stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ואם תבואי אליי
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2018)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2018)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2018)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2018)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 1 |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 4 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2018)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2018)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2018)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2018)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | גלגלצ | 3 |  |
|  ישראל | כאן גימל | 3 |  |
|  ישראל | mako ותחנות הרדיו האזוריות | 9 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי עשור (2010-19)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי עשור (2010-19)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי עשור (2010-19)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי עשור (2010-19)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | כאן גימל | 53 |  |
|  ישראל | מאקו ורדיו תל אביב | 10 |  |
הערות שוליים

↑  לינוי משעלי, ‏מנחשים? אלו 10 השירים הכי מושמעים לשנת 2018, באתר "סרוגים", 26 בדצמבר 2018
↑  עידן רייכל, ואם תבואי אליי, באתר יוסמיוסיק, ‏2018-02-21
↑  Ve'Eem Tavo'ee Elay (And If You Will Come To Me), נבדק ב-2019-10-26
| עידן רייכל |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי סולו | היד החמה • רייכל - פסנתר - שירים • ואם תבואי אליי • The Idan Raichel Symphonic Project (Live In Buenos Aires) |  |
| הפרויקט של עידן רייכל | הפרויקט של עידן רייכל • ממעמקים • The Idan Raichel Project ‏• בין קירות ביתי • הביתה, הלוך חזור • רבע לשש • מגדל של אור |  |
| טורה-רייכל קולקטיב | The Tel Aviv Session ‏• The Paris Session |  |
| בוטן מתוק בקרקס | כל מה שנשאר |  |
| סיבובי הופעות | ממעמקים • בין קירות ביתי • מנגנים בשקט 2011 - המופע האקוסטי • Open Door • רבע לשש • רייכל - פסנתר - שירים |  |
| ערכים קשורים | הליקון • קומבנצ'ה • שחור על לבן • הביתה, הלוך חזור |  |
| עידן רייכל – שירים |
| --- | --- | --- |
| הפרויקט של עידן רייכל | הפרויקט של עידן רייכל |  |
| הפרויקט של עידן רייכל | "בואי" • "אם תלך" • "הנך יפה" • "מדברים בשקט" • "שושנים עצובות" |  |
| ממעמקים | "עלה נישא ברוח" • "שובי אל ביתי" • "יש בי עוד כוח" • "ממעמקים" • "מילים יפות מאלה" • "מכל האהבות" |  |
| בין קירות ביתי | "Todas las Palabras" • "שאריות של החיים" • "מי נהר" • "חלומות של אחרים" • "רוב השעות" • "מינהאר לי משיתי" • "הכל עובר" • "מנעי קולך מבכי" |  |
| הביתה, הלוך חזור | "אמא, אבא וכל השאר" • "הביתה, הלוך חזור" • "מחכה" |  |
| רבע לשש | "יורד הערב" • "עכשיו קרוב" • "בלילה" • "Sabe Deus" • "עד שאין יותר לאן" • "בקרוב" • "אם היית רואה" |  |
| מגדל של אור | "תחזור" • "כל יום מחדש" • "עד שתחזרי אליי" |  |
| סינגלים אחרים | "Petit Roi" • "איזה יום טוב" • "על הספסל שבשכונה" |  |
| סולו | סולו |  |
| היד החמה | "היד החמה" • "מעגלים" • "געגוע" • "בחמש שניות" • "לפני שייגמר" |  |
| רייכל - פסנתר - שירים | "לסלוח ולשכוח" |  |
| ואם תבואי אליי | "גלגל מסתובב" • "אהבה כזו" • "ואם תבואי אליי" • "בראשית" • "למה זה מגיע לנו" • "את לא נשארת לבד" |  |
| סינגלים אחרים | "קוצים" • "בובות" • "שבט אחים ואחיות" • "עכשיו נשארנו שנינו" • "כתוב מלמעלה" • "Lumiére" • "אם רק תסכימי" • "למה ככה עצובה" • "מכל הכוכבים בלילה" • "מתגעגעת אותך" • "ככה מיום ליום" • "להאמין" • "אין לך דאגות" |  |
| השתתפות בסינגלים | "Po co" |  |
ואמרתם כה לחי

"וַאֲמַרְתֶּם כֹּה לֶחָי" הוא פיוט אשר נכתב ככל הנראה על ידי הרב יוסף חיים מבגדאד, הפיוט עוסק בדמותו של רבי שמעון בר יוחאי שנחשב לאבי תורת הנסתר ושעל פי המסורת מייחסת לו את ספר הזוהר. מקובל על פי המסורת רבי יוסף חיים כי שר אותו בקבר רשב"י במירון בל"ג בעומר תרכ"ט.
תוכן הפיוט

הרב יוסף חיים סידר לפי סדר האל"ף בי"ת את תיאור חייו של רבי שמעון בר יוחאי. הוא מתאר את ההערצה הרבה שלה זכה מבני דורו והדורות שלאחריו ואת כוחו הגדול בתורת הנגלה ובתורת הנסתר. הוא עוסק גם בסיפור חייו, המחבוא במערה, לימוד תורת הנסתר, טיהור העיר טבריה, פטירתו והמקום שאותו בחר לו בגן עדן. כל בית בפיוט נחתם במילים "אֲדוֹנֵנוּ בַּר יוֹחַאי".
זמני אמירתו

ביום ל"ג בעומר, אשר בו על פי המסורת נפטר רשב"י, נהוג לשיר את השיר בכל קהילות ישראל.
גרסאות

יש גורסים בפיוט ואמרתם כה לחי רבי שמעון בר יוחאי / ואמרתם כה לחי רבי שמעון צדיקאי לגרסה זו אין כל מקור.
ראו גם

בר יוחאי (פיוט)
ורנון (פלורידה)

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  פלורידה פלורידה
 מחוזות פלורידה:  מחוז וושינגטון
 שטח:  12.332937 קמ"ר
 גובה:  13 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  732 (1 באפריל 2020)
 קואורדינטות:  30°37′18″N 85°42′42″W﻿ / ﻿30.621666666667°N 85.711666666667°W﻿ / 30.621666666667; -85.711666666667 
 http://www.vernonflorida.net
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה ורנון(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה ורנון(למפת פלורידה רגילה) טאלאהאסי ג'קסונוויל מיאמי טמפה אורלנדו פורט לודרדייל פורט סנט לוסי קייפ קורל גיינסוויל קי וסט ג'ורג'יה אלבמה מפרץ מקסיקו האוקיינוס האטלנטי ורנון(למפת פלורידה מוגדלת) טאלאהאסי ג'קסונוויל מיאמי טמפה אורלנדו פורט לודרדייל פורט סנט לוסי קייפ קורל גיינסוויל קי וסט ג'ורג'יה אלבמה מפרץ מקסיקו האוקיינוס האטלנטי ורנון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ורנון (באנגלית: Vernon) היא עיר קטנה במחוז וושינגטון, פלורידה, ארצות הברית. נכון לאפריל 2020 מתגוררים בוורנון כ-732 תושבים.
ורנון נקרא על שם אחוזת המטעים של נשיא ארצות הברית הראשון, ג'ורג' וושינגטון בווירג'יניה, מאונט ורנון. ורנון יוצגה בבית הנבחרים של פלורידה עד 1927, אז המושב הועבר לנציג העיירה צ'יפלי.
ורנון נודע כ"עיר הגידמים" בשנות ה-50 וה-60 בשל מספר גבוה של תביעות ביטוח על אובדן גפיים של תושבי העיר. ורנון הופיעה בסרט התיעודי של ארול מוריס משנת 1981 "ורנון, פלורידה".
היסטוריה

בשטחי ורנון הייתה בעבר התיישבות גדולה של אמריקאים ילידים. העיר ישבה בסמוך לצומת מסילת רכבת שננטשו כמעט באופן מלא עד סוף שנות ה-80 של המאה ה-19 בעקבות פתיחת נמלים חדשים בחופי פלורידה ומסילות רכבת חדשות במדינה.
ורנון עלתה לכותרות בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 ותחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 בשל האחוז הגבוה מאוד של תושבים שהגישו תביעות ביטוח על קטיעת איברים, האחוזים היו כה גבוהים עד שחברות ביטוח רבות טענו כי תושבי העיר איבדו את איבריהם בכוונה על מנת להשיג כספי ביטוח. למרות שאין ראיות ממשיות התומכות בטענות אלו, בפועל תביעות הביטוח מוורנון (שבה התגוררו באותה תקופה כ-600 אנשים) היוו כ-75% מהתביעות של חברות ביטוח רבות מפלורידה.
הערות שוליים

↑   מה יש בזה - פרק 252 - ורנון עיר הגדמים, סרטון בערוץ "מה יש בזה", באתר יוטיוב (אורך: 38:06)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555024105171  LCCN: n81105969  VIAF: 158288228   WorldCat (עם VIAF): 158288228 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
וידאוגרפיה של דנה אינטרנשיונל
סרטונים

| שנה | שם | משתתפים נוספים | במאי/ת | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1994 | "ישנן בנות" | גילה גולדשטיין | לא ידוע |  |
| 1996 | "מנפנפת" | אף אחד | לא ידוע |  |
| 1996 | "Cinquemilla" | אף אחד | גיא שגיא |  |
| 1998 | "דיווה" | אף אחד | גיא שגיא |  |
| 1999 | "Woman in Love" | אף אחד | לא ידוע |  |
| 1999 | "Free" | אף אחד | צדי צרפתי |  |
| 2001 | "ניצחתי" | ניקי מיכאלי | פאונד פוטג' |  |
| 2002 | "תחלום" | אף אחד | פאונד פוטג' |  |
| 2004 | "Lola" | אף אחד | גיא שגיא |  |
| 2007 | "Love Boy" | מיקי בוגנים | גילי בוראקס |  |
| 2007 | "את מוכנה" | אף אחד | אורי שיצר |  |
| 2007 | "סרט הודי" | עידן יניב | סיגי מרקס ארדיטי |  |
| 2008 | "I Need Your Love" | NuAngels | לא ידוע |  |
| 2009 | "עליי" | סאבלימינל | אופיר לובל |  |
| 2011 | "Ding Dong" | אף אחד | אורי שיצר |  |
| 2013 | "Loca" | אף אחד | רועי רז |  |
| 2013 | "עיר שלמה" | אף אחד | אלעד מגדסי |  |
| 2013 | "בנות" | אף אחד | גיא שגיא |  |
| 2014 | "ילדים זה שמחה" | אף אחד | עומר טובי |  |
| 2015 | "סעידה סולטנה 2015" | אריסה | עומר טובי |  |
| 2018 | "מי האיש" | אף אחד | פילמה הפקות |  |
| 2019 | "פרופורציה" | תותית ומילעל | דן מסר |  |
| 2022 | "אחלה גבר" | סטטיק ובן-אל תבורי | רומן בוצ'אצקי |  |
| 2023 | "לה קוקרצ'ה" | אף אחד | אילן עבודי יונתן קוניאק |  |
פרסומות

| שנה | שם | משתתפים נוספים | הערות | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1996 | רשת ג' | עצמה | חלק קצר מהפרסומת נכללה בקליפ של "ניצחתי". |  |
| 2004 | "מילקי" | אורי גוטליב, מורן אייזנשטיין | על הפרסומת אחראי משרד הפרסום ראובני פרידן. |  |
| 2005 | "AIG ישראל" | עצמה | בסוף השיר מושמע קטע של "את מוכנה". הקליפ עורר סערה ונטען שהוא פרובוקטיבי בשל המשפט "לפעמים צריך לדעת לחתוך" (המילה "לחתוך" שונתה ל"לחסוך" עקב הביקורת). |  |
| 2008 | yes | עצמה | בפרסומת משתתף השחקן ונטוורת' מילר. ולאורכה נעשתה מחווה למם "מר במאי". |  |
| 2010 | 012 | עצמה | בפרסומת משתתף הקומיקאי איל קיציס. |  |
| 2011 | מוצרים כחול-לבן | עצמה | על הפרסומת אחראי לפמ – לשכת הפרסום הממשלתית. |  |
| 2012 | "כרמן" | עצמה | בפרסומת דנה מבצעת את הבנרה. |  |
| 2014 | "איגי" | עצמה | הסרטון הופץ ברשת ולא שודר בטלוייזיה. |  |
| 2014 | מיחזור | עצמה | הפרסומת הופקה על ידי תאגיד המיחזור אל"ה. |  |
| 2017 | "בזק בינלאומי" | עצמה | בפרסומת משתתפת הפעילה טל גלבוע. זמן קצר לפני עלייתה לשידור, ב-26 באוקטובר של אותה שנה, פרסמה דנה פוסט בחשבון הפייסבוק שלה בו טענה שנפלה קורבן לפריצה למחשבה ולגניבת פרטיה האישיים, אך למחרת חשפה שמדובר בתרגיל שיווקי, מה שעורר ביקורת. סערה נוספת שהתחוללה בעקבות הפרסומת הייתה סצנת הסיום, בה התוכי (הקמע של בזק) חוזר אחורה בזמן ופוגש בילד (כמשתמע, בדנה בצעירותה לפני יציאתה מהארון כטרנסג'נדרית). ב-2001, 16 שנים לפני שיתוף הפעולה, תבעה דנה את בזק בעקבות פרסומת בה הציגה דמות של חתולה שהייתה מבוססת באופן פארודי על הזמרת, וב-2003 הורה בית המשפט על החברה לפצותה ולפרסם התנצלות על שימוש בדמותה ללא הסכמה. |  |
| 2022 | yes+FIBER | עצמה | בפרסומת משתתפת הזמרת נועה קירל. לאורכו מושמע "עוד נגיע" של ירדנה ארזי. |  |
וסילי מקסימוב

| --- | --- |

 לידה:  17 בינואר 1844 (יוליאני) Lopino, רוסיה 
 פטירה:  18 בנובמבר 1911 (יוליאני) (בגיל 67) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  Chernavino 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות 
 תחום יצירה:  ציור 
 הושפע על ידי:  פיודור ברוני, פיוטר שמשין 
 
דיוקן עצמי
וסילי מקסימוביץ' מקסימוב (ברוסית: Василий Максимович Максимов; 17 בינואר 1844 (יוליאני) –  18 בנובמבר 1911 (יוליאני)) היה צייר רוסי ובין מובלי קבוצת האומנים המכונים "הנודדים".
קורות חיים

מקסימוב נולד למשפחת איכרים בכפר לופינו שליד נובאיה לאדוגה. הוא התייתם בצעירותו, והחל לעבוד בחנות איקונות למחייתו, בה למד לצייר. בשנת 1863 התקבל לאקדמיה הקיסרית לאמנויות ובשנת 1864 הצטרף לקומונת האמנים (Арте́ль худо́жников) שהוקמה על ידי פ. נ. קרסטונווצב. הקבוצה התקיימה שנה אחת לפני שפורקה אולם מקסימוב הושפע מחבריה. בשנה זו צייר מקסימוב את היצירה "הילד החולה" אשר זיכתה אותו במדליית זהב מאת האקדמיה.
מקסימוב סיים את לימודיו באקדמיה בשלוש שנות לימודים (קצב לימודים מהיר ביותר) ובשנת 1865 סירב (בדומה לאמנים אחרים בהם איוואן קרמסקוי) להשתתף בתחרויות האקדמיה. סירוב זה נבע מסירובו לנסוע וללמוד אמנות ברחבי אירופה (קריטריון אשר נדרש על מנת להשתתף בתחרויות), והעדיף לנסוע בכפרי רוסיה ולצייר את המראות שראה בסגנון ריאליסטי.
לאחר תום לימודיו עבר לכפר שובינו שבפלך טבר, שם צייר את הכפריים ופשוטי העם והתפרנס מלימוד ציור לנסיכה גולנישב-קוטוזוב (צאצאית של מיכאיל קוטוזוב).
יצירתו "סיפורי סבתא" (1867) הוצגה בתערוכת הנודדים וזכתה בה בפרס. היצירה נרכשה על ידי האספן פאבל טרטיאקוב. בשנת 1872 הצטרף מקסימוב לקבוצת הנודדים (קבוצת פרדויז'ניקי) ובמהרה הפך לאחד ממוביליה. איליה רפין ציין כי מקסימוב היה אבן הפינה של הקבוצה.
בשנות חייו האחרונות יצא הסגנון הריאליסטי מהאופנה, ולא היו רוכשים ליצירותיו של מקסימוב, אולם מקסימוב המשיך לצייר את התושבים הכפריים העניים של רוסיה, תוך שהוא חי חיי עוני ומחסור.
מקסימוב נפטר בסנקט פטרבורג.
גלריה

"ילד- מהנדס", 1871
"מכשף מגיע לחתונה", 1875
"בעל חולה", 1881
"הכל בעבר", 1889
וסילי מרקורייב

| --- | --- |

 לידה:  24 במרץ 1904 (יוליאני) אוסטרוב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  12 במאי 1978 (בגיל 74) סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 מקום קבורה:  ליטרטורסקיה מוסטקי 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 תקופת הפעילות:  מ-1935 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות התיאטרון בסנקט פטרבורג (1926) 
 בן או בת זוג:  Irina Vsevolodovna Meyerhold 
 צאצאים:  פיוטר מרקורייב 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין, דרגה 2 (1947)  פרס סטלין, דרגה 2 (1952)  פרס סטלין, דרגה 2 (1949)  אמן מצטיין של רוסיה הסובייטית (1947)  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית (1955)  עיטור הדגל האדום של העמל (28 באפריל 1964)  Stanislavsky State Prize of the RSFSR (1979)  עיטור הדגל האדום של העמל (6 במרץ 1950)  אמן העם של ברית המועצות (1960)  עיטור לנין (8 באפריל 1974)  מדליית ותיק העמל  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
וסילי מרקורייב (ברוסית: Василий Меркурьев; ‏6 באפריל 1904 – 12 במאי 1978) היה שחקן ובמאי תיאטרון וקולנוע סובייטי. הוא זכה שלוש פעמים בפרס ברית המועצות ובשנת 1960 הוענק לו תואר האמן העממי של ברית המועצות. על פעילותו בתחום התיאטרון הוא קיבל מספר עיטורים כולל עיטור לנין בשנת 1974.
ביוגרפיה

וסילי מרקורייב נולד בעיר אוסטרוב במחוז פסקוב למשפחת סוחר ממוצא רוסי ואשתו ממוצא גרמני שנולדה בשווייץ. למשפחה היו שישה בנים: לאוניד הבכור נהרג במלחמת העולם הראשונה, אלכסנדר נפטר במהלך מצור לנינגרד, יבגני נמלט מרוסיה עם קרובי משפחה בעקבות מהפכת אוקטובר, פיוטר הוצא להורג במהלך הטיהורים הגדולים ולדימיר האחרון נפטר ממחלה בגיל תשע.
וסילי מרקורייב החל לשחק בשנת 1920 בתיאטרון המקומי. בשנת 1926 הוא סיים את בית הספר למשחק בלנינגרד. מרקורייב התקבל להרכב של אחד מתיאטרוני העיר ובשנת 1937 התקבל לתיאטרון אלכסנדרינסקי בו עבד עד סוף חייו. בתיאטרון זה הוא עבד גם כבמאי.
בשנת 1924 מרקורייב שיחק לראשונה בסרט קולנוע. משנות ה-30 ועד לשנות ה-50 הוא שיחק בעשרות סרטים והיה בין השחקנים הפופולריים של המדינה.
בשנת 1934 השחקן הכיר את מריה, הבת הצעירה של וסבולוד מיירהולד ותוך זמן קצר הם התחתנו. בשנת 1939 אחד מאחיו של מרקורייב נעצר במהלך הטיהורים הגדולים. מרקורייב החליט לאמץ את שלושת ילדיו והם גדלו ביחד עם ילדי מרקורייב עצמו.
לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה המשפחה פונתה לסיביר. בתקופה זו מרקורייב ניהל תיאטרון בעיר נובוסיבירסק. כאשר הם חזרו ללנינגרד מרקורייב המשיך לשחק על במת תיאטרון אלקסנדרינסקי. בשנת 1947 אשתו פוטרה מעבודתה כ"בת אויב העם" ובמשך 12 שנים היה לה אסור לעסוק במקצוע. אומנם הרדיפות לא פגעו במרקורייב, הוא המשיך את הקריירה המוצלחת בתיאטרון ובקולנוע ובתקופה זו אף קיבל מספר פעמים פרס סטלין
בשנת 1954 מרקורייב שיחק אצל הבמאי מיכאל קאלאטוזוב באחד הסרטים המוצלחים שלו "הידידים הנאמנים" לצד בוריס צ'ירקוב.
החל משנת 1934 מרקורייב היה מורה (בשנת 1961 קודם לפרופסור) בבית הספר למשחק בלנינגרד. רוב הזמן הוא הוביל קורס שחקנים ביחד עם אשתו. בין תלמידיו היו מרינה ניולובה ואיגור ולדימירוב.
מרקורייב המשיך לשחק עד לשנת 1974. הוא נפטר בשנת 1978 ונטמן בלנינגרד.
ואסיל סיחארולידזה

ואסיל (דוד) סיחארוּלידזֶה (בגאורגית: ვასილ (დავით) სიხარულიძე; נולד ב-30 במאי 1968) הוא פוליטיקאי ודיפלומט גאורגי שכיהן בעבר כשר ההגנה של גאורגיה.
סיחארולידזה נולד בטביליסי שבגאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה). עם סיום חוק לימודיו, בשנת 1993, הוא עבר ללמוד בחוג לפסיכיאטריה באוניברסיטה הממלכתית לרפואה של טביליסי, שם למד עד לשנת 1995. לאחר שכיהן תקופה קצרה כמנהל ביצועי המועצה האטלנטית של גאורגיה, ארגון-גג המפגיש ארגונים לא ממשלתיים העוסקים במיזוג האירו-אטלנטי, עבד סיחארולידזה, בשנים 1996–2000, עבור הפרלמנט של גאורגיה כמומחה מוביל מיוחד להגנה וביטחון של גאורגיה. בין השנים 2000–2002, הוא עמד בראש מחלקת נאט"ו במשרד החוץ של גאורגיה וכיהן כסגן ראש כוח המשימה הגאורגי לנאט"ו בבריסל. בשנת 2004, הוא עבד עבור המועצה לביטחון לאומי של גאורגיה ובין השנים 2005–2006 כסגן שר ההגנה של גאורגיה .
במרץ 2006, מונה סיחארולידזה לתפקיד דרגת שגריר מיוחד ומוסמך (Ambassador Extraordinary and Plenipotentiary) של גאורגיה לארצות הברית קנדה ומקסיקו. בדצמבר 2008 הוא הוחזר לגאורגיה ומונה לתפקיד שר ההגנה של גאורגיה במקום דוד קזרשווילי, שעל תפקודו במהלך פלישת רוסיה לגאורגיה באוגוסט של אותה שנה ספג ביקורת מידי האופוזיציה.
הערות שוליים

↑  ‏שינויים נוספים בקבינט, 9.12.2008, "סיביל ג'ורג'יה", (באנגלית)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ?? |  סגן שר ההגנה של גאורגיה   2005–2006  | הבא: ?? |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ?? |  שגריר גאורגיה באה"ב קנדה ומקסיקו   2006–2008  | הבא: ?? |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: דוד קזרשווילי |  שר ההגנה של גאורגיה   2008–2009  | הבא: בַּאצַ'אנָה "בַּאצ'וֹ" אַחַאלַאִיָה (אנ') |
ואמושאטיה

ואמושאטיה (בהונגרית: Vámosatya) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית ואמושאטיה קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-716 תושבים בשנת 1990 עד 578 תושבים בשנת 2020.
יהודי ואמושאטיה

יהודים חיו בואמושאטיה בתקופות זמן שונות. את שירותי השוחט היהודי הם קיבלו מהשוחט של ברבאש.
בדף הקהילה ממפקד קהילות הונגריה שנכתב ב-13 באפריל 1944 כתבו יהודי הכפר כי חיים בכפר 14 יהודים, הייתה להם מכולת בבעלותם שפשטה את הרגל והם ללא פרנסה. בהמשך החודש גורשו היהודים ונרצחו בשואה.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 29 |  |
| 1880 | 63 | 713 |
| 1910 | 74 |  |
| 1920 | 54 |  |
| 1930 | 35 |  |
| 1941 | 27 | 1,163 |
לקריאה נוספת

ואמשטיה בתיאור על קהילת ברבאש בפנקס הקהילות הונגריה, עמוד 182
ואמוש-אט'א, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 143. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  תיעוד יהודי ואמושאטיה שנרצחו בשואה
↑  דף קהילת ואמושאטיה במפקד קהילות הונגריה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | נירג'האזה  |  |
| ערים |  איאק •  בקטלוראנטהאזה •  בלקאן •  צ'נגר •  דמצ'ר •  דומבראד •  פהרגיארמט •  איבראן •  קמצ'ה •  קישווארדה •  מאנדוק •  מאריאפוץ' •  מאטסלקה •  נאג'אצ'ד •  נג'הלאס •  נאג'קאלו •  נירבאטור •  נירלוגוש •  נירמדה •  נירטלק •  רקמז •  טיסלק •  טיסוושווארי •  אויפהרטו •  ואיה •  ואשארושנמן •  זאהון |  |
| כפרים | קנטוריאנושי • נירקאראס • אופאי • אפג' • הודאס • נירטורה • יאנד • נירבוגדאני • פאביאנהאזה • פילפשדרוץ • גבריין • גיורטלק • יארמי • קוצ'ורד • מרק • נאג'דובוש • נירצ'הוי • נירקאטה • נירמגייש • נירפרסניה • אקריטופילפש • פפוש • ראפולט • סמושסג • טיבורסאלאש • ואלאי • אנרץ' • דגה • פניישליטקה • גיולהאזה • יקה • קקצ'ה • לוופטרי • מזלדאן • נירלווה • נירטש • פפ • פאטרוהה • רטקזברנץ' • סבולצ'באקה • סבולצ'וורשמרט • טיסקניאר • אוידומבראד • אויקנז • נג'צ'רקס • נפקור • נירפזון • שנייה • סבולץ' • טימאר • טיסנג'פלו • בשנייד • לשקוד • לוולק • מג' • ניריברון • ניריאקו • נירקרץ' • פטנהאזה • רמוצ'האזה • רוהוד • ברבאש • ברגדרוץ • ברגשוראן • צ'רודה • גלנש • גמז'ה • גולאץ' • גיירה • הטפיירצ'ה • אילק • קישוורשאן • לוניה • מארוקפפי • מאטיוש • נג'וורשאן • אולצ'ווה • פוסטדובוש • טאקוש • טרפה • טיסאדון • טיסקרצ'ן • טיססלקה • טיסוויד • ואמושאטיה • ברקס • בסטרץ • גגן • קק • נירטט • סקיי • טיסראד • ושמגייר • בוטפלאד • צגנדאניאד • צ'הולץ • צ'אסלו • צ'גלד • דרנו • פילשד • גצ'אי • גרבולץ • גיגייה • יאנקמאיטיש • קרשמיין • קישר • קישהודוש • קישנמן • קישפלאד • קישסקרש • קלצ'ה • קמרה • מגושליגט • מאנד • מהטלק • מילוטה • נאבראד • נגיאר • נג'הודוש • נג'סקרש • נמשבורזובה • אולצ'וואפאטי • פניולה • פניגה • רוז'אי • שונקאד • סמושאיי • סמושאוילק • סטמארצ'קה • טיסבץ' • טיסצ'צ'ה • טיסקורוד • טיסטברק • טוניוגמטולץ' • טיוודר • טורישטוואנדי • טוריצ'ה • ואמושורוסי • זייטה • ז'רויאן • באטורליגט • אנצ'נץ' • קישלטה • נירבלטק • נירבוגאט • נירצ'אסארי • נירדרז' • נירגלשה • נירגיולאי • נירפיליש • נירוושווארי • אמביי • פנסלק • פיריצ'ה • פוצ'פטרי • טרם • בלשה • בוי • גאוואוונצ'לה • פסב • פורצ'למה • טיסברצל • טיסטלק • צ'נגרשימה • צ'נגראויפלו • קומלודטוטפלו • פאטיוד • סמושאנגיאלוש • סמושבץ' • סמושטטארפלווה • טיוקוד • אורה • בלקאן • בירי • בקן • ארפטק • גסטרד • קאלושמיין • סקוי • בנק • אפריישקה • גיירצ'קה • קומורו • טיסבזדד • טיסמוגיורוש • טיססנטמארטון • טוז'ר • ז'ורק • סורגלמטוש • טיסדדה • טיסדוב • טיסאסלאר |  |
| יישובים בנפת ואשארושנמן |
| --- | --- | --- |
| יישובים | ואשארושנמן • ארניושאפאטי • ברבאש • ברגדרוץ • ברגשוראן • צ'רודה • גלנש • גמז'ה • גולאץ' • גיירה • הטפיירצ'ה • אילק • יאנד • קישוורשאן • לוניה • מארוקפפי • מאטיוש • נג'וורשאן • נירמדה • אולצ'ווה • פוסטדובוש • טאקוש • טרפה • טיסאדון • טיסקרצ'ן • טיססלקה • טיסוויד • ואמושאטיה |  |
וילהלם מיקלס

וילהלם מיקלס (בגרמנית: Wilhelm Miklas;‏ 15 באוקטובר 1872 – 20 במרץ 1956) היה פוליטיקאי אוסטרי והנשיא הפדרלי השלישי של אוסטריה משנת 1928 ועד לסיפוחה לגרמניה הנאצית, באנשלוס ב-1938.
קורות חייו > תחילת דרכו

מיקלס היה בנו של פקיד דואר מהעיר קרמס שבאוסטריה תחתית. הוא סיים בית ספר תיכון בעיר זיטנשטטן ולמד היסטוריה וגאוגרפיה באוניברסיטת וינה. מ-1905 ועד 1922 היה מיקלס מנהל הגימנסיה בעיירה הקטנה הורן שבאוסטריה תחתית.
בשנת 1907 נבחר מיקלס לראשונה כציר במועצה הקיסרית (Reichsrat) מטעם המפלגה הנוצרית-סוציאלית האוסטרית. הוא נבחר מחדש ב-1911 ושמר על מושבו באספה הזמנית של אוסטריה הגרמנית ובאסיפה החוקתית של הרפובליקה האוסטרית הראשונה. כמתנגד של התנועה הפאן-גרמנית באוסטריה, הוא הביע את התנגדותו להכרזה על האיחוד
עם רפובליקת ויימאר ב-12 בנובמבר 1918 והיה הציר המרכזי במהלך אימוצו של דגל אוסטריה האדום-לבן-אדום.
ב-1919 מונה מיקלס להיות מזכיר המדינה בממשלה האוסטרית בראשותו של הקנצלר קרל רנר ומ-1923 ועד 1928 הוא היה יושב ראש המועצה הלאומית. ב-10 בדצמבר 1928 בחרו אותו נציגי האספה הפדרלית כנשיא אוסטריה, תפקיד בו הוא כיהן עד ביטולו של תפקיד זה עשר שנים מאוחר יותר, כאשר אוסטריה סופחה לגרמניה הנאצית במסגרת האנשלוס.
קורות חייו > כנשיא

מיקלס לא התערב כאשר ב-4 במרץ 1933, לאחר דיון סוער בפרלמנט על שביתת עובדי הרכבת, התפטרו יושב הראש, קרל רנר ושני סגניו, רודולף רמק וספ שטרפנר, מתפקידיהם. האספה כבר לא הייתה מסוגלת לפעול ולקבל החלטות, מצב שנתן לחברו למפלגה של מיקלס, הקנצלר אנגלברט דולפוס את האמתלה להכריז על פיזור עצמי של הפרלמנט.
בכוחו של מיקלס היה לגרום לפיזור הפרלמנט ולהכרזה על בחירות חדשות, או לחלופין למנות ממשלה חלופית.  
הממשלה מנעה את המשך קיומה של ישיבת הפרלמנט על ידי נוכחות מסיבית של כוחות משטרה ושל כוחות "משמר המולדת" (Heimwehr) בהנהגתו של אמיל פיי. הייתה זו "הפיכה עצמית" שבמסגרתה לקח דולפוס על עצמו למשול במדינה על פי "מצב חירום" על פי דוגמה שלקח מסעיף 48 של החוקה הגרמנית, כפי שעשה גם נשיא גרמניה, פאול פון הינדנבורג.
הנשיא נותר פסיבי, כאשר ב-20 במאי הקימה הממשלה את מפלגת חזית המולדת כמפלגה יחידה באוסטריה ובמקביל אסרה את פעילותן של המפלגה הקומוניסטית, המפלגה הנאצית האוסטרית ואת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. סגירתו של העיתון "ארבייטר צייטונג" (עיתון הפועלים) והצעדים שננקטו כנגד תנועת הפועלים האוסטרית, הובילו לפריצתה של מלחמת האזרחים האוסטרית ב-12 בפברואר 1934. כתוצאה מכך, נאסר גם קיומה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ועל פי אידאולוגיית האוסטרופשיזם הוקמה "המדינה הפדרלית של אוסטריה" (Ständestaat). לכל הצעדים הללו לא הייתה השפעה על תפקידו של הנשיא. ביומניו הפרטיים גינה מיקלס בבירור את הפרת סעיפי החוקה ובעיקר את הנהגת עונש המוות על ידי דולפוס ועל ידי יורשו, קורט שושניג. יחד עם זאת, לא מתח מיקלס ביקורת גלויה על מדיניות האוסטרופשיזם. באותה שנה ניצל מיקלס מניסיון התנקשות בחייו שביצעו הנאצים.
מיקלס היה בלתי אהוד לחלוטין בקרב הנאצים האוסטרים, שכן הוא סירב להמתיק את עונשי המוות שהוטלו על רוצחיו של דולפוס לאחר הפיכת הנפל של יולי 1934. לנוכח הלחץ ההולך וגדל מצידה של גרמניה הנאצית, התקרבה אוסטריה לממלכת איטליה בהנהגתו של הדוצ'ה בניטו מוסוליני ולממלכת הונגריה. ב-1936 אירח מיקלס את עוצר הונגריה, מיקלוש הורטי, באגם ורטרזי.
קורות חייו > האנשלוס

לאחר זימונו של שושניג ב-12 בפברואר 1938 לברגהוף על ידי אדולף היטלר לקבל את דרישותיה של גרמניה, הציע מיקלס להעניק חנינה לחברי המפלגה הנאצית הכלואים, אך בתחילה הוא סירב להעביר את הפיקוד על המשטרה הלאומית לידי מנהיגם, ארתור זייס-אינקווארט. אף על פי כן, כאשר הורה היטלר לורמאכט לבצע פעולות לאורך הגבול, נאלץ מיקלס להיכנע ולמנות את זייס-אינקווארט לתפקיד שר הפנים.
ב-9 במרץ 1938, הכריז שושניג על עריכת משאל עם על עצמאותה של אוסטריה שהיה אמור להתקיים ארבעה ימים לאחר מכן. בתגובה, דרש הרמן גרינג ב-11 במרץ שזייס-אינקווארט יחליף את שושניג בתפקיד הקנצלר, אחרת, יפלשו הכוחות הגרמנים לאוסטריה ביום המחרת. כאשר התפרץ ההמון הנאצי למשרד הקנצלר, הודיע שושניג על התפטרותו. גם אז סירב מיקלס למנות את זייס-אינקווארט, אך אף חבר מן המפלגה הנוצרית-סוציאלית  לא הסכים לקבל את  התפקיד. לאחר שהיטלר קיבל ממוסוליני את המסר שאיטליה לא תתערב בנעשה באוסטריה, הוא הורה לכוחות הגרמנים לפלוש לאוסטריה למחרת בבוקר. באותו לילה נכנע מיקלס והודיע על מינוי זייס-אינקווארט לתפקיד הקנצלר החדש. בשחר יום המחרת, כאשר הכוחות הנאצים חצו את הגבול, הם לא נתקלו בהתנגדות מצדו של צבא אוסטריה ובאופן כללי הם התקבלו כגיבורים.
בשל התנגדותו של מיקלס לכניעה לגרמניה, משכן הקנצלר, בו כיהן גם מיקלס, הושם תחת שמירת האס אס (בפועל, מעצר בית), "לביטחונו של הנשיא". מיקלס זכה להגנתו של מי שיהיה לימים קולונל בואפן אס אס, אוטו סקורצני.
ב-13 במרץ התבקש מיקלס על ידי זייס-אינקווארט לחתום כנשיא על "החוק בנוגע לאיחוד מחדש של אוסטריה עם הרייך הגרמני". מיקלס התפטר מתפקידו ונמנע בכך מן החתימה. עם התפטרותו עברו סמכויות הנשיא לקנצלר זייס-אינקווארט, שחתם על החוק.