stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שנות העשרים הסוערות
תרבות > ספורט > המשחקים האולימפיים

לאחר המשחקים האולימפיים של 1922 באמריקה הלטינית בריו דה ז'ניירו, סיירו פקידי הוועד האולימפי הבינלאומי באזור, וסייעו למדינות להקים ועדות אולימפיות לאומיות ולהתכונן לתחרויות עתידיות. במדינות מסוימות, כמו ברזיל, יריבויות ספורטיביות ופוליטיות הפריעו להתקדמות כאשר פלגים מנוגדים נאבקו על השליטה בספורט הבינלאומי. המשחקים האולימפיים 1924 בפריז והמשחקים 1928 באמסטרדם היו עם השתתפות מוגברת מאוד של ספורטאים מאמריקה הלטינית.
עיתונאות ספורט, מודרניות ולאומיות הלהיבו את מצרים. מצרים מכל המעמדות היו מרותקים לחדשות על תפקוד נבחרת מצרים בכדורגל בתחרויות בינלאומיות. הצלחה או כישלון במשחקים האולימפיים של 1924 ו-1928 היוו יותר מהזדמנות הימורים והפכו למדד של עצמאות מצרית ורצון להיראות כמודרנית על ידי אירופה. גם המצרים ראו בתחרויות אלו דרך להבדיל את עצמם מהמסורתיות של שאר אפריקה.
תרבות > ספורט > הבלקן

ממשלת יוון של אלפתריוס וניזלוס יזמה מספר תוכניות הקשורות לחינוך גופני בבתי הספר הציבוריים והעלתה את הפרופיל של תחרות ספורט. גם מדינות בלקניות אחרות הפכו מעורבות יותר בספורט והשתתפו במשחקי הבלקן, ולעיתים התחרו עם נבחרות מערב אירופה. משחקי הבלקן, שנערכו לראשונה באתונה ב-1929 כניסוי, הוכיחו הצלחה ספורטיבית ודיפלומטית. המשחקים, שנערכו ביוון עד 1933, נוסדו על מנת לשאוף ולשפר את היחסים בין יוון, טורקיה, בולגריה, יוגוסלביה, רומניה ואלבניה. כאירוע פוליטי ודיפלומטי, המשחקים פעלו בשילוב עם ועידת בלקן שנתית, אשר פתרה סוגיות בין מדינות אלו שהסתכסכו לעיתים קרובות. התוצאות היו מוצלחות למדי; גורמים רשמיים מכל המדינות שיבחו באופן שגרתי את הספורטאים ומארגני המשחקים. במהלך תקופה של מאמצים מתמשכים ושיטתיים ליצור התקרבות ואחדות באזור, לסדרת מפגשים ספורטיביים זו היה תפקיד מפתח.
תרבות > ספורט > ארצות הברית

הספורטאי האמריקאי הפופולרי ביותר של שנות ה-20 היה שחקן הבייסבול בייב רות'. חבטת ה"הום-ראן "האופיינית שלו בישרה על עידן חדש בתולדות הספורט ("עידן ה-Live-ball"), וסגנון החיים הגבוה שלו ריתק את האומה והפך אותו לאחד הדמויות הבולטות ביותר של העשור. האוהדים היו מרותקים ב-1927 כאשר רות קבע 60 חבטות הום-ראן, וקבע שיא חדש לעונה אחת, שלא נשבר עד 1961. יחד עם עוד כוכב עולה בשם לו גריג, רות הניח את היסודות לשושלות ניו יורק יאנקיז העתידיות.
המתאגרף ג'ק דמפסי, הידוע גם בשם "מנאסה מולר", זכה בתואר אגרוף במשקל כבד העולמי והפך למתאגרף המהולל ביותר בתקופתו. אנריקה צ'אפרדט, אלוף העולם במשקל נוצה של ונצואלה היה המתאגרף הנצפה ביותר בברוקלין, ניו יורק של שנות ה-20. פוטבול מכללות כבש את האוהדים, עם שחקנים בולטים כמו הרץ אחורי רד גראנז׳, מאוניברסיטת אילינוי, ונוט רוקני שהגה את תוכנית הפוטבול של נוטרדאם וביצע אותה בהצלחה רבה על המגרש אך היה לגנאי בארצו. גראנז' גם מילא תפקיד בפיתוח הפוטבול המקצועני באמצע שנות ה-20 עם חתימתו בקבוצת שיקגו ברס בליגת ה-NFL. ביל טילדן שלט ביד רמה בתחרויות הטניס, וחיזק את המוניטין שלו כאחד הטניסאים הגדולים בכל הזמנים. ושחקן הגולף בובי ג'ונס הביא את הענף לפופולריות עם הצלחותיו המרהיבות. רות', דמפסי, גריינז', טילדן וג'ונס מכונים ביחד "חמשת הגדולים" בספורט של שנות העשרים הרועמות.
תרבות > פשע מאורגן

במהלך המאה ה-19 פעילויות הפקר כמו הימורים, אלכוהול וחומרים נרקוטיים היו פופולריים ברחבי ארצות הברית אף על פי שלא תמיד היו חוקיים מבחינה טכנית. האכיפה נגד פעילויות אלו תמיד הייתה נקודתית. ואכן, רוב הערים הגדולות הקימו רובע החלונות האדומים כדי להסדיר את ההימורים והזנות בשטחן, למרות העובדה שפעילויות אלו היו בדרך כלל בלתי חוקיות. בעקבות עלייתה של התנועה הפרוגרסיבית בתחילת המאה ה-20, החוקים נגד פעילויות אלו הלכו והגבילו אותן בהדרגה, כאשר רוב ההימורים, האלכוהול והנרקוטיקה הוצאו מחוץ לחוק בשנות ה-20. עקב ההתנגדות הציבורית הרחבה לקביעת האיסורים הללו בחוק, בעיקר לאלכוהול, נוצרה הזדמנות כלכלית גדולה לצמיחת ארגונים פליליים. הפשע המאורגן פרח בתקופה זו, במיוחד המאפיה האמריקאית. פעילויות פליליות אלו ומפעליהן היו כל כך רווחיים עד שכמה ערים שלמות בארצות הברית הפכו למרכזי משחקים לא חוקיים עם פשע שנתמך בפועל על-ידן. דוגמאות בולטות כוללות את מיאמי, פלורידה וגלווסטון, טקסס.
רבים מהמפעלים הפליליים הללו החזיקו מעמד זמן רב בשנות העשרים הרועמות ובסופו של דבר היו מרכיבים מרכזיים בהקמת לאס וגאס כמרכז הימורים.
תרבות רפובליקת ויימאר

תרבות ויימאר (אנ') הייתה פריחת האמנויות והמדעים בגרמניה בתקופה השלטונית של רפובליקת ויימאר, משנת 1918 ועד עלייתו של אדולף היטלר לשלטון ב-1933. ברלין של שנות ה-20 הייתה המרכז התוסס והקדחתני של תרבות ויימאר. אף על פי שאינה חלק מגרמניה, אוסטריה דוברת הגרמנית, ובמיוחד וינה, נכללת לעיתים קרובות כחלק מתרבות ויימאר. באוהאוס היה בית ספר גרמני לאמנות שפעל בין השנים 1919 עד 1933 ושילב אומנות ואמנויות יפות. מטרתו הייתה לאחד אמנות, מלאכה וטכנולוגיה והוא הפך למשפיע ברחבי העולם, במיוחד באדריכלות.
גרמניה, וברלין בפרט, היו קרקע פורייה לאינטלקטואלים, אמנים וממציאים מתחומים רבים. הסביבה החברתית הייתה כאוטית, והפוליטיקה הייתה מלאת תשוקה. פקולטות האוניברסיטאות הגרמניות הפכו פתוחות באופן אוניברסלי לחוקרים יהודים ב-1918. בין האינטלקטואלים היהודים המובילים בפקולטות האוניברסיטאיות היו הפיזיקאי אלברט איינשטיין; הסוציולוגים קרל מאנהיים, אריך פרום, תאודור אדורנו, מקס הורקהיימר והרברט מרקוזה; הפילוסופים ארנסט קסירר ואדמונד הוסרל; הסקסולוג מגנוס הירשפלד; התאורטיקנים הפוליטיים ארתור רוזנברג (אנ') וגוסטב מאייר (אנ'); ורבים אחרים. תשעה אזרחים גרמנים זכו בפרסי נובל במהלך רפובליקת ויימאר, חמישה מהם היו מדענים יהודים, כולל שניים ברפואה.
הספורט קיבל חשיבות מחדש כשגוף האדם הפך למוקד שהיה מרוחק מחוכמת הדיבור המשלהבת של הפוליטיקה הסטנדרטית. הדגש החדש שיקף את החיפוש אחר חופש של צעירים גרמנים המנוכרים משגרת עבודה רציונלית.
פוליטיקה > פוליטיקה אמריקאית

בשנות העשרים של המאה ה-20 נראו חידושים דרמטיים בטכניקות הקמפיין הפוליטי האמריקאי, שהתבססו במיוחד על שיטות פרסום חדשות שעבדו כל כך טוב במכירת איגרות חוב מלחמה במהלך מלחמת העולם הראשונה. המושל ג'יימס מידלטון קוקס מאוהיו, מועמד המפלגה הדמוקרטית, ערך קמפיין סוער שלקח אותו לעצרות, נאומים בתחנת הרכבת ונאומים רשמיים, והגיע לקהל כולל של כ-2,000,000 איש. זה דמה לקמפיין של ויליאם ג'נינגס ברייאן של 1896. לעומת זאת, מועמד המפלגה הרפובליקנית, הסנאטור וורן ג'י הרדינג מאוהיו, הסתמך על "קמפיין במרפסת הקדמית". זה הוביל להגעת כ-600,000 מצביעים למריון, אוהיו, שם הרדינג דיבר מביתו. מנהל הקמפיין הרפובליקני ויל הייז הוציא כ-8,100,000 דולר, כמעט פי ארבעה מעלות מסע הבחירות של קוקס. הייז השתמש בפרסום לאומי בצורה משמעותית (בעצת אדמן אלברט לסקר). הנושא היה תחת הסלוגן של הרדינג עצמו "אמריקה תחילה" ("America First"). לכן הפרסומת הרפובליקנית במגזין קולייר'ס ב-30 באוקטובר 1920 תבעה, "בואו נסיים עם התנודדות והתנועעות. התמונה שהוצגה במודעות הייתה לאומנית, תוך שימוש במשפטי קץ כמו "שליטה מוחלטת בארצות הברית על ידי ארצות הברית", "עצמאות פירושה עצמאות, עכשיו כמו ב-1776" ו"המדינה הזו תישאר אמריקאית. הנשיא הבא שלה יישאר "בארצנו", ו"החלטנו מזמן שאנחנו מתנגדים לממשלה זרה של עמנו".
1920 היה הקמפיין הנשיאותי הראשון שזכה לסיקור נרחב על ידי העיתונות וזכה לסיקור חדשותי לאומי, וזה היה גם הקמפיין המודרני הראשון שהשתמש בכוחם של כוכבי הוליווד וברודוויי שנסעו למריון להזדמנויות צילום עם הארדינג ואשתו. אל ג'ולסון, ליליאן ראסל, דאגלס פיירבנקס ומרי פיקפורד, היו בין המפורסמים שעלו לרגל. סמלי המסחר ועלם העסקים תומאס אדיסון, הנרי פורד והארווי פיירסטון תמכו בעזרת הונם את קמפיין המרפסת הקדמית. בליל הבחירות, 2 בנובמבר 1920, שידר רדיו מסחרי, לראשונה, סיקור חוזר של הבחירות. קריינים ב-KDKA-AM בפיטסבורג, קראו את תוצאות פסנוע הטלגרף ברגע קבלתם ובאופן ישיר. תחנה בודדת זו נשמעה על פני רוב מזרח ארצות הברית על ידי האחוז הקטן של האוכלוסייה שהיו להם מקלטי רדיו.
סגן הנשיא, קלווין קולידג', מונה לנשיא בפועל לאחר מותו הפתאומי של הנשיא וורן ג'י הארדינג ב-1923. הוא נבחר מחדש ב-1924 ברוב מוחץ נגד אופוזיציה מפולגת. קולידג' השתמש במדיום הרדיו החדש ועשה היסטוריה ברדיו מספר פעמים בהיותו נשיא: השבעתו הייתה השבעת הנשיאות הראשונה ששודרה ברדיו; ב-12 בפברואר 1924, הוא הפך לנשיא האמריקני הראשון שנשא נאום פוליטי ברדיו. הרברט הובר נבחר לנשיא ב-1928.
פוליטיקה > פוליטיקה קנדית

הפוליטיקה הקנדית נשלטה פדרלית על ידי המפלגה הליברלית של קנדה תחת הנהגתו של ויליאם ליון מקנזי קינג. הממשל הפדרלי התנתק מפיתוח הכלכלה והתמקד ברוב העשור בתשלום החובות הגדולים, שנצברו במהלך המלחמה ובתקופת ההשקעות בפיתוח הרכבת ובניית רשת מסילות ברזל. לאחר עליית ערך סחורות החיטה ששגשגו בתחילת המאה, מחוזות הערבה היו מוטרדים כעת ממחירי החיטה הנמוכים. עניין זה מילא תפקיד חשוב בעליית המפלגה השלישית המצליחה ביותר של קנדה, המפלגה הפרוגרסיבית של קנדה שזכתה במספר המושבים השני בבחירות הלאומיות של 1921. עם הצהרת בלפור של שנת 1926, קנדה השיגה אוטונומיה ביחד עם מושבות בריטיות לשעבר אחרות, ויצרה את חבר העמים הבריטי.
סוף תקופה > יום חמישי השחור

מדד המניות התעשייתיות של דאו ג'ונס המשיך במהלך העלייה שלו במשך שבועות, ובשילוב עם פעילות ספקולטיבית מוגברת, הוא נתן אשליה שהשוק השוורי של 1928 עד 1929 יימשך לנצח. ב-29 באוקטובר 1929, הידוע גם בשם יום שלישי השחור, קרסו מחירי המניות בוול סטריט. האירועים בארצות הברית הוסיפו לשפל כלכלי עולמי, שנקרא מאוחר יותר השפל הגדול, שגרם לפיטורי מיליוני אנשים מעבודתם ברחבי העולם לאורך שנות ה-30.
סוף תקופה > ביטול האיסור

התיקון ה-21 לחוקת ארצות הברית, שביטל את התיקון ה-18 לחוקת ארצות הברית, הוצע ב-20 בפברואר 1933. הבחירה לאיסור צריכת אלכוהול נותרה בידי המדינות, ומדינות רבות ניצלו במהירות את ההזדמנות כדי לאפשר אלכוהול. האיסור הסתיים רשמית עם אשרור התיקון ב-5 בדצמבר 1933.
ראו גם

שנות ה-20 של המאה ה-20
גטסבי הגדול
העידן הפרוגרסיבי
לקריאה נוספת

Blom, Philipp. Fracture: Life and Culture in the West, 1918–1938 (Basic Books, 2015).
Jobs, Richard Ivan, and David M. Pomfret, eds. The Transnationality of Youth." Transnational Histories of Youth in the Twentieth Century (Palgrave Macmillan UK, 2015) contents.
לקריאה נוספת > אירופה

Abra, Allison. "Going to the palais: a social and cultural history of dancing and dance halls in Britain, 1918–1960." Contemporary British History (Sep 2016) 30#3 pp 432–433.
Archer-Straw, Petrine. Negrophilia: Avant-Garde Paris and Black Culture in the 1920s (2000).
Berghahn, Volker Rolf. Modern Germany: society, economy, and politics in the twentieth century (1987) ACLS E-book
Berliner, Brett A. Ambivalent Desire: The Exotic Black Other in Jazz-Age France (2002)
Bernard, Philippe, and Henri Dubief. The Decline of the Third Republic, 1914–1938 (The Cambridge History of Modern France) (1988) excerpt and text search
Bingham, Adrian. Gender, Modernity & the Popular Press in Inter-War Britain (2004) 271pp.
Branson, Noreen. Britain in the Nineteen Twenties (1976).
Brockmann, Stephen, and Thomas W. Kniesche, eds. Dancing on the Volcano: Essays on the Culture of the Weimar Republic (1994); Germany
Ferguson, Neal A. (1975). "Women's Work: Employment Opportunities and Economic Roles, 1918–1939". Albion. 7 (1): 55–68. doi:10.2307/4048398. JSTOR 4048398.
Guerin, Frances. Culture of Light: Cinema and Technology in 1920s Germany (2005)
Jones, Andrew F. Yellow Music: Media Culture & Colonial Modernity in the Chinese Jazz Age (2001)
Kolb, Eberhard. The Weimar Republic (2005), Germany 1919–1933
McAuliffe, Mary. When Paris Sizzled: The 1920s Paris of Hemingway, Chanel, Cocteau, Cole Porter, Josephine Baker, and Their Friends (2016) excerpt
Mowat, C.L.. Britain Between the Wars, 1918–1940 (1955), Thorough scholarly coverage; emphasis on politics online free to borrow
Rippey, Theodore F. (2007). "Rationalisation, Race, and the Weimar Response to Jazz". German Life and Letters. 60 (1): 75–97. doi:10.1111/j.1468-0483.2007.00374.x.
Schloesser, Stephen. Jazz Age Catholicism: Mystic Modernism in Postwar Paris 1919–1933 (2005)
Søland, Birgitte. Becoming modern: young women and the reconstruction of womanhood in the 1920s. (Princeton UP, 2000). On Denmark; contents
Szreter, Simon, and Kate Fisher. Sex before the sexual revolution: Intimate life in England 1918–1963 (Cambridge UP, 2010).
Tebbutt, Melanie. Making Youth: A History of Youth in Modern Britain (Palgrave Macmillan, 2016).
Taylor, D.J. Bright Young People: The Lost Generation of London's Jazz Age (2009)
Zeldin, Theodore. France: 1848–1945: Politics and Anger; Anxiety and Hypocrisy; Taste and Corruption; Intellect and Pride; Ambition and Love (2 vol 1979), topical history
אולגה בוזובה

| --- | --- |

 לידה:  20 בינואר 1986 (בת 39) סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 שם לידה:  Ольга Игоревна Бузова 
 סוגה מועדפת:  מוזיקת פופ 
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 מקום לימודים:  The Faculty of Geography and Geoecology 
 בן או בת זוג:  Dmitri Tarasov (26 ביוני 2012–30 בדצמבר 2016) 
 http://buzovaolga.ru
 פרופיל ב-IMDb
 
אולגה איגורבנה בוזובה (ברוסית: Ольга Игоревна Бузова; נולדה ב-20 בינואר 1986) היא שחקנית, זמרת ומנחת טלוויזיה רוסייה. ידועה בשל הנחיית תוכניות הריאליטי "בית-2" בערוץ TNT, שלפני כן השתתפה בה כמתמודדת.
ביוגרפיה

אולגה איגורבנה בוזובה נולדה ב-20 בינואר 1986 בלנינגרד במשפחתו של חייל, איגור דמיטרייביץ' בוזוב ורופאת השיניים אירינה אלכסנדרובנה בוזובה. לאולגה אחות צעירה, אנה. סבתה של אולגה, אלה טימופייבנה (נולדה ב-1938), גרה בקלייפדה.
בשנת 2002 סיימה את בית הספר מספר 631 בסנקט פטרבורג והתקבלה לפקולטה לגאוגרפיה של אוניברסיטת סנקט פטרבורג, שם סיימה את לימודיה בשנת 2008.
היא התקבלה לתוכנית הטלוויזיה הפופולרית "בית-2" בשנת 2004, כשהייתה בת 18. ארבע שנים השתתפה בפרויקט כאשר על פי תוצאות הקהל שהצביע היא הוכרה כמשתתפת הטובה ביותר בתולדות פרויקט הטלוויזיה הזה.
בשנת 2007, דמויות שעווה של המשתתפים הפופולריים ביותר של "בית-2" אולגה בוזובה ורומן טרטיאקוב הופיעו במוזיאון השעווה במוסקבה. במשך ארבע שנות השתתפות בתוכנית, היא כתבה שני ספרים, "רומן עם בוזובה" ו"מעשה בסיכה: טיפים מבלונדינית מסוגננת”.
בשנים 2005–2006 אירחה יחד עם רומן טרטיאקוב את תוכנית האירוח "רומן עם בוזובה" בתוכנית לנוער בערוץ TNT. רדיו פופסה הזמין אותם לערוך תוכניות אירוח משלהם ברדיו בכל יום שבת עם אותו שם - "רומן עם בוזובה".
מספטמבר 2007 הפכה למנחת הטור שלה "זהירות, סטייליסטיות!" בתוכנית "בוקר ב-TNT". אולגה בוזובה שימשה גם כמנחת תוכנית הטלוויזיה המובילה במשחק המחשב "לייבל שחור". בשנת 2007 היא הייתה מנחת תחרות היופי הבינלאומית השביעית מיס הרדיו הרוסי 2007.
מאז דצמבר 2008, מנחה את תוכנית הריאליטי "בית-2" ושימשה כעורכת הראשית במגזין "עולם הריאליטי-שואו. בית -2".
בשנים האחרונות היא השתתפה בצילומי תוכניות ערוץ TNT אחרות, כמו "קוסמופוליטן. גרסת הווידאו", "מתקפת הליצנים", "ילד-רובוט", "מונית", "קרב המדיומים" והיא הוזמנה שוב ושוב להתארח בתוכניות טלוויזיה של ערוצי טלוויזיה אחרים - כמו הערוץ הראשון, רוסיה-1, Muz-TV, MTV Russia, NTV ואחרים.
באוגוסט 2008 היא ערכה את הופעת הבכורה שלה כשחקנית בסדרת הטלוויזיה "יוניבר" ברשת TNT בתפקיד מכרה של אדוארד "קוזי" קוזמין. מאז נובמבר 2008 החלה את קריירת הסולו שלה כמוזיקאית, בסיור ברוסיה ובמדינות השכנות. שיריה הופיעו באלבום "כוכבי בית 2. חוקי האהבה".
בשנת 2009, כחלק מהפופולריות של תנועת ההתנדבות, היא הייתה המובילה והמשתתפת בקמפיין הרכבות המיוחד "רכבת הנוער" בחסות משרד הספורט, התיירות ומדיניות הנוער של הפדרציה הרוסית. על פי תוצאות שנת 2009, הוכרה כאחת משלושת מנחי הטלוויזיה הטובים במדינה (לפי KP. RU). היא הוציאה כמה קולקציות ביגוד בשילוב עם המותג C&C.
בשנת 2012, היא השתתפה בתוכנית "רוקדים עם כוכבים " (בהפקת ערוץ הטלוויזיה "רוסיה -1"), עם אנדריי קרפוב כשותף לריקוד.
מנובמבר עד דצמבר 2017 היא הייתה אחת המנחות בתוכניות היומיות המובילות "Baboon Riot" בערוץ הראשון.
ב-22 במרץ 2018 אולגה בוזובה החלה להוציא בלוגים קבועים בערוץ היוטיוב שלה, שם היא מדברת על איך היא חיה, מה היא חושבת, לאן היא הולכת, מה היא אוכלת. ב-4 באפריל 2018, אולגה בוזובה הודיעה במהלך מסיבת עיתונאים על השקת מטבע סקריפט משלה בשם "Buzkoin", אותה היא וצוותה הקימו בפלטפורמת Buzar.
ב-10 ביוני 2018 אולגה בוזובה פתחה מסעדה בשם BUZ.Food, הממוקם במוסקבה, שדרות צבטנוי, 2. ב-2 בספטמבר 2018, אולגה פתחה מסעדה שנייה במוסקבה. בן זוגה בעסקי המסעדות הוא קארן מלקוניאן.
ביולי 2018, אולגה בוזובה הייתה במקום השישי בדירוג "פורבס" של 50 כוכבי ספורט והשואו-ביזנס".
ב-26 באוגוסט 2018, המופע "להתחתן עם בוזובה" החל בערוץ TNT. באותה שנה יצאה התוכנית "בורודינה נגד בוזובה".
קריירת מוזיקה

מאז 2011 החלה בפעילות מוזיקלית. הסינגל הראשון היה השיר "אל תשכח", שבוצע בדואט עם הראפר T-killah. בנוסף לשירה, היא עסקה בתקליטנות. בשנת 2016 הוציאה את שיר הסולו הראשון שלה "לצלילי הנשיקות", אשר ביומיים הראשונים הגיע למקום הראשון במצעד iTunes ברוסיה.
ב-18 במאי 2016 יצא השיר "אם ..." שביצעה יחד עם קלבה קוקה. ב-6 באוקטובר 2017, היא הציגה את אלבום אולפן הבכורה שלה, "לצלילי הנשיקות".
בחודש יולי 2018 היא הופיעה ב-VK FEST בסנקט פטרבורג.
חיים אישיים

ב-26 ביוני 2012 היא נישאה לשחקן הכדורגל דמיטרי טרסוב. ב-30 בדצמבר 2016 הם התגרשו
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2017: Под звуки поцелуев
2018: Принимай меня
2021: Вот она я
הערות שוליים

↑  Ольга Бузова: «Грехи перед мужем я замаливаю по ночам»
↑  "Ольга Бузова поменяла фамилию". N4k.ru. 2013-01-16. אורכב מ-המקור ב-2013-06-20. נבדק ב-2013-06-20.
↑  Ольга Бузова
↑  Ольга Бузова — биография, фото, личная жизнь, последние новости
1 2  ЧТО МЫ ЗНАЕМ ОБ ОЛЬГЕ БУЗОВОЙ
↑  80-летняя бабушка Ольги Бузовой зажгла на концерте
↑  Ольга Бузова: биография, личная жизнь 2018
↑  Ольга Бузова (Olga Buzova), Персонаж: фото, биография, фильмография, новости — Вокруг ТВ
↑  Реалити-шоу «Дом-2» «ДОМ-2» попал в музей восковых фигур
↑  OZON.ru — Ольга Бузова
↑  "Программные права: ТНТ". אורכב מ-המקור ב-2009-12-12. נבדק ב-2009-07-13.
↑  Роман с Бузовой на радио «Попса»
↑  Новости: Осторожно: стилист Ольга Бузова!תבנית:Недоступная ссылка
↑  Гламур и жестокость: Ольга Бузова в роли ведущей кровавого телешоу!
↑  «Мисс Русское Радио — 2007». Новости Радиостанции. Русское Радио
↑  "Интервью — Новости". אורכב מ-המקור ב-2009-03-09. נבדק ב-2010-04-12.
↑  Телепроект «Ребенок-робот» — Век
↑  "Летом ТВ-каналы покажут повторы рейтинговых программ и новые сериалы". רי"א נובוסטי. 8 ביולי 2009. אורכב מ-המקור ב-2012-04-03. נבדק ב-2010-08-13. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  OZON.ru — Музыка. Звезды Дом 2. Законы любви. Audio CD. Интернет-магазин музыки
↑  Звезды «Дома-2» и Влад Топалов расскажут молодёжи Казани, как справиться с кризисом Татар-информ
↑  Самые-самые лучшие телеведущие 2009 года — KP.RU
↑  "Образ дня: Ольга Бузова в С&С by Olga Buzova". 7days.ru. 2014-01-20. נבדק ב-2014-08-11.
↑  "Владимир Кара-Мурза-ст.: В защиту Бузовой". Собеседник. 2017-12-04.
↑  "Телезрители протестуют против появления Пугачевой и Бузовой в телеэфирах". Лениногорские вести. 2017-12-06. אורכב מ-המקור ב-2018-01-09. נבדק ב-2018-01-10.
↑  Ольга Бузова начала снимать влоги на свой Youtube-канал
↑  Бузова запускает свою криптовалюту БУЗКОИН
↑  Официальный сайт BUZfood
↑  В Москве откроется ресторан быстрого питания Ольги Бузовой — Новости
↑  Ольга Бузова открыла второй ресторан в Москве
↑  Карен Мелкониан, основатель ресторанного холдинга BCA
↑  Бузова вслед за Тимати открывает сеть закусочных в Москве
↑  Официальный сайт BCA Holding
↑  Сколько заработали Шнур, Бузова и Собчак
↑  Журнал Forbes составил рейтинг 50 самых богатых и успешных российских знаменитостей
↑  50 звёзд шоу-бизнеса и спорта
↑  Ольга Бузова вошла в десятку главных знаменитостей по версии Forbes
↑  Реалити-шоу: Замуж за Бузову
↑  "Ольга Бузова стала певицей".
↑  "Песни Ольги Бузовой на официальном сайте".
↑  "Песня Ольги Бузовой взорвала топ iTunes".
↑  "Песня Ольги Бузовой оказалась на первом месте в российском iTunes". נבדק ב-2016-11-23.
↑  "Альбом от Ольги Бузовой «Под звуки поцелуев» в iTunes". Apple Music. נבדק ב-6 באוקטובר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ольга Бузова, Павел Воля, Екатерина Варнава на фестивале VK FEST
↑  Киркоров получил две статуэтки «Жара Music Awards»
↑  Ольга Бузова развелась с Дмитрием Тарасовым
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 6567 1112  MusicBrainz: 6202ef4f-5d61-4e31-9e4a-89fc8327cad6  VIAF: 2931154260339424480002   WorldCat (עם VIAF): 2931154260339424480002 
אולגה בוזובה בפסטיבל VK 2018
TheGuardian.com

| --- | --- |

 בעלים:  Guardian Media Group 
 תאריכי הופעה:  1999–הווה (כ־26 שנים) 
 שפה:  אנגלית 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 ISSN:  1756-3224, 1354-4322
 www.theguardian.com/uk
 
TheGuardian.com, שנודע בעבר בשם Guardian.co.uk ו- Guardian Unlimited, הוא אתר חדשות בריטי בבעלות קבוצת גרדיאן מדיה. תוכן האתר מורכב מכמעט כל התכנים של הגרדיאן והאובזרבר, וכן מתכנים מקוריים של האתר. האתר הוא העיתון המקוון השני הכי פופולרי בבריטניה נכון לנובמבר 2014, אז היו לו למעלה מ-17 מיליון קוראים בחודש; עם למעלה מ-21 מיליון קוראים חודשיים.
האתר הוא אתר חדשות, עם מדורים צדדים המכסים נושאים שונים בהם ספורט, עסקים, סביבה, טכנולוגיה, אמנויות ומדיה וסגנון חיים. TheGuardian.com בולט בשיתופו עם הקוראים, כולל לוחות שיחות ארוכי טווח ורשת של בלוגים. לשבעת הבלוגים של האתר הצטרף ב-14 במרץ 2006, מדור תגובות חדש, "תגובה היא בחינם", שהתמזג מאז למדור הדעות.
ניתן לצפות באתר ללא עלות או רישום, אם כי שירותים מסוימים כגון השארת הערות על מאמרים דורשים מהמשתמשים להירשם. במרץ 2009, Guardian.co.uk השיק API, תוך שימוש בפרוטוקול OAuth והפך חלק נרחב מהתוכן של Guardian לזמין לשימוש למפתחי אפליקציות אינטרנט .
בעלות

TheGuardian.com הוא חלק מקבוצת גרדיאן מדיה הכוללת עיתונים, תחנות רדיו ומדיה חדשה, כולל היומון הגרדיאן והשבועון האובזרבר. הקבוצה נמצאת בבעלות Scott Trust, קרן צדקה שמטרתה להבטיח את עצמאות המערכת של העיתון, לשמור על בריאותו הפיננסית כדי למנוע השתלטותמצד קבוצות מדיה למטרות רווח שעלולות לפגוע בעצמאות העיתונאית.
היסטוריה

Guardian.co.uk הושק בשנת 1999. הפופולריות שלו עלתה לאחר פיגועי 11 בספטמבר בארצות הברית ב-2001, בעיקר הודות למגוון נקודות המבט שפורסמו בגרדיאן.[דרוש מקור] האתר זכה בקטגוריית העיתון הטוב ביותר בפרסי Webby בשנים 2005, 2006 ו-2007, כשהוא גבר על הניו יורק טיימס, הוושינגטון פוסט, הוול סטריט ג'ורנל ו-Variety.
קבוצת גרדיאן דיווחו כי 2006 הייתה השנה הרווחית הראשונה שלהם, כאשר ההכנסות הגיעו בעיקר מגיוס ופרסום לתצוגה. במאי 2007 החל האתר תוכנית של 18 חודשים של עיצוב מחדש והוספת יכולות. ב-30 ביולי 2013, האתר הועבר מ- guardian.co.uk ל- theguardian.com כחלק מהגדלת ההשקעות לצמיחה גלובלית.
בשנת 2018 הצטרף TheGuardian.com חבר האתר למתחרים News UK (The Times, The Sunday Times, The Sun ) ו-The Daily Telegraph כדי ליצור פלטפורמה משותפת למפרסמים לרכישת פרסומות מקוונות במספר אתרי חדשות מובילים, בפרויקט The Ozone. מאוחר יותר באותה שנה הצטרפה Reach plc (לשעבר Trinity Mirror) לפלטפורמה, והביא לפלטפורמה כמעט את כל העיתונים הלאומיים של בריטניה.
אתרי משנה > גארדיאן ספורט

מדור הספורט של The Guardian עשה מעבר לאתר פופולרי ומכובד, המספק חדשות, תוצאות, דוחות משחקים ופרשנויות חיות ממגוון ענפי ספורט שונים.
סיקור הספורט של TheGuardian.com היה חלוץ בתעשיית העיתונים המקוונים בבריטניה בתחום של סיקור חי של ספורט, במיוחד כדורגל, דרך האינטרנט. דוגמאות כוללות תגובות טקסט בזמן אמת על 115 משחקי פרמיירליג בכדורגל וכל משחק במונדיאל, כמו גם סיקור חי של הגביע האנגלי, ליגת האלופות, הליגה האירופית ומדי פעם משחקי לה ליגה, גביע הליגה ופלייאוף.
אתרי משנה > גארדיאן ספורט > "The Fiver"

"The Fiver" הוא עלון כדורגל יומי, בעיקר הומוריסטי, הזמין במדור הספורט או באמצעות ניוזלטר בדואר האלקטרוני, הנשלח לתיבות הדואר של מנוייו בערך בשעה חמש, בימי שני עד שישי (ומכאן השם "Fiver"). המדור לא מופיע במהדורה המודפסת של הגרדיאן. כותבי Fiver כוללים את פול דויל ובארי גלנדנינג והם מגיעים מצוות כותבי הספורט של הגרדיאן.
אתרי משנה > "Comment is free"

"Comment is free" (התגובה בחינם ובקיצור Cif ) היה מדור הערות ודעות פוליטיות בתוך TheGuardian.com. הוא הכיל הערות ומאמרי דעה מהגרדיאן ומהאובזרבר, בתוספת של יותר מ-600 כותבים אחרים. המדור נערך על ידי נטלי הנמן;  אתר המשנה שלו המוקדש לענייני דת, "Cif belief", בעריכתו של אנדרו בראון. האתר הושק ב-14 במרץ 2006,  אז נערך על ידי ג'ורג'ינה הנרי. העיצוב המקורי והמבנה שלו נעשו על ידי בן האמרסלי, בהתבסס על פלטפורמת הבלוגים Movable Type. מדור Cif רץ על מערכת מותאמת תוצרת Guardian, תוך שימוש ב-Puck להערות.
שם האתר נגזר ממשפט במאמר מפורסם שכתב עורך הגרדיאן הוותיק סי. פי. סקוט : "התגובה היא בחינם, אבל עובדות הן קדושות".
האתר אוכף בקפדנות את מדיניות הדיבור שלו על ידי ניטור התגובות לאחר הפרסום. לגבי נושאים רגישים במיוחד, תגובות עשויות להיות מנוהלות לפני הפרסום. מנטרים יכולים להסיר פוסטים שמפרים את תקני הקהילה של האתר (בדרך כלל משאירים סמן של ההסרה), אך לא לערוך אותם.
"Comment is free" התמזג עם מדור "Opinion" של TheGuardian.com, בהתחלה בסוף 2014 במהדורה האמריקאית, ובהמשך בתחילת 2015 גם בהמהדורה הבריטית. לא נעשה עוד שימוש בכותרת "התגובה היא בחינם", אבל commentisfree נשאר בכתובת האתר.
אתרי משנה > גרדיאן אמריקה

גרדיאן אמריקה הייתה גרסה אמריקאית של אתר החדשות הבריטי Guardian Unlimited . האסטרטגיה שנועדה לזכות בעוד קוראים בארצות הברית נזנחה באוקטובר 2009.
חלק גדול מהתוכן בגרדיאן נלקח מ-Guardian Unlimited והגרדיאן, אם כי חלק מהתוכן הופק במיוחד עבור Guardian America.