stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנזר נמיישט

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מנזר 
 כתובת:  נמיישט 
 מיקום:  נמיישט 
 מדינה:  רומניה 
 קואורדינטות:  45°18′16″N 25°06′36″E﻿ / ﻿45.30444°N 25.11°E﻿ / 45.30444; 25.11
 אתר רשמי
  (למפת רומניה מוגדלת) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור מנזר נמיישט(למפת רומניה רגילה) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור מנזר נמיישט
 
המנזר נמיישט בציור של הצייר ניקולאיה ורמונט
מנזר נֶמֶייֶשְט (ברומנית: Mănăstirea Nămăeşti, לפעמים ידוע גם בכתיב Nămăieşti)
הוא מנזר נוצרי אורתודוקסי לנשים, הנמצא ביישוב נמיישט, חלק מהכפר ואליה מארה - פראבץ Valea Mare-Pravăţ במחוז ארג'ש בחבל מונטניה ברומניה. במנזר מתגוררות בדרך כלל כשלושים נזירות, כמספר שנות חייו של ישו.
המנזר נבנה בתוך הסלע במאה ה-14, לפי השערות שונות, במקום שבו הייתה קטקומבה נוצרות בתקופה הרומית או אולי מקדש דאקי.
לפי המסורת במקום הזה נמצא בימי השליט החצי-אגדי נגרו וודה Negru Vodă או Radu Negru איקונין בעל תכונות נפלאות של מרים הקדושה, שצויר על ידי לוקאס "האוונגליסט" עצמו. הכנסייה הוקמה לכבוד התגלית ועל מנת לאכסן את האיקונין. כנסיית המנזר נבנתה מחדש בימי השליט מירצ'ה הרועה Mircea Ciobanul בשנת 1547. בשנת 1778 בתרומת ינאקה פוסטלניקו Enache Postelnicu איקונין נכרך בחוטי כסף ובשנת 1903 הוסגר בכסף מיוזמתה של אלנה רוסֶטי.
כנסיית המנזר מוקדשת ל"כניסת מרים הקדושה לכנסייה" בנחגגת ב-21 בנובמבר ול"מייען המרפא" הנחגג ביום הששי הראשון אחרי חג הפסחא
היא ניזוקה קשות בשנת 1916 בעת הפגזות הארטילריה הגרמנית בימי מלחמת העולם הראשונה והצריכה שיפוצים נרחבים בשנים 1916-1921. 
מוזיאון המנזר כולל חפצי קודש מימי הביניים, דברי אומנות עממית רומנית מתקופות היסטוריות וספרים עתיקים.
לא רחוק מהמנזר נמצאים הבית -מוזיאון המוקדש למשורר ג'ורג'ה טופרצ'אנו ומאוזולאום לזכר גבורי מלחמת העולם הראשונה.
היישוב ומקור שמו

היישוב נמיישט מוזכר לראשונה בתעודות מלכותיות ולאכיות משנת 1503 בימי 
השליט ראדו הגדול.
מקור דמיוני לשם הכפר קשור לביקור באזור של השליח אנדריאס הקדוש. כשהזדמן במקום, הוא ראה מקדש וביקש לפגוש מישהו מכוהני הדת כדי ללמדו את בשורת הנצרות. אך משלא מצא איש בפנים אמר ב
לטינית: "נֶמו אֶסט" Nemo est כלומר "אין אף אחד". ומכאן כביכול השם "נמיישט".
האיקונין של מרים הקדושה

למרות שלדעת המומחים האיקונין הידוע של מרים הקדושה הנמצא במנזר, ציור מסוג "אלאוסה" נוצר במאה ה16, האגדה מספרת התמונה צוירה על ידי האוונגליסט לוקאס עצמו לפי המודל האמיתי, מרים הקדושה עצמה. היא התגלתה, לפי אותה אגדה, על ידי רועה צאן בימי נגרו וודה, המייסד החצי אגדי של ולאכיה, זאת אומרת במאה ה13-14. אותו רועה שלן על הסלע שמע בחלום את קולה של אמו של ישו פוקדת לו לחפור בתוך מערה סמוכה. הרועה עשה כפי שהתצטווה ומצא את האיקונין. לפי הוראת הקדושה הקים באותו מקום את הכנסייה "לזכרה ולכבודה של כניסת הבטולה מרים לכנסייה, מעיין חיים ומרפא". לכן נקבעו חגי המקום כפי שנקבעו - 21 בנובמבר - יום כניסתה של מרים לכנסייה וביום השישי של השבוע הקדוש.
האיקונין הוצב על הקיר השמאלי של הכנסייה וכל ניסיון לתלות אותו במקום מרכזי יותר נכשל: התמונה נפלה. פירשו את המקרים בכך שזה היה רצון הקדושה להיות בקיר השמאלי, יותר נגישה לקהל המאמינים.
האיקונין ידוע כיעד לעלייה לרגל במיוחד הודות לנסים ולנפלאות המיוחסים לו בתחום ריפוי ממחלות, השגת שלום בית, מציאת דברים אבודים או גנובים וכו'.
האיקונין ניצל בנס גם מהאש שפרצה בכנסייה עקב ההפגזות בשנת 1916. הוא הועבר אחר כך למקום מסתור במנזר נגרו וודה בקמפולונג לאורך שנות המלחמה.
בימי השלטון הקומוניסטי הנזירות הותרו להישאר במנזר ללא פגע, דבר שהיה נס בפני עצמו המיוחס גם כן לאיקונין הקדוש.
לקריאה נוספת

România - Harta mănăstirilor, Amco Press, 2000
("רומניה-מפת המנזרים", הוצאת אמקו פרס, 2000)
מינארי

| --- | --- |

 בימוי:  לי אייזק צ'אנג 
 הופק בידי:  דידי גראדנר, ג'רמי קליינר, Christina Oh 
 תסריט:  לי אייזק צ'אנג 
 שחקנים ראשיים:  סטיבן יאון ויל פטון יו יונג-יון Han Ye-ri Alan S. Kim 
 מוזיקה:  Emile Mosseri 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  A24, Plan B Entertainment 
 חברה מפיצה:  ורטיגו מדיה 
 שיטת הפצה:  הפצה לאולמות הקולנוע, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  26 בינואר 2020 
 משך הקרנה:  115 דק' 
 שפת הסרט:  קוריאנית, אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 פרסים:  פרס חבר המושבעים של פסטיבל סאנדנס לדרמה אמריקאית  Sundance Audience Award: U.S. Dramatic 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מינארי (באנגלית: Minari בקוריאנית: 미나리) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2020 בבימויו של לי אייזק צ'ונג. הסרט מגולל את סיפורם של משפחת מהגרים קוריאנים שעוברים לארקנסו בשנות ה-80 במטרה להתחיל חיים חדשים ולהקים חווה. האב, ג'ייקוב (סטיבן יאון), נאבק לשגשג בחקלאות המקומית, בעוד המשפחה מתמודדת עם קשיי הסתגלות ושמירה על תקווה לעתיד טוב יותר. הסרט זכה לשבחים בזכות המשחק, הסיפור המרגש והייצוג האותנטי של הקשיים והחלומות של מהגרים.
הסרט הוצג בבכורה עולמית בפסטיבל סאנדנס 2020 ב-26 בינואר 2020, וזכה הן בפרס חבר השופטים הדרמטי האמריקאי והן בפרס הקהל הדרמטי בארצות הברית.  הוא החל בהקרנה וירטואלית של שבוע אחד ב-11 בדצמבר 2020 במהלך מגפת הקורונה, ויצא לקולנוע ובאמצעות קולנוע וירטואלי ב-12 בפברואר 2021 על ידי A24.
הסרט זכה לשבחי המבקרים, עם שבחים על הבימוי והתסריט, רבים כינו אותו כאחד הסרטים הטובים ביותר של 2020. הוא זכה בשש מועמדויות בפרסי האוסקר ה-93: הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, התסריט המקורי הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר ושחקנית המשנה הטובה ביותר. הוא גם זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר, היה מועמד לפרס גילדת שחקני המסך על הופעה יוצאת מן הכלל של שחקן בסרט, וזכה לשש מועמדויות בטקס פרסי האקדמיה הבריטית ה-74, כולל הסרט הטוב ביותר שלא בשפה אנגלית. מאז הוא צוטט כאחד הסרטים הטובים ביותר של שנות ה-20 והמאה ה-21.
עלילה

הסרט עוקב אחר משפחת יי – ג'ייקוב, אשתו מוניקה ושני ילדיהם, שעוברים מאזור החוף המערבי אל החווה הכפרית בארקנסו בתקווה להקים חוות ירקות קוריאניים. אך החזון של ג'ייקוב נתקל בקשיים כשהקרקע אינה נושאת פרי והמתח בין בני הזוג גובר. חיי המשפחה משתנים כאשר סבתם סון-ג'ה (יונה) מגיעה מדרום קוריאה כדי לגור עמם. החום, החוכמה והקשר של הסבתא עם הילדים, במיוחד עם דייוויד הצעיר, מעניקים לסרט רגעים קומיים ונוגעים ללב.
צוות השחקנים

סטיבן יאון בתפקיד ג'ייקוב
האן יי-רי בתפקיד מוניקה
אלן קים בתפקיד דייוויד
יונה בתפקיד סון-ג'ה (הסבתא)
נואל קייט צ'ו בתפקיד אן
סקוט הייז בתפקיד בילי
ויל פטון בתפקיד פול
ביקורות

מינארי זכה לשבחים רבים מצד המבקרים והצופים בזכות משחקי השחקנים, הסיפור המרגש והבימוי הרגיש. הסרט הוגדר כאחד מהבולטים של שנת 2020. ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 98%, וב-Metacritic, ציון של 89 מתוך 100. הסרט היה מועמד לשישה פרסי אוסקר, כולל הסרט הטוב ביותר, וזכה בפרס האוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ליונה.
הערות שוליים

↑  "'Minari' Summary & Analysis – Embraces Acceptance And Change | DMT". Digital Mafia Talkies. 2 בינואר 2021. נבדק ב-5 באפריל 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sharf, Zack (30 בספטמבר 2020). "'Minari' Trailer: Lee Isaac Chung's Sundance Winner Is A24's Big Oscar Hopeful". IndieWire. ארכיון מ-22 באוקטובר 2020. נבדק ב-1 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hughes, Mark. "The Top 150 Greatest Films of the 21st Century". Forbes. נבדק ב-18 באוקטובר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The 100 best films of the 21st century (so far)". Time Out Worldwide. 6 בפברואר 2022. נבדק ב-18 באוקטובר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gaughan, Liam (24 באוגוסט 2023). ""Don't be so eager to be offended" The 20 Best Drama Movies of the 2020s So Far, Ranked". Collider. נבדק ב-18 באוקטובר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Best American Independent Films of the 21st Century". 3 בינואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
| פרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1965‏-1980 | ג'ולייטה של הרוחות (1965) • גבר ואישה (1966) • לחיות בשביל לחיות (1967) • מלחמה ושלום (1968) • Z‏ (1969) • נוסע עובר בגשם (1970) • השוטר אזולאי (1971) • המהגרים, העולם החדש (1972) • הולכי הרגל (1973) • תמונות מחיי נישואין (1974) • שקרים שסיפר לי אבי (1975) • פנים מול פנים (1976) • יום מיוחד (1977) • סונטת סתיו (1978) • כלוב העליזים (1979) • טס (1980) |  |
| 1981‏-2000 | מרכבות האש (1981) • גנדי (1982) • פאני ואלכסנדר (1983) • המעבר להודו (1984) • הסיפור הרשמי (1985) • התקיפה (1986) • סיפורים שסיפרתי לאמא (1987) • פלה הכובש (1988) • סינמה פרדיסו (1989) • סיראנו דה ברז'רק (1990) • אירופה אירופה (1991) • הודו סין (1992) • שלום לפילגש (1993) • פארינלי (1994) • עלובי החיים (1995) • קוליה (1996) • החיים שלי בוורוד (1997) • תחנה מרכזית (1998) • הכל אודות אמא (1999) • נמר, דרקון (2000) |  |
| 2001‏-היום | שטח הפקר (2001) • דבר אליה (2002) • אוסמה (2003) • הים שבפנים (2004) • גן עדן עכשיו (2005) • מכתבים מאיוו ג'ימה (2006) • הפרפר ופעמון הצלילה (2007) • ואלס עם באשיר (2008) • סרט לבן (2009) • בעולם טוב יותר (2010) • פרידה (2011) • אהבה (2012) • יפה לנצח (2013) • לוויתן (2014) • הבן של שאול (2015) • היא (2016) • משום מקום (2017) • רומא (2018) • פרזיטים (2019) • מינארי (2020) • הנהגת של מר יוסוקה (2021) • ארגנטינה, 1985 (2022) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009911843305171  VIAF: 7951162669392555500002   WorldCat (עם VIAF): 7951162669392555500002
מנחם אריך קליבנסקי

שלט ההנצחה בכיכר על שמו
פסל "גור אריה יהודה" על גבי האנדרטה על שמו בקלן
מנחם אריך קְלִיבַּנסקי (בגרמנית: Erich Klibansky‏; 28 בנובמבר 1900 (ו' בכסלו ה'תרס"א) - 24 ביולי 1942 (י' באב ה'תש"ב, נספה בשואה)) היה מנהל הגימנסיה "יבנה" בקלן, הגימנסיה היהודית היחידה בחבל הריין. מפעילי הברחת הילדים מגרמניה במסגרת ה"קינדר-טרנספורט".
תולדות חייו

קליבנסקי נולד בשנת 1900 בעיר פרנקפורט שבגרמניה למשפחת רבנים שמוצאה מקובנה. קליבנסקי למד בגימנסיה ע"ש גתה בעיר והמשיך ללמוד באוניברסיטאות פרנקפורט, מַרבורג ומינכן היסטוריה, גרמניסטיקה ורומניסטיקה (לימודי השפות הרומאניות). לאחר מכן כיהן כמורה בבית הספר התיכון היהודי שנוסד בברסלאו. בשנת 1929 עבר עם אשתו מטה ושלושת ילדיהם לקלן והחל לכהן כמורה ומנהל בגימנסיה "יבנה". בית הספר זכה לשגשוג למרות המשבר הכלכלי. קליבנסקי חיבר מספר חיבורים על ספרות והיסטוריה גרמנית וערך ספרון עברי-גרמני המוקדש לשירו של חיים נחמן ביאליק "ברכת עם" ("תחזקנה").
ב-1937, נאלצה המשפחה לעבור מביתה למספר חדרים צרים באזור אחר, בו רוכזו היהודים. קליבנסקי פיתח תוכנית ללימוד אנגלית ועברית מודרנית במטרה לסייע לתלמידים להגר לאנגליה או לעלות לארץ ישראל. הוא השיג את הסכמת הלשכה המרכזית להגירת יהודים של ממשלת גרמניה הנאצית ואת הסכמתם של גורמים יהודים בלונדון, ליברפול ומנצ'סטר שהתחייבו לקלוט את התלמידים. עד סגירת השערים ב-1939 הצליח לסייע להצלתם של 130 תלמידים על ידי שילוחם ללא הוריהם לאנגליה.
קליבנסקי עצמו ומשפחתו גורשו מקלן מזרחה ברכבת ביולי 1942, ונורו ביער ליד מינסק לבורות הריגה.
ב-1990 נוסדה בקלן, במקום בו הייתה חצר בית הספר, כיכר על שמו ובה אנדרטה ועליה פסל גור אריה יהודה המנציחה את 1,100 ילדי הקהילה היהודית של קלן, רבים מהם תלמידי בית הספר "יבנה", שנספו בשואה.
לקריאה נוספת

Dieter Corbach, Die Jawne zu Köln. Zur Geschichte des ersten jüdischen Gymnasiums im Rheinland und zum Gedächtnis an Erich Klibansky, 1900–1942. Gedenkbuch zur Ausstellung im Historischen Rathaus der Stadt Köln vom 12.-26. November 1990, Köln: Scriba Verlag, 1990.
Hans Thiel, 'Erich Klibansky - Germanist und Direktor der Jawne (1900-1942),' in: Diskussion Deutsch 23, 127 (1992), pp. 493-503.
מנזר סינאיה

הכנסייה הגדולה של מנזר סינאיה
הכנסייה הישנה של מנזר סינאיה
מנזר סינאיה (ברומנית: Mănăstirea Sinaia), המכונה גם קתדרלת הקרפטים (Catedrala Carpaților), הוא מנזר נוצרי אורתודוקסי, שהוקם בשלהי המאה ה-17, בהרי בוצ'ג', בנסיכות ולאכיה (כעת בחבל מונטניה, רומניה).
היסטוריה

המנזר הוקם על ידי הספטאר מיכאיל קאנטקוזינו, שהיה בן למשפחת בויארים חשובה בנסיכות ולאכיה, לאחר ששב מעלייה לרגל לארץ ישראל, במסגרתה התפלל במנזר סנטה קתרינה שבחצי האי סיני. לאחר שובו לוולאכיה, ייסד את המנזר לזכר מסעו. שם המנזר מזכיר את הר סיני והוא נבנה לפי דוגמת מנזר סנטה קתרינה.
בניית המנזר ארכה חמש שנים, מ-1680 עד 1685. המנזר, שהוקדש על ידי מייסדו לבתולה הקדושה, נועד בראשיתו לאכסן תריסר נזירים, לפי מספר שליחי ישו, אולם במהלך הזמן מספר הנזירים גדל והיה צורך בבנייה נוספת, כדי לספק את צורכיהם. הבנייה החדשה, שנוספה בתקופת אבי המנזר יואסף Ioasaf ופאיסיה Paisie, בין השנים 1842–1846, מכונה בשם "החצר החדשה". במהלך הבנייה הזאת הוקמה גם הכנסייה הגדולה".
בגלל המיקום האסטרטגי שלו, המנזר סבל מכיבושים טורקיים ואוסטריים, שגררו הרס חלקי של המבנים. בשנים 1893–1903 נערכו שיפוצים נרחבים במהלכם נבנתה מחדש הכנסייה הגדולה לפי תוכנית של האדריכל ג'ורג'ה מאנדריה George Mandrea.
הכנסייה הישנה

הכנסייה הישנה בנויה בסגנון ברנקובאני. המבנה כולל 4 חלקים, המבוא prodvor, הפרוזדור pronaos, האולם המרכזי naos והמזבח. המבוא של הכנסייה מפוסל - בצד ימין מוצג משה עם לוחות הברית ובצד שמאל אחיו, אהרן, עם מטה מלבלב. במרכז מוצג הסמל של משפחת קנטקוזינו, המשפחה המייסדת - נשר בעל ראש כפול המחזיק במקורו את סמלי השלטון, צלב ושרביט.
על תקרת הפרוזדור מצוירת תמונות מחיי יקטרינה הקדושה, מגינת מנזר סנטה קתרינה מהר סיני ומחיי גאורגה הקדוש, המגן של נסיכות מולדובה ושל אנשי הצבא. הפרוזדור נשלט על ידי תמונה של המייסד בקרב 18 ילדיו משתי נשותיו (חלק מהם מאומצים) ותמונות של בני משפחה נודעים, כמו:ניאגויה בסאראב, ראדו שרבאן, קונסטנטין שרבאן, קונסטנטין קנטקוזינו, שרבאן קנטקוזינו, מצויר עם כתר על ראשו וצלב בידו ואחרים.
ראו גם

מנזר סנטה קתרינה
מלחמת האזרחים הרומית הראשונה

מלחמת האזרחים הרומית הראשונה המכונה גם מלחמת האזרחים של סולה הייתה מלחמת אזרחים שנערכה ברפובליקה הרומית בין השנים 88 לפנה"ס לבין 82 לפנה"ס.
לפי כמה גישות מחקריות, שתיאודור מומזן הוא הנציג הבולט שלהן, המלחמה הייתה שיאו של המאבק הפוליטי בין הסיעה האופטימאטית ובין הסיעה הפופולרית. לפי גישות אחרות, המלחמה הייתה מאבק בין מעמד האצולה הסנאטורי הרומי, לבין מעמד הפרשים. לפי ההיסטוריון ישראל שצמן, המלחמה הייתה למעשה עימות אישי בין שני מחנות פוליטיים, אחד שהתגבש סביב לוקיוס קורנליוס סולה, והשני שהתגבש סביב גאיוס מריוס, כאשר לכל מחנה הצטרפו אנשים ממגוון מעמדות החברה הרומית, איש איש בהתאם למטרותיו האישיות.
רובה של המלחמה התרחשה בחצי האי האפניני, בעיקר על השליטה על העיר רומא עצמה, כאשר במקביל למאבק הפנימי, הרפובליקה ערכה מלחמה חיצונית במיתרידטס, מלך פונטוס, על השליטה באסיה הקטנה וביוון.
המלחמה נערכה, לסירוגין, כ-6 שנים, והסתיימה בניצחונם של סולה וסיעתו, במינוי של סולה למשרת הדיקטטור, ובעריכתן של רפורמות מקיפות במשטר המדיני של הרפובליקה.
לקריאה נוספת

ישראל שצמן, "תולדות הרפובליקה הרומית", הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, ירושלים, תש"ן, (1989).
תאודור מומזן, דברי ימי רומא, כרכים א וב; תרגום על ידי דוד קלעי, צבי ויסלבסקי וצבי רודי, תל אביב, מסדה, תשכ"א.
הערות שוליים

↑  שצמן, עמ' 398. שצמן מציג את גישתו שלו ואת הגישות הרווחות האחרות בקשר למלחמה, הוא אינו מציין בפירוט את התומכים בסברה זו או אחרת.
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מיסטר לוקא ודוקטור טל

מיסטר לוקא ודוקטור טל הוא אלבום אולפן משותף של לוקץ' וטל טירנגל. האלבום יצא לאור ב-13 באוקטובר 2020, על ידי חברת התקליטים BMusic.
האלבום כולל 11 רצועות שהופקו על ידי אורי שוחט וצוקוש.
באלבום מתארחים מיכאל סוויסה, אורי שוחט, הילה חלואני ושקל.
האלבום מתאפיין בשירים המשלבים סאטירה והומור.
רשימת רצועות

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | בולבול ממוצע  | 3:59 |
| 2. | איפה את?  | 2:29 |
| 3. | סתום ת'פה (עם מיכאל סוויסה)   | 4:30 |
| 4. | בנות  | 4:41 |
| 5. | דוקטור טל  | 3:07 |
| 6. | אחי קטן  | 3:40 |
| 7. | מכונת הזמן (עם אורי שוחט)   | 4:34 |
| 8. | זה הקיץ (עם הילה חלואני)   | 3:09 |
| 9. | חתולאב (עם שקל)   | 3:30 |
| 10. | ז"ל טירנגל (עם הילה חלואני)   | 3:36 |
| 11. | הראפ שלי  | 4:08 |
מלחמת האזרחים הקסטיליאנית

מלחמת האזרחים בקסטיליה הייתה מלחמת ירושה על כתר קסטיליה שנמשכה בין 1351 ל-1369. הסכסוך החל לאחר מותו של המלך אלפונסו האחד עשר, מלך קסטיליה במרץ 1350. הוא הפך לחלק מהסכסוך הגדול יותר שהתחולל אז בין ממלכת אנגליה לממלכת צרפת: מלחמת מאה השנים. היא התרחשה בעיקר בקסטיליה ובמימי החוף שלה בין הכוחות המקומיים ובעלות הברית של המלך השליט, פדרו, ואחיו הבלתי חוקי אנריקה מטראסטמארה על הזכות לכתר.
הגורמים למלחמה

פדרו כונה על ידי תומכיו "הצודק" ועל ידי מתנגדיו "האכזר". לדרגים הגבוהים של האצולה, הוא היה עריץ, שכפה את הרצון המלכותי על אנשים חופשיים עד כה. הוא הרחיב מאוד את הסמכות המלכותית ונכנס למלחמה עם כתר אראגון ("מלחמת שני הפדרואים").
אחיו הבלתי חוקי אנריקה השיג במהירות את תמיכתם של לא רק האצולה הבכירה, אלא גם צרפת, אראגון והאפיפיור. בשנת 1366, הוא הדיח רשמית את אחיו כמלך קסטיליה, לאון, טולדו וסביליה והכריז על עצמו כמלך במנזר לאס הולגאס.
הסכסוך

בשנת 1366, אנריקה, שחי אז בצרפת, כינס במונפלייה צבא גדול, עם מרכיבים צרפתיים וגם אראגונים, ופלש לקסטיליה בתמיכת מלכי צרפת ואראגון (שארל החמישי ופדרו הרביעי בהתאמה). הוא הכריח בהצלחה את פדרו לברוח.
פדרו ברח לבאיון, עיר בגסקוניה שבידי האנגלים. שם, הוא עתר לאדוארד, הנסיך השחור, לסיוע ובתמורה לאדמות בקסטיליה, קיבל אותו. עם חיילים אנגלים בראשות הנסיך, הוא חזר לקסטיליה והחזיר את כוחו המלכותי ב-1367, מה שאילץ את אנריקה לחזור לצרפת לאחר הקרב המוצלח על נאחרה (נווארט). עם זאת, הוא סירב להיטיב בעסקיו עם האנגלים ובני בריתו, כולל הנסיך מוויילס עצמו, עזב במהרה. בשנת 1368, חתמו אנריקה ושארל מצרפת על הסכם טולדו לפיו הקסטיליאנים השאילו צי במפרץ ביסקאיה לצרפתים בתמורה לסיוע צבאי ביבשה.
אנריקה נכנס לגליסיה, כבש כמה עיירות ואז כבש את העיר לאון באפריל. לאחר מכן, כל מחוז גליסיה עבר לצדו של אנריקה. הוא נכנס שוב לקסטיליה ב-1369 ורצח את פדרו לאחר קרב קמפו דה מונטיאל. הוא הוכר כאנריקה השני ומיד חיזק את שלטונו על ידי הדחת יהודים ממשרות גבוהות. קסטיליה הפכה, בשלב זה, לבת ברית חזקה של הצרפתים במלחמותיהם המתמשכות.
מיתה בידי שמיים

בהלכה, מיתה בידי שמיים היא עונש המוטל על כחמישה עשר חטאים שנעשו במזיד, והוא עונש מוות שאמור להתבצע על ידי אלוהים ולא על ידי בית דין. עונש המיתה בידי שמים נחשב לעונש קל יותר מעונש הכרת (עונש דומה של מיתה בידי אלוהים) המוטל על 36 חטאים אחרים. מיתה בידי שמיים על פי הגמרא במסכת מועד קטן כח. קובעת כי גיל 60 זהו מיתה בידי שמיים: "מת בחמשים שנה זו היא מיתת כרת חמשים ושתים שנה זו היא מיתתו של שמואל הרמתי ששים זו היא מיתה בידי שמים".
מאחר שעונש זה בידי אלוהים ולא בידי אדם, לו גלויות צפונות הלב, אין צורך לגביו בעדות או בהתראה. אך אם ישנה עדות והתראה, העובר על רוב העבירות הללו במזיד מתחייב גם כן במלקות בבית דין, ככל עובר במזיד על מצוות לא תעשה. אמנם חלק מן העברות הללו הן מצוות עשה, שבהן אין חיוב בידי אדם בשום מקרה.
החטאים המחייבים מיתה בידי שמים

החטאים שעליהם חייבים מיתה בידי שמים נחלקים לשתי קבוצות:
החטאים המחייבים מיתה בידי שמים > אי ציות לנבואה

עונש המיתה בידי שמים על קבוצת החטאים הקשורה לציות לנבואה, מקורה בפסוקים בתורה:
נָבִיא אָקִים לָהֶם מִקֶּרֶב אֲחֵיהֶם כָּמוֹךָ, וְנָתַתִּי דְבָרַי בְּפִיו, וְדִבֶּר אֲלֵיהֶם אֵת כָּל אֲשֶׁר אֲצַוֶּנּוּ. וְהָיָה הָאִישׁ אֲשֶׁר לֹא יִשְׁמַע אֶל דְּבָרַי אֲשֶׁר יְדַבֵּר בִּשְׁמִי – אָנֹכִי אֶדְרֹשׁ מֵעִמּוֹ. אַךְ הַנָּבִיא אֲשֶׁר יָזִיד לְדַבֵּר דָּבָר בִּשְׁמִי אֵת אֲשֶׁר לֹא צִוִּיתִיו לְדַבֵּר, וַאֲשֶׁר יְדַבֵּר בְּשֵׁם אֱלֹהִים אֲחֵרִים – וּמֵת הַנָּבִיא הַהוּא.
על פי זה, המשנה מבחינה בין שני סוגי חטאים המוזכרים בפסוקים האלו, שחלקם מתחייבים עונש מוות בבית דין, וחלקם חייבים רק מיתה בידי שמים:
נביא השקר המתנבא על מה שלא שמע ומה שלא נאמר לו – מיתתו בידי אדם. אבל הכובש את נבואתו, והמוותר על דברי נביא (=עובר על ציווי נביא), ונביא שעבר על דברי עצמו – מיתתו בידי שמים, שנאמר: "אנכי אדרוש מעמו".
על פי המשנה ישנם שלושה חטאים שעליהם מתחייבים מיתה בידי שמים:
הכובש את נבואתו – מי שנבחר כנביא על ידי אלוהים, אך מסרב לפרסם את נבואותיו לציבור.
המוותר על דברי נביא – מי שלא מציית לציווי המוטל עליו על ידי נביא שהתנבא בשם ה'.
נביא שעבר על דברי עצמו – נביא שקיבל ציווי אישי מאלוהים ולא ציית לציווי.
החטאים המחייבים מיתה בידי שמים > חילול הקודש

הקבוצה השנייה של החטאים שעונשם מיתה בידי שמים, היא של חטאים הקשורים בחילול הקודש על ידי חוסר הקפדה על התנאים ההלכתיים הדרושים לעבודה בבית המקדש וכדומה. כמה פסוקים במקרא מתרים בעונש מוות על פעולות כאלו:
"בְּבֹאָם אֶל אֹהֶל מוֹעֵד יִרְחֲצוּ מַיִם – וְלֹא יָמֻתוּ" (שמות ל, כ)
יַיִן וְשֵׁכָר אַל תֵּשְׁתְּ אַתָּה וּבָנֶיךָ אִתָּךְ בְּבֹאֲכֶם אֶל אֹהֶל מוֹעֵד – וְלֹא תָמֻתוּ" (ויקרא י, ט)
"אַל יָבֹא בְכָל עֵת אֶל הַקֹּדֶשׁ מִבֵּית לַפָּרֹכֶת אֶל פְּנֵי הַכַּפֹּרֶת אֲשֶׁר עַל הָאָרֹן – וְלֹא יָמוּת" (ויקרא ט"ז, ב)
"וְשָׁמְרוּ אֶת מִשְׁמַרְתִּי וְלֹא יִשְׂאוּ עָלָיו חֵטְא – וּמֵתוּ בוֹ כִּי יְחַלְּלֻהוּ" (ויקרא כב, ט)
"וְהַזָּר הַקָּרֵב – יוּמָת" (במדבר יח, ז)
חז"ל הרחיבו את עונשי המוות הללו לרשימה מפורטת של חטאים שחייבים עליהם מיתה בידי שמים:
זר (מי שאינו כהן) או כהן טמא שאכלו תרומה, תרומת מעשר, הפרשת חלה או פירות ביכורים.
אדם שאכל טבל – גידולים שלא הפרישו מהם תרומות ומעשרות, או לחם שלא הפרישו ממנו חלה.
זר (מי שאינו כהן) שעבד בבית המקדש, לדעת רוב התנאים חייב מיתה בידי שמים. אך לדעת רבי עקיבא – משמעות הפסוק "והזר הקרב יומת" היא לעונש מוות בידי בית הדין, ועל כן זר שעבד בבית המקדש חייב עונש חנק ולא מיתה בידי שמים.
כהן שעבד בבית המקדש כשהוא באחד מהמצבים שבהם ההלכה אוסרת את העבודה במקדש: טמא, טבול יום (מי שטבל במקווה להיטהר מטומאה ובאותו יום עבד במקדש), מחוסר בגדים (מי שלא לבוש בבגדי כהונה), מחוסר כיפורים (מי שהיה זב או מצורע, ונטהר, ועוד לא הביא את הקורבנות המוטלים עליו), שלא רחוץ ידיים ורגליים, פרועי ראש (מי ששיער ראשו ארוך) או שתויי יין. לעומת המצבים המפורטים ברשימה זו, ישנם מצבים אחרים שגם בהם העבודה בבית המקדש אסורה, אך אין על כך עונש מיתה בידי שמים: ערל (מי שלא נימול בברית מילה), אונן (מי שקרוב משפחה שלו נפטר ועדיין לא נקבר), ויושב (מי שיושב ולא עומד). במצב אחד יש מחלוקת: כהן בעל מום שעבד במקדש, לפי דעת רבי יהודה הנשיא חייב מיתה בידי שמים, אך לפי דעת החכמים האחרים – לא.
הזיד במעילה – מי שהשתמש ברכוש ההקדש לצרכים פרטיים. גם כאן, כמו בבעל מום שעבד במקדש, לפי דעת רבי יהודה הנשיא חייב מיתה בידי שמים, אך לפי דעת החכמים האחרים – לא. הרמב"ם נקט שהעיקר כדעת חכמים, אך המהר"ל מפראג כתב שחייב מיתה בידי שמיים, ואולי ניתן להסיק מכך שנקט שהעיקר כדעת ר' יהודה הנשיא.
מי שנכנס לקודש הקודשים, מלבד הכהן הגדול שנכנס לעבודת יום הכיפורים.
במספר מקרים ניתן עונש מיתה בידי שמיים גם לגוי, למשל גוי ששבת חייב מיתה, וכן גוי העובר על איסור לימוד תורה לנוכרי.
ההבדל בין מיתה בידי שמים לכרת

עונש מיתה בידי שמים נחשב לעונש קל יותר מעונש הכרת המוטל על 36 חטאים אחרים. ההבחנה מתבטאת במיוחד בהבדל בין טמא שאכל תרומה או בכורים וכדומה שחייב מיתה בידי שמים, לבין טמא שאכל בשר קורבנות שזהו חטא חמור יותר, וחייב כרת.
לפי רש"י, ההבדל בין העונשים הוא שעונש המיתה בידי שמים הוא רק מוות שבא מוקדם מהצפוי ולא שהאדם מת בחצי ימיו, ולא כולל גם שבניו ימותו והוא ימות בלי ילדים, כפי שנכלל לדעתו בעונש כרת. לפי הרמב"ם, ההבדל מתבטא בכך שעונש מיתה בידי שמים נגמר ברגע המוות, שבכך מתכפר החטא והוא אינו נענש יותר בעולם הבא.
הערות שוליים

↑  פירוש המשניות לרמב"ם, מסכת מכות, פרק ג, משנה א
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר שופטים, הלכות סנהדרין והעונשין המסורין להם, פרק י"ט, הלכה ג'.
↑  ספר דברים, פרק י"ח
↑  משנה, מסכת סנהדרין, פרק י"א, משנה ה'
↑  תוספתא, מסכת זבחים, פרק יב, ז; תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף פ"ג, עמוד א'
↑  משנה, מסכת סנהדרין, פרק ט', משנה ו'.
↑  נתיבות עולם/נתיב התורה/ז – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
↑  תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף כ"ז, עמוד ב'.
↑  פירוש רש"י על תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף כ"ה, עמוד ב'.
↑  פירוש המשניות לרמב"ם, מסכת סנהדרין, פרק ט, משנה ו.
| דיני נפשות ביהדות |
| --- | --- | --- |
| מיתה שלא בידי בית דין | מיתה בידי שמיים • הבא במחתרת • הבא להורגך השכם להורגו • רודף • מוסר • קנאים פוגעים בו • מורידין ולא מעלין • גואל הדם |  |
| מרכיבי הדינים | סנהדרין בלשכת הגזית • סנהדרין קטנה וסנהדרין גדולה • עדות • התראה |  |
| איסורים ומצוות | רצח במשפט העברי • לא תרצח • ייהרג ואל יעבור • מסירות נפש • קידוש השם • לא תעמוד על דם רעך • עדים זוממים • פיקוח נפש • קדושת החיים • שמירת הנפש • מאבד עצמו לדעת |  |
| שונות | כרת • הכנסה לכיפה • קם ליה בדרבה מיניה • עיר מקלט • שינוי הדין • המתת חסד בהלכה • הפלה • שור הנסקל • דיני בני נח |  |
| ארבע מיתות בית דין | ארבע מיתות בית דין |  |
| חייבי סקילה | עבודה זרה • נערה המאורסה • חילול שבת • מסית • מדיח • ברכת השם • קללת אב ואם • משכב בהמה • משכב זכר • שוכב עם אמו • שוכב עם אשת אביו • שוכב עם כלתו • בן סורר ומורה • מכשף • בעל אוב • ידעוני |  |
| חייבי שרפה | בת כהן שזינתה • שוכב עם אישה ובתה או אשה ונכדתה • שוכב עם בתו או נכדתו |  |
| חייבי הרג | עיר הנידחת • רוצח |  |
| חייבי חנק | אשת איש • הכאת הורים • גונב איש • זקן ממרא • נביא שקר |  |
מיקרוגנאטוזואה

| מיקרוגנאטוזואה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיקרוגנאטוזואה
מחלקה:: מיקרוגנאטוזואה
סדרה:: מיקרוגנאטוזואה
משפחה:: לימנוגנטיידה
סוג:: לימנוגנתייה
מין:: לימנוגנתייה מארסקי
שם מדעי
 Limnognathia maerski
מיקרוגנאטוזואה (שם מדעי: Micrognathozoa) היא מערכה ובה מין אחד בלבד לימנוגנתייה מארסקי (Limnognathia maerski) אשר התגלה במעיינות חמים באי דיסקו (אנ') שבגרינלנד וגם באיי קרוזה ב-1994 ותואר ב-2000.
מאפיינים

אורכו הממוצע עומד על עשירית מילימטר, מה שהופך את לימנוגנתייה מארסקי לאחד מבעלי החיים הקטנים ביותר בעולם. כשהחיה אוכלת בית החזה מתרחב בדומה לאקורדיון. לימנוגנתייה מארסקי ניזונה בעיקר מחיידקים, כחוליות וצורניות. לימנוגנתייה מארסקי נעה על ידי זיפים שדומים למינים מהמערכה גנתוסטומולידה (Gnathostomulida). כל הדגימות של מין זה שנאספו הן נקבות.