stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ח'ווארזם
היסטוריה > ח'ווארזם לאחר הכיבוש המונגולי (1231–1511)

סופה של האימפריה הח'ווארזמית, סימן את הפסקת השימוש הרשמי בתואר ח'ווארזמשאה על ידי שליטים ומושלים מקומיים שם. הערים הגדולות של ח'ווארזם, כולל סמרקנד, בוכרה וגורגנז', נהרסו כמעט לחלוטין, ואוכלוסיות רבות נטבחו. לאחר הכיבוש, אזורי ח'ווארזם עברו לשליטת המונגולים. הם נוהלו כחלק מהאימפריה המונגולית, והפכו לחלק ממערכת השלטון הרחבה שהקים ג'ינג'יס ח'אן. השליטה המונגולית הביאה לשינויים דמוגרפיים וכלכליים משמעותיים. האזור נפתח יותר לסחר בין-לאומי תחת שלטון המונגולים, שקידמו את המסחר לאורך דרך המשי.
לאחר מותו של הח'ווארזמשאה האחרון, ג'לאל א-דין ב-1231, חלק מצבאו נשאר נאמן לאימפריה הח'ווארזמית הלא קיימת. המשפחות שלהם היגרו לאנטוליה שבטורקיה של היום והם שמרו על המסגרת הצבאית שלהם כשכירי חרב בין השנים 1231 ו-1246. צבא זה כונה ח'וואראזמיה. הם פעלו במסופוטמיה עילית, אנטוליה, סוריה וארץ ישראל. הם שינו את נאמנותם מספר פעמים, ולעיתים קרובות פעלו באופן אוטונומי לפני שהובסו ונהרסו על ידי האיובים.
לאחר מותו של ג'ינג'יס ח'אן, האימפריה המונגולית התפצלה לארבע ח'אנות מרכזיות: ח'אנות צ'אגאטאי (כיסתה חלקים נרחבים ממרכז אסיה, כולל שטחים נרחבים באוזבקיסטן של היום), האילח'אן (ששלט בחלק הדרום-מערבי של האימפריה המונגולית, בתחומי את פרס (איראן של היום), עיראק, וחלקים מטורקיה). אורדת הזהב (שלטה בשטחים נרחבים במזרח אירופה ובאסיה המרכזית), ושושלת יואן (במזרח אסיה, בסין).
אזור ח'ווארזם עבר לשליטה של ח'אנות מקומיות: החלק הצפוני, כולל אורגנץ' ואזור הסיר דריה (Jaxartes) התחתון נכללו בתחומי ח'אנות אורדת הזהב, ששלטה בדרום רוסיה ובערבות אוגוז-צ'יפצ'אק במשך 140 שנה. החלק הדרומי, כולל כאת' שירדה למעמד של כפר בלבד, וחיווה שעלתה לגדולה, היו בשליטת ח'אנות צ'אגאטאי מטרנסאוקסניה. במאה ה-14 התפצלה ח'אנות צ'אגאטאי לשני חלקים: מערבי ומזרחי. חלוקה זו נותרה במקומה עד 1350, כאשר השושלת הסופית תפסה את השלטון בח'ווארזם.
הנקודה הארץ-ישראלית
בשנת 1244, שכר סולטאן מצרים האיובי, את חרבם של גדודי הח'ווארזמים שחנו באותה עת באזור המרכזי של נהר הפרת. שליח של השליט המצרי נפגש עם המנהיג הח'ווארזמי ברכה חאן והלה הסכים לצאת ממקום מושבו לכוון ארץ ישראל, כדי להילחם כנגד הצלבנים בארץ ישראל. ב-11 ביולי 1244, הח'ווארזמים פשטו על ירושלים, החריבו את העיר, וביצעו טבח נרחב בתושביה הצלבנים. כעבור כמה חודשים בלבד, הח'ווארזמים השתתפו בקרב הירביה (אוקטובר 1244), בו הם הביסו את הצבא הצלבני בתמיכת הכוחות האיוביים. בסיכומו של הקרב, הושמד הצבא הנוצרי של מדינת הצלבנים וקרב הירביה זכה לשם חיטין השנייה. הח'ווארזמים פשטו בארץ ישראל כארבה, תחילה הופיעו מול חומות יפו ומשלא הצליחו להיכנס לעיר תחת איום לתלות את אדונה שהיה בידם המשיכו לכוון עכו וגדודיהם התפרשו בגליל ותקפו את נצרת וצפת. בשנת 1245 יצא הסולטאן המצרי בראש צבא ושם מצור על דמשק שנכנעה לאחר חצי שנה של קרב עיקש. הח'ווארזמים שקיוו לקבל את דמשק כתשלום על השתתפותם בקרב ותרומתם לניצחון נאלצו להסתפק בשטח שהיה בעבר בשליטה צלבנית ונרכש בעמל רב במסעי הצלב הקודמים. שליט עבר הירדן, שותפם של הצלבנים בקרב הירביה, חזר וכבש את יהודה ושומרון מידי המצרים. שותפם השני, תקף את המחנה העיקרי של הח'ווארזמים באביב 1246 והביא עליהם את סופם, כאשר ראשו של מנהיגם ברכה חאן הובא בפני המנצח שישב בעיר חלב. ככל הנראה הם נטמעו בתוך האוכלוסיות המקומיות, עד שנעלמו כמעט לגמרי מהזירה ההיסטורית במזרח התיכון. כך תמה תקופת פעילותם באזור ארץ ישראל, שהייתה קצרה אך השפיעה רבות על מאזן הכוחות ועל המשך השליטה בירושלים.
היסטוריה > ח'ווארזם לאחר הכיבוש המונגולי (1231–1511) > השושלת הסופית

השושלת הסופית (אנ') השתייכה לשבט המונגולי ח'ונגירד (אנ') צאצאים לאחד מאחיו של ג'ינג'יס ח'אן, שתמכה בו צבאית כאשר התחיל את כיבושיו. השליט הסופי הראשון, חוסיין סופי, השתלט על גורגנז' ועל שאר החלק הצפוני של ח'ווארזם. נטבעו מטבעות במחוז עבורו החל משנת 1364. על בסיס מטבעות שטובעו ובהם מוגדר ש"השלטון הוא עבור אלוהים" חוקרים משערים ששושלת זו ניסתה ליצור שלטון אסלאמי תיאוקרטי בח'ווארזם. חוסיין ניצל את חוסר השקט שפקד את ח'ווארזם ואת טרנסוקסאניה באותה תקופה ותפס את כאת' ואת חיווה שהוקצו לח'אנים של צ'אגאטאי. פלישה זו, לשטח שנחשב כשטח צ'אגאטאי, הובילה בסופו של דבר לעימות עם האמיר טימור. בזמן כיבוש כאת' וחיווה לא היה בטרנסוקסאניה שליט שיכול היה להגיב, אך ב-1369 איחד טימור את האזור תחת שלטונו. טימור הרגיש חזק מספיק כדי לדרוש את החזרתם של כאת' וחיווה מידי חוסיין סופי בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-14. הסכסוך התפתח לקרב שבסופו כאת' נכבשה, חוסיין נסוג לגורגנז' ומת שם. אחיו יוסוף סופי, קבל את השליטה והתפתחו סדרה של קרבות שבסופם כאת' וחיווה נשארו בידי טימור שראה בח'ווארזם יריב לסמרקנד ובמהלך חמש מערכות גורגנז' נהרסה ונשרפה כליל ב-1388. טימור גירש את כל בעלי המלאכה לסמרקנד, וציווה לחרוש ולזרוע את אתר העיר בשעורה.מכאן ואילך איבדה ח'ווארזם חלק ניכר מחיוניותה הכלכלית, המסחרית והתרבותית ומעולם לא התאוששה במלואה מההרס הטימורי. ממשיך השושלת, סולימאן סופי, עשה יד אחת עם אורדת הזהב כדי להתקומם כנגד השלטון הטימורי. התקוממות שנמחצה על ידי טימור.
היסטוריה > ח'ווארזם לאחר הכיבוש המונגולי (1231–1511) > התקופה הטימורית

בסוף המאה ה-14, האזור עבר לשליטת האימפריה הטימורית, שהוקמה על ידי טימור לנג. טימור בנה חלקית את גורגנז' וכרבע מח'ווארזם כדי להצדיק את דרישות השלטון עליה. בשלב זה, השושלת הסופית אבדה את עצמאותה. הטימורים הקימו ממלכה שהשתרעה על פני אזורים נרחבים במרכז אסיה, וכללה גם את ח'ווארזם. הסופים שמרו על כוח מסוים במחוז, כאשר בודדים מהם שימשו כמושלים עבור שלטונות האזור והמשיכו למלא תפקיד משפיע באימפריה הטימורית. הם מוזכרים בכתובים גם בהקשר למרידות שכשלו. קשרי נישואין הדוקים התקיימו בין צאצאי השושלת הסופית, לבין השושלת הטימורית במהלך המאה ה-15, שבה נשלטה ח'ווארזם לרוב על ידי הטימורים, אם כי לעיתים נפלה לידי הח'אנים של אורדת הזהב כמו גם לידי האוזבקים. צפון ח'ווארזם איבדה שוב ושוב מחשיבותה. ח'ווארזם, ובמיוחד האזור הצפוני שלה, נותרה הרוסה לחלוטין, ובעיקר התוצאה החשובה ביותר של מלחמתו של טימור הייתה הרס מערכת ההשקיה. לבסוף הפכה חיווה לעיר הראשית של ח'ווארזם.
היסטוריה > ח'אנות חיווה (1511–1920) > השם

השם "ח'אנות חיווה" היה בשימוש של היסטוריונים רוסיים החל מהמאה ה-18 למה שכונה בידי שוכני המקום כ"ארץ ח'ווארזם". ח'אנות חיווה הייתה אחת הח'אנות האוזבקיות (שלוש המדינות שהיו קיימות בטראנסאוקסניה (אוזבקיסטן המודרנית) בזמן השתלטות האימפריה הרוסית במאה ה-19, כלומר ח'אנות בוכרה (1500–1920), חיווה (1512–1920) וקוקאנד (1710–1876 בקירוב).
היסטוריה > ח'אנות חיווה (1511–1920) > תקופת שלטון השייבאנים - הערבשהים (השושלת השייבאנית) (1511 - עד המאה ה-17)

בתחילת המאה ה-16 היה ח'ווארזם במצב גרוע יותר מאשר אזורים אחרים במרכז אסיה בשל האירועים בתקופת טימור. סיום השלטון של השושלת הטימורית באזור התאפיין בסוף המאה ה-15 בקרבות ובמאבקים בין יורשיו, שבהם ח'ווארזם לא הייתה מעורבת ישירות, אולם שימשה אזור מקלט/מעבר לכוחות שנאבקו על השליטה בח'ורסאן (ראה סולטאן חוסיין באיקארה (אנ')). מצפון מערב סיביר הגיעו שבטים טורקים-מונגולים, האוזבקים, שם שמשערים שהם אימצו מהשליט המוסלמי של אורדת הזהב, אוז בג.
בשנת 1505 שייבאני ח'אן האוזבקי שייסד את השושלת השייבאנית (אנ') ששלטה בטראנסאוקסניה ובבוכרה כבש לראשונה את ח'ווארזם, אך היא נפלה לאחר זמן קצר לידי השושלת הספווית, האיראנית. על רקע התנגדות של התושבים המקומיים הסונים, לשלטון הפרסי השיעי, בשנת 1511 נכבש האזור שוב, הפעם על ידי קבוצה של אוזבקים שלא השתתפו במערכות שייבאני, צאצאי ערבשאה אחד מנכדי נכדיו של יוכי, בנו של ג'ינג'יס ח'אן, מכאן השימוש הנפוץ בעבודה המחקרית המודרנית בשם "השושלת הערבשאהית". שושלת זו הייתה לעיתים קרובות יריבה של השושלות האוזבקיות צאצאי שייבאני ח'אן ששלט בבוכרה. שתי השושלות מכונות לעיתים בשם השושלת השייבאנית.
בראשית דרכם הכניעו האוזבקים הערבשהים את הטורקמנים באזורים שממערב ומדרום לח'ווארזם ולאחר מותו של השאה הספווי, איסמעיל בשנת 1523, כבשו אזורים גם בצפון ח'וראסאן. השושלת הערבשאהית הביאה עמה את מנהגי נוודי הערבה וכך נותרה הסמכות המרכזית חלשה ביותר. הבירה במשך רוב המאה ה-16 הייתה באורגנץ'. במהלך המאה ה-16 הייתה ח'ווארזם מורכבת מקונפדרציה של נסיכויות עצמאיות כמעט, בשליטה של סולטאנים עצמאיים באופן חלקי, בני המשפחה השלטת, נציגים של השלטון, כאשר בן המשפחה הבכיר החזיק בתואר ח'אן.
תמהיל האוכלוסייה: השבטים האוזבקים היו המעמד הצבאי השולט במדינה. שבטים ממוצא טג'יקי, היוו את רוב האוכלוסייה בערים ואת רוב משלמי המסים. שלטון הח'אן היה תלוי בתמיכה האוזבקית. כדי להקטין תלות זו, הח'אן מימן יחידות צבא, שכירי חרב ממוצא טורקמני. כתוצאה מכך, הלך וגדל חלקם של הטורקמנים באוכלוסיית האזור. האוכלוסייה כללה חקלאים לאורך הנהר, בעיקר טורקים, ונוודים או נוודים למחצה הרחק מהנהר. באמצע המאה ה-16 נתפסו עבדים פרסים רוסים וטורקים רבים על ידי הטורקמנים. לפני ובמהלך תקופה זו, אל האזור המיושב הסתננו יותר ויותר אוזבקים מהצפון עם הניבים הטורקיים שלהם. התפתחה מה שהוא בתקופה המודרנית השפה האוזבקית, בעוד השפה האיראנית המקורית, הח'ווארזמית, גוועה. האזור הביצתי של הדלתא התחתונה היה מאוכלס יותר ויותר על ידי בני קאראקלפקסטן. בגבול הצפוני היו נוודים קאזחים. הנוודים הטורקמנים שילמו מיסים לח'אן והיו חלק גדול מצבאו, אך לעיתים קרובות מרדו בו.
יחסי חוץ ופנים: יחסי הח'אנות עם אמירות בוכרה היו מתוחים. במהלך המאה ה-16 נכבשה הח'אנות על ידי הבוכרים מספר פעמים. השליטים הערבשהים נאלצו להימלט ולמצוא מקלט במדינות שכנות או הוצאו להורג. כתוצאה מהביזור של השלטון והעצמאות של הנסיכויות, התרבו הסכסוכים הפנימיים. סמכות מרכזית חלשה וסכסוכים פנימיים היו משמעותיים במיוחד עבור מערכת ההשקיה: הערבשהים יכלו להחזיק בתעלות מקומיות, אך לא בתעלות המדינה העיקריות של השושלות הקודמות.
היסטוריה > התקופה הסובייטית (1920–1991) > הרפובליקה הסובייטית העממית של ח'ווארזם (1920–1924)

הרפובליקה הסובייטית העממית של ח'ווארזם (KPSR) היוותה חלק מההתארגנות הסובייטית במרכז אסיה, הוקמה כתוצאה מהפלת הח'אנות על ידי כוחות סובייטים לאחר המהפכה הבולשביקית ברוסיה, בסיוע תנועת חיווה הצעירה, שלא הייתה מרוצה מהמערכת הקיימת של הח'אנות. השלטון המקומי שזה עתה הוקם הורכב בעיקר מנציגי אנשי חיווה הצעירה. עם הקמת הממשלה ביקש הרוב להקים צורת ממשל מודרנית, שתכבד את ערכי האוכלוסייה המקומית ותיישם רפורמות במוסדות הדת תוך שמירה מסוימת על מסורת המדינה הלאומית. באותה התארגנות הוכרזו גם הרפובליקה העממית הסובייטית של בוכרה (BPSR), הרפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית האוטונומית של טורקיסטן (TASSR) והפרובינציה האוטונומית של קאראקלפקסטן (Karakalpakstan AP). גם ימיה של הרפובליקה הסובייטית העממית של ח'ווארזם היו קצרים.
היסטוריה > התקופה הסובייטית (1920–1991) > שילוב בברית המועצות (1924–1991)

בשנת 1924 הרפובליקה הסובייטית העממית של ח'ווארזם שולבה לבסוף בברית המועצות. הסובייטים נקטו באסטרטגיה מתוחכמת לנטרול שני המכנים המשותפים שסביר להניח שיאחדו את מרכז אסיה נגד המשך השליטה ממוסקבה: התרבות האסלאמית והאתניות הטורקית, חלוקת האזור ההיסטורי הגדול יותר של ח'ווארזם ושטחי הח'אנות לשעבר, והקמתן של חמש רפובליקות סובייטיות סוציאליסטיות באזור: בשנת 1924 החלק המערבי הפך ל־SSR הטורקמני (לאחר 1991 טורקמניסטן) וצפון ח'ווארזם הפך - SSR האוזבקי (לאחר 1991 אוזבקיסטן), רבות מהעיירות העתיקות של ח'ווארזם שוכנות כיום באזור ח'ווארזם שבאוזבקיסטן. כמו כן נוצרו ה־SSR טג'יקי (לאחר 1991 טג'יקיסטן) בשנת 1929, בשנת 1936 הפך החלק הצפון-מערבי ל-SSR הקזחי (לאחר 1991 קזחסטן) ו ל-SSR הקירגיזי (לאחר 1991 קירגיזסטן). התוכנית הייתה להפוך לחמש מדינות חדשות, שהתפתחותן הנפרדת תחת מעקב צמוד וחסות איתנה ממוסקבה תמנע את הופעתה של זהות לאומית "טורקיסטנית" ואידאולוגיות נלוות כמו פאן-טורקיזם או פאן-אסלאמיזם. וה ASSR של קאראקלפקסטן (ASSR, רפובליקה סובייטית אוטונומית, חלק מרפובליקה סובייטית גדולה יותר, עם אוטונומיה מוגבלת יותר) נכלל כחלק מה-SSR הקזחי כמחוז קאראקלפק.
השילוב במערכת הסובייטית בוצע באמצעות יישום כלכלה מתוכננת ותקשורת משופרת, באמצעות מסגרת השליטה המוסדית והאידאולוגית הקומוניסטית ועבור גברים צעירים, באמצעות שירות חובה בצבא האדום. כלכלת האזור התעוותה עוד יותר כדי לענות על צורכי המתכננים המרכזיים. הדת, הערכים והתרבות המסורתיים דוכאו, אך בתחומים כמו חינוך, בריאות ורווחה נהנו תושבי מרכז אסיה במידה מסוימת מהשתתפותם הכפויה במערכת.
היסטוריה > לאחר התפרקות ברית המועצות (1991 - עד היום)

הרפובליקות המוסלמיות, כלומר אזרבייג'ן, קזחסטן, קירגיזסטן, טג'יקיסטן, טורקמניסטן ואוזבקיסטן השתייכו לאימפריה שאוכלוסייתה דורגה בשנת 1990 במקום השלישי, אחרי סין והודו. במשך עשרות שנים הם היו יצרניות הנפט העיקרית והם עדיין הבעלים של רבע מעתודות היער של כדור הארץ וחלק שווה מהמים המתוקים שלו. אף אל פי שניתן להכיר ברפובליקות אלה כמדינות עשירות, יש להן הרבה בעיות פוליטיות, חברתיות, כלכליות ואקולוגיות. בעיות כאלה משפיעות על היחסים בין המדינות, לעיתים בעקיפין ולעיתים במישרין.
דגל הרפובליקה סוציאליסטית הקזחית ושל קזחסטן עד 1992
דגל קזחסטן לאחר 1992
דגל וסמל אוזבקיסטן
דגל טורקמניסטן
דגל טג'יקיסטן
דגל טג'יקיסטן
בעיות הנובעות ממצב דמוגרפי: בהתאם למפקד שבוצע ב־1989, הרפובליקות המוסלמיות הגיעו לאוכלוסייה של 56,150,000 בני אדם. מתוכם רק כ-10,000,000 רוסים. כמו כן יש מיעוט טג'יקי גדול באוזבקיסטן ומיעוט אוזבקי גדול בטג'יקיסטן.
בעיות של גבולות: החלוקה למדינת שבוצעה על ידי הסובייטים, הייתה שרירותית ולא התחשבה תמיד בתמהיל האוכלוסייה בכל אזור.
שיעור ילודה מדאיג: שעור הצעירים בגיל העבודה במדינות אלו גדול מאוד ובהתאם גדול מאוד שעור האבטלה בקרבם.
מצב כלכלי - סיפורה של כותנה: השיטה הכלכלית הריכוזית של ברית המועצות יצרה מצב שבו נוצר פיגור במערכות התעשייה במדינות אלו. כך הפכה אוזבקיסטן ליצרנית וספקית הכותנה הראשית של ברית המועצות תוך התעלמות משקולי כדאיות ורוח ותוך שמירת ערכי השינוע באופן מלאכותי לנמוכים מאד.
מצב אקולוגי : הסובייטים עשו שימוש מאסיבי בכימיקלים חקלאיים רעילים. הם הפיצו טונות של די.די.טי. שטחי יבול רבים עדיין עמוסים ברעל. באזורים מסוימים המאופיינים בשימוש לרעה בחומרי הדברה, שיעור תמותת התינוקות גבוה פי שניים מאשר באזורים נקיים וסמוכים יותר.
טרגדיה בימת ארל: הרצון להעלות את תפוקת הכותנה של מרכז אסיה באמצעות השקיה נרחבת ויישום אינטנסיבי של חומרי הדברה וחומרי ניקוי ייבשו וזיהמו את הנהרות שקיימו בעבר את ימת ארל. כתוצאה מכך הימה התכווצה וכמעט שנעלמה מישורי המלח שנותרו לאחר ההתייבשות גורמים גם הם לתחלואה (בעיקר מחלות ריאה), עקב סופות האבק שנסחף מהם. גם פרנסת תושבי האזור שהתמקדה בדיג נהרסה, וכיום נמליהם מרוחקים קילומטרים רבים מהימה.
מחלות: הסביבה של ארל מכוסה חולות מזוהמים, דבר היוצר בעיות בריאותיות גדולות עבור התושבים המקומיים.
זיהום: הצמיחה התעשייתית, המתבצעת במהירות מציבה מיליוני אזרחים סובייטים לשעבר החיים בערים בסכנה של מחלות נשימתיות ומחלות מקצרות חיים אחרות בגלל האוויר הנושא מזהמים פי חמישה ויותר מהגבול המותר. כמעט שלושה רבעים מהמים העיליים של המדינה מזוהמים. חד פעמי אינו מטופל כלל. פסולת תעשייתית ואנושית מאיימת להרוג מקורות מים.
שחיתות: שוחד הוא מטבע עובר לסוחר במדינות אלו.
קיצוניות אסלאמית: קרבות פרצו בקירגיזסטן, טג'יקיסטן ואוזבקיסטן בין מורדים אסלאמיים שפעלו מבסיסים בטג'יקיסטן וביצעו כמה התקפות באזור הררי מרוחק המשתרע בקירגיזסטן ואוזבקיסטן. המתקפות העמיקו את החששות בקרב מדינות מרכז אסיה. כי כוחות אסלאמיים קיצוניים מנהלים מאמץ מרוכז לערער את היציבות באזור. יש השפעה של כוחות הטאליבן מאפגניסטן ופליטים משם זורמים לאזור.
אופוזיציה: הועלו טענות שהמשטר אינו מבחין בין כוחות קיצוניים המשתמשים באסלאם כתירוץ להתמרדות לבין מאמינים שוחרי שלום. החשש הוא שאפילו מאמינים שוחרי שלום עלולים להתחיל להזדהות עם איסלאמיסטים מיליטנטיים. בקירגיזסטן, בקרב כמה אינטלקטואלים, יש אמונה כי הממשלה משתמשת בפעולות טרור כאלה כאמתלה לכפות את רצונם על האזרחים.
גורמים זרים: טורקיה ורוסיה בעלי עניין באנרגיה האזורית.
היהודים בח'ווארזם > נתונים דמוגרפיים

נוסעים רוסיים במאה ה-18 וה-19 ולאחר מכן נוסעים בריטיים והודים במאה ה-19 כינו את היהודים שחיו באמירות בוכרה, ח'אנות חיווה וח'אנות קוקנד שבהן היו קהילות יהודיות גדולות שדברו בניב יהודי טג'יקי, "יהודים בוכריים". ככלל כינוי זה ניתן בספרות ליהודי מרכז אסיה וליהודי ח'ווארזם בכלל. לא קיימים נתונים מספריים מהימנים על מספרם לפני המאה ה-19, אולם במאה ה-19 הוערך מספרם בכ - 13,600 נפשות (במרכז אסיה כולל בח'ווארזם) בעוד שעל פי מפקדי אוכלוסין רוסיים הגיע מספרם לאחר מלחמת העולם השנייה לכ-28,000 נפשות ובסוף המאה ה-20 לכ-85,000 (מספר כולל שליהודים ממוצא זה החיים גם בישראל).
היהודים בח'ווארזם > היסטוריה > העת העתיקה

ההיסטוריה של היהודים בח'ווארזם מורכבת ממקורות היסטוריים שונים, רבים מהם עקיפים או מקוטעים. המקורות הראשונים מתבססים על אגדות והשערות. אגדה בוכרית-יהודית מספרת שהיו אלה אשורים, שלאחר שכבשו את ממלכת ישראל (722 לפנה"ס) שגירשו חלק גדול מאוכלוסייתה (שבטי ישראל האבודים) לבוכרה ומשם התפזרו במרכז אסיה. ישנם חוקרים המשערים שהיהודים הראשונים התיישבו בנווה המדבר של מארב, בחלקים הדרום-מערביים של טורקמניסטן של ימינו הגובלת עם ח'ווארזם, בתקופת השלטון האחמני זמן מה לאחר 559 לפנה"ס, בקשר אפשרי לגלות בבל (המאה ה-6 לפנה"ס). קיימת גם השערה שיהודים הגיעו לאזור יחד עם צבאות אלכסנדר מוקדון. סברה נוספת היא שההתיישבות קרתה לאחר חורבן בית המקדש השני בשנת 70 לספירה.
מבחינה ארכאולוגית, נתגלו בטורקמניסטן גלוסקמאות מהמאה ה-5 עם כתובים בעברית. ישנם גם עדויות בסיפורי התלמוד על המצאות יהודים במחוזות אלו. על פי הערה בטקסט הפרסי, "ערי הבירה של מחוזות אירן (אנ')", שהושלם בסוף המאה השמינית או תחילת המאה התשיעית לספירה וששרד, והנותן רשימה ממוספרת של ערי אראנשהר (אירן), תולדותיהן וחשיבותן להיסטוריה הפרסית, Naresh, מייסד כ'את (בירת ח'ווארזם בתקופה ההיא), היה בנו של יהודי.
היהודים בח'ווארזם > היסטוריה > ימי הביניים > התקופה האסלאמית

ישנם חוקרים הסוברים שעדות להמצאות יהודים בח'ווארזם בתקופת הכיבוש המוסלמי, נמצאת בכתביו של אל-טברי המתאר כיצד השאה המקומי בח'ווארזם התייעץ עם יועץ חצר שלו שמכונה "אכבר", שהיה מקובל ככינוי לחכם יהודי, על מנת לקבוע אם להיערך לפשיטה של קוטאיבה.
בתקופת שלטונה של האימפריה הח'ווארזמית (1077–1231), הייתה ח'ווארזם מרכז תרבותי ואינטלקטואלי משמעותי. גאוגרפים והיסטוריונים אסלאמיים מוקדמים כמו אל-בירוני, מספקים תיאורים של האזור ואוכלוסייתו, כולל קהילות יהודיות, אם כי לעיתים קרובות באופן משיק. מסמך שכתב של אל-טברי מתאר כיצד יהודי מארב (כמו גם הזורואסטרים והנוצרים) הוכרו כאהל אל-ד'ימה בשנת 739 לערך, קהילה החייבת בתשלום מיסים לממשל המוסלמי. ישנן עדויות שיהודים במרכז אסיה אולצו ללבוש בגדים צהובים.
היהודים בח'ווארזם > היסטוריה > ימי הביניים > התקופה המונגולית והתקופה הטימורית

הפלישה המונגולית במאה ה-13, בראשות ג'ינג'יס חאן, החריבה ערים רבות במרכז אסיה, כולל בח'ווארזם. בעוד שהמונגולים היו לעיתים קרובות סובלניים כלפי דתות שונות, ההרס שנגרם על ידי פלישותיהם השפיע על כל הקהילות, כולל היהודים. נותרו רק עקבות מזדמנים של עדויות אודות היהודים עד להיעלמותם בתחילת המאה השש עשרה.
לאחר התקופה המונגולית, האימפריה הטימורית (מאות 14–15) שלטה ברוב מרכז אסיה. בתקופה זו החלו קהילות יהודיות להתעורר באזורים מסוימים. בראשית המאה ה-14 הוגבל מספר היהודים והנוצרים שהורשו להתיישב בח'ווארזם (בבירה אורגנץ), ל-100 בתים של כל קהילה. מסורות משפחתיות של יהודים מצביעות על כך שעד סוף המאה ה-14 או תחילת המאה ה-15 הועברו על ידי טימור מספר אורגי משי יהודים מסבזוואר, שיראז ובגדאד למרכז אסיה, שם השתלבו בהדרגה בקהילות היהודיות המקומיות. היהודים עסקו בעיקר במסחר ובמלאכת יד (צביעת בדים ואריגת משי). סביר להניח שהם נהנו מחופש יחסי תחת שליטים מוסלמים שונים בתנאי שישלמו את הג'יזיה (מס שהוטל על לא-מוסלמים). נתיבי מסחר כמו דרך המשי הקלו ככל הנראה על תנועת היהודים. הסוחרים היהודים, נודעו בתפקידם בסחר למרחקים ארוכים ברחבי מרכז אסיה, המזרח התיכון ואפילו סין.
היהודים בח'ווארזם > היסטוריה > העת החדשה > השלטון הרוסי הצארי וגל הגירה ראשון

במאה ה-19, ח'ווארזם, כמו כל מרכז אסיה, הייתה חלק מהאימפריה הרוסית. השלטונות הצאריים לא התערבו באוטונומיה היהודית, למעט הטלת משרת "הרב הרשמי", בעל תפקידים זהים לאלה שבאזורים אחרים של האימפריה. תחילה הייתה אוירה אוהדת כלפי היהודים שראו בחיוב בדרך כלל, את הפלישה הרוסית. הקהילות היהודיות באזור, השתלבו יותר ויותר בכלכלה ובמבנה הפוליטי של האימפריה הרוסית ונוצרה הגירה למחוזות הרוסיים. במצב הזה, נוצר מעמד של יהודים אמידים ומעמד של יהודים עניים, רוב היהודים העניים הפכו לרוכלים זעירים, לסנדלרים ולספרים (שני העיסוקים האחרונים היו כמעט מונופול יהודי עד סוף המאה). מסוף שנות ה-80 של המאה ה-19 ואילך, הוטלו צעדים מפלים נגד יהודים כולל הגבלות על ההגירה למחוזות אחרים בשטחי מרכז אסיה שהיו תחת שלטון רוסי ישיר. בח'ווארזם נותרה האוכלוסייה היהודית הקטנה אך הייתה חלק מהזהות היהודית הבוכרית הרחבה יותר, שהשתרעה על פני אוזבקיסטן, קזחסטן וחלקים מטורקמניסטן. בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 נוצרה אוירה אנטישמית סמויה וגלויה ברוסיה, אוירה שהביאה בין היתר לגל הגירה של יהודים לירושלים.
היהודים בח'ווארזם > היסטוריה > העת החדשה > תחת ברית המועצות הגירה שנייה ושלישית

לאחר המהפכה הבולשביקית של 1917 התפתחו מתחים צבאיים במרכז אסיה. הרוסים נחלצו לעזרת היהודים בסכסוכים עם מוסלמים ויהודי מרכז אסיה צידדו בעיקר ברוסים, (ומכאן בבולשביקים). הוקמה מחלקה מרכזית, היבסקציה כמתחרה למפלגות הציוניות ולבונד במטרה לדכא הדת ו"הלאומנות הבורגנית", נוצרו ועדות מקומיות לטיפול ביהודים באזורים השונים. בין יתר תפקידיהם היה להקים רשתות חינוך שינחילו את התורות הקומוניסטיות. ועדות אלו היו לרוב מאוכלסות על ידי יהודים אשכנזים בעלי הבנה מועטה ביהודים בני המקום. תחילה שפת ההוראה הייתה עברית ורק מאוחר יותר, בשנים 1922–1923, היא הוסבה ליהודית - טג'יקית. המבנה הקהילתי המסורתי של הקהילות פורק והוועד היהודי של משרד הפנים מינה ועדות יהודיות מקומיות גם בכמה עיירות במה שכונה "תיחום לאומי-טריטוריאלי" של מרכז אסיה.
בשנת 1924 כמעט כל מרכזי האוכלוסייה היהודית הפכו לחלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוזבקית. מרגע זה טושטשה ההשתייכות לפי חבל ארץ ותולדות היהודים התמזגו עם תולדות יהודי מרכז אסיה בכלל.
בתקופה זו נוצרו רשתות חינוך שהנחילו את התורות הקומוניסטיות, הוועדים היהודיים פורקו והוקמו קולחוזים יהודיים. בסוף שנות העשרים ותחילת שנות השלושים היוו יהודי מרכז אסיה רוב מכריע של עובדים בבתי חרושת למשי לסבון ולכותנה. באמצע שנות השלושים נסגרו רוב בתי הכנסת והיו מספר אירועים של עלילת דם. האירועים הללו היוו תמריץ לגל הגדול השני של הגירת יהודי מרכז אסיה. רובם המכריע של המהגרים חצו באופן בלתי חוקי לאיראן או לאפגניסטן, ואז הגיעו לארץ ישראל. או שעברו לאירופה, לצרפת.
בשנים 38–1937, תחת שלטון סטלין, נעצרו כ-1,000 מיהודי מרכז אסיה ביניהם רבים מבני התרבות היהודית החדשה וכמעט כל בני המעמד הגבוה הטרום-סובייטי של יהודי מרכז אסיה שעדיין היו בחיים וכמעט כולם היו מעורבים באופן פעיל בחיי הדת. במהלך מלחמת העולם השנייה (1941-45) שירתו כ-4,000 יהודים ממרכז אסיה בצבא הסובייטי. כ-3,000 מהם נספו.
בשנת 1971 החלה ההגירה השלישית בקנה מידה גדול של יהודים ממרכז אסיה כחלק מהגירה מסיבית של יהודים מברית המועצות. עד 1987 עזבו את ברית המועצות כ-17,000 יהודים בוכרים, כ-15,500 התיישבו בישראל, השאר בארצות הברית, קנדה ואוסטריה.
היהודים בח'ווארזם > היסטוריה > העת החדשה > לאחר התפרקות ברית המועצות הגירה נוספת

לאחר התפרקות ברית המועצות בשנת 1991 היגרו רוב יהודי מרכז אסיה, בעיקר לישראל ולארצות הברית. כיום, הנוכחות היהודית בח'ווארזם היא מינימלית, אם כי מורשת הקהילה נותרה חלק מההיסטוריה הרחבה יותר של היהודים במרכז אסיה. בעוד שבח'ווארזם עצמה לא הייתה קהילה יהודית גדולה או בולטת כמו בערים סמוכות בוכרה או סמרקנד, היא ללא ספק הייתה חלק מהפסיפס המורכב של החיים היהודיים באזור, שהושפע מסחר, הגירה והנוף הפוליטי המשתנה של מרכז אסיה.
ראו גם

זרתוסטרה
זורואסטריות
קרייטים
הרפובליקה הסובייטית העממית של ח'ווארזם
קאראקלפקסטן
התפרקות ברית המועצות
ימת ארל
יהדות בוכרה
יהדות אוזבקיסטן
יהדות טג'יקיסטן
סימנים מקדימים

"סימנים מקדימים" הוא אלבום האולפן השישי של המוזיקאי הישראלי ערן צור, שיצא לאור ב-18 בפברואר 2025. ההפקה המוזיקלית נעשתה על ידי יוסי מזרחי, והניהול האמנותי הופקד בידי דרור נחום. באלבום מתארחת הזמרת קורין אלאל בשיר "שבתות וחגים". האלבום זמין גם במהדורת תקליט.
רשימת רצועות

| מס' | שם | כותב(ים) | מפיק(ים) | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | כל זה היה נכון  | ערן צור | יוסי מזרחי | 3:43 |
| 2. | למחוק ראיות  | צור | מזרחי | 3:48 |
| 3. | פורנוגרפיה  | אבי בללי וצור | מזרחי | 2:51 |
| 4. | תמיד  | צור ועופר מאירי | מזרחי | 3:56 |
| 5. | מי האישה  | צור | מזרחי | 3:37 |
| 6. | עתידות (עם אורי פרוסט)   | צור, אורי פרוסט ואבשלום כספי | פרוסט | 4:19 |
| 7. | סימנים מקדימים  | צור | מזרחי | 3:49 |
| 8. | תגלי לי  | צור ונובה דובל | מזרחי | 3:28 |
| 9. | שבתות וחגים (עם קורין אלאל)   | יהודית רביץ ויענקל'ה רוטבליט | מזרחי | 4:25 |
| 10. | הפינות האפלות  | צור | מזרחי | 4:05 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 38:05 |
הערות שוליים

↑  Eran Tzur ערן צור - אלבום שמספר סיפור זה לא אחד לאחד אבל הכל סב סביב מרכז ברור התקליט החדש - סימנים מקדימים להאזנה← https://nanadisc.lnk.to/Simanim | פייסבוק, באתר www.facebook.com
קרל נטר

| --- | --- |
קארל נטר או שארל נטר
קארל נטר או שארל נטר
 לידה:  14 בספטמבר 1826 י"ב באלול תקפ"ו צרפת שטרסבורג, צרפת
 פטירה:  2 באוקטובר 1882 (בגיל 56) י"ט בתשרי תרמ"ג האימפריה העות'מאנית מקווה ישראל, האימפריה העות'מאנית
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  מקוה ישראל ישראל ישראל
 מקום מגורים:  אלזאס, היישוב הישן
 כינויים נוספים:  Charles Netter
 פעילות בולטת:  תמיכה ושיקום בקרב מתיישבי ארץ ישראל
 ידוע בשל:  הנחת יסוד לחינוך החקלאי בארץ ישראל והקמת יישוב חקלאי בר קבע, מקוה ישראל, היישוב הראשון בתנועת ההתיישבות של הדורות האחרונים, בין מקימי כל ישראל חברים
 תקופת הפעילות:  1860–1882 (כ־22 שנים)
 מקצוע:  פילנתרופ, מנהל בית ספר
 תפקיד:  מנהל בית הספר החקלאי
 השקפה דתית:  השכלה מקיפה ורחבה
 
קַרְל (יעקב קאפל) נֶטֶר (נכתב גם נעטער או נעטטער; בצרפתית: Charles Netter, שַׁארל נטר; 14 בספטמבר 1826, י"ב באלול ה'תקפ"ו – 2 באוקטובר 1882, י"ט בתשרי ה'תרמ"ג) היה פילנתרופ יהודי־צרפתי, ממקימי כל ישראל חברים (כי"ח; אליאנס) ומייסד מקוה ישראל, בית הספר החקלאי הראשון בארץ ישראל.
ביוגרפיה

קרל נטר נולד בי"ב באלול ה'תקפ"ו (14 בספטמבר 1826) בעיר שטרסבורג באלזאס, צרפת להוריו מוייסי (משה) נטר (1787–1880) ומארי לבית וורמסר (1793–1839), בנוסף אליו נולדה בת בשם פרנסואז ובן בשם ליאון. אביו היה נצר למשפחת רבנים ואיש משכיל, אשר התעניין גם ב"חכמות חיצוניות".
נטר למד בבית-המדרש למורים בבֶּלְפוֹר (Belfort) ולאחר סיום לימודיו החל לעסוק במסחר, התגורר בפריז והיו לו עסקים שונים בכמה ערים בצרפת בלונדון ובמוסקבה. נטר הפך לאדם אמיד, והרבה לעסוק גם בענייני ציבור של קהילות יהודיות שונות. הוא יסד בית-ספר למלאכה לילדי ישראל, השתתף בייסודה של חברה להגנה על פועלים ובניית בית מחסה לאמנים עניים.