stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פון דז אר
שירים

ז'ורז' ברסנס הקדיש לגשר את שירו Le Vent ("הרוח") מאלבומו Les Amoureux des bancs publics (מאהבים בספסלים ציבוריים) בשנת 1954.
לודוביק נוואר (Ludovic Navarre) כתב שיר בשם "גשר האמנויות" בשנת 2002.
ראו גם

גשר ביג דם
ערד שאואט

ערד שאואט
ערד שׁאואט (באנגלית: Arad Sawat` נולד ב-23 בינואר 1975) הוא מעצב הפקה ומעצב תפאורה ישראלי, אשר עוסק בעיצוב אמנותי לסרטים ולדרמות טלוויזיוניות. שאואט זכה להכרה בינלאומית בעקבות העיצוב האמנותי של סרט הקולנוע "הערת שוליים", שזכה בפרס התסריט הטוב ביותר בפסטיבל קאן. זכה בשלושה פרסי אופיר בקטגוריית העיצוב האמנותי הטוב ביותר: בשנת 2011 על הסרט הערת שוליים, בשנת 2013 על הסרט מי מפחד מהזאב הרע ובשנת 2017 על הסרט פוקסטרוט.
ביוגרפיה

שאואט נולד בעיר צפת שבישראל למשפחה יהודית. בשנת 1993 התגייס לצה"ל ושרת בחיל מודיעין. בתום שירותו הצבאי, בשנת 1996, עבר להתגורר בתל אביב והחל לעבוד כפרופסמן ודקורייטור.
בסוף שנות ה-90 החל לעבוד כמעצב תפאורה של דרמות, פרסומות ותוכניות טלוויזיה רבות, בעיקר עיצוב הפקות שהצריכו בניית סטים באולפנים ומחוץ להם.
במשך השנים, עבודתו העיצובית התרחבה לתחום האדריכלות ועיצוב מקומות מסחריים מורכבים.
בשנת 2011 החל שאואט לעבוד כמעצב הפקה בתחום הקולנוע, תוך שימוש בניסיון שצבר מתחום עיצוב תפאורה, עיצוב מוצר ואדריכלות. באותה השנה יצא הסרט "הערת שוליים", סרטו הראשון כמעצב אמנותי. על עבודתו בסרט זכה בפרס אופיר. בעקבות ההצלחה הגדולה של הסרט, המשיך שאואט לעבוד עם במאים מובילים.
בשנת 2014 עיצב את סרט הביכורים של נטלי פורטמן כבמאית, "סיפור על אהבה וחושך", המבוסס על רב המכר האוטוביוגרפי של עמוס עוז. הסרט זכה להקרנת בכורה בפסטיבל קאן 2015. לאחר ביקורו השני בקאן, משך שאואט את תשומת לבם של אנשי תעשיית הבינלאומית. ב-2016 הוחתם בסוכנות האמנים הבינלאומית Dattner Dispoto & Associates, והחל להתמקד בפרויקטים בינלאומיים.
ב-2017 יצאו לאור מספר פרויקטים עליהם עבד שואט, בהם הסרט "פוקסטרוט". על עבודתו בסרט זכה בפעם השלישית בפרס אופיר לעיצוב האמנותי הטוב ביותר.
כיום מתגורר שאואט בליסבון, פורטוגל ועובד בארצות הברית, גרמניה, תל אביב, קרואטיה, בולגריה, מרוקו, סינגפור, הודו, וסין.
הוא בזוגיות עם מייסלון חמוד ויש להם בת בשם לילה
מבחר מעשייתו העיצובית > קולנוע

המגשר - במאי: בראד אנדרסון, מפיקים: שיוואני רוואט, מוניקה לוינסון, מייק וובר, טוני גילרוי, וטד פילד (2018)
פוקסטרוט - במאי: שמוליק מעוז, הפקה: פנדורה פילם (2017)
נורמן - במאי: יוסף סידר, מפיקים: מירנדה ביילי, לורנס אינגלי, אורן מוברמן, אייל רימון, גדעון תדמור, ודוד מנדיל (2016)
סיפור על אהבה וחושך - במאית: נטלי פורטמן, מפיקים: רם ברגמן, נטלי פורטמן, ודוד מנדיל (2015)
מיתה טובה - במאים: שרון מימון וטל גרניט, מפיקים: חיים ואסתי מקלברג, אסנת הנדלסמן, וטליה קלינהנדלר (2014)
בורג - במאית: שירה גפן, מפיק: דוד מנדיל (2014)
לרדת מהעץ - במאי: גור בנטביץ, מפיק: דוד מנדיל (2013)
מי מפחד מהזאב הרע - במאים: נבות פפושדו ואהרון קשלס, מפיקים: חיליק מיכאלי ואברהם פרחי (2013)
שבעים שנה פסטיבל וונציה - במאי: שמוליק מעוז, מפיק: אילן נחום (2013)
לצוד פילים - במאי: רשף לוי, מפיק אהוד בלייברג (2013)
הדילרים - במאי: עודד דוידוף, מפיק: דוד מנדיל (2012)
בננות - במאי: איתן פוקס, מפיק: יואב רועה (2012)
הערת שוליים - במאי: יוסף סידר, מפיק: דוד מנדיל (2011)
מבחר מעשייתו העיצובית > סדרות טלוויזיה

הנערים - במאים: במאים: יוסף סידר, תאופיק אבו ואיל, הפקה: מובי פלוס (2019)
אבסנטיה (עונות 1+3) - במאים: עודד רסקין, קאשה אדמיק, הפקה: סרטי סוני (2017+2019)
שוברי גלים - במאי: מרקו כרמל, הפקה: טדי הפקות (2014)
כוכב הצפון - במאי: עופר ויצמן, הפקה: האולפנים המאוחדים הרצליה (2014)
סברי מרנן - במאי: רובי דואניאס, הפקה: טדי הפקות (2013)
תנוחי (עונות 1,2) - במאית: שרלי שטרן, הפקה: טדי הפקות (2012)
אליפים - במאי: אורן שקדי, הפקה: טדי הפקות (2011)
15 דקות - במאים: יואב ודורון פז, הפקה: טדי הפקות (2011)
גירושים נפלאים (עונה 1) - במאי: עופר ויצמן, הפקה: דוקודרמה הפקות (2010)
עספור (עונות 1,2) - במאי: רני סער, הפקה: סמיוקו הפקות (2010)
הצרות שלי עם נשים - במאים: רני סער, אלון בנארי הפקה: דנה הפקות (2010)
תיכון השיר שלנו - במאית: שרלי שטרן, הפקה: טדי הפקות (2009)
השיר שלנו (עונות 1,2,3) - במאית: שרלי שטרן, הפקה: טדי הפקות (2009)
חשופים (עונות 1,2) - במאי: רני סער, הפקה: קודה תקשורת (2008)
השמינייה (עונות 1-3) - במאי: רובי דואניאס, הפקה: טדי הפקות (2007)
הפיג'מות - במאי: רובי דואניס, הפקה: טדי הפקות (2004)
מבחר מעשייתו העיצובית > חללים מסחריים

אולפן פוקס ספורט, סינגפור (2014).
אולפן היציע, ישראל (2014).
אולפן סטאר טי. וי, הודו (2013).
אולפן חדשות הספורט הישראלי (2013).
מרכז מכירות גנדי סופרים (2012).
מבחר מעשייתו העיצובית > פרסים

פרס אופיר על העיצוב האמנותי הטוב ביותר של הסרט "פוקסטרוט", אשר זכה בעוד 7 פרסי אופיר ובמקום השני בפסטיבל הסרטים של ונציה (2017).
פרס אופיר על העיצוב האמנותי הטוב ביותר של הסרט "מי מפחד מהזאב הרע", אשר זכה בפרס הסאטורן – הסרט הזר הטוב ביותר והפסקול הטוב ביותר (2013).
פרס אופיר על העיצוב האמנותי הטוב ביותר של הסרט "הערת שוליים", אשר זכה בתסריט הטוב ביותר בפסטיבל קאן (Prix du scenario) (2011).
הערות שוליים

↑  איתן, פרסי אופיר 2012, בלוג קולנוע בראש צלול, 27 ביולי 1012.
↑  "כתבו לי איפה את רוצה את הכדור, בין העיניים או בין הרגליים?", ידיעות אחרונות, מוסף 7 ימים, גיליון 2984, גבי בר-חיים, עמודים 85-80, 19 במרץ 2021, ו' בניסן תשפ"א
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1076101798  VIAF: 317080428   WorldCat (עם VIAF): 317080428 
שאואט על סט חנות לנווין שעיצב עבור הסרט "נורמן"
שואט בפסטיבל קאן 2015, יחד עם הצוות המרכזי של "סיפור על אהבה וחושך"
שאואט על רקע סט שעיצב עבור אולפן ערוץ הספורט הישראלי
סנטינלים

| --- | --- |

חברי שבט אנדמני במהלך דייג, 1870
 אוכלוסייה
 50–200
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 האי סנטינל הצפוני (איי אנדמן)
 שפות
 סנטינלית (משוער)
האי צפון סנטינל
סֶנְטִינלִים הם תושבים ילידים בני האי צפון סנטינל שבמפרץ בנגל, הודו. הם נחשבים לאחד העמים המבודדים ביותר בעולם. בניגוד לשבטים אחרים באי, הסנטינלים מסרבים באופן עקבי לכל אינטראקציה עם העולם החיצון. הם עוינים כלפי אנשים מבחוץ והרגו אנשים אשר נחתו באי. ישנו חוסר ודאות לגבי גודל השבט. והערכות נעות בין 15 ל-500 תושבים, כאשר לפי רוב ההערכות המספר הוא בין 50 ל-200 איש.
ממשלת הודו מגדירה קבוצה זו כקבוצה שבטית פגיעה במיוחד. זאת לאור היותה השריד האחרון על כדור הארץ מהתקופה הפרה-נאוליתית.
מבחינה מעמדית הם שייכים למעמד האנדמנים[דרושה הבהרה].
סקירה > מראה

לסנטינלים יש עור כהה והם ככל הנראה נמוכים מבני אדם ממוצעים. לפי דיווחו של היינריך הארר גובה של גבר סנטינלי הוא כ-1.6 מטר, אולי בגלל גמדות איים, תזונה, או פשוט תורשה גנטית. לפי מחקר משנת 2014 גובהם הממוצע לא עולה על 1.65 מטרים, עורם שחור ובוהק ושיניהם מיושרות היטב. הם לא הראו סימנים של השמנת יתר, ושריריהם בולטים ביותר.
סקירה > האוכלוסייה

האוכלוסייה הוערכה בין 15 ל-500 אנשים, אך רוב ההערכות נעות בין 50 ל-200. במפקד האוכלוסין של הודו בשנת 2001, תועדו באופן רשמי 21 גברים ו-18 נשים. סקר זה נערך מרחוק ולא יכול להיות מדויק. עשר שנים מאוחר יותר, מפקד האוכלוסין של הודו לשנת 2011 תיעד 12 גברים ו-3 נשים. תיעוד משנת 2014 איתר שש נשים ושבעה גברים (שנראו מתחת לגיל 40) ושלושה ילדים מתחת לגיל 4.
לא ברור אם הם יודעים כיצד להבעיר אש, אם כי מחקרים הראו שהם משתמשים באש.
סקירה > עיסוק

הסנטינלים הם ציידים-לקטים. הם משתמשים בחצים וקשתות כדי לצוד את החיות באי המיוער, ואוספים ענפים כדי לבנות בתים. תושבי האי אוכלים דגים וצבים, וחוגרים למותניהם חגורות עשויות מקליפות עצים. אנשי השבט מסתובבים כמעט עירומים. הנשים לובשות מחרוזות מסביב למותניים, לצוואר ולראש. הגברים לובשים שרשראות וסרטים על הראש. חלק מאנשי השבט צובעים את פניהם.
סקירה > שפה

משום שהם חיים בבידוד מוחלט, כמעט דבר אינו ידוע על שפתם של הסנטינלים, ולכן היא מוגדרת כ"שפה בלתי מסווגת". הסנטינלים אינם דוברים את שפתו (אנ') של שבט ג'וארה (אנ') השכן. קיים חוסר ודאות לגבי מידת הדמיון בין שפתם לשפת השבט השכן (אנ') אונג' (אנ'), אם בכלל יש כזה.
בידוד

בני השבט שוכנים על האי מעל ל-60 אלף שנה.[דרוש מקור] במשך שנים רבות, שבט הסנטינל לא רצה קשר עם הציוויליזציה. הם פועלים ברשות עצמם כקהילה עצמאית ברשות אוטונומית שבאיי אנדמן. לעומתם, חמשת השבטים באיים השכנים נמצאים בקשרים שונים עם האדם המודרני ונהנים מעזרתו. איש אינו מדבר את שפתם, אינו מכיר את אמונותיהם ואינו מקיים עמם קשרי מסחר.
בשל הבידוד שלהם, הם ככל הנראה רגישים למחלות נפוצות כמו שפעת וחצבת. בשל כך, קשר עם העולם החיצון יעמיד אותם בסכנת הידבקות ומוות.
ב-2006 הרגו אנשי השבט שני דייגים הודים שסירתם נסחפה אל האי. הם המתינו שבוע ואז קשרו אותם למקלות במבוק עם הפנים לחוף, כדחלילים. מסוק של משמר החופים של הודו שנשלח להשיב את הגופות, שב על עקבותיו בעקבות מטח של חצים, וגופותיהם מעולם לא נמצאו.
בידוד > מותו של ג'ון אלן צ'או

בנובמבר 2018 יצא ג'ון אלן צ'או, מסיונר אמריקאי בן 27, אל האי כדי לחקור את השבט ולהמיר את דתו לנצרות. צ'או הגיע לאי בעזרת דייגים מקומיים, למרות האיסור החוקי על כך. בני השבט הקיפו את צ'או ותקפו אותו. הם ירו בו מטר של חצים, כרכו חבל סביב צווארו וגררוהו עד שמת. שבעת הדייגים שארגנו את הסיור נבהלו לנוכח המחזה וברחו מהמקום. לאחר מכן הם נעצרו על ידי המשטרה ההודית.
על פי המשטרה המקומית, החל מ-15 בנובמבר צ'או הגיע לאי פעמיים או שלוש בסירת קאנו. מטרתו הייתה "לייסד את ממלכת ישו באי". הוא הביא להם מתנות דוגמת מספריים, סיכות ביטחון וכדור. משטרת הודו וצוות מומחים ניסו לגבש תוכנית להחזרת גופתו של צ'או אך ללא הועיל.
צבי גוב-ארי

צבי גוב-ארי (16 באוגוסט 1939 – 19 באוגוסט 2022) היה איש צבא ומנהל ישראלי. כיהן כראש עיריית יבנה משנת 1998 ועד לפטירתו.
גוב-ארי השתחרר בדרגת תת-אלוף מחיל האוויר, ולאחר שחרורו כיהן כשגריר ישראל בדרום אפריקה וכמנכ"ל רשות שדות התעופה.
ביוגרפיה

גוב-ארי עלה לישראל בשנת 1951 מעיראק ולמד בבית הספר "ביל"ו" בתל אביב. לאחר סיום הלימודים, התגייס לצה"ל (תוך שהוא מצהיר כי הוא מבוגר יותר בשלוש שנים) ושירת בחיל-האוויר במשך כ-26 שנה, שם מילא שורת תפקידים. בהם, ראש מחלקת שלישות בחיל האוויר ומפקד בסיס רפידים. סיים את שירותו בצבא בדרגת תת-אלוף, בתפקיד ראש להק כוח האדם. לאחר שחרורו מצה"ל, שימש כמנהל רשות שדות התעופה וכחבר מועצת המנהלים האירופאית של שדות התעופה. בתום תפקידו במועצת המנהלים ביוני 1989, שימש שגריר ישראל בדרום אפריקה במשך שלוש שנים. בדצמבר 1996 מונה לנשיא חברת "בזקגלוב", חברה שעסקה בפיתוח הפעילות הבינלאומית של חברת בזק, עד שנסגרה בתחילת 1998.
ההתוודעות הראשונה שלו ליבנה הייתה בשנת 1978, כאשר שימש כראש להק כוח אדם בחיל אוויר ויזם את הקמת שכונת נאות עידן למגורי משרתי הקבע בחיל. בחודש יוני 1988 התפטר מתפקידו והתמודד על ראשות העיר יבנה, אך הפסיד ליהודה ברוס.
גוב-ארי נבחר לראשונה לראשות עיריית יבנה בבחירות לרשויות המקומיות בישראל ב-1998 מטעם הרשימה העירונית העל-מפלגתית "יבנה שלנו", ומאז כיהן ברציפות עד פטירתו בשנת 2022. בבחירות 2003 ניצח עם 82.29% מהקולות. בתקופת כהונתו של אריק שרון כראש הממשלה הצטרף לליכוד, אך בינואר 2006 הצטרף למפלגת "קדימה". בשנת 2018 נבחר לכהונה חמישית לאחר שניצח את מאיר שטרית עם כ-58%. סיעתו הגדילה את כוחה במועצת העיר ל-5 מנדטים.
עם תחילת כהונתו החל לפעול נגד מפרי חוק ברחבי העיר, בעיקר פינוי אנשים שהשתלטו על שטחים ציבוריים שונים. בתגובה הציתו אלמונים את גדר ביתו, ביולי 2001 הוצת רכבו וזמן קצר לאחר מכן הושלך רימון הלם לחצר הבית. בינואר 2002 שוב הושלך רימון רסס לעבר ביתו. בנוסף עסק במשיכת חברות היי-טק ומפעלים עתרי ידע לעיר, ותוך שלוש שנים כ-80 חברות עברו לפעול בעיר.
במהלך כהונתו זכתה יבנה בציון של "חמישה כוכבי יופי" מטעם המועצה לישראל יפה, ובשנים 2005 ו-2016 זכתה בפרס בתחרות – "דגל היופי". העירייה בראשותו זכתה בפרסי ניהול תקציבי ומינהל. בשנת 2011 זכתה העירייה בפרס הלאומי לאיכות ומצוינות על שם ראש הממשלה יצחק רבין. בשנת 2005 ובשנת 2020 זכתה יבנה בפרס החינוך הארצי מטעם משרד החינוך. בשנת 2018 זכה בפרס יקיר תנועות הנוער הארצי.
בשנותיו האחרונות היה למבוגר מבין ראשי הערים המכהנים ולאחד מראשי העירייה המבוגרים ביותר בישראל אי פעם (לצד אברהם קריניצי וטדי קולק).
בשנת 2019 החליטה מועצת העירייה להוקיר את פועלו למען העיר ולקרוא לאמפיתיאטרון על-שמו.
במרץ 2019 החליט לבטל חד צדדית הסכם גג שנחתם עם המדינה באוגוסט 2016, הסכם שהיה אמור להביא להכפלת מספר התושבים בעיר ל־100 אלף איש. לדבריו, המדינה לא עומדת בהתחייבויותיה כלפי העירייה, שתיאלץ לספוג עלויות רבות, ובהן להשלים מתקציבה השוטף כ־30% מעלויות בניית מבני חינוך חדשים בעיר.
גוב-ארי חלה בסרטן במהלך כהונתו, אך המשיך בתפקידו. בשנת חייו האחרונה הידרדר מצבו, ובקיץ 2022 הודיע כי הוא נאלץ להיעדר מתפקידו. כעבור כחודש, ב-19 באוגוסט 2022, הלך לעולמו.
באוגוסט 2023 קראה עיריית יבנה לכביש הכניסה לעיר מדרום "דרך צבי גוב-ארי".
גוב-ארי היה בעל תואר ראשון במינהל ציבורי ותואר שני ביחסים בין-לאומיים מאוניברסיטת בר-אילן.
חיים אישיים

היה נשוי לדויה גוב-ארי (לבית ויסברגר), פסיכולוגית חינוכית במקצועה. לבני הזוג שלושה בנים נוסף לשני ילדיו מנישואיו הראשונים.
הערות שוליים

↑  הודעה רשמית על פטירת ראש העיר צבי גוב-ארי, באתר עמוד הפייסבוק של עיריית יבנה
1 2 3    רחלי מלק-בודה, ‏"גם העיר היא הבית, ולכן כל אחד מאיתנו צריך לדאוג למה שקורה סביב", בעיתון מקור ראשון, 2 באוגוסט 2021
↑  אילן כפיר, מונה לשגריר ישראל בדרום־אפריקה, חדשות, 15 ביוני 1989
↑  מאת אפי לנדאו, ‏אלי בן אליעזר - המועמד המוביל לניהול החברה המאחדת את בזקכל ובזקביט, באתר גלובס, 30 בדצמבר 1996
↑  אפי לנדאו, ‏בזק תבצע בעצמה את פעילותה הבינלאומית - עם הפסקת פעילות חברת הבת בזקגלוב, באתר גלובס, 16 במרץ 1998
↑  רנית נחום-הלוי, נאות עידן - השכונה הכי "ביטחונית" ביבנה, באתר הארץ, 2 באפריל 2010
↑  הארץ, המשך, באתר הארץ, 29 באוקטובר 2003
↑  יובל אזולאי ואלי אשכנזי, ראש עיר מחוזר: טלפון מביבי, טלפון משרון, באתר הארץ, 28 בנובמבר 2005
↑  שמעון פרס פרש רשמית ממפלגת העבודה, באתר וואלה, 26 בינואר 2006
↑  יבנה: ניצחון לראש העיר המכהן צבי גוב-ארי, באתר ynet, 31 באוקטובר 2018
↑  עמית בן-ארויה, רימון רסס הושלך ליד ביתו של ראש העיר יבנה; עוכב חשוד, באתר הארץ, 9 בינואר 2002
↑  יבנה: פטור מארנונה לשנה לחברות היי-טק שיעברו לאזור התעשייה, באתר הארץ, 16 במרץ 2001
↑  שרון קדמי, ‏יבנה: 83 עסקים ומפעלים נקלטו בעיר בתוך 3 שנים, באתר גלובס, 18 בנובמבר 2001
↑  אריק מירובסקי, ‏עיריית יבנה ביטלה חד צדדית את הסכם הגג עם המדינה: "מתכון ברור להרס העיר", באתר גלובס, 3 במרץ 2019
↑  עופר אדרת, ראש העיר יבנה צבי גוב-ארי מת בגיל 83, באתר הארץ, 19 באוגוסט 2022
↑  מאיר תורג'מן, ראש העיר יבנה הלך לעולמו, אחרי 24 שנה בתפקיד: "הפך אותה לאחת היפות בארץ", באתר ynet, 19 באוגוסט 2022
| יושבי הראש ומנכ"לי רשות שדות התעופה (רש"ת) |
| --- | --- | --- |
| יושבי הראש | אהרן רמז • אריה גרוסבורד • יעקב אבן • חיים קורפו • אבי קוסטליץ • צבי שלום • עובדיה עלי • אלי מרום • יצחק גרשון |  |
| מנהלים כלליים | אריה רביב • רמון הראל • צבי גוב-ארי • ברוך לוי • מוטי דבי • אבי קוסטליץ • גבי אופיר • קובי מור • יעקב גנות • חגי טופולנסקי |  |
המועצה העליונה לביטחון לאומי

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  איראן 
 תחום שיפוט:  איראן 
 תאריך הקמה:  1989 
 ראש:  נשיא איראן (אבראהים ראיסי)
 יו"ר:  עלי אכבר אחמדיאן
 מטה מרכזי:  טהראן
 קואורדינטות:  35°47′02″N 51°31′51″E﻿ / ﻿35.784°N 51.5308°E﻿ / 35.784; 51.5308
 he
 
המועצה העליונה לביטחון לאומי (בפרסית: شورای عالی امنیت ملی, בתעתיק: שורא-י עאלי אמנית מלי) היא המועצה לביטחון לאומי של הרפובליקה האסלאמית של איראן. מזכירה הנוכחי הוא עלי אכבר אחמדיאן. המועצה הוקמה במתכונתה הנוכחית לאחר תיקוני החוקה של 28 ביולי 1989.
היסטוריה

טרם הקמת המועצה לביטחון לאומי המוכרת לנו כיום בתיקוני החוקה לאחר מותו של ח'ומייני ב-1989 הייתה קיימת באיראן "מועצת ההגנה העליונה". מועצת ההגנה הורכבה מראשי מנגנוני ביטחון הפנים וצבא איראן ושני יועצים שמונו על ידי המנהיג העליון. למנהיג הייתה סמכות פיקוח על המועצה ויכולת לפטר את כל חברי המועצה. המנהיג היה צריך לקבל החלטות בדבר מלחמה או שלום, רק לאחר התייעצות עם מועצת ההגנה.
באחריות מועצת ההגנה העליונה היה תכנון בניין הכוח של צבא איראן, ונציגים של המועצה בשטח או במפקדה אף הורו על תנועת כוחות במלחמת איראן–עיראק. לאחר שמספר מהלכים שגויים בהוראתם של חכמי דת גרמו למותם של חיילים איראנים רבים, הוגבל כוחה של המועצה בתחום זה ב-1987. התפקוד הקלוקל של המועצה והסרבול במערכת העברת ההוראות, שפוצלה לחלק מנהלי וחלק מבצעי, עוררה את המשטר האיראני לבצע שינויים במבנה המועצה ובתחומי אחריותה.
תחומי אחריות

מטרת הקמתה של המועצה, על פי חוקת איראן, היא "שמירה על האינטרס הלאומי [האיראני] ושימור המהפכה האסלאמית, אחדותה הטריטוריאלית וריבונותה הלאומית [של איראן]". תפקידיה ותחומי אחריותה של המועצה מוגדרים בפרק 176 של חוקת איראן והם:
קביעת מדיניות ההגנה והביטחון הלאומי, במסגרת המדיניות הכללית המתווה על ידי המנהיג העליון.
תיאום הפעילות בהתאם למדיניות המתווה בתחומי הפוליטיקה, המודיעין, החברה, התרבות והכלכלה.
שימוש במשאבים החומרניים והאינטלקטואליים של המדינה כדי להתמודד עם האיומים הפנימיים והחיצוניים.
החלטות המועצה לביטחון לאומי מיושמות רק לאחר אישור המנהיג העליון.
על אף שהמועצה היא גוף מייעץ וביצוע המלצותיה נתון לשיקולו של המנהיג העליון, כוחה המשמעותי (ויש האומרים, היחיד) נובע מכך שהיא אחראית למגעים בנוגע למדיניות הגרעין האיראנית עם מדינות וגופים בינלאומיים. מזכיר המועצה הוא המנהל את המשא ומתן עם האיחוד האירופי, רוסיה, סין והמדינות הבלתי-מזדהות. יועצו המדיני של המזכיר הוא סייד עלי מונפרד.
בתקופת אחמדינז'אד, מדיניות המועצה נחשבה למתונה יותר מזו שהכתיב הנשיא וקרובה לעמדת המנהיג ח'אמנהאי. כנראה בעקבות מחלוקות קשות בין הנשיא למזכיר המועצה, עלי לאריג'אני. האחרון התפטר מתפקידו באוקטובר 2007. מחליפו בתפקיד היה סגן שר החוץ לענייני אירופה ואמריקה לשעבר, סעיד ג'לילי.
הרכב

בראשות המועצה לביטחון לאומי עומד נשיא איראן, שמתפקידו למנות את מזכיר המועצה. שאר חברי המועצה הם:
ראשי שלוש רשויות השלטון
ראש ועדת הפיקוד העליונה של הכוחות המזוינים
ראש הארגון לתכנון ולתקציב
שר החוץ, שר הפנים ושר המודיעין
השר המופקד על משמרות המהפכה (בעבר), הנציגים הבכירים ביותר מצבא איראן ומשמרות המהפכה.
פקידי המועצה, ובכללם מזכיר המועצה
נציג מטעם המנהיג העליון הנציג הנוכחי הוא סעיד ג'לילי.
כדי למלא את תפקידיה השונים, למועצה תת-מועצות בנושאים שונים, דוגמת תת-המועצה לענייני הגנה, או תת-המועצה לביטחון לאומי. בראשות תת-הוועדות עומד נשיא איראן או ממונה מטעמו.
הערות שוליים

↑  באתר iranonline
↑  סקירה של גלובל סקיוריטי אודות המועצה (באנגלית)
↑  פרק 176, סעיף 5 של החוקה
↑  AP ודודי כהן, התפטר הממונה על תיק הגרעין באיראן, באתר ynet, 20 באוקטובר 2007
↑  סעיף 1 בפרק 176 של החוקה.
↑  סעיף 3, פרק 176 בחוקה.
↑  פרק 176, סעיף 2 בחוקה.
↑  שאול שי - ציר הרשע: איראן, חזבאללה והטרור הפלסטיני. הוצאת המרכז הבינתחומי, 2003; עמ' 37-38
↑  اقدام هوشمندانه جليلي پس از دريافت حكم از رهبر انقلاب
עמק האושר

| --- | --- |

 שיר הנושא:  Trouble Town
 סוגה:  ספרות פשע, דרמה משטרתית, מותחן 
 יוצרים:  סאלי ויינרייט 
 כותבים:  סאלי ויינרייט
 בימוי:  סאלי ויינרייט יורוס לין טים פייוול ניסה הרדימן
 שחקנים:  שרה לנקשייר שיבון פינרן סטיב פמברטון ג'ורג' קוסטיגן ג'יימס נורטון ג'ו ארמסטרונג צ'ארלי מרפי קווין דויל
 פרסים:  Golden Nymph for Best European Drama TV Series 
 פסקול:  בן פוסטר
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת 
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  3 
 מספר פרקים:  18 
 הפקה
 מפיק:  קרן לואיס (עונה 1) ג'ולייט צ'ארלסוורת (עונה 2)
 מפיקים בפועל:  ניקולה שינדלר סאלי ויינרייט מתיו ריד
 חברת הפקה:  Red Production Company
 הפצה:  נטפליקס 
 אתר צילומים:  עמק קאלדר, מערב יורקשייר
 מוזיקה:  בן פוסטר 
 אורך פרק:  60 דקות
 שידור
 רשת שידור:  BBC One נטפליקס
 פורמט (תמונה):  16:9 1080i
 תקופת שידור מקורית:  29 באפריל 2014 – הווה 
 קישורים חיצוניים
 http://www.bbc.co.uk/programmes/b06zqjpj
 דף התוכנית ב-IMDb
 
עמק האושר (באנגלית: Happy Valley) היא סדרת דרמת פשע בריטית שעלילתה מתרחשת במערב יורקשייר, בצפון אנגליה. בסדרה מככבות שרה לנקשייר ושיבון פינרן. הסדרה נכתבה ונוצרה על ידי סאלי ויינרייט, ובוימה על ידי ויינרייט, יורוס לין, וטים פייוול. העונה הראשונה שודרה בBBC One ב-29 באפריל 2014, והעונה השנייה שודרה ב-9 בפברואר 2016. במאי 2015, זכתה "עמק האושר" בפרס BAFTA לסדרת הדרמה הטובה ביותר.
שרה לנקשייר אמרה תחילה שהיא לא תחזור לעונה שלישית בסדרה, אך מאוחר יותר אישרה שתשוב. עם זאת, לא נקבע תאריך לעונה נוספת בשל מחויבותיה הקודמות של סאלי ויינרייט בפרויקטים אחרים; אך היא אישרה שבכוונתה לכתוב עונה אחת נוספת ואחרונה לסדרה. ב-2023 העונה השלישית יצאה לאוויר
השם "עמק האושר" הוא הכינוי של המשטרה לאזור שבו מתרחשת התוכנית, עמק קלדר, בשל בעיית הסמים שם.
עונה 1

קתרין קייווד (שרה לנקשייר) היא סמלת משטרה בעלת רצון ברזל, במערב יורקשייר, אשר עדיין מתמודדת עם ההתאבדות של בתה, בקי, שמונה שנים קודם לכן. קייווד היא כעת גרושה מבעלה וחיה עם אחותה קלייר (שיבון פינרן), אלכוהוליסטית ומכורה להרואין בגמילה, שעוזרת לגדל את ריאן (ריס קונה), בנה הצעיר של בקי, שנולד כתוצאה מאונס שעברה. בעלה לשעבר של קתרין, וכן בנם הבוגר, דניאל, אינם רוצים כל קשר עם ריאן. קתרין שומעת שטומי לי רויס (ג'יימס נורטון), האיש שאנס את בקי באכזריות ודחף אותה להתאבד, שוחרר מן הכלא אחרי שישב שמונה שנים על סחר בסמים. קתרין נהיית אובססיבית למצוא את רויס, והיא לא מודעת לכך שהוא מעורב בחטיפה של אן גלאגר (צ'ארלי מרפי), מזימה שרקח קווין ותריל (סטיב פמברטון), ובוצע על ידי אשלי קאוגיל (ג'ו ארמסטרונג). דברים מתדרדרים במהירות כאשר החוטפים מנסים לשמור בסוד את החטיפה, על אף שקתרין עלתה עליהם.
עונה 2

שמונה חודשים לאחר אירועי העונה הראשונה, קתרין חוזרת לעבודה, וזוכה במדליה המשטרתית של המלכה לגבורה (QPM), על שהצילה את אן גלאגר מידי טומי לי רויס, אשר כעת מרצה מאסר עולם בכלא. אך כשאמו של רויס נרצחת, קתרין מוצאת את עצמה מעורבת במחרוזת של רציחות. בזמן שהיא מנסה להוכיח את חפותה, מוטלת עליה חקירת סחר בבני אדם שמקושרת לרציחות הסדרתיות. בינתיים, הקצינים הבכירים רפ"ק אנדי שפרד (וינסנט פרנקלין) ומפקחת ג'ודי שקלטון (קתרין קלי) מתחילים לחשוד שהקורבן הרביעית של הרוצח הסדרתי, ויקטוריה פלמינג (אמיליה Bullmore), למעשה נרצחה על ידי מישהו אחר. בהדרגה, החקירה שלהם מתחילה להוביל אותם לרוצחה של ויקטוריה, בלש המשטרה ג'ון ודסוורת (קווין דויל), אותו פלמינג סחטה. נכדה של קתרין, ריאן, מפתח ידידות עם עוזרת ההוראה החדשה בבית ספרו, גב' וילנד (שירלי הנדרסון), אשר בסתר מעריצה-מאוהבת ברויס. רויס, אשר בית המשפט אסר עליו לקיים כל קשר עם ריאן, מנצל את וילנד כדי לבנות מערכת יחסים עם ריאן ולנקום בקתרין.
השחקנים

שרה לנקשייר - סמלת קתרין קייווד
שיבון פינרן - קלייר קרטרייט
צ'ארלי מרפי - אן גלאגר
ג'יימס נורטון - טומי לי רויס
ג'ורג' קוסטיגן כמו נוויסון גלאגר
ביקורת

הפרק הראשון ששודר ב-29 באפריל 2014 זכה ב-8.64 מיליון צופים, והיה התוכנית השנייה הנצפית ביותר של השבוע ב-BBC One. התוכנית זכתה בקהל צופים ממוצע של 8.21 מיליון צופים במשך שישה פרקים, ובנוסף 8.1 מיליון בקשות לתוכנית ב-BBC iPlayer.  Radio Times כינה את "עמק האושר" "להיט מפה לאוזן" אשר "בהתמדה הפך להצלחה מחוץ לקהל הרגיל של הערוץ והזמן" של התוכנית.
חוות הדעת בתקשורת היו חיוביות באופן גורף. התוכנית קיבלה דירוג של 100% בביקורת המבקרים ב-Rotten Tomatoes. עם זאת, מספר מבקרים מתחו ביקורת על התכנים הגרפיים, במיוחד ב"פרק 3" ו"פרק 4".
בתגובה לביקורת, יוצרת וכותבת הסדרה, ויינרייט, הגנה על "עמק האושר" כ"דרמה איכותית וכתובה היטב", ואמרה שעל פי כמויות הדוא"ל והפניות במדיה החברתית, "אני לא חושבת שמישהו מבקש ממני להתנצל". בראיון, ויינרייט אמרה שרמת האלימות נשקלה בזהירות ונעשתה באופן אחראי, תוך כדי הצגת תהליכי הנזק הנפשי והפיזי שנגרם לקתרין.
אך רוב המבקרים שיבחו את הסדרה. ויקי פרוסט "הגרדיאן" כתבה: "להתעכב על האלימות בדרמת החטיפה מחטיא את המטרה. התוכנית כתובה באופן יפהפה על ידי סאלי ויינרייט, ומשוקחת באופן מדהים על ידי שרה לנקשייר—ביניהן, הן יצרו משהו שבאמת אין להחמיצו." ג'רארד אודונובן כתב ב"דיילי טלגרף" ש"עמק האושר" "מורכבת, מרתקת, כתובה ומשוחקת בצורה מבריקה ", ושזו "אחת הצפיות הטובות ביותר של 2014."
מדיה ביתית

העונה הראשונה של "עמק האושר" יצאה ב-DVD ב-16 ביוני 2014. כל ששת הפרקים של הסדרה יצאו גם ב-iTunes. העונה השנייה יצאה ב-2016.
ב-20 באוגוסט 2014, הסדרה יצאה בנטפליקס בקנדה וארצות הברית. ב-2016 יצאה הסדרה בנטפליקס בבריטניה, ומשודרת בשידורים חוזרים בערוץ W.
הערות שוליים

↑  "Bafta TV awards 2015: Winners in full". BBC. BBC. 10 במאי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Doran, Sarah (25 בנובמבר 2016). "Sally Wainwright delays Happy Valley series three to work on new drama project". Radio Times. Immediate Media Company Limited. Though by the time I get round to writing the next series of Happy Valley, the year will have expired.” {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Miller, Adam (8 בספטמבר 2016). "SARAH LANCASHIRE has confirmed she will be returning for a third series of Happy Valley, but her good news came with a sting". Express. Daily Express. Happy Valley series 3: Sarah Lancashire confirms return... but there's a catch {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sarah Lancashire: 'Happy Valley is one of the hardest jobs I've had. It's brutal'". What's On TV. 28 באפריל 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "BARB - Weekly Top 10 (28 Apr 2014)". BARB. 4 במאי 2014. נבדק ב-29 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "BBC One drama Happy Valley closes with 8.78m viewers". BBC. 12 ביוני 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Seale, Jack (3 ביוני 2014). "Why Happy Valley is the drama of the year so far". Radio Times. Immediate Media Company Limited. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Happy Valley: Season 1".
↑  Brown, Maggie (25 במאי 2014). "Happy Valley writer: I don't have to apologise for show's violence". The Guardian/The Observer. Guardian News. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Happy Valley writer Sally Wainwright - I've got plans for a second series". Radio Times. 3 ביוני 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Frost, Vicky (27 במאי 2014). "Have you been watching … Happy Valley". The Guardian. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Bafta TV awards 2015: Winners in full". BBC. BBC. 10 במאי 2015. נבדק ב-5 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  BAFTA Television 2024: The Winners and Nominations, www.bafta.org, ‏2024-03-15 (באנגלית)
↑  "Happy Valley (DVD)". BBC Worldwide. British Broadcasting Company (BBC).
↑  "Happy Valley Series 1 - iTunes". Apple Inc. 2014. נבדק ב-28 בספטמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Happy Valley to premiere exclusively on Netflix in the U.S. and Canada". Netflix. Netflix.