stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גאוגרפיה של אירופה
רכסי הרים

באירופה שבעה רכסי הרים גדולים:
הרי האלפים הם רכס במרכז אירופה, הנמשך מסלובניה ומאוסטריה במזרח, דרך איטליה, גרמניה ושווייץ, עד צרפת במערב. רכס הרים גדול זה יוצר מחסום גאוגרפי. הרוחות המגיעות מהקוטב הצפוני דרומה נתקלות באלפים ומתקשות לעבור דרכם. בשל כך נוצרים שני אזורי אקלים שונים מצידי הרכס. מצפון לו - אקלים ממוזג קר, ומדרום - אקלים ים תיכוני. מון בלאן הוא הגבוה שבהרי האלפים. פסגתו היא בגובה 4807 מטרים, בגבול שבין איטליה לצרפת.
מגובה ממוצע של 3,000 מטר נמצאים קרחוני עד באלפים.
הרי סקנדינביה הם רכס הרים גדול המשתרע בשוודיה ונורווגיה. ברכס זה קר מאוד בשל מיקומו הצפוני. בפסגות שלג עד שאינו נמס. בצפון הרכס אין השמש זורחת בחורף, ובקיץ היא אינה שוקעת. הפסגה הגבוהה ביותר בהרי סקנדינביה היא הגליטרטינד, המתנשאת לגובה של 2,470 מטרים - מטר אחד יותר מפסגת הגלהפיגן (2,469 מטרים). שתי הפסגות נמצאות בנורווגיה.
הרי הפירינאים הם רכס בין צרפת לספרד, המגדיר גבול מדיני כמו גם גבול פיזי המפריד בין חצי האי האיברי לבין שאר אירופה. פיקו אנטו, הפסגה הגבוהה בפירינאים, נמצאת בספרד וגובהה 3,404 מטרים.
רכס הרי אורל נמשך מקזחסטן בדרום עד האוקיינוס הארקטי בצפון. יש הרואים בהם חלק מהגבול המפריד בין יבשת אירופה לבין יבשת אסיה. הפסגה הגבוהה בהרי אורל היא הנרודניה, שגובהה 1,894 מטר.
הרי הקרפטים נמצאים במזרח אירופה במדינות רומניה, סלובקיה, צ'כיה, פולין, אוקראינה ואוסטריה. הקרפטים גובלים במערב בהרי האלפים, בדרום מזרח בשפלת רומניה ובמערב בשפלת הונגריה הגדולה. בסלובקיה נמצאת פסגת הרי הקרפטים, הגרלחובקה, המתנשאת לגובה 2,655 מטר.
הרי הבלקן נמצאים מדרום לשפלת רומניה, מצפון ליוון, ממערב לים השחור וממזרח לים האדריאטי, בבולגריה, במקדוניה, בסרביה, ביוון ובאלבניה. הגבוהה בפסגת הרי הבלקן היא המוסלה, המתנשאת לגובה של 2,925 מטרים.
הרי האפנינים נמצאים בארץ המגף איטליה. האפנינים גובלים במערב בחוף הים הטירני, בדרום - בים התיכון, במזרח - בים האדריאטי ובצפון - בעמק הנהר פו. הפסגה הגבוהה באפנינים היא גרן סאסו, המתנשאת לגובה של 2,914 מטרים.
הרי הקווקז נמצאים בין הים הכספי והים השחור ומהווים גבול טבעי בין אירופה ואסיה. הם משתרעים במדינות רוסיה, גאורגיה, ארמניה ואזרבייג'ן. בהרי הקווקז נמצא אלברוס, ההר הגבוה באירופה, על גבול רוסיה-גאורגיה.
הרים נוספים באירופה הם הרי סקוטלנד, בסקוטלנד שבצפון בריטניה, הרי גרמניה התיכונה בגרמניה, האלפים הדינריים בבוסניה והרצגובינה ובקרואטיה, בספרד - הרי קסטיליה, הרי קנטבריה וסיירה נבדה, שהפסגה הגבוהה בהם, מולחאסן, היא בגובה 3,481 מטרים. ביוון נמצאים הרי פינדוס, שפסגותיהם הגבוהות ביותר הן בגובה של יותר מ-2,000 מטרים.
במערב אירופה מישורים רחבי ידיים: מצפון צרפת ועד לצפון הולנד אין כמעט הרים, ומכאן כינוין של ארצות השפלה.
נהרות

באירופה זורמים נהרות רבים. הגדולים והמפורסמים שבהם הם:
נהר הריין הוא הנהר החשוב ביותר באירופה מבחינה כלכלית. מקורות הנהר בהרי האלפים והוא זורם בגבול בין שווייץ לאוסטריה, ליכטנשטיין וגרמניה ובהמשך ערוצו - בין צרפת לגרמניה. הריין זורם להולנד ומתפצל לנהר הול, נהר הלק ונהר האיסל. אורך הריין הוא כ-1,320 ק"מ.
נהר הקורה הוא הנהר הארוך ביותר בקווקז ,והוא זורם בגבולות גאורגיה, ארמניה, טורקיה, ואזרבייג'ן הנהר מזוהה עם העיר טביליסי, ואורכו הוא 1,364 ק"מ.
נהר הוולגה הוא הנהר הארוך ביותר באירופה, הוא נובע במערב רוסיה ומהנביעה ועד לשפך בים הכספי הוא זורם רק בשטחה של רוסיה. הוא עובר בערים ניז'ני נובגורוד, סמרה, טבר, קזן, וולגוגרד ואסטרחן. אורכו כ-3,700 ק"מ.
נהר הדנובה הוא הנהר השני באורכו באירופה. מקורות הדנובה הם ביער השחור שבגרמניה. הנהר זורם דרך עשר מדינות, וחוצה את הערים וינה, ברטיסלאבה, בודפשט, בלגרד ועוד. הוא מהווה גבול בין רומניה ובולגריה ובין אוקראינה לרומניה, ונשפך לים השחור. אורכו כ-2,860 ק"מ.
נהר התמזה זורם בדרום מזרח האי הבריטי ונשפך מזרחית ללונדון ומשם אל הים הצפוני. נהר זה חוצה את לונדון ומהווה גורם משיכה תיירותי. אורך התמזה כ-346 ק"מ.
נהר הסן זורם בצפון צרפת והוא אחד הגדולים באזור. על איל דה לה סיטה, אחד האיים בנהר, נוסדה פריז. אורך הסן כ-780 ק"מ והוא נשפך לתעלת למאנש.
נהר האלבה נובע בהרי קרקונושה שבצ'כיה, חוצה את גרמניה, עובר דרך המבורג ונשפך אל הים הצפוני. אורכו כ-1,170 ק"מ.
נהר הויסלה אורכו 1,047 ק"מ והוא עובר מדרומה של פולין באזור קרקוב דרך וורשה ועד לצפון פולין לאזור גדנסק, נהר זה נחשב לאחד מהנהרות החשובים מבחינה היסטורית במרכז אירופה.
נהר הרון אורכו 812 ק"מ מקורו, בהרי האלפים שבשווייץ עובר דרך אגם ז'נבה ובדרום־מזרח צרפת נשפך לים התיכון
גאוגרפיה פוליטית

מבחינה מדינית נחלקת אירופה ל-50 מדינות (כולל מדינות הקווקז). המדינה הגדולה ביותר, בפער ניכר, היא רוסיה: חלק האירופי של רוסיה משתרע על-פני כ-3.96 מיליון קמ"ר, כ-40 אחוז מכלל שטח היבשת. שאר המדינות באירופה בינוניות או קטנות יחסית למדינות העולם: המדינה השנייה בגודלה, אוקראינה, היא המדינה ה-46 בגודלה בעולם, וביבשת אמריקה בלבד יש תשע מדינות גדולות ממנה.
האיחוד האירופי הוא מסגרת פוליטית על-לאומית המאגדת 27 מדינות באירופה, המשתרעות ביחד על-פני 4.32 מיליון קמ"ר - רוב גדול של שטחה של אירופה שמחוץ לגבולות רוסיה. בחלקים גדולים של האיחוד (ובמקומות מסוימים, גם של מדינות שמחוץ לאיחוד) מתקיימת תנועה חופשית של בני אדם ושל סחורות מעבר לגבולות מדיניים, ואלו מאבדים מן החשיבות שהייתה להם בעבר.
מרבית המחלוקות הטריטוריאליות שהתקיימו בעבר בין מדינות אירופיות יושבו. שאלת מעמדן של קוסובו ושל הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין נותרה שנויה במחלוקת, וכן הריבונות על גיברלטר.

מפה טופוגרפית של אירופה
הרי האלפים
הדנובה באולם
כף התקווה הטובה

ערך זה עוסק במצוק בדרום אפריקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס האטלנטי, האוקיינוס ההודי 
 קואורדינטות:  34°21′29″S 18°28′19″E﻿ / ﻿34.358055555556°S 18.471944444444°E﻿ / -34.358055555556; 18.471944444444
 נתונים מדיניים
 מדינה:  דרום אפריקה דרום אפריקה
  (למפת הכף המערבי מוגדלת) קייפטאון ג'ורג' אאודטסהורן ביופורט וסט ורדנדאל ורדנבורגכף התקווה הטובה(למפת הכף המערבי רגילה) קייפטאון ג'ורג' אאודטסהורן ביופורט וסט ורדנדאל ורדנבורגכף התקווה הטובה
  (למפת קייפטאון מוגדלת) כף התקווה הטובה(למפת קייפטאון רגילה) כף התקווה הטובה
 
חצי האי של כף התקווה הטובה, צילום לווין. הכף עצמו הוא הנקודה הדרומית בחצי האי (פינה ימנית תחתונה)
כֵּף התקווה הטובה (באנגלית: Cape of Good Hope) הוא צוק סלעי המזדקר לתוך מימי האוקיינוס האטלנטי בקצה הדרום-מערבי של יבשת אפריקה, בתחומי מדינת דרום אפריקה בסמוך לעיר קייפטאון. באופן מסורתי (אך שגוי) הוא נחשב כנקודה הדרומית ביותר ביבשת, ומקום מפגש האוקיינוס האטלנטי עם האוקיינוס ההודי. בפועל, הנקודה הדרומית ביבשת ומפגש האוקיינוסים נמצאים כ-150 ק"מ מזרחה ומעט דרומה משם, בכף אגולס. כף התקווה הטובה נחשב לאחד משלושת הכפים הגדולים, יחד עם כף הורן שבאמריקה הדרומית וכף לווין שבאוסטרליה.
עד פתיחתה של תעלת סואץ, הדרך הימית הקצרה ביותר מאירופה למזרח הרחוק הייתה מסביב לאפריקה, על ידי הקפת כף התקווה הטובה, ומכאן חשיבותו. אף שהכף עצמו אינו אלא צוק חשוף בעל שטח מוגבל, הוא העניק את שמו לאזור כולו - חצי האי ההררי באורך 75 ק"מ שבקצהו הדרומי הוא ממוקם, העיר קייפטאון בצפון חצי האי, והמושבה הקולוניאלית שהשתרעה על פני שטחים נרחבים בדרום יבשת אפריקה (כמחצית משטח דרום אפריקה של היום).
היסטוריה

מגלי הארצות הראשונים שהגיעו לדרום יבשת אפריקה היו הפורטוגזים, שנמשכו לדרום בתקווה למצוא נתיב ימי להודו ולאסיה, על מנת להחליף את נתיבי היבשה היקרים דרך אסיה המרכזית. הימאי הראשון שהקיף את כף התקווה הטובה היה הפורטוגזי בארתולומיאו דיאש בשנת 1488. הוא קרא למקום "כף הסערות" (בפורטוגזית Cabo das Tormentas), אך מלך פורטוגל ז'ואו השני שינה את שמו ל"כף התקווה הטובה" (Cabo da Boa Esperança), לציון כי ראה בו אות מבשר טובות לפתיחת נתיבי הסחר למזרח.
לאחר עשור, ב-1497, הגיע ואסקו דה גאמה לאותו מקום, ולאחר מכן המשיך רחוק יותר לכיוון צפון מזרח, במעלה האוקיינוס ההודי. בדרכו להודו, הוא נחת בחוף וחקר חלקים לא ידועים של מזרח אפריקה באזור שהוא היום מוזמביק.
אף שהפורטוגזים התגאו בהצלחתם ב"כיבוש" הכף, לא היה להם עניין בהתיישבות בו. האקלים הקשה וקו החוף הסלעי היו מסוכנים לספינותיהם, ורבים מהנסיונות שלהם לסחור עם בני החויחוי המקומיים הסתיימו בעימותים. חוף מוזמביק היה אטרקטיבי יותר, עם מפרצים נוחים שיוכלו לשמש כתחנות ולקשרים עם עפרות הזהב המצויות בפנים הארץ.
עד סוף המאה ה-16 לא היו לפורטוגזים מתחרים רבים באזור. אך אז החלו האנגלים וההולנדים להתחרות בהם על נתיבי הסחר למזרח. תנועת הספינות סביב הכף גדלה, והוא נעשה למקום עצירה קבוע לצוותים חולים ועייפים. ב-1647 נטרפה ספינה הולנדית במקום המכונה היום "מפרץ השולחן" בחוף קייפטאון של היום. ניצולי הצוות, האירופאים הראשונים שניסו להתיישב באזור, בנו מבצר וגרו בו במשך שנה עד שחולצו. זמן קצר לאחר מכן החליטה חברת הודו המזרחית ההולנדית לייסד שם התיישבות קבועה. לחברה, אחת מהחברות הגדולות באירופה שסחרו עם הודו והמזרח, לא הייתה כל כוונה ליישב את האזור, אלא רק לייסד בסיס בטוח, בו יוכלו הספינות החולפות למצוא מעגן ולקבל אספקה טרייה של בשר, פירות וירקות. למטרה זו נשלחה משלחת מהחברה תחת פיקודו של יאן ואן ריבק, שהגיעה ל"מפרץ השולחן" ב-6 באפריל 1652 והתיישבה במקום.
ב-31 בדצמבר 1687 נשלחה למקום קבוצה של הוגנוטים מהולנד. הם ברחו להולנד מצרפת בשל רדיפות דתיות. חברת הודו המזרחית ההולנדית נזקקה לאיכרים בעלי ניסיון בכף, וממשלת הולנד סברה שזוהי הזדמנות טובה עבור ההוגנוטים ושלחה אותם לשם. עם הגעת מתיישבים נוספים גדלה המושבה ההולנדית, וכללה את היישוב שהתפתח להיות העיר קייפטאון ושטחים חקלאיים רחבי ידיים מצפון וממזרח לו.
ב-19 בינואר 1806 כבשה בריטניה את הכף במסגרת מלחמות אנגליה-הולנד על השליטה בנתיבי הסחר הימיים, והאזור נשאר בשליטת האימפריה הבריטית כמושבת הכף עד קבלת עצמאותה של דרום אפריקה ב-1910.
כיום אזור הכף הוא ברובו שמורת טבע מוקפת מפרצים מדרום לעיר קייפטאון. המקום ידוע בנופיו המרהיבים, בצמחייתו הייחודית ובאוכלוסיית חיות הבר שבו, ומהווה אתר תיירות פופולרי.
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
נתיב הכף
ג'נג חה
הערות שוליים

↑  מאידך, ישנן סברות כי הפיניקים והמצרים הקיפו גם הם את אפריקה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562178905171  GND: 4110003-7  LCCN: n2001147313  NARA: 10046271  NKC: ge629183  Trove: 967392  VIAF: 22148120436794790133   WorldCat (עם VIAF): 22148120436794790133 
מפה גרמנית של כף התקווה הטובה והעיר קייפטאון, 1888
חנה הולנדר

| --- | --- |

 לידה:  6 בספטמבר 1972 (בת 52) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  חורב  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מקצוע:  רואת חשבון
 מעסיק:  בנק יהב, בנק משכן, אקסלנס נשואה 
 
חנה הולנדר (נולדה ב-6 בספטמבר 1972) היא אשת עסקים ורואת חשבון ישראלית, שעמדה בראש קבוצת ”אקסלנס נשואה”.
ביוגרפיה

נולדה בירושלים וגדלה בשכונת קטמון בעיר, כאחת מתוך ארבעה אחים. אביה היה הרב הראשי של קטמון וקודם לכן שימש במשך כעשור כאב בית הדין הרבני בחיפה.
עם סיום לימודיה בבית הספר הדתי לאומי חורב, התנדבה לשירות לאומי במרכז שפירא, במסגרת האגודה להתנדבות, וסייעה בקליטת עולי אתיופיה שהגיעו לארץ במבצע שלמה. ב־1994, השלימה תואר בוגר בחשבונאות וכלכלה בהצטיינות באוניברסיטה העברית בירושלים. בכל אחת משנות התואר, השיגה הצטיינות דיקן. עם השלמת התואר הראשון, המשיכה לתואר MBA עם התמחות בתחום המימון באוניברסיטה העברית, אותו השלימה ב-1996.
ב־1997, ניהלה את מחלקת ההשקעות בבנק יהב ושימשה כמנהלת הנוסטרו בבנק.
ב־2001, עברה לבנק משכן, שם ניהלה את מערך הנכסים וההתחייבויות, ובהמשך הקימה את מערך ניהול הסיכונים וגיוס המקורות של הבנק. היא הכירה את אייל לפידות שהפך לשותפה ליוזמות רבות. עד שנת 2006, עבדה בבנק משכן והפועלים, בתחומי סיכונים פיננסיים והנפקות ציבוריות.
ב-2007, הקימה וניהלה בשותפות עם בית ההשקעות IBI את מחלקת המסחר בניירות לא סחירים.
ב-2013, גייס אייל לפידות את הולנדר לחברת הפניקס להקים את מערך האשראי הלא סחיר בחברה. שם הקימה הולנדר מחלקת ליווי מיזמי בניית נדל"ן ותשתיות בחברה. ב-2019 החליפה הולנדר את אייל לפידות בתפקיד מנכ"ל בית ההשקעות אקסלנס מקבוצת הפניקס.
בינואר 2020, הובילה את רכישת בית ההשקעות אלומות שהוטמע בקבוצת ”אקסלנס נשואה”. בית ההשקעות המנהל מעל 5 מיליארד שקל, נרכש ב-35 מיליון שקלים מידי בעליו ההיסטוריים, הקיבוצים והאגודות השיתופיות.
בינואר 2022 סיימה הולנדר את תפקידה כמנכ"לית אקסלנס. באוקטובר 2022 מונתה לדירקטורית חיצונית ברכבת ישראל.
הולנדר נשואה לגיל, רואה חשבון שכיהן בעבר כסמנכ"ל הכספים של "כלל מימון". לזוג ארבעה ילדים והם מתגוררים במודיעין.
הערות שוליים

↑  חנה הולנדר, באתר ארגון בוגרי האוניברסיטה העברית
1 2 3  שלומית לן, ‏מנכ"לית אקסלנס שוברת את תקרת הזכוכית בראיון ראשון: "הבורסה צריכה להיות יותר גדולה וחזקה", באתר גלובס, 30 בנובמבר 2018
1 2   אסא ששון, מנכ"לית חדשה לאקסלנס: חנה הולנדר, באתר TheMarker‏, 16 באוקטובר 2017
↑  גולן חזני, הפניקס-אקסלנס רכשה את אלומות ספרינט, באתר כלכליסט, 9 בינואר 2020
↑   אסא ששון, מינויים באקסלנס: אבנר חדד ימונה למנכ"ל, בועז נגר ליו"ר הדירקטוריון, באתר TheMarker‏, 15 במרץ 2022
↑  יובל שדה, הניסיון להדיח את מנכ"ל הרכבת: היו"ר מנע מאנשי האוצר מלהשתתף בדיון, באתר כלכליסט, 3 באפריל 2023
ניק פארקר

| --- | --- |

 לידה:  13 באוקטובר 1954 (בן 70) 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 השכלה:  האקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט  בית הספר שרבורן  הצבא הבריטי 
 השתייכות:  הצבא הבריטי 
 תקופת הפעילות:  מ-1973 
 דרגה:  גנרל, גנרל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת עיראק  Operation Banner  מלחמת האזרחים בסיירה לאון  מלחמת אפגניסטן 
 עיטורים
 מפקד במסדר האימפריה הבריטית  אביר מפקד במסדר האמבט  לגיון ההצטיינות של ארצות הברית בדרגת לגיונר 
 
ניקולס ראלף פארקר (באנגלית: Nicholas Ralph Parker 13 באוקטובר 1954) הוא קצין לשעבר בצבא הבריטי, ששירת כמפקד כוחות היבשה עד דצמבר 2012.
כגנרל פארקר שירת בצפון אירלנד, סיירה לאון, עיראק ואפגניסטן, ובתפקידי מטה כגון מושל טירת אדינבורו, מפקד מכללת השירותים המשותפים לפיקוד ומטה ומפקד הכוחות האזוריים, תפקיד שכלל גם את הפיקוח על הצבא הטריטוריאלי. בין השנים 2005 ל-2006, שימש פארקר כסגן המפקד הכללי של הכוח הרב-לאומי בעיראק, לפני שמונה לקצין המפקד הכללי בצפון אירלנד, שם פיקח על נסיגת הכוחות מרחובות האזור לראשונה מזה יותר משלושים שנה.
בזמן חופשה בשנת 2009, פארקר ואשתו קיבלו את הידיעה שבנם הארי, קפטן ברגימנט הרובאים, נפצע קשה באפגניסטן. הארי איבד את שתי רגליו כתוצאה מפיצוץ מטען צד בזמן שהוביל סיור. פארקר העניק ראיונות על החוויה הקשה שעברה המשפחה עם פציעותיו של הארי, וכינה אותה "מסכנה". מאוחר יותר באותה שנה, פארקר עצמו נשלח לאפגניסטן לסיור בן שנים עשר חודשים, הפך למפקד הכוחות הבריטיים במדינה ולסגן מפקד כוח הסיוע הביטחוני הבין-לאומי (ISAF), שני בפיקוד לגנרל האמריקני סטנלי מק'קריסטל. ביוני 2010, מק'קריסטל שוחרר מתפקידו על ידי הנשיא ברק אובמה, ופארקר שימש כמפקד בפועל של ISAF למשך כשבוע עד למינויו של הגנרל דייוויד פטראוס כמפקד החדש.
חיים מוקדמים ואישיים

נולד לקפטן הרברט בלייק פארקר ודיאנה קתרין ברנוול והתחנך בבית הספר העצמאי שרבורן ובאקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט.
קריירה צבאית > פקודות וקידום מוקדמים

פארקר הוסמך לרויאל גרין ג'קטס כסגן שני בינואר 1974. הוא הועלה לדרגת סגן מן המניין בנובמבר 1975, הוא השתתף בקורס מטה הצבא בשנת 1986 לפני שהועלה לדרגת רב-סרן באוקטובר אותה שנה.
הועלה לדרגת סגן-אלוף בשנת 1991, לאחר מכן מונה למפקד הגדוד השני של ה-Royal Green Jackets מ-1994 עד 1995, לפני שהועלה לדרגת אלוף-משנה ב-1996 לאחר שהשתתף בקורס הפיקוד העליון והמטה במכללת הסגל, קמברלי. פארקר הועלה לתפקיד בריגדיר בדצמבר 1997, עם ותק מ-30 ביוני 1997, וקיבל פיקוד על חטיבת השריון ה-20, שנפרסה לבוסניה ב-1999.
פארקר שירת כמפקד כוח המשימה הבריטי בסיירה לאון ויועץ לנשיא המדינה בשנת 2001, והמשיך להיות קצין כללי מפקד הדיוויזיה השנייה בנובמבר 2002, בדרגה של אלוף. כקצין כללי המפקד על דיוויזיה 2, הוא היה גם מושל טירת אדינבורו.
בשנת 2004 שימש כמפקד מכללת הפיקוד והמטה של השירותים המשותפים, לפני כניסתו לתפקיד סגן המפקד הכללי של הכוח הרב-לאומי בעיראק, תפקיד שמילא מאוגוסט 2005 עד פברואר 2006.
פארקר מונה לקצין כללי המפקד על צפון אירלנד והועלה לדרגת לוטננט-גנרל ב-18 ביולי 2006. בצפון אירלנד היה אחראי לצמצום מחויבות החיילים של בריטניה במחוז, והוא צוטט כאומר "שהצבא תרם תרומה משמעותית לביטחון בצפון אירלנד שאפשרה לאנשים אחרים לעשות את ההבדל באמצעות פוליטיקה, תוכניות חברתיות וכלכלה". פארקר פיקח על סגירת הבסיס בבסברוק, מחוז ארמה, שלדבריו "מסמן תקופה שבה הצבא מפסיק להיות חלק מכוחות הביטחון ועובר להיות חלק מהקהילה".
לפארקר הוענק לגיון ההצטיינות האמריקאי "בהוקרה על שירותים אמיצים ומכובדים במהלך פעולות הקואליציה באפגניסטן" בשנת 2007. באוקטובר 2007, הוא הפך למפקד כוחות אזוריים בפיקוד היבשה, תפקיד בעל כובע כפול כמפקח כללי של צבא השטח.
כמפקד כוחות אזוריים, פארקר היה אחראי לפיקוח על שיפוץ של 3 מיליארד ליש"ט של בית הספר המלכותי להנדסה צבאית של המהנדסים המלכותיים של הצבא בשותפות ציבורית-פרטית בספטמבר 2008, וכן קבלת יקיר העיר באת' בשם רגימנט הרובאים באוקטובר 2008, וקמפיין ליצירת יום הכוחות המזוינים לבריטניה, הצעה שיושמה ביולי 2009.
קריירה צבאית > גנרל

ב-29 ביולי 2010, מונה פארקר כמפקד העליון הבא של כוחות היבשה, במקומו של גנרל סר פיטר וול.
פארקר נכנס לתפקידו כמפקד העליון של כוחות היבשה ב-1 באוקטובר 2010 וקיבל את הדרגה של גנרל. עבור שירותו באפגניסטן, הוענקה לפארקר מדליית השירות המצטיין של נאט"ו על ידי מפקד הכוחות הבינלאומיים באפגניסטן, הגנרל האמריקני דייוויד פטראוס. בנוסף, הוא קיבל את פרס נשיא אפגניסטן משר ההגנה המקומי..
תחת ארגון מחדש של פיקוד הצבא שהחל ב-1 בנובמבר 2011, תפקידו של פארקר שונה למפקד כוחות היבשה.
משנת 2010, פארקר שימש כקולונל כבוד של חיל הכשרת הקצינים של אוניברסיטאות מנצ'סטר וסלפורד, וכן כקולונל מפקד הגדוד הראשון של ה-Royal Green Jackets. כאשר ה-Royal Green Jackets אוחדו עם יחידות אחרות ב-2007 כדי ליצור את רגימנט הרובאים, הוא הפך לקולונל מפקד הגדוד החדש עד שהוחלף בשנת 2013 על ידי סגן-גנרל ניק קרטר.
משפחה

בשנת 1979, פארקר התחתן עם רבקה קלייר וולינגס. לזוג יש שני בנים.
הערות שוליים

↑  Who's Who 2010, A & C Black, 2010, מסת"ב 978-1-4081-1414-8
1 2  DAMOD, DAMOD, www.da.mod.uk, ‏2023-06-08 (באנגלית)
1 2 3  "Lieutenant General Sir Nick Parker". NATO International Security Assistance Force. נבדק ב-25 ביוני 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  20th Armoured Brigade list of commanders
↑  "Army ending its operation in NI". BBC News. BBC. 31 ביולי 2007. נבדק ב-24 ביוני 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  McHugh, Michael (26 ביוני 2007). "Going home . . . last British troops shut up shop in key base". Irish Independent. Independent News and Media. נבדק ב-27 ביוני 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Rifles in freedom of Bath parade". BBC News. BBC. 4 באוקטובר 2008. נבדק ב-28 ביוני 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑    Sean Rayment, Ben Leach and Jasper Copping, ‏Widespread support for an Armed Forces Day, The Telegraph, 16 March 2008
↑  General Sir Peter Wall named British army's new head
↑  Lt Gen Sir Nick Parker ends his year as ISAF deputy, MoD News, September 2010
↑  "Army Command reorganization". Defence Marketing Intelligence. 10 בנובמבר 2011. אורכב מ-המקור ב-12 בנובמבר 2011. נבדק ב-23 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NEW COLONEL COMMANDANT FOR THE RIFLES". The Regimental Association of the Devonshire and Dorset Regiment. נבדק ב-9 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ניק פארקר".
פרקר השתתף בשורה באפריל 2010 עם בריגדיר גנרל של הצבא האפגני, אכרם סאמח
גנרל דייוויד פטראוס מעניק לפארקר את מדליית השירות המצטיין של נאט"ו .
נסים איזיקיאל

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  14 בדצמבר 1924 מומבאי, הודו, הראג' הבריטי 
 פטירה:  9 בינואר 2004 (בגיל 79) מומבאי,  הודו  (הרפובליקה של הודו) 
 מדינה:  הודו, הראג' הבריטי, הדומיניון של הודו 
 השכלה:  בירקבק, אוניברסיטת לונדון 
 פרסים והוקרה:  פרס אקדמיית סאהיטיה (1983)  פרס פאדמה שרי לספרות וחינוך 
 חתימה:   
 
נסים אזיקיאל / יחזקאל (טַלְקֶר) (באנגלית: Nissim Ezekiel Talker, בהינדי: निसीम इजेकिल ‏, 24 בדצמבר 1924 מומבאי – 9 בינואר 2004 מומבאי) היה משורר, מחזאי ומבקר אמנות יהודי-הודי בשפה האנגלית.
נחשב יוצר פורץ דרך בהתפתחות השירה ההודית בשפה האנגלית. כונה לעיתים קרובות "משורר הכרך" מפני ששירתו היא במידה רבה הד לחיי העיר ההודית המודרנית. במרכזה - נושאים הנוגעים לאהבה, למין, לניכור או להסתגלות לחברה והיא עושה שימוש מתוחכם בהומור שחור ובאמצעי ה"אנגלית ההודית". נסים איזיקיאל השפיע על שורה של משוררים ממוצא הודי כותבי אנגלית כמו א.ק. רמנג'אן, דום מוראיס, אדיל ג'סאוואלה, רנג'יט הוסקוטה וגיבה פאטל.
שנות ילדותו וצעירותו

נסים איזיקיאל (טלקר) נולד ב 24 בדצמבר 1924 במומבאי (בומבאי) במשפחה של יהודים בני קהילת "בני ישראל", דוברי מרטהי. אביו, משה (עבדאללה) איזיקיאל (טלקר), היה פרופסור לבוטניקה ולזואולוגיה במספר מכללות ואמו דיאנה לבית ג'היראדקר, ניהלה בית ספר פרטי. למד בתיכון "אנטוניו דה סוזה" שם הוכיח כבר כישורים ועיניין רב בספרות ולאחר מכן, עם סיומם בהצטיינות של לימודיו לתואר שני בספרות (1947) במכללת וילסון באוניברסיטת מומבאי, בין השנים 1947–1948 לימד איזיקיאל ספרות אנגלית במכללת ז'אטר (Juter College) בעירו ופרסם מאמרים בנושאי ספרות.
אחרי שהיה מעורב לזמן מה בחוגים פוליטיים הומניסטים רדיקליים שבהשראתו של מ.נ. רוי, נסע ללונדון בנובמבר 1948.
שם למד פילוסופיה במכללת ברקבק (Birkbeck College) שבאוניברסיטת לונדון.
כעבור שלוש שנים וחצי חזר להודו כפועל על סיפון אניית הובלה שנשאה כלי נשק מיועד להודו-סין. בשנת 1952 נשא לאשה את דייזי ג'קובין (דנדקר). באותה שנה ההוצאה לאור פורצ'ן פרס Fortune Press בלונדון פרסמה את קובץ השירים הראשון פרי עטו, "זמן לשינוי" "A Time to Change". שנה לאחר מכן מצא עבודה למשך שנתיים וחצי כעוזר עורך בשבועון The Illustrated Weekly of India (השבועון המאויר של הודו) בשפה האנגלית. זמן קצר אחרי חזרתו מלונדון פרסם קובץ שירים נוסף – "ששים פואמות, Sixty Poems". בעשר שנים הבאות עבד ברדיו כל הודו כעורך תוכניות לספרות ואמנות.
המשך פעילותו

אחרי שבשנת 1954 ערך את המגזין לספרות "קווסט" "Quest" ובין השנים 1954 – 1959 עבד כפרסומאי וכמנהל בחברת סרטים. בשנת 1960 פרסם עוד ספר שירים תחת הכותרת "האדם הבלתי גמור" The Unfinished Man.
לאחר מכן ב-1961 ייסד את הירחון הספרותי "אימפרינט". והיה אחד מעורכיו לתקופה של שש שנים, היה גם מבקר האמנות של העיתון "הטיימס של הודו" בין השנים 1964 – 1966 והוציא לאור בין השנים 1966–1967 את הרבעון לשירה "פואטרי אינדיה" Poetry India. במקביל חזר לעבוד בהוראה כראש החוג לאנגלית של מכללת מיתיבאי Mithibai College במומבאי זאת במשך למעלה מעשור – בין השנים 1961 – 1972. בשנת 1965 פרסם את ספר שירים החמישי שלו "השם המדויק" The Exact Name. ב-1964 היה פרופסור אורח באוניברסיטת לידס באנגליה וב-1967 בשיקגו שם התחיל להתנסות בסמי הזיות, בהם המשיך להשתמש עד שנת 1972, כנראה מתוך רצון להרחבת ההשראה בכתיבה.
בשנת 1969 הופיעו "שלושת המחזות" שלו ב- Writers Workshop בקולקטה. ב-1970 הציג בטלוויזיה של מומבאי סדרת עשר תוכניות על אמנות.
לפי הזמנת ממשלת ארצות הברית בנובמבר 1974 עשה נסים איזיקיאל סיור ארוך של הרצאות וקריאות בציבור בארצות הברית. בשנת 1975 ערך סיור דומה באוסטרליה. בשנת 1976 יחד עם ורינדה נאבאר, הוא תרגם את שירתה של אינדירה סאנט מהשפה מרטהי לאנגלית, כמו כן ערכו ביחד אנתולוגיה של סיפורת ושירה. שירו "ליל העקרב " The Night Of The Scorpion נלמד בבתי ספר בהודו ובבריטניה. יש לו גם שיר המתבסס על שלטי ההוראות של "בית הקפה האירני" החביב עליו בשכונת דהוביטלאו במומבאי:
“No talking to cashier/No smoking/ No fighting/ No credit/ No outside food/
No sitting long/ No talking loud/ No spitting/ No bargaining/ No water to outsiders/ No change/ No telephone/ No match sticks/ No discussing gambling/ No newspaper/ No combing/ No beef/ No leg on chair/ No hard liquor allowed/ No address enquiry/ — By order.”
נסים איזיקיאל נפטר בבית אבות סיעודי במומבאי ב־9 בינואר 2004 עקב סיבוכים של מחלת אלצהיימר שאובחנה אצלו שש שנים קודם לכן, הוא קבור בבית העלמין היהודי ווארלי שבמומבאי. הוא היה גרוש מדייזי יצחק דנדקר והיו להם 3 ילדים – בן (אלקנה) ושתי בנות (קלפנה וקאביטה).
בתו קאביטה אף היא משוררת ופרסמה את ספר שיריה הראשון בשנת 1983, מתגוררת עם משפחתה בקנדה.
במהלך חייו היה פעיל בפן-קלאב של הסופרים ההודים והיה למזכירו, כמו כן פעל בחברה התאוסופית ותמך בפעילות הסיוע של הארגון הפילנתרופי היהודי ג'וינט בהודו. בן המיעוט היהודי הזעיר, אך מעורב עמוקות בתרבות של ארץ מולדתו, נמנע מלעלות לישראל שבה התיישבו חלק מקרוביו.
כמה משיריו תורגמו לעברית. דן דאור תרגם כמה משיריו, המופיעים בספר משתה לאדם בודד. רות אלמוג פרסמה תרגום לאחד משיריו בזמן ביקורו בישראל בשנות התשעים. לאחרונה פורסמו תרגומים של גלעד יעקובסון לכמה משיריו בכתב העת הו!, ותרגומים נוספים שלו צפויים להתפרסם בקרוב.
הסופר הישראלי בן לקהילתו, אליעז ראובן-דנדקר פרסם בספרו הג'מאט משנת 2020, ביוגרפיה אישית ומקצועית של איזיקיאל בעברית.
ספריו

שירה
1952: Time To Change
1953: Sixty Poems
1959: The Third "השלישי"
1960: The Unfinished Man
1965: The Exact Name
1974: Snakeskin and Other Poems, ׁ(עור-נחש ושישים אחרים - תרגומים משירי אינדירה סאנט
1976: Hymns in Darkness המנונים בחשיכה
1982: Latter-Day Psalmsתהלים בני זמנינו
1989: Collected Poems 1952-88 אוסף שירים 1952 – 1988
מחזות
1969: The Three Plays
עריכות
1965: An Emerson Reader קטעי קריאה מאמרסון
1969: A Martin Luther King Reader * קטעי קריאה ממרטין לותר קינג
1990: Another India, anthology of fiction and poetry"הודו אחרת" – אוסף ספורת ושירה
מסות
Poetry and Philosophy - שירה ופילוסופיה - 1966
Poetry as Knowledge - השירה כידע - 1972
תרגומים מהשפה מרטהי לאנגלית
משיריו הידועים

Night of the Scorpion
The Professor
Case Study
Poster Prayers
The Patriot
Poet, Lover, Birdwatcher
Latter-day Psalms
כיבודים ופרסים

מדליה של האקדמיה סהיטיה - העיטור החשוב ביותר של הודו בתחום הספרות - 1983
פדמשרי - 1988 – העיטור האזרחי הגבוה ביותר של הודו
לקריאה נוספת

A. Raghu  The Poetry of Nissim Ezekiel, Atlantic Publishers, 2002,
Nissim Ezekiel - Collected Poems 2 Ed. Oxford University Press, 2005. (ראשית דבר מאת לילה גנדהי, מבוא מאת ג'ון תים)
Rao Raj,  Nissim Ezekiel - the authorized biography, Viking, 2000.
הג'אמט-א.נשים מעוררי השראה מקהילת הבני ישראל מהודו (עמ'84-85), אליעז ראובן-דנדקר, הוצאת קמודן מוכאדם, 2020, ישראל.