stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיידקים
הערות שוליים

↑  germ theory | Definition, Development, & Facts | Britannica, www.britannica.com (באנגלית)
↑  יעקב עציון, החיסון העברי הראשון, באתר אקדם 67, ‏נובמבר 2020
1 2  Keneth Todar Ph.D, Todar's Online Textbook of Bacteriology. "The Good, the Bad, and the Deadly", https://www.textbookofbacteriology.net/structure_7.html
↑  מקס הרצברג, ביולוגיה מולקולרית. מבוא לתרגום הצופן הגנטי, אוניברסיטה משודרת גלי צה"ל: משרד הביטחון, 1980, עמ' 9
↑  Christian Gottfried Ehrenberg, Sylvae mycologicae Berolinenses, Germany
↑  Michael Hecker, Uwe Völker, Advances in Microbial Physiology, Elsevier, 2001, עמ' 35–91
↑  ד"ר רועי צזנה, ‏החיידק המלאכותי הראשון – וכל היתר שיבואו אחריו, באתר "הידען", 22 במאי 2010
↑  אבי בליזובסקי, ‏מדענים יצרו את היצור החי הסינתטי למחצה הראשון, באתר "הידען", 30 בינואר 2017
↑  Natalia Barger, Phyana Litovco, Ximing Li, Mouna Habib, Ramez Daniel, Synthetic metabolic computation in a bioluminescence-sensing system, Nucleic Acids Research, Volume 47, Issue 19, 04 November 2019, Pages 10464–10474, https://doi.org/10.1093/nar/gkz807
↑  חיידק שהוא גם מחשב, באתר יפעת מידע תקשורתי, מתוך אתר הארץ
| בקטריולוגיה |
| --- | --- | --- |
| מונחי יסוד | פרוקריוטים • ארכאונים (חיידקים קדומים) • חיידקים אמיתיים • אנדוטוקסין |  |
| חלקי התא החיידקי ואברוניו | נוקלאואיד • פלסמיד • ציטופלזמה • ריבוזום • קרום התא • דופן התא: פפטידוגליקן (חומצה טיכואית) • פריפלזמה • קרום חיצוני: ליפופוליסכריד • קפסולה ו-Slime layer • שוטון • פילי • פימבריה • ביופילם |  |
| מורפולוגיה | נקד • מתג • סלילון |  |
| פיזיולוגיה | פליגה • קוניוגציה • טרנספורמציה • עמידות לאנטיביוטיקה |  |
| מטבוליזם | חיידקים אירוביים (אווירניים אובליגטוריים, אווירניים פקולטטיביים, מיקרואירופילים) • חיידקים אנאירוביים (אל-אווירניים אובליגטוריים, אל-אווירניים פקולטטיביים, אל-אווירני סובל אוויר) • תסיסה • חיזור סולפט מיקרוביאלי • חיידקים סגולים |  |
| שיטות בקטריולוגיות | צביעת גראם (חיידקים גראם-חיוביים, חיידקים גראם-שליליים) • צביעה יציבת חומצה • מבחן קטלאז • מבחן אוקסידאז • מבחן קואגולאז • סיווג לנספילד • מבחן CAMP |  |
| מיגור חיידקים | חיטוי • פסטור • עיקור • אנטיביוטיקה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284499305171  BNE: XX525557  GND: 4004296-0  LCCN: sh85010813  NDL: 00570000  NKC: ph114113 
אנטוני ואן לוונהוק, החוקר הראשון שצפה בחיידקים
צורות של חיידקים
מבנה החיידק:

A – פילי

B – ריבוזום

C – קפסולה

D – דופן התא

E – שוטון חיידקי

F – ציטופלזמה

G – חלולית

H – פלסמיד

I – מולקולת DNA

J – קרום התא
חיידקים מסוג Salmonella חודרים לתוך תא אנושי בהדמיית מיקרוסקופ אלקטרונים
חיידקי E. coli
תרשים גידול של מספר החיידקים (לוגריתם) כנגד הזמן
פשעי המלחמה של חמאס

מחבל מכוח נוח'בה של חמאס יורה לעבר רכב של אזרחים ישראלים במתקפת הטרור ב-7 באוקטובר 2023.
פשעי מלחמה של חמאס הם הפרות של המשפט הבין-לאומי הפומבי, לרבות פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות, אשר ארגון הטרור חמאס והזרוע הצבאית שלו - גדודי עז א-דין אל-קסאם - הואשמו בביצועם מאז הקמת התנועה, ובעיקר בעקבות טבח שבעה באוקטובר. אלה כללו רצח, אלימות מינית, חטיפת אזרחים, הרג מכוון של שבויי מלחמה ולוחמים שנכנעו, התקפות חסרות הבחנה, שימוש במגן אנושי עינויים וביזה.
תחולת חוקי המלחמה על הארגון

קביעת תחולתם של חוקי מלחמה על קבוצות מיליטנטיות שאינן מדינות היא שאלה מורכבת, שכן הן מועצת אירופה והן הוועד הבינלאומי של הצלב האדום מציינים כי החוק הבינלאומי מתייחס באופן מסורתי למלחמה ולטרור כקטגוריות משפטיות נפרדות. ממשלות ישראל, ארצות הברית, האיחוד האירופי, בריטניה, יפן וקנדה מגדירות את חמאס כארגון טרור. עם זאת, מדינות אחרות לא הסכימו עם אפיון זה, ומתייחסות לחמאס כאל ישות פוליטית לגיטימית.
בעוד שהמונח "חוק בינלאומי" מתייחס באופן קונבנציונלי למדינות, הוא הוחל גם על כוחות חמושים של מורדים ומחבלים. לפיכך, גם התקוממויות הנחשבות חוקיות על פי המשפט הבינלאומי, מכיוון שהן עומדות בקריטריונים של "סיבה מוצדקת", חייבות לדבוק גם בעקרונות של "אמצעים צודקים". לגבי חמאס ולוחמיו, גם לשיטה הגורסת כי יש להם זכות להילחם נגד מה שהם מכנים "כיבוש לא חוקי", עדיין חלה עליהם חובת ציות לכללים משפטיים של "אפליה", "מידתיות" ו"צורך צבאי" לפי הגדרות החוק הבינלאומי, כפי שעושות מדינות קונבנציונליות.
לפי ה-Human Rights Watch, "המשפט ההומניטארי הבינלאומי, באמצעות הדוקטרינה של אחריות פיקודית" חל גם "על מנהיגים פוליטיים ואחרים במידה שיש להם 'אחריות ושליטה יעילה' על השחקנים המדוברים... ובכך להפוך את המנהיגות לאחראית גם בהיבט הפלילי".
פשעי מלחמה > תקיפה מכוונת כנגד אזרחים

לפי האמנסטי אינטרנשיונל, "האיסור לפגוע באזרחים הוא מוחלט בחוק הבינלאומי". ארגון Human Rights Watch הכריז כי "ההיקף והאופי השיטתי" של מתקפת חמאס נגד אזרחים ישראלים "עונה על ההגדרה של פשע נגד האנושות", וכי השימוש המיוחד שלו בפיגועי התאבדות המתרחשים "בהקשר של אלימות העולה על סכסוך מזוין... הם גם פשעי מלחמה".
פשעי מלחמה > פיגועי התאבדות

לפי אמנסטי אינטרנשיונל, "הקמפיין של פיגועי התאבדות והתקפות מכוונות נגד אזרחים ישראלים על ידי חמאס וקבוצות מזוינות אחרות מהווה פשעים נגד האנושות".
בין ספטמבר 1993 לפרוץ האינתיפאדה השנייה בספטמבר 2000, "קבוצות פלסטיניות ביצעו 14 פיגועי התאבדות נגד אזרחים ישראלים, בעיקר בשנים 97–1996, בהם נהרגו יותר מ-120 ונפצעו יותר מ-550. חמאס הצהיר כי הוא ביצע את רוב הפיגועים".
בעשור שבין 2000 ל-2010, היו 146 פיגועי התאבדות שבוצעו על ידי ארגוני טרור פלסטינים נגד ישראלים, והביאו ל-516 הרוגים. מחקר משנת 2007 של אוניברסיטת הרווארד על 135 פיגועי התאבדות פלסטינים שבוצעו בין ספטמבר 2000 לאוגוסט 2005, קבע שחמאס אחראי ל-39.9% מהתקפות אלה במהלך אותה תקופה.
פשעי מלחמה > שימוש במגנים אנושיים

ישראל האשימה את חמאס בשימוש במגנים אנושיים ברצועת עזה, וטענה כי החמאס אחסן נשק בתשתיות אזרחיות, שיגר רקטות מאזורי מגורים, והנחה את התושבים להתעלם מהאזהרות של ישראל. ישראל גם האשימה את חמאס בשמירה על בונקרים של פיקוד ובקרה ותשתיות מנהרות מתחת לבתי החולים. חמאס הכחיש שהשתמש בבתי חולים כדי להגן על מרכז פיקוד כלשהו, בעוד שהוא שיבח פלסטינים שסירבו לברוח מאזורים שישראל שמה לה למטרה.
ההאשמות הישראליות נתמכו על ידי נאט"ו, ובמהלך מלחמת חרבות ברזל מדינות האיחוד האירופי גינו את חמאס על השימוש בבתי חולים כמגנים אנושיים, ומזכ"ל האו"ם אמר כי "חמאס וחמושים אחרים משתמשים באזרחים כמגן אנושי". בשנת 2023, הארגון Human Rights Watch הצהיר כי "חמאס וארגונים פלסטיניים חמושים אחרים צריכים לנקוט בכל אמצעי הזהירות האפשריים כדי להגן על אזרחים שבשליטתם מפני השפעות התקפות ולא להשתמש באזרחים כ'מגנים אנושיים'"
פשעי מלחמה > התקפות חסרות הבחנה

בין השנים 2000 ל-2021 נורו מעל 17,000 רקטות לעבר ישראל מעזה. השימוש של חמאס בהתקפות רקטות חסרות הבחנה על אזרחים ספג גינוי נרחב כפשע מלחמה. משקיף האו"ם הפלסטיני, איברהים קריישי, גינה אף הוא את הירי, ואמר כי "כל רקטה ומרגמה שנורו מעזה לעבר ישראל הם "פשע נגד האנושות".
האינתיפאדה השנייה

רוב הנרצחים במהלך האינתיפאדה השנייה היו אזרחים, כאשר חמאס ביצע פיגועי טרור רבים המכוונים כלפי אזרחים.
פיגועים מרכזיים בזמן האינתיפאדה השנייה שבוצעו על ידי חמאס:
| שֵׁם | תַאֲרִיך | הרוגים | פצועים | מבצעים נוספים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| הפיגוע בקניון השרון | 18 במאי 2001 | 5 | 100 |  |
| הפיגוע בדולפינריום | 1 ביוני 2001 | 21 | 100+ |  |
| הפיגוע במסעדת סבארו | 9 באוגוסט 2001 | 16 | 130 | הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני |
| הפיגוע בתחנת הרכבת נהריה | 9 בספטמבר 2001 | 3 | 94 |  |
| הפיגוע ברחוב בן יהודה | 1 בדצמבר 2001 | 11 | 188 |  |
| הפיגוע בקו 16 | 2 בדצמבר 2001 | 15 | 40 |  |
| הפיגוע בקפה מומנט | 9 במרץ 2002 | 11 | 54 |  |
| הפיגוע במלון פארק | 27 במרץ 2002 | 29 | 140 | הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני |
| הפיגוע בסופרמקרט | 29 במרץ 2002 | 2 | 28 |  |
| הפיגוע במסעדת מצה | 31 במרץ 2002 | 16 | 31 |  |
| הפיגוע בצומת יגור | 10 באפריל 2002 | 8 | 19 |  |
| הפיגוע בראשון לציון | 7 במאי 2002 | 16 | 55 |  |
| הפיגוע בשוק בנתניה | 19 במאי 2002 | 3 | 59 | PFLP |
| הפיגוע בצומת פת | 18 ביוני 2002 | 19 | 74+ |  |
| הפיגוע בקו 189 | 16 ביולי 2002 | 9 | 20 |  |
| הפיגוע באוניברסיטה העברית | 31 ביולי 2002 | 9 | 80 |  |
| הפיגוע בקו 361 | 4 באוגוסט 2002 | 9 | 38 |  |
| הפיגוע ברחוב אלנבי | 19 בספטמבר 2002 | 6 | 70+ |  |
| הפיגוע בקו 20 בירושלים | 21 בנובמבר 2002 | 11 | 50+ |  |
| הפיגוע בקו 37 | 5 במרץ 2003 | 17 | 53 |  |
| הפיגוע במייק'ס פלייס | 30 באפריל 2003 | 3 | 50+ | גדודי חללי אל-אקצא |
| הפיגוע בקו 6 | 18 במאי 2003 | 7 | 20 |  |
| הפיגוע בקו 14א | 11 ביוני 2003 | 17 | 100+ |  |
| הפיגוע בתחנת צריפין | 9 בספטמבר 2003 | 9 | 30 |  |
| הפיגוע בקפה הלל | 9 בספטמבר 2003 | 7 | 50+ |  |
| הפיגוע ברחוב עזה | 29 בינואר 2004 | 11 | 50+ | גדודי חללי אל-אקצא |
| טבח בנמל אשדוד | 14 במרץ 2004 | 10 | 16 | גדודי חללי אל-אקצא |
| פיגועי אוטובוס באר שבע | 31 באוגוסט 2004 | 16 | 100+ |  |
| הפיגוע במחסום קרני | 13 בינואר 2005 | 6 | 5 | חללי אל-אקצא, ועדות ההתנגדות העממית |
מלחמת חרבות ברזל

ב-7 באוקטובר 2023 פתח ארגון הטרור חמאס במתקפת פתע על ישראל שכללה טבח המוני, אונס וחטיפת אזרחים וחיילים לרצועת עזה. ב-9 באוקטובר 2023 הצהיר ארגון Human Rights Watch כי מעשים אלו שביצע הארגון מהווים פשעי מלחמה.
ב-10 באוקטובר 2023 הצהיר משרד הנציב העליון של האו"ם לזכויות האדם (OHCHR) שלקיחת בני ערובה ושימוש במגנים אנושיים הם פשעי מלחמה. הנציב, וולקר טורק, ציין גם כי "הרציחות ההמוניות המחרידות" של ארגוני הטרור הן הפרות של החוק הבינלאומי.
מלחמת חרבות ברזל > הטבח בפסטיבל נובה

מעשי הטבח והחטיפה הגדולים ביותר ב-7 באוקטובר 2023 אירעו בפסטיבל נובה, כאשר חמושים של גדודי עז א-דין אל-קסאם ופלגים פלסטיניים אחרים נכנסו לפסטיבל סביב השעה :7:00 בבוקר, רצחו למעלה מ-360 בני אדם, וחטפו למעלה מ-40 בני ערובה. בהתחשב במתקפה על באי הפסטיבל כחסרת אבחנה במהותה, יחד עם היעדר נוכחות צבאית ישראלית במהלך הטבח, היא יכולה להיחשב רק כתקיפה מכוונת נגד אזרחים.
מלחמת חרבות ברזל > הטבח בבארי

בשעה  7:10 בבוקר, ב-7 באוקטובר 2023, כ-70 חמושים מארגון הטרור חמאס ופלגי טרור נוספים נכנסו לקיבוץ בארי ורצחו של 130 אנשים, כולל נשים (בהן פעילת השלום ויויאן סילבר), ילדים, פעוטות ותינוק אחד. בסך הכל נרצחו כ-10% מתושבי הקיבוץ. כמו כן, נשרפו עשרות בתים.
מלחמת חרבות ברזל > רצח חטופים אזרחיים

ב-31 באוגוסט 2024 חילץ צה"ל את גופותיהם של שישה חטופים, בהם הרש גולדברג-פולין, מתוך מנהרה ברפיח. ניתוחים שלאחר המוות גילו שהם נהרגו מטווח קצר רק 1-2 ימים קודם לכן. לאחר מכן, דווח כי חמושים של חמאס המחזיקים חטופים ישראלים בעזה קיבלו פקודות חדשות להוציא אותם להורג אם כוחות ישראליים יתקרבו. בעקבות חילוצם וקבורתם של החטופים, פרסם חמאס סרטון תעמולה בו נראתה אחת השבויות ההרוגות לפני מותה, שנועדה לכאורה להסב מצוקה פסיכולוגית למשפחות החטופים. בנוסף, חמאס הוציא אזהרה כי יוציא להורג את כל החטופים שנותרו ברשותו אם ישראל תנסה לבצע פעולת חילוץ.
הערות שוליים

↑  סיקור פגישות מועצת הביטחון, פגישה 9572, באתר האומות המאוחדות, ‏11 במרץ 2024
↑  Monica Marks, What the World Gets Wrong About Hamas, Time, ‏30 באוקטובר 2023
קרב עדווה

קרב עדווה הוא קרב שהתרחש ב-1896 סמוך לעיר עדווה במחוז תיגראי שבאתיופיה, במסגרת המלחמה האיטלקית-אתיופית הראשונה, בין ממלכת איטליה לממלכת אתיופיה. הקרב הסתיים בניצחונם המוחלט של האתיופים שהצליחו לשמור על עצמאותם המדינית והיו בכך המדינה היחידה באפריקה, שלא הפכה לקולוניה אירופאית. כמו כן הייתה זו הפעם הראשונה (והיחידה) בתולדות הקולוניאליזם שבה הצליחה מדינה אפריקנית להביס מעצמה אירופאית.
רקע

בשלהי המאה ה-19 הייתה אפריקה כולה, למעט אתיופיה וליבריה, תחת שליטה אירופאית, או של יוצאי אירופה (הרפובליקות של הבורים בדרום אפריקה). ממלכת איטליה שנכנסה באיחור למרוץ הקולוניאלי זכתה בשתי מושבות, אריתריאה וסומליה, על גבול אתיופיה, ולטשה עיניה אל שכנתם הדרומית העצמאית.
ב-1889 נחתם הסכם ווצ'ל בין שתי המדינות שהבטיח, לפי הגרסה האיטלקית, כי אתיופיה תהפוך לפרוטקטורט (מדינת חסות) של איטליה שתנהל את ענייני החוץ שלה. אך האתיופים סירבו להתחייב על כך, וגרסו כי הם רשאים להיעזר בשירותי התיווך של איטליה לפי בחירתם. המשמעות לכך הייתה שאתיופיה סירבה למעשה לוותר על ריבונותה ועל עצמאותה המדינית. האיטלקים לא היו מוכנים לקבל זאת ופלשו לאתיופיה.
בסוף 1895, לאחר שהתקדמו לעומק שטחה של אתיופיה, הובסה יחידת חוד איטלקית שסבלה מנחיתות מספרית בקרב אמבה אלגי, והאיטלקים נסוגו לעמדות מוגנות יותר במחוז תיגראי, שם התייצבו שני הצבאות זה מול זה.
לקראת סוף פברואר 1896, החלה האספקה של שני הצדדים להדלדל. מפקד הכוחות האיטלקים, הגנרל אורסיטה בארטיירי, זימן ישיבה של כלל מפקדי הכוחות, והודיע להם שהאספקה עומדת לאזול בתוך כחמישה ימים. הוא הציע לסגת ולהיערך מחדש באזור אסמרה, אולם שאר המפקדים התנגדו לכך, וטענו שנסיגה בשלב זה תגרום לפגיעה קשה במורל החיילים האיטלקיים.
אחד מהמפקדים הבכירים, דבורמידה, צוטט באמרו "איטליה תעדיף אובדן של 2,000 או 3,000 חיילים מאשר נסיגה חסרת כבוד". בארטיירי עיכב את החלטתו למספר שעות בטענה שעליו להשיג מודיעין, אך לבסוף הודיע כי המתקפה תיפתח למחרת בשעה 9:00 לפנות בוקר.
הערות שוליים

↑  חגי ארליך, אתיופיה - קיסרות ומהפכה בקרן אפריקה, האוניברסיטה הפתוחה עמ' 79
↑  חגי ארליך, אתיופיה - קיסרות ומהפכה בקרן אפריקה, האוניברסיטה הפתוחה עמ' 79
| הסכסוך האיטלקי-אתיופי |
| --- | --- | --- |
יחסי איטליה–אתיופיה
| המירוץ לאפריקה | קניית עסב • ועידת ברלין • הסכם היווט • קרב סאטי •קרב דוגאלי • הסכם אוצ'ילי • מושבת אריתריאה • מבצע מארב • מרד אקלה גוזאי |  |
| המלחמה הראשונה | קרב קוטית • קרב אמבה אלגי (1895) • קרב מאקלה • קרב תיגראי • קרב עדווה • הסכם אדיס אבבה |  |
| בין המלחמות | הסכם חלוקת אתיופיה • הסכם לונדון • ההסכם האתיופי-איטלקי • משבר אתיופיה • תקרית וואל וואל • הסכם לוואל-הור • סנקציות חבר הלאומים • ציר רומא-ברלין |  |
| המלחמה השנייה | קרב טמביין הראשון • קרב אנדרטה • קרב טמביין השני • קרב סאריה • קרב מאיצ'ו • קרב אוגדן |  |
| מזרח אפריקה האיטלקית | תקופת הכיבוש • הפטריוטים • חוקי הגזע • התוכנית להשמדת יהדות אתיופיה • טבח אדיס אבבה • טבח דברה ליבנוס |  |
| מלחמת השחרור האתיופית | בעלות הברית • כוח גדעון • שייטת הים האדום של הצי המלכותי האיטלקי • הצי המזרחי • המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה • קרב קארן • מבצע ההופעה • קרב גונדר • לוחמת הגרילה האיטלקית • הסכם השלום |  |
האימפריה האתיופית • אריתריאה האיטלקית • סומלילנד האיטלקית • האימפריה האיטלקית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292946705171  BNE: XX545298  BnF: cb124601130 (data)  LCCN: sh85000990
דייוויד ברגר

| --- | --- |

 לידה:  21 בדצמבר 1959 (בן 65) דובר, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס  Glenelg High School  אוניברסיטת טוליין  בית הספר פול ה. ניץ ללימודים בין-לאומיים מתקדמים 
 השתייכות:  חיל הנחתים של ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1981–2023 (כ־42 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד רגימנט הנחתים השמיני  קצין אג"ם חיל הנחתים  מפקד דיוויזיית הנחתים הראשונה  מפקד כוח המשלוח הראשון של חיל הנחתים  מפקד כוחות חיל הנחתים בפיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית  מפקד פיקוד פיתוח הלוחמה של הנחתים  מפקד חיל הנחתים
 פעולות ומבצעים
 מלחמת המפרץ מלחמת עיראק מלחמת אפגניסטן
 עיטורים
   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה  לגיון ההצטיינות (2 כולל אות V)
 
דייוויד הילברי ברגר (באנגלית: David H. Berger) הוא קצין בדימוס בדרגת גנרל ששירת כמפקד חיל הנחתים של ארצות הברית.
ביוגרפיה

ברגר התגייס לחיל הנחתים ב-1981, עבר הכשרה כלוחם וקורס קציני חי"ר, ושירת כמפקד מחלקה בדיוויזיית הנחתים הראשונה. בתקופת מלחמת המפרץ שירת כמפקד פלוגה וקצין מבצעים בגדוד הסיור השני של דיוויזיית הנחתים השנייה. שירת כקצין גיוס של החיל ברואנוק שבוירג'יניה, כמדריך בבסיס הנחתים ביומה שבאריזונה, כמדריך למבצעים מיוחדים בכוח המשלוח השלישי של חיל הנחתים וקצין תכנון במטות המשולבים. בתפקיד זה שירת בבניין הפנטגון בעת פיגועי 11 בספטמבר ב-2001, ושהה בסמוך לבניין שנפגע במתקפה.
בשנים 2002–2004 פיקד על הגדוד השלישי ברגימנט חיל הנחתים השמיני של דיוויזיית הנחתים השנייה. בתקופת פיקודו הוצב הגדוד באוקינאווה, בתחילת 2004 נשלח להאיטי להוביל כוח התערבות צבאי בינלאומי בעקבות מרידה ומהומות אלימות שהתרחשו במדינה. הוא פיקד על רגימנט הנחתים השמיני בתקופה בה הוצב בפלוג'ה שבעיראק. על פועלו כמפקד הרגימנט עוטר בלגיון ההצטיינות עם אות V לאומץ לב. שימש סגן מפקד דיוויזיית הנחתים השנייה וראש מטה כוח קוסובו. בשנים 2009–2011 שירת כקצין אג"ם במטה חיל הנחתים. ב-2012 מונה למפקד דיוויזיית הנחתים הראשונה ולחם עמה במלחמת אפגניסטן. בשנת 2013 מונה למפקד מרכז האימונים ובסיס הנחתים בסן ברנרדינו שבקליפורניה.
ביולי 2014 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד כוח המשלוח הראשון של חיל הנחתים. באוגוסט 2016 במקומו מונה לואיס קרפארוטה וברגר מונה למפקד כוחות חיל הנחתים בפיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית. באוגוסט 2018 מונה למפקד פיקוד פיתוח הלוחמה של הנחתים.
ביולי 2019 מונה למפקד חיל הנחתים בדרגת גנרל וכיהן בתפקיד עד יולי 2023.
ברגר בעל תואר ראשון בהנדסה מאוניברסיטת טוליין. בעל תואר שני במדיניות ציבורית בינלאומית מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס ובעל תואר שני בלימודים צבאיים. הוא בוגר המכללה לפיקוד ומטה של חיל הנחתים ובית הספר של חיל הנחתים ללחימה מתקדמת. בוגר בית הספר של הריינג'רס, בית הספר לצניחה, בית הספר לצלילה של הצי, ובית הספר לסיור אמפיבי של חיל הנחתים.
הערות שוליים

↑  אביתר בן-צדף, לוטננט-ג'נרל דיוויד ברגר יפקד על המארינס, באתר News1 מחלקה ראשונה, 28 במרץ 2019.
↑  Lt. Gen. Berger remembers 9/11, אתר ליגת ה-MLB, ‏12 בספטמבר 2015
↑  טבלת מקבלי עיטורים, באתר עמותת חיל הנחתים
מסע הצלב התשיעי

מסע הצלב התשיעי היה מסע צלב שלפעמים נחשב כחלק ממסע הצלב השמיני, נערך בשנים 1272-1271. הוא נחשב למסע הצלב הגדול האחרון לארץ הקודש.
לאחר כישלונו של לואי התשיעי מלך צרפת לכבוש את תוניס במסע הצלב השמיני, אדוארד הראשון מלך אנגליה הפליג לעכו במה שנקרא כמסע הצלב התשיעי. מסע הצלב נכשל בעיקר בגלל המורל הירוד בקרב הצלבנים, ובגלל כוחם העולה של הסולטאן ביברס והממלוכים במצרים. התבוסה בישרה את סופם הבלתי נמנע של המעוזים האחרונים של הצלבנים לחופי הים התיכון.
רקע

לאחר ניצחון הממלוכים על המונגולים בקרב עין ג'אלות בשנת 1260, הסולטאן הממלוכי קוטוז נרצח, ואת מקומו ירש ביברס. ביברס המשיך לתקוף את הצלבנים באפולוניה, בעתלית, בחיפה, בצפת, ביפו, באשקלון ובקיסריה. כשהערים הצלבניות נופלות בזו אחר זו, פנו הנוצרים לאירופה בבקשה שזו תעזור להם, אך העזרה הגיעה באיטיות.
בשנת 1268 כבש ביברס את אנטיוכיה, ובכך למעשה השמיד את נסיכות אנטיוכיה, ואיים על רוזנות טריפולי מצפון לו.
בשנת 1270 חנה לואי התשיעי עם צבאו בתוניס, כחלק ממסע הצלב השמיני, שם נפטר מדיזנטריה. אדוארד הראשון מלך אנגליה הפליג לתוניס כדי להמשיך את מסע הצלב, אך הגיע באיחור ולא יכל לתרום ללחימה. במקום זאת הוא פנה עם צבאו לארץ הקודש כדי לעזור לבוהמון השישי, נסיך אנטיוכיה ורוזן טריפולי, כנגד האיום של הממלוכים על טריפולי ועל ממלכת ירושלים.
קרבות הצלבנים בארץ הקודש

אדוארד, ביחד עם אחיו של לואי התשיעי שארל הראשון, התקדמו עם כוחותיהם לעבר עכו, בירתה של ממלכת ירושלים. צבאותיהם הגיעו לעכו ב-1271, בדיוק כאשר צבאו של ביברס צר על טריפולי, המעוז האחרון של רוזנות טריפולי שאכלסה עשרות אלפי פליטים נוצרים. כוחות הצלבנים של אדוארד ושארל תקפו את הקווים האחוריים של צבאו של ביברס והצליחו לשבור את המצור.
כשהגיע אדוארד לעכו ב-9 במאי 1271 שלח מיד משלחת לשליט המונגולי אבאקה. התוכנית של אדוארד הייתה להיעזר במונגולים על מנת לתקוף את ביברס. בראש המשלחת עמדו רג'ינלד ראסל, גודפרי ולס וג'ון פרקר. אבאקה נענה בחיוב לבקשה של אדוארד במכתב שתאריכו 4 בספטמבר 1271. ההיסטוריונים רונסימן וגרוסה (Runciman and Grousset) מצטטים מתוך הכרוניקה הימי-ביניימית הכתובה צרפתית Estoire d'Eracles ("ההיסטוריה של הרקליוס"), שהיא המשך הכרוניקה הלטינית מן המאה ה-12 מאת ההיסטוריון ויליאם מצור:
שליחיו של סר אדוארד והנוצרים שנשלחו לטרטרים לבקש עזרה חזרו לעכו, והם הצליחו כל כך עד שהם הביאו את הטרטרים איתם, ופשטו על אדמות אנטיוכיה, חלב, חמן, וחומס ועד קיסריה. והם הרגו את כל הסרצנים שהם מצאו.
באמצע חודש אוקטובר 1271 הגיעו הכוחות המונגולים שאדוארד ביקש את עזרתם לסוריה, והחריבו יישובים מחלב דרומה. אבאקה, שהיה עסוק בשל עימותים אחרים בטורקסטן, היה מסוגל לשגר רק כוח בן 10,000 פרשים מונגולים בפיקודו של סמאגר מצבא הכיבוש של אנטוליה הסלג'וקית, בתוספת כוחות עזר סלג'וקים, אך הם גרמו לבריחה המונית של האוכלוסייה המוסלמית (שזכרה עדיין את המערכות הקודמות של קיטבוקה) דרומה עד קהיר.
כשביברס יזם התקפת נגד ממצרים ב-12 בנובמבר, כבר נסוגו המונגולים מעבר לפרת, עקב חוסר יכולתם להתמודד עם כל הצבא הממלוכי.
בינתיים גברו חששותיו של ביברס מהתקפה משולבת על מצרים מהים ומהיבשה. הוא ציווה על בניית צי, ובמקום לתקוף את הכוח הצלבני ישירות הוא ניסה לפלוש לקפריסין על מנת לבודד את הכוח הצלבני של אדוארד בארץ הקודש. בתום קרב ימי הושמד ציו של ביברס וכוחותיו נסוגו.
בעקבות ניצחונו, הבין אדוארד כי הוא חייב לפתור את הסכסוך בין המדינות הנוצריות כדי שיוכל להמשיך במאבק. הוא שימש כמתווך בין איג השלישי מקפריסין לבין אביריו ממשפחת איבלין. לאחר מכן החל במשא ומתן עם ביברס על הפסקת אש למשך אחת עשרה שנים, כשבמהלך המשא ומתן ניסה מתנקש מטעם ביברס לרצוח את אדוארד כשהוא מתחזה לנוצרי. אדוארד ושומריו תפסו את המתנקש והרגו אותו, ומיד לאחר מכן תכנן אדוארד התקפה על ירושלים. ידיעות על מות אביו של אדוארד, המלך הנרי השלישי גרמו לביטול המתקפה, והסכם הפסקת אש נחתם עם ביברס על מנת שאדוארד יוכל לחזור לאנגליה שם הוכתר מלך אנגליה בשנת 1272.
סוף דבר

ב-1 במאי 1274 כינס האפיפיור גרגוריוס העשירי את מועצת הכנסייה השנייה של ליון, שבה הכריז על מסע צלב חדש, ועל גיוס אמצעים למימונו בצורת מיסים שיוטלו על כל המאמינים ברחבי אירופה (18 במאי של אותה שנה). הוא קיבל הבטחה מקיסר האימפריה הביזנטית כי יעשה ככל שביכולתו לסייע להצלחת משימה זו. ב-1275, פיליפ השלישי מלך צרפת, ודודו, שארל הראשון, הכריזו על השתתפותם במסע הצלב. אך כל אלה היו לשווא בגלל מותו של גרגוריוס העשירי בינואר 1276.
בינתיים צצו מחלוקות חדשות בין המדינות הצלבניות ושארל הראשון ניצל סכסוך בין איג השלישי, הטמפלרים, ומדינת ונציה כדי להשתלט על אחרוני המדינות הנוצריות שנותרו בארץ הקודש. לאחר שקנה ממריה מאנטיוכיה את תביעתה על ממלכת ירושלים, תקף שארל את איג השלישי, וכתוצאה מכך פרצה מלחמת אזרחים בשארית הממלכה.
למרות שמלחמת האזרחים בקרב שורות הצלבנים הייתה מתישה והרסנית, היא נתנה לשארל את ההזדמנות לפקד לבד על המשך מסע הצלב.
אך תקוותו של שארל נופצה, כשוונציה הציעה להכריז מסע צלב על קונסטנטינופול, לאחר שמיכאל השמיני ייסד מחדש את האימפריה הביזנטית וסילק משם את הוונציאנים. למרות סירובו של גרגוריוס העשירי למסע צלב נגד קונסטנטינופול, ב-1281 האפיפיור מרטינוס הרביעי נתן את ברכתו. כיבוש ממלכת סיציליה על ידי שארל גרם להתקוממות סיציליאנית ב-31 במרץ 1282, שעודדה על ידי מיכאל השמיני. ממלכה זאת נחשבה בעיניו כקרש קפיצה לשאיפותיו במזרח התיכון וההתקוממות הובילה לסוף שלטונו בסיציליה. זו הייתה המשלחת הצבאית האחרונה שיצאה נגד האימפריה הביזנטית או נגד המוסלמים בארץ הקודש.
בתשע השנים הנותרות של הפסקת האש הממלוכים דרשו יותר ויותר מחוות מצד הנוצרים, ובו בזמן רדפו צליינים בניגוד להסכם הפסקת האש. בשנת 1289, גייס הסולטאן קלאון צבא גדול וכבש את שארית רוזנות טריפולי לאחר קרב עקוב מדם. כיבוש טריפולי הביא לשיא של התנגדות נוצרית שבה קלאון איבד את בנו הבכור. הוא המתין במשך שנתיים כדי לצבור מחדש את כוחו.
בשנת 1291, קבוצת צליינים מעכו הותקפה, ובתגובה רצחו הנוצרים תשעה עשר סוחרים מוסלמים בסוריה. קלאון דרש פיצוי כספי גבוה ביותר, ולאחר שלא קיבל שום תשובה, הטיל מצור על עכו שהייתה המדינה העצמאית האחרונה בארץ הקודש. קלאון נפטר תוך כדי המצור, ואת מקומו כסולטאן ירש בנו ח'ליל. לאחר כיבוש עכו, המדינות הצלבניות בארץ הקודש חדלו להתקיים. מרכז הכוח של הצלבנים הועבר לעיר טרטוס שבסוריה, ולאחר מכן לקפריסין. בשנת 1303-1302 נפלה העיר ארוד שבסוריה, המעוז האחרון של הנוצרים בארץ הקודש. 208 שנים לאחר שהאפיפיור אורבנוס השני הכריז על מסע הצלב הראשון, תמו מסעות הצלב לארץ הקודש.
הערות שוליים

↑  The Gospel in All Lands By Methodist Episcopal Church Missionary Society, Missionary Society, Methodist Episcopal Church, pg. 262
↑  Dore's Illustrations of the Crusades By Gustave Dore, Dore
↑  "When he disembarked in Acre, Edward immediately sent envoys to Abagha (…) As he (Abagha) could not commit himself to the offensive, he ordered the Mongol forces stationned in Turkey under Samaghar to attack Syria in order to relieve the Crusaders” Jean Richard, p.446
↑  "Edward was horrified at the state of affairs in Outremer. He knew that his own army was small, but he hoped to unite the Christians of the East into a formidable body and then to use the help of the Mongols in making an effective attack on Baibars", Runciman, p.335
↑  Grousset, p.653.
↑  Runciman, p.336
↑  "Et revindrent en Acre li message que mi sire Odouart et la Crestiente avoient envoies as Tartars por querre secors; et firent si bien la besoigne quil amenerent les Tartars et corurent toute la terre dantioche et de Halape de Haman et de La Chamele jusques a Cesaire la Grant. Et tuerent ce quil trouverent de Sarrazins", Estoire d'Eracles, Chap XIV
↑  Quoted in Grousset, p.653
↑  Runciman, p.336
| מסעי הצלב |
| --- | --- | --- |
| תשעת המסעות הגדולים | מסע הצלב הראשון • מסע הצלב השני • מסע הצלב השלישי • מסע הצלב הרביעי • מסע הצלב החמישי • מסע הצלב השישי • מסע הצלב השביעי • מסע הצלב השמיני • מסע הצלב התשיעי |  |
| מסעי הצלב האחרים | מסע הצלב העממי • מסע הצלב של 1101 • מסע הצלב של הילדים • מסע הצלב הליבוני (אנ') • מסע הצלב של 1197 • מסע הצלב האלביגנזי • מסע הצלב הפרוסי • מסעי הצלב הצפוניים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph779434 
איור רומנטי של מסע הצלב האחרון מאת קארל פרידריך לסינג.
2023 בארצות הברית

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  2022   2021  2020 |  דגל ארצות הברית | 2023  בארצות הברית |  »»»  2024   2025   |
כל ערכי השנים בארצות הברית • אירועים בולטים בעולם ב-2023 פורטל ארצות הברית • לוח שנה של שנת 2023
2023 בארצות הברית היא השנה בה חגגה ארצות הברית 247 שנה מיום היווסדה.
הנהגה

נשיא ארצות הברית: ג'ו ביידן
סגנית נשיא ארצות הברית: קמלה האריס
יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית: ננסי פלוסי (עד 3 בינואר), קווין מקארתי (מ-7 בינואר עד 3 באוקטובר), מייק ג'ונסון (החל מ-25 באוקטובר)
מנהיג הרוב של הסנאט: צ'אק שומר
הקונגרס של ארצות הברית: 117 (עד 3 בינואר), 118 (החל מ-3 בינואר)