stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לאנאי
אטרקציות > דרום לאנאי

חוף Hulopo'e. החוף ממוקם בחלק הדרומי של האי במפרץ Hulopoe. מקום אהוב של אנשי לאנאי, Hulopo'e מחזיק בזיכרונות רבים עבור אלה שגדלו וחיו על האי. סלילת הכביש הפכה את החוף הזה לנגיש הרבה יותר. לפני שהחלה בניית המלון בסוף שנות ה-80, הקרקע שמעל מפרץ Hulopo‘e נוקה מכל בניינים. בריכת השחייה הגדולה לאורך קו החוף הסלעי המכונה בריכת קייקי היא מעשה ידי אדם, שנוצרה על ידי עובדי המטעים במהלך השביתה של 1951 כבריכת שכשוך. Hulopo'e הוא וואהי פאנה (מקום סיפורי) על Lāna'i וראוי לכבוד וטיפול. אזור Hulopo‘e-Mānele מוגדר גם כאתר לשימור ימי מוגן והוא ביתם של אחת מאוכלוסיית ה-ua'u kani הילידים הגדולים ביותר באיים. בחוף, אפשר לשנרקל, לעשות פיקניק, או סתם לשבת על החוף ברוגע, לשחות ולראות את הדולפינים הספינרים (Spinner dolphins), בחורף יש להימנע מביקור בחוף מכיוון שהתנאים במים יכולים להיות קשים. מפרץ Hulopoeהמקום היה פעם כפר דייגים. צורתו חצי סהר הגובל בתצורות לבה מורכבות. אפשר לשחות, לעשות שנורקלינג, ואפילו לצפות די פעם בלהקת דולפינים ספינרים, או בעונת החורף אפשר להבחין בלוויתן גבן מלכותי.
מנלה (Mānele). הייתה ביתה של קהילה משגשגת בהוואי בימי קדם. כיום נראים שרידי יסודות של בית חומות סלע ושל גג. לאחר מגע מערבי, מנלה שימשה כאתר נחיתה קבוע עבור ספינות קיטור בין-אילנדיות במהלך שנות ה-1800, כשעדיין ניתן היה לראות שרידים משובר הגלים המקורי בשנת 1950. בשנת 1920, "Pipi Chute" נבנה לאורך הצוקים כדי לתמוך במשלוח בין-איי של לאנה. אני בקר. במקום מגרש גולף שעוצב על ידי ג'ק ניקלאוס (Jack Nicklaus).
הוא שמורה ימית על החוף הדרומי עם נמל הסירות הציבורי היחיד בלנאי.
סלע Puʻupehe. הסלע בגובה 80 פיט מתנשא מתוך המים ומשמש כמקום הקינון של הציפור (shearwater birds (uaʻu kani.
הקתדרלות (The Cathedrals) הוא אתר צלילה ליד החוף הדרומי של לאנאי. שמו מתייחס ל-18 מטר של חדרים המאכלסים מאות מינים בעלי חיים ימיים כמו תמנונים, דגי פרפר pyramid butterfly fish), דגי פסים כחולים (blue-stripe snappers). צוללים מתחילים ומקצוענים יכולים לצלול במקום ולהנות מצפייה בבעלי החיים הימיים במקום.
אטרקציות > מרכז לאנאי

פארק דול (Dole Park). הפארק מוכר גם ככיכר המסחרית בעיר לאנאי סיטי. ושלושה רחובות מקיפים את הפארק: שדרות לאנאי - יוצר את הגבול העליון של הפארק, רחוב שביעי, דרות פרייזר ורחוב שמונה, הם שלושה הרחובות הנוספים המקיפים את הפארק. הפארק הוקם בסבוביות שנת 1922, כאשר הוקם כפר המטעים. הפארק משמש כמרכז פעילויות פנאי למשפחות. יש בו שולחנות פיקניק ומרכז קהילתי.
עצי Norfolk and Cook Island Pine רבים מספקים צל בפארק, קיימות באי מספר אנדרטאות המנציחות את החיילים שלחמו ונהרגו במלחמת העולם השנייה, ובסכסוך הקוריאני. לפארק יש שפע של חנייה חינם ברחובות הגובלים בו.
נקודות ציון היסטוריות באי. ניתן לראות את שרידי הבתים וההייאו (מבנה טקסי ודתי) בכפר ההרוס מהמאה ה-15 קאונולו, נקודת ציון היסטורית לאומית, שבו הקים המלך קמחמהה הראשון מקום מפלט מלכותי. באגן פאלאוואי נמצאים הפטרוגליפים של לואהיווה, שנוצרו במאה ה-18.
מטע האננס. אתר מטע האננס שהיה בעבר מטע גדול מאוד, נשאר עם פחות מ-100 אקר של אננס המשמש לצריכה מקומית.
שביל מונרו. השביל הפופולרי נמצא דקות ספורות צפונית לעיר לאנאי ואורכו כשבעה מייל. השביל מטפס על הר Lana'ihale ומתפתל סביב לאנאי סיטי, לפני שהוא ממשיך דרומה לכיוון מפרץ מנלה. בשביל, ניתן לצפות בנופים היפים של העיר, Maunalei gulch, והאיים הסמוכים. אפשר ללכת רגלית על השביל או לנסוע ברכב 4x4. שביל מונרו (Munro Trail) מוביל לפסגת הר הגעש הרדום.
לקריאה נוספת

Adler Jacob; Kamins Robert M, The Fantastic Life of Walter Murray Gibson:Hawaii's Minister of Everything, Universiy of Hawaaii Press,1986
דיר סניד

| --- | --- |

 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 מחוז:  מחוז עזה
 נפה:  נפת עזה
 שפה רשמית:  ערבית
 תאריך ייסוד:  תחילת המאה ה-15
 שטח:  6,081 דונם עות'מאני (1945)
 גובה:  170 מטר מעל פני הים מטרים
 סיבת נטישה:  מלחמת העצמאות
 תאריך נטישה:  1948
 יישובים יורשים:  נתיב העשרה
 דת:  מוסלמים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  730 (1945)
 קואורדינטות:  31°34′28″N 34°33′18″E﻿ / ﻿31.57445833°N 34.55499444°E﻿ / 31.57445833; 34.55499444 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מערב הנגב מוגדלת) דיר סניר(למפת מערב הנגב רגילה) דיר סניר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום דיר סניר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום דיר סניר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
דיר סניד (בערבית: دير سنيد) היה כפר ערבי פלסטיני בנפת עזה של המנדט הבריטי, שהיה ממוקם 12 ק"מ צפון מזרחית לעיר עזה. שטח הקרקע הכולל של הכפר היה 6,081 דונם. לפני שננטש במהלך מלחמת העצמאות, התגוררו בו 730 תושבים.
אטימולוגיה

החלק הראשון של שמו "דיר" משמעותו בערבית "מנזר", מה שמרמז על כך שפעם היה זה אתר של מסדר נזירי או שאוכלוסייה נוצרית התגוררה במקום בנקודת זמן מסוימת. החלק השני - "סניד" - היה שמו של שבט ערבי באזור.
היסטוריה

תחת האימפריה העות'מאנית, ברישומי המס של 1596, צוין דייר סונייד בנאחיה של עזה, חלק מסנג'ק עזה, עם 12 משקי בית, על פי ההערכות התגוררו בו 66 תושבים, כולם מוסלמים. תושבי הכפר שילמו מס קבוע של 33.3% על מוצרים חקלאיים שונים, לרבות חיטה, שעורה, פירות, כוורות ועיזים; סך של 4,600 אקצ'ה.
במהלך המאות ה-17 וה-18, עבר אזור דיר סונייד תהליך משמעותי של נטישה עקב לחצי נוודים על הקהילות המקומיות. תושבי הכפרים הנטושים עברו ליישובים ששרדו, אך האדמה המשיכו להיות מעובדת על ידי כפרים שכנים. הכפר שרד ומופיע תחת השם דיר אסני על המפה ששרטט פייר ז'קוטין מנתונים שנאספו ב-1799.
בשנת 1838 ציין חוקר ארץ ישראל אדוארד רובינסון את המקום בשם דיר אסנייד ככפר מוסלמי, השוכן במחוז עזה. בשנת 1863 ביקר החוקר הצרפתי ויקטור גרן בכפר, שאותו כינה דיר אסנייד, וציין שיש בו 150 תושבים. ברשימת כפרים עות'מאניים משנת 1870 לערך כתוב כי בכפר אוכלוסייה של 144, בסך הכל 51 בתים, אם כי הספירה כללה גברים בלבד.
בסוף המאה ה-19, היה זה כפר בגודל בינוני שצורתו מלבנית, מפוצל לארבעה רבעים על ידי שני כבישים שהצטלבו בזווית ישרה. היו בו בתים עשויים לבני טיט, שמונה בארות, גנים, בריכה, ומסגד במרכז הכפר.
היסטוריה > בתקופת המנדט הבריטי

בשנת 1920 הקימה הרכבת המנדטורית בכפר את תחנת הרכבת דיר סניד על קו קנטרה-חיפה ששימשה לנוסעים ולמשא גם יחד. דרומית ובסמוך לתחנה עברה המסילה על גשר מעל נחל שקמה (בערבית: ואדי חסי). מאוחר יותר הקימו הבריטים מחנה צבאי סביב התחנה.
במפקד האוכלוסין בארץ ישראל (1922) שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, מנה הכפר 356 תושבים, כולם מוסלמים, במפקד של 1931 נמנו 475 תושבים, ב-103 בתים.
עד סוף תקופת המנדט הבריטי התרחב הכפר מערבה לכיוון כביש החוף. בשנת 1945 נפתח בית ספר אליו נרשמו 63 תלמידים ונפתחו בו גם כמה חנויות קטנות. מקור ההכנסה העיקרי של רוב התושבים היה חקלאות, ואחריה מסחר.
לפי סקר הכפרים ב-1945 מנתה אוכלוסיית הכפר 730 תושבים, כולם מוסלמים, עם שטח 6,081 דונם, מתוכם 158 דונם שימשו להדרים ובננות, 512 דונם למטעים וחקלאות שלחין, 4,863 לדגנים ו-13 דונם היו שטח בנוי.
היסטוריה > במלחמת העצמאות ואחריה

דיר סניד היה מוקד לחימה במלחמת העצמאות, כאשר חיל המשלוח המצרי פלש ב-15 במאי 1948 לארץ ישראל, מיד לאחר סיום המנדט הבריטי וההכרזה על הקמת מדינת ישראל. גמאל עבד אל נאצר, שלחם כקצין בחזית זו, סיפר על הלילה בו בילה בבית החולים הצבאי בעזה: "המיטות סביבי היו מלאות בפצועים שלנו מהקרב בדייר סניד, שעדיין היה בעיצומו".
קיבוץ יד מרדכי נקרא בפי הערבים "דיר סניד". קרב יד מרדכי הסתיים עם נטישת הקיבוץ ב-24 במאי.
לפי ההיסטוריון הישראלי בני מוריס, צה"ל התקיף את הכפר בתחילת מבצע יואב, ב-15–16 באוקטובר, "בהפצצות ובירי מקלעים ממטוסים". הניו יורק טיימס דיווח שהכפר הותקף שוב ב-21 באוקטובר. אין מידע ודאי בנוגע לתאריך המדויק בו הדפו כוחות צה"ל את חיל המשלוח המצרי מדיר סניד, אך ככל הנראה הכפר נתפס על ידי צה"ל בסוף אוקטובר 1948.
לא ידוע מתי בדיוק פונה הכפר מתושביו. לאחר נסיגת החיילים המצרים לעיר עזה, פליטים מן הכפר הסתננו אליו בלילות כדי לקחת חפצים מבתיהם שננטשו.
על פי הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות (1949) נכלל האזור בשטח מדינת ישראל. אדמות הכפר עברו לבעלות רשות הפיתוח, והאפוטרופוס לנכסי נפקדים החכיר אותם מדי שנה לצורכי חקלאות.
בסוף 1956 חידשה רכבת ישראל את המסילה בין דיר סניד לתחנת הרכבת עזה.
לפי ההיסטוריון הפלסטיני וליד ח'אלדי, בשנת 1992 שרידי דיר סניד כללו "גשר רכבת, קטעי מסילה שאינם בשימוש, ושלושה מבנייני תחנת הרכבת... גשר האבן בנוי על פני ואדי עובר על פני ארבעה גשרונים רחבים ועגולי קשת מבני התחנה שוממים ובמצב של הידרדרות".
אתרים

בסמוך לתחנה, ליד וממזרח למסילה, נבנתה אנדרטה לפועלים מצרים, שמתו בזמן עבודתם להנחת המסילה, בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
הערות שוליים

↑  נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com.
↑  Walid Khalidi, All That Remains: The Palestinian Villages Occupied and Depopulated by Israel in 1948. Institute for Palestine Studies, 1992. ISBN 0-88728-224-5, p. 92
1 2 3  Walid Khalidi, All That Remains, p. 93
↑  זאב וילנאי, אריאל, אנציקלופדיה לידיעת א"י, עם עובד, 1976, עמ' 1699
↑  Marom, Roy; Taxel, Itamar (2023-01-01). "Ḥamāma: The historical geography of settlement continuity and change in Majdal 'Asqalān's hinterland, 1270 – 1750 CE". Journal of Historical Geography. 82: 49–65. doi:10.1016/j.jhg.2023.08.003.
↑  Karmon, 1960, p. 173 (אורכב 22.12.2019 בארכיון Wayback Machine)
↑  בני מוריס, 1948, עמ' 263: "ב-19 במאי חידשו המצרים את התקדמותם צפונה וחיש מהר הותקפו בירי מקיבוץ יד מרדכי (בפי הערבים דיר סוניד)".
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 292.
↑  לאחר שהשתרר שקט, על המשמר, 24 באוקטובר 1948
↑  קרב פנים אל פנים על חולייקאת - נלקח שלל: זחלים,תותחים ותחמושת, דבר, 21 באוקטובר 1948
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 592, מס' 313: "דיר־סוניד – לא ידוע".
↑  יואב גלבר, קוממיות ונכבה, עמ' 347.
↑  החכרת מטעים מנכסי נפקדים ורשות הפתוח לשנת 1965, הארץ, 17 בפברואר 1965
החכרת מטעים מנכסי נפקדים ורשות הפיתוח לשנת 1965, דבר, 17 בפברואר 1965
חכירת ייבול ענבים מנכסי נפקדים ורשות הפתוח לשנת תשכ"ג 1963, הארץ, 11 ביולי 1963
↑  מאיר הראובני, התחנה הסופית של הרכבת ־ אל־עריש, למרחב, 19 בנובמבר 1956
מפת הכפר משנת 1931 בקנ"מ 1:20,000
מפת האזור משנת 1945
חטיבת יפתח, גדוד 1 על גשר שנהרס בדייר סונייד במהלך מבצע יואב, אוקטובר 1948
בית קברות מצרי בכפר ב-1948
יואן מיכאיל

| --- | --- |

 לידה:  3 באוקטובר 1875 קראיובה, רומניה 
 פטירה:  23 בפברואר 1936 (בגיל 60) בוקרשט, ממלכת רומניה 
 מדינה:  רומניה 
 
יואן (ז'אן) קונסטנטין מיכאיל (ברומנית: Ioan (Jean) Constantin Mihail‏ 3 באוקטובר 1875 - 23 בפברואר 1936) היה איש עסקים רומני עשיר, דוקטור למשפטים, פוליטיקאי, בעל קרקעות ברחבי רומניה, מי שערב להלוואות חוץ של ממשלת רומניה ומי שהוריש את כל הונו למדינה הרומנית.
ביוגרפיה

מיכאיל נולד בקראיובה, רומניה והיה הצאצא האחרון של משפחת בעלי קרקעות עשירים. אביו היה בעל הקרקעות קונסטנטין (דיני) מיכאיל ואימו הייתה מטילדה ספירו, גם היא בת למשפחת בעלי קרקעות. שתי המשפחות היו ממוצא ארומנים. האם מתה בצעירותה לאחר שילדה 4 בנים, שניים מהם מתו גם הם בצעירותם. הילדים שנותרו בחיים גודלו על ידי האב ושתי הדודות, אלנה, שהייתה נשואה לניקולאה דומבה ומריה, שהייתה נשואה עם היווני אליאס קולוני. יואן, הילד הצעיר ביותר, למד בבית ספר יסודי ובית ספר תיכון בקראיובה והמשיך ללימודים גבוהים בבורדו, בצרפת, שם קיבל תואר של דוקטור למשפטים.
ב-1911 נבחר לפרלמנט הרומני מטעם המפלגה השמרנית. ב-1915 עבר למפלגה הלאומית ליברלית ונבחר מטעמה לפרלמנט כנציג סאטו מארה ובהמשך כסנטור. הוא התיידד עם יון ג. דוקה וקונסטנטין י. אנג'לסקו וקידם רפורמה אגררית המבוססת על פיצוי בעלי הקרקעות על ידי המדינה. לאחר מות אביו ובהמשך מות אחיו היה יואן מיכאיל ליורש היחיד של רכוש משפחתו, כולל ארמון מיכאיל בקראיובה, שאת בנייתו יזם אביו, אך לא זכה לראות את סיום הבנייה. בהמשך ירש יואן מיכאיל גם את שתי דודותיו עתירות הנכסים והונו היה לשם דבר.
ב-1909 חנך יואן מיכאיל את ארמון דינו מיכאיל, מבנה מפואר בקראיובה, שיזם אביו. בתקופת המשבר הכלכלי של שנות ה-30 ערב מיכאיל עם הונו להלוואות החוץ שלקחה רומניה מבנקים צרפתים ושווייצריים. יואן מיכאיל לא נישא אף פעם ואת כל הונו הוריש למדינה הרומנית. בעת לווייתו שבתה העיר קראיובה.
ארמון משפחת מיכאיל בקראיובה על גלוית דואר
החום הגדול

| --- | --- |

 בימוי:  פריץ לאנג 
 הופק בידי:  רוברט ארתור 
 תסריט:  Sydney Boehm, William P. McGivern, פריץ לאנג 
 עריכה:  צ'ארלס נלסון 
 שחקנים ראשיים:  גלוריה גראהם דון סימור גלן פורד Adam Williams פיטר וויטני Harry Lauter ריק רומן ג'ון קראופורד Chris Alcaide Sidney Clute פיל ארנולד אדית אוונסון סליה לובסקי לי מרווין אלכסנדר סקורבי ג'וסלין ברנדו Dorothy Green ג'נט נולן ויליס באוצ'י קרולין ג'ונס Robert Burton Howard Wendell 
 מוזיקה:  מישה בקליניקוף 
 צילום:  צ'ארלס לאנג 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  14 באוקטובר 1953 
 משך הקרנה:  89 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט ויגילנטה, סרט דרמה, פילם נואר, סרט בלשי 
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס 
 דף הסרט ב־IMDb
 
החום הגדול (באנגלית: The Big Heat) הוא סרט פשע אמריקאי משנת 1953 בבימויו של פריץ לאנג, המבוסס על רומן מאת ויליאם פ. מק'גיברן. בסרט מככבים גלן פורד, גלוריה גראהם ולי מרווין. הסרט עוקב אחר סמל משטרה החוקר את מותו של עמיתו, חקירה המובילה לחשיפת רשת פשע מאורגן ושחיתות במערכת אכיפת החוק. הסרט נחשב לאחד מהסרטים האפלים המצוינים שנעשו אי פעם, ובוודאי לאחד מסרטיו המושלמים של לאנג.
הסרט נבחר להיכנס לארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית של ספריית הקונגרס בשנת 2011.
עלילה

סמל המשטרה דייב באניין חוקר את מותו של שוטר לשעבר, שלכאורה התאבד. במהלך החקירה, באניין מגלה רשת של שחיתות ופשע המאורגן, המגיעה עד לדרגים הגבוהים ביותר בעיר. כאשר הוא מתקרב לחשיפת האמת, חייו וחיי משפחתו נמצאים בסכנה, והוא נאלץ להתמודד עם איומים ומכשולים במאבקו לצדק.
צוות השחקנים

גלן פורד – דט. סמל דייב באניין, חוקר נחוש.
גלוריה גראהם – דבי מארש, מאהבת של גנגסטר המסייעת לבאניין.
לי מרווין – וינס סטון, גנגסטר אכזרי.
ג'נט נולאן – ברטה דאנקן, אלמנת השוטר המת.
אלכסנדר סקורבי – מייק לגאנה, ראש הפשע המאורגן בעיר.
ביקורות

הסרט "החום הגדול" זכה לשבחים רבים ונחשב לאחד הסרטים האפלים המצוינים שנעשו אי פעם, ובוודאי לאחד מסרטיו המושלמים של פריץ לאנג. הוא קיבל ציון של 94% באתר Rotten Tomatoes ובנוסף קיבל פרגונים על הליטוש הוויזואלי, תנועות המצלמה החלקות, קצב העלילה המהיר והדיאלוגים השנונים זכו להערכה רבה. בישראל, הסרט הוקרן במסגרות שונות, כולל הקרנה בסינמה של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים, שם תואר כ"פורטרט מדויק, מבריק ואפל לאופן שהמפגש עם שחיתות, סיאוב ורצח משפיעות על הנפש, גם של האדם הרגיל ביותר".
הערות שוליים

↑  "Complete National Film Registry Listing". Library of Congress. נבדק ב-2020-09-17.
↑  "2011 National Film Registry More Than a Box of Chocolates". Library of Congress. נבדק ב-2020-09-17.
↑  החום הגדול, באתר The Movie Database
↑  לוח הקרנות, באתר Cinema by Sam spiegel
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007966280405171  BnF: cb12265764d (data)  GND: 4662788-1  LCCN: n92066739  SUDOC: 03144377X  VIAF: 316752245   WorldCat (עם VIAF): 316752245
תמי עזריה

| --- | --- |

 לידה:  1950 (בת 75 בערך) ישראל קיבוץ עין חרוד איחוד
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1969
 עיסוק:  זמרת ושחקנית
תמי (תמר) עזריה (נולדה ב-1950) היא זמרת ושחקנית. בוגרת להקת הנח"ל מחזור 1969. הייתה חברה בשלישייה המקורית של " שוקולד מנטה מסטיק".
ביוגרפיה

תמי עזריה נולדה וגדלה בקיבוץ עין חרוד איחוד, שבעמק יזרעאל. החלה את הקריירה האמנותית כזמרת ושחקנית בלהקת הנח"ל, שהעלתה ב-1969 את תוכניתה ה-22 "שא לשלום", הידועה כ"בהיאחזות הנח"ל בסיני". בין שירי התוכנית היו "שיר לשלום", "הבן יקירי לי" ו"בהיאחזות הנח"ל בסיני". "הבן יקיר לי" צולם כקליפ לטלוויזיה הישראלית בימיה הראשונים. זו הייתה חשיפתה הטלוויזיונית הראשונה.
במהלך החזרות וההופעות של להקת הנח"ל השתתפה עזריה ב"פינות פוגי", במסגרת תוכנית הרדיו של דורי בן זאב, "ממנו אלייך" ובהקלטת "אופרת פוגי" מאת דני סנדרסון שכללה מעברים מוזיקליים ונונסנס, בתפקיד קרלה ובת האיכר. סנדרסון, שאסף כמה מחבריו מהלהקה, הקליט את החזרות לאופרה "סיפורי פוגי" שנערכו במרתף ביתו ושראו אור לראשונה באוסף "כוורת בקופסה" (2013).
לאחר שחרורה מצה"ל הוחתמה עזריה על ידי המפיק אברהם דשא (פשנל), והופיעה יחד עם בוגרי להקות צבאיות נוספים בהצגה "ג'אמבו". בשנת 1972 השתתפה בהצגה "שוקולד מנטה מסטיק" (על שום קריאת מוכרי הממתקים שהיו עוברים אז בבתי הקולנוע בזמן ההפסקות), שנולד בעקבות ההפקה קונגרס הצחוק הציוני. יחד עימה הופיעו חברותיה ללהקת הנח"ל, ירדנה ארזי ורותי הולצמן. ההצגה, אשר עסקה בחיי תל אביב הקטנה, הייתה להצלחה גדולה. בעקבות ההצגה הקים פשנל את השלישייה המקורית של "שוקולד מנטה מסטיק", שהופיעה לראשונה במסגרת ההצגה ובמקביל בפסטיבל שירי ילדים מס' 3 עם השיר "אברא קדברא". בעקבות הצלחת השיר וזכייתו במקום השני, הפכה השלישייה להצלחה, שבעקבותיה נוצרה תוכנית הטלוויזיה "חג לי" לחג הפסח, חג השבועות וראש השנה. ההופעות המשמעויות הבאות של ההרכב היו בפסטיבל הזמר והפזמון 1973, בו ביצעו יחד עם שלישיית אף אוזן גרון את השיר "נצח ישראל לא ישקר" (שבוצע במקור על ידי רותי נבון) ובכנס להקות הנח"ל שנערך כמה שבועות לפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים. בתום המלחמה ובעקבות מות אמה, פרשה עזריה מהשלישייה והביאה במקומה את חברתה מלהקת הנח"ל לאה לופטין. עקב נישואיה נסעה לארצות הברית. שם, ילדה את שתי בנותיה והמשיכה להופיע במסגרות שונות.
בשנת 1977 חזרה עזריה לישראל והשתתפה במופע "שלושים שנה ושיר". הצטרפה אל תיאטרון "הקיבוץ" ולקראת סוף שנות השמונים משסיימה לימודי משחק ב"סמינר הקיבוצים" הופיעה בהצגות "עלי כינור" ו"חתונת הדמים" בתיאטרון "הבימה".
ביוגרפיה > הצגות והפקות בהשתתפותה

"ג'אמבו" - התיאטרון "העממי"
"שוקולד מנטה מסטיק" - התיאטרון "העממי"
"הרוטשילדים" - התיאטרון "העממי"
פסטיבל שירי ילדים מס' 3
פסטיבל הזמר והפזמון 1973
"שלושים שנה ושיר"
"פסטיבל הזמר החסידי"
"כיבוי אורות" - תיאטרון "הקיבוץ"
"הר העצה הרעה" - תיאטרון "הקיבוץ"
"להיות אפרוח ביער" - תיאטרון "הקיבוץ"
"הנקודה" - תיאטרון "הקיבוץ"
"ורדה'לה הולכת אל העם" - תיאטרון "הקיבוץ"
"מסכת חרסינה" - תיאטרון "הקיבוץ"
"עלי כינור" - תיאטרון "הבימה"
"חתונת הדמים" - תיאטרון "הבימה"
לינוי אשרם

לינוי אשרם (נולדה ב-13 במאי 1999) היא מתעמלת עבר ישראלית. היא אלופה אולימפית (טוקיו 2020) בתחרות קרב רב אישי, סגנית אלופת העולם (סופיה 2018) ואלופת אירופה (קייב 2020) בקרב-רב. בעלת 11 מדליות מאליפויות העולם, מהן שש כסף וחמש ארד, ושלוש מדליות מאליפויות אירופה, מהן אחת זהב ושתיים ארד. היא זכתה ב-47 מדליות מתחרויות הסבב העולמי, מהן שלוש זהב בקרב-רב. אשרם היא הישראלית היחידה בענף שזכתה במדליה בתחרות קרב-רב אישי במשחקים האולימפיים ובאליפות העולם.
ביוגרפיה

אשרם נולדה וגדלה בראשון לציון, שם היא מתגוררת עם הוריה ושלושת אחיה. אמה, חדווה, עוזרת גננת, ואביה, אורן, משרת בצבא קבע. על מוצאה אמרה: "אני ממוצא יווני ותימני. רציתי להוכיח לכולם שלמרות שאני יוצאת דופן בענף, אוכל להגיע רחוק – ואני שמחה שהוכחתי".
אשרם החלה להתאמן בהתעמלות אמנותית בגיל שבע, והשתתפה בתחרויות בין-לאומיות מאז שהייתה בת 12. המאמנת המקצועית שלה הייתה איילת זוסמן.
בשנת 2017 התגייסה לצה"ל במעמד של ספורטאית מצטיינת, ושירתה ביחידת לוטם הממוקמת בבסיס צריפין. בדצמבר 2019 סיימה לינוי אשרם את שירותה הצבאי, והחלה ללמוד לתואר ראשון בחינוך וחברה עם הכשרה בספורט בקריה האקדמית אונו.
קריירה

בשנת 2014 השתתפה אשרם באליפות אירופה לנערות (אנ') שנערכה בבאקו, וזכתה בשתי מדליות ארד, בתרגילי האלות והסרט. בתרגיל הכדור סיימה במקום הרביעי, ובתרגיל החישוק במקום החמישי. בהמשך השנה השתתפה באולימפיאדת הנוער בנאנג'ינג, וסיימה במקום החמישי בקרב-רב. בטקס הסיום של המשחקים נבחרה לשאת את דגל ישראל.
בשנת 2015 החלה אשרם להתחרות גם בתחרויות לבוגרות. היא השתתפה בשתי תחרויות סבב הגרנד-פרי, במוסקבה ובחולון, וסיימה במקומות הרביעי וה-11, בהתאמה. בהמשך השנה קבעה הישג היסטורי כשהייתה למתעמלת הישראלית הצעירה ביותר שזכתה במדליית זהב בתחרות גרנד-פרי, כאשר זכתה במדליית זהב בתרגיל האלות בגרנד פרי בברנו. בנוסף זכתה בתחרות זו בשלוש מדליות כסף ובמדליית ארד.
בשנת 2016, בעקבות פציעתה של נטע ריבקין, השתתפה אשרם לראשונה באליפות אירופה בהתעמלות אמנותית שהתקיימה באותה שנה בחולון. היא סיימה במקום השמיני. באותה שנה השתתפה בגרנד-פרי באילת וזכתה במדליית ארד בתרגיל האלות.
קריירה > 2017

במרץ דווח שאשרם סובלת מקרע במיניסקוס ויש חשש שלא תחלים עד אליפות אירופה של אותה שנה אך כבר בסוף אפריל חזרה אשרם להתחרות וזכתה במדליית ארד בתרגיל החישוק בגביע העולם בטשקנט. בהמשך, לאחר מרוץ על שני הכרטיסים שהוקצו לישראל באליפות אירופה הכריע איגוד ההתעמלות (בהחלטה שהגיעה עד לבית המשפט) שאשרם תשתתף באליפות כנציגה הבכירה של ישראל, יחד עם טורי פילנובסקי. חודש לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה זכתה במדליית ארד בתרגיל החישוק בתוצאה של 17.975 נקודות ובמדליית ארד בתרגיל האלות בתוצאה של 17.750 נקודות ובכך הפכה לישראלית השנייה שזכתה במדליה באליפות אירופה (אחרי נטע ריבקין) והראשונה שזכתה בשתי מדליות באליפות. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בתרגיל הכדור בתוצאה של 16.250 נקודות.
באותה שנה השתתפה אשרם במכביה העשרים וזכתה בחמש מדליות זהב. תחרות זו הוגדרה גם כאליפות ישראל. בהמשך אותו חודש השתתפה במשחקי העולם שנערכו בפולין וזכתה במדליית כסף בתרגיל האלות ובמדליית ארד בתרגיל החישוק. בחודש אוגוסט השתתפה בתחרות מסבב גביע העולם שנערכה בקאזאן, וזכתה בארבע מדליות ארד – אחת בכל אחד מהמכשירים. בקרב רב דורגה במקום הרביעי.
באליפות העולם בהתעמלות אמנותית שנערכה בפזארו באוגוסט זכתה בשתי מדליות ארד – בתחרות הקרב-רב ובתרגיל הסרט. באותה אליפות סיימה רביעית בתרגיל הכדור ושישית בחישוק.
קריירה > 2018

בסוף מרץ 2018 השתתפה אשרם בגביע העולם בסופיה וזכתה במדליית ארד בקרב-רב ובמדליית זהב בתרגיל הסרט. בתרגילי הכדור והאלות הגיעה למקום הרביעי. באפריל השתתפה בגביע העולם בפזארו וזכתה במדליית ארד בקרב רב, במדליית זהב בתרגיל האלות ובמדליית כסף בתרגיל הכדור. שבוע לאחר מכן השתתפה בגביע העולם בטשקנט וזכתה בחמש מדליות: ארבע מדליות כסף בקרב-רב, בכדור, סרט וחישוק, ומדליית ארד בתרגיל האלות. בתחילת מאי השתתפה בתחרות גביע האתגר שנערכה בגוודלחרה, ספרד, וזכתה במדליית זהב בקרב-רב.
ביולי 2018 זכתה באליפות ישראל בקרב-רב ובארבע מדליות זהב בכל ארבעת תרגילי המכשירים. באוגוסט 2018, בתחרויות ההכנה לאליפות העולם במינסק, השיגה בתרגיל האלות ציון של 20.65 נקודות, הגבוה ביותר שהושג בעולם בכל התרגילים מאז שונתה החוקה ב-2016. התאחדות ההתעמלות הבין-לאומית הכירה בתוצאה כשיא עולם חדש.
קריירה > 2018 > סגנית אלופת העולם

באליפות העולם 2018 שנערכה בסופיה שבבולגריה, זכתה אשרם בשלוש מדליות: שתיים כסף ואחת ארד. תחילה זכתה במדליית כסף בתרגיל החישוק עם תוצאה של 20.000 נקודות ובכך הייתה לישראלית הראשונה שזוכה במדליית כסף בתחרות אישית באליפות העולם. לאחר מכן היא זכתה במדליית ארד בתרגיל הסרט בתוצאה של 18.500 נקודות ובתחרות הקרב רב קיבלה ציון של 79.700 נקודות וזכתה במדליית כסף, הישג שיא של מתעמלת אמנותית ישראלית.
קריירה > 2019

ב-15 במאי, במהלך אימונים לקראת אליפות אירופה 2019 בהתעמלות אומנותית, שהתקיימה בבאקו, נפצעה אשרם, ונאלצה לוותר על השתתפותה בתחרות.
לאחר התאוששות וחזרתה לכשירות מלאה, יכלה אשרם בחודש יוני להצטרף למשלחת הישראלית למשחקי אירופה 2019, הנערכים אחת לארבע שנים.
במשחקי אירופה שנערכו בעיר מינסק, בלארוס, זכתה אשרם בארבע מדליות, שתיים זהב, ושתיים כסף. תחילה זכתה במדליית הכסף בתחרות הקרב רב עם ציון כולל של 84.700. למחרת זכתה במדליית זהב בתרגיל הכדור בתוצאה של 22.500, במדליית זהב נוספת בתרגיל האלות עם ציון 22.700, ובמדליית כסף בתרגיל הסרט עם ציון 21.100.
באליפות ישראל שנערכה בתחילת אוגוסט במרכז הספורט הלאומי תל אביב, זכתה בתואר אלופת ישראל בפעם השלישית, עם ציון כולל 88.2 נקודות בקרב-רב. בנוסף השיגה שלוש מדליות זהב במכשירים בודדים: חישוק, כדור, וסרט.
באליפות העולם בבאקו, אזרבייג'ן, זכתה אשרם בשלוש מדליות כסף אישיות: בתרגיל החישוק, תרגיל האלות ותרגיל הסרט, ובשתי מדליות ארד אישיות: בתרגיל הכדור ובתחרות הקרב-רב, עם ציון כולל של 89.700. הודות להישגים אלה נכללה אשרם בין 16 המובילות בתחרות, והשיגה את הקריטריון לאולימפיאדת טוקיו 2020. בנוסף, זכתה אשרם במדליית כסף עם נבחרת ישראל, יחד עם ניקול זליקמן, ניקול וורנקוב, ויוליאנה טלגין. המדליות בקטגוריה הקבוצתית ניתנות למתעמלות האישיות של שלוש המדינות המובילות. זאת לאחר שקלול שמונה הציונים הטובים ביותר של כל המתעמלות מהמדינה.
קריירה > 2020

ב-29 בנובמבר, זכתה אשרם במדליית זהב בתחרות הקרב-רב באליפות אירופה 2020. בתחרות צמודה עם המתמודדת הבלארוסית, אלינה ארנסקו, ועם ציון סופי משוקלל זהה של 100.9, הצליחה אשרם לעקוף בזכות דרגת ביצוע גבוהה יותר. בכך למעשה, הייתה אשרם לישראלית הראשונה שהגיעה להישג זה בתחרות הקרב-רב באליפות אירופה.
קריירה > 2021

בסבב גביע העולם בהתעמלות אמנותית, שנערך בסוף מרץ בסופיה שבבולגריה זכתה אשרם בשלוש מדליות, שתיים זהב ואחת ארד. מדליות זהב בתחרות הקרב-רב ובתרגיל הכדור, ומדליית ארד בתרגיל החישוק.
באליפות אירופה וארנה, ביוני 2021, זכתה אשרם במדליית זהב בתרגיל האלות ובשתי מדליות כסף בחישוק ובכדור. בנוסף זכתה במדליית ארד קבוצתית. היא סיימה במקום הרביעי בסרט ובקרב רב.
ביולי אותה השנה השתתפה אשרם בתחרות הגרנד-פרי אשר התקיימה בתל אביב, שם זכתה בחמש מדליות זהב: בכל אחד מהמכשירים בנפרד וגם בקרב-רב. באותה תחרות השיגה אשרם בכדור את הציון 29.8 שהוא אחד הציונים הגבוהים ביותר שהושגו בענף.
קריירה > 2021 > אלופה אולימפית

באולימפיאדת טוקיו, זכתה אשרם במדליית זהב בתחרות הקרב-רב אישי. מדליית זהב זו הייתה השלישית של ישראל במשחקים האולימפיים והשנייה בטוקיו 2020, ובכך הפכה לספורטאית הישראלית הראשונה שמוכתרת כאלופה אולימפית. היא עלתה לגמר מהמקום השלישי לאחר ציון של 103.100 נקודות במוקדמות בשקלול ארבעת המכשירים. בגמר סיימה במקום הראשון עם ציון כולל של 107.800 (27.550 בתרגיל החישוק, 28.300 בתרגיל הכדור, 28.650 בתרגיל האלות ו-23.300 בתרגיל הסרט) לפני דינה אוורינה מהוועד האולימפי הרוסי שסיימה שנייה (107.650) ואלינה הרנסקו (אנ') מבלארוס שסיימה שלישית (102.700).