stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יאוזי
מקורות ומנהגים

בסין, ישנם מספר סיפורים עממיים שונים המסבירים את מקורם של הג'יאוזי ואת שמם.
על פי המסורת הג'יאוזי הומצאו בתקופת ההאן המזרחית (25-220 לספירה) ידי ג'אנג ג'ונגג'ינג שהיה מטפל מפורסם ברפואה סינית מסורתית. הכיסונים נקראו במקור "אוזניים רכות", או ג'יאַוֹ-אֵר (מסינית: 嬌耳, פין-יין: jiao'er) ושימשו לטיפול בכוויות קור באוזניים. ג'אנג ג'ונגג'ינג גילה בדרכו הביתה ביום חורפי כי רבים מפשוטי העם לוקים בכוויות קור באוזניהם, בגלל מחסור בביגוד חם ובמזון. הוא טיפל בחולים בכך שבישל טלה, פלפל שחור ומספר עשבי מרפא מחממים בסיר, קצץ אותם והשתמש בהם כמילוי בכיסוני בצק קטנים. הוא הרתיח את הכיסונים האלה והגיש אותם עם מרק למטופליו, עד בוא ראש השנה הסיני. כדי לחגוג את השנה החדשה וגם להתאושש מכוויות קור, אנשים חיקו את המתכון של ג'אנג להכנת ג'יאו-אר.
מקור אפשרי נוסף לשמם של הג'יאוזי הוא צורתם הדומה לקרן. המילה הסינית ל"קרן" היא ג'יאו (סינית: 角, פין-יין: jiǎo) וג'יאוזי נכתב במקור עם התו הסיני ל"קרן", אך מאוחר יותר הוא הוחלף בתו הספציפי 餃, המורכב מהשורש הסיני 食 שמשמעו אוכל, ומהמרכיב הפונטי 交 המבוטא ג'יאַוֹ בימינו.
סוגים

את הג'יאוזי נהוג לבשל בכמה דרכים:
ג'יאוזי מורתח (סינית: 水餃, פין-יין: shuǐjiǎo, מילולית: ג'יאו מים)
ג'יאוזי מאודה (סינית: 蒸餃, פין-יין: zhēngjiǎo)
ג'יאוזי מטוגן (סינית: 煎餃, פין-יין: jiānjiǎo)
ג'יאוזי מטוגן בשמן עמוק (סינית: 炸餃, פין-יין: zhà jiǎo)
ג'יאוזי במרק (סינית: 湯餃, פין-יין: tāngjiǎo)
מליות

מילויי הבשר הנפוצים הם עוף, חזיר, בקר, חסילונים ודגים, המעורבבים בדרך כלל עם ירקות קצוצים. המליות הצמחוניות הנפוצות כוללות כרוב נאפה, בצל ירוק, סלרי, כרישה, תרד, פטריות, גזר, עירית ושום.
וריאציות

ישנן אין ספור גרסאות מקומיות לג'יאוזי, עם מילויים שונים, צורות בישול שונות, צורות קיפול שונות וכו'.
וריאציות > גואנגדונג

שם הכיסונים מבוטא גאו-צי בקנטונזית (יוטפנג: gaau2-zi2) והם מנה נפוצה במסעדות דים סאם, שמקורן במחוז גואנגדונג שבדרום מזרח סין. הקיסונים המוגשים במסעדות דים סאם דקים יותר מהכיסונים הנהוגים בצפון סין, קטנים יותר ובעלי בצק כמעט שקוף, מכיוון שהבצק במסעדות אלו מרודד לרוב על ידי מכונה. הגודל הקטן ודקות הבצק מקלים על בישול הכיסונים באידוי. כיסונים בסגנון זה לא נפוצים במטבח הביתי, מכיוון שהכנת בצק דק מספיק אך חזק מספיק כדי להחזיק את המלית קשה יותר מהכנת הבצק הרגיל. נהוגים סוגים רבים של מליות, הנפוצה ביותר היא האר-גאו המכילה חסילונים. מליות נוספות הן צדפות, עוף, טופו וירקות שונים; מסעדות דים סאם מציגות לעיתים קרובות ספיישלים וחידושים. שפי דים סאם משתמשים לעיתים קרובות במרכיבים בדרכים חדשות ויצירתיות, או שואבים השראה ממסורות קולינריות סיניות אחרות. שפים יצירתיים יותר עשויים אפילו ליצור פיוז'ן גאאו ג'י על ידי שימוש באלמנטים מתרבויות אחרות, כמו טריאקי יפני, או קארי הודי, בעוד שמסעדות יוקרה עשויות להשתמש במרכיבים יקרים או אקזוטיים כמו לובסטר וסנפיר כריש.
וריאציות > גוּאוֹטיֵה

הגואוטיה (סינית: 鍋貼, פין-יין: guōtiē, מילולית: נדבק למחבת) הם סוג של ג'יאוזי מצפון סין. הם פופולרים במיוחד כמתאבן וכאוכל רחוב. הגואוטיה הם סוג של ג'יאוזי מטוגן, אך בניגוד לג'יאוזי המטוגן הנפוץ הגואוטיה נשאר פתוח בקצותיו. הוא לפעמים מוגש כחלק מתפריט דים סאם, אבל לפעמים נמכר בפני עצמו. המלית הטיפוסית בה הוא ממולא היא חזיר (או עוף באזורים מוסלמיים), כרוב סיני, בצל ירוק, ג'ינג'ר, לִיַאוֹג'יו, ושמן שומשום. בדרום סין המושג גואוטיה משמש לתאר כל כיסון מטוגן.
וריאציות > גיוזה

המילה היפנית גיוזה (קאטאקאנה: ギョウザ) נגזרה מדיאלקט של מנדרינית המכונה ג'ילו, וכשנכתבת בקאנג'י (כתב סיני המשמש ביפנית) היא נכתבת באמצעות אותם סימנים סינים המרכיבים את המילה ג'יאוזי בסינית. השימוש בכתב קטקאנה מצביע על כך שהמילה היא ממקור לא יפני. הג'יאוזי הגיע ליפן לכל המאוחר בשנת 1700, אך לא התפשטו לכל רחבי יפן עד תחילת המאה ה-20, באותה תקופה מהגרים סינים רבים פתחו עגלות מזון שמכרו ראמן וג'יאוזי.
ההבדלים המורגשים ביותר בין גיוזה בסגנון יפני לג'יאוזי בסגנון סיני הם טעם השום העשיר, שפחות מורגש בגרסה הסינית, ושעטיפות גיוזה נוטות להיות דקות יותר, בשל העובדה שרוב המסעדות היפניות משתמשות בעטיפות מתוצרת מכונה. אך מכיוון שישנן עשרות גרסאות של גיוזה בסין, ישנן גם גרסאות הדומות מאוד לגיוזה היפנית. לצד הגיוזה מוגש בדרך כלל רוטב על בסיס סויה המתובל בחומץ אורז ובשמן צ'ילי יפני. המתכון הנפוץ ביותר עשוי תערובת של בשר חזיר טחון (לפעמים עוף או בקר) עם כרוב, עירית אסייתית, ושמן שומשום, שום וג'ינג'ר. גיוזה חולקת קווי דמיון עם הפירוגי ומכיוון שהם מבושלים באופן דומה.
צורת ההכנה הנפוצה ביותר ביפן היא טיגון ואז אידוי, מאכל הקרוי יאקי-גיוזה (יפנית: 焼き餃子, רומאג'י: yaki-gyōza), בסגנון זה הגיוזה קודם כל מטוגנת בצידה התחתון, דבר המייצר תחתית פריכה, לאחר מכן מוסיפים מעט מים למחבת וסוגרים אותו במכסה, דבר המאדה את חלקה העליון של הגיוזה. נהוג גם לבשל גיוזה במים רותחים ולטגן בשמן עמוק.
הערות שוליים

↑  Dumpling Meaning, History Of Dumplings, Who Invented Dumplings, Chef One Foods, ‏2020-03-13 (באנגלית)
↑  "Frozen ears: The story of gyozas". The Malay Mail. One would always have suspected that the ubiquitous Japanese gyoza originated from China – and one would be completely right, unlike most economists. The origins of the gyoza are said to stem from the treatments invented by Zhang Zhongjing (150–219 AD), a Han dynasty physician born in Nanyang. One of his inventions was the jiaozi (though it was originally called "tender ears") and they were used to treat frostbitten ears during the freezing winters.
↑  "Seeking XLB". The Austin Chronicle. Chinese dumplings are said to have begun near the end of the Eastern Han dynasty with Zhang Zhongjing (AD 150–219), a famous northern Chinese medicinal herbalist known as "The Medicine Saint".
↑  "the origin of Jiaozi". people.com.cn. people.com.cn. נבדק ב-2002-02-07.
↑  "你知道冬至为什么吃饺子吗? 医圣张仲景发明". 人民网. 人民网. 23 בדצמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Norman, Jerry (1988) Chinese, Cambridge University Press, pp. 76–77.
1 2  Gyoza (Dumplings) | LIVE JAPAN travel guide, LIVE JAPAN (באנגלית)
כופתאות חרס ומטעמים מקבר שושלת טאנג
בישול ג'יאוזי בווק על תנור עצים
ג'יאוזי מורתח (שוּג'יאו) במילוי כרוב כבוש
גיוזה עם שמן צ'ילי
גיבורים זה אנחנו

| --- | --- |

כרזת הסרט הרשמית
 בימוי:  רוברט רודריגז 
 הופק בידי:  רוברט רודריגס
 תסריט:  רוברט רודריגז 
 שחקנים ראשיים:  פריאנקה צ'ופרה פדרו פסקל יא יא גוסלין בויד הולברוק סונג קאנג טיילור דולי כריסטיאן סלייטר
 צילום:  רוברט רודריגס
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Troublemaker Studios
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  25 בדצמבר 2020
 משך הקרנה:  100 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  גיבורי-על סרט לכל המשפחה
 סרט קודם:  הרפתקאות שארקבוי ולבהגירל (2005)
 דף הסרט ב־IMDb
 
גיבורים זה אנחנו (באנגלית: We Can Be Heroes) הוא סרט גיבורי-על אמריקאי לכל המשפחה, שנכתב, בוים והופק על ידי הבמאי והיוצר רוברט רודריגז, ומשמש כהמשכון עצמאי לסרט "הרפתקאות שארקבוי ולבהגירל", שיצא לאקרנים בשנת 2005. בסרט מככבים פריאנקה צ'ופרה, פדרו פסקל, יאיא גוסלין, בויד הולברוק, סונג קאנג, טיילור דולי וכריסטיאן סלייטר.
הסרט עלה לשידור בכל הפלטפורמות של שירות הזרמת המדיה של נטפליקס ב-25 בדצמבר 2020.
תקציר העלילה

כשחייזרים פולשים לכדור הארץ וחוטפים את גיבורי-העל, הממשלה מחליטה לשכן את ילדיהם במבצר תת-קרקעי על מנת להגן עליהם, אך הילדים, בראשותה של מיסי מורנו השנונה והאינטליגנטית, מחליטים להימלט לצאת למבצע הצלה משלהם במטרה להציל את הוריהם, תוך שימוש ביכולותיהם השונות והייחודיות.
צוות השחקנים והדמויות

יאיא גוסלין – מיסי מורנו בתו של מרקוס מורנו, חסרת כוחות.
פריאנקה צ'ופרה – גברת גרנדה ראש ארגון ההרואים, מתגלה כחייזרית העובדת עבור אוהו מכוכב רודינה.
פדרו פסקל – מרקוס מורנו מנהיג ההרואים, אביה של מיסי, הבטיח למיסי שלא יחזור להיות גיבור על אחרי שאמה מתה.
כריסטיאן סלייטר – טכ-נו
בויד הולברוק
סונג קאנג
טיילור דולי – לבהגירל
אקירה אכבר
היילי ריינהרט – גברת ווקס
אנדי ווקן
אנדרו דיאז
ברנטלי היילברון – קראשינג לאו
הלה פינלי
איזייאה ראסל-ביילי – ריווינד
לוטוס בלוסום     – אקפלה
ליון דניאלס
ניית'ן בלייר
ויויאן ליירה בלייר – גופי, בתם של שארקבוי ולבהגירל.
אדריאנה בארזה
בריטני פרי-ראסל – רד לייטנינג פיורי
ג'יי קווינטון ג'ונסון – קרימזון לג'נד
כריסטופר מקדונלד
דילן הנרי לאו
השחקן ג'יי ג'יי. דשנאו מופיע ככפיל גוף עבור דמותו של שארקבוי, בתפקיד ללא דיאלוג, במהלכו פניה של הדמות מוסתרות על ידי מסכה. טיילור לאוטנר, שגילם את דמותו של שארקבוי בסרט "הרפתקאות שארקבוי ולבהגירל", לא היה זמין לצילומי הסצנות בהן הדמות מופיעה, וצמצום דמותו של שארקבוי לכדי הופעת אורח ללא דיאלוג נעשה במטרה לאפשר ללאוטנר לשוב לגילום הדמות בסרט עתידי.
הפקה > פיתוח

באוגוסט 2019, נודע שהבמאי רוברט רודריגס יכתוב, יביים ויפיק את הסרט עבור שירותי הזרמת המדיה של נטפליקס.
הפקה > ליהוק

באוגוסט 2019, נודע שפריאנקה צ'ופרה עתידה לככב בסרט, יחד עם כריסטיאן סלייטר ופדרו פסקל.
הפקה > צילומים

צילומי הסרט החלו במהלך אוגוסט 2019, והתקיימו בטקסס.
שידור

הסרט עלה לשידור בכל הפלטפורמות של נטפליקס ב-25 בדצמבר 2020. במקור, הסרט התעתד לעלות לשידור ב-1 בינואר 2021.
הערות שוליים

1 2  Sanchez, Omar (June 10, 2020). "Remembering Sharkboy and Lavagirl: The on-set antics that defined the 3D kids' classic". Entertainment Weekly. Retrieved November 23, 2020.
1 2  Wiseman, Andreas (August 21, 2019). "Priyanka Chopra Jonas To Star In Netflix Superhero Movie From 'Alita: Battle Angel' Director Robert Rodriguez". Deadline Hollywood. Retrieved January 22, 2020.
1 2  Ramos, Dino-Ray (August 21, 2019). "Christian Slater, YaYa Gosselin, Akira Akbar, Pedro Pascal And More Join Robert Rodriguez's 'We Can Be Heroes' At Netflix". Deadline Hollywood. Retrieved January 21, 2020.
↑  Goldberg, Matt (December 4, 2020). "'We Can Be Heroes' Takes Us Back to the World of 'Sharkboy and Lavagirl'". Collider. Retrieved December 4, 2020.
↑  Hemmert, Kylie (November 12, 2020). "'We Can Be Heroes' First-Look Photos Released for Robert Rodriguez's Superhero Movie". ComingSoon.net. Retrieved December 5, 2020.
דוד פרידריכספלד

| --- | --- |

שיר מאת דוד פרידריכספלד לרגל הסכם אמיין
 לידה:  שנות ה־50 של המאה ה־18 
 פטירה:  19 בפברואר 1810 
 שפות היצירה:  עברית, גרמנית, יידיש מערבית 
 הושפע מ:  משה מנדלסון 
 חתימה:   
 
שיר לכבוד חתונת בונם בנו של דניאל איציג עם ציפור בתו של אייזיק דעסא. ברלין 1780
סדר חנוכת בית הכנסת של קהילת עדת ישורון, מאת הרב יצחק גרנבום ודוד פרידריכספלד, אמסטרדם 1796
דוד פרידריכספלד (בגרמנית: David Friedrichsfeld‏; ~1755 – 19 בפברואר 1810) היה סופר, משורר ומשכיל יהודי־גרמני בדור המאספים. מהפעילים הבולטים למען אמנציפציה ליהודים בהולנד.
ביוגרפיה

נולד לצבי הירש בסביבות 1755 בברלין, שם הכיר את אנשי תנועת ההשכלה היהודית, התחבר עם דוד פרידלנדר והושפע במיוחד ממשה מנדלסון וממרדכי גומפל שנאבר. בשנת 1781 היגר להולנד והתיישב באמסטרדם. הוא היה פעיל מרכזי למען אמנציפציה ליהודים. הוא היה מהחברים הבולטים בארגון פליקס ליברטטה (הול') שהתנגד לשלטון בית אורנז' בהולנד ותמך ברפובליקה הצרפתית. בשנת 1796, עם הקמת קהילת עדת ישורון, היה פרידריכספלד ל"זמר השני" של הקהילה לצידו של "הזמר הראשון" רב הקהילה יצחק גרנבום.
כתביו

בשנת התקל"ט פרסם שיר לכבוד חתונת אברהם פרידלנדר אחיו של דוד פרידלנדר, ובה'תקנ"ב פרסם שיר לכבוד חתונת צבי הרש היידלבורג. בה'תקנ"ה פרסם שני חיבורים בגרמנית אודות האמונה היהודית במשיח והאמנציפציה, שני חיבורים אלו פורסמו לאחר מכן גם בהולנדית. בשנת ה'תקנ"ז חיבר יחד עם הרב יצחק גראנבום את סדר חנוכת הבית של קהילת עדת ישורון. בשנת ה'תקס"ב פרסם חוברת עם שיר לכבוד הסכם אמיין. בשנת ה'תקס"ח חיבר את הספר "מענה רך" שתמך בטענותיו של משה למנס (אנ') במאמרו "אמרה צרופה" על עדיפות ההגייה הספרדית. בשנת ה'תקס"ט פרסם ביוגרפיה על נפתלי הרץ וייזל. כמו כן פרסם מספר שירים ומכתבים בהמאסף. וכתב גם בעלון "דיסקוהרש" של קהילת עדת ישורון שם הזדהה בפסבדונים "פילאנטראפוס".
לקריאה נוספת

Dan Michman, ‏דוד פרידריכספלד - משכיל ולוחם אמנציפציה, בתוך: יוסף מכמן (עורך), מחקרים על תולדות יהדות הולנד, א' (ירושלים: המרכז לחקר יהדות הולנד, האוניברסיטה העברית: תשל"ה), עמ' 151–199, באתר Academia.edu
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313122305171  BPN: 86034288  GND: 1053283369  ISNI: 0000 0000 5032 3933  LCCN: no92001365  NTA: 169089304  VIAF: 2033258   WorldCat (עם VIAF): 2033258
דוד פריזנהויזן

| --- | --- |
 לידה:  1750 Friesenhausen, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  23 במרץ 1828 (בגיל 78 בערך) אלבה יוליה, האימפריה האוסטרית 
 מדינה:  גרמניה 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
ר' דוד פריזִנהוֹיזֶן (בעברית על דרך היידיש; בגרמנית: David Friesenhausen, פריזנהַאוּזן;‏ 1756 – 23 במרץ 1828, קרלסבורג), מתמטיקאי, דיין ואיש תנועת ההשכלה, הראשון שהציע הקמת בית מדרש לרבנים באימפריה האוסטרית.
ביוגרפיה

דוד בן מאיר הכהן נולד בכפר פריזנהאוזן שבבוואריה בשנת 1756. למד תורה בעיר פירת (פיורדא) שבקרבת נירנברג עד גיל 30, אז החל ללמוד מדעים במשך כ-10 שנים נוספות. בשנת 1788 עבר לברלין, ובהּ פרסם את הספר "כליל החשבון" – ספר חשבון וגאומטריה ומבוא לאלגברה בעברית. בשנת 1796 הוא יצא למסע ברחבי אירופה כדי למכור את ספרו ולאסוף פרענומעראנטן לספר נוסף שלו, "מוסדות תבל", המתאר את מבנה היקום על פי קופרניקוס.
בעקבות אכזבתו מהרדיקליות של תנועת ההשכלה בברלין, עבר פריזנהאוזן לעיירה אונסדורף שבהונגריה בסביבות שנת 1800, ונתמנה בה לדיין. במקביל עסק במסחר. בשנת 1806 עבר לתקופה קצרה לפשט, אך בהיעדר מקור פרנסה שם, שב במהרה לאונסדרף. באותה תקופה הגיש לקיסר האימפריה האוסטרו הונגרית הצעה להקמת שלושה בתי מדרש לרבנים, בהונגריה, בגליציה ובמוראביה. תוכנית הלימודים המוצעת כללה בנוסף ללימודי תלמוד גם תנ"ך ולימודים כלליים. ההצעה נדחתה על ידי השלטונות, אך עוררה עליו רוגז רב מצד רבני הונגריה.
בין השנים 1808–1816 כיהן פריזהאוזן כדיין בקהילת יהודי אוהעל בעיירה שאטוראליאויהיי, ונודע כמתנגד לחסידות. בשנת 1816 יצא למסע שני באירופה, לשם גיוס מנויים לספרו "מוסדות תבל"; בעקבות הצלחתו לגייס מספיק מנויים, ובהם הרב משה סופר ואהרן חורין, יצא הספר לאור בווינה בשנת 1820. בנוסף לחלק האסטרונומי, כולל הספר הוכחה לפתרון הבעיה ה-11 של אוקלידס, וכן צוואה רוחנית, שבה מספר פריזנהאוזן על תוכניתו לייסוד בית מדרש לרבנים. סוגיית מידת תמיכתו בשינויים דתיים הייתה לסלע מחלוקת בין היסטוריונים שחקרו את כתביו.
ספריו

ספר כליל החשבון: מבואר בו ראשי יסודות חשבון הכללי ... המהולל בשם אלגעברא; גם ... חכמת המדידה ... עם שלשה לֻחֹת נחֹשת ... צורות למודי המדידה, ברלין: דפוס חנוך נערים, תקנ"ז 1796.
ספר מוסדות תבל: מבואר בו שלשה עניינים ...: בנין העולם לפי דעת קופערניקוס ..., מופת חותך על יסוד האחד עשר מספר האיקלידוס ... ; צוואה אשר אני מודה ליוצאי חלצי ... מופתים על מציאת השם ..., וינה: אַנטאָן שטרויס, 1820.
לקריאה נוספת

מאיר גילון, 'ר' דוד פריזנהויזן בין קוטבי ההשכלה והחסידות', בתוך: משה כרמלי-וינברגר (עורך), בית המדרש לרבנים בבודפשט תרל"ז–תשל"ז: מחקרים בתולדותיו והישגיו במדעי היהדות, ניו יורק: איגוד חניכי ביה"מ לרבנים בבודפשט, תשמ"ו, עמ' יט–נד.
Levi Cooper, 'The last will and testament of Rabbi David Friesenhausen,' Jewish Educational Leadership 8,3 (2010), 55-62.
הערות שוליים

↑  B. Barry Levy, Planets, Potions, and Parchments , McGill-Queen's Press - MQUP, 1990, page 49
↑  Shmuel Feiner, Chaya Naor, The Jewish Enlightenment , University of Pennsylvania Press, 2003, page 426, remark 29
↑  The Jews of Hungary, Raphael Patai, Wayne State University Press, 1996, page 242-243
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309477605171  GND: 1075022207  ISNI: 0000 0000 4972 6401  LCCN: nr2005026669  VIAF: 61504044   WorldCat (עם VIAF): 61504044
דאגלס (עיר)

| --- | --- |
שלט "ברוך הבא" בכניסה לעיר
שלט "ברוך הבא" בכניסה לעיר
 טריטוריה:  האי מאן האי מאן
 שטח חסות:  בריטניה בריטניה
 רשות מקומית:  דאגלס
 תאריך ייסוד:  1670
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  27,938 (2011)
 קואורדינטות:  54°08′43″N 4°28′54″W﻿ / ﻿54.14521°N 4.48172°W﻿ / 54.14521; -4.48172
 http://www.douglas.gov.im
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת האי מאן מוגדלת) פורט ארין פיל רמזי קסלטאוןדאגלס(למפת האי מאן רגילה) פורט ארין פיל רמזי קסלטאוןדאגלס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
דאגלס (באנגלית: Douglas, במאנית: Doolish) היא עיר הבירה של האי מאן, וכן העיר הגדולה ביותר בו. העיר היא המרכזית בארץ בכל מה שקשור לימאות (תחום חשוב במדינות אי), עסקים, ממון, תחבורה, קניות ובידור.
העיר מונה כ-26,218 אנשים באוכלוסייתה (נכון למפקד אוכלוסין שנערך ב-2006), מה שאומר, שבקירוב, כל אדם שלישי שחי באי מאן, הוא תושב העיר.
דאגלס שוכנת במזרח האי, על יד מפגש נהרות הדהו והגלאס. שני הנהרות זורמים לתוך העיר, עד למזח ומשם למפרץ דאגלס. העיר נמצאת על עמק הנוטה מעט בשיפוע. גבעות משתרעות מצפון-מערב לעיר, ומדרום-מזרח לעיר.
העיר מוקפת במספר כפרים וערים קטנות יותר, שהעיקריים שבהם הם אונכאן בצפון (בו ממוקם בית הממשלה, והוא חלק מאגד ערים עם דאגלס) ויוניון מילס במערב.
נוף המשקיף אל מפרץ בדאגלס
ראו גם

בית הספר לעסקים בינלאומיים באי מאן
דוד דביר

| --- | --- |

דביר. מתוך "מלכוד". (כוריאוגרפית: סיקי קול. להקת בת שבע, 1982)
 לידה:  12 בספטמבר 1949 (בן 75) נחשולים, ישראל 
 שם לידה:  דוד דוידוביץ
 מדינה:  ישראל ישראל
 
דביר. מתוך "עמי ים עמי יער" (כוריאוגרף: ג'ון קרנקו), להקת בת-שבע, 1977
דוד דביר (נולד ב-12 בספטמבר 1949) הוא רקדן ומורה ישראלי למחול. נודע לציבור הרחב בשל היותו שופט בתוכניות המציאות "נולד לרקוד", "רק רוצים לרקוד" ו"רוקדים עם כוכבים".
ביוגרפיה

נולד בשם דוד דוידוביץ בקיבוץ נחשולים. בגיל שנה וחצי חלה במחלת הפוליו אשר שיתקה אותו בחצי גוף שמאל.
התחנך בכפר הנוער בניצנים ובחוות הנוער הציוני בירושלים, ובשנים 1966–1968 למד במדרשה לחינוך גופני בבאר שבע. שירת בצה"ל כחייל בצנחנים, סיים קורס מפקדי כיתות ושימש כמדריך אימון גופני בבסיס חצור.
בשנת 1971 החל ללמוד בבית הספר למחול "בת דור". כבר בתקופת לימודיו בבית הספר למחול, דביר הופיע כרקדן בשני סרטי קולנוע: "ישו כוכב עליון" ו"קזבלן".
הופיע עם הבלט הישראלי בשנת 1973, עם להקת "בת דור" בשנים 1974–1976, ועם להקת "בת שבע" בשנים 1973–1989. משנת 1982 שימש גם כמנהל האמנותי של להקת "בת שבע". כמו כן, הופיע כרקדן אורח עם להקת "IOS" בעת סיור שקיימה בישראל.
השתלם בלהקת המחול של פול טיילור בארצות הברית בשנת 1974, ועבר קורס ניהול למנהלים בכירים ב"דייל קרנגי" בשנת 1985. בשנת 2000 השתתף בהשתלמות למורים ולבוחנים בבית הספר ג'וליארד בניו יורק. בשנת 2007 היה בהשתלמות בבית הספר למחול ע"ש וגאנובה בסנקט פטרבורג ברוסיה. כמו כן, היה מורה אורח בקורס קיץ לרקדנים ולמורים בהאג, הולנד.
יצר את מפגשי המחול "אני וגופי" (1987), "גברים במחול" (1989), "מסכות" (עם יהודית גרינשפיין, 1991), "שעשועי מחול" (עם אורית קינן, 1994), "סיפורי בדים" (עם אורית קינן, 1998), "תיבת נוח" (1999), "תמונה חיה" (2001) ו"שרשורי קסם" (2004), הופיע בסדרת הטלוויזיה "השיר שלנו" בדמות שמבוססת על עצמו כשופט ב"נולד לרקוד".
דביר מופיע יחד עם אורית קינן במפגשים לילדים ונוער דרך "סל תרבות ארצי", אמנות לעם" ו"סל תרבות שטראוס".
שימש כשופט בתוכנית המציאות "רק רוצים לרקוד" של קשת בערוץ 2, ששודרה במהלך שנת 2017.
ב-2019 השתתף בתוכנית הריאליטי "הישרדות VIP עונה 3" שברשת 13.
ב-2022 החל לשמש כשופט בתוכנית "רוקדים עם כוכבים", שחודשה בקשת 12.
דביר נשוי לדליה ואב לשתיים.
ביוגרפיה > תפקידים שמילא לאורך השנים

חבר הוועדה למחול באמנות לעם
מנהל אמנותי של "הרמת מסך"
מבקר מחול במחלקת האמנויות של קול ישראל
יועץ מחול במתא"ן – מפעל תרבות ואמנות לנוער
חבר במועצה העירונית לאמנויות של עיריית תל אביב-יפו
חבר הוועדה המקצועית של קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב
יוצר תוכניות מחול לנוער בבתי ספר ובמרכזים קהילתיים
בוחן במבחני קרן התרבות אמריקה-ישראל
שופט בתוכנית "והמחול זורם"
שופט בתוכנית הטלוויזיה "נולד לרקוד" (2005–2008)
מנחה קבוצת הסטודיו בתוכנית "לא נפסיק לרקוד" (2009)
ראש מגמת המחול בבית הספר התיכון לאמנויות תלמה ילין בגבעתיים (1989–2019)
פרסים

1978 – פרס קרן יאיר שפירא (רקדן צעיר מבטיח)
1980 – פרס כינור דוד, רקדן השנה
1990 – פרס אמנות לעם על מפגש המחול "גברים במחול"
הערות שוליים

↑  דוד דביר בחיבוק אבהי, באתר ‏מאקו‏, 9 בדצמבר 2008
הספד לאם מאת דוד דביר, באתר ארגון עולמי של יוצאי זגלמביה, ‏22 באוקטובר 2017
↑  דוד דביר חושף לראשונה: "אחותי ואני חלינו בפוליו, הייתי משותק", באתר אייס, 30 ביוני 2024
דאגי פוינטר

| --- | --- |

 לידה:  30 בנובמבר 1987 (בן 36) אסקס, אנגליה
 שם לידה:  Dougie Lee Poynter 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2004
 מקום לימודים:  Gable Hall School 
 סוגה:  פופ/רוק
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה בס, גיטרה 
 חברת תקליטים:  Island
 בן או בת זוג:  אלי גולדינג (מאי 2014–2016) 
 dougiemcfly.com
 פרופיל ב-IMDb
 
דאגי לי פוינטר (באנגלית: Dougie Lee Poynter; נולד ב-30 בנובמבר 1987) הוא הבסיסט וזמר הרקע בלהקת הפופ רוק הבריטית מקפליי.
ביוגרפיה

פוינטר נולד וגדל בקורינגהם, אסקס, אנגליה. 
הוא התגורר עם אימו סאם ואחותו הקטנה ג'זמין. אביו עזב את המשפחה מעט לפני הצטרפותו של פוינטר ללהקה מקפליי. 
בילדותו, נהג פוינטר לגדל לטאות ולעזור להן להמליט, וכך זכה בכינוי "מלך הלטאות" בבית הספר.


פוינטר היה חבר בלהקת פאנק בשם "ATAIZ" ולאחר מכן עבר ללונדון ובגיל 15 הצטרף ללהקה מקפליי.
בלהקה הוא מנגן בס, ועושה קולות רקע ולעיתים גם כותב שירים ושר.
הוא כתב את השיר "Silence Is A Scary Sound" שיצא בשנת 2005 (וגם שר אותו יחד עם דני וטום), וגם הסינגל של מקפליי, "Transylvania", אשר יצא במאי 2007.
דאגי שר את השיר "Ignorance" והשיר "Mr.Brightside" ואת גרסאותיו לשירים "Baby's Coming Back" ו-"I'll Be OK". דאגי משחק תפקיד ראשי בקליפ "That's The Truth" של מקפליי, שצולם בלונדון ב-14.1.2011.
ב-2006 זכה פוינטר בפרס "Virgin Media" בקטגוריית "הגבר הנערץ של השנה", ועם מקפליי בפרס "להקת השנה". ב-2007, זכה פוינטר שוב בקטגוריית "הגבר הנערץ של השנה", ועם להקתו זכה ב"הופעת השנה".
גוסיפ

| --- | --- |

 מקום הקמה:  אולימפיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1999
 סוגה:  רוק אינדי
 חברת תקליטים:  Back Yard Recordings 
 www.gossipyouth.com
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 בת' דיטו, ברייס פיין, האנה בלילי
 
גוסיפ (באנגלית: Gossip, 'רכילות') היא להקת רוק אינדי אמריקאית.
היסטוריה > עיצוב הלהקה והיסטוריה מוקדמת

הלהקה הוקמה בשנת 1999 באולימפיה (וושינגטון) וכוללת את הזמרת בת' דיטו, הגיטריסט ברייס פיין והמתופף קטי מנדונקה. בשנת 1999 הוציא לאור K records את המיני אלבום הראשון שלהם "The Gossip".
דיטו תרמה רבות לפרסום הלהקה לאחר שצילום שלה בעירום מלא לשער המגזין "LOVE" הפך לשנוי במחלוקת. מיני-סערה תקשורתית ודיון ציבורי החלו ברחבי העולם בקשר למשקלה הגדול של דיטו, ובעיקר בקשר לעובדה כי דיטו נוהגת בפתיחות רבה בקשר למשקל שלה ובעצם הצילום למגזין קראה תיגר על כל אותן דוגמניות רזות ושדופות שבדרך כלל מככבות על שערי המגזינים.
ההוצאה הבאה שלהם היה אלבום האולפן הראשון שלהם "That's Not What I Heard " בינואר 2001, ולאחר מכן הוציאו מיני אלבום בשם "Arkansas Heat" במאי 2001.
במאי 2003 הלהקה הוציאה את אלבום האולפן השני שלהם שנקרא "Movement".
בנובמבר 2003 הוציאו את אלבום ההופעה החיה הראשון שלהם "Undead in NYC".
בספטמבר מתופף הלהקה קטי, החליט לעזוב את הלהקה לטובת קריירה עצמאית, והלהקה הביאה במקומו את המתופפת האנה בלילי.
האלבום השלישי של הלהקה שבוצע יחד עם המתופפת החדשה הוא "Standing in the Way of Control" שיצא בינואר 2006.
היסטוריה > ההצלחה

הלהקה הוציאה לאור את השיר "Standing in the Way of Control" שנכתב על ידי בת' דיטו המדבר על נישואים חד מיניים בארצות הברית אשר יצאו מחוץ לחוק (דיטו היא לסבית מוצהרת). בקשר לכך העירה דיטו כי: "אף אחד במדינה לא היה מופתע או מזועזע ממה שג'ורג' בוש עשה, אבל כולם צריכים לדעת שאני מרגישה חסרת ישע ומרומה".
במרץ 2007 הלהקה חתמה בחברת התקליטים "Sony Music", והלהקה החלה להתמקד בשירים על הקהילה ההומו לסבית.
חברי הלהקה התבססו בפורטלנד (אורגון), ביוני ובשנת 2007 הופיעו בפסטיבל גלסטונברי.
להקת גוסיפ הוציאו אלבום בשם "Live in Liverpool" בבריטניה וארצות הברית שהוא כולל DVD עם הופעה של הלהקה, האלבום יצא באפריל 2008 והוא הופק על ידי המפיק המוזיקלי ריק רובין.
אלבום נוסף שהלהקה הוציאה הוא "Music For Men" אשר יצא ביוני 2009.
הלהקה עובדת על סרט דוקומנטרי אשר נקרא "All Tomorrow's Parties" אשר מתבסס על פסטיבל המוזיקה ואמור לצאת באוקטובר 2009.
הלהקה מרבה לערוך הופעות בארצות הברית ובאירופה אשר זוכות להצלחה רבה, ובהן מביאה דיטו את כשרונה הווקאלי הייחודי לידי ביטוי בעזרת סגנון שירה דומיננטי המוביל את ההופעה.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

That's Not What I Heard‏ (2001)
Movement‏ (2003)
Standing in the Way of Control‏ (2006)
Music For Men‏ (2009)
A Joyful Noise‏ (2012)
Real Power‏ (2024)
דיסקוגרפיה > מיני אלבום

The Gossip (EP)|The Gossip‏ (1999)
Arkansas Heat‏ (2002)
Real Damage‏ (2005)
GSSP RMX‏ (2006)
דיסקוגרפיה > אלבומי הופעה חיה

[Undead in NYC‏ (2003)
Live In Liverpool‏ (2007)
דיסקוגרפיה > אלבומי רמיקס

RMXD‏ (2007)
דאגלס A-26 אינוויידר

דאגלס A-26 אינוויידר (באנגלית: Douglas A-26 Invader, צוּיַּין גם בסימול B-26 בין 1948 ל-1965. Invader פירושו "פּוֹלֵשׁ" או "פּוֹשֵׁט") הוא מטוס תקיפה ומטוס הפצצה קל אמריקאי, דו מנועי, שנבנה ויוצר על ידי דאגלס איירקראפט קומפני, במהלך מלחמת העולם השנייה. ה"אינוויידר" ראה גם שירות מבצעי במהלך עימותים גדולים של המלחמה הקרה. מספר מטוסים מוגבל של חיל האוויר של ארצות הברית, שעברו שינויים רבים מאוד, שירתו בדרום-מזרח אסיה במלחמת הודו סין הכלל אזורית, עד שנת 1969. היה זה מטוס מהיר בעל יכולת נשיאה של מטען פצצות גדול, וניתן היה להרכיב עליו מגוון רחב של מקלעים ליצירת כלי טיס אימתני לתקיפה קרקעית.
סימול מחדש של המטוס, מ-A-26 ל-B-26 הוביל לבלבול בינו לבין המרטין B-26 מראודר, שטס לראשונה בנובמבר 1940, כ-20 חודשים לפני טיסת הבכורה של ה"דאגלס A-26".

על אף ששני סוגי המטוסים הוּנעוּ על ידי המנוע הרדיאלי רחב השימוש פראט אנד וויטני R-2800 Double Wasp, הם היו עיצובים שונים ונפרדים לגמרי – ה"מפציץ" של חברת מרטין, ה-B-26, החל את דרכו בשנת 1939, עם יותר מכפול מספר יחידות שיוצרו ממנו (קרוב ל-5,300) בהשוואה ל-A-26, אך עם זאת, כבר מיד לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, נגרטו רוב מטוסי ה"מראודר", זאת בניגוד ל-A-26 שהמשיך לשרת במשך יותר משני עשורים נוספים.
‏דאגלס A-26 אינוויידר‏ מדגם A-26B-35-DL‏ של ה-USAAF (סביב שנת 1945).