stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוסטרליה
כלכלה

עם מערכת פיננסית חזקה וכלכלה יציבה, כלכלת אוסטרליה היא אחת הכלכלות הקפיטליסטיות הגדולות בעולם. התמ"ג עומד על כטריליון דולר אמריקני, והעושר הלאומי מסתכם בכ-6.4 טריליון דולר אוסטרלי. אוסטרליה היא ביתן של כמה מהחברות הגדולות והחזקות בעולם, ועשר החברות האוסטרליות הגדולות ביותר נמנות עם החברות הגדולות בעולם. איכות החיים באוסטרליה היא מן הגבוהות בעולם, עם אוכלוסייה בת למעלה מ-22 מיליון נפש, ותמ"ג לנפש של למעלה מ-43,000 דולר אמריקאי.
הכלכלה האוסטרלית מזוהה לעיתים קרובות עם גידולים חקלאיים, כריית מינרלים ומשאבי אנרגיה - הנתפסים כראשונים במעלה בחשיבותם. אף על פי שתיאור זה לא מדויק למאות ה-20 וה-21, התיאור תואם לחלוטין את בערך מאה השנים הראשונות בהיסטוריה של הכלכלה האוסטרלית, שהולכת אחורה לעת ההתיישבות האירופאית שהחלה בסוף המאה ה-18. כמושבת עונשין, הכלכלה החלה אט-אט להתבסס ולהתרחב כשבתחילתה הייתה מרוכזת כולה בידי השלטון הבריטי ונציגיו בדומיניון. בהדרגה המגזר הפרטי צמח, וייצוא הצמר הפך לבסיס העיקרי של הכלכלה. עם גילוי הזהב ב-1851 חל שיפור משמעותי בקצב הצמיחה הכלכלית, והחל מהמחצית השנייה של המאה ה-20 ניצבת אוסטרליה בחזית הכלכלה העולמית לצד מדינות מפותחות אחרות. השפעת המשבר הכלכלי העולמי על אוסטרליה הייתה זניחה יחסית, ובשנת 2012 היא סיכמה למעלה מעשרים שנות צמיחה רצופה של 3.5% בממוצע, והיא מתאפיינת באבטלה נמוכה, אינפלציה מבוקרת, חוב ציבורי נמוך ביותר ומערכת פיננסית חזקה ויציבה.
נכון לתחילת העשור השני של המאה ה-21, מגזר השירותים הוא דומיננטי בכלכלה האוסטרלית, ומהווה כ-70% מהתמ"ג ומספק כ-75% מהתעסוקה. תעשיית המחצבים תורמת עוד כ-19% מהתמ"ג, כשכ-10% מתוכם מהווים התעשייה עצמה, וכתשעת האחוזים הנותרים הם מתחומים נלווים. אף על פי שהכלכלה האוסטרלית היא כאמור מבוססת שירותים, הצמיחה בכלכלה, עם זאת, תלויה בעיקר בחקלאות ובייצוא שמבוסס ברובו הגדול על תעשיית המחצבים. מוצרים חקלאיים ותעשייתיים מיוצאים בעיקר לשוק המזרח הרחוק, וגם כיום (נכון ל-2013) אוסטרליה היא יצואנית בשר, צמר, פחם וברזל מהגדולות בעולם.
הדולר האוסטרלי הוא ההילך החוקי של אוסטרליה ושל הטריטוריות שלה, והוא גם המטבע הרשמי בנאורו, בקיריבטי ובטובלו.
אוסטרליה חברה בארגונים הכלכליים הבינלאומיים APEC‏, G-20,‏ OECD‏, הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי, ארגון הסחר העולמי ו-ASEAN. אוסטרליה גם חתמה על הסכמי אזור סחר חופשי עם איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה, עם צ'ילה, עם ניו זילנד ועם ארצות הברית.
על פי דו"ח האושר העולמי השנתי שפורסם בסוף מרץ 2024, אוסטרליה ממוקמת במקום העשירי במדד האושר בקרב האוכלוסייה הכללית, אחרי שווייץ ולפני ניו זילנד.
צבא וביטחון

| --- | --- |
 :  ראו גם – היסטוריה צבאית של אוסטרליה
האחריות להגנתה של אוסטרליה מוטלת על כוחות ההגנה של אוסטרליה, גוף תלת-זרועי צבאי הכפוף למשרד ההגנה בממשלת אוסטרליה. נכון לשנת 2010 משרתים בכוחות ההגנה 57,994 אנשים בשירות קבע ו-22,072 אנשי מילואים. זרועות כוחות ההגנה הם:
צבא אוסטרליה
הצי המלכותי האוסטרלי
חיל האוויר המלכותי האוסטרלי
ההיסטוריה הצבאית של אוסטרליה מתחילה מימי המלחמות נגד האבוריג'ינים, ממשיכה בהשתתפותם של כוחות ההגנה במלחמת הבורים, במלחמות העולם, במלחמת קוריאה, במלחמת וייטנאם ובעשור הראשון של המאה ה-21 באפגניסטן, בעיראק ובמשימות שמירת שלום במקומות שונים בעולם. זרועות כוחות ההגנה של אוסטרליה מהווים כוח צבאי קטן בקנה מידה עולמי, אך יעיל ואיכותי.
מדינות

מפת אוסטרליה
אוסטרליה מחולקת ל-6 מדינות ו-2 מחוזות עיקריים. יש בה גם כמה מחוזות משניים, אך אין להם נציגות בפרלמנט.
המדינות הן:
ניו סאות' ויילס
קווינסלנד
טסמניה
ויקטוריה
אוסטרליה הדרומית
אוסטרליה המערבית
הטריטוריות הן:
הטריטוריה הצפונית (Northern Territory)
מחוז הבירה (Australian Capital Territory)
גאולוגיה

במשך מיליוני שנים הייתה אוסטרליה חלק מיבשת-על בשם פנגיאה. לאחר תחילתו של תהליך נדידת היבשות נשארה אוסטרליה חלק מהיבשת הגדולה גונדוונה. בהמשך התהליך נפרדו היבשות אמריקה הדרומית ואפריקה, ועם ניתוק הקשר בין טסמניה לאנטארקטיקה, הפכה אוסטרליה ליבשת נפרדת, שנסחפה לעבר החלק הדרום מזרחי של אסיה. 
אוסטרליה מכילה, מצד אחד את החומרים העתיקים ביותר שנמצאו על כדור הארץ ומצד שני היא קיימת כיבשת עצמאית "רק" כ-35 מיליון שנים והיא עדיין בתהליך של נדידה לעבר יבשת אסיה. כך שתוחלת החיים שלה כיבשת, במושגים גאולוגיים, היא קצרה.
הממצא הגאולוגי הקדום ביותר ביבשת אוסטרליה הוא גרגיר דטריטי של זירקון בתוך סלעי משקע שעברו תהליך של התמרה. גילם של הסלעים נאמד ב-3.3 - 3.7 מיליארד שנים, ואילו גילו של גרגיר הזירקון שנמצא בתוך סלעים אלה, נאמד ב-4.4 מיליארד שנים. לפי עדות זו וממצאים אחרים, גילם של סלעי המשקע האלה מתקופת הפרקמבריון, נאמד בין 3.7 מיליארד שנים עד 540 מיליון. ביבשת נמצאים גם סלעים מהתקופה הבאה היא תקופת הפלאוזואיקון שארכה בערך 250 מיליון שנה. וכן בהתאמה סלעים תקופת המזוזואיקון שנמשכה בערך 65 מיליון שנים ותקופת הקנוזואיקון.
בשני שלישים מהחלק המערבי של יבשת אוסטרליה, קרום הליתוספרה הוא בעובי של 200 קילומטר, בשליש הנוסף בחלק המזרחי של היבשת, הוא דק יותר בעובי של 100 קילומטר. שולי היבשת באזורי השבר דקים עוד יותר בין 24 ל-59 קילומטר. קרום היבשת מורכב בעיקרו מסלעי גרניט וגנייס מתקופות הארכאיקון, פרוטרוזואיקון, ועידן הפלאוזואיקון. שכבה דקה של סלעי משקע מתקופת הפנרוזואיקון מכסה בקעות נרחבות של הנוף האוסטרלי. עובייה של שכבה זו כ-7 קילומטר. פעולות שחיקה שנגרמות על ידי תנועת הרוחות ופעולות סחף הנהרות גרמו ליצירת שטחים נרחבים של דיונות (אנ').
גאוגרפיה

אוסטרליה היא היבשת הכי קטנה בעולם והיא האי הכי גדול בעולם. שטחה של אוסטרליה שווה לשטח של ארצות הברית ללא אלסקה והוואי, רק עם 7% מאוכלוסייה שיש בארצות הברית. באוסטרליה נמצאים האזורים היבשתיים עם הכי מעט פעילות אנושית בכדור הארץ שאינם תחת אקלים קוטבי. יבשת אוסטרליה מחולקת לכמה חלקים מובחנים:
הצפון: אזור המאופיין באקלים סובטרופי ובשטחי סוואנה. האזור כמעט ולא מאוכלס, כאשר רוב האוכלוסייה באזור זה גרה בעיר דרווין. בחצי האי קייפ יורק בצפון מזרח אוסטרליה (אנ') ששטחו מתקרב לשטח של איטליה, גרים רק כ-20 אלף איש. האקלים ברובו יציב עם טמפרטורות של בין 20 ל-30 מעלות צלזיוס כל השנה, עם גשמים שיורדים בעיקר בקיץ. עם סיכון לסופות טרופיות.
רצועות החוף הדרומיות והמזרחיות: אזור מאוכלס יחסית בין בריזביין לאלדייד בשטח של מיליון קילומטרים רבועיים בו גרה רוב אוכלוסיית אוסטרליה כולל הערים הגדולות סידני, בריזביין, מלבורן, וקנברה. וכולל רוב הפעילות החקלאית במדינה. האקלים באזור זה יותר מתון. עם חורפים קרירים יותר מאשר בצפון (אך לא קרים), ופיזור גשמים באופן שווה פחות או יותר לאורך כל השנה.
החוף הדרום מערבי: אזור בשטח הדומה לזה של קליפורניה, אך גרים בו רק שני מיליון תושבים. רובם בעיר פרת'. מאופיין באקלים ים תיכוני.
המדבריות: אזור זה נמצא בלב היבשת ובו אקלים יבשתי עם הבדלי טמפרטורה קיצוניים בין קיץ לחורף. שטחו כ-3 מיליון קמ"ר והוא מהווה כ-35% משטח אוסטרליה. חיים בו כ-100 אלף תושבים, והעיר הגדולה היא אליס ספרינגס עם כ-25 אלף תושבים בלבד. צפיפות אוכלוסייה זו דומה לצפיפות בצפון קנדה או צפון מזרח סיביר, מה שהופך אותו לאחד האזורים הכי פחות מאוכלוסים בכדור הארץ.
לאורך החוף המזרחי בתוך האוקיינוס – על פני יותר מ-2,000 קילומטר – משתרעת שונית המחסום הגדולה (Great Barrier Reef), שהוא רצף שוניות האלמוגים הגדול בעולם, והמבנה הגדול בעולם המורכב מיצורים חיים. הריף נחשב לאחד ממקומות הצלילה וחקר החיים בים היפים ביותר בעולם.
במרכז יבשת אוסטרליה, בפארק הלאומי אולורו-קאטה נמצא אולורו שהוא אחד המונוליתים הגדולים בעולם.
אקלים

באוסטרליה אזורי אקלים רבים עקב גודלה, אך שטחה העיקרי מדברי או צחיח למחצה.
עקב מיקומה של אוסטרליה בהמיספרה הדרומית, הקיץ בה חל בחודשי החורף של ההמיספרה הצפונית והחורף חל בחודשי הקיץ. להלן חלוקה אפשרית אחת של עונות השנה, אך באוסטרליה יש מסורות שונות בנוגע לאופן החלוקה לעונות.
דצמבר - פברואר, עונת הקיץ. הטמפרטורות נעות בין 18–30 מעלות צלזיוס.
מרץ - מאי, עונת הסתיו.
יוני - אוגוסט, עונת החורף. הטמפרטורות הממוצעות הן 10 מעלות צלזיוס.
ספטמבר-נובמבר, עונת האביב.
בצפון שורר אקלים טרופי, בפנים היבשת שורר אקלים צחיח עד צחיח-למחצה ובדרום אקלים ממוזג. באזורים המדבריים המהווים כשני שלישים מהיבשת, המשקעים מועטים כמותם נעה בין 250–500 מילימטר. הגשמים אינם סדירים, תקופות של בצורת ארוכות ופרקי זמן קצרים של גשמים עזים הן דבר נפוץ. היוצא מהכלל היחיד הוא הרמה ליד החוף המזרחי וגם שם הטמפרטורה היא גבוהה. בחורף השלגים יורדים בטסמניה ובאזור ההר קוֹשְׁצִ'וּשְׁקוֹ (Kosciuszko).
בקיץ, משום שהשמיים כמעט ואינם מעוננים קרינת השמש חזקה ביותר, לים יש מעט מאוד השפעה ממזגת, והטמפרטורות יכולות לעלות עד 38 °C. טמפרטורה גבוהה שוררת בכל היבשת למעט טסמניה. בחורף, הטמפרטורות הן מתונות למעט טסמניה ודרום מזרח אוסטרליה, ששם יורד שלג. צפון אוסטרליה מושפע מהמונסונים שבאים בקיץ האוסטרלי. חופי האוקיינוס השקט, קווינסלנד וחלקה הצפוני של דרום וולס החדשה, מושפעים מסופות ציקלון ויורדות בהם כמויות ניכרות של גשם, כ-4,050 מילימטר בשנה.
אקלים > החי והצומח

אף על פי שרוב היבשת צחיחה, נמצאים בה מינים רבים של חיות וצמחים. בגלל האופי המיוחד של היבשת, המשלב אזורים טרופיים עם אזורי מדבר והיותו מנותק משאר העולם במשך רוב קיומו התפתחה בה ממלכת צומח ייחודית. 9,000 מתוך 12,000 מיני הצומח המצויים באוסטרליה הם מינים אנדמיים, בהם הקזוארינה, האקליפטוס, הגימפי גימפי והשיטה האוסטרלית.
הניתוק משאר היבשות גם גרם לכך שהשתמרו באוסטרליה בעלי חיים שנכחדו ביבשות אחרות, ולא הגיעו אליה צורות חיים שהתפתחו ביבשות אחרות בשלב מאוחר יחסית של האבולוציה. בין בעלי החיים הייחודיים לאוסטרליה נמנים: יונקי הכיס הקנגורו, הוומבט, השד הטסמני והקואלה, וכן האמו, כלב הדינגו, והברווזן. צפון אוסטרליה מהווה בית לאוכלוסייה של כמאה אלף תניני ים שהם הזוחלים הגדולים ביותר כיום. בזכות היותם נפוצים ונגישים והיותה של אוסטרליה מדינה מפותחת, התבצע מחקר רב על הביולוגיה, הפיזיולוגיה והאקולוגיה של תנינים אלו.
האדם הלבן שהגיע ליבשת מסוף המאה ה-18 ואילך הביא עמו צמחי תרבות ובעלי חיים כמו בקר וצאן, אך גם ארנבות, חתולים ועכברושים אשר התרבו ופגעו בצמחייה ובעולם החי המקוריים של אוסטרליה. עם זאת, יש יותר מ-1,900 בעלי חיים וצמחים ברשימת המינים המאוימים של אוסטרליה, כולל יותר מ-500 בעלי חיים. ב-3 באוקטובר 2022, אוסטרליה הודיעה על תוכנית של 10 שנים למנוע ממינים נוספים למות במדינה על ידי הגנה על הצמחים ובעלי החיים המאוימים ביותר שלה. התוכנית מוסיפה את אוסטרליה לקבוצה של יותר מ-100 מדינות אחרות, כולל ארצות הברית, שהתחייבו להגן על 30% מאדמתן ו-30% מהאוקיינוס שלהן עד 2030 (אנ').
דמוגרפיה

כיום חיים באוסטרליה כ-27.4 מיליון תושבים. תוחלת החיים במדינה היא 83 שנים (80.9 שנים לגבר ו-85.3 שנים לאישה). שיעור הפריון הוא 1.63 צאצאים לאישה.
דמוגרפיה > מוצא אתני ושפה

רוב אוכלוסיית המדינה הם צאצאי המתיישבים של המאה ה-19 וה-20. רובם הגיעו מאנגליה ומאירלנד. על אף שאוסטרליה הוקמה על מנת לשמש מושבת עונשין לפושעים (על גבי האונייה הראשונה אף היו מספר יהודים), מספר האסירים הבריטים קטן בהדרגה בין 1840 ל-1868. קדחת הזהב של סוף המאה ה-19 הביאה לגידול עצום באוכלוסייה, ושינתה את פני המדינה. (לדוגמה, בין השנים 1850 - 1860 היגרו 2% מאוכלוסיית אירלנד ובריטניה לאוסטרליה).
בסוף המאה ה-20, הביאו גלי הגירה מיוון, מאיטליה ומאסיה מתיישבים חדשים. האבוריג'ינים, התושבים המקוריים של אוסטרליה, מהווים רק 2.9% מהאוכלוסייה על פי מרשם האוכלוסין של 2021.
עם התארכות תוחלת החיים וצמצום הילודה, נוצרה באוסטרליה בעיה של הזדקנות האוכלוסייה. על מנת להתגבר על כך מפעילה הממשלה האוסטרלית את אחת מתוכניות ההגירה הליברליות והמתקדמות בעולם. רוב היתרי ההגירה ניתנים על בסיס כישורים מקצועיים והשכלה, ולא על בסיס מוצא אתני, בניגוד לעבר, שבו יושמה מדיניות "אוסטרליה הלבנה" שהעדיפה מהגרים ממוצא אנגלוסקסי ולא אסייתי.
אזרחי ניו זילנד זכאים לוויזה מיוחדת, המאפשרת להם לשהות באוסטרליה לזמן בלתי מוגבל, וכן לעבוד בה.
השפה המדוברת ביותר היא אנגלית המאופיינת בכתיב ובביטויים הבריטיים של השפה, עם מספר מצומצם של אבוריג'ינים שמדברים בשפות האם ודור ראשון ושני של המהגרים שעדיין שומרים על שפת אמם.
דמוגרפיה > דת

כ-52% מהאזרחים מגדירים את עצמם כנוצרים: 22.6% קתולים ו-13.3% אנגליקנים. אוסטרליה מקיימת חופש פולחן לכל, וקיימים מיעוטים בני דתות שונות: 2.6% מוסלמים, 2.4% בודהיסטים, 1.9% הינדואיסטים ו-0.4% יהודים. 30% מהאוכלוסייה מגדירים עצמם חסרי דת.
בניגוד לדימוי של אוסטרליה כיבשת רב-תרבותית, הרי ש-93% מהאוכלוסייה הם ממוצא אירופי, כאשר בסביבות 80% מהאוכלוסייה מקורם באי הבריטי והם צאצאי מהגרים מאנגליה, מאירלנד ומסקוטלנד.
דמוגרפיה > יהדות אוסטרליה

יהודים הגיעו לאוסטרליה עוד במאה ה-18, בתקופת הקמת מושבת העונשין ביבשת ב-1788. ב-1844 נוסד בית כנסת ראשון בסידני, וב-1845 נוסד בית כנסת בהוברט, אשר עדיין קיים. עם זאת, הקהילה נותרה קטנה, עד הגעת גלי הגירה של יהודים מאירופה בין שתי מלחמות העולם ובעיקר לאחר 1945.
באוסטרליה חיים מעל 100,000 יהודים, בעיקר במדינות ויקטוריה וניו סאות' ויילס, רובם בערים סידני ומלבורן, בכל אחת כ-45,000 יהודים. כן יש כ-7,000 יהודים בפרת' ועוד כ-1,000 בבריזבן, בניוקאסל ובאדלייד. הקהילה במלבורן נבנתה בעיקר מניצולי שואה יוצאי פולין, ואילו הקהילה בסידני מורכבת מיהודים ששורשיהם בעיקר מבריטניה, הונגריה ולאחרונה מדרום אפריקה. הקהילה בפרת' גדלה מאוד מאז דעיכת האפרטהייד בדרום אפריקה והגירת יהודים רבים משם למערב אוסטרליה. יהדות אוסטרליה נחשבת לציונית ואוהדת ישראל. אחוז הילדים המקבלים חינוך בבתי ספר יהודיים הוא גבוה יחסית ועומד על כ-60%. שיעור ההתבוללות נמוך יחסית ועמד על 22% ב-2006.
תרבות

התרבות האוסטרלית היא בעיקרה תרבות מערבית, אך ניכרת בה השפעת הגאוגרפיה הייחודית של היבשת האוסטרלית, וכן השפעות אתניות של ילידי היבשת, כמו גם של גלי ההגירה המאוחרים יותר ממדינות אסיה. מאז התיישבות האדם הלבן באוסטרליה, תרבותה מושפעת בעיקר מהמורשת הבריטית-אירית, כפי שמעידות ההגמוניה של השפה האנגלית, שיטת הממשל הנוהגת, הדומיננטיות של הדת הנוצרית במדינה ופופולריות ענפי הספורט הבריטיים, כרוגבי וקריקט. מאמצע המאה ה-20 מושפעת אוסטרליה רבות גם מהתרבות הפופולרית האמריקאית.
ראו גם

אוסטרלים
החי של אוסטרליה
בומרנג
דידג'רידו
לקריאה נוספת

ג'ואל אקנבך, יצורי הפרא האבודים, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 149, אוקטובר 2010
רוף סמית, חולות הזמן, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 148, ספטמבר 2010
אבו תור

ערך זה עוסק בשכונה בירושלים השוכנת מדרום לעיר העתיקה. אם התכוונתם לשכונה השוכנת על הר הזיתים, ראו .
| --- | --- |

אבו תור התחתונה
 מידע
 עיר:  ירושלים 
 קואורדינטות:  31°45′49″N 35°13′58″E﻿ / ﻿31.76363889°N 35.23263889°E﻿ / 31.76363889; 35.23263889
  (למפת ירושלים מוגדלת) אבו תור(למפת ירושלים רגילה) אבו תור(למפת הרי ירושלים רגילה) אבו תור(למפת הרי ירושלים מוגדלת) אבו תור he
 
א-ת'ורי (אבו תור) הנראית מכיוון מזרח, כשבצד סילוואן
מראה השכונה מכיוון מצפה רחבעם זאבי בהר הזיתים
שכונת אבו תור (בחזית), על רקע העיר העתיקה והר הצופים.
אבו תור הערבית
אבו תור היהודית
אַבּוּ תוֹר (נכתבת גם אַבּוּ טוֹר, בערבית: أبو ثور או أبو طور; נקראת בערבית גם الثوري – א-ת'אוורי) היא שכונה מעורבת יהודית-ערבית בירושלים, מדרום לעיר העתיקה. חלקה היהודי של השכונה נמצא במערבה, וידוע גם בשם גִּבְעַת חֲנַנְיָה. השכונה תחומה מצפון על ידי גיא בן הינום, ממערב על ידי דרך חברון ומתחם הרכבת, ומדרום על ידי נחל אצל, יער השלום וטיילת שרובר. השכונה שוכנת במרומי גבעת אבו תור, שגובהה 777 מ' מעל פני הים. מצפון נשקפים העיר העתיקה וחומותיה, הר הבית והר ציון, ממזרח נשקפים שכונת סילוואן ונופי מדבר יהודה, ומדרום ארמון הנציב ותלפיות מזרח.
בין השנים 1948–1967 הייתה השכונה חצויה על ידי "הקו העירוני" שחצה בין מערב ירושלים הישראלית למזרח ירושלים הירדנית. במלחמת העצמאות נכבש חלקה העליון המערבי של השכונה על ידי ישראל, וחלקה התחתון על ידי הלגיון הירדני. חלקה היהודי של השכונה הוא כיום שכונת יוקרה, ובה וילות לצד בתי דירות מודרניים הבנויים בסגנון שמשתלב באופי השכונה.
בשכונה מתגוררים נכון ל-2014 כ-18,000 תושבים.
שמות השכונה > אבו תור

השכונה נקראת בפי הערבים דֵיר אַבּוּ תוֹר (מנזר אבי השור), "אבו תורי" ו"א־תורי" ובפי היהודים אבו תור. לעיתים נקרא החלק היהודי "אבו תור היהודית" והחלק הערבי "אבו תור הערבית". כיום תושביו היהודים של חלקה הערבי של השכונה מכנים אותה בשם "קול התור", שם המרמז על ימות המשיח.
מסורת אחת, המסתמכת על דברי מֻגִ'יר א־דִּין בספרו מ־1495, מספרת שהשם אבו תור מציין את אַחְמַד אלְ־קֻדְסִיּ (הירושלמי) שלחם בשורות צבא צלאח א-דין ונהג לרכוב על גב שור. ב־1198, לאחר שהמוסלמים ניצחו בקרב קרני חיטין ולאות הערכה על אומץ לבו במערכה נגד הצלבנים, ניתנה לו הגבעה ומאז היא נקראת על שמו. לפי המסורת הוא נקבר במקום.
מסורת אסלאמית אחרת מספרת כי בזמן שצלאח א־דין צר על ירושלים הצלבנית וצפה מהגבעה באבו תור על הר הבית שבעיר הנצורה, התרברב השייח' שיהאב א־דין, אחד משרי צבאו שנלווה אליו, ואמר: "אכבוש את העיר בלא כל מאמץ רכוב על גב שור" (דהיינו, אפילו לא אזדקק לסוס), ומאז דבק בו ובמקום הכינוי "אבו תור".
"אבי השור", הוא סיפור קצר מאת ש"י עגנון, המתחיל במילים: "מקום אחד יש בירושלים ונקרא אבי השור. ולמה נקרא אבי השור, על שום מעשה שהיה." הסיפור הוא מעשייה המספרת על זקן שגר בירושלים ולו שור ששירת אותו, ולכן נקרא הזקן "אבי השור". השור הביא לניצחון על האויב, ולכן "קראו למקום הזה אבי השור, על שם הזקן ושורו. ועדיין אותו מקום קיים ושמו קיים."
שמות השכונה > שמות נוצריים

לפי אחת המסורות הנוצריות, שכונת אבו תור היא מקום "הר המועצה הרעה" (קרי, הסנהדרין) או "הר העצה הרעה", שבו שכן ביתו של הכהן הגדול כיפא, לפי המקום שבו קבע יוסף בן מתתיהו את קברו של הכהן הגדול חנניה, ובו קיימו הכהנים והזקנים את חקירתו הראשונה של ישו – "והאנשים אשר תפשו את ישוע הוליכֻהו אל־קַיָּפָא הכהן הגדול אשר נקהלו שם הסופרים והזקנים" (מתי כ"ו, 57).
על משמעות השמות הנוצריים "הר העצה הרעה" ו"הר המועצה הרעה" וכיצד ניתנו לאותו מקום, מסבירים כי בני ירושלים ערבבו את השם ג'בל א־טור (הר המגדל, שמו הערבי של הר הזיתים) עם ג'בל אבו תור, וכך כינו את הגבעה בשם 'אַבּוּ טוּר' (אבי המגדל). כך גם הכינוי "הר העצה הרעה" (Mount of Evil Counsel) היה ל"הר המועצה הרעה" (Mount of Evil Council). מכל מקום, זיהוי נפוץ ומקובל יותר ל"הר העצה הרעה" הוא הר אצל (רכס ארמון הנציב), כקילומטר וחצי דרומה לאבו תור.
בימי הביניים מופיעה השכונה שעל הגבעה בשם "הר הגיחון" (באנגלית: Gihon Council; ובצרפתית: Mons Gihon) על שמו של מעיין הגיחון הנובע ממזרח לגבעה, בנחל קדרון.
שמות השכונה > גבעת חנניה

שמו הרשמי של החלק היהודי של שכונת אבו תור הוא שכונת "גבעת חנניה", אולם רוב תושבי השכונה כמעט ואינם משתמשים בשם זה. השם גבעת חנניה נקבע בשנת העשור למדינת ישראל, ביולי 1958, במסגרת קביעת שמות חדשים לשכונות ירושלים שנשאו עד אז שם ערבי או לועזי. השם מציין את חנניה בן נדבאי, הכהן הגדול בימי בית שני, שבית הקיץ שלו, על פי הערכות, ניצב בראש הגבעה שבשכונה. לפי יוספוס פלביוס חנניה אף קבור בגבעה זו, שכפי המשוער הוא בגיא בן הינום, למרגלות הגבעה. נכון להיום, הקבר עצמו עדיין לא זוהה.
תולדות השכונה > שנים ראשונות

בראש הגבעה, בחלקה העליון של השכונה הנוכחית, הוקמה בשנות ה־80 של המאה ה-19 שכונת אבו תור הערבית. השכונה אכלסה ערבים אמידים שבקשו לצאת מבין החומות לאזור מרווח בקרבת העיר העתיקה, ורוב הבתים שנבנו היו גדולים ומפוארים. במקביל, בשנת 1887, הקימו על הגבעה יוסף נבון ביי ושני שותפיו, הבנקאי יוהנס פרוטיגר ושלום קונסטרום, שכונה יהודית שנקראה על שמו של נבון, בית יוסף. השכונה נבנתה כמיזם מסחרי, וזאת בניגוד לרבות מהשכונות הראשונות מחוץ לחומות, שנבנו ביוזמות פילנתרופיות. השכונה היהודית נתקלה בקשיים כבר עם הקמתה, וחלק מבתיה נמכרו לערבים. לאחר מאורעות תרפ"ט (1929) ננטשה השכונה, היהודים לא שבו אליה, ובבתיהם הנטושים התיישבו ערבים.
בתקופת המנדט הוגדל שטח השיפוט של ירושלים, וכתוצאה מכך נכללו מספר כפרים, ובהם אבו תור, בשטחי העיר. כמו כן, הרכב אוכלוסייתה של אבו תור השתנה בתקופה זו, מאוכלוסייה נוצרית ומוסלמית אמידה, חלקה הגדול ממשפחות ירושלמיות ותיקות, השתנה אופייה עקב מעבר לירושלים ואליה של תושבים מאזור הר חברון (הח'לילים).
תולדות השכונה > מלחמת העצמאות

זמן קצר לאחר החלטת החלוקה באו"ם, ובמהלך חודשיה הראשונים של מלחמת העצמאות, החלו ערביי אבו תור לירות לעבר שכונת ימין משה הסמוכה. מכוניות שנסעו על דרך חברון הותקפו על ידי תושבי השכונה, והגישה לשכונות היהודיות הדרומיות הפכה לקשה יותר.
במאי 1948, במסגרת מבצע קלשון לתפיסת שטחים לאחר סיום המנדט וצאת הבריטים, נכבש חלקה המערבי של השכונה בידי כוחות חטיבת עציוני של ארגון "ההגנה", לאחר שתושביה הערבים כבר נמלטו ממנה. כוחות "ההגנה", בפיקודו של חיים הלברייך-דניאלי, הגיעו מכיוון מחנה אלנבי שמדרום, ולחמו בעיקר נגד חיילים עיראקיים. די מהר נשברו המגִנים והשכונה עברה לשליטת "ההגנה". בהמשך המלחמה נוצר בה קו חזית, כשכוחות "ההגנה" ישבו בחלקה העליון של השכונה בבתים שתפסו, והערבים שנהדפו מהחלק העליון ישבו במורדותיה. בתום הלחימה הפעילה נוצרו משני צדי קו החזית שעבר בקו של צפון-דרום, משלטים בשני הצדדים. בצד המערבי נבנו עמדות צה"ל על החלק השולט והגבוה של הגבעה, וממזרחן, בשטח נחות טופוגרפית, נבנו עמדות הלגיון הירדני. בין שני הצבאות היה שטח צר שהתמלא בהריסות ובגדרות תיל תלתליות (קונצרטינות). בהסכם הפסקת האש שהותווה על ידי משה דיין ועבדאללה א-תל בנובמבר 1948, עוד קודם להסכם שביתת הנשק, סימנו השניים בעפרונות צ'יינוגרף כל אחד את קו העמדות הקדמי שלו, והפער שנותר בין הקווים היה לשטח הפקר. הגבול חצה את השכונה בתוואי רחוב עשהאל, כאשר עמדות הירדנים והישראלים נמצאות בשני צדי הרחוב, מרחק מטרים ספורים אלה מאלה. כך נוצר "הקו העירוני" שחצץ בין הצדדים משך 19 שנים. קווי הצ'יינוגרף אושררו בהסכמי שביתת הנשק ברודוס כ"קו שביתת הנשק 1949", והטביעו את חותמם על חייה של השכונה עד מלחמת ששת הימים.
תולדות השכונה > תקופת ירושלים החצויה

תושבי השכונה הערבים שבחלק שבשליטת הלגיון הירדני חזרו לבתיהם, ולאחר מלחמת העצמאות יוּשב חלקה המערבי העליון טופוגרפית ביהודים, רובם עובדי מדינה ועולים חדשים. בצפון שכונת אבו תור הערבית נותרו בתים אחדים מהשכונה היהודית "בית יוסף".
במשך 19 שנות ירושלים המחולקת הייתה השכונה חצויה בין אבו תור הערבית שבשליטת ירדן לשכונה היהודית שבשטח ישראל. שמה של חלקה המערבי של השכונה הוסב ל"גבעת חנניה". לאחר מלחמת ששת הימים ב-1967 ואיחוד העיר, השתמשו יותר ויותר בשם הערבי של השכונה, והשם "גבעת חנניה" הלך ונעלם, מאחר שלא התעקשו עוד על שימורו.
שתי העמדות הישראליות שניצבו על קו הגבול באזור זה כונו "לולב" ו"אריה", כשמפקדת הפלוגה שכנה ב"בית נחמיה" שבמרומי הגבעה. העמדות הירדניות במורדות המזרחיים כונו: "לולב הירדנית", "בית המחלקה", "אריה הירדנית" ו"עמדת התריסים הצהובים". אף שגם בשכונה זו נרשמו במשך השנים מספר אירועי ירי, יחסית למקומות אחרים לאורך הקו העירוני נחשב המקום שקט. הדבר נבע בעיקר מהעליונות הטופוגרפית של העמדות הישראליות על פני אלו של הלגיון. בעקבות הקרבה הפיזית הרבה בין בתי האזרחים היהודים ובין בתי האזרחים הערבים, נוצרה במשך השנים גם קרבה אנושית משני צדי הגבול, ואף נזרקו מעבר לגדר המערכת מצרכי מזון שונים מצד לצד, לרבות פיתות.
תולדות השכונה > מלחמת ששת הימים

במלחמת ששת הימים ניטש קרב מר על כיבושה של אבו תור הערבית. הצורך הדחוף בכיבוש השכונה התעורר ב-6 ביוני 1967 במטרה להשלים את כיתור העיר העתיקה, שכבר הייתה מכותרת מעבריה האחרים. למשימה נשלח גדוד מילואים של חטיבת ירושלים בפיקודו של מיכאל פייקס. בשעה 15:00 תקפו ארבע מפלוגות הגדוד את ארבע העמדות הירדניות שבשכונה, ולמרות התנגדות חיילי הלגיון הירדני, הושלם כיבושה של השכונה עד השעה 18:00, אך במחיר של 17 הרוגים, ובהם המג"ד מיכאל פייקס. עם ההשתלטות על אבו תור, הושלם כיתורה של העיר העתיקה, שלמחרת נכבשה בידי צה"ל. שלט על מהלך הקרב נמצא ברחוב נעמי, ואנדרטה לנופלים בקרב זה נמצאת בתוך גינה בשכונה ברחוב עין רוגל.
תולדות השכונה > תקופת העיר המאוחדת

איחוד ירושלים הביא לפיתוח ניכר ולשיפור משמעותי במצבם הכלכלי של תושבי השכונה, בשל הפיתוח העירוני הרב בגבעת חנניה. פיתוח השכונה היהודית הביא לבניית תשתיות בשכונה הערבית ולסלילת רחובות, ומרבית תושבי המקום מצאו עבודה בשכונות היהודיות של העיר.
השכונה המשיכה להיות מעורבת גם לאחר מלחמת ששת הימים, כשהערבים יושבים בחלקה התחתון של השכונה והיהודים בחלקה העליון, אך הגבול הולך ומטשטש. המוצבים הישראליים והירדניים סולקו, ותוואי הגבול הפך עתה לרחוב עשהאל, המפריד בין החלק הערבי והחלק היהודי של השכונה. אופי קביעת הגבול והאכלוס היהודי שבא בעקבותיו הביאו לרחובות מופרדים, שחלקם התחתון-המזרחי מיושב בערבים והעליון-המערבי מיושב ביהודים. בעברו המערבי של רחוב עשהאל עומדות וילות מטופחות של משפחות יהודיות המוקפות בחומות אבן, ובמזרחו בתים ערביים שחלקם בנויים בבנייה ערבית לא סדורה.
תולדות השכונה > השפעת תקופות האינתיפאדה

בתקופת האינתיפאדה הראשונה, החל מ־1987, החל מתח הולך וגובר בין היהודים לערבים בשכונה, כאשר חבלות ושרפת מכוניות של יהודים הפכו לדבר שבשגרה. המתח הגובר הביא לצמצום המגעים שבין יהודים לערבים, והשכונה נחשבה לשכונת 'תפר'. באזור רחוב עשהאל בנו היהודים שגרו בו חומות הגנה גבוהות מקומת אדם לבתיהם בצדם המזרחי, הגובל בחלקו הערבי של הרחוב. הרחוב וחומות האזור היהודי הוארו בלילות בפנסים רבי עוצמה, והמשמר האזרחי סייר לאורכו. בעבר היו תושביה הערבים של אבו תור נוהגים לקצר את דרכם ולחצות את האזור היהודי בדרכם לתחנות האוטובוס שבדרך חברון ולמקומות עבודתם במערב העיר. כמו כן, היו צעירים ובני הנוער ערבים שנהגו בוונדליזם כלפי רכוש תושבי השכונה היהודית ואף תקפו מילולית בנות בשכונה. בחששם, הקימו התושבים של האזור היהודי שער ברזל בין רחובות עשהאל ועובד המונע מהערבים לעבור בחלקה היהודי של השכונה. לאחר הסכמי אוסלו ב-1994 שבו החיים אט אט למסלולם, אך המתח שבין הקהילות עדיין קיים, ובמשך השנים סבלו התושבים היהודים ממקרים רבים של יידוי אבנים והשלכת בקבוקי תבערה.
לשם פיקוח מהיר וממוקד יותר על אירועים על רקע לאומני, הקימה משטרת הבירה מתקן צילום בווידאו ברחוב עשהאל. המתקן קשור ישירות למוקד המשטרה, ומאפשר פיקוח בזמן אמת על המתרחש באזור קו התפר. מצלמה דומה הותקנה גם ברחוב נעמי הסמוך. בשעות הבוקר המוקדמות של 2 בדצמבר 1998 נרצח אוסאמה נַתְשה, עובד עירייה ערבי תושב השכונה בן 41, על ידי רעול פנים ברחוב נעמי. מצלמות האבטחה לא פעלו אך לטענת המשטרה בוצע הרצח על רקע לאומני בידי דוקר סדרתי יהודי שפעל גם באזור מאה שערים.