stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שרון לכטר
ביוגרפיה

לכטר סיימה לימודי חשבונאות באוניברסיטת המדינה של פלורידה בשנת 1979, לאחר מכן עבדה בחברת רואי חשבון קטנה. את בעלה, מיכאל לכטר, הכירה בשנת 1980. לאחר מכן, פגשו בני הזוג לכטר את רוברט קיוסאקי וביחד הקימו את חברת "אבא עשיר".
בשנת 1997 לכטר השתתפה בכתיבת הספר אבא עשיר אבא עני, יחד עם 14 כותבים נוספים במשך למעלה מ-10 שנים.
ביוגרפיה > שלם קודם כל למשפחה שלך (Pay Your Family First)

בשנת 2007 הקימה את Pay Your Family First, חברה לחינוך ואוריינות פיננסית.
ביוגרפיה > תביעה

ב-12 באוקטובר 2007, הגישה לכטר תביעה נגד אבא עשיר, אבא עני, ואחד המחברים רוברט קיוסאקי.
ביוגרפיה > המועצה לאוריינות פיננסית

בינואר 2008, מינה ג'ורג' וו. בוש את לכטר למועצת הנשיא לאוריינות פיננסית.
פרסים

אשת השנה (2013) של הבנק הלאומי של אריזונה.
פרס האישה בעלת עוצמה חיובית למנהיגות פילנתרופית (2012).
היכל התהילה של תיכון אדג'ווטר 2016.
פרסומים > סדרת אבא עשיר

אבא עשיר, אבא עני (1997)
רביע מזומנים של אבא עשיר (1998)
המדריך להשקעות של אבא עשיר (2000)
הילד החכם של אבא עשיר של אבא עשיר (2001)
אבא עשיר פרש צעיר פרש עשיר (2001)
הנבואה של אבא עשיר (2002)
סיפורי ההצלחה של אבא עשיר (2003)
המדריך של אבא עשיר להתעשר מבלי לחתוך את כרטיסי האשראי שלך (2003)
אבא עשיר מי לקח את הכסף שלי (2004)
אבא עשיר לפני שאתה עוזב את עבודתך (2005)
יתרונות הנדל"ן של אבא עשיר (2006)
פרסומים > סדרת יועץ אבא עשיר

כלבי מכירות (2001)
Own Your Own Corporation (2001)
הגנה על הנכס מספר 1 שלך (2001)
איך לקנות ולמכור עסק (2003)
OPM – כסף של אחרים (2004)
ה-ABC של השקעות בנדל"ן (2004)
ה-ABC's של לצאת מהחובות (2004)
ה-ABC של כתיבת תוכניות עסקיות מנצחות (2005)
ה-ABC של בניית צוות עסקי שמנצח (2006)
הערות שוליים

↑  "For Families – Sharon Lechter". 30 בספטמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Treasury Web site link to President's Council". אורכב מ-המקור ב-25 ביולי 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Calendar: Charles A. Bruning Distinguished Speaker". Florida State University. נבדק ב-22 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "A web page that points a browser to a different page after 2 seconds". www.payyourfamilyfirst.com.
↑  "'Rich Dad' partners settle suit, call it quits". archive.azcentral.com.
↑  Stoll, Trevor. "Financial Education Instructor Sharon Lechter". NFEC (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2020-08-31.
↑  "Archived copy" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2014-01-07. נבדק ב-2014-01-07. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sharon Lechter, Financial Literacy Guru Says "Pay Your Family First!" | Positively Powerful Insights". Positivelypowerful.com. 2012-06-02. אורכב מ-המקור ב-2014-11-29. נבדק ב-2014-07-29.
↑  "2016 Hall of Fame".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301574905171  PLWABN: 9810699327805606  BIBSYS: 6021503  BnF: cb144724202 (data)  GND: 123803632  ISNI: 0000 0000 7366 559X  LCCN: n98112649  LNB: 000040752  NDL: 00830120  NKC: jn20020717680  NLK: KAC200000681  NTA: 238595692  SELIBR: 291161  SUDOC: 061128538  VIAF: 64232182   WorldCat (עם VIAF): 64232182
מתתיהו דגן

ד"ר מתי דגן
מתתיהו (מתי) דגן (1937 – 21 בנובמבר 2012) היה איש חינוך ישראלי בכיר, ראש המינהל לחינוך הדתי במשרד החינוך.
ביוגרפיה

דגן נולד בחנוכה ה'תרצ"ח בעיר ספרו שבמרוקו. הוא למד בתלמוד תורה ובבית ספר "אליאנס" בעיר ולאחר מכן בישיבת נובהרדוק בצרפת. לאחר עלייתו לארץ ישראל למד בישיבת נתיב מאיר ובישיבת הדרום, שם גם למד בבית המדרש למורים. לאחר ששימש מנהל בתי ספר במושב שתולים ובקריית מלאכי, מנהל בית הספר לעובדי הוראה בכירים וראש המחלקה לחינוך תורני באנגליה (כשליח הסוכנות היהודית), התמנה למפקח ארצי ובשנת 1980 לסגן ראש המינהל לחינוך הדתי במשרד החינוך ובשנת 1989 למנהל המינהל, תפקיד בו שימש למעלה מעשור. במקביל, שימש כמרצה באוניברסיטת בר-אילן ובמכללה האקדמית אשקלון. דגן, שלו תואר דוקטור לחינוך מהאוניברסיטה העברית בירושלים (2002), הרבה לכתוב על מערכת החינוך וזרמיה. ספרו "החינוך הציוני הדתי במבחן הזמן והתקופה" עוסק בהתפתחותו של החינוך הציוני-דתי ומקומו בקהילה הציונית דתית.
נפטר בז' בכסלו ה'תשע"ג.
מפרסומיו

החינוך הציוני הדתי במבחן הזמן והתקופה, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור; המכללה האקדמית הדתית למורים ע"ש רא"מ ליפשיץ, תשס"ו 2006.
מאמריו:
'פעולות ותוכניות טיפוח בחינוך הדתי', בשדה חמד תשמ"ו.
'הפנאי בחינוך הדתי', עת־מול 2 תשמ"ט, עמ' 6.[דרוש מקור]
'שילוב יסודות חינוכיים של תנועת המוסר בחינוך הדתי', בתוך: עדי-עד, בהוצאת מינהל החינוך הדתי, משרד החינוך והתרבות, תשנ"ד.
יוסף גולדשמידט

יוסף גולדשמידט (30 באפריל 1907 – 25 ביולי 1981) היה איש ציבור ישראלי, חבר הכנסת השביעית מטעם מפד"ל, סגן שר הפנים וסגן ראש העיר ירושלים. כיהן כסמנכ"ל משרד החינוך והתרבות.
קורות חייו

גולדשמידט נולד בשנת 1907 ללאה ולרב יעקב אליעזר, ממייסדי קהילת "עדת ישורון" האורתודוקסית של ר' שמשון רפאל הירש בפרנקפורט שבגרמניה. בעיר הולדתו למד בישיבת ברויאר ובאוניברסיטת פרנקפורט. לאחר מכן למד במינכן ובלונדון והוסמך להוראה במקצועות ביולוגיה, כימיה וגאוגרפיה.
בשנת 1935 עלה לארץ ישראל ועד לשנת 1942 שימש מורה בבתי הספר התיכוניים "חורב" ו"אוולינה דה רוטשילד" בירושלים. לאחר מכן מונה למפקח על בתי הספר היהודיים בארץ, תפקיד בו שימש עד קום המדינה. עם הקמת משרד החינוך והתרבות מונה גולדשמידט למפקח הארצי על בתי הספר של תנועת "המזרחי". בשנת 1952 קודם לתפקיד סמנכ"ל המשרד וכעבור כשנה מונה למנהל האגף לחינוך דתי (1953–1968).
בשנת 1969 הושבע כחבר הכנסת בכנסת השביעית, בעקבות פרישתו של יוסף בורג מהמפד"ל. כעשרה חודשים, במהלך 1969–1970, היה סגן שר הפנים משה חיים שפירא. לאחר פטירתו של שפירא סיים את תפקידו ומונה ליו"ר ועדת חוקה, חוק ומשפט.
עם סיום כהונתו בכנסת נבחר בשנת 1973 למועצת העיר ירושלים ומונה לסגן ראש העיר, תפקיד בו כיהן עד שנת 1978.
חיים אישיים

גולדשמידט היה נשוי פעמיים. רעייתו הראשונה הייתה אלישבע גולדשמידט. לשניים נולדו בן ובת: אליעזר גולדשמידט, פרופסור למדעי הצמח, וימימה בן-מנחם, פרופסור לפילוסופיה וכלת פרס ישראל. אלישבע נפטרה ב-1970, וב-1973 נשא לאשה את הספרנית רות לבית להמן, שעלתה באותה שנה לישראל מבריטניה.
נכדתו שירה, בתה של ימימה בן מנחם, נישאה למשה שפירא, נכדו של השר חיים משה שפירא (שקרוי על שמו), שתחתיו כיהן כסגן שר הפנים. נינו, ענר אליקים שפירא, בנם של שירה ומשה, נרצח במתקפת הפתע על ישראל ב-2023, כשהדף בידיו את הרימונים שהושלכו על ידי המחבלים לעבר המיגונית שבה שהה, ובכך הציל את שאר השוהים בה.
הערות שוליים

↑  הגיבור של מסיבת הטבע: תקף את המחבלים והגן בגופו על המבלים, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 17 באוקטובר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261983705171  ISNI: 0000 0000 7018 4416  LCCN: n88074430  VIAF: 97855278   WorldCat (עם VIAF): 97855278 
ערך זה הוא קצרמרבנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שבתי מרשקוב

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  ?–1765 
 פטירה:  1765 
 
קטעי העתקה של הספר "עץ חיים" בכתב ידו של הרב שבתי מרשקוב. הדף כתוב משני עבריו
רבי שבתי מרשקוב (לעיתים ראשקוויר; ?? - כ"א בסיוון ה'תקכ"ה) מקובל וסופר סת"ם. התפרסם בשל סידור שערך על פי כוונות האר"י - "סידור רבי שבתי מרשקוב" (להבדיל מ"סידור רבי שבתי" הקדום יותר של רבי שבתי סופר מפרעמישלא). רבי שבתי היה בן הדור הראשון של תנועת החסידות, כינה את רבי מאיר מפרמישלאן "מורי". נמסר גם כי קיבל את מרותו של הבעל שם טוב. מצאצאיו התפתחה חסידות רשקוב.
ביוגרפיה

נולד לרבי צבי הירש, כמעט ואין ידועים פרטים על ילדותו. התגורר ברשקוב שבפודוליה (כיום בטרנסניסטריה). היה מקובל ואף העתיק כתבים שונים בקבלה בכתב ידו.
ב-2022, 300 שנה לאחר מותו, אותרה מצבתו של רבי שבתי בבית החיים בעיירת ברשקוב, על ידי ישראל מאיר גבאי.
ביוגרפיה > סידורו

כאמור, התפרסם בעיקר בזכות 'סידור' שערך על פי נוסח וכוונות האר"י, שלימים הפך לאחד ממקורותיו של נוסח ספרד. בסידור מזכיר חידושים בקבלה ששמע מפי הבעל שם טוב. רבי מנחם מנדל שניאורסון אמר באחת משיחותיו כי מכל סידורי האריז"ל הרבים שהודפסו, סידורו של רבי שבתי מרשקוב הוא המוסמך לקבוע את נוסח האריז"ל.
הסידור נדפס לראשונה בשנת תקנ"ד בקוריץ, עם הסכמות שונות, ביניהם הסכמתו של רבי זושא מאנפולי. מהדורה נוספת נדפסה בשנת תרכ"ו בלבוב.
חסידות רשקוב

רבי שבתי היה מייסד חסידות רשקוב היא חסידות שפעלה בבסרביה, שבמרחב האוקראיני-רומני.
משפחתו

אחיו של רבי שבתי היה רבי ישראל רב בקאוושן ובלבי. בנו רבי יוסף מילא את מקום אביו באדמו"רות והיה תלמידו של רבי פנחס מקוריץ. נפטר בה' באדר תק"פ.
חיבוריו

סידור רבי שבתי - הרכיב את סידורו מהסידור "קול יעקב" אך השמיט את המקומות בהם שונה "קול יעקב" מכוונות האריז"ל ומצטט רבות מסידור האריז"ל. סידורו נשאר בכתב יד. בשנת תקנ"ד נדפס בקוריץ "סדר תפלה מכל השנה עם כוונות האר"י". הנוסח הוא כמנהג ספרד (אשכנז חסידי) ובנוי על סידור כת"י רבי שבתי מראשקוב וסידור רבי אשר מרגליות בתוספת ייחודים מהבעש"ט.
כללות תיקון ועליות העולמות - בו הוא מבאר את התיקון שגורמות המצוות כפי שקיבל מהבעל שם טוב, על פי סדר קיומם במהלך היום.
אספת אמרים - פירוש על מדרש רבה, נדפס מאהלוב תקס"ט, ורשא תרל"ד.
פירושים על הזוהר וכתבי האר"י - בכתב יד
הערות שוליים

↑  לדעת יצחק אלפסי בספר האדמורי"ם הוא נפטר בשנת תק"ה. אך היום נתגלתה מצבתה עליה כתוב שנפטר בשנת תקכ"ה.
↑  מאיר וונדר, אנציקלופדיה לחכמי גליציה, כרך ג', ירושלים תשמ"ו, עמ' 531.
↑  יצחק אלפסי, תלמידי הבעש"ט (מס. 104), רשימה שנדפסה בסיני, מט, עמ' שיט. ראו שם הסתייגותו.
↑  נמצא ציון קדשו של הרה"ק רבי שבתי מרשקוב זי"ע בבית החיים העתיק ברשקוב במולדובה – אהלי צדיקים, באתר zadikim.com
↑  שניאורסאהן, מנחם מענדל בן לוי יצחק (אדמו"ר מליובאוויטש), תורת מנחם התוועדויות תשמ"ב  חלק ב, באתר היברובוקס
↑  בשנת תקמ"ח נדפסה מכתביו של ר' שבתי חוברת של 12 עמודים של כוונות לתפילות בשם: סדר כללות תיקון ועליות העולמות מכל השנה בקיצור מכתבי האר"י. שם מופיעות כוונות הודו לפני ברוך שאמר.
↑  הסידור נדפס מחדש עם מבוא והגהות בשנת תשע"ט על ידי מכון גנזים.
↑  'סידור רבי שבתי', תשפ"ב, 'תולדות רבינו', עמוד ט.
↑  שם עמוד יא.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306793905171  ISNI: 0000 0003 7442 6381  LCCN: n86072268  VIAF: 88359309   WorldCat (עם VIAF): 88359309
שלמה משיח (תסריטאי)

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  תלמה ילין  בית צבי 
 פרופיל ב-IMDb
 
שלמה משיח הוא תסריטאי ומחזאי ישראלי.
השכלה

בוגר מגמת המוזיקה בתיכון "תלמה ילין". למד קולנוע בבית הספר הגבוה לאומנויות הבמה "בית צבי".
פילמוגרפיה

בתחילת דרכו שימש ככותב וככותב ראשי בתוכנית הטלוויזיה "זהו-זה", וכן נמנה עם צוות כותביה עם חזרתה לאוויר בשנת 2020.
פילמוגרפיה > טלוויזיה

תחריר - 2025. יוצר ותסריטאי. הסדרה משודרת ביס.
מלכת היופי של ירושלים - 2021-2023. יוצר ותסריטאי. הסדרה משודרת ביס ובנטפליקס.
כבודו - 2017-2019. יוצר ותסריטאי. הסדרה משודרת ביס. נרכשה לשידור ב-Amazon Prime ארצות הברית, אוסטרליה, ודרום אמריקה. בשנת 2020 הפיקה רשת Showtime רימייק לסדרה בכיכובו של בריאן קרנסטון ("שובר שורות"). לסדרה הופקו רימייקים נוספים בגרמניה, איטליה, צרפת, הודו, טורקיה, דרום קוריאה ורוסיה.
לתפוס את השמיים - 2001-2005. יוצר ותסריטאי. הסדרה שודרה בערוץ 2 (קשת).
הילדים מגבעת נפוליאון - 2001-2004. יוצר ותסריטאי. הסדרה שודרה בערוץ הילדים.
אסתי המכוערת - 2003-2006. תסריטאי. הסדרה שודרה בערוץ 2 (קשת).
פילמוגרפיה > סרטים עלילתיים

אבא גנוב 2 - 1987
נשיקה במצח - 1990
אבא גנוב 3 - 1991
במה

עדלאידע - הועלה בתיאטרון הקאמרי בשנת 2012.
אדוני שר האוצר - סאטירה פוליטית בכיכובו של יהורם גאון.
כמו כן כתב מספר מופעי יחיד לחנה לסלאו, מיקי קם וציפי שביט.
פרסים

2022 – הסדרה "מלכת היופי של ירושלים" זוכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה בקטגוריית הדרמה היומית.
2017 – הסדרה "כבודו" זוכה בפרס הגדול של חבר השופטים [Grand Prize] בפסטיבל הסדרות הבינלאומי Series Mania-Paris שנערך בפריז.
2004 – הסדרה "הילדים מגבעת נפוליאון" זוכה בפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה בקטגוריית תוכנית הילדים והנוער הטובה ביותר.
2001 – הסדרה "לתפוס את השמיים" זוכה בפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה בקטגוריית סדרה הטלוויזיה הטובה ביותר.
2003 – הסדרה "אסתי המכוערת" זוכה בפרס "מסך הזהב" עבור סדרת הדרמה הטובה ביותר".
מנדל מסלוצק

| --- | --- |

 
 פטירה:  1875
רבי מנחם מנדל אפשטיין (ר' מנדלי סלוצקער; לערך תקס"ו, 1805 – חשוון תרל"ו, 1875) היה אחד מגדולי הדור, והיה המורה צדק בבית דינו של ר' יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק בסלוצק. היה מתלמידי רבי חיים מוולוז'ין.
הוא כיהן ברבנות בעיר האלוסק ונאלץ לעזוב את משרתו עקב מחלוקת עם הרב יחיאל הלר והרב דוד מנובהרדוק על מיאון שערך. לאחר פרישתו עבר לסלוצק שם מסר שיעורים לאנשי העיר לקבוצה של 12 תלמידים, ביניהם גם רבי יוסף רוזין (הרוגצ'ובר) ורבי חיים מבריסק. באותה תקופה רבי חיים היה בן 18, והרוגצ'ובר היה בן 13 בלבד.
נפטר בן 70 בחודש חשוון תרל"ו (1875).
משפחתו

בנו - ר' שמואל. רבה של הרוזובה.
משפחתו > צאצאיו

הרב יחיאל מיכל פיינשטיין והרב שלמה זלמן פרוש.
לקריאה נוספת

סלוצק - פנקס סלוצק ובנותיה, עמ' 81
צבי הירש מסלנסקי, כתבי מאסליאנסקי, ג (ניו יורק, תרפ"ט), עמ' 52–54
הערות שוליים

↑  ר' אהרן הימן, בתוך: הדרום, כרך נא, עמ' 196.
↑  הסיפור המלא אודות מיאון זה, כפי שסיפר אותו רבי יוסף דב הלוי סולובייצ'יק (ירושלים), מופיע בקובץ תורני (כולל נר המזרח) כתר תורה תשע"ה עמ' נה.
↑  אברכים שהחזיקו על חשבונם הגבירים רבי יונה ובנו רבי שכנא איסרלין. הדרום לז עמ' 195.
↑  לפי הרב אהרן יהודה ליב שטינמן, עלון כאיל תערוג פרשת כי תשא תשע"ה גיליון 83. לפי דב אליאך, כנראה שמע זאת מפי דודו רבי שמחה זליג ריגר שהיה דיין בבריסק - אבי הישיבות עמ' 471.
↑  ר' לוי אווצינסקי (אודותיו), נחלת אבות (ווילנא, תרנ"ד), דף ל"ח, עמוד ב'.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מוריס כהן (שחקן)

| --- | --- |

 לידה:  25 במרץ 1976 (בן 48) בת ים, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2000
 מקום לימודים:  בית צבי 
 בן או בת זוג:  רותם זיסמן-כהן (2008–?) 
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר (2016)
 פרופיל ב-IMDb
 
מוריס משה כהן (נולד ב-25 במרץ 1976) הוא שחקן ישראלי, זוכה פרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר לשנת 2016.
חיים אישיים

כהן נשוי לשחקנית רותם זיסמן כהן מאז שנת 2008 והוא אב לבת שנולדה ב-2016.
הם מתגוררים בזיכרון יעקב.
הוא ואשתו עברו תהליך חזרה בתשובה והם שומרים שבת.
מועמדות ופרסים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| שנה | יצירה | ארגון | קטגוריה | תוצאה | סימוכין |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016 | אבינו | פרסי אופיר | השחקן הראשי הטוב ביותר | זכייה |  |
הערות שוליים

↑   "השתיקה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  יאיר רוה, פרסי אופיר 2016: כל הזוכים, בבלוג הקולנוע "סינמסקופ", 22 בספטמבר 2016
| פרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1990–2010 | משה איבגי (1990) • אריה מוסקונה (1991) • שולי רנד (1992) • שאול מזרחי (1993) • שמיל בן ארי (1994) • משה איבגי (1995) • עמוס לביא (1996) • אסי דיין (1997) • יורם חטב (1998) • ניר לוי (1999) • אקי אבני (2000) • ליאור אשכנזי (2001) • זאב רווח (2002) • אריה אליאס (2003) • שולי רנד (2004) • אורי גבריאל (2005) • אסי דיין (2006) • ששון גבאי (2007) • מיכאל מושונוב (2008) • סשה אגרונוב (2009) • אדיר מילר (2010) |  |
| 2011 ואילך | שלמה בראבא (2011) • רועי אסף (2012) • מכרם ח'ורי (2013) • זאב רווח (2014) • רועי אסף (2015) • מוריס כהן (2016) • ליאור אשכנזי (2017) • נוה צור (2018) • ערן נעים (2019) • שי אביבי (2020) • אלכס בכרי (2021) • ששון גבאי (2022) • רועי ניק (2023) • שאדי מרעי (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007385838905171  LCCN: no2017147730  VIAF: 339151112556437180001   WorldCat (עם VIAF): 339151112556437180001 
כהן בסרט "השחר"
כהן בסרט "אושר עטוף בשמיכה"
דגל נמיביה

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל לאומי ודגל ימי לאומי
 יחס אורך/גובה:  2:3
 קבלת מעמד רשמי:  21 במרץ 1990
 מוטיבים עיצוביים:  שדה, מסגרת, בנד סיניסטר, השמש 
 
דגל נמיביה אומץ ב-21 במרץ 1990, לאחר קבלת העצמאות מדרום אפריקה.
צבעיו העיקריים של הדגל נלקחו מדגל ה-SWAPO, ראשי תיבות של South West African People's Organization (התנועה העממית של דרום מערב אפריקה) - תנועת השחרור החשובה ביותר בנמיביה. דגל זה אומץ בשנת 1971 והוא מורכב מפסים אלכסוניים בצבעים כחול-אדום-ירוק, שהם הצבעים החשובים של האובאמבו, הקבוצה האתנית הגדולה במדינה. בין שלושת פסי הצבע מפרידים קווים לבנים, ובשדה הכחול שמש צהובה בעלת 12 קרניים.
יושב ראש הוועדה שבחרה את הדגל מתוך 850 הצעות שהוגשו לה, הסביר את משמעות הצבעים:
אדום - מייצג את אזרחי נמיביה, ומסמל את גבורתם ואת נחישותם לבנות עתיד של שוויון הזדמנות לכל.
לבן - מסמל שלום ואחדות.
ירוק - מסמל את החקלאות של נמיביה.
כחול - מסמל את השמיים ואת האוקיינוס האטלנטי שלחופו שוכנת המדינה, את משאבי המים היקרים ואת הגשם.
ראו גם

סמל נמיביה
המנון נמיביה
היסטוריה של אירלנד

תחילת ההיסטוריה של אירלנד היא בנוכחות האדם המתועדת הראשונה באי, המתוארכת לאלף ה-11 לפנה"ס. התקופה הקלטית באי הסתיימה עם הגעת הנצרות במאה ה-5 לספירה, אשר החליפה והטמיעה לתוכה את הדתות הפגניות והפוליתאיסטיות ששררו בו.
הפלישה האנגלו-נורמנית לאירלנד בסוף המאה ה-12 סימנה את תחילתן של 800 שנות שלטון אנגלי, ומאוחר יותר בריטי. בשנת 1177, קיבל ג'ון "לקלנד" מאביו הנרי השני, מלך אנגליה את התואר לורד אירלנד. ממלכת אנגליה לא ביקשה לשלוט בכל שטחי האי, אלא הסתפקה בתחום שליטה מצומצם סביב הבירה דבלין. מצב זה נותר על כנו עד לערעור מעמדה באירלנד על ידי רוזן קילדייר בתחילת המאה ה-16. הנרי השמיני, מלך אנגליה הכריז על עצמו כמלך אירלנד אך נכשל להנחיל את חוקי הרפורמציה באי. הניסיונות לכבוש או לספח את הממלכות העצמאיות האיריות לתוך ממלכת אירלנד האנגלית הביאו למספר מערכות צבאיות בין השנים 1534 ו-1603. בתקופה זו הונהגה מדיניות יישוב אירלנד על ידי הכתר האנגלי, במסגרתה נושלו בעלי האדמות הקתוליים מרכושם, ובמקומם הגיעו אלפי מתיישבים פרוטסטנטיים מאנגליה ומסקוטלנד שתפסו את מקומם. מפלתם הצבאית והפוליטית של התושבים המקוריים של האי הובילה לקיטוב חריף באוכלוסייה האירית בין התושבים הקתולים ה"ותיקים" לבין המתיישבים הפרוטסטנטים החדשים, שהפך לסוגיה משמעותית בהיסטוריה של אירלנד.
בשנת 1614 הושג רוב פרוטסטנטי בפרלמנט האירי הודות להוספת אזורי בחירה רבים, בהם היה רוב לתושבים הפרוטסטנטים. בסופה של אותה המאה נאסר על התושבים ה"ותיקים" באי, שהיו לכ-85% מאוכלוסייתו, להיבחר לפרלמנט. השליטה של המיעוט הפרוטסטנטי הייתה מוחלטת לאחר שתי מערכות שהתרחשו בין הצדדים בשנים 1641–1652 ו-1689–1691. הרוב הקתולי ופרוטסטנטים שלא היו נאמנים לכנסייה האנגליקנית סבלו מעוני וממחסור כבדים בעקבות חוקי העונשין החדשים שהותקנו בידי הפרלמנט. בעקבות המרד האירי של 1798 בוטל הפרלמנט האירי, ואירלנד הפכה לחלק אינטגרלי מבריטניה במסגרת הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, לאחר חקיקת חוק האיחוד של 1800. הקתולים נותרו רוב נרדף ולא שווה זכויות במדינתם שלהם עד לאמנציפציה הקתולית בשנת 1829.
המפלגה הפרלמנטרית האירית, שרוב הנציגים האירים בפרלמנט הבריטי היו מטעמה, חתרה להשגת שלטון עצמאי מתחילת שנות ה-80 של המאה ה-19. המפלגה אכן הצליחה לחוקק את חוק השלטון העצמאי בשנת 1914, אך זה נדחה בעקבות פריצתה של מלחמת העולם הראשונה. מרידת חג הפסחא פרצה שנתיים לאחר מכן והביאה למחאות אלימות בכל רחבי האי. בשנת 1922, לאחר מלחמת העצמאות האירית וחתימת האמנה האנגלו-אירית הפך רובו של האי למדינת אירלנד החופשית, ולאחר כתיבתה של חוקת אירלנד בשנת 1937, לאירלנד. ששת המחוזות הצפון-מזרחיים נודעו מעתה כצפון אירלנד ונותרו חלק מהממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד. מעט לאחר תום מלחמת העצמאות פרצה מלחמת האזרחים האירית. ההיסטוריה של צפון אירלנד הייתה רצופה במאבקים סקטוריאליים לא סדירים בין הרפובליקנים, שרובם קתולי לבין היוניוניסטים, שרובם פרוטסטנטי. מאבקים אלו הפכו לסכסוך בצפון אירלנד בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20, ותמו רק שלושים שנים לאחר מכן עם חתימת הסכם יום שישי הטוב בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20.
היסטוריה קדומה > תקופת האבן ותקופת הברונזה

המעט שידוע על ההיסטוריה הקדומה של אירלנד שלפני קבלת הנצרות מגיע מהתייחסויות מועטות לאי בכתבים רומיים, שירה, מיתולוגיה אירית וארכאולוגיה. על אף שנמצאו כלים ועדויות מן התקופה הפלאוליתית, הממצאים הללו לא מאשרים התיישבות מתקופה זו באירלנד, אלא רק מעבר זמני של ציידים-נוודים. בשנת 1903 נמצאה העדות העתיקה ביותר לנוכחות אדם באי, במערת גוונדולין שבמחוז קלייר, בה נמצאה עצם דוב עם חתכים ברורים מכלי אבן, אשר מתוארכת לשנת 10,500 לפנה"ס. היא נבדקה מחדש ב-2015 ותיארוך פחמן-14 הראה כי הדוב המדובר חי 12,600 עד 12,800 שנים לפני ימינו. הממצא מראה כי הנוכחות האנושית באירלנד החלה בין התקופה המזוליתית ולבין התקופה הפלאוליתית, ומראים שהאדם כבר חתך את הדוב באותו זמן באי הזה.
התיישבות הקבע המוכרת הראשונה באי הייתה של ציידים-לקטים מהתקופה המזוליתית, אשר הגיעו לאי בסביבות שנת 8000 לפנה"ס. על אף שיש חוקרים הטוענים שבאותה התקופה גשר יבשתי עוד חיבר בין בריטניה הגדולה לאירלנד, במחקרים עדכניים נטען שהאיים כבר היו נפרדים באלף ה-14 לפנה"ס.
תושבי האי נותרו ציידים-לקטים עד לאלף ה-4 לפנה"ס, ועל פי רוב החוקרים, בתקופה זו הופיעה החקלאות באי. החקלאות הובילה להתיישבות מסוג נאוליתי שלוותה בכלי חרס, כלי אבן מלוטשים, בתי עץ מלבניים, קברים מגליתים, ובקר וצאן מבויתים. חלק ממבני הקבר שנחשפו מאותה התקופה, כמו הדות' והנות' הם מצבות זיכרון מאבן, ולחלק גדול ממבנים אלו, כמו מעבר הקבורה בניוגריינג', יש משמעות ארכאו-אסטרונומית. נתגלו ארבעה סוגים עיקריים של קברים מגליתיים באירלנד: דולמנים, מעברי קבר, גלי חצר ואבני יתד באזור לנסטר ומנסטר של היום, היו הגברים הבוגרים נקברים במבני אבן קטנים שכוסו תחת תל עפר, והיו מלווים בכלי חרס ייחודיים. על פי הממצאים, שגשגה תרבות זו ואוכלוסיית האי גדלה.
תקופת הברונזה, שהחלה באירלנד בתחילת האלף ה-2 לפנה"ס מאופיינת בממצאי עיטורים מפורטים, כלי נשק וכלי עבודה מזהב ומארד. בתקופה זו הפסיקו להשתמש במבני הקבר המפוארים, והקבורה התבצעה בבורות שהיו ממוקמים בבתי קברות, בגלעדים וברוגמים. בתקופה זו התגוררה האוכלוסייה בכפרים קטנים, שמסביבם שדות מעובדים, והתפרנסה מחקלאות ומגידול בהמות. באוכלוסייה זו שלט מעמד אצולה אשר שלט במיומנויות הטכנולוגיות ובמקורות הייצור של הארד.
היסטוריה קדומה > תקופת הברזל

תקופת הברזל החלה באירלנד במאה ה-6 לפנה"ס ובמהלכה חדרו באופן הדרגתי קבוצות קלטיות קטנות אל תוך האי שהביאו עימן את התרבות ואת הכלים הקלטיים המסורתיים. עירובה של התרבות הילידית עם התרבות הקלטית החדשה הביא ליצירתה של התרבות האירית בסביבות המאה ה-5. בתקופה זו התקיימו באירלנד מספר ממלכות עצמאיות בהן הייתה תרבות משגשגת, אשר נשלטה על ידי מעמד אריסטוקרטי שכלל גם לוחמים ואת חכמי העם וייתכן שגם דרואידים.
בלשנים מסיקים שהשפה השגורה בפי התושבים באותה התקופה היא השפה הגוידלית, ממשפחת השפות הקלטיות. לרוב מייחסים את השימוש בשפה זו לפלישה הקלטית מאירופה, אולם חוקרים מסוימים מניחים שהשפה כבר הייתה בשימוש באי קודם לכן והתפתחה באופן הדרגתי ומתמשך. הטענה היא שתושבי האי נחשפו לשפה ולתרבות הקלטית בין התקופה הנאוליתית לתקופת הברונזה, דרך נוודים מדרום מערב אירופה.
הרומאים קראו לאי בשם "היברניה". תלמי תיעד את הגאוגרפיה ואת אוכלוסיית האי בשנת 100 לספירה. אירלנד מעולם לא הייתה חלק מהאימפריה הרומית, אך ההשפעה הרומית עליה הייתה משמעותית. בכתביו של טקיטוס תועדה פגישתם של הגנרל גנאיוס יוליוס אגריקולה ושל נסיך אירי גולה, אשר טען שישוב לשלוט במולדתו. באוסף כתבים רומיים נכתב ש"הידיים הרומיות מגיעות הרחק מעבר לחופי אירלנד". יש חוקרים המניחים שבסביבות שנת 100 לספירה הייתה מתקפה של כוחות איריים שנתמכו על ידי הרומאים או של כוח של רומא עצמה באירלנד, אך עד היום מערכת היחסים בין רומא לבין תושבי היברניה נותרה לא ברורה.
ממלכות אירלנד תקפו והתיישבו בבריטניה בשנת 367. תושבי האי אירלנד כונו בפי הרומים "סקוטי", והשם "סקוטלנד" נגזר משמם של מתיישבים אלו שהגיעו מאירלנד, בייחוד לאזור מערב סקוטלנד ולהיברידים החיצוניים.
ימי הביניים > הגעת הנורמנים

במאה ה-12 הייתה אירלנד מחולקת לממלכות משנה ולממלכות-על, כשעל כולן שלט המלך העליון של אירלנד. הכוח הפוליטי באי התחלק בין ראשי השושלות שהתחרו ביניהן על העליונות באי כולו. אחת מדמויות אלו, דרמוט מק'מורו מממלכת לנסטר, הוגלה בעל כורחו בידי המלך העליון החדש, רורי או'קונור מממלכת קונכט. מק'מורו נמלט לאקיטן, שם קיבל את הסכמתו של הנרי השני, מלך אנגליה לגייס אבירים נורמנים על מנת לכבוש בחזרה את ממלכתו. האביר הנורמני הראשון הגיע לאירלנד בשנת 1167 ואחריו אבירים נורמנים, ולשים ופלמים רבים. מספר מחוזות הושבו לשליטתו של מק'מורו, אשר מינה את בעלה הנורמני של בתו, ריצ׳ארד דה קלייר, ליורש של ממלכתו. מהלך זה הטריד את הנרי מלך אנגליה, שחשש מהקמתה של ממלכה נורמנית מתחרה באירלנד, ולכן החליט להשליט את מרותו על האי.
עם הסכמתו של האפיפיור אדריאנוס הרביעי, הנרי נחת בווטרפורד בראש צבא גדול בשנת 1171, ובכך הפך למלך אנגליה הראשון שדרך על אדמת אירלנד. עם נחיתתו בווטרפורד, ולאחר מכן במנסטר ובדבלין, נכנעו לו מלכים אירים רבים, והעמידו עצמם תחת חסותו כווסאלים פאודלים. אולם, מטרתו של הנרי לא הייתה כיבושה של אירלנד והכנעת האירים, כי אם הסדרת הכפיפות הפאודלית של הנורמנים שכבר נמצאו שם. לאחר מסעות כיבוש אלו עזב הנרי את אירלנד ולא שב אליה לעולם. הוא העניק את הטריטוריות שכבש באירלנד לבנו ג׳ון ומינה אותו ללורד אירלנד. כשג׳ון ירש את אחיו באופן מפתיע בתור ג'ון, מלך אנגליה, שטחיו באירלנד הפכו לשטחים של הכתר האנגלי, בניגוד לרצונות אביו, שחשב שתקום באירלנד שושלת מקבילה לזו שבאנגליה, בה ישלטו ג'ון וצאצאיו.