stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליידה (כדורסל)
היסטוריה

המועדון נוסד בקיץ 2012 במטרה להחליף את מועדון הכדורסל ליידה, לו היו בעיות כלכליות רבות. הקבוצה החלה את דרכה בליגה הספרדית השנייה בכדורסל, בה שיחקה קודמתה.
בעונתה הראשונה העפילה הקבוצה לפלייאוף לאחר שסיימה במקום השביעי, אך הודחה ברבע הגמר בידי פלנסיה.
בעונת 2014/15 הגיעה הקבוצה להישג השיא שלה והעפילה לחצי גמר הפלייאוף, בו הפסידה לאורנסה. עם זאת, בעונה הבאה סיימה במקום ה-16 והאחרונה והייתה אמורה לרדת לליגה השלישית, אך נשארה בעקבות מקום פנוי.
בעונת 2020/21 שוב הייתה ליידה אמורה לרדת ליגה לאחר שסיימה במקום ה-17, אך ניצלה בשנית בזכות מקומות פנויים שנותרו. בעונה שלאחר מכן העפילה לפלייאוף לראשונה מזה שבע שנים לאחר שסיימה במקום השלישי בעונה הסדירה, אך הודחה בחצי הגמר על ידי באסקט ז'ירונה.
בעונת 2022/23 סיימה הקבוצה במקום השישי והודחה ברבע גמר הפלייאוף על ידי ריאל ואיאדוליד. בעונת 2023/24 סיימה שלישית ועלתה לראשונה בתולדותיה לליגת ה-ACB, הליגה הספרדית הראשונה, לאחר שגברה בפלייאוף על אליקנטה, סן פבלו בורגוס ואסטודיאנטס מדריד.
עונה אחר עונה

| עונה | רמה | ליגה | מקום | מאזן |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012/13 | 2 | LEB Oro | 7 | 13–18 |
| 2013/14 | 2 | LEB Oro | 10 | 11–15 |
| 2014/15 | 2 | LEB Oro | 5 | 18–15 |
| 2015/16 | 2 | LEB Oro | 16 | 9–21 |
| 2016/17 | 2 | LEB Oro | 10 | 18–16 |
| 2017/18 | 2 | LEB Oro | 16 | 12–22 |
| 2018/19 | 2 | LEB Oro | 11 | 16–18 |
| 2019/20 | 2 | LEB Oro | 15 | 9–15 |
| 2020/21 | 2 | LEB Oro | 17 | 12–14 |
| 2021/22 | 2 | LEB Oro | 7 | 25–15 |
| 2022/23 | 2 | LEB Oro | 7 | 23–15 |
| 2023/24 | 2 | LEB Oro | 2 | 31–8 |
שחקנים

ספרד פייר אוריולה
אוסטריה מרווין אוגונסיפה
הערות שוליים

↑  El nuevo Força Lleida se presenta en sociedad, Solobasket, [פורסה ליידה החדשה מוצגת בחברה], ‏12 ביולי 2012 (בספרדית)
1 2  נשארה בליגה על בסיס מקום פנוי
↑  העונה הופסקה בעקבות מגפת הקורונה בספרד
חומעה מצויה

| חומעה מצויה |
| --- | --- |

מיון מדעי
מערכה:: צמחים וסקולריים
סדרה:: ציפורנאים
משפחה:: ארכוביתיים
סוג:: חומעה
מין:: חומעה מצויה
שם מדעי
 Rumex acetosa ‏לינאוס, 1753

חומעה מצויה או חומעת שדה, חומעת גינה (בלטינית: Rumex acetosa) היא ירק עלים עשבוני רב שנתי השייך למשפחת הארכוביתיים (Polygonaceae). תפוצתו בכל אירופה, אך ניתן למצוא אותו גם באמריקה הצפונית, באסיה ובצ'ילה.
אִיוּר
מראה חיצוני

30–50 ס"מ גובהה, העלים סגלגלים גדלים בצרורות, שני צדדים ליד הגבעול מפוצלים ויוצרים פסגות קטנות. הפרחים האדמדמים הזעירים גדלים כשבולת בקצה הגבעול, ויוצרים תפרחת. הפריחה נמשכת מתחילת מאי עד אוגוסט.
חומרים פעילים

הצמח חייב את טעמו החמצמץ האופייני לחומצה האוקסלית שמכיל, שיש לה גם השפעה מעוררת תיאבון. בשל תכולת ויטמין C הגבוהה שלו, הוא נחשב יעיל לריפוי ומניעת צפדינה. הוא מכיל מלחים מינרליים רבים, סידן, זרחן, ברזל, מגנזיום וויטמין A. המרכיבים הפעילים העיקריים שלו הם פלבונואידים, טאנינים ופוליפנולים. השורש מכיל טאנין, אנתרקינונים ועוד חומרים.
השפעותיו הרפואיות

בעבר, החומעה המצויה שימשה כמטהר דם. מגביר מערכת החיסון, משתן, מכייח. התמצית העשויה משורש הצמח משמשת לקיבה ולמעי כמשלשל קל.
שימוש

ניתן להשתמש בחומעה המצוייה להכנת מזון הדומה לתרד, אך הוא משמש גם לשיפור הטעם של סלטים, מרקים וחביתות. בדומה לארוגולה, העלים הגולמיים, הצעירים והעדינים שלו מעורבבים לעיתים קרובות עם פסטה איטלקית, ולכן הם קלים יותר ועשירים יותר בסיבים. זהו פינוק אהוב על ילדים כשהם טריים.
סכנות בריאותיות

החומצה האוקסלית המצויה בחומעה יכולה לקדם היווצרות אבנים בכליות ובשלפוחית השתן בטווח הארוך, ויכולה גם להגביר כאבים בחולים עם שיגרון ודלקת פרקים, ולכן כדאי להימנע מצריכתה במקרים כאלה.
באמריקה הצפונית

השם האנגלי לחומעה מצויה הוא "common sorrel" או "garden sorrel"; הוא אינו זמין בחנויות, ולכן יש לרכוש זרעים או ממשתלה ולגדל אותו בבית. בחלק מהמקרים ניתן לרכוש אותו ב"שווקי האיכרים" בעונתו הטבעית של הצמח (בקיץ).
גלריית תמונות

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| צמח בוגר | תִפרַחַת | עלים | זרעים |
הערות שוליים

1 2 3 4  Marie-Claude Paume: Ehető vadnövények. Füvek, virágok és salátafélék gyűjtése és felhasználása. Budapest, Bioenergetic Kft. 2013, 184. oldal. מסת"ב 978-963-2911-76-2
1 2  "Mezei sóska". hazipatika.com.
1 2  "Mezei sóska". novenyhatarozo.info. אורכב מ-המקור ב-2017-06-21. נבדק ב-2016-12-05.
1 2  "Sóska". kertlap.hu. נבדק ב-2016-12-05.
| עשבי תיבול ותבלינים קולינריים |
| --- | --- | --- |
| עשבי תיבול | ריחן מצוי (בזיליקום) • עלי דפנה • תמכה (צ'רוויל) • שום העירית (צ'ייבס) • כוסברה • עלי קארי • שמיר • אזוביון (לבנדר) • עשב לימון (למון גראס) • לואיזה לימונית • לאושטיאן • אזוב תרבותי (מָיוֹרָם) • נענע • אורגנו • פטרוזיליה • רוזמרין • מרווה (סייג') • צתרה (סייבורי) • חומעה (סורל) • לענה (טרגון) • קורנית (תימין) |  |
| תבלינים | פלפל אנגלי • אניס • פלפל שחור • פלפל ברזילאי • כרוויה (קימל) • הל (אנ') • פלפל חריף (פלפל קאיין • צ'יפוטלה • פלפל אדום כתוש(אנ') • חלפניו • טבסקו) • קינמון • ציפורן • כמון (קצח תרבותי) • שבת ריחני (שמיר) • שומר • גרגרנית יוונית • גלנגל • שום • זנגביל • חזרת הגינה • לימון פרסי • שוש קירח (ליקוריץ) • מסטיקא • מחלב • קצח תרבותי • מוסקט • אבקת בצל(אנ') • פפריקה • פלפל פרואני • זרעי רימון • זרעי פרג • זעפרן • שומשום • פלפל סצ'ואן • כוכב אניס • אוג (סומאק) • תמרהינדי • טונקה • כורכום • ואסאבי • יוזו • גרידת פרי הדר |  |
| תערובות | בהרט • ברבר • בוקה גרני • צ'אט מסאלה • אבקת קארי • דקה • תערובת חמשת התבלינים • גאראם מסאלה • אבקת שום(אנ') • מלח שום(אנ') • אריסה • חוויאג' • ארב דה פרובאנס •  חמלי סונלי • פלפל לימון • Mixed Spice • פאמפקין ספייס • ראס אל חנות • שארנה סול • טאביל • טנדורי מסאלה(אנ') • זעתר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548652205171  NKC: ph184797
אלויס ברונר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 באפריל 1912 Deutsch Kaltenbrunn, אוסטריה 
 פטירה:  דצמבר 2001 (בגיל 89) דמשק, סוריה 
 מדינה:  אוסטריה 
 מעסיק:  גסטפו, Gehlen Organization 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית 
 
אלויס ברונר (בגרמנית: Alois Brunner; ‏8 באפריל 1912 – דצמבר 2001) היה פושע מלחמה נאצי, יליד אוסטריה. האופטשטורמפיהרר באס אס. מנובמבר 1938 נמנה עם עובדיו של אדולף אייכמן והפך לאחד מעוזריו הבכירים. סייע בניהול הגירושים של יהודי צרפת, סלובקיה, אוסטריה ויוון למחנות ריכוז והשמדה. נחשב לאחד מפושעי המלחמה הנאצים הבכירים ביותר שלא נתפסו.
ביוגרפיה > במלחמת העולם השנייה

רשימת הפשעים שנזקפת לחובת אלויס ברונר ארוכה ותחילתה ב-1941, אז היה סגנו של אייכמן במשרד להגירת יהודים. בתוקף תפקידו דאג ברונר לגירוש המוני של כ-48,000 יהודים אוסטרים מחוץ למדינה הארית, וציווה להעביר אותם למחנות ריכוז בפולין, בלטביה ובליטא. ב-1943, אחרי שאייכמן התלהב מפוטנציאל הרשע של ברונר והגדירו "האיש הטוב ביותר שלי", הוא נשלח ליוון, שם החיש את גירושם של כ-46,000 יהודי סלוניקי תוך חודשיים בלבד. אכזריותו הייתה לשם דבר. אפילו פקודיו באס-אס סלדו ממנו. היו שהדביקו לו את שם הגנאי "היהודי זיס".
ברונר נודע בעונשים שהטיל. יהודים שהובאו למחנה שבו שירת והואשמו בכך שהם קומוניסטים, נמסרו ל"טיפול מיוחד": הם אולצו לרוץ שעות במחנה ולהשליך את עצמם לתוך בוץ. כשכבר לא היו מסוגלים לזוז הוכו עד שהתמוטטו. אחד משוטרי האס-אס רוצץ את גולגולתו של אחד מהם ומוחו הותז. במקרה אחר אילץ תשעה יהודים, ובהם זקן היהודים במחנה, לעמוד דום, ערומים, בלילה קר של נובמבר, משמונה בערב עד שמונה בבוקר. כל אותה עת הכו אותם שוטרי האס-אס. בשמונה בבוקר הורשו המעונים ללבוש מכנסיים, אבל צוו להמשיך לעמוד ללא נוע שלוש שעות נוספות. ביוני 1943 נשלח ברונר לצרפת כדי לפקד על מחנה המעבר דראנסי ליד פריז ולנהל את הגסטפו בצרפת. תוך שנה וחודשיים, ברונר שלח מהמחנה כ-24,000 יהודים צרפתים, ובהם 345 ילדים, למותם באושוויץ. בניצה שבדרום צרפת הקים מפקדה מיוחדת לגילוי יהודים מסתתרים. מאות סוכנים צרפתים עבדו למענו תמורת תשלום, והסגירו יהודים תמורת 100 פרנק ליהודי.
מצרפת עבר ברונר לסלובקיה. בתקופה שבין ספטמבר 1944 לפברואר 1945 פעל לחיסול המחתרת היהודית שם, ניהל את מחנה הריכוז סרד וארגן את גירושם של למעלה מ-12,000 לאושוויץ.
בסך הכול הוא אחראי לרציחתם של כ-125 אלף יהודים ולגירושם של רבים אחרים למחנות השמדה ואל מחוץ לתחומי המדינות שבהן חיו. בכל מקום שאליו הגיע איתר גורמים בהנהגה היהודית המקומית, ובאמצעות מערכת טרור, הבטחות כזב וסחטנות הפעיל אותם כדי לאתר יהודים שהסתתרו.
מראשית 1944, כבר נכלל השם אלויס ברונר ברשימת הפושעים הנאציים המבוקשים באירופה. השירות החשאי של צרפת ביקש לעצור אותו אחרי שחרור פריז, אבל הוא הצליח להימלט. בדצמבר 1945 הופיע שמו ברשימת פושעי המלחמה באוסטריה. מאוחר יותר הוצאו נגדו צווי חיפוש רשמיים על ידי ישראל, יוון, צ'כוסלובקיה, אוסטריה וצרפת. נטען שהרשויות לא טרחו לחפש אחריו מפני שבטעות בלבלו בינו ובין אחיו שנידון למוות ב-1946 בווינה וחשבו שהם אותו אדם.
ביוגרפיה > לאחר מלחמת העולם השנייה

בתום המלחמה הגיע ברונר למינכן ועבד כנהג עבור מנהלת הכיבוש האמריקאית. משנת 1947 ועד 1954 עבד במכרה באסן.
בעזרת איש האס אס גאורג פישר (השניים שירתו יחד בפריז), שנתן לו את דרכונו, נמלט ברונר מגרמניה והגיע באביב 1954 לסוריה. בעזרת איש המודיעין המערב-גרמני ריינהרד גהלן התמנה ברונר ליועץ לענייני מודיעין של השירות החשאי הסורי ובמיוחד של נאצר בימי קע"ם. לפי מקור אחר, הועסק כמנהל בית חרושת אמריקאי למשקאות קלים, בשם הבדוי "גאורג פישר".
בשנת 1960, בעקבות פרסום זהותו האמיתית, עבר לעבוד בחברת יצוא סורית.
בספטמבר 1961 ברונר איבד עין אחת ומספר אצבעות, כתוצאה מפיצוץ מעטפות נפץ שנשלחו על ידי המוסד הישראלי. גרמניה ומדינות אחרות דרשו את הסגרתו, אך סוריה סירבה להיענות לדרישה.
במהלך משפט אייכמן פנה ברונר לפרקליטו של אייכמן, רוברט סרווציוס, והציע לו את עזרתו "לְהָזֵם את שקרי התביעה". סרווציוס שלח אדם לסוריה שגבה מברונר עדות, אולם הפרקליט החליט שלא לעשות שימוש בעדותו של ברונר.
באותו עשור נשפט פעמיים בהיעדרו, הורשע ונידון למוות.
ב-1980 נעשה ניסיון נוסף של המוסד לחסל את ברונר. נשלחה אליו מעטפת נפץ נוספת, וברונר נכווה קשות ואיבד כמה מאצבעות ידיו כאשר פתח אותה.
באוגוסט 1987 הוצא נגדו צו מעצר בין-לאומי של האינטרפול.
במרץ 2001 נשפט שוב בהיעדרו בצרפת, הורשע בביצוע פשעים נגד האנושות ונידון למאסר עולם.
בשנת 1988 פורסם בצרפת שברונר היה סוכן של גרמניה המערבית בשנות ה-60. ביולי 2011 אישרה סוכנות הביון הגרמנית כי השמידה בשנות ה-90 ראיות הקשורות לברונר. בתקשורת הובאה הערכה כי ברונר היה סוכן גרמני לאחר מלחמת העולם השנייה ולכן זכה להגנה[דרוש מקור]. אתר האינטרנט של השבועון "דר שפיגל" דיווח בנובמבר 2011 כי סוכנות הביון של גרמניה השמידה בשנות ה-90 את תיק המסמכים הקשורים לברונר, ובו 581 עמודים. על פי הדיווח התיק נגרס כולו, עניין המעלה חשד כי ברונר עבד בשירות המודיעין הגרמני אחרי מלחמת העולם השנייה וזכה להגנה של בכירים בגרמניה. שני עיתונאים צרפתים אספו מידע משלושה שומרים של ברונר, ששירתו בעבר בשירות החשאי הסורי, ופרסמו את ממצאיהם ב-2017 במגזין Revue XXI. לפי תחקיר זה (צייד הנאצים סרז' קלרספלד טען שהתחקיר "אמין מאוד") נדרש ברונר החל מ-1989 להישאר בדירתו ברובע הדיפלומטים של דמשק "מסיבות ביטחוניות". בסוף שנות ה-90, הועבר למרתף שבו מת בסוף שנת 2001, בגיל 89. עומאר, אחד משומריו, סיפר כי ברונר נקבר בחשאי בבית העלמין אל-אפיף בדצמבר 2001.
בשנת 2014, ממידע חדש שהגיע לידי צייד הנאצים אפרים זורוף ממרכז שמעון ויזנטל, עלה שהוא מת מזקנה ב-2009 או ב–2010 בסוריה ונקבר שם.
לקריאה נוספת

מיכאל בר-זוהר, הנוקמים, לוין אפשטיין, תל אביב, 1969, עמ' 241–242
הערות שוליים

↑  ד"ר נ. שטרן, משפטים בצרפת, הצופה, 17 ביוני 1946
↑  צייד המוני על יהודי פאריס, משמר, 9 בנובמבר 1943
↑  יוסף חריף, אלויס אהב לעקור עגילים..., מעריב, 15 באוקטובר 1961
↑  א. דויטשקורן, ברונר מעוזרי אייכמן, נפצע קשה בראשו בהתנקשות ב"פצצת־חבילה" בדמשק, מעריב, 12 באוקטובר 1961
↑  29 אנשי גסטאפו פעלו בשרות נאצר בסוריה, חרות, 31 באוקטובר 1961
↑  "ארגון בריחה וסעד" עוזר לפושעים נאציים להימלט, שערים, 6 ביוני 1960
↑  אלוויס ברונר מעוזריו הראשיים של אייכמן חי בדמשק בשם בדוי, הצופה, 14 ביוני 1960
↑  "עוזרו של איכמן נפצע בדמשק כשנשלחה אליו חבילת פצצה", הצופה, 12 באוקטובר 1961
↑  יוסי מלמן‏, חשאי בחמישי: ישראל ניסתה לחסל את הסגן של אייכמן בדמשק, באתר וואלה, 1 בנובמבר 2012
↑  אריה בנדר, הרוצחים מהלכים ביננו, מעריב, 6 במאי 1986
↑   עופר אדרת, ארגוני ריגול בעולם לא היססו — וגייסו פושעים נאצים לשירותם. המוסד לא נותר מאחור, באתר הארץ, 24 במאי 2023
↑  פושע המלחמה אלויס ברונר ריגל למען ממשלת ברונר, מעריב, 20 ביוני 1988
↑   עופר אדרת, דיווח: עוזרו של אייכמן מת מזקנה בסוריה לפני ארבע שנים, באתר הארץ, 1 בדצמבר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259107205171  PLWABN: 9810687643805606  BnF: cb12181568h (data)  GND: 119018233  ISNI: 0000 0001 1663 3636  LCCN: n2004030461  NTA: 265241847  SNAC: w6t01nt8  SUDOC: 030392187  VIAF: 67266666   WorldCat (עם VIAF): 67266666
אלעזר הכהן הגדול

ערך זה עוסק בכהן גדול מימי בית שני. אם התכוונתם לכהן גדול בן אהרון, ראו .
אלעזר היה כהן גדול יהודי (260 - 245 לפנה"ס) בימי בית שני. הוא היה בנו של חוניו הראשון ואחיו של שמעון הראשון.
אלעזר היה הכהן הגדול המעורב בתקשורת עם תלמי השני שנדונה באיגרת אריסטיאס. על פי האיגרת, שלח אלעזר שבעים ושניים זקנים יהודים, שישה מכל שבט משבטי ישראל, אל האי פארוס על מנת לספק לספריית אלכסנדריה תרגום יווני לתורה, המכונה גם תרגום השבעים.
יורש מקומו היה דודו מנשה.
ראו גם

כהן גדול (כולל רשימת הכהנים הגדולים לישראל)
הערות שוליים

↑  Ingrid Hjelm (1 בינואר 2000). The Samaritans and Early Judaism: A Literary Analysis. Continuum International Publishing Group. pp. 133–. ISBN 978-1-84127-072-2. נבדק ב-16 בדצמבר 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  James J. Clauss; Martine Cuypers (17 במאי 2010). A Companion to Hellenistic Literature. John Wiley & Sons. pp. 419–. ISBN 978-1-4051-3679-2. נבדק ב-16 בדצמבר 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  H. T. Spence (2010). The Canon of Scripture. Foundations Bible College. pp. 148–. ISBN 978-1-882542-52-9. נבדק ב-16 בדצמבר 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
| כהנים גדולים בולטים לפי תקופתם |
| --- | --- | --- |
| משכן משה והמשכן בגלגל | אהרן • אלעזר הכהן |  |
| המשכן בשילה | • אלעזר הכהן • פינחס • אבישוע בן פנחס • בקי בן אבישוע • עזי בן בקי • עלי הכהן • אחיטוב (נכד עלי) • אחיה בן אחיטוב |  |
| משכן נוב ומשכן גבעון | אחימלך בן אחיטוב • אביתר בן אחימלך |  |
| תקופת בית ראשון | צדוק • אחימעץ בן צדוק • עזריהו בן צדוק • אמריהו • יהוידע הכהן • זכריהו בן יהוידע • עזריהו הכהן • אוריה הכהן • עזריהו הכהן (השני) • שלום הכהן • חלקיהו בן שלום • שריה הכהן • יהוצדק הכהן • צפניה בן מעשיה |  |
| תקופת בית שני (תחת שלטון ממלכת פרס) | יהושע בן יהוצדק • יהויקים בן יהושע • אלישיב בן יהויקים • יהוידע הכהן (בית שני) • יוחנן הכהן • ידוע הכהן |  |
| בתקופה ההלניסטית | חוניו הראשון • שמעון הראשון • אלעזר בן חוניו • מנשה אחיו של חוניו • חוניו השני • שמעון השני • חוניו השלישי • יוחנן כהן גדול |  |
| כהנים מתיוונים ואחרים | יאסון •  מנלאוס • אלקימוס • חוניו הרביעי |  |
| כהנים גדולים מבית חשמונאי | יונתן • שמעון • יוחנן הורקנוס הראשון • יהודה אריסטובולוס הראשון • אלכסנדר ינאי • הורקנוס השני • אריסטובולוס השני • מתתיהו אנטיגונוס השני • אריסטובולוס השלישי |  |
| תחת ממשלת רומא | מתתיהו בן תאופילוס (הראשון) • יוסף בן עלים • חנן בן שת • ישמעאל בן פיאבי • יוסף קיפא • יונתן בן חנן • תאופילוס בן חנן • חנניה בן נדבאי • חנן בן חנן • יהושע בן גמלא • מתתיהו בן תאופילוס (השני) • פינחס בן שמואל מכפר חבתא • רבי אלעזר בן חרסום • יששכר איש כפר ברקאי • רבי ישמעאל בן אלישע כהן גדול |  |
| תארים יהודיים |
| --- | --- | --- |
| קודמו בתפקיד:  שמעון הראשון | כהן גדול   אמצע המאה ה־3 לפנה"ס | יורש התפקיד:  מנשה דודו |
כמון

ערך זה עוסק בצמח תבלין. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| כמון |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: סוככאים
משפחה:: סוככיים
סוג:: Cuminum
מין:: כמון
שם מדעי
 Cuminum cyminum ‏לינאוס, 1753
זרעי הכמון
כַּמּוֹן (שם מדעי: Cuminum cyminum, בלשון הדיבור מבוטא גם כַּמּוּן) הוא צמח תבלין חד-שנתי ממשפחת הסוככיים. תפוצתו הטבעית ממזרח הים התיכון ועד מזרח הודו, אך לפי מקורות שונים מקורו בסרי לנקה, בפקיסטן, בסוריה ובטורקיה. פירות הצמח משמשים להפקת תבלין הכמון (בכל פרי יש זרע אחד).
תיאור

הכמון צומח עד לגובה של 30–50 ס"מ, דומה בצורתו לצמח הקימל ועליו גזורים או מנוצים. הפרחים הם קטנים ולבנים או ורודים.
הפירות הם דו-זרעונים בצורת סהר וגודלם כ-2 מילימטר.
צמח הכמון צומח במקומות חמים ובשמש מלאה, בקרקע חולית ומנוקזת היטב.
היסטוריה

כמון היה בשימוש כבר בימי קדם והעדויות לתירבותו במצרים, בהודו ובסין הן בנות למעלה מאלף שנים. באתר הארכאולוגי תל א' דר שבסוריה נמצאו זרעי כמון המתוארכים לאלף השני לפני הספירה. בתחילה גידלו כמון בפרס ובאזור הים תיכוני. באופן היסטורי הייתה פרס הספק הראשי של כמון. בתנ"ך (ספר ישעיה, פרק כ"ח, פסוק כ"ז) נזכר הצמח כתבלין ללחם וגם כמנחת מעשר לכוהנים.
הכמון מילא תפקיד חשוב לא רק כתבלין אלא גם ברפואה.
במצרים העתיקה ובאימפריה הרומית הוא היה פופולרי הן כמקור לתיבול מיני מאכלים והן כצמח מרפא לטיפול במחלות לב. במצרים השתמשו בו גם כמרכיב בחניטת המומיות וביוון ורומא נהגו להחזיקו בקערת תיבול על שולחן הסעודה בדומה לפלפל השחור כיום. לעיתים שימש הכמון כתחליף זול לפלפל השחור.
באירופה היה הכמון תבלין נפוץ בימי הביניים, ובנוסף הוא היווה גם סמל לנאמנות ולאהבה. בני זוג נהגו להחזיק את הצמח בידיהם בעת נישואיהם כי האמינו שזו ערובה לחיי נישואים ארוכים ומאושרים. חיילים נהגו לקחת איתם לקרב כיכר לחם כמון שהוכנה על ידי רעייתם כסמל לאהבתה. לאחר ימי הביניים ירדו חשיבותו ומידת השימוש בו באירופה.
מקור השם כמון בשפות אירופיות הוא בערבית ולכן משערים שהערבים הם אלו שהכניסו את הצמח למדינות אירופה. במקורות ערביים מצוין שהשימוש בכמון בשילוב עם דבש ופלפל מעורר את החשק המיני.
הספרדים הביאו עמם את הכמון ליבשת אמריקה.
ההרכב הכימי

המרכיב העיקרי בשמן האתרי של הכמון הוא קומינל(אנ'). הריח האופייני מתקבל בשילוב עם מרכיבים אלדהידיים נוספים. הכמון מכיל כמות גדולה יחסית של ברזל.
לעיתים נעשה שימוש במוצרי מזון בקומינל שיוצר במעבדה באופן סינתטי.
בכמון נעשה גם שימוש בתעשיית מוצרי הריח.
כמון כגידול חקלאי

כיום המגדלות העיקריות של כמון הן הודו, איראן, פקיסטן, סרי לנקה וסוריה. מדינות נוספות המגדלות כמון הן טורקיה, אוזבקיסטן, טג'יקיסטן, מרוקו, מצרים, סין, מקסיקו וצ'ילה.
הכמון כצמח תרבות צריך קיץ ארוך של כשלושה עד ארבעה חודשים עם טמפרטורת יום של 30 מעלות בממוצע. הפירות נאספים לרוב באופן ידני בגלל שהצמחים רכים וקטנים וקשה לקצור אותם באופן ממוכן. שלושה סוגי זרעים עיקריים קיימים בשוק האיראני, ההודי והמזרח תיכוני. הזרעים שונים בצבעם, בטעמם ובכמות השמן האתרי שהם מכילים.
שימושים כתבלין

לכמון טעם ייחודי ואינטנסיבי הנובע בעיקר מהשמן האתרי קומינל (cuminaldehyde). הוא ממלא תפקיד חשוב בבישול המזרח-תיכוני, הטורקי, ההודי, התימני, הפרסי, הסיני, הברזילאי והמקסיקני. הכמון הוא מרכיב בולט בפלאפל ובחומוס.
בבולגריה ובטורקיה משתמשים בכמון לתיבול בשר לגריל, לתיבול פסטרמה וגם לתערובת בשר לנקניקים. הכמון משמש כמרכיב בסיסי בתערובות התבלינים ההודיות, המסאלה ובתערובת התבלינים התימנית, החוויאג'. בהולנד ובפלנדריה, גבינת הכמון היא מעדן ידוע. גם תערובת התבלינים לצ'ילי קון קרנה מכילה כמות רבה של כמון.
לעיתים מערבבים את אבקת הכמון עם אבקת קימל.
שימושים רפואיים

כיום משמש הכמון בעיקר כתבלין, אך ישנם מספר שימושים מוכרים ברפואה העממית. באופן מסורתי השתמשו בפירות שנקלו והורתחו להקלה על כאבי בטן והאצת פעילות העיכול (הכמון מאיץ הפרשת אנזימי לבלב הדרושים לעיכול טוב). בעבר הוסיפו כמון לחלב חם כהקלה על הצטננות והגישו תה כמון לזירוז בוא הצירים לנשים הרות. ברפואה העממית הפרסית השתמשו בכמון נגד כאבי שיניים.
השמן האתרי המופק מפירות הכמון הוא בעל תכונות אנטי-בקטריאליות.
כמון שחור

קיימים שני מיני צמחים המכונים כמון שחור שאינם קשורים למין הכמון:
Nigella sativa - הקצח התרבותי, ממשפחת הנוריתיים, מכונה גם קימל שחור. הוא גדל בר באזור הים-תיכוני וזרעיו משמשים לתיבול.
Bunium persicum(אנ')- גם הוא ממשפחת הסוככיים.
הכמון במקורות היהדות

הצמח נזכר שלוש פעמים בספר ישעיהו ביחד עם ה'קצח' כצמח שנזרע ב'זריקה' והוא נדוש בשבט, ולא באופן עגלה (ישעיה כח כה-כז). הכמון מזוהה חד משמעית בכל התרגומים והפירושים. שמו השמי השתמר גם ביוונית ולטינית. גם הזיקה לקצח אינה מקרית: זרעיהם שימשו כתבלין והקצח כונה בשפות שונות "כמון שחור". הכמון נזכר בשם זה בספרות חז"ל ובמקורות הערבים, ושימושו זהה גם בימינו.
הערות שוליים

↑  Zohary, Daniel; Hopf, Maria; Weiss, Ehud (2012). Domestication of Plants in the Old World: The Origin and Spread of Domesticated Plants in Southwest Asia, Europe, and the Mediterranean Basin. Fourth edition. Oxford University Press, p. 206
↑  מסכת שבת, פרק תשעה־עשר, מִשנה שְׁנִיָּה ("עושין כל צָרְכי מילה... ונותנין... וכמון").
↑  זהר עמר, צמחי המקרא, ירושלים, תשע"ב, עמ' 97
| עשבי תיבול ותבלינים קולינריים |
| --- | --- | --- |
| עשבי תיבול | ריחן מצוי (בזיליקום) • עלי דפנה • תמכה (צ'רוויל) • שום העירית (צ'ייבס) • כוסברה • עלי קארי • שמיר • אזוביון (לבנדר) • עשב לימון (למון גראס) • לואיזה לימונית • לאושטיאן • אזוב תרבותי (מָיוֹרָם) • נענע • אורגנו • פטרוזיליה • רוזמרין • מרווה (סייג') • צתרה (סייבורי) • חומעה (סורל) • לענה (טרגון) • קורנית (תימין) |  |
| תבלינים | פלפל אנגלי • אניס • פלפל שחור • פלפל ברזילאי • כרוויה (קימל) • הל (אנ') • פלפל חריף (פלפל קאיין • צ'יפוטלה • פלפל אדום כתוש(אנ') • חלפניו • טבסקו) • קינמון • ציפורן • כמון (קצח תרבותי) • שבת ריחני (שמיר) • שומר • גרגרנית יוונית • גלנגל • שום • זנגביל • חזרת הגינה • לימון פרסי • שוש קירח (ליקוריץ) • מסטיקא • מחלב • קצח תרבותי • מוסקט • אבקת בצל(אנ') • פפריקה • פלפל פרואני • זרעי רימון • זרעי פרג • זעפרן • שומשום • פלפל סצ'ואן • כוכב אניס • אוג (סומאק) • תמרהינדי • טונקה • כורכום • ואסאבי • יוזו • גרידת פרי הדר |  |
| תערובות | בהרט • ברבר • בוקה גרני • צ'אט מסאלה • אבקת קארי • דקה • תערובת חמשת התבלינים • גאראם מסאלה • אבקת שום(אנ') • מלח שום(אנ') • אריסה • חוויאג' • ארב דה פרובאנס •  חמלי סונלי • פלפל לימון • Mixed Spice • פאמפקין ספייס • ראס אל חנות • שארנה סול • טאביל • טנדורי מסאלה(אנ') • זעתר |  |
הלגיון הוולוני

| --- | --- |

סמל הלגיון
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט אס אס ואפן אס אס
 סוג:  דיוויזיה (בפועל בריגדה)
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1941–1945 (כ־4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקד נוכחי:  לאון דגרל 
 מפקדים
 
כרזת גיוס ללגיון
שחזור של הלגיון
קציני הלגיון במהלך תדרוך
פוסטר המכריז "אתה חייב להגן על בלגיה באמצעות לחימה בחזית המזרחית"
לאון דגרל (במרכז) במהלך הטקס שבו הוענק לו צלב הברזל.
הלגיון הוולוני הוא השם שניתן לבריגדת מתנדבים אנטי קומוניסטים מוולוניה, אזור של דוברי צרפתית בדרום בלגיה, שלחמו בשורות הורמאכט ובשלב מאוחר יותר בוואפן אס אס בתקופת מלחמת העולם השנייה. הבריגדה הוקמה ביוזמתו של לאון דגרל - פוליטיקאי בלגי ששיתף פעולה עם הנאצים. הבריגדה השתתפה במערכה הצבאית בחזית המזרחית. בספטמבר 1944 היא הפכה לדיוויזיה במסגרת הוואפן אס אס, אולם בפועל כוחה לא עלה על בריגדה מוגברת.
היסטוריה > ורמאכט

הפשיזם היה די פופולרי בבלגיה בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, במיוחד בוולוניה, אזור דובר צרפתית בדרום הארץ. בשנת 1930 ייסד פוליטיקאי ולוני בשם לאון דגרל את "המפלגה הרקסיסטית" שהייתה מפלגה בעלת אידאולוגיה פשיסטית-קתולית שאהדה את המפלגה הנאצית בגרמניה והייתה אנטישמית ואנטי קומוניסטית. המפלגה זכתה בבחירות שנערכו בשנת 1936 לייצוג קטן בפרלמנט. כחבר פרלמנט בלגי נפגש דגרל עם היטלר ומוסוליני והושפע מהם רבות.
במאי 1940 פתחה גרמניה במבצע לכיבוש ארצות השפלה, ובלגיה בתוכן. הרשויות בבלגיה חששו שהרקסיסטים ישתפו פעולה עם הכובשים, על כן דגרל יחד עם עוד מספר חברים בולטים במפלגה הושמו במעצר. לאחר כניעת בלגיה שחררו הנאצים את כל האסירים הפוליטיים ודגרל בתוכם. לאחר שחרורו קיווה דגרל שהנאצים יסייעו לו להקים מדינה ולונית עצמאית שתהיה בשליטת המפלגה הרקסיסטית, אולם הנאצים גילו עניין מועט בדגרל ובקשותיו נדחו שוב ושוב. דגרל ראה שהגרמנים לא מעוניינים במפלגה שלו, והחל לשאת נאומים באופן פרטי בהם הלהיב בלגים לשרת בצבא הגרמני ולהילחם בקומוניסטים.
הגרמנים החליטו בסופו של דבר על הקמת לגיון וולוני שיילחם בקומוניסטים, בזמן שדגרל שהה בפריז במהלך קמפיין הכרה במפלגתו. הוא מיהר לחזור לבלגיה, ולמרות שהיה חסר כל ניסיון צבאי קודם הגיש בקשה להתקבל כקצין בלגיון. הגרמנים דחו את בקשתו, מכיוון שהיה חסר הכשרה צבאית, ועל כן הוא התגייס ללגיון כחייל פשוט. הפיקוד על הלגיון החדש נמסר לז'ורז' ג'ייקובס, קפטן בדימוס בצבא הבלגי. באוגוסט 1941, הלגיון, שמנה 860 איש, נשלח לפרוסיה המזרחית לצורך אימונים. באוקטובר שונה שם היחידה ל"רגימנט חיל הרגלים ה-373", היא צורפה לקבוצת ארמיות דרום, שנשלחה לאוקראינה.
עם הגעתם לחזית, נשלחו הבלגים לפעולות אנטי-פרטיזניות בעורף. המפקדים הגרמנים ראו בהם אנשים שגויסו לשם תעמולה בלבד, והיססו לשלוח אותם לקרבות של ממש. בתחילה הם היו חלק מארמיית הפאנצר הראשונה, אולם בהמשך הועברו לארמייה ה-17. במהלך תקופה זו הבלגים סבלו מלעג והתעללות מצד הגרמנים, ובנוסף על כך הגדוד סבל אבדות קשות במהלך החורף של 1942, מה שגרם לכך שהמורל בגדוד צנח לאפס. אם לא די בכך בדצמבר הורו הגרמנים על החרמת כל הנשק הכבד של הגדוד וחילוקו בין יחידות אחרות. בעקבות כך פתחו הבלגים במרד גלוי, הגרמנים שהיו זקוקים להם לצורכי תעמולה, מינו בצעד של פיוס מפקד חדש בשם פייר פאולי, ואליו צרפו קצין קישור גרמני.
לאחר שהוכנסו השינויים הללו, נשלח הגדוד לאזור העיר דניפרופטרובסק על נהר הסוורסקי דונץ, לצד מתנדבים סקנדינבים מדיוויזיית "ויקינג". הוולונים הגנו על הכפר Gromovayabalka, בפברואר 1942 פתחו הסובייטים בהתקפה גדולה על הכפר, במהלכה נכבש רובו. פאולי נתן לאנשיו זמן קצר להתארגנות, ואז פתח בהתקפה חדשה. בהתקפה נהרגו כשליש מאנשי הגדוד, אולם הכפר נכבש חזרה, והוולונים זכו בכבוד והערכה מצד עמיתיהם הגרמנים. דגרל עצמו הועלה לדרגת פלדוובל (מקביל לסמל בצה"ל).
מפקדים

ז'ורז' ג'ייקובס (אוגוסט 1941 - יוני 1942)
פייר פאולי (יוני 1942 - מרץ 1942)
ז'ורז' טקהאוף (מרץ 1942 - אפריל 1942)
לוסיאן ליפרט (אפריל 1942 - פברואר 1944)
קרל בורק (יוני 1944 - ספטמבר 1944)
לאון דגרל (ספטמבר 1944 - מאי 1945)
ראו גם

דיוויזיית שרלמאן - חיל מתנדבים צרפתי בשירות הנאצים.
צבא השחרור האוקראיני חיל מתנדבים אוקראיני בשירות הנאצים.
הגייסות החופשיים הדנים - חיל מתנדבים דני בשירות הנאצים.
הלגיון ההודי - חיל מתנדבים הודי בשירות הנאצים.
הלגיון הערבי החופשי - חיל מתנדבים ערבי בשירות הנאצים.
לקריאה נוספת

Degrelle, Leon. Campaign in Russia. Ostara Publications, 2012.