stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דאיו אוקניי
ביוגרפיה

דאיו נולד בג'וס וגדל בלאגוס, ויש לו ארבעה אחים. אביו הוא קצין מכס בדימוס מאוגבומושו, אויו, מדינת ניגריה, ואמו היא מורה לספרות מקניה. בשנת 2003, הוא עבר עם משפחתו לאינדיאנה, ארצות הברית, מניגריה ולאחר מכן עבר לקליפורניה. הוא סיים תואר ראשון בתקשורת חזותית באוניברסיטת אנדרסון (אינדיאנה) בשנת 2009.
לפני שלוהק לסרט משחקי הרעב, אוקניי עבד בתיאטרון מקומי ושיחק בסרטים קצרים. בשנת 2014 שיחק בסרט הדרמה אהבה אינסופית. שנה לאחר מכן שיחק בסרט המדע בדיוני שליחות קטלנית: ג'נסיס בשנת 2016 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "גוונים של כחול".
בשנת 2022 הופיע בסרט Fresh, שהוקרן בפסטיבל סאנדנס. שיחק גם בסרט הדרמה הביוגרפי "רייז - הסיפור של משפחת אנטטוקומפו" (אנ').
בשנת 2024 דיבב את אחת הדמויות הראשיות בסדרת האנימציה "אִיוואג'וּ" מבית דיסני פלוס והופיע בסדרת מדע בדיוני חומר אפל של אפל TV פלוס בתור לייטון ואנס.
הערות שוליים

↑  "EXCLUSIVES - Dayo Okeniyi". REDTV. 12 במאי 2017. ארכיון מ-3 באפריל 2022. נבדק ב-3 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Five Questions with Hollywood Rookie Dayo Okeniyi on 'The Hunger Games'". Essence. 2012-03-21. ארכיון מ-2018-06-15. נבדק ב-2012-04-21.
↑  "Dayo Okeniyi, Biography". mobile.ghanaweb.com. אורכב מ-המקור ב-2023-03-25. נבדק ב-2022-03-13.
↑  Silver, Marc (9 בינואר 2016). "Dayo Okeniyi Is Probably The First Nigerian Actor To Be Shot By J-Lo". NPR. ארכיון מ-12 בפברואר 2020. נבדק ב-4 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Miller, Jenni (23 במרץ 2012). "Next Factor: The Hunger Games' Star Dayo Okeniyi". NextMovie.com. אורכב מ-המקור ב-4 במרץ 2016. נבדק ב-21 באפריל 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "So How Does Terminator Genisys Relate To The Original Films". Dread Central. 2014. ארכיון מ-2023-03-29. נבדק ב-2015-03-26.
↑  "Your Guide to All the Women- and Non-Binary-Helmed Projects at the 2022 Sundance Film Festival – sundance.org" (באנגלית אמריקאית). ארכיון מ-2021-12-28. נבדק ב-2022-01-09.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2019129230  MusicBrainz: c7eaa2e9-06ae-4fec-a231-da82e961dd07  SUDOC: 261878034  VIAF: 9579156858603049780009   WorldCat (עם VIAF): 9579156858603049780009
בית הכנסת הגדול של בזאנסון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 כתובת:  2 rue Mayence, 23c, quai de Strasbourg 
 מיקום:  בזאנסון 
 מדינה:  צרפת 
 מייסדים:  הקהילה היהודית של בזאנסון
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1867–1870 (כ־3 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1869
 אדריכל:  פייר מרנוט 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-מורית 
 
 קואורדינטות:  47°14′29″N 6°01′17″E﻿ / ﻿47.24133333°N 6.02144444°E﻿ / 47.24133333; 6.02144444
 he
 
תוכנית בית הכנסת:
 A: גנים.
 B: מבואה.
 C: אולם התפילה.
 D: עזרת נשים.
 E: אולם אחורי לא בשימוש .
 1: התיבה.
 2: אורגן.
 3: חנוכייה.
 4: כיסא. 
 5: לוחות זיכרון.
 6: מגדלים-צריחים.
בית הכנסת הגדול של בזאנסון (בצרפתית: Synagogue de Besançon, ביידיש: שול פון בעזאנסאן, בערבית: كنيس بيزانسون ) נמצא במזח שטרסבורג ברובע בטאנט. בנייתו נמשכה בין השנים 1867 – 1870. זהו בית הכנסת הראשון שנבנה מהיסוד על ידי הקהילה היהודית בבזאנסון.
היסטוריה

עם חזרת היהודים לעיר לאחר המהפכה הצרפתית, ראשי הקהילה הגישו לעירייה בשנת 1792 בקשה לקבלת היתר לבניית בית כנסת בבזאנסון. הרשויות העניקו להם היתר להתכנס במנזר פרנציסקני עתיק (לימים בית הספר התיכון על שם לואי פסטר). לא ידוע כמה זמן השתמשה הקהילה במקום זה אך ידוע שעד שנת 1830, בני הקהילה הקימו בתי כנסת בדירות שהושכרו לצורך כך מאנשים פרטיים. בשנת 1830 הקהילה הקימה בית כנסת בקומה שנרכשה על ידה בבניין ברחוב מדלן מס' 19 ועוצבה על ידי האדריכל המקומי פייר מרנוט.
בשנת 1861 הקהילה מנתה בין 600 ל-700 איש והתעורר שוב הצורך בהרחבת בית הכנסת, לכן הוגשה בקשה לעירייה לרכישת מגרש במרכז העיר. הקהילה התחייבה לשלם את כל ההוצאות הקשורות לבניית בית הכנסת החדש. תושבי השכונה החדשה סנט-אמור, בו נמצא המגרש שהוצע לקהילה, התנגדו לבניית בית הכנסת בטענה שזאת שכונת מגורים, לכן העירייה הציע מגרש חליפי באזור מזח נפוליאון, ברובע בטאנט בו התגוררו יהודים רבים. הרכישה אושרה בצו מלכותי בשנת 1867. תוכנית הבניין, שעוצב על ידי פייר מרנוט בסגנון נאו-מורי, הוגשה לוועדת האדריכלות המחוזית. התוכנית נדחתה בטענה שהיא לא כלכלית ולא אסתטית וכוללת עיצוב שנראה יקר מדי לאותה תקופה. האדריכל הגיש תוכנית חדשה שעלות ביצועה 94,349.55 פרנקים, לא כולל קישוטים של החזית שנדרשו על ידי העירייה. העלות הסופית הייתה 145,106 פרנקים. הקהילה הצליחה לגייס באמצעות חבריה 70,000 פרנקים (בתוכם 20,000 פרנקים תרומה של משפחת וייל-פיקארד) וקיבלה הלוואה של 70,000 פרנקים. השתתפות הרשויות, כפי שמתבטאת בצו מ-24 באפריל 1869, הייתה 10,000 פרנקים. אבן הפינה הונחה בשנת 1867 והבנייה הושלמה סופית בשנת 1870.
חנוכת בית הכנסת התקיימה ב-18 בנובמבר 1869, למרות שהבנייה הסתיימה סופית רק בינואר 1870. ספר התורה ולוחות הברית הועברו מבית הכנסת הישן לחדש על ידי הרב הראשי לצרפת, לזר איזידור, הרב הראשי של ליאון, ויינברג, והרב של בזאנסון, ז'אק אושר. ז'אק אושר נשא נאום שהודפס תחת השם "עתיד ישראל".
במהלך מלחמת העולם השנייה קצין מקומי של הוורמכט הכריז על בית הכנסת כרכוש גרמני והשתמש בו בתור מחסן מבלי לגרום לו כל נזק. ספר התורה ורהיטים שונים ניצלו הודות לארכיבישוף של בזאנסון וכמרים נוספים אשר החביאו אותם עד לסיום המלחמה.
כיום (שנת 2023) בית הכנסת אינו נמצא בשימוש יום יומי. הוא פתוח לביקורים של קבוצות מספר פעמים בשבוע.
אדריכלות

בית הכנסת הגדול של בזאנסון נחשב לאחת היצירות המוצלחות ביותר שנוצרו בסגנון האוריינטלי בצרפת. הוא נבנה בסגנון הנאו-מורי בהשפעת ארמון אלהמברה בגרנדה והקתדרלה-מסגד בקורדובה, פאר היצירה של האומנות האיסלמית. הדמיון בין בית הכנסת למסגד גדול מאוד ורבים טעו לחשוב שזהו בית תפילה מוסלמי.
הבניין בנוי מאבן אדומה וגרניט שהובאו ממכרות אזור איל-דה-פרנס.
משני צדי החזית מתנשאים שני מגדלים דמויי צריח בהם משולבים פסי צבע כחול ואפור. החזית מעוטרת בתבליטי סטוקו בצורות גאומטריות. באמצע הגג השטוח ניצבת כיפה קטנה בצורת בצל מצופה אבץ. שולי הגג מעוטרים בשיניות ומעל הכניסה מוצבים לוחות הברית. על הקיר, מיד מעל הדלת מוצב שעון בו הספרות הוחלפו באותיות עבריות היוצרות את המילים "ירושלים" ו"ישראל". דלת הכניסה מעוצבת בתוך קשת פרסה.
בתוך בית הכנסת יש תאורה טבעית שמקורה בחמש כיפות זכוכית המוצבות לאורך הציר המרכזי של אולם התפילה וב־24 ויטראז'ים בעלי צורות שונות עם מוטיבים של מגן דוד המאירים את הקירות בשני המפלסים, בכניסה ובמדרגות הגישה לעזרת הנשים.
במבואת בית הכנסת מוצבים חמישה לוחות זיכרון:
- שני לוחות זיכרון מנציחים את שמות יהודי בזאנסון, חברי הקונסיסטוריה, שלא שבו ממחנות ההשמדה. על הלוחות נכתב: "הקונסיסטוריה היהודית של בזאנסון, לזכר אלה שהוגלו ולא חזרו ממחנות ההשמדה הנאציים 1940 – 1945". ברשימה נכללים 126 שמות של יהודים שלא שרדו את המחנות ו-16 פטריוטים יהודים שהוצאו להורג.
- לוח אחד מנציח את שמותיהם של עשרים החיילים היהודים שנפלו במהלך מלחמת העולם הראשונה.
- לוח אחד מנציח את שמות התורמים.
- ולוח אחד מוקדש להנרי ווייל ובו כתוב: "1926 - 2001 – החיים סוגרים את עיניי המתים, המתים פותחים את עיניי החיים"
באולם התפילה יש 216 מקומות ישיבה.
לוחות הברית על הגג בלילה
הנצחת חברי הקהילה שנרצחו במלחמת העולם השנייה
אולם בית הכנסת
חלון ויטראז'
דלת הכניסה
ראו גם

בזאנסון
יהדות בזאנסון
בית הקברות היהודי בזאנסון
הערות שוליים

↑  ASSOCIATION LARNOD***LOISIRS, Visite de la Synagogue de Besancon
↑  Besançon : La Synagogue (25) | Racinescomtoises - Patrimoine et photographies de Franche-Comté, racinescomtoises.net
↑  Portes ouvertes des monuments historiques : la synagogue de Besançon - Vidéo Dailymotion, Dailymotion, ‏2010-10-26 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb135144132 (data)
פרץ קורנפלד-דגן

| --- | --- |

 לידה:  4 בדצמבר 1892
 פטירה:  2 ביוני 1963 (בגיל 70)
 מדינה:  ישראל 
 תחום כתיבה:  ביוגרפיות, כלכלה
 סוגה:  עיתונות
 
פרץ קורנפלד-דגן (בוקרשט, 4 בדצמבר 1892 - תל אביב, 2 ביוני 1963) היה עיתונאי, סופר ופעיל ציוני.
ביוגרפיה

נולד בבוקרשט, רומניה בן ראשון לאחר אחותו הבכורה להוריו אריה לייב ושרה קורנפלד. בגיל חמש עלה ארצה. את חינוכו היסודי קיבל במושבות הגליל העליון בבתי הספר בהם לימד אביו. המשך לימודיו היה בביירות שם התפרנסה המשפחה מלימוד עברית של האב. את פעילותו הציונית התחיל כסטודנט בביירות והמשיכה בקהיר אליה הגיע בזמן מלחמת העולם הראשונה.
עם כיבוש הארץ על ידי הבריטים, חזר לארץ ישראל ועבד בשירות המנדט הבריטי וקישר בינו לבין היישוב היהודי. במקביל היה פעיל בהנחת יסודות ההגנה והאצ"ל בתחילת המאה ה-20.
ביוגרפיה > השנים הראשונות

פרץ קורנפלד נולד בבוקרשט בירת רומניה לאביו אריה לייב קורנפלד ואמו שרה לבית קורסונסקי. אביו הושפע מפעילי "חיבת ציון" ברומניה ואף נכח בוועידה בעיר פוקשאן שהתקיימה בשלהי 1881. תוך פחות משנה מהוועידה עלה בגפו בשנת 1882 לזמארין (זכרון יעקב). תושבי זאמרין חוו קשיים רבים. אריה לייב קורנפלד חזר לרומניה ב-1883 לדווח על קשיי המתיישבים בהיותו עיתונאי ופעיל ציוני. בדרכו לרומניה התעכב במצרים, שם נישא לשרה. בשנים 1890–1897 ערך אריה לייב קורנפלד את שבועון תנועת "חובבי ציון" ברומניה והיה העורך והמו"ל של העיתון הציוני "אידישעס וואכהבלאט". ב־1897 חזר אריה לייב קורנפלד לארץ ישראל, נשוי ובעל משפחה, ולאחר שהייה קצרה בחיפה התיישבה המשפחה במשמר הירדן.
פרץ קורנפלד החל לימודיו בבית הספר בראש פינה וסיים את בית הספר היסודי במטולה.
בשנת 1906 עקרה המשפחה לביירות על מנת להנחיל לפרץ ואחיו השכלה על יסודית. פרץ למד לימודי תיכון ב"קולג' הפרוטסטנטי הסורי" שלימים הפך ל"אוניברסיטה האמריקאית בביירות", וסיים ב-1907 . הוא המשיך את לימודיו וקיבל תואר ראשון בכלכלה מדינית בשנת 1912.
במהלך לימודיו הצטיין בספורט והיה בשנים 1911-1908 מזכיר אגודת "קדימה" בביירות.
בתום לימודיו נסע למצרים ועבד כמורה לספורט בבית הספר היהודי בקהיר שם הכיר את אשתו רחל לבית סווידר ששימשה כמורה לצרפתית באותו מוסד. באותה תקופה בקהיר, היה גם מרצה בספרות אנגלית ושימש כמזכיר כללי של "המכבי"
ביוגרפיה > פעילות ציבורית וציונית

לאחר הצהרת בלפור ב-1917 שימש כמזכירו של דוקטור חיים ויצמן ששהה בקהיר בהמתנה לכיבוש הבריטי של ארץ ישראל ועמד בראש "ועד הצירים" מטעם ההנהלה העולמית של ההסתדרות הציונית.
לאחר שהבריטים כבשו את ארץ ישראל, בהמלצתו של דוקטור חיים ויצמן, התמנה פרץ קורנפלד בתחילת 1918 למזכירו היהודי של המושל הצבאי של ירושלים רונלד סטורס. בשנת 1920 הסתיים הממשל הצבאי ומונה ממשל אזרחי. כאשר סטורס התמנה למושל מחוז ירושלים, פרץ קורנפלד קיבל את תפקיד סגן קצין המחוז בירושלים-היהודי הראשון בתפקיד זה.
בשנת 1923 התמנה לעוזר קצין המחוז ביפו. בשנה זו התקיימה "סולחה" בין איכרי פתח תקווה לבדואים משבט אבו קישק. הסולחה נדרשה על ידי האכרים מאחר שהנציב העליון ביקש לשחרר מנהיגים, יהודים וערבים, שנעצרו אחרי התקפת בדואים משבט אבו קישק על איכרי פתח תקווה במאורעות תרפ"א. פרץ, שהיה עוזר קצין המחוז נטל חלק פעיל בתיווך בין הצדדים לקיום ה"סולחה".
עוד בשנת 1919 היה ממייסדי קבוצת "הסולל"קבוצה זו הייתה מורכבת מילידי הארץ בני מושבות וערים שקנו מגרש ברחוב יפו בירושלים והקימו עליו בית דפוס בו הוציאו את העיתון "דואר היום". כאשר עזב את הממשל המנדטורי בשנת 1923 הצטרף למערכת "דואר היום" והיה גם העורך של המוסף השבועי באנגלית ה"פלסטין וויקלי" בשנים 1923–1929. באותן שנים החל להשתמש בשם דגן כשם-עט.
בירושלים היה פעיל ב"מכבי" והיה מעורב פוליטית. בשנת 1925 נשלח כציר מטעם הציונים הכלליים לקונגרס הציוני ה-14שנערך בווינה.
בשנת 1929 הוזמן לדרום אפריקה למסע הרצאות לקידום הרעיון הציוני. לאחר סיום המסע הוזמן לכהן כמנכ"ל הפדרציה הציונית של דרא"פ. תנאי להסכמתו היה הצטרפות משפחתו, אשתו וחמשת ילדיהם אליו לדרום אפריקה, מסע באוניה שנמשך חודש ימים.
בשנים 1927–1928 היה ראש תנועת "המכבי" בארץ ישראל. בשנים 1930–1935 היה יושב ראש סניף "המכבי" בירושלים - שנים בהם עסק בארגון המכביה הראשונה, בעיקר בענף הטניס. ענף בו היה שופט בתחרויות שהתקיימו במגרשי הטניס ברחובות. בשנים 1933–1934 היה חבר הנשיאות העולמית של "המכבי".
ביוגרפיה > פעילות ציבורית ביטחונית

פרץ קורנפלד היה פעיל בפעולות ביטחון והגנה ביישוב היהודי מראשית ימי המנדט. "ועד הצירים" (הנציגות הציונית הבכירה בארץ) אישר הקמת שירות מודיעין ("משרד ידיעות") שאסף מודיעין בכל הארץ למען הגנת היישוב. ידיעות בדבר נשק שהיה בידי הערבים או מבוקשים נמסרו ישירות לבולשת הבריטית (C.I.D). בחבורת "הסולל" שייסדה את העיתון "דואר היום" היו עוד אנשים שהיו קשורים ל"משרד הידיעות". פרץ, אף על פי שהיה מזכירו של המושל הצבאי, או אולי בגלל זה, היה פעיל ב"משרד הידיעות" באיסוף מודיעין על פעילות הערבים.
פעילותו ב"המכבי" הביאה אותו לפעילות בארגון "ההגנה" בראשית ימיה, יחד עם זאב ז'בוטינסקי ורחל ינאית. אחרי מאורעות תרפ"ט התנועה הרוויזיוניסטית פרשה מההסתדרות הציונית העולמית והקימה הצה"ר (ההסתדרות הציונית הרוויזיוניסטית) וחברי הימין בהגנה פרשו והקימו את ארגון ב'. לאחר שובו מהשליחות בדרום אפריקה נמנה עם חברי המפקדה של ארגון ב' בירושלים. פרץ היה מעורב בפיצולים התכופים בציונים הכלליים. כאשר מאיר גרוסמן, שהיה סגנו של זאב ז'בוטינסקי ב"הצה"ר" פרש, הצטרף אליו להקמת סיעת הציונים הכלליים ב' בהסתדרות הציונית.
לאחר רצח ארלוזורוב ב-1933 גבר המתח בין תנועת הפועלים לרוויזיוניסטים. תנועת הפועלים האשימה את הרוויזיוניסטים ברצח. אף על פי שההגנה הייתה אמורה להיות ארגון על מפלגתי, היא אספה חומר נגד החשודים ברצח. עקב ההסתה ירד כוחם של הרוויזיוניסטים בקונגרס הציוני ה-18 שנערך בפראג.
פרץ נשלח לקונגרס הציוני ה-18 שנערך בפראג כיו"ר ועד ארגון האצ"ל בירושלים. שם יזם הקמת "הוועד המפקח"שיפקח על ארגון האצ"ל. ועד זה הוקם על ידי תנועת הבית"ר ופעל תחת חסותו. הוועד כלל נציגים ממפלגות שונות: (הצה"ר, ה"מזרחי" והציונים הכלליים) ודן בעניינים פוליטיים עקרוניים. ל"ועד המפקח" הייתה השפעה רבה על התפתחות ארגון האצ"ל.
כשפרצו מאורעות תרצ"ו פעל פרץ לאיחוד ההגנה וארגון ב' בירושלים שעד אז פעלו בנפרד ולעיתים לכל ארגון הייתה עמדה על אותו גג בית. הוקמה מפקדה ארצית בה נציגים מתנועת העבודה ומ"הגוש האזרחי".
במלחמת העולם השנייה היה חבר בהנהלת "כופר היישוב"-מס שהוטל על כל המצרכים והשירותים של היישוב היהודי לצורכי הגנה על היישוב.
כמו כן, נרתם פרץ לפעילות הציבורית שעסקה בגיוס לצבא הבריטי היה חבר ב"ועדה להטלת משמעת" למניעת השתמטות מגיוס. הקמת ועדה זו הביאה להתקפות של מגויסים על גברים צעירים שנראו ברחובות. תגובה זו גרמה להתפטרות נציג ההסתדרות ומאוחר יותר להתפטרותו של פרץ. בעקבות התרחשויות אלו התקבלה החלטה שכל מגויס, שאינו במדים, יענוד סיכה "מגויס".
ביוגרפיה > אחרית ימיו

פרץ ערך וכתב מחקרים מיוחדים בהתאם להזמנת ממשלות ארצות הברית ובריטניה. כמו כן, כתב ופרסם מאמרים שונים בעיקר בתחום הכלכלי.
פרץ קורנפלד, ששינה את שם משפחתו, באופן רשמי, ל"דגן" בשנת 1949, כתב ביוגרפיות על פרנקלין דלאנו רוזוולט ויאן סמאטס וכן תרגם ביוגרפיות של מוצרט, טולסטוי ובטהובן.
ערך באנגלית את הספר "Who's Who" לארץ ישראל שיצא במהדורות שנתיות.
כמו כן, כתב מחזה "ממערכה למערכה" על רקע הבריגדה היהודית וספר באנגלית בשם " אנסמבל המזרח התיכון" שלא יצאו לאור ונשארו בגדר טיוטות.
נפטר בתל אביב במאי 1963 לאחר התמודדות עם מחלת הסרטן ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
לקריאה נוספת

'דגן (קורנפלד), פרץ', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 153–154. (הספר בקטלוג ULI)
דוד תדהר (עורך), "פרץ קורנפלד-דגן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 739
יואב גלבר - "תולדות ההתנדבות" כרך ב' "המאבק לצבא עברי" תשמ"א 1981 הוצ' יד בן-צבי
"לקסיקון האישים של ארץ ישראל 1799-1948" בעריכת יעקב שביט, יעקב גולדשטיין וחיים באר, 1983 הוצ' עם-עובד
הארכיון הציוני. שם התיק: עדויות אנשים שונים על תולדות ההגנה ועל מאורעות תר"פ בירושלים - "ניצני ההגנה" 1918-1920/פרץ דגן (קורנפלד)
הערות שוליים

1 2 3 4 5  אנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך 2 עמ' 739
↑  אלא שהחורף הגשום במיוחד לא היטיב עימם ויבול החיטה הכזיב. "תבואות החורף נזרעו מעט ומאוחר. יען לא היו להם בראשונה כי אם ט"ו שוורים לחרישה די מחרשות ומעט איתי" מתאר אריה לייב קורנפלד במאמר בעיתון המגיד במאי 1883.
↑  Encyclopedia of the Founders and Builders of Israel
↑  זכרונותיו של סטורס- תרגום יצחק עבאדי, כרך א' ע' 562
↑  משתה פרידה לפרץ קורנפלד:"דואר היום" 3.5.1923
↑  IMPRESSIVE CEREMONY AT SIGNING OF PEACE PACT BETWEEN ARABS AND JEWS
↑  תוצאות הבחירות לכנסייה הי"ד : דואר היום 24.7.1925
↑  מילטון שיין, זמן יהודי חדש...-מבט אנציקלופדי-חיים יהודיים מודרניים בתפוצות-יהודי דרום אפריקה, הוצאת כתר, עמ' 141
↑  היום נגמרת המכביה בטקס סיום נהדר, דואר היום 31 במרץ 1932
↑  נקדימון רוגל: סוכני חרש כעיתונאים. קשר 12 (נוב' 1992) עמ' 86 https://www.jstor.org/stable/23904453?seq=1#page_scan_tab_contents
↑  אנציקלופדיית תדהר לחלוצי היישוב ובוניו
1 2  הפילוג הראשון, באתר www.daat.ac.il
↑  Mr. Peretz Cornfeld will speak on "Preparing for Peace" at the Tei Aviv Forum, 38 Balfour St.at 8 4." tonight The Palestine Post, יום ראשון, פברואר 22, 1942
↑  "תולדות ההתנדבות כרך ב'-"המאבק לצבא עברי" מאת יואב גלבר
↑  הארכיון הציוני: סימול S25/9596: הוועדה האנגלו-אמריקאית. התכתבות של הסוכנות היהודית עם פרץ דגן-קורנפלד ותזכירו לוועדה. שנים 1946-1946

סימול S25/9596-1: תזכיר מאת פרץ דגן-קורנפלד לוועדה האנגלו-אמריקאית
↑  ActivePaper Archive, jpress.org.il
↑  לקראת המדינה א. בנין יסודות המדינה -מאת קפיטן יעקב ליפשיץ. ב. עקרונות כלכליים במדינה - מאת פרץ דגן (קורנפלד)
↑  Dagan, Peretz Who's Who Israel 1952, 185.12.5.245
↑  מת פרץ דגן-קורנפלד, הַבֹּקֶר, 2 ביוני 1963
פרץ דגן-קורנפלד, הצופה, 2 ביוני 1963
↑  פרץ קורנפלד-דגן באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260001305171  BnF: cb15116842t (data)  ISNI: 0000 0003 9332 2035  NLG: 244167  NTA: 068017022  SUDOC: 234360062  VIAF: 287548716   WorldCat (עם VIAF): 287548716 
מצעד מגויסים לצבא הבריטי בתל אביב
קארן קנור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 בינואר 1954 (בת 71) פרנקפורט, גרמניה המערבית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וסטמינסטר  אוניברסיטת דרבי 
 תחום יצירה:  צילום 
 פרסים והוקרה:  עמיתת כבוד של החברה המלכותית לצילום (2018) 
 karenknorr.com
 
קארן קנור (באנגלית: Karen Knorr) היא צלמת אמריקאית ילידת גרמניה המתגוררת בלונדון. בשנת 2018 זכתה בתואר עמיתת כבוד של החברה המלכותית לצילום של בריטניה הגדולה (HonFRPS).
חיים ועבודה

קנור נולדה בפרנקפורט וגדלה בשנות הששים בסן חואן, פוארטו ריקו. בשנות ה-70 עברה לבריטניה, שם חיה מאז. קנור היא בוגרת המוסד האקדמי the Polytechnic of Central London (כיום אוניברסיטת וסטמינסטר), ובעלת תואר שני מאוניברסיטת דרבי. היא פרופסור לצילום באוניברסיטה לאומנויות יצירתיות.
עבודתה של קנור חוקרת מסורות תרבותיות מערביות, בעיקר בחברה הבריטית, בנושאים מגוונים, מאורח חיים ועד לבעלי חיים. היא מתעניינת באמנות מושגית, תרבות חזותית, פמיניזם וחקר בעלי חיים, ואומנותה עוסקת בנושאים אלו.
בין השנים 1979 ל-1981 הפיקה קנור את Belgravia, סדרת תצלומי שחור-לבן המלווים בטקסט קצר על מערכת המעמדות הבריטית של אותה תקופה. לאחר מכן, הפיקה את Gentlemen ‏(1981-1983), סדרה המורכבת מתצלומים של מועדוני חברי ג'נטלמנים וטקסטים שנלקחו מנאומי פרלמנט ודיווחי חדשות. בסדרות אלו חקרה קנור את ערכי המעמד הבינוני העליון האנגלי, והשוותה אותם לערכים אריסטוקרטיים. בשנת 1986 נוצרה הסדרה Connoisseurs. הסדרה משלבת אירועים מבוימים בתוך מבנים אדריכליים אנגליים. בין 1994 ל-2004, צילמה קנור אקדמיות לאמנות יפה ברחבי אירופה, מה שהביא לסדרה Academies.
בשנת 2008, נסעה לראג'סטאן ויצרה סדרה גדולה של צילומים, שהציגה בעיקר חללי פנים, כשברבים מהם בעלי חיים מהפולקלור ההודי. לאחר מכן היא הפכה למטיילת קבועה בהודו, וביקרה במדינה 15 פעמים בין השנים 2008 ל-2014. היא אמרה שרוב המבנים בהודו מעולם לא צולמו, והם לא פחות מעניינים מאטרקציות תיירותיות נפוצות.
מ-2014 עד 2015, מוזיאון טייט בריטניה אירח תערוכה של צילומיה של "תושבי מערב לונדון אלגנטיים במסגרות ביתיות ודיוקנאות של חברים במועדון ג'נטלמנים" (סדרת Belgravia).
ב-2023 הוצגו צילומים של קנור בתערוכה "על שפת הסף" במוזיאון רמת גן לאמנות ישראלית.
פרסומים > פרסומים מאת קנור

קארן קנור. 2001. מאת אנטוניו גוזמן.
סימני הבחנה. לונדון: תמזה והדסון, 1991.מסת"ב 978-0500541654 . עם הקדמה מאת פטריק מאוריס, "הזר"; וראיון של אנטוניו גוזמן עם קנור.
Genii Loci: עבודת הצילום של קארן קנור. לונדון: כלב שחור, 2002.מסת"ב 978-1901033380ISBN 978-1901033380 . תצלומים וטקסטים מאת אנטוניו גוזמן, "הריצה אחורה והירה קדימה: צילום, אלגוריה ופאלימפססט"; רבקה קומאי וקנור, "תולדות הטבע"; ודייוויד קמפאני, "מוזיאון ומדיום: תקופת הדימויים של קארן קנור". סקירה כללית של עבודתו של קנור משנות ה-90 עד 2002.
אגדות. Trézélan: Filigranes, 2008.מסת"ב 978-2-35046-135-9ISBN 978-2-35046-135-9 . עם טקסטים של לוסי סוטר ונתלי ללאו. טקסט בצרפתית ובאנגלית.
קארן קנור. מדריד: לה פבריקה; קורדובה, ספרד: אוניברסיטת קורדובה, 2011.מסת"ב 978-84-9927-105-7ISBN 978-84-9927-105-7 . טקסט בספרדית, אנגלית וצרפתית.
שיר הודו. סקירה, 2014.מסת"ב 978-8857222356ISBN 978-8857222356 . עריכה: Falvo Rosa Maria. עם הקדמה מאת ויליאם דאלרימפל, חיבור מאת כריסטופר פיני, וראיון מאת רוזה מריה פאלבו.
Belgravia לונדון: סטנלי בארקר, 2015.מסת"ב 978-0956992246ISBN 978-0956992246 . מהדורה של 1000 עותקים.
Gentlemen לונדון: סטנלי בארקר, 2016.מסת"ב 978-0956992291ISBN 978-0956992291 .
שאלות (אחרי ברכט) . לונדון: גוסט, 2020.מסת"ב 978-1-910401-48-4ISBN 978-1-910401-48-4 . עם ראיון של קמפאני.
פרסומים > פרסומים בשילוב עם אחרים

פאנקיסטים. עם אוליבייה ריצ'ון. לונדון: גוסט, 2013. עם חיבור מאת קנור וריצ'ון.מסת"ב 978-0-9574272-6-6ISBN 978-0-9574272-6-6 . מהדורה של 1000 עותקים.
פרסומים > פרסומים בהשתתפות קנור

מטלבוט ועד פוקס. 150 שנה של צילום חברתי בריטי. לונדון: ג'יימס היימן, 2012. מהדורה של 50 עותקים. סקירה כללית של צילום חברתי בריטי שפורסמה בליווי תערוכה של ג'יימס היימן צילום בתערוכת הצילום AIPAD ניו יורק ב-2011. כולל תצלומים מאת ויליאם הנרי פוקס טלבוט, דייוויד אוקטביוס היל ורוברט אדמסון, רוג'ר פנטון, הורציו רוס ג'וליה מרגרט קמרון, ג'וליה מרגרט קמרון, תומאס אנאן, ביל ברנדט, ברט הארדי, רוג'ר מיין, ססיל ביטון, קרוליין קון, פול ריס, ג'ם סאות'אם, קן גרנט, קארן קנור, אנה פוקס ואחרות. * לאקו-לאבארת', פיליפ, פטריק רוגייר וכריסטופר מיטיארד. "תיאטרון הריאליטי". פריז: Metz Pour la Photography (1986). 28-31, 108-109.
תערוכות

Belgravia 1979–81 וGentlemen 1981–83, טייט בריטניה, לונדון, 2014/2015.
Karen Knorr, India Song, Slowtrack Society, מדריד, ספרד, 2015.
קארן קנור, Monogatari, Filles du Calvaire, פריז, 2015.
פרסים

2018: עמיתת כבוד של החברה המלכותית לצילום, באת'
הערות שוליים

1 2  Green, Penelope (2011-11-02). "In Karen Knorr's Photography, an Ironic Sense of Place". The New York Times (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-05-16.
↑  Karen Knorr - Artists - Danziger Gallery, www.danzigergallery.com (באנגלית)
↑  Karen Knorr Staff Research Profile, web.archive.org, ‏2015-01-19
↑  Photography: India Song features animals from Indian folklore, The Independent, ‏2015-05-01 (באנגלית)
↑  Karen Knorr: BP Spotlight, Time Out London, ‏2014-11-25 (באנגלית בריטית)
↑  דף התערוכה "על שפת הסף" באתר המוזיאון
↑  The Royal Photographic Society Awards 2018 - RPS, web.archive.org, ‏2018-12-04
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1271630  BnF: cb12273481w (data)  CiNii: DA17509272  GND: 123871964  ISNI: 0000 0000 7831 721X  LCCN: n86820429  NTA: 11735824X  PIC: 315919  RERO: 02-A003462441  RKD: 232096  SUDOC: 028895266  ULAN: 500343665  VIAF: 39437051   WorldCat (עם VIAF): 39437051
נימפית מצויצת

| נימפית מצויצת |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תוכאים
משפחה:: קקדואיים
סוג:: נימפית מצויצת
מין:: נימפית מצויצת
שם מדעי
 Nymphicus hollandicus ‏(סופר), 1792
תחום תפוצה


נימפית מצויצת בתצוגת וויט-פייס
Nymphicus hollandicus
נימפית מצויצת (שם מדעי: Nymphicus hollandicus; באנגלית: Cockatiel) או בשמה המקובל, קוֹקָטִיל, היא מין עוף יחיד בסוגו במשפחת הקקדואיים האנדמי לאוסטרליה. בנוסף, הקוקטילים נפוצים מאוד כחיות מחמד ברחבי העולם מפני שהם קלים לגידול. מבין ציפורי המחמד, הקוקטילים הם השניים בפופולריות בעולם, אחרי תוכון אוסטרלי.
בעבר הקוקטיל היה נחשב כמין קקדו קטן, אך מחקרים מולקולריים חדשים יותר, מסווגים אותו כסוג ומין בפני עצמו.
בתי הגידול הנפוצים של הקוקטילים הם בעיקר אזורים בהם הקרקע לחה, כמו ביצה, ואזורים המכוסים בצמחייה של שיחים סבוכים ועצים נמוכים כמו בתה עשבונית.
תיאור

הציצית הייחודית (ומכאן שמו) של הקוקטיל מבטאת את מצבו הרגשי, בין הסימנים העיקריים שמבטא הקוקטיל נמצאים:
כשהפס אנכי - התוכי חווה חרדה או התרגשות.
כשהפס באלכסון - התוכי רגוע.
כשהפס מאוזן - התוכי כועס, או מנסה להתגונן.
בניגוד לרוב הקקדואיים, לקוקטיל יש נוצות זנב ארוכות במיוחד המהוות כמחצית מאורכו הכולל, שהוא בין 30 ל-33 ס"מ. עם זאת, קוקטיל הוא המין הקטן ביותר במשפחת הקקדואיים אשר בדרך כלל אורכם הוא בין 30 ל-60 ס"מ.
הצבע הרגיל של הקוקטיל בטבע הוא אפור, עם כתמים לבנים בולטים בקצוות הכנפיים. צבע פניו של הזכר הוא לבן או צהוב, בעוד שפני הנקבה בעיקר אפורות או אפורות בהירות. בנוסף, שני המינים בעלי כתם כתום עגול על שתי האוזניים, המכונה לרוב "לחיי צ'דר". למרות זאת, הכתם הכתום נפוץ בדרך כלל אצל זכרים בוגרים, ולעיתים קרובות משותק אצל הנקבות.
הקוקטיילים הם עופות ווקאלים יחסית, יכולת הדיבור והחיקוי, וקריאות הזכר הם מגוונות, טובות ומפותחות הרבה יותר מזו של הנקבה. בנוסף, ניתן ללמד אותם גם לשיר מנגינות ספציפיות, ואפילו לחזור על מילים שנאמרו על ידי אנשים (לרוב הם יחקו מילים רק אחרי בעליהם) כמו רוב התוכים. למרות זאת, יכולת הדיבור של הקוקטיילים נמוכה במידה רבה מאשר תוכים גדולים, וכאשר ינסו לדבר, לרוב המילה לא תהיה ברורה.
לזנים שונים של התוכי מראה שונה:
אלבינו - בשל בעיית פגמנטציה נוצר תוכי לבקן עם עיניים אדומות אשר קבל את השם "אלבינו".
לוטינו - גוף לבן עם פנים צהובות ועיניים אדומות.
וויט פייס - גוף אפור כהה עם פנים לבנות.
פנינה - כתמי צבע צהוב ולבן שיכולים להמצא לאורך כל הגוף.
קינמון - כל הגוף בצבע חום אפרפר עם כתמים צהובים לבנים.
כסף - כל הגוף כסוף אפור.