stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ולדימיר איליץ' לנין
קורות חיים > המהפכה הרוסית > תפיסת השלטון

בתחילת אוקטובר חזר לנין לפטרוגרד בתחפושת, כשזקנו מגולח. בכינוס חשאי של הוועד המרכזי ב-10 באוקטובר הצליח לשכנע את מרבית חבריו לצאת לתפיסת השלטון, כשרק לב קַאמֶנְיֶיב וזִינוֹבְיֶיב התנגדו. לאון טרוצקי, שהצטרף לבולשביקים מספר חודשים קודם לכן, לקח על עצמו את הנהגת "הוועד הצבאי המהפכני", שהורכב מחברי הסובייט של פטרוגרד. בלילה שבין 24 ו-25 באוקטובר תפסו לוחמי הוועד את המבנים העיקריים בעיר, ולמחרת הכריז לנין בפני הסובייט של פטרוגרד על נפילת הממשלה הזמנית ועל הקמת המדינה הסוציאליסטית. ב-26 באוקטובר נפל לידיהם גם ארמון החורף, לאחר שקרנסקי נמלט. באותו יום התקיים הקונגרס הכל-רוסי השני של הסובייטים, ובו הוכרז על העברה מיידית של השלטון. במחאה על כך עזבו את הקונגרס המפלגות המובילות האחרות, המנשביקים והסוציאל-רבולוציונרים, והותירו אותו בידי הבולשביקים. לנין נבחר ליושב ראש "מועצת הקומיסרים העממיים" – סוֹבְנַארְקוֹם (СовНарКом) – שהייתה לרשות המבצעת של המדינה החדשה.
לנין הציג בפני הקונגרס שני צווים שהתוו את מדיניותם של הבולשביקים בחודשים הראשונים שלאחר המהפכה:
"הצו על השלום", שקרא למדינות הלוחמות להפסיק את מלחמת העולם הראשונה ולפתוח במשא ומתן לשלום, "ללא סיפוחים וללא פיצויים".
"הצו על האדמות", שלמעשה הגשים את השקפותיהם של הסוציאל-רבולוציונרים, ובו הוכרז על החרמת הקרקעות מידי המעמדות העשירים והעברתן לידי מועצות הכפרים, שיקבעו את חלוקתן בין האיכרים העניים. הוכר בכך שזכות השימוש בקרקע נתונה בידי אלה שמעבדים אותה.
עוד לפני נפילתה, החליטה הממשלה הזמנית על קיום בחירות לאספה המכוננת. לנין החליט שלא לבטל אותן, בתקווה שהאספה שתקום תפעל לקידום הסוציאליזם. בבחירות, שהתקיימו ב-25 בנובמבר, זכו הסוציאל-רבולוציונרים לרוב, אולם במהלך כינוסה הראשון של האספה בינואר 1918 החליטו הבולשביקים לפזר אותה, ובכך הונחו היסודות להקמת מדינה חד-מפלגתית ולריכוז מוחלט של הכוח בידם.
קורות חיים > בהנהגת המדינה > הדיקטטורה הבולשביקית

ב-20 בדצמבר 1917 הקים לנין את "הוועדה הכל-רוסית המיוחדת למלחמה במהפכנות-הנגד ובחבלה", שנודעה בקיצור כ"הוועדה המיוחדת", ובראשי תיבות: צֶ'קַה (ЧК). לראש הארגון, שהיה למשטרה החשאית הראשונה בתולדות המשטר הסובייטי, מינה את פליקס דְזֶרְזִ'ינְסקי. באמצעות הקמתה ביקש להתמודד בצורה יעילה עם האנרכיה שגרמה מלחמת האזרחים, ולרסן את הכוחות שסיכנו את המשך קיומה של המהפכה.
הצ'קה עסקה כבר מהשלבים הראשונים בחיסול המעמדות החברתיים הישנים - אצילים, קצינים, שרים במשטר המלוכני, בעלי אדמות ובורגנים רבים נאסרו בהנחייתו של לנין, וחלקם נמלטו מהמדינה לאחר פרוץ המהפכה. הדת הנוצרית היוותה מוקד מרכזי להתקפה בידי המשטר החדש, וכמרים רבים הוצאו להורג. ביולי 1918 הוצאו להורג ללא משפט הצאר המודח ניקולאי השני ובני משפחתו, שהוחזקו על ידי הבולשביקים ביקטרינבורג, פעולה שיש הטוענים שנעשתה בפקודתו החשאית של לנין.
בתגובה לניסיון ההתנקשות בחייו של לנין, הוכרז בראשית ספטמבר 1918 על מדיניות "הטרור האדום", שחלקה הגדול נעשה בהכוונתו של לנין. אנשי הצ'קה וחיילי הצבא האדום פתחו בהרג שיטתי של שבויי מלחמה מהכוחות הלבנים, של תומכיהם ושל קבוצות אחרות שנחשדו במרד נגד המשטר. אחרים נשפטו על ידי בתי משפט מיוחדים ונשלחו למחנות עבודת כפייה, כשהעבודות הקשות ביותר הוטלו על המתנגדים הגלויים למשטר. על פי ההערכות, בין כ-250 ל-500 אלף בני אדם נהרגו בתקופת "הטרור האדום". במקביל אליו התקיים גם "הטרור הלבן", במסגרתו נהרגו תומכים רבים של הבולשביקים ונערכו פוגרומים נרחבים ביהודים.
הבולשביקים, שראו עצמם כמייצגים המהימנים היחידים של מעמד הפרולטריון, פעלו לחיסול קבוצות האופוזיציה השונות, ו"שלטון הסובייטים" המובטח הפך בפועל לשלטון של מפלגה אחת בלבד. המפלגות השמרניות והליברליות הוצאו אל מחוץ לחוק בחודשים הראשונים שלאחר המהפכה, אולם היחסים כלפי המפלגות הסוציאליסטיות האחרות התאפיינו במתינות. בקיץ 1918 הוצאו המנשביקים והסוציאל-רבולוציונרים אל מחוץ לחוק, אולם פעילותן הותרה מחדש בשנה הבאה, היות שהבולשביקים נזקקו להם במלחמתם נגד הלבנים. לאחר תום מלחמת האזרחים שבו ודוכאו שתי המפלגות - בשנים 1921 ו-1922 נעצרו מרבית חבריהן, נשפטו והוגלו אל מחוץ למדינה, עד שפעילותן הופסקה כליל.
קורות חיים > בהנהגת המדינה > הידרדרות בריאותו ומותו

לאחר שנים ארוכות שבהן סבל מבריאות רופפת, עבר לנין במאי 1922 התקף שבץ. הוא החלים ממנו כעבור זמן קצר והוסיף לעבוד במלוא המרץ, אולם הפעילות האינטנסיבית הכבידה עליו והשפיעה לרעה על בריאותו. ב-16 בדצמבר עבר התקף שני של שבץ, ששיתק את חלק גופו הימני. כשמותו הלך וקרב, הכתיב לנין את צוואתו ב-25 בדצמבר. השם הרשמי שנתן לצוואה היה "מכתב לקונגרס", והוא ביקש שתוקרא בקונגרס המפלגה הראשון שלאחר מותו.
במרכז הצוואה עמדה ביקורתו של לנין על סטלין, שלאורך שנים היה אחד מנאמניו הגדולים ביותר, אך מאז מינויו למזכירה הכללי של המפלגה ריכז בידיו עוצמה פוליטית רבה. באותו מכתב, עם זאת, ביקר גם את המנהיגים הבולטים האחרים, וביקש למנוע את העברת השלטון לידי אחד מהם. על מנת להפחית את הבירוקרטיה שצמחה במפלגה ולמנוע את סכנת הסכסוך בין סטלין לטרוצקי, הציע להגדיל משמעותית את מספר החברים בוועד המרכזי.
ב-4 בינואר 1923 הוסיף לנין פסקה מיוחדת לצוואתו, שבה גינה בחריפות את סטלין:
סטלין גס מדי, ומגרעה זו... נעשית בלתי נסבלת במשרת המזכיר הכללי. לפיכך אני מציע שהחברים ימצאו דרך להדיח את סטלין מהתפקיד, ולמנות במקומו... אדם שיהיה סובלני יותר, נאמן יותר, מנומס ומתחשב יותר בצרכי החברים, פחות גחמני וכד'.
בתקופה שלאחר מכן ביקש לנין לפתוח במהלכים להדחתו של סטלין מהתפקיד, אולם ב-9 במרץ עבר התקף שבץ שלישי, שנטל ממנו כמעט לחלוטין את כושר הדיבור ומנע ממנו לקרוא. פעילותו של לנין הופסקה לחלוטין בעקבות ההתקף, הסיכויים להחלמתו אפסו, ולא נודע לו על המאבק שפרץ על ירושת ההנהגה בין הטריומווירט המשולב של סטלין, זינובייב וקאמנייב לבין טרוצקי.
פרופ' גאורג קלמפרר, בנו של רב שניהל את המחלקה הפנימית בבית החולים "מואביט" בברלין הוזמן ב-1924 מטעם ממשלת ברית-המועצות לבוא למוסקבה על מנת לטפל בלנין הגוסס.
לנין מת ב-21 בינואר 1924. גופתו הובאה לבית האיגודים המקצועיים במוסקבה, שם צפו בה קרוב למיליון איש. ימים אחדים לאחר מותו נחנטה גופתו והוצבה במאוזוליאום על שמו (ולא הוצאה משם גם לאחר התפרקות ברית המועצות). שמה של פטרוגרד, עיר הבירה הקודמת, שונה ל"לנינגרד", להנצחת שמו. גם עיר הולדתו קראה עצמה על שמו, "אוּליאנוֹבְסְק". מותו נתן את האות לפתיחת פולחן אישיות קיצוני במיוחד סביב דמותו, שאורגן בעיקר על ידי סטלין ונמשך לאורך כל שנותיה של ברית המועצות.

אף שסיבת מותו של לנין נרשמה על ידי השלטונות בתור: "מצב בריאותי ירוד כתוצאה מסדרת אירועי השבץ בהם לקה", רופאים וחוקרים רבים סבורים כי מותו נבע ממחלת העגבת שהתפשטה למערכת העצבים שלו (עגבת שלישונית).
סטלין, שצבר כעת השפעה מכרעת על קבלת ההחלטות במפלגה, מנע את פרסום צוואתו של לנין בקונגרס השלושה־עשר שהתקיים במאי 1924. בתום סדרת מאבקים נגד סיעות אופוזיציה שקמו מולו, השיג סטלין בסוף שנות העשרים שלטון יחיד במפלגה ובמדינה כולה. תחתיו הפך המשטר הקומוניסטי, שהבטיח בתחילה חירות ושלטון להמוני העם, למשטר טוטליטרי אכזרי. המהפכה התעשייתית שהנהיג סטלין, והניצחון במלחמת העולם השנייה, הפכו את ברית המועצות לאחת משתי מעצמות-העל של תקופת המלחמה הקרה, אולם משברים מדיניים וכלכליים הביאו מקץ כמה עשורים לנפילתה של ברית המועצות ב-1991.
דמותו ומורשתו

במשך חייו הפך לנין למנהיגה הבלתי-מעורער של המפלגה הבולשביקית, שכל חבריה הכירו בו כ"מורה" האידאולוגי של התנועה. הוא מתואר כמי שבאמצעות דמותו הכריזמטית, האנרגטיות יוצאת-הדופן בפעילותו וכישוריו האינטלקטואליים היה מסוגל להותיר השפעה רבה על חבריו לתנועה המהפכנית, ובכך הצליח להטיל את השקפותיו על מפלגתו ולגבש אותה סביבו. לנין אף התבלט כנואם וכרטוריקן מוכשר, שהשכיל לחדור ללבם של המוני העם תוך שימוש בסיסמאות פופולריות ושלהב אותם לתמיכה במפלגתו – כישורים שהיו חיוניים להצלחתו הפוליטית במהלך אירועי 1917.
ברם, מעדויותיהם של רבים משותפיו לתנועה מצטייר לנין כאדם בעל נטיות רודניות באופיו, שהיה חסר-סבלנות כלפי המתנגדים לדעותיו ונטה להיכנס לעימותים אגרסיביים במיוחד בנושאים פוליטיים תוך גינוי חריף של יריביו. כמהפכן גולה הרבה לנין לפצל את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, לעיתים סביב חילוקי דעות מינוריים יחסית, והיה מהגורמים העיקריים לכך שנמנע איחודה מחדש.
ברוב תקופת ברית המועצות תדמיתו של לנין הייתה חיובית מאוד והוא נערץ כאבי האומה, עם זאת בשנות השמונים עם רפורמת גלאסנוסט שבה ניתן חופש ביטוי ופתיחות בברית המועצות, דמותו של לנין החלה להתערער ואנשים ביקרו את לנין בשל שפיכויות הדמים שהיו בתקופתו. למרות הביקורת וגם לאחר נפילת ברית המועצות נשאר לנין דמות פופולרית ברוסיה אך ללא ספק תדמיתו ירדה וכיום ישנם הרבה מתנגדים לדרכו ברוסיה.
דמותו ומורשתו > השקפותיו

לנין פרסם את השקפותיו המרקסיסטיות במאות כתבים, והללו עיצבו את תורת המפלגה הבולשביקית בשנים בהן הנהיג אותה. האידאולוגיה שפיתח, שלאחר מותו נקראה בשם לניניזם (או מרקסיזם-לניניזם), הפכה לאידאולוגיה הרשמית של ברית המועצות וכתביו צוטטו דרך קבע בחיבורים פוליטיים והיסטוריוגרפיים. רעיונותיו מהווים מקור השראה גם כיום עבור תנועות השמאל הרדיקלי ברחבי העולם.
עם רעיונותיו המרכזיים נמנים:
מפלגת חיל-החלוץ: מכיוון שהפרולטריון חסר את התודעה המהפכנית, אחד מהמרכיבים ההכרחיים מבחינתו של לנין, ומוגבל למאבקים רפורמיסטיים בלבד, נדרשת מפלגה שתורכב מקומץ של "מהפכנים מקצועיים", בני האינטליגנציה, שיפעלו במסירות במחתרת למען הוצאתו לפועל של המרקסיזם. אינטלקטואלים אלו ינסחו תאוריה מהפכנית עבור הפועלים, יחדירו בהם את עקרון מלחמת המעמדות וינהיגו אותם לעבר המהפכה.
צנטרליזם דמוקרטי: לשיטתו של לנין, על המפלגה להיות בעלת הנהגה, ארגון ומשמעת חזקים. בעוד שכל חברי המפלגה יכולים לדון בחופשיות, מרגע שהתקבלה החלטה על דעת הרוב בגופי ההנהגה כולם מחויבים לציית לה, והקמת סיעות נפרדות היא פסולה. לנין טען שתלות מוגזמת בעקרונות כמו חופש הביטוי ובחירות דמוקרטיות תוביל לניוון של הפעילות המהפכנית ולמה שהגדיר כאופורטוניזם.
המדינה הסוציאליסטית: עם עליית מעמד הפועלים לשלטון נדרשת הקמת מדינה בעלת מבנה חדש לגמרי, במקום זו ששימשה את מעמד הבורגנות. במדינה זו המוני העם יהיו מעורבים בגופי המנהל, במשטרה ובמערכת המשפט, כשמיליציות אזרחיות יבואו במקום צבא הקבע, והללו יתחלפו ביניהם מעת לעת ויקבלו שכר שווה לזה של הפועלים. מכיוון שהמדינה החדשה היא "טבעית" יותר ואינה מיועדת לדיכוי ההמונים, תהליכי הניהול והייצור יפושטו לחלוטין. מאותה סיבה גם מדינה זו תגווע בסופו של דבר עד למימוש אידיאל הקומוניזם.
מהפכה עולמית: לנין קרא להתאגדות משותפת, אינטרנציונליסטית, של פועלי העולם במטרה להפיל את השלטונות הבורגניים במדינותיהם, והציב כאידיאל את פריצת המהפכה במספר משמעותי של ארצות. בייחוד ברוסיה, המפגרת מבחינה כלכלית ושהפרולטריון בה אינו מפותח דיו, לא יוכל המשטר הסוציאליסטי להתקיים מבלי שתפרוץ מהפכה בארצות המערביות המפותחות.
יצרנות: לצורך ניצחונו הסופי של הסוציאליזם, עליו להתעלות ביצרנותו ובאיכותו על פני אלו של הקפיטליזם. אחת מהמטרות העיקריות שעל המהפכה להשיג היא התגברות על פיגורה הכלכלי של רוסיה כך שתגיע לרמתן של המדינות המערביות המתקדמות: תיעוש, פיתוח הטכנולוגיה והמדע ובייחוד חשמול המדינה כולה. לצורך כך הטיף לנין למשמעת עבודה חזקה שיארגנו הפועלים ולביעור האנאלפביתיות בקרבם.
אנטי-אימפריאליזם: לנין תיאר את האימפריאליזם כתופעה הנובעת מהתפתחות הקפיטליזם: ההשקעות הפרטיות, שאפיינו בעבר את הקפיטליזם, התחלפו בשליטה של כוחות הון בדמות בנקים, חברות ענק וקרטלים, שהאינטרסים שלהם מעצבים את מדיניותם של השלטונות הלאומיים. התשוקה להגדלת רווחי המדינה והמרדף אחר המשאבים הכלכליים מובילים למאבקים מיליטריסטיים בין המדינות הגדולות, לאלימות ולשפיכות דמים, ולכיבוש ולדיכוי של עמים שלמים ברחבי העולם (קולוניאליזם). מלחמת העולם הראשונה שיקפה, לשיטתו, מאבק בין הכוחות הקפיטליסטיים העולמיים.
הגדרה עצמית: על אף חזונו הקוסמופוליטי, בטווח הקצר שאף לנין לשחרר את האומות השונות מהדיכוי שגזר עליהן הקפיטליזם, ובייחוד עמי אסיה ולאומי האימפריה הרוסית. הוא דגל בחירות האדם ובשוויון של כל הלאומים ובזכותה של כל אומה לקיים את תרבותה, אולם המטרה הסופית אותה הציב הייתה שחרור הפרולטריון באותן מדינות
כתביו בעברית

וו"א לנין, כתבים נבחרים (תרגם: חיים גולדברג; ערכו: ל' לויטה, מ' דורמן), תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תש"י-תשי"ג.
נ' לנין וג' זינובייב, המלחמה והסוציאליזם, בשני כרכים (תרגם: מ' ערעם), תל אביב: פטיש, 1932.
וו"אי לנין, כתבים נבחרים (מתרגמים: חיים שלון בן אברהם ואליהו טסלר ספריית הפועלים, [מרחביה]: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1942.
ו. א. לנין, מאטריאליזם ואמפיריוקריטיציזם: ציוני ביקורת לפילוסופיה אחת ריאקציונית; עשר שאלות למרצה (1908-1909) (תרגם: שמחה אוורבוך), מרחביה: הוצאת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1950.
ו"אי לנין, מחלת הילדות של "השמאליות" בקומוניזם (תרגם מרוסית: י' פיינברג), תל אביב: הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הישראלית (רק"ח), 1970.
ו"אי לנין, המהפכה הפרולטרית והרנגאט קאוטסקי (תרגם מרוסית: י' פיינברג), תל אביב: הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הישראלית (רק"ח), 1970.
ו"אי לנין, על השאלה הלאומית (תרגם מרוסית: י' פיינברג), תל אביב: הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הישראלית (רק"ח), 1972.
לנין, מדינה ומהפכה (תרגם לעברית: משה בן-חורין), תל אביב: הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הישראלית, 1984.
לקריאה נוספת

כריסטופר היל, לנין והמהפכה הרוסית (עברית: יאיר עברון; עריכה מדעית: שולמית שחר), הדר, תשכ"א.
שלמה צירולניקוב, לנין והמהפכה הרוסית, צ'ריקובר, 1983.
רוברט סרוויס, לנין (מאנגלית: אריה חשביה, אודי תגרי; עריכת תרגום: מתי בן יעקב), ספרית מעריב, 2007.
עופר ריחני, המהפכנים הגדולים בהיסטוריה, הוצאת סטימצקי, 2018.
קתרין מרידייל, לנין ברכבת (2016), תרגם יפתח בריל, הוצאת מאגנס, 2021.
Михаил Зыгарь, Империя должна умеретьː история русских революций в лицах 1900-1917, Москва: ООО «Альпина Паблишер», 2017. (בתרגום לאנגלית: Mikhail Zygar, The Empire Must Die : Russia's Revolutionary Collapse, 1900-1917, INGRAM PUBLISHER SERVICES US, 2017).
שרלוט ניקדאו

| --- | --- |

 לידה:  14 באוגוסט 1991 (בת 33) מלבורן, ויקטוריה
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 תקופת הפעילות:  מ-2004
 עיסוק:  שחקנית, הלחנה
 מקום לימודים:  Victorian College Of The Arts Secondary School 
 בן זוג:  ביידן היין
 פרופיל ב-IMDb
 
שרלוט ניקדאו (באנגלית: Charlotte Nicdao;‏ נולדה ב-14 באוגוסט 1991) היא שחקנית ומלחינה אוסטרלית. ידועה בעיקר בזכות הופעותיה כג'קי לי בסדרה "בנות ברשת" וכן כפופי לי בסדרה "Mythic Quest".
ביוגרפיה

שרלוט ניקדאו נולדה במלבורן שבאוסטרליה. אביה הוא השחקן האוסטרלי ממוצא פיליפיני אלפרד ניקדאו. היא למדה ג'אז ומוזיקה קלאסית בקולג' הוויקטוריאני לאומנויות שבמלבורן.
קריירה

את הפריצה שלה עשתה ניקדאו במסגרת הסדרה "בנות ברשת", אליה נשלחה בגיל 17 על ידי הסוכן של אבא שלה. הסדרה צולמה בסידני, המבורג ובסינגפור, וכך בילתה ניקדאו את שנת הלימודים האחרונה שלה בלמידה מרחוק ובשאיפה לפתח קריירה של שירת ג'אז אחרי הצילומים.
בשנת 2014 שיחקה ניקדאו בסדרה קבלו אותי של ג'וש תומאס בתפקיד קבוע בעונה השנייה. ב-2019 שיחקה את לוסי בסדרת הרשת "Content" של רשת תאגיד השידור האוסטרלי שיועדה לצפייה במובייל. קטע מהפרק הראשון בו מופיעה מילניאלית שרוצה להפוך לוויראלית הפך באופן אירוני לוויראלי כשהגולשים חשבו שריסוק המכונית בפרק הוא תיעוד של תאונה אמיתית.
בשנת 2020 החלה שרלוט ניקדאו לשחק בסדרה Mythic Quest שמשודרת באפל TV פלוס, כפופי לי, מתכנתת ראשית ולאחר מכן מנהלת קריאטיבית שותפה. התפקיד תואר על ידה כ"תפקיד החלומות".
על העלייה במגוון התפקידים הזמינים לבני מוצא אסיאתי אמרה ניקדאו כי "היו זמנים שבהם הדמויות היחידות שהיו אפשריות עבורי היו מאוד חד־ממדיות, ועכשיו אני זוכה לשחק את האישה המאוד מורכבת הזאת במרכז הסיפור וזה יפהפה".
ניקדאו דיבבה גם את קולה של הנסיכה בהרפתקאות פין וג'יין.
חיים אישיים

מקור מרכזי להשראתה של ניקדאו הוא אביה, אלפרד ניקדאו, אוסטרלי ממוצא פיליפיני ושחקן בעצמו. כילדה היא נשלחה לאודישנים רבים על ידי הסוכן שלו.
בשנת 2012 הקימה שרלוט ניקדאו קבוצת פופ שנקראה "שרלוט ניקדאו ותזמורת העצלנות" יחד עם חברים מהקולג'. בינואר 2013 הצליחה הקבוצה להשיג במימון המונים את הסכום הדרוש להפקת מיני-אלבום. התוכניות להפיק את האלבום עד מרץ 2013 נדחו בשל ליהוקה של ניקדאו לסדרה Camp, והאלבום יצא לאור רק ב-2014.
בעבר הפעילו ניקדאו ובעלה ביידן היין חנות צמחים במלבורן עד שנסגרה בנובמבר 2019.
פילמוגרפיה > סרטים

| שנה | כותר | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | Lovebox | יומי | סרט קצר |
| 2011 | Ying & Summer | סאמר | סרט קצר |
| 2014 | אימו: המחזמר | טריניטי | סרט קצר |
| 2014 | Hangry | מיה | סרט קצר |
| 2015 | The Subjects | לילי |  |
| 2017 | תור: ראגנארוק | סיף |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2004 | Fergus Mcphail | בטי | "Every Stick Has Two Wrong Hands" |
| 2008 | The Elephant Princess | האנה | "Coming of Age" |
| 2010–2011 | בנות ברשת | ג'קי לי | תפקיד ראשי |
| 2011 | הסטירה | טינה | מיני-סדרה |
| 2013 | The Time Of Our Lives | קלרה בל | "The Silver Lining"; "The B-Side" |
| 2013 | Camp | גרייס | תפקיד קבוע |
| 2014 | קבלו אותי | ג'ני | תפקיד קבוע |
| 2015 | קץ הילדות | רייצ'ל אוסקה | מיני-סדרה |
| 2016 | Kuu Kuu Harajuku | בייבי | דיבוב; תפקיד ראשי |
| 2017 | Trip for Biscuits | ויולט | תפקיד ראשי |
| 2018 | Bluey | אחות, אישה בקבלה | דיבוב |
| 2020–הווה | Mythic Quest | פופי לי | תפקיד ראשי |
| 2020 | Adventure Time: Distant Lands | נסיכה שקופה, נסיכת הזכוכית העתיקה | דיבוב; פרק: "Obsidian" |
פילמוגרפיה > סדרות רשת

| שנה | כותר | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2019 | Content | לוסי | סדרת רשת למובייל בשבעה חלקים |
פילמוגרפיה > מוזיקה

| שנה | שם |
| --- | --- |
2014: Charlotte Nicdao and the Sloth Orchestra
הערות שוליים

1 2  Leah Jing Mcintosh, Interview #31 — Charlotte Nicdao, Liminal, ‏15 באוקטובר 2017
↑  Pruner, Aaron. "Charlotte Nicdao talks glitter goo, jazz music, and wearing only red". Inverse (באנגלית). נבדק ב-2021-06-20.
↑  Australian Television: Please Like Me: episode guide: series 2, www.australiantelevision.net
↑  Meade, Amanda (6 ספט' 2019). "#FlipGirl car crash video goes viral after clip from ABC show mistaken for real thing". The Guardian. נבדק ב-7 בספטמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "CHARLOTTE NICDAO TALKS ABOUT HER COMPLEX AND MULTIDIMENSIONAL ROLE AND FILMING SEASON 2 OF MYTHIC QUEST ON APPLE TV+ DURING A GLOBAL PANDEMIC". A BOOK OF MAGAZINE (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-06-20.
↑  "Charlotte Nicdao On 'Mythic Quest' Season Two And Finding Poppy's Ego". UPROXX (באנגלית אמריקאית). 2021-05-14. נבדק ב-2021-06-20.
↑  "Charlotte Nicdao". triple j Unearthed (באנגלית). נבדק ב-2021-06-20.
↑  Packwood, Plant (2021). "Instagram Plant".{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "How Chris Hemsworth Convinced [Spoiler] to Make That Secret Cameo in 'Thor: Ragnarok' (Exclusive)". Entertainment Tonight. 2 בנובמבר 2017. נבדק ב-19 ביוני 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Colm Meaney & Charlotte Nicdao Join Syfy's 'Childhood's End' Miniseries". Deadline. נבדק ב-14 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑   "Trip for Biscuits", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  Charlotte Nicdao and the Sloth Orchestra, by Charlotte Nicdao and the Sloth Orchestra, Charlotte Nicdao and the Sloth Orchestra
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 50e4f666-2c56-4451-be58-b10772865c89
בן מנדלסון

| --- | --- |

מנדלסון, 2017
 לידה:  3 באפריל 1969 (בן 55) מלבורן, ויקטוריה, אוסטרליה 
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 תקופת הפעילות:  מ-1984 
 מקום לימודים:  אקדמיית מרסרבורג  Eltham High School  Viewbank College 
 בן או בת זוג:  אמה פורסט (2012–2016) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת דרמה (2016) 
 פרופיל ב-IMDb
 
פול בנג'מין "בן" מנדלסון (באנגלית: Paul Benjamin "Ben" Mendelsohn; נולד ב-3 באפריל 1969) הוא שחקן אוסטרלי ממוצא יהודי, זוכה פרס אמי לשחקן משנה בסדרת דרמה על כיכובו בתור דני רייברן בסדרה "קשר דם".
ביוגרפיה

מנדלסון נולד במלבורן, ויקטוריה שבאוסטרליה, למשפחה נוצרית בעיקרה,  אם כי  סבו מצד אביו  היה  יהודי.  לו שני אחים, טום ודייוויד, והוא התגורר עמם ועם אימו המנוחה באירופה ובארצות הברית, ולאחר מכן שב לאוסטרליה בעת לימודיו בתיכון.
קריירה

לאחר מספר תפקידים בסדרות טלוויזיה בהן The Henderson Kids, שבה שיחק לצד קיילי מינוג הוא הגיע לתודעת הציבור בעקבות הופעתו בסרט The Year My Voice Broke בשנת 1987. על משחקו זכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה וקולנוע האוסטרלי. תפקידיו המשמעותי הבאים היו בסרטים האוסטרלים The Big Steal בשנת 1990 ו-Big Steal בשנת 1992.
בשנת 1994 שיחק בתפקיד ראשי בסרט "Metal Skin" ובשנת 1996 שיחק בסרט "Cosi" ובתפקיד ראשי בסרט "Idiot Box".
בשנת 1997 שיחקה במותחן האוסטרלי "True Love and Chaos".
בשנת 2000 השתתף בסרט האוסטרלי "Sample People" לצד קיילי מינוג וג'ואל אדגרטון, אודות סוף שבוע אחד של שנים עשר צעירים בסידני, אוסטרליה. בשנת 2001 שיחק בסרט האמריקאי Vertical Limit בתפקיד משנה וכעבור שנה בסרט Mullet האוסטרלי.
בשנת 2007 שיחק בתפקיד ראשי בעונה השלישית של סדרת הדרמה "הדרך לאהוב".
בשנת 2008 שיחק בסרט "אוסטרליה" שביים באז לורמן.
בשנת 2009 שיחק בסרט האסונות האמריקאי "הנבואה" ובעשרה פרקים של הסדרה האוסטרלית Tangle. כמו כן שיחק בשנת 2009 בסרט הדרמה האוסטרלי "קייט היפה" שביימה רייצ'ל וורד, ושיחק לצידם של רייצ'ל גריפית'ס ובראיין בראון.
בשנת 2010 שיחק מנדלסון בסרט דרמת הפשע האוסטרלי "ממלכת החיות", כפושע הנמלט מרשויות החוק. על משחקו בסרט זכה בפרס IF האוסטרלי לשחקן הטוב ביותר, ובפרס מכון הקולנוע האוסטרלי (AFI) לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי. באותה שנה שיחק בתפקיד קטן בסרט האימה העל טבעי "Needle".
בשנת 2012 שיחק בתפקידי משנה בסרטים "עלייתו של האביר האפל" ו"המקום בתוך היער", כמו כן שיחק בסרט "הורג אותם ברכות". בשנה זה הופיע גם בוידאו קליפ של להקת האינדי פופ הבריטית פלורנס אנד דה משין.
בשנת 2013 שיחק מנדלסון בסרט "Starred Up" בתפקיד משנה, עליו זכה בפרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקן המשנה הטוב ביותר, ושיחק בסרט הדרמה "אמהות מושלמות" המבוסס על ספרה של דוריס לסינג משנת 2007.
בשנת 2015 החל לשחק בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "קשר דם", סדרה מקורית של נטפליקס, בתפקיד הראשי של דני רייברן. על משחקו בסדרה זכה לשבחים מן המבקרים. על משחקו זה זכה בפרס אמי לבידור בפריים טיים והיה מועמד לפרס גלובוס הזהב. העונה השלישית של הסדרה עלתה בשנת 2017. היא קיבלה ביקורות רעות ומנדלסון הופיע בשניים מפרקי הסדרה בעונה זו.
בשנת 2016 השתתף מנדלסון בסרטוני וידאו שהוצגו במסגרת סיבוב הופעות של הזמרת האוסטרלית סיה. בשנה זו שיחק בסרט "רוג אחת: סיפור מלחמת הכוכבים" בתפקיד המנהל אורסון קרניק, מפקד צבאי באימפריה הגלקטית והאחראי על כוכב המוות.
בשנת 2018 שיחק בסרטו של סטיבן ספילברג "שחקן מספר אחת" בתפקיד נולאן סורנטו הנבל המרכזי בסרט. באותה שנה שיחק בתפקיד הראשי בסרט האמריקני The Land of" Steady Habbits", לפי ספרו של טד טומפסון ובבימויה של ניקול הולופסנטר.
ב-2019 גילם את טאלוס, מנהיג גזע הסקרול, והנבל הראשי בסרט "קפטן מארוול". כן ביצע בשנה זו הופעת קמע בסרט "ספיידרמן: רחוק מהבית". עוד שיחק, בסרט הנעורים האוסטרלי "שיני חלב" מאת הבמאית שאנון מרפי.
בשנת 2020 שיחק בתפקיד הראשי של בלש במשטרה במיני סדרה "זר".
בשנת 2021 לוהק לתפקיד של ג'ייקוב האלברוק בסרטו של ניל ברגר "בתו של מלך הביצה" המבוסס על ספרה של קארן דיון באותו השם.
בשנת 2023 גילם את למארק בסרט מותחן הפשע "מבוקש מספר אחת". בהמשך השנה,  שב לתפקידו כטאלוס במיני-סדרה "פלישה סודית" המבוססת על אירועי "פלישה סודית" מאת מארוול קומיקס עבור שירות הזרמת המדיה של אולפני וולט דיסני, "דיסני+".
בשנת 2024 כיכב בסדרת הדרמה הביוגרפית "הלוק החדש" (אנ') מבית אפל TV פלוס; בסדרה אשר מבוססת על חייו של מעצב האופנה כריסטיאן דיור, הוא גילם את הדמות של דיור.
חיים פרטיים

בשנים 2012–2016 היה נשוי לעיתונאית הבריטית-אמריקאית-יהודייה, אמה פורסט (אנ'), ולהם בת משותפת אחת. לו בת נוספת מזוגיות קודמת.
הערות שוליים

↑  "Who Do You Think You Are?". SBS.
↑  http://www.bilibili.com/video/av22176590/
↑  Film institute award winners, באתר Trove
↑  מאט פאולר,Bloodline: Season 1 Review, באתר ign‏, 25 במרץ 2015
↑  קווין מקפרלנד,Kyle Chandler Isn't Bloodline's Star. This Unknown Actor Is, באתר wired‏, 24 במרץ 2015
↑  Bloodline’ Review: Final Season Struggles to Find Meaning in a Confounding, Non-Committal Finale — Spoilers, באתר indiewire‏, 26 במאי 2017
↑  ג'יין סטיבנסון, Crowd eats up pop star Sia's minimalistic show, באתר טורונטו סאן, 23 באוקטובר 2019
↑  אמה פורסט, ‘I wrote a part for my husband. By the time filming was over, so was our marriage, באתר Irish Times‏, 10 ביולי 2019
↑  גארי מאדוקס,The year the drought broke, באתר The Sydney Morning Herald, ‏6 באוקטובר 2012
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2009: אנתוני לפאליה (מה קרה בבאליבו?) | פרסי מכון הקולנוע האוסטרלי – השחקן הראשי הטוב ביותר   2010: בן מנדלסון (ממלכת החיות)  | הבא: 2011: דניאל הנשל (סנוטאון) |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007438708105171  BnF: cb15038452r (data)  DAAO: ben-mendelsohn  GND: 1060350173  ISNI: 0000 0003 7450 401X  LCCN: no2004082206  MusicBrainz: a57fd423-54cb-4dc1-a72e-403b168a14ff  NKC: xx0217045  NTA: 33702457X  SUDOC: 182192857  VIAF: 78495269   WorldCat (עם VIAF): 78495269
מוטיב (אמנות בד)

מוטיב טקסטיל réalisé sur Illustrator  ב-2016 לפי קלייר לורן (צרפת)
מוטיב באמנות הטקסטיל (באנגלית: Motif) הוא רכיב קטן בתוך יצירה גדולה יותר. בתחום הסריגה והקרושה, יוצרים את המוטיבים אחד-אחד ולאחר מכן מחברים אותם יחד ליצירות גדולות, כגון שמיכות אפגניות או צעיפים. דוגמה נפוצה למוטיב היא "ריבוע הסבתא" ("Granny Square"). ניתן לשנות או לסובב את המוטיבים כדי ליצור ניגודיות, גיוון או צורות חדשות, בדומה לבלוקים בטכניקות טלאים (Quilting). זאת בניגוד לשיטת ה-"Crazy Quilting", שאינה מבוססת על מוטיבים מוגדרים.
מוטיבים יכולים להיות בכל גודל, אך לרוב הם אחידים בגודלם בתוך אותה יצירה. הדוגמאות והתכים המשמשים במוטיבים עשויים להשתנות במידה רבה, אך בדרך כלל קיים אלמנט מאחד, כגון מרקם, תבנית תכים או צבע, המעניק ליצירה השלמה ערך אסתטי מוגבר. מוטיבים עשויים לשמש להנצחת אירועים, להעברת מסרים או להבעת סיסמאות פוליטיות. דוגמאות לכך הן הבלוקים הבודדים המרכיבים את שמיכת הזיכרון לנפגעי איידס (AIDS Memorial Quilt), השמיכות שיוחסו כביכול למסילת הרכבת המחתרתית (Underground Railroad Quilts) ודוגמת הטלאים "54-40 או מלחמה" ("54-40 or Fight").
ראו גם

ריצוף של המישור
הערות שוליים

↑  "54-40 or Fight (אורכב 07.01.2007 בארכיון Wayback Machine)", Antique Geometric Quilt Designs.