stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לואיג'י ברטוליני

לואיג'י ברטוליני (באיטלקית: Luigi Bertolini;‏ 13 בנובמבר 1904 – 11 בפברואר 1977) היה כדורגלן ומאמן איטלקי, ששיחק בעמדת הקשר אחורי. זכה עם נבחרת איטליה במונדיאל 1934.
ביוגרפיה

ברטוליני נולד ב-13 בנובמבר 1904 בבוסאלה, מחוז גנואה, שבאיטליה. בשנות ה-20 של המאה העשרים שיחק בבורסלינו, סבונה ואלסנדריה לפני שעשה את המעבר ליובנטוס ב-1931. עם הגברת הזקנה היה חלק מהקבוצה שזכתה בחמישה תוארי אליפות ברציפות במהלך שנות ה-30 של המאה העשרים, כשברטוליני זכה בארבעה מתוכם. ב-1937 עבר לטיגולה בה סיים את הקריירה שלוש שנים אחר כך.
במדי נבחרת איטליה ערך את הופעת הבכורה ב-1929 והיה שותף לזכייתה במונדיאל 1934 שנערך על אדמתה. ברטוליני יחד עם לואיס מונטי ואטיליו פראריס יצרו את הקישור האגדי שעזר לאיטלקים לזכות בטורניר זה. הוא שיחק בכל המשחקים מלבד משחק רבע הגמר הראשון נגד ספרד, והיה מזוהה כשחקן שלבש בנדנה לבנה בתמונות נבחרת איטליה של הטורניר. סיבת לבישת הבנדנה הייתה על מנת להגן על ראשו בזמן נגיחות.
לאחר המונדיאל שיחק ברטוליני במשחק קרב הייבורי המפורסם בו איטליה הפסידה 3–2 לאנגליה. את המשחק פתח ברטוליני בקישור לצד מונטי אך זה נפצע כבר בדקה השנייה כששבר את רגלו. למרות זאת במחצית השנייה קרא ברטוליני לעזרתו של מונטי במהלך התקפת נגד אך שכח מעייפות כי הוא לא משחק וכי רק פראריס משחק לצידו.
תארים

אליפות איטליה (4): 1931/32, 1932/33, 1933/34, 1934/35
גביע העולם: 1934
ברטוליני (עם הבנדנה) חוגג עם נבחרתו את הזכייה בגביע העולם
לאנגר

לאנגר (Langres) היא עיר במחוז אוט-מארן שבחבל גראנד אסט בצפון-מזרח צרפת. בשנת 1999 חיו בעיר 9,586 תושבים.
גאוגרפיה

העיר ממוקמת על צוק אבן גיר המתנשא לגובה של 475 מטר מעל פני הים. היא נמצאת על פרשת המים שבין אגן הנהר סן לבין אגן הנהר רון.
היסטוריה

העיר נקראת על שם הלינגונים, אחד השבטים הקלטים שהתיישבו בגאליה. הרומאים כבשו את המקום מידי הלינגונים ובנו בו 12 מגדלים, 7 שערים וסוללה לאורך 3.5 ק"מ סביב. יישוב זה היה מקום הצטלבותן של 12 דרכים רומיות. שער ניצחון מן המאה הראשונה לספירה וחפצים שונים במוזיאון לאמנות ולהיסטוריה שבעיר מעידים על קיומה של עיר גאלו-רומית בשם אנדמאנטונום.
אחרי פלישות השבטים הגרמאנים, העיר שגשגה בימי הביניים, בעיקר בזכות היותה מקום מושבם של בישופים שסמכותם השתרעה על שלוש פרובינציות (היום חבל שמפאן-ארדן וחבל בורגון-פראנש-קונטה). אחדים מבישופים אלה התמנו על ידי הקיסר קרל הגדול כשליחים אימפריאליים. אורבנוס מלאנגר שהיה בישופ במאה ה-4 הגיע למעמד קדוש. במאה התשיעית קיבלו הבישופים את הזכות לטבוע מטבעות, וב- 927, את הזכות למנות את מושלה הצבאי של העיר. לעיתים היו הבישופים דוכסים, שהשתייכו למעמד האצולה הצרפתי.
במאות הארבע עשרה והחמש עשרה חוזקו הביצורים, והעיר עברה לחסותו של מלך צרפת. בתקופת הרנסאנס חל בעיר שגשוג כלכלי ניכר, והוקמו בניינים רבים שנשארו עומדים על תילם עד ימינו אלה.
אתרי תיירות

ניתן לסייר לאורך הסוללה המקיפה את העיר, ולהשקיף על עמק הנהר מארן.
מגדל נאווארה שהוקם ב- 1521  על ידי פרנסואה הראשון, מלך צרפת.
השער הגלו-רומי שהוא העתיק שבשבעת שערי חומת העיר.
קתדרלת מאמס, שנבנתה בין 1150  ו- 1196.
המוזיאון להיסטוריה ולאמנות המכיל חפצי עתיקות מצריים ומוזאיקה רומאית.
אחד מבניה של העיר היה הפילוסוף דני דידרו, עורכה הראשי של האנציקלופדיה הגדולה, שפסלו מוצב ברחובה הראשי של העיר.
לואיג'י ביינאה

| --- | --- |

רקדנית בכחנליה בארמיטאז'
 לידה:  4 במרץ 1795 קרארה, איטליה 
 פטירה:  17 באפריל 1878 (בגיל 83) פירנצה, ממלכת איטליה 
 מקום קבורה:  קמפו ורנו 
 
לואיג'י ביינאה (באיטלקית: Luigi Bienaimé;‏ 1795, קרארה – 1878) היה פסל איטלקי, שפיסל בסגנון הניאו קלאסי.
ביוגרפיה

משפחתו של ביינאה ממוצא בלגי, הוא קיבל מלגה מקרארה ללמוד ברומא בסטודיו של ברטל תורוואלסן שם הוא עבד לצד אמיל וולף, פייטרו טנראני ופייטרו גאלי.
עבודות שלו הוזמנו על ידי משפחת המלוכה הרוסית.
מונה לפרופסור לפיסול באקדמיה של סן לוקא.
גלריה

רקדנית בכחנליה נחה בארמיטאז'
טלמאכוס בארמיטאז'
רועת צאן בארמיטאז'
ארוס מאכיל יונים
זפירוס בפאלאצו פיטי
דיאנה בארמיטאז'
מרקוריוס בגלריה הלאומית לאמנות מודרנית (רומא)
ליאון ואן מינדן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 ביוני 1880 אמסטרדם, הולנד
 נרצח:  6 בספטמבר 1944 (בגיל 64) אושוויץ, פולין
 מידע כללי
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 ספורט
 ענף ספורט:  סיף 
 
ליאון ואן מינדן (בהולנדית: Lion van Minden;‏ 10 ביוני 1880 – 6 בספטמבר 1944) היה סייף (חרב) אולימפי יהודי-הולנדי באולימפיאדת לונדון (1908). נספה באושוויץ.
ביוגרפיה

ואן לינדן נולד וגדל באמסטרדם, בן למשפחה יהודית, בנם של ברנקה זייקנופסר (1855–1943) ואברהם ואן מינדן (1850–1915).
באולימפיאדת לונדון (1908) בשלב המוקדמות ניצח ואן מינדן שני קרבות והפסיד בשלושה בטורניר חרב אישי. הוא דורג במקום שלישי בבית ביחד עם רוברט בדמן מבריטניה. בקרב העלייה לשלב הבא, הוא הפסיד בקרב לבדמן.
באליפות הולנד שנערכה בשנת 1909 זכה ואן מינדן במדליית זהב בדקר אישי.
ביוגרפיה > חייו האישיים

ואן מינדן שעסק במסחר, נישא ב-6 בספטמבר 1911 לאסתר מינה שלוסברך (7 בפברואר 1893 – 3 במאי 1945) נספתה בברגן בלזן. הם התגרשו ב-17 בספטמבר 1942. לזוג נולדה בת, גרטרוד (16 באוגוסט 1918 – 24 בספטמבר 1943) שנרצחה באושוויץ.
לירוי צעירי

לירוי צעירי (נולד ב-2 במרץ 1989) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר. הוא אחיו הבכור של הכדורגלן בן צעירי.
קריירה

צעירי גדל במחלקת הנוער של בני יהודה תל אביב, שיחק בכל נבחרות הנוער של ישראל, ולזכותו תשע הופעות ושני שערים במדי הנבחרת הצעירה. ב-19 במאי 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף במשחק מול מכבי חיפה. בעונת 2008/2009 הפך לשחקן סגל קבוע בקבוצה הבוגרת, וב-18 באוקטובר 2008 כבש את שערו הראשון בקריירה, בניצחון 1–0 על מ.ס. אשדוד. בעונת 2009/2010 כבש שלושה שערי ליגה, ובעונת 2010/2011 כבש חמישה שערים.
בקיץ 2011 עבר צעירי לקבוצת מכלן, במדיה ערך 15 הופעות בליגת העל הבלגית. לאחר שנה בבלגיה חזר צעירי לישראל, והושאל למכבי חיפה, במדיה שותף ב-19 משחקי ליגה בעונת 2012/2013. בקיץ 2013 השתחרר מחוזהו במכלן וחזר לבני יהודה. בעונת 2013/2014 כבש שני שערים, ובסופה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית. ב-4 בנובמבר 2014 חתם צעירי לעונה אחת בהפועל פתח תקווה, במדיה כבש ארבעה שערי ליגה בעונת 2014/2015, ובסופה ירד עמה לליגה הלאומית וסיים את דרכו במועדון.
ב-18 ביוני 2015 חתם צעירי לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת בבית"ר ירושלים. ב-2 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה, כשהשלים 90 דקות בתיקו 0–0 נגד אורדבסי שימקנט הקזחית במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. ב-28 בספטמבר 2015 כבש צעירי את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3–1 על הפועל כפר סבא, ובסך הכל כבש שער אחד ב-25 הופעות ליגה בעונת 2015/2016. בתום העונה החליטה הקבוצה שלא לממש את האופציה וצעירי שוחרר מהקבוצה. ב-29 ביוני 2016 חתם צעירי לשנתיים במכבי פתח תקווה. בעונת 2016/2017 כבש חמישה שערי ליגה, ובעונת 2017/2018 כבש שער אחד.
ב-26 באוגוסט 2018 חזר צעירי לבית"ר ירושלים, וחתם על חוזה לעונה אחת במועדון. הוא שיחק שבעה משחקים בלבד בעונת 2018/2019, וב-5 בפברואר 2019 חתם בעירוני קריית שמונה, אך במדיה לא שיחק כלל עד תום העונה. ב-15 באוגוסט 2019 חתם צעירי בהפועל כפר סבא. ב-11 בפברואר 2020 עבר למכבי הרצליה מליגה א'.
ב-10 באוגוסט 2021 הכריז על פרישה ממשחק פעיל.
הערות שוליים

↑  גיל לוין, ‏לירוי צעירי חתם בהפועל כפר סבא, באתר ערוץ הספורט, 15 באוגוסט 2019
↑  גיל לוין, ‏לירוי צעירי עזב, באתר ערוץ הספורט, 11 בפברואר 2020
לואיס פראה

לואיס קרלוס פראה (בספרדית: Luis Carlos Perea), המכונה "קורונקורו", הוא כדורגלן עבר קולומביאני. היה חלק מנבחרת קולומביה ששיחקה בשני טורנירי גביע העולם ב-1990 ו-1994 ובארבעה טורנירי קופה אמריקה בין השנים 1987–1993. כמו כן, זכה גם עם אתלטיקו נסיונל בקופה ליברטדורס בשנת 1989.
ביוגרפיה

פראה החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת אינדפנדיינטה מדיין בשנת 1983, שם שיחק במשך 4 עונות. ב-1987 עבר ליריבה העירונית, אתלטיקו נסיונל, מה שפתח לו את הדרך לנבחרת הלאומית וגם לצבירת תארים לרזומה. בנסיונל אימנו אותו פרנסיסקו מטוראנה והרנן דריו גומס, מי שגם היו מאמני הנבחרת. פראה החל לבסס עצמו כאחד מהבלמים הטובים בקולומביה והיה חלק מההרכב של הקבוצה שעשתה היסטוריה והייתה לקבוצה הקולומביאנית הראשונה לזכות בקופה ליברטדורס בשנת 1989. אחרי ארבע עונות במדי נסיונל, כאשר הוא מוסיף לרזומה גם את הקופה אינטראמריקנה ב-1990 ואליפות מקומית ב-1991. חזר לשחק באינדפנדיינטה מדיין לעוד שלוש עונות ואחר כך המשיך לעוד עונה בג'וניור ברנקייה. הקבוצה היחידה שלו מחוץ לקולומביה הייתה טורוס נסה מהליגה השנייה במקסיקו, שם שיחק במשך שנה ב-1995. חזר לקולומביה והצטרף לעונה לשורותיה של דפורטס טולימה, עד שחזר לקדנציה שנייה בנסיונל, עימה הוסיף עוד קופה אינטראמריקנה ב-1997 וכן את הקופה מרקונורטה ב-1998. היה אמור לעבור ולשחק בליגת ה-MLS של ארצות הברית ולהצטרף לטמפה ביי מיוטיני או מיאמי פיוז'ן, אך לבסוף לא חתם ופרש מכדורגל.
נבחרת לאומית

פראה שיחק במשך 7 שנים ברציפות במדי הנבחרת הלאומית של קולומביה. הוא זומן לראשונה ב-1987 ושיחק בטורניר הקופה אמריקה שנערך בארגנטינה באותה שנה ובו קולומביה סיימה במקום השלישי. כעבור שנתיים השתתף בטורניר הקופה אמריקה שנערך בברזיל, שם כשלה קולומביה לעבור את שלב הבתים. פראה הפך לשחקן הרכב בנבחרת ואייש את מרכז ההגנה לצידו של אנדרס אסקובר. הוא עזר לקולומביה לסיים במקום הראשון בבית מוקדמות מונדיאל 1990 ולגבור על נבחרת ישראל בפלייאוף בדרך להעפלה ראשונה של הנבחרת למונדיאל לאחר 28 שנים. במונדיאל באיטליה שיחק פראה בכל ארבעת המשחקים של קולומביה, שהודחה בשמינית הגמר על ידי קמרון 1-2 לאחר הארכה. שיחק ב-1991 בטורניר הקופה אמריקה שנערך בצ'ילה ובו שוב סיימה קולומביה את בית הגמר במקום הרביעי. ב-1993 בטורניר שנערך באקוודור, קולומביה העפילה לרבע הגמר ופיגרה מול אורוגוואי 0-1 עד לדקה ה-88. אז קיבל פראה מסירה מלאונל אלברס ובבעיטה מרחוק הצליח לאזן את התוצאה. בסופו של דבר הייתה זו קולומביה שניצחה בדו-קרב פנדלים 3-5 והעפילה לחצי הגמר. את הטורניר היא סיימה במקום השלישי. באותה שנה שיחקה קולומביה במוקדמות מונדיאל 1994 וגם הפעם סיימה במקום הראשון כאשר היא מביסה את ארגנטינה במחזור האחרון 0–5 באצטדיון המונומנטל ומעפילה למונדיאל שני ברציפות שלה. בטורניר הגמר בארצות הברית קולומביה אכזבה וסיימה את הבית המוקדם במקום האחרון, מה שהיה גם סיום הקריירה הבינלאומית של פראה. בסך הכל שיחק פראה 78 משחקים במדים הלאומיים וכבש שני שערים: מול אורוגוואי ובמשחק ידידות שנערך ב-1988 מול קנדה ובו ניצחה קולומביה 0–3.
תארים והישגים

אליפות קולומביה עם אתלטיקו נסיונל (1991)
קופה ליברטדורס עם אתלטיקו נסיונל (1989)
קופה אינטראמריקנה עם אתלטיקו נסיונל (1990, 1997)
קופה מרקונורטה עם אתלטיקו נסיונל (1998)
נבחר לנבחרת השנה של אמריקה הדרומית ב-1993
חיים אישיים

לאחר הפרישה, עבר למיאמי והחל לעבור כמאמן לפיתוח שחקנים צעירים. ללואיס יש בן שקרוי על שמו, לואיס אלברטו פראה, המשחק כדורגל מקצועני בתפקיד החלוץ.
לי (נהר באנגליה)

אזור שפך הלי לתמזה, ברקע הדוקלנדס
מראה בפארק עמק לי
נהר לי (באנגלית: Lea או Lee) הוא נהר באנגליה, הזורם מאזור לוטון דרום-מזרחה, דרך הרטפורד, אנפילד, טוטנהאם, סטרטפורד ומזרח לונדון ונשפך אל התמזה. הנהר מהווה גבול טבעי בין אסקס למידלסקס ולהרטפורדשייר. אזור השפך נקרא בו קריק (Bow Creek) ומהווה את הגבול בין הרבעים טאואר האמלטס ממערבו וניוהאם ממזרח לו. לאחר שנים רבות של הזנחה, שוקם עמק הנהר בין 2005 ל-2012 (לרגל אולימפיאדת לונדון) והוא מהווה פארק עירוני גדול לשתי גדות הנהר (באורך 42 ק"מ) בשם "פארק עמק לי" (Lee Valley Park).
אטימולוגיה של השם

לפי Oxford Dictionary of London Place Names, השם לי נזכר בשפה האנגלו סקסונית במאה ה-9, למרות שסביר כי הוא עתיק יותר, כנראה מן השורש הקלטי lug שמשמעו בהיר. השם נכתב Lig(e)an (במקור מ-880) או Lygan (במקור מ-895). בימי הביניים נכתב Luye או Leye. הכתיב Lea מקובל מערבית (במעלה הנהר) להרטפורד ואילו הכתיב Lee מאפיין את חלקו התחתון של הנהר.
היסטוריה

במאה ה-9 מוזכר הנהר כחלק מהגבול בין האנגלים לדנים. מלך אנגליה אלפרד הגדול חסם ב-896 את שפך הנהר לתמזה, כלא את הצי הדני בנהר לי והכניע על ידי כך את הדנים. ב-1110 ציוותה מתילדה, רעיית הנרי הראשון, מלך אנגליה על בניית גשר בעל שלוש קשתות על הנהר שיקל עליה את הגישה למנזר בארקינג. בצד הנהר הוקמו בימי הביניים טחנות מים בבעלות הכנסייה.
ב-1577 הוקם תא השיט (lock) הראשון בנהר, דבר שאיפשר מעבר כלי שיט גדולים במעלה הזרם והפך אותו לנתיב מים. ב-1613 החלה בעמק הלי יצירת New River, מערכת תעלות ונתיבי מים מלאכותיים על מנת להוביל מים צלולים ללונדון ישירות מהרדפורד, תוך מעקף האזורים המזוהמים במורד הלי. דלדול הזרימה במורד הלי תוקן על ידי מערכת תעלות ותאי שיט, הנקראת Lee Navigation, שהוקמה בין השנים (1765-1770), פרי תכנונו של המהנדס האזרחי ג'ון סמיטון (John Smeaton). סעיף של המערכת מחבר את הלי לתעלת ריג'נטס. במהלך המהפכה התעשייתית שימשו מי הלי לאספקת מים למרכזי התעשייה השונים שקמו סביבו, ואלה הזרימו אליו את שפכיהם.
במהלך המאה ה-20 התדלדלה תנועת כלי השיט, הזרימה (מיוחד במורד הנהר) הואטה מאוד ובעמק סביבו התפתחו ביצות וחלקו כוסה (כך למשל ביצות האקני, שהפכו למגרש כדורגל). עוד ב-1944 העלה מתכנן הערים פטריק אברקרומבי (Patrick Abercrombie) רעיונות לשיקום האזור ופיתוחו כפארק לרווחת התושבים, אך לא נעשה דבר. ב-1961 החל פרויקט שיקום מוגבל באזור האקני וב-1967 הוקמה רשות לפיתוח העמק. הפרויקט התרחב והואץ לקראת אולימפיאדת לונדון ב-2012, אז נחנך כפארק עירוני גדול, הכולל מתקני ספורט, מסלולי רכיבה על אופניים, מגרשי גולף, טניס, הוקי שדה ועוד.
שיר על שם הנהר מופיעה באלבומה השלישי של אדל, 25, שיצא ב-20 בנובמבר 2015.
הערות שוליים

↑  על פארק עמק הלי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551960605171  LCCN: sh2004005285  NKC: ge1075011  VIAF: 315530571   WorldCat (עם VIAF): 315530571
לויס ובר

| --- | --- |

לויס ובר בשנת 1916
 לידה:  13 ביוני 1879 אלגני, פנסילבניה, ארצות הברית
 פטירה:  13 בנובמבר 1939 (בגיל 60) הוליווד (קליפורניה), ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 עיסוק:  במאית קולנוע
 בן או בת זוג:  פיליפס סמולי (1904–1922) 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
לויס ובר (באנגלית: Lois Weber;‏ 13 ביוני 1879 – ‏13 בנובמבר 1939) הייתה תסריטאית, מפיקה, במאית ושחקנית תיאטרון וראינוע אמריקאית. ובר מזוהה כאחת מהבמאיות החשובות ביותר בקולנוע האמריקאי בכל הזמנים, בעיקר בעידן הסרט האילם. כאחת מהנשים הבודדות בתעשיית הסרטים האמריקאית, ובר הייתה חלוצה בהתפתחות ההיסטורית של הקולנוע. לאור היותה אחת הראשונות שהשתמשה בטכניקות של סאונד, מסך מפוצל (אנ') ובימוי סרט עלילתי באורך מלא, לויס ובר תרמה רבות כאישה בהתפתחות הקולנוע.
ביוגרפיה

נולדה בשם פלורנס לויס ובר להורים נוצרים ממוצא הולנדי ממעמד הפועלים. בילדותה נחשבה כילדת פלא בתחום הנגינה בפסנתר. עזבה את בית הוריה בגיל צעיר והפכה לאקטיביסטית מיסיונרית בענייני דת. היא נאמה, שרה וניגנה באורגן כחלק מפעילויותיה המיסיונריות של הכנסייה שהייתה חברה בה. ב-1900 נטשה את הכנסייה וחזרה לגור עם הוריה והחלה ללמוד מוזיקה כסטודנטית. באפריל 1903 הופיעה בתפקיד הסופרן בשירה ובנגינה בפסנתר. היא הופיעה ברחבי ארצות הברית, אך תקרית מצערת שעירבה שבירה של אחד מקלידי הפסנתר באמצע אחת מהופעותיה, גרמה לוובר לאבד את האומץ להופיע בפומבי והובילה לפרישתה של ובר מעולם המוזיקה.
קריירה בתיאטרון

מתוסכלת ומהורהרת, מחליטה ובר לשקול את עצת דודה, ולנסות את מזלה בקריירת משחק. בשנת 1904 החליטה ובר להעתיק את מגוריה לעיר ניו יורק. במשך חמש שנים ובר הייתה שחקנית בתיאטרון רפרטוארי (אנ'). היא השתתפה בקומדייה בשם "ZIG-ZAG" אך הגיעה למסקנה כי התיאטרון הרפרטוארי, אינו תואם את שאיפותיה כאמנית. ב-1904 הצטרפה ובר ללהקת דרכים ועד מהרה הפכה לפרימה דונה והגיבורה המלודרמטית של הלהקה. הביקורת לגבי הופעתה של ובר היו משבחות וציפו לה קריירה מבטיחה כשחקנית.
מנהלה של הקבוצה היה פיליפס סמולי (אנ') וזמן קצר לאחר היכרותם של השניים, ובר בת ה-25 וסמולי בן ה-38, החליטו להנשא ב-29 באפריל 1904, באילינוי שבשיקגו.
קריירה קולנועית

ובר ויתרה על קריירה בתור שחקנית דרכים, והתחילה בדרך חדשה עם ההפקה הראשונה שלה "Mum’s the Word.
ההפקה הזו הייתה יריית הפתיחה ועד 1910 ובר יחד עם בעלה סמולי, לקחו חלק בהפקות שונות בהמון אולפנים קטנים שונים עד שהכו שורשים בחברת ההפקות Rex brand, שם חלוקת התפקידים של השניים הייתה ברורה - סמולי עמד בראשה כמנהל וובר הייתה אחראית על כתיבת תסריטים קצרים ובימויים.
בפברואר של שנת 1913, הוקמה חברת ההפקות "וראייטי",חלק מאולפני יוניברסל. החתמת ובר בחברה זו ביססה את מעמדה של ובר כאחת מיוצרות הקולנוע המשמעותיים של אותה התקופה והיווה חותמת עבור יצירותיה. דבר זה אפשר לוובר וסמולי סביבה נוחה יותר ובעלת יותר משאבים להפיק את הפרויקטים שלהם.
ובר ניצלה את בימת הקולנוע בהעברת האידאולוגיות הפילוסופיות שלה לגבי צדק וקונפליקטים מוסריים- דבר זה הקנה לה מעמד של אוטר במרחב הקולנועי שלרוב הושווה לבמאי ד. וו. גריפית'.
בשנת 1913, ובר יצרה את הסרט "Suspense". סרט זה העמיד את ובר במעמד חלוצי בכך שהשתמשה לראשונה בטכניקת המסך המפוצל בסרט זה.
בשנת 1915 ובר יצרה 10 סרטים עלילתיים באורך מלא שתשעה מהם גם כתבה. סרטים אלו הקנו לה את המעמד כבמאית המרוויחה ביותר של אולפני יוניברסל.
לאורך השנים ובר וסמולי עברו בין חברות ההפקות השונות בהוליווד, עד שבשנת 1917 הקימו יחד חברת הפקות משלהם בשם "Lois Weber Productions" וכך השניים השיגו לעצמם שליטה רבה יותר בנוגע לתוכן אותו הם יוצרים. ובר התחילה להתרכז בסרטיה יותר בייצוג נשים, בעיקר מהמעמד הפועלים הבינוני, וניסתה להביא את סיפורן האינטימי והיומיומי של נשים אלו.
בשנת 1922, כמות הסרטים אותם יוצרים ובר וסמולי הולך וקטן עקב התפוררות היחסים בין השניים עד גירושיהם.
4 שנים לאחר גירושיה מפיליפס סמולי, נישאה ובר בשנית לקפטן הארי גנץ. אף על פי שעבודתו של סמולי הלכה והתמעטה ובר המשיכה ליצור ולאורך העשור האחרון בחייה יצרה עוד חמישה סרטים באורך מלא.
סרטה האחרון, "White Heat" משנת 1934, היה סרטה הראשון והיחיד בו השתמשה ובר בסאונד.
שנותיה המאוחרות ומותה

בשנת 1935 ובר וגנץ התגרשו. בנובמבר 1939, ובר הובהלה לבית החולים עקב דימום מדרכי העיכול.היא נפטרה שבועיים אחרי אשפוזה, בגיל 60. גורם המוות היה ככל הנראה מחלת קרוהן שלוותה את ובר במשך שנים רבות.
מלבד כמה פסקאות ואזכורים במגזינים בודדים, מותה של ובר כמעט ולא אוזכר. הלווייתה התקיימה ב-17 בנובמבר 1939, בבית הקברות בלוס אנג'לס. את ההלוויה מימנה הקולנוענית והעיתונאית פרנסיס מריון, גופתה נשרפה ומקום קבורת האפר לא ידוע.
מורשת

כאות הוקרה עבור תרומתה הרבה של ובר לתעשיית הקולנוע בראשית ימיה, ב-8 בפברואר 1960 הוענק לה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
בשנת 2017, הוענק לוובר אות כבוד על ידי פסטיבל הקולנוע בבאפלו (אנ').
פילמוגרפיה נבחרת

1912 - The Fine Feathers (אנ')
1912 - A Japanese Idyll (אנ')
1912 - Leaves in the Storm (אנ')
1913 - Suspense
1913 - How Men Propose (אנ')
1913 - תמונתו של דוריאן גריי
1914 - הסוחר מוונציה (אנ')
1915 - It's No Laughing Matter (אנ')
1915 - The Hypocrites (אנ')
1915 - Sunshine Molly (אנ')
1915 - Captain Courtesy (אנ')
1916 - Where Are My Children? (אנ')
1917 - Hand That Rocks the Cradle (אנ')
1918 - Tarzan of the Apes (אנ')
1920 - To Please One Woman (אנ')
1921 - What Do Men Want? (אנ')
1921 - Too Wise Wives (אנ')
1927 - Sensation Seekers (אנ')
1927 - The Angel of Broadway (אנ')
ראו גם

תולדות הקולנוע
סרטי יוניברסל
הערות שוליים

↑  Lois Weber, Director, Screenwriter, Star. Loisweber.net. Retrieved November 26, 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007357256505171  BNE: XX5210755  BnF: cb155841505 (data)  GND: 119472961  ISNI: 0000 0001 1632 4948  LCCN: n85376836  NKC: mub20241213393  SUDOC: 132990652  VIAF: 45112689   WorldCat (עם VIAF): 45112689
לירוי צ'יאו

| --- | --- |

לירוי צ'יאו, 2002
 לידה:  28 באוגוסט 1960 (בן 64) מילווקי, ויסקונסין
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוט בשירות נאס"א
 לאום:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  אוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה  תיכון מונטה ויסטה 
 עיסוק בעבר:  מהנדס
 תקופת השירות:  1990–2005 (כ־15 שנים)
 זמן שהייה בחלל:  229 ימים, 7 שעות ו-38 דקות
 מספר פעילות חוץ-רכבית:  6
 זמן שהייה בפעילות חוץ-רכבית:  36 שעות ו-7 דקות
 ביוגרפיה בנאס"א:  לירוי צ'יאו
 משימות
 STS-65‏, STS-72‏, STS-92‏, סויוז TMA-5
    
 עיטורים
  מדליית השירות המצטיין של נאס"א  מדליית הטיסה בחלל של נאס"א (4 פעמים)
 
לירוי צ'יאו (באנגלית: Leroy Russel Chiao ‏; נולד ב-28 באוגוסט 1960, מילווקי) הוא טייס חלל אמריקאי-סיני שהשתתף בתוכנית מעבורת החלל האמריקאית וביקר בתחנת החלל הבין-לאומית.
ביוגרפיה

לירוי צ'יאו נולד במילווקי למשפחת מהגרים סינים מטייוואן. זמן קצר לאחר הלידה המשפחה עברה לקליפורניה. בשנת 1978 צ'יאו החל לימודים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי וסיים אותה בשנת 1978 עם תואר בהנדסת כימיה. כבר באותה שנה הוא קיבל תואר שני מאוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה. בשנת 1987 הוא קיבל באותו מוסד תואר שלישי.
בנשים 1987–1989 צ'יאו עבד בחברה פרטית ובהמשך עד לשנת 1990 עבד במעבדה הלאומית לורנס ליברמור.
שירות ביחידת האסטרונאוטים

בשנת 1990 צ'יאו התקבל ליחידת האסטרונאוטים. לאחר סיום קורס הכנה הוא הועסק בתפקיד טכני במרכז החלל ג'ונסון. הוא נכלל בצוות STS-65 של מעבורת החלל קולומביה כמומחה משימה (רוברט קבאנה היה מפקד צוות). על המעבורת הייתה מערכת בינלאומית לחקר חוסר כבידה International Microgravity Laboratory (IML-2). בנוסף לכך בוצעו מחקרים בתחום מדעי החיים. בשנת 1996 צ'יאו היה מומחה משימה בצוות של STS-72 על סיפון מעבורת החלל אנדוור (בריאן דאפי היה מפקד צוות). המטרה העיקרית הייתה להציב במסלול לוויין, להחזיר לכדור הארץ לוויין אחר ולבצע ניסויים בתחומים שונים. במהלך המשימה צ'יאו ביצע פעמיים פעילות חוץ רכבית באורך כולל של כ-7 שעות. בשנת 2000 צ'יאו טס בפעם השלישית כמומחה משימה של STS-92 על סיפון מעבורת החלל דיסקברי (בריאן דאפי היה מפקד צוות). המטרה של המשימה הייתה להמשיך בניית תחנת החלל הבין-לאומית. במהלך המשימה צ'יאו ביצע פעמיים פעילות חוץ רכבית באורך כולל של כ-12 שעות.
בשנת 2004 צ'יאו טס לתחנת החלל הבין-לאומית בחללית סויוז TMA-5 כמפקד משלחת מס' 10 לתחנת החלל הבין-לאומית ביחד עם סליז'אן שריפוב מרוסיה. הם שהו בתחנת החלל כחצי שנה וחזרו לאחר השלמת התוכנית. במהלך המשימה צ'יאו ביצע פעמיים פעילות חוץ רכבית באורך כולל של כ-10 שעות.
לאחר פרישה מנאס"א צ'יאו עבד בתעשיית החלל. תקופה מסוימת הוא עבד בחברה "אקסקליבר-אלמאז" שניסתה לקדם תיירות בחלל. במרץ 2006 הוא מונה לפרופסור באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה.
למעדנה בת המלך

"למעדנה בת המלך" הוא הטקסט הכתוב על חותם שמקורו אינו ברור ואמור להיות מתקופת בית ראשון. חותם זה נושא צורת נבל, והסמל שנטבע על גבי מטבעות של חצי שקל חדש מתבסס עליו. מומחים קבעו כי החותם הוא זיוף מודרני.
החותם נרכש בשוק העתיקות בשנת 1978 ממקור לא ידוע, בידי ראובן הכט, אשר מסרו לנחמן אביגד, שחקר ופרסם אותו. הכט תרם את החותם למוזיאון ישראל, שהציגו בשנים 1980–1993 בהתבסס על חוות דעתו של נחמן אביגד.
תיאור החותם

החותם, המשתייך למשפחת החותמות הסקרבואידיים, עשוי אבן ישפה חומה-כתומה. מידותיו 9.5x12.5 ועוביו 6 מילימטרים, והוא נקוב לאורכו.
פני החותם מוקפים מסגרת, ובחלקו העליון חרוטה דמות נבל אסימטרית בעלת תריסר מיתרים. תיבת התהודה של הנבל מעוטרת בורדה במרכזה ובמחרוזת פנינים בשוליה.
מתחת לנבל נכתב בכתב עברי קדום שמה של בעלת החותם בשתי שורות, שקו הפרדה כפול מבדיל ביניהן:
| --- | --- |
  :    למעדנה בת המלך  
על סמך צורת האותיות, תיארך אביגד את הכתובת למאה ה-7 לפנה"ס וקבע את מקורה בממלכת יהודה, אך מאחר שלא היה יכול לקבוע תאריך מדויק יותר, נמנע מלנחש את זהותו של המלך המוזכר בחותמת. דיונים נוספים בידי אביגד ואחרים ניסו להשוות בין השם "מעדנה", שאינו מוכר ממקורות נוספים, לשמות תנ"כיים דומים ובשאלה האם התואר "בת המלך", אשר נמצאו מקבילות זכריות לו בכמה חותמות, מציין את היותה של בעלת החותם נסיכה, או שמא זהו תואר כלשהו.
אביגד השווה את הנבל לציורים ולתיאורים אחרים של כלי נגינה עתיקים דומים, והציע כי כלי הנגינה הנראה על החותם הוא הכינור המקראי, ובהתחשב במקורו המלכותי של החותם, הרי שזהו הסממן הטוב ביותר המספר כיצד נראה כינור דוד או הכינורת עליהם מסופר שנוגנו בבית המקדש. אביגד שם לב לעובדה כי כינור עברי זה שונה בכמה מובנים מכל שאר דמויות הנבלים והכינורות הידועים מתקופתו, אך ייחס זאת לייחודיותו.
מטבע חצי השקל

עם המעבר לשקל חדש ב-1985 החליף בנק ישראל גם את המטבעות, והונפקה סדרת אגורות ושקל חדשים, הנמצאת במחזור עד היום (2018).
בצד הגב של המטבעות השונים נמשכה המסורת של שימוש בעיצוב שנלקח ממטבעות עתיקים או מפריטים עתיקים אחרים כחותמות (ראו פה). בסדרה זו
נקבעה דמות הנבל מתוך החותם כעיטור על גבי המטבע של חצי שקל חדש.
קביעת הזיוף

החותם הוצא מהתצוגה במוזיאון ישראל ב-1993, כנראה בשל אי-ודאות באשר לאותנטיות שלו.
בתיה באיאר, מוזיקולוגית מהאוניברסיטה העברית ומומחית לכלי נגינה קדומים, העלתה כמה טיעונים נגד האותנטיות של הכינור: מבנה לא סביר ובעל 12 מיתרים, כמוהו לא ידוע. גם יואכים בראון, מוזיקולוג שהתמחה במוזיקה הקדומה בישראל, סובר כי זהו זיוף.
גם הארכאולוג מגן ברושי סבור שמדובר בזיוף, ללא ספק. בין טיעוניו: אין מקבילה ללירה (שם כלי הנגינה) א-סימטרית בעלת תיבת תהודה עגולה, אין לירה שבה זרועות הצד כפופות כלפי חוץ. אין כלי נגינה מוכר מהתקופה שהוא בעל יותר מעשרה מיתרים, ובכלל - אין כלי נגינה מופיע בלי מנגן לפני התקופה ההלניסטית, מאות שנים אחרי מה שאמור להיות זמנו של החותם.
פרופ' כריסטופר רולסטון מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון בחן את החותם וקבע שהסימונים שהותיר החרט שהכין אותו אינם מתאימים לכלים שהיו בידי האמנים לפני 2,700 שנה בירושלים.
ראו גם

רימון השנהב