stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איתי וירוב

| --- | --- |

 לידה:  14 באפריל 1966 (בן 58) רמת הכובש, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  תואר ראשון, אוניברסיטת בר-אילן  תואר שני במדעי המדינה, אוניברסיטת חיפה  בוגר המכללה המלכותית הבריטית ללימודי ביטחון (RCDS)  בוגר תוכנית בכירים לעיצוב מערכתי, אוניברסיטת הרווארד (ארה״ב)
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1985
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 101  מפקד בא"ח צנחנים  מפקד עוצבת חירם  מפקד המכללה לפיקוד טקטי ומפקד חטיבה 55  מפקד חטיבת כפיר  מפקד חטיבה 55 ומפקד קורס מג"דים בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים  מפקד קורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים  קצין חי"ר וצנחנים ראשי  מפקד אוגדת עזה  ראש מטה זרוע היבשה  מפקד המכללות הצבאיות  מפקד מפקדת העומק
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה הראשונה    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן  מלחמת חרבות ברזל
 
וירוב ומיקי אדלשטיין משוחחים עם גנרל וולטר לי מילר (אנ') בבסיס חיל הנחתים לג'ן (אנ'), מרץ 2012
איתי וירוב (נולד ב-14 באפריל 1966) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף, ששימש כמפקד מפקדת העומק ומפקד המכללות הצבאיות. קודם לכן שימש ראש מטה זרוע היבשה, מפקד אוגדת עזה, קצין חי"ר וצנחנים ראשי ומפקד חטיבת כפיר.
חיים אישיים

וירוב מתגורר בקיבוץ מעלה גלבוע, נשוי ליעל, אב לשישה וסב לנכדה. בעל תואר ראשון בכלכלה, ותואר שני באסטרטגיה צבאית מהקולג' המלכותי לביטחון לאומי (RCDS) בבריטניה.
ביקורת

כמפקד חטיבת כפיר העיד במשפטו של סגן אדם מלול, סגן מפקד פלוגה בגדוד שמשון, שהואשם כי במהלך פעילות מבצעית בשומרון הכה בידו פלסטיני. על השאלה האם יש מקום לנקוט באלימות פיזית כלפי אזרחים, השיב:
בעקבות דבריו ננזף על ידי מפקד פיקוד המרכז, גדי שמני, ונרשמה לחובתו הערה פיקודית. פנייה של האגודה לזכויות האזרח, ליועץ המשפטי לממשלה, בקריאה לפתוח נגדו בהליכים פליליים, נענתה בשלילה, לאחר שהיועץ הודיע כי הוא מסתפק בטיפול המשמעתי שננקט בתוך הצבא. עתירה לבית המשפט הגבוה לצדק של תנועת יש דין, כנגד הרמטכ"ל, גבי אשכנזי, הובילה להוראת הפרקליט הצבאי הראשי לפתוח בחקירה פלילית, שנסגרה לאחר שהפצ"ר קבע ש"מכלל חומר החקירה עולה שבמסגרת תפקידו כמפקד חטיבת כפיר, לא העביר מסרים בלתי חוקיים בכל הנוגע להתנהלות חיילי החטיבה בלחימה בכלל ומול אוכלוסייה אזרחית בפרט, וכן כי לא נקט בעצמו באלימות כלפי האוכלוסייה המקומית, או שהיה עד להתנהלות מעין זו". הפצ"ר אף שיבח אותו ש"מהחקירה עולה כי פעל להטמעת נהלים וביצוע פעילויות חינוכיות ופיקודיות שמטרתן מניעת התנהגות בלתי חוקית כלפי האוכלוסייה המקומית" וכן "לא חסך במאמצים והשתמש בכל במה אפשרית כדי להבהיר לפקודיו את הנורמות שיש לנהוג לפיהן".
לקריאה נוספת

עמוס הראל, תדע כל אם עברייה, אור יהודה: כנרת זמורה ביתן, 2013, מסת"ב 9789655525564
עפר שלח ויואב לימור, שבויים בלבנון: האמת על מלחמת לבנון השנייה, תל אביב: ידיעות אחרונות, 2007, עמ' 398, 399, 402, מסת"ב 9654824086
הערות שוליים

↑  אביחי בקר, "אלוף עצבות", באתר הארץ, 26 באפריל 2002
↑  צה"ל אוהב אותך, מותק: לידתה של הטירונות המחבקת, באתר וואלה, 26 במרץ 2013
↑  עמוס הראל, "תדע כל אם עברייה", כנרת זמורה ביתן, 2013, עמודים 31-14
↑  עמוס הראל ואבי יששכרוף, קורי עכביש הוצאת ידיעות אחרונות, עמוד 25
↑  אנשיל פפר, הפצ"ר גיבה את החלטת אלוף פיקוד מרכז לנזוף באל"מ וירוב, באתר הארץ, 22 במאי 2009
↑  עפר שלח ורביב דרוקר, "בומרנג", הוצאת כתר, 2005, עמוד 48
↑  שי לוי, ‏40 שנה ל-669: סיפורה המרתק של יחידת העילית, באתר ‏מאקו‏, 22 בדצמבר 2014
↑  איתי וירוב, הרצאה במכינת עצם, 7 בפברואר 2014
↑  פליקס פריש, מהפכה בצנחנים: טירונות בלי עונשים, באתר ynet, 24 בפברואר 2001
↑  בעקבות ניסיונות הפיגועים: צה"ל עומד לפנות בסיס טירונים מסאנור, באתר וואלה, 6 בנובמבר 2001(הקישור אינו פעיל, 31.12.2023)
↑  גל פרל פינקל, ‏משחק הכיסאות 2.0, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 19 בפברואר 2019
↑  עפר שלח ויואב לימור, שבויים בלבנון, הוצאת "ידיעות אחרונות", 2007, עמודים 399-398
↑  חנן גרינברג, "האויב חטף ולא הבין מאיפה זה בא לו", באתר ynet, 17 באוגוסט 2006
↑  יאיר גולן וגל פרל פינקל, על התמרון והאימונים לקראתו, כתב העת "בין המערכות" באתר צה"ל, 22 בדצמבר 2020
↑  ליהי ויגודסקי, ווסט פוינט גלילות, ביטאון ביבשה, גיליון 1, אפריל 2007
↑  מערכת אתר צה"ל, הרמטכ"ל: אני מקבל את ההחלטות על מינויים לפי הבנתי, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 23 בינואר 2012
↑  סמדר קרמפף, אוגדת עזה ממתינה לקחצ"ר היוצא, אתר מז"י, 13 בספטמבר 2013
↑  יוחאי עופר, חילופי תפקידים בצמרת פיקוד דרום, באתר nrg‏, 31 באוגוסט 2014
↑  טל לב רם, ‏סבב מינויים בצה"ל: האלוף סטריק מונה למפקד זרוע היבשה, אמיר ברעם יחליפו בפיקוד צפון, באתר מעריב אונליין, 17 בפברואר 2019
↑  גל פרל פינקל, ‏דעה: פרויקט הדיוק של חיזבאללה הוא מבחינת ישראל עילה למלחמה, באתר גלובס, 23 בפברואר 2020
↑  יואב לימור, כוכבי אישר: אגף התכנון יבוטל, יוקם פיקוד איראן, ישראל היום, 19 בפברואר 2020
↑   מפקד המכללות הצבאיות ומפקדת העומק, אלוף איתי וירוב, סיים את תפקידו, באתר צה"ל, 16 ביולי 2023
↑  רועי שרון, "מכה היא לפעמים חלק אינטגרלי מהמשימה", באתר nrg‏, 15 במאי 2009
↑  אנשיל פפר, הפצ"ר גיבה את החלטת אלוף פיקוד מרכז לנזוף באל"מ וירוב, באתר הארץ, 22 במאי 2009
↑  אנשיל פפר, הפצ"ר אביחי מנדלבליט הורה לפתוח בחקירה נגד אל"מ איתי וירוב, באתר הארץ, 13 ביוני 2010
↑  יהושע בריינר‏, נסגר התיק נגד המח"ט שהצדיק אלימות במעצרים, באתר וואלה, 1 בינואר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007406447505171  VIAF: 82156674996133581331   WorldCat (עם VIAF): 82156674996133581331
דורון רובין

| --- | --- |

 לידה:  1 בספטמבר 1944 י"ג באלול ה'תש"ד בית יוסף, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  19 בינואר 2018 (בגיל 73) ג' בשבט ה'תשע"ח ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1963–1991 (כ־28 שנים)
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 450  מפקד גדוד 202  מפקד בית הספר לקצינים  מפקד חטיבת הצנחנים  מפקד חטיבה 500  מפקד עוצבת להב  מפקד עוצבת הפלדה  ראש חטיבת התורה והפיתוח במפקדת חילות השדה  ראש מחלקת ההדרכה במטכ"ל  מפקד מפקדת העומק
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון    המערכה ברצועת הביטחון
 תפקידים אזרחיים
 איש עסקים, חבר מועצת העיר תל אביב
 
תת-אלוף רובין כמפקד עוצבת להב, 1983
דורון רובין (1 בספטמבר 1944 – 19 בינואר 2018) היה אלוף בצה"ל ואיש עסקים ישראלי.
מקהלת חברי המטה הכללי בעצרת צה"ל לציון עשרים שנה למלחמת ששת הימים - יוני 1987. מימין לשמאל: אלוף יוסי פלד, תא"ל חגי רגב, תא"ל עזריאל נבו, אלוף דורון רובין, תא"ל ראובן הרשקו, תא"ל אפרים לפיד, אלוף אורי שגיא.
ביוגרפיה

דורון רובין נולד במושב בית יוסף. היה חבר בתנועת בני המושבים ובתנועה המאוחדת. שיחק כבלם וקפטן של קבוצת הכדורגל הפועל עכו.
במאי 1963 התגייס לצה"ל, התנדב לשירות בצנחנים, ושובץ בגדוד 890. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר, שאותו סיים בהצטיינות. שימש במשך כשנה כמדריך בבה"ד 1, וחזר לחטיבת הצנחנים כמפקד מחלקה בפלוגת הרב"טים של גדוד 890. במלחמת ששת הימים לחם כמפקד פלוגה בגדוד. לאחר המלחמה ביצעה פלוגתו את טקס ההשבעה הראשון של הצנחנים בכותל המערבי. במהלך מלחמת ההתשה השתתף במבצע תרנגול 53 וכסמג"ד הנח"ל המוצנח (גדוד 50) פיקד על "מבצע שפט 37" ב-1970, בו תקף הכוח בירי מרגמות בסיס טירונים של צבא סוריה כ-70 ק"מ מצפון-מזרח לדמשק ופיקד על מבצע "תרנגול 59" בו תקפו כוחות הצנחנים בסיס מנהלה צבאי מצרי ליד שדה התעופה ביר-ערידא.
בשנת 1972 מונה למפקד גדוד 450 (קורס המ"כים של חטיבת הצנחנים), והשתתף ב"מבצע ברדס 54–55" ובמבצע אביב נעורים בספטמבר אותה שנה פיקד על כוח במבצע קלחת 4 מורחבת בלבנון. בשנת 1973, שלושה חודשים טרם מלחמת יום הכיפורים, מונה למפקד גדוד 202, תפקיד שאותו מילא במהלך המלחמה, ופיקד על הגדוד בקרב ואדי מבעוק ולאחר המלחמה בקרבות על שיא החרמון.
שירת כקצין אג"ם של פיקוד הצפון ויצא לתקופת לימודים בת שנתיים באקדמיה הצבאית סן-סיר בפריז. עם שובו ב-1977 הציע לו הרמטכ"ל מוטה גור לפקד על חטיבת גולני, אך רובין סירב, הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד בית הספר לקצינים. במבצע ליטני, בשנת 1978, פיקד על כוח מבית הספר לקצינים אשר כבש את טייבה ואת ע'נדוריה והיה אחראי להריגת כתשעה-עשר מחבלים.
בשנים 1979–1981 שירת כמפקד חטיבת הצנחנים הסדירה. כמח"ט הצנחנים פיקד על החטיבה בסדרת פשיטות בלבנון ובהן מבצע איש דמים, הפשיטה המוסקת הראשונה ללבנון, מבצע מוביל. ומבצע סיגל. לאחר שעבר הסבה לשריון מונה למפקד חטיבת השריון 500 (עוצבת כפיר), שלושה ימים בלבד לפני מלחמת שלום הגליל. במלחמה, במהלך קרב עין זחלתא, עבר ג'יפ ובו שלושה קציני צה"ל את הכביש שהוביל לתוך הכפר, ונכנס לשטח שבשליטת כוחות קומנדו סוריים. רובין נכנס לכפר עם אחד ממפקדי הגדודים וקשרו, כדי לאתר את הקצינים, שני עמיתיו נסוגו ורובין נשאר בכפר לבדו, כשהוא הורג בתוך כך חיילים סורים רבים. כוח צנחני מילואים שחבר אליו לאחר מספר שעות חילץ אותו ואת גופות הקצינים. עם סיום המלחמה מונה למפקד עוצבת להב, אוגדת שריון מילואים.
ב-1983 מונה למפקד עוצבת הפלדה (162) פיקד על הגזרה המזרחית בלבנון עד נסיגת צה"ל ב-1985.
בתפקידו הבא שרת בראש חטיבת התורה והפיתוח במפקדת חילות השדה. במסגרת תפקידו זה יזם, לאור לקחי לוחמת הנ"ט שגובשו בצה"ל לאחר מלחמת יום הכיפורים ומלחמת לבנון, בינואר 1986 את הקמת יחידת מגלן המתמחה בלוחמת נ"ט תוך שימוש באמל"ח מתקדם. בינואר 1987 הועלה לדרגת אלוף ומונה לראש מחלקת ההדרכה באגף המטה הכללי. בתקופתו יישם את "תוכנית ברק" להכשרת הקצונה הזוטרה בצה"ל.
בתחילת דצמבר 1988 פיקד כמפקד מפקדת העומק המטכ"לית, מעמדת פיקוד בספינה ששהתה בים, על מבצע כחול וחום שנערך בעיירה נועיימה בדרום לבנון. לטענת רובין, הוא לקח על עצמו את האחריות לתוצאותיו הבלתי מוצלחות של המבצע, ולקיחת אחריות זו עלתה לו בסיום הקריירה הצבאית. רבים מן האלופים במטה הכללי מתחו ביקורת על כך שהרמטכ"ל, אהוד ברק, אילץ את רובין לעזוב את צה"ל. בשנת 1991 השתחרר מצה"ל לאחר 28 שנות שירות.
ביוגרפיה > לאחר השחרור מצה"ל

לאחר פרישתו מצה"ל פנה רובין ליזמות ועסקים. בתחילה נכנס כשותף בחברה לחיפוש נפט. בהמשך עבר לעסוק בניהול ובקידום פרויקטים נדל"ניים שונים בשותפות עם אנשי העסקים דוד אפל ודרור חטר ישי.
במקביל לפעילותו העסקית, הציג בשנת 1998 את מועמדותו לראשות עיריית תל אביב-יפו. רובין רץ בראשות רשימה עצמאית אשר זכתה לתמיכתו של ראש הממשלה בנימין נתניהו ולמימון מטעם הליכוד, אולם לאחר מספר שבועות נאמר לרובין כי הליכוד עדיין תומך במועמדותו, אך חדל לממן את מירוצו לתפקיד. רובין קיבל 25 אחוז מקולות המצביעים והובס בבחירות על ידי רון חולדאי. הוא כיהן כחבר במועצת העיר במשך שנתיים.
עקב הפסקת מימון מסע הבחירות שלו על ידי הליכוד, נאלץ רובין לממן את הוצאות הבחירות מכיסו. הוצאות אלו התווספו לחובות שצבר בעסקיו הפרטיים, אשר הובילו לתביעות בסכומים לא מבוטלים שהוגשו נגדו ונגד אשתו. עקב כך החליט רובין להעביר את עסקיו להונדורס, שם עסק בפיתוח פרויקטים בתחום הנדל"ן.
בתחילת המאה ה-21 המשיך רובין לנסות את מזלו בעולם העסקים, אך נתקל בקשיים עד שלבסוף נאלץ להכריז על פשיטת רגל. בראיון חשף רובין את השתלשלות האירועים עד לקריסה הכלכלית, החובות ופשיטת הרגל.
שימש כיושב ראש איגוד שופטי הכדורגל בין השנים 1998-1999.
בשנות חייו האחרונות עמד בראש חברה שקישרה בין לקוחות לבין מפיצים של מכוניות.
רובין היה בוגר החוג למזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב והמכללה לביטחון לאומי.
רובין נפטר ב-19 בינואר 2018 בגיל 73. היה נשוי להגר ואב לארבעה בנים והתגורר בהר אדר. בנו ניר מופיע בסרט התיעודי "תדע כל אם", העוסק במלחמת לבנון השנייה. בן אחר של רובין, ברק, פיקד במלחמה זו על סיירת נח"ל.
חבריו הקימו אנדרטה לזכרו סמוך לבור הקצינים. האנדרטה צופה על בה"ד 1, עליו פיקד.
לקריאה נוספת

יוסף ארגמן, זה היה סודי ביותר, משרד הביטחון, אפריל 1998.
אלישיב שמשי "בהם יותר מכל: על סוד ההצלחה של צה"ל", הוצאת משרד הביטחון, 2005.
מעוזיה סגל "עדויות מגובה החול- קרב הצנחנים בחווה הסינית", הוצאת מודן, 2007.
יום טוב סמיה, "מנהיגות ברגעים של אמת", הוצאת קונטנטו דה סמריק, 2014.
אבירם ברקאי, "אנחנו על השחור", כנרת זמורה ביתן, 2016.
דורון רובין, "בדרכי שלי", כנרת זמורה ביתן, 2018.
Smart tv

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מוטו:  חווית צפייה חכמה
 תקופת הפעילות:  אפריל 2017 – 31 באוקטובר 2018 (כשנה)
 חברת אם:  טריפל סי
 מוצרים עיקריים:  שידורי טלוויזיה רב-ערוצית שירותי VOD
 מנכ"ל:  רמי נחום
  
 אתר רשמי
 
smart tv היה שירות טלוויזיה בישראל בטכנולוגיית ה-OTT של חברת טריפל סי. השירות הושק ב-27 באפריל 2017. לאחר ההשקה הגיע השירות לשיא של 5,000 לקוחות אולם לאחר מכן ירד מספר הלקוחות לפחות מ-1,000.
ב-31 באוקטובר 2018 ירד השירות מהאוויר בשל פופולריות נמוכה ועלויות גבוהות.
רקע

עד לסוף שנת 2014 נשלט שוק הטלוויזיה הרב-ערוצית בישראל על ידי חברות הטלוויזיה הוט ו-yes. רפורמת הסלולר בשנת 2011 אילצה את חברות הסלולר השונות לחפש אפיקי הכנסה חדשים, לאחר שזה מהטלפונים הסלולריים נפגע משמעותית, וחברת סלקום החליטה להיכנס לשוק הטלוויזיה ולהפוך לקבוצת תקשורת. Smart הייתה השחקנית השנייה שנכנסה לשוק הטלוויזיה באפריל 2017.
באוקטובר 2017 הודיעה חברת טריפל סי על ביטול ההסכם עם חברת וונטייז ושירות Smart tv הוצב בסכנה. עם זאת, שידורי הפלטפורמה נמשכו.
ב-31 באוקטובר 2018 הופסקה פעילות הפלטפורמה שזכתה למנויים מעטים.
תכנים

תוכני השירות הורכבו מערוצי עידן+, ערוצים המשודרים על גבי רשת האינטרנט וספריית VOD. כמו כן בשירות פיצ'ר שאיפשר צפייה בכל התוכניות בכל הערוצים עד שבוע אחורה. כמו כן ניתן לגשת מהשירות לתכנים של נטפליקס, הכרוכים בתשלום נוסף.
תכנים > רשימת ערוצים

תוכני השירות כללו את ערוצי עידן+, כאן 11, קשת 12, רשת 13, ערוץ עשר, כאן חינוכית, מַכַּאן 33, ערוץ הכנסת, ערוץ 20 וערוץ 24. כמו כן שודרו הערוצים הבאים:
ערוץ הידברות
ויוה וויוה פלוס
Travelxp
Bollywood HD
Fashion One
תכנים > רשימת ערוצים > ערוצי מוזיקה

Trace Urban
classica
Stingray iConcerts
Stingray Vibe
Stingray RETRO
Stingray Lite TV
תכנים > רשימת ערוצים > ערוצי הלייף סטייל של Scripps

travel channel
food network
fine living
תכנים > רשימת ערוצים > ערוצי ילדים

Duck TV
smart קטנטנים
ENGLISH CLUB TV
תכנים > רשימת ערוצים > ערוצי ספורט

Motorvision TV
Nautical Channel
Fight Channel
הערות שוליים

↑   נתי טוקר, אחרי שנה וחצי: טריפל סי מחסלת את שירותי הטלוויזיה ב-50 שקל, באתר TheMarker‏, 30 באוגוסט 2018
↑  יואב סטולר, טריפל סי יוצאת משוק הטלוויזיה: תוריד את שירות השידורים האינטרנטי באוקטובר, באתר כלכליסט, 30 באוגוסט 2018
↑  אביב גוטר, טריפל סי הודיעה על ביטול ההסכם עם וונטייז - שירות smart.tv בסכנה, באתר כלכליסט, 19 באוקטובר 2017
אליפות צרפת בטניס 1962

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  21 במאי 1962 – 3 ביוני 1962 (14 ימים) 
 מספר תחרות:  61 
 עיר מארחת:  אצטדיון רולאן גארוס 
 זוכה:  גברים:רוד לייבר (אוסטרליה) נשים:מרגרט קורט (אוסטרליה) זוגות גברים:רוי אמרסון/ניל פרייזר (אוסטרליה) זוגות נשים:סנדרה ריינולדס/רנה שורמן (דרום אפריקה) זוגות מעורבים:רנה שורמן (דרום אפריקה)/בוב האו (אוסטרליה)
 
 → אליפות צרפת הפתוחה 1961 אליפות צרפת הפתוחה 1963 ← 
 
אליפות צרפת 1962 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-21 במאי והסתיימו ב-2 ביוני. זו הייתה האליפות ה-61 מאז ייסודה.
התחרות > תחרות הגברים

בתחרות זו השתתפו 83 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
רוד לייבר (אוסטרליה אוסטרליה), ניצח בתחרות
רוי אמרסון (אוסטרליה אוסטרליה), הפסיד בגמר
מנואל סנטנה (ספרד ספרד), מנצח תחרות 1961, הודח בחצי הגמר
ניקולה פייטרנג'לי (איטליה איטליה), מנצח תחרות בשנים 1959-1960, הודח ברבע הגמר
ניל פרייזר (אוסטרליה אוסטרליה), הודח בחצי הגמר
ויטני ריד (ארצות הברית ארצות הברית), הודח ברבע הגמר
בורו יובאנוביץ' (יוגוסלביה יוגוסלביה), הודח בסיבוב הרביעי
וורן ז'ק (אוסטרליה אוסטרליה), הודח בסיבוב השני
יאן אריק לינדקוויסט (שוודיה שוודיה), הודח בסיבוב השלישי
רמנתן קרישנן (ארצות הברית ארצות הברית), הודח ברבע הגמר
פייר דרמון (צרפת צרפת), הודח ברבע הגמר
מייקל סנגסטר (בריטניה בריטניה), הודח בסיבוב השני
אינגו בודינג (גרמניה המערבית גרמניה המערבית), הודח בסיבוב השני
בילי נייט (בריטניה בריטניה), הודח בסיבוב הרביעי
וילהלם בונגרט (גרמניה המערבית גרמניה המערבית), הודח בסיבוב הרביעי
גורדון פורבס (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), הודח בסיבוב השני
מנצח תחרות 1961 מנואל סנטנה (ספרד ספרד) הודח בחצי הגמר. במשחק הגמר רוד לייבר (אוסטרליה אוסטרליה) נפגש עם רוי אמרסון (אוסטרליה אוסטרליה) וניצח ב-5 מערכות. באותה שנה רוד לייבר ניצח גם באליפות אוסטרליה הפתוחה, אליפות וימבלדון ואליפות ארצות הברית הפתוחה. בכך הוא זכה בגראנד סלאם בתחרות גברים.
התחרות > תחרות הנשים

בתחרות הנשים השתתפו 78 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
אן היידון ג'ונס (בריטניה בריטניה), מנצחת תחרות 1961, הודחה בחצי הגמר
מרגרט קורט (אוסטרליה אוסטרליה), ניצחה בתחרות
כריסטין טרומן (בריטניה בריטניה), מנצחת תחרות 1959, הודחה בסיבוב הרביעי
ז'וז'ה קרמצי (הונגריה הונגריה), מנצחת תחרות 1958, הודחה בסיבוב הרביעי
סנדרה ריינולדס (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), הודחה ברבע הגמר
רנה שורמן (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), הודחה בחצי הגמר
אדה בודינג (גרמניה המערבית גרמניה המערבית), הודחה ברבע הגמר
ג'ן אוניל (אוסטרליה אוסטרליה), הודחה ברבע הגמר
ליז סטארקי (בריטניה בריטניה), הודחה בסיבוב הרביעי
דידרי קאט (בריטניה בריטניה), הודחה בסיבוב השלישי
ג'סטינה בריקה (ארצות הברית ארצות הברית), הודחה בסיבוב הרביעי
מריה-טרזה ריידל (איטליה איטליה), הודחה בסיבוב השלישי
לסלי טרנר (אוסטרליה אוסטרליה), הפסידה בגמר
לאה פריקולי (איטליה איטליה), הודחה בסיבוב השלישי
פילר בריל (ספרד ספרד), הודחה בסיבוב השני
ג'יל בלקמן (אוסטרליה אוסטרליה), הודחה בסיבוב הרביעי
מנצחת תחרות 1961 אן היידון (בריטניה בריטניה) הודחה בחצי הגמר. במשחק הגמר מרגרט קורט (אוסטרליה אוסטרליה) נפגשה עם לסלי טרנר בורי (אוסטרליה אוסטרליה) וניצחה ב-3 מערכות. באותה שנה היא ניצחה גם באליפות אוסטרליה הפתוחה ובאליפות ארצות הברית הפתוחה.
התחרות > תחרות זוגות גברים

בתחרות השתתפו מספר זוגות. מנצחי תחרות 1961 רוי אמרסון ורוד לייבר (אוסטרליה אוסטרליה) השתתפו בתחרות אך עם פרטנרים חדשים. במשחק הגמר רוי אמרסון וניל פרייזר (אוסטרליה אוסטרליה) נפגשו וילהלם בונגרט וכריסטיאן קונקה (גרמניה המערבית גרמניה המערבית) וניצחו ב-3 מערכות. לרוי אמרסון זו הייתה הזכייה השלישית ברציפות בתחרות זוגות גברים באליפות צרפת הפתוחה. באותה שנה הם ניצחו גם באליפות אוסטרליה הפתוחה.
התחרות > תחרות זוגות נשים

בתחרות השתתפו 39 זוגות. 4 זוגות החזקות זכו בדירוג:
סנדרה ריינולדס ורנה שורמן (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), מנצחות תחרויות 1959 ו-1961 ניצחו בתחרות
ג'סטינה בריקה (ארצות הברית ארצות הברית) ומרגרט קורט (אוסטרליה אוסטרליה), הפסידו בגמר
אן היידון ג'ונס וכריסטין טרומן (בריטניה בריטניה), הודחו בחצי הגמר
סילבנה לצרינו ולאה פריקולי (איטליה איטליה), הודחו ברבע הגמר
במשחק הגמר מנצחות תחרויות 1959 ו-1961 סנדרה ריינולדס ורנה שורמן (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה) נפגשו עם ג'סטינה בריקה (ארצות הברית ארצות הברית) ומרגרט קורט (אוסטרליה אוסטרליה) וניצחו בשתי מערכות.
התחרות > תחרות זוגות מעורבים

בתחרות השתתפו 55 זוגות. להלן דירוג של הזוגות החזקות:
רנה שורמן (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה) ובוב האו (אוסטרליה אוסטרליה), ניצחו בתחרות
לסלי טרנר ופרד סטולי (אוסטרליה אוסטרליה), הפסידו בגמר
מנצחי תחרות 1961 דרלין הארד (ארצות הברית ארצות הברית) ורוד לייבר (אוסטרליה אוסטרליה) לא השתתפו בתחרות. במשחק הגמר רנה שורמן (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה) ובוב האו (אוסטרליה אוסטרליה) נפגשו עם לסלי טרנר בורי ופרד סטולי (אוסטרליה אוסטרליה) וניצחו ב-3 מערכות.
רוד לייבר, מנצח התחרות
מרגרט קורט, מנצחת התחרות
שמואל ארד

| --- | --- |

 לידה:  24 בפברואר 1947 ד' באדר ה'תש"ז חיפה, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  22 בנובמבר 2003 (בגיל 56) כ"ז בחשוון ה'תשס"ד חיפה ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  בית הספר הריאלי העברי בחיפה 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1965–1997 (כ־32 שנים)
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד חטיבת כרמלי  מפקד בה"ד 1  מפקד חטיבת הצנחנים  מפקד עוצבת האש  קצין חי"ר וצנחנים ראשי  מפקד עוצבת נתיב האש  ראש חטיבת המבצעים במטכ"ל  אלוף פיקוד העורף
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים  מבצע ליטני   מלחמת לבנון    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה הראשונה
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל התאחדות הקבלנים והבונים בישראל  דירקטור בחברות שונות  חבר מועצת עיריית חיפה
 
מפקד פיקוד העורף, ארד מעניק דרגה לקצין מצטיין בסיום תרגיל קורס קציני חילוץ, 1995
שמואל (שמוליק) ארד (24 בפברואר 1947 – 22 בנובמבר 2003) היה אלוף בצה"ל. כיהן בין היתר כמפקד חטיבת הצנחנים, כמפקד עוצבת האש, כקצין חי"ר וצנחנים ראשי, כראש חטיבת המבצעים וכמפקד פיקוד העורף. לאחר שירותו הצבאי כיהן בין היתר כמנכ"ל התאחדות הקבלנים והבונים בישראל, כחבר מועצת עיריית חיפה וכדירקטור בחברות שונות.
לקריאה נוספת

מעוזיה סגל, עדויות מגובה החול – קרב הצנחנים בחווה הסינית, הוצאת מודן, 2007, עמודים 354–383.
הערות שוליים

↑  שמואל ארד, באתר "בהשקט ובבטחה".
↑  מבצע ברדס 20, באתר חטיבת הצנחנים.
↑  פליאה קטנר ועדי חכמון, חמישים לשמונה מאות תשעים, במחנה, ‏ 20.06.2003, שמואל ארד: "סיימתי את שירותי כסמג"ד 890 כחודש לפני מלחמת יום הכיפורים, ויצאתי ללימודים בפו"ם. ברגע ששמעתי על פרוץ המלחמה עזבתי את פו"ם והגעתי למפקד הגדוד בבית- ליד. היה לי ברור שאני לא עוזב את המשפחה שלי, גדוד 890, בשעת מלחמה".
↑  אמציה חן, מלחמת יום כיפור - אז והיום, באתר News1 מחלקה ראשונה, 19 באוקטובר 2005, "כשמימיני וכמאתיים מטרים ממני נע ג'יפ בפיקודו של שמוליק ארד ז"ל (לימים אלוף)".
↑  עמירם אזוב, צליחה, 60 שעות באוקטובר 1973, הוצאת דביר, 2011, עמוד 119, "בשעה 22:00 הורה רשף לרס"ן שמוליק [ארד] - מפקד כוח חי"ר מובחר, שכלל שתי פלוגות צנחנים צעירות, ושכונה על שמו - לנוע צפונה ולסייע בחילוץ נפגעים".
↑  עמירם אזוב, צליחה, 60 שעות באוקטובר 1973, הוצאת דביר, 2011, עמוד 127, "בשעה 23:30 דיווח רס"ן שמוליק [ארד], מפקד 'כוח שמוליק', כי סיים לפנות נפגעים מצומת 'לקסיקון'-'טרטור', והמאבק על פתיחתו חודש".
↑   גל פרל, מוכנות לסוגים משתנים של קרבות – תובנות מ"התאוששות" – סרן (מיל.) גל פרל, באתר צה"ל, 7 בספטמבר 2023
↑  צליחת התעלה וכיבוש מתחם "אורחה" ו"סרפאום" - 19.10.73, מתוך האתר הרשמי של חטיבה 14.
↑  הלחימה ב"חיץ החקלאי" – 20-22.10.1973, מתוך האתר הרשמי של חטיבה 14.
↑  אבי כפירי, גשר על שם שמואל ארד ייחנך בחיפה, באתר nrg‏, 13 במרץ 2009.
↑  דברים לזכרו בכנסת, נאומו של אפי איתם, מתוך האתר הרשמי לזכרו של רפאל איתן 29 בדצמבר 2004.
↑  ספיר פרץ, ‏איך השפיע השירות בצה"ל על הקריירה של בכירים במשק, באתר גלובס, 9 במאי 2011.
↑  יוסף ולטר, חילופי הקצח"ר מתחת למצנח, מעריב, 3 בנובמבר 1985
↑  נתנאל רוזמן, עיתון "במחנה", אחרי שנים בעלטה: צה"ל חושף את ה"תמוז", באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 8 ביולי 2011
↑  רונן ברגמן, בקשר זעקו "חדל": רגעי האימה בצאלים, באתר ynet, 17 בדצמבר 2003.
גדי שמני

| --- | --- |

 לידה:  23 באוגוסט 1959 (בן 65) ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  מכללת המלחמה של צבא ארצות הברית  אוניברסיטת תל אביב 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1977–2012 (כ־35 שנים)
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
  מפקד סיירת צנחנים   גדוד 890   מפקד חטיבה 226   מפקד חטיבת יהודה   מפקד עוצבת חצי האש   מפקד חטיבת הצנחנים   קצין חי"ר וצנחנים ראשי   מפקד אוגדת עזה   ראש חטיבת המבצעים במטכ"ל   המזכיר הצבאי של ראש הממשלה   מפקד פיקוד המרכז  נספח צה"ל בארצות הברית
 פעולות ומבצעים
   מבצע שלום הגליל  האינתיפאדה הראשונה    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה   מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה
 
גדי שַמְנִי (נולד ב-23 באוגוסט 1959) הוא אלוף במילואים בצה"ל. כיהן בין היתר כמפקד סיירת צנחנים, כמפקד עוצבת חצי האש, כמפקד חטיבת הצנחנים, כקצין חי"ר וצנחנים ראשי, כמפקד אוגדת עזה, כראש חטיבת המבצעים במטכ"ל, כמפקד פיקוד המרכז וכנספח צה"ל בארצות הברית.
ביוגרפיה

שמני נולד בירושלים לסימנטוב ושמחה שמני. בנעוריו למד בתיכון רנה קסין בעיר מגוריו.
ביוגרפיה > שרות צבאי

בנובמבר 1977 התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים, ושובץ בגדוד 202. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. היה מפקד כיתה ויצא לקורס קציני חי"ר, שעם סיומו מונה למפקד מחלקה בגדוד 202. לאחר מכן שימש סגן מפקד פלוגה ומפקד פלוגה, אותה הוביל בקרבות בביירות במלחמת לבנון הראשונה. לאחר המלחמה רצה להשתחרר מצה"ל אך מפקדיו לחצו עליו להמשיך לשרת בחטיבה. גדי נישא להדס, חברתו מאז היותו מפקד כיתה בצנחנים ויצא יחד עם רעייתו הטרייה לארצות הברית לקורס השלמת הקצונה בכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית - הכומתות הירוקות. שמני הוא אחד הקצינים היחידים בצה"ל שהשתתף בסדנת הישרדות של יחידת העילית האמריקאית. לאחר סיום הקורס, בו הצטיין בתחומים רבים, חזר לשרת כמ"פ. על השפעת הקורס סיפר:
לאחר מכן שימש כסגן מפקד גדוד 202 תחת המג"ד אלעזר שטרן. בשנים 1987 – 1989 שימש כמפקד סיירת צנחנים. כמפקד הסיירת השתתף בין היתר במבצע חוק וסדר שהתנהל בכפר מיידון בלבנון. בשנים 1989 – 1990 היה שמני מפקד גדוד 890 של הצנחנים. מעט לפני סיום תפקידו כמג"ד, נפצע קשה והנהג שלו נהרג כאשר הרכב בו נסע החליק התהפך והידרדר לתהום בצד הכביש בצמוד לגדר המערכת בגבול לבנון בגזרת זרעית. לאחר טיפולים רפואיים ושיקום שנמשכו כשלושה חודשים שב לתפקידו כמפקד הגדוד. בתפקידיו הבאים שימש מפקד גדוד בבית הספר לקצינים, מפקד חטיבה 226 חטיבת מילואים של הצנחנים בשנים 1993–1995, מפקד חטיבת יהודה בשנים 1995–1997, ומפקד עוצבת חצי האש, חטיבת צנחנים מובחרת במילואים בשנים 1997–1999, משנת 1999 עד 2001 שימש כמפקד חטיבת הצנחנים.
בשנת 2001 הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה לקצין חי"ר וצנחנים ראשי. בשנת 2003 התמנה למפקד אוגדת עזה, ועמד בראשה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני. ב-2004 שימש ראש חטיבת המבצעים במטכ"ל. בספטמבר 2005 קודם לדרגת אלוף ומונה למזכירו הצבאי של ראש הממשלה אריאל שרון ובהמשך היה מזכירו הצבאי של ראש הממשלה אהוד אולמרט ושימש בתפקידו במהלך מלחמת לבנון השנייה.
ב-31 במאי 2007, בתום כהונתו כמזכירו הצבאי של ראש הממשלה, מונה למפקד פיקוד המרכז. במהלך כהונתו אירעו עימותים בינו לבין ציבור המתנחלים ביהודה ושומרון, על רקע פרסום צווי הגבלת תנועה לקיצוניים יהודים שנחשדו בפעילות טרור. באוקטובר 2009 מונה לנספח צה"ל בארצות הברית. בנובמבר 2012 סיים את תפקידו והשתחרר מצה"ל.