יכול לקבל אותה באיזה צבע שתרצה, כל עוד היא שחורה" - ובכך מחזקת את האלמנט האפל שמצוי בשמו של האלבום ובתכנים המורבידיים שהוא עוסק בהם. עטיפת האלבום, המציגה מנסרה שקופה על רקע שחור, ואשר קרן אור נשברת בה לכל צבעי הקשת, גם היא מתייחסת לכותרת זו.
משמעות נוספת לשיר היא חוסר הבחירה בחייו של אדם בחברה, בעוד הוא מצוי באשליה שאכן יש לו אפשרויות בחירה. רוג'ר ווטרס תיאר כך את מוכרי החרסינה בקיימברידג': "אם היה להם סט של צלחות חרסינה, וכולן היו באותו הצבע, הם היו אומרים- 'את יכולה לקבל אותם מותק.. עשרה פני, בכל צבע שתרצי, הן כולן כחולות'. אם כך זה מעניין.. הם מציעים בחירה במקום שהיא איננה [...] אתה יכול לבחור אבל בסוף הכל כחול"
חלק מהשיר מכונה גם בשם Breathe (Second Reprise) עקב הדמיון במקצב והסוף הדומה לפזמון של Breathe. המינוח "חזרה שנייה" מתייחס לחזרה הראשונה, המובהקת המופיעה בשיר Time.
רצועות > Brain Damage

מילות השיר: רוג'ר ווטרס הצהיר שהמילים על "האיש המשוגע", נכתבו על חברו ומנהיג הלהקה לשעבר - סיד בארט.
השורה "And if the band you're in starts playing different tunes", מתייחסת לתקופה האחרונה של סיד בלהקה, שבה נגינתו שיקפה את מצבו הנפשי. לדוגמה, הוא החל לנגן שיר מסוים כשהלהקה הייתה מנגנת שיר אחר, והכל בזמן הופעה חיה. תופעות אלו קרו כשהוא כבר היה על סף קריסה נפשית.
רצועות > Eclipse

השיר הוא הרצועה העשירית והאחרונה של האלבום, ומהווה המשך ישיר של Brain Damage, ובדרך כלל שתי הרצועות מנוגנות זו אחר זו בזמן השמעתן. ליקוי החמה הוא ככל הנראה התייחסות לשיגעון. האלבום נחתם באותו אופן בו הוא מתחיל - צלילי פעימות לב. גם בשיר הזה יש התייחסות ללהקה המכוונת מהשיר Brain Damage במשפט everything under the sun is in tune (מתייחס למשפט and if the band you are in starts playing different tunes). לאחר סיום המוזיקה שומעים דפיקות לב, וגם משפט שנאמר בעוצמה חלשה מאוד, כך שכמעט לא מבחינים בו:
"there is no dark side of the Moon really ... as a matter of fact it's all dark"
את השיר שר רוג'ר ווטרס וליוו אותו דייוויד גילמור וריצ'רד רייט. אחרי שווטרס עזב את הלהקה, שר גילמור את השירה המובילה בהופעות החיות. השיר הוכנס לאלבום ה"טוב ביותר" של הלהקה, Echoes: The Best of Pink Floyd.
אורך השיר הוא 2:03 דקות, כאשר המנגינה העיקרית מסתיימת ב-1:30, ומופיע צליל של פעימות לב מהרצועה הראשונה, "Speak to Me", המופיע שוב ב-9/8, ובהדרגה דועך לשתיקה. הרמונית, השיר מורכב מהתקדמות של 4 אקורדים חוזרים: D, D/C, B♭maj7 ו-A7sus4 שמוביל ל-A7. הליין של הבס הוא ארבעה אקורדים בסדר יורד.
נתונים מסחריים

התקליט מחזיק בשיא גינס של הישארות רציפה במצעד מכירות האלבומים של מגזין "בילבורד" - הוא נשאר במצעד 741 שבועות רצופים. עד היום הוא חוזר מדי פעם למצעדי הלהיטים. גרסה מחודשת בפורמט SACD שיצאה בשנת 2003, לרגל שלושים שנה לצאת האלבום, נכנסה אף היא למקום הראשון של מצעד Billboard. נכון לשנת 2010 התקליט בגרסאותיו השונות נמכר ביותר מ-45 מיליון עותקים.
נתונים מסחריים > מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 1 |
|  ארצות הברית | מצעד האלבומים המסחריים | 7 |
נתונים מסחריים > מיקומי שיא > מצעדי סוף שנה

|   ‏‏‏  2023> מדינה |   ‏‏‏  2023> מצעד |   ‏‏‏  2023> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | מצעד האלבומים המסחריים | 31 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי הויניל | 22 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי הרוק והאלטרנטיבי | 54 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי הרוק | 34 |
|   ‏‏‏  2024> מדינה |   ‏‏‏  2024> מצעד |   ‏‏‏  2024> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | מצעד האלבומים המסחריים | 40 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי הרוק | 48 |
גרסאות כיסוי

בשנת 2005 הוציאו חברי הרכב הרגאיי, Easy Star All-Stars אלבום כיסוי מלא ל-The Dark Side of the Moon בשם Dub Side of the Moon (דאב הוא תת-סגנון של הרגאיי) בגרסת הכיסוי בולט במיוחד השיר Money בו צלילי הקופה הרושמת והמטבעות הוחלפו בקולות של אדם המעשן מתוך באנג ומשתעל תוך כדי.
להקת Dream Theater נהגה לארגן הופעות בהן ניגנה את האלבום במלואו.
להקת המחווה לפינק פלויד המובילה בישראל - Echoes - Pink Floyd Tribute Band, מבצעת את האלבום במלואו באופן קבוע במהלך הופעותיה בהרכב המונה 10 נגנים. בשנת 2015 חברה הלהקה למנצח והמפיק גיל שוחט ויחד הם העלו את המופע ECLIPSE בו הלהקה ביצעה את שירי האלבום. בשנת 2023, לציון 50 שנה לצאת האלבום, ההרכב ECHOES יצא לסיבוב הופעות בישראל שבו יבוצע האלבום במלואו כאשר בחלקו השני של המופע יבוצעו היצירות הגדולות של פינק פלויד מכל התקופות כגון: Comfortably Numb, Shine On You Crazy Diamond, Wish You Were Here, Another Brick in The Wall ועוד. כיאה להפקות הענק של ECHOES המופע כולל וידאו ארט ייחודי, מסכי לד והפקת תאורה וסאונד ברמה הגבוהה ביותר תוך נאמנות לתפקידים המקוריים בדיוק ובשלמות.
מילכוד

| --- | --- |

 בימוי:  ג'ון אמייל 
 הופק בידי:  שון קונרי, מייקל הרצבר, רונדה טולפסון 
 תסריט:  רונאלדו באס, וויליאם ברוילס ג'וניור 
 עריכה:  טרי רוולינגס 
 שחקנים ראשיים:  שון קונרי (Robert MacDougal) Terry O'Neill David Yip טים פוטר Aaron Swartz קווין מקנלי ויל פטון מאורי צ'ייקין קתרין זיטה-ג'ונס וינג ריימס Rolf Saxon 
 מוזיקה:  כריסטופר יאנג 
 צילום:  פיל מיהוקס 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת, גרמניה 
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20, Regency Enterprises 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 באפריל 1999 
 משך הקרנה:  108 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט שוד, סרט פעולה, סרט דרמה, סרט פשע, סרט רומנטי 
 מקום התרחשות:  לונדון, סקוטלנד, קואלה לומפור 
 תקופת התרחשות:  תחילת שנה חדשה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   entrapment
 פרסים:  פרס ג'יימסון לשחקנית הטובה ביותר של האקדמיה האירופית לקולנוע (קתרין זיטה-ג'ונס)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לשחקן הטוב ביותר (שון קונרי) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מילכוד (באנגלית: Entrapment) הוא סרט שוד משנת 1999 בבימויו של ג'ון אמיאל (Jon Amiel), בכיכובם של שון קונרי וקתרין זיטה-ג'ונס. הסרט עוקב אחרי סיפורם של ג'ין קתרו (זיטה-ג'ונס), חוקרת ביטוח, שמנסה ללכוד את הגנב רוברט מק'דוגל (קונרי) במסגרת תוכנית מתוחכמת לגנוב יצירת אמנות יקרה. הסרט משלב אקשן, מתח וטוויסטים עלילתיים בהם הדמויות הראשיות מנסות לתמרן זו את זו כדי להשיג את מטרותיהן.
סיימון ווסט (אנ') ואנטואן פוקואה היו אמורים לביים את הסרט לפני שעמיאל זכה לכך.
הסרט יצא לאקרנים בקולנוע בארצות הברית ב-30 באפריל 1999, ובבריטניה – ב-2 ביולי 1999.
עלילה

ג'ין קתרו, חוקרת ביטוח, משתפת פעולה עם גנב ותיק בשם רוברט מק'דוגל במטרה ללכוד אותו במבצע מתוחכם לגניבת יצירת אמנות. ככל שהשניים משתפים פעולה, הם מתחילים לפתח מערכת יחסים מורכבת ומלאה בחשדות הדדיים. הסרט עוקב אחרי התככים והמזימות בין הגיבורים, ובמהלכו מתרחשים לא מעט רגעי מתח ואקשן.
צוות השחקנים

שון קונרי בתפקיד רוברט מק'דוגל
קתרין זיטה-ג'ונס בתפקיד ג'ין קתרו
וינג ריימס בתפקיד ת'יבודס
מאורי צ'ייקין בתפקיד הקטור קרונברגר
ביקורות

מילכוד קיבל ביקורות מעורבות מצד המבקרים. בעוד שההופעות של קונרי וזיטה-ג'ונס זכו לשבחים, העלילה נחשבה לעיתים צפויה מדי. ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 39%, ואילו ב-Metacritic קיבל ציון של 54 מתוך 100.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17938208j (data)  LCCN: n2019046696  MusicBrainz release group: 5322336f-3dd2-371e-a334-04ef42454c9b  VIAF: 9211162301501120270008   WorldCat (עם VIAF): 9211162301501120270008
פרננדה טורס

| --- | --- |

 לידה:  15 בספטמבר 1965 (בת 59) ברזיל ריו דה ז'ניירו, ברזיל
 מדינה:  ברזיל ברזיל
 תקופת הפעילות:  מ-1981
 עיסוק:  שחקנית, סופרת ותסריטאית
 בן זוג:  אנדרושה ואדינגטון (1997–הווה)
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן (1986)  פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה (2024)
 פרופיל ב-IMDb
 
פרננדה טורס (בפורטוגזית: Fernanda Pinheiro Monteiro Torres; נולדה ב-15 בספטמבר 1965) היא שחקנית, סופרת ותסריטאית ברזילאית, הידועה הן בתפקידים קומיים והן בדרמטיים. זוכת פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן עבור הסרט Love Me Forever or Never (1986). בשנת 2024 זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסרט דרמה, עבור תפקידה בסרט "אני עדיין כאן", ובכך הפכה לשחקנית הברזילאית הראשונה שזכתה בפרס זה.
קריירה > קולנוע

טורס החלה את קריירת הקולנוע בגיל 17, עם הופעתה בסרט Inocência ‏(1983). בשנה שלאחר מכן הופיעה בסרט A Marvada Carne ‏(1985), וזכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל גרמדו. בשנת 1986 זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן עבור תפקידה בסרט Love Me Forever or Never מאת ארנלדו ג'בור.
בין הסרטים הבולטים שבהם השתתפה: "מלחמה של איש אחד" (1991) לצד אנתוני הופקינס, Foreign Land‏ (1996) מאת וולטר סאלס, ו-Four Days in September ‏(1997), שהיה מועמד לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. בשנת 2005 שיחקה לצד אמה, השחקנית פרננדה מונטנגרו, בסרט "בית החול".
בשנת 2024 גילמה את יוניס פייבה בסרט הביוגרפי "אני עדיין כאן", בבימויו של וולטר סאלס. הופעתה בסרט זיכתה אותה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסרט דרמה, והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, בכך הפכה לשחקנית הברזילאית השנייה המועמדת בקטגוריה זו, אחרי אמה.
קריירה > תיאטרון

טורס החלה את דרכה בתיאטרון בגיל 13, והופיעה לראשונה במחזה Um Tango Argentino מאת מריה קלרה מצ'אדו. בין תפקידיה הבולטים: Orlando ‏(1989), Da Gaivota ‏(1998) ו-Two Women and a Corpse ‏(2000). היא השתייכה ללהקת התיאטרון Companhia de Ópera Seca והופיעה במספר מחזות בינלאומיים, כולל The Flash and Crash Days ‏(1991) לצד אמה. אחד ממופעיה הבולטים ביותר הוא המונולוג A Casa dos Budas Ditosos ‏(2003), שהוצג בפני יותר ממיליון צופים.
קריירה > טלוויזיה

טורס השתתפה במספר רב של סדרות טלוויזיה פופולריות בברזיל. בין השנים 2001–2003 כיכבה בקומדיה Os Normais, שנחשבת לקלאסיקה מודרנית בברזיל. בשנת 2011 החלה לככב בסדרה Tapas & Beijos, עליה זכתה בפרסים רבים, כולל פרס השחקנית הטובה ביותר בפרסי השנה של גלובו.
בנוסף למשחק, כתבה את התסריט לסרט O Juízo (2016), והופיעה בעונה השנייה של סדרת הדרמה הרפואית Sob Pressão ‏(2018). כמו כן, פיתחה והנחתה את הפרויקטים הדוקומנטריים Minha Estupidez ו-Bicho Homem, ושימשה כמראיינת בפודקאסט The Playlist of My Life.
קריירה > כתיבה

בשנת 2014 פרסמה את רומן הביכורים שלה, The End (Fim), שנמכר ביותר מ-200,000 עותקים ותורגם לשבע שפות. בשנת 2023 עיבדה את הספר למיני-סדרה בת 10 פרקים ששודרה ב-Globoplay. בשנת 2017 פרסמה את ספרה השני, Glory and Its Litany of Horrors (A Glória e Seu Cortejo de Horrores).
חיים אישיים

טורס היא בתם של השחקנים פרננדו טורס ופרננדה מונטנגרו. היא ממוצא פורטוגזי ואיטלקי. משנת 1997 היא נשואה למפיק והבמאי אנדרושה ואדינגטון, ולשניים שני בנים: חואקים (נולד בשנת 2000) ואנטוניו (נולד בשנת 2008). בנוסף, היא אם חורגת לשני בניו מנישואיו הקודמים.
פרסים ומועמדויות

| פרס | שנה | קטגוריה | עבור | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס אוסקר | 2025 | השחקנית הטובה ביותר | אני עדיין כאן | בהמתנה |  |
| פרס גלובוס הזהב | 2025 | השחקנית הטובה ביותר בסרט דרמה | אני עדיין כאן | זכייה |  |
| איגוד מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס | 2024 | ההופעה הראשית הטובה ביותר | אני עדיין כאן |  מקום שני |  |
| פרס סטלייט | 2025 | השחקנית הטובה ביותר בסרט קולנוע - דרמה | אני עדיין כאן | זכייה |  |
דודו טופז

| --- | --- |

טופז, 2005
 לידה:  20 בספטמבר 1946 חיפה, פלשתינה (א"י) 
 התאבד:  20 באוגוסט 2009 (בגיל 62) רמלה, ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 שם לידה:  דוד גולדנברג 
 סוגה מועדפת:  הנחיית שעשועוני טלוויזיה ותוכניות אירוח בידוריות
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1964–2009 (כ־45 שנים) 
 עיסוק:  בדרן, מנחה טלוויזיה, שחקן, סופר
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס כינור דוד 
 האתר של דודו טופז
 פרופיל ב-IMDb
 
דודו טופז (20 בספטמבר 1946 – 20 באוגוסט 2009) היה קומיקאי, שחקן, תסריטאי, סופר ומנחה טלוויזיה ישראלי. חתן פרס כינור דוד. כונה בפי התקשורת הישראלית "הראשון בבידור", על שם תוכנית הטלוויזיה שלו, ו"מלך הרייטינג", בשל הצלחתו המסחרית הנרחבת כמנחה תוכניות בידור ואירוח פופולריות. התאבד בתא המעצר לאחר שנעצר בחשד שהזמין ביצוע מעשי אלימות שפגעו באנשי תקשורת שעמם היה בקשר.
ביוגרפיה

טופז נולד בשם דוד גולדנברג בחיפה ללילי (לבית פולמן) ואליהו גולדנברג. אביו היה קריין, שחקן ובמאי תיאטרון. בתיכון למד בתיכון עירוני ד' בתל אביב (בין השאר, עם מני פאר, יגאל שילון, וטוביה צפיר). במסגרת שירותו הצבאי השתתף טופז בצוות הווי של להקת הגדנ"ע, ושר כסולן את השיר "נח היה איש צדיק ותמים". לאחר שחרורו מצה"ל למד באקדמיה למשחק בלונדון.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

טופז החל את קריירת המשחק בתיאטרון חיפה, במקביל להופעות בידור שהעלה ברחבי ישראל. בשנות השבעים היה משתתף בולט בתוכנית הרדיו הקומית "לצון נופל על לצון", לצידם של דודו דותן, יואל ריפל, דלית אורמיאן, אבשלום קור ואחרים.
עבודתו הראשונה בטלוויזיה הייתה כמורה לאנגלית בטלוויזיה החינוכית בתוכנית "EVERYMAN'S ENGLISH, שעורי אנגלית עם דודו טופז" בשנת 1969 ועל ידי במאי הטלוויזיה יוסי הלחמי. כמו כן היה שותף בכתיבת התסריטים לסדרה "רגע עם דודלי". בתחילת שנות השמונים החל להנחות שעשועוני טלוויזיה בערוץ הראשון. המצליח מביניהם והמזוהה איתו ביותר היה השעשועון "שחק אותה", עבורו זכה עם המפיק איציק קול ב"פרס כינור דוד". טופז השתתף גם בשלוש פרודיות על השעשועון "שחק אותה": מתיחה שצולמה לסרט של יהודה ברקן שבה מתרחשת סדרת תקלות בעת צילום השעשועון, פרק בסדרה "זהו זה!" ומערכון במופע היחיד שלו "פליטת פה". במופע "פליטת פה" נתן טופז דוגמאות לבדיחות שכביכול לא הורשה לספר במהלך השעשועון.
טופז הנחה לאחר מכן גם את השעשועונים "צא מזה", "תן קו", "חפש ת'פיפס" ואת שעשועון השידוכים "זה מה יש", הוא גם הנחה את תחרות מלכת היופי.
ביוגרפיה > סרטים בהם הופיע

בסרט "שני קונילמל" מ-1966 החל טופז את דרכו בקולנוע כסטטיסט.
כשחקן, בשנת 1972 השתתף בסרט ז'אקו והיצאניות בבימויו של פול סמית, בשנת 1981 בסרט "לא לשידור" בבימויו של יעוד לבנון, ובשנת 1985 בסרט מניו יורק באהבה, סרטו של עמוס קולק. ב-1988 השתתף טופז בתפקיד הראשי בסרט "תל אביב-לוס אנג'לס", בדמות מודי גזית. טופז כתב את התסריט שהיו בו יסודות אוטוביוגרפיים, ובהם רצונו להתפרסם ולהצליח כבדרן בישראל ומחוצה לה.
ביוגרפיה > תקרית הצ'חצ'חים

ב-27 ביוני 1981, בסיום מערכת הבחירות לכנסת העשירית, נאם טופז בעצרת הבחירות המסכמת של המערך בכיכר מלכי ישראל, ובה אמר: "תענוג לראות את הקהל הזה, ותענוג לראות שאין כאן צ'חצ'חים שהורסים אסיפות בחירות... הצ'חצ'חים של הליכוד הם במצודת זאב. הם בקושי שין גימלים, אם הם בכלל הולכים לצבא. כאן נמצאים החיילים ומפקדי היחידות הקרביות". "הארץ" דיווח ביומן מערכת הבחירות, בעריכת הכתב לענייני מפלגות של העיתון אמנון ברזילי, על דבריו הבוטים של טופז ועמד על משמעותם, כשהוא העיתון היחיד שעושה זאת.
למחרת, בעצרת הבחירות המסכמת של הליכוד באותו מקום, מתח מנחם בגין ביקורת חריפה על האמירה הזו באומרו: "עד אתמול לא הכרתי את המילה צ'חצ'חים ולא ידעתי מה פירושה, אך אמש שמעתי את הבדרן..." וכאן הסתכל בגין בדף להיזכר בשם שקרא בעילגות מכוונת "דודו טופס" ובהטעמה מלעילית, והמשיך: "...מכנה את אנשי הליכוד צ'חצ'חים", ואת המילה האחרונה ביטא בגין במלרע.
בגין השתמש בתקרית כדי להלהיב את הקהל וללכד את הציבור המזרחי סביב הליכוד, ובכך ייתכן שהוכרעו הבחירות. בעקבות האירוע הושעה טופז מהערוץ הראשון וחזר להנחות בטלוויזיה רק לאחר 3 שנות הפסקה.
ביוגרפיה > "פליטת פה" והצגות יחיד נוספות

לאחר שוך הסערה, בשנת 1984, יצא טופז בתוכנית בידור בשם "פליטת פה", הצליח להתחבב על הקהל שבו פגע, וגרף הכנסות גבוהות. בחלק מהמערכונים שבתוכנית הציג טופז אנשים פשוטים וחביבים עם מבטא מרוקאי בולט. אחד המערכונים עסק בבעייתיות השפה העברית והפואנטה שלו הייתה שדבריו בתקרית הצ'חצ'חים הובנו לא נכון.
תוכנית יחיד מצליחה זו כללה סיפור מסגרת: התוכנית הייתה מונולוג של ישראלי השוהה בנמל התעופה בן-גוריון וממתין למטוס כדי לרדת מהארץ. המונולוג מציג את לבטיו ואכזבותיו של האיש ממדינת ישראל אך גם את יתרונותיה, המשכנעים אותו לבסוף לא לעלות על הטיסה ולהישאר בישראל. התוכנית כללה מערכוני סטנד-אפ כמו "דברים קטנים ומעצבנים", שבו דיבר טופז על דברים קטנים ומעצבנים כשקית חלב אשר "צפה במקרר מלא חלב", או מעדן חלב שמגיע בזוגות שלא ניתנים להפרדה. בנוסף כללה התוכנית שירים סאטיריים כמו "מכתב מלבנון" (למנגינה של ז'אק ברל), חיקויים של אברהם שפירא ואריאל שרון שכביכול משתתפים בשעשועון הטלוויזיה "שחק אותה", חיקויים של אישים נוספים כגון שמואל פלאטו-שרון ועוד. הלהיט הגדול ביותר היה המערכון "משפחה בטיול" שכתב לטופז מנחם זילברמן וטבע את המשפט: "רק משה רצה אורנג'דה, אמרתי לו מה יש'ך מאורנג'דה משה?" ואת המשפט "אתם לא יכולים לזרוק אשפה מהחלון כמו אנשים תרבותיים?!" מערכון זה הושמע רבות ברדיו וצוטט גם במקומות אחרים כמו בסרט "אחד משלנו". לבד מטופז וזילברמן השתתפו בכתיבת המערכונים יואל ריפל ואמנון דנקנר. את טופז ליווה המוזיקאי יוסי סידי והמשיך בכך לאורך כל הקריירה.
המופע "פליטת פה" הועלה במשך חודשים ארוכים ומדי פעם נוסף לו, לתקופה קצרה, מערכון קצר בנושא אקטואלי, כגון חיקוי לריאיון שנתן אורי גלר.
בינואר 1987 יצא טופז בתוכנית בידור בשם "בלי חשבון" שכללה מערכונים סאטיריים נוספים על זיוף דולרים, חדשות עתידיות על מצב המדינה ואת מערכון ההמשך למשה והאורנג'דה – "משפחה במלון". התוכנית הצליחה מאוד אך לא הגיעה לשיאים של "פליטת פה". התוכנית כללה מערכונים מאת מאיר שלו, יואל ריפל, מנחם זילברמן וטופז עצמו.
תוכנית יחיד נוספת בכיכובו נקראה "צורה לנו". התוכנית דנה בנבחרי הציבור וכללה את השירים "מדד ירד בדרום ספרד", על משקל "ברד ירד בדרום ספרד" מהמחזמר גבירתי הנאווה ואת השיר "פסטיבל שירי צמיחה" שלעג לתוכנית הכלכלית של יצחק מודעי ולשרי ממשלת האחדות הראשונה של יצחק שמיר ושמעון פרס. מנגינת השיר הייתה מנגינתו של הלהיט "שני חברים יצאו לדרך" שהתפרסם בביצועה של אילנית. תוכנית היחיד האחרונה שלו בתקופה זו נקראה "בטיפול נמרץ".
תוכניות היחיד ("פליטת פה", "בלי חשבון" ו"צורה לנו") הופקו על ידי עמרם פלד, שהיה בזמנו המנכ"ל והבעלים של "אולפני חן", וזכו להצלחה רבה.
ב-7 ביוני 1993 הנחה טופז תוכנית רדיו בקול ישראל בשם "אבא שלי מיוחד", לרגל 15 שנה למותו של אביו אליהו גולדנברג, בהפקת הרמתי ובהשתתפות אורחים שליוו את אביו בחייו, בהם בנו הצעיר מיקי גולדנברג, השחקנים שמוליק סגל, שמוליק עצמון, יוסי ידין, יצחק ארצי, משה טימור ועוד.
טופז הנחה גם את תוכנית הרדיו "ציפורי לילה משוחחות" שאליה התקשרו המאזינים לדון בחוויותיהם ובעיותיהם.
ביוגרפיה > תור הזהב הטלוויזיוני

בסוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים המשיך טופז להגיש תוכניות ושעשועונים בערוצים השונים, בהן שעשועון ההיכרויות "זה מה יש" בערוץ 1, "דודו מספר לגולו" בערוץ 2 הניסיוני ו"טוטו משפחתי" בערוץ 3 בכבלים. ב-1993 הגיש את תוכנית הבידור "סופשבוע" בערבי שבת בערוץ 1 (לסירוגין עם רבקה מיכאלי). בתוכנית זו הופיעו לראשונה בטלוויזיה מספר בדרנים ואמני סטנד-אפ, בהם: שלום אסייג, ישראל קטורזה, אבי גרייניק ועידן אלתרמן, צביקה הדר, נאור ציון ואורנה בנאי. הקריירה הטלוויזיונית של טופז נסקה בסמוך לתחילת שידורי ערוץ 2 המסחרי, ובשנת 1994 הוא החל להנחות בו תוכנית בשם "רשות הבידור", תוכנית מוקלטת ששודרה בערבי שישי בזכיינית "קשת". על מנת ליצור קשר בלתי אמצעי עם הקהל, בזמן שידור התוכנית יצא טופז עם צוות צילום והפתיע אנשים בביתם בעת שצפו בתוכנית. מאוחר יותר שונה שם התוכנית ל"הראשון בבידור" והיא שודרה בשידור חי בימי ראשון. גם בתוכנית זו המשיך טופז בקשר עממי עם הצופים, ויזם פעילות של השכנת שלום בין אנשים מסוכסכים, כגון קרובי משפחה שרבו ביניהם. קטעים אלו הוקלטו מראש, ובזמן התוכנית הוצגו הצדדים המסוכסכים כאשר הם יושבים בקהל. בתוכנית המשיך טופז לתת במה לבדרנים ולקומיקאים מתחילים, כגון אלי פיניש ומריאנו אידלמן, אדיר מילר ועוד. התוכנית נודעה בכך שבכל פעם "הומצא משהו חדש" והגיעו לשיאים חדשים, כגון חלוקת פרסי ענק לאנשים במצוקה. במהלך אחת התוכניות, שבמרכזה עמד אירוע של נחיתת חוצנים לכאורה (כשלמעשה זאת הייתה ציפי שביט בתחפושת ומסכה), נשבר שיא הרייטינג עד אותה תקופה - 46.8% אחוזי צפייה.
בשנת 1998 שודר בערוץ 2 הסרט הקצר "טרמפיסטים". טופז כתב את התסריט והשתתף כשחקן בדקותיו האחרונות של הסרט. הסרט שודר אף הוא בזכיינית "קשת", וכיכבו בו גדי יגיל ואורלי פרל. באותה שנה השתתף בסרט "סופר בוי".
ביוגרפיה > הופעות אחרונות בטלוויזיה

בתקופה זו תועד טופז במשך כחמש שנים על ידי הדוקומנטריסט דורון צברי עבור סרט על חייו, אשר נקרא "מלך הרייטינג". הסרט הושלם בשנת 2001 והוקרן בפסטיבל הקולנוע ירושלים, אולם טופז טען כי הסרט מציג אותו באור שלילי וביקש לגנוז אותו. הסרט יועד לשידור ב"קשת", אך גם זו גנזה אותו משידור ומאז סוף שנת 2002 היה זמין חינם למנויי "האוזן השלישית". הסרט "מלך הרייטינג" שודר לראשונה בטלוויזיה רק באוקטובר 2013 בערוץ 10.
לקראת המכרז השני להפעלת ערוץ 2 ובעקבות פולמוס ציבורי על התנהגותו של טופז החליטה "קשת", הזכיינית המשדרת את "הראשון בבידור", להקפיא את תוכניתו. לקראת סוף 2004 הוחלט ב"קשת" שלא להתקשר יותר עם טופז, גם לא לסדרה חדשה. ההחלטה ספגה ביקורת רבה, כמוּנעת מניסיון של "קשת" לזכות במכרז ערוץ 2 שנערך באותה תקופה, מחשש שהתקשרות עם טופז תפגע במעמדם בתחום.
במהלך שנת 2005 העלה טופז את המחזמר התנ"כי "משה", מעין גרסה מודרנית לסיפור יציאת מצרים. אחד מבניו של טופז, עומר, השתתף במחזמר, וטופז עצמו כתב אותו, אך לא השתתף בו כשחקן מלבד כקולו של אלוהים. את הפרויקט תכנן טופז במשך שנים (עוד בתחילת שנות התשעים העלה מופע יחיד כושל שעסק במשה רבנו). המחזמר "משה" הורד מהבמה לאחר תקופה קצרה בעקבות ביקורות קשות. באותה שנה עבד טופז על מופע היחיד "אין לי זמן" בסימן היעדרותו הכפויה מהטלוויזיה, ובו דיבר על חייו האישיים והמקצועיים. המופע רץ בהצלחה רבה ברחבי ישראל.
בנובמבר 2005 החל להגיש את תוכנית הטלוויזיה "הכל זז עם דודו טופז" בזכיינית ערוץ 2 "רשת", בתוכנית היו מספר פינות ובהן טופז עזר לאנשים, חילק פרסים, אירח מפורסמים ועוד. בסוף התוכנית שודרה פינה בשם "סיפורים לפני השינה" ובה סיפר טופז סיפורים לילדים. התוכנית שודרה בשלושת ימי השידור של "רשת" בערוץ 2 בשבע בערב וזכתה לרייטינג גבוה יחסית לשעת השידור. אולם בעקבות רצונו של טופז לחזור לשעות הפריים-טיים, ובקשתה של הזכיינית "רשת" להפחית משכרו, החליט טופז שלא להמשיך לעונה נוספת של התוכנית.
מיד לאחר סיום החוזה עם "רשת", הצטרף לערוץ 10. מספטמבר 2006 הגיש שם את התוכנית "הכל עשר עם דודו טופז". התוכנית זכתה לרייטינג נמוך. מעברו של טופז מערוץ 2 לערוץ 10 תוקשר ודובר זמן רב, לאחר שנערך מכרז על עתיד שידורו בין שני הערוצים. באותה עת, מהרגע שעבר לערוץ 10 ותוכניתו שודרה ביום רביעי, החלה 'מלחמת שידורים' בין ערוץ 2 לערוץ 10, שכתוצאה ממנה הוציאה הזכיינית 'קשת' מאות אלפי שקלים כדי להתחרות בשידורים איכותיים אל מול טופז.
במאי 2007 הודיע טופז רשמית שאינו מתכוון להמשיך ולהגיש את "הכל עשר" או תוכניות אירוח כמותה, ובכוונתו להתרכז בפרויקטים אחרים, כגון שעשועון שהגה וסדרה קומית על חייו. בספטמבר 2007 שודרה בערוץ 10 הסדרה הדוקומנטרית האוטוביוגרפית "דודו מחפש אהבה" בכיכובו של טופז שאף יצר אותה.
בסוף 2007 החל טופז להופיע בתפקיד ראשי בטלנובלה "בובות" של HOT, הופעתו האחרונה בטלוויזיה. בסוף שנת 2008 העלה מופע בידור בשם "טעם החיים", וכן פתח בלוג אישי באתר "תפוז", בו שיתף את הגולשים בחוויותיו ובעיקר התרעם על כך שאינו רצוי בטלוויזיה. המופע "טעם החיים" כשל והופסק לאחר מספר הופעות קטן.
ביוגרפיה > שערוריות בשנות התשעים והאלפיים

לאורך השנים היו לטופז תקריות אשר פגעו בתדמיתו: תקרית הצ'חצ'חים; שערוריות הטרדות מיניות; נשיכת זרועה של השחקנית האורוגוואית נטליה אוריירו בשידור חי בשעה שהתארחה בישראל והתראיינה בתוכניתו; דחיפת גלידה לפרצופו של נער, תקרית שבעקבותיה שילם פיצויים; שבירת משקפיו של מבקר הטלוויזיה מאיר שניצר בשנת 1995; ב-2006 הגיע עם צוות צילום לביתו של מבקר הטלוויזיה רענן שקד והזמינו "לרדת למטה, לדבר"; אמירות גזעניות של טופז כנגד העדה המרוקאית צוטטו בעיתונות מדי פעם. באחת ההזדמנויות הוא אמר "בתור אחד שהיה נשוי למרוקאיות אני מכיר את המנטליות של 'מגיע לי'." התבטאויותיו של טופז כנגד העדה נפסקו בעקבות איומים בתביעה לדין עקב עברה על חוק איסור לשון הרע.
בשנת 2006 תבע טופז את חברת "פרץ בוני הנגב" בטענה שלא עמדו בהסכם שמיזם בנייה יקרא "מרכז טופז" וחלק ממנו יקרא "דודולנד", בתמורה לעזרת טופז בשיווק המיזם המיועד.