stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרשות לאיסור הלבנת הון ומימון טרור
ראש הרשות

ראש הרשות לאיסור הלבנת הון ומימון טרור ממונה על ידי שר המשפטים בהסכמת הממשלה. על ראש הרשות להיות בעל תנאי הכשירות למינוי כשופט בבית המשפט המחוזי, להתמצא היטב בסוגיות הקשורות עם המלחמה בהלבנת הון ולהיות בעל ניסיון ניהולי באחד מהתחומים המשיקים: אכיפת חוק, חקירות כלכליות ופיננסיות או ניהול ואבטחה של מאגרי מידע.
ראש הרשות המכהנת החל משנת 2022 היא עו"ד עילית אוסטרוביץ-לוי.
| מספר | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | יהודה שפר | 10 בדצמבר 2001 | 1 בדצמבר 2009 |
| – | פול לנדס (ראש הרשות בפועל) | 1 בדצמבר 2009 | 8 באוגוסט 2010 |
| 2 | פול לנדס | 8 באוגוסט 2010 | יולי 2015 |
| – | שלומית ווגמן-רטנר (ראשת הרשות בפועל) | יולי 2015 | 14 בינואר 2016 |
| 3 | שלומית ווגמן-רטנר | 14 בינואר 2016 | 2022 |
| 4 | עילית אוסטרוביץ-לוי | 2022 | מכהנת |
ראו גם

הרשות לאכיפת פשעים פיננסיים- המקבילה האמריקאית
ג'ון וודוויין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 ביולי 1929 (בן 95) סאות' שילדס, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1954 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (1953) 
 בן או בת זוג:  לין פארלי (1996–?) 
 צאצאים:  מרי וודוויין 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ון וודוויין (באנגלית: John Woodvine; נולד ב-21 ביולי 1929) הוא שחקן תיאטרון וקולנוע אנגלי שהופיע ביותר מ-70 הפקות תיאטרון ובמספר דומה של תפקידים בקולנוע ובטלוויזיה.
ביוגרפיה

וודוויין נולד בסאות' שילדס שבמחוז דרהאם באנגליה, בנם של רוז וג'ון וודוויין. הוא התחנך בבית הספר לורד ויליאמס בעיר ת'יים באוקספורדשייר ולמד משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
ביוגרפיה > חיים אישיים

ג'ון וודוויין נשוי לשחקנית לין פארלי. לפני כן היה נשוי להייזל רייט, ונולדו להם שתי בנות, אמה וודוויין והשחקנית מרי וודוויין.
ב-11 במאי 2012 התמוטט וודוויין מחוץ לבמה בתיאטרון גראנד בלידס, כשהופיע במחזמר "קרוסל", זמן קצר אחרי הופעתו. הוא נלקח לבית חולים, והחלים באופן מלא. בנובמבר 2013 הופיע בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "הברן".
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1965 | דרלינג | Darling | פקיד מכס | ללא קרדיט |
| 1970 |  | The Walking Stick | ברטי איירונס |  |
| 1971 | השדים | The Devils | טרינקנט |  |
| 1972 | וינסטון הצעיר | Young Winston | האוורד |  |
| 1975 |  | Assault on Agathon | מאט פנרק |  |
| 1981 | זאב אמריקאי בלונדון | An American Werewolf in London | ד"ר ג'. ס. הירש |  |
| 1982 |  | Spaghetti House | אלטו פונציונריו |  |
| 1983 |  | Squaring the Circle | גירק |  |
| 1989 |  | Countdown to War | יואכים פון ריבנטרופ |  |
| 1989 |  | Danny, the Champion of the World | טאלון | סרט טלוויזיה |
| 1992 | אנקת גבהים | Emily Brontë's Wuthering Heights | תומאס ארנשו |  |
| 1992 |  | Leon the Pig Farmer | ויטלי |  |
| 1993 |  | The Trial | הר דיימן |  |
| 1994 |  | Dragonworld | לסטר מקינטייר |  |
| 1994 |  | Fatherland | לותר | סרט טלוויזיה |
| 1995 | אהבה כמוסה | Persuasion | אדמירל קרופט |  |
| 2004 | יריד ההבלים | Vanity Fair | לורד בייריקרס |  |
| 2006 | מיס פוטר | Miss Potter | סר נייגל |  |
| 2008 | פליק | Flick | ד"ר ניקל |  |
| 2010 | בורק והר | Burke & Hare | לורד פרובוסט |  |
| 2011 | רציחות במידסומר | Midsomer Murders | קומודור | בפרק "The Oblong Murders" |
| 2016 | הכתר | The Crown | הארכיבישוף מיורק | סדרת טלוויזיה |
הערות שוליים

↑  "John Woodvine Biography (1929–)". FilmReference.com. נבדק ב-6 ביוני 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Scotland Yard Episodes on ABC". tvguide.com. נבדק ב-14 בדצמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Actor John Woodvine collapses on stage in Leeds". Yorkshire Post. 13 במאי 2012. נבדק ב-13 במאי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007439531705171  BnF: cb142400702 (data)  GND: 1261991125  ISNI: 0000 0001 2213 5481  LCCN: no2001036497  MusicBrainz: 129325d3-a548-4aa2-ab3e-c39dced45626  SNAC: w66f4jf4  SUDOC: 149195451  VIAF: 93850010   WorldCat (עם VIAF): 93850010
שמעון ליברטי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 באוגוסט 1994 (בן 30) ירושלים 
 מדינה:  ישראל
 השכלה:  ישיבת באר התלמוד  המכללה האקדמית הדסה ירושלים 
 מעסיק:  הדרך
 מספר צאצאים:  4 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  shimonliberty
 טוויטר:  shimonliberty
 
שמעון ליברטי (נולד בכ"ט באב ה'תשנ"ד, 5 באוגוסט 1994) הוא עיתונאי, סופר ופובליציסט חרדי-ישראלי.
ביוגרפיה

ליברטי נולד בירושלים למאיר ושמחה. התחנך במוסדות חינוך חרדים ספרדים, ולמד בישיבות 'יקירי ירושלים' ו'באר התלמוד'.
את דרכו התקשורתית החל בשנת 2013, כשנמנה עם צוות ההקמה של אתר 'חרדים10', בו שימש ככתב מוניציפלי ובהמשך כעורך. לקראת הבחירות לכנסת העשרים, מונה לעורך משנה באתר כיכר השבת. בהמשך עבר לרשת 'קו עיתונות', וכיהן כעורך אתר 'כל הזמן' וכבעל טור במקומוני הרשת.
בשנת 2017, עם הקמת עיתון 'הדרך', ביטאון תנועת ש"ס, החל לכתוב בעיתון, ככתב ופרשן פוליטי, ובעל טור פובליציסטי קבוע בעמודי המגזין וכן בעמודי החדשות.
ליברטי פרסם במהלך השנים מספר ראיונות בלעדיים, בהם עם הרב שלום כהן נשיא מועצת חכמי התורה, זאת לצד סדרת כתבות העוסקות בתרבות המזרחית ושירת 'תור הזהב'.
בפברואר 2025 מונה לעורך הראשי של עיתון "הדרך" והחליף בתפקיד את אברהם דב גרינבוים.
לצד כתיבתו הקבועה, הוא מתארח כמגיש וכפרשן בתוכניות רדיו ובקווי חדשות במגזר החרדי, ומפרסם טורים ומאמרים בבמות שונות.
נשוי ואב לארבעה, מתגורר בירושלים.
הערות שוליים

↑  חיים גפן, אחרי 8 שנים: גרינבוים פורש – ליברטי ימונה לעורך הראשי, באתר המחדש, ‏17 בפברואר 2025
היינריך טישלר

| --- | --- |

 לידה:  25 במאי 1892 קוז'לה, רפובליקת פולין 
 פטירה:  16 בדצמבר 1938 (בגיל 46) ברסלאו, הרייך הגרמני 
 מקום קבורה:  Wrocław New Jewish Cemetery 
 
היינריך טישלר (בגרמנית: Heinrich Tischler;‏ 25 במאי 1892 – 16 בדצמבר 1938) היה צייר, אדריכל ואמן גרפי יהודי-גרמני.
ביוגרפיה

טישלר נולד ב-25 במאי 1892 בעיר קוזל שבשלזיה (כיום קנדז'ז'ין-קוז'לה, פולין). בשנת 1897 עבר להתגורר בעיר ורוצלב (אז ברסלאו). לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון, התמחה בנגרות ועבד בענף הבנייה. בשנת 1912 החל ללמוד אדריכלות וציור באקדמיה הממלכתית לאמנויות ומלאכות בברסלאו. טישלר היה ידידו של הצייר אוטו מולר, ששימש כפרופסור באקדמיה משנת 1919.
במלחמת העולם הראשונה שירת כחייל. לאחר סיום המלחמה עבד כצייר וכאדריכל עצמאי בברסלאו ובסביבתה. בין השנים 1927–1928 עיצב את פנים בית הכלבו פטרסדורף בברסלאו ותכנן את הסבתו של בניין המסחר גוראסה באופולה. טישלר יצר ציורים, רישומים, תחריטים וליטוגרפיות, שבהם תיאר את מצוקות החברה שלאחר המלחמה בסגנון אקספרסיוניסטי תוך שימוש באמצעים הסגנוניים של האקספרסיוניזם.
בשנת 1925 פתח בית ספר לציור בברסלאו יחד עם איזידור אשהיים. משנת 1930 היה חבר בארגון ה"דויטשר ורקבונד". בשנת 1931 הציג תערוכת יחיד אחרונה בברסלאו.
ביוגרפיה > דיוקן ורוצלב דרך יצירתו של טישלר

כמו אמנים יהודים רבים בתקופתו, טישלר הושפע עמוקות מחוויות מלחמת העולם הראשונה ופנה לאקספרסיוניזם. יצירותיו שילבו אלמנטים מהאמנות המודרנית, בהשפעת הזרם הצרפתי והסגנון המכונה "הניו אובייקטיביות". עבודותיו כללו נופים, דיוקנאות עצמיים, עירום וסצנות רחוב. הוא תיעד את חיי היום-יום בוורוצלב, וצייר עגלונים, משרתות, בעלי מלאכה, פועלים, רוכלים ומהגרים ממזרח אירופה. בכך יצר דיוקן אורבני ייחודי של ורוצלב – עיר שבה נפגשו מזרח ומערב. בשנות ה-30 שיקפו יצירותיו את חוסר הוודאות הקיומית של אמנים יהודים שנרדפו על ידי המשטר הנאצי. הגרפיקה האקספרסיבית והציורים הדרמטיים שלו המחישו את תחושת החרדה והפחד מהעתיד. כאקט מחאה נגד מדיניות גרמניה הנאצית, שילב טישלר באותיות החתימה שלו סמלים המזכירים את האלפבית העברי, ובכך הדגיש את זהותו היהודית ואת סולידריותו עם האמנים הנרדפים.
ביוגרפיה > רדיפות הנאצים

עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה בשנת 1933, נגדעה קריירתו האמנותית והמקצועית של טישלר בשל רדיפתו במסגרת חוקי הגזע. ידידו ופטרונו, אספן האמנות היהודי איסמר ליטמן, שם קץ לחייו. יצירותיו של טישלר שיקפו את תחושת הזרות והניכור שחווה בשל הרדיפות הגוברות נגד היהודים. בשנת 1936 השלים את פרויקט הבנייה האחרון שלו, ולאחר מכן נאלץ להתפרנס כמורה לרישום. בעקבות איסור עבודה, חקירות והטרדות נוספות, נשלח בשנת 1938 למחנה הריכוז בוכנוואלד. לאחר מאמצים של משפחתו שוחרר כעבור חודש, אך מת זמן קצר לאחר מכן כתוצאה מהתעללות ומחולשתו הפיזית. הוא נקבר בבית העלמין היהודי החדש ברחוב לוטניצה בברסלאו ב-1938.
אלמנתו, אלזה, הצליחה להבריח חלק מיצירותיו ולברוח לבריטניה. אוסף יצירותיו עבר לידיו של אספן האמנות הנס פטר רייזה מקאסל, אשר מכר אותן למוזיאון שלזיה בגרליץ יחד עם יצירות נוספות של אמנים מאסכולת ברסלאו.
יצירות > ציורים ורישומים

רחוב פרברי בברסלאו (ללא כותרת) – שמן על בד, סביב 1920, המוזיאון השלזי בגורליץ
"תפילות" – תיק עבודות עם חמש ליטוגרפיות ודף שער, יצא לאור על ידי פריץ גורליט, ברלין, 1920
"ישו ומגדלנה", 1920
"נביאים מיואשים" – צבעי מים, 1926, אוסף הגלות "ממוריה"
"טבע דומם עם דיוקן עצמי במראה" – גואש, באוסף פרטי
יצירות > איורים לספרים

יחזק מייר בלאושטיין: "היהודי המזרחי – מחזה על סבל", יצא לאור בהוצאת מ. ו. קאופמן, לייפציג, 1920
תערוכות פוסטום

1971 – גלריה צימר, גיטרסלו
1974 – גלריה גייטל, ברלין
2016 – מוזיאון העיר ורוצלב בארמון המלכותי ("האמנות הנרדפת: היינריך טישלר וסביבתו בברסלאו")
ראו גם

אמנות מנוונת
הערות שוליים

1 2  KHE 2016: „Die verfolgte Kunst” im Städtischen Museum [FOTOS, VIDEO], wroclaw, ‏22 במרץ 2016
↑  "Culture". Jewish Wroclaw (בפולנית). 2021-11-21. נבדק ב-2024-11-28.
↑  "The Railway Hospital in Wrocław / Aleja Wiśniowa 36 — Survival. Archive". archiwum.survival.art.pl. נבדק ב-2024-11-28. On 16 December 1938, the famous Wrocław artist and designer Heinrich Tischler (b. 1892) – a graduate of the Royal School of Arts and Crafts in Wrocław and member of the German Creative Association (Deutscher Werkbund), who had a significant influence on the development of the idea of modernist architecture – died in the Jewish Hospita
↑  Stolarska-Fronia, Małgorzata (2021-05-07),  Hoffmann, Meike; Hüneke, Andreas (eds.), ""Non-Aryan" Modern Art: Jewish Art Patrons and Artists in Breslau During the Nazi Period", "Entartete Kunst" in Breslau, Stettin und Königsberg, Brill | Fink: 95–105, doi:10.30965/9783846764480_005, ISBN 978-3-8467-6448-0, נבדק ב-2024-11-26
↑  "The Railway Hospital in Wrocław / Aleja Wiśniowa 36 — Survival. Archive". archiwum.survival.art.pl. נבדק ב-2024-11-28. After the Nazis came to power, Tischler was banned from creating art and exhibiting; his works were removed from state collections, and his name was entered on the list of Entartete Kunst (degenerated art). Shortly after the Kristallnacht in November 1938, he was arrested and deported to the Buchenwald concentration camp.
↑  Böttger, Anett (2016-07-11). "Verfolgt, verschollen, heimgekehrt". Jüdische Allgemeine (בגרמנית). נבדק ב-2024-11-28.
↑  Home, Schlesisches Museum zu Görlitz (בגרמנית)
↑  "KHE 2016: "Die verfolgte Kunst" im Städtischen Museum [FOTOS, VIDEO]" (בגרמנית). נבדק ב-2022-02-23.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268936605171  PLWABN: 9810613170905606  GND: 128852682  ISNI: 0000 0000 7870 4498  LCCN: no2016040959  RKD: 360571  SUDOC: 230915434  ULAN: 500226622  VIAF: 23203245   WorldCat (עם VIAF): 23203245
סיפוח חצי האי קרים (2014)

חצי האי קרים וסבסטופול  אוקראינה  רוסיה
סיפוח חצי האי קרים (או הפלישה הרוסית לקרים, משבר קרים) היה רצף של אירועים שהתרחשו במהלך פברואר ומרץ 2014 עת פלשה רוסיה לחצי האי קרים ולאחר מכן סיפחה אותו מאוקראינה. האירוע התרחש לאחר אירועי יברומאידאן והוא חלק מהסכסוך האוקראיני–רוסי הרחב יותר.
אישור למבצע התקבל ב-21 בפברואר, בעקבות אירועי יברומאידאן באוקראינה שהדיחו את הנשיא הפרו-רוסי ויקטור ינוקוביץ' והעלו לשלטון את ראשי ארגוני האופוזיציה הפרו-מערביים. האירועים התבטאו תחילה בהפגנות המוניות של תושביה הפרו-רוסיים של הרפובליקה האוטונומית של קרים. ב-27 בפברואר פלשו כוחות מזוינים מיוחדים של רוסיה והשתלטו על מבני הממשל ואתרים אסטרטגיים ברחבי קרים, והכריחו את הרשויות המקומיות לערוך משאל עם שנחשב בלתי-חוקי על "הצטרפות מחדש אל רוסיה". ב-18 במרץ סיפח הקרמלין רשמית את קרים לשליטת הפדרציה הרוסית. רוב הקהילה הבינלאומית אינה מכירה בסיפוח ומחשיבה את קרים כטריטוריה אוקראינית (רק אפגניסטן, קובה, קוריאה הצפונית, קירגיזסטן, ניקרגואה, סודאן, סוריה וזימבבואה הכירו בתוצאת משאל העם). אוקראינה ממשיכה לתבוע את זכותה על קרים. בתגובה לסיפוח, הטיל המערב, בראשות ארצות הברית והאיחוד האירופי, סנקציות כלכליות על רוסיה.
רקע היסטורי

במשך מאות שנים התגוררו בחצי האי הטטרים של קרים, עם טוראני מוסלמי. ב-1783 סיפחה האימפריה הרוסית את האזור ופירקה את חאנות קרים. לאחר המהפכה הבולשביקית, באוקטובר 1921, הוקמה הרפובליקה האוטונומית של קרים כחלק מהרפובליקה הרוסית הסובייטית, אשר יחד עם רפובליקות סובייטיות נוספות הקימו את ברית המועצות. במסגרת מעמד זה, נהנו הטטרים מעצמאות תרבותית.
לאחר מלחמת העולם השנייה באמתלה של שיתוף פעולה של העם הטטרי עם משטר הכיבוש הנאצי, הורה יוסיף סטלין על גירוש כל הטטרים מקרים למרכז אסיה, ביטול האוטונומיה של רפובליקת קרים ושנמך אותה אדמיניסטרטיבית לדרגת מחוז ברוסיה הסובייטית, במקביל אימצה ברית המועצות מדיניות של רוסיפיקציה עבור חצי האי. הטטרים טוהרו רק בשנת 1967 אך נאסר עליהם לשוב לקרים, איסור שבוטל לאחר התפרקות ברית המועצות.
בשנת 1954, תחת שלטונו של ניקיטה חרושצ'וב האוקראיני, מחוז קרים הועבר לרפובליקה האוקראינית בצו של הנשיאות של הסובייט העליון לציון 300 שנה לאיחוד אוקראינה עם רוסיה. בהחלטה צוין 'האופי האינטגרלי של הכלכלה, הקרבה הטריטוריאלית והקשרים הכלכליים והתרבותיים ההדוקים בין מחוז קרים לרפובליקה האוקראינית'.
לאחר נפילת ברית המועצות, קרים נשארה בידי אוקראינה העצמאית ומעמדה שודרג לרפובליקה אוטונומית. בשנים הראשונות היו מספר מהמורות פוליטיות בקרים. החל משנת 1989 החלה חזרתם של הטטרים הקרימיים, המיעוט הטטרי המתחזק הציג דרישות על עוונות היסטוריים וטען לאפליה גזעית, סוציו-כלכלית ופוליטית. הרוב הרוסי מצא את עצמו "מחוץ" לרוסיה והיה חרד לגבי האיזון העדין במחוז. במקביל הייתה מתיחות בין רוסיה לאוקראינה, לגבי עתידו של צי הים השחור כמו גם בסיסי הפעלה גדולים בקרים בדגש על סבסטופול בסיס הצי. ב-1992, ולדימיר לוקין, אז יו"ר ועדת החוץ של הפרלמנט הרוסי, הציע שכדי ללחוץ על אוקראינה לוותר על תביעתה לצי הים השחור, על רוסיה לאיים על שליטה האוקראינית על קרים. ב-1997,לאחר שנחתם הסכם חלוקת הצי ורוסיה קיבלה בסיסים בחצי האי קרים בהחכרה, רוסיה ואוקראינה חתמו על אמנת בדבר ידידות ושיתוף פעולה שמסיר את תביעותיה של מוסקבה לשטחים באוקראינה.
על פי מרשם אוכלוסין משנת 2001, רוסים אתניים היוו כ-58% מכלל תושבי חצי האי, כאשר 70% מתושבי העיר סבסטופול הם רוסים. בתקופת נשיאותו של ויקטור יושצ'נקו (2005–2010) יחסי רוסיה–אוקראינה ידעו מורדות רבות, דבר שאפשר לפס"ב ולגר"ו הרוסי להעניק תמיכה לארגונים פרו-רוסיים בחצי האי כדוגמת מפלגת "האיחוד הרוסי" הפרו-רוסית.
ב-2003, היה סכסוך בין רוסיה אוקראינה לגבי האי טוזלה. ב-2008, ברקע מלחמת גאורגיה–רוסיה, עלתה שאלה לגבי המשך חוזה החכירה עבור צי הים השחור, לאחר שרוסיה עשתה שימוש בסבסטופול כבסיס מבצעי במלחמתה מול גאורגיה לה היו יחסים ידידותיים עם אוקראינה. ב-2010 רוסיה קיבלה הארכה לאחר שנפתר סכסוך הגז ביניהם.
לאירועים קדמה מחאות יברומאידאן באוקראינה, שנמשכו למעלה משלושה חודשים והסתיימה בהדחתו של ויקטור ינוקוביץ' בהצבעת אי אמון בראדה העליונה ב-21 בפברואר 2014.
פלישה רוסית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
האירועים התבטאו תחילה בהפגנות המוניות של תושביה הפרו-רוסיים של הרפובליקה האוטונומית של קרים שבחצי האי קרים נגד חילופי השלטון באוקראינה והם לא היו מרוצים מכך שינוקוביץ' הודח בהצבעת אי אמון בראדה העליונה. המפגינים, שהתקבצו מול בניין המועצה העליונה של הרפובליקה האוטונומית של קרים (הפרלמנט המקומי), דרשו להתנתק מאוקראינה. בתגובה הפגינו בהמוניהם התושבים שתמכו בחילופי השלטון באוקראינה.
ב-22 בפברואר 2014, הנשיא פוטין החליט לספח את קרים. בהתאם להסכמים קיימים לרוסיה הייתה נוכחות משמעותית של כוחות בחצי האי. בסוף פברואר 2014 החלו לנוע כוחות רוסים לתוך קרים. במקביל רוסיה פתחה בתרגיל צבאי בשטחה, בחסותו ריכז הצבא הרוסי כוחות לאורך הגבול המזרחי עם אוקראינה, הדבר פעל גם כהסחת דעת מעיבוי כוחות בקרים וגם כאיום על אוקראינה. לפי פרוטוקול פגישת המועצה לביטחון לאומי של אוקראינה, אוקראינה לא הייתה מוכנה להפעיל כוח צבאי מפחד כי הסלמה תגרור פלישה מלאה כפי שהיה במקרה של המלחמה ב-2008 בין רוסיה לגיאורגיה וכי צבאם לא היה מוכן לכך.
ב-27 בפברואר, כוחות מיוחדים של רוסיה ללא סמלים השתלטו על בנייני הממשל והניפו דגל רוסי. הכוחות בודדו את חצי האי על ידי השתלטות על מתקני תקשורת, שדות תעופה, חסימת נתיבי גישה והשמת בסיסי צבא אוקראינים תחת מצור. במקביל לוחמת סייבר סגרה אתרי אינטרנט הקשורים לממשלת אוקראינה, מדיה חדשותית ומדיה חברתית. התקפות סייבר גם שיבשו גישה לטלפונים הניידים של פקידים אוקראינים וחברי פרלמנט. כשבוע לאחר תפיסת הפרלמנט, גורמים אמריקאים העריכו כי כוחות רוסיה שולטים מבצעית על כל חצי האי קרים. ב-24 במרץ הורתה אוקראינה לחיילה לסגת ועד 30 במרץ, כל הכוחות האוקראינים עזבו את חצי האי.
משאל עם וסיפוח

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ב-27 בפברואר, לאחר שחמושים השתלטו על הפרלמנט הוקמה ממשלה חדשה בקרים ברשות סרגיי אקסיונוב, שאישרה לערוך בסוף מאי משאל עם על "הצטרפות מחדש אל רוסיה". בהמשך, מועד משאל העם הוקדם. ב-17 במרץ 2014, בעקבות משאל עם שתוצאותיו הראו שכ-95% מתושבי חצי האי קרים רוצים להסתפח לשלטון הפדרציה הרוסית, הכריז הפרלמנט של חצי האי על עצמאותו ומייד ביקש להסתפח אל השלטון הרוסי. בהצבעה, בה תמכו 85 מתוך 99 חברי פרלמנט, הכריזו על חצי האי כעל מדינה עצמאית מאוקראינה. הוחלט על שני שטחים בחצי-האי שהם כעת שייכים דה-פאקטו לשלטון רוסיה – והם הרפובליקה המקומית והעיר סבסטופול. בהשתלטות רוסיה על חצי האי קרים היא השיגה שליטה גם במים הכלכליים של חצי האי בים השחור ובים אזוב, שבהם יש רזרבות גדולות של נפט ושל גז טבעי.
הקהילה הבינלאומית, רובה ככולה, לא הכירה בהיותן של הרפובליקה של קרים וסבסטופול חלק מרוסיה, ודחתה את תוצאות משאל העם. בהצבעה על החלטה 68/262 של העצרת הכללית של האו"ם, שתמכה בעמדה שחצי האי קרים וסבסטופול יישארו חלק מאוקראינה, 100 מדינות תמכו, 11 התנגדו, 58 נמנעו ו-24 נעדרו ממנה.
אוקרינה לא מכירה בסיפוח הרוסי וממשיכה לתבוע את קרים כחלק אינטגרלי משטחה אשר נמצא תחת כיבוש זמני. בעקבות הסיפוח קראה אוקראינה את שגרירה ברוסיה וולודימיר ילצ'נקו חזרה לארצו להתייעצויות. מאז הונמך דרג הייצוג של אוקראינה ברוסיה לדרגת ממונה על היחסים. אוקראינה בנתה סכר על תעלת צפון קרים, סכר שמונע את זרימת מי הדנייפר לתוך התעלה וגורם למחסור עצום במים בחצי האי קרים. בשנת 2021 השיקה אוקראינה את פלטפורמת קרים, יוזמה דיפלומטית שמטרתה להגן על זכויות תושבי קרים ובסופו של דבר להפוך את סיפוח קרים.
ראו גם

יברומאידאן
משאל העם בחצי האי קרים
מזכר בודפשט
אל תקנו תוצרת רוסיה
אליפות קרים בכדורגל
הערות שוליים

↑  Everything you need to know about the 2014 Ukraine crisis, מתוך אתר החדשות Vox האמריקאי, 3 בספטמבר 2014 (באנגלית)
↑  מלחמת רוסיה אוקראינה: התשובות לכל השאלות, 28 בפברואר 2022
↑  עמית ולדמן, ‏פוטין הכריז: חצי האי קרים - חלק מהפדרציה הרוסית, באתר ‏מאקו‏, 18 במרץ 2014
↑  יצחק בן-חורין, ארה"ב והאיחוד האירופי: סנקציות על רוסיה, באתר ynet, 17 במרץ 2014
↑   האיחוד האירופי וארה"ב מהדקים את הסנקציות הכלכליות על רוסיה, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2014
↑  חצי האי קרים סופח לאוקראינה, על המשמר, 28 בפברואר 1954
↑  Crimea and the Black Sea Fleet in Russian- Ukrainian Relations, Belfer Center for Science and International Affairs, Victor Zaborsky, September 1995
↑  פוטין מודה: הוריתי על סיפוח קרים חודש לפני משאל העם, באתר וואלה, 9 במרץ 2015
↑  The russian invasion of the Crimean peninsula 2014–2015, Johns Hopkins University, p10-15 (באנגלית)
↑  רוסיה בעימות — בין הזירה הפנימית לזירה הבינלאומית, המכון למחקרי ביטחון לאומי, אוקטובר 2016
↑  О чем говорилось в стенограмме заседания СНБО Украины по Крыму (ברוסית) ( מה נאמר בתמליל ישיבת המועצה לביטחון לאומי ולהגנה של אוקראינה על קרים ) February 23, 2016
↑  איי.פי ורויטרס, תוצאות ראשונות: 95.5% מתושבי קרים בעד הסתפחות לרוסיה, באתר הארץ, 17 במרץ 2014
↑  רויטרס, קרים הכריזה עצמאות, קייב גייסה רבבות, באתר ynet, 17 במרץ 2014
קרים הכריזה על עצמאות, רוסיה הצהירה על הכרה בה, באתר הארץ, 17 במרץ 2014
↑  פוטין וראש ממשלת קרים חתמו על סיפוח קרים לרוסיה, באתר הארץ, 18 במרץ 2014
↑   ויליאם ג' ברוד, הניו יורק טיימס, הכסף הגדול מאחורי סיפוח קרים נמצא בכלל בים השחור, באתר הארץ, 19 במאי 2014
↑  המערב מגיב לסיפוח קרים: איום על שלום העולם, סנקציות נוספות בדרך, באתר הארץ, 18 במרץ 2014
↑   אנשיל פפר, סיפוח קרים: פוטין סימן למערב קו אדום, באתר הארץ, 19 במרץ 2014
↑   הניו יורק טיימס, הגיעו מים עד נפש: הסכר הזה עלול לגרור את רוסיה למלחמה כוללת באוקראינה, באתר הארץ, 11 במאי 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000325539  NKC: ph901490 
כוח מזוין ללא סימוני זיהוי בכניסה לשדה תעופה סימפרופול
חוק התקשורת (בזק ושידורים)

| --- | --- |

 פרטי החוק
 מדינה:  ישראל 
 תאריך חקיקה:  22 באוגוסט 1982
 תאריך חקיקה עברי:  ג' באלול תשמ"ב
 גוף מחוקק:  הכנסת העשירית
 שטחים שעליהם חל החוק:  ישראל 
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 1060, עמ' 218
 הצעת חוק:  ממשלתית
 משרד ממונה:  משרד התקשורת
 מספר תיקונים:  73
 נוסח מלא:  הנוסח המלא
 תאריך תחולה:  1982 
 
חוק התקשורת (בֶּזֶק ושידורים), התשמ"ב-1982, הוא חוק שנועד להסדיר את פעילות תחום התקשורת בישראל. החוק אושר ב-28 ביולי 1982 ועודכן מאז מספר רב של פעמים.
עד שנת 2002 נקרא החוק "חוק הבזק", בשנה זו שונה שם החוק ל"חוק התקשורת (בזק ושידורים).
החוק מסדיר את אופן הפעולה של חברות בעלות רישיון לשירותי תקשורת (חברות סלולר, ספקיות אינטרנט, חברות תשתית קווית) וכן חברות בעלות רישיון שידור (חברות כבלים ולוויין).
עיקרי החוק > רישיון לשירותי תקשורת

סעיף 2 לחוק מגדיר כי אדם לא יספק שירותי תקשורת אלא אם כן קיבל רישיון משר התקשורת. עם זאת, סעיף 3 מגדיר מספר סייגים שאחד מהם קובע כי תחנת רדיו ששידרה חמש שנים ברציפות לפני 1999, תקבל רישיון. סעיף זה תוקן על מנת להסדיר את חוקיות השידורים של ערוץ 7 באותה התקופה, אך בג"ץ פסל אותו ב-2002 עקב עתירה של אחדים מחברי הכנסת. בפסק הדין קבע בית המשפט העליון כי:
תכלית זו, של מתן רשיון וזכיון לתחנות רדיו אשר פעלו ללא רשיון וזכיון כדין, אינה ראויה בעליל. היא נותנת פרס למי שפעלו שלא כדין, ובכך מהווה פגיעה קשה בשלטון החוק.
סעיף 4ז אוסר על בעל הרישיון התניית שירות בשירות ללקוח, אלא אם כן קיבל אישור לכך משר התקשורת.
סעיף 4ט קובע כי על ספקי האינטרנט החובה להזהיר את הלקוחות מפני הסכנות הקיימות באינטרנט ואף להציע בחינם שירות לסינון אתרים עם תכנים פוגעניים.
סעיף 5א מתייחס לניידות המספרים וקובע כי בעל רישיון מחויב לאפשר ללקוח לנייד את המספר שברשותו לכל חברה אחרת.
עיקרי החוק > רישיון לשידורי כבלים

סעיף 6ז קובע כי אדם לא ישדר שידורי כבלים אלא אם כן קיבל רישיון מאת המועצה לשידורי כבלים ולווין וכן לא יקים מוקד שידור אלא אם כן קיבל אישור משר התקשורת.
סעיף 6יא2 מתייחס לחובה להציע ללקוח "חבילה צרה" (חבילת יסוד), של מבחר ערוצים מצומצם במחיר מוזל, כאשר המחיר המרבי נקבע על ידי השר.
עיקרי החוק > שידורי טלוויזיה באמצעות לוויין

סעיף 6מד מחייב רישיון לאדם המעוניין לשדר שידורי טלוויזיה באמצעות לוויין.
סעיף 6ס מתייחס להתקנת צלחת לווין על גג בית משותף קובע כי במידה ומבקש ההתקנה ובעל הזכויות בגג לא הגיעו להסכמה, רשאי המפקח לאשר התקנת הצלחת.
עיקרי החוק > הוראות ביטחון

סעיף 12א אוסר גביית תשלום מלקוח למוקדי החירום לסיוע לנפגעי תקיפה מינית ולעזרה ראשונה נפשית.
סעיף 13 מחייב את בעל הרישיון לספק שירותי תקשורת לכוחות הביטחון - צה"ל, שירות הביטחון הכללי, "המוסד", משטרת ישראל ושירות בתי הסוהר. הסעיף פוטר את בעל הרישיון מאחריות פלילית או אזרחית לכל מעשה שעשה במילוי סעיף זה.
סעיף 13א מתייחס לשעת חירום ולהגדרת מצבים כגון: הכרזה על מצב מיוחד בעורף, אירוע אסון המוני, הפעלת מל"ח או פגיעה משמעותית במערכות התקשרות בשל אירוע טרור, אסון טבע או פגיעה משמעותית בשלום הציבור וכן תקלה משמעותית ברשת בעל הרישיון.
במקרים בסעיף 13 ו-13א רשאי שר התקשורת או נציג מערכת הביטחון בהתאמה, להורות לבעל הרישיון על ביצוע פעולות הכרחיות לצורך שמירה על ביטחון המדינה או המשך אספקה סדירה של שירותי תקשורת:
הגבלת שירותי תקשורת באזורים מסוימים או הפסקה מלאה של מערכות תקשורת.
העמדת מערכות התקשורת לרשות כוחות הביטחון לצורך כל שימוש.
גם במקרה זה בעל הרישיון פטור מאחריות פלילית או אזרחית לכל מעשה שביצע תחת סעיף זה, למעט נזק הנובע מפעולה מכוונת או מרשלנות חמורה של בעל הרישיון.
עיקרי החוק > הפצת פרסומות (דואר זבל)

לאחר הליכים משפטים והליכי חקיקה ארוכיםבמאי 2008 אושר תיקון סעיף 30א (שיגור דבר פרסומת באמצעות מיתקן בזק), הסעיף קובע שאין לשלוח דבר פרסומת (שהגדרתו בחוק: "מסר המופץ באופן מסחרי, שמטרתו לעודד רכישת מוצר או שירות או לעודד הוצאת כספים בדרך אחרת") באמצעות פקס, דואר אלקטרוני, מערכת חיוג אוטומטי או SMS, אלא אם כן הנמען הסכים לכך מראש בכתב או בשיחה מוקלטת. בתיקון נוסף, שתוקפו מאוגוסט 2016, הוטלה הגבלה זו גם על משלוח בקשת תרומה ותעמולה (למעט תעמולה פוליטית ובקשת תרומה למסע בחירות).
על פי הסעיף בית המשפט יכול לפסוק פיצוי של עד 1,000 ש"ח, ללא הוכחת נזק, לכל הודעת דואר זבל שנשלחה למנוי. תובעים רבים זכו בסכומי כסף שונים, במספר בתי משפט, כפיצוי לפי חוק זה.
בנוסף, התיקון הוסיף את פרט 12 לתוספת השנייה לחוק תובענות ייצוגיות, תשס"ו-2006, המאפשר להגיש תובענות ייצוגיות בגין הפרת הוראות סעיף 30א לחוק התקשורת.
עיקרי החוק > הטרדה

סעיף 30 קובע שהטרדה באמצעות מתקן תקשורת (כגון סלולר, מחשב וכו'), "באופן שיש בו כדי לפגוע, להפחיד, להטריד, ליצור חרדה או להרגיז שלא כדין, דינו – מאסר שלוש שנים."