הספנות העברית בתקופת המנדט
נמל ימי חדש בחיפה

מפעילי האוניות נמנעו מהנפת דגל צלב הקרס על תורנן כנדרש מעצם רישומן בנמל גרמני ובמקומו, הניפו דגל של חברת הספנות תחתיה פעלו האוניות. הדגל נשא מגן דוד כחול על רקע לבן. באותה תקופה, ב-1 באוקטובר 1933, ביוזמת שלטונות המנדט הבריטי ובניהולם הוכרז רשמית על פתיחת נמל חיפה כנמל מים עמוקים ראשון. פתיחת הנמל סייעה להתפתחות הצי העברי, שכן עד אז היה נמל יפו נמל יחיד שתכולתו הייתה מוגבלת ונשלט ברובו בידי ערבים.
בסמוך לקליטתן של הדורה והקרולה, בספטמבר 1933 רכשה חברת חופיה של גרבנוב את האונייה עמנואל בנמל אולבורג, דנמרק. לאחר תיקונים דחופים שביצע הצוות יצאה לנמל אורהוס להעמיס מטען סויה לאנטורפן. העיתונות הדנית כתבה עליה כעל אוניית הצי העברי הראשונה ועל הדגל היהודי החדש הרקום עם חותם שלמה (מגן דוד) מפלשתינה. ביום 29 בספטמבר 1933 החלה עמנואל בהפלגת המטען הראשונה שלה תחת דגלה ובשמה העברים. במשך ארבעה חודשים בשנים 1933-1934 הפליגה תחת הדגל העברי אותו עיצב גרבנוב עצמו. עת עגנה בנמל סאות'המפטון, פנה גרבנוב למשרד הימיה הבריטית והציע להוות "צי עברי נספח לצי הסוחר הבריטי" אך מעולם לא קיבל תשובה להצעתו, שכן יצא לדרום אנגליה להעמיס מטען ליוון. האונייה "עמנואל" על צוותה נעלמו בים לאחר שהפליגו בשעת בוקר מנמל פול ביום 30 בינואר 1934 ומאז לא נודע גורלם.
בשנת 1934 הוקמה חברת עתיד על ידי המנכ"ל המשותף של אגודת יורדי ים זבולון המהנדס עמנואל טובים ושותפים. החברה הציבה יעדים ברוח בניית צי ימי. העסקת עובדים עבריים והכשרתם למקצועות הימיים ולימוד עברית כשפה רשמית על אוניות החברה. ואמנם בכל אונייה שרת מורה לעברית. החברה הפעילה אוניות בכוונה לפתח קווי שיט קבועים והצליחה למרות תחרות קשה.
בחורף 1935 פתחה בית"ר בקורס ימי עברי ראשון באיטליה, כשהקימה את בית הספר הימי בצ'יוויטווקיה. בקורס השתתפו "קדטים" (צוערים ימיים) מהיישוב ומהתפוצות, ביניהם שלמה אראל (לימים מפקד חיל הים הישראלי) וצבי קינן (לימים סגן מפקד חיל הים ומשפרש קיבל את תפקיד יו"ר אגודת זבולון בשנת 1961). תוך זמן קצר נגמרו האמצעים, ובקיץ 1937 הוקמה "הליגה הימית העברית" למטרת איסוף כספים ונכשלה.
במקביל, בשנת 1935 התנועה הבית"רית ימית רודי גל הקימה בלטביה והפעילה בהצלחה בים הבלטי "בית ספר ימי צף" על אוניית משא רעועה בשם "תאודור הרצל" עד שזו שבקה ב-1938.
באותה תקופה הושקעו רוב המאמצים, למעט פעילות בית"ר, בבניין הספנות המסחרית וספנות הדיג, ללא התחום הצבאי. בעקבות החלטה של הקונגרס הציוני ה-19, הקימה הסוכנות היהודית בשנת 1935 "מחלקה ימית" שמטרתה "טיפול בענף הדיג והספנות" של היישוב וייצוגו מול שלטונות המנדט. בר-כוכבא מאירוביץ בתמיכת בן-גוריון, החל לעשות להקמת חברת לאומית לספנות.
בשנת 1937 החליט הממסד האזרחי ביישוב להקים את מסגרת "החבל הימי לישראל" (החי"ל) ולפתוח 'בית ספר ימי ליד הטכניון'. במקביל הקימה ההסתדרות חברת ספנות בשם "נחשון חברת לספנות ליד ההסתדרות הכללית". כיתר החברות בתקופה, נחשון הוקמה ל"מטרת קידום הימאות בארץ ישראל".
החי"ל היה גוף בעל הנהגה פריטטית של נציגות חוגי השמאל ונציגות חוגי האזרחים, במינוי אגודת יורדי ים זבולון והוועד הלאומי. מטרתו הוגדרה כ"עידוד פעילות ימית בקרב הנוער היהודי בישראל ומחוצה לה". הוא עסק בקירוב לבבות לנושא הימי, בהסברה, בפעילות תרבותית, בהקמת אולפן לשפה עברית לעובדי הנמלים ובהרצאות בתחומים ימיים שונים. כמו כן עודד פעולות נוער דרך הקמת "צופי ים", בית הספר הימי בעכו, פעילות ספורטיבית (קלוב השייטים), השתתף בתקציב "זבולון", הסקציה הימית של "הפועל" ושל "מכבי" וגם בעזרה לספנות העברית, במטרה לקיום ספנות לאומית. העזרה הותנתה בהנפת דגל החי"ל על כל כלי שיט. עוד עסק החי"ל באיסוף חומר להקמת מוזיאון ימי עברי, ובאיסוף תרומות.