stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנס ברטלה
ביוגרפיה

ברטלה נולד בכפר מריאברון (Mariabrunn) באריסקירך שבגרמניה (על גבול שווייץ) למשפחה נוצרית מרקע נאצי שבבעלותה מלון. בגיל 15 יצא ללימודי מגדנאות על מנת להשתלב בעסק המשפחתי, ולמד במשך שלוש שנים בקונדיטוריית "האוזר-לינדאו" הידועה. לאחר מכן החל לעבוד בקפה "קרנדלר" בפרנקפורט. משם עבר לעבוד במלון הילטון בברלין, ולאחר כשנה וחצי הוזמן לעבוד במלון "דולדר גרנד הוטל" היוקרתי בציריך שבשווייץ.
בשנת 1967 הוזמן ברטלה לעבוד במלון הילטון תל אביב (על ידי שף שהכיר אותו בברלין). הוא החליט להישאר בישראל,  התגייר (בגיל 23),  שרת בצה"ל, ואף השתתף במלחמת יום הכיפורים כחייל בחיל התותחנים.
לאחר 12 שנות עבודה בתל אביב עבר בשנת 1979 לעבוד במלון הילטון ירושלים. במקביל לעבודתו ברשת הילטון שימש ברטלה כמדריך בבית ספר של רשת מלונות הילטון במונקו.
בשנת 1987 עזב ברטלה את עבודתו ברשת הילטון וניהל במשך שלוש שנים את בית הספר לאפייה "אמנות האפייה" שבבעלותו ביהוד. בראשית שנות התשעים פתח עם המשקיע שלמה אליהו את רשת בתי הקפה "הנס ברטלה", אך למרות הצלחה מסחרית הגיעה הרשת לפשיטת רגל. אז החל ברטלה לעבוד כשף קונדיטור של רשת בתי הקפה "קפולסקי" ועבד שם כ-5 שנים. שם גם הכיר את אשתו השנייה גלית.
באמצע שנות התשעים נסע ברטלה עם אשתו לצרפת לצורך לימודיה. שם הם שהו כשנתיים, שבמהלכן עבד ברטלה במספר מסעדות ידועות. מאז שנת 1998, לאחר שובם ארצה, הם מפעילים ומנהלים יחד את הקונדיטוריה, בית הקפה ובית הספר לאפייה "גאיה ברטלה" (על שם בתם הבכורה) שבבעלותם בפתח תקווה. בשנים האחרונות הם גם מגישים תוכניות אפייה טלוויזיוניות ב"ערוץ האוכל".
במסגרת תחרויות בינלאומיות זכה ברטלה בארבע מדליות זהב, חמש מדליות כסף ושלוש מדליות ארד.
לברטלה חמישה ילדים מאשתו הראשונה ושני ילדים מאשתו השנייה, בנו הוא העיתונאי אביב ברטלה.
הערות שוליים

↑  https://www.kan.org.il/program/?catid=2058
↑  http://mtaout1.mtv.co.il/Inner.aspx?ArticleID=3595.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007524274605171
דאיקון

| דאיקון |
| --- | --- |
 סל פלסטיק המכיל דאיקון
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
סדרה:: צלפאים
משפחה:: מצליבים
סוג:: Raphanus
מין:: צנון
שם מדעי
 Raphanus sativus var. hortensis ‏Stankevich, 1985

איור מהמאה ה-18 המציג אישה מכינה גרידת דאיקון
תבשיל אודן המכיל באופן מסורתי גם דאיקון
דאיקון או דייקון (ביפנית: 大根, בתרגום לעברית: שורש גדול), צנון יפני או צנון סיני, הוא ירק ממשפחת המצליבים המתאפיין בעלים הצומחים מהר, ובשורש לבן וארוך דמוי לפת. אורכו של הדאיקון יכול להגיע עד מטר, אבל בדרך כלל נע בין 10–15 ס"מ.
מקורו של הדאיקון במזרח ודרום אסיה ועל כן הוא נפוץ במטבח האסייתי, כמו במטבח היפני.
טעמו עדין ונהוג לצרוך אותו בדרכים הבאות:
נא (לדוגמה: "גרידת דאיקון", ביפנית: 大根おろし)
מוחמץ (לדוגמה: "טאקואן", ביפנית: 沢庵)
מבושל (לדוגמה: "אודן", ביפנית: おでん)
מיובש (לדוגמה: "קיריבושי דאיקון", ביפנית: 切り干し大根)
ראו גם

צנון
הערות שוליים

↑  איריס ז'ורלט, שורש לבן: דאיקון, באתר ynet, 5 באוגוסט 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00561209 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כריסטיאן גנאה

כריסטיאן ג'ורג' גנאה (ברומנית: Cristian George Ganea; נולד ב-24 במאי 1992) הוא כדורגלן רומני, המשחק בעמדת המגן השמאלי בפארול קונסטנצה ובנבחרת רומניה.
קריירה

גנאה נולד ברומניה, ובגיל צעיר עבר עם משפחתו לספרד, שם החל לשחק כדורגל במחלקות נוער שונות. בשנת 2011 הוא הושאל ממיורקה לסאנטאני מהליגה הספרדית הרביעית, במדיה הפך לשחקן הרכב.
בינואר 2013 שב למולדתו, וחתם בטרגו מורש מליגת המשנה הרומנית. בקיץ 2013 עבר לCSU קראיובה, גם היא מהליגה השנייה, וסייע לה לעלות לליגת העל.
בקיץ 2014 עבר לנבודאר מהליגה השנייה, אך המועדון התפרק באמצע העונה, וגנאה עבר לבראשוב מליגת העל. בתום העונה ירדה בראשוב לליגה השנייה, וגנאה שוחרר מהמועדון.
בקיץ 2015 עבר לויטורול קונסטנצה מליגת העל הרומנית, והפך לשחקן הרכב. בעונת 2016/2017 הוא זכה עם הקבוצה באליפות הראשונה בתולדותיה. בעונת 2017/2018 היה שותף למסעה האירופי של הקבוצה, ובתום העונה סיימה במקום הרביעי בליגה.
ב-15 בינואר 2018 רכשה אותו אתלטיק בילבאו תמורת מיליון אירו, כשהוא התעתד להצטרף אל הקבוצה רק בקיץ, וחתם על חוזה לשלוש עונות. הוא ערך את ההופעה היחידה שלו בלה ליגה ב-3 בדצמבר 2018, אז פתח בהרכב הקבוצה בהפסד 0–3 ללבאנטה, והוחלף בדקה ה-52 בשל פציעה.
גנאה לא הצליח להילחם על מקומו בהרכב, ובינואר 2019 הושאל לנומנסיה מתחתית הליגה הספרדית השנייה. בקיץ 2019 הוא שב לאתלטיק בילבאו, אך הפציעות שבו להטריד אותו, ובינואר 2020 הושאל למועדון במדיו פרץ, ויטורול קונסטנצה. הוא לא הספיק לשחק במועדון במשך זמן רב בשל התפרצות נגיף הקורונה, וביולי 2020 שב לבילבאו, אך לא נכלל בסגל הקבוצה עד לתום חוזהו ב-11 באוגוסט 2020.
ב-14 באוגוסט 2020 חתם על חוזה לשנתיים באריס סלוניקי מליגת העל היוונית. הוא כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה ב-28 בפברואר 2021, בניצחון הביתי 3–0 על אטרומיטוס.
ביוני 2022 הצטרף לפנאתינאיקוס.
קריירה > קריירת נבחרות

גנאה שיחק בנבחרות הצעירות של חבל הבסקים, אבל כששב לרומניה בחר לייצג את הנבחרת הרומנית הבוגרת. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-13 ביוני 2017, בניצחון 3–2 על צ'ילה במשחק ידידות.
הערות שוליים

↑  "El Athletic Club de Bilbao ficha a Cristian Ganea". Goal (בספרדית). 15 בינואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "El Athletic ficha al internacional rumano Cristian Ganea" [Athletic sign the Romanian international Cristian Ganea]. El Mundo (בספרדית). 15 בינואר 2018. נבדק ב-15 בינואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Ganea: Cristian George Ganea" (בספרדית). La Preferente. 16 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Farul porneşte de pe locul 3 în play-out. ACS Berceni are cele mai mari emoţii la retrogradare" [Farul start from 3rd place in the play-out. ACS Berceni has the greatest emotions in relegation.] (ברומנית). Liga 2. 28 במרץ 2015. נבדק ב-16 בינואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "S-a terminat. FC Braşov a retrogradat!" [It's over. FC Braşov relegated!] (ברומנית). Monitorul Expres. 28 במאי 2015. נבדק ב-16 בינואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Bucurie fără margini la Ovidiu! Hagi și căpitanul Benzar au ridicat trofeul. Sărbătoare şi la vestiar" [Boundless joy at Ovidiu! Hagi and captain Benzar lifted the trophy. Party in the changing room too] (ברומנית). Digi Sport. 13 במאי 2017. נבדק ב-16 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Cristian Ganea: Initial agreement with FC Viitorul". Athletic Bilbao. 15 בינואר 2018. נבדק ב-15 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The alarms go off". Athletic Bilbao. 3 בדצמבר 2018. נבדק ב-4 בדצמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Cristian Ganea on-loan". Athletic Bilbao. 9 בינואר 2019. נבדק ב-11 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Preliminary agreement for the transfer of Ganea". Athletic Bilbao. 24 בינואר 2020. נבדק ב-25 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Cristian Ganea To Return To Athletic As Viitorul Loan Expires". Inside Athletic. 29 ביוני 2020. נבדק ב-2 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Cristian Ganea's contract terminated". Athletic Bilbao. 11 באוגוסט 2020. נבדק ב-13 באוגוסט 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  García, Alberto (14 באוגוסט 2020). "Oficial: Ganea ficha por el Aris Salónica". Mundo Deportivo (בספרדית). נבדק ב-15 באוגוסט 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Άρης - Ατρόμητος 3-0: Με τριάρα επέστρεψε στη 2η θέση". www.sport24.gr. 28 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "El Athletic ficha a Cristian Ganea, el primer rumano de su historia" [Athletic sign Cristian Ganea, the first Romanian in their history]. ABC (בספרדית). 15 בינואר 2018. נבדק ב-15 בינואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Echipa României de fotbal a învins naţionala din Chile cu scorul 3-2 într-un meci amical" [The football team of Romania defeated Chile 3-2 in a friendly match] (ברומנית). Ziua di Constanța. 13 ביוני 2017. נבדק ב-16 בינואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "כריסטיאן גנאה".
הלן גרלי בראון

| --- | --- |

 לידה:  18 בפברואר 1922 Green Forest, ארצות הברית 
 פטירה:  13 באוגוסט 2012 (בגיל 90) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Helen Marie Gurley 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  Woodbury University  תיכון פוליטכני ג'ון פרנסיס 
 תפקיד:  עורכת ראשית (1965–1997) 
 בן או בת זוג:  דייוויד בראון (1959–2010) 
 
הלן גרלי בראון (באנגלית: Helen Gurley Brown;‏ 18 בפברואר 1922 – 13 באוגוסט 2012) הייתה סופרת, מוציאה לאור ואשת עסקים אמריקאית. היא הייתה העורכת הראשית של מגזין קוסמופוליטן במשך 32 שנים.
ביוגרפיה

גרלי נולדה ב-18 בפברואר 1922 בגרין פורסט, ארקנסו, בתם הצעירה של קליאו פרד (לבית סיסקו; 1893–1980) ואיירה מרווין גרלי. אביה מונה לנציב ועדת הציד והדגים של ארקנסו. לאחר בחירתו לבית המחוקקים של מדינת ארקנסו עברה המשפחה לליטל רוק, ארקנסו. הוא מת בתאונת מעלית ב-18 ביוני 1932.
בשנת 1937, גרלי, אחותה הגדולה מרי אלון (לימים אלפורד; 1917–1997), ואמם עברו ללוס אנג'לס, קליפורניה. כמה חודשים לאחר המעבר, מרי חלתה בפוליו. בעודה בקליפורניה, הלן למדה בבית הספר התיכון הפוליטכני ג'ון ה. פרנסיס.
לאחר סיום לימודיה של גרלי, עברה המשפחה לוורם ספרינגס, ג'ורג'יה, היא למדה סמסטר אחד בטקסס סטייט קולג' לנשים ולאחר מכן חזרה לקליפורניה כדי ללמוד בקולג' וסיימה את לימודיה ב-1941. בשנת 1947, קליאו ומרי עברו לאוסאז', ארקנסו, מולדתה של קליאו, בעוד גרלי נשארה בלוס אנג'לס.
לאחר שעבדה בסוכנות וויליאם מוריס, תאגיד המוזיקה של אמריקה וסוכנויות הכישרונות של סם ג'אפה, עבדה גרלי עבור סוכנות הפרסום פות', קון ובלדינג כמזכירה. המעסיק שלה זיהה את כישורי הכתיבה שלה והעביר אותה למחלקת הקופירייטינג, שם היא התקדמה במהירות והפכה לאחת מקופירייטרי המודעות בעלי השכר הגבוה ביותר במדינה בתחילת שנות ה-60. ב-1959 היא נישאה לדייוויד גרלי, שלימים הפך למפיק סרטים ידוע.
קריירה > הוֹצָאָה לְאוֹר

ב-1962, ספרה של גרלי "סקס והנערה הרווקה" פורסם ב-28 מדינות, ונשאר ברשימות רבי המכר במשך יותר משנה. בשנת 1964 הספר שימש השראה לסרט בעל אותו השם בכיכובה של נטלי ווד. ב-1965, גרלי הפכה לעורכת הראשית של קוסמופוליטן, אז מגזין ספרותי שנודע בתוכן בעל גוון גבוה, והמציאה אותו מחדש כמגזין עבור אשת הקריירה הרווקה המודרנית. בשנות ה-60, גרלי הייתה חסידה מוצהרת של חופש מיני של נשים וביקשה לספק לנשים מודל לחיקוי במגזין שלה. היא טענה שנשים יכולות לקבל הכול – "אהבה, סקס וכסף". כתוצאה מהסברה שלה, נשים זוהרות וממוקדות אופנה כונו לפעמים "בנות קוסמו". עבודתה מילאה חלק במה שמכונה לעיתים קרובות המהפכה המינית.
ב-1997, גרלי הודחה מתפקידה כעורכת קוסמופוליטן בארצות הברית והוחלפה על ידי בוני פולר. כשעזבה, קוסמופוליטן דורגה במקום השישי בדוכני העיתונים, ובשנה ה-16 ברציפות, דורגה במקום הראשון בחנויות הספרים בקמפוסים בקולג'ים. עם זאת, היא נשארה בהוצאה לאור של הרסט ונשארה העורכת הבינלאומית של כל 59 המהדורות הבינלאומיות של קוסמופוליטן עד למותה ב-13 באוגוסט 2012.
בספטמבר 2008 נבחרה גרלי לאמריקני ה-13 בעוצמתו מעל גיל 80 על ידי המגזין סלייט.
קריירה > בקוסמופוליטן

בשנת 1965, עברה גרלי לתפקיד העורכת הראשית של מגזין קוסמופוליטן והייתה בתפקיד זה עד 1997. גרלי שינתה את המגזין והפכה אותו ממגזין נשים שנכתב על ידי גברים לאחד ממגזיני הנשים הנמכרים ביותר, הזמין כעת ביותר מ-100 מדינות. כשהיא התחילה לערוך את המגזין, לא היה לה ניסיון בעריכה כלל.
ההתייחסות שלה למגזין הייתה להיות כנה כשדיברה על סקס בגרסה החדשה הזו של קוסמופוליטן. "סקס והנערה הרווקה" נתנו לגרלי את הנוסחה שהיא הקוסמופוליטית של היום. היא נתנה לנשים את החופש לדעת שלנשים יש תשוקות מיניות. הניו יורק טיימס תיאר את נערת הקוסמופוליטן שגרלי חיפשה כ"תוצרת עצמית, מינית ושאפתנית להפליא... היא נראתה נהדר, לבשה בגדים מדהימים ונהנתה ללא בושה כשהבגדים האלה ירדו". לאחר ששוחררה בעדינות, בשנת 1996 בגיל 74 עקב הניתוק הגובר שלה מנשים צעירות, גרלי המשיכה להיות העורכת של כתבי העת הבינלאומיים של "קוסמופוליטן".
בטי פרידן, מחברת "המסתורין הנשי", לא אהבה את מה שעשתה גרלי בספריה ובמגזין. פרידן אמרה שמה שעשתה גרלי היה "אנטי פמיניסטי" ו"פנטזיה מינית לא בוגרת ברמת העשרה". הדעות הפמיניסטיות של המגזין הוערכו מחדש בשנות התשעים. עם זאת, כאשר כתב התקשורת של הניו יורק טיימס רנדל רוטנברג כתב: "בדיעבד, למגזין היה תפקיד חשוב בסיוע לנשים צעירות להגדיר מחדש את תפקידיהן בחברה". אודי קורניש מ-NPR אמרה כי הלן "כונתה ילדה רעה, חלוצה בפראדה, מהפכנית בסטילטו". גרלי הסתכלה על עצמה כפמיניסטית, אבל על התיאור הזה התמודדו כמה אחרות.
חיים ומוות אישיים

לאחר אשפוז קצר, גרלי נפטרה ב-13 באוגוסט 2012, בביתן מקין בבית החולים ניו יורק-פרסביטריאן / קולומביה. היא הייתה בת 90.
בהצהרה שהודיעה על מותה, ציינה הוצאת הרסט כי "הלן הייתה אחת מעורכי המגזינים ומחברי הספרים המוכרים בעולם, וחלוצה אמיתית לנשים בעיתונאות – ומעבר לכך." סיבת מותה לא נמסרה.
אנטרטיינמנט ויקלי אמר כי "גרלי גרלי תיזכר בזכות השפעתה על תעשיית ההוצאה לאור, תרומתה לתרבות בכלל, וקישורים ערמומיים כמו השורה המפורסמת שלה: 'בנות טובות הולכות לגן עדן. בנות רעות הולכות לכל מקום'" ראש עיריית ניו יורק דאז, מייקל בלומברג, אמר בהצהרה: "היום העיר ניו יורק איבדה חלוצה שעיצבה מחדש לא רק את תעשיית התקשורת כולה, אלא את התרבות של המדינה. היא הייתה מודל לחיקוי למיליוני הנשים שעל מחשבותיהן, פלאותיהן וחלומותיהן הפרטיים היא התייחסה בצורה כה מבריקה בדפוס".
בעלה של גרלי, דייוויד, נפטר מספר חודשים לפניה ב-1 בפברואר 2010, בגיל 93. בסוף נובמבר 2012, גרלי ובעלה נקברו בקברים סמוכים בבית הקברות סיסקו, בית הקברות של משפחת אמה באוסאז', מחוז קרול, ארקנסו,
מוֹרֶשֶׁת

שבעה חודשים לפני מותה, בהמשך לעבודה שהחלה עם בעלה בהקמת קרן הלן גרלי בראון, הקימה גרלי את מכון בראון לחדשנות מדיה.
מוסד זה ממוקם הן בבית הספר ללימודי עיתונות של אוניברסיטת קולומביה והן בבית הספר להנדסה של סטנפורד. התרומה של 38 מיליון דולר לשני בתי הספר מפתחת עיתונות בהקשר של טכנולוגיות חדשות.
לאחר מותה, הקרן ממשיכה לתרום חלק ניכר מהונה לתוכניות המשרתות את ילדי ניו יורק ומטפחות התקדמות בחינוך ובטכנולוגיה. 15 מיליון דולר נתרמו לספרייה הציבורית של ניו יורק, ו-7.5 מיליון דולר נתרמו למוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע,
תרומות אלו יצרו יחד תוכניות מדיה חדשות (מכון דייוויד והלן גרלי בראון לחדשנות מדיה בקולומביה) והחלו יוזמות לטובת נוער בסיכון (NYPL BridgeUp) והגברת הייצוג של נשים וקבוצות מיעוטים בדיסציפלינות STEM (מדע, טכנולוגיה, הנדסה ומתמטיקה).
בקרב פמיניסטיות, תפקידה של גרלי היה שנוי במחלוקת כמי שמעצימה נשים ללא בושה בעזרת הדחפים המיניים שלהן וכיצירת מגזין שעשוי להתקיים כמגזין סקסיסטי עם בעיית דימוי גוף. עם זאת, חלק מהפמיניסטיות חשות שאי אפשר להאשים את הסקסיזם בעולמנו בשל קוסמופוליטן וגרלי. אנשים אחרים אלה מסתכלים על עבודתה של גרלי כ"פרוגרסיבית וגם רטרוגרסיבית" כשזה מגיע לתנועה הפמיניסטית.
גרלי גם מממנת את מלגת הלן גרלי בראון במסגרת רשת BOLD נשים מנהיגות שנועדה להקל על המסלול לנשים צעירות יוצאות דופן מהמכללה לקריירה.
פרסים

1985: פרס מטריקס מטעם ניו יורק נשים בתקשורת
1995: פרס הנרי ג'ונסון פישר על ידי מו"ל המגזין של אמריקה
1996: פרס היכל התהילה של האגודה האמריקאית לעורכי מגזינים
1998: עורכת השנה של מגזין "עידן הפרסום"
2013 (לאחר מותה): פרס אשת ההישג מטעם תיאטרון פרויקט הנשים
עבודותיה

סקס והנערה הרווקה (1962)
שיעורים באהבה – תקליט LP בנושא איך לאהוב בחורה ואיך לאהוב גבר (1963) קרשנדו תקליטים, GNP 604
סקס והמשרד (1965)
דעות מקוממות של הלן גרלי בראון (1967)
ספר הבישול של הלן גרלי בראון (1969)
סקס והנערה הרווקה החדשה (1970)
יש הכל (1982)
המופע המאוחר: מדריך חצי פרוע אך מעשי לנשים מעל גיל 50 (1993)
כללי הסופר: כוחה של פרוזה חיובית – איך ליצור אותה ולפרסם אותה (1998)
אני שוב פראית: קטעים מחיי וכמה מחשבות חצופות (2000)
ראו גם

סקס והנערה הרווקה
קוסמופוליטן
ויליאם רנדולף הרסט
לקריאה נוספת

גארנר, דווייט (21 אפריל 2009). "הלן גרלי בראון: קארי בראדשו המקורית". ניו יורק טיימס. נבדק ב-16 יוני 2009.
סקנלון, ג'ניפר (2009).  טוף, ננסי (ed.). בנות רעות הולכות לכל מקום: חייה של הלן גרלי בראון (באנגלית). הוצאת אוניברסיטת אוקספורד. ISBN 978-0-19-534205-5.
האוזר, האוזר (19 אפריל 2016). היכנסו להלן: המצאתה של הלן גרלי בראון ועלייתה של הרווקה המודרנית. ניו יורק: הארפרקולינס. ISBN 9780062342669.
משטרת דרום אפריקה

| --- | --- |

 
 דגל המשטרה (1981–1994)
 מידע כללי
 סוכנות אם:  מחלקת המשטרה
 תאריך הקמה:  1913
 תאריך פירוק:  1994
 סוכנות מחליפה:  שירות המשטרה של דרום אפריקה
 עובדים:  130,000 (אפריל 1994) 65,000 (1975)
 
משטרת דרום-אפריקה (באנגלית: South African Police, בראשי תיבות: SAP) הייתה המשטרה הלאומית והמשרד לאכיפת החוק המרכזי בדרום אפריקה בשנים 1913 עד 1994; זה היה כוח המשטרה בשטחה של דרום-מערב אפריקה (נמיביה) בשנים 1939 עד 1981. לאחר המעבר של דרום אפריקה לשלטון הרוב בשנת 1994, המשטרה אורגנה מחדש כשירות המשטרה של דרום אפריקה (SAPS).
היסטוריה

משטרת דרום אפריקה הייתה ממשיכת דרכם של כוחות המשטרה של מושבת הכף, נטאל, מושבת נהר אורנג' ומושבת טרנסוואל.
משטרת דרום אפריקה הוקמה ב-1 באפריל 1913 עם המיזוג כוחות המשטרה של ארבע המושבות הישנות לאחר הקמת האיחוד של דרום אפריקה בשנת 1910. המפכ"ל הראשון של המשטרה היה אל"ם תיאו ג'י טרוטר עם 5,882 גברים בפיקודו. הגוף שיתף פעולה עם צבא דרום אפריקה בהגנה על האיחוד ובביצוע מבצעי אכיפת חוק בערים ובאזורים כפריים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ועד שנת 1926 פעלו כוחות המשטרה לפירוק כוחות המיליציה המקומיים של המושבות כאשר משטרת דרום אפריקה נוטלת לידיה את סמכויות השיטור והאכיפה.
בשנת 1939, המשטרה השתלטה על משטרת דרום-מערב אפריקה והפכה לאחראית על השיטור בדרום-מערב אפריקה, שהיה אז תחת ממשל דרום אפריקה.
אנשי המשטרה קראו לעיתים קרובות לצבא לתמיכה במקרי חירום. המשטרה עצמה הפעילה חטיבת אחת ששירתה עם אוגדת החי"ר השנייה של צבא דרום אפריקה בצפון אפריקה במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה הצטרפה משטרת דרום אפריקה לאינטרפול ב-1 בינואר 1948.
כאשר המפלגה הלאומית השמרנית הוציאה מתנגדים ליברלים בבחירות בדרום אפריקה בשנת 1948, חוקקה הממשלה החדשה חקיקה המחזקת את היחסים בין המשטרה לצבא. לאחר מכן, המשטרה חומשה בכבדות, בייחוד כשהיא עומדת בפני עימות של קהל סוער או עוין. חוק המשטרה משנת 1958 הרחיב את ייעודה מעבר לתפקידי המשטרה המקובלים, כמו שמירה על חוק וסדר וחקירה ומניעת פשע והעניק למשטרה סמכויות יוצאות דופן להפסיק אי-שקט ולבצע פעולות מנע נגד מפגינים ומתנגדי המשטר. חוק משנת 1965, הסמיך את המשטרה לבצע חיפוש ללא צווים באדם, רכושו, רכבו, כלי טיס ולהחרים כל דבר שנמצא במהלך חיפוש כזה.
בתקופת האפרטהייד בשורות המשטרה פעלו המרגלים קרייג ויליאמסון הידוע לשמצה והמרגלת אוליביה פורסיית'.
המשטרה ויתרה על האחריות לדרום מערב אפריקה בשנת 1981. במקומה כוח משטרת הרכבות של דרום אפריקה בשנת 1986 הוא ששלט באזור זה.
בזמן האפרטהייד פעל במשטרה אגף הביטחון, שנקרא בתחילה "האגף המיוחד" (Special Branch), שנועד להיאבק בארגונים וקבוצות שפעלו נגד משטר האפרטהייד וביצעו האזנות סתר, מבצעי הסתננות, טקטיקות וטכניקות תוך הפעלת מודיעים והם נקשרו לביצוע עינויים בעצורים ושימוש בכוח מופרז כנגד האוכלוסייה השחורה במדינה. לאחר עליית מנדלה לשלטון האגף הפך לחלק משירות המשטרה ונקרא בשם שירות המודיעין הפלילי (Crime Intelligence Unit) ועוסק בחקירת תנועות המוגדרות כ"אויבות מדינה".
ראו גם

סוכנות ביטחון המדינה (דרום אפריקה)
צבא דרום אפריקה
העקרבים (דרום אפריקה)
הנצים (דרום אפריקה)
הערות שוליים

↑  https://www.c-span.org/video/?56323-1/south-african-election-special-2
↑  Van Lill, Dawid (2004). Van Lill's South African Miscellany. South Africa: Zebra. ISBN 9781868729210.
1 2  Opolot, Jame S. E. (2008). Police Administration in Africa: Toward Theory and Practice in the English-speaking Countries. University Press of America. ISBN 9780761831310.
↑  "South Africa". Interpol. אורכב מ-המקור ב-8 בספטמבר 2015. נבדק ב-12 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  INTERPOL MEMBERSHIP – HISTORICAL PERSPECTIVE. INTERPOL, p.11. Retrieved 19 February 2020.
↑  Dicker, Richard (1992). ACCOUNTABILITY IN NAMIBIA Human Rights And The Transition To Democracy. Africa Watch, p.19. Retrieved 14 March 2020.
↑  "Security Branch - the O'Malley Archives".
↑  Evans, Rob (26 ספטמבר 2005). "Documents show how Special Branch infiltrated Anti-Apartheid Movement". The Guardian. ארכיון מ-26 באוגוסט 2016. נבדק ב-2016-07-19. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "The 'special branch'". 13 ינואר 2012. ארכיון מ-20 באוגוסט 2016. נבדק ב-2016-07-19. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007350186505171  GND: 14470-8  LCCN: no89000609  VIAF: 125792439   WorldCat (עם VIAF): 125792439
מחנה העקורים פלדאפינג

מחנה העקורים פלדאפינג (באנגלית: Feldafing) בבוואריה היה מחנה העקורים הראשון לאסירים יהודים משוחררים ניצולי השואה ממחנות הריכוז. לימים שהו בו פליטים יהודים מאזורי מזרח אירופה שבשליטת ברית המועצות. המחנה היה ממוקם באזור הוהנברג (Höhenberg) בפלדאפינג (אנ') ומחוצה לו.
הקמת המחנה

המחנה נפתח על ידי צבא ארצות הברית ב-1 במאי 1945 כאמצעי חירום לשיכון יהודי הונגריה ולאסירים יהודים מיוון שהיו בקרונות בקר ברכבת, ששוחררה ליד תחנת הרכבת טוצינג (Tutzing), ליד רכבת חולים גרמנית. הרכבת הגיעה ממחנה הריכוז מולדורף-מטנהיים (Muhldorf-Mettenheim) והובילה אסירים יהודים שנאספו ממחנות הריכוז מיטרגארס (Mittergars), מולדורף ואלד לאגר אמפפינג (Muldorf Wald Lager Ampfing) ומולדורף-מטנהיים. אסירים אלה נועדו להיטבח בהרי טירול על ידי אנשי אס אס שהמתינו למשלוח זה. מלחמת העולם השנייה הייתה קרובה לסיומה, ומפקד יחידת הוורמאכט, שידע מה עתיד להיות גורלם של האסירים, המשיך לעכב את הרכבת עד לשחרורה על ידי יחידות החלוץ של צבא ארצות הברית. הנאצים המשיכו לשמור על הרכבת עד שהאמריקנים לקחו אותם בשבי, אף כי הגרועים שבשומרים ברחו. חלק מהאסירים הועברו מייד לרכבת בית החולים הגרמנית הסמוכה. רכבת האסירים הועברה למסילה ליד בית הספר לנוער היטלר בפלדאפינג (העיירה שליד טוצינג), שם יצאו האסירים מהרכבת. מפקד הרכבת הגרמני ושתי שומרות, שככל הידוע עזרו להישרדותם של האסירים, שוחררו ממעצר, והתאפשר להם לגור יחד עם האסירים המשוחררים. האחראי על המחנה היה סגן ראשון אירווינג ג'יי סמית' (Irving J. Smith), חייל יהודי ופרקליט בעיסוקו האזרחי, ששירת ביחידת הנושאים האזרחיים של הצבא (Civil Affairs Command).
מחנה העקורים פלדאפינג הוקם בשטח של בית הספר בעיירה פלדאפינג (Reichsschule Feldafing), בית ספר שהיה מורכב משבעה בניינים גדולים בני שתי קומות, לפחות תריסר מבנים זמניים ושש או שבע וילות גדולות הקשורות אל קומפלקס זה. היה זה בית ספר לנוער אליטה של ההיטלריוגנד, בית ספר ששכן באזור וילה בהוהנברג ומעבר לו, וממנו נשקף אגם. הווילות נרכשו או הוחרמו על ידי השלטונות הנאציים, לעיתים קרובות מבעלים יהודיים. חלק מהצריפים שימשו כמחנה ריכוז לשבויי מלחמה רוסים, שהוחזרו לארצם לאחר מספר חודשים. האסירים המשוחררים האחרים היו יהודים, רובם מהונגריה.
הקמת המחנה > מבני המחנה

מבני המחנות הגדולים הוקמו כמתחם בית חולים שהיה מוכן לקליטת פצועים גרמנים. צלב אדום גדול נצבע על כל אחד מגגותיהם. אחד הצריפים הועמד לשימוש בית החולים, ויועד לקליטת חולים ופצועים גרמנים רבים. מבנים אחרים יועדו גם הם לשימוש כמתקני טיפול במקרים של פציעות חמורות פחות. חלק מהפצועים הגיעו מהטבח בפוינג (טבח בעיירה פוינג (אנ') שבבווריה באפריל 1945, בו רצחו אנשי חיל האוויר הגרמני בירי כחמישים אסירים יהודים שניסו לצאת מרכבת מוות שנעצרה) וחלקם היו טייסים של בעלות הברית שנפלו בשבי.
הקמת המחנה > פעילות ניצולי השואה במחנה

במחנה העקורים פלדאפינג התקיימו חיי חברה, מפעלי חינוך, תרבות ודת. במחנה פעל בית ספר יסודי חילוני. הקהילה הקהילתית הדתית במחנה הקימה כמה בתי ספר, בהם תלמוד תורה, ישיבה ובתי סמינר כולל בית מדרש ליוצאי ליטא ובית מדרש ליוצאי הונגריה. בפלדאפינג הייתה מועצה רבנית שהייתה לה השפעה רבה במחנה. בספריית המחנה היה גם אוסף ספרים דתי. תוכני הוראה חילוניים היו זמינים למבוגרים בבית ספר ערב, בבית ספר להכשרה מקצועית של אורט ובבית ספר לאחיות.
רבים מהילדים שגרו בפלדאפינג שוכנו בגן ילדים ובו 450 ילדים ומתבגרים. חלקם התארגנו בקיבוצים שביקשו לעלות לארץ ישראל. בהם היו הקיבוצים החילוניים "שיירת צבי" ו"זרובבל", והקיבוצים הדתיים "חפץ חיים" ו"אוהל שרה". בפלדאפינג פורסמו מספר עיתונים, ביניהם "די פרייע וורט" (המילה החופשית) ו"די יידישע וורט" (המילה היהודית), וכן מגזינים כגון "עיתון פלדאפינגר". להקות התיאטרון "הפרטיזנים" ו"הבימה" הציגו בפני אוכלוסיית המחנה. תושבי המחנה ארגנו גם תזמורת. להקת התיאטרון "עמך" פעלה בחסות ועד העובדים היהודים במחנה.
הקמת המחנה > סיוע חיצוני ופעילות לייצוג שארית הפליטה

בספטמבר 1945 בדק הגנרל דווייט אייזנהאואר באופן אישי את תנאי החיים בפלדאפינג. בית החולים שהוקם במחנה, כמו גם דיור נוסף, היו תוצאה ישירה של דו"ח הריסון וביקור אייזנהאואר במחנה. בצילומי ביקורו של אייזנהאואר נראים המוני ניצולים מקיפים את אייזנהאואר, כפי שעשו כאשר מנהיגים ציוניים כמו דוד בן-גוריון ביקרו במחנה. ביקורו הראשוני של בן-גוריון במחנה באוקטובר 1945 היווה אות לאמון באוכלוסיית פלדאפינג ובוועד המרכזי שלה. פלדאפינג היה מחנה העקורים הראשון באזור ארצות הברית שכל אוכלוסייתו הייתה יהודית. כמו כן, הבחירות הראשונות לוועד מחנה עקורים יהודי התקיימו בפלדאפינג.
ועד המחנה של פלדאפינג היה מחולק למספר משרדים, בהם צוות דיור, אספקה, כלכלה, תברואה, תרבות ונושאים משפטיים. בשנת 1946 פתח בית המשפט במחנה פרויקט חקיקה עבור המחנה והוביל תנועה לחקיקה עבור כלל מחנות שארית הפליטה באזור הכיבוש של ארצות הברית בגרמניה. בית המשפט החליט מספר החלטות בנוגע למספר קאפואים לשעבר שגרו במחנה, סייע בחקירת פוגרום קיילצה בשנת 1946 ופרסם מידע על הרוצחים הנאצים של יהודי ליטא שעל פי המשוער היו בסביבה.
בשנת 1946 התגוררו בפלדאפינג כ-4,000 יהודים ובפסח 1951 נותרו 1,585 עקורים יהודים במחנה. המחנה עבר לממשל גרמני ב-1 בדצמבר 1951 ונסגר במרץ 1953.
לקריאה נוספת

פור דוד, אל החוף הנכסף: מסע עם שמונים יתומי שואה לארץ ישראל, (בית לוחמי הגטאות: 2001).
שיין עדה, מערכות החינוך במערכות החינוך היהודיים בגרמניה ובאוסטריה (1945-1951), ירושלים, 2000.
חיה קרני  1945-1952 Embers of Hope Life at the Feldafing displaced persons camp שנת 2009.
הערות שוליים

↑  שמואל רפאל, בנתיבי שאול: יהודי יוון בשואה, פרקי עדות, תל-אביב: המכון לחקר יהדות שאלוניקי וארגון ניצולי מחנות ההשמדה יוצאי יוון בישראל, 1988, עמ' 201, 320, 416
↑  Holdings Registry file No. 20826, יונס טורקוב collection, בית לוחמי הגטאות Archives
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010932779905171