stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלושת הצבעים: כחול

| --- | --- |

 בימוי:  קשישטוף קישלובסקי 
 הופק בידי:  מרין קרמיץ 
 תסריט:  קשישטוף קישלובסקי, אניישקה הולנד, סלוומיר אידזיאק, קז'ישטוף פיסייביץ', אדוארד זברובסקי 
 עריכה:  ז'ק ויטה 
 שחקנים ראשיים:  ז'ולייט בינוש בנואה ריג'נט זביגניב זמחובסקי Philippe Morier-Genoud Pierre Forget Alain Ollivier דניאל מרטין Arno Chevrier Philippe Manesse Stanislas Nordey Idit Cebula Alain Decaux Yann Trégouët ג'ולי גייט פלורנס פרנל ז'ולי דלפי עמנואל ריבה Philippe Volter Guillaume de Tonquédec פלורנס ויניון קלוד דנטון Charlotte Véry בפסקה זו 3 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 מוזיקה:  זביגנייב פרייזנר 
 צילום:  סלוומיר אידזיאק 
 מדינה:  צרפת, שווייץ, פולין, הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  יוריאימג'ס, France 3, Canal+ 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  5 בדצמבר 1993 
 משך הקרנה:  100 דק' 
 שפת הסרט:  צרפתית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט אמנותי 
 מקום התרחשות:  פריז 
 הכנסות באתר מוג'ו:   blue
 פרסים:  פרס אריה הזהב  Guldbagge Award for Best Foreign Film 
 דף הסרט ב־IMDb
 
שלושת הצבעים: כחול (בצרפתית: Trois Couleurs: Bleu) הוא סרט צרפתי משנת 1993 שנכתב, הופק, ובוים על ידי הבמאי הפולני קשישטוף קישלובסקי. זהו הסרט הראשון בטרילוגיית שלושת הצבעים (אנ') של קישלובסקי, יחד עם שלושת הצבעים: לבן ושלושת הצבעים: אדום.
עלילת הסרט מתרחשת בפריז, ועוקבת אחר דמותה של ג'ולי, אישה שאיבדה את בעלה ובתה בתאונת דרכים. האירוע, אשר מביא לנתק פתאומי ובלתי צפוי מהקשרים האנושיים המהותיים בחייה, גורם לג'ולי לנסות להתנתק רגשית מן המציאות ולחיות בבידוד. ניסיון זה, לנתק עצמה מן החברה האנושית, מתברר לה במהלך הסרט, כבלתי אפשרי. על פי הבמאי, הסרט עוסק בחופש, בדגש על חופש רגשי.
צוות השחקנים הראשי

ז'ולייט בינוש (בתפקיד ג'ולי)
בנואה ריג'נט (בתפקיד אוליבייה בנואה)
שארלוט וורי (בתפקיד לוסיל)
עמנואל ריבה (בתפקיד מאדאם ויגנון)
פלורנס פרנל (בתפקיד סנדרין)
גווילאם דה טונקווידק (בתפקיד סרג')
עלילת הסרט

ג'ולי, אשתו של מלחין מפורסם, נאלצת להתמודד עם מותם הפתאומי של בעלה ובתה בתאונת דרכים, שהיא עצמה שרדה. בעת השיקום בבית החולים, מנסה ג'ולי להתאבד, אך לא מסוגלת להשלים את המעשה. לאחר שהיא משתחררת מבית החולים, היא עוזבת את הבית בו התגוררה עם משפחתה, ועוברת לדירה חדשה בפריז, מבלי להודיע לאף אחד, כשהיא מותירה את כל רכושה מאחוריה, מלבד מנורה מעוטרת זכוכיות כחולות שהייתה שייכת, ככל הנראה לבתה הקטנה שנהרגה בתאונה.
ג'ולי מנסה לנתק את עצמה מזיכרונותיה ומכריה, כפי שמתבטא בשיחה שהיא מנהלת עם אמה, אשר סובלת ממחלת אלצהיימר ובטוחה שג'ולי היא אחותה. כמו כן, היא מנסה להפטר מטיוטה של יצירה מוזיקלית בלתי גמורה, שכתב בעלה לפני שנפטר (היצירה חוגגת את האחדות האירופית בתום המלחמה הקרה), מוטיבים מוזיקליים מיצירה זו, רודפים את ג'ולי במהלך הסרט.
על אף רצונה של ג'ולי להתבודד ולחיות חיים אנונימיים, החיים בפריז מאלצים אותה להתמודד עם אנשים שונים ודמויות מעברה, ובמיוחד עם אוליבייה, שהיה חבר שלה ושל בעלה, גם הוא מלחין מוזיקלי אשר סייע לבעלה עם יצירותיו. אוליבייה מצהיר בפני ג'ולי על אהבתו אליה, ומנסה להשלים את היצירה הבלתי גמורה של בעלה, כניסיון לעורר את ג'ולי ולהשיג ממנה תגובה רגשית. בהמשך מצטרפת אליו ג'ולי, והשניים משלימים יחד את היצירה.
כמו כן, נחשפת ג'ולי לעובדה שבעלה המנוח ניהל רומן מאחורי גבה. היא מוצאת את המאהבת של בעלה, ומגלה שהיא נושאת את התינוק שלו. ג'ולי מחליטה להעניק לה את ביתה הישן ומבקשת ממנה שתקרא לתינוק שיוולד על שם בעלה. גם הקשר הטעון עם המאהבת של בעלה, מעורר אותה רגשית וגובר בה הדחף להשלים, יחד עם אוליבייה את היצירה הבלתי גמורה של בעלה.
לקראת הסיום, מתנגנת ברקע היצירה הגמורה, ומופיעים זה אחר זה, האנשים אשר נקשרה אליהם והשפיעה עליהם בפעולותיה, ולבסוף מופיעה דמותה של ג'ולי כשהיא בוכה, לראשונה מאז תחילת הסרט.
סימבוליקה ופרשנות

המוזיקה בסרט מהווה מוטיב מרכזי כביטוי לעולמה הרגשי של ג'ולי, וליתר דיוק, ביטוי להתפרצות הרגש אל מול הניסיון שלה לבודד עצמה רגשית. לעיתים, נדמה שהמוזיקה מתפקדת כדיאלוג בין ג'ולי לדמויות אליהן היא נקשרת, או כדיאלוג פנימי שלה. לסימפוניה הבלתי גמורה שהשאיר בעלה, יש תפקיד נראטיבי וסמלי עמוק במהלך היצירה, אשר משקף את תהליך האבל וההבראה של ג'ולי.
בנוסף, מספר פעמים במהלך הסרט, ג'ולי נראית בבריכת שחייה. המים (המסמלים פעמים רבות רגש), מאפשרים לג'ולי לצלול במובן מסוים אל מתחת למציאות, אל המקומות הרגשיים שהיא מנסה להתחמק מהם, ולמצוא איזו נחמה במצב של ציפה (באחת הסצנות ג'ולי נראית במים בתנוחה עוברית).
אלמנט נוסף המעביר את מצבה הרגשי של ג'ולי, הוא הטלוויזיה, כאשר בפתיחת הסרט צופה ג'ולי בהלוויה של בעלה ובתה דרך מסך טלוויזיה, המדמה מעין מחיצה רגשית בינה ובין המציאות. שימוש נוסף בטלוויזיה מתקיים כאשר מבקרת ג'ולי את אמה, החולה במחלת אלצהיימר, וחייה בבידוד מוחלט מהעולם ומבני אדם, ומעבירה את הזמן בצפייה בטלוויזיה, אשר גם במקרה זה הנה רק ייצוג של המציאות ולא המציאות עצמה. נראה כי מצבה התודעתי-רגשי של אמה של ג'ולי הוא המצב אליו ג'ולי עלולה להגיע, ועם המצב התודעתי הזה היא מתעמתת במהלך הסרט. בנוסף, התמונות המוקרנות בטלוויזיה, הן של אנשים שמבצעים צניחה חופשית או באנג'י, מצב המדמה את הניסיון של ג'ולי להרפות מן החיים, ולפול. אך כמו בקפיצת הבאנג'י, גם ג'ולי קשורה בחוט אנושי אשר מושך אותה מעלה, ומציל אותה מאובדן.
הסרט מעלה שאלה לא פשוטה: אם אדם איבד את כל מה שיקר לו, את כל אשר אהב, האם יוכל להתחיל מחדש? האם הצורך שלנו כבני אדם ברגש ובקשר אנושי הוא דחף שניתן לגבור עליו? התשובה שהסרט נותן לשאלה זו, הוא שלא ניתן לגבור על צורך זה, ושהוא זה שיאפשר לנו להבריא.
מטאור

ערך זה עוסק בכינוי לפס האור הנוצר מכניסת מטאורואיד לאטמוספירה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
נחשול מטאורים ב-1995
מטאור (מיוונית: דבר מה שמימי) הוא כינוי לפס האור הנראה כאשר מטאורואיד או אסטרואיד חודר לאטמוספירה של כדור הארץ (או כל גוף אחר).
תכונות

בשפה העממית המטאור מכונה לעיתים "כוכב נופל", אך מטאורים אינם כוכבים אלא גרגרי-חול וסלעים קטנים המתאדים בדרך כלל בהיתקלותם במולקולות האוויר של האטמוספירה. לעיתים נדירות חודר לאטמוספירה מטאורואיד גדול במיוחד, הנצפה כ"כדור-אש", שבהירותו עולה על זו של נוגה או אף נראית לעין באור יום. המטאורים שאנו רואים הם בגובה של 100 עד 150 קילומטרים ומהירותם בין 11 ל-74 קילומטר בשנייה. מהירות המטאורים תלויה בעיקר בכיוון הפגיעה שלהם בכדור הארץ. במקרים של התנגשות חזיתית המהירות תהיה גבוהה (מהירות כדור הארץ ועוד מהירות המטאור) ובמקרים בהם כדור הארץ משיג את המטאורים ומתנגש בהם, מהירותם תהיה נמוכה (ההפרש בין המהירות העצמית למהירות כדור הארץ). מטאורים איטיים נוחים יותר לצפייה ולמעקב.
חלק ממטאורואיד ששורד את המעבר באטמוספירה ומגיע לקרקע נקרא מטאוריט. כאשר פוגע מטאוריט גדול וכבד בכדור הארץ, הוא גורם להיווצרות מכתש בעל צורה מעוגלת אופיינית ושוליים המתרוממים כלפי מעלה.
מקור המטאורים

מקור המטאורים הוא בחלקיקים המגיעים לכדור הארץ מירחים, כוכבי לכת ושביטים או מאסטרואידים המצויים במערכת השמש. סביב השמש נעים גופים העשויים תערובת של קרח ואבק. כאשר גוף מסוים נכנס לאזור כבידה של אחר, נוצרת התנגשות שבעקבותיה נזרקים מפני השטח אל החלל חלקיקים. הרסיסים משייטים בחלל עד שהם נלכדים בכבידת הארץ והופכים למטאורים. על פני כדור הארץ נמצאו מטאוריטים שמקורם בירח, במאדים ואף בנוגה.
צפייה במטאורים

ישנם ימים מסוימים בשנה שבהם ניתן לראות מטאורים רבים בלילה אחד. תופעה זו מכונה מטר מטאורים. בדרך-כלל ייראו יותר מטאורים לאחר חצות הלילה, כאשר הצופה פונה לכיוון התנועה של כדור הארץ סביב השמש. צד זה "מתנגש" עם ענן האבק שיוצר את מטר המטאורים "חזיתית", ולכן קצב הפגיעות הנצפות הוא גדול מאשר אם הצופה נמצא בצד ה"אחורי" של כדור-הארץ יחסית לתנועתו סביב השמש. ישנם גורמים נוספים המשפיעים על הצפייה כמו זיהום אור ממקורות כמו תאורה עירונית או אור השמש.
שבלים

לאורך כניסת המטאוריד לאטמוספירה העליונה, נוצר שובל אוויר מיונן. שובל שכזה, יכול להישאר 45 דקות. מטאורידים בגודל של גרגר חול, נכנסים לאטמוספירה לעיתים קרובות, לערך כל כמה שניות באזור נתון, וכך שובלי היונים שלהם יכולים להימצא באטמוספירה העליונה בצורה רציפה.
ביהדות

חכמים חיברו ברכה עבור מי שרואה תופעות טבע חריגות, ובין היתר מטאור, כמובא במשנה תורה לרמב"ם:
ראו גם

כוכב שביט
מטר מטאורים
מטאורואיד
מטאוריט
ארגון המטאורים הבינלאומי
הערות שוליים

↑  Rebecca Harbison (10 בפברואר 2016). "Do more meteorites fall at low latitudes?". Ask an Astronomer. Astronomy Department at Cornell University. נבדק ב-20 בנובמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529212205171  GND: 4038948-0  LCCN: sh85084363  NARA: 10676022  NDL: 00569905  NKC: ph122779 
במחצית השנייה של הלילה (ובמחצית הראשונה של היום) הצופה נמצא בצד ה"קדמי" של כדור הארץ הפונה לכיוון התנועה סביב השמש, שהוא הצד שפוגע ביותר מטאורים.
אריסטובולוס מאלכסנדריה

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־2 לפנה״ס 
 שפות היצירה:  יוונית עתיקה 
 הושפע מ:  סוקרטס, אפלטון, פיתגורס 
 
אריסטובולוס מאלכסנדריה (ביוונית: Αριστόβουλος; פרח בשנים 181–124 לפנה"ס), נקרא גם אריסטובולוס הפריפטטי (ובעבר כונה בטעות אריסטובולוס מפניאס), היה פילוסוף יהודי הלניסטי מהאסכולה הפריפטטית האריסטוטלית, אולם הוא עשה שימוש גם בתפישות אפלטוניות ופיתגוראיות בניסיון למזג ולתאם בין המקרא והאמונה היהודית שבזמנו לבין תפישות הפילוסופיה היוונית הרווחות בזמנו.
היסטוריה > תקופת חייו

אריסטובולוס נזכר בספר מקבים ב' כבן למשפחת כהנים וכמקורב למלך מצרים תלמי השישי פילומטור, שמלך בשנים 180–145 לפנה"ס. מקבים ב' נפתח בשתי איגרות מיהודי ארץ ישראל אל יהודי מצרים. בראש האיגרת השנייה נכתב:
איגרת זו מופיעה ללא תאריך, אולם היא נכתבה כנראה מספר ימים לפני חידוש העבודה בבית המקדש לאחר גזירות אנטיוכוס, ביום כה בכסלו שנת 164 לפנה"ס.
מן ההקבלה בין שני האישים הנזכרים בראש האיגרת, משתמע שאריסטובולוס מילא תפקיד ייצוגי או הנהגתי בקרב יהודי מצרים, בדומה לתפקידו של יהודה המקבי בקרב יהודי ארץ ישראל.
היסטוריה > שגיאות בזיהוי שמו ותקופתו

בתרגום הלטיני של טיראניוס רופינוס לתולדות הכנסייה של אוסביוס מקיסריה, הוא נקרא בטעות "אריסטובולוס מפניאס" (Αριστόβουλος του Πανέα), תרגום שגוי של "המעולה" (ὁ πάνυ) ביוונית. הטעות בתרגום השם שרדה, וכך נקרא אף שם הערך במהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה.
בגוף הדברים הכתוב בידי אוסביוס ב"תולדות הכנסייה", מצוטטת טעות של ההיסטוריון הנוצרי בן המאה ה-3 אנטוליוס איש לאודיקיאה (אנ'), שהביא מסורת לפיה אריסטובולוס היה בין שבעים החכמים שתרגמו את התורה ליוונית (תרגום השבעים) בימי תלמי השני פילדלפוס (במאה ה-3 לפנה"ס).
השתמרות דבריו וגרסאותיהם

דברי אריסטובולוס במקורם לא השתמרו ואין בידינו כתבי יד ישנים שלמים ממנו, אך ציטוטי קטעים מדבריו השתמרו בספרי ההיסטוריונים הנוצריים קלמנס מאלכסנדריה ואוסביוס מקיסריה, ובהם גם תיאור פעלו ותולדותיו של אריסטובולוס לפי רישומו של ההיסטוריון הקדמון אנטוליוס איש לאודיקיאה. מתוך קטעים אלה ניכר תוכן דבריו של אריסטובולוס בספרו, ששמו המשוער הוא "ביאורים לתורת משה".
שני קטעים נכבדים מתוך ספר זה, עם פירושים על ספר בראשית וספר שמות השתמרו בספרו של אוסביוס "הכנה לבשורה" (החל להיכתב בשנת 313).
בכרך 13 פרק 12 הוא מצטט את אריסטובולוס: "על צפונות היקום ועומקו ובענייני האמונות והדעות ועל כלל השלטון ועל הרווחה ועל העקרונות ועל מספר העולמות זהו תמיד משה בכל מקום בתורה הקדושה שכתב משה".
דברי אריסטובולוס בספרו של אוסביוס כוללים את הקטעים המצוטטים בספרו של קלמנס (מת בירושלים בשנת 215), הראשון מאבות הכנסייה שטען שמחשבת הפילוסופים היוונים הגיעה מהיהודים והתורה שבידם. קטעים נוספים מדבריו שובצו בחלקים אחרים של הספר. בספר אחר של אוסביוס, תולדות הכנסייה, השתמר גם קטע קצר העוסק בזמנו של חג הפסח באביב, המצוטט מפי אנטוליוס מלאודיקיאה וכולל תיאור קצר על פועלו של אריסטובולוס והיותו מהחכמים שכתבו את תרגום השבעים.
דעותיו > טענת מקורה היהודי של הפילוסופיה היוונית

אריסטובולוס הוא ראשון הפילוסופים הידועים לנו, שטען כי עיקרי הפילוסופיה והמטפיזיקה היווניות נבעו ממקורות יהודיים. אריסטובולוס טען, כ-150 שנה לפני פילון האלכסנדרוני, שלא רק שהמשוררים היווניים העתיקים ביותר, הומרוס, הסיודוס, אורפאוס וכו', אלא אף הוגי הדעות היווניים המוערכים ביותר, ובמיוחד אפלטון, רכשו את רוב חוכמתם מחכמים יהודים ומכתבים עבריים עתיקים.
רושמי רשומות נוצרים שחיו כמאתיים שנים אחריו, אימצו עמדה דומה לזו, כאמור דוגמת קלמנס מאלכסנדריה, שציטט את דברי נומניוס מאפאמיה, אשר חי מעט לפני אריסטובולוס (במאה ה-2 לספירה): "מהו אפלטון אם לא משה הדובר יוונית אטית"?
דעותיו > יישוב הפילוסופיה היוונית עם המקרא

אריסטובולוס היה בין הפילוסופים היהודים האלכסנדרונים המוקדמים ביותר, ששמו להם למטרה ליישב ולזהות את התפישות הפילוסופיות היווניות עם הדת היהודית. חיבורו נקרא, ככל הנראה, "פרשנויות על כתבי משה". קטעים מעטים בלבד שרדו מכתביו, אך אלו ארוכים ושלמים ומספיק נותר בהם כדי להסיק על תוכן כתביו.
הערות שוליים

↑  אוריאל רפפורט, מגלות לקוממיות, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ו, יחידה 11, עמ' 31.
↑  ספר חשמונאים ב, פרק א, פסוק י (תרגום א. ש. הרטום.
↑  ספר חשמונאים ב, פירוש הרטום לפרק א, פסוק י.
↑  דניאל שוורץ, ספר מקבים ב, עמ' 80.
↑  המהדורה הלטינית של הספר תולדות הכנסייה, בתרגום טיראניוס רופינוס, כרך 7, פרק 32, סעיף 16
↑  אריסטובולוס (מפניאס), באנציקלופדיה בריטניקה עמוד 497, באתר ויקיטקסט באנגלית
1 2  אוסביוס, תולדות הכנסייה כרך 7, פרק 32, סעיפים 16–17
↑  על אריסטובולוס מאלכסנדריה, באתר המרשתת הנוצרי 'כתבי יהודים קדומים'
↑  אוסביוס, הכנה לבשורה, כרך 8 פרק 10
↑  אוסביוס, הכנה לבשורה, כרך 13, פרק 12
↑  קלמנס מאלכסנדריה, האסופה (סטרומטה), חלק 1, כרך 15 פרק 5 סעיף 14.
1 2  אוסביוס, הכנה לבשורה, כרך 9, פרק 6
↑  נומניוס במילון סודא למונחים מימי הביניים. (באנגלית, מהדורה מקוונת, הסטואה, אתר מכללת מדינת קנטאקי שבארצות הברית)
↑  Aristobulus (of Paneas), המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007403310105171  GND: 119516594  ICCU: CFIV143951  ISNI: 0000 0000 4944 2820  LCCN: nr95015174  NTA: 069850801  VcBA: 495/44015  VIAF: 10657798   WorldCat (עם VIAF): 10657798
1558

שנת 1558 היא השנה ה-58 במאה ה-16. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד.
כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני.
אירועים

7 בינואר – צרפת כובשת את קאלה, העיר האחרונה בשלטון ממלכת אנגליה באירופה היבשתית
17 בנובמבר – עם מותה של מרי הראשונה הופכת אליזבת למלכת אנגליה ומתחיל העידן האליזבתני
נפטרו

17 בנובמבר – מרי הראשונה, מלכת אנגליה (נולדה ב-1516)
15 באפריל – הורם סולטאן, בת זוגו הראשית ואשתו החוקית של הסולטאן העות'מאני סולימאן המפואר. היא הפכה לאחת הנשים החזקות והמשפיעות ביותר בהיסטוריה העות'מאנית ודמות בולטת ושנויה במחלוקת בתקופה המכונה סולטנות הנשים.
25 במרץ – מרקוס דה ניסה, חוקר ארצות באמריקה הצפונית מטעם ספרד (נולד ב-1495)
21 בספטמבר – קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (נולד ב-1500)
17 בנובמבר – מרי הראשונה, מלכת אנגליה (נולדה ב-1516)
17 בנובמבר – רג'ינלד פול, חשמן והארכיבישוף מקנטרברי הקתולי האחרון (נולד ב-1500)
ראו גם

ילידי 1558‎
נפטרים ב-1558‎
הסטודיו לאמנויות הבמה - תיאטרון חולון

| --- | --- |

אין תמונה חופשית
 בית ספר למשחק
 תקופת הפעילות:  1996–הווה (כ־29 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°01′36″N 34°46′28″E﻿ / ﻿32.02675°N 34.774527777778°E﻿ / 32.02675; 34.774527777778
  (למפת גוש דן מוגדלת) הסטודיו לאמנויות הבמה - תיאטרון חולון(למפת גוש דן רגילה) הסטודיו לאמנויות הבמה - תיאטרון חולון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הסטודיו לאמנויות הבמה - תיאטרון חולון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הסטודיו לאמנויות הבמה - תיאטרון חולון
 
הסטודיו לאמנויות הבמה - תיאטרון חולון הוא בית ספר למשחק המיועד להכשרת שחקנים בתיאטרון, קולנוע וטלוויזיה, ושוכן בתיאטרון חולון. נוסד ב-1996, ובשנת 2003 קיבל את הכרת משרד התרבות והספורט. מנוהל כיום על ידי דרור טפליצקי. על צוות המורים נמנים משה איבגי, אסתי זקהיים, רמה מסינגר, ירדן בר-כוכבא ואורי אגוז.
הלימודים

מסלול תלת שנתי - לימודי משחק המיועדים להכשרת שחקנים מקצועיים לתיאטרון, לקולנוע ולטלוויזיה. במסגרת הלימודים מתקיימים שיעורים בתחומי משחק, תנועה, אימפרוביזציה, הגשת שיר, פנטומימה ומסכות, פיתוח קול, משחק מול מצלמה, סיף ואקרובטיקה, קראטה, ליצנות, שפה ודיבור (דיקציה), תולדות התיאטרון הקלאסי והמודרני ועוד. בסוף שנת לימודים מגישים התלמידים פרויקט אישי אשר במסגרתו הם כותבים, מביימים ומציגים מונולוג או סצנות על במה לפני קהל. בשנת הלימודים השלישית מתנסים התלמידים בהפקות תיאטרון, ובמהלך שנת הלימודים מעלים התלמידים ארבע הפקות תיאטרון שונות, משתתפים ומציגים בפסטיבלים ובאירועים של תיאטרון חולון ועיריית חולון ("פסטיבל אישה", "צלילי ילדות" ועוד). תהליך הקבלה ללימודים כולל אודישן ופגישה עם מנהל הסטודיו.
סדנאות במה - סדנה המתקיימת במפגשים שבועיים לאורך שנה, ובה נלמדים יסודות המשחק, דרמה, קומדיה, אימפרוביזציה, משחק מול מצלמה, סטנד-אפ, משחקי תיאטרון, הכנה לאודישנים לבתי ספר למשחק ועוד. הסדנה כללה גם סדנת אמן עם רמה מסינגר.
"חיידק במה" - קבוצת תיאטרון חובבים למבוגרים, שפועלת החל משנת 2006. הקבוצה מורכבת ברובה מתושבי חולון ומעלה הפקות תיאטרון מדי שנה על בימת תיאטרון חולון. הקבוצה משתתפת מדי שנה בפסטיבל קבוצות תיאטרון חובבים ארצי שמתקיים בתיאטרון "צוותא" בתל אביב.
פרויקטים קהילתיים

פרויקט נערות במצוקה - החל משנת 2008 מתקיים פרויקט משותף בין הסטודיו לבין אגף הרווחה בעיריית חולון (היחידה לטיפול בנערה במצוקה), בהנחיית יבגני קושניר, במאי ומורה למשחק בסטודיו. הקבוצה כוללת נערות המאותרות באמצעות אגף הרווחה, ואליהן חוברות שחקניות מקצועיות, בוגרות הסטודיו. ההרכב פועל במשך שנה ובסיומה מועלית הצגה, שנכתבת במיוחד עבור הקבוצה על בסיס חומרים אישיים שהביאו המשתתפות. באחת ההצגות השתתפה גם זוכת תוכנית הטלוויזיה "כוכב נולד", דיאנה גולבי.
פרויקט ג'סי כהן – מתנ"ס לזרוס - החל מיוני 2010 מקיים הסטודיו פרויקט קהילתי בשיתוף מתנ"ס לזרוס, הממוקם בשכונת ג'סי כהן בחולון, ובו פועלת קבוצת תיאטרון של תושבי השכונה, העוסקת בעבודתה המשותפת בחיי השכונה ותושביה, בצבעוניותה ובבעיות איתם מתמודדים התושבים. את הקבוצה מנחה השחקן והבמאי ערן לאור. בסיום הפרויקט מעלה הקבוצה הפקת תיאטרון במתנ"ס לזרוס ובתיאטרון חולון.
פרויקטים עם בתי הספר התיכוניים בעיר - הסטודיו פועל בשלושה בתי ספר בעיר ("אורט מיטרני", "תיכון נעמת" ו"תיכון טומשין"), בהם מתגבשות קבוצות תלמידים שלומדות טכניקות שונות של משחק בתיאטרון, ובסוף השנה הן מעלות הפקה העוסקת בעולמם האישי והבית-ספרי.
פרויקט "ממחזה להצגה" - בית ספר "כצנלסון" - במסגרת הפרויקט נחשפים תלמידי בית הספר "כצנלסון" לשלבים השונים ביצירת הצגה ועד להפקת הצגה מלאה. התלמידים משתתפים בחלק מהשיעורים בסטודיו (שיעורי סיף, אקרובטיקה, פיתוח קול ועוד), והתלמידים מקבלים גם ידע בסיסי בתפעול תאורה וסאונד.
קרב העיר סואץ

קרב העיר סואץ היה קרב במלחמת יום הכיפורים שניטש ב-24 וב-25 באוקטובר 1973 בין צה"ל לבין הצבא המצרי בעיר סואץ שבמצרים. היה זה הקרב הגדול האחרון לפני כניסת הפסקת האש לתוקף בחזית הדרום. הוא נסתיים בכישלון של צה"ל ברוב חלקי העיר ובאבדות כבדות לו, ונחשב לאחד המשגים הגדולים של ישראל במלחמה בחזית זו.
רקע

מלחמת יום הכיפורים בחזית הדרום נפתחה ב-6 באוקטובר, כאשר הצבא המצרי צלח את תעלת סואץ ממערב למזרח לכל אורכה. המחצית הצפונית של חזית הצליחה הייתה נתונה לאחריותה של הארמייה המצרית השנייה, והמחצית הדרומית הייתה באחריותה של הארמייה המצרית השלישית.
לאחר תשעה ימים של קרבות בלימה פתחו כוחות צה"ל ב-15 באוקטובר במבצע אבירי לב – פעולה שמטרתה הייתה להקים ראש גשר ישראלי בגדה המערבית של התעלה, מתוך כוונה לשנות את מהלך המלחמה בזירה זו. כזירת הצליחה נקבע קטע התעלה המצוי מצפון לאגם המר הגדול ובצמוד אליו – ממש בגבול בין גזרות האחריות של שתי הארמיות המצריות.
ב-16 באוקטובר הוקם ראש הגשר הישראלי, ובימים הבאים צלחו יחידות משלוש אוגדות ישראליות אל הגדה המערבית של התעלה. שתיים מהן – אוגדה 162 בפיקודו של האלוף אברהם אדן, ואוגדה 252 בפיקודו של האלוף קלמן מגן - תקפו לכיוון דרום-מערב והרחיבו את ראש הגשר הישראלי, במטרה לנתק את קווי האספקה של הארמייה המצרית השלישית אל עורפה ולהטיל עליה מצור.
ב-22 באוקטובר קיבלה מועצת הביטחון של האו"ם החלטה על הפסקת אש במלחמה (החלטה 338), והיא נכנסה באותו ערב לתוקפה. באותו יום הגיעו כוחות צה"ל לקרבת העיר סואץ שלחוף מפרץ סואץ, אך לא הצליחו לנתק את נתיב האספקה לארמייה השלישית שעבר מדרום לעיר. ישראל החליטה להמשיך בלחימה למחרת, 23 באוקטובר, בנימוק שהמצרים הפרו במהלך הלילה את הפסקת האש וניהלו קרבות נגד צה"ל באזורים שונים בגדה המערבית. במשך אותו יום הגיעו כוחות צה"ל לחוף מפרץ סואץ מדרום לעיר סואץ ובכך השלימו את כיתור הארמייה המצרית השלישית.
בשעות שלאחר חידוש הלחימה התחולל משבר מדיני ובינמעצמתי בין ישראל, ארצות הברית וברית המועצות, כאשר האחרונה איימה בהתערבות קונבנציונלית ואף גרעינית במלחמה במזרח התיכון אם לא ישוב צה"ל לקווי 22 באוקטובר ויסיר את המצור מעל הארמייה השלישית.
ב-23 באוקטובר קיבלה מועצת הביטחון של האו"ם החלטה נוספת על הפסקת אש במלחמה (החלטה 339). לקראת הגעתם הצפויה של פקחי האו"ם לגדה המערבית של התעלה בעקבות החלטה זו, החליט פיקוד צה"ל לכבוש את העיר סואץ בטרם תיכנס הפסקת האש המחודשת לתוקפה.
העיר סואץ הייתה בעבר השלישית בגודלה במצרים. היו בה 260 אלף תושבים ומפעלי תעשייה רבים. מרבית תושבי העיר נמלטו ממנה בתקופת מלחמת ההתשה. כעת הייתה העיר נטושה וחרבה באופן חלקי, וההנחה הייתה שהיא תהיה מוגנת באופן חלש. לכיבושה הייתה צפויה להיות חשיבות מורלית - בעצם לכידתה של עיר מצרית גדולה, וכן חשיבות מבצעית - בהיותה בסיס לוגיסטי של הארמייה השלישית.
ההכנות לקרב

העיר סואץ ממוקמת בפתחה הדרומי של תעלת סואץ, על גדתה המערבית. היא שוכנת לחוף מפרץ סואץ, המשתרע לאורך פאתה הדרומית של העיר. מרכזה היה בנוי בצפיפות ובו בניינים בגובה של עד שבע קומות. על פי נתוני המודיעין היה בה גדוד קומנדו מצרי (באי פורט איברהים, שהיה מחובר בסוללה לחוף הדרומי של העיר). ההערכה הייתה שנמצאו בה גם יחידות מצריות שנסוגו לתוכה מפני התקפת צה"ל. בפועל הגנו על העיר מלבד חיילי הקומנדו גם שני גדודי חרמ"ש מהדיוויזיה המצרית ה-6, פלוגת טילים נגד טנקים מהדיוויזיה ה-19 ואנשי מיליציה עממית.
ב-24 באוקטובר בשעה 01:00 הורה מטה פיקוד הדרום לאוגדה 162 לכבוש את העיר. תת-אלוף אורי בן ארי (בן ארי קיבל את דרגת התא"ל תוך כדי המלחמה מידי משה דיין), סגנו של אלוף הפיקוד, התקשר אל מפקד האוגדה האלוף אדן ופקד לכבוש את העיר "בתנאי שהיא לא סטלינגרד" (כלומר באזכור של ההגנה הנחרצת של הצבא האדום על העיר סטלינגרד במלחמת העולם השנייה). הפקודה להיכנס לסואץ הייתה הוראה של משה דיין, שהנחית אותה על מפקדת הפיקוד (הפקודה הכתובה נחשפה ביומן המלחמה של הפיקוד, כפי שנחשף בסרט 'קרב אחד יותר מדי'), בניגוד להחלטת הממשלה יום קודם. האלוף אדן העריך כי לא צפויה התנגדות מצרית משמעותית לכיבוש העיר באופן הדומה לסטלינגרד, משום שבקרבות האוגדה נגד המצרים ב-23 באוקטובר הורגשו התפוררות והתמוטטות של כוחותיהם ונלקח מספר גדול של שבויים. בשעה 06.00 בבוקר נחת שר הביטחון משה דיין במפקדה של ברן והודיע לו שבניגוד להודעה הקודמת, לא תהיה הפצצת ריכוך של חיל האוויר וגם הסיוע הארטילרי שהובטח יצומצם היות שבשעה 07.00 אמורה להיכנס לתוקפה החלטת מועצת הביטחון על הפסקת אש. למרות זאת הפקודה לכבוש את סואץ לא שונתה ובסופו של דבר גם סיוע ארטילרי לא ניתן כלל (נחום זקן, סואץ אינה סטלינגרד, 157).
תוכנית הקרב שהכינה האוגדה קבעה כי שתיים מחטיבותיה יתקפו את העיר: חטיבה 460 (בפיקודו של אלוף-משנה גבריאל עמיר) תתקוף את דרומה של העיר לאורך חוף המפרץ, ממערב למזרח, ואילו חטיבה 500 (בפיקודו של אלוף-משנה אריה קרן) תפרוץ לתוך העיר מצפון מערב, על הכביש הראשי המוליך מקהיר אליה.
לקראת ההתקפה תוגברה חטיבה 500 בשני כוחות רגלים: פלוגה ב' ומפקדת גדוד הצנחנים 564 מחטיבה 247 (מפקד הגדוד היה סגן-אלוף יוסי יפה) ו"כוח חסדאי" - כמאה לוחמים בפיקודו של סגן-אלוף יעקב חסדאי שרובם היו צוערים בקורס קצינים בבה"ד 1. משימתן המיועדת של יחידות אלו ושל פלוגת הסיור של החטיבה הייתה לנוע בעקבות טנקי החטיבה, לתפוס את הצמתים הראשיים בעיר ולהתבסס בהם.
נוהל הקרב לפעולה נעשה בחופזה, בלחץ שעון החול של הפסקת האש המחודשת, ולכוחות נמסר רק מידע מודיעיני מועט.
הקרב > הכניסה לעיר

בשעה 07:00 החלה חטיבה 500 לתקוף לעבר מבואות העיר וב-10:00 פרצה לתוכה מצפון-מערב. בראש נעו הטנקים של גדוד 433 בפיקודו של סגן-אלוף נחום זקן, ובו 21 טנקים מדגם שוט ו-15 נגמ"שים וזחל"מים. אחרי גדוד הטנקים נע גדוד הצנחנים המוקטן (בהרכב של פלוגה ומפקדת הגדוד) ובעקבותיו כוח חסדאי. גדוד הצנחנים, שמנה כ-90 לוחמים, היה רכוב על גבי תשעה נגמ"שים סובייטיים שנלקחו שלל מן המצרים ושלושה אוטובוסים. כוח חסדאי נע על גבי שני זחל"מים ושלוש משאיות. במאסף נעה פלוגת הסיור של החטיבה.
לאחר שהעמיק הטור הישראלי אל תוך העיר והגיע למרכזה, כשלושה קילומטרים משוליה, נפתחה לעברו אש מצרית חזקה. המצרים השתמשו בטילי נ"ט, רקטות נ"ט, מקלעים ורימונים. בין שלושת חלקי הטור כבר נפתחו קודם לכן פערים של מאות מטרים. לכל אחד מהם נגרמו אבדות כבדות ומאותו רגע לחם כל אחד מהם על חיי אנשיו במנותק מן האחרים (למעט פלוגת הסיור, שנחלצה מן העיר).
חבורת הפיקוד הקדמית של האוגדה נמצאה באותה עת כ-15 קילומטרים מן העיר (בסמיכות לגזרת הפעולה של החטיבה השלישית שלה (חטיבה 217)). בשעה 11:00 התבררה למפקד האוגדה אדן תמונת המצב של הסתבכות שלושת הכוחות בסואץ. אדן הבין שנוכח ההתנגדות המצרית אין טעם לדבוק בכוונה לכבוש את העיר. הוא פקד על חטיבה 500 לפעול לחילוץ הכוחות והורה לשתי חטיבותיו האחרות להעביר אליה כוחות לסיוע בכך. אדן דרש לקבל גם סיוע של חיל האוויר, אך הוא למעשה לא ניתן לכוחות הלכודים משום שלא היה מידע מדויק היכן הם נמצאים.