stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Parade
מוזיקה וכתיבה

ב־"Parade" נמנע פרינס מהגיטרה החשמלית ומהאלמנטים של רוק שאפיינו את "Purple Rain", לטובת הסגנון הנאו־פסיכדלי אותו חקר באלבומו הקודם, "Around the World in a Day", תוך שהוא מניב, בהפקה קפדנית ופשוטה, פאנק (Funk) ורצועות של מוזיקה לסרטים. לדברי קית' האריס ממגזין בלנדר (אנ'), פרינס ”עושה תהלוכת פופ מאותן השפעות של "Around the World in a Day”‏. רוברט קריסטיגו מ"וילג' ווייס" תיאר את המוזיקה כהיתוך של הבסיס של "Fresh" ורקימות מ־"Sgt. Pepper's", עם שירים אותם תיאר כ”יצירות בארוק פופ”‏. לדברי עורך PopMatters קוונטין בי. האף, ”'Parade' לא נשמע כמו שום דבר אחר בקאנון של פרינס. האלבום הוא תערובת של ג'אז ומוזיקת נשמה עם מגמה צרפתית מסוימת, שכנראה נספגה מצילומי הסרט בצרפת”.
השיר הפותח את האלבום, "Christopher Tracy's Parade", והשיר המסיים, "Sometimes It Snows in April", כוללים התייחסויות לכריסטופר טרייסי, הפרוטגוניסט בסרט Under the Cherry Moon (אנ'). ‏ "Sometimes It Snows in April" הוא בלדה אקוסטית עם מקהלות כרומטיות ומילים רגשניות שנפרדות לשלום מטרייסי. המבקר רוברט קריסטיגו חושב שייתכן שפרינס שר כטרייסי, אם כי הוא לא יכול להיות בטוח. "Parade" כולל גם מילים בצרפתית ועיבודי שנסון המתייחסים לצילומי הסרט בצרפת.
העטיפה > הצילומים

הצלם ג'ף כץ, שכמה חודשים קודם לכן עבד עם להקות מהפרויקטים הצדדיים של פרינס, הוזמן למקום צילומי הסרט בריביירה הצרפתית כדי לצלם, לראשונה, את פרינס עצמו. הוא סיפר:
הוא הוביל אותי לבמה אקוסטית (אנ') ענקית והחלטנו לשמור על פשטות: הצבתי רקע לבן עם איזו תאורה פשוטה ולא דקדקנית. [...] פרינס נתן לאנשי השיער והאיפור להקים מהומה סביבו, ואז שלח את כולם אל מחוץ לחדר כשהוא היה מוכן. הוא שם מוזיקה במכשיר סטראופוני נייד גדול ואמר לי שהוא מוכן לפעולה. בתוך שלושה גלילים של סרט ידעתי שיש לי את התמונה. תפסתי בדיוק את מה שקבעתי להשיג: משהו פשוט, דרמטי ואייקוני. הדרך שבה העדינות של הפנים שלו מתאזנת עם השריריות של הבטן שלו והדרמה שבמחוות הידיים שלו עושות את התמונה הזאת מיוחדת עבורי. זה נגמר על העטיפה של אלבומו "Parade".
העטיפה > עיצוב העטיפה

אחרי שפרינס והצלם ג'ף כץ השלימו את הצילומים, תפקידה של המעצבת לאורה ליפומה נאש היה למיין את הצילומים, להדגיש מוטיבים ולהשתמש בלוחות הצבעים האהובים על פרינס באותה תקופה כדי לעצב את חזות שאר העטיפה. ליפומה נאש אהבה את התמונה שנבחרה לעטיפה, אך גם אהבה תמונה נוספת שאותה ביקשה להוסיף לעטיפה:
אם הוא רצה תמונה מסויימת לעטיפה, הייתי עושה זאת. הפעם זו הייתה הפעם הראשונה שבה חשבתי, 'אני חייבת להציג אותו עם התמונה האחרת'. יש תמונה שבה הוא מביט עם הראש לצד והוא מרים את החולצה. זו אחת התמונות הסקסיות ללא ספק, לדעתי. [...] אם אני משלבת את שתי התמונות באופן שהטבור הוא היכן שהעטיפה מתקפלת ואתה פותח את העטיפה כמו אקורדיון, הוא לא יוכל להתנגד לזה.
נאש בנתה דגם, ופרינס אישר מייד.
הצלחה

בארצות הברית, "Parade" הגיע למקום השלישי במצעד בילבורד 200 ולמקום השני במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ, תוך שמכר מיליון עותקים. הייתה זאת ירידה במכירות בארצות הברית לעומת האלבום הקודם (וכל שכן לעומת "Purple Rain"). מכל מקום, האלבום משך קהל חדש באירופה ומכר מעל 2,000,000 עותקים ברחבי העולם.
מגזין "NME" בחר ב־"Parade" לאלבום השנה שלו ל־1986 (וב־"Kiss" לרצועת השנה).
ביקורת

| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
AllMusic: 
בלנדר (אנ'): 
שיקגו סאן-טיימס: 
אנטרטיינמנט ויקלי: -C
הגרדיאן: 
Hi-Fi News & Record (אנ'): A‏
פיצ'פורק: 9.1/10
מדריך האלבומים של רולינג סטון (אנ'): 
מדריך האלבומים האלטרנטיבי של ספין (אנ'): 7/10
וילג' ווייס: -A‏
האלבום קיבל בעיקר ביקורות חיוביות.
סטיבן תומאס ארלוויין, מבקר "AllMusic", מציין שהאלבום נועד מלכתחילה להיות אלבום כפול. עוד הוא מציין שבאלבום יש שינוי מצבי רוח ומרקמים מוזיקליים משיר לשיר, ושכמות היסודות המוזיקליים שפרינס ולהקתו מכסים ב־12 שירים "באמת ראויה לציון". אמנם ארלוויין טוען שהאלבום ”מעט לא מאוזן, עוצר מהר מדי מכדי לתת ל־"Sometimes It Snows in April" המכשף את התהודה שהוא צריך. לטעמים מסוימים, המילים עלולות להיות מעט חידתיות מדי, אבל המטפורות הדתיות והמיניות המוזרות של פרינס מתפתחות למוטיב שדווקא מעניק לאלבום משקל”. ארלוויין מסכם שהאלבום הוא ”כמעט פגיעה, שבאופן מפתיע מספקת”.
דון מקליז, מבקר "שיקגו סאן-טיימס", כתב שהמוזיקה של פרינס מתפתחת באופן שנראה חסר מאמץ, ואפילו מעט מדי חסר מאמץ, ”כאילו הוא לא הלך עד הסוף לנקודה שבה פיסות של ניסויים קוליים מתמזגות לשירים”. מקליז הוסיף שפרינס לא נותן להצלחות העבר, כמו "Dirty Mind" או "Purple Rain", הצלחות שאמנים קונבנציונליים יותר היו מבססים קריירות עליהן – להגדיר אותו. סימון פרייס, מבקר "הגרדיאן", כתב: ”הצליל של פרינס כשהוא הכי חסר מאמץ ובטוח. תוך שהוא מגובש וקר כמו גלידה, אף אחד לא היה מנחש שזה היה פסקול לסרט (סרט למטה מהממוצע). ויש שם את 'Kiss'”. ג'ון רוקוול (אנ') מ"ניו יורק טיימס" כתב שהאלבום מצליח באופן חלקי בגלל השירים האגרסיביים יותר, ”בהם פרינס בוחר לשחק על הצד השחור שבכושר החישה המוזיקלי רב הפנים שלו”.
בנימה ביקורתית יותר כתב ד. בראון מ"אנטרטיינמנט ויקלי": ”הבלדות המצועצעות והחומר הלא עקבי שבאלבום הופכים אותו ליותר נהנתני מאשר 'Around the World in a Day'”. מוסי ריבס מנאפסטר כתב ש”המעריצים המושבעים של פרינס ראו את האלבום כתערובת מקסימה של סגנונות פאנק, ג'אז ופופ רוק, אבל אי אלו מלעיזים הרגישו שהמוזיקה שלו הייתה מנופחת מעבר למידה”. הוא הוסיף ש"שינוי הכיוון הקיצוני הזה הוא אנומליה". במגזין Hi-Fi News & Record (אנ') תיארו את השירים "New Position" ו־"Girls & Boys" במילים "Funk מעוצב היטב" והוסיפו: ”כשפרינס בוחר להשתטות לגמרי, כפי שהוא עושה ב־"Do U Lie" [...] אפילו אז התוצאה איכשהו נוגעת ללב ומתחבבת באופן מיידי”.
"סאנדיי טיימס" מצא את ההיקף המוזיקלי שלו "מרשים", ו־Detroit Free Press (אנ') תיאר את האלבום במילים ”אישור מחדש למקומו של פרינס כמלחין, מעבד ונגן בכיר, כמו גם חגיגה של היצירתיות שלו”.
צ'אק די (אנ'), מנהיג להקת "פאבליק אנמי", אמר:
פרינס דחה הרבה מעריצים שחורים [עם האלבום]. לא יכולתי להבין את זה. אנשים לא רוצים שאמנים יחזרו על עצמם ללא הפסקה, עם זאת הם גם לא יכולים לסבול שינוי. פרינס משתנה כל הזמן, תמיד עובד על הדימיון של הקהל, תמיד מנסה להקדים אותו.
רשימת השירים

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי פרינס (למעט היכן שמצוין אחרת).
| צד א'> מס' | צד א'> שם | צד א'> משך | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Christopher Tracy's Parade (פרינס, ג'ון ל. נלסון (אנ') (אבא של פרינס))   | 2:11 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | New Position  | 2:20 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | I Wonder U  | 1:39 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Under the Cherry Moon (פרינס, ג'ון ל. נלסון)   | 2:57 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Girls & Boys  | 5:29 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Life Can Be So Nice  | 3:13 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Venus de Milo  | 1:55 |  |  |  |  |  |  |  |
| צד ב'> מס' | צד ב'> שם | צד ב'> משך | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 8. | Mountains (פרינס, וונדי וליסה (אנ'))   | 3:57 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Do U Lie?  | 2:44 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Kiss (פרינס, בעיבוד דייוויד זי (אנ'))   | 3:37 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Anotherloverholenyohead  | 4:00 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Sometimes It Snows in April (פרינס, וונדי וליסה)   | 6:48 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 40:57 |  |  |  |  |  |  |  |
משתתפים

המידע נלקח מאתר Discogs‏ ומהערות האלבום.
פרינס – זמרה, כלים שונים
ליסה קולמן (אנ') – קלידים וזמרה (5, 8, 11, 12), קולות רקע (1–3, 6)
וונדי מלווין (אנ') – גיטרה וזמרה (5, 8, 11, 12), זמרה מובילה (3), קולות רקע (1, 2, 6)
דוקטור פינק (אנ') – קלידים (5, 8, 11)
מארק בראון (אנ') – גיטרה בס (5, 8, 11)
בובי זי (אנ') — תופים וכלי הקשה (5, 8, 11)
שילה אי (אנ') – תופים (6, 7), קאמפאנה (6), קולות רקע (5)
אריק לידס (אנ') — סקסופון (5, 8)
אטלנטה בליס (אנ') — חצוצרה (5, 8)
מיקו וויבר (אנ') – גיטרת קצב (אנ') (8)
ג'ונתן מלווין — תופים (9)
צ'אק דומניקו – גיטרה
סוזנה מלווין – קולות רקע (1, 5, 11)
מרי פרנס – קולות (5)
סנדרה פרנסיסקו – קולות (9)
מאזאראטי (אנ') – קולות רקע (10)
קרייג פאוול – גיטרה (10)
טוני קריסטיאן – קולות רקע (10)
מאר סטאר – קלידים (10)
ארון קית' – קלידים (10)
קווין פטריק – תופים (10)
קלייר פישר (אנ') – עיבודים תזמורתיים
משתתפים > תזמורת

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  ארני אגילסון – בס  צ'אק דומניקו (אנ') – בס  ג'יימס ארקטוב – צ'לו  פרדריק סיקורה – צ'לו  רָפָאֵל קרמר – צ'לו  ריי קלי – צ'לו  בריאן או'קונור – קרן  קלווין סמית' – קרן  דייוויד דיוק – קרן  ג'יימס תאצ'ר (אנ') – קרן  ג'ו מייר – קרן  מרני ג'ונסון – קרן  ברנט פישר (אנ') – טימפני וכלי הקשה  ביל ווטרוס (אנ') – טרומבון  צ'ארלס לופר – טרומבון  גרנט בראון (אנ') – טרומבון  מוריס ריפס – טרומבון  אלן ויזוטי (אנ') – חצוצרה  בוב פינדלי – חצוצרה  לארי פורד – חצוצרה  ריימונד הארי בראון (אנ') – חצוצרה  ריץ' קופר – חצוצרה  רוברט אודונל – חצוצרה |  טומי ג'ונסון (אנ') – טובה  אלן דה ורטיך (אנ') – ויולה  אלן הרשמן – ויולה  קרול הרשמן – ויולה  קרול מאקוגווה – ויולה  דייוויד סטוק – ויולה  ג'ורג' מורגה – ויולה  מרגוט מקליין – ויולה  מיילר בלו – ויולה  נורמן פורסט – ויולה  פמלה גולדסמית – ויולה  אסא דרורי –כינור  בטי מור – כינור  בילי הייבל – כינור  דונלד פלמר – כינור  אד גרין – כינור  אנדרה גרנאט (אנ') – כינור  פרנסין וולש – כינור  הרולד וולף – כינור  הנרי פרבר – כינור  אירמה ניומן – כינור  איזבלה דסקוף – כינור  ג'ניס גוור – כינור  ג'וזף שונברן– כינור |  קארן ג'ונס – כינור  מארי בוטניק – כינור  אוסקר צ'אסו – כינור  פאם גייטס – כינור  פט ג'ונסון – כינור  רג'ינלד היל – כינור  רון קלארק – כינור  שלדון סאנוב – כינור  טרי שונברן – כינור  ויליאם הימנסון – כינור  בוב טריקריקו – כלי נשיפה מעץ  דייב אדוארדס (אנ') – כלי נשיפה מעץ  דיק מיטשל – כלי נשיפה מעץ  דון אשוורת' (אנ') – כלי נשיפה מעץ  גארי פוסטר (אנ') – כלי נשיפה מעץ  ג'ין קיפריאנו – כלי נשיפה מעץ  ג'ק נימיץ (אנ') – כלי נשיפה מעץ  ג'ים קנטר – כלי נשיפה מעץ  ג'ו סולדו – כלי נשיפה מעץ  ג'ון לואה – כלי נשיפה מעץ  ג'ון קלארק – כלי נשיפה מעץ |
משתתפים > הפקה

הפקה ועיבוד – פרינס והרבולושן
ברני גרונדמן (אנ') — מאסטרינג מקורי
סוזן רוג'רס (אנ') – טכנאית קול
פגי מקריירי – טכנאית קול
קוק ג'ונסון – טכנאי קול
דייוויד לאונרד – טכנאי קול
דייוויד טיקל (אנ') – טכנאי קול
דייוויד זי (אנ') – טכנאי קול
ארני פרגר – טכנאי קול – הקלטת התזמורת ב־"Montery Sound"
ג'ף כץ – צילום
לאורה ליפומה – ארט דיירקטור
ג'פרי קנט איירוף (אנ') – ארט דיירקטור
אן פילד – שרטוט
קוואלו, ראפלו ופרגנולי – ניהול אישי
פרד מולטרי – ניהול עסקי
לי פיליפס – ייצוג משפטי
מצעדים > מצעדים שבועיים

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1986)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1986)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1986)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 7 |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 8 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 3 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ | 2 |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 6 |
|  הולנד | מצעד 100 האלבומים ההולנדיים | 1 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הבריטי | 4 |
|  נורווגיה | VG-lista | 10 |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 7 |
|  קנדה | מצעד האלבומים הקנדי | 11 |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 5 |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 2 |
האלבום צעד מחדש לאחר מות פרינס ב־2016.
|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2016)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2016)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2016)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 50 |
מצעדים > סינגלים

מיקומי שיא בבילבורד ובמצעד הסינגלים הבריטי.
| סינגל | מצעד | מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
| Kiss | בילבורד הוט 100 | 1 |
| Kiss | מצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ | 1 |
| Kiss | מצעד הסינגלים הבריטי | 6 |
| Mountains | בילבורד הוט 100 | 23 |
| Mountains | מצעד הסינגלים הבריטי | 45 |
| Anotherloverholenyohead | בילבורד הוט 100 | 63 |
| Anotherloverholenyohead | מצעד הסינגלים הבריטי | 36 |
| Girls & Boys | מצעד הסינגלים הבריטי | 11 |
נתוני מכירות

| מדינה | הסמכה | יחידות מאושרות / מכירות |
| --- | --- | --- |
| ארצות הברית (RIAA) | פלטינה | 1,000,000^ |
| הממלכה המאוחדת (BPI) | פלטינה | 300,000^ |
| גרמניה (BVMI) | זהב | 250,000^ |
| דנמרק (IFPI) | זהב | 50,000 |
| הולנד (NVPI) | פלטינה | 100,000^ |
| ספרד (PROMUSICAE) | זהב | 50,000^ |
| צרפת (SNEP) | פלטינה | 300,000* |
| שווייץ (IFPI) | זהב | 25,000^ |
^אומדן היחידות המופצות מתבסס על הסמכת האלבום בלבד *אומדן המכירות מתבסס על הסמכת האלבום בלבד אומדן מכירות + הזרמת מדיה מתבסס על הסמכת האלבום בלבד
ביאורים

↑  פרינס שילב רבים משירי "Dream Factory" הגנוז, יחד עם שירים מאלבום גנוז נוסף בשם "Camille", לאלבום משולש שתוכנן לצאת בשם "Crystal Ball", אך חברת התקליטים, "וורנר רקורדס", סירבה להוציא אלבום משולש ולאחר קיצוץ שבע רצועות (והוספת אחת), האלבום יצא לאור כאלבום (הכפול) הבא, "Sign o' the Times". שבע הרצועות הנותרות יצאו לאור באופנים אחרים (כבי סיידים ועוד). אין קשר בין "Crystal Ball" של 1987 למארז Crystal Ball (אנ') שיצא ב־1998, למעט השם ורצועת הנושא המשותפים, והעובדה ששניהם אלבומים משולשים.
האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות

| --- | --- |
סמליל האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות
 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  ניו יורק 
 מקום פעילות:  ארצות הברית
 מייסדים:  Roger Nash Baldwin, Arthur Garfield Hays, ג'יין אדמס, פליקס פרנקפורטר, Albert DeSilver, Walter Nelles, Morris Ernst, קריסטל אסטמן, אליזבת גורלי פלין 
 יושב ראש:  Susan N. Herman 
 תקופת הפעילות:  1920–הווה (כ־105 שנים) 
 פרסים והוקרה:  VH1 Trailblazer Honors (2018)  פרס התיקון הראשון של יו מ. הפנר 
 www.aclu.org
 
האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות (באנגלית: The American Civil Liberties Union, בראשי תיבות: ACLU) הוא ארגון אמריקאי ללא כוונות רווח שמטרתו שימור זכויות וחירויות האזרח בארצות הברית. הארגון שהוקם בשנת 1920 הוא הארגון הגדול בתחום זה בארצות הברית.
לאיגוד סניפים בכל מדינות ארצות הברית (וגם בוושינגטון די. סי. ופוארטו ריקו). נכון לשנת 2017, חברים בארגון מעל למיליון חברים, ותקציבו השנתי עומד על כ-100 מיליון דולר.
הארגון שימש מודל לחיקוי במדינות רבות בעולם, וגם בישראל, שבה מייסדי האגודה לזכויות האזרח בישראל שמו להם למטרה לייסד ארגון דומה לזה האמריקאי.
הארגון מספק ייצוג משפטי במקרים שבו הוא חושב כי חירויות האזרח נמצאות בסיכון. הארגון מתנגד לעונש מוות, תומך בנישואים חד-מיניים ובזכותם של זוגות להט"בים לאמץ, בזכות נשים לבצע הפלה מלאכותית, בפמיניזם, בביטול אפליה כנגד מיעוטים, בזכויותיהם של אסירים ואנשים אשר עברו עינויים, ובחיזוק הפרדת הדת מהמדינה.
ארגון

בראש הארגון עומדים נשיא (שמשמש כיו"ר מועצת המנהלים) ודירקטוריון ובו כ-80 נציגים. מרכז האגודה ממוקם במנהטן תחתית, ניו יורק.
בעבר התקיימו מחלוקות עמוקות לגבי דרך הארגון. למשל, בשנת 1939 התרחש ויכוח לוהט האם לאפשר לקומוניסטים לכהן בתפקידי מפתח בארגון, ובשנות ה-50 התרחש ויכוח האם להגן על קומוניסטים הנרדפים על ידי תופעת המקארתיזם. בשנת 1968 התקיימה מחלוקת פנימית האם להגן על הפעילות האנטי-מלחמתית של ד"ר בנג'מין ספוק, ובשנת 1973 עלתה השאלה האם לתמוך בהדחתו של נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון בעקבות פרשת ווטרגייט.
לארגון יש כ-54 שלוחות בכל מדינות ארצות הברית (בקליפורניה ישנם כשלושה סניפים), בפוארטו ריקו ובוושינגטון די. סי. לכל שלוחה יש מנכ"ל, תקציב ודירקטוריון משלה.
ארגון > מימון

תקציבה השנתי של האגודה עומד על יותר ממאה מיליון דולר אמריקני. נכון לשנת 2014, ההכנסות העיקריות מגיעות מתרומות, דמי חברות ועזבונות. חברי האגודה בוחרים את סכום דמי החברות שהם משלמים, והסכום הממוצע עומד על 50 דולר לשנה.
עמדות

החל משנת 2012 האגודה מפרסמת ניירות עמדה, שמפרטים את עמדותיה בנושאים השונים:
שוויון - תמיכה בהעדפה מתקנת.
חופש הביטוי - האגודה תומכת באופן מלא בחופש הביטוי, גם כאשר מבוטאות דעות שאינן פופולריות, כגון ביזוי דגל.
הפלות - תמיכה בזכות להפלה, כפי שנקבעה בפסק דין רו נגד וייד, ותמיכה בזכות של כל אזרח\ית לגישה מקסימלית לאמצעי מניעת הריון.
עונש מוות - האגודה מתנגדת לעונש מוות, ללא קשר לנסיבותיו.
הזכות לשאת נשק - האגודה טוענת כי התיקון השני לחוקת ארצות הברית מגן על זכות קולקטיבית לשאת כלי נשק, אך לא על זכות אישית. למרות זאת, האגודה מתנגדת לרישום נושאי נשק, ואף עבדה עם איגוד הרובאים הלאומי בנושא זה.
זכויות להט"ב - תמיכה בנישואים חד-מיניים ושוויון זכויות מלא.
חופש דת וחופש מדת - האגודה לזכויות האזרח תומכת בזכות אנשים דתיים לעסוק בדתות שלהם ללא התערבות ממשלתית. האגודה טענה לאורך שנות פעילותה שהממשל בארצות הברית מפלה לרעה אמונות שאינן דתיות על פני אמונות שכן דתיות. האגודה מתנגדת לחיוב תפילה במערכת החינוך, אך מגנה על זכיותיהם של תלמידים המתפללים באופן אישי בבתי הספר.
זכויות האדם - תמיכה בזכויות הילד, זכויות להט"ב, זכויות וחירויות למהגרים.
ביטחון לאומי - האגודה מתנגדת להתפשרויות על חירויות האזרח בשם הביטחון הלאומי. כתוצאה מכך, האגודה מתנגדת למעצרים ללא מגבלת זמן, ללא כתב אישום וללא משפט, ועינויים בחסות הממשלה.
מתח גזעי - האגודה נאבקת בגזענות, אך מתנגדת לצנזור דגל קונפדרציית המדינות של אמריקה.
מימון קמפיינים - תמיכה במערכת מימון ציבורי והחלת שקיפות על זהות התורמים, אך ללא ניסיון לשלוט בהוצאות פוליטיות. האגודה תמכה בפסק דין Citizens United נגד FEC.
זכויות אסירים - האגודה סבורה כי כליאה אמורה לשמש רק כמוצא אחרון, וכי כלא צריך להתמקד בשיקום.
פורנוגרפית ילדים - האגודה טוענת כי ייצור חומרי פורנו ילדים חייב להיות אסור, אך אין להטיל סנקציות על אלו המחזיקים בחומרים שכאלו, כתוצאה מהזכות לפרטיות.
ראו גם

פסק דין מירנדה נגד אריזונה
פסק דין באוורס נגד הארדוויק
משפט הקופים
משפט הפנדה של דובר
ארצות הברית נגד ספר בשם יוליסס
הערות שוליים

↑  Palmer Raids, history.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257763705171  PLWABN: 9810674279605606  BIBSYS: 90389783  BnF: cb12373672n (data)  CiNii: DA04828551  GND: 1044946-2  ICCU: UFIV082158  ISNI: 0000 0001 2106 9806  LCCN: n79079580  NDL: 00276346  NKC: uk2011670210  NLA: 35004723  RERO: 02-A000006750  SNAC: w65x61pb  SUDOC: 027603644  Trove: 786355  ULAN: 500271016  VIAF: 124191829   WorldCat (עם VIAF): 124191829
דיני מכרזים

במשפט, דיני המכרזים הם התחום במשפט הציבורי המסדיר את אופן התקשרותם של גופים ציבוריים בחוזים לרכישת טובין (כגון ציוד משרדי, מחשבים, ריהוט וכדומה), לרכישה של שירותים (כגון שירותי ניקיון, שירותי שמירה, שירותי הדרכה, פינוי אשפה וכדומה), או לביצוע עבודה (כגון סלילת כביש, הקמת מבנה, בניית גשר וכדומה).
גם שיטות משפט זרות, כגון שיטת המשפט הבריטי, ושיטת המשפט האמריקאי-הפדרלי, מקיימות דיני מכרזים אשר, אמנם, שונים במאפייניהם מדיני המכרזים הישראלים; אבל תכליותיהם דומות להן, בעיקרן.
דיני המכרזים הציבוריים אינם מסדירים מכרזים שעורכים גופים פרטיים. הם גם אינם עוסקים במכרזים לקבלת עובדים למשרה מסוימת, נושא המוסדר בדיני עבודה.
המוסדר בדיני המכרזים

דיני המכרזים מסדירים את כל ההיבטים הקשורים להתקשרות החוזית של גופים ציבוריים, ובכלל זה:
הנסיבות שבהן יש על גוף ציבורי חובה לערוך מכרז בטרם הוא מתקשר בחוזה, והנסיבות שבהן גוף ציבורי פטור מעריכת מכרז
התוכן שעל עורך המכרז לכלול במסמכי המכרז
סוגי המכרזים שאותן רשאי גוף ציבורי לערוך
אופן פרסום המכרז
הרכבתה של ועדת המכרזים וסמכויותיה
אופן ההתייחסות להצעה שנפל בה פגם
אופן ההשוואה בין ההצעות שהוגשו למכרז, ואופן בחירת ההצעה הזוכה במכרז
היקף זכות העיון העומדת למציע שהפסיד במכרז במסמכי המכרז ובהצעה הזוכה
כיצד ניתן לתקוף את תוצאות המכרז - ערעור על הפסד או על זכייה של אחר
איזה בית משפט מוסמך לדון בתקיפה מעין זו
דיני מכרזים בישראל

דיני המכרזים מוסדרים בשורה של חוקים ותקנות. ההסדר המרכזי בתחום דיני המכרזים הוא חוק חובת המכרזים, התשנ״ב–1992. החוק חל על הגופים המנויים בסעיף 2(א) לחוק, שהם כלל משרדי הממשלה, ובכלל זה יחידות סמך ממשלתיות כמו הצבא, המשטרה ושירות בתי הסוהר, הכנסת, בית הנשיא, כלל החברות הממשלתיות וחברות הבת שלהן, כלל התאגידים הסטטוטוריים (כגון המוסד לביטוח לאומי, רשות שדות התעופה, הרשות לניירות ערך, ורשות המיסים), מועצות דתיות, קופות החולים, והמוסדות להשכלה גבוהה המתוקצבים מאוצר המדינה (להבדיל ממוסדות שאינם מתוקצבים). אולם ההסדרים המשניים החלים על גופים אלה אינם זהים. בעוד שכלל הגופים הכפופים לחוק חובת המכרזים כפופים גם לתקנות חובת המכרזים, התשנ"ג–1993, שהותקנו מכוח סעיף 4 לחוק, מכרזי משרד הביטחון והחברות הממשלתיות הכפופות לשר הביטחון (כגון תעשייה אווירית, תע"ש או רפא"ל) כפופים לתקנות ייחודיות להם, הנקראות תקנות חובת המכרזים (התקשרויות מערכת הביטחון), התשנ"ג–1993; והתקשרויותיהם של המוסדות להשכלה גבוהה כפופים לתקנות חובת המכרזים (התקשרויות של מוסד להשכלה גבוהה), התש"ע–2010.
הסדר סטטוטורי חשוב נוסף מסדיר את התקשרויותיו של השלטון המקומי – עיריות, מועצות מקומיות ומועצות אזוריות. מכרז שעורכת עירייה כפוף לסעיף 197 לפקודת העיריות [נוסח חדש], ולתקנות העיריות (מכרזים), התשמ"ח–1987. הסדר כמעט זהה חל גם על המועצות המקומיות מכוח התוספת הרביעית לצו המועצות המקומיות, תשי"א-1950; על המועצות האזוריות, מכוח התוספת השנייה לצו המועצות המקומיות (מועצות אזוריות), תשי"ח-1958, שהותקנה מכוח פקודת המועצות המקומיות; ועל המועצות המקומיות באזור יהודה ושומרון מכוח כללי המועצות המקומיות (מכרזים) (יהודה ושומרון), התשנ"ב-1992. הסדר נוסף החל על מכרזיהן של רשויות מקומיות הוא חוק הרשויות המקומיות (מכרזים משותפים), תשל"ב-1972, ותקנות הרשויות המקומיות (מכרזים משותפים), תשל"ג-1973, המתייחסים להתקשרות ששותפה לה יותר מרשות מקומית אחת. התקשרויות כאלה יכולות, למשל, להיות התקשרויות בנושאי ביוב, פינוי אשפה, או הקמה ותחזוקה של תשתיות משותפות.
חוק חובת מכרזים אינו קובע חובת מכרזים על תאגידים בבעלותן של רשויות מקומיות. כדי למנוע את עקיפתה של חובת המכרז של הרשויות המקומיות על ידי שימוש בתאגיד, נחקק תיקון מס' 14 לחוק חובת המכרזים, אשר מחיל חובה לעריכת מכרז גם על "תאגידים מקומיים", כהגדרתם בסעיף 1 לתיקון לחוק. אולם כניסת התיקון לתוקף מותנית בהתקנתן של תקנות, ואלה טרם הותקנו. כפתרון זמני למחדל זה פרסם מנכ"ל משרד הפנים חוזר, שלפיו עד לכניסתו של החוק לתוקף, תאגיד מקומי יהיה כפוף ל"דיני המכרזים החלים על הרשויות המקומיות בשינויים המחויבים". הסדר זה אינו שווה ערך לתקנות, כיוון שמעמדו של הסדר המעוגן בהנחיה מנהלית הוא נמוך ממעמדה של תקנה, וזמינותו לציבור הרחב מוגבלת יותר.
נוסף על האמור לעיל קיימים הסדרים ספציפיים נוספים החלים לעיתים על מכרז אחד בלבד. כך לדוגמה, בחירת בעלי הזיכיון להפעלת כביש אגרה בכביש חוצה ישראל ובכביש מנהרות הכרמל נערכה באמצעות מכרז שהיה כפוף לחוק כביש אגרה (כביש ארצי לישראל), התשנ"ה-1995 וחוק כבישי אגרה (מנהרות הכרמל), התשנ"ה-1995, בהתאמה. המכרזים לבחירת זכיינים להפעלת שידורי טלוויזיה בכבלים מוסדרים בסעיפים 6ה, 6ח' ו-6יג'-6יח' לחוק התקשורת (בזק ושידורים), התשמ"ב-1982; ובתקנות הבזק (מכרזים), התשמ"ח-1987 ובתקנות הבזק (זיכיונות), התשמ"ח-1987.
דיני מכרזים בישראל > היסטוריה > 30 השנים הראשונות – משפט מקובל נוסח ישראל

חוק חובת המכרזים נחקק ב-1992. עד אז, ההסדרה המשפטית בנוגע למכרזיהן של הרשויות הציבוריות בישראל הייתה מצויה רק בפסיקת בית המשפט העליון בשבתו כבג"ץ, והיוו "משפט מקובל נוסח ישראל".
פסק הדין החשוב הראשון בדיני המכרזים, שעיצב את אופיו של המכרז כחלק מהמשפט הציבורי, ניתן בפרשת בית אריזה רחובות ב-1961. בפרשה זו נדון מכרז לאריזה ולשיווק של פרי הדר, שפורסם על ידי תחנת הניסיונות למחקר חקלאי שבבעלות משרד החקלאות. העותרת לא זכתה במכרז; זכתה בו חברת יכין, שעסקה באריזת הפרי ובשיווקו גם בחמש השנים שקדמו לעריכת המכרז. העותרת טענה כי ועדת המכרזים טעתה בבחירת יכין כזוכה במכרז, שכן הצעתה של העותרת הייתה זולה יותר. כטענה מקדמית לדיון בעתירה טענה המדינה כי המקום הראוי לבירור תביעה בדיני מכרזים הוא בית המשפט האזרחי ולא בג"ץ, משום שאף כי מדובר בפעולה שנעשתה על ידי המדינה אין זו אלא פעולה מסחרית רגילה, הנמצאת בתחום המשפט הפרטי ולא בתחום המשפט הציבורי. עוד טענה המדינה כי כשם שתביעה נגד המדינה בגין הפרת חוזה מוגשת לבית המשפט האזרחי, כך גם תביעה בגין הפרת מכרז צריכה להיות מוגשת לבית המשפט האזרחי ולא לבג"ץ. בעקבות טענה זו נדרש בית המשפט להכריע אם מכרז ציבורי כפוף בעיקר למשפט הפרטי, לפחות באותה מידה שכפוף לו החוזה הממשלתי, ולכן סמכות הדיון צריכה להיות לבית המשפט האזרחי, או שמא כפיפותו העיקרית היא למשפט המִנהלי, שאז סמכות הדיון צריכה להיות לבג"ץ. השופט ברנזון איבחן בין השלב החוזי לבין השלב הטרום-חוזי לעניין הדין החל על הרשות, וקבע כי כל עוד מדובר בשלב הטרום-חוזי נמצאת פעולת הרשות במישור המשפט הציבורי, ורק המעבר לשלב החוזי מעביר את פעולות הצדדים להתקשרות לתחום המשפט הפרטי.
להחלטתו של השופט ברנזון לשייך את דיני המכרזים לתחום המשפט הציבורי היו שתי תוצאות חשובות: האחת היא האפשרות להשאיר את הדיון בסוגיית המכרזים בידי בג"ץ, ועל ידי כך לאפשר פיתוח של דיני המכרזים מראשיתם, בבחינת יש מאין; והאחרת היא תיוג המכרז כענף של המשפט המִנהלי, והחלת הנורמות ואמות המידה שמאפיינות את המשפט המנהלי על הליך המכרז.
עד 1991 התפתחו דיני המכרזים באופן רציף ועקבי. המרכיב הראשון והמרכזי הוא חקיקתם וכניסתם לתוקף של חוק חובת המכרזים ותקנות חובת המכרזים. המרכיב השני, המורכב בעצמו משני אירועי-משנה, הוא העברת סמכות הדיון בתיקי המכרזים מבג"ץ לבית המשפט האזרחי, ולאחר תשע שנים – מבית המשפט האזרחי לבית המשפט לעניינים מִנהליים.
דיני מכרזים בישראל > היסטוריה > הדין המהותי

חוק חובת המכרזים, התשנ"ב-1992, הוא חוק מסגרת, במובן זה שבו עצמו אין כמעט הסדרים מהותיים. למעט עצם החובה לערוך מכרז, כמעט כל ההסדרים המהותיים מפורטים בתקנות חובת המכרזים, התשנ"ג-1993. החוק כולל בסך הכל 12 סעיפים, רובם סעיפים טכניים או סעיפים המסמיכים את שר האוצר לקבוע הסדרים מהותיים בתקנות. הסעיף המהותי המרכזי בחוק הוא סעיף 2(א), המגדיר את היקף חובת המכרז החלה על הרשות המִנהלית ועל גופים נוספים הנושאים אופי ציבורי. סעיפים חשובים נוספים הם סעיף 4 המסמיך את שר האוצר, באישור ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, להתקין תקנות לגבי פטור מעריכת מכרז ולגבי דרך עריכת המכרז; וסעיף 5, המעניק הסמכה זהה לשר הביטחון, ככל שמדובר בהתקשרות של מערכת הביטחון.
חקיקת חוק חובת המכרזים היוותה את נקודת המפנה המשמעותית ביותר בהתפתחות דיני המכרזים בישראל. אמנם חלק גדול מההסדרים המפורטים בתקנות זהה להסדרים שנקבעו בפסיקה, אולם למרות זאת מדובר בשינוי מרחיק לכת, מכמה טעמים: