stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רדיפת הפאלון גונג
רדיפה על ידי המדינה > הסיבות

משקיפים זרים ניסו להסביר את הסיבות מדוע המפלגה אסרה על קיום הפאלון גונג.
הפופולריות הגדולה של הפאלון גונג
עצמאותה ביחס למדינה
הסירוב לציית לקו המפלגה
פוליטיקה פנימית ומאבקי כוח בתוך המפלגה הקומוניסטית
התוכן המוסרי והרוחני של פאלון גונג, שהציב אותה כמתנגדת לאידאולוגיה האתיאיסטית המרקסיסטית-לניניסטית של המפלגה.
כתבה בעיתון וורלד ג'ורנל (World Journal) טענה שבכירי מפלגה אחדים רצו לדכא את הפאלון גונג במשך שנים, אבל עד המחאה בג'ונג נאן-האי הייתה חסרה להם סיבה. התגובה למחאה נוהלה, בחלקה לפחות, בניצוחו של לואו גאן, יריב מר וממושך של הפאלון גונג. היו גם דיווחים מנוגדים בתוך הפוליטבירו בזמן האירוע. ווילי וו-לאפ-לאם כתב שהקמפיין של ג'יאנג נגד הפאלון גונג נועד כדי לקדם את עצמו; לאם ציטט חבר מפלגה ותיק שאמר, "על ידי שימוש בשיטה כמו של מאו [נגד הפאלון גונג], ג'יאנג מאלץ את הסגל הבכיר להישבע אמונים לקו שלו."
ג'יאנג נתפס על ידי הפאלון גונג כאחראי באופן אישי להחלטה הסופית. מקורות המצוטטים על ידי ה"וושינגטון פוסט" ציינו כי "ג'יאנג דזה-מין החליט בעצמו שהפאלון גונג חייב להיות מחוסל", ו"בחר את מה שהוא חשב כמטרה קלה." פירמן (Peerman) ציין סיבות, כגון חשד אישי או קנאה של ג'יאנג בלי הונג-ג 'י; סאיץ' (Saich) העלה את ההשערה כי ראשי המפלגה כעסו על המחאה הנרחבת של הפאלון גונג ועל המאבק האידאולוגי. "וושינגטון פוסט" דיווח כי חברי הוועדה המתמדת של הפוליטבירו לא תמכה פה-אחד בדיכוי, ו"ג'יאנג דזה-מין לבדו החליט על חיסול הפאלון גונג." הגודל וההיקף של מסע ההשמצה והאלימות של ג'יאנג נגד הפאלון גונג עלה בהרבה על אלה שננקטו נגד תנועות דומות בעבר.
משמר זכויות האדם מציין כי הסנקציות על הפאלון גונג משקפות מאמצים היסטוריים שנעשו על ידי המפלגה הקומוניסטית הסינית למגר כל דת, אשר המשטר סבור כי היא חתרנית מטבעה. היו עיתונאים שסברו כי תגובתה של בייג'ינג חשפה את אופייה הדיקטטורי ואת אי-הסובלנות שלה לכל מה שעלול להתחרות על הנאמנות אליה. בעיתון הקנדי "גלוב אנד מייל" (The Glob and Mail) נכתב: "...כל קבוצה שאינה כפופה לשליטתה של המפלגה מהווה איום"; שנית, המחאות מ-1989 הגבירו כנראה את חששותיהם של המנהיגים לאבד את האחיזה שלהם בשלטון, מה שגרם להם לחיות ב"פחד מוות" מהפגנות המוניות. קרייג סמית מה"וול סטריט ג'ורנל" טען כי לממשלה אשר אין בהגדרתה שום תפיסה של רוחניות, חסרה אמינות מוסרית שתיתן לה בסיס למלחמה באויב רוחני. המפלגה הרגישה יותר ויותר מאוימת על ידי כל מערכת אמונה המאתגרת את האידאולוגיה שלה ויש לה את היכולת לקיים את עצמה. הפאלון גונג, מהווה מערכת אמונה שמייצגת את תחייתה של מסורת סין העתיקה, מספר גדול של חברי המפלגה הקומוניסטית ואנשי צבא תרגלו בשיטה זו ונתון זה הדאיג במיוחד את ג'יאנג דזה-מין. "ג'יאנג ראה בפאלון גונג איום אידאולוגי: אמונות רוחניות נגד אתאיזם מיליטנטי ומטריאליזם היסטורי. הוא רצה לטהר את הממשלה ואת הצבא מאמונות כאלה".
רדיפה על ידי המדינה > משרד 610

ב-10 ביוני 1999 הקימה המפלגה את משרד 610, ארגון לביטחון פנים השייך לשירות הביטחון הכללי ואחראי על תיאום הפעולות לחיסול של הפאלון גונג. המשרד לא נוצר בחקיקה, והמנדט שלו לא מתואר בשום מקום. עקב כך, הוא נחשב לעיתים כארגון שמעבר לחוק. המשימות של המשרד היו "להתנהל מול משרדי המדינה והמפלגה, ברמה מקומית וארצית, שנקראו לפעול בתיאום הדוק עם המשרד", על פי פרופ' ג'יימס טונג מאוניברסיטת UCLA. לראשי משרד 610 ניתנה גישה פתוחה "להתקשר לכל בכירי הממשלה והמפלגה ...ולהשתמש במשאבים מוסדיים", הם קיבלו גישה אישית למזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית וראש הממשלה. מיד לאחר הקמתו של משרד 610 הראשי, הוקמו סניפים מקומיים בכל רמה אדמיניסטרטיבית, בכל אזור שהייתה בו קבוצת מתרגלים – ברמת הפרובינציה, מחוז, העיר, לפעמים גם השכונה. בכמה מקרים הוקמו סניפים בתאגידים גדולים ובאוניברסיטאות.
תפקידו העיקרי של משרד 610 כולל תיאום התעמולה נגד הפאלון גונג, מעקב ואיסוף מודיעין, וענישה ו"חינוך מחדש" של מתרגלי פאלון גונג. על פי הדיווחים, המשרד מעורב במאסרים ללא משפט, בחינוך מחדש בכפייה, בעינויים ולעיתים במותם של מתרגלי הפאלון גונג.
העיתונאי איאן ג'ונסון (Ian Johnson) שסיקורו את רדיפת פאלון גונג זיכה אותו בפרס פוליצר, כתב שתפקיד משרד 610 היה "לגייס את הארגונים החברתיים במדינה. בהוראת הלשכה לביטחון פנים, כנסיות, מקדשים, מסגדים, עיתונים, אמצעי תקשורת, בתי משפט ומשטרה כולם הפכו במהירות לשותפים בתוכנית של הממשלה: לרסק את הפאלון גונג, כשכל דבר שיעשו יהיה מקובל".
רדיפה על ידי המדינה > מסמכים וחוזרים רשמיים

החל מיולי 1999 פרסמו הרשויות הסיניות מספר הודעות שהגדירו אמצעים להרס הפאלון גונג והציבו מגבלות על העיסוק ועל האמונה דתית.
ב-22 ביולי 1999 הוציא משרד לעניינים אזרחיים חוזר שהצהיר כי האגודה לחקר הפאלון דאפא היא ארגון לא רשום (ולכן לא חוקי).
ב-22 ביולי 1999 פרסם המשרד לביטחון פנים חוזר האוסר על תרגול והפצה של פאלון גונג, וכן אוסר על כל ניסיון לעתור נגד האיסור הזה או להתנגד להחלטת הממשלה.
ביולי 1999 פרסם משרד משאבי אנוש חוזר בו נאמר כי על כל עובדי הממשלה נאסר לתרגל בשיטת פאלון גונג. מסמכים לאחר מכן הנחו את מחלקות השלטון המקומי כיצד "להתמודד עם עובדי מדינה שתרגלו פאלון גונג".
ב-26 ביולי 1999 המשרד לביטחון פנים קרא להחרים ולהשמיד את כל הפרסומים הקשורים לפאלון גונג. ספרי הפאלון גונג נגרסו, נשרפו ונאספו בבולדוזר מול מצלמות הטלוויזיה. מיליוני ספרים נהרסו, נקרעו או נשרפו.
ב-29 ביולי 1999 פרסמה הלשכה המשפטית בבייג'ינג הודעה האוסרת על עורכי דין להגן על מתרגלי הפאלון גונג. משרד המשפטים הוציא גם הנחיות לפיהן אסור לעורכי דין לייצג את הפאלון גונג ללא רשות.
ב-30 באוקטובר 1999 תיקן הקונגרס הלאומי של העם (National People's Congress, NPC) חוק (סעיף 300 לחוק הפלילי) לדיכוי "דתות הטרודוקסיות" ברחבי סין. החקיקה שימשה כדי להכשיר רטרואקטיבית את רדיפתן של קבוצות רוחניות שנחשבות "מסוכנות למדינה". היא אסרה על כל ההתכנסויות הציבוריות רחבות ההיקף, וכן אסרה על ארגונים דתיים ואפילו על צ'י-גונג להתארגן במחוזות רבים או לתאם עם קבוצות מחוץ לסין. באותו יום הוציא בית המשפט העליון (Supreme People's Court) פרשנות שיפוטית הקובעת אמצעים להענשת אנשים שפעלו בניגוד לחוק.
ב-5 בנובמבר 1999 פרסם בית המשפט העליון הודעה שניתנה לבתי משפט מקומיים בנוגע לטיפול בתיקים של אנשים המואשמים בפשעים בגין "התארגנות או שימוש בארגונים כופרים, בפרט פאלון גונג". ההודעה קראה להעמיד לדין את מתרגלי הפאלון גונג בגין "פיצול סין," בטענה שהם מהווים סיכון לאחדות הלאומית או מחבלים במערכת הסוציאליסטית."
מומחים לזכויות אדם ומשקיפים משפטיים הצהירו כי ההוראות הרשמיות והמסמכים המשפטיים שהונפקו לצורך הרדיפה אינם עומדים בתקני המשפט הבינלאומיים ומפרים את הוראות החוקה של סין עצמה.
רדיפה על ידי המדינה > השלכות על שלטון החוק

משרד המשפטים דרש כי עורכי דין יקבלו אישור לפני שייקחו על עצמם להגן על מתרגלי פאלון גונג, וקרא להם "לפרש את החוק באופן שתתאים לרוח גזירות הממשלה".
בנוסף, ב-5 בנובמבר 1999 פרסם בית המשפט העליון הודעה לכל הערכאות הנמוכות לפיה זו "חובתם הפוליטית" להטיל עונש חמור על קבוצות שנחשבות ככופרות, במיוחד פאלון גונג. ההודעה גם חייבה את בתי המשפט בכל הרמות לטפל במקרי פאלון גונג בהתאם להנחיות של ועדות המפלגה הקומוניסטית, ובכך להבטיח שתיקי הפאלון גונג יידונו על סמך שיקולים פוליטיים ולא על סמך ראיות. בריאן אדלמן וג'יימס ריצ'רדסון כתבו כי הודעות אלו "אינן מביאות בחשבון את זכותו החוקתית של הנאשם להגנה, ונראה שהן מניחות אשמה לפני שהתקיים משפט."
המערכה של המפלגה הקומוניסטית נגד הפאלון גונג היוותה נקודת מפנה בהתפתחות מערכת המשפט הסינית, והיא ייצגה "צעד משמעותי לאחור" בהתפתחות שלטון החוק, לפי איאן דומינסון. בשנות התשעים מערכת המשפט התמקצעה בהדרגה, וסדרת רפורמות שהונהגה בשנים 1996–1997 אישרה את העיקרון שכל העונשים חייבים להיות מבוססים על שלטון החוק. עם זאת, הקמפיין נגד הפאלון גונג לא היה מתאפשר אילו הוא היה מוגבל למסגרת החוק הפלילי הקיים של סין. כדי לרדוף את המתרגלים, בשנת 1999 הפכה מערכת המשפט לכלי פוליטי, ונדרשה "גמישות" בהפעלת החוקים כדי לקדם את יעדי המדיניות של המפלגה הקומוניסטית. אדלמן וריצ'רדסון כותבים כי "תגובת המפלגה והממשלה לתנועת הפאלון גונג פוגעת בזכותם של האזרחים להגנה משפטית, לחופש דת, לחופש ביטוי וחופש התאספות המעוגנים בחוקה ... המפלגה תעשה כל שיידרש כדי להרוס כל איום על שליטתה העליונה. מהלך זה מייצג את התרחקותה משלטון החוק לעבר מדיניות מאו של 'שלטון על ידי אדם'".
תעמולה > תחילתו של מסע הרדיפה

אחד ממרכיבי המפתח בקמפיין נגד הפאלון גונג היה מסע תעמולה שמטרתו הייתה להכפיש את הפאלון גונג ולהציגו בציבור באור זדוני.
במהלך החודש הראשון של הרדיפה, פורסמו בעיתונים הראשיים שבידי המדינה 300–400 מאמרים שתקפו את הפאלון גונג כולל בערוץ הטלוויזיה הראשי. מסע התעמולה התמקד בהאשמות כי הפאלון גונג סיכן את היציבות החברתית, היה מסוכן ושקרי, "אנטי מדעי" ואיים על הקידמה. הטענות היו כי הפילוסופיה המוסרית של פאלון גונג אינה מתיישבת עם מוסר חברתי מרקסיסטי.
התעמולה הממלכתית פנתה אל הרציונליזם המדעי כדי לטעון שתפיסת עולמו של הפאלון גונג הייתה "התנגדות מוחלטת למדע ולקומוניזם." לדוגמה, העיתון העממי "פיפל דיילי טען ב־27 ביולי 1999 כי המאבק בפאלון גונג "היה מאבק בין תיאיזם לאתיאיזם, בין אמונות טפלות ומדע, בין אידיאליזם וחומרנות." מאמרי מערכת אחרים הצהירו כי "האידיאליזם והתיאיזם" של הפאלון גונג "מנוגדים לחלוטין לתאוריות והעקרונות הבסיסיים של המרקסיזם", וכי לעקרונות "האמת, חמלה וסובלנות" [שנלמדות בפאלון גונג] אין שום דבר משותף עם האתיקה הסוציאליסטית ועם ההתקדמות התרבותית שאנו שואפים להשיג." דיכוי הפאלון גונג הוצג כצעד הכרחי לשמירה על תפקידה המוביל של המפלגה הקומוניסטית בחברה הסינית.
חדשות הערב שידרו תמונות של ערימות גדולות של כתבי פאלון גונג שנמעכים או נשרפים. עד 30 ביולי, עשרה ימים אחרי תחילתו של הקמפיין, דיווח שין-הואה על החרמה של יותר ממיליון ספרים וחומרים אחרים של פאלון גונג.
קול הרטוריקה הרשמית נגד הפאלון גונג המשיך להסלים בחודשים שלאחר יולי 1999, וכלל אישומים לפיהם פאלון גונג משתף פעולה עם כוחות "אנטי-סין" זרים. דיווחים בתקשורת הציגו את הפאלון גונג כפגיעה בחברה, פעילות דתית "לא תקינה" וכצורה מסוכנת של "אמונה טפלה" שהובילה לשיגעון, למוות ולהתאבדות. המסרים הללו הועברו שוב ושוב דרך כל ערוצי המדיה המנוהלים על ידי המדינה, בערוצי מדיה עצמאיים, ביחידות במקומות העבודה ובכל הגופים של המפלגה הקומוניסטית.
כפי שעשתה במהלך מהפכת התרבות, המפלגה הקומוניסטית ארגנה עצרות ברחובות וכנסים במקומות העבודה כדי להוקיע את השיטה. רשויות השלטון המקומי קידמו תוכניות "לימוד וחינוך" ברחבי סין, ומשלחות הרשמיות ביקרו בכפרים חקלאים ובבתים של התושבים כדי להסביר "במילים פשוטות את הפגיעה של הפאלון גונג בהם".
תעמולה > משתמשים בתווית של 'כת' לתיאור הפאלון גונג

למרות מאמצי המפלגה, ההאשמות הראשוניות נגד הפאלון גונג לא הצליחו לעורר הסתייגות מהפאלון גונג ולא הצליחו לגייס תמיכה ציבורית ברדיפה. באוקטובר 1999, שלושה חודשים לאחר תחילת הרדיפה, הוציא בית המשפט העליון צו שיפוטי המציג את הפאלון גונג כ"שיא-ג'יאו", שפירוש המונח הוא כת או "פולחן מרושע". ג'וליה צ'ינג כתבה כי התוויית של "כת" או "פולחן מרושע" שימשה את הרשויות כדי להפוך את המעצרים והכלואים הקודמים לחוקתיים.
איאן ג'ונסון טען כי על ידי ייחוס המילה "כת" לפאלון גונג, העמידה הממשלה את פאלון גונג בעמדה מתגוננת, ו"עטפה את הרדיפה בלגיטימציה הקיימת במערב כלפי התנועה נגד הכתות". לדברי ג'ון פאוורס ומג לי, מכיוון שהפאלון גונג נתפס בציבור כ"מועדון צ'י-גונג א-פוליטי", הוא לא נתפס כאיום על הממשלה. לכן, האסטרטגיה הקריטית ביותר ברדיפת הפאלון גונג הייתה לשכנע אנשים לקשר את הפאלון גונג למספר "תנועות דתיות שליליות" כמו "פולחן רשע", "כת" או "אמונה טפלה". בתהליך זה של ייחוס מחדש, הממשלה ניסתה להשתמש ב"מאגר של רגשות שליליים שקשור לתפקיד ההיסטורי של כתות דתיות ככוח המעורר חוסר יציבות בהיסטוריה הפוליטית הסינית".
תעמולה סינית בחו"ל שהשתמשה בשם כת נדחתה על ידי ממשלות המערב. נציבות התקשורת הרדיו-טלוויזיונית הקנדית ב-2006 גילתה שידורים נגד הפאלון גונג מהטלוויזיה הסינית המרכזית (CCTV), וציינה כי "הם ביטויים של רצון רע נגד פאלון גונג ומייסדה לי הונג-ג'י. הלעג, העוינות וההתעללות שהערות כאלה עוררו עלולים לחשוף את הפאלון גונג לפרץ שנאה או ביזוין ו ... עלולים להסית לאלימות ולאיים על ביטחונם הפיזי של מתרגלי הפאלון גונג."
תעמולה > אירוע ההצתה העצמית בככר טיאננמן

נקודת מפנה במערכה של הממשלה נגד הפאלון גונג התרחשה ב-23 בינואר 2001. חמישה אנשים הציתו את עצמם למוות בכיכר טיין-אן-מן. גורמים ממשלתיים בסין הצהירו מיד שאנשים אלו הם מתרגלי הפאלון גונג שנאלצו להתאבד על ידי התרגול, ומילאו את כלי התקשורת של המדינה בתמונות גרפיות וגינוי מחודש של התרגול. ההשחתה העצמית נחשבה כעדות ל"סכנות" הפאלון גונג, ושימשה כדי לתת לגיטימציה לרדיפת הפאלון גונג בידי הממשלה.
מקורות של הפאלון גונג בסין טענו נגד אמינות הנרטיב שהציגו השלטונות, וציינו כי תורתם אוסרת במפורש אלימות או התאבדות. כמה עיתונאים וחוקרים מערביים ציינו חוסר עקביות ברישום האירועים, דבר שהוביל רבים לחשוב שאירועי ההצתה העצמית עשויים היו להיות מבוימים כדי להפליל את הפאלון גונג. הממשלה לא אפשרה חקירות עצמאיות ומנעה מעיתונאים מערביים או מארגוני זכויות אדם גישה לקרבנות. עם זאת, שבועיים לאחר תקרית ההצתה העצמית העיתון "וושינגטון פוסט" פרסם חקירה של זהותם של שני הקרבנות, ומצא כי "אף אחד מעולם לא ראה אותם מתרגילים פאלון גונג".
התעמולה של המדינה בעקבות ההצתה העצמית שחקה את אהדת הציבור לפאלון גונג. כפי שצוין על ידי מגזין טיים (Time magazine), סינים רבים חשו לפני כן שהפאלון גונג לא היווה איום אמיתי, וכי המדינה נקטה אמצעים מרחיקי לכת. לאחר ההצתה העצמית, התעמולה בתקשורת נגד המתרגלים צברה תאוצה משמעותית. הופקו פוסטרים, עלונים וסרטים שתיארו את ההשפעות המזיקות של הפאלון גונג, ונקבעו שיעורי "אנטי פאלון גונג" כחלק ממערך הלימודים בבתי הספר. אחרי האירוע ואחרי שדעת הקהל השתנתה לרעת הפאלון גונג, החלו הרשויות "בשימוש שיטתי של אלימות" כדי לחסל את הפאלון גונג. בשנה שלאחר האירוע, כליאה, עינויים, מקרי מוות של מתרגלי פאלון גונג במעצר גדלו באופן משמעותי.
צנזורה > הפרעה לעבודתם של כתבים זרים

מועדון כתבי החוץ של סין התלונן שחבריו "נמצאים במעקב, נעצרים, נחקרים ומאוימים" מפני שהם מדווחים על הסנקציות המופעלות על הפאלון גונג. עיתונאים זרים שכיסו בחשאי כנס של הפאלון גונג באוקטובר 1999 הואשמו על ידי השלטונות הסיניים ב"דיווח לא חוקי" עיתונאים מ-"רויטרס", מ"ניו-יורק טיימס", ו-AP, נחקרו על ידי המשטרה, נאלצו לחתום על הודאות, וגם שאישורי העבודה והמגורים שלהם הוחרמו. הכתבים התלוננו על הפרעות לשידורי הטלוויזיה בלוויין המנותבים דרך סין למדינותיהם. ארגון אמנסטי אינטרנשיונל קבע, כי "מספר אנשים נשפטו לתקופות מאסר ארוכות או מעצרים מנהליים מפני שדיברו על הדיכוי או העבירו מידע באמצעות האינטרנט."
בשנת 2002 דיווח ארגון "עיתונאים ללא גבולות" על כך שהשלטונות הסיניים אסרו על צלמים לצלם עבור התקשורת הזרה באזור כיכר טיאננמן שבו מאות מתרגלי הפאלון גונג הפגינו בשנים האחרונות. הארגון מעריך כי "לפחות 50 נציגים של העיתונות הבינלאומית נעצרו מאז יולי 1999, חלק מהם הוכו על ידי המשטרה; מספר מתרגלי פאלון גונג נכלאו על כך שדיברו עם עיתונאים זרים". איאן ג'ונסון, כתב ה"וול סטריט ג'ורנל" בבייג'ינג, פרסם סדרת מאמרים אשר זיכתה אותו פרס פוליצר ב-2001. ג'ונסון עזב את בייג'ינג לאחר כתיבת המאמרים ואחרי שקיבל את פרס פוליצר, ואמר כי "המשטרה הסינית הפכה את חיי בבייג'ינג לבלתי אפשריים".
כתוצאה מקשיים כאלו בדיווח, מאז שנת 2002 סיקור החדשות של הרדיפה בתוך סין בידי עיתונאים מערביים חדל לחלוטין, אף על פי שמספר מקרי המוות במעצר של מתרגלי הפאלון גונג הלך וגדל.
צנזורה > צנזורה באינטרנט

מונחים הקשורים בפאלון גונג עוברים צנזורה קפדנית ביותר באינטרנט הסיני, ומשתמשים המעבירים מידע על פאלון גונג מסתכנים במאסר.
הרשויות הסיניות החלו לסנן ולחסום אתרים בחו"ל כבר מאמצע 1990, ובשנת 1998 המשרד לביטחון הפנים הקים את תוכנית "מגן הזהב" כדי לפקח ולשלוט על התקשורת באינטרנט. המערכה נגד הפאלון גונג ב-1999 סיפקה לרשויות תמריץ נוסף כדי לפתח צנזורה קפדנית ושיטות מעקב. הממשלה גם התחילה להתייחס לצורות ביטוי מסוימות ברשת כאל עבירה פלילית. חוק הרגולציה הראשון על תוכן ברשת חוקק בשנת 2000, וקבע שזה לא חוקי להפיץ מידע "המערער את היציבות החברתית," פוגע "בכבוד ובאינטרסים של המדינה", או "שמערער את מדיניות הממשלה בקשר לדתות", מטיף "לאמונות פיאודליות" כשהוא מתייחס אל הפאלון גונג.
באותה שנה, הממשל הסיני חיפש תאגידים מערביים שיסייעו לו לפתח כלי מעקב וצנזורה שיאפשרו לו לעקוב אחר מתרגלי פאלון גונג ולחסום גישה לחדשות ומידע על הנושא. חברות מצפון אמריקה כגון סיסקו ונורטל מכרו את השירותים שלהם לממשל הסיני ועזרו לייעל את תפיסתם של מתרגלי הפאלון גונג.
בנוסף לצנזורה באינטרנט בתוך גבולותיה, הממשלה הסינית והצבא השתמשו בלוחמת סייבר כדי לתקוף את אתרי הפאלון גונג בארצות הברית, באוסטרליה, בקנדה ובאירופה. על פי איתן גוטמן, ההתקפה הראשונה של מניעת שירות לאתר אינטרנט, הושקה על ידי סין היו נגד אתרי אינטרנט של הפאלון גונג בחו"ל.
עינויים והרג מחוץ לחוק > חינוך מחדש

מרכיב מרכזי של מסע הרדיפה של המפלגה הקומוניסטית הוא "חינוך מחדש" או "טרנספורמציה" של מתרגלי פאלון גונג. טרנספורמציה מתוארת כ"תהליך של תכנות אידאולוגי מחדש לפיו המתרגלים יהיו נתונים לשיטות שונות של כפייה פיזית ונפשית עד שהם יכחישו ויוותרו על האמונה שלהם בפאלון גונג".
תהליך הטרנספורמציה מתרחש בדרך כלל בתוך בתי סוהר, במחנות עבודה, במרכזים לחינוך מחדש ובמתקני כליאה אחרים. בשנת 2001 הרשויות הסיניות הורו שלא לחסוך מאף אחד מהמתרגלים של הפאלון גונג, את הכפייה והאמצעים שנועדו לגרום להם לוותר על אמונתם. המתרגלים הפעילים ביותר נשלחו ישירות למחנות עבודה, "מקום בו הם קודם כל ניסו לשבור אותם על ידי מכות ושאר עינויים." אסירים לשעבר סיפרו כי נאמר להם על ידי השומרים כי "אין אמצעי יותר מדי מופרז" כדי לעודד אותם לחתום על הצהרות ויתור. מי שסירבו לוותר על הפאלון גונג לעיתים נהרגו במעצר.
הטרנספורמציה נחשבה מוצלחת אם מתרגל הפאלון גונג, חתם על חמישה מסמכים:
"התחייבות" להפסיק את התרגול של הפאלון גונג;
הבטחה לנתק את כל הקשרים לשיטה;
שני מסמכי ביקורת עצמית המבקרים את ההתנהגות והחשיבה שלהם;
ביקורת על תפיסת העולם של הפאלון גונג. על מנת להדגים את הכנות שלהם מתרגלים נדרשו להשמיץ את הפאלון גונג מול קהל או בקלטת וידאו. המדינה עשתה שימוש נרחב בקלטות אלו בתקשורת כחלק ממאמץ התעמולה. בכמה מחנות של חינוך מחדש, אדם שוויתר על אמונתו הוכרח לענות ולהתעלל באחרים כדי שיוותרו גם הם. זו הייתה הוכחה שהוא לגמרי ויתר על הפאלון גונג.
כל מאמצי הטרנספורמציה מונעים על ידי תמריצים והנחיות ממרכז המפלגה הקומוניסטית באמצעות משרד 610. רשויות מקומיות וממונים על מתקני המעצר מקבלים מכסות הקובעות כמה מתרגלי פאלון גונג חייבים לעבור טרנספורמציה. מילוי המכסות אלה מניב קידום מקצועי ותגמול כספי. "בונוסים נדיבים" ניתנו לפקידים שמילאו את היעדים שנקבעו על ידי הממשלה, ועונשים ניתנו לאלו שלא הצליחו בכך.
עינויים והרג מחוץ לחוק > עינויים והתעללות במעצר

על מנת להגיע ליעדי הטרנספורמציה, הממשלה אישרה לעשות שימוש שיטתי בעינויים ואלימות נגד מתרגלי הפאלון גונג, כולל מכות חשמל ומכות פיזיות. אמנסטי אינטרנשיונל כותב כי "עצורים שלא משתפים פעולה בתהליך ה'חינוך מחדש' יעברו עינויים והתעללויות אחרות... שחומרתם הולכת וגדלה". שיטות "רכות" כמו חסך שינה, איומים על בני משפחה ושלילת גישה לשירותים או לחדר אמבטיה. משם ההתעללות מסלימה והופכת למכות, למעקב 24 שעות ביממה, כליאה בבידוד, שוק חשמלי, אונס, האכלות בכפייה, עינויים כמו "מתלה" ו"ספסל הנמר", בו האדם קשור ללוח והרגליים שלו מכופפות בכוח לאחור.
עינויים והרג מחוץ לחוק > הרג מחוץ לחוק

מרכז המידע של פאלון דאפא מדווח על שמות של כ-4,000 מתרגלי פאלון גונג שנהרגו במעצר כתוצאה מעינויים ומהתעללות, לרוב אחרי שסירבו לוותר על אמונתם. אמנסטי אינטרנשיונל מציין כי מספר זה הוא ככל הנראה "רק חלק קטן מהמספר האמיתי של מקרי מוות במעצר, משום שמשפחות רבות אינן דורשות פיצוי על מותו של בן המשפחה או מעדכנות מקורות מחוץ לסין בנידון".
מקרה אחד מתוך אלפים: ב-16 ביוני 2005, גאו רונג-רונג בת ה-37, רואת חשבון ממחוז ליאו-נינג, עונתה למוות במעצר. שנתיים לפני מותה, גאו נכלאה במחנה לעבודות כפייה בלונג-שאן, שם קיבלה מכות חשמל. גאו ברחה ממחנה העבודה בקפיצה מחלון בקומה השנייה, ואחרי שתמונה שלה כשהיא שרופה פורסמה, היא הפכה למטרה להטרדה מחדש על ידי הרשויות. היא הוחזרה למעצר ב־6 במרץ 2005 ונהרגה קצת יותר משלושה חודשים לאחר מכן.
עינויים והרג מחוץ לחוק > קצירת איברים

בשנת 2006 נשמעו לראשונה טענות כי מתרגלי פאלון גונג רבים נהרגו כדי לספק איברים לתעשיית ההשתלות של סין. טענות אלה הובילו לחקירה שערכו תת-שר החוץ הקנדי לשעבר דייוויד קילגור ועורך הדין לזכויות אדם דייוויד מטאס. ביולי 2006 פורסם לראשונה דו"ח קילגור-מטאס שבו נמצא כי "מקורן של 41,500 השתלות במשך שש השנים 2000 עד 2005 אינו מוסבר", וכי "ממשלת סין ושלוחותיה ברחבי המדינה, במיוחד בבתי חולים, במרכזי מעצר ובבתי משפט, הביאו למותם של מספר לא ידוע של אסירי מצפון מתרגלי פאלון גונג מאז 1999".
דו"ח קילגור-מטאס הדגיש את זמני ההמתנה הקצרים עבור איברים להשתלה בסין—שבוע עד שבועיים עבור כבד לעומת 32.5 חודשים בקנדה—דבר המבהיר כי האיברים נרכשו על פי דרישה. העלייה המשמעותית במספר השנתי של השתלות איברים בסין החל משנת 1999, מקבילה לתחילת הרדיפה של הפאלון גונג. למרות מספרם הנמוך מאוד של תורמי איברים מרצון, סין היא המדינה השנייה בעולם במספר ניתוחי השתלות איברים שמתבצעים בה. קילגור ומטאס הציגו חומרים מפלילים מאתרי אינטרנט של מרכז ההשתלות הסיני ובהם פרסום הזמינות המיידית של איברים מתורם חי, וכן תמלילים של ראיונות טלפוניים שבהם בתי חולים אמרו למועמדים פוטנציאלים להשתלה שניתן לקבל איברים ממתרגלי פאלון גונג. גרסה מעודכנת של הדו"ח שלהם יצאה לאור כספר בשנת 2009, ובהמשך גרסאות חדשות גם ב-2016 וב-2018.
ב-2014, העיתונאי והחוקר איתן גוטמן פרסם את תוצאות חקירה משלו בנושא. גוטמן ערך ראיונות עם עצירים לשעבר במחנות העבודה ובבתי סוהר בסין, כמו גם עם קציני ביטחון לשעבר ואנשי רפואה הבקיאים במערכת השתלות בסין. הוא דיווח כי קצירת איברים מן האסירים הפוליטיים החלה בפרובינציית שין-ג'יאנג בשנות ה-1990, ולאחר מכן התפשטו בכל רחבי המדינה. גוטמן מעריך כי 64,000 אסירי פאלון גונג נרצחו בשביל האיברים שלהם בין השנים 2000 ו-2008.
ב-2016, שלושת החוקרים, גוטמן, מטאס וקילגור, פרסמו עדכון משותף של הממצאים המראה כי מספר השתלות איברים שנערך בסין גבוה הרבה יותר מאשר חשבו בעבר, וכי מקרי המוות כתוצאה מקצירת איברים לא חוקית יכול להגיע עד 1,500,000. הדו"ח מכיל 789 עמודים ומבוסס על ניתוח של רשומות ממאות בתי החולים שמתמחים בהשתלות איברים בסין.
בדצמבר 2005 ובנובמבר 2006, שר הבריאות של סין הודה שקצירת איברים מאסירים המוצאים להורג מתבצעת בהיקף נרחב. עם זאת, הרשויות בסין הכחישו שאיבריהם של מתרגלי פאלון גונג נקצרים, וטענו בתוקף שהיא מצייתת לעקרונות שקבע ארגון הבריאות העולמי האוסרים על מכירת איברים ללא הסכמה כתובה של התורם.
ביוני 2019, הוקם בלונדון בית דין עצמאי בשם "טריבונל סין" (China Tribunal) במטרה לחקור קצירת איברים בכפייה מאסירי מצפון בסין. הטריבונל קבע כי מתרגלי השיטה הרוחנית פאלון גונג ממשיכים להירצח בסין בעבור האיברים שלהם. הטריבונל ציין שיש לו ראיות ברורות לכך שקצירת איברים בכפייה התרחשה בסין במשך 20 שנה לפחות ונמשכת עד היום. ממשלת סין הכחישה שוב ושוב את האשמות, וטענה שהפסיקה להשתמש באיברים של נדונים למוות להשתלות כבר ב-2015. עם זאת, עורכי דין ומומחי משפט בינלאומי וזכויות האדם בטריבונל סין משוכנעים כי נטילת איברים מעצירים בעודם בחיים ממשיכה להתקיים בפועל ומתרגלי הפאלון גונג הם "כנראה המקור העיקרי" לקצירת האיברים.
מעצרים שרירותיים ומאסר

חוקרים זרים מעריכים כי מאות אלפים - ואולי מיליונים - של מתרגלי הפאלון גונג הוחזקו באופן לא חוקי במחנות חינוך מחדש במחנות לעבודת כפייה, בבתי כלא ובמתקני מעצר אחרים.
מעצרים בקנה מידה גדול נערכים מעת לעת, לעיתים קרובות בימי זיכרון חשובים או באירועים גדולים. הגל הראשון של המעצרים התרחש בשעות הערב של 20 ביולי 1999, כאשר כמה אלפי מתרגלי נלקחו מבתיהם למעצר.
לקראת האולימפיאדה של 2008 בבייג'ינג נעצרו יותר מ-8,000 מתרגלי פאלון גונג. הם נלקחו מבתיהם וממקומות העבודה שלהם בכל רחבי המדינה. שנתיים לאחר מכן, השלטונות עצרו 100 מתרגלים לפני תערוכת האקספו העולמית ב-2010.
מעצרים שרירותיים ומאסר > חינוך מחדש באמצעות עבודת פרך

מ-1999 ועד 2013, רובם המכריע של עצורי הפאלון גונג הוחזקו ב"מחנות לחינוך מחדש באמצעות עבודה" (RTL) - מערכת של מעצרים מנהליים שבה אנשים נכלאים ללא משפט לתקופה של עד ארבע שנים.
מערכת זאת הוקמה במהלך עידן מאו כדי להעניש ולתכנת מחדש "מתנגדים ראקציונרים" ואנשים שנחשבו לאויבי הקומוניזם. בשנים האחרונות נעשה בה שימוש כדי לאסור עבריינים קטנים, נרקומנים וזונות, כמו גם עותרים ומתנגדי משטר. זמן השהייה במחנות לחינוך מחדש יכול להתארך באופן שרירותי על ידי המשטרה, ואין לאסירים כל גישה לעולם שבחוץ. על האסירים נכפה לבצע עבודות פרך במכרות, בבתי חרושת לייצור לבנים, בשדות חקלאיים, ובמפעלים אחרים. עינויים פיזיים, מכות, חקירות, ושאר הפרות של זכויות אדם מתקיימים במחנות, על פי עדותם של אסירים לשעבר ושל ארגוני זכויות אדם.
משקיפים בינלאומיים מעריכים כי מתרגלי פאלון גונג מהווים לפחות מחצית מכלל העצורים במחנות לחינוך מחדש, בהיקף של כמה מאות אלפי אנשים בשנה. דו"ח משמר זכויות האדם מ-2005 קבע כי מתרגלי פאלון גונג מהווים את הרוב המכריע של העצורים במחנות החינוך מחדש, והם קיבלו את "הטיפול הגרוע ביתור ותקופות המאסר הארוכות ביותר". "הרדיפה של הממשלה נגד הקבוצה הייתה כל כך יסודית, שאפילו פעילים אקטיביסטים סינים ותיקים מפחדים להגיד את השם פאלון גונג בקול רם".
בשנת 2012 ותחילת 2013, סדרה של דיווחים וחשיפות בתקשורת הפנו את תשומת הלב הציבורית להפרות זכויות אדם המתבצעות במחנה העבודה בכפייה מא-סאן-ג'יה, שבו כמחצית מהאסירים הם מתרגלי פאלון גונג. החשיפה הובילה לקריאה להפסקת מערכת חינוך מחדש באמצעות עבודה. בתחילת 2013, שי ג'ין-פינג, המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית, הודיע שמחנות לחינוך מחדש יסגרו. עם זאת, ארגוני זכויות אדם מצאו שרבים ממתקני המחנות לחנוך מחדש פשוט שינו את שמם לבתי כלא או מרכזי שיקום, והשימוש שלהם כמתקני כליאה ללא משפט של אסירי מצפון ומתרגלי פאלון גונג עדיין נמשך.