stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפועל תל אביב במפעלים הבין-לאומיים
ראו גם

קבוצות הכדורגל הישראליות במפעלים הבין-לאומיים
הערות שוליים

↑  כולל גביע אופ״א
↑  אורי קופר, דירוג ההופעות הגדולות של ישראליות באירופה, באתר ynet, 6 במאי 2014
↑  אריה ליבנת, השבוע בו הוכתרה הפועל ת"א לאלופת אסיה, באתר הארץ, 20 בדצמבר 2011
↑  ‏סיפורו של מסע הפועל לאיראן ב-1970 באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
↑  שטורם גראץ ניצחה את הפועל ת"א 0:3, באתר ynet, 26 ביולי 2000
↑  מכבי חיפה העפילה לרבע הגמר במפעל "גביע מחזיקות הגביע" בעונת 1998/99.
↑  הפועל תל אביב הפסידה 2–4 בפנדלים
נחמן מברסלב

.
רבי נחמן מברסלב (א' בניסן ה'תקל"ב, 4 באפריל 1772 – י"ח בתשרי ה'תקע"א, 16 באוקטובר 1810) מייסד חסידות ברסלב והאדמו"ר היחיד שלה. רבי נחמן היה מורה רוחני מקורי שהדגיש את המכשולים הרבים בדרך לדעת האל ואת חשיבות השמחה, האמונה הפשוטה והתמימות, וכן ההתקשרות לצדיקים ובפרט "צדיק האמת".
תלמידו הבולט ביותר, רבי נתן מברסלב, חיבר על פי דבריו את ליקוטי מוהר"ן וספרי יסוד אחרים של החסידות. מאחר שלא מינה לו יורש, הוסיפה חסידות ברסלב לתפקד כתנועה עם מורים הבקיאים בתורתו של רבי נחמן גם לאחר מותו, ולא כחצר בראשות שושלת אדמו"רים.
בימי חייו עורר רבי נחמן סערה והתנגדות עזה, שכן הִרבה למחות על מה שראה כהתמסדות ואובדן הדרך של החסידות ונקלע למחלוקות קשות עם אדמו"רים אחרים, על רקע חזיונותיו שעסקו בעיקר בעצמו וגדולתו. חסידות ברסלב הייתה קבוצה קטנה ונרדפת מימיו ועד שזכתה להתעניינות ותחייה במחצית השנייה של המאה ה-20. חסידיה מונים כיום עשרות אלפים, החלוקים לקהילות רבות, רבים מהם חוזרים בתשובה.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות וצעירותו

נולד בעיירה מז'יבוז' שבפלך פודוליה, באיחוד הפולני-ליטאי (כיום באוקראינה). בימיו התחוללה חלוקת פולין, והשטחים הסובבים נמסרו לרוסיה הקיסרית. אמו, פייגה, הייתה בתה של אדל בת הבעל שם טוב. אביו, שמחה, היה בנו של רבי נחמן מהורדנקא אחד מתלמידיו הקרובים של הבעש"ט שקרא לבנו על שמו, [דרושה הבהרה]בן ר' יצחק מהורדנקא, בן סעריל ושמואל זנוויל, בן ר' יצחק מזולקובה, בן יהודה לייב אב"ד וינה, בן יעקב תמרל'ס אב"ד קרעמניץ מחבר הספר "ספרא דצניעותא", חתן אברהם חיים פולק, בן אברהם פולק, בן יעקב פולק אב"ד פראג,  בן יוסף מפולין איש ירושלים.
גדל באווירה חסידית-קבלית. מנעוריו הרבה להתבודד, להתענות ולהתפלל שעות רבות. הוא התחתן בגיל 13 עם סשיה, בתו של אפרים, חוכר שהתגורר בכפר סטארה אוסאטה, סמוך לסמילה. אחרי חתונתו עבר להתגורר בבית חותנו. כבר ביום חתונתו הכיר את שמעון, תלמידו הראשון ומשמשו.
לא היה לו רב מובהק, אם כי הוא מצטט שיחות של סבו מהורודנקא. את רוב תורתו למד באופן עצמאי, תחת השפעת גדולי תנועת החסידות שהיו באים לפקוד את קבר אבי-סבתו, הבעל שם טוב, במז'יבוז'. דודיו רבי אפרים מסדיליקוב ורבי ברוך ממז'יבוז' השפיעו עליו מאוד. רבי ברוך הכיר בו לראשונה כראוי להיות "רבי" לחסידים.[דרוש מקור]
בשנת ה'תק"ן (1790) לאחר מות חותנתו (לפי גרסה אחרת - לאחר מות חותנו[דרוש מקור]) עבר להתגורר בכפר מדבדיבקה סמוך לעיר צ'יהירין, שם החל לקבל תמיכה קבועה כאדמו"ר מקבוצת חסידים שהתאספה סביבו, והחל להתפרסם לראשונה בין מנהיגי החסידים בדורו כאישיות חשובה. בתקופה זו החלו מחלוקותיו הראשונות עם אדמו"רים אחרים. במדבדיבקה התגורר עד ה'תקנ"ח (1798).
ביוגרפיה > הביקור בארץ ישראל

באותה שנה, 1798, החליט רבי נחמן לנסוע לארץ ישראל. הוא התעכב זמן מה באיסטנבול, והגיע בספינה לחיפה בערב ראש השנה של שנת ה'תקנ"ט, 1798, ושם גם עשה את החג. מסורת מקומית מספרת כי התפלל וטבל בבית כנסת עתיק שנהרס בהמשך ולימים היה השטח עליו הוקם בית הכנסת הדרת קודש. לאחר מכן הלך לטבריה, בה היה כבר מרכז לחסידי הבעל שם טוב, ושהה שם כחצי שנה. הוא ביקר גם בצפת ובבית הכנסת העתיק במירון, אך לא בירושלים. כשעמד לחזור, נקלע לעכו בעת המצור שהטיל עליה נפוליאון בונפרטה בעת מסעו בארץ ישראל. לאחר הרפתקאות רבות עלה על אניית קרב טורקית שבה הפליג עד לרודוס, משם הפליג לגאלאץ וחזר לאוקראינה בדרך היבשה.
הביקור בארץ ישראל היה נקודת מפנה במשנתו. לאחר חזרתו ביקש לא לצטט את אמרותיו מהתקופה שקודם הביקור בארץ. הוא נהג לומר מאז: "כל מקום שאני הולך, אני הולך לארץ ישראל" וכן "מי שרוצה להיות יהודי, אי אפשר כי אם על ידי ארץ ישראל".
עוד טרם שיבתו לביתו במדבדיבקה, נסע לרבי שניאור זלמן מלאדי בניסיון לפשר בינו לבין רבי אברהם מקאליסק, שאצלו שהה בטבריה.
לאחר כשנה נוספת במדבדיבקה, חיתן בחמילניק את בתו הבכורה אדל בחודש אלול ה'תק"ס (1800). כשחזר מהחתונה, נכנס במפתיע עם משפחתו לעיר זלטופול על מנת להשתקע בה, ללא הכנה מוקדמת. העיירה הייתה בתחום השפעתו של רבי יהודה לייב משפולי כבר עשרות שנים קודם לכן, וסכסוך של רבי נחמן עם החזן המקומי התפרץ למחלוקת עזה עם ר' יהודה לייב. בתוך מספר חודשים החל הרב משפולי לגבש חרם רבני על רבי נחמן, והדבר נבלם רק לאחר התערבותם של דודו רבי ברוך ממז'יבוז' ורבי לוי יצחק מברדיצ'ב. בתוך שנתיים נאלץ רבי נחמן לעבור לברסלב [באוקראינית ברצלב] שם סייע לו דודו רבי ברוך להתקבל כאדמו"ר.
ביוגרפיה > ישיבתו בברסלב

בברסלב הצטרפו אליו רוב תלמידיו המפורסמים, בהם רבי נתן שטרנהרץ מנמירוב, שהפך ליד ימינו. שמה של העיר הונצח בשמה של החסידות מאז. בתקופה זו נהגו חסידיו להגיע אליו לברסלב בשלושה מועדים: ראש השנה, שבת-חנוכה וחג השבועות. נהג לנסוע אל חסידיו במועדים נוספים לצ'יהירין שבמזרח אוקראינה ולטורגוביצה (טירהוויצה ביידיש) שבמזרח פודוליה. שמונה שנות ישיבתו בברסלב היו הפוריות ביותר ובהן מסר את רוב דרשותיו, שיחותיו ומעשיותיו שהתפרסמו.
בקיץ ה'תקס"ג (1803), לאחר פגישה של רבי נחמן עם דודו רבי ברוך, הצטרף גם הוא למתנגדיו, בין היתר עקב התפארות של רבי נחמן על הגעתו כבר בגיל 13 למדרגתו הרוחנית של אבי־סבו, הבעל־שם־טוב. סופר שלאחר התבטאותו זו - דחף אותו הדוד וכמעט הפיל אותו מעליית הגג שבה שהו.
שנותיו האחרונות

בשנותיו האחרונות סבל רבי נחמן ממחלת השחפת. בשנת 1808 הגיע עד העיר לבוב כדי למצוא תרופה ושהה שם לבדו כשמונה חודשים, אך הרופאים לא יכלו לעזור לו. בא' באייר ה'תק"ע פקד אותו אסון נוסף כאשר ביתו ובית מדרשו בברסלב נשרפו כליל. באותו זמן הגיעה הידיעה על אישור לחכירת בית באומן, ולכן נסע לאומן והחל להתגורר שם בתאריך ה' באייר. מספר שנים קודם לכן, בעוברו בעיר, נודע לו סיפור הטבח שערכו שם ההיידמקים ב-1768 ובו נהרגו אלפי יהודים. הוא אמר לתלמידיו שברצונו להיקבר שם.
בזמן זה נמנע רבי נחמן מ"לומר תורה" והחל לספר סיפורי מעשיות משנים קדמוניות. לשיטת שמעון דובנוב הוא עשה זאת מפני ש"כשנחלש כוחו הגופני וגם הרוחני, נמנע רבי נחמן מלומר תורה והיה מספר מעשיות ובדיות". לדעתו הדבר היה ביטוי ל"דברי הזיה מתוך קדחת דתית של איש חולה בגופו וברוחו". גם רפאל מאהלר טען כי "עם התגברות המחלה האנושה... התחיל לספר מעשיות". לעומתם, טען הלל צייטלין כי "כצדיק הדור בראיית עצמו ידע להעריך את האפשרויות התעמולתיות הטמונות בסיפורי מעשיות".
בתקופה זו הכיר את משכילי אומן ובהם הירש בער הורביץ, שיחק עמם שחמט והאזין לסיפורים בגרמנית שהקריאו לו. הוא נפטר שם ממחלת השחפת כעבור חצי שנה, בי"ח בתשרי, בגיל 38. הוא נקבר בבית העלמין הישן של העיר, ולא בחדש, בזכות קשריו עם המשכילים המקומיים.
בניו של רבי נחמן נפטרו בחייו, ואת בנותיו אדל, שרה ומרים לא השיא לחסידי ברסלב. לאחר מותו לא מונה לו יורש, ולכן כונו חסידיו "החסידים המתים" (ביידיש "טויטע חסידים").
שנותיו האחרונות > דיכאון ושינויים במצב רוחו

בעקבות התנודות והשינויים התכופים במצב רוחו של רבי נחמן, העריכו החוקרים כי הוא סבל מדיכאונות קשים וממאניה דיפרסיה. מאבקו בייאוש, רובו ככולו, נראה לדעת החוקרים כמאבקו האישי.
פעם אחת העיד על עצמו כי "בשעה שבאו עליו הייסורים מעוצם הפלגת הצער והכאב המופלג מאוד מאוד, היה כמעט יכול לנשוך עץ בשיניו מעוצם הכאב". עדות זו אודות התפרצות הכאב והסבל משמשת את אברהם יצחק גרין כהוכחה כי ספקותיו לא שככו אצלו לגמרי מעולם.
באחת מניסיונותיו הרבים של רבי נחמן להוכיח כי תאוות המין היא שורש כל ייסורי הנפש, מצטט רבי נחמן "חכמי רפואה" האומרים כי הסירוס הוא תרופה לשיגעון. אברהם יצחק גרין תהה האם הוא ראה לנגד עיניו את מאבקו שלו עם השיגעון כאשר רכש ידיעה מוזרה זו.
כחודשיים לפני פטירתו של רבי נחמן באה עליו תקופת הדיכאון הידועה ביותר. בתקופה זו אמר באחת משיחותיו על הצדיק (ונתכוון בפירוש לעצמו) שלפעמים הוא רק "איש פשוט לגמרי". בזמן כזה אין הוא יודע ולא כלום ואין לו גישה לתורה והוא ”מחיה את עצמו בעת הפשיטות מהדרך של ארץ ישראל” (שיחות הר"נ, קנג)
לפי תלמידי רבי נחמן, הוא הסביר שעצבותו חיצונית בלבד, ובאה מכך שהוא סולל דרך חדשה והדרך מלאה בקשיים שצריך לפַנות, ומרוב העמל שלו לפנות שוב ושוב את הקשיים שבדרך, הוא שרוי בדאגה ונראה עצוב. ובלשונו (המצוטטת) של רבי נחמן: "צְרִיכִים לְקַצֵּץ שָׁם אִילָנוֹת הַגְּדֵלִים שָׁם מֵאֲלָפִים שָׁנִים, וְלִהְיוֹת הוֹלֵךְ וָשׁוֹב אָנָה וָאָנָה לְקַצֵּץ וְלַחֲזֹר וּלְקַצֵּץ, כְּדֵי שֶׁיִּהְיֶה הַדֶּרֶךְ כְּבוּשָׁה לָרַבִּים, שֶׁיּוּכְלוּ רַבִּים לֵילֵךְ בְּאוֹתוֹ הַדֶּרֶךְ, וּמֵחֲמַת יְגִיעוֹת כָּאֵלּוּ הוּא בִּדְאָגָה עַל־פִּי רֹב". לטענת תלמידיו, הוא הסביר בהזדמנות אחרת שיש לו לב נשבר ואינו נראה שמח בגלל שהוא נצר לדוד המלך שחיבר את ספר התהילים שרובו תחינות היוצאות מלב נשבר.
מדרכיו ותורתו

רבי נחמן סלל דרכים חדשות בחסידות. הוא הדגיש את הערך של התפילה, ההתבודדות, האמונה התמימה והפשוטה וההימנעות מחקירה פילוסופית, על אף שבסוף ימיו התיידד עם היהודים המשכילים שחיו באומן. הוא הדגיש גם את הצורך להשתוקק לאלוהים, ואמר שלפי גדולתו אין מי שיכול לומר שהוא עובד את האל, אלא העיקר הוא כיסופים וגעגועים. להשתוקקות זו אפשר לזכות בעיקר בעזרת אמונה פשוטה.
לצד הדרשות שנשא בפני חסידיו, כמנהג האדמו"רים בדורו, סיפר גם מעשיות, המתפרשות לעיתים כאלגוריות ומשלים לתורותיו.
הוא הדגיש מאוד את חשיבותה של השמחה, וההתנגדות לייאוש ולעצב אפיינה את תורתו לאורך כל הדרך. דוגמאות לאמרות מפורסמות משלו בעניין זה:
”ודע, שהאדם צריך לעבר על גשר צר מאוד מאד, והכלל והעקר שלא יתפחד כלל.” (ליקוטי מוהר"ן תנינא, סימן מח)
”מצווה גדולה להיות בשמחה תמיד.” (ליקוטי מוהר"ן תנינא, סימן כד)
”אין ייאוש בעולם כלל” (ליקוטי מוהר"ן תנינא, סימן עח)
”כשאדם יודע שכל מאֹרעותיו הם לטובתו, זאת הבחינה היא מעין עולם הבא.” (ליקוטי מוהר"ן ד', א)
אמרתו "כל העולם כולו גשר צר מאוד, והעיקר - לא להתפחד כלל!" הולחנה על ידי הרב ברוך חייט לשיר "כל העולם כולו", שבוצע על ידי זמרים רבים.
עוד הדגיש את חשיבות ההתקרבות לצדיקים אמתיים ולא מפורסמים של שקר ואמר שאי אפשר לזכות לאמונה אלא על ידי התקרבות אליהם ושהם כלליות הקדושה.
את מרבית הכתבים המיוחסים לו כתב תלמידו הגדול, נתן מברסלב, מתוך שיחותיו שנאמרו בעל פה. עם חיבוריו העיקריים נמנים ליקוטי מוהר"ן, סיפורי מעשיות, ספר המידות ועוד.
בערב ראש השנה האחרון לחייו הדגיש רבי נחמן את החשיבות שהוא רואה בכך שחסידיו יהיו אצלו בחג זה. חסידיו מבינים שכוונתו הייתה לאחר פטירתו. הוא אמר: ”הראש השנה שלי עולה על הכל. והיה פלא אצלי, מחמת שהמקורבים אלי מאמינים לי, ולמה לא יזהרו כל האנשים המקורבים אלי שיהיו כולם על ראש השנה, איש לא יעדר, כי כל עניין שלי הוא רק ראש השנה. והזהיר לעשות כרוז שכל מי שסר למשמעתו ומקורב אליו יהיה על ראש השנה אצלו, לא יחסר איש. ומי שזוכה להיות על ראש השנה ראוי לו לשמוח מאוד מאד. "אכלו מעדנים ושתו ממתקים כי חדוות ה' היא מעוזכם" וזה נאמר על ראש השנה”. ועוד הוסיף, "לא מבעיא (=לא רק) אתם, אלא כל העולם כולו תלוי בראש השנה שלי".
לפני מותו לקח רבי נחמן שניים מתלמידיו הקרובים (רבי אהרן מברסלב, ורבי נפתלי מנמירוב) כעדים שימסרו שכל מי שיבוא לקברו, ייתן שם פרוטה לצדקה לעילוי נשמתו ויאמר שם את עשרת המזמורים שבתיקון הכללי, אזי "אפילו אם גדלו ועצמו עוונותיו וחטאיו מאוד מאוד, חס ושלום, אזי אתאמץ ואשתדל לאורך ולרוחב להושיעו ולתקנו", והוסיף "רק שיקבל על עצמו להבא שלא ישוב אל דרכו הרעה".
מדרכיו ותורתו > פולמוסיו

רבי נחמן טען שבניגוד לאדמו"רים אחרים, שבנו קהילה ובכך תמה השפעתם, הוא מעוניין רק לגרום לחסידיו לעסוק בעבודת השם. הוא ראה בחלק מאדמו"רים אלה "מפורסמים של שקר", ובעצמו ראה את "צדיק האמת". הדברים[דרוש מקור: מניין שזה מה שקומם?] קוממו עליו חלק ממנהיגי החסידות בדורו, והמחלוקת עליו תפסה מקום מרכזי בדרשותיו ושיחותיו.
מדרכיו ותורתו > רפואה ורופאים

רבי נחמן התייחס בשלילה לרפואה בתקופתו, וקרא לחסידיו להתרחק מרפואה ורופאים, ולהסתמך רק על אמונה באלוהים, גם במקרי חולי קשים, זאת על אף שהוא בעצמו שהה בלבוב משך כמה חודשים בחיפוש אחרי רופאים ותרופות לרגל מחלת השחפת ממנה סבל. הוא אף התבטא ביחס לרופאים, כי הם שליחיו של מלאך המוות המתקשה לבצע את משימתו בעצמו. יחס שלילי זה לרפואה ולרופאים הוא חריג וקיצוני ביחס למרבית דעות הפוסקים, שהתייחסו בחיוב לרפואה. מנגד זירז את חסידיו לחסן את ילדיהם מפני אבעבועות שחורות עוד בקטנותם, והתבטא על הנמנעים מכך כעל שופכי דמים.
ספריו וליקוטים מתורותיו או אודותיו

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא לטענת תלמידיו הוא כתב את הספרים. יש לכך אסמכתאות אחרות??.
ליקוטי מוהר"ן - הספר העיקרי של תורתו נכתב ברובו הגדול ונערך בידי רבי נתן. וחלקו הראשון של חיבור זה יצא בחיי רבי נחמן שעבר על כתב היד לפני שנמסר למדפיסים.
ספר המידות - ספר ערכים המבוסס על ספרות חז"ל. נכתב על ידי רבי נחמן עצמו, ונערך ונדפס בידי רבי נתן מספר חודשים לאחר פטירתו.
סיפורי מעשיות - מכיל את המעשיות המרכזיות שסיפר רבי נחמן. יצא לאור כחמש שנים לאחר פטירתו בידי רבי נתן.
שיחות הר"ן - קובץ שיחות. חלקו יצא לאור עם סיפורי המעשיות.
מגילת סתרים - קונטרס סודי שנכתב בשני חלקים בידי רבי נתן, ובו מתועד חזונו של רבי נחמן לגבי אופן ביאת המשיח.
הספר הנשרף והספר הגנוז - ספרים שאבדו בידי ובהוראת רבי נחמן. מלבד החיבורים השלמים הללו, רבי נחמן נהג לשרוף מדי פעם דברים שכתב לשימוש מאגי או מיסטי, וקיימת עדות שלו על שריפת חלק מספר המידות, באות "רפואה", שבו נכתבו תרופות לכל המחלות. גם ביום פטירתו של רבי נחמן מיהר משמשו לשרוף את כל כתביו שנמצאו בידיו.
רבי נחמן תיקן גם את אמירת תיקון הכללי, ליקוט של עשרה פרקים מספר תהילים. הליקוט הודפס בעקבות כך במהדורות רבות.
ספרים נוספים ליקטו מתורתו או נכתבו אודותיו. הבולטים שבהם:
שבחי הר"ן - שבחיו של רבי נחמן ותיאור השתלשלות נסיעתו לארץ ישראל בזמן מלחמת נפוליאון. נכתב בידי רבי נתן ויצא לאור כחמש שנים לאחר פטירת רבי נחמן.
חיי מוהר"ן - ביוגרפיה המבוססת על כתבי רבי נתן ויצאה לאור כ-65 שנה אחרי פטירת רבי נחמן.
ליקוטי עצות - לקט עניינים מעשיים המבוסס על דרשות רבי נחמן וערך רבי נתן.
מתלמידיו

בתחילת כהונתו כאדמו"ר במדבדיבקה, התקבצו סביבו קבוצת חסידים מהעיירה דאשיב (אנ') שבמחוז ויניצה. בראשם היה רבי יודל מדאשיב מחשובי העיר. בתקופה זו גם רבי אברהם מפטרבורג שהעלה את דרשותיו המוקדמות של רבי נחמן על הכתב, נכנס לחוג השפעתו. בהמשך, נמנו על חסידיו רבני ערים, בהם הרב יקותיאל, 'המגיד מטורגוביצה', שהיה מבוגר מרבי נחמן בעשרות שנים והרב אהרון רב העיר ברסלב. לאחר שובו מארץ ישראל והמעבר לברסלב הצטרפו תלמידיו המוכרים יותר, הרב נתן שטרנהרץ והרב נפתלי וינברג מנמירוב.
העלייה לקברו

בימי חייו נהגו החסידים להתקהל אצל רבי נחמן בשלושה מועדים: ראש השנה, שבת חנוכה וחג השבועות. רבים מן החסידים נהגו לאחר פטירתו להגיע מדי ראש השנה לקברו בעיר אומן שבאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה). עלייה זו לקבר בראש השנה מכונה הקיבוץ באומן. מספר העולים גדל מאוד לאחר נפילת ברית המועצות והקלת הגישה למקום, ובשנים האחרונות מספר העולים מדי ראש השנה מגיע ללמעלה מ-60 אלף איש. למקום מגיעים גם יהודים שאינם חסידי ברסלב, ולעיתים אף שאינם דתיים.
ראו גם

קבר רבי נחמן מברסלב
נתן מברסלב
נ נח נחמ נחמן מאומן
הקיבוץ באומן
חסידות ברסלב
לקריאה נוספת > ספרי מחקר

אליעזר שטיינמן, כתבי רבי נחמן - חלק א בסדרת באר החסידות, הוצאת כנסת, תל אביב, ה'תשי"א
יוסף וייס, מחקרים בחסידות ברסלב, בעריכת מנדל פייקאז', ירושלים: מוסד ביאליק, תשל"ה
מנדל פייקאז' - "חסידות ברסלב: פרקים בחיי מחוללה ובכתביה", ירושלים: מוסד ביאליק, תשנ"ה (מהדורה שנייה מורחבת)
ארתור גרין, בעל הייסורים - חייו של ר' נחמן מברסלב, הוצאת עם עובד - ספריית אופקים
צבי מרק, מגילת סתרים: חזונו המשיחי הסודי של ר' נחמן מברסלב, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשס"ו
צבי מרק, מיסטיקה ושיגעון ביצירת ר' נחמן מברסלב, תל אביב: עם עובד ומכון שלום הרטמן, תשס"ד
צבי מרק, התגלות ותיקון בכתביו הגלויים והסודיים של ר' נחמן מברסלב ירושלים: מאגנס, תשע"א
מלכיאל אליעזר, חוכמה ותמימות, הוצאת משכל
מיכה אנקורי, מרומי רקיעים ותחתיות שאול - מסע הנפש של רבי נחמן מברסלב, תל אביב תשנ"ה
צבי מרק, כל סיפורי ר' נחמן מברסלב - המעשיות, הסיפורים הסודיים, החלומות והחזיונות, ירושלים: מוסד ביאליק וידיעות ספרים, תשע"ד.
רוני בר לב, אמונה רדיקלית, אוונגרד האמונה של רבי נחמן מברסלב, רמת גן: הוצאת בר-אילן, 2017
רועי הורן (עורך), החיים בגעגוע: קריאת חדשות בסיפורי מעשיות של ר' נחמן מברסלב, תל אביב: ידיעות אחרונות/חמד, 2010
יעקב אבן-חן, ר' נחמן מבראסלאב - סיפור חייו, הוצאת מבוע, ירושלים, 1981 (הספר בקטלוג ULI)
ציפי קויפמן, הולדת האב - ר' נחמן מברסלב והבעש"ט - השפעה והבניה, הוצאת מאגנס, 2020
צבי מרק, סודות שמים וסודות אדם - רבדים חזיוניים וספרותיים בספר "ליקוטי מוהר"ן" וזיקתם לגאולה ולארץ ישראל, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן תשפ"ד.
יונתן מאיר, שלוש הרצאות על חסידות ברסלב, ירושלים, מכון שוקן למחקר היהדות, תשפ"ד
לקריאה נוספת > ספרות תורנית

רבי בצלאל פרידמן, אוצר יראת שמים, - חיבור מקיף בתולדות חיי רבי נחמן מברסלב וחסידיו, הוצאת 'קרן הדפסה דחסידי ברסלב' ירושלים תשמ"ב.
רבי לוי יצחק בנדר, שיח שרפי קודש - ברסלב, כל השיחות והסיפורים ותולדות חיי רבי נחמן מברסלב וחסידיו, הוצאת 'משך הנחל' ירושלים תשמ"ח.
פנחס שדה (עריכה), רבי נחמן מברסלב: תיקון הלב - סיפורים חלומות שיחות, הוצאת שוקן, ירושלים ותל אביב, ה'תשמ"ב (1982)
הרב חיים מנחם קרמר, לעבור את הגשר הצר: מדריך מעשי לתורתו של רבי נחמן מברסלב. תרגם יואל לרנר, מכון נחלת צבי, ירושלים, 2002
מבעיר הלבבות בהוצאת קרן רבי ישראל דב אודסר
שי צ'רקה, פתקאות מהשמים, הוצאת מודן (קומיקס)
ר' נחמן מברסלב: תורות, שיחות, סיפורי מעשיות, סדרת "עם הספר" של הוצאת ידיעות אחרונות, 2009.
הרב אריה קפלן, חידוש כמוני לא היה בעולם, תרגום לעברית 2019.
רן ובר, להיות בשמחה, הוצאת אלומות, 2018 (הספר בקטלוג ULI)
קורנל טאבורי

זהו שם הונגרי; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |

 לידה:  25 ביוני 1879 סולנוק, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  15 ביולי 1944 (בגיל 65) גרמניה הנאצית אושוויץ, גרמניה הנאצית 
 שם לידה:  Tauber Kornél 
 מדינה:  הונגריה 
 צאצאים:  פאל טאבורי, ג'ורג' טבורי 
 
קורנל טאבורי (במקור טאובר עד 1902, בהונגרית: Tábori Kornél; סולנוק, 25 ביוני 1879 – אושוויץ, 15 ביולי 1944) היה סופר, עיתונאי, מתרגם, עורך וכתב יהודי-הונגרי. אביהם של פאל טאבורי וג'ורג' טבורי. שמות בדויים שלו כסופר היו: Old Boy, דוב זקן (Öreg Medve).
ביוגרפיה > עד מלחמת העולם הראשונה

טאבורי נולד במשפחה יהודית כבנם של מור טאובר וינקה אדלר. ב-23 ביוני 1907 בבודפשט, התחתן עם אלזה זיפר, בתם של דר' אמיל זיפר ופרנצישקה קראוס. הוא סיים לימודי משפטים, אך עבד כעיתונאי. הוא היה הכתב של הפשטי נפלו, כתב לענייני משטרה. במלחמת העולם הראשונה היה הכתב של הפשטי נפלו לענייני צבא ומלחמה ולימים מונה לסגן עורך העיתון. הוא היה הכתב ההונגרי הראשון שעסק בדו"חות פשע והעיתונאי הראשון שהמחיש את כתביו בצילומיו שלו. הוא נסע רבות לפני מלחמת העולם הראשונה, כולל רוסיה במהלך המהפכה בשנת 1905, וגם דיווח מבלגרד כאשר המלכה דראגה והמלך אלכסנדר נרצחו ב-1903. לאחר שנת 1914 הוא ארגן משלוחי סיוע לעשרות אלפי אנשים שסבלו מעוני עקב המלחמה, במיוחד לילדים. הוא העביר הרצאות בהולנד, בבלגיה ובשווייץ, ובכך ארגן שהות במערב של חופשה ארוכה או קצרה יותר לאלפי ילדים הונגרים. הוא היה במונחים של היום "מנהל השיווק" של "הליגה הלאומית להגנת הילד", העביר הרצאות ברדיו על הליגה וארגן איסוף תרומות לילדים. בשנת 1916 דיווח על פלישת רומניה לטרנסילבניה.
ביוגרפיה > אחרי הרפובליקה הסובייטית

בשנת 1919 גם הוא תמך ברפובליקה הסובייטית ההונגרית, ובשל כך נמנע ממנו לתפוס תפקיד כעיתונאי משנת 1920. אף על פי כן עבד ברציפות: בשנת 1920 פרסם את אלבום הצילום החברתי-הונגרי הראשון אודות הסבל בבודפשט, בשנת 1921 פרסם כמה מסמכים מהארכיון הסודי של וינה (מסמכים של ממשלת 1848, מכתבים מוחרמים של לאיוש קושוט וכו'). במשך חמש עשרה שנים קורנל טאבורי היה המארח הרשמי של ידוענים זרים שביקרו בהונגריה, כולל תומאס מאן בשנת 1923. הוא עשה הרבה למען פיתוח התיירות בהונגריה. בשנת 1944 גמלו לו על כך וגורש למחנה הריכוז אושוויץ, שם מצא את מותו.
ביוגרפיה > כעורך

טאבורי היה העורך של כמה סדרות ספרים, שהראשונה בהן נקראה "הפעמון הגדול" (ספריית העיתונאים), ככל הנראה הכרך הראשון שלו פורסם בשנת 1908 ("בודפשט משחקת בקלפים – השחקנים מסוכנים ומזויפים" – נולד מפרי עטו של טאבורי) ובסך הכל שמונה כרכים של עיתונאים בעלי שם נוספים כאלה. בין הכותבים שלו, היו לאסלו לקטוש (מקודם: קלנר), דיולה סִינִי, יאנוש פרוליך, דיולה הגדוש, לאסלו פנייש ודניאל גגוש. הסדרה הבלתי נשכחת הנוספת שלו הייתה "הספרייה העליזה", ממנה פורסמו לפחות ששים כותרים מ-1910 עד 1920 וכללה כמעט כול הומוריסטן בזמנו: אנדרה נאג', אישטוואן סומאהאזי (במקור ארנולד שטיינר), פרידייש קארינתי, מיקשה ברודי וארפאד פאסטור. בשנת 1919, הוא השיק עיתון דיווחים בשם פשט (Pest), אשר הגיע רק לשש מהדורות בשל עליית הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. בשנים האחרונות לחייו ערך את כתב העת "הגנת הילד" (Gyermekvédelem). בשנות השלושים ערך את סדרת רומני ההרפתקאות של נובה (A Nova kalandos regényei), בה פרסם גם כמה תרגומים.
ביוגרפיה > כסופר

מרבית ספריו היו בעלי אופי סוציוגרפי (הבולט בהם "מחזור-בודפשט החוטאת" שכתב יחד עם ולדימיר סקיי וכן "חטא וסבל בעולם הילדים", ספר חלוץ של הסוציופוטוגרפיה ההונגרית), אך הוא כתב גם ספרי מסעות וספרי ילדים, בסך הכל כחמישים כרכים. אלבום התמונות החברתי שלו, שיצא בשנת 1920 – "על הזוועות של מדינה שנידונה למוות", ו"פשיטה על שכונות העוני של בודפשט" – שנתן דחיפה לשליחת ילדים עניים לחופשת קיץ בחו"ל שהחלה בשנת 1920. הוא פעל רבות למען פיתוח התיירות להונגריה והיה מנהל העיתונות של איגוד התיירות.
ביוגרפיה > כמתרגם וכבמאי

במיוחד משנות ה-30 ואילך הוא השקיע יותר ויותר בהבטחת פרנסה ראויה למשפחתו. הוא תרגם את יצירותיהם של צ'ארלס דיקנס, זיין גריי, הנרי ס. לנדור, פיטר צ'ייני, פרנסיס ברט-יאנג, אפטון סינקלר ו-פ. ס. וראן (Percival Christopher Wren), ובמשך תקופה ארוכה הופיעו כתביו בשם בדוי (Old Man). בשנת 1914 ביים את אחד הסרטים האילמים הראשונים (אמנם נותר רק בשברי חלקים, אך שרד עד היום) ששמו היה "פופי קונה נעליים", שלפי כמה מקורות היה התפקיד הקולנועי הראשון של דיולה קאבוש.
הנצחה

בשנת 1966, בנו פאל (פול) טאבורי, שהתגורר באנגליה, ערך ותרגם את החוויות הנסתרות שאסף אביו במהלך ארבעים שנות הקריירה שלו כעיתונאי ופרסם אותן בשם "My Occult Diary – היומן הנסתר שלי". בשנת 1995, בהתבסס על התסריט והזכרונות של בנו ג'ורג' טבורי, ביים מייקל ורהובן סרט בשם Mutters Courage על השבועות האחרונים של אביהם ועל האופן שבו משפחת טאבורי נפרדה ואיך הם, הבנים, ברחו מהונגריה. עבודותיו של קורנל טאבורי מופיעות בעיקר במכירות פומביות ופורסמו מחדש בשנת 1992. בשנת 2015 פורסם שוב ספרו "בודפשט הבלתי מוסרית". דמותו מופיעה ברומן הפשע "בודפשט החוטאת" מאת הסופר ההונגרי וילמוש קונדור.
לקריאה נוספת

מיהו מי בספרות ההונגרית? מאגרי ספרים מסת"ב 9638607106
http://archiv.vfmk.hu/konyvtar/digitalizalas/1_sz_melleklet_1_0.pdf
לקסיקון ביוגרפי הונגרי
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929 קורנל טאבורי
Buza Péter (2013). "Akit elárult a hazája". Budapest (A városlakók folyóirata). אורכב מ-המקור ב-2014-02-22.
פטר בוזה: בודפשט החוטאה של טאבורי. בודפשט, 2013, ISBN 9789637537363
הערות שוליים

↑  A Belügyminisztérium 1902. évi 110805. sz. rendelete. MNL-OL 30807. mikrofilm 704. kép 2. Névváltoztatási kimutatások 1902. év 49. oldal 38. so
↑  Az elhalálozás bíróilag lett megállapítva, a budapesti központi járásbíróság Pk.T.626021/1951/5. sz. jogerős végzésével.
↑  Halálesete bejegyezve Budapest VIII. ker. polgári halotti akv. 1185/1951. folyószám alatt.
↑  A házasságkötés bejegyezve Budapest VI. ker. polgári házassági akv. 736/1907. folyószám alatt.
↑  Paul Tabori (2008-08-25). "(Editor's Preface to) My Occult Diary" (באנגלית). Google Books.
↑  Anat Feinberg/George Tabori (2008-08-25). "The theatre of George Tabori" (באנגלית). Google Books.
↑  ALBERTINI BÉLA (2005). "Az első magyar szociofotó "album"" (בהונגרית). Budapesti Negyed.
↑  Buza Péter, Filep Tamás Gusztáv: Tábori bűnös Budapestje - OSZK, Budapesti Városvédő Egyesület 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810607115105606  BnF: cb123164132 (data)  GND: 132307677  ISNI: 0000 0000 7832 4823  LCCN: no2001030355  SUDOC: 188171568  VIAF: 44366842   WorldCat (עם VIAF): 44366842
יצחק יוליוס גוטמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 באפריל 1880 הילדסהיים, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  19 במאי 1950 (בגיל 70) ירושלים 
 מקום קבורה:  בית הקברות סנהדריה 
 השקפה דתית:  יהדות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ורוצלב 
 מוסדות:  בית המדרש הגבוה למדעי היהדות  בית המדרש לרבנים בברסלאו 
 עיסוק:  היסטוריון, פילוסוף, רב, מרצה באוניברסיטה 
 הושפע מ:  הרמן כהן, קאנט
 השפיע על:  גרשום שלום, מרטין בובר, מרדכי קפלן, אברהם יהושע השל, הוגו ברגמן, נחמה ליבוביץ' ויוסף בן שלמה
 מדינה:  גרמניה, ישראל 
 
יצחק יוליוס גוטמן (Julius Guttmann; ה'תר"ם, 15 באפריל 1880 – ד' בסיוון ה'תש"י, 20 במאי 1950) היה הוגה דעות ישראלי יליד גרמניה, חוקר ומרצה בתחום הפילוסופיה היהודית. מראשוני האוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה

גוטמן נולד בשנת 1880 בהילדסהיים שבגרמניה, בן לרב והפילוסוף של הדת יעקב גוטמן (1845–1919) ולבֶּאַטֶה לבית סימונסון (נולדה ב-1858) מקופנהגן. אביו שימש בשנים 1874–1892 רבה הראשי של הילדסהיים.
את הדיסרטציה שלו כתב גוטמן באוניברסיטת ברסלאו, על "מושג האלוהים של קאנט" (Der Gottesbegriff Kants). כבר בשנת 1910 נהיה למרצה לפילוסופיה באוניברסיטת ברסלאו. ב-1919 הצטרף לסגל בית המדרש הגבוה ללימודי יהדות בברלין והיה מרצה לפילוסופיה יהודית, וכן הוציא בשנת 1933 את ספרו הגדול "הפילוסופיה של היהדות". בשנים אלה היה גם מנהלה המדעי של בית המדרש הגבוה למדעי היהדות.
בשנת 1934 עלה לארץ ישראל והתמנה לפרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית בירושלים הצעירה. שם עמד בראש הקתדרה לפילוסופיה יהודית. חי בירושלים עד מותו ב-20 במאי 1950. הוא נקבר יום לאחר מכן בבית הקברות סנהדריה. אשתו הייתה מארגאריתה לבית הנטשל. מתלמידיו: גרשום שלום, מרטין בובר, מרדכי קפלן, אברהם יהושע השל, הוגו ברגמן ונחמה ליבוביץ'. היה בקשרי ידידות עם ליאו שטראוס. אוספו האישי שמור בספרייה הלאומית.