stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חטיפת דניאל ינובסקי
החטיפה

ביום שישי, 29 בדצמבר 1944, בשעה 19:30 בערב, הקישו בדלת ביתו של ינובסקי גברים מחופשים בבגדי שוטרים. כאשר נפתחה הדלת, נכנסו ה"שוטרים" פנימה ו"השוטר היהודי" פנה אל ינובסקי, והורה לו להתלבש ולהתלוות אליהם לבולשת. ינובסקי, שהיה דתי, מחה על כי באים אליו בשבת, אולם לא חשד שהשוטרים מתחזים. כשיצא עמם מביתו, הבחין בתנועה חשודה ופתח בצעקות: "זו לא משטרה". חוטפיו תפסו אותו בכוח והכניסוהו למכונית שחיכתה בפתח הבית. אשתו, שליוותה את בעלה, התנפלה על דלת המכונית וניסתה למנוע את החטיפה, אולם סולקה בכוח הצידה והמכונית יצאה לדרכה.
שלושה ימים לאחר מכן, ב-2 בינואר 1945, פרסמה ברית הציונים הרוויזיוניסטים בירושלים כרוז שבו נאמר כי לאחר גילוי הזיופים, החליטו מנהיגי השמאל לטשטש את עקבות הפשע ולחטוף את אחד מעדי הראיה העיקריים. מהצד השני, עיתון דבר, שהיה מזוהה עם מפא"י, הכחיש את ההאשמות. במקביל לחטיפת ינובסקי, בוצעו בירושלים עוד שתי חטיפות  - של מרדכי קורנגולד ושל יהושע וורקר. ב-7 בינואר הודיעה קהילת ירושלים כי היא מגנה את החטיפות.
ינובסקי הובא לחדר המעצר באחד מקיבוצי העמק. כעבור שבוע קיבלה ממנו אשתו מכתב בכתב ידו: "אני בריא, אל תדאגי לי, אני מקווה לחזור בקרוב". לימים סיפר ינובסקי, שהיה כלוא וקשור בתוך תא אטום ולא יכל להבחין בין יום ללילה. במהלך השבי שאלו אותו החוטפים אם הוא יודע היכן הוא נמצא והוא השיב "בידי הגסטפו של השמאל". מעבר לכך, לא סיפר ינובסקי על פעולות חקירה שנעשו בקשר עם הבחירות.
לאחר שבועיים ממועד החטיפה, במוצאי שבת, 13 בינואר 1945, נלקח ינובסקי לחדרה, והורד בתחנת הרכבת (במרחק של שמונה קילומטר מהמושבה). החוטפים נתנו לינובסקי לירה ארץ ישראלית בגין הוצאות ההגעה מחדרה לירושלים. ינובסקי לן בחדרה ויום למחרת חזר לביתו בירושלים.
לימים התברר כי ינובסקי נחטף על ידי לוחמי הפלמ"ח. בדו"ח החטיפה נכתב:
הערות שוליים

1 2 3 4  סזון: חטיפת דניאל ינובסקי, אנציקלופדיה יהודית, דעת לימודי תורה ורוח - מכללת הרצוג
↑  נחטף מזכיר ועד הבחירות בירושלים, המשקיף, 31 בדצמבר 1944
↑  כרוז הצה"ר בירושלים בעניין חטיפת ינובסקי, המשקיף, 3 בינואר 1945
↑  מעשה חטיפה שני בירושלים, דבר, 1 בינואר 1945
↑  חזר הנחטף קוונגולד, הבקר, 8 בינואר 1945
↑  קהילת ירושלים מגנה את החטיפות, המשקיף, 7 בינואר 1945
1 2  הנחטף ינובסקי שב נחטף חיים ביינראט, הבקר, 15 בינואר 1945
↑  ארכיון צה"ל, תיק ארכיון הפלמ"ח, 19/801
זמרשת

| --- | --- |

 סוג:  אתר מוזיקה
 תקופת הפעילות:  מרץ 2008 – הווה (כ־16 שנים) 
 שירותים עיקריים:  תמלילי והקלטות שרים עבריים
 www.zemereshet.co.il
 
זֶמֶרֶשֶׁת הוא אתר אינטרנט של חברה לתועלת הציבור הפועל לשימור הזמר העברי המוקדם – הפזמונים העבריים שלמן ראשית הציונות ועד שנות ה-50 של המאה ה-20. נכון ליולי 2022 מופיעים באתר 7,770 שירים ו-15,364 הקלטות, שניתן לקרוא את תמליליהם ולהאזין לביצועיהם – לרוב על ידי מיטב מבצעי ומבצעות התקופה, ולעיתים על ידי ותיקי היישוב כיום או משתתפי אירועי "זמרשת", המתקיימים במקומות שונים בארץ אחת לחודשיים בהובלת הזמרת נגה אשד. לשירים רבים מוצעות מספר הקלטות. ניתן לצרף קרדיטים לשיר לצד מילות השיר.
האתר פועל כחוק וברישיון אקו"ם, ועל כן מרבית הביצועים לשירים המובאים בו אינם ניתנים להורדה אלא מוצעים להאזנה חופשית של הציבור בלבד.
אלפי שירים נוספים משנות ה-50 הועלו לרשת בפרויקט אוצר הזמר העברי של קול ישראל.
מטרות המייסדים

מייסדי "זמרשת" מגדירים עצמם כ"פרויקט חירום להצלה ולמחשוב של הזמר העברי המוקדם", ומצהירים כי מטרתם העיקרית היא שימור והפצה של הזמר העברי.
מטרות מוצהרות:
לפעול באופן מיידי להצלת כל החומרים שנמצאים בסכנה, תוך שימת דגש על הצלת החומר הפיזי של היצירה;
להקים מאגר מידע שיכלול את מרב הפרטים אודות הזמר העברי המוקדם: שירים (ההקלטות עצמן, תווים, מילים וכו') וביוגרפיות של מלחינים, מחברים ומבצעים בני התקופה;
להנחיל את הזמר העברי המוקדם לכלל הציבור, תוך שימת דגש על הדורות הצעירים, באמצעות אירועי זמר ובאמצעים נוספים;
מטרת העל: להפיץ את החומרים הללו ולעשותם נגישים לכלל באמצעות האינטרנט.
הערות שוליים

↑  חגי חיטרון, 20 אלף הקלטות מהשנים הראשונות למדינה יועלו לרשת, באתר הארץ, 30 בינואר 2012
חדוה סר

| --- | --- |

 לידה:  20 בספטמבר 1948 (בת 76) פתח תקווה, ישראל
 לאום:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  אקדמיה גראנד שומיאר (1966)  אקול קמונדו (1970)  בית הספר לאמנות של הורנסיי (1970) 
 תחום יצירה:  פיסול, ציור
 יצירות ידועות:  עץ השלום
 פרסים והוקרה:  אביר מסדר האמנויות והספרות (1989)  שגרירה של רצון טוב (2017)  אבירה בלגיון הצרפתי (30 בדצמבר 2000)  שליח מיוחד מטעם אונסק"ו (2017) 
 צאצאים:  דיאן גולדשטיין 
 www.hedva-ser.com
 
פסל עץ השלום יצירה של חדוה סר, כפר המכביה, ישראל
חדוה סר (נולדה ב-20 בספטמבר 1948) היא אמנית, ציירת, יוצרת שטיחי קיר ותכשיטים ופסלת ישראלית בינלאומית. שגרירת של רצון טוב מטעם אונסקו. פסלה עץ השלום מוצג ב-16 מקומות ברחבי העולם.
ביוגרפיה

סר נולדה וגדלה בפתח תקווה. בת לניצולי שואה. בשנים 1964–1966 למדה אמנות במחלקת הנוער במוזיאון תל אביב לאמנות. ב-1966 עברה לפריז, צרפת ושם למדה באקדמיה גראנד שומיאר ובשנים 1967–1970 במרכז לאומנויות דקורטיביות (אנ'). ב-1970 למדה במכללת הורנסי לאמנות שבלונדון (אנ').
בשנת 1975 היא פגשה את הפסלת מארגנטינה Alicia Penalba (אנ') שהשפיעה על יצירתה ומשנת 1982 היא רק מפסלת.
סר עבדה על מייזמים גדולים בצרפת: ברוקנקור פרבר של פריז (אנ'), סופיה אנטיפוליס (אנ'), בשווייץ, בארצות הברית ובישראל.
סר מתגוררת בפריז.
תערוכות יחיד

המכון הצרפתי באתונה (1983)
מוזיאון פיקאסו באנטיב (1988)
אוניברסיטת הרווארד (1992)
מוזיאון השטיח באובוסון (אנ') (1998)
מוזיאון תל אביב לאמנות (1999)
גלריה למכירה פומבית בפריז (1999)
גלריה למכירה פומבית במונקו (2000)
גלריית פניג'ל בפריז (2005)
גלריית פניג'ל בפריז (2006)
גלריית ארמנו טדסקי במילאנו (2007)
בית העירייה של הרובע ה-16 של פריז (2010)
גלריה פייר אלן צ'אלייה בפריז (2011)
פסלים במרחב הציבורי

"איחוד מחדש" - פסל ברונזה, בית החולים תל השומר (2021)
פסלים במרחב הציבורי > עץ השלום

האוניברסיטה העברית בירושלים (דצמבר 2007)
אוניברסיטת סטיל באריזונה (אנ') (מאי 2011)
אוניברסיטת טמפל, פילדלפיה, פנסילבניה (מאי 2012)
אוניברסיטת אל-קודס (יולי 2013)
הגן הנשיאותי של ארמון ורדאלה במלטה (מרץ 2014)
אוניברסיטת הרווארד, קיימברידג', מסצ'וסטס (יוני 2014)
אורדינו (אנ') אנדורה (יולי 2014)
באקו, אזרבייג'ן (מאי 2015)
גן האומות, ברלין, גרמניה (יולי 2015)
כפר המכביה, רמת גן, ישראל (מאי 2016)
אוניברסיטת שטרסבורג, צרפת (יולי 2016)
כיכר הלובר בפריז, יולי 2017 - ינואר 2018
חזית בית העירייה של הרובע ה-16 של פריז, 2021
ריזארי פארק, אתונה, יוון, (20 בספטמבר 2019)
תארים

בשנת 1989 היא זכתה באות קצינה של מסדר האמנויות והספרות הצרפתי.
בשנת 2000 היא זכתה באות אביר לגיון הכבוד הצרפתי
בשנת 2017 היא שגרירה של רצון טוב מטעם אונסק"ו ושליחה מיוחדת של אונסק"ו לדיפלומטיה תרבותית.
הערות שוליים

↑  Inauguration de la sculpture "Réunification" à l'hôpital Tel Hashomer de Tel Aviv, מתוך אתר הבית
↑  Hedva Ser Has Planted the 9th Tree of Peace in Berlin, Berlin Global (באנגלית)
↑  Paris : l’arbre pour la paix prend racine, Le Parisien‏ (בצרפתית)
↑  עץ השלום, אתר אלפידה (באנגלית)
↑   Rizari park walk in Athens, Greece, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 10:29), 25 בנובמבר 2020
↑  Décret du 30 décembre 2000 portant promotion et nomination (בצרפתית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 275615  NLI: 987007268083805171  PLWABN: 9810591230105606  GND: 122826701  ISNI: 0000 0000 1983 4874  LCCN: n00048439  ULAN: 500478734  VIAF: 64147965902184082687   WorldCat (עם VIAF): 64147965902184082687 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "חדוה סר".
זמשקו

| --- | --- |

 מדינה:  סלובניה סלובניה
 מחוז:  קרניואלה תחתית
 חבל ארץ:  סלובניה דרום - מזרחית
 שטח:  2.5 קמ"ר
 גובה:  152.9 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב:  95 (1 בינואר 2020)
 קואורדינטות:  45°52′N 15°22′E﻿ / ﻿45.867°N 15.367°E﻿ / 45.867; 15.367
 אזור זמן:  UTC +1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סלובניה מוגדלת) ליובליאנה מריבור צליה קרשקו נובו מסטו  פוסטוינה קראן נובה גוריצה  קופר א י ט ל י ה  אוסטריה הונ. קרואטיה הים האד. זמשקו(למפת סלובניה רגילה) ליובליאנה מריבור צליה קרשקו נובו מסטו  פוסטוינה קראן נובה גוריצה  קופר א י ט ל י ה  אוסטריה הונ. קרואטיה הים האד. זמשקו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
זמשקו (בסלובנית: Zameško), הוא יישוב קטן בגדה הימנית של נהר קרקה במועצה המקומית שנטיירני (Šentjernej) שבדרום - מזרח סלובניה, במרחק של 69 ק"מ מזרחית ללובליאנה, עיר הבירה של המדינה. המועצה כולה היא חלק מקרניאולה תחתית וכיום היא כלולה כחלק מהאזור הסטטיסטי "אזור סלובניה דרום - מזרחית".
ישנם מספר אתרי מורשת עולמית של אונסקו בקרבת מקום. אתר המורשת הקרוב ביותר בסלובניה הוא מערות סקוצ'אן במרחק של 109 ק"מ מערבה.
ראו גם

אזורי סלובניה
הערות שוליים

↑  Šentjernej Municipality site
↑  tripmondo, Discover Zameško
ערך זה הוא קצרמרבנושא סלובניה ובנושא יישובים באירופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חצי האי סקנדינביה

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים הנורווגי, הים הבלטי, הים הצפוני, ים ברנץ 
 קואורדינטות:  63°N 14°E﻿ / ﻿63°N 14°E﻿ / 63; 14
 שטח:  800,000 קילומטר רבוע
 גובה מרבי:  2,469 מטר (גלדהפיגן) מטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  נורווגיה נורווגיה שוודיה שוודיה פינלנד פינלנד
 על שם:  סקנדינביה 
  (למפת אירופה מוגדלת) חצי האי סקנדינביה(למפת אירופה רגילה) חצי האי סקנדינביה
 
חצי האי סקנדינביה (או חצי האי הסקנדינבי) הוא חצי אי בצפון יבשת אירופה, בו נמצאים כיום המדינות נורווגיה (בחלק המערבי של חצי האי), שוודיה (בחלק המזרחי של חצי האי) והחלק הצפוני של מדינת פינלנד (אזור הנמצא בחלק הצפון-מזרחי של חצי האי). רכס ההרים הסקנדינבי עובר כמעט באופן מושלם בגבולות המדיניים של שלוש המדינות, מלבד החלק הדרומי ביותר של רכס ההרים, אשר פונה מערבה לעבר אזור דרום-מרכז נורווגיה.
חצי האי גובל במפרץ הבוטני, הים הבלטי, מצר קטגט, מצר סקאגרק, הים הצפוני, הים הנורווגי וים ברנץ.
חצי האי סקנדינביה הוא חצי האי הגדול ביותר ביבשת אירופה – יותר מחבל הבלקן, מחצי האי האיברי, ומחצי האי האיטלקי.
ראו גם

סקנדינביה
זמרת הארץ (כתב עת)

זמרת הארץ היה כתב עת עברי שיצא לאור ביאשי שברומניה, בעריכתו של הרב מתתיהו שמחה רבנר והיווה במה ושופר עבור המשכילים של יהדות רומניה.
כתב העת נועד להיות רבעון ואף, אם ישגשג, להפוך לירחון, אולם בפועל, בגלל בעיות מימון והפצה, הופיעו רק שני קבצים, הראשון, בן 64 עמודים, בשנת 1872 והשני, בן 60 עמודים, בשנת 1877.
במאמר, המופיע כהקדמה בחוברת הראשונה, פירט רבנר את מניעיו להוצאת כתב העת:
להרחיב את העניין בשפה העברית בנשמות החיים בארץ הזאת (רומניה), כמקובל בארצות הנאורות.
להציע לקוראים משהו, ממה שטוב בארץ (זמרת הארץ), מעט מדע, מילים מתוקות כמו דבש, יצירות ביכורים של אנשים טובים, מלומדי הדור המעדיפים את הקרבה שבין אמונה ובין מדע.
רבנר התכוון להגיע ל"אוהבי ומכירי התורה וחוכמתה... לניזונים מפירות עץ החיים יחד עם פירות עץ הדעת". את הכנותיו התחיל רבנר כבר ב-1871, כשפרסם קול קורא בכתב העת עברי אנכי ופנה במכתבים למשכילים שונים ברחבי רומניה וגליציה וביקש את השתתפותם בכתב העת שעמד לצאת. הייתה היענות של משכילים מיאשי ומערים רומניות אחרות וגם כמה משכילים מחוץ לרומניה, בעיקר מגליציה ומהאימפריה הרוסית.
בגיליון הראשון, כשליש ממנו כולל יצירות של רבנר עצמו, שירים פילוסופיים ודידקטיים, חלקם דנים ביחס שבין אמונה ובין מדע, שירים לזכרם של משכילים שהיו מיודדים איתו, ציונים ספרותיים, פרשנויות בלשניות לפסוקים מהתנ"ך ומהתלמוד, תרגומים של ביוגרפיות של אישים יהודים וסיפורים. בין יתר משתתפי הכרך הראשון נמנים מרדכי סטרליסקר והלל כהנא, שתי הצלעות הנוספות של "שלישיית הסופרים המשכילים". סטרליסקר פרסם שיר המוקדש למשה מנדלסון. הלל שלח גם מכתב בו התנצל על כך שלא שלח מאמר מובטח המפרשן את הקשר בין Spania ובין המושג התלמודי "אספמיא", אך הבטיח לשלוח מאמר זה לגיליון הבא של כתב העת. הסופר העברי דוד וכסלר (David Wechsler) מיאשי פרסם את החלק הראשון של פואמה משלו (החלק השני פורסם בכרך השני). הפובליציסט בנימין שוורצפלד פרסם מכתב בו הביע את דעתו על חשיבות הפצת התזות של ההשכלה בקרב יהדות רומניה. שוורצפלד פרסם בכרך זה גם תרגום של "תולדות דייגו ד'אגילר" מאת לודוויג אוגוסט פרנקל.
ההיסטוריון לוסיאן-זאב הרשקוביץ' מציין שלכתב העת זמרת הארץ הייתה השפעה חשובה על התפתחות תנועת ההשכלה ברומניה, למרות שהופיעו רק שני כרכים.
לקריאה נוספת

Lucian-Zeev Herşcovici, Matityahu Simcha Rabener şi revista Zimrath Haaretz: O pagină din istoria mişcării de Haskala din România în Istorie şi Memorie Evreiască(הקישור אינו פעיל), Anca Ciuciu, Camelia Crăciun (Eds.). Bucureşti: Hasefer, 2011. ISBN 978-973-630-228-2. pp. 59-70.
הערות שוליים

↑  מתתיהו שמחה רבנר, "זמרת הארץ" מס' 1, 1872, עמוד 3
חיים אלגאזי

ערך זה עוסק במחבר ספר בני חיי. אם התכוונתם לרב אחר מאזמיר, מחבר ספר דרך עץ החיים ועין ימין, ראו .
| --- | --- |
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית
 מקום פעילות:  אזמיר, רודוס
 רבותיו:  רבי אהרן לפפא רבי שלמה אלגאזי
 תלמידיו:  רבי מאיר דאנון
 חיבוריו:  בני חיי
 אב:  רבי מנחם
 
הרב חיים אלגאזי (אלגזי) היה רב ודיין באזמיר וברודוס במאה ה-17. מחבר ספר בני חיי.
תולדותיו

נולד לרבי מנחם ולאמו שהייתה אחותו של רבי יעקב אלפנדארי, אותו מביא רבי חיים רבות בספרו. היה תלמידו המובהק של רבי שלמה אלגאזי, וכן למד אצל הרב אהרן לפפא. היה רבו המובהק של רבי מאיר דאנון, שהיה רבו של הרב אברהם אבן עזרא. תלמידו זה גם הוציא לאור את ספרו. היה לו בן אחד, שנפטר בחייו. באזמיר התבקש לשלם מיסים על ידי הקהילה מכיוון שלא הסכים, מרוב חסידותו, לכהן בתפקיד רבני רשמי בעיר שייקח מזמנו אלא ללמוד תורה. עבר לרודוס, שם כיהן כרב. באחרית ימיו יצא לקושטא, לשם לא הספיק להגיע עד שנפטר.
ספרו

בני חיי (אורטה קייוואי תע"ב) - שלשה "עמודים" (חלקים) לספר: עמוד ראשון (עד דף קע"ט עמוד ב') על הדין: חידושים על סדר הטור והשולחן ערוך במתכונת ספר כנסת הגדולה, עמוד שני על האמת: תשובות שהשיב לשואליו, עמוד שלישי על השלום: ישוב סתירות בש"ס ובפוסקים. בספר הגהות וחידושים מאת רבי חיים אלפאנדרי.
הערות שוליים

↑  ראה למשל: ”ומצאתי בכתב יד להרב מר דודי מהר"ר יעקב אלפאנדארי ז"ל...” (בני חיי, או"ח סימן לב אות א') ובני חיי, אורח חיים, סימן כ"ט אות א'
↑  בני יעקב (ששון) דף קע"ז עמוד ב'
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בני חיי
חטיפת דפדפן

באבטחת מידע, חטיפת דפדפן (באנגלית: Browser Hijacking) היא מצב בו תוכנה לא רצויה משנה את הגדרות דפדפן האינטרנט של המשתמש ללא רצונו. לרוב, תוכנה זו מפנה אותו לעמודים ספציפיים, במטרה להגדיל הכנסות פרסום, או במטרה לגנוב נתונים ולפגוע במכשיר של הקורבן. לרוב, הם מותקנים על ידי המשתמש בחוסר תשומת לב, תחת מעטה הסוואה של תוספים תקינים.
סקירה כללית

חוטף דפדפנים הוא סוג של תוכנה לא רצויה המשנה את הגדרות דפדפן האינטרנט ללא אישור המשתמש, כדי להפנותו לדפים לא רצויים. חוטף דפדפנים עשוי להחליף את דף הבית, אותו המשתמש הגדיר, או את מנוע החיפוש בדפדפן וכן לגרום לחלונות קופצים רבים שיופיעו בדפדפן. לרוב, התוקפים משתמשים בחטיפת דפדפן כדי לכפות על הגולש להיכנס לאתר מסוים, מה שיגדיל את הכנסות הפרסום של האתר.
כמה מחוטפי הדפדפנים מכילים גם רוגלות. למשל, חלקם מכילים רישום הקשות, או תוכנה לאיסוף מידע כמו פרטי גישה לחשבון הבנק, פרטי דואר אלקטרוני ופרטי רשתות חברתיות. חוטפי דפדפנים יכולים גם לגרום פעמים רבות להורדה אוטומטית של תוכנות זדוניות מהדפדפן למחשב הקורבן ובכך להשתלט על המחשב, לגנוב ממנו נתונים, או לפגוע בו.
תוכניות רבות של חטיפת דפדפנים כלולות בתוספים שונים אותם המשתמש מוריד, ונכללות בשירותים אותן התוסף מספק. אלא שלרוב שירותים אלו מופיעים ללא תיעוד ברור ומוצגים על ידי התוסף בנוסח "עקיף", שמערים על המשתמש וגורם לו שלא להבין לעומק את משמעות שירותים אלו אלא לחשוב שהוא מתקין תוסף בעל תכונה ספציפית. לדוגמה, התוסף יציע למשתמש להוריד שירות נוסף, כחלק מהתוסף, אשר ייעל את חוויות הגלישה שלו. המשתמש בטוח כי השירות אשר הסכים להורדתו ייעל לו את חוויית הגלישה בצורה כלשהי, אלא שבפועל מאחורי המילים "ייעול חוויית הגלישה" מסתתרת חטיפת הדפדפן והצגת דפים ספציפיים למשתמש. תוקפים יכולים לגרום משתמש להוריד חוטף דפדפנים גם בעזרת פישינג ודרכים נוספים.
זיהוי חטיפת דפדפן

ניתן לזהות חטיפת דפדפן במידה ואחד מהמקרים הבאים מתממש:
עמוד הבית/מנוע החיפוש השתנה ללא ידיעתו ואישורו של המשתמש .
תוספים שלא הותקנו על ידי המשתמש התווספו לסרגל הכלים בראש הדפדפן.
הדפדפן מתריע פעמים רבות על חלונות קופצים/חלונות קופצים מופיעים פעמים רבות, באתרים בהם אין פרסומות וחלונות קופצים.
הדפדפן נטען באיטיות, יותר מהרגיל.
הגנה מפני חטיפת דפדפן

על מנת להבטיח בסבירות גבוהה את אי-הידבקות הדפדפן בנוזקות שכאלו, יש להקפיד על הכללים הבאים:
לקרוא היטב את תנאי השימוש של כל תוסף שמורידים לדפדפן, ולוודא שזהו תוסף מוכר ונפוץ, שזכה לביקורות חיוביות.
בכל פעם שיוצא עדכון חדש לדפדפן, יש לעדכנו באופן מיידי.
הימנעות מלחיצה על קישורים חשודים.
הימנעות מכניסה לאתרים חשודים.
התקנת תוכנת אנטי-וירוס.
הערות שוליים

↑  Browser Hijacking: What Is It and How Can You Prevent It?, Pixel Privacy (באנגלית)
↑  What Is Browser Hijacking?, www.kaspersky.com, ‏2019-07-11
↑  What Are Browser Hijackers?, us.norton.com (באנגלית)
↑  What is browser hijacker (browser hijacking)? - Definition from WhatIs.com, SearchSecurity (באנגלית)
חיים אישיים

הבתים משקפים בדרך כלל את האספקטים השונים של חייהם האישיים של אנשים
החיים האישיים או חיי היום-יום הם דפוסי ההתנהגות של בני האדם בשגרת היומיום שלהם במקום עבודתם או בעתות הפנאי.
רוב הפעולות המבוצעות במסגרת חיי היום יום מעורבות מודעות עצמית.
היסטוריה

בעבר, לפני עידן השפע והקדמה הטכנולוגית, חיי היומיום של בני האדם התמקדו בעיקר בהישרדות עצמית. כמו כן, בחברות הקדומות לא הושם דגש רב על פרטיותם של בני האדם ובני האדם נהגו בעיקר לעסוק בעבודות השונות מתוך כורח ולא מתוך בחירה אישית.
אף על פי כן, אפילו כיום, ההישרדות העצמית נותרה סוגיה מהותית בחייהם של בני אדם רבים ברחבי עולם. לדוגמה, עדיין קיים כיום עוני רב ביבשות אפריקה ואסיה, ואנשים רבים בהן חיים ללא אמצעים טכנולוגיים מודרניים ולעיתים אף ללא קורת גג ועם מקורות מזון דלים. במקומות אלו, מושגים כגון "חיים אישיים", "מימוש עצמי", "הגשמה עצמית", או "הזכות לפרטיות" נחשבים למותרות אשר בני האדם באותם המקומות אינם יכולים להרשות לעצמם.
בימינו, החיים האישיים עוסקים בתחומים שונים, כגון המימד האקדמי-אינטלקטואלי, חיי העבודה, חיי המשפחה, זוגיות ועוד. אנשים רבים נוטים לשלב גם ממד רוחני או דתי בשגרת היומיום שלהם.
שיפור החיים האישיים

בעולם המודרני ובייחוד במדינות המשגשגות, כמו מערב אירופה ואמריקה הצפונית, ישנן תעשיות שלמות אשר ממוקדות בשיפור איכות חיים האישית של בני אדם באמצעות ייעוץ או אימון אישי לחיים.
ראו גם

התנ"ך בחיי היומיום
זהות
תאוריית הצרכים
איזון בית-עבודה
מדדי איכות חיים, קיימות וחוסן לאומי
הערות שוליים

↑  אשר משיח, קורין ספקטור ואורלי רונן (2004). לחנך לפנאי. רעננה: מכון מופ"ת.
ערך זה הוא קצרמרבנושא סוציולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חטיפת אומרו דיקו

פרשת חטיפתו של אומרו דיקו הייתה ניסיון כושל לחטוף את השר הניגרי אומרו דיקו (Umaru Dikko) בלונדון ב-1984, במטרה להביאו לניגריה בדואר דיפלומטי. בפרשה היו מעורבים שלושה ישראלים, שנשכרו על ידי שירותי הביון של ניגריה.
רקע

אומרו דיקו היה שר התחבורה הניגרי בממשלתו של גיסו, שהו שאגארי. עם ההפיכה בניגריה ב-1983 בראשותו של הגנרל מוחמדו בוהרי, נמלט דיקו לגלות בלונדון, שם הפך למבקר קולני של השלטון החדש. שלטונות ניגריה, שטענו כי דיקו היה מעורב במעשי שחיתות, החליטו להחזירו לניגריה בכוח, ושכרו לשם כך את שירותיהם של שלושה ישראלים.
החטיפה

קודם לחטיפה הגיע ללונדון מטוס בואינג 707 של ניגריה איירוייז כשהוא ריק מנוסעים, במטרה לשנע דואר דיפלומטי לניגריה.
ב-4 ביולי 1984, במהלך טיול רגלי, נחטף דיקו לתוך רכב מסחרי, נהוג על ידי ניגרי ושמו מוחמד יוסופו. מלבדו נכחו בחטיפה שלושה ישראלים: אלכס ברק, שארגן את החטיפה, ד"ר אריה שפירא, רופא הצוות, ופליקס אביטל, לשעבר אבוטבול (אביו של אסי אבוטבול). החוטפים התנפלו על דיקו, סיממו אותו והכניסוהו לארגז שהיה מיועד למשלוח בדואר הדיפלומטי.
מזכירתו האנגלייה של דיקו מיהרה לדווח לסקוטלנד יארד, שפתח בחקירה. לפקידים שבדקו את המשלוח לא הוצגו המסמכים הרלוונטיים לדואר דיפלומטי, הארגז נפתח ודיקו נמצא בו כפות ומסומם, עם אמצעים להבטחת המשך נשימתו. הוא הועבר לבית חולים ונמצא בריא. המטוס הניגרי קורקע עד לגמר החקירה. בתגובה הורו שלטונות התעופה הניגריים למטוס של חברת התעופה הבריטית בריטיש קלדוניאן לחזור על עקבותיו לאחר שכבר המריא משדה התעופה של לאגוס. המטוס שוחרר רק לאחר שחרור המטוס הניגרי.
סוף דבר

שלושת הישראלים הועמדו לדין. ברק נידון ל-14 שנות מאסר ושני האחרים לעשר שנים. שלושתם ריצו מספר שנים מעונשם, ואז שוחררו וגורשו לישראל. פליקס אבוטבול, שישב בכלא הבריטי עד לשחרורו ב-1993, נרצח בשנת 2002 על רקע פלילי. אלכס ברק נפל קורבן להתנקשות, שבה נפצע קשה. דיקו חי בגלות עוד כעשר שנים, וב-1995 חזר לניגריה וייסד מפלגה חדשה.
הפרשה גרמה למשבר חמור ביחסי בריטניה-ניגריה. בריטניה אף הודיעה על גירושם מבריטניה של שני בכירים ניגריים. ישראל הכחישה כל קשר לפרשה, למרות ניסיונות מצד אמצעי תקשורת בריטיים לייחס את החטיפה ל"מוסד".
ראו גם

פרשת האיש במזוודה
הערות שוליים

↑  העבריין פליקס אבוטבול נרצח אמש בפראג, באתר וואלה!, 11 באוגוסט 2002
↑  תל אביב: ניסיון חיסול נוסף בעולם הפשע המאורגן - וואלה חדשות, באתר וואלה, 14 ביולי 2003
חוקי הגזע האיטלקיים
ביקורת וחוסר פופולריות

לפי הדיווחים, חברים מובילים במפלגה הפשיסטית הלאומית (PNF), כמו דינו גראנדי ואיטלו באלבו, התנגדו לחוקי הגזע, והחוקים לא היו פופולריים בקרב רוב אזרחי איטליה; היהודים היו מיעוט קטן באיטליה והשתלבו עמוק בחברה ובתרבות האיטלקית במשך כמה מאות שנים.
רוב היהודים באיטליה היו צאצאים של יהדות איטליה הקדומה וחיו בחצי האי האיטלקי מאז התקופת רומא העתיקה. יהודים ספרדים מערביים שהיגרו לאיטליה מחצי האי האיברי לאחר הרקונקיסטה ופרסום צו אלהמברה בשנות ה-1490; וחלק קטן יותר מהקהילות היהודיות האשכנזיות שהתיישבו בצפון איטליה בימי הביניים, אשר נטמעו במידה רבה בקהילות היהודיות והספרדיות המבוססות האיטלקיות. רוב האיטלקים לא הכירו באופן נרחב את האוכלוסייה היהודית, והחברה האיטלקית לא הייתה רגילה לסוג האנטישמיות שהיה נפוץ יחסית ושגשג במשך מאות שנים במדינות דוברות גרמנית ובאזורים אחרים של צפון, צפון-מערב ומזרח אירופה, שבהם היו יהודים במספרים גדולים במשך תקופה ארוכה.
במהלך השנים המוקדמות יותר של הדיקטטורת בניטו מוסוליני, לא פורסמו חוקי גזע בממלכת איטליה לפני 1938. חוקי הגזע הונהגו במקביל לכך שאיטליה הפשיסטית החלה ליצור ברית עם גרמניה הנאצית, ורק חודשים לפני שאיטליה הפשיסטית הרכיבה את ברית הפלדה, הברית הצבאית בין שתי המדינות. ויליאם שיירר ב"עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי" מציע שמוסוליני חוקק את חוקי הגזע על מנת לפייס את בעלי בריתו הגרמנים, יותר מאשר סנטימנטים אנטישמים אמיתיים בקרב העם האיטלקי.
לקריאה נוספת

הערכים באיטלקית ובאנגלית
חקירה של מדיניות גלובלית עם גזע יאמאטו כגרעין
"מניפסט פשיסטי"
היסטוריה של היהודים באיטליה
פשיזם וגזענות איטלקית
פשעי מלחמה איטלקיים
"מניפסט של גזע"
גזע ים תיכוני
תיאוריות הגזע הנאציות
חיי הגזע של העמים האריים
גזענות באיטליה
מדיניות הגזע של גרמניה הנאצית
ראו גם

אנטישמיות באיטליה של המאה ה-21
לבנסראום
חוקי נירנברג
הגן של פינצי קונטיני
שואת יהודי איטליה
שלושה היבטים של הבעיה היהודית
ביבליוגרפיה

De Felice, Renzo (1993). Storia degli ebrei italiani sotto il fascismo (באיטלקית) (4 ed.). Turin: Einaudi. ISBN 8806172794.
Bianco, Giovanni (2016), Razzismi contemporanei, in: Rivista critica del diritto privato, Esi, Napoli, n. 2/2016, ISSN 1123-1025
Burgio, Alberto (2002), Nel nome della razza. Il razzismo nella storia d'Italia, Il Mulino, Bologna,ISBN 88-15-07200-4
Centro Furio Jesi (a cura di) (1994), La menzogna della razza. Documenti e immagini del razzismo e dell'antisemitismo fascista, Grafis, Bologna, ISBN 888081009X
Michael A. Livingston: The Fascists and the Jews of Italy – Mussolini´s Race Laws, 1938–1943. Cambridge University Press, 2014, ISBN 978-1-107-02756-5.
Furio Moroni: Italy: Aspects of the Unbeautiful Life. In: Avi Beker: The Plunder of Jewish Property during the Holocaust. Palgrave, 2001, ISBN 0-333-76064-6.
Michele Sarfatti: Characteristics and Objectives of the Anti-Jewish Racial Laws in Fascist Italy, 1938-1943. In: Joshua D. Zimmerman: Jews in Italy under Fascist and Nazi Rule, 1922–1945. Cambridge University Press, 2005, ISBN 0-521-84101-1.