הקדמות לכל מטפיזיקה בעתיד
תוכן הספר > החלק השני מהשאלה הטרנסצנדנטלית העיקרית. מדע-טבע טהור כיצד הוא מן-האפשר?

§ 14. איננו יכולים להכיר את הטבע (מציאות הדברים הקבועה לפי חוקים) כדבר כשהוא לעצמו. דברים כשהם לעצמם לא יכולים להיות מוכרים לנו א-פריורי כי זהו רק ניתוח של מושגים גרידא. לא נוכל גם להכיר את הטבע כדבר כשהוא לעצמו א-פוסטריורי. הניסיון אינו יכול לתת את חוקי הטבע המתארים כיצד דברים כשהם לעצמם חייבים להתקיים, לחלוטין בנפרד לחלוטין מהניסיון עצמו. הניסיון לא יכול ללמד את טבע הדברים כשהם לעצמם.
§ 15. מדע-הטבע הכללי (הפיזיקה) מכיל מדע טבע טהור בנוסף למדע-טבע אמפירי. מדע-הטבע הטהור הוא החוקים הא-פריוריים ההכרחיים למדע-הטבע. שניים מחוקים אלה הם "העצם נשאר ומתמיד" ו-"כל מה שמתרחש קבוע מראש על ידי סיבה". קיים מדע-טבע טהור והשאלה היא כיצד הוא באפשר?
§ 16. קיימת הכרה א-פריורית של טבע הקודמת לכל ניסיון. הכרה טהורה זו היא באפשר ומתאפשרת על ידי הניסיון. איננו מתעניינים בסוגי הכרה שאינן יכולות להתאפשר על ידי הניסיון.
§ 17. התנאים א-פריורי המאפשרים את הניסיון הם גם המקורות מהם נוכל לשאוב את כל חוקי הטבע הכלליים. כיצד הם באפשר?
§ 18. כל משפטי-הניסיון הם משפטים אמפיריים - יסודם בתחושה הבלתי אמצעית של החושים. כל משפטינו האמפיריים הם בתור התחלה משפטי-תחושה, בעלי תוקף סובייקטיבי בלבד. מה הופך משפט-תחושה למשפט בעל תוקף כללי והכרחי, כלומר אובייקטיבי? ההסכמה הבין סובייקטיבית היא ההופכת משפט-תחושה לכללי. כדי שמשפט יהפוך לכללי באופן הכרחי, עליו להיקשר בנוסף על דימויי ההסתכלות החושנית, גם במושגים מיוחדים הכרחיים. אלו הם מושגי השכל הטהור. לעומת זאת, כל משפטי התחושה שתקפים רק עבור הסובייקט שלנו הם משפטי תחושה גרידא. משפטים אלה אינם נקשרים תחת מושגים הכרחיים.
§ 19. תוקף אובייקטיבי הוא למעשה תוקף כללי והכרחי. איננו יכולים להכיר את האובייקט בנפרד מהצורה בה הוא נגלה לנו. למרות זאת, אם נראה שמשפט חייב להיות נכון לכל איש ואיש, המשפט הופך אובייקטיבי. משפטי הניסיון הם משפטים תקפים על אובייקט משום שהן בהכרח קושרים את תחושתי על האובייקט לתחושת כל איש ואיש על אותו האובייקט ובאותם תנאים, בזכות ההקשרות למושגי השכל הטהור.
§ 20. משפטי התחושה הם קשירה של תחושות בתודעה אחת של מצבי. לדוגמה, "כשהשמש זורחת על אבן, האבן מתחממת". משפט התחושה אין בו שום הכרחיות כללית ולכן שום תוקף אובייקטיבי. משפט תחושה יכול להפוך משפט ניסיון, כך: "השמש מחממת את האבן". תחושת הסובייקט נקשרת למושג שכל טהור, במקרה זה מושג הסיבתיות, וכך קושרת אותו לתודעה אחת בכלל. מושגי השכל הטהורים הם הצורה הכללית שכל אובייקט חייב להיכפף אליה על מנת להפוך לניסיון.
§ 21. משפטים לגבי כל תחושה בכלל יהיו מהצורות הבאות:
לוח הגיוני של המשפטים
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | 1. לפי הכמות כלליים (כל א' הוא ב')  חלקיים (חלק מ-א' הוא ב')  אישיים (א' הוא ב') |  |
| 2. לפי האיכות חיוביים (א' הוא ב')  שליליים (א' אינו ב')  אינסופיים (א' הוא לא ב-ב') |  | 3. לפי היחס החלטיים (א' הוא ב')  מותנים (אם א' אזי ב')  מתחלקים (א' הוא או ב' או ג') |
|  | 4. לפי האופניות בעייתיים (א' אולי ב')  מגידים (א' הוא ב')  מופתיים (א' הוא ב' בהכרח) |  |
מושגי השכל הנקשרים לתחושה בכלל יהיו מהצורות הבאות:
לוח טרנסצנדנטלי של מושגי השכל
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | 1. קטגוריות של הכמות אחדות (המידה)  ריבוי (הגודל)  כוליות (השלם) |  |
| 2. קטגוריות של האיכות ממשות  שלילה  הגבלה |  | 3. קטגוריות של היחס של האדיקות והעצמיות (קשר בין עצם ומקרה)  של הסיבתיות והתלות (יחס של סיבה ומסובב)  של השותפות (השפעת-הגומלין בין הפועל והנפעל) |
|  | 4. קטגוריות של האופניות אפשרות - אי אפשרות  מציאות - העדר  הכרחיות - מקריות |  |
עיקרים כלליים של המדע, על כל תופעת טבע בכלל, יהיו מהצורות הבאות:
לוח פיזיולוגי של עיקרים כלליים שבמדע-הטבע
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | 1. אקסיומות של ההסתכלות |  |  |
| 2. אנטיציפאציות של התחושה |  | 3. אנלוגיות של הניסיון |  |
|  | 4. פוסטולאטים של החשיבה הניסיונית בכלל |  |  |
§ 21 [a]. "הקדמות" הוא ספר העוסק בביקורת השכל וחוקר את תוכן וצורת הניסיון. יש לזכור שזהו אינו חקר אמפירי פסיכולוגי המתעסק במקורות הניסיון. הניסיון כולל הסתכלות חושנית, משפטי תחושה ומשפטי ניסיון. משפטי הניסיון כוללים את כל מה שמשפט ניסיון בכלל מכיל. סוג כזה של משפט נוצר כאשר ההסתכלות החושנית ומשפט התחושה מתאחדים במושג ההופך את המשפט להכרחי ובעל תוקף כללי.
§ 22. החושים מסתכלים. השכל חושב, או שופט. ניסיון נוצר כאשר מושג של השכל נוסף למשפט תחושה, הנוצר מתוך ההסתכלות החושנית. המושגים הטהורים של השכל הם מושגים הכופפים כל הסתכלות חושנית בטרם יוכלו להיות משפטי הניסיון. ההרכבה של התחושה נעשית בדרך זו הכרחית, בעלת תוקף כללי ומייצגת של האובייקט הנסיוני.
§ 23. עיקרים טהורים א-פריורי של ניסיון אפשרי מביאים את דימויי התופעות תחת מושגי-שכל טהורים. כך הופך המשפט האמפירי תקף אובייקטיבית. עיקרים אילו הם חוקים כלליים של הטבע, הניתנים להכרה א-פריורי, לפני כל ניסיון. כך נפתרת השאלה השנייה: "מדע-טבע טהור כיצד הוא מן-האפשר?": שיטה הגיונית המהווה תנאים א-פריורי לכל צורה של מדע בכלל. ממנה, שיטה טרנסצנדנטלית המיוסדת על המושגים הטהורים שהם התנאים לכל המשפטים המרכיבים והכרחיים. ולבסוף, שיטה פיזיולוגית, שהיא מדע-טבע טהור וכללי, המכילה עיקרים טהורים לכל ניסיון אפשרי.
§ 24. העיקר הפיזיולוגי הראשון של השכל הטהור הופך את כל התופעות, כהסתכלויות בחלל ובזמן, למושג הגודל. כל ההסתכלויות הם גדלים אקסטנסיביים (מתפשטים). זהו העיקר של האקסיומות של ההסתכלות.
העיקר הפיזיולוגי השני כופף כל הרגשה, כלומר את הממשי שבהסתכלויות, תחת מושג האיכות. כל התחושות שבי יש בהם דרגה, או גודל אינטנסיבי (פנימי), של מציאות חושנית. זהו העיקר של האנטיציפאציות של התחושה.
§ 25. בשביל שהיחס שבין התופעות יהיה בעל תוקף אובייקטיבי, עליו להיות מנוסח בכפיפה למושג א-פריורי. המושגים של עצם/מקרה, סיבה/מסובב ופועל/מופעל (שותפות) מכוננים עיקרים א-פריורי ההופכים דימויים סובייקטיביים לניסיונות אובייקטיביים. מושג העצם (עצמיות) מקשר את התופעות לקיום הדבר עצמו. מושגי הסיבתיות והשותפות מקשרים תופעות אל תופעות אחרות. העיקרים הנוצרים ממושגים אלה הם-הם החוק האמיתי והדינאמי של הטבע. אלו הפוסטולטים של החשיבה הניסיונית בכלל.
יחסן של התופעות לניסיון בכלל הוא בכך שהן אפשריות, ממשיות או הכרחיות. משפטי הניסיון, כשהן נחשבות או נאמרות, נוצרות תוך שימוש בצורות ביטוי אלו.
§ 26. לוח העיקרים הכלליים שבמדע-הטבע הוא מושלם ושלם. העיקרים בו מוגבלים רק עבור ניסיון אפשרי. העיקר של האקסיומות של ההסתכלות קובע כי דימויים בחלל ובזמן נחשבים בצורה כמותית, בעלי גודל אקסטנסיבי. העיקר של האנטיציפאציות של התחושה קובע כי לממשי שבתופעות, להרגשה, קיימת דרגה, או גודל אינטנסיבי. העיקר של האנלוגיות של הניסיון קובע שהדימויים החושניים, לא הדברים כשהם לעצמם, נחשבים כמושאים ניסיוניים, תחת הכללים של השכל הטהור א-פריורי.
§ 27. יום כתב שאיננו יכולים להכיר סיבה ותוצאה (סיבתיות). קאנט מוסיף שאיננו יכולים להכיר גם עצם ומקרה (עצמיות) או פעולה ופעולה-שכנגד (שותפות). קאנט דוחה את טענת המטריאליסטים שמושגים אלה נגזרו מהניסיון עצמו. מנגד, הוא גם דוחה את טענת יום והאידיאליסטים שהכרחיות המושגים היא תדמית ואשליה שמקורה בהרגל. מושגים אלה והעיקרים הנובעים מהם, כך טוען קאנט כנגד יום, ידועים לנו לפני כל ניסיון והם נכונים באופן אובייקטיבי כשהם מכוונים לניסיון.
§ 28. איננו יודעים דבר על יחסי הדברים כשהם לעצמם. אולם, כאשר אנו מדברים או חושבים על מושאי הניסיון, יהיו ביניהם בהכרח את יחסי העצמיות, הסיבתיות והשותפות. מושגים אלה יוצרים את העיקרים לאפשרות הניסיון שלנו.
§ 29. נתבונן בדוגמת מושג הסיבתיות בכך שנתחיל מהצורה ההגיונית [הלוגית] של המשפט המותנה. אנו יכולים ליצור לנו משפט-תחושה סובייקטיבי ולומר, "אם גוף מואר במשך זמן רב על ידי השמש, הרי הוא מתחמם". זהו חוק אמפירי הנכון רק עבור דימויים בתודעה אחת בלבד. לעומת זאת, אם נרצה ליצור משפט מותנה בעל תוקף אובייקטיבי וכללי עלינו ליצור אותו בכפיפה למושג הסיבתיות. כך ניתן לומר, "השמש על ידי אורה היא סיבת החום". זהו חוק כללי והכרחי הנכון עבור האפשרות של ניסיון אובייקטיבי. הניסיון הוא הכרה של הדרך בה דימויים מתאחדים אחד עם השני כמושאים. הכרה זו מתבטאת בצורה של משפט מותנה. מושג הסיבתיות מתייחס רק למחשבות ומשפטים על הדרך שבה ניתן לקשור תופעות זו לזו לכל תודעה בכלל, לפי הכלל של המשפטים המותנים.
§ 30. העיקרים המתייחסים לקשר שבין מושגי השכל הטהורים לעולם החושני הם בעלי משמעות עבור מחשבות ומשפטים על מושאי הניסיון, לא על הדברים כשהם לעצמם. מושגים טהורים אלו אינם נגזרים מן הניסיון, הניסיון נגזר מהם. זה פותר את שאלתו של יום בדבר מושג הסיבתיות.
המתמטיקה הטהורה ומדע-הטבע הטהור לא יוכלו לחול לעולם אלא על תופעות גרידא. הם יכולים להיות מוצגים או (1) כדבר המאפשר ניסיון בכלל, או (2) כדבר הקיים בניסיון אפשרי שהוא, בהיותו נגזר מהעקרונות הללו.
§ 31. בצורה זו, הצלחנו להשיג ידע וודאי לגבי המטאפיזיקה. חוקרים לא מדעיים (נטורליסטים) יכולים לטעון על פי רצונם שלא נוכל לעולם להגיע, בעזרת תבונתנו, אל מעבר לניסיון. אך אין להם בסיס להנחה זו.
§ 32. פילוסופים קודמים טענו כבר שהעולם החושני הוא תדמית, שהעולם האיטלגבילי (המושכל), הוא אמיתי ובאפשר. הפילוסופיה הביקורתית, לעומתם, רואה כי מושאי החושים הם תופעות גרידא, אך הם אינם תדמית. הם תופעות של הדבר-כשהוא-לעצמו, שאינו ניתן לידיעה ישירה. המושגים הטהורים (סיבתיות, עצמיות, ...) וההסתכליות הטהורות (מרחב, זמן) מתייחסות למושאים של ניסיון חושני אפשרי. הם חסרי משמעות כשהם מתייחסים למושאים שאינם ניסיוניים.
§ 33. מושגי השכל הטהורים מוכרים לנו שלא מתוך הניסיון, הם מכילים בתוכם הכרחיות מופתית, שהניסיון לעולם לא יגיע אליה. כתוצאה מכך, אנו מתפתים לעשות בהם שימוש כשאנו מדברים או חושבים על יצירי מחשבה טרנסצנדנטיים, מעבר לגבול הניסיון. זהו שימוש טרנסצנדנטי, וחסר פשר.
§ 34. החושים אמנם אינם נותנים את מושגי השכל הטהורים (אלא השכל), אך הם נותנים את הסכימה לשימושם. נקודה זו הובהרה ב"ביקורת התבונה הטהורה", בעמ' 176 של המהדורה השנייה.
המושאים הנוצרים ניתנים לחשיבה רק בשדה הניסיון. בביקורת, עמ' 294 של המהדורה השנייה, מוסבר שאין דבר שהוא מעבר לניסיון היכול להחשב בצורה שיש לה פשר, תוך שימוש במושגי השכל הטהורים, ללא תפיסה חושנית.
§ 35. השכל, שתפקידו לחשוב, אל לא לשוטט מעבר לגבולות הניסיון. כך הוא משאיר את הדמיון במקומו הראוי. עלינו להבהיר לעצמנו בדיוק הנדסי את חוסר הפשר של חשיבה על יצירים לא טבעיים.
§ 36. חמשת חושינו והדרך בה הם נותנים לנו מידע (עניין זה נחקר בביקורת תחת "האסתטיקה הטרנסצנדנטלית") הוא המאפשר את הטבע מבחינה חומרית, כמכלול התופעות בחלל ובזמן. מבנה שכלנו (הנחקר בביקורת בתורת-ההיגיון הטרנסצנדנטלית) הופכים את הטבע לאפשרי במשמעו הצורני, כמכלול הכללים להם כפופות התופעות כדי שתהיינה מחוברות זו לזו בניסיון אחד. אנו גוזרים את חוקי הטבע מתוך התנאים של אחדותם ההכרחית בתודעה אחת. אנו מכירים, לפני כל ניסיון, את חוקי הטבע הכלליים מאחר שהם נגזרים מהחושניות שלנו ומשכלנו. הטבע ואפשרות הניסיון בכלל הם היינו הך.
אין השכל שואב את חוקיו א-פריורי מתוך הטבע, הוא מכתיב אותם לטבע.
§ 37. חוקיו ההכרחיים של הטבע, שנראים לנו כאילו גילינו אותם מן המושאים, נגזרו משכלנו דווקא.
§ 38. על פי חוק הטבע, המשיכה מתמעטת ביחס הפוך לריבוע המרחקים בין שטחי-הכדורים, עליו הכוח מתפשט וגדל. האם חוק זה נתון במרחב עצמו? לא, הוא נמצא בדרך שבא השכל שלנו מכיר את המרחב. השכל הוא מקור הסדר הכללי בטבע. הוא מכייל את כל התופעות תחת חוקיו. בעשותו כן, הוא יוצר את הצורה בה כל המושאים החושניים הנגלים לנו ישועבדו בהכרח לחוקיו.
§ 39. נספח למדע-הטבע הטהור. על שיטת הקאטגוריות.
הקאטגוריות הקאנטיאניות יוצרות שיטה שלמה והכרחית של מושגים. מושגים אלה מכוננים את צורת ההתקשרות בין המושגים של כל הכרה אמפירית. כדי ליצור לוח של מושגים טהורים, יש להבחין בין המושגים הטהורים של משפטי התחושה בכלל, ואלו של השכל. הראשון כולל את החלל והזמן. הלוח השני הוא לוח המושגים הטהורים או הקטגוריות. רשימה זו היא שלמה, הכרחית ווודאית משום שהיא נשאבת מתוך כלל. כלל זה גורס שחשיבה בכלל היא למעשה שיפוט. לוח הפונקציות של השפיטה (או המשפטים), כשהוא מתייחס למושאים בכלל, הופך ללוח מושגי השכל הטהורים. מושגים אלו, ורק אלו, הם כל ההכרה של דברים על ידי השכל הטהור.
מושגים טהורים אלו אינם אלא פונקציות הגיוניות והם אינם, כשהם לעצמם, מושג על מושא מסוים. כדי שייעשו כן, עליהם להתבסס על ההסתכלות החושנית. השימוש בהם מוגבל לניסיון בלבד.
הלוח של מערכת הקאטגוריות משמש כרמז בחקירה של הכרה מטאפיזית שלמה. נעשה בו שימוש בביקורת כדפוס חקירה של, יחד עם דברים נוספים, הנשמה, היקום
והאפס.