stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יואל ליאון

| --- | --- |

 לידה:  16 בינואר 1964 (בן 61) ב' בשבט ה'תשכ"ד צרפת
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת אריאל
 תפקיד:  שגריר ישראל למולדובה
 השקפה דתית:  יהדות
ליאון מדריך את נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי ורעייתו בביקור בבקעת הקהילות ביד ושם, כחלק מביקור הנשיא בישראל בפורום השואה העולמי החמישי, ינואר 2020
יואל ליאון (נולד ב-16 בינואר 1964) הוא דיפלומט ישראלי בשירות החוץ מאז 1993. מאז פברואר 2024 מכהן כשגריר ישראל במולדובה. בשנים 2022–2025 כיהן כשגריר ישראל לא-תושב לארמניה ומולדובה ממקום מושבו בירושלים. בין אוגוסט 2018 לאוגוסט 2021 כיהן כשגריר ישראל באוקראינה.
ביוגרפיה

ליאון, בנם של אלן ליאון והלן בכר, נולד בשנת 1964 בסנט-אוולד שבצרפת, גדל באש-סור-אלזט שבלוקסמבורג, ועלה לארץ בשנת 1982 במסגרת הכשרת "בני עקיבא" בקיבוץ שדה אליהו. נשוי לרבקה ואב לשמונה ילדים.
בעל תואר דוקטור מאוניברסיטת אריאל, נושא המחקר שלו עסק בנושא "שירות החוץ הישראלי ועליית היהודים ממדינות החסות הצרפתיות (1948–1956)", תואר שני בהיסטוריה מאוניברסיטת לטביה ותואר ראשון במדעי המדינה מהאוניברסיטה העברית.
הוא רב אורתודוקסי מוסמך על ידי הרב דניאל חנן מישיבת פרחי שושנים בלייקווד שבניו ג'רזי ועל ידי הרב הראשי של חולון, הרב אליהו יוחנן גוראריה.
לאחר שירותו הצבאי ולימודים אקדמיים, הצטרף באוגוסט 1993 לשירות החוץ הישראלי.
בין 2018 ל-2021 שירת ליאון כשגריר מיוחד ומוסמך של מדינת ישראל באוקראינה. לאחר ששימש כראש המטה המדיני של סגנית שר החוץ ציפי חוטובלי (2017–2018). לפני כן שימש כשליח מיוחד של מדינת ישראל לענייני השבת הרכוש היהודי שנגזל בשואה. במסגרת תפקידו קידם החלטה בפרלמנט האירופי בנדון ושיפר את התיאום עם הארגונים היהודים.
בין אוגוסט 2014 לספטמבר 2016 ניהל את מחלקת הסברה, אקדמיה ומיתוג באגף תקשורת והסברה במשרד החוץ בירושלים. ליאון ניהל את הפקתו וניודו של מיצג אינטראקטיבי "פתח דלת לישראל" שהוצב ברומא, פריז, ורשה, מוסקבה, סינגפור ובנגלור.
בין 2011 ל-2014 שירת ליאון כקונסול כללי של ישראל במונטריאול, אחראי על קוויבק והפרובינציות האטלנטיות, באותה תקופה הוא שימש כשגריר ישראל לארגון הבינלאומי לתעופה האזרחית ICAO.
לפני מינויו במונטריאול, (2009–2011) שירת כדובר וקונסול לענייני תקשורת בקונסוליה הכללית של ישראל בניו יורק. שם היה אחראי לקשר הישיר עם התקשורת המקומית והארצית של ארצות הברית היושבת באזור ניו יורק.
לפני ניו יורק שימש כסגן מנהל המחלקה למערב אירופה במשרד החוץ בירושלים, והיה אחראי ליחסים המדיניים עם גרמניה.
בין 2002 ל-2007 שירת כיועץ מדיני בשגרירות ישראל בברלין, אחראי על נושא ההסברה במדינות דוברי גרמנית.
ליאון גם שירת בעבר כסגן השגריר בלטביה, באסטוניה ובליטא בשגרירות ישראל בריגה וממונה על היחסים עם סלובקיה בשגרירות ישראל בווינה.
לפני הצטרפותו לשירות החוץ, שימש כסגן הרב של קק"ל ולפני כן כממלא מקום מנהל מחלקת התפוצות של משרד הדתות בירושלים.
ביוגרפיה > משימות מיוחדות

בשנת 1999, ליאון היה לישראלי הרשמי הראשון שלקח חלק במשימת פיקוח על בחירות של OSCE, הארגון לביטחון ושיתוף הפעולה באירופה.
במהלך מבצע "חומת מגן" (2001) שימש כדובר מטעם משרד החוץ בצוות המיוחד שהוצב בבית לחם.
במהלך מבצע "עופרת יצוקה" (2009) היה אחראי על מרכז התקשורת של משרד החוץ בשדרות.
בסוף פברואר 2022, עם פלישת רוסיה לאוקראינה נשלח ליאון למולדובה לסייע לישראלים לצאת מאזורי הקרבות באוקראינה וכן לסייע לפליטים מאוקראינה שהגיעו למולדובה.
ביוגרפיה > תרומתו במלחמת חרבות ברזל

במהלך מלחמת חרבות ברזל, ליאון מילא תפקיד משמעותי בהסברה הישראלית. הוא מונה לתפקיד סגן דובר משרד החוץ בחירום, ובמסגרת זו היה אחראי על תדרוך וליווי משלחות של עיתונאים ומשפיענים בינלאומיים. פעילותו התמקדה ביישובי עוטף עזה, אזור שהיה במוקד הלחימה, וכללה הסברת המצב בשטח והצגת העמדה הישראלית לתקשורת הבינלאומית. תפקידו זה נמשך במשך ארבעת החודשים הראשונים של המלחמה, תקופה קריטית מבחינת התקשורת וההסברה. מינוי זה הדגיש את ניסיונו הרב של ליאון בתחום ההסברה והדיפלומטיה הציבורית, והיווה המשך ישיר לתפקידיו הקודמים בתחום התקשורת במשרד החוץ.
הערות שוליים

↑  אילן ארנון, ‏"יש כאן הרבה מה לראות": שגרירות ישראל במולדובה נפתחה - השגריר מחכה להמוני מבקרים, באתר ‏מאקו‏, 4 בפברואר 2025
↑  משרד ראש הממשלה | הודעת מזכיר הממשלה בתום ישיבת הממשלה מיום 6 במאי 2018, באתר www.gov.il
↑   ציוץ של יואל ליאון ברשת החברתית אקס (טוויטר), 1 באוגוסט 2021
↑    איתמר אייכנר, שגריר באמונה שלמה, באתר "ידיעות אחרונות", 23 באוקטובר 2018
↑  "הפרלמנט האירופי: להשיב מיידית את הרכוש שנגנב מידי הניצולים - כל הזמן". כל הזמן. 2017-06-26. נבדק ב-2018-08-15.
↑  ניצן קידר, הפרלמנט האירופי למען השבת רכוש יהודי, באתר ערוץ 7, 26 ביוני 2017
↑  "Israel, WJRO to work to retrieve assets from Holocaust era". The Jerusalem Post | JPost.com. נבדק ב-2018-08-15.
↑  אבירם זינו, ‏מסבירי פנים: ישראל הבינה איזו הסברה עובדת בעולם של היום, באתר מעריב אונליין, 19 באפריל 2015
↑  נועם דביר, 'פותחים דלת לישראל': חוויה ישראלית שונה?, באתר ynet, 26 בינואר 2016
↑  מירן שפילברג, חילופי משמרות, באתר ynet, 2 בספטמבר 2014
↑  "'Israel is inventive, moving and spiritual, not just about conflict'". The Jerusalem Post | JPost.com. נבדק ב-2018-08-15.
↑  "All but 13 to Leave Church of the Nativity". Fox News (באנגלית אמריקאית). 2002-05-09. נבדק ב-2018-08-15.
↑  Avihay Bitton, ראש משלחת ישראל למולדובה: "זכיתי לסייע לחילוץ מאות מאוקראינה תוך 'חילול' שבת", באתר חדר מצב
↑  יעל אלנתן, ‏שגריר ישראל במולדובה מסייע לישראלים ויהודים לצאת מאוקראינה: "המראות כאן מאוד קשים", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 5 במרץ 2022
↑  'Israel doesn’t need other countries to send soldiers,' says country's Foreign Ministry spokesman - CNBC TV18, CNBCTV18, ‏2023-10-10 (באנגלית)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אליאב בלוצרקובסקי | שגריר ישראל באוקראינה  2018–2021 | הבא: מיכאל ברודסקי |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אליאב בלוצרקובסקי | שגריר ישראל במולדובה וארמניה  2022– | הבא: |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296278205171  PLWABN: 9812033203105606  ISNI: 0000 0004 0220 164X  VIAF: 297409414   WorldCat (עם VIAF): 297409414
המחלקה לענייני חיילים משוחררים של ארצות הברית

| --- | --- |
לוגו המחלקה דגל המחלקה

 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 תחום שיפוט:  ארצות הברית 
 סוכנות אם:  הממשלה הפדרלית של ארצות הברית 
 סוכנות בת:  Biomedical Laboratory Research and Development, VA Office of Research and Development 
 תאריך הקמה:  21 ביולי 1930   15 במרץ 1989 (בדרגת מחלקת קבינט)
 מזכיר המחלקה:  דאג קולינס
 מטה מרכזי:  וושינגטון די. סי. 
 עובדים:  377,805 (2016)
 תקציב:  180 מיליארד דולר (2017)
 www.va.gov
 קואורדינטות:  38°54′04″N 77°02′06″W﻿ / ﻿38.901111°N 77.035°W﻿ / 38.901111; -77.035
  (למפת וושינגטון די. סי. מוגדלת) מיקום המטה(למפת וושינגטון די. סי. רגילה) מיקום המטה he
 
המחלקה לענייני חיילים משוחררים (באנגלית: The United States Department of Veterans Affairs, בקיצור: VA) היא רשות פדרלית ממשלתית בעלת מערך צבאי למען רווחת החיילים המשוחררים, האחראית לאספקת שירותי בריאות ורווחה עבורם. ב-2017 תקציבה עמד על 180 מיליארד דולר והעסיקה ב-2016 377,805 עובדים במתקני שיקום ורפואה שונים ברחבי המדינה. המחלקה אחראית על הפנסיה והענקת שירותי חינוך לילדי החיילים המשוחררים כמו גם לרווחתם אחזקת המרפאות ובתי החולים הצבאיים. זוהי מחלקה בדרגת משרד ממשלתי, היחידה מסוגה בעולם העוסקת ברווחת חיילים משוחררים, כאשר תפקידים דומים לה במדינות העולם הם מחלקות ייעודיות ולא משרדים ממשלתיים.
המחלקה הוקמה וצורפה לקבינט של ארצות הברית ב-1989. קדם לה מינהל החיילים המשוחררים (Veterans Administration), שהוקם ב-1930.
ארגון ותפקוד

בראש המחלקה עומד המזכיר לענייני חיילים משוחררים, הממונה על ידי הנשיא בהמלצת הסנאט.
המחלקה מורכבת משלוש מנהלות ראשיות שבראשן עומד תת-מזכיר:
מנהלת הבריאות לחיילים משוחררים (Veterans Health Administration) - מספקת שירותי בריאות מכל סוג שהוא, כמו גם מחקרים רפואיים ומתחזקת את המרפאות ובתי החולים האזוריים עבור חיילים משוחררים.
מנהלת הקצבות לחיילים משוחררים (Veterans Benefits Administration) - אחראית להענקת קצבאות, רישום ועל כל הצד הלוגיסטי הנוגע לרווחת החיילים המשוחררים.
מנהל בתי הקברות הלאומיים (United States National Cemetery Administration) - מנהל את מרבית בתי הקברות הלאומיים.
ראו גם

היחידה להכוונת חיילים משוחררים
היסטוריה של מלטה

דגל מלטה בשנים 1875–1898
ההיסטוריה של מלטה מתחילה בסביבות 5200 לפנה"ס. המתיישבים הראשונים באזור הגיעו מסיציליה והיו בעיקר ציידים וחקלאים. בשנת 700 לפנה"ס הפיניקים כבשו את האיים וכינו אותם "מלט" (malat).
לאחר הפיניקים הגיעו הרומאים למלטה, שהפכה לפרובינקיה רומית יחד עם סיציליה. האיים הפכו לשטח ביזנטי מתחילת המאה ה־6. הביזנטים הורחקו מהאזור בשנת 870 על ידי האע'לבים, בעזרת מצור.
מלטה נשלטה על ידי שלטון נורמי משנת 1091, שלמעשה חידש את ההתנצרות באיים. בנקודה זו, מלטה נהייתה שטח של ממלכת סיציליה, ובמשך זמן רב נשלטה על ידי שליטים פיאודלים, כגון: השוואבים, האראגונים והספרדים.
האיים ניתנו למסדר ההוספיטלרים בשנת 1530, מי ששלטו בהם כמדינת וסאל של סיציליה. בשנת 1565 ניסתה האימפריה העות'מאנית לקחת את האיים במצור הגדול על מלטה, אך הפלישה נכשלה. המסדר המשיך לשלוט במלטה למשך 2 מאות נוספות, ותקופת השלטון הזה נחשבה לזמן של התפתחות ושגשוג בתחומי האומנות והארכיטקטורה במלטה. ההוספיטלרים גורשו מהאזור לאחר שהרפובליקה הצרפתית הראשונה כבשה אותם בשנת 1798.
לאחר כמה חודשים של שלטון צרפתי, המלטזים מרדו בעזרת סיוע בריטי, פורטוגזי ונאפולי. כתוצאה מכך, מלטה הפכה לקולוניה בריטית משנת 1800, והפכה לטריטוריה בריטית רשמית בשנת 1813. האיים הפכו לבסיס צי חשוב של הבריטים, בזכות נמליה המצוינים של מלטה. בשל כך, האיים הותקפו על ידי האיטלקים במלחמת העולם השנייה, ובשנת 1942 הוענק למלטה עיטור צלב ג'ורג', שהיום מופיע בדגלה ובסמלה של מלטה.
מלטה השיגה עצמאות והכריזה על עצמה כקהילייה ב־21 בספטמבר 1964, ועד לשנת 1974 נקראה "מדינת מלטה". משנת 2004, המדינה חברה באיחוד האירופי ומשנת 2008 בגוש האירו.
טרום היסטוריה

| --- | --- |
 :  ראו גם – המקדשים המגליתיים במלטה
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה מוקדמת והעת העתיקה > שלטון הפיניקים

הפיניקים הגיעו למלטה ב־700 לפנה"ס לערך מצור שבלבנון. הם התיישבו בה כדי להרחיב את המסחר שלהם בים התיכון. קברים פיניקים נמצאו ברבאט ובויקטוריה.[דרושה הבהרה] הפיניקים השאירו אחריהם כתובות באי, כמו ניצבי מליטה (אנ'), כנראה מהמאה ה־7 לפנה"ס.
היסטוריה מוקדמת והעת העתיקה > שלטון קרתגו

האיים עברו לשלטון קרתחדשת בסביבות 550 לפנה"ס, כמו מושבות פיניקיות רבות אחרות בים התיכון. במהלך הזמן, מלטה הפכה לאזור מסחר המקשר בין סיציליה לבין טריפוליטניה. גם מתקופה זאת נותרו כתובות פיניקיות מהאי, כמו כתובת גול, כתובת של ממשלת העם הפיניקית באי גוזו המנציחה חידוש מקדשים ומתוארכת למאות ה־3–2 לפנה"ס, וכתובת בנעיסה (אנ'), המתוארכת ללמאות ה־4–2 לפנה"ס.
הרפובליקה הרומית כבשה את מלטה בשנת 255 לפנה"ס במהלך המלחמה הפונית הראשונה.
היסטוריה מוקדמת והעת העתיקה > השלטון הרומי

כאשר הרומאים כבשו את האזור, מלטה נכנסה לפרובינקיה סיקיליה. הם כבשו את האזורים שבו נמצאות כיום מדינה, ויקטוריה וולטה ונבנו ערים רבות אחרות. בתקופת השלטון הרומי, השפה הלטינית הוכרזה כשפתה הרשמית של מלטה, והדת הרומית הפכה לדת הרשמית באיים. למרות זאת, התרבות והשפה הפיניקית נשארו במלטה עד המאה הראשונה לספירה, ועדויות להמשכיות הפיניקית באי ניתן למצוא בקיפוסים של מלקרת.
מלטה נשארה בשליטה רומית עד לתחילת המאה ה־6 לספירה.
היסטוריה מוקדמת והעת העתיקה > השלטון הביזנטי

בשנת 533, הקצין הביזנטי בליסאריוס נחת במלטה במסעו מסיציליה לצפון אפריקה. בשנת 535, שני האיים סופחו לתוך האימפריה הביזנטית.
ימי הביניים > השלטון המוסלמי

בשנת 870, מלטה נכבשה על ידי מוסלמים מצפון אפריקה. כאשר כבשו אותה, התושבים שחיו בה נטבחו, הערים נהרסו והכנסיות שבה נבזזו. מלטה כמעט ולא הייתה מיושבת עד שנת 1049. מי שיישבו אותה מחדש היו קבוצת מוסלמים והעבדים שלהם. אף על פי שהשלטון המוסלמי במלטה היה קצר יחסית, השפה הרשמית בה נהייתה לערבית.
האוכלוסייה הנוצרית במלטה התפתחה וגדלה מתחילת עידן הנצרות ועד היום, וגם בתקופת השלטון הערבי נשארו קבוצות נוצריות ששמרו על דתם במהלך התקופה הזו.
ימי הביניים > השלטון הנורמי

מלטה חזרה לשלטון נוצרי עם הגעת הנורמים לאיים. בשנת 1091, רוג'רו הראשון, רוזן סיציליה כבש אותה והפך את השליטים המוסלמים של האזור לוסאלים שלו. בשנת 1127, בנו רוג'רו השני, מלך סיציליה, גמר לבסס את השלטון הנורמי במלטה, והפך את הדת בה לנצרות.
ימי הביניים > שלטון האימפריה הרומית הקדושה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בין השנים 1194–1266 הייתה מלטה חלק מהאימפריה הרומית הקדושה תחת שלטון שושלת הוהנשטאופן. בשנים הללו החל גירוש המוני של ערבים ומוסלמים מהאיים, על פי מה שציווה הקיסר פרידריך השני.
שלטון ההוספיטלרים

מלטה הייתה בשלטון ההוספיטרלרים בין השנים 1530–1798 כווסאלים של ממלכת סיציליה.
שלטון ההוספיטלרים > השנים המוקדמות

בתחילת המאה ה־16, האימפריה העות'מאנית התפשטה במהירות על חלקים גדולים מאירופה. המלך הספרדי קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה פחד שהטורקים יכבשו את רומא. זה היה יכול להיות הסוף לנצרות באירופה. בשנת 1522, העות'מאנים סילקו את ההוספיטלרים מרודוס. כדי למנוע פלישה לרומא מהדרום, קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ששלט אז במלטה, נתן להוספיטלרים את האזור.
במשך 268 השנים הבאות, "אבירי מלטה" המפורסמים הפכו את השטח לתחום שלהם, והשפה האיטלקית לשפתם הרשמית. הם בנו יישובים, ארמונות, כנסיות, גנים וביצורים באיים.
ממלטה, חידשו האבירים את התקפותיהם על הספינות העות'מאניות. בזמן הזה כבשו ההוספיטלרים את העיר של בירגו, איפה שהיה מקום מצוין להשכין את הצי שלהם. באותה העת, בירגו הייתה העיר השנייה בגודלה במלטה, אחרי מדינה. ההגנה על בירגו השתפרה וביצורים חדשים נבנו איפה שנמצאת כיום סנגלאה. נמל קטן אחד נבנה בקצה של חצי האי, שבתוכו נמצאת כיום ולטה, ונקרא מבצר סנט אלמו.
שלטון ההוספיטלרים > המצור הגדול על מלטה

ב־18 במאי 1565, סולימאן הראשון הטיל מצור על מלטה. ראשית, העות'מאנים כבשו את מבצר סנט אלמו ולאחר חודש של לחימה הנמל נהרס. לאחר מכן, התחילו להילחם על בירגו עצמה ובביצורים שבסנגלאה, אך ללא הישג כלשהו.
המצור הגדול הסתיים ב־10 בספטמבר באותה השנה, כאשר האימפריה העות'מאנית הודו בתבוסתם ונכנעו. העות'מאנים ציפו לניצחון מוחץ בתוך כמה שבועות. היו להם 40,000 חיילים, שנלחמו מול 9,000 החיילים של האבירים. ההפסד שלהם היה מפתיע. לא נשארו להם עוד חיילים כדי לכבוש את מלטה והסולטאן מת בשנה שלאחר מכן.
שלטון ההוספיטלרים > לאחר המצור

בשנת 1566, המסדר החל לעבוד על עיר חדשה, בצפון־מזרח האי מלטה, איפה שהעות'מאנים השתמשו כבסיסם בתקופת המצור. קראו לעיר הזו ולטה, על שם זא'ן דה לה ולט, הגראנד מאסטר ה־49 של ההוספיטלרים. משום שהאימפריה העות'מאנית לא תקפה שנית, הביצורים שהיו באיים נשמרו, וכיום ניתן לראות את הביצורים השמורים ביותר מתקופה זו.
בשונה משלטונות של איים אחרים, מלטה בשלטון ההוספיטלרים לא היו טריטוריה של מדינה אחרת. האיים הפכו למדינה העצמאית שלהם. בשנת 1775, מרד שנקרא עליית הכהנים (אנ') התרחש. המטרה של המורדים הייתה לכבוש את מבצר סנט אלמו, אך המרד דוכא באכזריות על ידי השלטון, והמורדים גורשו או נכלאו.
השלטון הצרפתי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
במהלך הזמן, הכוח של מסדר אבירי יוחנן הקדוש (ההוספיטלרים) הוחלש. מלוכתם נגמרה בשנת 1798, כאשר חיל הים של נפוליאון בונפרטה עצר בדרכו כדי לכבוש שטחים מהאימפריה העות'מאנית במזרח התיכון. נפוליאון רצה נמל בטוח במלטה כדי לספק מחדש את ספינותיו, וכאשר סירבו, הוא שלח מחלקה מחיל הים שלו כדי לכבוש את ולטה. הגראנד מאסטר באותה התקופה, נכנע ב־11 ביוני. ביום שלאחר מכן נחתם חוזה בין נפוליאון לבין ההוספיטלרים שאומר שכל השטחים שהיו בידיהם, יועברו לצרפת.
השלטון הבריטי > המאה ה־19 ותחילת המאה ה־20

בשנת 1800, מלטה הפכה לקולוניה בריטית מרצונם של האזרחים במדינה. לפי התנאים בחוזה אמיין, הבריטים היו צריכים לפנות את האיים, אך, בסופו של דבר, לא עשו זאת – אחד מכמה מקרים של אי קיום האמנה, מה שהוביל לחידוש הסכסוך בין האימפריה הבריטית לבין צרפת.
בהתחלה לאיים לא ניתנה חשיבות רבה. אך בזכות הנמלים המצוינים של מלטה, הם הפכו לנכס מוערך של הבריטים, במיוחד לאחר פתיחת תעלת סואץ בשנת 1869. מלטה שימשה כמבצר צבאי בעל צי גדול, והייתה למעשה המטה של הצי הבריטי בים התיכון.
השלטון האזורי לא נתן למלטזים עצמאות כלשהי עד לשנת 1921, והתושבים סבלו מעוני רב. זה קרה משום שהצפיפות באיים הייתה רבה, והייתה תלויה כמעט לגמרי בצבא הבריטי. במהלך המאה ה־19, הנהיג הממשל הבריטי כמה רפורמות ליברליות חוקתיות, שאליהן התנגדה בדרך כלל הכנסייה המקומית. ארגונים פוליטיים, כמו המפלגה הלאומית, הוקמו או שאחת ממטרותיהן הייתה שימור השפה האיטלקית במלטה.
קונגרס וינה בשנת 1814, אישר מחדש את השלטון הבריטי במלטה, תחת הסכם פריז שנחתם באותה השנה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, מלטה נקראה "אחות הים התיכון". השם ניתן לה בשל המספר הרב של הפצועים במלחמה, שהתארחו בולטה ובערים אחרות.
השלטון הבריטי > מלטה בין שתי מלחמות העולם

בשנת 1919, התחילו במלטה פרעות ה־7 ביוני (אנ') (איטלקית: Sette Giugno). ובשנת 1921, לקולוניה ניתנה ממשלה עצמית, תחת השלטון הבריטי. מלטה השיגה לעצמה פרלמנט עם סנאט (שבוטל לאחר מכן, בשנת 1949). ג'וזף הווארד מונה לראש ממשלת מלטה וב־1923, המנון מלטה נוגן לראשונה.
בשנות ה־30 של המאה ה־20 הייתה תקופה של חוסר יציבות בין התושבים המלטזים, הכנסייה המקומית הקתולית ולבין השלטונות הבריטים. חוקת 1921 של מלטה השתנתה פעמיים: בפעם הראשונה בשנים 1932–1930 כשהפסיקו לאפשר בחירות חופשיות, לאחר התדרדרות היחסים בין המפלגה החוקתית לבין הכנסייה. ובפעם השנייה, בשנת 1933, השתנתה החוקה בגלל ההצבעה התקציבית של הממשלה להוראת השפה האיטלקית בבתי ספר יסודיים.
לפני הגעת הבריטים, השפה הרשמית מאז 1530 הייתה איטלקית, אך הדבר הוחלף על ידי השימוש המוגבר באנגלית. בשנת 1934 הוכרזה שפתה הרשמית שלה כמלטזית גם כן. בתקופה זו רק 15% מהאוכלוסייה ידעו לדבר איטלקית שוטפת.
השלטון הבריטי > מלטה הבריטית בתקופת מלחמת העולם השנייה

לפני מלחמת העולם השנייה, ולטה הייתה המפקדה של צי הים התיכון של הצי המלכותי הבריטי. למרות תוכנויותיו של וינסטון צ'רצ'יל, המפקדה הועברה לאלכסנדריה שבמצרים באפריל 1937, מחשש שתהיה פגיעה מדי להתקפות אוויר מאירופה. עם הכרזת בניטו מוסוליני על צירופה של איטליה הפשיסטית למדינות הציר, במלטה היו רק 4,000 חיילים, עם אוכלוסייה המונה כ־300,000 איש.
כאשר הייתה קולוניה בריטית, שקרובה לסיציליה הפאשיסטית, הופגזה מלטה פעמים רבות על ידי כוחות אוויר איטלקים וגרמנים. הבריטים השתמשו במלטה כדי לשגר רקטות לעבר הצי האיטלקי בסיציליה וכעמדת האזנה להודעות רדיו גרמניות.
המתקפה הראשונה נגד מלטה חלה ב־11 ביוני 1940. באותו היום האיים הותקפו שש פעמים. חיל האוויר המלטזי לא הצליח לעצור את ההתקפות האיטלקיות, משום שהבסיס של הצי של מלטה עדיין היה בבנייה. העיתונאית מייבל סטריקלנד הגיבה להפצצות האיטלקיות בכך שאמרה: "האיטלקים לא חיבבו (את מטוסי גלוסטר גלדיאטור הבריטים), אז הם השמיטו את הפצצות שלהם כ־20 מיילים ממלטה וחזרו בחזרה". למרות מילים אלו, המפציצים האיטלקים המשיכו את הפצוצותיהם, הפעם במטרה לגרום הרס רב לתשתיות צבאיות ואזרחיות במלטה.
במהלך חמשת חודשי הלחימה הראשונים, מטוסי האי הרסו כשלושים ושבעה מטוסים איטלקיים, כאשר הם בעצמם סבלו מנזקים יותר גדולים משל האיטלקים. על כל פנים, מסע ההפצצה האיטלקי גרם נזק חמור לתשתיות האיים ויכולתו של הצי המלכותי לפעול בים התיכון.
במלטה, כ־330 אנשים מתו וכ־297 נפצעו מתחילת המלחמה ועד לדצמבר 1941. בחמשת החודשים הבאים נהרגו 820 בני אדם ו־915 נפצעו קשה ממטוסי קרב גרמנים.
ב־15 באפריל 1942, החליט ג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת החליט להעניק למלטה את עיטור צלב ג'ורג'. פרנקלין דלאנו רוזוולט, נשיא ארצות הברית בתקופת מלחמת העולם השנייה, הגיע לביקור במלטה ב־8 בדצמבר 1943 והציג את נאומו לתושבי האיים: "...תחת הפצצות חוזרות מהשמיים, מלטה עמדה לבדה במרכז הים, להבה זעירה אחת בחשכה – משואה של תקווה.."
באפריל 1942, התחיל מבצע פדסטל שמטרתו הייתה להעביר אספקות ציוד למלטה. בשנה שלאחר מכן הגיעו צ'רצ'יל ורוזוולט לביקור נוסף באי.
בשנת 1943, בעלות הברית כבשו את סיציליה מידי האיטלקים דרך מלטה. עם הסכם שביתת הנשק עם איטליה, חלק גדול מהצי האיטלקי נכנע לבריטים במלטה.
השלטון הבריטי > מקולוניה למדינה עצמאית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנת 1947 ניתנה במלטה זכות בחירה לנשים. באותה השנה, אגתה ברברה נבחרה להיות האישה המלטזית הראשונה שכיהנה בפרלמנט.
בשנים שלאחר מכן ניתן למלטה שלטון עצמי.
מלטה העצמאית > ממשלה לאומית (1964–1971)

לאחר קביעת חוק העצמאות של מלטה בשנת 1964 על ידי הפרלמנט הבריטי ואישור חוקה מלטזית חדשה, מדינת מלטה (במלטזית: Stat ta’ Malta) הכריזה על עצמאותה כמונרכיה חוקתית ב־21 בספטמבר 1964. מדי שנה התאריך נחגג במלטה כיום העצמאות. ב־1 בדצמבר באותה השנה האיים הצטרפו לאומות המאוחדות.
בסבבי הבחירות הראשונים שלאחר העצמאות, המפלגה הלאומית נהייתה המפלגה הגדולה ביותר במלטה. בשנים אלו, היחסים עם איטליה היו בעלי חשיבות רבה בשביל ליצור קשרים עם אירופה היבשתית. בשנת 1967, חתמה מלטה על הסכמי שיתוף פעולה עם איטליה, בעת ביקורו של אלדו מורו באיים.
בשנת 1965, מלטה הצטרפה למועצת אירופה, וב־1970, התקבלה לקהילה הכלכלית האירופית.
מלטה העצמאית > ממשלת מפלגת העבודה

בבחירות לראש ממשלת מלטה בשנת 1971, מפלגת העבודה בראשות דום מינטוף הובילה על המפלגה הלאומית ב־4,000 קולות בלבד. ממשלת העבודה פתחה מיד במשא ומתן עם בריטניה על ההסכמים הצבאיים והכספיים שניתנו למלטה לאחר העצמאות. הממשלה החדשה גם ביצעה תוכניות הלאמה והרחבת המגזר הציבורי. עונש מוות לרוצחים בוטל בשנת 1971.
מלטה הפכה לרפובליקה ב־13 בדצמבר 1974.
הממשלה נשארה בשלטון גם לאחר הבחירות במלטה בשנת 1976. בין 1976 ל־1981 היו זמנים קשים במלטה שכללו מחסור בצרכם חיוניים: אספקות מים וחשמל הושהו למשך שלושה ימים בשבוע. המתיחות הפוליטית גברה, במיוחד ביום שני השחור, שבו היה ניסיון התנקשות בראש הממשלה והבית של הנשיא הותקף.
מלטה העצמאית > ממשלת מפלגת העבודה > סיומה של הנוכחות הבריטית במלטה ודרדור היחסים עם לוב ואיטליה

ב־1 באפריל 1979 החייל הבריטי האחרון עזב את מלטה. היום הזה הוכרז כ־"יום החופש".
תחת ראשות הממשלה של מינטוף, מלטה החלה ליצור קשרים תרבותיים וכלכליים עם לוב. כמו כן, החלו גם קשרים צבאיים עם קוריאה הצפונית.
באותן השנים מועמר קדאפי העביר למלטה כמה מיליוני דולרים. הקשרים הללו עם לוב הובילו לשינוי מדיניות החוץ של מלטה: עיתונאים מערביים דיווחו כי יחסיה של מלטה עם הממלכה המאוחדת, אירופה ונאט"ו מתדרדרים. על התפתחות חדשה זו נאמר כי "ממשלת העבודה הרסה את היחסים עם נאט"ו, והתחברה לעולם הערבי. לאחר 900 של קשרים עם אירופה, מלטה החלה להשתייך לדרום".
מלטה ולוב חתמו על הסכמי ידידות ושיתופי פעולה. בעקבות כך, לתקופה קצרה, ערבית הייתה מקצוע חובה בבתי הספר התיכוניים.
בשנת 1980, מלטה חתמה על הסכם נייטרליות עם איטליה, שאומר כי מלטה לא תצטרף לבריתות, ואיטליה מחויבת לשמור על הנייטרליות של מלטה. יחסי שתי המדינות הוגדרו כמצוינים.
מלטה העצמאית > תהליך ההצטרפות של מלטה לאיחוד האירופי

בבחירות שנערכו בשנת 1987 המפלגה הלאומית זכתה בהרבה קולות. הממשל הלאומני החדש של אדוארד פנק אדאמי יזם את קשריה החדשים של מלטה עם העולם המערבי, ודגל בהצטרפותה מחדש לאיחוד האירופי. בקשה להצטרפות הוגשה ב־16 ביולי 1990.
בבחירות של שנת 1992, הלאומנים זכו בשנית במספר המושבים הגדול ביותר. הבקשה לצירוף מלטה לאיחוד האירופי הוקפאה לאחר שזכו בבחירות. בשנת 1998, לאחר זכייתה בשנית, החזירה המפלגה הלאומית את בקשתה. מלטה הוכרה רשמית כמדינה מועמדת בשנת 1999. בשנת 2000, עונש מוות בוטל גם מהצבא.
משא ומתן על הצטרפות לאיחוד האירופי הסתיים בסוף שנת 2002. במשאל עם שהתרחש מאוחר מכן, 53.65% מהנשאלים הצביעו בעד. מפלגת העבודה הצהירה כי אם תזכה בבחירות הבאות בשנת 2003, לא תהיה מחויבת לתוצאה זו.
כאשר הלאומנים זכו בבחירות בפעם השלישית, לורנס גונצי היווה את תפקיד ראש ממשלת מלטה. חוזה הבקשה נחתם, ומלטה הצטרפה לאיחוד האירופי ב־1 במאי 2004. ג'ו בורג מונה לנציב הראשון של מלטה באירופה בוועידת בארוסו הראשונה.
מלטה העצמאית > מלטה באיחוד האירופי (2004–היום)

על הצטרפותה של מלטה לאיחוד האירופי היו השלכות חשובות על מדיניות החוץ של המדינה. כאשר הצטרפה, מלטה נדרשה לעזוב את איחוד המדינות הבלתי־מזדהות. מלטה הצטרפה לגוש האירו ב־1 בינואר 2008. בשנת 2009 ג'ורג' אבלה נבחר לנשיאות.
בשנת 2013 ממשלתו של גונזי הפסידה בבחירות, והוחלפה על ידי ממשלת העבודה בראשותו של ג'וזף מוסקט.
ראו גם

היסטוריה של אירופה
יהדות מלטה
לקריאה נוספת

Maxine Anastasi, Nicholas C. Vella, Malta and Gozo, The Oxford Handbook of the Phoenician and Punic Mediterranean, Oxford University Press, 2019-08-12, עמ' 552–568
הערות שוליים

↑  נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 124
1 2  נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 126
↑  Maurice Sznycer, Antiquités et épigraphie nord-sémitiques, Annuaires de l'École pratique des hautes études 107, 1975, עמ' 191–208: "en plein période dite 'punicò-romaine' (II siècle av. J.-C.), des Maltais restent Phéniciens, attachés à la religion et à la culture phéniciennes."
↑  אף על פי שמועצה מחוקקת שנבחרה חלקית הוקמה כבר בשנת 1849.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545947505171  LCCN: sh85080202 
המקדש הגדול בג'גנטייה
אחד מניצבי מליטה (אנ')
שרידים רומאים במלטה
פלאזו פאלזון. הרחוב הזה נבנה בין המאה ה־15 לבין המאה ה־16. היא הבנייה השנייה הכי עתיקה במדינה.
פיליפ וילייה דה ל'איל-אדם, אביר במסדר ההוספיטלרים. פיקד על צבא האבירים ברודוס בעת המצור הטורקי עליה ב־1522.
ציור של כיבוש מבצר סנט אלמו בשנת 1565.
שלט האצולה הבריטי בולטה.
פסל ה־7 ביוני במלטה
הנזק שנגרם למלטה במלחמת העולם השנייה
פסל העצמאות של מלטה
ז'אנג לינפנג

ז'אנג לינפנג (במנדרינית: 张琳芃; נולד ב-9 במאי 1989) הוא כדורגלן סיני המשחק בעמדת המגן הימני בשאנגחאי פורט.
ז'אנג ידוע בכינוי "ז'אנגמוס" בשל הדמיון שלו במראה ובסגנון המשחק לסרחיו ראמוס.