stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גוגו אמבתה-רו
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2007 | נקמה מושלמת | עוזרת אישית |  |
| 2011 | לארי קראון | טליה |  |
| 2013 | אוד תומאס | ויולה פיבודי |  |
| 2013 | בל | דיידו אליזבת בל |  |
| 2014 | Beyond the Lights | נוני ג'ין |  |
| 2015 | עלייתה של ג'ופיטר | פמולוס |  |
| 2015 | בלתי הפיך | פרמה מוטיסו |  |
| 2016 | מדינת ג'ונס החופשית | רייצ'ל נייט |  |
| 2016 | כל האמת | ג'אנל בריידי |  |
| 2016 | מיס סלואן | אזמה מנוצ'ריין |  |
| 2017 | היפה והחיה | פלומט |  |
| 2018 | פרדוקס קלוברפילד | אווה המילטון |  |
| 2018 | אין לך תחליף | אבי |  |
| 2018 | קמט בזמן | קייט מורי |  |
| 2018 | Fast Color | רות' |  |
| 2018 | Farming | מיס דאפו |  |
| 2019 | עיר יתומה | לורה רוז |  |
| 2020 | בואו נברח | אליס הבוגרת |  |
| 2020 | לא ממושמעות | ג'ניפר הוסטן |  |
| 2020 | סאמרלנד (אנ') | ורה |  |
| 2024 | ליפט | אבי |  |
| TBA | Seacole | מרי סיקול |  |
| TBA | The Woman in Cabin 10 |  |  |
| TBA | Nobody's Heart | לילי |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2004 | הולבי סיטי | קולט היל | פרק: "Overload" |
| 2005 | Walk Away and I Stumble | אחות | סרט טלוויזיה |
| 2006 | Vital Signs | אווה | 5 פרקים |
| 2006 | נערות רעות | פידליטי סונדרס | 2 פרקים |
| 2006 | ספוקס | ג'ני | 9 פרקים |
| 2007 | דוקטור הו | טיש ג'ונס | 4 פרקים |
| 2007 | מארפל | טינה ארגייל | פרק: "Ordeal by Innocence" |
| 2008 | אבודה בעולמה של ג'יין אוסטן | פיראניה | 2 פרקים |
| 2008 | Bonekickers | ויו דייוויס | 6 פרקים |
| 2008 | משפט ועונש | ג'ני מילר | פרק: "The Box: Part 1" |
| 2008 | Fallout | שאניס רוברטס | סרט טלוויזיה של ערוץ 4 |
| 2010 | סמויים | סמנת'ה בלום | תפקיד ראשי ; 13 פרקים |
| 2012 | טאצ' | קלאה הופקינס | תפקיד ראשי (עונה 1); 13 פרקים |
| 2016, 2019 | איזי | סופי | 2 פרקים |
| 2016 | מראה שחורה | קלי | פרק: "סאן ג'וניפרו" |
| 2019 | תוכנית הבוקר | האנה שונפלד | תפקיד ראשי (עונה 1); 10 פרקים |
| 2019 | הקריסטל האפל: עידן המרד | סלאדון | תפקיד ראשי; 9 פרקים |
| 2021 | The Girl Before | ג'יין קוונדיש | מיני-סדרה |
| 2021-הווה | לוקי | רבונה רנסלייר | תפקיד ראשי; 6 פרקים |
| 2022 - הווה | Surface | סופי אליס | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
הערות שוליים

↑   Getting To Know Gugu Mbatha-Raw, סרטון בערוץ "British Vogue", באתר יוטיוב, 9 במרץ 2018
↑  The London Gazette - Official Public Record. Retrieved March 6, 2019.
| פרס Black Reel להופעה הראשית הטובה ביותר |
| --- | --- | --- |
| השחקן הראשי הטוב ביותר (2000–2022) | דנזל וושינגטון (2000) • דנזל וושינגטון (2001) • דנזל וושינגטון (2002) • דרק לוק (2003) • צ'ואיטל אג'יופור (2004) • ג'יימי פוקס / ברני מק (2005) • טרנס הווארד (2006) • פורסט ויטאקר (2007) • דב פאטל (2008) • מורגן פרימן (2010) • אנתוני מאקי (2011) • ג'ון בויגה (2012) • דנזל וושינגטון (2013) • צ'ואיטל אג'יופור (2014) • דייוויד אוילאו (2015) • מייקל בי. ג'ורדן 2016) • דנזל וושינגטון (2017) • דניאל קלויה (2018) • צ'דוויק בוזמן (2019) • אדי מרפי (2020) • צ'דוויק בוזמן (2021) • ויל סמית' (2022) |  |
| השחקנית הראשית הטובה ביותר (2000–2022) | ניה לונג (2000) • סאנא לאטאן (2001) • האלי ברי (2002) • אנג'לה באסט (2003) • סאנא לאטאן (2004) • אירמה פי הול / סופי אוקונדו (2005) • קימברלי אליס (2006) • קיקי פאלמר (2007) • קווין לטיפה (2008) • גבורי סידיבי (2010) • קרי וושינגטון (2011) • ויולה דייוויס (2012) • קוובנז'ניי ווליס (2013) • דנאי גורירה (2014) • גוגו אמבתה-רו (2015) • טיונה פאריס (2016) • רות נגה (2017) • נטלי פול (2018) • קיקי ליין (2019) • לופיטה ניונגו (2020) • ויולה דייוויס (2021) • טסה תומפסון (2022) |  |
| ההופעה הראשית הטובה ביותר (2023–הווה) | ג'פרי רייט (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007393205105171  BNE: XX5480415  BnF: cb169410238 (data)  GND: 1065787472  ISNI: 0000 0001 3382 184X  LCCN: no2011174007  NKC: xx0214666  SUDOC: 184956269  VIAF: 219211544   WorldCat (עם VIAF): 219211544
גוג'ראט

| --- | --- |
סמל גוג'ראטסמל גוג'ראט

 מדינה:  הודו הודו
 מושל:  Bhupendrabhai Patel
 רשות מחוקקת:  האספה המחוקקת של גוג'ראט 
 בירת המדינה:  גנדינגאר
 שפה רשמית:  גוג'ראטית והינדי
 תאריך ייסוד:  1 במאי 1960 
 שטח:  196,024 קמ"ר (דירוג: 7)
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במדינה:  60,383,628 (דירוג: 10, 2011)
  ‑ צפיפות:  258 נפש לקמ"ר (דירוג: 15, 2001)
 קואורדינטות:  23°02′N 72°35′E﻿ / ﻿23.03°N 72.58°E﻿ / 23.03; 72.58
 אזור זמן:  UTC +5:30
 www.gujaratindia.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה      (למפת גוג'ראט מוגדלת) גנדינגאר אחמדאבאדגוג'ראט(למפת גוג'ראט רגילה) גנדינגאר אחמדאבאדגוג'ראט tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
גוג'ראט (‏האזנהקובץ:Gujarat.ogg‏Ⓘ‏) היא המדינה המערבית ביותר בהודו. גוג'ראט משתרעת על פני כ-196,204 קמ"ר, וגובלת עם המדינות מהאראשטרה, מדיה פרדש ורג'סטן אשר בהודו, וכן עם פקיסטן. קו החוף שלה נמתח לאורך כ-1,600 ק"מ. אוכלוסייתה של גוג'ראט היא יותר מ-60 מיליון נפש. במדינה נמצאים שרידי כמה מהערים החשובות של תרבות עמק האינדוס, בהן לות'אל ודהולאווירה (Dholavira).
היסטוריה

גוג'ראט הייתה מקום מרכזי ביותר בתרבות עמק האינדוס. נמצאים אתרים ארכאולוגיים רבים וחשובים, בהם 50 ערים שונות מתקופת תרבות עמק ההינדוס והנמל הראשון בהודו. התקיים סחר רב בין גוג'ראט למצרים, בחריין ושומר דרך המפרץ הפרסי בשנים 1000 לפנה"ס- 750 לפנה"ס. לאורך אלף השנים שלאחר מכן התקיימו מספר ישויות מדיניות בודהיסטיות והינדואיות כגון האימפריה המאורית וממלכת גופטה.
בתחילת המאה ה-8 הוקם בית אומיה, שושלת הח'ליפים הראשונה באימפריה המוסלמית העולה. לאחר קרבות רבים, בית אומיה הגיע עד לגבול גוג'ראט, אך לא הצליח לכבוש את השטח שממזרח להינדוס כתוצאה מברית של כוחות הודים. למרות זאת, במהלך ימי הביניים התפתחה באזור קהילה מוסלמית. בשנים 1297–1300 הסולטאן של דלהי עלאא אל-דין אלח'לג'י זרע הרס רב בערי גוג'ראט ושילב את האזור בשטחי הסולטנות. בתקופה שלאחר מכן נוצרה ברית בין המנהיגים בגוג'ראט לבין מנהיגי האימפריה העות'מאנית, ובכך התחזק הקשר בין שני האזורים דרך הים האדום.
בתחילת המאה ה-14 ההרפתקן המגרבי אבן בטוטה עבר בסביבת גוג'ראט והילל את איכות הארכיטקטורה שבה.
הומאיון, קיסר האימפריה המוגולית כבש את האזור לזמן קצר בשנת 1536. גוג'ראט נשארה עצמאית עד שנת 1572, כאשר נכבשה שוב על ידי האימפריה המוגולית בהנהגת אכבר. בתקופה זו הפך נמל העיר סוראט (הנמל היחידי בהודו הפונה מערבה) לנמל המרכזי באזור, ובכך הכלכלה התחזקה מאוד. גוג'ראט הייתה גם אחת מ-12 המחוזות המקוריים בהודו שהוקמו על ידי אכבר. יורשו של אכבר, אורנגזב, נולד בגוג'ראט, ובזמן שלטונו הרחיב רבות את גבולות האימפריה.
בתקופת עידן התגליות התפתח מאוד הסחר בין הודו לבין אירופה (במיוחד פורטוגל וספרד). זאת בזכות גילוי נתיבי סחר חודשי בין אירופה ל"הודו המזרחית". התפתחות הסחר גרמה לעושר רב בגוג'ראט ולמוניטין בינלאומי- במיוחד בתחומי הבנקאות, ההלוואה בריבית וחלפנות כספים. זאת יחד עם צמיחה תרבותית ודתית. במהלך המאה ה-17 מעצמות אירופאיות רבות הקימו בסיסי סחר באזור. פורטוגל הייתה הכוח האירופאי הראשון שהגיע לגוג'אראט. פורטוגל הצליחה לספח לשליטתה כמה אזורים, שעברו לשלטון הודו רק בשנת 1961.
חברת הודו המזרחית הבריטית החלה לפעול בסוראט בשנת 1614. בשנת 1668 השלטון באזור עבר מפורטוגל לידי הממלכה המאוחדת, כחלק מנישואי צ'ארלס השני, מלך אנגליה לקתרינה, נסיכת פורטוגל, בתו של ז'ואאו הרביעי, מלך פורטוגל. גוג'ראט הייתה האזור הראשון בהודו שעבר לידיים בריטיות. מאוחר יותר הייתה גוג'ראט חלק מהאימפריה המראטהית. חברת הודו המזרחית הבריטית הצליחה להשתלט חזרה על חלקים מהאזור בשנים 1802–1803.
גוג'ראט הוקמה מחדש עם עצמאות הודו בשנת 1947, בירתה הייתה בתחילה (עד שנת 1970) אחמדאבאד. בפברואר 2002 התרחשו מהומות אלימות בין ההינדים למוסלמים במדינה.
טופוגרפיה, גאוגרפיה ואקלים

גוג'ראט גובלת בפקיסטן בצפון מערב, במדינת ראג'סטאן בצפון, בים הערבי בדרום מזרח ובמאדהיה פרדש במזרח. גוג'ראט היא המדינה בעלת קו החוף הארוך ביותר בהודו. כשליש משטחה מהווה חצי האי קתיאוואר.
בגוג'ראט שני מפרצים: מפרץ קומבי ומפרץ קטש. האזור הוא מישורי.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
כלכלה

הגידולים והמשאבים העיקריים הם: בוטנים, דוחן, מלח בישול (בקרבת המפרצים), כותנה, יוטה וקנה סוכר. אזור זה הוא אזור דיג חסילונים.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תחבורה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
דמוגרפיה ותרבות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנים האחרונות מתרבים מעשי האלימות והשנאה בין שני הצדדים. כמו כן, בגוג'אראט, בעיקר בעיר אחמדאבד, ישנה קהילה יהודית מעדת בני ישראל המונה כמה עשרות משפחות.
באחמדאבאד 6 מיליון איש. ערים גדולות נוספות הן: רג'קוט, בהבנגר, מהובה, דיאו, ורבל, מנגרול, פורבנדר, דורקה וג'מנגר.
הגוג'אראטית, היא בין השפות המדוברות בהודו. דוברים אותה 59 מיליון נפש, מה שהופך אותה לשפה ה-26 המדוברת בעולם. בנוסף על שפה זו, מדוברות במדינה גם אנגלית, סינדית, פנג'אבי, טמילית, קאנדה, טלוגו, בנגלית, אורייה, מלאיאלאם ומראטהית.
דמוגרפיה ותרבות > דת

נכון למפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2011:
הינדואיזם - 88.57%
אסלאם - 9.67%
ג'ייניזם - 0.96%
נצרות - 0.52%
סיקיזם - 0.1%
בודהיזם - 0.05%
אחר - 0.03%
לא דתיים - 0.10%
פוליטיקה וממשל

באספה המחוקקת של גוג'ראט ישנם כ-182 חברים הנבחרים אחת לחמש שנים ב-182 מחוזות בחירה. מי שמנהל את המדינה בפועל הוא השר הראשי, שמנהיג המפלגה הגדולה או קואליציית מפלגות בפרלמנט. עד שנות ה-90 של המאה ה-20 המפלגה הדומיננטית בשלטון הייתה מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי. כיום מפלגת העם ההודית היא זו הדומיננטית, עם 156 מושבים.
פוליטיקה וממשל > מחוזות

המדינה מחולקת ל-33 מחוזות.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
משה וייס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1937 (בן 88 בערך) בלגיה 
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  כדורשער
 הישגים
 פרסים והוקרה:  עיטור העוז 
 
משה וייס (נולד ב-1937) הוא נכה צה"ל בעל עיטור העוז. שחקן כדורשער בנבחרת העיוורים של ישראל במשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980).
ביוגרפיה

וייס עבר את מלחמת העולם השנייה בבלגיה. אביו נספה והוא נותר עם אמו ואחיו. לאחר שעלה לארץ היה בחברת הנוער של קיבוץ רוחמה ומאוחר יותר התגייס לשירות בגדוד נח"ל מוצנח.
בספטמבר 1956 השתתף במבצע לולב, נפגע מרסיסי רימון ואיבד את מאור עיניו. על פעולה זו עוטר וייס בצל"ש הרמטכ"ל, שהומר ב-1973 לעיטור העוז, בהתאם לחוק העיטורים בצבא הגנה לישראל שהתקבל באותה שנה.
תיאור המעשה: ב-25 בספטמבר 1956, בקרב על המוצב הפלוגתי של משטרת חוסן, נפל מפקדו של רב"ט משה וייס. הוא נטל את הפיקוד על המחלקה והובילה קדימה עד להשגת המשימה. בפעולה זו נפצע והתעוור בשתי עיניו. על מעשה זה הוענק לו: עיטור העוז ניסן תשל"ג אפריל 1973, דוד אלעזר, רב-אלוף, ראש המטה הכללי.
וייס למד פיזיותרפיה ולאחר מכן עבד במשך מספר שנים כמעסה בבית"ר ירושלים ובמלון שרתון. בצרפת הוא הוסמך בלימודי פיזיותרפיה לעיוורים ובשנת 1978 החל לעבוד בבית החולים תל השומר. התמחה בשיקום פציעות ידיים ועבד במכון לשיקום חיילים.
במסגרת פעילותו בבית הלוחם היה חבר נבחרת כדורשער לעיוורים והשתתף כחבר בנבחרת ישראל למשחקים הפאראלימפיים בהולנד.
וייס נישא לרוחמה אביטבול ולהם שלושה ילדים. גיסיו הם הרבנים מאיר אליטוב ושמעון אליטוב.
קרלו שטרנגר

| --- | --- |

קרלו שטרנגר, 2010
 לידה:  16 ביולי 1958 בזל, שווייץ 
 פטירה:  25 באוקטובר 2019 (בגיל 61) תל אביב-יפו, ישראל 
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה, תרפיה אקזיסטנציאליסטית, פסיכואנליזה, פילוסופיה, עיתונות פוליטית 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 תרומות עיקריות
 חקר הפסיכואנליזה חקר הגלובליזציה והשפעתה הפסיכולוגית
 
קרלו (חיים) שְׁטְרֶנְגֶר (Strenger; ‏16 ביולי 1958 – 25 באוקטובר 2019) היה פסיכולוג קליני ופרופסור לפסיכולוגיה, פילוסוף, פסיכואנליטיקאי ופובליציסט ישראלי-שווייצרי. כיהן כפרופסור לפסיכולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב (במכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן).
שטרנגר היה עמית מחקר בכיר במרכז לחקר הטרור בג'ון ג'יי קולג' שבאוניברסיטת העיר ניו יורק, במועצה המייעצת המדעית של קרן זיגמונד פרויד בווינה, וחבר בסמינר לפסיכואנליזה קיומית בציריך. מחקריו התמקדו בהשפעת הגלובליזציה על משמעות, זהות אישית וקבוצתית.
כבעל טור ב"הארץ" ו"נויה ציריכר צייטונג", הוא כתב בעיקר על הסכסוך הישראלי-פלסטיני והזהות הישראלית, כמו גם על הפוליטיקה והתרבות האירופית, עליהן נקט פרספקטיבה ליברלית פוליטית ופילוסופית.
ביוגרפיה

שטרנגר נולד בבזל לאם בלגית ולאב שווייצרי, שניהם יהודים דתיים, וקיבל חינוך דתי-ציוני. אחיו (גבריאל שטרנגר) ואחותו אף הם פסיכולוגים. הוא סיפר בראיון שעד גיל 18 הספיק לקרוא, בין השאר, את כל כתבי פרויד, קאנט וניטשה, ביחד עם לימודי תורה וגמרא. בצעירותו הדריך בבני עקיבא ועבד כחזן. בנעוריו איבד את האמונה באלוהים, ובגיל 17 חדל להניח תפילין. למד בישיבה שנה אחת בלבד ואז יצא בשאלה. בגיל 20 עלה לישראל והחל ללמוד פסיכולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים; סיים דוקטורט משולב בשני התחומים. ב-1983 והוא בן 24, החל ללמד במשרה מלאה באוניברסיטה קורסים בפילוסופיה. עם הזמן התמחה והחל ללמד גם פסיכולוגיה.
ב-1990 סיים את הדוקטורט. אז גם החל ללמד באוניברסיטת תל אביב, תחילה כמרצה מן החוץ. מ-2004 היה פרופסור חבר באוניברסיטת תל אביב. בנוסף הוא היה פסיכולוג קליני וקיבל מטופלים באופן פרטי.
שטרנגר פרסם 11 ספרים, אשר תורגמו לשלל שפות, ביניהן קוריאנית, רוסית, צרפתית, גרמנית, דנית וצ'כית. בעוד ספריו הראשונים עסקו בעיקר בפסיכולוגיה של העצמי, ספריו האחרונים עסקו בהגות פוליטית, בייחוד במהותם של ליברליזם וחירות בעידן המודרני. במקביל, פרסם מעת לעת מאמרי דעה בעיתונים בינלאומיים, לרבות ב"Neue Zürcher Zeitung" השווייצרי, ב"הארץ" וב"גארדיאן" הבריטי.
התחתן בגיל 47 עם יוליה אלעד-שטרנגר, פסיכולוגית פוליטית, והתגורר בצפון תל אביב.
שטרנגר נפטר ב-25 באוקטובר 2019.
מחקריו > תרומתו לחקר הפסיכואנליזה

בשנים 1986–2000, מוקד המחקר של שטרנגר היה הפסיכואנליזה, נושא שאליו חזר גם בעבודתו המאוחרת. בספרו הראשון "בין הרמנויטיקה למדע, חיבור על האפיסטמולוגיה של הפסיכואנליזה" (1991), טען שלפסיכואנליזה אין בסיס ראייתי מספיק בגלל ההסתמכות הכמעט בלעדית שלה על נתונים קליניים, וטען שהפסיכואנליזה צריכה לקיים אינטראקציה עם מדעים אחרים כדי להימנע מלהפוך ללא רלוונטית. הוא פיתח עמדה זו עוד ב"מורשתו של פרויד בעידן הגלובלי" (2016), תוך התחשבות בהתפתחויות האחרונות במדעי המוח הקוגניטיביים ובפסיכולוגיה הקיומית העכשווית, וכן טען שהפסיכואנליזה צריכה לקחת בחשבון את השינויים החברתיים והתרבותיים העמוקים, חלקית בשל הגלובליזציה, שמעצבת את חייהם של המטופלים כיום, נושא שעליו כתב רבות בשנות ה-2000.
במהלך שנות ה-90 היה בעל קליניקה פרטית בתל אביב, בזמן שלימד באוניברסיטת תל אביב. בה ניסה לשלב מוטיבים פסיכואנליטיים ואקזיסטנציאליסטיים בעבודתו הקלינית. הוא הציג את נקודת המבט הפסיכואנליטית הקיומית שלו בספרו "אינדיבידואליות, הפרויקט הבלתי אפשרי" (1998). כמה מבקרים ראו בספר תרומה מרכזית לפסיכואנליזה, וטענו שנקודת המבט של שטרנגר על העצמי כישות מתהווה ולא ישות קיימת הייתה מהפכנית מבחינה פילוסופית וקלינית. אחרים התנגדו לגישתו הליברלית מאוד כלפי סטייה מינית וטענו שהכבוד שלו לסובייקטיביות של המטופל גרם לו לזלזל בחלק מהפתולוגיות של מטופליו.
בכתיבתו קיימת ביקורת על הקוד הפסיכואנליטי השמרני המנוגד לחוויית הקיום האותנטית: "את מקורות נטייתה של הפסיכואנאליזה להעריץ התנהגות שקולה והגיונית אפשר למצוא במוסר העבודה של המעמד הבינוני החדש שהתהווה במאה התשע עשרה... ועיסוק רב מדי בתאוות היה מציק למאמץ הזה. הפסיכואנאליזה ממהרת לסווג התנהגות שאינה תואמת את כללי ההתנהגות שלה, כמונעת בצורה רדופה וכפויה".
הוא הסתייג מן הרעיון של נייטרליות מוחלטת של המטפל כלפי המטופל. "אני מאמין שבמקרים מסוימים נקיטת עמדה ברורה היא בעלת חשיבות טיפולית מכרעת. - -- דבקות באידאולוגיה אחת הופכת את החיים לקלים היותר עבור המטפל, אבל אינה משרתת את האינטרסים של אלה המבקשים עזרה נפשית".
עם זאת נטען נגדו, על ידי הממסד הפסיכואנליטי בישראל שאף על פי שהגדיר עצמו כפסיכואנליטיקאי, הוא לא ענה לאף אחד מהקריטריונים המקובלים למקצוע לא בהכשרתו ולא בטיפוליו.
מחקריו > חקר הגלובליזציה והשפעתה הפסיכולוגית

משנת 2000 ואילך, שטרנגר חקר את השפעת הגלובליזציה על הזהות והגשמה העצמית. הוא כתב מספר מאמרים ושני ספרים בנושא, "העצמי כפרויקט עיצוב" והפחד מחוסר המשמעות "אני, פרויקט מיתוג: אינדיבידואליות ומשמעות בעידן הגלובלי". הוא הרצה בקביעות על גלובליזציה ואזרחות עולמית, וטען שחווית החיים של דור ה-X הייתה שונה מאוד מזו של הדור הקודם. הם כבר לא סובלים מאיסורים חונקים, אך עליהם להתמודד עם עולם משתנה תדיר ולחץ גדול להצליח.
העצמי הפך לניסוי אינסופי, וילידי דור ה-X ציפו שיהיו להם חיים מרהיבים, שבהם צריך לשלב הצלחה מקצועית עם ניסויים בתחומי המיניות, אורח החיים ועיצוב הגוף כמעט לפי רצונם. שטרנגר טען שאחת הבעיות של הדור הזה היא שהוא כבר לא הרגיש מושרש במסורות תרבותיות עמוקות, ובמקום זאת פנה לתרבות הפופולרית כדי לקבל הדרכה. המחקר של שטרנגר שילב מקרי מקרי בוחן עם פרשנויות שהגיעו ממגוון דיסציפלינות כמו פסיכואנליזה, פסיכולוגיה קיומית, סוציולוגיה וביקורת תרבות.
חלק מהמבקרים ראו בספר פרשנות חדשנית ומעוררת מחשבה לחוויה וזהות של דור שצמח לעולם השווקים העולמיים ורשתות התקשורת. אחרים חשבו ששטרנגר פלורליסט ופתוח מדי בגישתו הפרשנית ושהוא לא הציע פרספקטיבה תאורטית משולבת.
מחקריו > אמצע החיים

שטרנגר חקר גם מספר השלכות אחרות של הסדר העולמי המשתנה. הוא הציע לחשוב מחדש על משבר אמצע החיים לאור הגדלת תוחלת החיים, וטען ששינוי אמצע החיים חייב להפוך לנורמה תרבותית במאמר בשם "The Existential Necessity of Midlife-Change" שפורסם בהרווארד ביזנס רוויו וצוטט רבות. שינוי זה מצריך לגישתו את היכולת להעריך את החולשות והחוזק באופן אובייקטיבי, כדי לקבל החלטות מציאותיות, תהליך שהוא כינה "קבלה עצמית אקטיבית".
מחקריו > הזהות היהודית והאזרחות העולמית

שטרנגר התעניין בזהות היהודית המודרנית, במיוחד באוניברסליזם היהודי המודרני, וכתב על כך במגוון פרסומים. בספרו "The Fear of Insignificance", הוא ניתח את הפסיכולוגיה של "האזרחות העולמית" - באיזו מידה בני אדם מסוגלים להרחיב את יכולתם לאמפתיה ולדאגה מעבר לתרבות שבה גדלו? שטרנגר טען שהתפתחות האוניברסליזם היהודי המודרני מספקת פרדיגמה מעניינת לזהות זו, והציג את זיגמונד פרויד, חנה ארנדט, ישעיהו ברלין, ליאו שטראוס ופיליפ רות כדוגמאות. ב-2011 הוא טען שהאתיקה האוניברסליסטית היהודית עומדת כיום בסתירה לנטיות לאומניות דומיננטיות בפוליטיקה הישראלית. במורשת פרויד בעידן הגלובלי (2016) שטרנגר פיתח עוד את הניתוח שלו לגבי אזרחות עולמית באמצעות תפיסתו של "קוסמופוליטיים חדשים", והרחיב את הצגת תפיסתו של פרויד כפרדיגמה של זהות אוניברסליסטית יהודית.
משנתו הפוליטית

שטרנגר היה מעורב בפוליטיקה ובתרבות הישראלית מסוף שנות ה-90, כאשר החל להתארח בתוכנית אירוח שבועית ברדיו. בבחירות לכנסת השש עשרה ב-2003 היה חבר בצוות האסטרטגיה של מפלגת העבודה בראשות עמרם מצנע. ב-2004 הצטרף לפאנל ניטור הטרור של פדרציית המדענים העולמית, ב-2012 הצטרף למרכז לחקר הטרור במכללת ג'ון ג'יי וכתב ניתוחים אקדמיים של הסכסוך במזרח התיכון מנקודת המבט של הפסיכולוגיה האקזיסטנציאליסטית.
בשנת 2011 פרסם בגרמנית את הספר "Israel – Einführung in ein schwieriges Land" (ישראל, מבוא למדינה קשה), הכולל ניתוח פסיכופוליטי על הפוליטיקה והחברה הישראלית. הטענה המרכזית של שטרנגר היא שיש להבין את ישראל כמדינה מאוחרת שנמצאת כיום במלחמת תרבות על זהותה, כאשר נושאים מרכזיים כמו היחס בין דת ומדינה טרם נפתרו. הוא גם מנתח את היחסים המורכבים, רווי האשמה בין אירופה לישראל, וטוען כי הסכסוך במזרח התיכון הוא, בין היתר, בלתי פתיר בגלל התביעה הבלעדית של הדתות המונותאיסטיות לאמת מוחלטת.
שטרנגר היה חסיד של פתרון שתי המדינות, כלומר הוא טוען שהדרך היחידה לסיים את הסכסוך במזרח התיכון היא הקמת מדינה פלסטינית שבירתה מזרח ירושלים לצד ישראל. והעביר ביקורות על מדיניות ההתנחלויות של ישראל. אך מאז סוף 2011 הוא הביע ספקנות גוברת בכך שפתרון שתי המדינות עדיין יכול להיות מיושם, בהינתן המעבר של ישראל ימינה וההנהגה הלא יעילה של הפלסטינים.בינואר 2012 כתב לראשונה שהפתרון ארבע מדינות (דתית-לאומית, חרדית, ערבית וחילונית), שחילונים ליברלים צריכים לתבוע שלטון. וכמו בשווייץ רוב המיסים ילכו למדינות המחוז ולא לממשלה הפדרלית. כל מדינה תיהנה ממערכת חינוך משלה, שתאפשר אוטונומיה תרבותית לכל קבוצה. אחר כך חזר על הרעיון מספר פעמים, והדגיש שלחילונים הליברלים דרושים זכויות מיעוט, שאם החילונים הליברלים לא יגנו על ערכיהם, ובהם הפרדת הדת מהמדינה, לא ירחק היום שבו יאבדו את זכותם לתת להם ביטוי.
שטרנגר תיאר את עצמו כליברל אירופי קלאסי, והסביר שזו גם הדרך שמאירה את גישתו לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ואת תמיכתו בציונית ליברלית ברוח אחד העם.
ספריו > בעברית

אינדיבידואליות: הפרויקט הבלתי אפשרי, 1999.
העצמי כפרויקט עיצוב, 2005.
למה שלא תחיה פעמיים (ביחד עם אריה רוטנברג), 2008.
אני, פרויקט מיתוג: אינדיבידואליות ומשמעות בעידן הגלובלי, כנרת זמורה ביתן, 2010.
ספריו > באנגלית

The Fear of Insignificance: Searching for Meaning in the Twenty-first Century. Palgrave-Mcmillan, New York 2011, ISBN 978-1138840294.
The Designed Self. Routledge, London 2004, ISBN 978-0881634198.
The Quest for Voice in Contemporary Psychoanalysis. International Universities Press, Madison, CT 2002, ISBN 978-0823657629.
Individuality, the Impossible Project. International Universities Press, Madison, CT 1998, ISBN 978-0823626250.
Between Hermeneutics and Science: An Essay on the Epistemology of Psychoanalysis. International Universities Press, Madison, CT 1991, ISBN 978-0823604975.
ספריו > בגרמנית

Diese verdammten liberalen Eliten. Wer sie sind und warum wir sie brauchen. Suhrkamp-Verlag, Edition Suhrkamp, Berlin 2019, ISBN 978-3518074985.
Abenteuer Freiheit – Ein Wegweiser für unsichere Zeiten. Suhrkamp, Berlin 2017, ISBN 978-3-518-07144-1.
Freud’s Legacy in the Global Era. Routledge, London 2015, ISBN 978-1138840294.
Zivilisierte Verachtung – Eine Anleitung zur Verteidigung unserer Freiheit. Suhrkamp, Berlin 2015, ISBN 978-3-518-07441-1.
Israel – Einführung in ein schwieriges Land. Jüdischer Verlag, Berlin 2011, ISBN 978-3-633-54255-0.
גבריאל טולדנו

| --- | --- |

 לידה:  17 בינואר 1937 מקנס, מרוקו 
 פטירה:  17 בנובמבר 2016 (בגיל 79) 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת חכמי צרפת  ישיבת פוניבז' 
 תקופת הפעילות:  ? – 17 בנובמבר 2016 
 אב:  רפאל ברוך טולדנו 
 
הרב גבריאל טולדנו ( ה' בשבט תרצ"ז, 17 בינואר 1937 - ט"ז בחשוון תשע"ז, 17 בנובמבר 2016) היה מייסד וראש ישיבת אור ברוך בירושלים וחבר מועצת חכמי התורה של ש"ס בשנות הקמתה הראשונות וממקימי ארגון מרביצי תורה.
ביוגרפיה

נולד בעיר מקנס שבמרוקו, לרב שלמה טולידנו ולרבקה, בתו של מרן הרב רפאל ברוך טולדנו שכיהן כרב העיר.
לאחר בר המצווה נשלח על ידי סבו הרב רפאל ברוך ללמוד בישיבת חכמי צרפת בראשות הרב חיים יצחק חייקין באקס לה בן. לאחר מכן בשנת תשט"ו (1956) עבר ללמוד בישיבת פוניבז', שם היה לתלמידם של ראשי הישיבה הרב דוד פוברסקי, הרב שמואל רוזובסקי והרב שך אליו היה מקורב ביותר .
בשנת תשכ"ב (1962) נישא לגאולה ז'קלין בת הרב רפאל טולידנו שליח ציבור בבית מדרשו של סבו רבי רפאל ברוך, שהייתה מהתלמידות הראשונות של סמינר בית יעקב למורות בטנג'יר.
לאחר נישואיו התגורר בגייטסהד, שם למד בכולל אברכים במשך 7 שנים. לאחר מכן, בשנת תשכ"ח (1968), עבר לשטרסבורג שבצרפת, שם עמד בראשות ישיבה וכולל אברכים.
בשנת תשל"א (1971) עלה לישראל והחל לכהן כר"מ בישיבת פורת יוסף. בשנת תשל"ז (1977) הקים יחד עם אחיו, הרב מיכאל טולדנו, את ישיבת אור ברוך בשכונת בית וגן, בירושלים.
הרב טולדנו כיהן כחבר במועצת חכמי התורה של ש"ס ופרש ממנה לאחר כשלושה חדשים. היה ממקימי וממכווני דרכו של ארגון מרביצי תורה, המאגד אברכים ותלמידי ישיבות ספרדים בעלי אוריינטציה ליטאית.
הרב טולדנו חיבר עשרה ספרים "מצעדי גבר" על תלמוד בבלי ו"גאל ישראל".
מתלמידיו הרב יצחק סבאג מרא דאתרא ומו״ץ קהילה מרכז התורה קהילת יעקב וחבר בית הדין אגודת הקהילות בצרפת.
בעשור האחרון לחייו חלה במחלת פרקינסון, נפטר בט"ז בחשוון ה'תשע"ז. הלווייתו יצאה מישיבתו בירושלים, אל הר המנוחות שם נטמן.
בניו

הרב רפאל ברוך - ממלא מקום אביו בראשות ישיבת אור ברוך.
הרב דניאל - ר"מ בישיבת אור ברוך, חתנו של הרב יעקב משה הלל.
הרב שלמה אריה - (1960-2017) כיהן כראש ישיבת אור התלמוד.
בתו - נשואה לרב שלום ביטאן ראש ישיבת דעת חיים בשכונת בית וגן בירושלים.
נעם מנלה

| --- | --- |

 לידה:  23 באפריל 1963 (בן 61) 
 מדינה:  ישראל 
 
נעם מנלה (נולד ב-23 באפריל 1963) הוא סופר שחמט ישראלי בעל מד כושר בינלאומי של 2235 ומחבר ספרי העיון "הקוד היצירתי", "שחק שחמט בלתי שגרתי וזכה" ו"חשוב כמו מכונה"; ספר זה זכה במקום השני בתחרות Yuri Averbakh/Isaac Boleslavsky Award שמארגנת פיד"ה על ספר השחמט הטוב ביותר שנכתב בשנת 2020.
קורות חייו

נעם מנלה הוא שחמטאי שייצג בשנות ה-80 ובשנות ה-90 את מועדון הרצליה בליגה הלאומית. כיום הוא חוקר בבית הספר לתקשורת במסלול לתודעה והשפעה באוניברסיטת רייכמן את השינוי התודעתי העובר על החברה בה אנו חיים כתוצאה מעלייתן והתפשטותן של הרשתות החברתיות.
מנלה הוא מועמד בכיר לדרגת אמן בשחמט ומחבר אטיודים שחמטאיים שיצירותיו התפרסמו בכתבי העת המובילים EG (אנ'), The Problemist (אנ'), L’Italaia Scaccistica (אי'), Variantim ובספר האטיודים "נאה מסיים - מבחר של 222 סיומי שחמט ישראליים". בין היתר התפרסמה יצירתו בעמוד 78 בספרו של הרב-אמן ההולנדי יאן טימן, שבשיאו דורג מספר שניים בעולם, The Art of the Endgame - My Journeys in the Magical World of Endgame Studies.
בשנת 1991 זכה מנלה עם הלל אלוני במקום הראשון בישראל בחיבור סיומי שחמט.
חי בזוגיות עם נעה ולהם בן ובת, מתגורר ברמת גן.
פעילות ציבורית

ביוני 2023 הציע מנלה בסדרת מאמרים יחד עם יובל קרניאל לחלק את מדינת ישראל לבריתות של רשויות מקומיות, שיוכלו לארגן את אורח החיים המתאים להן, ללא כפיה: רשויות חרדיות, ערביות, ליברליות. על פי ההצעה, תינתן תקופת הסתגלות של 15-20 שנה, בפעימות של 5 שנים. תתאפשר תושבות וירטואלית לתושבים הגרים ביישובים שאינם לפי ערכיהם.