stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סטפאן באטורי
יחסו ליהודים

שנות מלכותו נחשבות לתקופה טובה בחיי הקהילה היהודית בפולין. בהגיעו לשלטון אישר באטורי מחדש את הזכויות שהוענקו להם בצ'ארטרים של קודמיו. בזמנו התחזקה ההנהגה המרכזית של יהודי פולין וליטא -ועד ארבע ארצות, שהתכנסה במליאתה בלובלין בשנת 1579 ובחרה במועצה ובראשה פרנס - marszalek generalnosci, רב כולל, ונאמן (wiernik).
הוועד נהנה מאוטונומיה בניהול חיי היהודים. הוא נדרש על ידי המלך לגבות גם את מסי הגולגולת שהוטלו על היהודים החל משנת 1549. היהודים השתתפו במאמץ המלחמתי של הממלכה לא רק על ידי מיסים, אלא גם על ידי השתתפות בהגנת הערים. ידוע המקרה של מנדל איזקוביץ' מקזימיר שתרם את הידע שלו בבניית גשרים ובביצוע עבודות אחרות בעלות חשיבות צבאית.
דמות אחרת מקרב מנהיגי היהודים שייצג אותם בפני המלך ולפי מקורות יהודים זכה להערכתו היה הרב שאול בן יהודה קצנלבוגן, איש פדובה שהקים ישיבה חשובה בבריסק.
המלך הוציא בשנת 1576 שני צווים להגנת היהודים מפני עלילות דם שנפוצו בקרב האוכלוסייה הפולנית והליטאית על ידי גורמים עוינים שפעלו בשם האמונה הנוצרית. המלך דרש להטיל על המסיתים עונש מוות. בזמנו של סטפאן באטורי קהילות יהודיות רבות קיבלו זכויות למסחר ולחכירה וההתיישבות היהודית התרחבה במזרח המדינה.
מצד שתי הערים שביקשו להמשיך לשמור עצמן מנוכחות של יהודים על ידי הזכויות שנקראו privilegia de non tolerandis judeis, קיבלו אישור לכך, כולל ורשה בה אף הורחב התחום האסור להתיישבות יהודים.
בשנת 1580 בהתאם לצו המלך, אסר ועד ארבע הארצות חכירה של נכסים מלכותיים - כמו מכרות מלח, מיסים, בניינים, בכל שטחי פולין גדול, פולין קטן ומזוביה. לעומת זאת לא חלו איסורים כאלה ברוסיה (רוטניה) האדומה, פודוליה, ווהלין, מערב אוקראינה וליטא.
הנצחה

תחת השלטון הפולני, בין השנים 1919–1940, אוניברסיטת וילנה נקראה אוניברסיטת סטפאן באטורי
במאי 1988 הוקמה קרן ע"ש סטפאן באטורי - שהוא שם הקרן סורוס בפולין, הפועלת למען חיזוק הדמוקרטיה הפולנית
רחוב ראשי בעיר הורדנה נקרא על שמו
רחוב בבודפשט נקרא על שמו
אוניית העולים "סטפאן באטורי" הגיעה לאלכסנדריה ביוני 1944 והיהודים שבה המשיכו לארץ ישראל.
לקריאה נוספת

A.Decei - Istoria Imperiului Otoman, Editura Ştiinţifică şi Enciclopedică, Bucuresti 1978
1898-1905 Henrik Marczali - Nagy Képes Világtörténet (בהונגרית)
George Gush Renaissance Armies:Poland
Henrik Birnbaum, Thomas Eekman, Hugh McLean
V.Leashiuk Stephan Bathory and the Jesuits in Grodno,First Attempt to Found a Collegium in Medieval and Early Modern for Central and Eastern Europei, Alexandru Ioan Cuza University Iaşi, 2010
, Ileana Căzan, Eugen Denize Marile puteri şi spaţiul românesc în secolele XV-XVI ,Universitatea Bucureşti 2002
California Slavic studies vol 14 University of California Press, Oxford England, 1992 p.141-142
Gabor Bárta Rege, voievod, principe, în Transilvania văzută în publicistica istorică maghiară - Momente din istoria Transilvaniei în revista Historia, 1999 Miercurea Ciuc (ברומנית)
Gheorghe Pungă Istoria medievală a românilor, vol.2, Universitatea Al.I.Cuza, Iaşi (ברומנית)
Paul Pierling La Russie et le Saint Siege Tome 4 Elibron Classics series, 2005 Adamant Media Corporation facsimile of the edition of 1891, Plon, Paris
1000-1990, Kenyeres Ágnes (ed) - Magyar Életrajzi Lexikon on line (בהונגרית)
Bela Szabo Miklos Zrinyi National Defence University, Budapest Stephen Bathory and his Hungarian soldiers in the Livonian War (1558-1582)'' AARMS,vol.7,Nr.2,(2008), 235-240
Béla Szabó Báthory István Erdélyi fejedelem es lengyel király magyar katonai
Encyclopédie des gens du monde: répertoire universel des sciences, des lettres et des arts, Librairie de Treutel et Würtz, Paris 1834 vol.3,
Kings of Polish, Warsaw 1991
, 1935 Janusz Pajewski - Turcja wobec elekcij Batorego *Magyar Tudományos Akadémia,Polska Akademia
(טורקיה ובחירתו של באטורי)
Umiejętności - Étienne Báthory roi de Pologne, prince de Transylvanie, Université des Jagellons, 1935
2010 Jerzy Besala - Stefan Bathory ,Zysk i S-ka, Poznań
Anita J Prażmowska - A History of Poland, sec.edition, Palgrave Macmillan, 2011
מבצע אור ירוק

תרשים מבצע אור ירוק
מבצע אור ירוק היה מבצע מתוכנן של צה"ל להנחתת אוגדת שריון בגדה המערבית של מפרץ סואץ. התוכנית כללה איגוף ימי על ידי הנחתת כוחות משוריינים בהיקף של אוגדה בחוף המערבי של מפרץ סואץ באמצעות נחתות חיל הים הישראלי. לשם כך יזם חיל הים את כוח הנחיתה ובוצעו תרגולים רבים. מטרת המבצע הייתה אחת מהשתיים: לחדור לעומק מצרים דרך ואדי ספגה, לאגוף את הצבא המצרי הפרוס לאורך תעלת סואץ ולתקוף אותו מעורפו ("אור ירוק" גדול) או לכבוש את הגדה המערבית של מפרץ סואץ ולתפוס את שדות הנפט מורגן ובלעים בצפון המפרץ ("אור ירוק" קטן) כדי שישמשו נושא למשא ומתן.
המבצע המתוכנן, שצה"ל תירגל אותו ובזמן מלחמת יום הכיפורים אף החל במימושו, לא יצא אל הפועל.
תוכנית המבצע

מבצע רביב, שנערך ב-8 בספטמבר 1969 במסגרת מלחמת ההתשה, היה מבצע נחיתה קטן היקף: השתתפו בו רק שלוש נחתות טנקים (נט"קים), שהובילו כוחות משוריינים בסבב אחד בלבד מראס סודר לראס אבו דרג'. למרות היקפו המצומצם של המבצע הופקו מפשיטת השריון המונחתת הזו לא מעט לקחים, ואלה יושמו בתוכניות הפעולה הבאות. בשנים שקדמו למלחמת יום הכיפורים גובשו במטכ"ל צה"ל תוכניות להנחתת כוחות משוריינים בהיקף של אוגדה בחוף המערבי של מפרץ סואץ.
הנחיתה הייתה המשימה העיקרית שתוכננה לחיל הים לעת מלחמה בגזרת ים סוף. חיל הים ערך בים סוף כוח תובלה והנחתה למטרת איגוף ימי, שכלל שבע נחתות בגדלים שונים וצה"ל תירגל בהן הנחתה של כוחות משוריינים. תוכניות הנחיתה כונו מבצע "אור אדום" ו"מבצע אור ירוק". מגמת המבצע הייתה להגיע לעורפם של המערכים העיקריים המצריים ובכך להוציאם מאיזון.
בשנים 1972–1973 תוכנן לראשונה מבצע נחיתה בהיקף של אוגדה, מבצע "אור ירוק" (שבשלבי התכנון הראשונים נקרא מבצע "אור אדום"). התכנונים כללו את הגיבוש העקרוני והמעשי של תורת הנחיתה, את שיטת הפעולה, את הרכבי הכוח, את עקרונות שיתוף הפעולה בין הכוחות, את חלוקת הפיקוד ואת השליטה במבצע. בתוכנית המבצע פורטו: הארגון וההפעלה של חוף ההעמסה (החוף שבו מתכנסים ומועמסים כלי הרק"ם על הנט"קים), אופן ההובלה של הגייסות ושל הרק"ם בים, נתיבי התנועה ודרך אבטחתם של הגייסות ושל הרק"ם בים, שיטת התפיסה והאבטחה של ראש החוף. בתוכנית פורטו גם הפעולות שנדרשו להכנת שטח הנחיתה ולהיערכות הנחתות לנחיתה, סדר הנחיתה ואופן הוצאת הגייסות והרק"ם מהספינות אל החוף. בגלל המספר המוגבל של כלי הנחיתה וההיקף הגדול של הכוח המונחת צריך היה לציין במדויק את נתיבי התנועה ואת מספר הסבבים בין השטח הישראלי (חוף ההעמסה) לבין נקודת הנחיתה בשטח מצרים ולוודא שהתנועה אל היעד תהיה חשאית (שכן אפשר היה לסכל ללא קושי רב את הנחיתה בכל נקודה על מסלול התנועה לאתר ההנחתה, ובמיוחד בנקודת ההחפה). תוכנית המבצע גם כללה את אופן הסיוע (האווירי והימי) המוקצה לאבטחה ולבידוד אזור הפעולה וכן את פעולות ההונאה וההטעיה ואת הפעולות לשמירה על ביטחון המידע. בנוסף פותחה ותורגלה נחיתת נט"קים על ריפי אלמוגים כדי להתחמק מטילי ים-ים ועל מנת להכין נקודות נחיתה אלטרנטיביות למבצע אור ירוק. שיטה זו הוצגה לסגל המטכ"ל חודשיים לפני המלחמה.
תוכנית המבצע > תרגול המבצע

ב-21–24 בנובמבר 1972 ערך צה"ל את תרגיל "הרף עין", שבו תורגלה במפרץ סואץ הנחתה של חטיבת צנחנים.
ב-2 באוגוסט 1973, חודשיים לפני מלחמת יום הכיפורים, נערך תרגיל "מדקדק" בפני המטכ"ל, במהלכו נחת כוח של טנקי טירן על ריף אלמוגים באזור שארם א-שייח' בחוף רס א-טנטור בדרום מפרץ אילת. בתרגיל הזה יושמו הלקחים והמסקנות שהופקו מהתנסויות העבר, ולאחריו גובשה תוכנית פעולה מבצעית מפורטת ומקפת - מבצע "אור ירוק". זו אושרה במפקדת חיל הים, תורגלה בכל הרמות והכוחות בנפרד ובמקובץ והוצגה למטכ"ל. המטכ"ל הביע את שביעות רצונו מהתרגיל ומתוכניות המבצע.
העלאת טנקים על סיפון הנחתת "בת שבע", סמוך לשארם, תרגיל מדקדק - אוגוסט 1973
העלאת טנקים על סיפון נחתת, סמוך לשארם, תרגיל מדקדק - אוגוסט 1973
העלאת טנקים על סיפון הנחתת "בת שבע", סמוך לשארם, תרגיל מדקדק - אוגוסט 1973
טנקים יורדים מנחתת, תרגיל מדקדק - אוגוסט 1973
במלחמת יום הכיפורים

במלחמת יום הכיפורים נעשו הכנות למימוש מבצע "אור ירוק", שהיווה חלופה לצליחת תעלת סואץ, ושלוש פעמים אף החלו כוחות להתארגן ליציאה, אך בסופו של דבר המבצע לא יצא אל הפועל.
מפקדת אוגדה 440, בפיקודו של אלוף מנחם מרון, ירדה לסיני מיד עם פרוץ המלחמה, בלי שיהיו לה כוחות משלה. משימתה הייתה הקמת מערך עומק להגנת סיני כדי לקדם אפשרות שהמצרים יפרצו את מערכי החזית. עם זאת משימתה העיקרית הייתה הנחתת כוחות בחוף המערבי של מפרץ סואץ, שנועדו לאגוף את המערכים העיקריים של המצרים ולהגיע לעורפם, ובכך להוציא מאיזון ואף למוטט את מהלך המתקפה המצרי.
במפרץ שארם א-שייח' התארגן כוח נחיתה שכלל גדוד צנחנים בפיקוד עמוס ירון ושני גדודי טנקים. כלי השיט להעברת הכוחות היו משייטת הנחתות: אח"י בת שבע, אח"י אופיר ואח"י שבא מסדרת שיקמה ושלוש הנחתות מסדרת 36 מטר. למפקד הכוח הימי מונה מפקד זירת ים סוף, אל"ם זאב אלמוג. חטיבת הצנחנים 35 הועברה בהטסה לחופי מפרץ סואץ: ראס סודר, אבו זנימה ואבו רודס. לכוח הנחיתה צורפוו חטיבת טנקים 274 בפיקוד אל"ם יואל גונן, של טנקי השלל ה"טירנים", שנראה היה כי לפעילותם בעורף המצרי יהיה ערך מוסף גבוה, ויחידה 88 - דב לבן (יחידת סיור ופשיטה אמפיבית) בפיקוד רס"ן יוסף יודוביץ'.
שייטת הנחתות של חיל הים, אשר רוכזה במרחב שלמה, הייתה מסוגלת לשנע בהשטה אחת 69 טנקי טירן (כשני גדודים) וגדוד נגמ"שים כמעט מלא. לכלים של יחידה 88 תוכננו משימות פשיטה אמפיביות במפרץ סואץ וכן בגזרת התעלה ואגמיה. במבצעי הנחיתה הגדולים שתוכננו במסגרת של אוגדה ייעודית למטרה זו, היה תפקידה של יחידה 88 להשתלט, בשיתוף עם צוותי שייטת 13, על ראש החוף ומערכי האויב הקדמיים. בשלב השני תוכננה נחיתת טנקי הטירן, אשר בשילוב עם כוחות חי"ר נועדו להמשיך בפריצה ובמשימות העומק. ספינות הקומאר המצריות שעלולות היו להפריע לתנועת הכוחות היוו יעד לתקיפה מוקדמת (במבצעי מגבית). הכוחות הועמסו לכלי השיט לקראת יציאה. הנחתות היו אמורות לנחות בראש החוף באזור ערדקה. לאחר המתנה של יומיים בוטל המבצע מחשש להסתבכות והצורך בכוחות לזירות הלחימה העיקריות.
ב-15 באוקטובר 1973, בעקבות תקיפת מעגן ראס-ע'ריב, הושג במפרץ סואץ חופש פעולה שאיפשר את ביצוע מבצע "אור ירוק". ב-14 באוקטובר, עם יציאת כוח ה"דבורים" לתקיפת מעגן ראס-ע'ריב, החל נוהל קרב, בהשתתפות האלוף מרון ואל"ם אלמוג, לתחילת מבצע "אור ירוק", אך כעבור שעות אחדות הגיעה הוראה לביטול המבצע.
מפקדת אוגדה 440, שהייתה מיועדת מלכתחילה להוביל את מבצע "אור ירוק", קיבלה, לאחר ביטול המבצע, אחריות על הגזרה הדרומית בסיני, מול הארמייה השלישית.
ההכנות למבצע "אור ירוק" נמשכו בזירת ים סוף ובמפקדת פיקוד מרש"ל. בלילה של 21–22 ערך כוח של שייטת 13 את מבצע מגבית 16, שנועד להסיר איום של ספינות טילים מצריות על מבצע "אור ירוק". במהלך התיאום מול ארצות הברית הוערך משך הפעולה של מבצע "אור ירוק קטן" ב-24 שעות ועיתויו לקראת סוף המלחמה. ב-21 באוקטובר ניתנה הוראה להיערך לביצוע המבצע, וב-22 באוקטובר הועמסו כוחות שריון על נחתות, אך למחרת בצהריים ניתנה הוראה לפרוק אותם. עקב לחץ חזק של הסובייטים בעת המשא ומתן הודיעו האמריקאים שלא ניתן יהיה לקבל 24 שעות לביצוע ויש להכריז על הפסקת אש.
לדעת האלוף ישראל טל, הוגה רעיון הנחיתה, ואלוף זאב אלמוג, תוכנית המבצע בוטלה מחוסר הבנה ומהעדר תעוזה אסטרטגית. סיבה נוספת לביטול המבצע היה מחסור בכוחות שהוטלו למערכת הצליחה באזור דוור־סואר, במבצע אבירי לב. כמו כן הועלתה סברה שהמבצע בוטל כי ב-21 באוקטובר נפל בשבי סייר אוויר שהיה שותף סוד, ופיקוד דרום חשש שהתוכניות נודעו למצרים.[דרוש מקור]
כוחות

אוגדה 440
גדוד 890 – ת”פ חטיבה 35
חטיבה 274 בפיקוד אל"ם יואל גונן
יחידה 88 - דב לבן בפיקוד רס"ן יוסף יודוביץ'
אח"י בת שבע
2 נחתות מדגם שקמה: אח"י אופיר (פ-61), אח"י תרשיש (פ-62) שהיו ערוכות בבסיס מפרץ שלמה
3 נחתות 36 מטר: אח"י עציון גבר (51), אח"י קיסריה (53), אח"י שקמונה (55)
כוחות משייטת 13
פלוגה ה׳ מסיירת שקד
ראו גם

מבצע אבירי לב
לקריאה נוספת

זאב אלמוג, מפקד שייטת 13 - הפלגות חיי - אוטוביוגרפיה, כנרת, זמורה ביתן, 2014, עמ' 770–915
מבצע "אור-ירוק" - שלבי נוהל הקרב ודיוני מטה - תיק ארכיון צה"ל - מספר משלוח : 1041/1984/540
הערות שוליים

↑  זאב אלמוג, מפקד שייטת 13 - הפלגות חיי, כנרת, זמורה ביתן, 2014, עמ' 785–795
↑  זאב אלמוג, מפקד שייטת 13 - הפלגות חיי, כנרת, זמורה ביתן, 2014, עמ' 786–787
↑  מייק אלדר שייטת 11 - הקרב על הצל"ש, תל אביב: ספרית מעריב 1996, עמודים 79–96
↑  איתן הבר, זאב שיף ודני אשר, המלחמה, הוצאת ידיעות אחרונות  עמ' 39
↑  זאב אלמוג, מפקד שייטת 13 - הפלגות חיי, כנרת, זמורה ביתן, 2014, עמ' 861–862
↑  זאב אלמוג, מפקד שייטת 13 - הפלגות חיי, כנרת, זמורה ביתן, 2014, עמ' 887–888
↑  איתן הבר זאב שיף ודני אשר, המלחמה מלחמת יום הכיפורים, 1973, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, דביר, ידיעות אחרונות, ספרי חמד, 2013 עמ' 39
↑  זאב אלמוג, הכוח הימי של ישראל - נדבך חיוני להכרעה בשדה הקרב המערכתי, צבא ואסטרטגיה, מאי 2011
אח"י בת שבע בתרגיל מדקדק מנחיתה רכב קרבי משורין במפרץ אילת, מימין נחתת 36 מטר, מאחוריה נחתת דגם 'שקמה' 22 באוגוסט 1973.
מבצע ברדס 54–55

מבצע ברדס 54–55 הוא מבצע של צה"ל שנערך ב-20–21 בפברואר 1973, ובמסגרתו פשטו כוחות צנחנים והקומנדו הימי, על יעדי מחבלים כ־180 ק"מ בעומק לבנון, מצפון לטריפולי.
רקע

ביום ו', 16 בפברואר 1973, בשעה 14:30, פקד הרמטכ"ל, דוד אלעזר, על הקחצ"ר, תא"ל מנו שקד, לבצע פשיטה על יעדי מחבלים במחנה הפליטים נהר אל-בארד, שכונה "ברדס 54" ובתכנון המבצעי כונה יעד "גאולה", ובמחנה הפליטים אל בדוי, שכונה "ברדס 55" ובתכנון המבצעי כונה יעד "אהובה". זאת בהתאם למדיניות חדשה שחלה מספטמבר 1972, אשר כונתה "אופנסיבה זוטא", על פיה צה"ל פועל שלא בתגובה ישירה לפעילות חבלנית מסוימת, אלא כבמצב מלחמה. מטרות הפשיטה היו להרוג במחבלים במקום, לפוצץ את מבני המפקדות והאימונים ולהשיג מידע מודיעיני. נקבע כי הכוח יגיע ליעדיו בנחיתה מן הים. המבצע הוטל על כוחות מחטיבת הצנחנים ומשייטת 13. הפיקוד הכולל על המבצע היה בידי תא"ל שקד. מפקד הכח הימי היה מש"ט 3 אל"ם שבתאי לוי.
על הכוח שעליו הוטל לפשוט על יעדי "גאולה" פיקד סגן מפקד חטיבת הצנחנים, סא"ל עמוס ירון. תחת פיקודו היו: כ-25 לוחמים מגדוד 890 של הצנחנים אותו הוביל המג"ד, סא"ל איציק מרדכי, כ-20 לוחמים מגדוד 450, גדוד קורס מפקדי כיתות של הצנחנים, אותו הוביל מפקד הגדוד, רס"ן דורון רובין, כוח ובו 6 לוחמים מן הקומנדו הימי בפיקוד רס"ן גדי שפי, סגן מפקד השייטת. משימת הכוח הייתה השמדת המשרד הראשי של הפת"ח, מחנה מחבלים ומפקדת הפת"ח, מחסן תחמושת, בסיס אימונים ובית סוהר.
על הכוח שעליו הוטל לפשוט על יעדי "אהובה" פיקד מפקד חטיבת הצנחנים, אל"ם עוזי יאירי, שבאותה עת פיקד על אימון החורף של חטיבת הצנחנים. אף על פי כן לא הפסיק יאירי את אימון החטיבה, כי אם בחר נבחרת מן היחידות בחטיבה והוביל אותה במבצע. תחת פיקודו היו: כ-25 לוחמים מגדוד 202 של הצנחנים אותו הוביל המג"ד, סא"ל שמואל (מולה) שחם, כוח מסיירת צנחנים, אותו הוביל מפקד הסיירת, סרן אבנר חרמוני, כ-25 לוחמים מגדוד הנח"ל המוצנח אותו הוביל המג"ד אמנון ליפקין-שחק וכן כוח ובו 6 לוחמים מן הקומנדו הימי. משימת הכוח הייתה השמדת משרד החזית העממית לשחרור פלסטין, משרד ארגון "המאבק המזוין", מחנות אימונים ובסיס ימי של הפת"ח.
נוהל הקרב למבצע היה קצר וזאת בשל לוח הזמנים שנגזר ממועד הביצוע שנקבע.
מהלך המבצע

ב-20 בפברואר 1973, בשעה 11:45, לאחר תדריך הרמטכ"ל הפליגו הכוחות הלוחמים על גבי ספינות חיל הים, בפיקוד מפקד שייטת ספינות הטילים אל"ם שבתאי לוי, מבסיס חיפה של חיל הים. הספינות נשאו עליהם כ-60 סירות גומי, הפליגו לעבר חופי לבנון, כעשרה קילומטר צפונית לעיר טריפולי ועמדו בלב ים כשישה מיילים מן החוף.
הפיקוד הכללי על המבצע היה נתון בידי תא"ל שקד, אשר פיקד עליו, מעמדת פיקוד בספינה ששהתה בים. עם רדת החשיכה החלו הלוחמים בשלב ההחפה ושטו לחוף על גבי סירות גומי. כל כוח נחת בחוף אחר. הכוח שעליו הוטל לתקוף את יעדי "אהובה" נחת בחוף שכונה "לבן", ואילו הכוח שתקף מצפון ביעדי "גאולה" נחת בחוף שכונה "צהוב". כאשר היו הסירות במרחק של כשמונה מאות מטרים מן החוף קפצו למים מספר לוחמים מן הקומנדו הימי, אשר שימשו ככוח חלוץ עליו הוטלה מלאכת הסיור והאבטחה המקדימה את הנחיתה, ושחו לעבר החוף. בהגיעם סרקו הלוחמים את השטח ודיווחו ברשת הקשר כי הוא מתאים לנחיתה. שאר הכוחות הלוחמים נחתו בעקבותיהם. או אז התברר כי קיים פיגור בן עשרים דקות בלוח הזמנים של הפעולה. זאת משום שספינות חיל הים נדרשו בשעה שהפליגו לעבר לבנון להקיף סירות דיג בנתיב כדי לא להתגלות. בשעה 22:05 הושלמה התארגנות הכוח הנוחת על החוף והחלה התנועה לעבר היעדים שהיו מרוחקים כשישה ק"מ מן החוף. 

כבר בתחילת הדרך התגלה כי חציית הכביש הראשי תהווה בעיה שכן משני צדיו מדרון תלול. הלוחמים נאלצו לעבור אותו בקבוצות ובמהירות. בכל פעם שעברו רכבים היו הלוחמים קופאים במקומם ונצמדים למדרון. מה גם שנחיתת הכוח ליעדי "גאולה" התעכבה במשך כשעה. בשל כך נגרם פיגור נוסף בלוח הזמנים. אף כי על פי לוח הזמנים תוכנן לתקוף מוקדם יותר, ואף על פי שהירח כבר עלה, הוחלט לדחות את שעת ה-"ש". סמוך לחצות החלה ההתקפה.

היעדים היו בקרבת הנמל הסורי טרטוס, לאבטחת הפעולה כנגד התערבות סורית הוקצה כוח נוסף של זוג ספינות טילים בפיקוד מפל"ג 32 סא"ל מיכאל ברקאי. כוח זה פעל בשליטת מפקדת חיל הים.
מהלך המבצע > יעד גאולה

הכוחות בפיקוד הסמח"ט, סא"ל עמוס ירון, עלו לחוף בנקודה הצפונית. בעלייה לחוף נוצר פיגור בן 55 דקות שהכריח את הכוחות להזדרז בדרכם אל היעד. במהלך התנועה אל היעד זיהו חלק מן הכוחות מחבלים חמושים והרגו אותם. השמדת יעד "גאולה 1", הבסיס הימי של הפת"ח, אשר למעשה כלל בונקרים שנחפרו מתחת למבנים ששימשו כחנויות לחלוקת מזון של סוכנות הסעד והתעסוקה של האו"ם, הוטלה על הכוח מגדוד 890, בפיקוד סא"ל מרדכי. על פי המידע המודיעני, סביב הבסיס הטמינו המחבלים מוקשים ועל גג אחד המבנים הוצבו מקלעים. הכוח הפושט הצליח להפתיע כליל את המחבלים שבבסיס. שני מחבלים נהרגו במכת האש הראשונה ומחבל שלישי נהרג בעת שהכוח הניח את הבונגלור. כוח בפיקוד אהרון מרגל הסתער על היעד. שישה עשר מחבלים נהרגו. כמו כן לכד הכוח מדריך קומנדו טורקי, אותו לקח בשבי המג"ד מרדכי שהלם בראשו עם קת הרובה שלו והימם אותו.
יעד "גאולה 2", היה מפקדת ארגון "המאבק המזוין", אשר שכנה במבנה בעל קומה אחת בקרבת חוף הים דרומית ליעד "גאולה 1", אך מעברו השני של הכביש. המבנה כלל חמישה חדרים שהמזרחי שבהם, שימש כבית כלא. תקיפת היעד הוטלה על לוחמי גדוד 450, גדוד קורס מפקדי כיתות של הצנחנים, אותו הוביל מפקד הגדוד, רס"ן דורון רובין. הכוח תקף את היעד באש מנשק קל והשליך רמוני יד לפתחי החדרים. כוח מן הקומנדו הימי שלקח חלק בלחימה על יעד "גאולה 2" זיהה חלון ממנו נורתה לעברו אש. מפקד הכוח, רס"ן אגוזי, פקד להשליך רימון אל החלון. הרימון שנזרק פגע בסורגים וחזר אל הכוח. אגוזי, הבין כי הרימון עומד להתפוצץ ולפגוע בלוחמיו, הרים את הרימון במטרה להשליכו הרחק מן הכוח, אולם הרימון התפוצץ בידו ופצע אותו פצעים קשים והוא איבד את ידו הימנית ואת עינו הימנית, על מעשהו זה הוענק לו עיטור העוז. ארבעה לוחמים נוספים מסביב נפצעו באורח קל. אף שנפצע הוסיף אגוזי לפקד על החוליה עד שטופל על ידי רופא. הכוח הטמין ביעד מטעני חבלה, נסוג ופוצץ את המבנה. בלחימה על יעד "גאולה 2" נהרגו שבעה מחבלים.
יעד "גאולה 3" היה משרד ארגון החזית העממית לשחרור פלסטין שמוקם במבנה חד קומתי. תקיפת היעד הוטלה על לוחמי שייטת 13 בפיקוד רס"ן גדי שפי. הכוח הרג שני מחבלים בדרכו אל היעד, השתלט על המבנה תוך כדי ירי ומילכד אותו באמצעות מטעני חבלה. או אז נסוג ופוצץ את המבנה.
מהלך המבצע > סיום המבצע

אף כי על פי התוכנית המקורית הכוח שתקף את יעדי "אהובה" אמור היה להתפנות מן היעד באמצעות מסוקים, ואילו הכוח שתקף את יעדי "גאולה" אמור היה להתפנות מן היעד באמצעות סירות, החליט מח"ט הצנחנים, יאירי, עקב הפצועים בשני הכוחות, כי שני הכוחות יחולצו במסוקים. תא"ל שקד אישר זאת ומפקדי הכוחות שבשטח מצאו שטחים מתאימים כדי להנחית בהם את המסוקים סמוך לנקודות הפינוי. הכוחות התפנו בארבעה מסוקים, שניים לכל כוח. אחד המסוקים דיווח כי נפתחה לעברו אש נק"ל בדרכו לנקודת הפינוי. במהלך החילוץ המוסק הופיע מחבל שככל הנראה טעה בלוחמים שבשטח וחשב כי הם מחבלים. הוא קרב אל הכוח שתקף את יעדי "גאולה", ואלו הרגו אותו. בשעה 03:22 לפנות בוקר היו הכוחות באוויר בדרכם לישראל. הצי הסורי לא יצא להתערב בנעשה ולא היה מפגש ימי. ספינות חיל הים שבו אף הן לנמל עד 09:15 בבוקר.
תוצאות המבצע

מבצע "ברדס 54–55" הסתיים בהצלחה. כ-45 מחבלים נהרגו וכ-60 נפצעו, כן נתפס שבוי אחד מקרב המחבלים. לכוח המבצע היו 9 פצועים ובהם מפקד סיירת צנחנים, סרן חרמוני ואילן אגוזי, המבצע היה ביצוע משולב ראשון של כוחות ים אוויר ויבשה בהיקף רחב ובעומק האויב. מטרת המבצע הייתה להמחיש לארגוני המחבלים כי כוחות צה"ל מסוגלים לתקוף ולהשמיד את בסיסיהם באשר הם נמצאים, וכן להכריח את המחבלים להתמקד בשיקום הנזקים ובהתגוננות במקום בביצוע פעולות טרור. מבצע זה לא זכה לתהודה תקשורתית רחבה משום שיום למחרת יירט והפיל חיל האוויר את טיסה 114 של ליביאן איירליינס מעל חצי האי סיני.
לקריאה נוספת

אילן כפיר, "האנציקלופדיה לצבא וביטחון – 'צה"ל בחילו'", הוצאת רביבים (מהדורת מעריב), 1982, כרך רביעי – "צנחנים", עמ' 140.
יוסף ארגמן, זה היה סודי ביותר, משרד הביטחון, אפריל 1998, עמודים 343–356.
חיים נדל, המעז מנצח, מודן הוצאה לאור- צה"ל הוצאת מערכות 2015, עמודים 214 - 225.
הערות שוליים

↑  יוסף ארגמן, זה היה סודי ביותר, משרד הביטחון, אפריל 1998, עמוד 344, "אמר הרמטכ"ל דוד (דדו) אלעזר, ללוחמים ערב ההפלגה לטריפולי: '... זוהי פעולה חשובה מאוד... זו פעולה ראשונה שאנחנו עושים אותה לגמרי יזום, מבלי שקודם יהרגו יהודים... אלא פשוט, כמו שצריך לנהל מלחמה. יש אויב, הוא אומר שיש מלחמה, שיאכל את זה'!".
↑  יוסף ארגמן, זה היה סודי ביותר, משרד הביטחון, אפריל 1998, עמוד 349, "יאירי, שאלוף דורון רובין מכנה אותו בגעגועים 'מקצוען אמיתי', היה צעיר משקד בשש שנים.".
↑  אבנר חרמוני – 1972–1973, לקוח מן האתר הרשמי של סיירת צנחנים.
↑  יוסף ארגמן, זה היה סודי ביותר, משרד הביטחון, אפריל 1998, עמוד 344.
1 2  רס"ן אילן אגוזי, באתר הגבורה, מתוך אתר הגבורה.
↑  יוסף ארגמן, זה היה סודי ביותר, משרד הביטחון, אפריל 1998, עמוד 351.
↑  שוקי שדה, כיצד הפך אורי שטרית, לשעבר מהנדס העיר ירושלים, מאיש מקצוע מוערך לאחד מחשודי פרשת הולילנד?, באתר TheMarker‏, 22 באפריל 2010
↑  אילן כפיר, "האנציקלופדיה לצבא וביטחון – 'צה"ל בחילו'", הוצאת רביבים (מהדורת מעריב), 1982, כרך רביעי – "צנחנים", עמוד 140, מתוך עדותו של דורון אלמוג – "התגנבנו ליעד בשקט. במרחק מטרים ספורים מן המבנים בהם התגוררו המחבלים פתחנו באש. התחלנו לעבור חדר חדר ולטהר את השטח. בחדר השלישי הופיע מולי בריצה מחבל חמוש ברובה סער 'קלצ'ניקוב'. הייתה עשירית שנייה של מבוכה ויריתי בו צרור. הוא נפל במקום. לקחתי לו את הנשק והמשכתי בהסתערות".
↑  רונן ברגמן, סופר צללים, ידיעות אחרונות מוסף "7 ימים", ‏ 20 בדצמבר 2013, עמודים 38–46, כפי שהועלה באתר פרש.
↑  אילן כפיר, "האנציקלופדיה לצבא וביטחון – 'צה"ל בחילו'", הוצאת רביבים (מהדורת מעריב), 1982, כרך רביעי – "צנחנים", עמ' 140, מתוך עדותו של דורון אלמוג – "במסוק בדרך חזרה נתתי לעוזי יאירי את ה'קלצ'ניקוב' של המחבל. שלוש שנים אחרי כן כאשר עוזי יאירי נפל בקרב במלון 'סבוי' שמעתי את מוטה גור מספר בדברי ההספד שלו, כי עוזי נהרג כשבידו רובה סער 'קלצ'ניקוב' אותו קיבל כמזכרת מאחד הלוחמים במבצע טריפולי".
↑  יוסי יהושוע וראובן וייס, "הגדוד של המדינה", ידיעות אחרונות מוסף 7 ימים, ‏ 07 באוקטובר 2011, יצחק מרדכי: "בפשיטה על בסיס קומנדו ימי בטריפולי הרגנו עשרים ושלושה מחבלים והבאנו כשבוי את מאמן הקומנדו הטורקי שלהם".
↑  אילן כפיר, "האנציקלופדיה לצבא וביטחון – 'צה"ל בחילו'", הוצאת רביבים (מהדורת מעריב), 1982, כרך רביעי – "צנחנים", עמ' 140.
↑  יוסף ארגמן, זה היה סודי ביותר, משרד הביטחון, אפריל 1998, עמוד 353.
↑  יוסף ארגמן, זה היה סודי ביותר, משרד הביטחון, אפריל 1998, עמוד 354, דורון רובין – "אני זוכר שבאותה תקופה היו לנו לבנות של יכולות מקצועיות בכל תחומי הלחימה: לא משנה איפה נחתת – יכולת להגיע ליעד במדויק ולבצע לחימה מקצועית. הנועזות הייתה בעצם ההחלטה לבצע פעולה במרחק כזה. נכון, שכאשר אמרו לי שצריך לפשוט על מחנה אל־באדווי, זה נראה לי מעבר לאופק, אבל בסופו של דבר, הפונקציה היחידה לגבי, הייתה – זמן שיט. כל שאר הנושאים כמו: ניווט פרדסים, מעבר קירות בטון, הליכה שקטה עם מטען, לחימה בשטח בנוי – היו לחם חוק. במבצע הזה לא היה שום תחום מקצועי שלא הכרנו קודם. לכן כשאמרו לנו: חברים, יש לכם ארבעה ימים להתכונן, נשאר רק לעשות מודלים".
↑  אבי צור, הלוחם, ביטאון "הלוחם", ‏ אפריל 2013, כפי שהועלה באתר "פרש".
↑  מבצע "ברדס 54–55" – 20 בפברואר 1973, מתוך אתר העמותה להנחלת מורשת הצנחנים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011287288305171 
לוחמים וסירות גומי מובלים על סיפון ספינות סער לקראת מבצעי ברדס
מילה של אהבה

| --- | --- |
 כתיבה:  מיכאל גורביץ' 
 הצגת בכורה:  26 בינואר 2001
 שפה:  עברית 
 
מילה של אהבה הוא מחזה פרי עטו ובבימויו של מיקי גורביץ' שהוצג בתיאטרון החאן.
עלילה

המחזה נפתח במונולוג פרי עטו של המחזאי (אין המדובר במיקי גורביץ', המחזאי האמיתי, אלא בשחקן שמשחק את המחזאי), שכל מה שמתרחש בהצגה הזו כתוב מראש ולא יהיו פה הפתעות, הכול בשליטה, כולל המונולוג שהוא אומר כרגע. הוא אומר שתעלה בחורה יפה ותבקש מתנדב מהקהל, וכך אמנם קורה. לבמה עולים שלושה חיילים והבחורה שואלת אותם אם הם יהיו מוכנים למות בשבילה. שניים עונים שלא וזה שלא משיב נשאר. שני החיילים שירדו מהבמה חוזרים למקומם, בו מתיישב בחור בשם אחמד עם כרטיס שמצביע שזה המקום שלו. לאחר ויכוח הם זורקים אותו בכוח מהמקום. במהלך כל ההצגה אחמד מנסה לתפוס את מקומו, הוא עולה לבמה ומשלא מצליח בשום דרך הוא חוטף את הבחורה. החיילים פותחים במרדף אחר הערבי.
אודות המחזה

זהו מחזה על תיאטרון וגם מחזה פוליטי שהתיאטרון משמש בו כמשל, והיחס של החיילים היהודים לצופה הערבי, יכול להיות משל לסכסוך היהודי-ערבי. המחזה מסתיים במאבק בין אחמד לאחד החיילים, שכביכול נהרג, אבל לא ברור אם זה אכן כך, כי מדובר בתיאטרון. הצגת הבכורה נערכה ב-26 בינואר 2001.
היוצרים

מחזאי: מיכאל גורביץ'
במאי: מיכאל גורביץ'
עיצוב תפאורה: פרידה קלפהולץ-אברהמי ויהודית בלוך
עיצוב תלבושות: פרידה קלפהולץ-אברהמי ויהודית בלוך
עיצוב תאורה: רוני כהן
מלחין מוזיקה יוסף ברדנשווילי
הדרכה קולית: רחל הוכמן
השחקנים

שרון שטרק - הנערה / הנסיכה
לירון ברנס - החייל הגבוה
יוסי עיני - החייל הנמוך
יואב היימן - מיכאל
אריה צ'רנר - מנהל התיאטרון / המלך
ליליאן ברטו - המלבישה
אלי בן דוד/אורי הוכמן - אחמד
יהויכין פרידלנדר - הרוזן - ראש הממשלה
נעמי פרומוביץ' - נעמי
רותי בורנשטיין - המשרתת / אשת חצר
אבינעם מור-חיים - הרופא
בתפקיד אורח - עליזה רוזן
המחזה בדפוס

מיכאל גורביץ', מילה של אהבה : מחזה, הוצאת המכון למחזאות ישראלית.
הערות שוליים

↑  נילי ברקן, ‏תסריט חיינו - "מילה של אהבה" מאת מיכאל גורביץ' ובבימויו, בתיאטרון החאן. תפאורה ותלבושות: פרידה קלפהולץ-אברהמי עם יהודית בלוך; מוזיקה: יוסף ברנדשווילי; תאורה: רוני כהן, באתר גלובס, 21 באפריל 2002
↑  "מילה של אהבה" - תיאטרון החאן, באתר "הבמה"