stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכל מורלי
ביוגרפיה > אלופת המכביה

בתחרות ההתעמלות של המכביה השש-עשרה שנעכה בהדר יוסף ביולי 2001 זכתה מורלי במדליית זהב בתחרות קרב-רב אישי (9.05 נק' בשולחן קפיצות, 8.75 נק' במקבילים, 8.86 נק' בקורה, ו-8.75 נק' בקרקע), לפני ענת לוי והדס כהן.
באליפות אירופה בהתעמלות שנערכה בפטרס, יוון ב-20 באפריל 2001 סיימה מורלי במקום 19 בתחרות קרב-רב אישי בתוצאה של 32.968 נק' (שולחן קפיצות - 8.906 נק', מקבילים מדורגים - 7.950 נק', קורה - 7.725 נק', קרקע - 8.387 נק').
באליפות ישראל שנערכה ב-2003 זכתה מורלי בפעם הרביעית ברציפות במדליית זהב בתחרות קרב-רב אישי בתוצאה של 35.05 נקודות (9.1 נק' בשולחן קפיצות, 8.8 נק' במקבילים, 8.7 נק' בקרקע ו-8.45 נק' בקורה) לפני ורד פינקל וטלי ליאק.
הערות שוליים

1 2  מורלי ממשיכה לשלוט בהתעמלות המכשירים, באתר וואלה, 18 במאי 2003
↑  יצחק ויסהוף, מיכל מורלי זכתה במכביה ובאליפות ישראל בהתעמלות, באתר ynet, 18 ביולי 2001
↑  תוצאות רשמיות, אליפות אירופה בהתעמלות (באנגלית)
מכבסה

ערך זה עוסק במתחם בו מנקים בגדים וטקסטיל. אם התכוונתם לפעולה פיננסית להסתרת מקור של כספים, ראו .
מכבסה בשירות עצמי
מכבסה היא מקום מסחרי או תעשייתי בו מרוכזות מספר מכונות כביסה, לעיתים קרובות עם שירותים נילווים כמו ייבוש כביסה, ניקוי יבש, קיפול כביסה וכיוצא באלו.
יש שני סוגים עיקריים של מכבסות:
מכבסה תעשייתית - מכבסה המשמשת ארגון מסוים, כגון מחנה צבאי, קיבוץ, מפעל, בית מלון וכדומה. מכבסה כזאת מנוהלת על ידי הארגון ונועדה לעובדים או למתגוררים בו; לרוב הכביסה נעשית באמצעות הארגון, כששולח הכביסה איננו עוקב אחרי התהליך מקרוב אלא מתייחס אליו כ"קופסה שחורה"[שימוש שגוי] המכבסת את בגדיו. הכבסים עשויים להיות מתוייגים לפי שולחם, באמצעות שם או קוד, מופרדים באמצעות שק כביסה עשוי בד או רשת, או בלתי מתוייגים כלל. כאשר הכבסים אינם מתוייגים, שולח הכביסה אינו מקבל חזרה את הכבסים ששלח, כי אם פריטים חליפיים.
מכבסה מסחרית - מכבסה זו מופעלת על ידי גורם מסחרי העוסק בתחום, לשירותם של לקוחות המוסרים את בגדיהם לכביסה תמורת תשלום.
מכבסה בשירות עצמי - במכבסה כזאת, הצרכן אחראי להפעלת המכונות באופן אישי (אולם לא לתחזוקתן). הפעלת המכונות תבוצע על פי רוב על ידי מטבעות. במכבסות אוטומטיות ייתכן שאין נוכחות פיזית של הגורם המפעיל. מכבסות כאלו נמצאות לרוב באזורים בהם יש בתים רבים ללא מכונות כביסה, למשל במרכזי ערים עם אוניברסיטאות בהם מתגוררים סטודנטים רבים (שלרוב לא מחזיקים בביתם מכונות כביסה), או בבית מלון, לשירות אורחי המלון.
בארצות המערב, המכבסות פועלות כמעט באמצעות מכשירים חשמליים. לעומת זאת, בעולם השלישי עדיין ניתן למצוא מכבסות רבות שבהן בני אדם (כמעט תמיד נשים) מכבסים את הכביסה ביד.
ראו גם

חדר כביסה
מישלין קלמי-רה

מישלין אן-מארי קלמי-רה (בצרפתית: Micheline Anne-Marie Calmy-Rey, נולדה ‏ ב-8 ביולי 1945) היא פוליטיקאית שווייצרית, סוציאל-דמוקרטית.
בשנים 2003–2011 כיהנה כחברה במועצת הברית (הממשלה) של שווייץ וכשרת החוץ. הייתה נשיאת הקונפדרציה השווייצרית (למעשה יו"ר מועצת הברית - שהיא "ראשונה בין השווים" במועצה) בשנת 2007 ושוב ב-2011. בדצמבר 2011 התפטרה ממועצת הברית ובמקומה מונתה אוולין וידמאר שלומף.
רקע משפחתי ושנות לימודיה

מישלין קלמי-רה נולדה בשנת 1945 בסיון בקנטון ואלה כאחת משלוש בנותיה של משפחה פרנקופונית קתולית שמוצאה ביישוב שרמיניון. הוריה הם שארל רה ואדלין ,בת לבית פורנייה. למשפחה מסורת של פעילות קהילתית ופוליטית. אביה, שארל רה, היה מורה ועובד חברת הרכבות, והיה חבר מועצת היישוב סן מוריס מטעם המפלגה הסוציאליסטית. אחותה, אליאן, היא חברה במועצת העיר לוזאן מטעם המפלגה הליברלית.

מישלין קלמי-רה למדה בבית הספר למסחר ביישוב סן מוריס בקנטון הולדתה, עברה בחינות בגרות במגמה מסחרית בעיר סיון, ואחר כך סיימה לימודים במדעים פוליטיים במכון ללימודים גבוהים בינלאומיים באוניברסיטת ז'נבה. יחד עם בעלה, אנדרה קלמי, חברה להפצת ספרים ניהלה עד שנת 1997.
הפעילות הפוליטית והדיפלומטית

בשנת 1979 קלמי-ריי הצטרפה למפלגה הסוציאליסטית בסניף ז'נבה שבראשו עמדה בשנים 1986–1990 ו-1993–1997. החל משנת 1981 נבחרה במועצה הגדולה (הפרלמנט) של הקנטון ז'נבה והייתה יושבת הראש שלה בשנים 1992–1993.
כחברה במועצת המדינה (הממשלה) של הקנטון ז'נבה בין השנים 1997–2002 הייתה שרת האוצר של הקנטון. במסגרת תפקיד זה עשתה רפורמות בארגון המשרד ופעלה להצלת הבנק הקנטונלי של ז'נבה.
בדצמבר 2002 ניצחה את רות לותי בסיבוב הבחירות השישי לתפקיד של נציגת המפלגה הסוציאליסטית מטעם הקנטון פריבור במועצת הברית של שווייץ. מאז כיהנה כשרת החוץ של שווייץ והחליפה את ז'וזף דייס בתפקיד. בתוקף תפקיד זה חתמה את ההסכמים הדו-צדיים בין שווייץ ובין האיחוד האירופי. כמו כן בדצמבר 2003 תמכה ביוזמת ז'נבה בנוגע לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
במשרד החוץ הקפידה מישלין קלמי-רה לקדם את מעמד הנשים ולהבטיח ייצוג שווה לנשים וגברים במשרות של נציגים דיפלומטיים של שווייץ. עלו מחאות נגדה כשעל רקע מדיניות זו דחתה מועמדותם של שישה גברים לתפקידים דיפלומטיים.
נמתחה בקורת על שרת החוץ מישלין קלמי-רה מפני שב 19 במרץ 2008 חבשה רעלה בפגישה עם נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד.
הופעתה על ידו של הנשיא האירני הידוע כמכחיש שואה, באיומיו התכופים כלפי ישראל ובצידודו בהפיכת ארצו למעצמה גרעינית עוררה תגובות שליליות, כמו זו של נשיא הקונגרס היהודי העולמי, רון לאודר
 ושל חברת הפרלמנט ממפלגתה שלה, מריה רות-ברנסקוני שהתייחסה לדיכוי הנשים באירן.

מישלין קלמי -רה הסבירה כי כיבדה את כללי הפרוטוקול של המקום.
בעת הביקור באיראן נכחה גם בטקס חתימת חוזה של אספקת כמות גדולה של גז טבעי מאיראן לחברה שווייצרית.

בעת כהונתה נאלצה להתמודד עם המשבר שפרץ בשנת 2008 ביחסים בין ארצה ובין הנשיא הלובי מועמר קדאפי, בעקבות מעצר אחד הבנים שלו, "חניבעל" אל קדאפי, בשווייץ. מישלין קלמי-רה הייתה מעורבת במאמצים להגיע להסכם שיאפשר שחרור בני הערובה השווייצרים שהוחזקו כתגמול על ידי המשטר הלובי.
נשיאה

ב-1 בינואר 2007 הייתה קלמי-רה לאישה השנייה שכיהנה (במשך שנת 2007) כיושבת-ראש מועצת הברית של שווייץ, אחרי רות דרייפוס, אחרי שהייתה סגן יו"ר המועצה. בתפקיד נשיא באה במקום מוריץ לויינברגר. בדצמבר 2010 נבחרה שנית לתפקיד זה, עם 106 קולות מתוך 189 (התוצאה הגרועה ביותר בתולדות ארצה)
 והחליפה כנשיאה את דוריס לויטהרד.
מישלין קלמי-רה נשואה (משנת 1966) לאנדרה קלמי, ויש לה שני ילדים ושלושה נכדים.
הערות שוליים

↑  Lucienne Hubler art. Michelin Calmy-Rey- Lexicon historique de la Suisse
↑  L.Hubler ibidem
↑  כתבה בעיתון נויה צירכר צייטונג מ-29 באפריל 2008. גישה ב-26 במרץ 2011
↑  מאמר של שבאנה מיר באתר "כמו אשה כנועה" באתר בשפה האנגלית Religion dispatches ב-20.3.2008 גישה ב-26 במרץ 2011
↑  פייר הוימאן בWorldpoliticsreview ב-28 במרץ 2008 גישה ב-27 במרץ 2011.
↑  Wahlresultat-als-politisches-Spiel באתר החדשות טלוויזיה שווייצרי ברשת. גישה ב-27 במרץ 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17978402v (data)  GND: 132107597  HDS: 045202  ISNI: 0000 0001 1776 5227  LCCN: n2008051842  NKC: uk2007334946  NTA: 303450118  RERO: 02-A000137232  SUDOC: 069493022  VIAF: 95216021   WorldCat (עם VIAF): 95216021
מוחמד נג'אתי צדקי

| --- | --- |

 לידה:  1905 ירושלים, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1979 (בגיל 74 בערך) אתונה, יוון 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הקומוניסטית של פועלי המזרח 
 שפות היצירה:  ערבית 
 
מוחמד נג'אתי צדקי (בערבית: محمد نجاتي صدقي;‏ 15 במאי 1905 – 1979) היה עיתונאי, אינטלקטואל, מתרגם (מלבד ערבית דיבר ברהיטות צרפתית, רוסית וספרדית) וקומוניסט פלסטיני שהיה בין הערבים הספורים שנלחמו נגד פרנסיסקו פרנקו במלחמת האזרחים בספרד. למרות שכמעט ואינו נוכח בהיסטוריוגרפיה של התנועה הלאומית הפלסטינית, שיחק צדקי תפקיד חשוב בצמיחתה.
פרס ספרות על שמו מחולק כל שנה ב"תחרות נג'אתי צדקי" ברמאללה.
ביוגרפיה

צדקי נולד בירושלים למשפחה במעמד הביניים הערבי בעיר. אביו, באקרי צדקי (Bakri Sidqi) טורקי במקורו היה מורה ולימד טורקית. אמו, נאצירה מוראד (Nazira Murad) הגיעה ממשפחת סוחרים ירושלמית ידועה. בנערותו הצטרף לאביו במסעותיו במסגרת עבודתו ברחבי האימפריה העות'מאנית. את שנותיו הפורמטיביות בילה צדקי בדמשק, קהיר, וג'דה שבחיג'אז. עם שובו למנדט הבריטי עבד בשירות הדואר והטלגרף המנדטורי, בעבודתו פגש יהודים ממוצא רוסי שהכירו לו את עיקרי הקומוניזם. בין השנים 1925 – 1928 נשלח צדקי ללימודים במוסקבה תחת שם הכיסוי מוסטפא צאדי (Mustafa Sadi) ב-Comintern's Communist University of the Toilers of the East (KUTV), שם התחתן עם קומוניסטית אוקראינית. צדקי יצר קשרים עם יוסיף סטלין, ניקולאי בוכארין, גאורגס מרחאיס (Georges Marchais) וחאליד בקדאש (Khalid Bakdash) המנהיג הכורדי של המפלגה הסורית הקומוניסטית, פגש את מאו צה-דונג, התיידד עם המשורר הטורקי נאזים חכמת ועם בני משפחתו של ג'ווהרלל נהרו. עם סיום לימודיו צדקי שב למנדט הבריטי עם אשתו בשנת 1928 והחל בארגון פעולות נגד שלטונות המנדט.
ביוגרפיה > במפלגה הקומוניסטית של פלשתינה

בשנות השלושים התמקם צדקי בחיפה, שם ניהל את הסניף המקומי של המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה ויצר קשרים עם השייח' עז א-דין אל-קסאם. מרבית חברי המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה היו יהודים, ואחד מתפקידיו של צדקי היה לשלב ערבים במפלגה. בשנת 1930 צדקי נעצר על ידי המשטרה הבריטית ביפו ושהה שנתיים במעצר בירושלים, יפו ועכו. אחיו הבכור אחמד או חמדי, שלמד אתו ב-KUTV, היה עד תביעה חשוב במשפטו של צדקי. בזיכרונותיו של צדקי מתואר אחיו כאדם חלש שהודאותיו ניתנו בכפייה. מדוחות בריטיים עולה שאחמד היה מודיע משטרתי שסיפק מידע רב אודות הקשרים והאימונים של הקומינטרן. במהלך שהותו בכלא חבר צדקי לאבו ג'ילדהשכונה ה"דילינג'ר של המדבר". בשלהי שנת 1932, עם שחרורו מהכלא נתבקש על ידי המפלגה ליצור קשר עם אבו ג'ילדה לטובת שיתוף פעולה עם מפלגת אל-איסתקלאל. עם הזמן התהדקה הטבעת הבריטית סביב צדקי וביוני 1934 נאלץ לצאת את הארץ בחשאי למוסקבה ולאחר מכן לפריס. בצרפת היה צדקי העורך של עיתון הקומינטרן בערבית " The Arab East". כעבור זמן מה עצרה אותו המשטרה הצרפתית וגרשה אותו. בזיכרונותיו מציין צדקי שבתקופה זו החל להביע התנגדות למשטר הנאצי.
ביוגרפיה > אוזבקיסטן

בשנת 1935 נשלח צדקי לטשקנט על מנת לבחון את סוגיית הלאומית במסגרת הקומוניסטית. בשהותו באוזבקיסטן הוא פיתח קשרים אדוקים עם מנהיגי המפלגה הקומוניסטית במקום, אכמל אקרמוב (Akmal Ikramov) ופייסולה חודזאייב (Fayzulla Khodzhayev), אשר הנגישו לו את עיקרי האופוזיציה השמאלית לסטאליניזם פרי הגותו של גריגורי זינובייב.
ביוגרפיה > גרמניה הנאצית

בשנת 1936 סייר צדקי בגרמניה הנאצית שם התוודע לחיים תחת המשטר הנאצי. מאוחר יותר, עם חתימת הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, הביע את מורת רוחו מן ההסכם למרות כורח הנאמנות למפלגה. בסופו של דבר לא התפשר על עמדתו וסולק משורות המפלגה.
ביוגרפיה > מלחמת האזרחים בספרד

עם פרוץ מלחמת האזרחים הציע מנוילסקי (Manuilski), מנהל האגף המזרחי בקומינטרן לצדקי להגיע לספרד ולתרום למאמץ התעמולתי כנגד הפרופגנדה הפאשיסטית כלפי המרוקאים. צדקי היה אחד מארבעה פלסטינים ערבים שהשתתפו בלחימה לצד הרפובליקנים במלחמת האזרחים בספרד. יחד אתו היו מחמוד אל-אטראש, עלי עבד אל-חאליק, ופאוזי אל-נבולסי. צדקי הגיע לספרד באוגוסט 1936, דרך פורט באו (Port Bau) ונע ברחבי מרוקו הספרדית בזהות בדויה בשם מוסטפא אבן ג'אלה, על מנת להפיץ תעמולה ולשכנע מרוקאים לא להשתתף בלחימה לצד פרנקו שהרי לפי שיטתו של צדיקי הדוקטרינה הפשיסטית מנוגדת לאסלאם.
במדריד נפגש צדקי במטה המפלגה הקומוניסטית עם הממונה לענייני מרוקאים ושר החקלאות ויסנטה אוריבה (Vicente Uribe). תחת שם הכיסוי מוסטפא אבן ג'אלה כתב צדקי עבור עיתוני מדריד בנושאי התקופה: Mundo Obrero, Claridad, Informaciones, Heraldo de Madrid Política. מרבית הפעילות שלו עסקה בתקשורת, אם בשידורי רדיו, וכתיבת עלונים ומודעות בערבית.
הצעתו של צדקי לעורר מרד אנטי-קולוניאלי בהרי הריף המרוקאים נתקלה בהתנגדות מצד דולורס איברורי ה-La Pasionaria של המפלגה הקומוניסטית בספרד אשר התנגדה לשיתוף פעולה עם המרוקאים. צדקי לא הצליח לשכנע מרוקאים רבים להיפרד מהפשיסטים והיה מתוסכל מיחס המפלגה כלפיו. כל זאת הוביל אותו לעזוב את ספרד בדצמבר 1936. מספרד עבר צדקי לאלג'ריה שם ניסה ללא הצלחה להקים תחנת רדיו חשאית ולשדר שידורי תעמולה לתושבי הריף הברברים והערבים. התנגדותה של איברורי לפועלו גרמה לכך שנאסר עליו להיכנס בשנית לספרד. צדקי נאלץ לשוב ללבנון שם המשיך לעסוק בעיתונאות. מעורבות זו בקונפליקט הרחק מהמנדט הייתה כרוכה בביקורות קשות מצד הציבור הפלסטיני. בעיתונים של אותם הימים כמו פלסטין, משתקפת הדעה הרווחת של התנועה הלאומית הפלסטינית הסולדת מהקומוניזם ומביעה תמיכה בצד הפאשיסטי כמעין אקט של התרסה נגד המעצמות הקולוניאליות במזרח התיכון, בריטניה וצרפת. בשנת 1937 פרסם צדקי את זיכרונותיו ממלחמת האזרחים בספרד בעיתון הסורי אל-טאליה (Al Talía) תחת הכותרת "Cinco meses en la España republicana. Recuerdos de un combatiente árabe en el ejército internacional". מאוחר יותר באותה שנה פרסם ספר נוסף בשם של חאלד בקדש בכותרת: "Los árabes en la Guerra Civil Española".
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

בשנת 1940, זמן לא רב לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, הוציא צדקי לאור ספר בו הוא טוען לסתירות המובנות בין אסלאם לנאציזם. חיבורו יצא לאור בו זמנית בביירות ובקהיר. חיבור הספר יחד עם התערערות הקשר עם חאלד בקדאש, מנהיג המפלגה הסורית הקומוניסטית הביאו לסילוקו מהמפלגה הקומוניסטית. הטענה הייתה שהסימוכין הרבים בעבודתו מבוססים על כתבים ומסורות אסלאמיות שאינן עולות בקנה אחד עם העקרונות והתורה המרקסיסטית. בתקופה שלאחר המלחמה היה צדקי מבקר ספרות מצליח ושדרן רדיו בלבנון וקפריסין.
ביוגרפיה > פעילות ספרותית

ספרו 'An Arab Who Fought in Spain' פורסם תחת שמו של חאלד בקדאש, היריב הכורדי שלו במפלגה הקומוניסטית. תרגומיו כללו חיבורים רבים החל מסופרים אמריקאים וסינים ועד לקלאסיקות רוסיות (הוא הנגיש לקורא הערבי את אלכסנדר פושקין, אנטון צ'כוב ומקסים גורקי). הוא פרסם שני אוספים של סיפורים קצרים, ברובם מתארים את עולם הרגשות של בני המעמד הנמוך. בשנת 1947 כתב את קובץ הסיפורים "האחיות העצובות", בו עסק בסכסוך הפלסטיני–ישראלי ובתהליך "עִברוּת" הארץ.
ספר זיכרונותיו (Mudhakkirat Najati Sidqi: The memoirs of Najati Sidqi) בעריכת חנא אבו חנא יצא לאור בביירות בשנת 2001.
ביוגרפיה > גישתו כלפי הנאציזם

החל מראשית דרכו התעניין צדקי בדרכים השונות בהן ניתן ליצור טרנספורמציה של חברות מוסלמיות למדינות מודרניות ומתועשות מבלי לפגוע במרקם המסורתי שלהן. בספרו ממאי 1940 (The Islamic Traditions and the Nazi Principles: Can They Agree?), טוען צדקי שלא זו בלבד שהנאציזם עומד בניגודיות רעיוניות מוחלטת לאסלאם ולא יכול להייתכן בין שתי האידאולוגיות שום חיבור, התורה הנציונל-סוציאליסטית מפגינה אנטגוניזם כלפי האסלאם.
למרות שצדקי נקט בגישה ייחודית, הטענה שלו לא הייתה יוצאת דופן בעולם המוסלמי אם כי שיקפה את הדעה הרווחת באשר להתנגשות העולמות הנ"ל. הפולמוס שלו התבסס על היכרותו המעמיקה עם "מיין קאמפף" של היטלר, כתביו של אלפרד רוזנברג ושידורי התעמולה הנאצית בניצוחו של יוזף גבלס. הוא מעמת בין האידאולוגיה הנאצית במקורות אלו לבין טקסטים קלאסיים מעולם האסלאם בהם הקוראן, החדית' וכתבים מודרניים יותר כולל חיבוריו של מוחמד עבדו, ג'מאל א-דין אל-אפגאני, ומוסטפא כאמל. הטיעון הבסיסי של צדקי הגורס שהנאציזם והאסלאם אינם תואמים ואף עוינים אחד לשני נובע בעיקר מתורת הגזע הנאצית. בסיס האידאולוגיה הנאצית מושתת על טוהר ועליונות הגזע הגרמני וכיוצא בזה יש להשמיד כל יסוד גזעי שאינו עולה בקנה אחד עם הגרמניות כמו היהודים, השחורים, הערבים, המצרים, הטורקים הרוסים ועוד.
האימפריאליזם הנאצי מבקש ליצור מרחב מחיה לטובת 'גרמניה הגדולה', בעוד שהאסלאם היה נטול יסודות גזעיים ועליונותו על פני עמים אחרים התבטאה ביתרון אחד – עבודת האל. תוך טשטוש התפיסה שהאסלאם הוא דת עליונה על פני השאר (את אותה תפיסה חולקות היהדות והנצרות), מתעקש צדקי שהאסלאם הוא דת סובלנית. אסלאם כמו מקבילותיו המונותאיסטיות, הוא דת אוניברסלית ומהפכנית.
בזמן שהנאציזם הוא מטריאליסטי, חיתי ופגאני, האסלאם מגלם את הפן האנושי והרוחני של האדם. כך יוצא שמהותו של הנאציזם היא לסלק כל אלמנט רוחני כדי לתעדף את המטריאליזם החיתי. האחד מהווה מהפכה של ממש, בשעה שהנאציזם זורע אי ציות ומתעלת את הפרט לעבר פגאניות ובורות אלילית וחייתית. לשיטתו של צדקי ההתקפה הרבתי של הנאציזם על היהדות היא פגיעה ועלבון גם לנצרות ולאסלאם.
צדקי מבחין בין שני סוגים של אימפריאליזם: האימפריאליזם הקלאסי, במידה רבה של צרפת, אנגליה, הולנד, שביסודו הטענה כי האומות הנכבשות עתידות לקבל עצמאות לעומת האימפריאליזם הגרמני שתוך שימוש באלימות חסרת תקדים מנסה להכחיד עמים קטנים אחרים. כיבוש נאצי של מדינות מוסלמיות יוביל תחילה לשעבוד כפי שקרה עם אוסטריה, פוליו וצ'כוסלובקיה. לפי צדקי, מוסלמים בכל רחבי העולם חייבים לעמוד איתנים נגד הנאציזם ולהילחם בהם כתף אל כתף יחד עם הבריטים, הצרפתים הפולנים ושאר העמים. תמיכה בלתי מסויגת זו מעוגנת בשלושה עקרונות: כבוד משותף לדמוקרטיה, זיקה תרבותית למדינות דמוקרטיות, ושאיפה לעצמאות עם תום המלחמה.
ביוגרפיה > אחריתו

לאחר מלחמת העולם השנייה חי ברווחה בלבנון ובקפריסין ועבד כמבקר ספרותי ושדרן.
לצדקי היה בן אחד ואחת מבנותיו הייתה לרופאה בברית המועצות.
צדקי מת בגלות באתונה בשנת 1979.
הערות שוליים

↑  יהב 2008, עמוד 24
↑  Tamari 2001, p. 49.
↑  Bishop 2006, p. 59 n.17
↑  יהב. גם אלה גיבורים, עמוד 124.
↑  Hen-Tov 1974, p. 59.
1 2  Tamari 2008, p. 167.
↑  Tamari 2001, p. 49
↑  Tamari 2008, p. 168; Matthews, 2006, p. 60.
1 2  Matthews 2006, p. 60.
↑  Tamari 2008, p. 171.
↑  Hen-Tov 1974, p. 105, n.122
↑  Wilder 2015, p. 319 n.45.
↑  Matthews 2006, p. 157.
↑  Tamari 2008, pp. 170–171.
↑  Gershoni 2012, p. 478.
↑  Tamari 2008, p. 170.
↑  יהב 2008, עמוד 124.
↑  Khabha 2014, p. 134.
↑  Corral 2006, p. 440.
↑  לפי מוסטפא כבהא מדובר על 250,000 חיילים מרוקאים שהשתתפו בלחימה לצד פרנקו.
↑  Corral 2006, p. 440
↑  Corral 2006, pp. 441–442.
1 2  Catherine 2003, pp. 59–60.
↑  Khabha 2014, pp. 133–135.
↑  יהב 2008, עמוד 126.
↑  Gershoni 2012, pp. 471–498.
1 2 3  Tamari 2008, p. 174.
↑  Tamari 2001, p. 51.
1 2  Gershoni 2012 p. 472.
↑  מצטפא כבהא, המזרח התיכון בימינו: הפלסטינים – עם בפזורתו, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 102.
↑  Gershoni 2012, pp. 472, 477
↑  Gershoni 2012, pp. 472, 474.
↑  Gershoni 2012, p. 479.
↑  Gershoni 2012, pp. 483–484.
↑  Gershoni 2012, pp. 489–490.
↑  Gershoni 2012, pp. 495–496.
↑  .Tamari 2008, pp. 170–171
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007288329205171  GND: 135721474  ISNI: 0000 0001 2212 1012  LCCN: nr94033725  SUDOC: 204085292  VIAF: 67689653   WorldCat (עם VIAF): 67689653
מלארן

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  מזרח סביאלנד, שוודיה
 סוג:  אגם 
 מידות
 שטח:  1,140 קמ"ר
 נפח:  14.3 קמ"ק
 גובה:  0.7 מטר מעל לפני הים
 אורך מרבי:  120 ק"מ
 אורך:  120 קילומטר
 רוחב מרבי:  65 ק"מ
 רוחב ממוצע:  65 ק"מ 
 עומק מרבי:  63 מטר
 ‏עומק ממוצע:  13 מטר
 מידע נוסף
 נהר מזין:  נהר ארבוגה, פיריסאון, Hedströmmen, Sätraån, Råckstaån, אנשפינסאון, אסקילסטונה, סווצ'און, קולבקס, Turingeån 
 מקור לנהר:  נורסטרם 
 ‏אגן ניקוז:  21,460 קילומטר רבוע
 מדינות באגן הניקוז:  שוודיה שוודיה
 ערים:  סטוקהולם, וסטרוס, סדרטליה, שפינג
 איים:  סֵלַאֶן ופארינְגסֶה
 קואורדינטות:  59°30′N 17°12′E﻿ / ﻿59.500°N 17.200°E﻿ / 59.500; 17.200
   (למפת שוודיה מוגדלת) סטוקהולם אופסלה גטבורג האלמסטד מאלמה קרלסקרונה אומאו יבלה קירונה קרלסטד ויסבי נורווגיה פינלנד לטביה ליטא אסטוניה דנמרק האוקיינוס האטלנטי  הים הבלטי מלארן(למפת שוודיה רגילה) סטוקהולם אופסלה גטבורג האלמסטד מאלמה קרלסקרונה אומאו יבלה קירונה קרלסטד ויסבי נורווגיה פינלנד לטביה ליטא אסטוניה דנמרק האוקיינוס האטלנטי  הים הבלטי מלארן(למפת מחוז אופסלה רגילה) אופסלה אנשפין אסטהמר טיירפ היבי בולסטה קניבסטה סטוקהולם המפרץ הבוטני  יבלבורג ד. סדרמנלנד ו ס ט מ נ ל נ ד מלארן(למפת מחוז אופסלה מוגדלת) אופסלה אנשפין אסטהמר טיירפ היבי בולסטה קניבסטה סטוקהולם המפרץ הבוטני  יבלבורג דלר. סדרמנלנד ו ס ט מ נ ל נ ד מלארן
 
מֶלָארֶן (שוודית: Mälaren) הוא האגם השלישי בגודלו בשוודיה, לאחר האגמים ונרן וּוטרן. שטחו 1,140 קמ"ר, והוא מגיע לעומק של כ-64 מטר. האגם מתנקז ממערב למזרח, אל תוך הים הבלטי, דרך תעלת סדרטליה, סכר המארבי והמצרים נורסטרֶם ורידארפיארדן שבמרכז סטוקהולם.
גאוגרפיה

מלארן נמצא במרכז שוודיה, והוא גובל בפרובינציות אופלנד, סדרמנלנד, נארקה וּוסטמנלנד. האיים הגדולים ביותר בו הם סֵלַאֶן, הגדול באיי שוודיה היבשתית (91 קמ"ר), ופארינגסֶה (79 קמ"ר). מספר האיוֹנים ששטחם נופל מ-10 דונם הוא כ-7,800.
על גדת רידארפיארדן, שהוא המפרץ המזרחי ביותר של האגם, יושב מרכז העסקים הראשי של העיר סטוקהולם. בקצהו המערבי של האגם, מרחק אווירי של 120 ק"מ מסטוקהולם, שוכנת העיירה שפינג. לאורך האגם כולו מרוכזים ערים וישובים רבים כמו גם מבנים היסטוריים וטירות, כדוגמת טירת גריפסהולם.
היישובים הוויקינגיים בִּירְקָה (Birka) והובְגורדן (Hovgården), הממוקמים על האיים בְּיֶרְקֶה (Björkö) ואָדֶלְסֶה (Adelsö) בהתאמה, הוכרזו כאתר מורשת עולמית בשנת 1993, וכך גם ארמון דרוטנינגהולם, שעל האי לובֶן.
מקורו האטימולוגי של השם "מלארן" הוא מן המילה הנורדית העתיקה mælir, שפירושה חצץ. מקור שמו הקודם של האגם, לוגרין, הוא מן הפועל העתיק löga, שפירושו "להתרחץ", ולעיתים רחוקות הוא מקושר למילה lördag, יום שבת.
מלארן נוצר כחלק מתופעות בתר-קרחוניות בתום עידן הקרח עת נסוג משקל הקרחונים מהקרקע בצפון אירופה, ופני הקרקע עלו בהדרגה. בעידן הוויקינגי היה האגם למעשה שלוחה של הים הבלטי אל עומק שוודיה, ועיקר תנועת כלי-השיט נעשתה דרך סדרטליה - ששימשה קשר עם הים. בהמשך נבנו מחסומי-השיט והתעלות של סטוקהולם, שהפכו לערוץ חשוב לתנועת סירות וסחורות אל הים וממנו. התרוממות פני הקרקע, שנמשכה אל תוך ימי הביניים (ונמשכת בקצב איטי גם היום), הפכה את גופי המים האלה, עם זאת, לרדודים מדי למעבר אוניות - עד כדי שהן נאלצו לפרוק את מטעניהן ליד הכניסות לנמלים. בהדרגה נהיה המפרץ לאגם, ואתרי הפריקה והטעינה היו לערים.
ירידת קרנה של בִּירקָה, יישוב-המסחר החשוב שבלב האגם, שגם נחשב "העיר הראשונה של שוודיה", והיווסדה במקביל של סטוקהולם בצוואר-הבקבוק של רידארפיארדן, התרחשו לא מעט בשל השינויים הטופוגרפיים שחלו באגן עמק מלארן.
מיצג

מיצג של שני אנשים חיים העומדים ללא תנועה בגני היובל, לונדון, נובמבר 2004
מיצג הוא מופע המשלב מדיה שונות מתחום אמנות הבמה, כגון תיאטרון ומחול, לבין תחומים באמנות החזותית כגון פיסול, קולנוע וכו'.
מרינה אברמוביץ', "The Artist is Present", המוזיאון לאמנות מודרנית, 2010.
המיצג התפתח במקביל לאמנות הפלסטית במחצית השנייה של המאה ה-20 וכחלק ממנה. פעמים רבות נתפש המיצג כביטוי של אוונגרד אמנותי המערב בין התחומים השונים ללא היררכיה.
המונח העברי "מיצג" הוצע על ידי ד"ר גדעון עפרת כתרגום למונח הלועזי "Performance Art" לקראת אירועים שהתקיימו בבית האמנים בתל אביב בשנת 1976.
על פי רוז-לי גולדברג, בספרה "אמנות המיצג: מן הפוטוריזם להווה", "מיצג היווה דרך לפנייה ישירה אל ציבור רחב, כמו גם לערעור וזעזוע של הקהל מתוך רצון להעלאת המודעות למושג האמנות ולקשר שלו אל תרבות. באופן פרדוקסלי ההתעניינות הציבורית במדיום, בייחוד בשנות השמונים, נעה בין תשוקה חלקית של הציבור לזכות בגישה אל עולם האמנות, להיות צופה בריטואלים שלה ובקהילה הייחודית שבה היא נוצרה, ולהיות מופתע מן הלא צפוי, מן הגישה האנטי-מסורתית של האמנים".
מקורות המיצג

המיצג נולד במאה ה-20, בהופעות של תנועת הדאדא בהן חברי הקבוצה קראו שירה אבסורדית, לבשו מסכות ועוררו פרובוקציות שונות בקהל. באחת מהופעותיהם ב"קברט וולטר", שבציריך, הופיע האמן הוגו באל, כשהוא לובש תלבושת מקרטון וחובש כובע מוארך וקרא את שירו "קרוואן", שיר פונטי המורכב מהברות פונטיות בלבד. את מופע זה תיאר באל:
תגובת הקהל הנזעם מן הזעזוע ומן האבסורד שבמופע הייתה על פי האנס ריכטר חלק אינטגרלי מהמופע. ריכטר תיאר את באל כ"עומד אין-נוע כסבונרולה קנאי ואדיש". מופעים אלו גם חשפו את הנטייה של האמנים בתחילת המאה ה-20, אל האמנות הפרימיטיבית ואל הטקס הדתי.
תחום המיצג קיבל את עיצובו החל משנות השישים בארצות הברית ובאירופה. בארצות הברית התפתח התחום בשנות השישים מאירועי אמנות שנקראו "הפנינג". אירועים אלו כללו יצירות אמנות מתחומים שונים שהוצגו זה לצד זה במעין פסטיבל.
בשנת 1961 הציג, האמן האמריקאי אלן קפרו (Allan Kaprow) בתערוכה שנקראה "חצר" (Yard), עשרות צמיגי מכוניות אשר מילאו חצר של גלריה לאמנות והצופים בתערוכה התבקשו לעבור בין הררי הצמיגים. באירועים אחרים, דוגמת אירועי ה"הפנינג", שערך האמן רוברט ראושנברג, ניתן דגש גדול יותר על חלקו של האמן המופיע באירוע. במסגרת אירועים אלו, הופיע ראושנברג כשהוא רוכב על גלגיליות ונושא על גבו מעין חופה גדולה הדומה למצנח או כנפיים.