stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בלבב ימים

| --- | --- |

שער המהדורה המוערת (תשכ"ו–1965)
 מידע כללי
 מאת:  ש"י עגנון
 שפת המקור:  עברית
 תורגם לשפות:  גרמנית, הונגרית, אנגלית, פורטוגזית, ספרדית, סלובנית, דנית, רוסית, צרפתית, רומנית
 סוגה:  סיפור קצר 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  תרצ"ד–1934
 מהדורות נוספות
 תאריך מהדורה ראשונה:  בתוך יעקב פיכמן (עורך), ספר ביאליק, תל אביב: הוצאת ועד היובל בהשתתפות הוצאת אמנות, תרצ"ד–1934;  כספר נפרד: ברלין: שוקן, תרצ"ה–1935
 תאריך מהדורה מוערת:  שמואל גדון, ירושלים – תל אביב: שוקן, תשכ"ו–1965
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002533377, 001034701, 002311352, 002120913, 001034706, 001034716, 001034712
 
"בִּלְבַב יַמִּים" הוא סיפור מאת ש"י עגנון, המתאר את מסעה של קבוצת חסידים מגליציה לארץ ישראל. הקבוצה, המכונה בסיפור "הנלבבים" או "אנשי שלומנו", מתארגנת בבוצץ (היא בוצ'אץ', מקום הולדתו של ש"י עגנון), עיירה יהודית בגליציה, לשם עלייה לארץ ישראל. אל הקבוצה מצטרף חנניה, שהגיע לבית מדרשם אחרי שעבר לשם כך דרך ארוכה ורבת תלאות. בקבוצה עשרה גברים ושבע נשים, מהן הנשואות לגברים שבקבוצה, ומהן שהצטרפו בגפן. לאחר שהגיע האביב ועבר הפסח, יצאו הנלבבים לדרך, בשני קרונות רתומים לסוסים; קרון אחד לגברים והאחר לנשים. מסעם בקרונות הסתיים בגאלאץ, ממנה הפליגו בספינה בנהר הדנובה אל וילקוף (אנ'), שלחוף הים השחור. את הים השחור חצו בספינה נוספת, שהביאה אותם לקושטא רבתי, שם עלו לספינה שלישית, שהפליגה לארץ ישראל.
בדרכם נעלם חנניה, אולם בדרך נס הגיע גם הוא לארץ ישראל ופגש את הנלבבים בירושלים. לֶיְבּוּש הקצב חזר לבוצץ, ונימוקו: "ראיתם ארץ שאין מוצאים בה אלא בשר כבשים". שתיים מנשות החבורה מתו בטרם עת, ואילו חנניה ויתר הנלבבים חיו בירושלים.
הסיפור ראה אור לראשונה בשנת תרצ"ד–1934 ב"ספר ביאליק". בשנת תרצ"ה–1935 הופיע ככותר עצמאי בהוצאת שוקן. במהדורה החדשה של כל כתבי עגנון (1953) חותם הסיפור את הכרך "אלו ואלו".
הסיפור זיכה את מחברו בפרס ביאליק לספרות יפה לשנת תרצ"ד.
במכתב ששלח עגנון לשלמה זלמן שוקן בשנת 1931 (טרם פרסום הסיפור), כתב: "סיפור זה הוא ממיטב סיפורי".
פרשנות > שם הסיפור

שם הסיפור, "בלבב ימים", לקוח מספר יונה: ”וַתַּשְׁלִיכֵנִי מְצוּלָה בִּלְבַב יַמִּים” (ספר יונה, פרק ב', פסוק ד').
בסוף הסיפור נכלל אפילוג שבו עוסק המספר בנסיבות כתיבתו ואומר: "...וקראתיו בלבב ימים, על שם חנניה עליו השלום שנכנס בלבב ימים ויצא בשלום".
דב לנדאו מוסיף על כך באומרו: "שם הסיפור, 'בלבב ימים', בצורת רבים מעיד כי אין הכוונה לנסיעה בים בלבד, אלא אף לשאר הנסיעות ובעיקר לשאר 'הימים'. משמע ש-'ימים' מכוון אף לים הגלות שבני ישראל עוברים בדרכם לארץ."
זיוה שמיר מציגה משמעות פשוטה יותר לשימוש בצורת הרבים "ימים". לדבריה, כותרת הסיפור "מתארת, הלכה למעשה, שני ימים, שניים ולא אחד. מתואר בה מסעה הראלי והמופלא כאחד של עדת "הנלבבים" מן הים השחור אל הים התיכון בדרך לארץ הבחירה".
פרשנות > "בלבב ימים" כסיפור מסע

אירועי הסיפור מתרחשים בין בוצ'אץ' שבגליציה לארץ ישראל. המאורעות מזכירים לקורא את ניסיונו הכושל של הבעש"ט לעלות לארץ ישראל בסביבות 1740, ואת עליית תלמידיו בשנת 1777.
זהו סיפור במסורת סיפורי המסעות ועוברי הדרכים, שיש בהם מאז ומעולם צד אגדי-מיתי, הן בספרות היהודית והן בספרות הזרה. סיפורים בסגנון זה קיימים במדרשים ובספרות יהודית בכל הדורות. המודל העיקרי לסגנון: מסע אברהם בספר בראשית, הפותח במילים "לֶךְ-לְךָ". הסיפור, כמו אגדות חסידיות רבות, הוא בעל אופי סוריאליסטי, ויש בו עיוות של המציאות באופן מסוגנן וסמלי. קיימת השוואה בין העלייה ארצה בסיפור לבין מסעו של יונה הנביא - השוואה שקיימת גם באגדות הבעש"ט. המתפללים בסיפור אומרים, כאשר הם באונייה בדרך לארץ, פסוקים שאמר יונה במעי הדג. כמקובל בסיפורי מסעות, נתקלים הנוסעים בתופעות משונות, אך בסיפור זה גם תופעות אלו הן מעולמם של שומרי תורה ומצוות: בני סטמבול, "מנהגיהם שונים ממנהגים שלנו, והם מניחים תפילין מיושב כדעת בית יוסף, ויש מהם שמניחים שתי תפילין בבת אחת". במסע פוקדות אותם תלאות שונות, ובהן "הרים גבוהים עולים מן הארץ, פעם במזרח ופעם במערב, ומים יוצאים מן ההרים, וההרים מטים עצמם אילך ואילך ואינם מניחים לעגלות לעבור, אבל זריזותם של בעל העגלה וחנניה שבהנהיגו את הסוסים בחכמה עמדה להם שיצאו מן המיצר".
פרשנות > מקורות לעלילה

גרשם שלום ציין כי "סיפורי עגנון מרובים בהם גלגולי מוטיבים שבאו לידו מדברי ראשונים, פשטו צורה ולבשו צורה ונעשו דבר חדש ואחיד בידיו. סיפורי האגדה הקטנים שלו הם חטיבות ספרותיות מושלמות, ששלמות צורתם משכיחה את גלגוליהם ברוחו של האמן מעניין לעניין". דברים אלה יפים גם לסיפור זה.
דוגמאות לאגדות יהודיות ולאגדות זרות הנרמזות בסיפור "בלבב ימים":
סיפורי הנלבבים על עמידת השטן בדרכם כדי שלא יגיעו לארץ ישראל הם במסורת האגדות של פיתויי השטן (ראו הרחבה להלן בסעיף "השטן").
במסעם בים שמעו הנלבבים קולותיהם של ילדים שהשליכו עצמם לים על מנת שלא להכעיס את הקב"ה, וה' הביאם לאי מופלא בו הם מבלים בנעימים: כאן יש שילוב אגדות - האגדה היהודית היא ממסכת גיטין על ילדים שהתאבדו על קידוש השם בטביעה (מעשה בד' מאות ילדים וילדות שנשבו לקלון), אולם קולות הילדים המקלסים את השם בקולם הערב והמלחים שמתפתים לקפוץ לים בשל כך, מאפיינים דווקא את שירת הסירנות מהאודיסיאה היוונית. עגנון מדגיש זאת גם באמצעות תיאור קשירת המלחים באבנטיהם על מנת שלא יקפצו. על שילוב זה העירה זיוה שמיר: "בעשותו כן שילב עגנון הֶבּראיזם והֶלניזם, מיזג את העולם היהודי עם עולמם של מבקשי נפשו, ויצר אֶפּיקה עברית מקורית, הֶבּראיסטית והֶלניסטית, אֶתית ואֶסתטית, בעת ובעונה אחת".
הסיפור המסביר מדוע לא זכה אברהם המוהל לעלות עם הנלבבים לארץ ישראל הוא בעקבות סיפור חסידי, המופיע בספרו של אהרן ולדן "שם הגדולים החדש". אירועי "שיל"ר גיליי"ף" (Schüler-Gelauf – מהומות סטודנטים) המוזכרים בהקשר זה בסיפור "בלבב ימים", הם פרעות שאכן נערכו ביהודי פולין במאה ה-17.
גזלן יהודי וכן מנהיג חבורת מורדים שהוא יהודי המניח תפילין, הנראים בסיפור "בלבב ימים" כפרי דמיון הגובל בגרוטסקיות, תוארו בספרים העוסקים במאה ה-18.
שמואל ורסס מציג הקבלות בין אירועים אחדים בסיפור "בלבב ימים" ובין אירועים המתוארים בספרים קודמים, כגון "ספר ידי משה", מאת משה ירושלמי, שיצא לאור ביידיש בשנת 1760, ונדפס מחדש בהוצאת שוקן בשנת תרצ"ח.
שרה כ"ץ מוצאת זיקה בין "בלבב ימים" ובין שירי המסע בים של רבי יהודה הלוי, העוסקים בניסיונו לעלות לארץ ישראל.
חוקר הקבלה משה חלמיש מוצא זיקה בין "בלבב ימים" ובין שלל מקורות קבליים. התייחסות מפורשת לקבלה מופיעה בתיאור מעשי הנלבבים בתחילת ההפלגה מסטמבול: "וקראו בשיר השירים ובזוהר על הייחוד השלם שעתיד הקדוש ברוך הוא להתייחד עם כנסת ישראל לעתיד לבא".
פרשנות > מצוות

לבו של הסיפור הוא מסע הנלבבים לארץ ישראל, לשם קיום מצוות יישוב ארץ ישראל, השקולה כנגד כל המצוות. סיפוריהם של הנלבבים, ואף תיאוריו של המספר, ספוגים בתיאורי מצוות נוספות, הממלאות את עולמם של חסידים. דוגמאות:
על הצטרפותו של חנניה לנלבבים מסופר: "והם היו שמחים בו שהוא ישלים המנין בדרך".
חנניה מספר כי לאחר שנותר בחוסר כל: "ריחמו עלי אנשי העיר ונתנו לי כל מחסורי, טלית ותפילין ובגד של ציצית".
חנניה מספר שלאחר שאיבד את ספירת הימים, "ולא הייתי זז ממקום למקום אלא כאלפיים אמה ביום, שמא שבת היום שמא יום טוב היום". והוא ממשיך: "אותו היום יום כיפור היה ולא ידעתי, עד שהגענו לעיר בשעה שהתפללו נעילה".
המספר מתאר את התארכות הימים: "מה שהיה אתמול זמן מעריב היום הוא זמן מנחה".
את הגעת הנלבבים לפונדק בכפר מתאר המספר: "כמה ימים בית זה עומד בלא קדושה וברכו, פתאום מתפללים שם בעשרה".
בתיאורם של אנשי יאס נאמר: "יש מהם שאכילת אוזני המן בפורים חשובה אצלם מאכילת מצה בפסח".
בעת שהיו הנלבבים בבית הכנסת, "קרא אותם הגבאי לעלות לתורה".
"עמדו הנלבבים והתפללו מנחה ואמרו הודו ואשרי ושמונה עשרה".
כיוון שחלק ניכר מהמסע נערך בים, מצוינים מנהגי תפילה היאים למסע כזה:
"ואמרו מזמור ס"ט שבתהילים, שמתחיל בהושיעני אלקים כי באו מים עד נפש ומסיים בשמחה כי אלקים יושיע ציון ואוהבי שמו ישכנו בה".
כאשר נכנסה ספינתם לים השחור, "עמדו אנשי שלומנו והתפללו תפילת הים ושמונה פסוקים שהתפלל יונה ממעי הדגה ושרו בניגון של בכייה מזמור ק"ז שבתהילים".
פרשנות > אהבת ארץ ישראל

הסיפור, העוסק במסע שמטרתו היא עלייה לארץ ישראל, ספוג באהבת ארץ ישראל. "כמה קדושה ארץ ישראל אפילו בחורבנה ומה כחו של גוף אפילו בגבורתו" נאמר בתחילת הסיפור. לאחר שהנלבבים הביעו רצונם לעלות לארץ ישראל חרף האזהרות ששמעו על תלאות הדרך, אמר רבי שלמה: "אשריכם שנדבקתם בארץ ישראל, שלא נבראה ארץ ישראל אלא בשביל ישראל ואין קבועים בארץ ישראל אלא ישראל".
האהבה בולטת בהסבר מדוע ישיבת ארץ ישראל שקולה כנגד כל המצוות:
בעת שהייתם בקושטא פגשו הנלבבים חכם ספרדי, שתיאר באוזניהם את שבחיהן של ארבע ערי הקודש, ירושלים, חברון, טבריה וצפת, שבהן התרכזו באותה עת מרבית יהודי ארץ ישראל.
שמואל ורסס מציין כי "בתגובות הראשונות על הסיפור 'בלבב ימים', שנתפרסם לראשונה בשנת 1934, בולטת הנטייה לאקטואליזם אידאי ברוח הססמאות של הציונות המגשימה ואידיאל העלייה לארץ". הוא מביא דוגמאות אחדות להמחשת דבריו אלה.
פרשנות > כיצד ישראל נגאלין

בסיפור "בלבב ימים" מתייחס עגנון למחלוקת המתקיימת ביהדות עד היום (ראו אתחלתא דגאולה), האם שיבת ציון תבוא בדרך נס או בפעולה אנושית לא פלאית. חבורת הנלבבים לא המתינה לנס, אלא קמה ועלתה לארץ ישראל. עם זאת גם בסיפור זה לנס ולהשגחה האלוהית מקום מרכזי:
נס גלוי אירע לחנניה, שלאחר שאיחר להגיע לספינה, שט לארץ ישראל על גבי מטפחתו.
המספר והנלבבים מזהים נסים סמויים רבים. כאשר נחלצה ספינתם מסערה עזה שאליה נקלעה, מתאר המספר: "תפילתם עשתה מחצה ומשמשי הספינה עשו מחצה והקדוש ברוך הוא ברחמיו יתברך עשה הכל", ובכך הוא מעיד על חשיבותה של ההשגחה האלוהית. כאשר התלוננה צירל, "נוסעים לארץ ישראל ואין רואים סימן של נס", מחתה מילכה באוזניה: "וכי נסים מעטים הקדוש ברוך הוא מראה לנו, נתן בלבנו בינה לילך לארץ ישראל והעבירנו בשלום ביבשה ונחה אותנו בדרך טובה בלא שום מכשול ופגע רע וזימן לנו ספינה לפרש בים והוציא רוח מאוצרותיו להוליך את הספינה". ורבי אלטר המלמד מאשר את דבריה: "חייכם בשעה שדיברה הרגישו כל איברי נסים שנעשו עמנו".
בסיפור אחר של עגנון, "מעשה העז", הגאולה מגיעה בדרך נס, באמצעות עז המכירה קפיצת דרך לארץ ישראל, אך גם בסיפור זה, ליוזמתו של הנגאל חשיבות רבה.
פרשנות > השטן

לאחר שהסביר מדוע ישיבת ארץ ישראל שקולה כנגד כל המצוות, מוסיף המספר: "לפיכך רוצה יהודי לעלות מיד עומד לו השטן בדרך ואינו מניחו". בעקבות זאת מספרים אחדים מהנלבבים כיצד ניסה השטן להדיח כל אחד מהם מכוונתו לעלות לארץ ישראל, וכיצד גבר על השטן ולא נתפתה.
גם לאחר שהחלו הנלבבים במסעם לארץ ישראל, לא נח השטן מניסיונותיו להדיחם. בתחילת המסע מגיע השטן אל הנלבבים ומנסה לפתותם להעדיף ביקור ביריד של לשקוביץ על פני נסיעה לארץ ישראל. לגברים הוא מציג את תלאות הדרך ולעומתן ההזדמנות להרוויח ממון ביריד. לנשים הוא מציג את הבגדים שיוכלו לקנות ביריד. בהנהגתו של רבי שלמה גברו הנלבבים על השטן והמשיכו בדרכם.
דב לנדאו מעיר כי "בסוף הסיפור הם זוכים אף להכיר שהנה כל עניין שוק לשקוביץ לא היה אלא פיתוי שווא, שכל אותם מעילים ובגדי עורות שהנשים נתאוו להם בעוברם ליד לשקוביץ אין בהם כל צורך בארץ ישראל שהיא חמה כתנור. מכאן ברורה מסקנתן שלא הייתה כוונת השטן אלא לעכבם בדרך."
המפגשים עם השטן מתנהלים בצורת דיאלוג, שבו מעלה השטן שאלות שנועדו לערער את ביטחונו של האדם בצדקת דרכו. מבנה זה של פעולת השטן מופיע גם בתיאור המופיע בבראשית רבה (סדר וירא, פרשה נו) למפגש של השטן עם אברהם ויצחק בלכתם לעקדת יצחק, וכן בתיאור במדרש תנחומא (פרשת נח, סימן י"ג) של מפגש בין השטן לנח, שבו התפתה נח ובעקבות זאת השתכר: "כשבא נח ליטע כרם בא שטן ועמד לפניו, א"ל מה אתה נוטע, א"ל כרם, א"ל מה טיבו, פירותיו מתוקים בין לחים בין יבשים ועושין מהן יין המשמח לבבות דכתיב ויין ישמח לבב אנוש (תהלים קד) א"ל שטן בא ונשתתף שנינו בכרם זה, א"ל לחיי".
אסתר פוקס רואה את אפיונו של השטן בסיפור זה כפארודי:
פרשנות > דמויות בסיפור

ארנולד בנד מחלק את הדמויות בסיפור לשלוש קבוצות נפרדות:
הנלבבים, הנמצאים במרכז העלילה, העולים לארץ ישראל.
כל יתר האנושות, יהודים וגויים, שארץ ישראל אינה נמצאת בראש מעייניהם.
חנניה, המצטרף לנלבבים בפרק הראשון, אך אינו הופך לאחד מהם. בהופעתו בפרק הראשון ובפרק האחרון הוא מעניק לסיפור כולו מסגרת נסית.
פרשנות > דמויות בסיפור > רבי שמואל יוסף בנו של רבי שלום מרדכי הלוי

עם חברי הקבוצה נמנים רבי שמואל יוסף בנו של רבי שלום מרדכי הלוי ואשתו אסתר - שמות אלה זהים לאלה של עגנון ואשתו. גם במאפייניו מזכיר רבי שמואל יוסף את אלה של עגנון – הוא "בקי באגדות ארץ ישראל" והוא מספר אותן לחבורת הנלבבים. סיפוריו מעודדים את הנלבבים בשעות קשות – כאשר הותקפו על ידי יתושים מסופר: "ברם זכור רבי שמואל יוסף בנו של רבי שלום מרדכי הלוי לטוב שהיה ממתיק להם את צערם בסיפורי מעשיות של ארץ בני משה. ... גדולים מעשי השם. אשרי מי שנותנם על לבו ויודע להטעימם לאחרים. אשרי רבי שמואל יוסף שיודע כל שעה לספר מה הטובות שהקדוש ברוך הוא עושה עם ישראל".
בעת שהנלבבים המתינו בקושטא לספינה שתיקח אותם לארץ ישראל, לא כילה זמנו לריק, אלא "אותם ימים היה רבי שמואל יוסף בנו של רבי שלום מרדכי הלוי יושב לפני חכמי קונשטנדינא והיה קורא בכל הספרים הגדולים והקטנים הטובים והישרים המלאים יראת שמים וחכמה. והוסיף יראה וחכמה בנגלה ובנסתר בדקדוק ובמליצה בדרכי הלשון ובסודותיה".
פרשנות > דמויות בסיפור > זושא

לאורך הסיפור שזורה עלילת משנה העוסקת בזושא, השודד היהודי. דמותו המסתורית של זושא מתבררת לקורא בהדרגה. מידע ראשון על קיומו של שודד יהודי ניתן בסיפורו של חנניה, על גוי מניח תפילין שפגש, והתברר שאת התפילין נטל מארכיליסטיס שהוצא להורג. בהיותם בחוטין, פגשו הנלבבים עגונה, שסוּפר על בעלה שנעלם לאחר שנתפס כליסטים והוצא להורג. כיוון שלא נמצא עד לאירוע זה, נותרה האישה עגונה. שני רסיסי מידע אלה משתלבים בעת שהמספר מגלה לקורא את נסיבות היעלמותו של חנניה: כאשר יצאו חנניה וחבריו לשוק, כדי להצטייד במצרכים להפלגה, נתקל חנניה באותו גוי המניח תפילין, ופעל לגבות ממנו עדות על מותו של זושא, כדי להתיר את העגונה מעגינותה. העגונה הזדמנה אף היא לאותו מקום, וזיהתה את התפילין כאלה של בעלה.
זושא הוא דמות צדדית בעלילה, שהרי אינו חלק מחבורת הנלבבים, ולמעשה מת קודם לתחילת הסיפור, אך חשיבותה נובעת מהיותו הגורם להיעלמותו של חנניה, שלה מקום מרכזי בסיפור.
פרשנות > גברים ונשים

בתחילת הסיפור, בהתארגנות לעלייה לארץ ישראל, מעמדן של הנשים שווה למעמדם של הגברים: בין העולים יש כאלה שבהם שני בני הזוג החליטו לעלות והצטרפו לחבורה, וכאלה שעקב מחלוקת בעניין זה שנתגלעה בין בני הזוג התגרשו, ורק אחד מבני הזוג, לעיתים הגבר ולעיתים האישה, הצטרף לחבורה. בעת ההתכנסות לקראת היציאה לדרך שואל רבי שלמה הכהן את הגברים "למה לכם לעלות לארץ ישראל", ומתאר את תלאות הדרך, אך הגברים איתנים ברצונם לעלות. לאחר מכן, "כשם שאמר לאנשים כך אמר לנשים, וכשם שהשיבו האנשים כך השיבו הנשים".
עם תחילת המסע מופרדים הנוסעים, מטעמי צניעות לשתי קבוצות: קרון לגברים וקרון לנשים. מכאן ואילך יש הפרדה ברורה בין מעשי הגברים למעשי הנשים. למשל: "לאחר שאכלו ושתו ובירכו הוציאו ספרים משקיהם וישבו ללמוד והנשים הוציאו צינוריות וחוטים וישבו וסרגו". בהמשך המסע, כאשר המתינו לספינה שתפליג בים השחור, "התחילו הנשים בוכות אוי אנו מתייראות להפליג בים, אוי אנו מתייראות לנסוע בספינה". לא נחה דעתן עד שהתגרשו מבעליהן כדי שיוכלו לחזור לבוצץ לבדן, אך מיד התחרטו וחזרו ונישאו אישה לבעלה. חומרת התנהגותן מודגשת בתלונתו של אחד הנלבבים, רבי משה, באוזני חברו למסע, רבי יוסף מאיר: "רוצה יהודי להתקין עצמו בדרך כדי שיכנס לארץ ישראל בדעה צלולה פתאום קופץ עליו רוגזה של אשתו, תן לי גט, עשה לי חופה".
ביום שישי, סמוך לכניסת השבת, הגברים "נטלו את החומשים והשלימו פרשת השבוע שנים מקרא ואחד תרגום ופירוש רש"י ושיר השירים", ואילו הנשים "הוציאו משקיהן ספר תחינות של הדלקת הנר וספר צאינה וראינה שמטעים את התורה לנשים ולהדיוטות".
פרשנות > זיקה לסיפורים נוספים של עגנון

לסיפור "בלבב ימים" זיקה ברורה לסיפורים נוספים של עגנון.
פרשנות > זיקה לסיפורים נוספים של עגנון > "הנדח"

אחדים מגיבורי "בלבב ימים" מוזכרים בסיפורו של עגנון "הנדח", הסיפור הפותח את הקובץ "אלו ואלו", שמועד התרחשותו הוא שנת 1815, כעשרים שנה קודם להתרחשותו של "בלבב ימים". הסיפור "הנדח" עוסק במעברו של גרשום, מתנגד בן מתנגדים, זקנו של אביגדור הפרנס, לחסידות.
עם העולים מבוצץ בסיפור "בלבב ימים" נמנה "רבי משה אחיו של רבי גרשום עליו השלום, זה רבי גרשום שיצתה נשמתו בפסוק הביאני המלך חדריו כפי שמפורש בספר הנדח". בהמשך הסיפור מדבר רבי משה על הניגון שהשמיע רבי גרשום אחיו בעת יציאת נשמתו, ולקראת סופו של "בלבב ימים" נוצרת זיקה הדוקה בינו ובין סופו של "הנדח": "הניח רבי משה ראשו בכותל ונזכר שהוא עומד במקום שלא זזה משם שכינה מעולם, התחיל קורא בשיר השירים בהתלהבות איומה ובנעימה שקרא בה רבי גרשום אחיו עליו השלום בעת יציאת נשמתו, עד שהגיע לפסוק הביאני המלך חדריו שבו נסתלק רבי גרשום אחיו מן העולם. לא הספיק רבי משה לסיים כל הפסוק עד שנכנסה בו שמחת ארץ ישראל ונכנסה בו חיות חדשה." על הזיקה שבין שני הסיפורים העיר שמואל ורסס:
פרשנות > זיקה לסיפורים נוספים של עגנון > "אורח נטה ללון"

ברומן "אורח נטה ללון", שעלילתו מתרחשת דורות אחדים לאחר זו של "הנדח" ושל "בלבב ימים", מוזכרים אחדים מגיבורי "הנדח", וכן מוזכר מעשהו של חנניה, שבו עוסק "בלבב ימים": "אמר לי ירוחם, אתה סיפרת לי מעשה חנניה שמצא את הנלבבים ועלה עמהם".
על זיקה זו, בין שלושה מסיפוריו של עגנון, העיר שמואל ורסס:
פרשנות > זיקה לסיפורים נוספים של עגנון > "המטפחת"

בסיפור "המטפחת", שפורסם שנתיים לפני "בלבב ימים" ונכלל אף הוא בקובץ "אלו ואלו", בולט מוטיב המטפחת, שלו מקום מרכזי גם בסיפור "בלבב ימים". דב סדן עוסק במוטיב זה בשני סיפורים אלה וברומן "הכנסת כלה" ומציין: "כי אם תבדוק בסיפורי ש"י עגנון תמצא בהם עניין המטפחת ותמצאו כדרך תיקון הקלקלה ההיא, כלומר כהחזרת תפקידה הגדול כאות חיבה שבין ישראל ואלוהיו, בין העם ושכינתו, כאות התחברותם אחרי פרידת הגולה. ... אבל גדול ממעשה המטפחת לרבי יודל ב'הכנסת כלה' הוא מעשה המטפחת לרבי חנניה ב'בלבב ימים', שכן מטפחת של רבי יודל הייתה משמרתו עד הפלגה לארץ ישראל, ואילו מטפחת של רבי חנניה היא היא שהפליגתו לארץ ישראל, היא היא שהביאתו אליה." בהמשך דבריו מוצא סדן זיקה הדוקה בין "בלבב ימים" ובין "המטפחת", ורואה "תשובתו של חנניה לפסח הגבאי ולמלכה [מהנלבבים] כתשובה לאותו ילד [גיבור "המטפחת"] שנתן מטפחתו לעני".
פרשנות > זיקה לסיפורים נוספים של עגנון > "קורות בתינו"

בספר "קורות בתינו" נכלל גם סיפורו של ר' יוסף, מאבות אבותיו של עגנון, שבדרכו לארץ ישראל עצר בקושטא, ואף לו נעשה נס ולאחר שטבעה ספינתו "עמד זקננו וכרך עצמו בחופה ששיגרוה אבותיו לארץ ישראל. ונעשה לו נס ועשתה עצמה כמפרש והייתה צפה והולכת עד שהגיע זקננו ליבשה".
פרשנות > מועד התרחשות העלילה

אחדים מחוקרי עגנון ניסו לקבוע את מועד התרחשותו של "בלבב ימים". אף שמדובר בסיפור בדיוני, משובצות בו עובדות אחדות, המאפשרות לקבוע את זמנו. בין החוקרים יש המקדים את התרחשותו למאה ה-18, ויש המאחר אותה עד שנות השישים או השבעים של המאה ה-19. שמואל ורסס מציין, לפי פרטים היסטוריים המופיעים בסיפור ולפי זיקתו לסיפור "הנדח", שבו מצוינת במפורש שנת 1815, כי המסע המתואר בסיפור שלפנינו "נתקיים ככל הנראה באחת השנים שבין 1825 ל-1835" ומוסיף: "עם זאת אין להתעלם מן העובדה שמסביב לנתונים הוודאיים אפשר להבחין גם באנכרוניזמים גלויים; מסתבר שלמרות בקיאותו המופלגת במקורות ראשונים, טשטש עגנון ביודעין פה ושם את עקבותיו של סדר הזמנים לצורכי העיצוב של הבדיה הספרותית."
פרסום הסיפור

הסיפור "בלבב ימים" פורסם לראשונה ב"ספר ביאליק", שיצא לאור בשנת 1934. בשנת 1935 פרסמה אותו הוצאת שוקן כספר עצמאי, וכן כללה אותו בכרך השישי, "בשובה ונחת", שבסדרת כל כתבי עגנון, שהחלה לצאת לאור בשנת 1931. במהדורה החדשה של "כל סיפוריו של שמואל יוסף עגנון", שיצאה לאור בשבעה כרכים בקיץ 1953, "בלבב ימים" הוא הסיפור החותם את הכרך "אלו ואלו".
פרסום הסיפור > תרגומים

בשנת 1947 ראה אור תרגום של הסיפור לאנגלית בידי ישראל מאיר לסק, במהדורה מיוחדת בת 300 עותקים ועוד עשרה עותקים מהודרים, מלווה באיוריו של הרצל רום, חתנו של שלמה זלמן שוקן; התרגום הוגש כשי לשוקן ליום הולדתו השבעים. בשנת 1948 הספר יצא לאור באנגלית במהדורה רגילה.

בשנת 1966 הופיע הסיפור בתרגום לגרמנית מאת קארל שטיינשניידר.

בשנת 1967 ראה אור בתרגום לספרדית מאת אנחל סַבּרידוֹ ומרטין אֶסקוּרדִייה.

באותה תקופה לערך ראה הסיפור אור בתרגום ליידיש (בעיתון) ולשוודית.

בסביבות שנת 1988 הופיע תרגום של הסיפור לרומנית במהדורה מצומצמת.

בשנת 2008 הופיע הסיפור בתרגום לצרפתית.
הערכה

הסיפור היה מועמד לפרס ביאליק לספרות יפה לשנת תרצ"ג (הפעם הראשונה שבה חולק הפרס), אך נדחה מאחר שלא ראה אור בצורת ספר נפרד. בשנת 1935, לקראת ההענקה השנייה של הפרס, קבעו שלושת השופטים, אשר ברש, יעקב פיכמן ושאול טשרניחובסקי, להעניק לעגנון את הפרס לשנת תרצ"ד על סיפורו זה.
ח"נ ביאליק צוטט כמי שאמר ימים אחדים לפני מותו לידידו דוד רוטבלום כי הסיפור הוא מעשה ידי אמן, "הסיפור היותר טוב של מספר מובהק ופורה זה".
לקריאה נוספת

מהדורה מוערת:
ש"י עגנון, בלבב ימים: בצירוף הערות, ביאורים ומראי-מקומות מאת שמואל גדון, ירושלים – תל אביב: שוקן, תשכ"ו 1965.
מחקר:
אהרן זאב אשכולי, "בלבב ימים", הפועל הצעיר, 30 באפריל 1934, עמ' 12–13.
שמעון הלקין, "בלבב ימים", גליונות, שבט 1934, עמ' 273–274.
ר' בנימין, "הנלבבים בלבב ימים", ההד, 1935, עמ' 28–29.
שמואל ורסס, "'בלבב ימים' לש"י עגנון - המקורות לסיפור ושיטת עיצובם", בספרו ש"י עגנון כפשוטו, מוסד ביאליק, 2000, עמ' 153–188. (ראה אור לראשונה בכתב העת הספרות, 2,2 (1970), 310–332)
דב לנדאו, מסגנון למשמעות בסיפורי ש"י עגנון, עקד, תל אביב, 1988. (הספר בקטלוג ULI)
הלל ברזל, "מכשול ותיקון - 'בלבב ימים'", בספרו חיים נחמן ביאליק, שמואל יוסף עגנון: מחקר ופירוש,(יחדיו, 1986; נדפס גם בספרו המאה החצויה - ממודרניזם לפוסט-מודרניזם, ספרית פועלים, 2011, עמ' 406–416.
זיוה שמיר, בדרך לבית אבא: מציאות והמצאה בסיפוריו המוזרים של ש"י עגנון, הוצאת ספרא, 2013, פרק תשיעי: אגדת האיש הפלאי, עמ' 196–233. (הספר בקטלוג ULI)
Arnold J. Band, Nostalgia and Nightmare - A Study in the Fiction of S. Y. Agnon, University of California Press, 1968, pp.262-270.
טבעת האש האיראנית

| --- | --- |

 מייסדים:  קאסם סולימאני ✘
 אזורי פעילות:  איראן איראן מצרים מצרים ירדן ירדן סודאן סודאן ישראל ישראל תימן תימן לבנון לבנון סוריה (1980–2024) סוריה (עד 8 בדצמבר 2024) עיראק עיראק הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית ערב הסעודית ערב הסעודית
 חברים:  ארגוני טרור פעילים משמרות המהפכה האסלאמית משמרות המהפכה האסלאמית  חזבאללה חזבאללה  אמל אמל  חות'ים חות'ים  חמאס חמאס  הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני  ועדות ההתנגדות העממית ועדות ההתנגדות העממית  מיליציות פרו-איראניות מיליציות פרו-איראניות  החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית
 מתנגדים:  ארגונים ומדינות מתנגדות ישראל ישראל ארצות הברית ארצות הברית ערב הסעודית ערב הסעודית איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות נאט"ו נאט"ו האיחוד האירופי האיחוד האירופי הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת 
 קרבות:   מלחמת חרבות ברזל  החזית הצפונית במלחמת חרבות ברזל  התמרון הקרקעי בלבנון במלחמת חרבות ברזל
טבעת האש האיראנית היא אסטרטגיה צבאית של ציר ההתנגדות המיושמת במזרח התיכון, סביב שלל החזיתות של מדינת ישראל בזירות מדינתיות שונות, ובאה לידי ביטוי במלחמת חרבות ברזל. אסטרטגיה זו, היא חלק מהסכסוך האיראני-ישראלי תוך כדי הפעלה של ארגוני טרור במדינות חסות, ואף מהווה את מרכז הכובד שלה. יש הטוענים, שכתוצאה מכך, מתקיימת מלחמת פרוקסי בין איראן לישראל.
מטרה מרכזית

מטרתה של טבעת האש האיראנית היא יצירת דינמיקה אזורית לשינויים גאופוליטיים על ידי פגיעה, יצירת סכסוכים והחלשתה של ישראל כמעצמה אזורית וכמדינה בעלת בריתות אזוריות עם מדינות במזרח התיכון ובזירה הבין-לאומית. תלכיד של מדינות, המהוות יחדיו קואליציה אנטי-איראנית, כגון: מצרים, ערב הסעודית, קטר, בחריין, איחוד האמירויות הערביות ועומאן, וגם מדינות מערביות, כדוגמת ארצות הברית, בריטניה וצרפת. האינטרס הלאומי האיראני מזהה מדינות אלו כמאיימות על החתירה של איראן להגמוניה במזרח התיכון ובמערכת הבין-לאומית. טבעת האש האיראנית משרתת גם כפעולת הסחה ואת פיזור תשומת הלב של ישראל כלפי איראן בשאיפותיה להמשיך לשקוד על ייצור נשק גרעיני, ובכך לחזק את מעמדה בציר ההתנגדות ולשנות את מאזן הכוחות באזור כאשר ידה על העליונה.
עיקרון מנחה

העיקרון המנחה את טבעת האש האיראנית הוא פעילות מרחוק ובלתי מעורבת באופן ישיר של איראן במזרח התיכון בזירות אלו, תוך כדי תמיכה צבאית והענקת חסות ומשאבים שונים לארגוני הטרור לפגיעה בישראל. פעילות טבעת האש האיראנית, משולה בלשון המטפורה, לתמנון שמרכזו ומוחו אינם אחראים לפעולות זרועותיה הארוכות של איראן ולכן אין אפשרות לגיטימית לפעול נגדה בכוח גלוי. ובלשון דימוי נוספת, פעילותה של איראן על פי אסטרטגיה זו היא 'היד המנענעת את העריסה'.
זירות פוליטיות גאוגרפיות

הזירות הפוליטיות בהן טבעת האש באה לידי ביטוי: בלבנון עם כוחות חזבאללה; ברצועת עזה וביהודה ושומרון, עם כוחות החמאס, ועדות ההתנגדות העממית והג'יהאד האסלאמי; בסוריה עם כוחות מיליציה מקומיות וזרות; בתימן, עם כוחות החות'ים; בעיראק עם מיליציות פרו-איראניות.
חברים > מדינות

איראן איראן
חברים > ארגונים > ארגונים שיעים

חזבאללה חזבאללה (לבנון)
חות'ים חות'ים (תימן, עיראק)
אל-חשד א-שעבי:
גדודי חזבאללה (עיראק)
גדודי האימאם עלי (עיראק)
תנועת א-נוג'בא (עיראק)
עסאיב אהל אל-חק (עיראק)
כתאיב סייד א-שוהדא (עיראק, סוריה)
חטיבת האימאם חוסיין (עיראק, לבנון)
חטיבת אבו אל-פדל אל-עבאס (סוריה)
אמל אמל (לבנון)
גדודי אל-אשתר (בחריין)
ההתנגדות האסלאמית מארץ שני המסגדים הקדושים
חברים > ארגונים > ארגונים פלסטינים

הרשות הפלסטינית חדר המבצעים הפלסטיני המשותף (רצועת עזה)
חמאס חמאס (רצועת עזה, יהודה ושומרון, לבנון, סוריה)
הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני (רצועת עזה, יהודה ושומרון, לבנון)
גדודי חללי אל-אקצא (רצועת עזה, יהודה ושומרון, לבנון)
ועדות ההתנגדות העממית ועדות ההתנגדות העממית (רצועת עזה)
החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית (לבנון, סוריה, רצועת עזה)
החזית העממית לשחרור פלסטין החזית העממית לשחרור פלסטין (רצועת עזה, יהודה ושומרון, לבנון)
החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין (רצועת עזה, יהודה ושומרון, לבנון, סוריה)
חברים > ארגונים > ארגונים נוספים

אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה (לבנון)
ראו גם

תוכנית הגרעין האיראנית
הסכסוך האיראני-ישראלי
יחסי איראן–ישראל
יחסי איראן–חזבאללה
ציר ההתנגדות
גאופוליטיקה
חזיתות מלחמת חרבות ברזל