stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דייוויד הנרי סאוטר
הערות שוליים

↑  Serle, Percival (1949). "Souter, David". Dictionary of Australian Biography. Sydney: Angus and Robertson.
↑  Vane Lindesay, Australian Dictionary of Biography, Canberra: National Centre of Biography, Australian National University
↑  It is Nice in the Surf but What about the Men in the Trenches? Go and Help, www.wdl.org, ‏1917
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ADB: souter-david-henry-8589  DAAO: david-henry-souter  FNZA: 14022  GND: 1066259917  ISNI: 0000 0000 6705 9614  LCCN: no92000989  NGV: 3978  NLA: 36558120  RKD: 74041  SNAC: w6w7077b  Trove: 636343  ULAN: 500061555  VIAF: 38940903   WorldCat (עם VIAF): 38940903 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דייוויד הנרי סאוטר".
ד'תתקכ"ז

ד'תתקכ"ז (4927)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-29 באוגוסט 1166 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 15 בספטמבר 1167. שנה מסוג בחה, היא מעוברת, ואורכה 383 ימים. זו שנה שישית לשמיטה.
נפטרו

א' באדר א' - רבי אברהם אבן עזרא - בן תקופת תור הזהב בספרד, עסק במגוון רחב של נושאים. מהבולטים בהוגים היהודים בימי הביניים (יש אומרים שנפטר בד'תתקכ"ד).
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בחה, ובה 383 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
היסטוריה של עם ישראל
הד (סרט)

| --- | --- |

במהלך צילומי הסרט
 בימוי:  עמיקם קובנר, אסף שניר
 שחקנים ראשיים:  יורם טולדנו יעל אבקסיס
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  2018
 משך הקרנה:  92 דק' 
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  דרמה
 דף הסרט ב־IMDb
 
הד הוא סרט דרמה ישראלי שיצא לאור בשנת 2018 ובוים על ידי עמיקם קובנר ואסף שניר.
עלילה

אבנר הנשוי לאלה והורה לשני ילדים חושד שאשתו אלה בוגדת בו. הוא מצותת לשיחותיה. לאחר מכן אלה נהרגת בתאונת דרכים. גם לאחר מותה אבנר מנסה לאתר מיהו המאהב שהוקלט בשיחותיה.
שחקנים

יורם טולדנו - אבנר, מהנדס מנהרות במקצועו
יעל אבקסיס - אלה, בעלת קליניקה פסיכיאטרית, רעייתו של אבנר
צחי הלוי - עמיתו לעבודה של אבנר
גורי אלפי - עורך דין לענייני משפחה
דרום הים האגאי

דרום הים האגאי הוא שמו של חבל מנהלי המהווה אחד מ-13 המחוזות של יוון. המחוז מורכב מאיים בלבד.
המחוז ממוקם בדרומו של הים האגאי, באזור הדרום מזרחי של יוון, בין חצי האי אטיקה ובין טורקיה, והוא חלקה המזרחי ביותר של יוון. גבולותיו הם: מחוז צפון הים האגאי בצפון, טורקיה במזרח, מחוז כרתים בדרום, ים מירטון במערב, ומחוז אטיקה, והאי אובויה בצפון מערב.
המחוז מורכב משרשרות האיים של האיים הקיקלדים והאיים הדודקאנסיים, ומחולק ל-13 יחידות אזוריות. הבירה המנהלתית של המחוז היא העיר ארמופולי באי סירוס. העיר הגדולה במחוז, ומרכזו הכלכלי, היא רודוס שבאי רודוס.
חלוקה מנהלית

| מספר | יחידה אזורית | שייכות גאוגרפית | איים  מרכזיים | אוכלוסייה (נכון ל-2011) | שטח  (קמ"ר) | בירה  מנהלתית |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | אנדרוס | הקיקלדים | אנדרוס | 9,221 | 379.7 | אנדרוס (עיר) |
| 2 | טינוס | הקיקלדים | טינוס | 8,636 | 194.6 | טינוס (עיר) |
| 3 | מיקונוס | הקיקלדים | מיקונוס, דלוס | 10,134 | 105.2 | מיקונוס (עיר) |
| 4 | מלוס | הקיקלדים | מלוס, סריפוס,  סיפנוס, קימלוס | 9,932 | 362.5 | פלקה |
| 5 | נקסוס | הקיקלדים | נקסוס, אמורגוס איראקליה | 20,837 | 622.1 | נקסוס (עיר) |
| 6 | סירוס | הקיקלדים | סירוס, גיארוס | 21,507 | 83.6 | ארמופוליס |
| 7 | פארוס | הקיקלדים | פארוס, אנטיפארוס | 14,926 | 241.5 | פאריקיה |
| 8 | קוס | הדודקאנסיים | קוס, ניסירוס | 33,388 | 337.2 | קוס (עיר) |
| 9 | קיאה-קיתנוס | הקיקלדים | קיאה, קיתנוס | 3,911 | 247.4 | יוליס |
| 10 | קלימנוס | הדודקאנסיים | קלימנוס, אגתוניסי,  אסטיפליה, ליפסי, לרוס, פטמוס | 29,452 | 399.7 |  פותייה |
| 11 | קרפאתוס | הדודקאנסיים | קרפאתוס, קאסוס | 7,310 | 374.3 | פיגאדיה |
| 12 | רודוס | הדודקאנסיים | רודוס, קסטלוריזו, סימי טילוס, חאלקי | 119,830 | 1,587.2 | רודוס (עיר) |
| 13 | תירה | הקיקלדים | סנטוריני, איוס | 18,883 | 314.8 | פירה |
דרור פרידמן

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1988
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד סטי"ל  מפל"ג לוחמים בשייטת 13  מפקד שייטת 13  מפקד בסיס אשדוד  ראש מספן הים  ראש מספן המטה
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה הראשונה    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע תיבת נוח  מבצע חומת מגן   מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה   מבצע צוק איתן
 
דרור פרידמן הוא קצין מילואים בדרגת תת-אלוף בצה"ל. כיהן כסגן-מפקד מפקדת העומק, כמפקד שייטת 13, כראש מספן המטה של חיל הים, כראש מספן הים, כמפקד בסיס אשדוד וכמפל"ג לוחמים שייטת 13.
ביוגרפיה

פרידמן נולד וגדל בקיבוץ בארות יצחק. ב-1988 התגייס לצה"ל ושירת כלוחם וקצין בשייטת 13. הוא עבר קורס חובלים ופיקד על ספינת טילים. בשנת 2000 מונה למפקד פלגת הלוחמים בשייטת 13, אותה הוביל בלחימה במהלך האינתיפאדה השנייה, בין היתר במבצע תיבת נוח (הפשיטה על אוניית הנשק קארין איי) ובמבצע זמן תגובה. במבצע חומת מגן השתתפו כוחות הפלגה בפיקודו בקרב בג'נין.
בפברואר 2007 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד שייטת 13. בתקופת פיקודו השתלטה השייטת, במבצע ארבעת המינים, על אוניית הנשק "פרנקופ" (Francop), שהובילה נשק, תחמושת ואמצעי לחימה מאיראן לארגון חזבאללה. במהלך מבצע עופרת יצוקה פנה למפקד פיקוד הדרום וביקש לשלב את לוחמי השייטת בלחימה, מה שהביא להשתתפות היחידה במספר מבצעים ברצועת עזה. עם סיום כהונתו באפריל 2010 זכתה השייטת בשני ציונים לשבח מטעם הרמטכ"ל על רצף מבצעים מורכבים באזור ובמחוצה לו.
לאחר לימודים במכללה לביטחון לאומי מונה פרידמן ב-2011 למפקד בסיס אשדוד ושימש בתפקיד עד 2014. במסגרת תפקידו כמפקד הבסיס נרשמה לו הערה פיקודית ביולי 2012, לאחר תאונת דרכים שבה נהרגו שניים מקציני הבסיס. בשנת 2014 הועלה לדרגת תא"ל ומונה לראש מספן הים. הוא שימש בתפקיד עד שנת 2016. ביוני 2016 מונה לראש מספן המטה.
פרידמן נשוי לאיילת, אלמנתו של סא"ל יוסי קורקין, מפקד פלגת הלוחמים של השייטת, שנהרג באסון השייטת. הוא אב לשתי בנות ובן חורג מנישואיה הראשונים של אשתו.
הערות שוליים

↑   אמיר אורן, פרשת המרמרה תגרום להגברת הפיקוח החיצוני על צה"ל ועל השב"כ, באתר הארץ, 10 בינואר 2014.
↑  עמרי אסנהיים, ‏הרגתם לנו? אנחנו נהרוג לכם, באתר ‏מאקו‏, 7 במאי 2021.
↑  יואב לימור, עלילות הקומנדו הימי בסמטאות ג'נין, באתר ישראל היום, 30 במרץ 2012
↑  יהושע בריינר‏, גם לוחמי שייטת 13 פועלים במבצע בעזה, באתר וואלה, 14 בינואר 2009
↑  צל"ש הרמטכ"ל יינתן לסיירת מטכ"ל, באתר ערוץ 7, 14 באפריל 2010
↑  פרס ללוחמי שייטת 13: "שמח שראשי הטרור מכירים את יכולותיכם יותר מאזרחי ישראל", באתר nana10‏, 16 בפברואר 2010
↑  יואב זיתון, קציני חיל הים נהרגו בכביש: הערה למפקד הבסיס, באתר ynet, 29 ביולי 2012
↑  יוחאי עופר, הרמטכ"ל אישר: סבב מינויים בצמרת צה"ל, באתר nrg‏, 14 באוקטובר 2013
הד-המזרח

| --- | --- |
כותרת עיתון הד המזרח מט"ו באדר תש"ד, ה-10 במרץ 1944
כותרת עיתון הד המזרח מט"ו באדר תש"ד, ה-10 במרץ 1944
 תדירות:  שבועון
 מו"ל:  משה לוי נחום עד 15 בינואר 1943   אליהו אלישר
 עורך ראשי:  עורך ראשי: אליהו אלישר   עורך שני: דוד סיטון
 תאריכי הופעה:  10 ביוני 1942 – 20 ביולי 1951 (9 שנים)
 שפה:  עברית
 מערכת:  בנין ג'נרלי ת.ד. 617 ירושלים
 מדינה:  פלשתינה, ישראל
 הד המזרח, באתר עיתונות יהודית היסטורית
 
הד-המזרח היה ביטאון ליהדות הספרדית שפורסם בירושלים בטרם קום המדינה ואחריו. הופץ בשנים 1942–1946 בעריכתו של אליהו אלישר, ובשנים 1948–1951 בעריכתם של אלישר כעורך ראשי ודוד סיטון כעורך.
היסטוריה

גיליונו הראשון יצא לאור ב-10 ביוני 1942. ותדירותו השתנתה במהלך השנים. הוא החל כדו-ירחון עד לחודש פברואר 1944, לאחר מכן הפך לשבועון, עד להפסקת הוצאתו לאור ב-1946. עם חידוש הוצאתו בנובמבר 1948 המשיך כשבועון, אולם בשנת 1951 (האחרונה להוצאתו) הופיעו שישה גיליונות בחודשים ינואר, פברואר ויולי, כשהאחרון שבהם יצא ב-20 ביולי 1951, ובמרכזו עידוד ההצבעה לרשימת ספרדים ועדות מזרח – ס"צ (ספרדים ציוניים) לכנסת השנייה.
בגיליונות הראשונים היה שמו של כתב העת "המזרח – ביטאון ליהדות הספרדית", כשכותרתו מתורגמת לערבית ואנגלית; ומהגיליון שהתפרסם ב-15 בינואר 1943 נקרא כתב העת "הד-המזרח – ביטאון ליהדות הספרדית". מרבית גיליונותיו היו בני 16 עמודים.
בגלגולו הראשון של כתב העת כללה המערכת, מלבד את העורך הראשי אליהו אלישר, את אברהם אלמליח ודוד סיטון. בגלגולו השני (משנת 1948) היה סיטון לעורכו השני ונוספו לכתיבה משה כרמון, יוסף יואל ריבלין ושלום שוורץ.
כתב העת התמקד באירועים שפקדו את היישוב היהודי, מדינת ישראל והתנועה הציונית עם התייחסות למיקום החברתי של קהילת היהודים הספרדים והיחס ביניהם לאשכנזים. בנוסף, נבדק מצבם של היהודים בארצות ערב ונתנה התייחסות רבה לתרבות המזרח, ולאנשי הספר והפולקלור הספרדי-יהודי.
הד-המזרח הביא לביטוי של דעות מתונות בנוגע לסכסוך הישראלי-ערבי, תוך הדגשת חשיבות הדיאלוג וההיפתחות אל העולם דובר הערבית, שפה המשותפת להם וליהודים הספרדיים. כך במאמר משנת 1942 נכתב:
״יש לפתוח פקולטה לספרות הערבית ומדעי המזרח במכללה העברית, ע"י צרוף אנשים הדוברים וכותבים ערבית רהוטה. ובאמצעותם ליצור יחסים רוחניים ותרבותיים כנים ועמוקים עם שאר אנשי הרוח שבארצות המזרח, ע"י עריכת פגישות עם אישיים מעולם הרוח במזרח ולהחליף דעות, אשר רוח המערב לא תעמוד לשטן ביניהן״
.
הד-המזרח נסגר בשל מחסור במימון, וכתב העת "במערכה", בעריכתו של דוד סיטון, נחשב למעין ממשיכו.
הערות שוליים

↑  עמוד השער הראשון
↑  הד המזרח, 18 בינואר 1946
↑  הד המזרח 1, 12 בנובמבר 1948
↑  אליהו אלישר, מהותה של הרשימה ס"צ, הד-המזרח, 20 ביולי 1951.
↑  מיכל הרמתי, פירוק המנטליות של הכובש הציוני: תוכנית עבודה היסטורית, באתר "העוקץ", 29 בנובמבר 2015
הזחל (אליס בארץ הפלאות)

הזחל כפי שמופיע בציור המקורי, ציור הניתן לפירוש בשני אופנים.
הזחל (ידוע גם כזחל מעשן הנרגילה) הוא דמות ספרותית בדיונית המופיעה בספרו של לואיס קרול "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות".
הזחל מופיע לראשונה בפרק הרביעי ומהווה דמות מרכזית בפרק החמישי, שם הוא מתואר כישוב על פטרייה ומעשן נרגילה. גודלו 3 אינץ' (7.6 סנטימטרים), "גודל טוב מאוד בהחלט", לדבריו.
במפגשם הראשון אליס לא אוהבת את הזחל משום שבתחילה הוא לא מדבר אליה, ולאחר מכן, כאשר הוא מתחיל לשוחח עמה, הוא עושה זאת במשפטים קצרים, בגסות רוח או בשאלות קשות.
בהמשך הוא מלמד את אליס איך לגדול ולהצטמק באמצעות אכילה מן הפטרייה עליה הוא יושב.
בגרסה המקורית של הספר שנקרא "הרפתקאותיה של עליסה מתחת לאדמה", הזחל מעשן מקטרת.
בציור המקורי של ג'ון טניאל פניו של הזחל ניתנים לפירוש בשני אופנים שונים: כפני אדם בעל אף וסנטר מחודדים, או כראש זחל וחלק מרגליו.
דמותו של הזחל מופיעה ביצירות ספרות אחרות כמו בעיבוד האנימציה לספר מבית דיסני וכן בסדרת "בית העכבר" ובשיר "White Rabbit" של להקת ג'פרסון איירפליין.
| לואיס קרול |
| --- | --- | --- |
| יצירות | הרפתקאות אליס בארץ הפלאות • מבעד למראה ומה אליס מצאה שם • ציד הסנרק • מה שהצב אמר לאכילס |  |
| דמויות אליס בארץ הפלאות | אליס • הארנב הלבן • הכובען המטורף • ארנביב • חתול צ'שייר • הזחל • מלכת הלבבות |  |
| דמויות מבעד למראה | אליס • המפטי דמפטי • האריה והחד-קרן • טווידלדם וטווידלדי |  |
| עולמות | ארץ הפלאות • ארץ המראות |  |
| שירה | ג'ברווקי • סוס הים והנגר |  |
| אישים | אליס לידל • ג'ון טניאל |  |
דייוויד הלברשטם

| --- | --- |

 לידה:  10 באפריל 1934 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  23 באפריל 2007 (בגיל 73) מנלו פארק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרוספקט היל 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת הרווארד  הרווארד קולג'  Roosevelt High School 
 מעסיק:  הניו יורק טיימס 
 בן או בת זוג:  Elżbieta Czyżewska (1965–1977) 
 פרסים והוקרה:  פרס נורמן מיילר (2009)  פרס הספר האמריקאי (1988)  פרס ג'ורג' פולק (1963)  פרס אלייג'ה פאריש לאבג'וי (1997)  פרס פוליצר לכתיבה בעניינים בינלאומיים (1964) 
 
David Halberstam (1978)
דייוויד הלברשטאם (באנגלית: David Halberstam; ‏ 10 באפריל 1934 – 23 באפריל 2007) היה עיתונאי יהודי אמריקאי, נודע בעיקר בעבודתו ככתב צבאי בראשית מלחמת וייטנאם עבור הניו יורק טיימס, על עבודת סיקור המלחמה זכה בפרס פוליצר בגיל 30. לאחר מכן היה כתב ופרשן פוליטי, כתב ופרשן ספורט וביוגרף.
תולדות חייו

הלברשטאם נולד בקונטיקט למשפחה יהודית וגדל ביונקרס (ניו יורק) וברובע הברונקס. למד באוניברסיטת הרווארד והיה עורך עיתון האוניברסיטה, הרווארד קרימסון.
בסוף שנות החמישים סיקר את צמיחת התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית במיסיסיפי עבור ה-Daily Times Leader ממיסיסיפי ו-The Tennessean שראה אור בנאשוויל.
בשנת 1962, עוד לפני מעורבותה הרשמית של ארצות הברית במלחמת וייטנאם, הוצב בסייגון ככתב במשרה מלאה של הניו יורק טיימס. הלברשטאם היה "יציר המלחמה הקרה, שבגר באווירה אנטי-קומוניסטית והיה ליברל שהאמין, כמו מנהיגי ארצו, בחיוניות של מעורבות צבאית בדרום-מזרח אסיה כחלק מהמאבק הגלובלי". אולם כאדם סקרן וביקורתי, שידע להתבונן גם מן הצד, החל להבחין במשגים, שקרים וחוסר יעילות בפעילות האמריקאים בדלתת המקונג ולדווח דיווחים אופוזיציוניים שביקרו את הצבא ואת הפוליטיקאים ועמדו בניגוד לקו המרכזי. פעילותו גרמה לו להתעמת לא אחת עם משטרת ממשל דרום וייטנאם (בעלת-בריתה של ארצות הברית), אך הדיוק שבדיווחיו, הבקיאות שהפגין וכישרונו הובילו לפופולריות שלו בקרב הקוראים. אחד מדיווחיו מאותה תקופה היה סיקור הצתתו העצמית של הנזיר הבודהיסטי טיץ' קואנג דוק ב-11 ביוני 1963, מתוך מחאה על רדיפת הבודהיסטים על ידי ממשלת דרום וייטנאם ונשיאה נו דין דיים, לו היה עד.
כתיבתו האופוזיציונית הייתה חדשנית, עד אז נצמדו בדרך כלל כתבים צבאיים לקו המרכזי וניזונו במידה רבה מדוברות הצבא. "הוא שינה את הדיווח הצבאי לעד כאשר הראה שאפשר ואף רומנטי לספר את סיפור החזית האמיתי ולהציג את הצד שלך בסכסוך כמטעה", כתב עמיתו ריצ'רד הולברוק. עם זאת זכה לביקורת נוקבת כאנטי-פטריוט פרו-קומוניסטי שמקווה לראות בתבוסתה של ארצות הברית.
בשנת 1964, והוא בן 30 בלבד, זכה בפרס פוליצר.
הלברשטאם הוחזר מווייטנאם תוך לחץ על עיתונו מצד הממשל והנשיא קנדי, אך לא שקט. להפך, הוא החל לחקור את התהליכים ההיסטוריים והפוליטיים שהובילו להעמקת המעורבות האמריקאית בדרום מזרח אסיה. ספרו הראשון בנושא, The Making of a Quagmire: America and Vietnam during the Kennedy Era ראה אור ב-1965, ספרו החשוב ביותר בנושא הוא The Best and the Brightest שראה אור ב-1972. בשנת 1968 השתתף בסרט הקונטוורסלי In the Year of the Pig, שהציג ראיונות עם מספר עיתונאים בנוגע לראשית מלחמת וייטנאם.
במחצית השנייה של שנות השישים שב הלברשטאם וסיקר את התנועה לזכויות האזרח. באביב 1967 לייוה את מרטין לותר קינג. בנוסף, נסע באותה תקופה לוורשה, נסיעה שהובילה לנישואיו עם השחקנית אליזבטה צ'יזווסקה (Elżbieta Czyżewska) ולעריקתה למערב.
בהמשך העביר הלברשטאם את מרכז עשייתו מעיתונות שטח לכתיבת ספרים פוליטיים וביוגרפיות, בהן Ho אודות הו צ'י מין (1971) ו-The Powers That Be מ-1979 על אנשי התקשורת ויליאם ס. פיילי, הנרי לוס ופיל גרהם ועוד. לצד ספרי עיון כתב גם מספר רומנים, הראשון שבהם היה The Noblest Roman מ-1961.
בשנת 1981 הוציא לאור את ספרו The Breaks of the Game על משחק הכדורסל וליגת ה-NBA. במשך שארית חייו היה כתב ופרשן ספורט מעמיק ונלהב. בשנת 1989 פרסם את ספרו Summer of '49 על מאבק הבייסבול האפי בין ניו יורק יאנקיז לבוסטון רד סוקס ובשנת 1999 פרסם את ספרו רחב היריעה  Playing for Keeps אודות מייקל ג'ורדן.
הלברשטאם נהרג בתאונת דרכים, כשבועיים לאחר יום הולדתו ה-73.
כתביו

The Noblest Roman. Houghton-Mifflin. 1961. ASIN: B0007DSNRM.
The Making of a Quagmire: America and Vietnam during the Kennedy Era. McGraw-Hill. 1965. ISBN 0-07-555092-X.
One Very Hot Day. Boston: Houghton-Mifflin. 1967. ASIN: B000HFUAT4.
The Unfinished Odyssey of Robert Kennedy. ראנדום האוס. 1968. ISBN 0-394-45025-6.
Ho. McGraw-Hill. 1971. ISBN 0-07-554223-4.
The Best and the Brightest. Ballantine Books. 1972. ISBN 0-449-90870-4.
The Powers That Be. Alfred A. Knopf. 1979. ISBN 0-252-06941-2.
The Breaks of the Game. Ballantine Books. 1981. ISBN 0-345-29625-7.
The Amateurs: The Story of Four Young Men and Their Quest for an Olympic Gold Medal. Ballantine Books. 1985. ISBN 0-449-91003-2.
The Reckoning. Avon Books. 1986. ISBN 0-380-72147-3.
Summer of '49. HarperCollins Perennial Modern Classics. 1989. ISBN 0-06-088426-6.
The Next Century. ראנדום האוס. 1991. ISBN 0-517-09882-2.
The Fifties. Ballantine Books. 1993. ISBN 0-449-90933-6.
October 1964. Ballantine Books. 1994. ISBN 0-449-98367-6.
The Children. Ballantine Books. 1999. ISBN 0-449-00439-2.
Playing for Keeps: Michael Jordan and the World He Made. Broadway Books. 1999. ISBN 0-7679-0444-3.
War in a Time of Peace: Bush, Clinton, and the Generals. Charles Scribner's Sons. 2001. ISBN 0-7432-2323-3.
Firehouse. 2002. ISBN 0-7868-8851-2.
The Teammates: A Portrait of a Friendship. Hyperion. 2003. ISBN 0-7868-8867-9.
The Education of a Coach. Hyperion. 2005. ISBN 1-4013-0879-1.
The Coldest Winter: America and the Korean War. Hyperion. 2007. ISBN 1-4013-0052-9.
‏לא סיים, הושלם על ידי פרנק גילפורד‏ (2008). The Glory Game: How the 1958 NFL Championship Changed Football Forever. HarperCollins. ISBN 0-06-154255-5.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: extra punctuation (link) תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
הערות שוליים

1 2 3  נקרולוג, ניו יורקר, 7 במאי 2007
↑  "נזיר בודהיסטי הצית את עצמו"
↑  נקרולוג באקונומיסט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262244505171  PLWABN: 9810638426505606  BNE: XX1300134  BnF: cb11906713k (data)  CiNii: DA00594492  GND: 105767107  ISNI: 0000 0001 0858 2840  LCCN: n79021654  MusicBrainz: 8caac3eb-537f-41f7-a7c2-e763201a2bb3  NARA: 10582087  NDL: 00442177  NKC: xx0004418  NLA: 35162291  NLK: KAC199611240  NTA: 067595669  SELIBR: 346014  SNAC: w65z297n  SUDOC: 026912457  Trove: 847388  VIAF: 68930206   WorldCat (עם VIAF): 68930206
דרור רפאל

| --- | --- |

דרור רפאל, 2016
 לידה:  29 בינואר 1974 (בן 50) יהוד, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן  מכללת לוינסקי לחינוך 
 עיסוק:  שדרן רדיו
 סוג כתב:  סאטירה
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  dror.refael
 טוויטר:  drorrefael
 
דרור רפאל (נולד ב-29 בינואר 1974) הוא סאטיריקן ושדרן רדיו ישראלי. התפרסם כחלק מהצמד "שי ודרור".
ביוגרפיה

רפאל גדל ביהוד. בעל תואר שני ביישוב סכסוכים מאוניברסיטת בר-אילן. החל את דרכו הרדיופונית כשדרן ברדיו פיראטי בשם "רדיואקטיבי". משם המשיך לקול ישראל כמגיש רצועות מוזיקה ב-88FM. אחר-כך החל ללמוד ב"מכללת לוינסקי לחינוך", שם השלים תואר ראשון בלשון, חינוך ויהדות. לאחר מכן, חזר רפאל לשדר ברדיו כשהצטרף לצוות רדיו תל אביב, והחל להגיש את תוכנית ההיכרויות "בחסות החשיכה".
ב-1995 פגש את שי גולדשטיין, וברבות השנים השניים הפכו לצמד סטיריקנים מצליח בשם "שי ודרור". השניים שידרו תוכניות הומור וסאטירה ברדיו ובטלוויזיה, בהן "זו ארצנו" ו"שי ודרור". ב-2008 הצטרף לצוות הכותבים של תוכנית הסאטירה "ארץ נהדרת". באותה שנה החל להגיש את שעשועון הטריוויה הקומי "חידון האשליות" בערוץ 24, ואת השעשועון "ראש בקיר" לצד גולדשטיין בערוץ 10.
ב-2010 החל רפאל להנחות את השעשועון הטלוויזיוני "מישהו בבית?" בערוץ 10.
רפאל בעל טור בירחון הצרכנות של "גלובס". ב-2013 החל לכתוב טור שבועי בשבועון "סופהשבוע" מבית "מעריב השבוע".
רפאל מלמד רדיו באוניברסיטת אריאל בשומרון.
באוגוסט 2016 הסתיימו שידורי תוכנית הבוקר "שי ודרור" ברדיו 103FM. ביוני 2018 עלתה לאוויר תוכניתו החדשה ברדיו 103FM - "חליפות" - תוכנית ייעוץ משפטית המשודרת מדי יום שני בלילה. במסגרת התוכנית משוחח רפאל עם מאזינים, ומקשר בין שאלותיהם המשפטיות לבין שורה של עורכי דין ואנשי משפט מקצועיים. מעת לעת מוקדשת חלק מהתוכנית לפרשנות משפטית לאירועי השעה האקטואליים, בליווי עורך דין שמגיע לאולפן. בנובמבר 2018 שב להגיש תוכנית סאטירה שבועית בתחנה מדי חמישי בלילה, לצד הבדרנית הדר לוי.
בספטמבר 2018 השתתף בעונה הראשונה של נינג'ה ישראל VIP.
רפאל השתתף בתוכנית "הישרדות VIP עונה 2", ששודרה ב-2019 ברשת 13, והודח שלישי.
החל משנת 2020, מגיש דרור רפאל יחד עם הסטנד-אפיסט ארז קליימן, תוכנית בוקר יומית ברדיו 90FM.
החל משנת 2022, מגיש דרור רפאל יחד עם הסטנד-אפיסטית הדר לוי, פודקסט שבועי בשם "לא סותמים" מבית All•in. בפודקסט אשר מתפרסם בימי שישי, השניים סוקרים בהומור את אירועי השבוע.
חיים אישיים

רפאל מתגורר ביישוב קדימה. נשוי למרינה, ולהם שני בנים.
במהלך שנת 2014 הצטרף רפאל לסדרת הדוקו-ריאליטי "מחוברים" וסיפר על השינוי שחל בחייו. על כך שהתאהב בגבר, טום באום. עזב את אשתו וילדיו ועבר להתגורר איתו. ועל כך שהוא מגדיר את עצמו ביסקסואל. בשנת 2015 נפרדו השניים ורפאל חזר לאשתו.
הערות שוליים

↑  מיקי לוין, ‏דרור רפאל אמנם יצא מהארון וחזר לאשתו, אבל בסופ"ש חגג עם האקס!, באתר מעריב אונליין, 16 ביוני 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007418963605171  VIAF: 8429154923763163780003   WorldCat (עם VIAF): 8429154923763163780003
הד אנד שולדרס

לוגו המותג
בקבוק שמפו, כפי שנמכר בישראל
הד אנד שולדרס (באנגלית: Head & Shoulders, מילולית: ראש וכתפיים) הוא מותג לשמפו נגד קשקשים שמיוצר על ידי התאגיד הרב-לאומי, פרוקטר אנד גמבל. שמפו הד אנד שולדרס בסגנון הקלאסי הוא השמפו הנמכר ביותר בארצות הברית. החומר הפעיל בשמפו הוא אבץ פיריתיון.
חוקרי פרוקטר אנד גמבל החליטו לייצר לראשונה שמפו נגד קשקשים בשנת 1950, כשהדעה השלטת בשוק הייתה שאין מוצר העונה על דרישה זו בשוק. אחרי כמעט עשור של מחקר יוצר השמפו לראשונה בנובמבר 1961. במהלך השנים יוצרו עוד ועוד נוסחאות, ולפני כעשור התחילו לייבא גם לישראל.
בישראל

לפי נתונים שפורסמו בכתבה באתר גלובס, הצרכנים העיקריים של מוצרי הד אנד שולדרס בישראל בשנת 2016 הם גברים: 70% לעומת 30% בלבד של נשים.
סקר שערכה חברת פרוקטר אנד גמבל במאי 2016 מצא כי מתוך 750 נשים בגילאי 18 עד 64 בישראל, 44% סובלות מקשקשים או שסבלו מקשקשים בעבר. אף על פי כן, הנשים טענו כי הן מעדיפות לרכוש מוצרים אחרים שאינם של הד אנד שולדרס, גם אם אינם מספקים פתרון לטיפול בקשקשים, זאת מכיוון שההיבט הקוסמטי של המוצר חשוב להן יותר.
כתוצאה מכך, בשנת 2017 החברה השיקה לראשונה שמפו לנשים שגם מטפל בקשקשים וגם לטענתם מציע טיפוח לשיער. זאת במטרה להרחיב את שוק הצריכה גם בקרב אוכלוסיית הנשים בישראל.
הערות שוליים

↑  Abby McCain, 10 LARGEST SHAMPOO BRANDS IN THE UNITED STATES, zippia.com, ‏2 ביולי 2021
דרום הודו

המיקום של אזור דרום הודו בהודו
אזור דרום הודו כולל חמש ממדינות הודו: אנדרה פרדש, קרנאטקה, קראלה, טמיל נאדו וטלנגאנה וכן את שטחי האיחוד לקשאדוויפ ופודוצ'רי המהווים 19.31% משטחה של הודו ואשר בהם חיים כ-20% מכלל האוכלוסייה ההודית.
אזור דרום הודו נתחם במפרץ בנגל במזרח, בים הערבי במערב ובאוקיינוס ההודי בדרום. הגאוגרפיה של האזור מגוונת למדיי. הנהרות גודווארי, קרישנה, קאברי, טונגבהדרה, פריאר, ואיגאי ובהרתאפפוזה הם ממקורות המים החשובים ביותר שזורמים באזור דרום הודו.
ערים בולטות באזור דרום הודו כוללות בין היתר את בנגלור, צ'נאי (מדרס) והיידראבאד.
רוב אוכלוסיית דרום הודו דוברת לפחות שפה אחת מבין ארבעת השפות הדרווידיות העיקריות – טלוגו, טמילית, קנאדה ומלאיאלאם. בנוסף לכך השפה האנגלית היא גם שפה דומיננטית באזור דרום הודו אשר משמשת הן את הממשל המרכזי והן את הממשל של כל מדינה.
אזור דרום הודו היה מיושב עוד מימי קדם על ידי העמים הדראווידים.
כ-83% מאוכלוסיית דרום הודו הם הינדים, כ-11% הם מוסלמים, בעוד שכ-5% הם נוצרים.
נכון לשנת 2006 ההערכה הייתה כי חיו באזור דרום הודו באותה העת בסביבות 233 מיליון תושבים.
ראו גם

גאוגרפיה של הודו
הערות שוליים

↑  Census GIS HouseHold, web.archive.org, ‏2010-07-06
| אזורים בהודו |
| --- | --- | --- |
| האזורים הרשמיים | צפון הודו • צפון-מזרח הודו • מזרח הודו • דרום הודו • מערב הודו • מרכז הודו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543456505171  LCCN: sh85064957  NKC: ge129383 
ערך זה הוא קצרמרבנושא הודו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הורסט פליינר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 בנובמבר 1941 (בן 82) גרמניה הנאצית זלצבורג, גרמניה הנאצית
 מדינה:  אוסטריה 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית הטרזיאנית 
 השתייכות:   צבא אוסטריה
 תקופת הפעילות:  1952–2002 (כ־50 שנה)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 המפקח הכללי של הכוחות
 עיטורים
 מדליית הזהב הגדולה להוקרה על שירות הרפובליקה האוסטרית 
 
הורסט פליינר (בגרמנית: Horst Pleiner; ‏ נולד ב-14 בנובמבר 1941) הוא גנרל אוסטרי בדימוס אשר שימש כמפקח הכללי של הכוחות (מקביל לרמטכ"ל) של אוסטריה, בין השנים 1999–2002.
ביוגרפיה

פליינר נולד בזלצבורג ב-14 בנובמבר 1941. ב-1959 התגייס לצבא אוסטריה והוצב בגדוד היגרים ה-29. בין 1960–1969 למד באקדמיה הצבאית התרזיאנית. ולאחר מכם עבר קורסים ליגרים. בין השנים 1969–1972 השתתף בקורס המטה הכללי באקדמיה להגנה הלאומית בווינה, ולאחר מכן הועבר למחלקת המבצעים במשרד ההגנה הפדרלי. במקביל שימש כמפקד גדוד הלנדווהר ה-32. ב-20 בדצמבר 1999 הוא מונה למפקח הכללי של הכוחות (מקביל לרמטכ"ל) בד בבד עם העלאתו לדרגת גנרל. הוא היה האחרון שכיהן בתפקיד זה, ב-1 בדצמבר 2002 הוא פרש מהצבא ולאחר מכן שונתה הגדרת התפקיד של מחליפו ל"ראש המטה הכללי".
החלטה 233 של מועצת הביטחון של האו"ם

| --- | --- |

 תאריך:  6 ביוני 1967
 ישיבה מספר:  1348
 קוד:  S/RES/233(1967) (מסמך)
 נושא:  דרישה להפסקת לחימה ביום השני למלחמת ששת הימים
 סיכום הצבעה:  15 הצביעו בעד 0 הצביעו נגד 0 נמנעו 
 הרכב מועצת הביטחון
 חברות קבועות:  טיוואן הרפובליקה הסינית צרפת צרפת הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת ארצות הברית ארצות הברית ברית המועצות (1955–1980) ברית המועצות
 חברות לא קבועות:  ארגנטינה ארגנטינה ברזיל (1960–1968) ברזיל הרפובליקה העממית של בולגריה הרפובליקה העממית של בולגריה קנדה קנדה דנמרק דנמרק אתיופיה (1897–1975) אתיופיה הודו הודו יפן יפן מאלי מאלי ניגריה ניגריה
 
החלטה 233 של מועצת הביטחון של האומות המאוחדות היא החלטה של מועצת הביטחון של האו"ם שאומצה בתאריך 6 ביוני 1967, לאחר דיווח בעל פה של המזכיר הכללי או תאנט על פרוץ מלחמת ששת הימים ועדכון על המצב במזרח הקרוב, קראה לממשלות הנוגעות בדבר לנקוט בכל האמצעים להפסקת כל פעילות צבאית באזור, והטילה על המזכיר הכללי לעדכן את המועצה בהתפתחויות.
ההחלטה התקבלה פה אחד וללא הסתייגויות.