stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סטאדיו אולימפיקו
היסטוריה > סטאדיו אולימפיקו מ-1960 ועד היום

לקראת אולימפיאדת רומא ב-1960 האצטדיון עבר מספר שינויים להתאמתו לאתלטיקה, כאשר תכולתו הופחתה לכ-65 אלף צופים, ושמו שונה ל"סטאדיו אולימפיקו ("האצטדיון האולימפי"). לאחר מכן האצטדיון אירח גם את אליפות העולם באתלטיקה 1974, אוניברסיאדת רומא ב-1975, גמר גביע אירופה לאלופות 1977, יורו 1980, גמר גביע אירופה לאלופות 1984 ואת אליפות העולם באתלטיקה ב-1987, ובין היתר אירח את ה"Golden Gala" של ליגת הזהב לאורך שנותיו.
לקראת מונדיאל 1990, שבו הוא היווה את האצטדיון העיקרי ואירח את גמר הטורניר, עבר האצטדיון מתיחת פנים, עם עבודות שהחלו ב-1987 ודרשו מרומא ולאציו לשחק באצטדיון חלופי. היו מספר תוכניות ולבסוף הוחלט להרוס ולבנות את האצטדיון מחדש עם בטון מזוין, מלבד יציע אחד. בוצע חיפוי לכל האצטדיון בצבע לבן, והוחלפו כלל הכיסאות, והותקנו 2 מסכי ענק. בסופו של דבר האצטדיון הגדיל את תכולתו ל-82,911 צופים, והוא היה האצטדיון במקום ה-14 בעולם בדירוג התכולה לאצטדיוני כדורגל, ובמקום ה-29 לכלל האצטדיונים, ובמקום השני באיטליה אחרי הסן סירו במילאנו.
האצטדיון אירח 5 משחקים במהלך הטורניר ואת משחק הגמר בין נבחרת גרמניה המערבית לנבחרת ארגנטינה שנגמר בניצחון 0–1 לגרמניה.
לאחר מכן אירח האצטדיון את גמר ליגת האלופות 1996 ב-22 במאי 1996, שהסתיים בניצחונה של יובנטוס על אייאקס בדו-קרב פנדלים.
ב-2007 עבר האצטדיון עיצוב מחדש על מנת להתאים את עצמו לסטנדרטים החדשים של אופ"א, ואירח את גמר ליגת האלופות 2009. העיצוב החדש כלל שיפור אמצעי הביטחון והבטיחות באצטדיון, שיפוץ חדרי ההלבשה, החלפת הכיסאות ישיבה, התקנת מסכי LED חדישים, והסרה חלקית של הגדרות באצטדיון, כמו כן שיפוץ חדרי השירותים והגדלת מספרם לנוחות הצופים. לאחר השיפוץ התכולה ירדה ל-70,634 צופים, והאצטדיון נחשב ל"אצטדיון עלית" של אופ"א. האצטדיון אירח את משחק הפתיחה ביורו 2020.
יציעים באצטדיון

תכולת האצטדיון כיום היא בסך הכל: 72,698 מקומות:
טריבונה מונטה מריו - 16,555 מקומות
טריבונה טברה - 16,397 מקומות
יציע דרום־מערבי - 5,747 מקומות
יציע דרום ־מזרחי - 5,637 מקומות
יציע צפון־מערבי - 5,769 מקומות
יציע צפון־מזרחי - 5,597 מקומות
קורבה סוד - 8,486 מקומות
קורבה נורד - 8,520 מקומות
הופעות

ההופעה הראשונה באצטדיון נערכה ב-1991 והייתה הופעה של הזמר הבין-לאומי מיילס דייוויס.
בהמשך אירח האצטדיון עוד שלל אומנים מפורסמים כמו: אלטון ג'ון, ארוס רמאצוטי, סנטנה, טינה טרנר, בקסטריט בויז, סטינג, הקיור, אר.אי.אם., U2, רוג'ר ווטרס, דפש מוד, מדונה, איירון מיידן, הרולינג סטונז, ג'ורג' מייקל, ברוס ספרינגסטין, מיוז, פרל ג'אם, ביונסה וג'יי זי ועוד שלל אומנים איטלקיים מקומיים.
בעת הופעות וקונצרטים תכולת האצטדיון היא כ-75 אלף צופים.
מבט עילי פנורמי על האצטדיון בשנות ה-50
טקס הפתיחה באולימפיאדת רומא (1960)
יציע הCurva Sud המאכלס את הגרעין הקשה שבאוהדי איי.אס. רומא
יציע הCurva Nord המאכלס את הגרעין הקשה שבאוהדי אס.אס. לאציו
נסים שמאמה

| --- | --- |

ניסים שמאמה עטור בעיטור אביר לגיון הכבוד הצרפתי
 לידה:  1805 תוניס
 פטירה:  24 בינואר 1873 (בגיל 68 בערך) ליבורנו, איטליה 
 מדינה:  תוניסיה תוניסיה
 מקום קבורה:  ליבורנו, איטליה
 מקום מגורים:  תוניס, ליבורנו
 פעילות בולטת:  הקאיד של הקהילה היהודית בעיר תוניס  כונס הנכסים של משפחת חוסייני  הגזבר של הווזיר הגדול מוסטפא חזנאדר
 עיסוק:  פיננסים
 צאצאים:  אין
 פרסים והוקרה:  אביר לגיון הכבוד הצרפתי,  תואר רוזן הכס הקדוש
 
צילום עיטור אביר לגיון הכבוד הצרפתי
נסים שמאמה (בצרפתית: Nessim Samama; באנגלית: Nassim Shamama בערבית: نسيم شمامة) נולד בעיר תוניס בירת תוניסיה בשנת 1805 ומת בליבורנו, איטליה ב-24 בינואר 1873. הוא יהודי תוניסאי שכיהן בתפקיד הקאיד (המוביל, ראש) של הקהילה היהודית בתוניס. במקביל הוא עבד עבור משפחת חוסייני, הוא החל בתפקיד כונס הנכסים הכללי ולאחר מכן כיהן בתפקיד מנהל הכספים (שר האוצר). לאחר שצבר הון עתק מתפקידיו הרשמיים עזב את תוניסיה. לאחר מותו הפך העִיזָּבוֹן שלו לבן ערובה בכמה תביעות משפטיות בינלאומיות מפורסמות וממושכות.
ראשית חייו וקריירה ציבורית

נסים שמאמה הוא בנם של הרב סלומון שמאמה ועזיזה קריאף, הוא נחשב ל"ראש המשפחה היהודית העשירה והמיוחסת ביותר בכל מחוז תוניס". מעבר לכך לא ידוע דבר על נעוריו, מלבד העובדה שנסים שמאמה התחיל מוקדם מאוד בעסקי הבדים. החנות שלו ברובע הראה, הרובע היהודי בתוניס, בקושי הצליחה לפרנס אותו ואת משפחתו, כולל שלוש נשותיו. אחד מלקוחותיו, הגנרל בן עאיד (General Benaïd), נפעם מיכולותיו של נסים, רהיטות דיבורו ויכולות החישוב שלו, דבר שאפשר לו להתחכך עם פקידי הממשל ועל כן הציע לו לעבוד עבורו. נסים עזב את חנותו והסכים להיות הגזבר של הגנרל מחמוד בן עאיד (אנ'). משנת 1843 שמאמה, היה אחראי על גביית המיסים של הגנרל. בשנת 1849 הוא היה אחראי על הכנסות הכלליות מהמכס בתוניס, ולאחר מכן גם על הכנסות ממכס בספקס ובסוסה, כמו גם על סבון, סיד, לבנים, מלח ופחם. בין השנים 1852–1853, הוא הועבר לשירותו של הווזיר הגדול מוסטפא חזנאדר (אנ'), והפך לכונס הנכסים הכללי ולגזבר הכללי. נסים כיהן בתפקיד מנהל הכספים מאפריל 1860, והתעשר עד כדי כך שבמאי 1862 הציע הלוואה של עשרה מיליון ריאל לווזיר חזנאדר בריבית של 12%.
פרשת באטו ספז

ביוני 1856, נסים שמאמה היה מעורב בפרשת באטו ספז (אנ') שעסקה במשפטו ובהוצאתו להורג לאחר מכן של העגלון שלו. בעקבות אירוע תאונה ועימות עם מוסלמי, הואשם ספז בהעלבת האסלאם. בית דין שרעי מצא אותו אשם, הוא נידון למוות בגין חילול שמו של מוחמד וראשו נערף ב-24 ביוני 1857. מוחמד ביי (אנ') שליט תוניסיה ביקש בכך להפיג את הזעם הציבורי שנבע מהוצאתו להורג מוקדם יותר של מוסלמי שהואשם בהריגת יהודי.  שמאמה עצמו היה מוגן, מפני השלטונות התוניסאיים כי הוא נהנה מהגנה קונסולרית צרפתית.  חומרת גזר הדין נגד ספז עוררה רגשות עזים בקהילה היהודית ובקרב הקונסולים של צרפת ובריטניה, לאון רושה (אנ') וריצ'רד ווד. על כן הם הפעילו לחץ על השליט (הביי) כדי שהוא יכריז הצהרה על רפורמות ליברליות דומות לאלו שהוכרזו באימפריה העות'מאנית ב-1839.
מנהיגות קהילתית

באוקטובר 1859, עם מותו של הקאיד ג'וזף שמאמה, דודו של נסים שמאמה הצליחו הקונסולים הבריטיים והצרפתים ללחוץ על ה-Bey שיהפוך את נסים שמאמה לקאיד של הקהילה היהודית בתוניס.  הוא תרם לבנייה ושיפור של מקומות תפילה, כולל בניית בית הכנסת הגדול של תוניס. הוא גם שכנע את הביי לפטור את הקהילה היהודית ממס קורווה. מקורות מקומיים שמרו את זכרו של נסים שמאמה כפילנתרופ שאין שני לו: הוא ערך נישואים ותרם נדוניות לבנות עניות ועזר לנזקקים בעיר. היה לו בית גדול (המכונה דאר קאיד נסים שמאמה (אנ') ) שהוא בנה לעצמו ברחוב אל מכנאקה, בו שוכן מאוחר יותר בית הספר אליאנס לבנות צעירות של Alliance Israelite Universelle, בית כנסת הנושא את שמו וספרייה. הוא היה אחד מאדריכלי ההתקרבות בין תוניסיה לצרפת; ב-1860 הוא פגש את הקיסרית יוג'יני ונפוליאון השלישי, שהפכו אותו לאביר לגיון הכבוד הצרפתי.
גלות

בעקבות מרד מג'בה (אנ') (מרד כנגד מס הגולגולת בתוניסיה) והשעיית החוקה של 1861, יצא שמאמה לפריז ב-8 ביוני 1864, בשליחות רשמית לניהול משא ומתן עם צרפת על הלוואה חדשה לשליט תוניסיה. אך למעשה הוא נמלט מהמדינה ולקח עמו תיקים פיננסיים מרכזיים, מסמכים ועשרים מיליון ריאלים, שצבר כתוצאה משימוש לרעה בתפקידו.  בצרפת הוא קנה מלונות, בית כפרי ונכסים.
מלחמת צרפת-פרוסיה בשנת 1870 אילצה אותו לעזוב לאיטליה. הוא התיישב דרך קבע בליבורנו בשנת 1871, ומשם המשיך לנהל את רכושו בהארה (אנ') (הרובע היהודי בעיר תוניס). ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה העניק לו את דרגת האצולה, רוזן הכס הקדוש, מה שהפך אותו ליהודי הראשון שקבל את התואר הזה.
מורשת ותביעות משפטיות

שמאמה מת ללא ילדים ומספר בני משפחה בתוניסיה ומחוצה לה תבעו את הונו העצום. בנוסף, עזבונו נדרש גם על ידי עיריית תוניס, שבקשה להחזיר חלק מהכספים ששמאמה גנב. ראש ממשלת תוניסיה מוסטפא חאזנאדאר (אנ') סיכם עם שלושה מיורשיו של שמאמה על עסקה להסדרת כל התביעות שלהם בתמורה ש-5% מהירושה שלהם תועבר לממשלת תוניסיה. אך התברר שמוסטפא חאזנאדאר לקח לעצמו את הכסף ולא העבירו לאוצר המדינה. היורשים בתוניסיה ביקשו את סיוע הקונסולים הצרפתים והאיטלקים ועזבו את תוניסיה לליבורנו.  במרכז המחלוקות הייתה מחלוקת לגבי מי הסמכות השיפוט בענייניו של שמאמה; אף על פי ששמאמה נולד תוניסאי, הוזכר שהוא אימץ אזרחות איטלקית. בשנת 1878 החליט בית משפט בליבורנו שהוא מת ללא אזרחות, מאחר שוויתר על אזרחותו התוניסאית. תיקי משפט הירושה נמשכו יותר מחמש עשרה שנים.
במקביל בני משפחת הביי פתחו בהליכים משפטיים בצרפת כנגד פטרונו של שאמאמה, הגנרל מחמוד בן עאיד ; ברגע שוועדת הבוררות הצרפתית מצאה שבן עאיד חייב להחזיר סכום גדול לביי, בן עאיד פתח בתביעה משלו כנגד העיזבון של שמאמה, בטענה שנסים שמאמה היה בקשר עם אויביו כדי לנשל אותו מנכסיו החוקיים. התביעה של בן עאיד נכשלה. בשנת 1879, כשבני משפחת הביי בתוניס ביקשו פיצויים המגיעים להם, יורשיו של שמאמה מכרו את זכויותיהם בעיזבון לברון פרדריק אמיל ד'ארלנגר (אנ') תמורת 11 מיליון פרנק. באוקטובר 1881 חתם ארלנגר על הסכם עם ממשלת תוניסיה שיחלק את אחזקותיו בעיזבון. כאשר 72% נותרו בידי משפחת ארלנגר ו- 22% הועברו לרשות ממשלת תוניסיה. במהלך השנים, ממשלת תוניסיה מכרה את אחזקותיה בפחות מ-8 מיליון פרנק בעוד משפחת ארלנגר שמרה על אחזקותיה בעיזבון בשווי 20 מיליון פרנק.
לקריאה נוספת

Marglin, J. (2018). אזרחות במשפט: משפט פרטי בינלאומי ברחבי הים התיכון. אנאלס. Histoire, Sciences Sociales, 73(1), 81-113. doi:10.1017/ahsse.2020.12
בן סלימאן, פאטמה (2015) Définir ce qu'est être Tunisien Litiges autour de la nationalité de Nessim Scemama (1873-1881) Revue des minded musulmanes et de la Méditerranée. 137, 31-48
חרובי, י' (2007).  Les conflits autour du testament du Caïd Nessim Scemama d'après quelques sources hébraïques. דאנס :, D. Cohen-Tannoudji, Entre orient et occident: Juifs et Musulmans en Tunisie (עמ' 143–156). פריז: Editions de l'Éclat
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  RECHERCHES SUR LES SCEMAMA OU SAMAMA DE TUNIS - PDF Téléchargement Gratuit, docplayer.fr
↑  Arthur Pellegrin (1951). Les droits de la France et des français en Tunisie: étude historique et juridique avec quatre gravures hors texte. Librairie Namura. p. 59. נבדק ב-5 ביוני 2021. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Muḥammad al-Ṣāliḥ Mazālī; Khayr al-Dīn Tūnisī (1971). Khérédine, homme d'etat: documents historiques annotés. Maison tunisienne de l'édition. p. 259. נבדק ב-5 ביוני 2021. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2  Sebag, Paul (1991). Histoire des Juifs de Tunisie des origines à nos jours. Paris: Éditions L'Harmattan. pp. 117–8. ISBN 978-2-296-24036-0.
↑  Ben Rejeb, Ridha (2003). "La question juive et les réformes constitutionnelles en Tunisie".  In Sonia Fellous (ed.). Juifs et musulmans de Tunisie: fraternité et déchirements. Paris: Somogy. p. 133. ISBN 978-2-850-56632-5.
↑  Assa Okoth (2006). A History of Africa: African societies and the establishment of colonial rule, 1800-1915. East African Publishers. p. 297. ISBN 978-9966-25-357-6. נבדק ב-31 ביולי 2021. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Allali, Jean-Pierre. "NESSIM SAMAMA, LE CAID DES JUIFS DE TUNISIE". harissa.com. Harissa.com. נבדק ב-30 ביולי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Allagui, Abdelkrim (2016). Juifs et musulmans en Tunisie des origines à nos jours. Paris: Tallandier/Projet Aladin. pp. 40–42. ISBN 979-10-210-2077-1.
↑  Revue tunisienne: organe de l'Institut de Carthage (Association tunisienne des lettres, sciences et arts). Au Secrétariat général de l'Institut de Carthage. 1938. p. 100. נבדק ב-5 ביוני 2021. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  M'hamed Oualdi (4 בפברואר 2020). A Slave Between Empires: A Transimperial History of North Africa. Columbia University Press. p. 112. ISBN 978-0-231-54955-4. נבדק ב-30 ביולי 2021. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Béchir Tlili (1974). Les rapports culturels et idéologiques entre l'Orient et l'Occident, en Tunisie au XIXème siècle, (1830-1880). Université de Tunis. p. 509. נבדק ב-30 ביולי 2021. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  L'Univers israélite: journal des principes conservateurs du judaisme. 1873. p. 459. נבדק ב-31 ביולי 2021. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Allagui, Abdelkrim (2016). Juifs et musulmans en Tunisie des origines à nos jours. Paris: Tallandier/Projet Aladin. pp. 40–42. ISBN 979-10-210-2077-1.
↑  Boulu, Gilles (2005). "Le caïd Nessim Bishi Scemama (1805-1873)". Recherches sur les Scemama ou Samama de Tunis. Paris: Société d'histoire des Juifs de Tunisie. pp. 22–29.
↑  Mustapha Kraïem (1973). La Tunisie précoloniale: État, gouvernement, administration. Société tunisienne de diffusion. p. 344.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267679305171  BnF: cb13737296h (data)  ISNI: 0000 0000 6699 6630  LCCN: n96123108  NTA: 412515016  VIAF: 9120954   WorldCat (עם VIAF): 9120954
סאלח אל-מאג'רי

סאלח אל-מאג'רי (בערבית: صالح الماجري; נולד ב-15 ביוני 1986 בג'נדובה, תוניסיה) הוא כדורסלן תוניסאי המשחק בעמדת הסנטר בקבוצת אל-ג'הראא.
קריירה מקצועית

אל-מאג'רי שיחק ארבע שנים בקבוצה אטויל ספורטיב דו סאהל מליגת העל התוניסאית בכדורסל. בספטמבר 2010, הוא חתם על חוזה של שנתיים בקבוצה אנטוורפ ג'יינטס מליגת העל הבלגית בכדורסל. ב-2012 הוא עבר לליגת העל הספרדית בכדורסל לשחק בקבוצה אוברדוירו. במאי 2013, הוא זכה בפרס הכוכב העולה של ליגת העל הספרדית. בין השנים 2013–2015 שיחק בקבוצת ריאל מדריד.
ב-2015 חתם אל-מאג'רי בקבוצת דאלאס מאבריקס מליגת ה-NBA. בפברואר 2019 שוחרר מהקבוצה, אך כשבוע לאחר מכן חתם בקבוצה על חוזה חדש.
נבחרת תוניסיה

אל-מאג'רי הוא חלק מסגל נבחרת תוניסיה בכדורסל: הוא שיחק כסנטר בנבחרתו באליפות אפריקה בכדורסל 2009 ועזר לנבחרתו לזכות במדליית הארד בטורניר ולהגיע אל אליפות העולם בכדורסל 2010 בפעם הראשונה בהיסטוריה של הנבחרת התוניסאית.
ב-2011, אל-מאג'רי נבחר ל-MVP באליפות אפריקה 2011, כאשר תוניסיה זכתה בטורניר. נבחרתו קיבלה הזמנה לטורניר הכדורסל באולימפיאדת לונדון בלונדון, אנגליה. שם, סיימה הנבחרת במאזן של 0-5; אולם, אל-מאג'רי הוביל את טבלת החוסמים בטורניר, עם 17 חסימות בחמישה משחקים.
פרסים והישגים > קריירה מקצועית

אליפות ספרד בכדורסל: 2015
גביע המלך הספרדי בכדורסל: 2014, 2015
אליפות הסופרקאפ הספרדי בכדורסל: 2013, 2014
אליפות היורוליג: 2015
פרסים והישגים > נבחרת תוניסיה

אליפות אפריקה בכדורסל 2009: מדליית ארד
אליפות אפריקה בכדורסל 2011: מדליית זהב
פרסים והישגים > פרסים אישיים

ה-MVP של אליפות אפריקה בכדורסל: 2011
הכוכב העולה של ליגת העל הספרדית: 2013
סטטיסטיקות הקריירה ב-NBA > בעונה הסדירה

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015/2016 | דאלאס | 34 | 6 | 11.7 | 0.628 | 0.000 | 0.587 | 3.6 | 0.3 | 0.2 | 1.1 | 3.7 |
| 2016/2017 | דאלאס | 73 | 11 | 12.4 | 0.642 | 0.333 | 0.590 | 4.2 | 0.2 | 0.4 | 0.8 | 2.9 |
| 2017/2018 | דאלאס | 61 | 1 | 12.0 | 0.642 | 0.000 | 0.576 | 4.0 | 0.6 | 0.4 | 1.1 | 3.5 |
| 2018/2019 | דאלאס | 36 | 4 | 11.1 | 0.491 | 0.324 | 0.625 | 3.6 | 1.0 | 0.3 | 0.7 | 3.9 |

| קריירה |  | 204 | 22 | 11.9 | 0.603 | 0.293 | 0.590 | 4.0 | 0.5 | 0.4 | 0.9 | 3.4 |
סטטיסטיקות הקריירה ב-NBA > בפלייאוף

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016 | דאלאס | 4 | 1 | 19.0 | 0.700 | 0.000 | 0.417 | 3.3 | 0.3 | 0.8 | 1.3 | 4.8 |

| קריירה |  | 4 | 1 | 19.0 | 0.700 | 0.000 | 0.417 | 3.3 | 0.3 | 0.8 | 1.3 | 4.8 |
סטורה דימון

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס האטלנטי 
 קואורדינטות:  61°41′37″N 6°45′20″W﻿ / ﻿61.6937°N 6.7555°W﻿ / 61.6937; -6.7555
 שטח:  2.7±0.1 קילומטר רבוע
 נתונים מדיניים
 מדינה:  איי פארו איי פארו
 אוכלוסייה:  10 (2021)
  (למפת איי פארו מוגדלת) טורסהאבן קלאקסוויק סאנדורסטורה דימון(למפת איי פארו רגילה) טורסהאבן קלאקסוויק סאנדורסטורה דימון
 
האי סטורה דימון, צולם מסאנדוי
סטורה דימון (Stóra Dímun) הוא אי בדרום איי פארו.
גאוגרפיה

שטחו של האי 2.5 קמ"ר, ובשל חופיו הצוקיים הגישה לאי אפשרית רק במזג אוויר נוח. באי שני הרים - הוגוייגיי (Høgoyggj), שגובהו 395 מטרים, וקלטארניר שגובהו 308 מטרים.
אוכלוסייה

עד 1920 היו קיימות באי הריסות כנסייה ישנה. האי היה בעבר בית למשפחות רבות החל מהמאה ה-13 ואילך, אך נכון ל-2020 רק שתי משפחות מתגוררות בביתן על האי.
היסטוריה

חלק מאירועי הסאגה פאריינגה מהמאה ה-13 התרחשו באי.
מקור השם

פירוש השם הוא "דימון הגדול", בניגוד ל"ליטלה דימון" - "דימון הקטן".
לדברי הבלשן הפארואני יאקובסן, המילה "דימון" מקורה בשפה קלטית קדם נורדית ומשמעה "שני מקומות".
הערות שוליים

↑  FACTS ABOUT STÓRA DÍMUN
סיימביקה

| --- | --- |

המלכה סיימביקה ובנה איטמשגריי
 לידה:  1516 חאנות קאזאן 
 פטירה:  1557 (בגיל 41 בערך) מוסקבה, רוסיה הצארית 
 בן או בת זוג:  Canghali of Kazan Safa Giray of Kazan Shahghali 
 
סיימביקה (בטטרית Söyembikä; ברוסית Сююмбике,‏ 1516 - אחרי 1554) הייתה שליטה טטרית ששלטה בחאנות קאזאן בין 1549 ל-1551 באמצעות בנה הקטין איטמשגריי (Ütämeşgäräy). היא הייתה נשואה לשניים משליטי החנאט, ועם כיבוש קאזאן בידי איוואן הרביעי בשנת 1552 הוגלתה עם בנה למוסקבה. לאחר מכן נישאה בכפייה למושל קאזאן מטעם הרוסים שייך אלי חאן (Şäyex Ğäli xan).
סיימביקה נחשבת לגיבורה לאומית טטרית, ובשמה נקשרה אגדה לפיה התאבדה מראשו של מגדל סיימביקה בקרמלין של קאזאן, ומכאן שמו.
סוף טוב הכול טוב

| --- | --- |

 כתיבה:  ויליאם שייקספיר 
 סוגה:  המחזות ה"בעייתיים" של שייקספיר, קומדיה 
 שפה:  אנגלית 
 
סוף טוב הכול טוב (באנגלית: All's Well That Ends Well) היא קומדיה מאת המחזאי ויליאם שייקספיר.
המחזה נכתב ככל הנראה בתקופה מאוחרת בקריירה של שייקספיר, בין השנים 1601 ל-1608.
בחמש המערכות של המחזה מככבת הלנה, יפהפייה בת עניים, המשתוקקת להינשא לבנו של פטרונה, הרוזן ברטרם. לאחר שהיא מצילה את המלך על ידי שיקוי סודי של אביה מבטיח לה המלך כי תוכל להינשא למי שרק תבחר. לאחר מכן, בעזרת תחבולה, היא גורמת לבן הרוזן לתת לה את טבעת המשפחה שלו ולשכב עימה, על ידי כך שהיא מתחזה לדיאנה, בתה הבתולה של אלמנה. אלו היו תנאיו של הבן הסרבן להיות בעלה ועל כן הוא מסכים, במערכה האחרונה, להינשא לה ולהיות בעל למופת.
ככל הנראה שייקספיר הסתמך על סיפור מאת ויליאם פיינטר בשם "ארמון התענוגות", שבתורו הוא תרגום של הסיפור התשיעי בדקאמרון של בוקאצ'ו.
לקריאה נוספת

אברהם עוז, ‏היצירה השקספירית, סדרת אוניברסיטה משודרת, בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2006, פרק י - טרוילוס וקרסידה, סוף טוב הכל טוב, מידה כנגד מידה: חידות לא פתורות, עמ' 146-133.
סטומפ

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מחית, פוטי (מזון) 
 מוצא:  בלגיה, צרפת 
 מרכיבים עיקריים:  תפוח אדמה, ירק 
 
סְטוּמְפּ (בפלמית: Stoemp) הוא מאכל מהמטבח הבלגי של מחית תפוחי אדמה וירקות שורש אחרים, והוא יכול לכלול גם שמנת, בייקון, בצל או שאלוט, עשבי תיבול ותבלינים.
שם המנה כולל לפעמים את סוג הירקות שבתוכה; לדוגמה, Wortelstoemp כולל גזר (wortel). השילוב הספציפי הזה עשוי להכיל גם חלמון ביצה.
השם

הוא מבוטא סְטוּמְפּ ובכמה דיאלקטים שמומפ. זוהי מילה אופיינית לניבים ברבנטיים (הולנדית/פלמית של מרכז בלגיה.
מרכיבים ותרבות

זוהי מנה כפרית פשוטה, סטומפ נהנית ממשיכה עממית רחבה. מנה של פירה עם ירק אחד או יותר, כגון בצל, גזר, כרישה, תרד, אפונה ירוקה וכרוב, מתובל בטימין, אגוז מוסקט או עלה דפנה (ער אציל).
סטומפ מוגש באופן מסורתי לצד בודין (סוג נקניק) מטוגן, בראדוורסט מטוגן, קותלי חזיר בגריל, בשר טחון מטוגן או ביצת עין. בחלק מהמשפחות, הוא מוגש עם אנטריקוט או פילה סוסים.
מנות דומות

באבל אנד סקוויק, אנגליה.
קולקנון וצ'מפ, אירלנד.
Rumbledethumps, סקוטלנד
Pyttipanna, שוודיה
ביקסמאד, דנמרק
טרינקסט, מאזור אמפורדה בקטלוניה, צפון מזרח ספרד ואנדורה
סטמפוט הולנד
האש (אוכל), מארצות הברית
האש בראונס ועוגת תפוחי אדמה
הערות שוליים

↑  Time out Brussels guide: Antwerp, Ghent & Bruges. Penguin. 1998. p. 90. ISBN 9780140273168.
סטיינגרימור סטיינתורסון

סטיינגרימור סטיינתורסון (באיסלנדית: Steingrímur Steinþórsson;‏ 12 בפברואר 1893 – 14 בנובמבר 1966) היה ראש ממשלת איסלנד בין השנים 1950 – 1953. במחצית הראשונה של שנת 1952 הוא שימש, יחד עם יושב ראש האלת'ינגי (הפרלמנט האיסלנדי) ועם נשיא בית המשפט העליון, על פי חוקת איסלנד, כממלא מקום נשיא איסלנד, לאחר מותו של סוון ביירנסון ועד לבחירתו של אאוסגייר אאוסגיירסון. סטיינתורסון היה חבר המפלגה הפרוגרסיבית של איסלנד, אך מעולם לא כיהן כמנהיג המפלגה. בנוסף לכהונתו כראש הממשלה הוא שימש במגוון תפקידים כשהבולט ביניהם היה תפקיד שר החקלאות והרווחה.
ראשית חייו

נולד בכפר אלפטגרדי (Álftagerði) שעל חוף אגם מיוואטן שבצפון איסלנד, כבנם של סטיינתור ביורנסון, איכר, וזיגרון זיגורדסון. למד לימודי חקלאות וסיים את לימודיו האקדמאים בתחום זה באוניברסיטת קופנהגן ב-1924.
בשנים 1915–1917 עבד באחוזת הוריו. לאחר מכן ועד לשנת 1920 שימש כאיש הכספים הראשי של בית הספר החקלאי ונרי (Hvanneyri) ובשנים 1924–1928 שימש כמורה בבית הספר. לאחר מכן ועד לשנת 1935 שימש כמנהל בית הספר החקלאי בהולאר (Hólar).
פעילות ציבורית

בשנים 1934–1937 היה סטיינתורסון חבר בוועדה לתכנון האזורים הארקטיים. לאחר מכן הוא מונה לראש המחלקה למדעי החקלאות באוניברסיטת איסלנד, תפקיד אותו מילא עד 1941. בשנים 1938–1939 הוא שימש כיושב ראש הוועדה הבין ממשלתית לניסויים חקלאיים. במקביל ועד לשנת 1940 הוא ניהל את ביתן התצוגה האיסלנדי בתערוכה העולמית של ניו יורק ב-1939. בשנים הבאות שימש סטיינתורסון בתפקידים שונים בתחומי החקלאות והכלכלה.
קריירה פוליטית

סטיינתורסון כיהן כחבר האלת'ינגי מטעם המפלגה הפרוגרסיבית ובשנים 1949–1950 שימש כיושב ראש הבית.
במרץ 1950 החליף סטיינתורסון בתפקיד ראש הממשלה את אולאפור תורס, והקים ממשלה קואליציונית בשיתוף מפלגת העצמאות. במסגרת שותפות זו, תורס כיהן בממשלתו של סטיינתורסון (בשנים 1953-1950) כשר הדיג והתעשייה.
במקביל לכהונתו כראש הממשלה הוא שימש גם כשר הרווחה ולאחר סיום כהונתו כראש הממשלה שימש כשר החקלאות והרווחה עד לשנת 1956.
סיומת אינטרנט משנית

סיומת אינטרנט משנית (באנגלית: second-level domain; בראשי תיבות: SLD) היא הסיומת שמיד לאחר סיומת האינטרנט הראשונה בהיררכיית ה-Domain Name System. בשם התחום wikipedia.org, סיומת האינטרנט המשנית היא wikipedia, ו-org הוא סיומת האינטרנט.
סיומת אינטרנט משנית מתייחסת בדרך כלל לארגון שעל שמו רשום שם התחום, אך בחלק מסיומות האינטרנט, סיומת האינטרנט המשנית מעידה על סוג הארגון שעליו שם התחום רשום. למשל באתר ynet.co.il, הסיומת .co היא סיומת האינטרנט המשנית והיא מעידה על אופיו העסקי של האתר, בדומה לסיומת האינטרנט .com באתרים אמריקאים. הסיומת .org מציינת ארגון, לרוב ללא כוונת רווח. הסיומת .ac באה לציין מוסדות אקדמיים (במקום .edu), והסיומות .gov ו-.net למשל נותרו כשהיו, כמו בשם התחום pmo.gov.il, אתר משרד ראש הממשלה.
ראו גם

סיומת אינטרנט
Domain Name System
שם תחום
הערות שוליים

1 2 3 4 5  כללי רישום - כללים להקצאת שמות מתחם תחת רמת המתחם העליונה של ישראל (IL.), פרק ב סעיף 4 - "שמות מתחם ברמה השנייה, הקצאת שמות מתחם ברמה השלישית"

https://www.isoc.org.il/wp-content/uploads/2015/11/ISOC-IL_Registration_Rules_v1.9_HEBREW.pdf
↑  Second-level Domain - MDN Web Docs Glossary: Definitions of Web-related terms | MDN, MDN Web Docs (באנגלית אמריקאית)
↑  איגוד האינטרנט הישראלי, כללי רישום - כללים להקצאת שמות מתחם תחת רמת המתחם העליונה של ישראל (IL.), באתר איגוד האינטרנט הישראלי
ערך זה הוא קצרמרבנושא סיומות אינטרנט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סגירות (אלגברה)

באלגברה, קבוצה נקראת סגורה תחת פעולה מסוימת המוגדרת עליה, כאשר הפעלת הפעולה על איברי הקבוצה נותנת איבר הנכלל אף הוא בקבוצה.
קבוצת המספרים השלמים החיוביים, למשל, סגורה תחת פעולות החיבור והכפל, משום שחיבור של כל שני מספרים שלמים חיוביים נותן מספר שלם חיובי, וכך גם כפל של שני מספרים שלמים חיוביים, אך אינה סגורה תחת חיסור וחילוק, משום שיש פעולות חיסור שתוצאתן היא מספר שלילי, ויש פעולות חילוק שתוצאתן היא שבר. לעומת זאת, קבוצת המספרים החיוביים (לא רק שלמים) סגורה לפעולות החיבור והכפל ואינה סגורה לחיסור בדומה לקבוצת המספרים השלמים החיוביים, אך בנוסף היא גם סגורה לחילוק, היות שחיובי חלקי חיובי יהיה תמיד חיובי.
אם קבוצה אינה סגורה ביחס לפעולה נתונה, אפשר להרחיב אותה באופן שהקבוצה החדשה תהיה סגורה. לדוגמה, פעולת החיסור מוגדרת בין המספרים הטבעיים רק באופן חלקי ( \ 7-3 הוא מספר טבעי, אבל  \ 3-7 אינו כזה), והמעבר לקבוצת המספרים השלמים פותר את הבעיה, משום שהחיסור של שני מספרים שלמים הוא מספר שלם.
במונח 'הקבוצה סגורה ביחס ל-' משתמשים באופן רחב יותר, גם כאשר אין מדובר בסגירות ביחס לפעולה, במובן הצר של המלה. למשל, סיגמא אלגברה היא משפחה של קבוצות, הנדרשת (בין השאר) לקיים את התנאי הבא: אם סדרת הקבוצות  \ A_{1},A_{2},\dots  שייכות כולן למשפחה, אז גם האיחוד שלהן שייך למשפחה. בקיצור, אומרים שסיגמא-אלגברה "סגורה תחת איחוד בן מנייה".
סגייה אל-חמרה

מפת מרוקו וסהרה הספרדית, 1956
סגייה אל-חמרה (בספרדית: Saguía el Hamra; בערבית: الساقية الحمراء, תעתיק מדויק: אלסאקיה אלחמראא; מילולית: התעלה האדומה) הוא (יחד עם ריו דה אורו) אחד משני החלקים שהרכיבו את סהרה הספרדית. חלק זה הוא הצפוני ומשתרע מקו רוחב '27°50 בצפון ועד כף בוז'דור (קו רוחב 26°), כשליש משטח הטריטוריה (שליש המאוכלס יותר). בירתו בתקופת השלטון הספרדי הייתה לעיון (אותה חוצה התעלה האדומה שעל שמה נקרא החבל) ונכללה בו גם העיר סמארה. בעיירה ביר לחלו נוסדה רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית.