stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיגועי אוגוסט 1955
הפיגועים > 25–26 באוגוסט

בהתאם להצהרתו של נאצר לאחר פעולת עזה, כי שום התקפה של צה"ל לא תישאר יותר ללא מענה, ב-25 באוגוסט הוציאה מצרים פעולת תגובה על פשיטת צה"ל מול מפלסים. לאחר מספר חודשי הכנה, נשלחו אל מעבר לגבול עם ישראל, במשימות הרג וחבלה, כתריסר חוליות פדאיון, שמנו בסך הכל כ-60 איש. זו הייתה הפעם הראשונה שמצרים הפעילה מספר רב של חוליות בו-זמנית, בתגובה על פעולה ישראלית. בלילה אור ל-26 באוגוסט, חצו את גבול ארבע חוליות.
ב-25 באוגוסט, בשעת לילה מאוחרת, נסע ג'יפ ובו שני חברי קיבוץ יד מרדכי מהקיבוץ לקיבוץ ארז שמצפון לרצועת עזה. אחת מארבע חוליות הפדאיון שמה מארב לג'יפ ותקפה אותו ברימוני יד וביריות. הג'יפ התהפך ושלום וכטל שנסע בו נהרג. נהג הג'יפ, משה פרבר, הצליח להימלט ולהזעיק תגבורת מארז. לאחר מכן טמנה אותה חוליה מוקשים ליד צומת ארז.
החוליות האחרות פוצצו מתקני מים. אנשיהן חיבלו באמצעות חומר נפץ בבאר בשדות קיבוץ מפלסים, ושתי יחידות של צבא מצרים השתלטו על שתי גבעות ליד קיבוץ בארי. הפולשים הונסו על ידי סיורים של צה"ל.
הפיגועים > 27 באוגוסט

מסתננים מרצועת עזה תקפו ביריות מכונית צבאית שנסעה מאפרידר למגדל גד, ושניים מנוסעי המכונית נפצעו. באותו ערב תקפו מסתננים ביריות מונית שנסעה מקיבוץ ארז צפונה, לא היו נפגעים בתקרית זו.
בלילה אור ל-28 באוגוסט חדרו כמה חוליות פדאיון לעומק ישראל והגיעו עד אשקלון, שם שמו מארב, הרגו חייל ופצעו שני אנשים אחרים.
אחד הפדאיון שהשתתף במארב הזה, סייר החוליה, מוחמד חסן פרוד, נורה בידי סיור של צה"ל בדרכו חזרה לרצועת עזה. למחרת מצאו אותו משקיפי או"ם וקצין צה"ל, מתחבא פצוע מתחת לשיח. הוא סיפר למשקיף או"ם דובר ערבית כי הוא תושב מחנה הפליטים נציראת, ולשעבר פלאח תושב הכפר נעליא, מדרום לאשקלון. הוא סיפר כי שלושה ימים קודם הוציא אותו סרן מצרי מהכלא בעזה, הוא צויד בנשק, ונאמר לו להראות לחברי החוליות את הדרך לנעליא. הם יצאו מעזה ב-26 באוגוסט, שתי קבוצות בנות ארבעה אנשים כל אחת.
הפיגועים > 28 באוגוסט

ב-28 באוגוסט נהרגו ארבעה חיילי צה"ל ושניים נפצעו ליד גבול רצועת עזה, כאשר עלו רכביהם על מוקשים.
הפיגועים > 29 באוגוסט

הלילה שבין 29 ו-30 באוגוסט היה שיא המסע של חוליות הפדאיון.
משפחה שהלכה מזרנוגה למעברת אל-קוביבה שבעיבורי רחובות, כ-40 קילומטרים מצפון לרצועת עזה, הותקפה ביריות. אבי המשפחה, יעקב חי נומה נפצע קשה מאוד ונפטר לאחר שעות ספורות. אשתו סלימה נפצעה אנושות. עוד שלושה מבני המשפחה נפצעו בפיגוע.
באותו לילה רצחה חוליה אחרת ארבעה חקלאים: המסתננים הגיעו לפרדס עשת-לפיד שליד בית חנן, כ-50 ק"מ צפונית לרצועת עזה, ורצחו ביריות ובדקירות סכין שלושה פועלים, שעבדו בפרדס: יהודה חג'בי, שלום סעיד ואברהם רדיע. הם המשיכו לפרדס ניימן הסמוך למושב בית עובד, ורצחו את נעים יונה עיני. המסתננים המשיכו אל תורן האנטנה של "קול ישראל" שליד יבנה, שגובהו 114 מטר ומשקלו מעל 30 טון, ופוצצו את בסיסו, שתוקן רק כעבור כשנה.
ליד צומת ביל"ו עלה רכב צבאי על מארב וחייל אחד נפצע, קיבוץ ארז הופגז במרגמות, ומטוס קרב מצרי חדר לתחום האווירי מצפון לרצועת עזה והונס ממנו.
הפיגועים > 30 באוגוסט

למחרת היום, ב-30 באוגוסט, עלה רכב צבאי על מוקש ושני חיילים נפצעו.
המסתננים תקפו ביריות ליד כפר מנחם רכב שהוביל עובדים להנחת קווי מים בחבל לכיש, ורצחו שלושה מנוסעיה: דוד בגליקטר, משה גמליאל וגוטמן טאוס.
חוליית פדאיון הניחה מארב ליד דיר א-דבאן, מצפון לבית גוברין, והרגה ארבעה אזרחים במכונית. אותה חוליה המשיכה לעבר גבול ירדן, ואנשיה תקפו בדרכם ביריות וברימונים מכונית צבאית בצומת פאלוג'ה ומכונית ליד זבדיאל, והטילו רימוני יד לבית במושב נחלה, שם נפצעה אשה.
תגובות ותוצאות

מסע הפדאיון של אוגוסט 1955 נמשך עד הימים הראשונים של ספטמבר. במהלך המסע, הצליחו משמרות סיור ישראליים להרוג או לשבות רק מפגעים בודדים. רובם שבו לבסיסיהם אחרי שפעלו במשך לילה אחד או שניים בשטח ישראל. במהלך שבוע פעולתם, הרגו הפדאיון כ-15 ישראלים ופצעו יותר מ-12. על פי דוח הנספח הצבאי הירדני בקאהיר מ-5 בספטמבר 1955, התכנית המצרית הייתה לשלוח פדאיון נוספים אחרי 3 בספטמבר, אולם בעקבות התערבות אמריקאית אצל נאצר, התכנית נבלמה.
סדרת הפיגועים עוררה סערה בישראל, בייחוד אחרי הפיגוע ליד אל-קוביבה. למחרת, 30 באוגוסט, הגיש הרמטכ"ל משה דיין את התפטרותו, בטענה כי קיים פער בין מדיניות הממשלה בראשותו של משה שרת, שנמנעה מפעולות תגובה גדולות, ובין השקפותיו שלו, לפיהן יש לבצע פעולת הרתעה גדול ממדים. בעקבות זאת, הודיע שר הביטחון דוד בן-גוריון לסגל שרי מפא"י כי עליהם לבחור בין הקו הניצי שלו לבין הקו של שרת. בינתיים נמסר על תקיפות פדאיון נוספות, ובעקבות זאת הסכים שרת לתמוך בפעולה הגדולה שהציע דיין. ב-31 באוגוסט יצא צה"ל למבצע אלקיים בחאן יונס, שבו נהרגו 72 חיילים מצריים לעומת הרוג ישראלי אחד, ונגרם נזק כבד למתקנים מצריים.
ב-31 באוגוסט 1955 אמר קולונל גוהר, ראש המדור הישראלי במשרד המלחמה המצרי: "מלחמת פלסטין נכנסה היום לשלב חדש".
ב-1 בספטמבר 1955 הכריז דובר משרד החוץ בירושלים: "הסכים ש"ן בין מצרים וישראל רוקן באופן זה ממשמעותו... מצרים עלתה על דרך המוליכה לחיסול הביטחון, לקריאת תיגר מתמדת על צבא ההגנה לישראל ולהכנסת חרדה ללבבות תושבים שוחרי שלום ועמלים קשה בחבל ארץ רחב ידיים".
מצרים לא ניסתה להסתיר את אחריותה לפשיטות נגד ישראל, ואמצעי התקשורת הממלכתיים שלהם היללו את הפדאיון. כך למשל, ב-10 בספטמבר 1955 הופיע מאמר בעיתון אל-אהראם, בו ראיין הכתב הצבאי פדאי, שהתרברב: "נכנסנו לישראל תשע פעמים, הרגנו 24 יהודים... הגענו למבואות תל אביב... נשארנו בישראל 15 יום בלי שהצידה נגמרה". הפדאי סיפר שכאשר נתקלו בסיור ישראלי, "החיילים התחננו לפניהם בשם הנביא מוחמד להשאירם בחיים... אחד החיילים היהודים אפילו תפס את ידי ונישק אותה. אני נעניתי לתחינתם... ונמנעתי מלהרוג אותם בעצמי... אבל ביקשתי מחברי להרוג אותם במקומי והם עשו זאת מיד... ההוראות שקיבלנו אסרו עלינו לפגוע בנשים ובאזרחים".
המצרים ראו במסע הפדאיון באוגוסט 1955 "הצלחה כבירה", והדעה הרווחת בממשל בקאהיר, כפי שהושמעה בין היתר מפי שר המדינה אנואר סאדאת, הייתה שהם מצאו סוף סוף דרך להכות בישראל.
מסע הפדאיון עורר התלהבות ערבית גם מחוץ למצרים, שכן נראה היה כי סוף כל סוף מצליחה מדינה ערבית להשיב מכה לישראל. לפי הערכה אמריקאית מאוקטובר 1955, לפשיטות הפדאיון הייתה בירדן השפעה "מחשמלת". לדברי שגריר ארצות הברית בירדן, פשיטות הפדאיון בשלהי אוגוסט 1955 התקבלו בה כמבוא ל"סבב שני" וכהוכחה לכישורים הצבאיים של הערבים.
ראש מטה משקיפי או"ם, מייג'ור-ג'נרל א.ל.מ. ברנס, כתב לימים בזיכרונותיו, כי "זועזע עמוקות" ממעשי הזוועה של הפדאיון. הוא הגדיר אותם "פשעי מלחמה" והשווה אותם למעשים נאציים.
בעקבות פשיטות הפדאיון מרצועת עזה באוגוסט 1955, והתגובה הישראלית בחאן יונס, הכפילה מצרים את מאמציה לגייס פדאיון בסוריה, בלבנון ובירדן.
ראו גם

מתקפת הפדאיון נגד ישראל במלחמת סיני
לקריאה נוספת

בני מוריס, מלחמות הגבול של ישראל 1949–1956: ההסתננות הערבית, פעולות הגמול והספירה לאחור למבצע קדש, תרגם מאנגלית: יעקב שרת, תל אביב: ספרית אפקים, עם עובד, תשנ"ו 1996.
הערות שוליים

↑  מוריס, עמ' 353.
↑  מוריס, עמ' 354.
↑  מוריס, עמ' 356.
↑  מוריס, עמ' 357.
↑  מוריס, עמ' 359.
↑  מוריס, עמ' 361.
1 2  מוריס, עמ' 364.
↑  מוריס, עמ' 362.
↑  מוריס, עמ' 373–374.
1 2 3  מוריס, עמ' 376.
↑  ש. שניצר, צה"ל מהדק את ה"רצועה", מעריב, 23 באוגוסט 1955;
סיור ישראלי כבש מוצב מצרי לאחר שהותקף בגבול עזה, דבר, 23 באוגוסט 1955
1 2 3 4 5 6 7 8 9  מוריס, עמ' 372.
↑  מצרים רצחו חבר יד־מרדכי, מעריב, 26 באוגוסט 1955;
ש. שניצר, עשרות בני נוער ניצלו ממוות, מעריב, 28 באוגוסט 1955
↑  4 פעולות איבה מצריות, הארץ, 28 באוגוסט 1955, המשך
↑  התקפות מצריות בשטח ישראל, דבר, 28 באוגוסט 1955, המשך;
ישראל מזהירה את שלטונות מצרים, מעריב, 28 באוגוסט 1955
↑  מוריס, עמ' 374–375.
↑  התנקשויות דמים מצריות לאורך גבול רצועת עזה, על המשמר, 29 באוגוסט 1955
↑  דב גולדשטיין, משפחה שלמה נפגע בדרום, מעריב, 30 באוגוסט 1955
↑  צבי קסלר, כנופית הרוצחים בפרדסי בית-עובד שוטטה בסביבה במשך 48 שעות, חרות, 31 באוגוסט 1955
↑  דניאל רוזן, המדיום הוא המסר: התקשורת בישראל, הוצאת כרמל, 2022, עמ' 42
1 2 3 4 5  מוריס, עמ' 373.
↑  הכנופיה המצרית המשיכה לתקוף, מעריב, 31 באוגוסט 1955
1 2  מוריס, עמ' 374.
↑  מוריס, עמ' 377.
↑  מוריס, עמ' 375.
↑  מוריס, עמ' 375–376.
↑  מוריס, עמ' 368.
| פיגועי טרור נגד ישראלים במחצית השנייה של המאה ה-20 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | 1948 עד 1959 • שנות ה-60 • שנות ה-70 • שנות ה-80 • שנות ה-90 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | שנות ה-70: מתקפת הטרור בשדה התעופה של מינכן (10 בפברואר 70) • הפיגוע בטיסה 330 של סוויסאייר מציריך לנתב"ג (21 בפברואר 70) • חטיפת טיסת 571 של סבנה איירליינס מבריסל לנתב"ג (8 במאי 72) • טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן (5–6 בספטמבר 72) • משבר בני הערובה בשגרירות ישראל בבנגקוק (28 בדצמבר 72) • הפיגוע בטיסה 841 של טראנס וורלד איירליינס מנתב"ג לניו-יורק (8 בספטמבר 74) • חטיפת מטוס אייר פראנס 139 מנתב"ג לפריז (27 ביוני 76)  שנות ה-80: ניסיון ההתנקשות בשגריר הישראלי בלונדון (3 ביוני 82) • הפיגוע בראס בורקה (5 באוקטובר 85) • רצח הימאים הישראלים בברצלונה (5 באוקטובר 85) • הפיגועים בדלפקי אל על בנמלי התעופה של וינה ורומא (27 בדצמבר 85) • ניסיון הפיגוע בטיסת אל על מלונדון (17 באפריל 86)  שנות ה-90: פיגוע האוטובוס במצרים (4 בפברואר 90) • הפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה (17 במרץ 92) • הפיגוע בשגרירות ישראל בלונדון (26 ביולי 94) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
טגו

.
טֶגוּ (בהנגול: 대구광역시, בהנג'ה: 大邱廣域市) היא עיר מטרופוליטנית בדרום-מזרח קוריאה הדרומית. היא גובלת במחוזות צפון קיאנגסאנג ודרום קיאנגסאנג מצפון ומדרום בהתאמה ומרוחקת כ-240 ק"מ מדרום-מזרח לבירה סיאול. על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2020, אוכלוסיית העיר מנתה כ-2.41 מיליון תושבים והיא העיר הרביעית בגודלה בקוריאה הדרומית, אחרי סיאול פוסאן ואינצ'ון.
בעיר ישנן חמש אוניברסיטאות, בהן "האוניברסיטה הלאומית קיאנגבוק" והאוניברסיטה הלאומית של קוריאה הדרומית. בעיר יש הרבה מפעלי טקסטיל, פלדה ומכונות.
באוגוסט 2003 אירחה העיר את האונירבסיאדה, ובאוגוסט 2011 היא אירחה את אליפות העולם באתלטיקה. היא אירחה גם מספר משחקים במונדיאל 2002.
האמנית קימסוג'ה היא ילידת העיר. היא ייצגה את קוריאה הדרומית בביאנלה של ונציה בשנת 2013.
היסטוריה

בעיר נמצאו עדויות ארכאולוגיות רבות להתיישבות אנושית עוד מהאלף ה-1 לפנה"ס. החל מסוף שנות ה-90 של המאה ה-19 העיר נחשבת למרכז תחבורתי ומסחרי בקנה מידה ארצי. בתקופה זו החלה תסיסה לאומית רבה בעיר ובשנים שלאחר מכן חלו הפגנות למען עצמאות. במהלך מלחמת קוריאה התרחשו קרבות רבים בסביבת העיר.
ערים תאומות

קזחסטן אלמטי, קזחסטן
ארצות הברית אטלנטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית
יפן הירושימה, הירושימה, יפן
איטליה מילאנו, לומברדיה, איטליה
ברזיל מינאס ז'ראיס, ברזיל
הרפובליקה העממית של סין צ'ינגדאו, שאנדונג, הרפובליקה העממית של סין
רוסיה סנקט פטרבורג, רוסיה
בולגריה פלובדיב, בולגריה
הודו בנגלור, קרנאטקה, הודו
הרפובליקה העממית של סין שניאנג, ליאונינג, הרפובליקה העממית של סין
הערות שוליים

↑  https://www.citypopulation.de/en/southkorea/admin/
↑  עיר מטרופוליטנית - בהנגול: 광역시 - "'גְווַאנְגְיוֹקְסִי" - עיר מיוחדת בעלת סמכויות זהות למחוז, ישנן 6 ערים כאלו במדינה, האחרות הן פוסאן, אינצ'ון, טג'אן, קוואנגג'ו ואולסן.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548056205171  BNE: XX5827715  CiNii: DA05142341  GND: 4105738-7  ISNI: 0000 0004 5997 9380  LCCN: n80057019  MusicBrainz: a2fe541f-e702-459e-b6b9-b119101265fb  NARA: 10044314  NDL: 00640883  NKC: ge420145  NLK: KSH1998015818  VIAF: 148920245   WorldCat (עם VIAF): 148920245 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קוריאה הדרומית ובנושא יישובים באסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אבנר בר חמא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 באפריל 1946 (בן 78) מרוקו 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 פרסים והוקרה:  משרד החינוך, התרבות, הספורט, המדע והטכנולוגיה 
 
אנדרטה לזכר הנופלים במערכות ישראל, קריית גת
אבנר בר חמא (נולד ב-18 באפריל 1946) הוא אמן בין-תחומי ישראלי, כיהן כראש המסלול לאמנות במכללת האקדמית לחינוך "תלפיות", וכיום מרצה בכיר במכללה, בה הוא אוצר "הגלריה האחרת". חבר המועצה הישראלית לתרבות ואמנות וראש המדור לאמנות פלסטית בה.
קורות חייו ויצירתו

בר חמא נולד במרוקו, ועלה לישראל בשנת 1956 למעברת קריית גת עם הוריו ומשפחתו, הוא למד בישיבת נתיב מאיר, ושירת בחטיבת הנח"ל במלחמת יום הכיפורים.
ולאחר מכן שירת בשליחויות ציוניות שונות, מטעם הסוכנות היהודית בבלגיה, בקנדה ובצרפת. בשנים 1966–1973 הוא למד אמנות בבית הספר הגבוה לציור בתל אביב (קלישר), ובמדרשה לאמנות ברמת השרון. לאחר לימודיו, אותם סיים בהצטיינות, הוזמן להצטרף לסגל ההוראה בבית הספר הגבוה לציור בתל אביב והתמנה בהמשך למנהלו הפדגוגי. בתפקיד זה כיהן עד שנת 1977. במקביל, לאורך שנות השבעים, עסק בר חמא בהדרכת מורים לאמנות במשרד החינוך מטעם הפיקוח, והיה חבר הוועדה העליונה לחינוך לאמנות. בשנת 1978 יצא בר חמא בשליחות לבריסל, מטעם מחלקת החינוך של הסוכנות היהודית ובני עקיבא, למשך יותר משנתיים. לאחר שובו ארצה, בתחילת שנת 1981, התמנה לראש המסלול לאמנות במכללה האקדמית לחינוך "תלפיות" בתל אביב (כיום בחולון). בין השנים 1988–1992 היה נציג הסוכנות היהודית במזרח קנדה וישב ארבע שנים במונטריאול. בשנת 1995 שב בר חמא לתפקידו כראש המסלול לאמנות במכללה האקדמית לחינוך "תלפיות" בתל אביב, וייסד במסגרת זו את "הגלריה האחרת", אותה הוא אוצר עד היום.
את המסלול לאמנות במכללת 'תלפיות', ניהל עד שנת 2006, ומאז ממשיך ללמד במכללה כמרצה בכיר. כיום הוא מרצה במכללה ואוצר 'הגלריה האחרת'.
בין השנים 2001–2002 כיהן בפריז כנציג המחלקה לחינוך למערב אירופה מטעם הסוכנות היהודית, ובמסגרת זו מיפה את כל בתי הספר היהודים באירופה המערבית במסגרת מחקר שהוגש לסוכנות. מחקר זה זכה לשבחים רבים של ראשי הסוכנות ושימש מסמך תיעוד, בו השתמשו ומשתמשים בקרית מוריה בירושלים, בה מתנהלת הכשרת השליחים השונים לגולה.
החל משנת 1972, מציג בר חמא את יצירותיו בישראל ובשאר העולם ועד היום יצר כ-30 פסלים ומיזמים אמנותיים. בארץ מוצבות יצירותיו בתל אביב, ירושלים, חיפה, באר שבע, גבעת זאב, מעלה אדומים, קריית גת, בית שאן, ירוחם, אשדוד, בת-ים וכן מחוץ לישראל: בבריסל ובמיאמי. בשנת 1998, נבחרה עבודת קיר שלו ופסל שלו, לרחבת הכניסה למגדלי טרייד טאואר (TRADE TOWER), ובאותה שנה גם עוצבה על ידיו האנדרטה לזכר הנופלים בני קריית גת (ביניהם גם חבריו). הצעתו לאנדרטה לחללי הטרור בירושלים, נבחרה בשנת 2013 על ידי ועדה מטעם העירייה, ועדיין לא בוצעה.
בשנת 2008 תבע בר חמא את עיריית קריית גת, לאחר שלטענתו העירייה הזניחה פסלים שיצר והוצבו בתחומה באופן הפוגע בזכויותיו כיוצר היצירה, בשנת 2012 ניתן פסק דין שחייב את העירייה לתחזק את הפסלים כראוי ולפצות את בר חמא, פסיקה שיצרה שיח על גבולות זכויות היוצרים בישראל.
בשנת 2009 ייסד בר חמא את הגלריה "הלל 17" בירושלים, הוא אצר בה את התערוכות "אימפרה-ציוניזם", "גלו-יה" ו"מביעה אומר" ותערוכת פתיחה לזכרה של מבקרת התרבות צפורה לוריא.
בנובמבר 2009, הוא הוזמן להציג בברלין בתערוכה הקבוצתית "שלום-קיר-חופש" בה משתתפים אמנים מעיראק-אירן-פלסטין-אירופה וישראל.
בשנת 2013 יצא לאור ספר האמן שלו: " 'הר-שדה-בית'- מיצבי מצב 1995–2013, בעריכת המשוררת חוה פנחס כהן. בספר שישה מאמרים שנכתבו על ידי מיטב החוקרים מהארץ ומחו"ל,(פרופ' זיוה עמישי מייזלש, כלת פרס ישראל לאמנות - פרופ' מרגרט אולין (Margaret Olin), מאוני' ייל בארצות הברית, ד"ר בתיה ברוטין - צפורה לוריא - דפנה נאור - אביבה וינטר ורונית דקל). הספר, בהוצאת ראובן מס, מתרכז בעיקר בעבודותיו בין השנים 1995–2013 וכולל ראיון מקיף עם העורכת חוה פנחס כהן ומאמרי מחקר מגוונים על עבודותיו.
בר חמא כיהן כחבר המועצה הישראלית לתרבות ואמנות במשך ארבע שנים, ובשנת 2017, התמנה ליו"ר המדור לאמנות פלאסטית.
בשנת 2016 העתיק את מגוריו לירושלים
גלריה

וַיְהִי בְשָׁלֵם סֻכּוֹ וּמְעוֹנָתוֹ בְצִיּוֹן (תהילים, ע"ו, ג')
נירוסטה, פליז מצופה זהב
פסל בירושלים
פסל בירושלים
פסל במעלה אדומים, 1986
גלריה > תערוכות יחיד נבחרות ומיצבים

אנחנו על המפה, אוצרת: חוה פנחס-כהן, בית האמנים תל אביב, 2017
חזון הצמות היבשות, מיצב, בית האמנים, תל אביב, 2013
HiStory, ברלין, גלריה פטריס וויאר Patrice Veuillard, אוצרת: בתיה ברוטין, 2013 ,קטלוג בארבע שפות.(התערוכה התבטלה עקב סגירת הגלריה).
אורות מאופל, צילום ועיבודי מחשב, הגלריה ה’אחרת’, חולון, אוצר: ד”ר מתי פישר, 2011
המספד בירושלים, מיצב בבית האמנים, תל אביב, אוצר: אריה ברקוביץ, קטלוג. 2008
עיניים לכותל, הגלריה העירונית, רחובות, אוצרת: אורה קראוס, קטלוג. 2007
אור הגנוז, גלריה הייטאצ’, הרצליה פיתוח, אוצרת: דפנה נאור. 2007
ארבעים שנות שיבוש, מיצב בחלון, גלריה טובה אוסמן, תל אביב, אוצרת: גלית סמל
עשרה צלמי עיתונות ואמן, מיצב בעקבות ההתנתקות, 10+1 צל-מי-צב - 2006 הגלריה ה’אחרת’, תל אביב.
מיצב בסוכה של מפוני גני-טל, קיבוץ חפץ חיים, אוצרת: ציפורה לוריא. 2005
מיצב-מיצר, מיצב במשכן לאמנות, חולון. אוצר: אודי רוזנוויין.2006
מיצב-מצב, שני מיצבים בבית האמנים, תל אביב ואריאל, אוצרת: ציפורה לוריא. 2005
מזבח אדמה תעשה לי, מיצב, בית האמנים, תל אביב, אוצרת: רביבה רגב, קטלוג. 2000
הר-שדה-בית, מיצב, הגלריה ה’אחרת’, תל אביב, אוצרת: דפנה נאור. 1999
התרחשויות, ציור מופשט, גלריה נורה, ירושלים, ובגלריה האחרת, תל אביב, 1997 אוצרת: רביבה רגב, קטלוג.
מאבק, ציור, פיסול, מיצב ומיצג בשיתוף הכוריאוגרף ד”ר משה קדם, בית האמנים תל אביב 1995. אוצרת: רחל שביט, קטלוג.
רישום נוף ישראלי, אוניברסיטאות מק-גיל וקונקורדיה, מונטריאול. 1992–1989
המאבק-נצח, בית האמנים בירושלים, קטלוג. 1988
רישום מונומנטלי, בית האמנים, תל אביב. 1986
בעקבות פינוי ימית, בית האמנים, ירושלים. 1982 ציור ופיסול, בעקבות פינוי ימית, בית האמנים, ירושלים.
המנורה חוזרת לירושלים,מס' 1, בית האמנים, תל אביב. 1981
רישום וציור, תערוכות בבריסל ובציריך. 1980–1978
רישומים, בית האמנים, ירושלים. 1976 פיסול, גלריה אנגל, ירושלים. 1973
גלריה > תערוכות קבוצתיות

המפה-לקרוא בין הקווים, מוזיאון ארץ ישראל, אוצרת: ד"ר בתיה דונר.
ליצור קהילה, הפואטיקה והפוליטיקה של העירוב, הגלריה ע”ש אלון ולאה רבינוביץ, מרכז סליפקא, אוניברסיטת ייל, ניו הייבן, אוצרת: פרופ’ מרגרט אולין, 2012
לצאת מהמסגרת, עבודות שלב הגמר בתחרות פרס אליכס דה רוטשילד, בית בנימיני, המרכז לקרמיקה עכשווית, תל אביב, אוצרים: אנשי ועדת הפרס, 2012 הוי כנרת שלי, הגלריה ה’אחרת’, חולון, אוצר: אבנר בר חמא, 2012
האומנם דיוקן עצמי? הבית האדום, גלריה לאמנות, תל אביב, אוצרים: שלמה הרפז ואיצי שוורץ, 2012
הזקן - דוד בן-גוריון ומורשתו בראי האמנות בישראל, הגלריה האוניברסיטאית, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באר שבע, אוצר: חיים מאור, 2011,קטלוג.
כתנות אור, הגלריה ה’אחרת’, חולון, אוצר: אבנר בר חמא, 2011
אות והוד בעם – זיקות בין המושג ‘עמיות’ לטקסט ודימוי באמנות ישראל, הגלריה לאמנות, הקמפוס האקדמי אחווה, אוצרת: ד”ר מיכל סדן,2011
שנה לנפילת החומה, גלריה פטריס ווייאר (20 שלום-חומה-חופש - 2009), ברלין, ובבית האמנים, תל אביב, אוצר: פטריס ווייאר. Veuillard Patrice
חשבון נפש, תערוכה קבוצתית, גלריה הייטאצ’, הרצליה, אוצרת: דפנה נאור, 2009
כצל עובר, לזכרה של צפורה לוריא, גלריה הלל-17, ירושלים, אוצר: אבנר בר חמא, 2009
גלו-יה, תערוכה קבוצתית, אוצר: אבנר בר חמא. גלריה הלל 17 ירושלים, 2009
הרצל - פנים אל פנים, אוניברסיטת חיפה, אוצרת: ד”ר אירית מילר. 2008
יו”ש-עו”ש, הגלריה ה’אחרת’, תל אביב, אוצר: אבנר בר חמא. 2008
גבולות ישראל ופלסטין, גלריה לוב ברונפמן, וושינגטון, אוצרת: וונדי פרגוסון, 2008
ישראליות חזותית, האוניברסיטה הפתוחה, אוצר: ד”ר אליק מישורי, 2007
הוי, ארצי מולדתי, בית האמנים, תל אביב, אוצר: אבנר בר חמא, 2007
עניין של אי הסכמה, גלריה פירמידה, חיפה, אוצר: יעקב חפץ, 2006
צל-מי-צב 10+1 ,הגלריה ה’אחרת’, תל אביב, 2006
ביכורים, גלריה אחוזת בית, רעננה, אוצרת: מירי קרימולובסקי,2006
רצח ברטרוספקטיבה, 4 בנובמבר 1995,גלריה בצלאל, תל אביב, אוצרות: ד”ר דנה אריאלי-הורוביץ וד”ר דליה מנור, 1995
נוף מנותק, גלריה יקר, ירושלים, אוצרת: סוזן ששון, 2005
קיץ-קטיף, נווה דקלים, אוצרים: צפורה לוריא ואבנר בר חמא, 2005
הולכים על ביצים, מוזיאון אשדוד, אוצרת: יעל ויזל, 2005
יום השואה - תשס”ד, תערוכה משותפת לגלריות גרוס, דיזנגוף סנטר, תל אביב, לגלריה האחרת, תל אביב, אוצרת: צפורה לוריא, 2004
תערוכת המאה, מטעם הסתדרות המורים בכנסת, ירושלים, אוצר: סורין הלר. 2003,
תערוכת אמנות אירופה, סלון פאריס, אוצרת: דפנה נאור.Europart 2001
אבנים מדברות שלום, המשכן לאמנויות הבמה, תל אביב. 2000 דרישת שלום, המרכז לאמנויות, גבעת חביבה.
תערוכה מחלקתית, הגלריה ה’אחרת’, תל אביב, אוצרת: צפורה לוריא. 1997
תשעה פסלים מציגים, בית המלאכה של רוני, תל אביב, אוצרת: תמרה ריקמן, 1997
הצעות פיסול לחולון, תערוכה בהזמנת עיריית חולון,1997
אמני ישראל מציירים תנ”ך, המוזיאון הישן, תל אביב. 1986
רך / קשיח, אמנות לעם - תערוכה ניידת, אוצרת: רביבה רגב. 1985
פיסול בנוף, פרויקט פיסול בנוף, ירוחם, 1986
תערוכות קבוצתיות שונות מטעם אגודות הציירים, תל אביב’ ירושלים ו-1984–1974 באר שבע.
גלריה > אוצרות

אוצר קבוע של ה'גלריה האחרת', שהקים בשנת 1995, במכללה האקדמית לחינוך 'תלפיות', בחולון.
אוצר התערוכה "קיץ-קטיף", במשותף עם ציפורה לוריא, שהוצגה בנווה דקלים עד לביצוע תוכנית ההתנתקות.
אוצר התערוכה הקבוצתית "הוי ארצי מולדתי 2007" בבית האמנים בתל אביב.
אוצר התערוכה "יו"ש-עו"ש" הגלריה האחרת בתל אביב (יוני 2008)
אוצר התערוכה "החלון האדום-הפוגה בשדרות", בחלון של גלריה טובה אוסמן בתל אביב (אוגוסט 2008)
גלריה > פרסים וזכיות בתחרויות

פרס תרבות יהודית ע"ש אורי אורבך, בתחום אמנות פלסטית (2018).
האנדרטה לחללי הטרור בגבעת התחמושת בירושלים.2013. ההצעה נבחרה על ידי ועדת ההנצחה בעיריית ירושלים. תכנון סביבתי: אדריכל דוב גליא.
זכייה בבחירת פסל לחברת טבע במפעלי החברה ברמת חובב. 2007
זכייה בתחרות פיסול מטעם משרד החינוך, ראש העין (לא בוצע). 2005
פרס היצירה לתרבות יהודית, ע"ש יעקב אגרסט, לשנת תשס”ד, משרד החינוך. 2004
קבלת מלגת שהות ב’סיטה’ (cite international des arts-PARIS)בפריז, משרד החינוך והתרבות
(מאז השלים שהויות נוספות, בשנים. 2012-2009-2006-2004.
זכייה בתחרות פיסול של מפעל הפיס בבת-ים. 2002
זכייה בתחרות פיסול סביבתי, מטעם משרד החינוך באשדוד.2002
זכייה בתחרות של מפעל הפיס לפסל באבן שמואל. 2002
פרס התערוכה של אגודת הציירים והפסלים.2000
פרס האמן הנבחר של אגודת הציירים בישראל. 2000
זכייה בשתי תחרויות פיסול מטעם משרד החינוך בקריית גת ובחולון. 1999 1998
ציון לשבח – במסגרת פרס האמן הנבחר 1998
זכייה בתחרות פיסול בכפר תבור (לא בוצע). 1976
זכייה בשלוש תחרויות פיסול מטעם משרד השיכון והעיריות של גבעת זאב(בוצע), מעלה אדומים(בוצע) וכרמיאל(לא בוצע).1976
פרס ראשון בתערוכה אמני ישראל מציירים תנ”ך. 1986
פרס הפיסול ממשרד החינוך בתערוכה מורים אמנים.1986
גלריה > עבודות במרחב הציבורי

פסל ברמת חובב, באר שבע, בהזמנת חברת טבע. 2007
פסל בבית הספר צורים, ראש העין, בהזמנת משרד החינוך (לא בוצע). 2005
פסל הלוחות והכרובים, בית הספר אורות בבת-ים (מפעל הפיס). 2002
פסל בבית ספר הקריה באשדוד (מפעל הפיס). 2001
פסל הציפור באולפנת אבן שמואל (משרד החינוך). 2001
פסל נוכח-נעדר למבנה ציבורי, מיאמי, ארה”ב. 2000
פסל מעוף בבית ספר גרוס בקריית גת (משרד החינוך). 1999
אנדרטה לנופלים בקריית גת בהזמנת העירייה. 1998.
פסל רצפה ופסל קיר בלובי של משרדי טרייד טאואר("מי אלה כעב תעופינה"), תל אביב. 1998
שני פסלים בקניון מלחה (שער תלתן), מגן דוד מפורק ואחדות, ירושלים. 1994
פסל במרכז גבעת זאב בהזמנת העירייה. 1986
פסל במרכז מעלה אדומים בהזמנת העירייה. 1986
שני ציורי קיר במרכז הקהילתי בבריסל. 1980
פסל השלום בבית הספר שלאון בקריית גת, בהזמנת משרד השיכון. 1978
פסל בחזית בניין עיריית בית שאן, בהזמנת משרד השיכון. 1974
גלריה > עבודות במרחב הציבורי > בין השנים 1973–1974

שני פסלי קיר בבנק דיסקונט בתחנה המרכזית, חיפה.
שני פסלים בגנים ציבוריים בהזמנת עיריית ירושלים.
שלושה פסלי קיר באזורי התעשייה בגבעת שאול, ירושלים (החברה הכלכלית).
שלושה פסלי קיר באזור התעשייה בתלפיות, ירושלים (החברה הכלכלית).
ארבעה פסלים בקריית גת, בהזמנת משרד השיכון ועיריית קריית גת.
גלריה > אוצרות

בשנת 6–1995, ייסד בר חמא את הגלריה ה’אחרת’ במכללה האקדמית לחינוך תלפיות בתל אביב ומאז הוא מנהל את הגלריה והאוצר הראשי שלה, בשנת 2009 עברה הגלריה למשכנה החדש של מכללת תלפיות ברחוב יוטבתה 7 בחולון. בגלריה האחרת הציגו בין היתר האמנים: אילן אוורבוך, אבישי אייל, עידו בר-אל, אבנר בר חמא, אריה ברקוביץ, פסי גירש, יואל גילינסקי, יאיר גרבוז, מיכאל גרובמן, משה גרשוני, דרורה ויצמן, צבי טולקובסקי, רפי לביא, בלו סימיון פיינרו, עודד פיינגרש, מנשה קדישמן, ישראל רבינוביץ, תמרה ריקמן, דינה שנהב ורבים אחרים.
בשנת 2009 ייסד את גלריה הלל 17 במכללת ליפשיץ במרכז ירושלים והיא פעלה במשך שנה.
גלריה > ייזום ואוצרות תערוכות יחיד

בין השנים 2002–2012 אצר תערוכות יחיד רבות לאמנים, ביניהם:
אורנה בן עמי, אינגה פונר קוקוס, עידו בראל ועוד. רעיה ברוקנטל, חנה גולדברג, נחמה גולן, סיגל אדלמן, סילביה בר-עם, נעמי גפני, חנה דוכן, ז’וזיאן ונונו, מזלית חצרוני טביב, רות טל-כץ, מרגריטה נאות, חנה קרומר, חיים סיטון, מתי פישר, יעקב צים, רות קסטנבאום בן-דב (אוקטובר), נתן גוטמן, שרית רוזן, יעל שחר-שריד, היידי שטרן, רות שרייבר, עידו בראל ועוד.