stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תקליט עברי
הערות שוליים

↑  מערכת ישראל היום, "תקליט עברי": שלומית אהרון בגימלייב, באתר ישראל היום, 14 בינואר 2019
| שלומית אהרון |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | אישי ואהובי • תקליט עברי • לאהוב יותר • כשתבוא תראה • שקט אמיתי |  |
| אלבומי מחזמר | ליידיס & ג'נטלמן • המופע המשותף עם הכל עובר חביבי • שלומית אהרון ושלושת הטנורים |  |
| אלבומי הופעה | דואט |  |
| אלבומי וידאו | שלומית אהרון ושלושת הטנורים |  |
| סינגלים | "אם תביט בי (עד עמקי נשמתי)" • "הגן הורוד" |  |
ﻻ

ﻻ (לאם אליף או לאמאליף) היא ליגטורה של האותיות לאם ואליף באלפבית ערבי.
צירוף האותיות לאם ואליף כתוב תמיד בקשירה, אך במקרים מסוימים ובווריאציות של הקשירה לפעמים לא נעשה שימוש, כמו בקליגרפיה ערבית כלשהי.[דרושה הבהרה]
איות נכון (למעלה) ושגוי (למטה)
תצורות נוספות

לעיתים הלאם-אליף מופיעה יחד עם המזה בתצורת ﻷ/ﻹ/ﻸ/ـﻺ.
בנוסף, לעיתים היא נכתבת בתוספת וסלה, בתצורת ﻵ/ـﻶ.
ראו גם

אל הידיעה
אליף
אליף מקצורה
ﭏ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TDVİA: lamelif 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תקליט מס' 20 במקצב ברזילאי ובשירים נבחרים

"תקליט מס' 20 במקצב ברזילאי ובשירים נבחרים" הוא אלבום האולפן ה-12 של הזמרת הישראלית אילנית. את האלבום הוציאה בשנת 1976 לאור חברת התקליטים הד ארצי. זהו התקליט הראשון של הזמרת שמושפע מסגנון הרגאטון והמוזיקה לטינית. מתוכו יצאו להיטים רבים, דוגמת "ילד בקרקס", "האוניות חזרו", "עפרוני", "דניאל", "ארץ" ו"אדם רחוק".
רשימת רצועות

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | ארץ  | 3:29 |
| 2. | אל תשמעי לקול ליבך  | 3:03 |
| 3. | האוניות חזרו  | 3:55 |
| 4. | ילד בקרקס  | 3:29 |
| 5. | מחרוזת ברזיל 1  | 4:27 |
| 6. | שיר של יום חולין  | 3:31 |
| 7. | אדם רחוק  | 3:01 |
| 8. | עפרוני  | 2:47 |
| 9. | דניאל  | 2:45 |
| 10. | מחרוזת ברזיל 2  | 4:43 |
הערות שוליים

↑  תקליט מס' 20 במקצב ברזילאי ובשירים נבחרים באתר סטריאו ומונו
| אילנית |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | עמיחי בגבול ירדן • אילנית לילדים • אילנית בשירי חגים לילדים (מס' 1) • אילנית (1972) • אילנית (1974) • להיטים לילדים • שירי משוררים לילדים • שירו שיר לשמש • בואו ונשיר ביחד • טיול לילי ושירים אחרים שאני אוהבת • סולו? הופעה פומבית • תקליט מס' 20 במקצב ברזילאי ובשירים נבחרים • שירים שילדים אוהבים והשירים היפים של מרים ילן-שטקליס • רגשות מעורבים • אל הדרך • מתנה לילדים – השירים שכל הילדים אוהבים • אולי עוד פעם • סרט בשחור לבן • בוא נתחיל מבראשית • חלום ברזילאי • ישראלית |  |
| אלבומי אוסף | הלהיטים הגדולים של אילנית ואילן ואילנית • שירי הייצוג של ישראל • להיטי הזהב של אילנית • ארבעה צדדים • עכשיו כולם ביחד • 21 הלהיטים הגדולים של אילנית • כבר אחרי חצות – אוסף שירי אהבה • נאסף תשרי, אוסף מס. 3 • אי שם – אוסף שירי הפופ והייצוג • ללכת שבי אחרייך – אוסף שירי ארץ ישראל • כל מקום – אוסף שירים בינלאומיים • שיר של יום חולין – אוסף הבלדות • ושוב איתכם – אוסף שירי אילן ואילנית • המיטב • אוסף להיטים • שירים ליום חולין – אוסף כפול |  |
| ערכים קשורים | אירוויזיון 1973 • ישראל באירוויזיון 1973 • אירוויזיון 1977 • ישראל באירוויזיון 1977 • אילן ואילנית • שלמה צח |  |
| אילנית – שירים |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-60 | "שיר בארבעה בתים" |  |
| שנות ה-70 | "אהבתה של תרזה די מון" • "רק הירח" • "פעם לאהוב" • "לאורך השדרה שאין בה איש" • "איש הסתיו" • "גוליבר" • "אי שם" • "אין מקום בחוף" • "עכשיו אני יודע" • "אחיי גיבורי התהילה" • "ללכת שבי אחרייך" • "אהבה אחת קטנה" • "אבל המנגינה" • "Chaque matin la joie du monde" • "אם ייפול הכוכב שלי" • "עיר אחרת" • "כי הנני בא" • "כשקיבלו את התורה" • "כשיבוא שלום לארץ" • "שירו שיר לשמש" • "שלום" • "כך היה כך יהיה" • "הכרתי פעם איש" • "האוניות חזרו" • "ילד בקרקס" • "עפרוני" • "דניאל" • "שיר של יום חולין" • "אל תשמעי לקול ליבך" • "ארץ" • "אדם רחוק" • "אהבה היא שיר לשניים" • "הנה הלילה" • "תבורכי" • "הנה ימים באים" • "הנה בא השלום" • "רגשות מעורבים" • "היי דנה" |  |
| שנות ה-80 | "אני לא מאמינה" • "פעם בשנה" • "חמסין של ניסן" • "הבית של פיסטוק" • "בשביל אל הכפר" • "עד עולם" • "אל הדרך" • "פרפר נחמד" • "נחמה" • "בשורה טובה" • "תצלום ישן" • "הלב" • "שיר על נחלים" • "אולי עוד פעם" • "בואו בואו" • "אם ובנה" • "בללייקה" • "עכשיו כולם ביחד" • "חלק בעולם" • "הנחמה היחידה" • "רק בינתיים" • "סרט בשחור לבן" • "קחי נשימה" • "חבר" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: c109ea2a-16e0-44b8-8b19-3f748fb97c3e
תמיר כחלון

תמיר כחלון (נולד ב-29 באוקטובר 1987) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
קריירה

כחלון החל את דרכו בקבוצות הצעירות של מכבי תל אביב, ובשנת 2004 הועלה לקבוצת הנוער של המועדון. הוא שיחק בקבוצת הנוער במשך שלוש עונות, ואף זכה עמה באליפות הליגה הלאומית לנוער (כיום ליגת העל לנוער) ב-2005.
בתחילת עונת 2006/2007 ערך כחלון את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, במשחק גביע הטוטו מול הפועל פתח תקווה, ובהמשך העונה הבקיע את שערו הראשון בקבוצה הבוגרת, במשחק באותו טורניר נגד מכבי חיפה. עם זאת, הוא לא שיחק באף משחק בקבוצה הבוגרת במסגרת הליגה.
לפני תחילת עונת 2007/2008 הושאל כחלון לבני יהודה תל אביב על מנת לצבור ניסיון ודקות משחק. בכך ערך כחלון את הופעת הבכורה שלו בליגת העל לבוגרים. הוא שיחק בקבוצה במשך שתי עונות בהן כבש ארבעה שערי ליגה. עונתו השנייה (2008/2009) הייתה מוצלחת לקבוצה, שסיימה במקום החמישי בליגת העל והעפילה למוקדמות הליגה האירופית. בסיום עונה זו, לאחר בוררות שנערכה בין השחקן לבין מכבי תל אביב, הוחלט כי כחלון צריך לשוב למכבי תל אביב מההשאלה. לאחר שחזר מהשאלה, כחלון נתן עונה טובה בקבוצה ובמועדון החליטו להשאיר אותו לעוד עונה, למרות התנגדותה של משפחתו.
בינואר 2011, לאחר ששותף רק ב-2 משחקי ליגה בעונה זו, הושאל על ידי מכבי תל אביב לקבוצת שרלרואה הבלגית עד לסיום העונה, בה הוא שיחק יחד עם עוד שלושה שחקנים ישראלים, מתן אוחיון, דודו ביטון וחאתם אלחמיד. בסיום עונה זו, הושאל כחלון לקבוצת קרקוביה קרקוב הפולנית.
בינואר 2012 חזר כחלון לישראל, והושאל למועדון ספורט אשדוד עד לסוף העונה. בקיץ 2012 שוחרר מאשדוד ועבר להפועל עכו.
ביוני 2013 חתם כחלון לשנתיים בעירוני קריית שמונה, בעסקה שכללה את מעברו של דן איינבינדר למכבי תל אביב. בתחילת עונת 2013/2014 כבש כחלון ארבעה שערים ב-11 הופעות, אך בדצמבר 2013 נפצע ולא חזר לשחק עד תום העונה, בה זכתה קבוצתו בגביע המדינה. בתחילת העונה שלאחר מכן היה אמור לחזור לשחק, אך במחנה האימונים של הקבוצה התברר שעליו לעבור טיפולים נוספים, ולבסוף נאלץ לפרוש ממשחק פעיל.
הערות שוליים

↑  מוטי פשכצקי, ‏"תכננתי להיקבר במגרש. לא חשבתי שככה זה ייגמר", באתר ערוץ הספורט, 5 ביולי 2015
שוודט על האודר

שוודט על האודר, או בקיצור שוודט (בגרמנית: Schwedt/Oder), היא העיר הגדולה ביותר במחוז אוקרמארק שבצפון-מזרח מדינת ברנדנבורג שבגרמניה. העיר שוכנת על נהר האודר, בקרבת הגבול עם פולין.
בעיר, שבעבר הייתה מרכז חקלאי, פועל כיום אחד מבתי הזיקוק הגדולים בגרמניה, שהוקם ב-1958 והוא מקושר לצינור נפט שמגיע מרוסיה. כמו כן פועל בשוודט בית החרושת הגדול באירופה לייצור נייר. רוב מפעלי התעשייה הוקמו בתקופת שלטון מזרח גרמניה בשנות השישים והשבעים של המאה ה-20.
עבור הפועלים הרבים שעברו לשוודט נבנו בנייני מגורים גדולים. כ-9% ממבני המגורים בעיר הם בתים בבנייה טרומית מבטון שנבנו באותה תקופה. לאחר שהופחת באופן משמעותי מספר מקומות העבודה לאחר איחוד גרמניה ולאחר שובה של כלכלת השוק, איבדה שוודט כרבע מאוכלוסייתה מאז שנת 1990. בעשורים האחרונים, נעשתה שוודט כעיר לדוגמה של תהליך הריסת בתים מסוג זה כדי להילחם בתופעה של דירות נטושות ובהתנוונות העיר.
גאוגרפיה

שוודט שוכנת בחלקו המזרחי של האזור ההיסטורי של אוקרמארק המשתרע בין נהר האודר לבין נהר ההאבל (Havel). העיר ממוקמת בתוך עמק קרחוני בשוליים המערביים של שטחי ההצפה של נהר האודר המשתרעים לאורך גבול גרמניה-פולין, ואשר בשנת 1995 הוכרזו כפארק הלאומי של עמק האודר התחתון (Nationalpark Unteres Odertal). על גבי הנהר, במרחק של 10 ק"מ מדרום-מזרח, שוכנת העיר הפולנית חוינה (Chojna). הערים הגרמניות הקרובות הן אנגרמונדה (Angermünde) וגארץ (Gartz).
היסטוריה

לאחר נדידת העמים יושב האזור בשבטים פולאבים. החל משנת 937 ובמשך המאה ה-11 וה-12 התחולל מאבק על השליטה באזור בין שבטים סלאבים, סקסונים ופומרנים.
היישוב שוודט מוזכר לראשונה במסמך משנת 1265. בעימות שהתחולל בין ברנדנבורג לבין פומרניה ויתר לודוויג השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג על העיר עבור ברנים השלישי, דוכס פומרניה (Barnim III) ב-1354. ב-1434 הוטל מצור על העיר על ידי פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג מבית הוהנצולרן, אך ללא הצלחה. ב-1481 עברה הבעלות על האזור  לידיהם של רוזני תורינגיה והם העניקו ליישוב את זכויותיו כעיר והביאו את בשורת הרפורמציה הפרוטסטנטית.
פריחתה של שוודט הגיעה לקיצה עם פרוץ מלחמת שלושים השנים, כאשר העיר, שניצבה על הדרך שבין שצ'צ'ין לבין ברלין, נבזזה מספר פעמים. ב-1631 חנה במקום גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה, לאחר שנחת בפומרניה ובדרכו לקרב ברייטנפלד. שש שנים לאחר מכן העלה את העיר באש הפילדמרשל השוודי יוהאן באנר, לאחר שתושביה סירבו להיכנע.
במהלך המלחמה הצפונית הגדולה נחתם במקום הסכם שוודט.
לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, הפצצות כבדות שנמשכו מעל חודשיים, גרמו להרס של כ-85% משטח העיר, כולל המצודה שלה. הצבא האדום כבש את שוודט ב-26 באפריל 1945, שבועיים לפני כניעתה הסופית של גרמניה הנאצית.
במהלך שנות ה-60 ממשלת מזרח גרמניה עודדה את תושביה להתגורר בשוודט, מגמה שנעצרה עם נפילת הגוש הקומוניסטי.
ערים תאומות

פולין קושאלין, פולין
אישים מפורסמים

בריטה שטפן (נולדה ב-1983) - שחיינית, אלופה אולימפית במשחר ל-50 ו-100 מטר חופשי באולימפיאדת בייג'ינג
מלווין אימודו (נולד ב-1999) - שחיין, אלוף אירופה לשנת 2024 במשחה ל-100 מטר חזה
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552797605171  GND: 4297951-1  LCCN: n82161431  MusicBrainz: 20241117-2013-44ce-a88e-2a3986ee656b  NKC: ge733779  VIAF: 131378022   WorldCat (עם VIAF): 131378022
תאופיק

| --- | --- |
שרידי תאופיק, מבט על הכנרת ועמק הירדן
שרידי תאופיק, מבט על הכנרת ועמק הירדן
 מדינה:  סוריה סוריה
 שפה רשמית:  ערבית
 סיבת נטישה:  מלחמת ששת הימים
 דת:  אסלאם
 קואורדינטות:  32°42′09″N 35°37′54″E﻿ / ﻿32.7025°N 35.631666666667°E﻿ / 32.7025; 35.631666666667 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת עמק בית שאן מוגדלת) תאופיק(למפת עמק בית שאן רגילה) תאופיק(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תאופיק(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תאופיק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בצבע כהה המפורז הדרומי עין גב (נוקייב), אל-סמרה, אל חמה
דבורה אורטינברג, מוותיקות היישוב תל קציר, מחזיקה ציור סורי שנלקח שלל מהמחנה הנטוש בתאופיק בסיום מלחמת ששת הימים. ניתן להבחין שהציור קיבל השראה מהנוף שהיה פרוס לרגלי הכפר (עמק הירדן) בעת ההפצצות
תאופיק (בערבית: توفيق) היה כפר סורי בדרום רמת הגולן, מדרום למקום שבו הוקם קיבוץ מבוא חמה.
היסטוריה

הכפר תאופיק היה מחולק לשני חלקים - תאופיק התחתונה (תאופיק א-תחתא) ותאופיק העליונה (תאופיק אלפוקא). ממצאים ארכאולוגיים מהאזור מצביעים על יישוב קדום יותר ששמו ח'אן אלעקבה, שישב על הנתיב מעכו לדמשק ומהכנרת לאזור הבשן.
במסגרת הסכם שביתת הנשק בין ישראל לסוריה, נכלל הכפר בבמפורז הדרומי במורדות רמת הגולן. במאי 1951 בעקבות עימות צבאי חריף בין סוריה לישראל (תקרית אל-חמה וקרב תל מוטילה) על רקע מפעל ייבוש החולה נוצרה חלוקה דה-פקטו של האזורים המפורזים ותאופיק חזר לשליטה סורית ושימש בסיס לכוחות סוריים שירו לעבר יישובים ישראליים, ובייחוד לעבר קיבוץ תל קציר הסמוך. בשני מקרים, ב-1955 וב-1960 פעלו כוחות צה"ל נגד הכפר.
במבצע חרגול, שנערך בלילה שבין 31 בינואר ו-1 בפברואר 1960, פשט כוח צה"ל מחטיבת גולני, בפיקוד אל"ם אלעד פלד, על הכפר תאופיק א-תחתא כפעולת תגמול לירי מן הכפר. נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר ראה בהתקפה איום על יציבות קע"ם והניע כוחות לתוך סיני. תאופיק העליונה ננטשה במהלך כיבוש הגולן במלחמת ששת הימים.
חורבות הכפר שוכנות כיום באזור חניון עין עקוב שביער מבוא חמה, שנטעה קרן קיימת לישראל.
ראו גם

עין עקוב
הערות שוליים

↑  עפר כהן, אכסניה לרוחות רעות, "טבע וארץ" אדר ב'-ניסן תשנ"ב, מרץ 1992, חוברת מס' 248.
↑  מבצע חרגול, מתוך אתר גדוד הסיור של חטיבת גולני(הקישור אינו פעיל).
↑  משה מעוז, Syria and Israel עמוד 70-71.
שרגא פייבל כהן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1937 
 פטירה:  20 בנובמבר 2022 (בגיל 85 בערך) 
 תקופת הפעילות:  ? – 20 בנובמבר 2022 
 חיבוריו:  בדי השולחן 
 
שרגא פייבל כהן (לעיתים שרגא פייוול כהן) (1937 - חשוון ה'תשפ"ג, 20 בנובמבר 2022) היה רב ופוסק הלכה אמריקאי, מחבר הספר 'בדי השולחן'.
ביוגרפיה

הרב כהן היה ר"מ בישיבת רבינו חיים ברלין בברוקלין ניו יורק, בתקופה בה עמד בראשה רבי יצחק הוטנר, והוכר כגאון וכבעל ידע גדול ורחב בתורה.
הרב כהן הקדיש את ימיו ללימוד ולכתיבת ספריו. במשך עשרות שנים שימש כרב בית הכנסת 'קהל תומכי תורה' בפלטבוש שבברוקלין. מספר שנים לפני פטירתו פרש מתפקידו, ועבר לגור בלייקווד שבניו ג'רזי.
ספריו מכילים תשובות בהלכה שנכתבו כמענה לשאלותיו על ידי הרב יוסף שלום אלישיב, אשר כיבדו והעריכו ושמר עמו על קשר מתמיד. הרב אלישיב התבטא שפסקי הדין של הרב כהן הם "המילה האחרונה" עבור יהדות ארצות הברית.
נפטר בחודש חשוון ה'תשפ"ג (20 בנובמבר 2022) בגיל 85.
בדי השולחן

ספרו "בדי השולחן" הוא חיבור הלכתי על שולחן ערוך חלק יורה דעה. החיבור כולל 7 כרכים, העוסקים בענייני כשרות, אבלות, צדקה, נדרים, טבילה, ודיני נידה וטהרת המשפחה.
הספר נכתב במתכונת דומה לספר משנה ברורה. בראש כל עמוד מופיעים דברי השולחן ערוך, ומתחתיו פירוש מרכזי, עם כלל דעות הראשונים והאחרונים, וההלכה למעשה. חלק נוסף בשם ביאורים כולל עיון רחב ומעמיק בדברים הנוגעים לנושא בו דן בעל השולחן ערוך. החלק השלישי כולל מקורות והערות קצרות.
ספריו

כהן כתב ספרים רבים, אך התפרסם בעיקר בזכות סדרת הספרים בדי השולחן:
בדי השולחן על הלכות נדרים
בדי השולחן על הלכות צדקה
בדי השולחן על הלכות אבילות
בדי השולחן על הלכות בשר בחלב
בדי השולחן על הלכות תערובות
בדי השולחן על הלכות נידה וטבילה
דעת כהן א' וב' – מאמרים על מושגים בגמרא ונושאים הלכתיים מגוונים
הערות שוליים

1 2  BDE: Rabbi Shraga Feivel Cohen Zts’l Passes Away At Age 85, וואס איז נייעס? (אנ'), ‏20 בנובמבר 2022 (באנגלית)
↑  A Review of Rav Feivel Cohen’s New Sefer on Hilchos Tzedakah By R. Yair Hoffman, Five Towns Jewish Times, ‏19 במרץ 2013 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007479466505171  ISNI: 0000 0000 2609 1431  LCCN: n84036816  VIAF: 8780185   WorldCat (עם VIAF): 8780185
רשימת בתי הכנסת בטורקיה

רשימת בתי כנסת בולטים בטורקיה:
איסטנבול

| שם | תאריך | תמונה 1 | תמונה 2 | תמונה 3 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| בית הכנסת קהל אוחריד | ג. 1460 |   |  |  |
| בית הכנסת האשכנזי | 1900 |  |  |  |
| בית הכנסת Bakırköy | המאה ה-19 |  |  |  |
בית הכנסת בית אברהם: 
| בית הכנסת בית ישראל | 1920s |  |  |  |
| בית הכנסת בית נסים | 1840s |  |  |  |
| בית הכנסת בית יעקב | 1878 |  |  |  |
| בית הכנסת בבורגזדה | 1968 |  |  |  |
| בית הכנסת ג'דבוסטן | 1953 |  |  |  |
| בית הכנסת אסטפול | 2016 בתפילת שחרית ב־7 בינואר 2016, כאשר הרב הראשי יצחק חלבה הוביל את התפילה |  |  |  |
| בית הכנסת עץ החיים | 1660 |  |  |  |
| בית הכנסת חמדת ישראל | 1899 |  |  |  |
| בית הכנסת חסד לאברהם | 1904 |   |  |  |
| בית הכנסת האיטלקי | המאה ה-19 |  |  |  |
| קהל קדוש, בית הכנסת קוראפי האן | 1880s |  |  |  |
| בית הכנסת הקראי באיסטנבול |  |  | בית הכנסת של הסקוי |  |
בית הכנסת מעלם: 
בית כנסת מאיור: 
| בית הכנסת נווה שלום | 1951 |  |  |  |
בית הכנסת תופר בגדים: 
| בית הכנסת קהל ינבול | המאה ה-18 |  |  |  |
בית הכנסת יניקיי: 
| מוזיאון יהדות טורקיה (בית הכנסת היהודי זולפריס) | ג. 1671 |  |  |  |
איזמיר

בתי כנסת בקמרלטי (רשימה) (אנ')
בית הכנסת בית ישראל (איזמיר)
בית הכנסת סיגנורה (אנ')
בית כנסת ביקורקולים (אנ')
בית הכנסת אלגזי (אנ')
בית הכנסת Aydınlı שלום (אנ')
בית הכנסת עץ-חיים (אנ')
בית הכנסת ראש-ההר (אנ')
בית הכנסת חברה (אנ')
בית הכנסת שער השמש (איזמיר) (אנ')
בית-הלל (אנ')
אדנה

בית הכנסת אדנה (אנ')
אנקרה

בית הכנסת אנקרה
בורסה

בית הכנסת גרוש (אנ')
בית הכנסת עץ חיים (בורסה) (אנ')
בית הכנסת מיור (בורסה) (אנ')
צ'נקקלה

בית הכנסת Çanakkale
אדירן

בית הכנסת הגדול באדירנה
גזיאנטפ

בית הכנסת בגזיאנטפ
קיליס

בית הכנסת של קיליס (אנ')
האטי

בית הכנסת באנטקיה בהטאי (אנ')
בית הכנסת איסקנדרון בהטאי (אנ')
מניסה

בית הכנסת העתיק של סרדיס
ראו גם

יהדות טורקיה
מוזיאון יהדות טורקיה
בית הכנסת בית ישראל ממוקם בקרטאס, איזמיר.
בית הכנסת של גיורט סיגורה של איזמיר.
פנים בית הכנסת הגדול באדירנה
חזית בית הכנסת בגזיאנטפ
בית הכנסת סרדיס
תרשיש (מפלגה)

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 מנהיגים:  משה דואק
 אפיון:  מפלגה לקידום יהדות ספרד
 כנסות:  לא עברה את אחוז החסימה
 אותיות:  זעמ
 נוצרה מתוך:  עצמאית
 
צילום מסך מתוך תשדיר הבחירות
תרשיש הייתה מפלגה שהתמודדה בבחירות לכנסת השתים עשרה בשנת 1988. בראש המפלגה עמד משה דואק, שהשליך רימון יד בכנסת בשנת 1957 וריצה בעקבות כך 15 שנות מאסר. סימנה היה "זעמ", היא זכתה ל-1,654 קולות ולא עברה את אחוז החסימה.
מצע המפלגה כלל דרישה לשילוב הספרדים במחצית ממשרדי הממשלה, חברי הכנסת, ההסתדרויות, העיריות, ההנהלה הציונית והסוכנות היהודית. כמו כן דרש דואק להקים טכניון ואוניברסיטה בנתניה ולנהל את משרד ראש הממשלה, משרד הביטחון, משרד החינוך, משרד האוצר ומשרד המשפטים.
תשדיר הבחירות שהגיש נפתח בקריאה "נוער נוער נוער! כולם משקרים לכם, כל הנאבקים לשלטון, מכל המפלגות, הם כנופיות שקרנים שאפתנים קרייריסטים על חשבון העם" והפך עד מהרה לקאלט.
הערות שוליים

↑   זעמ תרשיש - בחירות 1988, סרטון בערוץ "Rami Shtivi", באתר יוטיוב (אורך: 02:06)
↑  סמדר שילוני, תעמולה רבה על לא דבר, באתר ynet, 3 במרץ 2015
תקיפת בסיס האימונים של חזבאללה בעין דרדרה

תקיפת בסיס האימונים של חזבאללה בעין דרדרה הוא מבצע צבאי בלבנון, שביצע חיל האוויר ב-2 ביוני 1994.
מהלך המבצע

ארבעה מטוסי F-16D  דו מושבי מטייסת 101 תקפו בלילה בהפתעה בסיס אימונים של חזבאללה סמוך לעין דרדרה, שבו התקיים טקס סיום של מחזור קצונה בארגון. מוביל המבנה, מפקד הטייסת רם שמואלי ועמו הנווט עומר רגב. תקיפה זו הייתה פריצת דרך היסטורית ביכולות של חיל האוויר הישראלי עת תוקפים באמצע הלילה בחושך מוחלט, בעזרת מערכות ראיית לילה חדשות.
בעת שביקשו כוחות חילוץ של חזבאללה לחלץ את הנפגעים, תקף את היעד מבנה של  מסוקי קרב מסוג פתן. בין החניכים שנכחו בטקס ונפגעו היו גם בנים רבים של בכירים בחזבאללה. כ-40 מצוערי חזבאללה נהרגו בתקיפה.
בעקבות תקיפה זו ומבצע עוקץ ארסי, במהלכו נחטף מוסטפא דיראני מביתו בלבנון בידי סיירת מטכ"ל, ביצע חזבאללה ב-18 ביולי אותה שנה את הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה.
הערות שוליים

↑  ליאור אסטליין, מענה הולם, ביטאון חיל האוויר, גיליון 164, 24 באוגוסט 2005
↑  רונן ברגמן, "מדינת ישראל תעשה הכל", הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2009, עמוד 375
↑  גרשון הכהן, תסכול רצועת הביטחון, באתר ישראל היום, 7 במאי 2020
↑  מאיר גרשוני, נוכח תאוות הנקם האירונית, "ישראל דיפנס", 12 בפברואר 2015
ערך זה הוא קצרמרבנושא צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תרשיש (הוצאת ספרים)

| --- | --- |

סמליל ההוצאה
 נתונים כלליים
 מייסדים:  משה שפיצר
 תקופת הפעילות:  1939 – ראשית שנות ה-80
 מיקום המטה:  ירושלים 
 משרד ראשי:  ירושלים
 ענפי תעשייה:  הוצאה לאור
 מוצרים עיקריים:  תרגומים מהספרות הקלאסית העולמית, שירה (מקור ותרגום)
 
תרשיש הייתה הוצאת ספרים עברית שנוסדה בירושלים בשנת 1939 על ידי הטיפוגרף ומעצב הגופנים ד"ר משה שפיצר, שקודם לכן היה מנהלה של הוצאת שוקן בגרמניה ושימש גם כעוזרו של מרטין בובר. המתרגם והעורך המרכזי בהוצאה היה עמנואל אולסבנגר.
ההוצאה הוציאה לאור בעיקר ספרות מופת מתורגמת ממיטב הספרות הקלאסית העולמית, כגון "הקומדיה האלוהית" מאת דנטה, ה"בהגווד גיטא" (מכתבי הקודש ההינדיים החשובים) ושירי יוהאן וולפגנג פון גתה. נוסף על תרגומים קלאסיים, ראו אור בהוצאה ספרי שירה מקורית ומתורגמת.
חלק מספרי ההוצאה יצאו בהוצאה ביבליופילית, תוך הקפדה על סוג הנייר, העריכה הגרפית, סוג האות וכדומה. ספרי ההוצאה מבוקשים ביותר בין ביבליופילים ישראליים ואספני ספרים.
בראשית שנות ה-80 נרכשה ההוצאה על ידי הוצאת דביר.
לקריאה נוספת

אריאל ורדי, עדה ורדי, מרון ארן (עורכים), ספר שפיצר: פרקי חיים וספרי תרשיש, הוצאת מנגד, 2009–2015.
שרגא פייבל מרגולין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1870 הלוסק, בלארוס 
 פטירה:  2 בדצמבר 1942 (בגיל 72 בערך) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  בלארוס 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 
שרגא פייבֶל (פָּאבֶל) מַרגוֹלין (בכתיב יידי: מאַרגאָלין; ברוסית: Павел Васильевич (Шрага Файвель) Марголин;‏ 1870 – 2 בדצמבר 1942) היה מו"ל ועורך ומשכיל, פעיל ציבור בווילנה ובברלין.
קורות חיים

מרגולין נולד ב-1870 בעיירה הלוּסְק (גלוּסְק; ברוסית: Глуск) שעל יד בוברויסק, בפלך מינסק של האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה), במשפחת רבנים, בנו של ישעיהו זאב מרגולין. קיבל חינוך יהודי מסורתי.
נישא לחנה מלכה, בתו של הנדבן העשיר יעקב אליהו ריבקין.
בעקבות פרסום מהפכני ביומן העברי "הזמן", שיצא בסנקט פטרבורג, הסתבך עורכו בן-ציון כ"ץ עם השלטונות, ישב במאסר והעיתון נקלע לחובות. על רקע זה פנה המו"ל בן-אביגדור למרגולין בהצעה כי יוציא את העיתון בווילנה בעברית וביידיש. העיתון החדש עבר לווילנה, בהוצאת ריבקין ומרגולין, כשעורכו בן-ציון נותר בפטרבורג. לדרישת השלטונות, החל ב-20 באוגוסט 1907 פרש בן-ציון מעריכתו, ומרגולין היה לעורך העיתון, ששינה את שמו ל"הד הזמן". (מ-1914 ועד סופו ב-1915 יצא שוב בשם "הזמן").
בשנים 1914 עד 1918 ערך מרגולין, שהיה חובב יידיש, את העיתון היידי "לעצטע נייעס" ('ידיעות אחרונות').
בשנת 1918 עבר להתגורר בברלין בירת גרמניה, ועסק בהוצאה לאור.
מרגולין, שאהב את לשון הקודש ואהד את המאמצים לתחיית הלשון העברית, עבד במשך שנים על מהדורה חדשה ומתוקנת של "היכל הקודש" – הקונקורדנציה לתנ"ך של שלמה מנדלקרן, שבה הכניס אלפי תיקונים, והוציא אותה בשנת תרפ"ה במהדורה בת אלפי עותקים. מפעל מו"לי זה עתיד היה על פי תוכניתו להיות בסיס להוצאת ספרים עברית מקיפה; אולם בתום כעשור וחצי של מאבק משפטי מפרך שגבה את מרצו וממונו, הפסיד את הזכויות על המהדורה להוצאת שוקן.
בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון, עלה לארץ ישראל. מרבית ילדיו, פרט לשניים, עלו אף הם. מרגולין התגורר ברחוב מזא"ה בתל אביב וחי בעוני.
שרגא פייבל מרגולין נפטר בדצמבר 1942, בגיל 72. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק בהלוויה שבה נכח קהל סופרים, עיתונאים ועסקנים.
אלמנתו חנה מלכה נפטרה ב-1961 ונקברה אף היא בנחלת יצחק.
ביולי 1965 מסרה בתו מרים ייבין את ארכיונו מהשנים 1891–1939, ובו תכתובות בענייני העבודה העיתונאית והספרותית, מכתבים למערכת "הזמן" וכתבי יד שנשלחו אליו, לספרייה הלאומית, והוא שמור במכון גנזים.
משפחתו

מרגולין היה אב לעמינדב, מרים מרגולין-ייבין, אברהם-שמחה ורחל מרגולין-פרלמן, קציעה רטנר, צפורה שרגאי, ויהודית (שנפטרה בגיל 20).
בתו מרים (1896–1966) הייתה מורה וסופרת ילדים יידית ועברית. ב-1922 נישאה ליהושע השל ייבין, עיתונאי, פובליציסט וסופר, ממנהיגיה הרוחניים של התנועה הרוויזיוניסטית, ובהמשך התיישבו בארץ ישראל.

בנם ישראל ייבין (1923–2008) היה חוקר המסורה והלשון העברית, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים, חתן פרס ישראל על תרומתו למחקר הלשון העברית (תשמ"ט).
בנם זאב ייבין (1926–2015) היה ארכאולוג, מבכירי רשות העתיקות.
בתו רחל מרגולין הייתה עוזרת ראשית לפרופ' פליקס שפירא בהכנת המילון העברי–רוסי שלו (1963), והשתתפה בסיומו לאחר מותו. היא עלתה לישראל ב-1963, ונהרגה בתאונת דרכים ב-1971.
בתו קציעה רַאטנֶר-מרגולין (ראטנער-מארגאלין; 1905–1999) הייתה משוררת יידית. נישאה ליבסיי (יהושע) אידלביץ' ראטנר (Евсей (Иегошуа) Иделевич Ратнер;‏ 1900–1978), פרופסור לפיזיולוגיה של הצמח, מנהל המעבדה במכון לפיזיולוגיה של הצמח ע"ש ק"א טימיריאזב של האקדמיה למדעים של ברית המועצות במוסקבה. בשנת 1973 עלו בני הזוג לישראל.

בתה של קציעה, יוליה (יהודית) פבלובנה רטנר-ביאליה (1935), כימאית, ובעלה ליאוניד, מהנדס אלקטרוניקה, היו מסורבי עלייה מ-1975. היא הייתה פעילה בתנועת הנשים מסורבות העלייה, והצליחה לעלות לארץ עם בן-זוגה ושני בניהם רק כעבור יותר מעשור, בפברואר 1988.
בנה מיכאל בּיַאלי הוא פרופסור בחוג למתמטיקה עיונית באוניברסיטת תל אביב.

בתה הצעירה של קציעה, מרינה ראטנר (1938-2017), הייתה פרופסור לאנליזה מתמטית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, כלת פרס אוסטרובסקי וחברת האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
ספריו

שלשה בעלי המסעות לבית ישראל, להמאות XI–XII: אלדד הדני, ר’ בנימין מטודילא, ור’ פתחי’ מרעגענסבורג, עם העתקה והערות בשפת רוסיא, סנקט פטרבורג: דפוס צעדערבוים, תרמ"א.
שלמה מאנדעלקערן, ספר היכל הקדש: הלא הוא קונקורדנציה עברית וארמית ... לספרי תורה נביאים וכתובים , מהדורה שנית מתוקנת ומושלמת על פי הגהה חדשה, ברלין: פ. מרגולין, תרפ"ה.
שלמה מאנדעלקערן, ספר היכל הקדש: הלא הוא קונקורדנציה עברית וארמית ... לספרי תורה נביאים וכתובים; בעריכת פ’ מרגולין, מהדורה ב מתוקנת ומושלמת על פי הגהה חדשה, ברלין: שוקן, תרצ"ז.