stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התפרצות החצבת בישראל (2018)
רקע

עד לאמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 הייתה החצבת מחלת ילדים נפוצה שכל ילד נדבק בה במהלך הילדות ובעקבות זאת הוא היה מחוסן נגדה במהלך כל חייו. משנת 1967 הוכנס החיסון נגד החצבת לשגרת החיסונים שניתנו לילדים בגילאי תשעה חודשים עד שנתיים בתחנה לבריאות המשפחה.
בעקבות הכנסת החיסון, בשנים 1971–1973 לא היה אף מקרה מוות מחצבת בקרב האוכלוסייה היהודית בישראל. עם זאת, המחלה המשיכה להתקיים בקרב אוכלוסיות שלא חוסנו ובקרב חלק קטן מהמחוסנים, שכן יעילות החיסון אז נאמדה ב-98%. בשנת 1975 התפרצה בישראל מגפת חצבת בקרב ילדים מעל גיל 9 ועד מבוגרים צעירים שלא חוסנו בילדותם.
בתחילת 1990 עקב התפרצות מגפת חצבת בקרב העבריים מדימונה שגרמה למוות של ילדה מסיבוכי המחלה, הוחלט על חיסון כל הילדים בכיתה א', דבר שיאפשר להגיע לאחוז חיסון גבוה בהרבה מאצל תינוקות, כי לא כל ההורים הגיעו לחסן את התינוקות שלהם.
בעקבות החיסון ההמוני נגד החצבת, המחלה הפכה לנפוצה הרבה פחות. עם זאת, ישנן התפרצויות של המחלה שמתרחשות בעיקר בשל שיעורי התחסנות נמוכים.
ירידה בכיסוי החיסוני עשויה להביא לחזרה של המחלה ולפגיעה בעיקר בלא-מחוסנים, בתינוקות, בקשישים ובבעלי מערכת חיסונית חלשה.
התפרצויות במאה ה-21

בשנים 2007–2008 חלה עלייה חדה במספר מקרי החצבת בישראל לעומת השנים שקדמו להן. לפי נתוני משרד הבריאות, בין 1 באוגוסט 2007 ל-18 במרץ 2008 התגלו 902 מקרים, מתוכם 746 באזור ירושלים (לעומת 115 מקרים באזור ירושלים בכל שנת 2006). במשרד הבריאות ציינו שפלגים מסוימים בציבור החרדי מסרבים להתחסן בפני המחלה.
בשנת 2015 התגלו מספר מקרים של חצבת באזור מרכז הארץ. משרד הבריאות איתר מעל 1,000 איש אשר נחשפו למחלה וכ-680 חוסנו.
ההתפרצות בשנים 2018–2019

ב-2018 אירעה התפרצות חריגה של מחלת החצבת בישראל, כ-4,300 בני אדם, רובם ילדים, אובחנו כחולים במחלה בעיקר בירושלים, בית שמש, צפת, בני ברק וביתר עילית. דווחו 66 מקרים של דלקת ריאות ושלושה מקרים של דלקת המוח. למעלה מ-30,000 חוסנו.
בחודש אוקטובר פורסמו בהבלטה בעיתונות החרדית בישראל הוראות רבנים המורים על החובה להתחסן מפני המחלה, ועל הקביעה כי הנמנע מלהתחסן או לחסן את ילדיו דינו כשופך דמים.
בחודש נובמבר 2018 פעוטה הלוקה בתסמונת דאון מתה לאחר שחלתה בחצבת, הפעוטה לא חוסנה נגד המחלה. זה היה מקרה מוות מחצבת ראשון בישראל לאחר כ-15 שנה.
בחודש דצמבר 2018 נפטרה קשישה בת 82 שסבלה ממחלה המטולוגית קשה ונדבקה בחצבת.
בחודש אוגוסט 2019 נפטרה דיילת אל-על בת 43, שנדבקה בחצבת במהלך טיסה מספר חודשים קודם לכן. מחלתה הסתבכה והיא סבלה ממנינגואנצפליטיס (אנ'). היא הייתה מחוסנת במנה אחת מתוך השתיים המקובלות.
ההתפרצות בשנים 2018–2019 > הפעלת סעיף 19 לפקודת בריאות העם מ-1940

בעקבות התפרצות המחלה בגן ילדים בחריש, וסירובם של חלק מההורים לחסן את ילדיהם, הורה רופא מחוז חיפה במשרד הבריאות, פרופסור שמואל רשפון, לראש המועצה לאסור את כניסתם של 14 ילדים שלא חוסנו נגד חצבת לשני גנים ביישוב, הילדים יוכלו לחזור לגנים רק לאחר שיקבלו לפחות מנת חיסון אחת נגד חצבת.
פקודת בריאות העם מ-1940 מתירה חיסון כפוי של האוכלוסייה בישראל במצבים של מגפה המסכנת באופן מיידי וברור את כלל החברה. סעיף 19 שמכוחו פעל הרופא המחוזי הופעל בישראל רק פעמיים, ב-1949 בעת התפרצות של אבעבועות שחורות ובתחילת שנות ה-90 עקב התפרצות חצבת.
בעקבות ההתפרצות

באפריל 2019 מבקר המדינה יוסף שפירא החל בעריכת ביקורת בעקבות התמודדות משרד הבריאות עם ההתפרצות.. ב-23 במרץ, תוך כדי התפרצות נגיף הקורונה בישראל, התפרסם דו"ח מבקר המדינה בנושא התמודדות מערכת הבריאות עם מגפות לפי הדו"ח רק 57% מבדיקות החצבת נעשו במועד.
בדצמבר 2019 פורסם בדו"ח של משרד הבריאות לסיכום שירותי הבריאות לתלמידים, כי שיעור ההתחסנות נגד חצבת (חיסון MMRV) בקרב התלמידים בשנת הלימודים תשע"ט, עמד על 97.8%, מספר שיא ביחס לחמש השנים שקדמו לה.
התפרצות האבולה במערב אפריקה (2014–2015)

| --- | --- |
חוקרים צבאיים נלחמים באבולה בקו החזית
חוקרים צבאיים נלחמים באבולה בקו החזית
 במדינות או באזורים:  ליבריה, סנגל, ארצות הברית, ספרד, הממלכה המאוחדת, ניגריה, סיירה לאון, מאלי, גינאה, איטליה 
 מקרי מוות:  11,328 (נכון ל־8 במאי 2016) 
 מקרי הדבקה:  28,646 (נכון ל־8 במאי 2016) 
 קואורדינטות:  8°37′20″N 10°03′50″W﻿ / ﻿8.622209°N 10.063854°W﻿ / 8.622209; -10.063854
 תמונת מצב לפי מדינה
 
בפברואר 2014 החלה בגינאה שבמערב אפריקה התפרצות של המחלה הנגיפית קדחת דימומית אבולה. המגפה התפשטה בהדרגה למדינות נוספות ובעיקר לשכנות סיירה לאון וליבריה. לאחר שלושה חדשים (מאמצע מאי) החלה האצה משמעותית בקצב דיווח הנדבקים ומקרי המוות. ההתפרצות, שנמשכה כשנתיים, עד לדעיכה סופית ביוני 2016, הפכה להתפרצות הנרחבת ביותר של האבולה אי פעם וגבתה את חייהם של 11,323 אנשים מתוך 28,616 שנדבקו במחלה.
משך הזמן מהופעת סימפטומים ועד למוות הוא 7.5 ימים בממוצע.
רקע

מחלת האבולה היא קדחת דימומית (מחלה הגורמת לדימומים באיברים פנימיים, מהעור ומפתחי הגוף), הנגרמת על ידי נגיף. המחלה והנגיף המחולל אותה זוהו לראשונה בזאיר ובסודאן ב-1976, ומאז מזוהה התפרצות חדשה של המחלה באפריקה כל שנתיים-שלוש בממוצע, כאשר שיעור הנדבקים נע בין עשרות למאות, ושיעור התמותה עומד על 50%-90%. תקופת הדגירה של הנגיף נעה בין ימים בודדים ל-21 יום, ועל כן המגפה תיחשב שנעצרה לאחר 42 יום ללא אבחון של מקרים חדשים (שתי תקופות דגירה). ב-31 ביולי 2015 הודיעו המדענים כי הצליחו לפתח חיסון מפני נגיף האבולה, שבניסויים גילה יעילות של מאה אחוזים בהגנה מפני המחלה.
בהתפרצות של 2014 שיעור הנדבקים במחלה היה גבוה במיוחד לעומת התפרצויות קודמות ושיעור התמותה עומד על כ־43%.
אפידמיולוגיה > ההתפרצות הראשונית

ההתפרצות החלה במותו של פעוט כבן שנתיים ב-2 בדצמבר 2013 בכפר מליאנדו (אנ') שבמזרח גינאה סמוך למשולש הגבולות עם סיירה לאון וליבריה. עד ה־20 בינואר 2014 נפטרו מהמחלה מספר אנשים בכפרים בסביבה. ב־25 בינואר אושפזה חולה במחלה בבית חולים ומתה לאחר כמה ימים. אנשים נוספים נדבקו ממנה וחלקם נפטרו גם הם. מכיוון שעד אז לא נודע על מקרי אבולה באותם אזורים, לא עלה החשד שהמקרים יכולים להגרם מאבולה. עם המשך ההתפרצות עלה החשד שמדובר על אבולה ולאחר שבדיקות אישרו את זה דווחה גינאה ב־25 במרץ באופן רשמי על ההתפרצות. עד 23 באפריל, הגיע מספר הנדבקים בנגיף ל-242, כולל 142 מקרי מוות, כ-58.7% תמותה.
ראשוני הנדבקים דווחו בקונאקרי, גואקאדאוגאו, מסנטה ודאבולה. ב-25 במרץ, דיווח שר הבריאות בגינאה כי ארבעה מחוזות דרום-מזרחיים (Guekedou, Macenta, Nzerekore, ו-Kissidougou) נגועים בנגיף EHF. ביום שלמחרת אישר מכון פסטר שבצרפת כי הנגיף הוא מסוג Zaire Ebolavirus. אולם לאחר בדיקות נוספות הסתבר כי הזן הוא מוטציה בעלת תכונות שונות ומוגדר זן בפני עצמו. ב-31 במרץ שלחה ארצות הברית צוות של 5 מומחים "כדי לסייע למשרד הבריאות של גינאה ולמאמצי ארגון הבריאות העולמי להגיב על ההתפרצות של נגיף האבולה".
מספר ארגונים, בהם המרכז לבקרת מחלות ומניעתן, הנציבות האירופית ו-ECOWAS יזמו פעולות כדי לנסות לעצור את המגפה. ב-2014, לאחר 1,000 קורבנות אבולה, הכריז ארגון הבריאות העולמי על מצב חירום עולמי.
אפידמיולוגיה > התפשטות

הנגיף התפשט במהירות כאשר קצב הנדבקים במהלך חצי השנה הראשונה מההתפרצות היה אקספוננציאלי.
ב-8 באוגוסט 2014 הכריז ארגון הבריאות העולמי על מצב חירום בינלאומי במטרה למנוע את התפשטות הנגיף, וארגונים בינלאומיים שונים החלו בפעולות בניסיון להשיג שליטה על התפשטות המחלה.
בספטמבר הודיעה ארצות הברית כי היא שולחת צוות גדול של 3,000 חיילים וכן מקצה 500 מיליון דולר לסייע במאבק בהתפרצות. בתחילת אוקטובר העריכו בארגון הבריאות העולמי (WHO) כי אירעו מעל 3,400 מקרי מוות, כאשר שעור התמותה הממוצע נע סביב ה-56%. ב-14 באוקטובר הגיע מספר המתים מהווירוס ל-4,546 מתוך 9,216 חולים שנדבקו במחלה. רובם במערב אפריקה. ב-23 באוקטובר 2014 אובחנו 10,141 מקרים של הידבקות באבולה ו-4,922 חולים מתו, 48.5% תמותה.
ב-8 באוקטובר 2014 מת חולה האבולה הראשון שאובחן בארצות הברית.
וירולוגיה

המחלה הנגיפית קדחת דימומית אבולה יכולה להגרם מארבעה מתוך חמשת הווירוסים המוגדרים מסוג Ebolavirus. מבין הארבעה שיוצרים את המחלה, EBOV (נקרא בעבר ועדיין בשימוש מסוים Zaire virus) הוא המסוכן ביותר והוא האחראי על ההתפרצות הנגיפית שבמערב אפריקה.
טיפול ניסיוני

כארבע שנים טרם ההתפרצות באפריקה, ביצעה חברת התרופות טקמירה פארמה ניסוי על שבעה קופי מעבדה שהודבקו בנגיף. מתן התרופה הניסיונית, TKM-Ebola, המבוססת RNAi, תוך 48 שעות מההידבקות העלתה את סיכויי ההחלמה של הקופים מהנגיף ב-83%. במועד ההתפרצות באפריקה נדבקו שני עובדי הצלה אמריקאים, ד"ר קנט ברנטלי ועמיתתו ננסי ריטבול, שטופלו כצעד חריג בתרופה הניסיונית ובתרופה ניסיונית נוספת בשם ZMapp והתאוששו מהמחלה. ה-FDA האמריקאי סירב בתחילה להתיר ניסויים בבני אדם מחשש לתגובת המערכת החיסונית של הגוף לתרופות שהמחקרים בהן עדיין לא הושלמו, אולם בלחץ דעת קהל והמשך התפשטות הנגיף באפריקה, שינה את עמדתו.
ראו גם

מגפת השפעת ב-2009
התפרצויות הדבר במדגסקר במאה ה-21
הערות שוליים

↑  קרן לנדסמן, סיפור שמתחיל בלוויה, 31 ביולי 2014
↑  אבי בליזובסקי, ‏אלף קורבנות אבולה; ארגון הבריאות העולמי הכריז על מצב חירום בינלאומי, באתר "הידען", 8 באוגוסט 2014
↑  ynet, מצב חירום בינלאומי הוכרז בגלל האבולה, באתר ynet, 8 באוגוסט 2014
↑  ארצות הברית שולחת 3,000 חיילים ו 500$ מיליון לסיוע בהתפרצות, מגזין טיים, ספטמבר 2014
↑  דו"ח ארגון הבריאות העולמי, 25 באוקטובר 2014
1 2   סוכנויות הידיעות, רופאים שנדבקו באבולה יטופלו בתרופה ניסיונית; מניית המפתחת קפצה ב-45%, באתר TheMarker‏, 8 באוגוסט 2014
↑  ד"ר איתי גל, הצלחה לתרופה הנסיונית לאבולה: שני חולים התאוששו, באתר ynet, 5 באוגוסט 2014
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
קצב זיהוי מקרים נוספים ליום במהלך שנת 2014
סה"כ מקרים ומקרי מוות
הסקר הארכאולוגי של הודו

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  הודו 
 תחום שיפוט:  ארכאולוגיה
 משרד אחראי:  משרד התרבות של הודו (אנ')
 סוכנות בת:  Archaeological Survey of India, Agra circle 
 תאריך הקמה:  1861
 מטה מרכזי:  ניו דלהי
 תקציב:  1,102.83 קרור רופי הודי (2023)
 https://asi.nic.in/
 
הסקר הארכאולוגי של הודו (באנגלית: Archaeological Survey of India; בראשי תיבות: ASI) הוא סוכנות ממשלתית הודית שאחראית על מחקר ארכאולוגי, הגנה ושימור של מונומנטים היסטוריים תרבותיים במדינה. היא נוסדה בשנת 1861 על ידי אלכסנדר קנינגהם (אנ') במהלך הראג' הבריטי, שהפך גם למנהל הכללי הראשון שלה.
היסטוריה

ה-ASI נוסדה בשנת 1861 על ידי אלכסנדר קנינגהם (אנ') שהפך גם למנהל הכללי הראשון שלה. המחקר השיטתי הראשון על ההיסטוריה של תת-היבשת ההודית נערך על ידי החברה האסיאתית (אנ'), אשר נוסדה על ידי האינדולוג הבריטי סר ויליאם ג'ונס ב-15 בינואר 1784. החברה, שבסיסה היה בכלכותה, קידמה את חקר טקסטים עתיקים בפרסית ופרסמה החל מ-1788 כתב עת שנתי בשם "מחקרים אסייתיים" (Asiatic Researches או גם Asiatick Researches). בולט בין חבריה הראשונים היה צ'ארלס וילקינס (אנ') שפרסם את התרגום האנגלי הראשון של הבהגווד גיטא ב-1785 בחסות ההמושל הכללי של בנגל,  וורן הייסטינגס.
המרקיז מוולסלי מינה ב-1800 את פרנסיס ביוקנן-המילטון (אנ') לבצע סקר על מייסור. הוא נשכר ב-1807 כדי לחקור אתרים היסטוריים ומונומנטים במה שהם כיום אוטר פרדש וביהר. הניסיון הראשון להשתמש במערכת המשפטית כדי לאלץ את הממשלה להתערב כאשר היה סיכון לאנדרטה היה תקנת בנגל XIX משנת 1810. הפרסום חשף את המחקרים והסקרים שערכה החברה כדי לחנך את הציבור על האוצרות של הודו בתקופה העתיקה. עתיקות ושרידים רבים אחרים התגלו במהירות במהלך עבודת השדה המתמשכת, ובשנת 1814 הם הוצבו במוזיאון. לאחר מכן, נוסדו ארגונים דומים במדרס, בשנת 1818, ובומביי, בשנת 1804. עם זאת, החשוב ביותר בהישגי החברה היה פענוח הכתב הבראהמי על ידי ג'יימס פרינספ (אנ') ב-1837.
היסטוריה > הקמת ה-ASI

תוך שימוש בידע על הכתב הבראהמי, ביצע אלכסנדר קנינגהם, בן טיפוחיו של ג'יימס פרינספ, סקר מפורט של המונומנטים הבודהיסטים בטאראי (אנ') של נפאל, שנמשך למעלה מיובל שנים. בהשראת ארכאולוגים חובבים מוקדמים כמו קצין הצבא האיטלקי היהודי, ז'אן-בטיסט ונטורה (אנ'), חפר קנינגהם סטופות לאורכה ולרוחבה של הודו. בעוד שקנינגהם מימן בעצמו רבות מהחפירות המוקדמות שלו, בטווח הארוך, הוא הבין את הצורך בגוף קבוע שיפקח על חפירות ארכאולוגיות ושימור מונומנטים הודים והשתמש במעמדו ובהשפעתו בהודו כדי ליזום הקמת סקר ארכאולוגי. בעוד שניסיונו בשנת 1848 לא זכה להצלחה, הסקר הארכאולוגי של הודו הוקם בסופו של דבר בשנת 1861 על ידי חוק שנחקק על ידי צ'ארלס קנינג, רוזן קנינג הראשון, עם קנינגהם בתור הסוקר הארכאולוגי הראשון. הסקר הושעה לזמן קצר בין 1865 ל-1871 עקב מחסור בכספים, אך הוקם מחדש על ידי לורד לורנס (אנ'), אז המשנה למלך של הודו. בשנת 1871, הסקר קם לתחייה כמחלקה נפרדת וקנינגהם מונה למנהל הכללי הראשון שלה.
היסטוריה > 1885–1901

קנינגהם פרש לגמלאות ב-1885 והוחלף כמנהל הכללי על ידי ג'יימס ברג'ס (אנ'). ברג'ס השיק כתב עת שנתי "עתיקות הודו" (The Indian Antiquary‏; 1872) ופרסום אפיגרפי שנתי Epigraphia Indica (1882) כתוספת ל"עתיקות הודו". תפקיד המנכ"ל בוטל בשנת 1889 עקב מחסור בכספים, והוא הוחזר רק בשנת 1902. בתקופת הביניים בוצעו עבודות שימור באזורים השונים על ידי המפקחים על האזורים המסוימים.
היסטוריה > 1885–1901 > "משבר באק" (1888–1898)

משנת 1888 החלה שתדלנות רצינית שמטרתה לצמצם את הוצאות הממשלה, ולצמצם את תקציב הסקר הארכאולוגי של הודו, תקופה של כעשר שנים המכונה "משבר הבאק", על שמו של אדוארד באק הליברלי. למעשה, הדבר איים קשות על העסקתם של עובדי ה-ASI, כגון אלויס אנטון פיהרר (אנ'), שזה עתה הקים משפחה והפך לאב.
בשנת 1892, אדוארד באק הכריז כי הסקר הארכאולוגי של הודו ייסגר וכל צוות ASI יפוטר עד 1895, על מנת לחסוך בתקציב הממשלה. היה ברור שרק תגלית ארכאולוגית פנטסטית בשלוש השנים הבאות, למשל, עשויה להפוך את דעת הקהל ולהציל את המימון של ה-ASI.
"תגליות" גדולות אכן קרו עם גילוי הכתובת באתר הארכאולוגי של ניגאלי סאגר (אנ') במרץ 1895, שהצליח להביא את "משבר הבאק" לסיומו, וה-ASI הורשה לבסוף ביוני 1895 להמשיך בפעילותו, בכפוף לאישור שנתי על בסיס חפירות מוצלחות מדי שנה. גאורג בילר (אנ'), שכתב ביולי 1895 בכתב העת של החברה האסייתית המלכותית (Journal of the Royal Asiatic Society), המשיך לתמוך בשימור הסקר הארכאולוגי של הודו, והביע דעתו שמה שנדרש הוא "מסמכים אותנטיים חדשים" מהתקופה שלפני אשוקה, והם "יימצא רק מתחת לאדמה".
תגלית חשובה נוספת התגלתה ב-1896, עם כתובת עמוד לומביני (אנ'), כתובת מרכזית על עמוד אשוקה (אנ') שהתגלה על ידי אלויס אנטון פיהרר. הכתובת, יחד עם עדויות אחרות, אישרו את לומביני כמקום הולדתו של גאוטמה הבודהה.
הארגון זועזע כאשר פיהרר נחשף כזייפן ב-1898, ונמצא שהגיש דיווחים כוזבים על חקירותיו. בהתמודדות עם וינסנט ארתור סמית' (אנ') לגבי פרסומיו הארכאולוגיים והדו"ח שלו לממשלה, נאלץ פיהרר להודות "שכל הצהרה בו [הדו"ח] הייתה שקרית לחלוטין". לפי הנחיות רשמיות מממשלת הודו, פיהרר פוטר ממשרתו, ניירותיו שנתפסו ומשרדיו נבדקו על ידי וינסנט ארתור סמית' ב-22 בספטמבר 1898. פיהרר כתב ב-1897 מונוגרפיה על תגליותיו בניגאלי סאגר ולומביני, "מונוגרפיה על מקום הולדתו של בודהה סאקיאמוני בטאראי הנפאלי", אשר הוצאה מהמחזור על ידי הממשלה. פיהרר פוטר וחזר לאירופה.
היסטוריה > 1901–1947 > התחייה תחת לורד קרזון

תפקיד המנהל הכללי הוחזר על ידי המשנה למלך והמושל הכללי לורד קרזון בשנת 1902. בנאום שנשא בפני החברה האסיאתית ב-26 בפברואר 1901, הוא הצהיר כי הוא "ראה בשימור המונומנטים העתיקים את אחת המחויבויות העיקריות של הממשלה". "חוק שימור המונומנטים העתיקים" (Ancient Monuments Preservation Act) נחקק בשנת 1904 במהלך כהונתו כמשנה למלך.
היסטוריה > 1901–1947 > גילוי תרבות עמק האינדוס

קרזון שבר את המסורת בכך שמינה את ג'ון מרשל (אנ') בן ה-26, בוגר ארכאולוגיה מקינגס קולג' באוניברסיטת קיימברידג', כמנהל הכללי של ה-ASI. למרשל היה ניסיון בחפירות ארכאולוגיות ביוון ופיקח על רפורמות בתוך הארגון שאיחד מימון ופיקוח על הסניפים המקומיים של ה-ASI. הוא שימש כמנכ"ל במשך רבע מאה ובמהלך כהונתו הארוכה, הוא חידש והמריץ את הסקר שפעילותו הלכה ופחתה במהירות לחוסר משמעות. מרשל הקים את תפקיד האפיגרף הממשלתי ועודד מחקרים אפיגרפיים. בשנת 1913, הוא החל בחפירות בתכסילא, שנמשכו 21 שנים. האירוע המשמעותי ביותר בכהונתו היה, עם זאת, גילויה של תרבות עמק האינדוס בהאראפה ומואנג'ודארו בשנת 1921. ההצלחה והיקף התגליות שנעשו הבטיחו שההתקדמות שנעשתה בכהונתו של מרשל הייתה ללא תקדים. את מרשל ירש הרולד הארגריבס בשנת 1928. את הרגריבס ירש דייה רם סהאני (אנ').
את סהאני ירשו ג'. פ. בלאקיסטון וק. נ. דיקשיט, שניהם השתתפו בחפירות בהאראפה ובמואנג'ודארו. בשנת 1944 מונה הארכאולוג וקצין הצבא הבריטי, מורטימר וילר (אנ'), למנהל הכללי. וילר כיהן כמנכ"ל עד 1948, ובמהלך תקופה זו הוא חפר את האתר מתקופת הברזל של אריקמדו (אנ') ואת אתרי תקופת האבן של בראהמגירי (אנ'), צ'אנדראוולי (אנ') ומאסקי (אנ') בדרום הודו. וילר ייסד את כתב העת Ancient India בשנת 1946 וניהל את חלוקת הנכסים של ה-ASI במהלך חלוקת הודו ועזר להקים גוף ארכאולוגי עבור פקיסטן שזה עתה נוצרה.
היסטוריה > 1947–2019

וילר הוחלף על ידי נ. פ. צ'קראווטי בשנת 1948. המוזיאון הלאומי של הודו (אנ') נחנך בניו דלהי ב-15 באוגוסט 1949 כדי לאכלס את החפצים שהוצגו בתערוכה ההודית בבריטניה.
מאדהו סרופ ואטס ואמלאננדה גוש (אנ') ירשו את צ'קרווארטי. כהונתו של גוש שנמשכה עד 1968 ידועה בחפירות של אתרי עמק האינדוס בקליבנגן (אנ'), לותאל ודולאווירה. "חוק המונומנטים העתיקים ואתרים ושרידים ארכאולוגיים" (בראשי תיבות AMASR) התקבל בשנת 1958 והכפיף את הסקר הארכאולוגי למשרד התרבות. את גוש ירש ב. ב. לאל (אנ') שערך חפירות ארכאולוגיות באיודיה (אנ') כדי לבדוק אם מקדש רם קדם למסגד באבור. במהלך כהונתו של לאל, התקבל "חוק העתיקות ואוצרות האמנות" (1972) שהמליץ על הגנה מרכזית על מונומנטים הנחשבים ל"בעלי חשיבות לאומית". את לאל החליפו מ. נ. דשפנדה שכיהן בין 1972 ל-1978 וב. ק. תאפר שכיהן בין 1978 ל-1981. עם פרישתו של תפאר ב-1981, מונתה הארכאולוגית דבלה מיטרה לרשת אותו - היא הייתה האישה המנהלת הכללית הראשונה של ה-ASI. את מיטרה ירש מ.ס. נגרג'ה ראו, שהועבר ממחלקת הארכאולוגיה של מדינת קרנאטקה. הארכאולוגים פ.ג'. ג'ושי ומ. צ. ג'ושי ירשו את ראו. מ.צ. ג'ושי היה המנהל הכללי כאשר מסגד באבור נהרס ב-1992, מה שגרם לאלימות הינדית-מוסלמית בכל רחבי הודו. כתוצאה מההריסה, ג'ושי הודח ב-1993 והוחלף בתפקיד המנכ"ל באופן שנוי במחלוקת על ידי קצינת השירות האדמיניסטרטיבי ההודי (אנ') (בראשי תיבות IAS) אחאלה מוליק, מהלך שחנך מסורת של מינוי פקידים של IAS במקום ארכאולוגים לעמוד בראש הסקר. המסורת הופסקה סופית בשנת 2010 כאשר גאוטם סנגופטה, ארכאולוג, החליף את קצין ה-IAS ק.מ. סריווסטבה כמנכ"ל. אבל אותו ירש פראווין סריווסטבה, קצין אחר ב-IAS. היורש של סריווסטבה, ראקש טיווארי, היה ארכאולוג מקצועי. מחליפו אושה שארמה היה קצין IAS וגם יורשו ו. וידאואתי שהוא המנכ"ל הנוכחי של ASI הוא קצין IAS.
ארגון

הסקר הארכאולוגי של הודו הוא משרד נספח של משרד התרבות של הודו (אנ'). על פי הוראות חוק AMASR משנת 1958, ה-ASI מנהל יותר מ-3,650 מונומנטים עתיקים, אתרים ארכאולוגיים ושרידים בעלי חשיבות לאומית. אלה יכולים לכלול הכל, החל ממקדשים, מסגדים, כנסיות, קברים ובתי קברות ועד לארמונות, מבצרים, בארות מדרגות ומערות חצובות. הסקר מתחזק גם תלים עתיקים ואתרים דומים אחרים המייצגים שרידי מגורים עתיקים.
בראש ה-ASI עומד מנכ"ל הנעזר במנכ"ל נוסף, שני דירקטורים משותפים ו-17 דירקטורים.
ה-ASI מחולק בסך הכל ל-34 חוגים ("אזורים") שבראשם עומד ארכאולוג מפקח. כל אחד מהחוגים מחולקים עוד לתת-חוגים.
מוזיאונים

המוזיאון הראשון של הודו הוקם על ידי החברה האסיאתית בכלכותה (כיום קולקטה) בשנת 1814. חלק גדול מהאוסף שלו הועבר למוזיאון ההודי (אנ'), שהוקם בעיר ב-1866. הסקר הארכאולוגי לא ניהל מוזיאונים משלו עד לכהונתו של המנהל הכללי השלישי שלו, ג'ון מרשל. הוא יזם את הקמתם של מוזיאונים שונים בסרנת (1904), אגרה (1906), אג'מר (1908), המצודה האדומה בדלהי (1909), ביג'פור (1912), נלנדה (1917) וסנצ'י (1919). המוזיאונים של ה-ASI ממוקמים ממש ליד האתרים שהמוצגים בהם קשורים אליהם "כדי שניתן יהיה ללמוד אותם בתוך הסביבה הטבעית שלהם ולא לאבד מיקוד על ידי שינוע".
סניף מוזיאונים ייעודי הוקם בשנת 1946 על ידי מורטימר וילר, אשר מחזיק כיום בסך הכל 50 מוזיאונים הפרוסים ברחבי הודו.
ספרייה

ה-ASI מחזיק ספרייה ארכאולוגית מרכזית בבניין מטה הסקר הארכאולוגי של הודו בטילאק מארג, בית מאנדי, ניו דלהי. האוסף שבה, שהוקם בשנת 1902, מונה יותר מ-100,000 ספרים וכתבי עת. הספרייה היא גם מאגר של ספרים נדירים, לוחות וציורים מקוריים. הסקר מקיים בנוסף ספרייה בכל אחד מהחוגים ("אזורים") כדי לתת מענה לאקדמאים וחוקרים מקומיים.
שימור מדעי

מוחמד סנאוללה חאן מונה לסקר הארכאולוגי של הודו ב-29 ביוני 1917, מציין בכך את הקמת ענף המדע. תחומי האחריות העיקריים שלו כללו שימור וטיפול כימי של חפצי אמנות ממוזיאונים וחפצי אמנות אחרים. ארכאולוג כימאי פיקח אז על הקמת מעבדה במוזיאון ההודי בכלכותה, שהועברה מאוחר יותר לדהראדון בשנים 1921–1922. היקפו ופעילותו של ענף המדע התרחבו מאוד יחד עם הרחבת הסקר וזמן קצר לאחר העצמאות. אלה כללו מחקר מעמיק, טיפול במונומנטים, ניתוח שרידי חומרים, קביעת הסיבות להידרדרות ונקיטת פעולות מתקנות לשימור כימיקלי.
הערות שוליים

1 2  "History of ASI".
1 2 3 4 5 6  Huxley, Andrew (2010). "Dr Führer's Wanderjahre: The Early Career of a Victorian Archaeologist". Journal of the Royal Asiatic Society. 20 (4): 496–498. doi:10.1017/S1356186310000246. ISSN 1356-1863. JSTOR 40926240. S2CID 162507322.
↑  Huxley, Andrew (2011). "Mr Houghton and Dr Führer: a scholarly vendetta and its consequences". South East Asia Research. 19 (1): 66. doi:10.5367/sear.2011.0030. ISSN 0967-828X. JSTOR 23750866. S2CID 147046097.
↑  Bühler, G. (1895). "Some Notes on Past and Future Archœological Explorations in India". Journal of the Royal Asiatic Society of Great Britain and Ireland: 649–660. ISSN 0035-869X. JSTOR 25197280.
↑  Weise, Kai (2013). The Sacred Garden of Lumbini: Perceptions of Buddha's birthplace (באנגלית). UNESCO. pp. 63–64. ISBN 978-92-3-001208-3. ארכיון מ-2 ביוני 2022. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2  WILLIS, MICHAEL (2012). "Dhār, Bhoja and Sarasvatī: from Indology to Political Mythology and Back". Journal of the Royal Asiatic Society. 22 (1): 152. ISSN 1356-1863. JSTOR 41490379.
↑  Führer, Alois Anton (1897). Monograph on Buddha Sakyamuni's birth-place in the Nepalese tarai. Allahabad : Govt. Press, N.W.P. and Oudh.
1 2  Ghosh, Durba (במרץ 2023). "Stabilizing History through Statues, Monuments, and Memorials in Curzon's India". The Historical Journal (באנגלית). 66 (2): 348–369. doi:10.1017/S0018246X22000322. ISSN 0018-246X. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Taxila in Focus: 100 years since Marshall". stories.durham.ac.uk (באנגלית). נבדק ב-2022-04-05.
↑  Monuments
↑  ORGANIZATION CHART
↑  Websites of ASI Circles
↑  "The Asiatic Society". אורכב מ-המקור ב-8 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Museums
↑  Central Archaeological Library
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257978005171  BnF: cb13196717q (data)  GND: 25827-1  ISNI: 0000 0004 1765 940X  LCCN: n80067323  SUDOC: 035567562  VIAF: 139591045   WorldCat (עם VIAF): 139591045 
אלכסנדר קנינגהם
סר אדוארד צ'ארלס באק (1838–1916), עובד מדינה בבנגל, הודו
הרברט צ'פמן

הרברט צ'פמן (19 בינואר 1878–6 בינואר 1934), היה מאמן כדורגל אנגלי מצליח ורב השפעה, ששינה מן היסוד את תפקיד המנג'ר בכדורגל האנגלי; חדשן טקטי ואדמיניסטרטיבי, שהעמיד שתי קבוצות דומיננטיות בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים: האדרספילד טאון וארסנל, וזכה עם כל אחת מהן פעמיים באליפות הפוטבול ליג ופעם אחת בגביע ה-FA.
ביוגרפיה > קריירה כשחקן

צ'פמן נולד בשפילד, בנו של כורה פחם. במקצועו היה מהנדס, ובמקביל שיחק כדורגל חובבני במספר קבוצות. בשלהי הקריירה שלו היה למקצוען, בקבוצת נורתהאמפטון טאון. כשחקן לא התבלט ולא הגיע מעולם לליגות הבכירות. החל ב-1907 שימש כמנג'ר-שחקן בנורתהאמפטון, אותה הצעיד מתחתית הליגה הדרומית לצמרתה. כך החלה הקריירה השנייה שלו, כמאמן, שבה זכה להצלחה ברמות הגבוהות ביותר.
ביוגרפיה > קריירה כמאמן > לידס סיטי

ב-1912 התמנה לתפקיד מזכיר המועדון לידס סיטי מהליגה האנגלית השנייה. במונחים מודרניים יש לראות את תפקיד המזכיר כזה של מאמן או מנג'ר, כאשר לצ'פמן עצמו היה חלק רב באבולוציה של המשרה. בלידס העמיד קבוצת צמרת, אך לא הצליח להעלותה לליגה הבכירה. לאחר מלחמת העולם הראשונה פורק המועדון, בשל אי-סדרים כספיים. רבים מהמעורבים בקבוצה הורחקו מכדורגל לכל החיים, אולם צ'פמן הצליח למלט עצמו מגורל זה, בטענה שלא היה אחראי לתשלומים הלא חוקיים.
ביוגרפיה > קריירה כמאמן > האדרספילד טאון

לאחר השערורייה בארסנל עבד צ'פמן זמן מה כמנהל מפעל. ב-1920 קיבל לידיו את המושכות במועדון שלא מכבר עלה לליגה הראשונה, האדרספילד טאון. הקבוצה שבנה צ'פמן בהאדרספילד הייתה לטובה ביותר באנגליה, זכתה בגביע ה-FA ב-1921-1922 והייתה לקבוצה הראשונה אי פעם שזכתה בשלוש אליפויות רצופות, החל ב-1923-1924. השלישית מבין האליפויות לא נרשמה על שמו של צ'פמן, שנענה להצעה כספית מפתה מטעם ארסנל, ועבר ב-1925 לנהל את המועדון הלונדוני.
ביוגרפיה > קריירה כמאמן > ארסנל

המשימה שעמדה בפני צ'פמן בהגיעו לדרום לא הייתה קלה: קבוצות מהצפון שלטו בכדורגל האנגלי, ובראשן האדרספילד טאון האימתנית, שהוא עצמו בנה. עד אותה עת לא זכתה אף קבוצה מלונדון באליפות הליגה הראשונה, וארסנל בפרט הייתה קבוצת מרכז טבלה חסרת השראה, שאיש לא ציפה ממנה לשנות מצב עניינים זה. במאי 1925 הכריז המנג'ר החדש של ארסנל כי הוא צופה שייקח לו חמש שנים להפוך את ארסנל לקבוצה מנצחת, תחזית שהתבררה כמדויקת עד כדי ימים בודדים. ב-26 באפריל 1930 ניצחה ארסנל בגמר גביע ה-FA את האדרספילד טאון 2-0, תוצאה שסימנה חילופי משמרות: ארסנל ירשה את האדרספילד כקבוצה הדומיננטית בכדורגל האנגלי, בראשית שנות השלושים, עם שתי אליפויות, שהושגו בעזרת תצוגות כדורגל התקפי וחדשני.
צ'פמן מת לפתע ב-1934, בגיל 55, מדלקת ריאות, באמצע עונה שסופה היה באליפות שלישית של ארסנל. המועדון אותו שם על המפה, תרתי משמע (הוא שכנע את הרשויות לשנות את שמה של תחנת התחתית הסמוכה לאצטדיון ארסנל), המשיך וזכה עד תום העשור בשלושה תארים נוספים. אף מאמן לפניו לא זכה באליפות עם שתי קבוצות שונות. בהייבורי הוצב פסל בדמותו, מאת הפסל יעקב אפשטיין. שבעים שנה לאחר מכן הוצב הפסל בחלקו הפנימי של אצטדיון האמירויות, ביתה החדש של ארסנל.