stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טובי סופר
פרסים ומענקים ספרותיים

פרס אח"י לשירה לשנת 2020 מטעם האגודה לעידוד המחקר, הספרות והאמנות
מענק סיוע להוצאת ספר ביכורים מטעם קרן עמו"ס לעידוד מלומדים וסופרים מטעם בית הנשיא 1980
ביבליוגרפיה > על "להיות עץ"

רות מגד, עצים ורוחות. ידיעות אחרונות, מוסף ראש בראש, כ' בסיון תשמ"א, 22 ביוני 1981, עמ' 7.
רוני סומק, אדמה, רוח ואש. במעלה: עיתון תנועת "הנוער העובד והלומד", גל' מס' 5, אדר א' תשמ"א, פברואר 1981, עמ' 21.
אורי סלע, הרוח ורק הרוח. ידיעות אחרונות, מוסף תרבות, ספרות, אמנות, ו' בניסן תשמ"א, 10 באפריל 1981, עמ' 5.
ביבליוגרפיה > על "ספר (שירות) חובה"

עמיר שינקמן, ספר חובה לשירות חובה. ידיעות אחרונות, מוסף ראש בראש, ב' באדר ב' תשמ"ו, 13 במרס 1986, עמ' 11.
עדנה לוינשטיין, הלמוט פירושו מוכה הלם. הארץ, כ"ז באדר ב' תשמ"ו, 7 באפריל 1986, עמ' 8.
צביה בן-שלום, לעבור את הצבא בשלום. על המשמר, שנה מ"ג, מס' 13009, כ"ח באדר ב' תשמ"ו, 8 באפריל 1986, עמ' 11.
נחום דוניצה, קח ת'באסה בסבבה. ככר העיר: מקומון רמת גן, גבעתיים, בני ברק והסביבה, גל' 6, י' באדר ב' תשמ"ו, 21 במרס 1986, עמ' 20.
דני קרן, ספר חדש לצעירים על סף גיוס ולחיילים בשירות חובה. מעריב, מוסף גבר לעניין, גל' 36, כ"ז באדר ב' תשמ"ו, 7 באפריל 1986, עמ' 14.
שלמה מן, ספר שירות חובה טיז אל נאבי. תל אביב: ידיעות תל אביב גל' 132, ג' באדר ב' תשמ"ו, 14 במרס 1986, עמ' 26.
גיל יודילוביץ', זובור. מעריב תל אביב, גל' 69, כ"ד באדר ב', 4 באפריל 1986), עמ' 11.
י'. ינאי, ספר (שירות) חובה. את: הירחון לאשה ולמשפחה, גל' 231, מאי 1986, עמ' 15.
ביבליוגרפיה > על "עץ עם עיניים"

דובי זכאי, סיפור עצוב על עץ, מעריב, י"ג בשבט תשס"ד, 5 בפברואר 2004, עמוד 9.
יפה נחמני, עץ עם לב, ידיעות אחרונות, עיתון ירושלים, מוסף בונוס לכלכלה, ט"ו בטבת תשס"ד, 9 בינואר 2004, עמוד 11.
ילדים: עץ עם עיניים, ספרו החדש של טובי סופר, ידיעות אחרונות, על השרון, גיליון 711, כ"ב בטבת תשס"ד, 16 בינואר 2004, עמוד 73.
שרית הרץ, עץ עם עיניים, פנאי פלוס, גיליון 755, 5 עד 11 בפברואר 2004, עמוד 74.
רחלה זנדבנק, ט"ו בשבט: עץ עם עיניים, לאשה, גיליון 2963, ג' בטבת תשס"ד, 26 בינואר 2004, עמוד 81.
שלמה גלזר, עיניים אקולוגיות, הדף הירוק – שבועון התנועה הקיבוצית, גיליון מס' 900, י"ג בשבט תשס"ד, 5 בפברואר 2004, עמוד 22.
רמי שיר (עורך), עין חדה, אצבעוני – העיתון לילדים לתלמידי כיתות ב' – ג' – ד', גיליון מס' 1290, כ"ב בטבת תשס"ד, 16 בינואר 2004, עמוד 22. (הפעלה לילדים בעקבות הספר "עץ עם עיניים").
איילה פרלמוטר, החיים בעיניים של עץ, שער למתחיל - שבועון חדשות בעברית קלה, גיליון 1277, י"א בשבט תשס"ד, 3 בפברואר 2004, עמוד 15.
אבי סגל, יודע את מקומי, בשבע, גיליון מס' 211, ו' בתשרי תשס"ז, 28 בספטמבר 2006, עמוד 30.
ערד בן דוד, עץ עם עיניים, ילדי טבע הדברים, גיליון מס' 106, שבט – אדר, פברואר 2004, עמוד 39.
ביבליוגרפיה > על "עם כל הכבוד לגשם"

אלעד זרט, סטטוס פואטי, באתר "ידיעות אחרונות", 22 באוקטובר 2017
ראובן לייב, קצר, חד ומדויק, באתר News1 מחלקה ראשונה, 13 בינואר 2014
רונן טל, "עולם השירה", סופהשבוע, גיליון מספר 59, כג בשבט תשע"ד, 24 בינואר 2014, עמוד 54.
אריק בלום על "עם כל הכבוד לגשם" באתר "נוריתה", 2015
ביבליוגרפיה > על "רפסודה"

ד"ר צדוק עלון, "אנחנו נחל קטן הולך אל הים" – על ספר שיריו השלישי של טובי סופר "רפסודה" באתר יקום תרבות, 26 בפברואר 2022
שניר פלג, רפסודה, בלוג הספרים ואני, מרס 2021
חגית בת אליעזר על אודות השיר "אהבה בימי קורונה", באתר "יקום תרבות"
ציפורה בראבי, הפלגה ברפסודה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 30 בדצמבר 2020
ביבליוגרפיה > על האנתולוגיה "חורשות הכבשים הירוקים" בעריכתו

רן בן נון, שירת היערות, ידיעות אחרונות, מוסף "24 שעות", י"ט בחשון תשע"ב, 16 בנובמבר 2011, עמוד 12.
יעל לרנר, ספר מחווה לכרמל, ישראל היום, מוסף שישבת, כ"ח בחשון תשע"ב, 25 בנובמבר 2011, עמוד 65.
עופר עין גל, ההר הירוק, פנאי פלוס, גיליון 1162, 24-30.11., עמוד 68.
אסי פרידמן, זיכרון, לאשה, גיליון 3372, ב' בכסלו תשע"ב, 28 בנובמבר 2011, עמוד 16.
הערות שוליים

↑  בכיוון הרוח פרס אח"י לשירה 2020 לסופר ולמשורר טובי סופר סקירה מאת נאווה סער
↑  טקס הענקת פרס אח"י לשירה 2020 לטובי סופר
↑  חיילים כותבים שירה, מאת גיל יודילוביץ', במחנה – עיתון חיילי ישראל, גיליון 28, יב אדר ב', תשמ"א, 18 במרס 1981, עמודים 58-59
↑  "עצים ורוחות" מאת רות מגד, ידיעות אחרונות, כ סיון תשמ"א, 27 ביוני 1981, מוסף ראש בראש, עמוד 7
↑  "בסימן קריאה" – רותי קרן משוחחת עם המשורר טובי סופר, רשת א', קול ישראל, 14 באפריל 2014
↑  מוטי גרנר משוחח עם המשורר טובי סופר, רדיו אורנים, 8 במרץ 2015
↑  ראובן לייב, לראשונה: מהדורת אולפן לספר שירה חדש, באתר News1 מחלקה ראשונה, 2 בפברואר 2014
↑  "בסערה עלה השמיימה", על הקלטתו של השיר "אמא של אלעד מטלפנת אליי", "ישראל היום"
↑  השיר "התבוננות במשורר", ב"הארץ", 2016
↑  המשורר רוני סומק קורא בגלי צה"ל משיריו של טובי סופר שראו אור באנתולוגיה "קסם וכישוף" של "סלון הדחויים". ערכה: עינת לביאד
↑  טובי סופר קורא את שירו "בונסאי" בתוכנית הרדיו "גם כן תרבות" בהגשת גואל פינטו, כאן תרבות, 6 בפברואר 2023
↑  זהר סדן. שירים מתוך "עם כל הכבוד לגשם", "בימת שיר" קול המוסיקה, קול ישראל, 2014
↑  עשור לאסון: סיפורי הגיבורים של אסון הכרמל, באתר חדשות 13, 1 בדצמבר 2020
↑  שירים של טובי סופר באתר השירה של נילי דגן ·
↑  טובי סופר, דמיינו שאין גן עדן, באתר ynet, 8 בדצמבר 2010
↑  כששיר הופך למנגינה. ניוז 1. 30 באוגוסט 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299398505171  BnF: cb16703927f (data)  ISNI: 0000 0004 0222 0023  LCCN: nr91035655  VIAF: 297665009   WorldCat (עם VIAF): 297665009
לוצרן

ערך זה עוסק בעיר במרכז שוויץ. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
הכנסייה (קפלה) שנתנה את שמה לגשר הקפלה (Kapellbrucke)
לוצרן (בגרמנית: Luzern, ‏האזנהקובץ:De-Luzern.ogg‏Ⓘ‏; בצרפתית: Lucerne; באיטלקית: Lucerna) היא עיר הבירה של קנטון לוצרן במרכז שווייץ. העיר, שהייתה בעבר כפר דייגים קטן, שוכנת לחופיו הצפון-מערביים של אגם לוצרן, הנקרא גם ימת ארבעת הקנטונים, מאחר שהוא גובל בארבעה קנטונים שונים. לוצרן היא אחד ממרכזי התיירות הפופולריים ביותר בשווייץ, בשל מיקומה המרכזי, האטרקציות התיירותיות שהיא מציעה ואפשרויות הטיול המגוונות באזורים הסמוכים לה. בסוף שנת 2016, התגוררו בה 81,592 תושבים.
היסטוריה

היישוב הראשון במקום נוסד בתקופה הרומית. באמצע המאה ה-8 הוקם באזור מנזר בנדיקטיני וישוב קטן בשם לוצ'יאריה. נראה שזה המקור של השם לוצרן. בשנת 1178, היישוב יצא משליטת המנזר והעיר לוצרן נוסדה רשמית. בשנים 1230–1240 הומצאה השיטה לבנית גשרי עץ מעוגנים בקירות סלע תלולים. בטכניקה זו נבנה גשר השטן מעל קניון שלנן, ומעבר סנקט גוטהארד הפך עביר לבהמות משא. כך נפתח נתיב מסחר בין אירופה הצפונית לאיטליה, אשר שילב את אגם לוצרן. מהלך זה הביא פריחה כלכלית ללוצרן, אשר בסוף המאה ה-13 הגיעה לאוכלוסייה של למעלה מ-3000 איש. בעיר שלטו שליטים מבית הבסבורג, ועוררו התנגדות בקרב התושבים המקומיים, כפי שמתואר גם באגדת וילהלם טל. בשנת 1332 העיר השיגה סופית את שחרורה. בתקופה זו הוקמו ביצורי העיר, כולל חומה אשר כללה מעל 40 מגדלים ושערים. גם הגשר הנקרא קפלבריקה הוקם בתקופה זו ושימש כחלק מביצורי העיר, לכיוון האגם. העסקתם של עד 13000 מצעירי האזור כשכירי חרב במדינות זרות, הזרימה כספים רבים לעיר ותרמו להתפתחותה. אולם, באמצע המאה ה-14, כתוצאה ממלחמות דת ומגפת דבר, האוכלוסייה התדלדלה והגיעה לפחות מ-2000 איש. בתקופת הרפורמציה, רוב מחוזות שווייץ קיבלו את הנצרות הפרוטסטנטית, בעוד לוצרן נותרה נאמנה לנצרות הקתולית, ובשל כך מעמדה נפגע. רק ב-1860, בעקבות חיבורה של לוצרן לערים בזל ואולטן במערכת רכבות, עבר אזור לוצרן תיעוש נרחב, והעיר חזרה לשגשג. ב-50 השנים הבאות, היקף האוכלוסייה הוכפל פעמיים. המצב הכלכלי השתפר ואיפשר שיפור תשתיות והקמת מבנים נאים. כבר בשנת 1873 לוצרן כבר הייתה יעד תיירותי מוערך. היא היוותה יעד בתוך  הסיור הגדול ונכללה במדריכים לתיירים אמריקאים עשירים.  לוצרן זכתה לביקור אישים מפורסמים רבים וביניהם המלכה ויקטוריה, גתה, מרק טויין.
אתרים בעיר

לוצרן היא אתר תיירות פופולרי, בשל מיקומה במרכז שווייץ, לצד אגם לוצרן והרי האלפים, ובשל העובדה שהעיר העתיקה, שממנה צמחה, השתמרה במלואה, לצד העיר המודרנית. אזור הבילויים המרכזי של העיר, לחוף האגם, הוא קטן יחסית וניתן לטייל בו ברגל. העיר העתיקה מהווה מדרחוב ובו מסעדות וחנויות רבות, בעיקר לשעונים ותכשיטים. נהר הרויס (Reuss) חוצה את העיר ומפריד בין העיר העתיקה לזו החדשה.
אתרים בעיר > קפלבריקה-גשר הקפלה

האתר הידוע ביותר של העיר הוא קאפלבריקה (גשר הקפלה)- גשר עץ מקורה באורך 204 מטרים שנבנה על נהר הרויס ב-1333. מקור השם הוא בקפלת סנט פטר הסמוכה אליו. את חלקו הפנימי של הגשר מעטרים ציורים המתארים אירועים מההיסטוריה של שווייץ. רוב חלקי הגשר המקורי, כולל הציורים, הוחלפו ושוחזרו לאחר שרפה שאירעה ב-1993. הגשר עובר ליד מגדל מים עתיק בצורת אוקטגון. הוא הוקם 100 שנה לפני הגשר עצמו, אך שולב במערכת הביצורים של העיר, יחד עם הגשר. במשך השנים שימש כבית כלא, חדר עינויים וגם מקום מושבו של משמר האוצר. היום חלקו מוזיאון וחלקו משמש את מועדון התותחנים.
אתרים בעיר > גשר שפרוייר-גשר הטחנה

גשר מפורסם אחר הוא גשר שפרוייר (אנ'), אשר בעבר נקרא גם גשר הטחנה. השם הנוכחי פירושו גשר המוץ, משום שממנו נהגו עובדי הטחנות להשליך לנהר את הפסולת, שכללה מוץ ועלים. זהו גשר עץ עתיק, מקורה, המיועד להולכי רגל. הגרסה הראשונה של הגשר, אשר הוקמה במאה ה-13, חיברה בין כיכר הטחנה שבעיר העתיקה לבין הטחנות שפעלו על אי, באמצע נהר הרויס. החלק הזה של הגשר קדם לקפלבריקה, ולכן הוא גשר העץ העתיק ביותר באירופה. בשנת 1408 נבנה החלק השני שלו, אשר השלים את הגשר עד לגדה הנגדית.הגשר עצמו מעוטר בסדרת ציורים מהשנים 1616–1637, אשר צויורו על ידי הצייר השווייצרי קספאר מגלינגר (גר') . הסדרה כללה במקור 67 ציורים, מהם נשמרו 45, והם יוצרים את סדרת מחול המוות, ומתארת את שליטת המוות בכל אדם, ללא קשר למעמדו. באשר לטחנות הקמח, האחרונה בהן פורקה ב-1890.
אתרים בעיר > Reusswehr - סכר המחטים

ליד גשר שפרוייר נמצא סכר הסטורי הנקרא "סכר המחטים"- Reusswehr. הסכר מווסת את גובה המים באגם לוצרן ואת זרימת נהר הרויס, למניעת הצפות. ברוב המקומות בהם היו סכרים ממין זה, שונתה השיטה למערכות אוטומטיות, אך בלוצרן נשמר המנגנון הידני של ויסות הזרימה על ידי שליפת המוטות ("מחטים"). במקרה של עליה בגובה המים באגם לוצרן, דרושה עבודה ידנית, מפרכת ומסוכנת, של 4–5 אנשים, השולפים חלק מהמוטות, שאורך כל אחד הוא 3.5 מטר. הסכר נבנה בשנים 1859–1861 ונוצל להפקת חשמל כבר בשנת 1888, שודרג בשנת 1926 ושודרג שוב ב-1996. ההצפות נמשכו ועבודות חידוש בוצעו ב-2009 וב 2011. עבודות אלו הגדילו בשליש את יכולת מעבר המים מאגם לוצרן אל נהר הרויס, בעת הצורך.
אתרים בעיר > פנורמת בורבקי

אתר נוסף בעיר הוא מוזיאון ובו תמונת פנורמה, הנקראת פנורמת בורבקי (Bourbaki Panorama). זהו ציור עצום ממדים מאת הצייר קאסטרס, המתאר את נסיגת צבא צרפת מפני צבאו של ביסמרק במלחמת צרפת–פרוסיה, בשנת 1871. מקום ההתרחשות הוא הצד השווייצרי של הרי היורה, ונראים בו התושבים המקומיים מטפלים בפצועים הצרפתים. בדי הציור מודבקים זה לצד זה במעגל באולם גדול ולבדי הציור מחוברים חפצים אמיתיים, המשתלבים בתוכן הציורים. כתוצאה מטכניקה זו, הצופה ניצב במרכז האולם מקבל רושם של צפייה בהתרחשות אמיתית.
אתרים בעיר > האריה הגוסס

בסמוך לפנורמת בורבקי ניצבת אנדרטת "האריה הגוסס". זו יד זיכרון לאנשי המשמר השווייצרי של לואי ה-16, מלך צרפת, שנפלו על משמרתם בהגנה על ארמון טווילרי בצרפת, בשנת 1792, במהלך המהפכה הצרפתית. כ-650 מחיילי המשמר נהרגו בפשיטת ההמון אל ארמון הטוילרי ו-200 נוספים נתלו, אחרי משפטים בפני אנשי המהפכה. יוזם האנדרטה היה אחד מחיילי המשמר, אשר היה בחופשת מולדת בעת הטבח, וכך ניצל. לזכר חבריו, הוא גייס כספים ואת הפסל הדני תורדוולסן (אנ') להקמת אנדרטה. האנדרטה נחצבה בקיר הסלע המקורי, במקום ששימש קודם מחצבה, ומתארת אריה פצוע, אשר חנית נעוצה בגבו, והוא שומר על מגן המעוטר בסמלי מלכי צרפת.
אתרים בעיר > גן הקרחון

אתר נוסף, הסמוך לאנדרטת "האריה הגוסס", הוא גן הקרחון - מוזיאון המציג את התהוות הקרחונים והשינויים המתרחשים בהם במורדות ההרים. כן מוצגים ממצאים לגבי התקופה הפרה-היסטורית של אזור לוצרן, לפני כ-20 מיליון שנים. בגן של המוזיאון מוצגות עדויות לקרחונים שכיסו פעם את האזור. המוזיאון כולל גם מבוך מראות רחב.
אתרים בעיר > תחנת הרכבת

תחנת הרכבת הנוכחית היא השלישית בסדרה של מבנים אשר שימשו בתפקיד זה. התחנה הראשונה נבנתה מעץ ונחנכה בשנת 1856. היא שרתה קווים שהגיעו מצרפת ומגרמניה ללוצרן. התחנה עמדה על שפת האגם, בסמוך לרציפי הספינות. המהדורה השנייה של התחנה נבנתה ב-1896 והמבנה שלה קורה בכיפת זכוכית מרשימה. מבנה זה עמד בזווית של 90 מעלות לעומת המבנה הקודם, כך שפסי הרכבת כבר לא חצו כבישים בתוך העיר. אולם, ב-5 בפברואר 1971 התלקחה אש בתחנה, והכיפה התמוטטה. מספר גופים שווייצריים התאחדו לשם הקמת תחנה מחודשת ובחרו בסנטיאגו קלטרווה לתכנונה. היא נחנכה ב-1991. השער ההסטורי של התחנה הראשונה הוצב בכיכר התחנה ופניו שוב אל האגם. מעל השער הועמד פסל, יצירתו של ריכרד קיסלינג (אנ') גדול הפסלים המודרניים של שווייץ.
אתרים בעיר > מוזיאון רוזנגרט לאומנות

במרכז לוצרן, ליד תחנת הרכבת, מצוי מוזיאון קטן, אך מעניין. מוצגות בו עבודות של פיקאסו, אשר היה ידיד אישי של משפחת רוזנגרט וראשה, סיגפריד רוזנגרט (אנ'), אשר היה סוחר אומנות. במוזיאון מוצגות עבודות של אומנים אימפרסיוניסטים ומודרניסטים נוספים, ביניהם פול קלה ומקס ליברמן. האוסף התחיל את דרכו כאוסף פרטי של סיגפריד רוזנטל ובתו, אנגלה. בשנת 1985 אנגלה רוזנגרט רכשה מבנה של סניף הבנק הלאומי של שווייץ. הבניין, בסגנון ניאוקלאסי, מארח את האוסף ונפתח לקהל במרץ 2002. כהוקרה לפעילות המשפחה, בשנת 2002 כיכר קטנה ליד הקפלבריקה קיבלה את השם " כיכר רוזנגרט".
אתרים בעיר > מרכז התרבות והקונגרסים – KKL

ראשי תיבות של המרכז -KKL, מקורן בשמו של המרכז בשפה הגרמנית Kultur- und Kongresszentrum Luzern. הוא נבנה על פי תוכניותיו של האדריכל הצרפתי ז'אן נובל, בין השנים 1995 ו-2000. שתי תעלות מים מחברות בין אגם לוצרן הסמוך לבין המבנה ומחלקות את המבנה לשלושה חלקים נפרדים. החלקים הללו מאוחדים על ידי גג נחושת ענק, משופע ובולט 20 מטר מהחזית הראשית. את הפן האקוסטי של המתחם תכנן מהנדס אקוסטיקה אמריקאי מפורסם, בשם ראסל ג'ונסון, בעוד האפקטים המיוחדים של התאורה הם יצירה של אינגו מאורר .
באולם הקונצרטים הראשי יש קרוב ל-2,000 מקומות ישיבה, אורכו 46 מטר, רוחבו וגובהו 22 מטר. מעל הבמה ניצב עוגב בעל 4,387 קנים. אולם זה נחנך כבר בשנת 1998, בטרם השלמת המבנה, בהופעה של התזמורת הסימפונית של ברלין, בניצוחו של קלאודיו אבדו. תודות לאקוסטיקה המיוחדת שלו, אשר עברה גם שדרוג בשנים האחרונות, האולם מוכר כאחד הטובים באירופה.
באגפים האחרים של המרכז מתקיימים כנסים, ועידות ותערוכות.
אירועים > פסטיבל המוזיקה

לוצרן ידועה בפסטיבל המוזיקה שלה, המתקיים מדי שנה, החל מאמצע חודש אוגוסט, במשך למעלה מחודש. הוא נקרא "קיץ של מוזיקה קלאסית". תחילת דרכו בשנת 1938 וידוע כאחד הפסטיבלים האיכותיים באירופה. המנצח הידוע קלאודיו אבאדו יסד בשנת 2003 את תזמורת הפסטיבל של לוצרן והיה המנהל המוזיקלי של האירוע השנתי עד מותו, בשנת 2014. רוב הקונצרטים של הפסטיבל מתקיימים במרכז התרבות והקונגרסים של לוצרן, ה-KKL.
אירועים > הקרנבל של לוצרן

מדי שנה, בחודשים פברואר- מרץ, מתקיים בעיר הקרנבל הידוע בשם "פאסנכט" (Fasnacht), בו נהוגים מסיבת תחפושות, מוזיקה רועשת ותהלוכות המוניות ברחובות העיר העתיקה. מקור החגיגות בתקופה הפגאנית ונועדו לגרש את שדי החורף ולזרז את בוא האביב. בנצרות, ובעיקר בזו הקתולית, הקרנבל קיבל פן של חגיגות פרועות לפני צום הלנט, המהווה תקופה של איפוק וחשבון נפש. בלוצרן החגיגות סובבות סביב דמותו האגדית של פריצ'י, אך אין תמימות דעים לגבי מקור הדמות.
בסביבה

מוזיאון התחבורה (אנ') - המוזיאון השוכן על גדות האגם הוא מוזיאון התחבורה הגדול ביותר באירופה. במקום יש מקבץ מגוון של למעלה מ-3,000 כלי תחבורה עתיקים וחדשים: מכוניות עתיקות, קטרים, חשמליות, ספינות ומטוסים, וכן תצוגות על התפתחות התחבורה בעולם.
לא הרחק מלוצרן מתנשא הר פילאטוס, שהוא אחד מאתרי הסקי והטיול המפורסמים ביותר של שווייץ. הגישה אל ראש ההר היא באמצעות רכבל או רכבת הרים על גלגלי שיניים (cogwheel railway), ששיפועה הוא הגדול בעולם.
עיריית לוצרן

במועצת העיר, שהיא הרשות המבצעת, חברים 5 חברי מועצה. בפרלמנט של העיר, שהוא הגוף המחוקק שלה, 48 מושבים.
יהדות לוצרן

הקהילה היהודית בלוצרן נוסדה בשנת 1867, אך מנתה כעשרים משפחות בלבד ולא קיימה שירותי קהילה מסודרים. לאחר מספר שנים הגיע למקום אברהם ארלנגר שארגן את יהודי המקום לכדי קהילה ממוסדת, בנה מקווה (בין היחידים בשווייץ כולה בתקופה זו), בנה סוכה בחג הסוכות ובשנת 1912 יזם את הקמת בית הכנסת של העיר (הפעיל עד היום). ארלנגר גם שימש כנשיא החברה קדישא בלוצרן. לאחר פטירתו נכתב עליו כי היה המייסד והמנהיג של הקהילה. בשיאה מנתה הקהילה כ-150 משפחות, אך כיום חיות בה משפחות יהודיות בודדות. הקהילה היהודית מפעילה ישיבה בבית הכנסת הישן ברחוב Bruchstrasse 51, מקווה לנשים ולגברים, וכן מספקת מזון כשר. נוסף לקהילה המקומית קיים בלוצרן מאז 2003 בית חב"ד הנמצא ברחוב Pilatusstrasse 20.
בעבר התקיימה בעיר ישיבה ותיקה מיסודו של הרב משה סולובייצ'יק (בהתחלה מקום מושבה היה בלוגאנו), שהתפרסמה בעיקר בזכותו של מחליפו בתפקיד, הרב יצחק דוב קופלמן, שנפטר בשנת 2011. הישיבה נסגרה בסוף שנת הלימודים תשע"ה (2015), עקב חובות. באייר תשע"ו נפתחה ישיבה קטנה בבית הכנסת של הקהילה היהודית אשר מטפלת בכל ענייני הדת, מארגנת תפילות בחגים ושבתות ותפילות בכל יום עם מניינים ושיעורים.
בלוצרן התקיימה ועידת הקונגרס הציוני העולמי ה-19 בשנת 1935. ואף קודם לכן התקיימו בו ועידות ציוניות שונות.
ערים תאומות

צ'כיה אולומוץ, צ'כיה
בריטניה בורנמות', בריטניה
צרפת גבווילר, צרפת
גרמניה פוטסדאם, גרמניה
פולין צ'שין, פולין
ארצות הברית שיקגו, אילינוי, ארצות הברית
פורטוגל פונשל, מדיירה, פורטוגל
הערות שוליים

1 2  צוות האתר, Lucerne History Facts and Timeline: Lucerne, Switzerland, World guides
↑  צוות האתר, A short history of Lucerne/Luzern, Switzerland, All-about-Switzerland
↑  William Pembroke Fetridge, The American Traveller's Guide, New York: Harper & Brothers, 1873. (באנגלית)
↑  צוות האתר, Lucerne: The Complete Guide, Nomads-Travel guide
↑  כרמית וייס, העיר לוצרן- פנינה למרגלות הרי האלפים, באתר GoTravel
↑  צוות האתר, The Water Tower – Lucerne’s monumental landmark, Bridges of Lucerne
↑  Galen Royer Frysinger, Spreurer_bridge- Pictures, אתר הצלם
↑  Caspar Meglinger, copied by X. Schwegler, The dance of death on the Muhlenbruke at Lucerne, University and State Library Dusseldorf- digitized edition, ‏1893
↑  צוות החברה, Reuss Weir, Structurae
↑  צוות האתר, Needle Dam at Lake Lucerne, אתר העיר לוצרן
↑   קליה מור, מה זה, שוויץ פה: טיול לוהט בלוצרן הקרירה, באתר הארץ, 1 במרץ 2013
↑  צוות האתר, Glacier Garden Lucerne, אתר משרד התיירות השוויצרי
↑  אנגלה רוזנגרט, The Rosengart Collection Lucerne, Sammlung Rosengart
↑  Alan Riding, On a Swiss Lake a Father-Daughter Art Dream Lives, The New York Times, ‏ספטמבר 2003
↑  כריסטיאן גלאוס, כך מצאה ג'וזי ג'יי מאייר את מקומה בעיר לוצרן, באתר עתון Luzerner zeitung, ‏פברואר 2016
↑  צוות האתר, Architecture, אתר KKL
1 2  צוות הפרויקט, KKL Luzern Concert Hall, Architect magazin, ‏2012
↑  צוות האתר, Lucerne Festival, האתר של הפסטיבל
↑  Iris Reiff, Bonfires: Say goodbye to winter, Spangdahlem Air Base, ‏22/3/2011
↑  ישי מולד, Ynet חופש, באתר ynet, 31 ביולי 2014
↑  ההיסטוריה של בית הכנסת, באתר JGL – הקהילה היהודית לוצרן.
↑  אברהם זילבר, הלם בעולם התורה: ישיבת לוצרן נסגרת עקב חובות, באתר רדיו קול חי, ‏ו' באב תשע"ה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557382705171  GND: 4036733-2  HDS: 000624  ISNI: 0000 0001 1230 0017  LCCN: n50051974  MusicBrainz: f4524357-871a-4c23-9043-1a785978ad4f  NARA: 10045348  NKC: ge129903  RERO: 02-A003538169  VIAF: 137855441   WorldCat (עם VIAF): 137855441 
קטע מגשר הקפלה (קפלבריקה)
גשר הקפלה המכונה גם "גשר העץ", ומגדל המים המתומן.
סכר המחטים בלוצרן
קטע מפנורמת בורבקי, לוצרן
אנדרטת האריה הגוסס
מרכז התרבות KKL
תהלוכת תחפושות ב"פאסנכט" ברחובות לוצרן
הר פילאטוס
בית הכנסת של הקהילה היהודית בעיר לוצרן
חוגגים חנוכה במרכז העיר
אופיואיד
האופיואידים בארצות הברית

במהלך שנות האלפים גדל השימוש באופיואידים בארצות הברית, כשב־2006 נמכרו 8.4 מיליארד כדורים וב־2012 נמכרו כבר 12.6 מיליארד כדורים.
באוקטובר 2017 הכריז נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על מגפת האופיואידים כ"מצב חירום לבריאות הציבור", ובדצמבר פורסמו נתונים על ירידה בתוחלת החיים של אמריקאים במשך שנתיים רצופות כשאחד הגורמים לכך הוא העלייה בשימוש באופיואידים. בשנים 2005 - 2014 ירד מספר המיתות הקשורות בשימוש באופיואידים בישראל מ-1.3 למאה אלף ל-0.3 למאה אלף.
באוגוסט 2019 פסק בית המשפט באוקלהומה ארצות הברית שהשיווק האגרסיבי של משככי כאבים מצד ג'ונסון אנד ג'ונסון היו אחד הגורמים למגפת האופיואידים, שגרמה למותם של כ-200 אלף אמריקאים בשנים 1996 עד 2017, והחברה נדרשה לשלם קנס של כ-570 מיליון דולר.
בשנת 2018 נבחרו 8 חברות, ביניהן חברת בריינסווי הישראלית, למסלול ייחודי של מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA), שתכליתו להאיץ פיתוח ואישור מוצרים לטיפול בהתמכרות לאופיואידים.
האופיואידים בישראל

במהלך העשור השני של המאה ה-21 גדל השימוש באופיואידים בישראל.
בדו"ח בינלאומי שנערך בשנים 2014–2016 על ידי OECD, נמצאה ישראל במקום ה-11 מתוך 37 מדינות שהיו חברות אז בארגון, בשיעור צריכת משככי כאבים נרקוטיים לנפש. דו"ח זה אשר פורסם בשנת 2019 הראה זינוק של יותר מפי-2 מאז 2013, אז ניצבה ישראל במקום ה-24 בשיעור הצריכה.
בשנת 2019 הוחלט על ידי משרד הבריאות בראשותו של המנכ"ל משה בר סימן טוב להקים ועדה שתבחן את הגבלת השימוש באופיואידים.
בשנת 2022 פרסם משרד הבריאות חוזר למנהלי בתי החולים ולמנהלי קופות החולים שמטרתו להעמיק את הבקרה והניטור על מרשמי תרופות אופיואידיות.
בשנת 2023 התפרסם מחקר של מרכז טאוב המראה שישראל דורגה בשנת 2020 במקום הראשון בעולם בצריכת אופיואידים. עורכי המחקר הזהירו מפני הסכנות החמורות בצריכת הסם. בעקבות המחקר פורסם דו"ח של משרד הבריאות לפיו קיימת בישראל בעיה בריאותית וציבורית רחבה של שימוש באופיואידים, וכלולה בו שורה של צעדים למיגור התופעה, ביניהם הגבלה במספר המרשמים שרופא יוכל לרשום למשכך כאבים. על פי נציגת הארגון רופאים לזכויות אדם, צעדים אלו אינם מספקים.
הערות שוליים

↑  Herbert Voigt, Ratko Magjarević, היסטוריה קצרה של האיגוד, Berlin, Heidelberg: Springer Berlin Heidelberg, 2014, עמ' 174–175, מסת"ב 978-3-642-30159-9
↑  חזי שטרנליכט, 2,000 תביעות משפטיות בדרך: אקטביס גוררת את טבע עמוק לבוץ של פרשת האופיואידים, באתר כלכליסט, 18 ביולי 2019
↑  שחר סמוחה, ‏משככי הכאבים יהרגו אותנו; ההתמכרות שמחסלת את אמריקה, באתר גלובס, 5 בינואר 2018
↑   רוני לינדר-גנץ, מה הורג את הצעירים בארצות הברית, ואיך זה לא מגיע לישראל, באתר TheMarker‏, 4 בינואר 2018
↑  Daniel Feingold, Nehama Goldberger, Ziona Haklai, Shaul Lev-Ran, Fatal Overdoses of Opioids in Israel 2005–2014, European Addiction Research 23, 2017, עמ' 276–283 doi: 10.1159/000485033
↑   יורם גביזון, פרשת משככי הכאבים הנרקוטיים: פסיקה תקדימית בארה"ב, באתר TheMarker‏, 27 באוגוסט 2019
↑  אדיר ינקו, המגפה השקטה: עשרות אלפי ישראלים התמכרו למשככי כאבים בשנים האחרונות, באתר ynet, 3 באוגוסט 2021
↑  איתי עמיקם, דו"ח בינלאומי: ישראל במקום הראשון בעלייה בצריכת משככי כאבים ממכרים, באתר ynet, 19 במאי 2019
↑  אדריאן פילוט, משרד הבריאות בדרך לעצור את ההתמכרות למשככי כאבים, באתר כלכליסט, 17 במרץ 2019
1 2  השימוש המוגבר במשככי כאבים נרקוטיים בישראל: תחילתה של מגפה?, באתר מרכז טאוב
↑  ישראל במקום הראשון בעולם בצריכת משככי כאבים נרקוטיים, באתר איגוד רופאי בריאות הציבור בישראל, ‏21 במרץ 2023
↑  דוח פנימי על השימוש אופיואידים: "בעיה בריאותית וציבורית רחבה בישראל", באתר שומרים, ‏27 בספטמבר 2023
↑  דניאל דולב, שומרים, ‏המלחמה של משרד הבריאות בהתמכרות לאופיואידים, באתר ‏מאקו‏, 27 בספטמבר 2023
↑  לא ערוכים למשבר - תרופות מרשם אופיואידיות: תמונת המצב בישראל, רופאים לזכויות אדם, ינואר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph135327
Klebsiella

| Klebsiella |
| --- | --- |
 חיידקי Klebsiella pneumoniae כפי שצולמו במיקרוסקופ אלקטרונים
מיון מדעי
ממלכה:: Pseudomonadati
מערכה:: Pseudomonadota
מחלקה:: Gammaproteobacteria
סדרה:: Enterobacterales
משפחה:: אנטרובקטריה
סוג:: Klebsiella
שם מדעי
 Klebsiella ‏Saint-Léon, 1885

Klebsiella (בתעתיק לעברית קְלֶבְּסִיֶלָה) הוא סוג של חיידקים גראם-שליליים, שליליים במבחן אוקסידאז, בצורת מוט עם קפסולה חיידקית בולטת על בסיס רב-סוכרים.
מיני Klebsiella נמצאים בכל מקום בטבע. סבורים כי הדבר נובע מתת-שושלות מובחנות המפתחות התאמות גומחה ספציפיות, עם התאמות ביוכימיות הקשורות להן ההופכות אותן למותאמים יותר לסביבה מסוימת. הם יכולים להימצא במים, באדמה, בצמחים, בחרקים ובבעלי חיים אחרים כולל בבני אדם.
Klebsiella נקראת על שם המיקרוביולוג השווייצרי-גרמני אדווין קלבס (1834–1913). קרל פרידלנדר (Carl Friedlander) תיאר את ה-Bacillus‏ Klebsiella, וזו הסיבה שהוא נקרא בציליוס פרידלנדר (Friedlander bacillus) במשך שנים רבות. מיני הסוג Klebsiella הם חלק מהפלורה הרגילה של האדם ובעלי החיים באף, בפה ובמעיים. המינים של ה-Klebsiella כולם גראם-שליליים ולרוב חסרי יכולת תנועה. הם נוטים להיות קצרים ועבים יותר בהשוואה לאחרים ממשפחת ה-Enterobacteriaceae (אנ'). התאים הם מוטות בצורתם ובדרך כלל מידותיהם: רוחב 0.3 עד 1.5 מיקרומטר, אורך 0.5 עד 5.0 מיקרומטר. ניתן למצוא אותם בנפרד, בזוגות, בשרשראות או מקושרים מקצה לקצה. מיני ה-Klebsiella יכולים לגדול על מצע מעבדה רגיל ואין להם צורכי גידול מיוחדים, כמו שאר הסוגים של Enterobacteriaceae. המינים בסוג הם אירוביים פקולטטיביים, עם התפתחות אירובית ואנאירובית כאחד. טמפרטורת הגידול האידיאלית שלהם היא C°‏ 35 עד C°‏ 37, בעוד שרמת ה-pH האידיאלית שלהם היא בערך 7.2.
הסוג Klebsiella שויך בעבר לשבט אשריכיים שבוטל.
רשימת המינים

K. Aerogenes, ידוע קודם כ-Enterobacter aerogenes ו-Bacterium aerogenes
K. granulomatis
K. oxytoca
K. michiganensis
K. pneumoniae (מין ראשון שזוהה)
K. p. subsp. ozaenae
K. p. subsp. pneumoniae
K. p. subsp. rhinoscleromatis
K. quasipneumoniae
K. q. subsp. quasipneumoniae
K. q. subsp. similipneumoniae
K. grimontii
K. variicola