stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פלישת התרנגולות
פלישת התרנגולות 4: חביתה אולטימטיבית > זמינות

כמו המשחק הקודם, הוא מוצע בתשלום באינטרנט בלבד, אך מוצע גם בגרסת ניסיון באתר החברה המאפשרת לשחקנים לשחק במשך שעה. ניתן להשיג את האפשרויות שניתנות במשחק הקודם (משחק רב-משתתפים או דרך האינטרנט) אך ורק בתשלום (המשחק המלא).
פלישת התרנגולות 4: חביתה אולטימטיבית > גרסאות אחרות

כמו במשחק הקודם הגרסאות השונות הם: גרסת חג המולד, שמציעה את המשחק במהדורת חג המולד, גרסת חג הפסחא, המציעה במקום תרנגולות, ארנבי פסחא, וגרסת חג ההודיה.
פלישת התרנגולות 4: חביתה אולטימטיבית > הבוס הסופי

לבוס הסופי קוראים תותח הביצים. תותח הביצים הוא תותח ענק ויש לו 5 מתקפות שונות:
מתקפה מספר 1: תותח הביצים יורה תרנגולות.
מתקפה מספר 2: התותח יורה 3 לייזרים צהובים.
מתקפה מספר 3: מגיעים 15 יריות אדומות בסדר של 3 כל פעם לכיוון השחקן.
מתקפה מספר 4: תותח הביצים יורה ביצה ענקית.
מתקפה מספר 5: מגיעים יריות צהובות שמכסות את המסך.
אחרי המתקפה האחרונה, אפשר לפוצץ את התותח ולנצח במשחק.
פלישת התרנגולות 4: חביתה אולטימטיבית > דרישות מערכת

Windows:
XP/‏Vista/‏7/‏8/10
מעבד 900 MHz
זיכרון 256 MB
MAC OS X:
מעבד אינטל
זיכרון 256 MB
לינוקס 32 ביט:
מעבד 600 MHz
זיכרון 256 MB
iPhone, iPod ו-iPad:
4.3 iOS או יותר
Android:
גרסה 2.3 או יותר
פלישת התרנגולות 5: המרוץ אל הצד האפל

המשחק שוחרר בינואר 2015. במשחק ישנם 120 שלבים רגילים. כמו כן, בכל רגע במשחק המשתמש יכול לעיין במצבו מבחינת יכולות ואיכויות, לעצב את חלליתו בהתאמה אישית ולהשתמש באחד מהנשקים החדשים, שכוללים בין היתר גם פופקורן שנראה כמוטיב בולט בגרסה זו של המשחק.
פלישת התרנגולות 5: המרוץ אל הצד האפל > עלילת המשחק

במשחק החמישי בסדרה, גיבורנו מנסה לאכול במזללת ההמבורגר-חלל ליד כדור הארץ כשלפתע הכל מוחשך ונשק צבאי משוכלל של התרנגולות מסתיר את השמש. הגיבור מצליח להניס את הנשק בתקווה שלא ישוב עוד, אבל הנשק השאיר את מערכת השמש מלאה בנוצות שחורות שמסתירות את האור. גיבור המשחק נאלץ ללכת לידעונית מסתורית בשם מאד מאדאם מאדאם כדי להצליח לגלות איך נפטרים מהנוצות השחורות, והיא שולחת אותו למשימות ברחבי היקום.
פלישת התרנגולות 5: המרוץ אל הצד האפל > הבוס הסופי

הוא גם הבוס הראשון. מעיין חללית שזורקת נוצות ויורה סוגים שונים של קרני לייזר.
תמונת מסך מפלישת התרנגולות (גל מספר 21)
נורית כנען-קדר

| --- | --- |

נורית כנען-קדר (2011)
 לידה:  24 ביוני 1938 תל אביב, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  3 בנובמבר 2015 (בגיל 77) מודיעין-מכבים-רעות, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 מעסיק:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 תפקיד:  פרופסור מן המניין בחוג לתולדות האמנות, אוניברסיטת תל אביב
 
נורית כנען-קדר (24 ביוני 1938 – 3 בנובמבר 2015) הייתה פרופסור בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב, מומחית להיסטוריה של אמנות ימי הביניים ובפרט בפיסול בימי הביניים.
קורות חייה

נורית כנען-קדר נולדה ב-24 ביוני 1938 בתל אביב לפרופסור ארוין רבאו ולציונה לבית קטינסקי-שרתוק, מראשוני תל אביב. אביה, גינקולוג וסגן מנהל בית החולים מואביט בברלין, עלה לארץ ישראל בשנת 1933. רבאו היה ממייסדי בית החולים בילינסון, ומאוחר יותר של בית החולים תל-השומר. אמה, ציונה, בתם של ברוך קטינסקי וגוטה לבית שרתוק, נולדה בארץ ישראל, הייתה פעילה ציונית נלהבת ותיעדה בספריה ובהם "בתל אביב על החולות" את ראשיתה של העיר תל אביב. ביתם של ארווין וציונה רבאו שילב בין השכלה הומניסטית רחבה ואהבת אמנות לבין פעילות ומודעות ציונית עמוקה. החיבור בין יסודות אלו – אוניברסליים מחד ומקומיים ישראליים מאידך – יהפוך לציר מרכזי בפעילותה האקדמית והתרבותית של כנען-קדר.
היא שירתה בנח"ל, ובמהלך שירותה הצבאי הייתה מראשוני היאחזות עין רדיאן בערבה (לימים יטבתה). בשנת 1958, לאחר שירותה הצבאי, נסעה ללימודי תולדות האמנות וארכאולוגיה קלאסית באוניברסיטת בזל. את עבודת הדוקטורט שלה, אשר עסקה במחזור הציורים בכנסייה הרומנסקית הצרפתית סן-שף (Saint-Chef) כתבה בהנחיית יוזף גנטנר, מאבות הדיסציפלינה של תולדות האמנות. מחקרה התפרסם בשנת 1966 בסדרה Basler Studien zur Kunstgeschichte, בהוצאת Francke Verlag Bern מובילה בתחום.
קורות חייה > פעילותה האקדמית

בשנת 1964 שבה לישראל והחלה בפעילותה האקדמית כחוקרת וכמרצה. בתחילה לימדה בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטה העברית בירושלים והייתה מבקרת האמנות של העיתון "הארץ". בשנת 1969 העתיקה את פעילותה לאוניברסיטת תל אביב שם הייתה ממקימי החוג החדש לתולדות האמנות.
בשורה של תפקידים הייתה כנען-קדר אישיות מרכזית בתהליך התבססותו ופיתוחו של החוג – הייתה ראש החוג במשך שתי קדנציות, עיצבה את תוכנית הלימוד של החוג ואת אופיו כמוקד מרכזי של פעילות מחקרית — ובמקביל ביססה עצמה כחוקרת אמנות אירופאית וצלבנית בעלת שם בינלאומי.
בין השנים 1985-1982 שילבה בין העיוני למעשי, כאשר שימשה כראש המחלקה לאמנות של "בצלאל" והקימה את כתב העת לאמנות בצלאל.
בשנת 1991 נבחרה לראשונה לדיקן הפקולטה לאמנויות, תפקיד שמילאה במשך שתי תקופות כהונה (1996-1991; 2002-2000). בתפקידה כדיקן קידמה את התוכניות העיוניות-מחקריות של הפקולטה ונתנה להן משקל מחד, ובמקביל תמכה במסלולי היצירה האמנותיים כאשר היא יוצרת זיקות ביניהם, וכך יסדה את מסורת סדרות הדיקן של הפקולטה, הפתוחה גם לקהל הרחב, אשר הראשונה שבהן ששיקפה את ההתרחשות בפקולטה הייתה "חוקר מציג יוצר". כדיקנית הפקולטה הובילה את הקמת בית הספר לאדריכלות ע"ש דוד עזריאלי (1994) כמו גם את ייסוד התוכנית הבינתחומית ללימוד האמנויות לתואר ראשון (1992-3). ב-2006 זכתה בפרס הצטיינות בהוראה בפקולטה לאמנויות.
ייסדה את "מותר", כתב העת האינטרדיסציפלינרי של הפקולטה לאמנויות המוקדש לדיון אקדמי באמנויות השונות. יחד עם פרופסור אשר עובדיה יסדה את כתב העת בשפה האנגלית Assaph – Studies in Art History, ששניהם היו עורכיו. כתב העת הפך לאכסניה בינלאומית בה משתתפים חוקרים מארצות שונות.
במשך שנים ארוכות פעלה כנען-קדר במוזיאון ארץ ישראל בתל אביב, ואצרה שם תערוכות חדשניות בתחום התרבות החזותית בישראל. התערוכה "ציפורי גן העדן: מרי בליאן והקרמיקה הארמנית של ירושלים" (2000) – ממנה יצא ספר בעברית ובאנגלית; התערוכה ארץ חפץ: אמנות ועיצוב במתכת בשני העשורים הראשונים למדינה (2005), אשר הוקדשה לתעשיית חפצי החן כמשקפת את תפישותיה של המדינה הצעירה; התערוכה מעשה צורף (2008), הוקדשה לתכשיטי בית הצורפים יעקבי בראשית המדינה. משפחת יעקבי עלתה לארץ ישראל ב-1935 וב-1948 פתחו בית צורפים (חנות תכשיטים). עבדו אצלם צורפים מכל קהילות ישראל במזרח.
כנען-קדר הייתה שותפה ליוזמת תערוכת ציורי התקרה אשר צוירו בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 בבתים ברחבי ישראל, רבים מהם בתי מידות ערביים, ולקטלוג שליווה מפעל זה.
קורות חייה > משפחתה

כנען-קדר הייתה נשואה לרופא ד"ר גבריאל כנען. בניהם הם פרופ' חגִי כנען והמוזיקאי יונתן כנען. לאחר גירושיה מד"ר כנען נישאה בשנית לפרופ' בנימין זאב קדר. לאחר מותה כתב קדר על אודות מערכת היחסים בינו לבינה את הספר "עם נורית: היסטוריון חוקר את אהבת חייו", שראה אור בהוצאת כרמל ב-2019.
מחקריה > מקורותיה ומשמעותה של האמנות הצלבנית בארץ ישראל

לאורך שנות השבעים והשמונים הקדישה כנען-קדר מחקרים רבים לסוגיית מקורותיה ומשמעותה של האמנות הצלבנית בארץ ישראל. פרסמה מאמרים על אדריכלות ופיסול כנסיית הקבר בירושלים ומחקריה בנושא הקתדרלה ע"ש יוחנן המטביל בשומרון (סבסטיה), קתדרלת יעקב הקדוש הארמנית בירושלים, ומבנים צלבניים רבים נוספים. היא טענה שהאמנות הצלבנית אינה מיובאת מצרפת או מארצות אירופה כפי שסברו עד אז, אלא הומצאה בארץ ישראל והיא מהווה אסכולה מקומית של אמנות צלבנית, טענה שהתקבלה במחקר.
מחקריה > קבוצות השוליים בפיסול ימי הביניים

החל משנות השמונים התמקדה כנען-קדר במחקר של קבוצות שוליים בחברה ותיאורן בפיסול ימי הביניים מהמאה ה-12 עד המאה ה-16. אלו הן סדרות פיסוליות שמוצבות במקומות גבוהים במבנה הכנסייה, נושא שלא נידון עד אותה עת.
לאחר מחקר מקיף בן למעלה מעשור, אשר כלל עבודת תיעוד ראשונית נרחבת, התפרסם ב-1995 ספרה Marginal Sculpture in Medieval France: Towards the Deciphering of an Enigmatic Pictorial Language אשר הפך למחקר היסוד בחקר תיאורי קבוצות השוליים באירופה, ומהווה בסיס לכלל המחקר בנושא זה לאחר מכן. ההד הנרחב לעבודתה זו הגיע לשיאו בכנס בינלאומי שהתקיים במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק בשנת 2006, בו הוזמנה לשאת הרצאה מרכזית.
מחקריה > הנשים כאמניות וכפטרוניות האמנות

משנות השמונים ואילך הקדישה כנען-קדר חלק ניכר מפעילותה המחקרית והאקדמית להבנת תפקידן המרכזי של נשים כאמניות וכפטרוניות האמנות. כנגד דעות רווחות אודות האופי המוגבל של פטרונות נשית באמנות ימי הביניים, חשפה כנען-קדר שורה של נשים פטרוניות רבות עוצמה שהכתיבו תפישות באמנות. דוגמאות לכך הן הקיסרית הצלבנית תיאודורה, המלכה הצלבנית מליסנדה ואלינור, דוכסית אקוויטניה בת המאה ה-12, לימים מלכת צרפת ואנגליה ואמם של ריצ'רד לב הארי וג'ון בלי ארץ. אלינור הייתה אישה עצמאית וביטאה עצמה כפטרונית של השירה הטרובדורית ושל האמנות הפלסטית בת זמנה.
בשורה של מחקרים עסקה כנען-קדר בפועלן של נשים יוצרות גם בעת החדשה, ובהם מחקריה אודות פרידה קאלו, סוזאן ואלאדון, ואמניות ישראליות עכשוויות.
מחקריה > תרומת עולי מרכז אירופה להנחלת האמנות החזותית בישראל

בראשית המאה ה-21 הקדישה כנען-קדר מספר מחקרים לתרומתם המרכזית של עולי מרכז אירופה ('היקים') להנחלת האמנות החזותית בישראל. בהקשר זה חשפה כנען-קדר מסמך נדיר – הגדת הקהילה היהודית בברלין משנת 1936 – המבטאת בדימוי ובמילה את הלכי הרוח בקהילה עם פרסום חוקי נירנברג.
מחקריה > יצירתן האמנותית של הקהילות הנוצריות בארץ במאות ה-19 וה-20

בשנים האחרונות לחייה פתחה כנען-קדר שדה מחקר חדש בתחום תולדות האמנות בארץ, אשר טרם נחקר, והוא יצירתן האמנותית של הקהילות הנוצריות בארץ במאות ה-19 וה-20. שני ספריה "המדונה של שיח הצבר: מסורת וחידוש בציור הנוצרי בארץ במאה ה-19 וה-20" (2009) והמהדורה האנגלית המורחבת The Madonna of the Prickly Pear Cactus: Tradition and Innovation in 19th- and 20th-century Christian Art in the Holy Land (2010) מעמידים מחקר תשתיתי של האדריכלות ומחזורי הציור הנרחבים של הכנסיות הנוצריות הלטיניות, וזאת תוך השוואה למסורות האמנותיות של הכנסיות המזרחיות. בד בבד עם מחקרים אלה הדריכה דוקטורנטים (חלקם סיימו את מחקריהם) החוקרים נושאים ספציפיים של האמנות הנוצרית בארץ ישראל בתקופה זו, ויחד יסדו קבוצת חוקרים העוסקת בלימוד, תיעוד וסקירה של האמנות הנוצרית בארץ במאות ה-19 וה-20.
מחקריה > ספרי יסוד בעברית

לאורך שנות ה-90 של המאה ה-20 פרסמה כנען-קדר שורה של ספרי יסוד בעברית. ראו אור לדוגמה: "אמנות ימי הביניים – מושגי יסוד" (1990); "האמנות הגותית – בין קתדרלה לעיר" (1995); "דמות האישה באמנות ימי הביניים" (1998). בשנת 2002 פרסמה את ספרה "תחייתו של הפיסול המונומנטלי באירופה", שהוא מחקר יחיד בשפה העברית המבאר בפני הקורא הישראלי בעיות יסוד בפיסול ימי הביניים. בספר היא מתארת את מהותה של האמנות הרומנסקית שרווחה מסוף המאה ה-11 ועד אמצע המאה ה-12, סגנון שהתאפיין בדמויות מעוותות מאוד ולא-קלאסיות. הייתה זו תקופה בה עדיין לא צמחו מדינות באירופה ולא היו מודלים ברורים של שלטון.
ספריה > ספרים שכתבה בעברית

האישה ודימוייה באמנות ימי הביניים, ספריית 'אוניברסיטה משודרת', הוצאת משרד הביטחון, תל אביב, 1998.
האמנות הגותית - מקתדרלה לעיר, ספריית 'אוניברסיטה משודרת', הוצאת משרד הביטחון, תל אביב, 1995.
האמנות הנוצרית בימי הביניים: מושגי יסוד, ספריית 'אוניברסיטה משודרת', הוצאת משרד הביטחון, תל אביב, 1990.
הקרמיקה הארמנית של ירושלים: שלושה דורות, 1919 - 2000, מוזיאון ארץ-ישראל ויד יצחק בן-צבי, ירושלים, 2002
תחייתו של הפיסול המונומנטלי באירופה, קו אדום - אמנות, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2002.
ארץ חפץ, אמנות ועיצוב במתכת בשני העשורים הראשונים למדינה, מוזיאון ארץ-ישראל ויד יצחק בן-צבי, ירושלים, 2006
מעשה צורף, תכשיטי בית-יעקבי בימי ראשית המדינה, מוזיאון ארץ-ישראל, ויד יצחק בן-צבי, ירושלים, 2008
המדונה של שיח הצבר, מסורת וחידוש בציור הנוצרי בארץ במאות ה-19 וה-20. יד יצחק בן צבי, ירושלים, 2009.
ספריה > עריכה בעברית

נורית כנען-קדר, אשר עובדיה (עורכים), אמנות ואומנות – זיקות וגבולות, תל אביב, 2003
נורית כנען-קדר (עורכת), מותר, הפקולטה לאמנויות, אוניברסיטת תל אביב, 1, 1993 – 11, 2003
ספריה > ספרים שכתבה בשפות זרות

Die romanischen Wandmalereien der ehemaligen Abteikirche Saint-Chef (Dauphine), Basler Studien zur Kunstgeschichte, Neue Folge, 7, Bern 1966.
Marginal Sculpture in Medieval France: Towards the Deciphering of an Enigmatic Pictorial Language, Scolar Press, Aldershot 1995.
Birds of Paradise. Marie Balian and the Armenian Ceramics of Jerusalem, Eretz-Israel Museum, Tel Aviv 2000.
The Armenian Ceramics of Jerusalem: Three Generations, 1919-2003, Yad Izhak Ben-Zvi, Eretz-Israel Museum, Tel-Aviv 2003.
Modern Creations from an Ancient Land: Metal Craft and Design in the First Decades of Israel's Independence, Yad Izhak Ben-Zvi, Jerusalem, Eretz-Israel Museum, Tel Aviv 2006 (200 pp, 220 illus.)
The Art of Goldsmithing: Jacobi Jewelry in the Early Years of Israel's Statehood, Eretz-Israel Museum, Tel-Aviv and Yad Izhak Ben-Zvi, Jerusalem 2008 (180 pp., 150 illu.)
The Madonna of the Prickly Pear Cactus: Tradition and Innovation in 19th- and 20th-century Christian Art in the Holy Land, Yad Izhak Ben-Zvi, Jerusalem, 2010.
ספריה > עריכה באנגלית

Assaph - Studies in Art History, Yolanda and David Katz Faculty of the Arts, Tel Aviv University (with A. Ovadiah, 1980 – present).
The Metamorphosis of Marginal Images: From Antiquity to Present Time, Yolanda and David Katz faculty of the arts, Tel Aviv University 2002 (with A. Ovadiah).
ספריה > פרסומים אלקטרוניים

"Dialogues with Tradition in the Ceramics of Eytan Gross" Interpreting Ceramics vol. 9.pp,1-10.(הקישור אינו פעיל)
Design in Center and Periphery: Three Generations of Armenian Ceramic Artists in Jerusalem, Interpreting Ceramics, 4 (2003).
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑   יובל נח הררי, על הספר שחושף הטרדות מיניות וניצול באקדמיה הישראלית, באתר הארץ, 23 במאי 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263739905171  BnF: cb12507464b (data)  GND: 133378926  ISNI: 0000 0000 8156 5986  LCCN: nr91012297  NTA: 143361155  SUDOC: 034306471  VIAF: 76422091   WorldCat (עם VIAF): 76422091
דון קאמילו

| --- | --- |

דון קאמילו בגילום פרננדל
 הופעה ראשונה:  דון קמילו 
 יוצרים:  ג'ובני גוארסקי 
 גילום הדמות:  פרננדל 
 מידע
 אזרחות:  איטליה 
 דמויות קשורות
 אויבים:  פפונה 
 
דון קאמילו (באיטלקית: Don Camillo) הוא דמות בדיונית - גיבור סיפוריו הקצרים של הסופר האיטלקי ג'ובאנינו גוארסקי.
"אביו" הספרותי של דון קאמילו, ג'ובאנינו גוארסקי בשנת 1945
דמותו של דון קאמילו

דון קאמילו התפרסם הודות לסדרת סיפורים קצרים, שכתב גוארסקי. בסיפורים אלה הוא מופיע ככומר כפרי לצד חברו/יריבו פפונה (Peppone) - ראש הכפר הקומוניסט.
אופיו של דון קאמילו כמו שמו, מושפעים מדמותו האמיתית של דון קאמילו ולוטה (1998-1912), כומר קתולי שלחם בשורות הפרטיזנים במלחמת העולם השנייה, נאסר על ידי הנאצים ונשלח למחנות הריכוז דכאו ומאוטהאוזן.
עלילת הסיפורים מתרחשת בשנות ה-50 המוקדמות במאה הקודמת בעמק הפו בצפון איטליה, על רקע תוכנית מרשל. בעוד שדון קאמילו תומך בתוכנית, פפונה מתנגד לה בכל מאודו, ורואה בה תוכנית אפלה להשתלטות האימפריאליסטים על משאבי העם. דון קאמילו ופפונה מתגוררים בכפר קטן, שגוארסקי אינו מציין את שמו המפורש, אלא מכנה אותו כ"העולם הקטן" ("el piccolo mondo"). דון קאמילו הוא גבר חזק ומגודל המתלהב בקלות. נאמר עליו שהוא יכול לקרוע בידיו חפיסת קלפים שלמה. כשהרוחות מתחממות, הוא איננו טומן ידו בצלחת, וכמותו גם פפונה. חברותם החלה כאשר נלחמו יחדיו בשורות הפרטיזנים במלחמת העולם השנייה כנגד הפשיסטים. לאחר שפנו לפוליטיקה התגלעה ביניהם יריבות, אך ברגעי האמת נשכחים מהם חילוקי הדעות האידאולוגיים. לצד שני הגיבורים מתייצב גיבור נוסף, והוא ישו, המתנוסס על הצלב בכנסייתו של דון קאמילו. דון קאמילו שופך בצר לו את ליבו, ואילו ישו עונה ומוכיח אותו על דעותיו הקדומות וקשי ליבו. גוארסקי נהג לאייר בראש סיפוריו קריקטורה קלילה ויש לראות בה חלק בלתי-נפרד מהסיפור. 

דמותו של דון קאמילו זכתה לאהדה נוספת בעקבות סדרת סרטים קומיים בכיכובו של השחקן הצרפתי פרננדל. וכן לסדרות טלוויזיוניות ומחזמר.

סך הכל נכתבו 347 סיפורים, שנאספו לשמונה ספרים.
.
סיפורי דון קאמילו בסדר כרונולוגי

Mondo piccolo. Don Camillo, Milano, Rizzoli, 1948.
1953 ,Mondo piccolo. Don Camillo e il suo gregge, Milano, Rizzoli,
Mondo piccolo. Il compagno Don Camillo, Milano, Rizzoli, 1963.
Mondo piccolo. Don Camillo e i giovani d'oggi, Milano, Rizzoli, 1969.
Mondo piccolo. Gente così - Mondo piccolo, Milano, Rizzoli, 1980.
Mondo piccolo. Lo spumarino pallido, Milano, Rizzoli, 1981.
Piccolo mondo borghese. Il decimo clandestino, Milano, Rizzoli, 1982.
Piccolo mondo borghese. Noi del Boscaccio, Milano, Rizzoli, 1983.
L'anno di Don Camillo, Milano, Rizzoli, 1986.
Il breviario di don Camillo, Milano, Rizzoli, 1994.
Ciao, Don Camillo, Milano, Rizzoli, 1996.
Don Camillo e Don Chichì, Milano, Rizzoli, 1996 [edizione integrale di Don Camillo e i giovani d'oggi]
Mondo piccolo. Tutto don Camillo, 3 voll., Milano, Rizzoli, 1998.
Don Camillo. Il Vangelo dei semplici, Milano, Ancora, 1999 [12 racconti di Giovannino Guareschi commentati da Giacomo Biffi, Giovanni Lugaresi, Giorgio Torelli, Alessandro Gnocchi, Mario Palmaro].
Qua la mano don Camillo. La teologia secondo Peppone, Milano, Ancora, 2000. [14 racconti di Giovannino Guareschi commentati da Michele Brambilla, Giovanni Lotto, Giovanni Lugaresi, Alessandro Maggiolini, Giorgio Torelli, Alessandro Gnocchi, Mario Palmaro]
Don Camillo e Peppone, Milano, RCS Libri
סיפורי דון קאמילו בסדר כרונולוגי > תרגום לעברית

מבין הספרים הרבים בסדרת דון קאמילו תורגמו לעברית אך מעט מהם. גוארסקי הציב תנאי מפורש שסיפוריו יתורגמו ישירות מאיטלקית, אתגר בו עמדו בשנות החמישים עמנואל אולסבנגר ודניאל שר. בשנת 2018 פורסם כרך חדש המכיל בתוכו שני ספרים שטרם ראו אור בעברית, בתרגומה של אסנת רז. יורשיו של גוארסקי, אלברטו גוארסקי וקאמילה אנוני (בנו ואחייניתו), העניקו אישור מיוחד לתרגמם מאנגלית, לרגל שנת היובל לפטירתו של המחבר.
עולמו הקטן של דון קאמילו, מאיטלקית: עמנואל אולסבנגר, תל אביב: מסדה, 1954. (הוצאה נוספת: חיפה: איתמר)
דון קאמילו וצאן מרעיתו, מאיטלקית: דניאל שר, תל אביב: מסדה, 1956. (הוצאה נוספת: חיפה: איתמר)
דון קאמילו אוחז בזנבו של השטן / קומראד דון קאמילו, מאנגלית: אסנת רז, תל אביב: הוצאת קמין, 2018.
פילמוגרפיה

סרטים המבוססים על דמותו של דון קאמילו:
The Little World of Don Camillo - Don Camillo (1952)
The Return of Don Camillo - Il ritorno di Don Camillo (1953)
Don Camillo's Last Round - Don Camillo e l'onorevole Peppone (1956)
Don Camillo: Monsignor - Don Camillo Monsignore... ma non troppo! (1961)
Don Camillo in Moscow - Il compagno Don Camillo (1965)
Don Camillo (1983 film)|Don Camillo, remake by Terence Hill (1983)
הנצחתו של דון קאמילו

אף על פי שדון קאמילו הוא אך דמות בדיונית, הוא זכה להנצחה כאישיות בשר ודם.
פסל רחוב בעיר ברסלו (Brescello), מחוז אמיליה-רומנו, איטליה.
מסעדת יוקרה ביפו, ישראל.
מסעדה מהוללת בקזבלנקה, מרוקו.
מוזיאון פפונה ודון קאמילו בברסלו, איטליה.
.
הערות שוליים

↑  שמו המלא של הגיבור הוא דון קאמילו טארוצ'י (Don Camillo Tarocci) ושמו של יריבו- פפונה, הוא ג'וזפה בוטאצי (Giuseppe Bottazzi). העיירה ברסלו נבחרה כמקום תואם ל"עולם הקטן" ולצילומי הסרטים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007577154505171  GND: 120621479  VIAF: 1200149198321474940000   WorldCat (עם VIAF): 1200149198321474940000 
דון קאמילו מתדיין עם ישו
מוזיאון פפונה ודון קאמילו בברסלו, איטליה
קווי-גון ג'ין

| --- | --- |

קווי-גון ג'ין
 שם סרט:  מלחמת הכוכבים
 תוכנית טלוויזיה:  מלחמת הכוכבים: מלחמת המשובטים
 הופעה ראשונה:  מלחמת הכוכבים: אימת הפנטום
 הופעה אחרונה:  אובי וואן קנובי
 יוצרים:  ג'ורג' לוקאס
 גילום הדמות:  ליאם ניסן
 דיבוב:  ליאם ניסן
 מידע
 סטטוס:  מת
 גיל:  60
 תאריך לידה:  BBY 92
 גזע:  אדם
 מין:  זכר
 מקצוע:  אמן ג'דיי
 שיוך:  מסדר הג'דיי
 נטייה:  הצד המואר של הכוח
 מומחיות:  לחימה בחרב אור
 כוחות:  שליטה ב"כוח"
 כלי נשק:  חרב אור ירוקה
 חבר בקבוצה:  מסדר הג'דיי
 דת:  ג'דיי
 תאריך פטירה:  BBY 32
 מקום פטירה:  נאבו 
 סיבת המוות:  נדקר על ידי דארת' מול בקרב
 דמויות קשורות
 חברים:  יודה, אובי ואן קנובי
 אויבים:  דארת' מול
 
קווי-גון ג'ין (Qui-Gon Jinn) הוא דמות בדיונית בעולם מלחמת הכוכבים.
חי בין השנים 32–92 BBY. ג'דיי מאסטר, שיחק תפקיד מרכזי בעלילת "מלחמת הכוכבים: אימת הפנטום". קווי-גון גין הוא תלמידו של הרוזן דוקו, המורה והמנטור של אובי-וואן קנובי, ומופיע בעוד יצירות ביקום "מלחמת הכוכבים". שמו קווי-גון הוא כנראה נגזרת מהמילה הסינית "קויג'ונג'", אשר היא טכניקה של נשימה נכונה. השם "ג'ין" הוא נגזרת מהמילה היפנית "ג'ן" שפרושה סובלנות והיא אחת מאמות הסיפים של אומנות הקרב בושידו.
בסדרת סרטי מלחמת הכוכבים מופיע קווי-גון לראשונה בסרט "אימת הפנטום" (פרק 1) כאשר הוא יוצא יחד עם תלמידו אובי-וואן לפתור סכסוך בין פדרציית הסחר לכוכב נאבו. השניים מותקפים בידי אנשי הפדרציה ואחרי שהם מסייעים למלכת נאבו, פאדמה אמאדלה, לברוח מהכוכב ומאנשי פדרציית הסחר, הם נוחתים נחיתת אונס על כוכב הלכת טטואין, שם הם מגלים את אנאקין סקייווקר. אנאקין, ילד קטן בן 10, מתגלה כעילוי יוצא דופן שהכוח חזק עמו במידה חסרת תקדים. בעקבות בדיקת
המידי-כלוריאנים ומעלליו של אנאקין, קווי-גון האמין שאנאקין הוא ה"נבחר" שיביא את האיזון לכוח, כפי שנחזה בנבואה העתיקה. במהלך חזרתם של קווי-גון, אובי-וואן, פאדמה ואנאקין לנאבו הם מותקפים על ידי דארת' מול (Darth Maul), אביר סית' וחניכו של דארת' סידיוס. קווי-גון נהרג בידי מול ומול נהרג בידי קנובי. על ערש דווי, משביע קווי-גון את תלמידו, אובי-וואן, לאמן את אנאקין בדרכי הכוח ולהפכו לאביר ג'דיי. אובי-וואן מקבל על עצמו את המשימה ומאמן את אנאקין, למרות הסתייגותו של יודה מהעניין, שכן יודה חש באנאקין פחד רב וסכנה גדולה עוד יותר.
לאחר מותו למד ליצור קשר עם החיים ובפרט עם יודה, שלימד את אובי-וואן קנובי כיצד לתקשר איתו.
קווי גון ג'ין והכוח החי

קווי-גון הוא מאסטר ג'דיי מכובד ונערץ אם כי הרבה פעמים נחשב לנטע קצת זר. קווי-גון למד כל הזמן על החיות של הכוח בניגוד למאסטרים אחרים שלרוב מאבדים עצמם במדיטציה של ה"הכוח המאחד". קווי-גון פשוט חי את הרגע ודוגל בפילוסופיה של "תרגיש, אל תחשוב, תשתמש באינסטינקטים שלך".
תפיסה על חושית של העתיד היא יכולת אשר מגיעה ממדיטציה של"הכוח המאחד". קווי-גון מעודד את אובי-וואן להתרכז ברגע (בכוח החי) במקום להתבונן בעתיד (הכוח המאחד). ה"כוח החי" עוזר יותר להשתמש ברגשות להגשמת המטרה בעוד ש"הכוח המאחד" מגביל את השימוש ברגש.
קווי-גון מתמקד על ה"כוח החי" הנבדל מזרמים המקבילים של מסדר הג'דיי, הגישה האורתודוקסית במסדר היא האיחוד סביב ה"כוח המאוחד". ה"כוח החי" מקדם הכרה קבועה של המודעות על ההווה, מכיוון שההווה הוא זה אשר מעצב את העתיד. האמונה שלו בזה מצדיקה את ההתנהגותו של קווי גון במשימותיו. רגישות ל"כוח החי" מניעה אותו לעשות החלטות שאולי ג'דיי שיגרתי יותר לא היה עושה. בגלל דעותיו המוזרות של קווי-גון הוא לא יושב במועצת הג'דיי.
בסדרה "מלחמת הכוכבים-מלחמות המשובטים" הרוח של קווי-גון דיברה עם מאסטר יודה והכירה לו את הכוכב "דגובה" בו יודה יתגורר בעתיד.
מורטל קומבט (זיכיון)

| --- | --- |

לוגו המשחק הנוכחי
 כללי
 סוגה:  משחק לחימה
 פיתוח:  NetherRealm Studios (לשעבר Midway Games Chicago)
 הוצאה לאור:  Midway Games 
 הפצה:  Midway Games ‏1992-2009 Warner Bros. Interactive ‏2009-היום
 סדרה:  הראשון: Mortal Kombat 8 באוקטובר 1992 האחרון: Mortal Kombat 1 14 בספטמבר 2023
 דרישות תוכנה
 פלטפורמות:  ארקייד, PC, PS, פלייסטיישן 2, פלייסטיישן 3,פלייסטיישן 4 PSP, Xbox, Xbox 360, Wii
 www.mortalkombat.com
 
מורטל קומבט (באנגלית: Mortal Kombat) הוא זיכיון משחקי לחימה מסוגת האימה ופנטזיה שפותח במקור בידי אד בון וג'ון טוביאס מחברת "Midway Games" (אנ') בשנת 1992. המשחק המקורי הוביל למספר משחקי המשך ולזיכיון נרחב שכלל גם סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה (שניהם בלייב אקשן ובאנימציה), סדרת חוברות קומיקס, קלפי משחק והופעות תיאטרליות מול קהל. יחד עם סדרות המשחקים סטריט פייטר ו-Tekken, מורטל קומבט הפך לאחד מזיכיונות משחקי הלחימה המצליחים ביותר בהיסטוריה של משחקי הווידאו ולאחד מזיכיונות הבידור הרווחיים ביותר בכל הזמנים.
סדרת המשחקים נודעה במיוחד בעקבות קרבות ברוטליים עקובים מדם, ובעיקר מהלכי סיום בשם "פטליטי" (Fatality) - מהלך סיום אכזרי במיוחד וייחודי לכל דמות שבו המנצח מחסל את יריבו באופן אלים למדי. האלימות הגורפת במשחק גרמה, בחלקה, להקמת "הוועדה לדירוג תוכנות בידוריות" שמסווגת משחקי מחשב לפי גילאים בהתבסס על תוכנם ומידת האלימות בהם. משחקים מוקדמים בסדרה היו נודעים גם בזכות דיגיטציה ריאליסטית. בעקבות פשיטת הרגל של מידוויי גיימס בשנת 2009, שהגישה בקשה לפירוק, הזיכיון נרכש בידי "האחים וורנר" והצוות הקריאייטיבי של המשחקים שינה את שמו ל-"NetherRealm Studios".