stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבצע אנתרופואיד
ההתנקשות

ב-27 במאי 1942, התמקמו קוביש וגבצ'יק בעיקול חד ברחוב הולשוביצה (בצ'כית: V Holešovičkách) שברובע Libeň שבפראג. צנחן נוסף, יוזף ולצ'יק מהכוח Silver A שצנח עימם, התמקם בגבעה סמוכה כשתפקידו היה לאותת לשניים כאשר רכבו של היידריך מתקרב לעיקול. מעט אחרי השעה 10:00 בבוקר, בחלוף למעלה משעה מהמועד הצפוי, בעוד רכבו של היידריך בושש מלהגיע ונראה היה כי לא ניתן יהיה להוציא את המבצע אל הפועל, אותת וולצ'יק לשניים כי רכבו של היידריך מתקרב לעיקול. קוביש שעמד מן העבר השני של הדרך, חצה אותה לכיוונו של גבצ'יק כאשר בתיקו, אשר הוסתר במעיל שאחז, הוסתר מקלע מדגם סטן. בשניות שלפני הגעת הרכב הגיחו זוג קרונות של הרכבת החשמלית אשר חשפה אזרחים לסכנה ואיימה לשבש את התוכנית. בהחלטה מהירה ונחושה, כאשר רכבו של היידריך הגיע לעיקול, שלף גבצ'יק את מקלע הסטן במטרה לירות על היידריך היושב ברכבו לצד נהגו.
ברגע הקריטי סבל מקלע הסטן ממעצור ולא ירה. נהגו של היידריך בלם את רכב המרצדס ונעצר. היידריך התרומם ממקום מושבו תוך שהוא שולף את אקדחו. בתגובה מהירה שלף קוביש רימון יד בריטי נגד טנקים אשר הסתיר באמתחתו ויידה אותו לעברו של היידריך. הרימון פגע בצידו הימני אחורי של הרכב והתפוצץ - היידריך ונהגו נפגעו.
מיד לאחר הפיצוץ, קוביש, שנפצע אף הוא מהפיצוץ, החל להימלט מזירת ההתנקשות, רכוב על אופניו. גבצ'יק, גם הוא, פתח במנוסה רגלית. השניים ברחו לכיוון מרכז העיר פראג, כל אחד בכיוון שונה, שם מצאו מקלט בעזרתה של משפחת מוראבק המקומית.
לאחר ההתנקשות הובהל היידריך כשהוא פצוע במצב קשה אך בהכרה, לבית החולים הסמוך. הרופאים קבעו כי יש להביאו במהרה אל שולחן הניתוחים, אך הוא דרש להיות מנותח אך ורק על ידי רופא גרמני שיגיע מברלין. רק כאשר השתכנע כי יש לנתחו מיד ולא, תישקף סכנה לחייו, התרצה והסכים כי רק רופא מהמרפאה הגרמנית בפראג ינתחו.
היידריך נותח, הרופאים הצליחו לייצב את מצבו, והוא החל מתאושש מהפציעות הקשות שספג. לאחר מספר ימים מצבו הידרדר ואובחן שהוא סובל מאלח דם. ההשערה היא כי נגרם כתוצאה משערות זנב הסוס אשר ריפדו את מושב הרכב וחדרו לגופו שעה שעפו לכל עבר עקב התפוצצות הרימון. לשם טיפול במצבו המתדרדר נדרש לרופאים פניצילין. אלא שחומר זה, שהיה באותה תקופה לאנגלים, אויבי הרייך, לא היה בנמצא ברחבי גרמניה. מצבו של ריינהרד היידריך הלך והחמיר, וב-4 ביוני 1942 מת מפצעיו.
הטבח הנאצי בעקבות המבצע

ההתנקשות, ומותו מאוחר יותר של היידריך, הכו את המשטר הנאצי כרעם ביום בהיר. תגובתו של היטלר הייתה נזעמת והנקמה האכזרית לא בוששה לבוא. במקביל לחקירה המאומצת ולחיפושים נרחבים של כוחות אס.אס בכל רחבי הפרוטקטורט הגיע אל הגסטאפו מכתב אשר הועבר ממנהל בית חרושת פרו-נאצי. המכתב, אשר נשלח בסמוך למועד ההתנקשות, היה ממוען לאחת מעובדות המפעל אשר לא הגיעה לעבודה באותו היום ובשל כך נקרא על ידי מנהלה. המכתב רמז על קשר רומנטי בין צעיר לאהובתו, אותה הוא חושש שלא יראה עוד לעולם. חוקרי הגסטאפו הנואשים לקצה חוט היו משוכנעים כי זהו מכתב מאחד המתנקשים. המשך החקירה הובילה לכפר לידיצה, שם מצאו אנשי הגסטאפו שני חיילים צ'כים מחיל האוויר הבריטי אשר אינם קשורים לאירוע ההתנקשות, אך לגסטאפו זה היה מספיק. האשמה הוטלה על הכפר לידיצה כולו כמקום ממנו יצאו המתנקשים בהיידריך. כאשר הועבר המידע להיטלר הוא החליט כי הכפר ישלם את המחיר הכבד.
היטלר הורה לכוחותיו למחוק את הכפר מן המפה, הלכה למעשה, ולהחריבו עד היסוד. מיד לאחר פקודתו של היטלר נכנסו אל הכפר כוחות אס.אס בפיקודו של קורט דליגה וביצעו בו טבח במהלכו הוצאו להורג מרבית תושבי הכפר, נשים, גברים, ילדים וזקנים, וחלקם הקטן נשלח למחנות. הגרמנים לא הסתפקו בכך, על השטח עלו כלים הנדסיים כבדים אשר לא הותירו כמעט אף מבנה על תילו ומתים הוצאו מקבריהם. הכפר לידיצה נמחק ולא הותר ממנו זכר.
החדשות אודות הטבח בכפר לידיצה הגיעו למהדורות העיתונים המודפסות ברחבי העולם, חשפו את העולם לזוועות אשר ביצעו הנאצים ועוררו זעם רב ותחושות הזדהות.
בנוסף להשמדת הכפר לידיצה השמידו הנאצים באותן השיטות גם את הכפר לז'אקי, ובנוסף רצחו הנאצים מאות אזרחים צ'כים שנחשדו בשיתוף פעולה עם המחתרת הצ'כית, אלפים רבים - רובם יהודים - נשלחו למחנה הריכוז מאוטהאוזן ולמחנות ריכוז נוספים. כמו כן החל בפועל "מבצע ריינהרד" (שברור שהיה מתבצע גם ללא הצורך בנקמה - שהרי ריינהרד היידריך בעצמו שקד על תכנונו ועל שמו הוא נקרא) במסגרת מבצע זה הוקמו מחנות ההשמדה הראשונים – טרבלינקה, סוביבור ובלזץ', שבהם נרצחו כשני מיליון יהודים.
המרדף אחר המתנקשים

המאמצים ללכידת המתנקשים הורגשו בכל הפרוטקטורט ובעיר פראג בפרט. על העיר הוטל עוצר בשעות הלילה ופרס של עשרה מיליון קרונות הוצע תמורת כל המוסר מידע אודות המתנקשים. כוחות אס.אס שטפו את העיר בחיפושים אחר קצה חוט אך לשווא.
קוביש וגבצ'יק יחד עם וולצ'יק וצנחנים נוספים בצוות המבצע: אדולף אופולקה, בובליק, שוורץ והרובי מצאו מקלט, בעזרתם של בני משפחת מוראבק והאב פטרק, כומר אורתודוקסי מכנסיית סיריל ומתודיוס (בצ'כית: Kostel svatého Cyrila a Metoděje) הסמוכה למרכז העיר פראג. קוביש, אופולקה ובובליק הסתתרו משך ימים בגלריית המקהלה של הכנסייה. בעוד יתר הצנחנים הסתתרו בקריפטה הממוקמת מתחת לרצפת הכנסייה.
לאחר כשבועיים ללא כל מידע ממשי נקלעה החקירה למבוי סתום ונראה היה כי הסיכוי למצוא את המתנקשים הולך ופוחת. אלא שאז, הגיע למטה הגסטאפו בפראג קארל צ'ורדה (בצ'כית: Karel Čurda), שהיה חבר בכוח הצנחנים שנשלח לביצוע המבצע, ומסר לגסטאפו את כל הידוע לו אודות מקומות המסתור של הכוח וכן מידע אודות משפחת מוראבק אשר העניקה להם מקלט.
ב-18 ביוני 1942, לפנות בוקר, על בסיס מידע מודיעיני מדויק אותו מסר לגסטאפו צ'ורדה, הגיעו כוחות האס.אס לכנסייה. כאשר ניסו לטפס במעלה המדרגות לעבר גלריית המקהלה, בחיפוש אחר הצנחנים, פרץ קרב אותו ניהלו קוביש, אופולקה ובובליק כנגד עשרות חיילי אס.אס. הצנחנים ניהלו קרב בנחיתות מספרית משך שעות, תוך שהם יורים ומגלגלים רימונים במורד המדרגות ומונעים את הגישה אליהם. כל אותו זמן כוחות אס.אס ירו מכל עבר, מתוך הכנסייה ומחוץ לה, בשילוב מטחי מקלעים.
לאחר קרב התשה ארוך נפגעו קוביש ובובליק באופן קשה. חיילי האס.אס שהצליחו לבסוף להגיע אל הגלריה מצאו את קוביש ובובליק כשהם מוטלים פצועים אך חיים. אופלקה היה מוטל ללא רוח חיים. במהרה, על מנת לנסות להצילם לשם חקירה, פונו קוביש ובובליק באמבולנס לבית החולים. עם הגיעם לבית החולים מת בובליק, מעט אחריו, מת יאן קוביש.
יתר הצנחנים, אשר הסתתרו בקריפטה אשר מתחת לכנסייה, התגלו מאוחר יותר על ידי כוחות אס.אס. משך שעות ניהלו הצנחנים הנותרים קרב שבמהלכו ניסו כוחות האס.אס להכניעם בשלל אמצעים בעודם מנסים לחדור מכל כיוון אפשרי לאזור הקריפטה, אך לשווא. לאחר סדרת מאמצים שכשלו, נקראו לאזור כוחות כיבוי אש, אשר קיבלו הוראה להפנות את זרנוקי המים שברשותם לפתח קטן בקיר אליו מתאפשרת הגישה מהרחוב, במטרה להציף את חלל הקריפטה וכך להטביע את הצנחנים. כל אותה העת המשיכו הצנחנים את הלחימה, חלקם הודפים באמצעות סולם את צינור המים החוצה מהפתח הקטן, חלקם ממשיכים בהשבת אש וחלק אחר מנסה לחפור בקיר בניסיון להגיע לצנרת, דרכה אולי יוכלו להסתנן למי נהר הולטאבה הסמוך, החוצה את פראג.
בחלוף שעות, כאשר התחמושת שהייתה ברשותם של הצנחנים עמדה להסתיים ולאחר שהבינו כי אפסו הסיכויים לצאת בשלום מהקריפטה, עשו הצנחנים שימוש בכדורים האחרונים שנותרו ברשותם ושמו קץ לחייהם על מנת שלא ליפול בשבי ולמות מות גיבורים.
בראשית ספטמבר, דן בית דין גרמני מיוחד בפראג למוות את ראש הכנסייה האורתודוקסית בצ'כוסלובקיה, ההגמון גורזד, עם שלושה כמרים נוספים, בטענה כי סייעו למתנקשים להסתתר בכנסייה. הם הוצאו להורג ביום מתן גזר הדין.
המלשין צ'ורדה נעצר על ידי המחתרת הצ'כית בימי המלחמה האחרונים, נשפט, נידון למוות והוצא להורג בתלייה ב-1947.
הנצחה

קוביש וגבצ'יק הפכו לגיבורים לאומיים ולסמל המאבק ההירואי שניהלו הצ'כים בכיבוש הנאצי בארצם. סיפורם הוא חלק מההיסטוריה הלאומית של צ'כיה וחלק מתוכנית הלימודים בבתי הספר. בסמוך לכנסיית סיריל ומתודיוס ישנו כיום פאב הנושא את השם "פאב הצנחנים" ובו שלל תמונות ותיאורים מההתנקשות ומהקרב בכנסייה.
העיקול ברחוב הוולשוביצה עבר בחלוף השנים שינוי תוואי וכיום האזור הוא חלק מדרך בין-עירונית מהירה. בשנת 2009, בדיוק בנקודה בה בוצעה ההתנקשות בריינהרד היידריך, אשר היום הפכה לאחת הכניסות לכביש המהיר, הוקמה אנדרטה לזכרם של קוביש, גבצ'יק וולצ'יק. האנדרטה היא עמוד ובראשו שלושה חיילים עומדים ומשלבים ידיים במבנה מעגלי.
בתרבות

אנתרופואיד (Anthropoid) - סרט קולנוע צ'כי-בריטי-צרפתי, משנת 2016, בבימויו של שון אליס ובכיכובם של ג'יימי דורנן וקיליאן מרפי, המגולל את סיפורו של מבצע אנתרופואיד.
האיש עם לב הברזל (The Man with the Iron Heart) - סרט קולנוע צרפתי-בלגי, משנת 2017, בבימויו של סדריק חימנז ובכיכובם של ג'ייסון קלארק, ג'ק אוקונל, ג'ק ריינור. הסרט מבוסס על הרומן של לורן בינה, "HHhH למוח של הימלר קוראים היידריך".
לקריאה נוספת

לורן ביינה, HHhH למוח של הימלר קוראים היידריך, כנרת, זמורה-ביתן, 2012
הערות שוליים

↑  היטלר והימלר מבכים את היידריך, עיתון דבר, 10 ביוני 1942.
↑  במרחץ הדמים הנאצי בצ'כיה, העיתון "דבר", 14 ביוני 1942.
↑  ההתנקשות בריינהרד היידריך, תערוכה קבועה בכנסיית סיריל ומתודיוס, פראג, צ'כיה (2013).
↑  תיאור ההתנקשות כפי שמוצגת במוזיאון הצבאי הלאומי, פראג, צ'כיה (2013)
↑  לורן ביינה, HHhH למוח של הימלר קוראים היידריך 257–285, כנרת, זמורה-ביתן, 2012
↑  ההתנקשות בריינהרד היידרך, תערוכה קבועה בכנסיית סיריל ומתודיוס, פראג, צ'כיה (2013)
↑  טבח איום בצ'כיה, ראש הכנסיה הוצא להורג, המשקיף, 6 בספטמבר 1942.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007568005305171  LCCN: sh2010006468  NKC: ph685867 
אנדרטה במקום ההתנקשות במבצע אנתרופואיד
המכונית של היידריך, שבה אירעה ההתנקשות
הפתח בקיר דרכו הוחדר זרנוק המים בניסיון להטביע את הצנחנים. מסביב, פגעי הירי מנשקם של כוחות הס.ס.
אנדרטת הנצחה לקוביש ולגבצ'יק
תל פר

| --- | --- |
תל פר, מבט צפונה מכביש 70. מימין לתל נראים באופק בתי קריית אתא
תל פר, מבט צפונה מכביש 70. מימין לתל נראים באופק בתי קריית אתא
 היסטוריה
 תקופות:  תקופת הברזל, תקופת הברונזה 
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  32°46′16″N 35°06′17″E﻿ / ﻿32.77111111°N 35.10472222°E﻿ / 32.77111111; 35.10472222
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) תל פר(למפת הגליל המערבי רגילה) תל פר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל פר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל פר
 
תֵּל פָּר, הידוע גם בשם תֵּל אֶל-פָאר, הוא אתר ארכאולוגי בעמק זבולון, השוכן בסמוך לצומת זבולון מצפון לכביש 70 וממזרח לכביש 780 המוביל לקריית אתא. התל קטן בעל צורה סגלגלה מתנשא בתוך שדה לגובה תשעה מטרים מעל פני סביבתו, ולגובה 22 מטר מעל פני הים. גודל התל כתשעה דונמים.
זיהוי התל

התל מזוהה על ידי החוקרים עם העיר המקראית בֶּטֶן, הנזכרת בספר יהושע כעיר השוכנת על גבול נחלת שבט אשר: ”וַיֵּצֵא הַגּוֹרָל הַחֲמִישִׁי לְמַטֵּה בְנֵי-אָשֵׁר לְמִשְׁפְּחוֹתָם, וַיְהִי גְּבוּלָם חֶלְקַת וַחֲלִי וָבֶטֶן וְאַכְשָׁף” (יהושע יט, כה). זאת, כאשר תל כיסון מזוהה עם אכשף, תל רגב מזוהה עם "חֶלְקַת", תל א-נחל מזוהה כנראה עם מִשְׁאָל, ותל עליל (ח'רבת ראס עלי), השוכן כששה ק"מ צפון מזרחית לתל רגב, מזוהה עם חֲלִי. בטן נקראה כנראה על שם פרי הבָּטְנִים, הנזכרים בין צמחי "זִּמְרַת הָאָרֶץ" – אך אין מדובר בבָּטְנִים של ימינו שמקורם בדרום אמריקה, אלא כמשוער בפרי של אחד ממיני האֵלָה.
אוסביוס באונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה) זיהה את בטן המקראית עם יישוב בן זמנו בשם "בית בטן", השוכן שמונה מיל ממזרח לעכו. מקובל שבית בטן זו שכנה באזור "ח'רבת אִבְּטוּן" (הנזכרת עוד במפת הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל), והיישוב הבדואי איבטין, ואפשר שהשם הקדום נשתמר במקום. אך בח'רבת אִבְּטוּן נמצאו רק ממצאים מהתקופה הרומית\ביזנטית (כלומר מימי אוסביוס) ולא מתקופת המקרא. לעומת זאת בתל פר, כק"מ מצפון מערב לח'רבת אִבְּטוּן, נמצאו ממצאים מתקופת המקרא (ראו להלן), ולכן אחת ההשערות היא כאמור שתל פר היא בטן המקראית, וששם היישוב התקיים בתקופה מאוחרת יותר ביישוב בית בטן שבאזור ח'רבת אִבְּטוּן.
ממצאים ארכאולוגיים

התל נחפר בחפירת בדיקה בשנת 1993 על ידי צבי גל ונמצאו שרידים משבע שכבות ארכאולוגיות: מתקופת הברונזה התיכונה II א' ו-ב', מתקופת הברונזה המאוחרת II א' ו-ב', מתקופת הברזל ב' ו-ג' ומהתקופה הפרסית. בכל התקופות נמצאו שרידי עיר מבוצרת. מהתקופה הביזנטית נמצאו שרידי מבנים הנראים כבית חווה. התל נסקר על ידי יעקב עולמי.
בחודש יולי 2003, לקראת סלילת הכביש המוביל לבית הקברות תל רגב, נערכה חפירת בדיקה באתר הנמצא כחצי ק"מ דרומית לתל. בחפירות נחפר פיר בעומק 2.3 מטרים שהוביל למערת קבורה החפורה בסלע קירטון. מיעוט שברי כלי החרס לא אפשר את תיארוך המערה.
הערות שוליים

↑  ספר יהושע, פרק י"ט, פסוק כ"ו
↑  גרשון גליל, ‏ערי הממלכה הכנעניות במאה הי"ד לפה"ס: היקפן ומעמדן המדיני, קתדרה 84, יולי 1997, עמ' 37
↑  יוחנן אהרוני, ארץ ישראל בתקופת המקרא, הוצאת יצחק בן-צבי. ירושלים תשמ"ח, עמ' 91
↑  ספר בראשית, פרק מ"ג, פסוק י"א
↑  זהר עמר, צמחי המקרא, הוצאת ראובן מס ירושלים, 2012. עמ' 84–85
↑  אונומסטיקון, 52, 19
↑  אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות של המקרא ותקופתו, הוצאת מוסד ביאליק, כרך ב', עמ' 50
↑  גרשון גליל ויאיר זקוביץ (עורכים), עולם התנ"ך, ספר יהושע, הוצאת "דברי הימים" 1999, עמ' 185
↑  אלירן אורן, ‏תל פר, באתר "חדשות ארכיאולוגיות", גיליון 121, 25 במאי 2009
התנגשות המטוס בבניין האמפייר סטייט

| --- | --- |
 תאריך:  28 ביולי 1945 
 מיקום:  בניין אמפייר סטייט 
 גורם:  טיסה נשלטת לתוך הקרקע 
 קואורדינטות:  40°44′54″N 73°59′09″W﻿ / ﻿40.7484°N 73.9857°W﻿ / 40.7484; -73.9857
 הרוגים:  14 
 פצועים:  1 
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיבניין האמפייר סטייס(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיבניין האמפייר סטייס(למפת מנהטן רגילה) בניין האמפייר סטייס(למפת מנהטן מוגדלת) בניין האמפייר סטייס
 
הבניין לאחר התאונה
התנגשות המטוס בבניין האמפייר סטייט בעיר ניו יורק אירעה ב-28 ביולי 1945. מפציץ מדגם B-25 מיטשל תעה בדרכו בגלל ערפל מעל ניו יורק והתנגש בצידו הצפוני של הבניין. בתאונה נספו 14 אנשים ונגרם נזק רב, אך יציבות המגדל לא התערערה.
התאונה

בבוקר ב-28 ביולי 1945, בשלהי מלחמת העולם השנייה, המריא משדה תעופה צבאי במסצ'וסטס מפציץ מדגם B-25 מיצ'ל בדרכו לנמל התעופה ניוארק שבניו ג'רזי. קברניטו, סגן-אלוף ויליאם פרנקלין סמית', היה בוגר האקדמיה הצבאית וסט פוינט ובעל ניסיון של 30 גיחות הפצצה בחזית אירופה.
בהתקרבו לניו יורק נח ערפל כבד על העיר וסביבותיה. סמית' ביקש אישור נחיתה בנמל התעופה לה גוארדיה ונענה שהראות שם אפסית. מגדל הפיקוח בנמל הורה לו להמשיך בדרכו לניוארק ולשמור על גובה של 1,500 רגל (457 מטרים) בעת מעברו מעל מנהטן.
סמית תעה בדרכו בגלל הערפל, או שאולי טעה וחשב שהנהר איסט שממזרח למנהטן הוא הנהר הדסון שממערב לו, והחל מוקדם מדי להנמיך לקראת נחיתה בניוארק. כשהגיע לגובה של 500 רגל ובמהירות טיסה של 360 קילומטר לשעה עמד בפני התנגשות בבניין RCA (כיום בניין ג'י אי) שגובהו 259 מטרים. ברגע האחרון ביצע הקברניט פנייה והמטוס החטיא את הבניין, אך כעבור מספר שניות, בשעה 9:40, פגע המטוס שמשקלו 15 טון במגדל האמפייר סטייט - המבנה הגבוה ביותר בניו יורק אז, בן 103 קומות. למשמע רעש הפגיעה חששו חלק מהעוברים ושבים סביב המגדל שטייס מתאבד יפני (קמיקזה) פגע בעיר.
המטוס פגע בבניין בחזיתו הצפונית, הפונה לרחוב 34. הוא פגע בקומה ה-79, בגובה של 278 מטרים, שם שכנו משרדי המועצה הקתולית הלאומית לסעד. הפגיעה פערה בקיר הבניין חור בגודל של 5.5 ‏X‏ 6.1 מטרים. אחד משני מנועי המטוס חלף דרך הבניין, יצא מחזיתו הדרומית ונפל משם כ-270 מטרים עד שפגע בגג של בניין מעבר לרחוב וחולל בו דלקה. המנוע השני וחלק מכן הנסע צנחו דרך פיר מעלית בבניין עד לתחתיתו. שברים אחרים של המטוס נפלו לרחוב שמתחת.
במגדל פרצה שרפה. מכבי האש של ניו יורק נזעקו למקום. אף על פי שמעליות בבניין נפגעו והכבאים נאלצו לסחוב את צינורות הכיבוי במעלה 11 קומות לפחות, הם הצליחו לכבות את האש לאחר 40 דקות (עד היום לא כובתה בהצלחה שרפה בנקודה גבוהה יותר בבניין כלשהו). יציבות המגדל לא התערערה.
בתאונה נספו 14 איש - שני הטייסים ומכונאי שהצטרף לטיסה ו-11 איש שהיו בבניין. 26 נפצעו. אחת הפצועות (בטי לו אוליבר מקומה 80) הוכנסה על ידי החובשים למעלית מבלי שידעו שכבלי המעלית התערערו בעקבות התאונה. המעלית צנחה 75 קומות למטה, אך היא שרדה - אירוע שזכה להכרה כשיא גינס.
לאחר התאונה

למרות התוצאות הקשות של האירוע שבו עסקים בקומות רבות של הבניין לפעילות כבר למחרת. עד היום מסמן מקומה של אבן חסרה בציפוי המבנה את פגיעת המטוס בו.
כעבור שנה החטיא מטוס אחר במעט את הבניין.
התאונה הביאה לחקיקת חוק (Federal Tort Claims Act), אשר איפשר לראשונה לאזרחים להגיש תביעות נזיקין נגד הממשל הפדרלי. הוא הכיל הוראות תחולה בדיעבד שאיפשרו לנפגעי התאונה לתבוע פיצויים עבור נזקיהם בה.
ראו גם

פיגועי 11 בספטמבר
הערות שוליים

↑  On This Day in Aviation History: July 28th, NYCAviation, ‏2010-07-28 (באנגלית אמריקאית)
↑  http://web.archive.org/web/20060317041607/http://www.guinnessworldrecords.com/content_pages/record.asp?recordid=53746.
ישיבת גרודנא באר יעקב

| --- | --- |

 ישיבה
 השתייכות:  ישיבה ליטאית
 תקופת הפעילות:  1966–הווה (כ־58 שנים)
 מייסדים:  הרב יוסף שלמה כהנמן
 בעלי תפקידים
 נשיא:  הרב אליעזר כהנמן
 מנהל:  נפתלי אורלנצ'יק
 ראש הישיבה:  הרב צבי דרבקין, הרב יצחק הקר
 משגיח:  הרב דוד מנחם שניידר והרב נחמיה פרידלנדר והרב ישראל שלו' איראם
 תלמידים
 :  420
 מיקום
 מיקום:  באר יעקב
 מדינה:  ישראל
 קואורדינטות:  31°56′05″N 34°50′21″E﻿ / ﻿31.934833333333°N 34.839027777778°E﻿ / 31.934833333333; 34.839027777778
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) ישיבת גרודנא באר יעקב(למפת גוש דן רגילה) ישיבת גרודנא באר יעקב(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת גרודנא באר יעקב(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת גרודנא באר יעקב  he ישיבת גרודנא באר יעקבhe ישיבת גרודנא באר יעקבמפת  __ באר יעקב (in English: Be'er Ya'akov) [‌השפלה וסביבותיה‌]מצפון וממערב: __ ראשון לציון (in English: Rishon LeZion) ממזרח: __ מועצה אזורית שדות דן (in English: Sdot Dan Regional Council) מדרום: __ מועצה אזורית גזר (in English: Gezer Regional Council) ממערב: __ נס ציונה (in English: Ness Ziona) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ישיבת גרודנא באר יעקב היא ישיבה גדולה חרדית-ליטאית השוכנת בבאר יעקב בשכונת נווה דורון.
הישיבה היא חלק ממוסדות ישיבת פוניבז' (בנשיאות הרב אליעזר כהנמן) אולם מתנהלת באופן עצמאי.
הקמת הישיבה

הישיבה הוקמה בשנת ה'תשכ"ו (1966) על ידי הרב יוסף שלמה כהנמן, "הרב מפוניבז'", במסגרת תוכניתו להקמת 18 ישיבות ברחבי הארץ, ונקראה על שמה של ישיבת שער התורה - גרודנא בליטא של רבי שמעון שקופ, בתחילה שכנה הישיבה בבני ברק שנה, ובי"ח בשבט ה'תשכ"ז עברה הישיבה לאשדוד ועמדה תחת חסות מוסדות פוניבז'. בראשות הישיבה כיהנו הרב צבי דרבקין, הרב יצחק הקר (חתנו של הרב שמואל רוזובסקי) והרב דב צבי קרלנשטיין. גם ראשי ישיבת פוניבז', הרב שמואל רוזובסקי והרב אלעזר מנחם מן שך, נחשבו מראשי הישיבה והגיעו בקביעות למסור שיעורים בישיבה. החל משנות ה-80, פסקו ראשי ישיבת פוניבז' למסור שיעורים ובמקביל החלו חיכוכים בין ראשי הישיבה הרב דרבקין והרב הקר לבין הרב קרלנשטיין ובין תלמידיהם הקרובים. במשך השנים היו מספר ניסיונות לגשר על הפערים בין ראשי הישיבה, מצד מנהיגים בציבור החרדי ובהם רבי אהרן לייב שטיינמן ורבי מיכל יהודה ליפקוביץ, ניסיונות אלו לא צלחו. בעקבות החיכוכים הבלתי פוסקים, הורה רבי אהרן לייב לרב דרבקין והרב הקר לעזוב את הישיבה ולהקים ישיבה חדשה.
הישיבה לאחר הפיצול

בחנוכה ה'תש"ס (1999) הוקמה הישיבה מחדש בקריית ישמח משה שבגני תקווה, כאשר הרב דרבקין, הרב הקר ושאר הצוות למעט הרב קרלנשטיין, עזבו עם קבוצת תלמידים לישיבה החדשה ואליהם הצטרפו תלמידים נוספים מישיבת פוניבז'. לאחר הקמת הישיבה הגיע הרב שטיינמן למסור שיחות בישיבה מספר פעמים. ישיבת פוניבז' של הרב כהנמן פרסה את חסותה על הישיבה כחלק ממוסדותיה. הישיבה שכנה בקריית ישמח משה במשך 4 שנים ובאותה תקופה הייתה מוכרת כישיבת "גרודנא ישמח משה". בחודש חשוון תשס"ד (2003) עברה הישיבה לבאר יעקב למבנה שנשכר מישיבת נווה ארץ של הרב אליהו רפול (והתווספה ליד הישיבה המקומית והותיקה ישיבת באר יעקב) מכאן נגזר שמה "גרודנא באר יעקב". בחודש כסלו ה'תשפ"א (2020) הצטרפו ראשי הישיבה הרב דרבקין והרב הקר למועצת גדולי התורה של דגל התורה . נכון לתשפ"ד מונה הישיבה כ-450 בחורים.
רבני הישיבה

ראש הישיבה הרב צבי דרבקין
ראש הישיבה הרב יצחק הקר
הרב דוד מנחם שניידר - משגיח
הרב נחמיה פרידלנדר בנו של הרב חיים פרידלנדר משגיח
הרב אברהם צבי סגל - ראש הקיבוץ
הרב חנניה פלטיאל שיף - ר"מ ובנוסף מנהל הרב שיף את הרישום לישיבה.
הרב יעקב יוסף אדלר - ר"מ שיעור ב'
הרב יצחק אייזיק פלונצ'ק - ר"מ שיעור א'
הרב ישראל שלום איראם משגיח קטן
הרב משה כהנמן (בנו של הרב אליעזר כהנמן) - ר"מ שיעור א' (החל מא' אלול תשפ"ג)
בנוסף, הרב יהודה אריה דינר מוסר שיעור שבועי בהלכה בישיבה אחת לשבועיים מדי מוצ"ש.
הערות שוליים

↑  משה ויסברג, אחרי עשור: אלו תשעת חברי ה'מועצת' החדשים של 'דגל התורה', באתר בחדרי חרדים, ‏04.12.20
↑  יעקב מלמד, לאחר שנים ובאופן חריג: מינויים חדשים במועצת גדולי התורה – אלו הם השמות, באתר JDN, ‏04.12.20
↑  מערכת המחדש, פרופילים מיוחדים: חברי המועצת החדשים של 'דגל התורה', באתר המחדש, ‏04.12.20
↑  מנחם קולדצקי, כִּי הֵם חַיֵּינוּ וְאֹרֶךְ יָמֵינוּ > 'המחדש' מציג: מפת הרישום של עולם הישיבות לאלול תשפ"ד, באתר המחדש, ‏7 בספטמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007525075905171  VIAF: 308264067   WorldCat (עם VIAF): 308264067
עמק המלכות

ציור קיר בקברה של נפרתרי
פתחי הקברים בעמק המלכות
הכניסה לקבר חפור בעמק המלכות
עמק המלכות (בערבית: وادي الملكات - ואדי אל מליכּאת) הוא האתר בו נקברו בימי קדם נשותיהם של פרעוני מצרים. הוא ידוע גם כטא-סט-נפארו (המקום של בני פרעה), כיוון שביחד עם המלכות של שושלות מצרים (1070-1550 לפנה"ס) נקברו נסיכים ונסיכות רבים, וחברי אצולה שונים. הקברים של אנשים אלו תוחזקו על ידי כהני המתים שהיו ממונים על הבאת המנחות ועל התפילות מדי יום.
העמק ממוקם בסמוך לעמק המלכים המפורסם ממנו, בנקרופוליס של תבאי על הגדה המערבית של הנילוס מול תבאי (לוקסור המודרנית). אזור עקר זה על הגבעות המערביות נבחר בשל בידודו היחסי וקרבתו לבירה. מלכי השושלת ה-18 החליטו להיקבר בקברים החצובים בסלע, בניגוד לפירמידות המסורתיות או חדרי הקבורה. ייתכן שהדבר נעשה כדי למנוע פגיעה בקבר ובזיזתו בידי שודדי קברים.
הנקרופוליס מכיל למעלה משבעים קברים. רבים מהם מסוגננים ומעוטרים בפאר רב. דוגמה לכך היא מקום מנוחתה החצוב בסלע של המלכה נפרתרי (1290-1224 לפנה"ס) מהשושלת ה-19. בקברה תבליטים צבעוניים שנותרו שלמים, והוא נחשב לאחד הקברים היפים במצרים.
הקברים בעמק נבנו בתקופת הממלכה החדשה (1070-1570 לפנה"ס) עבור השושלות ה-20-18 של מצרים בתקופה של 500 שנה. הקברים החפורים בעמק שימשו לקבורה גם בתקופה בית תלמי והתקופה היוונית-רומית במצרים העתיקה.
היסטוריה

אף על פי שמייסדת העמק היא המלכה סיטרא, אשתו של מייסד השושלת ה-19, ישנם עדויות כי לפני כן נחפרו קברים ומספר בורות קבורה השייכים לשושלות ה-17 וה-18. עם זאת סיטרא היא זו שהפכה את האזור למקום קבורה של נשות ובנים מועדפים של אנשי מלוכה מכהנים.
הקבר המלכותי הראשון, שנתגלה על ידי ג'ובאני בטיסטה בלזוני בשנת 1816, היה קברה של טייטי אשתו של רעמסס הראשון. בשנת 1828 ג'ון גארדנר וילקינסון איתר 24 קברים. ארנסטו סקיאפארלי (Ernesto Schiaparelli) החל בחפירה שיטתית בעמק בשנת 1903 וגילה את קברה של נפרתרי, אשת רעמסס השני על ציוריו המפורטים.
הקברים המוקדמים מסוף השושלת ה-17 היו בעיקר בורות פשוטים עם תא בתוכם. במהלך השושלת ה-18 נקברו באזור בעיקר בכירים וקצינים. ייתכן כי הקבר הראשון של מלכה היה קברה של מאתנדג'מת (Mutnedjmet), אשתו של חרמחב. הקברים הראשונים לא היו מעוטרים בתכשיטים, אלה התווספו מאוחר יותר עם קבורתה של טאיה, אשתו של סתי הראשון. ובדור שלאחר מכן, תחת רעמסס השני שחמש מתוך שבע נשותיו נקברו בעמק המלכות.
כיום בעמק המלכות ישנם עד כ-98 קברים, בארות ואזורי חפירה שננטשו זמן קצר לאחר הקמתם ומעולם לא שמשו כקבר. רובם המכריע של הקברים נמצא במצב רע, אבל ישנם כמה המעוררים הערצה לנוכח יופיים. בחלק מהקברים המעוצבים אין עדות כלל לבעליהם. החשיבות של הקברים, היא במלאכת התיעוד המספקת מידע על מלכות ונסיכים שלא היה קיים לפני כן. ומאפשרת לנחש את הסיבה לאלו הנעדרים באופן בולט מבית הקברות המיועד למלוכה המצרית (כדוגמת, איזיס-נפרט שקברה טרם נמצא).
אדריכלות

ישנם 3 סוגי קברים בעמק המלכות:
קברי השושלת ה-18: הם המתקנים העתיקים והפשוטים ביותר. קברי פיר מקושטים. לרוב, בעלי חדר אחד, ולעיתים רחוקות יותר, אחד או שני חדרי צד. אין בהם ציורים ולכן ישנם מקרים בהם קשה לזהות את בעליהם. הם בעיקר קברי נסיכים ונסיכות, נכבדים וגורמים רשמיים.
קברי מלכות השושלות ה-19 וה-20: בניגוד לקברי השושלת ה-18, קברים אלה נבנה בדומה לבתים ובהתאמה להשקעה שנעשתה בקברי עמק המלכים. הם לרוב הורכבו משני חדרים גדולים בחלל מתמשך שאליהם נוספו עד חמישה חדרים נוספים. הם עוצבו בהידור ובאיורים שנעשו בדרך איקונולוגית מסוימת (המסע לעולם הבא (אוזייריס) ואורו של רע (של העולם הזה).
קברי הנסיכות של השושלת ה-20: קברים ארוכים דמויי צינור או ענף של צמחים. מתוכם רק החדר האחרון הוא חדר קבורה, והוא מעט גדול יותר. לפעמים נוספו חללים שיצאו מתוך החדרים החוצה.