stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ציסטאין פרוטאז
מנגנון קטליטי

לציסטאין פרוטאז יש מנגנון פעולה אשר כולל ציסטאין תיול נוקלאופילי בשלשה קטליטית.
שלושת השלבים שבהם הציסטאין פרוטאז מפרק פוליפפטיד הם:
שחרור פרוטון המימן מן התיול שבאתר הפעיל על ידי החומצה האמינית השכנה, לרוב היסטדין.
השייר נושא הגופרית, אשר איבד את הפרוטון והפך לשלילי תוקף את הפחמן הקרבונילי של הסובסטרט. בשלב זה נפתח הקשר האמיני בסובסטרט, השייר ההיסטדיני באנזים חוזר למצבו ההתחלתי עקב העברת הפרוטון אל הקצה האמיני המשתחרר. נוצר מצב הביניים התיואסטרי, כאשר הסובסטרט עוד קשור בקצהו הקרבוקסילי אל הציסטאין.
מתבצעת הידרוליזה של הקשר שבין הסובסטרט הנותר, לבין השייר הציסטאיני. כך מתקבלים שני תוצרי פירוק של הקשר האמיני, האתר הפעיל חוזר למצבו ההתחלתי ומוכן לקבל את מולקולת הסובסטרט הבאה.
קבוצות אנזימים דומות

האתר הפעיל של הציסטאין פרוטאזות שתואר למעלה, דומה במבנהו לאתר החיתוך של סרין פרוטאזות. האתר הפעיל של האנזימים מהקבוצה הזאת מכיל שלשה קטליטית דומה, אשר נבדלת בחומצה האמינית סרין במקום הציסטאין, כמו האנזים כימוטריפסין. זוהי דוגמה לאבולוציה מתכנסת, כאשר אנזימים שונים, הבנויים ממספר ורצף שונה של חומצות אמינו, פיתחו בסופו של דבר אתר פעיל המורכב מרצף דומה של 3 חומצות אמיניות. הדבר יכול להצביע על כך שזהו פתרון מוצלח מאוד ושימושי עבור מקרים רבים.
בקרה על הפרוטאזות

הפרוטאזות מסונתזות בדרך כלל כמולקולות precursor גדולות וחסרות פעילות הקרויות זימוגן, כגון הסרין פרוטאזות טריפסינוגן, וכימוטריפסינוגן. הפרוטאזה משופעלת על ידי הסרה של קטע מעכב. מנגנון זה נועד לאפשר ייצור של האנזים במצב "בלתי מזיק" של זימוגן באיבר אחד, והפיכתו לפעיל רק באיבר אחר, ובכך למנוע נזקים אפשריים העשויים להיגרם לרקמות שלא נועדו לבוא עמו במגע.
מעכבי הפרוטאזות הם בדרך כלל חלבונים בעלי דומיין אשר חוסם, או חודר אל האתר הפעיל של האנזים, ובכך מונע את כניסת הסובסטרט. זהו מצב של עיכוב תחרותי, כאשר המעכב גם דומה מבחינה מרחבית לסובסטרט הספציפי. במצב של עיכוב בלתי תחרותי, המעכב נקשר אל אתר בקרה אלוסטרי, אשר אינו האתר הפעיל, אך חלק מהאנזים, ומשרה שינויי קונפורמציה המונעים את היקשרות הסובסטרט או ביצוע הקטליזה.
ראו גם

סרין פרוטאז
החומצה האמינית ציסטאין
ז'וזף ריינאך

| --- | --- |

 לידה:  30 בספטמבר 1856 פריז, צרפת 
 פטירה:  18 באפריל 1921 (בגיל 64) פריז, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 אירועים משמעותיים:  הלוויה (27 באפריל 1921) 
 מקום לימודים:  תיכון קונדורסה, הפקולטה למשפטים בפריז 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 צאצאים:  אדולף ריינאך 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד 
 
ז'וזף ריינאך (בצרפתית: Joseph Reinach, בצרפתית נהגה "רֶנאק"; 30 בספטמבר 1856 –  18 באפריל 1921) היה סופר, עיתונאי ופוליטיקאי צרפתי ממוצא יהודי.
קורות חיים

הוא נולד בפריז. שני אחיו סלומון ותאודור ריינאך היו מוכרים לימים בתחום ארכאולוגיה. לאחר שלמד בליסה קונדורסה (אנ'), הוא הצטרף ללשכת עורכי הדין בשנת 1887. הוא משך את תשומת ליבו של לאון גמבטה על ידי כתיבת מאמרים על פוליטיקה של חבל הבלקן עבור כתב העת Revue bleue (אנ'), והצטרף לצוות כתב העת La République française (צר') ("הרפובליקה הצרפתית") שיסד גמבטה, שהפך אחר-כך לעורכו. ב-grand ministere ("המשרד המרכזי") של גמבטה, ריינאך היה ראש הסגל וניסה להשיג תיקון חלקי של החוקה ולקבוע שיטת בחירות בשיטה היחסית. בכתב העת La République française הוא ניהל מאבק מתמשך נגד גנרל בולנז'ה, שהביא לשלושה דו-קרבות, האחד עם אדמון מאנייה (צר') ושניים עם פול דרולד. בשנים 1889–1898, הוא היה הנציג של דיניה-לה-באן (אנ') בבית הנבחרים.
הוא שימש כחבר בוועדת הצבא, כתב תקציבים למשרדי הפנים והחקלאות, העלה הצעות חוק לטיפול טוב יותר במשוגעים, להקמת משרד קולוניאלי, למיסוי משקאות חריפים, ולפיצוי על טעויות שיפוטיות. הוא דגל בחופש מוחלט של התיאטרון והעיתונות, ביטול הוצאה להורג ציבורית, והוקיע את השחיתות הפוליטית מכל הסוגים.
עם זאת, ריינאך ידוע בעיקר בתור תומך של אלפרד דרייפוס בפרשת דרייפוס. בזמן המשפט המקורי, הוא ניסה להבטיח דיון פומבי בתיק, ובשנת 1897, הוא התחבר עם אוגוסט שורר-קסטנר (אנ') כדי לדרוש את בדיקה מחדש של התיק. הוא גינה בכתב העת Le Siècle (אנ') את הזיוף של אובר-ז'וזף אנרי ואת אשמתו של פרדיננד אסטרהאזי. מאמריו ב-Le Siècle עוררו את זעמם של אנשי המחנה האנטי-דרייפוסי, בייחוד מאחר שריינאך היה יהודי והואשם על ידי אחדים בכך שהוא מגן על דרייפוס על רקע גזעני.
הוא איבד את מושבו בבית הנבחרים ולאחר שסירב להילחם באנרי רושפור, עיתונאי אנטי-דרייפוס, הגיש בסופו של דבר תביעה בגין הוצאת דיבה נגד האחרון. לבסוף, דרייפוס קיבל חנינה וריינאך כתב היסטוריה של המקרה שהושלם ב-1905. הספר Joseph Reinach, historien ("ז'וזף ריינאך, היסטוריון") של אנרי דיטרה-קרוזון שיצא ב-1905 הוא הפרכה מפורטת אלימה של ההיסטוריה של ריינאך; ספר זה "הפך לתנ"ך עבור אותו חלק אנטישמי בדעת הקהל הצרפתית המשוכנע באשמתו של דרייפוס".
בשנת 1906, ריינאך נבחר מחדש כנציג דיניה-לה-באן (אנ'). באותה שנה היה חבר בוועדת הארכיונים הלאומיים, ובשנה שלאחר מכן חבר המועצה לענייני בתי הסוהר. ריינאך היה סופר פורה בנושאים פוליטיים. הוא פרסם שלושה כרכים על לאון גמבטה ב-1884 וגם ערך את נאומי גמבטה.
לז'וזף ולאשתו אנרייט-קלמנטין נולד בן, אדולף ריינאך (אנ'), יליד 1887. אדולף הפך לארכאולוג ואגיפטולוג שנודע בעיקר בשל גילויו של צווי קופטוס (אנ'). הוא נהרג בחודש הראשון של מלחמת העולם הראשונה, באוגוסט 1914.
הערות שוליים

↑  Evi Gkotzaridis, Revisionism in the Twentieth Century: A Bankrupt Concept or Permanent Practice? in The European Legacy, Vol. 13, No. 6, pp. 729–730, 2008. International Society for the Study of European Ideas (אורכב 21.09.2009 בארכיון Wayback Machine)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303719005171  PLWABN: 9810594546605606  BIBSYS: 97041518  BnF: cb125118437 (data)  CANTIC: a11335919  CiNii: DA07967678  GND: 117521841  ISNI: 0000 0001 2129 8297  LCCN: n86850334  Léonore: 316313  NLG: 237212  NSK: 000140639  NTA: 069715831  RERO: 02-A000136621  SELIBR: 279346  SNAC: w6xm18m5  SUDOC: 034354492  VcBA: 495/244533  VIAF: 41947129   WorldCat (עם VIAF): 41947129
מחוז בתומי

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: חסר רצף כרונולוגי.
| --- | --- |
סמל מחוז בתומיסמל מחוז בתומי
 מדינה:  האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 בירת המחוז:  בתומי 
 תאריך ייסוד:  1878 
 שטח:  6,109.2 square verst
 תאריך נטישה:  1883, 1918 
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  142,032 (1897)
 קואורדינטות:  41°38′45″N 41°38′30″E﻿ / ﻿41.64583333333°N 41.64166666667°E﻿ / 41.64583333333; 41.64166666667 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גאורגיה מוגדלת) טביליסי כותאיסי בתומי רוסתווי זוגדידי גורי פותי סוחומי חאשורי רוסיה אזרבייג'ן ארמניה טורקיה הים השחור מחוז בתומי(למפת גאורגיה רגילה) טביליסי כותאיסי בתומי רוסתווי זוגדידי גורי פותי סוחומי חאשורי רוסיה אזרבייג'ן ארמניה טורקיה הים השחור מחוז בתומי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחוז בתומי או אובלסט בתומי (בגאורגית: ბათუმის ოლქი, בַּתוּמיס אוֹלכּה, ברוסית: Батумская область, בתומסקאיה אובלסט) הוא אובלסט במלכות המשנה של הקווקז, שהורכב ממועצה אזורית בתומי ומועצה אזורית ארטווין בשנת 1883,[דרושה הבהרה] והיה שייך, עד לשנת 1903 לפלך כותאיסי. בראש המחוז עמד מושל צבאי.
שטח המחוז היה 6,109 ורסטה ריבועית (кв. верста ). ואוכלוסייתו מנתה כ-142,000 איש.
מחוז בתומי הוקם מחדש ב-1903.
הערות שוליים

↑  ורסטה ריבועית - (кв. верста) יחידת מידה רוסית לשטח בתקופת האימפריה הרוסית שאינה בשימוש עוד, שווה 1.1381 ק"מ ריבועי
ערך זה הוא קצרמרבנושא האימפריה הרוסית ובנושא גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אימהיות

אִמָהִיוּת (באנגלית: Motherliness) הוא מושג המתייחס לתכונות המשמשות את האם בתפקידה ההורי. לעיתים הן נתפסות כתכונות שיש לכל אישה שילדה. כיום התפיסה המקובלת היא כי גם נשים שלא ילדו וגם גברים יכולים להיות בעלי התכונות האלה. בין תכונות נמנות: אמפתיה, הכלה, החזקה, הקשבה, הזנה ודברים הקשורים בדאגה לאחר. אלו נחשבות גם תכונות ה-Caring.
מחקרים

במחקר שפורסם בשנת 2014 בכתב עת בריטי להתפתחות פסיכולוגית, נטען כי אמהות מחזקות אצל ילדיהן את השפה הרגשית ומפתחות בהם יכולות אינטליגנציה רגשית. לפי המחקר, ברוב המסגרות המשפחתיות מי שמנהל את השיח הרגשי מול הילדים הוא האם, ולכן היא נחקקת אצלם כמורה דרך לעניינים אלה.
עוד נמצא במחקר כי אמהות נוטות לשים דגש על שיח רגשי יותר עם בנותיהן מאשר עם בניהן, מה שיוצר באופן בלתי מודע סטריאוטיפ שלפיו הבת יותר בשלה לשיח רגשי מסוג זה מאשר הבן. סטריאוטיפ שכמובן ממשיך לאורך חייהם של הילדים ומודגש ביתר שאת כאשר הם בעצמם הופכים הורים.
מוסר אימהי לפי קרול גיליגן

קרול גיליגן, בספרה "בקול שונה" (1982) כתבה על "מוסר נשי". מחקריה על קולן של נשים הבהירו כי רגישותן של נשים לצורכי האחר וההנחה כי האחריות הדאגה והאכפתיות (ייצוגי האמהיות), מובילים אותן להסכית לקולו של האחר, מלבד קולן שלהן, ולכלול נקודות ראייה אחרות כאשר הן מביעות ומצהירות על עמדותיהן. במילים אחרות, טענה גילגן כי פונקציות אימהיות של 'דאגה לאחר' המתקיימות עבור נשים, הן חלק משיפוטן המוסרי. לטענתה של גיליגן, כאשר התפיסה המוסרית החברתית אינה מכירה בפונקציות אלו כלגיטימיות, שיקול הדעת המוסרי של נשים הופך להיות בעייתי.
הקונפליקט עבור נשים המעוניינות במקביל לקיומן של פונקציות אימהיות של דאגה לאחר, גם לממש את עצמן כאדם המסוגל לממש גם את זכויות העצמי שלה, מתקיים רק כאשר חברה אינה מצליחה להכיר בייחודיות של תפיסת העולם שלהן. כאשר הרמות הגבוהות ביותר של הסולם המוסרי הן נגזרות של זכויות והיפרדות ולא של אחריות וקשר. כאשר מערכות יחסים משועבדות לכללים והכללים משועבדים לעקרונות הצדק האוניברסליים, או אז חווה האישה קונפליקט פנימי. מוסר הנשען על זכויות ואי-התערבות הוא מוסר הנתפס בעיני נשים, אומרת גיליגן, כמוסר "מפחיד" המגלם את הפוטנציאל להצדקת אדישות וחוסר אכפתיות למצבו של הזולת.
פונקציות אימהיות, התכוונות גדולה יותר כלפי מערכות יחסים ותלות הדדית, קשורים קשר הדוק לתפיסת מוסר חשובה הציגה נקודת מבט שונה וסדר קדימויות אחר וחיוני אל תוך החוויה האנושית. כאשר נשים משמיעות את קולן ביחס לאחר ולמצבו של האחר, הן משמיעות נקודת מבט חיונית של החברה וגיליגן טענה כי זוהי אינה קביעה נחרצת שגברים אינם מסוגלים להיות מייצגים שלה.
מיתוס האמהות

מיתוס האמהות הוא חלק מתפישה חברתית אשר רואה באם "ייצור מושלם". האם האידיאלית מאופיינת בכל התכונות האימהיות. אותו מיתוס המבחין בין אמא טובה לאמא רעה, כפי שהציגה הפסיכואנליטיקאית מלאני קליין. אמהות היא מיתוס היות שהיא מקושרת ל'אידיאל' למושג מופשט הנובע מתוך ההקשר התרבותי שלו. המיתולוגיה שנוצרה סביב האמהות לא פעם נוטה להשכיח את העובדה שמאחורי התפקיד הזה עומד אדם, עומדת אישה. כאשר אנו עוברים לדבר על אימהיות בהקשר של טיפול בילד, אנו כבר לא יכולים להתייחס למושג רק כאידיאל (אידיאליזם) כי אנו מייחסים כבר תכונות ממשיות, פרקטיות ואופני ביצוע. הסיכוי להתחיל לראות את האישה שעומדת מאחורי התפקיד שנקרא 'אמהות' הוא גבוה יותר. לראות את הדמות הממשית, האמא הזו, האישה הזו, זוהי יכולת חשובה לנו כחברה.
כאשר אנו לא מדברים על התפקיד עצמו - אמא, אנחנו מבינים שאין מדובר במהות אלא בתכונות, בפונקציות. באזור שהוא פסיכולוגי, רגשי, נפשי וגם נלמד ובעל דינאמיות משתנה. ברגע שאפשר לדבר על פונקציות אימהיות טובות כתוצר של איזון נפשי, למידה והתפתחות, אנחנו יכולים להקל גם על נשים וגם על גברים בתוך תפקיד ההורות שלהם.
יתרה מכך, מעבר לשיח על אודות האימהיות, מאפשר גם לנשים שמעולם לא ילדו, מבחירה או מתוך בעיה פיזיולוגית, להצליח לכלול את עצמן וכחברה להיכר בהן, כבעלות פונקציות אימהיות.
חשיבותה של ה'אימהיות' עבור שיוון בהורות כאשר אנו קושרים אמהות עם אימהיות אנו בעצם לא מאפשרים לדבר על אמהות (שהן נשים) במנותק מאותן הפונקציות המתלוות אוטומטית להגדרה של אימהיות. ולכן קשה לנו לא פעם לדבר על נשים, במנותק מילדיהן. בנוסף, אנחנו מתקשים כחברה להאמין שגם לאבות יכולים להיות פונקציות אימהיות ותכונות של דאגה (caring), לילדיהם ובכלל לסובבים אותם ואנחנו מתקשים לקבל נשים שבוחרות לא ללדת (אלהורות) כנשים בעלות פונקציות ותכונות אימהיות.
האפשרות שלנו כחברה להכיר ב'אימהיותו' או 'אבהיותו' של האב היא קריטית לשיווין בהורות. היות שכאשר אנו מדברים על אימהיות, אנו מדברים על תכונות של דאגה לאחר, אנו בעצם מסמנים את האפשרות של האב להעביר לילדיו לא רק את אפשרות הנפרדות והשונות אלא גם את אפשרות האחדות וההזדהות.
חברה וסביבה תרבותית אשר מעודדת לראות באבות כבעלי פונקציות של דאגה לאחר, קרבה ואמפתיה אינה שוללת מן האבות את אפשרותן להיות יותר קרובים לילדיהם כבר בתקופה המוקדמת של הילדות. לעומת זאת, חברה אשר רואה ביתרון היחסי שיש לאם על האב כמי שיולדת ומכינה את עצמה לאימהות כבר בהיריון וכמי שיש לה תכונות אימהיות מולדות, מרחיקה את האב מתפקידי ההורות.
לקריאה נוספת

ש' ארליך, "מקום האב באמהות ואמהותם של גברים מטפלים", בתוך אמהות: מבט מהפסיכואנליזה וממקום אחר, ת"א, 2009, הוצאת הקיבוץ המאוחד.
ג'סיקה בנג'מין כבלי האהבה. (1988), ת"א: דביר, 2005. (תרגום: תמר אלמוג)
דונת, א' . ממני והלאה הבחירה בחיים ללא ילדים, הוצאת ידיעות אחרונות, 2011
קרול גיליגן, בקול שונה – התאוריה הפסיכולוגית והתפתחות האישה  1982, (הדפסה חמישית, 2003). תל אביב: ספריית פועלים.
סיירס, ג'. אמהות הפסיכואנליזה, הוצאת דביר, 2000
פלגי הקר, ע' מאי - מהות לאימהות: חיפוש פסיכואנליטי פמיניסטי אחר האם כסובייקט, ת"א, עם עובד, 2005
פרוני, א'. אמהות: מבט מהפסיכואנליזה וממקום אחר, ת"א, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2009
הערות שוליים

1 2  פרוני, 2009, עמ' 9
↑  ארליך בתוך פרוני, 2009
↑  פרוני, 2009, עמ' 12
↑  פלגי-הקר, 2005, עמ' 302
1 2  פרוני, 2009, עמ' 15
↑  Maternal Feminism
↑  ארליך, בתוך פרוני, 2009, עמ' 49
↑  Kristina Dell, Mothers Talk Differently to Daughters than Sons: Study, Time, ‏13/11/2014
↑  "בקול שונה", באתר סימניה
↑  דונת, א. 2011
האיחוד לעצמאות מוחלטת של אנגולה

| --- | --- |
 מדינה:  אנגולה 
 מייסד:  ז'ונאס סאווימבי 
 מנהיגים:  Adalberto Costa Júnior 
 תקופת הפעילות:  13 במרץ 1966 – הווה (58 שנים) 
 אידאולוגיות:  שמרנות
 מטה:  לואנדה, Jamba, Andulo, הואמבו, ביילונדו 
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין
 ארגונים בינלאומיים:  האינטרנציונל המרכז-דמוקרטי 
 נציגויות בפרלמנטים
 חברי פרלמנט:  90 (האספה הלאומית) 
 
 www.unitaangola.org
 
סטיקר של UNITA
האיחוד לעצמאות מוחלטת של אנגולה המכונה גם UNITA (ראשי תיבות של השם בפורטוגזית של União Nacional para a Independência Total de Angola) היא קבוצה פוליטית חמושה באנגולה.
עד 2002 הייתה UNITA בעיקר כוח מורדים חמוש שלחם במלחמת האזרחים באנגולה נגד המשטר המרקסיסטי שנתמך על ידי קובה וברית המועצות. בשנים אלו (ועד מותו) מנהיג UNITA היה מייסדה ג'ונאס סאווימבי.
טרם עצמאות אנגולה

הקבוצה נוסדה כתוצאה מקרע פוליטי בתנועת העצמאות האנגולית. התנועה התפצלה לפלג "החזית הלאומית לשחרור אנגולה" (FNLA, נוסדה 1957) ו"החזית העממית לשחרור אנגולה" הסוציאליסטית (התנועה העממית לשחרור אנגולה, 1956). במרץ 1966 פרש סאווימבי מה FNLA ויצר את UNITA שהתבססה בראשיתה באזור מואנגאי, אך לאחר מכן קנתה אחיזה בג'אמבה, במחוז הואילה שבדרום-מזרח אנגולה.
מנהיגי UNITA היו ברובם משבט אובימבונדו הגדול ומדיניות הקבוצה נטתה במידת מה למאואיזם, בדורשם זכויות לכפריים והכרה בפלגים אתניים. עם זאת, בתקופת המלחמה הקרה יישרה קו UNITA עם מדיניות ארצות הברית.
במלחמת האזרחים האנגולית

לאחר נסיגת הפורטוגזים מאנגולה ב 1975–1974, פרצה מלחמת אזרחים באנגולה בין הקבוצות הפוליטיות. נשיא אנגולה הראשון מנהיג ה-MPLA, אגושטיניו נטו, הביס בסיוע סובייטי וקובני רב את ה FNLA והגלה את רובם. UNITA כמעט הושמדה גם היא בנובמבר 1975, אך מנהיגיה הצליחו להימלט ולהקים ממשלת צללים בעיירת המחוז הואמבו. הקבוצה הייתה תחת לחץ צבאי ופיננסי קשה אך שרדה ואף התחזקה בזכות סיוע רב מצד דרום אפריקה ומצד ארצות הברית בשנות השמונים. UNITA שלטה גם במחוזות עשירים ביהלומים באנגולה, ואפשרה לאנשי עסקים (בינם ישראלים) בלעדיות ברכישת יהלומים ממנה תמורת כסף רב ומשלוחי נשק.
בסוף שנות השמונים לסאווימבי הייתה השפעה ניכרת בוושינגטון, ונפגש עם פוליטיקאים אמריקאים רבים מהצד השמרני של המפה הפוליטית. הוא נהנה מאהדה ניכרת מצד רונלד רייגן שטען שניצחון של סאווימבי באנגולה "יחשמל את העולם".
הלחימה באנגולה נמשכה עד 1989, בעוד UNITA מתקדמת וקובה מסיגה את יועציה וכ-50,000 חייליה מאנגולה. הסכם Bicesse שנחתם בליסבון ב-1991 הוביל לבחירות דמוקרטיות בפיקוח האו"ם בין סאווימבי לסנטוס, מנהיג ה MPLA. בשל היעדר הכרעה ברורה וחשד לאי-סדרים בבחירות, חזרה UNITA לעימות מזוין.
האו"ם הכריז אמברגו על UNITA, וארצות הברית הכירה לראשונה בממשלת MPLA. לאחר משא ומתן כושל ב 1993, נחתם ויושם ב-1994 פרוטוקול לוסאקה ליצירת ממשלת אחדות לאומית באנגולה תחת פיקוח משקיפי או"ם. על הארגון הוטל אמברגו נשק שאושרר בהחלטה 952 של מועצת הביטחון של האו"ם בשנת 1994.
ב 1998 נסוגה UNITA מהתחייבויותיה בפרוטוקול לוסאקה, ומתקפה רחבה כנגדה ב-1999 הזיקה לה רבות ואילצה אותה לעבור לטקטיקות גרילה.
לאחר סיום מלחמת האזרחים

רק לאחר מותו של סאווימבי במארב בפברואר 2002, הסכימה UNITA להפסקת אש עם ממשלת אנגולה. לוחמי הארגון ובני משפחותיהם, כ-350,000 במספר, קיבלו חנינה ושוכנו במחנות זמניים. באוגוסט 2002 התפרקה רשמית UNITA מנשקה וסיימה את מלחמת האזרחים הארוכה באנגולה, והשקיעה את כל מאמציה על פיתוח מפלגתה הפוליטית. למרות הפסקת האש, נותר סכסוך פוליטי עמוק בין UNITA ל-MPLA.
את סאווימבי ירש אותו אנטוניו דמבו, שמת זמן קצר אחרי סאווימבי. בעקבות דמבו, בבחירות בהן התמודדו הגנרל פאולו לוקמבה, דינו צ'ינגונג'י ואיסאיאס סמקובה, זכה סמקובה והתמנה לנשיא החדש של UNITA.
בבחירות ב-2017, מפלגת השלטון באנגולה, MPLA, ניצחה עם 61.1% מהקולות, לעומת 26.7% שהוענקו ל-UNITA. הבחירות התנהלו ללא אירועים חריגים, אך UNITA טענה כי לאי-שקיפות בספירת חלק מהקלפיות, והתלוננה שהמספרים שהציגה ועדת הבחירות אינם תואמים את שלה. ה-MPLA דחו את טענותיה, וגם משקיפים בינלאומיים אישרו שהבחירות היו הוגנות באופן כללי.
בנובמבר 2019, איסיאס סמקובה התפטר מתפקיד הנשיא והוחלף על ידי אדאלברטו קוסטה ג'וניור, עם ארלטה ליאונה צ'ימבינדה כסגנית הנשיא החדשה.
הערות שוליים

1 2  27 שנים של מלחמת אזרחים, באתר הארץ, 5 באפריל 2002
↑  הדס מנור, ‏יהלומים נקיים מדם, באתר גלובס, 7 באפריל 2005
↑  ניצן הורוביץ, המורדים מציעים תוכנית שלום, ובינתיים טובחים באזרחים, באתר הארץ, 29 באוגוסט 2001
↑  יואב קרני, וושינגטון, ‏קפד ראשו, נוסח אנגולה, באתר גלובס, 24 במרץ 2002
↑  יוסי מלמן, נחתם הסכם שלום בין המורדים לממשלה באנגולה, באתר הארץ, 5 באפריל 2002
↑   רויטרס, מפלגת השלטון ניצחה בבחירות באנגולה ברוב גדול, באופוזיציה טוענים לזיופים, באתר הארץ, 25 באוגוסט 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605272405171  BnF: cb121556742 (data)  GND: 2096558-8  ISNI: 0000 0001 2176 5609  LCCN: n50080107  NKC: kn20080808004  SUDOC: 029009871  VIAF: 144922748   WorldCat (עם VIAF): 144922748
מיפוי סאמון

מיפוי סאמון (באנגלית: Sammon Mapping או Sammon projection) הוא אלגוריתם שממפה מרחב ממימד גבוה אל מרחב ממימד נמוך, תוך ניסיון לשמר את המבנה של המרחקים בין הנקודות במרחב הרב ממדי, במרחב ממימד נמוך. האלגוריתם הוצע על ידי ג'ון סאמון בשנת 1969.
האלגוריתם מציג גישה לא-ליניארית שכן המיפוי לא בהכרח מיוצג כקומבינציה ליניארית של המשתנים המקוריים, בניגוד לשיטות ליניאריות כמו PCA.
תיאור האלגוריתם

נגדיר את המרחק בין האובייקט ה-i והאובייקט ה-j מהמרחב המקורי כ- \scriptstyle d_{ij}^{*}, ואת המרחק בין ההטלות שלהם על המרחב ממימד נמוך כ- \scriptstyle d_{ij}^{}.
מטרת האלגוריתם היא להביא למינימום את פונקציית השגיאה שנתונה על ידי:
המינימיזציה יכולה להתבצע בעזרת אופטימיזציית Gradient descent, או בשיטות אחרות, בדרך כלל שיטות איטרטיביות.
מיפוי סאמון היה אחת מהשיטות הלא-ליניאריות להורדת ממדים המצליחות ביותר מאז פרסומה בשנת 1969.
הערות שוליים

↑  Sammon JW (1969). "A nonlinear mapping for data structure analysis" (PDF). IEEE Transactions on Computers. 18: 401, 402 (missing in PDF), 403–409.
הסטר מריה אלפינסטון

| --- | --- |

 לידה:  17 בספטמבר 1764 לונדון/סאות'ווארק-לואישהאם, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  31 במרץ 1857 (בגיל 92) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 שם לידה:  Hester Maria Thrale 
 מדינה:  ממלכת בריטניה הגדולה, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 בן או בת זוג:  ג'ורג' אלפינסטון, ויקונט קית' (10 בינואר 1808–ערך בלתי־ידוע) 
 
הֶסְטֶר מַריה אֶלְפינְסְטוֹן, הוויקונטית קית', נולדה בשם הֶסטֶר מריה תְ'רֵייל (17 בספטמבר 1764 – 31 במרץ 1857), הייתה אינטלקטואלית ואשת ספר בריטית. היא הייתה בכורת ילדי הסטר ת'רייל – סופרת, מחברת יומנים, ואשת סודו של סמואל ג'ונסון – והנרי ת'רייל – בעל מבשלה עשיר ופטרון האמנויות. לימים הפכה לאשתו השנייה של ג'ורג' אלפינסטון, הוויקונט קית' הראשון.
ילדותה והשכלתה

כבר מילדותה נשאה הסטר מריה ת'רייל את הכינוי "קוויני" (באנגלית: Queeney), שאותו העניק לה סמואל ג'ונסון (על שם אסתר המלכה). ג'ונסון אף קיים חליפת מכתבים קבועה עמה, כמו גם עם אמהּ. קוויני ת'רייל נולדה בסאת'ק, שם שכנה מבשלת הבירה של אביה, וגדלה בעיקר באחוזת המשפחה, סטרטהאם פארק, בדרום לונדון. הבית היה מוקד של קבוצה חשובה של דמויות פוליטיות, אמנותיות וספרותיות אשר כונתה ה־Streatham Worthies ("הנכבדים מסטרטהאם"). משחר ילדותה הפגינה קוויני זיכרון מצוין ושכל חריף, ובגיל שש נחשבה ילדת פלא מרשימה אף יותר מאמהּ האינטליגנטית ועטורת־ההישגים. היא למדה לטינית אצל סמואל ג'ונסון, לצד הסופרת פרנסס ברני, בת חסות נוספת של המשפחה, ולמדה גם איטלקית עם ג'וזף בארטי, ועברית מקראית. בגיל 20 חודשים צייר אותה יוהאן צופאני, ובשנת 1781 צוירו היא ואמה בדיוקן משותף מאת סר ג'ושוע ריינולדס, כפי שצוירו גם חברים אחרים בחוג פארק סטרטהאם.
ימי צעירותה של קוויני והישגיה נרשמו בספרים "ספר המשפחה" ו"ת'רייליאנה", שהסטר ת'רייל התחילה ביום הולדתה השני של בתהּ הבכורה. "ספר המשפחה" מתעד את ילדותה וחינוכה של קוויני, את שליטתה בשפות, באסטרונומיה, בגאוגרפיה ובנושאים אחרים. "ת'רייליאנה" מפרט את חיבתה לג'ון פולר הידוע לשמצה, שמאוחר יותר הציע נישואין לאחותה סוזאנה, ונדחה. אביה של קוויני מת ב־1781, ובשנת 1784 נישאה אמהּ למורה למוזיקה של הילדים, האיטלקי גבריאלֶה מריו פְּיוֹצי, שהיה קתולי, מה שגרם לשערורייה ציבורית והוביל לקרע בין האם לבת. הזוג הטרי עזב את אנגליה למשך יותר משנתיים, ובין יולי 1787 למרץ 1793 לא הייתה תקשורת בין הסטר לבין בתה קוויני שהמשיכה לבנות לעצמה חיים עצמאיים בלונדון, עם חברה שהייתה אלמנה מכובדת כמלווה.
נישואים וילדים

ב־10 בינואר 1808, בגיל 44, נישאה קוויני ת'רייל לאדמירל האלמן לורד קית', קצין חיל הים בכיר ומצטיין, שהיה מבוגר ממנה ב־19 שנים, ושצבר הון ניכר מכספי שלל ימי במהלך המלחמות הנפוליאוניות. הם הכירו ב־1791, ארבע שנים לאחר מות אשתו הראשונה של לורד קית', והתכתבו במשך 16 שנים לפני שנישאו. לורד וליידי קית' היו זוג בולט בחברה, והיו מקושרים היטב: דוגמה לכך היא העובדה שכאשר נולדה להם בתם האחת, הגבירה ג'ורג'ינה אוגוסטה, בדצמבר 1809, סנדקי התינוקת היו יורש העצר הנסיך מוויילס (לימים המלך ג'ורג' הרביעי) והדוכס מקלרנס (לימים המלך ויליאם הרביעי).
לאחר התבוסה הסופית של נפוליאון ב־1815, פרש לורד קית' מהצי המלכותי, והמשפחה עברה להתגורר בעיקר באחוזתה הגדולה בטוליאלן, שם נבנתה טירה מפוארת, שבמאה ה־21 משמשת מכללה עבור משטרת סקוטלנד. ליידי קית' נתאלמנה בשנת 1823, האריכה ימים 34 שנים נוספות, ומתה בפיקדילי, לונדון, ב־31 במרץ 1857, בגיל 92. היא קבורה במאוזוליאום של משפחת קית', לצד בעלה ובתה.
בשנת 1934 פורסם הספר "מכתבי קוויני" – אוסף גדול של מכתבים אל קוויני מאת סמואל ג'ונסון, פאני ברני, ואמהּ הסטר.
בסיפורת

הרומן משנת 2001 "According to Queenie" מאת בריל ביינברידג', אשר נכלל ברשימה הארוכה של פרס בוקר מכיל תיאור בדיוני של ימיו האחרונים של סמואל ג'ונסון, ובו הסטר מריה ת'רייל (קוויני) היא אחת הדמויות הראשיות.
קוויני מופיעה גם בסדרת הרומנים "אוברי–מאטורין" של פטריק אובריאן, בתור חברת ילדות ומורָה למתמטיקה של קפטן ג'ק אוברי; בעלה מתואר כחונך שלו בקריירה שלו בצי. הרומן הראשון בסדרה, Master and Commander, מתחיל באפריל 1800, ומתאר את קוויני כ"נשואה טריה" ללורד קית' רק כמה חודשים לאחר מכן; בפועל הנישואים התרחשו רק בשנת 1808.
הערות שוליים

↑  Hyde, Mary (באפריל 1976). "The Thrales of Streatham Park I: Preface, II The Family Book (i) 1764–1772". Harvard Library Bulletin. XXIV (2): 126. אורכב מ-המקור ב-18 ביולי 2011. נבדק ב-28 באוגוסט 2008. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Hyde, April 1976, p. 163". אורכב מ-המקור ב-18 ביולי 2011. נבדק ב-28 באוגוסט 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Reproduction of Zoffany portrait in Hyde, April 1976". אורכב מ-המקור ב-18 ביולי 2011. נבדק ב-28 באוגוסט 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Hyde. April 1976. p. 145". אורכב מ-המקור ב-18 ביולי 2011. נבדק ב-28 באוגוסט 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Thrale, Hester Lynch (1951).  Katharine C. Balderston (ed.). Thraliana: The Diary of Mrs Hester Lynch Thrale (Later Mrs Piozzi) 1776–1809. Vol. II. Clarendon Press. p. 480.
↑  "Keith, Hester Maria Elphinstone, Viscountess, 1764–1857. Hester Maria Elphinstone Keith papers: Guide". Harvard University. נבדק ב-13 ביוני 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hyde, Mary (באפריל 1977). "The Thrales of Streatham Park III: The Death of Thrale and Remarriage of his Widow". Harvard Library Bulletin. XXV (2): 207–17. אורכב מ-המקור ב-18 ביולי 2011. נבדק ב-28 באוגוסט 2008. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Hyde, Mary (ביולי 1977). "The Thrales of Streatham Park IV: The Thrale Daughters and Their Children". Harvard Library Bulletin. XXV (3): 334. אורכב מ-המקור ב-18 ביולי 2011. נבדק ב-28 באוגוסט 2008. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Petty-Fitzmaurice, Henry William Edmund, 6th Marquess of Lansdowne Lynch (1934). The Queeney letters. Being letters addressed to Hester Maria Thrale by Doctor Johnson, Fanny Burney and Mrs. Thrale-Piozzi.
↑  According to Queeney at www.themanbookerprize.com (אורכב 16.05.2008 בארכיון Wayback Machine)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008575558405171  ISNI: 0000 0000 3732 363X  LCCN: n2001039062  NTA: 070253498  SNAC: w6jm2g0j  VIAF: 9191287   WorldCat (עם VIAF): 9191287 
טירת טוליאלאן.
מקס ג'וד

| --- | --- |

מקס ג'וד בצילום קבוצתי מ-1904.
 לידה:  27 בדצמבר 1851 Tenczynek, רפובליקת פולין 
 פטירה:  7 במאי 1906 (בגיל 54) סנט לואיס, ארצות הברית 
 הישג בולט:  היה מס' 9 בעולם במהלך שנת 1882
 מד כושר מרבי:  2610 (ביולי 1882)
 מקצוע נוסף:  יצרן גלימות, דיפלומט
 מדינה:  ארצות הברית, פולין
 הערות:  יהודי
 
מקס ג'וד (באנגלית: Max Judd (Maximilian Judkiewicz)‎;‏ 27 בדצמבר 1851 – 7 במאי 1906) היה שחמטאי יהודי-אמריקאי.