stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפרחים

ערך זה עוסק בשבועון לילדים בעברית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
עמוד השער של אחד מגיליונות "הפרחים"
הפרחים היה שבועון לילדים בעברית שיצא לאור בלוגנסק שבאוקראינה בשנים 1907–1914 על ידי ישראל בנימין לבנר.
היסטוריה

בשנים 1905–1806 ערך ישראל בנימין לבנר את השבועון לילדים "החיים והטבע", שיצא לאור בווילנה. בשנת 1906 עבר ללוגנסק לאחר שמונה לרב מטעם שם. בלוגנסק החל להוציא לאור ולערוך את השבועון לילדים "הפרחים", שהיה מפעל יחיד שלו. גיליון ראשון של השבועון יצא לאור בחשוון תרס"ח (נובמבר 1907). השבועון יצא לאור עד אלול תרע"ד (ספטמבר 1914), אז נפסק פרסומו עקב מלחמת העולם הראשונה.
בשבועון פורסמו סיפורים, אגדות, שירים, מחזות, חידות, רשימות על החי והצומח, חדשות, התכתבויות עם העורך ועוד. עם המחברים שיצירותיהם פורסמו בשבועון נמנו יעקב פיכמן, אהרן ליבושיצקי, יהודה גרזובסקי (גור), שאול טשרניחובסקי, יצחק למדן, ישראל יהודה אדלר, מנחם זלמן וולפובסקי, ישראל זמורה, חיים דב שחר, פסח בן-עמרם, אברהם שוער, לוין קיפניס, שמעון גינצבורג ופסח גינזבורג.
במכתב למרדכי ליפסון, שהתלונן על שיבושים בקבלת השבועון, תיאר לבנר את עמלו:
הערות שוליים

↑  מרדכי ליפסון, סופר צנוע, העברי, 15 בדצמבר 1916
וירג'יניה ריצ'מונד ריינולדס

| --- | --- |

 לידה:  1866 שיקגו, ארצות הברית 
 פטירה:  1903 (בגיל 37 בערך) לייק ז'נבה, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנות של מכון שיקגו 
 תחום יצירה:  ציור 
 
וירג'יניה ריצ'מונד ריינולדס (באנגלית:Virginia Richmond Reynolds‏; 1866–1903) הייתה אמנית אמריקאית שנודעה במיוחד בזכות מיניאטורות הדיוקן שלה. היא גם הייתה מורה בעלת השפעה בתחום.
ראשית חייה

ריינולדס נולדה בשיקגו, ולמדה תחילה במכון לאמנות בשיקגו ולאחר מכן במינכן אצל קרל פון מאר. בזמן שהייתה במינכן התחתנה עם ולינגטון ג'ארארד ריינולדס שהיה גם הוא סטודנט לאמנות במינכן. בני הזוג עברו לפריז, שם וירג'יניה המשיכה את לימודיה אצל הצייר האמריקאי האימפרסיוניסטי צ'ארלס אוגוסטוס לסאר והחלה להציג את עבודותיה.
קריירה

דיוקנה המיניאטורי של נערה הולנדית בתערוכת איגוד האמנות האמריקאית בפריז משנת 1896 הייתה היצירה היחידה בתערוכה שצוירה על ידי אישה. הצלחת המיניאטורות שלה בתערוכת סלון דה שאן-דה-מארס בשנת 1898 הובילה לכך שנבחרה כשותפה באגודה הצרפתית לאמנות יפה. היא גם הקימה בית ספר משלה לציור מיניאטורות בפריז, שם כללו תלמידיה גם את לוסי מאי סטנטון, אדה נמויד קסטרטון וקורנליה אליס הילדברנדט. רוזינה קוקס בורדמן הושפעה גם היא מהסגנון שלה.
ריינולדס הייתה אחת החברות המייסדות של האגודה האמריקאית לציירי מיניאטורות בשנת 1899 וחזרה מדי פעם לשיקגו, שם היה לה סטודיו ולימדה את הקורס הראשון בציור מיניאטורי במכון לאמנות בשיקגו. היא מתה בגיל 37 כתוצאה מתסחיף במהלך חופשה עם משפחתה באגם בוויסקונסין. לאחר מותה, בעלה נשאר בשיקגו, לימד במכון לאמנות והמשיך את דרכו כצייר. הוא מת שם בשנת 1949.
טכניקת הציור המיניאטורות של ריינולד, וזו שהציגה לתלמידיה, כללה משיכות מכחול מקבילות חופשיות - "אקספרסיוניסטיות". דיוקנה של בסי מור היה אחד מתוך שלושה אותם הציגה בתערוכת העולמית ב־1900, פריז. נמצא באוסף מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק.
הערות שוליים

1 2  Metropolitan Museum of Art (New York N.Y.), Carrie Rebora Barratt, Lori Zabar, American Portrait Miniatures in the Metropolitan Museum of Art, Metropolitan Museum of Art, 2010, ISBN 978-1-58839-357-9. (באנגלית)
↑  "Women Miniature Painters Represented At The Paris Exhibition", news.google.com
↑  Metropolitan Museum of Art (New York N.Y.), Carrie Rebora Barratt, Lori Zabar, American Portrait Miniatures in the Metropolitan Museum of Art, Metropolitan Museum of Art, 2010, ISBN 978-1-58839-357-9. (באנגלית)
וירג׳יניה ריינולדס, דיוק מינאטורי
וירג'יניה צוקי

| --- | --- |

 לידה:  10 בפברואר 1847 Cortemaggiore, איטליה 
 פטירה:  12 באוקטובר 1930 (בגיל 83) מונטה קרלו, מונקו 
 מקום לימודים:  בית הספר לבלט של תיאטרון לה סקאלה 
 
וירג'יניה צוקי (באיטלקית: Virginia Zucchi ‏ 10 בפברואר 1849 – 12 באוקטובר 1933) הייתה רקדנית איטלקייה. הקריירה שלה כבלרינה נמשכה מ-1864 עד 1898, והיא נודעה בכינוי "צוקי האלוהית" או אפילו "וירג'יניה האלוהית" הודות לכשרונה האמנותי, כושר ההבעה והווירטואוזיות שלה. זכורה ביותר ממורשתה הופעתה ב"לה אסמרלדה פה דה סיס", שמריוס פטיפה יצר למענה ב-1886 למוזיקה של ריקרדו דריגו. צוקי נודעה כאמנית דגולה בברלין, לונדון, פריז, מדריד, מילאנו, נאפולי ורומא. השפעתה ניכרה ביותר בהבאת הטכניקה האיטלקית לרוסיה.
ביוגרפיה

וירג'יניה צוקי נולדה בקורטמג'ורה. היא למדה בלט אצל לפרי וקרלו בלאסיס במילאנו. הופעתה הבכורה שלה הייתה ב-1864 בורזה ומשם המשיכה לרקוד ברחבי איטליה, בברלין ובפריז. בשנת 1885 נסעה לסנקט פטרבורג לרקוד במשך הקיץ בקין גרוסט, אחד מתיאטראות המוזיקה שהחליפו את התיאטרון האימפריאלי לעונת הקיץ בסנקט פטרבורג. התיאטרון האימפריאלי היה התיאטרון הרוסי הרשמי, שנסגר למשך לחודשי הקיץ. לא זו בלבד, שצוקי זכתה לפופולריות ולהערכה מצד קהל הצופים בהופעותיה אלה, אלא שבהופעתה לפני הצאר, עמד זה על כך שהיא תצטרף לתיאטרון מריאינסקי הרוסי, שם רקדה עד 1888. בתקופתה בתיאטרון האימפראילי, רקדה ב"מסע לירח" (1885), "פדמאנה בברהמה" (1885), קופליה, ורבים מן הבלטים של מריוס פטיפה, הן חדשים והן מחודשים, בהם "בת פרעה" (1885), הנערה הסוררת (1885), "לה אסמרלדה" (1886) ו"צו המלך או תלמידי דופרה" (1887). במקרה אחד, בהנחיית פטיפה, ביצעה צוקי סולו שלם en pointe (על בהונות)
הודות לעוצמת הדינמיקה הדרמטית של הופעותיה, הייתה צוקי ההשראה ליצירת "Mir iskusstva", או "עולם האמנות", תנועה שיצרו אנשי הבלט רוס, לאון בקסט, סרגיי דיאגילב ואלכסנדר בנואה. יחד ייסדו השלושה כתב עת באותו שם, שהתמקד יותר באמנויות החזותיות מאשר באמנויות הבמה. ב-1917 צייר בקסט תמונת דיוקן של צוקי בת ה-68.
על תקופה זו אומרים מרי קלארק, מבקרת המחול, וקלמנט קריספ: צוקי חוללה מהפכה בבלט הרוסי. הקסם שבנוכחותה, העוצמה הרגשית יוצאת הדופן שבהופעותיה לכדו את דמיונו של קהל הצופים וגם של אמנים אחרים. למרבנה הצער, נאסר עליה [אז] להופיע על הבמות האימפריאליות בכוח צו של הצאר, בגלל קשר בלתי חוקי עם בן-אצולה.
לאחר שתקופת עבודתה עם הבלט האימפריאלי הסתיימה, רקדה צוקי במוסקבה ובסנקט פטרבורג עם להקה משלה, בסוף שנות ה-80' ותחילת שנות ה-90' של המאה ה-19. קוזימה וגנר הזמינה אותה ליצור כוריאוגרפיה לבכחנליה בטנהויזר, כשהאופרה עלתה לראשונה בפסטיבל ביירוית בשנת 1891. היא הופיעה גם בארמון גרנייה (האופרה הלאומית של פריז) בשנת 1895. הופעתה האחרונה התקיימה בניס, צרפת בשנת 1898. היא תרמה גם להתפתחות בית הספר של בלט סנקט פטרבורג, והשפעתה תרמה לכך, שבית הספר הגביר את דרישותיו מן הרקדנים במונחים של שלמות טכנית.
בהמשך פרשה צוקי למונטה קרלו, שם פתחה בית ספר והייתה למורה. ריקודה השפיע על רקדניות רבות אחריה, בהן מתילדה קשסינסקה. על הפעם הראשונה שראתה את צוקי אמרה קששינסקה: "הייתי בת ארבע-עשרה כשווירג'יניה צוקי המפורסמת הגיעה לסנקט פטרבורג. מן היום שצוקי הופיעה על הבמה שלנו התחלתי לעבוד באש-להבה, במרץ ובמסירות: חלומי היחיד היה לחקות אותה. התוצאה הייתה, שכשעזבתי את בית הספר הייתה לי כבר שליטה מלאה בטכניקה."
וירג'יניה צוקי מתה בניס.
לקריאה נוספת

From Petipa to Balanchine: classical revival and the modernization of ballet|first=Tim|last=Scholl|publisher=Routledge|year=1994|isbn=978-0-415-09222-7
הערות שוליים

↑  היסטוריה של האמנות, איזבל זוצ'אנק: בקסט - דיוקן וירג'יניה צוקי
↑  145 גייל קאסינג, "היסטוריה של המחול: גישה אינטראקטיבית לאמנויות", הוצאת היומן קינטיקס 2007, עמ' 145, isbn=978-0-7360-6035-6
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007422622205171  PLWABN: 9811722530405606  BnF: cb148440404 (data)  GND: 135929555  ISNI: 0000 0000 5522 0044  LCCN: no2004101525  SNAC: w6gx566j  VIAF: 74119800   WorldCat (עם VIAF): 74119800 
וירג'יניה צוקי בגרסה של פטיפה ל"פאקיטה", 1884.
וירג'יניה צוקי ב"לה אסמרלדה", 1886
הפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית בירושלים

| --- | --- |

בית דוד וולפסון, אחד מבנייני הפקולטה למשפטים
 בית ספר למשפטים
 תקופת הפעילות:  28 בנובמבר 1949 – הווה (74 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°47′34″N 35°14′40″E﻿ / ﻿31.792841206298°N 35.244440915448°E﻿ / 31.792841206298; 35.244440915448
 law.huji.ac.il
  (למפת ירושלים מוגדלת) הפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית בירושלים(למפת ירושלים רגילה) הפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית בירושלים(למפת הרי ירושלים רגילה) הפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית בירושלים(למפת הרי ירושלים מוגדלת) הפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית בירושלים
 
הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית שוכנת בקמפוס הר הצופים של האוניברסיטה העברית בירושלים.
היסטוריה

הקמת הפקולטה הייתה חלק מהתוכנית של ההסתדרות הציונית להקמת בית ספר גבוה למשפט כחלק מאוניברסיטה עברית. מסיבות שונות, נדחה יסודה עד לאחר הקמת המדינה. לאחר הכנות מרובות, החלו הלימודים בפקולטה למשפטים וטקס החנוכה שלה נערך בשנת הלימודים תש"י, ביום 28 בנובמבר 1949, בבנייני רטיסבון, ששימשו אכסניה לפקולטה עד סוף 1958.
דור המייסדים של הפקולטה כלל שורה של משפטנים בעלי שם עולמי שעלו לישראל לפני מלחמת העולם השנייה או אחריה. ביניהם ניתן למנות את גד טדסקי, אבי המשפט האזרחי בישראל, בנימין אקצין ויצחק קלינגהופר, שהניחו את היסודות למשפט הציבורי ובכך תרמו תרומה מכרעת לפיתוח הדמוקרטיה הישראלית הצעירה; נתן פיינברג שייסד את לימודי המשפט הבינלאומי ואחרים. אליהם הצטרף לאחר מכן, בתחילת שנות הששים, גם שניאור זלמן פלר, שעלה מרומניה והניח את היסודות למשפט הפלילי הישראלי המודרני. לצדו של דור המייסדים צמח דור צעיר של מורים צעירים, בוגרי הפקולטה, שקנה לו עד מהרה מוניטין אקדמי בעולם והפך לנותן הטון בעולם המשפט בישראל.
במשך 25 שנים, עד שנת 1969, הייתה הפקולטה המוסד המורשה היחיד להוראת משפטים בישראל. משנת 1959 עד 1969 פעל בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה כשלוחה של הפקולטה בתל אביב. בשנת 1969 בוטל הסדר זה, ובית הספר זכה לעצמאות כפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב. לימים, הוקמו עוד שתי פקולטאות למשפטים ללימודי משפט בישראל, בבר-אילן ובחיפה, ולצדן פועלים כיום גם מספר בתי ספר למשפטים במכללות פרטיות.
היסטוריה > מבנים

לאחר מלחמת ששת הימים, הייתה הפקולטה למשפטים הראשונה מבין יחידות האוניברסיטה שהעתיקה את משכנה להר הצופים. מעבר מהיר זה אפשר לה להיות משוכנת במבנים ההיסטוריים של האוניברסיטה ששימשו אותה לפני ניתוק הר הצופים מן הרצף הטריטוריאלי של מדינת ישראל במלחמת העצמאות. עם חזרתה, שוכנה הפקולטה בבניין וולפסון (שנחנך בשנת 1930 ובו שכנה הספרייה הלאומית עד מלחמת העצמאות), ובבניינים סמוכים שנבנו בשנות ה-70.
בבניין ממוקמת הספרייה למשפטים ע"ש ברנרד ג' סגל של הפקולטה.
תוכניות לימודים

הפקולטה מציעה מספר תוכניות לימוד, בכל התארים:
תואר ראשון (LLB) - בוגר במשפטים. הלימודים יכולים להיות לתואר חד-חוגי, או דו-חוגי בשילוב עם חוגים אחרים באוניברסיטה. בנוסף, קיימות תוכניות מואצות של לימודי התואר הראשון יחד עם לימודים לתואר שני (מוסמך) במשפטים, בקרימינולוגיה, או במנהל עסקים. כמו כן, יש לסטודנטים אפשרות ללמוד סמסטר אחד בחו"ל, במסגרת תוכניות לחילופי סטודנטים של הפקולטה, בין היתר עם אוניברסיטאות מובילות בארצות הברית, אירופה, אסיה ואוסטרליה.
תואר בוגר בקרימינולוגיה
תואר שני (LLM) - מוסמך במשפטים. מסלול הלימודים יכול להיות לא מחקרי או מחקרי, בתוכנית כללית או עם אחת מההתמחויות הבאות:
משפט ציבורי
משפט בינלאומי
משפט פרטי ומסחרי
קניין רוחני וטכנולוגיה
משפט פלילי
משפט עברי
תואר שני בקרימינולוגיה - באחד מהמסלולים הבאים:
תואר מוסמך במסלול מחקרי
תואר מוסמך במסלול עיוני
תואר מוסמך במסלול אכיפת חוק - נועד לבעלי תפקידים במערכת הפיקוח ואכיפת החוק.
תואר מוסמך במסלול פורנזי (מחקרי או עיוני)
תואר שלישי (LLD) - דוקטור למשפטים
תואר שלישי בקרימינולוגיה
פעילות אקדמית

הפקולטה היא המוסד האקדמי המוביל בישראל למחקר ולחינוך משפטי, ומהמובילים בעולם. בין היתר פועלים בה פורומים אקדמיים לשיח ומחקר, מכונים ומרכזים וכן מתקיימים כנסים, אירועים ושיתופי פעולה בין אוניברסטאיים בארץ ובחו"ל.
פעילות אקדמית > מכונים ומרכזי מחקר

בפקולטה פועלים שורה של מכונים ומרכזים, אשר מארגנים מגוון פעילויות אקדמיות, וביניהם:
האגודה הישראלית למשפט פרטי
המרכז למחקרים אמפיריים של קבלת החלטות והמשפט
המכון לחקר המשפט העברי
המכון לקרימינולוגיה
המרכז לחקר הרב תרבותיות והמגוון
התכנית לצדק מעברי
מכון סאקר
מרכז המחקר להגנת הסייבר - תוכנית סייבר ומשפט
מרכז מינרבה לזכויות האדם
מרכז אהרן ברק למחקר משפטי בינתחומי
פעילות אקדמית > כתבי עת

הפקולטה מוציאה לאור פרסומים שונים וביניהם:
כתב העת "משפטים"
כתב העת "חוקים"
Israel Law Review
Jerusalem Review of Legal Studies.
פעילות אקדמית > קליניקות משפטיות

בתוך הפקולטה פועל המרכז לחינוך משפטי קליני, על מנת לשלב את הסיוע לאוכלוסיות מוחלשות במסגרת התהליך החינוכי המשפטי באופן שיפתח אצל הסטונדטיות והסטודנטים מחויבות לקהילה ורגישות חברתית, וכן ימחיש להם באופן מעשי את הפער שבין התיאוריה המשפטית לפרקטיקה.
המרכז מטפל בכ-700 פניות מדי שנה, מקדם פרויקטים לשינוי מדיניות, עורך כנסים וימי עיון, מעביר סדנאות ידע לקהל הרחב, וכן מקיים שולחנות עגולים עם קובעי מדיניות לשינוי המצב הקיים.
תשע קליניקות פועלות כיום במסגרת המרכז ומעניקות שירותים משפטיים לאוכלוסיות מוחלשות:
הקליניקה לנשים וכלכלה
הקליניקה לזכויות בהליך הפלילי
הקליניקה לייצוג אוכלוסיות בפריפריה
הקליניקה לרב-תרבותיות ומגוון
הקליניקה לזכויות אנשים עם מוגבלות
קליניקת החפות
הקליניקה לזכויות אדם בינלאומיות
הקליניקה לזכויות בני נוער וצעירים במצבי סיכון
הקליניקה לזכויות אדם במרכז הסייבר
דיקני הפקולטה

| מספר | שם | שנים עבריות | שנים לועזיות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | נתן פיינברג | תש"י-תשי"א | 1949-1951 |
| 2 | בנימין אקצין | תשי"ב-תשי"ד | 1951-1954 |
| 3 | שלו גנוסר | תשט"ו-תשט"ז | 1954-1956 |
| 4 | בנימין אקצין | תשי"ז-תשי"ח | 1956-1958 |
| 5 | אביגדור לבונטין | תשי"ט | 1958-1959 |
| 6 | יצחק-הנס קלינגהופר | תש"ך-תשכ"א | 1959-1961 |
| 7 | בנימין אקצין | תשכ"ב-תשכ"ג | 1961-1963 |
| 8 | שלו גנוסר | תשכ"ד-תשכ"ז | 1963-1967 |
| 9 | ראובן ירון | תשכ"ח-תשל"א | 1967-1971 |
| 10 | שניאור זלמן פלר | תשל"ב-תשל"ד | 1971-1974 |
| 11 | אהרן ברק | תשל"ה | 1974-1975 |
| 12 | יצחק זמיר | תשל"ו-תשל"ח | 1975-1978 |
| 13 | קלוד קליין | תשל"ט-תשמ"א | 1978-1981 |
| 14 | יהושע ויסמן | תשמ"ב-תשמ"ד | 1981-1984 |
| 15 | יצחק אנגלרד | תשמ"ה-תשמ"ז | 1984-1987 |
| 16 | סטיבן גולדשטיין | תשמ"ח-תש"ן | 1987-1990 |
| 17 | מרדכי קרמניצר | תשנ"א-תשנ"ג | 1990-1993 |
| 18 | ברכיהו ליפשיץ | תשנ"ד-תשנ"ו | 1993-1996 |
| 19 | אוריאל פרוקצ'יה | תשנ"ז-תשנ"ט | 1996-1999 |
| 20 | ישראל גלעד | תש"ס-תשס"ב | 1999-2002 |
| 21 | איל זמיר | תשס"ג-תשס"ה | 2002-2005 |
| 22 | יואב דותן | תשס"ו-תשס"ט | 2005-2009 |
| 23 | ברק מדינה | תש"ע-תשע"ב | 2009-2012 |
| 24 | יובל שני | תשע"ג-תשע"ו | 2012-2016 |
| 25 | מיכאיל קרייני | תשע"ז-תשע"ט | 2016-2019 |
| 26 | דפנה לוינסון-זמיר | תשע"ט-תשפ"ג | 2019 - 2022 |
| 27 | תומר ברודי | תשפ"ג-מכהן | 2022 - מכהן |
ארגון הבוגרים

מועדון בוגרי הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים (עמותה רשומה משנת 2014) הוקם במטרה לחדש את "הנטוורקינג" בין בוגרי הפקולטה. המועדון פועל על בסיס מתנדבים תוך שיתוף פעולה עם הנהלת הפקולטה. המועדון חותר להוות ארגון גג לבוגרי הפקולטה, לקדם את האינטרסים של בוגריה, את רווחתם ואת חיזוק הקשרים ביניהם.
ראו גם

ספריות האוניברסיטה העברית
מועדון בוגרי הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים
לקריאה נוספת

נתן ברון, שופטים ומשפטנים בארץ ישראל: בין קושטא לירושלים, 1930-1900, 2008.
נתן פיינברג, "לתולדות הפקולטה למשפטים", משפטים ו-231 (1976) .
גד פרומקין, דרך שופט בירושלים, תל אביב, הוצאת דביר, 1956.
הערות שוליים

↑  אתמול נפתחה הפאקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית, דבר, 29 בנובמבר 1949
↑  חן מענית, ‏פרופ' יובל שני מונה לדיקן הפקולטה למשפטים באונ' העברית, באתר גלובס, 6 באוגוסט 2012
↑   טלי חרותי-סובר, לראשונה: דקאנית בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית, באתר TheMarker‏, 21 במרץ 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296800805171  BnF: cb12399013b (data)  ISNI: 0000 0004 0631 2961  LCCN: n83121359  NLA: 35619853  SUDOC: 161746691  VIAF: 132385919   WorldCat (עם VIAF): 132385919
הפרח לפרפר

הבית הראשון מהשיר "הפרח לפרפר", בגן ביאליק שבשכונת בית הכרם בירושלים
הפרח לפרפר הוא שיר ילדים של המשורר חיים נחמן ביאליק. פורסם לראשונה בשנת תרפ"ב 1922.
השיר הולחן על ידי פואה גרינשפון, ועל ידי נחום נרדי, שלחנו הנפוץ זכה לביצועים רבים.
נושא השיר הוא יפי הטבע ויחסי הגומלין בין יצורים: פרח ופרפר, המכונה "פרח חי". אל יחסי הגומלין בטבע, יצק המשורר את "דברי" הפרח, הקורא לפרפר לנהל עמו יחסי אחווה, מזמין אותו לשתות את הצוף שלו: "וּמִכּוֹסִי טַל שְׁתֵה", ולהשתמש בו ליצירת "מְעִיל, כְּתֹנֶת פַּסִּים" צבעוני חדש. ביאליק חיבר את השיר הפרפר לפרח, כהמשכו, ושני השירים הובאו יחדיו בקובצי שירה לילדים.
מילות השיר

פַּרְפַּר, פַּרְפַּר,

פֶּרַח חָי,

רֶד-נָא מַהֵר,

שֵׁב עָלַי.



רֶד-נָא מַהֵר,

מְצֵה וּמְצֵה,

וּמִכּוֹסִי

טַל שְׁתֵה.



תְּפֹר מִצְּבָעַי

לְךָ מְעִיל,

כְּתֹנֶת פַּסִּים,

כַּנְפֵי גִיל.



שְׁנֵינוּ פְּרָחִים –

אָח וָאָח,

פִּרְחָךְ לִי

וּפִרְחִי לָךְ.
הערות שוליים

↑  הפרח לפרפר, באתר זמרשת
↑  הפרח לפרפר, באתר זמרשת
| חיים נחמן ביאליק |
| --- | --- | --- |
| שירים | אל הציפור • תחזקנה • אם יש את נפשך לדעת •  הכניסיני תחת כנפך • על השחיטה • בעיר ההרגה • המתמיד • מתי מדבר • הבריכה • מגילת האש • לא זכיתי באור מן ההפקר • שיר העבודה והמלאכה • למתנדבים בעם • אכן חציר העם • ראיתיכם שוב בקוצר ידכם • שירתי • זוהר • ביום קיץ יום חום • בגינה • עציץ פרחים • שיר לחמוטל • שבת המלכה • פרש • קן ציפור • הפרח לפרפר • הפרפר לפרח • בין העצים הירקרקים‎ • היא יושבה לחלון • נדנדה • מעבר לים • מתי מדבר האחרונים • יהי חלקי עמכם • לכבוד החנוכה • בערוגת הגינה • מקהלת נוגנים • קומי צאי • יש לי גן • הקיץ גווע • אחרי מותי • לבדי •  תרזה יפה • לא ביום ולא בלילה • בין נהר פרת ונהר חדקל • בשל תפוח |  |
| סיפורים | ספר האגדה • אלוף בצלות ואלוף שום • גילוי וכיסוי בלשון • החצוצרה נתביישה • אריה "בעל גוף" • התרנגולים והשועל • שירים ופזמונות לילדים • אגדת שלושה וארבעה • ויהי היום • מסע הדג‎ • ספיח • יום השישי הקצר • מאחורי הגדר |  |
| הנצחה | קריית ביאליק • בית ביאליק • גבעת ח"ן • פרס ביאליק • כפר ביאליק • שדרות ח"ן (תל אביב) • כיכר ביאליק • מוסד ביאליק • רחוב ביאליק (תל אביב) • קמפוס ביאליק-רוגוזין • שדרות ח"ן (רחובות) • רחוב ביאליק (רמת גן) |  |
| ערכים קשורים | מאניה ביאליק‎ • אירה יאן • מרדכי עובדיהו • משה אונגרפלד • ראדי • אהל שם • עונג שבת |  |
העתיק

| --- | --- |

העתיק, כפי שהופיע בחוברת New Avengers Vol.2 #3 מאוקטובר 2010. אמנות מאת סטיוארט אימונן ו-וייד וון גראובאדג'ר
 סוג:  גיבור-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  Strange Tales #110 (יולי 1963)
 יוצרים:  סטן לי סטיב דיטקו
 מידע
 שם אמיתי:  יאו
 כינויים:  ב'טסאן סאאן, המאסטר, הלאמה העליון, המיסטיקן, הנמר המיסטי
 סטטוס:  פעיל
 מקצוע:  חקלאי, מכשפה
 כוחות:  קסם, פרצי אנרגיה, טלפורטציה, הקרנת אשליות, הקרנה אסטראלית
 חבר בקבוצה:  המורה הרוחני של דוקטור סטריינג' וברון מורדו
 אזרחות:  טיבט 
 דמויות קשורות
 אויבים:  דורמאמו, Kaluu 
 
העתיק (באנגלית: Ancient One) הוא דמות משנה בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Strange Tales #110 מיולי 1963 בכתיבתו של סטן לי ובאיורו של סטיב דיטקו. הדמות שימשה כמורה רוחני לדוקטור סטריינג', ונחשבה למכשף העליון של המאה ה-20.
גרסה נשית של העתיק הופיעה בסרטי היקום הקולנועי של מארוול "דוקטור סטריינג' ו"הנוקמים: סוף המשחק" בגילומה של השחקנית טילדה סווינטון.
ביוגרפיה בדיונית

האדם אשר יהפוך למכשף שידוע בכינוי "העתיק" נולד לפני 500 שנים, בשנות ה-30 של המאה ה-15, בכפר המיסטי הבדיוני קאמאר-טאג' שבטיבט. בנערותו, הוא היה חוואי שוחר שלום, עד אשר חברו קאלו גילה את כוחות הקסם ושיתף אותו בידע האומנויות המיסטיות. אולם, שני החברים לא הסכימו בעניין הדרך בה ישתמשו בקסם. העתיק רצה להגן על הכפר בו חיו ולעזור לאחרים, אך קאלו רצה להגן על הכפר באמצעות כיבושם של הכפרים השכנים בעזרת צבא שמורכב מתושבי הכפר, כששאיפתו האולטימטיבית הייתה ליצור אימפריה.
העתיק וקאלו הסכימו להטיל כישוף שחיסל כל חולי והשפעות גיל מקאמאר-טאג'. מעט לאחר מכן, קאלו מוכתר כמלך הכפר בידי התושבים המכושפים. כשהעתיק מנסה לעצור את קאלו, הכפר מוחרב כתוצאה מהעימות ביניהם. קאלו נשלח לגלות לממד חלופי, והעתיק מופשט מאלמותיותו, אם כי הוא עדיין מזדקן באיטיות רבה מכל בן אנוש אחר.
מאוחר יותר, גיבור המערב הפרוע בשם "הרוכב השחור" חוקר מקרה פשע בטקסס שמוביל אותו לצ'יינהטאון, ניו יורק. הוא מקבל עזרה מאיש סיני שמתגלה כגרסה צעירה יותר  של העתיק.
ביוגרפיה בדיונית > רכישת ידע

במהלך המאות, העתיק עורך מסעות ברחבי העולם, נלחם בשדים ורוחות רעות ומגרש רבים מהם מכדור הארץ. הוא מרחיב את הידע שלו, אוסף ספרים שמכילים ידע אסור ומסוכן ושומר עליהם מכל רע. דרך מדיטציה, העתיק נתקל בישות הקוסמית אטרניטי שמעניק לו ממצא מיסטי רב-עוצמה בשם העין של אגאמוטו. בהמשך, העתיק מביס גריפון בבבילוניה בעת הגנה על הספר של וישאנטי, ספר עב-כרס שאוצר בחובו ידע מיסטי רחב. בסופו של דבר, הספר מגיע לידי חזקתו.
העתיק מתיישב בהרי ההימלאיה ומקים ארמון שישמש כביתו, כאשר ביחד עם מסדר נזירים הוא מספק הגנה ותמיכה עצמית. בתחרות אותה ארגן ג'ינגס הזקן, העתיק זוכה לתואר מכשף-העל של כדור הארץ. הוא לוקח תחת חסותו תלמיד, אך מגרש אותו לאחר שהוא חושף שתלמידו לומד בחשאי מספרים של קסם שחור כדי להעצים את כוחו.
במהלך השרפה הגדולה של לונדון, העתיק נלחם בדורמאמו באחד מהעימותים הרבים ביניהם, ומאלץ אותו לסגת. בשעה שהעתיק מצליח להגן תמיד על הארץ, הוא אינו מצליח להביס לחלוטין את דורמאמו, שחוזר ללא הרף להטיל את חתתו על האנושות.
ביוגרפיה בדיונית > לקיחת חסות על שוליה

מכיוון שהעתיק הזדקן ונחלש במהלך המאות, הוא מחפש אחר תלמיד נוסף שלו יעביר את הידע לצורך הגנת הארץ מפני ישויות דמוניות. הוא מוצא את אנתוני לודגייט דרואיד, פסיכיאטר בעל כישרונות מיסטיים. העתיק מתחזה ללאמה העליון ומאמן את תלמידו ברזי המיסטיקה כדי שיהפוך לדוקטור דרואיד. כמו כן, אציל מטרנסילבניה בשם ברון מורדו מבקש לברר אפשרות אם העתיק יוכל לאמנו. העתיק רואה את השחיתות שבליבו של מורדו, אך הוא מחזיק בתקווה שבאמצעות אימונים, מורדו יוכל למצוא כפרה. הוא מקבל את בקשתו של מורדו ומתחיל לאמן אותו. בתחילה, נדמה שמורדו משתנה אך בהמשך הוא נתקף קנאה כאשר העתיק בוחר להגן על צעיר בשם סטיבן סטריינג'. לטענתו של העתיק, לסטריינג' יש יכולות קסם עצומות והוא מחזיק בפוטנציאל להפוך למכשף-העל הבא. בראותו זאת, מורדו שולח שדים וסיוטים שיבעיתו את הצעיר בחלומותיו, אך העתיק ממשיך להגן עליו ומוחק מזכרונו את אותם מפגשים. בסופו של דבר, סטריינג' הושפע בכל זאת ממעשיו של מורדו, וגדל להיות נוירוכירורג מצליח ומרוכז בעצמו.
לאחר תאונת דרכים, סטריינג' מבקש מהעתיק עזרה מיסטית בתיקון הנזק העצבי לידיו. העתיק מקבל אותו כתלמידו לאחר שסטריינג' חושף בפניו מזימה שנרקחה בין מורדו ודורמאמו. בעקבות כך, מורדו עוזב את ארמונו של העתיק, וסטריינג' הופך לממשיך דרכו של העתיק תחת השם דוקטור סטריינג'. העתיק מסייע לסטריינג' לעיתים קרובות, אך כאשר המפלצת החוץ-ממדית שומא-גוראת' מנסה לפלוש לכדור הארץ דרך מוחו של העתיק, זה האחרון מפציר בסטריינג' להשמיד את החלק במוח שלו ששולט באגו. בעוד פעולה זו מונעת משומא-גוראת' כניסה לממד הארצי ולוכדת אותו במוחו של העתיק, גופו הפיזי של העתיק מושמד. התקיימותו הגשמית של העתיק הסתיימה, אולם תודעתו זכתה להתעלות ולהתמזג עם היקום ועם אטרניטי. בעקבות כך, סטריינג' יורש את תוארו של העתיק בתור מכשף-העל.
העתיק מפגין את עצם קיומו בעקבות מות גופו הגשמי על ידי כך שהוא מתגשם כאווטאר של אטרניטי, מה שמפריע למאבק מתמשך שנערך בין סטריינג' לאטרניטי. הוא גם זוכה באופן רגעי לגוף גשמי כאשר קבוצת המגשימים גורמת ליקום לדחות אותו. בתקופה זו הוא חי כהומלס אלכוהוליסט בחלק העני של מנהטן. הוא משיג מחדש את אחדותו עם היקום כשדוקטור סטריינג' מביס את המגשימים.
הערות שוליים

↑  Marvel Has Cast Tilda Swinton in Dr. Strange in an Originally Male Role, Kristofer Seppala, June 2nd 2015
↑  Strange Tales #111
↑  Strange Tales Vol.3 #11
↑  Avengers Spotlight #37
↑  Strange Tales #115
↑  Marvel Premiere #8-10
↑  Doctor Strange Vol.2 #12-13
↑  Strange Tales Vol.2 #26-28
ויטאלי צ'ורקין

ויטאלי איוואנוביץ' צ'וּרְקין (ברוסית: Виталий Иванович Чуркин; נולד ב-21 בפברואר 1952 במוסקבה – 20 בפברואר 2017 בניו יורק) היה דיפלומט רוסי שכיהן כשגרירה הקבוע של רוסיה באומות המאוחדות מ-8 באפריל 2006 ועד לפטירתו.
ביוגרפיה > תחילת חייו

צ'ורקין נולד ב-21 בפברואר 1952 במוסקבה, היה בנם היחיד של מהנדס התעופה איוואן וסילייביץ' צ'ורקין ועקרת הבית מריה פטרובנה (שניהם ילידי מחוז ולדימיר). הוא השלים לימודיו בבית הספר מספר 56 והתמחה בשפה האנגלית.
בגיל 13 שיחק בסדרת סרטים בת 2 חלקים אודות לנין, "לב האם" משנת 1965 בבימויו של מארק דונסקוי והופיע גם בסרטים "המחברת הכחולה" (1963) ו"שלוש אפס" (1964).
בבית הספר כיהן כמזכיר הקומסומול.