מסע וילהלם השני לארץ ישראל
מהלך הביקור > בירושלים ובסביבתה

ביקורו של הקיסר בירושלים נמשך שבוע ימים, ויועד במיוחד לטקס חנוכת כנסיית הגואל הלותרנית-פרוטסטנטית. הביקורים נערכו בצניעות יחסית מצִדו של הקיסר, ללא פמליה גדולה ושומרי ראש, על גבי סוס או מרכבה קלה ופתוחה. זאת על רקע תהלוכות של אישים פחותים בדרגה, שנהגו לנוע בירושלים מלווים בגדודי פרשים וקאוואסים (מעין שומרי ראש טקסיים באימפריה העות'מאנית), מגרשים את הקהל לפניהם.
ביום שבת י"ג בחשוון, 29 באוקטובר, בשעה 11:00 נכנסה שיירת הקיסר בשערי ירושלים.
קול המולה נשמע, מרכבות עוברות בהמון ובהן גדולי שרי אשכנז לבושי מחלצות, אחריהם עוברים בדווים רוכבים על סוסיהם ורמחיהם הארוכים בידיהם, וגדוד צ'רקסים צעירי ימים חמושים מכף רגל ועד ראש נושאים דגלים אדומים, ואחריהם הוד הקיסר רכוב על סוסו הלבן, והוד מלכותה הקיסרית רוכבת במרכבתה בלווית אחת משרות היכלה, וכל הכבודה פונה שמאלה לדרך המלך ללכת במסילה המובילה אל מחנה הקיסר. מנגינת [כלומר תזמורת] הצבא ניגנה את השיר הלאומי האשכנזי, ובדרוך רגלי הקיסר על הארץ, לפני מחנהו, השמיעו כלי התותח, אשר על מגדל דוד, אחד ועשרים קולות, ותדע כל העיר כי האורחים כבר באו.
הקיסר נכנס לשערי מחנהו לשם מנוחה והתכוננות לתהלוכה הטקסית שנערכה בשעה 15:00. השיירה נעה ממחנה הקיסר ברחוב הנביאים מערבה, דרך הקונסוליה הגרמנית, עד הפניה לרחוב יפו (כיכר הדוידקה של היום), ומשם דרך "שער היהודים" ולאורך רחוב יפו המקושט עד שער יפו ודרכו אל כנסיית הקבר. בשעה 18:00 חזר הקיסר לקבלת פנים עם בכירים בממשל המקומי ובכירי הקהילה הגרמנית בארץ ישראל, שנערכה בקונסוליה הגרמנית. עם ערב ראתה העיר ירושלים מראה שאותו לא ראתה מעולם:
ובערב נראה אור גדול בכל פינות ירושלים, כל הפנסים לאורך הדרך אשר מחוץ לעיר הודלקו, ולפני בתי כל פקידי ממשלתנו והמוסדות האשכנזיים והטורקים והמגדלים, דולקים מאות פנסים שונים, והעיר מלאה אורה ושמחה, ובני עירנו רואים מחזה אשר טרם ראו כמוהו פה.
ביום ראשון נסע הקיסר לבית לחם על מנת לחנוך את בית היתומים הגרמני שם. בדרך עבר דרך המושבה הגרמנית, שקיבלה אותו בדגלים ובמשמר כבוד שהוצב לאורך הדרך. אחר הצהריים עלו הקיסר ורעייתו להר הזיתים לתפילה בגן כנסיית העלייה הרוסית; התפילה הוקדשה לאַוּגוסטה ויקטוריה, ובמעמד זה גם הובטח לה שייבנה בסמוך בית החולים אוגוסטה ויקטוריה על שמה (בית החולים נחנך ב-1910).
יום שני יועד מלכתחילה להיות שיא הביקור. עם בוקר נחנכה כנסיית הגואל ברוב עם ובטקס דתי. בלילה נערכה במחנה הקיסר חגיגה שבה נורו לשמי הלילה של ירושלים זיקוקין די-נור ונכבדים מכל הדתות עוטרו באותות כבוד של האימפריה (בהם הראשון לציון הרב יעקב שאול אלישר, הרופא משה וולך, עזריאל זליג הויזדורף וראש העיר יאסין אל-ח'אלידי).
יום שלישי תוכנן במקור לביקור ביריחו, אך בשל החום הכבד נערכו תחת זאת ביקורים של הקיסר ורעייתו, ביחד ובנפרד, במוסדות חינוך ודת גרמניים. הקיסר ביקר בבית היתומים שנלר לבנים, ורעייתו בטליתא קומי, מוסד שנועד לנערות. עם ערב ביקרו השניים בהר הבית, שם נערכה להם קבלת פנים מטעם המוסלמים.
ביום רביעי ביקר הזוג הקיסרי במוריסטן שבלב הרובע הנוצרי, בעירייה (בית הסראייה) שם חילק כיבודים לקאדי ולמופתי של ירושלים. אוגוסטה ויקטוריה ביקרה בבית החולים לילדים מריאנשטיפט בראשות הד"ר מקס סנדרצקי ובבית ספר לנערות. באותו יום אירעה טרגדיה שהעיבה על המשך הביקור. בבית הספר לנערות נבחרה התלמידה המצטיינת, בתו של הממונה על החינוך איסמעיל ביי אל-חוסייני, להגיש לקיסרית מתנה מעשה ידי התלמידות. אוגוסטה ויקטוריה שוחחה עם הנערה באנגלית צחה והתרשמה מחוכמתה ומנימוסיה. באותו ערב ערך אבי התלמידה מסיבה גדולה לכבודה בבית שהיום ידוע כאוריינט האוס, בהשתתפות נכבדים מפמליית הקיסר. במסיבה הודלקו זיקוקין די-נור. הנערה הציתה זיקוק שהתפוצץ, והיא נפצעה אנושות. למרות הטיפול שקיבלה הישר מידיו של רופאו האישי של הקיסר, נפטרה הילדה כעבור שעות אחדות.
מאורע חשוב אחר (מנקודת מבט ציונית) שאירע בצהרי אותו יום ד' 2 בנובמבר הוא ריאיון קצר נוסף של הרצל אצל הקיסר במחנהו בירושלים. לדברי הרצל: "קבלת פנים קצרה זו תשמר לנצח נצחים בדברי ימי היהודים ולא מן הנמנע הוא שתהיינה לה גם תוצאות היסטוריות. אולם מה מבדחים הם פרטי כל המאורע." כוונתו הייתה לסידורי הטקס הפרוסיים שננקטו ולמשכו הקצר של המעמד, שנמשך פחות מרבע שעה, חלקו הקראה של הרצל מן הכתוב בנוגע לתועלת הכלכלית שניתן להפיק מארץ ישראל, למשל הפקת חשמל מנהר הירדן, ובסופו מציין הרצל תשובה סתמית של הקיסר שארכה "חמישה או שישה רגעים", לגביה מציין הרצל ביומנו ש"איך מילא את חמשת או ששת הרגעים של תשובתו לא אזכור עוד." בשאר הזמן הוחלפו הלצות עם השגריר הגרמני ועם ברנהרד פון בילוב. הראיון הסתיים בהושטת ידו של הקיסר להרצל ללחיצת ידיים.
ביום חמישי נערכה תפילה חגיגית בכנסיית הגואל, והחלו ההכנות לפירוק מחנה האוהלים. ביום שישי, בשעה 8:30 נשמעו 21 יריות תותח מעל מגדל דוד ושיירת הקיסר יצאה לכיוון תחנת הרכבת, כאשר משני צִדי דרכה ניצבו פרשים בדואים וצ'רקסים ומקהלת ילדים ערבים נושאי דגלים קראו "ג'וק יאשא!" (בטורקית: יחי!). הקיסר התעכב מעט בשער יפו על מנת לנחם את איסמעיל ביי אל-חוסייני על מות בתו, ירד ברכבת חזרה ליפו וביקורו בירושלים תם.