stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסף קריספל
תקציר

יוסף קריספל הוא אמן, צייר וראש המחלקה לאמנות בבצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים. מרצה בכיר במחלקה לאמנות (משנת 2006). הוא זכה בפרסים רבים, ביניהם: פרס רפפורט לצייר צעיר (2008) ופרס שר התרבות לשנת 2012. ציוריו מצויים בין השאר באוספים של מוזיאון תל אביב לאמנות, מוזיאון ישראל בירושלים, בכנסת ובאוספים פרטיים בארץ ומחוץ לישראל. הוא חי ועובד בתל אביב. ביצירתו מעלה קריספל שאלות על הגדרתו ועל עצם מיקומו של הציור ביחס למשטח המצויר והוא מציע לראות בו מסכה, מסך, קליפה או ציפוי. פרופסור מרדכי עומר המנוח, אוצרו הראשי ומנהלו של מוזיאון תל אביב לאמנות, תיאר את יצירתו של קריספל כ"מיטלטלת בין ערגה לעולם מושלם, מובנה ועקבי שכמו מעלה בזכרונו את המאה ה-18, לבין עולם מפורק, חרב ותלוש, הבנוי על יסודותיו המעורערים של הפוסט-מודרניזם". אמיתי מנדלסון, אוצר המחלקה לאמנות ישראלית במוזיאון ישראל ירושלים, כתב על יצירתו כי "הרבגוניות והאקלקטיות המאפיינות את נושאיו חלות גם על הסגנונות שהוא יוצר בהם: הוא מלהטט בין סגנון הציור הריאליסטי, למינימליזם ולציור מופשט. אפשר לומר שהסגנון שלו הוא חוסר הסגנון והיכולת לעבור בווירטואוזיות בין נושאים ובין סגנונות". האוצרת נעמי אביב תיארה את קריספל כ"צייר אובססיבי, קניבאל שמתפקד כמזללת דימויים, פיראט שממלא את הסטודיו שלו בשלל" וכ"צייר בעל רעב שלא יודע שובע לדימוי נעלם". במרכז יצירתו עומדים ארוס ותנטוס; ציוריו מציגים עולם רווי יצרים, אלימות, ציד, דימויי גוף ודיוקנאות. כל אלה עולים ביצירתו כרוחות רפאים מההיסטוריה של האמנות וממקורות בלתי נדלים כמו אנציקלופדיות, ספרים, אתרי אינטרנט, אלבומים, עולמות ארכאיים, גנזכים ואתרים ארכאולוגיים.
השכלה

2004 – 2002 - MFA בהצטיינות, בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים, בשיתוף האוניברסיטה העברית בירושלים
2003 - PSS - תוכנית לימודי קיץ, בית הספר לאמנות של גלאזגו, סקוטלנד
2002 – 1998 - BFA בהצטיינות, בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים
2000 - חילופי סטודנטים, בית הספר לאמנויות יפות של ליון, צרפת
2007-2009 - עלמא, בית לתרבות עברית, בית מדרש ליוצרים, תוכנית בת שנתיים לאמנים מובילים
תערוכות > תערוכות יחיד

2023 - עבודות שטח | Fieldwork, גלריה המדרשה, אוצר: אבי לובין
2022 - שנות נייר: ניירות 1999-2022 | Paper Years, מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן, אוצרת: סמדר קרן
2022 - מסך שבור | Broken Screen, גלריה כורש, אוצרת: ורד חד(א)ד
2021 - עבודה זרה | Idolatry, טרקלין האמנות של עלמא, אוצר: ציבי גבע
2018 - רקע מזרחי Oriental Background, גלריה נגא לאמנות עכשווית
2017 - מונו (הדפסים) | (Prints) Mono, גלריה הראל מדפיסים ומוציאים לאור, יפו
2016 - מייק אפ | Make Up, גלריה נגא לאמנות עכשווית
2014 - עור ארכיב | Archive Skin, גלריה נגא לאמנות עכשווית
2013 - נמרים | Tigers גלריה נגא לאמנות עכשווית
2011 - Killing Time, גלריה נגא לאמנות עכשווית
2010 - Display, מוזיאון פאלאצו מדיצ'י ריקארדי, פירנצה, אוצר: פרופ' מרדכי עומר
2009 - רוחות רפאים | Ghosts, מוזיאון תל אביב לאמנות, אוצר: פרופ' מרדכי עומר
2007 - אלביס | Elvis, סדנאות האמנים בתל אביב
2006 - דוּם דוּם דוּם | Doom Doom Doom, גלריה גורדון לאמנות, תל אביב
2006 - אני, בוטניקה | I am, Botany, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, אוצרת: דליה לוין
2005 - הגן | The Garden, מוזיאון חיפה לאמנות, אוצרת: יהודית מצקל
2005 - האלבום השחור | The Black Album, גלריה גורדון לאמנות, תל אביב
תערוכות > אוצר ועורך

2023 - גן הפתחים, גלריה קלור, בצלאל
2021 - תגיד משהו על הים, אסף עיני, גלריה המחלקה לאמנות, בצלאל
2021 - דלת אמות, הדר פרי, גלריה המחלקה לאמנות, בצלאל
2021 - רציפות למקוטעים, ליהי ניידיץ, גלריה המחלקה לאמנות, בצלאל
2021 - חופשה בצפון, שחף לוי, גלריה המחלקה לאמנות, בצלאל
2021 - אהבה, תשוקה, תקווה, פיראס פראח, גלריה המחלקה לאמנות, בצלאל
2020 - עסקי פנים מס. 2, רוואן אבו פילאת, גלריה המחלקה לאמנות, בצלאל
2020 - חורים לבנים, עידן סיטבון, גלריה המחלקה לאמנות, בצלאל
2020 - IFIDIE, מור אפגין, גלריה המחלקה לאמנות, בצלאל
2019 - צל קליפה, דניאל פילוסוף, גלריה המחלקה לאמנות, בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים
2019 - ציד אריות, שיר כהן, גלריה המחלקה לאמנות, בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים
2019 - אור יום, אליה כהן, גלריה המחלקה לאמנות, בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים
2019 - No. 1 is No. 1, גלעד גרינברג, גלריה המחלקה לאמנות, בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב
2019 - נראה בסוף אופק קו החוף, רחל לויאן, גלריה המחלקה לאמנות, בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים
2018 - סלון אירוטי, גלריה נגא לאמנות עכשווית
2015 - איש ללא תכונות, לאה אביטל, גלריה נגא לאמנות עכשווית
2015 - צופים בלילה, בוגרים מהמחלקה לאמנות בבצלאל, הגלריה לאמנות, האוניברסיטה המורמונית, ירושלים
2006 - רומנטיקנים חסרי תקנה* (*וצעירים חסרי מנוח), גלריה נגא לאמנות עכשווית
פרסים ומלגות

2012 - פרס שר התרבות, משרד התרבות, מדינת ישראל
2008 - פרס רפפורט לצייר ישראלי צעיר, מוזיאון תל אביב לאמנות
2005 - פרס האמן הצעיר, משרד החינוך התרבות והספורט, מדינת ישראל
2004 - Cite-Culture - CIUP)Cite Internationale Universitaire de Paris, Residency, מלגת שהות למשך שנה ב-CIUP, פריס, צרפת
2003 - PSS - מלגת שהות בת חודש בתוכנית קיץ לאמנים צעירים מצטיינים, בבית הספר לאמנות של גלאזגו (GSoA), סקוטלנד
2002 - פרס המחלקה לאמנות על הישגים מיוחדים, בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים
הוראה

2019 ואילך - ראש המחלקה לאמנות, בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
2019 ואילך - מרצה בכיר, ,תוכנית התואר השני באמנויות (MFA), בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
2006-2019 - מרצה בכיר, המחלקה לאמנות, בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
2006-2010 - מרצה, בית הספר לאמנות המדרשה לאמנות, מכללת בית-ברל
2004-2008 - מרצה, המחלקה לתקשורת חזותית, ויצו המרכז האקדמי לעיצוב, חיפה
ספרים

2023 - רקעים וציפויים, עבודות 2015-2023, טקסט מאת דליה מנור, עיצוב והפקה: הליגה (קובי לוי ואלה יהודאי)
2022 - שנות נייר: ניירות 1999-2022, מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן, טקסט מאת סמדר קרן, עיצוב והפקה: הליגה (קובי לוי)
2011 - Killing Time - ספר אמן, מהדורה חתומה בת 300 עותקים, הוצאה עצמית, עיצוב והפקה: מיכל סהר
2010 - Display, הוצאת מוזיאון Palazzo Medici Riccardi, פירנצה, עורך: פרופ' מרדכי עומר, עיצוב והפקה: מיכל סהר
2009 - רוחות רפאים, הוצאת מוזיאון תל אביב לאמנות, עורך: פרופ' מרדכי עומר, עיצוב והפקה: מיכאל גורדון
2006 - דוּם דוּם דוּם, הוצאת גלריה גורדון, תל אביב, עיצוב והפקה: מגן חלוץ
גלריה

יוסף קריספל, חיילים צועדים, 2002, שמן על בד, 40X50 ס"מ, אוסף פרטי, תל אביב
יוסף קריספל, מוזיאון בקהיר, 2002, שמן על בד, 114X104 ס"מ, אוסף חנינא ברנדס, תל אביב
יוסף קריספל, ללא כותרת (דיוקן עצמי), 2003, שמן על בד, 115X135 ס"מ
יוסף קריספל, ללא כותרת (הוא מת והוא עומד למות), 2006, מהסדרה "דוּם דוּם דוּם", שמן על בד, 130X160 ס"מ, אוסף פרטי, תל אביב
יוסף קריספל, ללא כותרת מס 4 (אלביס), 2008, מתוך "סדרת היריות" מהסדרה "אלביס", שמן על בד, 100X150 ס"מ, אוסף פרטי, תל אביב
יוסף קריספל, ללא כותרת (אלביס), 2007, מהסדרה "אלביס", אקריליק ושמן על בד, 100X120 ס"מ
יוסף קריספל, מטמורפוזות, 2008, שמן על בד, 12 חלקים
יוסף קריספל, ללא כותרת (ראש דיוניסוס), מתוך "מטמורפוזות", 2008, שמן על בד, 100X120 ס"מ
יוסף קריספל, מאחורי המראה, 2008, מהסדרה "רוחות רפאים", שמן על בד, 160X180 ס"מ, אוסף בנו כלב
הערות שוליים

↑  מרדכי עומר, יוסף קריספל, יוסף קריספל: רוחות רפאים, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2009, עמוד 9]
↑  אמיתי מנדלסון, הזוכים: 2005, יוסף קריספל, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2006, עמוד 62]
↑   גלעד מלצר, "רואים ירוק רואים שקוף": הגן נותר מחוץ לתמונה, באתר הארץ, 26 ביוני 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 277351  NLI: 987007297938405171  BnF: cb165891797 (data)  GND: 138236593  ISNI: 0000 0000 7152 315X  LCCN: nr2007007162  SUDOC: 226927792  VIAF: 97597129   WorldCat (עם VIAF): 97597129
ליסה קיולי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1974 (בת 51 בערך) אוסטרליה קנברה, אוסטרליה 
 ענף מדעי:  אסטרונומיה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה  אוניברסיטת אדלייד 
 מוסדות:  האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה 
 פרסים והוקרה:  עמיתת החברה המלכותית של ניו סאות' ויילס (2020)  מדליית ג'יימס קרייג ווטסון (2020)  עמיתת האקדמיה האוסטרלית למדעים (2014)  פרס ניוטון לייסי פירס לאסטרונומיה (2008)  פרס אנני ג'אמפ קאנון (2006) 
 
ליסה ג'ניפר קיולי (באנגלית: Lisa Jennifer Kewley; נולדה ב-1974, קנברה) היא אסטרונומית אוסטרלית, שחוקרת אבולוציית גלקסיות. היא פרופסור ומראשי המרכז האוסטרלי למצוינות בנושאי מחקר האסטרונומיה. היא מהווה לחברת כבוד באוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה לפיזיקה ולמתמטיקה חישובית. במחקריה ניסתה להבין כיצד גלקסיות נוצרו בתקופות המוקדמות ביקום.
ילדותה

קיולי גדלה בדרום אוסטרליה. הוריה עודדו אותה להתעסק במדע, והיא הושפעה מהמורה שלה לפיזיקה בבית הספר התיכון ומהשתתפותה במחנה צפיית כוכבים בבית הספר. כל אלו הביאו אותה להתעניין בנושאי האסטרונומיה.
דרכה האקדמית

לאחר בית הספר, נרשמה ללימודי תואר ראשון במדע באוניברסיטת אדלייד וסיימה את התואר באסטרופיזיקה.
מאוחר יותר עברה להתגורר בקנברה על מנת להמשיך לדוקטורט באסטרופיזיקה באוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה, וקיבלה את תואר הדוקטור שלה בשנת 2002. בשנת 2001 שהתה למשך תקופה כחוקרת אורחת באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. באותו זמן היוותה שותפה לכתיבת מאמר בכתב העת The Astrophysical Journal (אנ') בשם "Theoretical Modeling of Starburst Galaxies", אשר מהווה כמאמר הכי מצוטט מבין המאמרים שכתבה.
אחרי שהשלימה את הדוקטורט, עברה קיולי למרכז הרווארד-סמית'סוניאן לאסטרופיזיקה (אנ') בבוסטון כעמיתה בו, וחקרה את התפתחותם של כוכבים ובין מנחיה נכללה האסטרופיזיקאית האמריקאית מרגרט גלר (אנ').
בשנת 2004 הפכה לעמיתת מחקר במרכז המפעיל את טלסקופ החלל האבל. בשנת 2005, המשיכה את עבודתה במכון לאסטרונומיה באוניברסיטת הוואי.
באחד מהמחקרים שביצעה כחלק מקבוצה של כמה חוקרים השתמשה קיולי בניתוחים מחודשים של תמונה שצילם טלסקופ החלל האבל. מטרתם של השימושים המחודשים בצילומים אלו הייתה להצליח לחקור גלקסיה ספירלית במרחק 9.3 מיליארד שנות אור מכדור הארץ. בשל מרחקה הרב של הגלקסייה הזו מאיתנו, היא גלקסיה שגילה הרבה יותר צעיר משל הגלקסייה שלנו (בעת צילומה, התקבלה תמונת הגלקסייה לפני 9.3 מיליארד שנים, ובשלב זה ביקום, גלקסיות ספירליות היו צעירות הרבה יותר מהמצב שלהן כיום). בזכות המידע שהצליחו לאסוף על גלקסייה זו, הם הגיעו למסקנה על האבולוציה הכימית שלה והצליחו להבין את מקורה. הם הגיעו לתגלית זו לאור העובדה שלמשל, רמת ההימצאות של חמצן באזוריה המרכזיים, הייתה גבוהה בהרבה מבחלקים האחרים של זרועותיה וכך גם היה עם הימצאותם של יסודות מתכתיים. היות שמדובר בגלקסייה ספירלית צעירה, זה מעיד שבשלביה הראשונים של גלקסייה כזו, האבולוציה הכימית מתחילה במרכז.
בשנת 2011, חזרה קיולי לאוסטרליה כפרופסור בבית הספר לאסטרונומיה ולאסטרופיזיקה באוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה.
מחקרים והוקרה

בשנת 2005 החלה לעבוד במצפה הכוכבים קק שבמאונה קיאה, וניתחה נתונים על חמצן בגלקסיה זו ובאחרות סוג זה בגילאים שונים, ובכך למעשה ניתן להבין את האבולוציה של גלקסיות מסוג זה. על המחקר הזה, זכתה בשנת 2005 בפרס אנני ג'אמפ קאנון לאסטרונומיה.
בשנת 2008 זכתה להכרה נוספת על עבודה, כאשר זכתה בפרס ניוטון לייסי פירס לאסטרונומיה (אנ'). הפרס הוענק לה על יד האגודה האמריקנית לאסטרונומיה (אנ'), וניתן לה על מחקרה "שהציג כיצד המאפיינים של גלקסיה תלויים בפרק הזמן שעבר מאז שנוצרה". בעבודתה בחנה את השונות בין גלקסיות ישנות וחדשות, כולל את רמת הימצאות החמצן בהן, את קצב היווצרות הכוכבים בהן, ואת מאפייני המרכז של כל אחת מהן. לאחר שבחנה את השונות בגלקסיות הללו בגילאים השונים הצליחו להראות את התלות בין מאפייני הגלקסייה לגילה.
בשנת 2014, נבחרה קיולי כחברה באקדמיה האוסטרלית למדע.
היא נבחרה להנחות בשנת 2018 את הרצאת הארלי ווד, אירוע שנתי של האגודה האוסטרלית לאסטרונומיה, נושא ההרצאה שהעבירה היה חמצן וכוכבים.
בשנת 2020 זכתה במדליית ג'יימס קרייג ווטסון (אנ') על עבודתה ששילבה מודלים תאורטיים ותצפיות אסטרונומיות שהשפיעו מאוד על הבנתינו על דרך התפתחותן והיווצרותן של גלקסיות ב-12 מיליארד השנים האחרונות.
תרומתה למחקר באסטרונומיה באוסטרליה

קיולי הייתה ממקימי המרכז האוסטרלי למצוינות במחקר אסטרונומי בהר סטרומלו, והיא מהווה מראשיו.
חיים אישיים

בשנת 2001, נישאה קיולי לבעלה ראובן בקנברה, זמן קצר לפני שעברו לבוסטון. לשניים שני ילדים, בן שנולד ב-2008 ובת שנולדה ב-2011, שניהם נולדו בזמן שעבדה והתגוררה בהוואי.
הערות שוליים

1 2 3 4  In pursuit of two goals: An award-winning astronomer who needs both career and family, Gender Institute. Australian National University, ‏7 בנובמבר 2012
1 2 3  Lisa Kewley, web.archive.org, ‏2014-05-31
1 2  No. 18 - 2006: Kewley Wins National Astronomy Award, www2.ifa.hawaii.edu
↑  L. J. Kewley, M. A. Dopita, R. S. Sutherland, C. A. Heisler, Theoretical Modeling of Starburst Galaxies, The Astrophysical Journal 556, 2001-07-20, עמ' 121–140 doi: 10.1086/321545
↑  Lisa Kewley, scholar.google.com.au
↑  Astronomy news by l'Astrofilo, www.astropublishing.com
↑  Ragbir Bhathal, Ralph Sutherland, Harvey Butcher, Mt Stromlo Observatory: From Bush Observatory to the Nobel Prize, Csiro Publishing, 2013-12-02, ISBN 978-1-4863-0076-1. (באנגלית)
↑  Newton Lacy Pierce Prize in Astronomy | American Astronomical Society, web.archive.org, ‏2013-02-11
1 2  Institute for Astronomy Press Release, www.ifa.hawaii.edu
↑  Fellows elected in 2014 | Australian Academy of Science, www.science.org.au (באנגלית)
↑  Harley Wood Lecture ASA Annual Scientific Meeting 2018, Swinburne Centre for Astrophysics and Supercomputing, ‏26 ביולי 2019
↑  James Craig Watson Medal, www.nasonline.org
↑  Kimberley Le Lievre, Meet the women leading Australia's charge in science and space, The Sydney Morning Herald, ‏2019-03-02 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ORCID: 0000-0001-8152-3943
מודנה

מוֹדֶנָה (באיטלקית: Modena) היא עיר מרכזית במחוז אמיליה-רומאניה שבצפון איטליה. העיר משמשת כבירת נפת מודנה וממוקמת בצידו הדרומי של נהר הפו.
פיאצה גרנדה במודנה: הקתדרלה משמאל וארמון העיר מימין
רקע

בעודה עיר עתיקה הייתה מודנה מקום מושבו של הארכיבישוף, אך ידועה בעיקר כבירת "עמק מכוניות העל" בהיותה כיום ובעבר, משכן ליצרניות רכבי ספורט, בניהם פרארי, מזראטי, בוגאטי, דה טומאסו, למבורגיני ופגאני.
גולת ההשכלה של העיר היא אוניברסיטת מודנה שנוסדה בשנת 1175, בה בולטים בעיקר לימודי רפואה ומשפטים. קציני צבא איטלקיים עוברים חלק מהכשרתם באקדמיה הצבאית האיטלקית ששוכנת גם היא במודנה ומאוכלסת בחלקה בארמון הדוכס (Palazzo ducale) שבמרכז העיר.
בעיר קיימת ספריית אסטנסה (Biblioteca Estense) המכילה ספרים היסטוריים רבים וכ-3,000 כתבי-יד מקוריים.
פרסומה של מודנה נובע גם בהיותה בירתו הבלעדית של החומץ הבלסמי.
רבים מאנשי מודנה (מודנזים) הינם ידוענים ברחבי העולם, ובניהם הטנור לוצ'יאנו פאבארוטי, ומייסד חברת הרכבים פרארי, אנצו פרארי.
גאוגרפיה

מודנה שוכנת בעמק הפו ומאוגפת על ידי הנהרות סקיה (Secchia) ופנארו (Panaro), יובלים של  נהר הפו. כסמל להימצאות נהרות אלו הוקמה מזרקת שני הנהרות (Fontana dei due fiumi) במרכז העיר. רכס הרי האפנינים מתחיל כ-10 ק"מ מדרום לעיר. האקלים בעיר הוא סובטרופי לח, והיא חווה עונות קיץ חמות ולחות עם כמות משקעים נמוכה ועונות חורף קרות ולחות.
היסטוריה

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה > העת העתיקה

בתקופת הברזל אוכלס אזור מודנה על ידי הווילאנובים (Villanovans) ולאחר מכן על ידי השבטים הליגוריים. למרות ששנת ייסודה המדויק אינו ידוע, ידוע שהעיר כבר הייתה קיימת במאה ה-3 לפנה"ס, מאחר שידוע שבזמן פלישת חניבעל לאיטליה בשנת 218 לפני הספירה שבטי הבויי אשר התיישבו באזור מרדו וביצרו את העיר.
היסטוריה > ימי הביניים

גולי מודנה הקימו עיר חדשה מצפון-מערב לעיר, המרוחקת ממנה מספר קילומטרים בודדים. עיירה זו עדיין קיימת בשם צ'יטנובה ("עיר חדשה"). במלחמות שבין הקיסר פרידריך השני לבין האפיפיור גרגוריוס התשיעי צידדה מודנה בקיסר.
היסטוריה > העידן המודרני

העיר בוצרה על ידי ארקולה השני ד'אסטה, דוכס פרארה, והייתה למגורי הדוכס הראשיים כאשר פרארה, מקום מושבה הראשי של בית אסטה, נפלה לידי מדינת האפיפיור בשנת 1598. ב-20 באוגוסט 1859 הצהירו נציגי מודנה על היותם חלק משטחה של ממלכת איטליה, החלטה אשר אוששה במשאל עם בשנת 1860.
אתרים ראשיים > קתדרלת מודנה

קתדרלת מודנה ניצבת בצידה הצפוני של פיאצה גרנדה (Piazza Grande - "הכיכר הגדולה") הנמנית יחד עם המבנים שסביב לה על רשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו. בניית הקתדרלה החלה תחת פיקוח מטילדה רוזנת טוסקנה עם הנחת אבן הפינה ב-6 ביוני 1099. הבנייה הושלמה בשנת 1184 והמבנה נחשב לאחד מהחשובים באירופה בסגנון רומנסקי. הקתדרלה ידועה במיוחד במגדל הפעמונים שלה הקרוי "מגדל הגירלנדינה" (Torre della Ghirlandina) או "מגדל העיר" (Torre Civica). המגדל נישא לגובה של 86.12 מטר והוא נראה גם מחוץ לעיר. המגדל הוקם בשנת 1179 במטרה להתחרות במגדליה של בולוניה השכנה, ונקרא תחילה מגדל סן ג'ימיניאנו (Torre di San Geminiano). על המגדל כיפה אופיינית ולה שמונה צלעות ובראשה שני זרי שיש (ghirlande) ומכאן שמו של המגדל. נכון לשנת 2010 נמצא בניין הגירלנדינה בשיפוצים.
אתרים ראשיים > ארמון הדוכס

ארמון הדוכס, שאת בנייתו החל פרנצ'סקו הראשון מבית אסטה, והשלים פרנץ החמישי, דוכס מודנה, הייתה מקום מושבם של בני משפחת אסטה מהמאה ה-17 עד למאה ה-19. הארמון שוכן בשטחה של טירת אסטה (לשעבר) למרגלות העיר. כיום משמש הארמון כמשכנה של האקדמיה הצבאית של מודנה, מוזיאון צבאי וספרייה. לארמון חזית בסגנון הבארוק, חזית אשר ממנה ניתן לגשת לרחבת הטקסים הצבאיים.
אתרים ראשיים > ארמון העיר

ארמון העיר (Palazzo Comunale) הוא משכנה של מועצת העיר מודנה והוא סוגר על פיאצה גרנדה ממזרח ומצפון. בניית הארמון החלה בשנת 1046, והמגדל המקורי שניצב מעליו ואשר נקרא "מגדל העיר", חרב ברעידת אדמה ב-1671, אך הוקם שוב בשם "מגדל מוצה" (Torre Mozza) ובו שעון.
אתרים ראשיים > בית הכנסת של מודנה

בית הכנסת של מודנה השוכן לצד הארמון העירוני (Palazzo Comunale) נבנה בשנת 1873 על ידי הקהילה היהודית בעיר בסגנון לומברדי. בית הכנסת עדיין פעיל והוא משמש את חברי הקהילה היהודית של מודנה.
ספורט > ספורט מוטורי

למודנה זיקה חזקה ביותר לספורט, בעיקר לספורט מוטורי. קשר זה נוצר בהיוולד אנצו פרארי, מייסד חברת המכוניות וקבוצת המרוצים של פרארי, בעיר מודנה בשנת 1898. בניינה הראשון של קבוצת סקודריה פרארי הוקם במודנה, בעוד שמפעליה כיום נמצאים בעיירה הסמוכה מראנלו. כדי לסמל את הזיקה של חברת פרארי לעיר מודנה כעיר שבה החל סיפורה, השיקה פרארי בשנת 1999 מכונית ספורט בשם פרארי 360 מודנה.
בעקבות התפתחות האזור אשר מסביב למודנה כאזור החביב על ידי חברות מכוניות ספורט, מכונה כיום מחוז מודנה בחיבה "עמק מכוניות העל", אשר מעבר לפרארי כולל גם את מזראטי, למבורגיני, פגאני ובעבר גם את בוגאטי אשר לימים מוקמה מחדש בצרפת ודה טומאסו אשר פשטה רגל בשנת 2004. ישנן מספר חברות קטנות נוספות באזור כגון אדוניס.
ספורט > כדורגל

לעיר היה מועדון כדורגל, מודנה אפ.צ'י. (Modena FC) המועדון, ששיחק לאורך רוב שנות קיומו בסרייה ב', פורק בנובמבר 2017 בעקבות פשיטת רגל והוקם מחדש ב-2018. ב-2022 חזרה הקבוצה לסרייה ב'.
ספורט > כדורעף

לכדורעף תפקיד חשוב בהיסטוריה הספורטיבית של מודנה, שכן הקבוצה המקומית Panini Modena זכתה ב-11 אליפויות ארציות.
ערים תאומות

אוסטריה לינץ, אוסטריה
ברזיל לונדרינה, ברזיל
סרביה נובי סאד, סרביה
ארצות הברית סיינט פול, מינסוטה, ארצות הברית
הקתדרלה של מודנה בשלג
בית-הכנסת של מודנה
ארקדה בויה אמיליה במודנה
שטיח באייה

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך יצירה:  שנות ה־70 של המאה ה־11 
 טכניקה וחומרים:  פשתן טווי, צמר 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  68.3 מ' 
 גובה:  0.5 מ' 
 נתונים על היצירה
 מיקום:  באייה
 קואורדינטות:  49°16′28″N 0°42′01″W﻿ / ﻿49.27436°N 0.70029°W﻿ / 49.27436; -0.70029
 
שטיח בָּאיֶיה (בצרפתית: Tapisserie de Bayeux) הוא עבודת רקמה מ-1077, שנמצאת כיום במוזיאון ייעודי בעיר באייה, בנורמנדי שבצרפת. הוא נוצר ככל הנראה בקנט, אנגליה, לאחר הכיבוש הנורמני ב-1066. השטיח מתעד את השתלשלות האירועים עד קרב הייסטינגס, שבעקבותיו השתלטו הנורמנים על אנגליה. שטיח באייה נחשב לאחת מיצירות האמנות הגדולות של ימי הביניים, ובכלל.
אורכו של השטיח כ-70 מטרים ורוחבו כחצי מטר. מתוארות בו באופן כרונולוגי ובחיות רבה 58 סצנות המפרטות את דרכו של ויליאם הכובש לכתר האנגלי, בצירוף הסברים ותיאורים בלטינית שרבות בה השגיאות. יש הרואים בשטיח אחת מיצירות הקומיקס הראשונות בהיסטוריה. ישנם מקורות (צרפתיים) הטוענים כי את השטיח יצרו אשתו של ויליאם, מתילדה מפלנדריה, וגבירותיה. בצרפת יש המכנים את השטיח La Tapisserie de la Reine Mathilde (שטיח המלכה מתילדה), אולם הוא נוצר ככל הנראה באנגליה בהזמנתו של אודו, בישוף באייה, אחיו החורג של ויליאם.
תקציר האירועים המתוארים בשטיח

תמונה פנורמית של שטיח באייה (העלילה משמאל לימין)
בינואר 1066, בהיותו על ערש דווי, מבקש מלך אנגליה אדוארד המודה מהרולד גודווינסון, רוזן מחוז וסקס, להפליג לדוכסות נורמנדי ולהודיע לדוכס ויליאם ה-I שהוא המועמד לרשת את כס המלוכה במות המלך.
לאחר הפלגה במימי התעלה הסוערים, הרולד נוחת במקום לא ידוע ונשבה על ידי הרוזן "גי מפונטיה"; ויליאם, ששומע על נפילתו של הרולד בשבי, דורש מגי להעביר את הרולד לרשותו.
הרולד מגיע לטירתו של ויליאם ומבשר לו על החלטת מלך אנגליה בדבר ירושת הכתר. או אז הוא יוצא עם ויליאם למסעות מלחמה בצרפת ועוזר לו בניצחונו על "קונאן" דוכס ברטאני. בהמשך מושבע הרולד אמונים לוויליאם - בפני שרידי קדושים נוצרים, שבועה שנחשבת לעליונה במעלה.
ברם, זמן קצר לאחר חזרתו של הרולד לאנגליה מת המלך אדוארד, וכבר ביום לווייתו מכתיר עצמו הרולד למלך החדש של אנגליה הסקסונית.
ויליאם שומע על כך וחמתו בוערת בו; הוא מגייס מיד צבא ובונה צי של 700 ספינות, לפי ההיסטוריונים, במטרה לשוט לאנגליה ולהחזיר לעצמו את הכתר שהובטח לו.
מקץ מספר חודשים, תוך ניצול רוחות המתאימות לחציית התעלה, ויליאם ואנשיו מפליגים בכוח רב לקראת עימות עם כוחותיו של הרולד בדרום אנגליה.
לאחר הנחיתה בחופי אנגליה, ויליאם מצווה להקים מחנה מבוצר שיגן על כוחותיו, והוא גם עורך סעודה לכבוד אנשיו בערבו של הקרב.
ב-14 באוקטובר ניצבים הכוחות הנורמנים והסקסונים זה מול זה בשדה הקרב בהייסטינגס. לוויליאם, כפי שמראה שטיח באייה, יש גם חיל פרשים. הנורמנים תוקפים את הכוחות הסקסונים, הם הורגים בקרב את אחיו של הרולד ונראה כי הם מנצחים בקרב. ויליאם - שחשבו תחילה כי נהרג בקרב, מוריד את קסדתו כדי שחייליו יראו שהוא בחיים וימשיכו להילחם למענו. הנורמנים מתקרבים להכרעת הקרב וברגע האמת הרולד נפגע מחץ בעינו - ומת. הנורמנים רודפים אחרי הסקסונים הנמלטים לכל עבר והורגים בהם ללא רחם.
ביאורים ותוספות

זיהויו של הרולד השני בגפנית המתארת את מותו - מוטל בספק. ישנם היסטוריונים החולקים על הדעה המקובלת לפיה הרולד הוא הדמות שבעינה נעוץ חץ. התומכים בזיהוי מציינים את המילים "Harold Rex" ("המלך הרולד") המופיעות מימין ומעל לראש הדמות. בשטיח רקום גם כוכב שביט, שהוא ככל הנראה שביט היילי, שהופיע בשמיים סמוך להכתרתו של הרולד. אף על פי שעיצוב השטיח הושפע בבירור ממגמת תעמולה פוליטית ורצון להאדיר את ויליאם, שטיח באייה הוא עדיין מקור חזותי חשוב ביותר לתיעוד כלי-נשק, לבוש והיבטים אחרים של תרבות ימי הביניים, ומהבודדים ששרדו מאותה תקופה. עם זאת, בשטיח מופיעים הלוחמים כשהם נלחמים בידיים חשופות, כשישנם מקורות הגורסים כי באותה תקופה נהגו להילחם ולצוד כשידיהם נתונות בכפפות.
האורגים השתמשו בצמר שנצבע תוך שימוש בצבענים ממקור צמחי. ניתן למצוא בשטיח צבעי לבנה שרופה, חלודה, צהוב חרדלי, ירוק זית, חום כהה ולבן "מלוכלך", שנמצא גם בבדים אחרים שנוצרו באותו אזור.
השטיח היווה השראה לעבודות רקמה אחרות, בין השאר פרודיות, בעיקר כאלו המנציחות פלישות.
השטיח כיום

השטיח נמצא כיום בעיר באייה שבצרפת, הוא שוכן במבנה הבנוי כאליפסה (אליו הועבר מקתדרלת באייה), כאשר המבקרים הולכים לכל אורכו ומתבוננים בתצוגה המתחלפת, כשהם שומעים את סיפור האירועים דרך אוזניות אישיות.
יצירת עותק מדויק של השטיח בגודל מלא הסתיימה בשנת 1886 והעותק מוצג במוזיאון רדינג ברדינג שבברקשייר, אנגליה.
החלק האחרון של השטיח ובו כניעת הסקסונים בברקהמסטד והכתרתו של ויליאם בווסטמינסטר אבד.
לקריאה נוספת

"The Bayeux Tapestry and the Battle of Hastings 1066" מודנס רוד, בהוצאת כריסטיאן אילרס, קופנהגן, 1962. מכיל תמונות צבע של השטיח והסברים.
"900 Years Ago: the Norman Conquest" קנת' מ. סטון, מגזין "נשיונל ג'אוגרפיק" (אוגוסט 1966): 206-251, מסביר על הפלישה הנורמנית ועל השטיח. צילומי השטיח על ידי מילטון א. פורד וויקטור ר. בוזוול הצעיר.
שביט היילי כפי שהוא מופיע בשטיח באייה (בצדה הימני העליון של התמונה).
ויליאם, דוכס נורמנדי, מלווה על ידי איוסטטיוס, רוזן בולון, ועל ידי אביריו. לבוש צבאי מן המאה ה-11, משטיח באייה.
מחשבות הרווארד

מחשבות הרווארד, בסביבות 1890: בתמונה הנרייטה ליוויט (1868-1921) יושבת שלישית משמאל, אנני ג'אמפ קאנון (1863-1941) עם זכוכית מגדלת, וילמינה פלמינג (1857–1911) עומדת במרכז, אנטוניה מורי (1866-1952).
מְחַשְּׁבוֹת הרווארד (אנגלית: Harvard Computers) הוא כינוי שניתן לקבוצת נשים שעבדו אצל אדוארד צ'ארלס פיקרינג (מנהל מצפה הכוכבים של מכללת הרווארד בין השנים 1877–1919) בעיבוד נתונים אסטרונומיים. בין הנשים הללו היו אנני ג'אמפ קאנון, הנרייטה ליוויט, וילמינה פלמינג ואנטוניה מורי. לאורך 42 שנה, עבדו בצוות כ-80 נשים. הצוות כונה בתחילה בלעג, "ההרמון של פיקרינג", אך שמו שונה לכינוי ללא משמעויות מיניות, "Harvard Computers". קבוצה זו היא דוגמה ל"אפקט ההרמון" בהיסטוריה ובסוציולוגיה של המדע, לפיו מדען שוכר בעיקר נשים כפופות עבור צוות המחקר שלו.
עבודת המחשבות

החל מ-1875 החלו לשכור נשים בתור "מחשבות" לסייע לוויליאם רוג'רס – עד אז, הנשים היו עוזרות בהתנדבות. המחשבות הראשונות היו ר"ט גורג'רס, ר"ג סנדרס, ואנה וינלוק. סנדרס נשארה ועבדה במצפה במשך 13 שנים.
פיקרינג החל לשכור נשים כמחשבות החל משנת 1876. האישה הראשונה שהחלה לעבוד אצלו הייתה וילמינה פלמינג, שעבדה כמשרתת בביתו של פיקרינג. פיקרינג היה מתוסכל מאוד מהעוזרים שלו והכריז כי אפילו המשרתת שלו יכולה לעשות את העבודה טוב יותר. נראה שהוא לא טעה, פלמינג עשתה ביעילות את המטלות שלקחה על עצמה.
אחת מהסיבות המרכזיות להעסקת נשים כמחשבות הייתה השכר. לגברים שילמו יותר מלנשים, כך שהוא היה יכול להעסיק עובדות נוספות באותו תקציב. צוות גדול יותר היה משמעותי משום שבאותה התקופה כמות הנתונים האסטרונומיים עלתה על יכולתם של המצפים לעבד אותה.
אף על פי שחלק מנשים שעבדו אצל פיקרינג היו בעלות תארים אקדמיים באסטרונומיה, הן השתכרו כעובדות לא מיומנות. שכרן הממוצע היה בדרך כלל בין 25 ו-50 סנט לשעה – יותר מפועל במפעל, אבל פחות מפקיד. הן עבדו שישה ימים בשבוע, ימי עבודה מלאים.
בשנת 1886 מצפה הכוכבים של הרווארד קיבל תרומה נדיבה מאלמנתו של הנרי דרייפר, ופיקרינג החליט לשכור עוד נשים לצוות ולמנות את פלמינג כאחראית עליהן.