stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון הינסון
הערות שוליים

↑  Jon Hinson, 53, Congressman And Then Gay-Rights Advocate, New York Times
↑  HINSON, Jon Clifton, bioguide
↑  Tom Sherwood; Joann Stevens, Hill Police Arrest Congressman on Sodomy Charge, Washington Post
↑  Hinson Pleads No Contest To Oral Sodomy Charge, New York Times
↑  Hinson Pleads Not Guilty To a Reduced Charge, New York Times
↑  , Hinson, Facing a Morals Charge, Shuns Clamor to Quit Congress, New York Times, 1981, עמ' 18
↑  Former Mississippi Congressman Jon Hinson Dead At 53, AP
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SNAC: w6jf5nj6  US Congress: H000641
אמינוגליקוזיד

אמינוגליקוזיד היא קבוצה של אנטיביוטיקות המעכבות ייצור חלבונים בחיידקים וכוללות גליקוזיד מותמר.
דרך הפעולה

אמינוגליקוזידים נקשרים ליחידה 30S בריבוזום, וגורמים לבעיות בתהליך התרגום עצמו של החלבון (למשל, פגיעה ב- proofreading process, אשר גורמת לטעויות רבות וטרמינציה מוקדמת מדי של החלבון). במרבית המקרים פעילותם היא בקטריוסטטית בלבד, ואולם אם ריכוזם עולה הם הופכים להיות בקטריוצידיים (החלבון הפגום מביא למות החיידק). ההסבר לפעילותם הבקטריוצידית, הוא שנמצא כי חלקים קטיוניים במולקולת התרופה גורמים לחורים בממברנה החיצונית של התא, ויוצרים דליפה של תוכן תוך תאי החוצה, המזרז את מות החיידק.
לאמינוגליקוזיד טווח פעולה צר, בעיקר כנגד חיידקים גראם-שליליים, במיוחד כנגד חיידקים אארוביים (כגון חיידקי הסוג Pseudomonas), וכנגד חיידקי המעיים. תרופות אלו חייבות לחדור מבעד לקרום התא בתהליך הדורש חמצן ואנרגיה, ועל כן חיידקים אל-אווירניים עמידים כלפי תרופות אלו. חדירת תרופות אלו לתוך תא החיידק מתאפשר ביתר קלות באמצעות תרופות החוסמות את ייצור דופן תא החיידק, ועל כן שילוב של תרופות אלו בשילוב עם תרופות הפוגעות בייצור דופן התא (כגון פניצילין וואנקומיצין) מגבירה את השפעתן (סינרגיסטית). למעשה, קיים שילוב נפוץ יחסית של אמפיצילין וגנטמיצין (gentamicin- סוג של אמינוגליקוזיד) הניתן במקרים כגון אנדוקרדיטיס.
גורמי עמידות לאמינוגליקוזידים- העמידות לתרופה מקודדת על ידי פלסמיד בתא החיידק, אשר מבצע מודיפיקציות על האנטיביוטיקה- כגון אצטילציות, פוספורילציות או אדנילציות- המונעות ממנה להיקשר לריבוזום.
התוויות טיפוליות

אמינוגליקוזיד משמש בעיקר לטיפול בזיהומים הנגרמים בדרכי השתן או במעי, כנגד חיידקים גראם שליליים כגון Escherichia coli, חיידקי Pseudomonas ו-Klebsiella.
סוגי התרופות השונים

קיימים מספר סוגים של אמינוגליקוזיד כגון gentamicin (שם מסחרי- garamycin), וכן amikacin, streptomycin, נאומיצין ועוד. התרופות ניתנות אך ורק דרך הוריד מאחר שאינן נספגות במעיים.
סטרפטומיצין היא התרופה הראשונה שהתגלתה במשפחה זו, ושימשה כטיפול במחלת השחפת.
תופעות לוואי

החיסרון העיקרי, המביא רופאים רבים לנסות ולהימנע או להפחית מתן אמינוגליקוזידים, הוא שתי תופעות לוואי בעייתיות: חירשות ופגיעה בתפקודי הכליות.
פגיעה בתפקודי כליות: התרופות חודרות באופן מוגבר לכליות, כתוצאה מקשירה חזקה לרקמת הכליה והצטברות התרופות בקורטקס הכליה. כתוצאה מכך יכולה להיווצר אי ספיקת כליות כתוצאה מנמק בתאי האבובית הקרובה. הנזק לכליות הוא לרוב הפיך, וזאת עקב יכולת היצירה מחדש של תאי האבובית. מתן תרופה במשטר מינון של פעם אחת ביום במקום שלוש פעמים ביום, מאפשר תקופה חופשית מהתרופה, שבה ריכוז התרופה בכליה נמוך יחסית והתא יכול להיפטר מהתרופה ולשקם את הנזק שנגרם לו. אצל חולים הלוקים בתפקוד כליות ירוד, יש להפחית את מינון התרופה בהתאם לקצב פינוי הקריאטינין.
חירשות: התרופות הללו חודרות בקלות ומצטברות באוזן הפנימית- בשבלול האוזן (cochlea). הן גורמות לירידה בשמיעה שעלולה להחמיר עד כדי חירשות, לפגיעה בשיווי המשקל, ולסחרחורת (וורטיגו).
תופעות לוואי נוספות של אמינוגליקוזידים- התרופות עלולת לחסום מעבר של גירויים בין העצב לשריר (יכול ליצור החמרה במצבים של מיאסטניה גרביס, ועל כן אצל חולים במיאסתניה גרביס המטופלים באמינוגליקוזידים יש להשגיח באופן צמוד על ניטור התרופה. 
תרופות אלו אסורות בהריון מאחר שהן חודרות דרך השליה ועלולות לגרום לנזק לעובר.
ויליאת איבזוב

ויליאת איבזוב (באזרית: Vilayət Eyvazov; נולד ב-28 ביוני 1968) הוא פוליטיקאי אזרי.
ראשית חייו

איבזוב נולד ב-28 ביוני 1968 בכפר אברקוניס שבמחוז ג'ולפה. בשנת 2000 סיים את לימודיו באקדמיה לשוטרים של משרד הפנים האזרי.
קריירה

הוא פעיל במשרד הפנים מנובמבר 1994. הוא החל את דרכו כשוטר, ובהמשך שירת בתפקידים שונים בסוכנויות חקירות פליליות – כסגן ראש המחלקה לחקירות פליליות במשרד הפנים, ובשנים 2001–2005, כסגן ראש המחלקה הראשית למאבק בפשיעה המאורגנת.
ב-2024 מונה למייג'ור הכללי של משטרת אזרבייג'ן. ב-14 באפריל 2005 מונה לסגנו של שר הפנים, וב-11 במרץ 2016 מונה לסגן שר הפנים הראשון. ב-20 ביוני 2019 פוטר מתפקיד סגן שר הפנים הראשון בפקודת הנשיא אילהם אלייב ומונה לשר הפנים באותו היום.
הערות שוליים

↑  "Azərbaycan Respublikası Daxili İşlər Nazirliyinin zabitlərinə ali xüsusi rütbələrin verilməsi haqqında AZƏRBAYCAN RESPUBLİKASI PREZİDENTİNİN SƏRƏNCAMI". e-qanun.az. 30 ביוני 2004. אורכב מ-המקור ב-15 בספטמבר 2020. נבדק ב-15 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Azərbaycan Respublikası Daxili İşlər Nazirliyinin zabitlərinə ali xüsusi rütbələrin verilməsi haqqında AZƏRBAYCAN RESPUBLİKASI PREZİDENTİNİN SƏRƏNCAMI". e-qanun.az. 30 ביוני 2006. אורכב מ-המקור ב-15 בספטמבר 2020. נבדק ב-15 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "V.S.Eyvazovun Azərbaycan Respublikası daxili işlər nazirinin birinci müavini təyin edilməsi haqqında AZƏRBAYCAN RESPUBLİKASI PREZİDENTİNİN SƏRƏNCAMI". e-qanun.az. 11 במרץ 2016. אורכב מ-המקור ב-15 בספטמבר 2020. נבדק ב-15 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "V. S. Eyvazovun Azərbaycan Respublikası daxili işlər nazirinin müavini təyin edilməsi haqqında AZƏRBAYCAN RESPUBLİKASI PREZİDENTİNİN SƏRƏNCAMI". e-qanun.az. 14 באפריל 2005. אורכב מ-המקור ב-15 בספטמבר 2020. נבדק ב-15 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "V.S.Eyvazovun Azərbaycan Respublikasının daxili işlər nazirinin birinci müavini vəzifəsindən azad edilməsi haqqında AZƏRBAYCAN RESPUBLİKASI PREZİDENTİNİN SƏRƏNCAMI". e-qanun.az. 20 ביוני 2019. אורכב מ-המקור ב-15 בספטמבר 2020. נבדק ב-15 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "V.S.Eyvazovun Azərbaycan Respublikasının daxili işlər naziri təyin edilməsi haqqında AZƏRBAYCAN RESPUBLİKASI PREZİDENTİNİN SƏRƏNCAMI". e-qanun.az. 20 ביוני 2019. אורכב מ-המקור ב-15 בספטמבר 2020. נבדק ב-15 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ויליאת איבזוב".
טאניס

.
| --- | --- |

 מידות
 גובה מעל פני הים:  5 מ' 
 היסטוריה
 תרבויות:  מצרים העתיקה 
 מיקום
 מדינה:  מצרים 
 קואורדינטות:  30°58′37″N 31°52′48″E﻿ / ﻿30.976944444444°N 31.88°E﻿ / 30.976944444444; 31.88
  (למפת מצרים מוגדלת) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםטאניס(למפת מצרים רגילה) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםטאניס
 
מסכת הזהב של פרעה פסוסנס הראשון
הספינקס ממקדש אמון בטאניס, מוצג במוזיאון הלובר
טאניס (מיוונית עתיקה – Τάνις ופירושו גומא, בערבית קרוי המקום סאן אל-חג'ר (בתעתיק מדויק – צאן אל-חג'ר, صان الحجر)) הוא שמה של העיר המצרית העתיקה דג'אנט שהייתה בירת מצרים מהמאה ה-11 לפנה"ס ועד המאה השמינית לפנה"ס. העיר נמצאת בצפון מזרח הדלתה של הנילוס, במקום בו הייתה זרוע של הנילוס שנקראה "הזרוע הטאניתית", שמזה שנים רבות אינה זורמת עוד. יש המזהים את העיר עם "צוען" המופיעה במקרא.
היסטוריה

טאניס נוסדה בסוף תקופת השושלת העשרים של פרעוני מצרים, בסוף תקופת הממלכה החדשה (המאה ה-11 לפנה"ס) והפכה לבירתה של צפון מצרים במהלך שלטון השושלת העשרים ואחד, באמצע המאה ה-11 לפני הספירה. הייתה זו עירו של הפרעה סמנדס מייסד השושלת ה-21. במהלך תקופת שלטון השושלת ה-22 נותרה טאניס כבירתה הפוליטית של מצרים, אם כי לעיתים היו נוסדות שושלות יריבות ששלטו מערים אחרות במצרים העליונה. העיר נותרה כמרכז מסחרי ואסטרטגי חשוב עד למאה השישית לספירה, בה עמדה בסכנת הצפה ממימי אגם מנזלה. בתקופה זו ניטשה העיר, ותושביה ייסדו בסמוך לה את העיר טניס.
ממצאים ארכאולוגיים בעיר

העיר מוזכרת לראשונה בימי השושלת ה-19 אך בשטח לא נמצאו ממצאים ארכאולוגיים הקודמים לתקופת השושלת ה-20 בעיר נמצאים שרידיהם של מספר מקדשים, לרבות מקדש מרכזי המוקדש לאמון, בו התגלה ספינקס עשוי מגרניט המוצג כיום במוזיאון הלובר בפריז, ועיר מתים חשובה מתקופת הביניים השלישית. רבות מהאבנים ששימשו לבניית העיר טאניס באו מהעיר הקדומה פר-רעמסס, עובדה שיצרה בתחילה בלבול אצל הארכאולוגים.
בעיר נמצאו קבריהם של שלושה פרעונים מהשושלות ה-21 וה-22 ששרדו דורות של שודדי קברים, ונתגלו בשנים 1939 ו-1940 על ידי הארכאולוג הצרפתי פייר מונטה (אנ'), וכללו ממצאים מרשימים מזהב, ולאפיס לאזולי, לרבות מסכות הקבורה המוזהבות של פרעונים אלו.
האתר מופה לראשונה ב-1799 בידי צוותו של פייר ז'אקוטן. ב-1825 נמצאו בטאניס שני ספינקסים מאבן גרניט ורודה שהועברו למוזיאון הלובר בפריז. האתר נחפר בין השנים 1860–1880 על ידי אוגוסט מארייט. בשנת 1866 ביקר במקום האגיפטולוג הגרמני קארל ריכרד לפסיוס במסגרת משלחת. הוא מצא בעיר את צו קנופוס, כתובת מתקופת תלמי השלישי, דו-לשונית הכתובה בשלושה סוגי כתב. חפירה נוספת נערכה ב־1884 על ידי הארכאולוג האנגלי פלינדרס פיטרי. האתר נחקר מאז 1965 על ידי המשלחת הצרפתית לחפירות טאניס (MFFT).
האלים העיקריים להם סגדו בני העיר היו אמון, רעייתו מות וילדם ח'ונסו. מערכת אמונה זהה התקיימה גם בתבאי ולכן יש ארכאולוגים המכנים את העיר "תבי הצפונית".
זיהוי מקראי

יש המזהים את העיר עם העיר "צֹעַן", המוזכרת מספר פעמים במקרא כבירת מצרים, בין היתר בפסוק "אך אולים שרי צען חכמי יועצי פרעה" (ישעיה י"ט), בתרגום השבעים ובתרגום אונקלוס מתורגם השם לטאניס והשם השתמר גם בשמה הערבי של העיר "צאן" (صان), פלינדרס פיטרי שחפר בה היה הראשון שהציע לקשר את התל לצאן וטאניס.
כעיר מרכזית בעולם הקדום שימש יסוד העיר כנקודת יחוס לאירועים שונים ובניהם יסוד העיר חברון ""וַיַּעֲלוּ בַנֶּגֶב וַיָּבֹא עַד חֶבְרוֹן וְשָׁם אֲחִימַן שֵׁשַׁי וְתַלְמַי יְלִידֵי הָעֲנָק וְחֶבְרוֹן שֶׁבַע שָׁנִים נִבְנְתָה לִפְנֵי צֹעַן מִצְרָיִם." (במדבר, יג, כב). גם אסטלה מימי רעמסס הראשון שנתגלתה בצאן אל חגר מציינת "ארבע מאות שנה לבנין צוען", וכנראה הכוונה לאותו תאריך.
בתרבות הפופולרית

העיר הוצגה בסרט "שודדי התיבה האבודה" כמקום בו, כביכול, הוסתר ארון הברית. התיאור של העיר בסרט היה שגוי, במיוחד בטענה כי זו, כביכול, הושמדה בסופת חול לאחר שובו של פרעה שישק ועמו ארון הברית, ולא נתגלתה שוב, אלא על ידי משלחתם של הנאצים שחפרה במקום בשנת 1936 בחיפוש אחר ארון הברית. למעשה החפירות במקום החלו כבר בתחילת המאה ה-19, והעיר הייתה מיושבת עוד מאות שנים לאחר זמנו של שישק.
ראו גם

פענוח כתבים מצריים עתיקים
הערות שוליים

↑  רוזנבורג אברהם חיים, אוצר השמות הערך צען עמ' 27–28
↑  יעקב מילגרום, עולם התנ"ך: במדבר, תל אביב, דוידזון עתי, 1993, עמ' 85
↑  Tanis – San El-Hgar, Jimmy Dunn
↑  האתר הרשמי של משלחת החפירות בטאניס (בצרפתית)
↑  הערך Tanis באנציקלופדיה בריטניקה
↑  בנימין מזר, אנציקלופדיה מקראית, ארץ ישראל, עמ' 682
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532179105171  BnF: cb119834997 (data)  GND: 4140815-9  LCCN: sh88001362  VIAF: 9062148574290324430003   WorldCat (עם VIAF): 9062148574290324430003
ויליאם קונלי

ויליאם גוסטבוס קונלי (באנגלית: William Gustavus Conley;‏ 8 בינואר 1866 –  21 באוקטובר 1940) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מווירג'יניה המערבית, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כתובע הכללי של מדינתו בשנים 1908–1913, וכמושל וירג'יניה המערבית ה-18 בשנים 1929–1933.
ראשית חייו

ויליאם קונלי נולד ליד קינגווד שבמחוז פרסטון שבווירג'יניה המערבית כבנם של ויליאם קונלי ושל מרי קורטני פריברן. הוא למד בבתי הספר של המחוז, וכנער צעיר עבד בחווה המשפחתית, נהג פרדות, עסק בכריית פחם, ועבד במחצבות ובמנסרות כדי לסייע לאחיותיו ולאימו האלמנה. בשנים 1866–1891 הוא לימד בבתי ספר מקומיים, ולאחר מכן ועד 1893 שימש כמפקח על בתי הספר של מחוז פרסטון. ב-1892 נשא קונלי לאישה את ברטי איסון מרטין. ב-1893 הוא סיים לימודי משפטים באוניברסיטת וירג'יניה המערבית.
קריירה

לאחר שהתקבל ללשכת עורכי הדין של וירג'יניה המערבית, החל קונלי לעסוק בעריכת דין בעיר פרסונס. באותה תקופה הוא שימש כתובע של מחוז טאקר. ה-1896 הוא ייסד את העיתון Parsons Advocate והיה עורכו עד 1903. כרפובליקני, היה קונלי פעיל בפוליטיקה המקומית כתובע של מחוז טאקר, כחבר מועצת העיר פרסונס בשנים 1897 - 1899, וכראש עיריית פרסונס בשנים 1906–1908. הוא שב לקינגווד, והמשיך במעורבותו הפוליטית בעיר כחבר מועצת העיר, וכראש עיריית קינגווד בשנים 1906 - 1908.
ב-1908 מינה המושל ויליאם דוסון את קונלי כתובע הכללי של וירג'יניה המערבית. לאחר שנבחר למשרה זו בנובמבר אותה שנה כאשר הביס את הדמוקרט אסקרידג' ה. מורטון, המשיך קונלי לשמש בתפקיד התובע הכללי תחת המושל ויליאם גלאסקוק. ב-1911 הוא טען בפני בית המשפט העליון של ארצות הברית בתיק "וירג'יניה נגד וירג'יניה המערבית" (Virginia v. West Virginia) שהיה קשור לחוב של וירג'יניה מלפני מלחמת האזרחים ולחלקה של וירג'יניה המערבית בו. הוא גם היה מעורב בפסק הדין "מרילנד נגד וירג'יניה המערבית" (Maryland v. West Virginia) שהיה קשו רלגבול בין וירג'יני המערבית לבין מרילנד.
ב-1912 התמודד קונלי על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית, אך נוצח בהפרש של 214 קולות מתוך כ-47,000. במשך 12 השנים הבאות הוא עסק בעריכת דין בצ'ארלסטון, וייצג לקוחות תאגידיים כמו חברת הרכבת בולטימור ואוהיו וחברת הרכבת של פנסילבניה. קונלי נותר מעורב בפוליטיקה של המפלגה הרפובליקנית, ופעל לטובת האינטרסים של תעשיית הפחם כאשר שימש כנשיא חברת הפחם איגל ושל חברת קולפילד פויול. ב-1924 הוא מונה כחבר במועצת החינוך המדינתית, תפקיד בו הוא שימש עד להתפטרותו ב-1929.
מושל וירג'יניה המערבית

בנובמבר 1928 נבחר קונלי כמושל וירג'יניה המערבית לאחר שהביס את מועמד הדמוקרטים אלפרד טיילור בהפרש של כמעט 50,000 קולות, וב-1 במרץ 1929 הושבע לתפקידו. תקופת כהונתו כמושל עמדה בסימן השפל הגדול, כאשר יותר מ-30,000 משרות בענף הפחם בווירג'יניה המערבית בוטלו בין השנים 1929 - 1932, 100 בנקים קרסו, וחוואים נפגעו מבצורות קשות ומקריסת מחירי התוצרת החקלאית. אסונות דומים פקדו את המגזר התעשייתי במדינה. לנוכח משברים אלו, חדל קונלי מהחשד המהותי שלו כלפי מה שהוא כינה כפטרנליזם ממשלתי, וקידם יוזמות פיסקליות של המדינה וסיוע פדרלי ישיר כדי להיאבק בהשפעות השפל הגדול.
ניצחונות הדמוקרטים בבחירות במדינה ב-1930, שכתוצאה מהם הם השיגו רוב בבית המחוקקים לראשונה מאז 1923, הפכו את קונלי בן ה-64 לברווז צולע באמצע הכהונה שלו כמושל. בהבינו שלא נכון לו עתיד פוליטי לאחר תום כהונו כמושל, וכשהוא היה מוטרד מחלום הבלהות של החיילים המשוחררים המובטלים שצעדו לוושינגטון די. סי. בקיץ 1932, שינה קונלי את סלידתו האידאולוגית למה שהוא כינה "בקבוק ההנקה של הממשלה", ונקט בסדר יום של סיוע ממשלתי פעיל מתון. הוא הסב כמה תקציבים לכבישים באזורים הכפריים לסיוע ישיר לרעבים ולמובטלים, והפיק איגרות חוב מדינתיות לסלילת כבישים כדי להקל על האבטלה. הוא גם קידם העלאת מיסים כדי להרחיב את הסיוע למובטלים. עם זאת, רבות מהצעות הסיוע של קונולי לא עברו בשל אי-תמיכתו של הרוב הדמוקרטי בבית המחוקקים.
הרפובליקנים והדמוקרטים כאחד זקפו לזכות עצמם את היישום של החקיקה החשובה ביותר בתקופת כהונתו של קונלי כמושל, התיקון לחוקת המדינה על הגבלת המיסוי, שחוקק במושב מיוחד של בית המחוקקים שכונס על ידי קונלי בקיץ 1932. ציבור הבוחרים אישר את התיקון בבחירות של אותה שנה כאמצעי פופולרי שנועד להקל על מס הרכוש, והוא נכנס לתוקף לאחר תום כהונתו של קונלי. כוח המשיכה הפופוליסטי של התיקון התגלה כמטעה, שכן התקרה הנמוכה של מס הרכוש אילצה את המדינה לקחת על עצמה את מימון בתי הספר ותחזוקת הכבישים שקודם לכן היו באחריות המחוזות. הממשלים הדמוקרטים שבאו לאחר מכן התייחסו למחסור בהכנסות שנוצרו על ידי התיקון וגבו מיסוי רגרסיבי על מוצרי מזון ותרופות.
שנותיו האחרונות

כהונתו של קונולי כמושל, שהוגבלה בהגבלת כהונה על פי חוקת וירג'יניה המערבית, הסתיימה ב-4 במרץ 1933. הוא נשאר בצ'ארלסטון והקים משרד עורכי דין בשם "קונלי, תומפסון ונף".
ויליאם קונלי נפטר בצ'ארלסטון ב-21 באפריל 1940. הוא נטמן בבית הקברות סנסט ממוריאל פארק שבעיר.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1705
היפוקמפוס (יצור מיתולוגי)

קרטר (אנ') ועליו ציור היפוקמפוס
היפוקמפוס (יוונית: ἱπποκαμπος;‏ ἵππος – "סוס", κάμπος – "מפלצת") או היפוקמפ הוא חיה מיתולוגית שפלג גופה העליון כשל סוס ופלג גופה התחתון כשל דג גדול, ולעיתים היה מכונף. נקראת גם סוס-ים. מופיעה במיתולוגיה היוונית, הפיניקית והאטרוסקית.
אצל הומרוס פוסידון, אל הים היווני, מתואר כרוכב על גבי היפוקמפוס במרחבי האוקיינוס. בדימויים באמנות ההלניסטית והרומית הוא מתואר דווקא כנוסע במרכבה הרתומה לשני היפוקמפוסים.
מטבע צורי מהמאה ה־4 לפנה"ס, נטבע בעכו, משמאל מלקרת בדמות מלך פרס רוכב על היפוקמפוס מעל גלים
אצל הפיניקים מופיע היצור על מטבעות, למשל כהיפוקמפוס מכונף עליו רוכב מלקרת בדמות מלך פרס.
בתרבות האטרוסקית ההיפוקמפוס מוצג לעיתים כבעל כנפיים.
הערות שוליים

1 2 3  אריה קינדלר, מיטבעת צור, המקור העיקרי בימי־קדם של מטבעות־כסף בארץ־ישראל, ארץ-ישראל: מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה ח', 1967, עמ' 319, 321 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יהדות סיציליה

יהדות סיציליה כללה קהילות יהודיות אחדות באי סיציליה שבים התיכון. הנוכחות היהודית באי פסקה בסוף המאה ה-15, כאשר גורשו כל היהודים מהאי. הגירוש כלל גם את היהודים שהיו בתחום איטליה של היום, מרומא דרומה. הייתה זו החלטתם של המלכים הקתוליים בני הזוג פרננדו השני מלך אראגון ואיזבלה הראשונה מלכת קסטיליה, בעקבות גירוש יהדות ספרד בשנת 1492.
תולדות הקהילה

היהודים הראשונים שהתיישבו בסיציליה ישבו בה במאה ה-1 לספירה. בעיירה קאלאקטֱה, חי ההיסטוריון והסופר היהודי קייקיליוס אשר פעל ברומא בימי אוגוסטוס (63 לפנה"ס - 14 לספירה), לפי השרידים שנשארו מעבודתו הוא היה דמות ספרותית חשובה.
במאה ה-6 הוציא האפיפיור גרגוריוס ה-1 כתב הגנה על יהודי סיציליה.
במהלך השלטון הנורמני שגשגה הקהילה היהודית באי אך במאה ה-13 החלה הרעה במצבם והיהודים הוכרחו לשאת את אות הקלון.
הרדיפות של היהודים בספרד השפיעו גם על התושבים בסיציליה שהחלו לעשות פרעות ביהודי האי.
במהלך המאה ה-15 ניסתה קבוצה מבני הקהילה לארגן עלייה של הקהילה לארץ ישראל אך השלטונות מנעו זאת מטעמים כלכליים. בשנת 1430 נערך משפט בפלרמו לרופא והפייטן היהודי משה רימוס בטענה כי הרעיל בכוונה מטופלים. דינו נגזר להוצאה להורג והוצע לו להמיר את דתו תמורת ביטול גזר הדין, אך הוא סירב, הוצא להורג ונקבר בכוונה מחוץ לחומות העיר.
בין בני הקהילה היו רבנים ומלומדים גדולים.
תולדות הקהילה > הגירוש

בשנת 1474 נערכה עלילת דם ביהודי סיציליה ובשנת 1493 גורשו יהודי סיציליה, קהילה שמנתה כ-36,000 יהודים או 37,000 יהודים שחיו ב-52 קהילות ברחבי האי, בעקבות גירוש ספרד. משוער שהיהודים בסיציליה ב-1492 היו בין 3% ל-6% של האוכלוסייה באי.
ב-29 באפריל 1492 הוצא צו לפיו יהודי לא יוכל להמשיך לחיות בתחומי השליטה של מלכות ספרד. רק אם יהיה מוכן להמיר את דתו הוא יוכל להמשיך להתגורר בתחומי הממלכה, שכללה, בין השאר את סיציליה. חלק קטן (אמנם רב מספרית) אכן התנצר ונשאר באי כאשר רוב היהודים מסיציליה גורשו משם. חלק מהמתנצרים היו אנוסים והיו מושא להתעללות והשפלה מצד השלטונות הנוצריים של האינקוויזיציה.
תרגום הצו באנגלית מספר: ”ידוע לכם כי נוצרים מְרֻשָּׁעים הושפעו ממגעם עם היהודים, התיהדו ועזבו את הכנסייה. בשנת 1480 בטולדו נעשה ניסיון להפריד בין היהודים לבין הנוצרים על ידי כליאתם בשכונות נפרדות. בתקווה שההפרדה "תרפא" את המצב.”
לפי הצו, על היהודים שאינם מוכנים להמיר את דתם לעזוב את סיציליה תוך 90 יום. אחרת, הם צפויים לעונש מוות. חלק גדול מהיהודים היו סוחרים. הם נאלצו לממש את רכושם תוך זמן קצר ולשלם את המס שהוטל עליהם ולעזוב את האי. הצו כלל את הקצבים, האופים ויוצרי הנרות שנדרשו למכור את ציודם. כל העסקאות האלה נרשמו ויש לנו היום פירוט של שמות המשפחה של בעלי העסקים אשר נאלצו לממש את רכושם.
בארכיוני המדינה מופיעים המוכרים היהודים והקונים הנוצרים. הפרטים פורסמו במסמך הנקרא: Italia Judaica. להלן רשימה מדגמית של שמות המשפחה:
Adili David,
Anaf Aron ,
Arnac Salamone ,
Azarini David ,
Azeni Mosè ,
Ben Iosep Iacob ,
Calabrisi David ,
Catalano Nissim,
Chispi Abram,
Elevi Muxa ,
Furnari Iosep ,
Isac David,
Levi Busacca


הרופאים
Lu Medicu Abram,
Lu Medicu David ,
Lu Medicu Salomone ,
Lu Medicu Samuele ,


הבנקאיים
Lu Presti Busacca ,
Lu Presti Iacob ,
Lu Presti Scibita,
Mugnay Graziano ,
Russo Salomone ,
Sabuti Iesus ,


הכוהנים
Sacerdotu Aron ,
Sacerdotu Barono ,
Sacerdotu Busacca ,
Sacerdotu Gabriele,
Sacerdotu Leono ,
Sacerdotu Lia ,
Sacerdotu Mardoc ,
Sacerdotu Salomon ,
רשימה נוספת כוללת שמות משפחה מוכרים יותר, אולי משפחות רבנים וחכמים:
Abraham Rabbi Jacob ben ,
Abulafia Abraham ben Shemuel ,
ben Nachman Mosheh ,
ben Shalom Rabbi Abraham ,
Ben Yijù Abraham (חמישה שמות) ,
Bonavoglia (Heftz) Mosè (Mohe) ,
Chanchio Sacerdote (מניחים כי היה רב)
Conti Jacob ,
di Minisci. Azaria ,
Finzi ,
Hadad Rabbi Nathan ben Sa 'adiah ,
Hasdaj Mosè ,
Mazza ,
Medici Mosè ,
Sanguinetti Rav Ismaele ,
Sigilmasi Rabbi Sa 'adiah ben Izahaq (כמובן רב),
Tzarfati Rabbi Natronay ,
עד לגירושם מהאי הייתה זו קהילה פורחת ומשגשגת שהוציאה בתוכה בין השנים 1363-1492 כ-500 רופאים.
יהודים רבים שגורשו מסיציליה בחרו להתיישב בקלבריה, בה התקיימה קהילה יהודית מאז המאה הרביעית. בשל הכיבוש הספרדי של קלבריה, גורשו כל היהודים מחבל ארץ זה כחלק מהמשך המדיניות האנטי-יהודית של ממלכת ספרד הנוצרית שהובילה לגירוש ולאינוס יהודי ספרד בעשורים קודם לכן.
תולדות הקהילה > בעת החדשה

כיום אין בסיצילה קהילה יהודית מאורגנת. בינואר 2017 התקיים טקס בארכיון העירוני בפלרמו שבו הכריז הארכיבישוף של פלרמו, קורדו לורפיש, על החזרת מתחם (שהוחזק על ידי הכנסייה והמנזר של סנט ניקולו טולנטינו) לקהילה היהודית, לבקשת ארגון שבי ישראל והמכון הסיציליאני למדעי היהדות. על המתחם ייבנה מחדש בית כנסת, סמוך לחורבות בית הכנסת ההיסטורי. לפי כתבי עובדיה מברטנורא, היה זה בית הכנסת הגדול ביותר בעולם באותה תקופה.
שרידים יהודיים

באי ניתן למצוא שרידים לקיום קהילות יהודיות. בערים פלרמו וסירקוזה יש רבעים המכונים עד היום "הרובע היהודי", ובהם מבנים ששימשו כבתי כנסת. באזור בו שכן הגטו היהודי בסירקוזה התגלה מקוה טהרה, בקטניה נמצא מקווה עתיק, מתקופת בית שני, ובעיירה טראפאני התגלו שרידי קברים יהודיים. בעיירה טאורמינה מיקום הגטו היהודי מסומן על ידי רחובות בשם "GHETTO" ו-"EBREI".
שרידים יהודיים > פריטים נדירים מסיציליה

שני פריטים עתיקים ונדירים מסיציליה הוצגו באוקטובר-נובמבר 2007 במוזיאון יהדות איטליה בירושלים. הפריטים הובאו למוזיאון יהדות איטליה על ידי ראש מחוז סיציליה. התערוכה נערכה בשיתוף המכון האיטלקי לתרבות תל אביב.
שני הפריטים מהווים עדות מוחשית לנוכחות היהודית בסיציליה בימי הביניים. עדות זאת חשובה ביותר בהתחשב בעובדה כי האי היה בשליטה ספרדית ובעת גירוש ספרד גורשו היהודים גם מסיציליה, לאחר נוכחות של 1555 שנה. החיים היהודיים בסיציליה פסקו והתחדשו רק כעבור 400 שנה.
מצבת קבורה משנת 1249. על לוח השיש חרותה כתובת בארבע שפות ובהן השפה הערבית הכתובה באותיות עבריות. הלוח מעוטר בפסיפס צבעוני המורכב מאבני שיש וזכוכית עם שיבוץ עלי זהב. המצבה המקורית נמצאת באוסף המוזיאון לאמנות אסלאמית בלה זיסה בעיר פלרמו.
אַצְטְרוֹלָב, מהמאה ה-13. האצטרולב הוא מכשיר לניווט על פי כוכבים והיה בשימוש של ימאים בימי קדם. הוא מכשיר מכני המשמש לקביעת זוויות גרמי השמיים ביחס לאופק, והיה מכלי הניווט העיקריים עד למאה ה-18, בה נתפס מקומו על ידי הסקסטנט. הפריט המוצג במוזיאון נושא כתובות בערבית, ספרות רומיות וגם אותיות עבריות. ככל הנראה, מעבר לייעודו המקורי לקביעת קו הרוחב למטרות ניווט לימאים – תחום שהרבה יהודים בסיציליה עסקו בו – גם שימש למטרת קביעת שעות הכניסה והיציאה של שבתות ומועדים על פי כוכבי השמיים.
ראו גם

יהודי סירקוזה
יהדות מסינה
יהודי מודיקה
לקריאה נוספת

שלמה סימונסון, בין הפטיש והסדן: תולדות היהודים בסיציליה, (עורך ראובן בונפיל), ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס האוניברסיטה העברית, תשע"א-2011
הערות שוליים

↑  The Jewish presence in Greece and the Balcans - culture, sacrafice, holocaust,, gulnbla.tripod.com
↑  Michael Freund, Jewish life in Sicily reborn, Michael Freund (באנגלית)
↑  Schelly Talalay Dardashti, At the ICJG: Jews in Italy, Tracing the Tribe, ‏2006-08-20
↑  צביקה קליין, לראשונה מזה 500 שנה: בית כנסת יוקם בסיציליה, באתר nrg‏, 11 בינואר 2017
↑  צביקה קליין, 500 שנה אחרי: פלרמו מנציחה את גירוש יהודי סיציליה, באתר nrg‏, 14 בינואר 2016
צו הגירוש של פרננדו השני, מלך אראגון ואיזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה שהורה על גירוש יהודי ספרד שסירבו להתנצר, אשר שימש גם לגירוש יהודי סיציליה
מצבת קבורה כתובה בארבע השפות שנהגו בסיציליה הנורמנית: לטינית, יוונית, ערבית ויהודית, 1249
אצטרולב מן המאה ה-13 נושא אותיות עבריות
בארי מור

פליקס בארי מוּר (באנגלית: Felix Barry Moore; נולד ב-26 בספטמבר 1966) הוא פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת אלבמה. בשנים 2021–2025 ייצג את מחוז הקונגרס השני. הוא הושבע לתפקידו לאחר שנבחר בבחירות 2020, והחליף בתפקיד את מרתה רובי. כמו כן, טרם היבחרו לבית הנבחרים האמריקאי, היה חבר בית הנבחרים של אלבמה.