stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אבחון ציורי משפחה
מחקר

השימוש בציורי משפחה ככלי ציור להבנת עולמו הפנימי של המצייר פורסם לראשונה בשנת 1931 על ידי אפל (K. Appel). בשנת 1951 הציע וילפרד האלס (Wilfred C. Hulse), כחלק ממחקרו "ילדים עם הפרעות רגשיות", להשתמש בכלי זה למטרת אבחון כהרחבה של ציור איש וציור איש ואישה של קרן מחובר (Karen Machover). בציורים שנעשו במסגרת מחקרו התברר כי ציור המשפחה מושפע מהמעורבות הרגשית והיחס האישי של הנבדק לכל דמות במשפחתו. הדמויות השונות אינן מוכפלות, אלא הן שונות זו מזו בגודלן, במידת ההשקעה וההקפדה על הפרטים, בעיוותים השונים ולעיתים נעדרת דמות זו או אחרת. האלס ייחס למאפיינים אלו משמעות ככלי להבנת עולמו של הנבדק. האלס טען כי בציורי הילדים שחקר עולים רגשות עמוקים הנוגעים למערכות היחסים במשפחה.
כדי להרחיב את השימוש בכלי זה לקבוצות שונות באוכלוסייה, נערכו מבדקים שהשוו בין קבוצות שונות ומצאו שאין הבדלים משמעותיים, ולכן הטכניקה תקפה לקבוצות רחבות. בשנת 1956 בדקו רזניקוב ורזניקוב ציורי משפחות של ילדים שחורים ולבנים ולא מצאו כלל הבדל בין הקבוצות.. בשנת 1975 ערך דרן מחקר שנתן תוקף לשיטה, המחקר כלל 239 משפחות ונבחנו בו ההבדלים בין שחורים, לבנים ופורטו-ריקאנים.
מחקרו של יהודה רימרמן מאותה שנה כלל 983 ציורי משפחה של ילדים ובני נוער בישראל, ולטענתו מבחן זה משמש ככלי להבנת תפיסת הילד את משפחתו וכן את רגשותיו. שיחה משותפת של המטפל והמצייר אודות הציור מבהירה היבטים אלו והיא בעלת ערך אבחנתי וטיפולי.
מחקר > ציור משפחה א-קינטית

ההנחיה המדויקת הנבחרת בעת העברת המבחן יכולה להשפיע על המצייר. תחילת מחקר ציורי משפחה התייחס להנחיה כללית למטופל או הנבחן לצייר את משפחתו. 
הנחיה ממוקדת כמו של רזניקוף וטומבלן ושל האלס, "צייר את עצמך ואת בני משפחתך", תביא לתוצרים המבהירים יותר את המבנה המשפחתי הקונקרטי, ואילו הנחיה עמומה יותר כמו של קורמן, "צייר משפחה", מהווה כר נרחב יותר להשלכות ומקטינה את החשש בפני גילוי סודות משפחתיים.
מחקר > ציור משפחה קינטית

ציור משפחה קינטית או משפחה בפעולה (K.F.D - Kinetic Family Drawing) הוא כלי שפותח בשנת 1972 על ידי ברנס וקאופמן. ההנחיה הניתנת היא "צייר תמונה של כל אחד במשפחה, כולל עצמך, עושה משהו - סוג מסוים של פעולה". פעילות של הדמויות יכולה להופיע גם בציורים אחרים, אך ההנחיה המוקדמת מביאה גם התייחסות אבחונית המדגישה את הפעילות, הסגנון והסמלים.
פעילות הדמות (כמו אכילה, בישול, קריאה, משחק, נהיגה) היא בעלת משמעות מעצם תוכנה, וכן יש משמעות למידת התנועה והאנרגיה שבה והאם היא מכוונת לדמות אחרת. סגנון הציור מביא לעיתים לתחימה של דמות אחת או יותר באופן המביע קשיים בהבעה רגשית או תחושת חוסר יציבות.
מאמרם של הנדלר והבניכט משנת 1994 מציג מחקרים שונים אודות ציור משפחה קינטית המצביעים על יתרונותיה בחשיפת קשיים וקונפליקטים של הפרט עם משפחתו. יחד עם זאת, הם מציינים את היעדר מחקר מקיף שמבחין בין גילאים ומגדר. מחקר אחר של ציורי ילדים הצביע על כך שהציורים מייצגים עמדות, פחדים ומשאלות אותם התקשו הילדים להביע באופן מילולי.
מאפיינים מסוימים בציורי משפחה קינטיים מצביעים על סגנונות ההתקשרות. מחקר שנערך בשנת 2003 הציג ממצאים מובהקים המבחינים בין שלושת סגנונות ההתקשרות באמצעות ייצוגים בציורי משפחה קינטיים.
מחקר > חלופות נוספות

ציור בני משפחה הוא חלופה לציור משפחה מלאה. הנחיה זו אינה מאיימת ומאפשרת לאדם שמצייר לבחור בדמויות שמשמעותיות לו. ציור זה מאפשר גם להתמקד בחוויה של אובדן או דאגה כלפי בן משפחה מסוים.
ציור אם וילד הוא הנחיה אותה חקרה גילספי
כדי להתמקד ביחסים הראשוניים של הילד. מנקודת המבט של תאוריית יחסי אובייקט ניתן להצביע על מאפיינים כמו סימביוזה או אינדיבידואציה. כלי זה אינו מיועד לזיהוי הפרעות נפשיות, אלא כדי להבין את היחסים בין הילד לדמות ההורית המרכזית בחייו.
התפתחות ציורי המשפחה אצל ילדים

לתהליך התפתחות ציורי ילדים יש ביטוי גם בציורי משפחה. תהליך זה מתאר את השינויים במאפיינים הגרפיים בציור, המקבילים בדרך-כלל לתהליך ההתפתחות הגופנית, השכלית והרגשית בשנות הילדות. התפתחות זו נחשבת לאוניברסלית ומושפעת רק במעט מן הסביבה. מאפיינים מסוימים בציורי המשפחה משתנים לאורך התפתחותו של הילד. ילדים בני 6-5 מושפעים בעיקר מעולמם הפנימי ומעט מהסביבה החיצונית. הם אינם מתארים תמיד את הדמויות על בסיס משותף, אלא מפזרים אותן על גבי הגיליון. למרות שהדמויות חלקיות בגלל היכולת הגרפית המצומצמת, הן שונות זו מזו באופן שמצביע על יחסו האישי של המצייר אל הדמות. בגילאי 8-6 לרוב מסודרות הדמויות על חלקו התחתון של הגיליון המשמש כאדמה או קרקע, והדמויות מופרדות זו מזו. אפיונים אלו נעלמים בדרך כלל לאחר גיל 9.
מאפיינים חזותיים בעלי משמעות בציור

מיקום הדמות יכול להביע את סדר לידת בני המשפחה או את חשיבותן בעיני המצייר. למשל, ציור בו המצייר נמצא בסוף שורת הדמויות גם אם אינו הצעיר במשפחה, יכול להעיד על ערך עצמי נמוך. לחלופין, התעלמות מהיחסים האישיים עם בני המשפחה וציורם על פי הגיל בלבד יכול לבטא היעדר קשר רגשי. הפרדה בין הדמויות על ידי מרווח ריק או עצם כלשהו כמו בית, יכולה להעיד על משבר במשפחה כגון גירושין או על משאלה של הילד. באופן דומה פעילות בין בני המשפחה יכולה להעיד על יחסיהם בהתאם לאופי הפעילות. קרבה גדולה יותר אל הורה אחד יכולה להצביע על הזדהות מרובה יותר איתו, שתשפיע לרוב גם על סדר ציור הדמויות בציור.
עיוות גודל הדמות ביחס לאחרות וללא קשר לגודל המציאותי, מבטא לחיוב או לשלילה את מידת העוצמה או הסמכותיות של הדמות. הגדלת דמותו של המצייר עצמו יכולה להצביע על הערכה עצמית מופרזת, ואילו חוסר הערכה לדמות תביא להקטנתה והצמדתה לשולי הדף.
עיוות גודל חלקי הגוף מבטא את התפיסה לגבי חשיבות חלק הגוף או המשמעות אותה הוא מסמל. באופן זה הגדלת הראש יכולה לבטא חשיבות ליכולת שכלית והגדלת הידיים תבטא כוח פיזי או לחלופין, תוקפנות.
השמטת דמות מהציור מבטאת לרוב יחס שלילי אל הדמות, ובמקרה בו מדובר בדמות הצייר עצמו הדבר מצביע על רגשי נחיתות, דימוי עצמי ירוד, על תחושת דחייה או על הפגנת תוקפנות כלפי העצמי.
דמיון בין דמויות, כמו דמיון בלבוש או בתנועה, יכול להביע הזדהות, תלות או קרבה.
הסביבה המצוירת מבטאת גם היא התייחסות של המצייר אל משפחתו. למשל, הדגשת הבסיס עליו עומדת המשפחה יכולה להעיד על חוסר ביטחון לגבי עתיד המשפחה או צורך בהגנה. שימוש בסמלים של אור, חום ואנרגיה יכול להביע הזדקקות לחום רגשי ותשומת לב. סודות משפחתיים, גם אם נמחקו לכאורה מההיסטוריה המשפחתית, יופיעו כרמזים או סמלים קשים לפענוח. ציור מחיצות והפרדות בין הדמויות עשוי להצביע על צורך בניתוק והתבודדות כאמצעי הגנה.
מאפיינים חזותיים בעלי משמעות בציור > השפעות חיצוניות

השימוש בכלי זה למטרת אבחון והערכה מושפע מגורמים רבים. ילדים החשים שלא בנוח במשפחתם יגלו קשיים, ואף חרדה בביצוע המשימה. במקרים בהם קיימים סוד או רגשות שליליים כלפי המשפחה, תעלה הססנות רבה שתשפיע על התוצאה או התנגדות. התנגדות יכולה לעלות גם בגלל מבוכה מהמצב המשפחתי או קונפליקט משפחתי אחר. למשל, לאחר גירושין או מוות במשפחה עשויה לעלות השאלה מי יופיע בציור, שעלולה להוביל לחוסר שיתוף פעולה. בנוסף, ציור משפחה הוא מטלה מורכבת, למשל כאשר המשפחה היא גדולה, דבר שעשוי להוביל לציור דמויות באופן סכמתי באופן שמקשה להבין את הדינמיקה המשפחתית. השלב ההתפתחותי של הילד עשוי גם כן להשפיע על התוצרים בציור משפחה, בשונה מציורים אחרים, בשל המורכבות של הציור, ולכן עלול הילד לסגת לשלב התפתחותי מוקדם יותר של הציור, כמו ציור של דמויות מקל, כדי לעמוד במטלה.
ביקורת

בדומה לכלים אחרים להערכה באמצעות ציורים, נמתחת ביקורת על ציור משפחה קינטית על ידי אלו שמפקפקים ביעילות מאפיינים, סימנים וסמלים ככלים לפענוח עולמו הפנימי של אדם. המחקרים שנעשו על ציורי משפחה שונים הם מעטים, והתוצאות שנצפו מעולם לא שוחזרו בקנה מידה גדול יותר. למשל, ציור משפחה ובו הפרדה בין דמויות באמצעות קו תוחם יכול לרמוז למאבחנים או למטפלים על תפישתו של הילד את היחסים המשפחתיים, ולרוב תצביע הפרדה זו על הימנעות מאחרים, אך במקרים מסוימים אפשר להבין את ההפרדה כביטוי של צורך בביטחון או עצמאות. רק שיחה עם הילד תאפשר תובנה מעמיקה.
ראו גם

מבחן השלכה
התפתחות ציורי ילדים
מבחן בית-עץ-אדם
אבחון וטיפול באמצעות מנדלה
לקריאה נוספת

יהודה רימרמן, הילד ניכר בציוריו, אוצר המורה, 1975.
יהודה רימרמן, ציורי ילדים כאמצעי הבעה ואבחנה, אוצר המורה, 1983.
עדה אברהם, הגלוי והנסתר בציורי דמויות אנוש, מודן, 2002.
קת'י מלקיודי, הבנת ציורי ילדים, אח, 2004.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  קת'י א. מלקיודי, הבנת ציורי ילדים, הוצאת ספרים "אח", 2004.
↑  Wilfred C. Hulse, The Emotionally Disturbed Child, 1951.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  יהודה רימרמן, ציורי ילדים כאמצעי הבעה ואבחנה, אוצר המורה, 1983.
1 2 3  יהודה רימרמן, הילד ניכר בציוריו, אוצר המורה, 1975.
1 2 3 4  עדה אברהם, הגלוי והנסתר בציורי דמויות אנוש, מודן, 2002.
↑  Leonard Handler & Donna Habenicht, The Kinetic Family Drawing Technique: A Review of the Literature, Journal of Personality Assessment, Volume 62, Issue 3, 1994
↑  Gail Fury, Elizabeth A. Carlson and L. Alan Sroufe, Children's Representations of Attachment Relationships in Family Drawings, Child Development, Vol. 68, No. 6, December, 1997
↑  Sheri Madigan, Michelle Ladd and Susan Goldberg, A picture is worth a thousand words: Children's representations of family as indicators of early attachment, Attachment & Human Development, Volume 5, Issue 1, 2003.
אביר הברבור

אביר הברבור, מתוך מיניאטורה בכתב היד המאויר של ג'ון טלבוט, הרוזן הראשון משרוסברי, דוכסות נורמנדיה, שנת 1444.
אביר הברבור (Chevalier de cygnet) הוא שמה של אגדה ביניימית. הנוסח הצרפתי הוא שיר עלילה מראשית המאה ה-13 וקשור בתולדות משפחת בויון. "אביר הברבור" הנקרא כאן הליאס (Helyas), מופיע בסירה המושטת על ידי ברבור, על מנת להגן על זכויותיה של הדוכסית מבויון מפני הדוכס מסכסוניה. הליאס מתחתן עם ביאטריס, בת הדוכסית, אך נוטש אותה כעבור שבע שנים, כאשר היא שואלת אותו למוצאו. נכדם של הליאס וביאטריס הוא גוטפריד מבויון (Godfrey de Bouillon), שהנהיג את מסע הצלב הראשון והיה שליטה הראשון של ממלכת ירושלים הצלבנית.
בזמן מאוחר יותר, המשורר הגרמני וולפרם פון אשנבך שילב את אביר הברבור לוהנגרין באפוס הארתוריאני שלו פרסיפל (הרבע הראשון של המאה ה-13). טקסט גרמני, שנכתב על ידי קונרד מווירצבורג ב-1257, הציג גם הוא אביר ברבור ללא שם. הטקסטים של וולפרם וקונרד שימשו לבניית הליברית לאופרה לוהנגרין של ריכרד ואגנר (וימאר 1850).
ראו גם

לוהנגרין
אה"מ אייקסטה (1797)

| --- | --- |
אה"מ "אייקסטה" ואה"מ "מז'יסיין" בקרב סנטו דומינגו
אה"מ "אייקסטה" ואה"מ "מז'יסיין" בקרב סנטו דומינגו
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  פריגטה, אוניית קו מדרגה חמישית
 צי:   הצי המלכותי הבריטי
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  ג'ון רנדול, רות'רהיית
 הושקה:  14 במרס 1797
 תקופת הפעילות:  1797–1821 (כ־24 שנים)
 אחריתה:  נגרטה ב-1 בינואר 1821
 מלחמות וקרבות:  המלחמות הנפוליאוניות מלחמת 1812
 מידות
 תפוסה:  1,127 טונות
 אורך:  46.9 מ'
 רוחב:  12.4 מ'
 עומק הספנה:  4.3 מ'
 נתונים טכניים
 גודל הצוות:  320 איש
 מספר תרנים:  3
 סוג המעטה:  מעטה רוחבי שלם
 אמצעי לחימה
 חימוש:  • 30 תותחי 18 ליטראות בסיפון העליון • 8 תותחי 9 ליטראות בסיפון האחרה (מאוחר יותר 4 קרונדות בנות 32 ליטראות) • 2 תותחי 9 ליטראות בסיפון הקדמה (מאוחר יותר 4 קרונדות בנות 32 ליטראות)
אוניית הוד־מלכותו "אֵייקֶסְטֶה" (באנגלית: HMS Acasta) הייתה פריגטה נושאת 40 תותחים של הצי המלכותי הבריטי. היא השתתפה במלחמות המהפכה הצרפתית, במלחמות הנפוליאוניות ובמלחמת 1812. אמנם לא נלחמה מעולם בקרב חשוב אונייה-מול-אונייה, אך הצטיינה במספר הרב של אוניות אויב שתפסה שלל, בהן פריבטירים ספרדיים, צרפתיים ואמריקניים רבים. "אייקסטה" הוצאה מן השירות ונגרטה ב-1821.
אולימפיאדת סרייבו (1984)

| --- | --- |

 עיר מארחת:  סרייבו, יוגוסלביה
 מדינות משתתפות:  49
 ספורטאים משתתפים:  1272
 תחרויות:  39 תחרויות ב-6 ענפים
 טקס הפתיחה:  7 בפברואר 1984
 טקס הנעילה:  19 בפברואר 1984
 נפתח רשמית על ידי:  מיקה שפיליאק
 השביע את המשתתפים:  בויאן קריז'אי
 השביע את השופטים:  דרגאן פרוביץ'
 הדליק את הלפיד האולימפי:  סנדרה דוברבצ'יץ'
 האצטדיון הראשי:  אצטדיון סרייבו (נקרא כיום אצטדיון אסים פרחאטוביץ'), סרייבו
 הערים שהתמודדו על האירוח:  גטבורג, סאפורו
 → אולימפיאדת לייק פלאסיד אולימפיאדת קלגרי ← 
אולימפיאדת החורף ה-14 נערכה מ-8 בפברואר עד 19 בפברואר 1984 בעיר סרייבו ביוגוסלביה (כיום – בירת בוסניה-הרצגובינה). זו הייתה השנייה בה התקיימו המשחקים במדינה סוציאליסטית, לאחר אולימפיאדת הקיץ 1980 במוסקבה, ברית המועצות.  המשחקים נערכו בסרייבו ובאתרי נופש באלפים הדינריים הממוקמים פחות מ-25 קילומטרים מהעיר. מרוצי הסקי האלפיני החלו באיחור של ארבעה ימים עקב מזג האוויר. במשחקים השתתפו 1272 ספורטאים מ-49 מדינות.
מדליות

| מקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | מזרח גרמניה גרמניה המזרחית | 9 | 9 | 6 | 24 |
| 2 | ברית המועצות ברית המועצות | 6 | 9 | 10 | 25 |
| 3 | ארצות הברית ארצות הברית | 4 | 4 | 0 | 8 |
| 4 | פינלנד פינלנד | 4 | 3 | 6 | 13 |
| 5 | שוודיה שוודיה | 4 | 2 | 2 | 8 |
| 6 | נורווגיה נורווגיה | 3 | 2 | 4 | 9 |
| 7 | שווייץ שווייץ | 2 | 2 | 1 | 5 |
| 8 | קנדה קנדה | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 8 | גרמניה המערבית גרמניה המערבית | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 10 | איטליה איטליה | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 12 | צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 0 | 2 | 4 | 6 |
| 13 | צרפת צרפת | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 14 | יפן יפן | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 14 | יוגוסלביה יוגוסלביה (מארחת) | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 15 | ליכטנשטייןליכטנשטיין | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 16 | אוסטריה אוסטריה | 0 | 0 | 1 | 1 |

| סך הכל | סך הכל | 39 | 39 | 39 | 117 |
הערות שוליים

↑  1984 Winter Olympics, artsandculture.google.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 2089885-X  LCCN: n90699197  NKC: kn20091008001  SUDOC: 079066100  VIAF: 142569502   WorldCat (עם VIAF): 142569502 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספורט ובנושא יוגוסלביה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אוכפים לוהטים

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  מל ברוקס 
 הופק בידי:  מייקל הרצבר 
 תסריט:  מל ברוקס נורמן שטיינברג, אנדרו ברגמן ריצ'רד פריור אלן אוגר
 עריכה:  דנפורד גרין ג'ון הווארד
 שחקנים ראשיים:  קלבון ליטל ג'ין ויילדר הארווי קורמן מדלין קאן
 מוזיקה:  ג'ון מוריס מל ברוקס
 צילום:  ג'וזף פ. בירוק 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  האחים וורנר, Warner Bros. Pictures 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  7 בפברואר 1974
 משך הקרנה:  93 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית (עם שימוש מועט גם ביידיש וגרמנית)
 סוגה:  סרט קומדיה, מערבון 
 תקציב:  2,600,000‏$
 הכנסות:  119,500,000‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   blazingsaddles
 פרסים:  מועמד לשלושה פרסי אוסקר
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
אוכפים לוהטים (באנגלית: Blazing Saddles) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1974 בבימויו של מל ברוקס. הסרט הוא פארודיה על סרטי המערבונים.
סרט רימייק בהנפשה ממוחשבת יצא לאקרנים בשנת 2022 תחת השם "סמוראי על ארבע".
תקציר העלילה

עלילת הסרט, המבוססת בקווים כלליים על הסרט ״שבעת המופלאים״, קושרת בין גורלו של פועל מסילת-ברזל שחור בשם בארט לגורלה של עיירה לבנה בשם רוק רידג'.
בארט נדון להוצאה להורג, מאחר שהכה את מנהל העבודה באת חפירה כיוון שהמנהל העדיף להציל קרונית מחול טובעני והשאיר את בארט לטבוע.
התובע האחראי להוצאה להורג, הדלי לאמאר, מעוניין להתעשר באמצעות תפיסת קרקעות העיירה רוק רידג'. לשם כך הוא משלח חבורת בריונים בתושבי העיירה. לאחר שהבריונים רוצחים את השריף המקומי, לאמאר מחויב לשלוח שריף מחליף. כלעג לרש שולח לאמאר את בארט השחור לעיירה הגזענית. עם זאת, בארט שובה את לב תושבי העיירה ומצליח להפר את מזימתו של לאמאר.
אדגר לונגו

אדגר צ'אגווה לונגו (באנגלית: Edgar Chagwa Lungu, נולד ב-11 בנובמבר 1956 בנדולה, מחוז קופרבלט) הוא פוליטיקאי זמבי,  שכיהן ב-25 בינואר 2015 - 24 באוגוסט 2021  כ-נשיא זמביה השישי. מוצאו בקבוצה האתנית נסנגה. הוא עורך דין וקצין בהכשרתו.
ביוגרפיה > ראשית חייו

אדגר לונגו נולד בשנת 1956 בבית החולים נדולה במחוז קופרבלט, בשטח זמביה של ימינו, אז במושבה רודזיה הצפונית וגדל בפרבר צ'ימוומווה של העיר קיטווה.
אחרי לימודי תיכון במוקובה, סיים אדגר לונגו בשנת 1981 תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת זמביה. בנוסף עשה קריירה צבאית וסיים לימודים ואימונים במכללה הצבאית MILTEZ ‏ (Military Establishment of Zambia) בקאבווה. עבד בתחום עריכת הדין במשרד המשפטים, בתעשיית הנחושת ZCCC‏ (Zambia Consolidated Copper Mines) ובבנק ברקליס בזמביה. בשנת 1983 זכה בהסמכה כעורך דין מהמכון לחינוך משפטי מתקדם של זמביה ZIALE. עבד בהמשך במשרד עורכי הדין אנדרה מאסייה ושו'.
הוא הצטיין בכמה פרשות משפטיות מפורסמות כולל תביעת הפיצויים של 30 משפחות של קורבנות תאונת המטוס של חברת גבון אייר משנת 1993.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

אחרי שהיה פעיל בעבר במפלגה המאוחדת למען פיתוח לאומי UPND, בשנת 2001 הצטרף לחזית הפטריוטית, PF, מפלגה חדשה בראשות מייקל סאטה. בשנת 2011 הצליח (אחרי כישלון בבחירות הקודמות) להיבחר כחבר בפרלמנט מטעם המחוז צ'וואמה. בעקבות ניצחונו של סאטה בבחירות לנשיאות בשנת 2011 כיהן לונגו כשר הפנים ובתוקף תפקידו נקט באמצעי דיכוי כלפי הומוסקסואלים בארצו. בשנים 2013–2015 כיהן כשר המשפטים ושר ההגנה.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > נשיא

אחרי מות הנשיא מייקל סאטה באוקטובר 2014 ותקופת הנשיאות הזמנית של סגן הנשיא ד"ר גאי סקוט, ניסה האחרון להחליש את מעמדו של לונגו ולהדיח אותו מתפקיד מנהיג המפלגה PF. בין היתר נבדקו שמועות לפיהן הוריו של לונגו לא היו ילידי זמביה (צפון רודזיה) אלא ילידי ניאסלנד, מלאווי של ימינו, שמועות שהופרכו. כמו כן נפוצו שמועות שהוכחשו על ידו, על מצב בריאותו - על היותו חולה סוכרת ומכור לאלכוהול. בסופו של דבר הצליח לונגו לשמור על מעמדו כמנהיג המפלגה וניצח בבחירות לנשיאות שהתקיימו ב-24 בינואר 2015 מול יריבו מ-UPND, מגדל הבקר המיליונר הקאינדה היצ'ילמה, עם 48,33% מהקולות מול 46,67%. נכנס לתפקיד הנשיא ב-9 בפברואר 2015. בטקס השבעתו נכחו ראשי מדינה רבים. אינונגה ווינה נבחרה על ידו כסגן נשיא, האישה הראשונה שכיהנה בזמביה בתפקיד זה.
אדגר לונגו הגיע לשלטון בתקופה של משבר כלכלי קשה של ארצו, שנפגעה בגלל הבצורת המתמשכת בתפוקת החשמל המבוססת במידה רבה על תחנות כוח הידרואלקטריות (למשל סכר קריבה) וירידה במחירי הנחושת בגלל הירידה בביקוש בסין. חלק גדול מתושבי המדינה חיים בעוני ומרוויחים בסביבות דולר ביום.
באוקטובר 2015 הצהיר הנשיא לונגו על יום לאומי לתפילה למען מניעת נזקים נוספים לכלכלת המדינה.
בבחירות לנשיאות בשנת 2021 הוא הפסיד  ליריבו הוותיק האקאינדה היצ'ילמה.
ביוגרפיה > בחייו הפרטיים

אדגר לונגו נשוי לאסתר והוא אב לשישה ילדים וסב לשמונה נכדים. הם משתייכים לכנסייה הרומית-קתולית.
בתו, טסילה לונגו, היא חברת פרלמנט מטעם צ'אוואמה.
לקריאה נוספת

Anthony Mukwit Against All Odds, Partridge Africa, 2017
הערות שוליים

↑  כתבה באתר הטלוויזיה הרוסי RT נובוסטי, 18 באוקטובר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1195784376  LCCN: n2017231196  VIAF: 5891150033046211180004   WorldCat (עם VIAF): 5891150033046211180004
אבא כהן

אבא כהן במדי כבאי עם חיים ויצמן
אַבָּא כֹּהֵן (י"ח בתמוז תרל"ח, 19 ביולי 1878 - כ"ה בחשון תשי"ח, 19 בנובמבר 1957) היה מייסד גדוד הכבאים המתנדבים של תל אביב, יחידת הכבאים העברית הראשונה.
תולדות חייו

כהן נולד בכפר דנו שבמחוז פסקוב באימפריה הרוסית, בן ליצחק, סוחר יערות ממשפחה אמידה, ולאשתו, רבקה, בת אבא ליבמן. הגבלות השלטון אילצו את המשפחה לעזוב את הכפר, וב-1882 עברה לעיר ויטבסק ברוסיה הלבנה. בנעוריו ניסה כהן לרכוש השכלה כללית, למרות התנגדותם של הוריו. כנער הקים אגודת גמילות חסד ויזם חוגי תרבות. הוא עסק בפעילות ציונית וסוציאליסטית, בעטיה נידון לשישה חודשי מאסר, וארגן שביתה של עובדי בתי המסחר בוויטבסק, שבעקבותיה פוטר. כהן המשיך בפעילות ציונית חוקית, אך התרחק מפעילות סוציאליסטית ואף הפך לסוחר עצמאי. ב-1901 הצטרף ליחידת כבאים מתנדבים.
ב-1915 עבר כהן לחרקוב ונכנס כשותף במכרה פחם. הוא סייע לפליטי מלחמת העולם הראשונה היהודים בעיר וארגן עבורם מוסדות חינוך. גם כאן התנדב ליחידת הכבאים ועסק בה בהדרכה. אחרי מהפכת אוקטובר נושל כהן מנכסיו ונאסר לתקופה קצרה. הוא עזב את ברית המועצות, התגורר שנתיים בווילנה, וב-1923, בגיל 45, עלה לארץ ישראל עם משפחתו. תחילה עבד כפועל ביישור חולות ובהמשך מצא עבודה כפקיד.
ב-1925 אירע שיטפון גדול בשכונת ברנר. כהן השתתף בפעולות ההצלה, ואז הציע לראש העירייה, מאיר דיזנגוף, לייסד גדוד מכבי אש מתנדבים, שישמש גם להצלת נפשות. הוא היה חבר בהנהלה הזמנית של הגדוד שהתארגנה באוגוסט 1925 וקיבל את תפקיד המנהל הטכני. מאז פעל ללא לאות למיסודו של הגדוד ולהרחבת פעילותו, תוך התמודדות עם קשיים רבים ומחסור באמצעים. כהן עסק ברכש והצטיידות, הכשיר דורות של כבאים וסייע להקמת יחידות כבאים מתנדבים ביישובים אחרים. גם בגיל מבוגר השתתף בפעולות כיבוי והצלה.
אחרי פרישתו, נבחר כהן לנשיא כבוד של מרכז אגודות מכבי אש מתנדבים בישראל.
כהן היה חבר ההגנה, פעל באגודות ציבוריות שונות, ונמנה עם מייסדי בית הכנסת המרכזי לשכונות הצפון.
כהן נפטר ב-1957 בתל אביב ונקבר בבית העלמין קריית שאול. בית הכבאים ברחוב בזל נקרא על שמו.
משפחתו

כהן נישא ב-1905 לסוניה, בת הרב מאיר פרדקין מדוינסק, והיה אב לחמישה בנים. בנו השלישי, אהרון, נהרג במלחמת העצמאות. בנו השני היה האלוף אליהו בן חור. בנו הבכור, זלמן, המציא את שיטת המורס בעברית.
הערות שוליים

↑  לתושבי יפו ותל-אביב, דואר היום, 3 בספטמבר 1925
↑  הנהלת מכבי אש מתנדבים תל-אביב, על השרפות ביפו ותל-אביב, דואר היום, 11 בינואר 1929
↑  ועידה ארצית של הכבאים, דבר, 18 בפברואר 1945
↑  אבא כהן באתר GRAVEZ
↑  סוניה כהן, דבר, 11 במרץ 1956
אוגוסט פון מקנזן

| --- | --- |

הגנרל אוגוסט פון מקנזן
 לידה:  6 בדצמבר 1849 האוס לייפניץ, פרובינציית סקסוניה, ממלכת פרוסיה ממלכת פרוסיה (1803-1892)
 פטירה:  8 בנובמבר 1945 (בגיל 95) הדיגהורסט, פרובינציית הנובר, אזורי הכיבוש בגרמניה אזורי הכיבוש בגרמניה
 מקום קבורה:  Stadtfriedhof 
 מדינה:  גרמניה 
 צאצאים:  אברהרד פון מקנזן, Hans Georg von Mackensen 
 השתייכות:   צבא הקיסרות הגרמנית
 תקופת הפעילות:  1869–1919 (כ־50 שנה)
 דרגה:   גנרל-פלדמרשל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-36   מפקד הקורפוס ה-17   מפקד הארמייה התשיעית   מפקד הארמייה ה-11   מפקד קבוצת הארמיות מקנזן (פולין)   מפקד קבוצת הארמיות מקנזן (סרביה)   מפקד קבוצת הארמיות מקנזן (רומניה)   המושל הצבאי של רומניה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת צרפת–פרוסיה   מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 פור לה מריט  הצלב הגדול של צלב הברזל
 
אנטון לודוויג פרידריך אוגוסט פון מקנזן (בגרמנית: Anton Ludwig Friedrich August von Mackensen‏; 6 בדצמבר 1849 – 8 בנובמבר 1945) היה גנרל-פלדמרשל פרוסי גרמני.
ביוגרפיה > חיים וקריירה מוקדמת

אוגוסט פון מקנזן נולד בפרובינציית סקסוניה שהשתייכה לממלכת פרוסיה, הוא למד חקלאות בבית ספר בהאלה, אבל לא הצליח לסיים את לימודיו. הוא התנדב לשירות צבאי בשנת 1869 בגדוד השני של ההוסרים, במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה הוא קודם לדרגת לויטננט ועוטר בצלב הברזל, דרגה שנייה.
אחרי לימודים באוניברסיטת הלה, פון מקנזן חזר לצבא והמשיך לשרת בגדוד שלו מזמן המלחמה, הוא הצטרף למטה הכללי בשנת 1891 והתרשם עמוקות מרעיונותיו של אלפרד פון שליפן ואפילו נחשב כמועמד לרשת אותו בתפקידו עם פרישתו בשנת 1906, אולם בסופו של דבר הלמוט פון מולטקה קיבל את התפקיד. בשנת 1903 מונה פון מקנזן למפקד הדיוויזיה ה-36, ובשנת 1908 מונה למפקד הקורפוס ה-17.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

כשפרצה מלחמת העולם הראשונה פון מקנזן פיקד על הקורפוס ה-17 שהיה חלק מהארמייה השמינית תחת פיקודו של פאול פון הינדנבורג, הוא השתתף בקרב גומבינן ובקרב טננברג, לקראת סוף שנת 1914 פון מקנזן קיבל פיקוד על הארמייה התשיעית ועוטר בפור לה מריט על לחימתו בלודז' ובוורשה.
ב-16 באפריל 1915 מונה פון מקנזן למפקד הארמייה ה-11 ופיקד עליה עד 8 בספטמבר 1915. פון מקנזן השתתף בקרבות באזור גליציה ולקח חלק בכיבושם של פשמישל ולמברג. על הצלחותיו אלו קיבל פון מקנזן ב-3 ביוני 1915 תוספת עלי אלון לעיטור הפור לה מריט, וב-22 ביוני קודם לדרגת גנרלפלדמרשל ועוטר במסדר העיט השחור.
באוקטובר 1915 פון מקנזן מונה למפקד קבוצת הארמיות פון מקנזן (שכללה את הארמייה ה-11 הגרמנית, הארמייה ה-3 האוסטרו-הונגרית והארמייה ה-1 הבולגרית), והוביל את הכוחות האוסטרו-גרמנים נגד צבא סרביה, הוא הצליח להביס אותם ולמחוץ כל התנגדות צבאית בסרביה.
פון מקנזן הוביל מתקפה נגד רומניה בשנת 1916. הוא נחל הצלחה בשדה הקרב אף על פי שהכוח עליו פיקד היה רב לאומי והורכב מעות'מאנים, גרמנים ובולגרים.
אחרי הניצחון במערכה הרומנית, קיבל פון מקנזן ב-9 בינואר 1917 את הצלב הגדול של צלב הברזל (שהוענק רק 5 פעמים במהלך המלחמה). הוא מונה למושל הצבאי של רומניה בשנת 1917, ופעולתו האחרונה הייתה ניסיון להשמיד את הצבא הרומני שהתחיל להתארגן מחדש, הניסיון נכשל תוך כדי אבדות כבדות לשני הצדדים.
עם סיום המלחמה פון מקנזן נפל בשבי הצבא הצרפתי שהיה מוצב בהונגריה, הוא שוחרר בנובמבר 1919.
ביוגרפיה > אחרי המלחמה

פון מקנזן פרש מהצבא בשנת 1920. למרות התנגדותו לרפובליקת ויימאר בתחילה הוא לא ניצל את מעמדו כדי להתנגד לה בפומבי, דבר זה השתנה בשנת 1924 שהוא התחיל להשתמש בתדמיתו כדי לתמוך בכוחות פוליטיים שמרנים ומלוכנים. כמו כן הוא הצטרף לארגון ותיקי מלחמה העולם, קסדת הפלדה, והיה לאחד האחרים הפעילים ביותר של הארגון השמרני.
בבחירות לנשיאות גרמניה בשנת 1932, תמך פון מקנזן בהינדנבורג, אולם עם עלייתו של היטלר לשלטון הוא הפך לתומך נלהב של המשטר והתפעל מניצחונותיה הראשונים של גרמניה במלחמת העולם השנייה, במיוחד אחרי הניצחון במערכה הצרפתית, תפקידו בגרמניה הנאצית היה סמלי בלבד.
למרות התמיכה שהוא הביע במשטר הוא לא היסס למחות על רציחתם של הגנרלים קורט פון שלייכר ופרדיננד פון ברדוב בליל הסכינים הארוכות ועל מעשי הזוועה שבוצעו בפולין הכבושה, דבר זה הביא את היטלר וגבלס לחשוד בנאמנותו אבל כתוצאה ממעמדו הרם הם לא יכלו לעשות לו דבר.
פון מקנזן נשאר מונרכיסט והופיע בלווייתו של הקייזר וילהלם השני בהולנד לבוש במדים מלאים, בניגוד לרצונו של היטלר. אוגוסט פון מקנזן נפטר ב-8 בנובמבר 1945 בגיל 95. בנו של אוגוסט - אברהרד פון מקנזן, היה גנרל-אוברסט ומבכירי קציני השריון הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה.
עיטורים

הצלב הגדול של צלב הברזל
פור לה מריט עם עלי אלון
מסדר העיט השחור
הצלב הגדול של המסדר הצבאי של מקס יוזף
הצלב הגדול של מסדר סנט סטפן