stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התרבות המגדלנית
תפוצה > חלוקת התקופה הפלאוליתית העליונה באירופה

התקופה הפלאוליתית העליונה, היא התקופה של האדם המודרני באירופה (כונה בעבר אדם קרו-מניון). חלוקת התקופה מוגדרת במחקר המודרני לפי כלי הצור והעצם שיוצרו:
התרבות האוריניאקית – מבערך 40,000 ועד 28,000 לפני הספירה. תחילת אמנות התקופה הפלאוליתית העליונה (אנ') באירופה, ציורי סלע ראשונים.
התרבות הגרוויטית – מבערך 28,000 לפני הספירה ועד בערך 21,000 לפני הספירה. התקופה בה נוצרו צלמיות ונוס.
התרבות הסולוטרנית – מבערך 22,000 לפני הספירה ועד בערך 18,000 לפני הספירה
התרבות המגדלנית – מבערך 18,000 לפני הספירה ועד בערך 12,000 לפני הספירה
תפוצה > חלוקת משנה של התקופה המגדלנית

בשנת 1912 הציע הכומר והארכאולוג הצרפתי אנרי בריי חלוקה לשתי תקופות על בסיס אתר התרבות המגדלנית מהדורדון:
התרבות המגדלנית התחתונה (Magdalénien inférieur) שלבים I - III
התרבות המגדלנית העליונה (Magdalénien supérieur) שלבים VI - IV
שלבים I – II קיימים רק בדרום-מערב צרפת.
החלוקה הנוכחית לשלוש תקופות היא שילוב של הסיווג הישן של חודים של כלי נשק ונתונים רדיומטריים חדשים. המתאם של התקופה המגדלנית התיכונה עם דרגה IV תואם את הפרשנות העדכנית יותר, בעוד שהגישה הישנה יותר כוללת את סוף שלב III ואת שלב IV.
התרבות המגדלנית התחתונה (Magdalénien inférieur) דרגות 0 – III על פי בריי. בצפון ספרד שלבים 0 – II אינם מוכרים. תקופה זו מתוארכת בערך 18,000-14,000 שנים לפני זמננו באמצעות פחמן-14. זו התקופה בין עידני הקרח במערת לאסקו.
התרבות המגדלנית התיכונה (Magdalénien moyen) מתוארכת בערך 14,000–13,000 לפני זמננו. האקלים הוא סוף עידן הקרח ואקלים מתון בדרום-מערב אירופה. בצפון-מרכז אירופה, תקופה זו מזכירה את האקלים בגרינלנד.
התרבות המגדלנית העליונה \ סופית (Magdalénien supérieur / final) דרגות V – VI על פי בריי. מתוארכת בערך 13,000–12,000 שנים לפני זמננו.
התרבות המגדלנית התפתחה לאחר התרבות הסולוטרנית והוחלפה על ידי התרבות האזילית (אנ'). באיטליה מכונה התרבות "אפיגראווטיה" (epigravettia).
האקלים

התרבות המגדלנית התפתחה בשלב הסופי של עידן הקרח האחרון (התקרחות וירם (אנ')), שבסופו בערך 12,700 לפני הספירה החלה יריעת הקרח להתמוסס. גבול התפוצה הדרומי של ערבת הטונדרה במרכז אירופה טיפס בהדרגה צפונה. היערות הדלילים הראשונים צצו לאורך הדנובה ובדרום צרפת. שדר משולשל (Betula pendula), מחטניים ושיחים של אגוזי לוז. היער שהתחיל בהדרגה לשגשג במרכז אירופה אילץ את בעלי החיים והציידים ללכת בעקבות הטונדרה הנסוגה לצפון. עולם החי כלל סוסי בר, איילים, אייל הצפון, אייל הכרמל, שור הבר, ביזון אירופי, אריה מערות, דוב חום וזאבים.
תקופת התרבות המגדלנית התחתונה הייתה ברובה קרה מאוד, למעט התחממות הביניים של לאסקו (Lascaux interstadial, בין 19,000 ל-18,000 לפנה"ס). בתחילת תקופת התרבות המגדלנית התיכונה היה עדיין קר, אך היא הסתיימה במזג אוויר חמים ולח, שגרם להשלכות האקולוגיות שתוארו לעיל (היעלמות עולם החי של הערבה הקרה הקודמת, למשל אנטילופה מסוג סאיגה). בתקופת התרבות המגדלנית העליונה הקור חזר לזמן קצר, אך לבסוף פינה את מקומו להתחממות שהביאה להיעלמות מוחלטת של הממותה והקרנף הצמרירי ולנדידה צפונה של אייל הצפון.
הממצאים הארכאולוגיים

התרבות המגדלנית התאפיינה בתעשיות להבים, וביניהן גם הניסיונות הראשונים ליצירת מיקרוליתים, שהפכו למאפיינים של התקופה המזוליתית. כלי האבן הבולט ביותר הוא בבירור נקר דיהדראלי (Burin Dièdre, הקצה הפעיל מותז משני הכיוונים במקום אחד כמו בנקר "רגיל" עם חתך בצורת יהלום). ה-raclette (מצרפתית נתז קטן עם שברור זקוף) שנשכח מאז התרבות המוסטרית הופיע שוב. חידושים בתרבות המגדלנית הם מקדחים מרובים, מיקרולית אמיתי (למשל בצורת משולש שווה-צלעות), סוג חדש של להבון בעל גב עם חתך מעגלי, שהקדים את החודים מהתרבות האזליאנית, נקר דמוי מקור תוכי וחודים מחורצים.
חודים מצור כמעט ואינם קיימים, במקום זאת הם הוחלפו בסוגים רבים של חודי חנית העשויים מעצם, הנבדלים זה מזה בעיצוב הבסיס שלהם: חריץ בודד, חריץ כפול, חרוטי, דמוי להב חנית, לפעמים עם חריצים או מעוטר בחריתות שונות. מוטות חצי עגולים ומוטות מחוררים (מקושטים לעיתים קרובות) נפוצים מאוד. לראשונה מופיעים קרסי דיג, מטילי חניתות וצלצלים שונים.
ניתן לאפיין את השלבים הפרטניים של התרבות המגדלנית באמצעות הכלים האופייניים לכל שלב, כדלקמן (מסוף התקופה כלפי תחילתה):
התרבות המגדלנית VI – נקרים מטיפוס מקור התוכי, חודי טאיז'ה (pointes de Teyjat) וצלצלים משוננים משני הצדדים.
התרבות המגדלנית V – צלצלים משוננים מצד אחד.
התרבות המגדלנית IV – חודים מעצמות איילי צפון עם חריצים בצד (קודמים לצלצלים), דיסקיות עצם מעוטרות.
התרבות המגדלנית III – מטילי חניתות, מוטות מחוררים, חודי חניתות, מקלות מעוגלים למחצה.
התרבות המגדלנית II – מיקרוליתים.
התרבות המגדלנית I – מקדחים קטנים בצורת כוכב.
החיים בתקופת התרבות המגדלנית

התגליות והממצאים מאתר גנרסדורף (גר') במדינת ריינלנד-פפאלץ במערב גרמניה שנחקר לעומק חושפים במיוחד את אורח החיים בתקופת התרבות המגדלנית העליונה. התושבים הקדומים הקימו אוהלים בקוטר של עד שמונה מטרים. מיני הטרף הבולטים שמהם ניזונו היו אייל הצפון והסוס. הבישול התרחש בבורות ברצפה, שכוסו בעור או בקיבות של בעלי חיים. בבורות אלה הונחו אבנים שחוממו במדורה שהביאו את הנוזל לרתיחה. שקעים על לוחות צפחה עבים, בהם הונח שומן מן החי ופתילה, שימשו כמנורות. המטיט (מינרל אדום של תחמוצת ברזל) שימש לצביעה וכנראה גם לציור גוף.
מטילי חניתות וצלצלים שימשו כנשק ציד, איתם ניתן היה להגיע למרחקים של עד 140 מטר. הציידים עקבו אחר עדרי איילי הצפון וסוסי הבר בהגירה העונתית שלהם וניסו ללכוד אותם בעמקים הולכים וצרים. במקומות כאלה נמצאו לעיתים מאות שלדים של בעלי החיים שניצודו.
תכשיטים מקונכיות שמקורם בים התיכון או באוקיינוס האטלנטי, מוכיחים כי כבר היה אז סחר נרחב. בתקופת התרבות המגדלנית התפתח ביטוי אמנותי חדש ויוצא דופן: פריחתם של ציורי הסלע, סלעים מפוסלים, אמנות הציור באמצעות חיתוכים בעץ, תכשיטים, כלי נגינה והתענגות בולטת על שימוש בעיטורים. "הכל עוטר, כולל כלי נשק וציוד; זה נכון במיוחד, למשל, למוטות מחוררים ומטילי חניתות".
החיים בתקופת התרבות המגדלנית > היחס למתים

עצמות אנושיות מתקופת התרבות המגדלנית מופיעות לרוב עם סימנים של חתכים ושבירה, תואמים לפעילות של קניבליזם, כולל אכילת הבשר ומח העצם. חלק מהגולגולות נוקו מרקמות רכות, ואז הוסרו אזורי הפנים, כאשר יתרת קופסת המוח עברה ליטוש, אולי כדי להפוך את הקצוות השבורים לחדים פחות. פעילות אחרונה זו נועדה אולי כדי לעצב גולגולות לייצור גביעים מגולגולות (אנ').
צלמיות ונוס מאתר גנרסדורף
מטיל חנית מעוטר עם איילה
ראש ביזון שקישט מטיל חנית, מחסה הסלע לה מדלן
מחטים לתפירה ממערת הפיל בני 12,000 עד 19,000 שנים. מוזיאון טולוז
שחזור של אוהל מגדלני מפינסוונט לאחר חלוקה מרחבית של הממצאים הארכאולוגיים
עותק של האוהל המגדלני מפינסוונט שהוקם במסגרת ארכאולוגיה ניסויית
כלים

כלי האבן של התרבות המגדלנית נוצרו ברובם מהצורה הבסיסית של להב. להבונים בעלי גב שחודיהם מחורצים הם טיפוסיים. raclette (מצרפתית נתז קטן עם שברור זקוף) קצרים, מקרצפים בעלי להבים, חרטים, חודים ומקדחים עדינים, כמו גם חתיכות סדוקות, שימשו בעיקר לעיבוד עצמות, קרניים ושנהב. אלפרד רוסט (אנ') מצא מה שכינה "חותכי חגורות" במהלך חפירותיו במיינדורף (Meiendorf). אלה הם חתיכות קרני איילים עם חריץ רציף, בו הוכנסו חודים או להבים. עור נחתך ככל הנראה לצורות עם החודים. מכאן הכינוי שנבחר על ידי רוסט. במהלך החפירות נמצאו גם צלצלים מקרניים של איילי הצפון.
יצירות אמנות

מתקופה זו גילו ציורים של כלבי ים, דגים, איילים, ממותות ויצורים אחרים מגולפים או חרותים באופן גס על עצמות, קרני איילים ושיניים של בעלי חיים.
בין יצירות האמנות של התרבות המגדלנית: ממותה שנחרתה בשבר של שנהב שלה, פגיון מקרן של אייל הצפון, עם ידית בצורת אייל; דוב מערות שנחרת על חתיכת צפחה שטוחה; כלב ים על שן דוב; דג מצויר על קרן אייל הצפון; ותמונה שלמה, גם היא על קרן של אייל הצפון, שבה מצוירים סוסים, שור הבר, עצים ונחש הנושך את רגלו של אדם. האיש ערום, ויחד עם הנחש נראה כי הציור מתאר אקלים חם למרות נוכחות איילי הצפון.
דוגמאות לאמנות על חפצים כוללות מוטות, צלמיות וחודי חנית חרותים וכן פריטי קישוט אישיים הכוללים קונכיות ים, שיני אוכלי בשר מחוררים (ככל הנראה תליונים), ומאובנים.
אתרי מערות כמו מערת לאסקו מכילים את הדוגמאות הידועות ביותר לאמנות המערות מתקופת התרבות המגדלנית התחתונה, אם כי חלק מהחוקרים מתארכים את ציורי המערות באתר מוקדם יותר, לתרבות הסולוטרנית, או אפילו מוקדם עוד יותר. האתר של מערת אלטאמירה בספרד, עם המקבץ הנרחב והמגוון של חפצים מעוטרים, הוצע כאתר כינוס בו התקבצו קבוצות של ציידים-לקטים מגדלניים.
בתקופת התרבות המגדלנית העליונה היו צלמיות ונוס מסוגננות מג'ט (אנ') או עצמות, הקרויות על שם אתר גנרסדורף, אך גם בפיטרספלס (Petersfels) בבאדן-וירטמברג או במונרוז (Monruz) ליד נאשטל.
אתרים חשובים

צרפת:
מערת גויי (צר') (נורמנדי)
מערת לאסקו (דורדון)
מערת ניו (ארייז')
מערת רופיניאק (צר') (דורדון)
אברי דה לה מדלן (צר') (דורדון) – מיקום מייצג
מערת טאיז'ה (צר') (דורדון)
לוז'רי-אוט (צר') (דורדון)
מערת לה קומברל (צר') (דורדון)
חצי האי האיברי:
מערת אלטאמירה (ספרד)
מערת אלצ'רי (ספרד)
מערת אקאין (ספרד)
עמק קואה (פורטוגל)
גרמניה:
גנרסדורף (גר') ואנדרנך (גר')
הולר פלס (גר') סמוך לשלקלינגן (Schelklingen)
פיטרפלס (גר')
"גשר השטן" (Teufelsbrücke) באוברניץ (Obernitz) בתורינגיה, כ-2,550 ממצאים
שווייץ:
קסלרלוך (גר')
מונרוז (גר') סמוך לנאשטל
שנרווייר (Champreveyres)
אוסטריה:
מערת גודנוס (גר')
צ'כיה
פקרנה (גר')
לקריאה נוספת

Charles, Ruth (1996). "Back into the North: the Radiocarbon Evidence for the Human Recolonisation of the North-Western Ardennes after the Last Glacial Maximum". Proceedings of the Prehistoric Society. 62: 1–17. doi:10.1017/s0079497x00002711. ISSN 0079-497X.
Enloe, J. (2001). "Magdalenian".  In Peregrine, P.N.; Ember, M. (eds.). Encyclopedia of Prehistory. Boston, MA: Springer. doi:10.1007/978-1-4615-1187-8_16. ISBN 978-1-4684-7131-1. PDF available via "Overview of the Magdalenian Cultures". Skadi Forum.
Enloe, James; Zubrow, Ezra, eds. (2001). The Magdalenian Household: Unraveling Domesticity. SUNY Press. ISBN 978-1-4384-3368-4.
Fu, Q.; Posth, C.; Hajdinjak, M.;  et al. (2 במאי 2016). "The genetic history of Ice Age Europe". Nature. 534 (7606): 200–205. doi:10.1038/nature17993. PMC 4943878. PMID 27135931. {{cite journal}}:  (עזרה)
Hemingway, M.F. (1980). The Initial Magdalenian in France. B.A.R. ISBN 0860541045. OCLC 7368169.
Housley, R.A.; Gamble, C.S.; Street, M.; Pettitt, P. (1997). "Radiocarbon evidence for the Lateglacial Human Recolonisation of Northern Europe". Proceedings of the Prehistoric Society. 63: 25–54. doi:10.1017/s0079497x0000236x. ISSN 0079-497X.
Lartet, E.; Christy, H. (1875). Reliquae Aquitanicae: being contributions to the archaeology of Périgord and adjoining provinces of Southern France. London: Williams & Norgate.
Maier, Andreas (2015). The Central European Magdalenian: Regional Diversity and Internal Variability. Springer. ISBN 978-9-4017-7206-8.
Pokines, James (2009). The Paleoecology of Lower Magdalenian Cantabrian Spain. British Archaeological Reports. ISBN 978-0-8605-4952-9.
de Sonneville-Bordes, D.; Perrot, J. (1956). "Lexique typologique du Paléolithique supérieur". Bulletin de la Société préhistorique de France. 53 (7): 408–412. doi:10.3406/bspf.1956.3357. ISSN 0037-9514.
Straus, Lawrence Guy (1992). Iberia Before the Iberians. University of New Mexico Press.
הערות שוליים

↑  Bello, Silvia M.; Parfitt, Simon A.; Stringer, Chris B.; Petraglia, Michael (16 בפברואר 2011). "Earliest Directly-Dated Human Skull-Cups". PLoS ONE. 6 (2): e17026. doi:10.1371/journal.pone.0017026. PMC 3040189. PMID 21359211. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  1911 Encyclopædia Britannica/Madelenian
↑  Conkey, M.W.; Beltrán, A.; Clark, G.A.; Echegaray, J.G.; Guenther, M.G.; Hahn, J.; Hayden, B.; Paddayya, K.; Straus, L.G.; Valoch, K. (באוקטובר 1980). "The Identification of Prehistoric Hunter-Gatherer Aggregation Sites: The Case of Altamira [and Comments and Reply]". Current Anthropology. 21 (5): 609–630. doi:10.1086/202540. ISSN 0011-3204. {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  HDS: 024660  NKC: ph956680 
צלצלים אופייניים לתרבות המגדלנית, בצלצל השמאלי הוחדרו מיקרוליתים
ביזון אירופי על דיסקית עצם, מערת בדילק ארייז' בצרפת
שתי ציפורים כקשר בין איילה (משמאל) לדגים (ככל הנראה סלמון זכר): חיות האדמה והמים, המחוברות על ידי חיות השמיים (צרפת, כ-12,000 שנים לפני זמננו)
פטרוגליפים מפנשקוזה בעמק קואה בפורטוגל
הרג קומנדטורה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  הרוקי מורקמי 
 שפת המקור:  יפנית
 סוגה:  ריאליזם פנטסטי
 מקום התרחשות:  יפן 
 הוצאה
 הוצאה:  Shinchosha 
 תאריך הוצאה:  24 בפברואר 2017 
 סדרה
 ספר קודם:  צקורו טזאקי חסר הצבע ושנות העלייה לרגל שלו 
 
הֶרֶג קוֹמֶנדטוֹרֶה (ביפנית: 騎士団長殺し) הוא רומן מאת הסופר היפני הרוקי מורקמי, שיצא לאור ביפן ב-2017. במקור יצא תחילה בשני חלקים: "הרעיון מתגלה" – (顕れるイデア編), והמטפורה המשתנה (遷ろうメタファー編,). המהדורה האנגלית של שני הכרכים תורגמה על ידי פיליפ גבריאל והמהדורה שבה כרך אחד הכולל את שני החלקים תורגמה לאנגלית על ידי אלפרד קנופף. הספר יצא לאור בישראל ב-2020 בהוצאת כנרת, זמורה, דביר בתרגומו מאנגלית של שאול לוין.
קבלה וביקורת

הסופר ומבקר הניו יורק טיימס, הארי קונזרו (אנ'), מבקר את אורכו הרב של הספר ואת התיאורים המיותרים, לדעתו, של נושאים שאינם משמעותיים לסיפור ובה בשעה, מצר על החמצת הסופר מתיאור משמעותי יותר של היחסים האנושיים, לדוגמה עם אשת הגיבור המספר. הוא מסכם את ביקורתו במילים: "הרג קומנדטורה" הוא מפלצת מיטלטלת, אכזבה מסופר שעשה עבודה טובה בהרבה. כפי שהגיבור המספר בספר מסכם באופן גולמני את אחת מחוויותיו העל טבעיות: "זו כנראה רק הייתה פיסה של חלום מקוטע"".
לעומתו, בביקורת בעיתון הבריטי, האינדיפנדנט, טוען המבקר וסופר ספרי המסתורין, צ'ארלס פינץ' (אנ') כי ככל שמורקמי מתבגר הוא בוחן יותר ויותר את חייהם של גילאי הביניים ולא רק של הצעירים, ומכתיר את הספר בכינוי "כסוחף ומעודד בחזרתיות". הוא מסכם את ביקורתו בציטוט מהספר: "האומץ לא לחשוש משינוי באורח החיים, החשיבות שיש לכך שהזמן עומד לצדך" ופינץ' אומר: אלו הם שיעורים צנועים, לאור האירועים המגוחכים שפקדו אותו. אבל זו הנקודה. שום דבר שאנחנו ממציאים לא יכול להיות מוזר כמו החיים. אנו מכבדים עובדה זו על ידי המצאתה בכל מקרה.".
הערות שוליים

↑  Hari Kunzru, ‏In Haruki Murakami’s New Novel, a Painter’s Inspiration Is Supernatural, New York Times, October 16, 2018
↑  Charles Finch, Killing Commendatore by Haruki Murakami review: A big-hearted new novel from the great Japanese author, The Independent, October 12, 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1151606588  MusicBrainz work: 27002be8-23c7-4cdc-8c43-f46320691f67  VIAF: 1833151778255018130000   WorldCat (עם VIAF): 1833151778255018130000
ועדת השרים להתיישבות

ועדת השרים להתיישבות (או בשמה המלא "ועדת שרים לענייני התיישבות באזור יהודה ושומרון") הייתה ועדת שרים של ממשלת ישראל, אשר מונתה לשם אישור הקמת יישובים חדשים ביהודה ושומרון (בעבר גם בסיני ורמת הגולן).
תפקיד וסמכויות

אישורה של הוועדה מקנה ליישוב מעמד רשמי, המאפשר לו לקבל שירותים מוניציפליים ואחרים. ללא אישורה של הוועדה לא ניתן להקים יישוב כפרי חדש. 
הוועדה, בין היתר, דנה הוועדה ומגבשת את מדיניות הממשלה בנוגע לבנייה בלתי-מוסדרת שבוצעה באזור ובהכרה ביישובים שבנו על אדמות מדינה.
היסטוריה

הוועדה הוקמה לראשונה בשנת 1972, בשם "המועצה להתיישבות", ביוזמת השר בלי תיק ישראל גלילי, שהיה ממצדדי תנועת ההתנחלות ומיוזמי הקמת ימית. גלילי ביקש לקדם בניית יישובים בשטחים שמדינת ישראל כבשה לאחר מלחמת ששת הימים, נושא שהיה שנוי במחלוקת בין השותפות במערך, מפלגות העבודה ומפ"ם. בשנת 1973 אישרה הוועדה את הקמת ימית בפתחת רפיח, למרות שבמקביל נערכו שיחות שלום בראשות מזכיר המדינה האמריקאי ויליאם רוג'רס (תוכנית רוג'רס), ואף הוצע שמדינת ישראל תחכור את פתחת רפיח במסגרת הסכם שלום. בתקופה זו אושרה גם הקמתם של עשרות יישובים ברמת הגולן, סביב ירושלים, אזור צפון ים המלח ובקעת הירדן.
בסך הכל, בעת שגלילי כיהן כיושב ראש הוועדה (בתקופת ממשלות לוי אשכול, גולדה מאיר וממשלת יצחק רבין הראשונה), אושרה הקמתם של 76 יישובים חדשים.
תקופת השיא של פעילות הוועדה באישור יישובים חדשים ביהודה ושמרון הייתה בשנים 1977-1981, כאשר שר החקלאות אריאל שרון עמד בראשה. במשך שלוש שנים החליטה הוועדה על הקמת 72 יישובים ברחבי יהודה ושומרון. לראשונה מאז הקמת המדינה אושרו גם יישובים שהוקמו ביוזמה פרטית על אדמה פרטית כמו שערי תקווה ואורנית או על אדמות מדינה כמו ביתר עילית ואפרת.
עם תום כהונתה של ממשלת רבין ב־1995, הופסקה עבודתה של ועדת שרים להתיישבות ומאז לא אושרה הקמת אף התנחלות חדשה. בשנת 1999, עם הקמת ממשלת ישראל העשרים ושמונה, הוחלט על הקמתה מחדש של ועדת השרים בראשות ראש הממשלה ושר הביטחון אהוד ברק, בתקופה זו עסקה הוועדה באישור הקמתם של יישובים חדשים בכל רחבי המדינה. בין השאר אישרה את הקמתם של היישובים נווה תמרים וחירן, תוכנית להקמת 9 יישובים חדשים בגולן שלא יצאה לפועל בסוף 2003 והקמת מרחב התיישבות כפרי-קהילתי במזרח חבל לכיש, בו שוכנו מפוני גוש קטיף בשנת 2007.
עם תום כהונת ממשלת ישראל השלושים ואחת, בראשות אהוד אולמרט, פורקה הוועדה. ב-2012 הוקמה ועדה זו מחדש, על ידי ממשלת ישראל ה-32 בראשות בנימין נתניהו, והוא עמד בראשה, אך לא הוקמה בממשלות הבאות.
לקריאה נוספת

דוד נוימן ולביאה אפלבום, "היישוב והכפר הקהילתי - מרעיון למציאות", בתוך: העלייה אל ההר - ההתיישבות היהודית המתחדשת ביהודה ושומרון, העורך: אברהם שבות, הוצאת ספריית בית אל - המכללה האקדמית יהודה ושומרון - 2002
הערות שוליים

↑  ועדת שרים לענייני התיישבות באזור יהודה ושומרון, באתר משרד ראש הממשלה
↑  דיין בעד הקמת העיר "ימית" ־ אך לא יעלה ההצעה בממשלת, מעריב, 25 באוקטובר 1972
↑  מפ"ם קובלת על פעולות ועדת השרים להתיישבות, דבר, 6 בנובמבר 1975
↑  שרף: המרכז בפיתחת רפיח אבן פינה ליישוב עירוני, מעריב, 23 בפברואר 1973
↑  יוסף חריף, ישראל מציירת את "מפת השלום עם מצרים, מעריב, 5 בינואר 1973
↑  גלילי:לא נוכל להאבק בהתנחלויות, בל להקים התנחלויות בעצמנו, מעריב, 2 בדצמבר 1975
↑  דן פתיר, הנוסח המלא של סיכום שרי העבודה על תכנית הפעולה בשטחים, דבר, 16 באוגוסט 1973
↑  שלמה נקדימון, "ישראל גלילי: שומר המסד ונוטה הקו" מאת עמוס שיפריס, באתר הארץ, 2 בספטמבר 2010
↑  יהודה ליטני, "מבצע שרון" - קצה הקרחון, עמדה (כתב עת סוציאליסטי), 1 בספטמבר 1978
↑  אלוף בן, "בהתנחלויות יש אלמנט של זמניות, למתנחלים אין זכות קניין על בתיהם", באתר הארץ, 3 באפריל 2004
↑  הישובים שהקמתם אושרה בוועדת השרים להתיישבות, מעריב, 30 בדצמבר 1982
↑  שלומי שפר, המועצה הארצית אישרה את הקמת היישובים נוה תמרים וחירן בנגב, באתר הארץ, 22 בנובמבר 2001
↑  דיאנה בחור-ניר, התוכנית ליישוב הגולן: מחאות בדמשק, ביקורת בארה"ב, באתר ynet, 31 בדצמבר 2003
↑  צפריר רינת, אל תיגעו בחבל לכיש, באתר הארץ, 22 באוגוסט 2007
רוני סופר, אושרה הרחבת ישובים עבור מפוני ההתנתקות, באתר ynet, 31 באוגוסט 2007
↑  ברק רביד, הממשלה אישרה את הקמת ועדת השרים להתנחלויות, ברק ומופז התנגדו, באתר הארץ, 19 ביוני 2012
| ועדות שרים |
| --- | --- | --- |
| קבינטים | הקבינט המדיני-ביטחוני • הקבינט החברתי-כלכלי • קבינט הדיור  • קבינט העלייה והקליטה |  |
| נוספים | ועדת השרים לענייני חקיקה • ועדת השרים להצטיידות • ועדת השרים למתן היתר לפרסומים • ועדת שרים לעניין מוכנות הזירה האזרחית למצבי חירום • ועדת השרים לענייני שירות ביטחון כללי |  |
| בעבר | ועדת החמישה • המטבח • ועדת השרים להתיישבות • הקבינט לשוויון מגדרי • קבינט הקורונה • ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים |  |
וילם החמישי, נסיך אורנז'

סדר תפילה מיוחד שתיקן הרב שאול מאמסטרדם לקהילת יהודי אמסטרדם לכבוד יום הולדת 18 של וילם החמישי. אמסטרדם 1766
וילם החמישי, נסיך אורנז' (בהולנדית: Willem V van Oranje-Nassau, שמו המלא: וילם בטאבוס, Willem Batavus; ‏ 8 במרץ 1748 – 9 באפריל 1806) היה הסטאדהאודר האחרון של הרפובליקה ההולנדית, ונסיך אורנז' בין השנים 1751–1806.
ביוגרפיה > ילדותו

וילם נולד בהאג ב-1 בספטמבר 1711, כבנם של וילם הרביעי, נסיך אורנז', ראש הענף הפריזי של בית אורנז'-נאסאו ושל אשתו אן, הנסיכה המלכותית, בתם של ג'ורג' השני, מלך בריטניה וקרולין, מרקיזת ברנדנבורג-אנסבך.
ב-22 באוקטובר 1751 מת אביו וילם הרביעי, נסיך אורנז', ווילם עלה לשלטון במקומו. אולם מכיוון שהיה קטין שלטו עוצרים במקומו:
אמו אן, הנסיכה המלכותית (1751–1759).
סבתו מריה לואיזה, רוזנת הסן-קאסל (1759–1765).
אחותו קרולינה, נסיכת אורנז'-נסאו (1765–1766).
בנוסף כיהן כעוצר ארנסט לודוויג, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל, ששימש אף לאחר מכן כיועץ הסתרים של וילם עד לשנת 1784.
ביוגרפיה > שלטונו

בשנת 1766 תפס וילם את השלטון, ובשנת 1767 התחתן בברלין עם וילהלמינה מפרוסיה, נסיכת אורנז', בתם של אוגוסט וילהלם, נסיך פרוסיה ולואיזה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל.
בסוף המאה ה-18 הורגשה תסיסה הולכת וגוברת בהולנד. התפתח סכסוך בין שתי סיעות: האורנז'יסטים, שפעלו למען הגדלת סמכויותיו של וילם החמישי, נסיך אורנז', והפטריוטים, שקיוו להשיג צורת משטר דמוקרטית יותר, בהשראת מלחמת העצמאות של ארצות הברית. ניתן לראות את "יריית הפתיחה" של המהפכה הכושלת המכונה "המהפכה הבטאווית" במניפסט שפרסם יואן ון דר קָפֶּלֶן טוֹט דֶר פּוֹל, מייסד "הפטריוטים", בשנת 1781: Aan het Volk van Nederland, "אל העם ההולנדי".
לאחר שהולנד הייתה למדינה השנייה בעולם שהכירה בעצמאות ארצות הברית, הכריזו הבריטים מלחמה עליה. מלחמת אנגליה-הולנד הרביעית (1780–1784) הייתה הרת אסון עבור הולנד, בעיקר מבחינה כלכלית. ההיסטוריון פרנאן ברודל תיאר את חוזה השלום בתום המלחמה כ"צלצול הפעמון המבשר את מותה של הולנד כמעצמה".
ב-1785 התקוממו "הפטריוטים" במרד חמוש של מיליציות מקומיות הנחושות להגן על זכויותיהן של כמה ערים הולנדיות. "באופן כללי ניתן לראות מהפכה זו כסדרה של אירועים מבולבלים ואלימים, תאונות, נאומים, שמועות, איבה מרה בין אנשים והתעמתויות חמושות," אומר ברודל, שראה בה מבשרת המהפכה הצרפתית, על הסיסמה המפורסמת vrijheid ("חירות") המזכירה את סיסמת המהפכה הצרפתית "חירות, שוויון, אחווה". אבל בית אורנז', בתמיכת הבריטים, קראו לעזרתם את הפרוסים, קרובי משפחתם, שישלחו צבא כדי לדכא את המרידה. תגובתם של האורנז'יסטים הייתה קשה: איש לא העז להיראות בציבור ללא סרטי-עיטור בצבע כתום (צבע בית אורנז'), נעשו מעשי לינץ' וכל ראשי הערים הוחלפו בעושי דברם של האורנז'יסטים. צבא פרוסי קטן הוצב בהולנד, ומאחר שהם לא קיבלו משכורות הם התפרנסו ממעשי ביזה וסחטנות. "פטריוטים" רבים נמלטו לבראבנט ולצרפת.
ביוגרפיה > המלחמות הנפוליאוניות ואחריתו

בשנת 1793 הכריזה צרפת מלחמה על הרפובליקה ההולנדית, ובנו וילם השישי, נסיך אורנז' מונה למפקד הצבא ההולנדי. בנו וילם פיקד בהצלחה על המערכה בפלנדריה, אולם במאי 1794 הוחלף על ידי פרנץ ונצל, גראף פון קאוניץ-ויטברג על פי דרישת פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. זמן קצר לאחר מכן הצליחו הצרפתים לפרוץ את קווי ההגנה ההולנדיים, וב-18 בינואר 1795 פרצה בהולנד המהפכה הבטאווית. כתוצאה מכך נמלט וילם החמישי לבריטניה יחד עם בני משפחתו, ולמחרת הוכרזה הרפובליקה הבטאווית.
זמן קצר לאחר עזיבתם חזר בנו וילם לאירופה במטרה לפלוש להולנד, אולם נתקל בהתנגדות פרוסית למהלך זה. בשנת 1799 נחת בנו וילם בצפון הולנד, כחלק מפלישה אנגלו-רוסית, אולם נתקל בהתנגדות מצד האוכלוסייה, ולבסוף נאלץ לחזור לבריטניה.
ב-9 באפריל 1806 מת וילם החמישי בבראונשווייג, ובנו וילם השישי, נסיך אורנז', ירש את הטענות לזכויות הירושה של דוכסות נסאו.
משפחתו

בשנת 1767 התחתן וילם עם וילהלמינה מפרוסיה, נסיכת אורנז', בתם של אוגוסט וילהלם, נסיך פרוסיה ולואיזה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל, ממנה נולדו לו ארבעה ילדים:
בן מת (1769)
לואיזה, נסיכת אורנז'-נסאו (1770–1819)
וילם הראשון, מלך הולנד (1772–1843)
פרדריק, נסיך אורנז'-נסאו (1774–1799)
הערות שוליים

↑  Braudel, Fernand, The Perspective of the World vol. III of Civilization and Capitalism 1984. p. 273
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270076605171  PLWABN: 9812079826305606  BnF: cb10714635v (data)  BPN: 74162522  GND: 119357550  ISNI: 0000 0000 6641 5226  LCCN: n83306003  NKC: ntk20231180287  NTA: 070576769  RERO: 02-A024275046  RKD: 93127  SUDOC: 108941027  ULAN: 500340314  VcBA: 495/39387  VIAF: 264065168   WorldCat (עם VIAF): 264065168
חוקים (כתב עת)

| --- | --- |
 מו"ל:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תאריכי הופעה:  2009–הווה (כ־15 שנים) 
 שפה:  עברית 
 מדינה:  ישראל 
 ISSN:  2663-0052, 2663-0060
 law.huji.ac.il/hukim
 
כתב העת חוקים הוא כתב עת משפטי של הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. כתב עת זה נוסד בשנת 2009, ומתמקד בהערות והצעות לחקיקה. כתב העת נוסד עקב התחושה כי השיח האקדמי בישראל אינו מפותח דיו בנושאי חקיקה, וכן כדי לחזק את הקשר בין כתיבה אקדמית תאורטית לבין יישומה בהקשר של ניסוח חקיקה.
כתב העת "חוקים" רואה אור פעמיים בשנה, בדפוס ובגרסה אלקטרונית. הגיליון הראשון פורסם בדצמבר 2009. עד מאי 2023, פורסמו 17 גיליונות.
מהלך העבודה בכתב העת

כתב העת "חוקים" מתנהל לפי המודל של כתבי עת סטודנטיאליים אמריקניים, דוגמת "Harvard Law Journal", קרי: ניהולו ועריכתו הן סטודנטיאליות לחלוטין. עורכי וחברי מערכת כתב העת הם סטודנטים מובילים הלומדים בפקולטה. כל שלב בדרך לפרסום מאמר - החל מבחירתו, ניהול תהליך השיפוט ועריכתו הטכנית - מתבצע על ידי סטודנטים. עם זאת, המאמרים המתפרסמים בכתב העת עוברים ביקורת של קוראים חיצוניים (peer review), כנדרש מכל מאמר מדעי.
בכתב העת מתפרסמים מאמרים של טובי המשפטנים בארץ. בין היתר ניתן למצוא פרסומים של: פרופ' ברק מדינה, ד"ר ענת הורוביץ, פרופ' שחר ליפשיץ, ד"ר משה גלברד ועוד.
ייחודו של כתב עת זה מגיע, בנוסף, מכתב העת שמתקיים לצידו "חוקים בקצרה" - כתב העת המקוון של מערכת כתב העת "חוקים". כתב עת זה שונה במהותו מכתב העת העיקרי: הוא אינו יוצא לאור בדפוס, ומטרתו היא לפרסם הערות קצרות לענייני חקיקה אקטואליים, תוך מתן תגובה אקדמית מהירה (יחסית לזו המתבצעת בכתבי עת דוגמת "חוקים ו"משפטים") להצעות חקיקה שעולות על סדר היום הפוליטי.