stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דגל אוסטרליה
עיצובו של הדגל > מיקומי הכוכבים ועיצובם

כוכב חבר העמים - כוכב בעל שבעה קודקודים, במרכז הרביע התחתון הקרוב לתורן
α בצלב הדרומי - כוכב בעל שבעה קודקודים, ישר מתחת למרכז השדה (1/6 מהתחתית)
β בצלב הדרומי - כוכב בעל שבעה קודקודים, 1/4 שמאלה 1/16 ממרכז השדה
γ בצלב הדרומי - כוכב בעל שבעה קודקודים, ישר מעל מרכז השדה 1/6 מהתקרה
δ בצלב הדרומי - כוכב בעל שבעה קודקודים, 2/9 ימינה ו-31/240 מעל מרכז השדה
ε בצלב הדרומי - כוכב בעל חמישה קודקודים, 1/10 ימינה ו-1/24 למטה ממרכז השדה
קוטרו החיצוני של כוכב חבר העמים הוא 3/10 מרוחב הדגל בעוד שקוטרם של כוכבי המערכת הוא 1/7 מהרוחב למעט הכוכב הקטן (אפסילון) שם היחס הוא 1/12. קוטרו הפנימי של כל כוכב הוא ביחס של 4/9 מקוטרו החיצוני של הכוכב.
עיצובו של הדגל > צבעי הדגל

צבעי הדגל, אף שאינם מוזכרים בחוק הדגל, פורטו על פי קוד פנטון בידי משרד ראש הממשלה והקבינט האוסטרלי. כמו כן, מדריך הממשלה האוסטרלית לסופרים, עורכים ומדפיסים מפרט גם את קוד ה-RGB וה-CMYK על מנת להציג את הדגל בצבעיו הנכונים.
היסטוריה > טרם האיחוד

עד שנת 1901 הייתה אוסטרליה אוסף של שש מושבות בריטיות נפרדות, והיוניון ג'ק, כדגל האימפריה הבריטית, שימש דגל משותף לכולן, לצד דגלי המושבות, שהתבססו אף הם על דגל הממלכה המאוחדת. הניסיון הראשון לעיצוב דגל לאומי לשש המושבות היה הדגל הקולוניאלי הלאומי שעוצב על ידי קפטן ג'ון ניקולסון וקפטן ג'ון בינגל ב-1823-1824. דגל הפדרציה האוסטרלית משנת 1831 היה הניסיון השני והפופולרי יותר שעוצב גם הוא בידי ניקולסון. דגלים אלו ודגלים נוספים אחרים, כגון דגל יוריקה (ששימש כדגל מרד ביצורי יוריקה בשנת 1854), הציגו הדמיה של כוכבי הצלב הדרומי. הדגל המוקדם ביותר הידוע לנו שהציג את הכוכבים כפי שהם נראים בשמיים היה דגל הליגה האוסטרל-אסיתית נגד הגליה, שעיצובו דמה לעיצוב הדגל הלאומי של ימינו.
היסטוריה > תחרות עיצוב הדגל הפדרלי (1901)

עם התקרבותו של האיחוד הפדרלי התברר הצורך בדגל רשמי לאיחוד. בשנת 1900 פתח העיתון "מלבורן הרלד" בתחרות עיצוב דגל שעל פי עקרונותיה היה צריך לכלול את דגל הממלכה המאוחדת ואת כוכבי הצלב הדרומי בסגנון דגל ימי בריטי. התחרות נערכה בידי "Review of Reviews for Australasia" ואף על פי שבאותה עת חשבו כי ההגבלות על העיצוב אינן נבונות, הטענה הייתה כי דגל שלא יכלול סמלים אלו ספק אם יזכה. לאחר איחוד אוסטרליה, שהתרחש ב-1 בינואר 1901, ערכה ממשלת אוסטרליה תחרות רשמית לעיצוב דגל עבור הפדרציה החדשה שזה עתה קמה. התחרות התקיימה בחודש אפריל ובמסגרתה התקבלו למעלה מ-32,000 פניות (רבות מהן נשלחו במקור לתחרות הראשונה). הדגלים נשפטו על פי שבע קטגוריות: נאמנות לאימפריה, לפדרציה, היסטוריה, הרלדיקה, ייחודיות, שימושיות ומחיר ייצור. רוב העיצובים כללו את דגל הממלכה המאוחדת ואת הצלב הדרומי, אולם עיצובים שהציגו חיות מקומיות היו פופולריים אף הם. חמישה עיצובים דומים נבחרו כעיצוב המנצח, ומעצביהם חלקו בפרס של מאתיים פאונד. הזוכים היו: איבור אוונס, בן 14 ממלבורן; לזלי ג'ון הוקינס, שוליית אופטומטריסט מסידני; אגברט ג'ון נוטל, אדריכל ממלבורן; אנני דוריגטון, אמנית מפרת' וויליאם סטיבנס, קצין ספנות מאוקלנד, ניו זילנד. כל אחד מהזוכים קיבל פרס של ארבעים פאונד.
התגובות הראשוניות לדגל היו מעורבות. המגזין הרפובליקני הבולטין סבר כי הדגל הוא:
עיצוב מיושן של הדגל הבריטי, נטול מעלות אמנותיות, ללא כל יחוד לאומי... תפישות משתנות לאיטן, ואוסטרליה היא עדיין ילדה הקטן של בריטניה. מה יותר טבעי מכך שתלבש את מחלצותיו המוקטנות של אביה- ללא כל יכולת להתריס, עם הבנה עמומה בלבד של רצונו. בן כלאיים זה הוא סמלה האמיתי של החשיבה בת-הכלאיים האוסטרלית.
עיצוב הדגל היה זהה לעיצובו של דגל ויקטוריה (נס כחול מושחת בהדמיית הצלב הדרומי), בתוספת כוכב נוסף. מבקרים רבים, הן בממשלה הפדרלית והן בממשלת מדינת ניו סאות' ויילס, התנגדו לדגל בטענה שהוא יותר מדי "ויקטוריאני". הם רצו בדגל הפדרציה האוסטרלית. ראש הממשלה אדמונד ברטון, שניסה לקדם את דגל הפדרציה האוסטרלית, הגיש את שני הדגלים: את דגל הפדרציה ואת הדגל הזוכה בתחרות לאישור האדמירליות הבריטית על מנת לקבל אישור סופי. האדמירליות העדיפה את הדגל שזכה בתחרות. הנס אדום יועד להנפה על ספינות פרטיות ובנס כחול לשימושם של ספינות ממשלתיות. אישרה הממשלה האוסטרלית את הדגלים הללו כדגלים הימיים הקולוניאליים.
הדגל האוסטרלי החדש הונף לראשונה על גגו של בניין התערוכה המלכותי במלבורן ב-3 בספטמבר 1901. גרסה פשוטה יותר של הדגל שזכה בתחרות אושרה רשמית כדגלה של אוסטרליה על ידי המלך אדוארד השביעי בשנת 1902.
דגל זה החליף את דגל הממלכה המאוחדת כדגלה הייצוגי של אוסטרליה באולימפיאדת סנט לואיס בשנת 1904, ובאותה השנה, בעקבות לובי של הסנטור ריצ'רד קורץ', קיבל הדגל מעמד זהה לזה של היוניון ג'ק בממלכה המאוחדת ובית הנבחרים הכריז כי הנס הכחול "יונף מעל כל המבצרים, הספינות, ההצדעות וכל הבניינים הציבוריים של חבר העמים בכל האירועים שבהם יש להניף דגל". הממשלה הסכימה להניף את הדגל בימי דגל מסוימים, אך רק אם הדבר לא יגרור הוצאות כספיות נוספות. הנס הכחול הונף מעל בנייני ממשל של המדינות רק אם לא היה דגל מדינתי בנמצא.
היסטוריה > נס אדום או כחול?

הנס האדום היה הדגל היחידי שאזרחים היו רשאים להניף ביבשה. על פי מוסכמות המסורת הבריטית שהועידה את השימוש בניסים הכחולים לממשלות ואת הניסים האדומים לאזרחים, נשמר הנס הכחול לשימושה של ממשלת אוסטרליה בעוד שממשלות מדינות האיחוד, ארגונים פרטיים ואזרחים הניפו כולם את הנס האדום. למרות זאת, בפתיחת מושב הפרלמנט בשנת 1927 הונפו רק הנס האדום והיוניון ג'ק.
הנס הכחול החליף את היוניון ג'ק בכל הבסיסים הצבאיים בשנת 1908 והוא שימש גם כדגל ההצדעה של צבא אוסטרליה בכל המסדרים והמצעדים הטקסיים החל משנת 1911, אך עד 1941 שרר בלבול סביב שאלת הצבע הנכון לדגל וזאת מכיוון שעד אז כ-10% מכלל הדגלים שהיו בשימוש הצבא היו כחולים וכל השאר היו אדומים.
ספינות פרטיות לא מסחריות היו חשופות לקנס כבד אם לא הונף עליהם הנס האדום הבריטי. האדמירליות הבריטית פרסמה צו שאישר לאותן ספינות להניף את נס אוסטרליה האדום ב-5 בדצמבר 1938. חוק הגבלות הספנות 1981 חיזק את הקביעה כי הנס האוסטרלי האדום הוא "הצבעים הנכונים" להנפה על ספינות סוחר הרשומות באוסטרליה.
היסטוריה > דגל הממלכה המאוחדת

כחלק מהאימפריה הבריטית, הניפה אוסטרליה את דגל הממלכה המאוחדת (היוניון ג'ק) כדגלה המקורי. זהו היה הדגל דה פקטו של האימפריה הבריטית שנוסד כדגל מלכותי.
עם הקמתו של הצי המלכותי האוסטרלי ב-5 באוקטובר 1911, הונחה הצי להניף את הנס הלבן בירכתי ספינותיו ואת דגל אוסטרליה על מוט דגלון החרטום. על אף ניסיונותיה של הממשלה לכפות את השימוש בנס הכחול על ספינות המלחמה האוסטרליות, המשיכו קציני הספינות להניף את היוניון ג'ק ורק בשנת 1913, לאחר מחאה ציבורית בעקבות סקירתה של אוניית הצי המלכותי האוסטרלי מלבורן בנמל פרימנטל, הזכיר הממשל את חקיקת 1911. הנס הלבן הוחלף לבסוף בנס אוסטרליה הלבן הייחודי ב-1 במרץ 1967.
בשנת 1920 החל דיון ציבורי האם השימוש בנס הכחול הוא נחלתה הבלעדית של ממשלת אוסטרליה. דיון, ששיאו היה בהסכם ב-1924, שקבע כי דגל האיחוד נושא את זכות הקדימה של הדגל הלאומי. כיוון שדגל האיחוד הוכר כדגל הלאומי, היה זה אקט של חוסר נאמנות להניף את אחד הניסים ללא דגל הממלכה המאוחדת לצידו, וכמו כן, היה זה דגל הממלכה המאוחדת שכיסה את ארונות חללי המלחמות האוסטרלים.
הנס הכחול החליף את דגל הממלכה המאוחדת באופן רשמי ב-14 באפריל 1954, אך היוניון ג'ק נחשב בעיני אוסטרלים רבים כדגלם הלאומי גם בשנות ה-70 של המאה ה-20, תחושה שגרמה למערכה הציבורית של ארתור סמות' (בשנים 1968 ל-1982) לעודד מתן קדימות לדגל האוסטרלי.
באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 הפסיקה ממשלת אוסטרליה לתזכר את אזרחי אוסטרליה כי הזכות להניף את דגל הממלכה המאוחדת לצידו של הדגל הלאומי שמורה להם וכמו כן הפסיקה לפרסם הנחיות כיצד יש להניף את שני הדגלים יחדיו.
היסטוריה > הדגל הלאומי של אוסטרליה

בשנת 1940 חוקקה ממשלת ויקטוריה חוק המאפשר לבית ספר לרכוש ניסים כחולים ובכך סללה את הדרך להנפת הנס הכחול בידי אזרחים. ראש הממשלה, רוברט מנזיס, עודד אזרחים להניף את הנס הכחול בכך שפרסם הצהרה המתירה לאזרחים להניף את שני הדגלים (האדום והכחול). בשנת 1947, הצהיר ראש הממשלה בן צ'יפלי הצהרה דומה.
ב-4 בדצמבר 1950, הכריז ראש הממשלה רוברט מנזיס על הנס הכחול כעל דגלה הלאומי של אוסטרליה, ובשנת 1951 אישר המלך ג'ורג' השישי את המלצות הממשלה.
אוסטרליה הדרומית בחרה שלא להחליף את דגל הממלכה המאוחדת בדגל האוסטרלי, והיה זה עד 1954 עת נתנה לבתי הספר האפשרות להניף את היוניוק ג'ק או את אחד הדגלים האוסטרליים (האדום או הכחול).
מצב זה שרר עד ה-14 בפברואר 1954, אז המלכה אליזבת השנייה נתנה את הסכמתה המלכותית לחוק הדגלים. ההסכמה המלכותית תוזמנה עם ביקורה של המלכה במדינה. החוק הסמיך את המושל הכללי למנות דגלים וסמלים לאוסטרליה ולהנפיק צווים לשימוש באותם דגלים. סעיף 8 של החוק קובע כי זכותו של אזרח להניף את היוניון ג'ק לא תפגע מהחוק.
בשנת 1988 הוכנס תיקון לחוק הדגלים שקבע את הכללים הנוגעים בשינוי עיצובו של הדגל הלאומי. על מנת לשנות את הדגל לחלוטין יש צורך בעריכת משאל עם - בהנחה כי החוק לא יתוקן בפרלמנט בהליך חוקי רגיל.
פרוטוקול הדגל

קווים מנחים להנפת הדגל מותווים ב"חוק הדגלים (1953)" ובחוברת "הדגל הלאומי האוסטרלי" המונפקת על ידי הממשלה האוסטרלית מפעם לפעם. הקווים מנחים כי הדגל מותר להנפה בכל יום מימות השנה. הדגל הלאומי יונף בעמדה עליונה על כל דגל או נס כשהוא מונף באוסטרליה או בטריטוריות האוסטרליות, גבוה וחפשי. יש להניף את הדגל על כל בנייני הממשל ולהציגו בכל עמדות ההצבעה כשמתקיימות בחירות או משאל עם. על ספינות שעשועים ניתן להניף את הנס האדום או את הדגל הלאומי. ספינות עשויות להניף את הנס הבריטי הכחול רק אם הן תחת צו תקף תחת החוק הבריטי.
משרד ראש הממשלה והקבינט מציין גם כי את הדגל יש להניף רק בשעות אור היום אלא אם הוא מואר. כמו כן לא ניתן להניף שני דגלים מאותו התורן. כשהדגל מונף בחצי התורן, יש להניפו בשליש גובהו של התורן. את דגל אוסטרליה לא ניתן להניף בחצי התורן בלילה. דגל אוסטרליה יונף בחצי התורן על בנייני הממשלה בימים הבאים:
ביום מותו של הריבון - מרגע ההכרזה על מותו ועד סיומה של הלוויה. ביום ההכרזה על הריבון החדש נהוג להניף את הדגל לראש התורן בשעה 11:00.
ביום מותו של כל אחד מחברי משפחת המלוכה האוסטרלית.
ביום מותו של המושל הכללי של אוסטרליה או מושל כללי בדימוס.
ביום מותו של אזרח אוסטרלי ראוי לציון.
ביום מותו של ראש מדינה זרה שלה יחסים דיפלומטיים עם אוסטרליה - ניתן להניף את הדגל ביום הלוויה.
ביום אנזא"ק יונף הדגל בחצי התורן עד חצות היום.
ביום הזיכרון הלאומי יונף הדגל בראש התורן עד 10:30 יורד לחצי התורן מ-10:30 ועד 11:03 ואז יונף שוב בראש התורן עד לסיומו של היום.
פרוטוקול הדגל > יום הדגל

בשנת 1996 ייסד המושל הכללי, סר ויליאם דין, יום דגל לאומי אוסטרלי שנתי, שיתקיים ב-3 בספטמבר. חגיגות יום הדגל התקיימו בסידני מאז 1985 ונוסדו בידי הווקסילוגרף ג'ון כריסטיאן ואוגן על מנת לציין את הנפתו של הדגל הלאומי לראשונה בשנת 1901. במהלך יום הדגל נערכים טקסים במרכזים רבים והמושל הכללי ופוליטיקאים ואישי ציבור נואמים בתקשורת. יום הדגל אינו חג לאומי.
פרוטוקול הדגל > דגל יובל המאה

ביום המאה להנפתו של הדגל, 3 בספטמבר 2001, הציגה התאחדות הדגל הלאומי האוסטרלי בפני ראש הממשלה דגל שנועד להחליף את הדגל המקורי שאבד. הדגל לא היה שחזור של הדגל המקורי, בו היו לכוכב חבר העמים שישה קודקודים, אלא הדגל הנוכחי שלו שבעה קודקודים. לדגל צורף סרט אדום ועליו הקדשה:
דגל יובל המאה. הוצג בפני הנכבד ג'ון האוורד, חבר הפרלמנט, ראש ממשלת אוסטרליה, בשם העם האוסטרלי על ידי התאחדות הדגל הלאומי האוסטרלי ב-3 בספטמבר 2001 בבניין התערוכה המלכותי במלבורן, לציון הנפתו הראשונה של הדגל הלאומי האוסטרלי ב-3 בספטמבר 1901 בידי סר אדמונד ברטון הנכבד, חבר בית הנבחרים, ראש ממשלת אוסטרליה
צו המתיר שימוש בדגל המאה תחת סעיף 6 לחוק הדגלים הוצא על ידי המושל הכללי וכיום (2008) הדגל מונף כדגל הרשמי של המדינה באירועים מיוחדים.
דגלים אוסטרליים נוספים

על פי סעיף 5 לחוק הדגלים יכול המושל הכללי להכריז על דגלים נוספים מלבד הדגל הלאומי והנס האדום כדגלי או ניסי אוסטרליה. חמישה דגלים נקבעו ככאלה. הדגלים הראשונים היו נס הצי המלכותי האוסטרלי ונס חיל האוויר המלכותי האוסטרלי. לצבא האוסטרלי אין דגל המייצג אותו אך ניתנה לו המשימה הטקסית של "מגן הדגל הלאומי". חיל האוויר והצי הניפו בעבר ניסים בריטיים בהתאם לתפקידם (הנס הלבן ונס חיל האוויר המלכותי) עד לאימוצם של ניסים אוסטרליים דומים על פי עיצובו של הדגל הלאומי האוסטרלי בשנת 1948 ובשנת 1969 בהתאמה.
דגל האבוריג'ינים ודגל תושבי האיים של מצר טורס קיבלו גם הם מעמד חוקי באוסטרליה בשנת 1995. צעד זה שאז נראה כמחווה של הכרה, יצר לא מעט ויכוחים ומחלוקות בזמנו. מנהיג האופוזיציה טען כי צעד זה מעורר מחלוקות וילידים רבים, ביניהם מעצב הדגל הארולד תומאס, טענו כי הדגל אינו זקוק להכרה רשמית.
נס כוחות ההגנה של אוסטרליה הוכרז בשנת 2000. הדגל נועד לייצג את כוחות ההגנה של אוסטרליה כאשר יותר מענף אחד מעורב בפעילות (כגון האקדמיה של כוחות ההגנה האוסטרליים או שר ההגנה).
בנוסף לשבעת הדגלים, אותם מסמיך חוק הדגלים כדגלים לאומיים, יש שני דגלי חבר עמים רשמיים דגל האוויר האזרחי של אוסטרליה ונס רשות המכס האוסטרלית, שמונה דגלי משנה למלכה ותשעה דגלי מדינות וטריטוריות המוכרים כדגלים רשמיים, אך נמצאים תחת חוקים ואמצעים אחרים.
הדיון הציבורי על דגל אוסטרליה

מזה שנים מתקיים דיון ציבורי מאופק אך עקשן לגבי השאלה האם יש מקום להחליף את דגל אוסטרליה, על מנת להסיר או לא להסיר את היוניון ג'ק שבקנטון (הרבע השמאלי העליון), וכל זאת בהקשר לדיון בדבר הפיכתה של אוסטרליה לרפובליקה. הדיון הגיע לכותרות במספר הזדמנויות כגון יום השנה ה-200 ליסודה של ההתיישבות הלבנה באוסטרליה בשנת 1988, ובתקופת כהונתו של ראש הממשלה פול קיטינג שהביע תמיכה פומבית בהחלפתו של הדגל וצוטט אומר:
אינני מאמין כי סמל הריבונות הלאומית האוסטרלית ניתן להשלמה כל עוד דגלה של מדינה אחרת נמצא בפינתו
שתי קבוצות לובי עיקריות מעורבות בדיון הציבורי. הראשונה היא אוספלג (Ausflag) התומכת בהחלפתו של הדגל, והשנייה היא התאחדות הדגל הלאומי האוסטרלי (Australian National Flag Association - ANFA) המעוניינת בהשארתו. הטיעון העיקרי להשארתו של הדגל הוא היסטורי, והטיעון העיקרי להחלפתו הוא שהדגל הנוכחי אינו מתאים למעמדה של אוסטרליה כמדינה עצמאית ורב-לאומית.
אוספלג מתמקדת בפרסום נושא החלפת הדגל סביב אירועים לאומיים כגון אולימפיאדת סידני ומקיימת תחרויות עיצוב לדגל חדש, בעוד ההתאחדות פועלת במישורים הקוראים להשארתו של הדגל כגון יום הדגל הלאומי.
ראו גם

סמל אוסטרליה
המנון אוסטרליה
גלריית דגלי אוסטרליה
לקריאה נוספת

Collins Gem Flags (1994). Haper Collins Publishers pp 29-30. ISBN 0-00-470723-0
Evans, I. (1918) The history of the Australian flag. Evan Evans, Melbourne
דייוויד זילברג

אין תמונה חופשית
דייוויד זילברג (נולד ב-7 ביוני 1949) הוא מנהל ישראלי, לשעבר איש המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, בו כיהן כראש אגף מבצעי.
ביוגרפיה

זילברג נולד בוונצואלה. שירת בצה"ל בסיירת חרוב בשנים 1969-171 וכמפקד פלוגה בחטיבת הצנחנים. ב-1974 הצטרף ל"מוסד" ושירת בו במשך 27 שנים, עד שנת 2000. הוא עשה את רוב שירותו ביחידה המבצעית של הארגון כאיש מבצעים וראש חטיבת המבצעים של היחידה, ועבר לשרת באגף תבל שמופקד על הקשרים המודיעיניים והדיפלומטיים של הארגון. עסק במגעים לרקימת הסכם השלום בין ישראל לירדן והיה אחראי על תכנון וביצוע של המפגשים החשאיים של ראש הממשלה יצחק רבין עם מנהיגים ערביים נוספים במסגרת תהליך השלום. ב-1994 קיבל ציון לשבח מראש "המוסד" על מבצע יוצא דופן שהווה פריצת דרך במדינת יעד. במסגרת תפקידיו היה אמון על הקשרים של המוסד עם ממלכת ירדן, שירותי המודיעין שלה והמלך עצמו. בספטמבר 1997 הוזמן למפגש בארבע עיניים בארמון בעמאן על ידי חוסיין, מלך ירדן, זמן קצר לפני ניסיון ההתנקשות בח'אלד משעל. בתפקידו האחרון כיהן כראש אגף מבצעי בארגון.
לאחר פרישתו מהמוסד בפברואר 2000 מונה למנכ"ל בנק ההשקעות האמריקאי מרקטור קפיטל בישראל. שימש סגן נשיא בחברת IGAC ‏(Israel Growth Partners Acquisition Corp) וב-2010 מונה למנכ"ל בחברת הנדל"ן הציבורית לנוקס השקעות בע"מ. בשנים 2000 עד 2003 כיהן כדירקטור בחברת "מקורות", עמד בראש ועדת הביטחון של מועצת המנהלים וחבר בוועדת הביקורת ובוועדת הפיתוח.
זילברג הוא בעל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב (1984), בוגר המכללה לביטחון לאומי, בעל תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה (1995) ובוגר תוכנית הניהול המתקדם ב-INSEAD ‏(1999).
הערות שוליים

↑  ברק רביד, היועץ לביטחון לאומי, עוזי ארד, רוצה שליח מיוחד מטעמו למשא ומתן, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2009
↑  ג'קי חוגי, גילויים חדשים: החיסול שסיכן את הסכם השלום, באתר nrg‏, 31 באוקטובר 2009
דאון מהגוני

| דאון מהגוני |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: קנגוראים
תת־סדרה:: דמויי-קוסקוס
משפחה:: פוסומים מפוספסים
סוג:: דאון
מין:: דאון מהגוני
שם מדעי
 Petaurus gracilis ‏ויס, 1883
תחום תפוצה


דאון מהגוני (שם מדעי: Petaurus gracilis) הוא מין כיסאי מעופף גדול ונדיר בסוג דאון שאנדמי לצפון יבשת אוסטרליה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1883 על ידי הזואולוג האנגלי צ'ארלס וולטר דה ויס (Charles Walter De Vis), והוא אחד המינים הגדולים בסוגו. מאז התיאור הראשון שלו, הדאון המהגוני לא נצפה שוב במשך 100 שנה ונחשב לנכחד עד שנתגלה מחדש בשנת 1989. במקור, הוא סווג כתת-מין של דאון הסנאי ורק בשנת 1993 קיבל מעמד של מין עצמאי. הדאון המהגוני הוא יונק נדיר שנמצא בסכנת הכחדה; הוא איבד 80% מטווח התפוצה ההיסטורי שלו בעקבות בירוא יערות עבור מטעי קנה סוכר ובננות וגידול בקר, והטווח הנותר שלו מפוצל ביותר. רשויות השימור האוסטרליות פועלות לשימור והגנה על היערות שבהם הוא חי.
אנטומיה ומראה

הדאון המהגוני הוא המין השני בגודלו בסוג לאחר דאון צהוב-בטן ואורכו הכולל מגיע ל-60 סנטימטרים; מבנה גופו ארוך וגוצי, ראשו רחב ומקושת וחרטומו קצר ומחודד. האוזניים שלו גדולות ומשולשות, העיניים גדולות ועגולות והאף קטן ומחורץ. הזנב ארוך, גלילי ועבה במיוחד, ודומה לזנבו של דאון הסנאי. יש לו חמש אצבעות ארוכות בידיים וברגליים, אך בעוד שביד הן מקבילות ובגודל זהה, ברגל שניים מהן קטנטנות וסינדקטיליות ואילו הבוהן מנוגדת.
לדאון מספר תכונות המשפרות את האחיזה שלו בעצמים: רפידות גדולות בכפות וטפרים דקיקים וחדים בקצה האצבעות. כיתר קרוביו, גם לדאון המהגוני יש קפל עור עבה בין אצבעות הרגל והיד, שנמתח בעת הקפיצה כמצנח ומאפשר לו לדאות למרחקים ניכרים. אורך הראש והגוף של הדאון המהגוני: 28-23 סנטימטרים לזכר ועד 27 סנטימטרים לנקבה; אורך הזנב זהה פחות או יותר אצל שני הזוויגים ונע בין 34 ל-41 סנטימטרים; עם זאת, למרות הגודל הדומה, הזכר כבד בצורה ניכרת מן הנקבה: משקלו 345–500 גרם (כחצי קילוגרם) לעומת משקל הנקבה שנע בין 310 ל-450 גרם.
הפרווה של הדאון המהגוני שעירה, עבה ורכה. צבעה הכללי אפור-כסוף, פלטינה או צפחה בדרך כלל, אך בניגוד לדאון הסנאי או לדאון הסוכר, היא מתכהה לעיתים קרובות גם לאפור-פחם, חום-אגוז או אפילו אוכרה. המין קיבל את שמו מהצבע החום-מהגוני של בטנו, מותניו וקרומי הדאייה שלו, אך הם עשויים להיות גם אפרפרים או צהבהבים. לדאון המהגוני יש שני פסים כהים בצבע שחור מבריק או חום כהה על הפרווה: פס עבה לאורך הגב שנמוג בהדרגה בפלג הגוף האחורי ופס דק בולט לאורך קרום הדאייה; לעומת זאת, השפה החיצונית של קרום הדאיה לבנה בוהקת. הכפות שחרחרות, חומות או צהובות. ראשו של הדאון המהגוני חיוור יותר משאר הגוף, ונע בין אפרפר חיוור ללבן בוהק או צהבהב. סימוני הפנים כוללים פס או כתם יהלום שחור לאורך המצח והחרטום, טבעות שחורות סביב העיניים וכתמים שחורים קטנים בבסיס האוזניים. האף, האוזניים, הידיים והרגליים קירחים וורודים. הזנב בצבע אפור בהיר או כהה, והוא משחיר בקצהו.
תפוצה

הדאון המהגוני אנדמי לקווינסלנד שבאוסטרליה. טווח התפוצה שלו מוגבל לרצועה צרה באורך 122 קילומטרים בקו החוף המזרחי של פלך הינצ'ינברוק, פלך קארדוול ופלך ג'ונסטון באזור הצפון הרחוק סמוך לחצי האי כף יורק, מקריסטל קריק וטולי בצפון עד אינגאם בדרום, והטווח מתרחב 40 קילומטרים בלבד לפנים הארץ. בית הגידול שלו שוכן בתוך הפארקים הטרופיים הגשומים של קווינסלנד, ומורכב בעיקר מיערות אקליפטוס פתוחים ודלילים בשפלה הבוצית לאורך החופים. הדאון נמצא בגבהים נמוכים שאינם עולים על 120 מטר מעל פני הים.
אקולוגיה

הדאון המהגוני הוא יונק פעיל לילה שיוצא לתור אחר מזון עם רדת החשיכה; את שעות היום הוא מבלה בשינה באחד מתוך תריסר הקינים שבנה לעצמו מזרדים ועלים בתוך סדקים של עצי אקליפטוס. הודות לזנבו ולכפותיו הדאון הוא טפסן מעולה, והוא מסוגל לדאות למרחק 30–60 מטר באמצעות קרומיי הדאייה שלו; במהלך הדאיה, הזנב העבה משמש להיגוי אחורי ולאיזון. הדאון המהגוני חי בטריטוריה קבועה שגודלה משתנה בין 10 דונם לנקבה ל-20 דונם לזכר והוא מגן על שטחו בקנאות מפני מסיגי גבול מאותו הזוויג. כל דאון מסייר לאורך שטחו מידי שניים או שלושה לילות לפני או אחרי שיחור המזון; סיור זה נועד לשמור על שלמות גבולות הטריטוריה באמצעות חידוש סימני ריח, וכן לאיתור עצים עם פירות או תפרחות.
הדאון המהגוני ניזון בעיקר מצוף, טל דבש, שרף ואבקנים שאותם הוא מלקט מעצים ושיחים, בייחוד מינים ממשפחת ההדסיים (הדס דבשי, בנקסיה, וקורימביה) ומיני אקליפטוס וקסנטוריאה. כאשר יש מחסור בתפרחות מהמזון המועדף, הדאון מסתפק גם בפרחים של מיני שיטה. הוא ניזון גם מחרקים וחסרי חוליות קטנים. התנועה של הדאון בתוך הטריטוריה ומחוצה לה מושפעת מזמינות המזון; בעונה הגשומה שמתאפיינת בשפע במזון, הדאון מרשה לעצמו לגמוע עד 1.5 קילומטרים מדי לילה, ולהוציא אנרגיה על התנועה והדאייה כדי לבקר בתפרחות מגוונות.
אורח החיים הבודד והטריטוריאלי, הופך את הדאון ליונק שקט למדי; התקשורת הקולית היחידה בין הדאונים היא באמצעות קול נהי שנשמע כ"נא-מתי", ולעיתים רחוקות עוד יותר דאון אחר יגיב בחזרה לקריאה זאת. גם במהלך ההגנה על הטריטוריה הדאון אינו הופך לקולני. התקשורת העיקרית מתבצעת באמצעות סימני הריח: הדאון מסמן את גבולות הטריטוריה באמצעות שתן או שפשוף בלוטות הריח שבחזית הראש ובחזה על ענפים. הדאון המהגוני הוא יונק סוליטרי שמעדיף לחיות לבדו בקן; אף על פי כן, הרבייה שלו מונוגמית והוא מתרבה עם בן זוג יחיד בדרך כלל; לפרקים, הזוג אף עשוי לחלוק קן במשותף. זוג דאונים מאפשר לצאצאיו מהשנה הקודמת לשהות בשטחו, אך דאונים בוגרים מגורשים ממנו. הנקבה היא המטפלת היחידה בצאצאים.
עונת הרבייה של הדאון המהגוני ארוכה במיוחד ונמשכת מאפריל עד אוקטובר. הדאונית ממליטה לרוב פעם אחת בשנה, אך במקרה שההמלטה התרחשה בתחילת העונה, עשויה להיות המלטה נוספת בהמשך. בתום תקופת היריון קצרה נולד גור אחד או תאומים ששוהים בכיס עד שנגמלים בגיל 4 או 5 חודשים. בזמן שהדאונית מטופלת בגורים, היא עשויה לגדל אותם ב-12 קינים שונים. לאחר הגמילה, הדאונים הצעירים שוהים בתוך הקן, ועוזבים בהדרגה את שטח האם ומתפזרים למקומות אחרים עד סוף השנה הראשונה לחייהם. הדאונים מגיעים לבגרות בגיל 12–18 חודשים אך הנקבות מתרבות בדרך כלל החל מגיל שנתיים.
תוחלת החיים של הדאון המהגוני אינה ידועה, אך ככל הנראה עומדת על כ-6 שנים. הטורפים העיקריים של המין הם פיתון השיחים, פיתון השטיחים, ינשוף נובח, ינשוף אדום ותנשמת.
מצב

דאון המהגוני מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה (EN), מאחר שטווח התפוצה שלו מקוטע קשות, קטן מ-5,000 קילומטרים רבועים, ויש ירידה מתמשכת בהיקף ובאיכות בית הגידול שלו. האיום העיקרי עליו נשקף מצד המרת היערות למטעים של קנה סוכר, בננה, אננס, אורן קריבי או שטחי מרעה שהובילו לצמצום דרסטי של התפוצה, לפיצול וליצירת אוכלוסיות מבודדות. הטווח הנוכחי של הדאון מהווה 20% בלבד מהטווח ההיסטורי, וגם הוא מקוטע מאוד. שינויים במשטרי אש, התפשטות צמחים פולשים, פגיעת ציקלונים ורעיית יתר של בקר וצאן משפיעים גם הם על הרסיסים הנותרים של בית הגידול. השפעות נוספות מעשי ידי אדם הם סלילת כבישים גדולים שגורמת לדריסה בעת החצייה, פריסת מסילות רכבת ועמודי חשמל שמשבשים את תנועת הדאונים מאזור לאזור וכן הסתבכות בגדרות תיל.
הדאון המהגוני נחשב ליונק מאוים בחוק האוסטרלי. 45% משרידי בית הגידול שלו נמצאים בתוך האזורים המוגנים הבאים: הפארק הלאומי אדמונד קנדי, הפארק הלאומי גיררינגון, הפארק הלאומי רכס פלומה, מקלט הדאון המהגוני, מקלט הטבע סאפארם, מקלט הטבע צ'אקורו, ומספר שמורות יער ויערות מדינה. חלקים גדולים מבית הגידול הנותר של הדאון מופו על ידי הסוכנות האוסטרלית להגנת הסביבה, ונאסרה בהם לחלוטין כריתת עצים בחקיקה מיוחדת של ממשלת קווינסלנד. רשויות השימור האוסטרליות יצרו תוכנית התאוששות עבור הדאון המהגוני, והיא כוללת מיפוי אזורים נוספים, מעקב, ניהול ושיקום של יערות גשם מסוימים, בקרה על שריפות וצמחים פולשים, קידום תוכנית גידור ידידותית לדאונים, מציאת פתרונות לחציית בטוחה של כבישים בדמות גשרים אקולוגים והגברת המודעות הציבורית למצבו של הדאון. יש מספר גרעיני רבייה בשבי לצורך השבה לטבע בעתיד.
אורח החיים החמקמק והלילי של הדאון המהגוני מקשה לאמוד את גודל האוכלוסייה ולקבוע את הגבולות הדרומיים, המערביים והצפוניים של התפוצה. ככל הנראה האוכלוסייה כוללת 2,000-1,500 דאונים.
הערות שוליים

↑  דאון מהגוני באתר הרשימה האדומה של IUCN
האריפראסאד צ'אוראסיה

| --- | --- |

 לידה:  1 ביולי 1938 (בן 86) אללהאבאד, הודו 
 מוקד פעילות:  הודו 
 תקופת הפעילות:  מ-1957 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית הינדוסטנית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  בנסורי, חליל צד 
 פרסים והוקרה:  פדמה ויבהושן  פדמה באושן  Sangeet Natak Akademi Award 
 hariprasadchaurasia.com
 פרופיל ב-IMDb
 
צ'אוראסיה ב-1988
פאנדיט האריפראסאד צ'אוראסיה (הינדי: हरिप्रसाद चौरसिया; יליד 1 ביולי 1938) הוא נגן בנסורי המנגן מוזיקה הודית קלאסית, תוך הכנסת חידושים מקוריים משלו בתחום הטכניקה ותפקידי הכלי ושיתופי פעולה עם מוזיקאים מערביים.
חייו ויצירתו

צ'אוראסיה נולד בעיר אללהאבאד. בניגוד למוזקאים הודים רבים צ'אוראסיה לא נולד למשפחה של מוזיקאים. אביו היה מתאבק, ורצה שגם בנו יהיה מתאבק. 
בגיל 15 החל ללמוד שירה, אולם שנה לאחר מכן כבר עבר לחליל הבנסורי לאחר ששמע את פנדיט בהולנאט' החלילן הידוע מוראנאסי. ב-1957 בעודו נער קיבל את חסות רדיו כל הודו והיה לחלק מצוות האמנים הקבוע של התחנה.
צ'אוראסיה הוא אמן נדיר שהצליח לשמר את המוזיקה המסורתית ההודית ואם זאת התפתח לכיוונים נוספים. לצד ראגות רבות שהקליט ומוזיקה מדיטטיבית ניסה תמיד לשלב בין המוזיקה הצפון הודית לסגנונות שונים. כך למשל ב 1987 חבר לסקסופוניסט יאן גרברק לגיטריסט ג'ון מקלפלין ולנגן הטאבלה זקיר חוסיין לפרויקט "Making Music" ששילב בין הסגנון הצפון הודי של צ'אוראסיה וחוסיין לבין הסגנון המערבי של גרברק ומקלפלין.
צ'אוראסיה פתח בבומבאי בית ספר ללימודי חליל שנקרא "Vrindaban Gurukul". בבית הספר לומדים נגינה על בנסורי בשיטה ההודית הקלאסית וחיים בצורה הודית מסורתית. הריפרסד משמש כגורו של המקום.
צ'אוראסיה הקליט בחייו כמות אדירה של ראגות, שירי עם, יצירות ופסקולים לסרטים. הוא זכה לעשרות פרסים ותארים ביניהם פרסים מממשלת הודו, ממשפחת המלוכה ההולנדית ומאוניברסטאות בהודו וברחבי העולם. הייתה לו השפעה אדירה על המוזיקה בעולם כולו ועל חשיפת המוזיקה ההודית למערב. הוא אחד האמנים הפורים והיצרתיים בהודו ובעולם.
צ'אוראסיה הופיע מספר פעמים בישראל. הופעתו במסגרת פסטיבל ישראל ב-1996 הוקלטה ויצאה על גבי CD בשם Hariprasad Chaurasia - Nada in Jerusalem.