stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוטו הנרי באכר
הערות שוליים

↑  ART CLUB, Encyclopedia of Cleveland History | Case Western Reserve University, ‏2018-05-11 (באנגלית)
↑  Whistler Etchings :: Biography, etchings.arts.gla.ac.uk
↑  Harvard, More etchings by Bacher, harvardartmuseums.org (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275129805171  BnF: cb14968740m (data)  GND: 1077533748  ISNI: 0000 0000 6664 2533  KulturNav: 89392b80-9eb2-451d-a5cd-42036ac397e7  LCCN: n83139113  RKD: 3355  SUDOC: 251034968  ULAN: 500027140  VIAF: 76587787   WorldCat (עם VIAF): 76587787
אולריך וילה

| --- | --- |

פרדיננד הודלר, דיוקן של אולריך וילה, 1916
 לידה:  5 באפריל 1848 העיר החופשית המבורג 
 פטירה:  31 בינואר 1925 (בגיל 76) מיילן, שווייץ שווייץ
 מדינה:  שווייץ 
 בן או בת זוג:  קלרה פון ביסמרק 
 צאצאים:  רנה שווארצנבאך-וילה, אולריך וילה 
 השתייכות:  צבא שווייץ
 תקופת הפעילות:  1867–1925 (כ־58 שנים)
 דרגה:  גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הצבא השווייצרי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה 
 
קונרד אולריך זיגמונד וילה (בגרמנית: Conrad Ulrich Sigmund Wille;‏ 5 באפריל 1848 – 31 בינואר 1925) היה איש צבא שווייצרי, אשר שימש כמפקד צבא שווייץ במהלך מלחמת העולם הראשונה. היה אחד מארבעת האנשים היחידים בהיסטוריה שקיבלו דרגת גנרל בצבא שווייץ.
ביוגרפיה

וילה נולד בהמבורג שהייתה אז עיר חופשית, ב-5 באפריל 1848, להורים שווייצרים ממוצא גרמני. הוא התחנך בציריך, ולמד משפטים באוניברסיטת ציריך. ב-1867 התגייס לצבא שווייץ, ושרת בכוחות הארטילריה. הוא נשא חן בעיניו של מפקד כוחות הארטילריה הפדרלי הנס הרצוג, ותודות לכך התקדם במהירות. הוא החל לפרסם מאמרים בכתבי עת צבאיים אשר בהם טען שצבא שווייץ זקוק לרפורמה מיידית בתחום החינוך. הוא הועבר לחיל החינוך, וביצע רפורמה מקיפה בחיל הפרשים השווייצרי. הוא טען שיש להפוך את הצבא השווייצרי שהיה עד אז צבא מיליציוני בעיקרו, לצבא מודרני המבוסס על המודל הפרוסי. ב-1885 הוא הועלה לדרגת אוברסט, והתגלע סכסוך חריף בינו לבין המפקד העליון של הפרשים אוברסט גוטליב זנדר. הסכסוך הסתיים כאשר זנדר פרש מהצבא ב-1891. עם זאת, ב-1896 אילצו התככים הפוליטיים גם את וילה להתפטר מתפקידיו בחיל החינוך.
הוא הועבר ללמד היסטוריה צבאית, ארגון צבאי, טקטיקות וחינוך צבאי במחלקה למדעי הצבא של המכון השווייצרי הפדרלי לטכנולוגיה בציריך. ב-1900 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-6, וב-1901 מונה לעורך הראשי של העיתון אלגמיינה שווייצריש מיליטר-זייטונג. בתפקידו כמפקד הדיוויזיה ה-6 הוא התבלט בעיקר בשל המשמעת הרבה שהפגינו אנשיו, ובשל התרגילים רחבי ההיקף שערך. הרפורמה הצבאית שהועברה בשווייץ ב-1907 הושפעה מאוד ממאמריו. ב-1912 הוא הוביל את התמרונים הצבאיים שנערכו לכבוד ביקורו של וילהלם השני, קיסר גרמניה בשווייץ.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הייתה שווייץ מוקפת במדינות לוחמות. הקיסרות הגרמנית והאימפריה האוסטרו-הונגרית מחד, וצרפת וממלכת איטליה מאידך. בשל כך, התגבר החשש שהמלחמה תזלוג לשווייץ. ב-3 באוגוסט 1914 וילה מונה כמפקד העליון של הצבא, ובמסגרת זו הוא הועלה לדרגת גנרל. דרגה זו מוענקת בשווייץ רק בעתות משבר, והיא מבוטלת כאשר המשבר מסתיים. בעתות שלום הדרגה הגבוהה ביותר בצבא שווייץ היא "מפקד קורפוס". בחירתו לתפקיד הייתה שנויה במחלוקת, כיוון שהוא נודע כגרמנופיל מושבע, ולא היה אהוד בקרב דוברי הצרפתית והאיטלקית במדינה. ב-20 ביולי 1915 הוא עורר סערה כאשר הציע להצטרף למלחמה לצד מעצמות המרכז. ב-1916 שני אוברסטים גרמנים בצבא שווייץ יירטו הודעות מוצפנות רוסיות, והעבירו אותן לגרמנים והאוסטרים. כאשר התפרסם הדבר, הורה וילה להעניק לאוברסטים 20 ימי מעצר. עונש שנתפס כבלתי מספק. בנוסף על כך, היה על וילה להתגבר גם על בעיות נוספות שצצו בעקבות המלחמה, כמו מהומות קומוניסטיות שפרצו בשווייץ בהשראת המהפכה הרוסית, והשפעת הספרדית שפגעה גם בשווייץ.
לאחר סיום המלחמה המשיך לשרת בצבא עד מותו ב-31 בינואר 1925 בגיל 76. הוא היה נשוי לרוזנת קלרה פון ביסמרק (1851-1946). היא ילדה לו שתי בנות ושלושה בנים. בנו הבכור, אשר נקרא אף הוא אולריך, התגייס גם כן לצבא והגיע לדרגת מפקד קורפוס. כמו אביו, הוא נודע בדעותיו הגרמנופיליות, ושמר עליהן אף בשנות מלחמת העולם השנייה. הדבר הביא אותו למתחים רבים עם הגנרל הפרו-צרפתי אנרי גיזאן. נכדתו הייתה הסופרת המפורסמת אנמארי שוורזנבאך, ידידה של האחים אריקה וקלאוס מאן.
אוטו הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג

אוטו הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג (בגרמנית:  Otto I, Herzog zu Braunschweig und Lüneburg;‏ 1204 - 9 ביוני 1252) היה דוכס בראונשווייג-לינבורג הראשון בין השנים 1235–1252.
ביוגרפיה

אוטו הראשון נולד בשנת 1204 לוילהלם, הלורד של לינבורג ולהלנה מדנמרק, בתם של אלברכט השני, מרקיז ברנדנבורג וסופיה ממינסק. בשנת 1202 חילק אביו את נחלות בית ולף עם אחיו אוטו הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה והיינריך החמישי, רוזן הפלטינט שעל הריין, ועל פי ההסכם קיבלו אביו ואוטו הרביעי את אזור בראונשווייג, בעוד היינריך קיבל את רוזנות הפלטינט שעל הריין. בשנת 1212 מסר דודו היינריך את נחלותיו לבנו היינריך השישי, רוזן הפלטינט שעל הריין.
בשנת 1213 נפטר אביו וילהלם, הלורד של לינבורג, ואוטו ירש את נחלותיו ששכנו באזור בראונשווייג ולינבורג. בשנת 1214 מת בן דודו היינריך השישי, רוזן הפלטינט שעל הריין, ואוטו היה אמור לרשת אותו, אולם לבסוף החליט דודו לתת לאוטו את כל נחלות המשפחה בסקסוניה ובוואריה, בעוד רוזנות הפלטינט שעל הריין נמסרה ללודוויג הראשון, דוכס בוואריה מבית ויטלסבאך. פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שחשש מההתעצמות המחודשת של בית ולף, שלח נגדו את בנו היינריך השביעי, אולם תושבי בראונשווייג עמדו לצידו של אוטו והדפו את כוחותיו של היינריך.
על מנת למנוע ניסיונות נוספים לנשלו מנחלותיו, כרת אוטו ברית עם דודו ולדמר השני, מלך דנמרק, אולם הסכם זה פגע באוטו שנאלץ להילחם לצד דודו בקרב בורנהובד בשנת 1227, ונפל בשבי דוכסות מקלנבורג. בשנת 1228 שוחרר אוטו לאחר תשלום כופר וחזר לבראונשווייג. בדרכו עבר אוטו במרקיזות ברנדנבורג, שם פגש את בתו של אלברכט השני, מרקיז ברנדנבורג - מתילדה, ועד מהרה התחתנו השניים.
בשנת 1227 מת דודו היינריך החמישי, רוזן הפלטינט שעל הריין, ואוטו נותר היורש היחידי של בית ולף, אולם נאלץ להיאבק על ירושתו בתומכי בית הוהנשטאופן. בשנת 1235 הגיע אוטו להסכם עם פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ועל פי ההסכם מסר אוטו את כל נחלותיו לקיסר, ומיד החזיר לו הקיסר את הנחלות כנסיך האימפריה. אמנם את דוכסות סקסוניה לא היה ניתן למסור לאוטו, מאחר שנמסרה בשנת 1180 לבית אסקניה, ומשום כך הוקמה בשבילו דוכסות בראונשווייג-לינבורג.
ב-9 ביוני 1252 מת אוטו, ובניו אלברכט הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג ויוהאן, דוכס בראונשווייג-לינבורג ירשו את נחלותיו.
משפחתו

בשנת 1228 התחתן אוטו עם מתילדה מברנדנבורג, דוכסית בראונשווייג-לינבורג, בתם של אלברכט השני, מרקיז ברנדנבורג ומתילדה מגרוייטש, ממנה נולדו לו 9 ילדים:
אליזבת מבראונשווייג-לינבורג (לא ידוע–1266), התחתנה עם וילם השני, רוזן הולנד
הלנה מבראונשווייג-לינבורג (לא ידוע–1273), התחתנה עם אלברכט הראשון, דוכס סקסוניה, ולאחריו עם הרמן השני, רוזן תורינגיה
אדלייד מבראונשווייג-לינבורג (לא ידוע–1274), התחתנה עם היינריך הראשון, רוזן הסן
מטילדה מבראונשווייג-לינבורג (לא ידוע–1295), התחתנה עם היינריך השני, נסיך אנהלט-אשרסלבן
אגנס מבראונשווייג-לינבורג, התחתנה עם ויצלב השני, נסיך ריגן
אלברכט הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג (1236–1279)
יוהאן, דוכס בראונשווייג-לינבורג (1242–1277)
אוטו, בישוף הילדסהיים (לא ידוע–1279)
קונרד, בישוף ורדן (לא ידוע–1300)
אורי מוראי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 בספטמבר 1983 (בן 41) סיאטל
 שם לידה:  רורי מוראי
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2002
 סוגה:  היפ הופ אלטרנטיבי, רוק יהודי, היפ הופ יהודי
 
אורי מוראי (נולד ב-2 בספטמבר 1983) הוא ראפר ישראלי-אמריקאי. ידוע בעיקר כמקים וסולן להקת ההיפ הופ היהודית "שטר".
ביוגרפיה

מוראי נולד בסיאטל שבוושינגטון די. סי. כרורי מוראי, לאב אירי ואם יהודייה, אף על פי שגדל עם מעט קשר לתרבות היהודית. אביו, רוד מוראי, היה מדריך אמנויות לחימה בכיר עם בית ספר בסיאטל. אורי עצמו התאמן באופן פעיל בקראטה ודיסציפלינות אחרות מגיל צעיר, כולל פעילות של כמה שנים כמתאבק במכללה. מוראי הושפע ממוזיקת היפ הופ בעיקר בתקופתו בתיכון.
קריירה

מוריי החל לראפרפ במקצועיות כשגר בסיאטל. הוא הקליט את אלבומו הראשון "Madsteez" בגיל 19 והופיע בתוכניות ברחבי החוף המערבי.
כשלקח חלק בארגון אש התורה, מוראי ויתר בתחילה על הראפ כדי להתמקד בלימודיו, עד שאחד מרבניו אמר לו שזה ייחשב חילול השם להדחיק את כישוריו בצורה כזו.
קריירה > שטר

בשנת 2006 פגש מוראי את חברו לאש התורה בראד רובינשטיין, שהיה בעבר גיטריסט בלהקת ההיפ הופ האנגלית "Lisp". הם התחילו לכתוב מוזיקה יחד והקימו את להקת שטר, בתחילה כצמד, לפני שצירפו להקה מלאה לחיזוק ההופעה החיה שלהם.
ב-2012 הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה שלה, "Infinity", באמצעות חברת התקליטים Shemspeed.
ב-2016 התמודדו בעונה הרביעית של תוכנית המציאות "הכוכב הבא", והגיעו למקום התשיעי.
חיים אישיים

מוראי מתגורר בבית שמש עם אשתו וילדיו. בנוסף לקריירת המוזיקה שלו, הוא מלמד קונג פו ועובד בנדל"ן.
הערות שוליים

1 2 3  Shtar power, The Jerusalem Post | JPost.com
1 2  Rabbi Gavriel Horan, Rolling with the Punches, aishcom, ‏2008-07-26 (באנגלית)
↑  Yeshiva Hip-Hop Band's New CD - A7 Exclusive Features, Israel National News (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007405814405171  VIAF: 2281154923695963780001   WorldCat (עם VIAF): 2281154923695963780001
אוסף פיליפס

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גלריה, מוסד ללא כוונת רווח 
 כתובת:  כיכר דופונט, Duncan Phillips House 
 מיקום:  וושינגטון די. סי. 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מייסדים:  Duncan Phillips, Marjorie Phillips 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1921
 תאריך פתיחה רשמי:  1921 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות ג'ורג'יאנית 
 קואורדינטות:  38°54′41″N 77°02′49″W﻿ / ﻿38.911388888889°N 77.046805555556°W﻿ / 38.911388888889; -77.046805555556
 אתר רשמי
  (למפת וושינגטון די. סי. מוגדלת) אוסף פיליפס(למפת וושינגטון די. סי. רגילה) אוסף פיליפס
 
אוסף פיליפס (באנגלית: The Phillips Collection) הוא מוזיאון לאמנות שהוקם על ידי דאנקן פיליפס על בסיס האוסף המשפחתי. המוזיאון נפתח בשנת 1921 בוושינגטון די. סי.
היסטוריה

דאנקן פיליפס נולד למשפחה מבוססת שמקורה בפיטסבורג. הוא עסק בביקורת אומנות והרחיב את אוסף המשפחתי באופן משמעותי. בשנת 1921 הוא התחתן עם ציירת מרג'ורי אקר. ביחד הם המשיכו בהרחבת האוסף. בשנת 1921 הם פתחו את האוסף לציבור בביתם בוושינגטון. זה היה מוזיאון של אמנות מודרנית הראשון בארצות הברית. בשנת 1930 כאשר אוסף עבר 600 פריטי אמנות הם החליטו לתת את הבניין כולו לטובת המוזיאון ועברו להתגורר לבניין אחר.
תחילת האוסף היה ביצירות של אמנות מודרנית. בהדרגה הזוג רכש ציורים של אמנים אהובים כמו אל גרקו, ז'אן-בטיסט סימאון שארדן, פרנסיסקו גויה, פול סזן ואדוארד מאנה. כיום האוסף כולל פריטים רבים של אימפרסיוניזם. ציור של  פייר-אוגוסט רנואר "סעודת השייטים" הוא בין המפורסמים באוסף.
עד לשנות ה-60 אוסף לא היה מאורגן באופן כרונולוגי. הוא אורגן במטרה לתת ביטוי לקשר בין האמנים השונים לפי השקפת עולם של הבעלים. דאנקן פיליפס רכש ציורים רבים של ציירים אותם אהב במיוחד כמו פייר בונאר (17 יצירות), ז'ורז' בראק (13 יצירות) ומארק רוטקו (7 יצירות). "חדר רוטקו" היה החדר הראשון במוזיאון שהוקדש כולו לצייר בודד. פיליפס רכש ציורים של ציירים אמריקאים בטרם הם זכו להצלחה כמו ג'ון מרין, ג'ורג'יה או'קיף, ארתור דאב ואוגוסטוס וינסנט טאק. בכך הוא נתן לציירים אפשרות להתפרנס ולהמשיך בעבודת אמנות.
בשנת 1960 לבניין התווסף אגף חדש. אגף זה שופץ והורחב בשנת 1989 הודות לתרומה של איש עסקים יפני ומאז הוא נקרא Goh Annex. בשנת 2006 שטחי המוזיאון התרחבו בכ-65% תוך בניית מתחם תת-קרקעי. הרחבה זו אפשרה בין היתר להפעיל מרכז לימודים תוך שיתוף פעולה עם אוניברסיטת מרילנד.
דאנקן פיליפס נפטר בשנת 1966 ואשתו ירשה אותו בניהול המקום. בנם ניהל את המוזיאון עד לשנת 1992.
אגם רוג'ר

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  אורגון
 סוג:  אגם 
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  45°12′31″N 117°11′41″W﻿ / ﻿45.2085°N 117.1948°W﻿ / 45.2085; -117.1948
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה אגם רוג'ר(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה אגם רוג'ר(למפת אורגון רגילה) סיילם פורטלנד יוג'ין גרשם בנד מדפורד ספרינגפילד הר הוד וושינגטון א י י ד ה ו  נבדה קליפורניה ה א ו. ה ש ק ט אגם רוג'ר(למפת אורגון מוגדלת) סיילם פורטלנד יוג'ין גרשם בנד מדפורד ספרינגפילד הר הוד וושינגטון א י י ד ה ו  נבדה קליפורניה ה א ו. ה ש ק ט אגם רוג'ר
 
אגם רוג'ר (נקרא גם Rogers Lake או Rogers Pond) הוא מאגר מים הררי הממוקם באחו בהר אנרואיד באזור הטבע הבראשיתי איגל קאפ (אנ'), שבצפון מזרח אורגון, ארצות הברית. הוא ממוקם 0.5 מיל (0.8 קילומטרים) מאגם אנרואיד (אנ') על שביל מספר 1804.  הוא האגם ה-29 בגובהו באזור.
דרכי גישה

ניתן לגשת לאגם רוג'ר מתחילת שביל ההליכה איסט פורק וואלוואה באגם וואלוואה או משביל טנדרפוט. הליכה קצרה יותר לאגם רוג'ר נעשית בשביל הנהר איסט פורק וואלווה. לאחר כ 2 מיל (3 קילומטרים) של הליכה על שביל נהר איסט פורק וואלווה, המטפס יגיע לסכר קטן. ב 3.8 מיל (6.1 קילומטרים) יש גשר קטן ובנוי היטב. העומק הממוצע של האגם הוא 30 רגל (9 מטרים), והעומק המרבי הוא 46 רגל (14 מטרים) . השביל בדרך כלל מתוחזק היטב.  המקום עמוס במטיילים בקיץ.
הערות שוליים

↑  Frank Barstad, Hiking Oregon's Eagle Cap Wilderness (c) 2002 Morris Book Publishing
↑  "Elevations-ECW". www.fs.fed.us. נבדק ב-21 בנובמבר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ^ http://www.trailsnw.com/index.php?fuseaction=Trails.DisplayTrail&hike_num=42 Retrieved 11/25/08
↑  ^ http://www.fs.fed.us/r6/w-w/recreation/trails-ec/1804_1831_1820_efork_wriv_124.shtml Retrieved on 11/25/08
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אגם רוג'ר".
אולריך דה מזייר

| --- | --- |

אולריך דה מזייר
 לידה:  24 בפברואר 1912 שטאדה, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 פטירה:  26 באוגוסט 2006 (בגיל 94) בון, גרמניה גרמניה
 מדינה:  גרמניה 
 בן או בת זוג:  Eva de Maizière 
 צאצאים:  תומאס דה מזייר, Andreas de Maizière 
 השתייכות:   רייכסווהר ורמאכט ורמאכט  בונדסוור
 תקופת הפעילות:  1930 1945 – 1955 1972 (כ־25 שנים)
 דרגה:   גנרל (בונדסוור)
 תפקידים בשירות
 מפקד אקדמיית הבונדסוור מפקח הצבא המפקח הכללי של הבונדסוור
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 לגיון הכבוד  לגיון ההצטיינות  הצלב הגדול של מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 
קרל ארנסט אולריך דה מזייר (בגרמנית: Karl Ernst Ulrich de Maizière;‏ 24 בפברואר 1912 – 26 באוגוסט 2006) היה גנרל גרמני אשר שירת בוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה, ולאחר המלחמה התגייס לבונדסוור ושימש כמפקח הכללי שלו (מקביל לרמטכ"ל) בין השנים 1966–1972.
ביוגרפיה

מזייר נולד בשטאדה ב-24 בפברואר 1912. משפחת דה מזייר היא משפחה ותיקה ממוצא הוגנוטי שנמלטה מצרפת במאה ה-17. הוא למד בגימנסיה בהנובר וב-1930 התגייס לרייכסווהר. בין 1931–1933 הוא למד בבית הספר לחי"ר בדרזדן. הוא סיים את לימודיו בדרגת לויטננט ומונה למפקד מחלקה וקצין מודיעין ברגימנט הרגלים ה-5. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הוא השתתף במערכה בפולין ועוטר בצלב הברזל מדרגה שנייה. ב-1940 הוא נשלח לאקדמיית המלחמה בדרזדן, וסיים קורס מטכ"ל מקוצר. לאחר מכן הוצב במטה קבוצת ארמיות C.
בינואר 1941 הוא מונה לממונה על האספקה בדיוויזיה ה-18, והשתתף עמה במצור על לנינגרד. בינואר 1942 הוא הוצא מהחזית המזרחית ונשלח למפקדה העליונה של הוורמאכט (OKH). בפברואר 1943 הוא הוחזר לחזית המזרחית ומונה לראש מטה דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-10. הוא השתתף בקרב קורסק, ובעקבותיו הוענק לו צלב הברזל מדרגה ראשונה. בפברואר 1945 הוא חזר לברלין ומונה לראש מחלקת המבצעים של הוורמאכט. בעקבות כניעת גרמניה הנאצית, הוא הוטס לחצי האי קורלנד כדי למסור את פקודת הכניעה לקבוצת ארמיות קורלנד. לאחר מכן חזר לגרמניה ונותר נאמן לממשלת פלנסבורג. ב-23 במאי הוא נלקח בשבי הצבא הבריטי יחד עם שאר חברי הממשלה.
ב-1946 הוא שוחרר מהשבי, ועבד כמוכר בחנות ספרים. בסוף שנת 1950 הוא קיבל בקשה לעבוד במשרד בלנק (קודמו של משרד ההגנה הפדרלי). במסגרת תפקיד זה, הוא הצטרף למשלחת הגרמנית שיצאה לפריז במטרה לנסח את האמנה להקמת קהילת ההגנה האירופית. השיחות נועדו, בין היתר, להקים צבא אירופי משותף. עם זאת, חברי המשלחת הגרמנית, בעידודו של מזייר, התעקשו על כך שגרמניה תזכה לשוויון בתוך הצבא האירופי. בעקבות דרישה זו, הצרפתים פוצצו את השיחות, והיוזמה להקמת צבא אירופי מאוחד נגנזה.
במאי 1955 הוקם הבונדסוור - הצבא הגרמני החדש. מזייר היה בין 101 המתנדבים הראשונים שלו. הוא קיבל דרגת אוברסט, ועמל לסייע בהקמתו מחדש של הצבא הגרמני, ובטיפוח הקשרים שבין הצבא הגרמני לצבאות אירופה האחרים. ב-22 בדצמבר 1956 הוא הועלה לדרגת בריגדה-גנרל. ב-1 בינואר 1958 הוא מונה למפקד קבוצת הקרב A1 (לימים בריגדת הפאנצר ה-2) שהייתה חלק מדיוויזיית הגרנדירים ה-1. ב-1 באפריל 1959 הוא מונה לסגן מפקד הדיוויזיה.
ב-1960 הוא מונה למפקד בית הספר למנהיגות של הבונדסוור, וב-1 באפריל 1962 הועבר לפקד על אקדמיית הבונדסוור בהמבורג. ב-1 באוגוסט של אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור. ב-1 באוקטובר 1964 הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט ומונה למפקח הצבא - האחראי על זרוע היבשה של הבונדסוור. בתקופת כהונתו בתפקיד הוא האיץ את פיתוח הטנק לאופרד 1, והצליח לשכנע את ההנהגה הפוליטית לרכוש מסוקים עבור הצבא.
ב-25 באוגוסט 1966 מונה מזייר למפקח הכללי של הבונדסוור (מקביל לרמטכ"ל) לאחר שהיינריך טרטנר התפטר מהתפקיד. מזייר כיהן בתפקיד בתקופה קשה ומאתגרת במיוחד. מהומות הסטודנטים היו בשיאן, ובעקבות מלחמת וייטנאם הגיע מספר סרבני המצפון לשיא של כל הזמנים. בעקבות האביב של פראג, הועמד הבונדסוור בכוננות מלחמה. ב-1969, לאחר שהלמוט שמידט הפך לשר ההגנה, העביר מזייר סדרת רפורמות מקיפות במערך הקצונה של הבונדסוור, שנועדו למשוך יותר חיילים להירשם למסלולי קצונה. במקביל, משך שירות החובה בבונדסוור קוצר מ-18 חודשים ל-15.
ב-31 במרץ 1972 פרש מזייר מהצבא. לאחר פרישתו עמד בראש ועדת ההיסטוריה של הבונדסוור עד 1994. הוא נפטר בבון ב-26 באוגוסט 2006.
אוכלי זרעים

סנאי אדום ניזון מבלוט ושובר אותו בעזרת שיניו הגדולות והחזקות.
סרטון של חוחית ניזונה מזרעי חמנית.
אוכלי זרעים (granivores) הם בעלי חיים אוכלי צמחים הניזונים בעיקר מזרעי צמחים שונים.
סיווג

אוכלי הזרעים מחולקים ל־2 סוגים: מפזרי הזרעים ומאחסני הזרעים. הראשונים אוכלים בצורה מפוזרת ואינם שומרים את הזרעים במקומות מחבוא, לעיתים הם גם אוכלים את הזרע במקום הימצאו. לעומתם המאחסנים מטמינים את זרעיהם במחסן ויכולים להיזון ממנו בעתות רעב. אצל מינים שונים ישנם סוגי מזווים שונים בהם הם מחביאים את הזרעים.
רבים מאוכלי הזרעים הורגים את הזרע באכילתם אותו (בניגוד לחיות שנושאים את הזרעים בקיבתם ומפרישים אותו שיצמח בצואתם הרחק מצמח האם).
אוכלי הזרעים כוללים מינים רבים בעולם החי:
חסרי חוליות רבים כמו נמלים, זחלים וחדקוניתיים ומרבי רגליים.
עופות רבים כמו אורגיים, פרושיים ובעיקר צלוב מקור מצוי, תוכיים, יוניים, עגוריים, תרנגולים ואווזאים.
מבין היונקים ישנם את הסנאיים, האגוטיים, הנברניים, החולדה והעכבר, את קופי הסאקי, האואקרי, הקפוצ'ין, המקוק, הקולובוס והשימפנזה. מספר פרסתנים כמו השפניים, האיילוניים, מיני איילים והחזיריים.
רוב האנשים מתבססים על מאכלים הכוללים זרעים במצבים אלה או אחרים (למשל החיטה, האורז והתירס).[דרושה הבהרה]
מאפיינים

אוכלי זרעים רבים מאופיינים בתכונות פיזיולוגיות המאפשרות להם לפצח את הקליפה הקשה. סדרת היונקים שהכי התמחתה באכילת זרעים הם המכרסמים, הידועים בזוג שיניים חותכות גדולות המאפשרות להם לקלף את הקליפה (וגם לאכול סוגים שונים של מזונות קשים). פעולה זו שוחקת את השיניים שלהם, ולכן השיניים הקדמיות שלהם צומחות כל הזמן.
להרבה מינים של עופות אוכלי זרעים יש מקור עבה וחזק המותאם לפיצוח הגרעינים. לאלו האוכלים זרעים של מיני דגניים אצטרובלים וקוצים יש גם מקור מחודד בקצהו המשמש להם לשליפת הזרעים מהצמח.
להרבה מינים של פרוקי-רגליים יש גפי פה שהתמחו בצורות שונות לאכילת זרעים. לנמלים למשל יש צבתות שאיתן הן יכולות לחפור במעטפת. למינים רבים של פשפשים צמחוניים וחדקניים יש חדק המאפשר להם לנבור בזרע.
מינים אחרים, בדרך כלל כאלה שמאופיינים באינטליגנציה גבוהה, משתמשים בכלים כדי לפצח את הזרע. כך למשל השימפנזים משתמשים באבנים בשביל לפצח את הזרעים. עורבים משליכים לפעמים בלוטים או זרעים אחרים אל אבנים או המדרכה כדי שיתפצחו.
התמודדות צמחים כנגד אוכלי הזרעים

לאורך השנים מגוון צמחים פיתחו פתרונות המגוננים על זרעיהם להיאכל: שריונות, קוצים וענפים גבוהים. צמחים אחרים פיתחו ארס ורעלים או תרכובות כימיות שונות (כמו טאנין ואלקלואיד). צמחים אחרים פיתחו שיטה אחרת - פיזור מאות זרעים, כך שה"טורפים" שלהם לא יצליחו לאכול את כולם.
למעשה מינים הקוברים את הזרעים של הצמחים הללו עוזרים להם לשרוד טוב יותר מאחר שהם כבר קבורים באדמה טובה ורוב אוכלי הזרעים, כולל בעליהם, לא ימצאו אותם. בשיטה זו עובד הבלוט של עצי האלון המשתמשים במיני סנאים, עורבנים ואפילו נקרים להחביא אותם.
| התנהגויות אכילה בעולם החי |
| --- | --- | --- |
| אוכלי בשר (היפרקרניבורים • מסוקרניבורים • היפוקרניבורים) | אוכלי חרקים • אוכלי נמלים • אוכלי דגים • אוכלי עופות • אוכלי רכיכות • אוכלי תולעים •  אוכלי נחשים • אוכלי ביצים • אוכלי אדם •  קניבלים • אוכלי נבלות • אוכלי קשקשת • מוצצי דם • הרג עודף |  |
| אוכלי צמחים | לוחכי עשב • לוחכי עלים • אוכלי פירות • אוכלי עלים • אוכלי פרחים • אוכלי זרעים • יונקי צוף • אוכלי אצות • אוכלי עצה |  |
| אחר | אוכלי כול • חומסנים • מתקפת זלילה • אוכלי צואה • אוכלי פלנקטון • אוכלי פטריות • אוכלי רקבובית • ניזוני קרקעית |  |
מקור של קוניור זהוב. כמו הרבה מינים של תוכים, יש לו מקור חזק וקשיח העוזר להם לפצח זרעים ואגוזים.
אוכלי חרקים (ביולוגיה)

ערך זה עוסק בבעלי חיים או צמחים הניזונים מחרקים. אם התכוונתם לסדרת היונקים, ראו .
חרדון מזוקן טורף חגב
סרטביש צד פרפר
טללית שתפסה יתושים
אוכלי חרקים (באנגלית: Insectivore) הם בעלי חיים או צמחים אוכלי בשר הניזונים מאכילת חרקים ויצורים קטנים דומים, באופן בלעדי או בתוך מגוון מזונות. חלק מאוכלי החרקים מתמחים בעיקר בנמלים.
ראשוני אוכלי החרקים היו בעלי ארבע רגליים קדומים שהיו אוכלי דגים ואז החלו לאכול חרקים שהיו נפוצים סביבם ושיניהם החדות יכלו לאכול גם את שלדם החיצוני של החרקים. החרקים נפוצים מאוד ובעלי גוף רך מאוד אף על פי שיש להם שלד חיצוני והם בדרך כלל לא משביעים.
ציד חרקים יכול להתבצע ביום ובלילה, בשמיים ועל הקרקע ואפילו במים.
בעלי חיים אוכלי חרקים

הגדול באוכלי החרקים הוא דב שפתני.
מגוון אוכלי החרקים כולל יונקים רבים - הרבה מיני פרימטים בעיקר הקטנים, דב נמלים, ארמדיליים, חדפי פיל, כמה מכרסמים, עטלפים, קיפודניים, צבועון הרעמה והפנגולין, כמעט כל העופות ביניהם בולטים הנקר, החטפית והסיס. חלקם חוטפים את החרקים בצלילה וחטיפה (אנ'), זוחלים רבים כמו הזיקית, כל הדוחיים, כמה דגים כמו הצלף, חסרי החוליות בהמוניהם אוכלים חרקים ביניהם העכביש, העקרב, גמל שלמה, צרעה, נמלה ושפירית.
צמחים אוכלי חרקים

צמחים אוכלי חרקים הם צמחים שחלק מהתזונה שלהם כוללת חרקים ואף יצורים חד-תאיים. התבססות על מזון זה משתנה בין מיני צמחים שונים באופן משמעותי, במינים מסוימים תזונה זו עשויה לכלול חלק קטן הקלורית שלהם ואילו לאחרים מדובר במקור חיוני של חומרים מזינים.
עם זאת, ככלל, מזון חי, ככל שיהיה בעל ערך כמקור של מינרלים קריטיים מסוימים שהצמח צורך, אינו מקור האנרגיה העיקרי, שבדרך כלל נובע בעיקר מפוטוסינתזה.
ראו גם

קרניבורים
אוכל נבלות
קניבליזם (ביולוגיה)
אוכלי דגים
אוכלי נמלים
חקיין מזין את גוזלו מגמל שלמה
אוניברסיטת נובוסיבירסק

| --- | --- |


 אוניברסיטה
 תקופת הפעילות:  1959–הווה (כ־65 שנים) 
 בעלי תפקידים
 יו"ר:  מיכאיל פדורוק 
 רקטור:  מיכאיל פדורוק 
 תלמידים
 :  7,131 (נכון ל־2016) 
 מיקום
 מיקום:  Pirogova, 1 
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 קואורדינטות:  54°50′34″N 83°05′49″E﻿ / ﻿54.8429°N 83.097°E﻿ / 54.8429; 83.097
 www.nsu.ru
  (למפת נובוסיבירסק מוגדלת) אוניברסיטת נובוסיבירסק(למפת נובוסיבירסק רגילה) אוניברסיטת נובוסיבירסק
 
אוניברסיטת נובוסיבירסק הממלכתית (ברוסית: Новосибирский государственный университет) היא אוניברסיטה גדולה השוכנת באקדמגורודוק נובוסיבירסק שברוסיה (עיירה אקדמית נפרדת מהעיר נובוסיבירסק אך סמוכה אליה). ב-2009 האוניברסיטה קיבלה מהמדינה מעמד של אוניברסיטת מחקר לאומית, דבר שמאדיר את שמה ומעמדה בעיני הממשל שעשוי להגדיל את תקציבהּ. חלק נכבד ממרצי האוניברסיטה הם עובדי מחלקת סיביר של האקדמיה הרוסית למדעים. ההחלטה על הקמת האוניברסיטה על ידי מועצת השרים של ברית המועצות בינואר 1958 כחלק מהמחלקה הסיבירית של האקדמיה הרוסית למדעים והיא נפתחה שנה אחר כך. האוניברסיטה חברה באיגוד האוניברסיטאות הרוסיות.
פקולטות האוניברסיטה

הפקולטה למתמטיקה
הפקולטה לפיזיקה
הפקולטה לטכנולוגיית מידע
הפקולטה הכלכלית
הפקולטה למדעים מדויקים
הפקולטה לגאולוגיה וגיאו-פיזיקה
הפקולטה לפילוסופיה
הפקולטה לפסיכולוגיה
הפקולטה לעיתונות
הפקולטה לרפואה
הפקולטה לשפות זרות
הפקולטה למשפטים
מכון ההכנה וקידום המצוינות
אולריך וגנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 באוגוסט 1929 גרמניה ייטרבוג, רפובליקת ויימאר
 פטירה:  28 בדצמבר 2017 (בגיל 88) גרמניה וינדהאגן, גרמניה
 מדינה:  גרמניה 
 כינוי:  "ריקי"
 צאצאים:  Simone Stewens 
 השתייכות:  ורמאכט ורמאכט  בונדסוור
 תקופת הפעילות:  1952–1979 (כ־27 שנים)
 דרגה:   בריגדה גנרל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה מבצע אנטבה מבצע אש קסם
 עיטורים
 צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (1977) 
 
אולריך קלאוס "ריקי" וֶגֶנֶר (בגרמנית: Ulrich Klaus "Ricky" Wegener;‏ 22 באוגוסט 1929 – 28 בדצמבר 2017) היה בריגדה גנרל גרמני אשר שימש כמפקד יחידת משמר הגבול מס' 9 של המשטרה הפדרלית של גרמניה. התפרסם בעיקר כמי שפיקד על מבצע אש קסם.