stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעל אבקסיס

| --- | --- |

יעל אבקסיס, יוני 2013
 לידה:  19 ביולי 1967 (בת 57) אשקלון, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1981
 עיסוק:  מפיקה, דוגמנית, שחקנית, מנחת טלוויזיה, במאית
 בן או בת זוג:  ליאור מילר (1996–2003)  רוני דואק (2004–2014) 
 פרסים והוקרה:  פרס מסך הזהב פרס האקדמיה לטלוויזיה
 פרופיל ב-IMDb
 
יעל אבקסיס בפסטיבל הסרטים ירושלים ב-2012
יעל אבקסיס (נולדה ב-19 ביולי 1967) היא שחקנית, דוגמנית, במאית, יוצרת, מפיקה ומנחת טלוויזיה ישראלית. זוכת פרס מסך הזהב ופרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.
ביוגרפיה

אבקסיס נולדה באשקלון וגדלה בבת-ים. יש לה אח הצעיר ממנה.
אמה היא הזמרת והשחקנית ריימונד אבקסיס שעלתה ארצה לבדה ממרוקו. אביה נהרג בתאונת דרכים כשאבקסיס הייתה בת עשר.
ביוגרפיה > דוגמנות

אבקסיס החלה את קריירת הדוגמנות שלה בעת שהייתה סטודנטית בחוג להיסטוריה של אוניברסיטת תל אביב, לאחר שחיפשה דרך להתפרנס. היא נרשמה בסוכנות הדוגמנות "אימג'" של בטי רוקאווי, והשתתפה במספר קמפיינים.
פריצתה הגדולה לתודעה הציבורית אירעה ב-1994 כאשר הופיעה יחד עם ליאור מילר בסרטון פרסומת נודע של חברת האופנה "קסטרו" בערוץ 2, אחת הפרסומות הראשונות ששודרו בערוץ המסחרי.
בשנים 1996–1998 הובילה מסע פרסום של הבנק "הישיר הראשון" מקבוצת בנק לאומי, בנק חדש שהוקם באותה עת.
בשנים 1998–2000 הובילה מסע פרסום של חברת "אל על".
בשנים 2002–2005 שימשה כפרזנטורית של חברת האופנה "קרייזי ליין".
בשנת 2006 נבחרה לשמש כפרזנטורית של חברת הקוסמטיקה "ד"ר פישר". היא שימשה בתפקיד במשך שלוש שנים.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בשנת 1996 נישאה אבקסיס לשחקן ליאור מילר ובאותה השנה נולד לשניים בן. ב-2003 השניים התגרשו.
משנת 2004 אבקסיס הייתה בזוגיות עם איש העסקים רוני דואק, גרוש ואב לארבעה ילדים ולשניים נולד בן משותף בשנת 2005. ב-2014 השניים נפרדו.
משנת 2018 אבקסיס בזוגיות עם איש חיי הלילה צח בר.
אבקסיס מתגוררת ברשפון.
יעל אביב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 ביוני 1945 תל אביב, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  10 בינואר 2025 (בגיל 79) ליסבון, פורטוגל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1964–2025 (כ־61 שנים)
 עיסוק:  מלהקת שחקנים ושחקנית
 יצירות בולטות:  חדווה גפן ב"חדווה ושלומיק"
 צאצאים:  טאי שני 
 פרופיל ב-IMDb
 
יעל אביב עם שלמה צפריר בסצנה מן הסרט "משפחת שמחון", 1963
יעל אביב (10 ביוני 1945 – 10 בינואר 2025) הייתה מלהקת ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה

יעל אביב נולדה בלודז' בפולין בשם גיזה וידזר. היא עלתה לישראל בעליית גומולקה ולמדה בבית ספר אליאנס בתל אביב. בעקבות רצונה להתפרסם, היא נהגה לברוח מבית הספר ולהגיע לבית הקפה "כסית", שם פגשה את דוד אבידן ועידוא בן גריון. באותה תקופה העניק לה מנחם גולן את השם "אביב". אחד מחברי נעוריה היה הבמאי בועז דוידזון.
עוד לפני שהייתה בת 18 החלה להשתתף בפרסומות, בסרטי קולנוע ובתיאטרון (תיאטרון חיפה, תיאטרון בימות והתיאטרון הקאמרי). בקיץ 1963 היא השתתפה בצילומי הסרט "אולי תרדו שם" ולקראת סוף 1963, לוהקה לתפקיד גלינה בסרט "משפחת שמחון".
בשנים 1965–1969 למדה משחק בפריז. היא הגיעה לשיא הצלחתה ב-1971, כששיחקה בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "חדווה ושלומיק". אחר כך, הופיעה בהצגות שונות, שהאחרונה שבהן הייתה במחצית הראשונה של 1973, "השפעת קרני גמא על ציפורני החתול".
בעקבות הצטרפותה ל"קבוצת העין השלישית" בהנהגת ז'ק קתמור, התנתקה מעולם הקולנוע ובספטמבר 1973 עזבה את ישראל עם בעלה, עורך הדין והסופר יצחק שני. הם ירדו ללונדון, שם נולדה בתם, הצלמת תאי שני. משם עברו לגואה שבהודו שם התגוררה במשך כעשר שנים ועסקה בעיצוב אופנה. כשבתה הגיעה לגיל בית ספר, עברה עם משפחתה לבלגיה כדי שהבת תוכל ללמוד בבית ספר בינלאומי שם. לאחר כשבע שנים בבלגיה, נפרדה מבעלה, ובשנת 1994 חזרה אביב לישראל ושימשה עוזרת-במאי שלישית בסרטו של אסי דיין "שמיכה חשמלית ושמה משה". אחר כך עסקה בליהוק לפרסומות בערוץ 2 ובהדרגה הפכה למלהקת בכירה לסרטים ולסדרות טלוויזיה. אחת התגליות הגדולות הנזקפות לזכותה היא יעל בר זוהר, אותה ליהקה לפרסומת של בגדי ים, כשבר זוהר הייתה נערה בת 15.
יעל אביב נפטרה בליסבון, בירת פורטוגל, ב-10 בינואר 2025.
היצירות בהן השתתפה > בקולנוע

משפחת שמחון (1964)
אולי תרדו שם (1964)
רק לא בשבת (1965)
מצור (1969)
חלומות (1969)
הרפתקאות ילדי החוף (1971)
7 פעמים ביום (1971)
ז'אקו והיצאניות (1972)
הגלולה (1972)
היצירות בהן השתתפה > בתיאטרון

האב - יוהאן אוגוסט סטרינדברג
לילה במאי - א.ב. יהושע
בשפל - מקסים גורקי
היצירות בהן השתתפה > בטלוויזיה

חדווה ושלומיק (1971)
היצירות בהן השתתפה > ליהוק > סרטים שאותם ליהקה

צומת וולקן (1999)
יוסי וג'אגר (2002)
חצוצרה בוואדי (2002)
איש החשמל (2003)
ללכת על המים (2004)
הכלה הסורית (2004)
נוזהת אל-פואד (2005)
מחילות (2006)
הבועה (2006)
עץ לימון (2008)
שלום ולהתראות (2008)
היצירות בהן השתתפה > ליהוק > סדרות טלוויזיה שליהקה

משחק החיים (2003)
מעורב ירושלמי (2003)
פרנקו וספקטור (2003)
מיכאלה (2004)
טלנובלה בע"מ (2005)
הבורר (2007, פרק 1)
הכל דבש (2007)
חשופים (2008/2009)
חסמבה דור 3
משפחה טובה
האלופה (2005)
הערות שוליים

↑  חדשות בן עזר - 1498, באתר library.osu.edu
1 2 3  דוד שליט, ‏עוברת מסך, באתר גלובס, 18 במרץ 2004
↑  הסתיימו צילומי "אולי תרדו שם", חרות, 6 באוקטובר 1963
↑  "אולי תרדו שם" - סרט ישראלי חדש, חרות, 18 באוגוסט 1963
↑  זאב וין, הסתיימה הסרטת "מר שמחון", חרות, 2 בדצמבר 1963
↑  יפות יפות, מעריב, 7 בינואר 1972
↑  מדריך לאירועי השבוע, דבר, 25 במאי 1973
↑  אריאלה וידזור לא שייכת, מעריב, 11 בדצמבר 1985
↑  שירה ברויאר, אופטימיות נוסח יעל אביב, 3 באוקטובר 2013
↑  המלהקת והשחקנית יעל אביב, כוכבת "חדווה ושלומיק", הלכה לעולמה, באתר וואלה, 11 בינואר 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007527182305171  BnF: cb16542816r (data)  GND: 1061500381  ISNI: 0000 0001 4028 1968  VIAF: 187509717   WorldCat (עם VIAF): 187509717
זווית מגע

זווית מגע על משטח DWR
זווית מגע היא מאפיין של מערכות הרטבה, והיא מוגדרת כזווית בין המשיק לממשק נוזל-גז והמשיק למממשק מוצק-נוזל בנקודת החיתוך שלהם, היכן שקיים מגע בין שלוש פאזות.
רקע

מערכות הכוללות מוצקים ונוזלים המצויים במגע זה עם זה נמצאות בכל מקום, למשל קרקע ומים, מזון אבקתי ומים, עיניים ודמעות, נייר ודיו, מייסבים ושמן, קיר וצבע, ועוד רבים. התהליך של הבאת נוזל כדי ליצור קשר עם משטח מוצק, המכונה הרטבה, משך תשומת לב מדעית במשך יותר ממאתיים שנה. הרטבה מתרחשת בדרך כלל בסביבה שיכולה להיות מורכבת מגז ונוזל או משני נוזלים שאינם ניתנים לערבוב (immiscible).
זווית המגע מכמתת את יכולת ההרטבה של משטח מוצק על ידי נוזל באמצעות משוואת יאנג המובאת בהמשך. היא משקפת את החוזק היחסי של כוחות האינטראקציה הבין-מולקולרית בנוזל, במוצק, ובגז. זווית מגע קטנה מ-90° פירושה שהמוצק מורטב היטב על ידי הנוזל (אם הנוזל הוא מים, אז משטח המוצק הוא הידרופילי). בעוד שזווית מגע גבוהה מ-90° מעידה על העדפה ליצירת קשרי נוזל-נוזל על פני קשרי נוזל-מוצק (אם הנוזל הוא מים, אז משטח המוצק הוא הידרופובי).
למערכת מוצק, נוזל, וגז (או אדים) בטמפרטורה ולחץ נתונים יש בשיווי משקל זווית מגע ייחודית. עם זאת, קיימת, מעשית, תופעה דינמית הקרויה היסטרזה של זווית מגע, בין זווית המגע של נוזל המתקדם על גבי מוצק בכיוון אחד, לבין זו כשהנוזל נע על המוצק בכיוון ההפוך. זווית המגע בשיווי המשקל נמצאת בין שני ערכים אלה, וניתנת לחישוב בעזרתם. כאשר התהליך הוא סטטי דנים בזווית מגע סטטית בשיווי משקל (זמ"ס). כאשר מדובר בתהליך איטי (קוואזיסטטי) ניתן להגיד בקירוב שמדובר בתהליך שנמצא בשווי משקל ונמדוד זמ"ס. כאשר דנים בתהליכים דינמיים, למשל ציפוי מתכת מגדירים זווית מגע דינמית (זמ"ד).
סוגי זוויות מגע עיקריים

ז"מ גאומטרית - ז"מ שמחושבת באמצעות שיקולים גאומטריים בלבד, ללא קשר אם המערכת היא בשיווי המשקל. היא משמשת כמשתנה בלתי תלוי לחישוב כל מצבי אנרגיית גיבס האפשריים של המערכת. לדוגמה, עבור טיפה כדורית אקסיסימטרית (בהיעדר גרביטציה), הקשר vמתמטי מיוצג כיחס של בסיס טיפה (rb)  והנפח שלה (V).
זווית מגע אידיאלית – ז"מ המוגדרת כשקיים שווי משקל בין הנוזל ומשטח מוצק אידיאלי. משטח אידיאלי מוגדר כחלק, קשה, הומוגני כימית, לא מסיס ולא מגיב.
ז"מ בפועל - היא ז"מ בשיווי המשקל המקומי בנקודה על פני השטח מוצק שעשוי להיות מחוספס או הטרוגני כימית.
ז"מ נראית לעין (apparent) - היא ז"מ בשיווי משקל הנמדד בעזרת מיקרוסקופ על משטח מוצק שעשוי להיות מחוספס או הטרוגני כימית. הטופוגרפיה המפורטת של משטח מוצק מחוספס לא ניתנת לצפייה באמצעים אופטיים רגילים, לכן זווית המגע מוגדרת כזווית בין משיק למשטח נוזל-נוזל ומשטח מוצק.
ז"מ לנוזל המתקדם על המוצק - היא זווית המגע הגבוהה ביותר האפשרית שניתן להשיג במערכת הרטבה נתונה. בדרך כלל זה מתממש על ידי הגדלת היקף טיפה.
ז"מ לנוזל הנסוג על המוצק - היא זווית המגע הנמוכה ביותר האפשרית שניתן להשיג במערכת הרטבה נתונה. בדרך כלל זה מתממש על ידי הקטנת היקף טיפה.
ז"מ דינמית – היא ז"מ הנמדדת כשיש תנועה יחסית בין נוזל ומוצק במהירויות ידועות. הערך שלה תלוי במהירות קו המגע.
מדידה וחישוב של זווית מגע

הדרך הפשוטה ביותר למדוד זווית מגע היא טפטוף טיפת נוזל על פני משטח מפולס ומדידת הזווית הנוצרת בין הטיפה לבין המשטח. המדידה נעשית באמצעות סוג מיוחד של מד זווית המכונה "גוניומטר". הגוניומטר מכיל גם אמצעי הגדלה וצילום אופטיים לצורך המדידה.
זווית המגע ייחודית לכל שילוב חומרים, עם זאת, ישנם מקרים בהם ניתן להעריך את גודלה א-פריורית. זווית המגע והגדלים המשפיעים על ערכה מקושרים במשוואת יאנג המוצגת בהמשך.
זווית המגע ומים

אחת התכונות החשובות של פני שטח הן הידרופוביות והידרופיליות. כאשר פני שטח המושכים מים מכונים "הידרופיליים", ופני שטח הדוחים מים מכונים "הידרופוביים". הדרך המקובלת להערכת ההידרופוביות או ההידרופיליות של פני השטח היא מדידת זווית המגע בין פני השטח לבין המים.
| זווית המגע [מעלות] | סיווג פני השטח | דוגמאות |
| --- | --- | --- |
| 0-30 | הידרופיליים מאוד | מתכות |
| 30-90 | הידרופיליים | תחמוצות |
| 90-120 | הידרופוביים | פולימרים מסוימים |
| 120-150 | הידרופוביים מאוד |  |
| 150 ומעלה | סופר הידרופוביים | עלי לוטוס |
זוויות מגע רגישות במיוחד לזיהומים מכל סוג, ערכים לשחזור טובים יותר מאשר כמה מעלות מתקבלים בדרך כלל רק בתנאי מעבדה עם נוזלים מזוקקים ומשטחים מאוד נקיים ללא שום זיהום. אם מולקולות של הנוזל נמשכות מאוד למולקולות משטח מוצק אז טיפת הנוזל תתפזר לחלוטין על המשטח המוצק, מצב זה מתאים לזווית מגע של 0° . תופעה זו קורה לעיתים קרובות לטיפות מים על מתכת חשופה או משטחי קרמיקה, למרות הנוכחות של שכבת תחמוצת או זיהומים, משטח מוצק יכול להגדיל באופן משמעותי את זווית המגע. באופן כללי, אם זווית מגע של טיפת מים היא קטן יותר מאשר 90°, משטח המוצק נחשב הידרופילי ואם זווית מגע של טיפת מים היא גדולה יותר מאשר 90°, המשטח המוצק נחשב הידרופובי. פולימרים רבים נחשבים בעלי משטחים הידרופוביים. משטחים הידרופוביים במיוחד הם בעלי אנרגיית שטח נמוכה (למשל: פלואור), יכולים להיות חומרים בעלי זוויות מגע של טיפת מים גבוהות ככל ~ 120° . חומרים מסוימים עם משטחים מחוספס מאוד יכולים להיות בעלי זווית מגע של טיפת מים גדולה עוד יותר מאשר  150°, בשל נוכחותם של כיסי אוויר מתחת לטיפת הנוזל. אלה נקראים משטחים (superhydrophobic).
אם זווית המגע נמדדת באמצעות הגז במקום בנוזל, אז זה צריך להיות מוחלף על ידי 180°  מינוס מהערך הנתון שלהם. זוויות מגע קיימות גם על המשטים של שני נוזלים, למרות שהם נפוצים יותר במוצרים מוצקים כגון מחבתות טפלון ובדים עמיד למים.
ניתוח תרמודינמי > תורת זווית המגע בשווי משקל

מצב שיווי משקל של מערכת הרטבה בלחץ וטמפרטורה קבועים מושג כאשר אנרגיית גיבס היא מינימלית. אנרגיית גיבס (G) של מערכת הרטבה במשטח אידיאלי מוגדרת כ:
G = γlf * Alf + γsl * Asl + γsf*Asf = γlf*Alf+(γsl– γsf)*Asl + γsf*Atotal
constant = Atotal  = Asl  + Asf
זווית המגע ייחודית לכל שילוב חומרים, עם זאת, ישנם מקרים בהם ניתן להעריך את גודלה א-פריורית. זווית המגע והגדלים המשפיעים על ערכה מקושרים במשוואת יאנג. הנחת היסוד של הניתוח התרמודינמי היא שיווי משקל בין שלוש הפאזות: המוצקה של פני השטח (תסומן ב-S), הנוזלית של הטיפה (L) והגזית של הסביבה (G). בשיווי משקל הפוטנציאל הכימי של שלוש הפאזות שווה. הניתוח הנוח מבחינה תרמודינמית מסתמך על אנרגיות פני שטח:
אנרגיית פני השטח מוצק-גז תסומן כ-γSG.
אנרגיית פני השטח מוצק-נוזל תסומן כ-γSL. אנרגיית פני השטח נוזל-גז תסומן כ-γ (γLG). משוואת יאנג קובעת:
0=\gamma _{\mathrm {SG} }-\gamma _{\mathrm {SL} }-\gamma \cos \theta _{\mathrm {C} }\,
כאשר  \theta _{\mathrm {C} } היא זווית המגע בשיווי משקל.
בהינתן אנרגיות פני שטח אחרות, ניתן להעריך מזווית המגע את אנרגיית הממשק המבוקשת. וזאת ע"פ משוואת יאנג דופרה:
כאשר  \Delta W_{\mathrm {SLV} } היא אנרגיית האדהזיה בין המוצק (S) ובין הנוזל (L) בסביבת הגז (G), מנורמלת ליחידת שטח.
ניתוח תרמודינמי > היסטרזה של זווית מגע

אם נוסיף כמות מים קטנה לטיפת מים על משטח מסוים נצפה בתופעה הבאה, הטיפה תישאר במקום אבל זווית מגע תתחיל לגדול. באותו אופן אם נחסיר מים מטיפת מים היא תישאר במקום אבל ז"מ תקטן. מתוצאות של תופעה זו ניתן להסיק שלטיפת מים יש ספקטרום של זוויות מגע שנע בין ז"מ מקסימלי  לנוזל המתקדם על המוצק לבין ז"מ מינימלית של נוזל הניסוג ממוצק. ז"מ בש"מ של יאנג נמצאת בטווח הזה והיסטרזה של זווית מגע מוגדרת כהפרש בין ז"מ מקסימלית  לנוזל המתקדם על המוצק  פחות ז"מ מינימלית של נוזל הניסוג ממוצק.
עם זאת לא בכל תנאי ניתן לשתמש במשוואת יאנג, משום שהיא מניחה פני שטח חלקים למהדרין, בעוד במציאות ישנם חספוסים וזיהומים. כדי לחשב את זווית המגע בדיוק רב יותר יש להתחשב בזווית המגע הגבוהה ביותר (שתוסמן באות A) ובנמוכה ביותר, שתסומן באות (R):
כאשר:
ו:
על משטח בעל חיספוס או זיהום תהיה גם תופעת היסטרזה בזווית מגע אבל עכשיו זווית מגע בש"מ של אינג הופכת להיות מקומית בלבד ותשתנה בין נקודה לנקודה במשטח. ע"פ משוואת יאנג דופרה אנרגיית אדהזיה משתנה מנקודה לנקודה וטיפת מים במצב זה תצטרך לעבור מחסום אנרגטי מסוים כדי להרטיב משטח. אחד התוצאות של המחסום האנרגטי הזה מתבטא בהיסטרזה של ז"מ, היקף הרטבה, וכמובן ז"מ הניתנת למדידה (במקרים האילו הופכת להיות חישוב של ממוצע לאורך קו מגע) המדידה תלויה גם האם זווית נסוגה או מתקדמת.
נוזל תמיד מתקדם על משטח שהיה לפני יבש וניסוג ממשטח שהיה רטוב, לכן ניתן למדוד היסטרזה של ז"מ על ידי חשיפה של משטח לפני מדידה למגע עם נוזל כלשהו (על ידי ריאקציה כימית, ספיגה וכו'). בנוסף לכך אם נוכל לבקר על תהליכים אילו נוכל לקבל זוויות מגע שניתנות למדידה כתלות בזמן.
טכניקות מדידה

הדרך הפשוטה ביותר למדוד זווית מגע היא טפטוף טיפת נוזל על פני משטח מפולס ומדידת הזווית הנוצרת בין הטיפה לבין המשטח. המדידה נעשית באמצעות סוג מיוחד של מד זווית המכונה "גוניומטר". הגוניומטר מכיל גם אמצעי הגדלה וצילום אופטיים לצורך המדידה. מערכות ישנות יותר השתמשו במערכת בעלת מיקרוסקופ עם אור אחורי. מערכות דור הנוכחי בעלות מצלמות ברזולוציה גבוהות ותוכנה מתקדמת המאפשרות ללכוד ולנתח את זווית המגע.
מדידה סטטית - בשיטה זו משתמשים בגוניומטר במהלך מדידה אנו מצלמים פרופיל של טיפה נייחת על משטח מוצק, הזווית שנוצרת בין טיפה לבין משטח היא בעצם ז"מ. בשיטה זו מטפטפים טיפה על פני השטח, ממתינים להתייצבות המערכות, ואז מודדים את זווית המגע. נהוג לחזור על מדידה זו בשלושה מקומות שונים על פני השטח ולחשב תוחלת וסטיית תקן. ערך התוחלת יהיה זווית המגע בין הנוזל למוצק, וסטיית התקן מאפשרת לכמת עד כמה פני השטח אחידים. ככל שסטיית התקן קטנה יותר הדבר מראה על אחידות גבוהה יותר.
מדידה דינמית - בשיטה דינמית בהשוואה לשיטה סטטית נשנה את נפח של טיפה על ידי הוספה ושאיבה של מים. בשיטה זו מטפטפים טיפה על פני השטח, ממתינים להתייצבות המערכות, ואז מודדים את זווית המגע. אחר כך מגדילים את נפח הטיפה ומודדים זווית מגע, כך חמש פעמים. אחר כך גורעים נפח מהטיפה ומודדים את זווית המגע, כך חמש פעמים. בשלב זה מחשבים תוחלת וסטיית תקן למדידות שנעשו תוך הגדלת נפח הטיפה, וכן למדידות שנעשו תוך כדי גריעת נפח הטיפה. ההפרש בין התוחלות מכונה "חשל" (היסטרזיס), וגודל זה אינדיקטיבי לאחידות פני השטח. כאשר חשל הקטן מעשר מעלות מראה על פני שטח אחידים. התוחלת היא זווית המגע בין הנוזל למוצק.
מדידה דינמית שיטת Wilhelmy- שיטה לחישוב ממוצע קידום ונסוג זוויות מגע במוצקים בעלי גאומטריה אחידה. שני צדי משטח מוצק חייבים להיות זהים לחלוטין. כוח הרטבה על משטח מוצק נמדד בעזרת ניסוי שבשלב ראשון טובלים משטח לאמבטיה המכילה בתוכה נוזל עם מתח פנים ידוע, בשלב שני מוציאים את המשטח מאמבטיה, ניסוי משמש לנו למדידת משטח שיווי משקל או מתח בין משטחי, ממשק אוויר/נוזל או ממשק נוזל/נוזל.בשיטה זו, הפלטה מכוונת בניצב לממשק, והכוח המופעל עליו הוא נמדד. תוך שימוש במשוואת Wilhelmy נוכל לקבל את זווית מגע.
שיטת Wilhelmy-  מיושמת על סיבים בודדים למדוד את קידום ונסוג זוויות ליצירת קשר.
ראו גם

בדיקת נוזל חודר
תוצא לוטוס
הערות שוליים

↑  Rafael Tadmor (2004). "Line energy and the relation between advancing, receding and Young contact angles". Langmuir, 20, 7659-7664, (2004). ISBN 0743-7463.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4239841-1  LCCN: sh85031500 
מכשיר למדידת ז"מ (Goniometer)
ז"מ של טיפת מים ועלה לוטוס
תרשים אנרגיות פני שטח של ז"מ
שיטה מדידת ז"מ דינמית
נגב (מקלע)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מקלע קל
 נגזרות:  נגב קומנדו, נגב קלעים, נגב דור ג', נגב NG7
 תכנון:  תע"ש וצה"ל, 1995
 מדינה מייצרת:  ישראל ישראל וייטנאם וייטנאם (תחת רישוי במפעל Z111)
 יצרן:  בעבר תע"ש, כיום IWI
 מעצב:  תעשיות נשק לישראל 
 תקופת השימוש:  1997–הווה (כ־28 שנים) 
 מלחמות:  האינתיפאדה השנייה, מלחמת לבנון השנייה, מבצע עופרת יצוקה, מבצע צוק איתן, מלחמת רוסיה-אוקראינה, מלחמת חרבות ברזל
 מדינות המשתמשות:  ישראל ומדינות נוספות, ראו #משתמשים
 מידע טכני
 קליבר:   \ 5.56\times 45\ {\mbox{mm NATO}} 5.56x45 מ"מ נאט"ו
 פעולה:  גז, מכנס פתוח
 הזנה:  שרשיר, תוף או מחסנית
 כוונות:  ברזל
 אורך כולל:  1,020 מ"מ (קת פתוחה)  / 780 מ"מ (קת סגורה)
 אורך קנה:  460 מ"מ
 משקל ריק:  כ-7.6 ק"ג
 קצב אש:  700–850 כדורים בדקה,   850–1000 כדורים בדקה.
 מהירות לוע:  920 מטרים לשנייה
 טווח אפקטיבי:  1,000 מטר
 
לוחם גדוד הסיור המדברי עם מקלע הנגב
מקלע נגב
מקלעי צה"ל: מימין - הנגב, משמאל - מאג.
מקלע נגב הוא מקלע קל תוצרת ישראל. הנגב הוא בקליבר 5.56x45 מ"מ נאט"ו (בהמשך פותח נגב NG7 בקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו שבעקבותיו הנגב הישן יותר מכונה לעיתים "נגב 5"), מוזן שרשיר ובעל דורגל. ייעודו העיקרי הוא נשק תקיפה כיתתי. הנגב פותח על ידי תע"ש על בסיס ה־FN מינימי הבלגי. הנגב מיוצר בידי תעשיות נשק לישראל והוא המקלע התקני של צבא הגנה לישראל.
לפני שהוכנס הנגב לשירות, המקלעים הקלים המקובלים בצה"ל היו המאג והמינימי, שניהם תוצרת FN Herstal. יתרונותיו של מקלע הנגב על מקלעים אלו הם משקלו הקל יחסית, גודלו הקומפקטי ועמידותו לתנאי מדבר קשים. גודלו הקטן יחסית, בייחוד בגרסת "נגב קומנדו", מאפשר הסתערות עם המקלע ושימוש בו במבצעים מיוחדים, מבלי לאבד כוח אש ויכולת חדירת שריון. השימוש בדגם החדש של הנגבון קומנדו הוא בשימוש חיל הרגלים, חיל ההנדסה הקרבית וכוחות מיוחדים. בנוסף, הנגב יכול לירות מלבד בצרורות, גם כדורים בודדים ולשמש כנשק אישי עבור הלוחם.
היסטוריה

בשנות ה-90 של המאה ה-20, תע"ש תכננה את המקלע שיועד ליצוא בלבד, על פי מפרט של צה"ל. באותה עת לצה"ל לא היה בו צורך והוא התעתד לרכוש את מקלע המינימי הבלגי עבור כל יחידותיו, לאחר שהחל לרכוש אותו, כבר ב־1985, עבור יחידותיו המיוחדות. המינימי, שמבחינות מבניות רבות היה מאג מוקטן, היה בעייתי: המבנה שלו לא התאים לגודלו והנוקר שלו היה שביר. בשל תחילת הפיתוח של מקלע הנגב, השהה צה"ל את הצטיידות יחידות חיל הרגלים וגדודי חיל ההנדסה הקרבית במקלע המינימי.
בשנת 1993 נבדק עניין המקלע על ידי מבקר המדינה שקבע כי הפיתוח הארוך והממושך של המקלע, נעשה בזמן שצה"ל כבר יכול היה להצטייד במקלע המינימי הבלגי, בעלות קטנה מעלותו של מקלע הנגב (למינימי: כ־1,320 דולר למקלע נטו, וכ־2,220 למקלע עם אביזרים ומשלוח). הוא סיכם את תחקירו במשפטים הבאים בין היתר:
תעש, שלקחה על עצמה לספק לצה"ל מקלע קל כדרישתו, אכן הצליחה לייצר מקלע שעמד בהצלחה בניסוי המבצעי ונמצא עדיף, אך לא עמדה במועד סיום הפיתוח, בשל תקלות שעיכבו קבלת אישור דגם למקלע. במצב הנוכחי, שבו קיימת חריגה ניכרת בלוחות הזמנים שנקבעו, ושהמחיר שדורשת התעש למקלע "נגב" חורג מהמחיר המרבי שקבע סגן הרמטכ"ל, מן הראוי שיינתן אישור דגם למקלע שיבטא נאמנה את סיום פיתוחו המלא של המקלע. כמו כן ראוי שקודם להחלטה להצטייד בו, יסוכם על מחיר סביר בהשוואה למחירי מקלעים קלים בשוק הבינלאומי
תכנון המקלע התארך והתמשך עד לשנת 1995. ב־1996 ביצע צה"ל ניסויי שדה במקלע, ובשנת 1997 הוא התקבל על ידי צה"ל ונרכש בכמויות כדי להפכו למקלע הראשי של כוחות היבשה.
הנגב זכה למוניטין בעייתי בקרב חיילי צה"ל בשל ריבוי התקלות והמעצורים בכלי. בעקבות תלונות אלו החליט צה"ל על שורה של שיפורים במקלע ועל החלפת מקלעים שנתבלו במקלעים חדשים. הנגב המשופר המכונה נגב דור ג' או "נגב 2000", כולל שיפורים ארגונומיים וחימושיים לצד שיפורי מנגנונים ואמינות. הנגב החדש החל להיקלט באלפיו בשנת 2009, וקליטתו הושלמה בשנת 2011.
ב־2012 פיתחה חברת "תעשיות נשק לישראל" מקלע נגב בקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו (כמו של המאג) המבוסס על הנגב. מקלע זה נקרא נגב NG7 ולו תכונה ייחודית: ירי סלקטיבי חצי־אוטומטי, שכמעט איננו קיים במקלעים בקליבר שלו, כמו גם מנגנוני בטיחות לירי לא מבוקר.
"תעשיות נשק לישראל" מכרה מקלעי נגב למדינות נוספות, ביניהן קולומביה, קוסטה ריקה, אסטוניה, הודו ותאילנד.
פרטים טכניים (NEGEV LMG 5.56mm)

הנגב הוא מקלע אוטומטי שפועל על בסיס גזים שנוצרים במהלך הירי. הוא יורה בשיטת המכנס הפתוח (open bolt), כלומר הנקירה מחוברת לפעולה לפנים של הירי, ומגיעה בסוף. אין הפרדה בין הפעולה לפנים ולנקירה.
הנגב מסוגל הן לירי אוטומטי מלא, הן לירי בצרורות והן לירי סלקטיבי חצי־אוטומטי ("בודדות").
הקליבר שלו הוא 5.56 מ"מ נאט"ו ( \ 5.56\times 45{\mbox{mm}}). התחמושת היא US M855 או SS109 (כדור M16/M4 בעל תחמיש מוגבר).
הנגב מוזן על ידי תוף־תקיפה של 150 כדור, ארגז־פעולה של מאות כדורים, שרשרת כדורים או מחסנית סטנדרטית של M16 או גליל.
משקל קל. משקלו הוא רק 7.6 ק"ג ומשקל תוף של 150 כדורים הוא 2.7 ק"ג (בהשוואה למאג ששוקל כ־11 ק"ג).
כלי קומפקטי. אורכו המלא הוא כ־1,020 מ"מ (102.0 ס"מ) (אורך הקנה הוא 460 מ"מ (46 ס"מ)), אך כאשר הקת מקופלת אורכו הוא 780 מ"מ בלבד (78 ס"מ).
גרסת ה"נגב קומנדו" קומפקטית במיוחד: משקלו הוא פחות מ־7 ק"ג ואורכו הוא כ־890 מ"מ (89 ס"מ) עם קת פתוחה.
קצב האש התאורטי ניתן לברירה: 700–850 כדורים בדקה, או 850–1,000 כדורים בדקה.
מהירות הלוע שלו היא בין 913 ל־920 מטר לשנייה, תלוי במצב וסת הגזים.
משתמשים

ישראל ישראל:  צה"ל ו־ ימ"מ
אסטוניה אסטוניה
אוקראינה אוקראינה: שמו באוקראינה Fort 401.
אזרבייג'ן אזרבייג'ן
קוסטה ריקה קוסטה ריקה
גאורגיה גאורגיה: המקלע הקל הסטנדרטי של הצבא הגיאורגי.
הודו הודו: המקלע הסטנדרטי של הכוחות המיוחדים ההודים, ובמרץ 2020 הוזמנו 16,479 מקלעי נגב NG7 לשימוש כוחות היבשה ההודים כמקלע הסטנדרטי. החלו להיכנס בתחילת 2021.
קניה קניה: בשימוש צבא קניה.
מקסיקו מקסיקו: בשימוש המשטרה המקסיקנית הפדרלית.
מקדוניה מקדוניה: בשימוש הכוחות המיוחדים של המשטרה המקדונית.
הפיליפינים הפיליפינים: בשימוש המשטרה הלאומית הפיליפינית ומשמר החופים הפיליפיני.
סנגל סנגל: בשימוש הכוחות המיוחדים של צבא סנגל.
טנזניה טנזניה: בשימוש הכוחות המיוחדים הטנזינים.
וייטנאם וייטנאם: בשימוש הכוחות המיוחדים הווייטנאמים.
קפריסין קפריסין: בשימוש הכוחות המיוחדים הקפריסאים.
פרגוואי פרגוואי: בשימוש צבא פרגוואי. (דגם רגיל ודגם SF)
קולומביה קולומביה: המקלע הסטנדרטי של צבא קולומביה ומשטרת קולומביה.
ברזיל ברזיל: בשימוש המשטרה הצבאית של מדינת סאו פאולו.
ארגנטינה ארגנטינה: בשימוש המשטרה הפדרלית הארגנטינאית ויחידות מסוימות במשרד הביטחון הארגנטינאי.
תאילנד תאילנד: רכשה כ־1,000 מקלעים ב־2007, ועוד 550 ב־2008.
גלריה

לוחם פלס"ר שריון עם הנגב באימון צה"לי בעת שקיעה.
נגב קומנדו עם דורגל וידית הסתערות
מקלע נגב ושני מקלעי מאג
לוחם צה"ל עם "נגב" במבצע חומת מגן
הערות שוליים

↑  James H. Willbanks, 2004."Machine Guns: An Illustrated History of Their Impact". ABC-CLIO. נבדק ב-2015-06-30.
↑  מקצה שיפורים נרחב במקלע ה"נגב"; ינסה לשקם את אמון הלוחמים בנשק, אתר דובר צה"ל
↑  יותם קניספל, פיתוח הנגב, אתר זרוע היבשה.
↑  צבא הודו החל להטמיע מקלע ״נגב״ תוצרת חברת IWI ביחידות החי״ר, באתר Israel Defense, ‏2022-01-18
↑  ישראלדיפנס, צבא פרגוואי בחר במקלע "נגב" של חברת IWI הישראלית, באתר nrg‏, 9 בינואר 2015.
|  נשק קל עכשווי של צה"ל |
| --- | --- | --- |
| נשק אישי/רובה סער | רובה M16 • רובה M16A1 מקוצר • CAR-15‏ • רובה M4A1 • מיקרו-תבור X-95 ו-X-95L • תבור X-95 פלאט-טופ • IWI ערד |      |
| מקלעים | נגב 5.56 מ"מ • נגב קומנדו • נגב NG7‏ • מאג 7.62 מ"מ • בראונינג 0.3 • M2 בראונינג (מק"כ 0.5) |      |
| רובי צלפים | חיל הרגלים: רמינגטון M24‏ • SR-25 Mk 11 • ברק (H-S Precision HTR 2000)‏ • בארט M82A1   יחידות מיוחדות: רמינגטון M24 • מאוזר 86SR‏ • בארט MRAD‏ • בארט REC10‏ • SR-25 Mk 11‏ • רובה צלפים דרגונוב • מקמילן TAC-338 • מקמילן TAC-50 |      |
| רימונים | רימון יד מדגם רימון רסס 26 • מטול רימונים M203 • מטול רימונים M320 |      |
| רקטות כתף | M72 לאו "זרזיר מתכלה" • RPG-7‏ • מטאדור "מפצח האגוזים" ו"מפצח קל משקל" |      |
| כלי נשק נוספים | תת-מקלע מיקרו-עוזי • קלשניקוב AK-47 • רוגר SR-22 • אקדחי גלוק 17 וגלוק 19 • אקדח זיג זאואר SIG P228 |      |
| ראו גם | נשק קל של צה"ל • אמצעי הלחימה של צה"ל • נשק קל • חיל הרגלים • צבא הגנה לישראל |      |
מקלע נגב צה"לי
חצב מצוי

חָצָב מָצוּי (שם מדעי: Drimia aphylla (Forssk.) J. C. Manning & Goldblatt) הוא צמח ים-תיכוני, רעיל ובעל בצל (גאופיט) ממשפחת האספרגיים (בעבר שויך למשפחת השושניים) הנפוץ כצמח בר ברוב חלקי ארץ ישראל. פריחתו מתחילה בחודש יולי, בעמודי תפרחת גבוהים ולבנים, שבולטים בנוף היבש של עונה זו, ובלא הופעת עלים, ועל כן, הוא נחשב על-כן לאחד ממבשרי הסתיו, ממבשרי הגשם. הפריחה מסתיימת בתחילת נובמבר. חלקי הצמח רעילים ביותר והוא מכיל חומרים אשר במינונים נמוכים משמשים ברפואה. חצב מצוי הוא ערך טבע מוגן בישראל.