stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'וזף א' ג'ונסטון
הערות שוליים

↑  Symonds, pp. 10–11, 28, 373.
↑  Eicher, pp. 322-323. (google books)
↑  Symonds, pp. 13.
↑  Symonds, pp. 54–71; Woodworth, p. 174.
↑  Symonds, pp. 72–80.
↑  Symonds, pp. 81–86, 89–91.
↑  Symonds, pp. 45, 88–96.
↑  Eicher, p. 322; Symonds, pp. 97, 103.
↑  Symonds, pp. 112–24.
↑  Symonds, pp. 128.
↑  Eicher, p. 69; Symonds, pp. 123–30.
↑  Symonds, pp. 140–46.
↑  Symonds, pp. 153–59.
↑  Eicher, p. 323; Symonds, pp. 160–74.
↑  Symonds, pp. 189–91; Ballard, pp. 115–16.
↑  Woodworth, pp. 196–99; Symonds, pp. 193–201.
↑  Woodworth, pp. 207–10; Ballard, pp. 273–81; Symonds, pp. 205–209.
↑  Woodworth, pp. 210–18; Symonds, pp. 209–18.
↑  Symonds, pp. 219–26.
↑  Woodworth, pp. 256–58; Eicher, p. 323.
↑  Symonds, pp. 275–301; Castel, pp. 128–254.
↑  Symonds, pp. 302–19; Castel, pp. 255–347.
↑  Castel, p. 562.
↑  Symonds, pp. 320–35; Castel, pp. 347–65; McMurry, p. 197.
↑  Jefferson Davis' letter to James Phelan, March 1, 1865 with enclosure. OR 47, pt. 2, 1303-1313.
↑  Symonds, pp. 339–42.
↑  Symonds, pp. 343–46; Eicher, p. 323.
↑  Symonds, pp. 356–57; Eicher, p. 323.
↑  Flood, p. 347.
↑  Symonds, pp. 360–65
↑  Symonds, pp. 360–365.
↑  Symonds, p. 370.
↑  Symonds, pp. 376–79.
↑  Symonds, pp. 380–81; Flood, pp. 397–98.
↑  "Joseph E. Johnston Papers". Special Collections Research Center, Earl Gregg Swem Library, College of William & Mary. אורכב מ-המקור ב-2017-09-18. נבדק ב-30 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007452838705171  BnF: cb16736801t (data)  GND: 118861417  ISNI: 0000 0000 8021 1166  LCCN: n86025574  NARA: 10571159  NDL: 00767819  NLA: 35138379  NTA: 184405122  SNAC: w6n29v22  SUDOC: 061079561  Trove: 838753  US Congress: J000192  VIAF: 70404860   WorldCat (עם VIAF): 70404860 
פורטרט של ג'וזף א' ג'ונסטון, מאת בנג'מין פרנקלין ריינהארט (אנ') (1860 לערך).
מערכת חצי האי, מהנחיתה בפורט מונרו ועד קרב סבן פיינס (17 במרץ - 31 במאי 1862).
  הקונפדרציה
  האיחוד
מערכת ויקסבורג - מבצעי גרנט כנגד ויקסבורג והמצור על העיר (אפריל-יולי 1863).

  הקונפדרציה
  האיחוד
מערכת אטלנטה מדלטון ועד קנסו מאונטיין.

  הקונפדרציה
  האיחוד
מערכת הקרוליינות.

  הקונפדרציה
  האיחוד
כניעתו של ג'ונסטון ליד גרינסבורו, ליתוגרפיה מאת קורייר ואייבס.
אשר דיקשטיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 בינואר 1943 נווה צדק, ישראל 
 פטירה:  18 ביוני 2021 (בגיל 78) 
 מקום קבורה:  צפת 
 תחום יצירה:  ציור, איור 
 
אשר דיקשטיין (עין דור) (21 בינואר 1943 – 18 ביוני 2021) היה צייר, מאייר וחלוץ קומיקס ישראלי.
ביוגרפיה

דיקשטיין גדל בשכונת נווה צדק בתל אביב, אביו עבד כסנדלר. בילדותו למד בישיבה.
בשנות ה-60 היה דיקשטיין חלוץ בתחום הקומיקס וערך סדרת חוברות קומיקס בשם "בוקי" שיצאה לאור בשנים 1967–1970. כן אייר קומיקס בעיתוני הילדים "הארץ שלנו" ו"דבר לילדים", שם פרסם סדרות קומיקס, לרבות סדרות קומיקס על פי סיפוריו של פנחס שדה. כן פרסם קומיקס בעיתוני ילדים כ"אצבעוני", "במבי" ו"הרפתקאות לנוער".
כמאייר אייר ועיצב עטיפות של ספרים רבים עבור הוצאת רמדור לרבות ספרי "פטריק קים" וחסמבה. כן אייר עבור "הוצאת נרקיס" שהוציאה ספרי מערבונים כ"רינגו" וספרי "טרזן" בפורמט של חוברות בכריכה רכה. עבד כגרפיקאי ומאייר בשבועון הבידור "להיטון", ואף יצר את הלוגו שלו.
דיקשטיין חזר בתשובה, הפך לחסיד חב"ד ועבר להתגורר בצפת. הוא המשיך לעסוק בקומיקס, בציור ובעיצוב, וניסה לקדם את התחום בחברה החרדית.
נפטר ביום שישי ח' בתמוז תשפ"א לאחר מחלה קשה ונקבר בבית העלמין החדש בצפת.
הערות שוליים

↑  שרגא הר גיל, המסע אל מזל דלי, מעריב 31.7.1977
| "חסמבה" מאת יגאל מוסינזון |
| --- | --- | --- |
| דמויות | ירון זהבי • תמר הסגנית • אלימלך זורקין |  |
| מאיירים | שמואל כץ • מ' אריה • אשר דיקשטיין • גיורא רוטמן • עמירם תמרי • איקא ישראלי |  |
| סרטים וסדרות טלוויזיה | חסמבה ונערי ההפקר • חסמבה ושודדי הסוסים • חסמבה דור 3 |  |
| ספרים נבחרים | חסמבה או חבורת סוד מוחלט בהחלט |  |
לקטגוריה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308323005171  GND: 114657200X  ISNI: 0000 0001 0631 1211  LCCN: n89106583  VIAF: 23727055   WorldCat (עם VIAF): 23727055 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אוג'ניו קאלו

| --- | --- |

 לידה:  2 ביולי 1906 פיזה, איטליה 
 הוצאה להורג:  14 ביולי 1944 (בגיל 38) ארצו, איטליה 
 מדינה:  ממלכת איטליה 
 ידוע בשל:  פרטיזן שהוצא להורג בקרבות הזירה האיטלקית במלחמת העולם השנייה
 פרסים והוקרה:  מדליית זהב לאומץ צבאי של איטליה 
 
אֶוּגֶ’נִיוֹ קַאלוֹ (באיטלקית: Eugenio Calò; 2 ביולי 1906 –  14 ביולי 1944) היה יהודי-איטלקי, גיבור איטליה על פעילותו כפרטיזן נגד הנאצים בתקופת מלחמת העולם השנייה.
קאלו היה סגן מפקד חטיבת הפרטיזנים "פִּיוֹ בּורִי", אשר פעלה נגד הנאצים בהרי קאזֶנְטִינוֹ שבטוסקנה. אֶוּגֶ’ניוֹ זכה להוקרה רשמית כגיבור איטליה ולמדליית זהב על גילוי אנושיות וגבורה עילאיים בפני האויב הגרמני. הוא חס על חיי חיילים גרמנים ועקב כך נרצח באכזריות בידי הצבא הגרמני באירוע הידוע כטבח סן פולו.
ביוגרפיה > נעוריו ותחילת דרכו

אֶוּג’ניו קַאלו נולד בפיזה שבטוסקנה, בן למשפחה יהודית ותיקה באיטליה. הוא גדל, התחתן והקים משפחה ובית בעיר אַרֶצוֹ. היה לו בית מלאכה לייצור מכלים לתעשיית היין המקומית. במהלך מלחמת העולם השנייה איבד את פרנסתו, את ביתו ולבסוף גם את אשתו קָרולִינָה ושלושת ילדיו אֶלֶנַה, רֶנְצוֹ ואַלברטוֹ, אשר נתפסו בידי הגרמנים. דבר תפיסתם נודע לו והוא ניסה לארגן פעולה לשחררם מבית המעצר איל-מוראטה (Il Murate) בעיר פירנצה. בחודש מאי 1944, כאשר היה קאלו בן 38, הועלו קרולינה אשתו ושלושת ילדיו על הרכבת ונשלחו במשלוח מספר 16 למחנה ההשמדה אושוויץ. קרולינה, שהייתה בהריון מתקדם, ילדה את ילדם הרביעי ברכבת. עם הגיעם למחנה המוות, נרצחו קרולינה וארבעת ילדיה בתאי הגזים.
ביוגרפיה > הפעילות כנגד הגרמנים

חודשיים לאחר מכן, כאשר תפסו קאלו וחבריו הפרטיזנים כ-30 חיילים גרמנים, הוא הפעיל את כל כובד משקלו כמפקד וכאדם, ובניגוד גמור לרצון חבריו, מנע מהפרטיזנים מלהרוג את החיילים הגרמנים שנפלו בידיהם. במקום זאת, התנדב להבריח את החיילים הגרמנים שנתפסו, אל מעבר לקו החזית ולהסגירם לבעלות הברית כשבויי מלחמה.
לכל אורך שנת 1944 ביצעו הגרמנים טבח אחר טבח באזרחים איטלקים חפים מפשע, על-מנת להרתיע את האוכלוסייה האזרחית מלשתף פעולה עם בעלות הברית המתקדמות מדרום, ועם ארגוני הפרטיזנים שחיבלו במאמץ המלחמתי הגרמני. אֶוּג’ניוֹ קַאלו, וחבריו אנג'לו ריקאפיטו ולואיג'י ולנטיני יצאו עם קבוצה של שבויים גרמנים לעבר מפקדת בעלות הברית שהייתה בקורטונה, תוך ידיעה ברורה שתפיסתם האפשרית תעלה לתושבי הכפרים שבאזור בטבח אכזרי, ולהם במוות בעינויים קשים ביותר. הקבוצה מצאה דרך ביערות קסנטינו אל מעבר לקווי הגרמנים, וב-2 ביולי 1944 הגיעה לקורטונה והסגירה את החיילים הגרמנים לידי הכוחות הבריטים.
על פי בקשת הגנרל קלארק, מפקד הארמייה החמישית של בעלות הברית, התנדבו קַאלו וריקאפיטו לחזור לצד הגרמני של החזית לשם העברת מסרים ותיאום-פעולה בין הפרטיזנים ובין בעלות הברית לקראת הכניסה אל העיר אַרֶצוֹ, שתוכננה ליום הארבעה עשר ביולי.
הם הצליחו לעבור שוב מבעד לקו החזית ולהגיע אל חבריהם הפרטיזנים שישבו בטחנת-הקמח (Molin de Falchi), שם הקימו הפרטיזנים מתקן מעצר ליתר החיילים הגרמנים ששבו.
חייל גרמני שהצליח לברוח, דיווח לצבא הגרמני ולמשתפי פעולה פאשיסטים על קיום מחנה המעצר. ב-14 ביולי, לאחר שהגיעו קַאלו וריקאפיטו אל חבריהם, החלה מתקפה של הגרמנים והתנהל קרב קשה בו נפלו כ-40 פרטיזנים.
ביוגרפיה > הטבח בסן-פולו

הפרטיזנים שנשארו בחיים הובלו אל הכפר סן-פולו לשם חקירה וביצוע פעולת עונשין. הפקודות בצבא הגרמני, הנחו לחרוג מכללי אמנת ז'נבה, ואסרו כל היסוס או גילוי רחמים כלפי האוכלוסייה האזרחית. ההנחיות הבטיחו הגנה מוחלטת של הפיקוד העליון בפני כל אישום של גילויי אכזריות ושל חריגה מכללי המלחמה המקובלים.
הפקודות הורו במפורש על עינויים ורצח של לוחמים ואזרחים חפים מפשע כאחד, עשרה אזרחים על כל חייל גרמני שנהרג. בהתאם לפקודות, נאספו כל הגברים שבכפר (מלבד הכומר). הגרמנים ריכזו את הפרטיזנים השבויים בווילה מנצ'יני, ששימשה כמפקדה, וחקרו אותם בעינויים ותוך התעללות קשה ביותר. עדות של תושבת הכפר מספרת על צעקות, מכות ויריות שנשמעו למרחוק, עד כדי כך שהכומר בא על מנת לחקור.
עדויות נוספות מתארות את פרטי ההתעללות שהייתה סאדיסטית ביותר. קאלו וריקאפיטו עמדו בעינויים מבלי לחשוף את המידע שהיה בידיהם. מקץ כחצי יום, הובלו הפרטיזנים השבויים, פצועים ועל סף מוות, ביחד עם תושבי הכפר שנתפסו, לשדה שליד וילה ג'יליוזי הסמוכה (שהופקעה למגורי החיילים הגרמנים). השבויים אולצו לחפור שלושה בורות, ותושבי הכפר נורו והושלכו לבור.
הפרטיזנים הושלכו לבור עם הגופות בעודם בחיים, וכוסו בעפר כאשר ראשם בולט אל מחוץ לאדמה. לבסוף פוצץ חומר נפץ שנטמן בבור ביחד עם האנשים. הגרמנים לא אפשרו לכומר ולתושבי הכפר להביא את גופות החללים לקבורה מסודרת. רק כעבור ארבעה ימים, כאשר נכנסו הכוחות הבריטים לכפר, יכלו תושבי הכפר לדאוג למתיהם. הם הוציאו ואספו גופות וחלקי גופות, זיהו את החללים, והביאום לקבורה. גופתו של קאלו זוהתה על ידי ג'יג'י ולנטיני על פי הכותפות שנתן לו, והובאה לקבורה בבית הקברות היהודי בעיר פירנצה שם נטמנה בצמוד לקבר הוריו.
הנצחת זכרו

שמו של אוג'ניו, כמו גם שם אשתו קָרולִינָה ושלושת ילדיו אֶלֶנַה, רֶנְצו ואַלברטו, מונצחים על לוח הזיכרון בחזית בית הכנסת הגדול של פירנצה.
בשנת 1947 הוענקה לקאלו מדליית-זהב והתואר גיבור איטליה על פעולותיו כנגד הנאצים.
מדי שנה, ב-14 ביולי נערך טקס רשמי לציון טבח סן-פולו ליד לוח הזיכרון שהוצב במקום בצמוד לוילה ג'יליוזי.
ביום השנה לשחרור העיר ארצו, ה-16 ביולי 1944, נערכים טקסים לזכר הנופלים ולזכר ההתנגדות לכיבוש הנאצי. רשויות הדת, העיר, הצבא והמחוז, מקיימות טקסים רשמיים ומנציחות את זיכרון האירועים והנופלים.
בערים אַרֶצוֹ ופירנצה יש רחובות על-שם פרטיזנים רבים וגם על-שם אוג'ניו קאלו.
בעיירה קוארטה הצמודה לארצו נקרא בית ספר יסודי ע"ש אוג'ניו קאלו. בפתח בית הספר פסל לזכר אוג'ניו והנופלים בהתנגדות לגרמנים.
במאי 2016 נקראה הכיכר בעיירה קאשה-די-רג'לו על שם קרולינה לומברוזו קאלו, ונקבע בה לוח זיכרון הנושא את שמה ואת שמות שלושת ילדיה שנתפסו ונשלחו לאושוויץ.
הוגלו למחנה ריכוז ב-Fossoli שבצפון איטליה ומשם לאושוויץ.
פרשת רשות המיסים

פרשת רשות המיסים היא פרשה שנחשפה בישראל בתחילת 2007, ובה התערבו גורמים חיצוניים בקביעת מינויים ברשות המיסים בישראל, ובראשם מינויו של ראש הרשות, ג'קי מצא, שנאלץ לפרוש מתפקידו בעקבות חשיפת הפרשה. שמונה מהחשודים בפרשה, מהם חמישה עובדי רשות המיסים, הועמדו לדין והורשעו.
הפרשה נודעה לציבור ב-2 בינואר 2007, עם זימונם לחקירה משטרתית של 22 חשודים ומעצרם של אחדים מהם: ראש רשות המיסים ג'קי מצא, קודמו בתפקיד איתן רוב, איש העסקים יורם קארשי וחשודים נוספים. שולה זקן, אחותו של קארשי וראש לשכתו של שר האוצר ולאחר מכן ראש הממשלה, אהוד אולמרט, נשלחה למעצר בית.
במסגרת הסדר טיעון הודה מצא שקובי בן-גור ויורם קארשי סייעו לבחירתו למנהל רשות המיסים, ובעקבות זאת נענה לדרישותיהם למנות ולקדם עובדים ברשות המיסים.
שולה זקן הורשעה בפרשה זו במרמה והפרת אמונים ונדונה ל-4 חודשי עבודות שירות, על שסייעה למקורבים להתמנות לתפקידים בכירים ברשות.
היועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז, ציין שהפרשה הייתה חמורה במיוחד ואם לא הייתה נחשפת, תוך זמן קצר כל צמרת רשות המיסים הייתה מאוישת באנשים שהיו חייבים את מינויים לגורמים בעלי עניין מחוץ למערכת. מזוז הוסיף כי: "זה הדבר הכי קרוב שהגענו אליו של השתלטות עוינת של גורמים בעלי עניין על אחת המערכות הציבוריות הכי רגישות. לכן, בעיני זו הפרשה הכי חמורה. פה הנגע העמיק לתוך הגוף והפך ממש לסרטני."
פסקי דין בפרשה

ב-9 ביולי 2009 הוגשו כתבי אישום נגד שמונה מהחשודים בפרשה. כל השמונה הורשעו, חלקם על פי הודאתם בהסדרי טיעון. ארבעה מהמורשעים נדונו למאסר בפועל וארבעה נדונו לעבודות שירות. המורשעים:
עובדי רשות המיסים:
ג'קי מצא נדון לשנת מאסר, לאחר שהודה בארבע עבירות של מרמה והפרת אמונים ועבירה אחת של סיוע במתן שוחד. מצא שוחרר מהכלא לאחר שריצה שני שלישים מהעונש שנגזר עליו.
יגאל סער, נציג רשות המיסים בארצות הברית, הורשע בשלוש עבירות של הפרת אמונים ונדון לחמישה חודשי מאסר בפועל ו-12 חודשי מאסר על תנאי.
שמואל בוברוב, סמנכ"ל למינהל ברשות המיסים, הודה בארבע עבירות של מרמה והפרת אמונים ונדון לשישה חודשי מאסר לריצוי בעבודות שירות.
יוסי שטיינמץ, מנהל תחום יבוא אישי ומכס ברשות המיסים, נדון ל-5 חודשי עבודות שירות ו-6 חודשי מאסר על תנאי.
גידי בר-זכאי, סמנכ"ל לעניינים מקצועיים ברשות המיסים, הורשע בעבירות מרמה והפרת אמונים ונדון ל-75 ימי עבודות שירות ושלושה חודשי מאסר על-תנאי.
מחוץ לרשות המיסים:
יורם קארשי, אחיה של שולה זקן, הודה בהסדר טיעון בעבירות של מתן שוחד, סיוע למתן שוחד, עבירת מרמה והפרת אמונים ושידול עובד ציבור לבצע מרמה. בית המשפט המחוזי בפתח תקווה דן אותו ל-7 חודשי מאסר. שני הצדדים ערערו על גזר הדין. בית המשפט העליון קיבל את ערעור הפרקליטות והחמיר את עונשו לשנת מאסר בפועל.
קובי בן גור הודה בשתי עבירות של מתן שוחד ובשתי עבירות של שידול עובדי ציבור להפרת אמונים ונדון ל-8 חודשי מאסר בפועל ו-12 חודשי מאסר על תנאי.
שולה זקן הורשעה במרמה והפרת אמונים ונשלחה ל-4 חודשי עבודות שירות.
חשדות להעלמת מידע מהחקירה - פרשת המכולה המוברחת

בנובמבר 2017, פורסמה חוות דעת של נציב תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות דוד רוזן, אשר בה ציין כי מצא שיש ממש בתלונה שהגיש רפי רותם כנגד סגירת התיק על ידי רות דוד תוך שלושה ימים במהלך 2004. רוזן העלה חששות לגבי טיוח, לאור זאת שהתיק בוער בזמן לא ידוע ואי תיעוד הביעור, לאחר דרישת הנציבה הקודמת הילה גרסטל ומעצרה של רות דוד. כן מתח ביקורת על היעדר כל תיעוד לפניות של רפי רותם בעניין זה, מה שמעלה חשד למחיקת המידע במערכת הממוחשבת.
בדצמבר דווח בעיתון גלובס על פרשייה שבה חוקר המכס עו"ד חיים שצ'ופק, אחד מ"קבוצת 15 החוקרים", מצא הצהרה כוזבת על שווי מכולה וחרף זאת המכולה שוחררה מבלי לנקוט בצעדים כנגד הנציג שבא לשחרר אותה. נמצא קשר בין המכולה לשמעון בלולו, אחד מנאשמי פרשת ב. יאיר (בה הואשמו רות דוד ורונאל פישר בשיבוש הליכי משפט) ופעיל בעל השפעה במרכז הליכוד, זאת לפי עדות מקור מודיעיני שצולם בחקירה במשטרה. לפי העדות לכאורה, התקבלה הוראה מלשכת שר האוצר בנימין נתניהו לשחרר את המכולה, אך הקלטת לא נכללה בדו"ח שנמסר לעיונו של דוד רוזן על ידי מנחם מזרחי, סגנה של רות דוד. המקור דיווח על חשש כי נחשף וביוני 2005 נמצא מת עם שקית על ראשו. אלמנת המקור תבעה את המדינה על הפקרת המקור אך טרם שלב ההוכחות בתביעה, הפרקליטות הודיעה כי ישולם לאלמנה פיצוי.
המידע העולה מחוות הדעת של מזרחי ורוזן מצביע על חשדות לקשר בין בכירים באגף חקירות מכס (שמואל גונן), רשות המיסים (רפי עמיאל) ואחרים לעבריינים העוסקים בהברחה.
הפקת לקחים

בעקבות הפרשה מונתה ועדה להפקת לקחים בראשות היועץ המשפטי של הרשות, משה מזרחי. הוועדה הייתה אמורה להגיש את מסקנותיה לא יאוחר מ-30 ביוני 2009, אך הגישה אותן לבסוף במרץ 2011. באפריל 2011 הודיע מנהל הרשות יהודה נסרדישי כי הרשות מאמצת את מסקנות הוועדה. בדו"ח שנתי שהגיש מבקר המדינה יוסף שפירא בשנת 2018 נקבע כי "חלק ניכר מהמלצות הוועדה לא יושמו".
הערות שוליים

↑  אבי כהן, פרשת רשות המסים: לא רק מצא וזקן, באתר ynet, 2 בינואר 2007
↑  אבי כהן, הוארך בשישה ימים מעצרו של ראש רשות המסים, באתר ynet, 3 בינואר 2007
↑  ארי שביט, עיוור צבעים, באתר הארץ, 29 בינואר 2010
↑  הדר קנה, הוגשו כתבי אישום נגד שמונה מהמעורבים בפרשת רשות המסים, באתר כלכליסט, 9 ביולי 2009
↑  נעמה כהן פרידמן, פרשת רשות המסים: 12 חודשי מאסר לג'קי מצא, באתר ynet, 30 בינואר 2011
↑  אלה לוי-וינריב, ‏פרשת רשות המסים: 5 חודשי מאסר בפועל ליגאל סער, באתר גלובס, 22 בדצמבר 2011
↑  חן מענית, ‏פרשת רשות המסים: 6 חודשי עבודות שירות לשמואל בוברוב, באתר גלובס, 27 במרץ 2011
1 2  חן מענית, ‏עבודות שירות לבר זכאי ושטיינמץ בפרשת רשות המסים, באתר גלובס, 21 ביולי 2011
↑  חן מענית, ‏פרשת רשות המסים: 7 חודשי מאסר בפועל ליורם קארשי, באתר גלובס, 10 באוקטובר 2011
↑  הילה רז, העליון החמיר את עונשו של יורם קארשי: נידון לשנת מאסר בפועל, באתר TheMarker‏, 15 בפברואר 2012
↑  אלה לוי-וינריב, ‏הוחמר עונשו של קובי בן-גור: ירצה 8 חודשי מאסר בפועל, באתר גלובס, 28 ביוני 2012
↑  יובל יועז, ‏פרשת רשות המסים: שולה זקן הורשעה במירמה והפרת אמונים, באתר גלובס, 26 בפברואר 2012
ת"פ (י-ם) 2949/09 מדינת ישראל נגד שולה זקן, ניתן ב-26 בפברואר 2012
↑  טובה צימוקי, פרקליטת המחוז לשעבר רות דוד סגרה תיק בתוך שלושה ימים: "חשש כבד לטיוח", באתר ynet, 20 בנובמבר 2017
↑  איתמר לוין, הפרקליטות השמידה ראיות בעניין דוד - ואולי אף מחקה קבצי מחשב, באתר News1 מחלקה ראשונה, 22 בנובמבר 2017
↑  משה ליכטמן וחן מענית, ‏פרשת המכולה המוברחת: האם נתניהו היה מעורב?, באתר גלובס, 12 בדצמבר 2017
↑  משרד מבקר המדינה ונציבות תלונות הציבור, הטמעת המלצות הוועדה להפקת לקחים בעקבות פרשת רשות המיסים, 22 באוקטובר 2018, עמ' 205
קרל לואיס

פרדריק קרלטון ("קרל") לואיס (באנגלית: Frederick Carlton ("Carl") Lewis ; נולד ב-1 ביולי 1961 בברמינגהאם שבאלבמה), אתלט ואצן אמריקאי. נחשב לאחד מגדולי הספורטאים במאה ה-20‏, אלוף אולימפי, אלוף עולם ושיאן עולם. זכה ב-10 מדליות אולימפיות מתוכן 9 זהב, זכה ב-10 מדליות באליפות העולם, מתוכן 8 זהב. קבע פעמיים שיא עולם בריצת 100 מטר. 4 פעמים ברציפות אלוף אולימפי בקפיצה למרחק. זכה ב-4 מדליות זהב באולימפיאדה אחת (לוס אנג'לס), 48 שנים אחרי שהאתלט הנודע, ג'סי אוונס עשה זאת בפעם הראשונה.
לואיס שלט בריצות ל-100 ו-200 מטר ובקפיצה למרחק בצורה כמעט בלתי מעורערת משנת 1981 ועד תחילת שנות התשעים. נבחר פעמים רבות בשנים אלו לתואר אתלט השנה. הוא קבע שיאים עולמיים בריצת 100 מטר ובריצת שליחים 4X100. שיאן העולם הנוכחי (2017) בקפיצה לרוחק באולם (8.79 מטר) משנת 1984. 65 ניצחונותיו הרצופים, בתקופה של למעלה מ-10 שנים, בבור הקפיצה, נחשב לאחד מרצפי הניצחונות הגדולים בספורט.
הישגיו הרבים הקנו לו תהילה רבה, כמו גם התארים "ספורטאי המאה" שהוענק לו על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי, וכן "הספורטאי האולימפי של המאה" בידי המגזין הפופולרי ספורטס אילוסטרייטד. בנוסף, תרם לואיס רבות לקידום מעמדו ותנאיו של האתלט. מספורטאי חובבן, לספורטאי מקצוען בעל הכנסה גבוהה שיכולה לממן קריירה ארוכה.
לואיס הוא טבעוני החל מ-1990 מסיבות בריאותיות ומוסריות.
ביוגרפיה

לואיס נולד ב-1961, בן שלישי למשפחה בעלת רקע ספורטיבי. אמו הייתה אצנית מצטיינת שאף השתתפה באולימפיאדת הלסינקי (1952), אביו היה מאמן ספורט ואחותו הצעירה, קרול, הייתה גם היא קופצת לרוחק וזכתה במדליית ארד באליפות העולם שנערכה בהלסינקי בשנת 1983.
הוריו הכירו באלבמה, באוניברסיטת טוסקיגי בה למדו. אביו, ויליאם מקינלי לואיס ג'וניור, היה קפטן נבחרת הפוטבול. אימו, אוולין, למדה בעזרת מלגת אתלטיקה. לאחר סיום הלימודים, בשנת 1951, התחתנו והתחילו לעסוק בהוראה ובאימון נערים באתלטיקה. בשנת 1956 הפכו מעורבים פוליטית בעקבות חרם האוטובוסים של מונטגומרי, ואף שימשו כנהגים במערך ההסעה החלופי. מאוחר יותר אף חברו למרטין לותר קינג ויצרו איתו קשר שהחזיק שנים. בשנת 1963, כשכבר היו הורים לארבעה, החליטו לעזוב את הדרום לטובת ניו ג'רזי לאחר עוד אירוע אלים על רקע גזענות שממנו סבלו.
היות שהוריו היו מורים, לואיס נדד בין בתי הספר לפי תעסוקותיהם, מה שהקשה עליו ליצור קשרים עם ילדים, אך חיזק את הקשר עם אחותו הקטנה. כמו כן, להוריו שפתחו קבוצת אתלטיקה לא היה כסף לבייביסיטר ולכן הביאו אותו ואת אחותו שישחקו בחול (בור הקפיצות). לבסוף, לואיס ואחותו הצטרפו לקבוצה. בתור ילד, היה לואיס רזה וקטן, וכישרונו לא בלט. הוריו לא צפו לו עתיד בתחום הספורט, אך בכל זאת עודדו אותו לעשות את מה שהוא אוהב וכן להציב מטרות גבוהות. מודל החיקוי של לואיס היה ג'סי אוונס שעליו שמע רבות מאביו, ואפילו פגש אותו באירוע שארגן אביו. לואיס, שהיה אז בן 9, חקק בזיכרונו את המשפט "עשו חיים" שהוציא אוונס מלשונו, והלך ברוחו בקריירה הארוכה שלו.
לואיס היה קשור מאוד להוריו ולמשפחתו וכשאביו נפטר ב-15 במאי 1987, טמן איתו את המדליה האולימפית הראשונה שלו (100 מ' מאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984)).
בגיל החטיבה החל לואיס לגדול ולצמוח ולצאת מתדמית ה-"חלשלוש". בגיל 14 כבר קפץ לרוחק 6.01 מטרים.
ביוגרפיה > תחילת הדרך

בגיל 13 החל לואיס להתחרות בקפיצה לרוחק עבור בית ספרו - "תיכון ווילינגבורו", הוא התגלה כאתלט מבטיח. כנער היה לאחד מהקופצים הטובים בניו ג'רזי, ובשנתו האחרונה ללימודים היה כבר לאחד הקופצים המובילים בעולם. כמה ימים לאחר שסיים את התיכון ב-1979, לואיס שבר את שיא התיכון בקפיצה לרוחק והעמיד אותו על 8.13 מ'. אוניברסיטאות רבות ניסו לגייס אותו אליהן. הוא לבסוף בחר ללמוד באוניברסיטת יוסטון, שם אימן טום טלז. טלז אימן את לואיס לאורך כל הקריירה שלו.
לואיס החליט מהר כי ברצונו להתפרנס מיכולותיו האתלטיות, אף על פי שבתקופתו האתלטיקה היה ספורט חובבני. בפגישתו הראשונה עם טלז, בסתיו 1979, אמר לו לואיס "אני רוצה להיות מיליונר ואף פעם לא לעבוד בעבודה אמיתית". בסוף אותה שנה דורג לואיס 5 בעולם בדירוג קופצי הרוחק.
לקראת אולימפיאדת מוסקבה, התקבל לואיס לנבחרת האמריקאית בקפיצה לרוחק וכחבר בנבחרת השליחים ל-4X100. למרות התמקדותו ברוחק הוא החל לבלוט גם במקצועות הספרינט. בשל החרם המערבי שהוטל על האולימפיאדה, לואיס לא השתתף בה. באותה שנה (1980) דורג במקום ה-6 בעולם ברוחק ובמקום ה-7 בעולם ב-100 מ'.
ביוגרפיה > 1981 ו-1982

ב-1981 החל לואיס לבלוט גם ברוחק וגם במקצועות הספרינט. עד 1992 סיים שש פעמים בראש הדירוג השנתי ב-100 מטר (7 אם לא סופרים את בן ג'ונסון ב-1987)
.
השליטה שלו בקפיצה לרוחק הייתה גדולה עוד יותר, הוא דורג 9 פעמים במקום הראשון באותן שנים.
בשנה זו זכה בתואר האמריקאי למאה מטרים וקפיצה לרוחק, מה שהקנה לו את הזכות להיות מושווה לאתלט הנודע, ג'סי אוונס, בשל הנדירות של התואר הכפול.
בתחילת 1981, שיאו החוקי היה אותו שיא אשר קבע בשנתו האחרונה בתיכון שנתיים קודם (8.13 מטר). ב-20 ביולי, שיפר לואיס את שיאו בכמעט חצי מטר כאשר קבע 8.62 בעודו מתחרה כנער. לואיס התייצב כמספר שניים בטבלת כל הזמנים בקפיצה לרוחק אחרי בוב בימון, שקבע את תוצאתו בגבהים של מקסיקו. לואיס, אם כך, הפך לקופץ בעל הקפיצה הרחוקה ביותר בגבהים נמוכים.
כאשר נקבעה התוצאה באוויר הדליל בגבהים של מקסיקו סיטי ב-1968 (2250 מ'), השיא אושר. אולם לאחר מכן התחילו לצוץ כמה מקטרגים אשר טענו כי השיא אינו "טהור" בשל הסיוע אותו מעניק הגובה לאתלטים. טענו כי שיא בגבהים צריך להיפסל בדיוק כמו שיא הנקבע ברוח גבית במהירות מעל שני מטר בשניה. לואיס היה נחוש לקבוע תוצאותיו תוך הימנעות מהסיוע שאותו העניקו הגבהים. בתגובה לשאלה עליה נשאל לאחר תחרות בגבהים ב-1982, הוא ענה, "אני רוצה את השיא ואני מתכנן להשיג אותו, אבל לא בגבהים. אני לא רוצה 'A' אחרי התוצאה". בתחילת דרכו בשנות ה-80 כשרק החל דרכו באתלטיקה העולמית כל שיאי הספרינט והשיא בקפיצה לרוחק נקבעו בגבהים של מקסיקו סיטי.
שיאו האישי ה"צנוע" ב-100 מטר מ-1979, 10.67 ש', השתפר לרמה עולמית בשנה שלאחר מכן בה קבע - 10.21 ש'. ב-1981 כבר להפך למהיר בעולם כאשר חצה את קו הגמר לאחר 10.00 ש' בדיוק. התוצאה השלישית בכל הזמנים, והראשונה בלי לקחת בחשבון את התוצאות שנקבעו בגבהים. בפעם הראשונה, לואיס דורג ראשון בעולם גם בקפיצה לרוחק וגם בריצת 100 מטרים. בפברואר של אותה שנה הפסיד לואיס בתחרות באולם לארי מירקס, זה היה הפסדו האחרון בקפיצה לרוחק במשך יותר מעשור.
ב-1982, לואיס המשיך לשלוט בקפיצה לרוחק וסוף סוף נראה כי הגיע קופץ המאיים על שיאו הפנומנלי של בוב בימון מ-1968 - 8.90 מ'. לפני לואיס רק קופץ אחד בנוסף לבימון השיג תוצאה של מעל 8.53 מ', לוץ דומברוצקי, אלוף אולימפיאדת מוסקבה. במהלך שנה זו, לואיס עבר 8.53 מעל 5 פעמים באצטדיון, ועוד פעמיים באולם. את תוצאת השנה העמיד על 8.76 מ' אותה קבע באינדיאנפוליס ב-24 ביולי. באותה תחרות, לואיס פסל שלוש פעמיים כאשר הבוהן שלו בקושי עוברת את הקרש. בשתי הפסילות הראשונות היה נראה כי עבר את שיאו של בימון, על הקפיצה השלישית כמה צופים טענו כי ריחף כ-9.15 מ'. בנוסף, באותה שנה השווה את שיאו ב-100 מטרים, 10.00 ש'. באותו סוף שבוע קבע 8.61 פעמיים. את השנה סיים במקום הראשון העולמי בקפיצה לרוחק ובריצת 100 מטר. בריצת 200 מטר, ניצב במקום השישי. בנוסף, הוא נבחר לאתלט השנה של המגזין Track & Filed News. עד סוף השנה, הוכר כסופרסטאר בתחום הספורט אף על פי שטרם השתתף בתחרות בינלאומית גדולה. את ההזדמנות לכך קיבל לאחר שנה.
ביוגרפיה > 1983 > ירית הפתיחה של אליפויות העולם

לראשונה, התאחדות האתלטיקה הבינלאומית (IAAF), ארגנה אליפות עולם, מה שהפך להיות אחד מאירועי הספורט הגדולים בעולם. האליפות, שנערכה בהלסינקי, התהדרה במספר שיא של מדינות משתתפות באירוע ספורט (154), יותר מהאולימפיאדה שהוחרמה על ידי מספר מדינות בשני האירועים הקודמים (1976, 1980) ועתידה הייתה להיות שוב מוחרמת גם באירוע הקרוב בלוס אנג'לס. ללואיס לא היה יכול להיות תזמון כה מושלם להראות לעולם את כישרונו ועליונותו. בנוסף, היות שהחמיץ את אולימפיאדת מוסקבה עקב החרם, אליפות העולם שימשה עבורו מבחן גדול אחרון לפני האולימפיאדה שתיערך במולדתו בעוד שנה.
באליפות העולם, כולם ציפו לראות את לואיס מתחרה מול בן ארצו, לארי מירקס, אשר לו הפסיד ב-1981. מירקס הצטרף ב-1982 אל החבורה שעברה את גבול 8.53 מטר, מה שהגביר את העניין, אך הוא לא עבר את המבחנים האמריקאים, ונאלץ לצפות בלואיס מנצח בקלות. לואיס קבע באליפות העולם 8.55 מטר כאשר הוא עקף את מדליסט הכסף ב-26 ס"מ.
הריצה ל-100 מטר הגשימה את הציפייה, כאשר הציב את לואיס מול קלווין סמית אשר קבע כחודש לפני ההתמודדות שיא עולם 9.93 שניות (בגבהים). בגמר בהלסינקי היה זה סמית שהגיע 14 מאיות אחרי לואיס שקבע 10.07 שניות. סמית ניצח בריצת 200 מטר, מרוץ בו לואיס לא לקח חלק באליפות העולם. אולם, גם ב-200 מטר שמו של לואיס ייזכר משנה זו. ב-19 ביוני באותה שנה, העמיד לואיס שיא אמריקאי חדש, 19.75 שניות, שהיה שני בעולם לשיאו של פייטרו מנאה מאיטליה, מ-1979, 19.72 שניות (שנקבע בגבהים). באותה ריצה לואיס שמר כוחות והירפה ב-10–15 מטרים האחרונים, יש המעריכים כי לולא עשה זאת היה מעמיד שיא עולם על תוצאה של 19.60-19.65 שניות.
ההישג הגדול של האליפות הגיע בריצת שליחים, בו סמית, שרץ שלישי, מסר ללואיס את המקל כדי שהאחרון יחצה את קו הסיום וייקבע שיא עולם חדש, 37.86 שניות. שיא העולם הראשון של לואיס.
למרות האליפות המצוינת של לואיס, את תוצאות השנה ברוחק ובריצת 100 מטר קבע בהתמודדויות מוקדמות יותר. ב-14 במאי, רץ 100 מטר בתחרות בקליפורניה ועצר את השעון על 9.97 שניות התוצאה הטובה ביותר בעולם והפעם הראשונה שיורדים מ-10 ש' במקום נמוך. בזכות תוצאה זו והתואר מאליפות העולם סיים את השנה במקום הראשון הדירוג העולמי, ובכך עקף את קלווין סמית שקבע שיא עולם באותה שנה. באליפות המכללות ב-29 ביוני, קבע גם ברוחק את התוצאה הטובה בעולם במקומות נמוכים - 8.79, ודורג ראשון בעולם גם במקצוע זה. לואיס נבחר שוב שנה שנייה ברציפות לאתלט השנה של המגזין הנחשב.