איווה (BB-4)
היסטוריית שירות > מלחמת ארצות הברית–ספרד > קרב סנטיאגו דה קובה

בשעה 08:45 ב-3 ביולי, סרוורה התייצב עם דגלו על סיפון הסיירת אינפנטה מריה תרסה, ואחריה כריסטובל קולון, ויסקאיה אלמירנטה אוקנדו והמשחתות פלוטון ופורור. איווה הייתה בעמדת החסימה שלה, והפליגה במהירות של 5 קשרים (9.3 קמ"ש) כאשר אנשיה נקראו ממגוריהם לביקורת הבוקר בשעה 09:15. הספרדים פינו את המעגן ב-09:35; למרבה המזל של הספרדים, ניו יורק הייתה מחוץ לעמדה באותה תקופה ומסצ'וסטס חידשה את הפחם שלה במפרץ גואנטנמו. לקראת סוף הבדיקה על סיפונה של איווה, תצפיות על סיפון ברוקלין הבחינו בסרוורה מתקרב וירתה באחד התותחים שלה כדי להזהיר את האוניות האמריקאיות האחרות, שהורו לצוותיהן להגיע לעמדות קרב. כשהאוניות הספרדיות ניסו לפרוץ מערבה, הסתער סרוורה על ברוקלין עם אינפנטה מריה תרסה כדי לעכב את המרדף האמריקאי ולתת לאוניות האחרות שלו זמן לברוח. גם סוללות החוף הספרדיות תרמו את האש שלהן בשלב הראשון של הקרב אך היא השפיעה רק מעט.
איווה, ברוקלין וטקסס פתחו באש בסביבות השעה 09:40 בטווח של כ-6,000 יארד (5,500 מטרים). איווה העלתה במהירות קיטור בדוודים שלה כדי להגביר את המהירות כדי לצמצם טווח לעבר הסיירות הנמלטות; הטווח ירד בהתמדה עד שהיא הייתה רק 2,500 יארד (2,300 מטרים) מאחורי אינפנטה מריה תרסה. איווה ירתה מטח דופן לעבר הסיירת ואז פנתה שמאלה כדי לחצות את ה-T של ויסקאיה, אם כי הסיירת הספרדית פנתה כדי להימנע מהתמרון. איווה בכל זאת ירתה מטח דופן בטווח של 1,800 יארד (1,600 מטרים) לפני הפנייה שמאלה ואז חזרה לימין כדי לבוא לצד כריסטובל קולון. שתי האוניות היו במרחק של כ-1,400 יארד (1,300 מטרים) וכל הסוללה של איווה פתחה באש, עטפה אותה בעשן שחור סמיך והקשתה על יכולת התותחנים שלה לזהות מטרות. כריסטובל קולון ואלמירנטה אוקנדו ירו באיווה, ואחד הכלים פגע בה במה שהוערך כפגז 6 אינץ' (152 מילימטרים). הוא לא התפוצץ, אבל עדיין קרע חור גדול בצד הגוף שלה. פגז שני מאחת הסיירות פגע באיווה והתפוצץ, גרם לנזק קל יחסית והצית שריפה שכובתה במהירות. כמה פגזים קטנים פגעו במבנים העליונים שלה, כולל הגשר והארובות שלה, אבל הנזק שנגרם היה מינימלי.
בשלב זה של הקרב, ירי אמריקאי כבד העלה באש את אינפנטה מריה תרסה, ומחשש להתפוצצות מחסן תחמושת, סרוורה הורה לה לעלות על שרטון בשעה 10:25. הקפטן של אלמירנטה אוקנדו הוציא הוראות דומות חמש דקות מאוחר יותר, שכן גם האונייה שלו בערה קשות. ויסקאיה נאלצה גם היא לחוף זמן קצר לאחר מכן, אך דגלה נותר מתנוסס, אז איווה המשיכה להפגיז אותה עד שהורידה את דגלה בשעה 10:36, כאות לכניעה. בינתיים, גם שתי המשחתות הספרדיות נפגעו קשות מאוניות המערכה האמריקאיות; אינדיאנה כמעט חתכה את פלוטון לשניים עם פגז בקוטר 13 אינץ', מה שאילץ אותה לעלות על שרטון, שם התפוצצה. ופורור נורתה על ידי הסוללות המשניות של איווה ואורגון, מה שהוביל את הצוות שלה להיכנע לסירת התותחים גלוסטר. כריסטובל קולון הצליחה לנתק מגע מהצי האמריקאי לזמן מה, אך גם היא עלתה על שרטון בהמשך היום.
בסביבות השעה 11:00, איווה הורידה חמישה מהקאטרים שלה כדי לאסוף את צוותי הסיירות ההרוסות. בין האנשים שחולצו היה קפטן אנטוניו אולאטה, מפקדה של ויסקאיה; הוא ניסה למסור את חרבו לאוונס, אך הוא החזיר אותה לאולאטה. בסך הכל, איווה לכדה 23 קצינים ו-248 מלחים, מתוכם 32 נפצעו. הצוות שלה גם מצא את גופותיהם של חמישה אנשי צוות שנקברו בטקס צבאי. בנוסף, הסירות של איווה העבירו גם אנשים לכלי שיט אחרים בצי האמריקאי. ב-20 ביולי, ארבעה ימים לאחר שחיל המצב הספרדי בסנטיאגו דה קובה נכנע, איווה סבלה מתאונת דוד בזמן שסיירה מחוץ לעיר. אטם הלחץ באחד הדוודים שלה התפוצץ, והתיז מים רותחים החוצה לחדר הדוודים. הצוות הניח לוח על פני דלי והכבאי דרגה שנייה רוברט פן טיפס על פניו כדי לכבות את הדוד, תוך סיכון להיכוות קשות, ולאחר מכן הוענק לו עיטור מדליית הכבוד על מעשיו.