stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניב ברקוביץ'
ביוגרפיה

ברקוביץ', בנם של הכדורסלן מיקי ברקוביץ' ושלי ברקוביץ', ואחיו של רועי ברקוביץ', גדל ברמת השרון, ושיחק בקבוצות הנוער של הפועל רמת השרון ושל מכבי תל אביב. בשנת 2004 הצטרף לאוניברסיטת מרקט במילווקי, אך עזב לאחר שישה משחקים בלבד, והצטרף לקבוצה הבוגרת של רמת השרון, שהפכה בינתיים להפועל חיפה רמת השרון. באותה העת ניהל אותה אביו, ואחיו רועי שיחק בשורותיה. בעונתו הראשונה בקבוצה מיעט לשחק, אך בעונה השנייה קיבל יותר דקות משחק. בסיום העונה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית, וברקוביץ' עזב להפועל חולון, שאף היא שיחקה בליגה זו. בסיומה של עונה זו (2007) עלתה חולון לליגת העל, אך ברקוביץ' נשאר בליגה הלאומית, והצטרף לקבוצת הפועל יקנעם/מגידו. בקבוצה זו היה לראשונה שחקן דומיננטי, כאשר שיחק בממוצע 33 דקות במשחק, וקלע לזכותה 14.6 נקודות. בסיום העונה, הצטרף לעירוני קריית אתא בליגת העל, וגם בה היה שחקן מוביל. בסיום העונה (2009) ירדה הקבוצה לליגה הלאומית. בתחילת עונת 2009/2010 הצטרף לקבוצת הפועל עפולה, אך שוחרר ממנה במהלך העונה ושב להפועל חולון. בחודש אוגוסט 2010 חתם במכבי אשדוד. ביולי 2011 חתם בעירוני אשקלון. בקיץ 2012 חתם בבני הרצליה ובעונה לאחר מכן חתם בהפועל אילת.
ברקוביץ' היה חבר בסגל נבחרת הנוער שסיימה במקום השמיני באליפות אירופה שנערכה בסרגוסה ב-2004, ובסגל נבחרת העתודה שסיימה במקום הרביעי באליפות אירופה שנערכה בצ'כוב ב-2005. במדי נבחרת הנוער היה אחד הקלעים הבולטים (שני רק ליוני ניר), אך במדי נבחרת העתודה מיעט לשחק.
ב-18 ביולי 2015 חתם לעונה בעירוני נהריה.
ב-1 באוגוסט 2017 חתם ברקוביץ' לעונה אחת בהפועל אילת.
בקיץ 2018 חתם חתם ברקוביץ' אליצור "איתו" אשקלון, בעונה זו קלע 10.6 נק' בממוצע ו-5.8 אס' והוביל את הקבוצה בעונת הבכורה שלה למקום ה-6 ולרבע גמר הפלייאוף.
בקיץ 2019 חתם בהפועל חיפה. בקיץ 2020 חתם באליצור יבנה.
הערות שוליים

↑  כפיר חודרה, ‏ניב ברקוביץ' חתם בהפועל חיפה לעונה אחת, באתר ONE‏, 27 ביוני 2019
↑  ניב ברקוביץ' חתם לעונה אחת באליצור יבנה, באתר ONE
ג'יימס קאגני

| --- | --- |

ג'יימס קאגני, 1942
 לידה:  17 ביולי 1899 מנהטן, ארצות הברית 
 פטירה:  30 במרץ 1986 (בגיל 86) Stanford, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות גייט אוף הייבן 
 שם לידה:  James Francis Cagney 
 סוגה מועדפת:  מערבון, סרט מאפיה, סרט פשע 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1919–1984 (כ־65 שנים) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה  תיכון סטאיווסנט 
 בן או בת זוג:  Frances Cagney (28 בספטמבר 1922–30 במרץ 1986) 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (1943)  פרס מכון הסרטים האמריקאי על מפעל חיים (1974)  מדליית החירות הנשיאותית  פרס מרכז קנדי  פרס גילדת שחקני המסך למפעל חיים  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'יימס פרנסיס קאגני ג'וניור (באנגלית: James Cagney;‏ 17 ביולי 1899 - 30 במרץ 1986) היה שחקן קולנוע אמריקני, הזכור בעיקר בזכות תפקידי הגנגסטרים שגילם בסרטי פשע. זכה בפרס האוסקר על "יאנקי דודל דנדי". בשנת 1999 דירג מכון הסרטים האמריקאי את קאגני במקום השמיני ברשימת "כוכבי הקולנוע הגדולים של כל הזמנים".
ביוגרפיה > ראשית דרכו

קאגני נולד בעיר ניו יורק, לג'יימס קאגני האב, אירי-אמריקני שהיה בַּרְמֵן ומתאגרף חובב, ולקרולין נלסון. בתום לימודיו התיכוניים התקבל ללמוד באוניברסיטת קולומביה. שניים מאחיו פנו אף הם לתחום המשחק.
ביוגרפיה > הקריירה

הוא החל את קריירת המשחק שלו בתיאטרון וודוויל ובברודוויי. באותה תקופה (1922) התחתן עם רקדנית בשם פרנסס ווילארד, נישואין אשר נמשכו קרוב ל-64 שנים (עד למותו של קאגני).

כשהאחים וורנר קנו את הזכויות על ההצגה "Penny Arcade", בו הופיע קאגני, הם לקחו איתם את קאגני לגרסה הקולנועית להצגה, שנקרא "חטאי החג" (1930), בו קאגני החל את הקריירה הקולנועית שלו. מכאן החל להופיע בשורה ארוכה של סרטים, כשהוא קונה לו שם של בחור קשוח בסדרה של סרטי פשע, החל מהלהיט הקלאסי "אויב הציבור", בו כיכב לצד ג'ין הארלו ושהפך אותו לכוכב בן לילה. הקריירה שלו המשיכה עם "כסף חכם", עם אדוארד ג'י רובינסון, "בלונד משוגע" ו"קשה לאחוז". מאוחר יותר גילם קאגני את דמותו הבדוייה של הגנגסטר רוקי סאליבן ב"מלאכים עם פנים מלוכלכות" (1938), בו הופיע לצד המפרי בוגרט, עליו קיבל מועמדות לפרס האוסקר. שנה אחר כך המשיך לככב לצד בוגרט, במותחן הפשע "שנות העשרים הסוערות". שלוש שנים אחר כך זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על משחקו בדרמה הביוגרפית-מוזיקלית של מייקל קורטיז, "יאנקי דודל דנדי", שהיה רחוק מסרטי הפשע שנהג לככב בהם. הוא שב לדמות הגנגסטר ביצירת המופת של ראול וולש, "חום לבן" (1949), באהביני או עזביני (1955) וכמו כן גילם קפטיין ספינה מטורף, לצד ג'ק למון והנרי פונדה ב"מיסטר רוברטס".
הוא היה ממקימי איגוד השחקנים האמריקני (1933) ושימש כנשיא האיגוד בין השנים 1942-1944.
ביוגרפיה > חייו המאוחרים

ב-1955 שיחק בסרט "מר רוברטס" בתור מפקד קשוח של אניית מטען בצי ארצות הברית במלחמת העולם השנייה.
הופעתו הקולנועית האחרונה של קאגני הייתה בסרטו של מילוש פורמן, "רגטיים", ב-1981. הייתה זו הופעתו הראשונה בסרט קולנוע מִזה 20 שנה. סרטו הקודם ל"רגטיים" היה "אחת, שתיים, שלוש" (1961) שביים בילי ויילדר. בשני העשורים הללו קאגני סירב לכל ההצעות שקיבל להופעות בקולנוע, כולל את "גבירתי הנאווה" ו"הסנדק". הוא הקדיש זמן ללמוד איך לצייר, והתגלה ככשרוני בהחלט לכך, וכמו כן טיפל בחווה האהובה שלו שבסטנפורד, ניו יורק. 

ב-1974 קיבל פרס הוקרה על מפעל חיים מטעם מכון הקולנוע האמריקני וב-1984 קיבל את מדליית החירות הנשיאותית מידי חברו הטוב, רונלד רייגן, שכיהן כנשיא ארצות הברית באותה תקופה.
ברברה אולסון

| --- | --- |

 לידה:  27 בדצמבר 1955 יוסטון, ארצות הברית 
 נרצחה:  11 בספטמבר 2001 (בגיל 45) מחוז ארלינגטון, ארצות הברית 
 שם לידה:  Barbara Kay Bracher 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת סנט תומאס  בית ספר למשפטים ע"ש בנג'מין קרדוזו  ישיבה יוניברסיטי  תיכון ולטריפ 
 בן או בת זוג:  תאודור אולסון (1996–?) 
 
ברברה קיי אולסון (לבית בראצ'ר; 27 בדצמבר 1955 – 11 בספטמבר 2001) הייתה עורכת דין אמריקאית ופרשנית טלוויזיה שמרנית שעבדה עבור רשת CNN, ערוץ פוקס ניוז ועוד כמה ערוצי רשת. היא הייתה נוסעת בטיסה 77 של אמריקן איירליינס בדרך לתוכנית הטלוויזיה של ביל מאהר, "פוליטיקלי לא-קורקט", כשהמטוס רוסק אל תוך הפנטגון במהלך פיגועי 11 בספטמבר. בעלה עבד במחלקת המשפטים של ארצות הברית.
ראשית חיים

אולסון נולדה כברברה קיי ברייצ'ר ביוסטון, טקסס, ב-27 בדצמבר 1955. אחותה הגדולה, טוני בראצ'ר-לורנס, הייתה חברה במועצת העיר יוסטון מ-2004 עד 2010. היא סיימה את לימודיה בתיכון Waltrip.
חיים אישיים

היא נישאה לתיאודור אולסון ב-1996, והפכה לאשתו השלישית.
אולסון ביקרה תדיר את ממשל ביל קלינטון וכתבה ספר על הגברת הראשונה הילרי קלינטון, Hell to Pay: The Unfolding Story of Hillary Rodham Clinton (1999). ספרה השני של אולסון, The Final Days: The Last, Desperate Abuses of Power by the Clinton White House פורסם לאחר מותה.
מוות ומורשת

אולסון הייתה נוסעת בטיסה 77 של אמריקן איירליינס בדרכה לתוכנית "פוליטיקלי לאקורקט" בלוס אנג'לס, כשמטוסה רוסק לתוך הפנטגון בעת פיגועי 11 בספטמבר.
התוכנית המקורית שלה הייתה לטוס לקליפורניה ב-10 בספטמבר, אך היא חיכתה עד למחרת כדי שתוכל להתעורר עם בעלה ביום הולדתו, 11 בספטמבר. באנדרטה הלאומית של 11 בספטמבר, שמה של אולסון ממוקם על לוח S-70 של הבריכה הדרומית, יחד עם אלה של נוסעים אחרים בטיסה 77.
שלושה חודשים לאחר הפיגועים זוהו שרידיה של אולסן. היא נקברה בחלקת משפחתה בוויסקונסין.
ספרים

Olson, Barbara (בנובמבר 1999). Hell to Pay: The Unfolding Story of Hillary Rodham Clinton. ISBN 0-89526-274-6. {{cite book}}:  (עזרה)
Olson, Barbara (באוקטובר 2001). The Final Days: The Last, Desperate Abuses of Power by the Clinton White House. ISBN 0-89526-167-7. {{cite book}}:  (עזרה)
ראו גם

9/11: בתוך חדר המלחמה של הנשיא
הערות שוליים

↑  Lewis, Neil A. (September 13, 2001). "Barbara Olson, 45, Advocate And Conservative Commentator". הניו יורק טיימס.
↑  composerguy (7 באפריל 2008). "What Barbara Olson Knew". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Waltrip Trivia Page". Waltrip High School. 22 בפברואר 2011. אורכב מ-המקור ב-31 באוגוסט 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Argetsinger, Amy; Roberts, Roxanne (22 באוקטובר 2006). "Napa Nuptials for Olson and His Lady". The Reliable Source. The Washington Post. נבדק ב-19 באוגוסט 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Olson, Barbara (25 באוקטובר 2001). The final days: the last, desperate abuses of power by the Clinton White House. Regnery Pub. ISBN 9780895261670. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  composerguy (7 באפריל 2008). "What Barbara Olson Knew". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ted Olson on loss and love in the decade since 9/11". 11 בספטמבר 2011. אורכב מ-המקור ב-12 בספטמבר 2011. נבדק ב-13 בספטמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 0961 2589  LCCN: n99264814  VIAF: 26400362   WorldCat (עם VIAF): 26400362 
שמה של אולסון בלוח S-70 של הבריכה הדרומית של האנדרטה הלאומית ל-11 בספטמבר.
ג'יין לינץ'

| --- | --- |
לינץ', 2016
לינץ', 2016
 לידה:  14 ביולי 1960 (בת 64) דולטון, אילינוי, ארצות הברית ארצות הברית 
 שם לידה:  Jane Marie Lynch 
 סוגה מועדפת:  קומדיה
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1998
 מקום לימודים:  Thornridge High School  אוניברסיטת המדינה של אילינוי  אוניברסיטת קורנל 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי   פרס גלובוס הזהב
 https://www.janelynchofficial.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'יין לינץ' (באנגלית: Jane Lynch; נולדה ב-14 ביולי 1960) היא שחקנית, מדבבת, זמרת, סופרת וקומיקאית אמריקאית. זוכת ארבעה פרס אמי ופרס גלובוס הזהב. היא ידועה בעיקר בזכות תפקידה כסו סילבסטר בסדרת הטלוויזיה "glee", וכד"ר לינדה פרימן בסדרה "שני גברים וחצי", ובין היתר בסרטי הקולנוע "לילות טלדגה: הבלדה על ריקי בובי", "בתול בן ארבעים", "מודלים לחיקוי" ו-"קרועים על כל הראש".
ביוגרפיה

לינץ' נולדה וגדלה בדולטון שבאילינוי. אמה היא עקרת בית ואביה בנקאי.
קריירה

ללינץ' יש רקע נרחב בתיאטרון. היא שיחקה במחזה "הו אחות, אחותי" אשר הופק במקור בשנת 1998. סרט הפריצה שלה היה "כוכב התערוכה" משנת 2000.
לינץ' היא גם שחקנית טלוויזיה. היא שיחקה עם ג'ון האנה וויליאם פיכטנר ב-"MDs" של שנת 2002 והופיעה בהופעות אורח בסדרות טלוויזיה רבות. בהן "פרקליטי אל איי", "הבית הלבן", "חברים", "פליסיטי", "משפחה בהפרעה", "העשב של השכן", "בוסטון ליגל", "ישנן בנות", "בנות גילמור", "כריסטין הישנה", "מחשבות פליליות" ו"מונק", "הסימפסונים", "icarly" ו"העולם של ריילי".
לינץ' כיכבה בסרטים רבים כמו: "ההפך", "הכי טוב בשלג", "בתול בן ארבעים", "הצ'יפמאנקס", "קופים בחלל", "עוד סיפור סינדרלה" ו"עידן הקרח 3: עלייתם של הדינוזאורים".
בשנת 2004 התארחה לינץ' בסדרה "חברים" בתור תפקיד קטן של מתווכת דירות, דיבבה בסדרת האנימציה "אב הגאווה", ושיחקה בסרט הנעורים "מסיבת פיג'מות" לצד ג'ף גרלין. בשנת 2006 שיחקה בקומדיה "הבלתי משודכים" לצד ונדי מקלנדון-קובי, וירדה מהאוויר לאחר 13 פרקים. בנוסף לינץ' התארחה בסדרה "iCarly" של ניקלודיאון, שם גילמה את אמה של סאם פוקט, אחת הדמויות הראשיות בסדרה.
בשנת 2009 שיחקה בסרט הקומדיה "נערת מזג האוויר", ושיחקה בקומדיה נוספת "חופשת אביב מטורפת" לצד איימי פולר. משנת 2009, לינץ' מופיעה בתוכנית הטלוויזיה "glee". היא זכתה לשבחים רבים על תפקידה כמאמנת המעודדות, סו סילבסטר. מרי מקנמארה, כתבת לוס אנג'לס טיימס כתבה "לינץ' לבדה גורמת ל-glee להיות שוות צפייה". ב-2010 זכתה לינץ' בפרס גלובוס הזהב ובפרס אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה ב-glee, וכמו כן בפרס בחירת הקהל. ב-2011 הנחתה את טקס פרסי האמי ה-63.
בשנת 2011 התארחה לפרק אחד בסדרה הקומית "טיפול אונליין" ברשת שואוטיים בכיכובה של ליסה קודרו.
בשנת 2013 שיחקה בקומדיה "ילדים בוגרים של גירושין" לצד ג'סיקה אלבה, ודיבבה בסרט האנימציה "מאסטר הג'ונגל". בשנה זו קיבלה לינץ' כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
בשנת 2016 שיחקה בסרטו של קווין פולאק "פריחה מאוחרת", והתארחה בסדרת הטלוויזיה הקומית "פסטיבל התאומים", בכיכובה של ג'ואי קינג. בשנה זו גם כיכבה בסדרה הקומית "מלאכית מהגיהנום" של רשת FOX, בתור איימי קאס, מלאך שנשלח כדי לשמור מקרוב על בחורה שעושה טעות אחר טעות בחיים.
בשנת 2017 שיחקה בתפקיד אורח בסדרת הדרמה והפשע"מצוד" של ערוץ דיסקברי, בדמותה של ג'אנט רינו, התובעת הכללית של ארצות הברית תחת נשיאותו של ביל קלינטון. בנוסף, החלה לשחק בסדרת הדרמה "הטובות לקרב" בתור סוכנת FBI, ובשנת 2018 שבה עם דמות זו לעונה השנייה.
בשנת 2018 גם דיבבה את דמותה של סמלת טמורה ג'ין קלהון בסרט ההנפשה "ראלף שובר את האינטרנט".
בשנת 2019 החלה לדבב בתפקיד ראשי בסדרה "חלל אינסופי", ואת מרדית' בסדרה "טוקה וברטי"; שתיהן בנטפליקס. בשנה זו זכתה לינץ' בפרס אמי לשחקנית אורחת בסדרה קומית על משחקה בסדרה "גברת מייזל המופלאה" מבית פריים וידאו, כסופי לנון.
בשנת 2020 שיחקה בסדרת הטלוויזיה הקומית "חיל החלל" מבית נטפליקס, בתפקיד של ראש המבצעים הימיים של צי ארצות הברית. באותה שנה דיבבה את דמותה של המפקדת בסרט ההנפשה האוסטרלי "100% זאב".
בשנת 2022 הצטלמה לסדרת טלוויזיה המבוססת על סדרת הספרים "אייבי + בין".
בשנת 2023 דיבבה בפרק של סדרת ההנפשה "קראפופוליס" (אנ') ברשת Fox. באותה שנה החלה לדבב את דונה בסדרה המונפשת "ולמה" שיצרה מינדי קלינג עבור שירות הסטרימינג "Max".
חיים אישיים

יש לה תואר ראשון בתיאטרון מאוניברסיטת אילינוי הממלכתית, ותואר נוסף בתיאטרון מאוניברסיטת קורנל. היא גרה בצ'לסי למשך שנה וחצי. לינץ' היא לסבית מוצהרת והיא נישאה ללרה אמברי, פסיכולוגית קלינית, ב-31 במאי 2010, והתגרשה ממנה בשנת 2014. לינץ' סובלת מחירשות באוזן אחת.
אייג'נט אורנג'

ערך זה עוסק בחומר מנשיר שנעשה בו שימוש במלחמת וייטנאם. אם התכוונתם לדמות קומיקס מסדרת גרין לנטרן, ראו .
מסוק בל UH-1 של צבא ארצות הברית מרסס אייג'נט אורנג' על אדמה חקלאית בווייטנאם
אייג'נט אורנג' (באנגלית: Agent Orange; בתרגום חופשי: "כימיקל כתום") הוא שם הקוד לחומר מנשיר וקוטל צמחים אשר שימש את צבא ארצות הברית במסגרת מבצע רנץ' האנד (Ranch Hand) במלחמת וייטנאם, בין השנים 1961 ל-1971, במטרה למנוע מהווייטקונג מקומות מחסה ומזון. לפי הערכת מומחים בווייטנאם, כ-400,000 איש מתו או הפכו נכים כתוצאה מהשימוש בקוטלי צמחים, 500,000 ילדים נולדו עם מומים ושני מיליון סבלו ממחלות שונות, בהן סרטן.
אייג'נט אורנג' הוא תערובת של 2,4,5-T ו-2,4-D ביחס 1:1 אשר יוצרה עבור מחלקת ההגנה של ארצות הברית בעיקר על ידי תאגיד מונסנטו ועל ידי דאו כימיקלים. המרכיב 2,4,5-T ששימש בייצור אייג'נט אורנג' התגלה בהמשך כמזוהם ב-2,3,7,8-טטרהכלורודיבנזודיאוקסין (TCDD), תרכובת דיאוקסין רעילה במיוחד. אייג'נט אורנג' קיבל את שמו מצבען של החביות שבהן הוא סופק, והוא היה קוטל הצמחים בשימוש הרב ביותר מתוך "קשת קוטלי הצמחים" (Rainbow Herbicides), קוטלים שונים שכונו בשמות של צבעים וששימשו את צבא ארצות הברית במלחמת וייטנאם.
במהלך מלחמת וייטנאם, בין השנים 1962 ל-1971, ריסס הצבא האמריקני כ-76 מיליון ליטרים של חומרים מנשירים וקוטלי צמחים מעורבבים עם דלק סילוני בווייטנאם, במזרח לאוס ובחלקים מקמבודיה, כחלק ממבצע רנץ' האנד. מטרת המבצע הייתה לגרום להשרה באזורים חקלאיים ומיוערים בכפרים ובכך למנוע מחסה מלוחמי הגרילה, וכן לכפות על האוכלוסייה להימלט לערים שבשליטה אמריקנית, וכך למנוע מלוחמי הגרילה את בסיס התמיכה הכפרי ומזון.
ארצות הברית החלה לפגוע בתוצרת החקלאית באוקטובר 1962, בעיקר באמצעות אייג'נט בלו. ב-1965, 42 אחוזים מקוטלי הצמחים שרוסס יועדו ליבול חקלאי. קצב ההגירה מהכפרים לערים עלה בצורה ניכרת בדרום וייטנאם, כשאיכרים ברחו מהמלחמה והרעב בכפרים לערים שבשליטה אמריקנית. האוכלוסייה העירונית בדרום וייטנאם כמעט שולשה: מ-2.8 מיליון איש ב-1958 ל-8 מיליון ב-1971. קצב ההגירה המוגבר לערים הוביל לעיור מהיר וחסר בקרה, ואוכלוסיית משכנות העוני בסייגון נאמדה בכ-1.5 מיליון נפש.
על פי רישומים של חיל האוויר האמריקני בוצעו לכל הפחות 6,542 משימות ריסוס במסגרת מבצע רנץ' האנד. בשנת 1971, רוססו 12% מכלל השטח של דרום וייטנאם בחומרים מנשירים, בריכוז הגבוה בממוצע פי 13 מהמלצת מחלקת החקלאות האמריקנית (USDA)‏. בדרום וייטנאם לבדה, מוערך שהושמדו כ-100 מיליון דונמים של אדמה חקלאית. באזורים מסוימים ריכוזי ה-TCDD באדמה ובמים היו גדולים מאות מונים מהריכוזים שהוגדרו "בטוחים" על ידי הסוכנות האמריקנית לשמירת הסביבה (EPA). בסך הכל רוססו יותר מ-20% מיערות דרום וייטנאם לפחות פעם אחת במהלך תקופה של 9 שנים.
מאפייני החומרים וטוקסיקולוגיה

אייג'נט אורנג' הוא תערובת ביחס 1:1 של שני קוטלי צמחים: חומצה 2,4-דיכלורופנאוקסיאצטית (2,4-D) וחומצה 2,4,5-טריכלורופנאוקסיאצטית (2,4,5-T).
מספר מחקרים בדקו השפעות בריאותיות הקשורות לאייג'נט אורנג', מרכיביו ותוצרי לוואי בתהליך ייצורו.
עוד קודם למחלוקת סביב אייג'נט אורנג' הצטברו עדויות מדעיות שרמזו על השפעות בריאתיות חמורות ולנזקים אקולוגיים של 2,4,5-T.‏ ב-1969 התגלה לציבור כי ה-2,4,5-T היה מזוהם בדיאוקסין, 2,3,7,8-טטרהכלורודיבנזודיאוקסין (TCDD), ושחומר זה אחראי לרבים מהנזקים הבריאותיים הלא מוסברים שנקשרו לחשיפה לאייג'נט אורנג'. עוד ב-1952 מונסנטו (היצרנית של 2,4,5-T) יידעה את הממשלה האמריקנית שה-2,4,5-T שייצרה היה מזוהם. בתהליך הייצור, חימום יתר שנעשה בטעות של תערובת התגובה גרם לתוצר להתעבות ל-TCDD. באותו הזמן אמצעי זהירות ללא ננקטו למניעת תגובה צד לא מכוונת זו, אשר גרמה גם לאסון סווסו באיטליה ב-1976.
ב-1979 פרסם הביולוג ארתור גלסטון מייל, שהתמחה במחקר קוטלי צמחים, סקירה על מה שהיה הידוע באותה העת על הרעילות של TCDD. בניסויים בבעלי חיים נמצא שאפילו כמויות מעטות של דיאוקסין גרמו לנזקי בריאותיים. מאז נחקר TCDD באופן מקיף, ונמצא בין היתר כי הוא גורם לניאופלזיה מוגברת. תוכנית הטוקסיקולוגיה הלאומית סיווגה את TCDD כ"ידוע כחומר מסרטן באדם" וקשור לעיתים לסרקומה של רקמות רכות, לימפומה ולוקמיה לימפוציטית כרונית (CLL).‏
בניסויים על בעלי חיים של שני קוטלי הצמחים המרכיבים את אייג'נט אורנג', 2,4-D ו-2,4,5-T, נמצא כי הם בטוחים לשימוש. בדוח של ק. דיין קורטני מ-1969 מצא כי 2,4,5-T עשוי לגרום למומי לידה ולידות מת בעכברים. מספר מחקרים הראו הגדלה בשיעורי תמותה מסרטן בעובדים שנחשפו ל-2,4,5-T. באחד המחקרים, מהמבורג בגרמניה, שיעורי התמותה מסרטן עלו ב-170% לאחר עבודה של 10 שנים במחלקת ייצור של 2,4,5-T במפעל. שלושה מחקרים העלו את ההשערה שחשיפה מוקדמת לאייג'נט אורנג' גורמת לסיכון מוגבר ללוקמיה מיאלואידית חריפה (AML) בילדים של וייטנאמים יוצאי צבא.
ב-1991 ביקש הקונגרס האמריקני מהמכון לרפואה (Institute of Medicine) לסקור את הספרות המדעית אודות אייג'נט אורנג' וקוטלי צמחים אחרים שבהם נעשה שימוש בווייטנאם, כולל מרכיבים פעילים בהם וזיהום דיאוקסין. המכון מצא קשר בין חשיפה לדיאוקסין וסוכרת.
פיתוח

ב-1943 הביולוג ארתור גלסטון החל לחקור את החומצה הטרייודובנזואידית (triiodobenzoic) כהורמון גדילה צמחי, בניסיון לסגל סויה לעונת גידול קצרה. גלסטון מצא ששימוש יתר בתרכובת גורם לנשירת עלים. גילוי זה שימש חוקר נוסף, ין סוסקס כדי לפתח משפחה של קוטלי צמחים אשר שימשו במבצע רנץ' האנד.
ב-1943 ערך הצבא האמריקני יחד עם אוניברסיטת שיקגו מחקר על ההשפעות של 2,4-D ו-2,4,5-T על יבולים של מכוסי זרע ודגנים (ובפרט אורז). ממחקרים אלו התפתח הרעיון של שימוש בקוטלי צמחים מהאוויר להשמדת יבול חקלאי של האויב ופגיעה במזונו. ב-1945 ביצע הצבא האמריקני ניסויים בתערובות שונות של 2,4-D ו-2,4,5-T בשדה התעופה הצבאי בושנל בפלורידה.
שימוש במלחמת וייטנאם

במהלך מלחמת וייטנאם, בין השנים 1962 ל-1971, ריסס הצבא האמריקני כ-76 מיליון ליטרים של חומרים מנשירים וקוטלי צמחים מעורבבים עם דלק סילוני בווייטנאם, במזרח לאוס ובחלקים מקמבודיה, כחלק ממבצע רנץ' האנד. המטרה הייתה לגרום להשרה באזורים חקלאיים ומיוערים ולמנוע מכוחות הגרילה מזון ומחסה וכן לנקות אזורים רגישים כגון סביבות של בסיסים. התוכנית הייתה חלק ממדיניות של "עיור מגויס כפוי" (forced draft urbanization), שיועדה להרוס את יכולתם של האיכרים להתקיים בכפרים, ולכפות עליהם להימלט לערים שבשליטה אמריקנית, וכך לשלול מלוחמי הגרילה את בסיס התמיכה הכפרי.
הריסוס נעשה לרוב באמצעות מסוקים או באמצעות מטוסי תובלה C-123 שטסו בגובה נמוך, שצוידו במערכת מרססים ומשאבות ובמכלים כימיים של 3,800 ליטר. הריסוס נעשה גם באמצעות משאיות, סירות ובריסוס ידני.
האספקה הראשונה של קוטלי צמחים נפרקה בשדה התעופה טן סון נוט (Tân Sơn Nhứt) בדרום וייטנאם ב-9 בינואר 1962. רישומים של חיל האוויר האמריקני מעידים על לפחות 6,542 משימות ריסוס שנעשו כחלק ממבצע רנץ' האנד. ב-1971, 12 אחוזים משטחה הכולל של דרום וייטנאם רוססו בחומרים מנשירים בריכוז הגבוהים פי 13 בממוצע מאלו המומלצים על ידי USDA.‏ בדרום וייטנאם לבדה נאמד השטח החקלאי שנפגע בכ-100 מיליון דונמים. בחלקים מסוימים ריכוזי ה-TCDD באדמה ובמים היו גדולים מאות מונים מהריכוזים שהוגדרו "בטוחים" על ידי הסוכנות האמריקנית לשמירת הסביבה (EPA).‏
במסגרת המבצע הושמדו 20,000 קמ"ר של יערות ואלפי קמ"רים של יבול חקלאי. בסך הכל רוססו יותר מ-20% מיערות דרום וייטנאם לפחות פעם אחת במהלך תקופה של 9 שנים.
ב-1965 נאמר לחברי הקונגרס האמריקאיים "השמדת היבול היא המטרה החשובה יותר... אך בפרסומים בציבור של התוכנית הדגש ניתן לרוב להשרת יערות". לחיילים נאמר שהם משמידים יבול, אשר מגיע להזנת כוחות הגרילה. מאוחר יותר התגלה שכמעט כל המזון שהושמד לא שימש את כוחות הגרילה; למעשה הוא שימש רק את האוכלוסייה המקומית. כך למשל בפרובינציית קואנג נגאי (Quảng Ngãi)‏ 85% מהאדמות תוכננו להריסה בשנת 1970 לבדה. רעב המוני התפשט כתוצאה מכך ופגע במאות אלפים.
הצבא האמריקני החל לפגוע בתוצרת מזון חקלאית באוקטובר 1962, בעיקר באמצעות אייג'נט בלו (חומצה קקודילית; ‎(CH3)2AsO.·OH‏); הציבור האמריקני לא היה מודע לתוכניות השמדת היבול עד לדצמבר 1965 (ואז נאמר שהריסוס החל רק באותה השנה). ב-1965, 42% מקוטלי הצמחים יועדו לפגיעה ביבול חקלאי. ההודעה הרשמית הראשונה על תוכניות אלו הגיעה במרץ 1966 ממחלקת המדינה.
מומחים רבים באותה העת, בהם ארתור גלסטון, הביולוג אשר פיתח וחקר את TCDD, התנגדו לסוג זה של לוחמה כימית, עקב חששות להשפעות לוואי לאדם ולסביבה כתוצאה מריסוס נרחב וחסר הבחנה. עוד ב-1966 הועלו באו"ם האשמות כלפי ארצות הברית על הפרת אמנות ז'נבה, האוסרות על שימוש בנשק כימי ונשק ביולוגי.
ערימות של חביות (של 200 ליטר) המכילות אייג'נט אורנג'
ריסוס חומר מנשיר כחלק ממבצע רנץ' האנד, במהלך מלחמת וייטנאם על ידי מטוס תובלה UC-123B
נגמ"ש של צבא ארצות הברית מרסס אייג'נט אורנג' על שדות אורז וייטנאמים במהלך מלחמת וייטנאם
מסוק UH-1D מרסס חומר מנשיר על אדמה חקלאית בדלתה של המקונג
שימוש במלחמת וייטנאם > השפעות על האוכלוסייה הווייטנאמית > השפעות בריאותיות

על פי הערכת הצלב האדום הווייטנאמי משנות ה-90 של המאה ה-20, כ-3 מיליון וייטנאמים נפגעו מאייג'נט אורנג', בהם לפחות 150,000 ילדים שנולדו עם מומים. על פי הערכת הממשלה הווייטנאמית, 4.8 מיליון איש נחשפו לאייג'נט אורנג', שגרם למומים או למוות ב-400,000 איש, ולחצי מיליון ילדים שנולדו עם מומים.
בהשוואה שנעשתה בין ילדים באזורים שבהם נעשה שימוש באייג'נט אורנג' לאזורים שבהם לא נעשה, נמצא שילדים באזורים שרוססו סבלו ממגוון מבעיות בריאותיות שונות ובהן שפה שסועה, עיכוב התפתחותי, בקעים ופולידקטיליה. בשנות השבעים נמצאו רמות גבוהות של דיאוקסין בחלבן של נשים דרום וייטנאמיות, ובדמם של חיילים אמריקניים ששירתו בווייטנאם. האזורים שהושפעו בצורה הניכרת ביותר הם אזורי ההרים לאורך רכס טרונג סונג (Trường Sơn) והגבול בין וייטנאם לקמבודיה.
כ-30 בסיסים ששימשו בעבר את צבא ארצות הברית בווייטנאם שבהם אוחסנו קוטלי הצמחים ונטענו למטוסים עשויים עדיין להכיל כמות גבוהה של דיאוקסין באדמה, ומהווים סיכון בריאותי לקהילות מסביב. בדיקות מקיפות של ריכוז הדיאוקסין נעשו בבסיסי האוויר בדה נאנג (Đà Nẵng), בפו קט (Phù Cát) ובביין הואה (Biên Hòa). באדמה בבסיסים נמצאו ריכוזים במיוחד של דיאוקסין, כך בדה נאנג ריכוז של עד פי 350 מההמלצות הבינלאומית.
שימוש במלחמת וייטנאם > השפעות על האוכלוסייה הווייטנאמית > השפעות אקולוגיות

כ-17.8% מהשטח המיוער בווייטנאם רוסס במהלך המלחמה, ושיבש את שיווי המשקל האקולוגי. טבעם היציב של הדיאוקסינים, סחיפת קרקע שנגרמה כתוצאה מהפגיעה בצמחייה והפגיעה בזרעים גרמו לכך שהתחדשות היער הייתה קשה ולעיתים בלתי אפשרית באזורים רבים. אל רבים מאזורי היער שנשרו פלשו מינים אגרסיביים כדוגמת במבוק ומשיינים, שמקשים גם הם על התחדשות היערות. מגוון המינים של בעלי החיים נפגע אף הוא: במחקר שנעשה והשווה בין אזור שרוסס לכזה שלא רוסס, נמצאו 24 מיני עופות ו-5 מיני יונקים ביער שרוסס, בעוד שבשני אזורים סמוכים שלא רוססו נמצאו 145 ו-170 מינים של עופות, ו-30 ו-55 מינים של יונקים.
דיאוקסינים מאייג'נט אורנג' נשארו בסביבה הווייטנאמית מאז המלחמה, והם התפזרו לאדמה ולמשקעים ונכנסו לשרשרת המזון דרך בעלי חיים שניזונו מהאזורים הנגועים. העברת דיאוקסינים דרך מארג המזון גרמה לצבירה ביולוגית והגברה ביולוגית האזורים שזוהמו בצורה הקשה ביותר מדיאוקסינים הם בסיסי אוויר אמריקניים.
שימוש במלחמת וייטנאם > השפעות על האוכלוסייה הווייטנאמית > השפעות סוציו-פוליטיות

על פי מזכר 5446-ISA/ARPA של תאגיד RAND: "העובדה כי הווייטקונג השיגו את מרבית מזונם מאוכלוסייה כפרית נייטרלית, הביאה להשמדת היבול האזרחי... על מנת להשיג פגיעה בהם (הווייטקונג) באמצעות תוכנית הרס, יידרש להרוס חלקים גדולים מהכלכלה הכפרית - כנראה 50% או יותר".
קצב ההגירה מהכפר לעיר התגבר מאוד בדרום וייטנאם, כשאיכרים ברחו מהמלחמה באזורי הכפרים לערים שבשליטה אמריקנית. האוכלוסייה העירונית בדרום וייטנאם כמעט שולשה, וגדלה מ-2.8 מיליון ב-1958 ל-8 מיליון ב-1971. המעבר המוגבר של אנשים הוביל לעיור מהיר ולא מבוקר. אוכלוסיית משכנות העוני בסייגון נאמדה בכ-1.5 מיליון נפש.
שימוש במלחמת וייטנאם > השפעות על חיילי ארצות הברית

מחקרים שנעשו על חיילים ששירתו בדרום וייטנאם במהלך המלחמה הצביעו על רמות גבוהות של סרטן ופגיעות עצבים, עיכול, עור ונשימה. ליוצאי צבא מדרום וייטנאם יחס גבוה יותר של סרטן בצוואר, לוקמיה כרונית/חריפה, לימפומת הודג'קין, לימפומה שאינה הודג'קין, סרטן ערמונית, סרטן ריאות וסרטן המעי הגס, סרקומה של רקמות רכות וסרטן כבד.
לאחר חזרתם לארצות הברית החלו לחשוד חיילים ששירתו בווייטנאם כי חשיפתם לאייג'נט אורנג' ולקוטלי צמחים נוספים שאליהם נחשפו במלחמה קשורה לבעיות בריאותיות שמהם החלו לסבול, להפלות ולילדים שנולדו עם מומים. ב-1977 החלו חיילים ששירתו בווייטנאם להעלות טענות על נזקים בריאותיים שהם האמינו שקשורים לחשיפה לאייג'נט אורנג' למחלקת חיילים משוחררים בבקשה לקצב קצבת נכות, אולם טענותיהם נדחו אלא אם יכלו להוכיח שבעיותיהם הופיעו בשירותם או שנה לאחר שחרורם. באפריל 1993, המחלקה לענייני חיילים משוחררים פיצתה רק 486 נפגעים, אף על פי שקיבלה בקשות לפיצויים מ-39,419 חיילים שנחשפו לאייג'נט אורנג' בשירותם בווייטנאם.