stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יצחק בן ישראל (בגדאד)

| --- | --- |
 מקום פעילות:  בגדאד
 תקופת הפעילות:  המחצית הראשונה של המאה ה-13 – המאה ה-13
 בני דורו:  רבי יהודה אלחריזי
 חיבוריו:  אֶתְוַדֶּה עַל עֲבֵרוֹת קַלּוֹת וַחֲמוּרוֹת (פיוט)
 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה, פייטן
 
רבי יצחק בן ישראל היה ראש ישיבת בגדד ומחבר פיוטים בתקופת הראשונים, במחצית הראשונה של המאה ה-13. אחד מפיוטיו הידועים הוא אֶתְוַדֶּה עַל עֲבֵרוֹת קַלּוֹת וַחֲמוּרוֹת, שנאמר בנוסח הספרדים בסליחות.
רבי יהודה אלחריזי כתב עליו (לאחר ביקורו בבגדד, לצד דברי ביקורת על שירתו): "מבחר משורריהם רבי יצחק בר ישראל ראש הישיבה, קצת שיריו חזקים וטובים". "ממבחר חכמיהם וחסידיהם רבי יצחק. בעל נפש יקרה ודרכו דרך ישרה".
שירתו אינה בנויה במשקל השירה הספרדית. השירים שהשתמרו ממנו הם בעיקר ווידויים ותוכחות.
מהרח"ו מביא בשער הכוונות שהאר"י לא היה אומר את הווידויים שחיברו רבי יצחק בן ישראל, וגם לא את שאר הפיוטים המאוחרים (אלא רק פיוטים קדומים כגון אלה שחיבר רבי אלעזר בירבי קליר). על כך מעיר רבי שמואל ויטאל שאביו היה אומר את הווידויים האלה כשהיה שליח ציבור.
הערות שוליים

↑  במקורו נועד להיות וידוי לליל יום כיפור.
↑  שער הכוונות, עניין נוסח התפילה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987013131775505171
הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של ליטא ובלארוס

הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של ליטא ובלארוס (בבלארוסית: Сацыялістычная Савецкая Рэспубліка Літвы і Беларусі; בליטאית: Lietuvos ir Baltarusijos socialistinė tarybų respublika; ברוסית: Социалистическая Советская Республика Литвы и Белоруссии) הייתה רפובליקה סובייטית שהתקיימה בתוך שטחי בלארוס וליטא המודרניים במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית בשנים 1919–1920. הרפובליקה נוצרה בפברואר כתוצאה ממיזוג הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית והרפובליקה הסוציאליסטית הליטאית בפברואר 1919. מתוארת לעיתים קרובות כמדינת בובה של רוסיה הסובייטית לרפובליקה הייתה שליטה מוגבלת על השטחים שהיא טענה במהלך קיומה הקצר. עד אוגוסט 1919 הרפובליקה איבדה שליטה על כל השטחים שהיא טענה להם לצבא פולין.
היסטוריה

לאחר תום מלחמת העולם הראשונה כוחות רוסיה הסובייטית התחילו להתקדם מערבה במטרה להפיץ את המהפכה העולמית הקומוניסטית. ב-16 בדצמבר 1918 הוקמה הרפובליקה הסוציאליסטית הליטאית וב-1 בינואר 1919 הוקמה הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית. בגלל סכסוכי גבולות בין בלארוס הסובייטית ורוסיה הסובייטית על מוהילב המצב נהיה לא יציב בבלארוס הסובייטית. בעקבות המצב ואיום מצד פולין שתי הרפובליקות התאחדו ב-27 בפברואר 1919. המפלגות הקומוניסטיות של שתי המדינות התאחדו למפלגה הקומוניסטית של ליטא ובלארוסיה (אנ'). כבירה נבחרה וילנה וקז'ימייז' צ'יכובסקי עמד בראש המדינה החדשה. כחלק מהמלחמה הפולנית-סובייטית חיילים פולנים התקדמו לכיוון וילנה והממשלה נאלצה לברוח למינסק ב-21 באפריל. ב-30 במאי צבא פולין התחיל להתקדם לכיוון מינסק והממשלה נאלצה לברוח שוב לבוברויסק. מספר מרידות שאורגנו בידי הצבא הירוק הצליחו להשתלט על אדמות נרחבות. ב-1 ביוני צבא בלארוס וצבא ליטא התאחדו לצבא אחד. ב-17 ביולי בהמלצת סטלין מועצת ההגנה של המדינה התפזרה. בשלב הזה צבא פולין כבש כ-75% מהמדינה. ב-8 באוגוסט מינסק נכבשה. עד ה-20 באוגוסט צבא פולין הגיע עד לנהר ברזינה. הצבא האדום פלש למה שנשאר מהרפובליקה והתבצר על החלק המזרחי של נהר הברזינה. ב-27 באוגוסט העיירה האחרונה של הרפובליקה נכבשה. בספטמבר רוסיה הסובייטית כבר הכירה בעצמאות ליטא. עד אפריל 1920 החל הצבא האדום לכבוש מחדש את בלארוס. ב-11 ביולי הצבא האדום כבש את מינסק. בשלב הזה הוחלט על פירוק בלארוס ליטא, ובטקס רשמי ב-31 ביולי הוקמה מחדש בלארוס הסובייטית. המלחמה הפולנית-סובייטית נגמרה בהסכם ריגה בשנת 1921 שהשאירה את רוב אוכלוסיית בלארוס בצד הפולני אבל מינסק נשארה סובייטית.
ממשל

רשמית, הייתה הרפבוליקה מדינה ריבונית. עם זאת, בפועל, היה תפקיד הממשל מוגבל ביותר. ליטבל הוקמה בהשתתפות פוליטיקאים מקומיים, אך למעשה נשלטה במלואה ממוסקבה. יופה, כנציג מרכז מוסקבה, בחר בעצמו רבים מחברי הממשלה המרכזיים. תהליך הרכבת הממשלה התאפיין במתיחות בין יופה לקומוניסטים מקומיים, מאחר שהראשונים לא קידמו את הנציגים מהאינטליגנציה המקומית והענישו מנהיגים מקומיים שהתנגדו לאיחוד הרפובליקות הסובייטיות של ליטא ובלארוס.
לרפובליקה היו חמש שפות רשמיות; רוסית, בלארוסית, ליטאית, פולנית ויידיש. בפועל, רוסית הייתה השפה השלטת בעניינים ציבוריים, בעיקר בהיותה שפתם של חיילי הצבא האדום.
ממשל > הוועד המנהל המרכזי

ב־27 בפברואר 1919, התקיים כינוס של הוועד המנהל המרכזי של איכרים והפועלים הסובייטים, הו היו חברים 100 נציגים חברים, מתוכם 91 היו קומוניסטים. הוועד הפועל המרכזי בחר נשיאות עם קז'ימייז' צ'יכובסקי (Kazimierz Cichowski) כיושב הראש ואת יוזף אונשליכט (Józef Unszlicht) כסגנו.
ממשל > קומיסרי העם

בזמן ייסוד הרפובליקה נוצרו קומיסריאטים (משרדים) עממיים לענייני חוץ, פנים, חקלאות, תקשורת, חינוך, מימון, מזון, עבודה, משפט, פוסט וטלגרף, לענייני צבא והמועצה העליונה לכלכלת העם. למחרת החליטה מועצת הקומיסרים העממיים להקים שני קומיסרים עממיים חדשים; שירותי בריאות והגנה חברתית, על ידי הסרת תחומים אלה מאחריותו של הקומיסריון העממי לענייני פנים. הקומיסריון העממי לענייני חוץ לא היה פעיל. כמה קומיסריטים עממיים אחרים (כגון הקומיסריטים לענייני צבא, מידע, דואר וטלגרף ועוד, נוהלו ישירות על ידי הקומיסריטים העממיים של RSFSR (הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית).
חלוקה מנהלית

הרפובליקה ביקשה לשלוט במחוז וילנה, מחוז קובנה, מחוז מינסק, מחוז גרודנה (למעט מחוז בלוסטוקסקי, מחוז בלסקי וסוקולסקי) ומחוז סובלקי – שטחים עם אוכלוסייה כוללת של כשישה מיליון.
סמלי מדינה

מועצת הקומיסרים העממיים אימצה כדגל של הרפובליקה בד אדום רגיל. יתר על כן, מועצת הקומיסרים העממיים קבעה כי סמל הרפובליקה יהיה זהה לזה של ה-RSFSR, למעט החריג שהסמל יכלול את ראשי התיבות 'SSR L ו-B' בחמש שפות. לפי טיוטת החוקה של הרפובליקה, הסמל יכלול "פטיש זהב ומגל בקרני השמש העולה על רקע אדום, מוקף בזר אוזניים עם הכיתוב בחמש שפות: ליטאית, פולנית, יידיש, רוסית ובלארוסית".
כלכלה

כלכלת הרפובליקה קצרת הימים הייתה במצוקה. מלחמה, כיבוש גרמני ועקירת אוכלוסין שיבשו את הייצור התעשייתי והחקלאי. בשבועות שקדמו להקמת הרפובליקה שרר באזור רעב כבד. בשאיפה להחיות את הייצור, יישמה ממשלת ליטבל SSR LiB מדיניות של קומוניזם מלחמתי. החלו הלאמות של מפעלים עם בעלים נפקדים בינואר-פברואר 1919, בסופו של דבר הולאמו כל הפעילויות הכלכליות.
האיכרים המקומיים דחו את החרמת הרכוש (ההלאמה) והתנגדו לשיתוף פעולה עם השלטונות הסובייטיים. המפלגה הקומוניסטית פרסה כוחות צבאיים וחצי-צבאיים כדי לתפוס תוצרת חקלאית, על מנת להתמודד עם המחסור במזון בערים. בכך החמירה עוד יותר את העוינות בין הממשלה למגזרים החקלאיים. עד יוני 1919 שרר רעב ברפובליקה. למרות המחסור במזון המקומי, נדרשה ליטבל על ידי רוסיה הסובייטית לספק מזון לרוסיה הסובייטית ולצבא האדום, מה שגרם למתיחות בין ההנהגות של שתי הרפובליקות הסובייטיות.
צבא

צבא הכוחות המזוינים של ליטבל הוקם ב-13 במרץ 1919 על בסיס הצבא המערבי הרוסי. הוא כלל ארבע דיוויזיות (חטיבות) רובאים. הצבא הליטאי-בלארוסי היה פעיל מרגע שהוקם, ונלחם נגד כוחות פולנים וגרמנים.
במרץ 1919 פרסמה ממשלת ליטבל צו הקורא לגיוס חובה של כל הגברים בגילאי 18 עד 40, כמו גם חובת עבודה לייצור. גזירת הגיוס נתקלה בהתנגדות מצד אוכלוסיות מקומיות, ולא ניתן היה ליישם אותה במלואה. הצבא הליטאי-בלארוסי סבל מעריקות מסיביות, נכון ליוני 1919 דווח שיש כ-33,000 עריקים מהצבא הסובייטי בנפת מינסק.
תרבות

מעל 10% מאוכלוסיית המדינה היו יהודים דוברי יידיש, ומבחינה תרבותית הייתה השפעתם משמעותית. כשהצבא האדום כבש את וילנה, מרכז מוסקבה הנחה את רוב צוות הקומיסריון היהודי (אנ') לעבור לבירת ליטבל החדשה כדי לגבור על האינטליגנציה היידישיסטית שם. דניאל צ'רני (אנ'), מונה לאחראי פעילויות תרבות בשפת היידיש; ונדרש לארגן מחדש ספריית יידיש סובייטית מרכזית (איסוף חומרים מארכיונים שהופקעו), פרסום כתבי עת חינוכיים ותרבותיים בשפת היידיש וקליטת הלהקה הווילנאית לתיאטרון הממלכתי של ליטבל ביידיש שהיה אמור להיות מוקם
היסטוריוגרפיה > מדינת בובות

היסטוריונים שונים סיפקו הסברים שונים מדוע הוקמה ליטבל SSR LiB. בזמן הקונגרס הכל-בלארוסי של הסובייטים בפברואר 1919, נימוק ההצדקה הרשמי היחיד שסיפק את מיזוג הרפובליקות הסובייטיות של ליטא ובלארוס היה פרשנות מעורפלת בהצהרת הקונגרס על "הזהות ההיסטורית של האינטרסים הכלכליים" של ליטא ובלארוסיה., ללא כל אזכור של מוצא אתני או לאום.
כמה היסטוריונים ממסגרים את חווית הליטבל כניסיון כושל ליצור מדינת בובות רוסית סובייטית לאורך גבולה המערבי; המונח 'מדינת בובות' שימש את פיוטר לוסובסקי (אנ'), דייוויד ר. מרפלס (אנ'), פר אנדרס רודל (אנ'), ועוד, שכתבו על כך.
היסטוריוגרפיה > הנוסטלגיה של הרפובליקה הרב לאומית והדוכסות הגדולה

מרטלסמן (אנ') טוען כי ביצירת רפובליקה רב-אתנית "ניתן להבין את ליטבל כניסוי ליצירת צורה של ארגון מדינה מעבר לדפוסים לאומיים ישנים", אך למעשה, ניסויים כאלה יהפכו מאוחר יותר לבלתי אפשריים עם עליית גישתו של סטלין השאלה הלאומית (אנ') כמדיניות סובייטית רשמית, לפיה לכל אומה תוקצה מדינה נפרדת.
היסטוריוגרפיה > סוף הרפובליקה

אפילו סוף הרפובליקה הוא מקור למחלוקת בין היסטוריונים. ישנן נקודות מבט שונות לגבי תאריך הסיום של הרפובליקה. כמה היסטוריונים מתייחסים למברק של סטלין ללנין המבקש את פירוק ממשלת ליטבל SSR LiB כסיומה של הרפובליקה. אחרים טוענים כי לנין חיסל את ליטבל SSR LiB ב-17 ביולי 1919 אך הרפובליקה המשיכה להתקיים באופן רשמי עד 1920. לאחר אובדן השטחים שטענה שהם שלה. אין הצהרה רשמית או מסמך דומה מצדו של לנין הדורש לפרק את הרפובליקה. ההיסטוריוגרפיה הסובייטית זיהתה את 31 ביולי 1920 כתאריך הסיום של ליטבל SSR LiB, שהוחלפה בברית המועצות הסובייטית.
לקריאה נוספת

Eidintas, Alfonsas; Vytautas Žalys; Alfred Erich Senn (September 1999). Lithuania in European Politics: The Years of the First Republic, 1918–1940 (Paperback ed.). New York: St. Martin's Press. p. 66. ISBN 0-312-22458-3
Kapliyev, Alexey A. (9 December 2020). "The Formation of Authorities of the Soviet Socialist Republic of Lithuania and Belarus on the Example of the People's Commissariat for Health Care at the Beginning of 1919". Lithuanian Historical Studies. 24 (1): 61–74. doi:10.30965/25386565-02401003. The governments were formed with the participation of local politicians, but were in fact fully controlled from Moscow. <...> The statehood of LitBel had mostly a propaganda character, and only formal trappings of an independent state
"Lietuvos ir Baltarusijos SSR" (in Lithuanian). Universal Lithuanian Encyclopedia. Lietuvõs ir Baltarùsijos SSR, marionetinis valstybinis darinys, gyvavęs 1919 02–09. [Lithuanian and Belarusian SSR, a puppet state formation, which existed between February and September 1919]
יסודות - המרכז לליבון ענייני תורה ומדינה

יסודות המרכז לליבון ענייני תורה ומדינה  היא עמותה הפועלת להעמקת הדיאלוג בין השפה היהודית והשפה הדמוקרטית במדינת ישראל.
העמותה מתמקדת בזירה החינוכית, מתוך תפיסה כי העמקת הדיון בזהות האזרחית-יהודית של מחנכי ומורי הדור הבא, תצמיח חברה יציבה יותר, ובעלת שורשים עמוקים של זהות משותפת. לצד זאת, העמותה פועלת גם במרחב התקשורתי והרעיוני בישראל. פעילותה של העמותה מסייעת לאנשי חינוך מכל גוני החברה הישראלית, להתמודד עם האתגרים והקונפליקטים שמזמנת המציאות הישראלית המורכבת, מתוך הנחה כי למרות ריבוי השסעים והזהויות, ניתן לכונן מרחב ציבורי משותף, יהודי ודמוקרטי.
העמותה הוקמה בעקבות רצח ראש הממשלה יצחק רבין, על ידי קבוצת אנשי חינוך מן החברה הציונית דתית, ובראשם ד"ר שלמה פישר, הרבנית יפה גיסר וד"ר יהודה בן-דור, בוגרי 'מכון מנדל', מתוך הבנה שיש לחזק את יחסה של החברה הציונית-דתית לדמוקרטיה ולערכיה. בשנים האחרונות חברה עמותת יסודות למכללת הרצוג, ופועלת כעמותה רשומה במערכת החינוך הממלכתית דתית, בקרב מנהלים, מורים ובעלי תפקידים נוספים, בבתי הספר, הישיבות והאולפנות. בתשס"ז השתתפו בתוכנית כ-3,000 תלמידים ו-500 מורים
צוות יסודות כולל בתוכו אנשי חינוך בעלי ניסיון בחינוך פורמלי ובלתי פורמלי, בעלי השכלה תורנית וכללית רחבה. בין השאר נכללים בצוות רבנים, דוקטורים, פסיכולוגים ומנחי קבוצות.
ראו גם

אדם - המדרשה לדמוקרטיה ולשלום על-שם אמיל גרינצוויג
הערות שוליים

↑  יובל וורגן, ‏חינוך לדמוקרטיה, באתר מרכז המחקר והמידע (ממ"מ) של הכנסת, 23 באוקטובר 2007, עמוד 13
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312341005171
יהודית זיו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 ביוני 1953 (בת 71)
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 גובה:  1.77 מטר
 ספורט
 ענף ספורט:  אתלטיקה
 מועדון:  הפועל חדרה
 מאמן:  שורה רפפורט
 הישגים
 שיאים אישיים:  דיסקוס: 45.26 מטר (1972)   כדור ברזל: 11.88 מטר (1970)
 
יהודית "ג'ודי" זיו (נולדה ב-26 ביוני 1953) היא אתלטית ישראלית בעבר, אלופת ישראל בזריקת דיסקוס.
ביוגרפיה

זיו נולדה בשם יהודית גנז בחולון וגדלה במושב בית יצחק. בילדותה היא התאמנה בשחייה ובשנת 1968 סיימה במקום חמישי באליפות ישראל בשחייה במשחה ל-200 מטר חזה. בהמשך, היא התאמנה בקבוצת הפועל חדרה באתלטיקה בהדרכת שורה רפפורט ואמנון גור. נוסף לכך, היא שיחקה בקבוצת הכדוריד של בית יצחק בליגה הלאומית.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 1969 זכתה זיו ב-3 מדליות ארד, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 10.24 מטר, אחרי מירה בולבה (11.76 מטר) וליאורית דניאל (11.68 מטר), בזריקת דיסקוס בתוצאה של 30.68 מטר, אחרי ליאורית דניאל (36.97 מטר) ומירה בולבה (35.28 מטר) ובהטלת כידון בתוצאה של 28.26 מטר, אחרי קלרה פלום (38.45 מטר) וחווה שחר (31.51 מטר).
באליפות ישראל שנערכה ביולי 1970 זכתה זיו במדליית כסף, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 38.61 מטר, אחרי ליאורית דניאל (41.14 מטר) ולפני מירה בולבה (33.13 מטר).
ביוגרפיה > אלופת ישראל

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 1971 זכתה זיו בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 39.78 מטר, לפני מירה בולבה (35.81 מטר) ומאירה רוטמן (31.68 מטר) ומדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 11.40 מטר, אחרי אסתר שחמורוב (11.78 מטר) ומירה בולבה (11.41 מטר).
ב-29 באוגוסט 1972 קבעה זיו בזריקת דיסקוס שיא אישי חדש של 45.26 מטר, התוצאה השנייה בטיבה של ישראלית באותה העת, 19 ס"מ פחות מהשיא הישראלי של ליאורית דניאל (45.45 מטר).
בנובמבר אותה שנה עברה זיו, במהלך שרותה הצבאי, תאונת דרכים קשה, שבה שברה את עצם הירך ומספר חוליות בעמוד השדרה. היא אושפזה כ-7 חודשים בבית חולים ולאחר שהשתחררה התברר לה שכתוצאה מהתאונה היא סיימה את הקריירה הספורטיבית שלה.
בשנים 1974–1977 למדה זיו חינוך גופני וחינוך מיוחד במכון וינגייט. כיום, היא נשואה ואמא לשלושה ילדים ומתגוררת בבית יצחק.
שיאים אישיים

זריקת דיסקוס: 45.26 מטר (1972)
הדיפת כדור ברזל: 11.88 מטר (1970)
הערות שוליים

↑  3 הראשונים בכל מקצוע, מעריב, 6 ביולי 1969
↑  יעקב פתאל, שיא חדש של גונטובניק בברזל, דבר, 5 ביולי 1970
↑  מתתיהו ברוש, שני שיאים מרשימים באתלטיקה, דבר, 11 ביולי 1971
↑  אורי ירון, שזיפי ב-600 מטר, מעריב, 15 בנובמבר 1970
יוסף חכמי

יוסף חכמי - (חכמישוילי)
יוסף חכמישוילי, סגן מנהל בנק ברקליס ירושלים, 1932 מתוך דואר היום
יוסף חכמי (חכמישוילי) (2 באוקטובר 1886 - 23 ביוני 1961) היה איש ציבור יהודי שהיה מדמויות המפתח בעולם הבנקאות בארץ ישראל בתקופת היישוב ולאחריה. ראש משפחת חכמי בישראל.
קורות חיים

יוסף חכמי נולד בירושלים כיוסף חכמישווילי לרב יעקב חכמישווילי, שהיה מחלוצי העלייה הראשונים של יהדות גאורגיה לארץ ישראל, בן למשפחת רבנים (מכאן הכינוי "חכמישווילי" - "בן החכם" בגאורגית), וללאה בת יוסף גורל (בני משפחתו לקחו חלק ניכר בגאולת קרקעות לבניין שכונות בירושלים). למד בתלמוד תורה ספרדי, בבית-המדרש "דורש ציון" ובביה"ס של חברת כל ישראל חברים (אליאנס) בירושלים. בין לבין השתלם בלמודי שפות. הוריו שלחו אותו ללמוד באירופה וארצות הברית מסחר ובנקאות ובשנת 1907 חזר ארצה והחל לעבוד בדויטשה פלשתינה בנק. הוא כיהן כמנהל מחלקות שונות בסניף הירושלמי של הבנק, ומשנת תרע"ה מונה למנהל הבנק. בתקופת מלחמת העולם הראשונה הופקד על ידי הקונסול האמריקאי בירושלים, ד"ר אוסקר גלאזברוק, ליועצו ולנאמנו בנושא חלוקת הסיוע לנזקקים. בתקופה זו הוא עזר בסילוק קשיים להעברת כספים ארצה לסיוע ולמוסדות היהודיים. בתרע"ב נשא לאשה את ונציה בת שמואל בכר מירושלים (אחיה יהושע בכר היה פקיד ראשי במחלקת העלייה של הסוכנות היהודית).
לאחר שהבריטים כבשו את ירושלים חוסל למעשה הבנק הגרמני וחכמי עבר לשירות בבנק האנגלו-מצרי בירושלים, שלימים הפך לבנק ברקליס. הוא החל לכהן בתפקיד סגן-מנהל הבנק וב-תרצ"ה הוא מונה למנהל הסניף הראשי של הבנק בתל אביב, (בזמן המנדט היה בנק ברקליס הבנק הממשלתי). הוא הרחיב את פעולות הבנק בעיר ובסביבה ופתח לו סניפים בתל אביב וברמת גן. הוא העביר את הסניף המרכזי של הבנק לבנין גדול יותר ברחוב אלנבי.
יוסף חכמי טווה מערכת של הכרויות וקשרי משפחה עם הדמויות המובילות בבנקאות ובעסקים בתקופת היישוב. בספטמבר 1935, פחות מחצי שנה מאז נפתח בנק דיסקונט לישראל, הכריזה איטליה מלחמה על חבש. מפקידים מבוהלים החלו למשוך כספים מכל הבנקים, כדי להפקידם בבנקים זרים. לכך נתלוו גם תקריות עוינות בין יהודים וערבים, וקריסת ענף הבנייה, המנוע של הכלכלה בארץ באותם ימים. מחירי הקרקעות נפלו באופן חד. חיים קרסו מספר בזיכרונותיו כי משה קרסו (אביו), ממייסדי דיסקונט, פנה ליוסף חכמי ואמר לו "הבנק שלך הוא 'פורט נוקס' של תל אביב, אנו זקוקים להלוואה ממך כדי לעמוד בלחץ המפקידים". חכמי דאג למלא את בקשתו כבר למחרת ובנק דיסקונט שרד את המשבר.
משנת תרצ"ו עד תרצ"ח היה חבר הוועד הפועל של לשכת המסחר ביפו-ת"א. היה חבר לשכת בני ברית. באוקטובר 1946 נתמנה ל"דירקטור מקומי" של הבנק.
ירושלים

בשנת 1934 נבחר למועצת העיר כנציג העדה הגורג'ית, כבא כוחם של אגודת ישראל, היהודים הספרדים ובני עדות המזרח. עזר להתפתחות ירושלים בסידור הלוואות למסחר, לגאולת קרקעות ולבניין שכונות והיה בין ראשוני הבונים בשכונת רוממה. יחד עם משה חזן היה האחראי על חניכת קו האוטובוס הראשון משער יפו לרוממה וחזרה, בשעה שהעגלות היו מגיעות רק עד מחנה יהודה.
במהלך כהונתו תמך חכמישוילי באי חידוש החוק להגבלה על שכר הדירה בירושלים. אולם מצד שני פרסם הודעה שיפעל לחידוש החוק אם יתברר לו כי המשכירים ניצלו את השינוי לרעה והפקיעו מחירים. באוקטובר 1938 התפטר חכמישוילי ממועצת העיר ירושלים, כיוון שלא יכל למלא את תפקידו מפאת ישיבתו הקבועה בתל אביב.
על שמו רחוב בשכונת בית וגן בירושלים.
בשנת 1961 הלך לעולמו בתל אביב. ליוסף חכמי היו ארבעה ילדים: אפרים שניהל את בנק ברקליס בירושלים, מנשה שניהל סוכנות למכירת תרופות, עליזה שהתחתנה עם משה מזרחי (הוריו של עו"ד שמעון מזרחי) ודוד מייסד סוכנות ביטוח. בנו של דוד הוא איש העסקים ואספן האמנות יוסף דוד חכמי.
אחיו של יוסף היה ישראל חכמישווילי.
הערות שוליים

↑  הודעה בדבר פטירתו בליל שבת, 23 ביוני 1961: יוסף חכמי, דבר, 25 ביוני 1961
↑  במאי 1921 הוכרז רשמית על פירוק הבנק לאחר שהוכרז כרכוש האויב.
↑  פתיחת הבנין החדש של ברקליס בנק בירושלים, דואר היום, 14 במרץ 1932
↑  חנוכת-הבית ל"בנק בארקליס" בתל אביב, דבר, 22 בדצמבר 1936
↑  מזיכרונותיו של חיים קרסו: הקמת בנק דיסקונט
↑  בבחירות לעירית ירושלים, דואר היום, 4 בספטמבר 1934
↑  המועמדים לתפקיד היו: יוסף חכמישוילי, צופיוף מראשי העדה הבוכרית, מאיר חסידוף, בנימין קוקיא ויוסף שמעא: הסכם עם אגודת ישראל, דואר היום, 31 בינואר 1934
↑  במועצת עירית ירושלים: מפקירים את שוכרי החנויות, דבר, 8 בפברואר 1937
↑  גלוי דעת היהודים בעירית ירושלים, דבר, 22 בפברואר 1937
↑  מן החיים בירושלים: בעיריה, הצופה, 23 באוקטובר 1938
↑  עליו ראה דוד תדהר (עורך), "דוד יוסף חכמי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ז (1956), עמ' 2933
בית חכמישווילי רחוב האור 1 ברוממה. הבית מפואר וגדול מאוד, וכולל מרפסת קדמית מעוגלת. בדומה לבתים רבים בשכונה, ניתן להבחין בשני עצי וושינגטוניה הצומחים בחזית, כסמל לעושר ולברכה. יושבי הבית כיום הפכו מחצית מן הגינה המטופחת למגרש חנייה.
חובבן

שחקן כדורגל של התאחדות החובבים
חוֹבְבָן (בלועזית: Amateur – "מי שאוהב") המושג "חובבן" (Amateur) מגיע מהצרפתית, משמעותו "אוהב" או "מי שאוהב". לאורך ההיסטוריה, חובבנים היו מזוהים לעיתים קרובות עם אנשים שעוסקים בפעילות למטרות הנאה ולא למטרות כלכליות או מטרות מקצועיות. חובבן נחשב בדרך כלל כאדם העוסק בעיסוק שאינו להכנסתו.
עיסוקי החובבים מזוהים עם פעילויות הנעשות מתוך רצון, או צורך אישי, כמו תחביבים, פרויקטים בסגנון "עשה זאת בעצמך" (DIY), או פעילויות למידה עצמאית של אוטודידקטיים. גישה זו קשורה גם ליצירתיות ולחדשנות בתחום מסוים, ללא גבולות או דרישות פורמליות. עיסוקים אלה מתוארים גם כפופולריים, לא רשמיים.
היסטוריה

מבחינה היסטורית, החובבן נחשב לאיזון האידיאלי, המושלם, בין כוונה טהורה, ראש פתוח והעניין או התשוקה לנושא. איזון זה משתרע על תחומי עניין רבים ושונים. שורשיו עשויים להיות בפילוסופיה היוונית העתיקה של ספורטאים חובבים, עממיים, המתחרים באולימפיאדה. אזרחי יוון הקדמונים בילו את רוב זמנם בעיסוקים אחרים, אך התחרו באולימפיאדה, על פי כישרונותיהם ויכולותיהם הטבעיים.
רעיון ה"חובבנות" ביוון העתיקה נבע מהתפיסה שהספורטאים השתתפו בתחרויות מתוך תשוקה אישית וכישרון טבעי, ולא מתוך מניעים כלכליים. הרעיון תאם את תפיסת היוונים אודות האיזון, בין גוף לנפש, כפי שהודגש באולימפיאדה העתיקה, אשר שימשה כפסטיבל דתי לכבוד האל זאוס. המונח "חובבן" באותה תקופה סימל השתתפות מתוך אהבה לתחום ולא מתוך תועלת אישית ישירה.
בממלכה המאוחדת, בתקופה שבין המאה ה-17 למאה ה-20, התגבש רעיון ה"ג'נטלמן החובבן" (Gentleman Amateur). בתקופת עידן הנאורות, ג'נטלמנים מהמעמדות הגבוהים גילו עניין רב בתחומים מגוונים כמו מדע, אמנות והיסטוריה, מבלי לשאוף להפוך זאת לקריירה מקצועית. הג'נטלמנים הללו חשבו יותר על איך העולם פועל סביבם, כמו חדרי פלאות, ועוד. הג'נטלמן החובבן התעניין רבות בנושא מסוים, למד, צפה ואסף פרטים ומידע על נושא בחירתו. החברה המלכותית, שהייתה אגודה מדעית בבריטניה, הייתה מורכבת בדרך כלל מ"ג'נטלמנים חובבים". דוגמאות לג'נטלמנים חובבים היו פרנסיס בייקון, אייזק ניוטון, סר רוברט קוטון והברון הראשון מקונינגטון. הם היו חובבנים שתרמו משמעותית להתקדמות בתחומיהם, בזכות התשוקה והסקרנות שלהם, אשר לא הוגבלו במגבלות מקצועיות או ממסדיות.
ישנן גישות שונות כלפי "חובבנות" (Amateurism), שניתן לראותן באור שלילי או חיובי. מצד אחד, חובבנים חסרים לעיתים קרובות הכשרה פורמלית, מה שעשוי להוביל לעבודה או ביצועים ברמה נמוכה, במיוחד בתחומים כמו ספורט. לדוגמה, בענפי ספורט כגון כדורסל, בייסבול או כדורגל, ספורטאים חובבנים נתפסים לעיתים קרובות כבעלי יכולת נמוכה יותר בהשוואה למקצוענים. מצד שני, בתחומי המדע למשל, חובבן עשוי לגשת לנושא בצורה פתוחה וחסרת פניות כלכליות, מתוך עניין אמיתי ולא כמקצוע.
חובבן שעוסק בתחום כלשהו מתוך עניין ושלא כבעל מקצוע, שטחי, לא מקצועי, חסר כישורים נאותים וידיעות מספיקות, מכונה לעיתים קרובות דִּילֵטַנְט.
תרומתם של החובבים

חובבים רבים תרמו ותורמים תרומות משמעותיות למספר תחומים מדעיים ואמנותיים, באמצעות עבודותיהם ופרויקטים שלא במסגרת מקצועית: בתחום תכנות מחשבים באמצעות תנועת הקוד הפתוח. התנועה שבה משתתפים רבים שהם חובבים או מתנדבים, שינתה את תחום התוכנה. פרויקטים כמו לינוקס, אפאצ'י ודפדפנים מבוססי קוד פתוח הם תוצאה ישירה של עבודות חובבים בתחום זה. בתחום אמנויות דרמה של חובבים: תיאטרון חובבים, שבו מבוצעים מחזות או מחזות זמר, על ידי חובבים, לרוב מגיעים לרמות ביצוע גבוהות, גם אם התקציבים מוגבלים ביחס להפקות מקצועיות של ווסט אנד או ברודוויי. אסטרונומיה, כימיה, היסטוריה, בלשנות ומדעי הטבע הם בין התחומים שנהנו מפעילותם של חובבים. גרגור מנדל הידוע כאבי הגנטיקה המודרנית, לא היה מדען מקצועי אלא נזיר שפעל מתוך עניין אישי בתחום הבוטניקה. הוא היה מדען חובב שמעולם לא החזיק בתפקיד כלשהו בתחום המחקר שלו.
גם גרוט רבר (אנ'), שהניח את היסודות לרדיו-אסטרונומיה, היה מפעיל רדיו חובב שבנה את הרדיו-טלסקופ הראשון בביתו. בתחום הרדיו והנדסה: הרדיו הראשון פותח על ידי גוליילמו מרקוני, שהיה צעיר איטלקי שהתחיל כחשמלאי חובב שעבד עם רכיבי חשמל פשוטים כדי לפתח את השידור האלחוטי הראשון. בתחום המתמטיקה: פייר דה פרמה שהיה עורך דין במקצועו, תרם רבות למתמטיקה. הוא ניסח תיאוריות מתמטיות רבות, כולל את "המשפט האחרון של פרמה". תרומותיו שינו את פני תורת המספרים והחשיבה המתמטית, אף על פי שייעודו העיקרי היה משפטים. תחומים אלו ואחרים מדגישים כיצד עניין אישי ותשוקה יכולים להוביל לפריצות דרך משמעותיות, גם ללא השכלה פורמלית או רקע מקצועי ישיר.
במהלך העשור הראשון של שנות ה-2000, הגבול בין חובבנים למקצוענים הפך ליותר מטושטש, במיוחד בתחומים כמו תכנות מחשבים, מוזיקה ואסטרונומיה. באותו עשור נוצר המונח החדש שנקרא, "חובבנות מקצועית" (אנ') (amateur professionalism או Pro–am), המתאר את שילוב הפעילות בין חובבנות ומקצועיות. חובבנים מקצועיים עוסקים בפעילות כתחביב מתוך אהבה לתחום, אך שומרים על רמה מקצועית גבוהה. הם לרוב אינם מרוויחים הכנסה משמעותית מפעילותם, אך משקיעים מאמצים הדומים לאלה של מקצוענים.
המונח Pro-Am מתאר גם את השילוב של המחויבות ברמה גבוהה עם גישה קהילתית וחברתית, שבה החובבן שואף להשיג כישורים ותוצאות הדומות לאלה של מקצוענים, תוך שמירה על חופש וגמישות שלא קיימים בעבודות מקצועיות.
רשימת עיסוקי החובבנים

אסטרונומיית חובבים
כימיה חובבנית
קולנוע חובבני
צילום חובבני
גאולוגיה חובבנית (או איסוף סלעים)
צפרות (לעומת אורניתולוגיה)
עיתונאות חובבנית
רדיו חובבני
ספורט חובבני
תיאטרון חובבני
פורנוגרפיה חובבנית
אמנות ומלאכת יד (Handicraft)
ראו גם

החובב הצעיר
ספורט עממי
איגוד האתלטים החובבים
חובבות רדיו
אגודת חובבי הרדיו בישראל
אסטרונומיית חובבים
פולחן החובבנות
תחביב
היאבקות במשחקים האולימפיים