stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זהבה פדנס
ביוגרפיה

זהבה פדנס נולדה וגדלה בקריית אתא. פדנס היא רקדנית, עובדת סוציאלית בהכשרתה, וגרפולוגית. נכת פוליו מגיל שנה וחצי.
למדה בבית הספר התיכון "רוגוזין" בקריית אתא. לאחר סיום לימודי התיכון, שימשה אזרחית עובדת צה"ל בבית הספר הטכני של חיל האוויר בחיפה.
פדנס בעלת תואר ראשון בעבודה סוציאלית, ובוגרת לימודי תרפיה באמנות באוניברסיטת חיפה. למדה גרפולוגיה במכללה למינהל בחיפה ובבית הספר של אילון בן יוסף.
פדנס היא עובדת סוציאלית בהכשרתה ועבדה במקצוע במשך שנים רבות. במסגרת תפקידה עבדה בתחום בריאות הנפש ושיקום עם אוכלוסיות שונות: נוער במצוקה, משפחות בסיכון, אנשים אשר נדרשו לשרותי משרד הרווחה ועוד. פדנס הייתה נציגת ציבור בוועדות ערר במשרד הרווחה, ועבדה בעמותות לאימוץ ילדים מחו"ל.
במהלך חייה עסקה בספורט תחרותי ובין היתר שיחקה טניס שולחן, כדורסל, טניס שדה והשתתפה בתחרויות שונות בארץ ובעולם. בתחום טניס שדה דורגה שנייה בישראל ונשלחה על ידי התאחדות הספורט להשתתף בטורנירים שונים ברחבי העולם: אוסטרליה, אירופה, ארצות הברית ועוד.
ביוגרפיה > ריקוד

כשהייתה פדנס בת 48 החליטה לחבור לאורן בראיר, רקדן וכוריאוגרף, שגדל להורים נכים כתוצאה מפוליו בילדות. ביחד יצרו את הצמד "רק לגעת", המשלב אלמנטים שונים ממחול מודרני. בראיר הוא גם מורה לריקוד ולימד את פדנס טכניקות שונות.
פדנס השתתפה כרקדנית ולמדה בקרקס הישראלי סנדסיאל, מרכז תרבות בינלאומי לתיאטרון מחול וקרקס מודרני בפארק יקום. כמו כן למדה בוטו (סגנון מחול יפני) בסטודיו של תמר בורר, למדה מחול משולב בסטודיו של להקת ורטיגו בנתיב הל"ה, למדה בתיאטרון עכו במסגרת פרויקט "דיוקן האמן היוצר", והעלתה במסגרת זו את היצירה "גרוטאה" (יצירה המשלבת תנועה עם טקסט, ומיועדת לתלמידי חטיבות ביניים ותיכון במסגרת סל תרבות ארצי של משרד החינוך). היצירה גרוטאה הועלתה בשנת 2019 במסגרת פסטיבל אינטימדאנס ICON של תיאטרון תמונע.
פדנס מתגוררת בחיפה, אמא לשניים וסבתא לשישה נכדים.
הערות שוליים

↑  'אצלי אין תירוצים': משותקת פוליו רוקדת על הבמה, באתר ynet, 9 במרץ 2011
↑  ראשי, באתר www.smadaryaaron.com
↑  פסטיבל אינטימדנס ICON, באתר www.tmu-na.org.il(הקישור אינו פעיל)
זיו אבטליון

| --- | --- |

זיו אבטליון, ספטמבר 2020
 לידה:  1970 (בן 54 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד מרכז ציוד לחימה וחלפים (מצל"ח 6800)  ראש החטיבה הטכנולוגית ליבשה  ראש מנהלת הטרנספורמציה הדיגיטלית
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון השנייה   מבצע צוק איתן
 
זיו אבטליון (נולד בשנת 1970 בערך) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כראש מנהלת הטרנספורמציה הדיגיטלית באגף התקשוב וההגנה בסב"ר.
ביוגרפיה

למד הנדסת מכונות בטכניון במסגרת העתודה האקדמית ובשנת 1992 החל שירות סדיר בצה"ל. בשנים 1992–1994 שימש כמדריך בקורס מפקדי טנקים בבית הספר לשריון. בשנים 1994–1998 היה מפקד בית מלאכה במרכז שיקום ואחזקה (מש"א 7000). בשנים 1998–2001 עבר לנהל את מדור תכנון ופיקוח במש"א 7000. בשנים 2001–2004 שימש כראש לשכת ראש אט"ל (אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה). עד 2006 היה ראש ענף תכנון ותורה ביחידה הטכנולוגית באט"ל. בשנים 2006–2007 היה ראש ענף תכנון משאבים ומשקים בחטיבה הטכנולוגית ליבשה. עד 2009 עמד בראש ענף תכנון בזרוע היבשה. בשנים 2009–2011 היה מפקד מפעל המכללים במש"א 7000. עד 2013 היה ראש מחלקת תכנון וארגון באט"ל. בין 2013–2014 למד במכללה לביטחון לאומי. מ-2014 ועד 2016 שימש כמפקד מרכז ציוד לחימה וחלפים (מצל"ח 6800). מ-2016 עמד בראש החטיבה הטכנולוגית ליבשה (חט"ל) של זרוע היבשה, ובמקביל בשנים 2016–2017 עמד בראש פרויקט מיזוג זרוע היבשה ואגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה. בין השנים 2017–2019 שימש כראש החטיבה הטכנולוגית של היבשה וראש מטה אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה.
בשנים 2019–2021 שירת כראש מנהלת הטרנספורמציה הדיגיטלית באגף התקשוב וההגנה בסב"ר. בשנת 2021 סיים את שירותו בצה"ל.
בנוסף לתואר ראשון בהנדסת מכונות מהטכניון, לאבטליון תואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה, ותואר שני במנהל עסקים עם התמחות בשיווק מאוניברסיטת בר-אילן. הוא בוגר לימודי מינהל ציבורי באוניברסיטת הרווארד במסגרת קרן וקסנר.
נשוי ללילך אבטליון, אב לארבעה מתגורר בפרדס חנה-כרכור.
גלריה

זיו אבטליון עם מישל ינקו (במרכז)
וגיא פאגלין, מאי 2019
זיו אבטליון עם מישל ינקו (במרכז),
מאי 2019
הערות שוליים

↑  זיו אבטליון, באתר הטכניון
↑  12 בספטמבר 2016: טקס מיזוג אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה ומפקדת זרוע היבשה, באתר "יד לשריון"
↑   טרנספורמציה דיגיטלית - כל מה שרציתם לדעת, באתר צה"ל, 7 בנובמבר 2019
↑   תת-אלוף אביעד דגן נכנס לתפקיד ראש מנהלת הטרנספורמציה הדיגיטלית, באתר צה"ל, 1 באוקטובר 2021
↑  זיו אבטליון בפייסבוק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007511316005171  VIAF: 310741977   WorldCat (עם VIAF): 310741977
הבחירות לרשויות המקומיות הערביות ביהודה ושומרון (1976)

בחירות לרשויות המקומיות הערביות ביהודה ושומרון התקיימו ב-12 באפריל 1976. הבחירות התקיימו תחת פיקוחו של הממשל הצבאי הישראלי בשטחים ובכפוף לחוק הבחירות המקומיות הירדני שחוקק בשנת 1955. הבחירות נערכו גם בעיר עזה שברצועת עזה. הבחירות היוו את אחד ההליכים הדמוקרטיים הראשונים שהתקיימו ביהודה ושומרון לאחר מלחמת ששת הימים. כ-63,000 מצביעים השתתפו בבחירות והם היוו כ-72.3% מכלל בעלי זכות הבחירה. בבחירות זכו נציגי הארגון לשחרור פלסטין (אש"ף) במרבית הקולות.
הרקע לבחירות

לאחר קיום הבחירות בשנת 1972, רעיון קיום הבחירות הנוספות נהגה על ידי שמעון פרס, שהיה שר הביטחון באותה התקופה. פרס קיווה כי תקום בעקבותיהן הנהגה מקומית פלסטינית מתונה ביהודה ושומרון שתקבל את רעיון האוטונומיה וחלוקת הסמכויות השלטוניות בין ישראל לפלסטינים שהגה, במקום רעיון המדינה העצמאית. הוא הרחיב את זכות הבחירה מעבר לנדרש על פי החוק הירדני המקורי, והתיר זכות בחירה לכל מי שמעל לגיל 21, גם למי שאינו בעל רכוש, וגם לנשים, אך הייתה הפרדה בקלפיות. הירדנים הביעו התנגדות לשינוי בחוק וציינו את אמנת ז'נבה הרביעית, בה נקבע כי כוח כיבוש יתחזק את הסטטוס קוו המקורי בשטחים שכבש, מנגד, הארגון לשחרור פלסטין תמך בשינויים. אש"ף חשש כי בבחירות אכן תיבחרנה הנהגה מקומית מתונה ולגיטימית, שתהיה עלולה לערער בעתיד על שלטונו ותתנגד יחד למדיניותו ואולי אף תנהל משא ומתן רציני כלשהו מול ישראל. לכן, בשבועות האחרונים שטרם הבחירות, החל אש"ף להתערב בהן לעומקן, לאיים על חיי מועמדים שלא היה ברור אם יישמעו להוראותיו ודרש מהם הודאה מסוימת בנושא. ירדן לא הייתה תומכת גדולה בקיום הבחירות, מאחר שראשי הערים המכהנים השתייכו למחנה הפרו-ירדני ביהודה ושומרון, ואש"ף החל לנהל כנגדם מאבק קשה, מה שגרם למנהיגות המסורתית להידחק לשוליים. חלק מההמנהגה המקומית לרבות איוב מוסאלם שהיה בעבר ראש עיריית בית לחם תמכו בקיום הבחירות.
על מנת לבחון את היתכנות ובטיחות קיום הבחירות, קיימה ישראל בסוף שנת 1975 בחירות למועצות הכפריות ביהודה ושומרון. הבחירות עברו בשקט וכמעט ללא הפרעות.
הבחירות

כ-63,000 מצביעים השתתפו בבחירות והם היוו כ-72.3% מכלל בעלי זכות הבחירה.
הבחירות לא התקיימו בעיירה דיר דיבוואן שבנפת רמאללה ואל-בירה. על אף קיומן בסדר מוחלט, בבחירות ניצחו המתמודדים הקיצוניים יותר, והודחו ראשי ערים וחברי מועצה ותיקים מתפקידם - 40% מהנבחרים החדשים למועצות ו-33% מראשי הערים החדשים היו מזוהים עם אש"ף. אחוז ראשי הערים שמתחת לגיל 50 עלה מ-40% ל-67%. כמו כן, אחוז ראשי הערים עובדי הצווארון הלבן עלה מ-20% ל-40%. 14 מתוך 24 ראשי הערים הנבחרים היו חדשים בתפקידם.
| רשות מקומית | ראש העיר הנבחר |
| --- | --- |
בית ג'אלא: בשארה דאוד
בית סאחור: חנא אטרש
בית לחם: אליאס פריג'
אל-בירה: איברהים טאוויל
עזה: רשאד א-שווא
חלחול: מוחמד מילחים
חברון: פאהד קוואסמה
ג'נין: אחמד כאמל א-סאדי
יריחו: עבדול עזיז סוואיטי
שכם: בסאם א-שכעה
קלקיליה: אמין נאסר
רמאללה: קארים ח'לאף
טולכרם: חילמי חאנון
הרשימה אינה מלאה:
אחרית דבר

עליית כוחו של אש"ף בשטחים כתוצאה ממערכת בחירות זו נחשבה לאחד מכשלונותיה הגדולים של ישראל בשטחי יהודה ושומרון. היה מובן לכל שאש"ף ניצל את הפתיחות הישראלית בנושא המוניציפלי על מנת לקדם את מטרותיו. כלקח, לא נערכו בחירות ללשכות המסחר הערביות ביהודה ושומרון כפי שתוכנן. התקווה שיכהנו בשטחים ראשי ערים "נוחים" לישראל נגוזה והחלו להישמע האשמות כלפי שר הביטחון, שמעון פרס והיועץ לענייני ערבים של ראש הממשלה, אלוף-משנה דוד פרחי, מקדמי הבחירות בישראל. הדאגות התממשו כשראשי הערים הנבחרים החדשים החלו לקיים בתחומי השיפוט שלהם משטר פוליטי לכל דבר - התנגדות למימוש סיפוח השטחים או לשליטה ישראלית כלשהי באזור ואף סירוב לקבל מישראל כספים. מוחמד מילחים, ראש עיריית חלחול ופאהד קוואסמה, ראש עיריית חברון, גורשו על ידי ישראל בשנת 1980 ללבנון בשל היותם חברים בוועד הפועל של אש"ף, יחד עם הקאדי של חברון, השייח' רג'ב אל-תמימי. בשנת 1982, הודחו מתפקידם על ידי ישראל שמונה ראשי ערים אחרים.
הערות שוליים

↑  "Pro-plo, Communist Sweep in West Bank Elections: 72.3% of Eligible Voters. Including Women, Participate". JTA, 13 April 1976.
1 2  Yehuda Lukacs (1999), Israel, Jordan, and the Peace Process. Syracuse University Press, p141
↑  Pro-plo, Communist Sweep in West Bank Elections: 72.3% of Eligible Voters. Including Women, Particip. JTA, 13 באפריל 2013
1 2  40 Years of Israeli Occupation. Applied Research Institute - Jerusalem
↑  משה אלעד, אם תרצו - זו הגדה, עמודים 440–441, חיפה: פרדס, 2015
↑  משה אלעד, אם תרצו - זו הגדה, עמוד 441, חיפה: פרדס, 2015
↑  משה אלעד, אם תרצו - זו הגדה, עמוד 442, חיפה: פרדס, 2015
↑  "Pro-plo, Communist Sweep in West Bank Elections: 72.3% of Eligible Voters. Including Women, Participate". JTA, 13 April 1976.
1 2  משה אלעד, אם תרצו - זו הגדה, עמוד 443, חיפה: פרדס, 2015
1 2  משה אלעד, אם תרצו - זו הגדה, עמוד 445, חיפה: פרדס, 2015
↑  פסק דין בג”צ 774/83 נגד בבית המשפט העליון בשבתו כבית-משפט גבוה לצדק. פסק דין בנוגע לעריכת בחירות מקומיות בגדה המערבית. 1984
↑  משה אלעד, אם תרצו - זו הגדה, עמודים 445–446, חיפה: פרדס, 2015
↑  Exile of Leaders Leaves Militants in Control of West Bank , באתר הוושינגטון פוסט, 6 במאי 1980
דוד גריילסאמר

| --- | --- |

צילום מ-2005
 לידה:  10 באוגוסט 1977 (בן 47) 
 מוקד פעילות:  פריז, ז'נבה, תל אביב
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  Naïve Records 
 davidgreilsammer.com
 
דוד גריילסאמר (בצרפתית: David Greilsammer, נולד ב-10 באוגוסט 1977 בירושלים), הוא פסנתרן ומנצח ישראלי, החי ופועל בין פריז, ז'נבה ותל אביב.
קורות חיים

דוד גריילסאמר הוא בנם של מרים ואילן גריילסאמר, מרצים באוניברסיטת בר-אילן, ואחיו של הזמר מיכאל גריילסאמר. גריילסאמר התחיל את לימודיו המוזיקליים בגיל 6, בקונסרבטוריון רובין בירושלים. לאחר שירותו הצבאי, נסע לארצות הברית ולמד בבית הספר למוזיקה ג'וליארד, שם סיים תואר שני בפסנתר כתלמידהּ של יוכבד קפלינסקי וכמו כן השתלם בלימודי ניצוח. לאחר לימודיו, המשיך ללמוד ולהשתלם אצל הפסנתרן האמריקאי ריצ'רד גוד.
בשנת 2004 פתח גריילסאמר את הקריירה שלו כסולן בקונצרט בלינקולן סנטר בניו יורק, הופעה שזכתה לשבחים מצד הניו יורק טיימס. מאז, הוא מוזמן לנגן בקביעות עם התזמורות הגדולות ביותר, כגון התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו, תזמורת המוצרטיאום של זלצבורג והתזמורת הפילהרמונית של רדיו צרפת, ובאולמות היוקרתיים בעולם כדוגמת הוויגמור הול בלונדון, הסנטורי הול בטוקיו, הסאל פלייל בפריז ועוד, וזוכה לשבחים ולביקורות נלהבות.
בשנת 2005 הקים גריילסאמר את אנסמבל סואדמה, וכיום הוא מנצחה ומנהלה האומנותי. בשנת 2010 מונה למנהל המוזיקלי ולמנצח של הקאמרטה של ז'נבה. בשנת 2008 חתם על חוזה עם חברת איי.אם.ג'י, סוכנות אומנים בינלאומית מהחשובות בעולם. במאי 2011 חתם עם חברת הענק סוני מיוזיק (בה חתומים בין השאר יצחק פרלמן, לאנג לאנג, מאריי פרחיה ועוד) על חוזה בלעדי ארוך טווח.
באוגוסט 2011, לאחר קונצרט שגריילסאמר ביצע בניו יורק, המבקר המוזיקלי של הניו יורק טיימס הגדירו כאחד הפסנתרנים המועדפים עליו, והוסיף: "עבורי האומנות האלגנטית של גריילסאמר ודרכו לנגן בפסנתר, מספקים הרבה יותר מהווירטואוזיות של לאנג לאנג".
גריילסאמר הוציא עד כה שישה אלבומים. בשנת 2012 הוציא שני אלבומים חדשים בהוצאת סוני קלאסיקל: הראשון, שיצא בפברואר 2012, נקרא "Baroque conversations". מבקר המוזיקה של ה"סן פרנסיסקו כרוניקל" הילל את האלבום וכתב: "זהו הישג מדהים, ניצחון לחדשנות ולחקירה מוזיקלית מבריקה...אין שום ספק שזהו אומן בעל חשיבות עצומה.". האלבום השני שיצא באוקטובר 2012 נקרא "Mozart In-between". באלבום החדש גריילסאמר מנגן ומנצח על התזמורת הקאמרית של ז'נבה.
בדצמבר 2012 נבחר תקליטו "Baroque conversation" על ידי הניו יורק טיימס כאחד מתקליטי השנה במוזיקה הקלאסית.
חזון אומנותי ופרויקטים מוזיקליים

דוד גריילסאמר מוכר ומוערך במיוחד בגין ביצועיו הייחודיים ליצירותיו של מוצרט. בשנת 2008, ביצע ביום אחד קונצרט מרתון בפריז, בתוכנית שכללה את מכלול הסונאטות של מוצרט, ולאחר מכן ביצע שוב את מכלול הסונאטות בפסטיבל ורבייה בשווייץ ובסיבובי הופעות בינלאומיים נוספים. לגריילסאמר הייתה מאז ומתמיד קרבה גדולה למוזיקה של תקופת הרנסאנס, הבארוק ולמוזיקה בת זמננו, והוא אינו מהסס לערב סגנונות אלו בהופעותיו. הוא מרבה להציע למאזינים ברחבי העולם תוכניות קונצרטים נועזות, המשלבות חדש וישן. הוא גם מרבה לבצע יצירות נדירות ויוצאות דופן, במקרים רבים בביצועי בכורה עולמיים. דוגמה לאחת מהופעותיו המרחיקות לכת היא הרסיטל דומניקו סקרלטי/ג'ון קייג', שבה ביצע גריילסאמר סונאטות של סקרלטי על פסנתר וסונאטות של קייג' על פסנתר ממותקן. על מנת לקרב ולגלות את עולם המוזיקה הקלאסית למאזינים חדשים ולצעירים, דוד גריילסאמר יוצר בכל שנה פרויקטים מקוריים, המשלבים תיאטרון, מחול ומוזיקה.
פעילותו בישראל

דוד גריילסאמר הוזמן לנגן עם התזמורות החשובות בישראל, ואף זכה לשבחים רבים מהעיתונות על הופעותיו. בראיונות בעיתונות הישראלית, גריילסאמר דיבר רבות על החשיבות שבעידוד פסנתרנים ומלחינים ישראלים צעירים, ועל החשיבות שביצירת תוכניות וקונצרטים מקוריים ומגוונים גם בישראל. הוא מרבה לתת במה ליצירות ישראליות מקוריות כדוגמת "פנטאסטרוף ראשון" של המלחין הישראלי יונתן קרן ו"וואם" של המלחין הישראלי מתן פורת.
דיסקוגרפיה

מוצרט, הקונצ'רטי המוקדמים, ונגווארד קלסיקס, 2006. עם תזמורת סואדמה, דוד גריילסאמר פסנתר וניצוח.
fantaisie_fantasme, נאיב, 2007.
מוצרט, קונצ'רטי מספר 22 ו-24, נאיב, 2009. עם תזמורת סואדמה, דוד גריילסאמר פסנתר וניצוח.
גרשווין/טנסמן/בולנז'ה, נאיב, LIVE .2010 בסאל פלייל בפאריס, עם התזמורת הפילהרמונית של רדיו צרפת.
Baroque conversations, סוני קלאסיקל/סוני מיוזיק, 2011.
Mozart In-between, סוני קלאסיקל/סוני מיוזיק, 2012. עם התזמורת הקאמרית של ז'נבה, דוד גריילסאמר פסנתר וניצוח.
Labyrinth - 2020 - סולו - (זכה להערכת "ניו יורק טיימס" וכלי תקשורת אחרים)
פרסים

מוצרט, הקונצ'רטי המוקדמים, "דיסק השנה" של הדיילי טלגרף, 2007.
פרסי המוזיקה הצרפתיים, "פריצת השנה" בקטגוריית הסולן האינסטרומנטלי, 2008.
fantaisie_fantasme, "שוק", מגזין עולם המוזיקה, 2008.
fantaisie_fantasme, "תקליט השנה", הסאנדיי טיימס, 2008.
fantaisie_fantasme, פרס "מאסטרו", מגזין פסנתרן, 2008.
Baroque conversations, "תקליט השנה", ניו יורק טיימס, 2012.
הערות שוליים

↑  ביוגרפיה באתר הרשמי
↑  Anne Midgette, The forgotten music of Ernest Krenek, The New York Times, 06.05.2004
↑  A week at Wigmore Hall,The Sunday Times, 21.10.2007
↑  Anthony Tommasini, Two young pianists forging connections, The New York Times, 25.02.2010
↑  מרב יודילוביץ', גריילסאמר ינהל את הסימפונית של ז'נבה, באתר ynet, 23 בספטמבר 2009
↑  ביוגרפיה באתר איי.אם.ג'י(הקישור אינו פעיל, 6.6.2019)
↑  Sony signes pianist and conductor David Greilsammer, Gramophone, 12.05.2011
↑  מרב יודילוביץ', הפסנתרן והמנצח דוד גריילסאמר הוחתם בסוני, באתר ynet, 3 באפריל 2011
↑  Anthony Tommasini, Virtuosos becoming a dime a dozen, The New York Times, 12.08.2011
↑  ,Joshua Kosman, Album review: David Greilsammer, San Francisco Chronicale, 12.08.12
1 2  James R. Oestreich, Corinna da Fonseca-wollheim, Zachary Woolfe, Anthony Tommasini, Vivien Schweitzer, A hit parade of small labels and upstats-The best Classical music recordings of 2012, The New York Times, 20.12.12
↑  נעם בן זאב, קונצ’רטו לפסנתרהלא קיים, באתר הארץ, 19 בפברואר 2012
↑  נעם בן זאב, כשמוצרט הסתכן, באתר הארץ, 19 בפברואר 2007
↑  מרב יודילוביץ', כולם חשבו שאני מטורף, באתר ynet, 21 בפברואר 2008
1 2  יוסי שיפמן, צלילים ומהפכנים, הבמה, 14.12.2010
↑  נעם בן זאב, דוד גריילסאמר בביצועים עוצרי נשימה ליצירותיו המוקדמות של מוצרט, באתר הארץ, 11 באפריל 2011
↑    Geoffrey Norris, ‏Review of the year: Classical, The Telegraph, 15 December 2007
↑  תדהר ואלד, הפסנתרן הישראלי דויד גריילסאמר זכה בפרס תגלית השנה בצרפת, באתר הארץ, 24 בפברואר 2008
↑  Les victoires du classique, Le monde, 14.02.2008(הקישור אינו פעיל, 6.6.2019)
↑  Records of the year, The Sunday Times, 02.12.2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007334744505171  BnF: cb15578017t (data)  CiNii: DA17075070  GND: 102034539X  ISNI: 0000 0000 7995 0818  LCCN: n2008079883  MusicBrainz: 6b2bb2ce-9d44-48da-9efe-bf4b39a9d6da  SUDOC: 160203236  VIAF: 49542330   WorldCat (עם VIAF): 49542330 
גריילסאמר מנצח על הקאמרטה של ז'נבה
דניאלה זמיר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1983 (בת 41 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת סיטי של לונדון, תיכון עירוני ד' 
 שפות היצירה:  עברית, אנגלית 
 פרסים והוקרה:  פרס סמי רוהר (2023)  פרס הפגיון הבינלאומי של CWA (2019) 
 
דניאלה זמיר (נולדה ב-1983) היא מתרגמת ספרות ישראלית עכשווית. תרגמה לאנגלית, בין השאר, יצירות של דב אלפון, שרה בלאו, הילה בלום, עידו גפן, ומיכל בן-נפתלי.
זמיר הייתה שותפה לזכייה בפרס סמי רוהר לספרות יהודית לשנת 2023 על תרגומה לרומן "חוף הים של ירושלים" מאת עידו גפן.
ביוגרפיה

דניאלה זמיר נולדה בישראל. יש לה תואר ראשון בספרות מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני בכתיבה יצירתית מאוניברסיטת City בלונדון.
זמיר היא אחותו של הפוליטיקאי והדיפלומט אסף זמיר. דודה, יצחק זמיר, היה שופט בית המשפט העליון.
פרסים

שותפות (25%) בפרס סמי רוהר לספרות יהודית לשנת 2023 שהוענק לעידו גפן על הרומן "חוף הים של ירושלים"
פרס CWA International Dagger (אנ') (בשותפות עם המחבר) לשנת 2019 על תרגומה למותחן לילה ארוך בפריז מאת דב אלפון
תרגומים

"איך לאהוב את בתך" מאת הילה בלום (2023)
"חוף הים של ירושלים" מאת עידו גפן (2022)
"המורה" מאת מיכל בן-נפתלי (2020)
"האחרים" מאת שרה בלאו (2019)
״לילה ארוך בפריז״ מאת דב אלפון (2019)
תרגומים לסיפורים קצרים

"מאושרי והלאה" מאת הילה עמית (2020)
"שלושה גברים באמריקה" מאת ג׳וליה פרמנטו (2017)
"סרגוסה בברלין" מאת יפתח אלוני (2015)
הערות שוליים

↑  לראשונה, פרס Sami Rohr לספרות יהודית הוענק למחבר ותרגום בעברית - Jewish Telegraphic Agency
↑  Daniella Zamir, glose.com
↑  Daniella Zamir, Astra Publishing House (באנגלית)
↑  Gabe Friedman, For 1st time, Sami Rohr Prize for Jewish Literature goes to Hebrew author, translator, www.timesofisrael.com (באנגלית אמריקאית)
↑  A Long Night in Paris, The Crime Writers’ Association (באנגלית)
↑  יובל פלוטקין, דב אלפון זכה בפרס בינלאומי יוקרתי לספרי מתח, באתר ynet, 25 באוקטובר 2019
↑  "A Mother, Her Daughter, a Masterwork of Psychological Tension" (באנגלית). 2023-07-21. נבדק ב-2023-08-23.
↑  Blum, Hila (2023-05-29). ""Do You Love Me?," by Hila Blum". The New Yorker (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-08-23.
↑  Anderson, Hephzibah (2020-01-19). "In brief: The Teacher; Ladies Can't Climb Ladders; Liar – reviews". The Observer (באנגלית בריטית). נבדק ב-2023-08-23.
↑   https://www.washingtonsquarereview.com/hila-amit
↑  Three Men In America, Julia Fermentto | The Short Story Project, shortstoryproject.com, ‏2021-10-08 (באנגלית אמריקאית)
↑  Saragossa In Berlin, Iftach Alony | The Short Story Project, shortstoryproject.com, ‏2021-10-08 (באנגלית אמריקאית)
↑  "Saragossa in Berlin". Haaretz (באנגלית). נבדק ב-2023-08-23.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007412796205171  LCCN: no2021007943  NKC: xx0236896  VIAF: 497155104059876202740   WorldCat (עם VIAF): 497155104059876202740
התפרקות ברית המועצות

התפרקותה של ברית המועצות (ברוסית: Распад СССР) הייתה תהליך ששורשיו במשבר כלכלי שפקד את ברית המועצות באמצע שנות ה-80 עד שנת 1991, כשאז התפרקה ברית המועצות למדינות המרכיבות אותה וחדלה להתקיים. ההתפרקות סימנה את סיום המלחמה הקרה.
ראו גם

מדינות ברית המועצות לשעבר
דניאל באומגרטן

| --- | --- |

 לידה:  2 באפריל 1982 (בן 42) באר שבע, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 
דניאל באומגרטן (נולד ב-2 באפריל 1982), הוא משורר ומשפטן ישראלי, העוסק בחינוך.
ביוגרפיה

באומגרטן נולד בבאר שבע וגדל בנחל עוז, כפר עזה ובעומר. הוא בוגר תיכון אשל הנשיא, בוגר תואר ראשון בפילוסופיה ופוליטיקה וממשל באוניברסיטת בן-גוריון. בתקופת לימודיו בבן-גוריון היה פעיל בקבוצת "סגול" והדריך את קבוצת הנוער המשותפת של "איגי - ארגון נוער גאה" וסניף באר שבע של אגודת הלהט"ב. לאחר מכן עבר להתגורר בתל אביב. בוגר משפטים מהמכללה למנהל. לאחר לימודיו התמחה בלשכה המשפטית של הכנסת. היה פעיל מרכזי ב"מאבק המשוררים" לקידום השירה בישראל והנגשתה לקהל הרחב. אחראי על פרויקט "שירה לראווה" המציג שירי משוררים עכשוויים על חלונות ראווה של חנויות ברחבי העיר תל אביב. בין היתר עורך באומגרטן ראיונות עם משוררים, ערבי שירה בנושאים שונים וביניהם על שירה וחינוך, שירה להט"בית ומחווה למשוררים. היה בין עשרת הזוכים בפרס מנכ"ל משרד החינוך לשנת 2022.
באומגרטן מתגורר בתל אביב-יפו עם בן זוגו ושתי בנותיהם. הוא מורה ומחנך כיתה בחטיבת הראשונים שבגני תקווה.
שירתו

שירתו של באומגרטן עוסקת בזוגיות גברית, בקהילה הלהט"בית, בעולם השירה, בעיר תל אביב, בהומניזם ובנושאים פוליטיים והיסטוריים שונים. באומגרטן השתתף באירועי שירת מחאה נגד עוולות חברתיות ומגדריות ולמען שחרור יונתן היילו.
חלק משיריו בספר "זיהוי טווח רחוק" (2020), בהם הוא מתאר את הולדת בנותיו בעזרת פונדקאית בארצות הברית, עלו מחדש לדיון ספרותי וציבורי, לאחר פסיקת בג"ץ בעניין חוק הפונדקאות (2021).
לאחר פרסום רשימות הלהט"ב שערכה מפלגת נעם והעברת סמכויות חינוכיות לאחריותו של חבר הכנסת אבי מעוז, פרסם עיתון ידיעות אחרונות את שיר המחאה של באומגרטן "אבי מעוז, תרשום: אני הומו!". השיר ביטא התנגדות של המשורר, כמורה גאה, ללהט"בפוביה של מעוז, וזאת תוך התכתבות עם מקורות יהודיים והשיר "תעודת זהות" של המשורר מחמוד דרוויש.
ספריו

"למרות שהמשורר הזהיר", יצא לאור בשנת 2011, בהוצאת גוונים, תל אביב.
"כתב יתדות", יצא לאור בשנת 2014, בהוצאת פרדס, חיפה.
"זיהוי טווח רחוק", יצא לאור בשנת 2020, בהוצאת פרדס
שירים שהתפרסמו בעיתונות

"לחון את יונתן היילו" (מפרט הנדסי לשופט על "נקודות יציאה") / דניאל באומגרטן
"הזאב את כלבי הבית המנומנמים" / דניאל באומגרטן
"על הישן בגן" / דניאל באומגרטן
הערות שוליים

↑  יוסף גלרון־גולדשלגר, דניאל באומגרטן, באתר לקסיקון הספרות העברית החדשה
↑  שירת העשבים / יונתן ברג, באתר מוסף שבת, מקור ראשון, 27 ביולי 2012
↑  פרס מנכ"ל משרד החינוך לשנת 2022
↑   אילן ברקוביץ', הלוואי שתהיי זיקית בין הזמנים, באתר הארץ, 9 באוגוסט 2021
↑  נדב איל, המסמכים חושפים: האנשים שמפלגת נעם מסמנת, באתר ynet, 23 בדצמבר 2022
↑  נדב איל, הרשימות השחורות של מפלגת נעם, באתר ynet, 22 בדצמבר 2022
↑   ליאור דטל, אבי מעוז מקבל סמכויות במשרד החינוך: יהיה אחראי על תוכניות לחיזוק הזהות היהודית, באתר TheMarker‏, 30 בנובמבר 2022
↑  השיר "תרשום: אני הומו!", מאת דניאל באומגרטן, דף המשורר בפייסבוק, 30 בדצמבר 2022
↑  למרות שהמשורר הזהיר, באתר הספרייה הלאומית של ישראל
↑  ענת חנה לזרע, "דניאל באומגרטן – סקירת השקה והתרשמות מספר שירה" אתר יקום תרבות, 22 בנובמבר 2014
↑  זיהוי טווח רחוק - דניאל באומגרטן, באתר "המגדלור"
↑  אמי, מאהביה בטווח רחוק - חלון גאווה, באתר תאגיד השידור הישראלי
↑   אילן ברקוביץ', הלוואי שתהיי זיקית בין הזמנים, באתר הארץ, 9 באוגוסט 2021
↑   שיר ביום, באתר "ידיעות אחרונות", 17 ביולי 2016
↑  השיר "לחון את יונתן היילו", אתר "עוקץ"
↑  השיר נכתב לאחר הנאום בו כינתה מירי רגב את ה"מסתננים" כסרטן,  אילן ברקוביץ', שירי מחאה לאחד במאי, באתר הארץ, 1 במאי 2013
↑  השיר נכתב על ויהנס ברקו, מחוסר בית שקפא למוות בגינת לוינסקי בתל אביב, נס לא קרה לנו: הרב עדית לב באירוע מחאה, באתר שומרי משפט – רבנים למען זכויות האדם, 3 בדצמבר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297045005171  VIAF: 232801034   WorldCat (עם VIAF): 232801034
דקלה קידר

ערך זה עוסק בסופרת. אם התכוונתם למנחה בערוץ הילדים, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  22 ביולי 1975 (בת 49) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  תלמה ילין 
 שפות היצירה:  עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לתסריט בסדרת דרמה (2022)
 
דִקלה קידר (נולדה ב-22 ביולי 1975) היא סופרת, תסריטאית, עורכת תסריט ומלמדת כתיבה. קידר היא כלת פרס דבורה עומר לספרות ילדים ונוער, פרס ראש הממשלה ליצירה עברית על שם לוי אשכול. מזה שש עונות כותבת את הקריינות של שי אביבי בבואו לאכול איתי בכאן 11. יוצרת ותסריטאית "שעת אפס" בכאן 11, בבימויו של איתן צור, ובכיכובם של מיה לנדסמן ודורון בן דוד. הסדרה זכתה בפסטיבל קאן canneseries 2022 בפרס הסדרה הטובה ביותר. זכתה בפרס התסריט הטוב ביותר ב"טקס פרסי הטלוויזיה" לשנת 2023 .
ביוגרפיה

קידר נולדה בארצות הברית וגדלה במושב רמות השבים. למדה בתיכון תלמה ילין במגמת תיאטרון ובבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה במגמת תסריטאות. מתגוררת בתל אביב, גרושה ואם לשלוש בנות.
יצירתה > ספרים

2021: מוטק'ה? (כנרת זמורה-ביתן דביר), ספר ילדים, מאיירת: אורית ברגמן
2016: ג'ורג'י (כנרת זמורה-ביתן דביר) רומן לנוער צעיר - ראשית קריאה, מאיירת: אילנה זפרן. זכה בעיטור הפנקס (2017) לספר נוער מצטיין ובפרס דבורה עומר לספרות ילדים ונוער (2017). כמו כן בתמיכת הקרן לעידוד היצירה מטעם אקו"ם.
2014: בתים של אחרים (כנרת זמורה-ביתן דביר) רומן למבוגרים, זכה לתמיכת הקרן לעידוד היצירה מטעם אקו"ם.
2013: התנין העצוב והזבוב (כנרת זמורה-ביתן דביר), ספר ילדים, מאייר: אביאל בסיל ראה אור גם בסין.
2011: אמא נשארת בגן (כנרת זמורה-ביתן דביר), ספר ילדים - הספר תורגם וראה אור ביוון ובגרמניה (2014), מאיירת: תמי ברנשטיין
2011: משהו פשוט מסובך (ידיעות ספרים), רומן התבגרות
2008: שלומצי כותבת יומן (ידיעות ספרים), רומן התבגרות
2004: הגברת העירומה (ספריית פועלים - הקיבוץ המאוחד), אוסף סיפורים, זכה לתמיכת קרן לייב גולדברג