stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הממלכה הקטנה (סדרת טלוויזיה, 2003)

| --- | --- |

 סוגה:  קומדיית מערכונים
 יוצרים:  מאט לוקאס  דייוויד ואליאמס
 שחקנים:  דייוויד ואליאמס  מאט לוקאס  טום בייקר  אנתוני הד  פול פוטנר  סטיב פירסט  צ'רו באלה צ'וקשי  ג'ואן קונדון  רות ג'ונס
 ארץ מקור:  בריטניה בריטניה
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  3
 מספר פרקים:  25
 תוכנית המשך:  הממלכה הקטנה באמריקה
 הפקה
 חברת הפקה:  BBC 
 הפצה:  הולו 
 מוזיקה:  דייוויד ארנולד 
 אורך פרק:  30 דקות
 שידור
 רשת שידור:  BBC
 רשת שידור בישראל:  yes stars Comedy
 תקופת שידור מקורית:  16 בספטמבר 2003 - 31 בדצמבר 2006. – 31 בדצמבר 2006 
 קישורים חיצוניים
 אתר הסדרה
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הממלכה הקטנה (באנגלית: Little Britain) היא סדרת טלוויזיה קומית הבנויה ממערכונים. הסדרה החלה את דרכה בתחנת הרדיו של BBC בבריטניה, ובהמשך הפכה לסדרת טלוויזיה. יוצרי הסדרה וכותבי המערכונים הם מאט לוקאס ודייוויד ואליאמס, והם גם השחקנים הראשיים. בישראל שודרה הסדרה בערוץ yes stars Comedy וב-BBC.
הסדרה כוללת מערכונים הבנויים מפארודיות פרועות ומוגזמות של תושבי בריטניה מכל תחומי החיים המוכרים להם. הקריינות בין המערכונים מציגה את התוכנית כמעין מדריך, המיועד למי שאינו בריטי, המציג את תושבי המדינה והמעמדות השונים בה. התוכנית עוסקת בביקורת על נושאים שונים כמו גזענות, תרבות פופולרית, בית המלוכה הבריטי, הומוסקסואליות וקרוס-דרסריות, מינהל ציבורי, תעשיית הבידור, פוליטיקה ורבים אחרים, לרוב תוך שימוש בדמויות קבועות.
לסדרה יצאה תוכנית המשך בשם "הממלכה הקטנה באמריקה" שהיוותה גרסה אמריקאית, והייתה גם היא בכיכובם של מאט לוקאס ודייוויד ואליאמס. הסדרה הציגה את אותן דמויות עיקריות לצד דמויות חדשות, והיא שודרה בארצות הברית ברשת HBO ובמדינות נוספות.
לדמויות רבות בסדרה יש אמרות כנף וביטויים קבועים, ורבים מהם הפכו לשגורים בסלנג הבריטי והפכו את הסדרה לתוכנית מיינסטרים בעלת מעמד של קאלט. בתוכנית התארחו ידוענים רבים במהלך השנים, בהם: ג'ורג' מייקל, מולי סאגדן, אלטון ג'ון, ראסל בראנד ורובי ויליאמס. הסדרה אף הוציאה סינגל בשם "I'm Gay" שנמכר בחנות המוזיקה מקוונת של iTunes.
ב-25 בדצמבר 2010 עלתה לשידור סדרה חדשה מאת הצוות, בשם ותודה שטסתם (Come Fly With Me). הסדרה מתרחשת בשדה תעופה, ובדומה ל"הממלכה הקטנה", מציגה דמויות שונות המגולמות על ידי וואליאמס ולוקאס ומורכבת ממערכונים חוזרים.
המאני דיורי

המאני דיורי, הנשיא הראשון של ניז'ר, דיוקן על מדליה בשווי של אלף פרנקים מערב אפריקאים, 1960
אל-חאג' המאני דיורי (בצרפתית: Al Hadj Hamani Diori;‏ 6 ביוני 1960, סודורה-קארמה – 23 באפריל 1989 רבאט, מרוקו) היה פוליטיקאי ניז'רי, הנשיא הראשון של הרפובליקה של ניז'ר בין השנים 1960–1974. הוא היה בן לקבוצה האתנית ג'רמה, מורה בהכשרתו.
הרקע המשפחתי ושנות ילדותו והלימודים

המאני דיורי נולד בסודורה-קארמה, לא רחוק (12 ק"מ) מניאמיי, בירת המושבה הצרפתית דאז, חלק מאפריקה המערבית הצרפתית, כבן לפקיד לענייני בריאות במנהל הקולוניאלי הצרפתי. השתייך לאתניה ג'רמה וכמו רוב תושבי המדינה, לדת המוסלמית. המאני דיורי למד בדהומיי, בנין של היום וב"אקול נורמאל סופרייר" (סמינר למורים) ע"ש ויליאם פונטי בדקאר בסנגל ואחר כך, בשנים 1936–1938 עבד כמורה וכמנהל בית ספר. לאחר מכן נסע לפריז והיה למדריך לשפות האוסה וג'רמה ב"בית הספר הלאומי ללימודי השטחים הצרפתיים שמעבר לים" (École Nationale de la France d'outre-mer).
הקריירה הפוליטית

המאני דיורי נמנה עם מייסדיה בשנת 1946 של המפלגה הפרוגרסיבית הניז'רית PPN‏ (Parti progressiste nigérien), שהייתה סניף מקומי של ה"ההתכנסות הדמוקרטית האפריקאית" RDA. באותה השנה נבחר ב-10 בנובמבר כחבר נציג של ניז'ר באספה הלאומית הצרפתית (יחד עם עוד עמית). עם נציג חוף השנהב, הופואה-בואני הקים את הסיעה הפרלמנטרית של RDA בפרלמנט הצרפתי במטרה המוצהרת לקדם את "האמנציפציה של עמי אפריקה לכיוון הגשמת הזכויות האוניברסליות של האדם". בשנת 1950 סיעה זו ניתקה את הקשר שקישר אותה בהתחלת דרכה למפלגה הקומוניסטית הצרפתית. אולם בבחירות הבאות, בשנת 1951, הובס על ידי בן דודו ויריבו הפוליטי, ג'יבו בקארי (Djibo Bakary), ראש האיחוד הניז'רי הדמוקרטי. במקום דיורי וחברו למפלגה נכנסו לפרלמנט הצרפתי שני נציגים של יריביו - ז'וקז' קונדא וזודי יחיה. דיורי נסוג למדבר הפוליטי וחזר לעבוד כמורה. בשנת 1956 חזר להיבחר בפרלמנט הצרפתי. 
במשאל העם שאורגן בקהילות שמעבר לים בשנת 1958 על מנת להקים ממשלות אחראיות במושבות של צרפת, דיורי ניהל מסע למען התשובה "כן". בעקבות תוצאות משאל-העם הוקמה ממשלה בראשותו בשנת 1959, עדיין תחת חסות צרפת. השלטון הקולוניאלי אסר באותה תקופה על כל המפלגות הפוליטיות פרט ל-PPN והשליט על ידי כך בניז'ר שלטון חד מפלגתי.
העצמאות

ב-3 באוגוסט 1960, בעקבות משאל עם חדש, שניזום על ידי הגנרל דה גול ניז'ר קיבלה את עצמאותה והמאני דיורי נבחר לנשיא על ידי האספה הלאומית של המדינה החדשה בנובמבר 1960. המאני דיורי ריכז סביבו קואליציה חזקה של מנהיגי האתניות האוסה, ג'רמה ופולה, לרבות ראשי השבטים המסורתיים, וזכה באמונה ובתמיכתה של צרפת.
הנשיא הראשון של ניז'ר

אכן ממשלו של דיורי השתדל לשמור על המבנים המסורתיים ועל הקשרים הכלכליים ההדוקים עם המטרופולין הקולוניאלי לשעבר.
הנשיא ריכז בידיו את התפקידים של ראש המדינה וראש הממשלה ומנהיג של המפלגה השלטת, כמו כן כיהן זמנית גם כשר ההגנה (בשנים 1960 - 1963) ושר החוץ (1960 - 1963 ו-1965 - 1967). יד ימינו נחשב יושב ראש האספה הלאומית, הסופר בובו האמה. האספה הלאומית תפקדה יותר באופן טקסי והתכנסה כל שנה על מנת לתת גושפנקה להחלטות הממשלה.
דיורי נבחר מחדש כנשיא כמועמד יחיד בשנים 1965 ו-1970.
המאני דיורי זכה בכבוד ברחבי אפריקה ובעולם עקב פעילותו כדובר המייצג את האינטרסים האפריקאים וכמתווך בסכסוכים בינלאומי אפריקה. עשה זאת, למשל, אחרי 1966, בתוקף תפקידו כיושב ראש הארגון המשותף האפריקאי ומלגשי, כשדן עם נציגי ארצות השוק המשותף האירופי.
כמו כן ניסה לתווך בימי מלחמת ביאפרה (1967–1970 בניגריה. ואחרי תקריות אש בין סודאן ובין צ'אד (1966).
ב-20 במרץ 1970 מיוזמתם של דיורי, של חביב בורגיבה התוניסאי ולאופולד סדאר סנגור הסנגלי, בירת ניז'ר אירחה ועידה שהקימה את הסוכנות לפרנקופוניה, מנגנון בין ממשלתי המיועד לחזק את שיתוף הפעולה בין המדינות דוברות צרפתית בעולם.
לעומת זאת, במישור הפנימי ממשלו התאפיין בשחיתות ולא היה מסוגל לבצע את הרפורמות הנדרשות ולסייע בצורה יעילה בעת הבצורת והרעב שהכו קשות ביותר את ארצות הסאהל בשנים 1968–1974.
דיורי הואשם יותר ויותר בהזנחת העניינים מבית. ב-13 באפריל 1963 הצליח לדכא ניסיון הפיכה ובשנת 1965 יצא במזל מניסיון התנקשות לחייו. שתי הפעולות המחתרתיות היו יוזמת מפלגת האופוזיציה "סוואבה" בראשות ג'יבו בקארי, שהוצאה מחוץ לחוק בשנת 1959 ואימצה מדיניות של התקרבות למעצמות הקומוניסטיות. כוחות גרילה של מפלגה זו אומנו לתקופת מה באלג'יריה, גאנה וסין. קולות מחאה נגד השלטון ושיתוף הפעולה שלו עם הנאוקולוניאליזם באו גם משורות הסטודנטים והאיגודים המקצועיים.
לעזרת המאני דיורי ושלטונו באו יועצים ויחידות צבאיות צרפתיים.
אחרי פתיחת המכרה הראשון של אורניום בארליט, לרגל ביקורו הראשון של נשיא צרפתי, ז'ורז' פומפידו, בניז'ר, המאני דיורי ניסה לשכנע את צרפת להעמיד על בסיס שונה את שיתוף הפעולה בין שתי הארצות. לפי בקשתו צרפת הסיגה את הכוח הצבאי שלה מניז'ר.
הדחתו

בשנות הבצורת הקשות נפוצו האשמות כי שרים בממשלת דיורי גנבו חלק מהמזון שהגיע במסגרת הסיוע בינלאומי. כמו כן גברה הביקורת על דיורי עצמו על כי השתלט על כל מנגנוני הנהגת המדינה באמצעות העסקת קרובי משפחה וידידם בני השבטים ג'רמה וסונגאי. אמנם אחרי שנת 1967 שילב מספר רב יותר של נציגי השבט האוסה בממשלה. אבל בסופו של דבר, על רקע התרעומת הכללית, ב-15 באפריל 1974 הלטננט-קולונל סייני קונצ'ה, גם הוא בן השבט ג'רמה, הוביל הפיכה צבאית ששמה קץ לשלטונו של המאני דיורי. בעת ההפיכה נהרגה אשתו של דיורי, עיישה.
הנשיא המודח נכלא לשש שנים המאסר.
אחרי שחרורו בשנת 1980, נשאר במאסר בית עד 17 באפריל 1984.
שוחרר ממאסר הבית בו זמנית עם יריבו לשעבר, בקארה, במסגרת חנינה כללית . ב-1987 אחרי מותו של קונצ'ה עקב מחלה, שני היריבים הוותיקים התקבלו על ידי הנשיא החדש עלי סאיבו וקראו לגולים הפוליטיים לחזור לניז'ר.
בהמשך נאלץ לצאת לגלות מרוקו, שם, בעיר רבאט, נפטר בגיל 72 בעקבות התקף לב בשנת 1989.
ב-1984 בריאיון למגזין "ז'ן אפריק" דיורי העלה טענות נגד אי התערבות צרפת להגנתו, לדבריו לפי החלטת יועץ נשיא צרפת לעניינים אפריקאיים ומלגשים, ז'אק פוקאר (Jacques Foccart) בנסיבות שנוצרו אחרי מות הנשיא פומפידו. בראיון זה דיורי הביע את הסברה כי לדעתו של פוקאר, איש הצבא קונצ'ה יידע להגן טוב יותר מדיורי עצמו על האינטרסים האסטרטגיים של צרפת ועל הבטחת אספקת האורניום.
המאני דיורי היה נשוי לעישַטו (עיישה) דיורי, בת לשבט פולני שמוצאה היה מהכפר טוגון מהנפה דוגון-דוצ'י במחוז דוסו.
בנו הבכור, עבדלאי דיורי המאני, הוא ראש המפלגה PPN-RDA (המפלגה הפרוגרסיבית הניז'רית - ההתכנסות הדמוקרטית האפריקאית). בצעירותו חי בגלות בלוב וניהל משם בשנת 1985 התקפות גרילה של "החזית העממית לשחרור ניז'ר". חזר אחרי חנינה לניז'ר בשנת 1987.
הנצחה

שדה התעופה הבינלאומי של ניאמיי נקרא לזכרו - המאני דיורי.
לקריאה נוספת

André Salifou Biographie politique de Diori Hamani, premier président de la République du Niger, Ed.Karthala, Paris, 2010 (בצרפתית)
הערות שוליים

↑  ניו יורק טיימס 1989
↑  Hamani Diori in British Encyclopedia 1994-2009 ברשת
↑  לוח כרונולוגי על תולדות ארגוני הפרנקופוניה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12004061m (data)  GND: 119091100  ISNI: 0000 0001 2320 723X  LCCN: n87108943  NTA: 156505452  SELIBR: 346455  SNAC: w6351gk8  SUDOC: 028148436  VIAF: 53196552   WorldCat (עם VIAF): 53196552
הדוויג אליזבת שרלוטה מהולשטיין-גוטורפ

הדוויג אליזבת שרלוטה מהולשטיין-גוטורפ (בשוודית: Hedvig Elisabet Charlotta av Holstein-Gottorp; 22 במרץ 1759 - 20 ביוני 1818) הייתה בתו של פרידריך אוגוסט הראשון, דוכס אולדנבורג ואשתו של קרל השלושה עשר, מלך שוודיה.
ביוגרפיה > נישואים

הדוויג נולדה באויטין ב-22 במרץ 1759. אביה היה פרידריך אוגוסט הראשון, דוכס אולדנבורג ואמה הייתה אולריקה פרדריקה וילהלמינה, נסיכת הסן-קאסל. אחיה הגדול היה וילהלם, דוכס אולדנבורג. ב-1770 היא פגשה לראשונה את קרל, דוכס סאדרמנלנד אשר העיר שהיא יפה. ב-1772 הוצעו להדוויג נישואים ביוזמת אחיו גוסטב השלישי, מלך שוודיה. המשא ומתן נמשך עד 21 ביוני 1714 עת נישאו קרל והדוויג בוויסמר. הנישואים התקבלו בשמחה רבה בשוודיה, כיוון שלאחר תשע שנות נישואים, המלך כלל לא ניסה להוליד ילדים עם אשתו, וקיווה שאחיו יהיה זה שיביא יורש עבורו. בינואר 1775 היו סימנים לכך שהדוויג בהריון, והשמחה בשוודיה התגברה. תפילות נערכו בכנסיות כדי שהוולד יהיה בן זכר, אולם עד מהרה התברר שהחדשות על ההריון מזויפות. פרשייה זו גרמה למלך להחליט שעליו לממש את נישואיו ולהוליד יורש בעצמו. רק ב-1778 נולד בנו גוסטב אדולף.
ביוגרפיה > תקופת גוסטב הרביעי

לאחר רצח גוסטב השלישי ב-1792, כיהן קרל כעוצר למלך שוודיה עד 1796 בשמו של אחיינו, גוסטב הרביעי אדולף, שהיה קטין כאשר אביו נורה בבניין האופרה המלכותית השוודית. גוסטב השלישי כבר הביע את רצונו שאחיו יהיה העוצר וכאשר הוא גסס, הוא שינה את צוואתו ובעוד שהוא השאיר את קרל כעוצר, הוא התנה שהוא לא יהיה שליט אבסולוטי, אלא כפוף לממשלה שחבריה היו מתומכיו של גוסטב השלישי. לאחר מותו של אחיו, ערער קרל על הצוואה ונתנה לו סמכות בלתי מוגבלת כעוצר יחיד.
עם הגיעו של גוסטב הרביעי אדולף לגיל בגרות בנובמבר 1796, הסתיימה תקופת העוצרות  של קרל. יחסיהם של קרל והדוויג עם אחיינם היו לבביים, אם כי מעולם לא קרובים. ב-1803, גרמה פרשת בוהמן לעימות בין גוסטב הרביעי לבין קרל והדוויג. קרל והדוויג התעניינו שניהם בתורת הנסתר ובעל-טבעי. ההיכרות בין בני הזוג לבין המיסטיקן קרל אדולף בוהמן (Boheman) החלה ביוזמתו של הרוזן מגנוס סטבוק כבר ב-1793 והייתה לו השפעה חזקה עליהם באמצעות ההבטחות שנתן להם לחשוף בפניהם סודות מדעיים של תורת הנסתר. בוהמן הכניס אותם לאגודת הסתרים, "הוורד הצהוב" ב-1801, שאליה התקבלו בני שני המינים. בוהמן נעצר על רקע ניסינו לצרף לאגודה את המלך, שהאשים אותו במהפכנות והגלה אותו. קרל והדוויג נחקרו באופן בלתי רשמי על ידי המלך והדוויג נחקרה גם בנוכחות חברי המועצה המלכותית. ב-29 במרץ 1809 הודח גוסטב הרביעי אדולף, וקרל נקרא למלא את מקומו. הן הוא והן הדוויג לא התלהבו מהרעיון. הדוויג הצהירה במפורש "אני לא רוצה להיות מלכה". אולם עד מהרה התברר כי המועמד השני למלוכה, גוסטב, נסיך ואסה אינו פופולרי במיוחד, הסכימו הזוג לקבל עליהם את התפקיד. הדוויג הצהירה בפני בעלה שהיא תהיה יועצתו ואשת סודו, אולם תתרחק מענייני המדינה. הכתרתה כמלכת שוודיה התקיימה ב-29 ביוני 1809.
יומנה

המלכה הדוויג ניהלה, כאמור, יומן אשר אותו ערכה בתחילה בצורת מכתבים בינה בין חברתה הטובה סופיה פייפר. במרץ 1798 הפסיקה הדוויג לכתוב את היומן בצורת מכתבים ועברה לאוטוביוגרפיה רגילה. היומן הוא מקור היסטורי חשוב המתאר בפרוטרוט את חצר המלכות השוודית בין אוגוסט 1775 לאוקטובר 1817. בצוואתה ביקשה הדוויג שהיומן יתפרסם חמישים שנה לאחר מותה. מכיוון שהיומן נכתב במקור בצרפתית, הוא תורגם לשפה השוודית ופורסם בתשעה חלקים בין השנים 1902 ו-1942. שלושת החלקים הראשונים תורגמו על ידי קרל קרלסון בונדה, החלקים הנותרים של ססיליה אף קלרקר. עד כה היומן לא תורגם לשפות נוספות.
הלל בבלי

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  20 במרץ 1893 פילווישוק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  6 ביולי 1961 (בגיל 68) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Hillel Rashgolski 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מעסיק:  אוניברסיטת קולומביה 
 
הלל בבלי (באנגלית: Hillel Bavli;‏ ג' בניסן תרנ"ג, 20 במרץ 1893, פילווישוק, האימפריה הרוסית (ליטא) – כ"ב תמוז תשכ"א, 6 ביולי 1961, ניו יורק, ארצות הברית) היה משורר, סופר, מתרגם, פרופסור לספרות עברית באוניברסיטת קולומביה, ועיתונאי יהודי אמריקאי.
קורות חיים

בבלי נולד בשם הלל ראשגולין (ראשיגולסקי) בעיירה הקטנה פילווישוק (ביידיש: פילווישאק) שליד קובנה, ליטא (אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית), למשפחת ראשגולין (ראשיגולסקי). אביו, זלמן דוב ראשגולין (ראשיגולסקי), יליד קלבריה שליד קובנה, היה סופר ידוע בזכות עצמו - מחבר "הגיוני לב" (1927) ו"חקרי לב" (1947) (האחרון נערך על ידי הלל בבלי עצמו, לאחר מות אביו). אביו למד עם הרב אברהם יצחק הכהן קוק בישיבת וולוז'ין ונשאר ידידו לאורך השנים. את הקשר בין השנים תיאר בבלי עצמו בשירו "שניים". גם אחיו של בבלי, ראובן ראשגולין היה סופר - מחבר "אידישקייט אין אמעריקא" (1957).
שתי אחיותיו של אביו נישאו לשני אחים לבית שפירא (דוד שפירא ומשולם זלמן שפירא), בניו של חיים יעקב שפירא הראב"ד של ירושלים. הרב בן ציון שפירא, סופר, מחנך ומראשי הציונות הדתית היה בן דודו, והסופר פרופסור אדיר כהן מאוניברסיטת חיפה הוא בן אחותו, פרידה כהן.
בבלי למד בישיבת קובנה עד גיל 16, ומ-1909 גר בווילנה, בה קנה השכלה כללית. ב-1912, בגיל 19 היגר לארצות הברית ועברת את שם משפחתו ל-"בבלי" (השם ראשיגולסקי היה שיבוש של ראשגולין, שבא מהמלים "ראש הגולה", דהיינו ראש הקהילה של היהודים עוד בגולת בבל, משם מגיעה המשפחה במקורה). המשפחה כולה הגיעה אחריו לארצות הברית ב-1922.
בבלי חי שנים אחדות בבאפלו שבמדינת ניו יורק, אך עבר משם לעיר ניו יורק, בה למד באוניברסיטת קולומביה. הוא השלים את הדוקטורט שלו בספרות עברית בסמינר למורים של "בית המדרש לרבנים באמריקה", שבניו יורק, השייך לאוניברסיטה והחל מ-1937 כיהן בסמינר, כפרופסור מן המניין של אוניברסיטת קולומביה, לספרות עברית.
ב-1952 זכה בפרס הלאומי לספרים יהודיים (National Jewish Book Award) בארצות הברית, בגין "תרומתו הכוללת לשירה העברית", וב-1956 זכה באותו פרס שוב.
היה נשוי לרחלה בר אדון (1911–1999), אמנית ומשוררת. בן אחד - ד"ר שמואל בבלי, רופא ומשורר.
נפטר בניו-יורק ב-1961 ונטמן בהר המנוחות בירושלים.
שיריו ומאמריו

שיריו הראשונים של בבלי התפרסמו בגיל 15 בלבד, בכתבי עת עבריים, שיצאו לאור בשעתו בליטא, "הפרחים" ו"העולם", שבעריכת אלתר דרויאנוב. השירים יצאו לאור עדיין בשמו הקודם של בבלי, ראשיגולסקי. החל מ-1913 ובמשך שנים רבות, יצאו לאור שירים ומאמרים שכתב תחת השם בבלי, בעיתונים העבריים בארץ ישראל של אותה תקופה - "דבר", "הארץ", "הדואר" בעריכתו של איתמר בן-אב"י, "הדים" בעריכת יעקב רבינוביץ ואשר ברש ועוד ובמקביל גם בכתבי עת עבריים בארצות הברית.
ספריו

"נגינות ארץ: שירים" (תל אביב, הוצאת הדים, 1929)
"שירים" (הוצאת דבר, 1937)
"חבלי אומה": מבחר מאמרים בשאלות קיומו של עם ישראל, ספרי מופת לבתי מדרש, ספר 1 (הוצאת קרן ישראל מץ, 1938)
"שירים לרחלה" (שירים שכתב לאשתו רחלה), (הוצאת מ. ניומן, 1950) (ספרון)
"אדרת השנים": שירים (הוצאת מוסד ביאליק, 1955)
"רוחות נפגשות" (הוצאת עוגן, 1953)
"דמותו של מוסד" (1959) (ספרון)
ספריו > תרגומיו

בבלי היה הראשון שתרגם לעברית את ספריו של צ'ארלס דיקנס:
"אוליבר טוויסט" (הוצאת שטיבל, 1923)
"בית ממכר עתיקות" (הוצאת שטיבל, 1924).
תרגם גם ספרים נוספים, כמו:
"אנטוניוס וקלאופטרה", ויליאם שייקספיר (הוצאת מ. ניומן, 1952).
ספריו > בעריכתו

"נימים: מאסף לספרות יפה ולדברי ביקורת" (יחד עם נחום גוטמן), (תל אביב: הוצאת "חברים", 1923)
"מסד: מאסף לדברי ספרות, ספר ראשון" (תל אביב: הוצאת "חברים", 1933)
"מסד: מאסף לדברי ספרות, ספר שני" (תל אביב: הוצאת "חברים", 1936)
"חקרי לב", זלמן דוב ראשגולין (ראשיגולסקי) (1947).
ראו גם

אדיר כהן
בן ציון שפירא
לקריאה נוספת

נ. ק., 'נגינות ארץ', מאזנים א, לו (20 בדצמבר 1929), 14. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
אברהם אפשטיין, 'הלל בבלי', בספרו: מקרוב ומרחוק: פרקי מסה ובקורת, ניו יורק: אוהל, תש"ד 1943, עמ' 165–180.
אליעזר רפאל מלאכי, זכר להלל: ביבליוגרפיה של יצירות הלל בבלי בשירה ופרוזה ורשימת המאמרים שנכתבו עליו ועל ספריו, ניו יורק: חבר המסיימים של בית המדרש למורים ובית המדרש ללימודי היהדות מיסודו של בית המדרש לרבנים באמריקה, 1962.
זבולון רביד, 'הלל הבבלי, קווים לדמותו' הדאר מח (תשכ"ט), 631–632.
יעקב קבקוב, 'ציונים לדמותו של הלל בבלי', הדאר מט (תש"ל), 574.
א' כהן, 'עולם יצירתו של הלל בבלי', הדאר מ (תש"ל), 575–576.
זבולון רביד, 'הלל בבלי: ראשית צעדיו באמריקה', הדאר נ (תשל"א), 586–587.
שמואל לייטר, 'מוטיבים בשירת הלל בבלי', ארץ-ישראל י (תשל"א), 304–309.
זבולון רביד, 'הלל בבלי כעורך', הדאר נב (תשל"ג), 566–567.
יעקב קבקוב, 'הלל בבלי, המשורר והאדם', בספרו: שוחרים ונאמנים: מסות ומחקרים על הספרות והתרבות העברית באמריקה, ירושלים: ר' מס, 1978), עמ' 173–180.
שושנה גולדווסר, 'אדם ונוף בשירת הלל בבלי', הדאר 60, לה (תשמ"א), 559–561.
Stephen Katz, 'Child’s play: Hillel Bavli’s "Mrs. Woods" and Indian representation in American Hebrew literature,' Modern Judaism 27,2 (2007), 193-218.
הערות שוליים

↑  אוהב ישראל בקדושה - א, עמ' לז
↑  אדיר כהן במאמר הספד על דודו: 'יצירתו המגוונת של הלל בבלי', הבוקר, 14 ביולי 1961, עמ' 5.
↑  אתר המועצה למען הספר היהודי, בארצות הברית
↑  קטע תרגום של הלל בבלי ל"אוליבר טוויסט", באתר "הפנקס", כתב עת מקוון לילדים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258215905171  PLWABN: 9810578443505606  GND: 1145951473  ISNI: 0000 0000 6697 6584  LCCN: no91012251  NTA: 131816829  SUDOC: 191438928  VIAF: 48789715   WorldCat (עם VIAF): 48789715
הוצאת כרטא

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  הוצאה לאור
 תקופת הפעילות:  1958–הווה (כ־66 שנים)
 מיקום המטה:  ירושלים 
  
 carta.co.il
 
הוצאת כרטא היא הוצאת ספרים פרטית להוצאת מפות, אטלסים, אנציקלופדיות וספרי הדרכה בעיקר בתחומי ארץ ישראל.
היסטוריה

ההוצאה הוקמה בירושלים בשנת 1958 על מנת להוציא מפות שונות ואטלסים למגוון צרכים: מפות כבישים, מפות טופוגרפיות, מפות ערים, מפות גאולוגיות ומפות היסטוריות. עד הקמת כרטא היה אגף המדידות של הממשלה הגוף היחיד שעסק במיפוי. כרטא הוציאה לאור את אטלס ישראל, הפרסום הרשמי של מדינת ישראל, יחד עם הרשות למיפוי ישראל. מאז מספקת כּרטא מפות ושירותי מיפוי למוסדות ממשלה, לחברות פרטיות, לאוניברסיטאות, לחברות מסחריות לעיתונים וכתבי-עת. במסגרת פעילותה בתחום המידע למטיילים מקיימת החברה את מפעל "מומלץ כרטא", העוסק בדירוג של מסעדות, מקומות לינה, אטרקציות ואירועים בישראל. הדירוג משלב חוות דעת של מומחי "כרטא" וחוות דעת של קוראי המדריכים של החברה. לאחרונה פועלת החברה בתחום התוכן התיירותי לטלפונים חכמים והשיקה את האפליקציה "מדריך כרטא השלם לקברי צדיקים" בשיתוף הרב ישראל גליס.
משנת 1981 נמצאת תחת אותה בעלות הוצאת ספרים קטנה בשם הוצאת כנה, המוציאה ספרים במגוון תחומים.
הוצאת כרטא חברה בהתאחדות המו"לים בישראל.
אטלס כרטא

אחד המפעלים המרכזיים של ההוצאה היה הוצאת אטלס כרטא, 12 כרכים לתולדות ארץ ישראל, מאז ימי התנ"ך ועד לאחר קום מדינת ישראל, בתוכם ארבעה כרכים לתולדות ארץ ישראל, שלושה כרכים לתולדות מדינת ישראל (לפי עשורים מהראשון ועד השלישי), שני כרכים לתולדות עם ישראל בגולה ושלושה כרכי מפתחות. כרכי האטלס נערכו על ידי מיטב החוקרים בתחומם והציגו לראשונה בעברית את ההיסטוריה על גבי מפות ועל ידי כך הציגו תוכן רב באופן גרפי וממצה. האטלסים זכו לפופולריות רבה והודפסו במהדורות רבות ואף תורגמו למספר שפות. אטלס כרטא לתקופת המקרא, למשל, פורסם בעשר שפות (נכון ל-2008).
אטלס כרטא > כרכי אטלס כרטא

אטלס כרטא לתקופת המקרא עורך ראשי: יוחנן אהרוני (1964)
אטלס כרטא לתקופת בית שני, המשנה והתלמוד עורך ראשי: מיכאל אבי-יונה (1966)
אטלס כרטא לתולדות ארץ ישראל מביתר ועד תל-חי עורך ראשי: מרדכי גיחון (1969)
אטלס כרטא לתולדות ארץ ישראל מראשית ההתיישבות ועד קום המדינה עורך ראשי: יהודה ואלך (1972)
אטלס כרטא לתולדות ארץ ישראל - מפתח שמות ומקומות עורך ראשי: עמנואל בארי
אטלס כרטא לתולדות מדינת ישראל שנים ראשונות: תש"ח - תש"ך עורך ראשי: יהודה ואלך (1978)
אטלס כרטא לתולדות מדינת ישראל עשור שני עורך ראשי: יהודה ואלך (1980)
אטלס כרטא לתולדות מדינת ישראל עשור שלישי עורכים: יהודה ואלך, אריה יצחקי ומשה ליסק.
אטלס כרטא לתולדות מדינת ישראל - מפתח שמות אישים ועניינים עורכת: שרה פוסטבסקי
אטלס כרטא לתולדות עם ישראל בימי הביניים עורך ראשי: חיים ביינארט
אטלס כרטא לתולדות עם ישראל בזמן החדש עורך ראשי: אביתר פריזל
אטלס כרטא לתולדות עם ישראל - מפתח שמות ועניינים עורך ראשי: יהודית ברוך
אטלס כרטא לתולדות ירושלים דן בהט (1980)
אטלס כרטא הגדול לתולדות ירושלים דן בהט בהשתתפות חיים רובינשטיין (1989)
ספרים נוספים

כרטא הוציאה לאור גם אטלסים של מדינות אחרות כגון המזרח התיכון, רוסיה ודרום אמריקה ואטלסים כלליים של העולם לתלמידים ולסטודנטים. באנגלית הוציאה בארבעה כרכים את Historical Atlas of World Religions (אטלס היסטורי לדתות העולם) ארבעת הכרכים הם אסלאם, יהדות, נצרות וירושלים.
בתחום האנציקלופדיות הוציאה ההוצאה את "אנציקלופדיה כרטא בכרך אחד", שהיא אנציקלופדיה כללית, בדגש על גאוגרפיה, את "אנציקלופדיה כרטא לחפירות ארץ ישראל" בארבעה כרכים ואת הלקסיקון לידיעת הארץ, "כל מקום ואתר", בשיתוף משרד הביטחון – ההוצאה לאור.
כרטא הוציאה מספר ספרים בנושא ירושלים, בהיקפים שונים, ביניהם אטלסים היסטוריים וספרי עיון. עוד יצאו בהוצאה אטלסים לשמורות טבע, אנציקלופדיה לחי ולצומח של ארץ ישראל, מדריכים לטיולים בארץ ולאתרים ארכאולוגים, ספרי בישול, מדריכים שונים בנושאי פנאי ואורח חיים (וביניהם אחד מרבי המכר שלה, המדריך להחייאה בסיסית במצבי חרום) ועוד. כן הוציאה כרטא את אטלסי כבישים "כל ישראל", אולם עקב תביעה על הפרת זכויות יוצרים של המידע הגאוגרפי הופסקה הוצאת אטלסי הכבישים של כרטא בשנת 2010. ההוצאה היא בעלת הזיכיון על ההוצאה העברית של ספר השיאים של גינס מאז 1977.
כיוון אידאולוגי ופוליטי

ככלל ההוצאה היא הוצאה ציונית ומתארת את הגאוגרפיה וההיסטוריה של ארץ ישראל מתוך נקודת מבט יהודית וציונית. למשל, שמות כרכי אטלס כרטא והיקפם מבטאים את לוח הזמנים מנקודת מבט יהודית ואת היקף הפעילות של יהודים בארץ (כך, תקופה של כ-1800 שנה דלות בפעילות יהודית בארץ, בין חורבן ביתר ועד ההתיישבות בתל חי זוכה לאותם 200 עמודים כמו הכרך המתאר את 68 שנות התחייה הציונית בארץ בין 1880 ל-1948). ספרי ההוצאה אינם מזכירים כמעט יישובים ערביים שנחרבו בתש"ח, למשל, אלא תוך זיקה שלהם לפעילות יהודית (כגון היותם בסיס לכנופיות).
כמו כן הוציאה כרטא ספרים בפורמט של אטלס המתקיימים על קו התפר שבין ספרות תורנית לספרות מדעית-פופולרית כגון אטלס ארץ ישראל לגבולותיה על-פי המקורות ומדריך כרטא - קברי צדיקים בארץ ישראל: תהלים, סגולות, תפילות. בשנות ה-2000 שיתפה ההוצאה פעולה עם מכון המקדש. בשנת 2005 הוציאה כרטא את ספרו של הרב ישראל אריאל, בית המקדש בירושלים, המציג מידע רב בתחום בית המקדש באופן גרפי. יהושע שוורץ, דקאן הפקולטה ללימודי יהדות וראש מרכז אינגבורג רנרט ללימודי ירושלים באוניברסיטת בר-אילן טען נגד הספר שהוא אינו מחקרי ואינו עומד בסטנדרטים של ביקורת מדעית וזאת בניגוד לאטלסי כרטא ולאנציקלופדיה המבוססים על מחקר מדעי ביקורתי.
הערות שוליים

↑  מיפוי שרידי חקלאות עתיקים בהר־הנגב מבוצעת ע"י "כרתא", דבר, 30 ביולי 1958
↑  ראו למשל תום שגב, מחפשים את השלט, באתר הארץ, 10 באפריל 2006
↑  יהושע שוורץ, מנין לו זאת?, באתר הארץ, 7 בפברואר 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259562605171  BIBSYS: 90759716  BNE: XX143460  BnF: cb11930704s (data)  CiNii: DA03308115  GND: 1086038649  ISNI: 0000 0001 1940 6818  LCCN: n82000865  NLA: 36494059  RERO: 02-A003080079  SUDOC: 027216810  VIAF: 141502512   WorldCat (עם VIAF): 141502512 
אטלס כרטא
המשטרה הפדרלית של אתיופיה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  אתיופיה 
 www.federalpolice.gov.et
 
המשטרה הפדרלית באתיופיה (באמהרית: የኢትዮጵያ ፌድራል ፖሊስ) היא ארגון אכיפת חוק מרכזי ברפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של אתיופיה. המשטרה הוקמה בשנת 1995 במטרה לשמור על ביטחון הציבור, זכויות האדם וכיבוד החוק והחוקה. המשטרה כפופה למשרד השלום ומנוהלת על ידי ועדת המשטרה הפדרלית. מטה הארגון נמצא באדיס אבבה.
המשטרה הפדרלית אחראית לאכיפה וביצוע פעולות חקירה, כמו גם אבטחת הגבולות, שדות התעופה וקווי הרכבת ומתקנים אסטרטגיים ממשלתיים. המשטרה גם מטפלת באכיפת צווי בתי משפט ומתפעלת את מערך הכליאה באמצעות ועדת בתי הסוהר הפדרלית.
המשטרה הפדרלית סופגת ביקורת ציבורית רבה על אופן האכיפה הלקוי ושימוש בלתי חוקי בכוח בקרב שוטרים, כאשר רוב ארגוני זכויות האדם האשימו את הממשלה בהזנחת שיטות חקירה ואחריות של אותם שוטרים.
כוח משטרה מודרני ראשון הוקם באתיופיה בשנת 1913 בתקופת שלטונו של הקיסר מנליק השני, הכוח נקרא בשפה הרווחת "יקטה זבגנה" (משמר העיר). מאז המשטרה התפתחה במספר רפורמות כדי לענות על הביקוש באותה תקופה. המשטרה הפדרלית האתיופית הוקמה במתכונת הנוכחית בשנת 1995.
הדוויג גרוסמן להמן

| --- | --- |

תצלום מארכיון גבריאל טלפיר, מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
 לידה:  11 בנובמבר 1902 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  31 במאי 1998 (בגיל 95) גבעתיים, ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין הישן בהרצליה 
 לאום:  ישראלי
 תחום יצירה:  קדרות, פיסול, חיתוך עץ
 
הדוויג גרוסמן-להמן (בגרמנית: Hedwig Grossman Lehmann;‏ 11 בנובמבר 1902 – 1 ביוני 1998) הייתה אמנית קרמיקה ופסלת ישראלית, ילידת גרמניה. גרוסמן נחשבת לאחת מחלוצות אמנות הקרמיקה בארץ-ישראל. יצירתה, המאופיינת בשימוש בצורות ובחומרים מקומיים ובהשפעה מן הארכאולוגיה הארצישראלית, היוותה את ההשראה לזרם המרכזי של אמנות הקרמיקה הישראלית עד שנות השמונים של המאה ה-20.