השפעת גירושים על ילדים בגיל הרך
ההתמודדות עם משבר הגירושין לפי המודל של קובלר-רוס

אליזבת קובלר-רוס מצאה כי בתהליך התמודדות עם משבר הגירושין ניתן להבחין בחמישה שלבים:
הכחשה: בשלב הראשון של השינוי, במצב שיש בו הרבה אי-ודאות, אדם פוגש ומבטא חששות ודאגות. הוא מרגיש לקראת מה הוא הולך, אך אינו מכיר זאת מקרוב ולכן חושש מאוד. מופיעות כאן חרדות, הדחקה והכחשה.  ילדים, בעיקר בגיל הצעיר, בתקופה ראשונית לאחר הבשורה נוטים להתכחש למצב. הם מאמינים כי ישנו סיכוי טוב שהוריהם ישנו את דעתם ולא יתגרשו בסוף. לעיתים הילד יתנהג כי הוא אינו מושפע כלל מכל התהליך הזה, בשלב הזה הרגשות העמוקים מודחקים, בעיקר בגילאים המבוגרים יותר בילדות, לאחר הגיל הרך.
כעס: מתוך החששות והדאגות, וכשכבר אי אפשר לברוח מהמציאות, מהשינויים, עולה התנגדות המלווה בהאשמה של האחרים: מטפלים, בני משפחה, מקבלי החלטות וכו'. תחושת אי-אמון וכעס מופיע בחוזקה. לאחר הבשורה המרה הילדים נוטים להפיל את האשמה על אחד מההורים ("זה הכל אשמת אבא כי הוא לא עזר טוב לאמא"). לעיתים, הילדים אפילו יאשימו את עצמם במצב הגירושים ויחשבו כי בשל התנהגותם הרעה ההורים התגרשו ("זה הכל באשמתי כי לא סידרתי את החדר כשאמא ביקשה""). עם זאת, בעצם תהליך הגירושים הילדים מאבדים אהבה של אחד מההורים, הם מרגישים נטושים ומוזנחים, לכן לעיתים רבות הכעס יופנה כלפי ההורים.
מיקוח והפרדה: לאחר הגל הראשון של הכעסים מצטרפים, מתלווים אליו מרכיבים נוספים. מתוך אי הרצון לאבד את מה שהיה מוכר, ידוע ובטוח, עולים רעיונות והצעות איך אפשר אחרת. מחפשים חוות דעת שונות, כוון אחר. לא תמיד ההצעות עומדות במבחן המציאות. מנגנון ההפרדה בודק מי איתי ומי נגדי. אנשים נוטים בשלב זה לראות את המציאות בצבעי שחור-לבן. בשלב זה ניתן לראות כי הילדים מרגישים כי יש להם חלק במצב הקיים. הם מאמינים כי אם הם יתנהגו יפה וייעשו כל מה שההורים אומרים להם יהיה ניתן להחזיר את הגלגל לאחור ("אם אני אהיה ילד טוב אבא יחזור הביתה"). בשלב זה לעיתים המבוגרים חושבים כי הילדים התגברו על האובדן עקב הגירושים אך זוהי טעות נפוצה מכיוון שזה רק מעטה חיצוני למה שהילדים מרגישים באמת.
קבלה פסיבית: עם הכאב והקושי מתפתח שלב נוסף – תחילת ההשלמה. לעיתים ההשלמה מלווה בתחושת ויתור, קושי ואפילו דיכאון מה. יש פה קבלה פסיבית של השינוי, מעין הסכמה ללא התלהבות.  שלב זה מתרחש כאשר הילד מבין כי אין שום דבר אחר שניתן לעשות כדי להחזיר את המצב לקדמותו והוא אינו יכול לעצור את הגירושים. כאן הילד מתחבר רגשית למציאות של הגירושין, הוא עלול לחוות רגשות של דיכאון ואבל, ירידה בתיאבון, בעיות שינה, בעיות חברתיות ולימודיות. במצב הזה, נכון להורים לאפשר לילד לחוות את תהליך האבל, כדי למצות אותו ולצמוח ממנו הלאה. הורים שאינם מאפשרים זאת, מעידים על עצמם שהם עצמם לא השלימו את השלב הזה. ("אני מצטער שאני לא יכול לתקן את המצב הזה בשבילך").
קבלת השינוי: בשלב החמישי והאחרון מתפתחת קבלה, שאינה רק השלמה פסיבית. נראית רגיעה והתחזקות של הביטחון העצמי. האדם לוקח אחריות למצבו, אינו מאשים את הסביבה כמו בשלבים קודמים. ניתן לראות הרבה יותר שיתוף פעולה. האדם בשלב זה של השינוי יוכל לזהות ולהודות גם בנקודות אור שמביא לו המצב החדש. השלב הסופי הוא כאשר הילד משלים עם המציאות. השלב מתרחש בדר"כ לאחר שנה. אין זה אומר בהכרח שהילד יהיה מאושר לגמרי שוב, אך הוא מבטא יציאה מהדיכאון. ככל שההורים יקדימו לסיים עם תהליך הגירושים כך הילד יוכל להגיע לשלב הקבלה ולהתחיל להתמודד עם המציאות המחודשת .יש להתבונן ולהבין את החלוקה לחמשת השלבים, ככיוון של התפתחות, לא כחלוקה חד-משמעית. בכל שלב ניתן לזהות סימנים של כל השלבים האחרים, לעיתים הם נראים לא מובחנים ביותר והאדם נע ביניהם קדימה ואחור.