stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איגנאץ הירשלר

| --- | --- |

 לידה:  3 במרץ 1823 סטופבה, סלובקיה 
 פטירה:  11 בנובמבר 1891 (בגיל 68) בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני, בודפשט, הונגריה 
 תפקידים:  רופא, רופא עיניים, כותב ספרי עיון 
 
פרופסור איגנץ הירשלר (בהונגרית: Hirschler Ignác‏; 1823–1891) היה רופא עיניים ופרופסור לרפואה, נשיא הקהילה היהודית של פשט ויושב ראש הקונגרס של יהדות הונגריה בשנים 1868–1869, בתקופה בה התרחש הקרע ביהדות הונגריה. חבר נספח של האקדמיה ההונגרית למדעים.
בשנת 1866, בפשט, טיפל בצייר ההונגרי מיהאי מונקאצ'י והאחרון העניק לו כאות תודה את הציור "קדרה הפוכה".
בשנת 1885, ממשלת הונגריה העניקה לו חברות בבית העליון של הפרלמנט.
בן אחיו היה אגושטון הירשלר רופא פנימי, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
איגנטובקה (מחוז רובנו)

| --- | --- |
 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 מחוז:  מחוז רובנו רובנו
 תאריך ייסוד:  1928 
 שטח:  1,614 קמ"ר
 גובה:  252 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  185
 קואורדינטות:  50°24′N 25°35′E﻿ / ﻿50.400°N 25.583°E﻿ / 50.400; 25.583
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםאיגנטובקה(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםאיגנטובקה(למפת מחוז רובנו רגילה) רובנו ורש דובנו קוסטופיל סארני זדולבונוב אוסטרוה בלארוס ז'יטומיר חמלניצקי טרנופול לבוב ווהליןאיגנטובקה(למפת מחוז רובנו מוגדלת) רובנו ורש דובנו קוסטופיל סארני זדולבונוב אוסטרוה בלארוס ז'יטומיר חמלניצקי טרנופול לבוב ווהליןאיגנטובקה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
איגנטובקה (באוקראינית: Гнатівка; בפולנית: Ignatowka) הוא כפר קטן במחוז רובנו שבמערב אוקראינה, בסמוך לעיירה מלינוב שבין הערים לוצק ודובנו.
הכפר הוקם בשנת 1928 בצמוד למושבה יהודית וותיקה לוז'ישט כאשר השטח היה בשליטת פולין. בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב האזור סופח לברית המועצות.
איגור סטרווינסקי

| --- | --- |

 לידה:  5 ביוני 1882 (יוליאני) לומונוסוב, מחוז סנקט פטרסבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  6 באפריל 1971 (בגיל 88) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות סן מיקלה 
 מוקד פעילות:  צרפת, ארצות הברית, האימפריה הרוסית, שווייץ 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סנקט פטרבורג, The Second Saint Petersburg Gymnasium 
 סוגה:  אופרה, מוזיקה קאמרית, סימפוניה, מוזיקה קלאסית של המאה ה-20 
 שפה מועדפת:  רוסית, צרפתית, אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  RCA ויקטור, קולומביה רקורדס, CBS 
 בן או בת זוג:  יקתרינה נוסנקו (11 בינואר 1906–2 במרץ 1939) ורה דה בוסה (9 במרץ 1940–6 באפריל 1971) 
 צאצאים:  סאולימה סטרווינסקי, תאודור סטרווינסקי 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי למפעל חיים (1987)  פרס גראמי למפעל חיים (1986)  פרס גראמי למפעל חיים (1986)  מדליית הזהב של החברה הפילהרמונית המלכותית (1954)  פרס סיבליוס (1963)  פרס גראמי להופעה תזמורתית הטובה ביותר (1967)  היכל התהילה של גראמי (1999)  פרס גראמי להלחנה קלאסית עכשווית הטובה ביותר (1962)  פרס גראמי לאלבום הקלאסי הטוב ביותר (1961)  פרס לאוני סונינג למוזיקה (1959)  פרס גראמי להופעה תזמורתית הטובה ביותר (1962)  פרס גראמי להלחנה קלאסית עכשווית הטובה ביותר (1961)  מפקד במסדר החרב של יעקב הקדוש  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  Honorary Member of the International Society for Contemporary Music 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
קבלת פנים לאיגור סטרווינסקי בעת ביקורו בישראל בשנת 1962. מימינו נתן דונביץ', כתב קול ישראל, ומשמאלו, אהרן צבי פרופס ופרנק פלג
איגור פיודורוביץ' סטרווינסקי (ברוסית: Игорь Фёдорович Стравинский, בתעתיק לטיני: Igor Fyodorovich Stravinsky; ‏17 ביוני 1882 – 6 באפריל 1971) היה מלחין רוסי (בעל אזרחויות צרפתית ואמריקאית) של מוזיקה קלאסית מודרנית, מבכירי המלחינים במאה ה-20 ובין המשפיעים ביותר על המוזיקה בזמנו. בין יצירותיו הנודעות ניתן למנות את הבלטים "פולחן האביב" ו"ציפור האש", את "סימפוניית תהילים", "מזמורי רקוויאם" והאופרה-אורטוריה "אדיפוס רקס". הוא זכה בפרסים רבים ובאותות כבוד, ביניהם מדליית הזהב של התזמורת הפילהרמונית של לונדון (בשנת 1951), פרס סיבליוס בסך 27,000 דולר מן "הקרן הפינית לאמנויות ולמדעים" (בשנת 1963) ועוד.
סטרווינסקי נודע במעברים שביצע בין סגנונות שונים. ביצירות "ציפור האש" ו"פולחן האביב" חנך את הפרימיטיביזם במוזיקה של המאה ה-20. יצירות אלו עוררו עליו את חמת המבקרים, שלא קיבלו את החידוש שבהן ושפכו עליו קיתונות של לעג וגינוי. מאוחר יותר, כאשר נטש את הפרימיטיביזם לטובת הנאו-קלאסיציזם, כבר נתפסו יצירותיו פורצות הדרך כיצירות מופת, וכתיבתו הנאו-קלאסית נראתה למבקרים שמרנית ומיושנת. כאשר שינה שוב את סגנונו ונטש את הנאו-קלאסיציזם לטובת הכתיבה הסריאלית, נתקל שוב בביקורת מצד מבקרים שהיללו את המוזיקה שכתב המלחין הנאו-קלאסיקן.
הנצחה

מפרצון סטרווינסקי באי אלכסנדר שבאנטארקטיקה נקרא על שמו של איגור סטרווינסקי.
דמותו של סטרווינסקי מופיעה בסרט "ניז'ינסקי" (1980).
ראו גם

מוזיקה קלאסית בתקופה המודרנית
מוזיקה בברית המועצות
לקריאה נוספת

צבי צרי, סטרווינסקי: שוצף כנהר, נהר ספרים, 2014. (הספר בקטלוג ULI)
Igor Stravinsky: an Autobiography, W.W. Norton, 1962 (הספר בקטלוג ULI)
Chandler Carter, The Last Opera: the Rake's Progress in the Life of Stravinsky and Sung Drama, Indiana University Press, 2019 (הספר בקטלוג ULI)
Harry Colin Slim, Stravinsky in the Americas: Transatlantic Tours and Domestic Excursions from Wartime Los Angeles (1925-1945), University of California Press, 2019 (הספר בקטלוג ULI)
Klara Moricz, In Stravinsky's Orbit: Responses to Modernism in Russian Paris, University of California Press, 2020 (הספר בקטלוג ULI)
Benjamin Boretz, Edward T. Cone (eds.), Perspectives on Schoenberg and Stravinsky, Princeton University Press, 2015 (הספר בקטלוג ULI)
Charles M. Joseph, Stravinsky Inside Out, Yale University Press, 2001 (הספר בקטלוג ULI)
Vera Stravinsky, Stravinsky in Pictures and Documents, Simon & Schuster, 1978 (הספר בקטלוג ULI)
Tamara Levitz, Stravinsky and his World, Princeton University Press, 2013 (הספר בקטלוג ULI)
Eric Walter White, Stravinsky: the Composer and his Works, University of California Press, 1979 (הספר בקטלוג ULI)
Richard Taruskin, Stravinsky and the Russian Traditions: a Biography of the Works Through Mavra, University of California Press, 1996 (הספר בקטלוג ULI)
Mikhail Semenovich Druskin, Igor Stravinsky: his Life, Works, and Views, Cambridge University Press, 1983 (הספר בקטלוג ULI)
אדמוניציו גנרליס

האדמוניציו גנרליס (בלטינית: Admonitio Generalis, בעברית: "התוכחה הכללית" או "האזהרה הכללית") הוא צו שפרסם קרל הגדול, מלך הפרנקים ב-23 במרץ 789. הצו היה מסמך מחייב שהופץ ברחבי האימפריה הפרנקית, והיווה חלק מהרפורמות שביקש קרל הגדול לכונן בתפקידיה ומעמדה של הכנסייה הקתולית בממלכה. רפורמות אלו מהוות חלק מהשינויים שהתרחשו בתקופת שלטונו, אשר הובילו לתיאור תקופה זו כ"רנסאנס הקרולינגי". הצו פורסם בשנה העשרים ואחת למלכותו.
עמוד מתוך המכתב
מקורותיו של ה"אדמוניציו גנרליס" וצווים קודמים

השושלת הקרולינגית ירשה את מקומה של השושלת המרובינגית כמשפחה השליטה בממלכת הפרנקים, ועלתה לשלטון בחסות האפיפיור ובתמיכת הכנסייה. קרל הגדול נודע במחויבותו הגדולה לכנסייה ובדבקותו הדתית, ובהקדמה ל"אדמונציו גנרליס" הוא אף הצהיר שעליו כשליט הממלכה הפרנקית מוטלת החובה לדאוג לישועתם של נתיניו, והשווה עצמו למלך המקראי יאשיהו, שביצע רפורמות בעבודת האל בקרב אנשי ממלכת יהודה. אביו של קרל הגדול, פיפין הגוץ, כינס במהלך תקופת שלטונו ועידות כנסייה אחדות, בהן נידונו רמתם הנמוכה של אנשי הכמורה והתנהגותם והבורות שהפגינו נתיני הממלכה בכל הקשור לעיקרי הנצרות והאמונה הקתולית. קרל הגדול ירש את כסאו של אביו בשנת 768 לספירה. בשנת 774, בעת ששהה ברומא לרגל חג הפסחא, העניק לו האפיפיור אדריאנוס הראשון עותק של אוסף החוק הקנוני, שנערך בראשית המאה ה-6 לספירה על ידי דיוניסיוס אקסיגואוס (Dyonisius Exiguus). חיבור זה זכה לשם "דיוניסיו-הדריאנה" (Dionysio Hadriana). רבים מסעיפיו של ה"אדמונציו גנרליס" מבוססים על תוכנו של החוק הקנוני כפי שהוא מופיע במסמך זה, לאחר שעברו התאמות ושינויים מסוימים על ידי קרל ויועציו.
בשנת 779 פרסם קרל הגדול את הקפיטולר (צו מלכותי) של הרסטל (Herstal). בצו זה נעשה ניסיון ראשון להסדיר נושאים הקשורים להיררכיה הכנסייתית ולהתנהגות הנדרשת מאנשי הכמורה בשטחי הממלכה הפרנקית. הקפיטולר השתמר בשני נוסחים שונים, האחד שיועד לשטחיה של הממלכה הלומברדית, אותה כבש קרל הגדול בשנת 774, והשני כללי. בפתיחת הצו הוכרז כי תוכן הצו נקבע בהסכמה באספה שבה נתכנסו בישופים, אבות-מנזר ורוזנים, וקביעותיה הם בהתאם לרצון האל. הצו כלל בין השאר את הסעיפים הבאים, שמטרתם הייתה להסדיר את ההיררכיה הכנסייתית ולהבטיח פיקוח על התנהגותם של אנשי הכנסייה:
כל הבישופים יהיו כפופים בצורה מוחלטת לארכיבישופים (מטרופוליטן) שמעליהם.
בישופים שלא הוסמכו בהתאם לחוקי הכנסייה יוסמכו מיידית. לבישופים הוענקה סמכות פיקוח על הכמרים ואנשי הכנסייה תחת הדיוקסיה (יחידת מנהל טריטוריאלית) שלהם.
נקבע כי על כל המנזרים המבוססים על רגולה (תקנון) (Regula) להתנהל בהתאם לתקנון שלהם.
אבות ואמהות מנזר נדרשו להתגורר במנזריהם דרך קבע.
לקריאה נוספת

איינהרד, חיי קרל הגדול (תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, 2005), תרגם מלטינית: יצחק חן.
אורה לימור, יצחק חן, ראשיתה של אירופה: מערב אירופה בימי הביניים המוקדמים, (תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, 2003).
סופיה מנשה, הכנסייה הקתולית בימי הביניים: אידאולוגיה ופוליטיקה (רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, 2006).
Rosamond McKitterick, CHARLEMAGNE: The Formation of European Identity, (Cambridge: Cambridge University press, 2008).
הערות שוליים

1 2 3  יצחק חן, "קרל הגדול ויורשיו", מתוך: אורה לימור ויצחק חן (עורכים), ראשיתה של אירופה: מערב אירופה בימי הביניים המוקדמים, (תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, 2003), כרך ב', עמ' 148.
1 2  יצחק חן, "קרל הגדול ויורשיו", מתוך: אורה לימור ויצחק חן (עורכים), ראשיתה של אירופה: מערב אירופה בימי הביניים המוקדמים, (תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, 2003), כרך ב', עמ' 144.
↑  סופיה מנשה, הכנסייה הקתולית בימי הביניים: אידאולוגיה ופוליטיקה, (רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, 2006), כרך ב', עמ' 247.
↑  איינהרד, חיי קרל הגדול, (תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, 2005), תרגם מלטינית: יצחק חן, עמ' 13.
↑  איינהרד, חיי קרל הגדול, (תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, 2005), תרגם מלטינית: יצחק חן, עמ' 12.
↑  Rosamond McKitterick, CHARLEMAGNE: The Formation of European Identity, (Cambridge: Cambridge University press, 2008), p. 239.
↑  Rosamond McKitterick, CHARLEMAGNE: The Formation of European Identity, (Cambridge: Cambridge University press, 2008), p. 231.
↑  יצחק חן, "קרל הגדול ויורשיו", מתוך: אורה לימור ויצחק חן (עורכים), ראשיתה של אירופה: מערב אירופה בימי הביניים המוקדמים, (תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, 2003), כרך ב', עמ' 145.
↑  יצחק חן, "קרל הגדול ויורשיו", מתוך: אורה לימור ויצחק חן (עורכים), ראשיתה של אירופה: מערב אירופה בימי הביניים המוקדמים, (תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, 2003), כרך ב', עמ' 147-148.
↑  Rosamond McKitterick, CHARLEMAGNE: The Formation of European Identity, (Cambridge: Cambridge University press, 2008), p.240.
↑  סופיה מנשה, הכנסייה הקתולית בימי הביניים: אידאולוגיה ופוליטיקה, (רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, 2006), כרך ב', עמ' 250.
1 2  סופיה מנשה, הכנסייה הקתולית בימי הביניים: אידאולוגיה ופוליטיקה, (רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, 2006), כרך ב', עמ' 249.
↑  יצחק חן, "קרל הגדול ויורשיו", מתוך: אורה לימור ויצחק חן (עורכים), ראשיתה של אירופה: מערב אירופה בימי הביניים המוקדמים, (תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, 2003), כרך ב', עמ' 150.
↑  יצחק חן, "קרל הגדול ויורשיו", מתוך: אורה לימור ויצחק חן (עורכים), ראשיתה של אירופה: מערב אירופה בימי הביניים המוקדמים, (תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, 2003), כרך ב', עמ' 149.
↑  ספר דברים, פרק ו', פסוקים ד'–ה'.
↑  ראשיתה של אירופה, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ב, יחידה 4 (כתב: יצחק חן), פרק ה: הרפורמות הכנסייתיות, עמ' 150. בסעיף 62 מצוטטת גם "המצווה השנייה במקרא: 'ואהבת לרעך כמוך'" (ספר ויקרא, פרק י"ט, פסוק י"ח).
1 2  יצחק חן, "קרל הגדול ויורשיו", מתוך: אורה לימור ויצחק חן (עורכים), ראשיתה של אירופה: מערב אירופה בימי הביניים המוקדמים, (תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, 2003), כרך ב', עמ' 151.
↑  יצחק חן, "קרל הגדול ויורשיו", מתוך: אורה לימור ויצחק חן (עורכים), ראשיתה של אירופה: מערב אירופה בימי הביניים המוקדמים, (תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, 2003), כרך ב', עמ' 154.
אטו בולדון

אטו ג'ברי בולדון (באנגלית: Ato Jabari Boldon ; נולד ב-30 בדצמבר 1973) הוא אתלט מטרינידד וטובגו. הוא זכה ב-4 מדליות אולימפיות, בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר הן באולימפיאדת אטלנטה (1996) והן באולימפיאדת סידני (2000). הוא אלוף העולם בריצת 200 מטר. מחזיק בשיא משחקי חבר העמים הבריטי בריצת 100 מטר.
בשנים 2006 - 2007 כיהן בולדון בתפקיד סנטור בפרלמנט של טרינדד וטובגו באופוזיציה, לאחר פרישתו מספורט תחרותי. כיום, הוא משמש כפרשן אתלטיקה ברשתות הטלוויזיה CBS ו-NBC. כיום הוא מאמנה של האתלטית בריאנה ויליאמס.
ביוגרפיה

בולדון נולד בפורט אוף ספיין בירת טרינידד וטובגו לאמא ממוצא ג'מייקני ואבא טרינידדי. בגיל 14 עבר לארצות הברית. ב-1989 בעת ששיחק כדורגל בנבחרת בית הספר שלו בקווינס ניו יורק גילה המאמן ג'ו טראפיאנו שיש לו יכולת ריצת ספרינט מרשימה. הוא למד סוציולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA).
באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיים בולדון במקום 35 בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.77 שניות ובמקום 50 בריצת 200 מטר בתוצאה של 21.65 שניות. חודשיים לאחר מכן, באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בסיאול, קוריאה הדרומית בשנת 1992 זכה בולדון בשתי מדליות זהב בריצת 100 מטר (10.30 שניות) ובריצת 200 מטר (20.63 שניות) ובכך היה לאתלט הראשון שזכה בשתי ריצות אלו באליפות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בשנת 1993 סיים בולדון במקום 25 בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.48 שניות, במקום 40 בריצת 200 מטר בתוצאה של 21.31 שניות ובמקום 19 בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 40.24 שניות.
באליפות המכללות של ארצות הברית (NCAA) שנערכה בשנת 1995 זכה בולדון בריצת 200 מטר. באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה אותה שנה הוא זכה במדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.03 שניות, אחרי דונובן ביילי (9.97 שניות) וברונו סורין (10.03 שניות) שניהם מקנדה ובכך היה לאתלט הצעיר ביותר שזכה במקצוע זה. נוסף לכך, בריצת 200 מטר הוא קבע תוצאה של 20.76 שניות בשלב המוקדמות, אך בשלב רבע הגמר קבע תוצאה חלשה מאוד (21.81 שניות) ולא עלה שלב.
באליפות המכללות שנערכה ביוג'ין אורגון 1996 קבע בולדון בריצת 100 מטר שיא תחרות חדש של 9.92 שניות (השיא הנוכחי). כמו כן, הוא החזיק בשיא המכללות בתוצאה של 9.90 שניות. שיאו נישבר על ידי טרוויס פדג'ט בשנת 2008.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה בולדון בשתי מדליות ארד. בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.90 שניות, אחרי ביילי שקבע שיא עולם חדש 9.84 שניות ופרנקי פרדריקס מנמיביה (9.89 שניות) ובריצת 200 מטר תוצאה של 19.80 שניות, אחרי מייקל ג'ונסון מארצות הברית שקבע שיא עולם של 19.32 שניות ופרדריקס (19.68 שניות).
ביוגרפיה > אלוף עולם

בתחרות אתלטיקה שנערכה בשטוטגרט ביולי 1997 קבע בולדון בריצת 200 מטר שיא טרינידד וטובגו חדש של 19.77 שניות והראה שהוא מוכן לאליפות העולם. שבועיים לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה באתונה, יוון הוא זכה במדליית זהב, בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.04 שניות, לפני פרדריקס (20.23 שניות) ולפני קלאודיני דה סילבה מברזיל (20.26 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום החמישי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.02 שניות, אחרי המנצח מוריס גרין מארצות הברית (9.86 שניות).
בשתי תחרויות אתלטיקה שנערכו בקליפורניה (אפריל) ובאתונה (יוני) בשנת 1998 קבע בולדון את שיאו האישי בתוצאה של 9.86 שניות, שמהווה גם שיא טרינידד וטובגו. לאחר מכן, במשחקי חבר העמים שנערכו בקואלה לומפור, מלזיה בשנת 1998 הוא זכה במדליית זהב בריצת 100 מטר בשיא משחקים חדש של 9.88 שניות (השיא הנוכחי), לפני פרדריקס (9.96 שניות) ואובדלה תומפסון מברבדוס (10.00 שניות).
בשנת 1999 השווה שוב בולדון בריצת 100 מטר פעמיים את שיאו האישי (9.86 שניות), אך לאחר מכן ניפצע בשרירי מיתר הברך והחמיץ את אליפות העולם בסביליה אותה שנה. הייתה זו האליפות היחידה שהחמיץ עקב פציעה.
באולימפיאדת סידני (2000) זכה בולדון בשתי מדליות. מדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.99 שניות, אחרי גרין (9.87 שניות) ולפני תומפסון (10.04 שניות) ומדליית ארד בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.20 שניות, אחרי קוסטס קנטריס מיוון (20.09 שניות) ודארן קמפבל מבריטניה (20.14 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 12 בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 38.92 שניות.
בבדיקת סמים שערך בולדון בתחילת עונת 2001, נמצא בדמו אפדרין. הוא קיבל אזהרה בלבד ללא השעיה וללא סנקציות נוספות, מפני שהיה מצונן וחומר זה נכנס לגופו כשהשתמש בתרופה נגד צינון.
באליפות העולם שנערכה באדמונטון, קנדה אותה שנה זכה בולדון במדליית ארד בריצת שליחים 4x100 מטר בשיא טרינידד וטובגו חדש של 38.58 שניות, אחרי ארצות הברית (37.96 שניות) ודרום אפריקה (38.47 שניות). בנוסף, הוא סיים במקום הרביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.98 שניות, אחרי גרין (9.82 שניות), טים מונטגומרי (9.85 שניות), וברנרד ויליאמס (9.94 שניות) שלושתם מארצות הברית. בשנת 2005 לאחר שמונטגומרי ניפסל עקב אימרוץ הוא קיבל מדליית כסף במקום מדליית הארד ומדליית ארד נוספת.
ביולי 2002 בולדון נפצע בתאונת דרכים וסבל משבר במפרק הירך ומאז לא חזר על הישגיו, ולא הצליח לרדת מגבול 10 שניות בריצת 100 מטר.
באליפות העולם שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 סיים בולדון במקום ה-10 בריצת 100 מטר בתוצאה חלשה של 10.22 שניות. בשלב רבע הגמר הוא קבע תוצאה של 10.09 שניות ועלה שלב מהמקום החמישי. נוסף לכך, הוא סיים במקום 11 בריצת 4x100 מטר בתוצאה של 38.84 שניות.
באולימפיאדת אתונה (2004) סיים בולדון במקום 42 בריצת 100 מטר, בתוצאה חלשה מאוד עבורו של 10.41 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 38.60 שניות, אחרי המנצחת בריטניה (38.07 שניות).
הישגים

28 פעמים רץ בולדון 100 מטר מתחת ל-10 שניות ובזמנו דורג במקום השלישי בעולם בתחום זה אחרי, אסאפה פאוול (60 פעמים) ומוריס גרין (52 פעמים). כיום הוא מדורג 8 בכל הזמנים.
איגור וולק

| --- | --- |

 לידה:  12 באפריל 1937 מחוז חרקוב
 פטירה:  3 בינואר 2017 (בגיל 79) פלובדיב
 מידע כללי
 בשירות:  קוסמונאוט בשירות תוכנית החלל הסובייטית ורוסקוסמוס
 לאום:  ברית המועצות סובייטי/רוסיה רוסיה
 השכלה:  Flight Academy of the National Aviation University (1956)  המכון לתעופה במוסקבה (1969)  בית הספר ע"ש פדוטוב לטייסי ניסוי 
 עיסוקים נוספים:  טייס
 תקופת השירות:  1977–1995 (כ־18 שנים)
 דרגה:  קולונל
 זמן שהייה בחלל:  11 ימים, 19 שעות, 14 דקות
 משימות
 סויוז T-12 
 עיטורים
    
 
איגור פטרוביץ' וולק (ברוסית: Игорь Петрович Волк; 12 באפריל 1937 –  3 בינואר 2017) הוא קוסמונאוט סובייטי-רוסי שטס לחלל כחבר צוות תחנת החלל סאליוט 7.
קורות חיים

איגור וולק נולד בעיירה זמיאב במחוז חרקוב. משפחתו עברה מספר מקומות מגורים ואת בית הספר הוא סיים בקורסק. בשנת 1954 איגור וולק התגייס לצבא ברית המועצות ולאחר קורס טייס החל את השרות בחיל האוויר הסובייטי. בשנת 1963 הוא עבר לשירות מילואים.
בשנת 1965 איגור וולק סיים קורס לטייסי ניסוי והחל את עבודתו במכון לחקר התעופה במוסקבה. הוא עשה טיסות ניסוי במספר רב של מטוסים מתורצת ברית המועצות. במקביל לעבודה, בשנת 1969 הוא סיים לימודי הנדסה בתחום תעופה.
בשנת 1981 איגור וולק התקבל ליחידת הקוסמונאוטים והחל הכנות לטיסה לחלל.
בשנת 1983 איגור וולק שוגר לחלל בחללית סויוז T-12 לצד ולדימיר דז'ניבקוב כמפקד צוות וסבטלנה סביצקאיה. החללית התחברה לתחנת החלל סאליוט 7 שהייתה מאוישת על ידי צוות משלחת מס' 3. במהלך טיסה זו הם ביצעו מספר רב של מחקרים.
לאחר הטיסה איגור וולק המשיך בהכנות לטיסה במעבורת החלל בוראן. הוא היה מיועד להיות מפקד הטיסה הראשונה. אומנם התוכנית בוטלה.
בשנת 1995 איגור וולק עזב את יחידת הקוסמונאוטים. הוא כיהן במספר תפקידים ציבוריים. בשנים אחרונות הוא ניסה לקדם קרן "ילדים ותעופה". במסגרת זו הוא נסע לפלובדיב לפגישה עם נשיא בולגריה שהיה טייס וחבר אישי של איגור וולק. במהלך הנסיעה, איגור וולק נפטר.
אוגושטו אינאסיו

אוגושטו אינאסיו (בפורטוגזית: Augusto Inácio; נולד ב-30 בינואר 1955) הוא כדורגלן עבר פורטוגלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי ומאמן כדורגל.
קריירת כדורגלן

אוגושטו נולד בליסבון. הוא את הקריירה שלו בקבוצת ספורטינג ליסבון, עמה זכה בשתי אליפויות (בעונות 1979/80 ו-1981/82) ובשני גביעים (בעונות 1977/78 ו-1981/82). בשנת 1982 עבר לפורטו עמה זכה בשלוש אליפויות (בעונות 1984/85, 1985/86 ו-1987/88) ובשני גביעים (בעונות 1983/84 ו-1987/88). בעונת 1983/84 הוא הגיע יחד עם פורטו לגמר גביע אירופה למחזיקות גביע, בו הפסידה קבוצתו ליובנטוס בתוצאה 1:2. בעונת 1986/1987 זכה עם קבוצתו בגביע אירופה לאלופות לאחר ניצחון במשחק הגמר בתוצאה 0–2 על ביירן מינכן.
לזכותו 25 הופעות בנבחרת פורטוגל והוא נבכל בסגל הנבחרת במסגרת יורו 1984 ומונדיאל 1986.
קריירת מאמן

לאחר פרישתו ממשחק פעיל, פנה אינאסיו לקריירת אימון. בשנת 1999 מונה למאמנה של ספורטינג ליסבון אותה הוביל לזכייה באליפות, ובכך הפך לאחד המאמנים הבודדים שרושמים הישג זה הן כמאמן והן כשחקן. פרט לקבוצות בפורטוגל אימן אינאסיו גם ביוון, רומניה, אנגולה, ברזיל, קטר ומצרים.
אורן גמיש

| אורן גמיש |
| --- | --- |
 אורן גמיש על הר ספרוס, נבדה
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: מחטנאים
מחלקה:: מחטניים
סדרה:: מחטיים
משפחה:: אורניים
סוג:: אורן
מין:: אורן גמיש
שם מדעי
 Pinus flexilis ‏E.James‏ 1823
תחום תפוצה


קליפה של גזע של אורן גמיש
אצטרובלים ועלווה של אורן גמיש
קיק אגוזים אמריקאי ניזון מצנוברים של אורן גמיש
עצי אורן גמיש במונומנט הלאומי מכתשי הירח באיידהו
אורן גמיש (שם מדעי: Pinus flexilis; באנגלית: Limber pine) הוא עץ אורן הגדל בהרים של מערב ארצות הברית, מקסיקו וקנדה. הוא קרוי גם "האורן הלבן של הרי הרוקי" (Rocky Mountain white pine). זהו עץ בגובה בינוני, עד 20 מטרים, המאריך ימים (מעל ל-1000 שנים בתנאים מתאימים). כך למשל העץ העתיק ביותר במדינת אורגון הוא אורן גמיש הגדל באזור הטבע הבראשיתי איגל (Eagle Cap Wilderness), שגילו מוערך בין 1,600 ל-2,000 שנים. מועמד נוסף להיות האורן הגמיש העתיק ביותר זוהה ב-2006 סמוך לאתר הסקי אלטה ביוטה. גילו המאושר של העץ המכונה טוויסטר (Twister - מפותל) הוא לפחות 1,700 שנים וקרוב לוודאי יותר.
מקור סיומת השם המדעי (flexilis גמיש בלטינית) כמו גם השם באנגלית (Limber - גמיש), בענפים הגמישים של העץ.
תיאור

אורן גמיש הוא עץ אורן מחטני ירוק עד קטן עד בינוני המגיע בתנאים מתאימים לגובה עד 20 מטרים ובמקרים יוצאי דופן עד 25 מטרים. אבל באזורים חשופים סמוך לקו העצים גובהם של עצים בוגרים נמוך הרבה יותר והם מגיע לגובה שבין 5 ל-10 מטרים. בפני הקרקע שטופי הרוחות של הרי הרוקי הקנדיים בדרום אלברטה האורן הגמיש מעוות עוד יותר לצורת קרומהולץ כשהוא גדל בחורשות של עצים עתיקים שבהם גובהם של עצים בוגרים פחות מ-3 מטרים. קוטר בגובה חזה הוא בין 60 ל-90 סנטימטרים, במקרים יוצאי דופן עד 2 מטרים.
הנוף של אורן גמיש צעיר הוא חרוטי, והופך לכדורי כשהעץ מתבגר. לעיתים קרובות הגזע מתפצל לכמה שלוחות. הענפים החזקים נוטים מעט כלפי מעלה, כשהם מתחילים מבסיס הגזע.
מערכת השורשים של האורן מושפעת מסוג המצע עליו הוא גדל. באתרים סלעיים מאוד שבהם הוא גדל חייבת מערכת השורשים לעקוב אחרי הסדקים בסלע. במקומות שבהם יש קרקע עמוקה העץ מפתח שורש שיפודי עמוק. עקב כך העץ עמיד במיוחד כנגד רוחות. למין זה יש מיקוריזה (מוטואליזם (הדדיוּת) בין תפטיר של פטרייה ובין שורשי העץ) עם מין הפטרייה Gomphidius smithii.
קליפת הגזע של עצים צעירים דקה וחלקה וגונה אפור בהיר, והיא הופכת לקליפה עבה (עד 5 סנטימטרים) חרוצה בתלמים בגון חום כהה כשהעץ מזדקן. העצה קלה ובהירה.
הניצנים של עונת החורף בגוון אדום-חום בהיר סגלגלים מחודדים באורך 0.9–1 סנטימטרים ומכילים שרף. הקשקשים התחתונים מכוסים בפלומה.
העלים הם מחטים גמישות ישרות או מעוקלות מעט בגוון ירוק כהה שחתך הרוחב שלהם כמעט משולש. אורכם בין 3 ל-7 סנטימטרים ורוחבם בין 1 ל-1.5 מילימטרים. הם מקובצים בקבוצות של חמישה. הם מוקפים בנדן באורך 15 מילימטרים, הנופל שכשהמחטים מתפתחות. שולי המחטים משוננים קלות וקצותיהן מחודדים. בשני הצדדים של המחט יש שורות של פיוניות, אבל הן לא בולטות כמו בחלק התחתון שם יש פסים חיוורים של פיוניות. המחטים חיות על הענפים בין 5 ל-6 שנים,
אורן גמיש הוא צמח חד-ביתי, כלומר בעל פרחים משני המינים על אותו עץ. העץ פורה בין גיל 20 ל-40 שנים. האצטרובלים הזכריים גלילים-אליפסואידים עד 15 מילימטרים, וגונם אדום או צהוב בהיר והם צומחים בחלק התחתון של העץ. תקופת הפריחה חלה בין יוני ליולי. אורכם של האצטרובלים הנקביים בין 7 ל-15 סנטימטרים ורוחבם בין 4 ל-6 סנטימטרים. האצטרובלים ישיבים על הענף או על פטוטרת קצרה בקבוצות של שלושה ארבעה בחלק העליון של העץ וצורתם גלילית-ביצתית. גונם צהוב-חום והם מכילים שרף. הזרעים מבשילים שנתיים אחרי ההאבקה ומשתחררים מהאצטרובל בחודשים ספטמבר אוקטובר והאצטרובל ניתק מהענף ונופל זמן קצר אחר-כך.
הזרעים ביצתיים בלתי סימטריים, חומים ולעיתים מנומרים. אורך הזרע בין 8 ל-12 מילימטרים ורוחבו 7 עד 8 מילימטרים. בניגוד לסוגי אורן אחרים הזרעים נטולי כנף בדרך כלל או בעלי כנף קצרה. יבול זרעים גדול מתרחש פעם בשנתיים עד ארבע שנים וכמות הזרעים הממוצעת היא 10,800 זרעים לקילוגרם. גודל הזרע משתנה על פי האזור הגאוגרפי כשבאזורים דרומיים יותר הזרע גדול יותר. פיזור הזרעים נעשה בעיקר באמצעות בעלי חיים, מכרסמים ועופות, בייחוד מין העורב קיק אגוזים אמריקאי. הוא מסוגל לשאת עד 125 זרעים ולמרחק של עד 23 קילומטרים שם הוא מחביא את הזרעים בעומק של 2 עד 3 סנטימטרים כמזון לחורף. ההערכות הם שהעורב מחביא בכל שנה כ-3,000 זרעים לדונם. זרעים שהוא שכח את מיקומם נובטים.