ימחד
דת > מקדש הדד

מקדש אל הסערה הדד, ששכן בליבה של העיר חלב, היה לאורך שנות ההיסטוריה אחד הגורמים לחשיבותה של העיר. העיר חלב לא נחפרה ומקומו המדויק של המקדש לא היה ידוע. בשנת 1996 החלה חפירה ארכאולוגית במצודת חלב, מצודה מסיבית המתנשאת לגובה של 150 מטר, מעל העיר העתיקה של חלב. החפירה התנהלה על ידי משלחת ארכאולוגית משותפת גרמנית-סורית בניהולו של הארכאולוג הגרמני קיי קוהלמאייר (Kay Kohlmeyer) (גר'). אחת המטרות הייתה לחפש את מקדש הדד. החופרים הבחינו בבור אשפה שנמצא בין הריסות הארמונות מהתקופה העות'מאנית ומאחורי חומות מהתקופה הצלבנית. הבור נחפר במשך 10 שנים. מתחת לשכבות מהתקופה הביזנטית והתקופה העות'מאנית, נמצא המקדש הקדום לאל הדד, שהיה בשימוש לפחות עד המאה ה-9 לפנה"ס. במסגרת החפירות התגלו תעלות שנחפרו בתקופה ההלניסטית, במאה ה-3 לפנה"ס, כנראה במטרה למצוא חפצי ערך. בסופו של דבר הם השאירו את הממצאים במקום. החוקרים העלו השערה, שאולי לא נגעו בממצאים מתוך יראת כבוד או מחשש לפגיעה במקום קדוש. לאחר מלחמת העולם הראשונה ותחילת המנדט הצרפתי על סוריה, הפכה מצודת חלב להיות בסיס מרכזי של המנדט הצרפתי. אחד החוקרים הצרפתים הבחין בשנות ה-20 של המאה ה-20 בלוח אבן מעוטר בתבליט חתי, שנעשה בו שימוש משני במבנה מתקופת ימי הביניים. ארכאולוגים צרפתיים החלו לחפור בתוך מבנה אחסון שהיה מלא באשפה, במטרה למצוא את המבנה. הם הגיעו קרוב מאוד למקדש, אבל נטשו אותו חצי מטר מהתבליט המגולף הראשון שנמצא בחפירה הנוכחית.
השריד הראשון שהעיד על קיומו של המקדש היה תבליט שנמצא בשנת 1997, בעונה השנייה של החפירה. הממצאים שנמצאו באתר, עיקרם הם מהמקדש מהמאה ה-9 לפנה"ס, כשחלב הייתה ממלכה נאו חתית קטנה. הממצאים באתר הראו שהמבנה נבנה בתקופת הברונזה התיכונה, בתחילת האלף השני לפנה"ס. הוא נהרס ונשרף, כנראה במתקפה של האימפריה החתית שהרסה את חלב. המבנה נבנה מחדש בתקופת הברונזה המאוחרת המאות ה-14–13 לפנה"ס. מתקופה זאת נמצאו תבליטים ואורטוסטאטים (אבני ריבוד). המבנה עבר שינויים נוספים במאה ה-11 לפנה"ס. קיומו של המקדש בחלב לאורך שנים, מהווה הוכחה שלמרות הירידה במעמד של חלב, היא המשיכה להיות מרכז דתי חשוב.
בין הממצאים באתר היה תבליט המשויך לשלבו האחרון של המקדש, המעוטר בכתובת לווית "אנכי תאיתה הגיבור, המלך הפלסתיני", וכתובת נוספת "תאיתה הכובש של כרכמיש". תאיתה שיקם את המקדש ועיטר אותו בכתובות המהללות את הישגיו.
החלקים שנמצאו מהמקדש של תקופת ימחד כוללים חדר כניסה בגודל 26.75 על 10.17 מטר, וגובהו היה לפחות 4.6 מטר. עובי הקיר הצפוני היה 10 מטר. הוא השתמר לגובה של 4.5 מטר: 1.5 מטר בבסיס בנוי מלוחות אבן גיר, ומעליו 3 מטרים של לבני בוץ. במרכז הקיר הצפוני נמצאה גומחת פולחן בעומק של 7.8 על 4.4 מטר. הגומחה מיושרת בצירה עם הכניסה שנמצאת בקיר הדרומי. הנחת החופרים היא שבגלל גודל המבנה, הגג היה מכוסה בעצי ארז. שרידים בוטניים שנמצאו אישרו השערה זו. בנוסף נעשה שימוש בעץ אלון. נמצאו רמזים למדרגות עץ שאולי מצביעות על קומה שנייה במבנה, וגובה רב יותר. רוחב פתח הכניסה הוא 3.8 מטר. משני צידי הפתח נמצאו שתי אבני ציר גדולות, שמאפיינות פתח עם דלת דו-כנפית. בהמשך לפתח ניצבו בעבר בשני צידי המעבר, פסלים גדולים. 4 מטר מפתח הכניסה הגדול נמצא חדר נוסף בגודל 8.55 מטר על 6.55 מטר, עם פתח המוביל מחוץ למקדש. לפני האורטוסטאטים נמצאה רצפת אבן שהייתה מכוסה באפר וחומר. להשערת החופרים מדובר במסדרון. החופרים מתארכים את המסדרון לתקופה מאוחרת יותר. החזית הפנימית של הקיר הצפוני כוסתה באורטוסטאטים לא מעוטרים בגובה 1.2 מטר, עיצוב האופייני לאדריכלות של תקופת הברונזה התיכונה, שנמצאה גם באבלה. בצד מערב נמצא שער ברוחב 2.13 מטר, שנפתח לתוך חדר שנחתך על ידי מרתף מתקופת ימי הביניים ונהרס. בחדר הסמוך לכניסה, מהצד המזרחי, נמצאו יסודות של המקדש המשויך לתקופת הברונזה הקדומה. בשכבה גבוהה יותר בחדר נמצאו סימני שרפה, שהחוקרים משייכים אותם להרס שנעשה על ידי החתים. למקדש זה קדם מקדש מהאלף השלישי לפנה"ס המופיע בארכיון אבלה, אבל הוא נבנה ישירות על הסלע הטבעי, ובשרידיו נעשה שימוש חוזר במבנה המאוחר יותר.