stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הגבלת ילודה בסין
רקע היסטורי

בעת עלייתה לשלטון של המפלגה הקומוניסטית בראשות מאו דזה-דונג ב-1949, מנתה אוכלוסיית סין כ-530 מיליון איש. שיעור הפריון היה גבוה, ובשנות החמישים התקרב ל-6 ילדים למשפחה. על אף שמרבית האוכלוסייה הייתה כפרית וענייה, השלטון החדש עודד ילודה, אסר על השימוש באמצעי מניעה והעניק תעודת "אם גיבורה" לנשים שילדו מספר רב של ילדים.
ב-1958 הכריז המשטר הקומוניסטי על תוכנית "הקפיצה הגדולה קדימה", שאמורה הייתה לעודד את התעשייה להגדיל את הייצור והייצוא, ולשנות את ארגון החקלאות במדינה. יישום התכנית הביא למותם של כ-30 מיליוני אזרחים במה שנודע בתור "הרעב הגדול בסין". ב-1961 פחתה אוכלוסיית סין בכמה מיליוני אזרחים.
ב-1963 החלה האוכלוסייה להתאושש עם 30 מיליון לידות בשנה. באותה תקופה אף נרשמה ירידה חדה בתמותת תינוקות וילדים, הודות לאימוץ עקרונות של רפואה מתקדמת. בשנות ה-60 גדלה אוכלוסיית סין ב-20 מיליון בני אדם מדי שנה, והגידול באוכלוסייה בכל חמש שנים היה שווה למספר התושבים בבריטניה וצרפת גם יחד.
הפעלת התכנית

בשלב זה החל המשטר להיות מוטרד מהתפוצצות אוכלוסין, וב-1969 יצא בתוכנית לצמצום הילודה בשם "לדחות, לחכות, לצמצם" שמטרתה להגביל את הילודה לשני ילדים למשפחה. התוכנית נחלה הצלחה. בנוסף הועלה הגיל המינימלי שמותר להתחתן בו.
כאשר דנג שיאופינג, מייסד הכלכלה הסינית המודרנית, עלה לשלטון ב-1976, עמד שיעור הפריון בסין על פחות מ-3 לידות לבית אב. עם זאת, הייתה סין על סף מיליארד תושבים, וב-1979 נחקק "חוק הילד האחד". החוק קבע כי משפחה עירונית לא תוכל להביא יותר מילד אחד לעולם, ואילו משפחה כפרית יכולה ללדת שני ילדים אם נולדה בת ראשונה (מתוך הנחה שבנים הם דור ההמשך במשק החקלאי). מי שהפר את הוראות החוק חויב בקנסות כבדים בהתאם למצבו הכלכלי.
עד לשלב הזה הפגינה סין התערבות מתונה יחסית של המדינה בחיי הפרט. אך כדי להגיע ליעד הדמוגרפי הרצוי, ותוך הבנה שהמשפחה היא תא מרכזי ובסיסי ויש להשפיע עליו כדי להגיע לתוצאות המבוקשות, עברה המדינה לקמפיין הילד האחד. במקביל לקמפיין השקיעה סין ממון רב בשיפור אמצעי המניעה והעניקה מענקים כספיים ויתרונות נוספים למתחייבים להביא לעולם רק ילד אחד. בהמשך השתמשה המדינה בלחץ חברתי על מנת למנוע מזוגות להביא לעולם ילד נוסף, ובעקבות קבלת מידע על נשים בהריון שני, הפעילה עליהן סנקציות על מנת לשכנען לבצע הפלה מלאכותית. בשלבים מוקדמים של התוכנית אף התבצעו הפלות ועיקורים כפויים בחלק קטן מהאזורים הכפריים, אך בהמשך התמתנה המדיניות וכיום עיקר הסנקציות המוטלות על ילדים "לא חוקיים" הן כלכליות.
המדיניות אינה מיושמת באזורים המנהלתיים המיוחדים של הרפובליקה (הונג קונג ומקאו).
השפעותיה של המדיניות

בעקבות המעבר ממשפחות מרובות ילדים למשפחות בהן ילד אחד בלבד, השתנה הדגש החברתי-תרבותי באופן הדרגתי, מהתמקדות במבוגרים להתמקדות בילד. מדיניות הילד היחיד יצרה משפחות בהן זוג הורים וארבעה סבים הממוקדים כולם בילד, ובו מושקעים מירב משאביהם הרגשיים והכלכליים. ילדים כאלו מכונים בסין "קיסרים קטנים" ונחשבים למפונקים, אך גם סובלים מלחץ פסיכולוגי עצום להצליח. בעיה נוספת שמדיניות זו יצרה היא הטיפול במבוגרים, המוטל בסין באופן מוחלט על ילדיהם: שני בני זוג, ששניהם ילדים יחידים, צריכים לטפל בארבעה הורים.
הגבלת הילודה הביאה לרצון של משפחות רבות להביא זכר שימשיך את השושלת המשפחתית, ולא נקבה. הסיבה לכך היא בעיקר תפיסה מסורתית המושרשת בתודעה הסינית הקונפוציאנית: בתקופות השושלתיות נהוג היה שנשים יעברו לגור אצל הבעל לאחר הנישואין, ולכן הן לא הועילו לגרעין המשפחתי בטווח הארוך. העיקרון הפטרי-לוקאלי הזה יצר העדפה ברורה לצאצאים זכרים, וכפועל יוצא הפך את החברה הסינית כולה לפטריארכיה. כיום, נדידת הבנות אחרי הנישואין כבר איננה מקובלת, אך ההבניה של האשה כנחותה עדיין מקובעת בחברה הסינית מכוח מסורת זו. משום כך יש לא מעט מקרים של רצח תינוקות בנות או הימנעות בכלל מהריון ובמקום זאת רכישת בנים זכרים חטופים. מחירו של בן זכר יכול להגיע ל-5,000 דולרים באזורים העניים של סין. הביקוש לבנים זכרים הוליד תעשייה שלמה של חטיפות ילדים בסין, שנאבקת בתופעה בלא הצלחה.
עם התפתחות הטכנולוגיה והמחקר הגנטי שאיפשר לקבוע את מין הילוד, בחרו משפחות סיניות רבות בדרך זו כדי להביא בן זכר לעולם. עובדה זו הובילה לכך שכיום היחס בין המינים בסין עומד על 115 גברים על כל 100 נשים.
הקלות בהגבלה

בעשור השני של המאה העשרים ואחת התרככו הסנקציות נגד המשפחות, ובכפרים הותר להביא לעולם שני ילדים, כל עוד היילוד הראשון היא בת. כמו כן, לבני זוג ששניהם ילדים יחידים הותר להביא לעולם שני ילדים. גם בערים הותר למשפחות להוליד שני ילדים, אולם זאת בתמורה לוויתור על סובסידיות שונות של הממשלה לאותה משפחה.
ב-15 בנובמבר 2013 החליטה ממשלת סין להקל על מגבלות הילודה בסין. במסגרת הרפורמה תאפשר סין ללדת שני ילדים במקום אחד, וזאת בתנאי שאחד ההורים הוא בן יחיד.
ב-29 באוקטובר 2015 הודיעה המפלגה השלטת בסין על שינוי מדיניות הילד האחד, כך שכל זוג יורשה להביא לעולם שני ילדים.
ב-31 במאי 2021 שונתה המגבלה לשלושה ילדים לזוג (אנ'), וביולי 2021 הוסרו כל המגבלות.
ראו גם

פיקוח ילודה
זכויות האדם בסין
התפוצצות אוכלוסין
מדיניות הכלב האחד
מס על חוסר ילדים
הערות שוליים

↑  חדשות 2, ‏היסטוריה בסין: משפחות יורשו להביא לעולם שני ילדים, באתר ‏מאקו‏, 29 באוקטובר 2015
↑  What is fuelling child abduction in China?
↑  היסטוריה: סין מבטלת את מדיניות הילד האחד, באתר ynet, 29 באוקטובר 2015
↑  שינוי דרמטי: סין תאפשר לזוגות להביא לעולם שלושה ילדים, באתר ynet, 31 במאי 2021
↑  China scraps fines, will let families have as many children as they’d like
חוה המיטוכונדרית

אשה משבט הסאן, שבו נפוצות השושלות המיטוכונדריות העתיקות ביותר, עשויה להיות דומה לחוה המיטוכונדרית
במדע הגנטיקה, חוה המיטוכונדרית או חוה המיטוכונדריאלית (באנגלית: Mitochondrial Eve) הוא כינוי פופולרי לאישה שהייתה האם הקדמונית המשותפת המאוחרת ביותר של כל בני האדם החיים כיום, דרך שושלות אמהיות בלבד. מחקר השושלות של רצפי הגנום המיטוכונדרי, אשר עובר בתורשה רק מצד האם, בשלמותו וללא שחלוף למעט מוטציות, מעלה שחוה המיטוכונדרית חייתה לפני כ-100,000 עד 200,000 שנה, ככל הנראה בדרום או במזרח אפריקה.
גילוי וחשיבות

קיום האם הקדמונית המשותפת של רצפי הגנום המיטוכונדרי האנושיים הודגם לראשונה בשנת 1987, במאמר מדעי מפורסם בכתב העת המדעי Nature, על ידי הגנטיקאים האבולוציונים רבקה קאן (אנ'), מארק סטונקינג (אנ') ואלן וילסון (אנ'), ממעבדתו של וילסון באוניברסיטת ברקלי. החוקרים מיצו דנ"א מיטוכונדרי מתוך שליות מ-147 נשים יולדות מרחבי העולם, פיענחו חלק מן הרצף שלו, ושחזרו את השושלות של הרצפים. הם העריכו כי האם הקדמונית של כל השושלת חיה לפני כ-200 אלף שנה, קרוב לוודאי באפריקה. אמצעי התקשורת המציאו לאשה זו את הכינוי הפופולרי "חוה המיטוכונדרית", אף כי החוקרים עצמם לא קראו לה כך. כינוי פופולרי נוסף הוא חוה האפריקאית. מונח טכני המקובל בספרות המדעית הוא mtDNA-MRCA, ראשי תבות באנגלית של Mitochondreal DNA Most Recent Common Ancestor. אך המונח "חוה המיטוכונדרית" משמש כיום גם בפרסומים מדעיים רשמיים רבים.
תגלית חוה המיטוכונדרית איששה את השערת "המוצא האפריקני" ("Out of Africa" או Recent African Origin), לפיה האנושות המודרנית הופיעה באפריקה, ומשם התפשטה אל שאר היבשות במשך תקופה קצרה יחסית, כמאה אלף השנים האחרונות, תוך החלפת האוכלוסיות העתיקות יותר של בני-אדם קדומים באותן יבשות. השערת המוצא האפריקני הועלתה עוד לפני תגלית חוה המיטוכונדרית, על ידי מספר פלאואנתרופולוגים כמו כריס סטרינגר, שסברו כי מאובני האדם העתיקים ביותר הזהים אנטומית לבני-אדם בני-ימינו הם אלו שנמצאו באפריקה. עם זאת, תגלית חוה המיטוכונדרית היא זו שסיפקה להשערת המוצא האפריקני את התמיכה העיקרית, והפכה אותה למקובלת יותר מן ההשערה היריבה של "המשכיות אזורית" (Regional Continuity), לפיה מוצא בני אדם בכל אזור גאוגרפי הוא בעיקר מבני-אדם קדומים יותר מאותו אזור.
על השערת המוצא האפריקני יש כיום קונצנזוס מדעי נרחב, המסתמך גם על ראיות גנטיות רבות נוספות. עם זאת, נמצא לאחרונה כי אחוז קטן מתוך השונות הגנטית בבני-אדם, מקורו בהכלאות פוריות של המהגרים מאפריקה עם בני-אדם מקומיים קדומים, האדם הניאנדרטלי והאדם הדניסובי. מכאן שבני-אדם אלו אף הם במידה מסוימת אבות קדמונים של חלק מן האנושות בת-ימינו, והשערת ההמשכיות האזורית אינה מוטעית לחלוטין.
פיענוח שושלות גנום מיטוכונדרי

הגנום המיטוכונדרי (באנגלית: Mitochondrial genome) הוא חלק זעיר מתוך הגנום של אורגניזמים איקריוטיים (כמו בני-אדם), אשר איננו נמצא בגרעין התא, אלא באברוני המיטוכונדריה. המיטוכונדריות משתכפלות באופן עצמאי, בנפרד מן הגרעין, ויוצרות אוכלוסייה בתא, אשר מתפצלת בין תאי הבת שלו כאשר הוא מתחלק. במצב של הפריה, תא הביצית הוא תא גדול מאוד המכיל מספר רב של מיטוכונדריות, בעוד שתא הזרע הוא תא קטן מאוד, המכיל מספר קטן שלהן, ולכן הזיגוטה הנוצרת מהתמזגותם מכילה בעיקר מיטוכונדריות מן הביצית. כתוצאה מכך הגנום המיטוכונדרי עובר בתורשה אך ורק מצד האם, ואיננו עובר שחלוף כלשהו. תכונה זו מקלה מאוד על שחזור שושלות באמצעות רצפי גנום מיטוכונדרי, משום שניתן להביא בחשבון רק שושלות אמהיות, ולהתאים להן עצים פילוגנטיים שענפיהם מתפצלים בלבד, ולעולם אינם מתמזגים. הגנום המיטוכונדרי של כל יצור זהה למעשה לזה של אמו, למעט מוטציות נדירות.
הגנום המיטוכונדרי האנושי מורכב מ-16,569 זוגות נוקלאוטידים, וכיום כל אחד מהם ידוע במספרו הסידורי. רצף זה כולל 13 גנים של אנזימים, 22 גנים של tRNA, שני מרכיבי rRNA, וכמה אזורי בקרה קטנים שיש להם תפקיד בחלוקת המיטוכונדריות. בנוסף כ-7% מן הגנום המיטוכונדרי כולל דנ"א שאינו מקודד לתפקוד כלשהו (Control Regions או Hypervariable Regions). מוטציות המתרחשות באזורים הבלתי-מקודדים אינן מנופות בברירה טבעית, כיוון שאינן יכולות להזיק לנושא אותן, ומשום כך יש להן סיכוי טוב יותר להשתלט על האוכלוסייה בסחף גנטי. לכן מרבית השונות הגנטית בין גנומים מיטוכנדרים באוכלוסייה האנושית כיום מרוכזת באזורים אלו.
מוטציות המשתלטות על חלק משמעותי מן האוכלוסייה הן נדירות ביותר, וכיום מוכרות כ-50 מהן בגנומים המיטוכונדרים של בני-אדם מכל רחבי העולם. לכן כל מוטציה כזו מייסדת שושלת (Haplogroup) מיטוכונדרית חדשה. את ההשתלשלות של השושלות זו מזו מקובל לשחזר על ידי חישוב העץ הפילוגנטי הפשוט ביותר, כלומר זה המסביר את התוצאות באמצעות המספר הקטן ביותר של מאורעות מוטציה. ה"שורש" של עץ זה מוגדר כרצף של חוה המיטוכונדרית.
תאורטית, העץ הפילוגנטי המגדיר את חוה המיטוכונדרית עשוי להשתנות מאוד כתוצאה מנתונים חדשים, ובכל רגע עשוי להתגלות רצף גנום מיטוכונדרי של אדם כלשהו מרחבי העולם אשר שונה מאוד מאלו המוכרים, ואינו ניתן להתאמה לעץ הקיים. ואולם בפועל, לא חלו שינויים משמעותיים בעץ הקיים מאז פרסום המאמר המקורי מ-1987, על אף שהרצפים של אלפי גנומים מיטוכונדריים מרחבי העולם כבר מופו במדויק, ומספר גדול בהרבה נבדקו חלקית. אפילו גנומים מיטוכונדריים ששוחזרו משרידי בני-אדם שמתו לפני אלפי שנים, כמו אצי איש הקרח, שייכים לשושלות המוכרות כיום והם ללא ספק צאצאיה של חוה המיטוכונדרית. רק משרידי האדם הניאנדרטלי והאדם הדניסובי, מלפני כ-40 אלף שנה, מוצה גנום מיטוכונדרי שונה מאוד ברצף שלו, ובני-אדם אלו משתייכים ללא ספק לשושלת מיטוכונדרית שלא השתלשלה מחוה המיטוכונדרית.
מוצאה האפריקאי של חוה המיטוכונדרית

גם לאחר שפוענח העץ הפילוגנטי הפשוט ביותר אשר מחבר את כל השושלות המיטוכונדריות הקיימות כיום באנושות, אין דרך יחידה וחסינה מטעויות לקבוע מהו ה"שורש" של עץ זה, כלומר מיהי השושלת המקורית אשר ממנה הסתעפו כל שאר השושלות. ואולם כבר במחקר המקורי בשנת 1987 הבחינו החוקרים כי השושלות שנמצאו בבני-אדם מאפריקה שמדרום לסהרה הן השונות ביותר מן השושלות של שאר האנושות. חלקו האפריקאי של העץ הוא בצורת ענפים ארוכים, בעוד שהעץ של כל שאר היבשות יחד מסועף בדמות שיח. בנוסף, המגוון הגנטי (nucleotide diversity, היינו מספר הגרסאות השונות בכל אתר גנטי) באוכלוסיות האפריקאיות גדול כמעט פי שניים מן המגוון הגנטי באוכלוסיות של כל שאר האנושות. מכאן מסיקים שלשושלות האפריקניות היה זמן רב בהרבה להתפתח, והן העתיקות ביותר. המחקרים המעודכנים כיום מעריכים כי השושלות העתיקות ביותר הן אלו המסומנות L0, אשר נפוצות בעיקר בדרום-אפריקה, בשבטי הסאן, והשושלת המסומנת L1 ונפוצה בעיקר במזרח-אפריקה. מכאן ניתן להסיק כי שושלות אלו הסתעפו ישירות משורש העץ, השושלת המוגדרת כחוה המיטוכונדרית ומסומנת באות L. שושלת L אינה קיימת כיום ולכן הרצף שלה אינו ידוע בביטחון מלא אלא רק בקירוב, כרצף הנמצא בין הרצפים של L0 ו-L1.
מסקנת השורש האפריקני מאוששת במחקר בלתי-תלוי של רצפי כרומוזום Y (אשר עובר בתורשה רק מאב לבן), ברצפי שאר הגנום (העובר בתורשה גם מן האם וגם מן האב), ובממצאי המאובנים. ממחקר שושלות הגנום המיטוכונדרי ושאר סוגי הגנום ניתן אף להסיק את מסלול הגירת האנושות מאפריקה לשאר יבשות כדור הארץ.
תיארוך חוה המיטוכונדרית

לאחר קביעת השורש של העץ הפילוגנטי, ניתן להעריך את הזמן בו חייתה חוה המיטוכונדרית בהסתמך על המודלים המקובלים של שעון מולקולרי, כלומר על ידי ספירת המוטציות שחלו ברצף המיטוכונדרי וחלוקתן בקצב המוטציות הידוע כיום. הערכת המחקר המקורי הייתה כ-200 אלף שנה לפני זמננו. הערכה זו לא השתנתה בהרבה מאז, למרות שיפור גדול שחל בשיטות המיפוי והחישוב, ולמרות התווספותם של רצפי גנום מיטוכונדרי רבים מרחבי העולם. מחקר משנת 2010 נקב בתיארוך של 174 אלף שנה לפני זמננו.
עם זאת, להערכות כאלו יש שולי טעות רחבים, כתוצאה מגורמים שאינם ידועים בוודאות כמו הדמוגרפיה של האוכלוסיות העתיקות וקצב המוטציות המדויק. במחקר משנת 2010, שולי הטעות מכומתים באמצעות רווח בר-סמך של 95%, אשר מוערך בין 449 אלף ל-96 אלף שנה לפני זמננו. היינו, ישנו סיכוי של 95% שחוה המיטוכונדרית חיה בפרק הזמן שבין תאריכים אלו. זוהי הערכה זהירה במיוחד הכוללת מודלים ותסריטים דמוגרפיים שונים מאוד זה מזה. נמצא כי תיארוך חווה המיטוכונדרית מושפע מעט מבחירת המודל הספציפי, ושולי הטעות הרחבים נובעים בעיקר מאי הוודאות לגבי קצב המוטציות ומשך הדור.
במחקר בשנת 2013, צוות חוקרים בינלאומי גדול, כולל חוקרי מכון מקס פלאנק לגנטיקה אבולוציונית בלייפציג בראשות סוונטה פבו, מיצה ומיפה גנומים מיטוכונדריים מעשרה מאובני אדם המתוארכים לתקופות של עד 40 אלף שנה לפני זמננו, והוסיף אותם לניתוח השושלות המיטוכונדריות. היתרון בחקר דנ"א ממאובנים הוא היכולת לכייל במשך תקופות אלו את קצב המוטציות ומשך הדור, ובאופן זה להקטין את אי הוודאות בהערכתם. נמצא כי כל הגנומים שנבדקו שייכים לשושלות מוכרות מצאצאיה של חוה המיטוכונדרית. המחקר סיפק הערכה מעודכנת לתיארוך חוה המיטוכונדרית - 157 אלף שנים לפני זמננו, וכן שולי טעות קטנים משמעותית - רווח בר סמך של 95% בין 197 אלף ל-120 אלף שנה לפני זמננו.
מיפוי הגנום המיטוכונדרי של הניאנדרטלים, שהושלם בשנת 2008, מספק תמיכה נוספת לתיארוך המקובל של חוה המיטוכונדרית. זאת משום שהוא מראה בבירור שהאם הקדמונית המשותפת האחרונה לגנומים המיטוכונדרים של ניאנדרטלים ושל בני-אדם בני-ימינו היא אם קדמונית של חוה המיטוכונדרית, ולכן קדומה ממנה משמעותית. תיארוך שעון מולקולרי של האם המיטוכונדרית האנושית-ניאנדרטלית אשר חושב בשנת 2009 הוא 511 אלף שנה לפני זמננו, ובשנת 2013 עודכן ל-482 אלף עד 326 אלף שנה לפני זמננו.
כשלים נפוצים

השם "חוה" ניתן לאם הקדמונית של הרצפים המיטוכונדרים על שמה של חוה המקראית, שעל פי הדתות המונותאיסטיות הייתה אם כל האנושות. אך שלא כמו בסיפור המקראי, חוה המיטוכונדרית לא הייתה האם היחידה של האנושות. מוערך כיום שהאוכלוסייה האנושית בתקופת חוה המיטוכונדרית מנתה אלפי עד עשרות אלפי נפשות בכל דור, כמחציתן נשים, ורבות מנשים אלו עשויות להחשב כאמהות קדמוניות משותפות של כל האנושות המודרנית דרך שושלות מעורבות של גברים ונשים. מודלים גנאלוגיים אף מראים כי רבות מן האמהות הקדמוניות הללו מאוחרות בהרבה מחוה המיטוכונדרית. המייחד את חוה המיטוכונדרית הוא רק שהשושלת שלה הולידה במהלך הדורות יותר בנות מכל שושלת אחרת, וכתוצאה מכך השתלטה בסחף גנטי על רצפי הגנום המיטוכונדרי (אך לא על כל שאר סוגי הגנום) של כלל האנושות, כך שכל אדם בן-ימינו הוא צאצא שלה דרך שושלת של אמהות בלבד.
ניתן להסיק כי לחוה המיטוכונדרית היו שתי בנות לפחות, שכן אילו הייתה לה בת אחת בלבד, בת זו הייתה נחשבת בעצמה לחוה המיטוכונדרית.
אדם של כרומוזום Y

מונח מקביל לגברים הוא אדם כרומוזום Y, האב הקדמון המשותף המאוחר ביותר של כל רצפי כרומוזום Y הנמצאים בגברים החיים בעולם כיום. כרומוזום Y עובר בתורשה מאב לבן, אם כי באמצעות מנגנון שונה מן המנגנון שבו גנום מיטוכונדרי עובר בתורשה מאם לבת, כך שניתן להשתמש בו למעקב אחר שושלות זכריות באופן שקול לאופן שבו גנום מיטוכונדרי משמש למעקב אחר שושלות נקביות.
אין שום סיבה שאדם כרומוזום Y יהיה בן-זוגה של חוה המיטוכונדרית, ולמעשה על פי הערכות שונות הוא חי בתקופה אחרת. עד לאחרונה הוא תוארך ל-140 אלף עד 70 אלף שנה לפני זמננו, כלומר דורות רבים אחרי חוה המיטוכונדרית. ואולם בשנת 2013 התגלתה שושלת כרומוזום Y שונה מאוד המקדימה את אדם כרומוזום Y לתאריך של 338 אלף שנה לפני זמננו (עם רווח בר-סמך של 95% בין 581 אלף ל-237 אלף שנים), כלומר קרוב לוודאי קדום מחוה המיטוכונדרית.
בתרבות הפופולרית

המונח "חוה המיטוכונדרית" נטבע ופורסם על ידי העיתונות, ולא על ידי הגנטיקאים, אם כי לא ברור מי היה הראשון שהשתמש בו. בינואר 1988 פרסם השבועון האמריקאי ניוזוויק כתבת שער על התגלית, מלווה בציור שער של אדם וחוה המקראיים בדמות ילידי אפריקה שחורי-עור. גיליון זה נמכר במספר שיא של עותקים.
המחקר לעיתים קרובות לא הובן כראוי, וכן התקבל בהתנגדות בציבורים שונים, לעיתים מסיבות גזעניות כאשר אנשים, בעיקר ממוצא אירופי, חשו לא בנוח עם ההוכחות למקור מוצאם האפריקאי. הועלתה אף טענה שהתגלית היא קונספירציה של מדענים תומכי תקינות פוליטית בארצות הברית. הגנטיקאית רבקה קאן, המחברת הראשונה של המאמר המדעי המקורי, סיפרה בראיון כי התרגלה במהלך חייה לפניות מטרידות רבות בדואר ובטלפון בנושא זה. השערת המוצא האפריקאי של האנושות מזוהה בתקשורת ובציבור עם תגלית חוה המיטוכונדרית (אף שלמעשה היא הועלתה עוד קודם לתגלית, על פי ממצאי מאובנים, והיא נתמכת גם בממצאים גנטיים אחרים), ולעיתים קרובות היא מכונה "תאוריית חוה האפריקאית".
הגנטיקאי מאוניברסיטת אוקספורד בריאן סייקס חקר שושלות מיטוכונדריות ופרסם אותם בספרו הפופולרי "שבע בנות חוה". הוא הציע שמות כגון "הלנה" ו"אורסולה" לאמהות של השושלות העיקריות מצאצאי חוה המיטוכונדרית. השמות מתחילים באותיות האנגליות שנבחרו כסימון המדעי של שושלות אלו.
חוה המיטוכונדרית ממלאת תפקיד מפתח בעלילת סדרת המדע הבדיוני הטלוויזיונית "בטלסטאר גלקטיקה".
ראו גם

אבולוציה של האדם
גנטיקה אבולוציונית אנושית
האב הקדמון הכולל
ערש המין האנושי
אדם כרומוזום Y
לקריאה נוספת

בריאן סייקס, שבע בנות חוה, עם עובד, 2001
הערות שוליים

↑  Cann, R. L. et al (1987) Mitochondrial DNA and human evolution Nature, Vol. 325, pp. 31-36, doi:10.1038/325031a0
1 2  Ingman, M. et al (2000) Mitochondrial genome variation and the origin of modern humans Nature, Vol. 408, pp. 708-713, doi:10.1038/35047064
1 2  Cyran, K. A. and Kimmel, M. (2010) "Alternatives to the Wright-Fisher model: the robustness of mitochondrial Eve dating"Theoretical population biology. Vol. 78(3), pp. 165-172
1 2  Fu, Q. et al. (2013) "A Revised Timescale for Human Evolution Based on Ancient Mitochondrial Genomes"Current Biology. DOI: 10.1016/j.cub.2013.02.044
↑  Briggs A. W. et al (2010) "Targeted retrieval and analysis of five Neanderthal mtDNA genomes"Science. Vol. 325, pp. 318-321
מפת תפוצה של השושלות העתיקות ביותר של דנ"א מיטוכונדרי. שושלת L של חוה המיטוכונדרית אינה קיימת בבני-אדם כיום, אך ניתן להסיק את קיומה משאר השושלות הקרובות לה. מתוך שושלות אלו, היחידות אשר נמצאות בעיקר בבני-אדם מחוץ לאפריקה הן הסעיפים N ו-M של שושלת L3
תרשים מבנה של גנום מיטוכונדרי אנושי
דיאגרמה המראה כיצד רצף הדנ"א המיטוכונדרי של נקבה אחת יכול אחרי מספר דורות (שורות) להשתלט על האוכלוסייה כולה, רק משום שבמקרה השושלת שלה (בשחור) העמידה את המספר הגדול ביותר של בנות.
מקס מאיר

אין תמונה חופשית
מקס מאיר (1886 – 24 במרץ 1967), היה עורכו של ה"יידישה רונדשאו" (Jüdische Rundschau) – העיתון היהודי בעל התפוצה הגדולה ביותר בגרמניה – לאחר מלחמת העולם הראשונה, והמנהל-המייסד של הגימנסיון העברי במריאמפולה שבליטא – בית הספר התיכון הראשון מחוץ לארץ ישראל שבו עברית הייתה שפת הלימוד בכל מקצועות הלימוד. בשנת 1930 עלה לארץ ישראל. נפטר בחיפה.
קורות חיים

מקס מאיר נולד בגרמניה, בן להורים שראו את עצמם כגרמנים שדתם יהודית.
לאחר שנה של לימודי רפואה, עבר לאוניברסיטת ברלין, שם למד פילולוגיה. הטקסטים שלמד היו בעיקר בעברית ובערבית והתורה. במהלך לימודיו עסק בהוראת עברית.
בגיל 20 נפגש במינכן עם סטודנטים ציונים ממזרח אירופה וכתוצאה מהפגישה שינה את עמדותיו. בשנת 1906 הצטרף לתנועה הציונית.
בשנת 1912 סיים את לימודיו בהצטיינות ויצא לסיור לליטא ולמדינות הבלטיות האחרות. הוא התרשם מאורח החיים היהודי בליטא.
בשנת 1915 חזר לגרמניה והצטרף למערכת העיתון "יידישה רונדשאו" (Jüdische Rundschau), ביטאון ההסתדרות הציונית בגרמניה.
בדצמבר 1918 שוכנע על ידי שמואל גן, שליח מטעם יוזמי הגימנסיון העברי במריאמפולה, לנהל את הגימנסיון. בינואר 1919 הגיע למריאמפולה וייסד ביחד עם ד"ר אברהם לוינהרץ את הגימנסיון והיה מנהלו הראשון בשנים 1919-1921. לאחר מכן המשיך ללמד וד"ר לוינהרץ החליף אותו בתפקיד המנהל.
בשנת 1930 עלה לארץ ישראל. בארץ התגורר בחיפה והיה פעיל במוסדות הוראה שונים. נפטר בחיפה ב-24 במרץ 1967 ונקבר בבית הקברות חוף הכרמל.
ראו גם

אברהם לוינהרץ
נח שפירא (כימאי ומחנך)
לקריאה נוספת

ד"ר מקס מאיר, מרימפול ליטא, מה"יידשע רונדשאו" - ברלין לגימנסיון העברי במרימפול, ועד ספר מרימפול, 1983
אברהם תורי, מרימפול ליטא, לתולדותיו של בית הספר העברי הראשון בליטא ובתפוצות, ועד ספר מרימפול, 1983
הערות שוליים

1 2  ד"ר מקס מאיר, מרימפול ליטא, מה"יידשע רונדשאו" - ברלין לגימנסיון העברי במרימפול, 1983, עמוד 35
↑  אברהם תורי, מרימפול ליטא, לתולדותיו של בית הספר העברי הראשון בליטא ובתפוצות, ועד ספר מרימפול, 1983, עמוד 29.
↑  אברהם תורי (גולוב), מרימפול ליטא, לתולדותיו של בית-ספר התיכון העברי הראשון בליטא ובתפוצות, 1983, עמוד 29
↑  מקס מאיר באתר GRAVEZ
זיגי סקרבניק

| --- | --- |

 לידה:  1943 גנרלגוברנמן, גרמניה הנאצית 
 פטירה:  21 ביולי 1967 (בגיל 24 בערך) 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 כלי נגינה:  פסנתר, כינור, אקורדיון 
 
זיגי (זיגמונד) סקרבניק (1943 – 21 ביולי 1967) היה פסנתרן ומעבד מוזיקלי ישראלי שתרם להתפתחות מוזיקות הפופ והרוק הישראלית והיה דמות מרכזית בסצנת הג'אז הישראלית בשנות ה-60 של המאה ה-20.
ביוגרפיה

סקרבניק נולד ביערות אוזבקיסטן במהלך מלחמת העולם השנייה כשהוריו ברחו מפולין, אשר אליה חזרו בסוף המלחמה. כישרונו המוזיקלי נגלה כבר בילדותו כשלימד את עצמו לנגן בפסנתר, כינור ובאקורדיון ללא כל רקע מוזיקלי משפחתי מוקדם ובלי שידע לקרוא תווים. כשהיה בן תשע נולד לו האח, משה.
בשנת 1957, כשהיה בן 14, משפחתו עלתה לישראל והם התמקמו בתל אביב בסמוך לשוק הכרמל. בילדותו סייע לפרנסת משפחתו וניגן כפסנתרן במועדונים בהם ניגן את כל סוגי המוזיקה אך בלט במהרה בעיקר כג'אזיסט. אחד משכניו היה המתופף אבי פרין והם הופיעו יחד באילת עם לארי ווקר (Larry Welker).
בסוף שנת 1960, לאחר שהמתופף אהרלה קמינסקי ראה אותו בהופעה במועדון "עומר ח'יאם" ביפו, הוא התחבר אליו והם הפכו לחברים. שניהם הופיעו כצמד במועדון "אילקה ואביבה" ביפו של אילקה רווה ובהמשך המשיכו להופיע במועדונים רבים בתל אביב ובהם "צברה", "המפתח" ו"מועדון בר ברים".
זיגי ניגן וליווה אמנים ישראליים רבים גם בהרכבים אחרים במועדוני לילה ברחבי הארץ בהם "כליף".
לפני גיוסו לצבא, פגש במנצח אריך טייך שייסד את תזמורת חיל האוויר והציע לו להצטרף לתזמורת, ובה היה במשך כל שירותו בשנים 1963-1961.
במקביל לשירותו הצבאי, ביקר בישראל פסנתרן הג'אז אוסקר פיטרסון שפגש בו והציע לממן לו מלגת לימודים לבית הספר ג'וליארד בניו יורק שהיה מבין בתי הספר המובילים בעולם. סקרבניק השיב בחיוב להצעה זו אך החל בלימודיו רק לאחר סיום שירותו הצבאי. הוא התגורר בניו יורק במשך פחות משנה ורק אז למד מוזיקה וקריאת תווים בצורה מסודרת. במהלך שהותו, חבר וניגן עם נגני ג'אז במועדונים מקומיים נחשבים. בשנת 1965 החל לסבול מכאבי בטן עזים אך מקורם לא אובחן ובעקבות הרעת מצבו הבריאותי הוא נאלץ לשוב לישראל בה אובחנה מחלת הסרטן.
במהלך אמצע שנות ה-60 הופיע כחלק מהרכב "לארי, זיגי וסם" שניגנו במועדונים שונים. בתקופה זו הופיע במיטב מועדוני הלילה וליווה אמנים רבים. הוא הכיר את הזמרת עדנה גורן והיה הראשון שהכיר לה את מוזיקת הג'אז.
אריק איינשטיין, שמוליק קראוס וג'וזי כץ שהיו בהרכב החלונות הגבוהים, זיהו אותו בהופעה ופנו אליו כדי שינגן עבורם ואכן בשנת 1966 ניגן בפסנתר ובעוגב באלבום היחיד של הלהקה. סקרבניק אחראי לעיבודים המוזיקליים באלבום שהיו בסגנון חדשני ויוצא דופן לתקופה הזו.
הוא נפטר בשנת 1967, בגיל 24 בלבד ממחלת הסרטן. נטמן בבית העלמין הדרום.
בשנת 1969, לאחר מותו, הקדיש לו אריק איינשטיין את השיר "היה היה (לזיגי)" בתקליט פוזי שהלחין מישה סגל והיה מחבריו הקרובים. איינשטיין וסגל שילבו בשיר קטעי נגינה בביצועו של סקרבניק שהקליט חברו אהרלה קמינסקי בהופעה באחד ממועדוני הלילה. "היה היה" הוא בין שירי הרוק הישראליים הראשונים ובעקבותיו חל שינוי באופן העיבוד המוזיקלי ובביצוע השירים.
גלריה

מבחר תמונות מילדותו, בתמונה התחתונה משמאל מנגן עם נגן הג'אז וילי דיקסון
זיגי סקרבניק (מימין) ואהרלה קמינסקי
זיגי סקרבניק בפסנתר ורוז'ה אברהם בקונטרבס
הערות שוליים

↑  פינתי השבועית ברדיו: "היֹה היה", הבלוג של אורי הייטנר, 17 ביולי 2017
↑  שי דיאמנט, שי: 1969- הרוק עושה - Columbus Music Magazine, באתר Columbus Music Magazine, ‏10 ביולי 2013
קרל מלצ'ין

| --- | --- |

 לידה:  14 במאי 1838 Kröpelin, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  23 בינואר 1923 (בגיל 84) שוורין, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הטכנית של מינכן  בית הספר לאמנויות בוויימאר על שם הדוכס הגדול של סקסוניה 
 
קרל וילהלם כריסטיאן מלכין (בגרמנית: Carl Wilhelm Christian Malchin‏; 14 במאי 1838 – 23 בינואר 1923) היה רסטורטור וצייר נוף גרמני שצייר בעיקר מוטיבים כפריים ונופי עיר.