stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ימי המורשת האירופית

| --- | --- |

מבקרים ממתינים לסיור מודרך במפעל מפעל ואן נלה, רוטרדם, הולנד, ב-14 בספטמבר 2014 במהלך ימי המורשת האירופית. החל משנת 2014, מפעל ואן נלה, אתר מורשת עולמית, היה פתוח למבקרים רק במהלך ימי המורשת האירופית
 סוג:  אירוע 
 מדינה:  אירופה אירופה
 מועדים
 תאריכי פעילות:  1984–הווה (כ־40 שנה) 
 אתר רשמי
 
מדינות המשתתפות בימי המורשת האירופיים ב-2007
ימי המורשת האירופית (באנגלית: European Heritage Days; ראשי תיבות: EHD) הוא מיזם משותף של מועצת אירופה והנציבות האירופית המערב את כל 50 המדינות החתומות על אמנת התרבות האירופית תחת המוטו, "אירופה: מורשת משותפת". התוכנית השנתית מציעה הזדמנויות לבקר במבנים, מונומנטים ואתרים, שרבים מהם אינם נגישים לציבור בדרך כלל. מטרתו היא הרחבת הגישה והבנת חשיבות למורשת אדריכלית וסביבתית. אירועים אלו ידועים גם בשם בתים מבפנים ו"ימי דלתות נפתחות" במדינות דוברות אנגלית.
האירוע החל בצרפת בשנת 1984, עם La Journée portes ouvertes dans les monuments historiques, בחסות משרד התרבות. בשנת 1985, בגרנדה, בוועידת השרים האירופית השנייה האחראית למורשת אדריכלית, הציע שר התרבות הצרפתי להפוך את האירוע לבינלאומי את הפרויקט במסגרת מועצת אירופה. הולנד ערכה את יום המונומנט הפתוח הראשון שלה ב-1987. שוודיה והרפובליקה של אירלנד הצטרפו ב-1989, כמו גם בלגיה וסקוטלנד ב-1990.
בשנת 1991 אוחדו אירועים אלה כימי מורשת אירופיים ביוזמת מועצת אירופה, בתמיכת האיחוד האירופי . עד 2010, 50 מדינות חתומות על אמנת התרבות האירופית הצטרפו ל-EHDs. האירוע האחרון של ימי המורשת האירופית התקיים על ידי ארמניה בספטמבר 2019.
הדירקטוריון הכללי IV - חינוך, תרבות ומורשת, נוער וספורט של מועצת אירופה, בשיתוף פעולה הדוק עם המנהל הכללי לחינוך ותרבות של הנציבות האירופית, מבטיח את האוריינטציה הכללית, ההגדרה והביצוע של המשימות שיש להשיג. במסגרת ה-EHD. מזכירות ה-EHD מתבצעת על ידי מנהלת התרבות והמורשת התרבותית והטבעית, באחריות ועדת ההיגוי למורשת תרבותית של מועצת אירופה.
מיזמים דומים

הרעיון זכה לפופולריות גם מחוץ לאירופה, עם מיזמים דומים בקנדה, ארצות הברית, אוסטרליה,  בתים מבפנים בישראל, וכן במדינות אחרות, בתקופות שונות של השנה. בארגנטינה ובאורוגוואי מתקיים ה-Día del Patrimonio המקביל בסוף השבוע האחרון של ספטמבר, בעוד שבצ'ילה מתקיים אותו אירוע ביום ראשון האחרון של מאי.
קישורים חיצונים

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
אתר האינטרנט הרשמי של ימי המורשת האירופית (באנגלית)
ימי המורשת האירופית, ברשת החברתית אינסטגרם
ימי המורשת האירופית, סרטונים בערוץ היוטיוב
הערות שוליים

↑  "Armenia to host European Heritage Days – Public Radio of Armenia".
↑  "Australian Heritage Week". Australian Government, Department of the Environment. אורכב מ-המקור ב-2015-09-08. נבדק ב-2015-09-13.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 3039982-8  LCCN: n00040049  NKC: kn20010710709  VIAF: 137169824   WorldCat (עם VIAF): 137169824
ימי הפופ

| --- | --- |

עטיפת הספר מהדורת 2009
 מידע כללי
 מאת:  עמיחי שלו
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  רומן
 הוצאה
 הוצאה:  ידיעות ספרים
 תאריך הוצאה:  המהדורה הראשונה - 2005 מהדורה שנייה - 2009
 מספר עמודים:  191
 עורך:  אלי הירש
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-965-511-610-6
 הספרייה הלאומית:  002695530, 002485023
ימי הפופ הוא ספר שכתב עמיחי שלו ויצא לאור בישראל בהוצאת ידיעות ספרים. המהדורה הראשונה יצאה בשנת 2005. מהדורה חדשה יצאה לאור בשנת 2009.
עמיחי שלו מציג בספר את עולמו של נער בצל פטירתה של אימו. העלילה מתרחשת בעיר ראשון לציון של תחילת שנות השמונים וסביבתה כאשר האטרקציות המצויות הן פלאפל, כדורגל, בית קברות, חנות תקליטים, מחסן למכירת תפוזים וחנות גבינות. אלה היו השנים הגדולות של מוזיקת הפופ. הסיפורים מציגים פרקים בביוגרפיה האישית של עמיחי שלו בראשון לציון של שנות השמונים של המאה העשרים, העיר בה גדל. התיאורים מפורטים ועשירים בתחומים מגוונים ועם הומור בראיית החיים של המספר.
ימי הפופ מורכב מארבעה סיפורים, ארבע נובלות. ארבעת הסיפורים מצטרפים יחד לרומן אחד עקבי ושלם, קצבי עם סיפורי אהבה העולים מבעד לבדידות של הנער גיבור הסיפורים. בכל אחת מהנובלות מתוארת תחנה במהלך חייו וההתבגרות של גיבור הספר. בנובלה האחרונה, חוזר הספר לימים שלפני מות האם. כשהאם עדיין חיה והכול נראה בסדר ומבטיח. הנער גיבור הספר מתכנס לתוך עצמו וחי בשילוב של דמיונו העשיר והמציאות. שלו כותב בשפה עשירה עם ביטויים ומטבעות לשון מקוריים ושימוש רב במטפורות.
הסיפורים בספר

פופ 84: סיפור בצל מות האם. אבא מתקשה להתאושש. בדידות, חבר מבוגר, אהבה למוזיקה, עיתון פרטי למוזיקה, חברה ותשוקה מבולבלת.
האקהויזים: סיפור בצל מות הסב. משחק דמיוני בכדורגל, ללא חברים אבל עם אהבה ותשוקה.
זאדה: הבדידות המעיקה מובילה לקשר חם ומיוחד, אך קצר בזמן עם המורה מהשנים הקודמות.
שיטת הדרוג האנגלית: סיפור חיים בתקופה שהאם עוד חיה ופותחת חנות גבינות עם הדודה מאנגליה. ניסיון למצוא חתן לדודה וליצור קשר עם אהובה ראשונה.
מדבריו של המחבר על הספר

האייטיז לא חוזר, ימי הפופ לא חוזרים, אבל הרומן כן.
הספר ימי הפופ קיבל מההוצאה צ'אנס נוסף ויצא במהדורה מחודשת.
לקריאה נוספת

עמיחי שלו, ימי הפופ, ידיעות ספרים, 2009. 191 עמודים.
יחסי יוון–יפן

| יחסי יוון–יפן |
| --- | --- |
יוון: יפן


יוון: יפן
שטח (בקילומטר רבוע)
131,957: 377,915
אוכלוסייה
10,020,238: 123,588,993
תמ"ג (במיליוני דולרים)
238,206: 4,212,945
תמ"ג לנפש (בדולרים)
23,773: 34,088
משטר
רפובליקה: מונרכיה חוקתית

יחסי יוון–יפן הם היחסים הדיפלומטיים בין יפן לבין יוון. היחסים בין המדינות כוננו בשנת 1899, ובשנת 1960 נפתחו שגרירות יוון בטוקיו ושגרירות יפן באתונה (מוקדם יותר בשנת 1922 נפתחה הקונסוליה היפנית באתונה, שנסגרה בשנת 1935 ונפתחה מחדש רק בשנת 1956). לשתי המדינות יש שיתוף פעולה הדוק במגוון תחומים.
תחומי שיתוף פעולה

היחסים בין המדינות החלו להתפתח מאז חתימת הסכם הידידות, המסחר והניווט. בפרט, ההסכמים הבאים נחתמו בין המדינות:
הסכם פטור מוויזה (1956)
הסכם שיתוף פעולה בתחום התעופה (1973)
הסכם לשיתוף פעולה בחינוך (1981)
תוכנית פיתוח יחסים יוונית-יפנית
שיתוף פעולה פוליטי

המדינות פיתחו יחסים דו-צדדיים על רקע משברים בינלאומיים שונים ובמטרה לפתור בעיות הדדיות. יוון ויפן מספקות תמיכה הדדית בפרויקטים שונים ומועמדות למקומות בארגונים שונים. בשנת 1919, יוון תמכה בהצעה היפנית של שוויון בין הגזעים. שתי המדינות תמכו במועמדות זו של זו לחברות בלתי קבועות במועצת הביטחון של האו"ם לתקופות 2005–2006, בשיתוף פעולה במהלך עבודת המועצה לאותה תקופה.
מדינאים רמי דרג עורכים ביקורים ידידותיים הדדיים. בין ה-3 ל-5 במרץ 2002, ליווה ראש ממשלת יוון, קוסטאס סימיטיס, קבוצה של אנשי עסקים ועיתונאים ביפן. יו"ר הפרלמנט היווני אנה פסארודה-בנאקי שהתה בטוקיו בין ה-29 במאי עד ה-3 ביוני 2005. ביקור חוזר במהלך פסגת האיחוד האירופי–יפן נערך על ידי ראש ממשלת יפן, יוניצ'ירו קואיזומי, מה-1 עד ה-3 במאי 2003, כאשר יוון הייתה יו"ר מועצת האיחוד האירופי, ונפגש עם מקבילו קונסטנטינוס סימיטיס. בין ה-9 עד ה-10 בינואר 2005 ביקר יו"ר הפרלמנט של יפן, יחי קונו, ביוון, ובין ה-10 ל-13 בנובמבר 2005 ביקר ראש ממשלת יוון, קוסטאס קרמנליס, ביפן.
שיתוף פעולה כלכלי

היקף היצוא בין יפן ליוון הוא די משמעותי, אך יפן מייצאת ליוון פי 10 יותר סחורות ממה שהיא מייבאת מיוון. פריטי הייצוא העיקריים של יפן הם מוצרי טכנולוגיה גבוהה ותעשייה. הייצוא העיקרי של יוון הוא מוצרים חקלאיים ושיש. בשנים האחרונות חלה עלייה בייצוא מיוון תוך ציון הפוטנציאל הגבוה והתחרותיות של היצרנים היוונים בשוק המקומי של יפן. בניית ספינות מתפתחת באופן דינמי: ספינות רבות מצי הסוחר היווני נבנות במספנות ביפן, והיקף ההזמנות הכולל הוא 2 מיליארד דולר בשנה.
השקעות מיפן ליוון אינן מספיק גבוהות, אם כי חברות יפניות מביעות עניין להשקיע בעסקים יוונים. מדי שנה נפגשות משלחות של חברות גדולות במשא ומתן, ובשנת 2005, המשלחת היוונית אף הקימה ביתן משלה ביריד הבינלאומי באיצ'י, יפן. התיירות אף היא מתפתחת: מדי שנה מבקרים ביוון עד 80 אלף יפנים, ושיא התיירות התרחש בשנת 2004 במהלך המשחקים האולימפיים באתונה.
בשנת 2000 הוקמה לשכת המסחר היוונית-יפנית, כעמותה ללא כוונת רווח, כתוצאה מפעילותה המוצלחת של האגודה לשיתוף פעולה של עסקים יוונים-יפנים. הלשכה עוסקת בפיתוח קשרי כלכלה, סחר ועסקים בין יוון ליפן.
יחסי תרבות

בשנת 1999 נחגגו 100 שנה ליחסים הדיפלומטיים בין המדינות. יוון ויפן מארגנות באופן קבוע אירועי חילופי תרבויות משותפים, שהפכו לנפוצים במיוחד במהלך ההכנות לאולימפיאדת 2004 באתונה, כחלק מתוכנית הפעולה היוונית-יפנית.
יוונים ביפן

כ-300 ילידי יוון מתגוררים ביפן, רובם עובדים של חברות בינלאומיות או אנשי עסקים המתגוררים באופן קבוע ביפן.
יחסי לוב–סוריה

| יחסי לוב–סוריה |
| --- | --- |
לוב: סוריה


לוב: סוריה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,759,540: 187,437
אוכלוסייה
7,400,489: 24,908,268
תמ"ג (במיליוני דולרים)
50,492: 8,980
תמ"ג לנפש (בדולרים)
6,823: 361
משטר
ממשלת מעבר: רפובליקה נשיאותית דה יורה   דיקטטורה דה פקטו

יחסי לוב–סוריה הם היחסים הבילטרליים בין לוב לרפובליקה הערבית הסורית. שתי המדינות חברות בליגה הערבית ובאו"ם.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הנשיא בשאר אל-אסד, ראש המדינה הסורי ממפלגת הבעת', הגיב למלחמת האזרחים בסוריה באופן שהשווה לעיתים קרובות על ידי המפגינים לדיכוי של מועמר קדאפי בפברואר 2011 ואילך.  סוריה הצביעה בעצרת הכללית של האו"ם להסמכת ה-NTC כנציגה של לוב ב-16 בספטמבר 2011. עם זאת, ממשלת אסד אפשרה לאל-ראי TV, תחנה סורית, לשדר תעמולה פרו-קדאפי מאז נפילת המנהיג מהשלטון, כולל הודעות שמע מקדאפי, בני משפחתו ושר המידע לשעבר מוסא איברהים.
ב-10 באוקטובר 2011, לוב הפכה למדינה הראשונה שהכירה במועצה הלאומית הסורית, קבוצת גג של מנהיגי אופוזיציה בתוך ומחוץ לסוריה שהוקמה כחלופה לממשלה בדמשק, כ"הממשלה הלגיטימית היחידה בסוריה", לפי נציג רשמי של NTC, מוסא אל-קוני, המשמש כנציג הטוארג של לוב. קוני אמר כי ה-NTC גם הורתה לסגור את שגרירות סוריה בטריפולי עד להודעה חדשה.  NTC גם הבטיחה לנציגי SNC להעביר להם את שגרירות סוריה בטריפולי.
נציגויות דיפלומטיות

לוב מחזיקה בסוריה שגרירות בדמשק.
סוריה מחזיקה בלוב שגרירות בטריפולי.
ראו גם

איחוד הרפובליקות הערביות
יחסי יוון–סין

| יחסי יוון – הרפובליקה העממית של סין |
| --- | --- |
יוון: הרפובליקה העממית של סין


יוון: הרפובליקה העממית של סין
שטח (בקילומטר רבוע)
131,957: 9,596,967.75
אוכלוסייה
10,020,238: 1,418,507,662
תמ"ג (במיליוני דולרים)
238,206: 17,794,782
תמ"ג לנפש (בדולרים)
23,773: 12,545
משטר
רפובליקה: רפובליקה עממית

יחסי יוון–סין הם היחסים בין הרפובליקה העממית של סין לבין הרפובליקה ההלנית. לסין יש שגרירות באתונה. ליוון יש שגרירות בבייג'ינג ו-3 קונסוליות כלליות בגואנגג'ואו, הונג קונג ומאז 2005 בשאנגחאי. נמל פיראוס חשוב מבחינה גיאו-אסטרטגית עבור סין, מכיוון שהוא מסייע לעסקות סין עם אירופה כולה. אלפי אנשים סינים חיים ביוון בהקשר הסיני מעבר לים.
היסטוריה > העת העתיקה

אנשים סינים קדומים יצרו קשר עם יוונים בקטריאנים. דייואן (פירושו "איונים גדולים"), המתואר ביצירות ההיסטוריות הסיניות של רשומות ההיסטוריון וספר האן. זה מוזכר בחשבונותיו של החוקר הסיני המפורסם ג'אנג צ'יאן בשנת 130 לפני הספירה ובשגרירויות הרבות שעקבו אחריו אל מרכז אסיה. מדינת דייואן מקובלת בדרך כלל כמתייחסת לעמק פרגנה, ולעיר היוונית אלכסנדריה אסחטה. דיווחים סיניים אלה מתארים את הדואואן כמתגוררים עירוניים בעלי תווי פנים קווקזים, החיים בערים מוקפות חומות ובעלות "מנהגים זהים לאלה של יוונים-בקטריאנים". מלחמת הסוסים השמימיים (104–101 לפני הספירה) הייתה מלחמה בין דייואן לשושלת האן.
בעקבות המשלחות הרומיות העתיקות לסין שנרשמו בהיסטוריה סינית עתיקה, נראה שנוצרו קשרים בין האימפריה הביזנטית למספר שושלות של סין, החל משושלת טאנג (618–907 לספירה). מהרשומות הסיניות ידוע שמיכאל השביעי דוקאס שיגר משלחת דיפלומטית לסין שהגיעה לשם בסופו של דבר בשנת 1081, בתקופת שלטונו של הקיסר שנזונג משושלת סונג, מאות שנים לפני הגעתו של מרקו פולו. קובלאי חאן, השליט המונגולי שהקים את שושלת יואן של סין, לא רק שמר על התכתבויות עם היוונים הביזנטיים, אלא אירח כמה מהם בחצר ביתו בח'אנבאליק (בייג'ינג המודרנית). ההיסטוריה של יואן (פרק 134) מתעדת כי Ai-sie מסוים (תעתיק של יהושע או יוסף) מארץ פו לין (כלומר האימפריה הביזנטית), בתחילה בשירותו של Güyük Khan, היה בקי היטב בשפות המערב והיה מומחה בתחומי הרפואה היוונית והאסטרונומיה, מה ששכנע את קובלאי חאן להציע לו תפקיד כמנהל הלוחות הרפואיים והאסטרונומיים. קובלאי חאן כיבד בסופו של דבר את איי-סי בתואר האצילי של נסיך פו-לין. בביוגרפיה שלו בתולדות יואן מוזכרים ילדיו בשמותיהם הסיניים הנושאים דמיון לשמות הנוצרים אליאס (יה-לי-אה), לוק (לו-קו) ואנטוני (אן-טון), עם בת בשם A-na-si-sz.
היסטוריה > העת המודרנית

במהלך מלחמת קוריאה שתי המדינות היו אויבות וכוחותיהן נלחמו זה בזה. כוח המשלוח היווני היה חלק מכוחות האו"ם.
היסטוריה > העת המודרנית > כינון יחסים

בשנת 1955 ייסדה ביאטה קיציקיס באתונה את איגוד יוון-יחסי ציבור של סין. בעלה, פרופסור פוליטכניקום ומנהיג EDA וחבר הפרלמנט, ניקולא קיציקיס, עזר לה במאמץ, ובכך ביסס את היחסים הלא רשמיים הראשונים בין יוון לרפובליקה העממית של סין. בנם, דימיטרי קיציקיס, סינולוג, פרופסור מאוניברסיטת אוטווה בקנדה, נסע לעיתים קרובות לסין וכונן יחסים קרובים עם היו"ר מאו דזה-דונג, דנג שיאופינג וג'ואו אנלאי ובשנת 2007 כתב ביוונית "היסטוריה השוואתית של יוון וסין מימי קדם ועד ימינו".
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-6 ביוני 1972. ראש ממשלת יוון קונסטנדינוס קרמנליס ביקר בסין בשנת 1979 והתקבל על ידי מנהיג סין באותה תקופה חואה גוופנג. קונסטנטינוס קרמנליס היה ראש ממשלת יוון הראשון שביקר בסין.
היסטוריה > העת המודרנית > עידן האיחוד האירופי

לסין יש כיום 51% בעלות בנמל פיראוס באמצעות COSCO.
יוון, תחת ראש הממשלה אלכסיס ציפראס, מנעה מהאיחוד האירופי לפרסם הצהרות המגנות את התוקפנות הסינית בים סין הדרומי ואת תיעוד תיעוד זכויות האדם של, מהלכים המיוחסים כתגובה להשקעה הסינית בנמל פיראוס.
ב-12 באפריל 2019, יוון הצטרפה רשמית ל"שיתוף הפעולה בין סין למדינות מרכז ומזרח אירופה", והפכה לאומה האירופית ה-17 שהצטרפה ליוזמה והפכה אותה ל-17 + 1. מהלך זה פיתח את היחסים בין סין ליוון. התקווה היא לקו רכבת אתונה-בודפשט שתעבור דרך בלגרד וסקופיה.
יחסים תרבותיים

ג'ואו אנלאי נתן ללואו ניאנשנג את הפקודה לכתוב את המילון היווני-סיני הראשון. לואו ניאן שנג תרגם מאז שנות ה-50 גם את כל היצירות היווניות הקלאסיות הגדולות לסינית.
ביקורים דו צדדיים

יוני 2002 ראש ממשלת יוון קוסטאס סימיטיס ביקר בסין.
ראש ממשלת יוון קוסטס קרמנליס, ערך ביקור ממלכתי בסין בין התאריכים 19–21 בינואר 2006.
ביוני 2008, נשיא יוון קרולוס פפוליאס ערך ביקור ממלכתי בן חמישה ימים בסין.
בנובמבר 2008, ביקור בן שלושה ימים של נשיא סין חו ג'ינטאו ביוון.
סגן ראש הממשלה הסיני ג'אנג דז'יאנג ערך ביקור בן ארבעה ימים באתונה ב-16 ביוני 2010.
ראש ממשלת יוון אנטוניס סמאראס ערך ביקור בן חמישה ימים בסין במאי 2013.
הסכמים דו צדדיים

הסכם על שיתוף פעולה בין כוחות המשטרה (בייג'ינג, 15 בפברואר 1995).
הסכם שיתוף פעולה למאבק בטרור וסמים (בייג'ינג, 15 בפברואר 1995).
הסכם ימי (16 באוקטובר 1995).
מזכר שיתוף פעולה בניהול משאבים ימיים ושיתוף פעולה מדעי וטכני הדדי (אתונה, 16 באוקטובר 1995).
פרוטוקול לשיתוף פעולה מדעי וטכנולוגי (בייג'ינג, 14 בנובמבר 1995).
תוכנית חילופי תרבות לתקופת 1999 2002 (בייג'ינג, 9 בספטמבר 1999). הוארך לשלוש שנים נוספות במרץ 2003.
פרוטוקול על התייעצויות בין משרדי החוץ של יוון וסין (בייג'ינג, 29 בפברואר 2000).
פרוטוקול של מושב שמונה של הוועדה המשותפת לשיתוף פעולה מדעי וטכנולוגי (בייג'ינג, 16 באוקטובר 2000).
הסכם לשיתוף פעולה עם ייעור בין מינהל היערות הממלכתי של סין, ומשרד החקלאות של הרפובליקה ההלנית (2002).
השקעות

באוקטובר 2009 Cosco חכרה למשך 30 שנה חלק מנמל פיראוס, רמת המטען שנתיים לאחר מכן הייתה גבוהה פי שלושה מבעבר.
בשנת 2010 נחתם חוזה בסך 123 מיליון דולר בין הליוס פלאזה לבין BCEGI, חברת בת של קבוצת הנדסת הבנייה בבייג'ינג, חברת נדל"ן ובנייה. הליוס מפתחת מתחם בתי מלון ומסחר לתיירות בפיראוס, עיר הנמל הגדולה באתונה. Huawei Technologies, טלקום סיני שהושקע בארגון התקשורת ההלנית.
במרץ 2015 סגן ראש ממשלת יוון יאניס דראגאסאקיס ושר החוץ ניקוס קוציאס ביקרו בסין ב-25 במרץ 2015. במסגרת זו נפגש השר קוציאס עם שר החוץ של הרפובליקה העממית של סין, וואנג יי.
יחסי יוון–צרפת

| יחסי יוון–צרפת |
| --- | --- |
יוון: צרפת


יוון: צרפת
שטח (בקילומטר רבוע)
131,957: 643,801
אוכלוסייה
10,020,238: 66,574,294
תמ"ג (במיליוני דולרים)
238,206: 3,030,904
תמ"ג לנפש (בדולרים)
23,773: 45,527
משטר
דמוקרטיה: רפובליקה נשיאותית למחצה ודמוקרטיה פרלמנטרית למחצה

בין יוון לבין צרפת מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ואף שיתוף פעולה בנושאים שונים. כמו כן השתיים חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
היסטוריה

בתקופת יוון העתיקה הקימו מהגרים יוונים מושבות בדרום גאליה, והעיר החשובה שבהם הייתה מאסיליה. מאידך, הגאלים היגרו במהלך המאה ה-3 לבלקן, והקימו את גלטיה באסיה הקטנה.
בימי הביניים, הצלבנים הצרפתים מילאו תפקיד מרכזי במסע הצלב הרביעי, ובהקמת מדינות אחדות ביוון, בעקבות פירוקה של האימפריה הביזנטית בשנת 1204. בכך התחילה התקופה המכונה פרנקוקרטיה ביוון. המדינות הצלבניות הצרפתיות העיקריות היו נסיכות אכאיה ודוכסות אתונה.
בעידן המודרני, הנאורות הצרפתית והרעיונות של המהפכה הצרפתית השפיעו ההוגים הגדולים של הנאורות היוונית, כגון אדאמנטיוס קוראיס שחי בצרפת, וריגאס פראיוס, ושימשו בסיס אידאולוגי עבור מלחמת העצמאות היוונית. חיילים צרפתים גם כבשו את האיים היוניים במהלך המלחמות הנפוליאוניות, וסללו את הדרך למדינה היוונית העצמאית הראשונה בעידן המודרני, רפובליקת שבעת האיים. במהלך מלחמת העצמאות היוונית, שהחלה בשנת 1821, הצרפתים הפילהלנים מילאו תפקיד חשוב בכך שסיפקו את המומחיות הצבאית הנדרשת ואת התמיכה הדיפלומטית לעצמאות היוונית בחו"ל. בין החשובים ביותר היו שארל ניקולא פביבר, מקים הצבא היווני המודרני. ספינות צרפתיות גם השתתפו בקרב נאווארינו, ובכך הבטיחו את עצמאותה של יוון, וכן משלחת צרפתית נחתה ביוון בשנת 1828, כדי לסייע בגירוש הכוחות העות'מאנים מהמדינה.
יחד עם בריטניה ורוסיה, צרפת הפכה לאחת המעצמות הערבות לעצמאות ממלכת יוון. זו באה לידי ביטוי בפוליטיקה המקומית היוונית בתקופת שלטונו של המלך אותון, כאשר המפלגה הצרפתית הייתה בתחרות על ההשפעה עם המפלגה האנגלית והמפלגה הרוסית. בריטניה השתלטה בהדרגה על העמדה הדומיננטית בעניינים היווניים אחרי 1860, אבל צרפת עדיין שמרה על מידה של השפעה, במיוחד בענייני צבא, ומשלחות צבאיות צרפתיות התבקשו להביא למודרניזציה של הצבא היווני במהלך 1884–1887 ו-1911–1914. צרפת גם מילאה תפקיד חשוב בצירוף יוון למדינות ההסכמה במהלך מלחמת העולם הראשונה, והצרפתים תרמו ליצירת "הפילוג הלאומי" מצד ראש הממשלה אלפתריוס וניזלוס. חיילים צרפתים, שפעלו יחד עם תומכי וניזלוס, כבשו את אתונה, תפסו את הצי היווני המלכותי, ולבסוף, ביוני 1917 סייעו להדחת קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון. עם זאת, המדיניות הפרו-יוונית של ממשלת צרפת, התהפכה לאחר התבוסה האלקטורלית של וניזלוס בנובמבר 1920, ולאחר מכן תמכה צרפת בלאומנים הטורקיים בראשות כמאל אתאטורק במלחמתם נגד יוון.
צרפת ויוון היו בעלות ברית במהלך שתי מלחמות העולם, מלחמת קוריאה והמלחמה הקרה, ומעולם לא היו יריבים אחד של השני. לשתי המדינות יש ברית ידידותית ואסטרטגית במשך עשרות שנים, והן חברות מלאות בארגונים בינלאומיים רבים, כולל האו"ם, האיחוד האירופי, נאט"ו, ארגון הסחר העולמי והארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה. בנוסף, יוון היא חברה מלאה ב ארגון לה פרנקופוני מאז 2004. יש ביקורים סדירים ברמה גבוהה בין שתי המדינות, ומגעים תכופים בין שני ראשי המדינה. צרפת ויוון משתפות פעולה בתחומים רבים, כולל תרבותיים, מדעיים, משפטיים וצבאיים. כמה ערים יווניות, ובראשן ארגוס ואתונה, הן המושבים של בתי הספר הארכאולוגיים וההיסטוריים של צרפת, שבהם תלמידים משתי המדינות לומדים ומשתפים בתחומי הארכאולוגיה וההיסטוריה.
שיתוף פעולה ביטחוני

צרפת ויוון משתפות פעולה בתחום הביטחוני ברמה קרובה מאוד, ושתי המדינות משתתפות כל שנה באימונים צבאיים שונים ותרגילים במזרח הים התיכון, יחד עם מדינות אחרות כמו איטליה, מצרים וישראל. בנוסף, חיל הים הצרפתי והצי היווני משתפים פעולה באופן הדוק בענייני ביטחון בכל האזור הים התיכוני, וספינת הדגל של הצי הצרפתי, ונושאת המטוסים שארל דה גול מבקרת מדי פעם בבסיס הצי היווני במפרץ סודה, הנמל הימי העמוק היחיד המסוגל לתמוך בנושאות המטוסים הגדולות.
יחסים דיפלומטיים

צרפת מחזיקה ביוון שגרירות באתונה ו-17 קונסוליות באלכסנדרופולי, ארגוסטולי, כיוס, קורפו, הרקליון, ארמופולי, יואנינה, קלמטה, מיקונוס, מיטילנה, נפפליו, פטרס, רודוס, סאמוס, סנטוריני, סלוניקי ווולוס. מאידך, יוון מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז ו-12 קונסוליות באז'אקסיו, בורדו, קאלה, גרנובל, לה האבר, ליל, ליון, מרסיי, נאנט, ניס, סנט אטיין וסטרסבור.
יחסי יוון–קמבודיה

| יחסי יוון–קמבודיה |
| --- | --- |
יוון: קמבודיה


יוון: קמבודיה
שטח (בקילומטר רבוע)
131,957: 181,035
אוכלוסייה
10,020,238: 17,691,293
תמ"ג (במיליוני דולרים)
238,206: 31,773
תמ"ג לנפש (בדולרים)
23,773: 1,796
משטר
דמוקרטיה: מונרכיה חוקתית

יחסי יוון–קמבודיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה ההלנית לבין ממלכת קמבודיה.
סקירה כללית

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-8 באפריל 1996. המרחק הגאוגרפי המפריד בין שתי המדינות, היעדר קהילה יוונית בקמבודיה והמגעים הפוליטיים הדלילים של פנום פן עם מדינות מחוץ לסביבתה המיידית לא היטיבו בעבר בפיתוח היחסים הפוליטיים הדו-צדדיים בין יוון לקמבודיה, אם כי היחסים הרב-צדדיים יותר מתפתחים בין המדינות. שתי המדינות הן חברות מלאות בלה פרנקופוני.
יחסי סחר

לפי Trading Economics, הסחר הדו-צדדי בין המדינות ירד מעט בין 2019 ל-2020. היצוא של קמבודיה ליוון והיבוא מיוון עמד על 12.24 מיליון דולר ו-1.44 מיליון דולר, בהתאמה. הנתונים העדכניים ביותר באתר הסטטיסטיקה מצביעים על כך שבשנת 2020, פריטי לבוש היוו 6.93 מיליון דולר או 57 אחוז מהיצוא של קמבודיה, בעוד שעורות, פרווה ומוצרי פרווה היוו 0.83096 מיליון דולר או 58 אחוזים. מהיבוא של קמבודיה.
נציגויות דיפלומטיות

קמבודיה מיוצגת ביוון באמצעות שגרירותה בפריז, צרפת.
יוון מיוצגת בקמבודיה באמצעות שגרירותה בבנגקוק, תאילנד.
יחסי ברית המועצות – ישראל

| יחסי ברית המועצות – ישראל |
| --- | --- |
ברית המועצות: ישראל


ברית המועצות: ישראל
משטר
מדינה חד מפלגתית  לניניסטית-מרקסיסטית: דמוקרטיה פרלמנטרית

יחסי ברית המועצות – ישראל, אשר החלו עם הקמתה של מדינת ישראל, ידעו עליות ומורדות, ובכללן ניתוק היחסים הדיפלומטיים וחידושם. היחסים הושפעו במידה רבה מאירועי המלחמה הקרה ויחסיה של ישראל עם ארצות הברית, ונמשכו עד להתפרקותה של ברית המועצות בשנת 1991.
יחס ברית המועצות לתנועה הציונית

אף על פי שהזרם הדומיננטי בתנועה הציונית לפני הקמת המדינה היה בעל אוריינטציה סוציאליסטית ואף מרקסיסטית, המדינה הסובייטית לא קיימה קשרים עם התנועה הציונית, בחרה לראות אותה כתנועה אימפריאליסטית ובהתאם לכך אסרה פעילות ציונית ורדפה את חברי התנועות הציוניות שהתגוררו בברית המועצות. כן ראתה ברית המועצות בתנועה הציונית איום על החזון הבינלאומי הסובייטי והקימה את המחוז היהודי האוטונומי בסמוך למנצ'וריה שבסין.
השינוי במדיניות הסובייטית בא בשלהי תקופת המנדט הבריטי כאשר ב-1947 הנציג הסובייטי באו"ם, אנדריי גרומיקו, הכריז על תמיכת ארצו בתוכנית החלוקה.
מהקמת מדינת ישראל ועד ניתוק היחסים > המניעים ליחסי ברית המועצות וישראל בשנים הראשונות

הסבר אחד לתמיכה של ברית המועצות בישראל בשנותיה הראשונות היא התקוות של הסובייטים, שעד מהרה נכזבה, שהמגמות הפרו-סובייטיות בתנועה הציונית יבשילו לידי תמיכה של מדינת ישראל בגוש המזרחי. המפלגות הסטליניסטיות, מפ"ם ומק"י, הגיעו להישגים נאים בבחירות לאספה המכוננת וברית המועצות זכתה לאהדה גדולה בציבור על הישגיה במלחמת העולם השנייה ותמיכתה בהקמת ישראל - אהדה שכללה אף חוגים במפא"י (כך לדוגמה משה ברעם היה ראש האגודה לידידות ישראל-ברית המועצות). משהעדיף ראש הממשלה דוד בן-גוריון לנהל מדיניות פרו-אמריקאית וקבע את הכלל בלי חרות ומק"י בחרה ברית המועצות להפסיק לשלם את המחיר של פגיעה ביחסיה עם מדינות ערב, עבור הקשרים עם ישראל.
הסבר שני נוגע לכך שמטרתה העיקרית של ברית המועצות היה לסלק את בריטניה מעמדותיה במזרח התיכון ולאחר שמטרה זאת הושגה, וניסיונות בריטניה לקרוע את הנגב ממדינת ישראל סוכלו, הקשרים עם ישראל לא היו דרושים עוד למאבק בבריטניה.
חידוש היחסים סמוך להתפרקות ברית המועצות

בתקופת הגלאסנוסט והפרסטרויקה החלו גישושים לחידוש היחסים בין ברית המועצות לישראל. ב-1988 מינה ראש הממשלה, יצחק שמיר, את הדיפלומט אריה לוין לעמוד בראש משלחת לברית המועצות, במטרה לחדש את הקשרים הדיפלומטים בין המדינות. שלטונות ברית המועצות לא רצו תחילה להכיר במשלחת וזו נאלצה לעבוד בחסות שגרירות הולנד, אך בקיץ 1989 חזרה המשלחת אל הבניין הישן של שגרירות ישראל במוסקבה. ב-18 באוקטובר 1991 חודשו היחסים הדיפלומטיים בין המדינות ולוין מונה לשגריר ישראל במוסקבה. ב-13 בדצמבר 1991 הגיש אלכסנדר בובין את כתב האמנתו כשגריר ברית המועצות בישראל לנשיא הרצוג. שבוע לאחר הגשת כתב האמנתו, ב-25 בדצמבר 1991 חדלה ברית המועצות להתקיים ובובין הפך לשגריר הראשון של הפדרציה הרוסית בישראל. בשל העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים, נמצאו היחסים הכלכליים והתרבותיים של ישראל ורוסיה בפריחה גדולה.
שגרירים > שגרירי ברית המועצות בישראל

פבל ירשוב (26 ביוני 1948 – 11 בפברואר 1953) – ציר בישראל
אלכסנדר אברמוב (8 באוגוסט 1953 – 21 בינואר 1958)
מיכאיל בודרוב (1958 – 15 באוקטובר 1964)
דמיטרי צ'ובאחין (1964 – 10 ביוני 1967)
אלכסנדר בובין (23 בדצמבר – 25 בדצמבר 1991) – לאחר מכן שגריר רוסיה בישראל
שגרירים > שגרירי ישראל בברית המועצות

גולדה מאיר (1948–1949) – צירת ישראל בברית המועצות
מרדכי נמיר (1949–1950) – ציר ישראל בברית המועצות
שמואל אלישיב (1951–1955) – באוגוסט 1953 הועלתה דרגתו מציר לשגריר
יוסף אבידר (1955–1958)
אריה הראל (1958–1962)
יוסף תקוע (1962–1965)
כתריאל כ"ץ (1965–1967)
אריה לוין (1991–1992) – השגריר הראשון עם חידוש היחסים
ראו גם

יחסי ישראל–רוסיה
שגרירות ישראל במוסקבה
אסיר ציון
העלייה מברית המועצות בשנות השבעים
פרשת חטיפת המטוס של דימשיץ-קוזנצוב
ברית בגדאד
לקריאה נוספת

יוסף גוברין, יחסי ישראל ברית המועצות: מעת חידושם בשנת 1953 עד ניתוקם בשנת 1967, הוצאת האוניברסיטה העברית בירושלים, 1990. ISBN 9652237361
משה ז"ק, 40 שנות דו-שיח עם מוסקבה, ספרית מעריב, 1988. (הספר בקטלוג ULI)
בוריס דולין, חומת סואץ - סיפורה של המלחמה הסודית בין מדינת ישראל לברית המועצות, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2020. (הספר בקטלוג ULI)
פינקוס בנימין. יחסים מיוחדים: ברית המועצות ובעלות בריתה ויחסיהן עם העם היהודי, הציונות ומדינת ישראל. מכון בן-גוריון, 2007. (הספר בקטלוג ULI)
משה יגר, ראשיתו של שירות החוץ 1948–1967, הוצאת כרמל, 2021, עמ' 57–72. (הספר בקטלוג ULI)