stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גילדת הבמאים של אמריקה
סקירה כללית

כאיגוד למקצוע מסוים, ולא למקצועות רבים באותו ענף, הגילדה היא איגוד על פי מקצוע. היא מייצגת במאים ואת חברי צוות הבימוי באמצעי התקשורת, כגון בקולנוע, בטלוויזיה, בחדשות, בפרסומות ובניו מדיה. לגילדה תוכניות אימונים שונות שבהן מוצבים מועמדים בהפקות שונות, ויכולים לצבור ניסיון בעבודה בתעשיית הקולנוע או הטלוויזיה.
נכון ל-2022, בגילדה מעל 19,000 חברים. משרדיה הראשיים נמצאים בשדרות סאנסט שבהוליווד, ויש לה סניפים בניו יורק ובשיקגו וועדות היגוי בסן פרנסיסקו, בשיקגו ובלונדון. על פי רישומי מחלקת העבודה של ארצות הברית, החברים המדווחים של הגילדה נחלקים ל-1,532 "גמלאים" (כ-10% מכלל החברים), 323 חברים "מושעים" (2%) ו-5 חברים "לכל החיים" (פחות מ-1%). עיקר החברים הם 13,577 חברים "פעילים". חברים "מושעים" משלמים דמי חבר אך אינם זכאים להצביע באיגוד. הגילדה דיווחה גם על כמה אנשים שאינם חברים, המשלמים מס ארגון. הלא-חברים הללו מונים נכון ל-2013 172 איש, או בערך 1% מחברי האיגוד. לא כל הבמאים בהוליווד הם חברי הגילדה. חריגים בולטים הם ג'ורג' לוקאס ורוברט רודריגז. קוונטין טרנטינו ביים שישה סרטים עלילתיים לפני שהפך לחבר ב-DGA בשנת 2012. במאים שאינם חברי הגילדה אינם יכולים לביים עבור אולפני הקולנוע הגדולים, שחתמו על הסכמי הגילדה שלפיהם כל הבמאים חייבים להיות חברי גילדה.
הסכמי עבודה

ההסכמים שנחתמו בין הגילדה לחברות ההפקה קובעים תנאי שכר ועבודה לחברי הגילדה, ומחייבים שכל המועסקים בתחומים הרלוונטיים בסרט שנעשה על ידי החברות החותמות יהיו חברי הגילדה. בדרך כלל נמנעים חברי הגילדה מלעבוד עבור חברות שלא חתמו על הסכם עם גילדת הבמאים. הימנעות זו מובילה לעיתים חברות הפקה שאין להן הסכם עם האיגוד להקים חברות חדשות, שחותמות על הסכם עם הגילדה, אך ורק לצורך יצירתו של סרט מסוים. הגילדה מנהלת אחת לשלוש שנים משא ומתן עם ברית מפיקי הקולנוע והטלוויזיה (אנ'), הארגון המייצג את האולפנים, הרשתות וחברות ההפקה, לצורך עדכון וחידוש ההסכם הבסיסי והסכם הפרילנסרים לטלוויזיה מוקלטת ולטלוויזיה בשידור חי, שני ההסכמים העיקריים שעליהם חתומה הגילדה. מלבד שכר מינימום, הסכמי האיגוד מבטיחים גם תמלוגים עבור שימוש חוזר ביצירות חברי האיגוד בקולנוע, בטלוויזיה ובניו מדיה.
מלבד שכר ותנאי עבודה בסיסיים, לגילדת הבמאים של אמריקה תפקיד מסוים בהגנה על זכויות היצירה של במאי קולנוע וטלוויזיה. בין השאר הגדירה הגילדה מהו תפקיד הבמאי, וקבעה שלכל סרט יהיה במאי יחיד, ושהבמאי זכאי לערוך גרסת במאי מחומר הצילומים.
הכלל שלפיו לסרט יכול להיות רק במאי אחד אומץ על מנת לשמר את ההמשכיות של חזון הבמאי, וכדי להימנע ממפיקים ושחקנים שלוחצים לקבל קרדיט כ"במאים", ומאולפנים ששוכרים מספר במאים לסרט או לפרק טלוויזיה בודד.
רק במקרים של צוותי בימוי המוכרים על ידי התאגדות הבמאים, ולהם היסטוריה של עבודה משותפת וחזון משותף, חורגת ההתאגדות מהכלל הזה. דוגמאות לכך הן האחיות וצ'אוסקי, האחים פארלי והאחים כהן. על "עיר החטאים" עבדו רוברט רודריגז ופרנק מילר ביחד, אך מכיוון שמעולם לא עבדו יחד לפני כן סירבה הגילדה לאפשר להם לקבל קרדיט משותף על העבודה; רודריגז התפטר מהגילדה כדי שמילר יוכל לחלוק איתו את הקרדיט על הבימוי.
בעבר, עסקה גילדת הבמאים של אמריקה גם בפתרון מחלוקות עם גילדת התסריטאים של אמריקה (WGA) על קרדיט קנייני (אנ'), ששימש לראשונה בסרט "הולדתה של אומה" מ-1915; אלו קרדיטים ליוצר הראשי של סרט, והם מופיעים על המסך בסגנון "סרטו של אלפרד היצ'קוק" או "סטיבן ספילברג מציג". ה-WGA ניסה להגביל את הקרדיטים הקנייניים לתסריטאים בלבד, אך מאז ומתמיד התנגדה לכך ה-DGA, גילדת הבמאים, ובכך איפשרה לבמאים לנהל משא ומתן על קבלת קרדיט מסוג זה.
פרסי גילדת הבמאים של אמריקה

גילדת הבמאים של אמריקה מעניקה מדי שנה כמה פרסים (אנ'), שהם מחשובי הפרסים שניתנים לפני פרסי האוסקר, ומשמשים לקביעת סיכויהם של סרטים ואנשי מקצוע לזכות בפרס. פרס גילדת הבמאים לבימוי זיהה באופן כמעט מושלם את העתידים לזכות בפרסי האוסקר לבמאי הטוב ביותר, ובמקרים מסוימים, גם בפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר. רק שמונה פעמים זוכה פרס הגילדה לא זכה בפרס האוסקר לבמאי הבמאי הטוב ביותר, נכון ל-2019.
הנהגה

לזלי לינקה גלטר (אנ') משמשת כנשיאת ה-DGA מאז 2021. נשיאי הגילדה בעבר הם:
1936–1938 קינג וידור (אנ')
1938–1941 פרנק קפרה
1941–1943 ג'ורג' סטיבנס
1943–1944 מארק סנדריץ' (אנ')
1944–1946 ג'ון קרומוול (אנ')
1946–1948 ג'ורג' סטיבנס
1948–1950 ג'ורג' מרשל (אנ')
1950–1951 ג'וזף ל. מנקייביץ'
1951–1959 ג'ורג' סידני (אנ')
1959–1961 פרנק קפרה
1961–1967 ג'ורג' סידני (אנ')
1967–1971 דלברט מאן
1971–1975 רוברט וייז
1975–1979 רוברט אולדריץ' (אנ')
1979–1981 ג'ורג' שייפר (אנ')
1981–1983 ג'אד טיילור (אנ')
1983–1987 גילברט קייטס (אנ')
1987–1989 פרנקלין שפנר
1989–1993 ארתור הילר (אנ')
1993–1997 ג'ין ריינולדס (אנ')
1997–2002 ג'ק שיאה (אנ')
2002–2003 מרתה קולידג' (אנ') – הנשיאה הראשונה של הגילדה
2003–2009 מייקל אפטד
2009–2013 טיילור הקפורד (אנ')
2013–2017 פריס ברקליי (אנ') – הנשיא השחור הראשון של הגילדה, וההומוסקסואל המוצהר הראשון
2017–2021 תומאס שלאמי (אנ')
2021–הווה לזלי לינקה גלטר (אנ')
הערות שוליים

↑  Dawes, Amy (2011). "A More Perfect Union". DGA Quarterly.
↑  "Directors Guild of America". About.
↑  דו"ח 000-018 (אורכב 28.03.2016 בארכיון Wayback Machine) שהוגש למשרד תקני הנהלת עבודה (OLMS) של מחלקת העבודה של ארצות הברית ב-27 במרץ 2014.
↑  Writers Guild Ballot Reveals Ineligible Oscar Contenders That Won’t Get WGA Boost; ‘Les Miserables’ Key Omission IndieWire, December 17, 2012
1 2  "Why Not Quit the Directors Guild? What Robert Rodriguez can and can't do". Slate. 8 באפריל 2005. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "DGA Basic Agreement". DGA Website.
↑  "DGA Freelance Live and Tape Television Agreement". DGA Website. נבדק ב-2017-03-10.
↑  Possessory Credit Timeline באתר גילדת הבמאים של אמריקה, פברואר 2004
↑  Susan King, "Woody Allen, Martin Scorsese receive nominations for DGA Award", Los Angeles Times, January 9, 2012
↑  Matthew, Jacobs (26 ביוני 2013). "Directors Guild Of America Elects Paris Barclay First Black, Openly Gay President". Huffington Post. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Thomas Schlamme Elected Directors Guild President – Complete Election Results". Deadline. 2017-06-24. נבדק ב-5 ביולי 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Thomas Schlamme Elected DGA President: National Board and Officers Chosen". Directors Guild of America.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007456758505171  GND: 132070-1  ISNI: 0000 0000 9649 712X  LCCN: n81042799  NLA: 35037396  VIAF: 142498295   WorldCat (עם VIAF): 142498295 
מטה גילדת הבמאים של אמריקה בשדרות סאנסט
איגוד הסרטים של אמריקה

| --- | --- |

 פעילות:  הגנת תוכנה, סיווג צפייה, שדלנות
 התאגדות:  מוסד ללא כוונת רווח
 תחום:  איגודים עסקיים ומקצועיים 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 משרד ראשי:  וושינגטון די. סי.
 מטה הארגון:  וושינגטון די. סי. 
 מייסדים:  ויל הייז 
 חברים:  נטפליקס  סרטי יוניברסל  האחים וורנר  סרטי פרמאונט  סרטי סוני   חברת וולט דיסני
 תקופת הפעילות:  1922–הווה (כ־102 שנים) 
 www.motionpictures.org
 
איגוד הסרטים של אמריקה (באנגלית: The Motion Picture Association; בראשי תיבות: MPA) הוא מוסד ללא כוונת רווח המייצג את חמשת אולפני הקולנוע הגדולים בארצות הברית ואת חברת נטפליקס, אשר הוקם בשנת 1922 כ"ארגון מפיקי הסרטים והמפיצים של אמריקה". מטרתו המקורית של האיגוד הייתה לפעול למען צמיחת תעשיית הקולנוע המקומי. בשנים 1930–1968 הפעיל האיגוד את קוד הייז אשר היווה למעשה מעין צנזורה פנימית בתעשיית הקולנוע המקומית. בשנים האחרונות הארגון פועל למען זכויות יוצרים בקולנוע ומאבק בשיתוף קבצים פיראטי.
בארגון חברים חברת נטפליקס והאולפנים סרטי יוניברסל, האחים וורנר, חברת וולט דיסני (שכוללים את אולפני המאה ה-20), סרטי פרמאונט וסרטי סוני (הכוללים גם את סרטי קולומביה). בעבר גם אולפני יונייטד ארטיסטס ו-RKO היו חברים באיגוד.
כיום עומד בראש האיגוד צ'ארלס ריבקין (אנ').
ראו גם

Entertainment Software Rating Board
קופה אמריקה 1946

| --- | --- |
 מארחת:  ארגנטינה ארגנטינה
 תקופת התחרות:  12 בינואר 1946 – 10 בפברואר 1946 (30 ימים)
 מספר משתתפות:  6  (מתוך 6 משתתפות שנרשמו)
 הזוכה:   ארגנטינה
 מספר משחקים:  15
 מספר שערים:  61 (4.07 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  777,990 (51,866 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  אורוגוואי חוסה מריה מדינה   (7 שערים)
 השחקן המצטיין:  ארגנטינה אדולפו פדרנרה
 → 19451947 ←
 
נבחרת ארגנטינה, זוכת הקופה אמריקה
אליפות אמריקה הדרומית 1946 (בספרדית: Campeonato Sudamericano de Football 1946) היא המהדורה ה-19 של אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל. הטורניר נערך בארגנטינה בין ה-12 בינואר ל-10 בפברואר 1946, ואורגן על ידי התאחדות הכדורגל הדרום אמריקאית (CONMEBOL). בטורניר הגמר השתתפו שש נבחרות החברות בהתאחדות. ארגנטינה זכתה בטורניר בפעם השמינית בתולדותיה.
הנבחרות פרו, קולומביה ואקוודור פרשו מהתחרות. על אף שלא הוענק גביע לזוכה, התחרות נחשבת לרשמית מצד ה-CONMEBOL.
נבחרות

ארגנטינה (מארחת) (מחזיקת הגביע) 

 צ'ילה 

 ברזיל 

 אורוגוואי 

 בוליביה 

 פרגוואי
אצטדיונים

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|     המונמנטלליברטדורס דה אמריקהאצטדיון גאסומטרו | בואנוס איירס | בואנוס איירס | אבז'אנדה |
|     המונמנטלליברטדורס דה אמריקהאצטדיון גאסומטרו | אצטדיון גאסומטרו | אצטדיון המונומנטל | אצטדיון ליברטדורס דה אמריקה |
|     המונמנטלליברטדורס דה אמריקהאצטדיון גאסומטרו |  34°36′13″S 58°22′54″W﻿ / ﻿34.60361°S 58.38167°W﻿ / -34.60361; -58.38167﻿ (EsEstadio Gasómetro) |  34°32′43″S 58°26′58″W﻿ / ﻿34.54528°S 58.44944°W﻿ / -34.54528; -58.44944﻿ (EsEstadio Monumental) | 34°40′12.96″S 58°22′15.49″W﻿ / ﻿34.6702667°S 58.3709694°W﻿ / -34.6702667; -58.3709694﻿ (Estadio Independiente) |
|     המונמנטלליברטדורס דה אמריקהאצטדיון גאסומטרו | קיבולת: 75,000 | קיבולת: 67,664 | קיבולת: 57,858 |
    המונמנטלליברטדורס דה אמריקהאצטדיון גאסומטרו:
מלכי השערים

אורוגוואי חוסה מריה מדינה
ארגנטינה אנחל לברונה
ארגנטינה נורברטו מנדס
ברזיל זיזיניו
פרגוואי וילאלבה
ברזיל הלנו דה פרייטס
צ'ילה אריה
צ'ילה אטיליו קרמסצ'י
חוסה מריה מדינה, מלך שערי הטורניר
חוקי האזרחות (ארצות הברית)

| --- | --- |
סמל ארצות הברית
 פרטי החוק
 מדינה:  ארצות הברית
 www.uscis.gov/citizenship
 
דגל ארצות הברית
חוקי האזרחות בארצות הברית הם אוסף חוקים הקובעים את התנאים לקבלת אזרחות בארצות הברית. מדי פעם נעשים שינויים בחוקים אלה על ידי הקונגרס של ארצות הברית.
זכויות וחובות אזרחיות > זכויות אזרחיות

רק אזרחיה הבגירים של ארצות הברית, תושבי אחת ממדינות ארצות הברית או של מחוז קולומביה, הם בעלי זכות חוקית להשתתף בבחירות לעמדות הממשל הפדרלי של ארצות הברית, כמו גם בבחירות במדינה בה הם גרים או בבחירות לשלטון המקומי.
אזרחי ארצות הברית זכאים לקבל סיוע והגנה מחוץ לגבולות ארצות הברית (דרך שגרירויות ארצות הברית והקונסוליות האמריקאיות), ורשאים לגור בארצות הברית וכמו גם בטריטוריות אשר בשליטתה - ללא כל צורך בקבלת ויזת הגירה לצורך מעבר למדינה אחרת בתחומי ארצות הברית.
זכויות וחובות אזרחיות > חובות אזרחיות

אזרחי ארצות הברית מחויבים להתייצב, במידה ויקבלו זימון, לבית המשפט המקומי כדי לשמש חברים בחבר מושבעים. בנוסף, אזרחי ארצות הברית מחויבים לשלם מס הכנסה ולהגיש דו"ח שנתי לשירות הכנסות הפנים (IRS), כולל על הכנסות אותן הרוויחו בזמן ששהו מחוץ לגבולות ארצות הברית (ללא תלות באורך השהייה מחוץ לארצות הברית). אזרחי ארצות הברית גם חייבים לצאת את גבולותיה ולהיכנס לשטחה תוך הצגת דרכון האמריקאי גם כאשר האזרח מחזיק באזרחות נוספת.
כל האזרחים הזכרים של ארצות הברית (כולל אלו אשר שוכנים באופן קבוע מחוץ לגבולות ארצות הברית ו/או בעלי אזרחות כפולה) נדרשים בין הגילאים 18 עד 26 למסור את פרטיהם לגורמים האחראים על גיוס החירום לכוחות המזוינים של ארצות הברית. אף על פי שמשנת 1973 ועד היום אף אחד בארצות הברית לא גויס בצו חירום, ההרשמה נמשכת לשם גיוס כולל אפשרי עתידי.
דרכים לרכישת אזרחות אמריקאית

ישנן מספר דרכים בהן מוענקת אזרחות אמריקאית:
דרכים לרכישת אזרחות אמריקאית > לידה בתוך גבולות ארצות הברית

אנשים אשר נולדו בארצות הברית (כולל לא רק 50 המדינות ומחוז קולומביה, אלא גם, ברוב מקרים, אנשים אשר נולדו בטריטוריות אשר שייכות לארצות הברית, כמו פוארטו ריקו, גואם, איי מריאנה הצפוניים, איי הבתולה של ארצות הברית, ואזור תעלת פנמה לפני שהוחזרה לפנמה, ומדינות נוספות אשר נחשבו לטריטוריות של ארצות הברית בעבר, כגון אלסקה והוואי) הם אזרחי ארצות הברית מכוח לידה (אלא אם כן נולדו לאנשי משלחת דיפלומטית זרה), בלי קשר לאזרחותם או הלאום של ההורים. חוק זה נתון לוויכוחים רבים, שכן הורים רבים אשר הגיעו לארצות הברית כמהגרים לא חוקיים, נכנסו לארצות הברית במטרה להוליד ילדים, כדי שילדיהם יחשבו אזרחי ארצות הברית. תעודת לידה נחשבת עדות קבילה לקבלת אזרחות. מדיניות זו שונה באופן מהותי מהמדיניות הקיימת ברוב העולם המערבי.
החוק המקנה לילדיהם של המהגרים הלא חוקיים אזרחות אמריקאית חוקק בשנת 1898 בטענה כי הם זכאים לכך לפי התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית. על אף שבקונגרס נעשו מאמצים רבים לאורך השנים לשנות את החוק או להגביל את השפעתו, דרך תוספת חדשה לחוקה או חקיקת חוקים חדשים, שום ניסיון לא עבר בהצלחה עד היום.
דרכים לרכישת אזרחות אמריקאית > לידה מחוץ לגבולות ארצות הברית לשני הורים אמריקאים

ברוב מקרים, הפונה יחשב לאזרח ארצות הברית במידה ושלוש הדרישות הבאות נכונות:
שני ההורים היו אזרחי ארצות הברית בעת לידת הילד.
לפחות הורה אחד חי בארצות הברית לפני לידת הילד.
ההורים נשואים.
בנוגע לסעיף השני לפי החוק האמריקאי מגורים גם לזמן קצר נחשבים, ואין את חובת החמש שנים שיש כאשר רק אחד מבני הזוג אמריקאי.
תעודת הלידה של הילד מארץ מוצאו נחשבת עדות קבילה בקונסוליות או השגרירות האמריקאיות לקבלת אזרחות. הוא או היא יכולים גם להגיש בקשה לקבלת דרכון או מסמך רשמי שיכיר בזכאותו כאזרח אמריקאי.
דרכים לרכישת אזרחות אמריקאית > לידה מחוץ לגבולות ארצות הברית להורה אמריקאי

ברוב המקרים, הפונה יחשב לאזרח ארצות הברית במידה ושלושת הסעיפים הבאים נכונים:
אחד ההורים היה אזרח ארצות הברית בעת לידת הילד.
ההורה האזרח חי לפחות חמש שנים בארצות הברית לפני שהביא לעולם את הילד.
לפחות שנתיים מתוך חמש השנים הללו, התקיימו לאחר יום הולדתו ה-14 של ההורה האזרח (בתנאי שהילד נולד לאחר 1986. אם הוא נולד קודם לכן, על ההורה לשהות 5 שנים לאחר גיל 14).
תעודת הלידה של הילד אשר מקורה בארץ מוצאו של הילד נחשבת עדות קבילה בקונסוליות או השגרירות האמריקאיות לשם קבלת אזרחות. הוא או היא יכולים גם כן להגיש בקשה לקבלת דרכון או מסמך רשמי אשר יכירו בו כאזרח אמריקאי.
על הפונה לבקשת אזרחות מכח סעיף זה לשלם סכום כספי המשתנה מפעם לפעם ($600 נכון ל-2015), להמציא תעודות שונות המוכיחות את אזרחותו של ההורה, והמפורטות במבוא למסמך N600k, למלא את המסמך הנ"ל, לשלוח את המסמכים לאחד המקומות שמטפלים בנושא זה, שם יזמנו אותו לפגישה עמם לצורך קבלת האזרחות. במידה וההורה לא עומד בסעיף 2 ו/או 3 בקשת האזרחות יכולה להיות מבוססת על אזרחותם האמריקאית של האב ו/או האם של ההורה. במקרה זה על ההורה האזרח להיות נוכח יחד עם ילדו בראיון באחד ממשרדי ההגירה בארצות הברית לאחר שהגיש בקשה.
דרכים לרכישת אזרחות אמריקאית > מכוח התאזרחות

אדם אשר אינו אזרח מלידה של ארצות הברית יוכל להשיג אזרחות אמריקאית רק דרך תהליך התאזרחות.
דרכים לרכישת אזרחות אמריקאית > זכאות להתאזרחות

כדי לעבור תהליך התאזרחות ולהפוך להיות אזרח של ארצות הברית, הפונה חייב להיות לפחות בגיל שמונה עשרה שנים בעת הפנייה, תושב קבע חוקי של ארצות הברית, ובעל סטטוס של תושב קבע חוקי בארצות הברית במשך חמש שנים פחות 90 יום ביום הגשת הבקשה (דרישה זו מוקטנת לתקופה של שלוש שנים פחות 90 יום במידה והפונה (א) השיג סטטוס חוקי של תושבות קבע (ב) התחתן וחי יחד עם אזרח במהלך שלוש שנים (ג) הבעל/האישה היו אזרחי ארצות הברית לפחות שלוש שנים לפני הגשת המועמדות לאיזרוח). הם צרכים להמצא יחד באופן ממשי לפחות 30 חודשים מתוך 60 חודשים לפני התאריך בו תויקה בקשתם. גם במשך 60 החודשים הללו, במידה ותושב הקבע החוקי היה מחוץ לארצות הברית במשך תקופה אשר נמשכה מעל שישה חודשים או יותר נפסלת אפשרותם להתאזרח. הפונה חייב להיות "אדם מוסרי וטוב" וחייב לעבור מבחן על ההיסטוריה של ארצות הברית ועל הממשלה של ארצות הברית. רוב הפונים חייבים להיות בעלי ידע בשפה האנגלית למעט חריגים, בעלי נכויות מנטליות או פיזיות. דרישה זו להפגנת יכולת קריאה, כתיבה, ודיבור בשפה האנגלית איננה מכבידה מדי משום שהמבחן דורש רק שהפונים יפגינו יכולות בסיסיות לקרוא ולכתוב משפטים פשוטים באנגלית, כגון "ארצות הברית היא דמוקרטיה" ("The United States is a democracy").
דרכים לרכישת אזרחות אמריקאית > מבחן קבלת אזרחות

הפונים לקבלת אזרחות נשאלים עשר שאלות, כאשר הם חייבים להשיב נכונה לפחות על שש שאלות מתוכן. שרותי ההגירה והאזרחות של ארצות הברית (USCIS) מפרסמים רשימה אשר מכילה 96 שאלות לדוגמה (עם תשובות). לרוב השאלות אשר יישאלו נלקחות מתוך רשימה זו. הרשימה כוללת בין השאר את השאלות הבאות:
מי בוחר את נשיא ארצות הברית?
חבר האלקטורים.
כמה שינויים, או תוספות קיימים בחוקת ארצות הברית?
27.
כמה חברים בעלי זכות הצבעה ישנם בבית הנבחרים של ארצות הברית?
435.
מי אמר, "תנו לי חירות או תנו לי מוות"?
פטריק הנרי.
מי היה הנשיא הראשון אשר שימש גם כמפקד העליון של הכוחות המזוינים של צבא ארצות הברית ושל הצי האמריקני?
ג'ורג' וושינגטון.
ציין מהם תיקוני החוקה אשר מקנים או עוסקים בזכויות ההצבעה.
התיקון ה-15,  התיקון ה-19,  התיקון ה-24, ו התיקון ה-26.
באיזו שנה נכתבה חוקת ארצות הברית?
1787.
כמה פעמים ברציפות יכול סנאטור או חבר קונגרס להיבחר מחדש?
אין הגבלה.
איזה מסמך של שרותי ההגירה והאזרחות של ארצות הברית (USCIS) משמש להגשת מועמדות לקבלת אזרחות אמריקנית?
N400.
מהי הזכות החשובה ביותר אשר ניתנת לאזרחי ארצות הברית?
זכות ההצבעה.
ניתן לקרוא את הרשימה המלאה של השאלות ב"מדריך לקבלת אזרחות" ("A Guide to Naturalization") אשר מופץ בחינם על ידי שרותי ההגירה והאזרחות של ארצות הברית.
דרכים לרכישת אזרחות אמריקאית > שבועת אמונים

על מנת להפוך לאזרחי ארצות הברית חייבים המתאזרחים החדשים בהצהרת נאמנות (Oath of Allegiance).
לפי חוק ההגירה והאזרחות משנת 1953, שבועה זו חייבת לכלול את חמשת העקרונות הבאים:
נאמנות לחוקת ארצות הברית
התכחשות לנאמנות לכל מדינה זרה לה היה המתאזרח חייב בנאמנות קודם להתאזרחותו בארצות הברית
הגנת החוקה כנגד אויבים "זרים ומבית"
הבטחה לשרת בצבא ארצות הברית כאשר יידרש לכך על פי חוק
הבטחה לקיים חובות אזרחיות בעלות "חשיבות לאומית" כאשר יידרש לכך על פי חוק
דרכים לרכישת אזרחות אמריקאית > כשירות לתפקיד ציבורי

אזרח אמריקאי מתוקף התאזרחות זכאי לכל הזכויות של אזרח אמריקאי מלידה, למעט הזכות להיבחר לנשיאות ארצות הברית או לסגן נשיא ארצות הברית, המוקנים רק לאזרחים מלידה.
למעשה, המינוח "אזרח מלידה" לא מוגדר בשום מקום בחוקה עצמה ובית המשפט העליון של ארצות הברית מעולם לא דן במשמעויות השונות של המינוח. משום כך, יש הטוענים שאפילו ילדי אזרחי ארצות הברית אשר נולדו מחוץ לגבולות ארצות הברית אינם זכאים להתמודד בבחירות לנשיאות, משום שחוק אותו חוקק הקונגרס האמריקני כגון חוק האיזרוח לא יכול לפסוק נגד חוקת ארצות הברית. עד היום אף אחד מהמועמדים לנשיאות - ג'ורג' רומני (יליד מקסיקו), בארי גולדווטר (יליד טריטוריית אריזונה של ארצות הברית), וג'ון מקיין (נולד בבסיס צוללות אמריקני באזור תעלת פנמה) מעולם לא נפסלו משום שאינם נחשבים ל"אזרחים מלידה", על אף שאף אחד מהמועמדים לנשיאות אשר נופלים תחת סיווג זה, מעולם לא נבחרו למעשה לנשיאי ארצות הברית, ולכן יש להתייחס לכך ששאלה זו עדיין לא הוכרעה עד היום באופן מוחלט.
דרכים לרכישת אזרחות אמריקאית > אזרחות לילדים - פקודה שנכנסה לתוקף בשנת 2000

החל מה-1 באפריל 1995, נכנס לתוקפו חוק אזרוח הילדים (Child Citizenship Act of 2000) אשר קובע כי ילד אשר איננו אזרח ארצות הברית (מתחת לגיל 18) בעל הורה אזרח ארצות הברית, ואשר נמצא על פי החוק תחת השגחתו של הורה זה, זכאי באופן אוטומטי לאזרחות אמריקנית. במקרה זה הזכאות לאזרחות האמריקנית מחייבת כי התנאים הבאים יתקיימו:
לילד יש לפחות הורה אחד עם אזרחות אמריקנית.
הילד מתחת לגיל 18.
הילד מתגורר כעת באופן קבוע בארצות הברית תחת השגחתו של ההורה בעל האזרחות האמריקנית.
הילד הגיע בתחילה כתושב קבע חוקי לארצות הברית.
אזרחות כפולה

בית המשפט העליון של ארצות הברית אשר הסתמך על תקנה של מחלקת המדינה של ארצות הברית בדבר האזרחות הכפולה (7 FAM 1162), פסק כי את האזרחות הכפולה היא "סטטוס אשר מוכר בחוק" וש"אדם יכול לממש את זכויותיו האזרחויות בשתי מדינות ועדיין להיות כפוף לחובותיהן של שתי המדינות. עצם העובדה שאדם עומד על זכויות של אחת מן האזרחויות לא אומר כי עליו להתכחש לאזרחות השנייה" (Kawakita v. U.S., 343 U.S. 717) (1952). בשנת 1964 קבע בית המשפט העליון של ארצות הברית כי אדם אשר קיבל אזרחות אמריקנית דרך תהליך אזרוח רשאי לחזור לארץ המוצא שלו ולחדש את האזרחות הקודמת שלו, ואף על פי כן מעשה זה לא יגרום לו לאבד את אזרחותו האמריקנית גם אם לעולם לא יחזור לארצות הברית.
חוק ההגירה והאזרחות (INA) איננו מגדיר מהי אזרחות כפולה ויחד עם זאת גם איננו לוקח עמדה חד-משמעית בעדה או נגדה. עד כה לא חל שום איסור כנגד החזקת אזרחות כפולה, אך תנאים מסוימים של ה- INA וחוקי האזרחות אשר התקיימו בעבר ניסו להקטין את האפשרויות בהם אנשים יחזיקו באזרחות כפולה. אף על פי שהאנשים אשר עוברים תהליך אזרוח נדרשים לשאת שבועה בה הם מתכחשים לנאמנויות הקודמות שלהם, השבועה איננה מכריחה את המתאזרחים לבטל את האזרחות המקורית שלהם.
אף על פי שממשלת ארצות הברית לא מעודדת בהחזקת אזרחות כפולה לפי המדיניות שלה, היא כן מכירה בקיום של אזרחות כפולה והיא כן מאפשרת לאזרחיה להחזיק בשתי אזרחויות.
בעבר, כאשר אזרחי ארצות הברית בעלי אזרחויות כפולות נדרשו למלא את חובותיהם כלפי המדינה האחרת, אותם האזרחים לעיתים מצאו עצמם במצבים בהם ההתחייבויות שלהם כלפי המדינה האחרת עמדה בניגוד לחוקים של המדינה השנייה. אף על פי כן, משום שכיום פחות מדינות מחייבות את אזרחיהם לשרת בצבא, וברוב המדינות החובות של המדינה מתבססות על תשלום מיסים, לפי תושבות ולא לפי אזרחות, הסכסוכים הללו הפכו לפחות תדירים. כתוצאה, חל גידול דרמטי בשנים האחרונות במספר האנשים המחזיקים באזרחות אמריקנית במדינות אחרות.
ביטול אזרחות אמריקאית

בעבר היו מקרים שונים בהם יכלה המדינה ליזום ביטול אזרחותו של אזרח אמריקני כגון אזרוח במדינה זרה, שירות בצבא זר, והצבעה בבחירות במדינה זרה. אף על פי כן, בעקבות שורה של פסיקות של בית המשפט העליון האמריקני משנות השישים של המאה ה-20 ועד היום אשר הגבילו את יכולת הממשל לבטל אזרחויות במקרים בהם אדם פעל באופן מסוים בידיעה כי הוא יאבד את האזרחות שלו בעקבות פעולה זו או אחרת. בעקבות סדרה של שינויים מנהליים שאומצו על ידי מחלקת המדינה האמריקנית במהלך אמצע שנות התשעים, כיום למעשה בלתי-אפשרי לאבד את האזרחות האמריקנית ללא הצהרה מפורשת על כך בפני קצין קונסולרי.
במקרים מסוימים האזרחות האמריקנית תישלל על בסיס הרשעות שונות, כגון: בגידה בארצות הברית.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
קופה אמריקה 1957

| --- | --- |
 מארחת:  פרו פרו
 תקופת התחרות:  7 במרץ 1957 – 6 באפריל 1957 (31 ימים)
 מספר משתתפות:  7
 הזוכה:   ארגנטינה
 מספר משחקים:  21
 מספר שערים:  101 (4.81 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  1,019,000 (48,524 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  ארגנטינה אומברטו מסקיו אורוגוואי חאבייר אמברויס
 השחקן המצטיין:  ארגנטינה אומר סיבורי
 → 19561959 ←
 
אליפות אמריקה הדרומית 1957 (1957 Campeonato Sudamericano) היא המהדורה ה-25 של אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל. הטורניר נערך בפרו בין ה-7 במרץ ל-6 באפריל 1957, ואורגן על ידי התאחדות הכדורגל הדרום אמריקאית (CONMEBOL). בטורניר הגמר השתתפו שבע נבחרות החברות בהתאחדות.
הטורניר שוחק במתכונת של בית גמר, והשתתפו בו שבע נבחרות שהתמודדו ביניהן בסיבוב אחד בן שישה מחזורים. בוליביה ופרגוואי בחרו שלא להשתתף בטורניר.
ארגנטינה המארחת זכתה בטורניר בפעם ה-11 בתולדותיה. היא ניצחה בחמישה מתוך ששת משחקיה בטורניר, והפסידה רק במשחק האחרון למארחת פרו, וזאת לאחר שהבטיחה כבר את הזכייה בתואר.
בית הגמר

בשלב זה, נפגשו הנבחרות אחת עם השנייה פעם אחת. תואר אלופת אמריקה הדרומית הוענק לנבחרת שסיימה במקום הראשון בבית בתום ארבעה מחזורים.
עבור כל ניצחון זוכה הנבחרת בשתי נקודות, ועבור כל תוצאת תיקו זוכה הנבחרת בנקודה אחת. במקרה של שוויון בנקודות, תדורג גבוה יותר:
הנבחרת בעלת פער השערים הטוב יותר
הנבחרת בעלת מספר שערי הזכות הגבוה יותר
הנבחרת המנצחת במשחק בין השתיים
הנבחרת שתנצח בהגרלה שתיערך ביניהן
כל משחקי הגמר של הטורניר נערכו באצטדיון הלאומי שבלימה. תכולתו המקסימלית בעת הטורניר עמדה על כ-50,000 מקומות.
בית הגמר > טבלה סופית

האצטדיון הלאומי בלימה
קופה אמריקה 1959 (ארגנטינה)

| --- | --- |
 מארחת:  ארגנטינה ארגנטינה
 תקופת התחרות:  7 במרץ 1959 – 4 באפריל 1959 (29 ימים)
 מספר משתתפות:  7
 הזוכה:   ארגנטינה
 מספר משחקים:  21
 מספר שערים:  86 (4.1 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  1,020,000 (48,571 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  ברזיל פלה   (8 שערים)
 השחקן המצטיין:  ברזיל פלה
 → 19571959 (אקוודור) ←
 
אליפות אמריקה הדרומית 1959 (1959 Campeonato Sudamericano) היא המהדורה ה-26 של אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל. הטורניר נערך בארגנטינה בין ה-7 במרץ ל-4 באפריל 1959, ואורגן על ידי התאחדות הכדורגל הדרום אמריקאית (CONMEBOL). בטורניר הגמר השתתפו שבע נבחרות החברות בהתאחדות.
הטורניר שוחק במתכונת של בית גמר, והשתתפו בו שבע נבחרות שהתמודדו ביניהן בסיבוב אחד בן שישה מחזורים. קולומביה ואקוודור בחרו שלא להשתתף בטורניר.
ארגנטינה המארחת זכתה בטורניר בפעם ה-12 בתולדותיה. היא סיימה במאזן נקי מהפסדים, וניצחה בחמישה מתוך ששת משחקיה בטורניר.
בית הגמר

בשלב זה, נפגשו הנבחרות אחת עם השנייה פעם אחת. תואר אלופת אמריקה הדרומית הוענק לנבחרת שסיימה במקום הראשון בבית בתום ארבעה מחזורים.
עבור כל ניצחון זוכה הנבחרת בשתי נקודות, ועבור כל תוצאת תיקו זוכה הנבחרת בנקודה אחת. במקרה של שוויון בנקודות, תדורג גבוה יותר:
הנבחרת בעלת פער השערים הטוב יותר
הנבחרת בעלת מספר שערי הזכות הגבוה יותר
הנבחרת המנצחת במשחק בין השתיים
הנבחרת שתנצח בהגרלה שתיערך ביניהן
כל משחקי הגמר של הטורניר נערכו באצטדיון המונומנטל שבבואנוס איירס. תכולתו המקסימלית בעת הטורניר עמדה על 67,664 מקומות.
בית הגמר > טבלה סופית

אצטדיון המונומנטל בבואנוס איירס