stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פטר קלן
תפקידי אופרה

ורדי: מקבת. . . . מלקולם
פוצ'יני: טורנדוט. . . . הקיסר אלטום
וגנר : אמני השירה מנירנברג. . . . מוזר
שאנדור סוקולאי: שמשון. . . . אסקון
ורדי: נשף המסכות . . . . מְשָׁרֵת; הרוזן ריקרדו; III. גוסטב
ורדי: דון קרלו . . . . הרוזן לרמה; דון קרלו
מוצרט: דון ז'ואן . . . . דון אוטביו
מונטוורדי: שובו של אודיסאוס. . . . טלמכוס
ורדי: לה טרוויאטה . . . . ז'רמון אלפרד
מוסורגסקי: בוריס גודונוב. . . . שׁוֹטֶה
ורדי: ריגולטו . . . . נסיך מנטואה
פוצ'יני: לה בוהם . . . . רודולף
צ'ייקובסקי: יבגני אונייגין . . . . לנסקי
פרנץ ארקל: לאסלו הוניאדי. . . . לאסלו ו.; לאסלו הוניאדי
סאנדור בלסה: מחוץ מהדלת. . . . אלוהים
דוניצטי: שיקוי אהבה . . . . נמורינו
פוצ'יני: ג'אני סקיקי . . . . רינוצ'יו
אופנבך: סיפורי הופמן . . . . הופמן
ז'ורז' ביזה: כרמן . . . . דון חוסה
מאסנה: ורטר . . . . ורטר
גונוד: פאוסט . . . . פאוסט
פוצ'יני: מנון לסקו . . . . רנה דה גריו
ריכרד שטראוס: אביר הוורד .... זמר
גונו: רומיאו ויוליה . . . . רומיאו
ורדי: כוחו של גורל . . . . דון אלווארו
דוניצטי: לוצ'יה די למרמור . . . . רייבנסווד אדגרדו
שאנדור בלשה: קרל ואנה. . . . קארל
ורדי: הטרובדור . . . . מנריקו
פוצ'יני: טוסקה . . . . קאברדוסי
סרטים

ג'אני סקיקי (1975)
חברי אופרה (1976)
סיפורי הופמן (1984)
פרסים

פרס האמן המעוטר (1981)
פרס האמן הדגול (1989)
פרס מליג'רג' (1995)
פרס קושוט (1997)
פרס פרימה (2009)
פרס הזיכרון לשודליק מריה (2015)
אמן מאסטר של בית האופרה הממלכתי ההונגרי (2010)
לקריאה נוספת

הטנור המרגש ביותר = Caruso.blog ביולי 2015
Magyar színházművészeti lexikon. Főszerk. Székely György. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6635-4
MTI Ki kicsoda 2009. Szerk. Hermann Péter. Budapest: Magyar Távirati Iroda. 2008. ISBN 978-963-1787-283
פטר קלן, באתר PORT.hu (בהונגרית)
מאגר התיאטרון
מאמר סיכום ליום ההולדת ה-60
ניתוח התמורות שלו על הבמה
פצ'ה קוצ'ה

מרצה בערב פצ'ה קוצ'ה בקלוז'-נאפוקה, רומניה
פצ'ה קוצ'ה (ביפנית: ぺちゃくちゃ, "בלה בלה") היא טכניקת מסירה וסטוריטלינג בה מציג דובר 20 שקופיות המועברות באופן אוטומטי כל 20 שניות, המסתכמות באורך כולל של 6 דקות ו-40 שניות. סביב טכניקה זו מבוסס אירוע תרבות בשם "PechaKutcha Night" ("ערב פצ'ה קוצ'ה") בו מתאספים יוצרים מאסכולות שונות להציג את עבודותיהם או חוויותיהם מול קהל חי.
הפורמט הוצג לראשונה בטוקיו בפברואר 2003 על ידי זוג האדריכלים אסטריד קליין ומארק דיתם "מתוך רצון למצוא דרך בה אדריכלים יוכלו להציג את יצירותיהם בכ-5 דקות". בשנת 2004, מספר ערים באירופה החלו לארח אירועי פצ'ה קוצ'ה מקומיים, ובמרוצת השנים נוספו מאות ערים נוספות לרשימה. נכון לשנת 2022, נערכים יותר מ-1,200 אירועי פצ'ה קוצ'ה שנתיים ברחבי העולם.
האירוע

ערבי פצ'ה קוצ'ה כוללים בין 8 ל-14 הרצאות מאת מגוון יוצרים בתחומי העיצוב, אדריכלות, צילום, קולנוע, אמנות, מוזיקה ושירה, ואף חוקרים אקדמיים. המציגים משתפים את הקהל ביצירות שיצרו ובתהליך העבודה עליהן, ולפעמים בחוויותיהם, במסעותיהם או בתחביביהם. למרות שרוב הדוברים נדבקים לטכניקה המקורית, בחלק מהאירועים מופיעים יוצרי קולנוע או וידאו ארט המציגים סרטונים ארוכים, או להקות המנצלות את הזמן להופעה חיה. עם זאת, על כל המציגים לעמוד במגבלת הזמן המקורית של 6:40 דקות.
האירוע > בישראל

האירוע הובא לתל אביב בשנת 2007 ומתקיים בה כל שנה. אוצרי ומנחי האירוע הם ענת ספרן ואיתי מאוטנר. במהלך השנים הרצו באירוע עידן אלתרמן, ערוץ הכיבוד, אייל שני, אתגר קרת, שלומי שבן, יוני בלוך, ויקטוריה חנה, אורן עילם, וקרולינה.
מאז 2017, האירוע התל אביבי נחשב לערב הפצ'ה קוצ'ה הגדול בעולם.
ראו גם

נאום מעלית
הערות שוליים

↑  Jean Snow, All Talk, Time, ‏17 ביולי, 2006
↑  Lucy Craft, Hate Long, Rambling Speeches? Try Pecha-Kucha, NPR, ‏20 באוקטובר, 2010
↑  Sam Allis, Designed to inspire, The Boston Globe, ‏28 ביוני, 2010
↑  מה זה פצ'ה קוצ'ה, באתר http://www.pechakuchatlv.com
↑  Viva Sarah Press, Pecha Kucha Tel Aviv is world’s biggest, Israel21c, ‏4 באפריל, 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: pna2012720173  VIAF: 262877141   WorldCat (עם VIAF): 262877141
פלשבק (פסיכולוגיה)

ערך זה עוסק במושג בפסיכולוגיה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
פלשבק (מאנגלית: היבט לאחור; גם: מַעְתָּק לֶעָבָר) הוא תופעה פסיכולוגית, אשר במסגרתה אדם חווה באופן פתאומי חוויה מעברו או אלמנטים מסוימים ממנה. הפלשבק כולל לעיתים קרובות רגשות שהאדם חש בזמן החוויה.
המושג משמש בעיקר לתיאור תופעה זו כאשר היא מתרחשת באופן שאינו נשלט, או כאשר היא כה עזה עד שהאדם מרגיש כאילו הוא "חי מחדש" את אותו הרגע, והוא אינו מסוגל לאבחן אותו כזיכרון, וטועה בו כמשהו המתרחש בהווה. לכן ניתן לתאר פלשבקים כחוויות אישיות הצצות אל תוך המודעות של האדם, באופן שאינו הכרתי. תופעה זו מתרחשת בדרך כלל ללא קשר למצב בו האדם נמצא בעת שהוא חווה אותה.
אנשים עם הפרעת דחק פוסט-טראומטית עשויים לחוות פלשבקים מהחוויה הטראומטית שחוו. פלשבקים אלו עלולים להיות כה מטרידים, עד שהם משבשים את שגרת היום-יום.
פיל סורי

| פיל סורי |
| --- | --- |

מצב שימור
 נכחד נכחד (EX) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: בעלי חדק
משפחה:: פיליים
סוג:: פיל
מין:: פיל אסייתי
תת־מין:: פיל סורי
שם מדעי
 Elephas maximus asurus ‏דראניאגאלה, 1950
תחום תפוצה


פיל סורי (שם מדעי: Elephas maximus asurus; ידוע גם כפיל אסייתי מערבי), הוא תת-מין של פיל אסייתי אשר חי בעבר במערב אסיה והמזרח התיכון והוכחד בימי קדם. שרידי שלדים של פילים אלו תועדו בעיקר במדינות במזרח התיכון כמו טורקיה, עיראק וסוריה, והם מתוארכים עד כ-100 שנה לפני הספירה. הפיל תואר מדעית לראשונה רק בשנת 1950 על ידי הפלאונטולוג פאולס אדוארד פיריס דראניאגאלה (אנ').
היסטוריה ותיאור

באמנות הסורית הקדמונית היה שימוש בחטי הפיל הסורי לצורך גילופי שנהב. יצור כלים משנהב בסוריה התרחש במהלך האלף הראשון לפני הספירה כאשר הארמים עשו שיבוצי שנהב מרהיבים לרהיטים שונים. יש הסוברים כי הציד לשנהב הוא שהביא בסופו של דבר להכחדה שלהם ב-100 השנים האחרונות לפני הספירה.
על בסיס ציורים עתיקים ושרידי שלדים מקוטעים, נראה כי הפילים הסורים היו הגדולים ביותר מבין תת-המינים של הפיל האסייתי בתקופות הקדומות עם מדידות משוערות של 3.5 מטר או יותר בכתפיים. שרידי שלדים מראים שהפילים הסורים היו די זהים לתת-המין ההודי למעט בהפרשי הגודל.
תפוצה ובית גידול

הפילים הסורים היו נפוצים במערב אסיה. החל מדרום איראן דרך מרכז וצפון עיראק לדרום אנטוליה עם גלישה של הטווח דרומה לעבר צפון ומערב סוריה, ואף היה מצוי בלבנון ובישראל. בית הגידול של הפילים כלל יערות מנגרובים, חורשים, וכנראה גם באזורים הרריים.
מחלוקת על השימוש במלחמה

פילים "סורים" מוזכרים לעיתים קרובות במהלך התקופה ההלניסטית. המלכים הסלוקים ששלטו בסוריה החזיקו מאות פילים לצורך השימוש בהם כפילי מלחמה, ואף שמסתבר לומר שהפילים היו ממוצא סורי בשל שליטת הממלכה באזורי תפוצתו, יש הסוברים כי אלו הם דווקא פילים הודים שנרכשו על ידי המלכים הללו במהלך כיבושיהם המזרחיים. מקורות עתיקים כדוגמת סטראבון ופוליביוס מזכירים כי המלכים הסלוקים סלאוקוס הראשון ואנטיוכוס השלישי החזיקו מספרים גדולים של פילים הודים מיובאים. בין אם הפילים ההודים יובאו עקב מחסור בפילים סורים ובין אם הם יובאו עקב היותם מאומנים יותר ללחימה, השימוש בפילים הסורים לצורך מלחמה עדיין לא ברור.
המנהיג הקרתגי - חניבעל, החזיק פיל מלחמה מפורסם שכונה סורוס ("הסורי"), אשר בשל משמעות שמו בלטינית הוצע שהוא היה פיל סורי (ניתן לראות גם את הדמיון בין שמו לשם המדעי של הפיל הסורי - asurus). ההיסטוריון מרקוס פורקיוס קאטו קנסוריוס טען כי סורוס היה הפיל הכי חזק וגדול בצבאו של חניבעל. למרות התיאורים הפופולריים, הפילים במלחמות קרתגו היו דווקא שייכים לתת-המין הקטן של פיל אפריקני - פיל צפון אפריקני אשר גם הוא הוכחד בתקופה מוקדמת יחסית על ידי הרומאים. עם זאת, פילו של חניבעל שעל פי התיאורים היה גדול בהרבה מהשאר השתייך כנראה למין האסייתי. בדומה למחלוקת לגבי זהות הפיל בצבאות הסלוקים, גם לגבי פילו של חניבעל אין זה ברור אם מדובר בפיל סורי או בפיל הודי.
פרנץ בינדר

פרנץ בינדר (בגרמנית: Franz Binder;‏ 1 בדצמבר 1911 – 24 באפריל 1989) היה כדורגלן ומאמן אוסטרי, ששיחק בעמדת החלוץ. הוא מלך השערים של ראפיד וינה בכל הזמנים ואחד מגדולי שחקני אוסטריה.
ביוגרפיה

בינדר נולד ב-1 בדצמבר 1911 בסנקט פלטן שבאוסטריה למשפחה ענייה וגדל יחד עם תשעה אחים נוספים. בשנת 1930 כשהוא כמעט בן 19 חתם בראפיד וינה תחת אישור אמו, אך נאלץ לנסוע כל יום ברכבת את הדרך מסנקט פלטן לווינה-הוטלדורף. עד 1936 הוא התגורר אצל הוריו שם חלק מיטה עם אחיו.
החלוץ האוסטרי המצוין זכה במשך כל תקופתו עם ראפיד בשישה תוארי אליפות, וגם באליפות גרמניה ב-1941 כשהוא כובש שלושער במשחק הגמר נגד שאלקה 04. אחרי שהאוסטרים נכנסו לפיגור 3–1 בינדר הציל אותם עם שלושה שערים ב-10 דקות בלבד כששניים מתוכם הגיעו מבעיטה חופשית. בנוסף לכך זכה עימה פעם אחת גם בגביע הגרמני והאוסטרי בשנים 1938 ו-1946 בהתאמה, וברמה האישית היה מלך השערים בליגה האוסטרית שש פעמים וקיבע את עצמו ככובש הגדול ביותר במועדון ראפיד בכל הזמנים.
בינדר כבש בסך כל הקריירה שלו 1,006 שערים ב-756 הופעות בלבד (לא כולם רשמיים), נתון המציב אותו כאחד השחקנים היחידים שעברו את ה-1,000 לצד ארתור פרידנרייך, גרד מילר, פרנץ פושקש, יוזף ביקאן ופלה.
ביוגרפיה > לאחר סיום הקריירה

לאחר פרישתו מקריירת משחק ב-1949 הוא אימן את ראפיד בתחילת שנות החמישים. הוא בנה שם את הסגל שהפך לטוב ביותר של המועדון בהיסטוריה והיא הייתה נמצאת בין הצמרות באירופה. לאחר מכן בינדר המשיך במועדונים יאן רגנסבורג ונירנברג מגרמניה ובפ.ס.וו איינדהובן ההולנדית. בינדר חזר לקדנציה שנייה בראפיד בשנות השישים בה הוביל אותה לזכייה בליגה ב-1964, ובשנות השבעים בהן הוא ורוברט קרנר זכו בגביע ב-1976.
בינדר נפטר ב-24 באפריל 1989 בווינה שבאוסטריה בגיל 77. לאחר מותו אלפים נתנו לו כבוד אחרון והוא נקבר בבית הקברות בבאומגרטנר פרידהוף שבווינה.
תארים > כשחקן

אליפות אוסטריה (6): 1935, 1938, 1940, 1941, 1946, 1948
הגביע האוסטרי: 1946
אליפות גרמניה: 1941
הגביע הגרמני: 1938
מלך השערים בליגה האוסטרית (6): 1933, 1937, 1938, 1939, 1940, 1941
תארים > כמאמן

אליפות אוסטריה: 1964
הגביע האוסטרי: 1976
פראנס טלוויזיון

| --- | --- |


מטה החברה
 נתונים כלליים
 מוטו:  Plus rien ne se fera sans vous (שום דבר לא יקרה בלעדייך)
 מייסדים:  ז'אק לאנג, Catherine Tasca 
 תקופת הפעילות:  7 בספטמבר 1992 – הווה (32 שנים)
 חברות בנות:  Canal France International  Fondation France Télévisions  France Télévisions Distribution  Multimédia France Productions  TV5Monde 
 מיקום המטה:  פריז
 קואורדינטות:  48°50′20″N 2°16′17″E﻿ / ﻿48.838888888889°N 2.2713888888889°E﻿ / 48.838888888889; 2.2713888888889 
 בעלות:  ממשלת צרפת
 ענפי תעשייה:  טלוויזיה
 מוצרים עיקריים:  טלוויזיה, פרסום, הפקה אור-קולית, שידורי רדיו 
 יו"ר:  דלפין ארנוט
 עובדים:  10,316 (2018)
  
 france.tv
 he
 
פראנס טלוויזיון (ממותגת לעיתים גם כ france·tv) הוא תאגיד השידור הציבורי הצרפתי. זוהי חברה בבעלות המדינה שהוקמה על ידי המיזוג של הערוצים הציבוריים "פראנס 2" ו"פראנס 3" ולאחר מכן עם הערוצים העצמאיים "פראנס 4" ו"פראנס 5".
פראנס טלוויזיון ממומן כרגע על ידי הרווח שמגיע מאגרת הרדיו והטלוויזיה ופרסום מסחרי. החוק החדש על שידור ציבורי בעצם יעלים את הפרסום המסחרי מערוצי טלוויזיה ציבוריים (בהתחלה בערבים, אך לאחר מכן באופן הדרגתי בכל היום).
היסטוריה

מ-1964 עד 1974, הרדיו הצרפתי והטלוויזיה נמצאו תחת מונופול של ארגון שנקרא "ORTF" (ראשי תיבות בצרפתית של המשרד הצרפתי לשידור טלוויזיה ורדיו). במאמץ לעורר תחרות, הארגון פוצל ב-1975 כך ששלושת ערוצי הטלוויזיה של צרפת - פראנס 2, פראנס 3, ו"TF1", עדיין יהיו בבעלות הממשלה הצרפתית, אך יופעלו באופן עצמאי אחד מהשני. עם זאת, ההפרטה של "TF1" ב-1987 והתחרות המתגברת מערוצים פרטיים אחרים, כמו "Canal+" הביאו לירידה בצפייה בשני הערוצים הציבוריים הנותרים, אשר איבדו 30% מנתח השוק שלהם בין 1987 ו-1989.
ערוצים > לאומיים

פראנס 2 - הערות הראשי של החברה, עם קהל הצפייה השני בגודלו.
פראנס 3 - הערוץ המשני של החברה, המורכב מרשת של תחנות שידור מקומיות
פראנס 4 - זמין רק בטלוויזיה הדיגיטלית, נקרא בעבר "פסטיבל" (1996-2005), והתמחה בתיאטרון, אופרה, והשפה הצרפתית נוסף על דרמות אירופאיות. היום הערוץ מיועד למבוגרים צעירים ובין תכניו אפשר למנות: תוכניות ספורט, סיטקומים, אמנות, מוזיקה, ובידור.
פראנס 5 - ערוץ שמתמקד בנושאים חברתיים (בריאות, חינוך, פוליטיקה וכו') עם תוכניות דיבור ותרבות יחד עם סרטים דוקומנטריים.
לה פרמייר - רשת של תחנות טלוויזיה ורדיו אשר פועלות בצרפת שמעבר לים.
פראנס אינפו - ערוץ חדשות תמידיות, מקבל תמיכה מרדיו פראנס.
קולטורבוקס - ערוץ תרבות שנחנך ב-1 בפברואר 2021 אשר החליף את "פראנס Ô"
ערוצים > בין-לאומיים

TV5Monde - ערוץ חדשות
יורוניוז - ערוץ חדשות רב-לשוני שנועד לסקר את החדשות העולמיות מנקודת מבט פאן-אירופית
ארטה - ערוץ טלוויזיה שמשדר תוכניות בתחום התרבות והאומנות.
גלריית סמלילים

הסמליל הראשון של פראנס טלוויזיון (1992–2000)
הסמליל השלישי של פראנס טלוויזיון (2002–2008)
הסמליל הרביעי של פראנס טלוויזיון (2008–2011)
הסמליל השישי של פראנס טלוויזיון, (2012-2018)
ראו גם

רדיו פראנס
הערות שוליים

↑  Rollet, Brigitte. "Television in France", in Television in Europe, pp. 39–40. Eds. Coleman, James A.; Rollet, Brigitte. Intellect Books, 1997. ISBN 1-871516-92-7
↑  Rigourd, Serge. "France", in Western Broadcasting at the Dawn of the 21st Century, pp. 255, 270. Eds. Haenens, Leen; Saeys, Frieda. Walter de Gruyter, 2001. ISBN 3-11-017386-7
↑  "French public TV station launches channel to boost struggling culture sector". RFI (באנגלית). 2021-02-02. ארכיון מ-2 בפברואר 2021. נבדק ב-2021-02-02. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007320339505171  BnF: cb14430213x (data)  NKC: ko2007393497  SUDOC: 172062667  VIAF: 129502812   WorldCat (עם VIAF): 129502812 
הסמלילים של ערוצי הטלוויזיה של התאגיד.
פסטיבל הוט דוקס

| --- | --- |

 סוג:  פסטיבל קולנוע 
 מדינה:  קנדה קנדה
 מיקום:  טורונטו 
 מייסדים:  איגוד הקולנוע הקנדי העצמאי 
 מועדים
 תאריכי פעילות:  1993–הווה (כ־31 שנים) 
 www.hotdocs.ca
 
הפסטיבל הבינלאומי הקנדי הוט דוקס (באנגלית: Hot Docs Canadian International Documentary Festival) הוא פסטיבל הסרטים הגדול ביותר בצפון אמריקה, המתקיים מדי שנה בטורונטו, אונטריו, קנדה.
ב-2015 ביקרו בו 200,500 איש.
פסטיבל הוט דוקס הוא פרי יוזמה של וינדהם וייז (אנ'), שהיה באותה עת מזכיר איגוד הקולנוע הקנדי העצמאי, כיום איגוד הקולנוע הקנדי העצמאי (אנ'). הוט דוקס הוקם ב-1993 בידי צוות בראשותה של דבי נייטינגייל.
הוט דוקס מפעילים את קולנוע טד רוג'רס בטורונטו.
הערות שוליים

↑  אתן לסינג, "בכיר הוט דוקס שון פרנל עוזב", בעיתון הוליווד ריפורטר, 20 ביוני 2011
↑  לינדה ברנרד, "הסרט האמריקאי התיעודי Unbranded זוכה בפרס בפסטיבל הוטדוקס", באתר thestar, ‏4 במאי 2015
פיל סמית'

| --- | --- |

סמית' בשנת 1975
 לידה:  22 באפריל 1952 סן פרנסיסקו שבקליפורניה, ארצות הברית
 פטירה:  29 ביולי 2002 (בגיל 50) אסקונדידו, ארצות הברית 
 עמדה:  קלע
 גובה:  1.93 מטר
 מכללה:  אוניברסיטת סן פרנסיסקו
 דראפט:  בחירה מספר 29, 1974 גולדן סטייט ווריורס
 קבוצות כשחקן
 1974 – 1980   1980 – 1982   1982 – 1983:  גולדן סטייט ווריורס   סן דייגו קליפרס   סיאטל סופרסוניקס
 הישגים כשחקן
 אליפות ה-NBA‏ (1975)   2 בחירות למשחק האולסטאר (1976, 1977)   חמישיית העונה השנייה (1976)   חמישיית ההגנה השנייה (1976)
 
פיליפ ארנולד "פיל" סמית' (באנגלית: Philip Arnold "Phil" Smith;‏ 22 באפריל 1952 – 29 ביולי 2002) היה כדורסלן אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1974–1983. בשיאו נחשב לאחד הקלעים הבולטים ב-NBA, אך פציעה בגיד האכילס גרמה לירידה חדה בתפוקתו ולפרישה מוקדמת. לאורך קריירת ה-NBA רשם ממוצעים של 15.1 נקודות, 3.0 ריבאונדים ו-3.9 אסיסטים למשחק.
קריירת מכללות

סמית' נולד וגדל בעיר סן פרנסיסקו שבקליפורניה, ולמד ב"תיכון ג'ורג' וושינגטון" המקומי. בין השנים 1971–1974 למד באוניברסיטת סן פרנסיסקו, ובכל שלוש עונותיו כשחקן קבוצת האוניברסיטה נבחר לחמישיית העונה של המחוז המערבי (all-West Coast Conference selection), לאחר שרשם ממוצעים כוללים של כ-18 נקודות ו-5 ריבאונדים למשחק. בעונות 1973 ו-1974 הוביל סמית' את קבוצתו לשלב רבע גמר אליפות המכללות (NCAA Tournament Elite Eight), אך בשתי הפעמים הפסיד לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס שהובלה על ידי ביל וולטון, קית' וילקס והמאמן ג'ון וודן. בסיום עונת הג'וניור שלו נבחר סמית' בבחירה הראשונה של דראפט ה-ABA לשנת 1973, על ידי וירג'יניה סקוויירס, אך הוא החליט להישאר באוניברסיטה עד סיום לימודיו. בסיום עונתו האחרונה באוניברסיטה, במהלכה קלע 20.7 נקודות בממוצע למשחק, נבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות.
קריירה ב-NBA

סמית' נבחר על ידי גולדן סטייט ווריורס בבחירה ה-29 של דראפט ה-NBA לשנת 1974, ובכך חָבַר ליריבו מהמכללות קית' וילקס אשר הווריורס לקחו בבחירה ה-11. בעונת הרוקי שלו שימש סמית' כשחקן ספסל וקלע 7.7 נקודות למשחק עבור גולדן סטייט, אשר העפילה לגמר ה-NBA בו התמודדה מול וושינגטון בולטס. במשחק הראשון של סדרת הגמר הצטיין סמית' כשקלע 20 נקודות אשר הובילו את הווריורס לניצחון חוץ מפתיע בתוצאה 101–95. גולדן סטייט המשיכה וניצחה בשלושת המשחקים הבאים בדרך לזכייה באליפות ה-NBA השלישית בתולדות המועדון (והראשונה מאז עבר לאוקלנד כ"גולדן סטייט").
בעונה הבאה קיבל את תפקיד הקלע הפותח של הקבוצה, והגיב בעונת פריצה במהלכה קלע שיא קריירה של 20.0 נקודות למשחק ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר. לצד וילקס וריק בארי, הצעיד סמית' את הווריורס למאזן הניצחונות הגבוה בליגה (59–23) ולמרחק של הפסד אחד מהעפלה נוספת לגמר ה-NBA, לאחר שהפסידו לפיניקס סאנס בתוצאה 3–4 בגמר המערב. בסיום אותה עונה נבחר סמית' הן לחמישייה השנייה של העונה והן לחמישיית ההגנה השנייה של העונה. בשלוש העונות הבאות שמר על יכולת גבוהה עם ממוצעים של 19.5 נקודות, 3.8 ריבאונדים ו-4.4 אסיסטים למשחק, אך בסיום עונת 1978/1979 סבל מקרע בשריר הסובך השלש ראשי אשר פגע בכישוריו האתלטיים וגרם לירידה בתפוקתו בהמשך הקריירה. ב-8 בינואר 1976 קלע שיא קריירה של 51 נקודות בניצחון קבוצתו מול פיניקס סאנס, ובסיום אותה שנה, ב-11 בדצמבר, השווה שיא זה בניצחון הווריורס מול יוסטון רוקטס.
לקראת עונת 1980/1981 נשלח סמית' בטרייד לסן דייגו קליפרס, בתמורה לקלע וורלד בי. פרי. לאחר עונה וחצי סולידיות בהן קלע 15.4 נקודות למשחק הועבר לסיאטל סופרסוניקס, בה תפקד כמחליפם מהספסל של גאס ויליאמס ודייוויד תומפסון. ב-22 באפריל 1983, יום הולדתו ה-31, השתתף סמית' במשחקו האחרון בקריירה בו הפסידו הסופרסוניקס לפורטלנד טרייל בלייזרס בתוצאה 96–105. בסיום עונת 1982/1983, לאחר עונה וחצי בסיאטל, פרש סמית' ממשחק פעיל.
בשנת 2001 סיפר מאמנו לשעבר בגולדן סטייט, אל אטלס: "אני חושב שהכרתי בחיי רק מספר אנשים אשר מתייחסים לכדורסל בצורה רצינית יותר מאשר פיל סמית'. יש מספר קטן של אנשים שאפשר להגיד שכדורסל זה החיים שלהם, ופיל סמית' הוא אחד מהם".
ב-29 ביולי 2002 נפטר סמית' בבית חולים באסקונדידו, קליפורניה, כתוצאה מסיבוכים במחלת מיאלומה נפוצה בה נאבק בחמש השנים האחרונות לחייו.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות הקריירה של סמית' ב-NBA, באתר Basketball-Reference
↑  סטטיסטיקות המכללות של סמית', באתר Sports-reference
1 2  Phil Smith, 50, Guard on Warriors' Title Team, באתר הניו יורק טיימס, 3 באוגוסט 2002
↑  רשימת הנבחרים בדראפט ה-NBA‏ 1974, באתר Basketball-Reference
↑  דוח המשחק הראשון בין גולדן סטייט לוושינגטון, באתר Basketball-Reference
↑  דוח המשחק בין גולדן סטייט לפיניקס, באתר Basketball-Reference
↑  דוח המשחק בין גולדן סטייט ליוסטון, באתר Basketball-Reference
↑  דוח המשחק בין סיאטל לפורטלנד, באתר Basketball-Reference
↑  Al Remembers, באתר הרשמי של גולדן סטייט ווריורס
פלגרייב מקמילן

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  2000–הווה (כ־24 שנים) 
 חברת אם:  הוצאת מקמילן 
 מיקום המטה:  לונדון, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מוצרים עיקריים:  ספרים, כתבי עת אקדמיים, מונוגרפיות, ספרים אלקטרוניים
 עובדים:  170
  
 www.palgrave.com
 
פלגרייב מקמילן (באנגלית: Palgrave Macmillan) היא הוצאת ספרים אקדמית בינלאומית אשר הוקמה בשנת 2000 כתוצאה ממיזוג של שתי הוצאות, St. Martin's Press Scholarly and Reference האמריקאית ו-Macmillan Press הבריטית ששייכות לתאגיד Macmillan Publishers. מטה ההוצאה שוכן בהמפשייר שבאנגליה.
מקמילאן הוקמה בשנת 1843 על ידי דניאל ואלכסנדר מקמילן. בשנת 1952 הוקמה St. Martin’s Press כשלוחתה בארצות הברית. היחידה לספרות אקדמאית שלה נקראה Palgrave.
ההוצאה מתמחה בספרים בתחומי הרוח והחברה, היסטוריה, מדעי המדינה, ספרות, מנהל עסקים וכלכלה. נכון ל-2010 יצאו למעלה מ-5,000 כותרים בהוצאה.
בשנת 2009 השיקה את Palgrave Connect, פלטפורמה לספרים דיגיטליים.
פסטיבל הג'אז במונטרה

| --- | --- |
 סוג:  פסטיבל ג'אז 
 מדינה:  שווייץ שווייץ
 מיקום:  מונטרה 
 מייסדים:  גאו וומרד 
 מועדים
 תאריכי פעילות:  1967–הווה (כ־57 שנים) 
 קואורדינטות:  46°26′20″N 6°54′16″E﻿ / ﻿46.438888888889°N 6.9044444444444°E﻿ / 46.438888888889; 6.9044444444444
 אתר רשמי
 he
 
להקת אודיאוסלייבז מנגנת בפסטיבל הג'אז במונטרה
פסטיבל הג'אז במונטרה (באנגלית: Montreux Jazz Festival) מתקיים ביולי מדי שנה בעיר מונטרה שבשווייץ, ובפירוט, בקנטון וו, על גדות אגם ז'נבה, למרגלות הרי האלפים.
פסטיבל הג'אז במונטרה הוא אחד מפסטיבלי הג'אז המוכרים והמוערכים. למרות שמו, כיום הפסטיבל פתוח לסגנונות רבים מאוד של מוזיקה, כשג'אז הוא רק העיקרי, ולא היחידי. הוא נמשך שלושה שבועות כל שנה, ומגיעים אליו מאות אלפי מאזינים.
היסטוריה

פסטיבל הג'אז במונטרה נוסד בשנת 1967 על ידי קלאודה נובס, גאו ורמאד ורנה לנגאל. תחילה הוא היה מתקיים בקזינו מונטרה למשך שלושה ימים כל פעם, והיו מנגנים בו נגני ג'אז בלבד. בין המוזיקאים הבולטים שהשתתפו בפסטיבל בתקופה ההיא נמנים מיילס דייוויס, קית' ג'ארט, ביל אוונס, ות'ר ריפורט, נינה סימון ואלה פיצג'ראלד.
בשנות השבעים הפסטיבל פתח את עצמו לעוד סגנונות מוזיקליים, בעיקר רוק, בלוז ומוזיקת נשמה. בשנת 1971, בזמן הופעה של פרנק זאפה, הקזינו בו התנהל הפסטיבל עלה בלהבות, אירוע שהונצח בשירם של דיפ פרפל Smoke on the Water. הפסטיבל נדד בין אולמות במונטרה, עד שהקזינו החדש נבנה רק בשנת 1975.
בשנת 1990 הופיעה בפסטיבל עפרה חזה עם שירים מאלבומיה  הבינלאומיים. ההופעה תועדה על גבי דיסק וDVD שיצאו לאחר מותה.
במשך השנים המשיך הפסטיבל להיפתח לסגנונות, בדגש על מוזיקה ברזילאית.
בין המוזיקאים הבולטים שניגנו בפסטיבל, מלבד אלו שצוינו לעיל, ניתן למנות (בסדר אקראי) את: מקס רואץ', ארט בלייקי ושליחי הג'אז, ויין שורטר, סאני רולינס, אוסקר פיטרסון, דיזי גילספי, צ'ארלי מינגוס הרבי הנקוק, צ'יק קוריאה, ג'אקו פסטוריוס, וינטון מרסליס, מרווין גיי, ריי צ'ארלס, ג'יימס בראון, לאונרד כהן, ג'ת'רו טאל ד"ר ג'ון, אריק קלפטון, רינגו סטאר, ג'ו סטריאני, גרי מור, סטיבי ריי ווהן, סיגור רוס, טורי איימוס.
פמיניסטיות: מה הן חשבו?

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  יוהנה דמנטראקס 
 שחקנים ראשיים:  לורי אנדרסון מרדית מונק מישל פיליפס סאלי קירקלנד ג'יין פונדה לילי טומלין 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  9 באוקטובר 2018 (פסטיבל הסרטים התיעודיים הגדול של סקיי)   12 באוקטובר 2018 (נטפליקס)
 משך הקרנה:  87 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דוקומנטרי
 www.fwwtt.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
פמיניסטיות: מה הן חשבו? (באנגלית: Feminists: What Were They Thinking?) הוא סרט דוקומנטרי אמריקאי של נטפליקס. הוא עלה לשירות ההזרמה של החברה ב-12 באוקטובר 2018.
עלילה

בשנת 1977 פורסם הספר "Emergence", ובו דיוקנאות של נשים שנלחמו למען הפמיניזם. במאית הסרט, יוהנה דמנטראקס, שבה לראיין את אותן נשים שתמונותיהן פורסמו בספר.
בסרט יש גם דיונים על התמודדויות המין הנשי באותו זמן ועל השפעת תופעות תרבות כמו "9 עד 5" ו"מסיבת ארוחת הערב" על עליית הפמיניזם ועל קבלת קהילת הלהט"ב.
רשימת משתתפות חלקית

לורי אנדרסון
ג'ודי שיקגו
ג'יין פונדה
סאלי קירקלנד
מרדית מונק
מישל פיליפס
לילי טומלין
הפקה

הסרט מומן בחלקו על ידי הארגון הבינלאומי לתיעוד, וכן גייס 75,000 דולר בקמפיין מימון המונים.
הסרט עלה לשירות ההזרמה של נטפליקס ב-12 בפברואר 2018. הוא פורסם עוד קודם לכן בפסטיבל הסרטים התיעודיים הגדול של סקיי ב-9 בפברואר 2018.
הערות שוליים

↑  Stukin, Stacie (26 במאי 2017). "The Prescient Photographer Who Shot Gloria Steinem, Jane Fonda, Patti Smith and Other Famous Young Feminists of the 70's". W Magazine. נבדק ב-15 ביולי 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  O, Desiree (5 באוקטובר 2018). "Netflix's New Documentary Revisits 'Feminists: What Were They Thinking?'". www.brit.co. נבדק ב-15 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Munshell, Paige (16 באוקטובר 2018). "Review: 'Feminists: What were they thinking?' paves the path forward for feminism". The Diamond Back. נבדק ב-10 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Montgomery, Sarah Jasmine (26 במרץ 2019). "Netflix doc 'Feminists: What Were They Thinking?' barely scratches the surface on feminism". www.dailydot.com. נבדק ב-15 ביולי 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Feminists: What Were They Thinking?". Lightbox Film Center. נבדק ב-7 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Stromberg, Matt (19 בפברואר 2019). "A New Documentary Looks Back on the Legacy of Second-Wave Feminism". hyperallergic.com. נבדק ב-15 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Robinson, Chauncey K. (17 באוקטובר 2018). "Netflix feminists: Film on 1970s women's movement shows work still to do". www.peoplesworld.org. נבדק ב-15  ביולי 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "FEMINISTS: What Were They Thinking?". International Documentary Association. נבדק ב-15 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "FEMINISTS: What Were They Thinking?". Kickstarter. נבדק ב-15 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "FEMINISTS: What Were They Thinking?". Ida - International Documentary Association. נבדק ב-7 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
פצ'וקה (כדורגל)

אצטדיון אידלגו, מגרשה הביתי של פצ'וקה, בעת משחק
קלוב דה פוטבול פצ'וקה (בספרדית: Club de Fútbol Pachuca) הוא מועדון כדורגל מקסיקני מהעיר פצ'וקה בירת מדינת אידלגו. המועדון נוסד ב-4 בנובמבר 1895, והוא מארח את משחקיו הביתיים באצטדיון אידלגו. תלבושת המועדון כוללת מכנסיים בצבע לבן וחולצה לבנה עם פסים אנכיים כחולים.
מאז 1998 משתתף המועדון בליגת העל המקסיקנית, טורניר בו זכה 5 פעמים. בנוסף זכה המועדון 5 פעמים בליגת האלופות של CONCACAF ופעם אחת בגביע סודאמריקנה, ובכך היה למועדון היחיד בעולם שזכה בתואר רשמי כלשהו המאורגן על ידי קונפדרציית כדורגל שהוא אינו חלק ממנה. פצ'וקה הוא המועדון המקסיקני הראשון שהשתתף 3 פעמים באליפות העולם לקבוצות.
בעלות המועדון היא בידי "גרופו פצ'וקה" ובידי "גרופו קארסו" של קרלוס סלים.