stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לינדי בוגס
ביוגרפיה > קריירה

ב-1940, הייל בוגס זכה במושב בבית הנבחרים ומשפחת בוגס עברה לוושינגטון די. סי.. בוגס הפסיד בניסיונו להיבחר מחדש ב-1942, אך לאחר מכן חזר וזכה במושב כנציג ג'פרסון פאריש ב-1947, וכיהן שם עד מותו.
ב-16 באוקטובר 1972, מטוס הססנה הדו-מנועי של הנציג הייל בוגס נעלם מעל אלסקה. בוגס עזר לעמית, ניק בגיץ', אביו של הסנאטור האמריקני לעתיד מארק בגיץ' מאלסקה, בקמפיין לבחירה מחדש. הצעת החוק הראשונה שהעביר בית הנבחרים ב-1973 הכירה רשמית במותו של הייל בוגס ויצרה את הצורך בבחירות מיוחדות. לינדי בוגס התמודדה בהצלחה כדמוקרטית על מושב בעלה שהתפנה במושב הקונגרס השני של לואיזיאנה, בניו אורלינס.
בוגס נבחרה לכהונה מלאה ב-1974 עם 82 אחוזים מהקולות ונבחרה שוב שבע פעמים לאחר מכן עד שפינתה את מושבה בינואר 1991. בוגס זכתה ביותר מ-80 אחוזים במסעות הבחירות שלה. לאחר שהמחוז שלה שורטט מחדש ב-1984 בתגובה לצו בית משפט פדרלי שקבע את הרוב הראשון של מחוז אפרו-אמריקאי של לואיזיאנה, היא הפכה לחברה הלבנה היחידה בקונגרס המייצגת רוב אפרו-אמריקאי במחוז בחירה. היא הודיעה על פרישתה ממשרה ציבורית בשנת 1990. היא הוחלפה על ידי ויליאם ג'פרסון.
ביוגרפיה > הישגים

היא הייתה בעלת השפעה על חיבור חוק הזדמנויות אשראי שוות משנת 1974. כאשר ועדת הבנקאות סימנה את ה-ECOA, היא הוסיפה את ההוראה האוסרת אפליה בשל מין או מצב משפחתי מבלי ליידע את שאר חברי הוועדה מראש, ולקחה עליה אישית את ניסוח החוק וצילום גרסאות חדשות של הצעת החוק. לאחר מכן היא אמרה לחברי הוועדה האחרים, "כדי להכיר את החברים המרכיבים את הוועדה הזו כמוני, אני בטוחה שזו הייתה רק השגחה שלא היו לנו 'מין' או 'מצב משפחתי'. טיפלתי בזה, ואני מאמין שזה יעמוד באישור הוועדה". הוועדה אישרה פה אחד את הצעת החוק.
בוגס הייתה האישה הראשונה שעמדה בראש ועידה פוליטית לאומית, במיוחד הוועדה הדמוקרטית הלאומית  של 1976. בבחירות לנשיאות של 1980 בוגס הייתה מועמדת לסגן הנשיאות של הסנאטור טד קנדי במהלך האתגר העיקרי שלו נגד הנשיא קרטר.
היא תמיד נשארה תומכת נגד הפלות. היא האמינה שזו אחת הסיבות העיקריות לכך שהיא לא נבחרה כחברה מועמדת לצד וולטר מונדייל בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1984, למרות שהייתה מועמדת לכך לזמן קצר.
בשנת 1991, היא זכתה במדליית Laetare מאוניברסיטת נוטרדאם, הפרס הוותיק והיוקרתי ביותר לקתולים אמריקאים. בשנת 1994, בוגס הוכנסה למוזיאון הפוליטי של לואיזיאנה ולהיכל התהילה בווינפילד, שנה אחת לאחר שבעלה היה בין שלושת המונצחים המקוריים.
בשנת 1997, הנשיא ביל קלינטון מינה אותה כשגרירה הרשמית של ארצות הברית בכס הקדוש, תפקיד שמילאה עד 2001.
בשנת 2005, ביתה של בוגס ברחוב בורבון ברובע הצרפתי בניו אורלינס ספג נזקי רוח בינוניים מהוריקן קתרינה. בשנת 2006, היא זכתה בעיטור השירות המצוין של הקונגרס על תקופתה בבית הנבחרים.
בוגס הייתה חברה ב-Sigma Gamma Rho, אחת מארבע האחוות האפרו-אמריקאיות המסורתיות בארצות הברית. מרכז בוגס לבניין אנרגיה וביוטכנולוגיה בטולאן נקרא על שמה. בוגס ובתה, קוקי רוברטס, קיבלו את פרס אמהות מהמרכז הלאומי לחקר הבריאות בשנת 2013.
ביוגרפיה > מותה

בוגס מתה מסיבות טבעיות בביתה בצ'בי צ'ייס, מרילנד ב-27 ביולי 2013, בגיל 97. הלווייתה נערכה ב-1 באוגוסט 2013 בקתדרלת סנט לואיס בניו אורלינס. היא נקברה מאוחר יותר באותו היום בבית הקברות סנט מרי בניו רואדס, לואיזיאנה. מושל המדינה בובי ג'ינדאל הורה להוריד את כלל הדגלים לחצי התורן.
קורין קלייבורן (לינדי) בוגס, ציור מאת נד ביטינגר, 2004
לינדי בוגס ב-1984
המשפט (כתב עת)

| --- | --- |


 תדירות:  2 שנה 
 מו"ל:  המסלול האקדמי המכללה למינהל 
 מייסד:  דניאל פרידמן 
 תאריכי הופעה:  1992–הווה (כ־33 שנים) 
 שפה:  עברית 
 מדינה:  ישראל 
 hamishpat.colman.ac.il
 
המשפט הוא כתב עת משפטי היוצא לאור על ידי הפקולטה למשפטים של המסלול האקדמי המכללה למינהל. הגיליון המודפס של כתב העת יוצא לאור פעמיים בשנה, בעבר התפרסמו לצדו באופן שוטף מאמרים בכתב העת המקוון "המשפט ברשת - זכויות אדם".
בכתב העת מתפרסמים מאמרים אקדמיים בכל תחומי המשפט. המאמרים מתקבלים לפרסום לאחר הליך שיפוט אנונימי, כמקובל בכתבי עת מדעיים, ולאחר עבודת עריכה. כמו כן מופיעות בו סקירות של התפתחויות משפטיות (כגון פסקי דין והצעות חוק) וסקירות ספרים. פעמים רבות מתמקד הגיליון בנושא אחד שנסקר בהרחבה. גיליון 22 מיולי 2006, למשל, התמקד בנושא זכויות הילד, וגיליון טו(1) הוא סימפוזיון העוסק בפרופסיה המשפטית. וגיליון כד, ממאי 2017, עסק בנושא "שופטים ושפיטה".
היסטוריה

כתב העת נוסד בחודש פברואר 1992, על ידי פרופ' דניאל פרידמן, זמן קצר לאחר פתיחתו של בית הספר למשפטים. משנת 1992 ועד 2010 "המשפט" הופיע בשני פורמטים: בחוברות שצורפו פעמיים בשנה לעיתון "הארץ", ואשר מוספרו בספרות (בסך הכול ראו אור 27 חוברות) ובכרך שנתי, שמוספר באמצעות אותיות. בדרך כלל הכרך כלל את מאמרי שני הגיליונות שפורסמו במהלך השנה – לעיתים מזומנות בגרסה מורחבת ומעודכנת, וכן מאמרים נוספים שלא נכללו בחוברות. כיום כתב העת רואה אור בפורמט אחיד, פעם עד פעמיים בשנה.
מערכת כתב העת

עורכת כתב העת הנוכחית היא ד"ר עדי יוכט, ועורכי המשנה הם ליאל בן־יוסף ודניאל שולמן. העורך הוא איש סגל בית הספר. עורכי המשנה הם סטודנטים הלומדים בבית הספר למשפטים, אשר הצטיינו בעבודתם כחברי מערכת.
עורכי כתב העת "המשפט" הקודמים

ד"ר רענן הר־זהב (כרכים א-ה); פרופ' יובל שני (כרכים ו-ח); פרופ' חיים זנדברג (כרך ט); פרופ' יורם רבין (גיליון 20); ד"ר אורית פישמן אפורי (כרך י); ד"ר נילי קרקו־אייל (כרכים יא-יג); ד"ר צבי טריגר (כרכים טו-טז); ד"ר יוסי נחושתן (כרכים יז-יט); ד"ר לימור זר־גוטמן (כרכים כ עד כח).
חברי מערכת

במערכת כתב העת נמנים כיום 20 חברים. חברי המערכת ועורכי המשנה של כתב העת, הם סטודנטים מצטיינים הלומדים בבית הספר למשפטים ע"ש חיים שטריקס, ואחראים על כל היבטי המערכת. החל בהערכה אקדמית של מאמרים ואישור פרסומם, דרך עריכה מהותית שבמסגרתה מוצעים לכותב המלצות לשיפור מאמרו, וכלה בהבאתם לדפוס. הכשרת חברי המערכת לתפקיד כוללת הדרכות מהותיות, טכניות ולשוניות, המקנות ידע בעריכת מאמרים אקדמיים. המשך ההכשרה מתבצע תוך כדי עבודה על מאמרים ובהדרכות סדירות בשנת הלימודים, שבסגרתן מציגים חברי המערכת את המאמר עליו עבדו למערכת כתב העת.
חברי המערכת הם: עורכת: ד"ר עדי יוכט; עורכי משנה: ליאל בן יוסף ודניאל שולמן; חברי מערכת: תום לאלו, ירין נחאיסי, גרייס גזל, עמית לוי, אוהד בלנקה, ניב גמליאל, קארין ועקנין, הדר ביכמן, אופק קורן, תהילה גולן בוזגלו, יובל יעקב, ליטל פנתהון, בן שרעבי, לידור כהן, יהאלי קלפנר, מיתר אדרי, ניב גור.
חברי המערכת נבחרים בתום שנת הלימודים הראשונה בבית הספר למשפטים. החברות בכתב העת היא לשנתיים, שנים ב-ג ללימודי המשפטים.
עבודת חבר המערכת מורכבת משלושה חלקים:
עבודה מהותית-מחקרית על המאמר שהתקבל. מטרת העבודה המחקרית היא העלאת רמת המאמר, מציאת אסמכתאות נוספות, התמודדות מקיפה עם התזה המוצגת במאמר, העלאת סוגיות שלא נדונו במאמר או שנדונו בו באופן חלקי וכיוצא בזה. בדרך זו רוכש חבר המערכת יכולות וכלים שיסייעו לו הן בלימודיו והן בעבודה בעתיד – אם כעורך דין ואם כאיש אקדמיה.
עבודה טכנית על הפן הצורני של המאמר שהתקבל. מטרת העבודה הטכנית היא העמדת המאמרים שהתקבלו ממגוון אנשי אקדמיה ופרקטיקה מרקעים שונים, בסטנדרט זהה מבחינת עריכתם והגהתם. העבודה כוללת בדיקת אסמכתאות, מקורות וציטוטים, הגהות איות ופיסוק, הקפדה על שימוש בכללי ציטוט אחיד, הצעות לשיפור מבנה המאמר וניסוחו וכיוצא בזה.
סיוע בפעולות השוטפות של מערכת כתב העת. בכלל זה, עבודה מול בית הדפוס המדפיס את החוברת, הפצה ושיווק של חוברות כתב העת, טיפול במשלוחי דואר, ייזום אירועים שונים של המערכת ועוד.
כתב העת המקוון "המשפט ברשת: זכויות אדם"

"המשפט" ברשת: זכויות אדם הוא כתב עת משפטי מקוון המשותף לכתב העת "המשפט" ולקתדרה לזכויות אדם ע"ש אמיל זולא. כתב העת מתמקד בכתיבה אקדמית על זכויות אדם, בדיסציפלינות שונות. העורכת הראשית של כתב העת היא פרופ' ארנה בן-נפתלי. עורך מבזקי הארות הפסיקה הוא עו"ד אלעד שרעבי.
כתב העת המקוון מכיל שני פורומים: פורום "מבזקי הארות פסיקה" ופורום "הכנסת אורחים".
אירועים מיוחדים

בחודש מאי 2011, ביקרה פרופ' קרול גיליגן (Carol Gilligan), בישראל, כאורחת של כתב העת "המשפט". גיליון ט"ז של כתב העת, שהושק בביקורה, עוסק בנחיצות לימודי המגדר במאה ה-21. כחלק מהסימפוזיון, העניקה פרופ' גיליגן לכתב העת מסה פרי עטה שפורסמה לראשונה בעברית בכתב העת.
בחודש נובמבר 2014, ביקרה ד"ר אורית קמיר בכנס חגיגי שנערך להשקת כרך ב' של כתב העת "המשפט ברשת" זכויות אדם". הכרך הזמין את מחקרן של ד"ר אורית קמיר, רונית הריס ואחרות שעוסק ביישום החוק למניעת הטרדה מינית בעשור הראשון לו, להיות הטקסט המרכזי עליו הגיבו כותבות נוספות: עו"ד שרון אברהם-ויס; ד"ר דפנה הקר; נעמי לבנקרון; ד"ר רותי לזר וח"כ מרב מיכאלי.
הערות שוליים

↑  גיליון בנושא "זכויות הילד"
חואן קאראמואל אי לובקוביץ

.
| --- | --- |

 לידה:  23 במאי 1606 מדריד, ספרד 
 פטירה:  7 בספטמבר 1682 (בגיל 76) ויג'באנו, האימפריה הספרדית 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אלקלה, אוניברסיטת סלמנקה, האוניברסיטה הישנה של לוון 
 מוסדות:  Monasterio Cisterciense de la Espina  Monastery of Santa María de Palazuelos  Mosteiro de Santa María de Montederramo  האוניברסיטה הישנה של לוון 
 עיסוק:  בישוף קתולי, בלשן, אדריכל, מוזיקולוג, פילוסוף, תאולוג, מתמטיקאי 
 מדינה:  ספרד 
 
חואן קאראמואל אי לובקוביץ
חואן קָארָאמוּאֶל אי לוֹבּקוביץ (בספרדית: Juan Caramuel y Lobkowitz;‏ 23 במאי 1606 – 1682) היה סכולסטיקן ספרדי קתולי, מתמטיקאי וסופר.
ביוגרפיה

קאראמואל נולד ב-1606 במדריד. כבר בילדותו התגלה כבעל כישורים יוצאי דופן. בגיל צעיר מאוד פתר בעיות מתמטיות ובגיל 10 פרסם טבלאות אסטרונומיות. לאחר שקיבל הכשרה אקדמית בסיסית למד שורה של שפות זרות והתקבל למסדר הציסטרציאני במנזר בלה אספינה. דרשותיו משכו את הקרדינל-אינפנטה פרדיננד, מושל ארצות השפלה, כאשר שהה במנזר בפלנדריה, ובשל כך הוענק לו ב-1638 תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לוון. לאחר מכן מונה על ידי פליפה הרביעי, מלך ספרד, לשליח בחצרו של פרדיננד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. כיהן כאב מנזר במלרוז, סקוטלנד, כאחראי אבות המנזר הבנדיקטינים בווינה וכויקאר של הארכיבישוף מפראג. כאשר השוודים תקפו את פראג ב-1648, ארגן קבוצת מתנדבים להגנת העיר, ועל כך זכה בעיטור מהקיסר. לאחר מכן כיהן כבישוף בסאטריאנום, בקמפניה ולבסוף גם בוויג'באנו, שם נפטר ב-1682.
יצירתו

קאראמואל פרסם 262 עבודות על דקדוק, שירה, תורת הנאום, מתמטיקה, אסטרונומיה, ארכיטקטורה, פיזיקה, פוליטיקה, משפט קאנוני, לוגיקה, מטאפיזיקה, תאולוגיה ואסקטיציזם. בפרסומו הידוע Theologia moralis ad prima atque clarissima principia reducta (מ-1643) ניסה לפתור בעיות תאולוגיות באמצעות כלים מתמטיים. נודע כאחד מתומכי הפרובביליזם ועמדותיו המתירניות זכו לביקורת, בין היתר, מצד בלז פסקל וזיכו אותו בתואר "נסיך הלאקסיסטים". עבודתו בתחום המתמטיקה התמקדה בקומבינטוריקה. בין היתר, קאראמואל אחראי לתכנון חזית קתדרלת ויג'באנו.
ביבליוגרפיה

Philippus Prudens, Antwerp, 1639.
Respuesta al Manifiesto del Reyno de Portugal, Antwerp, 1641.
Rationalis et realis philosophia, Louvain, 1642.
Theologia moralis fundamentalis, praeterintentionalis, decalogica, sacramentalis, canonica, regularis, civilis, militaris, Frankfurt, 1652-1653.
Theologia rationalis Frankfurt, 1654-1655.
Theologia moralis fundamentalis, editio secunda, Rome, 1656.
Primus calamus ob oculos ponens metametricam, quae variis currentium, recurrentium, adscendentium, descendentium, nec-non circumvolantium versuum ductibus, aut aeri incisos, aut buxo insculptos, aut plumbo infusos, multiformes labyrinthos exponat, Rome, 1663.
Mathesis biceps, vetus et nova, Campagna - Lyons, 1670.
Architectura civil recta y obliqua, Vigevano, 1678.
בתרגום לעברית:
יוהנס קרמואל לובקוביץ, על האתאיזם של הרבנים; תרגמו מלטינית והוסיפו מבואות מרסל דיבואה, אביטל וולמן, יוסף שורץ; הוסיף הערות לטקסט יוסף שורץ, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשס"ה 2005. (החיבור עוסק בנחיצות התרגום לעברית של החיבור "מכלול נגד הגויים" לתומאס אקווינס)
Mathesis nova, 1670
ויליאם מארי

ויליאם הנרי דייוויס מארי (באנגלית: William Henry Davis Murray;‏ 21 בנובמבר 1869 –  15 באוקטובר 1956) היה איש חינוך, עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אוקלהומה התשיעי. הוא היה פעיל בפוליטיקה לפני קבלתה של אוקלהומה כמדינה בארצות הברית כיועץ המשפטי של מושל אומת הצ'יקאסאו, דאגלס ג'ונסטון. אף על פי שלא היה יליד אמריקאי, הוא מונה על ידי ג'ונסטון כנציג אומת הצ'יקאסאו לוועידה להצעת כינונה של מדינת סקוויה שהתקיימה ב-1905. מאוחר יותר הוא נבחר כנציג ועידת החוקה של אוקלהומה שהתקיימה ב-1906, ושהתקבלה כמדינה ב-1907.
מארי נבחר כחבר בית הנבחרים של אוקלהומה לאחר היותה למדינה, וכיושב ראש הבית הראשון. מאוחר יותר הוא גם נבחר כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וכמושל אוקלהומה. במהלך כהונתו כמושל בשנות השפל הגדול, הוא קבע שיא במספר הפעמים בו הוא עשה שימוש במשמר הלאומי כדי לבצע את תפקידיו במדינה ובהכרזה על ממשל צבאי בזמן שלום.
ראשית חייו

ויליאם מארי נולד בעיירה טואדסאק שבטקסס (שמה שונה לקולינסוויל בשנות ה-80 של המאה ה-19). הוריו היו אוריה דאו תומאס מארי, חוואי, וברתה אליזבת לבית ג'ונס. אמו נפטרה כאשר הוא היה בן שנתיים, ואביו נישא בשנית, והמשפחה עברה לעיירה מונטגיו שבטקסס. בגיל 12 עזב מארי את הבית.
במשך רוב שנות נעוריו עבד מארי בחוות במהלך עונת הקיץ ובחורף למד בבתי ספר ציבוריים. הוא עבד קשה ולמד בשקידה, והתקבל לקולג' היל בספרינגטאון, טקסס. ב-1889 הוא סיים את לימודיו בקולג' עם תעודת הוראה והחל ללמד בבית ספר ציבורי במחוז פרקר שבטקסס.
מארי החל להיות פעיל בפוליטיקה והצטרף לברית החקלאים ולמפלגה הדמוקרטית. הוא היה נואם מוכשר ופעיל במסע הבחירות של ג'ים הוג, כאשר זה התמודד בבחירות על משרת מושל טקסס.
ראשית הקריירה

מארי עבר לעיירה קורסיקנה שבטקסס, שם הוא הקים עיתון שהיה פעיל שנתיים. במהלך זמן זה הוא התמודד פעמיים בבחירות לסנאט המדינתי, אך בשתי הפעמים כשל. הוא עבר לפורט וורת', שם הוא עבד כעיתונאי בעיתון פורט וורת' גאזט. עוד כאשר למד בקולג' היל, הוא החל לגלות עניין במשפטים, וכאשר התגורר בפורת וורת' הוא למד את המקצוע בקריאה עצמית. ב-1897 הוא עבר את מבחני לשכת עורכי הדין והחל לעסוק במקצוע בפורט וורת'.
בטריטוריה האינדיאנית

ב-1898 עבר מארי לטישומינגו, בירתה של אומת הצ'יקאסאו שבטריטוריה האינדיאנית (כיום בחלקה המזרחי של אוקלהומה), שם הוא המשיך את עיסוקו בעריכת דין. הידע המשפטי של מארי ואישיותו הצבעונית משכו את תשומת ליבו של דאגלאס ה. ג'ונסטון, מושל אומת הצ'יקאסאו, שמינה אותו כיועצו המשפטי. ב-1899 נשא מארי לאישה את אחייניתו של ג'ונסטון, מרי אליס הירל. לזוג נולדו חמישה ילדים. בנם, ג'ונסטון מארי, הלך בעקבי אביו, וכיהן כמושל אוקלהומה בשנים 1951–1955.
בנוסף לעיסוקו בעריכת דין בטישומינגו, החל מארי לרכוש ידע בחוואות. ב-1902 בערך הוא קיבל את הכינוי "אלפלפה ביל" (Alfalfa Bill) כאשר עבד כפעיל פוליטי של פאלמר ס. מוסלי, מועמד למשרת מושל טריטוריית אוקלהומה. מארי נסע לעיתים תכופות כדי לשאת נאומים בפני החוואים המקומיים בנוגע לפוליטיקה ולחקלאות. לעיתים קרובות הוא התייחס לשטחים הגדולים של האלפלפה שהוא גידל. ארתור סינקלייר, ששמע את אחד מנאומיו, דיווח לעורך העיתון "קפיטל דמוקרט" שבטישומינגו שהוא זה עתה ראה את "אלפלפה ביל" נושא את אחד מנאומיו הטובים ביותר. הכינוי דבק במארי במשך כל ימי חייו.
המהלכים להקמת מדינות סקוויה ואוקלהומה

מערכת היחסים של מארי עם מושל אומת הצ'יקאסאו דאגלאס ג'ונסטון הועילה לקריירה הפוליטית שלו. ב-1903 ניהלו חמשת השבטים המתורבתים דיונים על הפיכת הטריטוריה האינדיאנית למדינה עצמאית שאמורה הייתה להיקרא מדינת סקוויה.
ב-1905 כינסו השבטים ועידה כדי לנסח את חוקת המדינה. המושל ג'ונסטון מינה את מארי כנציג אומת הצ'יקאסאו בוועידה שהתקיימה בעיר מוסקוגי. מתוך ששת הנציגים לוועידה, ארבעה היו אינדיאנים. מארי וצ'ארלס הסקל היו הלבנים היחידים. הנציגים ניסחו חוקה שאושרה ברוב גדול במשאל עם בו הצביעו ציבור הבוחרים של חמשת השבטים.
מתוך ניסיון למנוע את הקמתה של מדינה נוספת שתהיה בעלת שליטה דמוקרטית (מוצאם של חמשת השבטים היה בדרום ארצות הברית והייתה להם היסטוריה של החזקת עבדים וברית עם הקונפדרציה במלחמת האזרחים), התנגד הנשיא תאודור רוזוולט למדינה נפרדת זו.
בתגובה לקבלת החוק להקמתה של אוקלהומה כמדינה על ידי הקונגרס ב-1906, קיימו תושבי שתי הטריטוריות ועידה משותפת שהתקיימה בעיר גת'רי. מארי נבחר כנציג לוועידה מטעם המחוז ה-104, שכלל את טישומינגו. בוועידה הוא פעל בשיתוף פעולה הדוק עם רוברט ויליאמס, ושב עם צ'ארלס הסקל. השלושה היו ידידים ושותפים פוליטיים למשך כל ימי חייהם.
בשל ניסיונו בפוליטיקה של אומת הצ'יקאסאו, נבחר מארי כנשיא ועידת החוקה. הוא המשיך לשתף פעולה עם הסקל. העיתון המקומי Guthrie Report כינה באותה עת את הסקל בכינוי "הכוח שמאחורי כס המלכות". יחד שלטו השניים בוועידה, ובהדרגה תפסו את מעמדם של נשיא הוועידה פלזנט פורטר וגרין מק'קרטין ששימשו כנשיא וכסגן נשיא הוועידה. חוקת אוקלהומה נכתבה תחת הדרכתם ובסופו של דבר התבססה על מרכיבים של חוקת סקוויה.
החוקה המוצעת כללה סעיפים ברוח העליונות הלבנה וההפרדה הגזעית שזכו לתמיכתו של מארי. הנשיא רוזוולט התנגד לסעיפים אלו, והצליח לדאוג להשמטתן מנוסח החוקה לפני הגשתה לקונגרס. ב-16 בנובמבר 1907 התקבלה אוקלהומה כמדינה ה-46 של ארצות הברית.
בפוליטיקה של אוקלהומה

עם אישורה של חוקת אוקלהומה, נערכו ב-1907 הבחירות למשרות הפוליטיות במדינה. מארי נבחר כחבר בית הנבחרים המדינתי, ולאחר השבעתו נבחר כיושב ראש הבית. הסקל נבחר כמושל אוקלהומה הראשון.
כיושב ראש בית הנבחרים, התנגד מארי לעיתים קרובות לפעולתה הפרוגרסיבית של קייט ברנרד, המפקחת על מוסדות הרווחה ובתי הכלא של אוקלהומה, ודחף לחקיקת חוקי ג'ים קרואו בדומה למדינות הדרום:
עלינו לאמץ סעיפי חוק שיאסרו על קיומם של נישואים בין-גזעיים של כושים עם בני הגזעים האחרים במדינה, ולדאוג לבתי ספר נפרדים ולתת לבית המחוקקים את הסמכות להפריד אותם בחדרי שירותים ובקרונות רכבת, ובכל מוסדות המדינה ...ככלל אין הם יכולים להיות כשירים כעורכי דין, רופאים ושאר המקצועות.אני מעריך את העבדים לשעבר משכבר הימים - והם הטובים שבבני גזעם - שהגיעו לשוחח עמי ברכות ברוח צנועה זו שצריכה לאפיין את מעשיהם ואת יחסיהם עם האדם הלבן, וכשהם מגיעים באופן זה אלי, הם יכולים לצפות שאעשה עבורם כל דבר.
לאחר תקופת כהונה אחת של שנה אחת בבית הנבחרים לא התמודד מארי לכהונה נוספת.
ב-1910 הציג מארי את מועמדותו למשרת המושל, אך נוצח בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית. ב-1912 הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית. ב-1914 הוא נבחר לתקופת כהונה נוספות בבית הנבחרים של ארצות הברית. ב-1916 הוא התמודד ללא הצלחה בבחירות המקדימות למושב זה בבית הנבחרים.
ב-1918 ניסה מארי להתמודד שוב על משרת המושל ושוב נוצח בבחירות המקדימות. הוא פרש מהחיים הפוליטיים ושב לעסוק בעריכת דין בטישומינגו.
ב-1924 הנהיג מארי קבוצה של חוואים מאוקלהומה שהקימו קולוניה פרטית בדרום-מזרח בוליביה. במהלך זה הצטרף אליו בנו ג'ונסטון מארי. מארי ובנו נשארו בבוליביה עד 1929 ושבו לאוקלהומה. ב-1930 החל מארי במסע הבחירות הבא שלו כדי לקבל את מועמדות המפלגה הדמוקרטית כמושל אוקלהומה.
שנותיו האחרונות

ב-1938 ניסה מארי להתמודד פעם שנייה בבחירות למשרת המושל, אך נוצח בבחירות המקדימות. מאוחר יותר באותה שנה הוא ניסה להתמודד בבחירות לסנאט של ארצות הברית כעצמאי, אך טפסי המועמדות שלו הוגשו באיחור. ב-1942 הוא ניסה שוב לקבל את מועמדות המפלגה הדמוקרטית לסנאט והפסיד שוב.
רעייתו של מארי, מרי אליס, נפטרה באוקלהומה סיטי ב-28 באוגוסט 1938. כגברת הראשונה לשעבר של אוקלהומה, היא זכתה לכבוד שארונה יוצב בקפיטול המדינתי למחרת היום. היא הייתה הראשונה מבין הגברות הראשונות שזכתה לכבוד זה, והיא נטמנה בטישומינגו ביום המחרת.
לאחר פרישתו, נודע מארי בשל השקפותיו הגזעניות והקונספירטיביות. הוא כתב מאמרים וספרים שדנו בזכויות על פי החוקה. בספריו נראה היה שמארי תמך בפשיזם. הוא תמך במועמדותו של סטרום ת'ורמונד מטעם מפלגת זכויות המדינות כנגד מועמדויותיהם של הארי טרומן ותומאס דיואי בבחירות לנשיאות של 1948.
בנו של מארי, ג'ונסטון מארי, הלך בדרכי אביו, והיה לחבר במפלגה הדמוקרטית. ב-1951, כאשר נבחר מארי הבן כמושל אוקלהומה ה-14, ניהל אביו את טקס ההשבעה של בנו.
ויליאם מארי לא האריך ימים רבים לאחר תום כהונת בנו כמושל. הוא נפטר בטישומינגו ב-15 באוקטובר 1956, כתוצאה משבץ מוחי ודלקת ריאות. הואר נטמן בבית הקברות העירוני של טישומינגו.
על שמו של מארי נקרא הקולג' המדינתי לחקלאות ולמדע שימושי בטישומינגו. שניים ממחוזות אוקלהומה קרויים על שמו: מחוז מארי ומחוז אלפלפה.
ביאורים

↑  Carpetbagger, ביטוי שנפוץ במדינות הדרום החל מתקופת השיקום לתיאור כל איש ממדינות הצפון שהגיע כדי לנצל את האוכלוסייה המקומית לטובתו הכלכלית, הפוליטית והחברתית.
הערות שוליים

1 2 3 4  Bryant Jr., Keith L. "Murray, William Henry David (1869–1956)". Encyclopedia of Oklahoma History and Culture – Oklahoma Historical Society.
↑  Robert L. Dorman, Alfalfa Bill: A Life in Politics, University of Oklahoma Press, 2018, p. 98.
↑  Danney Goble, Progressive Oklahoma: The Making of a New Kind of State, University of Oklahoma Press, 2015, pp. 143-144.
↑  Arthur I. Montoya, America’s Original Sin, Xlibris Corporation, 2011, p. 128.
↑  Huey Pierce Long, Jr., Every Man a King: The Autobiography of Huey P. Long (New Orleans: National Book Club, Inc., 1933), pp. 304–305.
↑  Edwyna Synar, Remember the Ladies: Chickasaw queen weds colorful governor, Muskogee Phoenix, Dec 9, 2021.
↑  Rodden, Kirk A. "Murray State College". Encyclopedia of Oklahoma History and Culture – Oklahoma Historical Society.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290169805171  GND: 1188284452  ISNI: 0000 0000 4706 9831  LCCN: nr89007257  SNAC: w6rx9bw5  US Congress: M001118  VIAF: 58925712   WorldCat (עם VIAF): 58925712
1959 בברית המועצות

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1958   1957  1956 | דגל רוסיה | 1959  בברית המועצות |  »»»  1960   1961  1962 |
כל ערכי השנים בברית המועצות אירועים בולטים בעולם ב-1959 לוח שנה של שנת 1959
1959 בברית המועצות הייתה שנה בה נחגגה השנה ה-42 למהפכת אוקטובר.
הנהגה

ראש הממשלה – ניקיטה חרושצ'וב.
יושב ראש הסובייט העליון של ברית המועצות – קלימנט וורושילוב
המזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית – ניקיטה חרושצ'וב.
אירועים בולטים > ללא מועד

פתיחת תערוכה של התעשייה האמריקאית במוסקבה. במהלך התערוכה מבקריה יכלו לראות את הישגי התעשייה האמריקאית במיוחד בתחום מכשירי חשמל ביתיים, לטעום את קוקה-קולה והמבורגר אמריקאי.
"הנס הריאזאני" – ב-9 בינואר 1959 ראש מחוז ריאזאן הכריז על כך שבמהלך השנה התוצרת החקלאית של המחוז תשולש. בפברואר הוא וראשי המחוז קיבלו פרסים ועיטורים. בדצמבר הוכרז על כך שמחוז אכן עמד בהתחייבות. במהלך שנת 1960 התבהר המצב, גודל האסון והיקף דיווחי כוזב. ראש המחוז פוטר והתאבד.
המטוס מיג-21 נכנס לשימוש מבצעי
אלכסנדר גינזבורג, מראשוני הדיסידנטים הסובייטים החל בהפצת אלמנך שירים שלא פורסמו על ידי השלטונות. לאחר 3 מהדורות הוא נעצר.
אירועים בולטים > אירועי תרבות

החל משנת 1957 הירחון הפופולרי "האקרן הסובייטי" ערך סקר להענקת תואר סרט השנה. בשנה זו הזוכים היו:
סרט השנה: "גורל של בן אדם" (של סרגיי בונדרצ'וק),
להלן מקבלי פרס לנין בתחום התרבות:
מוכטר אאואזוב – עבור ספריו
אלכסנדר דובז'נקו – עבור תסריט לסרט
אלכסנדר קיבלניקוב – עבור פסל של מאיאקובסקי במוסקבה
ניקולאי פוגודין – עבור סדרת ספרים על לנין
בוריס סמירנוב ומקסים שטראוך – עבור תפקידי לנין בסרט ובהצגת תיאטרון
וסילי סולוביוב-סדוי – עבור מספר שירים
אראם חאצ'טוריאן – עבור מוזיקה לבלט "ספרטק"
נולדו

9 באוקטובר – בוריס נמצוב – פוליטיקאי רוסי (נרצח ב-2015)
1 בדצמבר – גאריק סוקצ'וב – זמר רוסי
נפטרו

7 בינואר – בוריס לברניוב, סופר ומחזאי סובייטי (נולד ב-1892)
22 במרץ – אולגה קניפר-צ'כובה, שחקנית רוסית וסובייטית (נולדה ב-1869)
31 במרץ – גלב קרז'יז'אנובסקי, מדינאי סובייטי, (נולד ב-1872)
10 ביוני – ויטלי ביאנקי, סופר סובייטי (נולד ב-1896)
15 באוקטובר – סטפן בנדרה, מנהיג תנועה לעצמאות אוקראינה (נולד ב-1909)
16 בדצמבר – סרגיי וואסילייב, במאי סובייטי (נולד ב-1900)
נתן כוגן

| --- | --- |

נתן כוגן כסטנלי קוולסקי ב"חשמלית ושמה תשוקה", תיאטרון "האהל", בבימויו של מנחם גולן, 1959
 לידה:  14 במאי 1914 י"ח באייר ה'תרע"ד באקו, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  15 באפריל 2009 (בגיל 94) כ"א בניסן ה'תשס"ט תל אביב-יפו, ישראל ישראל
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1935–2006 (כ־71 שנים)
 עיסוק:  שחקן קולנוע ותיאטרון
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הלאומית לתיאטרון ולקולנוע "יון לוקה קאראג'אלה" 
 בן או בת זוג:  דנה כוגן 
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 
חייל בבריגדה היהודית
"הלהקה הצבאית" בבסיס הצבא הבריטי בסרפנד. נתן כוגן השמאלי ביותר
ביחד עם נתן אלתרמן, יעקב הורוביץ ואברהם שלונסקי
בתפקיד שר האוצר הנצחי ב"עוץ לי גוץ לי", תיאטרון הקאמרי
עם אורנה פורת ב״הו אבא אבאל'ה עלוב, אמא תלתה אותך בארון ואני כל כך עצוב״, הקאמרי, 1966
נתן כוגן ואברהם בן-יוסף, ב"הקמצן" מאת מולייר, הקאמרי, 1955
לצידו של גרגורי פק במערבון האמריקאי שצולם בישראל "בילי שני כובעים", בבימויו של טד קוצ'ף, 1974
עם גילה אלמגור בסרטו של רפאל נוסבאום "חולות לוהטים", 1960
בסרט הצרפתי "טנגו רשבסקי", בבימויו של סם גרברסקי, 2003
נתן כּוֹגַן (14 במאי 1914 – 15 באפריל 2009) היה שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלי, בעל קריירה בינלאומית.
תפקידים בטלוויזיה

| סדרה/תוכנית | סוגה | ערוץ | תסריטאי | במאי | תפקיד | שנה | מידע נוסף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מי ורדים מפורט סעיד |  |  | גדעון תלפז על פי סיפורו | רם לוי |  | 1972 | סרטו העלילתי הראשון של רם לוי |
| מישל עזרא ספרא ובניו | סדרת דרמה בת 5 פרקים | ערוץ 1 | נסים דיין ואמנון שמוש (על פי ספרו של שמוש) | נסים דיין | קולונל | 1982 |  |
| אישה ושמה גולדה | סרט טלוויזיה אמריקאי |  | הרולד גסט, סטיב גטרס | אלן גיבסון | לוי אשכול | 1982 |  |
| Erinnerung - זיכרון | סרט טלוויזיה |  | ריצ'רד בלנק | Horst Schier | Hotelbesitzer | 1982 | הפקה מערב גרמנית |
| אהבות ביתניה | סרט טלוויזיה | ערוץ 1 | מוטי לרנר | סלבה צ'פלין |  | 1993 |  |
| סיטון | סדרת טלוויזיה | ערוץ 1 | בני ברבש | אורי ברבש | ליאון ספורטה | 1995 |  |
| מיי פירסט סוני | סדרת טלוויזיה | ערוץ 2 |  | אורי ברבש |  | 2001 |  |
| כל מה שיש לי | סרט טלוויזיה | ערוץ 2 טלעד |  | קרן מרגלית |  | 2002 | הסרט זכה בפרס התסריט הטוב ביותר בפסטיבל פיפא-ביאריץ בצרפת |
| כתב פלילי | סדרת טלוויזיה |  | גידי מרון, עופר גרינשטיין | חיים בוזגלו | גוסטב | 2005 |  |
| החיים זה לא הכול | סדרת טלוויזיה | ערוץ 2, HOT קומדי סנטרל | דניאל לפין, חיים אידיסיס, עופר קניספל וגאיה וילדמן | עדי בנימינוב | הדוד שמחה | 2005 |  |
| הימנית האחרונה של מקס בר (52 דקות) | סרט דרמה מוקומנטרי |  |  | אבידע ליבני |  | 2006 |  |