stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסף קליינר
קורות חיים > מחנך ורב

לאחר שהוסמך לרב התחיל לכהן כרב בקהילה הספרדית בסנטיאגו, צ'ילה, ב-1994. במהלך שהותו בצ'ילה, הרב קליינר היה פעיל במכון ללימודי יהדות ספרד שליד הקהילה הספרדית וכן כתב בטור חודשי בשם "הבה נשתה קאווה עם הרב" (Tomando kavé con el Rabino) בירחון "אל ווסירו" (El Vocero). במקביל שימש כנציג הקהילה היהודית המקומית בכנס לפתרון בעיית העוני באמריקה הלטינית, שהתקיים ב-1996 במטה של  הוועדה הכלכלית לאמריקה הלטינית והקריביים של האו"ם.
ב-1996 מונה למזכיר סניף אמריקה הלטינית של כנסת הרבנים הקונסרבטיבית. באותה שנה הוא השתתף כמרצה ב"סדנא על ביואתיקה ומסורות" שארגן המרכז לחקר הביואתיקה ובריאות הציבור של אוניברסיטת סנטיאגו דה צ'ילה. לאחר המפגש ההוא, הרב קליינר מונה ליועץ בענייני ביואתיקה של המרכז, תפקיד שמלא עד סוף 1997, עת עלה לארץ. בחודש נובמבר של אותה שנה קבל את אות "עשה לך רב" של כנסת הרבנים באמל"ט כהוקרה על פעילותו בתור רב באמריקה הדרומית.
בשנת 1998 הרב קליינר ומשפחתו עלו ארצה והוא החל לכהן כרב בקהילת "עדת שלום עמנואל" ברחובות, אחרי הרב שמואל אבידור הכהן, ושמש בקהילה ההיא עד 2008. בד בבד עם פועלו החינוכי והנהגתו הרוחנית בעיר רחובות הרב קליינר לימד תנ"ך, היסטוריה יהודית ומחשבת ישראל במסגרת קורס "נתיב" השייך למכון המשותף ללימודי היהדות של הסוכנות היהודית.
בשנת 1999 הוא לימד קורס על עבודה רבנית מעשית במכון שכטר למדעי היהדות. ובין 2000 ל-2002 היה חבר בוועד ההלכה של כנסת הרבנים של היהדות קונסרבטיבית בישראל. בתקופה ההיא ועד שעבר לצרפת ב-2012, הרב קליינר העביר הרצאות וסדרות לימוד ברחבי הארץ ובחו"ל. בין היתר, הוא העביר הרצאות בבית המדרש לרבנים באמל"ט, ב"טמפל הלל" בנורת' וודמיר (ניו יורק, ארצות הברית), בקהילה היהודית בסטוקהולם, ובקהילת "בית אל" במדריד.
בשנת 2012, ולאחר ארבע שנים של הפסקה בפעילות הרבנית הקהילתית, יוסף מונה כרב הקהילה הליבראלית הצרפתית ( Union Libérale Israélite de France) בפריז, שחיפשה לנסות, בעת ההיא, הגדרה מסורתית יותר. במשך שנתיים הוא עסק בצרפת בפעילות חינוכית ורוחנית ענפה. אולם הפערים האידאולוגים בין מנהלי הקהילה והרב קליינר היו גדולים יותר מכפי שהצדדים שיערו מלכתחילה. למרות העבודה המאומצת לנסות להתגבר על הפערים הללו, הרב קליינר ומנהיגי הקהילה הגיעו למסקנה שההבדלים הבסיסיים היו עמוקים מידיי.
ב-2014 יוסף שב לארץ והתחיל לכהן כרב בקהילת מורשת אברהם, בתלפיות מזרח שבירושלים, תפקיד שהוא נושא היום. מאז חזרתו ארצה רואיין מספר פעמים בטלוויזיה.
יוסף הוא כיום גם מרצה לתלמוד לתלמידי בית הספר לרבנות ע"ש "א.י. השל" של בית המדרש לרבנים באמל"ט.
איש אשכולות > פסיכולוג

תוך כדי לימודיו בבית המדרש לרבנים באמל"ט, יוסף התחיל ללמוד פסיכולוגיה בפקולטה לפסיכולוגיה של אוניברסיטת בואנוס איירס.
בשנת 1989 הוא סיים את לימודיו, קבל את התואר מוסמך בפסיכולוגיה והתחיל לעבוד כפסיכולוג. לאחר עלייתו ארצה הוא המשיך את עיסוקו בפסיכולוגיה, בעיקר בייעוץ ותמיכה פסיכולוגיים באופן פרטי ובייעוץ חינם דרך האינטרנט. הוא עבד בשירות הציבורי: במרכז לבריאות הנפש ברחובות, במרכז הרפואי ע"ש אברבנאל בבת ים ובמחלקה הפסיכיאטרית בבית החולים הרצוג בירושלים.
יוסף הוא חבר בהסתדרות הפסיכולוגים בישראל, באגודת הפסיכולוגים בארצות הברית וחבר דירקטוריון בקרן הבינלאומי לפיתוח מדעי המוח.
איש אשכולות > פעילות פוליטית

במהלך השנים הראשונות שלו בישראל, יוסף קליינר נכנס לתחום נוסף של פעילות בחברה: הפוליטיקה. הוא חיפש תנועה פוליטית שתתאים להשקפותיו וכך הגיע למימ"ד, שבתקופה ההיא הייתה תנועה רעיונית מיסודו של הרב יהודה עמיטל. כשהתנועה הפכה למפלגה פוליטית, לקראת הבחירות ב-1999, יוסף קליינר נבחר לחבר במועצת המפלגה. בשלהי שנת 2002 הוא התפטר מהמועצה ומהמפלגה, כתוצאה מסכסוך כללי בקרב המפלגה, יחד עם עוד 20 חברים ומתוכם הרב יהודה גלעד, אחד מהמנהיגים הראשונים של התנועה, וכל הפעילים מסניף רחובות. ב-2003 הוא היה מועמד למועצת העיר רחובות, במקום השלישי ברשימה העצמאית "קול הרחובותים".
איש אשכולות > משחק ודיבוב

עוד בימי נעוריו, בארגנטינה, יוסף למד משחק דרמטי בקבוצת תיאטרון הנוער במועדון הבראיקה, "קבוצת אלף", בהנחייתו של סרחיו רוזמבלאט. הוא גם כתב עבור הקבוצה את המחזה הראשון שלו, מחזה במערכה אחת "?Qué raye!¿no¡" ["איזה טירוף, נכון?"], שנושאו הוא סגנונות הדבור השונים שהיו נהוגים בבואנוס איירס בתקופה ההיא. הוא גם עבר מספר סדנאות משחק, בין היתר עם השחקן אקטור מלמוד.
לאחר הגעתו ארצה, יוסף נכנס לקבוצת המבוגרים של תיאטרון הקהילתי של "בימת הנוער" ברחובות. מאוחר יותר הוא הצטרף לשתי להקות תיאטרון מקצועי: אחת תחת בימויו של אנדריי סקוברב ובה הוא שחק בתפקיד ראשי במחזה "התמונה, מאת אז'ן יונסקו; השנייה, "תיאטרון המבטא", ובה השתתף בעיבוד לתיאטרון ילדים של "דון קישוט" וגם במחזה בספרדית "Desde la Cuna" ("מלידה") מאת אנדריה באואב. שני המחזות היו בבימויו של בוריס רובחה. הוא השתתף גם בפרסומות, וידאו קליפים ויצירות לטלוויזיה וקולנוע כגון "אהבה בשלכת", "חטופים", "יום האם", "מריו" ו"עיר מקלט". כמו כן, יוסף קריין בספרדית בסרטוני פרסום, סרטי הדרכה במוזיאונים ומרכזי מבקרים שונים וכן דובב בעברית את סרט אנימציה "הרמב"ם, סיפורו של רבנו משה בן מימון", מאת דוב ברל ויין ובבימויו של אשלי לצרוז, בו הוא גלם את הרמב"ם.
יצירה

במהלך שהותו בצ'ילה, יוסף כתב טור חודשי בירחון "El Vocero" ("הדובר") של הקהילה הספרדית. הוא פרסם גם מדריך להכנות חג הפסח וליל הסדר ותרגום לספרדית של מגילת אסתר. הוא גם כתב מאמרים על שיבוט וביואתיקה יהודית בעיתון היהודי הארגנטינאי "Comunidades". בארץ פרסם, בין היתר, מאמרים בג'רוזלם פוסט, באתר של הסתדרות הפסיכולוגים ובאתר "הגשמה" בספרדית של ההסתדרות הציונית העולמית. הוא גם רואיין מספר פעמים בעיתונים ובטלוויזיה הישראלים וכן ברדיו "חי", ארגנטינה. בצרפת כתב במגזינים "Hamevasser" של ה-ULIF וגם “Tenou’a, ateliers de pensée(s) juive(s)”.
כיום, יוסף מנהל בלוג בשם דיאלורפיה, בו הוא כותב בארבע שפות.
יצירה > כתביו

"?Qué raye!¿no¡" ("איזה טרוף, נכון?"), מחזה במערכה אחת (הוצה על ידי קבוצת אלף של מועדון הבראיקה בבואנוס איירס ב-1980. ספרדית
"סדר הערב", תרגום לספרדית ותעתיק פונטי של קבלת שבת ותפילת ערבית, Comunidad Hertzlía, בואנוס איירס, ארגנטינה, 1986 ספרדית
“Tomando kavé con el rabino” ("הבה נשתה קאווה עם הרב"), טור חודשי בירחון "El Vocero" של הקהילה הספרדית בצ'ילה, סנטיאגו, צ'ילה, 1994-1997. ספרדית
“Preguntas y respuestas entre el rabino y Usted” ("שאלות ותשובות בינך לבין הרב"), טור חודשי בירחון "El Vocero" של הקהילה הספרדית בצ'ילה, סנטיאגו, צ'ילה, 1994-1997. ספרדית
"Pésaj hecho simple: una guía práctica para la observancia" ("פסח פשוט: מדריך לקיום החג"), הקהילה הספרדית בצ'ילה, סנטיאגו, צ'ילה, 1995 ספרדית
“El libro de Ester” ("מגילת אסתר") – תרגום לספרדית למגילת אסתר, הקהילה הספרדית בצ'ילה, סנטיאגו, צ'ילה, 1996 ספרדית
“Clonación: ¿Acto monstruoso o posibilidad ética?” ("השיבוט: מעשה מפלצתי או אפשרות אתית?"), ספרדית
"Una rendija al mundo de la bioética judía" ("הצצה אל תוך עולם הביואתיקה היהודית") ספרדית
“Bridge back to ourselves” ("גשר בחזרה אל עצמנו") אנגלית
“La Luz de Alarma se enciende en Purim” ("אור אדום נדלק בפורים"), אתר אינטרנט "הגשמה" של ההסתדרות הציונית העולמית, 2003 ספרדית
"La esclavitud y la liberación de hoy y de siempre" ("עבדות וחרות היום ומאז ומתמיד"), אתר אינטרנט "הגשמה" של ההסתדרות הציונית העולמית, 2003 ספרדית
“Dios, nosotros y el Holocausto” ("אלהים, אנחנו והשואה"), אתר אינטרנט "הגשמה" של ההסתדרות הציונית העולמית, 2003 ספרדית
“De Comienzos y finales, de completar e inaugurar, de Pesaj a Shavuot” ("התחלות וסיומות, השלמות וחנוכות, על פסח ועל שבועות"), אתר אינטרנט "הגשמה" של ההסתדרות הציונית העולמית, 2003 ספרדית
“La Civilización: ayer, hoy y mañana” ("הציוויליזציה אז, היום ובעתיד"), אתר אינטרנט "הגשמה" של ההסתדרות הציונית העולמית, 2003 ספרדית
"זו תרבות, זו?", מחזה ב-9 תמונות, כדי שישוחק על ידי 86 תלמידי כיתה ו', 2006
"רגשות המשפחה של החולה בדיכאון", האתר של הסתדרות הפסיכולוגים בישראל, 2008
“Réflexions à haute-voix” ("הרהורים בקול רם"), טור קבוע במגזין רבעוני "Hamevasser", של הקהילה היהודית הליברלית בצרפת, ULIF, פריז, צרפת, 2012-2013 צרפתית
"Les mariages mixtes: une addition ou une soustraction? " ("נישואי תערובת, מוסיפים או גורעים?"), ירחון Tenou´a, ateliers de pensée(s) juive(s), מס' 154 (2013), עמ' 20 צרפתית
“I am not embarrassed” ("אני לא מתבייש"), Jerusalem Post, 06/8/2015 אנגלית
יצירה > תיאטרון

2018 "ילדים חורגים לאלהים", מאת מארק מדוף - בימוי: נועם שמואל, תיאטרון "נא לגעת"
2010 “Desde la Cuna” ("מלידה"), מאת אנדריאה באואב – בימוי: בוריס רובחה
2010 "כנרת, כנרת", מאת נתן אלטרמן – בימוי: מיכאלה קלי
2009 "התמונה", מאת אז'ן יונסקו – בימוי: אנדריי סקוברב
2004 "קידוש", מאת שמואל הספרי – בימוי: שלמה טולדו
2002/2003 "מנוחה ונחלה", מאת גוני בס ואמיר לביא – בימוי: אמיר לביא
2001 "שבת, ראשון, שני", מאת אדוארדו דה פיליפו – בימוי: אמיר לביא
2001 "המחיר", מאת ארתור מילר – בימוי: פדרו פרידמן
2001 "תיבת נח 2001", מחזמר מאת אהרן הרצוג – בימוי: אהרן הרצוג
יצירה > סרטים

2016 "עיר מקלט" – בימוי: עמיקם קובנר
2015 וידאו קליפ של השיר "תגיד לה", מאת שמעון סמיט – בימוי: ניר כהן
2012 וידאו קליפ של השיר "מול הים", מאת קרולינה – בימוי דניאל לנדאו
2011 "הפסיכולוג" – בימוי: רונה רוהר
2010 "אפקט הגומיה" – בימוי: הקטור ברבי
2005 "רמב"ם, סיפורו של רבי משה בן מימון" (דבוב לעברית) – בימוי: אשלי לזרוז.
2004 "המוקיון" – בימוי: שני מרציאנו
2002 "בתוך אדם נולד" – בימוי: ליאורה לוי
יצירה > טלוויזיה

2015 "מריו", פרקים 1 ו-40 בימוי: אריאל בנבג'י
2012 "יום האם" עונה 1,פרק 10 – בימוי: רני סער
2011 "פרימור עם שלישית אדלר", פרסומת – בימוי: דורון שמואל
2011 "החתונה", פרסומת – בימוי: רני קרמלי
2010 "חטופים", עונה 1, פרק 1 – בימוי: גידי רף
2008 "המשפט", פרסומת
2003 "אהבה בשלכת", עונה 1, פרק אחרון – בימוי: יוחנן ולר
2002 "היוסטון", פרסומת – בימוי: שחר סגל
2002 "תינוקות במשרד", פרסומת – ביומוי: שחר סגל
2001 "הקוץ עם איתי שגב", שחקן אורח – בימוי: אבישי גולדשטיין
יצירה > קריינות ודיבוב

2017 - דיבב את מורנו בסרט פרדיננד.
2013 – 2017 דבוב וקיירנות לספרדית לסרטונים עבור תעשייה אווירית (IAI), מנהרות הכותל, TJ & Pals, The Jewish Story in Animation, עיר דוד, מוזיאון המוזיקה בירושלים ועוד
2012 דבוב לספרדית של הספר האינטראקטיבי "El ratoncito con la nariz que vibra", מאת אשלי לזרוס (Ashley Lazarus)
2008 דבוב לספרדית בערוץ בייבי
2008 קריינות בספרדית של הנחיות טיסה לנוסעים בחברת "אל על"
2007 קריינות בספרדית של הסברים בשדה המראות ומגדל השמש במכון ויצמן למדע, רחובות.
2007 קריינות בספרדית לפרסום טלנובלות מערוץ "ויוה" בישראל
2007 דבוב לספרדית של סרטון הסבר על כתות קומראן בהיכל הספר במוזיאון ישראל, ירושלים.
2007 דבוב לספרדית של סרטון תיעודי עבור "יד ושם", ירושלים.
2006 קריינות בספרדית ובעברית של סרטון הפרסום לפסטיבל "800 שנה לרמב"ם" ושל הסרט הקצר "בעקבות הרמב"ם" – בימוי: אשלי לזרוס (Ashley Lazarus)
2004 קריינות בספרדית של סרטון פרסום לעיר דוד, ירושלים
הערות שוליים

↑  y-volveras-a-elevarte, Ediciones Obelisco S.L. (ב־European Spanish)
↑  רשימת המוסמכים במכון ע"ש אברבנאל - ארכיון
↑  רשימת הרבנים שהוסמכו – ארכיון
↑  ראו הרשימה של כנסת הרבנים באמל"ט בארכיון
↑  נשים ביהדות במגזין Criterio, מס' 2308, ספטמבר 2005 (בספרדית) – ארכיון
↑  כתבה במגזין "Semanal" מס' 4 בעיתון La Nación מסנטיאגו, 15/9/1996, עמ' 7–8
↑  קלאודיה דידס (עורכת), “Bioética y Tradiciones. El desafío de la Tecnociencia”, הוצאה לאור של המרכז לביואתיקה ובריאות הציבור של אוניב' סנטיאגו בצ'ילה, 2001. ראה את המאמר “Aborto en el Uruguay” – ארכיון
↑  עיתון El Mercurio, סנטיאגו, צ'ילה, 29/12/1996, חלק E עמודים 1 ו-6.
↑  KBY Congregations Together
↑  עיתון "ערים", מס' 489, רחובות, 16/4/1998, עמ' 34-36.
↑  TACHLES מס' 4, מאי 2008, Judiska Församlingen i Stockholm, סטוקהולם, שוודיה
1 2  מכתב יו"ר הקהילה בעמוד הפייסבוק של ה-ULIF
↑  Akadem
↑  Tribune Juive – ארכיון
↑  Femmes et Torah – - ארכיון
↑  La Croix
↑  הנר הששי של חנוכה
↑  הדלקת נרות חנוכה בליגה נגד השמצה
↑  ראיון על יום ירושלים בערוץ 20
↑  צוות המורים של בית המדרש לרבנים באמל"ט
↑  ביולי 1998 נרשם ברישיון קבוע בפנקס הפסיכולוגים של משרד הבריאות
↑  FIDN – ארכיון
↑  מימ"ד במכון הישראלי לדמוקרטיה – ארכיון
↑  כתבה של יאיר שלג בעיתון "הארץ" 1/12/2002 – ארכיון
↑  הכרזה על ההתמודדות בארכיון "חדשות התנועה המסורתית"
↑  מודעה באתר הבימה – ארכיון
↑  מודעה על הבכורה ביומן התרבות של ה-AMIA
↑  רשימה באתר אישים – ארכיון
↑  הפרק באתר מאקו
↑  השתתף בפרק 1 ובפרק 40
↑  לסרט
↑  "Pesaj hecho simple: una guía práctica para la observancia" הקהילה הספרדית בצ'ילה, 1995
↑  “Clonación: ¿Acto monstruoso o posibilidad ética?” ("השיבוט: מעשה מפלצתי או אפשרות אתית?"), עיתון Comunidades, מס' 240, בואנוס איירס 06/8/1999, עמ' 6
↑  "Una rendija al mundo de la bioética judía" ("הצצה אל תוך עולם הביואתיקה היהודית"), עיתון Comunidades, מס' 241, בואנוס איירס 20/8/1999, עמ' 6
↑  “Bridge back to ourselves”  ("גשר בחזרה אל עצמנו"), Jerusalem Post, 19/9/1999 עמ' 7
↑  עתון "ערים" 08/6/2000 עמ' 88-92
↑  עתון "ירושלים" 11/8/2000 עמ' 26
↑  מוסף "הגיל השלישי" של עיתון "מעריב", 01/2/2002 עמ' 14
↑  ראיון בערוץ 1
↑  ראיון בערוץ 20
↑  דיאלורפיה
↑  פסח פשוט: מדריך לקיום החג
↑  עתון Comunidades, מס' 240, בואנוס איירס 06/8/1999, עמ' 6
↑  עתון Comunidades, מס' 241, בואנוס איירס 20/8/1999, עמ' 6
↑  Jerusalem Post, 19/9/1999 עמ' 7
↑  הוצא לאור מחדש על ידי המרכז ללימודים יהודיים של אוניברסיטת צ'ילה, סנטיאגו, צ'ילה, 2011
↑  גרסת אינטרנט
↑  גרסת אינטרנט – ארכיון
הג'רה

העיר מדינה אליה היגר מוחמד
ההִיג'רה (בערבית: هجرة) הוא מונח בערבית המתאר את הגירתו של מוחמד, מייסד האסלאם, מהעיר מכה לעיר ית'רב, שאחר כך החלה להיקרא אל-מדינה (קיצור של "מדינת א-נבי", "עיר הנביא"). ההג'רה התרחשה בשנת 622 לספירה ונקבעה מאוחר יותר כנקודת ההתחלה למניין השנים המוסלמי.
מוחמד היגר עם קומץ מאמינים (מוהאג'רון) מן העיר מכה לעיר אל-מדינה, משום שבמכה לא קיבלו את רעיונותיו והטפותיו ואף רדפו אותו. מעבר זה נמשך מספר ימים, כך שלמעשה אין להג'רה תאריך מדויק. עם זאת, המוסלמים קבעו את היום השמיני לחודש רביע אל-אוול, היום שבו הגיע מוחמד לקובא שבפאתי אל-מדינה (לימים ההיג'רה), ויום זה מצוין כחג על ידי המוסלמים. באל-מדינה התקבלו מוחמד ופמלייתו על ידי תומכיהם, ה"אנצאר", ושם ביסס מוחמד את עצמו ואת דתו החדשה, ותוך שמונה שנים בלבד הוא כבש את מכה ונכנס אליה כמנצח.
ההיג'רה נקבעה כנקודת ההתחלה של הלוח המוסלמי, הקרוי גם "הלוח ההיג'רי", בשל חשיבותה כנקודה שממנה הפך הנביא ממטיף לראש קהילה דתית ופוליטית – האומה האסלאמית. היא נקבעה כנקודה זו על ידי עומר בן אל-ח'טאב, הח'ליף השני, בשנת 638, שנהייתה שנת 17 להיג'רה.
לקריאה נוספת

רועי מרום, גישות מחקריות בחקר ראשית האסלאם: ההג'רה בראי ההיסטוריוגרפיה המערבית, ג'מאעה כ"ג (סתיו 2017), עמ' 89–130
בנו רותנברג

| --- | --- |

 לידה:  23 באוקטובר 1914 פרנקפורט, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  13 במרץ 2012 (בגיל 97) רמת גן, ישראל 
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה, צילום
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 פרסים והוקרה:  יקיר רמת גן (2008) 
 תרומות עיקריות
 סקר מדבר סיני, חפירות בתמנע
 
בנו רותנברג, 1949
בנו רותנברג, 2004
עולים מתימן נרשמים במשרד העלייה (1949-1948), צילום: בנו רותנברג
בֶּנוֹ רותנברג (23 באוקטובר 1914 – 13 במרץ 2012) היה צלם וארכאולוג ישראלי.
היה בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים ואוניברסיטת פרנקפורט. במשך 60 שנות הקריירה שלו ערך ספרי צילומים בנושאי ארץ ישראל, נופיה ועתיקותיה ואף הוציא ספר פילוסופיה וספר שירה. עד שנות ה-60 עסק רותנברג בצילום עיתונות והיה אחד מהצלמים הבולטים שפעלו במלחמת העצמאות ובשני העשורים הראשונים לקיום מדינת ישראל. במשך אותן שנים גילה משיכה לנושאים ארכאולוגיים ובסוף שנות ה-50 עבר מרכז עיסוקו לארכאולוגיה. הוא היה מעורב בסקרים ובחפירות ארכאולוגיות בנגב, בחצי האי סיני ובספרד כשמרכז עיסוקו היה החפירות בבקעת תמנע והתמקדות בארכאולוגיה מטלורגית.
ביוגרפיה

רותנברג נולד בפרנקפורט ע"נ מיין, גרמניה, גדל בבית דתי והתוודע לארץ ישראל ולהיסטוריה של העם היהודי דרך ספריו של דובנוב. בעקבות הפיכתו לציוני, נטש את הדת, הצטרף לתנועת נוער ועלה לארץ ישראל ב-1933. בגיל 22 התגייס ליחידת ההגנה בירושלים, "הנודדת", שהייתה בפיקודו של יצחק שדה והם התיידדו. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי ושירת ביחידה המטאורולוגית של חיל האוויר המלכותי.
ביוגרפיה > קריירה כצלם

במלחמת העצמאות התלווה רותנברג ליצחק שדה, שפיקד על חטיבה 8 והיה נוכח בעת מהלכים משמעותיים במלחמה כגון מבצע דני ומבצע חורב וצילם בהם את הכוחות הישראלים ואת התושבים הערבים שגורשו. לדבריו, כצלם עצמאי, שניתק עצמו מהצלמים שעבדו מטעם הממסד ונהנה מסיוע של יצחק שדה ושל יגאל אלון, הוא הגיע למקומות שצלמים אחרים התקשו להגיע אליהם במהלך הקרבות.
בשנים שלאחר קום מדינת ישראל הרִבה רותנברג לצלם נושאים שהיו מרוחקים ממרכז ההוויה הישראלי. הוא צילם את כניסת העולים החדשים ליישובים הערבים הנטושים ואת אנשי המעברות ויישובי הספר החדשים. בהמשך הקריירה שלו, הצטרף כצלם עיתונות למשלחות מחקר ארכאולוגיות, דוגמת משלחת מחקר בראשות יוחנן אהרוני שתרה בינואר 1960 אחר מגילות עתיקות במערות מדבר יהודה.
ביוגרפיה > קריירה כארכאולוג

רותנברג היה מייסדה ומנהלה של "משלחת הערבה" מטעם מוזיאון הארץ בתל אביב והטכניון בחיפה. בין השנים 1953–1957 שימש כצלם ומנהל שדה במשלחת של היברו יוניון קולג' בנגב ועוזרו המדעי הראשי של נלסון גליק. בין השנים 1956–1957 מיד לאחר מלחמת סיני, ניהל משלחת ארכאולוגית במרחבי מדבר סיני ובחודשים הספורים בהם שלטה ישראל בחצי האי, הצליח לאסוף חומר והוציא ב-1958 את הספר "תגליות סיני" בו השתתפו בכתיבה גם חוקרים אחרים. הספר תורגם גם לאנגלית וגרמנית. בשנות ה-50 של המאה ה-20 השתתף במשלחת הסקר והחפירות של יוחנן אהרוני במערות מדבר יהודה ובמצדה. בעקבות הסקר פרסם עם אהרוני את הספר "בעקבות מלכים ומורדים במדבר יהודה".
ב-1957 גילה את מצד זוהר בשפך נחל זוהר לים המלח.
ב-1961 גילה מפעל קדום להפקת נחושת מזרחית לעין יהב.
ב-1967 ערך סקר ארכאולוגי בצפון סיני ותארך את האתר כונתילת עג'רוד, בו נחשפו אחר כך ממצאים חשובים, לתקופת הברזל בארץ ישראל.
ב-1974 מונה לעמוד בראש המכון של לארכאולוגיה מטלורגית של יוניברסיטי קולג' באוניברסיטת לונדון.
ביוגרפיה > קריירה כארכאולוג > תמנע

בשנת 1959 החל את מחקריו בערבה שרובם הוקדשו למחקר תעשיות הנחושת העתיקות. מחקריו הארכאולוגיים-מטלורגיים התפרסמו במסגרות מדעיות שונות בעולם, ושינו את הדעות שהיו מקובלות בקרב החוקרים בנושא זה. באותה שנה החל בחפירות באזור תמנע והתמקד בנושא תולדות עיבוד המתכת. חפירות אלו נמשכו לסירוגין עד 1990. ב-1971 ערך תערוכה של הממצאים ממכרות תמנע בגני התערוכה בתל אביב.
ביוגרפיה > קריירה כארכאולוג > ריו טינטו

באמצע שנות ה-70 חפרה משלחת בראשותם של רותנברג ואנטוניו בלנקו באזור המכרות של ריו טינטו שבנפת ולווה (אנ'), באנדלוסיה, בדרום מערב ספרד. במקום, ששימש באותה עת כאזור כרייה גדול ופעיל, נמצאו שרידים ועדויות נרחבות לכריית כסף ולהתכתו בדרכים מתוחכמות מתקופת הברונזה התיכונה (האלף השני לפני הספירה) ואילך. ההיקף העצום של עפרות הכסף המעובדות הביא להיווצרותם של תילי סיגי כסף המתנשאים עד לגובה של 20 מטר ומעלה. בתוך אזור זה נחשפה שכבה עם ממצאים של קרמיקה המושפעת מקרמיקה פיניקית וממצאים נוספים שנקבע כי יובאו למקום. יש הרואים ממצאים אלו כבעלי קשר ישיר למסופר בספר יחזקאל (פרק כ"ז, פסוק י"ב) אודות תרשיש והמסחר הפיניקי הנרחב במתכות במאות ה-6–8 לפני הספירה. לא נמצאו שינויים במטלורגיה הבסיסית לאורך תקופות הכרייה וההתכה, אך נמצאו הבדלים בהיקפי הכרייה וביעילותה המצביעים על כך שבתקופה הפיניקית התרחב מאוד מיזם הכרייה וההתכה במידה שהייתה לה משמעות גאו-פוליטית נכבדה.
משפחה

רותנברג היה נשוי בראשונה לאליס, מוכרת סיגריות. באמצע שנות ה-40 הכיר את רחל תנוּרי; השניים נישאו ב-1949, ונולדה להם בת, מיכל. ב-1958 התגרש מרחל (שנישאה למבקר הקולנוע זאב רב-נוף), ובחלוף שבועיים נישא לרות אורון, מורה לאנגלית; לזוג נולד בן, דניאל. זמן לא רב לאחר מות בנו ב-1993, בגיל 32, עבר רותנברג לחיות עם יהודית גביש, שאותה הכיר ב-1974, כשהיה בן 60 והיא בת 27. הוא חי עם גביש במשך עשרים השנים האחרונות לחייו, עד מותו.
אחיו היה שכנא רותם.
ספריו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
צפונות נגב- ארכאולוגיה בנגב ובערבה בהוצאת מסדה, 1967
תגליות סיני, בהשתתפות יוחנן אהרוני, אביה השמשוני, ברוך ספיר, הוצאת מסדה, תשי"ח
בעקבות מלכים ומורדים במדבר יהודה, הוצאת מסדה.
מצדה: מגילת אליעזר בן יאיר נכתבה בידי פלביוס יוספוס, הוצאת לוין אפשטיין, 1963
מטאורולוגיה הוצאת ראובן מס, 1938
אדם עם עצמו, הוצאת דביר
הגדה של פסח ארכאולוגית היסטורית, הוצאת לוין אפשטיין ומעריב
הגדולה בשנות חיינו, הוצאת עם עובד, 1991
דיוקנה של מולדת : ישראל בצילומים, הוצאת שוקן, 1958
תערוכות

בנו רותנברג-צולם ונרשם, 1957-1947, מוזיאון הארץ, התערוכה התקיימה בין התאריכים 25 ביוני 2007 - 24 באוקטובר 2007, אוצרת: גליה גור זאב.
בין גבולות המרחב לגבולות המקום: שיח צילומים על נוף הארץ בין השנים 1963-1945. תערוכה של צלמים שונים ביניהם בנו רותנברג, התערוכה התקיימה בין התאריכים 16 בספטמבר 2006, - פברואר 2007
לקריאה נוספת

נואמיס
״בנו רותנברג״, בספר: ורד נבון, השדרה - שדרות ירושלים בעיני הצלמים, הוצאת ורד נבון, מהדורה שנייה, אוגוסט 2021, עמ׳ 211-208.
הערות שוליים

↑  שמעון דר, S. Dar, Beno Rothenberg / בנו רותנברג (1914—2012), Qadmoniot: A Journal for the Antiquities of Eretz-Israel and Bible Lands / קדמוניות: כתב-עת לעתיקות ארץ-ישראל וארצות המקרא מה, 2012, עמ' 47–48
↑  תצלומיו של בנו רותנברג, הארץ, 18 ביוני 1954
↑  צילם בנו רותנברג כתב ש. הר-גיל, תגליות במדבר, דבר, 19 בפברואר 1960
↑  הספר יצא ב-1961 באנגלית בשם "God's Wilderness"
↑  אבינעם חיימי, איש הסקר, הארץ, 26 באוגוסט 1960
↑  גילו מצודה קדומה ששמרה על <<דרך אדום>>, הארץ, 31 בדצמבר 1957
↑  מפעל קדום להפקת נחושת נתגלה מזרחית לעין יהב, הארץ, 6 במרץ 1961
↑  דבי הרשמן, אלוהים ברא את האשה - וחי איתה, כותרת ראשית, 17 במאי 1983
↑  ד"ר בנו רותנברג בראש מכון בין-לאומי למחקר ארכיאולוגי, דבר, 29 בספטמבר 1974
↑  הם יוצאים לגלות את אוצרות שלמה המלך, קול העם, 15 באפריל 1964
↑  מפעלי נחושת כנענים קדומים נתגלו בערבה, דבר, 2 באוגוסט 1977
↑  הוצגו ממצאים ממכרות תמנע בתקופת המקרא, על המשמר, 9 באוגוסט 1971
↑  לשנת העשור  - "דיוקן של מולדת", הארץ, 14 בפברואר 1958
↑  בנו רותנברג, "צולם ונרשם", באתר מוזיאון ארץ ישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 277780  NLI: 987007267382805171  BIBSYS: 90584143  BnF: cb12055042m (data)  CiNii: DA05848292  GND: 1057561584  ISNI: 0000 0001 0914 6530  LCCN: n78015044  NKC: pna2008456409  NLA: 35464495  NTA: 068565291  PIC: 386104  RERO: 02-A003763981  RKD: 395354  SUDOC: 028786769  Trove: 962464  ULAN: 500477380  VIAF: 71869501   WorldCat (עם VIAF): 71869501
מארי באוסר

| --- | --- |

תמונה שבטעות שויכה למארי באוסר
 לידה:  1841 וירג'יניה, ארצות הברית
 פטירה:  ?
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1861–1865 (כ־4 שנים)
 תפקידים בשירות
 מרגלת
 
מרי ריצ'רדס, (באנגלית: Mary Bowser) (1846 - ?) הידועה גם בשם מארי ג'יין ריצ'רדס גרווין ואולי מארי באוסר, הייתה מרגלת של האיחוד במהלך מלחמת האזרחים. היא אולי נולדה משועבדת מלידה בווירג'יניה, אבל אין תיעוד של היכן נולדה או מי היו הוריה. עד גיל שבע, היא שועבדה על ידי משק הבית של אליזבת "בט" ואן לו, בריצ'מונד, וירג'יניה. משפחת ואן לו סיפקה לה חופש דה פקטו לפני המלחמה ושלחה את ריצ'רדס לבית הספר, כנראה בפרינסטון, ניו ג'רזי, ולאחר מכן לליבריה דרך האגודה האמריקנית לקולוניזציה. ריצ'רדס חזרה לריצ'מונד זמן קצר לפני פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית, שם הייתה אחת מתושבי ריצ'מונד שחורים ולבנים רבים שאספו ומסרו מידע צבאי לצבא ארצות הברית בהנהגתה של אליזבת ואן לו.
ביוגרפיה

מארי ג'יין ריצ'רדס כנראה נולדה בווירג'יניה, ואולי שועבדה מלידה על ידי אלייזה בייקר ואן לו וג'ון ואן לו (ההורים של אליזבת) או משפחתם המורחבת. התיעוד הראשון הקשור אליה ישירות הוא הטבילה שלה, כ"מארי ג'יין" בכנסיית סנט ג'ון בריצ'מונד, ב-17 במאי 1846. הטבילה של ריצ'רדס בכנסייה של משפחת ואן לו, ולא בכנסייה הבפטיסטית האפריקאית הראשונה של ריצ'מונד, שבה הוטבלו עבדי ואן לו האחרים, מעידה על כך שמישהו ממשפחת ואן לו שם לב במיוחד לריצ'רדס. זמן לא רב לאחר הטבילה הזו, אליזבת ואן לו, שלחה את ריצ'רדס צפונה לבית הספר בפרינסטון, ניו ג'רזי.
בשנת 1855 נסעה ריצ'רדס לליבריה שבמערב אפריקה, כדי להצטרף לקהילה מיסיונרית, שארגנה אליזבת ואן לו. באביב 1860, ריצ'רדס חזרה לריצ'מונד.
מלחמת האזרחים האמריקאית

ב-16 באפריל 1861, מארי התחתנה עם וילסון באוסר. הטקס התקיים בכנסיית סנט ג'ון, ארבעה ימים בלבד לאחר שכוחות הקונפדרציה פתחו באש על פורט סאמטר, בקרב הראשון של מלחמת האזרחים. הנישואים היו קצרים יחסית, ועד שהמלחמה הסתיימה, היא השתמשה שוב בשם המשפחה ריצ'רדס.
לאורך כל המלחמה, מארי השתתפה בזירת הריגול של המחתרת התומכת באיחוד, שאורגנה על ידי אליזבת ואן לו. היא עסקה במגוון פעילויות פרו-איחוד. לפחות בהזדמנות אחת היא נכנסה, כפי שניסחה זאת מאוחר יותר, "לביתו של הנשיא דייוויס בזמן שהוא נעדר", והעמידה פנים שהיא מקבלת כביסה, כדי לחפש מסמכים הקשורים למאמץ המלחמתי. למרות שלא ידוע בדיוק איזה מידע מודיעיני היא אספה, ערכה של זירת הריגול הזו צוין על ידי הגנרלים בנג'מין באטלר, יוליסס ס. גרנט וג'ורג' ה. שארפ.