stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כביש 1
היסטוריה > כביש ירושלים–בית הערבה

כביש 1 משמש גם ככביש מירושלים מזרחה, לכיוון מעלה אדומים וים המלח. תחילתו של הכביש בכביש שנסלל בתקופת המנדט, על תוואי דרך מעלה אדומים הקדומה. הכביש יצא מהעיר העתיקה בדרך יריחו, לאורך שולי הר הזיתים, ועלה אל כיוון אבו דיס. הכביש היה מפותל מאוד (הוא ירד כ-1,100 מטרים לאורך כ-40 קילומטרים. בתקופת השלטון הירדני שופר הכביש, ובקטעים רבים נבנה למעשה כביש חדש מקביל, פחות מפותל (הכביש המנדטורי נראה בקטעים מסוימים לצד הכביש הקיים). בסוף שנות ה-80 הוסט מוצא הכביש מירושלים למחלף שער מזרח (הגבעה הצרפתית) ונבנה כביש חדש מירושלים למחלף אדומים.
בשנת 2012 היה הקטע החד-נתיבי האחרון, מצומת שדרות משה דיין בירושלים עד למחלף הזיתים, בתהליך הרחבה לדו-נתיבי. בשנת 2011 הסתיימה הרחבה לדו-נתיבי של הקטע מהצומת עם כביש 437 עד לצומת אלון (כביש 458) להרחבה הייתה התנגדות מצד ארגוני זכויות האדם, בטענה שהרחבת הכביש תפריע לחייהם של הבדואים המתגוררים (באופן לא חוקי) בסמוך לכביש. בהמשך, הורחב הכביש לאוטוסטרדה מהירה עד לצומת ורד יריחו.
היסטוריה > כביש עמק הארזים

בשנת 2007 נסלל מקטע חדש לכביש בעמק הארזים, שקישר ישירות בין מחלף שער מוריה לבין מחלף יגאל ידין, ומנע את המעבר בכניסה לעיר ושדרות בגין. קטע זה מכונה על ידי עיריית ירושלים בתוכניות הפיתוח שלה כביש 9. קטע הכביש מאפשר לנוסעים מגוש דן לשכונות הצפוניות של ירושלים ולנוסעים לים המלח לעקוף את נתיבי התחבורה העירוניים הצפופים של ירושלים ובכך מקל על גודש התנועה בכניסה המערבית לירושלים, שעד לפתיחת המחלף התאפשרה רק מצומת גינות סחרוב. באוקטובר 2014 ניתן לקטע השם דרך יצחק שמיר. לאחר שדרוג צומת גינות סחרוב למחלף ושינוי הסדרי התנועה במחלף שער מוריה, סומן התוואי הישן של כביש 1 בתור כביש 333.
היסטוריה > הנתיב המהיר

בינואר 2011 נפתח לתנועה הנתיב המהיר – נתיב נוסף בין מחלף בן-גוריון למחלף קיבוץ גלויות, שנסלל כדי להקל על התנועה בכביש לכיוון תל אביב. הנתיב הוא כביש אגרה המשמש לתחבורה ציבורית ולכלי רכב שמשלמים תמורת הנסיעה בו. במקביל הוקם מגרש חניה פטור מתשלום בין שני מסלולי הכביש מזרחית למחלף שפירים, ולרשות החונים בו עומד שירות אוטובוסים מהיר ותכוף למרכז תל אביב. עם חנוכת הנתיב המהיר, בוטל הנתיב השלישי בכביש הרגיל לאורך קטע של כמה מאות מטרים, בסמוך למחלף קיבוץ גלויות, כדי לאפשר השתלבות חלקה מהנתיב המהיר אל כביש 1 בחזרה.
היסטוריה > הרחבת הכביש בעשור השני של המאה ה-21

בעשור השני של המאה ה-21 בוצעו שני פרויקטים משמעותיים בתוואי הכביש וסמוך לו. האחד הוא בניית מסילת הרכבת המהירה לירושלים שחוצה אותו שלוש פעמים – על גבי גשר סמוך לנמל התעופה בן-גוריון, במנהרה סמוך למחלף ענבה ובגשר מעל דרך יצחק שמיר ועמק הארזים. השני הוא שדרוג הכביש בקטע מחלף שער הגיא עד מחלף מוצא.
במאי 2010 החליטה הוועדה הארצית לתכנון ולבנייה של תשתיות לאומיות לתת תוקף לתוכנית השדרוג של כביש 1 שבמסגרתה הוגבה הכביש, נסלל נתיב נוסף לכל כיוון, והוקמו מחלפים חדשים בנווה אילן, עין חמד, מבשרת ציון ומוצא. כמו כן, הוקם מעבר אקולוגי, ומנהרה מתחת לקסטל. פרויקט השדרוג בוצע במסגרת התוכנית הרב-שנתית (2011–2016) של החברה הלאומית לדרכים בישראל. העבודות היו בשיאן מסוף 2013 עד 2016, אך הכביש המשיך לפעול כסדרו באותה עת. עלות העבודות הצפויה הייתה כ-2.35 מיליארד שקל.
במרץ 2015 נחנך מחלף נווה אילן במלואו, והשלים את המחלף החלקי שעמד במקום מאז בוטל הצומת. גשר חדש בכיוון מערב, באורך 800 מטר, החליף את קטע הכביש שכלל סיבוב חד סמוך למחלף מוצא. הגשר בכיוון מערב נפתח לתנועה ביוני 2016 והכיוון הנגדי נחנך בינואר 2017. שני הגשרים מתנשאים לגובה של 30 מטרים ועלות הקמתם נאמדה ב-380 מיליון שקל. בסמוך לקבר שיח' עלי הוסט הכביש כך שמבנה הקבר אינו נמצא במרכז הכביש, אלא בדרומו.
ב-20 בינואר 2017 נחנכו מנהרות הראל, שבהמשכן גשר מוצא. שני רכיבים אלה ביטלו את העליות והירידות שאפיינו את הנסיעה באזור זה. ביוני 2017 הושלמו העבודות בכביש ושלושה נתיבי נסיעה היו זמינים בשני הכיוונים.
בעקבות הרחבת הכביש בין מחלף שער הגיא למחלף שער מוריה, נוצרו עומסי תנועה כבדים מזרחית למחלף שער הגיא – בקטע שנותר עם שני נתיבים לכל כיוון. בעקבות כך, בינואר 2018 ביצעה חברת נתיבי ישראל עבודות סימון ליליות בקטע שבין מחלף ענבה למחלף שער הגיא, בשני כיווני הנסיעה. במסגרת העבודות סומנו שלושה נתיבים בכביש לכל כיוון, אך לא בוצעה הרחבה של מסעה הכביש בפועל. הנתיבים החדשים שסומנו נעשו צרים יותר מכפי שנתיבי הכביש היו לפני עבודות הסימון, והנתיב השמאלי בכל כיוון סומן בעיקר על חשבון רובו המוחלט של השול המרכזי של הכביש. בעקבות כך, בוטל הסימון של הקטע בין מחלף ענבה למחלף שער הגיא כדרך מהירה (על ידי התמרור המיועד לכך), ומהירות הנסיעה המרבית המותרת בקטע זה הופחתה מ-110 קמ"ש ל-90 קמ"ש.
פרויקט נוסף שהוחל בבצועו בסוף העשור היה מחלוף שני צמתים בכביש: צומת רמת שלמה שהפך למחלף רמת שלמה, ומחלף שער מזרח, שהיה ממוחלף רק בכביש 60 החוצה אותו ולא בכביש 1, בו נכרו מנהרות מתחת לצומת הגבעה הצרפתית, כך שמתאפשרת נסיעה רציפה דרך המחלף.
היסטוריה > בשנות ה-20 של המאה ה-21

ביולי 2021 נסגר חלק מהנתיב המהיר בכביש לטובת עבודות באזור כפר חב"ד להקמת מחלף נתב"ג מערב, המיועד לקצר את הגישה לנמל התעופה למגיעים מכיוון מערב.
באמצע 2019 החלו עבודות להוספת מסילת רכבת רביעית במסילת איילון. הפרויקט כלל גם עבודות במקטע מחלף קיבוץ גלויות עד מחלף גנות. העבודות מצפון לכביש כללו העתקת תשתיות, פינוי תחנת משנה במחלף גנות והכנת רצועה להסטת הכביש צפונה. ב-2021 הוצרו נתיבי הכביש לכיוון מערב במקטע זה, כהכנה לסלילת תוואי הכביש החדש מצפון ופינוי גשר הפלדה בין אזור לפארק אריאל שרון. הסטת הכביש והנתיב המהיר צפונה יאפשרו הוספת שתי מסילות רכבת בתוואי הכביש הקיים.
באוגוסט 2022 הוחלט להפוך את הנתיב השמאלי במקטע בין מחלף דניאל למחלף הראל לנתיב תחבורה ציבורית ושיתופית עבור רכבים בעלי 3 נוסעים לפחות. בהמלצת משטרת ישראל הוחלט להעביר את הנתיב זה לצידו הימני של הכביש. העבודות לסימון החלו בנובמבר 2022. לאחר השלמת הסימון על ידי חברת נתיבי ישראל, הנתיב הופעל במתכונת החדשה בתחילת דצמבר 2022, רק בימי ראשון-חמישי בשעות העומס בבוקר, בין 06:30 ל-09:30, ובימי שישי בין השעות 12:00 עד 17:00 בצהריים או עד כניסת השבת. בשאר השעות הנתיב פתוח לנסיעה לכל משתמשות ומשתמשי הדרך..
מחלפים וצמתים לאורך הכביש

| קילומטרים | שם | סוג מפגש | מיקום | דרכים מצטלבות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 1 ממערב למזרח
| 0 | מחלף קיבוץ גלויות |  | תל אביב |   כביש 20,   כביש 2,   כביש 461 |
| 4 | מחלף גנות |  | גנות |   כביש 4 |
| 6 | מחלף שפירים |  | בית דגן |   כביש 412 |
| 7.5 | מחלף נתב"ג-מערב (מחלף כפר חב"ד) - (בבניה) |  | טרמינל 3, כפר חב"ד | כביש גישה לטרמינל 3 |
| 7 | כניסה לחניון חנה וסע |  | בית דגן | גישה לחניון חנה וסע שבמרכז הכביש |
| 12 | מחלף בן-גוריון |  | נתב"ג |   כביש 4503 () |
| 13 | מחלף לוד |  | רמלה, לוד |   כביש 40 () |
| 17 | מחלף בן שמן |  | בן שמן |   כביש 6,   כביש 443,   כביש 444 |
| 21 | מחלף דניאל |  | כפר דניאל |   כביש 6 |
| 23 | מחלף ענבה |  | כפר שמואל |   כביש 431 |
| 31 | מחלף לטרון |  | לטרון |   כביש 3 |
| 35 | מחלף שער הגיא |  | שער הגיא |   כביש 38,   כביש 415 |
| 41 | מחלף שורש |  | שורש |   כביש 3955 |
| 42 | מחלף נווה אילן |  | נווה אילן |   כביש 425 |
| 46 | מחלף חמד |  | עין חמד |   כביש 3973,   כביש 3974,   כביש 3975,   כביש 3976 |
| 50 | מחלף הראל |  | מבשרת ציון |   כביש 3965, רחוב הראל |
| 52 | מחלף מוצא |  | מוצא |   כביש 16,   כביש 3977,   כביש 3985, רחוב שורק |
| 53 | מחלף שער מוריה |  | ירושלים |   כביש 333 |
| 55 | מנהרת הארזים |  | נחל שורק | 2 מסלולים – 400 מטר |
| 57 | מחלף יגאל ידין |  | רמות |   כביש 50,   כביש 436 |
| 58 | מחלף רמת שלמה |  | רמת שלמה | רחוב הרב דרוק |
| 60 | מחלף שער מזרח |  | הגבעה הצרפתית, שועפאט |   כביש 60, רחוב שועפאט |
| 64 | צומת עיסאוויה (מחלף בתכנון) |  | עיסאוויה |   כביש 4370, רחוב סייארת חג'ה |
| 65 | מחלף הזיתים |  | א-טור |   כביש 398 (בתכנון), דרך מנהרת הר הצופים, רחוב אל חרדוב, גישה לא-זעיים |
| 70 | מחלף אדומים |  | מעלה אדומים |   כביש 417, דרך הר הצופים (כניסה למעלה אדומים) |
| 74 | צומת מחנה ישי |  | מעלה אדומים |   כביש 4176 |
| 75 | צומת מישור אדומים |  | מעלה אדומים |   כביש 437, שדרות החברה הכלכלית |
| 78 | צומת כפר אדומים |  | אלון, כפר אדומים |   כביש 458 |
| 79 | מחלף השומרוני הטוב |  | מוזיאון השומרוני הטוב | כניסה ל"מוזיאון השומרוני הטוב" |
| 84 | צומת מצפה יריחו |  | מצפה יריחו |   כביש 4581 |
| 92.2 | צומת אלמוג |  | אלמוג |   כביש 4570 |
| 92.4 | צומת אלמוג |  | אלמוג |   כביש 4374 |
| 94.5 | צומת ללא שם |  | בית הערבה |   כביש 4376 |
| 96 | צומת בית הערבה |  | בית הערבה |   כביש 90 |
ראו גם

כבישי ישראל
הנתיב המהיר בכביש 1
לקריאה נוספת

שמואל אביצור, מאה שנה לכביש יפו-ירושלים, אדם ועמלו, ת"א, תש"ל.
הערות שוליים

↑  על הדרכים, דואר היום, 6 בספטמבר 1921
↑  ממחר שוב שיירות דרך לאטרון, דבר, 7 באוקטובר 1948
↑  מ. אבידן, כביש עמק רפאים - מי מכיר מי יודע?, חרות, 18 בפברואר 1960
↑  נסתיימה עבודת הסלילה בכביש מוצא־ירושלים, על המשמר, 5 באוגוסט 1965
↑  נחנך הכביש העוקף את אבו-גוש, דבר, 13 באוקטובר 1971
↑  מיכה לימור, 4 וחצי מיליון יושקעו השנה בכביש 4 נתיבי מת"א ללוד, מעריב, 14 ביולי 1965
↑  היום יפתח הכביש המהיר תל אביב - לוד, מעריב, 26 בפברואר 1970
↑  גשר גנות נפתח לתנועה, דבר, 22 באוקטובר 1969
↑  מ סייר, הכביש ירוץ לירושלים, מעריב, 7 באוקטובר 1977
↑  פתיחת קטע כביש מס' 10 בין שער הגיא ללטרון, מעריב, 26 בינואר 1978
↑  הסדרי תנועה בדרך מס' 10 קטע שער הגיא - תל אביב, מעריב, 7 ביולי 1978
↑  כביש חדש - כמו בחוץ לארץ, מעריב, 29 באוגוסט 1979
↑  איתי הר אור, ביהמ"ש המחוזי זיכה את כל נאשמי פרשת מקוה ישראל, באתר כלכליסט, 4 בנובמבר 2010
↑  יצחק בן-חורין, נתיבי איילון - עוד 5 דקות חסכון, מעריב, 27 ביוני 1985
מרדכי אלקן, חיבור נתיבי איילון לכביש ירושלים יצר צוואר בקבוק חדש, מעריב, 6 בנובמבר 1986
↑  שירות גלובס, ‏רגע לפני הבחירות: הועלתה המהירות המותרת בכבישים, באתר גלובס, 13 בינואר 2013
↑  במחנה כביש יריחו, דבר, 15 במאי 1928
↑  חנוכת הכניסה לירושלים מכביש 9 על שם יצחק שמיר, באתר עיריית ירושלים, 20 באוקטובר 2014
↑  בועז ווליניץ‏, הבשורה הגיעה לכביש 1: נפתח הנתיב המהיר, באתר וואלה, 7 בינואר 2011
↑  העבודות בכביש 1: שלוש חברות מתמודדות על מחלף נוה-אילן, באתר גלובס, 20 ביוני 2012
↑  שדרוג כביש 1 בקטע שער הגיא - מוצא, באתר טוג
↑  עמירם ברקת, ‏מע"צ לנהגים: אל תתקרבו לכביש מס' 1 מ-2013 עד 2015, באתר גלובס, 29 במאי 2012
↑  נחנך מחלף נווה אילן בכביש 1 מתל-אביב לירושלים, באתר ynet, 29 במאי 2015
1 2   אורן דורי, סוף ל"סיבוב המוות": גשר מוצא החדש ייפתח הלילה לתנועה, באתר TheMarker‏, 30 במאי 2016
↑  בשורה טובה לנהגים בדרך לירושלים, הודעת דובר משרד התחבורה, 19 בינואר 2017
↑  כביש 1 החדש נפתח לתנועה מלאה. מהבוקר: שלושה נתיבי נסיעה בכביש מספר 1 החדש בשני כיווני הנסיעה, הודעת דובר משרד התחבורה, 8 ביוני 2017
↑  שינוי מיקום הכניסה לנתיב המהיר – הודעת "חוצה ישראל", אתר מועצת שוהם, 25 ביולי 2021
↑  דניאל שמיל, ‏באיחור של 15 שנה: ההקמה של מסילה רביעית באיילון החלה, באתר גלובס, 3 ביוני 2019
↑  על פי מכרז תכנון-ביצוע 20/53, מסילה רביעית באיילון – מכרז כבישים – מקטע כביש 1 מקווה ישראל-גנות, כרך ב', חלק א' - מבוא ופרשה טכנית, באתר נתיבי ישראל
↑  יובל שדה, תכנון מחדש: נתיב 3+ יעבור לצד ימין של כביש 1, באתר כלכליסט, 16 באוגוסט 2022
↑  יובל שדה, נתיב 3+ על כביש 1 – בתחילת דצמבר, באתר כלכליסט, 14 בנובמבר 2022
↑  עדו בן פורת, באורך של 26 קילומטרים: "נתיב פלוס" בכביש 1 יצא לדרך, באתר ערוץ 7, ‏2022-12-02
לאופולד הראשון, נסיך אנהלט-דסאו

לאופולד הראשון, נסיך אנהלט-דסאו (בגרמנית: Leopold I. von Anhalt-Dessau;‏ 3 ביולי 1676 – 7 באפריל 1747), היה נסיך אנהלט-דסאו בין השנים 1693–1747.
ביוגרפיה > ראשית חייו

לאופולד נולד ב-3 ביולי 1676 בדסאו, ליוהאן גאורג השני, נסיך אנהלט-דסאו ולהנרייטה קתרינה מנסאו, בתם של פרדריק הנדריק, נסיך אורנז' ואמליה מזולמס-בראונפלס. בצעירותו התגייס לאופולד לצבא הפרוסי, ובשנת 1693 מונה למפקד רגימנט. באותה שנה מת אביו, ולאופולד עלה לשלטון במקומו. מסעו הראשון של לאופולד היה בשנת 1695 בהולנד, שבו היה נוכח במצור על נאמור, כחלק ממלחמת תשע השנים. הוא נשאר בשדה עד תום המלחמה ב-1697, וענייני הנסיכות נוהלו בעיקר על ידי אמו.
ביוגרפיה > מלחמת הירושה הספרדית

במהלך מלחמת הירושה הספרדית מונה לאופולד למפקד הצבא הפרוסי על הריין, ואף הכניס שיפורים חשובים לצבא, כגון הכנסת חוטר מברזל לשימוש. לאופולד השתתף במצור על בון, ואף נלחם במסגרת קרב הוכשטאט, שבה הובסו האוסטרים ובעלי-בריתם הפרוסיים בידי הצרפתים בפיקוד המרשל קלוד לואי הקטור דה וילאר ב-20 בספטמבר 1703. במערכה של שנת 1704 לחם לאופולד תחת פיקודו של לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן, ואחר כך תחת פיקוד הנסיך אויגן מסבויה, ולחם עמו בקרב בלנהיים.
בשנת 1705 נשלח לאופולד עם גיס פרוסי להצטרף אל הנסיך אויגן באיטליה, וב-16 באוגוסט נלחם בקרב על קאסנו. בקרב טורינו, הוא היה הראשון לחדור את ביצורי האויב. הוא שירת במערכה נוספת באיטליה, ולאחר מכן הצטרף אל מרלבורו בהולנד, והשתתף בשנת 1709 במצור על טורנאי ובקרב מאלפלאקט.
בשנת 1710 קיבל לאופולד את הפיקוד על כל היחידות הפרוסיות בחזית הצרפתית, ובשנת 1712 הוא הועלה לדרגת גנרל-פלדמרשל לבקשתו המיוחדת של פרידריך וילהלם, נסיך הכתר של פרוסיה, ששירת תחת פיקודו. זמן קצר לפני כן הוא כבש ללא לחימה את מצודת מורס, שהוחזקה על ידי ההולנדים בהתרסה על טענותיו של מלך פרוסיה, שטען לחזקתו עליה. בראשית שלטונו של פרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה, היה לאופולד אחד החברים המשפיעים ביותר במעגל הפרוסי.
ביוגרפיה > מלחמת הצפון הגדולה

אף על פי שפרוסיה הייתה עוינת לשוודיה, הפרוסים לא היו מוכנים להשתתף במלחמת הצפון הגדולה, ורק לאחר שהרוסים השמידו את רוב הצבא השוודי, נכנסה פרוסיה למלחמה בשנת 1715. לאופולד ליווה את המלך לחזית, פיקד על צבא של 40 אלף איש, והביס את הכוח הקטן בהרבה של קרל השנים עשר, מלך שוודיה בקרב קשה על האי ריגן, ב 16 בנובמבר בברית עם הצבא הדני של שטרלזונד. בימי שלום, ובמיוחד לאחר מריבה ודו-קרב עם הגנרל פרידריך וילהלם פון גראמבק בשנת 1725, הקדיש לאופולד את עצמו להכשרת הצבא הפרוסי.
ביוגרפיה > אימון הצבא הפרוסי

במהלך 20 השנים הבאות, אימן לאופולד בקפידה את הצבא הפרוסי, והפך את חיל הרגלים הפרוסי לאחד הטובים ביותר באירופה. במהלך תקופה זו, שני אירועים בקריירה שלו ראויים לציון מיוחד: ראשית, התערבותו במקרה של נסיך הכתר פרידריך, שהועמד לדין צבאי על עריקה, אך בשל מאמציו של לאופולד הוחזר לשרת בצבא הפרוסי; ושנית, תפקידו המוצלח במלחמת הירושה הפולנית על הריין, שם שירת תחת הנהגתו של הנסיך אויגן מסבויה.
ביוגרפיה > מלחמת הירושה האוסטרית ואחריתו

עם מותו של פרידריך וילהלם הראשון בשנת 1740, עלה פרידריך הגדול לשלטון בפרוסיה, וכעבור כמה חודשים יזם את הפלישה והכיבוש של שלזיה, שהייתה הפעולה הראשונה במלחמות השלזיות. הנסיך עצמו לא הועסק לעיתים קרובות בצבא המלך, על אף שבניו החזיקו בתפקידים בכירים תחת פרידריך. לאופולד בילה את רוב שנות המערכה עד 1745 בפיקוד על צבא תצפית על הגבול הסקסוני.
בתחילת אותה שנה מתה אשתו. לאופולד היה עכשיו בן שבעים, אבל דווקא המערכה האחרונה שלו נועדה להיות שיא הקריירה הארוכה שלו. מאמצים משולבים של האוסטרים והסכסונים להפוך את אסונות הקיץ על ידי מסע חורף לקראת ברלין עצמה, הובילו לריכוז מהיר של הפרוסים. פרידריך מיהר להגיע משלזיה, על מנת לפגוש את הצבא העיקרי האוסטרי וזינק לעבר דרזדן. אולם, עוד קודם שפרידריך הגיע, נחל לאופולד ניצחון גדול על הצבא האוסטרי בקרב קסלדורף ב-14 בדצמבר 1745. הקריירה של לאופולד הסתיימה בניצחון הגדול הזה, וכאשר הגיע פרידריך אחרי הקרב, הוא חיבק את לאופולד באופן אישי. לאחר מכן פרש לאופולד משירות פעיל, והתגורר בביתו בדסאו.
ב-7 באפריל 1747 מת לאופולד בדסאו, ובנו לאופולד השני, נסיך אנהלט-דסאו עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-8 בספטמבר 1698 התחתן לאופולד עם אנה לואיזה פהזה, בתם של רודולף פהזה ואגנס אוהמה, ממנה היו לו 10 ילדים:
וילהלם גוסטב מאנהלט-דסאו (1699–1737).
לאופולד השני, נסיך אנהלט-דסאו (1700–1751).
דיטריך מאנהלט-דסאו (1702–1769).
פרידריך היינריך אויגן מאנהלט-דסאו (1705–1781).
הנרייטה מריה לואיזה, נסיכת אנהלט-דסאו (1707).
לואיזה, נסיכת אנהלט-דסאו (1709–1732), התחתנה עם ויקטור פרידריך, נסיך אנהלט-ברנבורג.
מוריץ מאנהלט-דסאו (1712–1760).
אנה וילהלמינה, נסיכת אנהלט-דסאו (1715–1780), התחתנה עם זימון אוגוסט, רוזן ליפה-דטמולד.
לאופולדינה מריה, נסיכת אנהלט-דסאו (1716–1782), התחתנה עם פרידריך היינריך, מרקיז ברנדנבורג-שוודט.
הנרייטה אמליה, נסיכת אנהלט-דסאו (1720–1793).
בנוסף היו ללאופולד שני ילדים מפילגשו סופיה אלאונורה זלדנר:
גאורג היינריך פון ברנהורסט (1733–1814), היה אב קדמון של מנפרד פון ריכטהופן.
קרל פרנץ פון ברנהורסט (1735–1804).
כנסיית סן מקלו

| --- | --- |

כנסיית סן מקלו - מבט אווירי על החזית המערבית והצריח המחודד
 מידע כללי
 סוג:  כנסייה
 כתובת:  place Barthélemy 
 מיקום:  רואן
 מדינה:  צרפת צרפת
 בעלים:  Rouen city government 
 זרם:  נצרות קתולית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1436–1521 (כ־85 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה־15 
 אדריכל:  Jacques-Eugène Barthélémy 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות גותית
 מידות
 גובה:  83 מטר
 קואורדינטות:  49°26′23″N 1°05′54″E﻿ / ﻿49.4398°N 1.0983°E﻿ / 49.4398; 1.0983
 אתר רשמי
 he
 
כנסיית סן מקלו (בצרפתית: Église Saint-Maclou) היא כנסייה קתולית בסגנון האדריכלות הגותית ברואן שבצרפת. הכנסייה הוכרזה כמונומנט היסטורי.
הכנסייה נבנתה באזור בו עמדו בתי עץ נורמנים בשנת 1200. היא נבנתה מחדש בסגנון גותי לוהב בשנים 1437-1521. מגדל המצלב, ועליו צריח מחודד גבוה, נבנה בשנת 1868 במסגרת גל התחייה הגותית על ידי ז'אק-אז'ן ברתלומיי (Jacques-Eugene Bartholomew). ב-4 ביוני 1944 ניזוקה הכנסייה מהפצצות מלחמת העולם השנייה (בתוך הכנסייה נמצא צילום המתאר את ההרס), אך היא שופצה ושוקמה לאחר מכן.
כנסיית סן מקלו היא דוגמה מצוינת לסגנון גותי לוהב (Flamboyant), בעיצובה, בעושר הקישוטים ובתחרת החלונות הזורמת דמוית הלהבות שלה. החזית היא בת שלושה שערים באותו גובה, הממוקמים בעומקן של 5 מבואות (porch) ועליהן קישוטים, תגליפים ותחרת אבן. גם הדלתות עצמן מעוטרות בתגליפים. המבואות מעוטרות ב-5 גמלונים (אחד לכל מבואה) ועליהם תחרת אבן בסגנון הלהבות. מסביב לכנסייה תמיכות דואות בנות שתי קומות, אותן ניתן לראות גם על החזית המערבית. פנים המבנה מכיל גם יצירות מסגנונות מאוחרים יותר, לרבות חדר תשמישי קדושה בסגנון הרנסאנס עם עמודי שיש מאיטליה, ותגליפי עץ בסגנון הבארוק בבית המקהלה. הצריח המחודד של הכנסייה, המתנשא לגובה של 88 מטר, נוסף במסגרת שיפוצי התחייה הגותית במאה ה-19, והוא אחד המראות הבולטים בעיר לצד קתדרלת רואן וכנסיית סנט אואן.
החזית
פנים הצריח המחודד
פנים הכנסייה
הערות שוליים

↑  תמונה
ערך זה הוא קצרמרבנושא כנסיות ובנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כלכלת ברית המועצות

לפני התמוטטותה, הייתה ברית המועצות המדינה עם הכלכלה המתוכננת הראשונה והגדולה ביותר בעולם. השלטון קבע את סדר הקדימויות הכלכלי שלו בתכנון מרכזי, כך שהחלטות אדמיניסטרטיביות הן שקבעו את חלוקת המשאבים ואת המחירים, ולא כוחות השוק.
תמורות בגוש הסובייטי

מאז מהפכת אוקטובר ב-1917, המדינה עברה כברת דרך מחברת איכרים עם תעשייה מינימלית למעצמה התעשייתית השנייה בגודלה בעולם. לפני תחילת הסטטיסטיקה הסובייטית בסוף שנות ה-80, חלקה של ברית המועצות בייצור התעשייתי העולמי גדל מ-4 אחוזים ל-20 אחוזים בין 1913 ל-1980. בין השנים 1928 ל-1991 כל מסלול התפתחות הכלכלה הודרך על ידי סדרה של תוכניות שאפתניות בשם תוכנית החומש.
להסדרת הפעילות הכלכלית במשק בשנת 1947, 1961 וב-1991 בוצעו רפורמות מוניטריות. זאת בנוסף לרפורמה שהתרחשה בשנים 1922–1924. בשנת 1965 אלכסיי קוסיגין הוביל רפורמה כלכלית שקידומה הופסק בתחילת שנות ה-70.
ברית המועצות נהפכה אט אט לאחת משלוש היצרניות הגדולות בעולם בתחום התעשייה הכבדה והמוצרים הבסיסיים, אך מאידך נמנעה מייצור תעשייה הקלה ומוצרי צריכה. עם רדת אירועי מלחמת העולם השנייה, כלכלתה המשיכה לגדול, אך בשיעור לא אחיד. מדדי איכות החיים השתפרו, אם כי במידה מועטה ביחס למערב, אך לאזרח הסובייטי בסוף שנות ה-80 היה ביטחון כלכלי מסוים. בתקופת שיאה של התעשייה הסובייטית תפוקתה היוותה חמישית מהתפוקה העולמית.
תכנון

כינון הכלכלה התבסס על מערכת בעלות ממשלתית שהורכבה מ: 

גוספלאן (ועדת התכנון הממלכתית), גוסבנק (הבנק הממלכתי) וגוססנאב (הוועדה הממלכתית להספקת חומרים ומוצרים), ועל מגוון יוזמות כלכליות מתוכננות. עבור כל יוזמה חדשה, שרי התכנון (הנקראו גם מחזיקי הקרן) החליטו על כוח העבודה, חומרי הגלם, לוח זמנים, ערך עלות המוצרים ומחיריהם לצריכה. לאחר 1928 כל התעשייה הכבדה בתחום המתכות, התעשייה הכימית והתעשייה המכנית, התנהלו על פי מודל זה.
תכנון > תוכנית החומש

תוכנית כלל ארצית ראשונה - תוכנית גואלרו אושרה בשנת 1920. התוכנית הייתה מיועדת לחישמול המדינה והייתה צפויה להתבצע תוך כעשור. למרות שדגש בתוכנית זו היה על החישמול, היא טיפלה גם בענפי תעשייה נוספים והייתה בסיס לעיבוד תוכניות חומש בהמשך.
תוכנית החומש של ברית המועצות הייתה תוכנית כלכלית שהגה מנהיגה של ברית המועצות, יוסיף סטלין, ויושמה לראשונה בעולם בשנת 1928 בברית המועצות. ברבות השנים, מדינות נוספות יישמו את תוכנית החומש. התוכנית שינתה לחלוטין את הייצור התעשייתי הסובייטי והגדילה אותו ב-400% מהתחלת התוכנית עד סיומה. תוכנית החומש התבססה על הצבת מטרות אחת לכל חמש שנים. לכלל התוכניות היו חמש מטרות עיקריות:
תיעוש מהיר, שיציב את ברית המועצות ברמה טכנולוגית שווה לשאר העולם.
קולקטיביזציה של החקלאות, שפירושה ביטול תוכנית הנא"פ והלאמה של אמצעי הייצור בכפרים.
ביעור הבורות, העלאת רמת ההשכלה של האוכלוסייה הכפרית.
אוטונומיה רוסית והפיכתה של רוסיה למדינה מתועשת ואוטונומית, שאינה תלויה בשאר מדינות העולם (איתם היו בסכסוכים).
חיזוק הצבא לאחר ביסוסה הכלכלי של ברית המועצות. סטלין שאף להגדיל משמעותית את הצבא, ולחזק את האימפריה הסובייטית.
הוועדה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית (הפוליטבורו) הייתה מתווה קווי פעולה בסיסיים לתכנון וממנה את האחראים לפרויקטים. החלטות אלה הוגשו לקונגרס המפלגה להצבעה. לאחר ההצבעה, התוכניות הועברו למועצת השרים (הממשלה), ששיכללה את התוכניות ושלחה אותם לגוספלאן שאספה מידע על הגשמתם. ייחודם של תוכניות החומש (ב-1928) היה האופן המיידי שבו החלה להתפתח התעשייה הכבדה ללא הסתמכות על הון זר והמתנה של שנים לצבירת הון והתפתחות תעשייה קלה.
התפתחות כלכלית

למרות ההישגים המרשימים, בשנות ה-80 ניצבו מנהיגים סובייטים בפני בעיות רבות. כמויות הייצור של מוצרים במגזרי החקלאות והצריכה לא תמיד היו מספקים. משברים במגזר החקלאי הביאו לאסון בשנות השלושים, כאשר הניסיון לקולקטיביזציה (הלאמה לרשות הכלל) נתקלה בהתנגדות של האיכרים (קולאקים כפי שנקראו בפי הקומוניסטים). משבר זה הביא לרעב ולמוות המוני של כ-5–10 מיליון בני אדם, בעיקר באוקראינה ומדרום לנהר הוולגה. תקופה זאת נקראת ההולודומור באוקראינה, ומדינות רבות מכירות בה כרצח עם. במגזרי השירותים והצריכה, חוסר בהשקעות הביא לשוק שחור באזורים מסוימים, שהתבטא במכירת תוצרת חוץ של תיירים.
התפתחות כלכלית > תחילת הדעיכה

מאז שנות ה-70, שיעור הגדילה של הכלכלה הרוסית פחת באופן ניכר. פיתוח כלכלי נרחב, המבוסס על שימוש בכמות גדולה של עובדים וחומרים כבר לא היה אפשרי, ואיכות המוצרים הייתה ירודה. בנוסף, הפריון של הנכסים הסובייטיים היה עדיין נמוך יחסית למדינות מתועשות אחרות. מנהיגים סובייטיים עמדו בפני דילמה משמעותית: השליטה המרכזית החזקה שהדריכה את הפיתוח הכלכלי זה זמן רב, לפתע לא הצליחה להביא ליצירתיות ולפריון שכלכלה מפותחת ומודרנית כה צריכה.
בתחילת שנות ה-80 הוכרז על תוכנית המזון הסובייטית שלא הצליחה להביא את התוצאות הרצויות.
המנהיגים של סוף שנות ה-80 הודו בכך שהגישות הכלכליות הישנות לא יכולות להועיל לפתרון בעיות חדשות, ובכך ביקשו ליצור תוכנית של רפורמה כלכלית על מנת לעורר את הכלכלה מחדש. ההנהגה שבראשה עמד מיכאיל גורבצ'וב ניסתה לקדם פתרונות חדשים לבעיות הכלכליות באופן פתוח. דוגמה לכך הוא מדיניות ה"גלאסנוסט" שהיוותה קו מחשבה חסר תקדים בתפיסה הסובייטית. שיטה אחת לשיפור פריון המשק הייתה הגדלת כוחות השוק. אך רפורמות שהגדילו את השפעתן של כוחות השוק היו עתידים לסמן פיחות בסמכות והשליטה של ההיררכיה התכנונית, ובכך להיות ממבשרי התפרקות הגוש הסובייטי.
התפתחות כלכלית > ברית המועצות והמערב

הבנה של תמורות והתפתחויות בכלכלה היה תפקיד מסובך עבור משקיפים מערביים. במדינה היו פערים כלכליים ואזוריים גדולים מאוד, וניתוח מידע סטטיסטי לפי אזור היה תהליך איטי ומסורבל. מעבר לכך, הסטטיסטיקה הסובייטית לא הייתה תמיד בת השוואה לסטטיסטיקה המערבית, שכן נעשה בה שימוש במושגים סטטיסטיים וכלכליים שונים. רוב האנליסטים המערביים, וגם חלק מהסובייטיים, הטילו ספק בדיוקם של הסטטיסטיקות שפורסמו, ואמרו כי שיעורי הגדילה התעשייתית שדווחו היו בדרך כלל גדולים יותר משהיו באמת.
ראו גם

יוזמות כלכליות סובייטיות
נא"פ
קומוניזם מלחמתי
תוכנית חומש (ברית המועצות)
סכר הדנייפרוגס הגדול באוקראינה, אחד מסמלי העוצמה של הכלכלה הסובייטית במחצית הראשונה של המאה ה-20.
שני קובעי מדיניות מרכזיים בברית המועצות, לנין (שמאל) שיצר את נא"פ וסטלין (ימין) שהגה את תוכנית החומש.
פניו של לנין על שטר של 25 רובל.
ליטל ביג

| --- | --- |

 מקום הקמה:  סנקט פטרבורג 
 מוקד פעילות:  סנקט פטרבורג, רוסיה
 תקופת הפעילות:  מ-2013
 סוגה:  היפ הופ, אלטרנטיבי, רייב, ראפ
 כלי נגינה:  גיטרה
 חברת תקליטים:  וורנר מיוזיק גרופ 
 שיתופי פעולה בולטים:  Die Antwoord, טומי קאש
 littlebig.band
 חברים
 איליה פרוסיקין סוניה טאיורסקאיה
 חברים לשעבר
 אולימפיה איוולאבה אנה קאסט סרגיי מקארוב אנטון ליסוב
 
Little Big היא להקת רייב רוסית, שהוקמה ב-2013 בסנקט פטרבורג. הלהקה הייתה אמורה לייצג את רוסיה באירוויזיון 2020 שתוכנן להיערך ברוטרדם, הולנד אך האירוויזיון בוטל בעקבות התפשטות נגיף הקורונה.