stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קונסטנטין ברונר
ביוגרפיה

קונסטנטין ברונר בעיר אלטונה שליד המבורג, למשפחה יהודית אורתודוקסית מבוססת. סבו, הרב עקיבא ישראל ורטהיימר, היה הרב הראשי של שלזוויג-הולשטיין. אביו, משה וורטהיימר, היה סוחר יהודי אורתודוקסי ואדם משכיל. בנעוריו למד ברונר לימודי רבנות בקלן אך פרש לאחר כשנה בלבד, זאת על מנת ללמוד פילוסופיה והיסטוריה באוניברסיטת ברלין ואוניברסיטת פרייבורג. בעת לימודיו האקדמיים ברונר למד ממספר מלומדים בולטים והתרועע עם מדינאים גרמנים חשובים, כמו גוסטב לנדאואר וולטר רתנאו. ברונר הושפע מאוד מכתבי עמנואל קאנט ופרידריך הגל, אך יותר מכל הושפע מברוך שפינוזה.
ברונר ביסס את מעמדו כמבקר ספרות וככותב עצמאי, ונהנה מהוקרה ציבורית רחבה על פועלו. ככל הנראה השתמש לראשונה בשם העט "קונסטנטין ברונר" בפרסום כרכי המגזין “Der Zuschauer” ("הצופה") בין 1893–1895. במגזין הוא הביע את דעותיו הפוליטיות ומחשבותיו הפילוסופיות, ובמקרים רבים קרא תיגר בנחרצות ווכחניות, על תפיסות מקובלות באותה תקופה. הוא מתח ביקורת על רעיונותיהם של ארתור שופנהאואר, פרידריך ניטשה וצ'ארלס דרווין.
ב-1895 נישא לרוזלי מולר, ויחד גידלו את שתי בנותיה, לוטה וגרטרוד, מנישואים קודמים. באותה שנה חלה נקודת מפנה בחיי ברונר, כאשר עבר לגור בברלין. ברונר התנזר מהחיים הציבוריים כדי להקדיש את כל כולו לכתיבה. כ-13 שנים לאחר מכן הוא פרסם את ספרו "התורה על אנשים רוחניים ועל העם".
ברונר עסק רבות בשאלת היהודים וככל הנראה היה ההוגה הראשון שהתריע בטרם הקמת המפלגה הנאצית על הסכנות הצפויות ליהודים. הוא השווה את האנטישמיות לרדיפה שהייתה במאות קודמות כנגד "המכשפות": רדיפה של אנשים ובפרט נשים, שעסקו בכישוף ומאגיה. ברונר ניבא שגורל היהודים עלול להיות דומה לגורל "המכשפות" הנרדפות, והם עלולים להיות מוצאים להורג. בנוסף, הוא התנגד נחרצות לציונות. ברונר לא צפה דרך חזרה מההתבוללות המתמשכת לאורך הדורות, ולכן טען שיהודים לא מסוגלים לשחזר את חיי העם בארץ ישראל כבימי קדם. יתר על כן, הוא גרס שהציפייה מתושבי ארץ ישראל הערבים יענו בחיוב להקמת בית לאומי ליהודים היא מרחיקת לכת. בשל טענות אלו הוא האמין שהיהודים חייבים להתבולל ולפעול יחד עם שאר הציבור במדינות העולם למיגור השנאה כלפיהם. למרות התנגדותו לציונות, הוא העריך את פועלם של מנהיגים ציוניים בולטים, כדוגמת בנימין זאב הרצל, זאב ז'בוטינסקי, ומקס נורדאו. עם עליית הנאצים לשלטון ברונר נאלץ לעזוב את גרמניה מחשש לחייו וחיי משפחתו. הוא השתקע מחדש בעיר האג בהולנד, שם התגורר עד מותו. לאחר כיבוש הולנד בידי הנאצים, נלקחו אשתו ובתו לוטה למחנה הריכוז בסוביבור, בו מצאו את מותן.
ברונר והמדע

ברונר סבר שהמדע הוא ביטוי לאינטרס של האדם בדרך להשגת אושר, כמו דפוסי המחשבה הייחודיים. בהתאמה, מטרת המדע היא להקל על חיי האדם.
הייחודיות של משנתו של ברונר מודגשת באמצעות יחסו אל ההתפתחות המדעית. ברונר טען שבעוד שבחיי השגרה של האדם הוא לרוב נסמך על חושיו אשר קולטים חפצים שבסביבה, כמו בכושר השכל המעשי, החשיבה המדעית פורמת את הקשר ביניהם ומפרידה אותם לגורמים אשר "יוצרים תנועה". ברונר סבר שחשיבתנו מובילה אותנו במעגל מתמשך ואינסופי של סיבות ומסקנות, כאשר אין ביכולותינו להגיע להכרה אובייקטיבית של העולם. לפיכך, אין טעם לעסוק בשאלות על מהות הקיום היות שזה מלמד על היעדר הבנת החשיבה והמטרות הפרקטיות שלה. לדעת ברונר אין הבדל של ממש בין תורות מדעיות לכאורה, כמו תורת האבולוציה, לבין אמונות דתיות מסורתיות. זאת משום שהניסיון להסביר את מהות היקום באמצעות התפתחות האדם מושתת על הנחה שגויה מהיסוד, והיא שלטבע יש תכלית, והאדם ניצב במרכז בריאתו.
ברונר והאנטישמיות

ברונר ביטא את רעיונותיו על סוגיית שנאת היהודים במספר ספרים. אחד מספרים אלה הוא "Der Judenhass und die Juden" ("השנאה ליהודים והיהודים") משנת 1919, בו הוא דן בשאלת האנטישמיות בראי חשיבותן ותרומתן של היהדות והנצרות לתרבות האירופאית. ברונר גרס שהשנאה כלפי היהודים הוא מקרה ספציפי ולא מיוחד של שנאת בני אדם, ולראיה הוא לוקח כמקרה בוחן את אשר אירע לנוצרים במאות הראשונות לדת הנוצרית, כאשר הם היו תחת שלטון של עובדי אלילים. הייחוד של הנוצרים והייחוד של היהודים הוא נקודת ההשקה. כאשר יש מפגש עם המיוחד והזר, כמו התרבות היהודית בגרמניה, צצה הדעה הקדומה, שהיא צוהר לשנאה ולביזה. משום שהיהודים היו מפוזרים ברחבי תבל במשך אלפי שנים הם היו מיעוט שייחודו הייתה ניכרת, בדת, בתרבות ובמסורת. לאור זאת ובזכות ההישרדות המתמשכת של היהודים לאורך עידנים היסטוריים רבים, מעמדם הוא נעלה כביכול.
לכן, כשם שהנוצרים התבלטו בייחודם בקרב העמים עובדי האלילים, היהודים התבלטו בייחודם בקרב העמים האירופאיים. לאור האמור, ברונר טען שהגורם לאנטישמיות לא תלוי ביהודים, כי אם בבני האדם אשר שונאים אותם, וששנאת היהודים הייתה הזדמנות להתמרדות והסרת כל אחריות. יתרה מכך, הוא טען שכל עוד הייחודיות של היהודים תימשך, כך תימשך גם השנאה כלפיהם. כדי להתמודד עם הדעות הקדומות והשנאה אשר חוו היהודים הוא טען שעליהם לחשוב, שכן זהו הדבר היחיד לטענתו שעושה את האדם למאושר יותר. השנאה והביזה לא ישפיעו על האדם אשר הצליח להתעלות לרמת המחשבה, כי הפרט החושב באמת יכול להיות אך ורק מאושר וחזק.
הנטייה לראות את עצמנו כנעלים בשל המגדר, המעמד, הגזע וכן הלאה מוצגת כמעין אמונה טפלה אגואיסטית. לכן, ברונר לא רק מותח ביקורת על הלאומיות הגרמנית והאנטישמיות, אלא גם על הציונות, שניסתה בזמנו לייסד מדינה יהודית בין היתר על סמך זיקה דתית.
דעותיו של ברונר לגבי השאלה היהודית-ציונית ודבקותו בהתבוללות מוחלטת הכתה גלים ועוררה התנגדות בחוגים יהודיים. באופן כללי, דעותיו ורעיונותיו סביב דת, מטאפיזיקה ומוסר עוררו אנטגוניזם רב מצד עמיתים וקולגות. עם זאת, הפילוסופיה הרוחנית והמיסטית שלו עוררה הזדהות רבה עם החשיבה הביקורתית והמודרנית. על ידי שילוב של עקרונות פילוסופיים יווניים עם מחשבה יהודית, ברונר פירט מהי לדעתו האמת הרוחנית הנצחית. הוא שאף להדגים שהחשיבה על היחסיות של העולם מובילה באופן בלתי נמנע ליסוד רוחני בתוך המחשבה המוחלטת.
ברונר ושפינוזה

ברונר הצהיר בגלוי על אהדתו לעבודתו של שפינוזה, והודה שכתביו העניקו לו השראה. על אף שעקרונות רבים של ברונר עולים בקנה אחד עם עקרונות הדוקטרינה של שפינוזה, יצירותיו הפילוסופיות מתארות תורה ייחודית הרמונית וקוהרנטית. כתביו של ברונר מסייעים להבנה של רעיונותיו של שפינוזה בספרו "תורת המידות" (1677), למשל, בספרו של ברונר "Materialismus und Idealismus" ("מטריאליזם ואידיאליזם", 1926), שבו הוא מרכז את עיקר הגותו על החשיבה והרוח, מפרש את התיאוריה של שפינוזה על התארים ומעשיר את תורת הפקולטות שלו.
ספרים נבחרים

"Die Lehre von den Geistigen und vom Volk" ("התורה על אנשים רוחניים ועל העם"), 1908
"Spinoza gegen Kant und die Sache der geistigen Wahrheit" ("שפינוזה לעומת קאנט והאמת הרוחנית"), 1909
"Judenhass und die Juden" ("שנאת היהודים והיהודים"), 1919
"Höre Israel und höre Nicht-Israel: (die Hexen)" ("שמע ישראל ולא שמע ישראל: (המכשפות))", 1931
לקריאה נוספת

Science, Spirit, Superstition (1968) – אוסף של חומר מספריו של ברונר, הכולל את תמצית רעיונותיו מכל ספר.
הערות שוליים

1 2 3  Michael Bullock, The Philosophy of Constantin Brunner, Jewish Quarterly 7, 1959-01-01, עמ' 6–8 doi: 10.1080/0449010X.1959.10704523
1 2 3 4 5 6 7  ברונר, קונסטנטין, תרגום: ברמן, אהרן, הפילוסופיה של קונסטנטין ברונר: אנתולוגיה, תל אביב: יהושע צ`צ`יק, 1957
1 2  מרטין רודן, קונסטנטין ברונר, פילוסוף שחזר מן הכפור, באתר הארץ, 18 בספטמבר 2003
1 2  מ. הר-אבן, קונסטנטין ברונר (סוף), Moznaim / מאזנים ב, 1930, עמ' 7–10
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259107105171  BnF: cb123010157 (data)  CiNii: DA03957887  GND: 118631616  ISNI: 0000 0001 0917 3408  LCCN: n83038445  NKC: jn20031111012  NLA: 35023122  NSK: 000602400  NTA: 069700044  RERO: 02-A000023427  SELIBR: 179461  SNAC: w6k68tsf  SUDOC: 031877389  Trove: 797100  VIAF: 76382501   WorldCat (עם VIAF): 76382501
קורפוס הפאנצר ה-40 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  26 בינואר 1940 – 8 במאי 1945 (5 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה המערכה על צרפת  המערכה בבלקן  מבצע ברברוסה  הקרב על מוסקבה  הקרב על קווקז
 פיקוד
 מפקדים
 
קורפוס הפאנצר ה-40 (בגרמנית: XXXX. Panzerkorps) היה קורפוס שריון של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > הקמת הקורפוס

הקורפוס הוקם בליבק ב-26 בינואר 1940 בשם "הקורפוס ה-40", והועמד תחת פיקוד גאורג שטומה.
היסטוריה > המערכה על צרפת

במהלך המערכה על צרפת נותר הקורפוס בעתודת קבוצת ארמיות A, והוא לחם רק במהלך השלב השני של המערכה.
היסטוריה > המערכה בבלקן

באביב 1941 השתתף הקורפוס בפיקודו של שטומה במערכה בבלקן, כחלק מהארמייה ה-12, ואף לחם במהלך המערכה על יוון.
היסטוריה > מבצע ברברוסה

בתחילת מבצע ברברוסה, היה הקורפוס חלק מעתודת הOKH כחלק מהארמייה השנייה, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחם הקורפוס כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית.
היסטוריה > החזית המזרחית

ב-9 ביולי 1942 הוסב הקורפוס לקורפוס פאנצר, והועמד תחת פיקוד הארמייה השישית, ולאחר מכן תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה, כחלק מקבוצת ארמיות דרום, ולחם עימה במהלך הקרב על קווקז. ב-20 ביולי מונה לאו גייר פון שוופנבורג למפקד הקורפוס, לאחר ששטומה הודח בעקבות גנבת מסמכים סודיים ממפקדת הקורפוס. ב-30 בספטמבר 1942 מונה גוסטב פהן למפקד הקורפוס, וב-13 בנובמבר מונה כמחליפו זיגפריד הנריצי. ב-1 באוקטובר 1943 מונה פרדיננד שרנר למפקד הקורפוס, ובינואר 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות דרום. ב-31 בינואר 1944 מונה אוטו פון קנובלסדורף למפקד הקורפוס, ובמרץ הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השמינית. באוגוסט 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, וב-1 בספטמבר חזר זיגפריד הנריצי לפקד על הקורפוס, ופיקד עליו במהלך הקרבות בשלזיה עד סוף המלחמה כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית ומהארמייה ה-17.
מפקדים

גאורג שטומה (26 בינואר 1940 - 5 באוקטובר 1941)
הנס צורן (5 באוקטובר 1941 - 13 באוקטובר 1941)
גאורג שטומה (13 באוקטובר 1941 - 20 ביולי 1942)
לאו גייר פון שוופנבורג (20 ביולי 1942 - 30 בספטמבר 1942)
גוסטב פהן (30 בספטמבר 1942 - 13 בנובמבר 1942)
זיגפריד הנריצי (13 בנובמבר 1942 - 1 באוקטובר 1943)
פרדיננד שרנר (1 באוקטובר 1943 - 15 בנובמבר 1943)
הרמן באלק (11 בנובמבר 1943 - 11 בנובמבר 1943)
היינריך אברבאך (15 בנובמבר 1943 - 26 בנובמבר 1943)
פרדיננד שרנר (27 בנובמבר 1943 - 31 בינואר 1944)
אוטו פון קנובלסדורף (31 בינואר 1944 - 1 בספטמבר 1944)
זיגפריד הנריצי (1 בספטמבר 1944 - 8 במאי 1945)
סדר הכוחות לאורך המלחמה > המערכה על צרפת

במערכה על צרפת כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הדיוויזיה ה-6
הדיוויזיה ה-9
הדיוויזיה ה-4
הדיוויזיה ה-27
הדיוויזיה ה-71
הדיוויזיה ה-73
סדר הכוחות לאורך המלחמה > המערכה בבלקן

במערכה בבלקן כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
דיוויזיית הפאנצר ה-9
חטיבת האס אס ה-1
הדיוויזיה ה-73
סדר הכוחות לאורך המלחמה > מבצע ברברוסה

במהלך מבצע ברברוסה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הדיוויזיה הממונעת ה-60
הדיוויזיה ה-46
הדיוויזיה ה-93
הדיוויזיה ה-96
הדיוויזיה ה-98
הדיוויזיה ה-260
הדיוויזיה ה-94
הדיוויזיה ה-183
הדיוויזיה ה-73
הדיוויזיה ה-294
דיוויזיית הפאנצר ה-2
דיוויזיית הפאנצר ה-5
סדר הכוחות לאורך המלחמה > הקרב על מוסקבה

במהלך הקרב על מוסקבה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
דיוויזיית הפאנצר ה-2
דיוויזיית הפאנצר ה-5
הדיוויזיה ה-258
צ'רנומורץ אודסה

מועדון הכדורגל צ'רנומורץ אודסה (באוקראינית: Футбольний клуб Чорноморець Одеса) הוא אחד ממועדוני הכדורגל היותר חשובים וידועים באוקראינה ולפני כן בברית המועצות. המועדון נמצא בעיר הנמל אודסה שבדרום אוקראינה.
היסטוריה > הים השחור

בתחילת המאה ה-20 באודסה, ליד פארק שבצ'נקו, מבנה שיועד להיות אגם. אך, לאחר חפירות האגם, מימון העבודה הופסק וכך גם הבנייה. במהרה החור הפך למגרש דשא לאחת מקבוצות הכדורגל שלא משחקות בליגה. החור יצר צורה המזכירה את צורתו של הים השחור, ולכן השם שניתן למגרש זה ולקבוצת הכדורגל היה צ'רנומורץ, שפירושו הוא "איש הים השחור".
היסטוריה > לאחר מלחמת העולם השנייה

לאחר מלחמת העולם השנייה המועדון הוקם מחדש כאשר היא משותפת בליגה הסובייטית הנמוכה. בשנת 1950 המועדון הפסיד את מקומו בשלב הפלייאוף לספרטק אוז'הורוד וירד להשתתף בתחרויות רפובליקניות. בשנת 1953, בזמן הרחבתה של הליגה השנייה, מטאלורג אודסה הופיעה בליגה. לאחר מכן מטאלורג שינתה את שמה לפיסצ'ביק אודסה הידועה. מאז שנת 1958 המועדון מוכר כצ'רנומורץ אודסה.
היסטוריה > לאחר פירוק ברית המועצות

לאחר פירוקה של ברית המועצות המועדון היה אחד מהמייסדים של ליגת העל האוקראינית, כאשר הוא זוכה בגביע האוקראיני ומסיים במקום החמישי בעונה הראשונה של הליגה. צ'רנומורץ רשמה לעצמה את המקום השלישי במשך שתי העונות שבאו לאחר מכן ואת המקום השני בשתי העונות הבאות. הם זכו שוב בגביע בשנת 1994.
השנים המוצלחות ביותר של המועדון היו תחת המאמן ויקטור פרוקופנקו ולאחר מכן המאמן לאוניד בוריאק. בסוף עונת 98–1997, לאחר קשיים כלכליים ומכירת שחקנים מובילים, הקבוצה ירדה לליגה השנייה של אוקראינה. הם העפילו לליגה הראשונה בחזרה עונה לאחר מכן, אך סיימו במקום הלפני אחרון וירדו בחזרה ליגה. צ'רנומורץ חזרו לליגה הראשונה בעונת 03–2003 ושרדו בליגה לאחר עונות סבירות ביותר. הם סיימו את עונת 06–2005 במקום השלישי והשתתפו במפעל גביע אופ"א שנה לאחר מכן.
המועדון השתתף במוקדמות גביע אופ"א בעונת 2006/2007, שם הודח על ידי הפועל תל אביב.
ב-6 בנובמבר 2008 פיפ"א הפחיתה שש נקודות לקבוצה. המועדון סיים את עונת 09–2008 במקום העשירי למרות הפחתת הנקודות. עונת 10–2009 נרשמה כתצוגה רעה של הקבוצה וכך מצאו את עצמם יורדים ליגה. זה לקח רק שנה לצ'רנומורץ לחזור לליגה הבכירה ומנקודה זו הצליחה להישאר בליגה.
הקבוצה סיימה את עונת 2009/2010 במקום 15 ובעקבות כך ירדה מפרמייר ליג האוקראיני לליגה האוקראינית הראשונה. את ליגת המשנה בעונת 2010/2011 סיימה צ'רנומורץ במקום השני ובעקבות כך חזרה לליגה הבכירה. ברם בעונת 2018 שוב שיחקה בליגה הראשונה, אך עונה לאחר מכן חזרה לליגת העל, בעקבות פירוק מועדון "פולטבה". ברם, בתום עונה זו ירדה חזרה לליגת המשנה אחרי שהפסידה במשחקי המבחן.
בעונת 2020/2021 הבטיחה חזרה לליגת העל האוקראינית בכדורגל לאחר העדר של 3 שנים.
תארים

מחזיקת הגביע האוקראיני: 1992, 1994
סגנית האלופה: 1995, 1996
מקום שלישי בליגה הסובייטית: 1974
גביע הפדרציה הסובייטי: 1990
שמות קודמים של הקבוצה

1936 - 1940 - דינמו אודסה
1940 - 1942 - פישצ'ביק אודסה
1941 - ספרטק אודסה
1941 - 1944 - פישצ'ביק אודסה
1953 - 1955 - מטאלורג אודסה
1955 - 1958 - פישצ'ביק אודסה
1958 ואילך - צ'רנומורץ' אודסה
שחקנים מפורסמים ששיחקו בקבוצה

ברית המועצות ולרי לובנובסקי
ברית המועצות איגור בלאנוב
ברית המועצות לאוניד בוריאק
ברית המועצות בוריס רזינסקי
ברית המועצות סמיון אלטמן
ברית המועצות אולג באזילביץ'
ברית המועצות אוקראינה איוון גצקו
אוקראינה רומן פץ
אוקראינה אנדריי וורונין
אוקראינה דמיטרי פרפיונוב
אוקראינה סרגיי טרטיאק
אוקראינה וסילי קרדש
אצטדיון צ'רנומורץ
קנוט השני, מלך שוודיה

קנוט השני, או קנוט הולמגרסון (בשוודית: Knut Holmgersson; כונה גם קנוט הגבוה, בשוודית: Knut Långe till Sko;‏ מת ב-1234) היה מלך שוודיה משנת 1229 ועד מותו. אביו, הולמגר, היה אחיינו של קנוט הראשון ולפיכך קנוט השני היה נינו של אריק התשיעי ("הקדוש"), שכן על פי האגדות, היה הולמגר, אביו של קנוט השני, בנו של פיליפ אריקסון, בנו הצעיר של אריק התשיעי. קנוט השני היה בעל ברית קרוב של מפלגת הפולקונג (Folkung) ששאפו להגביל את סמכויות הכנסייה והמלך.
קנוט היה חבר המועצה ששלטה בשוודיה משנת 1222 ועד שנת 1229, בימי ראשית מלכותו של אריק האחד עשר. ב-1229, לאחר קרב אולוסטרה, הודח אריק האחד עשר. קנוט השני הוכתר ב-1231, אך ימי מלכותו היו קצרים. לאחר מותו של קנוט שב אריק האחד עשר למלוך עד מותו ב-1250.
קנוט נשא לאישה את הלנה שמוצאה ומועד פטירתה שנויים בקרב החוקרים. על פי אחד המקורות היא מתה לפני 1227 והיא הייתה ביתו של היארל (אציל) פולקה בירגרסון. שני בניהם, הולמגר (מת ב-1248) ופיליפ (מת ב-1251) נהרגו במרידות של אנשי מפלגת הפולקונג כנגד בירגר יארל.
הערות שוליים

↑  Anteckningar om svenska qvinnor (בשוודית)
קורפוס הפאנצר ה-39 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 בפברואר 1940 – 8 במאי 1945 (5 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה המערכה על צרפת  מבצע ברברוסה  מבצע בגרטיון  הקרב על הבליטה  מבצע פרוסיה המזרחית
 פיקוד
 מפקדים
 
קורפוס הפאנצר ה-39 (בגרמנית: XXXIX. Panzerkorps) היה קורפוס שריון של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > הקמת הקורפוס

הקורפוס הוקם ב-1 בפברואר 1940 בשם "הקורפוס ה-39", והועמד תחת פיקוד גאורג-הנס ריינהרדט, ופעילותו המבצעית הראשונה הייתה במסגרת קבוצת ארמיות A במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה.
היסטוריה > המערכה על צרפת

בתחילת המערכה על צרפת היה הקורפוס בעתודה, ורק ב-12 במאי 1940 הוכנס הקורפוס לפעולה כחלק מהארמייה ה-18 בפיקודו של גאורג פון קיכלר. הקורפוס שכלל את דיוויזיית הפאנצר ה-9 ואת הדיוויזיה ה-254, נועד לסייע בכיבוש מבצר הולנד. בשלב זה עדיין היה רוב הצבא ההולנדי שלם, וארבע הערים העיקריות של "מבצר הולנד" טרם נכבשו. על מנת לאלץ את ההולנדים להיכנע, הפציצו הגרמנים את רוטרדם ב-14 במאי. לעיר נגרם נזק חמור. מרכז העיר הושמד, מאות נהרגו, וכ-80,000 איש איבדו את בתיהם. ממשלת הולנד חששה כי המשך ההתנגדות עלול לגרום לכך, שערים הולנדיות נוספות יסבלו מגורל דומה. לכן היא הסכימה להיכנע ב-15 במאי, והצבא ההולנדי חדל לשמש גורם בהמשך המערכה. המלכה וילהלמינה יצאה לגלות, והקימה ממשלה גולה בבריטניה. הצבא ההולנדי במושבות המשיך להילחם, וכוח הולנדי קטן המשיך להילחם במשך שלושה ימים נוספים, כשהוא מתבצר באזור זיילנד, עד שהוכנע אף הוא.
לאחר כניעת הולנד הועבר הקורפוס להתארגנות מחדש, וב-1 ביוני הוכפף ל"קבוצת הפאנצר גודריאן". הקורפוס פעל ב"מבצע אדום" בגזרה המזרחית, וכבש את בלפור בסמיכות לגבול השווייצרי, שם נפגש עם כוחות מהארמייה השביעית בפיקוד גנרל פרידריך דולמן, ובכך כותרה כל קבוצת הארמיות השלישית הצרפתית (שכללה את הארמיות השנייה, השלישית, החמישית, והשמינית), שב-22 ביוני נכנעה כולה כגוף אחד.
לאחר המערכה על צרפת הוקצה הקורפוס לצורך כיבוש גיברלטר, אך עקב סירובו של פרנקו להשתתף במבצע, המבצע בוטל והקורפוס הועבר לפרוסיה המזרחית.
היסטוריה > מבצע ברברוסה

בתחילת מבצע ברברוסה היה הקורפוס חלק מארמיית הפאנצר השלישית בפיקוד הרמן הות, והשתתף בקרב סמולנסק. ב-16 באוגוסט 1941 הועבר הקורפוס לסייע בכיבוש לנינגרד תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית. ב-11 בנובמבר 1941 מונה הנס-יירגן פון ארנים למפקד הקורפוס, שהיה חלק מהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון.
היסטוריה > 1942 - 1945

ב-9 ביולי 1942 הוסב הקורפוס לקורפוס פאנצר, והועבר תחת פיקוד הארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז. ב-1 בדצמבר 1942 מונה רוברט מרטינק למפקד הקורפוס, ופיקד עליו במהלך קרב רז'ב השני. ב-14 בנובמבר 1943 מונה קרל פיכלר למפקד הקורפוס, וב-18 באפריל 1944 חזר מרטינק לפקד על הקורפוס, ופיקד עליו בתחילת מבצע בגרטיון. ב-28 ביוני 1944 נהרג מרטינק, וב-29 ביוני 1944 מונה דיטריך פון זאוקן למפקד הקורפוס, שהיה חלק מהארמייה הרביעית ובהמשך חלק מהארמייה התשיעית ומארמיית הפאנצר השלישית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ובמהלך אוגוסט 1944 הצליח פון זאוקן לבלום את התקדמות הרוסים לפני ורשה. בהמשך לחם הקורפוס באזור קורלנד, וב-15 באוקטובר 1944 מונה קרל דקר למפקד הקורפוס, ופיקד עליו במהלך הקרב על הבליטה. לאחר מכן לחם הקורפוס בפרוסיה המזרחית ובמרכז גרמניה, וב-21 באפריל 1945 מונה קרל ארנדט למפקד הקורפוס, שפיקד עליו עד סוף המלחמה.
מפקדים

רודולף שמידט (1 בפברואר 1940 - 11 בנובמבר 1941)
הנס-יירגן פון ארנים (11 בנובמבר 1941 - 1 בדצמבר 1942)
רוברט מרטינק (1 בדצמבר 1942 - 14 בנובמבר 1943)
קרל פיכלר (14 בנובמבר 1943 - 18 באפריל 1944)
רוברט מרטינק (18 באפריל 1944 - 28 ביוני 1944)
אוטו שינמן (28 ביוני 1944 - 29 ביוני 1944)
דיטריך פון זאוקן (29 ביוני 1944 - 15 באוקטובר 1944)
קרל דקר (15 באוקטובר 1944 - 21 באפריל 1945)
קרל ארנדט (21 באפריל 1945 - 8 במאי 1945)
סדר הכוחות לאורך המלחמה > המערכה על צרפת

במערכה על צרפת כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
דיוויזיית הפאנצר ה-9
הדיוויזיה ה-254
סדר הכוחות לאורך המלחמה > מבצע ברברוסה

במהלך מבצע ברברוסה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
דיוויזיית הפאנצר ה-7
דיוויזיית הפאנצר ה-20
הדיוויזיה הממונעת ה-14
הדיוויזיה הממונעת ה-20
סדר הכוחות לאורך המלחמה > קרב רז'ב הראשון

במהלך קרב רז'ב הראשון כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
דיוויזיית הפאנצר ה-1
דיוויזיית הפאנצר ה-5
הדיוויזיה ה-78
הדיוויזיה ה-102
סדר הכוחות לאורך המלחמה > מבצע בגרטיון

במבצע בגרטיון כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הדיוויזיה ה-12
הדיוויזיה ה-31
הדיוויזיה ה-110
הדיוויזיה ה-337
סדר הכוחות לאורך המלחמה > הקרב על הבליטה

במהלך הקרב על הבליטה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-167
קורפוס הפאנצר ה-46 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  20 ביוני 1940 – 8 במאי 1945 (4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה מבצע ברברוסה  הקרב על מוסקבה  קרב קורסק
 פיקוד
 מפקדים
 
קורפוס הפאנצר ה-46 (בגרמנית: XXXXVI. Panzerkorps) היה קורפוס שריון של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > הקמת הקורפוס

הקורפוס גויס בגרמניה ב-20 ביוני 1940 בשם "הקורפוס ה-46", והועמד תחת פיקוד היינריך פון ויטינגהוף, וב-25 באוקטובר 1940 הוסב הקורפוס לקורפוס ממונע.
היסטוריה > הקרבות בבלקן

באביב 1941 השתתף הקורפוס בפיקודו של פון ויטינגהוף במערכה בבלקן, כחלק מהארמייה השנייה, ואף לחם במערכה על יוון.
היסטוריה > מבצע ברברוסה

במהלך מבצע ברברוסה פיקד פון ויטינגהוף על הקורפוס כחלק מארמיית הפאנצר השנייה ולאחר מכן חלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ולחם עמו בקרב סמולנסק. בקרב על מוסקבה היה הקורפוס חלק מארמיית הפאנצר הרביעית, במסגרת קבוצת ארמיות מרכז.
היסטוריה > החזית המזרחית

ב-11 ביוני 1942 מונה הנס צורן למפקד הקורפוס, וב-14 ביוני הוסב הקורפוס לקורפוס פאנצר, והמשיך להילחם בחזית המזרחית, כחלק מהארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז. ב-28 באוקטובר 1942 הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית, ובהמשך הועבר תחת פיקוד הארמייה הרביעית וארמיית הפאנצר השנייה. ב-20 בנובמבר 1942 מונה הנס-קרל פון אזבק למפקד הקורפוס, וב-20 ביוני 1943 חזר צורן לפקד על הקורפוס. ביולי 1943 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה התשיעית, והשתתף במתקפה הגרמנית על האגף הצפוני של מבלט קורסק במסגרת קרב קורסק. ב-5 באוגוסט 1943 מונה הנס גולניק למפקד הקורפוס לאחר שצורן נהרג בקרבות, וב-13 בספטמבר 1943 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השנייה במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ובינואר 1944 הועבר הקורפוס לקבוצת ארמיות דרום, לחם עימה במערכה בשטח אוקראינה כחלק מארמיות הפאנצר הראשונה והרביעית. במהלך החודשים הבאים התחלף הפיקוד על הקורפוס בתדירות גבוהה. ב-21 במרץ 1944 מונה פרידריך שולץ למפקד הקורפוס, וב-3 ביולי החליף אותו פריץ בקר. ב-23 ביולי מונה שמילו פון ליטוויץ למפקד הקורפוס, וב-28 באוגוסט החליף אותו מקסימיליאן פלצמן. באוגוסט 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה התשיעית, במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, שהפכה בהמשך לקבוצת ארמיות A, וב-20 בספטמבר מונה ולטר פריז למפקד הקורפוס. בינואר לחם הקורפוס במסגרת מבצע ויסלה-אודר, וב-21 בינואר מונה מרטין גאריס למפקד הקורפוס. בפברואר הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השנייה במסגרת קבוצת ארמיות ויסלה, ולחם עימה במערב פרוסיה, ובמרץ הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית, ולחם עימה עד סוף המלחמה.
מפקדים

היינריך פון ויטינגהוף (20 ביוני 1940 - 11 ביוני 1942)
הנס צורן (11 ביוני 1942 - 20 בנובמבר 1942)
הנס-קרל פון אזבק (20 בנובמבר 1942 - 20 ביוני 1943)
הנס צורן (20 ביוני 1943 - 2 באוגוסט 1943)
הנס גולניק (5 באוגוסט 1943 - 21 במרץ 1944)
פרידריך שולץ (21 במרץ 1944 - 3 ביולי 1944)
פריץ בקר (3 ביולי 1944 - 23 ביולי 1944)
שמילו פון ליטוויץ (23 ביולי 1943 - 28 באוגוסט 1944)
מקסימיליאן פלצמן (28 באוגוסט 1944 - 20 בספטמבר 1944)
ולטר פריז (20 בספטמבר 1944 - 21 בינואר 1945)
מרטין גאריס (21 בינואר 1945 - 8 במאי 1945)
סדר הכוחות > המערכה בבלקן

במערכה בבלקן כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
דיוויזיית הפאנצר ה-8
דיוויזיית הפאנצר ה-14
דיוויזיה הממונעת ה-16
סדר הכוחות > מבצע ברברוסה

במבצע ברברוסה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
דיוויזיית הפאנצר ה-10
דיוויזיית האס אס ה-2
רגימנט גרוסדויטשלנד
סדר הכוחות > הקרב על מוסקבה

בקרב על מוסקבה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
דיוויזיית הפאנצר ה-5
דיוויזיית הפאנצר ה-11
הדיוויזיה ה-252
סדר הכוחות > קרב קורסק

בקרב קורסק כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הדיוויזיה ה-7
הדיוויזיה ה-31
הדיוויזיה ה-102
הדיוויזיה ה-258
סדר הכוחות > הקרב על ברלין

בקרב על ברלין כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-547
דיוויזיית הצי ה-1
צלה עמידרור

צילה עמידרור (בסביבות 1954)
צִלה עמידרור (הֶלֶר) (דצמבר 1916 - 18 בפברואר 2017) הייתה ממפקדות בית"ר ולוחמות אצ"ל ומאסירות אצ"ל שנכלאו על ידי הבריטים בבית הסוהר לנשים בבית לחם. יקירת תל אביב.