stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרכז האמנויות ברביקן
היסטוריה

מרכז האמנויות ברביקן נפתח בשנת 1982 במסגרת קומפלקס הברביקן, שנבנה באתר שנהרס לחלוטין במלחמת העולם השנייה במהלך הבליץ. המרכז נמצא בבעלות הסיטי של לונדון ופועל במימונה. מרכז האמנויות הוא השלישי בגודלו בבריטניה במימון פרויקטים אמנותיים, ונבנה כמתנה של הסיטי לאומה הבריטית, בעלות של 161 מיליון ליש"ט (השווים כיום לכ-400 מיליון ליש"ט).
המבנה ידוע בסגנונו הברוטליסטי, ובסקר של ה-BBC שנערך בספטמבר 2003 נבחר כ"בניין המכוער ביותר בלונדון".
המבנה נבנה במספר מפלסים, אולם הגישה בין המפלסים אינה נוחה. באמצע שנות ה-90 שופץ המבנה ונבנו מספר מעברים על מנת לשפר את הגישה.
אולמי המופעים ותכנים

אולם ברביקן (באנגלית: Barbican Hall) משמש את התזמורת הסימפונית של לונדון ואת תזמורת רשות השידור הבריטית. בו 1,950 מושבים.
תיאטרון ברביקן (באנגלית: Barbican Theatre), בו 1,166 מושבים.
הבור (באנגלית: The Pit), בו 200 מושבים.
קולנוע ברביקן (באנגלית: Barbican Cinema) הכולל שלושה תיאטראות ובהם 288, 255 ו-155 מושבים.
כמו כן במרכז שלוש מסעדות, שבעה אולמות כנסים ושני אולמות תצוגה, וכן מצויים במרכז ספריית ברביקן ובית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה.
המקום נבחר לארח בשנת 2014 את הויקימניה, הכנס השנתי הבינלאומי של קרן ויקימדיה.
הערות שוליים

↑  Barbican tops ugly buildings poll, באתר חדשות BBC,‏ 22 בספטמבר 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605439005171  BIBSYS: 12050285  ISNI: 0000 0001 2173 1070  LCCN: n82067190  MusicBrainz: 5ae71373-4864-41da-b9fb-99b1ee5dc6dd  MusicBrainz: f819a3d3-11cb-41ed-874c-a7c8343ed9df  ULAN: 500301681  VIAF: 142614697   WorldCat (עם VIAF): 142614697 
מרכז האמנויות ברביקן
רחבת הכניסה לאולם ברביקן. למעלה ניתן לראות את ספריית ברביקן
מרטין זמאן

מרטין זמאן (בצ'כית: Martin Zeman; נולד ב-28 במרץ 1989) הוא כדורגלן צ'כי המשחק בעמדת החלוץ בסלבוי מיטו.
קריירה

זמאן התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של טאבור, עיר הולדתו, ובגיל 12 הצטרף לספרטה פראג. בגיל 18, הצטרף לקבוצה הבוגרת של המועדון. עד מהרה הפך לשחקן הרכב בקבוצה ובעונת 2009/2010, אף זכה עמה באליפות.
בקיץ 2011 הושאל זמאן לאדמירה ואקר מליגת העל האוסטרית עד לסיום העונה. בסיום העונה חזר לפראג, והושאל לויקטוריה פלזן.
בקיץ 2013 הושאל לסניצה מליגת העל הסלובקית ובמהלך העונה חזר לצ'כיה, הפעם חתם בפריבראם.
בקיץ 2015 שוחרר מספרטה פראג וחתם בפ.צ. סיון מליגת העל השווייצרית.
ב-24 באוגוסט 2016 חזר לקדנציה שנייה בוויקטוריה פלזן.
ב-16 בינואר 2019 חתם בהפועל רעננה מליגת העל.
ב-10 ביולי 2019 זמאן חזר לצ'כיה וחתם בפריבראם.
ב-25 בפברואר 2020 חתם זמאן בסלובן ליברץ.
ב-11 באוגוסט 2020, זמאן חתם בל.ק.ס. ניצ'יצ'ה מליגת העל הפולנית.
ב-25 במרץ 2022 חזר לצ'כיה כאשר חתם בסלבוי מיטו.
הערות שוליים

↑  תום נחום, ‏רשמית: זמאן חתם והוצג ברעננה, ניקוליץ' הוקפא, באתר ONE‏, 16 בינואר 2019
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מרטין זמאן".
מרינו

ערך זה עוסק בגזע כבשים מספרד. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 ארץ מוצא:  ספרד ספרד
 תפוצה:  בין-לאומי
 שימושים:  בשר, צמר
 מיון
 משפחה:  פריים
 מין:  כבש הבית
 שם מדעי:  Ovis aries
מֶרינו (באנגלית: Merino) הוא זן של כבשים שמקורו מספרד.
המרינו הוא גזע כבשים בעל צמר מעולה שמקורו בספרד. הגזע ידוע עוד מהמאה ה-12 ומשערים כי הוא הובא לספרד בידי המוסלמים. כבש המרינו מותאם היטב לאזורים צחיחים ולחיי נדודים. מספרד הגיע כבש המרינו במחצית השנייה של המאה ה-18 לארצות אירופה השונות ואחר כך לארצות הברית ואוסטרליה. כבש המרינו נחשב כגזע החשוב ביותר לצמר ומהווה על פי הערכה כ-20% מאוכלוסיית כבש-הבית בעולם. לכבש המרינו תת-גזעים רבים שבהם תת-הגזע האוסטרלי מצטיין באיכות הצמר ובמשקל הגיזה.
תתי-גזעים

מרינו האוסטרלי
דלין (Delaine) הארגנטינאי
מרינו האמריקאי
מרינו הקווקאזי
מרינו הווירטֶמבֶּרגי
מריאן אנטולוביץ'

מריאן אנטולוביץ' (בקרואטית: Marijan Antolović; נולד ב-7 במאי 1989) הוא כדורגלן קרואטי-בוסני ששחחק בעמדת השוער.
קריירה

אנטולוביץ' התחיל את הקריירה שלו בציבאליה. כשסיים את גיל הנוער עלה לקבוצה הבוגרת בה שימש שוער שני, ולאחר שנתיים הפך לשוער הראשון של הקבוצה. בעונה זו רשם 30 הופעות והיה שחקן משמעותי במערך של הקבוצה שסיימה את העונה במקום השלישי.
בקיץ 2010 חתם בלגיה ורשה מליגת העל הפולנית. את העונה התחיל כשוער ראשון, אך גילה יכולת ירודה ואיבד את מקומו בהרכב. בינואר 2012 הושאל לבוראץ באניה לוקה עד לסיום העונה. בקיץ 2012 הושאל שוב הפעם לז'לייזניצ'אר סרייבו עימה זכה באליפות המדינה שזהו התואר הראשון שלו בקריירה כשוער ראשון.
בקיץ 2014 עזב באופן רשמי את לגיה וחתם בז'לייזניצ'אר. בינואר 2016 חתם בהפועל חיפה כמחליפו של פז'מיסל קובאז'.
בקיץ 2016 חתם בקופר מליגת העל הסלובנית. בקיץ 2017 חזר לקרואטיה וחתם באוסייק.
ב-11 באוגוסט 2020, אנטולוביץ' חתם בציבאליה. בסיום העונה פרש מכדורגל.
חיים אישיים

אנטולוביץ' נולד בקרואטיה להורים ממוצא בוסני. ב-27 בנובמבר 2014 קיבל אזרחות בוסנית.
תארים

הגביע הפולני: 2010/2011
ליגת העל של בוסניה והרצגובינה: 2012/2013
הגביע האירי: 2019/2020
מפרץ האמון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  sinus 
 על שם:  אמונה דתית 
 נתונים ומידות
 אורך:  70.7 ק"מ 
 מיקום
 מיקום:  LQ12 
 גוף שמיימי:  הירח
 קואורדינטות:  17°59′N 2°02′E﻿ / ﻿17.99°N 2.04°E﻿ / 17.99; 2.04
  (למפת הירח מוגדלת) מפרץ האמון(למפת הירח רגילה) מפרץ האמון
 
מפרץ האמון
מפרץ האמון או מפרץ האמונה (בלטינית: Sinus Fidei - "סינוס פידיי") המכונה גם ימת האמון או ימת האמונה וכן ים האמון או ים האמונה הוא מפרץ ירחי (חלק מימה ירחית באזור ארץ השלגים של הירח.
המפרץ אינו מכוסה במים, אלא, בדומה לייתר הימות הירחיות - מדובר בעמק שטוח המכוסה בזלת.
המפרץ ממוקם בקואורדינטות סלנוגרפיות 18.0° צפון, 2.0° מזרח.
קוטרו המרבי של המפרץ - 70.7 ק"מ.
מסלול עקלתון

.
גולש במסלול עקלתון
מסלול עֲקַלָּתוֹן, או סְלאלוֹם (בנורווגית: Slalåm), הוא מסלול נסיעה או החלקה שבו מבוצע זיגזוג בין אובייקטים נייחים. מקורו של המונח, והשימוש הנפוץ בו, הם בענף הסקי, עם זאת מסלולי עקלתון נמצאים בשימוש בענפי ספורט אתגרי נוספים והם:
סקי מים
שיט בקאנו או בקיאק
החלקה על גלגיליות
סקייטבורדינג
החלקה על הקרח
גלישת רוח
גלישת שלג
סקי

בענף הסקי האלפיני נהוגים ארבעה סוגי מסלולים, כולם מסלולי עקלתון הנבדלים זה מזה בצפיפות הדגלים שביניהם הגולש נדרש לזגזג: סללום; סללום ענק; סופר G (קיצור של "סופר ג'יאנט סללום"), וגלישה במורד ("דאון היל").
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מפרץ האריה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  הים התיכון 
 סוג:  מפרץ
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  צרפת 
 קואורדינטות:  42°59′47″N 4°00′01″E﻿ / ﻿42.996388888889°N 4.0002777777778°E﻿ / 42.996388888889; 4.0002777777778
 
 
מפרץ האריה (או מפרץ האריות) הוא מפרץ בצפון-מערב הים התיכון. המפרץ שוכן לחופיהם של החבלים פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור ולנגדוק-רוסיון שבצרפת ושל מחוז ז'ירונה שבספרד.
הנמל המרכזי במפרץ שוכן במרסיי, לצד נמל חשוב נוסף, השוכן בטולון. תעשיית הדיג מתבססת בעיקר על דגי המרלוזה, הסובל מדיג יתר.
נהרות הזורמים אל המפרץ כוללים את הטט, הרון הטק (אנ'), האוד (אנ'), האורב (אנ'), הארו (אנ'), הוידורל (אנ').
באזור הים נושבות רוחות קרות הנקראות מיסטרל וטראמונטן (אנ').
מר ורטיגו

| --- | --- |

כריכת הספר בגרסתו העברית, פרט מתוך The Ten Commandments מאת קית' הרינג
 מידע כללי
 מאת:  פול אוסטר
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן 
 נושא:  יתמות 
 מקום התרחשות:  ארצות הברית 
 תקופת התרחשות:  המאה ה־20 
 הוצאה
 הוצאה:  עם עובד
 תאריך הוצאה:  1994
 מספר עמודים:  297
 הוצאה בעברית
 תרגום:  דן דאור ואלי הירש
 סדרה
 ספר קודם:  לוויתן 
 הספר הבא:  טימבקטו 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001772032
 
מר ורטיגו (אנגלית: Mr. Vertigo) הוא ספר מאת פול אוסטר שיצא לאור לראשונה בשנת 1994.
ספר זה מספר את סיפורו של ילד מסנט לואיס, וולט (שלאחר מכן נקרא "וולט נער-הפלא"), שנפגש עם איש מסתורי בשם "מאסטר יהודי", אשר לימד אותו לעוף – פשוטו כמשמעו. לאחר שמאסטר יהודי לימד אותו לעוף, הוא ווולט נוסעים ברחבי ארצות הברית להופעות בהן וולט מרחף באוויר ומבצע פעלולים – כגון טיפוס על סולמות וחבלים דמיוניים, הליכה על מדרגות דמיוניות, וכו'.
תקציר הספר

העלילה מתרחשת במאה ה-20 בארצות הברית, ומתארת את חייו של גיבור הספר – וולט (או בשמו המלא: וולטר קליבורן רולי) מרגע בו נפגש עם מאסטר יהודי (בגיל 9), עד לרגע שבו הוא עצמו כותב ספר זה (בגיל 77).
וולט הוא ילד עני ויתום הגר בסנט לואיס אצל דודתו ודודו, המתנהגים אליו באכזריות ומכים אותו לעיתים קרובות.
מאסטר יהודי אימץ אותו כשהיה בן תשע, מקבץ נדבות ברחובות סנט לואיס, ואימן אותו 3 שנים עד שהציג אותו בפני העולם כ"וולט נער-הפלא".
מאסטר יהודי מתייחס אליו כאל חסר ערך במשך זמן רב, גישה שלדעת המאסטר, היא חלק בלתי נפרד מתהליך הלימוד. המאסטר הרבה לדבר לוולט באופן משפיל, לדוגמה: "אתה לא יותר טוב מחיה", "חתיכת אפס אנושי", "אתה לא יודע כלום, כי אתה בעצמך לא-כלום".
וולט רגיל לרחוב, לשיכורים שבאים ומדברים איתו כל הזמן, ולכל המשוגעים והעבריינים המסתובבים ברחובות סנט לואיס. לכן הוא תמיד חושב שהמאסטר נגדו, ורוצה רק להזיק לו ולפגוע בו. לאחר ה"הכשרה" שלו, הוא הפך לאדם שונה לחלוטין.
וולט עובר לגור בביתו של המאסטר, יחד עם איסופוס ואמא סו. שם הוא עובר את התקופה הכי איומה ומלאה כאב בחייו. הוא עובר את 33 השלבים בדרך אל התעופה.
לאחר כשנתיים, הוא מצליח לרחף לגובה של 15 ס"מ. לאחר מכן הוא עובד על טכניקות חדשות: לנסוק לגובה הרבה יותר גבוה (כ-5 מטרים), לנוע באוויר, לטפס על סולמות, חבלים ומדרגות דמיוניים וכו'.
הוא ומאסטר יהודי נוסעים לסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית, ולאחר כחצי-שנה, התקופה הטובה ביותר בחייו של וולט, דודו סלים נכנס לחייו, ולאחר מכן העלילה משתנית מקצה לקצה.
חייו של וולט הופכים למפותלים ומלאי עליות ומורדות, הכוללות ירידה אל תהום של ייאוש ועוני וחיי אושר ונהנתנות. בין היתר, הוא נכנס לעסקי המאפיה, לצבא ועוד.
דמויות עיקריות

וולט: המרכזית בסיפור. ילד עני ויתום שעובר מסע ארוך עם מאסטר יהודי.
מאסטר יהודי: "האיש בבגדים השחורים" שלימד את וולט לעוף, ובמשך הזמן נהיה לו כאלוהים וכאב.
איסופוס: נער כושי עם גוף מעוות הגר יחד עם וולט בחווה של המאסטר. במשך הזמן הפך לחבר האמיתי היחיד של וולט.
אמא סו: אינדיאנית שגם אותה המאסטר אסף ברגעים של מצוקה. גרה יחד עם וולט בחווה של המאסטר.
הגברת ויד'רספון: הצילה את וולט כשהוא כמעט קפא למוות בסופת שלגים. הייתה לחברתו הטובה של המאסטר.
סלים: דודו של וולט. הכה אותו בילדותו. בהמשך הספר הוא הגורם לדברים חשובים (ונוראים).
בינגו וולש: הבוס של וולט כאשר נכנס לעסקי המאפיה.
מולי פיצסימונס: הייתה לאשתו של וולט במשך עשרים ושלוש שנים. האישה הראשונה שוולט אהב בחייו.
השראה

מבקר הספרות מיכאל הנדלזלץ סבור שדמותו של ההולך-על-חבל פיליפ פטי, שאוסטר כתב הקדמה נלהבת לספרו האוטוביוגרפי, היוותה השראה לדמות גיבור "מר ורטיגו".
עיבודים

הספר עובד למחזה על ידי יואב שוטן-גושן ועירד רובינשטיין, שגם ביים את ההצגה בתיאטרון גשר.
בתרבות הפופולרית

עלילת הספר שימשה השראה לכתיבת השיר "מאסטר יהודי" של להקת המטאל הישראלית קין והבל 90210.
הערות שוליים

↑  מיכאל הנדלזלץ, מהיד אל הכיס, הארץ ספרים, 17 במרץ 1999, עמוד 3
↑   מיכאל הנדלזלץ, "מר ורטיגו": תיאטרון עם מעוף, באתר הארץ, 27 בנובמבר 2015
↑  דוד רוזנטל‏, עולים גבוה: "מר ורטיגו" ממשיך את הקו המשובח של תיאטרון "גשר" - וואלה תרבות, באתר וואלה, 29 בנובמבר 2015
מסלול קוטבי

מסלול קוטבי
מסלול קוטבי או מסלול פולארי הוא מסלול בו לוויין מקיף גוף מעל או בקרוב לקטביו (בדרך כלל כוכב לכת כמו כדור הארץ אבל גם סביב גוף כמו השמש). ללוויין במסלול קוטבי יש, אם כן, נטיית מסלול של כ־90 מעלות לקו המשווה. למעט במקרה של מסלול גיאוסינכרוני, בכל הקפה שלו, הלוויין יעבור מעל קו המשווה בקו אורך אחר.
מסלול קוטבי משמש בדרך כלל למיפוי כוכבים, לתצפיות, לריגול וגם לחיזוי מזג אוויר. החיסרון הגדול במסלול קוטבי הוא שלוויין במסלול כזה לא יכול לצפות בנקודה אחת על פני כדור הארץ ברציפות.
ראו גם

מסלול לווייני נמוך
מסלול לווייני בינוני
מסלול גאוסטציונרי
מסלול מסונכרן שמש
מרינה שולץ

מרינה שולץ (ברוסית: Марина Шульц; נולדה ב-18 בדצמבר 1994) היא מתעמלת אמנותית ישראלית וחברת נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית.
ביוגרפיה

שולץ נולדה ברוסיה וכיום מתגוררת באשקלון. למדה בתיכון מקיף ד' אך השהתה לימודיה לצורך אימונים לקראת המשחקים האולימפיים. הצטיינה בנבחרת המקומית, והתאמנה תחת הדרכתה של אירנה וולקוב בבית הספר להתעמלות אומנותית באשקלון. בשנת 2009 עברה מאגודת הספורט של אשקלון למגמת המחוננות של נבחרת ישראל.
בשנת 2005 הייתה אלופת ישראל לנערות בתרגיל עם חישוק, ובשנת 2009 הגיעה יחד עם חברותיה למקום החמישי באליפות אירופה לנבחרות הג'וניור.
באליפות העולם שנערכה במוסקבה בספטמבר 2010 זכתה יחד עם חברותיה לנבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית בהישג שיא בקרב רב כאשר דורגה במקום רביעי.
באליפות העולם שנערכה במונפלייה בצרפת בספטמבר 2011 זכתה הנבחרת בהישג השיא שלה כאשר זכתה במדליית ארד בגמר התרגיל המשולב של 3 סרטים ו-2 חישוקים בתוצאה של 26.675 נק'. לעומת זאת אכזבה הנבחרת בתחרות הקרב-רב כאשר ביצעה מספר טעויות בתרגיל הכדורים, בו דורגה במקום 14 בלבד, ונדחקה למקום העשירי בסיכום שני התרגילים. בכך החמיצה את השלב הראשון בהשגת הקריטריון הנדרש להשתתפות באולימפיאדת לונדון (2012), אולם בתחרות קדם-אולימפית שהתקיימה ב-17 בינואר 2012 זכתה עם הנבחרת במקום השלישי בתחרות, ובמדליית כסף בגמר הקרב רב והעפילה לאולימפיאדה.
הערות שוליים

↑  ליאור אבני, המתעמלת האולימפית לא מתחרטת על אובדן הילדות, באתר nrg‏, 30 ביולי 2012
↑  אורן אהרוני, נבחרת הג'וניור במקום ה-5 באליפות אירופה, באתר ynet, 16 במאי 2009
↑  ישראל סיימה במקום עשירי, לא העפילה ללונדון, באתר הוועד האולימפי בישראל
↑  אורן אהרוני, התעמלות: הנבחרת הבטיחה את מקומה בלונדון, באתר ynet, 17 בינואר 2012
↑  ריתמיקה: מקום שני לנבחרת ישראל, באתר nrg‏, 18 בינואר 2012
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת לונדון (2012)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | זוהר זימרו • דונלד סנפורד • ג'יליאן שוורץ |  |
|  בדמינטון | מישה זילברמן |  |
|  ג'ודו | טומי ארשנסקי • אריק זאבי • גולן פולק • סוסו פללשווילי • אליס שלזינגר |  |
|  התעמלות אמנותית | נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית (מורן בוזובסקי, אליאורה זולקובסקי, פולינה זקלוז'ני, נועה פלצ'י, ויקטוריה קושל, מרינה שולץ) • נטע ריבקין |  |
|  התעמלות מכשירים | פליקס אהרונוביץ' • ולריה מקסיוטה • אלכס שטילוב |  |
|  טניס | יוני ארליך • שחר פאר • אנדי רם |  |
|  קליעה | סרגיי ריכטר |  |
|  שחייה | אמרי גניאל • יעקב טומרקין • גל נבו • עמית עברי • נמרוד שפירא בר אור |  |
|  שחייה אמנותית | אנסטסיה גלושקוב • אינה יופה |  |
|  שיט | נופר אדלמן • ורד בוסקילה • גיל כהן • ערן סלע • שחר צוברי • לי קורזיץ • גידי קליגר |  |
מערת הגיא

תצפית על נחל מכמש, בו נמצאת מערת אל-ג'עי
מערת הגיא (בערבית: مغارة الجعي, מע'ארת אל-ג'עי) היא מערה גדולה מסלע גיר הממוקמת בצוק בצפון מדבר יהודה, ביהודה ושומרון.
מערת הגיא שימשה כמערת מפלט למורדים יהודים בשלב המאוחר של מרד בר כוכבא, בסביבות שנת 135 לספירה. אוסף של 16 מטבעות התגלה בתוך המערה, ונראה שרובם הופקדו לקראת סוף המרד. בין אלה היו ארבעה מטבעות בר כוכבא ושני מטבעות איליה קפיטולינה עם אדריאנוס וסבינה. תגלית זו תמכה בציר הזמן ההיסטורי של קסיוס דיו על פני זה של אוזביוס, והייתה בבחינת אישוש לכך שהרומאים הקימו את המושבה איליה קפיטולינה על חורבות ירושלים לפני המרד, ולא לאחר מכן. בנוסף, היא תמכה בהשערה שהטבעת מטבעות במושבה החדשה החלה לפני סוף המרד.
שם המערה

לפי אדוארד הנרי פאלמר, שם המערה בערבית, מע'ארת אל-ג'עי, פירושו "מערת הג'עי", כאשר גע'י הוא שם פרטי.
גאוגרפיה

מערת אל-ג'י נמצאת בנחל מכמש בצפון מדבר יהודה.
היסטוריה מחקרית

המחקר על המערה החל ביוני 1881 בסקר שנערך על ידי צוות סקר ארץ ישראל המערבית. סקר נוסף בוצע על ידי אורי דינור באמצע שנות ה-80, אם כי לא התגלו בו ממצאים מהתקופה הרומית.
בפברואר 1997, הביזה הארכאולוגית הובילה לחקירה נוספת, שהובילה לגילוי של שברי חרס ושברי כלי זכוכית המתוארכים לתקופת מרד בר כוכבא. בינואר 1998, בסקר יסודי של חנן אשל ובועז זיסו תוך שימוש בגלאי מתכות נמצאו שישה עשר מטבעות.
זהות המערה עם סלע רימון

בשנות ה-80, ויליאם בירץ' והארדוויק רונסלי הציעו את מערת הגיא כמיקום הפוטנציאלי של סלע רימון, אתר במדבר המוזכר בספר שופטים בו חיפשו 600 בני בנימין מקלט במשך ארבעה חודשים לאחר קרב פילגש בגבעה. פטריק ארנולד החיה את הזיהוי הזה בשנות ה-90, ותיאר את מערת הגיא כ"סלע מפוצל שנראה כמו רימון".
עם זאת, כריס מקיני דוחה את הזיהוי הזה, וקובע שאין מספיק ראיות ארכאולוגיות או טופונימיות הקושרות את מערת הגיא לסלע רימון. מקינלי מציע במקום זאת לזהות את סלע רימון עם המערות של ואדי אל-רומננה.
מטבעות בר כוכבא > ממצאים

בסך הכל נחשפו בתוך המערה 16 מטבעות, יחד עם שברים כמו שפת כד וקנקן אחסון שנמצאו בחלק העמוק ביותר של המערה, מה שמצביע על פעולות ביזה ארכאולוגיות. נמצאו שני מטבעות איליה קפיטולינה, האחד מתאר את הקמת העיר עם אדריאנוס חורש את גבולותיה, בעוד שבשני מופיעה סבינה, אשתו של אדריאנוס. בנוסף, נמצאו מגוון מטבעות המשתרעים על שלטונם של קיסרים רומיים שונים, כמו מטבע נבטי (אנ') מהשנים 18–25 לספירה, דינר מתקופת קלאודיוס בשנת 54 לספירה ודינרים מטיטוס, טראיאנוס ואדריאנוס, בין היתר.
מטבעות בר כוכבא > ניתוח

מאמינים שפליטים יהודים הביאו את המטבעות הללו למערה, אולי לקראת סוף המרד. לפני גילוי זה נמצאו רק שני מטבעות בר כוכבא מצפון לירושלים.
נוכחותם של מטבעות בר כוכבא ומטבעות איליה קפיטולינה באוסף יחיד סותרת את תיאורו של אוזביוס, מה שמרמז כי איליה קפיטולינה הוקמה לפני המרד. במקום זאת, הוא תומך בתיאורו של קסיוס דיו, מה שמצביע על כך שייסודה של העיר קדמה למרד ואולי שיחקה תפקיד בתחילתו.
אשל וזיסו טוענים שתגליות מערת הגיא מצביעות על טביעת מטבעות באליה קפיטולינה לפני 135 לספירה. בעוד שנראה שהעיר נוסדה בשנת 130 לספירה, ייתכן שעיכובים מבצעיים דחו את פעילות ההטבעה עד למרד בר כוכבא. לפי שני החוקרים, המעבר של המורדים בנוסחאות המטבעות, מ'שנה ראשונה לחופש ישראל' ל'למען חופש ירושלים', מגיב ככל הנראה להכנסת מטבעות פגאניים מאליה קפיטולינה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  Zissu, Boaz; Eshel, Hanan (1 בינואר 2016), "Religious Aspects of the Bar Kokhba Revolt: The Founding of Aelia Capitolina on the Ruins of Jerusalem", The Religious Aspects of War in the Ancient Near East, Greece, and Rome (באנגלית), Brill: 389–393, ISBN 978-90-04-32476-3, אורכב מ-המקור ב-15 במרץ 2023, נבדק ב-2 במאי 2024 {{citation}}:  (עזרה)
1 2 3 4  אשל, חנן; Eshel, Hanan (2007). ""Bethar was captured and the city was plowed": Jerusalem, Aelia Capitolina and the Bar Kokhba Revolt / "חרבה ביתר ונחרשה העיר": ירושלים, אליה קפיטולינה ומרד בר כוכבא". Eretz-Israel: Archaeological, Historical and Geographical Studies / ארץ-ישראל: מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה. כח: 22. ISSN 0071-108X. JSTOR 23630879. ארכיון מ-2024-05-03. נבדק ב-2024-05-03.
↑  Eshel, H. (2003). Documents of the First Jewish Revolt from the Judean desert. In The First Jewish Revolt (pp. 171-177). Routledge.
↑  Palmer, 1881, p. 323
1 2  Hofman, Miriam Ben Zeev (2019). "Eusebius and Hadrian's Founding of Aelia Capitolina in Jerusalem". Electrum. 26: 120. doi:10.4467/20800909el.19.007.11210. ISSN 1897-3426.
↑  Eshel, H., & Zissu, B. (1999). An Archaeological Survey in El-Jai Cave in Nahal Michmash (Wadi Suweinit). In Y. Eshel (Ed.), Judea and Samaria Research Studies 8 (Vol. 8, pp. 81-96). R&D center, Ariel University.
↑  Birch, W. F. (1882). "The Rock Rimmon". Palestine Exploration Quarterly (באנגלית). 14 (1): 50–55. doi:10.1179/peq.1882.14.1.50. ISSN 0031-0328. That the refuge of the six hundred Benjamites was the great cavern called Mugharet el Jai, among the cliffs of the passage of Michmash, seems to me to be conclusively proved by the following chain of circumstantial evidence ...
↑  Arnold, P.M. (1990), Gibeah: The Search for a Biblical City, Sheffeld. p. 162
↑  Arnold, P.M. (1992), Rimmon, in: Freedman, D.N. (editor), The Anchor Bible Dictionary, vol. 5, New York, pp. 773–774
1 2  McKinny, C. (2015). Dividing the Spoil: A Discussion of the Identifications of Beth-Aven, Emek-Keziz and Zemaraim in the Territory of Benjamin. the Highland’s Depth, 5, p. 16
מפרץ ליבק

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  ליבק 
 מיקום:  מפרץ מקלנבורג 
 סוג:  מפרץ 
 מידע נוסף
 נהר מזין:  טראבה 
 מדינות באגן הניקוז:  גרמניה 
 קואורדינטות:  54°02′00″N 10°55′00″E﻿ / ﻿54.033333°N 10.916667°E﻿ / 54.033333; 10.916667
 he
 
מפרץ ליבק (בגרמנית: Lübecker Bucht ‏האזנהקובץ:De-Lübecker Bucht.ogg‏Ⓘ‏) הוא מפרץ בדרום מערב הים הבלטי, מול חופי המדינות הגרמניות מקלנבורג-פאתי פומרניה ושלזוויג-הולשטיין. הוא מהווה את החלק הדרום-מערבי של מפרץ מקלנבורג.
אגם פוטניצר וויק שבמפרץ מפצל את מדינות שלזוויג-הולשטיין ומקלנבורג-וורפומרן וזכה לתשומת לב היסטורית, מכיוון שהוא נתן לפליטים ממזרח גרמניה אפשרות לברוח ממזרח גרמניה למערב גרמניה.
מוקצה

מוקצה הוא כינוי לתקנה שתיקנו חכמים, לפיה יש חפצים האסורים בטלטול בשבת וביום טוב. ככלל, כל חפץ שאין לאדם מה לעשות איתו בשבת נחשב למוקצה. יש להבחין בין איסור זה, המתייחס לחפצים מסוימים, לבין "איסור טלטול" הידוע גם כהוצאה מרשות לרשות, הנוגע בטלטול כל חפץ שהוא בין רשויות שבת.
ישנם ארבעה סוגי מוקצה מרכזיים:
כלי שמלאכתו לאיסור - כלי ששימושו המוגדר הוא למלאכה האסורה בשבת (למשל, גפרור)
מוקצה מחמת חסרון כיס - חפץ יקר שדרושה זהירות בטלטולו (למשל, יצירת אמנות)
מוקצה מחמת גופו - כל דבר שאינו כלי וגם אין לו שימוש מוגדר בשבת (למשל, אבן או מת)
בסיס לדבר האסור - חפץ שאינו מוקצה מצד עצמו, אך מהווה בסיס לחפץ אחר שהוא מוקצה מחמת גופו (למשל, מגש שמונחים עליו נרות שבת).
סוגי מוקצה נוספים:
מוקצה מחמת מצווה (למשל, בחג הסוכות - עצי סוכה וקישוטיה)
מוקצה מחמת מיאוס
נולד
"מגו דאתקצאי" - היה מוקצה בבין השמשות, נשאר מוקצה לכל השבת.
מוקצה מחמת איסור שבגופו - שאינו כלי, אך עומד למלאכת איסור (למשל, צמר לטוייה או עצים  להסקה)
מוקצה משום דחייה בידיים (למשל, צימוקים שנתן מערב שבת על הגג כדי לייבשם)
כלי שמלאכתו להיתר - אסור לטלטל כלי שמלאכתו להיתר שלא לצורך כלל
מקור התקנה

בגמרא מסכת שבת מופיעים שני מקורות קדומים לאיסור מוקצה. הראשון מספר על פטירתו של דוד המלך שקרתה בשבת בנפילתו מחוץ לבית ושלמה שאל את חכמי ישראל מה לעשות עם הגופה שהרי היא אסורה בטלטול בשבת וישנו חשש שהכלבים יאכלו אותה. זהו המקור הראשון לאיסור טלטול לדבר שאין לו שימוש בכלל (מוקצה מחמת גופו). המקור השני במסכת הוא מימי נחמיה שראה עד כמה המצב של שמירת השבת ביהודה גרוע ותיקן תקנות בשביל לחזק אותה. אחת מהם היא האיסור לטלטל כמעט כל כלי חוץ ממספר מצומצם של כלים. הגמרא מסבירה שעיקר טעם התקנה היה איסור הוצאה מרשות לרשות ותקנה זו הרחיבה אותו גם לטלטול במקומות מותרים. בהמשך, לאחר שראו שחלקים נרחבים מהעם שומרים שבת, החלו בהתרה של עוד ועוד דברים שיהיו מותרים בטלטול.
טעם התקנה

הרמב"ם מסביר שהתקנה מהווה המשך למה שתיקנו כבר הנביאים: ”שלא יהיה הילוכך בשבת כהילוכך בחול, ולא שיחת השבת כשיחת החול” (תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קי"ג, עמוד א'), על אחת כמה ”שלא יהיה טלטול בשבת כטלטול בחול”. כלומר, ייעוד השבת הוא להבדיל משגרת החולין, וטלטול חפצים מיותרים עלול להוביל למעשים שייצרו אווירת חולין הפוגמת במנוחת השבת. טעם נוסף שכותב הרמב"ם, הנוגע רק לאיסור טלטול כלי שמלאכתו לאיסור, הוא חשש שמא מתוך התעסקות בחפץ יבואו לכדי שימוש בו לשם מלאכה אסורה מדאורייתא.
הרמב"ם מוסיף כי גם לו נניח שטלטול החפצים לא יתדרדר לכדי מעשים מזיקים המפרים את אווירת השבת, עדיין יש מקום לאסור טלטול זה מכיוון שישנם אנשים שאינם עוסקים במלאכה בחול בכלל, ואצלם ההימנעות מל"ט מלאכות בלבד לא תספיק כדי ליצור את ההבדל בין אווירת השבת לאווירת החול. לכן אסרו חכמים את הטלטול, כדי שאצל כל קבוצה וקבוצה יהיה דבר המבדיל את השבת מימי החול.
הראב"ד מוסיף על הסברו של הרמב"ם, ומביא את טעמה של הגמ' שתקנת המוקצה נועדה למנוע מאנשים להיכשל באיסור הוצאה מרשות לרשות.
טעם נוסף, הנוגע לטלטול מוקצה מחמת גופו, הוא הרחבתה של מצוות הכנה. התורה מצווה ”וְהָיָה בַּיּוֹם הַשִּׁשִּׁי וְהֵכִינוּ אֵת אֲשֶׁר יָבִיאוּ”, ומכאן למדו חכמים שצריך להכין את צורכי השבת בחול כדי לכבד את השבת. קיים איסור על אכילת מאכל שלא הוכן לפני כניסת שבת ויום טוב (יש אומרים שהאיסור הוא מהתורה). כהרחבה למצווה זו, אסרו חכמים לטלטל בשבת כל דבר שלא הוכן וזומן לשימוש ביתי מבעוד מועד, לפני כניסת השבת.
סוגי מוקצה > כלי שמלאכתו לאיסור

התקנה בה הגבילו את טלטולם של "כלים שמלאכתן לאיסור", מיוחסת לנחמיה, כפי שמופיע בפסוק, ”בַּיָּמִים הָהֵמָּה רָאִיתִי בִיהוּדָה דֹּרְכִים גִּתּוֹת בַּשַּׁבָּת וּמְבִיאִים הָעֲרֵמוֹת וְעֹמְסִים עַל הַחֲמֹרִים וְאַף יַיִן עֲנָבִים וּתְאֵנִים וְכָל מַשָּׂא וּמְבִיאִים יְרוּשָׁלַים בְּיוֹם הַשַּׁבָּת וָאָעִיד בְּיוֹם מִכְרָם צָיִד” (ספר נחמיה, פרק י"ג, פסוק ט"ו).
לפי המתואר בתלמוד, בתחילה התקנה הייתה לאסור על טלטול כל הכלים באשר הם - למעט כלי האכילה, אך מכיוון שלא יכלו לעמוד בגזירה הקלו בה.
קיימת הסכמה כי בתחילה טלטול כל חפץ נאסר, אך ישנה מחלוקת אמוראים באשר להתפתחות ההקלות בטלטול חפצי מוקצה בשבת: לשיטת רבה בר נחמני, קודם הותר טלטול כלים שהשימוש הרגיל שלהם מותר בשבת (כל הכלים שמלאכתם אינה לאיסור), לאחר מכן הותר טלטול "לצורך מקומו" (כלומר - טלטול שלא לצורך שימוש בחפץ, אלא לצורך המקום שהוא תופס), ולבסוף אף הותר לטלטל כלי שהשימוש הרגיל שלו אסור בשבת, לצורך שימוש אחר שמותר בשבת. ואילו לשיטת רבא, קודם הותר טלטול כלים שהשימוש הרגיל שלהם מותר בשבת "לצורך גופם או מקומם" (כלומר - טלטול שלא לצורך השימוש המיועד המוגדר של החפץ, אלא לכל שימוש אחר), לאחר מכן התירו כלים ששימושם הרגיל אסור בשבת לצורך המקום או גוף החפץ, ולבסוף התירו טלטול כלים ששימושם הרגיל מותר גם "לשומרם" - למנוע הינזקות שלהם.
הלכה למעשה נפסקה כשיטת רבא, ולפי הפסיקה המקובלת כלים שמלאכתם לאיסור מותר לטלטלם לצורך גופם ומקומם, וכלים שמלאכתם להיתר אפילו על מנת לשומרם, אולם סתם אסור למעט כתבי קודש ומאכלים שמותר לטלטל מכל סיבה. אמנם, לדעת רבי ישעיה די טראני מותר לטלטל כלי שמלאכתו לאיסור כדין כלי שמלאכתו להיתר, ולדעת הריטב"א מותר לטלטל כלי שמלאכתו להיתר גם שלא לצורך כלל, אך אין דעותיהם מקובלת להלכה על רוב הפוסקים.
ישנה מחלוקת בדבר סיווג כלי שמלאכתו לאיסור כמוקצה: לדעת רבי ישעיה די טראני איסור טלטול כלי שמלאכתו לאיסור מוגדר כדין מדיני איסור טלטול מוקצה (אלא שלהבנתו אין הלכה כדעה המובאת בתלמוד האוסרת זאת). לעומת זאת, לדברי הרמב"ן, הריטב"א, והגר"א דין כלי שמלאכתו לאיסור אינו קשור לאיסור מוקצה, אלא מדובר באיסור נפרד לחלוטין, על אף הדמיון הקיים באיסור הטלטול.