stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסטון מרטין DB6
תמונות

אסטון מרטין DB6, קבריולה
אסטון מרטין DB6, קבריולה
אסטון מרטין DB6, קבריולה
אסטון מרטין DB6
מנוע אסטון מרטין DB6, שנת 1966
אסטון מרטין DB6
אסטון מרטין DB6, שנת 1966
אסטון מרטין DB6 - מבט לתא הנהג
אסטון מרטין DB6 דגם DBR2, שנת 1967
אסטון מרטין DB6 דגם DBR2, שנת 1967
ראו גם

אסטון מרטין
ליאונל מרטין
אסטון מרטין 2 ליטר ספורט
אסטון מרטין DB2/4
אסטון מרטין DB Mark III
אסטון מרטין DB5
אסטון מרטין DB4
אסטון מרטין DBS
דיסקוגרפיה של אדם

| דיסקוגרפיה של אדם |
| --- | --- |
 
 אלבומי אולפן ↙:  7
 אלבומי הופעה ↙:  2
 אלבומי אוסף ↙:  2
 סינגלים ↙:  44
הדיסקוגרפיה של הזמר הישראלי אדם מורכבת משבעה אלבומי אולפן, 44 סינגלים, שני אלבומי אוסף ושני אלבום הופעה.
אלבומי אולפן

| שם | פרטי האלבום |
| --- | --- |
סוד:  יצא לאור: 1987  חברת תקליטים: הד ארצי
מרחוק לרחוק:  יצא לאור: 1988  חברת תקליטים: הד ארצי
חופשי:  יצא לאור: 1989  חברת תקליטים: פונוקול
הימים שאנחנו ביחד:  יצא לאור: 1994  חברת תקליטים: הד ארצי
סוד האחד:  יצא לאור: 1999  חברת תקליטים: הד ארצי
רגעים קטנים:  יצא לאור: 2010  חברת תקליטים: פליי רקורדס
גאולה:  יצא לאור: 2019  חברת תקליטים: הוצאה עצמאית
אלבומי אוסף

| שם | פרטי האלבום |
| --- | --- |
פעמיים ביום:  יצא לאור: 1991  חברת תקליטים: פונוקול
אדם – האוסף:  יצא לאור: 1999  חברת תקליטים: הד ארצי
אלבומי הופעה

| שם | פרטי האלבום |
| --- | --- |
LIVE זאפה – הלהיטים הגדולים:  יצא לאור: 2014  חברת תקליטים: פונוקול
לייב בגריי 2023:  יצא לאור: 2024  חברת תקליטים: מירי פרלמן בע"מ
הערות שוליים

↑  דיסקוגרפיה של אדם, סטריאו מונו
↑  אדם, פזמונט
| אדם |
| --- | --- | --- |
דיסקוגרפיה
| אלבומי אולפן | סוד • מרחוק לרחוק • חופשי • הימים שאנחנו ביחד • סוד האחד • רגעים קטנים • גאולה |  |
| אלבומי אוסף | פעמיים ביום • אדם – האוסף |  |
| אלבומי הופעה | LIVE זאפה – הלהיטים הגדולים • לייב בגריי 2023 |  |
| סינגלים | "לא לוקח בקלות" • "הכרזת מלחמה" • "ימים ברקיע" • "אין מוצא" • "בלדה בין כוכבים" • "סוד" • "תמונות" • "נוסע רחוק" • "מצטער" • "היא רוקדת לבדה" • "שקיעה אחת" • "איש עוד לא הכיר אותי" • "מרחוק לרחוק" • "מכור לאהבה" • "איש עוד לא הכיר אותי" • "תפקיד חיי" • "פעמיים ביום" • "עד" • "ברוש" • "לילות אהבה" • "נגד הגורל" • "סוס מעץ" • "מחר יהיה שקט" • "הדברים הכי פשוטים" |  |
דייגו קרוסה

דייגו סבסטיאן קרוסה (בספרדית: Diego Sebastián Crosa; נולד: 18 באפריל 1976) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה

קרוסה נולד ברוסאריו אשר בפרובינציית סנטה פה, ארגנטינה. בראשית דרכו שיחק בקבוצת ניואל'ס אולד בויס, במדיה גם ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת בוגרים. קרוסה בלט כבלם מבטיח בזכות משחקו הנוקשה והטכני, והוא זומן לנבחרת הנוער של ארגנטינה. הוא שותף בהרכב הנבחרת במשחקי אליפות העולם שנערכה בקטר, במהלכה שבר את רגלו. הנבחרת זכתה בגביע, אך קרוסה לא שותף במשחקים המכריעים בעקבות פציעתו. חבריו לנבחרת התקדמו משמעותית בעקבות ההופעה באליפות וחלקם אף עברו לשחק באירופה, אך קרוסה הפצוע הושבת לתקופה ממושכת והמשיך לשחק בארגנטינה גם לאחר ששב לשחק.
בתום עונת 1998/99, אותה סיימה ניואל'ס כסגנית האלופה, עבר קרוסה לריאל בטיס הספרדית. קרוסה הציג יכולת טובה ברוב המשחקים, אך בגלל שתפס משבצת זר החליטה בטיס, שירדה ליגה, להשאילו לולס סארספילד. בתום העונה חזר השחקן לבטיס שכעבור ארבעה משחקים בלבד מכרה אותו לבוקה ג'וניורס. במדי בוקה שיחק קרוסה ב-51 משחקים בכל המסגרות וזכה בשלושה תארים: אליפות ארגנטינה, גביע הליברטאדורס והגביע הביניבשתי.
לקראת עונת 2004, בוצעו בבוקה חילופי משמרות במטרה להצעיר את הקבוצה, עבר קרוסה לראסינג קלוב.
אוהדי ראסינג טוענים שקרוסה לא מספיק אגרסיבי, ולא בכדי יש לו כרטיס אדום אחד בלבד בכל הקריירה. בראיון שהעניק לתקשורת בארגנטינה בשנת 2003 אמר בנוגע לסוגיה: "בכדורגל לא חייבים להיות אלימים".
בשנת 2007 הגיע קרוסה לישראל וחתם בקבוצת מכבי חיפה, לטענתו, בגלל הקשיים הכלכליים אליהם נקלעה ראסינג קלוב. בשנת 2008, לאחר עונה אחת בישראל, חתם קרוסה באתלטיקו קולון, אך לאחר 13 הופעות בלבד שוחרר מהקבוצה. לאחר מכן שיחק גם בצ'קריטה ג'וניורס ובקבוצה הצ'יליאנית סן לואיס קיוטה.
קרוסה היה בסגל נבחרת ארגנטינה באולימפיאדת אטלנטה ולזכותו רשומות שתי הופעות בנבחרת ארגנטינה בשנת 2000.
הערות שוליים

↑  עדי סרדס, מכבי חיפה רכשה את דייגו קרוסה, באתר ynet, 31 ביולי 2007
דורון סלומון

| --- | --- |

דורון סלומון, 1992
 לידה:  6 בפברואר 1950 (בן 74) ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  תלמה ילין 
 עיסוק:  מוזיקאי, מנצח
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה קלאסית
 בן או בת זוג:  ניצה שאול 
 פרסים והוקרה:  International Besançon Competition for Young Conductors (1979) 
 
דורון סלומון מנצח על תזמורת, 1993
דורון סלומון עם אשתו, השחקנית ניצה שאול, 1993
דורון סלומון (נולד ב-6 בפברואר 1950) הוא מוזיקאי ומנצח ישראלי.
ביוגרפיה

דורון סלומון נולד בישראל. אביו, הורסט סלומון, יליד ברלין, תלמיד של פאול רמבט, היה נגן קרן היער הראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית והגיע לארץ ישראל ב-1936 יחד עם רבים ממקימי התזמורת.
החל את לימודי המוזיקה בנגינה בפסנתר, קרן יער וגיטרה קלאסית.
אחרי תום לימודיו בתיכון "עירוני ד" בת"א, עשה את שירותו הצבאי בלהקת פיקוד המרכז.
קריירה

סלומון המשיך את לימודיו בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון, במלגה שקיבל מקרן התרבות אמריקה ישראל בשנת 1974. לימודיו שם (בשנים 1974 - 1978) שכללו ניצוח, קומפוזיציה וגיטרה קלאסית. כמו כן השתתף בכתות אמן של פרנקו פרארה בסיינה ושל ליאונרד ברנשטיין בירושלים. בהמשך זכה בפרסי ניצוח על שם אדריאן בולט ותאודור שטיר. כן קיבל את הפרס הראשון בתחרות ניצוח בחסות התזמורת הסימפונית ירושלים בשנת 1979 ואת "לירת הזהב" ופרס אמיל ויירמוז (פרס ראשון) בתחרות היוקרתית למנצחים צעירים בבזנסון (צרפת).
סלומון ניצח על כל התזמורות החשובות בישראל, לרבות התזמורת הפילהרמונית הישראלית, והוזמן לנצח על תזמורות שונות בצרפת.
בשנת 1980 החליף את רוברט קרפט בפסטיבל ברלין ובעקבות הצלחתו שם הוזמן לנצח על תזמורות שונות ברחבי העולם, ביניהן תזמורת פלרמו, התזמורת הסימפונית הברזילאית, התזמורת הסימפונית של במברג, התזמורת הקאמרית של מילאנו, התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם, התזמורת הסימפונית של ניו זילנד, התזמורת הסימפונית של גטבורג ועוד.
בין השנים 1984 ל-1990 כיהן כמנהל מוזיקלי ומנצח ראשי של תזמורת גוולבורג, שוודיה.
משנת 1993 ל-1998 היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הקאמרית הקיבוצית ובמקביל, בין 1993 ל-1996 ניהל את התזמורת הפילהרמונית של מקדוניה.
סלומון היה המנהל האמנותי של פסטיבל "מוזיקה סקרה" בנצרת. במאי 2005 התמנה לתפקיד המנהל המוזיקלי של הסינפונייטה הישראלית באר שבע ושם הוא כיהן בתפקיד עד שנת 2013. כיום סלומון מכהן בסינפונייטה כמנצח אורח ראשי.
החל משנת הלימודים תשס"ח הוא משמש כמרצה ראשי בקורס של חשיפת סטודנטים למוזיקה קלאסית, באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
החל מ-2017 הוא משמש כמרצה ראשי בקורס של חשיפת סטודנטים למוזיקה קלאסית גם באוניברסיטת תל אביב.
כיום משמש כמפיק ומנהל מוזיקלי של שחרית מוזיקלית 11:11 המתקיימת במועדון צוותא.
פרסים

2012 פרס ע"ש מיכאל לנדאו של מפעל הפיס על הישגיו בתחום המוזיקה הקלאסית הכלית.
2017 פרס מפעל חיים מטעם משרד התרבות, פרס "יקיר פסטיבל צלילים במדבר" בשדה בוקר ופרס "גיטרת הזהב" על הישגיו כמנצח-גיטריסט. באותה שנה נבחר להיות המנצח של תזמורת קלאסיקה רחובות.
חיים אישיים

נשוי לשחקנית ניצה שאול אותה הכיר בלהקת פיקוד מרכז, ולזוג שתי בנות: איטן סלומון (זמרת) וגל סלומון (שחקנית).
קישורים ומקורות חיצוניים

נגני הקרן בפילהרמונית הישראלית, בשנת 1951, ביניהם הורסט סלומון, אביו של דורון סלומון
נעם בן-זאב, העונה הבאה במוסיקה, חיים חדשים לסינפונייטה באר שבע, באתר הארץ, 10 באוקטובר 2012
אתר QuizMe ממנו לומדים הסטודנטים
דייגו קלבו

דייגו גרלגו קלבו פונצקה (בספרדית: Diego Gerardo Calvo Fonsecaa; נולד ב-25 במרץ 1991) הוא כדורגלן קוסטה ריקאי המשחק בעמדות הקשר. ייצג את נבחרת קוסטה ריקה במונדיאל 2014.
קריירה

קלבו החל את הקריירה שלו בקבוצת אלחואלנסה מליגת העל של קוסטה ריקה. ב-2013 עבר לוולרנגה מליגת העל הנורווגית שם שיחק עונה וחצי ביוני 2014 עבר לגטבורג מהליגה השוודית הראשונה. בעונת 2015 חזר לקבוצת נעוריו אלחואלנסה.
קלבו שיחק בנבחרת קוסטה ריקה עד גיל 20 והשתתף בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 2011. הוא זומן לראשונה לנבחרת קוסטה ריקה במרץ 2013 וזומן לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014.
תארים

ליגת העל הקוסטה ריקאית (4): 2010 אפרטורה, 2011 קלאוסורה, 2011 אפרטורה, 2012 אפרטורה
אנטיוק (קליפורניה)

| --- | --- |
חותם אנטיוקחותם אנטיוק

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  קליפורניה קליפורניה
 מחוז:  קונטרה קוסטה
 ראש העיר:  Lamar Thorpe
 תאריך ייסוד:  1872
 על שם:  אנטיוכיה 
 שטח:  78.12 קמ"ר
 גובה:  13 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  111,502 (דירוג: 266 בארצות הברית, 2019)
  ‑ צפיפות:  1,464.93 נפש לקמ"ר (2019)
 קואורדינטות:  38°00′18″N 121°48′21″W﻿ / ﻿38.005°N 121.80583333333°W﻿ / 38.005; -121.80583333333 
 אזור זמן:  UTC-8
 https://www.antiochca.gov/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה אנטיוק(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה אנטיוק(למפת קליפורניה רגילה) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטאנטיוק(למפת קליפורניה מוגדלת) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטאנטיוק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אנטיוק (באנגלית: Antioch) היא עיר בקליפורניה שבארצות הברית הממוקמת באזור מפרץ סן פרנסיסקו. נכון לשנת 2019, אוכלוסיית העיר משוערת בכ-111,000 תושבים. העיר נקראת על שמה של העיר העתיקה אנטיוכיה, שאנטיוק הוא שמה האנגלי.
מבחינה כלכלית, המעסיקים המרכזים בעיר הם וולמארט, טארגט, קייזר פרמננטה, סייפוויי וקוסטקו. אנטיוק נחשבת לעיר שינה, ומרבית התושבים עובדים בסן פרנסיסקו או באוקלנד.
מבחינה פוליטית, מועצת העיר מורכבת מחמישה חברים.
היסטוריה

אנטיוק היא אחת העיירות העתיקות בקליפורניה והחלה כהתיישבות חקלאית בשנת 1848. בשנת 1859 התגלה פחם בסביבת העיר, מה שגרם לפיתוחה הכלכלי. בשנת 1863 התגלתה גם נחושת במכרות אנטיוק. תחנת הדואר החלה לפעול לסירוגין בשנת 1851 ובאופן קבוע משנת 1863. העיתון המקומי נחנך בשנת 1870. בשנת 1872 ההתיישבות הוכרזה כעיר.
בשנת 2009 העיר עלתה לכותרות בעקבות גילוייה של ג'ייסי לי דוגארד, שנחטפה כמספר שנים קודם לכן באגם טאהו, בבית חוטפיה באנטיוק.
אסטון מרטין DBS

| --- | --- |

אסטון מרטין DBS
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  אסטון מרטין
 שנות ייצור:  1967–1970
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 מודל קודם:  אסטון מרטין DB6
 מודל אחריו:  אסטון מרטין V8
 סיווג:  מכונית ספורט
 מרכב:  2 דלתות
 אורך:  4,585 מ"מ
 רוחב:  1,830 מ"מ
 גובה:  1,330 מ"מ
 משקל:  1,590 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,610 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, בטור, 3,995 סמ"ק, המפיק 287 כ"ס ב-5,500 סל"ד, מנוע 3,995 סמ"ק המפיק 330 כ"ס ב-5,500 סל"ד, (בדגם DBS Vantage), מנוע V8 צילינדרים, 5,340 סמ"ק בגרסת אסטון מרטין DB V8
 הילוכים:  תמסורת ידנית – 5 מהירויות, תמסורת אוטומטית מסוג Borg-Warner
 מהירות מרבית:  241 קמ"ש בדגם DBS Vantage 227 קמ"ש בדגם DBS
 מעצב:  William Towns
אסטון מרטין DB V8, שנת 1970
אסטון מרטין DB V8, שנת 1971
אסטון מרטין DBS (באנגלית: Aston Martin DBS) היא מכונית ספורט, 2 דלתות, בתצורת קופה, אשר יוצרה על ידי חברת אסטון מרטין הבריטית בין השנים 1967–1970.
סך הכול יוצרו 787 יחידות.
מחיר דגם ה"אסטון מרטין DBS" בהשקה בשנת 1967 בבריטניה עמד על 4,473 לירות שטרלינג. מחיר דגם "אסטון מרטין DBS V8" בהשקה עמד על 5,281 לירות שטרלינג.
הדגם מסדרת "DB", אשר הייתה קרויה על שמו של David Brown, אשר רכש את חברת אסטון מרטין בסוף שנות הארבעים של המאה העשרים.
גרסאות אסטון מרטין DBS

אסטון מרטין DBS
אסטון מרטין DBS V8 (בין השנים 1969–1973), מנוע V8 צילינדרים, 5,340 סמ"ק
אסטון מרטין DBSZ (באנגלית: Aston Martin DBSZ)
אסטון מרטין DBS Vantage (מנוע 3,995 סמ"ק המפיק 330 כ"ס)
אסטון מרטין DBS בסרטים

בשנת 1969 כיכב דגם ה"אסטון מרטין DBS" בסרט בשירות הוד מלכותה בסדרת סרטי ג'יימס בונד.
בסרט יהלומים לנצח, בסדרת סרטי ג'יימס בונד, מופיע "אסטון מרטין DBS" לפרק זמן קצר.
בסדרת הטלוויזיה "המשכנעים" (The Persuaders), (1971 –1972), בכיכובו של רוג'ר מור מככבת "אסטון מרטין DBS V8".
תמונות

אסטון מרטין DBS
מנוע אסטון מרטין DBS V8
מנוע אסטון מרטין DBS
אסטון מרטין DBS
אסטון מרטין גרסת DBSZ, שנת 1969
ראו גם

אסטון מרטין
אסטון מרטין 2 ליטר ספורט
ליאונל מרטין
אסטון מרטין DB2/4
אסטון מרטין DB Mark III
אסטון מרטין DB5
אסטון מרטין DB4
אסטון מרטין DB6
אסטון מרטין V8
האלמנה העליזה

| --- | --- |

עטיפת הספר בהוצאת זמורה-ביתן, 2003.
 מידע כללי
 מאת:  רוברט ב. פארקר 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מתח, רומן
 הוצאה
 הוצאה:  כנרת זמורה-ביתן דביר 
 תאריך הוצאה:  2002 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  זמורה-ביתן
 תאריך:  2003
 תרגום:  עמנואל לוטם
 מספר עמודים:  256
 סדרה
 ספר קודם:  ירייה לא מכוונת 
 הספר הבא:  Back Story 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002329205
 
האלמנה העליזה (באנגלית: Widow's Walk) הוא רומן מאת רוברט ב. פארקר, שיצא בעברית בשנת 2003 בהוצאת זמורה ביתן. גיבור הספר הוא גיבורו הקבוע של פארקר, הבלש הפרטי ספנסר. זהו הספר ה-29 בסדרת הספרים שכתב פארקר אודותיו.
עלילת הספר

עלילת הספר נפתחת כאשר הבלש הפרטי ספנסר, גיבורו הראשי של פארקר, נשכר על ידי ריטה פיורי, עורכת דין ובעברה תובעת מחוזית, כדי לסייע לה להגן על מרי סמית הנאשמת ברצח בעלה, הבנקאי נייתן סמית, שנמצא ירוי במיטתו. הראיות כנגד סמית רבות, בהתחשב בעובדה שהיא היורשת הבלעדית לרכושו של בעלה, בכך שהאליבי שלה מפוקפק ובעובדה כי ברשות התביעה עד הטוען כי שכרה אותו על מנת להרוג את בעלה.
הערות שוליים

↑  פרוזה - תרגום, באתר הארץ, 24 בנובמבר 2003.
↑  רוברט ב. פארקר, "האלמנה העליזה", זמורה ביתן, 2003, עמוד 25.
ארמון גלריוס בגמיזגראד (רומוליאנה)

ארמון גלריוס בגמיזגראד (סרבית Гамзиград) הוא אתר ארכאולוגי המכונה גם "פליקס רומוליאנה" (Felix Romuliana; Феликс Ромулијане), השוכן בסמוך לעיירה גמזיגראד (סרבית Гамзиград) במזרח סרביה. בשל גודלו סברו החוקרים בתחילה כי המתחם שימש כמחנה צבאי רומי, אולם ממצאים במקום החל בשנות החמישים של המאה ה-20 גילו כי הוא שימש כארמון שהוקם בסוף המאה ה-3 ובתחילת המאה ה-4 על ידי הקיסר גלריוס, אחד מהטטרכים. בשנת 2007 הוכרז המקום כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה > בתקופת גלריוס

גלריוס היה בנו המאומץ וחתנו של דיוקלטיאנוס, והוא השתתף יחד עמו בטטררכיה, שיטת שלטון ברומא העתיקה אשר חייבה את השליטים לפרוש לאחר עשרים שנות שלטון פעיל. בדומה לדיוקלטיאנוס, אשר התכונן לקראת פרישתו ובנה את ארמון דיוקלטיאנוס בספליט, כיום בקרואטיה, ערך גם גלריוס תוכניות לבניית ארמון מבוצר בו יעביר את ימיו לאחר סיום תפקידו הציבורי. לאחר שגלריוס הביס את המלך הסאסאני נרסה בשנת 297, הוא התפנה לבניית הארמון, ולשם כך בחר באתר קרוב למקום הולדתו בדאקיה. הוא כינה את האתר על שם אימו רומולה ובמקום נמצאה כתובת אבן הנושאת את השם "פליקס רומולה". את עבודות הבנייה ביצעו אנשי הלגיון החמישי אותו הנהיג גלריוס במלחמתו נגד הפרסים.
עם מותו של קונסטנטיוס כלורוס בשנת 306 היה גלריוס לאיש החזק באימפריה הרומית, ותוכניות האתר שהיה בשלבי הקמה שונו כדי להלום את מעמדו הרם. בין היתר הוקם בדרומו של המתחם מקדש גדול ליופיטר והושם דגש רב על עיטוריו ופארו של המבנה. עוד בנה גלריוס מאוזוליאום בצורת תל לעצמו ולאימו על גבעה ממזרח לאתר.
היסטוריה > לאחר מות גלריוס

לאחר מותו של גלריוס בשנת 311 המשיך הארמון והתקיים, אך הוא איבד את אופיו המלכותי, וחלק מאגפיו הותאמו לשימושים חדשים. אולם הכס הוסב לבזיליקה נוצרית באמצע המאה ה-5, וחלק ממגדלי השמירה הפכו לבתי מלאכה. האתר היה לכפר אך במחצית המאה ה-5 נגרם למקום נזק והוא נשרף, ככל הנראה מידי ההונים. במחצית השנייה של המאה ה-5 ובמהלך המאה ה-6 רומוליאנה נבנתה מחדש, אך לא שבה לזוהרה הקודם. בתקופת הקיסר הביזנטי יוסטיניאנוס הראשון נערכו באתר עבודות בנייה מקיפות וחומרי בנייה מהמבנים הישנים שימשו לבניית מבנים חדשים. בין היתר הוקמה במקום בזיליקה חדשה אשר העיבה על הקיימת בגודלה ובזכות הפסיפסים שבה. האתר נזנח בתחילת המאה ה-7 בשל פלישות האווארים והסלאבים, אך בחלקו המזרחי קם יישוב קטן בימי הביניים.
ראו גם

ארמון דיוקלטיאנוס
דיוקנו של גלריוס על מטבע
פסיפס בארמון
מראה בארמון
אישה

ערך זה עוסק בנקבת המין האנושי. אם התכוונתם לשותפה הנקבית בנישואים, ראו .
.
פניה של אישה ג'ינג'ית
שלוש נשים ממשמר החופים האמריקני המחזיקות שלטים עליהם רשום "I am woman" (אני אישה)
אישה במהלך תחרות טיפוס קירות
ה"מונה ליזה" דיוקן האישה המפורסם ביותר בתולדות האומנות
אִשָּׁה היא אדם בוגר מהזוויג נקבה. לנקבה סימנים ביולוגיים המבדילים אותה מהזכר של המין האנושי. נקבה במין אדם מהלידה ועד גיל שלוש נקראת תינוקת, עד גיל ההתבגרות היא נקראת ילדה, בגיל ההתבגרות היא נקראת נערה. אישה צעירה נקראת גם עלמה או בחורה. האפיון הכללי שניתן בחברה לתכונות המזוהות עם נשים נקרא "נשיוּת".
ציור של אישה משנת 1693
בריאות

בריאות נשים מתייחסת לתחומי בריאות הנוגעים באנטומיה של האישה. ישנן מחלות הפוגעות בעיקר בנשים, כמו זאבת. כמו כן, ישנן מחלות שמהן סובלות יותר נשים מגברים, לדוגמה, סרטן השד, ומחלות מסוימות שרק נשים חולות בהן. לדוגמה, סרטן צוואר הרחם או סרטן השחלה. נשים וגברים עשויים לחוות תסמינים שונים של מחלה דומה, וכמו כן להגיב באופן שונה לטיפול רפואי. תחום זה במחקר הרפואי שייך לרפואה המגדרית.
בריאותן של נשים נמצאת בטווח מודעות של אנשים וארגונים שונים, בהם ארגון הבריאות העולמי, אשר מציב את המגדר בתור גורם חברתי מכריע של הבריאות.
מוות בהיריון ובלידה מוגדר על ידי ארגון הבריאות העולמי בתור "מותה של אישה בזמן היריון או בתקופה של 42 יום לאחר סיום ההיריון, ללא קשר למשך או מקום ההיריון, מסיבות הקשורות להיריון או לטיפול בו, אך לא כתוצאה מתאונה או מסיבה מקרית". 99% ממקרי המוות בהיריון ובלידה מתרחשים במדינות מתפתחות. יותר מחצי מהם מתרחשים באפריקה שמדרום לסהרה, וכמעט שליש מהם מתרחשים בדרום אסיה. הסיבות העיקריות למוות מסוג זה הן דימום חמור (בעיקר דימום שלאחר הלידה), זיהומים (בדרך כלל לאחר הלידה), רעלת היריון, הפלה מסוכנת, וסיבוכים בלידה כתוצאה ממלריה ואיידס. רוב מדינות אירופה, אוסטרליה, יפן וסינגפור נחשבות בטוחות מאוד בנוגע ללידה, בעוד מדינות אפריקה שמדרום לסהרה נחשבות המסוכנות ביותר.
חופש וזכויות פוריות

זכויות פוריות הן זכויות וחירויות חוקתיות העוסקות בפוריות ובבריאות. הפדרציה העולמית לגינקולוגיה ולמיילדות מציינת כי:
הפרות של זכויות פוריות כוללות היריון כפוי, עיקור כפוי והפלה כפויה.
עיקור כפוי היה נהוג במדינות מערביות רבות במחצית הראשונה של המאה ה-20. עיקור כפוי והפלה כפויה נהוגים גם היום במדינות כמו אוזבקיסטן וסין.
תפקידים מגדריים

בהרבה מן התרבויות הפרהיסטוריות, לנשים היה תפקיד תרבותי מסוים. בחברות של ציידים-לקטים, נשים היו באופן כללי המלקטות צמחים למאכל, חיות קטנות ודגים, בעוד הגברים צדו את בשרן של חיות גדולות.
התפקידים המגדריים השתנו במידה רבה בהיסטוריה של העת האחרונה. במקור, החל מגיל קטן, השאיפות המקצועיות היו מוטות בכיוונים מסוימים, בהתאם למגדר. נהוג היה שנשים ממעמד הביניים יתעסקו בענייני משק הבית וגידול הילדים. נשים עניות יותר, בייחוד נשים ממעמד הפועלים, נטו יותר לחפש אפשרויות תעסוקה מחוץ לבית. רבות מהמשרות שנשים היו מסוגלות להשיג היו משרות הרבה פחות רווחיות מהמשרות שהיו זמינות לגברים.
שינויים בשוק העבודה לנשים גרמו לכך שאפשרויות התעסוקה שלהן התרחבו. נשים שלפני כן היו מורשות לעבוד רק עבודות "מלוכלכות", עם שעות עבודה ארוכות במפעלים, יכלו כעת להתקדם גם לעבודות "נקיות" יותר, מכובדות יותר, משרות משרדיות שדרשו יותר השכלה. חלקן של הנשים בכוח העבודה של ארצות הברית גדל מ-6% בשנת 1900 ל-23% בשנת 1923.
במהלך שנות ה-80 ניסו מוסדות להביא לשוויון הזדמנויות מגדרי במקום העבודה. עם זאת, הנשים בעלות המקצוע היו עדיין אחראיות על משק הבית ועל גידול הילדים, ציפייה חברתית שלא הופנתה כלפי גברים. עובדה זו מנעה את השוויון המגדרי, ולאישה למעשה היו "שתי משרות", ולכן האישה לא הייתה יכולה להשקיע את כל מרצה בקידום הקריירה. עד תחילת המאה ה-20, הקולג'ים לנשים בארצות הברית דרשו מנשות הסגל שלהם להישאר רווקות, בטענה שאישה לא יכולה לעבוד בשתי משרות מלאות בו-זמנית. על פי שיבינגר, "להיות מדענית ורעיה ואם זו מעמסה בחברה שמצפה מנשים יותר מגברים להעמיד את המשפחה לפני הקריירה" (עמוד 93).
תנועות שונות מגנות על שוויון הזדמנויות לשני המינים, ושוויון זכויות ללא הבדלי מגדר. באמצעות שינויים כלכליים ומאמציה של התנועה הפמיניסטית, בחברות רבות לנשים יש כעת גישה לקריירות מעבר לעקרת הבית המסורתית.
אף על פי שמספר גדול יותר של נשים רוכשות השכלה גבוהה, משכורותיהן לרוב נמוכות מאשר משכורותיהם של גברים. בשנת 2005 טענה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה כי בארצות הברית, נשים בגילאים 30 עד 44 בעלות תואר אקדמי מרוויחות 62% מהסכום שמרוויחים גברים בעלי הכשרה דומה.
אלימות נגד נשים

הצהרת האו"ם בנוגע לחיסול האלימות נגד נשים מגדירה "אלימות נגד נשים" כך:
כל פעולה של אלימות מבוססת-מגדר שתוצאותיה, או סביר שתוצאותיה תהיינה התעללות גופנית, מינית או פגיעה נפשית או סבל של נשים, לרבות איומים לבצע פעולה מסוג זה, כפייה או שלילה שרירותית של חירותן, בין אם הדבר מתרחש בציבור ובין אם בחיים הפרטיים.
ההצהרה גם מגדירה שלושה סוגים של אלימות כלפי נשים: כזו שמתרחשת במשפחה, כזו שמתרחשת בתוך הקהילה, וכזו שמתבצעת או מתקבלת בסלחנות על ידי המדינה.
אלימות נגד נשים עודנה בעיה בהיקף עולמי, המונעת, בייחוד מחוץ למערב, על ידי הערכים של חברות פטריארכליות, מחסור בחקיקה מתאימה וחוסר אכיפה של חוקים קיימים. נורמות חברתיות הקיימות בחלקים רבים בעולם מעכבות את תהליך ההגנה על נשים מפני אלימות. לדוגמה, על פי סקרים של יוניסף, אחוז הנשים בגילאי 15–49 החושבות שבנסיבות מסוימות יש לבעליהן הצדקה להכותן, הוא 90% באפגניסטן ובירדן, 87% במאלי, 86% בגינאה ובמזרח טימור, 81% בלאוס ו-80% ברפובליקה המרכז-אפריקאית. סקר שנערך בשנת 2010 מצא כי אחוזי התמיכה בסקילה כעונש על בגידה מבין הנשאלים היה 82% במצרים ובפקיסטן, 70% בירדן, 56% בניגריה ו-42% באינדונזיה.
צורות ספציפיות של אלימות נגד נשים כוללות השחתת איבר המין הנשי, סחר בנשים, נישואים כפויים, אונס, הטרדה מינית, רצח על חילול כבוד המשפחה, ואלימות הקשורה בסכסוכי נדוניה. ממשלות יכולות להיות שותפות לאלימות כלפי נשים, לדוגמה על ידי מנהגים כגון סקילה (כעונש על בגידה).
מספר צורות של אלימות נגד נשים היו נפוצות במהלך ההיסטוריה, בעיקר ציד מכשפות[דרוש מקור], הקרבת אלמנות (כגון סאטי) וכריכת רגליים. האשמת נשים בכישוף היא מסורת ארוכת שנים, לדוגמה משפטי מכשפות בתחילת התקופה המודרנית (בין המאה ה-15 למאה ה-18) היו שכיחים באירופה ובמושבות האירופאיות שבצפון אמריקה. כיום, ישנם עוד אזורים בעולם (כמו חלקים מאפריקה שמדרום לסהרה, האזורים הכפריים של צפון הודו, ופפואה גינאה החדשה) שבהם אנשים מאמינים במכשפות, ונשים המואשמות בכישוף נחשפות לאלימות חמורה.
ישנן מדינות בעלות חקיקה נגד העיסוק בכישוף. בערב הסעודית, כישוף נותר פשע עליו ניתן לדון אדם לעונש מוות, ובשנת 2011 המדינה ערפה את ראשה של אישה שהורשעה בכישוף.
ישנם גם מקרים שבהם סוגים מסוימים של אלימות נגד נשים הוגדרו כפשע רק במהלך העשורים האחרונים, כך שאינם אסורים בכל חלקי העולם ומדינות רבות ממשיכות להתיר פעולות אלו. זהו במיוחד המצב בנוגע לאונס בנישואים. בעולם המערבי, ישנה נטייה להגן על השוויון המגדרי במסגרת הנישואים, אך בחלקים רבים בעולם נשים עדיין מאבדות רבות מזכויותיהן כאשר הן מתחתנות[דרוש מקור].
אלימות נגד נשים גדלה באופן משמעותי בתקופות של מלחמה ובעימותים מזוינים, במהלך כיבוש או עימותים אתניים. דוגמאות עכשוויות לאלימות מינית במהלך מלחמה כוללות את האונס במהלך מלחמת השחרור של בנגלדש, האונס במלחמת בוסניה, האונס במהלך רצח העם ברואנדה, והאונס במהלך מלחמת קונגו השנייה. בקולומביה, העימות המזוין הביא גם כן להגברת מעשי האלימות המינית נגד נשים.
ביגוד, אופנה וקוד לבוש

נשים בחלקים שונים של העולם מתלבשות באופן שונה, ובחירת לבושן מושפעת מהתרבות המקומית, מדוקטרינה דתית או מסורתית, מנורמות חברתיות, מחילופי אופנות ומגורמים נוספים.
גישה נפוצה בחברות שונות היא של צניעות הלבוש, במסגרתה מצופה מנשים להסתיר חלקים בגופן הנחשבים מושכים מינית בעבור גברים, חלקים אלה מוגדרים בצורה שונה בחברות שונות וכוללים את שדיהן, הטורסו והגפיים שלהן, או שיער ראשן ואפילו פניהן. ישנם מדינות בהן גישה זאת נאכפת בחוק, וחלה הגבלה על לבושן של נשים. חברה בולטת בקידום וכפיית הצניעות בימינו היא העולם האסלאמי. החג'אב, כיסוי הראש המוסלמי, שנוי במחלוקת במיוחד בעולם המערבי, ומקבל ביקורת הן מנקודת מבט פמיניסטית והן מנקודת מבט לאומנית. ישנן מדינות האוסרות על לבישת חג'אבים מסוימים, או מגבילות את לבישתם במקומות ציבוריים (דוגמה למדינה כזו היא צרפת). חוקים אלה שנויים גם הם במחלוקת.
פוריות וחיי משפחה

שיעור הפריון הכולל – המספר הממוצע של ילדים הנולדים לאישה במשך חייה – משתנה באופן משמעותי בין אזורים שונים בעולם. בשנת 2013, שיעור הפריון הגבוה ביותר היה בניז'ר (7.03 ילדים לכל אישה) והנמוך ביותר היה בסינגפור (0.79 ילדים לאישה). שיעור הפריון של רוב מדינות אפריקה שמדרום לסהרה גבוה, דבר שיוצר בעיות עקב מחסור במשאבים ותורם לפיצוץ אוכלוסין, ואילו רוב מדינות המערב חוות כיום שיעור פוריות נמוך במיוחד, שעלול להוביל להזדקנות האוכלוסייה ולהצטמצמותה.
בעשורים האחרונים השתנה מבנה המשפחה בחלקים רבים בעולם. למשל במדינות המערב, צעירים החלו להעדיף את המגורים עם המשפחה הגרעינית בלבד, על פני מגורים משותפים יחד עם כל המשפחה המורחבת. תופעת הילודה מחוץ למסגרת הנישואין הפכה לשכיחה יותר, כלומר ילדים הנולדים לזוג שנישא בנישואי חוזה או הנולדים לנשים לא נשואות. בעוד לידות מחוץ לנישואין הן דבר נפוץ ומקובל במקומות מסוימים בעולם, במקומות אחרים הן מגונות בחריפות, ואמהות לא נשואות חוות נידוי, אלימות מצד בני משפחה ולעיתים אף רצח על חילול כבוד המשפחה. יחסי מין מחוץ לנישואים מוגדרים כפשע במדינות רבות (כגון ערב הסעודית, פקיסטן, אפגניסטן, איראן, כווית, האיים המלדיביים, מרוקו, עומאן, מאוריטניה, איחוד האמירויות הערביות, סודאן ותימן).
הבדלים בין האישה לגבר

להלן מפורטים ההבדלים העיקריים בין האישה לגבר: