stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יקטרינה הראשונה, קיסרית רוסיה
ביוגרפיה > קיסרית רוסיה

פיוטר מת כעבור שנה להכרזתו על יקטרינה כקיסרית וכשליטה שותפה לצידו, מבלי שיכריז על יורש, עובדה אשר עודדה את אנשי משמר המלוכה להכריז על יקטרינה כקיסרית רוסיה.
החידוש האדמיניסטרטיבי הגדול של יקטרינה היה הקמת המועצה הסודית העליונה של רוסיה הקיסרית ב-8 בפברואר 1726. היא מינתה שישה מיועציו לשעבר של פיוטר כחבריה של המועצה והעבירה למעשה את השליטה בענייני הממשלה לגוף החדש, ובכך ערערה את סמכות הסנאט והקולגות, שהיו לכלים הניהוליים העיקריים של פיוטר. במקור כללה המועצה שישה חברים - אלכסנדר מנשיקוב (שהיה לקול רב ההשפעה ביותר), פיודור אפרקסין, גבריאיל גולובקין, אנדריי אוסטרמן, פיוטר טולסטוי ודמיטרי גוליצין.
מספר חודשים לאחר מכן הצטרף למועצה חתנו של יקטרינה קרל פרידריך, דוכס הולשטיין-גוטורפ, בעלה של אנה פטרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה. בתקופת שלטונה של יקטרינה נשלטה המועצה על ידי הנסיך מנשיקוב, שהיה בפועל לשליט רוסיה. הסנאט איבד את חשיבותו וכל ענייני המדינה היו בפיקוח יועציה של יקטרינה שקיבלו גם הם את כל החלטות הליבה. רוב פעילותו הרפורמיסטית של פיוטר אבדה ושוחד ומעילות הפכו לנפוצות בממשל.
לצד זאת יקטרינה עדיין נהנתה מתמיכתם של רוב תושבי רוסיה - שלהם הוצגה כטובת לב ונדיבה. היא העניקה כספים לעניים, הפכה לסנדקית לילדי איכרים ונתנה בנדיבות כספים לכלות אלמנות. אך פעילותה בתחום מדיניות החוץ הוגבלה לפעילות צבאית משנית בקווקז ולמכתבים דיפלומטיים בהם הציגה תמיכה באינטרסים של חתנה קרל פרידריך, דוכס הולשטיין-גוטורפ. שלטונה הקצר של יקטרינה נכנס להיסטוריה כתקופה נטולת כל סכסוכים צבאיים גדולים עבור רוסיה. מכיוון שהאומה הייתה שלווה, יקטרינה הייתה נחושה לצמצם את ההוצאות הצבאיות והיא הצליחה בכך. היא הורידה מנטל המיסים הכבד על האיכרים, מהלך שתרם למוניטין שלה כשליטה צודקת והוגנת.
עם זאת, בגלל תמיכתה של יקטרינה בקרל פרידריך, רוסיה מצאה את עצמה במהלך מול ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה עקב המאבק על נחלות נסיכות הבוחר מהנובר בשלזוויג-הולשטיין. המאבק הגיע לכדי הסלמה, עד שבאביב 1726 נשלחה שייטת בריטית לים הבלטי והטילה עוגן לפני העיירה רבל. הקיסרית הפגינה בחריפות והצי הבלטי הרוסי יצא לפעול נגד השייטת, אך במהרה קידמו דיפלומטים הסדר. בסופו של דבר הצטרפה הקיסרות הרוסית בהנהגתה אל ברית עם ספרד הבורבונית ומלוכת הבסבורג נגד ממלכת בריטניה הגדולה בכדי להגן על האינטרסים של קרל פרידריך בחבל הולשטיין.
לא מעט אנשי אצולה תמכו בכך שפיוטר, נכדו של פיוטר הגדול, יהיה היורש, אך זה לא התאים לאלכסנדר מנשיקוב, פיוטר טולסטוי וגבריאיל גולובקין, מקורבי יקטרינה שחששו למעמדם בחצר אם בן של אלכסיי רומנוב יהיה לקיסר. בתאום איתה הם הביאו קציני צבא לישיבת הסנאט והקצינים דרשו שיקטרינה תוכרז כיורשת. בלחץ הקצינים הסנט הצביע בעד יקטרינה. זה הייתה הפעם הראשונה ברוסיה שהשלטון הועבר לאישה, אך השלטון עבר ללא מהומות. יקטרינה עצמה לא התערבה בניהול ענייני המדינה, למעט בפיתוח הצי.
יקטרינה נפטרה במאי 1727 בגיל 43 כתוצאה ממחלת השחפת, ונקברה במבצר פטרופבלובסקיה לצד בעלה. ירש אותה פיוטר השני.
משפחתה

ב-9 בפברואר 1712 התחתנה יקטרינה עם פיוטר הגדול, ממנו נולדו להם 11 ילדים, אולם רק שתי בנות הגיעו לבגרות:
פיוטר פטרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1704)
פאבל פטרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1705)
קתרינה פטרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1706–1708)
אנה פטרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1708–1728)
יליזבטה, קיסרית רוסיה (1709–1762)
מריה פטרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1713–1715)
מרגריטה פטרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1714–1715)
פיוטר פטרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1715–1719)
פאבל פטרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1717)
נטליה פטרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1718–1725)
פיוטר פטרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1723)
פאבל פטרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1724)
אנדרה טיישיירה

אנדרה פריירה טיישיירה (בפורטוגזית: André Ferreira Teixeira; נולד ב-14 באוגוסט 1993 בפורטו שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת המגן הימני באנורתוסיס פמגוסטה.
קריירת מועדונים

טיישירה החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצות בלננסש, ליישואש, טרופנסה ומפרה במסגרת הליגה הפורטוגלית השנייה.
בקיץ 2017 חתם בא.א.ל. לימסול מליגת העל הקפריסאית. הוא ערך 147 הופעות ליגה במדי המועדון במהלך שש עונות, בהן הבקיע 11 שערים.
ב-13 ביולי 2023 חתם בהפועל פתח תקווה
תארים

הגביע הקפריסאי (1): 2018/2019
הערות שוליים

↑  מוטי פשכצקי, ‏קפטן א.א.ל לימאסול חתם בהפועל פתח תקווה, באתר ערוץ הספורט, 13 ביולי 2023
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אנדרה טיישיירה".
דן לוי

ערך זה עוסק בשחקן קנדי ממוצא יהודי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 באוגוסט 1983 (בן 41) טורונטו, אונטריו, קנדה 
 שם לידה:  דניאל ג'וסף לוי
 מדינה:  קנדה קנדה
 תקופת הפעילות:  מ-2000 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת יורק  North Toronto Collegiate Institute 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרה קומית (2020)  פרס אמי לתסריט לסדרה קומית (2020)  פרס אמי לבידור בפריים טיים לבימוי סדרת קומדיה (2020) 
 פרופיל ב-IMDb
 
דניאל ג'וסף "דן" לוי (באנגלית: Daniel Joseph "Dan" Levy; נולד ב-9 באוגוסט 1983) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה, סופר, במאי ומפיק קנדי ממוצא יהודי. התפרסם בעיקר הודות להצלחת סדרת הסיטקום הקנדית "שיט'ס קריק", אותה הוא יצר ובה גם כיכב לצד אביו יוג'ין לוי ואחותו, שרה לוי (אנ').
לוי הפך לאדם הראשון שזכה באותה השנה בפרס אמי לבידור בפריים טיים בכל אחד מארבעת התחומים הגדולים.
ביוגרפיה

לוי נולד בטורונטו, אונטריו, קנדה. בנם של המפיקה דברה דיוויין והשחקן הקנדי-יהודי יוג'ין לוי. אביו של לוי הוא יהודי ממוצא אשכנזי וספרדי, ואמו היא נוצרייה-פרוטסטנטית, והוא חגג בר מצווה. משפחתו חוגגת גם את חג המולד וגם את חנוכה. אחותו הצעירה היא השחקנית שרה לוי (אנ'), המגלמת את המלצרית טווילה סנדס בקומדיית המצבים "שיט'ס קריק", בה מככבים גם דן ואביהם יוג'ין.
למד בתיכון קולגייט בצפון טורונטו, ובהמשך המשיך ללימודי קולנוע באוניברסיטת יורק ובאוניברסיטת ריירסון.
קריירה

החל את דרכו כמנחה טלוויזיה ב-MTV קנדה.
כמו כן זכה בארבעה פרס המסך הקנדי מתוך שמונה-עשרה מועמדויות.
בספטמבר 2024, הנחה ביחד עם אביו, יוג'ין לוי, את טקס פרס אמי לבידור בפריים טיים ה-76.
חיים אישיים

מחלק את זמנו בין טורונטו ללוס אנג'לס, אם כי אמר שלונדון היא "העיר החביבה עליו", לאחר שגר בה בשנת 2005. הוא גר עם הכלב שלו, רדמונד.
נמנע בעבר מלתייג את נטייתו המינית בפומבי, אם כי בראיון למגזין "Flare" בשנת 2015 הוא כונה "חבר בקהילה הגאה". בראיון שנערך עם אנדי כהן ב-2020, אישר לוי שהוא הומו והיה מחוץ לארון מאז שהיה בן 18.
פילמוגרפיה

| שנה> סרטים | שם> סרטים | דמות> סרטים | הערות> סרטים |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012 | לא מקוון (Cyberstalker) | ג'ק דייטון / אדם לא ידוע | סרט של לייפטיים |
| 2013 | טעות ברישום (Admission) | ג'יימס |  |
| 2014 | Stage Fright | כתב בידור |  |
| 2017 | Robot Bullies | רובוט 1 | סרט קצר |
| 2020 | עונת השמחות | ג'ון |  |
| 2023 | טירה רדופה | ויק |  |
| 2023 | נחמה מתוקה (אנ') | מארק דרייפוס | גם במאי, תסריטאי ומפיק |
| 2024 | הקרב על הפופ-טארט | אנדי וורהול |  |
| 2025 | Animal Friends |  | דיבוב |
| 2025 | דרדסים |  | דיבוב |
| TBA | At the Sea |  |  |
טלוויזיה
| 2006–2010 | הוליווד הילס: לייב אפטר שואו | — | מנחה, תסריטאי ומפיק |
| 2006–2011 | MTV לייב | — | מנחה |
| 2009 | Degrassi Goes Hollywood | רובי | סרט טלוויזיה |
| 2010 | Daniel Levy's Holi-Do's & Don'ts | — | ספיישל טלוויזיה; גם תסריטי ומפיק |
| 2015 | Canada's Smartest Person | — | שופט / פרק #2.6 |
| 2015–2020 | שיט'ס קריק | דייוויד רוז | גם יוצר, תסריטאי, במאי ומפיק |
| 2017–2018 | The Great Canadian Baking Show | — | שופט |
| 2018 | משפחה מודרנית | ג'ונה | פרק אחד |
| 2019 | The Kacey Musgraves Christmas Show | קריין | סרט טלוויזיה |
| 2020 | Dishmantled | — | מנחה; פרק אחד |
| 2020 | קורונה טיים | מארק הסטרמן | סרט טלוויזיה |
| 2021 | סאטרדיי נייט לייב | — | מנחה; פרק: "דן לוי/פיבי ברידג'רס" |
| 2021 | כוח Q: גאוות יחידה (Q-Force) | צ'סטן | דיבוב; 2 פרקים |
| 2022 | The Big Brunch | — | מנחה; יוצר ומפיק בפועל |
| 2023 | איידול (אנ') | בנג'מין | פרק: "Pop Tarts & Rat Tales" |
| 2023 | חינוך מיני | מר מולוי | 4 פרקים |
הערות שוליים

↑  Episode 88 - Dan Levy (באנגלית), נבדק ב-17 במאי 2019 {{citation}}:  (עזרה)
↑  Verner, Amy (1 בדצמבר 2007). "The Dan of the hour". The Globe and Mail. אורכב מ-המקור ב-8 ביוני 2020. נבדק ב-24 במאי 2019. ...his high-school days at North Toronto Collegiate Institute.... First at York University and then at Ryerson, he took film production, which did not pan out. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  73 Questions With Dan Levy (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-29 ביולי 2020. {{cite AV media}}:  (עזרה)
| פרס אמי לשחקן משנה מצטיין בסדרת קומדיה |
| --- | --- | --- |
| 1954–1975 | ארט קרני (1954) ‏•‏‏ ארט קרני (1955) ‏•‏‏ ארט קרני (1956) ‏•‏‏ קרל ריינר (1957) ‏•‏‏ קרל ריינר (1958) ‏•‏‏ תום פוסטון (1959) ‏•‏‏ דון נוטס (1961) ‏•‏‏ דון נוטס (1962) ‏•‏‏ דון נוטס (1963) ‏•‏‏ דון נוטס (1966) ‏•‏‏ דון נוטס (1967) ‏•‏‏ ורנר קלמפרר (1968) ‏•‏‏ ורנר קלמפרר (1969) ‏•‏‏ מייקל קונסטנטין (1970) ‏•‏‏ אדוארד אסנר (1971) ‏•‏‏ אדוארד אסנר (1972) ‏•‏‏ טד נייט (1973) ‏•‏‏ רוב ריינר (1974) ‏•‏‏ אדוארד אסנר (1975) |  |
| 1976–2000 | טד נייט (1976) ‏•‏‏ גארי בורגהוף (1977) ‏•‏‏ רוב ריינר (1978) ‏•‏‏ רוברט גיום (1979) ‏•‏‏ הארי מורגן (1980) ‏•‏‏ דני דה ויטו (1981) ‏•‏‏ כריסטופר לויד (1982) ‏•‏‏ כריסטופר לויד (1983) ‏•‏‏ פאט הרינגטון ג'וניור (1984) ‏•‏‏ ג'ון להרוקט (1985) ‏•‏‏ ג'ון להרוקט (1986) ‏•‏‏ ג'ון להרוקט (1987) ‏•‏‏ ג'ון להרוקט (1988) ‏•‏‏ וודי הרלסון (1989) ‏•‏‏ אלכס רוקו (1990) ‏•‏‏ ג'ונתן וינטרס (1991) ‏•‏‏ מייקל ג'טר (1992) ‏•‏‏ מייקל ריצ'רדס (1993) ‏•‏‏ מייקל ריצ'רדס (1994) ‏•‏‏ דייוויד הייד פירס (1995) ‏•‏‏ ריפ טורן (1996) ‏•‏‏ מייקל ריצ'רדס (1997) ‏•‏‏ דייוויד הייד פירס (1998) ‏•‏‏ דייוויד הייד פירס (1999) ‏•‏‏ שון הייז (2000) |  |
| 2001–הווה | פיטר מקניקול (2001) ‏•‏‏ בראד גארט (2002) ‏•‏‏ בראד גארט (2003) ‏•‏‏ דייוויד הייד פירס (2004) ‏•‏‏ בראד גארט (2005) ‏•‏‏ ג'רמי פיבן (2006) ‏•‏‏ ג'רמי פיבן (2007) ‏•‏‏ ג'רמי פיבן (2008) ‏•‏‏ ג'ון קראייר (2009) ‏•‏‏ אריק סטונסטריט (2010) ‏•‏‏ טיי בארל (2011) ‏•‏‏ אריק סטונסטריט (2012) ‏•‏‏ טוני הייל (2013) ‏•‏‏ טיי בארל (2014) ‏•‏‏ טוני הייל (2015) ‏•‏‏ לואי אנדרסון (2016) ‏•‏‏ אלק בולדווין (2017) ‏•‏‏ הנרי וינקלר (2018) ‏•‏‏ טוני שלהוב (2019) ‏•‏‏ דן לוי (2020) ‏•‏‏ ברט גולדשטיין (2021) ‏•‏‏ ברט גולדשטיין (2022) ‏•‏‏ אבון מוס-בכרך (2023) ‏•‏‏ אבון מוס-בכרך (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1245580752  LCCN: no2015133723  MusicBrainz: 876a4684-8a96-4f86-8945-4e55e0da6d14  VIAF: 1326163707120329422982   WorldCat (עם VIAF): 1326163707120329422982
דניאל סילבה

| --- | --- |

דניאל סילבה, יולי 2013
 לידה:  19 בדצמבר 1960 (בן 64) מישיגן, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של קליפורניה, פרזנו, אוניברסיטת המדינה בסן פרנסיסקו 
 שפות היצירה:  אנגלית אמריקאית 
 סוגה:  רומן פשע 
 בן או בת זוג:  ג'יימי גנגל 
 פרסים והוקרה:  Barry Award for Best Thriller (2007)  Barry Award for Best Thriller (2013) 
 danielsilvabooks.com
 
דניאל סילבה (באנגלית: Daniel Silva; נולד בשנת 1960) הוא סופר מתח ובילוש יהודי אמריקאי, שחיבר שבעה עשר ספרים, נכון לסוף 2014, כולם רבי מכר, שתורגמו לפחות ל-25 שפות.
כונה "מחבּר ספרות הריגול הטוב בדורו", "אחד מסופרי הריגול המחוננים ביותר באמריקה", ו"יורשם של גרהם גרין וג'ון לה קארה". ספרו "המרגל שלא ייאמן" דורג בשנת 2006 על ידי המגזין פאבלישרס ויקלי במקום השלושה עשר ברשימת "מותחני הריגול הטובים ביותר שנכתבו אי פעם".
קורות חיים

סילבה נולד במישיגן, וגדל בקליפורניה, בבית נוצרי קתולי. עד היום ניכרת בספריו האהדה לדת הקתולית, כאשר בין גיבורי המשנה בספריו נמצאים אישים כמו האפיפיור והמזכיר הפרטי שלו לואיג'י דונאטי.
החל את דרכו המקצועית כעיתונאי בסוכנות הידיעות הבין-לאומית UPI, שם התקבל תחילה לעבודה זמנית בעודו סטודנט לתואר שני ביחסים בין-לאומיים. נטש את הלימודים לצורך עבודה כעיתונאי במשרה מלאה. מונה בהמשך לכתב UPI בקהיר. תוך כדי סיקור מלחמת עיראק איראן פגש את העיתונאית היהודייה ג'יימי גנגל (Jamie Gangel), מ-NBC, וב-1987 הם נישאו. סילבה התגייר, והוא חבר בקהילה היהודית של וושינגטון די. סי. ובבית כנסת שם.
מ-UPI עבר סילבה ל-CNN וב-1995 החל בכתיבת ספרו הראשון, The Unlikely Spy (תורגם לעברית: "המרגל שלא ייאמן"), שיצא לאור ב-1996. הספר הפך לרב-מכר מיד עם פרסומו, וסילבה התפטר מ-CNN והחל מאז לכתוב ספרים באופן בלעדי.
עד 2023 פרסם 23 ספרים, כולם מלבד שלושת הראשונים עוסקים בעלילותיו של סוכן ומתנקש "המוסד" גבריאל אלון. על-פי סדרת הספרים אלון, יליד עמק יזרעאל ובן לניצולי שואה יוצאי גרמניה, היה בשנת 1972 סטודנט צעיר לאמנות, שזה עתה השתחרר מצה"ל לאחר שירות כלוחם ביחידה מובחרת. בספטמבר אותה שנה, בעקבות טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן, גויס אלון לשורות "המוסד" על ידי רב המרגלים ארי שומרון (בן דמותם הבדיוני של רפי איתן, איסר הראל ומייק הררי), איש הפלמ"ח בעברו, שהיה מופקד בין היתר על מבצע לכידתו של הפושע הנאצי אדולף אייכמן בארגנטינה בשנת 1960.
הערות שוליים

↑  Spy vs. Spy vs. Spy
↑  ריאיון עם דניאל סילבה, 29 ביולי 2008
↑  על דניאל סילבה, באתר The Book Report Network
↑  דניאל סילבה, העריק, הוצאת ידיעות ספרים, 2011, עמוד 72, "גבריאל היה צייר צעיר ומבטיח שנטש תפקיד ביחידת צבא מובחרת לטובת לימודים בבצלאל, אקדמיה לאמנות ולעיצוב."
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268222105171  PLWABN: 9810606166805606  BIBSYS: 98049434  BNE: XX873205  BnF: cb13197062v (data)  CiNii: DA12762663  GND: 124718337  ICCU: REAV095266  ISNI: 0000 0001 1453 583X  LCCN: n96056686  NDL: 00668957  NKC: xx0001705  NLA: 35134869  NTA: 153150769  SUDOC: 035572213  Trove: 837324  VIAF: 101089301   WorldCat (עם VIAF): 101089301
ליונל המפטון

| --- | --- |

ליונל המפטון בהופעה בגרמניה ב-1977
 לידה:  20 באפריל 1908 לואיוויל, קנטקי, ארצות הברית
 פטירה:  31 באוגוסט 2002 (בגיל 94) ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית
 שם לידה:  ליונל לאו המפטון
 שם במה:  Hemp 
 מקום קבורה:  בית הקברות וודלואן 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1927 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דרום קליפורניה, בית הספר למוזיקה USC תורנטון 
 עיסוק:  מוזיקאי, מלחין
 סוגה:  ג'אז, סווינג
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  ויברפון
 חברת תקליטים:  דקה רקורדס, Audio Fidelity Records 
 שיתופי פעולה בולטים:  לואי ארמסטרונג, בני גודמן, צ'ארלי פארקר, קווינסי ג'ונס
 פרסים והוקרה:  המדליה הלאומית לאומנויות  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  פרס מרכז קנדי  פרס פול אקט  אמני הג'אז של NEA 
 פרופיל ב-IMDb
 
ליונל לאו המפטון (באנגלית: Lionel Leo Hampton;‏ 20 באפריל 1908 - 31 באוגוסט 2002), מוזיקאי ג'אז, חלוץ נגני הוויברפון בג'אז, פעל גם כמתופף, פסנתרן, מוביל ביג בנד ושחקן, ניגן עם כל גדולי הג'אז, מלואי ארמסטרונג ובני גודמן ועד צ'ארלי פארקר וקווינסי ג'ונס.
תקופת ילדותו ונעוריו

להמפטון לא הייתה תעודת לידה והוא גודל על ידי סבתו. לפיכך לא ידוע בדיוק תאריך ומקום לידתו. ב-1916 עבר להתגורר בשיקגו ובהיותו כבן 16 כבר ניגן כמתופף במועדונים שונים בעיר. ב-1927 או 1928 עבר לקליפורניה וניגן ב"מועדון הכותנה" (מועדון מקומי שנקרא על שם מועדון הכותנה המקורי בניו יורק), שם הכיר לראשונה את הוויברפון, כשניגן בלהקת דיקסילנד ג'אז. המפטון החליף את התופים בוויברפון והתגלה על ידי לואי ארמסטרונג שהתלהב מהצליל החדש ושכר אותו כנגן ליווי. הפופולריות הרבה לה זכה ארמסטרונג תרמה הן להיכרות של הציבור עם הוויברפון ככלי והן עם המפטון כשם נרדף לכלי זה.
המשך הקריירה

עד 1934 למד המפטון מוזיקה באוניברסיטת דרום קליפורניה, באותה שנה עזב את האוניברסיטה והחל להנהיג ביג בנד משלו, עמו הופיע, בין היתר, עם הזמר בינג קרוסבי.
בנובמבר 1936 ביקרה להקתו של בני גודמן בלוס אנג'לס והמפטון הוזמן על ידי אמרגנה, מגלה הכישרונות ג'ון האמונד, ללוות יחד עמה את בילי הולידיי. לאחר ההופעות המשותפות הזמין גודמן את המפטון להצטרף עמו להרכב שכלל את גודמן עצמו בקלרינט ואת ג'ין קרופה (תופים) וטדי וילסון (פסנתר), היה זה הרכב הג'אז הקטן הראשון שהופיע ככזה לפני קהל (ולא כמלווה או כחטיבה בתוך ביג-בנד). המפטון עבר באותה עת להתגורר בניו יורק.
ב-1940 עזב המפטון את גודמן כדי להקים את "התזמורת של ליונל המפטון" (Lionel Hampton Orchestra). התזמורת, שניגנה בעיקר סטנדרטים ששילבו ג'אז ורית'ם אנד בלוז זכתה לפופולריות רבה בשנות הארבעים והחמישים והופיעה בהרכב נגנים משתנה עד אמצע שנות השבעים. התזמורת היוותה "חממה" לכישרונות ובין היתר החלו בה את דרכם אמנים כצ'ארלי מינגוס, וס מונטגומרי, דיינה וושינגטון, דיזי גילספי, קווינסי ג'ונס ורבים אחרים שיצאו ממנה לקריירות מפוארות. במקביל המשיך המפטון להופיע ולהקליט בהרכבים קטנים ושיתף פעולה עם אוסקר פיטרסון, ארט טאטום, סטן גץ ואחרים. רבות מהופעותיו הסתיימו בג'אם סשן ארוך שהלהיב את הקהל.
הוא הרבה להופיע בעולם במסגרות שונות להפצת תרבות בחסות האו"ם ומחלקת המדינה האמריקאית. ב-1953 יצאה תזמורתו למסע הופעות נרחב באירופה עם קווינסי ג'ונס כמעבד וחצוצרן וב-1968 הופיעה בקריית הוותיקן בפני האפיפיור פאולוס השישי.
במהלך השנים השתתף במספר סרטים, הידוע שבהם הוא "שיר נולד" (A Song Is Born) מ-1948, בכיכובו של דני קיי.
אחרית ימיו

בשנות השבעים דעכה הפופולריות של סגנון תזמורות הביג בנד ושל המפטון עצמו. עם זאת, זכה ליונל המפטון לשלל כיבודים כמו למשל קריאת פסטיבל איידהו לג'אז על שמו (Lionel Hampton Jazz Festival), בשנת 1985 (בפסטיבל הופיעו ומופיעים אמנים מהשורה הראשונה כאלה פיצג'רלד, שרה ווהן, אלווין ג'ונס, דיזי גילספי, פרדי הברד, סטן גץ, דיאנה קראל, וינטון מרסליס ועוד). באותה שנה הוכרז המפטון על ידי האומות המאוחדות כשגריר המוזיקה.
המפטון רתם עצמו לפעילויות חברתיות, ביניהן קידום פרויקט דיור ציבורי למעוטי יכולת בניו-יורק ובניו ג'רזי, עמד בראש קרנות שהעניקו מלגות לימודים לסטודנטים מעוטי יכולת וייסד מחלקה ללימודי מוזיקה באוניברסיטת איידהו, שנקראת על שמו.
ב-1982 נחנך כוכב עם שמו בשדרת הכוכבים של הוליווד וב-1987 בחרו בו קוראי המגזין דאון ביט להיכל התהילה של הג'אז. כמו כן זכה במספר תוארי דוקטור לשם כבוד ומדליות נשיאותיות מהנשיאים ג'ון פ. קנדי, ריצ'רד ניקסון, ביל קלינטון וג'ורג' בוש על הישגיו האמנותיים, על פעילויות הצדקה שלו, על תרומתו לתרבות האמריקאית והעולמית וכהוקרה על תרומתו לקידום הקהילה האפרו-אמריקאית.
ב-1991 התמוטט המפטון במהלך הופעה בפריז ואובחן כסובל משבץ. השבץ, בנוסף לדלקת מפרקים כרונית ממנה סבל, הובילו להפסקה כמעט מוחלטת של הופעותיו.
חייו האישיים

המפטון נולד וגדל כקתולי.
בשנת 1936 נשא לאשה את גלדיס, שהייתה למנהלת האישית שלו עד מותה ב-1971. לזוג לא היו ילדים.
לאחר מלחמת העולם השנייה התקרב המפטון ליהדות, גייס כספים לטובת מדינת ישראל והלחין סוויטה בשם "המלך דוד", שנוגנה בבכורה בהופעה בישראל. המפטון ביקר בישראל ב-1955 עם התזמורת שלו שניגנה מדי ערב לפני קהל של אלפים בזירתרון ברמת גן. המפטון היה האמן הגדול הראשון מתחום המוזיקה הפופולרית שהופיע במדינה הצעירה והתקבל בחום רב. הוא נפגש עם הרב הראשי לישראל, יצחק אייזיק הרצוג וכאורחו של עמנואל זמיר השתתף אף במפגש של ותיקי המחלקה הערבית של הפלמ"ח. בשנת 1957 הוא הופיע במשחק כדורסל בין נבחרת ישראל ונבחרת ישיבה יוניברסיטי.
נטלי פורטמן

| --- | --- |

פורטמן ב-2023
 לידה:  9 ביוני 1981 (בת 43) ישראל ירושלים, ישראל
 שם לידה:  נטע-לי הרשלג 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1994
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד (2003)  תיכון סיוסט (1999)  בית הספר היהודי צ'ארלס א. סמית  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 בן או בת זוג:  בנג'מין מילפייה (4 באוגוסט 2012–פברואר 2024) 
 צאצאים:  Aleph Millepied, Amalia Millepied 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר   2 פרסי גלובוס הזהב   פרס גילדת שחקני המסך
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
נטלי פורטמן (באנגלית: Natalie Portman; נולדה בשם נטע-לי הֵרְשְׁלַג; ב-9 ביוני 1981) היא שחקנית, במאית ומפיקת קולנוע אמריקאית-ישראלית.
פורטמן התפרסמה לראשונה בשנת 1994, כששיחקה לצד ז'אן רנו בסרט "לאון". מאז שיחקה בעשרות סרטים, בהם בטרילוגיית "מלחמת הכוכבים", "קרוב יותר", "ונדטה" ו"ברבור שחור". בשנת 2005 הייתה מועמדת לפרס אוסקר וזכתה בפרס גלובוס הזהב עבור תפקידה בסרט "קרוב יותר". בשנת 2011 זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, בפרס גלובוס הזהב, בפרס גילדת שחקני המסך ובפרס באפט"א, עבור תפקידה בסרט "ברבור שחור". בשנת 2016 הייתה מועמדת בשלישית לפרס אוסקר, לפרס גלובוס הזהב ולפרס באפט"א עבור תפקידה בתור ג'קלין קנדי-אונאסיס בסרט "ג'קי".
קורות חיים

נטע-לי הרשלג נולדה בירושלים, ישראל. אביה, אבנר הרשלג, הוא רופא ישראלי המתמחה בפוריות. אמה, שלי סטיבנס (לבית אדלשטיין) נולדה בארצות הברית להורים ילידי ארצות הברית שהגיעו ממשפחות יהודיות מאוסטריה, מליטא ומפולין. סביה מצד אביה הם מניה (לבית פורטמן) וצבי יהודה הרשלג, והם עלו לארץ ישראל מרומניה ומפולין, בהתאמה. בגיל 4, עברה משפחתה להתגורר בארצות הברית. התחנכה במסגרות יהודיות פלורליסטיות וקונסרבטיביות: תחילה כשהתגוררו בוושינגטון, בשנת 1988 עברו לקונטיקט, וב-1990 כשעברו להתגורר בלונג איילנד, סיוסט שבניו יורק. כל זאת בשל עיסוקיו של אביה. דוברת עברית. "פורטמן" הוא שם הנעורים של סבתה מצד אביה, והיא אימצה אותו כשם הבמה שלה על מנת לשמור על פרטיותה.
כשהייתה פורטמן בת 11 גילתה אותה סוכנת של רבלון בפיצרייה. היא התעניינה בה כדוגמנית.
לפורטמן תואר ראשון בפסיכולוגיה מטעם אוניברסיטת הרווארד, שם שימשה כעוזרת מחקר של פרופ' אלן דרשוביץ, ובין השאר סייעה לו, כעוזרת מחקר, בכתיבת ספרו "ישראל - כתב הגנה". כתלמידה מחוננת נכללה ברשימת אינטל של המעקב אחרי כישרונות מדעיים. כשהייתה סטודנטית אף פרסמה כתבת מחאה נגד טור בעיתון הסטודנטים "הרווארד קרימסון" שמתח ביקורת על מדיניות ישראל כלפי הפלסטינים. בהמשך, פורטמן למדה כחצי שנה באוניברסיטה העברית בירושלים, במסגרת תוכנית חילופי הסטודנטים של הרווארד. במהלך לימודיה האקדמאיים, השתתפה בכתיבת שני מאמרים מדעיים, ואחד מהם זיכה אותה במספר ארדש-בייקון 7. פורטמן גם הייתה מרצה אורחת באוניברסיטת קולומביה, בנושאים של טרור ומלחמה בטרור בעקבות סרטה "ונדטה".
קריירה

אחרי שהוצגה לסוכני שחקנים, היא קנתה את שמה בסרט הצרפתי דובר-האנגלית "לאון", בו היא משחקת את מטילדה תלמידתו הצעירה של מתנקש מבוגר בשם לאון. הצלחתה של פורטמן נמשכה בסרטיה הבאים, "בחורות יפות" ו"כולם אומרים אני אוהב אותך", שבו גילמה תפקיד משנה. פורטמן הצעירה הזניקה אף יותר את הפרסום שלה כשכיכבה בתפקיד פאדמה אמידאלה, בסרטי הטרילוגיה המקדימה של "מלחמת הכוכבים" (1999, 2002 ו-2005).
בהמשך ב-2005 שבה לישראל לצילומי הסרט הישראלי "אזור חופשי", בו כיכבה לצידה של חנה לסלאו ובבימויו של עמוס גיתאי. באותה שנה זכתה לתשבחות בעולם על המשחק שלה בסרט קרוב יותר וזכתה בפרס גלובוס הזהב ומועמדויות רבות לפרסים, כולל לפרס האוסקר. מלבד עיסוקה במשחק, פורטמן החלה לעסוק בבימוי. ב-2008 ביימה סרט קצר בשם "חווה".
בינואר 2011 קיבלה את פרס שחקנית השנה בטקס פרסי המבקרים, על תפקידה בסרט "ברבור שחור". לאחר מכן זכתה על תפקידה בסרט גם בפרס גלובוס הזהב, וב-27 בפברואר 2011 זכתה על תפקידה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. בנוסף זכתה גם בפרס גילדת שחקני המסך ובפרס באפט"א של האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה.
בשנת 2011 כיכבה פורטמן בסרט הקומדיה הרומנטי "קשר לא מחייב", לצד אשטון קוטצ'ר. בהמשך של 2011 שיחקה בתור הדמות הנשית המרכזית בסרט אודות גיבור-העל של מארוול קומיקס "תור", ג'יין. בשנת 2013, שבה לתפקידה בסרט ההמשך, "תור: העולם האפל".
ב-2015 השלימה את יצירת הסרט דובר-העברית "סיפור על אהבה וחושך" שבו היא מביימת ומשחקת את אמו של עמוס עוז, מחבר הספר באותו השם, כל-זאת לאחר שרכשה את הזכויות על הסיפור עוד ב-2007.
ב-2016 יצא הסרט "ג׳קי" בכיכובה של פורטמן, בו היא מגלמת את אשתו של נשיא ארצות הברית ג׳ון פ. קנדי, ג'קלין קנדי-אונאסיס. פורטמן קיבלה תשבחות על משחקה בסרט, זכתה בפרס זוכי המבקרים כשחקנית הדרמה הטובה ביותר, מועמדת לפרס גלובוס הזהב השלישי שלה, ומועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
ב-20 במרץ 2017 פורסם וידאו קליפ לשיר "My Willing Heart" של הזמר הבריטי ג'יימס בלייק בו פורטמן כיכבה ימים ספורים לפני שילדה את בתה, עמליה. באותו החודש יצא הסרט "משיר לשיר" (אנ'), דרמה רומנטית של הבמאי טרנס מאליק, בו שיחקה פורטמן לצד ראיין גוסלינג, מייקל פסבנדר ורוני מארה, הסרט צולם בשנת 2011.
בנוסף פורסם ב-2017 כי פורטמן תעשה הופעת בכורה במסך הקטן ותככב במיני-סדרה "כולנו יוצאים מגדרנו" (We Are All Completely Beside Ourselves) המבוסס על רב המכר של קארן ג'וי פאולר באותו שם, והיא תשחק בתפקיד הראשי ברשת HBO.
בשנת 2018 כיכבה בסרט המדע-בדיוני "העולם שאחרי: הכחדה" מבית נטפליקס, לצד ג'ניפר ג'ייסון לי. באותה שנה שיחקה בסרט הדרמה המוזיקלי "ווקס לוקס"(אנ') שלקח חלק בפסטיבל ונציה. באותה שנה שיחקה בסרט הדרמה "מותו וחייו של ג'ון פ' דונובן"(אנ') לצד קיט הרינגטון, ג'סיקה צ'סטיין וסוזן סרנדון, שיצא לאקרנים ב-2018.
בשנת 2022 לוהקה לתפקיד ראשי במיני סדרת הטלוויזיה האישה באגם. פורטמן משמשת גם כמפיקה בסדרה.
חיים אישיים

בדצמבר 2010 נודע כי היא בהיריון ומאורסת לכוריאוגרף יליד צרפת, בנז'מין מילפייה (אנ'), אותו הכירה כשעבדו על סט הסרט "ברבור שחור". ב-14 ביוני 2011 ילדה את בנם הבכור המשותף, ובאוגוסט 2012 הם התחתנו בטקס יהודי בביג סור, קליפורניה. בינואר 2014 נחשף שמילפייה נמצא בתהליכי גיור בהשראת פורטמן. במרץ 2017 נולדה להם בת. באוגוסט 2023, פורסם בתקשורת על כך שהיא נפרדה מבעלה.
דעותיה

פורטמן צמחונית מאז גיל 8, וטבעונית משנת 2011, כשהייתה בהריון עם בנה הראשון, וכן פעילה לזכויות בעלי חיים.
פורטמן תמכה במסעי הבחירות של מועמדי המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית, כגון ג'ון קרי וברק אובמה. היא אקטיביסטית בין השאר גם בארגון נשים לתמיכה באפריקה.
בשנת 2006 יזמה פורטמן ביחד עם הפדרציה היהודית ערב התרמה, במטרה לאסוף תרומות למען ישראל ובעיקר כדי לשקם את הצפון לאחר מלחמת לבנון השנייה.
בנובמבר 2017 הוכרזה פורטמן ככלת פרס בראשית לשנת 2018. אולם באפריל 2018 הודיעו נציגיה של פורטמן כי: "האירועים האחרונים בישראל באותה עת (ההפגנות בגבול עזה נגד ישראל, במהלכם נהרגו מספר פלסטינים) מטרידים מאוד את גב' פורטמן והיא אינה מרגישה בנוח להשתתף באירועים ציבוריים בישראל". לאחר מכן הבהירה פורטמן שהיא לא מחרימה את מדינת ישראל, אלא אינה מעוניינת להופיע כמי שתומכת בראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ובמדיניות שלו, כשהוא אמור לנאום בטקס הענקת הפרס. בעקבות כך, בוטלה הענקת הפרס לפורטמן, וסכום הפרס הועבר ישירות מקרן פרס בראשית לארגוני זכויות נשים. בדצמבר 2018, בריאיון לעיתון ערבי נשאלה על חוק יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי (מוכר גם כ"חוק הלאום") שהועבר בכנסת ישראל, שלטענתה של פורטמן הוא "חוק גזעני".