stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבזק מבצעי טיס
מאפיינים > דוגמה

דוגמה לנוטאם לנמל התעופה לונדון הית'רו:
A1234/06 NOTAMR A1212/06
Q)EGTT/QMXLC/IV/NBO/A/000/999/5129N00028W005
A)EGLL
B)0609050500
C)0704300500
E)DUE WIP TWY B SOUTH CLSD BTN 'F' AND 'R'. TWY 'R' CLSD BTN 'A' AND 'B' AND DIVERTED VIA NEW GREEN CL AND BLUE EDGE LGT. CTN ADZ
יש לקרוא את זה כדלקמן:
סדרה ומספר A1234 שהוצא בשנת 2006 (06/) המחליף (NOTAMR) את הנוטאם מספר A1212 שהוצא בשנת 2006.
שורה Q – חל על השטח האווירי של לונדון (EGTT) / MX – מסלול הסעה / LC – סגור / IV – חל על טיסות בכללי טיסת ראייה (V) וכללי טיסת מכשירים (I) / NBO – הנוטאם זוהה כפריט יידוע מיידי לצוותי אוויר (N), ל-BIP (ידיעון מידע טרום-טיסה) (B), בקשר לפעילות טיסה (O) / A - גודל שדה תעופה. / 000/999 – הגבלות גובה FL000 עד FL999 / ‏ 5129N00028W005 – מיקום גאוגרפי 51°29' N 000° 28' W ‏ (5129N00028W) ורדיוס של חמש מייל (005).
שורה A – נמל התעופה לונדון הית'רו (EGLL).
שורה B – החל מ-05:00 UTC ב-5 בספטמבר 2006 (0609050500).
שורה C – עד 05:00 UTC ב-30 אפריל 2007 (0704300500).
שורה E – בגלל עבודות מתמשכות (DUE WIP), מסלול הסעה B סגור בין המפגשים F ו-R ‏ (TWY B SOUTH CLSD BTN 'F' AND 'R'). מסלול הסעה R סגור בין מפגשים A ו-B ‏(TWY 'R' CLSD BTN 'A' AND 'B'), ומופנה בעזרת קו אמצע ירוק תאורת שפת מסלול הסעה כחולים (AND DIVERTED VIA NEW GREEN CL AND BLUE EDGE LGT), נא לפעול בזהירות (CTN ADZ).
הערות שוליים

↑  מילון תחבורה אווירית (תשס"א), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  Annex 15 – Aeronautical Information Services, ICAO, ‏2018, עמוד 1–7.
↑  FAA NOTAM Statement, www.faa.gov, ‏11 בינואר 2023
דוגמה לנוטאם המתריע על שינויים בשדה טיסה פלאנדרס אינטרנשיונל (EBKT). הנוטאם מתריע על עבודות אחזקה על מערכת הכוונה למסלול 07/25 בשני הכיוונים, ניסויים בתבנית הקפה שמאלית, סגירת השטח לטיסת דאונים, ואי זמינות משואת ניווט ADF.
יחידת הטיסה המיוחדת "רוסיה"

יחידת הטיסה המיוחדת "רוסיה" (ברוסית: Специальный лётный отряд «Россия») היא חברה ממשלתית המספקת תחבורה אווירית לאישים בכירים ופקידי ממשל של הפדרציה הרוסית או אנשי הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית, הכפופים למחלקה המינהלית של נשיא הפדרציה הרוסית.
מטה היחידה ממוקם בשדה התעופה ונוקובו במוסקבה בטרמינל הממשל המיוחד המכונה "ונוקובו 2". עד 2009 היחידה הייתה חלק מחברת התעופה הממלכתית "רוסיה".
היסטוריה

עד 1956, המנהיגים הבכירים של ברית המועצות טסו במטוסים צבאיים שהוטסו על ידי קציני חיל האוויר. מסורת זו הופסקה ב-13 באפריל 1956: על פי צו מועצת השרים של ברית המועצות מספר 496-295C, שוחרר משרד ההגנה של ברית המועצות מחובת הסעת בכירים במדינה.
ב-5 במאי 1956 הוציא ראש המנהל הראשי לתעופה אזרחית בברית המועצות צו מספר 27 על הקמת מפעל תעופה למטרות מיוחדות (авиационного отряда особого назначения) כיחידת סמך של חברת התעופה אירופלוט, הממוקמת בשדה התעופה ונוקובו. מאוחר יותר, שונה שם היחידה למחלקת התעופה הנפרדת מספר 235 (тдельный авиационный отряд № 235). המפקד הראשון שלה היה א. קולוואטוב, צוות הטיסה גויס מצוותי מינהל התחבורה של מוסקבה ושל התעופה האזרחית.
בשנים 1972–1986 בראש הטייסת הממשלתית עמד גיבור העמל הסוציאליסטי קונסטנטין סרגייביץ' ניקיטנקו. ב-15 באפריל 2016 נקרא אחד ממטוסי הטייסת הממשלתית, שכונתה בעבר הטייסת הנפרדת מספר 235, על שם מפקד היחידה הזו - ק.מ. ניקיטנקו. כעת המטוס טס לוחית השם "ניקיטנקו ק. מ." ומהווה חלק מצי המטוסים הנשיאותיים של רוסיה.
בימי ברית המועצות הופקדה היחידה לא רק על הסעת ההנהגה הבכירה של המפלגה וממשלת ברית המועצות, אלא גם את ראשי ואישי הציבור של מדינות ידידותיות לברית המועצות. בשנים 1959–2009, חברת התעופה ביצעה גם תחבורה אווירית מסחרית סדירה של נוסעים בברית המועצות (רוסיה) ומחוצה לה במטרה לספק שירותי טיסה לצוותיה.
עם קריסת ברית המועצות, חלו שינויים בצי האוויר של מנהיגיה. בשנת 1990 שונה שם יחידת התעופה הנפרדת מספר 235 ל"יחידת התעופה הנפרדת של התעופה האזרחית" (Отдельный авиационный отряд гражданской авиации,) ובשנת 1993 הפכה לחברת התחבורה הממלכתית "רוסיה".
באוקטובר 2006 אוחדה חברת התעופה פולקובו עם חברת "רוסיה". חברת התעופה המאוחדת החלה להפעיל טיסות תחת הדגל של חברת "רוסיה", כאשר שמה של חברת התעופה הוחלף ל"חברה הפדרלית "חברת התחבורה הממלכתית 'רוסיה'".
ב-31 בינואר 2009 בצו של ממשלת הפדרציה הרוסית, הופרדה הטייסת הממשלתית מחברת "רוסיה". היחידה שולבה בתוך המחלקה הניהולית של נשיא הפדרציה הרוסית, כחברה פדרלית בשם "יחידת הטיסה המיוחדת 'רוסיה'" («Специальный лётный отряд „Россия“»). בתקופה שבין 15 באפריל ל-1 ביולי 2011, במהלך תיקון ושיפוץ המסלול בונוקובו, היחידה שינתה את בסיס האם שלה לשרמטייבו וחזרה לוונוקובו עם תום השיפוץ.
נוסעי היחידה

על פי צו נשיא הפדרציה הרוסית, מטוסים ייעודיים מיוחדים מוקצים בהסכמתו בכתב של הנשיא להסעתם של בעלי תפקידים ממשלתיים בפדרציה הרוסית, תפקידים מסוימים בשירות הציבורי הפדרלי ואישים אחרים.
על פי צו הנשיא, היחידה מספקת שירותי תחבורה אווירית עבור:
נשיא הפדרציה הרוסית;
הנשיא הנבחר החדש של הפדרציה הרוסית שטרם נכנס לתפקידו (לפני ההשבעה);
ראש ממשלת הפדרציה הרוסית;
יושב/ת ראש מועצת הפדרציה של האספה הפדרלית של הפדרציה הרוסית;
יושב ראש הדומה הממלכתית של האספה הפדרלית של הפדרציה הרוסית;
יושב ראש בית המשפט העליון של הפדרציה הרוסית;
יושב ראש בית המשפט החוקתי של הפדרציה הרוסית;
התובע הכללי של הפדרציה הרוסית;
יושב ראש ועדת החקירות של הפדרציה הרוסית;
מנהל האדמיניסטרציה של נשיא הפדרציה הרוסית;
השר לענייני חוץ של הפדרציה הרוסית;
כמו כן, מאז 1978, במסגרת תעודת מפעיל של הטייסת הממשלתית, פועלת גם יחידת תעופה מאוחדת של הכוחות המיוחדים של שירות הביטחון הפדרלי של רוסיה, המספקת שירותי תעופה לראשי השירות.
במאי 2013 סופק לפטריארך קיריל מטוס Il-96 לצורך ביקורו בסין. מדוברות הכנסייה הרוסית האורתודוקסית הוסבר כי הדבר נעשה "כחריג בקשר לטווח הטיסה". בהמשך הסבירה לשכת הנשיאות כי ההסעה התבצעה על סמך אישור חד פעמי מנשיא רוסיה. עם זאת, בפברואר 2016 סופק לפטריארך קיריל מטוס Il-96 לביקורו באמריקה הלטינית.
בסוף דצמבר 2016 נשלח מטוס של היחידה לארצות הברית על מנת להטיס דיפלומטים שגורשו מהמדינה, חזרה לרוסיה.
ב-29 בספטמבר 2017, שני מטוסי Tu-214 של יחידת הטיסה המיוחדת "רוסיה" נשלחו להסעת נוסעי חברת התעופה VIM-Avia מאנטליה. ילנה קרילובה, דוברת לשכת הנשיאות, אמרה שהדבר נעשה בפקודתו של ולדימיר פוטין.
צי

| --- | --- |
 :  ראו גם – המטוס הנשיאותי של רוסיה
נכון לדצמבר 2016, הצי כולל את סוגי המטוסים הבאים:
| דגם | בשירות | הוזמנו | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| אנטונוב An-148-100 | 2 | 0 |  |
| איליושין Il-96-300 | 10 | 0 |  |
| איליושין Il-96-400 | 1 | 0 |  |
| Mi-8МТВ-1 | 20 | 0 |  |
| אגוסטה וסטלנד AW139 | 4 | 0 |  |
| טופולב Tu-134А | 2 | 0 | שני מטוסים נוספים באחסנה |
| טופולב Tu-204-100 | 1 | 0 |  |
| טופולב Tu-204-300 | 5 | 0 |  |
| טופולב Tu-214 | 4 | 0 |  |
| Тu-214SR | 5 | 0 |  |
| Tu-214PU | 2 | 0 |  |
| Tu-214VPU | 1 | 0 |  |
| Ту-214SUS | 2 | 0 |  |
| יאקובלב יאק-40 | 3 | 0 |  |
| Airbus A319-100 | 2 | 0 |  |
| Sukhoi Superjet 100 | 2 | 0 |  |
| Dassault Falcon 7X | 2 | 0 |  |
| סך הכל | 67 | 0 |  |
ראו גם

אייר פורס 1 - מטוס של נשיא ארצות הברית
הערות שוליים

↑  Ъ-Газета — Дмитрию Медведеву готовят встречку, kommersant.ru
↑  "Указ Президента Российской Федерации от 18.10.2011. № 1381 «Об организации перевозок лиц, замещающих государственные должности Российской Федерации, отдельные должности федеральной государственной службы, и иных лиц»". אורכב מ-המקור ב-2014-02-22. נבדק ב-2013-06-07.
↑  Указ Президента РФ от 3 января 2009 г. N 11
↑  В РПЦ пояснили, почему патриарх полетел в Пекин на самолёте спецотряда
↑  В РПЦ объяснили, почему патриарх Кирилл летал в Китай на правительственном самолете
↑  За российскими дипломатами в США решили направить специальный борт
↑  "Два Ту-214 Путина вылетят за застрявшими из-за "ВИМ-Авиа" туристами в Турцию - Аргументы Недели". argumenti.ru. נבדק ב-2017-09-29.
↑  "Сайт госзакупок". נבדק ב-2019-01-09.
מטוס היחידה מדגם Il-96-300PU במהלך ביקורו של פוטין בערב הסעודית.
המטוס הנשיאותי מדגם Il-96-300PU
Tu-214
סוחוי סופרג'ט 100
Mi-8PS-7
נמל התעופה הבין-לאומי של קו סמוי

נמל התעופה הבין-לאומי של קו סמוי (בתאית: ท่าอากาศยานนานาชาติสมุย), הוא נמל תעופה בין-לאומי הנמצא באי סמוי שבתאילנד. הנמל נבנה בין השנים 1982 ל-1989 והוא בבעלות פרטית של חברת בנגקוק איירווייז.
נמל התעופה סמוי שונה מרוב נמלי התעופה בכך שאין בו אזורים בתוך מבנים, למעט חנות מזכרות. הוא הנמל השישי מבחינת עומס בתאילנד, ועוברים בו יותר ממיליון נוסעים בשנה. בנמל שני טרמינלים, האחד לטיסות פנים והשני לטיסות בינלאומיות.
תאונות

ב-21 בנובמבר 1990 התרסק מטוס בומברדיה דאש 8 של בנגקוק איירווייז, בעת שניסה לנחות בנמל התעופה בגשם כבד וברוחות עזות. כל 38 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.
ב-4 באוגוסט 2009 החליק מחוץ למסלול הטיסה, מטוס ATR 72 בטיסה 266 של בנגקוק איירווייז. אחד הטייסים נהרג.
הערות שוליים

↑  The Thaiger, Thai Airways to end Bkk-Samui flights, nationthailand, ‏2018-06-02 (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא שדות תעופה ובנושא תאילנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גיל אמיליו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 במרץ 1943 (בן 81) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  המכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה 
 מעסיק:  אפל 
 פרסים והוקרה:  מסארו איבוקה (1991)  עמית IEEE 
 
גילברט פרנק אמיליו (באנגלית: Gilbert Frank Amelio; נולד ב-1 במרץ 1943) הוא מנכ"ל בחברות טכנולוגיה אמריקאיות, בין השאר היה מנכ"ל החברות "אפל" ו-"נשיונל סמיקונדקטור".
ביוגרפיה

אמיליו נולד בניו יורק וגדל במיאמי, פלורידה. הוא בוגר תואר ראשון, תואר שני ודוקטורט בפיזיקה מהמכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה.
עבד במעבדות בל, ב-"Fairchild Semiconductor" ובמחלקת המוליכים למחצה של "רוקוול אינטרנשיונל". החל ממאי 1991 ועד ה-2 בפברואר 1996 שימש כמנכ"ל של "נשיונל סמיקונדקטור". במהלך תקופתו בחברה הוא ערך ארגון מחדש, הוא נפטר מקווי מוצרים ונכסים שלא היה בעסקי הליבה של החברה או שלא הייתה לה מומחיות בהם, והפנה את החברה לעבר מומחיות הליבה שלה - מוליכים למחצה אנלוגיים. הוא גם עסק בהפחתת עלויות המכירה, שיפור ניצול הקיבולת, הפחתת ביזבוז והפחתת זמן הגעה לשוק (אנ') של מוצרים חדשים. מתקנים מיותרים נמכרו ואוחדו, בהם מפעל החברה בישראל שהפך לחברה עצמאית בשם "טאואר סמיקונדקטור". מנכ"ל החברה בישראל, גיורא ירון שהחל לחפש שותפים אסטרטגיים שירכשו את המפעל, התבקש במרץ 1992 להתפטר מתפקידו על ידי אמיליו, שטען שהוא פועל בניגוד עניינים כאשר פעל עבור המשך פעילות המפעל.
ביוגרפיה > אפל

ב-1994, הצטרף אמיליו לדירקטוריון של אפל. ב-2 בפברואר 1996, לאחר פרישתו מ-National Semiconductor, מונה אמיליו למנכ"ל אפל, בהחליפו את מייקל ספינדלר. לפי הדיווחים, משכורתו השנתית באפל עמדה על 990,000 דולר, פלוס בונוסים והלוואה של 5 מיליון דולר.
אמיליו עמד על כמה בעיות באפל: מחסור במזומנים, מוצרים באיכות נמוכה, אסטרטגיה שגויה, תרבות תאגיד ללא משמעת, חוסר מיקוד - ריבוי עשייה בתחומים שונים. כדי לטפל בבעיות אלו, קיצץ אמיליו בעלויות, צמצם כשליש מכוח האדם בחברה, עצר את פיתוח מערכת ההפעלה Copland (פרויקט לפיתוח מערכת הפעלה חדשה שיועדה להחליף את ה-Mac OS), ומיקד את החברה בפיתוח Mac OS 8.
כדי להחליף את Copland ולהשלים את הצורך במערכת הפעלה מדור חדש יותר, החל אמיליו במשא ומתן לקניית BeOS מחברת .Be Inc, אך זה לא צלח, היות שמנכ"ל Be ז'אן-לואי גאסה דרש 275 מיליון דולר עבור החברה, בעוד אפל לא הייתה מוכנה להציע יותר מ-200 מיליון דולר בלבד. בנובמבר 1996 החל אמיליו בשיחות עם סטיב ג'ובס, ממייסדי אפל ומנכ"ל החברה בעבר, מנכ"ל חברת NeXT באותה עת, שבסיומן רכשה אפל את NeXT ב-4 בפברואר 1997 תמורת סכום של 429 מיליון דולר, בכוונה להסב את המוצר העיקרי שלה, מערכת ההפעלה NeXTStep כמערכת ההפעלה הבאה למחשבי מקינטוש.
בתקופת כהונתו של אמיליו מניית אפל המשיכה לרדת ואף הגיעה לשפל של 12 שנים ברבעון השני של 1997. חלק מהירידה נגרמה כתוצאה ממכירה אנונימית של 1.5 מיליון מניות על ידי משקיע יחיד ב-26 ביוני. מאוחר יותר אומת שמשקיע זה היה סטיב ג'ובס. אפל הפסידה עוד 708 מיליון דולר.
בסוף השבוע של ה-4 ביולי 1997. שכנע ג'ובס את הדירקטוריון של אפל להדיח את אמיליו מתפקידו; לאחר שבוע הגיש אמיליו את התפטרותו מהחברה; וב-16 בספטמבר מונה ג'ובס למנכ"ל זמני של אפל.
ב-1997, בראיון לכתבת הטכנולוגיה ג'ינה סמית', כשנשאל אמיליו לגבי מצבה של אפל, הוא ענה: ”את יודעת, ג'ינה, אפל היא כמו ספינה, ספינה מלאה באוצר, אבל יש חור בספינה. והתפקיד שלי הוא לגרום לכולם לחתור באותו כיוון”.
ביוגרפיה > לאחר אפל

משנת 1998 אמיליו היה משקיע הון סיכון, אשר התמקד בעיקר בחברות סטארט אפ בתחילת דרכם. אמיליו היה שותף בכיר בסיינה ונצ'רס מסוסליטו, קליפורניה, ושימש מנכ"ל חברת "Acquicor", חברת רכישה למטרות מיוחדות שהקים יחד עם סטיב ווזניאק, ממקימי חברת אפל, ויחד עם אלן הנקוק לשעבר CTO באפל. בתחילת שנת 2007 השלימה "Acquicor" את רכישת "ג'אז סמיקונדקטור" (Jazz Semiconductor), שבספטמבר 2008 נרכשה על ידי "טאואר סמיקונדקטור".
בפברואר 2001 אמיליו מונה למנכ"ל "(Advanced Communications Technologies (ADC".‏
אמיליו הוא עמית IEEE. הוא מחזיק ב-16 פטנטים רשומים.
הוא כתב שלושה ספרים:
(An American Imperative (1993
(Profit from Experience (1995
(On the Firing Line: My 500 Days at Apple (1998
הערות שוליים

↑  נווית זומר, אל אופ תרכוש מניות נשיונל סמי־קונדקטור, חדשות, 28 ביוני 1992
↑  אורי גינוסר, הערכות בענף האלקטרוניקה: נשיונל סמיקונדקטור ייסגר אם הממשלה לא תתערב, מעריב, 30 במרץ 1992
↑  עמוס לבב, ניפגע בפעולת חילוץ, מעריב, 10 באפריל 1992
↑  נווית זומר, שינויים בהנהלת מפעל נשיונר סמיקונדקטור: קרבי ימונה למנכ"ל - גיורא ירון, המנכ"ל הקודם, התבקש להתפטר. נציג החברה־האם: אין החלטה על סגירת המפעל, חדשות, 30 במרץ 1992
↑  Swartz, Jon (12 באוגוסט 1997). "Steve Jobs Confirms Apple Stock Sale". San Francisco Chronicle. נבדק ב-6 באוקטובר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Steve Jobs by Walter Isaacson . ISBN 1451648537
↑  Kara Swisher, Steve Jobs, Bill Gates (30 במאי 2007). Steve Jobs and Bill Gates Together: Part 2, All Things Digital 5. The Wall Street Journal (video).  Event occurs at 5:20. נבדק ב-15 בפברואר 2010. {{cite AV media}}:  (עזרה)
↑  רותם סלע, לידר על טאואר: "רכישת ג'אז תשנה מהיסוד את מצבה של החברה", באתר הארץ, 21 במאי 2008
↑  שמואל שוסטר, בעלי המניות של ג'אז אישרו המיזוג עם טאואר; ביולי קיבלה טאואר אזהרה לפני הסרת מנייתה מהמסחר, באתר TheMarker‏, 18 בספטמבר 2008
↑  Chaffin, Bryan (6 בפברואר 2001). "Former Apple CEO Gil Amelio Lands A New CEO Job". The Mac Observer. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007437837205171  CiNii: DA10210418  dblp: 76/17  ISNI: 0000 0001 1602 980X  LCCN: n95074614  NDL: 00527924  SNAC: w60k41k7  SUDOC: 248492101  VIAF: 18931365   WorldCat (עם VIAF): 18931365
נמל התעופה הבין-לאומי צ'יטה

נמל התעופה הבין-לאומי צ'יטה (ברוסית: Международный аэропорт Чита) הוא נמל תעופה פדרלי, הממוקם 18 ק"מ מערבית למרכז העיר צ'יטה, בירת מחוז עבר הבאיקל בסיביר, רוסיה. נמל התעופה שוכן 8 ק"מ מהכביש הפדרלי מוסקבה -צ'יטה-חברובסק-ולדיווסטוק וכביש המהיר מוסקבה-צ'יטה-זבייקלקסק, 500 מטרים מהרכבת הטרנס-סיבירית. לנמל התעופה מסלול טיסה אחד באורך 2,800 מטר.
היסטוריה

ב-1930 הטיסות הראשונות החלו בקווי האוויר אירקוטסק-צ'יטה-נרצ'ינסק-מוגוצ'ה. ב-1932 הוקם שדה תעופה בו בוצע בדיקה טכנית ותדלוק מטוסים. ב-1934 נפתח קו טיסות ישיר מוסקבה - ולדיווסטוק דרך צ'יטה. ב-1935 נפתחים קווי האוויר הראשונים מצ'יטה לציפיקן. ב-1936 נפתח קו הנוסעים הראשון של צ'יטה-חפצ'רנגה. ב-1936 חברת תאגיד התעופה המאוחד של צ'יטה הוקם על בסיס שדה התעופה וחטיבת הטיסה (בברית המועצות לא הייתה מקובלת הפרדה מבנית בין נמל התעופה לחברת התעופה העיקרית שמשתמשת בו). ב-1938 שדה התעופה צ'יטה-1 הועתק למיקומו הנוכחי. ב-1950 נפתח קו אווירי צ'יטה-בייג'ינג. ב-1952 הוקם מבנה הטרמינל הנוכחי בסגנון סטליניסטי. ב-1953-1959 - נפתח קו חדש לקוריאה הצפונית בתוואי צ'יטה - הילר - חרבין - פיונגיאנג. בשנת 2007 נמל התעופה הופרט ונמסר לחברת נובפורט.
הערות שוליים

↑  Распоряжение Правительства Российской Федерации от 20 апреля 2016 года № 726-р «Об утверждении перечня аэропортов федерального значения»
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה ובנושא שדות תעופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מפת שדה התעופה
ניקי לאודה

ניקי לאודה בשנת 1973, סמוך למסלול הגרנד פרי הגרמני
ניקי לאודה בהקפת ניסיון במסלול נורבורגרינג, בגרנד פרי הגרמני 1976
אנדראס ניקולאוס "ניקי" לאודה (באנגלית: Andreas Nikolaus "Niki" Lauda‏; 22 בפברואר 1949 – 20 במאי 2019) היה טייס, יזם ונהג במרוצי פורמולה 1, מאוסטריה. לאודה ניצח שלוש פעמים באליפות העולם בפורמולה 1, הוא יסד וניהל שתי חברות תעופה ואף ניהל במשך שנתיים את קבוצת יגואר במרוצי פורמולה 1.
ב-2013 הופיעה דמותו של לאודה בסרט Rush המתאר את היריבות בינו לבין ג'יימס האנט.
ביוגרפיה

לאודה נולד בווינה, אוסטריה, למשפחה עשירה. הוא החל עוסק בספורט מרוצי מכוניות למרות התנגדות משפחתו. תחילה התחרה לאודה במכונית מיני, ומשם עבר לקטגוריית פורמולה וי, כנהוג בארצות מרכז אירופה. מקטגוריה זו עבר לנהוג במכוניות ספורט: פורשה ושברון. בשנת 1971 נטל הלוואה בנקאית גדולה וקנה את דרכו לקבוצת מרץ, כנהג פורמולה 2. בשנת 1973 עבר לקבוצת BRM, פעם נוספת לאחר שהשקיע מכספו בקבוצה. בשנת 1974 נקרתה בדרכו ההזדמנות כאשר הנהג קליי רגזוני עזב לקבוצת פרארי ובעל הקבוצה, אנצו פרארי שאל לדעתו על לאודה. רגזוני שיבח את לאודה, ופרארי הזמינו להצטרף לקבוצה ואף שילם את החובות שצבר עד אותה עת.
שנותיו בפרארי: 1974–1977

כבר במרוץ הבכורה בקבוצת פרארי סיים לאודה במקום השני בגרנד פרי בארגנטינה. ניצחונו הראשון בגרנד פרי, שהיה אף ניצחון ראשון לקבוצת פרארי מאז 1972, היה בגרנד פרי הספרדי. בשישה מרוצים בעונתו הראשונה בפרארי פתח את המרוץ במקום הראשון, אולם ניצח רק במרוץ אחד נוסף (הגרנד פרי ההולנדי), בגלל צירוף של תקלות טכניות וחוסר ניסיון. הוא סיים רביעי באליפות הנהגים והראה מחויבות עמוקה לפיתוח המכונית.
את עונת 1975 פתח בהופעות אפרוריות בארבעת המרוצים הראשונים, אולם לאחריהם זכה בארבעה מתוך חמשת המרוצים בהם השתתף. הוא ניצח אף במרוץ האחרון בעונה, שנערך בארצות הברית, ובכך הבטיח את אליפות העולם. באותה עונה אף היה הנהג הראשון והיחיד שביצע הקפת מסלול בנורבורגרינג, בגרנד פרי גרמניה, בפחות מ-7 דקות, הישג יוצא דופן באותם ימים.
בעונת 1976 בלט לאודה החל מן המרוץ הראשון, וזכה בארבעה מתוך ששת המרוצים הראשונים, בשני האחרים סיים במקום השני. בעת שהשיג את ניצחונו החמישי הוביל כבר בדירוג הנהגים במספר נקודות גדול מכפול מן הבא אחריו, וניצחונו באליפות נראה מובטח. שבוע בטרם התקיים מרוץ גרנד פרי גרמניה ניסה לאודה לארגן חרם נהגים על המסלול על רקע נושאי בטיחות, אולם נכשל. בעת ההקפה השנייה במרוץ איבד לאודה שליטה על הרכב, כנראה עקב תקלה במתלה האחורי, התנגש במעקה בטיחות והוטח בחזרה לתוך המסלול, שם התנגשו בו שתי מכוניות מרוץ אחרות. מכוניתו עלתה בלהבות, בעודו לכוד בכלי הרכב. בטרם הצליחו נהגים אחרים לחלצו הוא נכווה קשות בראשו וכן סבל משאיפת עשן. בבית החולים הוא שקע בקומה וכומר הוזמן למיטתו.
כתוצאה מפציעתו סבל לאודה מצלקות בולטות בפניו, שהפכו לסימן ההיכר שלו בציבור. הוא הסתפק בניתוח פלסטי כדי לאפשר לו לפקוח באופן חופשי את עיניו, אולם לא תיקן צלקות בולטות אחרות. מאז התאונה הקפיד לחבוש כובע אדום, כדי להסתיר צלקות על פדחתו. לאודה שב להתחרות שישה שבועות לאחר פציעתו ולא השתתף בשני מרוצים. בתקופה זו צמצמו הנהגים האחרים את פער הנקודות על לאודה, ובטרם המרוץ האחרון, שהתקיים ביפן, היה ג'יימס האנט בפיגור של שלוש נקודות בלבד אחריו. לאודה פרש מן המרוץ לאחר שתי הקפות בלבד, בגשם כבד, וטען כי החליט שאין זה בטיחותי להמשיך ולהתחרות בתנאים אלה. האנט שסיים את המרוץ שלישי, זכה באליפות בהפרש נקודה אחת. למרות זאת, פרישתו של לאודה ממרוץ זה נחשבת לאחד הצעדים האמיצים ביותר בהיסטוריית מרוצי המכוניות, עד היום.
פרישתו של לאודה מן הגרנד פרי היפני פגעה ביחסיו עם אנצו פרארי, דבר שהשפיע על ביצועיו בשנת 1977, אף על פי שזכה באליפות בשנה זו. עוד במהלך העונה הכריז לאודה על כוונתו לפרוש מקבוצת פרארי, זאת על רקע ההחלטה לשלב כנהג שלישי בקבוצה את ז'יל וילנב בגרנד פרי הקנדי.
קבוצת ברבהאם, פרישה, חזרה לקבוצת מקלארן ופרישה נוספת

בשנת 1978 הצטרף לאודה לקבוצת ברבהאם (Brabham) בשכר של מיליון דולר לשנה, והיה בקבוצה במשך שתי עונות לא מוצלחות. בשנת 1979, בעת שהיה בגרנד פרי הקנדי, הודיע לבעל הקבוצה כי הוא מבקש לפרוש באופן מידי, כיוון שאיבד את התשוקה להתחרות. בשלב זה היה לאודה בעל חברה לטיסות שכר וחזר לאוסטריה לנהל את החברה במשרה מלאה.
בשנת 1982, לאחר שנזקק לכסף למימון החברה שניהל, חזר לאודה להתחרות במרוצי פורמולה 1. הוא הצטרף לקבוצה הבריטית מקלארן, וכבר במרוץ השלישי בו התחרה זכה בגרנד פרי בלונג ביץ'. בשנת 1984 זכה לאודה באליפות בפעם השלישית, כשהוא מוביל במחצית הנקודה על פני אלן פרוסט. בשנת 1985 חלה ירידה ביכולתו של לאודה, והוא פרש מ-13 מרוצים מתוך 16 בעונה. הוא ניצח פעם אחת בלבד, בגרנד פרי ההולנדי. ניצחון זה היה האחרון בקריירה שלו בפורמולה 1. בסוף העונה פרש מן המרוצים באופן סופי.
לאחר פרישתו

לאודה שב לנהל את חברת התעופה שהקים, לאודה אייר (Lauda Air). בעת שעבד כמנהל חברת התעופה, הוא אף שימש כיועץ לקבוצת המרוצים פרארי. בשנת 1999 הודח מחברת התעופה שהקים, לאחר שמניות הרוב בחברה נמכרו לאוסטריאן איירליינס. בין השנים 2001–2002 הוא ניהל את קבוצת המרוצים יגואר. בשלהי שנת 2003 יסד חברת תעופה חדשה, ניקי. ללאודה היה רישיון טיס מסחרי, ומדי פעם נהג להטיס את מטוסי החברה שניהל.
ב-2012 התמנה לאודה ליושב ראש לא פעיל בקבוצת המרוצים מרצדס AMG בפורמולה 1.
בשנת 2016 הוענק לו פרס לוריוס למפעל חיים.
לאודה מת ב-20 במאי 2019, 9 חודשים לאחר שעבר השתלת ריאות.
הערות שוליים

↑  Niki Lauda handed Laureus Lifetime Achievement Award, ESPN, 19 April 2016
↑  "Austrian F1 legend Niki Lauda dies at 70" (באנגלית בריטית). 2019-05-21. נבדק ב-2019-05-21.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810801262505606  BIBSYS: 14033190  BNE: XX975916  BnF: cb12618695s (data)  CANTIC: a10756103  GND: 118570102  ICCU: CFIV053398  ISNI: 0000 0000 7829 058X  LCCN: n50039784  LNB: 000275888  NDL: 00446960  NKC: jn20000701011  NLA: 35750081  NTA: 071373624  SUDOC: 055274250  Trove: 1070354  VIAF: 84035271   WorldCat (עם VIAF): 84035271 
מטוס חברת התעופה ניקי, אותה יסד וניהל ניקי לאודה
סטארלינק

| --- | --- |


מחסנית של 60 לווייני סטארלינק זה על גבי זה בקצה השלב השני של פאלקון 9, לפני ששוחררו לחלל, 24 במאי 2019
 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  ינואר 2015 – הווה (כ־10 שנים) 
 חברת אם:  SpaceX
  
 www.starlink.com
סטארלינק (באנגלית: Starlink) הוא מיזם למתן שירותי אינטרנט-לווייני, המופעל על ידי חברת SpaceX האמריקאית. חזונו של המיזם הוא לספק גישה לאינטרנט לווייני לרוב שטחי כדור-הארץ באמצעות שיגור מערך של כ-42,000 לוויינים. כמות הלוויינים ששוגרו על-ידי החברה, נכון לאוגוסט 2024, עומדת על כ-6,350 לוויינים (מתוכם פעילים 6,290 לוויינים).
לפי חזון המיזם, מערכת הלוויינים תהיה מורכבת מאלפים רבים של לוויינים קטנים, בייצור המוני, במסלול לווייני נמוך של כדור הארץ (LEO). לוויינים אלו מתקשרים עם מקלטי קרקע ייעודיים שמסופקים על ידי החברה. המטרה, מבחינה טכנית, היא לאפשר שירות אינטרנט לווייני שיכסה את מרבית האוכלוסייה הגלובלית. השירות בפועל יינתן במדינות שייתנו ל-SpaceX רישיון לספק שירות לווייני בכל תחום שיפוט לאומי ספציפי. בשנת 2024 השירות היה זמין ב-40 מדינות. השימוש בלוויינים נעשה למטרות מחקר ולמטרות צבאיות. עלות הפרויקט הוער על-ידי SpaceX במאי 2018 בכ-10 מיליארד דולר לפחות. העלות מכסה פעילות של כעשור וכוללת את התכנון, הבנייה והפריסה של הלוויינים.
בשלב ראשוני הופעלו כ-1,600 מהלוויינים של סטארלינק בגובה 550 קילומטרים מעל כדור הארץ. חברת SpaceX קיבלה אישור לשגר בסך הכול כ-12,000 מהלוויינים הללו.
מתקן הפיתוח הלווייני של SpaceX נמצא ברדמונד שבמדינת וושינגטון ומאכלס את צוותי המחקר והפיתוח, הייצור וצוותי בקרת המסלול של סטארלינק.
למערכת סטארלינק תפקיד קריטי במלחמת רוסיה-אוקראינה. מייד עם פרוץ המלחמה ביקשה אוקראינה גישה למערכות סטארלינק כתחליף לתשתית התקשורת שהוחרבה בתקיפות רוסיה. הבקשה נענתה מייד, ומאז סטארלינק היא הלכה למעשה תשתית התקשורת האוקראינית, כולל התקשורת החיונית לתפעול ציוד צבאי כגון רחפנים.
היסטוריה > רקע

רשת לוויינים במסלול נמוך של כדור הארץ (LEO) הוקמה לראשונה באמצע שנות ה-80 כחלק מיוזמת ההגנה האסטרטגית. טכנולוגיות אלו הובילו למספר רב של קונסטלציות מסחריות באמצעות כ-100 לוויינים שתוכננו בשנות ה-90 כמו סלסטרי, טלדסית, אירידיום וגלובלסטאר. עם זאת, כל הגופים פשטו רגל בעקבות התפוצצות בועת הדוט-קום, בין היתר בגלל עלויות השיגור המוגזמות באותה תקופה.
היסטוריה > חזון

ביוני 2004, החברה החדשה שהוקמה SpaceX רכשה נתח ב-SSTL כחלק מ"חזון אסטרטגי משותף". SSTL פעלה באותה תקופה להרחבת האינטרנט לחלל. עם זאת, חלקה של SpaceX נמכר בסופו של דבר בחזרה ל־EADS ב-2008 אך הרעיון של פיתוח אינטרנט לווייני קסם לאילון מאסק. בתחילת 2014, על פי הדיווחים אילון מאסק וגרג ויילר עבדו יחד בתכנון רשת לוויינים של כ-700 לוויינים בשם WorldVu, שתהיה בגודל של יותר מפי 10 מרשת הלוויין הגדולה אירידיום. עם זאת, הרעיון בוטל ביוני 2014, וחברת SpaceX של אילון הגישה במקום זאת בחשאי בקשה ל-ITU דרך רגולטור הטלקום הנורווגי תחת השם STEAM. חברת SpaceX אישרה שהיא זאת שעמדה מאחורי הפרויקט STEAM, בבקשה שהגישה בשנת 2016 לקבלת רישיון עבור סטארלינק מרשות התקשורת הפדרלית (FCC).