stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הניו יורק טיימס
ביקורת ומחלוקות בולטות > הסכסוך הישראלי–פלסטיני

סיקורו של העיתון את הסכסוך הישראלי-פלסטיני תואר על ידי מבקרים מסוימים כפרו-פלסטיני, בעוד אחרים טענו שהוא פרו-ישראלי.
מחקר משנת 2003 שפורסם ב"כתב העת הבינלאומי לעיתונות/פוליטיקה של הרווארד (אנ')" הגיע למסקנה כי הדיווח של העיתון היה חיובי יותר כלפי ישראלים מאשר לפלסטינים. מחקר מ-2002 שפורסם בכתב העת Journalism (אנ') בחן במשך חודש את סיקור האינתיפאדה השנייה בטיימס, בוושינגטון פוסט ובשיקגו טריביון, ומצא כי הטיימס היה "הכי מוטה בכיוון פרו-ישראלי", עם הטיה "המשתקפת [...] בשימוש בכותרות, בתצלומים, בגרפיקה, באסמכתאות ובפסקאות הפתיחה." בספרם "השדולה הישראלית ומדיניות החוץ של ארה"ב (אנ')", טענו הפרופסורים למדע המדינה ג'ון מירשהיימר וסטיבן וולט, כי העיתון מבקר לעיתים את המדיניות הישראלית, אך אינו שוויוני והוא בדרך כלל פרו-ישראלי.
מנגד, העיתון הואשם גם כאנטי-ישראלי. ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו דחה הצעה לפרסם מאמר דעה בעיתון מטעמים של חוסר אובייקטיביות. כתבה בה העיר תומאס פרידמן כי השבחים שהוענקו לנתניהו במהלך נאום בקונגרס "שולמו על ידי הלובי הישראלי" עוררו התנצלות והבהרה מאת פרידמן. מרכז שמעון ויזנטל מתח ביקורת ב-2009 על העיתון על שהדפיס קריקטורות בנוגע לסכסוך הישראלי-פלסטיני שנטען כי היו אנטישמיות. ב-2019 העיתון פרסם קריקטורה אנטישמית בה מוצג בנימין נתניהו ככלב תחש עם מגן דוד כקולר, מוביל את דונלד טראמפ שמוצג כעיוור חובש כיפה. הפרשה הובילה לביקורות חריפות, ובתגובה התנצל העיתון, הודיע על הפסקת העבודה עם מפיצי הקריקטורה, ולבסוף ביטל כליל את הקריקטורה היומית.
העורך הציבורי קלארק הויט סיכם את טורו ב-2009 כך:
"אף על פי שהתומכים הקולניים ביותר של ישראל והפלסטינים אינם מסכימים, אני חושב שהניו יורק טיימס [...] ניסה כמיטב יכולתו לעשות עבודה הוגנת, מאוזנת ושלמה – והצליח במידה רבה".
בשנת 2022 ערכו פרופ' איתן גלבוע והעיתונאית לילך סיגן מחקר שפורסם גם במעריב סופהשבוע ובדק פרסומים של הניו יורק טיימס בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני בשנת 2022. המחקר מצא הטיה ברורה ומשמעותית לרעת ישראל, כאשר רוב האזכורים בנוגע לישראל היו שליליים (51% שליליים, 11% חיוביים) בעוד שהאזכורים לארגוני הטרור הפלסטינים וחזבאללה היו מעטים מאוד, והעיתון כמעט שלא דיווח על פיגועים נגד ישראל והיהודים.
ביקורת ומחלוקות בולטות > טענות להטיה בסיקור מלחמת חרבות ברזל

בינואר 2024 אתר התחקירים האמריקאי The Intercept סקר מעל ל-1,000 מאמרים המדווחים על המלחמה מהניו יורק טיימס, וושינגטון פוסט ולוס אנג'לס טיימס, וזיהה חוסר איזון פרו-ישראלי בולט בדיווחים.
ב-14 במרץ 2024 התקיימה הפגנה של פעילים פרו-פלסטינים ליד הכניסה לבניין הניו יורק טיימס, במחאה על מה שהם מכנים "סיקור מוטה של המלחמה בעזה".
באפריל 2024 האתר The Intercept חשף כי הנהלת הניו יורק טיימס הנחתה את הכתבים להימנע משימוש במילים "פלסטין", "רצח עם", "טיהור אתני", "מחנות פליטים" או "שטח כבוש" כאשר הם מדווחים על המלחמה בעזה. ההנחיה גררה ביקורת מצד חלק מעובדי העיתון, שטענו כי מדובר בהטיה לטובת ישראל בדיווחים על המלחמה.
ב-28 ביוני 2024 פורסם בעיתון ג'ואיש כרוניקל, תחקיר המבוסס על סקירה של כלל הידיעות שפורסמו בניו יורק טיימס בנוגע למלחמה, על פי התחקיר מתוך 1,398 ידיעות, 647 הביעו אהדה כלפי פלסטינים, ורק 147 הביעו אהדה כלפי ישראלים (כולל החטופים). בפילוח 647 הידיעות שהביעו אהדה כלפי פלסטינים, רק שתיים אימצו נימה ביקורתית כלפי ארגון הטרור חמאס. 33 הביעו ביקורת הן על ישראל והן על חמאס, ו-479 הביעו ביקורת על ישראל בלבד (שאר הידיעות לא הכילו ביקורת כלפי אף צד).
נתון נוסף שנבדק, הוא אילו ידיעות נבחרו למדור 'חדשות מובילות' המדגיש את שלושת הידיעות המרכזיות של אותו היום. במהלך שבעת חודשי הלחימה, מתוך 276 ידיעות שפורסמו במדור, 55% הביעו אהדה כלפי הפלסטינים, ורק 5.8% לישראלים. פילוח נוסף הראה כי 60% מ-276 הידיעות המובילות מתחו ביקורת על ישראל, בעוד שרק 3% מתחו ביקורת על חמאס ו-5% מתחו ביקורת על איראן.
מחקר שנערך באוניברסיטת ייל ובחן 1,561 מאמרים שפורסמו בניו יורק טיימס בין אוקטובר 2023 ליוני 2024, מצא שדיווחי העיתון התאימו לנרטיב שבו ישראל הוצגה כתוקפנית, ואילו סבלם של הפלסטינים קיבל את מירב הסיקור. בנוסף כ־70% מאותם מאמרים לא הזכירו אפילו פעם אחת את האלימות שהפגין חמאס במהלך ומאז הטבח בפרוץ המלחמה.
ביקורת ומחלוקות בולטות > האשמות בהטיה ליברלית

ביוני 2020 אולץ להתפטר עורך מדור הדעות של העיתון, ג'יימס בנט, לאחר שפרסם טור דעה שכתב הסנאטור הרפובליקני טום קוטון. בעקבותיו התפטרה גם העורכת והפובליציסטית בארי וייס. במכתב ההתפטרות שלה, שזכה לתהודה גדולה בעולם התקשורת, האשימה וייס את העיתון ועובדיו בתרבות של השתקה כלפי דעות שאינן עולות בקנה אחד עם השקפת עולמם השייכת לצד השמאלי של המפה הפוליטית.
תדמית

לאורך השנים פיתח הניו יורק טיימס מוניטין לאומי ובינלאומי ליסודיות בדיווחיו. בקרב רוב העיתונאים זוכה העיתון להערכה רבה; סקר משנת 1999 שתשאל עורכי עיתונים ונערך על ידי "Columbia Journalism Review (אנ')" מצא כי הטיימס דורג כעיתון האמריקני "הטוב ביותר" בסקר, לפני עיתונים כמו הוושינגטון פוסט, הוול סטריט ג'ורנל והלוס אנג'לס טיימס. ב-2011 דירג דניאל דה וייס מהוושינגטון פוסט את הטיימס במקום הראשון לפי שיטת ניקוד שהמציא, אף שהסתייג מרשימות דירוג בכלל ומשיטת הדירוג שלו עצמו. ב-2012 כינה דיווח של WNYC (אנ') את הטיימס "העיתון המכובד בעולם". עם זאת, מקטע הולך וגדל של אזרחים ועיתונאים מבקר את העיתון על הטיות פוליטיות לכאורה.
תפישות הציבור לגבי אמינות הטיימס – כמו גם כלפי רוב כלי התקשורת בארצות הברית – ירדה בקרב הקהל האמריקני לפחות החל משנת 2004. סקר של מרכז המחקר פיו מ-2012 בחן את תפיסת אמינותם של ארגוני חדשות שונים. בקרב הנשאלים שנתנו דירוג, 49% אמרו כי הם מאמינים ל"כל או רוב" הדיווחים של הטיימס, בעוד 50% אינם מסכימים עם דיווחיו. 19% מהנשאלים העידו שאינם יכולים לדרג את אמינות העיתון. שיעורים אלו דומים לאלו של העיתון USA Today. לדברי אנליסטית התקשורת ברוק גלדסטון של WNYC, במאמר שכתבה בטיימס, את הירידה באמון הציבור האמריקאי כלפי תקשורת ההמונים ניתן להסביר (1) על ידי עליית החדשות המקוטבות ותיבות התהודה באינטרנט; (2) ירידה באמון הציבור בכלל הארגונים המוסדיים של ארצות הברית; (3) על ידי העובדה ש"אמריקאים אומרים שהם רוצים דיוק וחוסר משוא פנים, אך הסקרים מצביעים על כך שלמעשה, רובנו מחפשים אישור לדיעותינו".
תדמית > פרסים

הניו יורק טיימס זכה ב-130 פרסי פוליצר, כמעט פי שניים מהבא אחריו (הוושינגטון פוסט). הפרס מוענק על הצטיינות בעיתונות במגוון קטגוריות. כמו כן, נכון ל-2014, זכה העיתון בשלושה פרסי פיבודי ושניים נוספים במשותף עם זוכים נוספים. פרסי פיבודי ניתנים על הישגים בטלוויזיה, ברדיו ובמדיה המקוונת.
ראו גם

רשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס
ביאורים

↑  שבעה עיתונים שונים פורסמו בתור "הניו יורק טיימס", הראשון שבהם ב-1813, אך כולם נסגרו כעבור שנים בודדות.
1 2  בארצות הברית מקובל הנוהג שעיתונים וגורמים אחרים מכריזים שהם ממליצים פומבית ("endorse") על מתמודדים בבחירות למשרות ציבוריות, לרוב תוך פרסום מאמר המפרט את הסיבות והשיקולים.
↑  בארצות הברית, המונח "ליברליזם" נתפס לעיתים באופן שונה מאשר בשאר העולם, והוא מזוהה עם ליברליזם חברתי ופרוגרסיביות.
↑  מהמחקר עולה, בין השאר, שהטיימס נהג להסתמך על עמדתם של מקורות ישראלים לעיתים קרובות יותר ממקורות פלסטיניים, שנקודת המבט הישראלית קיבלה את המילה האחרונה בפי 2 יותר כתבות, שיותר סיפורים התמקדו בנקודת המבט הישראלית, ושכתבות בהן פלסטינים היו מבצעי האלימות הופיעו לעיתים תכופות יותר בעמוד השער מאשר כשישראלים (אזרחים או הצבא הישראלי) פעלו באלימות.
אנדרה נאג'

| --- | --- |

 לידה:  5 בפברואר 1877 וינוהרדיב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  5 במאי 1938 (בגיל 61) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 
דיוקן עצמי עם הכיתוב "לראשונה לפני קהל".
אנדרה נאג' (במקור עד 1900 גרוס (בהונגרית: Nagy Endre; נגסלש, 5 בפברואר 1877 – בודפשט, 5 במאי 1938) היה עיתונאי, סופר, מנחה מופעים, מנהל קברט יהודי-הונגרי, מכונה "אבי הקברט ההונגרי".
קורות חיים

אנדרה גרוס היה בנם של שאלאמון (שלמה) גרוס וינקה רוזנר. נולד בנגסלש שברוזנות מרמורש, כיום בטרנסקרפטיה שבאוקראינה. סיים את לימודיו באוראדיה והפך לעיתונאי בעיתון "חופש" (Szabadság). הוא היה חבר בחוג של המשורר אנדרה אדי והסופר לאיוש בירו. בשנת 1900 כבר התגורר בבודפשט ועבד בעיתון "מילה ההונגרית" (Magyar Szó) ואחר כך בפשטי נפלו עד שנת 1910. הוא התפרסם תחילה ב"תיאטרון טרקה" בשנת 1901 עם מילות שיריו, ומשנת 1907 היה מנחה בקברט בונבוניירה בנאג' קרוט (הבולוואר הגדול). משנת 1908 היה מנהל התיאטרון "במה מודרנית" (Modern Színpad), אותה ניהל עד שנת 1913. אחרי שנת שהות בפריז עבד במספר עיתונים בבודפשט ובשנת 1919 פתח קברט בשם "הקברט של אנדרה נאג'", בשנת 1921 ניהל במרתף ארמון גרשם את "קברט פודיום". בין 1923 לבין 1929 ניהל תיאטרון קברט מצליח יחד עם השחקן, הקומיקאי והבמאי בלה שאלאמון. בשנות השלושים עבד ככתב במערכת ה"עיתון" (Újság). בשנים האחרונות לחייו ניהל והנחה את ערבי המפגש של חוג החברים של כתב העת הספרותי החשוב ניוגט. לאנדרה נאג' היה חלק חשוב בהעלאה וההצלחה של מערכוני האצ'ק ושאיו של לאסלו ודנאי.
לקריאה נוספת

Reményi Gyenes István: האם אנו מכירים אותם? דיוקן של הונגרים מפורסמים ממוצא יהודי.
מיהו מי בספרות ההונגרית? ISBN 963-8607-10-6
לקסיקון ההומור: Miklós Kaposy (Tarsoly Publisher
יוצרים - אנדרה נאג'
גזה הגדוש: אולם הדיוקן של הספרות ההונגרית - אנדרה נאג'
הלקסיקון ההונגרי לאומנות הבמה. עורך ראשי: גיורגי סקיי. בודפשט: אקדמית. 1994 ISBN 963-05-6635-4
טיבור באנוש: אנדרה ננגי ; אתינאום 2000, עמ'
הערות שוליים

↑  A BM 1900. évi 18958. számú rendelete. MNL-OL 30801. mikrofilm 648. kép 2. karton. Névváltoztatási kimutatások 1900. év 12. oldal 3. sor.
↑  Halálesete bejegyezve Budapest VI. ker. polgári halotti akv. 891/1938. folyószáma alatt.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012803974305171  GND: 1326331671  ICCU: PUVV395960  ISNI: 0000 0000 8000 3658  LCCN: no90000058  NTA: 308177355  VIAF: 66027946   WorldCat (עם VIAF): 66027946
אברהם בר מנחם

אברהם בר מנחם (16 במאי 1912 – 24 במרץ 2017) היה פוליטיקאי, דוקטור למשפטים ומגשר ישראלי. כיהן כראש המועצה האזורית חוף אשקלון הראשון וכראש עיריית נתניה, בין השנים 1967–1969 ובין השנים 1974–1978.
ביוגרפיה

בר מנחם נולד בעיר גיסן שבגרמניה, בשם אלפרד גוטסמוט, בן לברטה לבית ברמן ועמנואל גוטסמונט, שהיה סוחר בדים ובגדים. למד משפטים באוניברסיטה בגיסן וקיבל תואר דוקטור. בשנת 1934, בעקבות עליית היטלר לשלטון, נמלט להולנד.
בשנת 1938 עלה לארץ ישראל בנישואי סרטיפיקט והצטרף לקיבוץ גברעם, שם נישא ליוהנה, שנפטרה בשנת 2012. בשנים 1948–1950 היה מזכיר ועד גוש יישובי הנגב. בשנת 1953 נבחר לראש המועצה האזורית חוף אשקלון. בשנת 1956 עבר להתגורר בנתניה. שימש מזכיר מועצת פועלי נתניה ופעל לביסוס ההסתדרות בעיר. כעבור שש שנים נבחר לחבר מועצת העיר.
בשנת 1965 מונה לממלא מקום ראש העירייה, וביוני 1967 נבחר לראשות עיריית נתניה, במסגרת הסכם רוטציה עם ראש העירייה הקודם, משה שקד, וכיהן בתפקיד זה עד 1969. בתקופה זו תוכנן ונבנה שובר הגלים הראשון בחופי העיר. בשנת 1969 התמודד שוב על ראשות העירייה, אך הפסיד לעובד בן עמי ומונה לממלא מקום ראש העירייה. בשנת 1974 נבחר פעם נוספת לראשות העירייה, וכיהן בתפקיד זה עד 1978. בשנת 1978 כונן ברית ערים תאומות בין נתניה ועיר הולדתו, גיסן, והעיר ניס שבצרפת.
לאחר פרישתו עסק בגישור והתמיד בכך עד הגיעו לגיל 90.
נפטר ב-24 במרץ 2017, כחודשיים לפני יום הולדתו ה-105. הותיר אחריו שלושה ילדים, שמונה נכדים וחמישה עשר נינים.
לקריאה נוספת

עקבות בדרך: דרך החיים של אברהם בר-מנחם, 1981
הערות שוליים

↑  נתכנסה מועצת "חוף אשקלון", חרות, 17 במאי 1953
↑  ד"ר א. בר מנחם ראש עיריית נתניה, דבר, 26 ביוני 1967
↑  ג. שרוני, שלושה מתמודדים על ראשות העיר, מעריב, 23 באוקטובר 1969
↑  גיסן - גרמניה, באתר של עיריית נתניה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258103805171  GND: 119377020  ISNI: 0000 0000 7859 8082  LCCN: no00098830  NTA: 124145841  VIAF: 27880237   WorldCat (עם VIAF): 27880237
הישגים מיוחדים בכדורסל

הישגים מיוחדים בכדורסל הם הישגים גבוהים מהממוצע של כדורסלן לאורך עונת המשחקים שלמה על פי קטגוריות מסוימות, כפי שמפורט בהמשך. כינויו של ההישג הספציפי של שחקן מסוים במשחק ניתן בהתאם לרמתו. כינויים אלו כוללים לרוב את המילה "דאבל", שכן הם משמשים לכינוי הישגים בעלי מספרים דו-ספרתיים.
הקטגוריות

ההישגים של שחקן כדורסל נמדדים בעזרת חמש קטגוריות הבודקות את ביצועיו לאורך משחק, עונת משחקים או קריירה:
נקודות
ריבאונדים
אסיסטים
חטיפות
חסימות
בנוסף, קיים מדד הבודק את מספר העבירות אותן "סחט" השחקן משחקני הקבוצה היריבה. מדד זה נמדד ונרשם באופן רשמי, אולם לא זוכה להיכנס לקטגוריות הללו.
סוגי הישגים > דאבל-פיגרס

השגת תוצאה דו-ספרתית בקטגוריה אחת לפחות.
ההישג נפוץ מאוד וכמעט בכל משחק מגיעים אליו מספר שחקנים. בנוסף, שחקנים רבים מגיעים לדאבל-פיגרס כממוצע עונה ואף כממוצע קריירה.
סוגי הישגים > דאבל-דאבל

"דאבל דאבל" הוא כינוי המשמש את ההישגים הכוללים תוצאות דו-ספרתיות בשתי קטגוריות. הישג זה כשלעצמו שכיח יחסית, ובמשחקים רבים לפחות שחקן אחד מגיע להישג זה. השגה של "דאבל דאבל" כממוצע עונתי נחשבת להישג קשה בהרבה אך עדיין, בכל עונה בליגת ה-NBA מצליחים בזאת מספר שחקנים. מספר שחקנים מועט אף יותר מגיע לממוצע קריירה של "דאבל דאבל".
סוג הדאבל-דאבל הנפוץ ביותר הוא שילוב של נקודות ושל ריבאונדים, כשאחריו נקודות ואסיסטים. סוגים פחות נפוצים הם 20-20 או "דאבל דאבל-דאבל", במסגרתו שחקן מגיע ל-20 ומעלה בשתי קטגוריות סטטיסטיות. דיימון סימפסון מקבוצת מכבי ראשון לציון הגיע להישג זה בליגה הישראלית במשחק חצי הגמר של עונת 2018-19 מול הפועל ירושלים, כמו גם זאק לידיי מקבוצת הפועל גלבוע גליל ב-2017/2018. סוג עוד פחות נפוץ הוא 30-30, או "טריפל דאבל-דאבל". שחקן אחד בלבד הגיע ל-40-40, הגעה ל-40 ומעלה בשתי קטגוריות, וילט צ'מברלין, שהגיע להישג שמונה פעמים בקריירה.
המונח משמש בהשאלה גם בכדורגל לציון שחקן שהשיג מספר דו-ספרתי של שערים ובישולים בטורניר מסוים (כגון ליגה).
סוגי הישגים > טריפל-דאבל

טריפל דאבל הוא הכינוי המשמש את ההישגים הכוללים תוצאות דו-ספרתיות בשלוש קטגוריות. בין שחקני ה-NBA המובילים שהשיגו את המספר הרב ביותר פעמים של הישגים מסוג זה, ניתן למנות את ראסל וסטברוק (212 פעמים - 200 בעונה הסדירה ו-12 בפלייאוף), אוסקר רוברטסון (189 - 181 בעונה הסדירה ו-8 בפלייאוף), מג'יק ג'ונסון (168 - 138 בעונה הסדירה ו-30 בפלייאוף), ניקולה יוקיץ' (155 - 137 בעונה הסדירה ו-18 בפלייאוף), לברון ג'יימס (146 - 118 בעונה הסדירה ו-28 בפלייאוף), ג'ייסון קיד (118 - 107 בעונה הסדירה ו-11 בפלייאוף), וילט צ'מברלין (87 - 78 בעונה הסדירה ו-9 בפלייאוף) וג'יימס הארדן (82 - 78 בעונה הסדירה ו-4 בפלייאוף).
וסטברוק מוביל בכמות הגדולה ביותר של טריפל-דאבלים הן בעונה הסדירה והו בפלייאוף, צ'מברלין הוא הסנטר עם המספר הרב ביותר של טריפל-דאבלים (רביעי בכל הזמנים גם בעונה הסדירה, גם בפלייאוף וגם במספר הכולל) ובירד הוא המוביל בזה בין הפורוורדים (שביעי במספר הכולל ובעונה הסדירה ורביעי בפלייאוף).
אוסקר רוברטסון השיג 30.8 נקודות, 11.4 אסיסטים ו-12.5 ריבאונדים בממוצע לעונת 1961/1962 ובכך היה לשחקן הראשון שמשיג טריפל-דאבל בממוצע לעונה. באותה עונה רשם 41 טריפל-דאבלים, שיא NBA עד שנשבר על ידי ראסל וסטברוק. 55 עונות לאחר מכן, בעונת 2016/2017, ראסל וסטברוק היה לשחקן השני שמגיע להישג, לאחר שהשיג 31.6 נקודות, 10.7 ריבאונדים ו-10.4 אסיסטים בממוצע למשחק. באותה עונה שבר את שיאו של רוברטסון לטריפל-דאבלים בעונה, לאחר שהגיע ל-42 טריפל-דאבלים. את עונת 2017/2018 וסטברוק סיים שוב עם ממוצע טריפל דאבל לאחר שהשיג 25.4 נקודות, 10.1 ריבאונדים ו-10.3 אסיסטים בממוצע למשחק, ובכך הפך לשחקן הראשון שמגיע להישג זה של שתי עונות (רצופות) עם ממוצע טריפל דאבל. כמו כן, הפך לשחקן הראשון אי פעם שמגיע לטריפל דאבל מול כל 29 הקבוצות בליגה. גם את עונת 2018/2019 וסטברוק סיים עם ממוצע טריפל דאבל, עונה שלישית ברציפות, הוא השיג בעונה זו 23.1 נקודות, 11.1 ריבאונדים ו-10.7 אסיסטים.
ב-15 בפברואר 2018 רשם ניקולה יוקיץ' את הטריפל דאבל המהיר בהיסטוריה, אחרי 14 דקות ו-33 שניות.
בינואר 2022 ג'וש גידי הפך לשחקן הצעיר אי פעם שרושם טריפל דאבל.
במהלך עונת 2016/2017, בניצחון גולדן סטייט ווריורס על ממפיס גריזליס, רשם דריימונד גרין טריפל-דאבל ראשון מסוגו ב-NBA. הוא הגיע להישג זה מבלי להגיע לספרות כפולות בנקודות שקלע, עם 12 ריבאונדים, 10 אסיסטים ו-10 חטיפות (כאשר בטור הנקודות רשם 4 נקודות בלבד).
ב-27 בדצמבר 2022 במשחק של דאלאס מאבריקס נגד ניו יורק ניקס, לוקה דונצ'יץ' רשם הישג נדיר של 60 נקודות, 21 ריבאונדים ועשרה אסיסטים. הראשון בהיסטוריה שמגיע לטריפל דאבל 60 נקודות ו-20 ריבאונדים.
סוגי הישגים > טריפל-דאבל > בכדורסל הישראלי

גם בליגות מחוץ לארצות הברית ניתן למצוא הישגים מסוג זה. בכדורסל בישראל, מאיר טפירו היה הראשון שעשה זאת, כאשר בשנת 1999 קלע 16 נקודות, מסר 12 אסיסטים וקלט 10 ריבאונדים. עד היום במהלך הקריירה הגיע טפירו לטריפל-דאבל שבע פעמים. שחקנים נוספים שעשו זאת בישראל הם ניקולה וויצ'יץ', עומאר סניד, גרגורי ורגאס ודורון פרקינס. שון ג'יימס ממכבי תל אביב השיג טריפל דאבל של 12 נקודות, 10 ריבאונדים ו-10 חסימות ברבע גמר גביע המדינה של עונת 2011-2012. ליאור אליהו השיג טריפל דאבל במדי נבחרת ישראל של 18 נקודות, 12 ריבאונדים ו-10 אסיסטים בניצחון על סלובקיה ב-8 בספטמבר 2012. גל מקל השיג טריפל דאבל במדי נבחרת ישראל של 14 נקודות, 11 אסיסטים ו-11 ריבאונדים, בניצחון על מונטנגרו ב-20 באוגוסט 2014 במוקדמות אליפות אירופה. דני אבדיה גם הוא עשה זאת, כאשר הוא הישראלי הראשון בהיסטוריה שעושה את זה בליגת ה-NBA מול קליבלנד ב-2 במרץ 2025.
סוגי הישגים > טריפל-דאבל > בכדורסל נשים הישראלי

ב-11 בדצמבר 2022 הייתה עדן ציפל לישראלית הראשונה שמשיגה טריפל-דאבל בכדורסל הנשים בישראל, עם 16 נקודות, 11 אסיסטים ו-11 ריבאונדים במשחק קבוצתה הפועל ראשון לציון מול הפועל פתח תקווה.
ב-19 בדצמבר 2023 השיגה אליסון זלין טריפל-דאבל עם 27 נקודות, 18 אסיסטים ו-10 חסימות במשחק קבוצתה הפועל באר שבע מול אליצור תל אביב.
סוגי הישגים > קואדרופל-דאבל

קואדרופל-דאבל הוא כינוי המשמש את ההישגים הכוללים תוצאות דו-ספרתיות בארבע קטגוריות חיוביות. הישג כזה הוא רחוק מהישג ידם של מרבית השחקנים. השחקנים המגיעים להישג זה משחקים לרוב ברובן הכולל של דקות המשחק, והם משחקים משחק התקפי והגנתי כאחד. רק ארבעה שחקני NBA הגיעו להישג זה: דייוויד רובינסון, האקים אולאג'ואן, נייט ת'ורמונד ואלווין רוברטסון.
ת'ורמונד עשה זאת ב-18 באוקטובר 1974 במדי שיקגו נגד ההוקס במשחק שהסתיים לאחר הארכה: 22 נקודות, 14 ריבאונדים, 13 אסיסטים ו-12 חסימות.
אלווין רוברטסון עשה זאת ב-18 בפברואר 1986 במדי הספרס נגד פיניקס: 20 נקודות, 11 ריבאונדים, 10 אסיסטים ו-10 חטיפות.
האקים עשה זאת ב-22 במרץ 1990 במדי הרוקטס נגד הבאקס: 18 נקודות, 16 ריבאונדים, 10 אסיסטים ו-11 חסימות.
רובינסון עשה זאת ב-17 בפברואר 1994 במדי הספרס נגד הפיסטונס: 34 נקודות, 10 ריבאונדים, 10 אסיסטים ו-10 חסימות.
למעשה להאקים כבר היה צריך להיות קואדרופל-דאבל ב-3 במרץ 1990 נגד הווריורס כשהשיג במשחק 29 נקודות, 18 ריבאונדים, 10 אסיסטים ו-11 חסימות. אך הישג זה לא הוכר רשמית על ידי הנהלת הליגה, מפני שבטופס המשחק נרשמו רק 9 אסיסטים, והליגה לא נענתה לבקשות לשנות את הטופס.
שני מקרים שבהם נקבע הישג כזה לא יכולים להיות מוכרים רשמית, כיוון שהם היו לפני עונת 73/4, שלפניה לא נרשמו בטופס המשחק הרשמי החטיפות והחסימות:
ב-7 בדצמבר 1973 ג'רי וסט השיג 44 נקודות, 12 ריבאונדים, 10 אסיסטים ו-10 חטיפות.
במשחק הראשון בסדרת גמר המזרח ב-1967 נגד בוסטון סלטיקס השיג צ'מברלין ששיחק בפילדלפיה ווריורס 24 נקודות, 32 ריבאונדים, 13 אסיסטים ו-12 חסימות.
היו שבעה מקרים שבהם כמעט הושג הישג כזה, והקרוב ביותר לכך היה לארי בירד: לאחר שלושה רבעים במשחק חוץ של הסלטיקס ביוטה נגד הג'אז ב-18 בפברואר 1985 נרשמו לו 30 נקודות, 12 ריבאונדים, 10 אסיסטים ו-9 חטיפות. הוא לא שיחק כלל ברבע הרביעי מפני שבוסטון הובילה 64-90 (המשחק הסתיים בתוצאה 94-110).
באירופה עשה זאת ריקי רוביו במהלך אליפות אירופה לקאדטים ב-2006. כמו כן, יוגב אוחיון עשה זאת בליגת הכדורסל הישראלית לתיכונים.
בישראל הדבר נעשה רק פעם אחת במסגרת משחק בוגרים, בדצמבר 2008 במסגרת חצי גמר גביע המדינה לנשים כאשר שחקנית אליצור חולון, אדווינה בראון קלעה 29 נקודות, לקחה 10 ריבאונדים, מסרה 10 אסיסטים וחטפה 10 כדורים.
סוגי הישגים > קווינטופל-דאבל

השגת מספרים בספרות כפולות בכל חמשת הנתונים הסטטיסטיים החיוביים. הישג זה לא הושג עדיין אף לא פעם אחת בכדורסל בוגרים ובוגרות. אך הוא הושג שלוש פעמים עד כה על יד שחקניות כדורסל בתי הספר התיכוניים בארצות הברית, כשבכדורסל התיכונים משך המשחק הוא 32 דקות (8 בכל רבע) לעומת 40 בכדורסל בוגרים באירופה, בכדורסל ליגת המכללות בארצות הברית, ובליגת ה-WNBA, ו-48 דקות בליגת ה-NBA:
טאמיקה קאצ'ינגס, עת שיחקה בתיכון דאנקאנוויל מעיירה דאנקאנוויל בטקסס, השיגה 25 נקודות, 18 כדורים חוזרים, 11 אסיסטים, ו-10 חטיפות וחסימות בשנת 1997. הקבוצה בהנהגתה ניצחה באותה שנה את אליפות טקסט 5A כשהיא מנצחת את כל 40 המשחקים.
אלכס מונטגומרי מתיכון לינקולן בטקומה, וושינגטון, השיגה 27 נקודות, 22 ריבאונדים, 10 אסיסטים 10 חטיפות ו-10 חסימות בינואר 2007.
איימי אוארטנר (Aimee Oertner) מתיכון נורת'רן להאיי בסלאטינגטון שבצפון מחוז להאיי בפנסילבניה, השיגה 26 נקודות, 20 כדורים חוזרים, 10 אסיסטים, 10 חטיפות ו-11 חסימות ב-7 בינואר 2012 בניצחון החוץ 34-70 על תיכון פיוס העשירי בבאנגור שבמחוז נורת'אמפטון, פנסילבניה.
סוגי הישגים > דאבל-טריפל-דאבל

זהו הישג נדיר במיוחד, ועד היום השיגו אותו ב-NBA רק שלושה שחקנים וילט צ'מברלין ראסל ווסטברוק וניקולה יוקיץ'. הישג זה כולל השגה של לפחות 20 בשלוש קטגוריות שונות. צ'מברלין עשה זאת ראשון ב-1968 מול דטרויט פיסטונס, בהישג שכלל 22 נקודות, 25 ריבאונדים ו-21 אסיסטים. ווסטברוק שיחזר הישג זה ב-2019 מול לוס אנג'לס לייקרס, הישג שכלל 20 נקודות 20 ריבאונדים ו-21 אסיסטים. יוקיץ' היה הראשון בהיסטוריה לקלוע דאבל טריפל דאבל עם 30 נקודות מול פניקס סאנס, בהישג שכלל 31 נקודות 21 ריבאונדים ו22 אסיסטים.
סוגי הישגים > חמש-על-חמש

זהו הישג המיוחד מבחינת שמו. הוא כולל הגעה למספרים של חמש ומעלה בכל חמש הקטגוריות. השחקן הראשון שהגיע להישג זה מאז שהחלו לעקוב אחרי הישג זה הוא ג'וליוס ארווינג ב-5 בדצמבר 1979. השחקן שהשיג הכי הרבה פעמים את ההישג הוא האקים אולאג'ואן שעשה זאת 6 פעמים. שחקנים נוספים שהצליחו להגיע להישג זה הם אנדריי קירילנקו שהגיע לכך 3 פעמים, ודייוויד רובינסון, דריק קולמן, מרכוס קמבי, ולאדה דיבאץ, ג'מאל טינסלי, ניקולא באטום, דריימונד גרין, אנתוני דייוויס ויוסוף נורקיץ', שהגיעו לכך פעם אחת כל אחד. השחקן הכי צעיר שהשיג את ההישג הזה הוא ויקטור ומבניאמה.
הישג זה לא הושג אף פעם במהלך הפלייאוף.
משוואת לנז'בן

בפיזיקה, משוואת לַנזֶ'בָן (Langevin) היא משוואה דיפרנציאלית סטוכסטית, המתארת התפתחות לפי זמן של מערכת בעלת דרגות חופש. דרגות חופש אלו, מאופיינות בדרך כלל על ידי משתנים בעלי תכונות קולקטיביות הנעים בפרקי זמן ארוכים מאוד ביחס למשתנים אחרים במערכת, המתנהגים באופן מהיר מאוד או לא סדור.
לעיתים קרובות, ניתן לתאר באמצעות משוואה זו מערכות מקרוסקופיות בעלות חלק מיקרוסקופי, המשתנה בפרקי זמן קצרים מאוד ביחס למערכת הנמדדת. משוואה זו נוסחה לראשונה על ידי פול לנז'בן ב-1908, בניסיונו לתאר תנועה בראונית, הכוללת תנועה אקראית של חלקיק בנוזל עקב תנודות תרמיות סביב שיווי משקל. כיום, נעשה שימוש נרחב במשוואת לנז'בן, עבור מערכות בעלות משתנים סטוכסטיים בתחומי הפיזיקה הסטטיסטית, ביופיזיקה וכימיה בפרט.
היסטוריה > תנועה בראונית

התיעוד הראשון של תנועה בראונית הייתה על ידי רוברט בראון (בוטניקאי) ב-1827. בראון ראה, כי אבקנים שנעו על פני מים, תחת מיקרוסקופ, מבצעים תנועה לא יציבה ורנדומלית. הראשון לתת הסבר מתמטי ופיזיקלי לכך היה אלברט איינשטיין, אשר הסביר זאת במאמרו ב-1905. באותו מאמר, תוך הנחת שיווי משקל בנוזל, שילב איינשטיין בין התפלגות מקסוול בולצמן לתהליך של הילוך מקרי.
איינשטיין טען, כי כאשר חלקיק נמצא בתוך נוזל, ולא חל עליו כוח גרר, אז בהינתן התנגשות עם מולקולה אחרת, מהירותו תשתנה. לעומת זאת, אם תווך הנוזל הוא בעל רמה מספיקה של צמיגות, השינוי במהירות ידעך מהר מאוד, כך שסך התוצאה של ההתנגשות יצור שינוי בהעתק החלקיק בלבד. למעשה, איינשטיין הסיק שתרומה של כל ההתנגשויות תביא ל"קפיצות" רנדומליות במיקום החלקיק הבראוני- כך שהחלקיק יבצע הילוך מקרי. בלקיחת "קפיצות" אינפיטסימליות, הוא הגיע למשוואה דיפרנציאלית חלקית במימד אחד- שהיא משוואת דיפוזיה. איינשטיין הצליח למצוא את הקשר בין קבוע הדיפוזיה המקרוסקופי, לתכונותיו האטומיות של החומר:
D={k_{B}T \over 6\pi \eta r}
כאשר  D הוא קבוע הדיפוזיה,  k_{B} הוא קבוע בולצמן,  T מייצגת את הטמפרטורה,  \eta  הוא מקדם הצמיגות של הנוזל, ו- r הוא הרדיוס של החלקיק הבראוני. אופי המשוואה הדיפרנציאלית החלקית אליה הגיע איינשטיין (כמו גם מריאן סמולוכובסקי (אנ'), שעל שמו נקראת המשוואה), היא מקרה פרטי של משוואה מסוג המוכר כמשוואות פוקר-פלאנק - המראות התפתחות בזמן של צפיפות הסתברות של מערכת. בפתרונו, הצליח איינשטיין להראות כי הערך הממוצע של ריבוע העתק החלקיק הוא פרופורציונלי לקבוע של הדיפוזיה. בכך הגיע איינשטיין לתוצאה מהפכנית, והראה (תוך שימוש בהתפלגות מקסוול-בולצמן בשיווי משקל), כי המשוואה עבור צפיפות ההסתברות תתפתח באופן ליניארי בזמן. פרט זה חשוב במיוחד, מכיוון שכך התפתחות זו תלויה בטמפרטורה וצמיגות הנוזל בלבד.
היסטוריה > הצגת משוואת לנז'בן

התיאוריה שפיתחו סמולוכובסקי ואיינשטיין עבור התנועה הבראונית, נשענה כמעט לחלוטין על התפלגות צפיפות ההסתברות, ועל משוואות פוקר-פלאנק. ב-1908, הציג פול לנז'בן במאמרו "על התיאוריה של תנועה בראונית", דרך שונה לפתרון בעיה זו. לנז'בן, ניסח את הבעיה באמצעות משוואת כוחות ניוטונית, המכילה חלק "דטרמיניסטי" (המכיל את כוח הגרר של חלקיק הנמצא בנוזל, ופוטנציאלים נוספים וידועים) וחלק אקראי- אשר מייצג את ההתנגשויות של חלקיקי הנוזל בחלקיק הבראוני. אותו חלק רנדומלי, בדיעבד אינו ניתן למדידה, עקב פרקי הזמן הקצרים ביותר בהם נעשות ההתנגשויות השונות. גישתו של לנז'בן הייתה מהפכנית בזמנו, וקידמה משמעותית את נושא המחקר של משוואות דיפרנציאליות סטוכסטיות, הן בפיזיקה והן במתמטיקה. בשנות ה-20 של המאה ה-20, נתן נורברט וינר את הניסוח המתמטי והגדיר תנועה בראונית, כמקרה פרטי של מערכת סטוכסטית. כמו כן הוכיח שתנועה בראונית מוגדרת על ידי פונקציה רציפה, שאינה גזירה באף נקודה. ב-1942, הגדיר קיושו איטו את האינטגרל הסטוכסטי- המבוסס גם הוא על תנועה בראונית.