stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רודולף וייגל
חייו

וייגל היה אוסטרי בעל שורשים גרמנים, יליד פז'רוב, מוראביה, דאז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. כשהיה ילד נהרג אביו בתאונת דרכים תוך כדי רכיבה על אופניים. אמו, אליזבת קרואסל, נישאה בשנית למורה פולני ויחד הם עברו ליאסלו שבפולין.
לאחר מכן עברה משפחתו ללבוב. בשנת 1907 סיים וייגל תואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטה על שם יאן קז'ימייז'. לאחר קבלת התעודה המשיך בלימודיו, ובשנת 1913 היה לאסיסטנט של אחד ממרציו, פרופסור נוסבאום.
בשנה זו הוא השלים את הדוקטורט שלו והמשיך במחקר מבנה התא, פיזיולוגיה של התא, ואנטומיה השוואתית בחולייתנים. בשנים שלאחר מכן וייגל עסק בבקטריולוגיה רפואית בתחום שהיה לו קשר הדוק לשיטות אבחון של מחלות זיהומיות. כיוון מחקרי זה היה נחשב באותה תקופה לתחום דומיננטי ומבטיח במדעי הרפואה.
ב-4 באוגוסט 1914 הוא גויס לצבא האוסטרי בתור פרזיטולוג. בהוראה ישירה שקיבל ממשרד המלחמה האוסטרי, הוא חקר את הטיפוס במחנות של פליטים ושבויי-מלחמה.
בין השנים 1915-1921 עבד וייגל במרכז הרפואי הצבאי בפשמישל, תחילה עבור אוסטריה, ולאחר שנת 1918 עבור הממשלה הפולנית. בתום מלחמת העולם הראשונה הוא המשיך במחקרו במכון מחקר שהקימה ממשלת פולין עבורו, תחילה בפשמישל ואחר כך בלבוב, שם החלה פריצת הדרך המחקרית שלו בפיתוח חיסון יעיל נגד הטיפוס.
התשפטות מגפת הטיפוס במרכז אירופה הגיעה לשיאה במלחמת העולם הראשונה בעקבות עוני, צפיפות ותנאי היגיינה ירודים. החשש הגרמני מפני התפרצות מחודשת של המגפה עודד את הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה להשתמש בידע והניסיון של אנשי מדע לטובתם. במהלך הכיבוש הנאצי של פולין, כאשר כבשו את לבוב הם איתרו אותו והורו לו להקים מפעל לייצור חיסונים במכון שלו. הם ציידו אותו ואת לודוויג פלאק במכשור, אמצעים וחופש יחסי על מנת שימשיכו במחקר אודות הטיפוס.
במהלך הכיבוש הנאצי של פולין במלחמת העולם השנייה, מחקריו של וייגל עוררו עניין אצל הנאצים. כאשר כבשו את לבוב איתרו אותו והורו לו להקים מפעל ליצור חיסונים במכון שלו. ביולי 1943 הועבר המפעל למחנה הריכוז בוכנוואלד. כאלף איש עבדו במכון זה. וייגל העסיק ובכך הגן על אינטלקטואלים פולנים, יהודים וחברי מחתרות פולנים. וייגל דרש וגם קיבל אסיסטנטים למחקר שלו, בהם הרופא הפולני מריאן צ'יפילובסקי (אנ') ולודוויג פלאק, רופא יהודי שהיה מעורב במחקר על טיפוס בגטו ורשה.
וייגל ועמיתיו התבקשו לייצר חיסון יעיל שהיה מיועד לחיילי האס אס, וחיסון פחות יעיל לאסירי המחנה. בהחלטה אמיצה, הם ביצעו את ההפך: הם ייצרו חיסון מזויף, שהיה מורכב ממים עם כמויות קטנות של דם ופורמלין, והעבירו אותו לחיילי האס אס, ובמקביל העבירו מספר רב של חיסונים איכותיים ויעילים לאסירי המחנה, והבריחו חיסונים נוספים לגטו לבוב ולגטו ורשה וסייעו להצלת חייהם של רבים, עד שהמכון נהרס על ידי הצבא האדום בעת מתקפת הנגד שלהם בגרמנים בשנת 1944.
בשנת 1945 וייגל עבר לקרקוב. הוא מונה לעמוד בראש הפקולטה למיקרוביולוגיה באוניברסיטה היגלונית ובהמשך לראש הפקולטה לביולוגיה בפוזנן.
וייגל היה מועמד לפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה פעמיים. בשנת 1942 הוא היה מועמד עקב המצאת החיסון לטיפוס, אך הנאצים אילצו אותו לוותר על מועמדותו לאחר שסירב למסור לידיהם רשימת פעילים קומוניסטים. בשנת 1946 שקלה ממשלת פולין להמליץ עליו כמועמד, אך חזרה בה לאחר שנטען נגדו כי שיתף פעולה עם הנאצים. בשנת 1948 שוב היה מועמד לפרס נובל, אך הרפובליקה העממית הפולנית עצרה את התהליך, והפרס נמנע ממנו.
וייגל נפטר ב-11 באוגוסט 1957 באתר הנופש הפולני זאקופנה.
בשנת 2003, כחצי מאה לאחר מותו, הוכר כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם.
חיסון נגד טיפוס

בשנת 1909 הוכיח רופא צרפתי בשם שארל ניקול שכינים מהוות וקטור להפצת החיידק ריקציה בבני אדם. בעקבות תגלית זו מספר חוקרים ברחבי העולם גילו ובודדו זנים שונים של החיידק אך לא הצליחו להבין את המכניזם הביולוגי העומד מאחוריהם ואת שיטת ההדבקה שלהם. במחקר שהחל מיד בתום מלחמת העולם הראשונה, וייגל בודד וחקר זנים לא מוכרים של ריקציה שהתגלו שנים ספורות לפני כן. ב-1918 וייגל הוכיח כי זן ה-rickettsia rocha-rima לא מזיק לבני אדם. ב-1920 הוא פרסם מחקר על תת-סוג נוסף בשם Rickettsia prowazekii ובו הוכיח כי מיקרואורגניזמים אלו גדלים ומתרבים בתוך תאי אפיתל במעיים של כינים. בהמשך, הוא הראה כי שני הזנים הללו זקוקים לחדור למערכת העיכול של הכינה על-מנת להתרבות ולהתחלק.
וייגל עמל קשות ופיתח טכניקה לייצור חיסון לטיפוס שבמרכזה גידול כינים הנושאות את הטיפוס, ומחיצתן למוות ליצירת דבק-חיסון. הוא שיפר את הטכניקה במהלך השנים עד לשנת 1933 בה החל בבדיקות בקנה מידה גדול. השיטה החדשה כללה ארבעה שלבים עיקריים:
גידול כינים בריאות, במשך כ-12 ימים
החדרת טיפוס לכינים
גידול הכינים למשך 5 ימים נוספים
מיצוי פלג הגוף האמצעי של הכינה (הבטן) למשחה
דילול המשחה וניטרול הפתוגנים באמצעות פורמלין
וייגל פיתח שיטה להדביק את הכינים בצורה מלאכותית בטיפוס באמצעות החדרת החיידק דרך התעלה הרקטלית של הכינה עד למעי, על-מנת להבטיח את שגשוגו. גידול כינים משמעו האכלתן בדם. בתחילה בדק את הטכניקה שלו בעזרת דם של שרקנים, אך בתוך זמן קצר התברר שהכינים זקוקות לדם אנושי. לקראת שנת 1933 החל לבצע ניסויים עם בני אדם והאכיל את הכינים בדם מרגלי המשתתפים. כאשר כינה הנגועה בטיפוס מוצצת את דמו של אדם בריא היא יכולה להדביקו במחלה. וייגל פתר בעיה זו בכך שחיסן את המשתתפים בניסוי (אם כי חלקם חלו בטיפוס). וייגל בעצמו חלה בטיפוס בעת ביצוע הבדיקות אך הוא החלים. החיסון של וייגל, שנחשב לחיסון היעיל הראשון בהיסטוריה נגד הטיפוס, לא מנע הידבקות במחלה אך הוריד משמעותית את הסיכון למות ממנה.
בחיסון של וייגל נעשה שימוש נרחב על ידי מיסיונרים בלגים בסין בשנים 1936 עד 1943. באותה תקופה הופץ החיסון גם במספר מדינות באפריקה. שיטת ייצור החיסון של וייגל הייתה מסוכנת, וכן היה קשה ליצור בעזרתה חיסונים בקנה מידה גדול. עם הזמן התפתחו שיטות טובות יותר לייצור חיסונים לטיפוס, ביניהם החיסון של הרלד קוקס (אנ') שהתבסס על חלמון ביצה.
הערות שוליים

↑  רודולף וייגל באתר יד ושם (באנגלית)
↑  Agnieszka Polak, Katarzyna Pawlikowska-Łagód, Anna Zagaja, Andrzej Grzybowski, Typhus works of Rudolf Weigl, PhD, Ludwik Fleck, MD, and Eugeniusz Łazowski, MD, against the Nazis, Clinics in Dermatology, Volume 40, Issue 5, 2022, Pages 567-572.
↑  מירון רפופורט, המהפכן מנס ציונה, באתר הארץ, 8 בפברואר 2005.
↑  Naomi BaumslagMurderous Medicine: Nazi Doctors, Human Experimentation, and Typhus, Greenwood Publishing Group, 2005, page 133 Archived 2014-06-27 at the Wayback Machine
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007511686305171  PLWABN: 9810598536705606  GND: 119467798  ISNI: 0000 0001 0980 6498  LCCN: no2003054242  NKC: js20191029331  NTA: 380463792  VIAF: 64817972   WorldCat (עם VIAF): 64817972 
חיסון נגד טיפוס של פרופסור וייגל, המוזיאון לתולדות יהודי פולין
, ורשה
רדובאן קאראג'יץ'

צילום משנת 1994
רדובאן קאראדג'יץ' (בסרבית: Радован Караџић; נולד ב-19 ביוני 1945) הוא פוליטיקאי ומשורר סרבי מבוסניה, יליד מונטנגרו, פסיכיאטר במקצועו, שעמד בראש הקהילה הסרבית בבוסניה והרצגובינה בשנים שלאחר פירוק יוגוסלביה. הוא כיהן בשנים 1992–1996 כנשיא הראשון של רפובליקה סרפסקה, הרפובליקה של הסרבים הבוסנים שהוקמה בעקבות הכרזת העצמאות של בוסניה והרצגובינה. בית הדין הפלילי הבין-לאומי ליוגוסלביה לשעבר  מצא אותו אשם ברצח עם, פשעים נגד האנשות ופשעי מלחמה, הכוללים הוראה על טיהור אתני כנגד הבוסנים המוסלמים, במהלך מלחמת בוסניה. הוא מרצה מאסר עולם בבריטניה.
ילדותו וצעירותו

קאראג'יץ' נולד ב-1945 בכפר פטניצה (ליד העיר שאווניק) במונטנגרו, אז רפובליקה חברה בפדרציה של יוגוסלביה. אביו ווּקו קאראג'יץ' היה צאצא למשפחה הסרבית הוותיקה דרובניאצי; בימי מלחמת העולם השנייה הוא היה חבר בצבא הצ'טניקים שבחסות ממשלת יוגוסלביה בגולה ואחרי העלייה לשלטון של המשטר הקומוניסטי של טיטו הושלך לבתי סוהר למשך שנים רבות.
בנו רדובאן בילה את ילדותו בעיר ניקשיץ' במונטנגרו, לא רחוק מן הגבול עם בוסניה. בשנת 1960 התיישב בסרייבו, בירת בוסניה והרצגובינה ונרשם בהמשך ללימודי רפואה באוניברסיטה המקומית. ביוני 1968 כסטודנט נאם נאומים לאומנים סרבים בפקולטה לפילוסופיה בסרייבו. סיים את לימודי הרפואה ב-19 ביולי 1971 והתמחה בפסיכיאטריה. הוא השתלם בטיפול בנוירוזות ובדיכאון בבית החולים נסטווד בדנמרק ואחר כך בשנים 1974–1975 באוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
פעילות כרופא ומשורר, והסתבכותו הפלילית

בשובו לבוסניה במרץ 1977 עבד במרכז לחינוך מבוגרים על שם דורו דאקוביץ' בסרייבו. בשנים 1979–1983 עבד בשירות הפסיכיאטרי של בית החולים הממלכתי קושבו של סרייבו.
קאראג'יץ' עסק באותה תקופה גם בכתיבת שירה והושפע על ידי הסופר הלאומן הסרבי דובריצה צ'וסיץ', לימים הנשיא הראשון של הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה, שעודד אותו להיכנס לפוליטיקה. זמן מה הוא התקרב לתנועה הירוקה ביוגוסלביה, ואז שמעו אותו אומר "בולשביזם הוא רע, אך הלאומנות היא גרועה מזה".
בשנת 1983 התחיל לעבוד בבית חולים בווזדובאץ, אחד הפרברים של בלגרד, אז בירת יוגוסלביה. כמו כן בשנים 1983–1984 כיהן כ"פסיכולוג" של מועדון הכדורגל "הכוכב האדום" בלגרד.
יחד עם חבר מנהל של המפעל למכרות "אנרגואינווסט", בעזרת הלוואה ממשלתית לפיתוח החקלאות, הם בנו לעצמם בתים באתר הסקי פאלה על יד סרייבו. שניהם נעצרו ב-1 בנובמבר 1984 בחשד למעילה, והוחזקו במעצר למשך 11 חדשים. משפטו חודש אחרי תקופה וב-26 בספטמבר 1985 קאראג'יץ' נידון לשלוש שנות מאסר בגין מעילה מכספי הציבור. מכיוון שנוקתה תקופת המעצר, בסופו של דבר לא ריצה את שאר העונש.
פעילותו הפוליטית בקרב הסרבים הבוסנים

בעידודם של דובריצה צ'וסיץ' ושל יובאן ראשקוביץ', מנהיגם של הסרבים בקרואטיה, קאראג'יץ' ייסד ב-1989 יחד עם אחרים את המפלגה הדמוקרטית הסרבית בבוסניה והרצגובינה. שאיפת מפלגה זו הייתה הגנת האינטרסים של הסרבים הבוסנים ושל הסרבים בקרואטיה במקרה שהרפובליקות שבהן חיו היו מחליטות להיפרד מהפדרציה היוגוסלבית, ועל ידי כך לנתקן מסרביה.
במהלך ספטמבר 1991 החלה המפלגה הדמוקרטית הסרבית להכין תשתית לכמה אזורים אוטונומיים סרבים ברחבי בוסניה והרצגובינה. הפרלמנט של בוסניה והרצגובינה הצביע על עצמאות הרפובליקה ב-15 באוקטובר 1991, ובעקבות זאת התכנסה ב-24 באוקטובר 1991 אספה סרבית נפרדת על מנת לייצג את הסרבים בבוסניה והרצגובינה. בחודש הבא הסרבים של בוסניה קיימו משאל עם שהצביע ברוב גדול בעד הישארותם במדינה פדרלית יחד עם שאר המדינות עם רוב סרבי, סרביה ומונטנגרו, במסגרת יוגוסלביה. בדצמבר 1991 הנהגת המפלגה של קאראג'יץ' הכינה תוכנית חשאית להשתלטות על כל הערים בבוסניה והרצגובינה על ידי הקמת ממשלי צללים ומטות מאבק, וגיוסם של הסרבים הנאמנים בשיתוף פעולה עם צבא העם היוגוסלבי.
ב-9 בינואר 1992 האספה הסרבית בוסנית הכריזה על "הרפובליקה של העם הסרבי בבוסניה והרצגובינה" – רפובליקה סרפסקה. ב-28 בפברואר 1992 היא אימצה חוקה של רפובליקה זו שנועדה לכלול אזורים אוטונומיים סרבים, ערים וכפרים מיושבים בסרבים במדינה, אך גם אזורים שבהם הסרבים הפכו בהם למיעוט בעקבות רצח העם נגדם בימי מלחמת העולם השנייה. כמו כן רפובליקה סרפסקה הכריזה עצמה כחלק מהמדינה הפדרלית היוגוסלבית.
ב-29 בפברואר 1992 וב-1 במרץ 1992 שלטונות בוסניה והרצגובינה קיימו משאל עם בנוגע לעצמאות כלפי יוגוסלביה. סרבים רבים החרימו את משאל העם. השתתפו בו 64% מבעלי זכויות ההצבעה, ו-98% מתוכם היו בעד ההתנתקות מיוגוסלביה.
נשיא הרפובליקה סרפסקה

ב-6 באפריל 1992 הכירו האומות המאוחדות בבוסניה והרצגובינה כמדינה עצמאית. מספר חדשים מאוחר יותר הרפובליקה של העם הסרבי בבוסניה והרצגובינה נודעה בשמה המקוצר "רפובליקה סרפסקה" שבירתה באתר הנופש פאלה, על יד סרייבו. ב-13 במאי 1992 נבחר קאראג'יץ' לנשיא הרפובליקה, ובתוקף התפקיד – גם המפקד העליון של צבאה. במסגרת מגעים דיפלומטיים הוא נסע שלוש פעמים לאו"ם בפברואר ובמרץ 1993 וב-1994 למוסקבה. זכה בתמיכה רחבה בקרב חוגים של הכנסייה הסרבית האורתודוקסית. הוא כיהן בתפקיד עד 19 ביולי 1996.
משפטו בבית הדין הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר

קאראג'יץ' היה לאחד המבוקשים ביותר לצורך משפט בבית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר, על מעשי הזוועה לכאורה שביצע במהלך המלחמה בבוסניה, בין השנים 1992 ל-1995. הוא הואשם שלא בפניו בבית דין זה ברצח עם בשל הטבח שאירע בסרברניצה ב-1995, בו נרצחו 8,000 גברים ונערים מוסלמים, וכן בגין המצור בן 43 הימים שהטילו הסרבים הבוסנים על בירת בוסניה, סרייבו, במהלכו נספו כ-11 אלף מתושבי העיר.
נגד קאראג'יץ' הוצא צו מעצר בינלאומי בעוון פשעים נגד האנושות ורצח עם, אך במשך 12 שנה הוא נמלט מרודפיו. ב-21 ביולי 2008 הודיע נשיא סרביה, בוריס טאדיץ', כי קאראג'יץ' נתפס, והובא בפני שופט חוקר של בית הדין לפשעי מלחמה בבלגרד. בלכידתו היו מעורבים אנשי משרד הפנים הסרבי ואנשי סוכנות הביון והביטחון של סרביה. ב-30 ביולי הועבר לבית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר לצורך משפט. במשפט ביקש קאראג'יץ' להגן על עצמו לבדו אך נעזר בכמה עורכי דין.
קאראג׳יץ׳ עמד למשפט בפני לשכת משפט III.
כתב האישום ייחס לקרדז'יץ' על בסיס אחריותו הפלילית האינדיבידואלית (סעיף 7(1) לחוק) ואחריות פלילית עליונה (סעיף 7(3) לחוק):  חמש עבירות של פשעים נגד האנושות (השמדה, רצח, רדיפות על רקע פוליטי, גזעני ודתי, רדיפות, מעשים לא אנושיים (העברה בכפייה));  שלוש עבירות של הפרות של דיני המלחמה (רצח, הטלת טרור באזרחים שלא כדין, לקיחת בני ערובה); סעיף אחד של הפרות חמורות של אמנות ז'נבה (סעיף 2 לאמנה - הרג מכוון). ו העברה בלתי חוקית של אזרחים בגלל זהות דתית או לאומית.
ב-27 ביוני 2012 הוא זוכה מאשמת רצח עם נגד הערים של בוסניה והרצגובינה (סעיף 1) לאחר שטען טענת אין להשיב לאשמה על פי חוק 98bis של חוקי סדר הדין והראיות של בית הדין. נותרו שאר 10 סעיפי האישום נגדו, אחד בנוגע לרצח עם על ידי אחריותו לטבח בסרברבניצה ועוד 9 סעיפים על פשעים נגד האנושות ופשעי מלחמה בימי מלחמת בוסניה. ב-11 ביולי 2013 לשכת הערעורים ביטלה את הזיכוי מ-2012 והחזירה לכתבי האישום את הסעיף על רצח עם נגד ערי בוסניה והרצגובינה. בינואר 2014 הופגש לצורך עימות עם הנאשם ראטקו מלאדיץ'.
ב-24 במרץ 2016 הורשע קאראג'יץ' באחריות לטבח סרברניצה, אך זוכה מסעיף אישום אחר שבו יוחסה לו אחריות לטבח בכפרים שונים בבוסניה (אותו סעיף ממנו זוכה ב-2012). כן הורשע בתשעה סעיפי אישום אחרים. בית הדין גזר עליו 40 שנות מאסר.
ב-20 במרץ 2019 נדחה ערעורו על ידי המנגנון השיורי הבינלאומי לבתי דין פליליים (אנ') ועונשו הוחמר למאסר עולם.
ב-12 במאי 2021 מזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים דומיניק ראב הודיע שקאראג'יץ' ירצה את שארית מאסר העולם שלו בבריטניה.
הערות שוליים

↑  רויטרס, דיווח: פושע המלחמה קרדז'יץ' מסתתר ברוסיה, באתר ynet, 1 בפברואר 2007
↑  סוכנויות הידיעות, פושע המלחמה קרדז'יץ' הוסגר לבית הדין בהאג, באתר ynet, 30 ביולי 2008
↑  KARADŽIĆ, Radovan (MICT-13-55-ES) | UNITED NATIONS | International Residual Mechanism for Criminal Tribunals, www.irmct.org
↑  הודעה על הרשעתו של קאראג'יץ' וגזר דינו באתר בית הדין הפלילי ליוגוסלביה לשעבר
↑  KARADŽIĆ, Radovan (MICT-13-55-ES) | UNITED NATIONS, International Residual Mechanism for Criminal Tribunals
↑  https://www.aljazeera.com/news/2021/5/12/bosnian-serb-ex-leader-karadzic-to-spend-life-in-uk-prison
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007347147105171  PLWABN: 9810608852505606  BIBSYS: 12043607  BNE: XX1530462  BnF: cb12433746q (data)  GND: 119300354  ISNI: 0000 0001 1055 1154  LCCN: n96083762  NKC: jx20041202001  NLA: 35960044  NLG: 75232  NSK: 000033845  NTA: 315621095  SELIBR: 66173  SUDOC: 033475377  Trove: 1163790  VIAF: 37009306   WorldCat (עם VIAF): 37009306
קרל פרידריך פון שטיינמץ

| --- | --- |

קרל פרידריך פון שטיינמץ
 לידה:  27 בדצמבר 1796 אייזנך, הדוכסות הגדולה של סקסוניה-ויימאר-אייזנך 
 פטירה:  27 באוגוסט 1877 (בגיל 80) שלזיה, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 מדינה:  ממלכת פרוסיה, הקיסרות הגרמנית 
 השתייכות:  הצבא הפרוסי פרוסיה
 תקופת הפעילות:  1813–1871 (כ־58 שנים)
 דרגה:   גנרל-פלדמרשל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-1   מפקד הקורפוס ה-2   מפקד הקורפוס ה-5   מפקד הארמייה הראשונה
 פעולות ומבצעים
 המלחמות הנפוליאוניות   מלחמת שלזוויג הראשונה   מלחמת שלזוויג השנייה   המלחמה האוסטרו-פרוסית מלחמת צרפת–פרוסיה
 עיטורים
 הצלב הגדול של צלב הברזל פור לה מריט מסדר העיט השחור מסדר העיט האדום
 
קרל פרידריך פון שטיינמץ (בגרמנית: Karl Friedrich von Steinmetz; ‏27 בדצמבר 1796 – 27 באוגוסט 1877) היה איש צבא פרוסי, שפיקד על כוחות במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה.
ביוגרפיה

שטיינמץ נולד בשנת 1796 בעיר אייזנך, שהשתייכה לדוכסות הגדולה של סקסוניה-ויימאר-אייזנך. לאחר תבוסתה של פרוסיה במלחמת הקואליציה הרביעית, נכבשה פומרניה בידי הקיסרות הצרפתית. הצרפתים היו אמורים לעזוב את האזור, אולם דחו שוב ושוב את העזיבה, מה שגרם לכך שבילדותו נחשף שטיינמץ לעוני ואומללות שהביא הכיבוש. הוא התחנך בבית ספר צבאי, בין השנים 1807-1811. בשנת 1812 פרצה מלחמת הקואליציה השישית (הידועה בגרמניה בשם "מלחמת השחרור"), במהלכה איחדו כוחות פרוסיה, שוודיה, אוסטריה, בריטניה וספרד נגד צרפת. שטיינמץ ואחיו הבכור חמקו דרך העמדות הצרפתיות הגיעו לברסלאו, והתגייסו לצבא הפרוסי. שטיינמץ הועלה לדרגת לוטננט שני, ולמרות שאיפתו לשרת תחת פיקודו של גבהרד לברכט פון בליכר שאותו העריץ מילדות, הועבר לגדוד של לודוויג יורק פון וארטנבורג. שטיינמץ לחם בקרב לייפציג בשנת 1813, במהלכו נפצע ואחיו נהרג. הוא השתתף בקרבות האחרונים שנערכו בצרפת עצמה, ועל גבורתו בהם הוענק לו צלב הברזל דרגה שנייה. לאחר המלחמה שרת בחיל הכיבוש הפרוסי בפריז, אם כי נכנס לעיר רק פעם אחת, משום שחשש לבזבז את המשכורת החודשית שלו שחצי ממנה היה שולח לאמו.
הוא חי בברלין שם פיקד על גדוד בחיל המשמר העירוני, הוא חי בצמצום רב מהמשכורת שלו. בין השנים 1820–1824 למד באקדמיה הצבאית, וסיים אותה בהצטיינות רבה, הוא נישא לבת דודתו ג'ולי, בתו של הגנרל קרל פרידריך פרנציסקוס פון שטיינמץ (Karl Friedrich Franciscus von Steinmetz). מאז הוטב מצבו מעט, והוא יכל להרשות לעצמו לקנות בית וסוס. הוא מונה למפקד בריגדה שהוצבה בפוטסדאם. במהלך מהומות אביב העמים בברלין בשנת 1848, פיקד על גדוד שהוצב בעיר, אם כי לא לקח חלק מעשי בדיכוי המהומות. באותה שנה נשלח להילחם במלחמת שלזוויג הראשונה. לאחר המלחמה נשלח לפקד על גדוד בברנדנבורג, בשנת 1851 מונה למושל הצבאי של קאסל. שנה לאחר מכן למדריך בבית ספר לצוערים בברלין. בשנת 1854 הועלה לדרגת גנרל-מיור. בשנת 1857 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-1, ובשנת 1858 הועלה לדרגת גנרל-לויטננט.
בשנת 1863 מונה למפקד הקורפוס ה-5 שהוצב בפוזן זמן קצר לאחר מכן מתה אשתו. שנה לאחר מכן הועלה לדרגת גנרל. במהלך מלחמת שבעת השבועות נגד אוסטריה, פיקד על הקורפוס החמישי שלו, וזכה בניצחונות בשלושה קרבות שנערכו יום אחר יום. הוא נישא שוב בשנת 1867 לאליס פון קרוזיק, והיה כעת בפעם הראשונה בחייו איש עשיר למדי. הוא נבחר כחבר בפרלמנט של הקונפדרציה הצפון-גרמנית. עם פרוץ מלחמת צרפת–פרוסיה, פיקד על הארמייה הראשונה שהוצבה על הריין. בתחילת המערכה הוא נע עם הארמייה שלו קדימה אל תוך צרפת בקצב מהיר מדי, מה שהותיר את הגבול הפרוסי חשוף להתקפות צרפתיות. הוא לחם במהלך קרב גרבלוט, אולם שוב ביצע התקפה פזיזה שכמעט הכריעה את הכף לרעת פרוסיה. הקרב הסתיים בכל זאת בניצחון פרוסי. באפריל 1871, פרש מהצבא, לא לפני שהועלה לדרגת פילדמרשל. הוא חי ברווח בשלזיה, מפנסיה שקיבל עד מותו בשנת 1877 והוא בן 80.
הערות שוליים

1 2  מיכאל הרסגור ואהוד פוקס, רגעים היסטוריים ורגעים היסטריים, הוצאת דביר, 2010, עמ' 81.
↑  מיכאל הרסגור ואהוד פוקס, רגעים היסטוריים ורגעים היסטריים, הוצאת דביר, 2010, עמ' 82.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810691494105606  GND: 11726282X  VIAF: 20452980   WorldCat (עם VIAF): 20452980
קינדייה

| --- | --- |

 מדינה:  גינאה גינאה
 מחוז:  קינדייה
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  138,695 (2014)
 קואורדינטות:  10°02′59″N 12°51′15″W﻿ / ﻿10.049722222222°N 12.854166666667°W﻿ / 10.049722222222; -12.854166666667 
 אזור זמן:  UTC
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גינאה מוגדלת) קונאקרי נזרקורה קאנקאן לאבה האוקיינוס האטלנטי  סיירה לאון  ליבריה חוף השנהב  מאלי סנגל גינאה ביסאו קינדייה(למפת גינאה רגילה) קונאקרי נזרקורה קאנקאן לאבה האוקיינוס האטלנטי  סיירה לאון  ליבריה ח. השנ.  מאלי סנגל גינאה ביסאו קינדייה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קינדייה (בצרפתית: Kindia) היא העיר ה-4 בגודלה בגינאה. העיר משמשת גם כבירת המחוז קינדייה (Kindia Region) שבגינאה. העיר נוסדה ב-1904 כנקודת מפגש על מסילת הרכבת בין קונאקרי לקאנקאן.
גאוגרפיה

קינדייה ממוקמת כ-112 ק"מ מבירת המדינה קונאקרי.
תנועה ותחבורה

העיר ממוקמת ליד הכבישים הלאומיים N1 ו-N24.
אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 24 מעלות צלזיוס. החודש החם ביותר בשנה הוא מרץ (29 מעלות צלזיוס). החודש הקר ביותר בשנה הוא יולי (18 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 2,002 מילימטרים בשנה. חודש ספטמבר הוא החודש הגשום ביותר (531 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש היבש ביותר (1 מ"מ גשם).
מוסדות בעיר

בעיר יש תחנת דלק, סניף דואר, 2 בתי קולנוע, ומספר רב של מסגדים, כנסיות, סניפי בנק, מרכזי קניות, בתי מלון, ברים ומסעדות.
כלכלה וחקלאות

אחד מהענפים הכלכליים והחשובים בעיר הוא גידול הדרים, אננסים, שמן דקלים, אורז, בננות, אגוזים ובעלי חיים.
תיירות

האטרקציות המקומיות והמרכזיות בעיר הן הר גנגאן (Mount Gangan) ומפלי מריאה (Mariée Falls).
אוכלוסייה

על פי מפקד האוכלוסין ב-2014, חיים בעיר 138,695 איש. העיר משמשת גם כבית המסורתי של הקבוצות האתניות סוסו (אנ') ומנדינקה. כ-9,000 אנשים שנולדו בסיירה לאון מתגוררים בעיר, רבים מהם קיבלו אזרחות גינאית. שפת הסוסו (אנ') היא השפה המדוברת ביותר בקינדייה והיא מובנת על ידי רוב האוכלוסייה.
הערות שוליים

1 2  Guinea: Regionen & Städte - Einwohnerzahlen, Karten, Grafiken, Wetter und Web-Informationen, www.citypopulation.de
↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb121541199 (data)  GND: 7596807-1  VIAF: 233918710   WorldCat (עם VIAF): 233918710
רודולף השני, רוזן הפלטינט שעל הריין

רודולף השני, רוזן הפלטינט שעל הריין (בגרמנית: Rudolf II. von der Pfalz; ‏8 באוגוסט 1306 - 4 באוקטובר 1353), היה דוכס בוואריה, ורוזן הפלטינט שעל הריין.
ביוגרפיה

רודולף נולד ב-8 באוגוסט 1306 בוולפראטסהאוזן, לרודולף הראשון, דוכס בוואריה ולמכטילד מנסאו, בתם של אדולף, מלך גרמניה ואימאגינה מאיזנבורג-לימבורג.
בילדותו נאבקו אביו ודודו לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על הירושה, ובשנת 1317 ויתר אביו על נחלותיו לדודו לודוויג הרביעי ועבר להתגורר באנגליה, שם מת בשנת 1319. לאחר מות אביו הועמד לרודולף ואחיו האפוטרופוס יוהאן פון נסאו, שהיה תומך של בית הבסבורג. בשנת 1322 הסתיימה המלחמה בין האחים ללודוויג הרביעי, ולאחר מות אמם מכטילד מנסאו בשנת 1323 אף חלה התקרבות ביניהם.
בשנת 1328 הוכתר לודוויג לקיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובשנת 1329 הוא חתם יחד עם רודולף ואחיו רופרכט הראשון ואחיינו רופרכט השני על אמנת פאביה, ולפיה הם קיבלו את רוזנות הפלטינט שעל הריין, ואילו לודוויג נשאר עם דוכסות בוואריה. בשנת 1338 חילקו רודולף ורופרכט את נחלתם ביניהם.
לאחר מותו של לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה תמך רודולף בגינטר משוורצבורג כאנטי-מלך לקרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אולם זמן קצר לאחר מכן התחתנה בתו של רודולף עם קרל הרביעי.
בשנת 1352 התעוור רודולף, ומשום כך תפס אחיו רופרכט הראשון גם את השליטה בנחלותיו, וב-4 באוקטובר 1353 מת רודולף בנוישטאדט אן דר ויינשטראסה.
משפחתו

בשנת 1328 התחתן רודולף עם אנה מקרינתיה-טירול, בתם של אוטו השלישי, דוכס קרינתיה ואופמיה מלגניצה, ממנה נולדה לו בת אחת:
אנה מבוואריה (1329–1353), התחתנה עם קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה
בשנת 1348 התחתן רודולף עם מרגרטה מסיציליה, בתם של פדריקו השלישי, מלך סיציליה ואלינור מאנז'ו, אך לא היו לו ילדים ממנה.
קרוליין נורטון

| --- | --- |

 לידה:  22 במרץ 1808 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  15 ביוני 1877 (בגיל 69) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 שם לידה:  Caroline Elizabeth Sarah Sheridan
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 בן או בת זוג:  George Chapple Norton (30 ביולי 1827–ערך בלתי־ידוע)  Sir William Stirling-Maxwell, 9th Baronet (מרץ 1877, 1 במרץ 1877–?) 
 צאצאים:  Fletcher Cavendish Charles Conyers Norton, Thomas Brinsley Norton, 4th Baron Grantley, William Norton 
 
קרוליין אליזבת שרה נורטון (באנגלית: Caroline Elizabeth Sarah Norton ‏; 22 במרץ 1808 - 15 ביוני 1877) הייתה אשת חברה, סופרת, משוררת, מחזאית ופעילה חברתית למען זכויות נשים. כשקרוליין נפרדה מבעלה המתעלל היא גילתה שאין לה שום זכות משפטית בלי בעלה, בעוד שהוא היה יכול מתוקף זכויותיו החוקיות למנוע ממנה גישה לבניהם ולרכושה. בעלה גם האשים אותה בניאוף עם ידידה הקרוב ויליאם לם, לורד מלבורן, שהיה אז ראש ממשלת בריטניה, ואחרי ניסיון סחיטה כושל גרר את לם לבית המשפט. הוא אמנם הפסיד במשפט, אך השערורייה שנוצרה כמעט הפילה את הממשלה, ופגעה בקרוליין. פעילותה של קרוליין הובילה לחקיקת חוק Custody of Infants Act 1839 – המקור לחזקת הגיל הרך, Matrimonial Causes Act 1857 וחוק Married Women's Property Act 1870.
נעורים ונישואים

קרוליין נולדה בלונדון לתומס שרידן ולקרוליין הנרייטה קאלאנדר. אביה היה שחקן, חייל ופקיד קולניאליסטי ואמה הייתה סופרת שפרסמה שלושה ספרים קצרים. הוריה השתייכו למשפחות בעלות קשרים ענפים אבל בעלות הכנסה מועטה, וכשתומס מת בשנת 1817 המשפחה נקלעה לקשיים כלכליים ונאלצה להיעזר בתמיכתם של חברים. עם יציאתן לחברה, קרוליין ואחיותיה זכו להצלחה חברתית וכונו בשל יופיין וכישוריהן שלושת הגראציות. שתי אחיותיה זכו לנישואים מוצלחים מבחינה חברתית ואישית, למרות מצבה הכלכלי של המשפחה. קרוליין קיבלה רק הצעת נישואים אחת, לה נעתרה בגיל תשע-עשרה, למרות חששות וספקות, בשל החשש להיות לנטל על משפחתה. ב-30 ביולי 1827, היא נישאה לג'ורג' צ'אפל נורטון עורך דין, נציג פרלמנט ובן אצולה, שהתגלה כבעל קנאי ורכושני הנתון להתקפים של אלימות בהיותו שיכור. אי הצלחתו של נורטון במקצוע בו בחר תרמה גם היא לחיכוכים בין בני הזוג והביאה למריבות על כסף.
החל משנות נישואיה הראשונות קרוליין השתמשה ביופייה, בשנינותה ובקשריה הפוליטיים כדי לבסס את עצמה כמארחת וכאושיה חברתית, וזכתה לאויבים ומעריצים כאחד. ביו ידידיה היו אדוארד בולוור-ליטון, בנג'מין דיזראלי, מרי שלי ולאופולד הראשון מלך הבלגים. למרות גאוותו וקנאתו, נורטון עודד את אשתו להשתמש בקשריה כדי לקדם את הקריירה שלו, ובשנת 1831, בזכות השפעתה, הוא מונה לשופט שלום במשטרת לונדון. באותה תקופה קרוליין החלה לעסוק בכתיבה, הן כמקור נוסף לפרנסה והן כמוצא לרגשותיה.
בשנת 1836 אחרי ויכוח נוסף בין קרוליין לבעלה, קרוליין הלכה לבקר את אחותה. במהלך הביקור אחד המשרתים הגיע ואמר לקרוליין שילדיה וחפציהם נלקחו באופן בלתי מתוכנן מהבית. קרוליין עברה להתגורר עם אחיה, ובעלה הכריז על הפירוד ביניהם באופן פומבי ומשפיל.