stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גבי אלדור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 בנובמבר 1941 (בת 83) תל אביב, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה 
 פרופיל ב-IMDb
 
גבי אלדור (נולדה כגבריאלה ב-26 בנובמבר 1941) היא במאית, כוריאוגרפית, רקדנית, מבקרת מחול, שחקנית, סופרת, מתרגמת ומרצה לתנועה ותולדות המחול.
ביוגרפיה

אלדור נולדה בתל אביב למשפחת הרקדניות אורנשטיין - מרגלית (סבתה), יהודית (דודתה) ושושנה (אמה), היא ינקה את אהבתה למחול בסטודיו של סבתה, שהיה הסטודיו הראשון שנפתח בארץ בשנת 1922.
אלדור היא יוצאת להקת הנח"ל וחברת הוועד המנהל באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
אלדור ביימה בפסטיבל עכו ובפסטיבל חיפה להצגות ילדים בהצגות: "איפיגניה באאוליס", "סיפור יונה", "הערב רוקדים", "המלך ליר וסמטת הכיסאות הלבנים" (עם יגאל עזרתי), "נערות טולדו", "השולחן הכחול" (הצגה שזכתה בשנת 1995 בפרס המבקרים בפסטיבל חיפה להצגות ילדים), אופרה לילדים מאת אנדרה היידו והאופרה מריה מבואנוס איירס.
אלדור שיחקה בתיאטראות השונים בהצגות: "בית ברנרדה אלבה", "הרפתקה בקרקס", "עוץ לי גוץ לי", "אלוף הבונים", "גבעת ספון ריבר", "הנזירים", "המגילה", "האדרת", "הנסיכה טורנדוט", "החלון", "נישואים זה לא הכל", "מסתורים", "מחזור", "בלאי" ועוד. החל משנת 1974 היא עובדת בשיתוף עם רות זיו איל.
אלדור שיחקה בסרטים ותוכניות טלוויזיה: "ניני", "אסירי החופש", "שישים שעות לסואץ", "ירושלים ירושלים", "אני אוהב אותך רוזה", "המשכנע בע"מ", "הזמנה לרצח", "בן לוקח בת" (1982), "החצר של מומו הגדולה", "פעמיים אברהם", "זעם ותהילה", "המגדלור" ו"פלורנטין".
בשנים 1987–1988 הגישה את "מקום טוב באמצע" - תוכנית רדיו בנושא תרבות ואמנות בגלי צה"ל בהגשה משותפת עם יצחק בן נר, מולי שפירא ואורלי יניב, וכן במהלך השנים הייתה חלק ממגישי "התוכנית לאם ולילד".
אלדור עיצבה כוריאוגרפיה להצגות: "כל אדם", "המבול", "הבכחאי", "עליסה בארץ הפלאות", "סוחרי גומי", "עלייתה ונפילתה של העיר מהגוני", ו"השביתה הגדולה" ותוכניות טלוויזיה כדוגמת "ריצ'רץ'".
בשנת 1990 אלדור הייתה לאחד ממקימי ומנהלי התיאטרון הערבי-עברי ביפו, יחד עם יגאל עזרתי והמנהל האמנותי אדיב ג'השאן, באותה שנה הנחתה במרכז סוזן דלל ערב התרמה לעמותת מיה ארבטובה.
בשנים 2005–2006 אלדור הייתה שופטת בעונות 1 ו-2 בתוכנית "רוקדים עם כוכבים".
בשנת 2011 הוציאה את ספרה "ואיך רוקד גמל?" בהוצאת רסלינג העוסק במשפחתה, אמה, דודתה וסבתה, אשר הביאו את המחול מגרמניה לישראל בשנות ה-20 ושנות ה-30.
בשנים 1977-1964 הייתה נשואה לפרופ' אריה זקס ולהם בת.
פרסים

פרס ראשון על בימוי ההצגה – סמטת הכיסאות הלבנים (1997), בשיתוף – יגאל עזרתי (פסטיבל עכו).
פרס גוטליב וחנה רוזנבלום מטעם עיריית תל אביב (1997), על שיצרה שפת תנועה תיאטרלית וכתיבתה כמבקרת וכמרצה בתחום המחול.
תרגום

רסמוס והנודד מאת אסטריד לינדגרן בהוצאת תל אביב: עם עובד, (1967)
סודות ההרפיה: תוכנית בת 3 שלבים ללימוד טכניקת ההרפיה מאת מריאן קולר הוצאת תירוש, (1983)
ג'ונגל הערים מאת ברטולט ברכט בהוצאת רמת גן: מרכז ישראלי לדרמה, (1985)
הערות שוליים

↑  יעקב העליון, ברנדה אלבה ב"חאן" הירושלמי, מעריב, 8 ביולי 1971
↑  יחיאל לימור, כל-אדם בחאן שלו, מעריב, 15 במאי 1969
↑  גילה מצא-למפל, תרקוד, היא אמרה לי, תרקוד, מעריב, 28 בדצמבר 1990
↑  ואיך רוקד גמל?, באתר טקסט
↑  ואיך רוקד גמל?, באתר הוצאת רסלינג
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007314058505171  BnF: cb16629609c (data)  GND: 1088338674  ISNI: 0000 0003 6600 6328  LCCN: no2012016176  NLK: KAC2020M9877  VIAF: 232406985   WorldCat (עם VIAF): 232406985
גיל כהן (שחקן)

| --- | --- |

גיל כהן, 2021
 לידה:  25 ביולי 1989 (בן 35) אשקלון, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2007 
 פרופיל ב-IMDb
 
גיל כהן (נולד ב-25 ביולי 1989) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה

גדל בעיר אשקלון והתחיל את הקריירה המקצועית בדומינו גרוס בגיל 17. בשנת 2007 השתתף בתוכנית הקאלט "פרויקט ביפ" בערוץ ביפ המיתולוגי כצלע הצעירה בשלישיית "מכים בצחוק". לאחר שחרורו מצה"ל חבר לחברתו מתיאטרון אשקלון - אנה צ'רנוב, יחד עבדו על מופע והופיעו במסגרת דומינו גרוס על במות ברחבי ישראל.
בשנת 2014 השתתף בעונה השלישית של הסדרה "נויורק" ב-yes, באותה שנה הוא שיחק בתפקיד ראשי בסדרה "עיר ללא אלימות" אשר שודרה בחינוכית וערוץ 2. בשנת 2015 השתתף בעונה השנייה של הסדרה "חברות" בערוץ 10 לצד בת דודתו מגי אזרזר.
בשנת 2016 שיחק בתפקיד פרטוק החובש בדרמה היומית המצליחה של yes - "תאג"ד". באותה שנה גם שיחק בהצגה "הסמוי" לצידם של אורי גבריאל ויונתן סבג בתיאטרון אשקלון.
במאי 2016 הסרט הקצר "ג'ונדי" בכיכובו הוקרן בפסטיבל קאן 2016.
בשנת 2017 השתתף גיל בסדרה "בשבילה גיבורים עפים" בהפקת קשת 12, כמו כן לוהק לתפקיד ראשי בסרט טלוויזיה הולנדי אשר צולם באמסטרדם. מאוחר יותר באותה שנה השתתף בעונה השנייה של "כדברא" בתור דורי שכטר ואף שיחק בסדרה "מול הקיר" של חיים בוזגלו בתפקיד ראשי - סיסו אלבז.
בשנת 2018 יצר והשתתף בתפקיד ראשי בסדרה "במדינת תל אביב" יחד עם מיכאל גבעתי ולירן דוד אשר שודרה בערוץ טדי בפרטנר TV והייתה מועמדת ראשונית בטקס פרסי האקדמיה של אותה שנה בקטגוריה "סדרת הרשת הטובה ביותר".
בשנת 2019 כתב את מופע הבידור הסאטירי "דור הוואי" בתיאטרון הקאמרי יחד עם השחקנית לי מסיקה איתו הם מופיעים עד היום ברחבי הארץ. באותה שנה כתב, ביים והנחה יחד עם שותפו מיכאל גבעתי את הפורמט "power couple" - סדרת רשת שיצרו בשיתוף עם TEENK והופקה עבור סמסונג ישראל.
בשנת 2020 לוהק לסרט זוכה פרסי האופיר "תמונת הניצחון" של אבי נשר.
בשנת 2021 הפיק ושיחק בפיילוט לסדרת הקומדיה המוקומנטרית שכתב יחד עם שותפו מיכאל גבעתי - "ווילד לייף"- בבימויו של עודד רז ובכיכובם של ג'וי ריגר, אבי דנגור, בר מיניאלי ובר ברימר.
בשנת 2022 החל לשחק בתיאטרון סיקרא באשקלון בניהולה האומנותי של חני אלימלך וכיכב בהצגות "יוסף וכותונת הפסים המשגעת" ו-"מתנה למדינה" המספרת של סיפורו של צחי איטח - חלל צה"ל שנפל בקרב על הבופור. באותה שנה לוהק לסרט "אבודים בשטחים" בבימויו של נדב שלמה גלעדי שם שיחק לצד חן מזרחי ואוראל צברי.
בשנת 2023 שיחק בסרט האמריקאי "ג'רוזלם67" בבימוי עודד רז לצידם של יעל גרובגלס ודור הררי.
בשנת 2024 שיחק בסרט האמריקאי TUNER בבימוי זוכה האוסקר דניאל רוהר לצידם של דסטין הופמן, ליאור רז וליאו וודול.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | דמות | במאי |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | ירח בבית 12 | תומר | דורית חכים |
| 2015 | ג'ונדי | אביחי | דניאל ביטון |
| 2016 | Get lost | נועם | Mirjam de with |
| 2021 | תמונת הניצחון | חבאני | אבי נשר |
| 2022 | אבודים בשטחים | סימו המ"פ | נדב שלמה גלעדי |
| 2023 | ג'רוזלם67 | איתן | עודד רז |
| 2024 | Tuner | יוני | דניאל רוהר |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | דמות | עונה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2007 | פרויקט ביפ | — | — |
| 2014 | ניויורק | שאול | עונה 3 |
| 2014 | עיר ללא אלימות | רועי/יוסי/כפיר | — |
2015: 
| 2015 | הקלמרים | אורי השומר | עונה 6 |
| 2016 | תאג"ד | פרטוק החובש | עונה 1 |
| 2017 | בשבילה גיבורים עפים | אלישע הצעיר | — |
| 2017 | כדברא | דורי שכטר | עונה 2 |
| 2018 | במדינת תל אביב | גיל |  |
| 2019 | power couple | מנחה | עונה 1+2 |
הערות שוליים

↑  יפעת הללי אברהם, ‏לא רק רעות אלוש: הייחוס המשפחתי של פרטוק מתאג"ד, באתר ‏מאקו‏, 10 בנובמבר 2016
נסטור קירשנר

קריסטינה ונסטור קירשנר
נסטור קרלוס קירשנר אוסטואיץ' (בספרדית: Néstor Carlos Kirchner Ostoić;‏ 25 בפברואר 1950 – 27 באוקטובר 2010) היה פוליטיקאי ארגנטינאי, מושל פרובינציית סנטה קרוס מ-1991 עד 2003 ונשיא ארגנטינה בין השנים 2003 ל-2007 מטעם המפלגה החוסטיסיאליסטית.
ביוגרפיה

קירשנר נולד בריו גז'גוס שבפטגוניה לאב ממוצא שווייצרי ולאם צ'יליאנית ממוצא קרואטי. בגיל צעיר הצטרף לתנועה הפרוניסטית.
בשנות ה-70 למד משפטים באוניברסיטה הלאומית בלה פלאטה, ובשנת 1976 הוסמך כעורך דין. במהלך שהותו בלה פלאטה פגש את קריסטינה פרננדס, אף היא עורכת דין ופעילה פרוניסטית, נשא אותה לאישה ושב עימה לריו גז'גוס, בה עסקו שניהם בעריכת דין. כעבור שנים אחדות החל לעבוד בממשל פרובינציית סנטה קרוס וב-1987 נבחר לראשות עיריית ריו גז'גוס, תפקידו הפוליטי הראשון. ב-1991 נבחר לתפקיד מושל הפרובינציה, שבו כיהן עד 2003, אז נבחר לנשיאות ארגנטינה. ב-2007 פרש מהנשיאות ורעייתו נבחרה למלא את מקומו.
ב-27 באוקטובר 2010 נפטר נסטור קירשנר מדום לב.
קריירה פוליטית > ראש עיריית ריו גז'גוס

לאחר נפילת החונטה הצבאית והשבת הדמוקרטיה ב-1983 החל לעבוד בממשלת פרובינציית סנטה קרוס. למשך זמן קצר עמד בראש גוף עירוני שעסק בהשלמת הכנסה, אך הודח על ידי מושל המחוז, לאחר שחלק על מדיניותו הכלכלית. הדחתו מהתפקיד שמה אותו באור הזרקורים, והפכה אותו לדמות פופולרית באזור, עד כדי כך שב-1986 היה למועמד המפלגה החוסטיסיאליסטית (PJ) הפרוניסטית לראשות עיריית ריו גז'גוס. הוא נבחר לתפקיד ב-1987, ברוב דחוק של 100 קולות.
לאחר 4 שנים כראש עיריית ריו גז'גוס, התמודד בשנת 1991 על משרת מושל פרובינציית סנטה קרוס, וזכה בניצחון סוחף, ברוב של 61% מהקולות.
קריירה פוליטית > מושל סנטה קרוס

בעת כניסתו של קירשנר לתפקידו, הייתה סנטה קרוס פרובינציה נחשלת, שתרמה רק 1% מהתוצר הלאומי הגולמי של ארגנטינה, וסבל משיעור אבטלה גבוה ומגירעון של 1.2 מיליארד דולר. משימתו העיקרית הייתה, אם כן, שיפור המצב הכלכלי הקשה בפרובינציה. באמצעות עידוד השקעות, חיסול הוצאות שלא הניבו רווחים והקטנת השימוש בפטור ממס לתעשיית הנפט, הצליח קירשנר להביא את הפרובינציה ליציבות כלכלית. השיפור ניכר עד כדי כך ששיעור העוני במחוז היה לנמוך ביותר בכל ארגנטינה, למעט פרובינציית בואנוס איירס.
אף שהיה מושל של אחת הפרובינציות מעוטות האוכלוסייה בארגנטינה (כ-200,000 תושבים), הצלחתו כמושל נתנה לו את הלגיטימציה למתוח ביקורת הן על מדיניותו הנאוליברלית של נשיא ארגנטינה באותה תקופה, קרלוס מנם, והן על המדיניות הסינדיקליסטית של מפלגתו.
קירשנר יזם תיקונים בחוקת הפרובינציה, שאפשרו לו להתמודד לכהונות נוספות על התפקיד. הוא גם נטל חלק בניסוח הרפורמות בחוקה הארגנטינאית ב-1994, שאפשרו את בחירתו של נשיא המדינה לכהונות נוספות.
בבחירות שנערכו ב-1995, לאחר התיקון בחוקת הפרובינציה, ניצח קירשנר בקלות, וקיבל 66.5% מהקולות. כעת, היה חזק דיו כדי לבדל עצמו ממנם השנוי במחלוקת. לקראת הבחירות הכלליות שנערכו בארגנטינה ב-1998, הודיע על תמיכתו ביריבו של מנם, מושל מחוז בואנוס אירס, אדוארדו דואלדה.
דואלדה והמפלגה החוסטיסיאלית הפסידו בבחירות שנערכו ב-1999, ולנשיא נבחר מנהיג האופוזיציה, פרננדו דה לה רואה. על אף כישלון מפלגתו במישור הארצי, הצליח קירשנר להיבחר לתקופת כהונה שלישית, אך הפעם ניצח רק בקושי, עם 45.7% מהקולות.
קריירה פוליטית > בחירות 2003

המשבר הכלכלי שפקד את ארגנטינה בסוף שנות ה-90 החריף בתקופת כהונתו של דה לה רואה. המיתון העמיק, שיעור האבטלה הגיע לרמה של 20%, המשקיעים הזרים הוציאו את כספם מהמדינה, וכדי למנוע את התמוטטות הבנקים, הוקפאו חשבונות הבנקים. לאחר שהמדינה עמדה על סף פשיטת רגל, התפטר דה לה רואה מתפקידו בדצמבר 2001. בתוך כשבועיים מילאו את מקומו 3 נשיאים שהתפטרו בזה אחר זה, עד שב-2 בינואר מונה דואלדה לתפקיד. הוא ביטל את הצמדת הפסו הארגנטינאי לדולר האמריקאי, והמטבע איבד כשני שלישים מערכו. צעד זה פגע בעיקר בחסכונותיו של מעמד הביניים הארגנטינאי, אך הביא להקטנת היבוא ולהגדלת היצוא. ביטול ההצמדה לא היה צעד פופולרי, בלשון המעטה, ודואלדה החליט שלא להתמודד בבחירות של 2003. במקומו הוצב קירשנר כמועמד המפלגה החוסטיסיאלית.
רבים בארגנטינה סברו שמועמדותו של קירשנר נועדה לאפשר לדואלדה להמשיך לשלוט בארגנטינה מאחורי הקלעים [דרוש מקור], ובסיבוב הבחירות הראשון קיבל 22% בלבד מהקולות. למזלו, המועמד שעלה מולו לסיבוב השני היה הנשיא לשעבר קרלוס מנם, שקיבל 24% מהקולות. יותר משהציבור הארגנטינאי כעס על צעדיו של דואלדה, הוא סלד ממנם, שנתפס בעיניו כאשם במצב הכלכלי הקשה. הסקרים שנערכו לקראת הסיבוב השני ניבאו לקירשנר ניצחון בהפרש של בין 30% ל-40%. מנם העדיף שלא להתבזות, ופרש מהמירוץ, מה שהוביל להשבעתו של קירשנר לנשיא ארגנטינה ב-25 במאי 2003.
כהונתו כנשיא ארגנטינה > מדיניות כלכלית

בעת שנכנס קירשנר לתפקידו כנשיא, סבלה ארגנטינה מחובות של 178 מיליארד דולר. מעמד הביניים טרם התאושש מהשחיקה בשער המטבע, וארגנטינה, שראתה בעצמה מדינה מערבית ברמה אירופית, נאלצה לפתע להתמודד עם בעיות של רעב ועוני קשה. הוא הותיר בתפקידו את שר האוצר של דואלדה, רוברטו לוואניה, שמיהר ליישר קו עם הנשיא החדש, והצהיר כי הבעיות החברתיות במדינה הן בראש מעייניו. השניים הצליחו להגיע להסדר קרן המטבע הבינלאומית לפריסת חובותיה של ארגנטינה על פני שלוש שנים, ועוד בטרם מלאה התקופה הודיע, ב-15 בדצמבר 2005, על חיסול יתרת חובותיה של ארגנטינה בתשלום אחד.
כהונתו כנשיא ארגנטינה > מדיניות חוץ

מדיניות החוץ שהנהיג קירשנר דגלה בחיזוק הקשר עם מדינות אמריקה הלטינית, ובמיוחד עם מדינות מרקוסור, על חשבון הקשרים עם ארצות הברית. בין היתר, התנגד, לצד עמיתו הברזילאי לואיז אינסיו דה סילבה, לעמדה האמריקאית לגבי הקמת אזור הסחר החופשי של האמריקות (FTAA).
עמדותיו בתחום הכלכלה הפכו אותו לבן בריתם של מנהיגים שמאלנים אחרים באמריקה הלטינית, כדוגמת דה סילבה, הוגו צ'אווס וטאבארה ואסקס. בשנת 2006 אף השתתף, לצד נשיא בוליביה, אוו מוראלס, במצעד צבאי שערך צ'אווס בקראקס, ובנאום שנשא בקונגרס של ונצואלה ציין כי לדעתו מדינה זו היא דוגמה למאבק של אמת למען הדמוקרטיה וכבוד האדם.
כהונתו כנשיא ארגנטינה > מדיניות פנים

קירשנר ביצע שינויים פרסונליים מרחיקי לכת בצמרת הממשל. בכירים בצבא, חלקם כאלה שהיו מעורבים במלחמה המלוכלכת, הודחו, ושופטים שמרנים ודתיים בבית המשפט העליון הוחלפו בשופטים המזוהים עם השמאל.
בשנת 2005 נערכו בחירות לפרלמנט. קירשנר, שנבחר בקולותיהם של פחות מרבע מהבוחרים, ראה בבחירות הזדמנות לחזק את מעמדו. עקב מחלוקות פנימיות, התפלגה המפלגה החוסטיסיאלית, והתמודדה בכמה ראשים. קירשנר הטיל את כובד משקלו למען מועמדי אחד הפלגים, פְרֶנְטֶה פָּרָה לָה ויקטוריה (FPV, החזית לניצחון), שניצח ברוב של 40% מקולות הבוחרים.
כהונתו כנשיא ארגנטינה > סיום כהונתו

ב-2 ביולי 2007 הודיע קירשנר כי לא יתמודד על כהונה נוספת כנשיא ארגנטינה, אף שהסקרים ניבאו לו ניצחון ברוב של כ-60% מהקולות. במהלך שנועד להעביר את השלטון לידי רעייתו כריסטינה, שהתמודדה על המשרה בבחירות שנערכו ב-28 באוקטובר אותה שנה, והחליפה בתפקיד את בעלה לאחר שנשבעה אמונים ב-10 בדצמבר 2007. להערכת הפרשנים, מהלך הרוטציה בינו לבין אשתו נועד לאפשר להם להחזיק בנשיאות לטווח ארוך, תוך עקיפת המגבלה החוקתית על כהונה רצופה בנשיאות ליותר משתי קדנציות.
בשנת 2010 נבחר קירשנר למזכ"ל הראשון של איחוד האומות הדרום אמריקאיות (UNASUR), ארגון בו חברות כל מדינות דרום אמריקה, ושנועד להביא להגברת שיתוף הפעולה הכלכלי ביניהן.
פטירתו

במהלך שנת 2010 נחלשה בריאותו באופן משמעותי, בפברואר הוא נותח בעורק התרדמני וב-11 בספטמבר הוא נצרך לאנגיופלסטיה, הוחדר בו תומכן, אך הוא שוחרר למחרת.
הוא נפטר בבוקר 27 באוקטובר 2010 מדום לב בביתו שבעיר אל קלפטה שבפרובינציית סנטה קרוס.
מלבד ארגנטינה שבע מדינות נוספות בדרום אמריקה הכריזו על אבל לאומי בעקבות פטירת נסטור קירשנר: ברזיל, ונצואלה, פרגואי, אורוגוואי, צ'ילה, קולומביה ופרו.
הערות שוליים

↑  נסטור קירשנר נשיא ארגנטינה לשעבר מת מדום לב, באתר הארץ, 27 באוקטובר 2010
↑  "Kirchner dejó un fuerte apoyo a Chávez y se llevó un gesto por Malvinas", La Nacion, 5.7.2006 (בספרדית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007586383305171  PLWABN: 9810549217005606  BnF: cb15125981z (data)  CiNii: DA18421053  GND: 129983721  ISNI: 0000 0001 1072 8191  LCCN: no2003082276  NKC: jo2016898154  NTA: 303577959  SUDOC: 077221702  VIAF: 79548176   WorldCat (עם VIAF): 79548176 
פרובינציית סנטה קרוס
קירשנר עם אדוארדו דואלדה
קירשנר עם נשיא ברזיל, לואיז אינסיו דה סילבה
קירשנר עם נשיא ונצואלה, הוגו צ'אווס
נשיאת ארגנטינה, קריסטינה פרננדס דה קירשנר ליד ארון בעלה
קהילת המודיעין הארגנטינאית

מבנה קהיליית המודיעין הארגנטינאית, 2024
מערכת הביטחון הלאומי (בספרדית: Sistema de Inteligencia Nacional) הוא שמה הרשמי של קהילת המודיעין של ארגנטינה הכוללת שורת ארגונים לאומיים פדרליים לאיסוף מודיעין בתחומים שונים: החל במודיעין לאומי והשפעתו על האינטרסים הלאומיים של ארגנטינה, וכלה במודיעין צבאי, מודיעין משטרתי וגופי ביון אחרים. פעילות מערכת הביטחון הלאומי מעוגנת בחוק מיוחד "חוק הביטחון הלאומי".
מערכת הביטחון הלאומי של ארגנטינה מורכבת מהארגונים הבאים:
מזכירות המודיעין הממלכתית - זוהי סוכנות הביון העיקרית של ארגנטינה האחראית לאיסוף מודיעין חיצוני ונחשבת לארגון גג הכולל מגוון סוכנויות בת עצמאיות כמו הסוכנות לביטחון לאומי, שירות הביון הארגנטינאי, הסוכנות הפדרלית לאבטחת סייבר ומחלקת חקירות פנים.
בית הספר הלאומי למודיעין - זו האקדמיה הלאומית בארגנטינה להכשרת מרגלים וסוכני איסוף מודיעין
המינהל הלאומי לפיקוח משפטי (Dirección de Observaciones Judiciales) זוהי סוכנות מודיעין אותות הכפופה למזכירות המודיעין.
המינהל הלאומי למודיעין פלילי (Dirección Nacional de Inteligencia Criminal) = אחראי לאיסוף מודיעין הנחוץ עבור קציני המשטרה בארגנטינה לצורך מניעת פשיעה.
המינהל הלאומי למודיעין אסטרטגי צבאי של משרד ההגנה (Dirección Nacional de Inteligencia Estratégica Militar) - הוא סוכנות הביון הצבאית של ארגנטינה.
SEFECONAR - סוכנות ביון ואכיפת חוק בתחום המלחמה בסמים
עמנואל ענתי

| --- | --- |

עמנואל ענתי
 לידה:  14 במאי 1930 (בן 94) פירנצה, ממלכת איטליה 
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה
 מקום מגורים:  ישראל, איטליה
 מקום לימודים:  סורבון  אוניברסיטת הרווארד  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תרומות עיקריות
 חפירות בהר כרכום, חקר ציורי הסלע בוואל קמוניקה, איטליה
 
עמנואל ענתי (נולד ב-14 במאי 1930) הוא ארכאולוג ישראלי. ענתי הגיע לתודעה הציבורית בעיקר בגלל קביעתו השנויה במחלוקת כי הר כרכום הוא הר סיני המקראי.
חייו

נולד בפירנצה שבאיטליה לאוגו ואלזה קסטלנואבו, משפחה יהודית מבוססת. ב-1942, לפני תחילת גירוש חלק מיהודי פירנצה למחנות ריכוז, ברחה המשפחה מהעיר ונדדה בין כפרים בטוסקנה. לבסוף מצאה מקום ביער הסמוך לעיירה וילה א ססטה (איט') שבנפת סיינה. אב המשפחה חפר מערה ביער בעזרת מקומיים ושם מצאה המשפחה מסתור מחורף 1944 ועד סיום המלחמה. לאחר המלחמה, ב-1945, עלתה המשפחה לישראל.
את התארים בוגר ומאסטר סיים ענתי בשנים 1953 ו-1956 בהתאמה באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים לארכאולוגיה וגאוגרפיה היסטורית ואת התואר דוקטור באתנולוגיה קיבל ב-1960 מאוניברסיטת סורבון בפריז. בשנת 1965 מונה לדרגת מרצה באוניברסיטת תל אביב ובשנת 1969 הועלה לדרגת פרופסור חבר. ענתי התגורר בישראל בשנות ה-70 ולימד באוניברסיטת תל אביב. הוא ביצע חפירות ארכאולוגיות במקסיקו, טנזניה, אוסטרליה והודו. ענתי הוא פרופסור בדימוס לפלאו-אתנולוגיה באוניברסיטת לצ'ה (Lecce) באיטליה.
להר כרכום הגיע ענתי לראשונה בשנת 1954, כאשר ביקר בנגב כסטודנט לארכאולוגיה. ציורי הסלע הפזורים בהר כרכום (שנקרא אז "רכס עדיד") משכו את תשומת לבו. ב-1980 חזר להר לחקור אותו לעומק, וב-1983 פרסם לראשונה את מסקנתו שהר כרכום הוא הר סיני, וערער על הזיהוי הרווח יותר של ג'בל מוסא בדרום סיני כהר סיני.
בסוף 1956 הגיע ענתי לחקור את ציורי הסלע (פטרוגליפים) בוואל קמוניקה, עמק ארוך המשתרע מצפון לדרום במורדות האלפים, צפונית לברשה בלומברדיה שבאיטליה. על כך שיש באזור ציורי סלע כבר היה ידוע בעקבות תגלית של גאוגרף איטלקי בשם Gualtiero Laëng מ-1908. ענתי עסק במחקר, קטלוג ותיארוך הציורים. ענתי הקים בקאפו די פונטה (Capo di Ponte) שבמרכז העמק, שסביבה יש ריכוז גדול של ציורי סלע, את "מרכז קאמונו ללימודי הפרהיסטוריה" (Centro Camuno di Studi Preistorici), מוסד לימודי ייחודי המתמחה באמנות פרהיסטורית שענתי משמש כמנהלו הפעיל. ב-1979 הכריז ארגון אונסק"ו על ציורי הסלע בוואל קמוניקה "אתר מורשת עולמית", בין השאר, הודות למאמציו של ענתי.
מספריו

"הר כרכום – לאור התגליות החדשות", הוצאת אריאל, 2001
"התקופות הארכאולוגיות בארץ ישראל", מטכ"ל, קצין חינוך ראשי, ענף השכלה, 1957
Emmanuel Anati - "Mountain of God" - Rizzoli, 1986
Emmanuel Anati - "Camonica Valley" – Knopf, 1960
Emmanuel Anati - "Palestine Before The Hebrews A History, From the Earliest Arrival of Man to the Conquest of Canaan" – Knopf, 1963
הערות שוליים

↑  Gabe Friedman, Three Italian brothers seek to reconnect with their life during the Holocaust, באתר The Times of Israel,‏ 17 ביולי 2017
↑  העלאות ומינויים באוניברסיטת תל אביב, דבר, 11 באוגוסט 1965
↑  העלאות ומינויים בסגל האוניברסיטה של ת"א, מעריב, 13 באוגוסט 1969
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257735305171  PLWABN: 9810603725705606  BNE: XX1193339  BnF: cb11888729x (data)  GND: 115765220  ICCU: CFIV000308  ISNI: 0000 0001 2117 7911  LCCN: n79046433  LNB: 000006166  NKC: mub2018990982  NLG: 92902  NLK: KAC200802815  NTA: 067636187  SELIBR: 292899  SNAC: w6zc99vn  SUDOC: 026685531  VcBA: 495/82101  VIAF: 2465602   WorldCat (עם VIAF): 2465602
טרומן קפוטה

ערך זה עוסק בסופר אמריקאי. אם התכוונתם לסרט על חייו, ראו .
| --- | --- |

צילום מ-1959 מאת רוג'ר היגינס
 לידה:  30 בספטמבר 1924 ניו אורלינס, ארצות הברית 
 פטירה:  25 באוגוסט 1984 (בגיל 59) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Truman Streckfus Persons 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות ווסטווד וילג' 
 מקום לימודים:  תיכון גריניץ', בית ספר דווייט 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  Southern Gothic 
 יצירות בולטות:  בדם קר, ארוחת בוקר בטיפאני 
 תקופת הפעילות:  1943–1982 (כ־39 שנים) 
 פרסים והוקרה:  פרס או. הנרי (1948) 
 חתימה:   
 
טרומן קפוטה בצילום מאת ג'ק מיטשל
טרומן קפוטה, 1948. צילם: קארל ואן וכטן
טרומן קפוטה (באנגלית: Truman Capote; ‏30 בספטמבר 1924 - 25 באוגוסט 1984) היה סופר, מחזאי ותסריטאי אמריקאי.
תולדות חייו

טרומן קפוטה נולד בעיר ניו אורלינס, לואיזיאנה שבארצות הברית בשם טרומן שטרקפוס פרסונס (Truman Streckfus Persons) ללילי מאי פאוק (Faulk) ולאיש המכירות ארקיוליס פרסונס. בשנותיו הראשונות גדל אצל קרובי אמו בעיר מונרוויל באלבמה. את חוויותיו מהתקופה ההיא תיאר בסיפור בשם "זיכרון מחג המולד" משנת 1966. בשנת 1933 עבר לעיר ניו יורק לגור עם אמו ועם בעלה השני, ג'וזף קפוטה, שאימץ אותו ושינה את שמו לטרומן גארסיה קפוטה בשנת 1935.
קפוטה היה חבר, מילדות ובמשך כל  חייו, של הסופרת נל הרפר לי, שהייתה שכנתו במונרוויל. יש האומרים שהוא היה הדגם על פיו בנתה את הדמות של "דיל" בספרה רב-המכר "אל תיגע בזמיר". לי סייעה רבות לקפוטה בתחקיר שלו לצורך כתיבת "בדם קר". את ההשראה לספר קיבל מידיעה בעיתון, שתיארה מקרה רצח לא מוסבר של משפחה בת ארבע נפשות בקנזס הכפרית. הספר היה לרב-מכר בינלאומי והוא, לצד הנובלה "ארוחת בוקר בטיפאני", בין יצירותיו הידועות ביותר. שני הספרים האלה עובדו גם לסרטי קולנוע מצליחים.
קפוטה חיבר מספר תסריטים לקולנוע (הנודע שבהם לסרטו של ג'ון יוסטון "הכה בשטן", 1954) וכמה מחזות (בין היתר, המחזמר "בית הפרחים"). הוא אף שיחק בשלושה סרטי קולנוע (באחד מהם דיבב דמות מצוירת) ובשתי סדרות. בתחילת שנות ה-70 התארח מספר פעמים בתוכניתו של ג'וני קרסון, מעשה שלא היה מקובל על סופרים באותה תקופה.
קפוטה, הומוסקסואל גלוי, נודע בקולו הגבוה, השרקני, בלבושו השערורייתי ובמעשיות שנהג לבדות על מכרים ואירועים, לא פחות מאשר ביצירתו הספרותית. חלק מאישיותו הציבורית הושתת על יריבות ממושכת עם הסופר גור וידאל. מערכת היחסים המשמעותית הראשונה של קפוטה הייתה עם מבקר הספרות ניוטון ארווין, אותו פגש במושבת האמנים יאדו בקיץ 1946. קפוטה אף הקדיש לארווין את "קולות אחרים, חדרים אחרים", הרומן הראשון שפרסם. בשנת 1948 פגש את מי שיהיה שותפו לחיים עד מותו, הסופר ג'ק דאנפי.
מאוחר יותר בחייו שינה קפוטה את אורחותיו, והסתגר מפני הבריות. במקרים בהם נראה בציבור, המשיך להפגין התנהגות אקסצנטרית ופרועה, שנבעה גם מהיותו אלכוהוליסט ומכור לסמים שונים. התמכרותו לסמים גרמה לו להזיות בשנותיו האחרונות והביאה לאשפוזו. "בדם קר" היה יצירתו הספרותית האחרונה שראתה אור, למעט "מוזיקה לזיקיות", 1980, אסופה של סיפורים קצרים ורשימות. קפוטה לקה ב"חסם-סופרים" ארוך וממושך לאחר פרסום "בדם קר". לאורך שנים טען בעקשות כי הוא עובד על יצירתו הגדולה - "וידויים אמיתיים" (ממנו נתפרסם פרק אחד בלבד) - אבל כתב-יד זה לא נתגלה מעולם. הוא מת ממנת יתר של גלולות בגיל 59, ב-25 באוגוסט 1984. דאנפי נפטר בשנת 1992 ושנתיים לאחר מכן פוזר אפרו יחד עם אפרו של קפוטה בלונג איילנד.
קפוטה זכה פעמיים בפרס הסיפור הקצר על שם או. הנרי, ובשנת 1964 נבחר לעמית באקדמיה האמריקנית לאמנויות ולספרות.
ספרי קפוטה שתורגמו לעברית

בדם קר, תרגמה עליזה נצר, הוצאת לדורי. תרגום נוסף: ליאור שטרנברג, הוצאת כתר, 2009. (הספר בקטלוג ULI)
מוזיקה לזיקיות, תרגמה שלומית קדם, הוצאת לדורי. (הספר בקטלוג ULI)
קולות אחרים, חדרים אחרים/ארוחת בוקר בטיפאני, תרגמה שלומית קדם, הוצאת לדורי. (הספר בקטלוג ULI)
נבל העשב תרגמה ליאורה הרציג, הוצאת מסדה. הופק לסרט קולנוע ב-1995. (הספר בקטלוג ULI)
מהדורה נוספת בתרגומה של רחל פן, הוצאת ספרי פן וידיעות ספרים, 2022
ארוחת בוקר בטיפניס: נובלה קצרה ושלושה סיפורים קצרים. תרגמה והוסיפה הערות: עדה פלדור, הוצאת כתר. (הספר בקטלוג ULI)
חציית קיץ, תרגמה איריס ברעם, הוצאת כתר, 2011. (הספר בקטלוג ULI)
כל הסיפורים, תרגמה: רחל פן, הוצאת פן וידיעות ספרים, 2019. (הספר בקטלוג ULI)
נבל העשב, קולות אחרים, חדרים אחרים, תרגמה: רחל פן, הוצאת פן וידיעות ספרים, 2021. (הספר בקטלוג ULI)
ייצוגו בקולנוע

ב-(1995) הופק הסרט "נבל העשב" בכיכובם של סיסי ספייסק, וולטר מתאו, ג'ק למון ועוד.
בשנת 2005 יצא לאקרנים הסרט "טרומן קפוטה" שנסוב בעיקר על ההשפעה שהייתה לתחקיר ולכתיבתו של הספר "בדם קר" על חייו.
הסרט "ידוע לשמצה" משנת 2006 עוסק אף הוא בחייו של קפוטה בתקופת כתיבת הספר "בדם קר".
לקריאה נוספת

Gerald Clarke, Capote: a Biography, Hamilton, 1988 (הספר בקטלוג ULI)
George Plimpton, Truman Capote: In Which Various Friends, Enemies, Acquaintances, and Detractors Recall His Turbulent Career, Anchor, 1997
Gerald Clarke (ed.), Too Brief a Treat: the Letters of Truman Capote, Vintage Books, 2005 (הספר בקטלוג ULI)
Deborah Davis, Party of the Century: the Fabulous Story of Truman Capote and his Black and White Ball, John Wiley Press, 2006 (הספר בקטלוג ULI)
Ralph F. Voss, Truman Capote and the Legacy of In Cold Blood, University of Alabama Press, 2011 (הספר בקטלוג ULI)
William Todd Schultz, Tiny Terror: Why Truman Capote (Almost) Wrote Answered Prayers, Oxford University Press, 2011 (הספר בקטלוג ULI)
Tison Pugh, Truman Capote: a Literary Life at the Movies, University of Georgia Press, 2014 (הספר בקטלוג ULI)
Thomas Richard Fahy, Understanding Truman Capote, University of South Carolina Press, 2014 (הספר בקטלוג ULI)