stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאמץ (הנדסה)
עקומת מאמץ-עיבור > עיבור (strain)

אם נחלק את גודל השינוי של המידה החדשה של הדגם (בדרך כלל, מידת האורך) במידתו המקורית, נקבל גודל חדש הוא המעוות היחסי, הנקרא בעברית "עיבור" (strain). עקומת מאמץ-עיבור היא העקומה הנוצרת משרטוט המאמץ הפועל בדגם עבור כל ערך של עיבור. צורתה הכללית של דיאגרמת מאמץ-עיבור היא ליניארית בתחילתה, באזור בו מתקיים חוק הוק. תחום זה נקרא "התחום האלסטי". עיבור בתחום האלסטי הוא הפיך, כלומר עם הסרת העומס תחזור הגאומטריה של הדגם לקדמותה, בלי שיגרם לה נזק משמעותי (כמו קפיץ למשל).
לאחר הקטע הליניארי, בנקודה הנקראת נקודת הכניעה, משתנה צורת הגרף ונהיית מורכבת יותר. תחום זה נקרא "התחום הפלסטי". עיבור בתחום הפלסטי הוא לא הפיך, כלומר גם כאשר יוסר העומס, הדגם לא יחזור לממדיו המקוריים. רצוי שחומר הנדסי הנמצא במערכת עובדת יעבור רק עיבורים אלסטיים, שכן עבודה מעבר לגבול הכניעה גורמת לשינוי מידות החלק, ולאחר מכן לשבר בחומר. הנקודה העליונה בגרף נקראת נקודת המאמץ המקסימלי, ומשמעותה שמכאן ואילך אפילו מאמץ הנמוך מן הנוכחי יגדיל את העיבור (אשר לא ניתן היה להיות מושג בכוח כזה עד שהחומר הגיע לנקודת המאמץ המקסימלי). נקודת המאמץ המקסימלי קרובה לנקודת השבר, בה החומר נהרס.
בהנדסה

חישובי מאמצים מאפשרים לחשב גדלים נדרשים של גופים כך שלא ייכשלו מבחינת חוזק. בתכנון גוף שידוע הכוח אשר אותו עליו לשאת, ניתן למצוא מהו המאמץ אשר ייווצר בו עבור מידה מסוימת של שטח חתך שתקבע עבורו.
כיוון שעבור מרבית החומרים השימושיים בתעשייה ידועים ערכי המאמצים המותרים, ניתן (לאחר בחירת חומר הקורה) לחשב את מידותיה המינימליות הדרושות כך שהמאמץ בה לא יעבור את המאמץ המותר. אם ידוע הכוח הפועל ומשיקולי מיקום מוכתב גם שטח החתך של הקורה, ניתן לחפש חומר שיתאים לאלמנט המתוכנן שהמאמץ המותר שלו גבוה מהמאמץ שייווצר.
בהנדסה > מקדם ביטחון

לרוב לא עובדים בהנדסה בכל הטווח הליניארי של עקומת מאמץ-עיבור. עבודת הקורה המותרת היא רק בחלקו התחתון של החלק הליניארי. כדי להבטיח עבודה רק בתחום זה, לא מתייחסים בעת החישוב לגבול הכניעה, אלא מחלקים את הערך במקדם ביטחון, כדי לקבל את הערך של המאמץ המותר. ככל שמקדם הביטחון גדול יותר קטן הסיכוי לכשל, אך דבר זה גורר גאומטריה גדולה ומסורבלת יותר, או בחירת חומרים חזקים ויקרים יותר.
קביעת מקדם ביטחון נעשית כפשרה חישובית בין ההסתברות לכשל לבין תכן לא מופרז. ערכו של מקדם הביטחון משתנה מאוד מענף לענף וממידת הבטיחות הנדרשת, ובדרך כלל נמצא בתחום של 1.5–5.
סוגי מאמצים

קיימים 3 סוגים של מאמצים בתוך חומר: מתיחה (שאיפה של חלקיקים להתרחק אחד מהשני), לחיצה (שאיפה של חלקיקים להתקרב אחד לשני) וגזירה (שאיפה של חלקיקים להיפרד זה מזה על המישור הניצב לקו המקשר ביניהם). שאר המאמצים הם מקרים פרטיים של מאמצים אלו או שילוב של מאמצים אלה.
מאמץ מתיחה – מאמץ הנגרם עקב הפעלת זוג כוחות בכיוונים הפוכים כאשר שניהם פועלים בציר הקורה. הכוחות מנסים להאריך את הקורה.
מאמץ לחיצה – במאמץ זה פועלים זוג כוחות על בכיוונים הפוך על ציר הקורה, אך הפעם הם מנסים לקצר אותה.
מאמץ כפיפה – על הקורה פועלים עומסים הגורמים לה להתכופף בהשפעת מומנט כפיפה, חלק אחד של הקורה יהיה לחוץ וחלק אחר יהיה מתוח.
מאמץ גזירה – זהו מקרה פרטי של כפיפה כאשר זוג הכוחות פועלים קרוב מאוד זה לזה.
מאמץ פיתול – מאמץ הנגרם עקב זוג מומנטים בכיוונים הפוכים סביב ציר הקורה.
מאמץ קריסה – מאמץ שנתגלה מאוחר ביחס למאמצים האחרים. מקרה פרטי של לחיצה. מתרחש כאשר הקורה גבוהה ודקה.
ראו גם

טנזור מאמצים
לקריאה נוספת

Timoshenko S.P, Strength of Materials, 3rd edition, Krieger Publishing Company, 1976. ISBN 0-8827-5420-3
Sybil P. Parker Editor in Chieh. McGraw-Hill Encyclopedia of Engineering, McGraw Hill Book Company, 1983, ISBN 0-0704-5486-8
S.P. Timoshenkoo & J.N. Goodier Theory of Elasticity, 3rd edition, International Student Edition, McGraw-Hill, 1970.
עקומת מאמץ-עיבור אופינית לפלדה רכה בעלת "אזור נזילה"
עקומת מאמץ-עיבור אופינית למתכת ללא נקודת נזילה
נט-גיימס

| --- | --- |


תמונת הדף הראשי של האתר, יוני 2012
 סוג:  אתר משחקים
 תקופת הפעילות:  2004–2022 (כ־18 שנים)
 בעלות:  ynet ומשפחת סופרין
 שירותים עיקריים:  משחקים
 www.net-games.co.il
נט-גיימס היה אתר משחקים מקוונים ישראלי.
האתר נוסד בשנת 2004 על ידי אורן סופרין, ונרכש על ידי ynet בשנת 2008.
על פי תוצאות ועדת מדרוג האינטרנט לחודש מאי 2012‏, נט-גיימס היה אתר המשחקים הפופולרי בישראל, ונמנה בין אתרי האינטרנט הפופולריים, אליו גלשו מדי חודש 340,000 גולשים אמיתיים (Real Users).
בסוף שנת 2022 הופסקה פעילותו מסיבות לא ידועות.
הערות שוליים

↑  נועה פרג, ‏ynet מכוונת לצעירים: רכשה את אתר המשחקים Net Games ב-4 מיליון שקל, באתר גלובס, 23 בדצמבר 2008
↑  אלכסנדר כץ, סטטוס-קוו בין וואלה ל-ynet; אתר FXP מדהים את התעשייה עם 800 א' גולשים, באתר אייס
פבל קוהוט

ערך זה עוסק בסופר ומחזאי צ'כי. אם התכוונתם לנגן עוגב צ'כי, ראו .
| --- | --- |

פבל קוהוט, ורשה, 12 במרץ 2008
 לידה:  20 ביולי 1928 (בן 96) פראג, צ'כוסלובקיה 
 שם לידה:  Pavel Kohout 
 מדינה:  צ'כיה 
 מקום לימודים:  הפקולטה לאמנות באוניברסיטת קארל בפראג 
 שפות היצירה:  גרמנית, צ'כית, רוסית 
 סוגה:  תיאטרון, ספרות מכתבים 
 תקופת הפעילות:  מ-1952 
 בן או בת זוג:  Alena Vránová (21 בדצמבר 1950–9 באוקטובר 1952)  Jelena Mašínová (1970–?)  Anna Kohoutová (אוקטובר 1952–21 באוקטובר 1960) 
 פרסים והוקרה:  עיטור ארטיס בוהמי אמיקיס (7 בנובמבר 2004)  פרס אוסטריה לספרות אירופית (1977)  Franz Theodor Csokor Prize (1969)  Austrian Decoration for Science and Art First Class (1998)  Gratias Agit (2008)  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה  Order of Honour (Upper Austria)  Medal of Honor for the city of Vienna 
 אתר רשמי
 חתימה:   
 
פבל קוהוט ואשתו, ילנה מאשינובה, פראג, 25 באוקטובר 2007
פבל קוהוט (בצ'כית: Pavel Kohout;‏ נולד בפראג ב-20 ביולי 1928) הוא סופר, מחזאי, מתרגם ומשורר צ'כי-אוסטרי. קוהוט ידוע כמי שעבר מהפך מחשבתי והפך מתומך בסטליניזם לאחד מיוזמי "האביב של פראג". בשנות השבעים אף נאלץ לגלות מארצו, והיה לאחד מהיוצרים החשובים ביותר שפרסמו את יצירותיהם כסמיזדט.
ביוגרפיה

קוהוט נולד בפראג, צ'כוסלובקיה, ושם גם סיים את לימודיו בגימנסיה הריאלית בשנת 1947. באותם ימים היה עדיין קומוניסט מושבע. הוא היה חבר ה-ČSM (איגוד הנוער הצ'כוסלובקי) וחבר איחוד הסופרים הצ'כוסלובקים עד אמצע שנות השישים, שאז עזב את האיחוד בשל אי-הסכמתו עם הנטייה התרבותית-פוליטית של האיחוד.
בגיל 21 התמנה לתפקיד נספח התרבות הצ'כוסלובקי במוסקבה ושימש בתפקידו זה בין השנים 1950-1949. אחר כך היה העורך הראשי של כתב העת הסאטירי "דיקובראז" (Dikobraz) בין השנים 1950–1952.
בשנת 1952 סיים את לימודיו בתחום האסתטיקה והתיאטרון באוניברסיטת קארל בפראג. זמן קצר אחר כך החל לעסוק בכתיבה.
בעת שירותו הצבאי (1954-1952) שימש עורך בכתב עת צבאי. בשנת 1956 שימש במשך כמה חודשים ככתב ופרשן פוליטי בטלוויזיה הצ'כוסלובקית. הוא החל לעבוד במספר תיאטראות, ובין היתר הפך לדרמטורג ב"תיאטרון וינוהרדי" הידוע (1962–1966). עמדותיו הפוליטיות החלו לנטות לכיוון רפורמיסטי.
ביוני 1967, בקונגרס הרביעי של איחוד הסופרים הצ'כוסלובקיים, הקריא מכתב מחאה שכתב הסופר הרוסי אלכסנדר סולז'ניצין לאיחוד הסופרים הסובייטיים, ובכך השלים את המהפך שלו: הוא הפך למתנגד המשטר שביחס לשיטותיו העלה שאלות רבות (יחד עם אחרים, ביניהם הסופרים איוואן קלימה ולודביק ואצוליק).
בשנת 1968 נבחר קוהוט ליושב ראש סניף פראג של המפלגה הצ'כית הקומוניסטית, והיה לאחד הקולות הבולטים בתמיכתם באביב של פראג. בשנת 1969 סולק משורות המפלגה. בשנות השבעים החלו לצנזר את יצירותיו - עובדה שהעמיקה עוד יותר את האיבה שרחש לשלטון.
קוהוט הוא אחד מיוזמי "אמנת 77", שבעקבותיה החלה המשטרה החשאית (StB) לרדוף אותו בגלוי. בשנת 1978 הותר לו לצאת עם אשתו לצורכי עבודה לאוסטריה, ששם היה לו חוזה עם הבורגתיאטר. אולם לא הותר לו לחזור לצ'כוסלובקיה, ואזרחותו נשללה ממנו, כמו גם מאשתו. הוא השתקע באוסטריה, ובשנת 1980 קיבל אזרחות.
מחזאי

מכיוון שלא הותר לו ולמחזאים דיסידנטים אחרים לעבוד בתיאטרון הרשמי, הוא הקים להקת שחקנים בשם תיאטרון הסלון[דרוש מקור] עם השחקנים פבל לנדובסקי, ולאסטה חראמוסטובה, ולאסטימיל טז'שניאק, ועם בתו, תרזה בוצ'קובה, על מנת להציג בחשאי עיבוד למחזה מקבת' של ויליאם שייקספיר בסלונים של בתי מגורים בפראג. המחזה "המלט בשפת דוג, מקבת של קאהוט" (Dogg's Hamlet, Cahoot's Macbeth) של המחזאי היהודי ממוצא צ'כי, טום סטופארד, קיבל השראה ממאורעות אלו.
המחזה הידוע ביותר של קוהוט הוא הדרמה "רוצח מסכן", שהוצג בברודוויי ב-1976. המחזה מבוסס על סיפור קצר בשם "מחשבה" מאת הסופר והמחזאי הרוסי לאוניד אנדרייב .
קוהוט בעברית

בעברית ראו אור ספריו "רעיונותיה של קלרה הקדושה" (Nápady svaté Kláry), שאף עובד לסרט "קלרה הקדושה" על ידי הבמאים אורי סיוון וארי פולמן; ו"ספר לבן" (Bilá kniha). שניהם תורגמו על ידי דב קווסטלר.
חייו הפרטיים

כיום חי קוהוט בווינה, ומבקר בפראג לעיתים קרובות. אשתו השלישית (מאז 1965) היא ילנה מאשינובה - סופרת ותסריטאית שאף שיתפה פעולה עם קוהוט בכתיבת תסריטים. עם אשתו השנייה, אנה, הביא לעולם שלושה ילדים, ביניהם הסופרת תרזה בואוצ'קובה. נטען כי עם אשתו הראשונה, אלנה וְרונובה, התחתן על פי בקשתו ביום הולדתו של סטלין.
יואב פלד

| --- | --- |

 לידה:  20 ביוני 1947 (בן 77) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  מדע המדינה
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת תל אביב  המכון למורשת בן-גוריון 
 תלמידי דוקטורט:  משה דרור 
 תרומות עיקריות
 חקר החברה והפוליטיקה הישראלית
 
יואב פלד (נולד ב-20 ביוני 1947) הוא פרופסור אמריטוס בחוג למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב ופעיל חברתי ישראלי.
חייו ופעילותו האקדמית

יואב פלד נולד לזאבה (זיקה) ומתי פלד וגדל בירושלים. אחותו היא נורית פלד-אלחנן. שירת בצבא כטנקיסט. סיים תואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים במדע המדינה וביחסים בינלאומיים ב-1972. לאחר מכן התקבל למסלול ישיר לדוקטורט ב-UCLA, קיבל את הדוקטורט ב-1982. בין השנים 1982 עד 1984 שימש כמרצה בחוג למדע המדינה שבאוניברסיטה העברית. לאחר מכן, עד 1986, הרצה במכון למורשת בן-גוריון שבאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. מאז שנת 1986 מרצה באוניברסיטת תל אביב. סיים לימודים במשפטים וקיבל רישיון עו"ד ב-2010.
חבר באגודה האמריקאית למדע המדינה, חבר באגודה ללימודי ישראל. היה חבר מערכת בכתב העת תיאוריה וביקורת מגיליונו השני ועד ל-2006. השתתף בייסוד כתב העת של החוג למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב, המרחב הציבורי, שעורכיו הם סטודנטים, למעט שני עורכיו הראשיים, פלד ומיכאל קוצ'ין.
ב-2002 קיבל את פרס אלברט חוראני מטעם האגודה ללימודי המזרח התיכון בצפון אמריקה עבור כתיבת הספר הטוב ביותר בחקר המזרח התיכון, על ספרו המשותף עם גרשון שפיר
Being Israeli: The Dynamics of Multiple Citizenship. שהוא הגרסה האנגלית של הספר "מיהו ישראלי".
פעילותו החברתית

לאחר מלחמת יום הכיפורים שהה בארצות הברית והיה ממקימי הארגון "יוזמה" בלוס אנג'לס, שקדם כרונולוגית לשלום עכשיו והיה בעל אידאולוגיה דומה. אחר כך קם בארצות הברית ארגון כללי בשם "ברירה", חברי "יוזמה" הצטרפו ל"ברירה" כסניף שלה בלוס אנג'לס. "ברירה" ספג ביקורת רבה מהממסד היהודי בארצות הברית ופורק ב-1979/80. כששב לישראל היה פעיל מאוד בשלום עכשיו בין השנים 1983 עד 1985.
יזם את המאבק נגד הפרטת בתי הסוהר[דרוש מקור], כאשר הרעיון עלה בזמן ממשלת העבודה ב-1999. אחר כך מי שהיה תלמידו, עו"ד אביב וסרמן, המשיך במאבק זה, לאחר ששמע עליו מפלד. וסרמן יזם את העתירה לבג"ץ של חטיבת זכויות האדם במרכז האקדמי למשפט ולעסקים נגד הפרטת בתי הסוהר (בג"ץ הפרטת בתי הסוהר).
מחקרו המוקדם > אוטונומיה תרבותית ומאבק מעמדי

עבודת הדוקטורט של יואב פלד, אותה סיים ב-1982, התפרסמה באנגלית ב-1989 ובעברית ב-1997 תחת השם, אוטונומיה תרבותית ומאבק מעמדי: התפתחות המצע הלאומי של הבונד 1893-1905. הספר דן בוויכוח על שאלת הלאומיות היהודית בין הבונד, לנין ובורוכוב.
יואב פלד מתעמק בשילוב בין סוציולוגיה לאידאולוגיה ובוחן את הסוגיה כיצד מצליחה המפלגה לגייס אנשים. עד 1917 התנועה היחידה שעלה בידה לגייס מספר גדול של פועלים יהודים ולהפוך לתנועת המונים הייתה הבונד. חברי תנועת הבונד התפארו בכך שאין להם תאוריה, ופלד מנסה להסביר מדוע התאוריה אינה קוהרנטית. הבונד הפכו את חוסר הקוהרנטיות לאידאולוגיה בגלל המצב המיוחד של הפועלים היהודים בשוק העבודה. התופעה הכי משמעותית באותה תקופה, הייתה דחיקתם של הפועלים היהודים משוק העבודה, שהלכה בד בבד עם תהליך התיעוש. בעלי בתי-החרושת, שהיו מרביתם יהודים, החליפו את פועליהם היהודים בפועלים רוסים כאשר התעשייה הפכה להיות ממוכנת. התנועה הציונית ובתוכה ציונים-סוציאליסטים כמו בורוכוב, כשלה בגיוס ההמונים היהודים כי אלה לא יכלו לדגול בסולידריות יהודית כשבעלי בתי החרושת היהודים מפטרים אותם מעבודתם. הסוציאליסטים הרוסים ובראשם לנין כשלו כי לא ניתן להטיף לסולידריות מעמדית, כשהפועלים הלא-יהודים מחליפים את אלו היהודים במקום העבודה.
מכאן נשאלת השאלה, על איזה בסיס כן ניתן לארגן את הפועלים היהודים?
הבונד הציעו אוטונומיה לאומית-תרבותית. היהודים הם לאום, אך לא כל היהודים, אלא היהודים דוברי היידיש של מזרח אירופה. בתור לאום מגיעה להם הגדרה עצמית לאומית, שתתבטא באוטונומיה. הדבר שהשתמע מכך זו מערכת חינוך אוטונומית ביידיש. התפישה הזו הייתה מלאה בסתירות, ושני הצדדים טרחו להראות להם את הסתירות, הן לנין והן בורוכוב.
תשובת הבונד הייתה כי אנו איננו תאורטיקנים, אנחנו אנשי מעשה. לכם תאוריה יפה ולנו עשרות אלפי פועלים יהודים שהצלחנו לגייס במחתרת. המסקנה מכל זה היא שעל מנת להצליח פוליטית לא צריך תאוריה, אלא נוסחה מגייסת (גם תנועת ש"ס פעלה כך, ולכן הצליחה בצורה דומה) הבונד מצאו את הנוסחה המגייסת לקהל שאותו רצו לגייס.
חקר החברה הישראלית

מחקרו של יואב פלד בעשרים השנים האחרונות עוסק בחברה ובפוליטיקה הישראלית. פלד אינו עושה הבחנה בין חברה לפוליטיקה. הוא חוקר את החברה הישראלית בעיקר דרך הפרספקטיבה של האזרחות. במסגרת זו הוא מתמקד באזרחות של קבוצות מיעוט (קבוצות "שוליות" או "מודרות" בשפתו), בראש ובראשונה ערביי ישראל, ופרט להם גם המזרחים.
חקר החברה הישראלית > זרים באוטופיה

בין מאמריו של יואב פלד שקיבלו תהודה היה מאמרו משנת 1993 זרים באוטופיה: מעמדם האזרחי של הפלסטינים בישראל, שפורסם בכתב העת תיאוריה וביקורת. המאמר עוסק באזרחותם של האזרחים הערבים. פלד עושה במאמר זה הבחנה בין שני סוגי אזרחות: אזרחות ליברלית ואזרחות רפובליקנית. טענתו היא שליהודים ישנה אזרחות רפובליקנית, שהיא הרבה יותר משמעותית ואילו לערבים יש אזרחות ליברלית, הווי אומר, יש להם זכויות כלשהן כאזרחים, אך אין להם אפשרות להשתתף בקביעת סדר היום החברתי המשותף. פלד הכניס למחקר את ההבחנה בין שני סוגי האזרחות הללו, שמאז מרבים להשתמש בה.
חקר החברה הישראלית > ש"ס והפרוגרמה האינטגרטיבית

פלד פרסם את המאמר האקדמי הרציני הראשון על ש"ס. במאמרו על ש"ס שואל פלד את השאלה: מדוע הצליחה ש"ס לארגן את המזרחים מבחינה פוליטית, במקום שאף אחד אחר לפניה לא הצליח לעשות זאת? ש"ס עשתה נפשות לא בקרב המזרחים כולם, כי אם סחפה לשורותיה את המזרחים העניים. טיעונו של פלד הוא שש"ס הצליחה כי היא הציעה להם פרוגראמה אינטגרטיבית ולא בדלנית. בניגוד לאליטה האשכנזית שטענה אחרת, כל הסיסמאות של המפלגות המזרחיות היו אינטגרטיביות – אולם הן נתפשו כנבדלות. ש"ס לא הציעה להחזיר את עטרת המזרחיות ליושנה, כי אם את עטרת היהדות. ש"ס המציעה הזדהות יהודית היא נוסחה מוצלחת, כי היא אינה מחייבת לבחור בין זהות מזרחית לזהות ישראלית. זו אינה זהות מזרחית שמיוצגת אל מול הישראלית, כפי שנתפשו מצעיהם של תנועות הפנתרים השחורים או תמ"י, זו נוסחה שמאפשרת להזדהות כמזרחים וכישראלים בעת ובעונה אחת.
בשנת 2001 ערך ספר ובו אוסף מאמרים על ש"ס שנקרא ש"ס: אתגר הישראליות.
חקר החברה הישראלית > מיהו ישראלי

את הספר מיהו ישראלי כתב יואב פלד ביחד עם גרשון שפיר. ספר זה משתמש באותה הפריזמה שבה בחן את ש"ס על מנת לנתח את החברה כולה. בין הקבוצות הנבחנות בספר הן: המזרחים, הערבים, העולים של שנות ה-90 ומהגרי העבודה. הספר מנסה להראות כיצד הקבוצות החברתיות מתמקמות, כשהמפתח להראות זאת הוא באמצעות סוגיית האזרחות, במשמעות הרחבה ביותר שניתן להעניק למילה, הכוללת את אופן ההשתלבות של הקבוצה בחברה ותנאיה החברתיים. בספר הוא דן במובנו של המושג אזרחות כסך כל האופנים שבהם הקבוצה משתלבת בחברה.
הספר זכה בגרסתו האנגלית לפרס בשנת 2002 מטעמה של האגודה ללימודי המזרח התיכון בצפון אמריקה.
חקר החברה הישראלית > הדתת החברה הישראלית

בשנת 2019 פרסם פלד יחד עם האומנית וחוקרת התרבות הורית הרמן פלד, את הספר "הדתת החברה הישראלית". הספר מנתח את הסיבות להדתה של החברה הישראלית. לפי הספר הדת היהודית, היא חלק בלתי נפרד מהלאום היהודי, והייתה נטועה בציונות מראשיתה במאה ה-19. עם זאת האינטרס של בניית מדינת לאום מודרנית גרם לריסון הדת, במשך כמה עשרות שנים. לפי הספר, ההדתה בישראל החלה במלחמת ששת הימים והיא מואצת מאז שנת 2000. המחברים מציגים את ההדתה במספר תחומים חברתיים מרכזיים: בצה"ל, במערכת החינוך, באמצעי תקשורת ההמונים, בתנועת החזרה בתשובה, בתנועה להתחדשות יהודית, וכן בפמיניזם דתי. הספר מתייחס גם להדתה של תחום האמנות החזותית.
ספרים שכתב

Yoav Peled, Class and Ethnicity in the Pale: The Political Economy of Jewish Workers' Nationalism in Late Imperial Russia. London: Macmillan and New York: St. Martin's Press, 1989.
Gershon Shafir, Yoav Peled, Being Israeli: The Dynamics of Multiple Citizenship. Cambridge: Cambridge Univeristy Press, 2002.
Yoav Peled, The Challenge of Ethnic Democracy: The State and Minority Groups in Israel, Poland and Northern Ireland. Routledge, 2013.
Yoav Peled, Horit Herman Peled, The Religionization of Israeli Society. Routledge, 2019.
יואב פלד, אוטונומיה תרבותית ומאבק מעמדי: התפתחות המצע הלאומי של הבונד, 1893-1903. תל אביב, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1997.
יואב פלד וגרשון שפיר, מיהו ישראלי. תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, ההוצאה לאור, 2005.
ספרים שערך

Yoav Peled, Noah Lewin-Epstein, Guy Mundlak, Jean Cohen (eds.) Democratic Citizenship and War, London: Routledge, 2010.
Shlomo Ben-Ami, Yoav Peled and Alberto Spektorowski (eds.), Ethnic Challenges to the Modern Nation State. Basingstoke: Macmillan, 2000.
Gershon Shafir, Yoav Peled (eds.), The New Israel: Peace and Economic Liberalization/ Boulder: Westview, 2000,
John Ehrenberg, Yoav Peled, Israel and Palestine: Alternative Perspectives on Statehood. Rowman and Littlefield, 2016.
יואב פלד (עורך), ש"ס: אתגר הישראליות. תל אביב: ידיעות אחרונות, 2001.
יואב פלד ועדי אופיר (עורכים), ישראל: מחברה מגויסת לחברה אזרחית?. תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2001.
מאמרים בעברית

יואב פלד, "זרים באוטופיה: מעמדם האזרחי של הפלסטינים בישראל", תיאוריה וביקורת, 3, 1993, עמ 21–35.
ז'וזה ברונר ויואב פלד, "על אוטונומיה, יכולות ודמוקרטיה: ביקורת הרב-תרבותיות הליברלית", בתוך מנחם מאוטנר, אבי שגיא ורונן שמיר (עורכים) רב-תרבותיות במדינה דמוקרטית ויהודית: ספר הזיכרון לאריאל רוזן-צבי ז"ל. תל אביב: רמות אוניברסיטת תל אביב, 1998, עמ' 107–131.
יואב פלד, "האם תהיה ישראל מדינת כל אזרחיה בשנת המאה שלה?", מחקרי משפט י"ז:1, 2001, עמ, 73–89.
יואב פלד, "הפשע משתלם: מה ניתן ללמוד מהניסיון האמריקאי בהפרטת בתי סוהר?", הסניגור 82, 2004, עמ' 5–9.
יואב פלד, "אזרחות", בתוך ניצה ברקוביץ' ואורי רם (עורכים), לקסיקון ל (אי|) שוויון. באר שבע: הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון, 2006, עמ' 31–37.
מאמרים באנגלית

Y. Peled, N. Rouhana, "Transitional Justice and the Right of Return of the Palestinian Refuges", Theoretical Inquiries in Law, 5:2, 2004, pp. 317-332.
Y. Peled, "Profits or Glory? The 28th Elul of Arik Sharon", New Left Review, 29, September-October 2004, pp.47-70.
Y. Peled, "The Or Commission and Palestinian Citizenship in Israel", Citizenship Studies, 9:1, 2005, pp. 89-105.
Y. Peled, D. Navot, "Ethnic Democracy Revisited: On the State of Democracy in the Jewish State", Israel Studies Forum, 20:1, 2005, pp. 3-27.
Y. Peled, "From Zionism to Capitalism: The Political Economy of the Neoliberal Warfare State in Israel", in J. Beinin and R. Stein (eds.), The Struggle for Sovereignity: Palestine and Israel, 1993-2005, Stanford University Press, pp. 38-53.
Y. Peled, "The End of Palestine? Debating Middle East Solutions", New Left Review, 38, March-April 2006, pp. 21-36.
Y. Peled, "No Arab Jews There: Shas and the Palestinians", Palestinian Review of Society and History, 1, 2006, pp. 112-136, in Arabic.
Y. Peled, "Towards a Post-Citizenship Society? A Report from the Front", Citizenship Studies, 11:1 (10th anniversary issue), 2007, pp. 95-104.
Y. Peled, "Citizenship Betrayed Israel's Emerging Immigration and Citizenship Regime", Theoretical Inquiries in Law, 8:2, July 2007, pp. 333-358.
Y. Peled, “Ethnic Democracy and the Contraction of Minority Citizenship: Jewish Citizens in Inter-War Poland and Palestinian Citizens in Israel”, Ethnic and Racial Studies, 34:1, 2011.
D. Navot, Y. Peled "Towards a Constitutional Counter-Revolution in Israel?" Constellations, 16:3, 2009, pp. 429-444. * Y. Peled "The Evolution of Israeli Citizenship: An Overview," Citizenship Studies, 12:3, 2008, pp. 335-345.
Y. Peled, D. Navot, "Private Incarceration: Towards a Philosophical Critique," Constellations, 19:2, 2012, pp. 216-234.
Y. Peled, “The Viability of Ethnic Democracy: Jewish Citizens in Inter-War Poland and Palestinian Citizens in Israel,” Ethnic and Racial Studies, 34:1, 2011, pp. 83-102.
H. Herman Peled, Y. Peled, “Post-Post-Zionism? Confronting the Death of the Two-State Solution” New Left Review 67, 2011, pp. 97-118.
D. Navot, Y. Peled, "Towards a Constitutional Counter-Revolution in Israel?" Constellations, 16:3, 2009, pp. 429-444.
Y. Peled, "The Evolution of Israeli Citizenship: An Overview," Citizenship Studies, 12:3, 2008, pp. 335-345.
Y. Peled, “Citizenship Betrayed: Israel’s Emerging Immigration and Citizenship Regime,” Theoretical Inquiries in Law, 8:2, 2007, pp. 333-358.
הערות שוליים

↑  Peled, Yoav, "Towards a Redefinition of Jewish Nationalism in Israel? The Enigma of Shas", Ethnic and Racial Studies, 21:4, 1998, pp.703-727
↑  שרה אוסצקי-לזר, עוד לא פתרנו את השאלה "מיהו יהודי" וכבר יש אחרת: "מיהו ישראלי?", באתר הארץ, 25 בספטמבר 2005
↑  יואב פלד והורית הרמן-פלד, The Religionization of Israeli Society, אוקספורדשייר: ראוטלג', 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266444105171  PLWABN: 9810659330805606  BnF: cb12200748q (data)  GND: 14276793X  ISNI: 0000 0001 1449 8274  LCCN: n88018169  SUDOC: 030629926  VIAF: 83066021   WorldCat (עם VIAF): 83066021
שרון אסמן

| --- | --- |

אל"ם שרון אסמן בטקס מינויו למפקד חטיבת הנח"ל, 28 ביוני 2021
 לידה:  29 בספטמבר 1978 כפר סבא, ישראל ישראל
 פטירה:  1 ביולי 2021 (בגיל 42) מחנה גור, ישראל
 מקום קבורה:  בית הקברות הצבאי קריית שאול
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  המכללה האקדמית תל אביב-יפו 
 בת זוג:  שרון שלמון אסמן
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מרץ 1997 – 1 ביולי 2021 (כ־24 שנים)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד פלנ"ט נח"ל  ראש ענף חי"ר במא"ש במל"י  מפקד גדוד 931   קצין אג"ם של אוגדת עזה   מפקד חטיבת עציון   מפקד חטיבת בנימין   קצין אג"ם של פיקוד הצפון   מפקד חטיבת הנח"ל
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן
 
שרון אסמן (29 בספטמבר 1978 – 1 ביולי 2021) היה קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה. שימש מפקד חטיבת הנח"ל, קצין אג"ם של פיקוד הצפון, מפקד חטיבת בנימין, מפקד חטיבת עציון, קצין אג"ם של אוגדת עזה ומפקד גדוד 931.
ביוגרפיה

אסמן, בנם של פסח ואינה, נולד וגדל בכפר סבא. למד בתיכון כצנלסון שבעיר מגוריו. הוא התגייס לצה"ל במרץ 1997, ושובץ בגדוד 931 בחטיבת הנח"ל. עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לגדוד 931 ומונה למפקד מחלקה, והשתתף בלחימה בדרום לבנון. לאחר מכן שירת כקצין המבצעים (קמב"ץ) הגדודי. בהמשך שימש כמפקד פלוגת מסלול. לאחר מכן היה מפקד פלוגה בגדוד 931. בשנת 2002 מונה למפקד פלנ"ט נח"ל, והשתתף בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. בתפקיד זה שימש עד שנת 2004. בתקופת ההתנתקות שירת כראש נציגות דובר צה"ל בפיקוד המרכז. בהמשך שימש כסגן מפקד גדוד 932 בין השנים 2008–2009. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של חטיבת הנח"ל בין השנים 2010–2011. בסיום תפקידו יצא ללימודים בפו"ם.
באוגוסט 2012 הועלה לדרגת סא"ל ומונה לראש ענף חי"ר במרכז לאימונים באש במל"י, ושימש בתפקיד עד שנת 2013. באוגוסט 2013 מונה למפקד גדוד 931, אותו הוביל בין היתר במבצע שובו אחים ובמבצע צוק איתן, במהלכו אף נפצע. על פעילות הגדוד והישגיו בפיקודו במבצע צוק איתן, עוטר הגדוד ב-26 במרץ 2015 בצל"ש יחידתי ממפקד עוצבת הפלדה, נדב פדן. בתפקיד זה שימש עד שנת 2015. לאחר מכן שירת כקצין אג"ם של אוגדת עזה בין השנים 2015–2017. ב-6 ביולי 2017 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת עציון, ושימש בתפקיד עד 17 במאי 2018. ב-31 במאי 2018 מונה למפקד חטיבת בנימין, ושירת בתפקיד עד 29 באוגוסט 2019. בספטמבר 2019 מונה לקצין אג"ם של פיקוד הצפון, תפקיד אותו מילא עד יוני 2021. ב-28 ביוני 2021 מונה למפקד חטיבת הנח"ל.
ב-1 ביולי 2021, שלושה ימים לאחר מינויו למפקד החטיבה, נפטר מדום לב לאחר שהתמוטט בעת אימון בוקר. הוא הובא למנוחות בהלוויה צבאית בהשתתפות הרמטכ"ל אביב כוכבי בבית הקברות הצבאי קריית שאול.
הנצחה

בפברואר 2022, כשמונה חודשים לאחר מותו, הודיעה עיריית ירושלים על החלטתה להנציח את זכרו בדרך של מרוץ מקדים למרתון ירושלים, שייערך מדי שנה. המרוץ הראשון התקיים ב-11 במרץ 2022.
חיים אישיים

אסמן התגורר בתל אביב, היה נשוי עד למותו לשרון שלמון אסמן, סמנכ"לית ynet וידיעות אחרונות, ואב לשתי בנות. היה בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה מהמכללה האקדמית תל אביב-יפו.
גלריה

אסמן ודוד שפירא (מימין) בטקס העברת הפיקוד על חטיבת עציון, מאי 2018
מפקד גדוד 931, שרון אסמן, ומפקדי פלוגותיו בטקס קבלת צל"ש על הישגי הגדוד במבצע צוק איתן, מרץ 2015
אסמן בטקס מינויו למפקד חטיבת הנח"ל, יוני 2021
טקס חילופי הפיקוד בחטיבת הנח"ל, יוני 2021. מימין: המפקד היוצא ישראל שומר, מפקד עוצבת הפלדה סער צור והמפקד הנכנס שרון אסמן.