stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
באה בקלות
עלילה

אוליב (אמה סטון), תלמידת תיכון מפיצה על עצמה שמועה שהיא שכבה עם מישהו ובעקבות כך יוצא לה מוניטין של מופקרת. אוליב מסייעת לברנדון, חברה ההומוסקסואל שסובל מהצקות מתלמידי בית הספר בגלל נטיותיו המיניות, והשניים מביימים קיום יחסי מין במהלך מסיבה, כשמחוץ לחדר מאזינים תלמידי השכבה. בעקבות ההצלחה בעליית מעמדו של ברנדון, תלמידים לא מקובלים נוספים בבית הספר מבקשים את עזרתה של אוליב ובתמורה לקופונים והנחות שונות היא מסכימה שיספרו כי קיימו עמה יחסי מין מלאים או חלקיים.
אוליב מאמצת את תדמית המופקרת שיצאה לה, לובשת בגדים פרובוקטיביים ועליהם תופרת אות A אדומה, בהתאם למוטיב מהספר אות השני.
אוליב מתיידדת עם מריאן (אמנדה ביינס), תלמידה נוצרית אדוקה שהייתה יריבתה הגדולה ביותר. היא מגלה כי יועצת בית הספר גברת גריפית' (ליסה קודרו), רעייתו של המורה האהוב שלה (תומאס היידן צ'רץ) מנהלת רומן עם מייקה, חברה של מריאן שאף נדבק ממנה במחלת מין, כלמידיה. מייקה מספר כי נדבק בכלמידיה מאוליב, מה שמביא לנתק בינה למריאן ולקריאות לגרשה מבית הספר.
אחד התלמידים מזמין אותה לארוחת ערב, במהלכה מנסה לנשק אותה בכוח ומתברר כי רק רצה בשירותיה המיניים. אוליב נעלבת ומבריחה אותו. טוד (פן בדג'לי) שהוא מושא אהבתה עוד מחטיבת הביניים, אוסף אותה ומסיע אותה הביתה, בדרך השניים מתוודים על אהבתם אחד לשני וטוד מספר כי ידע שאוליב אינה מופקרת באמת, לאחר שבילדותו הסכימה לספר כי נישקה אותו אף על פי שהתבייש.
אוליב מנסה לשנות את המוניטין הרע שיצא לה, אבל מגלה שכל אלו שעזרה להם מסרבים לספר את האמת, וכך גם לא יועצת בית הספר. היא חושפת את הפרשה בפני מר גריפית' שנפרד בשל כך מאשתו.
לאחר שיחה מעודדת עם אמה, הוגה אוליב תוכנית לחשוף את האמת בפני כל הקהילה. בשיתוף עם טוד היא מבצעת הופעה פרובוקטיבית במופע הצגת נבחרת הכדורסל של בית הספר ומזמינה את כולם לצפות בה ובטוד בשידור חי באינטרנט בה סיפרה בפירוט את כל העלילה. במהלך השידור טוד מגיע לאוליב, ומבצע מחוות אהבה ממגוון סרטי נעורים אחרים, כמו שחלמה. אוליב מספרת לקהל צופיה, כי ייתכן ותבחר לקיים יחסי מין עם טוד בזמן הקרוב, בליל החתונה או בכל זמן אחר ושאין זה מעניינו של אף אחד אחר.
שחקנים

| שחקנ/ית | דמות |
| --- | --- |
אמה סטון: אוליב פנדרגאסט
פטרישה קלארקסון: רוזמרי פנדרגאסט
סטנלי טוצ'י: דיל פנדרגאסט
אליסון מישלקה: ריהאנון "רי" אברנטי
פן בדג'לי: טוד
אמנדה ביינס: מריאן ברייאנט
תומאס היידן צ'רץ: מר גריפית'
ליסה קודרו: גברת גריפית'
קאם ג'יגנדה: מיקה
מלקולם מקדואל: המנהל גיבונס
ביקורות

הסרט קיבל בסך הכל ביקורת טובה, ורבים מהמבקרים שבחו את ההופעה של אמה סטון בסרט. האתר "Rotten Tomatoes" נתן לסרט ציון של 87% בהתבסס על 157 ביקורות, ובאתר "Metacritic", המתבסס על ביקורות המיינסטרים, קיבל הסרט ציון משוקלל של 72%, בהתבסס על 34 ביקורות.
הכתב ג'ון גריפית'ס מה-Us Weekly נתן לסרט שניים וחצי כוכבים מתוך ארבעה, כשהוא משבח את סטון וקובע כי "עם קולה הצרוד ושערה הלוהט, סטון היא מרהיבה, כהד ללינדזי לוהן", אך לגבי עלילת הסרט אמר ש"הסיפור רזה, והצחוק מועט".
פרסים

ב-14 בדצמבר 2010 הוכרזה אמה סטון כמועמדת לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר במחזמר או קומדיה.
פסקול

ב-14 בספטמבר 2010 יצא פסקול הסרט להורדה באתר iTunes, ומופיעים בו, בין היתר, הפוסיקט דולז, ואן ריפאבליק, נטשה בדינגפילד, לנקה, קרדינל אופישל וג'סי ג'יי.
הערות שוליים

↑  Easy A (Original Motion Picture Soundtrack) באתר iTunes
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 8fc23de8-ce70-4481-a608-2372fc8131c7
בומביניים

| בומביניים |
| --- | --- |
   Bombina variegata
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: חסרי זנב
תת־סדרה:: ארכאובטרכיה
משפחה:: בומביניים
שם מדעי
 Bombinatoridae ‏גריי, 1825
תחום תפוצה


בומביניים (שם מדעי: Bombinatoridae) היא משפחה בסדרת חסרי הזנב. הבומביניים ידועים ברעילותם, עובדה הבאה לידי ביטוי בצבעי אזהרה בהם צבועה בטנם.
גופם של הפרטים בסוג Bombina שטוח, ועורם מכוסה ביבלות. בעת מצוקה, הם מפעילים רפלקס (the unken reflex), שבמהלכו הם מקשתים את גבם וגפיהם על מנת לחשוף את בטנם הצבועה בצבעים בהירים. הם עשויים אף להתהפך ולשכב על גבם. מטרתו של מעשה זה היא להרתיע ולשמש כאזהרה לטורפים. הקרקור של כמה מינים מסוג Bombina שונה מקרקורם של חסרי זנב אחרים, בכך שקול הקרקור מופק בעת השאיפה ולא בעת הנשיפה. את ביציהם הם מטילים באגמים קטנים ובשלוליות.
הסוג Bombina חי באיי הפיליפינים ובבורנאו, בעוד את פרטי הסוג Barbourula ניתן למצוא ברחבי אירואסיה. אלו האחרונים מעט פחות צבעוניים, והם בעלי קרומי שחייה גם באצבעות, נוסף על הקרומים באצבעות הרגליים. עד כה לא נצפו ראשנים של הסוג Barbourula.
מיון

משפחת הבומביניים מכילה 2 סוגים:
Barbourula - בו 2 מינים
Bombina - בו 8 מינים, ביניהם בומבינה אדומת-גחון.
נמצאו מאובנים של כמה מינים מהסוג Bombina, החל מתקופת הפליוקן ועד הפליסטוקן.
אריק אג'יופור

אריק אג'יופור (נולד ב-21 ביולי 1979 באסאבה, ניגריה) הוא כדורגלן עבר ניגרי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה

אריק אג'יופור שיחק במספר קבוצות בניגריה, ובשנת 1999 עבר לקבוצת אנימבה, במדיה שיחק שלוש שנים. בשנת 2002 הגיע לישראל וחתם בשורות האלופה, מכבי חיפה, מיד לאחר גביע העולם בכדורגל 2002 בקוריאה הדרומית ויפן, בו נמנה עם סגל נבחרת ניגריה, אך לא שותף. באותה העונה הוא העפיל עם מכבי חיפה לשלב הבתים בליגת האלופות, וזכה עימה בגביע הטוטו. לאחר שנתיים במכבי חיפה עבר אג'יפור למועדון ספורט אשדוד, ושיחק בה עונה אחת.
לאחר שלוש שנים עזב אג'יפור את ישראל ועבר לשחק בקפריסין, בקבוצת אנוסיס נאון פראלימני, במדיה שיחק עד שנת 2009.
תארים

ליגת העל (1 ):
2003/2004
הערות שוליים

↑  FIFA Tournaments - Players & Coaches - Eric EJIOFOR, FIFA.com (באנגלית)
| נבחרת ניגריה – גביע אפריקה לאומות 2002 (מקום שלישי) |
| --- | --- | --- |
|  1 שורונמו •  2 יובו •  3 בביארו •  4 קאנו •  5 אוקורונקבו •  6 וסט •  7 פינידי •  8 איגביני •  9 אגאלי •  10 אוקוצ'ה •   11 לוואל •  12 אגבו • 13 בבאנגידה •  14 אודזה • 15 אוליסה • 16 אורומה • 17 אגהאהווה • 18 אוג'יגווה • 19 אג'יופור • 20 איקפבה • 21 כריסטופר • 22 אקנג'י • מאמן: אמודו |  1 שורונמו •  2 יובו •  3 בביארו •  4 קאנו •  5 אוקורונקבו •  6 וסט •  7 פינידי •  8 איגביני •  9 אגאלי •  10 אוקוצ'ה •   11 לוואל •  12 אגבו • 13 בבאנגידה •  14 אודזה • 15 אוליסה • 16 אורומה • 17 אגהאהווה • 18 אוג'יגווה • 19 אג'יופור • 20 איקפבה • 21 כריסטופר • 22 אקנג'י • מאמן: אמודו | ניגריה |
| נבחרת ניגריה – מונדיאל 2002 |
| --- | --- | --- |
|  1 שורונמו •  2 יובו •  3 בביארו •  4 קאנו •  5 אוקורונקבו •  6 ווסט •  7 איקדיה •  8 אדפוג'ו •  9 אוגבצ'ה •  10 אוקוצ'ה •   11 לוואל •  12 אג'ידה • 13 אפולבי •  14 אודזה • 15 כריסטופר • 16 סודג'ה • 17 אגהאהווה • 18 אקוואג'בו • 19 אג'יופור • 20 אוביורה • 21 יוטקה • 22 אניימה • 23 אופבונמי • מאמן: אוניגבינדה |  1 שורונמו •  2 יובו •  3 בביארו •  4 קאנו •  5 אוקורונקבו •  6 ווסט •  7 איקדיה •  8 אדפוג'ו •  9 אוגבצ'ה •  10 אוקוצ'ה •   11 לוואל •  12 אג'ידה • 13 אפולבי •  14 אודזה • 15 כריסטופר • 16 סודג'ה • 17 אגהאהווה • 18 אקוואג'בו • 19 אג'יופור • 20 אוביורה • 21 יוטקה • 22 אניימה • 23 אופבונמי • מאמן: אוניגבינדה | ניגריה |
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אריק אולסון

| --- | --- |

 לידה:  24 בינואר 1952 (בן 72) טקומה, וושינגטון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  Defense Language Institute  בית הספר התיכון סטדיום  האקדמיה הימית של ארצות הברית  בית הספר של הצי ללימודים מתקדמים 
 השתייכות:   הצי האמריקני
 תקופת הפעילות:  1973–2011 (כ־38 שנים)
 דרגה:   אדמירל
 תפקידים בשירות
 מפקד צוות 6 של אריות הים מפקד פיקוד הלוחמה המיוחדת של צי ארצות הברית מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים
 פעולות ומבצעים
 מלחמת המפרץ  קרב מוגדישו  מבצע חירות מתמשכת  מלחמת עיראק  מבצע חנית נפטון
 עיטורים
  כוכב הכסף  מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה  לגיון ההצטיינות
 
אדמירל אריק אולסון, 2010
אריק תור אולסון (אנגלית: Eric Thor Olson; ‏ 24 בינואר 1952) הוא אדמירל בצי האמריקאי בדימוס אשר שימש כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
חיים מוקדמים ולימודים

אולסון נולד בטקומה, וושינגטון, ארצות הברית. בשנת 1973 השלים אולסון את לימודיו באקדמיה הימית של ארצות הברית. בסיום לימודיו הוסמך כקצין בצי ארצות הברית.
קריירה

בשנת 1974 התנדב ליחידת הקומנדו הימי האמריקני, "אריות הים" (Navy SEALs), שם שימש כלוחם ומפקד. אולסון שירת במספר תפקידי פיקוד בצוותי הקומנדו הימי ובין היתר בצוות 6 של אריות הים. במלחמת המפרץ שירת כקצין מטה בפיקוד הלוחמה המיוחדת של הצי. על האופן בו לחם בקרב מוגדישו עוטר אולסן בכוכב הכסף. בשנת 1994 מונה למפקד צוות שש. בשנת 1999 מונה למפקד פיקוד הלוחמה המיוחדת של הצי. בשנת 2003 מונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים. ביולי 2007 מונה למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים, ושירת בתפקיד בין היתר בעת מבצע חנית נפטון. בשנת 2011 פרש לגמלאות.
לאחר פרישתו מונה לדירקטור בחברת אירידיום, כמו כן הוא מכהן כדירקטור בחברת אנדר ארמור.
הערות שוליים

↑  אמיר אורן, צבא ארה"ב: מלחמות למכביר. חיילים להשכיר, באתר הארץ, 17 באפריל 2009.
1 2  אריק אולסון, באתר navyseals.com
↑  יצחק בן-חורין, "מחבר הספר על בן לאדן היה מסוכסך עם חבריו", באתר ynet, 3 בספטמבר 2012.
↑  אריק אולסון באתר בלומברג
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1169763316  LCCN: n2009029124  VIAF: 88391687   WorldCat (עם VIAF): 88391687
בילי גייבור

| --- | --- |

גייבור בשנת 1950
 לידה:  13 במאי 1922 בינגהמטון, ניו יורק, ארצות הברית
 פטירה:  4 ביוני 2019 (בגיל 97) ג'ופיטר, פלורידה, ארצות הברית
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.80 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת סירקיוז
 דראפט:  סיבוב שני, 1948 רוצ'סטר רויאלס
 קבוצות כשחקן
 1948–1955:  סירקיוז נשיונלס
 הישגים כשחקן
 זכייה באליפות ה-NBA‏ (1955) בחירה למשחק האולסטאר של ה-NBA‏ (1953)
ויליאם "בילי" גייבור (באנגלית: William "Billy" Gabor;‏ 13 במאי 1922 – 4 ביוני 2019) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בקבוצת סירקיוז נשיונלס מליגות ה-NBL וה-NBA בין השנים 1948–1955. בעונת 1952/1953 נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, ולאורך 6 עונותיו בליגה רשם ממוצעים כוללים של 9.8 נקודות, 2.0 אסיסטים ו-1.8 ריבאונדים למשחק.
ביוגרפיה

גייבור נולד בעיר בינגהמטון שבניו יורק, ובשנת 1942 החל ללמוד באוניברסיטת סירקיוז. בין השנים 1943–1945 שירת בגיס האווירי של צבא ארצות הברית עד לסיום מלחמת העולם השנייה, וב-3 העונות הבאות חזר ללמוד בסירקיוז. בעונתו האחרונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 15.0 נקודות בממוצע למשחק.
בדראפט ה-BAA‏ 1948 נבחר גייבור על ידי רוצ'סטר רויאלס, בסיבוב השני, אך בחר לשחק עבור סירקיוז נשיונלס אשר השתתפה בליגת ה-NBL. בעונת 1949/1950 עבר יחד עם הנשיונלס לשחק ב-NBA. באותה עונה קלע 10.9 נקודות בממוצע למשחק, והוביל את קבוצתו לצד דולף שייס, אל סרבי ופול סימור לגמר הליגה, בו הפסידה מול מיניאפוליס לייקרס. בעונת 1952/1953 נבחר להשתתף במשחק האולסטאר, לצדם של שייס וסימור, על אף שרשם ממוצעים צנועים יחסית של 9.4 נקודות ו-1.9 אסיסטים למשחק. בעונת 1954/1955 זכה עם סירקיוז באליפות ה-NBA, לאחר שגברה בסדרת הגמר על פורט ויין פיסטונס בתוצאה 4–3. בשל פציעה שותף גייבור בשלושה משחקים בלבד באותה עונה, ולא שיחק כלל לאורך הפלייאוף. לאחר הזכייה באליפות פרש ממשחק, בגיל 32.
ב-4 ביוני 2019 נפטר גייבור כתוצאה מדלקת ריאות, בגיל 97.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות הקריירה של גייבור ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המכללות של גייבור, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1948, באתר basketball-reference.com
↑  ההודעה על פטירתו של גייבור, באתר ESPN,‏ 5 ביוני 2019
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארקולה ברנבאי

| --- | --- |

תמונת האמן מאת היינריך אדוארד פון וינטר, משנת 1816
 לידה:  1622 קפרארולה, חבל לאציו 
 פטירה:  5 בדצמבר 1687 (בגיל 65 בערך) מינכן, נסיכות הבוחר מבוואריה 
 מוקד פעילות:  רומא, מינכן
 תקופת הפעילות:  מ-1642
 זרם:  המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 סוגה:  מדריגלים, אופרה, מוזיקה כנסייתית
 כלי נגינה:  עוגב 
 שיתופי פעולה בולטים:  תלמיד: אגוסטינו סטפאני
 
ארקוׂלה בֶּרְנָבֵּאִי (איטלקית: Ercole Bernabei;‏ 1622 – 5 בדצמבר 1687) היה מלחין ונגן עוגב איטלקי שפעל בעיקר ברומא ובמינכן.
קורות חייו > ילדות וצעירות

ברנבאי נולד ביישוב קפרארולה במחוז ויטרבו שבחבל לציו.
הוא למד ברומא אצל אורציו בנוולי. ב-25 באוגוסט 1642 מתועד היותו נגן עוגב משנה למוזיקה ה"יוצאת מן הכלל" שנועדה לתפילות ערב ולמיסה בחג של לואי הקדוש בכנסיית סן לואיג'י דיי פראנצ'זי ברומא, שבה שימש בנוולי כקפלמייסטר (maestro di capella).
קורות חייו > פעילותו ברומא ובמינכן

ב-1653 התקבל במקומו של המלחין לואיג'י רוסי בתפקיד של נגן עוגב באותה כנסייה ונשאר בתפקיד זה עד 1658 כשהוחלף זמנית על ידי ארקולה פסטורלי. בשנה הבאה התקבל מחדש באותו התפקיד ופעל בו עד יולי 1665 כשהתמנה לקפלמייסטר של הקפלה המוזיקלית פיה לטראננסה (Pia Lateranense) בבזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו (1667-1665).
בשנים 1667–1672 כיהן גם כמנהל הקפלה של סן לואיג'י דיי פראנצ'זי, תפקיד שירש מאנטוניו מריה אבאטיני. ביוני 1672 הודות לתמיכת מלכת שוודיה, כריסטינה התמנה לקפלמייסטר של קפלה ג'וליה של בזיליקת סן פייטרו בוותיקן במקום המורה שלו, אורציו בנבולי, (Benevoli) שנפטר.
אולם כעבור שנתיים (1674) עזב את התפקיד כדי להתמנות במקום יוהאן קספר קרל כקפלמייסטר במינכן בחצר הנסיך הבוחר של בוואריה, פרדיננד מריה. הוא נשאר במינכן עד סוף חייו. בחצר הבווארית העלה על הבמה כמה אופרות שכתב. אגוסטינו סטפאני, לימים מלחין ידוע, ליווה אותו למינכן והיה תלמידו ועוזרו.
למרות הכל ברנבאי חלם לשוב לרומא אך לא הצליח ונפטר במינכן בדצמבר 1687.
קורות חייו > המוזיקה של ברנבאי

בשנותיו ברומא הלחין בנרבאי בעיקר מוזיקה כנסייתית ב"סגנון עתיק" (stile antico) אבל ידע גם להסתגל לסגנונות מודרניים יותר מתקופתו (stile moderno). כתב יצירות רבות בסגנון קונצרטי למספר קולות ובאסו קונטינואו אבל גם בסגנון פוליכוראלי, בהן ניכרת השפעת מורו בנוולי.
בגלל פעילותו האינטנסיבית כקפלמייסטר, פעל פחות בתחום המוזיקה החילונית. נודע במיוחד הודות ל"קונצ'רטו מדריגלסקו" שלו (1669), קובץ של 15 מדריגלים קונצרטיים ב"סגנון מודרני" לשלושה קולות ובאסו קונטינואו, אותו הקדיש לנסיך פלביו אורסיני, דוכס מברצ'אנו וששימש כדוגמה לתלמידו סטפאני בכמה מיצירותיו. האופרות של ברנבאי אבדו כולן. נותרו מהן רק שתי לבריות.
חייו הפרטיים

לברנבאי נולדו שני בנים, שניהם מוזיקאים:ג'וזפה אנטוניו ברנבאי ווינצ'נצו ברנבאי.
יצירות > אופרות

1674 - La conquista del vello d'oro in Colco חטיפת גיזת הזהב בקולכיס - לברית מאת ד. גיסברטי, מינכן
1675 - I portenti dell'indole generosa, ovvero Enrico terzo imperatore, duca di Baviera - בעלי רוח הנדיבות או הקיסר היינריך השלישי, דוכס בוואריה, לברית מאת ד.ג'יסברטי, מינכן
1680 - Il litigio del cielo e della terra ריב השמיים והאדמה, לברית מאת ו. טרצאגו, מינכן
1686 - Erote ed Anderote - ארוס ואנטארוס, לברית מאת ו. טרצאגו, מינכן
יצירות > אורטוריות

Santa Cristina - 1666 - כריסטינה הקדושה, לברית מאת לליו אורסיני - הוצגה בבית המרקיז פלאוטי בבולוניה
יצירות > מוזיקה קולית לא כנסייתית

1669 - Concerto madrigalesco a tre voci - הקונצ'רטו מדריגלסקו לשלושה קולות ובאסו קונטינואו - מלית מאת א. בלמונטה - נמצא כתב יד
יצירות > מוזיקה כנסייתית

1665 - Ecce sacerdos magnus - הנה הכהן הגדול - מוטט בשני קולות וקונטינואו ב"קובץ של ג'ובאני בטיסטה קאיפברי וד. פרנצסקו קוולוטי, חלק א"
Raccolta di Gio. Battista Caifabri e D. Francesco Cavallotti... Parte prima, רומא, ג. פאי G.Fei
1667 - Exaudiat Dominus - ישמע ה' - מוטט לשלושה קולות וקונטנואו, בקובץ של ג'ובני בטיסטה קאיפברי חלק ב
Raccolta di Gio. Battista Caifabri ...Parte seconda' - ברומא, א. בלמונטה
1691 - Sacrae modulationes (מודולציות קדושות) לשניים ולחמישה קולות, שני כינורות ובאסו קונטינואו, מינכן
שתי מיסות ל-16 קולות
23 קטעים קדושים (מוטטים, המנונים, אנטיפונים ל-4–8 קולות
23 brani sacri (mottetti, inni, antifone) per 4-8 voci
לקריאה נוספת

R. Casimiri: Ercole Bernabei, maestro della Cappella musicale lateranese,Roma, 1920)
A. Morelli: Il Theatro spirituale ed altre raccolte di testi per oratorio romani del Seicento, in «Rivista italiana di musicologia», XXI 1986, pp. 61-143
Julie Anne Sadie (dir) La Musique baroque - Fayard, Paris 1995 p.347
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  Sadie 1995
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007436300405171  BnF: cb147933470 (data)  GND: 100640362  ICCU: MUSV006655  ISNI: 0000 0000 8141 4547  LCCN: no00049272  MusicBrainz: 7823cee7-8cf6-47c0-83fb-bab97744787c  NKC: xx0213202  NTA: 070278016  SNAC: w6qz41x1  SUDOC: 155721771  VIAF: 61812429   WorldCat (עם VIAF): 61812429
אשמה לבנה

אשמה לבנה היא אמונה שאנשים לבנים נושאים באחריות קולקטיבית לנזק שנבע מיחס גזעני היסטורי או נוכחי לאנשים המשתייכים לקבוצות גזעיות אחרות, כמו למשל בהקשר של סחר העבדים האטלנטי, קולוניאליזם אירופי ורצח עם של עמים ילידים.
באזורים מסוימים בעולם המערבי, יש המכנים זאת אשמה של מתיישבים לבנים, אשמה קולוניאלית לבנה, ווריאציות אחרות, המתייחסות לאשמה בצורה נוקבת יותר ביחס להתיישבות וקולוניזציה אירופית. למושג האשמה הלבנה יש דוגמאות הן היסטוריות והן בנות זמננו בארצות הברית, אוסטרליה ובמידה פחותה בקנדה, דרום אפריקה, צרפת ובריטניה. תחושת האשמה הלבנה תוארה על ידי פסיכולוגים כמו ליסה ב' ספניירמן ומרי ג'יי הפנר כאחת ההשלכות הפסיכו-סוציאליות של גזענות עבור אנשים לבנים יחד עם אמפתיה לקורבנות גזענות ופחד מאנשים שאינם לבנים.
היסטוריה > שימוש מוקדם

הביטוי "אשמה לבנה" הועלה לראשונה כהאשמה, כמו כאשר ג'יימס בולדווין כתב כי "No curtain under heaven is heavier than that curtain of guilt and lies behind which white Americans hide" (אין וילון כבד יותר תחת השמש מווילון האשמה והשקרים שמאחוריו מתחבאים לבנים אמריקאים) במאמרו "אשמת האדם הלבן", אשר פורסם בשנת 1965. מרטין לותר קינג טען באופן דומה שגזענות היא בושה לאומית קולקטיבית, ולא אישית, ואמר ב-1965 כי "חוסר צדק גזעני הוא עדיין הנטל אותו נושא הכושי ואות הקלון של אמריקה". או, כפי שניסח זאת ב-1968, "כולם חייבים להשתתף באשמה כיחידים וכמוסדות. הממשלה חייבת בהחלט לחלוק באשמה; יחידים חייבים לחלוק באשמה; אפילו הכנסייה חייבת לחלוק באשמה".
הביטוי הגיע לשימוש במובן פסיכולוגי, כדי לציין רגשות אשמה של אנשים לבנים. ג'ודית כץ, מחברת ההנד-בוק White Awareness: Handbook for Anti-Racism Training משנת 1978, ביקורתית כלפי מה שהיא מכנה "קיבעוני אשמה לבנים מתמסרים" (self-indulgent white guilt fixations). החששות שלה לגבי האשמה הלבנה הובילו אותה לעבור ממפגשים של קבוצות שחורות-לבנות לקבוצות של לבנות לגמרי בהכשרתה נגד גזענות. היא גם נמנעה משימוש באנשים שאינם לבנים כדי לחנך מחדש אנשים לבנים, היא אמרה, כי היא מצאה שזה הוביל אנשים לבנים להתמקד בקבלת אשרור ומחילה במקום בשינוי מעשיהם או אמונותיהם.
דו"ח ב"וושינגטון פוסט" משנת 1978 מתאר את ניצול האשמה הלבנה על ידי רמאים לבנים המעמידים פנים שהם מייצגים חברות או פרסומים בעלי אוריינטציה של מיעוטים: "עורכי דין טלפוניים ודואר, סוחרים על 'אשמה לבנה', גורמים לאלפי אנשי עסקים לקנות מודעות בפרסומים מזויפים". החברות המוכרות את הפרסומת השתמשו בשחקנים לבנים שהעלו מבטא שחור או מקסיקני כדי למכור שטחי פרסום בפרסומים שמעולם לא הופצו לציבור.
היסטוריה > מחקר אקדמי

בשנת 1999, מחקר אקדמי שנערך באוניברסיטת פנסילבניה בדק את מידת התחושה החברתית של אשמה לבנה. המחקר ביקש להתחקות אחר מקורות קדומים אפשריים המבוססים על אשמה, והקשר של אשמה לבנה ליחס לאפליה מתקנת. ארבעת המחקרים חשפו כי "למרות שהאשמה הלבנה הממוצעת נטתה להיות נמוכה, כשהממוצע נמצא ממש מתחת לנקודת האמצע של הסקאלה, הטווח והשונות מאששים את קיומם של רגשות אשמה לבנה עבור חלקם". הממצאים גם הראו שאשמה לבנים הייתה קשורה ישירות ל"הערכות אישיות שליליות יותר" של אנשים לבנים באופן כללי, ומידת רגשות האשמה הלבנים של הפרט ניבאה באופן עצמאי עמדות כלפי פריבילגיות לבנים, אפליה גזעית ואפליה מתקנת.
מחקר משנת 2003 באוניברסיטת קליפורניה, סנטה קרוז, במחקר הראשון שלו, שיחזר את הקשר בין אשמה לבנים וכוח האמונה בפריבילגיה הלבנה. המחקר השני חשף שאשמה לבנים "נבעה מראיית אמריקאים אירופאים כמבצעי אפליה גזעית", וגם מנבאת תמיכה במאמצי פיצוי לאפרו-אמריקאים.
מאמר אקדמי אחד מציע שבצרפת, אשמה לבנה עשויה להיות מאפיין נפוץ בניהול יחסי גזעים - בניגוד למדינות אחרות באירופה.
סקירה משנת 2019 של שני מחקרים מגלה כי "בקרב ליברלים חברתיים, למידה על פריבילגיה לבנים מפחיתה את האהדה, (ו) מגבירה את האשמה".
אזורים > בארצות הברית

פעיל זכויות האזרח האמריקאי בייארד רוסטין כתב שפיצויים על עבדות יהיו ניצול של אשמה לבנים ויפגע ב"שלמותם של השחורים". בשנת 2006, הסנאטור דאז ברק אובמה כתב בספרו The Audacity of Hope כי "בצדק או שלא, האשמה הלבנה מיצתה את עצמה במידה רבה באמריקה". השקפתו בנושא התבססה על אינטראקציה בסנאט האמריקני, שם היה עד למחוקק לבן שהתלונן על כך שגרם לו "להרגיש לבן יותר" כאשר עמית שחור דן איתם בגזענות מערכתית.
שלבי סטיל, סופר פוליטי שחור שמרן, מתח ביקורת על הרעיון בספרו White Guilt: How Blacks and Whites Together Destroyed the Promise of the Civil Rights Era מ-2006. סטיל האשים כמה אנשים שחורים בניצול אשמה לבנים על ידי התחזות לקורבנות של גזענות לבנה. סטיל כינה זאת תיעול לא הגון של כוח פוליטי על ידי שימוש באשמה לבנה כדי לתבוע סמכות מוסרית בלעדית.
ג'ורג' פ. וויל, בעל טור פוליטי אמריקאי שמרני, כתב: "[אשמה לבנה היא] סוג של ברכה עצמית, שבה לבנים יוזמים 'מדיניות חמלה' כלפי אנשים צבעוניים, כדי להפגין את חפותם לגזענות".
ב-2015, כשהתברר שפעילת זכויות האזרח האמריקנית רייצ'ל דולזל התחזתה לאפרו-אמריקאית, עיתונאית וושינגטון פוסט, קריסה תומפסון, תיארה אותה כ"ארכיטיפ של אשמה לבנה ששיחקה עד הסוף". תומפסון דנה בסוגיה עם הפסיכולוג דרלד ווינג סו, מומחה לזהות גזעית, שהציע שדולזאל נהייתה מוקסמת כל כך מגזענות וסוגיות צדק גזעי שהיא "הזדהה יתר על המידה" עם אנשים שחורים. בשנת 2016, מחוז בית הספר של מחוז הנריקו, וירג'יניה הפסיק את השימוש בסרטון החינוכי, Structural Discrimination: The Unequal Opportunity Race, שהמחיש ויזואלית פריבילגיה לבנים וגזענות מבנית. הורים התלוננו, וכינו זאת סרטון אשמה לבנה, מה שהוביל לאיסורו על ידי המפקח של המחוז.
מאז 2016, ליברלים לבנים מדרגים קבוצות לא-לבנות בצורה חיובית יותר מאשר לבנים. כל קבוצה גזעית אחרת מרגישה יותר חיובית לגבי הגזע שלה מאשר לגבי גזעים אחרים, על פי סקר שבוצע על ידי מחקרי הבחירות הלאומיים האמריקאיים ב-2018. זה יוחס לרצון להפריד את עצמם מעמדותיו הגזעניות של הנשיא דאז דונלד טראמפ וכמה מחסידיו.
באוקטובר 2018, האקונומיסט הציע כי עלייה באמריקאים הטוענים למוצא אינדיאני, לעיתים קרובות באופן שגוי, עשויה להיות מוסברת על ידי ניסיונות "לשחרר אותם מאשמה אירופית קולקטיבית בגין רצח עם של ילידים ". בשנת 2019, נטען כי אמריקאים לבנים ליברליים הושפעו מאשמה לבנים, משנים דפוסי התנהגות פוליטיים וחברתיים כדי להיות יותר כוללניים מבחינה גזעית לאחר בחירתו של דונלד טראמפ. זה כלל את השיטות שבהן נשקלו מועמדים דמוקרטיים לבחירות לנשיאות ב-2020.
באוקטובר 2019, תלמידים בחטיבת הביניים במסצ'וסטס גייסו כסף עבור שבט משפי וומפנואג, לאחר שלמדו כיצד התמודדו קולוניסטים אירופאים עם אבותיו של השבט. מנהל בית הספר אמר שזה "הותיר את כל התלמידים שלנו עם תחושת האשמה האירופית הזו, או משהו כזה", ותלמיד אחד העיר "אם לא ננסה לתקן את מה שעשו אבותינו, השבטים ימותו".
אזורים > באוסטרליה

ספרה של הסופרת סאלי מורגן משנת 1987, "המקום שלי", החוקר את הזהות האבוריג'ינית, ספג ביקורת על כך שסיפק לאירופאים אוסטרליים נרטיב של קולוניזציה באוסטרליה, אשר, טוענים המבקרים, מרגיע בנדיבות מדי את אשמת המתנחלים הלבנים. מרסיה לנגטון תיארה את הספר כמעין קתרזיס לא מוצדק לאשמה אירופית: "הספר הוא קתרזיס. הוא נותן שחרור והקלה, לא כל כך לאנשים אבוריג'ינים המדוכאים על ידי גזענות פסיכוטית, אלא ללבנים שהשתתפו ביודעין ובלי משים".
אזורים > בניו זילנד

בניו זילנד, מורשת הקולוניזציה של ניו זילנד על ידי מתיישבי פקהה יצרה תחושה מקומית של אשמה לבנה ביחס לנזק שנגרם לתרבות המאורי שקדמה להם ולהתעללות בעם המאורי הילידי. בשנת 2002, מנהיג האופוזיציה דאז ביל אינגליש נשא נאום, בו דחה את "האשמה הקרינג'ית" שנאמר כי היא מורגשת בקרב הפקהה כתוצאה מהקולוניזציה של Aotearoa על ידי אבותיהם. נאומו של אינגליש בא בתגובה לנציב יחסי הגזע של הממשלה, שהשווה את השפעת הקולוניזציה של ניו זילנד להרס של בודהות הבמיאן על ידי הטליבאן.
האקדמאית אליזבת ראטה הציעה כי "ללא תמונת מראה של אשמה שלא נפטרה, תהליך הכרחי בהכרה ובתיקוף של מציאות משותפת, עברה אשמה בפקהה, לא לשלב הבא של בושה מוחצינת, אלא לנרקיסיזם פנימי ומסוגר". בניתוח שלה, היא מציעה שבית הדין בווייטנגי היה הזדמנות שהוחמצה ליישב את האשמה הלבנה בניו זילנד.
ביקורת

הפרשן סאני הונדאל, שכתב ב"גרדיאן", הצהירה שזה "רדוקצית יתר" להקצות דעות פוליטיות לאשמה קולקטיבית כמו "אשמה לבנה" ומעטים האנשים בשמאל שמחזיקים בדעות המיוחסות להם על ידי הסופרים השמרנים שמסבירים על המושג "אשמה לבנה" והשלכותיו. הונדאל מסכם: "אין הרבה דברים שמעצבנים אותי יותר מהסטריאוטיפ שלפיו להיות ליברלי זה להיות מלא אשמה. להיות ליברל חברתית, לדעתי, זה להיות מודע יותר לחמלה ולאמפתיה כלפי אחרים... לתייג את זה פשוט כאשמה זה פשוט... מעליב."
ב-2015, גארי יאנג חקר את חוסר האונים של האשמה הלבנה בחברה, וכתב: "זה לא יסגור את פערי השכר, את פערי האבטלה, את פערי העושר או את הפער בין כליאה של שחורים ולבנים. זה לא יחזיר את וולטר סקוט, טרייבון. מרטין או ברנדון מור". קולמן יוז הציע שהאשמה הלבנה גורמת לכיוון המוטעה של המאמצים האנטי גזעניים, וכתב ש"במקום שבו האשמה הלבנה היא אנדמית, הדרישות לתיקון גזענות יהיו החזקות ביותר, ללא קשר לכמה גזענות קיימת בפועל".
לקריאה נוספת

הדמעות של האדם הלבן: חמלה כמו בוז, ספר משנת 1983 מאת הפילוסוף הצרפתי פסקל ברוקנר
עריצות האשמה: מסה על מזוכיזם מערבי, ספר משנת 2006 מאת פסקל ברוקנר
White Guilt: How Blacks and Whites Together Destroyed the Promise of the Civil Rights Era, ספר משנת 2006 מאת הסופרת האמריקאית שלבי סטיל
לבנים, יהודים ואנחנו: לקראת פוליטיקה של אהבה מהפכנית, ספר משנת 2016 מאת הפעיל הפוליטי הצרפתי-אלג'יראי Houria Bouteldja
שבריריות לבנה, למה כל כך קשה לאנשים לבנים לדבר על גזענות; ספר משנת 2018 מאת רובין דיאנג'לו על יחסי גזעים בארצות הברית
ביום ובלילה

| --- | --- |
 סינגל בביצוע כוורת
 מתוך האלבום סיפורי פוגי
 יצא לאור:  1973 
 סוגה:  רוק פופ, ג'אז
 שפה:  עברית 
 אורך:  3.11 דק' 
 כתיבה:  דני סנדרסון, מליסה קונל 
 לחן:  דני סנדרסון 
 עיבוד:  דני סנדרסון 
 
"ביום ובלילה" הוא שיר שנכתב על ידי דני סנדרסון ומליסה קונל. השיר הולחן על ידי סנדרסון והופיע באלבומה של להקת כוורת באלבומה הראשון סיפורי פוגי.