ספרות השואה
ספרי זיכרון וספרי זיכרונות > ספרי זיכרונות אישיים

רבים מניצולי השואה חשו, ברבות השנים, צורך לכתוב ולפרסם את זיכרונותיהם מתקופה זו בחייהם. על-פי ההערכה, עד שנת 2006 יצאו לאור בישראל יותר מ-5,000 ספרי זיכרונות של ניצולי השואה.
אחדים מהספרים הראשונים והבולטים בתחום זה:
"ספר עדות - רשימותיו של יהודי מוצל מן הגיהנום הנאצי בפולין" הוא הספר הראשון שהופיע בארץ ישראל ובו עדות ישירה לשואה מפי עד ראייה. הספר, מאת יעקב קורץ, יצא לאור בהוצאת עם עובד בשנת 1944. הספר, בן 363 עמודים, עורר הד רב ביישוב. פרסומו היה לאחר שכבר הצטברו ראיות נוספות ומוצקות על דבר ההשמדה, והוא התקבל כעדות אמינה ממקור ראשון על דבר השואה.
יחיאל די-נור, הידוע בשם העט שלו "ק. צטניק", עבר את השואה במחנות עבודה ובמחנות ריכוז, ואיבד את כל משפחתו ואת אשתו. לאחר שחרורו הרגיש צורך עז לתעד ולספר את חוויית השואה לאלו שלא נכחו שם, והקדיש את כל חייו לנושא זה. קורותיו בשואה מתוארות בספרו הראשון, "סלמנדרה", שיצא לאור בשנת 1946. סיפורה של אחותו, שאולצה לספק שירותי מין לחיילי הצבא הנאצי, מתואר בספר "בית הבובות". סיפורו של אחיו הצעיר, מוני, שכילד חווה התעללות מינית במחנה הריכוז, מתואר בספר "קראו לו פיפל".
"הזהו אדם" (Se questo è un uomo), מאת הסופר האיטלקי-יהודי פרימו לוי, עוסק בחוויות האישיות ובמראות שראה במחנה העבודה של בית החרושת לגומי באושוויץ, בשנה האחרונה של השואה. הספר יצא לאור באיטלקית בנובמבר 1947, ובעברית יצא לאור רק ב-1989, לאחר מותו של לוי.
"קוראים לי שלמה פרל" או "אירופה אירופה", מאת הסופר שלמה פרל, עוסק בחווייתו יוצאת הדופן של פרל כחייל ולאחר מכן כהיטלריוגנד על מנת להסתיר את זהותו היהודית. יצא לאור ב-1990 בשם "קוראים לי שלמה פרל" ושנה לאחר מכן יצא הסרט "אירופה אירופה". בעקבות הסרט שונה שם הספר ל"אירופה אירופה" ואף יצאו שתי מהדורות נוספות של הספר בעקבותיו.
"הקמע", מאת מארק קורזם. בספר מתאר מארק את ההתחקות אחר שורשיו של אביו ומגלה על סיפורו היוצא הדופן. בגיל חמש בלבד, אביו, אולדיס (אלכס) קורזמנייקס, מתייתם מאמו על ידי הנאצים, אך לאחר מכן נהפך לקמע יחידת האס.אס הלטבית שלהם ובכל זאת מצליח להסתיר את זהותו היהודית. הסופר, מארק אף נפגש עם כמה מאותם אנשי יחידה במהלך מחקרו לספר.
"מברגן בלזן לירושלים-שואה ומשפט", ספרו של השופט בדימוס דוד דניאל פרנקל על שואת יהודי הונגריה. יצא לאור בהוצאת "בית העדות" בשיתוף "יד-ושם". החיים בגיטו ולאחר מכן במחנה ריכוז ברגן-בלזן בגרמניה. רוב בני משפחתו המורחבת נרצחו במחנה השמדה אושוויץ-בירקנאו בפולין בשנת 1944. הוא ובני משפחה אחדים ניצלו ברכבת הידועה כ"רכבת קסטנר". שתי אחיותיו הגדולות ניצלו בדרך לא דרך וחיו ביערות בחסות הפרטיזנים. אמו הצילה ממוות תינוקות אחדים אשר לאמם לא היה חלב  במחנה. המחבר הצליח לעלות ארצה עם "עליית הנוער" בתקופת המנדט, לאחר תום מלחמת העולם השנייה  וסוקר בהרחבה גם את החיים באותה עת ולאחריה בארץ. בספר גם נספח משפטי מפורט על משפט קסטנר ונספח מתודי נרחב.
כתיבתם של ספרי זיכרונות של ניצולי השואה הייתה אטית בשנים הראשונות שלאחר השואה, והיא הולכת וגוברת עם הזמן, כחלק מהשינוי באופיו של זיכרון השואה בישראל. הגל הראשון של ספרי הזיכרונות כלל בעיקר את זיכרונותיהם של לוחמי הגטאות והפרטיזנים. משפט אייכמן הביא לפרסום גל נוסף של ספרי זיכרונות, ומלחמת יום הכיפורים הביאה אף היא לפרסום גל נוסף של ספרי זיכרונות. בשנת 2005 זכה להצלחה רבה ספר זיכרונותיו של הרב ישראל מאיר לאו, "אל תשלח ידך אל הנער".
גופים המתמקדים בהוצאה לאור של ספרים אלה בישראל הם "יד ושם", "מורשת", "בית לוחמי הגטאות" ו"גנזך קידוש השם" ובנוסף עוסקות בכך גם הוצאות ספרים אחרות, כחלק מפעילותן הכללית, וכן יוצאים לאור ספרים רבים בהוצאה עצמית.
גם בקהילות יהודיות בגולה יוצאים לאור ספרי זיכרונות. דוגמאות בולטות לכך הן הקהילות במלבורן ובבואנוס איירס.