stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחיקת ערכים בוויקיפדיה

ערך זה עוסק בתיאור אנציקלופדי של מחיקת ערכים באתרי ויקיפדיה. אם התכוונתם לכללים לידיעת העורכים בוויקיפדיה העברית, ראו .
מחיקת ערכים היא תהליך פנימי באנציקלופדיה המקוונת ויקיפדיה, שבמסגרתו מחליטה קהילת ויקיפדיה למחוק ערך שהועלה לאנציקלופדיה ונמצא לא ראוי להיכלל בה.
בניגוד לאנציקלופדיה מסורתית, בה מלכתחילה מתווספים פחות ערכים ובפרט פחות ערכים שיימחקו בסופו של דבר (בשל מיעוט ערכים ועורכים), ודיונים ומחיקות מהאנציקלופדיה נעשים לרוב בסתר (למשל השמטת הערך במהדורה המודפסת העוקבת); בוויקיפדיה כמעט כל גורם יכול להוסיף ערך, ועל כן מחיקה היא גורם משמעותי בבניית האיכות של האנציקלופדיה, דיוני המחיקות והמחיקות עצמם הן בעל נראות גבוהה ופומבית ומערבות מספר עורכים רב, וישנו תיעוד מסודר ופומבי להליכי המחיקה. כתוצאה משקיפות התהליך, ישנו גם עניין ציבורי ואקדמי במחיקות והרציונל העומד מאחוריהן.
לאור חשיבותה של ויקיפדיה בתור מקור מידע, נוצרה חשיבות מסחרית, כלכלית, ותדמיתית לקיום ערכים על אנשים, מקומות, ומיזמים. מעבר לקידום אתרים במנועי חיפוש או הכנסת מידע משלים לתוצאות חיפוש של גוגל, עצם קיום ערך בוויקיפדיה יכולה לגרום למחפש במנוע חיפוש לייחס חשיבות לערך על אף שלפחות מחקר אקדמי אחד טוען שאין בהכרח ערך מידעני[דרושה הבהרה] לגבי קיום ערך. בפוליטיקה האמריקאית, צפיות בדפי ויקיפדיה הם כלי תחזית, עם יכולת אומדן לתוצאות בחירות פוליטיות, ועריכת דפי הוויקיפדיה של המועמדים הוא נושא חשוב לקמפיינים, וניתן כנראה אף לחלץ מידע על פעולות פוליטיות עתידיות מעריכות ויקיפדיה. אנשים וארגונים לעיתים רואים חשיבות בכך שייכתב ערך לגביהם בוויקיפדיה.
מדיניות מחיקה

ערכים נמחקים מוויקיפדיה על-פי מדיניות מורכבת, המשתנה בין המהדורות בשפות השונות, ושהיא דינמית באופייה ומשתנה בהתאם להעדפות העורכים לאורך השנים. המכנה המשותף של מדיניות המחיקה בכלל השפות הוא דיון על חשיבות הערך בין עורכי ויקיפדיה ומנגנון הצבעה או בניית קונצנזוס. לפיכך, עצם התהליך מלמד על החשיבות הנתפסית, בידי העורכים, של ערכים המועמדים למחיקה.
בויקיפדיה העברית התהליך טרם מחיקתו של ערך כולל העלאתו לדיון חשיבות בן שבוע. במידה ואין הסכמה בין העורכים לאחר שבוע של דיון, עורך יכול להעלות את הערך להצבעת מחיקה. זכות ההצבעה בהצבעות שכאלו ניתנת לעורכים שלהם ותק של 30 ימים באתר ושביצעו לפחות 100 עריכות ב-90 הימים שקדמו להצבעה. מחיקת ערך שעלה להצבעה דורשת רוב מיוחס של 55%. עם זאת, דפים הכוללים הפרה של זכויות יוצרים והשחתות עשויים להמחק גם בתהליך מהיר.
בויקיפדיה האנגלית לעומת זאת, מדיניות המחיקה איננה כוללת הצבעות ומחיקת ערכים מתבצעת רק בקונצנזוס בין כלל העורכים שלקחו חלק בדיון. אף על פי כן, כ-60% מהערכים המוצעים למחיקה בוויקיפדיה האנגלית אכן נמחקים, כ-25% מהם נשארים, והיתר מאוחדים לתוך ערכים אחרים, הופכים להפניות או מטופלים באופן אחר.
בפן הטכני, מחיקת ערך בפועל יכולה להתבצע רק על ידי עורכים בעלי הרשאת מפעיל מערכת, המבצע אותה בהתאם להחלטת הקהילה ועל פי המדיניות הקבועה בה.
כפלטפורמה למחקר אקדמי

לאור נגישות הנתונים הפומבית והאפשרות למחקר לגביהן, מחיקות בוויקיפדיה מהווה פלטפורמה מחקרית במספר דיסיפלינות אקדמיות:
מחקר אנתרופולוגי על העורכים בה ועל הסביבה בה הם פועלים.
מחקר אנתרופולוגי השוואתי בין שפות וקהילות שונות בוויקיפדיה.
ניהול תוכן ממוכן וגילוי ערכים למחיקה באופן אוטומטי או סמי-אוטומטי.
ניתוח לשוני ממוכן על תוכן דיוני המחיקה (Afd).
חינוך משתמשים חדשים.
ויזואליזציה (אינפוגרפיקה) של תהליך דיון המחיקה (AfD) ותוצאות הליך המחיקה על-פי מאפייני הדיון תחת הוויזואליזציה. כך למשל נמצא שאורך הדיון מלמד על הסתברות המחיקה, ושיש מתאם בין הצבעות עוקבות בדיון.
צנזורה על ערכי ויקיפדיה

במדינות כמו סין ומדינות אחרות ישנם אמצעי צנזורה המופעלים כנגד ויקיפדיה. צנזורה על ויקיפדיה יכולה לבוא לידי ביטוי באמצעות חסימה כללית של ויקיפדיה (כפי שנעשה בטורקיה ב-2017), חסימה של ערכים ספציפיים, או השפעה על עורכים בתוך הגרסה המקומית של ויקיפדיה.
בצרפת, סוכנות הביון DCRI גרמה למחיקת ערך לאחר שאיימה במעצר של מפעיל מערכת ונשיא ויקימדיה צרפת. במקרה זה, אף על פי שהלחץ הראשוני צלח, עורך שווייצרי שחזר את הערך, ויקימדיה יצאה בהודעת גינוי ברורה, ובשל אפקט סטרייסנד הדף המשוחזר הפך לדף הנקרא ביותר בוויקיפדיה הצרפתית סביב האירוע. באיחוד האירופי תוצאות גוגל לדפי ויקיפדיה ספציפיים הוסרו בתור מימוש של הזכות להישכח האירופאית.
ישנם מקרים בהם גורמים בוויקיפדיה הפעילו בעבר מנגנון צנזורה עצמית פנימית לוויקיפדיה. כך למשל ג'ימי ויילס הודה שהוא ארגן פעילות לניטור הוספות מידע על חטיפתו בידי הטליבאן של העיתונאי האמריקאי דויד רוד (David Rohde), ומחיקת המידע בסמוך להכנסתו לוויקיפדיה. זאת, על-מנת להפחית את הכופר הנדרש למען שחרורו. המידע נכנס מספר פעמים לוויקיפדיה, אך מכיוון שלא צוטט מקור מוביל ואמין למידע, מפעיל מערכת שביצע את המחיקות, צלח במשימה למחוק את המידע על החטיפה.
בישראל, פרסומים בוויקיפדיה פוטנציאלית נתונים לפיקוחה של הצנזורה הצבאית, בנוסף, ככל שישנו צו איסור פרסום, הוא חל גם ביחס לפרסומים בוויקיפדיה. עם זאת, בישראל ובבריטניה, בה יש מערכת חוקית דומה, בפועל הצווים לעיתים נעקפים בוויקיפדיה. בישראל הערך ענת קם הועלה לוויקיפדיה כשהיה צו איסור פרסום, ונמחק לאחר זמן מה בשל חוסר במקורות, אך במקביל גרפיטי רוסס בתל אביב עם הפניית העוברים ושבים לחפש "ענת קם" בגוגל.
סיקור תקשורתי ועמדות פומביות לגבי מחיקות בוויקיפדיה העולמית

ביקורת הושמעה לגבי מדיניות המחיקה בוויקיפדיה הגרמנית לאחר מחיקות בשל סיבה של "חוסר רלוונטיות" על ידי עורכים, אף על פי שאנשים אחרים היו סבורים שמדובר בערכים בעלי משמעות, וכתובים היטב. מספר מקורות תקשורתיים גרמניים התייחסו לתופעה.
בעולם ישנו סיקור תקשורתי על הדרת נשים לכאורה בוויקיפדיה (שמקושרת לפער המגדרי בוויקיפדיה), ופעולות אקטביסטיות פמיניסטיות במלחמות עריכה על-מנת למנוע מחיקת ערכים על נשים. ביחס למחלוקת על מחיקת שמלת חתונתה של קייט מידלטון נטען שמדובר בפער מגדרי בין העורכים. יש אף הטוענים שמדובר לא רק בהדרת נשים, אלא גם בגזענות.
ישנו גם סיקור על מחיקת נושאים ספציפיים שונים, וכן סיקור על ערכים הונאתיים ששרדו זמן רב עד שהם נמחקו.
לאחר שאתרי רשת משמעותיים נמחקו מוויקיפדיה, חלקם בחרו להוציא התייחסות פומבית למחיקה.
ביחס לעמודים עם מידע שלילי על אנשים או ארגונים, ישנים מדריכים המציגים בצורה מודרכת את אופן המחיקה ומשיאים עצות ביחס לניהול קמפיין למחיקת הערך כליל או חלקים מתוכו.
ערכים בוויקיפדיה נמחקו, במספר אירועים שונים, לאחר שהתגלה שהם נוצרו על ידי עורכים בתשלום, לעיתים תוך שימוש ב"בובות קש". בחלק מן המקרים אף עלו טענות לקבלת כספים באמצעות סחיטה באיומים של מושאי ערכים על מנת למנוע את מחיקתם או שינויים.
אתר משלים לוויקיפדיה האנגלית, Deletionpedia, הוקם במטרה לבצע גבויים לערכים שנמחקים מהוויקיפדיה האנגלית על מנת להנגיש את המידע לציבור. הערך על אתר זה אף עמד בפני הצבעת מחיקה בוויקיפדיה האנגלית, אך שרד את ההצבעה.
סיקור תקשורתי ועמדות פומביות לגבי מחיקות בוויקיפדיה העברית

גם ביחס לוויקיפדיה העברית ישנו סיקור נרחב למדי של מחיקת ערכים בוויקיפדיה, עם דעות ציבורית לכאן ולכאן, כדוגמת:
ערכים הקשורים למחאה החברתית בישראל 2011 ובהם דפני ליף, סתיו שפיר ומשה סילמן.
ענת קם: הערך הועלה לוויקיפדיה עוד כשהיה צו איסור פרסום ונמחק. במקביל גרפיטי ברחובות תל אביב הפנה אנשים לחפש את "ענת קם" בגוגל.
דפנה מאיר.
נשים והדרת נשים ממרחב ויקיפדיה (הפער המגדרי בוויקיפדיה). בפרט בהקשר דיוני המחיקה, ומידת הערכיות, של הערך חנה קפרא בלטו בסיקור.
אסטיה ואסתיר - טעות במקורות רבים, שנגררה עשרות שנים, ושיצרה אוניית מעפילים נוספת ברשימות רבות ושתוקנה במסגרת מיזם ויקיפדיה העברית.
אמירות פוליטיות כדוגמת המצביעים הערבים נעים בכמויות אדירות לקלפי ונאום הקומץ.
ערכים הקשורים לפורנוגרפיה, ובהקשר זה גם בוויקימדיה תמונות הקשורות לפורנוגרפיה.
חן טל.
ליהיא גרינר.
לירן חולצה אפורה.
גשם גשם מטפטף.
יאיר נתניהו.
אלימות מינית בחברה החרדית, אלימות מינית בחברה החילונית.
בראל חדריה שמואלי
בחלק מן המקרים, הביקורת החיצונית על מדיניות המחיקה של ויקיפדיה מלווה בטענות להטיה תרבותית הנובעת מהרכבם הדמוגרפי של עורכי ויקיפדיה. בנוסף, גם אופן ההצבעה הפנימי של ויקיפדיה ושימוש ב"בובות קש" לצורך השגת זכות הצבעה למחיקות ספגה ביקורת. לצד ביקורת על מחיקות לא מוצדקות לדעת המבקרים, ישנה גם ביקורת על מחיקה שאינה זריזה מספיק של ערכים בדיוניים.
לעיתים מושאי ערכים מעוניינים במחיקתם וזאת בשל ניסיון לחזור לפרטיות, או מתוך ניסיון הסתרה של מידע הנתפס בעיניהם כשלילי לעומת מקורות אחרים אוהדים יותר לגביהם. בהקשר זה היו אף מספר הליכי תביעת השתקה כנגד ויקיפדיה, ובפרט ב-2008 אמנון יצחק איים על ויקיפדיה בתביעת דיבה וגרם למחיקת הערך על שמו במשך זמן מסוים, וב-2010 תנועת אם תרצו גרמו למחיקת הערך על התנועה למשך זמן מסוים בעקבות איום בתביעה.
במערכת החינוך הישראלית

לצורך הוראת אזרחות בישראל הוכן מערך שיעור על ידי המרכז לטכנולוגיה חינוכית שכותרתו "איזה ערך יש לערך?". מערך השיעור מציג את הדילמות והנימוקים סביב מחיקת ערכים בוויקיפדיה על רקע מקרה בוחן של אפליקציה טכנולוגית ספק פוגענית, בהשראת "בליינדספוט", ומצב של "התנגשות בין זכויות". בסיום מערך השיעור, התלמידים עורכים בכיתת הלימוד סימולציה של הצבעת מחיקה של ערך בוויקיפדיה.
Misty

מִיסְטִי (מאנגלית: Misty, "מעורפל") הוא סטנדרט ג'אז שכתב הפסנתרן ארול גארנר בשנת 1954.
מיסטי נכתב כקטע אינסטרומנטלי והוקלט באלבומו של גארנר Contrasts שיצא לאור בשנת 1955. כשנה לאחר מכן חוברו לו מילים על ידי ג'וני ברק. השיר לא זכה להכרה רחבה, עד אשר בוצע על ידי ג'וני מאטיס ונכלל באלבומו Heavenly בשנת 1959. ביצוע זה של מאטיס היה לביצוע המוכר ביותר של השיר והוביל לפופולריות הרבה שלו. מאז הפך מיסטי לסטנדרט ובוצע על ידי אמנים רבים ונודעים, ביניהם אלה פיצג'רלד, שרה ווהן, אריתה פרנקלין, פרנק סינטרה ורבים נוספים.
הקטע האינסטרומנטלי ממלא תפקיד מפתח במותחן "מיסטי" (סרטו של קלינט איסטווד, 1971) הקרוי על שמו.
אורי ריזמן

| --- | --- |

אורי ריזמן
 לידה:  25 בינואר 1924 צור, לבנון
 פטירה:  25 בינואר 1991 (בגיל 67)
 מקום לימודים:  הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 תחום יצירה:  ציור
 זרם באמנות:  אקלים
 
אוֹרי ריזמן (25 בינואר 1924 – 25 בינואר 1991) היה צייר ישראלי.
הכרה והנצחה

ריזמן פעל רוב שנותיו בשולי עולם האמנות הישראלי ורק בסוף ימיו ולאחר מותו זכה לפרסום ולהכרה. ב-1979, בביקורת על תערוכה שלו בגלריה הקיבוץ כתב אדם ברוך: "אורי ריזמן, צייר משובח, שקוע באלמוניות יחסית חסרת כל הצדקה" וכן "פרסומו המועט הוא גם טעות וגם רק עניין של זמן." במאמר על הרטרוספקטיבה שנערכה לו במשכן לאמנות, עין חרוד מחה איתמר לוי על העדר ההתייחסות לריזמן וכתב: "הוא (ריזמן) הצייר הפיגורטיבי והקולוריסט הטוב ביותר בארץ, צייר בעל עוצמה ועומק רגשיים, אך היחס אליו הוא כאל עוד צייר טוב מהשורה." ב-1988 זכה בפרס בנק דיסקונט לאמן ישראלי וב-1989 זכה בפרס ההסתדרות לציור ולפיסול ע"ש נחום גוטמן.
ב-2004 הציג מוזיאון תל אביב תערוכה "אורי ריזמן רטרוספקטיבה". סביב הסטודיו שבו עבד בכברי הוקם "מרכז גוטסמן לתחריט". שני סרטים נעשו על ריזמן: הציור הוא הנפש של יהודה קווה, עבור הטלוויזיה הישראלית, הערוץ הראשון ואורי של שי אמית.
בשנת 2004 ליילה שוורץ ביימה סרט "אורי מדבר על אורי" על חייו של אורי ריזמן
גלריה

שדרות עצי חרוב, שנות השישים,
שמן על בד, 196X131 ס"מ
אוסף מוזיאון ישראל
עבודה של אורי ריזמן המוצגת בסדנת ההדפס בקיבוץ כברי, 10/09
תערוכות > תערוכות יחיד

1964 גלריה צ‘מרינסקי, תל אביב
1967 גלריה צ‘מרינקי, תל אביב
1970 מוזיאון חיפה לאמנות חדישה, אוצר: גבריאל תדמור
1973 ”אדם ונוף“, גלריה הקיבוץ, תל אביב
1979 גלריה הקיבוץ, תל אביב
1981 משכן לאמנות, עין-חרוד ובגלריה גורדון, תל אביב
דצמבר 1983 תערוכה רטרוספקטיבית, מוזיאון ישראל. אוצר: יגאל צלמונה
1988 רטרוספקטיבה במשכן לאמנות עין-חרוד. אוצרת:גליה בר-אור
תערוכות > תערוכות קבוצתיות

1955 אמני קיבוץ כברי מציגים בקיבוץ גבעת-ברנר ובעין-חרוד
1957 אמן-אורח בתערוכת ”קבוצת העשרה“, בית האמנים, ירושלים
1963 ”אסכולת פריז“ גלריית שרפנטייה, פריז. אוצר הפרק הישראלי בתערוכה: חיים גמזו
1975 קבות ”אקלים“, גלריה אנסדל, לונדון
פרסים

1953 - פרס ראשון במסגרת לימודיו בפריז
1988 - פרס בנק דיסקונט, מוזיאון ישראל, ירושלים
1989 - פרס ההסתדרות לאמנויות
לקריאה נוספת

בר-אור, ג. (1988). אורי ריזמן האדום והירוק הבטים ביצירתו של האמן. הוצאת הקיבוץ המאוחד קיבוץ כברי המשכן לאמנות עין חרוד
עומר, מ. (2004). אורי ריזמן רטרוספקטיבה, מוזיאון תל אביב לאמנות.
צלמונה, י. (1983). אורי רייזמן. מוזיאון ישראל, ירושלים
תדמור, ג. (1970). אורי רייזמן ציורים מן התקופה האחרונה, המוזיאון לאמנות חדשה עיריית חיפה.
יצירתו של האמן אורי רייזמן "אשה - הר" נמכרה במחיר של 138,000$ במכירה פומבית בתירוש
מקורות אלקטרונים
הערות שוליים

↑  בר-אור, גליה, האדום והירוק הבטים ביצירתו של האמן, הוצאת הקיבוץ המאוחד קיבוץ כברי המשכן לאמנות עין-חרוד, 1998
↑  חיים מאור, המַנְדָרִין והסַמוּרַאִי הרהורים על אודות עבודותיהם של מיכאל גרוס ואוֹרי ריזמן, באתר MaorArt
↑  מרב יודילוביץ', סרטי אמנות יוקרנו בחודש הבא בסינמטקים, באתר ynet, 22 בנובמבר 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 273320  NLI: 987007267049605171  GND: 130045128  ISNI: 0000 0000 7872 5715  LCCN: n86005823  SNAC: w66110xh  SUDOC: 227007743  VIAF: 3569366   WorldCat (עם VIAF): 3569366
המכשול הימי בגבול רצועת עזה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  מתרס, מכשול 
 כתובת:  הים התיכון 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2018
 תאריך פתיחה רשמי:  2018 
 
המכשול הימי בגבול רצועת עזה הוא מכשול ימי בחוף זיקים שבעוטף עזה, שהוקם על ידי אגף הנדסה ובינוי ומנהלת גבולות ותפר במשרד הביטחון. המכשול מורכב משלוש שכבות – שכבה מתחת לפני הים, שכבה נוספת שתורכב מאבן שריון ושכבה שלישית של גדר "תלתלית". כמו כן נבנתה בצמוד גדר נוספת שמקיפה את המתחם מהצד העזתי של הגבול. מטרתו למנוע פיגועים מהים בגבול ישראל – רצועת עזה. זאת לאור התעצמות הקומנדו הימי של חמאס.
מלבד המכשול, נפרסה מערכת חיישנים שמגלה ומתריעה מפני ניסיונות חדירה של צוללים או שחיינים מכיוון רצועת עזה. אורך המכשול הימי הוא כ-200 מטרים, רוחב הבסיס שלו הוא 50 מטרים, ומעל לשובר הגלים תימתח הגדר ברום של 6 מטרים.
היסטוריה

במאי 2018 החלו עבודות ההקמה של המכשול הימי.
בדצמבר 2018 פורסמו תמונות שבהן נראה המכשול בשלבי הקמה סופיים, והגדר התלתלית הוצבה על שכבת האבן.
ראו גם

המכשול נגד מנהרות בגבול רצועת עזה
הערות שוליים

↑  יואב זיתון, 3 שכבות: החלה הקמת המכשול הימי בגבול עזה, באתר ynet, 27 במאי 2018
↑  יואב זיתון, ישראל מתבצרת, בצה"ל יש מי שרואה בגדרות "חברה שחיה בפחד", באתר ynet, 8 בפברואר 2020
↑  יואב זיתון, החלה הקמת המכשול העילי בגבול עזה: כך זה נראה, באתר ynet, 3 בפברואר 2019
↑  לינור בר-אל, תיעוד:  נחשף המכשול הימי החדש בגבול הרצועה, באתר ערוץ 20, 5 באוגוסט 2018
↑   חוד החנית של חמאס: הצצה לקומנדו הימי של ארגון הטרור, סרטון בערוץ "כאן | חדשות - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב
↑  אמיר בוחבוט‏, תמונות ראשונות: כך נראה המכשול הימי המוקם בגבול רצועת עזה, באתר וואלה, 5 באוגוסט 2018
↑  יואב זיתון, צפו: המכשול הימי בין ישראל לרצועת עזה, באתר ynet, 5 באוגוסט 2018
↑  יניב קובוביץ, החלו העבודות להקמת מכשול ימי בגבול רצועת עזה, באתר הארץ, 27 במאי 2018
↑  חדשות 13, המכשול הימי בעזה: הושלמה הצבתה של גדר בגובה 6 מטרים, באתר פייסבוק, ‏31 בדצמבר 2018
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל ובנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אוזיאש הופשטטר

| --- | --- |

אוזיאש הופשטטר
 לידה:  28 בדצמבר 1905 בוכניה, רפובליקת פולין 
 פטירה:  12 ביוני 1994 (בגיל 88) רמת גן, ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין הישן בהרצליה 
 לאום:  ישראלי-פולני
 תחום יצירה:  צייר בשמן ובדיו
 זרם באמנות:  צייר שואה, קרוב לאקספרסיוניזם
 פרסים והוקרה:  פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול 
 
אוזיאש הופשטטר (Osias Hofstatter;‏ 28 בדצמבר 1905–1994) היה צייר יהודי פולני-ישראלי; צייר בשמן ובדיו.
אף שיצירתו קרובה לאקספרסיוניזם, היא מקוטלגת לרוב כציור שואה. רוב ציוריו מורכבים משכבות דיו שגורדו ומתוכן מבצבצות דמויות מעוותות ומיוסרות בגווני שחור-חום חלודה.
תולדות חייו

אוזיאש נולד לבן ציון, סוחר זעיר, ולפרדל לבית ביגלאייזן, עקרת בית, בבוכניה שבגליציה, אז חלק מאוסטרו הונגריה. להוריו היו שני ילדים נוספים. בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נכבש האזור בו גרה המשפחה על ידי רוסיה ומשפחת הופשטטר נמלטה לווינה שבאוסטריה ואחר כך לסכוונינגן (עיירת דייגים ליד האג) שבהולנד. המשפחה המשיכה לנדוד ואוזיאש למד בגימנסיה הראלית של העיר פרנקפורט בין השנים 1919–1920. לאחר מכן, בין השנים 1921–1938, התמקמה המשפחה בווינה.
בשנת 1938, בעקבות האנשלוס, נעצרה משפחת הופשטטר. הילדים הצליחו להימלט, אולם ההורים גורשו ללודז' שבפולין. לאחר כיבוש פולין בידי הנאצים נשלחו הוריו מפולין לדכאו, לבוכנוואלד ואחר כך אבדו עקבותיהם. בנובמבר 1938 נישא הופשטטר לאנה שבסטובה בבריסל. מחוסר אמצעים עבר הזוג להתגורר במחנה המעבר הבלגי מארנף (Marneffe), דרומית לבריסל. את המחנה הקים הוועד היהודי המקומי לסיוע לפליטים.
לאחר כיבוש בלגיה בידי הנאצים במאי 1940 הופרדו בני הזוג: הופשטטר נשלח למחנה הכפייה גירס בדרום צרפת, ואשתו נשלחה למחנה כפייה אחר, שם עבדה כתופרת חליפות לקצינים גרמנים. אחיו ואחותו מצאו מקלט בשווייץ. במחנה גירס קיבל הופשטטר צבעים וכסף לקניית נייר מאחותו. מאוחר יותר הצליחו אחיו ואחותו להביא לשחרורו והוא הסתתר בקרבת הגבול השווייצרי.
באוגוסט 1942, ניסה לגנוב את הגבול, נתפס על ידי משמר הגבול השווייצרי והוא עבר במחנות העבודה אייגל, ואלד ובירמנסדורף בשווייץ. בשנת 1943, בעקבות ציורי דיוקנאות ורישומים ששלח אוזיאש ל"ועדת השירות היוניטארי" בז'נבה, הוחלט לשחררו ולאפשר לו ללמוד בבית הספר לאמנות בציריך.
לאחר המלחמה, ב-1946, קיבל הופשטטר ויזה לווינה, חזר אל אשתו אנה, ולמד באקדמיה לאמנות שימושית. בשנת 1948 עברו בני הזוג לעיר אוטבוצק בפולין, הסמוכה לוורשה. שם עבד כגרפיקאי ולימד אמנות.
בשנת 1949 העלה תערוכת יחיד ראשונה בבזל. לאחר עשור בו סבלו בני הזוג ממצוקה ומאנטישמיות החליטו השניים לעלות לישראל.
בשנת 1957 התיישבו בני הזוג הופשטטר בחולון ואוזיאש עבד לפרנסתו כשומר-לילה. באפריל ערך תערוכת יחיד ראשונה בחולון, בנוסף תרם קרוב ל־70 מציוריו, שצוירו בשנים 1943—1940 במחנות הריכוז, לבית לוחמי הגטאות.
ב-1965 גילה את יצירתו בנימין תמוז בעת שערך מחקר לספרו "אמנות ישראל", הוא ארגן להופשטטר תערוכה בביתו. אחרי התערוכה נעשו יצירותיו מבוקשות בגלריות ואצל אספנים. לראשונה בחייו יכול היה להתמסר לציור. בשנת 1968 נערכת להופשטטר תערוכת־יחיד במוזיאון־ישראל. אוצרי התערוכה, יונה פישר ואלישבע כהן, השוו את יצירותיו לאלה של פרנסיסקו דה גויה ושייכו אותו לזרם הסוריאליסטי.
ב-1971 נבחרו עבודותיו לייצג את ישראל בביאנלה ה-11 בברזיל.
ב-1970 יצא לגמלאות ועבר להתגורר בבית קטן בנווה איתמר אשר בפאתי נתניה, שם עסק בציור. לאחר חמש שנים פגשו בני הזוג ביעקב ואירנה וודיסלבסקי, גם הם ניצולי שואה וחובבי אומנות, שהציעו להופשטטר להתגורר בדירתם ברמת גן ולשלם בציורים, במקום שכר דירה. שם חיו עד למותה של אנה. אחר כך עבר אוזיאש לבית אבות ברמת גן בו הוענק לו חדר מיוחד כדי שימשיך ליצור.
אוזיאש הופשטטר נפטר ברמת גן ונטמן בבית העלמין בהרצליה לצד רעייתו.
בני הזוג הופשטטר היו חשוכי ילדים וכל עיזבונם הועבר למוזיאון הרצליה לאמנות.
יצירותיו

הופשטטר היה אמן שעסק בפילוסופיה וחקר את מהות האדם. את החקירה והתהייה הזו ניסה להביע על הנייר, לכן בכל יצירותיו מופיעות דמויות אנושיות לבד או בקומפוזיציות. בשל הקדרות ותוכנם המעוות של ציוריו קוטלג כ"אמן שואה". במשך חייו יצר הופשטטר מעל 5,000 תמונות ורישומים, רובם בדיו שחור, ביניהם איורים לאנתולוגיה אידית "מיין שיל" שהושמדה מיד לאחר שהודפסה, מאחר שהכילה ביקורת על רוסיה.
עם עלייתו לישראל התקשה ליצור עקב מצוקה כלכלית.
החל משנות ה-50 של המאה ה-20 גיבש טכניקה ייחודית של חריטה ונבירה בתוך הנייר.
מתוך רקע שחור נובעות דמויות מיוסרות ומעוותות שאיבריהן מתחברים לשילובים היוצרים תנועה.
כך הסביר לחיים גמזו על יצירתו ב-1974:
החיים קרעוני ושסעוני, ואני קורע את הנייר. אני מכיר רק בסוג אחד של אומץ-לב: גבורת היאוש.
את רוב יצירותיו יצר מאז פרש מעבודה בשנת 1970, באותה התקופה, החל לזכות גם בהכרה בישראל כאמן ויצירותיו הוצגו בתערוכות וגלריות. ציוריו מוצגים גם בבית הזיכרון לשואה ולגבורה באריאל.
על ציוריו העיד הופשטטר:
אני טראגי באופן יהודי. יש גם צחוק בציורים שלי. אינני פסימיסט. יש בתמונות שלי מאבק בין השחור והלבן, בין הטוב והרע. במעבר הזה יש יופי, וכל זמן שיש מאבק ויש יופי, יש מקום לאופטימיות.
יצירותיו > תערוכות יחיד

1968: מוזיאון חיפה לאמנות; מוזיאון ישראל, ירושלים.
1970: גלריה "דוגית", תל אביב. אקוורלים ורישומי דיות.
1972: גלריה וולץ, זלצבורג
1973: מרכז לאמנות קמדן, לונדון
1974: תערוכת רטרוספקטיבה במוזיאון תל אביב
1983: גלריה אלה - ירושלים
1987: מוזיאון הרצליה
1990: מוזיאון רמת גן לאמנות ישראלית
יצירותיו > פרסים והוקרה

1963 - פרס עיריית חולון
1968 - פרס משרד החינוך והתרבות
1976 - פרס דיזנגוף מטעם עיריית תל אביב.
1982 - יקיר העיר רמת גן
1989 - פרס ע"ש היינריך זוסמן
1991 - פרס בנק דיסקונט, מוזיאון ישראל, ירושלים
הנצחתו

לאחר פטירתו של הופשטטר הפכו בני הזוג וודיסלבסקי חלק מבית הזיכרון לשואה ולגבורה באריאל לתערוכה קבע לציוריו.
באוקטובר 2013 הוצגה במכון "שם עולם", בכפר הרא"ה התערוכה "זה כל האדם", שסיפרה את סיפור חייו וכללה כ-20 מיצירותיו שטרם הוצגו בעבר.
סרט דוקומנטרי

יכין הירש (תסריט ובימוי), דיוקנו של אמן: א. הופשטטר, שרות הסרטים הישראלי, 1989.
לקריאה נוספת

אוזיאש הופשטטר, גבריאל תדמור, המוזיאון לאמנות חדשה, חיפה, 1968.
אוזיאש הופשטטר - רישומים, יונה פישר, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1968.
אוזיאש הופשטטר - רישומים ואקוורלים, חיים גמזו, מוזיאון תל אביב לאמנות, 1974.
הופשטטר, בנימין תמוז, דורית לויטה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1980.
אוזיאש הופשטטר, בנימין תמוז, רפי לביא ויואב דגון, הוצאת מסדה, גבעתיים, 1989.
אוזיאש הופשטטר - ראשית הדרך 1957-1938, רחל סוקמן, יד ושם, המוזיאון לאמנות, ירושלים, 1992.
12 אמנים - מבט שני, אירית הדר, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2006.
"אוזיאש הופשטטר: ציוריצור", בתוך: החלום השלישי, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, 2020.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  לאה ענבל, תהיה צנוע, הופשטטר, כותרת ראשית, 15 בינואר 1986
↑  צייר עולה חדש תרם את תמונותיו ל"בית לוחמי הגטאות", למרחב, 13 באפריל 1960
↑  שומר־לילה מנצולי השואה מציג ב"מוזיאון ישראל", דבר, 29 באוקטובר 1968
↑  מרים טל, תערוכות - רישומי אוזיאש הופשטטר [מוזיאון ישראל], היום, 29 בנובמבר 1968
↑  חיה פרידברג, תערוכה - בלוז מכאיב לעין - אוזיאש הופשטטר — גלריה אלה, כל העיר, 11 בפברואר 1983
↑  אוזיאש הופשטטר - פנורמה, מוזיאון רמת גן, חדשות, 23 בפברואר 1990
↑  הצייר אוזיאש הופשטטר חתן פרס דיזנגוף, על המשמר, 3 בנובמבר 1976
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 273574  NLI: 987007305099405171  GND: 118552791  ISNI: 0000 0000 6676 0337  LCCN: n84236083  RERO: 02-A021620182  SUDOC: 236487027  ULAN: 500486245  VIAF: 27863152   WorldCat (עם VIAF): 27863152
רוברט בזה

| --- | --- |

דיות: עמוס אריכא, 1988
 לידה:  15 באפריל 1908 אתונה, ממלכת יוון 
 פטירה:  9 ביולי 1998 (בגיל 90) גבעתיים, ישראל 
 תחום יצירה:  פיסול, ציור 
 פרסים והוקרה:  פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול 
 
רוברט בזה (יש כותבים, בזר; 1908 – 1998) היה צייר ופסל ישראלי.
עמוס קינן, סופר, אמן ומבקר, כתב עליו לאחר מותו והגדירו: "אקווארליסט בחסד".
ראשית חייו ועלייתו לישראל

בזה נולד באתונה, בירת יוון, שם חייתה משפחתו. מקטנותו ניכר בו כישרון לציור שהבשיל בגיל צעיר והוערך מאוד כבר בעת לימודיו באקדמיה לאמנויות יפות באתונה.
כאמן הייתה דרכו רצופה בפרסים מגיל צעיר. בשנת 1929 הוענק לו הפרס הלאומי של יוון לציור, והוא אז בן 21, צעיר האמנים שאי פעם זכו בפרס זה. המומחים היוונים ציינו את סגולותיו המיוחדות, בעיקר בציורי המים שלו, שנתנו ביטוי קולע לאור הבהיר הים-תיכוני; כאילו עלה בידו ליצור פרטיטורות של צלילים. לאחר שהתפרסם כחתן הפרס היווני הלאומי לציור החל לתכנן, כאמנים רבים, להגיע לפריז, בירת האמנויות ולהתבשם מבשורות העידן המודרני. אלא שבדרכו לשם, בשל סקרנות שנבעה מיהדותו, רצה לראות את ארץ ישראל והגיע אליה בשנת 1934, בהיותו בן 26.
זמן קצר לאחר בואו מצא לעצמו עבודות מזדמנות לקיומו והתקבל כחבר באגודת הציירים והפסלים. בתקופה הראשונה בארץ עדיין ניתן היה להגדירו כצייר פיגורטיבי, אבל כבר אז נעשה קשוב להדי הציור המודרני, והתחיל לאמץ את הנטייה להפשיט דברים, להתרחק במתינות מהמובן מאליו ולהניח למרחב דמיונו היצירתי להסתייע בשטחי צבע שבקטעי חפיפתם נוצרו כמו בהיסח מכחול צורות מרתקות, שכמו ניתן לזהותן עם כאלו הקיימות בטבע. מכאן והלאה התגבש לאמן הכובש לעצמו מחוז משלו ומעמד משל עצמו. כעבור שנים הקדיש לו המשורר אלעזר בניועץ שיר הוקרה ושמו "מכתם לבזה", ובשורת הסיום התייחס לגישתו הציורית של בזה: "כשמגיע אמן לשיאו, הוא מכסה בכתמיו ונבלע במכוסה ממנו".
מצייר יווני לצייר ארצישראלי

עוד לפני שקנה לעצמו שליטה סבירה בעברית, כבר היה ברור כי בזה הוא אחד הציירים היותר ארצישראלים, למרות שנמצא אז בארץ רק שנים ספורות. מתחילת בואו הוכיח כי שליטתו באור הים-תיכוני הייתה טבעית מבחינתו.
פרופ' גילה בלס כתבה על בזה:
בזה זכה בהכרה מיוחדת בקרב אלה שנודעו אף הם כבעלי יכולת מרשימה בתחום ציור זה, כמו שמשון הולצמן ונחום גוטמן. אך בעוד שהולצמן מתקשה להיפטר מנטייתו לקשר הדוק עם עצמים ודמויות, וההומור הדק של גוטמן הוא סיפורי, כמעט עלילתי, הרי ציורו של בזה הוא ציור נטו; המכחול, הצבע, הנייר, ואין צורך ביותר מזה אלא לדעת איך להניח את כתמי הצבע. דומה ואיש לא היטיב ממנו לבטא את הים ומזג האוויר הנספח אליו. ידו הייתה קלה כשל וירטואוז אמיתי. שירת הטבע והאור הייתה שירתו והקשר ההדוק הזה השתקף היטב בריקודי המכחולים שלו על הניירות, יהיו אלה קטנים או גדולים.
כשפרצה מלחמת העולם השנייה היה בזה בין ראשוני המתנדבים לקריאת המוסדות הלאומיים, והתגייס לצבא הבריטי. שם קיבל בשנת 1940 קיבל את פרס הצבא הבריטי במזרח התיכון על הישגיו האמנותיים.