קרב שילה
אחרי הקרב

למרות העובדה ששני הצבאות שלחמו בקרב היו מורכבים ברובם מחיילים וקצינים שהיו חסרי ניסיון קרבי, גילו שני הצדדים נחישות ועקשנות ולחמו היטב. עם זאת, חוסר הניסיון, בצד תנאי השטח הקשים ופגמים בפיקוד הטקטי על הקרב הביאו לכך שהקרב התנהל כאוסף של הסתערויות חזיתיות, ללא תיאום ביניהן, ולאבדות כבדות. ארמיית הטנסי של גרנט ספגה 1,513 הרוגים, 6,601 פצועים ו-2,433 שבויים ונעדרים. סך הכל הנפגעים - 10,944 איש - היוו כ-25% מכלל חיילי הארמייה. לארמיית אוהיו של ביואל היו 2,103 נפגעים מתוך 13,407 חיילים שלה שנטלו חלק בקרב, כ-15%. בצבא הדרום היו לארמיית המיסיסיפי 1,723 הרוגים, 8,012 פצועים ו-959 נעדרים ושבויים, בסך הכל 10,694 נפגעים מתוך 38,733 איש, קרוב ל-28%. גרנט, בזכרונותיו, טען שהנתונים לגבי אבדות צבא הדרום נמוכים ומוטעים, וכי חוליות הקבורה של צבא הצפון קברו בימים שלאחר הקרב כ-4,000 מחללי הדרום.
בימים שלאחר הקרב הושמץ גרנט בעיתוני הברית בשל ביצועיו במהלך הקרב ב-6 באפריל. כתבים, שרובם לא נכחו בקרב אלא היו רחוקים ממקום האירוע, הפיצו את הסיפור שגרנט היה שיכור, והאשימו אותו, שלא בצדק, ששכרותו הובילה לכך שחיילי הצפון לא היו מוכנים לקרב, ושרבים מהם נדקרו בידי חיילי הדרום בתוך אוהליהם בשל חוסר מוכנותם.
למרות הניצחון, נפגעה תדמיתו של גרנט בדעת הקהל של מדינות הצפון. קריאות לפיטוריו של גרנט הציפו את הבית הלבן. הנשיא, אברהם לינקולן, השיב לקריאות אלו באחד ממשפטיו המפורסמים על גרנט: "איני יכול לוותר על האיש הזה. הוא נלחם" (I can't spare this man; he fights). רבים העניקו את האשראי לניצחון לביואל, וראו בו את מי שהשתלט על המצב והוביל אותם לניצחון ב-7 באפריל. שרמן הצטייר כגיבור, שעמידתו ויציבותו תחת אש כבדה ומול כאוס כיפרו על המלנכוליה שלו ועל חוסר מוכנותו לפני הקרב. כיום נתפס תפקודו של גרנט באופן חיובי הרבה יותר, בשל כושר השיפוט הצלול שלו מול המצב הקשה, ויכולתו להבין את תמונת הקרב הגדולה, שהביאו בסופו של דבר לניצחון ביום השני של הקרב.
הקריירה של גרנט נפגעה זמנית לאחר הקרב. הנרי ו. האלק איחד וארגן מחדש את כוחות הצפון, והעביר את גרנט לתפקיד סגן המפקד - תפקיד חסר משמעות. בסוף חודש אפריל ובמהלך מאי התקדמו כוחות הצפון לאיטם, תחת פיקודו הישיר של האלק, וכבשו את קורינת', בעוד כוח אמפיבי שנע על נהר המיסיסיפי השמיד את צי ההגנה הימי של הקונפדרציה ולכד את ממפיס. האלק קודם לתפקיד המפקד העליון של כל צבא הצפון, ועם עזיבתו לוושינגטון הוחזר גרנט לפיקוד. גרנט דחף הלאה דרך המיסיסיפי והטיל מצור על ויקסבורג. לאחר כניעתה של העיר ונפילת פורט הדסון בקיץ 1863, השלימו צבאות הצפון את ביתור הקונפדרציה לשני חלקים. ברקסטון בראג, שקיבל את הפיקוד על הארמייה של המיסיסיפי, קודם לדרגת גנרל, אך נכשל בהתקפה על קנטקי, ונסוג לאחר הקרב על פריוויל.
קרב שילה היה ניצחון אסטרטגי חשוב של הצפון, שסיכל את ניסיון הדרום למנוע את המשך הפלישה של צבא האיחוד לשטח מדינות הקונפדרציה לאורך נהר המיסיסיפי, התקדמות שהביאה בסופו של דבר לפיצול הקונפדרציה לשניים. הקרב בן היומיים בשילה היה הקרב העקוב מדם ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית עד אז ומספר האבדות בקרב היה גדול מסך ההרוגים בכל מלחמותיה של ארצות הברית עד אז גם יחד. בשבע שנות מלחמת העצמאות של ארצות הברית נהרגו כ-4,435 איש; בקרב שילה נהרגו כ-3,500 איש תוך פחות מ-48 שעות. בין ההרוגים היו גם מפקד צבא הדרום, אלברט סידני ג'ונסטון, וגנרל ו.ה.ל. ואלאס מארמיית הטנסי. בשני הצדדים היה זעזוע עמוק משפיכות הדמים, אך איש לא חזה שעומדות לפניהם עוד שלוש שנים של מלחמה מעין זו ושמונה קרבות אף יותר עקובים מדם. גרנט עצמו הגיע למסקנה שתחזיתו לגבי קרב גדול אחד שיביא לסיום המלחמה לא תתממש; המלחמה עתידה להמשיך, תוך השקעה עצומה של משאבים ומחיר כבד של נפגעים, עד שהקונפדרציה תיכנע או עד שהפילוג ייעשה לעובדה מוגמרת. לקח אישי נוסף שלמד גרנט היה על הצורך הקריטי במוכנות - לקח ששירת אותו היטב בהמשך המלחמה.