stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קנדימן (סרט, 2021)
הפקה > צילומים

צילומי הסרט החלו בתחילת אוגוסט 2019 והסתיימו בין ה-25 ל-27 בספטמבר 2019 בשיקגו, עם צילומים נוספים שהתקיימו בשכונת נורת' פארק במהלך חודש ספטמבר. כותרת העבודה על הסרט נחשפה בכמה מחשבוניותיהם החברתיים של כמה מאנשי צוות השחקנים וההפקה כ-" Say my Name", אשר שימש באופן דיסקרטי בתסריטים המתוכננים ובמערכות ההפקה כדי לשמור על העניינים "להתקדם מתחת לרדאר".
הפצה

במקור, הסרט התעתד לעלות לאקרנים ב-12 ביוני 2020, תחת הפצתה של "סרטי יוניברסל", אך בעקבות התפרצות מגפת הקורונה, עלייתו לאקרנים נדחתה ל-25 בספטמבר 2020, ואז שוב ל-16 באוקטובר 2020, תאריך שנשמר במקור לסרט "האלווין 2: הנקמה". לאחר מכן, הוחלט לדחות פעם נוספת את עלייתו לאקרנים של הסרט ל-27 באוגוסט 2021.
הפצה > שיווק

כרזת טיזר לסרט הופצה ב-25 בפברואר 2020, וטריילר ראשון עלה באופן מקוון לרשתות החברתיות ב-27 בפברואר 2020 .
הערות שוליים

↑  Hughes, William. "Nia DaCosta's Candyman delayed until 2021". A.V. Club. Retrieved September 12, 2020.
↑  "Jordan Peele in Talks to Remake Clive Barker's 'Candyman' [Exclusive - Bloody Disgusting]". bloody-disgusting.com. Retrieved 2018-10-03.
↑  "[Exclusive Interview Horror Icon Tony Todd Talks HELL FEST and Gives His Blessing To CANDYMAN Remake - Nightmare on Film Street - Horror Movie Podcast, News and Reviews]". Nightmare on Film Street - Horror Movie Podcast, News and Reviews. 2018-09-26. Retrieved 2018-10-03.
↑  "Jordan Peele-Produced 'Candyman' Reboot Taps Director Nia DaCosta". Variety. 2018-11-27. Retrieved 2018-11-27.
↑  "Jordan Peele to co-write sequel to horror film 'Candyman'". Entertainment Weekly. Retrieved 2018-11-30.
↑  "Lakeith Stanfield Is Reportedly Being Eyed To Star In 'Candyman' Reboot From Jordan Peele And Nia DaCosta". shadowandact.com. Retrieved 2019-01-30.
↑  Miss2Bees (2019-01-29). "Lakeith Stanfield May be Casted for 'Candyman' Reboot". The Source. Retrieved 2019-01-30.
↑  "'Candyman' star Tony Todd hasn't spoken with Jordan Peele about appearing in sequel". Entertainment Weekly. Retrieved 2019-01-31.
↑  Kroll, Justin. "Jordan Peele's 'Candyman' Finds Its Star (EXCLUSIVE)". Variety. Retrieved 2019-02-27.
↑  Squires, John (2019-02-27). "Tony Todd Gracefully Offers His Blessings to the New 'Candyman'". Bloody Disgusting!. Retrieved 2019-02-28.
1 2  Squires, John (2019-03-25). "'Candyman' Director Nia DaCosta Clarifies That Yahya Abdul-Mateen II is Not Replacing Tony Todd…?". Bloody Disgusting!. Retrieved 2019-04-02.
↑  Squires, John (2019-08-22). "Filming Has Begun on Nia DaCosta's 'Candyman'; Here's the Latest Casting News". Bloody Disgusting!. Retrieved 2019-10-24.
↑  "Everything We Know (So Far) About Jordan Peele's Reboot". Screen Rant. 2019-10-14. Retrieved 2019-10-24.
↑  "Jordan Peele's 'Candyman' Sequel is Filming in Chicago". NBC Chicago. Retrieved 2019-10-24.
↑  "Jordan Peele's 'Candyman' Sequel Is Now Filming In North Park". Block Club Chicago. Retrieved October 5, 2019.
1 2  "Jordan Peele's 'Candyman' Confirmed and Set for 2020 Release!". Bloody-Disgusting. Retrieved 2018-11-28.
↑  "Universal Moves 'Candyman' to September Theatrical Release". The Hollywood Reporter. Retrieved May 10, 2020.
↑  D’Alessandro, Anthony (July 8, 2020). "Blumhouse & Universal Move 'Halloween Kills', 'Forever Purge' & More To Later Release Dates". Deadline Hollywood. Retrieved July 8, 2020.
↑  Couch, Aaron (October 21, 2020). "Universal's 'Candyman' Finds 2021 Release Date". The Hollywood Reporter. Retrieved October 27, 2020.
רדומיר אנטיץ'

רדומיר אנטיץ' (בסרבית: Радомир Антић; ‏22 בנובמבר 1948 – 6 באפריל 2020) היה כדורגלן ומאמן כדורגל סרבי.
קריירת משחק

אנטיץ' החל את קריירת המשחק שלו בקבוצת סלובודה יוזישצ'ה, ממנה עבר אל פרטיזן בלגרד בה בילה את מרבית הקריירה שלו. בקיץ 1976 חתם בקבוצת פנרבחצ'ה הטורקית. לאחר שנתיים באיסטנבול עבר אנטיץ' לקבוצת ריאל סרגוסה מהליגה הספרדית.
בשנת 1980 עבר לקבוצת לוטון טאון, שם שיחק עד שנת 1984. במאי 1983, כבש אנטיץ' שער במחזור הסיום בפרמייר ליג נגד קבוצת מנצ'סטר סיטי אשר השאיר את לוטון בליגה, אך הוריד את הסיטי.
רובה צלפים דרגונוב

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  רובה צלפים
 נגזרות:  SVDS, SVDSN, SVU,SVU-A, SWD-M
 תכנון:  יבגני פיודורוביץ' דרגונוב, 1958-1963
 מדינה מייצרת:  ברית המועצות ברית המועצות
 יצרן:  Izhmash, Norinco, Zastava Arms
 מעצב:  יבגני דרגונוב 
 תקופת השימוש:  1963–הווה (כ־61 שנים) 
 מלחמות:  מלחמת וייטנאם, מלחמת סין–וייטנאם, פלישת ברית המועצות לאפגניסטן, מלחמת נגורנו קרבאך הראשונה, מלחמת איראן–עיראק, מלחמת המפרץ, מלחמת האזרחים בבורונדי, מלחמת אפגניסטן (2001–2014), מלחמת עיראק, מלחמות יוגוסלביה, מלחמת צ'צ'ניה הראשונה, מלחמת צ'צ'ניה השנייה, מלחמת האזרחים בלוב (2011), מלחמת האזרחים במאלי, מלחמת האזרחים בסוריה, ההתקוממות של בוקו חראם, המלחמה בדונבאס, מלחמת האזרחים בתימן (2015 ואילך)
 מידע טכני
 קליבר:  7.62X54 R מ"מ
 פעולה:  חצי אוטומטי, מופעל גז, בריח מסתובב
 הזנה:  מחסנית נתיקה בת 10 כדורים
 כוונות:  כוונת טלסקופית PSO-1 וכוונות ברזל
 אורך כולל:  כ-1225 מ"מ
 אורך קנה:  610 מ"מ
 משקל ריק:  כ-4.3 ק"ג (עם כוונת טלסקופית)
 קצב אש:  30 כדורים בדקה
 מהירות לוע:  830 מטר לשנייה (2.4 מאך)
 טווח אפקטיבי:  כ-450 מטר
 טווח מקסימלי:  700 מטר
 דיוק:  בין 1 ל-2 דקות קשת (תלוי בתחמושת)
 
אימון משותף של צבא אתיופיה עם חיילי מרינס, בירי ברובה צלפים PSL תוצרת רומניה המבוסס על הדרגונוב שלקחו שלל מחמושים עיראקים
רובה צלפים דרגונוב (ברוסית: Снайперская винтовка Драгунова, "סנייפרסקייה וינטובקה דרגונובה" ובקיצור SVD או СВД) הוא רובה צלפים סובייטי חצי-אוטומטי בקליבר 7.62X54 המשמש בעיקר את צבא רוסיה, ארצות ערב וארצות מזרח אירופה.
למרות הדמיון שקיים בין ה-SVD לרובה הסער "AK-47 (קלשניקוב) הם כלי נשק שונים לחלוטין במבנה הפנימי: המכלול שונה לחלוטין, הפין המחזיר בקלאשניקוב הוא חלק מהמכלול, כשבדרגונוב הוא נפרד (כדי להגדיל את הדיוק בתנועת מכלול קטן וסימטרי יותר), מכסה הגוף מתחבר בצורה שונה (לא ניתן לניתוק), סתרש"פ שונה, יכולת חיבור וניתוק אמצעים (בהמשך גם לקלשניקוב הוסיפו יכולת זאת).
בעבר, היה הדראגונוב נשק הצליפה העיקרי של הצבא הסובייטי והרוסי אחריו, אך כיום השימוש בו הפך לשימוש צלפי סער בגדודי החי"ר, כשהיחידות המיוחדות עברו לכלי נשק בעלי בריחים, דוגמת SV-98.
תכנון ופיתוח

באמצע שנות ה-50 יצאה דרישה בצבא האדום לפתח נשק צלפים חצי אוטומטי שייתן מענה לירי מדויק בטווחים מעבר ליכולותיו של הרובאי הפשוט בעל ה AK47. שלושה מתכננים ניגשו למכרז ולאחר מספר סבבים נבחר הנשק שתוכנן על ידי יבגני פיודורוביץ' דרגונוב להיות נשק הצלפים הבא של הצבא האדום. רשמית נכנס הנשק להצטיידות רחבה ב-1963.
משקלו קל, הוא מדויק יחסית לרובי סער בעלי קליבר דומה, הוא חצי-אוטומטי (יורה כדור אחר כדור ללא צורך בדריכה חוזרת) ומשתמש בכדורים שמזינה מחסנית רב פעמית. הרובה יכול להשתמש בכדורים סטנדרטיים של 7.62x54 אך מיוצרים גם כדורים מיוחדים לשימוש ה-SVD, עם קליעים בעלי ליבת מתכת כבדה לשיפור הדיוק. מלבד הכוונת האופטית שאותה מרכיבים על הנשק יש לו כוונת ברזל המשמשת כגיבוי במקרה של אובדן פעילות של הכוונת האופטית, אחד היתרונות בשילוב של הכוונת הטלסקופית עם כוונות הברזל היא שניתן להשתמש בהם יחד, מבלי שהאחת מפריעה לשנייה (כל עוד מורידים את תמוכת הלחי שמפריעה לזהות את כוונות הברזל), בנוסף ניתן להרכיב עליו כידון סטנדרטי של AK-47.
שימוש בעולם

ה-SVD הוא נשק אמין ביותר ומתפקד בתנאי שטח קשים. הוא עבר בהצלחה מספר מבחנים של לחימה כמו בפלישה לאפגניסטן, צ'צ'ניה וחיכוכים פנימיים וכן בקרבות רבים בעולם ומשמש עד היום את הצבא הרוסי ורוב מדינות ברית ורשה לשעבר, רוסיה, סין, טורקיה, איראן ועיראק. חלקם משתמשים בדגם הרוסי, וחלקם מייצרים אותו באופן עצמאי.
דגמים נוספים

SVDS - דגם קצר יותר עם קת מתקפלת שנועד לשימוש צנחנים וכוחות חי"ר שמנויידים בנגמ"שים.
PSL - העתק רומני של הדראגונוב.
שימוש בצה"ל

ה-SVD שימש גם יחידות בצה"ל בעת האינתיפאדה השנייה שפרצה בשנת 2000. הראשונים להשתמש בו היו גדוד העלייה ("יחידת הצ'צ'נים") - כוח צלפים מיוחד באוגדת עזה שפעל מספטמבר 2003 עד יולי 2004 שכלל יהודים שעלו מרוסיה והיו בעל ניסיון קרבי מהקרבות בצ'צ'ניה בה שירתו כצלפים. כאשר פורקה היחידה, עברו רובי ה-SVD לשמש את חיילי מחס"ר 603, מחלקת הסיור של גדוד "להב" של חיל ההנדסה הקרבית, שזכתה לצל"ש אלוף על לחימתה ברצועת עזה. בשנת 2002  נתפסו כ 30 רובים על אוניית הנשק הפלסטינית הקארין איי.
נתונים טכניים

תוצרת: ברית המועצות.
קליבר: 7.62 מילימטר.
תחמושת: 7.62X54 R מ"מ.
הזנה: מחסנית בת 10 כדורים.
אורך כולל: 1225 מ"מ.
אורך הקנה: 610 מ"מ.
משקל: 4.31 ק"ג (ריק, אך עם כוונת טלסקופית).
סוג כוונת אופטית: PSO-1 עם רשתית מוארת.
חירוק הקנה: 4 סלילים במעלה ימני.
פעולה: חצי אוטומטי, מופעל על ידי גז.
מהירות לוע: 830 מטר לשנייה.
קצב אש מקסימלי: 30 כדורים בדקה.
קצב ירי מכוון: 3-5 כדורים בדקה.
טווח יעיל: 450 מ' (עם כוונת טלסקופית).
דיוק: בין 1 ל-2 דקות קשת, תלוי בתחמושת, בטווח של 600 מטר.
הערות שוליים

↑  עמרי אסנהיים ואלי ברדנשטיין, "לא חוזר לפני הורגת", באתר nrg‏, 20 בנובמבר 2004
|  ‏ רובי צלפים בישראל ‏  |
| --- | --- | --- |
|  רובי הצלפים של חיל הרגלים בצה"ל | M24 SWS‏ • בארט REC10‏ • SR-25 Mk 11‏ • ברק (HTR 2000) • רוגר SR-22 •  בארט M82A1 (חה"ן) |  |
|  רובי הצלפים של יחידות מובחרות בצה"ל | M24 SWS‏ • SR-25 Mk 11‏ • PSG1‏ • מאוזר 86SR‏ • SVD דרגונוב • מקמילן TAC-338 • מקמילן TAC-50 • בארט MRAD • בארט REC10 |  |
|  רובי הצלפים של הימ"מ (היחידה המיוחדת ללוחמה בטרור של משטרת ישראל) | בארט MRAD‏ • SR-25 Mk 11‏ • מקמילן ALIAS CS5 |  |
|  רובי הצלפים של הימ"ס (המסתערבים של משמר הגבול) | מאוזר 86SR • רמינגטון מודל 700 משופר • SR-25 Mk 11 • בארט REC10 • רוגר SR-22 |  |
| רובי צלפים תוצרת ישראל | גליל צלפים • M89SR‏ • IWI DAN‏ • רובה צלפים ACE‏ • ערד 7 קלעים-צלפים |  |
צליפה בישראל • צליפה • רובה צלפים •  צבא הגנה לישראל: צליפה בצה"ל •  ימ"מ: צליפה בימ"מ
|  נשק קל עכשווי של צה"ל |
| --- | --- | --- |
| נשק אישי/רובה סער | רובה M16 • רובה M16A1 מקוצר • CAR-15‏ • רובה M4A1 • מיקרו-תבור X-95 ו-X-95L • תבור X-95 פלאט-טופ • IWI ערד |      |
| מקלעים | נגב 5.56 מ"מ • נגב קומנדו • נגב NG7‏ • מאג 7.62 מ"מ • בראונינג 0.3 • M2 בראונינג (מק"כ 0.5) |      |
| רובי צלפים | חיל הרגלים: רמינגטון M24‏ • SR-25 Mk 11 • ברק (H-S Precision HTR 2000)‏ • בארט M82A1   יחידות מיוחדות: רמינגטון M24 • מאוזר 86SR‏ • בארט MRAD‏ • בארט REC10‏ • SR-25 Mk 11‏ • רובה צלפים דרגונוב • מקמילן TAC-338 • מקמילן TAC-50 |      |
| רימונים | רימון יד מדגם רימון רסס 26 • מטול רימונים M203 • מטול רימונים M320 |      |
| רקטות כתף | M72 לאו "זרזיר מתכלה" • RPG-7‏ • מטאדור "מפצח האגוזים" ו"מפצח קל משקל" |      |
| כלי נשק נוספים | תת-מקלע מיקרו-עוזי • קלשניקוב AK-47 • רוגר SR-22 • אקדחי גלוק 17 וגלוק 19 • אקדח זיג זאואר SIG P228 |      |
| ראו גם | נשק קל של צה"ל • אמצעי הלחימה של צה"ל • נשק קל • חיל הרגלים • צבא הגנה לישראל |      |
קרב מסאנה

מפת סיציליה ודרום איטליה בעת העתיקה
קרב מסאנה ניטש ב־264 לפנה"ס על אדמת מסאנה שבסיציליה, תחילה בין חילות רומא לצבא סירקוסאי ומיד אחר כך בינם לבין חיל קרתגי. הייתה זו ההתנגשות הצבאית הראשונה בין רומא לקרתגו, והיא מציינת את תחילתה של המלחמה הפונית הראשונה. זאת ועוד, הייתה זו הפעם הראשונה בה נלחם צבא רומאי מחוץ לגבולות איטליה. מסאנה (Messana, מסינה של ימינו) שוכנת בקצה הצפון־מזרחי של האי סיציליה, וחולשת על מצר הים המפריד בינו לבין איטליה.
הממרטינים ופרשת מסאנה

המלחמה הראשונה בין רומא לקרתגו, הנקראת "המלחמה הפונית הראשונה" (264 - 241 לפנה"ס), פרצה כתוצאה ישירה של התערבותן הצבאית של השתיים במלחמה שניהל היירון, שליט סירקוסאי, נגד העיר היוונית מסאנה. ב־289 לפנה"ס השתלטו על העיר בכוח הזרוע הממרטינים, שכירי חרב משוחררים שמוצאם מקמפניה שבאיטליה ושרתו לפנים בצבא אגתוקלס מסירקוסאי, אביו של היירון. מכאן יצאו הממרטינים למסעות שוד וביזה וכפו על הערים השכנות להם בצפון־מזרח האי להעלות להן מס. הם הוכו ב־278 לפנה"ס על ידי פירוס מלך אפירוס, אך הצליחו להתאושש. שנים אחדות אחר כך, ב־265 לפנה"ס, הכה היירון את צבאם מכה ניצחת בקרב ליד הנהר לונגנוס (Longanus), מערבית למסאנה. בעקבות המפלה, כותב פוליביוס, התמוטטו הממרטינים כליל, ועל כן "פנו אחדים מהם אל הקרתגים ועמדו למסור את עצמם לידיהם ולהעביר להם את האקרופוליס (של מסאנה), ואחרים שלחו שליחים לרומא, הציעו למסור לידם את העיר וביקשו עזרה לעצמם כבני עם קרוב."
דיודורוס סיקולוס מביא גרסה שונה לאשר ארע, וכותב כי הממרטינים המובסים כבר עמדו להיכנע ולהסגיר להיירון את עירם הנתונה במצור, ורק במזל נחלצו מהגורל הצפוי להם. שייטת קרתגית עגנה אז במקרה באיים הליפאריים, וכשנודע למפקדה חנו (Hanno) על תבוסת הממרטינים, פנה מייד אל היירון, לכאורה כדי לברכו על ניצחונו, אך למעשה כדי לסכל בתחבולות את תוכניותיו. הוא הצליח לשכנע את היירון שלא לנקוט פעולה נוספת, אפשר בהבטיחו כי יסייע לו להשתלט בעורמה על העיר או אולי באומרו כי מסאנה היא כבר בעלת בריתה של קרתגו. היירון, מכל מקום, עצר את התקפתו על העיר, הממרטינים נעתרו להצעתו של חנון ופתחו את השערים לחיל המצב הקרתגי ואז נסוג היירון ושב לסירקוסאי.
המקורות ההיסטוריים שברשותנו אינם מסבירים מדוע נחלקו או נמלכו הממרטינים בדעתם ופנו לרומא. מאז המאה השישית לפנה"ס ניהלה קרתגו מאבק בלתי פוסק עם הערים היווניות על השליטה בסיציליה, ובמיוחד נגד סירקוסאי, מאבק שלא הוכרע. למסאנה נודעה חשיבות רבה בשל מיקומה הגאוגרפי, ואפשר שהממרטינים חששו כי דריסת הרגל שהעניקו לקרתגים תקל עליהם להשתלט על העיר בבוא היום והם עצמם יסולקו ממנה או יאבדו את מעמדם. כשהגיעה הבקשה לרומא התחבט הסנאט הרומי זמן רב אם להיענות לה. העניין הוכרע בסופו של דבר (על פי אחת הגרסאות) על ידי אספת העם, אולי בהשפעת אפיוס קלאודיוס קאודקס, אחד משני הקונסולים, שגם מונה לעמוד בראש חיל המשלוח. אין להתפלא על ההתלבטות, שכן להחלטה הייתה משמעות מרחיקת לכת. רומא וקרתגו היו קשורות ביניהן בהסכם שנחתם עוד בשנת 306 לפנה"ס, בו הכיר כל צד בתחומי ההגמוניה של הצד האחר: הרומאים התחייבו שלא להתערב בענייני קרתגו בסיציליה, והקרתגים התחייבו שלא להתערב בענייני רומא באיטליה. משמעותה המעשית של הפרת ההסכם מצדה של רומא הייתה הכרזת מלחמה. זאת ועוד, הרומאים לא התנסו מעולם בניהול מלחמה מעבר לגבולות ארצם, לא כל שכן נגד מעצמה שעיקר כוחה בים, בעוד להם עצמם אין ולו אוניית מלחמה אחת.
השיקול שהכריע את הכף, לדברי פוליביוס ואחרים, היה חששם של הרומאים מפני קרתגו. שנים מעטות חלפו מאז השלימו הרומאים את השתלטותם על איטליה כולה, להוציא גאליה. התבססות קרתגית מעברו השני של המצר ובקרבה כה רבה לאיטליה נראתה כסכנה להגמוניה ולמעמדה של רומא בחצי האי. רוב החוקרים סבורים שפוליביוס הרחיק לכת באומרו כי "הרומאים ראו כל זאת מראש וחשבו, שהכרח הוא לא לנטוש את מסאנה ולא להרשות לקרתגים לבנות כביכול גשר למעברם לאיטליה." ספק רב אם היו לקרתגים שאיפות להרחיב את תחומי השפעתם אל איטליה, אך גם אם טעו הרומאים בפירוש כוונותיהם, לא ניתן לשלול כי אומנם חשו סכנה.
חיל המשלוח הרומאי וחציית המצר

הפיקוד על חיל המשלוח נמסר, כאמור, לידיו של אפיוס קלאודיוס, אחד משני הקונסולים של אותה שנה (264/263 לפנה"ס). כפי הנראה כלל הכוח שני לגיונות.
מאחר שבאותו זמן לא היו לרומאים אוניות מלחמה משל עצמם, הם שאלו אוניות־חמישים וטריארות מבעלות בריתם הימיות (socii navales) טארנטום, לוקרי, אליאה וניאפוליס ובהן העבירו את חיל המשלוח מרגיום אל מסאנה.
לדברי פוליביוס חצה צי המשלוח את המצר תוך סכנה רבה והותקף תוך כדי המעבר על ידי הצי הקרתגי. "ואונייה אחת בעלת סיפון (חמש-חתרית ספוּנה, cataphract) התקדמה מרוב להיטות עד כדי כך, שעלתה על שרטון ונפלה בידי הרומאים." לימים, לאחר קרב אקרגס והתמשכות המלחמה, החליטו הרומאים חסרי הניסיון והידע בבניית אוניות להקים צי מלחמתי משל עצמם; הם השתמשו באונייה קרתגית זו כדגם, ועל פיה בנו 100 קווינקוורמות.
הלחימה נגד הסירקוסאים והקרתגים

כשהתבשרו הממרטינים על החלטת הסנאט, "גירשו באיומים ובתחבולות את מפקד הקרתגים, שכבר החזיק באקרופוליס, הזמינו את אפיוס ועמדו למסור לידיו את העיר." בתגובה הוליכו הקרתגים כוחות צבא וצי מליליבאיום אל מסאנה, אך לא לפני שתלו על צלב את מפקד חיל המצב באשמת "שיקול מוטעה ומורך לב". את ציים המלחמתי הציבו ליד כף פלוריאס (Pelorias), בקצה הצפוני־מזרחי של סיציליה, ואילו חיל היבשה שלהם חנה ליד סינייס (Syneis), מקום לא ידוע סמוך למסאנה, ומשם הטיל הסגר (obsidio) על העיר. היירון ראה בהתפתחות הבלתי צפויה הזדמנות לסלק סופית את הממרטינים מהאי, כרת ברית עם חנו בן חניבעל מפקד הקרתגים, והוליך גם הוא את צבאו אל מסאנה. חיל היבשה הסירקוסאי הקים את מחנהו ליד ההר הכלקידי, וסגר על העיר מצדה השני.
לדברי פוליביוס, נחת הצבא הרומי בחופי מסאנה כשהעיר כבר הייתה נתונה במצור. לגאטים נשלחו אל היירון ומפקד הקרתגים, ומשסרבו להסיר את המצור, הכריזו הרומאים רשמית על המלחמה. אפיוס קלאודיוס החליט לתקוף תחילה את הסירקוסאים, הוציא את צבאו מן המחנה ונערך לקרב; היירון נענה לאתגר וערך גם הוא את חייליו. קיימים הבדלים ניכרים במקורות ביחס לאשר ארע, אך כפי הנראה נמשכה הלחימה זמן רב תוך אבדות לשני הצדדים והסתיימה ללא הכרעה ניצחת. אם לקבל את דברי זונאראס, בקרב הוכו הפרשים הרומיים, אך ידם של החיילים הרומיים כבדי החימוש הייתה על העליונה. היירון, מכל מקום, נסוג עם צבאו לסירקוסאי. "למחרת היום", כותב פוליביוס, "כאשר נודע לאפיוס על הסתלקות הסירקוסאים, ובהיותו מעודד מכך, החליט שלא להתמהמה, אלא להתקיף מיד את הקרתגים." בהתנגשות גברו חייליו של אפיוס קלאודיוס על יריביהם הקרתגים והסבו להם אבדות רבות. הנותרים נמלטו אל הערים הסמוכות. לדברי זונאראס נמצא צבא הקרתגים על מין חצי אי, שבצדו האחד הים ובצדו האחר ביצות קשות למעבר; את פתח הכניסה היחיד בצוואר חצי האי הם ביצרו בחומת דייק. הרומאים ניסו להבקיע את דרכם פנימה אך נאלצו לסגת תחת מטר כבד של חצים וכידונים. רוחם של הקרתגים התחזקה והם החלו רודפים אחר הרומאים הנסוגים עד מעבר לצוואר חצי האי. חייליו של אפיוס קלאודיוס ניצלו את ההזדמנות שנקרתה להם, סבו לאחור, הכו והרגו רבים מהם. היתר נסוגו אל המחנה ולא העזו לצאת ממנו כל עוד נמצא אפיוס קלאודיוס במסאנה.
גם על אשר אירע לאחר הקרב קיימות גרסאות אחדות. פוליביוס כותב כי אחרי הניצחון והסרת המצור מעל מסאנה, פשטו חייליו של אפיוס קלאודיוס על ארצם של הסירקוסאים ובעלי בריתם והשחיתו אותה מבלי שאיש יתייצב נגדם, ואחר כך הקימו את מחנם לפני סירקוסאי וצרו עליה. דיודורוס, לעומת זאת, מספר כי אחרי מפלת הקרתגים הטיל הקונסול הרומי מצור על אכטלה (Echetla), "אבל לאחר שאיבד חיילים רבים נסוג אל מסאנה". על פי זונאראס, הוליך אפיוס קלאודיוס את חייליו ממסאנה אל סירקוסאי, אך התקפותיו על העיר נהדפו; הוא ראה כי לא יוכל להכריע את העיר במצור בשל בעיות אספקה ומחלות שפרצו בקרב אנשיו, ולכן שב אל מסאנה, השאיר בה חיל מצב והפליג אל רגיום. על אף הישגיו של קלאודיוס, ניצחונו במערכה לא היה מכריע, ואפשר שבשל כך לא נתכבד בתהלוכת ניצחון כמו יורשו בתפקיד מאניוס ואלריוס מסאלה, מי שניהל עם עמיתו מ' אוטקיליוס קראסוס את המערכה בשנה שלאחר מכן.
לקריאה נוספת

מאיר שש, המערכה על הימים – תולדות העוצמה הימית. תל אביב, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1991. עמ' 125–126. העתק דיגיטלי בפרויקט בן-יהודה.
Bagnall, Nigel. The Punic Wars, 264-146 BC. Essential Histories Series. Oxford, Osprey Publishing, 2002.
הערות שוליים

↑  פוליביוס, 1.10.1 בתרגום בנימין שימרון.
↑  דיודורוס, 22.13.6-7; Lazenby, p. 36 .
↑  פוליביוס, 1.10.9. בתרגום בנימין שימרון.
↑  על פרשת מסאנה כולה והחלטת הרומאים: שצמן, תולדות הרפובליקה הרומית, עמ' 116-113; שימרון, התרבות הקלאסית, עמ' 150-149; Lazenby, pp. 36-42; פוליביוס, 1.8-11; ליוויוס, אפיטומה לספר 16; דיודורוס סיקולוס, 22.13.1-9; דיו קסיוס, 11.4; זונאראס, 8.8 (בתוך דיו קסיוס).
↑  לייזנבי (Lazenby, p. 48) מעריך כי חיל המשלוח הרומי מנה שני לגיונות ועוד יחידות הרגלים והפרשים הרגילות מקרב בעלי הברית, סה"כ כ-20,000 איש. על גודל הלגיון הרומי באותה תקופה: "בסך הכל יש לרומאים ארבעה לגיונות רומיים, מלבד בעלי הברית, שאותם הם מגייסים מדי שנה; בכל אחד מהם יש ארבעת אלפים רגלים ושלוש מאות פרשים" (פוליביוס, 1.16.1, בתרגום בנימין שימרון).
↑  פוליביוס, 20.14 .
↑  פוליביוס, 1.20.15 בתרגום בנימין שימרון.
↑  פוליביוס, 1.11.9, 1.20.13-15; Morrison, p. 43 . קרב ימי "בין הפיניקים והרומאים" נזכר גם אצל דיודורוס, 23.2.1 . על פי גרסה אחרת לאירועים (דיו קסיוס, 11; זונאראס, 8.8-9) חצה ראשון את המצר כוח חלוץ בפיקודו של טריבון צבאי בשם גאיוס קלאודיוס, אשר התעמת עם הקרתגים בקרב ים ואף נשא ונתן עם הממרטינים בעוד חיל המצב הקרתגי בעיר. רוב החוקרים מטילים ספק באמיתות הסיפור ורואים בו המצאה מאוחרת; ראו למשל: Lazenby, p. 46; Walbank, p. 61 .
↑  פוליביוס, 1.11.4 בתרגום בנימין שימרון.
↑  הלגאטים היו שליחי הסנאט והם שהעניקו את התוקף החוקי והדתי להכרזת מלחמה. עד המאה ה־3 לפנה"ס מילאו תפקיד זה כוהנים מיוחדים שנקראו פטיאלים (fetiales); מסירת התפקיד ללגאטים של הסנאט פישטה את התהליך, במיוחד כשהלחימה נערכה הרחק מרומא, כך שסרוב היריב איפשר לפתוח בהתקפה מיד וללא עיכוב.
↑  פוליביוס, 1.12.1 בתרגום בנימין שימרון.
↑  פוליביוס, 1.11-12, 1.15; זונאראס, 8.9; דיו קסיוס, 11.11-15; דיודורוס, 23.3; אורוסיוס, 4.7.2-3; על הלגאטים של הסנאט: Walbank, p. 62; על הבדלי הגרסאות: Walbank, p. 66; Lazenby, pp. 49-51.
↑  פוליביוס, 1.12.4; דיודורוס, 23.3; זונאראס, 8.9; Lazenby, pp. 50-51; Walbank, p. 66. אכטלה שכנה לדברי פוליביוס (1.15.8) "באמצע בין חבלי הסירקוסאים והקרתגים".
רובה צעצוע

ילד עם רובה צעצוע
רובה צעצוע הוא צעצוע בצורה של אקדח או רובה, המדמה רובה אמיתי, אך איננו יורה קליע במהירות גבוהה. רובי צעצוע משמשים למשחקי ילדים ודמיון, לספורט נופש ולאימונים. רובי צעצוע עשויים משלל חומרים, בהם עץ, מתכת ופלסטיק. לעיתים רובי צעצוע צבועים בצבעים צבעוניים ובהירים, על מנת להבדיל אותם מרובים, אקדחים וכלי נשק אמיתיים.
סוגים

יש שלל סוגים של אקדחי צעצוע, רובם לא משאירים פגע. עם זאת, ישנם צעצועי רובה המשאירים פגע, ועליהם ביקורת רבה, כגון רובי איירסופט.
סוגים > אקדח קפצונים

אקדח קַפְּצוֹנִים או אקדח פיקות הוא אקדח צעצוע שמייצר קול ועשן אשר מדמים יריית אקדח כאשר ההדק נלחץ.
אקדחי הקפצונים קיבלו את שמם על שם הקפצונים - סלילי נייר שעליהם מודבקים חומרים נפיצים אשר מספקים את הרעש ואת העשן. הפיקות הן דיסקיות קטנות עם חומרים נפיצים, רובן מסודרות בטבעות פלסטיק. אקדחי הפיקות לרוב מעוצבים בצורת אקדח תופי, שבו תוף התחמושת משמש לטעינת הפיקות עצמן.
אקדחי הקפצונים נהיו פופולריים במיוחד בעקבות הצלחת המערבונים בקולנוע ובטלוויזיה. תקופת תור הזהב של אקדחי הקפצונים הייתה לאחר מלחמת העולם השנייה כאשר הטלוויזיה נהייתה פופולרית וחברות מסחריות עשו מיליונים ממכירת אקדחי קפצונים. מסוף המלחמה ועד אמצע שנות ה-60, ילדים מכל העולם חיקו את הגיבורים שלהם, אספו ושיחקו באקדחי הקפצונים. אולם, כאשר תוכניות המערב הפרוע החלו להיעלם וגיבוריהם פרשו, הפופולריות של אקדחי הקפצונים ירדה ולבסוף כל היצרנים המפורסמים של אקדחי הצעצוע פשטו את הרגל או עברו לייצור של צעצועים אחרים.[דרוש מקור]
סוגים > רובה מים

רובה מים או אקדח מים הוא צעצוע המתיז מים על מי שמכוונים אותו אליו, בדומה לירי ברובה. ברוב המקרים הם עשויים מפלסטיק.
ישנם 4 סוגים עיקריים של רובי מים:
מבוסס על לחץ אלסטי (Elastic)
מבוסס על לחץ אוויר (Air). אלו הרובים היותר נפוצים כיום בחנויות.
מבוסס בוכנה (Piston). רובים ללא תא לחץ. בעת ביצוע הפמפום / לחיצה המים נורים החוצה.
מבוסס מנוע חשמלי (Motorized). רובים הדורשים שימוש בסוללות. ללא תא לחץ וניתן להפעילם ביד אחת.
בצעצוע זה מקובל מאוד לשחק בבריכה. כמו כן, המשחק בו נפוץ בחג המים.
סוגים > רובה איירסופט

איירסופט הוא סוג של רובה שיורה כדורי פלסטיק בעלי קוטר של 6 מילימטר. הרובה משמש שחקני איירסופט שמתחרים במשחקי איירסופט (משחקים אשר דומים באופיים לפיינטבול). לעיתים משתמשים ברובה למשחקים, להצגות ולאימונים.
ביקורת

כמו אקדחים ורובים רבים, גם אקדחי צעצוע יכולים לפגוע באנשים אם האדם המחזיק אותם מתנהג בחוסר אחריות, אם הצעצוע מקולקל או אם משתמשים בו שלא על פי ההוראות.
לעיתים, אנשים אף יכולים לבלבל בין רובה אמיתי לאקדח צעצוע, למשל:
לעיתים שודדים משתמשים באקדחי צעצוע כדי לאיים על אנשים.
אנשים עלולים להתקשר למשטרה, להשתמש בכלי חם, להיכנס ללחץ ולפאניקה ואף לנסות להילחם באופן בלתי מזוין באנשים אשר מחזיקים באקדח צעצוע.
שוטרים ואנשי צבא עלולים להתבלבל בין אנשים אשר מחזיקים רובה צעצוע, לבין אנשים אשר מחזיקים רובה אמיתי, ולירות בהם. הדבר למעשה קרה במספר מדינות. המקרה הבולט התרחש בישראל, כאשר פלסטיני נורה כי זוהה משתמש ברובה M16, אך התגלה כי החזיק חיקוי של רובה M16 שנמכר בחנויות צעצועים. רובה זה נמכר עד היום ועליו ביקורת רבה בשל הסיכון הכרוך בו.
ילדים עלולים לשחק באקדחים אמיתיים ולחשוב שמדובר באקדח צעצוע.
במקרים רבים, חנויות ואנשים הפסיקו למכור אקדחי צעצוע בשל אירועים חריגים. למשל, רשת החנויות האמריקאית סירס הפסיקה למכור אקדחים לאחר רצח מרטין לותר קינג, וחזרה למכור אותם מספר חודשים לאחר מכן.
במדינות רבות, יש אקטיביסטים הפועלים לצמצום השימוש ואף לאיסור השימוש בצעצועי רובה בשל הסיכון הכרוך בהם ובשל החינוך למיליטריזם שיש בהם. בפקיסטן, שאפיק גיגיאני, מנהל קמפיין נגד השימוש ברובי צעצוע ואיסורם.
הערות שוליים

↑  Airsoft Guns - AirsoftStation.com, www.airsoftstation.com
↑  Best Airsoft Sniper Riffles, SNIPERPEDIA (באנגלית אמריקאית)
↑  Sher Alam Shinwari, Legislation against toy guns demanded, DAWN.COM, ‏2015-07-07 (באנגלית)
למעלה: רובה צעצוע המחקה את רובה M16, למטה: רובה M16 אמיתי.
ראש מרטינז (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בלשון יבשה באיי שטלנד הדרומיים, הסמוכים לאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 מיקום:  מפרץ לגרו 
 קואורדינטות:  62°11′00″S 58°14′00″W﻿ / ﻿62.1833°S 58.2333°W﻿ / -62.1833; -58.2333
 נתונים מדיניים
 מגלה:  אדוארד ברנספילד 
 תאריך גילוי:  27 בינואר 1820 
  (למפת איי שטלנד הדרומיים מוגדלת) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהראש מרטינז(למפת איי שטלנד הדרומיים רגילה) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהראש מרטינז
 
ראש מרטינז או ראש מרטינס (באנגלית: Martins Head) הוא לשון יבשה בולטת מהחוף הדרומי של אי המלך ג'ורג', באיי שטלנד הדרומיים שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה מהווה את הצד הדרומי של פתחו של מפרץ לגרו.
היסטוריה > גילוי ומיפוי לשון היבשה

לשון היבשה התגלתה ב-27 בינואר 1820, על ידי אדוארד ברנספילד, מהצי המלכותי הבריטי במהלך חקר איי שטלנד הדרומיים.
לשון היבשה מופתה בשנית על ידי המשלחת הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה, בין השנים 1908–1910.