stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פליקוי
פרשנויות

ספר המיתוגרפים השני של הוותיקן תרגם את שמם כ"נולדו פעמיים".
המלומד מרסל מולדר טוען למקור פרוטו-הודו-אירופי לשמם, ומקשר אותו לקבוצת שמות מורכבים יווניים השייכים לשדה הסמנטי של צבעים (למשל, leuko 'לבן'; melas 'שחור'). לפיכך, פירוש שמם יהיה "בעל צבע לבן, של צבע אפור, של צבע צהוב" ("בלנצ'אטר, ג'ונאטר, גריסאטר"). הוא גם מציע זאת כעדות לאופי ההודו-אירופי של השפה הסיקולית.
ההיסטוריון הפולני קשישטוף תומאש ויצ'ק ודריה זוויאסה מציעים שהפליקוי נובעים מהמיתם (אנ') ההודו-אירופי הישן של התאומים האלים. הם טוענים שהזוג מתאים לכמה מהתכונות המשותפות שהחוקר דונלד ג'יי וורד (אנ') ייחס למיתם, כמו אבהות של אל שמיים וייעוד יחיד לשני התאומים.
הערות שוליים

↑  דאודאל, ל.ד. (1985). "על גזירת הדבר המופלא". חיבורים שלמים של אריסטו, כרך 2. עמ' 1272–1298. מזהה אובייקט דיגיטלי:10.1515/9781400835850-004. ISBN 978-1-4008-3585-0
↑  וויצזאק K. T, זאיאסה D. (2004). "פליקוי - האחים התאומים הסיציליאנים והמיתוס ההודו-אירופי על תאומים אלים". בתוך: Živa Antika [אנטיקוויטה וויבנטה] 54 (1–2), 2004, עמ' 55–57
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 120747537  SUDOC: 078600774  VIAF: 13146259   WorldCat (עם VIAF): 13146259 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מיתולוגיה ובנושא רומא העתיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרנק צ'רץ'

פרנק פורסטר צ'רץ' השלישי (באנגלית: Frank Forrester Church III‏; 25 ביולי 1924 – 7 באפריל 1984) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי. כחבר המפלגה הדמוקרטית, הוא כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת איידהו בשנים 1957–1981. הוא נודע כאשר ישב בראשות "ועדת צ'רץ'", אשר חקרה התעללויות בתוך קהילת המודיעין האמריקאית.
קורות חייו

צ'רץ' נולד וגדל בבויסי בירת איידהו, ושירת כקצין מודיעין צבאי בזירת סין-בורמה-הודו במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא הקים משרד עורכי דין בבויסי לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר למשפטים באוניברסיטת סטנפורד. הוא ניצח את הסנאטור הרפובליקני המכהן הרמן וולקר בבחירות לסנאט של ארצות הברית באיידהו ב-1956, והפך לאחד הסנאטורים הצעירים ביותר. בסנאט נהיה צ'רץ' לבן חסותו של לינדון ג'ונסון ויצר לעצמו מוניטין כחבר באגף הליברלי של המפלגה הדמוקרטית. הוא נתן את חסותו לחוק הנהרות הפראיים והנופיים ולחוק אזורי הטבע הבראשיתיים.
צ'רץ' נבחר לסנאט מחדש ב-1962, ב-1968 וב-1974, אך הפסיד בבחירתו לכהונה חמישית לסטיב סימס מהמפלגה הרפובליקנית.
צ'רץ' היה אחד הסנאטורים הראשונים שהתנגדו בפומבי למלחמת וייטנאם, ופעל רבות לצמצום היקף הכוחות המזוינים של ארצות הברית בווייטנאם. ב-1975, צ'רץ' הנהיג את ועדת צ'רץ', ועדה מיוחדת של הסנאט לחקירת קהילת המודיעין האמריקאית אשר קמה בעקבות חשיפת מבצע מוקינגברד, צ'רץ עצמו היה יעד מרכזי של אחד מתוכניות הבת של אותו מבצע, "פרויקט מינרט". הוא גם הוביל את המאמץ לאשרר את אמנות טוריוס-קרטר, שהחזירו את אזור תעלת פנמה לפנמה.
הוא הפך לדמות חשובה במדיניות החוץ של ארצות הברית, וישב בראשות ועדת החוץ של הסנאט של ארצות הברית בשנים 1979–1981. צ'רץ' התמודד למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית ב-1976, אך פרש מהמירוץ לטובת ג'ימי קרטר. לאחר שעזב את הסנאט, צ'רץ' עסק במשפט הבינלאומי הפומבי עד מותו ב-1984.
פלוטו נאש

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 בימוי:  רון אנדרווד (אנ')
 הופק בידי:  מרטין ברגמן (אנ') מייקל סקוט ברגמן לואיס א. סטולר
 תסריט:  ניל קאתברט
 עריכה:  אלן היים (אנ') פול הירש (אנ')
 שחקנים ראשיים:  אדי מרפי רנדי קוויד רוזריו דוסון ג'ו פנטוליאנו ג'יי מוהר לואיס גוזמן
 מוזיקה:  ג'ון פוול (אנ')
 צילום:  אוליבר ווד
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  Castle Rock Entertainment Village Roadshow Pictures (אנ')
 חברה מפיצה:  אולפני האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה
 הקרנת בכורה:  16 באוגוסט 2002
 משך הקרנה:  95 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  קומדיית פעולה מדע בדיוני
 מקום התרחשות:  הירח 
 תקציב:  $100,000,000
 הכנסות:  $7,000,000
 הכנסות באתר מוג'ו:   plutonash
 דף הסרט ב־IMDb
 
פלוטו נאש - האיש על הירח (מאנגלית: The Adventures of Pluto Nash - הרפתקאותיו של פלוטו נאש) הוא סרט קומדיית פעולה ומדע בדיוני אמריקאי משנת 2002. הסרט בוים על ידי רון אנדרווד (אנ') ומככבים בו אדי מרפי (בתפקיד כפול), רנדי קוויד, רוזריו דוסון, ג'יי מוהר, לואיס גוזמן, ג'יימס רבהורן (אנ'), פיטר בויל, פאם גריר וג'ון קליז. הסרט הופץ בארצות הברית ב-16 באוגוסט 2002. הסרט קיבל ביקורות שליליות היה כישלון קופתי ונחשב לאחד הסרטים הכי כושלים מבחינה כלכלית (אנ').
עלילה

בשנת 2080, על הירח מתקיימת מושבה בשם "אמריקה הקטנה". איש עסקים ומבריח לשעבר בשם פלוטו נאש רוכש מועדון לילה בתקווה להגשים חלום ישן שלו ובכדי להציל את מנהל המועדון לשעבר ואת חברו הטוב, אנתוני פרנקווסקי ממוות בידיהם של גנגסטר בשם ג'ינו ואחיינו, לארי. בעזרת חבר בשם מיגל ואנדרואיד בשם ברונו, פלוטו משקם את המועדון והופך אותו לאחד המועדונים הכי מצליחים באמריקה הקטנה.
שבע שנים לאחר מכן, זמרת צעירה בשם דינה לייק, בתו של חבר לשעבר של פלוטו, ניקי סטיקס, ננטשה על הירח וכעת מנסה להרוויח כסף בכדי לשלם על כרטיס חזרה לכדור הארץ. למורת רוחה של דינה ובתור מחווה לאביה, פלוטו מעסיק את דינה במועדון בתור מלצרית. פלוטו נפגש במועדון עם מוגאן וקאלפ, סגניו של איש עסקים עשיר בשם רקס קרייטר, שרוצה לקנות את המועדון מפלוטו. כשפלוטו מסרב, מוגאן וקאלפ מפוצצים את המועדון ובמהומה שמתחוללת, פלוטו, ברונו ודינה מצליחים לברוח.
פלוטו פונה לחבר קרוב ושוטר לשעבר בשם רולנד, שגם מכיר את אמו של פלוטו ולומד ממנו שלרקס קרייטר יש קשר לתהליך שיבוט שמתבצע על הירח. פלוטו ממשיך בחקירתו ובמקביל, עוזריו של רקס מתנקשים ברולנד. פלוטו, ביחד עם ברונו ודינה מצליחים לברוח בעזרת לימוזינה גנובה הנשלטת על ידי בינה מלאכותית בשם ג'יימס. החבורה מגיעה למחבוא ישן של פלוטו על הירח ופלוטו מנסה לחקור את הקשר בין רקס לבין תאגיד קוסמטיקה על הירח שקשור לניתוחים פלסטיים ושיבוט. עוזריו של קרייטר מוצאים את מחבואו של פלוטו והשלושה בורחים משם. בזמן נסיעתם, הדלק בלימוזינה נגמר והשלושה מחולצים על ידי מבריח בשם פליקס לרנדה, שמעריץ את פלוטו כיוון שהאחרון נחשב לאגדה חיה בקרב מבריחי הסחורות על הירח. פליקס לוקח את פלוטו וחבריו לבית מלון בבעלותו של רקס קרייטר.
פלוטו מתעמת עם רקס ומגלה שהאחרון הוא בעצם שיבוט שלו שנוצר כאשר פלוטו ישב בכלא על הברחה. קודם לכן, קרייטר חיסל את מנכ"ל תאגיד הקוסמטיקה ואת עובדיו במטרה להרחיב את האימפריה הכלכלית שלו. עוזריו של קרייטר נכנסים למתחם וקרייטר הורג אותם לאחר שאלו לא הצליחו לעצור את פלוטו. פלוטו ורקס נלחמים ולבסוף רקס מושלך מחלון החדר אל מותו.
זמן מה לאחר מכן, פלוטו שיקם את המועדון שלו, ברונו הפך למנהל ביחד איתו ודינה הפכה לזמרת הבית.
שחקנים

אדי מרפי - פלוטו נאש , הפרוטגוניסט ומבריח לשעבר שישב בכלא וכעת הוא בעלים של מועדון לילה. במהלך הסרט, רוב הדמויות (בעיקר גנגסטרים ומבריחים) מתייחסות לפלוטו כאגדה חיה בתחום.
אדי מרפי מגלם בנוסף את רקס קרייטר, האנטגוניסט הראשי בסרט ושיבוט של פלוטו שנוצר כאשר האחרון היה בכלא.
רנדי קוויד - ברונו, אנדרואיד מדגם ישן שמתפקד כחברו הטוב ביותר של ברונו ושותפו בעסקי ההברחות.
רוזריו דוסון - דינה לייק, זמרת מכדור הארץ שננטשה על הירח ומנסה למצוא עבודה במטרה לחסוך כסף לכרטיס חזרה הביתה. אביה הוא חבר ותיק של פלוטו ובעקבות כך, פלוטו מעסיק אותה כמלצרית במועדון.
ג'יי מוהר - אנתוני פרנקווסקי / טוני פרנסיס, חבר ותיק של פלוטו והבעלים המקורי של מועדון הלילה שבבעלותו של פלוטו. בעקבות ניהול כושל, אנתוני מאוים על ידי מאפיונר מהשוק השחור, אך נחלץ תודות לפלוטו. בהמשך, מתברר שהוא הפך לזמר ושינה את שמו לטוני פרנסיס.
פיטר בויל - רולנד, בלש משטרה לשעבר בעל קשרים עם ה-FBI וחבר של פלוטו ושל אמו, פלורה.
לואיס גוזמן - פליקס לרנגה, מבריח סחורות מפוארטו ריקו שמעריץ את פלוטו נאש.
ג'ו פנטוליאנו - מוגאן, אחד מעושי דברו של רקס קרייטר.
ג'יימס רבהורן (אנ') - בלכר, עוזרו האישי של רקס קרייטר.
פאם גריר - פלורה נאש, אמו של פלוטו.
ג'ון קליז - ג'יימס, הבינה המלאכותית ששולטת על הלימוזינה שפלוטו וחבריו גונבים במהלך הסרט. מרבה להעיר הערות סרקסטיות לפלוטו.
ברט יאנג - ג'ינו, גנגסטר שכמעט והרג את אנתוני בתחילת הסרט, אולם הוא שינה את דעתו בעקבות בקשתו של פלוטו. כדי להציל את אנתוני, פלוטו רכש מג'ינו את המועדון.
לילו ברנקטו (אנ') - לארי, אחיינו של ג'ינו וסגנו.
ויקטור ורנדו (אנ') - קאלפ, אחד מעושי דברו של רקס קרייטר.
אליסה והיידי קלמר - ג'ינה ופילומינה פרנסיס, נשותיו המשובטות של אנתוני.
מיגל א. נונז (אנ') - מיגל, עוזרו של פלוטו במועדון.
איליאנה דאגלס (אנ') - ד"ר מונה זימר, מנתחת פלסטית ושולייתו של ד"ר פנדנקין.
סטו "לארג'" ריילי - מאבטח חסר שם במועדון של פלוטו.
סרג' האוד - סוכן FBI.
טרי הייג - קצין ביטחון שמוביל למעצרו של ברונו לאחר שהאחרון שבר בטעות מכונת מזל.
קורנליה שארפ - מעריצה של טוני פרנסיס.
מארק קמא'צו (אנ') - פקיד בתא מעצר לרובוטים שכולא את ברונו.
אלק בולדווין - מייקל זורוסטאר מארוצ'י (ללא קרדיט), היוצר של רקס קרייטר.
ביקורות

האתר Rotten Tomatoes דירג את הסרט במקום ה-79 מתוך 100 הסרטים הכי גרועים של שנות ה-2000 ונתן לו את הדירוג 5% טריות על סמך 91 ביקורות.
האתר Metacritic העניק לסרט ציון של 12/100 על סמך 12 ביקורות.
ביקורות > הכנסות

הסרט נחשב להתרסקות קופתית והכניס 7 מיליון דולר בסך הכל. העיתון "לוס אנג'לס טיימס" כינה את הסרט "אחד הסרטים הכי יקרים והכי נכשלים מבחינה כלכלית בהיסטוריה".
הערות שוליים

↑  The Adventures of Pluto Nash - Rotten Tomatoes, www.rottentomatoes.com, ‏2002-08-16 (באנגלית)
↑  The Adventures of Pluto Nash, נבדק ב-2023-09-03
↑  The costliest box office flops of all time, Los Angeles Times (באנגלית אמריקאית)
סאלווה קיר מאיארדיט

סלווטורה קיר מאיאר הידוע יותר כסאלווה קיר מאיארדיט (באנגלית: Salva Kiir Mayardit; נולד ב-13 בספטמבר 1951) הוא מפקד צבאי ופוליטיקאי דרום סודאני, בן לקהילת אוואן-צ'אן מקרב בני דינקה, הנשיא הראשון של דרום סודאן, החל מהקמתה בשנת 2011.
אחרי מותו של ג'ון גראנג בשנת 2005 לקח סלווה קיר את מקומו כיושב ראש התנועה העממית לשחרור סודאן.
עוד לפני השגת עצמאות דרום סודאן, בשנים 2005–2011 מילא מבחינה פורמלית את התפקיד של סגן נשיא סודאן ולמשך מספר חדשים בשנת 2005 ושוב ב-2010 היה יושב ראש ממשלת דרום סודאן האוטונומית. כמפקד בצבא העממי לשחרור דרום סודאן נשא בעבר דרגת גנרל לוטננט.
ביוגרפיה > ראשית חייו

קיר נולד בצפון-מערב חבל בחר אל-ע'זאל ב"סודאן הבריטית-מצרית". כקודמו בתפקיד, ג'ון גראנג, אף הוא משתייך לעם דינקה, אך כבן לקהילה אחרת: אוואן-צ'אן. כפר הולדתו, אקון, נמצא במחוז גוגריאל, במדינה ההיסטורית ואראפ. סלווטורה קיר הוטבל בדת הנוצרית הרומית-קתולית  והוא השמיני מבין שמונת ילדיהם (שישה בנים ושלוש בנות) של קואתפיני תיק אטם (מת ב-2007), בוקר בן השבט פאיום. אמו אויאי רו וול טונג, הייתה אחת משלוש נשות האב, והיא הייתה איכרה, בת לשבט פאי.
בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 הצטרף לקבוצת המורדים של אניאניה (Anyanya) במלחמת האזרחים הסודאנית הראשונה.
ביוגרפיה > קריירה צבאית ופוליטית

לאחר הסכמי אדיס אבבה ב-1972 בין מנהיגי המורדים לממשלה הצטרף לצבא סודאן ושירת תחילה בדרגת סמל. הגיע עם הזמן עד לדרגת לוטננט-קולונל. בשנת 1983 התחדשה מלחמת האזרחים וקיר שמצא עצמו תחת פיקודו של ג'ון גראנג דה מודיור ערק מהצבא יחד איתו ועם קצינים שחורים אחרים והשתתף בהקמת התנועה העממית לשחרור סודאן (SPLM). במלחמת האזרחים הסודאנית השנייה. גראנג, שהיה בעל ניסיון צבאי מועט יחסית, הסתמך על לוחמי האניאניה הוותיקים, בהם קיר, שמונה ב-1990 למפקד הזרוע הצבאית של צבא המורדים. ניסיון להעביר את קיר מתפקידו בשנת 2004 הביא כמעט להתפצלות הארגון.
בינואר 2005 נחתמו הסכמי השלום ששמו קץ למלחמת האזרחים הארוכה שגבתה את חייהם של למעלה משני מיליון איש. בדרום סודאן הוקמה ממשלה אוטונומית, וקיר התמנה לסגן היושב ראש שלה. בעקבות מותו של גראנג בהתרסקות מסוק ב-30 ביולי 2005 התמנה קיר במקומו לסגן נשיא סודאן ולמספר חדשים לראש ממשלת דרום סודאן האוטונומית. בהמשך הוביל את מהלך ההינתקות מצפון המדינה.
ב-2009 אמר ביחס למשאל העם בנוגע לשאלת עצמאות דרום סודאן, כי ”משאל העם המתקרב הוא בחירה בין להיות סוג ב' במדינה שלך, לבין להיות אדם חופשי במדינה העצמאית שלך”. בבחירות לנשיאות שנערכו ב-2010 זכה קיר ברוב סוחף של 93% והפך לנשיאה הרשמי של דרום סודאן. בהתאם לחוקה הזמנית מונה קיר על ידי נשיא סודאן, עומר אל-בשיר, לסגנו.
מבקריו טוענים שלהבדיל מגראנג אינו אינטלקטואל ושאין לו אותה הראייה הפוליטית, וכן כי אינו מצטיין בתורת הנאום. למרות זאת, נחשב קיר פופולרי בקרב אנשי הזרוע הצבאית של ה-SPLM בשל הצלחותיו הצבאיות, ובקרב האוכלוסייה האזרחית עקב עמדותיו החד-משמעיות ביחס לפרישת דרום סודאן מצפון המדינה. קיר הוא נוצרי אדוק ומשתתף בקביעות בדרשות בקתדרלה הרומית-קתולית בבירת דרום סודאן, ג'ובה.
ביוגרפיה > נשיא דרום סודאן העצמאית

בהתאם להסכמי השלום מ-2005, נערך בינואר 2011 משאל עם בו תמכו 99% מתושבי דרום סודאן בהיפרדות החבל מצפון המדינה ובהקמת מדינה עצמאית.
ב-9 ביולי 2011 הכריזה דרום סודאן על עצמאותה וקיר הושבע כנשיא המדינה החדשה.
סלווה קיר הגיש מועמדות ארצו לקהילת מזרח אפריקה. ערך ביקור בישראל, לה הודה על הסיוע במאבק הלאומי של תושבי דרום סודאן השחורים. בשנת 2012 התמודד קיר עם סכסוך גבול עם סודאן שהסתיים בהסכמים באדיס אבבה.
תלאותיה של דרום סודאן לא תמו עם השגת העצמאות. התעוררו סוגיות הומניטריות חדשות עקב מעשי טבח אותם ביצעו חיילים ילדים בני נואר בבני מורלה, כמו כן מעשי אלימות קשה הדדיים בין שתי אתניות אלה.
ביוגרפיה > מלחמת אזרחים של דרום סודאן

פרצה במהרה יריבות קשה בין סלווה קיר ולסגן הנשיא ריאק מצ'אר, נציג העם נואר. במהלך השנים חשש קיר מהפיכה ביוזמת יריביו. האשים את האו"ם וארגונים הומניטריים במזימות נגדו ובתמיכה במצ'אר.
מלחמת אזרחים חדשה הפעם בין תושבי דרום סודאן לבין עצמם לקחה ממדים קשים בשנים 2013–2019. נהרגו 400,000 בני אדם וכ-4 מיליון הפכו לפליטים. שני מחוזות הוכו ברעב.
הקרבות התנהלו בעיקר בין הכוחות של מפלגת השלטון SPLA-IG והפלג SPLA-IO ("הצבא העממי לשחרור סודאן באופוזיציה") שנשלט על ידי בני נואר. חבל אקווטוריה (Equatoria) מתוך SPLA-IO נפרד פלג נוסף - NSF - החזית להצלה לאומית בפיקוד תומאס סירילו סואקה. היו תקריות גם בין בני דינקה-בור ולבין דינקה - בחר אל ע'זאל.
ניסיון הסכם ב-2015 נכשל. עוד ניסיון באפריל 2016 עלה בתוהו אחרי שנורו לפתע יריות על המשמר הנשיאותי. ד"ר ריאק מצ'אר נאלץ להימלט מהמדינה ופרצו הקרבות מחדש. ביוני 2018 תחת לחצים בינלאומיים נפגש קיר עם מצ'אר באדיס אבבה ונחתם הסכם בין המחנות היריבים. אולם יישומו לקח עוד שנתיים.
ב-22 בפברואר 2020 הושבעה ממשלת אחדות לאומית חדשה ובראשה סלווה קיר. ריאק מצ'אר חזר לג'ובה כדי לשמש סגן נשיא. עוד הושבעו 4 סגני נשיא ביניהם רבקה גראנג, אלמנתו של ג'ון גראנג. הממשלה החדשה הייתה אמורה לאחד את שורות הצבא, למצוא פתרונות למשבר ההומניטרי, לבנות מחדש את הכלכלה ולהציע חוקה חדשה קבועה.
לקריאה נוספת

Peter Martell First Raise the Flag - How the Southern Sudan Won the Longest War but Lost the Peace. Oxford University Press, USA 2018
Florence Miettaux - Au Soudan du Sud l' espoir de la paix ravivé, Le Monde, 25.2.2020
הערות שוליים

↑  P.Martell 2018  עמ' 177
↑  פרופ' יהודית רונן, דרום סודן: המדינה בדרך, גם שפיכות הדמים?, באתר ynet, 7 בפברואר 2011
↑  F.Miettaux 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007450973005171  PLWABN: 9810608941905606  GND: 1195451261  ISNI: 0000 0004 2366 810X  LCCN: no2012130522  NTA: 362983135  VIAF: 305817266   WorldCat (עם VIAF): 305817266 
מפגש עם הזוג הנשיאותי אובמה בארצות הברית - 2014
פרס סילוונוס תאייר

פרס סילוונוס תאייר הוא פרס המוענק מדי שנה על ידי האקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט לאדם שדמותו והישגיו משקפים את המוטו של ווסט פוינט: "שירות, כבוד, מדינה". הפרס נקרא על שם "אבי האקדמיה הצבאית", הקולונל סילוונוס תאייר (אנ'). חתן הפרס נבחר על ידי ועדה המורכבת מאגודת בוגרי ווסט פוינט. הוא מוענק מדי שנה מאז 1958 וזו ההכרה הקרובה ביותר שיש לווסט פוינט להענקת תואר דוקטור לשם כבוד.
זוכי הפרס

1958 – ארנסט לורנס
1959 – ג'ון פוסטר דאלס
1960 – הנרי קבוט לודג' הבן
1961 – דווייט אייזנהאואר
1962 – דאגלס מקארתור
1963 – ג'ון מקלוי (אנ')
1964 – רוברט א. לווט
1965 – ג'יימס בריאנט קונאנט
1966 – קרל וינסון
1967 – פרנסיס ספלמן (אנ')
1968 – בוב הופ
1969 – דין ראסק
1970 – אלסוורת' בנקר (אנ')
1971 – ניל ארמסטרונג
1972 – בילי גרהאם
1973 – עומר בראדלי
1974 – רוברט מרפי
1975 – אברל הארימן
1976 – גורדון גריי
1977 – רוברט סטיבנס
1978 – ג'יימס קיליאן (אנ')
1979 – קלייר בות' לוס
1980 – תאודור הסבור (אנ')
1981 – ג'יימס וב
1982 – דייוויד פקארד
1983 – ג'יימס דוליטל
1984 – סטנלי רוג'רס ריזור
1985 – פרנק פייס
1986 – אדוארד טלר
1987 – בארי גולדווטר
1988 – וורן ברגר
1989 – רונלד רייגן
1990 – מייק מנספילד
1991 – פול ניצה
1992 – ג'ורג' שולץ
1993 – סיירוס ואנס
1994 – ג'ורג' הרברט ווקר בוש
1995 – ברברה ג'ורדן
1996 – ג'ון ויליאם וסיי הבן (אנ')
1997 – וולטר קרונקייט
1998 – קולין פאוול
1999 – נורמן ר. אוגוסטין
2000 – הנרי קיסינג'ר
2001 – דניאל אינווי
2002 – G.I.
2003 – גורדון סאליבן
2004 – בוב דול
2005 – סנדרה דיי או'קונור
2006 – טום ברוקו
2007 – פרדריק קרואסן (אנ')
2008 – ויליאם פרי
2009 – רוס פרו
2010 – ג'יימס בייקר
2011 – רוברט גייטס
2012 – אייק סקלטון (אנ')
2013 – מדליין אולברייט
2014 – קונדוליזה רייס
2015 – גארי סיניז
2016 – רוברט מולר
2017 – ג'ורג' ווקר בוש
2018 – ליאון פאנטה
2019 – אן דנוודי (אנ')
2020 – ראיין קרוקר (אנ')
2021 – מיי ג'מיסון
2022 – קנת פישר (אנ')
2023 – אליזבת דול
2024 – ברק אובמה
הערות שוליים

↑  Thayer Award, West Point Association of Graduates
דיק קלארק (סנאטור)

ריצ'רד קלרנס קלארק (באנגלית: Richard Clarence Clark;‏ 14 בספטמבר 1928 – 20 בספטמבר 2023) היה פוליטיקאי אמריקאי, שייצג את מדינת איווה בסנאט של ארצות הברית בין השנים 1973–1979.
ביוגרפיה

קלארק נולד ביישוב פריז שבמזרח איווה. הוא התחנך תחילה באוניברסיטת מרילנד גלובל קמפוס ולאחר מכן באוניברסיטת גתה בפרנקפורט בשנים 1950–1952, במקביל לשירותו בצבא ארצות הברית. ב-1953 השלים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת איווה עילית ותואר שני ב-1956 באוניברסיטת איווה. לפני שהיה סנטור, קלארק היה פרופסור באוניברסיטת איווה עילית, ואז שימש כעוזרו של חבר הקונגרס ג'ון קולבר. בזמן שעבד עבור קולבר, קלארק סייע בארגון מסע הבחירות במהלכו נבחר קולבר לבית הנבחרים של ארצות הברית.
כחבר המפלגה הדמוקרטית הצליח להיבחר למשרה ציבורית פעם אחת בלבד — ב-1972, עת נערכו בחירות לסנאט בהן גבר על הסנאטור הרפובליקני המכהן ג'ק מילר. קלארק קיבל 662,637 קולות (כ-55% מקולות הבוחרים) לעומת 530,525 (כ-44%) שהשיג מילר.
קלארק היה חבר בוועדת החוץ וישב בראשות ועדת המשנה לענייני אפריקה, ובמסגרת תפקיד זה פיתח מומחיות רבה בנושא מלחמת האזרחים באנגולה. ב-1976 הוא כתב את "תיקון קלארק", שאסר על מתן סיוע מהקבינט של ארצות הברית לקבוצות פרטיות שעסקו בפעולות צבאיות או צבאיות-למחצה באנגולה. בשל מאמציו נגד ממשלת האפרטהייד בדרום אפריקה, יריבו רוג'ר ג'פסן כינה אותו "הסנאטור מאפריקה". קלארק כיהן בוועדת החקלאות, התזונה והיערנות, בוועדת הסביבה והעבודות הציבוריות ובוועדת העסקים הקטנים והיזמות.
קלארק התמודד בבחירות חוזרות לסנאט ב-1978, אך הפסיד לרוג'ר ג'פסן. קלארק מונה אז על ידי נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר לשגריר-על ומתאם לענייני פליטים מטעם ארצות הברית ב-1979. קלארק שימש עמית בכיר במכון אספן למחקרים הומניסטיים מאז 1980 ועד למותו.
קלארק נפטר ב-20 בספטמבר 2023, בן -95.
הערות שוליים

↑  דייוויד רוג'רס, A Mandela backstory: Dick Clark, באתר פוליטיקו, 23 בדצמבר 2013 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007331432405171  BIBSYS: 1072611  CiNii: DA07005716  ISNI: 0000 0001 1699 5100  LCCN: n78040335  NARA: 10580950  SNAC: w6b57xpf  SUDOC: 07973250X  US Congress: C000448  VIAF: 112872870   WorldCat (עם VIAF): 112872870
טאטא סטיל (הודו)

תחרות העל טאטא סטיל הודו התקיימה בין ה-13 ל-17 בנובמבר 2024.
התחרות הסתיימה בניצחונו של מגנוס קרלסן שבמצטבר צבר 20.5 נקודות לפני וסלי סו עם 17 נקודות.
בתחרות השתתפו מגנוס קרלסן, המדורג ראשון בעולם במד הכושר, ארג'ון אריגאיסי המדורג במקום ה-4, נודירבק אבדוסאטורוב המדורג במקום ה-6, וסלי סו המדורג במקום ה-12, פראגנאננדה ראמשבאבו המדורג במקום ה-17, וינצנט קיימר המדורג במקום ה-20, וידיט גוג'ראתי המדורג במקום ה-23, דניאיל דובוב המדורג במקום ה-40, ניהל סרין המדורג במקום ה-49 וסונילדות לינה נראיאנאן המדורג במקום ה-82 בעולם.
תוצאות התחרות בקצב המהיר (25 דקות + 10 שניות למסע)

תוצאות התחרות בקצב בזק (3 דקות +2 שניות למסע)
הערות שוליים

↑  Tata Steel Chess India 2024 - Info, Chess.com (באנגלית אמריקאית)
↑  Carlsen Beats Arjun To Win Double Gold; Lagno Takes Women's Blitz | TATA STEEL CHESS INDIA, RAPID & BLITZ, 2024, www.tatasteelchess.in
↑  ChessBase India (2024-11-18), Kolkata crowns the Champions | Full closing ceremony of Tata Steel Chess India Rapid and Blitz 2024, נבדק ב-2024-12-19
↑  FIDE Ratings and Statistics, ratings.fide.com
↑  CHESS - ThanhCong Online (2024-12-15), Magnus Carlsen vs Daniil Dubov || Tata Steel Chess India 2024 Rapid - R8, נבדק ב-2024-12-17
↑  agadmator's Chess Channel (2024-11-15), Just Built Different! || Carlsen vs Dubov || Tata Steel Chess India (2024), נבדק ב-2024-12-18
↑  Carlsen, Goryachkina Win Tata Steel India Rapid With Round To Spare | TATA STEEL CHESS INDIA, RAPID & BLITZ, 2024, www.tatasteelchess.in
↑  Carlsen Beats So, Arjun To Snatch Sole Lead | TATA STEEL CHESS INDIA, RAPID & BLITZ, 2024, tatasteelchess.in
↑  Carlsen Crosses 2900 But Arjun, Praggnanandhaa Hit Back | TATA STEEL CHESS INDIA, RAPID & BLITZ, 2024, www.tatasteelchess.in
רפאלה פיריה

| --- | --- |

 לידה:  20 באוגוסט 1814 שילה, איטליה 
 פטירה:  18 ביולי 1865 (בגיל 50) טורינו, איטליה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת נאפולי פדריקו השני 
 מוסדות:  אוניברסיטת פיזה 
 פרסים והוקרה:  מסדר סנט מוריס ולזרוס 
 
רפאלה מישל רוקו פיריה (באיטלקית: Raffaele Piria; 20 באוגוסט 1814 –  18 ביולי 1865) היה כימאי איטלקי.
ביוגרפיה

רפאלה פיריה נולד בעיירה שילה במחוז רג'ו די קלבריה באיטליה, בנם של לואיג'י פיריה, בעל אדמות וסוחר נפט, ואנג'לה טורטיליוני.
התייתם מאביו בגיל שש, ועבר לעיירה פלמי, במחוז רג'ו די קלבריה, שם גדל אצל דודו. סיים את לימודיו התיכוניים בהצטיינות בגיל 15. סיים לימודי רפואה וכירורגיה בשנת 1834 באוניברסיטת נאפולי פדריקו השני. בזמן לימודיו הוא התעניין יותר בכימיה מאשר ברפואה, ועם סיום התואר הוא עבר לצרפת כדי לעסוק בכימיה. בפריז שיתף פעולה עם ז'אן-בטיסט דיומא, ובמעבדתו ביצע מחקר חשוב על סליצין. פיריה הצליח לבודד חומצה סליצילית, שממנה יוצר מאוחר יותר האספירין. מחקריו פורסמו בכתבי עת מדעיים בצרפת.
בשנת 1839 שב לנאפולי, במטרה להקים בית ספר פרטי לכימיה יחד עם מקדוניו מלוני (אנ'). בשנת 1840 התחתן עם לואיזה קוזנץ, בת למשפחת חיילים ולוחמים למען איחוד איטליה. הוא לא הצליח להקים את בית הספר בנאפולי ועבר לדוכסות הגדולה של טוסקנה, בפיזה, שם הוצע לו לנהל את הקתדרה לכימיה באוניברסיטת פיזה. בין תלמידיו בפיזה נמנה סטניסלאו קניזרו. פיריה היה מעורב גם באירועים החברתיים והפוליטיים של תקופתו. בשנת 1848 הוא השתתף, עם גדוד אוניברסיטת פיזה, במלחמת העצמאות האיטלקית הראשונה, אך לפני תחילת הקרבות התבקש לשוב ללמד כימיה באוניברסיטה. גדוד אוניברסיטת פיזה תרם לניצחון בקרב גואיטו (אנ').
במאי 1849, עקב חילוקי דעות תקציביים עם ממשלת טוסקנה, הוא עבר לאוניברסיטת פירנצה. בשנים 1851 ו-1862 השתתף בכנסים מדעיים בלונדון. בשנת 1856 החל ללמד כימיה באוניברסיטת טורינו (אנ'), לבקשת ראש ממשלת איטליה ג'ובאני לנצה (אנ'). נפטר בטורינו ב-18 ביולי 1865 עקב מחלה.
פעילות מדעית

בשנת 1844 החל להוציא לאור את כתב העת המדעי Il Cimento, יחד עם קרלו מטוצ'י (אנ'). בשנת 1852 צורף כעמית לאקדמיה הלאומית למדעים (אנ') בעיר ורונה. הוציא לאור ספרי שנים מדעיים, יחד עם ארכאנג'לו סאקי (אנ').
בין מחקריו הנודעים נמנים מאמר על הפומרולה של וזוב, וחיבור מקיף על יסודות הכימיה האורגנית.
פעילות פוליטית

במקביל לפעילותו המדעית עסק פיריה גם בפוליטיקה. בשנת 1859 מונה כחבר המועצה העליונה לחינוך ציבורי בנאפולי, לבקשתו של קמילו בנסו די קאבור. בשנת 1860 מינה אותו ג'וזפה גריבלדי, מנהיג ממלכת שתי הסיציליות, כשר החינוך בממשלתו. פיריה ניסה לקדם רפורמות בתחום החינוך, אך אלה לא יושמו. בשנת 1862 מונה כסנאטור בסנאט של ממלכת איטליה.
הנצחה

בעיר הולדתו שילה הוצב ביוני 1895 לוח זיכרון על חזית הבית בו נולד.
בעיר טורינו קרוי רחוב על שמו. כמו כן קרויים על שמו מספר בתי ספר ומכוני מחקר מדעיים באיטליה.
הערות שוליים

↑  סיפורו של הבישופ אספרנו: על הקשר שבין נאפולי לאספירין, באתר של עמירם צברי, ‏10 ביוני 2021.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810699070505606  GND: 116191333  ICCU: SBLV096090  ISNI: 0000 0001 1574 2988  LCCN: n98066536  SNAC: w6cw1x8b  SUDOC: 116422300  VcBA: 495/238457  VIAF: 8681147665844160670000   WorldCat (עם VIAF): 8681147665844160670000