ויליאם סיוארד
קריירה פוליטית > סנאטור בניו יורק ומועמד למושל המדינה

בינואר 1831 הושבע סיוארד כסנאטור בסנאט של ניו יורק. ויליאם סיוארד נפרד מאשתו פרנסס ומילדיהם, שנותרו במחוז קיוגה. סיוארד המשיך להיות עמם בקשר באמצעות שליחת מכתבים. סיוארד סיפר להם, בין השאר, על פגישותיו עם סגן נשיא ארצות הברית לשעבר ארון בר, שחזר לעסוק בעריכת דין בניו יורק עקב הדו-קרב שלו עם אלכסנדר המילטון והריגתו של המילטון על ידי בר. בעת כהונתו של סיוארד כסנאטור, החזיקה המפלגה הדמוקרטית ברוב המושבים בסנאט. סיוארד ומפלגתו התחברו עם המפלגה הדמוקרטית כדי לבצע רפורמה בחוקי העונשין.
במהלך כהונתו כסנאטור, סיוארד נסע רבות, וביקר מנהיגים רבים שהתנגדו לנשיא ארצות הברית בימים ההם אנדרו ג'קסון, כולל נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ון קווינסי אדמס. הוא גם ליווה את אביו למסעו באירופה, שם נפגשו עם פוליטיקאים. סיוארד קיווה שחברי המפלגה האנטי-מאסונית יבחרו בשופט בית המשפט העליון של ארצות הברית ג'ון מקלין כמועמד המפלגה לנשיאות נגד ג'קסון בבחירות לנשיאות ב-1832, אך התובע הכללי של ארצות הברית לשעבר ויליאם וירט נבחר כמועמד המפלגה לנשיאות. לאחר ניצחונו של ג'קסון, רבים ממתנגדיו האמינו כי נחוצה חזית מאוחדת כדי להביס את המפלגה הדמוקרטית, והמפלגה הוויגית נוצרה בהדרגה. אנשי המפלגה הוויגית האמינו כי דרושה חקיקה לפיתוח ארצות הברית, והתנגדו לפעולותיו החד-צדדיות של ג'קסון כנשיא, שאותן ראו כאימפריאליות. רבים מאנשי המפלגה האנטי-מאסונית, כולל ויד וסיוארד, הצטרפו למפלגה הוויגית.
כהכנה לבחירות ב-1834, נפגשו אנשי המפלגה הוויגית של ניו יורק ביוטיקה כדי לקבוע את מועמד המפלגה לתפקיד מושל ניו יורק. המושל מטעם המפלגה הדמוקרטית, ויליאם מרסי, זכה לסיכויים גבוהים יותר להיבחר מחדש, ומעטים מאנשי המפלגה הוויגית הבולטים היו להוטים לנהל קמפיין שככל הנראה יאבד. אשתו ואביו של סיוארד רצו שיפרוש מהפוליטיקה כדי להגדיל את הכנסתו מעיסוקו בעריכת דין. ויד דחק בו להיבחר מחדש לסנאט בניו יורק. אף על פי כן, חוסר הרצון של אחרים להתמודד על תפקיד המושל גרמה לסיוארד להופיע כמועמד מרכזי. ויד השיג את ניצחונו של סיוארד בוועידת יוטיקה. הבחירות נסובו בנושאים לאומיים, ובעיקר מדיניותו של הנשיא ג'קסון. סיוארד הובס בבחירות בכ-11,000 קולות. ויד כתב שאנשי המפלגה הוויגית הוכרעו על ידי הצבעות בלתי חוקיות.
לאחר שהובס בבחירות לתפקיד המושל בניו יורק וכהונתו בסנאט בניו יורק הסתיימה, חזר סיוארד לאובורן ועסק שנית במשפטים בתחילת 1835. באותה שנה, יצאו סיוארד ורעייתו למסע ממושך, והרחיקו דרומה עד לווירג'יניה. שם הם התקבלו בסבר פנים יפות על ידי התושבים המקומיים. בשנה שלאחר מכן, מונה סיוארד לסוכן של הבעלים החדשים של חברת הולנד לנד (אנ'), שהחזיקה בשטחי אדמה גדולים במערב ניו יורק. הבעלים החדשים נתפסו כפחות סלחניים מהקודמים, מה שעלול היה ליצור אי שקט בחברה. כאשר זה אכן קרה, הם שכרו את סיוארד, שהיה פופולרי במערב ניו יורק, בתקווה לפתור את המחלוקת. סיוארד הצליח, וכשהחל המשבר הפיננסי של 1837 (אנ'), הוא שכנע את הבעלים להימנע מעיקולים במידת האפשר.
ב-1836 נבחר מרטין ואן ביורן לתפקיד נשיא ארצות הברית. סיוארד התנגד למינוי זה. מיד לאחר השבעתו נוצר משבר כלכלי בארצות הברית. סיוארד החליט שלא לרוץ לתפקיד המושל ב-1836, אלא לעשות זאת שנתיים מאוחר יותר, ב-1838. זאת, מתוך אמונה שלפיה עקב המשבר הכלכלי תתערער הפופולריות של הדמוקרטים. כך הוא תכנן לזכות בתפקיד המושל מטעם המפלגה היריבה. חברים אחרים במפלגה הוויגית תמכו במינוי הזה אף הם. ויד הצליח לשכנע פעילים במפלגה הוויגית כך שיתמכו במינויו של סיוארד כנציגה של מפלגתם בבחירות לתפקיד המושל. בבחירות, יריבו העיקר של סיוארד היה ויליאם מרסי, והנושא העיקרי שעמד בבסיס הבחירות היה המשבר הכלכלי. הוויגים טענו כי הדמוקרטים הם אלה שאחראים למשבר. כיוון שלא היה זה מקובל שמועמדים ינהלו את מסע הבחירות שלהם בעצמם, הותיר סיוארד לוויד את ניהול מרביתו של הקמפיין. בסופו של דבר, ניצח סיוארד בבחירות בהפרש של כעשרת אלפים קולות. ניצחונו של סיוארד היה ציון דרך עבור המפלגה הוויגית, כיוון שזו הצליחה להשתלט על משרת המושל במדינת ניו יורק.