stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כנען (דמות מקראית)
דמותו של כנען וקללתו

שלא כמו הדמויות האחרות המוזכרות בלוח העמים, כנען מוזכר עוד קודם לכן, בספר בראשית, פרק ט', פסוק י"ח, מיד לאחר שמתוארת יציאת נח ובניו מן התיבה. יש המפרשים זאת כסימן לכך שכנען, בניגוד לשאר נכדיו של נח, נולד עוד לפני שירדו בניו מן התיבה. אמנם בכתוב נאמר שהיוצאים מן התיבה היו נח ובניו בלבד.
בפרשת שכרות נח, כנען קולל על ידי נח, כעונש על מעשיו של חם אביו, שראה את ערוות נח, ונאמר עליו שיהיה "עבד עבדים" לאחיו. מהכתוב לא ברור למה קולל דווקא כנען ולא חם עצמו. יש אומרים שכיוון שחם עצמו התברך מפי האלוהים כשברך את נח ובניו בצאתם מהתיבה, לא רצה נח לקללו, וקילל את בנו. על פי המדרש, עיקר ביזויו של נח נעשה על ידי כנען, ולכן התקלל.
בתלמוד בבלי, מסכת ראש השנה, דף ג', עמוד א' נאמר שכנען הוא בעצם סיחון (וכן נקרא בעוד שם "ערד") שנזכר במקרא בתור מי שנלחם עם בני ישראל בלי שום סיבה.
על פי הרב אורי שרקי[דרוש מקור], ניתן לראות את שעבוד כנען בשני אירועים היסטוריים. על פי הפסוק "יפת אלוהים ליפת וישכון באהלי שם, ויהי כנען עבד למו(להם)" משמע שכנען יהיה עבד גם לשם וגם ליפת, כאשר עבדותו לשם התבטאה בכיבוש ארץ כנען בידי ישראל, ועבדותו ליפת התבטאה בכיבוש קרתגו על ידי הרומאים, אשר יושביה של קרתגו היו ממוצא צידוני (פיניקי), וצידון הוא בנו של כנען, ואשר כיבוש רומא את קרתגו הכריע שרומא תהיה הגורם החזק בעולם בסוף, ולא קרתגו.
כנען וארץ ישראל

חוקרים שונים מצביעים על שינוי תפיסה הדרגתי בזיקה של היהודים לארץ ישראל, שהשפיע על התייחסותה של המסורת היהודית לכנען. ספר בראשית מתאר כיצד בתחילה ניתנה הארץ לכנען, אולם תיאור זה מתפתח בספר היובלים, בו מתוארת הארץ כ"נחלת בני שם" והתיאור הכרונלוגי משתנה כך שכנען קיבל את הארץ רק לאחר שגזל את הנחלות באופן בלתי מוצדק משם.
הערות שוליים

↑  ספר'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'בראשית,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'פרק'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'ט','"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'פסוקים'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'כ'–כ"ז
↑  שני הפירושים מובאים בחזקוני על בראשית פרק ט' פסוק כ"ה.
↑  אשר מדברים בשפה הודו-אירופית, משפחת שפות הקשורה לבני יפת. וכן חז"ל מזהים את רומא עם "כיתים" בני יוון בן יפת. התרבות, המיתולוגיה והנרטיב הרומי הושפע ביסודו מהיוונים.
↑  "וכנען הוליד את צידון בכורו", "והכנעני יושב על הים"
↑  בראשית י יט, והפסוקים סביבו
↑  דר. יחיעם שורק, ‏נוכרים עליך ישראל/ד"ר יחיעם שורק, באתר "הידען", 6 בפברואר 2006
↑  ליאורה רביד, חלומות בספר היובלים ובמגילות מדבר יהודה, קטע ד'
| צאצאי נח לפי ספר בראשית |
| --- | --- | --- |
| שם ובניו | עילם • אשור • ארפכשד • לוד • ארם • עוץ • חול • גתר • מש • שלח |  |
| חם ובניו | כוש • מצרים • פוט • כנען • סבא • חוילה • סבתה • רעמה • סבתכא • נמרוד • לודים • ענמים • להבים • נפתוחים • פתרוסים • כסלוחים • יבוסי • אמורי • גרגשי • חיוי • ערקי • סיני • ארוודי • צמרי • חמתי |  |
| יפת ובניו | גומר • מגוג • תירס • יוון • תובל • משך • מדי • ריפת • אשכנז • תוגרמה • אלישה • תרשיש • כתים • דדנים |  |
מצודת כ"ח

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  תחנת משטרה 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1939
 תאריך פתיחה רשמי:  1939 
 אדריכל:  צ'ארלס טגארט 
 
 קואורדינטות:  33°06′53″N 35°33′22″E﻿ / ﻿33.11472222°N 35.55611111°E﻿ / 33.11472222; 35.55611111
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) מצודת כ"ח(למפת אצבע הגליל רגילה) מצודת כ"ח(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מצודת כ"ח(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מצודת כ"ח
 
מצודת כ"ח (שמה נֶהֱגֶה "מצודת כוח"; נקראת גם "מצודת ישע" ו"נבּי יושע", על שם חורבות הכפר הערבי הסמוך, נבי יושע) היא מצודת טגארט באזור הצפון כ-10 ק"מ דרומית לקריית שמונה קריית שמונה. המצודה נקראת על שם 28 הלוחמים שנהרגו בכיבושה במלחמת העצמאות.
המצודה משמשת כיום כבסיס מג"ב, ולצידה אנדרטה וקבר אחים בו קבורים 19 מחללי הקרבות במקום. בראשית 2014 נפתח בסמיכות למצודה מוזיאון הרעות, המנציח את הקרבות ואת החללים שנפלו במקום.
המצודה

בשנת 1937, במהלך המרד הערבי הגדול, הוחל בביצור גבול הארץ הצפוני, לצורך מניעת כניסת אנשי כנופיות ותגבורת מלבנון לארץ ישראל. במסגרת פעולות אלו נסלל כביש הצפון, נפרסה גדר הצפון בסמוך לכביש, הוקמו חמש מצודות טגארט לאורך הגדר והכביש, פרי תכנונו של המהנדס הבריטי המומחה ללוחמה בטרור, סיר צ'ארלס טגארט, ומספר עמדות פילבוקס בנקודות אסטרטגיות. חמש המצודות מצויות כיום באביבים, שומרה, יערה, מצפה מתת, ומצודת כ"ח שנקראה אז "נבי יושע", על שם הכפר הערבי הסמוך. על פי המסורת המוסלמית, קבר השייח' הנמצא עד היום במקום, הוא קברו של הנביא יושע, ויש המייחסים אותו ליהושע בן נון. גדר הצפון והמצודות נבנו בשיתוף פעולה בריטי עם היישוב היהודי בארץ, והמצודה בנבי יושע נבנתה על ידי סולל בונה. המצודה שכנה באזור ערבי, כ־3 ק"מ ממזרח לגבול הבינלאומי עם לבנון, וסביבה שכנו הכפרים הערביים נבי יושע, קדיס, מלכיה, ג'הליה ודישון, וכן המושב רמות נפתלי שהוקם ב-1945. המצודה בנבי יושע החליפה תחנת משטרה קודמת ששכנה במקום בצריף עץ.
המצודה ניצבת במיקום אסטרטגי בקצה המזרחי בקעת קדש, על שפת מתלול הרי נפתלי, בגובה של כ-300 מטרים מעל עמק החולה. העלייה התלולה מהעמק חייבה את סלילת חלקו המזרחי של כביש הצפון בנתיב קשה, שנמצא בשליטת המצודה. מצפון למצודה עובר נחל קדש, המתחתר בקניון תלול, המקשה מאוד על הגישה למצודה מצפון. מעט ממערב למצודה עברה דרך עפר שחיברה בין המצודה ללבנון. גדר הצפון נפרסה מעט מצפון למצודה. המצודה צופה אל כל עמק החולה, ועל כביש 90 שהוביל ליישובי הצפון היהודים המבודדים באצבע הגליל, כמו כפר גלעדי, תל חי ומטולה. המצודה חלשה מבחינה צבאית על חלקו המזרחי של כביש הצפון, על כביש 90, על מרחב הרי נפתלי ואגם החולה, ועל ציר הגישה ללבנון.
לאחר דעיכת המרד הערבי הגדול בשנת 1939 פחתה חשיבותה של המצודה. בשנת 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה גדר הצפון אף פורקה. כוחות בריטים, עם אנשי צרפת החופשית, ובסיוע של אנשי ההגנה, השתלטו על סוריה ולבנון, והתיל שבגדר נדרש למקומות אחרים. המצודות, ובהן מצודת נבי יושע, הפכו לתחנות משטרה, וניטרו הברחות וכניסת מעפילים מלבנון לארץ ישראל.
במסגרת החשש מפלישה לארץ מלבנון תחת שלטון וישי ב־1941, הוקמו ממזרח וממערב למצודה שתי שורות מחסומים נגד רכב משוריין, וכן נבנו ארבעה בונקרים ועמדת פילבוקס אחת. באזור שסביב המצודה נחפרו תעלות קשר ועמדות הגנה.
מבנה המצודה

המצודה נבנתה מבטון, ובראשה צריח מתומן, שבצדדיו חרכי ירי צרים הפונים לכיוונים שונים. בארבעת קירות המצודה הוצבו תיבות השלכה לרימונים, שנועדו להגן על המצודה מפני תוקפים בשטח המת של חרכי הירי, בסמוך לקירות המצודה. דגם זה של מצודה הפך לאחר מכן לדגם סטנדרטי במצודות טגארט בגודל דומה ברחבי הארץ.
במלחמת העצמאות

לאחר ההכרזה על תוכנית החלוקה החלה מתיחות ביטחונית באזור. שיירות יהודיות לרמות נפתלי ולמנרה הותקפו באזור המצודה, ומנגד נערכה פעולת תגמול כנגד תחבורה ערבית על ידי חוליית פלמ"ח בפיקודה של נתיבה בן יהודה. היישובים היהודיים הפכו לנצורים חלקית, והגישה אליהם נעשתה בעיקר באופן רגלי. במקביל, החל ריכוז כוחות ערביים באזור ממערב למצודה.
נעשו שלושה ניסיונות לכבוש את המצודה. בניסיון הראשון, בליל 15 באפריל 1948, מייד לאחר כניסת כוח ערבי למצודה, השתתפו פלוגה מן הגדוד השלישי של הפלמ"ח, וכוח מגדוד 11 (גדוד אלון) של חטיבת גולני, בפיקודו של ישראל ליאור. הכוח התוקף עלה לאזור המצודה בשעת חשיכה, באוטובוסים של אגד, בכביש הצפון הצר שעלה מעמק החולה למקום. בגלל הכביש הצר נתקע אחד האוטובוסים ונתגלה, ונפתחה אש לכיוונו. הכוח נסוג לאחר שאיבד ארבעה לוחמים וספג מספר פצועים.
כעבור חמישה ימים, ב-20 באפריל, ביצע הגדוד השלישי ניסיון נוסף. הכוח התוקף התחלק לשלוש קבוצות. כוח קטן ביצע התקפת הסחה מדרום למצודה, הכוח העיקרי תקף מצפון, והשלישי סייע ברתק. עקב מספר משגים בתכנון, והתנגדות עזה, לא הצליחה פריצת קיר המצודה, והכוח התוקף נסוג תוך אבדות כבדות, כאשר רובן של גופות הלוחמים שנפלו נותרו במקום. על הנסיגה חיפה המקלען יזהר ערמוני, עד שנהרג. על פעולתו זו, זכה ערמוני לאות גיבור ישראל. מפקד הרתק, פילון פרידמן, נותר ליד המצודה עם שניים מלוחמיו הפצועים. הוא העבירם לנקיק סלע, וכשאזלה תחמושתו ירה בפצועים ובעצמו, כדי שלא ייפלו חיים בידי הפורעים הערבים שהלכו והתקרבו אליהם. בהתקפה זו שכשלה נהרגו עשרים ושניים לוחמים (21 באותו היום, ועוד לוחם שמת מפצעיו ב-22 באפריל). גופות הלוחמים שנותרו במקום לאחר כישלון ניסיון הכיבוש השני נקברו בקבר אחים למרגלות המצודה.
הגדוד השלישי כבש את המצודה בניסיון השלישי, במסגרת מבצע יפתח. על פלוגה ג' פיקד ראובן נצר, וההשתלטות על המצודה הסתיימה ללא נפגעים. בליל 15 במאי 1948 התקרבו חבלנים אל המצודה, גילו כי הוקפה בגידור נוסף, והעריכו כי כוח האדם וחומרי הנפץ שברשותם לא יספיקו. בעקבות כך נדחתה ההתקפה ביום. ההתקפה התבצעה לבסוף בכוח רב בליל 16 במאי, אחרי שבמשך היום הופצצה המצודה מן האוויר. בבוקר 17 במאי הגיעו התוקפים אל המצודה, ומצאו אותה ריקה, לאחר שננטשה בידי מגיניה, שנסוגו ללבנון. אחרי שהתמקמו בבניין, פגע פגז תועה שנורה מלבנון באחד החדרים במקום, וגרם למותם של שני לוחמים נוספים.
בשלושת הניסיונות לכיבוש המצודה נהרגו עשרים ושמונה חיילים, ועל כן המצודה קרויה על שמם (28 – כ"ח בגימטריה). רובם קבורים בקבר אחים למרגלות המצודה. לאחד מהחללים, דוד צ'רקסקי, מיוחס שיר שכתב חיים חפר, "דודו". השיר נכתב להצגה "הוא הלך בשדות", כשצ'רקסקי עוד היה בחיים וללא כוונה לשייך אליו את השיר. בראיון ל"על הצפון" בטאון המועצה האזורית הגליל העליון, מצוטט חיים חפר: "כתבתי אותו ב-1946 למחזה 'הוא הלך בשדות' על בסיס דמותו של אורי גיבור הספר".
מיד לאחר נפילתו של צ'רקסקי, ולאור זהות השמות וחלק מהפרטים האישיים שבשיר, יוחס השיר לדמותו. המחבר שהכיר את צ'רקסקי, מסר למשפחה, לאחר נפילתו, עותק מהשיר כשהוא מוקדש לדמותו של דודו, כאמור, בדיעבד, שנה וחצי לאחר הכתיבה.
המצודה כיום והנצחת הקרב

מבנה המצודה משמש כיום כבסיס של משמר הגבול, וצורתו מהווה את סמל החַיִל. המצודה עצמה סגורה לביקורים. מאחורי המבנה נקברו בקבר אחים החללים שנפלו בקרבות על המצודה, ונבנתה אנדרטה שתוכננה על ידי זוג האדריכלים ביטוש קומפורטי ואיקה קומפורטי-עובדיה. מסביב לאנדרטה ניטע גן, המנציח את 28 החללים שנפלו בכיבוש המצודה, וחלל נוסף שהיה אח של אחד הנופלים, ונפל בקרב אחר במהלך מלחמת העצמאות. תכנון האתר ובנייתו עברו גלגולים רבים, והבנייה הושלמה רק כעבור כעשר שנים מהקרב.
המצודה נמצאת על מסלולו של שביל ישראל. במקום נקודת תצפית ממנה ניתן לצפות על נופיו של עמק החולה. שביל טיול רגלי ('שביל הפלמ"ח') נפרץ מאזור צומת כ"ח בעמק החולה אל המצודה, בנתיב הכללי של התקדמות הכוח העיקרי במהלך ההתקפה השנייה על המצודה.
המצודה מופיעה על בול דואר שהוציא דואר ישראל בשנת 1951, לרגל יום העצמאות השלישי של מדינת ישראל. הבול, בערך נקוב של 15 פרוטות, נושא את הכיתוב "מצודת ישע".
שני שירים נקשרים לקרב על מצודת כ"ח. המוכר מהם הוא השיר "דודו" מאת חיים חפר ואלכסנדר אוריה בוסקוביץ'. על שיר זה נכתב כבר לעיל וכן בערך דוד צ'רקסקי. שיר שני הוא "לא אשכח זאת רעי". השיר נכתב על ידי נתן אלתרמן בימי מלחמת העולם והתפרסם בספרו עיר היונה. השיר הולחן בתחילה על ידי רפי בן משה ואחר על ידי יאיר רוזנבלום אך לא זכה לתהודה ציבורית רבה. הקשר למצודת כ"ח ולקרב, נוצר כאשר בסרט שיצר הבמאי מנחם שובל, עבור הטלוויזיה החינוכית, ושמו כשם השיר, "לא אשכח זאת רעי", רואיין אמנון בן יהודה שנפצע אנושות בקרב, ושרד. בן יהודה הוא מוזיקאי חובב, הוא הלחין את השיר ולחנו שולב בסרט ואף בוצע בטקס חנוכת מוזיאון הרעות.
כתוצאה מעבודות ההקמה, התגלה ב-2012 מתחת למצודה מאגר מים תת-קרקעי גדול שקיומו לא היה ידוע לפני כן. ב-11 באפריל 2014 נפתח ליד המצודה מוזיאון הרעות מייסודו של יהודה דקל, המציג את סיפור מורשת הקרב לכיבושה, כחלק מפרויקט מורשת לאומית.
בשנת 2014 עלה ליוטיוב סרט קצר בשם "רעות תחת אש". הסרט מתחיל בסיקור פועלו של יהודה דקל, ומשם ממשיך לשחזור הכנות לקרב השני על המצודה ומהלך הקרב עצמו. בסרט בולטות דמויותיהם של פילון פרידמן, יזהר ערמוני ודוד "דודו" צ'רקסקי.
תמונות

מצודת כ"ח – תיאור הקרבות
מצודת כ"ח – רשימת 29 הנופלים, ברשימה גם משה אלקבץ שנהרג קודם לכן
מצודת כ"ח – תיאור הקרבות
קבר האחים ואנדרטת הזיכרון
טבלת פירוט הקרבות במצודת כ"ח
בסמל משמר הגבול
לקריאה נוספת

אביר - לוחם וחבר, ספר על אביר אברון (אברוצקי) בהוצאת המשפחה, 1999, ובו עדויות על ההתקפה השנייה
יהודה דקל, מצודת כח, רעות תחת אש, הוצאת כרטא, הוצאת ספריית יהודה דקל, ירושלים, הוצאה מחודשת, 2009
הערות שוליים

↑  השדה הבלונדינית
↑  סגן פרידמן, פילון-שרגא (ידידיה), משרד הביטחון
↑  נבי-יושע, הקרב שלא נגמר, ההתקפה השלישית
↑  בסרט התיעודי של הבמאי איתן אורן, הן אפשר, סיפר חיים חפר בצילומים שנערכו במצודת כ"ח כי כתב את השיר "דודו" כשדודו צ'רקסקי עוד היה בחיים (הטלוויזיה הישראלית הערוץ הראשון שנת 2010)
↑  רונית יהל, הקרב הזה נועד מראש לכשלון, "על הצפון", 22.1.1998
↑  עפר גביש, בשביל השירים, ישראל: הוצאת אלבטרוס, 2015, עמ' 38, כרך צפון
↑  מילים לשיר לא אשכח זאת רעי - נתן אלתרמן, באתר שירונט
↑  אלי אשכנזי,'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'תחנת המשטרה הבריטית נכבשה, המים נשארו, באתר הארץ, 19 באוקטובר 2012
↑  יואב גלזנר,'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'השימור מתחיל: מוזיאון בבסיס מג"ב במצודת כח, באתר ynet, 7 בינואר 2011
↑  רעות תחת אש, באתר יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530578505171  LCCN: sh2004009726  VIAF: 315164000   WorldCat (עם VIAF): 315164000 
מצודת נבי יושע בתמונה משנת 1947
מצודת כ"ח זמן קצר לאחר כיבושה במלחמת העצמאות. למרגלות המצודה, קבר אחים של הלוחמים אשר נפלו בניסיונות לכיבושה
הקיר הצפוני של המצודה, אליו כוונה הפריצה. בקומה הראשונה - ארגז להטלת רימונים. למטה - שלט המציין את מקום נפילתם של דודו צ'רקסקי והחבלנים
האנדרטה לנופלים על כיבוש המצודה, ליד מצודת כ"ח
בול שהוצא לכבוד יום העצמאות השלישי של מדינת ישראל בשנת 1951 ומתאר את אתר הקרב במצודת ישע
מונטנגרו באירוויזיון 2019

מונטנגרו השתתפה באירוויזיון 2019 שהתקיים במאי 2019 בתל אביב בישראל. הלהקה המונטנגרית "D mol" נבחרה לייצג את מונטנגרו בתחרות עם השיר "Heaven", לאחר שזכתה במקום הראשון בתחרות הגמר הלאומי המונטנגרית, "Montevizija 2019".
רקע

לפני 2019 השתתפה מונטנגרו בתחרות עשר פעמים, כולל הופעתה הראשונה בשנת 2007. מונטנגרו הצליחה להעפיל לגמר פעמיים: בשנים 2014 ו-2015. המיקום הגבוה ביותר שהשיגה בתחרות הוא 13, בשנת 2015, עם השיר "Adio". בשנים 2010 ו-2011 נעדרה מונטנגרו מהתחרות עקב קשיים כלכליים. בשנים 2007 ו-2008, נבחרו הנציגים בתחרות "MontenegroSong". בשנת 2018 נבחרו השירים בתחרות "Montevizija"; השיר הנבחר הגיע למקום ה-16 בחצי הגמר השני ולא עלה לגמר.
לפני האירוויזיון

המונטביזיה (התחרות הלאומית המונטנגרית) בשנת 2019 הופקה על ידי רשות השידור המונטנגרית על מנת לבחור את המבצע ואת השיר לתחרות האירוויזיון 2019. חמישה מתמודדים הופיעו בגמר התחרות, שהתקיים ב-9 בפברואר 2019. בגמר זה הוכרז המנצח לאחר שני סבבי הצבעה. בסבב הראשון הצביעו השופטים, שכללו נציגי תחנות רדיו מרחבי מונטנגרו ושופטים מקצועיים ובינלאומיים. בסבב השני הצביעו הצופים המונטנגרים.
ששת השופטים המקצועיים היו:
רוסלנה (זכתה בתחרות האירוויזיון לשנת 2004, ייצגה את אוקראינה)
אלדר גסימוב (זכה בתחרות האירוויזיון לשנת 2004, ייצג את אזרבייג'ן)
לאה סירק (ייצגה את סלובניה בתחרות האירוויזיון לשנת 2018)
קלאי סנדרס אנדראס (ייצג את הונגריה בתחרות האירוויזיון לשנת 2014)
אירה לוסקו (ייצגה את מלטה בתחרות האירוויזיון לשנת 2002 ו-2016)
ג'ובאן רדומיר (מגיש טלוויזיה, שוודי)
לפני האירוויזיון > מתמודדים בגמר

כותבי שירים מכל רחבי העולם הוזמנו להגיש את שיריהם מ-28 באוקטובר 2018 עד 28 בנובמבר 2018. השירים היו חייבים להיכתב בשפת האם או באנגלית. רשות השידור המונטנגרית קיבלה 27 שירים. צוות של חמישה שופטים שפט את 27 השירים הללו, לפי מספר קריטריונים, כך שלכל קריטריון מספר מסוים של נקודות – 50 נק' הוענקו לשיר עצמו, 30 נק' למילים ולתוכן, ו-20 נק' על בסיס הערכה אישית והערכת הפוטנציאל של השיר. לאחר הסינון, נותרו חמישה שירים, שהוגשו על ידי צוות השופטים למתמודדים.
| הגמר - 9 בפברואר 2019> סדר.סדר | הגמר - 9 בפברואר 2019> המבצע/המבצעים.המבצע/המבצעים | הגמר - 9 בפברואר 2019> שם השיר.שם השיר | הגמר - 9 בפברואר 2019> כותב השיר.כותב השיר | הגמר - 9 בפברואר 2019> השופטים.נציגי הרדיו | הגמר - 9 בפברואר 2019> השופטים.שופטים בינלאומיים | הגמר - 9 בפברואר 2019> השופטים.שופטים מקצועיים | הגמר - 9 בפברואר 2019> הקהל.הקהל | הגמר - 9 בפברואר 2019> סך כל הניקוד.סך כל הניקוד | הגמר - 9 בפברואר 2019> מיקום.מיקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | D-moll | "Heaven" | דייאן בוסוביץ', אדיס אמיניץ' | 5 | 5 | 2 | 5 | 17 | 1 |
| 2 | אנדריאה דמירוביץ' | "Ja sam ti san" (I am your dream) | אנדריאה דמירוביק, מייקל ג'יימס דאון, פרימוז פוגלדן, אדם פטרסטון, וויל טיילור | 3 | 1 | 3 | 0 | 7 | 3 |
| 3 | מוניקה קנזוביץ' | "Nepogrješivo" (Unmistakable) | ולדימיר גראץ', סנזנה ווקומנוביץ' | 0 | 2 | 1 | 1 | 4 | 5 |
| 4 | איוונה פופוביץ'-מרטינוביץ' | "Nevinost" (Innocence) | סלאבקו מילובאניק, איוונה פופוביץ'-מרטינוביץ' | 1 | 3 | 5 | 3 | 12 | 2 |
| 5 | נינה פטקוביץ' | "Uzmi ili ostavi" (Take it or leave it) | בוג'אן מומסילוביק, נינה פטקוביץ', זוראן רדונג'יק | 2 | 0 | 0 | 2 | 4 | 4 |

| הגמר הסופי - 9 בפברואר 2019> סדר | הגמר הסופי - 9 בפברואר 2019> המבצע/המבצעים | הגמר הסופי - 9 בפברואר 2019> שם השיר | הגמר הסופי - 9 בפברואר 2019> הצבעת הקהל | הגמר הסופי - 9 בפברואר 2019> מיקום |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | D-moll | "Heaven" | 62% | 1 |
| 2 | איוונה פופוביץ'- מרטינוביץ' | "Nevinost" | 38% | 2 |
באירוויזיון

על פי חוקי האירוויזיון, כל המדינות (פרט לחמש הגדולות: צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד ובריטניה) נדרשות להשתתף באחד משני חצאי הגמר. בכל חצי גמר, עשר מהמדינות המשתתפות מעפילות לגמר. איגוד השידור האירופי היה אחראי על חלוקת המדינות לשישה סלים שונים, תוך התבססות על דפוסי הצבעתן של המדינות בתחרויות הקודמות. ב-28 בינואר 2019, התקיים במוזיאון תל אביב לאמנות טקס העברת מפתחות האירוויזיון מליסבון לתל אביב, וכן נערכה הגרלה, שבה חולקו המדינות המשתתפות לשני חצאי הגמר. בהגרלה זו נבחרה מונטנגרו להשתתף בחצי הגמר הראשון, שהתקיים ב-14 במאי.
באירוויזיון > חצי הגמר

מונטנגרו השתתפה בחצי השני של חצי הגמר הראשון של התחרות. מונטנגרו הייתה השנייה להופיע, אחרי קפריסין ולפני פינלנד.
| הקהל> 12 נקודות | הקהל> 10 נקודות | הקהל> 8 נקודות | הקהל> 7 נקודות | הקהל> 6 נקודות | הקהל> 5 נקודות | הקהל> 4 נקודות | הקהל> 3 נקודות | הקהל> 2 נקודות | הקהל> 1 נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | סרביה סרביה | סלובניה סלובניה |  |  |  |  |  |  |
השופטים
| 12 נקודות | 10 נקודות | 8 נקודות | 7 נקודות | 6 נקודות | 5 נקודות | 4 נקודות | 3 נקודות | 2 נקודות | 1 נקודות |
| סרביה סרביה | סן מרינו סן מרינו |  |  |  | יוון יוון | קפריסין קפריסין |  |  |  |
ראו גם

מונטנגרו באירוויזיון
אירוויזיון 2019
הערות שוליים

↑  Heaven - D-moll lyrics, מילות השיר באתר ליריקסטרנסלייט
↑  Here’s how the winner of Montevizija is going to be selected!, ESCBubble (באנגלית)
↑  Anthony Granger, Montenegro: International Jurors Revealed Ahead of Montevizija 2019, Eurovoix, ‏2019-02-09 (באנגלית)
היכל התרבות (תוכנית טלוויזיה)

| --- | --- |

 סוגה:  סאטירה, בידור, קומדיה
 יוצרים:  אדיר מילר
 כותבים:  יגאל שפירא, אורי כץ
 בימוי:  בובי לקס
 שחקנים:  אדיר מילר, ציון ברוך, אסי ישראלוף, שלום מיכאלשווילי
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית 
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  14
 הפקה
 חברת הפקה:  מעגלות
 עורכים:  אדיר מילר, חנוך דאום
 אורך פרק:  30
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 2 (רשת)
 תקופת שידור מקורית:  2005–2006
 
היכל התרבות היא תוכנית בידור הומוריסטית ישראלית, בכיכובם של אדיר מילר ושלישיית מה קשור, ששודרה בערוץ 2, במסגרת זכיינית השידור רשת בשנים 2005–2006.
פורמט

התוכנית, הדומה בסוגה ל"רק בישראל", "שידורי המהפכה" ו"ארץ נהדרת", עוקבת אחר חדשות עולם הבידור בצורה סאטירית ופרודית, בעזרת פאנל דמויות רחב, בהנחייתו של אדיר מילר. בין הדמויות המפורסמות בתוכנית ניתן למצוא חיקויים של נינט טייב, רונאלדיניו, שירי מימון, רינו צרור, גיל ריבה, פיני חדד ונתי לוי, בנוסף לדמויות פיקטיביות, כמו כתבת הרכילות רננה או כתבי השטח חליל וג'אבר.
פורמט התוכנית "היכל התרבות – מגזין התרבות של ישראל", ששודרה ב"רשת" נוצר על ידי אדיר מילר, שכיכב בה לצד "שלישיית מה קשור". הרביעייה הציגה מדי שבוע פרודיה מושחזת ועדכנית על עולם הבידור הישראלי ועל המתרחש בו, בעזרת מערכונים וקטעי אולפן. אל צוות התוכנית הצטרפו כותבים רבים אשר הביאו למסך מערכונים, דמויות חדשות, ועושר תוכניתי רב.
הפקה ושידור

התוכנית עלתה לשידור ב-4 בספטמבר 2005 בימי ראשון, אך עברה לימי רביעי כדי להימנע מפגיעה ברייטינג של התוכנית כתוצאה משידור משחקי ליגת העל בכדורגל באותו יום בערוץ 10.
פרק הבכורה זכה לרייטינג של 23.1%.
הסדרה שודרה גם ברשת פרטנר תקשורת, לקוחות שירות 3G, לפני שידורה בטלוויזיה.
החל מ-2011 התוכנית שודרה בשידורים חוזרים בערוץ HOT קומדי סנטרל.
הערות שוליים

↑  רותה קופפר,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'משחק מקדים, באתר הארץ, 4 בספטמבר 2005
↑  אריאל פלקסין, עכבר העיר,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'איך הפך אדיר מילר לפצצת רייטינג?, באתר הארץ, 22 באפריל 2010
↑  רותה קופפר,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'התוכנית החדשה של אדיר מילר ו"מה קשור" תעלה בספטמבר, באתר הארץ, 22 באוגוסט 2005
↑  יעל גאוני,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'‏רשת לא תילחם בכדורגל: תעביר את "היכל התרבות" ו"משחק מכור" ליום ד', באתר גלובס, 11 בספטמבר 2005
↑  יעל גאוני,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'‏23.1% רייטינג לפרק הבכורה של "היכל התרבות", באתר גלובס, 5 בספטמבר 2005
↑  יעל גאוני,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'‏פרטנר תשדר בדור השלישי את מערכוני "היכל התרבות", באתר גלובס, 1 בספטמבר 2005
טנזור

במתמטיקה, טֶנזוֹר (או טנסור) הוא פונקציה מולטי-ליניארית. בפיזיקה טנזור הוא מערך רב-ממדי של רכיבים המייצגים גודל פיזיקלי שיש לו טרנספורמציה מוגדרת תחת שינוי קואורדינטות.
את הטנזור ניתן להגדיר כהעתקה מולטי-ליניארית של וקטורים ופונקציונלים אל שדה המספרים הממשיים  \mathbb {R} . טנזור שממפה k וקטורים ממרחב וקטורי V ו-m פונקציונלים מהמרחב הדואלי *V נקרא "טנזור מדרגה m על k". ברם, בשימושים מעשיים - בייחוד בפיזיקה ובהנדסה - נוח לעבוד דווקא עם הרכיבים של הווקטור, המייצגים אותו במערכת קואורדינטות מסוימות. מערך הרכיבים של הווקטור כן תלוי בקואורדינטות ומשתנה בצורה "קו-ואריאנטית כללית" (מונח זה יוסבר בהמשך).
טנזור פיזיקלי יכול להיות סקלר (טנזור מדרגה 0), וקטור (טנזור מדרגה 1), ומטריצה (טנזור מדרגה 2). קיימים גם טנזורים בעלי אינדקס גבוה יותר, אולם 3 הגדלים שהוזכרו (סקלר, וקטור ומטריצה) הם השימושיים ביותר. ניתן לכתוב טנזורים במונחים של מערכת צירים, כמערך של סקלרים, אך הם מוגדרים כך כדי להיות חופשיים מכל מערכת ייחוס. כאמור, טנזורים משמשים בפיזיקה ובהנדסה. אחת הדוגמאות החשובות ביותר היא טנזור מאמצים, שהוא טנזור מדרגה שנייה (מטריצה).
במשוואות פיזיקליות אי אפשר לסכום או לחסר בין גדלים המיוצגים על ידי טנזורים מדרגות שונות, כך למשל לא ניתן לחבר וקטור עם מטריצה - פעולה כזאת אינה מוגדרת ואין לה משמעות.
בעוד שטנזורים ניתנים להצגה על ידי מערכים רב-ממדיים, המטרה לקיום של תאוריה טנזורית היא לתת הסבר נוסף להשלכות הנובעות מכך שגודל מסוים ראוי להיקרא טנזור, מעבר לכך שכתיבתו דורשת מספר רכיבים המצוינים באינדקסים. בפרט, טנזורים מתנהגים בצורות מסוימות תחת התמרת קואורדינטות. התאוריה המופשטת של הטנזורים היא ענף של אלגברה ליניארית.
רקע

המילה טנזור הוצגה לראשונה על ידי ויליאם רואן המילטון בשנת 1846, אך הוא השתמש במילה על מנת לבטא את המונח שנקרא מאוחר יותר מודולוס. המילה טנזור קיבלה את מובנה הנוכחי מוולדמאר וויגט בשנת 1899.
צורת הסימון פותחה בסביבות 1890 על ידי ג'ורג'ו ריצ'י-קורבסטרו תחת הכותרת "גאומטריה דיפרנציאלית אבסולוטית" ונעשתה נגישה למתמטיקאים רבים הודות לפרסום הטקסט הקלאסי "החשבון הדיפרנציאלי האבסולוטי" של טוליו לוי-צ'יויטה בשנת 1900. החשבון הטנזורי השיג הכרה רחבה יותר עם הופעתה של תורת היחסות הכללית של אלברט איינשטיין, בסביבות שנת 1915. היחסות הכללית מנוסחת כולה בשפה טנזורית אותה למד איינשטיין מלוי-צ'יויטה עצמו. טנזורים משמשים בשדות נוספים בפיזיקה, כמו טנזור המאמצים במכניקת הרצף או טנזור האינרציה במכניקה, למשל.
נשים לב כי המילה "טנזור" לעיתים מופיעה כקיצור לשדה טנזורי, שהוא ערך טנזורי המוגדר בכל נקודה ביריעה. על מנת להבין שדות טנזוריים, יש להבין קודם לכן את העקרונות הבסיסיים של טנזורים.
הגישות השונות

פיזיקאים ומהנדסים הם מהראשונים להכיר בכך שלטנזורים חשיבות פיזיקלית כגדלים בעלי משמעות רבה יותר ממערכת הקואורדינטות (השרירותית לעיתים קרובות) בה רכיביהם ממוספרים. באופן דומה, מתמטיקאים מוצאים כי יש יחסים טנזוריים הנגזרים ביתר קלות באמצעות סימוני הקואורדינטות.
קיימות גישות שקולות להבין ולעבוד עם טנזורים; רק בהכרה מסוימת של החומר ניתן להבחין בכך שאכן קיימת שקילות.
הגישות השונות > הגישה הקלאסית

הגישה הפיזיקלית הרגילה להגדרת טנזורים, כעצמים אשר רכיביהם מתפתחים לפי חוקים מסוימים. גישה זו מציגה את הרעיונות של התמרות קו-וריאנטיות או קונטרה-וריאנטיות. באופן גס, ניתן לראות את תאוריית השדות הטנזוריים, בגישה זו, כהכללה של רעיון היעקוביאן.
הגישה הקלאסית רואה את הטנזורים כמערכים רב-ממדיים המהווים הרחבה n-ממדית של סקלרים, וקטורים חד-ממדיים ומטריצות דו-ממדיות. ה"רכיבים" של הטנזור הם האינדקסים של המערך. רעיון זה ניתן להכללה נוספת, שדות טנזוריים, רכיבי הטנזור הם פונקציות, או אף דיפרנציאלים.
הגישות השונות > הגישה המודרנית

זוהי הגישה המתמטית הרגילה, הכוללת הגדרת מרחבים וקטוריים מסוימים ללא קביעת כל מערכת קואורדינטות עד להצגת הבסיסים כשנדרש. וקטורים קו-וריאנטיים, למשל, ניתנים לתיאור גם כאלמנטים במרחב הדואלי (זהו מרחב הפונקציונלים הליניאריים מעל המרחב הווקטורי) לווקטורים הקונטרה-וריאנטיים.
הגישה המודרנית מתייחסת לטנזורים בראש ובראשונה כעצמים מופשטים, המבטאים סוג מוגדר של מושג מולטי-ליניארי. תכונותיהם המדויקות ניתנות לגזירה מהגדרותיהם, כהעתקות ליניאריות וכללי העבודה עם טנזורים עולים כהרחבה מאלגברה ליניארית לאלגברה מולטי-ליניארית. טיפול זה החליף באופן גורף את הגישה הקלאסית לאחר שזו סיפקה מניע בסיסי למושג וקטור. ניתן לומר כי 'טנזורים הם רכיבים של מרחב טנזורי כלשהו'.