stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עולים ויורדים
תיאור היצירה

היצירה מתארת מבנה דמוי מבצר שעל גגו, לאורך החומה של המבצר עובר גרם מדרגות. גרם המדרגות מתחבר בקצהו אל ראשיתו, כך ששורות החיילים העולים והיורדים במדרגות ממשיכים לעלות ולרדת מבלי להגיע אי פעם לקצה כלשהו. שתי דמויות יושבות - האחת על מדרגות המבנה והאחת על מרפסת המבנה. הדמות במרפסת המבנה מביטה לעבר החיילים.
אשר משתמש בפרספקטיבה תוך עיוות יחסי המרחק על מנת ליצור את האשליה האופטית.
הציור מבוסס על מדרגות פנרוז (אנ') - רעיון שהוצג על ידי ליונל פנרוז בפברואר 1958 ב"כתב העת הבריטי לפסיכולוגיה".
אשר השתמש במוטיב זה גם ביצירתו "מפל מים" משנת 1961.
וכך מתאר אשר את המבצר:
מבנה, מקורה בגרם מדרגות אינסופי, סוגר על חצר פנימית בצורת מלבן. דיירי הבניין נראים כנזירים בני כת עלומה כלשהי. ייתכן שאיזה פולחן דתי מחייבם לטפס במדרגות שעות אחדות בכל יום. דומה כי כשהם מתעייפים, מותר להם ליסוב לאחור ולרדת במקום לעלות. אך באף לא אחד משני הכיוונים - על אף שאינם נטולי משמעות - אין תועלת. שתי בריות סרבניות ממאנות, לפי שעה, להשתתף באימון הזה. אין הן מוצאות בו ערך. אך אין ספק כי במוקדם או במאוחר, יובהר להן כי סירובן לקבל מרות היה מיקח טעות.
אזכורים תרבותיים

גרם המדרגות הופיע בפרק "Treehouse of Horror IV" של הסדרה משפחת סימפסון והומר רודף אחרי בארט במעלה גרם המדרגות.
גרם מדרגות דומה מופיע בסרט הנוקמים.
בסרט "התחלה" מופיע קטע בו שתי דמויות הולכות בתוך מדרגות כאלו.
לקריאה נוספת

מ.ק. אשר, עבודות גרפיות, סטימצקי טאשן, 1994, בתרגום עדנה קלגסברון ובעריכת שלומית אריאל.
סתיו אלימלך

סתיו אלימלך (נולד ב-9 בנובמבר 1969) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר האחורי והיה קפטן קבוצת הפועל באר שבע וכיום כמאמן הפועל אשדוד.
קריירה

אלימלך החל את דרכו במחלקות הנוער של הפועל באר שבע. את הופעת הבכורה בקבוצת הבוגרים של המועדון ערך בעונת 1987/1988 במשחק מול בית"ר ירושלים. הוא שיחק לאורך כל הקריירה בקבוצת נעוריו, מלבד עונת 1997/1998, בה הושאל לקבוצת בני יהודה. בשנת 1993 הופיע אלימלך במדי נבחרת ישראל, ושיחק בשלושה משחקי ידידות מול נבחרת פולין ונבחרת קפריסין.
עם פרישתו שימש כעוזר מאמן הפועל באר שבע בעונת 2007/2008.
בעונת 2009/2010 שימש כעוזר מאמן בקבוצת הכח עמידר רמת גן מהליגה הלאומית.
בעונת 2010/2011 אימן את מכבי עירוני נתיבות מליגה א', ובאמצע העונה חזר להכח עמידר רמת גן מתחתית הליגה הלאומית, ומונה למאמן הקבוצה. לאחר כחודש פוטר עקב חילוקי דעות עם ההנהלה. ב-21 ביולי 2024 חתם באדומים אשדוד מליגה א'.
כיום אלימלך משמש כמאמן ילדים ונוער במספר חוגים בבאר שבע.
אלימלך לומד לתואר ראשון בחינוך וחברה עם התמקדות בהכשרות בספורט בקריה האקדמית אונו.
חיים אישיים

אלימלך התחתן עם אורלי, מורה לחינוך גופני ומדריכת כושר, ולהם נולדו 3 ילדים: שובל, יובל ואופק. בערב פסח, יום שישי ה-22 באפריל 2016, מתה בתו, יובל, לאחר שנפלה ממרפסת ביתה בעת שניקתה את חלון הבית לפסח.
תארים

גביע המדינה: 1996/1997
גביע הטוטו: 1988/1989, 1995/1996
גביע ליליאן: 1988
הערות שוליים

↑  דוד רוזנטל‏, סתיו אלימלך עוזר מאמן באר שבע, באתר וואלה, 24 ביולי 2007
↑  שירי אלג'ם ויונתן יעקבזון, ‏סתיו אלימלך מונה למאמן הכח עמידר: שמח לחזור, באתר ‏מאקו‏, 27 במרץ 2011
↑  נבו זעירא, ‏סתיו אלימלך עזב את הכח עמידר ר"ג, סומך יחליפו, באתר ONE‏, 2 במאי 2011
↑  יונתן גינזבורג, ‏חיזוק לקווים: סתיו אלימלך חתם באדומים אשדוד, באתר ONE‏, 21 ביולי 2024
↑  מהאצטדיון לספסל הלימודים, haifahaifa ‏4 בנובמבר 2018
↑  יגאל ברמן, ‏אלפים ליוו את יובל אלימלך ז"ל בדרכה האחרונה, באתר ONE‏, 24 באפריל 2016
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים ישראלים ובנושא מאמני כדורגל ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עמוס גפן

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  24 בספטמבר 1937 
 פטירה:  25 בינואר 1998 (בגיל 60) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  עינת 
 
עמוס גפן (24 בספטמבר 1937 – 25 בינואר 1998) היה עיתונאי, עורך, מו"ל ומתרגם ישראלי.
קורות חיים > הוצאה לאור של ספרות מדע בדיוני

עמוס גפן נולד למשפחה אמידה שניהלה בתי חולים פסיכיאטריים. בשנות ה־60 היה גפן קשור להוצאת "מצפן" של מתתיהו תימור. הוצאת מצפן הוציאה לאור ספרי מתח ומערבונים קלסיים מתורגמים לעברית. את הפרויקט יזם גפן שהיה גם המתרגם הראשי (תחת שמו ותחת שמות בדויים כמו "ע. תירוש") של ההוצאה. במסגרת מצפן הוא תרגם מספר ספרים מסדרת המלאך של לסלי צ'רטריס ושני קובצי סיפורי אימה ופנטסיה שנערכו בידי אלפרד היצ'קוק. במסגרת מצפן, שנת 1961 החל לתרגם ספרי מדע בדיוני מאנגלית לעברית, שהראשון בהם היה "שליטי הבובות" של רוברט היינליין (The Puppet Masters; הופיע בעברית בשם "הפלישה לכדור הארץ" ובתרגום מאוחר יותר בשם השליטים). גפן ערך את סדרת המדע הבדיוני בהוצאת "מסדה", ואף תרגם לעברית ספרי מדע בדיוני רבים, בהם של אלדוס האקסלי, פרדריק בראון, ארתור סי. קלארק, אייזק אסימוב, סמואל יוד (ג'ון כריסטופר), פרדריק פול, סיריל מ. קורנבלות', בריאן אולדיס, א. א. ון ווגט ועוד.
במסגרת פעילותו כמתרגם המציא כמה תרגומים עבריים למילים שגורות בתחום המדע הבדיוני. ידועה במיוחד המלה "חייזר", תרגומו ל-"Alien".
גפן היה ממייסדי האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה, והוצאת תירוש, אותה הקים וניהל, הוציאה לאור את כתב העת של האגודה, המימד העשירי, שהתפרסם מדי חודש במשך עשור. כיום מעניקה האגודה פרס על שמו - פרס גפן - לספרי וסיפורי הז'אנר המצטיינים בכל שנה, במתכונת פרס הוגו.
קורות חיים > כתב העת בול

עמוס גפן היה כתב בכתב העת בול שהיה עיתון אנטי ממסדי שעסק בפורנוגרפיה ואקטואליה. עורכי בול הסתבכו בשערורייה פוליטית ושני עורכי העיתון ישבו בכלא באשמת ריגול. בזמן שעורכי העיתון, שמואל מור ומקסים גילן ישבו בכלא, גפן הפך לעורך העיתון בפועל. לאחר שחרור העורכים, גפן נשאר עוד תקופה בעיתון ואז עבר לעבוד ככתב בעיתון המתחרה העולם הזה.
עמוס גפן היה נשוי למבקרת התיאטרון שוש אביגל. דמותו מופיעה בסרט החטאים של אבי נשר, מבוסס על חייה של שוש אביגל ואחותה.
גפן נפטר בעקבות ניתוח לב שהסתבך.
הערות שוליים

1 2 3  אלי אשד, ‏דיוקן, באתר גלובס, 17 ביוני 2003
1 2  GEFEN, kulmosnet.co.il(הקישור אינו פעיל)
↑  אודות פרס גפן | פרס גפן, באתר geffen.sf-f.org.il
↑  מתה חוקרת התרבות ומבקרת התיאטרון שוש אביגל, באתר הארץ, 8 בפברואר 2003
↑  "״החטאים״ של אבי נשר - אחד הסרטים הטובים בקולנוע הישראלי - Good Mother". Good Mother. 2016-11-28.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299354005171  ISNI: 0000 0004 0222 7102  VIAF: 297358757   WorldCat (עם VIAF): 297358757
עמוס גרודז'ינובסקי

עמוס גרודז'ינובסקי (נולד ב-3 ביוני 1940) הוא אתלט ומאמן ישראלי בעבר, היה אלוף ושיאן ישראל בריצות למרחקים קצרים. השתתף באולימפיאדת רומא (1960) במדי נבחרת ישראל.
ביוגרפיה

גרודז'ינובסקי נולד בתל אביב. הוא התאמן במועדון מכבי תל אביב. בתחרות אתלטיקה שנערכה באצטדיון המכביה בתל אביב בדצמבר 1958 הוא ניצח בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.2 שניות ובריצת 200 מטר בתוצאה של 24.0 שניות. בשנת 1959 זכה לראשונה באליפות ישראל בקפיצה לרוחק.
בתחרות מבחן שנערכה באפריל 1960 היה האתלט המצטיין לאחר שניצח ב-3 ריצות, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.8 שניות, לפני הרי קנה מהפועל ראשון לציון שקבע אותה תוצאה, בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.1 שניות, שוב לפני קנה (22.3 שניות) ובריצת 400 מטר בתוצאה של 50.3 שניות, לפני אלימלך שוחט מהרי אפרים (51.7 שניות). ב-2 במאי אותה שנה הוא קבע בקפיצה לרוחק שיא ישראלי חדש של 7.40 מטר. באליפות ישראל שנערכה ביולי אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.0 שניות, לפני הרי קנה (11.1 שניות) ומדליית כסף, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.81 מטר, אחרי דוד קושניר מהפועל רמן גן (6.92 מטר) ולפני זאב רייס מהפועל גבעת ברנר (6.70 מטר).
באולימפיאדת רומא (1960) סיים גרודז'ינובסקי במקום 44 בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.19 שניות, במקום 44 בריצת 200 מטר בשיא ישראלי חדש של 21.99 שניות ובמקום 52 בריצת 400 מטר בשיא ישראלי חדש של 49.03 שניות.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השישית שנערכו בספטמבר 1961 זכה גרודז'ינובסקי במדליית ארד, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.06 מטר, אחרי מייק הרמן מארצות הברית שקבע שיא מכביה חדש של 7.47 מטר ודוד קושניר מישראל (7.22 מטר).
לאחר המשחקים האולימפיים למד גרודז'ינובסקי חינוך גופני באוניברסיטת מינסוטה שבמיניאפוליס וקיבל דוקטורט בפיזיולוגיה וביוכימיה של המאמץ.
גרודז'ינובסקי לימד במכון וינגייט ואימן אתלטיקה במועדון "אס"א תל אביב", מספר אלופי ישראל בריצות למרחקים קצרים: מני רוזנברג, פרופ' יואב מקל ומוטי גרוס. בשנת 1983 פרש מאימון תחרותי.
נוסף על עבודתו במכון וינגייט עוסק גרודז'ינובסקי בשיקום חולי לב ופרסם שני ספרים העוסקים בתחום זה: "הליכה למשקל בריא" ו"הליכה ללב בריא".
שיאים אישיים

ריצת 200 מטר: 21.99 שניות (1960), שיא ישראל בעבר
ריצת 400 מטר: 47.6 שניות (1966), שיא ישראל בעבר
קפיצה לרוחק: 7.40 מטר (2 במאי 1960), שיא ישראל בעבר
הערות שוליים

↑  סדק שיפר השיא ב-2000 מ' עבר את המרחק בזמן-5:42.6 ד', דבר, 28 בדצמבר 1958
↑  ה"ספרינטר" - גרודז'ינובסקי ניצח ב-100, 200 ו-400 מטר (!), דבר, 3 באפריל 1960
↑  זוהר הדף-15.84; שוהם ידה פטיש-48.79 מ', דבר, 10 במאי 1959
↑  אורי ירון, ספורטאים מחייכים הרוח חלפה והשיאים אושרו, על המשמר, 8 בינואר 1961
↑  ברוך שיינברג, 4 שיאים ארציים באליפות המדינה באתלטיקה קלה, דבר, 3 ביולי 1960
↑  אורי ירון, גרודז'ינובסקי חזר עם תואר דוקטור, מעריב, 8 בספטמבר 1971
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת רומא (1960)  |
| --- | --- | --- |
|  מרוץ אופני כביש | הנרי אוחיון • יצחק בן דוד |  |
|  אתלטיקה | אילנה אדיר • גדעון אריאל • עמוס גרודז'ינובסקי • אילה חצרוני • ברוך פיינברג • יאיר פנטילט • דוד קושניר • אילנה קרשיק |  |
|  הרמת משקולות | גזי כהן • אדוארד מרון |  |
|  התעמלות מכשירים | רות אבלס • ראלי בן-יהודה • מרים קארה |  |
|  סיף | דוד ואן-חלדר • מיכאל רון |  |
|  קליעה | רפאל פלס • חנן קריסטל |  |
|  שחייה | עמירם טראובר • יצחק לוריא • יורם שניידר • גרשון שפע |  |
עומר השני

| --- | --- |

מטבע שהוטבע בשמו של עומר השני
 לידה:  2 בנובמבר 682 אל-מדינה, ח'ליפות אומיה 
 פטירה:  5 בפברואר 720  (בגיל 37) כנסיית שמעון סטיליטס, ח'ליפות אומיה 
 מקום קבורה:  Omar Ibn abdel-Aziz tomb 
 תפקיד:  חליף אומיה (24 בספטמבר 717–5 בפברואר 720)  אמיר אל-מדינה (706–712) 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 בן או בת זוג:  Fatima bint Abd al-Malik 
 
עומר בן עבד אל-עזיז (בערבית: عمر بن عبد العزيز; 2 בנובמבר 682 – 5 בפברואר 720), המכונה גם עומר השני, היה הח'ליף השמיני משושלת בית אומיה והח'ליף השנים עשר באסלאם הסוני בכלל. על אף שמשל פחות משלוש שנים, עומר נחשב במסורת האסלאמית כח'ליף טוב מאוד ביחס לשאר ח'ליפי בית אומיה' ובכלל, ויש שאף החשיבו אותו כשווה במעלתו לארבעת הח'ליפים ישרי הדרך (אלח'לפאא' אלראשדון – הח'ליפים הראשונים אחרי הנביא מחמד, שנחשבו לצדיקים במיוחד).
ראשית דרכו

עומר נולד בעיר אל-מדינה בסביבות שנת 680 לספירה, את מרבית שנות ילדותו (בערך מאז 685) העביר במצרים, שאותה כבש אביו ושלט בה במצוות סבו מרואן בן אל-חכם שהיה אז הח'ליף, ולאחר מכן תחת דודו עבד אל-מלכ בן מרואן שירש את הסב. לאחר מות אביו ב-705 נקרא עומר על ידי דודו עבד אל-מלכ לדמשק, מקום מושב הח'ליפות האומיית, ולקח את ידה של בת הח'ליף פאטימה. זמן קצר לאחר מכן, נפטר דודו-חותנו, ועומר נשלח לשלוט על החג'אז מהעיר מדינה על ידי דודנו-גיסו הח'ליף החדש אל-וליד בן עבד אל-מלכ.
בתקופת נציבותו בחג'אז יצאו לעומר מוניטין של שליט רחום ונח, עובדה שגרמה לפליטים עיראקים, שנסו מפני ידו הקשה של הנציב העיראקי אל- חג'אג' בן יוסוף, לברוח למדינה כדי לזכות בחסדיו.
גרסה מחקרית, רומנטית פחות, מסבירה שאל-חג'אג' רדף בעיראק את אנשי שבט הימנים אשר התנגדו לשבט הקיס שבו צידד הח'ליף, אל ואליד. עומר לעומת זאת, כמו סולימאן, אחי הח'ליף ויורש העצר העתידי, צידד בימנים ולכן נתן להם מקלט בחג'אז מפני רדיפותיו של אל-חג'אג'.
לאחר שנים של עוינות פוליטית בין עומר לאל-חג'אג', נענה הח'ליף אל-ואליד לקובלנותיו של מושל עיראק והעביר את עומר מתפקידו בחג'אז. כך מצא עצמו עומר בשנת 712 בדמשק, יושב בחצר הח'ליפות, וכך היה מוכן שלוש שנים לאחר מכן ליעץ לשותפו הפוליטי, סולימאן בן עבד אל-מלכ, שעלה לשלטון ב-715.
עלייתו לשלטון

בשנת 717, לאחר כשנתיים של מלוכה, נפל סולימאן בן עבד אל-מלכ, שהיה צעיר למדי, למשכב. הוא ביקש מאיש שלומו רג'א אבן חיוה להפיץ את כתב הצוואה, שבו נכתב כי בנו בן השתים עשרה יירש את ח'ליפותו. רג'א מתאר כיצד הוא נחרד מהרעיון וטען בפני הח'ליף הגוסס ש"אחד הדברים ששומרים על הח'ליף בקבר הוא מינויו של יורש הגון". מנהיג המוסלמים קיבל את דבריו, ולאחר דין ודברים בחר בדודנו, עומר בן עבד אל-עזיז, כח'ליף אחריו, משום שהעריך את היותו מוסלמי טוב והגון. המנהיג הגוסס חשש שיורשו ייתקל בהתנגדותם של אחיו בני השושלת המרואנית – יזיד והישאם בניו של עבד אל-מלכ, ועל כן ציווה שיזיד אחיו ימונה כח'ליף אחרי מות עומר.
חלק מן ההיסטוריונים סבורים שעידודו של סולימאן למנות את עומר כמחליפו, על ערש דווי, נעשה על ידי אנשי שלומו, הימנים. הסיבה לכך הייתה חששם מתפיסת השלטון על ידי אחד מאחיו יזיד או הישאם, בני בריתם של הקיסים. חשש זה מסביר את הצורך בהבאת בן הדוד לצורך ירושת הח'ליף מרובה האחים. כמו כן מסביר את חששם ממינויו של אחד מבניו הצעירים, אשר בקלות רבה היה עשוי להישלט על ידי דודיו ולהיות עוין לימנים.
במצוות דודנו המנוח, מצא עצמו עומר בשנת 717 יושב על כס הח'ליף בדמשק.
האדרת שמו של עומר במסורת המוסלמית

המסורת המוסלמית שנכתבה ברובה בידי נאמני השושלת העבאסית, שהדיחה מהשלטון את האומיים, נוהגת לרוב להציג את ח'ליפי בית אומיה כמלכים נהנתניים וחילוניים למדי. בניגוד אליהם בולטת דמותו של עומר השני, ח'ליף נאמן לאסלאם בכל רמ"ח אבריו ושליט רחום ודואג לאנשיו. מוחמד אבן ג'ריר אל-טבארי, בספרו, מביא שורה של סיפורים על דמותו של עומר, המקבעים את דמותו כמנהיג שונה וטוב מקודמיו.
רצף הסיפורים פותח בכך שהוא שולח מכתב, עם הכתרתו, לאחד מנציגיו בשם יזיד אבן מוהלב. במכתבו בולטת דבקותו באל והנכונות לשמור את דבריו, גם כשאלו סותרים את תאוותיו ורצונותיו. עובדה זו מפתיעה כל כך את יזיד שאומר כי איננו מוכן לשרת תחת ח'ליף זה, משום ש: "זו לא הדרך שבה דיברו בני ביתו בעבר, והוא לא מתכוון להמשיך את מורשתם". המסר של הסיפור ברור: עומר איננו ח'ליף אומיי רגיל, אלא איש אדוק במצוות אללה.
גם ביחס לתיאור צדיקותו הגדולה קיימות גישות שונות במחקר ההיסטורי. יש אומרים שעומר לא התייחד באמונה זכה, אלא היה מנהיג כושל ושליט עיוור, שהזניח את ענייני המדינה לטובת הצטדקויות דתיות ובכך זכה במוניטין לא מוצדק. אחרים מרמזים שדבקותו הדתית של עומר נבעה דווקא ממודעות פוליטית ערה, ושייתכן שנוהגי הצניעות והיראה שלו נבעו מהרצון לאהדת ההמונים. בנוסף לאלו אי אפשר להימנע גם מהאפשרות שהספרות האסלאמית שבאה לאחר נפילת האומיים בחרה לנפח ולהאדיר את צדקותו של עומר כדי להשחיר בצילו את שאר ח'ליפי בית אומיה שלא היו אהודים על מחליפיהם.
רפורמות עומר

בתקופת שלטונו הקצרה ניסה עומר להעביר רפורמות רבות בצורת השלטון שהייתה נהוגה עד זמנו. רוב הרפורמות בוטלו, או אבדו מכוחן לאחר מותו, כדוגמת חוקי עומר המפורסמים, המגדירים בחוק את ההגבלות וההשפלות המוטלות על בני החסות שאינם מוסלמים, שנכתבו ככל הנראה על ידי עומר השני (הגם שבמסורות הקדומות הן מיוחסות לסב אמו, עומר אבן אל-ח'טאב – הח'ליף השני. לאחר מותו לא הם יושמו רק לעיתים נדירות, על ידי מנהיגים מאוחרים, קנאים לדתם כמותו. גם דרישתו לבטל את מס הג'יזיה המוטל על מואלים (מתאסלמים 'טריים'), ולהחילו רק על בני החסות הלא מוסלמים, לא החזיקה מעמד לאחר לכתו.
מות עומר

ייתכן שמאמציו היו נושאים פרי, וייתכן שהרפורמות שקיווה להנהיג היו משנות את פני הח'ליפות האומיית והאסלאם בכלל, אילו היה מאריך ימים. אולם בעשרה (או בחמישה) לפברואר בשנת 720 נפח עומר בן עבד אל-עזיז את נשמתו, לאחר מחלה של עשרים ימים, והוא אך בן 40 (או 35) שנים. לאחר מותו, עבר השלטון ליזיד (אנ') דודנו, כפי שציווה סולימאן לפני מותו. כמצופה, הפך יזיד את המפה הפוליטית לטובת רעיו הקיסים, ואף הביא לביטולן של מרבית הרפורמות של דודנו. באופן לא מפתיע קיימת גם אגדה התולה את מותו של עומר בגיל כה צעיר בכך שהוא הורעל בידי האצולה האומיית שסלדה מגישתו השמרנית.
ראו גם

בית אומיה
חליף
אסלאם סוני
סולימאן
לקריאה נוספת

יצחק יהודה גולדציהר, הרצאות על האסלאם. מגרמנית: יואל יוסף רבלין (ירושלים: מוסד ביאליק 2014 [1910])
חוה לצרוס יפה, סופרים מוסלמים על יהודים ויהדות; היהודים בקרב שכניהם המוסלמים, (מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל: ירושלים 1996)
היו קנדי, מחמד והח'ליפות. מאנגלית: עמנואל קופלביץ (ירושלים: מוסד ביאליק 2010 [1986])
(Abu Jafar Muhammad ibn Jarir al- Tabari, The History of al- Tabari (vol. 24). Trans. David Stephan Powers (Albany, State University of New York 1989
הערות שוליים

↑  האנציקלופדיה המקוונת של האסלאם (באנגלית)
↑  היו קנדי,מחמד והח'ליפות. מאנגלית: עמנואל קופלביץ (ירושלים: מוסד ביאליק 2010 [1986]) עמ' 85.
1 2 3  האנציקלופדיה המקוונת של האסלאם
↑  היו קנדי,מחמד והח'ליפות. מאנגלית: עמנואל קופלביץ (ירושלים: מוסד ביאליק 2010 [1986]) עמ' 94
↑  Abu Jafar Muhammad ibn Jarir al- Tabari, The History of al- Tabari (vol. 24). Trans. David Stephan Powers (Albany, State University of New York 1989), p.70
↑  Abu Jafar Muhammad ibn Jarir al- Tabari, The History of al- Tabari (vol. 24). Trans. David Stephan Powers (Albany, State University of New York 1989), p.69-70
↑  היו קנדי,מחמד והח'ליפות. מאנגלית: עמנואל קופלביץ (ירושלים: מוסד ביאליק 2010 [1986]) עמ' 97
↑  Abu Jafar Muhammad ibn Jarir al- Tabari, The History of al- Tabari (vol. 24). Trans. David Stephan Powers (Albany, State University of New York 1989), p. 93
↑  יצחק יהודה גולדציהר, הרצאות על האסלאם. מגרמנית: יואל יוסף רבלין (ירושלים: מוסד ביאליק 2014 [1910]), עמ' 42.
1 2  היו קנדי,מחמד והח'ליפות. מאנגלית: עמנואל קופלביץ (ירושלים: מוסד ביאליק 2010 [1986]) עמ' 98
↑  חוה לצרוס יפה, "מבוא", מתוך: חוה לצרוס יפה, סופרים מוסלמים על יהודים ויהדות; היהודים בקרב שכניהם המוסלמים, (מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל: ירושלים 1996), עמ' 11.
↑  Abu Jafar Muhammad ibn Jarir al- Tabari, The History of al- Tabari (vol. 24). Trans. David Stephan Powers (Albany, State University of New York 1989), p. 91
| ח'ליפי ואמירי בית אומיה |
| --- | --- | --- |
| ח'ליפות דמשק | מועאויה הראשון • יזיד הראשון • מועאויה השני • מרואן הראשון  • עבד אל-מלכ • וליד הראשון • סולימאן אבן עבד אל-מלכ • עומר השני • יזיד השני • השאם אבן עבד אל-מלכ • אל-וליד השני • יזיד השלישי • איברהים • מרואן השני |  |
| אמירי בית אומיה בקורדובה | עבד א-רחמן הראשון • הישאם הראשון • אל-חכם הראשון • עבד א-רחמן השני • מוחמד הראשון • אל-מונד'ר • עבדאללה אבן מוחמד • עבד א-רחמן השלישי |  |
| ח'ליפות קורדובה | עבד א-רחמן השלישי • אל-חכם השני • הישאם השני • מוחמד השני • סולימאן השני • הישאם השני (בפעם השנייה) • סולימאן השני (בפעם השנייה) • עבד א-רחמן הרביעי • עבד א-רחמן החמישי • מוחמד השלישי • הישאם השלישי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280498105171  CiNii: DA01449488  GND: 118589938  ISNI: 0000 0001 1635 9411  LCCN: n81114537  SUDOC: 073340014  TDVİA: omer-b-abdulaziz  VIAF: 48091386   WorldCat (עם VIAF): 48091386
סעוד עבד אל-חמיד

סעוד עבדאללה עבד אל-חמיד (בערבית: سعود عبدالله عبد الحميد בתעתיק: סעוד עבד אללה עבד אלחמיד; נולד ב-18 ביולי 1999 בג'דה שבערב הסעודית) הוא כדורגלן סעודי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת רומא מסרייה א' ובנבחרת ערב הסעודית.
קריירת מועדונים

עבד אל-חמיד גדל במחלקת הנוער של אל-איתיחאד. ב-14 בדצמבר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 1–3 על אל-באטין במסגרת המחזור ה-13 בליגה לעונת 2018/2019. בסך הכל ערך 75 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-22 בינואר 2022 חתם עבד אל-חמיד באל-הילאל מליגת העל הסעודית.
קריירה בינלאומית

ב-5 בספטמבר 2019 ערך עבד אל-חמיד את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערב הסעודית, בתיקו 1-1 נגד נבחרת מאלי במשחק ידידות. הוא היה חלק מסגל נבחרת ערב הסעודית לטורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו בשנת 2021. בשנת 2022 זכה עם נבחרת ערב הסעודית עד גיל 23 בטורניר גביע אסיה עד גיל 23.
נכלל בסגל נבחרת ערב הסעודית לטורניר מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת ערב הסעודית לטורניר גביע אסיה 2023.
תארים

אליפות ערב הסעודית (1): 2021/2022
אליפות אסיה עד גיל 19 (1): 2018
גביע אסיה עד גיל 23 (1): 2022
הערות שוליים

↑  قائمة الأخضر في كأس العالم FIFA قطر בחשבון הטוויטר הרשמי של נבחרת ערב הסעודית, 11 בנובמבר 2022 (בערבית)
↑  مانشيني يعلن قائمة الأخضر المشاركة في كأس آسيا 2023 באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הסעודית, 2 בינואר 2024 (בערבית)
| נבחרת ערב הסעודית – אולימפיאדת טוקיו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 בוח'ארי •  2 עבד אל-חמיד •  3 ח. אל-יאמי •  4 הינדי •  5 אל-עמרי •  6 א-נג'עי •  7 אל-פרג' •  8 אל-עומרן •  9 אל-חמדאן •  10 ס. א-דאווסרי •   11 אל-גנאם •  12 א-רביעי • 13 א-שהראני •  14 אל-חסן • 15 יחיא • 16 ח'. א-דאווסרי • 17 אל-ח'ולייף • 18 גרייב • 19 אל-בורייכאן • 20 עלי • 21 חסון • 22 אל-בוודארי • מאמן: א-שהרי |  1 בוח'ארי •  2 עבד אל-חמיד •  3 ח. אל-יאמי •  4 הינדי •  5 אל-עמרי •  6 א-נג'עי •  7 אל-פרג' •  8 אל-עומרן •  9 אל-חמדאן •  10 ס. א-דאווסרי •   11 אל-גנאם •  12 א-רביעי • 13 א-שהראני •  14 אל-חסן • 15 יחיא • 16 ח'. א-דאווסרי • 17 אל-ח'ולייף • 18 גרייב • 19 אל-בורייכאן • 20 עלי • 21 חסון • 22 אל-בוודארי • מאמן: א-שהרי | ערב הסעודית |
| נבחרת ערב הסעודית – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 א-רביעי •  2 אל-גנאם •  3 מאדו •  4 אל-עמרי •  5 אל-בולייהי •  6 אל-בורייכ •  7 אל-פרג' •  8 אל-מאלכי •  9 אל-בורייכאן •  10 ס. א-דאווסרי •   11 א-שהרי •  12 עבד אל-חמיד • 13 א-שהראני •  14 עוטייף • 15 אל-חסן • 16 א-נג'עי • 17 תמבכתי • 18 אל-עאבד • 19 באהברי • 20 אל-עבוד • 21 אל-עוויס • 22 אל-עקידי • 23 כנו • 24 נ. א-דאווסרי • 25 עסירי • 26 שראחילי • מאמן: רנאר |  1 א-רביעי •  2 אל-גנאם •  3 מאדו •  4 אל-עמרי •  5 אל-בולייהי •  6 אל-בורייכ •  7 אל-פרג' •  8 אל-מאלכי •  9 אל-בורייכאן •  10 ס. א-דאווסרי •   11 א-שהרי •  12 עבד אל-חמיד • 13 א-שהראני •  14 עוטייף • 15 אל-חסן • 16 א-נג'עי • 17 תמבכתי • 18 אל-עאבד • 19 באהברי • 20 אל-עבוד • 21 אל-עוויס • 22 אל-עקידי • 23 כנו • 24 נ. א-דאווסרי • 25 עסירי • 26 שראחילי • מאמן: רנאר | ערב הסעודית |
| נבחרת ערב הסעודית – גביע אסיה בכדורגל 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 אל-עקידי •  2 א-סקור •  3 א-סלולי •  4 לאג'אמי •  5 אל-בולייהי •  6 ע. אל-מוואלד •  7 עלי •  8 אל-מאלכי •  9 אל-בורייכאן •  10 ס. א-דאווסרי •   11 א-שהרי •  12 עבד אל-חמיד • 13 כאדש •  14 אל-חסן • 15 אל-ח'ייברי • 16 א-נג'עי • 17 תמבכתי • 18 גריב • 19 פ. אל-מוואלד • 20 רדיף • 21 א-נג'אר • 22 אל-כסאר • 23 כנו • 24 נ. א-דאווסרי • 25 יחיא • 26 אל-גאמדי • מאמן: מאנצ'יני |  1 אל-עקידי •  2 א-סקור •  3 א-סלולי •  4 לאג'אמי •  5 אל-בולייהי •  6 ע. אל-מוואלד •  7 עלי •  8 אל-מאלכי •  9 אל-בורייכאן •  10 ס. א-דאווסרי •   11 א-שהרי •  12 עבד אל-חמיד • 13 כאדש •  14 אל-חסן • 15 אל-ח'ייברי • 16 א-נג'עי • 17 תמבכתי • 18 גריב • 19 פ. אל-מוואלד • 20 רדיף • 21 א-נג'אר • 22 אל-כסאר • 23 כנו • 24 נ. א-דאווסרי • 25 יחיא • 26 אל-גאמדי • מאמן: מאנצ'יני | ערב הסעודית |
עוללות

| --- | --- |

אשכול ענבים המוגדר הלכתית כ"עוללות", כיוון שאין לו לא כתף ולא נטף
 מקרא:  ויקרא, י"ט, י'
 משנה תורה:  הלכות מתנות עניים, פרק ד', הלכות י"ז-כ"ז
 שולחן ערוך:  יורה דעה, סימן של"ב
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, עשה קכ"ג, לאו רי"ב ספר החינוך, מצווה ר"כ, מצווה רכ"א
מצוות עוללות היא מצווה מהתורה החלה על אדם העוסק בבצירת כרמו. משמעות המצווה היא שחל איסור על בעל הכרם לבצור ענבים הצומחים שלא כדרך אשכול ענבים, אלא כענבים בודדים, המכונים בלשון התורה 'עוללות', ולהשאירם לעניים.
מקור המצווה

המצווה מופיעה פעמיים בתורה, האחת בפרשת קדושים שבספר ויקרא: ”וְכַרְמְךָ לֹא תְעוֹלֵל, וּפֶרֶט כַּרְמְךָ לֹא תְלַקֵּט – לֶעָנִי וְלַגֵּר תַּעֲזֹב אֹתָם”. והשנייה בפרשת כי תצא שבספר דברים: ”כִּי תִבְצֹר כַּרְמְךָ לֹא תְעוֹלֵל אַחֲרֶיךָ לַגֵּר לַיָּתוֹם וְלָאַלְמָנָה יִהְיֶה”.
דיני המצווה

משמעות המילה "עוללות" היא אשכולות קטנים (עולל = תינוק) שאינם מהווים אשכול שלם ותקין, אלא צומחים זה לצד זה לאורך הזמורה. גם אשכול ענבים שאין לו כתף - קו ישר של ענבים בחלקו העליון של האשכול, ונטף - צורת אשכול הנראית כאלו הענב התחתון נוטף מתוך האשכול, נחשב לעוללות. אך אם יש לו את אחד מהם - אינו נחשב לעוללת. ואם ספק - יש להשאירו לעניים.
התנאים במסכת פאה, פרק ז', משנה ז' נחלקו בדיני כרם שכולו עוללות; רבי אליעזר סובר שהוא לבעל הכרם ורבי עקיבא סובר לעניים.
מצוות עוללות מוגדרת כמתנות עניים והיא מצווה התלויה בארץ, כלומר היא נוהגת מהתורה בארץ ישראל בלבד, וחכמים תקנו מצווה זו גם בחו"ל, אלא שיש אומרים שהתקנה היא רק ביחס לארצות הסמוכות לארץ ישראל. כמו כן, יש אומרים שמן התורה, חלותה של המצווה מותנית בישיבת רוב ישראל בארצם.
הערות שוליים

↑  ספר ויקרא, פרק י"ט, פסוק י'
↑  ספר דברים, פרק כ"ד, פסוק כ"א.
↑  משנה, מסכת פאה, פרק ז', משנה ד'.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר זרעים, הלכות מתנות עניים, פרק ד', הלכה י"ז.
↑  בעל העיטור, ש"ך יורה דעה סימן של"ב, סק"ב.
↑  ספר החינוך מצווה רט"ז, ופאת השולחן.

ולמנחת חינוך מצווה רט"ז, ט"ו, דגל ראובן וישועות מלכו, המצווה נוהגת מהתורה גם כשרוב ישראל לא בארצם, כמו המצב כיום.
| מצוות התלויות בארץ |
| --- | --- | --- |
| מתנות כהונה | ביכורים • תרומה גדולה • תרומת מעשר • חלה |  |
| מתנות לוייה | מעשר ראשון |  |
| מתנות עניים | לקט • שכחה • פאה • פרט • עוללות • מעשר עני |  |
| שמיטה ויובל | שמיטה • שמיטת קרקעות • שמיטת כספים • שנת היובל • שדה אחוזה |  |
| מצוות הקשורות לקדושה | מעשר שני • כלאיים • כלאי הכרם • כלאי זרעים • ערלה • נטע רבעי |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עמק קוננט (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בעמק בהרי דרווין. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  עמק 
 מיקום
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  79°57′S 156°03′E﻿ / ﻿79.95°S 156.05°E﻿ / -79.95; 156.05
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיעמק קוננט(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיעמק קוננט
 
עמק קוננט (באנגלית: Conant Valley) הוא עמק בחלק הדרומי של הרי דרווין, בארץ אואטס, שבאנטארקטיקה.
העמק ממוקם בין מצוק דנקן, ורמת קומיוניקיישן.
העמק נפתח לקרחון הת'רטון.
העמק נמצא בגובה של 1,232 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > מקור השם

העמק נקרא על שמו של ניל קוננט (Neil Conant), מפעיל מערכות תקשורת במשך 15 עונות מחקר (קיצים אנטארקטיים) בין השנים 1984–2001, מהם שלושה קיצים שירת בתחנת סיפל, וביתרה שירת בתחנת הקוטב הדרומי (תחנה האנטארקטית אמונדסן-סקוט).