stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרנסס קלייר קירוואן
תחום המחקר

קירוואן היא פרופסור למתמטיקה, העוסקת בתחום הגאומטריה האלגברית. גאומטריה אלגברית, היא תחום מרכזי בענף המתמטיקה, העוסק בחקר ביטויים, עקומות, ועוד, אשר יכולים לבוא לידי ביטוי גם כמשוואות אלגבריות וגם כאובייקטים גאומטריים.
היא מתארת את המחקר שלה כ"ניסיון להבין אובייקטים בגאומטריה אלגברית, בעזרת מיון האובייקטים". כחלק מן המחקר, ולאורכו, היא גם התעסקה ונעזרה בתחום המתמטי "יריעות אלגבריות" (Moduli Spaces). היא אף הציגה נוסחא מתמטית, הנקראת "מפת קירוואן" ("Kirwan map"), על שמה, שנועדה לסייע בחקר יריעות אלגבריות.
ספרים שפרסמה

קירוואן פרסמה מספר ספרים בעקבות מחקריה, ביניהם:
"Cohomology of quotients in symplectic and algebraic geometry" שפורסם בשנת 1984
"Complex algebraic curves" שפורסם בשנת 1992
"Geometric invariant theory" שפורסם בשנת 1994 בשיתוף דייוויד ממפורד וג'ון פוגרטי
"An introduction to intersection homology theory" שפורסם בשנת 2006 ונכתב יחד עם ג'ונתן וולף.
פרסים שבהם זכתה

London Mathematical Society Whitehead Prize, 1989
London Mathematical Society Senior Whitehead Prize", 2013"
DBE", 2014"
Royal Society Sylvester Prize", 2021"
L'Oréal-UNESCO For Women in Science Awards Laureate for Europe", 2023"
London Mathematical Society Polya Prize", 2023"
הערות שוליים

↑  PROFESSOR FRANCES CLARE KIRWAN, CompanyCheck
1 2  Dame Frances Kirwan, Oxford High School
1 2 3  Professor Frances Kirwan, L'oreal Groupe
1 2 3 4 5  Prof. Frances Kirwan FRS, Mathematical Institute
1 2  Discover Prof. Frances Kirwan, Laureate of the 2023 For Women In Science International Awards, Youtube, ‏10/07/2023
↑  Laureation address: Professor Dame Frances Kirwan DBE MA DPhil FRS, University of St Andrews
↑  Algebraic Geometry, Mathematical Institute
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007429146105171  BnF: cb12358326f (data)  CANTIC: a11095787  dblp: 245/1741  GND: 172187338  ISNI: 0000 0001 0861 2915  LCCN: n84077096  MGP: 59549  NTA: 071511806  ORCID: 0000-0002-7669-3304  SELIBR: 193615  SUDOC: 075435411  VIAF: 87201   WorldCat (עם VIAF): 87201
קורט פלוגבייל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 במאי 1890 קניגשטיין, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  31 במאי 1955 (בגיל 65) גטינגן, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1910–1945 (כ־35 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל טייסי הקרב (לופטוואפה)
 תפקידים בשירות
 מפקד קורפוס האוויר הרביעי   מפקד צי האוויר הראשון
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   עיטור בית הוהנצולרן עם חרבות
 
קורט פלוגבייל (בגרמנית: Curt Pflugbeil; ‏ 9 במאי 1890 – 31 במאי 1955), היה גנרל בלופטוואפה (חיל האוויר הגרמני) במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

פלוגבייל נולד בקניגשטיין שהשתייכה לאימפריה הגרמנית ב-9 במאי 1890, והיה אחיו הצעיר של יוהאן פלוגבייל. בשנת 1910 הוא התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-134 (הסקסוני המלכותי ה-10). פלוגבייל לחם עם יחידתו במלחמת העולם הראשונה, ובשנת 1915 עבר לשירות האוויר הגרמני, וכעבור שנה הוכשר כטייס. ב-23 באפריל 1918 נפצע פלוגבייל קשה בהתרסקות מטוסו, ונותר מאושפז עד סוף המלחמה. על פעולותיו במלחמה הוא קיבל עיטורים רבים, וביניהם צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
ביוגרפיה > בין המלחמות

לאחר המלחמה הצטרף פלוגבייל לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1928 הוא נשלח לברית המועצות, על מנת לסייע בהקמתו הסודית של חיל האוויר הגרמני, ובאפריל 1931 הוא חזר ומונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-3. ב-1 בנובמבר 1931 הוא הועלה לדרגת מיור, ובאוקטובר 1933 הוא הצטרף באופן רשמי ללופטוואפה. ב-1 באוגוסט 1934 הוא הועלה לדרגת אוברסט לויטננט, וב-1 באוקטובר 1935 מונה למפקח על מטוסי הקרב במשרד הרייך (RIM) בברלין. ב-1 באפריל 1936 הוא הועלה לדרגת אוברסט, ומאפריל 1937 ועד סוף ספטמבר אותה שנה, הוא שימש גם במקביל כמפקד העליון של כוחות ההדרכה של הלופטוואפה. ב-1 בינואר 1939 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-7 באוגוסט 1939 הוא מונה למפקד הלופטגאו ה-8.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

ב-8 באוקטובר 1939 הוא מונה למפקד הלופטגאו ה-16, וב-24 ביוני 1940 הוא מונה למפקד הלופטגאו בלגיה - צפון צרפת. ב-20 באוגוסט 1940 מונה פלוגבייל למפקד קורפוס האוויר הרביעי, שעליו פיקד, בעיקר בחזית המזרחית, עד ה-3 בספטמבר 1943. ב-1 בספטמבר 1940 הוא הועלה לדרגת גנרל לויטננט, וב-5 באוקטובר 1941 הוא קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון. ב-1 בפברואר 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל טייסי הקרב, וב-24 באוגוסט 1943 הוא מונה למפקד צי האוויר הראשון. ב-27 באוגוסט 1944 הוא קיבל את תוספת עלי האלון לעיטור צלב האבירים, וב-16 באפריל 1945 שונה שמו של צי האוויר לפיקוד הלופטוואפה קורלנד, עליו פיקד עד סוף המלחמה.
ב-8 במאי 1945 נפל פלוגבייל בשבי הסובייטי, ונידון שם ל-25 שנות עבודה בכפייה. בעקבות מצב בריאותו הרעוע, ומהיותו חולה בסרטן שלפוחית השתן, הוא שוחרר מוקדם ב-4 בינואר 1954 מהשבי, והתגורר בגטינגן, עד למותו ב-31 במאי 1955.
פרסים ומועמדויות של קייגו

לבנה של קייגו בשדרות הכוכבים של ברגן
הדי ג'יי, יוצר, מפיק והמוזיקאי הנורווגי קייגו זכה במהלך הקריירה שלו ב-4 פרסי מוזיקת הדאנס הבינלאומיים, בפרס המוזיקה של יוטיוב, פרס המוזיקה של LOS40, פרס מוזיקת הדאנס הבינלאומיים ופרס Spellemann ו-Music Norway (נו'). כמו כן הוא קיבל 4 מועמדויות לפרסי המוזיקה של MTV אירופה, ל-3 מועמדויות לפרסי בחירת הילדים של ניקולודאון, 5 מועמדויות לפרסי המוזיקה של בילבורד וזכה בשני פרסי Spellemannprisen מתוך 9 מועמדויות.
ראו גם

דיסקוגרפיה של קייגו
פרנק רייקארד

פרנקלין אדמונדו 'פרנק' רייקארד (בהולנדית: ‏Franklin Edmundo "Frank" Rijkaardקובץ:Nl-Frank Rijkaard.ogg‏Ⓘ‏; נולד ב-30 בספטמבר 1962 באמסטרדם) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל הולנדי. רייקארד ידוע בעיקר בזכות הקדנציות שלו באייאקס אמסטרדם ובמילאן, וכן בזכות תרומתו הרבה לנבחרת הולנד.
קריירת משחק

בשנת 1980, בגיל 17, רייקארד הופיע לראשונה באייאקס אמסטרדם. כבר בהופעתו הראשונה השאיר רייקארד רושם רב, לאחר שהבקיע שער לזכות קבוצתו בניצחונם 4:2 על קבוצה שווייצרית. במשך אותה עונה השתתף רייקארד בעוד 23 משחקים, בהם הבקיע 4 שערים. בשנת 1982, רייקארד רשם את הופעת הבכורה שלו בליגת העל ההולנדית עם אייאקס וזכה להצלחה. בשנת 1987, השנה בה התחיל לאמן יוהאן קרויף את אייאקס, עזב רייקארד בסערה את מגרש האימונים ונשבע שלעולם לא ישחק בקבוצה אותה יאמן קרויף. באותה תקופה קיבל רייקארד הצעות מכמה קבוצות, ולבסוף עבר רייקארד למילאן.
בזמן שהייתו במילאן זכה רייקארד לתהילה רבה והיה לשחקן בעל ערך חשוב מאוד בקבוצה. מאמן הקבוצה באותן שנים, אריגו סאקי, הפך את רייקארד לקשר מרכזי. יחד עם שחקנים הולנדיים נוספים כמו מרקו ואן באסטן ורוד חוליט, זכה רייקארד עם מילאן פעמיים בגביע אירופה בשנים 1989 ו-1990. בנוסף זכה רייקארד פעמיים באליפות איטליה.
בשנת 1993, לאחר חמש עונות בסרייה א', חזר רייקארד לאייאקס. בתקופה בה ניהל את אייאקס לואי ואן חאל, הובילו את אייאקס פרנק רייקארד ודני בלינד לזכייה בשתיים מתוך שלוש האליפויות בליגה ההולנדית, בהן זכתה אייאקס. בעונת 1994–1995, הייתה אייאקס קבוצה בלתי מנוצחת בליגה ההולנדית וזכתה להצלחה באירופה. בשנת 1995, במשחקו האחרון באייאקס, זכה רייקארד בגביע אירופה (ליגת האלופות), עם ניצחון 1:0 על מילאן.
קריירת משחק > קריירה בינלאומית (1981-1994)

הופעתו הראשונה של רייקארד בנבחרת הולנד, הייתה בשנת 1981. בתחרות היורו 1988 תרם רייקארד לזכייתה של נבחרת הולנד בתואר, עם ניצחון 0–2 על נבחרת ברית המועצות בכדורגל. בנוסף, השתתף רייקארד ביורו 1992 ובמונדיאל 1990 ומונדיאל 1994. הופעתו האחרונה במדי הנבחרת הייתה במונדיאל 1994, בהפסד 3:2 לנבחרת ברזיל, הנבחרת המנצחת של אותו מונדיאל. בסך הכול הבקיע רייקארד בנבחרת הלאומית 10 שערים.
רייקארד זכור במיוחד בזירה הבינלאומית עקב תקרית היריקה המפורסמת – במשחק שמינית גמר מונדיאל 1990 מול גרמניה, ירק רייקארד על רודי פלר הגרמני והורחק מהמשחק בבושת פנים.
קריירת אימון

קריירת האימון של רייקארד החלה כאשר מונה למאמן נבחרת הולנד בשנת 1998. עוד קודם לכן היה רייקארד עוזר מאמן של המאמנים רונאלד קומאן ויוהאן ניסקנס. רייקארד לא נלקח ברצינות בתור מאמן בשל חוסר ניסיונו, אך הוא הפתיע כאשר הוביל את הנבחרת עד לחצי הגמר של יורו 2000. למרות ההפסד בחצי הגמר לנבחרת איטליה, נחשב טורניר זה להצלחה רבה עבור הנבחרת ההולנדית.
בעונת 2001/2002, הפך רייקארד למאמן ספרטה רוטרדם, הקבוצה המקצועית הוותיקה ביותר בליגת העל ההולנדית. את רוב העונה בילה רייקארד עם ספרטה רוטרדם בתחתית הטבלה. באותה עונה ירדה ספרטה רוטרדם בפעם הראשונה בהיסטוריה לליגה השנייה בהולנד, וכתוצאה מכך סולק רייקארד מהמועדון.
בעונת 2003/2004, פחות משנה לאחר סילוקו מספרטה רוטרדם, מונה רייקארד למאמן של ברצלונה. רייקארד הגיע למועדון עם התמנותו של ז'ואן לאפורטה לנשיא המועדון, אך עם אוהדים לא מרוצים, אשר כעסו על סירובו של השחקן האנגלי, דייוויד בקהאם, להצטרף לקבוצה. רייקארד הבין שלמרות הצטרפותו של כוכב הכדורגל רונאלדיניו (אשר היה בעדיפות השנייה של הנהלת ברצלונה אחרי בקהאם), עדיין היו במועדון שחקנים ותיקים שהראו יכולות משחק נמוכות. מאז שנת 1999 לא זכתה ברצלונה בשום תואר, ולכן התעקשו אוהדיה להכיר בריאל מדריד, אשר זכתה באליפות בשנת 2000, כיריבה גדולה.
תחילת הדרך של רייקארד בברצלונה הייתה מאכזבת. בעקבות הכישלון קראה קבוצה גדולה של אוהדים להתפטרותו, ולאחר הפסד הקבוצה לריאל מדריד בשנת 2003, הצטרפו כל כלי התקשורת לקריאות ההתפטרות. מאז שנת 2004 הפתיע רייקארד והקבוצה החלה להתחזק. רייקארד בנה מחדש את המועדון סביב רונאלדיניו עם שחקנים כמו סמואל אטו ואדמילסון. בעקבות השינויים שביצע רייקארד, ותמיכה רבה של לאפורטה, זכתה לבסוף הקבוצה בשתי אליפויות, בעונות 2004/2005 ו-2005/2006. רייקארד הפך למאמן הראשון שהצליח לגבור על ריאל מדריד פעמיים באצטדיון סנטיאגו ברנבאו. באותה תקופה, בעקבות הישגיו הבלתי המעורערים עם הקבוצה, נחשב רייקארד לאחד מחמשת המאמנים המצליחים בעולם וקיבל תשבחות רבות.
ב-17 במאי 2006, הוליך רייקארד את קבוצתו לזכייה בליגת האלופות, עם ניצחון 2:1 על הקבוצה האנגלית ארסנל. הזכייה בתואר הפכה אותו לאחד מחמשת האנשים שזכו בתואר גם כשחקנים וגם כמאמנים. בעונה שלאחר מכן, עונת 2006/2007, הקבוצה לא הצליחה לשחזר את הצלחתה, ואף על פי שהובילה את הליגה במספר הנקודות במשך רוב העונה, תיקו של ברצלונה מול ריאל בטיס אפשר לריאל מדריד לעלות למקום הראשון. מדריד שמרה על היתרון עד סיום העונה, והוכתרה כאלופה, עם מספר נקודות זהה לשל ברצלונה אך עם יתרון במפגשים בין שתי הקבוצות.
בעונת 2007/2008 המשיכה מגמת ההידרדרות של הקבוצה. למרות הצטרפותו של תיירי הנרי, כוכב ארסנל לשעבר, לקבוצה, ברצלונה לא הצליחה לנצח במשחקי החוץ – הקבוצה ניצחה רק ארבע פעמים מחוץ לקאמפ נואו. לצד התוצאות העגומות, היו גם פציעות של שחקני מפתח בברצלונה, כולל ליונל מסי, רונאלדיניו, קרלס פויול וסמואל אטו. עוד לפני תום העונה, הנהלת ברצלונה הצהירה על היפרדותו של רייקארד מן הקבוצה, לאחר ההפסד 4:1 לריאל מדריד, מחזור לאחר שהיריבה הבטיחה את זכייתה באליפות.
בעונת 2008/2009 חתם רייקארד בגלטסראיי מליגת העל הטורקית, ובאוקטובר 2010 פוטר.
ב-28 ביוני 2011 מונה רייקארד למאמן נבחרת ערב הסעודית. ב-16 בינואר 2013 פוטר בעקבות חוסר הצלחת הנבחרת תחת הדרכתו.
במרץ 2014 הודיע רייקארד על פרישה מאימון.
צורת אימון

כמאמן, פילוסופיית האימון של פרנק רייקארד היא להוביל את קבוצתו למשחק התקפי. רייקארד מאמין שצורת משחק זו מיועדת לשתי מטרות- לנצח במשחק ולהראות לקהל מחזה שיגרום לו הנאה. סגנון האימון הזה נחשב כמעין מסורת של מאמנים הולנדים גדולים כמו רינוס מיכלס ויוהאן קרויף. רייקארד למד כיצד לרסן את המזג החריף שלו כשחקן, ולשמור על יציבותו כמאמן. בעונות בהן זכה עם ברצלונה באליפות, השתמש רייקארד במערך 4-1-2-2-1. כמאמן כדורגל, אימץ רייקארד את המחשבה שלכל שחקן בקבוצה אותה הוא מאמן יש ערך רב.
פרננדו גונסאלס

פרננדו פרנסיסקו גונסאלס סופארדי (בספרדית: Fernando Francisco González Ciuffardi; נולד ב-29 ביולי 1980) הוא טניסאי עבר צ'יליאני. גונסאלס בחר בקריירת טניס מקצוענית בגיל 21 (1999), ופרץ לתודעת הקהל בשנת 2004, כשזכה במפתיע במדליית הארד האולימפית, באתונה ליחידים ובמדליית הזהב לזוגות יחד עם שותפו הצ'יליאני ניקולאס מאסו.
שנת השיא של גונסאלס הייתה 2007, שבה הגיע לגמר הגראנד סלאם היחיד בקריירה שלו באליפות אוסטרליה הפתוחה והפסיד בגמר לרוג'ר פדרר. לאחר הישג זה הגיע לדירוג השיא שלו בקריירה, 5 בעולם. את השנה סיים במקום השביעי בעולם לאחר הופעה משכנעת בגביע המאסטרס בשאנגחאי כשהצליח לגבור על רוג'ר פדרר בשלוש מערכות. שנה לאחר מכן, ב-2008, הגיע לגמר טורניר הטניס של אולימפיאדת בייג'ינג.
גונסאלס הודיע על פרישה ממשחק פעיל לאחר טורניר המיאמי מאסטרס שנערך ב-2012. המשחק המקצועני האחרון שלו נערך ב-21 במרץ 2012, בו הוא הפסיד ב-3 מערכות בסיבוב הראשון של הטורניר לטניסאי הצרפתי ניקולה מאהו.
ילדותו ונעוריו

גונסאלס, יליד סנטיאגו, בירת צ'ילה, התחיל לשחק טניס בגיל 7 עם אביו. הוא ומשפחתו עברו לעיירה בשם לה ריינה (La reina) במזרח סנטיאגו שם התאמן עם מאמן בשם קלאודיו גונסאלס (אין קשר משפחתי ביניהם) במועדון הטניס בלה ריינה.
גונסאלס היה מדורג ראשון בסבב הנוער העולמי. זכה באליפות ארצות הברית הפתוחה בזוגות לנערים יחד עם חברו ושותפו הצ'יליאני ניקולאס מאסו, שיתוף פעולה שהניב יותר מאוחר זכייה במדליית זהב באולימפיאדת אתונה 2004. גונסאלס זכה גם באליפות ליחידים באליפות צרפת הפתוחה לנוער.
המעבר לבוגרים

כשעבר גונסאלס לליגה של הבוגרים הוא השתלב בה היטב עם זכייה בתחרות "פיוצ'ר". הוא העפיל פעמיים לחצי גמר "פיוצ'ר" בצ'ילה. גונסאלס התחיל לשחק בטורנירים גדולים בשנת 1999 ונחשב מאז למקצוען. בתחילת השנה הוא עוד שיחק בטורנירים קטנים כמו "פיוצ'רים". הטורניר הגדול הראשון שלו היה בוושינגטון. הוא ניצח בסיבוב הראשון את הטניסאי הקרואטי איוון ליוביצ'יץ, בסיבוב השני הוא הפסיד למרק רוסה שהיה מדורג אז במקום 31. הזכייה הראשונה שלו בטורניר ATP גדול הייתה בשנת 2000 על מגרשי החימר באורלנדו, פלורידה, בגמר הוא הדיח את ניקולאס מאסו שהיה מדורג 89 בעולם. לישראלים הוא מוכר במיוחד עקב הפסדו לדודי סלע במשחק העלייה לבית העליון בגביע דייוויס.
הפריצה הגדולה

הפריצה הגדולה של פרננדו גונסאלס הייתה בשנת 2002. הוא זכה בתואר הגדול השני שלו בוויניה דל מאר שבצ'ילה כשניצח את ניקולאס לאפנטי בגמר בשלוש מערכות.
פרננדו דה לה רואה

פרננדו דה לה רואה (בספרדית: Fernando de la Rúa;‏ 15 בספטמבר 1937 – 9 ביולי 2019) היה עורך דין ופוליטיקאי ארגנטינאי, שכיהן כראש הממשלה של מחוז בואנוס איירס וכנשיא ארגנטינה בין 10 בדצמבר 1999 ל-21 בדצמבר 2001.
דה לה רואה נבחר ב-1999 לנשיאות ארגנטינה עם סיום כהונתו של קרלוס מנם. היה נציג המפלגה השמאלנית-מרכזית "אליאנס". דה לה רואה התפטר ב-2001, לאחר שנתיים בתפקיד, בעקבות המשבר הכלכלי הכבד שפקד את המדינה.
במשך השנים דה לה רואה נרדף על ידי חיובים ותביעות רבות, והואשם ברצח של השופט קלאודיו בונאדיו במרץ 2007, בפסק הדין שבוטל כעבור שנה.
ביוגרפיה

פרננדו נולד לאלאונורה ברונו ואנטוניו דה לה רואה בעיר קורדובה, ולמד בגימנסיה הצבאית המקומית לפני הכניסה לאוניברסיטה הלאומית של קורדובה, שממנה השיג את התואר שלו במשפטים. הוא בנו של שופט ותומך ותיק באיחוד האזרחי הרדיקלי (UCR), דה לה רואה היה מעורב בפוליטיקה כבר מגיל צעיר, ולשירות הציבורי נכנס בשנת 1963 כיועץ לשר לענייני הפנים של הנשיא ארטורו איליה. הוא התחתן עם אגנס פרטינה בשנת 1970, ונולדו לו שלושה ילדים, ביניהם אנטוניו דה לה רואה, יזם שהיה מאורס לכוכבת הפופ המפורסמת שאקירה.
דה לה רואה הופיע לראשונה בזירה הפוליטית הלאומית בשנת 1973, כשנבחר לסנאט הארגנטיני, בתור המייצג של העיר בואנוס איירס. כמה חודשים לאחר מכן הוא רץ למשרת סגן הנשיא כשותף לפעיל ה-UCR הוותיק - הפוליטיקאי ריקרדו בלבין, בבחירות בחודש ספטמבר של אותה השנה. הם הובסו על ידי המנהיג חואן פרון ברוב מוחץ. ריצתו לסגן הנשיא בגיל 36 (גיל צעיר יחסית), זיכו אותו בכינוי גנאי של אחד שעדיין עם מוצץ או בובה ביד.
הוא למד משפט פלילי באוניברסיטה של בואנוס איירס לאחר שהושעה מהקונגרס בהפיכה הארגנטינאית של 1976, וכתב ארבעה ספרים על התאוריה המשפטית. מוקדם יותר למרות התמיכה שהעניק לו ריקרדו בלבין, דה לה רואה הובס על ידי ראול אלפונסין בבחירות על המועמדות לנשיאות UCR בשנת 1983.
פרננדו נבחר לבית התחתון על ידי בוחריו בעיר בואנוס איירס בשנת 1991, והוחזר שוב לסנאט בבחירות מיוחדות ב-1992, מה שהביא אותו לכותרות העיתונים. הוא הפך לראש העיר הראשון שנבחר בבחירות בעיר בואנוס איירס ב-30 ביוני 1996.
עקב טיפולו המסור בהעלמות מס הרכוש הכרוניות בעירו, דה לה רואה זכה למוניטין של בן אדם יעיל בעירו, ולכן פיטוריו של הנשיא קרלוס מנם באותה התקופה סייעה לו בריצתו לנשיאות ארגנטינה שבה גם זכה בבחירות שהתקיימו ב-24 באוקטובר 1999, שבהן הביס בלי בעיות את מועמד מפלגת השלטון, הנגיד אדוארדו דודאל. פרננדו דה לה רואה התמנה לנשיא ארגנטינה ב-10 בדצמבר 1999.
בשנת 2000, פרננדו פרסם התנצלות ממלכתית רשמית על תפקידה של ארגנטינה בסיוע לבריחתם של פליטים נאצים.
פרננדו נפטר בבואנוס איירס ב-9 ביולי 2019. הותיר אחריו אישה - אגנס פרטינה, ושלושה ילדים - אגוסטינה, אנטוניו ופרננדו.
תארים > הצטיינות חוץ

סלובקיה גרנד צלב של מסדר הצלב הלבן הזוגי (2001)
הערות שוליים

↑  New York Times (September 26, 1999)
↑  International Who's Who. 2004. Europa Publications, 2003.
↑  Noticias, September 6, 1991.
↑  Slovak republic website, State honours : 1st Class in 2001 (click on "Holders of the Order of the 1st Class White Double Cross" to see the holders' table)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267432705171  BNE: XX1425843  BnF: cb12373767b (data)  GND: 1057352594  ISNI: 0000 0000 3082 1783  LCCN: n86148833  NTA: 240036433  RERO: 02-A003775726  SUDOC: 104912219  VIAF: 29613152   WorldCat (עם VIAF): 29613152
צ'אנקה

מפת פרו ובה מסומן השטח הגדול ביותר עליו שלטו בני הצ'אנקה.
צ'אנקה (Chanka או Chanca) היא קבוצה אתנית של ילידים בפרו של ימינו, שהיו היריבים החשובים ביותר של אימפריית האינקה במחצית הראשונה של המאה ה-15.
אזור ההתיישבות של בני הצ'אנקה השתרע על חלקים ממחוזות פרו של ימינו: אפורימק, אייקוצ'ו וואנקבליקה. מרכזים פוליטיים חשובים כללו את ומנקארפה (בקצ'ואה: "אוהל בז") והעיר אנטוואילה (אנדאוויילאס (אנ'), "אחו נחושת"). בני הצ'אנקה, שהקימו בעצמם אימפריה הולכת ומתרחבת, היוו איום חמור על האינקה, ובשנת 1438, תחת מנהיגם אנקו וואלוק (Anku Walluq), עם צבא בן כ-40,000 לוחמים כביכול, ניסו לכבוש את בירתם קוסקו. אולם ניסיון כיבוש זה הסתיים באסון. צבא מאוחד של האינקה, קאנאס (K'anas) וקנצ'יס (Canchi) הביס את צבא צ'אנקה בקרב יווארפמפה (Yawarpampa,"מישורי הדם"); שטח הצ'אנקה שולב באימפריה של האינקה. אירוע זה מייצג נקודת מפנה במסורת האינקה. מלך בני האינקה המנצח ידוע מאז בשם "רפורמטור של העולם", פאצ'אקוטק יופאנקי. אחרי התבוסה הצ'אנקה שולבו באימפריה של האינקה.
הצ'אנקה היו בין העמים הכבושים שסייעו לפרנסיסקו פיסארו במלחמתו נגד האינקה.
כלכלה ותרבות

כלכלת הצ'אנקה התבססה על פעילות חקלאית. הם גידלו צמחים שונים של האנדים, המתאימים לרמות אקולוגיות שונות, אליהם הוסיפו גידול ומרעה של למות, ויקוניות, אלפקות וגואנקו, בעדרים בגודל ניכר, אשר נוהלו מהכפרים עם מתקנים מיוחדים לשלוט בהם ולהאכיל אותם כל עוד סיפקו צמר ובשר.
הצ'אנקה ידעו לארוג בדים, ויצרו בדים מכותנה וצמר המעוטרים בנוצות ששימשו גם כטוניקות או בגדים.
כלי החרס של הצ'אנקה היו בדרך כלל מחוספסים ולפעמים עם ציפוי אדום מדולל מאוד. העיטור בתבליט, עם יישום כפתורים או צלמיות חרס, בתוספת חתכים או הטבעה מעגלית. הצורות הן של לוחות פתוחים וכדים עם צוואר צר. כלים אלו הם המשך לכלי החרס של תרבות וארי.
הצ'אנקה היו פוליתאיסטים והאל הראשי שלהם היה אוסקובילקה (Uscovilca).
שפה

צ'אנקה-קצ'ואה מתארת גרסה של קצ'ואה המדוברת באזור ההתיישבות של הצ'אנקה והיא אחת הדיאלקטים הנפוצים ביותר כיום. היא דומה מאוד לניבים של קוסקו ובוליביה (Qusqu-Qullaw) והתקשורת ביניהם אפשרית למדי, ופותח תקן שפה כתוב נפוץ (קצ'ואה דרומית). באזור זה, כמו בקוסקו ובבוליביה, נראה שהקצ'ואה חדרה יחסית מאוחר.
במקורות מסוימים מוזכרת פוקינה (אנ') כשפת המקור של הצ'אנקה, שפה שנכחדה ולא הייתה קשורה לא לקצ'ואה ולא לאיימרה. שפה נוספת המדוברת באזור היא איימרה. עם זאת, היסטוריונים של שפות אחרות טוענים כי בני הצ'אנקה דיברו קצ'ואה במקור.
פטישיזציה של הסחורות

פסל פטיש דרום אפריקאי שמיוחסים לו כוחות על טבעיים שמגנים על בעליו וקרובי משפחתו בעולם הטבעי (סביבות 1900).
פטישיזציה של הסחורות (בגרמנית: Warenfetischismus) היא תפיסת היחסים החברתיים אשר מעורבים בייצור לא כיחסים חברתיים בין אנשים, אלא כיחסים כלכליים בין הכסף והסחורה הנקנית בשוק. לרוב, הכוונה ב"פטישיזציה" היא לייחוס תכונות שמושגות באמצעות פעולה אנושית, לכוחות טבעיים או רוחניים. במובן זה, הפטישיזציה של הסחורות הופכת את הערך הכלכלי, שהוא סובייקטיבי ולא מוחשי מבסיסו, לדבר שנתפש כאובייקטיבי ואמיתי, שאנשים מאמינים שיש לו ערך מהותי בפני עצמו.
התאוריה של הפטישיזציה של הסחורות מוצגת בפרק הראשון בספרו של קרל מרקס, "הקפיטל", במטרה להסביר שהארגון החברתי של העבודה מתווך על ידי חליפין בשוק, כלומר, המכירה והקנייה של סחורות. כך, בחברה קפיטליסטית, היחסיים החברתיים בין אנשים, מי מייצר את המוצר, מי עובד בשביל מי, זמן הייצור של הסחורה וכו', נתפסים כיחסים כלכליים בין חפצים, כלומר, עד כמה סחורה מסוימת שווה ביחס לסחורה אחרת. על-כן, הסחירה בסחורות בשוק מערפלת את המהות הכלכלית האמיתית של היחסים האנושיים של היצור, אלו שבין העובד לבעל-ההון.
מושג הפטישיזם

התאוריה של הפטישיזם של הסחורות מגיעה מההתייחסות של קארל מארקס לפטישים ופטישיזם בניתוח שלו של האמונות הטפלות הדתיות ובביקורת שלו על האמונות של הכלכלה הפוליטית.
מרקס שאל את רעיון הפטישיזם מ"הכת של אלי הפטיש" (1760) שנכתב בידי צ'ארלס דה ברוס, שהציע תאוריה מטריאליסטית למקור הדת. בנוסף לכך, הדיון הפילוסופי על פטישיזם בידי אוגוסט קונט, והפרשנות הפסיכולוגית של לודוויג פוירבך לדת גם כן השפיעו על הפיתוח של רעיון הפטישיזציה של הסחורות בידי מרקס.
השימוש הראשון של מרקס במושג הפטישיזם היה ב-1842, בתגובה למאמר עיתון של קרל ביינריך הרמס, שהגן על המדינה הפרוסית בהתבסס על טיעונים דתיים. הרמס הסכים עם הגל בטענתו כי הפטישיזם הוא הצורה הבסיסית ביותר של הדת. מרקס לא הסכים עם הקביעה הזאת, וכן לא עם ההגדרה של הרמס לדת כ"זו שמעלה את האדם מעל לרצונותיו החושיים". במקום זאת, מרקס טען כי הפטישיזם הוא הדת של "הרצונות החושיים", ושהפנטזיה על הרצונות מתעתעת בסוגד ומובילה אותו לאמונה שהחפץ חסר החיים יעניק לסוגד את רצונותיו. על-כן, הרצון הבסיסי של הסוגד מוביל לריסוק הפטיש כשזה לא שימושי עוד.
ב"תרומה לביקורת הכלכלה המדינית" (1859) מרקס מתייחס ל"דיון על העלייה, ההתפתחות, ההאויבייקטים המוזרים והחשיבות של הכלכלה הפוליטית" שנכתב ב-1825 בידי ג'ון מק'קולוך, שאמר כי "במצבו הטבעי, לחומר לעולם אין ערך", דבר שמרקס הסכים איתו, ואמר כי "אמירה זו מראה עד כמה מק'קולוך נעלה בתפישתו של הפטישיזם על ה"הוגים" הגרמנים שחושבים שלחפצים יש איזה שהוא אלמנט של ערך".
כך, מרקס השתמש במושג של הפטיש והפטישיזם, שנלקח מהמחקרים הכלכליים והאתנוגרפים, לפיתוח התאוריה של הפטישיזציה של הסחורות, לפיה אבסטרקט כלכלי (ערך) מועבר פסיכולוגית (עובר ראיפיקציה) לחפץ, שאנשים מאמינים שיש לו ערך מהותי.
תאוריה > בביקורת הכלכלה המדינית

מרקס טען כי בחברה שבה יצרנים פרטיים ועצמאיים סוחרים במוצרים שלהם זה עם זה, ברצונם החופשי וביוזמתם, ובלי תיאום יוצא מגדר הרגיל, הייצור והפעילות המסחרית תהיינה מתואמות בהתאם לערכים המשתנים של המוצרים (הטובין והשירותים) כשהם נמכרים ונקנים, ובהתאם לשינויים בהיצע והביקוש. הקיום החברתי של אנשים והמשמעות שלו במצב שכזה מבוטאים בידי חליפין בשוק (סחר וסחירה). על-כן, היחסים החברתיים באופן קבוע מבוטאים באמצעות חפצים (סחורות וכסף). אופן היחסים של הסחורות הנסחרות תלוי בעלויות הייצור, שהן סך העבודה שהושקעה בהן, אף על פי שלעובד אין שום השפעה על מה קורה לסחורה שהוא או היא ייצרו.
תאוריה > שליטת החפצים

הרעיון של הערך המהותי של הסחורות שולט וקובע את מערכות היחסים הכלכליות בין אנשים. רעיון זה כה עוצמתי עד לרמה שבה מוכרים וקונים משנים את עמדותיהם ואמונותיהם (הציפיות הפיננסיות שלהם) בנוגע לערך של דברים. תהליך זה יכול להתרחש הן באופן מודע והן באופן לא מודע, והוא נעשה בתגובה לשינוי המחירים (ערך השוק) של הסחורות, דבר שהמוכרים והקונים מאמינים שאין להם שליטה עליו. התפיסה הפסיכולוגית הזאת ממירה את ערך השוק של הסחורה לישות עצמאית (אובייקט), במובן בו הערך החברתי של הסחורות והשירותים נתפס כמאפיין טבעי של הסחורה עצמה. כך, השוק עובר החפצה, ונחשב לכזה שיכול לעשות לעצמו רגולציה (באמצעות המנגנון של ההיצע והביקוש). תהליך זה מתרחש מאחר שהצרכנים לא שמים לב לשיתוף הפעולה האנושי שבין בעלי-ההון, שמהווה את המנוע האמיתי של השוק ושל המחירים בשוק.
תאוריה > ערך מוחפץ

הערך של סחורה נובע מהעבודה שמבוצעת כדי לייצרה ומהיכולת האינטלקטואלית והתפיסתית של האדם לייחס באופן מודע (סובייקטיבי) ערך יחסי (חשיבות) לסחורה. על-כן, במהלך הסחירה (קנייה ומכירה), אנשים משייכים ערכים סובייקטיבים לסחורות, שלאחר-מכן הקונים והמוכרים תופסים כערכים אובייקטיביים (ערך שוק), מחירי השוק שאנשים מוכנים לשלם בעבור הסחורה.