stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שאטילי

| --- | --- |

שאטילי
 מדינה:  גאורגיה גאורגיה
 מחוז:  מצחתה מתיאנתי
 נפה:  נפת דושתי
 חבל ארץ:  חבסורתי
 שפה רשמית:  גאורגית 
 גובה:  1,400 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  22 (2014)
 קואורדינטות:  42°40′N 45°10′E﻿ / ﻿42.66°N 45.16°E﻿ / 42.66; 45.16
 אזור זמן:  UTC +4
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גאורגיה מוגדלת) טביליסי כותאיסי בתומי רוסתווי זוגדידי גורי פותי סוחומי חאשורי רוסיה אזרבייג'ן ארמניה טורקיה הים השחור שאטילי(למפת גאורגיה רגילה) טביליסי כותאיסי בתומי רוסתווי זוגדידי גורי פותי סוחומי חאשורי רוסיה אזרבייג'ן ארמניה טורקיה הים השחור שאטילי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שַאטִילִי (בגאורגית: შატილი) הוא כפר הררי היסטורי בגאורגיה ליד הגבול עם צ'צ'ניה. הוא ממוקם במדרון הצפוני של הרי הקווקז הגדול במחוז ההיסטורי, חבסורתי, שכיום היא חלק ממחוז מצחתה מתיאנתי.
הכפר ממוקם עמוק בתוך ערוץ ארר'וני (არღუნი) בגובה של כ-1,400 מטר מעל פני הים, והוא למעשה קומפלקס מיוחד של מצודות מבוצרות מימי הביניים, בתי אבן ומלט ששימשו יחדיו כאזור מגוריהם של מגיני המצודות ששמרו על הגבולות הצפון-מזרחיים של הממלכה הגאורגית המאוחדת. המצודות נבנו במבנה מדורג עם בתים עם גג שטוח וכ-60 מגדלים שהיו מקובצים יחדיו כדי ליצור שרשרת של ביצורים.
שאטילי עדיין מאוכלס בכתריסר משפחות, אבל ללא כביש גישה. מה שהופך את המקום ללא נגיש בחורף. הכפר הוא יעד מועדף על תיירים ומטפסי הרים.
רות סאת'רלנד

| --- | --- |

 לידה:  1884 אדלייד, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  1948 (בגיל 64 בערך) 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנות של הגלריה הלאומית של ויקטוריה 
 תחום יצירה:  ציור 
 הושפעה על ידי:  פרדריק מק'קבין 
 
רות סאת'רלנד (באנגלית: Ruth Sutherland‏; 1884 – 1948) הייתה ציירת ומבקרת אמנות אוסטרלית. היא הייתה חברה מייסדת ב"אגודת עשרים ציירי מלבורן (אנ')".
ביוגרפיה

רות סאת'רלנד נולדה באדלייד בשנת 1884.  היא הייתה נכדתו של הספורטאי הבולט ג'ורג' סאת'רלנד, שהיגר לאוסטרליה מסקוטלנד. היא הייתה תלמידה של גוון ברינגר (אנ') בדרום אוסטרליה לפני שהגיעה למלבורן. היא למדה בגלריה הלאומית של בית הספר לאמנות בויקטוריה (אנ'), שם לימד אותה לינדזי ברנרד הול.
סאת'רלנד כתבה מאמרים בעיתון במלבורן 'The Age' ובכתב העת 'אמנות באוסטרליה (אנ')'.
סאת'רלנד הייתה אחייניתה של הציירת ג'יין סאת'רלנד ואחותה של המלחינה מרגרט סאת'רלנד (אנ').  היא הייתה גם בת דודה של סטלה בואן. היא הייתה חברה באגודת עשרים ציירי מלבורן.
הייתה לה תערוכה משותפת של ציורי שמן, צבעי מים ופסטלים עם אמנים אחרים כמו דורה וילסון ומאי רוקסבורג בשנת 1918.
לסאת'רלנד הייתה היסטוריה של עשייה עם דורה וילסון בהקמת אגודות אמנים מאוחר יותר. רות הציגה בשנת 1909, יחד עם ג'נט קומברה סטיוארט (אנ') ונורה גורדון. היא נהנתה לצייר נופים, ושכרה קוטג' בלילידייל (אנ') עם ברניס אדוול (אנ') ופלורנס רודווי (אנ') כדי לצייר את נופי הסביבה. היא הציגה גם עם אגודת הפסלים יארה.
היא נפטרה בשנת 1948.
בתערוכת זיכרון של עבודותיה הוגדרה כאמנית שקטה שנשכחה, וכי עבודותיה היו סימפתיות ביותר.
הערות שוליים

↑  "Ruth Sutherland", www.ngv.vic.gov.au
↑  Sutherland, Ruth - Artists - Australian Art Auction Records, www.artrecord.com
↑  Prints and Printmaking, Ruth Sutherland, www.printsandprintmaking.gov.au (באנגלית)
↑  "WOMEN SHOW PICTURES". Herald (Melbourne, Vic. : 1861 - 1954). 29 April 1918. p. 3
↑  "Art show joyous in colour". Argus (Melbourne, Vic. : 1848 - 1957). 7 March 1950. p. 5.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  DAAO: ruth-sutherland  ISNI: 0000 0004 2664 914X  NGV: 548  Trove: 1481598  ULAN: 500176516  VIAF: 2666149296191080670005   WorldCat (עם VIAF): 2666149296191080670005
רחביה

ערך זה עוסק בשכונה בירושלים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

שכונת רחביה ממבט הציפור
 מידע
 עיר:  ירושלים
 תאריך ייסוד:  1922
 קואורדינטות:  31°46′28″N 35°12′43″E﻿ / ﻿31.774475°N 35.21199722°E﻿ / 31.774475; 35.21199722
 שכונות נוספות בירושלים
  (למפת ירושלים מוגדלת) רחביה(למפת ירושלים רגילה) רחביה(למפת הרי ירושלים רגילה) רחביה(למפת הרי ירושלים מוגדלת) רחביה
 
גן מעלה צ'ארלס קלור
רחוב רמב"ן, אחד הרחובות הראשיים בשכונה
רחביה בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20, מבט מקרית שמואל. בחזית בית קדימה, ומשמאל למטה הפילבוקס בצומת עזה-טשרניחובסקי.
ראש רחביה (1937-1936) מאת אלפרד ברנהיים. אוסף מוזיאון ישראל
מסמטאות רחביה (רחוב אלחריזי)
מופע רחוב ב'מוזיאון חי' ברחביה, 2008
רחביה בתצפית ממגדל העיר לכיוון דרום מערב. הבניין עם חזית הזכוכית בימין התמונה הוא בית העם.
רחביה היא שכונה בירושלים. היא משתרעת מדרום-מערב לרחוב קרן היסוד ולרחוב המלך ג'ורג', גובלת בשכונת נחלאות ושערי חסד מצפון, בשכונות טלביה וקריית שמואל מדרום, ובשכונת שערי חסד ממערב. על פי השנתון הסטטיסטי של מכון ירושלים למחקרי מדיניות ב-2016 התגוררו בשכונה (בצירוף תושבי קריית שמואל הסמוכה) 7,710 תושבים.
היסטוריה

השכונה הוקמה בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 על אדמות בבעלותה של הכנסייה היוונית-אורתודוקסית, אשר כונו ג'נזריה, והוחכרו לחברת הכשרת היישוב בשנת 1922. החברה העסיקה את האדריכל היהודי יליד גרמניה ריכרד קאופמן, שתכנן אותה כשכונת גנים בהשראת עיר הגנים האירופאית, תוך יישום עקרונות הסגנון הבינלאומי שרווח באותה עת בארץ ישראל. בוני השכונה היו ברובם מהפכנים, אנשי גדוד העבודה ע"ש יוסף טרומפלדור שאת אוהליהם פרסו ליד מנזר רטיסבון. בשלב הראשון תוכננה "רחביה א'", שגבולותיה היו רחוב המלך ג'ורג' במזרח, רחוב רמב"ן בדרום, רחוב אוסישקין (אז - הקרן הקיימת) במערב, ורחוב הקרן הקיימת (אז - שמואל הנגיד) בצפון. בשלבים מאוחרים יותר הורחבה השכונה דרומה, והיא תחומה ברחובות ז'בוטינסקי ובלפור.
הבית הראשון בשכונה, בית אליעזר ותלמה ילין בתכנונם של האדריכלים אליעזר ילין ווילהלם הקר, נבנה בשנת 1924 ברחוב רמב"ן (היום מס' 14, פינת רחוב אלחריזי). במקביל נבנו בשכונה גם בית גד פרומקין וביתו של דניאל אוסטר (כיום בית הכנסת "חורב"), גם הם בתכנון הקר וילין. הראשונים לגור בשכונה היו יצחק בן-צבי ואריה דוסטרובסקי שהקימו במקום צריפים ונכנסו לגור כבר בשנת 1924.
מאוחר יותר נבנו גם הרחבות לשכונה - רחביה ב', ג' וד' שהשתרעו עד רחוב התיבונים ובן סרוק בדרום מערב, והרחובות שלמה מולכו ורד"ק בדרום מזרח. על פי התקנות המקוריות של ועד השכונה הותר לפתוח בתי מסחר רק בשני הרחובות הראשיים שבשולי השכונה, וזאת כדי לשוות לה אופי פסטורלי. הרחובות שנועדו למעבר לכלי רכב היו צרים כדי שלא יהפכו לסואנים מדי, ואילו השדרה הירוקה החוצה את השכונה מצפון לדרום נועדה להולכי רגל ולמטיילים והיא רחבה יחסית. על פי המסופר, נבנו הרחובות כשהם מעוקלים - סגולה נגד שדים ומזיקים.
ראשוני התושבים באו ממשפחות ספרדיות מבוססות שהשפיעו על בחירת שמות הרחובות. גם מנהיגי היישוב היהודי הנבנה בארץ ישראל נמנו על תושבי השכונה הראשונים, ורבים מתושביה הבאים לאורך הדורות היו מנכבדי המדינה. בשנת 1936 התגורר ברחביה היילה סלאסי, מלך אתיופיה הגולה, במשך שלושה חודשים בווילה לאה, ברחוב בן מימון שבשכונה. לרחביה יצא שם של שכונה אריסטוקרטית של יוצאי מרכז אירופה, אף על פי שבפועל התגוררו בה גם משפחות ספרדיות מבוססות, בהן משפחות אלישר, ולירו, מולכו וקוקיה. מספר הרופאים בשכונה תרם ליוקרתה הרבה, בפנקס התושבים של שנת 1936 נספרו 56 רופאים מתוך 988 תושבים.
בראשית פברואר 1947 החרימו השלטונות את בתיהם של כשליש מתושבי רחביה לצורך הצבא הבריטי ואלו נאלצו למצוא לעצמם מקומות מגורים אחרים.
החל משנות השישים אופייה של רחביה כשכונה פסטורלית ושקטה החל להשתנות, עם הפיכת חלק מרחובותיה לעורקי תחבורה ראשיים המחברים בין חלקי העיר החדשים והישנים. לרבים מהבתים והוילות נוספו תוספות בנייה וקומות נוספות. מחירי הדירות הגבוהים והעדר שטחים לבנייה חדשה הגבילו את היכולת של דיירים חדשים לקנות בתים בשכונה, אך היא המשיכה להוות מרכז בולט לאנשי אקדמיה- ובעיקר מהאוניברסיטה העברית, רופאים, שופטים ובכירים מהשירות הציבורי.
היסטוריה > תחילת המאה ה-21

בתחילת המאה ה-21 החלה התעוררות לכך שהחכירה של האדמות מהכנסייה היוונית-אורתודוקסית מסתיימת עד אמצע המאה ה-21. ובמקרה של בתי ראש רחביה, אף לפני כן. ב-2016, עדיין לא היה שינוי במצב זה. פרט למקרה של ראש רחביה. שם, חוכר אחר שילם עבור הארכת החכירה ב-200 שנה. אולם כל דייר קיים יאלץ לשלם חלק ניכר משווי דירתו אם ברצונו שהחזקה בה תישאר בידיו אחרי סיום החכירה הראשונית.
נכון לשנת 2018. גרים ברחביה כ-7000 תושבים. מתוכם כ-20% מעל גיל 65 ו-20% מתחת לגיל 14 ושליש מהאוכלוסייה הם בין הגילאים 20-35. שכבת הגיל הצעירה מוסברת בכמות הסטודנטים הגדולה המתגוררת בשכונה. ישנה ירידה בכמות הילדים המתגוררים בשכונה ובפרט מהאוכלוסייה החילונית. בין 1986–2006 ירד מספר התלמידים בבית הספר היסודי הממלכתי "פולה ודוד בן-גוריון" בכ-50%. ומספר התלמידים בגימנסיית רחביה ירד בכשליש, בעוד שבבתי הספר הממלכתיים דתיים נשאר יציב. החל משנות התשעים ישנה תופעה של כניסת עולים חרדים מודרניים מבוססים בעיקר מארצות הברית שהגיעו אל השכונה והם כיום מהווים חלק ניכר מאוכלוסייתה.
מבני ציבור

אחד המוקדים המרכזיים בשכונה הוא בנייני המוסדות הלאומיים, הכוללים את משרדי הסוכנות היהודית, הקרן הקיימת לישראל וקרן היסוד, היכל שלמה, בית הכנסת הגדול, שעל ידם הוקמו בנייני הגימנסיה העברית.
במרכז השכונה ההיסטורית שוכנים גם מתחם יד בן צבי, המשמר את המקום בו עמד בעבר צריף המגורים של הנשיא יצחק בן-צבי שלידו (בית ולירו) שכן משכן נשיאי ישראל עד שנת 1971, ובית לוי אשכול, השוכן במבנה ששימש כמעון ראש הממשלה הרשמי בין 1950–1974.
בשכונה בתי כנסת היסטוריים רבים בהם בית הכנסת ישורון, בית כנסת הנשיא ובית הכנסת חורב.
שמות הרחובות

שמות הרחובות ברחביה הם שמותיהם של חכמים ומשוררים יהודים מתקופת תור הזהב של יהדות ספרד. השמות ניתנו בזמנו על ידי מוכתר רחביה יצחק רפאל מולכו שהיה ממקימי השכונה ומנושאי המשא ומתן לרכישת הקרקעות מהכנסייה. בין שמות הרחובות ניתן למצוא את אברבנאל, בן מימון והרמב"ן. זאת למעט שני רחובות שקיבלו שמות אחרים, מתוך ההקשר המיוחד: רחוב מנחם אוסישקין, שבמקור נקרא על-שם הקרן הקיימת, (כיום נקרא רחוב על-שמו של שמואל הנגיד מחוץ לשכונה). יש בשכונה אף רחובות בשם המטייל היהודי בנימין מטודלה, עובדיה מברטנורא וחיים ארלוזורוב וחוֹצָה אותה לארכה דרך עזה.
שמות הרחובות > גנים ציבוריים

גן הכוזרי
גן אליעזר ילין ("הטניס פלאץ")
גן מגנס
קבר יאסון
תדמית

בשכונה התגוררו מאז הקמתה סלתה ושמנה של ירושלים. תושבים מפורסמים מבין דרי השכונה היו זלמן שזר, משה שרת, אליעזר ילין, ארתור רופין, מנחם אוסישקין, יצחק בן-צבי, דב יוסף, גרשם שלום, אליעזר סוקניק, מרטין בובר, שמואל הוגו ברגמן, עקיבא ארנסט סימון, משה לנדוי, אברהם חן, מנחם אלון, ישעיהו ליבוביץ, גד פרומקין, נתן ברדקי, דוד תאודור אולמן, לאה גולדברג, פנחס שדה ויוסף לכמן. כמו כן התגוררו בשכונה משה דיין, גולדה מאיר, וטדי קולק, וכיום בנימין נתניהו ודן מרידור.
בשנת 1926, לאור פינוי גדוד העבודה מהשכונה, טענו המפונים שוועד השכונה הביא לפינויים מהשכונה מפני שהיו כתם לשכונה המכובדת. כן התלוננו אנשי הגדוד על שאנשי השכונה מנעו מהם לקיים מחצבה בשכונה משום שהיא מפריעה את שנת הצהריים שלהם.
בנוגע לתדמית "רחביה" שדבקה במיוחד בשופטי בית המשפט העליון, אמרה דורית ביניש:
מילת גנאי חדשה התפתחה בעשור האחרון ושמה "רחביה". אני מניחה שרבים מבני הדור הצעיר ברחבי הארץ אינם יודעים כלל מה משמעות רחביה. לפני שנים – עשרות שנים – הייתה זו שכונה יוקרתית בירושלים, שיוקרתה לא הייתה בכך שהיא שכונה של עשירים, אלא בכך שחיו בה אינטלקטואלים, אנשי רוח, מרצים באוניברסיטה העברית, ראשי הציונות וגם חלק מהשופטים שתרמו מכישוריהם לבית המשפט העליון; יהודים לאומיים, כנשיא לנדוי והמשנה לנשיא מנחם אלון. לימים, המציא מאן דהוא גימיק פופוליסטי כאילו רחביה היא של העשירים המנותקים מהעם בישראל, וכיום היא מוצגת – ללא כל ביסוס במציאות – כמעוז השמאל.
גלריית תמונות

שדרת עצי החרוב ברחוב בן מימון
לקריאה נוספת

אמנון רמון, דוקטור מול דוקטור גר- שכונת רחביה בירושלים, יד בן צבי, ירושלים 1998 (הספר בקטלוג ULI)
תומאס שפאר, ברלין בירושלים - רחביה השכונה היהודית גרמנית בלב ירושלים, כרמל, 2023
דוד קרויאנקר, ירושלים - מבט ארכיטקטוני, כתר הוצאה לאור, 1996. (הספר בקטלוג ULI)
אייל מירון, ירושלים וכל נתיבותיה, הוצאת יד בן צבי, 1996 (הספר בקטלוג ULI)
בתיה כרמון, ילדות בשכונת רחביה, שנות ה-50. http://carmonia.net/files/batya.pdf
שביט בן-אריה, "איפה יגור ראש הממשלה? - מבית ג'ייקובס לבית לוי אשכול", עת־מול, גיליון 257, יולי 2018, עמ' 27–29.
יגאל סרנה, הבית בשדרות בן מימון, כל העיר, 22 באוקטובר 1982, עמ' 37–39.
הערות שוליים

↑  מכון ירושלים למחקרי מדיניות, האוכלוסייה בירושלים לפי רובע ותת-רובע 2016
↑  ג'נזריה. בתוך: תכניות בניה בשביל ארץ ישראל., ריכרד קאופמן., 1921
↑  שכונת רחביה, דואר היום, 26 במאי 1924
↑  כץ, א, רחביה ב' , 1930 בערך- מפה 1:1000, אוסף המפות ע"ש לאור בספרייה הלאומית (הצפיה בסריקה מתוך בנין הספרייה.
↑  שמות לרחובות, דבר, 25 במרץ 1926
↑  ירושלים, שכונה אליטיסטית לה: האם רחביה השתנתה?, באתר מקור ראשון, ‏11 בפברואר 2020
↑  כאלפיים נפש נושלו, דבר, 11 בפברואר 1947
↑  גור מגידו, ‏קרקעות הפטריארכיה היוונית: העליון הכיר בחיסיון מסמך של הכנסייה, באתר גלובס, 4 בספטמבר 2016
↑  אוכלוסייה ומרכיבי גידול ביישובים ובאזורים סטטיסטיים, 2018-2014
↑  ערן אבני, פרופיל-שכונתי רחביה, באתר מכון ירושלים לחקר ישראל, ‏נובמבר 2007
↑  כך הפכה רחביה לשכונה מתחרדת, מצטופפת ומבוקשת במיוחד, באתר mynetjerusalem, ‏2018-10-03
↑   ליאת לוי, "זה משהו שלא נתפס": איך השתלט הליכוד על השכונה האליטיסטית בישראל?, באתר TheMarker‏, 7 במרץ 2020
↑  ראו: יהושע בן אריה ירושלים היהודית החדשה עמ' 277 הערה 537
|ערן אבני שכונת רחביה מכון ירושלים לחקר ישראל 2007|עיתון דבר 25.3.1926 'שמות לרחובות ברחביה' שם נכתב בפירוש ששדרות יהודה הלוי הן שדרות ולא רחוב. כך גם במפות מאותה התקופה.
מדובר בטעות חמורה שקנתה לה חסידים כאילו שמו הקודם של רחוב אוסישקין היה רחוב יהודה הלוי ואוסישקין שינה אותו ולא היא. רחוב אוסישקין נקרא רחוב הקרן הקיימת, רחוב הקרן הקיימת נקרא רחוב שמואל הנגיד ושדרות יהודה הלוי נקראות היום גן הכוזרי. לעומת זאת בספרו של מר דב גנחובסקי "סיפורים ירושלמים" בהוצאת כרטא עמוד 329 מופיע צילום מפה של חברת הכשרת היישוב שבה אכן שמו של רחוב "קרן קיימת" הוא שמואל הנגיד, אך שמו של רחוב אוסישקין הוא "שדרות יהודה הלוי" כמסופר, מה גם שהגינה הגדולה ברחוב רמב"ן הידוע היום לכול כ"גן הצפרדע" או "גן הג'ירפה" שונה ל"גן הכוזרי" כפצוי ליהודה הלוי על אובדן הרחוב, פצוי שאבד לאחר ששמו של הגן שונה שוב לגן "אליעזר ילין".
↑  י. למנדברג, כתם על פני שכונה הגונה, דבר, 25 ביולי 1926
↑  דאגת רחביה למנוחת חבריה, דבר, 2 בספטמבר 1926
↑  גדוד העבודה ושכונת רחביה, דבר, 4 באוגוסט 1926
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463866205171  LCCN: n98099570  VIAF: 151452595   WorldCat (עם VIAF): 151452595
רון זיסנבך

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1970
 פטירה:  29 בספטמבר 2018 (בגיל 48 בערך)
 לאום:  ישראלי
 עיסוק:  קומיקסאי קריקטוריסט
 מקום לימודים:  בצלאל
 שפות היצירה:  עברית
 תחום כתיבה:  קומיקס
 סוגה:  הומור הומור שחור דרמה
 יצירות בולטות:  יתומי הסערה
 תקופת הפעילות:  1992–2010 (כ־18 שנים)
 
רון זיסנבך (ידוע גם כזוס; 1970 – 29 בספטמבר 2018) היה קריקטוריסט, קומיקסאי וסופר ישראלי. היה ידוע בעיקר בזכות סדרת הקומיקס שלו, יתומי הסערה, שפורסמה במוסף "גלריה" מבית הארץ פעם בשבוע.
ביוגרפיה

זיסנבך נולד בשנת 1970 בישראל.
בין השנים 1992 ל-1994 למד בבית הספר לאומנויות בצלאל, במחלקה לעיצוב גרפי. לאחר מכן בשנים 1994–1998 למד בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
הוא פרסם מדורים וטורים שונים בעיתונים, כשהמפורסם שבהם היה יתומי הסערה, קומיקס שסיפר על כמה בני נוער שניצלו מרעידת אדמה בפתח תקווה (שם איבדו את הוריהם) ועברו לחיות מחדש בתל אביב.
הוא נפטר ב-29 בספטמבר 2018 לאחר מאבק של שני עשורים במחלת פרקינסון. לאחר מותו אמני קומיקס רבים פרסמו מכתבי פרידה, בהם מישל קישקה, צחי פרבר ואורי פינק אך גם חברים כגון אמיר חדד ועוד.
בשנת 2020 נפתחה תערוכה של עבודותיו במוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס, שם הוצגו עבודותיו לצד תמונות וסיפורים מחייו.
ראו גם

יתומי הסערה
הערות שוליים

1 2  המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס, באתר www.cartoon.org.il
↑   וחתול אחד שנראה כמו היטלר: בחזרה לקומיקס "יתומי הסערה", באתר הארץ, 26 בינואר 2020
↑  Amir Hadad, www.facebook.com
↑  יתומי הסערה של זוס חושפים את עצביו המרוטים של הישראלי, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2020-06-09
קרחון ראסל המזרחי

ערך זה עוסק בקרחון בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  63°44′00″S 58°20′00″W﻿ / ﻿63.7333°S 58.3333°W﻿ / -63.7333; -58.3333
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון ראסל המזרחי(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון ראסל המזרחי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון ראסל המזרחי(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון ראסל המזרחי
 
קרחון ראסל המזרחי (באנגלית: Russell East Glacier) הוא קרחון בחצי האי טרינטי, בארץ גרהאם שבחצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 11 קילומטרים; רוחבו של הקרחון 6 קילומטרים.
הקרחון ממוקם בקצה הצפוני של מישור דטרויט.
מוצאו של הקרחון בהר קניקולה, ובאוכף בקע ורדיקאל.
הקרחון זורם לכיוון מזרח, לאורך המדרונות הדרומיים של רמת ארול.
הקרחון נשפך אל מפרצון סמוקיניה, שנפתח אל תעלת הנסיך גוסטב, בצידו הדרומי של חצי האי טריניטי.
קרחון ראסל המערבי, הזורם לכיוון מערב ונשפך אל מפרץ בואון, שבצד הצפוני של חצי האי טריניטי, יחד עם קרחון ראסל המזרחי, הזורם לכיוון מזרח (ונשפך אל תעלת הנסיך גוסטב), יוצרים יחדיו בקע קרחוני החוצה למעשה את חצי האי האנטארקטי.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הקרחון

הקרחון נסקר לראשונה בשנת 1946 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הקרחון נקרא על שם ויקטור איאן ראסל (Victor Ian Russell), סוקר בריטי, שהיה מפקד בסיס החקר של סקר שטחי חסות איי פורלנד במפרץ התקווה בשנת 1946.
לקריאה נוספת

• National Imagery and Mapping Agency 2002, , P 102
• Defense Mapping Agency 1992, , P 278
• Jane G. Ferrigno, Alison J. Cook, Kevin M. Foley, Richard S. Williams, Jr., Charles Swithinbank, Adrian J. Fox, Janet W. Thomson, and Jörn Sievers, , USGS, Geologic Investigations Series Map I–2600–A
רוקי: הסיפור האמיתי

| --- | --- |

 מבוסס על:  רוקי מאת סילבסטר סטאלון
 בימוי:  פיליפ פלרד 
 הופק בידי:  כריסטה קמפבל 
 תסריט:  ג'ף פויירצייג, ג'רי סטאהל 
 עריכה:  ריצ'רד קומאו 
 שחקנים ראשיים:  לייב שרייבר, נעמי ווטס, אליזבת מוס, רון פרלמן
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברה מפיצה:  IFC Films 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2 במאי 2016
 משך הקרנה:  98 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט התאגרפות, סרט דרמה, סרט מתח, סרט פעולה
 דף הסרט ב־IMDb
 
רוקי: הסיפור האמיתי (באנגלית: Chuck) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת מתח ופעולה, בכיכובם של לייב שרייבר, נעמי ווטס, אליזבת מוס, ורון פרלמן.
הסרט הוקרן לראשונה ב-2 במאי 2016 בפסטיבל הסרטים של ונציה, והוא מבוסס על רוקי מאת סילבסטר סטאלון.
עלילה > עלילה מרכזית

העלילה מתמקדת בצ'אק וופנר, סוחר סמים ואלכוהול מניו ג'רזי, שבלילה מסתובב במסיבות עם בנות. שהתגייס לצבא הוא בלט בתחומי התאגרפות, ושהשתחרר התחיל לעשות קרבות מקצועיים. בשנת 1975 עשה קרב עם מוחמד עלי, שהצליח לשרוד 15 סיבובים, למרות הציפיות ממנו. סילבסטר סטאלון החליט לעשות עליו תסריט של סרט בשם רוקי, כדי לפחות לעשות משהו בזמן שהיה עני. הסרט הצליח כל כך, שבעקבותיו יצאו עוד סרטים, אבל כולם לא הבינו מי עומד באמת מאחורי זה: המתאגרף המקצועי לשעבר: צ'אק וופנר.
צוות השחקנים > שחקנים ראשיים

לייב שרייבר
נעמי ווטס
אליזבת מוס
רון פרלמן
רוקי

הסרט מבוסס על ההיסטוריה של סרט הדרמת ספורט המצליח משנת 1976, רוקי, מאת השחקן התסריטאי סילבסטר סטאלון. הסרטים הצליחו, בגלל זה היו לו 6 סרטים ו-3 סרטי ספין-אוף, משנת 1976 עד היום, וצ'אק וופנר נשאר עד היום ההשראה לסרטים המצליחים.
שאטלרו

| --- | --- |
סמל שאטלרוסמל שאטלרו

 מדינה:  צרפת צרפת
 מושל:  Jean-Pierre Abelin
 שטח:  51.93 קמ"ר
 גובה:  60 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בקומונה:  31,284 (1 בינואר 2021)
 קואורדינטות:  46°49′01″N 0°32′43″E﻿ / ﻿46.816944444444°N 0.54527777777778°E﻿ / 46.816944444444; 0.54527777777778 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.ville-chatellerault.fr
 he
 
שאטלרו (בצרפתית: Châtellerault היא קומונה במחוז ויין בחבל אקיטן החדשה בצרפת, על נהר ויין.
שאטלרו היה מעוז חשוב בצד הצפוני של פואטו (אנ'), שהוקם על ידי רוזן פואטייה כדי לאבטח את גבולותיו בתחילת המאה ה-10. בשנת 1793 מנתה הקומונה 7,725 תושבים, ובשנת 2017היו בה 31,840 תושבים.
מימי הביניים נודעה שאטלרו בתעשיית הסכו"ם וייצור החרבות שלה, ובשנת 1816 הפכה הקומונה למרכז לייצור נשק עבור ממשלת צרפת. Manufacture d'armes de Châtellerault היה אחד מארבעת יצרני הנשק העיקריים של צרפת בבעלות המדינה, וסיפק את רוב כלי הנשק הקלים של חיל הרגלים ששימשו את צבא צרפת ואת הצי הצרפתי. המפעל נוסד בשנת 1819, ופעל  עד לסגירתו כמתקן לייצור נשק בשנת 1968. המפעל ייצר את הרובה לבל 1886, שהיה הנשק בעיקרי של חיל הרגלים הצרפתי העיקרי במלחמת העולם הראשונה. זה גם היה המקור לייצור של 500,000 רובי מוסין נגאן הראשונים מדגם 1891, מכיוון שתעשיית הנשק הרוסית לא יכלה להתכונן מהר מספיק כדי לייצר אותם עבור חימוש מחדש של צבא האימפריה הרוסית. המתקן הפך למאגר המרכזי של כל הארכיונים הצבאיים הצרפתיים הקשורים לענייני חימוש.
בקומונה יש כמה כנסיות קתוליות, פרוטסטנטיות ואוונגליסטיות וכן שני מסגדים.
גשר אנרי הרביעי, שהושלם בשנת 1609, עובר מעל הנהר ויין במרכז הקומונה
שאטובלייר

| --- | --- |
 מדינה:  סנט וינסנט והגרנדינים סנט וינסנט והגרנדינים
 מחוז(אנ'):  סנט דייוויד
 שפה רשמית:  אנגלית
 גובה:  102 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  5,756 (2011)
 קואורדינטות:  13°17′18″N 61°14′25″W﻿ / ﻿13.288333333333°N 61.240277777778°W﻿ / 13.288333333333; -61.240277777778 
 אזור זמן:  UTC -4
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סנט וינסנט והגרנדינים מוגדלת) קינגסטאון ג'ורג'טאון פורט אליזבת קליפטון גרנדה הים הקריבישאטובלייר(למפת סנט וינסנט והגרנדינים רגילה) קינגסטאון ג'ורג'טאון פורט אליזבת קליפטון גרנדה הים הקריבישאטובלייר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שאטובלייר (Chateaubelair) היא בירת מחוז(אנ') סנט דייוויד שבאי סנט וינסנט שבסנט וינסנט והגרנדינים. זהו כפר דייגים השוכן על חופו המערבי של האי ומדרום להר הגעש לה סופרייר. העיירה נקראת בקיצור "שאטו" (Chateau) והיא היישוב הרביעי בגודלו במדינה.
מוקדי משיכה תיירותיים הם מפלי טריניטי, מפלי דרקויו וממצאים ארכאולוגיים של ההתיישבות של שבטי הקריבים. הכלכלה המקומית מבוססת בעיקר על חקלאות.
בשנות התשעים של המאה ה-18 אירעו במקום חלק מאירועי מרידה של שבטי הילידים נגד השלטון הבריטי.
הערות שוליים

↑  www.citypopulation.de
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בקריביים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רון וייזל

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 סגן מפקד יחידת אגוז  מפקד גדס"ר גולני  מפקד יחידת דובדבן  מפקד חטיבה 226  מפקד חטיבת מנשה  נספח צה"ל בהולנד
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה
 עיטורים
   צל"ש אלוף
 
רון וייזל (נולד ב-20 במרץ 1969) הוא קצין בצה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה ששירת כנספח צה"ל בהולנד, פיקד בעבר על גדס"ר גולני, יחידת דובדבן, חטיבה 226, וחטיבת מנשה.
שירותו הצבאי

עם גיוסו לצה"ל שובץ בחטיבת גולני. בגולני עבר וייזל הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ויצא לקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב וייזל לחטיבה ושימש בה כמפקד מחלקה, כמפקד פלוגת מסלול, וכמפקד הפלוגה המסייעת בגדוד 51. לאחר מכן השתחרר מצה"ל, אולם נענה לפנייתו של מפקד יחידת אגוז, משה תמיר לשוב לצבא ולשמש כמפקד פלוגה ביחידה, והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון. בין היתר פיקד רון על לוחמיו במבצע מהלך מבריק כנגד חולית אבטחה של חזבאללה בכפר ע'נדוריה בלבנון, בו הרג הכוח שבפיקודו כשמונה מחבלים. לאחר מכן שימש כסגן מפקד היחידה.
בהמשך שימש כמפקד הראשון של גדס"ר גולני בשנים 2001–2003. וייזל הוביל את הגדוד בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. ב-19 בנובמבר 2002
פיקד וייזל הגדוד במבצע משפחה במצור, פשיטה על מבנה בלב שכונת שג'אעייה שברצועת עזה על מנת לעצור שלושה מחבלים בכירים מארגון החמאס. על אף הקשיים ותחת אש עזה התעקש וייזל להמשיך במבצע. הכוח שבפיקודו הרג אחד-עשר מחבלים והשלים את המשימה. על האופן בו פיקד וייזל על הגדוד הוענק לו צל"ש אלוף מטעם אלוף פיקוד הצפון, בני גנץ. בשנים 2003–2005 פיקד וייזל על יחידת דובדבן. בשנים 2007–2009 פיקד על חטיבה 226, חטיבת צנחנים במילואים. לאחר מכן פיקד על חטיבת מנשה באוגדת איו"ש בין השנים 2009–2011. בתפקידו הבא מונה לנספח צה"ל בהולנד.
לקריאה נוספת

משה (צ'יקו) תמיר, מלחמה ללא אות, תל אביב: מערכות - משרד הביטחון, 2005, מסת"ב 9650512969
הערות שוליים

↑  משה (צ'יקו) תמיר, "מלחמה ללא אות", הוצאת מערכות - משרד הביטחון, 2005, עמודים 174-181.
↑  משה (צ'יקו) תמיר, "מלחמה ללא אות", הוצאת מערכות - משרד הביטחון, 2005, עמוד 179, "היינו בטווח של פחות מ-10 מטרים מהמארב כאשר החלה לפתע תכונה לא שגרתית. אחד האנשים, שנראה לי כמפקד הכוח, החל לעבור בין המחבלים ולהצביע לעברנו. סימנתי לרון והתחלתי בספירה לאחור. בסיום הספירה פתחו הכוחות באש מתוזמנת מכמה כיוונים. בתוך מהומת הירי והצעקות יכולתי להבחין במחזה הנורא של שני המחבלים שהיו שקועים בשינה מנסים להיחלץ משקי השינה ללא הועיל. בתום מכת האש השלכנו רימונים למרכז כרם הזיתים והתכוננו לניתוק מגע מהיר. בשלב זה התעורר הכפר כולו ואש לא מכוונת נורתה לכל עבר. על אף שהכרתי היטב את היערכות חזבאללה בכפרים הופתעתי ממהירות התגובה ומעוצמתה. פקדתי על רון, שלא מיהר להפסיק את הירי לעבר המחבלים, לנתק מגע מייד ולנוע לנקודת הכינוס שנקבעה".
↑  משה (צ'יקו) תמיר, "מלחמה ללא אות", הוצאת מערכות - משרד הביטחון, 2005, עמוד 271.
↑  יוסי יהושוע ואיתן גליקמן, צל"ש הוענק למפקד גדוד הסיור של גולני, ידיעות אחרונות, ‏ 10.12.2003, כפי שהועלה באתר גדס"ר גולני.
↑  סא"ל רון וייסל - צל"ש האלוף, באתר הגבורה, כפי שהועלה ב"אתר הגבורה".
↑  אלון בן דוד, "ערוך ומוכן", בלייזר, ‏ ינואר 2013.
↑  רון בן ישי, לפלסטינים עוד אין אוהלים. בינתיים, באתר ynet, 1 באוגוסט 2011.
↑   אמיר אורן, האלוף גדי איזנקוט הצליח לנצח את האגו, באתר הארץ, 23 בינואר 2015.