stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ולדימיר ארנולד
קורות חיים

נולד ב-12 ביוני 1937 באודסה, אז בברית המועצות. אימו הייתה יהודייה.
כבר בגיל 20, כתלמידו של אנדריי קולמוגורוב באוניברסיטת מוסקבה הצליח להוכיח שכל פונקציה רציפה בעלת מספר משתנים, ניתן להציג כהרכבה של מספר סופי של פונקציות בשני משתנים ובכך לפתור את הבעיה ה-13 של הילברט.
את לימודיו באוניברסיטת מוסקבה הוא השלים בשנת 1959, ובין 1965 ו-1986 שימש שם כפרופסור. עבר לעבוד במכון סטקלוב למתמטיקה והתקבל כחבר באקדמיה הרוסית למדעים בשנת 1990.
זוקפים לזכותו של ארנולד את הפיכת הטופולוגיה הסימפלקטית לענף נפרד. השערת ארנולד על מספר נקודות השבת של סימפלקטומורפיזמים המילטוניים דחפה לפיתוח הומולוגיית פלור.
ארנולד ידוע בסגנון כתיבה בהיר. הוא הצליח לשלב הסברים אינטואיטיביים בנושאים מתמטיים, ובכך יצר סגנון הוראה מיוחד. בהרבה מהספרים שהוא כתב, הוא הצליח להסביר נושאים מתמטיים בעזרת גישה גאומטרית, לדוגמה למשוואות דיפרנציאליות רגילות. יש הטוענים כי השיטה של ארנולד מסבירה את העקרונות של התאוריה, אבל לא מספקת הוכחה של ממש.
ארנולד היה מבקר חריף של המגמה להפשטה במתמטיקה, זו המיוצגת בעיקר על ידי אסכולת בורבאקי. עבד עד יום מותו ב-(2010), כמרצה במכון סטקלוב במוסקבה, ובאוניברסיטת דופין פריז.
נכון ל-2006, היה לארנולד מדד הציטוטים הגבוה ביותר בין המדענים הרוסיים וה-h-index שלו עומד על 40. בין תלמידיו הבולטים ניתן לציין את אלכסנדר גיבנטל וויקטור ואסילייב.
ארנולד נפטר ב-3 ביוני 2010 בפריז, ממחלת דלקת הצפק (peritonitis), ימים ספורים לפני יום הולדתו ה-73.
פרסים והנצחה

דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מדריד (1994)
פרס שאו במדעי המתמטיקה (2008)
פרס קראפורד (1982)
פרס קראפורד במתמטיקה (1982)
פרס שאו (2008)
חבר זר של החברה המלכותית (30 ביוני 1988)
דוקטור לשם כבוד (1994)
פרס דני היינמן לפיזיקה מתמטית (2001)
פרס וולף למתמטיקה (2001, 2001)
פרס לנין (1965)
פרס לובצ'בסקי (1992)
פרס הפדרציה הרוסית (2007)
פרס הארווי (1994)
עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית
פרס לנין בשנת 1965 יחד עם אנדריי קולמוגורוב
האסטרואיד 10031 Vladarnolda, נקרא על שמו.
ראו גם

לשון ארנולד
הערות שוליים

↑  Vladimir Arnold Dies at 72; Pioneering Mathematician, הניו יורק טיימס, 11 ביוני 2010
| 23 הבעיות של הילברט |
| --- | --- | --- |
דויד הילברט
| בעיות פתורות (פותרים) | השערת הרצף (גדל, כהן) • הבעיה השנייה של הילברט (גדל, גנצן) • השלישית (דן) • השביעית (גלפונד, שניידר) • העשירית • השלוש-עשרה (ארנולד) • הארבע-עשרה (נגטה) • השבע-עשרה (ארטין) • התשע-עשרה (דה ג'יורג'י, נאש) • העשרים • העשרים ואחת • העשרים ושתיים |  |
| בעיות פתורות חלקית (פותרים) | הבעיה הרביעית של הילברט • החמישית (גליסון) • התשיעית (ארטין) • האחת-עשרה (הסה) • החמש-עשרה • השמונה-עשרה |  |
| בעיות פתוחות | הבעיה השישית של הילברט • השמינית • השתים עשרה • השש-עשרה • העשרים ושלוש |  |
בעיות המילניום של מכון קליי • בעיות לנדאו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007595120005171  PLWABN: 9810674495305606  BIBSYS: 90091657  BNE: XX1064120  BnF: cb11889174b (data)  CANTIC: a10042283  CiNii: DA00346060  dblp: 127/2683  GND: 119540878  ICCU: CFIV099297  ISNI: 0000 0001 0898 3070  LCCN: n81037438  LNB: 000041328  MGP: 17493  NDL: 00431737  NKC: jn20010601668  NLA: 36075752  NLG: 72312  NTA: 068245572  SELIBR: 307292  SNAC: w683645h  SUDOC: 026691434  Trove: 1207527  VIAF: 49221000   WorldCat (עם VIAF): 49221000
ולדימיר אקופיאן

| --- | --- |

 לידה:  7 בדצמבר 1971 (בן 52) באקו, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אזרבייג'ן 
 הישג בולט:  הפסיד בגמר באליפות העולם 1999
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב-אמן משנת 1991
 מד כושר מרבי:  2713 (יולי 2006)
 מד כושר נוכחי:  2595 ‏(אוקטובר 2024)
 השכלה:  Armenian State Institute of Physical Culture and Sport 
 מקצוע נוסף:  פרובלמאי 
 מדינה:  ברית המועצות, ארמניה
 פרסים והוקרה:  מדליית שירות למולדת  עיטור אות הכבוד הארמני  מדליית חורנאצי 
 
ולדימיר אקופיאן (בארמנית: Վլադիմիր Հակոբյան;‏ נולד ב-7 בדצמבר 1971, באקו ברית המועצות) הוא שחמטאי ארמני בדרגת רב-אמן. התחרה באליפות העולם בשחמט והפסיד בגמר בדו-קרב על התואר בשנת 1999.
נכון לינואר 2019, מדורג במקום הרביעי בארמניה לפי מד כושר.
ביוגרפיה

בגיל 8 הוא ניצח בתחרות הראשונה שלו. בגיל 14 הוא ניצח באליפות העולם לנערים עד גיל 16. בשנת 1989 הוא ניצח באליפות העולם לנוער.
בשנת 1991 הוא השתתף באליפות ארצות הברית הפתוחה וחלק את המקום ה-1–2 עם מייקל רודה.
בשנת 1991 הוענקה לו דרגת רב אמן ובשנת 1992 הוא הגיע למד כושר 2600.
בשנת 1999 הוא העפיל לגמר אליפות העולם והפסיד בדו-קרב על התואר לאלכסנדר חליפמן.
מבחר תחרויות בהן השתתף

אליפות העולם בשחמט 1999 מטעם פיד"ה
אליפות העולם בשחמט 2004 מטעם פיד"ה
גביע העולם בשחמט 2005
אליפות האמנים של קטר בשחמט 2015
אליפות אירופה בשחמט 2015
ולדימיר אקופיאן באולימפיאדת השחמט

בין השנים 1992 ל-2011 השתתף ולדימיר אקופיאן ב-11 אולימפיאדות שחמט:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | קבוצה | מד כושר | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
|  1992 | 2 | ארמניה | 2605 | 8 מ-12 | 5+ 6= 1- | 66.7 | 3 קבוצתי, 9 אישי |
|  1994 | 2 | ארמניה | 2630 | 8 מ-13 | 4+ 8= 1- | 61.5 | 13 קבוצתי, 27 אישי |
|  1996 | 1 | ארמניה | 2630 | 7 מ-12 | 2+ 10= 0- | 58.3 | 5 קבוצתי, 28 אישי |
|  1998 | 3 | ארמניה | 2655 | 6 מ-11 | 3+ 6= 2- | 54.5 | 16 קבוצתי, 25 אישי |
|  2002 | 1 | ארמניה | 2689 | 8 מ-11 | 5+ 6= 0- | 72.7 | 3 קבוצתי, 2 אישי |
|  2004 | 1 | ארמניה | 2692 | 4 מ-8 | 2+ 4= 2- | 50.0 | 3 קבוצתי |
|  2006 | 2 | ארמניה | 2706 | 9 מ-12 | 6+ 6= 0- | 75.0 | 1 קבוצתי, 4 אישי |
|  2008 | 2 | ארמניה | 2679 | 8 מ-11 | 5+ 6= 0- | 72.7 | 1 קבוצתי, 1 אישי |
|  2010 | 2 | ארמניה | 2691 | 5.5 מ-11 | 1+ 9= 1- | 50.0 | 7 קבוצתי, 21 אישי |
|  2012 | 3 | ארמניה | 2687 | 7.5 מ-10 | 5+ 5= 0- | 75.0 | 1 קבוצתי, 2 אישי |
|  2014 | 4 | ארמניה | 2655 | 7.5 מ-11 | 4+ 7= 0- | 68.2 | 8 קבוצתי, 14 אישי |
הערות שוליים

↑  Akopian, Vladimir - Men's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no97044642  VIAF: 66076478   WorldCat (עם VIAF): 66076478 
ערך זה הוא קצרמרבנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הר המשחה

| --- | --- |

שכונת בטן אל-הווא בסילואן, על הר המשחה
 מידע כללי
 גובה:  747 מ' 
 מדינה:  מדינה פלסטינית 
 מיקום:  ישראל, ירושלים.
 רכס הרים:  הרי ירושלים 
 קואורדינטות:  31°46′09″N 35°14′28″E﻿ / ﻿31.7692306°N 35.2410972°E﻿ / 31.7692306; 35.2410972
  (למפת ירושלים מוגדלת) הר המשחה(למפת ירושלים רגילה) הר המשחה(למפת הרי ירושלים רגילה) הר המשחה(למפת הרי ירושלים מוגדלת) הר המשחה
 
הר המשחה הוא הפסגה הימנית והקרובה מבין השלוש הנראות בתמונה. משמאל לו נראה הר הזיתים ובקצה השמאלי של התמונה הר הצופים. מבט מטיילת שרובר, מכוון דרום לצפון
הר המשחה או הר המשחית הוא שמו של הר הזיתים בתלמוד ובמדרש. מתחילת המאה העשרים מתייחס שם זה לשלוחה המערבית (מעבר לנחל קדרון) בחלק הדרומי של הר הזיתים הידועה גם בשמה הערבי ג'בל בטן אל-הווא, שבמדרונהּ שוכן הכפר סילואן. הפסגה היא אחת משלוש פסגות בולטות על הרכס: פסגת הר הצופים (המתנשאת לגובה 826 מטר), פסגת הר הזיתים (שגובההּ 815 מטר) ופסגת הר המשחה (747 מטר).
מקור השם

הר הזיתים אינו מוזכר בתורה, ובשמו המפורש נזכר רק בספר זכריה. ההר מוזכר בשמו הקדום והמקורי הר המשחית על שם הבמות שנבנו לפולחן האלילים על ההר. בספר מלכים נזכרות פעמיים במות שבנה שלמה המלך בהר אשר על פני ירושלים; זיהוי מדויק יותר של הבמות מופיע בתיאור הרפורמות של המלך יאשיהו:
וְאֶת הַבָּמוֹת אֲשֶׁר עַל פְּנֵי יְרוּשָׁלִַם אֲשֶׁר מִימִין לְהַר הַמַּשְׁחִית אֲשֶׁר בָּנָה שְׁלֹמֹה מֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל לְעַשְׁתֹּרֶת שִׁקֻּץ צִידֹנִים וְלִכְמוֹשׁ שִׁקֻּץ מוֹאָב וּלְמִלְכֹּם תּוֹעֲבַת בְּנֵי עַמּוֹן טִמֵּא הַמֶּלֶךְ.
משהופסקו טקסי עבודת האלילים שונה שם ההר ל"הר המשחה" על שום שמן המשחה שהכינו מהזיתים שנקטפו על ההר, ובו משחו מלכים וכוהנים גדולים. ומפרש הרד"ק:
”'להר המשחית' – הר הזיתים. ונקרא הר המשחה. ולגנאי, מפני עבודה זרה שהיה שם, קראו הר המשחית.”
ומוסיף ומחזק רש"י:
”להר המשחית – הר הזיתים הוא הר המשחה וכיון שהזכיר את שמו על ידי עכו"ם שינה שמו לגנאי.”
”לשון שמן, דמתרגמינן משחא, והוא הר הזיתים שלפני ירושלים.” (רש"י שבת נו ע"ב)
על פי האגדה הביאה היונה את עלה הזית אל נוח שאלו חז"ל - מהיכן הביאה אותו? וענו: ”מהר המשחה הביאתו שלא נשטפה ארץ ישראל במבול”.
אל הר המשחה היו מוציאים מחצר המקדש את הפרה האדומה שוחטים אותה ובאפרה מטהרים את הטמאים. האירוע נחגג ברוב עם: ”וזקני ישראל היו מקדימים ברגליהם להר המשחה” (משנה, פרה ג', ז').
ממרומי ההר נהגו להדליק משואות על מנת להודיע בגולה על זמן ראש חודש ומועדים:
כיצד היו משיאין משואות, מביאין כלנסאות של ארז ארכין וקנים ועצי שמן ונערת של פשתן וכורך במשיחה, ועולה לראש ההר ומצית בהן את האור ומוליך ומביא ומעלה ומוריד ה עד שהוא רואה את חברו שהוא עושה כן בראש ההר השני, וכן בראש ההר השלישי.ומאין היו משיאין משואות? מהר המשחה לסרטבא...
ומאות שנים לאחר חורבן בית שני עוד זכרו מטיילים יהודים את הטקס ואת המקום - הר המשחה:
פרה וכל מסעדיה יוצאין להר המשחה, והוא במזרחה של ירושלים. עוד היום מקובל המקום ההוא, והוא צפוני לקבר חולדה, כמטחווי קשת שפל ממנו מעט.
שכונת בטן אל הווא

בטן אל-הווא היא שכונה פלסטינית השוכנת במדרון המערבי של הר המשחה, חלק משכונת סילוואן, בה מתגוררים קרוב ל-10,000 תושבים. מאז שנת 2001, פועלת עמותת ”עטרת כהנים“ במטרה לישב יהודים במקום.
לקריאה נוספת

זאב וילנאי, ירושלים: העיר העתיקה וסביבתה, הוצאת אחיעבר 1972.
הערות שוליים

↑  בראשית רבה ל"ג, יא
↑   ניר חסון, ההתנחלות בסילוואן מתרחבת: עטרת כהנים מתכננת בניין של שלוש קומות בלב השכונה, באתר הארץ, 13 באוגוסט 2015
ולדימיר ניבזורוב

ולדימיר מיכאלוביץ' ניבזורוב (ברוסית: Владимир Михайлович Невзоров; נולד ב-5 באוקטובר 1952) הוא ג'ודוקא עבר רוסי, אלוף אולימפי ממונטריאול 1976 ואלוף העולם משנת 1975.
ביוגרפיה

במרץ 1972, ניבזורוב השתתף באליפות אירופה לנוער שנערכה בלנינגרד שבמדינת הולדתו וזכה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 70 ק"ג כאשר גבר בגמר על אלן לנדאר הצרפתי. בשנת 1975, ניבזורוב התחרה באליפות העולם שנערכה בווינה וזכה במדליית הזהב. בשמינית הגמר הוא ניצח את רוברט וארגה הרומני, ברבע הגמר הוא ניצח את קארוי מולנר ההונגרי ובחצי הגמר ניצח את קוג'י קוראמוטו היפני. בגמר הוא פגש את בן ארצו ואלרי דבויניקוב וניצח באיפון לאחר שביצע תרגיל אוצ'י-מאטה מוצלח.
באותה השנה הוא השתתף באליפות אירופה שנערכה בליון וזכה גם שם במדליית הזהב לאחר שגבר בגמר על ואלרי דבויניקוב בשחזור הגמר מאליפות העולם.
ניבזורוב השתתף באולימפיאדת מונטריאול 1976 בקטגוריית המשקל עד 70 ק"ג וזכה במדליית הזהב. בקרב הראשון הוא ניצח את מריאן טלאי הפולני, בשמינית הגמר הוא ניצח את תומאס האגמן השווייצרי וברבע הגמר ניצח את ג'ון ואן הוק האוסטרלי. בחצי הגמר ניבזורוב ניצח את לי צ'אן-סון הקוריאני ובגמר ניצח את קוג'י קוראמוטו היפני.
במאי 1977, ניבזורוב זכה במדליית זהב באליפות אירופה בפעם השנייה לאחר שניצח בגמר את מריאן טלאי הפולני.
בשנת 1980, הוא מונה לתפקיד המאמן של נבחרת ברית המועצות. בשנים 1999-2001 הוא אימן את נבחרת רוסיה והיה המאמן הראשי במשלחת הג'ודו לאולימפיאדת סידני 2000.
הערות שוליים

1 2  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
↑  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
↑  הקרב מול ואלרי דבויניקוב גמר אליפות העולם 1975, אתר JudoInside
|  אלופים אולימפיים בג'ודו – משקל חצי בינוני (גברים) |
| --- | --- | --- |
| עד 70 ק"ג | 1972: יפן טויוקאזו נומורה   •   1976: ברית המועצות ולדימיר ניבזורוב |  |
| עד 78 ק"ג | 1980: ברית המועצות שוטה חברלי   •   1984: גרמניה המערבית פרנק וינקה   •   1988: פולין ולדמר לגיין   •   1992: יפן הידהיקו יושידה   •   1996: צרפת ג'מאל בוראס |  |
| עד 81 ק"ג | 2000: יפן מקוטו טקימוטו   •   2004: יוון איליאס איליאדיס   •   2008: גרמניה אולה בישוף   •   2012: קוריאה הדרומית קים ג'ה-בום   •   2016: רוסיה חסן חלמורזייב   •   2020: יפן טקאנורי נגאסה   •   2024: יפן טקאנורי נגאסה |  |
ולדימיר סולוביוב (עיתונאי)

| --- | --- |

 לידה:  20 באוקטובר 1963 (בן 60) מוסקבה, ברה"מ 
 שם לידה:  Владимир Рудольфович Соловьёв 
 מדינה:  רוסיה 
 מקום מגורים:  האנטסוויל, מוסקבה 
 השכלה:  National University of Science and Technology (1986)  Institute of World Economy and International Relations (1990) 
 תקופת הפעילות:  מ-1986 
 מעסיק:  רוסיה-1, יורוניוז 
 השקפה דתית:  יהדות 
 בן או בת זוג:  Elga Sepp   Svetlana Abrosimova 
 מספר צאצאים:  8 
 פרסים והוקרה:  פרס TEFI (2005, 2017)  עיטור אות הכבוד הארמני (6 בדצמבר 2013)  עיטור אלכסנדר נבסקי (22 באפריל 2014)  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית (2022)  גיבור הרפובליקה העממית של דונצק  עיטור הידידות (רוסיה)  עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית  תעודת הוקרה נשיאותית של הפדרציה הרוסית  לחצן הפעלה מזהב  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
ולדימיר רודולפוביץ' סולוביוב (ברוסית: Владимир Рудольфович Соловьёв; נולד ב-20 באוקטובר 1963 במוסקבה) הוא פרופגנדיסט, עיתונאי, מגיש רדיו וטלוויזיה וסופר רוסי-יהודי, אנטי-ציוני.
סולוביוב ידוע בעיקר בהיותו מנחה בתוכנית הטלוויזיה "ערב עם ולדימיר סולוביוב" (אנ') ברוסיה-1 ובהיותו תומך נלהב של ולדימיר פוטין.
משנת 2022 נמצא תחת סנקציות באיחוד האירופי וארצות הברית בשל תמיכתו בפלישה הרוסית לאוקראינה.
ביוגרפיה

נולד ב-20 באוקטובר 1963 במוסקבה במשפחה יהודית, אביו רודולף נאומוביץ' סולוביוב היה מורה ומתאגרף. אימו אינה סולומונובנה סולוביוב הייתה מבקרת אמנות .  מאז אוגוסט 2010 סולוביוב עובד בתאגיד תקשורת VGTRK.
במספר תוכניות טלוויזיה שלו הוא שיתף סרגיי מיכייב.
ב-2015 סולוביוב ערך ראיון ארוך עם ולדימיר פוטין, שהופיעה בסרט התיעודי "הנשיא". לאחר תחילת המעורבות הרוסית במלחמת האזרחים בסוריה בסתיו 2015, הוא היה העיתונאי היחיד שולדימיר פוטין התראיין אצלו.
ב-11 במרץ 2020 הושק ערוץ היוטיוב סולוביוב Live. הוא משדר מחדש את תוכנית הרדיו "פול קונטקט", משדר שידורים חיים, כמו גם טורים של משקיפים פוליטיים אחרים.
הערות שוליים

1 2  Соловьев Владимир Рудольфович | биография и последние новости, ФедералПресс (ב־)
↑  Julia Davis, Sanctioned Russian TV Host Cries About Losing His Italian Villa, The Daily Beast. 27 February 2022
↑  Vladimir Solovyov, Roscongress.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9812672294305606  GND: 133662934  ISNI: 0000 0003 8267 2873  LCCN: nr2005022055  LNB: 000294393  NKC: jo2013773031  SUDOC: 143094661  VIAF: 265910798   WorldCat (עם VIAF): 265910798 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הקתדרלה של אנגולם

חזית הקתדרלה
הקתדרלה מאחור
פנים הקתדרלה
שרטוט תבנית הקתדרלה
קתדרלת פטרוס הקדוש של אנגולם (בצרפתית: Cathédrale Saint-Pierre d'Angoulême) היא קתדרלה קתולית בעיר אנגולם שבדרום-מערב צרפת. הקתדרלה, שהוקמה בין 1110 ל-1128, מהווה דוגמה לאדריכלות ואמנות רומנסקית.
היסטוריה

הקתדרלה הוקמה באתר בו התקיימה כנסיית-בישוף כבר מהמאה ה-4. עוד לפני כן התקיים במקום אתר פולחן פגני.
יוזם הבנייה היה בישוף אנגולם, ג'ירארד השני (Girard II). המבנה היה במצב כה טוב עד כי לא נזקק לשיפוץ והרחבה בתקופה הגותית ונותר כמבנה רומנסקי טהור נדיר, שעה שקתדרלות רבות באזור נבנו מחדש או שופצו בסגנון גותי.
המבנה מבחוץ

מעל הצטלבות הטרנספט והספינה ניצבת כיפה מחודדת על גבי פנדנטיבה מתומנת שהוקמה במאה ה-19, הכיפה המקורית של המבנה נהרסה במאה ה-16 בעת מלחמות הדת בצרפת גובה הכיפה 32 מטרים וקוטרה 8 מטרים. מעל הכנף הצפונית של הטרנספט ניצב מגדל פעמונים ריבועי בגובה 49 מטרים, מגדל נוסף שהיה קיים במבנה המקורי מעל הכנף הדרומית נהרס ב-1568 מידי פגז תותח של חיל ההוגנוטים של גאספאר דה קוליני השני.
בשנים 1866–1885 נערכו בקתדרלה שיפוצים נרחבים בראשות האדריכל פול אבדי (Paul Abadie), השינוי החיצוני הגדול ביותר שנערך במסגרת שיפוץ זה, מלבד הקמת הכיפה המחודדת הדומה לזו שהקים אבדי בבזיליקת הלב הקדוש במונמארטר, היה הוספת שני מגדלונים בעלי כיפות מחודדות מעל שני צידי החזית. כן הסיר אבדי קפלות ומבנים אחרים שנסמכו במהלך השנים למבנה המקורי.
חזית הקתדרלה מעוטרת בכ-70 פסלים המתארים את יום הדין ועליית ישו לשמיים וכן דמויות של קדושים, אבירים ועבודות יום יום כולל עבודות חקלאיות וסצנת ציד. התיאור הריאליסטי של האבירים והעובדים מאפשר לקבל מושג על מראם, לבושם ודרכי רכיבתם של אבירים במאה ה-12 ועל דרכי הביצוע של מלאכות שונות באותה עת.
פנים

פנים המבנה נקי מעבודות אמנות ומסוייד לבן, הריהוט פשוט ועשוי עץ כהה. הספינה המרכזית כוללת שלוש כיפות, עד להצטלבות עם הטרנספט, מעליה ניצבת הכיפה הגבוהה. בצדה המזרחי של הקתדרלה, בבית המקהלה המשולב עם האפסיס המעוגל, נמצאות ארבע קפלות.
גלריית פריטים מן החזית

ג'ורג' הקדוש בלבוש אביר
קרב אבירים ברומח, תיאור תמונה משירת רולאן
ישו בתוך הילה ומלאכים
הערות שוליים

↑  ז'אק לה גוף, אמנון לינדר (ע), תרגום: אהרן אמיר, ימי הביניים בשיאם, תל אביב: דביר, תשנ"ג 1993, עמ' 54
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4600112-8  MusicBrainz: 842622bf-6358-4cf0-b871-a105ed28efc2 
הקתדרלה ב-1851, לפני השיפוץ של אבדי
התאומות ג'מאל

התאומות ג'מאל הוא שם במה של שתי אחיות שנודעו כרקדניות בטן במצרים בשנות ה-50 ובשנות ה-60 של המאה העשרים. שמן האמיתי של האחיות היה הלנה וברטה אלפרט, והן הסתירו את מוצאן היהודי. הן נודעו כתאומות אף שהלנה הייתה מבוגרת בשנתיים מברטה.
קורות חיים

פישל אלפרט, אביהן של האחיות, היה מוזיקאי מצ'רנוביץ שבבוקובינה, אוסטרו-הונגריה, שעבר לבירה וינה, שם היה כנר בתזמורת הסימפונית של וינה. בסוף שנות ה-20 היגר לאלכסנדריה שבמצרים, שם נישא לז'ני (ג'אנין), זמרת אופרה, בת למהגרים יהודים מאירופה. בתם הלנה נולדה ב-1930 ובתם ברטה נולדה ב-1932. במלחמת העולם השנייה עברה המשפחה לקהיר. בילדותן למדו האחיות בלט וריקודים מזרחיים. הן החלו להופיע בסרטים, בין השאר לצד מוחמד עבד אל-והאב ותחיה כאריוכא. הן הופיעו בשמות במה: לילה ולאמְיָה – וגם ליז ולין ג'מאל. בכל הופעותיהן הקפידה אמן להשגיח עליהן.
בנוסף למצרים הן הופיעו במדינות רבות, בהן סינגפור, הודו, סין, יפן, הפיליפינים, טורקיה, תאילנד, קמבודיה וסרי לנקה. הן הופיעו גם בסרט ההודי "בת היהודי" (Yahudi Ki Ladki).
בסוף 1957, כשהאחיות היו יחד עם אמן בהופעות במזרח הרחוק, קיבלו מאביהן מברק ובו נתבקשו שלא לשוב למצרים, משום שהן חשודות בריגול. הן עברו לארצות הברית, שם המשיכו להופיע עד לנישואיהן. לאחר שנישאו עסקו בהוראת ריקודי בטן.
הלנה נפטרה בלונג איילנד ב–1992. ברטה נפטרה בקונטיקט ב–2016.
ארכיון התאומות ג'מאל שמור בספרייה הלאומית
הערות שוליים

↑  ארכיון אוסף האחיות ג'מאל., בספרייה הלאומית
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "התאומות ג'מאל".
הר הנגב

| --- | --- |
הר הנגב, תצפית מעבדת
הר הנגב, תצפית מעבדת
 מידע כללי
 גובה:  1,037 מטר, בהר רמון
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  הנגב שבישראל
 רכס הרים:  הר הנגב
 קואורדינטות:  30°30′9.4″N 34°38′19.5″E﻿ / ﻿30.502611°N 34.638750°E﻿ / 30.502611; 34.638750
  (למפת דרום הנגב מוגדלת) הר הנגב(למפת דרום הנגב רגילה) הר הנגב(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר הנגב(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר הנגב
מבט אל ראש אלות בהר הנגב הגבוה, עם פריחת צבעוני המדבר, ומרבד של בן-שלח מנוצה על המדרון.
הר הנגב הוא אזור הררי בנגב. שיא גובהו 1,037 מטרים בהר רמון, הפסגה הגבוהה ביותר בדרום מדינת ישראל. מבחינה גאולוגית מורכב הר הנגב מסדרה של שישה קמרים הפרוסים מצפון-מזרח לדרום מערב. באזור נמצאת העיירה מצפה רמון, בגובה 850 מטרים מעל פני הים.
האקלים ששורר שם הוא חם ביום וקר מאוד בלילה (הטמפרטורות יורדות בו בחורף לעיתים קרובות אל מתחת ל-0 מעלות צלזיוס) ויבש (ממוצע המשקעים הוא 86 מילימטרים לשנה). שלג יורד בו כפעם בשנה ולעיתים אף יותר.
באזור אין נחלי איתן; נחלי האכזב הבולטים שם הם נחל צין (השני בגודלו בנחלי האכזב בארץ, שנשפך אל ים המלח), נחל רמון (המנקז את מכתש רמון ונשפך לנחל נקרות), ונחל נקרות (שנשפך לנחל הערבה). מקו פרשת המים של הר הנגב מנקזים מספר נחלים: נחל צין ונחל נקרות מנקזים את עברו המזרחי של קו פרשת המים אל דרום ים המלח והערבה, ונחל הבשור את עברו המערבי של קו פרשת המים אל הים התיכון דרך עזה.
הרים בהר הנגב לפי גובהם מעל פני הים

הר אלדד - 652 מטרים.
הר חספס - 715 מטרים.
הר מיכאל - 737 מטרים.
הר חסון - 765 מטרים.
הר גבריאל - 776 מטרים.
הר דלעת - 781 מטרים.
הר עקרב - 835 מטרים.
הר כרכום - 842 מטרים.
הר נפחה - 846 מטרים.
הר עיירים - 860 מטרים.
הר אריכא - 863 מטרים.
הר בתור - 896 מטרים.
הר חמת - 918 מטרים.
הר המערה - 922 מטרים.
הר גזרון - 926 מטרים.
הר עריף - 956 מטרים.
הר שגיא - 996 מטרים.
הר לוץ - רכס בגבהים 910–1,018 מטרים.
הר רומם - 1,006 מטרים.
הר חריף - 1,012 מטרים.
הר רמון - 1,037 מטרים.
שמורת הר הנגב

שמורת הר הנגב היא שמורת טבע מוכרזת בנגב המהווה את שמורת הטבע הגדולה בישראל, כששטחה הוא 1,094,918 דונם. השמורה הוכרזה ב-21 בספטמבר 1989, ועברה מספר הרחבות מאז.
לקריאה נוספת

טבע וארץ, כרך יח, חוברת 3- 1976 - גיליון מוקדש להר הנגב
דני רבינוביץ, שמירת טבע בהר הנגב, החברה להגנת הטבע, תש"מ 1979
הערות שוליים

↑  מפת אזור דרום רמת עבדת, מדרשת שדה-בוקר.
↑  שמורות טבע וגנים לאומיים מוכרזים בין השנים 1964-2013, אתר רשות הטבע והגנים
| אזורים בארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| רמת הגולן וסביבתה | הר חרמון • טרכון • חורן • הבשן • רמת הגולן |  |
| הגליל והעמקים | הגליל העליון • אצבע הגליל • הגליל המערבי • הגליל התחתון • עמק יזרעאל |  |
| מישור החוף | מישור החוף הצפוני • הכרמל • השרון • מישור חוף יהודה • גוש דן • מישור החוף הדרומי |  |
| הבקע הסורי-אפריקני | בקעת הירדן • עמק החולה • ארץ כינרות • עמק בית שאן • הערבה • בקעת ים המלח |  |
| מרכז שדרת ההר המערבית | השומרון • הרי בנימין • השפלה • יהודה • מדבר יהודה |  |
| שאר עבר הירדן | הגלעד • ארץ המישור • עמון • מואב • הרי אדום |  |
| הנגב | הנגב הצפוני • חבל אשכול (חבל הבשור) • בקעת באר שבע • מכתשים בנגב • הר הנגב • מדבר פארן • הרי אילת |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007475800405171  VIAF: 316747193   WorldCat (עם VIAF): 316747193
ויאצ'סלב סוקריסטוב

ויאצ'סלב ואסילייביץ' סוקריסטוב (בליטאית: Viačeslavas Sukristovas, ברוסית: Вячеслав Васильевич Сукристов; נולד ב-1 בינואר 1961) הוא כדורגלן עבר סובייטי-ליטאי ששיחק בעמדות קשר ומגן בקבוצת ז'לגיריס וילנה בתקופת ברית המועצות.
קריירה

בשנת 1990 הגיע סוקריסטוב לישראל ובמשך כשבע שנים שיחק במספר קבוצות ישראליות (ביניהן בית"ר תל אביב, מכבי נתניה ובני יהודה תל אביב). שיחק ארבעה משחקים במדי נבחרת ברית המועצות והיה בסגל הנבחרת שהגיעה למקום השני ביורו 1988 (אך סוקריסטוב לא שותף באף אחד מהמשחקים). לאחר התפרקות ברית המועצות שיחק בנבחרת של ליטא.
אחרי פרישתו ממשחק פעיל הוא החל בקריירת האימון. בשנת 2005 אימן את ז'לגיריס וילנה, ולאחר מכן מונה לעוזר המאמן במועדון.
התאונה במפעל התעשייה הצבאית בנוף ים

| --- | --- |
 תאריך:  30 ביולי 1992 
 מיקום:  הרצליה 
 קואורדינטות:  32°11′41″N 34°48′29″E﻿ / ﻿32.194735097222°N 34.808055555556°E﻿ / 32.194735097222; 34.808055555556
 הרוגים:  2 
 פצועים:  46 
  (למפת נתניה מוגדלת) התאונה במפעל התעשייה הצבאית בנוף ים(למפת נתניה רגילה) התאונה במפעל התעשייה הצבאית בנוף ים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום התאונה במפעל התעשייה הצבאית בנוף ים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום התאונה במפעל התעשייה הצבאית בנוף ים
 
התאונה במפעל התעשייה הצבאית בנוף ים התרחשה ב-30 ביולי 1992, כאשר עשרות טונות של חומרי נפץ שהיו מאוחסנים במפעל התפוצצו. בתאונה נהרגו שני אנשים: משה רז וגרשון מצליח, נפצעו 46 ונגרמו נזקים כבדים למפעל ולסביבתו.
התאונה אירעה בשעה 08:00 בבוקר במפעל התעשייה הצבאית שמצפון לשכונת נוף ים שבצפון-מערב הרצליה. אז התרחשו שתי התפוצצויות של חומרי נפץ, שהיו מאוחסנים במחסנים תת-קרקעיים (בונקרים) במפעל. בסך הכל התפוצצו במפעל עשרות עד מאה טונות של חומרי נפץ. ההתפוצצויות היו עזות והורגשו בכל אזור המרכז, מחדרה ועד חולון. פטריית עשן גדולה התנשאה גבוה מעל האתר ונראתה למרחוק. רבים חששו שהתרחשה מתקפת טילי סקאד עיראקיים כבמלחמת המפרץ, שנה וחצי לפני כן.
ההתפוצצויות החריבו את מרבית המבנים בשטח המפעל. גג מחסן חומרי הנפץ הועף, וגושי בטון ואבנים ממנו הומטרו למרחק רב. גלי ההדף ומטר האבנים גרמו נזקים רבים למבנים שביישובים הסמוכים למפעל. ההדף גרם להתנפצות זכוכיות חלונות במרחק רב מאתר התאונה ואף בתל אביב. אחסנת חומרי הנפץ שהתפוצצו במחסנים תת-קרקעיים הקטינה את היקף הנזקים, שערכם הוערך בעשרות מיליוני דולר.
מרבית הנפגעים בתאונה ושני ההרוגים היו עובדי המפעל. יתר הפצועים היו אזרחים מהיישובים הסמוכים.
בעקבות התאונה הצטמצמה העבודה במפעל, עד שנסגר סופית בשנת 1997 ומאז המקום נטוש (ב-22 ביוני 2023 אירע פיצוץ במתקן הנטוש, ככל הנראה של שאריות חומרי נפץ שנשארו במקום מתחת לאדמה).
ועדת חקירה שבדקה את נוהלי האחסון של אבק שרפה גולמי במפעל העלתה שנוהלי האחסון של אבק שרפה גולמי במפעל לא תאמו את כללי הבטיחות הסבירים, ואפילו לא את היתרי הבנייה. עקב סגירת מפעל אחר של התעשייה הצבאית ביבנה, הצטברה כמות רבה של אבק שרפה גולמי במפעל בנוף ים ומשום כך היא אוחסנה לא רק בבונקרים שיועדו לצורך זה, אלא גם במרפסות של הבונקרים.
ביוני 2024, חשף תחקיר זמן אמת כי למרות שני פיצוצי ענק שאירעו בחודשים יוני ויולי 2023, באזור המפעל עדיין נותרו מספר בונקרים מלאי תחמושת שלא הושמדה ונוטרלה, זאת בסמוך לשמורת הטבע שבה עוברים מטיילים מדי יום ונערכות מסיבות בסופי שבוע.