stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סיני ועוקר הרים
בתקופת התנאים > רבי יונתן בן הרכינס וחכמים

בית שמאי ובית הלל נחלקו בהרבה הלכות, ולכל אחד מהם הייתה לו טענה של רוב: בית הלל יש אתם רוב מניין, בית שמאי יש אתם רוב בניין שהיו חריפים יותר, ויש יתרון בזה מה שאין בזה, ויש יתרון בזה מה שאין בזה.
מעשה שנכנסו זקנים (רבי יהושע, רבי עקיבא, ורבי אלעזר בן עזריה) אצל רבי דוסא בן הרכינס לשאול אותו בדין צרת הבת. אמרו לו: אתה הוא שמתיר הצרות? שאל אותם רבי דוסא: מה שמעתם 'דוסא' או 'בן הרכינס'? אמרו לו 'בן הרכינס'. אמר להם: יונתן אחי הוא שהתיר, בכור שטן הוא (רש"י: חריף ועומד על שמועה ועושה מעשה ואינו שב משמועתו לעשות כרבים), מתלמידי בית שמאי. היזהרו בו, שלוש מאות תשובות יש לו על צרת הבת שהיא מותרת. הלכו אצל רבי יונתן בן הרכינס. שלח ר' דוסא בן הרכינס לאחיו: היזהר, שחכמי ישראל נכנסין אצלך. נכנסו אצל ר' יונתן בן הרכינס וישבו לפניו, והיה מסביר להם והם לא מבינים, מסביר להם והם לא מבינים. החלו החכמים להתנמנם. אמר להם: מה אתם מתנמנמים? החל להשליך עליהם אבנים. ויש אומרים שבשער אחד נכנסו אליו ובשלושה שערים ברחו מפניו. שלח ר' יונתן לאחיו: מה שלחת לי בני אדם שצריכים ללמוד ואמרת לי שהם חכמי ישראל? באו אל רבי דוסא, אמרו לו: אתה מה אתה אומר? אמר להם: על המדוכה הזאת ישב חגי הנביא והעיד שלשה דברים על צרת הבת שתינשא לכהונה, ועל עמון ומואב שהן מעשרין מעשר עני בשביעית, ועל גרי תדמור שהן כשרין לבא בקהל.
מהאגדה מסתבר שסיני עדיף מעוקר הרים.
בתקופת התנאים > רבי אליעזר ורבי אלעזר בן ערך

הוא (רבן יוחנן בן זכאי) היה אומר: אם יהיו כל חכמי ישראל בכף מאזנים, ואליעזר בן הורקנוס בכף שנייה, מכריע את כולם.
אבא שאול אומר משמו: אם יהיו כל חכמי ישראל בכף מאזנים ורבי אליעזר בן הורקנוס אף עמהם, ורבי אלעזר בן ערך בכף שנייה, מכריע את כולם.
רבי אליעזר היה סיני: בור סוד שאינו מאבד טיפה, ולא אמר דבר שלא שמע מפי רבו מעולם. רבי אלעזר בן ערך היה עוקר הרים: כמעיין מתגבר, חריף ומפולפל ומוסיף חכמה על חכמתו מתוך פלפולו. ואבא שאול לא נחלק על תנא קמא, ושני הדברים אמרם רבן יוחנן בן זכאי, ושניהם אמת, שלעניין הבקיאות והזיכרון היה רבי אליעזר מכריע, ולעניין החריפות והפלפול היה רבי אלעזר בן ערך מכריע. משמע שרבן יוחנן בן-זכאי שיבח את שניהם, ללמד שהן סיני והן עוקר הרים חשובים.
הדיון בתלמוד הבבלי

אמר רבי יוחנן: פליגו בה רבן שמעון בן גמליאל ורבנן; חד אמר: "סיני עדיף", וחד אמר: "עוקר הרים עדיף".

רב יוסף - סיני. רבה - עוקר הרים.

שלחו לתמן (=לשם – לארץ ישראל), "איזה מהם קודם?"

שלחו להו: "סיני עדיף, דאמר מר: הכול צריכין למרי חטיא (=לבעל החיטים)."

ואפילו הכי, לא קביל רב יוסף עליה (=סירב לקבל את ראשות הישיבה).
כלומר, התנאים היו חלוקים בדעתם מי עדיף, האם סיני או עוקר הרים. המחלוקת הוזכרה בתלמוד כשהתעוררה השאלה לאחר כ-150 שנה כשהיה צריך לקבוע באופן מעשי את מי למנות לראשות ישיבת פומבדיתא: רב יוסף בר חייא שהיה ידוע כסיני, ורבה בר נחמני שהיה ידוע כעוקר הרים. שלחו מבבל לשאול את אמוראי ארץ ישראל, ונענו: "סיני עדיף, שאמר רבי: כולם צריכים לבעלי החיטה (הכוונה לרב יוסף)".
הדיון בתלמוד הבבלי > הסיבה להעדפת ה"סיני"

ההכרעה ש"סיני" עדיף נשענת על כך שהוא נחשב "בעל החיטים", וכפי שכולם צריכים חיטים כך זקוקים כולם לבקיאותו של ה"סיני".
הסיבה לעדיפות ה"סיני" מובהרת בצורה ממוקדת יותר במסכת זבחים. כאשר ה"עוקר הרים" מעוניין להכריע בשאלה או ספק על ידי פלפול בשכלו וחריפותו, ניתן להקשות עליו ממשנה או ברייתא מפורשת הסותרת את סברתו, היות שבדורות שלאחר התנאים לא ניתן לחלוק על דבריהם הרי שאין כל ערך להכרעה על פי סברה במידה ונמצאה משנה או ברייתא סותרת. "הסיני" לעומתו, מכריע בשאלות על פי בקיאותו במשניות וברייתות, לכן גם במידה ותימצא משנה או ברייתא סותרת הרי שלא מדובר בהכרעה שגויה אלא במחלוקת של תנאים הרשאים לחלוק אחד על השני.
הובהר שסיני עדיף כי לא ניתן לדחות באמצעות סברא את הראיות שמביא ממשניות וברייתות, אולם ישנו בגמרא כלל שבכל מקום שנחלקו רבה ורב יוסף נפסקת ההלכה כרבה שהיה עוקר הרים, את הסיבה לכך הסביר החזון איש, שרוב המחלוקות שהיו ביניהם הוכרעו על ידי בקיאותו של רב יוסף והביאה הגמרא את שיטתו ללא שיטת רבה שחלק עליו, רק במחלוקות בהם רב יוסף לא מצא ראיה ברורה הביאה הגמרה את דעת שניהם ואז ההלכה נפסקת על פי סברתו של העוקר הרים לכן ההלכה כמו רבה.
הדיון בתלמוד הבבלי > היקף וסגנון הבקיאות הנדרש

על פי דברי רש"י במסכת הוריות, "בעל החיטים" הוא תלמיד חכם הבקיא במשניות וברייתות בלבד, אולם במסכת בבא בתרא, פרק ט', מרחיב התלמוד את הפרשנות לביטוי זה, ובנוסף לבקיאות בהלכות המוזכרות במשניות, כולל בתוכו הכינוי את נחיצות הבקיאות בסוגיות התלמוד המבארות את טעמיהם וסברותיהם של ההלכות, היות שללא הסברות וטעמי הגמרא, חסרה היכולת להסיק הלכות מעשיות מתוך המשנה:
הכל צריכין למרי חטיא - גמרא: סוגיית גמרא ותרוצי משניות וברייתות - וזהו עיקר הגמרא: שאם לא הגמרא - אין למדין הלכה מתוך משנה, כדאמרינן: 'התנאים מבלי עולם'
המאירי בספרו בית הבחירה מסייג את מסקנת הגמרה המעדיפה את הבקיא על פני הפלפלן, ומדגיש כי "סיני" הכוונה היא למי שבנוסף לבקיאותו במשניות והלכותיהן, גם מבין ויודע את פירושן של ההלכות ומבין דבר מתוך דבר ויודע לדמות כראוי ולהסיק מכך את ההלכה, אולם מי שיודע רק לדקלם את סוגיית התלמוד ללא שמבין דבר מתוך דבר וללא היכולת לדמות, הרי אינו בכלל סיני האמור ואינו יכול להורות.
הדיון בתלמוד הבבלי > סוגים שונים של עוקר הרים

בתלמוד בבלי, מסכת הוריות, דף י"ד, עמוד א' נידונים רבי זירא לעומת רבה בר רב מתנה, אשר מציגים היבטים שונים של עוקר הרים:
איבעיא להו רבי זירא ורבה בר רב מתנה - הי מנייהו עדיף[?] רבי זירא חריף ומקשה ורבה בר רב מתנה מתון ומסיק. מאי[?] - תיקו.
כלומר רבי זירא חריף ומקשה (לפי רש"י: "מתוך פלפול יתירא דהוה ליה - הוה מקשה ומתרץ", כלומר כוחו בפתרון סתירות), אך רבה בר רב מתנה מתון ומסיק (לפי רש"י: "לא הוה חריף כל כך, אלא מתוך שהוא שוהה ומעיין יפה יפה - מסיק אליבא דהלכתא", כלומר אינו חריף כל כך, וכוחו בלימוד הנושא באטיות וביסודיות, ובהסקת מסקנות מן ההלכה). הגמרא חותמת את הדיון ב"תיקו" - אין הכרעה.
הדיון בתלמוד הבבלי > דעתו של רבא על בעל משנה ובעל גמרא

בתלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף קמ"ה, עמוד ב' מופיעה דעתו של רבא מי מאושר יותר, הבקיא במשניות או הבקיא בגמרא.
הגמרא מבארת את הפסוק בספר משלי, פרק ט"ו, פסוק ט"ו: ”כָּל יְמֵי עָנִי רָעִים וְטוֹב לֵב מִשְׁתֶּה תָמִיד”, לדעת רבא "בעל משנה" נחשב עני שימיו רעים ו"בעל גמרא" נחשב שמח וטוב לב. מפרש הרשב"ם שבעל המשנה ימיו רעים כי אינו יכול לפסוק הלכה בהתבסס על ידיעותיו במשנה, כמו כן, כאשר מתעוררת סתירה בין משניות אינו יכול לתרץ, לעומת זאת בעל הגמרא הבקיא בטעמי המשניות מסוגל ליישב סתירות ולהורות הלכה למעשה.
ומביאה הגמרא את ביאורו של רבא לפסוק נוסף במגילת קהלת, פרק י', פסוק ט': ”מַסִּיעַ אֲבָנִים יֵעָצֵב בָּהֶם בּוֹקֵעַ עֵצִים יִסָּכֶן בָּם”, "מסיע אבנים יעצב בהן" - אלו בעלי משנה - היות שהוא רק שונה משניות כל הזמן יש לו צער ששמתקשה בטעמיהן ואינו יודע לבארם. "בוקע עצים יסכן בם" - אלו בעלי גמרא - שנהנה מלימודו כמו בעל מלאכה הנהנה ממלאכתו.
הדיון בתלמוד הירושלמי

תני: הסודרן (פני משה: זה שהמשניות וברייתות סדורות בפיו) קודם לפלפלן (פני משה: המפולפל ומחודד ואין הלימוד סדור בפיו כל כך).
רבי שמואל בר נחמן אמר משנה קודם (בחשיבות) לתלמוד, מה טעמא? קנה חכמה קנה בינה (חכמה היא המשנה ובינה הוא התלמוד, וחכמה קודמת לבינה). רבי יוחנן אמר: תלמוד קודם למשנה, ומה טעמא? קנה חכמה מה טוב מחרוץ (וקנות בינה נבחר מכסף) . החכמה נמשלת למים/מלח, והבינה ליין/פלפל. אפשר לעולם לחיות בלי יין/פלפל, אי-אפשר לעולם לחיות בלי מים/מלח (תלמוד ירושלמי, מסכת הוריות, פרק ג, הלכה ה).
התלמוד הירושלמי מסיק עד שלא שיקע בו רבי רוב משניות, לעולם הוי רץ אחר המשנה יותר מן התלמוד; אולם אם כבר למד מרבו רוב המשניות ויודע ובקיא בהן, לעולם הוי רץ אחר התלמוד יותר מן המשנה (פני משה: להגות בו ולהבין דבר מתוך דבר, שאין להורות מתוך המשנה לבדה).
תנאים ואמוראים הידועים כסיני או עוקרי הרים > סיני

רבי אליעזר: "לעניין הבקיאות והזיכרון היה רבי אליעזר מכריע" (פירוש רבי עובדיה מברטנורא, מסכת אבות, פרק ב', משנה ח', ד"ה ואלעזר בן ערך בכף שניה)
רבי יוחנן: "ר' יוחנן לא הגיע לבית המדרש שלוש וחצי שנים עקב צערו שגרם לפטירת תלמידו וגיסו ריש לקיש. בסוף, חלם ר' אלעזר 'מחר יבוא סיני', ואכן למחרת חזר ר' יוחנן" (תרגום חופשי - תלמוד ירושלמי, מסכת מגילה,  פרק א', הלכה י"א)
רב יוסף: "רב יוסף - סיני" (תלמוד בבלי, מסכת הוריות, דף י"ד, עמוד א' ; מסכת ברכות, דף ס"ד, עמוד א').
רב ששת: "ממתנייתא דרב ששת - שהיו משניות סדורות לו" (רש"י, מסכת עירובין, דף ס"ז, עמוד א', ד"ה ממתנייתא דרב ששת).
תנאים ואמוראים הידועים כסיני או עוקרי הרים > עוקרי הרים

רבי אלעזר בן ערך: "לעניין החריפות והפלפול היה רבי אלעזר בן ערך מכריע" (פירוש רבי עובדיה מברטנורא, מסכת אבות, פרק ב', משנה ח', ד"ה ואלעזר בן ערך בכף שניה)
בן עזאי: "כבן עזאי שהיה דורש בשוקי טבריא ולא היה בימיו עוקר הרים כמותו" (רש"י, מסכת עירובין, דף כ"ט, עמוד א', ד"ה הריני כבן עזאי בשוקי טבריה).
רבי מאיר: "הרואה ר"מ בבית המדרש כאילו עוקר הרי הרים וטוחנן זה בזה" (תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף כ"ד, עמוד א').
ריש לקיש: "הרואה את ר"ל בבית המדרש כאילו עוקר הרים וטוחנן זה בזה" (תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף כ"ד, עמוד א').
רב חסדא: "מפלפוליה דרב חסדא - חריף וסבר היה ביותר ועמוק בשאילותיו" (רש"י, מסכת עירובין, דף ס"ז, עמוד א', ד"ה מפלפוליה)
רבה בר נחמני: "רבה - עוקר הרים" (תלמוד בבלי, מסכת הוריות, דף י"ד, עמוד א' ; מסכת ברכות, דף ס"ד, עמוד א').
העדפת החריפות על פני הבקיאות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
”וְשִׁנַּנְתָּם לְבָנֶיךָ” (ספר דברים, פרק ו', פסוק ז'), מפרשת הגמרא (מסכת קידושין דף ל עמוד א): שיהו דברי תורה מחודדים בפיך, ופירש רש"י: "חזור עליהם ובדוק בעומקם שאם ישאלך אדם לא תצטרך לגמגם אלא שתוכל לומר מיד". ובגמרא מסכת עירובין דף נג ע"א: בני יהודה דגלו מסכתא נתקיימה תורתן בידם, בני גליל דלא גלו מסכתא לא נתקיימה תורתן בידם; פירש רש"י: מפרשין שמועותיהן ומדקדקים בטעמו של דבר עד שמתיישב בלבן. ובגמרא מסכת נדרים דף לח ע"א נאמר: לא ניתנה תורה אלא למשה וזרעו... משה נהג בה טובת עין ונתנה לישראל... אלא פילפולא בעלמא. פירשו הרא"ש והתוספות: הבנה וחריפות.
כתב רבי יצחק קנפטון בספרו דרכי התלמוד: "הרוצה שיתחכם הרבה ירבה בישיבה (נדה ע:). רוצה לומר ירבה לישב על הספר לעיין היטב, כי לא די לו בפעם אחת ולא בשתים שיעיין הדבר ההוא, כי בכל פעם שיחזור לעיין יתחדש לו איזה עניין. וזהו שאמרו ז"ל (חגיגה ט:) אינו דומה שונה פרקו ק' פעמים לשונה פרקו ק"א פעמים".
כתב הרב משה מרדכי אפשטיין: "עיקר ידיעת התורה היא סברת והבנת הדברים ולא בקיאות צורת הדברים, והיודע מסכת אחת בהבנה נקרא ת"ח, והיודע כל התורה בלא הבנה נקרא עם הארץ כי יש לימוד ויש לימוד". ודבריו מבוססים על דברי חז"ל (ברכות מז:, ברכות ו:), ועל דברי רבי חיים מוולוז'ין, שכל תלמיד חכם צריך להיות מלך על מסכת אחת (לפחות) בהבנה. כך לדוגמה, בישיבת וולוז'ין היו לומדים דף ליום בשיעור עיון; ובישיבת טלז כל תלמיד כל השבוע למד מסכת שבחר לו, והתלמידים היו צריכים להיבחן בסוף חודש לכל הפחות על עשרים וחמישה דפים בעיון.
לדעת הרב דוב לנדו, אמנם כל אחד צריך להתאים את הלימוד לנטיות ולצורת החשיבה שלו, אולם עיקר הלימוד הוא באופן העיוני והמעמיק הדורש עמל, הוא הדגיש שהלומדים בעיון יסודי אלו הם התלמידי חכמים האמיתיים וזה עדיף על פני לימוד בבקיאות וסיום הש"ס, כמו כן הביע הסתייגות כלפי חגיגות גדולות של סיום הש"ס היות שזה עלול לפגוע במורל של הלומדים בעיון.
המחלוקת בעידן הדפוס ומאגרי המידע הדיגיטלי

הרב שלמה קלוגר טען שכל זה היה רלוונטי בימים שלפני הדפוס, אז היה "סיני עדיף" וכותב:
כיום, בעידן מדעי הרוח הדיגיטליים, שבהם מאגר המידע מהווה מעין סיני ממוחשב, יש הגורסים כי עוקר הרים חשוב יותר מסיני. המחלוקת כיום נוגעת לא רק לפירוש כתבי קודש, כי אם גם לתחומים נוספים, בהם בעבר הייתה חשיבות עצומה לידע: רפואה ומשפטים.
הרב עובדיה יוסף, שנודע בבקיאותו המופלגת, פסק כי גם לאחר התפתחות אמצעי הטכנולוגיה, עדיין "סיני" עדיף מ"עוקר הרים".
פרופ' שלום רוזנברג עמד על השינוי שיוצרת התרבות הדיגיטלית במחקר ההלכתי:
לקריאה נוספת

רבי שמואל טוביאס, שלהבת שמואל, ע' נז-עט, תשע"א.
רבי רפאל הלוי שמואלביץ, ליקוטי חכמה ומוסר, ע' ז-יג, ירושלים תשע"ו.
הרב נחום רוטשטיין, קונטרס יאיר נתיבות, חלק שני, תשס"ב.
הרב מרדכי דוד אקרמן, מצוות תלמוד תורה, ארץ ישראל תשס"ו.
אלתר ולנר, אורות חיים, ע' 558-477, תל אביב תשס"א.
הערות שוליים

1 2  לשון רש"י, מסכת הוריות, דף י"ד, עמוד א'
↑  לכן סיני נקרא: בור סוד שאינו מאבד טיפה.
↑  על-כן עוקר הרים נקרא: כמעיין מתגבר.
↑  וביאר את המשל עֲטֶרֶת חֲכָמִים עָשְׁרָם, אִוֶּלֶת כְּסִילִים אִוֶּלֶת (משלי יד, כד): "קרא שפע הידיעה עושר, והיא עטרת החכם, כאומרם סיני ועוקר הרים - סיני עדיף, הכל צריכין למרי חטיא. וקרא הכסילים למתחכמים אשר מצד פלפולם יחשבו לחלוק ולקנתר, ויביאם לזה חסרון ידיעתם".
↑  בן יהוידע ליבמות דף ט"ו
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת יבמות, פרק א', הלכה ו'.
↑  תלמוד בבלי מסכת סוכה, דף כח עמוד א
↑  פירוש למסכת אבות במחזור ויטרי
↑  פירוש רבי עובדיה מברטנורא
↑  תלמוד בבלי, מסכת זבחים, דף צ"ו, עמוד ב'
↑  הלכה כמו רבה - תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף ע"ד, עמוד ב'
 (פרט לשלשה מקרים - תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף קי"ד, עמוד ב')
↑  הרב גרשון אדלשטיין, קונטרס דעת מבינים, בני ברק: תשס"ז, באתר אוצר החכמה
↑  רש"י, מסכת הוריות, דף י"ד, עמוד א', ד"ה הכל צריכין למרי חטיא
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף קמ"ה, עמוד ב'
↑  מסכת סוטה, דף כ"ב, עמוד א'
↑  מנחם המאירי, ‏בית הבחירה - הוריות יד., טקסט דיגיטלי באתר ספריא
↑  רשב"ם, מסכת בבא בתרא, דף קמ"ה, עמוד ב', ד"ה רבא אמר איפכא
↑  רשב"ם, מסכת בבא בתרא, דף קמ"ה, עמוד ב', ד"ה זה בעל משנה
↑  רשב"ם, מסכת בבא בתרא, דף קמ"ה, עמוד ב', ד"ה יסכן
↑  משלי ד, ז
↑  משלי טז, טז
1 2  יהונתן לוי, החילוק בין ר' אלעזר לר' בן ערך, מטה לוי, עמ' כג, ירושלים: תשע"ו, באתר היברובוקס
↑  יהונתן לוי, הא דר' יוחנן וריש לקיש הלכה כר' יוחנן, מטה לוי, עמ' לז, ירושלים: תשע"ו, באתר היברובוקס
↑  רב ששת, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת"
1 2  וכך משמע גם בתוספות, מסכת עירובין, דף מ', עמוד א', ד"ה אדעתא -
יהונתן לוי, עדיפות רב חסדא על רב ששת, מטה לוי, עמ' כא, ירושלים: תשע"ו, באתר היברובוקס
↑  רב חסדא, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת"
↑  על פי הרב מאיר בר-אילן, הרב מרדכי גיפטר, והרב משה צוריאל
1 2  אורחות צדיקים שער התורה - בגנות הפילפול וחובת החזרה
↑  אורחות צדיקים שער התורה - חכמי צרפת ודרך לימודם
↑  נתיבות עולם - נתיב התורה פרק ה
↑  הרב מרדכי גיפטר, קובץ אגרות, עמ' פד, באתר היברובוקס
↑  הרב גרשון אדלשטיין, קונטרס דעת מבינים, בני ברק: תשס"ז, באתר אוצר החכמה
↑  מאמרי הראי"ה א' עמ' 45
מאמרי הראיה - לשני בתי ישראל באתר ויקיטקסט
↑  הקדמה לספרו "לבוש מרדכי" על בבא קמא.
↑  אברהאם נחום, דרך הלימוד, ע' כא.
↑  ישראל פרידמן, ראיון עם הגאון הגדול רבי דוב לנדו שליט"א, מוסף שבת קודש יתד נאמן גליון 33, פרשת נשא תש"פ, עמ' 11-15, 23, באתר אוצר החכמה
↑  הרב עובדיה יוסף, שו"ת יביע אומר, כרך ז, חושן משפט סימן א אות ח
↑  שלום רוזנברג, "זר זכרונות", בספר בדרכי שלום - עיונים בהגות יהודית, מוגשים לשלום רוזנברג, הוצאת בית מורשה בירושלים, 2007.
דני גרופר

דני גרופר (נולד ב-16 במרץ 1999) הוא כדורגלן ישראלי, המשחק בעמדת המגן השמאלי בלודוגורץ ראזגרד מליגת העל הבולגרית ובנבחרת ישראל.
קריירת מועדונים

גרופר נולד בשכונת ורדיה בחיפה. הוא החל את הקריירה שלו במחלקות הנוער הבכירות של חיפה, עיר הולדתו, מכבי והפועל. בגיל 18, גרופר הצטרף למחלקת הנוער של עירוני נשר וכעבור שנה חתם בהפועל עפולה.
ב-17 בספטמבר 2018, גרופר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–3 נגד הפועל מרמורק במסגרת הליגה הלאומית, בו גם כבש את שער הבכורה שלו בקריירה. גרופר רשם 35 הופעות במדי עפולה וכבש 5 שערים בעונה זו בכל המסגרות.
ב-26 במאי 2019, גרופר חתם בהפועל תל אביב מליגת העל. ב-27 ביולי 2019, גרופר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–2 להפועל רעננה במסגרת גביע הטוטו. ב-23 ביוני 2020, כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–3 למכבי חיפה.
גרופר העפיל עם הקבוצה לגמר גביע המדינה 2021, בו פתח בהרכב בהפסד הפועל 1–2 למכבי תל אביב לאחר הארכה.
ב-28 בפברואר 2022 חתם בלודוגורץ ראזגרד מליגת העל הבולגרית.
נבחרות ישראל

לזכותו 8 הופעות במדי הנבחרת הצעירה של ישראל עד גיל 21, עמה שיחק בשנים 2019–2020.
ב-15 בספטמבר 2022 זומן לראשונה לסגל נבחרת ישראל הבוגרת, על-ידי המאמן הלאומי אלון חזן. ב-24 בספטמבר 2022 ערך הופעת בכורה בנבחרת הבוגרת במשחקה האחרון בליגת האומות 2022/2023, כשנכנס כמחליף בניצחון הביתי 2–1 על אלבניה.
חיים אישיים

אביו הוא כדורגלן העבר אורי גרופר ודודו הוא כדורגלן העבר ושחקן נבחרת ישראל, רוני רוזנטל. הוא בעל דרכון רומני.
תארים

אליפות בולגריה: 2021/2022, 2022/2023
הסופר קאפ הבולגרי: 2022, 2023
הערות שוליים

↑  שי ארצי, רכש ראשון: דני גרופר חתם לשלוש שנים בהפועל ת"א, באתר ישראל היום, 26 במאי 2019
↑  איציק כלפי, ‏זה רשמי: דני גרופר עובר מהפועל ת"א ללודוגורץ, באתר ONE‏, 28 בפברואר 2022
↑   עירד צפריר, 16 שחקנים עשו הכל כדי שצמרת הכדורגל הישראלי תבחין בהם. העונה הם הצליחו, באתר הארץ, 14 במאי 2019
↑   עירד צפריר, 16 שחקנים עשו הכל כדי שצמרת הכדורגל הישראלי תבחין בהם. העונה הם הצליחו, באתר הארץ, 14 במאי 2019
↑  דני גרופר, "השחקן הרומני האנונימי שזכה באליפות בולגריה", באתר וואלה, 19 באפריל 2022
הצעת אי-אמון

בדמוקרטיות פרלמנטריות, הצעת אי-אמון היא הצעה של הרשות המחוקקת המועלית בפרלמנט, שנועדה להביע אי-אמון בממשלה המכהנת (הרשות המבצעת), במטרה להפיל אותה. ההצעה מועלית בדרך כלל על ידי האופוזיציה. הצעת אי-אמון מובילה להצבעת אי-אמון, בה מצביעים חברי הפרלמנט ומביעים את אמונם או אי-אמונם בממשלה.
מנגנון האי-אמון

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מאחר שבמשטר פרלמנטרי הפרלמנט הוא הגוף הנבחר והממשלה היא גוף הממונה על ידו, נקבע מנגנון האי-אמון כדי לעגן את זכותו של הפרלמנט להביע אי-אמון בממשלה המכהנת ולנסות להפילה מהשלטון. המנגנון משמר את תלותה של הממשלה בפרלמנט ומעגן את כפיפותה של הממשלה לנתינת דין וחשבון לפרלמנט. כמו כן, המנגנון מאפשר לפרלמנט לפקח על תפקוד הממשלה, לבקרה ולרסן את כוחה.
בנוסף למשמעות המעשית של המנגנון, הוא גם מסמל בעצם קיומו את ריבונותו ועליונותו של הגוף הנבחר על ידי הציבור - הפרלמנט, על פני הגוף הממונה - הממשלה.
הצעות אי-אמון בעולם

המושג "הצעת אי-אמון" התפתח בפרלמנט הבריטי בסוף המאה ה-18. בבריטניה מקובל שבעקבות תבוסה של הממשלה בהצבעת אי-אמון הממשלה תתפטר או שיוכרזו בחירות חדשות. אולם זהו מנהג שאינו מבוסס בתחיקה, והיו מקרים בהם ראשי ממשלה סירבו להתפטר לאחר תבוסה בהצבעה. במדינות אחרות, כגון גרמניה או ישראל, מוסד האי-אמון מעוגן בחוקה או בחוק, והפסד גורר באופן אוטומטי את התפטרות הממשלה.
הדרישות לקבלת הצבעת אי-אמון שונות ממדינה למדינה. כך, בחוקת הרפובליקה הפדרלית של גרמניה נקבעו, כלקח מימי אי היציבות של רפובליקת ויימאר, סייגים חמורים ביותר על הצבעות אי-אמון. כך הונהג שם "אי-אמון קונסטרוקטיבי" בו לא מספיק שיש רוב נגד הממשלה, אלא חייב להיות רוב לממשלה חלופית. במדינות שונות, כולל גרמניה, החוק דורש תקופת המתנה ארוכה ביותר בין הצעת אי-אמון אחת לשנייה, של עד חצי שנה.
הצעות אי-אמון בישראל > נהלים הקשורים להצעת אי-אמון

בשל חשיבות הצעת אי האמון, תקנון הכנסת והתקדימים קבעו כללים מיוחדים על הצעות אלה. חלק גדול מכללים אלה נובעים מהקלות היחסית לקבלת הצעות אי-אמון על פי הנוסח המקורי של חוק יסוד: הממשלה, ונועדו על מנת למנוע את נפילת הממשלה ברוב מקרי. כך הצבעות על אי-אמון הן הראשונות בסדר היום השבועי (ומתקיימות ביום שני), ורק להצעות אמון בממשלה יש עליהן עדיפות. הצעות אי-אמון מוגשות רק בעת המושבים הסדירים של הכנסת, ולא בעת ישיבות מיוחדות המתקיימות בפגרה. על פי הנוהג, אין דנים בהן בעת שראש הממשלה שוהה מחוץ לישראל. כמו כן, הצעות אי-אמון צריכות להיות מוגשות בשבוע שקדם להצבעה עליהן.
ניתן להכריז על הצבעות על חוקים, או על סעיפים שעל סדר היום כעל הצעות אי-אמון. גם הממשלה רשאית להכריז על הצבעות בסעיפים להם היא מתנגדת כהצעות אי-אמון, והיא עושה זאת לעיתים על מנת למנוע מחברים בקואליציה להצביע בעדם. דבר זה היה יותר משמעותי כאשר היה מספיק רוב רגיל על מנת להפיל את הממשלה, אולם משיש צורך ברוב מיוחס ייתכן שהחוק יעבור על אף התנגדות הממשלה בלי שהיא תופל. במקרים מסוימים היה שימוש בכלי של האי-אמון על מנת לדחות הצבעות על חוקים אחרים, על ידי הפיכתם להצעות אי-אמון – דבר אשר חייב את דחיית ההצבעה עליהן לשבוע הבא. כאשר דחייה כזו מתבצעת על ידי האופוזיציה, יכולה הממשלה לבטל אותה על ידי הכרזת ההצבעה כהצעת אמון, שלה יש קדימות, ושלא דורשת את דחיית ההצבעה.
הצעות אי-אמון בישראל > עד שנת 1996

עד כניסתו לתוקף של החוק לבחירה ישירה לראשות הממשלה ב-1996, היה די ברוב רגיל בכנסת על מנת להפיל את הממשלה. חוק יסוד: הממשלה מ-1968 קבע (סעיף 24): "הביעה הכנסת לממשלה אי-אמון, יודיע על כך יושב-ראש הכנסת לנשיא המדינה, ורואים את הממשלה כאילו התפטרה ביום הבעת אי-האמון". במקרה כזה על נשיא המדינה יהיה להטיל את הרכבת הממשלה על אחד מחברי הכנסת, אלא אם כן קיבלה הכנסת חוק להקדמת הבחירות.
הצעות אי-אמון הוגשו כמעט מדי שבוע, ושימשו לכלי עיקרי של האופוזיציה לניגוח הממשלה. אולם למרות הקלות החוקית של קבלת הצעות אי האמון, הצעה כזו הביאה רק פעם אחת להפלת ממשלה: ב-15 במרץ 1990, כאשר ממשלתו של יצחק שמיר נפלה במסגרת "התרגיל המסריח", בשל היעדרותם של חברי הכנסת ממפלגת ש"ס.
הצעות אי-אמון בישראל > בחוק הבחירה הישירה

בעקבות התוהו ובוהו הפוליטי ששרר בתקופת "התרגיל המסריח" קיבלה הכנסת ב-1992 גרסה חדשה של "חוק יסוד: הממשלה", שנודע כ"חוק הבחירה הישירה". בחוק, שנכנס לתוקף רק בבחירות לכנסת ה-14 ב-1996, הוטלו מגבלות חמורות על הצעות האי-אמון. מעתה בשביל שתתקבל הצעה שכזו היה צורך שהיא תזכה בתמיכה של רוב חברי הבית, כלומר לפחות 61 חברי כנסת. כמו כן, נקבע כי קבלת הצעת אי-אמון תביא אוטומטית לפיזור הכנסת – זאת כדי לבלום הצעות כאלה, מתוך מחשבה שחברי כנסת יהססו יותר בהצעתן אם הדבר עלול להביא לסוף כהונתם שלהם.
במקביל, החוק איפשר שני מסלולים להעברת ראש הממשלה מכהונתו: הכנסת יכלה להעביר את ראש הממשלה מכהונתו בשל סיבות אחרות ברוב של 80 חברים ולגרור בחירות מיוחדות לראשות הממשלה (הכנסת יכלה גם להעביר את ראש הממשלה מכהונתו בשל הרשעתו בביצוע עבירה שיש עמה קלון ברוב של 61 חברי כנסת); או הקדמת הבחירות לכנסת, בחירות שבהכרח שהיו גוררות עימן גם בחירות לראשות הממשלה.
למרות הציפייה שצעדים אלה יבטלו כמעט לחלוטין את מוסד הצעת אי האמון, המשיכה האופוזיציה להשתמש בו באופן שבועי על מנת לנגח את הממשלה, והיו אף מקרים בהם היא זכתה לרוב, אך רוב הקטן מהרוב המיוחס הדרוש. דבר זה גרם למבוכה לממשלה, אך לא להפלתה. אך על אף השימוש התכוף בכלי זה על מנת להביך את הממשלה, כאשר הגיעו מהלכים להפלת הממשלה לכדי בשלות, הדבר נעשה על ידי חוק להקדמת הבחירות (בסוף כהונותיהם של בנימין נתניהו ואהוד ברק), ובהסכמה בין הקואליציה לאופוזיציה.
הצעות אי-אמון בישראל > משנת 2001

בעקבות היעדר היציבות השלטונית גם בשיטה החדשה, החליטה הכנסת בשנת 2001 לבטל את הבחירה הישירה ולחזור למשטר פרלמנטרי שבו ראש הממשלה נבחר על ידי חברי הכנסת. אולם בשביל למנוע גם את אי היציבות שהתגלתה בימי "התרגיל המסריח" נותרו הגבלות על הצעות אי האמון. גם על פי חוק יסוד: הממשלה החדש יש צורך ברוב של 61 חברי כנסת על מנת להפיל את הממשלה. בחוק החדש בוטלה הקביעה שהפלת הממשלה מביאה לבחירות חדשות לכנסת. אולם במקומה הוכנס השימוש באי-אמון קונסטרוקטיבי למחצה: מציעי אי האמון צריכים גם להביא בפני הכנסת שם של חבר הכנסת אשר הם מעוניינים שיחליף את ראש הממשלה. עם קבלת הצעת האי-אמון על נשיא המדינה להטיל עליו את הרכבת הממשלה החדשה. רק אם חבר כנסת זה לא הצליח להרכיב ממשלה תוך 42 יום הכנסת מתפזרת.
ב-30 במאי 2005, כחודשיים לפני תוכנית ההתנתקות, נערכה הצבעה על הצעת אי-אמון שהציעה סיעת ש"ס, בה תמכו 35 ח"כים מול 32. על אף שההצעה זכתה לרוב, היא לא השיגה את הרוב הדרוש של 61 חברי כנסת.
ב-8 במאי 2013 אישרה הכנסת בקריאה טרומית הצעה לתיקון חוק יסוד: הממשלה, אשר מציעה לקבוע, בין היתר, כי הצעות אי-אמון יוגשו על ידי רוב של 61 ח"כים לפחות, ובהן יוצע מועמד חלופי לראשות הממשלה. אם המועמד לא יצליח להקים ממשלה, הכנסת לא תפוזר והממשלה שכיהנה טרם הצעת האי-אמון תמשיך לכהן.
הצעות אי-אמון בישראל > משנת 2014

משנת 2014, כחלק מ"חוקי המשילות", כלל אי האמון בישראל השתנה לאי-אמון קונסטרוקטיבי. לפי נוהל זה בעת הצעת אי-אמון, על חברי הכנסת להציג לא רק ראש ממשלה חלופי אלא גם ממשלה חלופית, על כל שריה וקווי המדיניות שלה. הכנסת חייבת בעת העלאת הצעת אי-אמון בממשלה הקיימת גם להעלות ולהצביע ברוב חבריה אמון בממשלה חלופית לממשלה הקיימת. רק כאשר ישנה ממשלה חדשה המקבלת את רוב הצבעת חברי הכנסת, הממשלה הנוכחית מסיימת תפקידה והממשלה החלופית מתחילה לפעול מאותה שעה שהביעו בה אמון, ללא פיזור הכנסת. אי-אמון קונסטרוקטיבי קיים בדמוקרטיות בודדות בעולם - גרמניה, ספרד, בלגיה, ומעוגן גם בחוקות פולין והונגריה.
הערות שוליים

↑  שוריק דריישפיץ, אי-אמון בממשלה: על מנגנון האי-אמון בישראל
↑  חוקי יסוד
↑  חוקי יסוד
↑  חוקי יסוד
↑  טל לנטו, מתחת למכ"ם: אי־אמון קונסטרוקטיבי בישראל, עיונים 33
↑  אי-אמון קונסטרוקטיבי: גורם מייצב או משתק במערכת הפוליטית?, פרלמנט ‏31, 16 בינואר 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531397605171  BnF: cb120984699 (data)  GND: 4170155-0  LCCN: sh85092121 
הלמוט שמידט, שממשלתו נפלה בהצבעת אי-אמון
בית פרומין, 26 ביוני 1963. נחום לוין, חיים כהן-מגורי ואליעזר שוסטק (מימין לשמאל), חברי כנסת מטעם תנועת החרות שבאופוזיציה, מצביעים נגד ממשלת ישראל האחת עשרה אשר הציג ראש הממשלה לוי אשכול בפני מליאת הכנסת.
קנגורו אילני דוריה

| קנגורו אילני דוריה |
| --- | --- |
 קנגורו אילני דוריה
מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: קנגוראים
תת־סדרה:: דמויי-קנגורו
משפחה:: קנגוריים
סוג:: קנגורו אילני
מין:: קנגורו אילני דוריה
שם מדעי
 Dendrolagus dorianus ‏רמזי, 1883
תחום תפוצה


קנגורו אילני דוריה (שם מדעי: Dendrolagus dorianus; קרוי גם קנגורו אילני חדגוני) הוא מין של כיסאי פפואני גדול דמוי דובון בסוג קנגורו אילני, האנדמי למזרח גינאה החדשה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1883 על ידי הזואולוג האוסטרלי אדוארד פירסון רמזי (אנ'), אשר קרא לו על שמו של חוקר הטבע האיטלקי ג'אקומו דוריה (אנ') שהתעסק רבות בחקירת עולם החי של גינאה החדשה.
בעבר היה קנגורו דוריה מחולק לארבעה תת-מינים, אשר תחום תפוצתם השתרע על מרבית גינאה החדשה; עד סוף העשור השני של המאה ה-21, שלושה מהם קיבלו בהדרגה מעמד של מינים עצמאיים: קנגורו אילני סרי, קנגורו אילני וונדיוואי והאיפולה, ואוכלוסייה לא מזוהה נוספת הוכרה כמין בשם קנגורו אילני הוזר. בתוך הסוג קנגורו אילני, "דוריאנוס" הוא שמה של קבוצת מינים הדומים זה לזה מבחינה חיצונית ואקולוגית והיא כוללת מלבד קנגורו דוריה את ארבעת המינים הנזכרים; ההבחנה ביניהם לבין קנגורו דוריה מסובכת למדי, אך ככלל, קנגורו דוריה גדול מהם משמעותית ובעל פרווה עם גוונים חדגוניים יותר.