stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מר בר רב אשי
תקופתו

בסוף ימיו באה לסיומה התקופה הנוחה-יחסית ליהודים, שאפיינה את ימי עריכת התלמוד עד אז.
באיגרת רב שרירא גאון מסופר על גזירה שגזר מלך האימפריה הסאסאנית, יזדגרד השני, לבטל את מצוות השבת. מלך זה היה נוח ליהודים בתחילת שלטונו, אך בסוף ימיו נכנע ללחצי האמגושים (כמרי הדת הזורואסטרית) לגזור גזרות על היהודים. מר בר רב אשי, ראש ישיבת סורא, ורב סמא, ראש ישיבת פומבדיתא, גזרו יום תענית ותפילה. בסופו של דבר, המלך מת על משכבו מהכשת נחש, והגזרה בטלה.
מר בר רב אשי נפטר במוצאי יום הכיפורים, בתאריך י"א בתשרי ד'רכ"ח (467). לאחר פטירתו מילא את מקומו רבה תוספאה, שעמד בראש הישיבה והמשיך בעריכת התלמוד.
"הלכה כמר בר רב אשי"

בכללי הפסיקה במחלוקות האמוראים, שנוסחו בימי הסבוראים והגאונים, ישנו כלל אחד ביחס למר בר רב אשי ולקביעת הלכה כמותו, אולם בין הראשונים נפלה מחלוקת מהו נוסחו המדויק.
בכל התלמוד, אם לא נפסק במפורש אחרת, הלכה כמר בר רב אשי, חוץ משתי הלכות שסימנן "מיפך שבועה" ו"אודיתא". כן כתב רש"י, וכן מובא ב"סדר תנאים ואמוראים", ובתוספות בשם תשובות הגאונים.
לפי רבנו חננאל, בכל התלמוד הלכה כמר בר רב אשי חוץ מ"מיפך שבועה", כדלעיל; אבל במחלוקת בנושא "אודיתא" הלכה כמר בר רב אשי, ותחת זאת בהלכה אחרת, שסימנה "חיוורי", אין הלכה כמותו. שיטה זו נקט גם הרי"ף, וכן מובא בתוספות בשם הערוך.
לעומת זאת, בעלי התוספות הציגו שיטה יוצאת דופן, שלפיה הכלל הוא הפוך – בכל התלמוד אין הלכה כמר בר רב אשי, לבד משתי הלכות - "מיפך שבועה" ו"אודיתא" - שבהן הלכה כמותו. שיטה זו הפוכה לחלוטין משיטת רש"י. בעלי התוספות כתבו אותה בשם רב האי גאון ורבנו גרשום.
ב"מבוא התלמוד" לרבי שמואל הנגיד מפיע בפשטות כלל בזו הלשון: "מר בר רב אשי הלכה כמותו בזמן שאין מחלוקת לרבו (=כשאינו חולק על רבו)".
במבוא התלמוד לר' יוסף בן עקנין כתב שהכלל שהלכה כמר בר רב אשי חוץ ממיפך שבועה וחוורי, אינו כולל את המקומות שהתלמוד פסק בפירוש שלא כמותו, והוא מנה שבעה מקומות כאלו.
הרמב"ם והשולחן ערוך פסקו בדרך כלל כמר בר רב אשי, למעט "מיפך שבועה" ו"חיוורי"; כשיטתו של רבנו חננאל.
איסבל מסדו

מריה איסבל מסדו (בספרדית: María Isabel Macedo, ידועה בשם איסבל מסדו; נולדה ב-2 באוגוסט 1975; בואנוס איירס, ארגנטינה) היא שחקנית ארגנטינאית והייתה הגברת הראשונה של פרובינציית סלטה מה-24 בספטמבר 2016 עד ל-10 בדצמבר 2019.
היא ידועה בעיקר בהשתתפותה בטלנובלות של היוצרת כריס מורנה "קיץ נצחי", "פלוריסיינטה" ו"אלמה פיראטה".
זכתה פעם אחת בפרס "מרטין פיירו" בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר על תפקידה בטלנובלה "Graduados".
חיים אישיים

מסדו נולדה בבואנוס איירס, ארגנטינה, ואת מרבית שנות ילדותה בילתה בשכונה פאלרמו.
מסדו למדה בבית הספר "Saint Catherine's Moorlands School" ("בית הספר של קטרינה הקדושה"), ולאחר מכן נרשמה ללימודים באוניברסיטת בלגרנו בבואנוס איירס. עם זאת, מסדו לא סיימה את לימודיה האוניברסיטאיים משום שרצתה לקדם את קריירת המשחק שלה.
אביה של מסדו, אנטוניו אמיליו מסדו, היה אגרונום במקצועו, ואמה, היא מורה במקצועה. ב-30 בספטמבר 2014 נפטר אביה של מסדו לאחר מחלה.
משנת 1996 עד שנת 2006 מסדו הייתה בזוגיות עם השחקן הארגנטינאי פקונדו ארנה, אותו הכירה מילדות כי היא למדה באותו בית הספר ביחד עם אחותו הקטנה.
בקיץ 2010 מסדו הייתה מעורבת בשערורייה בעיר פונטה דל אסטה, אורוגוואי, כאשר הדוגמנית קרולינה "פמפיטה" ארדוהין, תקפה אותה כי לכאורה מסדו קיימה רומן עם בן זוגה, השחקן הצ'יליאני בנחמין ויקוניה בשנת 2008.
בשנת 2010 החלה מסדו במערכת יחסים עם שחקן הכדורגל הארגנטינאי פדריקו אינסואה, והשניים נפרדו בשנת 2013.
בשנת 2014 החלה מסדו להיות במערכת יחסים עם מרטין טסרה, והשניים נפרדו בשנת 2016.
בשנת 2016 אישרה מסדו את הקשר בינה לבין מושל פרובינציית סלטה, חואן מנואל אורטוביי, ונישאה לו ב-24 בספטמבר באותה השנה. ב-7 במאי 2018 נולדה בתם הבכורה, איסבל אורטוביי, וב-2022 נולדה בתם השנייה חוליה אורטוביי.
הערות שוליים

↑  Marcos Suarez, "Se conocieron las ternas para los Premios Martín Fierro 2013". Primiciasya.com. 24 de Junio, 2013
↑  Isabel Macedo disfruta de Malasia mientras graba “La vuelta al mundo”. El Intransigente.com. 2 de Diciembre, 2010
↑  Isabel Macedo en "El hombre de tu vida". Haceinstantes.com. 27 de Agosto, 2011
↑  "Isabel Macedo se viste de "gorda" para Los Graduados". Exitoina. 11 de Enero, 2012
↑  Mica Levitt, "Isabel Macedo será la protagonista del clip de Mírenla de Ciro y Los Persas". Ciudad Magazine. 29 de Marzo, 2013
↑  "Isabel Macedo cuenta detalles de Guapas". Eltrecetv.com. 7 de Marzo, 2014
↑  Juan Pablo Godino, Se viene el regreso de Isabel Macedo a Telefe con "Fronteras". Primicias Ya. 24 de Diciembre, 2014
↑  "Tristeza en el ambiente artístico: murió el padre de Isabel Macedo". Ciudad Magazine. 30 de Septiembre, 2014
↑  Isabel Macedo: “Haber terminado una relación que creía eterna fue un gran quiebre para mí”. Diario26. 23 de Julio, 2007
↑  "Todo por un mensaje de texto". Ciudad Magazine. 4 de Enero, 2010
↑  "Los romances de Isabel Macedo, la nueva novia de Urtubey". La Gaceta. 4 de Marzo, 2016
לאי צ'ינגדה

זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
לָאי צִ'ינְגְדֶה (בכתב סיני: 賴清德, בפין-יין: Lài Qīngdé; נולד ב-6 באוקטובר 1959), הידוע גם בשם ויליאם לאי (באנגלית: William Lai), הוא רופא לשעבר ופוליטיקאי טאיוואני המכהן כנשיא הרפובליקה הסינית מטעם המפלגה הפרוגרסיבית הדמוקרטית (DPP).
לאי מצדד בשימור הסטטוס קוו בכל הנוגע למעמדה הבין-לאומי של טאיוואן, כמו גם בחיזוק היחסים עם ארצות הברית ודמוקרטיות ליברליות אחרות.
ביוגרפיה > ראשית חייו וקריירה

לאי נולד למשפחת כורי פחם בוואנלי, עיירת חוף כפרית בצפון מחוז טאיפיי (כיום העיר ניו טאיפיי). הוא החל ללמוד רפואה באוניברסיטת צ'נג קונג הלאומית בטאינאן ובאוניברסיטת טאיוואן הלאומית (אנ') בטאיפיי, שם התמחה בשיקום. לאחר מכן למד לאי בבית הספר לבריאות הציבור של אוניברסיטת הרווארד לתואר שני, ולאחר התמחות בבית החולים של אוניברסיטת צ'נג קונג הפך למומחה לפגיעה בחוט השדרה.
ביוגרפיה > קריירה פרלמנטרית

לאחר שתמך בהתמודדותו הלא מוצלחת של צ'ן דינג-נאן בבחירות למושל פרובינציית טאיוואן ב-1994, החליט לאי להיכנס לפוליטיקה בעצמו. ב-1996 זכה בבחירות לאספה הלאומית (הבית התחתון מתוך שלושה) כנציג העיר טאינאן, וב-1998 נבחר מטעם המפלגה הפרוגרסיבית הדמוקרטית (DPP) ליואן המחוקק (אנ'). הוא נבחר מחדש שלוש פעמים (2001, 2004 ו-2008) וכיהן 11 שנים כחבר פרלמנט. הוא נבחר ל"מחוקק הטוב ביותר" ארבע פעמים ברציפות על ידי Citizen Congress Watch.
ביוגרפיה > ראש עיריית טאינאן (2010–2017)

עם הארגון מחדש של העיריות בטאיוואן ב-2010 אוחדו העיר טאינאן ומחוז טאינאן לעירייה אחת בשם טאינאן. לאחר שזכה בפריימריז של המפלגה הפרוגרסיבית הדמוקרטית (DPP) בינואר 2010 הוא התמודד מטעמה לראשות העיר, וב-27 בנובמבר נבחר לתפקיד לאחר שזכה ב-60.41% מהקולות וניצח את מועמד הקוומינטנג קו איין-צאי. הוא נכנס לתפקידו ב-25 בדצמבר 2010.
בשל ניצחונו המוחץ וגילו הצעיר נחשב לאי למועמד פוטנציאלי לבחירות לנשיאות ב-2016. בשנת 2013 דירג סקר דעת קהל את לאי כפופולרי ביותר מבין 22 ראשי הערים והמחוזות בטאיוואן, עם דירוג תמיכה של 87%.
ב-5 ביוני 2014 ביקר לאי בשאנגחאי, הרפובליקה העממית של סין, לרגל תערוכה לזכה הצייר הטאיווני טאן טינג-פו. במסגרת הביקור בסין היבשתית הוא אף פגש פוליטיקאים מהמפלגה הקומוניסטית של סין, אף על פי חוסר ההכרה ההדדי והיריבות בין המדינות.
ב-29 בנובמבר 2014 התמודד על ראשות העיר מול הואנג שיו-שואנג מהקוומינטנג. הוא זכה ל-73% מהקולות, ההפרש הכי גדול בבחירות המוניציפליות באותה שנה.
בספטמבר 2017 פרש לאי מתפקיד ראש העיר לאחר שמונה לראשות הממשלה.
ביוגרפיה > ראש הממשלה (2017–2019)

בספטמבר 2017 הגיש ראש ממשלת הרפובליקה הסינית (אנ') לין צ'ואן את התפטרותו לנשיאה צאי יינג-ון, לאחר שסקר קבע ששיעור התמיכה בו עומד על 28.7% בלבד ו-6 מתוך 10 נשאלים לא מרוצים מתפקוד ממשלתו. ב-5 בספטמבר הכריזה צאי במסיבת עיתונאים שלאי ימונה לראש הממשלה ה-49 של טאיוואן.
לאי נכנס לתפקידו ב-8 בספטמבר, וב-26 בספטמבר הופיע לראשונה בפני הפרלמנט והצהיר "אני פעיל פרגמטי התומך בעצמאות טאיוואן (אנ')", אך "אנחנו כבר מדינה ריבונית עצמאית בשם הרפובליקה הסינית. אנחנו לא צריכים הכרזת עצמאות נפרדת". זאת על אף שביוני 2017 הציע "להיות קרובים לסין תוך אהבה לטאיוואן". ב-28 בספטמבר קראה המפלגה החדשה לקוומינטנג להצטרף אליה לתלונה נגד לאי בגין המרדה.
בנובמבר 2018 הגיש לאי את התפטרותו לנשיא לאחר שה-DPP הפסידה את השלטון בשבע רשויות מקומיות לקוומינטנג. הוא הסכים להישאר בתפקיד כדי לסייע בייצוב הממשלה עד אישור תקציב המדינה ביואן המחוקק בינואר 2019. ממשלת לאי התפטרה ב-11 בינואר 2019, וסו ג'נצ'אנג מונה לראש הממשלה החדש.
ביוגרפיה > ריצה ראשונה לנשיאות (2019)

ב-18 במרץ 2019 נרשם לאי להתמודדות בבחירות המוקדמות של המפלגה הפרוגרסיבית הדמוקרטית לנשיאות מול הנשיאה המכהנת צאי יינג-ון. זו נחשבה לפעם הראשונה בהיסטוריה שבה אותגר באופן משמעותי נשיא מכהן מתוך מפלגתו. ב-13 ביוני ניצחה צאי את לאי עם 35.67% מהקולות מול 27.48% של לאי, והפכה רשמית למועמדת ה-DPP לנשיאות.
בנובמבר 2019 קיבל לאי את הצעתה של צאי לרוץ איתה כמועמד לסגן נשיא. צאי זכתה למעלה מ-57% מהקולות עם שיא של 8.17 מיליון הצבעות, והחלה את כהונתה השנייה ב-2020.
ביוגרפיה > סגן נשיא (2020–2024)

במהלך כהונתו כסגן נשיא טאיוואן ערך לאי ביקורים רשמיים בהונדורס לרגל השבעת הנשיאה סיומרה קסטרו בינואר 2022 וביפן לאחר רצח ראש הממשלה לשעבר שינזו אבה, והיה לנציג הטאיוואני הבכיר ביותר שמבקר במדינה מזה 50 שנה. בנובמבר 2022 הוביל לאי הוביל את נציגי סוכנויות הנסיעות ואיגודי התעשייה של טאיוואן לפלאו על מנת לטפח שיתופי פעולה בין המדינות.
בנובמבר 2022 התפטרה הנשיאה צאי מתפקידה כמנהיגת ה-DPP לאחר הפסדים בבחירות המקומיות, ובדצמבר נרשם לאי לבחירות ליו"ר המפלגה. מאחר שהוא היה המועמד היחיד שהתמודד, הוא הפך ליושב ראש ה-DPP החדש ב-2023.
באוגוסט 2023 ביצע עצירת ביניים בניו יורק שבארצות הברית בדרך לביקור בפרגוואי, מה שגרם לסין העממית לגנות אותו ולכנות אותו "בדלן" ו"עושה צרות".
ביוגרפיה > הבחירות לנשיאות 2024

במרץ 2023 לאי היה היחיד שנרשם כמתמודד בבחירות המקדימות של ה-DPP לקראת הבחירות לנשיאות ב-2024, ומונה למועמד הרשמי של מפלגת השלטון באפריל. ב-21 בנובמבר 2023 הכריז לאי שסגניתו במרוץ תהיה נציגת טאיוואן בארצות הברית (אנ') שיאו בי-קים (אנ').
ביוגרפיה > נשיא טאיוואן

ב-13 בינואר 2024 נבחר לאי לנשיא הרפובליקה הסינית עם יותר מ-40% מהקולות. זו הייתה הפעם הראשונה שמפלגה כלשהי זכתה בשלוש בחירות נשיאותיות רצופות מאז שנערכו לראשונה בחירות ישירות ב-1996. לאי נכנס לתפקידו ב-20 במאי 2024.
בשנת 2024 נכלל ברשימת "טיים 100".
דעות פוליטיות

לאי נתפס בעבר כחבר "ירוק עמוק" ב-DPP, הדוגל בעצמאות טאיוואן, אך מאז הוא מיתן את עמדתו ואמר כי אין צורך להכריז על עצמאות שכן "טאיוואן היא כבר מדינה ריבונית ועצמאית בשם הרפובליקה הסינית". לאי תומך בחיזוק יחסיה של טאיוואן עם ארצות הברית ועם דמוקרטיות ליברליות אחרות, ובשימור הסטטוס קוו ביחסיה עם הרפובליקה העממית של סין.
חיים אישיים

אביו של לאי מת ב-1960 מהרעלת פחמן חד-חמצני, כשעבד במכרות הפחם של ואנלי. אימו גידלה אותו ואת חמשת אחיו כאם יחידנית.
ב-1986 נישא לוו מי-ג'ו, שעבדה בטאיפאוור, חברת החשמל של טאיוואן. לזוג שני בנים.
צ'ארלס גרין

| --- | --- |
 לידה:  דצמבר 1734 רות'רהם, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  29 בינואר 1771 (בגיל 36) ג'קרטה, אינדונזיה 
 ענף מדעי:  אסטרונומיה 
 
צ'ארלס גרין (באנגלית: Charles Green;‏ 1735 – 29 בינואר 1771) היה אסטרונום בריטי, שנודע במשימה שקיבל מן החברה המלכותית ב-1768, להצטרף אל המשלחת אל האוקיינוס השקט לתצפית במעבר נוגה על פני השמש בספינה "אנדבר" בפיקוד ג'יימס קוק.
ביוגרפיה > ילדות, נעורים ולימודים

גרין נולד ב-1735, בנו הצעיר של ג'ושוע גרין, איכר מצליח שחי בדרום יורקשייר. הוא למד, לדברי ויליאם ויילס, גיסו לעתיד, בבית ספר בסוהו בלונדון. את בית הספר ניהל אחיו הבכור, כוהן הדת ג'ון גרין, וגרין הצעיר היה לעוזר מורה בבית הספר והמשיך בלימודי האסטרונומיה עד שהצטרף לסגל מצפה הכוכבים המלכותי של גריניץ' בשנת 1760.
ביוגרפיה > קריירה באסטרונומיה

גרין התמנה לעוזר לאסטרונום המלכותי ג'יימס בראדלי, כמחליפו של האסטרונום צ'ארלס מייסון, שהצטרף למשלחת לכף התקווה הטובה לתצפית של 1761 במעבר נוגה על פני השמש. לאחר מות בראדלי ב-1762, המשיך גרין בתפקיד העוזר למחליפו של בראדלי נתניאל בליס עקב בריאותו המעורערת של בליס, נפל באותה תקופה חלק גדול מעבודת האסטרונומיה התצפיתית על גרין.
בשנת 1763 הורתה "מועצת קו האורך" לגרין ולאסטרונום נוויל מסקלין לצאת למסע אל ברבדוס ולפעול שם כמשגיחים במבדק כרונומטר H4 של ג'ון הריסון, שהשתתף בתחרות "פרס קו האורך", הפרס שהציעה ממשלת בריטניה למי שימציא שיטה מדויקת לקביעת קו האורך של אונייה בלב ים. בין תפקידיהם, לאחר שהגיעו לברבדוס והמתינו להגעת הכרונומטר על ספינה אחרת, הייתה קביעת קו האורך המקומי על ידי צפייה בירחים הגליליאניים של צדק, ולאחר הגעת המנגנון שהיה בפיקוח בנו של הריסון, ויליאם, השוואת התוצאות שישיג הכרונומטר עם התצפיות האסטרונומיות שלהם כדי לעמוד על דיוק המנגנון. במסע לברבדוס, גם עשו השניים שימוש בתצפיותיהם לקביעת מידת הדיוק של הניווט בהסתמך על מרחק הירח, השיטה של מסקלין עצמו לחישוב קו האורך של ספינה בלב ים. ויכוח התעורר בין מסקלין לוויליאם הריסון, וגרר אליו גם את גרין, כיון שהריסון היה בדעה, שמסקלין איננו צופה בלתי משוחד אלא יריב של אביו במירוץ להשגת פרס קו האורך. הפשרה שהושגה לבסוף קבעה, שגרין ומסקלין יתחלפו ביניהם לסירוגין בבדיקת המנגנון של מסקלין, מיום אחד למשנהו.
רצה המקרה, ושיבתו של גרין לאנגליה בסתיו 1764 ארעה סמוך למותו של נתניאל בליס; גרין חזר לגריניץ' להמשיך את עבודתו של בליס עד שיתמנה אדם חדש למשרת האסטרונום המלכותי. הסתבר, שלמשרת האסטרונום המלכותי החדש התמנה נוויל מסקלין. גרין עבד זמן קצר בעוזרו, אך עזב אתץ גריניץ' בעקבות חילוקי דעות עם הממונה החדש. בדו"ח של ויילס נאמר, שגרין היה מעורב בסקר לקביעת הכדאיות של שינוע מים מן הנהר קולן בהרטפורדשייר לאספקת מים למרילבון בלונדון, אם כי הסקר של גרין אישר את חששותיהם של בעלי טחנה במורד הזרם, שכריית התעלה תביא לירידה משמעותית באספקת המים הדרושה לפעולתם והתוכנית ירדה מעל הפרק. אף כי דבר זה איננו מוזכר בביוגרפיה הקצרה של ויילס, גרין מופיע ברשומות כגזבר של אוניית הצי המלכותי "אורורה" בשנת 1768. באותה שנה, מינתה אותו החברה המלכותית להילוות אל ג'יימס קוק במסעו לתצפית במעבר נוגה על פני השמש. על אף חילוקי הדעות הקודמים ביניהם, המליץ מסקלין, שישב ב"וועדת מעבר ונוס", על עוזרו לשעבר לתפקיד זה.
מסע ה"אנדבר" ומעבר נוגה על פני השמש

גרין הצטרף למסע הראשון של ג'יימס קוק בשנת 1768, בלוויית משרת. גרין היה אחד משני האסטרונומים הרשמיים שמינתה החברה המלכותית לצפות בליקוי; השני היה קוק עצמו, שהיה תצפיתן מוכשר בזכות עצמו. החברה הבטיחה לגרין שכר של 200 גיני למילוי התפקיד. (לקוק הובטחו 100 גיני בתמורה לחלקו בעריכת התצפיות.) החברה המלכותית סיפקה מכשירים למשלחת, בהם שני טלסקופים מחזירי אור שבנה המתמטיקאי ג'יימס שורט, שני שעונים וקואדרנט, מכשיר אסטרונומי למדידת גובהם של גרמי שמיים; את אלה השלימו טלסקופ שהיה ברשותו של דניאל זולאנדר וטלסקופ נוסף, שסיפק הצי המלכותי.
המשלחת הגיע לטהיטי, האתר הנבחר לתצפית בליקוי, ב-11 באפריל 1769 ועגנה במפרץ מאטאביי שבחופו הצפון-מערבי של האי יומיים לאחר מכן. מחנה בשם "פורט ונוס" הוקם ועד ראשית מאי הוצב הציוד האסטרונומי במקומו. גרין ייחס חשיבות ראשונה במעלה לחישוב המיקום המדויק של האתר, שאותו חישב בשיטת המרחק הירחי ובצפייה בירחי צדק. העלמת הקואדרנט מן המחנה - אם בידי ילידי טהיטי ואם על ידי חברים במשלחת, שסחרו בו עם המקומיים - איימה להכשיל את המבצע, אבל המכשיר נמצא עד מהרה, אם כי מפורק לחלקים וניזוק במידת מה, על ידי בוטניקאי המשלחת ג'וזף בנקס, יחד עם גרין.
יום הליקוי, 3 ביוני, היה בהיר והליקוי נראה בשלמותו. אף כי קוק נקט באמצעי זהירות בשליחת שתי קבוצות לאיים סמוכים, קבוצת התצפית העיקרית נשארה בפורט ונוס, שם תיעדו גרין וקוק וכן, באופן עצמאי, זולאנדר את זמני הליקוי. קוק ציין ביומן הספינה, שבין הזמנים שנרשמו על ידי שלושת הצופים לתיעוד המגע היו הבדלים ניכרים; החריגה הזאת, שמקובל לייחסה כיום לאפקט הטיפה השחורה, חוללה לאחר זמן ספק משמעותי בדעת החברה המלכותית ונוויל מסקלין, באשר לתועלת שבתצפיות ולערכן.
מסע ה"אנדבר" ומעבר נוגה על פני השמש > ביקורת על גרין ותצפיותיו

עקב מותו של גרין במסע חזרה, הוטלה מלאכת איסוף וניתוח התוצאות של תצפיותיו תחילה על קוק, ובהמשך על נוויל מסקלין. קוק הודה, שרשימותיו של גרין לא היו מסודרות, כאשר בדק אותן לאחר מותו של גרין, וכי חלק מחישובי הזמנים תועדו באופן בלתי עקבי במסמכים שונים של האסטרונום. האסטרונום המלכותי מתח ביקורת על עבודתו של גרין, בייחוד על התצפיות שגרין ערך לחישוב קו הרוחב וקו האורך של פורט ונוס. כדבריו,
יש להודות, שתוצאות התצפיות הללו, שרובן נעשו בידי מר גרין, שונות יותר זו מזה משהיו צריכות להיות או מאלה שנעשו בידי צופים אחרים עם קואדרנטים בני אותו גודל ושורטטו על ידי אותו צייר, ואת הסיבה לכך, אם אינה נובעת מחוסר תשומת לב וכבוד מצד הצופה אינני יודע למה לייחס.
ראוי לציין, שאם כי זמני המגעים שמסרו שלושת הצופים (גרין, קוק וזולאנדר) שהיו נוכחים בפורט ונוס, שונים זה מזה, הם אינם מציגים דפוס של חוסר עקביות, שאפשר לייחס לצופה אחד לבדו.
המסע הבא של "אנדבר" ומות גרין

לאחר היציאה מטהיטי, המשיכה ה"אנדבר" בדרכה לכיוון דרום-מערב, וקוק הוציא לפועל את ההוראות שקיבל להמשך החקר של האוקיינוס הדרומי. המשלחת הגיעה לניו זילנד באוקטובר 1769, ולגרין ניתנה הזדמנות לצפות במעבר כוכב חמה על פני השמש מן היבשה. הנחיתה התבצעה בלשון-ים, שתיקרא בהמשך מפרץ מרקורי, ב-3 בנובמבר; גרין צפה בליקוי בהצלחה ב-9 בנובמבר.
בהגיעם לאוסטרליה, ובמהלך השיוט לאורך החוף, ביוני 1770, נתן קוק את השם גרין לאי סמוך לחוף קווינסלנד, על שם האסטרונום. בזמן זה היה גרין חולה בצפדינה.
ה"אנדבר" נאלצה לפנות לבאטוויה שבאינדונזיה (כיום ג'קרטה) לצורך תיקונים. מחלות רבות נפוצו בעיר שבשליטתם ההולנדים, בהן מלריה ודיזנטריה; גרין נדבק בדיזנטריה ומת ב-29 בינואר 1771, שנים-עשר יום לאחר שהספינה הפליגה מן הנמל. ברשומה שכתב ביומן הספינה לתיעוד מותו של גרין, הוסיף קוק, שבריאותו של גרין הייתה רעועה מזה זמן וכי אורח חייו תרם למותו בגיל צעיר. דין וחשבון שהתפרסם בעיתון לונדוני תיאר את שעותיו האחרונות: "הוא היה חולה במשך זמן מה, והרופא הורה לו לשמור על חום גופו, אך בהתקף טירוף הוא קם בלילה ממיטתו ושירבב את רגליו מבעד לאשנבים, וזה הדבר שגרם למותו."
משפחה

גרין נשא לאישה את אליזבת לונג במרץ 1768 בלונדון. רישומי החברה המלכותית מזכירים קצבה של 50 ליש"ט לשנה לאשתו למשך המשלחת. אחותו של גרין, מרי, נישאה לאסטרונום ויליאם ויילס, שהשתתף במשלחת של החברה המלכותית אל מפרץ הדסון, לצפות במעבר נוגה על פני השמש בשנת 1769 והחליף את גרין במסע הבא של קוק.
תחריטים של מעבר נוגה על פני השמש מ-1769 מעשה ידי קפטן ג'יימס קוק וצ'ארלס גרין, המציגים את אפקט הטיפה השחורה.
לאסלו אלמאשי

| --- | --- |
צילום מ-1915.
צילום מ-1915.
 לידה:  22 באוגוסט 1895 טירת ברנשטיין, ממלכת הונגריה, אוסטרו-הונגריה
 פטירה:  22 במרץ 1951 (בגיל 55) זלצבורג, אוסטריה
 לאום:  הונגרי
 תקופת הפעילות:  1926–1936 (כ־10 שנים)
 גילויים בולטים:  ציורי סלע פרהיסטוריים במדבר המערבי של מצרים
 אזורים שחקר:  מדבר סהרה
 פרסים והוקרה:  צלב הברזל 
 
לַאסְלוֹ אֶדֶה אֹלְמַאשִי (בהונגרית: Zsadányi és törökszentmiklósi Almásy László Ede, בגרמנית: Ladislaus Eduard Almásy, לדיסלאוס אדוארד אלמאשי); מז'אדאן וטרקסנטמיקלוש, 22 באוגוסט 1895 – 22 במרץ 1951) היה חוקר מדבריות, טייס ואיש מודיעין הונגרי, שהתפרסם כמקור ההשראה לדמות הראשית בספר ובסרט "הפצוע האנגלי".
קורות חייו > שנים ראשונות

אלמאשי נולד בטירת ברנשטיין לגיירג' אלמאשי ולאשתו אילונה. היו לו אח ואחות, יאנוש וגאורגינה. העיר ברנשטיין שכנה אז במחצית ההונגרית של הקיסרות ההבסבורגית, והועברה לאוסטריה ב-1922 כחלק מבורגנלנד. אביו היה אתנולוג וזואולוג מפורסם, שהיה בין מייסדי החברה הגאוגרפית ההונגרית. המשפחה הייתה שייכת לענף זוטר של בית אלמאשי העתיק והמיוחס, ואף על פי שנמנתה עם האצולה והיו לה אדמות, לא החזיקה בתואר העובר בירושה. מגיל צעיר התעניין אלמאשי בחקר הטבע ובבניית דאונים. אלמאשי היה חניך ומדריך בתנועת הצופים של הונגריה ובבגרותו אף היה המדריך הראשי של צופי האוויר של הונגריה.
מ-1911 ועד 1914 הוא התגורר באיסטבורן הסמוכה ללונדון, שם התחנך אצל מורה פרטי ולמד את השפה האנגלית על בוריה. בעודו בבריטניה פגש במגלה הארצות הנודע פרדריק סלו (מושא השראתו של הנרי ריידר הגרד, שביסס עליו את דמותו של גיבור ספריו אלן קווטרמיין), ובעקבות כך החל להתעניין ביבשת אפריקה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא שב לארצו והתגייס לחטיבת ההוסארים ה-11, ובהמשך עבר הסבה לחיל-האוויר. הוא שירת כטייס תצפית בחזית הרוסית ובחזית האיטלקית.
לאחר סוף המלחמה המשיך אלמאשי המלוכן לתמוך בבית הבסבורג. ב-26 במרץ 1921 הוא נהג במכוניתו של קרל הראשון, קיסר אוסטריה, בנסיעה שנמשכה שלושים שעות רצופות, כשזה שב ממקום גלותו בשווייץ לבודפשט בניסיון כושל לתבוע בחזרה את הכס.  בחודשים הבאים, במהלך שהותם יחד, החל הקיסר לפנות לאלמאשי בתואר רוזן, אף  שלא היה זכאי לכך מתוקף ירושה, וטען כי קרל רק זכר בקשה ישנה שהגיש סבו להענקת התואר, ושבוטלה לבסוף. בחוגים המלוכניים נהגו לכנותו בתואר רוזן מתוך כבוד לקיסר, אך מאחר שלא היה לכך תוקף חוקי, מחה אלמאשי לעיתים קרובות על הצגתו כרוזן.
קורות חייו > חוקר מדבר

ב-1921 נכנס לשירותו של הבישוף יאנוש מיקש מסומבטהי כמזכיר אישי, ושימש ככזה עד 1926. ב-1922 החל לעבוד גם כסוכן חברת הרכב האוסטרית שטייר דיימלר פוך בסומבטהי. בנוסף, הוא התחרה כנהג מרוצים. ב-22 בפברואר 1926 הגיע לנמל אלכסנדריה לביקורו הראשון באפריקה. בחודשיים הבאים ערך מסע של 3,000 ק"מ ברכב מהעיר לנילוס הלבן. במהלך אותו סיור היה אלמאשי לאדם הראשון שחצה ברכב לבדו את המדבר הנובי. ב-1928 הוא שבר שיא בנסיעה מהירה בין מדריד לקופנהגן. ב-1929 הוביל משלחת ממומבסה לקהיר והיה הראשון שחצה את ביצת סוד ברכב ממונע. באותה שנה גם ערך נסיעה של 700 קילומטר בסהרה המזרחי.
ב-1930 פוטר אלמאשי ממשרתו בשטייר בעקבות השפל הגדול, אך מצא שני פטרונים חדשים שהיו גם הם חוקרי מדבריות נלהבים: הנסיך כמאל אל-דין חוסיין, בנו של סולטאן מצרים חוסיין כאמל, וסיר רוברט קלייטון איסט-קלייטון, ברונט אנגלי. ב-1932 הוביל אלמאשי מספר מסעות מחקר ברמת גילף כביר בדרום מדבר לוב (כך נקרא בזמנם החלק המזרחי של מדבר סהרה), בהן השתתפו גם קלייטון ואשתו דורותי. הם ביקשו לאתר, בין השאר, את נווה המדבר האגדי זרזורה. המשלחות מצאו ציורי סלע פרהיסטוריים ומיפו את מיקומן של מספר נאות מדבר, שאחת מהן חשבו לזרזורה האגדית. חלק מהסקר שביצעו נעשה באמצעות מטוס קל. אלמאשי התפרסם כחוקר בעקבות מסעותיו וגילויו אלה. הוא שלט בערבית והכיר היטב את המדבריות, וחבריו הבדואים כינוהו "אבו רמלה" (אבי החולות).
ב-1935 הוביל אלמאשי משלחת נוספת בימת החול הגדולה שבמדבר לוב בחיפוש אחר צבאו האבוד של כנבוזי השני, שעל פי הרודוטוס נעלם בסופת חול כשניסה לכבוש את האורקל של אמון-רע בסיווה. במהלך המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה סיפק אלמאשי מידע מודיעיני לצבאו של אמיליו דה בונו. באותה תקופה החל לעבוד כמדריך טיסה בשדה תעופה בקהיר.
קורות חייו > מלחמת העולם השנייה ומותו

ב-1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הוא נאלץ לשוב להונגריה, שם עוד היה רשום כסרן במילואים בחיל-האוויר. ב-1941 הוא סופח לגיס אפריקה של ארווין רומל. בפברואר 1942 הדריך שני סוכני אבווהר, יוהנס קפלר והקשר הנס-גרט זנדשטדה, במסע ארוך דרך המדבר מלוב ועד פאתי קהיר, שעקף את קווי הבריטים. הם הגיעו לבירה המצרית בראשית מאי. על השתתפותו במבצע הוענק לאלמאשי צלב הברזל מדרגה ראשונה והוא קודם לדרגת רב-סרן. הוא המשיך בפעילותו במודיעין הגרמני; ב-1943 היה מעורב בניסיון כושל להעביר סוכנים מיוון הכבושה ללוב, ולאחר מכן הוצב בטורקיה והוטל עליו להפעיל את קשריו במצרים כדי לסייע בארגון מרד נגד הבריטים.
ב-1944 חזר להונגריה. הוא היה מעורב בהצלת מספר יהודים מגירוש למחנות ההשמדה, בהם הסייף האולימפי ינה פוקס ומשפחתו. ב-2 באפריל 1945, לאחר כיבוש עיר מגוריו, הוא נעצר על ידי הצבא האדום. בפברואר 1946 הוא הועמד למשפט בידי בית-הדין העממי בבודפשט בעוון פשעי מלחמה בגלל שירותו בצבא הגרמני, וזוכה בנובמבר. ב-1947 הוא נעצר שוב בידי הרשויות הקומוניסטיות, אך שוחרר לאחר התערבותו של המלך פארוק. הותר לו לעזוב לווינה. הוא עבר להתגורר בקהיר. ב-1949 קבע שיא עולמי בדאייה למרחק, כשהטיס דאון מפריז לבירה המצרית. ב-1951, בעת חופשה באוסטריה, לקה בדיזנטריה. ב-11 במרץ, בעודו גוסס מהמחלה, הוא מונה למנהל המכון לחקר המדבר בקהיר. ב-22 במרץ הוא מת. הוא נקבר בבית-העלמין בזלצבורג.
הנצחה

בגילף כביר מצוי הר בשם ג'בל אלמאשי, על שמו של החוקר ההונגרי.
אלמאשי במדיה האומנותית

ב-1959 הופיעה דמותו לראשונה בקולנוע בסרט המערב-גרמני "רומל מתקשר לקהיר" (Rommel ruft Kairo), שעסק במבצע הברחת המרגלים.
שוחה בקהיר. סרט מלחמה בריטי משנת 1960, המבוסס על מבצע סלאם.
ב-1992 ביסס הסופר מייקל אונדטייה את ספרו "הפצוע האנגלי" על אלמאשי ובני הזוג קלייטון. הוא תיאר פרשת אהבים בין ההונגרי לדורותי קלייטון (ששמה שונה ל"קתרין קליפטון"). העלילה הייתה בדיונית; אלמאשי כלל לא היה מאוהב בה, ומתכתובתו הפרטית עולה כי היה חד-מיני. הספר (שראה אור גם בעברית בתרגום דן דאור) זכה בפרס בוקר. ב-1996 עיבד אותו הבמאי אנתוני מינגלה לסרט המצליח וזוכה-האוסקר "הפצוע האנגלי", ובו גילם רייף פיינס את אלמאשי.
לקריאה נוספת

John Bierman. The Secret Life Of Laszlo Almasy: The Real English Patient. Viking, 2004.
Steven Tötösy de Zepetnek. Comparative Cultural Studies and Michael Ondaatje's Writing. Purdue University Press, 2005.
Mark Simmons. The Rebecca Code: Rommel's Spy in North Africa and Operation Condor. History Press Spellmount, 2012.
הערות שוליים

↑  מתוך הספר Dr. Kubassek János: A Szahara bűvöletében — Az "Angol beteg" igaz története Almásy László hiteles életrajza (~ Under the spell of Sahara Desert — The true story of "The English Patient", an authentic biography of Almásy László) in Hungarian, Panoráma, 1999, Budapest, Hungary
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007341660805171  PLWABN: 9812667686705606  BNE: XX845269  BnF: cb130126556 (data)  CANTIC: a10885742  GND: 120086506  ICCU: PUVV266558  ISNI: 0000 0001 0959 4536  LCCN: no98100403  NKC: xx0198275  NTA: 383779049  RERO: 02-A017603341  SUDOC: 11532092X  VIAF: 22275280   WorldCat (עם VIAF): 22275280