stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גילה אלמגור
הערות שוליים

↑  קורות החיים של מכס אלכסנדרוביץ, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
↑  מרב יודילוביץ', גילה אלמגור: "אני מפחדת רק מאלוהים", באתר ynet, 22 באפריל 2016
↑  בר זגה, דיוות: נונו, יאיר לפיד וכוכבי "קופה ראשית" בערב מחווה לדנה אינטרנשיונל, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 28 באוגוסט 2022
↑  לירוי פיניאן, ‏"מר במאי": 15 שנה להשחרה שנתקעה לנו בראש, באתר ‏מאקו‏, 25 באוגוסט 2022
↑  יואב בירנברג, גילה אלמגור תנהל את פסטיבל תיאטרונטו במקום יעקב אגמון ז"ל, באתר ynet, 22 בפברואר 2021
↑  מיכאל הנדלזלץ, "כוכבים יש רק בשמים" מאת גילה אלמגור בתפקיד עצמה, באתר הארץ, 10 במרץ 2010
↑  דליה בן ארי, גילה אלמגור בת 85: "אומרים שאישה יפה מתה פעמיים, אבל לא אני", באתר "את", 22 ביולי 2024
רן בוקר, יעקב אגמון הלך לעולמו בגיל 91, באתר ynet, 16 בדצמבר 2020
↑  ציפי שוחט, עכבר העיר אונליין, נא להכיר: דוקטור גילה אלמגור, באתר הארץ, 23 באפריל 2009
↑  יקירות העיר לשנת 2015, באתר עיריית תל אביב, עמ' 5
↑  אוניברסיטת בר-אילן העניקה השבוע "אות מפעל חיים" לשחקנית גילה אלמגור-אגמון, ‏10 בדצמבר 2015
↑  נימוקי השופטים באתר פרס ישראל
↑  מורן אזולאי, ח"כ שאשא ביטון: "גילה אלמגור פטרונית ואליטיסטית", באתר ynet, 20 ביוני 2015
↑  המועצה הציבורית, באתר בצלם
↑  גילה אלמגור מתנערת מארגון בצלם: "מזועזעת", באתר "סרוגים", 8 בנובמבר 2023,
גילה אלמגור מתנערת מארגון "בצלם", באתר ערוץ 7, 8 בנובמבר 2023.
↑  נועם כהן, ‏"הזדעזעתי מהאמירות": גילה אלמגור מתנערת מארגון "בצלם", באתר ‏מאקו‏, 9 בנובמבר 2023.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 1996 – ניסים ליאון | זוכת פרס אופיר על מפעל חיים לשנת 1997 – גילה אלמגור | הבא: 1998 – ליה ון ליר |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310842405171  BNE: XX1343554  BnF: cb12158111h (data)  GND: 12155547X  ISNI: 0000 0000 7825 0940  LCCN: n91026225  MusicBrainz: 81f68429-ab03-4aaf-8db7-e374761d5891  NKC: xx0010896  NTA: 075237911  SUDOC: 030096502  VIAF: 7666149108421268780004   WorldCat (עם VIAF): 7666149108421268780004 
גילה אלמגור משוחחת עם קלוד לנצמן בערב פתיחת פסטיבל הסרטים בירושלים, 2010
גילה אלמגור בסרט "הבית ברחוב שלוש"
נשיא המדינה, ראובן ריבלין, ורעייתו מארחים את "קרן המשאלות של גילה אלמגור" (עמותה המסייעת לילדים חולים וממלאת את משאלות לבם), ספטמבר 2017
יעקב אגמון וגילה אלמגור, 1992
דן שילון ואיציק גליקסברג, במסיבה לרגל תוכניתו של יעקב אגמון, "בירה ומצב רוח", בשילוב עם מסיבת הפתעה ליום הולדתה של גילה אלמגור, 1992
ראקי

| --- | --- |

 סוג:  משקה חריף 
 אחוז אלכוהול:  40-50%
 מוצא:  טורקיה 
 צבע:  שקוף (בצבע לבן-קרמי בעת ערבוב עם מים)
 משקאות קשורים:  אוזו, אבסינת, ערק, סמבוקה, פאסטיס
 
ראקי (בטורקית: Rakı) הוא משקה אלכוהולי העשוי מענבים מזוקקים פעמיים ואניס. זהו המשקה הלאומי (אנ') של טורקיה. הוא פופולרי גם במדינות בלקניות אחרות כאפריטיף וגם בקזחסטן. הוא מוגש לעיתים קרובות עם פירות ים או מזה. הוא מזכיר בטעמו משקאות אחרים הזמינים ברחבי המזרח התיכון ואגן הים התיכון למשל: פאסטיס, אוזו, סמבוקה, ערק ואגוארדיינטה.
בכרתים, טסיקודיה (אנ') הוא ברנדי שאריות (אנ') שנקרא לפעמים ראקי. הוא משמש להכנת רקומלו (אנ'), המתובל בדבש וקינמון. רקומלו מוגש חמים במהלך חודשי החורף. ראקי כרתי אינו מכיל אניס, בכך נבדל מהגרסה הטורקית.
אטימולוגיה

מקור המילה ראקי מטורקית. המילה הערבית ערק, פירושה "מזוקק", נגזרות נוספות הן ערקה, ערקי, עריקי. הטלאוטים, שהם קבוצה אתנית טורקית המתגוררת בסיביר, משתמשים במונח אראקי עבור יין ומשקאות אלכוהוליים אחרים. בנוסף, ביוונית עתיקה נקרא העינב (המרכיב העיקרי ביין) ראקס (ῥάξ).
היסטוריה

היכן ומתי הראקי הופק לראשונה אינו ידוע. הוא מוזכר לראשונה על ידי החוקר העות'מאני אווליה צ'לבי במהלך מסעותיו ב-1630. בספר המסעות שלו הוא מדווח על כך שבעבר אנשים ייצרו את הראקי שלהם בעיירות קטנות.
עד לעשורים האחרונים של המאה ה-19, ייצור הראקי נעשה אך ורק "בבית", כלומר לא היה ייצור תעשייתי המוני. משקאות אלכוהוליים חסרי צבע נצרכו זה מכבר ברחבי הים התיכון, הידועים בשמות שונים: ציפורו, ראקי, ערק, גראפה. משקאות אלו מזוקקים מתוצרי הלוואי של היין, תוך ניצול הכרם ככל האפשר.
באימפריה העות'מאנית, עד המאה ה-19, מיהאנים (אנ'), מהין פאבים טורקים, המנוהלים על ידי רומים (אנ') (יוונים) ואלבנים היו מגישים בעיקר יין יחד עם מזה, עקב מגבלות דתיות שהטילו סולטאנים שונים. עם האווירה הליברלית יחסית של תקופת הטנזימאט (1839–1876), נוכחות המיהאן בקרב המוסלמים עלתה במידה ניכרת, והראקי הפך לחביב על לקוחות המיהאנים. עד סוף המאה, ראקי קיבל את צורתו הסטנדרטית הנוכחית וצריכתו עלתה על זו של יין.
במהלך תקופה זו, ראקי הופק על ידי זיקוק משקעי ענבים שהתקבלו במהלך תסיסת היין. כאשר כמות המשקעים לא הייתה מספקת, התווסף אלכוהול שיובא מאירופה. אם לא הוספו זרעי אניס, הוא יקבל את השם דוז ראקי ('ראקי ישר'), ואילו ראקי שהוכן בתוספת מסטיקא נקרא סאקיז ראקיסי ('ראקי מסטיק') או פשוט מסטיקא (ביוונית: μαστίχη).
עם התמוטטות האימפריה העות'מאנית והקמת הרפובליקה המודרנית של טורקיה, ראקי על בסיס ענבים החל להיות מזוקק על ידי מונופול המשקאות החריפים תקל (אנ') שהיה בבעלות המדינה, כשהייצור התעשייתי הראשון החל ב-1944 באיזמיר. עם הגדלת ייצור סלק הסוכר, תקל החלה לזקק גם אלכוהול מדבשה, והוצג מותג חדש של ראקי העשוי מאלכוהול סלק סוכר תחת השם יני ראקי ('ראקי חדש'). דבשה העניקה ליני ראקי טעם מר ייחודי ועזרה להגביר את הפופולריות של המשקה.
החל משנות ה-2000, עם התגברות התחרות במגזר הפרטי, והפרטת תקל ב-2004, צצו מספר מותגים וסוגים חדשים של ראקי, לכל אחד מהם הרכב ושיטת ייצור ייחודיים משלו, אם כי המאפיינים הכלליים של המשקה נשמרו בעקביות.
הפקה

ראקי מיוצר באופן מסורתי מכוהל העשוי מצימוקים/ענבים הנקרא סומה המזוקק עד למקסימום של 94.55% כוהל. יצרני ראקי סבורים כי לסומה יש תפקיד חשוב בטעמו של הראקי.
הסומה, או סומה המעורבבת עם תזקיק אלכוהולי חזק אחר, מדוללת במים המזוקקים מחדש עם זרעי אניס ונאסף בסביבות 79-80% כוהל. התזקיק עשיר הטעמים מדולל וממותק ונשמר לפחות כ-30 יום לפני המכירה על מנת לאפשר לטעמים להתפתח.
הגשה ושתייה

ראקי הוא המשקה הלאומי של טורקיה, שם הוא נצרך באופן מסורתי עם מים קרים בצד או מדולל חלקית עם מים קרים, לפי העדפה אישית. ראקי נצרך לעיתים רחוקות ללא תוספת מים. בדרך כלל מוסיפים קוביות קרח. דילול במים מעניק לראקי צבע לבן-חלבי, זאת עקב אפקט אוזו (אנ'), המרחש במשקאות מבוססי אניס. תופעה זו הביאה לכך שהמשקה מכונה בדרך כלל אסלן סוטו ('חלב אריות'). מכיוון שאסלן ('אריה') בשפה הטורקית היא מטאפורה לאדם חזק ואמיץ, בכך הראקי מכונה בעצם 'חלב לחזקים'.
ראקי נצרך לצד מֶזֶה, מבחר של מתאבנים חמים וקרים, כמו גם ראקי סופרסי ('שולחן ראקי') שהם מבחר מתאבנים המתלווים לשתיית הראקי, לפני ארוחת ערב מלאה או במקומה. המשקה פופולרי במיוחד עם פירות ים, יחד עם ארוגולה טרייה, ביאז פייניר (גבינה טורקית מלוחה) ומלון. משקה זה פופולרי גם כליווי למנות בשר אדום שונות כמו קבב, שם הוא מוגש לפעמים עם כוס סלגם (משקה מי לפת הנפוץ בטורקיה).
המייסד והנשיא הראשון של הרפובליקה של טורקיה, מוסטפא כמאל אטאטורק, אהב מאוד את המשקה והיה שותה כחצי ליטר ממנו ביום (הוא מת משחמת הכבד) וארוחות הראקי סופרסי שלו בשעות הלילה המאוחרות היו המקום המועדף עליו לדיונים עם חבריו ויועציו הקרובים ביותר.
גרסאות ומותגים

ראקי סטנדרטי הוא תוצר ענבים, אם כי ניתן להפיק אותו גם מתאנים. ראקי המופק מתאנים, פופולרי במיוחד במחוזות הדרומיים של טורקיה, ונקרא אינסיר בוגמס ואינסיר ראקיסי, ("ראקי תאנה"). חברת תקל הפסיקה לייצר ראקי תאנים ב-1947.[דרוש מקור]
ישנן שתי שיטות להפקת ראקי טורקי. שיטה אחת משתמשת בצימוקים ובענבים אחרים. יני ראקי מופק מצימוקים וטקירדג ראקיסי מופק מענבים. ראקי מענבים טריים הוא דומה לאוזו אך מכיל אחוז אלכוהול גבוה יותר.
סומה ראקי, כלומר ראקי מזוקק לפני הוספת זרעי האניס, מופק בדרך כלל מצימוקים, אך מפעלי ראקי באזורים העשירים בייצור יין כמו טקירדא, נוושהיר ואיזמיר עשויים להשתמש גם בענבים טריים לקבלת תוצר באיכות גבוהה יותר. לאחרונה, יאש אוזום ראקיסי ("ראקי ענבים טריים") הפך לפופולרי יותר בטורקיה. היצרנית של המותג, Efe Rakı, הייתה החברה הראשונה שייצרה ראקי אך ורק מסומה ענבים טריים, בשם Efe Yaş Üzüm Rakısı (ראקי אפה ענבים טריים). חברת ראקי טקירדא הצטרפה למגמה במותג חדש משלה Tekirdağ Altın Seri (טקירדא מהדורת זהב) וחברות נוספות החלו להפיק ראקי דומה.
המותגים הידועים והפופולריים ביותר של ראקי, הם יני ראקי, שיוצר במקור על ידי תקל, שהעבירה את זכויות הייצור לחברת מיי אלקול עם הפרטת תקל ב-2004, וטקירדא ראקיסיא מאזור טקירדא, המפורסם במאפיינים שלו. טעמו, נובע ככל הנראה מהמים הארטזיים מהעיר צ'ורשו המשמשים להפקתו. ליני ראקי תכולת אלכוהול של 45% ו-1.5 גרם אניס לליטר; טקירדא ראקיסי בעל תכולת אלכוהול של 45% ויש בו 1.7 גרם אניס לליטר. ישנם גם שני מותגי פרימיום בשם קולופ ראקיסי ואלטינבאש, שבעלי תכולת אלכוהול של 50%.
דיפ ראקיסי ("ראקי תחתון") הוא הראקי שנשאר בתחתית המכלים במהלך הייצור. ראקי תחתון נחשב לראקי המקבל בצורה הטובה ביותר את הארומה והטעם של הכוהל, והוא נקרא גם אוזל ראקי ("ראקי מיוחד"). הוא לא זמין באופן מסחרי באופן כללי; במקום זאת, מפעלי ראקי שומרים אותו כמתנה יוקרתית עבור לקוחות גדולים.
אירועים

באדנה ובצפון קפריסין נחגגים פסטיבלים של ראקי בטעם אניס מאז 2010. פסטביל ראקי העולמי מצוין באדנה ונוצר ממסורת בת מאה שנים של אכילת קבב אדנה (אנ'), עם כבד, משקה סלגם וראקי. האירוע הפך לפסטיבל רחוב פופולרי בפריסה ארצית, נגני רחוב מנגנים בתופים וזורנה, מבדרים את המבקרים במהלך כל הלילה בליל השבת השני של כל חודש דצמבר. פסטיבל הראקי של צפון קפריסין הוא פסטיבל בן שבוע המתקיים בקירניה, ניקוסיה ובפמגוסטה.
שימושים נוספים

בכרתים טסיקודיה הוא ברנדי שאריות שנקרא לפעמים ראקי אך עשוי מענבים וללא אניס. הוא משמש להכנת רקומולו, המתובל בדבש וקינמון ומוגש חם במהלך חודשי החורף.
ראו גם

המטבח הטורקי
ערק, משקה דומה מאזור הלבנט ועיראק
אוזו, משקה חריף יווני המתובל באניס
אפקט אוזו (אנ'), האפקט הכימי האחראי על צבעו הלבן של המשקה בתוספת מים
וודקה, משקה חריף פולני-רוסי מזוקק ושקוף
זיווניה (אנ'), סוג של אוזו/טסיפורו הנפוץ בכרתים
סמבוקה, משקה חריף איטלקי המתובל באניס
ראקיה, ברנדי פירות הנפוץ בחבל הבלקן
הערות שוליים

1 2  "How to drink raki: A crash course in Turkey's signature drink - CNN Travel". CNN.
↑  "raki." The American Heritage Dictionary of the English Language, Fourth Edition. Houghton Mifflin Company, 2004. 2 September 2009.
↑  "rakı" (בטורקית). אורכב מ-המקור ב-15 ביולי 2014. נבדק ב-2014-07-13. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Traditional Turkish Drinks". אורכב מ-המקור ב-15 בספטמבר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  L.T Ryumina Sirkaseva, N.A Kucigaseva, "Teleut Agzi Sozlugu", TDK Yayinlari, Ankara 2000
↑  "How did 14 popular drinks get their names". 2016-10-27.
↑  Gostin, Alina-Ioana; Bogueva, Diana; Kakurinov, Vladimir, eds. (2021). Nutritional and Health Aspects of Food in the Balkans. Academic Press. p. 268. ISBN 9780128207864.
↑  Music of the Sirens, Inna Naroditskaya, Linda Phyllis Austern, Indiana University Press, p.290
↑  "Get Cooking, Fine Living Fans!". Cooking channel. אורכב מ-המקור ב-2009-09-12. נבדק ב-2011-07-21.
↑  Gábor Ágoston; Bruce Alan Masters (2008). Encyclopedia of the Ottoman Empire. p. 60. ISBN 0-8160-6259-5.
↑  Geoffrey L. Lewis (1999). The Turkish language reform: a catastrophic success. p. 42. ISBN 0-19-823856-8.
↑  Kenyon, Peter (7 ביוני 2013). "Not Everyone Cheers Turkey's Move To Tighten Alcohol Rules". NPR. נבדק ב-3 בנובמבר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Rakıcılar bir kez daha "Dünya Rakı Günü"nde buluşuyor" (בטורקית). CNN. 27 בנובמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Kıbrıs Rakı Festivali". kibrisrakifestivali.com (בטורקית). אורכב מ-המקור ב-2018-08-23.
↑  Planet, Lonely; Averbuck, Alexis; Armstrong, Kate; Miller, Korina; Waters, Richard (2016-01-01). Lonely Planet Crete. Lonely Planet. ISBN 978-1-76034-020-9.
הרמת כוסית עם כוסות ראקי טיפוסיות
בקבוק ראקי יווני
סופי ברזון מקאי

| --- | --- |

 לידה:  29 בינואר 1984 (בת 41) בארי
 תאריך עלייה:  ספטמבר 1990
 מקום לימודים:  קמרה אובסקורה - בית הספר לאמנות, סמינר הקיבוצים
 תקופת הפעילות:  מ-2011
 תחום יצירה:  אמנות פלסטית
 יצירות ידועות:  "תאנה ושחרור" (2022), "המפל" (2022) (אוסף מוזיאון ארץ ישראל), "ברבור"(2023)
 פרסים והוקרה:  פרס ג'וליה מרגרט קמרון לצלמת השנה 2021, מועמדת לפרס Prix Pictet, פרס ג'וליה מרגרט קמרון בקטגוריית Story Telling
 בן זוג:  טל ילין
 מספר צאצאים:  3
 sofiemackie.com
 
סופי ברזון מקאי (נולדה: 29 בינואר 1984) היא אמנית חזותית, אוצרת ומנהלת את גלריה בארי לאמנות עכשווית.
ביוגרפיה

ברזון מקאי נולדה בקיבוץ בארי לישי אדמתי, שהיה דפס בדפוס בארי, ולג'ודי אדמתי-מקאי. מיד לאחר לידתה עברה המשפחה ללונדון שם התגוררו כ-7 שנים. בשנת 1990 חזרה המשפחה לארץ. חודשיים לאחר עלייתם נפטרה האם מלוקמיה. חוויית ההגירה וההתייתמות מהאם משפיעים על תהליכי יצירתה. בשנת 2000 סיימה את לימודיה בתיכון מעלה הבשור במגמת צילום. היא שירתה בצבא כקצינת מודיעין בחטיבת גולני.
בין השנים 2008–2010 למדה צילום בקמרה אובסקורה - בית הספר לאמנות.
בשנת 2011 סיימה את לימודיה בתוכנית משולבת לאוצרות בבית הספר לאמנות קלישר בשיתוף עם סמינר הקיבוצים. בשנת 2022 סיימה את תוכנית מנהיגות-תרבות של מכון מנדל למנהיגות ובמקביל למדה הכשרת מנחים בקהילה בשיטת Photo Voice ומאז שייכת לצוות המרצים של ארגון "PHOTO IS:RAEL".
ביוגרפיה > הטבח בבארי

בעת טבח שבעה באוקטובר הייתה ברזון מקאי נצורה עם ילדיה ובן זוגה בממ"ד בביתה כ-20 שעות עד שחולצו על ידי צה"ל. הריאיון שקיימה עם ציון נאנוס הפך ויראלי. ציטוט מהריאיון מופץ ברשתות החברתיות בדרך קבע, כחלק מהקריאה ללקיחת אחריות מנהיגותית על האסון.
ב-15 בינואר 2024 נאמה ברזון מקאי מול הכנסת בדרישה שממשלת ישראל השלושים ושבע תיקח על עצמה אחריות על המחדל. באותו חודש הגישו ברזון מקאי, רון שפרוני שגם הוא משורדי הטבח בקיבוץ, דני חלוץ, נעמה לזימי, משה יעלון ואחרים עתירה להוצאתו של בנימין נתניהו לנבצרות. העתירה נדחתה בנימוק כי לראש הממשלה לא היה די זמן להשיב לטענות.
עבודתה האמנותית

יצירותיה של ברזון מקאי מוצגות בתערוכות ובאוספים פרטיים וציבוריים בארץ ובעולם, בין היתר באוסף ORS דורון סבג, אוסף ברונפמן, אוסף הרצוג פוקס נאמן ואוסף מוזיאון ארץ ישראל. יצירתה קשורה באופן הדוק לביוגרפיה שלה. היא עוסקת בעבודתה האמנותית בנושאים של זהות, הגירה, יחסי טבע ותרבות, היברידיות, אימהות ובית. על יצירתה כתבה ענת לידרור, האוצרת והמנהלת של גלריית גבעת חביבה:
נדמה שסופי הגיעה לקיבוץ הפשוט, עם הטבע הקטן והנפוץ, עם עיניים ואסתטיקה אירופאים, כך שגם את הפשוט שבו
והשלולית בטבע הפתוח שסביבה היא מצלמת באופן הרואי עם מבט של מהגרת לונדונית: חצי מוקסם, חצי מלביש את הפשוט
הזה בזוהר מלכותי
כאוצרת עובדת ברזון מקאי בתהליכים ארוכי טווח עם אמנים נבחרים כמרים כבסה, שמעון פינטו, איילת השחר כהן, דניאל צ'ציק ואחרים, לקראת תערוכות יחיד והוצאת ספרי אמן וקטלוגים. כמנהלת הגלריה בבארי, קידום האמנות בפריפריה שהוא חלק מרכזי בתפישת עולמה האמנותית.
ברזון מקאי מובילה את הקמת גלריה בארי החדשה במשכנה הזמני בבית רומנו בתל אביב, במקביל להובלת פרויקט משכן האמנות החדש בבארי במקום הגלריה שנשרפה ב-7 באוקטובר בתמיכת ממשלת גרמניה והנשיא יצחק הרצוג.
תערוכות נבחרות > יחידה וזוגיות

2024 ‏מי כסף ואדמת כוכבים FotoNostrum, ברצלונה
2024 מי כסף ואדמת כוכבים, סטודיו משלך, ירושלים. אוצרת: מיטל מנור
2023 אופק האירועים, מוזיאון האדם והחי, רמת-גן. אוצרת: ניב נודלמן
2022 שמורת טבע, גלריה בארי. אוצרת: ענת לידרור
2022 שמורת טבע, מרכז האמנות המשותף גבעת חביבה, אוצרת: ענת לידרור
2021 איזלינגטון 1988, גלריה בארי, אוצרת: ד"ר זיוה ילין
2019 חורף בואדי פילים, חממת האמנים העצמאיים, יריד צבע טרי, אוצרות: יפעת גוריון ורז שפירא
2015  הבית, גלריה בארי, אוצרת: ד"ר זיוה ילין
2009 נסרין, גלריה בארי, אוצרת: ד"ר זיוה ילין
תערוכות נבחרות > קבוצתיות

2024 7/10, אנו – מוזיאון העם היהודי. אוצרת: כרמית בלומנזון
2024 גוף הרגש, הגלריה מרכז ההנצחה קריית טבעון, אוצר: יניב שפירא
2024 עוטף ליבי, עזריאלי-שרונה. אוצרת: קרן בר-גיל
2023 האם ייתכנו הדברים? הגלריה החדשה סדנאות האמנים-טדי. אוצרת: אתי שוורץ
2023 הביאנלה השנייה לאמנות ועיצוב, מוזיאון ארץ ישראל. אוצרים: ניר הרמט, אנריאטה אליעזר ברונר, תומאס ספיר
2022 צינורות, פסטיבל הצילום. אוצר: אייל לנדסמן
2022 דובה גדולה, מתחת לפנס 9. אוצרים: מאיה זהבי, ניצן יולזרי
2023 כן, לא, שחור, לבן, זהב, צבע טרי, אוצרות: שלומית אורן לילך הניג שמול
2022 אני כאן איתך, גלריה חנינא, תל אביב. אוצרת: ראומה זוהר חיות
2022 פיינליסטים של Julia Margaret Cameron Awards, גלריה "FotoNostrum" ברצלונה
2022 space, Villa Dei Cedri, ואלדוביאדנה, איטליה
2021 Summer Exhibition, רויאל אקדמי, לונדון, אוצר: ינקה שוניבר
2020 Summer Exhibition, רויאל אקדמי, לונדון
2020 14th Arte Laguna Prize, ונציה, אוצרים: Igor Zanti, Iwona Blazciwck
2020 מה נשמע בבית, מוזיאון הנגב לאמנות, אוצרת: דליה מנור, נירית דהן
2019 Sunny Art Prize, Sunny Art Center, לונדון
2019 חממת האמנים העצמאיים, יריד צבע טרי, אוצרות: יפעת גוריון ורז שפירא
2019 Off אסיף, גלריית המקרר, אוצרת: איריס פשדצקי
2019 מחווה ליורם להמן- יש מקום לאמנות, גלריה הקוביה, אוצרת: אתי שוורץ
2018 את תהיי החול שלי, המרכז לאמנות עכשווית ערד, אוצרת: גילי זיידמן
2018 פסטיבל הצילום ה#6, קומפלקס גולף
2018 FotoFever ,Carrousel De Louvre, פריז
2017 זום- מבט מבפנים מבט מבחוץ, יד טבנקין - מרכז רעיוני, מחקרי ותיעודי של התנועה הקיבוצית, אוצרת: דליה קינן
2017 אמנות בהגירה, גלריית הסנאט אוניברסיטת בן-גוריון, אוצר: פרופ' חיים מאור
2016 עותק מקורי, בית האמנים מודיעין, אוצר: דורון אדר
2016 גאוות יחידה, גלריה בארי, אוצרת: זיוה ילין
2011 משק בית, גלריה בארי, אוצרת: שרי גולן
2009 עדות מקומית, מוזיאון ארץ ישראל, אוצרת: דנה גילרמן
אוספים

יצירות מאת ברזון מקאי נמצאות ברשות: מוזיאון ארץ ישראל, O.R.S דורון סבג, מלאני ומת'יו ברונפמן, רפופורט, סמט, אריסון, הרצוג פוקס נאמן
פרסים ומועמדויות

2024 פרס עידוד היצירה, משרד התרבות והספורט
2024 קרן חבצלת עבור 'מי כסף ואדמת כוכבים'
2024 מועצת הפיס עבור 'מי כסף ואדמת כוכבים'
2023 צלמת השנה, פרס ג'וליה מרגרט קמרון, עבור 'מי כסף ואדמת כוכבים'
2023 אזכור של כבוד, קולאז' Pollux Awards, עבור 'מי כסף ואדמת כוכבים'
2022 הקרן ליוצרים עצמאיים עבור 'שמורת טבע'
2022 Prix Pictet מועמדת עם 'שמורת טבע'
2022 אזכור של כבוד עבור 'שמורת טבע', פרס ג'וליה מרגרט קמרון
2020 International Photography Awards אזכור של כבוד עבור '4 ימים'
2020 פיינליסטית 14th Arte Laguna Priza, ונציה
2019 "הרשימה הקצרה" Sunny Art Prize, לונדון
2018 International Photography Awards, אזכור של כבוד עבור 30,000 דונם
2010 International Photography awards, אזכור של כבוד עבור נסרין
הערות שוליים

1 2  מי כסף ואדמת כוכבים | סופי ברזון מקאי // Sofie Berzon MacKie | Silvery Water and Starry Earth – סטודיו משלך
↑  ציון נאנוס, ‏"הם השאירו אותנו למות״: סופי משחזרת את רגעי האימה בקיבוץ בארי, באתר ‏מאקו‏, 11 באוקטובר 2023
↑   סופי ברזון מקאי מקיבוץ בארי בהפגנת העוטף מול הכנסת 15.1.24, סרטון בערוץ "אור-לי ברלב Or-ly Barlev", באתר יוטיוב (אורך: 05:13)
↑   סופי ברזון-מקאי, איפה הייתם כשקברנו 90 חברים בקברים זמניים? אין לכם מנדט. לכו, באתר הארץ, 16 בינואר 2024
↑   חן מענית, הוגשה עתירה להוצאת נתניהו לנבצרות: "בניגוד עניינים הפוגע בביטחון המדינה", באתר הארץ, 1 בפברואר 2024
↑   חן מענית, בג"ץ דחה על הסף את העתירה להוצאת נתניהו לנבצרות שהוגשה בשבוע שעבר, באתר הארץ, 4 בפברואר 2024
↑  עודד בר-מאיר, לונדון מחכה לה תמיד: תערוכה חדשה בגלריה בקיבוץ בארי, באתר mynet‏ קיבוץ, 13 באפריל 2021
↑  שמורת טבע– זיוה ילין וסופי ברזון מקאי, באתר מרכז אומנויות גבעת חביבה
↑  Between Two Homes, Modus, ‏27 בדצמבר 2023
↑  שיח גלריה בתערוכה אבק ודמעות בהשתתפות האמן דניאל צ'צי׳ק והאוצרת סופי ברזון מקאי - מוזיאון ארץ ישראל, באתר מוזיאון ארץ ישראל, ‏21 בינואר 2024
↑   נעמה ריבה, ממשלת גרמניה תתרום 7 מיליון יורו לשיקום גלריה בארי, באתר הארץ, 27 בנובמבר 2023
↑  רותה קופפר, "אני פליטה במלון שמנסה לצעוד חזרה לתוך האנושות", באתר כלכליסט, 12 בדצמבר 2023
↑   אבי פיטשון, תערוכה שמעוררת ריחוף מענג ואחריו את הפחד להתרסק, באתר הארץ, 28 במרץ 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007356659005171  LCCN: no2023120891  VIAF: 20151715646913781988   WorldCat (עם VIAF): 20151715646913781988
לואי קאהן

| --- | --- |

 לידה:  20 בפברואר 1901 קורסארה, אסטוניה 
 פטירה:  17 במרץ 1974 (בגיל 73) תחנת פנסילבניה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Itze-Leib Schmuilowsky 
 מקום קבורה:  Montefiore Cemetery 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פנסילבניה  אוניברסיטת ייל 
 תחום יצירה:  אדריכלות
 יצירות ידועות:  Kimbell Art Museum 
 פרסים והוקרה:  פרס רוקח (1984)  פרס צלחת הזהב (1970)  מדליית פרנק פ. בראון (1964)  מדליית הזהב המלכותית (1972)  עמית המכון האמריקאי לאדריכלות  פרס רומא 
 צאצאים:  Nathaniel Kahn 
 
בניין הפקולטה להנדסה ע"ש וולפסון באוניברסיטת תל אביב, על שער גיליון כתב העת "ארכיטקטורה", 1986
מכון סאלק (Salk Institute) בקליפורניה
בניין הממשלה של בנגלדש, דאקה
פנים ספריית אקסטר בניו המפשייר
לואי קאהן (באנגלית: Louis Isadore Kahn, נולד בשם איצה לייב שמואלובסקי; ‏ 20 בפברואר 1901 – 17 במרץ 1974) היה אדריכל אמריקאי יהודי נודע, מחשובי האדריכלים המודרניסטים האמריקאים.
זוכה מדליית הזהב המלכותית מטעם המכון המלכותי לאדריכלים בריטים ומדליית הזהב של מכון האדריכלים האמריקאי.
קורות חיים

קאהן נולד לבלה רבקה לבית מנדלוביץ' וללייב שמואלובסקי בפרנו, אסטוניה, אז חלק מן האימפריה הרוסית, במשפחה ענייה.
בינקותו עברו הוריו לקורסארה שבאי היומאה. בשנת 1906 היגרה המשפחה לארצות הברית, בגלל חשש האב מפני גיוסו לצבא הרוסי.
בשנת 1914 קיבל אזרחות אמריקנית ובשנה שלאחר מכן שינה האב את שמו ל"לאופולד קאהן". לואי הצעיר נאלץ לעזור בפרנסת המשפחה, תחילה במכירת ציורים שלו ומאוחר יותר בנגינה בפסנתר באולמות ראינוע.
קורות חיים > קריירה

את הכשרתו קיבל לואי קאהן באוניברסיטת פנסילבניה, שם נלמד מקצוע האדריכלות במתכונת שמרנית ובהתאם למסורת אדריכלות הבוז-אר (Beaux-Arts). לאחר סיום לימודיו ב-1924 פנה לעבוד כשרטט במשרד מקומי. ארבע שנים לאחר מכן יצא לסיור אדריכלי באירופה, בו התרשם בעיקר מביצורים מימי הביניים, ביניהם חומות העיר קרקסון בצרפת ומבצרים עתיקים אחרים בסקוטלנד.
בשנת 1932 הקים קאהן יחד עם חברו האדריכל דומיניק ברנינגר את "קבוצת המחקר האדריכלי" (ARG), לשם "מחקר קבוצתי של שיכון ופינוי שכונות עוני". הקבוצה הייתה למעשה חבורה רופפת של אדריכלים צעירים, רובם מובטלים. חברי הקבוצה התעניינו באוונגרד האירופאי ובאג'נדות חברתיות פופוליסטיות, והיו מחסידי הסגנון הבינלאומי שעשה אז את צעדיו הראשונים בארצות הברית. התוכניות שהוליד הפרויקט המרכזי של הקבוצה לא מומשו, כולל תוכנית הדיור הציבורי של קאהן שהוגשה לרשות העבודות הציבוריות, והקבוצה התפרקה פחות משלוש שנים לאחר הקמתה.
בשנים הבאות השתתף קאהן בפרויקטים שונים, חלקם הגדול שיכונים ומבני דיור ציבורי שתכנן עבור רשות השיכון של פילדלפיה. בין השאר שיתף פעולה עם אדריכלים דוגמת ג'ורג' האו, מחלוצי הסגנון הבינלאומי בארצות הברית, ואוסקר סטורונוב, איתו קיים שותפות פורה שנמשכה בין 1942 ל-1947.
ב-1947 החל קאהן את קריירת ההוראה שלו במשרת הוראה באוניברסיטת ייל.
ב-1950 נסע קאהן לרומא ושהה באקדמיה האמריקאית ברומא. לשהותו ברומא ולסיורים שערך באיטליה, יוון ומצרים הייתה השפעה עצומה עליו והיא היוותה נקודת מפנה בקריירה שלו ובאדריכלות שיצר. עד אז תכנן במסגרת המקובלת של הסגנון הבינלאומי של אותה תקופה; לאחר השנה שהעביר באיטליה חזר קאהן לשורשי המודרניזם המוקדם, תוך שהוא מעניק לו פרשנות אישית שקיבעה את מעמדו כאדריכל יצירתי ומשמעותי.
ב-1956 קיבל משרת פרופסור ב-MIT ושנה לאחר מכן חזר לאוניברסיטת פנסילבניה, הפעם כפרופסור, ובה לימד עד סוף חייו.
קורות חיים > חייו הפרטיים

נישא לאסתר לבית ישראלי, עוזרת-מחקר באוניברסיטת פנסילבניה, ולשניים נולדה בת משותפת, סו אן. במקביל לנישואיו ניהל מאוחר יותר מערכת יחסים עם האדריכלית אן טינג, עמה עבד בפילדלפיה. ממערכת יחסים זו נולדה בשנת 1954 הבת אלכסנדרה. קאהן ניהל מערכת יחסים נוספת עם אדריכלית הנוף הארייט פטיסון. ממערכת יחסים זו נולד בשנת 1962 הבן נתניאל.
קורות חיים > מותו

ב-17 במרץ 1974 נפטר קאהן מהתקף לב בתא שירותים בתחנת פן בניו יורק, כאשר היה בדרכו חזרה מהודו. גופתו נמצאה רק לאחר ימים ספורים וזוהתה על ידי הדרכון שהיה עימו. בשל חוסר תיאום משטרתי, חלפו שלושה ימים עד שדבר מותו נודע למשפחתו ולמשרד שלו.
עבודתו האדריכלית ומאפייניה

התהליך הסגנוני שעבר קאהן משקף את התפתחות האדריכלות המודרנית: בתחילה סגנון מקושט, קרוב לנאו קלאסיציזם, שמשתמש בטכנולוגיות הבניה החדשות ועליהן מעמיס מוטיבים עתיקים מגוונים. בהמשך פניה לעבר הסגנון הבינלאומי, הלבן והפשוט, ולבסוף מעבר לבטון החשוף ולעושר הצורני של הברוטליזם.
עם זאת, סגנונו האישי של קאהן והשפה האדריכלית הייחודית שפיתח, שזכו להערכה רבו וקבעו את מעמדו כאדריכל חדשן ומרכזי, ניכרים רק בשלב הברוטליסטי המאוחר יותר של פעילותו, לאחר ביקורו ברומא ותחילת קריירת ההוראה. עבודותיו של קאן התייחסו בעיקר לנושא האור ולזרימתו לתוך המבנה וכן התאפיינו במשחקי חלל ומסה. בין תלמידיו של קאהן נמנים שני אדריכלים בעלי שם עולמי: משה ספדיה ורוברט ונטורי.
ב-1971 במהלך הרצאה באוניברסיטת פנסילבניה אמר את ציטוטו המפורסם המשקף בעיניו את ההתייחסות הראויה של האדריכל לחומרים עמם הוא עובד: "אם תחשוב על לבנה, תאמר ללבנה, 'מה תרצי להיות, לבנה?' והלבנה תאמר לך, 'אני אוהבת קשת'. ואם תאמר ללבנה 'תראי, קשתות הן יקרות, ואני יכול להשתמש בקורת בטון מעלייך. מה את חושבת על זה, לבנה?' והלבנה אומרת, 'אני אוהבת קשת'. וזה חשוב, אתה מבין, שתכבד את החומר שאתה משתמש בו. ותוכל לעשות זאת אם תכבד את הלבנה ותאדיר את הלבנה במקום להקטין אותה."
רוב המבנים בתכנונו נמצאים בארצות הברית, אך הוא תכנן מספר פרויקטים במדינות נוספות, ביניהן הודו ובנגלדש, כאשר המפורסם ביותר הוא בניין הממשל הבנגלי בעיר דאקה. בישראל תכנן קאהן הצעה לבניית בית הכנסת החורבה, שלבסוף נדחתה, וכן השתתף בתכנון בניין הפקולטה להנדסה על שם וולפסון באוניברסיטת תל אביב, עליו זכה בשנת 1984 בפרס רוקח.
עבודתו האדריכלית ומאפייניה > עבודות נבחרות

1951 – University Art Center
1954 – Trenton Bath House
1957 – Richards Medical Center
1959 – Salk Institute
1959 – Esherick House
1959 – First Unitarian Church of Rochester
1960 – Erdman Hall Dormitories
1960 – Norman Fisher House
1963 – Institute of Public Administration
1962 – National Assembly Building, Dhaka, Bangladesh
1967 – Exeter Library
1967 – Kimbell Art Museum
1969 – Yale Center for British Art
1973 – פארק ארבע החירויות על שם רוזוולט