stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הכוחות הלבנוניים
הקמת הכוח

בניסיון ליצור כוח־נגד לאיחוד הציר הרדיקלי במלחמת האזרחים (התנועה הלאומית הלבנונית), התכנסו ראשי המחנה השמרני ב-1976, והקימו את המפלגה הפוליטית "החזית הלבנונית". המיליציה של החזית זכתה לשם "הכוחות הלבנוניים". מפקדה הראשון של המיליציה היה בשיר ג'ומאייל. בראשיתה הייתה זו קואליציה רופפת של מיליציות נוצריות שונות ובכלל זאת: הנמרים (הכוח הלוחם של המפלגה הליברלית הלאומית בראשות כמיל שמעון) שתרמו 3,500 לוחמים; שומרי הארזים של אטיין סאקר שנתנו 1,000 לוחמים; התנזים עם 1,500 לוחמים; בריגדת מרדה של סולימאן פרנג'יה תרמו 3,500; והמיליציה של מפלגת הכתאיב – הפלנגות הנוצריות שתרמו 8,000 מתוך סה"כ כ-18,000 לוחמים. בשיר ג'ומאייל חיזק את המיליציה, והפך אותה לכוח לוחם סינרגי וחזק. עם הקמתה, החלה המיליציה לזכות לתמיכת ישראל באימונים ותחמושת. ב-1981 קיבלה המיליציה מישראל שתי ספינות מדגם דבורה.
היחסים עם סוריה

עמדתה של סוריה ביחס למיליציות הנוצריות השתנתה לפחות שלוש פעמים במהלך שנותיה הראשונות של מלחמת האזרחים. בתחילה, תמכה סוריה בעמדת הרדיקלים כדי להחליש את הנוצרים, אך לאחר שהרדיקלים דחו את ניסיון הפשרה הסורי ("המסמך החוקתי"/"מסמך הרפורמות") בפברואר 1976, החלו הסורים לתמוך בכוחות הנוצריים. על כן, הסורים אפשרו לנוצרים לתקוף מובלעות של המחנה הרדיקלי שהיו בשליטה סורית. כך מחנה הפליטים הפלסטיני תל א-זעתר שהושם במצור נוצרי מספר חודשים, נתקף באוגוסט על ידי הכוחות הלבנוניים ובתום הקרבות באמצע החודש, היו במחנה כ-2,000 הרוגים פלסטינים.
היחסים עם סוריה > הפילוג

עם התבססות הכיבוש הסורי בלבנון, החלו חלק ממנהיגי הכוחות הלבנוניים להתנגד לשהות הסורית המתמשכת במדינה. סולימאן פרנג'יה הנשיא לשעבר, החל במגעים עם דמשק, וגרם לפיצול בחזית הלבנונית ובמיליציה שלה בין תומכי בשיר ג'ומאייל וסמיר ג'עג'ע שהתנגדו למעורבות הסורית, לבין פרנג'יה שסבר כי תמיכה סורית בכוחות השמרניים תאפשר להם להביס את הרדיקלים. הסכסוכים הפנימיים גברו והפכו לאלימים; כך, קבוצה חמושה בהנהגת סמיר ג'עג'ע ואלי חובייקה הגיעה לבית משפחתו של פרנג'יה ב-13 ביולי 1978 והרגה את בנו טוני פרנג'יה ובני משפחה אחרים. בריגדת מרדה של פרנג'יה הפסיקה את שותפותה בחזית הלבנונית ובמיליציה בעקבות זאת, וסלימאן פרנג'יה אף החל לפעול יחד עם הציר הרדיקלי כדי לנקום על מות בנו. יש מחלוקת בין הצדדים לגבי סיבות הרצח.
ב-1980 עזבה גם המיליציה בת ה-500 איש של המפלגה הליברלית הלאומית, הנמרים, את החזית הלבנונית ואת הכוחות הלבנוניים. זאת לאחר התקפה של הפלנגות על בסיס המיליציה בספרא, כחלק מניסיונו של בשיר ג'ומייל להשתלט על הכוחות הלבנוניים ("יום הסכינים הארוכות" ב-7 ביולי). הנמרים פסקו מלהוות כוח משמעותי ופיקודם הנפרד ב"כוחות" בוטל, אולם מפלגתו של שמעון שרדה.
מפלגתו של אטיין סאקר פרשה מהחזית לאחר שראשיה הסכימו להתערבות הסורית ב-1976. אולם המיליציה של שומרי הארזים המשיכה ללחום לצד החזית בקרבות המפתח, דוגמת הקרבות במזרח ביירות ב-1978 ובזחלה ב-1981. לאחר עריקת בריגדת מרדה לצד הרדיקלי, חיסולם של הנמרים, והתפצלותם של שומרי הארזים הפכו הכוחות הלבנוניים לכוח הלוחם המשמעותי היחיד מצד מחנה הסטטוס קוו, ומרביתו הורכב מלוחמי הפלנגות.
היחסים עם סוריה > קרב זחלה

בשינוי מדינות נוסף, סוריה שבעבר (כפי שצוין) תמכה בכוחות המחנה השמרני, החלה להתעמת עם הכוחות הלבנוניים (בחסות כוח ההרתעה הערבי), בשל ניסיונות המיליציה לערער את השליטה הסורית בלבנון. באפריל 1981 ניסו הכוחות הלבנוניים להשתלט על בירת מחוז הבקאע, העיר זחלה במרכז לבנון. מתוך סה"כ כ-150,000 תושבי העיר, מרביתם היו נוצרים יוונים-קתולים, העיר התנגדה לכיבוש הסורי סביבה, והוחזקה בידי קומץ לוחמי הכוחות הלבנוניים לאורך תקופת הכיבוש. לאור חשיבותה האסטרטגית של העיר, הממוקמת בהרים המשקיפים על ביירות, ועל הכביש בין דמשק לביירות, החליטו הסורים להשליט את מרותם על העיר, ולהציב בה את חייליהם. מנהיג הכוחות הלבנוניים, בשיר ג'ומאייל, מצידו, ראה חשיבות עצומה בניצחון צבאי בעת זו, כדי למנוע את סוריה מלהוריד את אליאס סרכיס מכס הנשיאות, ולשים שם במקומו את עושה דברם, סולימאן פרנג'יה. במהלך הלחימה על העיר שפרצה בתחילת אפריל, והסתיימה כחודשיים לאחר מכן, קרא בשיר ג'ומאייל לסיוע אווירי ישראלי נגד הפגזות הסורים. ב-28 באפריל התכנס הקבינט הישראלי, ואישר את בקשת ג'ומאייל. מטוסי קרב ישראליים הפילו מסוקים סורים שהעבירו חיילים נוספים לאזור הלחימה. סוריה המשיכה להתנגד לניסיונות המיליציה הנוצרית להשתלט על אזורים בבקאע, במספר קרבות עקובי דם נוספים.
שנות אמין ג'ומאייל

לאחר ההתנקשות בבשיר ג'ומאייל ב-14 בספטמבר 1982, ירש אותו אחיו אמין ג'ומאייל בתפקיד נשיא לבנון, ומינה את בן דודו פאדי פרם, עמו היו לו יחסים קרירים, למפקד הכוחות הלבנוניים במקום בשיר בספטמבר 1982. יומיים לאחר רציחתו של בשיר, ביצעה המיליציה (אשר כעת הורכבה כעת כמעט באופן בלעדי מאנשי הפלנגות) את טבח סברה ושתילה. בעקבות מקרה זה והסכם השלום שכמעט נחתם עם ישראל ירדה התמיכה הציבורית בכוח.
שנות אמין ג'ומאייל > איבוד שליטת הפלנגות על הכוחות

בלחץ של ג'ומאייל הוחלף מפקד המיליציה בפואד אבו נאדר, אחיינו ומקורבו של אמין ב-1984. בניגוד לבשיר ג'ומאייל שנהנה מפופולריות בכוח, מינויו של אבו נאדר נתקל בהתנגדות בשל קרבתו לאמין ג'ומאייל. הנשיא ג'ומאייל החל ללחוץ על הכוחות הלבנוניים להתפרק מנשקם ולהעביר לשליטתו את נמל ביירות, ממקורות ההכנסה העיקריים של המיליציה ולפרק נקודת ביקורת על כביש ביירות-טריפולי, מקור הכנסה חשוב של סמיר ג'עג'ע שהיה אחראי על האזור הצפוני שבשליטת הנוצרים. ג'ומאייל פעל להידברות עם סוריה להשגת ערבויות ביטחוניות ממנה תמורת ויתורים פוליטיים למוסלמים. ג'עג'ע היה מתנגד חריף של ויתורים אפשריים למוסלמים והתקרבות לדמשק. ב-11 במרץ 1985 גורש ג'עג'ע ממפלגת הפלנגות, למחרת כבשו כוחותיו של ג'עג'ע את כל בסיסי הכוחות הלבנוניים לאורך כביש החוף. אלי חובייקה, האחראי על מנגנוני המודיעין באותה העת, שיתף פעולה עם ג'עג'ע וכוחות הנאמנים אליו כבשו שתי נקודות ביקורת של הכוחות. ג'עג'ע וחובייקה השתלטו על מקורות ההכנסה של הפלנגות, שתי תחנות הרדיו של הכוחות והמפלגה ואת מטה עיתון הפלנגות. אמין ג'ומאייל איבד את שליטתו על הכוח הלוחם, והחל מתקופה זו החלו הכוחות הלבנוניים להתנהל כגוף עצמאי. רובם הגדול של לוחמי הפלנגות לחמו תחת ג'עג'ע, שמונה למפקד הכוחות הלבנוניים (חובייקה מונה לראש הוועד הפועל) כעת והפלנגות הפכה למפלגה גרידא.
שנות אמין ג'ומאייל > מאבקי חובייקה–ג'עג'ע

ב-21 באפריל תקפו הכוחות הלבנוניים את צידון, אולם נסוגו תוך יום וכך פגעו באוכלוסייה הנוצרית באזור. ב-10 במאי הדיח חובייקה את ג'עג'ע מהפיקוד על הכוחות הלבנוניים, ומינה אותו לראש מטה הכוח.
מיד עם כניסתו לתפקיד, החל חובייקה להתקרב לסוריה. ב-28 בדצמבר חתם חובייקה יחד עם ראשי המיליציות האחרים (נביה ברי מאמל ווליד ג'ונבלאט מהמפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית) על "ההסכם התלת-צדדי". ההסכם הכשיר את המשך הכיבוש הסורי בלבנון והעניק לדמשק דריסת רגל משמעותית בענייניה של לבנון. הנשיא אמין ג'ומאייל שהתנגד להסכם, ביקש את סיועו של ג'עג'ע. ב-15 בינואר תקפו תומכי ג'עג'ע את מפקדת הכוחות במזרח ביירות, שבה שכן חובייקה. לאחר קרבות קשים שהביאו למותם של מאות ומצור של כוחות ג'עג'ע ברחו חובייקה ותומכיו לסוריה. קבוצתו של חובייקה הוצבה לאחר מכן בזחלה (לבנון) על ידי סוריה, כפלג פרו-סורי של הכוחות הלבנוניים.
ב-10 באוגוסט 1986 התחדשו הקרבות עם הצלחת כוחות חובייקה בכיבוש מפקדת הכוחות הלבנוניים בג'בייל. כעבור ארבעה ימים הצליחו תומכי ג'עג'ע יחד עם חיילי צבא לבנון לכבוש את מפקדת הפלנגות במזרח ביירות, שהוחזקה ביידי תומכי חובייקה. באישון ליל ה-27 בספטמבר בתמיכה וסיוע של סוריה תקף כוח של חובייקה בן 3,000 לוחמים את מזרח ביירות והצליחו לכבוש חלק משכונת אשרפייה. הכוחות הלבנוניים, בסיוע של חיילי חטיבה 10 מצבא לבנון הצליחו לעצור את הפלישה. כמחצית מאנשי חובייקה נשבו (חלקם הוצאו לאחר מכן להורג) והשאר הצליחו לסגת למערב ביירות. חובייקה ברח לזחלה ומשם לסוריה. עד סוף המלחמה נותרו הכוחות הלבנוניים תחת פיקודו של ג'עג'ע.
מבחינה צבאית נחלה המיליציה מפלה לכוחות הדרוזיים באזור השוף במלחמת ההרים, שגרמה לפינויים של מרבית תושביו הנוצרים של מרחב הרי השוף. מפלה זו הייתה אחת האותות להיחלשותו הצבאית של המחנה השמרני, בהיעדר התמיכה הסורית והישראלית שזכה לה בעבר.
היחלשותה של המיליציה ניכרה גם במאבקה בלוחמי אש"ף ובצבא הסורי באזור העיר צידון. באפריל 1986 אולצו הכוחות הלבנוניים לסגת מסביבת העיר, ועשרות אלפי נוצרים גורשו מכפריהם בסביבת העיר.
שנות מישל עאון

דקות ספורות לפני תום כהונתו בספטמבר 1988, מינה הנשיא אמין ג'ומאייל את מישל עאון, מפקד צבא לבנון לראש הממשלה (במקומו של רשיד כראמי שנהרג בפיצוץ מטען תופת במסוקו), זאת בניגוד לאמנה הלאומית שקבעה כי ראש הממשלה תמיד יהיה מוסלמי סוני.
מישל עאון ניסה להכפיף את כל הכוחות הלוחמים תחתיו, וסגר מספר מעגנים בנמל ביירות, דרכם הוברחו סמים, שחלקם היו שייכים למנהיגי הכוחות הלבנוניים. לטענת תומכי עאון, מטרת איחוד הכוחות הייתה להקים כוח לוחם חזק כדי להיאבק בכיבוש הסורי, והמלחמה בסחר הסמים נועדה להשיב את הסדר ושלטון החוק ללבנון. לטענת תומכי הפלנגות וסמיר ג'עג'ע, איחוד הכוחות נועד לחזק את מעמדו של עאון, כך שלא תהיה נגדו כל אופוזיציה נוצרית, וסגירת המעגנים נועדה להחליש את מעמדם הכלכלי של מפקדי המיליציה, וכך להחליש את המיליציה עצמה.
עימותים ראשונים פרצו בין צבא לבנון של מישל עאון לכוחות הלבנוניים כבר בימים הראשונים לשלטונו של עאון, ולמרות המשא ומתן בין ג'עג'ע לבין עאון הסכסוך לא שכך. לבסוף, החליט ג'עג'ע לתמוך בהסכם טאיף שהעניק לסורים דריסת רגל משמעותית בענייני לבנון, זאת בניגוד לעאון שהתנגד להסכם בחריפות.
לאורך כל שנת 1990 התרחשו עימותים מוגבלים בין צבא לבנון לבין הכוחות הלבנוניים. צבא סוריה נלחם גם הוא בכוחותיו של עאון, וגרם לנסיגתם למובלעת הכוח האחרונה שלהם – ארמון הנשיאות של עאון בבעבדה. ב-13 באוקטובר פרצו כוחות של צבא סוריה, אמל וייתכן גם של הכוחות הלבנוניים לארמון הנשיאות, בסופו של יום הטבח, היו במקום כ-700 הרוגים מכוחותיו של עאון. עאון עצמו נס לשגרירות הצרפתית בביירות, וממנה גלה לפריז.
ראש הכוחות הלבנוניים סמיר ג'עג'ע, ועוד 11 חברים במיליציה, הואשמו בביצוע פשעים במהלך המלחמה (כל שאר הפוליטיקאים לא הואשמו, בשל החנינה שהחליט הפרלמנט הלבנוני להעניק לכל הצדדים הלוחמים). ג'עג'ע הואשם ברצח משפחתו של סולימאן פרנג'יה, ושוחרר עם נסיגת הסורים מלבנון, לאחר 11 שנות מאסר ב-18 ביולי 2005.
כיום

סמיר ג'עג'ע שב לחופשי באוקטובר 2005 והפך לנשיא הוועדה הביצועית של המפלגה (קרי, ראשה). לאחר מהפכת הארזים הפכו הכוחות הלבנוניים למפלגה בראשותו.
בבחירות לאחר נסיגת הסורים מלבנון, השתתפה התנועה בבחירות לפרלמנט הלבנוני במסגרת קואליציית 14 במרץ של סעד חרירי, שזכתה לרוב בבחירות.
במרוצת השנים גדל כוחה של מפלגת הכוחות הלבנוניים בפרלמנט. בבחירות 2005 זכתה המפלגה ב-6 נציגים מתוך 128 בפרלמנט הלבנוני (5 אחוזים), ובבחירות 2009 היא עלתה ל-8 נציגים. בבחירות 2018 היא הכפילה את כוחה ל-15 נציגים, ובבחירות 2022 היא הגיעה להישג שיא של 20 נציגים, שהעמיד אותה מעל המתחרה הנוצרית העיקרית שלה, מפלגת "הזרם הפטריוטי החופשי" (18 נציגים) שמשתפת פעולה עם חזבאללה.
תחנת הטלוויזיה הערבית הפופולרית LBC הוקמה על ידי המיליציה עוד בשנות מלחמת האזרחים וממשיכה לשדר כיום תוכני בידור ואקטואליה.
לקריאה נוספת

למות בבירות - אדם ארנון, הוצאת אסטרולוג, 2007
ביאורים

הארז הוא סמל לבנוני מוכר, העיגול האדום מסמל שלמות, התנגדות בלתי פוסקת, ואת דמם של "המרטירים" של הכוח.
↑  הארז הוא סמל לבנוני מוכר, העיגול האדום מסמל שלמות, התנגדות בלתי פוסקת, ואת דמם של "המרטירים" של הכוח.
↑  הצלב מסמל את ישו, הצבע האדום מסמל את הקרבת לוחמי הכוח, החתך האלכסוני למטה מסמל את שורשיהם של הנוצרים בלבנון, ונחישותם להשאיר את הצלב נטוע באזור המוסלמי. הצלב אומץ כסמל הכוחות ב"יום התפילה להתנגדות" ב-19 באפריל 1984.
↑  הגרסאות נחלקות בנוגע לדרך מותם של הפלסטינים. לטענת הנוצרים, תושבי המחנה נהרגו במהלך הקרבות. הפלסטינים לעומת זאת גורסים כי לאחר כיבוש המחנה, הכוחות הלבנוניים ביצעו טבח ומעשי אונס בתושבי המחנה; הנרטיב הפלסטיני הוא המקובל יותר בזירה הבין-לאומית.
↑  לטענת תומכי פרנג'יה, מדובר היה בניסיון של בשיר ג'ומאייל להשתלט על המרדה. תומכי אלו שנותרו בחזית טוענים כי פרנג'יה החל לנהל משא ומתן עם סוריה ועושה דברה הבולט בלבנון רשיד כראמה, כדי לזכות בתמיכת סוריה שתעניק לו יתרון על פני המפלגות הנוצריות האחרות. לטענת תומכי החזית, הבריגדה של פרנג'יה החלה ברצף התנקשויות נגד בכירי מפלגת הכתאיב, ורק בעקבותיהן באה המתקפה על ביתו של פרנג'יה.
↑  סוריה וכוחות השמאל איפשרו לאנשי חובייקה להיכנס למערב ביירות שהייתה בשליטתם, ומשם לתקוף את מזרח העיר ה"נוצרית".
↑  כמו בכל אירוע משמעותי, לשני הצדדים נרטיבים שונים. לטענת תומכי ג'עג'ע, הוא הבין כי "מלחמת השחרור" של עאון מכיבושו של הצבא הסורי החזק נועד לכישלון, ובקבלת ההסכם הוא רצה לחסוך את האבדות הכבדות שנגרמו לנוצרים עקב לחימה בסורים. לטענת תומכי עאון, ג'עג'ע נכנע לסורים.
הערות שוליים

↑  Navy of the Lebanese Forces, 1978-91
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7718934-6  LCCN: n92040531  VIAF: 142038939   WorldCat (עם VIAF): 142038939 
סמיר ג'עג'ע מנהיג הכח"ל, 2015
הצל שבעיניי

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  מחזה של טום קמפינסקי
 בימוי:  אולה בורנדול
 הופק בידי:  Jonas Allen, Peter Bose 
 תסריט:  אולה בורנדאל 
 עריכה:  אנדרס וילדסן 
 שחקנים ראשיים:  קספר פיליפסון Nicklas Søderberg Lundstrøm Morten Suurballe Fanny Leander Bornedal Susse Wold Alban Lendorf Malthe Miehe-Renard Mathias Flint מאלן אולסן Bertram Bisgaard Jens Sætter-Lassen Casper Kjær Jensen Danica Curcic Mads Riisom Joen Højerslev Inge Sofie Skovbo Maria Rossing Kristian Ibler Patricia Schumann Rikke Louise Andersson Zbyšek Humpolec Malena Lucia Lodahl אלה נילסון Olaf Johannessen Tereza Danihlíková Iva Šindelková Tereza Režnarová Anna Čtvrtníčková Kristýna Petráková אלכס אנדרסן Štěpánka Fingerhutová 
 מוזיקה:  מרקו בלטרמי, באק סנדרס
 צילום:  לאסה פרנק 
 מדינה:  דנמרק 
 חברת הפקה:  Miso Film 
 חברה מפיצה:  נטפליקס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2021
 משך הקרנה:  107 דק' 
 שפת הסרט:  דנית, אנגלית, גרמנית
 סוגה:  דרמה היסטורית, סרט דרמה, סרט מלחמה, סרט היסטורי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הצל שבעיניי (בדנית: Skyggen i mit øje) הוא סרט קולנוע דני משנת 2021 בכתיבה ובימויו של אולה בורנדל (אנ').
הסרט משלב סיפור משפחתי פיקטיבי עם עובדה היסטורית - מבצע קרתגו בו הפציצו מטוסים את מטה הגסטפו בקופנהגן ופגעו בטעות בבית ספר סמוך עם תוצאות טרגיות קשות.
הסרט היה מועמד ל-9 פרסי רוברט (אנ') של אקדמיית הקולנוע הדנית - הסרט, התסריט, העיצוב, הסאונד, הצילום, העריכה, התלבושות, שחקן משנה (אלכס אנדרסן) ושחקנית משנה (פאני בורנטל) וזכה בשנים - עיצוב ואפקטים ויזואליים.
תקציר העלילה

דנמרק, 1945 הנער הדני הנרי רוכב על אופניים ומבחין במטוס תוקף מכונית. במכונית היו הנהג ושלוש בחורות שמיהרו לטקס חתונה. נוכח המראה בתוך המכונית נתקף הנרי בהלם ומפסיק לדבר. הוא סובל מהפרעת דחק פוסט-טראומטית והוריו המיואשים שולחים אותו למשפחה של בת דודתו ריגמור בקופנהגן כדי שיתאושש.
שני טייסי חיל האוויר המלכותי פיטר ואנדי, שומעים ממפקד במנהלת המבצעים המיוחדים כי הם הרגו בטעות אזרחים ולא חיילים גרמנים שזו הייתה מטרת הפעולה.
ריגמור וחברתה אווה מנסות לאושש את הנרי. הם לומדים יחד בבית ספר קתולי על שם ז'אן ד'ארק המנוהל על ידי נזירות.
מורתם היא הנזירה הצעירה תרזה שיש לה ספיקות ביחס לאלוהים. היא נפגשת ברחוב עם פרדריק שנמנה עם משטרת העזר הדנית שמשתפת פעולה עם הגסטפו. היא מכנה אותו בתחילה שטן אך בהמשך מעמידה אותו על דרכו הרעה, לוקחת אותו לכנסייה והוא מחליט לעזוב את תפקידו. הקשר ביניהם מתגלה ותרזה מועמדת לגירוש מבית הספר.
בינתיים נתפסים חברי המחתרת הדנית ונחקרים באכזריות על ידי הגרמנים ומשתפי פעולה דניים. לבקשת המחתרת הדנית מחליטים הבריטים לבצע את מבצע קרתגו - הפצצת בית הגסטפו שנמצא בבית של בקופנהגן.
ששת מטוסי הגל הראשון השיגו הפתעה והפציצו בהצלחה את בסיסו של מטה הגסטפו. פיטר ואנדי משתתפים במבצע, מטוסם נתקל באנטנה, מתרסק ליד בית הספר ועולה באש, שאר הטייסים טועים לחשוב שבית הספר הוא מטה הגסטפו ומפציצים אותו.
עשרות ילדים ומורים נהרגים וכן אסירים דניים שחלק מהם מצליח להימלט.
פרדריק מצטרף למבצע ההצלה של תרזה וריגמור אך הן לא שורדות וגם הוא לא. הנרי עוזר במבצע ההצלה ודיבורו חוזר אליו. הוא מודיע לאמה של אווה כי היא שרדה ועזבה את הבניין והאם רצה ברחובות קופנהגן ומוצאת את אווה אוכלת את הדייסה שסירבה לאכול בבוקר (הסצנה הסופית).
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| אלכס אנדרסן | פרדריק |  |
| פאני בורנטל | תרזה | נזירה |
| אלבן לנדורף | פיטר | טייס |
| ג'יימס טרפי | אנדי | טייס |
| אסתר בירץ' | ריגמור |  |
| ברטרם ביסגרד | הנרי |  |
| אלה נילסון | אווה |  |
| מאלן אולסן |  | אמא של אווה |
המהומות בצרפת (2023)

המהומות בצרפת הן מהומות שפרצו ב-27 ביוני 2023 בנאנטר שבפרוורי פריז, בעקבות מותו של נַאהל מרזוק. מרזוק, נער בן 17 ממוצא אלג'יראי, נורה בחזהו על ידי שוטר תנועה, לאחר שסירב לעבור בדיקת תנועה וניסה להימלט עם רכבו, לפי גרסת המשטרה הצרפתית. בימים שלאחר מכן, התפשטו המהומות לערים אחרות בצרפת, וכן לבריסל בבלגיה, ולוזאן בשווייץ. המהומות גרמו לפציעתם של מאות שוטרים וז'נדרמים, למעצרם של אלפי מתפרעים ולשני מקרי מוות.
רקע > הריגתו של נא'אל מרזוק

ב-27 ביוני 2023, בשעה 07:55 לערך, הבחינו שני שוטרים במכונית מרצדס עם לוחית רישום פולנית דוהרת לאורך נתיב אוטובוס בנאנטר, במחוז אוֹ-דֶה-סֶן, איל-דה-פראנס, לכיוון תחנת הרכבת. השוטרים עצרו את הנהג, נא'אל מרזוק, צעיר בן 17, צרפתי-אלג'יראי, שעבד כנהג משלוחים, ומוכר למשטרה בגין סירוב לציית ואף זומן לבית המשפט לנוער בספטמבר בגין אירוע כזה לבדיקת תנועה. נא'אל ניסה להימלט. שוטר ירה בו בשעה 8:16. שני הנוסעים ברכב נמלטו בשעה 8:19. מותו של מרזוק נקבע בשעה 9:15 בבוקר. בתחילה טענה המשטרה שהנער דהר לעבר השוטרים במטרה לפגוע בהם, אולם בצילומים שאומתו על ידי AFP, נראה קצין משטרה מדבר עם הנער וקצין נוסף מכוון את נשקו לעברו דרך החלון, ולאחר שזה ניסה להימלט מהם - ביצע בו ירי מטווח אפס.
בעקבות פרסום הצילומים נעצר השוטר בחשד להריגה. בהמשך מסר השוטר כי הוא התנצל בפני המשפחה, וכי הוא "הרוס בעקבות התקרית".
ב-30 ביוני 2023, בסרטון ברשת טען אחד מיושבי הרכב שבו נהג נא'אל, כי המכות שספג נא'אל מקת הרובה, הן אלה שגרמו לנא'אל לשחרר את דוושת הבלם, מה שגרם לרכב לנוע קדימה. גרסה זו שונה מזו שהציגה המשטרה ש"הנהג כיבה תחילה את המנוע, התניע מחדש את הרכב ואז עזב. ואז השתמש השוטר בנשקו". התובע הציבורי של נאנטר, פסקל פראצ'ה, פירט בנוסף במהלך מסיבת עיתונאים את סיפור המרדף הזה וציין כי הצעיר "מוכר לשירותי המשטרה".
רקע > אלימות המשטרה הצרפתית

לצרפת יש רקע ארוך של מהומות על רקע אלימות משטרתית. ב-2005 היו מהומות והתפרעויות בצרפת בתגובה למותם של שני נערים מוסלמים, שהתחשמלו כשהסתתרו מהמשטרה בתחנת כוח חשמלית. ההפגנות נמשכו שלושה שבועות, ויותר מ-4,000 בני אדם נעצרו.
מחאת האפודים הצהובים וכן ההפגנות נגד הרפורמה בפנסיה יצרו פולמוס צרפתי נרחב אודות השימוש המוגזם בכוח לכאורה של BRAV-M (חטיבת אופנועים המשמשת לבלימת ביזה ופעולות אלימות בשולי ההפגנות נגד הרפורמה בפנסיה). באפריל 2023, למעלה מ-260,000 איש חתמו על עצומה שלא צלחה באתר האספה הלאומית הקוראת לפירוק חטיבת BRAV-M. דעת הקהל הזדעזעה גם בשנת 2020 מצילומי הווידאו שכללו אלימות משטרתית שבוצעה נגד מישל זקלר, מפיק מוזיקלי שחור, על כך שלא חבש מסיכת פנים.
רקע > חוק 2017 בדבר עצירות תנועה

בשנת 2017 התקבל חוק המתיר למשטרה לירות לעבר רכב שנמלט מעצירה לבדיקת תנועה אם זה מעמיד את הנוסעים או העוברים והשבים בסכנה. חוק זה הביא לשלושה עשר מקרי מוות בשנת 2022, שישה יותר מאשר בשנה שלפני כן.
המהומות

בעקבות ההרג, אלפי בני אדם, ברובם מהגרים מארצות האסלאם, יצאו לרחובות פריז והפגינו בטענה לשימוש באלימות מופרזת כנגד שחורים וערבים, תוך התפרעות שכללה שרפת מבנים ומכוניות, השחתת תחנות אוטובוס, ביזה, ירי של זיקוקים על תחנות משטרה ועל בית סוהר Fresne.
בלילה הראשון עצרה המשטרה 31 מתפרעים, בלילה השני עצרה כ-180 פורעים.
בלילה השלישי למהומות נעצרו יותר מ-600 פורעים שניפצו חלונות ראווה של חנויות, שרפו מכוניות, השחיתו רכוש, ערכו ביזה בחנויות, ירו זיקוקים וניסו להקים מחסומים מאולתרים ברחבי המדינה. כמו כן בניין עירייה בקלישי סו בואה, אחד מפרוורי פריז, הוצת וכן בנק בנאטר. כוחות הביטחון פיזרו את המפגינים בגז מדמיע. בלילה זה העימותים התרחבו גם למרסיי ולערים נוספות בצרפת, אך המוקד נותר בפריז.
בלילה הרביעי נעצרו כ-1,300 מפגינים, למחרת נקבר הנער שנהרג בידי השוטר. במהלך המחאות הושחתה אנדרטה לזכר יהודי צרפת שנרצחו בשואה.
בלילה החמישי התקיימו מהומות בפריז, מרסיי, ניס ושטרסבורג, ועל פי משרד הפנים של צרפת נעצרו כ-720 מפגינים.
במספר ערים הסמוכות לפריז הוכרז עוצר, והתחבורה הציבורית הושבתה כליל במהלך הלילות.
כמו כן, התפשטו המהומות אל המחוזות של צרפת שמעבר לים, ובמהומות שפרצו בגיאנה הצרפתית נהרג אזרח בן 54 מכדור תועה.
| תאריך | מבנים שנשרפו או ניזוקו | כלי רכב שרופים | עצורים | שוטרים פצועים | הרוגים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 27 יוני 2023 | – | 40 | 31 | 24 | – |
| 28 יוני 2023 | – | 609 | 180 | 170 | – |
| 29 יוני 2023 | 492 | 2,000 | 875 | 249 | 1 |
| 30 יוני 2023 | 266 | 1350 | 1,311 | 79 | – |
| 1 יולי 2023 | 74 | 577 | 719 | 45 | – |
| 2 יולי 2023 | 34 | 297 | 157 | 3 | – |
| 3 יולי 2023 | 24 | 159 | 72 | – | – |
תגובות

נשיא צרפת, עמנואל מקרון, הביע צער על המקרה וגינה את ההרג. גם הכדורגלן קיליאן אמבפה גינה את ההרג.
בתום שלושה לילות של עימותים, נשיא צרפת, עמנואל מקרון, קיצר את ביקורו בכנס של מנהיגי האיחוד האירופי בבריסל, והורה לכנס ישיבת חירום ממשלתית עקב המצב.
דעת הקהל הצרפתית נחלקת, בעוד שרבים בצד השמאלי של המפה מזדהים עם הכעס והאכזבה של המתפרעים, הרי בצד הימני של המפה טוענים שלמרות האמפתיה אין להעניק לגיטימציה להתפרעויות, ויש לעשות הכל כדי לעצור אותן. התאחדות השוטרים הלאומית (Alliance Police Nationale), האיגוד המקצועי הגדול ביותר של השוטרים, גינתה את "האספסוף הפראי" האחראים לשריפת יותר מ-2,000 מכוניות וביזת מאות חנויות. Unsa, ארגון שוטרים אחר, קרא "לצאת לקרב" ו"להילחם כי הממשלה יודעת שזה חייב להתבצע". מנהיגי ימין רבים, ובראשם לה פן, קראו לנשיא מקרון להכריז על מצב חירום במדינה, והביעו ביקורת על השעייתו של השוטר לתמיד, ואף פתחו קרן לאסוף כסף לתמוך בשוטר ומשפחתו.
לפי הניו יורק טיימס, ההתפרעויות הרחיבו את הקרע בין התושבים הוותיקים לבין המהגרים: "ככל שהתעצמו האלימות והמהומות, הגינויים פינו את מקומם להבעת נאמנות לאומית – אלו התומכים בחוק וסדר שמשליטה המשטרה הצרפתית, ואלו שרואים בה כגוף גזעני, שאנשיה מונעים מרעיונות גזעניים. העימות הקטלני בין המשטרה לנער ממוצא אלג'יראי הפך למעין מבחן רורשאך לחברה הצרפתית המפולגת, ומה שהצרפתים רואים בכתמי הדיו נראה יותר ויותר מכוער".
תגובות > תגובות בעולם הערבי

טורקיה נשיא טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, האשים את צרפת בעקבות ההרג ודיכוי המהומות כי היא "מדינה גזענית שמדכאת מוסלמים".
איראן דובר משרד החוץ האיראני, נאסר כנעני, קרא לממשלתו של מקרון "לכבד את עקרונות הכבוד האנושי, חופש הביטוי וזכויות האזרחים להפגין בדרכי שלום". וזאת בעקבות בקורתה של צרפת כלפי דיכוי מחאות החיג'אב מצד המשטר האיראני חודשים קודם לכן.
ראו גם

המהומות בצרפת (2005)
הערות שוליים

↑  מהומות בפריז: לפחות 150 עצורים במהומות על הרג נער בן 17, באתר ערוץ 7, 29 ביוני 2023
↑  ynet והסוכנויות, מהומות בצרפת: שוטר תועד יורה למוות בנער בן 17, שניסה לברוח מבדיקת תנועה, באתר ynet, 28 ביוני 2023
1 2  סוכנויות הידיעות‏, השוטר שירה בנער בצרפת: "הרוס מהתקרית", יותר מ-600 עצורים במהומות, באתר וואלה, 30 ביוני 2023
1 2  ynet והסוכנויות, 180 עצורים בעוד ליל מהומות בצרפת, גם בתי ספר הוצתו: "זה בשביל נאהל, מוות לשוטרים!", באתר ynet, 29 ביוני 2023
↑  Fatma Khaled Staff Writer, Prison attacked with fireworks as chaos erupts in France, Newsweek, ‏2023-06-29 (באנגלית)
↑  "France shooting: Unrest spreads over police killing of teen" (באנגלית בריטית). 2023-06-29. נבדק ב-2024-09-04.
↑  ynet, 1,300 עצורים בליל פרעות בצרפת, פרקליט המדינה לשעבר נגד שופטי נתניהו | חדשות השבת, באתר ynet, 1 ביולי 2023
↑  יענקי פרבר, הלוויה נערכה לנער צרפתי שנהרג - אנדרטת השואה הושחתה, באתר בחדרי חרדים, 1 ביולי 2023
↑  משרד הפנים של צרפת: לפחות 719 עצורים במהומות הלילה, באתר ערוץ 7, 2 ביולי 2023
↑  צרפת: מהומות בפריז, מארסיי, ניס ושטרסבורג, יותר מ-300 נעצרו, באתר ynet, 2 ביולי 2023
1 2  קריאות להכרזת מצב חירום בצרפת: יותר מאלף איש נעצרו, שיבושים בתנועת הרכבות | ישראל היום, באתר www.israelhayom.co.il, ‏2023-07-01
↑  "Man dies in French Guiana during riots over death of Nahel M." Le Monde.fr (באנגלית). 2023-07-01. נבדק ב-2023-07-03.
↑   ציוץ של עמנואל מקרון ברשת החברתית אקס (טוויטר), 28 ביוני 2023
↑   ציוץ של קיליאן אמבפה ברשת החברתית אקס (טוויטר), 28 ביוני 2023
↑  איתמר מרגלית, יותר מ-600 עצורים בלילה השלישי של מהומות הענק בצרפת, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 30 ביוני 2023
1 2   ניו יורק טיימס, הירי בבן ה–17 בצרפת מרחיב את הקרע בין המהגרים לתושבים הוותיקים, באתר הארץ, 2 ביולי 2023
↑  ynet והסוכנויות, ארדואן על המהומות בצרפת: "מדינה גזענית שמדכאת מוסלמים", באתר ynet, 3 ביולי 2023
↑  אלדד בק, האירוניה מתה: איראן קראה לצרפת לחדול מאלימות כלפי המפגינים, באתר ישראל היום, 2 ביולי 2023
סוג הרכב בו נהג נאא'ל עת נהרג על ידי השוטר
המהונג

| --- | --- |

 מדינה:  קוריאה הצפונית קוריאה הצפונית
 מחוז:  דרום האמגיונג
 שטח:  330 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  768,551 (2008)
 קואורדינטות:  39°55′00″N 127°32′00″E﻿ / ﻿39.916666666667°N 127.53333333333°E﻿ / 39.916666666667; 127.53333333333 
 אזור זמן:  UTC +9
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קוריאה הצפונית מוגדלת) פיונגיאנג צ'ונגג'ין נאמפו וונסן סינוויג'ו טאנצ'ון קאצ'ון קסונג סריוון הרפובליקה העממית של סין  רו. קוריאה הדרומית  ים יפן הים הצהוב המהונג(למפת קוריאה הצפונית רגילה) פיונגיאנג צ'ונגג'ין נאמפו וונסן סינוויג'ו טאנצ'ון קאצ'ון קסונג סריוון הרפובליקה העממית של סין  רו. קוריאה הדרומית  ים יפן הים הצהוב המהונג  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
המהונג (בקוריאנית: 함흥시) היא העיר השנייה בגודלה בקוריאה הצפונית ובירת מחוז דרום האמגיונג שבמזרח המדינה. המהונג נמצאת על הגדה המזרחית של נהר סונגצ'ון, בשטח מישורי מוקף הרים. בהמהונג שוכן אחד הנמלים הגדולים ביותר בקוריאה הצפונית, והאי מהווה את המרכז העיקרי לסחר של קוריאה הצפונית עם מדינות אחרות.
היסטוריה > טרום-מודרנית

ב-1400 אי-סונג-קה, מייסד שושלת אי, ברח אל המהונג לאחר הפיכה מוצלחת, שביצע בנו, אי-באנג-וון.
היסטוריה > מהכיבוש היפני עד לשחרור העיר

בזמן השלטון היפני בחצי האי הקוריאני מ-1910 עד 1945, העיר נקראה קנקו. ב-22 בדצמבר 1945, העיר שוחררה מהשלטון היפני על ידי הצבא האדום. 80%-90% מהעיר נהרסו במהלך מלחמת קוריאה. במהלך כל מלחמת קוריאה, העיר הייתה בידי כוחות הצפון, למעט בתקופה שבין 17 באוקטובר עד 17 בדצמבר 1950.