stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יבגני אלכסנדרוביץ' פרימקוב
הערות שוליים

↑  Евгений Примаков-младший: Деда с сигаретой я видел лишь раз - во время его травли в 1999-м
↑  "Ирина Примакова: "Мы тянули с женитьбой... только причины у каждого были свои"". Известия. 2006-01-19.
↑  "Близкий Восток". Литературная газета. 2009-10-28. אורכב מ-המקור ב-2015-06-20. נבדק ב-2020-06-25.
↑  "Евгений Сандро — Персоны — הד מוסקבה". הד מוסקבה.
↑  "Примаков (Сандро) Евгений Александрович". Лабиринт. 2015-05-19.
↑  "В ОСАДЕ". ТВС. 2003-04-13. אורכב מ-המקור ב-2003-05-02.
↑  "Человек, снимавший Жириновского, подтвердил подлинность пленки". NEWSru.com. 2003-02-09.
↑  "Кинотеатр военных действий". Коммерсантъ-Власть. 2003-03-10.
↑  "Спросите очевидцев о войне в Ираке". Газета.ру. 2003-04-01.
↑  "ТВС на грани". הקומסומולץ המוסקבאי. 2003-05-16.
↑  "ПРОГРАММА ПЕРЕДАЧ НА ВЧЕРА. ГОД БЕЗ ТВС". Новая газета. 2004-06-24. אורכב מ-המקור ב-2019-03-24. נבדק ב-2020-06-25.
↑  "Благодатный огонь сошел на верующих". НТВ. 2007-04-07.
↑  "Профессия – репортер". НТВ. 2003-12-18. אורכב מ-המקור ב-2018-02-03. נבדק ב-2020-06-25.
↑  ""Лишний вклад" в российское телевидение. НТВ прощается со своими зрителями". Пресс-Атташе. 2004-03-05. אורכב מ-המקור ב-2004-11-07.
↑  "Эхо недели". הד מוסקבה. 2003-07-05.
↑  "Сандро из окопа. "Израильтяне ценят свою жизнь, но не ценят жизнь ливанцев"". הקומסומולץ המוסקבאי. 2006-08-10.
↑  ""Хезболлах — это та часть ливанского общества, которая сопротивляется!"". Агентство политических новостей. 2006-08-04. אורכב מ-המקור ב-2012-02-15.
↑  "Евгений Сандро уволился с НТВ".
↑  "Воинская часть во Владимирской области, где у слов "жить по уставу" - особый смысл". Первый канал. 2008-01-30.
↑  ""Чтобы все закончилось". Евгений Сандро, репортер Первого канала". Взгляд. 2011-08-23.
↑  "Обычный израильский мусорщик собрал фантастическую коллекцию футбольных реликвий". Первый канал. 2010-05-21.
↑  "Аэропорт Тель-Авива считается одним из самых защищённых в мире". Первый канал. 2011-01-25.
↑  "Повстанцы сжимают кольцо окружения вокруг родного города Муаммара Каддафи". Первый канал. 2011-08-29.
↑  ""Россия-24" запустила проект по образу "Международной панорамы"". רי"א נובוסטי. 2015-03-14.
↑  "Указ Президента Российской Федерации от 20 марта 2017 г. № 116 «Об утверждении членов Общественной палаты Российской Федерации»" (document). Президент России, официальный сайт. 2017-03-20. נבדק ב-2017-05-30.
↑  "Внук Евгения Примакова стал советником спикера Госдумы" (document). טאס"ס. 2017-05-30. נבדק ב-2017-05-30.
↑  "Путин 2018". putin2018.ru.
↑  "Евгений Примаков собрался в Госдуму". 26 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Комсомольская правда - Сайт «Комсомольской правды» (4 ביוני 2018). "Озвучены итоги праймериз-2018 в Саратовской области". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Комсомольская правда - Сайт «Комсомольской правды» (6 ביוני 2018). "Евгений Примаков поблагодарил жителей Саратовской области за поддержку на праймериз". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Евгения Примакова-младшего доизбрали депутатом в Госдуму от Саратовской области". 10 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Евгения Примакова назначили главой Россотрудничества
↑  Евгений Примаков-младший: Деда с сигаретой я видел лишь раз - во время его травли в 1999-м
בוריס יפימוב

| --- | --- |

 לידה:  28 בספטמבר 1900 (יוליאני) קייב, פלך קייב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1 באוקטובר 2008  (בגיל 108) מוסקבה, רוסיה 
 שם לידה:  Борис Хаимович Фридлянд 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 תחום יצירה:  ציור 
 פרסים והוקרה:  גיבור העמל הסוציאליסטי (6 בנובמבר 1990)  מדליה להנצחת 800 שנים לייסוד מוסקבה (1948)  מדליה להנצחת 850 שנים לייסוד מוסקבה (1998)  מדליה להנצחת 60 שנים לניצחון במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945 (2005)  מדליה להנצחת 50 שנים לניצחון במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945 (1995)  מדליה להנצחת 30 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941–1945 (1975)  פרס סטלין (1950)  פרס ברית המועצות (1972)  פעיל מצטיין באמנויות  של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית של רוסיה (1932)  פרס סטלין (1951)  צייר העם של רוסיה הסובייטית (1958)  אמן העם של ברית המועצות (1967)  מדליה להנצחת 20 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941–1945 (1965)  מדליה להנצחת 40 שנים לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941־1945 (1985)  עיטור מהפכת אוקטובר (23 באוקטובר 1985)  עיטור הדגל האדום של העמל (5 בנובמבר 1970)  עיטור הדגל האדום של העמל (4 במאי 1962)  עיטור לנין (6 בנובמבר 1990)  עיטור הדגל האדום של העמל (20 בדצמבר 1960)  עיטור לנין (26 בספטמבר 1980)  עיטור אות הכבוד (28 באוקטובר 1967)  עיטור לנין (23 במרץ 1976)  עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית (19 במאי 2005)  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין (1970)  מדליית ההגנה על מוסקבה  מסדר קירילוס ומתודיוס  מדליית ותיק העמל  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  תעודת הוקרה נשיאותית של הפדרציה הרוסית  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  תעודת ההערכה של ממשלת הפדרציה הרוסית 
 
בוריס יפימוביץ' יֶפימוב (ברוסית: Борис Ефимович Ефимов, שם המשפחה המקורי - פרידלנד; ‏28 בספטמבר 1900 – 1 באוקטובר 2008) היה קריקטוריסט יהודי-רוסי. נפטר בגיל 108.
ביוגרפיה

בוריס יפימוב נולד בקייב. במהלך מלחמת העולם הראשונה משפחתו נדדה בין מספר ערים. לאחר סיום הלימודים הוא החל לעבוד בעיתונות. זמן קצר גם עבד בתיאטרון בובות לילדים במוסקבה. בשנת 1922 הוא עבר למוסקבה והחל לשתף פעולה עם עיתונים ארציים כמו פראבדה ואיזבסטיה.
בוריס יפימוב החל את חייו המקצועיים כקריקטוריסט של סטלין, וליווה את הפוליטיקה הסובייטית ובהמשך את המהפך בממשל הרוסי במשך רוב המאה העשרים. בכל יום היה מתייצב אצל סטלין ומגיש לו את ציוריו לביקורת. הציורים שלו גרמו להעלאת המורל של חיילי הצבא האדום בזמן מלחמת העולם השנייה, עד כדי כך שהיטלר עצמו הוציא עליו גזר דין מוות.
כקריקטוריסט מוערך, אולץ בוריס יפימוב לצייר קריקטורות בעלות אופי אנטי-ישראלי מובהק. בריאיון לעיתון "וסטי" הוא הצטער על כך ומנה שורה של אמנים סובייטיים ממוצא יהודי שהמשטר דרש מהם להשתתף בעצרות אנטי-ציונית ולגנות את ישראל, למורת רוחם.
בוריס יפימוב או בשמו היהודי ברוך פרידלנדר, החל להניח תפילין בהשפעת הרב ברל לזר, רבה הראשי של רוסיה, שאותו פגש כשמסר לידיו מחזור ליום הכיפורים שמצא במחנה המוות מיידנק. מאז, תפילת 'כל נדרי' שאומר הרב בבית הכנסת שלו, נאמרת מתוך המחזור הזה לא לפני שהרב לזר מספר את סיפורו של המחזור בפני אלפי המתפללים בבית הכנסת המרכזי במוסקבה.
בריאיון לעיתון "וסטי" יפימוב סיפר את קורות חייו: מוצאו מקייב, משפחתו השתייכה לפלג הליטאי. בילדותו למד ב"חיידר" ואף ציטט באוזני העיתונאי את "מה נשתנה הלילה הזה מכל הלילות".
עבור עבודתו הוא זכה בתואר צייר העם, בעיטורים ופעמיים בפרס המדינה (בשנת 1950 ו-1951).
הערות שוליים

↑  אליעזר אנסקי, תיאטרון הילדים בססס"ר, משמר, 21 במרץ 1947
↑  ורגליס גויס למסע נגדי בעניין הכופר, דבר, 9 באוקטובר 1972
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310638105171  PLWABN: 9810623318905606  BNE: XX949970  GND: 118879545  ISNI: 0000 0001 2347 942X  LCCN: n82159852  LNB: 000310346  NKC: jn20011211005  NLA: 36419361  NTA: 128900881  RKD: 370903  SELIBR: 318876  SNAC: w6866jzt  SUDOC: 097937886  Trove: 1255336  ULAN: 500136908  VIAF: 98405692   WorldCat (עם VIAF): 98405692 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תאוריית הערכים האנושיים הבסיסיים

תאוריית הערכים האנושיים הבסיסיים (באנגלית: Theory of basic human values) היא תאוריה ומודל מתמטי בפסיכולוגיה בין תרבותית, אשר מגדירה עשרה ערכים בסיסיים, הנבדלים זה מזה במניע או בתכלית שלהם, ומסבירה כיצד אנשים מכל תרבויות העולם מזהים אותם. התאוריה כוללת שתי שיטות עיקריות למדידת עשרת הערכים הללו באדם מסוים: סקר הערכים הבסיסיים, ושאלון פרופיל הערכים. כל אחד מן הערכים עשוי לעמוד בניגוד לערכים אחרים, או להתיישב איתם – יחסים דינמיים הניתנים לתיאור בגרף המעגל, שבו כיוונים מנוגדים מסמנים ערכים מנוגדים.
התאוריה הוצגה לראשונה במאמר מדעי משנת 1992 של הפסיכולוג הישראלי שלום שוורץ, אשר מאז צוטט במאמרים אקדמיים למעלה מ-25,000 פעם לפי גוגל סקולר. במאמר נוסף משנת 2012 הציע שוורץ להרחיב את השיטה עם 19 ערכים אישיים נוספים אשר משמשים כ"עקרונות מובילים בחיי אדם או קבוצת בני-אדם".
סוגי מניעים לערכים

התאוריה מזהה עשרה ערכים, הניתנים למיון לארבע קבוצות, לפי המניע או התכלית העיקרית לערכים:
פתיחות לשינוי (Openness to Change)
כיוון עצמי (Self-direction): מחשבה ופעולה עצמאית: בחירה, יצירה וחקירה.
גרייה (Stimulation): התרגשות, חידוש ואתגר בחיים.
שיפור עצמי (Self-enhancement)
נהנתנות (Hedonism): הנאה או סיפוק החושים.
הישגיות (Achievement): הצלחה אישית באמצעות מומחיות לפי סטנדרטים חברתיים.
כוח (Power): מעמד ומוניטין חברתי, שליטה או שלטון על אנשים.
שימור (Conservation)
ביטחון (Security): בטיחות, הרמוניה ויציבות בחברה, ביחסים ובעצמי.
קונפורמיות (Conformity): שליטה במעשים, בנטיות ובדחפים אשר עלולים לפגוע באחרים ולהפר ציפיות ונורמות חברתיות.
מסורת (Tradition): כבוד, התחייבות וקבלת המנהגים והרעיונות של החברה.
התעלות מעל לעצמי (Self-transcendence)
נדיבות (Benevolence): שימור והעצמת בריאותם של האנשים הקרובים אליך.
אוניברסליות (Universalism): הבנה, הערכה, סבילה והגנה לבריאות כל האנשים והטבע.
סוגי מניעים לערכים > ערכים נוספים

המאמרים הראשונים בשיטה התחילו עם 56 ערכים שונים, אשר עברו ניפוי עד לרשימה של 10 ערכים בלבד. למשל רוחניות (Spirituality) הוצעה על ידי שוורץ במאמר המקורי שלו שהציג את השיטה ב-1992, ואולם הושמטה לאחר שלא נמצאו ראיות טובות לחשיבותה בכמה תרבויות.
מטרות והנחות יסוד

מטרתו של שוורץ בניסוח התאוריה הייתה להדגיש את החשיבות,[דרושה הבהרה] לבחון ואף לאמוד כמותית ערכים, מושג אשר לפני כן היה לו מעט שימוש מעשי בפסיכולוגיה חברתית ובסוציולוגיה. ערכים היו מושג חיוני אצל אבות הסוציולוגיה אמיל דורקהיים ומקס ובר, והיו בשימוש גם בפסיכולוגיה, באנתרופולוגיה ובתחומים קרובים נוספים, אך כל התחומים האלו סבלו ממחסור במושגים בסיסיים, ובשיטות למדידה ניסויית-אמפירית.
לקראת סוף המאה ה-20 גבר העניין בנושא אצל חוקרים רבים. התאוריה של שוורץ שהוצגה לראשונה ב-1992 עשתה ניסיון להדגים תאוריה אוניברסלית שתתאים לכל החברות האנושיות, ובאותה עת נבדקה באופן ניסויי ב-20 מדינות שונות. היא זכתה במשך השנים להשפעה רבה, למחקרים במדינות ובתרבויות מגוונות, וליישומים שונים. בשנת 2007 הוענק לשוורץ בזכותה פרס ישראל בתחום חקר הפסיכולוגיה. במאמרו משנת 2012, 20 שנה לאחר הצגת התאוריה, ציין שוורץ שהיא נבחנה כבר ב-82 מדינות שונות, ובמאמר נוסף מאותה שנה הציע להרחיבה ולעדנה לרשימה של 19 ערכים. באוגוסט 2024 ציין גוגל סקולר שמאמרו המקורי של שוורץ מ-1992 צוטט במאמרים אקדמיים למעלה מ-25,000 פעם. על-פי מחקר משנת 2019 שדירג את מספר הציטוטים של מדענים בכתבי עת מדעיים, שלום שוורץ הוא המדען הישראלי המצוטט בעולם.
התאוריה של שוורץ אימצה שש מן ההנחות הרווחות בתאוריות קודמות של ערכים:
ערכים הם אמונות הקשורות יחד כדי להשפיע. כאשר ערכים מופעלים הם נטענים ברגשות.
ערכים מתייחסים למטרות רצויות אשר מניעות לפעולה.
ערכים מתעלים מעבר לפעולות ומצבים: הם מנחים את הבחירה בנורמות ובעמדות, שבדרך כלל אופינייות לפעולות ומצבים ספציפיים יותר.
ערכים משמשים כתקנים וקריטריונים: הם מכוונים את הבחירה וההערכה בפעולות, במדינויות, באנשים ובאירועים. אנשים מקבלים החלטות לפי הערכים החשובים להם, אך השפעת הערכים על החלטות היומיום בדרך כלל אינה מודעת. ערכים הופכים מודעים כאשר להחלטות יש השפעה מנוגדת על ערכים שונים.
ערכים מסודרים בהתאם למידת חשיבותם היחסית. הערכים של אנשים יוצרים מערכת סדורה של קדימויות המאפיינת אנשים אלו, ואף בכך הם שונים מנורמות ומעמדות.
החשיבות היחסית של ערכים מכוונת את הפעולה. לכל פעולה או עמדה יש בדרך כלל השלכות לגבי יותר מערך אחד. הפשרה בין ערכים מתחרים מכוונת פעולות והתנהגות. ערכים משפיעים על פעולה כאשר הם רלוונטיים להקשר, וחשובים לפועל.
שש הנחות אלו הן תכונות של כל הערכים. הערכים נבדלים זה מזה במטרות ובמניעים שהם מבטאים.
שיטות מדידה

התאוריה מכילה שתי שיטות, שהן למעשה שאלונים מילוליים למדידת סדר החשיבות של הערכים באדם הנבדק:
סקר הערכים של שוורץ (Schwartz Value Survey, SVS): מציג לנשאל שתי רשימות של פריטים המבטאים ערכים: הראשונה בת 30 שמות עצם המציגים תוצאות מבוקשות, והשנייה בת 26 או 27 שמות תואר המתארים דרכי פעולה רצויות. כל פריט מבטא היבט של המניע או המטרה של אחד הערכים, ונוסף לו ביטוי בסוגריים המסביר אותו, למשל "שוויון (הזדמנות שווה לכול) הוא פריט של אוניברסליות" או "עונג (סיפוק התשוקות) הוא פריט של נהנתנות". הנבדקים מדרגים את החשיבות של כל פריט "כעיקרון מוביל בחיים שלי" בסולם של 9 שלבים, מ-7 "חשיבות עליונה" ל-0 "לא חשוב" ול-(1-) "מנוגד לערכים שלי". אנשים נוטים לדרג פריטים אלו כחשובים למדי עד חשובים מאוד, ולפיכך סקלה אסימטרית "מתקנת" זאת ב"מתיחה" של החלק העליון הצפוף ו"כיווץ" של החלק התחתון המרווח. הניקוד של כל ערך הוא ממוצע הניקוד הניתן לפריטים המייצגים אותו, כאשר מספר הפריטים של כל ערך יכול להשתנות לפי מורכבותו, משלושה ל"נהנתנות" ועד שמונה ל"אוניברסליזם". ברשימות נכללים רק אותם ערכים שהדגימו משמעות כמעט-זהה בתרבויות אנושיות שונות, בעזרת Multidimensional scaling ו-Confirmatory factor analysis.
שאלון דיוקן הערכים (Portrait Values Questionnaire, PVQ): אלטרנטיבה לסקר הערכים, למדידת הערכים אצל ילדים בגילאי 11 עד 14, אך נמצא שעובד טוב גם אצל מבוגרים. PVQ גם איפשר להעריך אם הערכים המתקבלים אינם תלויים בשיטת המדידה. הוא כולל "דיוקנים" מילוליים קצרים של 40 אנשים שונים, שהמגדר שלהם זהה לזה של הנבדק. כל דיוקן מתאר את מטרותיו, תקוותיו ומשאלותיו של האדם המצביעות על חשיבות אחד הערכים. לדוגמה, הדיוקן "חשוב לו לחשוב על רעיונות חדשים ולהיות יצירתי. הוא אוהב לעשות דברים בדרך המיוחדת שלו" מתאר אדם שחשוב לו ערך הכיוון העצמי, והדיוקן "חשוב לו להיות עשיר. הוא רוצה הרבה כסף ודברים יקרים" מתאר אדם שחשוב לו ערך הכוח. עבור כל דיוקן הנבדק מתבקש לענות "עד כמה אדם זה הוא כמוני", החל מ"דומה לי ביותר" ועד "לא כמוני בכלל". מספר הדיוקנים של כל ערך נע משלושה (לנהנתנות, כוח וגרייה) עד שישה (אוניברסליזם), והציון של הערך הוא ממוצע ציוני הדיוקנים. גרסה קצרה יותר של ה-PVQ בת 21 דיוקנים בלבד פותחה לשימוש במדגמים גדולים כאשר הזמן מוגבל.
ראו גם

מפת תרבויות העולם של אינגלהרט וולזל (Inglehart–Welzel cultural map of the world)
הערות שוליים

1 2 3 4  Schwartz, S. H. (2012). An overview of the Schwartz theory of basic values. Online readings in Psychology and Culture, 2(1), 11.
1 2  Schwartz, S. H. (1992). Universals in the Content and Structure of Values: Theoretical Advances and Empirical Tests in 20 Countries. Advances in Experimental Social Psychology/Academic Press.
1 2  Schwartz, Shalom H.; Cieciuch, Jan; Vecchione, Michele; et al. (October 2012). Refining the theory of basic individual values. Journal of Personality and Social Psychology. 103 (4): 663–688
↑  פרופ' שלום שוורץ – מקבל פרס ישראל לשנת תשס"ז בתחום חקר הפסיכולוגיה, באתר פרסי ישראל, משרד החינוך
↑  John P. A. Ioannidis, Jeroen Baas, Richard Klavans, Kevin W. Boyack, A standardized citation metrics author database annotated for scientific field, PLOS Biology 17, August 12, 2019, עמ' e3000384 doi: 10.1371/journal.pbio.3000384
↑  Schwartz, S. H., & Huismans, S. (1995). Value priorities and religiosity in four Western religions. Social Psychology Quaterly, 88-107
↑  Saroglou, V., Delpierre, V., & Dernelle, R. (2004). Values and religiosity: A meta-analysis of studies using Schwartz’s model. Personality and individual differences, 37(4), 721-734
↑  Caprara, G. V., Vecchione, M., Schwartz, S. H., Schoen, H., Bain, P. G., Silvester, et al (2018). The contribution of religiosity to ideology: Empirical evidences from five continents. Cross-Cultural Research, 52(5), 524-541
וניאמין צוקרמן

| --- | --- |

 לידה:  6 באפריל 1913 ויטבסק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  25 בפברואר 1993 (בגיל 79) סארוב, רוסיה 
 ענף מדעי:  פיזיקאי 
 מקום קבורה:  מחוז ניז'ני נובגורוד 
 מוסדות:  מכון המחקר המדעי הכלל-רוסי לפיזיקה ניסויית 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין (1946)  פרס לנין (1957)  פרס סטלין (1949)  פרס סטלין (1953)  פרס ברית המועצות (1962)  עיטור מהפכת אוקטובר  Merited Inventor of the RSFSR  גיבור העמל הסוציאליסטי  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  עיטור לנין  עיטור אות הכבוד  עיטור הדגל האדום של העמל 
 
וניאמין צוקרמן  (ברוסית: Вениамин Аронович Цукерман‏; 6 באפריל 1913 - 25 בפברואר 1993) היה פיזיקאי סובייטי ממוצא יהודי. הוא עבד על פיתוח נשק גרעיני סובייטי.
קורות חיים

וניאמין צוקרמן נולד בשנת 1913 בויטבסק (אז בתחומי ברית המועצות כיום בבלארוס) למשפחה יהודית. מגיל צעיר הוא סבל מבעיות בעיניים ובגיל 45 התעוור.
בשנת 1928 המשפחה עברה למוסקבה וצוקרמן סיים קורס שרטוט. בשנת 1930 הוא התחיל לעבוד במעבדה לקרני רנטגן של מכון האווירו-הידרודינמי המרכזי. תוך זמן קצר למעבדה הגיע ויטלי גינזבורג ובשנת 1932 לב אלטשולר. הם הפכו לחברים לכול החיים. בשנת 1934 צוקרמן מונה למנהל מעבדה. הוא פיתח שיטות לצילום ופיתוח צילומי רנטגן מיוחדים לצרכים צבאיים. במקביל לעבודה צוקרמן למד הנדסה וקיבל תואר מהנדס. בשנת 1943 הוא סים לימודי תואר שלישי.
בשנת 1947 צוקרמן החל לעבוד בסארוב במכון המחקר המדעי הכל-רוסי לפיזיקה ניסיונית בו פותח נשק גרעיני סובייטי. הוא פיתח שיטות צילום מתקדמות ופיתח תאוריה של פיצוץ. בשנת 1955 הוא סיים עבודת פוסט דוקטורט ובשנת 1956 מונה לפרופסור.
צוקרמן פיתח שיטות צילום שעל בסיסם פותחו מכשירי צילום שהותקנו גגשושיות סובייטיות ונרה 13 וונרה 14.
צוקרמן פרסם מעל ל-100 מאמרים, כתב 4 ספרים וקיבל 60 פטנטים.
על הישגיו הוא קיבל מספר עיטורים (כולל עיטור לנין 3 פעמים, פרס לנין (1960) ופרס ברית המועצות (4 פעמים). לצוקרמן הוענק תואר גיבור העמל הסוציאליסטי.
ביתו של צוקרמן סבלה מקשיי שמיעה. הוא נכנס לתחום, למד אותו והמציא מספר מכשירים לכבדי שמיעה.
צוקרמן התעוור בגיל 45 אך המשיך לעבוד וללמד. הוא נפטר בגיל 80 בסארוב.
מישל טמר

מישל מיגל אליאס טמר לוליה (בפורטוגזית: Michel Miguel Elias Temer Lulia; נולד ב-23 בספטמבר 1940) הוא עורך דין, איש אקדמיה ופוליטיקאי ברזילאי אשר כיהן כנשיא ברזיל מ-2016 עד 2019.
ביוגרפיה

טמר הוא עורך דין, איש אקדמיה ופוליטיקאי ברזילאי אשר כיהן כסגן נשיא ברזיל מינואר 2011 ועד למינויו ב-12 במאי 2016 לנשיאהּ בפועל של ברזיל, למשך 180 יום, עד למיצוי הליכי החקירה בסנאט נגד הנשיאה דילמה רוסף, ועם השלמת תהליך ההדחה של דילמה רוסף מנשיאות ברזיל באוגוסט של אותה שנה התמנה לנשיא המכהן עד לבחירות הבאות בשנת 2018.
טמר הוא בן למשפחת מהגרים נוצרים מלבנון הנמנים עם הכנסייה האנטיוכית, שהגיעו לברזיל ב-1925. בעל תואר ראשון בעריכת דין מאוניברסיטת סאו פאולו ודוקטורט מ-Pontifical Catholic University of São Paulo. שירת כתובע, ופעמיים בתפקיד מזכיר המדינה לביטחון פנים. הוא פרופסור למשפט חוקתי וחיבר ספרים רבים בנושא.
ביוני 2016 עלו חשדות למעורבות של טמר בפרשת שוחד הקשורה בחברת הנפט הממשלתית פטרוברז. במאי 2017 פרסם העיתון הברזילאי או גלובו כי טמר ביקש לשחד את איש העסקים חוסליי בטיסטה, הבעלים של חברת הבשר JBS.
חשדות השחיתות השונות הביאו להפגנות ענק בברזיל וכוחות צבא נפרשו סביב ארמון הנשיאות בבירה ברזיליה ובמקומות נוספים בעיר, אחרי שעשרות אלפי מפגינים נגד השחיתות העלו באש את בניין משרד החקלאות ופגעו במבני ממשלה נוספים ברחבי העיר וגם בזזו את חלקם. המפגינים דרשו את התפטרותו של הנשיא מישל טמר לאחר גילויים, כולל הקלטות, שמצביעים כי היה מעורב לכאורה במתן שוחד. טמר עצמו החליף את הנשיאה דילמה רוסף שהודחה באוגוסט 2016 באשמת שימוש לא חוקי בכספים. הצבת כוחות צבא ברחובות מעוררת בברזילאים רבים אי נחת גדולה, בהתחשב בדיקטטורה הצבאית ששלטה במדינה בשנים 1964-1985.
בדצמבר 2018 הומלץ להגיש נגד טמר כתב אישום בעוון שחיתות. במאי 2019 הוא הסגיר את עצמו לרשויות.
הערות שוליים

↑  רויטרס, קרובה להדחה: נשיאת ברזיל הושעתה, באתר ynet, 12 במאי 2016
↑   ברזיל סוערת: הנשיא טמר חשוד במעורבות בשוחד - הבורסה צוללת ב-10%, המטבע ב-6%, באתר TheMarker‏, 18 במאי 2017
↑   נשיא ברזיל לשעבר מישל טמר נעצר בגין שחיתות: "עמד בראש ארגון פשיעה", באתר הארץ, 21 במרץ 2019
| נשיאי ברזיל |
| --- | --- | --- |
| הרפובליקה הישנה | דאודורו דה פונסקה • פלוריאנו פיישוטו • פרודנטה דה מוראיס • קמפוס סאלס • רודריגס אלווס • אפונסו פנה • נילו פסניה • ארמס דה פונסקה • ונססלאו בראז • רודריגס אלווס • דלפים מוריירה • אפיטסיו פסואה • ארתור ברנרדס • וושינגטון לואיס • ז'וליו פרסטס | דגל ברזיל |
| עידן ורגאס | ז'טוליו ורגאס • ז'וזה ליניארס | דגל ברזיל |
| הרפובליקה השנייה | גספאר דוטרה • ז'טוליו ורגאס • קפה פיליו • קרלוס לוז • נראו דה אוליביירה • ז'וסלינו קוביצ'ק • ז'אניו קואדרוס • רניירי מזילי • ז'ואאו גולאר | דגל ברזיל |
| הדיקטטורה הצבאית | רניירי מזילי • קסטלו ברנקו • קוסטה אה סילבה • אמיליו גרסטזו מדיסי • ארנסטו גייזל • ז'ואאו פיגיירדו | דגל ברזיל |
| הרפובליקה החדשה | טנקרדו נווס • ז'וזה סרניי • פרננדו קולור דה מלו • איתמר פרנקו • פרננדו אנריקה קרדוזו • לואיז אינסיו דה סילבה • דילמה רוסף • מישל טמר • ז'איר בולסונארו • לואיז אינסיו דה סילבה | דגל ברזיל |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011662861405171  PLWABN: 9810689871205606  GND: 1191849384  ISNI: 0000 0000 3141 0206  LCCN: n92084125  RERO: 02-A003891866  SUDOC: 249711338  VIAF: 50885278   WorldCat (עם VIAF): 50885278 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרטין קבצ'ניק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 באוגוסט 1908 (יוליאני) יקטרינבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  15 באפריל 1997 (בגיל 88) מוסקבה, רוסיה 
 ענף מדעי:  כימאי 
 מקום קבורה:  בית הקברות דונסקויה החדש 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה לטכנולוגיה כימית על שם דמיטרי מנדלייב 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין  מדליית ותיק העמל  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  פרס לנין  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין  מדליה להנצחת 30 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941–1945  עיטור הדגל האדום של העמל  גיבור העמל הסוציאליסטי  עיטור מהפכת אוקטובר  פרס ברית המועצות  עיטור לנין  מדליה להנצחת 800 שנים לייסוד מוסקבה 
 
מרטין ישראלביץ' קבצ'ניק (ברוסית: Мартин Израилевич Кабачник‏; 9 בספטמבר 1908 - 15 באפריל 1997) היה כימאי סובייטי ממוצא יהודי. התמחה בחקר תרכובות מבוססת זרחן.
קורות חיים

קבצ'ניק נולד ביקטרינבורג למשפחה יהודית. אביו עבד בסניף מקומי של חברת "תה ויסוצקי" ואמו הייתה רופאת שיניים עם שורשים מוילנה.
לאחר מהפכת אוקטובר המשפחה הגיע להארבין בו קבצ'ניק התחיל ללמוד. בהמשך הם חזרו לברית המועצות. בשנת 1931 סיים לימודי כימיה באוניברסיטה הרוסית לטכנולוגיה כימית ע"ש מנדלייב. לאחר סיום הלימודים קבצ'ניק החל לעבוד במכון לכימיה של אקדמיה למדעים של ברית המועצות והיה מלמד באקדמיה להגנה מפני נשק כימי.
בשנת 1936 לזכותו של קבצ'ניק כבר היו מעל ל-20 פרסומים מדעיים. על בסיס מכלול זה הוא קיבל תואר דוקטור ללא ביצוע עבודה ייעודית. בשנת 1943 הוא השלים פוסט-דוקטורט.
בתקופת מלחמת העולם השנייה קבצ'ניק המשיך בפיתוח תרכבות על בסיס זרחן ועל פעילותו הענקה לו פרס ברית המועצות על פיתוח חומרים בעלי חשיבות ביטחונית.
פעילות מדעית של קבצ'ניק התרכזה בחקר תרכובות על בסיס זרחן. הוא פיתח תהליך שידוע כיום כ"תהליך קבצ'ניק-פילדס".
בשנת 1974 לקבצ'ניק הוענק פרס לנין על פיתוח חומרים לצורכי צבא.
בנוסף לכך הוענקו לקבצ'ניק מספר עיטורים לרבות עיטור לנין (פעמיים) ועיטור הדגל האדום של העמל (פעמיים). בשנת 1978 הוענק לו תואר גיבור העמל הסוציאליסטי.
בשנת 1958 קבצ'ניק התקבל לאקדמיה למדעים של ברית המועצות ובשנת 1975 לאקדמיה לאופולדינה.
החל משנת 1983 קבצ'ניק היה חבר בוועד האנטי-ציוני של הציבור הסובייטי.
קבצ'ניק נפטר בשנת 1997 במוסקבה ונטמן בבית העלמין דונסקויה החדש.
אימה

הבעת פנים המבטאת אימה. דימוי מספר 20 בספרו של צ'ארלס דרווין, "הבעת הרגשות בקרב בני אדם וחיות" (1872).
אֵימָה היא רגש חזק שאנשים חווים כאשר הם פוחדים, נבהלים, מבועתים או מזדעזעים, בעקבות סיטואציה שהם נמצאים בה. הסיטואציה יכולה לכלול שמיעת בשורה רעה, צפייה באירוע שלילי ובכל מקרה בו ההשפעה על האדם במישור הפיזי או הנפשי היא שלילית ומיידית.
כאשר אנשים חשים תחושה זו באופן טבעי בגלל אירוע מציאותי, היא לרוב שלילית. עם זאת, מקובל בעולם לגרום לרגש זה להתעורר באופן יזום על ידי מגוון פעולות ותחביבים, על-מנת להעלות את רמת האדרנלין בגוף, לחוש את הסכנה וליהנות, בלי להיות במצב מסכן חיים באמת. למשל: סרטי אימה, רכבות שדים, ספרות אימה ועוד.
ראו גם

סרט אימה
ספרות אימה
משחק אימה
לוולרים

כותרת המניפסט שנכתב על ידי ג'ון לילברן, ריצ'רד אוברטון ויליאם וולוין ותומאס פרינס בעת כליאתם במגדל לונדון
הלֶוֶולרים (באנגלית: Levellers) היו תנועה פוליטית שפעלה במהלך מלחמת האזרחים האנגלית (1642–1651), על מנת לקדם את הרחבת זכות ההצבעה, השוויון האזרחי בפני החוק וסובלנות דתית. הלוולרים נקטו שימוש בצורות פעולה פופוליסטיות כדוגמת נאומים ופרסום פמפלטים ועצומות. רעיונותיהם הוצגו במסמך שכונה 'ההסכמה העממית'. בניגוד לתנועת הדיגרים, התנגדו להשתלטות משותפת על קרקע בלא הסכמת בעליה. המפלסים הגיעו לגדולה בסוף מלחמת האזרחים הראשונה באנגליה (1642–1646) והיו בעלי ההשפעה הגדולה ביותר לפני תחילת מלחמת האזרחים השנייה (1648–1649). מרכזי התמיכה שלהם היו בקרב בני העיר לונדון ובחלק מגדודי צבא 'הדגם החדש' הפרלמנטרי. לאחר הטיהורים בעקבות הוצאתו להורג של המלך צ'ארלס הראשון, נערך ויכוח פומבי בעיר פוטני, בין סיעות שונות בצבא 'המודל החדש', בסופם רוכז הכוח בידי קציני מבני האצולה הכפרית שכונו גרנדים (Grandees) שהיו ממתנגדי הלוולרים, וכוחם של האחרונים פחת לצד גורמי אופוזיציה נוספים. ב-1650 כבר לא היו איום רציני על הסדר הקיים.