stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גאולוגיה של הרי היורה
מסלע > חתך סטרטיגרפי > מזוזואיקון > סלעי הקרטיקון

סלעי הקרטיקון מצויים בקערים בשרשרת הגבוהה, ועם היווצרותם מסתיימת ההשקעה הימית ביורה הגבוהה. סלעי הקרטיקון העליון חסרים בהרי היורה ונובעים מעליית האזור אל מעל פני הים בתקופה זו ומנסיגתו לכיוון דרום-מערב. כתוצאה מכך נוצר מסלע שעוביו אינו עולה על 200 מטרים.
סלעי הקרטיקון מורכבים בעיקר מתערובת של אבן גיר וחוואר. מחשופים שלהם מצויים בהרי היורה מאחר שהם שרדו הודות לקימוט מאוחר – שהגן עליהם מסחיפה בעוד השכבות מעליהם הוסרו לחלוטין.
מסלע > חתך סטרטיגרפי > השלישון

במהלך השלישון התפתחה היורה לרכס הרים בעקבות דחיקה שנבעה מהרי האלפים. מרבית הסלעים מתקופה זו הם מסביבת היווצרות יבשתית והם מצויים לאורך הרכס ובאגנים הסמוכים לו, בין היתר כמשקעים אגמיים ונהריים.
בתחילת השלישון התרחשה באזור היורה סחיפה נרחבת, שמנעה את השקעתם של משקעים מהפלאוקן וכמעט את כל משקעי האאוקן, ומסבירה את היעדרם מהטור הסטרטיגרפי של הרכס, אף כי סלעים מן הפלאוקן, האאוקן והאוליגוקן מצויים באגן הריין, באגן ברסה ובעמק הסון. משקעים אוליגוקניים מצויים גם באגן דלמון בצפון הרכס, והם מורכבים ממשקעים ימיים גיריים שמקורם במשקעים נהריים או אגמיים.
בתחילת המיוקן התכסתה השרשרת הגבוהה במשקעים אגמיים מולאסיים – משקעים הנוצרים בקדמת רכס מתרומם.
מסלע > חתך סטרטיגרפי > הרביעון

מרבית סלעי הרביעון גלויים על-פני השטח והם נובעים מכמה מקורות:
מסלע > חתך סטרטיגרפי > הרביעון > משקעים קרחוניים

במהלך הרביעון חלה באזור התקרחות משמעותית. משקעים קרחוניים רביעוניים דוגמת מורנות כיסו סלעים קודמים לאחר שההרים כבר התרוממו. אירועים אלה התרחשו בשני מחזורים:
המחזור הראשון התרחש בפליסטוקן תיכון, בתקופת קרח קדומה שהחלה לפני כ-180,000 שנים והסתיימה לפני כ-130,000 שנים ונקראת "התקרחות ריס" (Riss glaciation).‏ תוצרי מחזור זה ניכרים בחזית חיצונית הנחשפת בשולי העמקים התלולים בצפון היורה השטוחה.
המחזור השני נקרא "התקרחות וורם" (Würm glaciation) ותוצריו ניכרים בחזית פנימית באזור ההר הקטן ועמק נהר האן בדרום היורה השטוחה.
משקעים משני המחזורים מתבטאים במורנות פנימית וחיצונית, בסחף ובטין נהרי ואגמי. משקעים אלה נראים בעמק האן ובעמקים התלולים.
מסלע > חתך סטרטיגרפי > הרביעון > ביצות וכבול

בשרשרת הגבוהה קיימים לפחות 150 ביצות ומשקעי כבול שהחלו להתפתח כמה אלפי שנים לאחר נסיגת הקרחונים. אזורים אלה הם שקעים המתאפיינים בניקוז גרוע, שהתמלאו במי הפשרת הקרחונים. הכבול – וכן הטחבים שצמחו בהם – מתעדים את השינויים האקלימיים שהתרחשו מאז עידן הקרח האחרון, בין היתר באמצעות השתמרות אבקנים.
מסלע > חתך סטרטיגרפי > הרביעון > סחף

במהלך הרביעון הושקעו בהרי היורה משקעי סחף המורכבים מחול, חצץ וטין. אלה הורבדו באמצעות נהרות, מפולות ושיטפונות, חלקם על מדרונות ההרים עד 60 מטרים מגובה האגנים. הבדלים בין תקופות חמות וקרות ניכרים במעין טרסות שנוצרו ממחזורים של הרבדה וסחיפה.
מסלע > חתך סטרטיגרפי > הרביעון > משקעי מדרונות

ביורה קיימים מדרונות רבים שנוצרו מסחיפה, אך גם ממפולות – שחלקן אירעו כתוצאה של כבידה ואחרות אירעו בעקבות רעידות אדמה. על מדרונות אלה מורבדים משקעים שעוביים 1–3 מטרים. משקעים אלה נחלקים לשלושה סוגים: חוואר הנוצר ממפולות ושיטפונות, חלוקי נחל המוסעים על ידי נחלים ושברי סלעים בגדלים שונים הנוצרים בתהליכי קפיאה והפשרה.
ההיסטוריה הגאולוגית של היורה

רכס היורה שוכן בין שני מבנים גדולים: אזור ההתנגשות האלפיני בדרום-מזרח הרכס והגראבנים של אגני הריין והברסה בצפונו ובמערבו. מיקום זה חשוב להבנת האירועים הטקטוניים שעיצבו את הרכס, ובעיקר סדרה של אורוגנזות, אירועי מתיחה באוליגוקן שגרמו לסדיקת התשתית והכיסוי המשקעי, וכן אירועי התקצרות בגבול מיוקן-פליוקן שגרמו להתנתקות אלוכתונית של הכיסוי המשקעי מן התשתית.
ההיסטוריה הגאולוגית של היורה > אורוגנזות

ההיסטוריה הגאולוגית של הרי היורה קשורה ישירות לארבעה אירועים אורוגניים שעיצבו את אירופה בשלבים שונים של התפתחותה:
אאו-אירופה – התגבשה בשלהי הפרקמבריון במסגרת שלבי התכנסות שיצרה את יבשת-העל רודיניה
פלאו-אירופה – התגבשה בתחילת הפלאוזואיקון במסגרת האורוגנזה הקלדונית
מזו-אירופה – התגבשה לקראת סוף הפלאוזואיקון במסגרת הקימוט ההרציני (אנ')
נאו-אירופה – התגבשה בגבול המזוזואיקון והקנוזואיקון במסגרת הקימוט האלפיני
ההיסטוריה הגאולוגית של היורה > מחזור היבשות

בשלהי הפרקמבריון התרחשו כמה אירועים של התכנסות והתפרקות יבשות-על.
לפני 1,100–750 מיליון שנים, במעבר בין המזופרוטרוזואיקון והנאופרוטרוזואיקון, החלה התכנסות יבשות שיצרה את רודיניה. במהלך ההתכנסות אירעו כמה אורוגנזות, בהן אורוגנזת אורל שיצרה את רכס הרי אורל וחיברה את אסיה ואת אירופה לאירואסיה, אורוגנזת גרנוויל שפעלה בעיקר באמריקה הצפונית ואורוגנזת דלסלנדיה (Dalslandian Orogeny) שפעלה בתוך אירופה, בעיקר בסקנדינביה ושרידיה נחשפים בשוודיה ובנורווגיה. אירוע אורוגני נוסף שהתרחש באותה עת הוא האורוגנזה הקיבארית, שפעלה בלוח האפריקאי.
לאחר התפרקותה של רודינה התרחשה התכנסות נוספת, שכינסה כמה משרידיה ללאוראסיה. אחד מאירועים אלה התבטא באורוגנזה הקלדונית שהתרחשה לפני 390–490 מיליון שנים, מסוף הקמבריון ועד תחילת הדבון. שרידיה נחשפים בחלקים מצפון-מרכז אירופה, בסקנדינביה, בגרינלנד ובאיים הבריטיים.
ההיסטוריה הגאולוגית של היורה > הקימוט ההרציני

בפלאוזואיקון החלה התכנסות יבשות שהביאה להיווצרה של יבשת-העל פנגיאה. התכנסות זו לוותה באורוגנזה שיצרה את [הקימוט ההרציני (אנ') – רצועת קמטים ארוכה שנמתחה לאורך המפגש בין לאוראסיה וגונדוונה. רכס זה הורכב מסלעים מותמרים ומסלעי יסוד, שנסחפו במהלך הזמן והושקעו בשקעים שבין ההרים.
בשלהי הפלאוזואיקון, בתור הפרם, כבר נעלם חלק גדול מן הקימוט ההרציני ונותרו ממנו מקטעים בודדים, כמה מהם מסיבים סמוכים לרכס היורה דוגמת הרי הווז' מצפון ליורה, מסיב סנטרל (מצרפתית: המסיב המרכזי) במרכז צרפת ומסיב סר בשוליים הצפון-מערביים של הרכס. בשלב זה הפך אזור היורה למשטח יבשתי בעל תבליט, שבאגניו הושקעו שרידי סחיפה מהקרבון ומהפרם. אגנים אלה תחומים בהעתקים וכיוונם מצפון-מזרח לדרום-מערב – כיוון התואם לכיוון עמק הביקוע שהחל להתפתח בין לאוראסיה וגונדוונה וציין את תחילת התפרקותה של פנגיאה.
ההיסטוריה הגאולוגית של היורה > "ים הקירטון"

התפרקותה של פנגיאה במזוזואיקון לוותה בהתפתחותו של ים טתיס, שבמהלך הטריאס התרחשה חדירה הדרגתית שלו לאזור הרי היורה מצפון וממזרח. בעקבות החדירה הימית הפך האזור לחוף נרחב, בו התפתחו לגונות שהוזנו באמצעות נחלים ונהרות. תנאי אקלים חם עודדו התאדות של מי הלגונות והשקעה של גבס, חוואר והליט – שכיסו את סלעי התשתית ההרצינית. באזור היורה נראות אי התאמות המציגות שלבי מעבר בין סחיפת סלעי התשתית לבין החדירות הימיות, בהם התרחשה השקעה נהרית של חול, חצץ וחלוקים.
במהלך היורה התגברה החדירה הימית, והאזור הפך למשטח קרבונטי מנוקד באיים טרופיים שבצבצו מן הים. גובה פני הים השתנה בהתאם לתנועה האנכית של האזור, והוביל לשתי תקופות של התרוממות כמעט מוחלטת מן הים הרדוד ולהגדלת שטחם של האיים. תקופות אלה ניכרות בשינויים במשקעים בתור היורה – משקעים חופיים, לגונריים ושוניתיים. משקעים אלה אינם נראים בהרי האלפים, שהיו מצויים באותה עת בעומק ים טתיס. סביבה טרופית זו אפשרה את קיומו של שפע מיקרואורגניזמים, צדפות, אלמוגים ושאר שוכני קרקעית רדודה שתרמו סידן פחמתי להיווצרות הסלעים, כמו גם של דינוזאורים שהותירו בשלהי המלם את טביעות רגליהם במשקעים הרכים.
לאחר שתי תקופות אלה של התרוממות חלה בתחילת הקרטיקון חדירה ימית נוספת, שהתגברה במעבר בין הקרטיקון התחתון לעליון – עת התרחש כיסוי ימי נרחב בכל האגן הפריזאי שכונה "ים הקירטון" (בצרפתית: la mer de la craie). "ימי קירטון" כאלה היו נפוצים ברחבי צפון-מערב אירופה בקרטיקון העליון, ושרידיהם נחשפים בעיקר בצוקי-חוף.
ההיסטוריה הגאולוגית של היורה > סגירת ים טתיס

פתיחתו של האוקיינוס האטלנטי בין הלוח הדרום-אמריקאי לבין הלוח האפריקאי לוותה בתנועתו של האחרון צפונה בקצב של סנטימטר אחד בשנה, תוך כדי סיבוב נגד כיוון השעון. תנועה זו הובילה לסגירה הדרגתית של ים טתיס כאשר הקרום האוקייני של הלוח האפריקאי החל לנחות מתחת ללוח האירואסייתי. במהלך אירועים זה נוצר הלוח האדריאטי – שבר המורכב בעיקר מקרום יבשתי, שהתנתק מהלוח האפריקאי לאורך העתק חילוף ונע לצפון-מערב.
ההיסטוריה הגאולוגית של היורה > הקימוט האלפיני

הרי היורה החלו להתרומם באופן משמעותי בתחילת השלישון, אם כי ההתרוממות החלה בסוף הקרטיקון כחלק בלתי-נפרד מהקימוט האלפיני. אורוגנזה זו יצרה את החגורה האלפידית – רצף אורוגני הכולל בין השאר את הרי האלפים, הרי היורה והפירנאים באירופה, את הרי האטלס בצפון-אפריקה, את הרי זגרוס, הרי אלבורז, הרי קופט והרי רוד באיראן, וכן את הרי ההימלאיה במרכז אסיה.
בשלהי הקרטיקון החל הלוח האירואסייתי לנוע מזרחה ביחס ללוח האפריקאי והאדריאטי שהחלו לנחות תחתיו. תנועתם של שני הלוחות האחרונים צפונה הובילה לסגירת ים טתיס, וכן לדחיסה ולקימוט של סלעי המשקע שהורבדו על קרקעית הים ולהפיכתם לטריז משקעים בשולי המפגש הבין-לוחי. דחיסה זו גרמה להתרוממות באזור היורה, שהתבטאה בגבול הקרטיקון והשלישון – לפני כ-65 מיליון שנים – ביצירת תבליט נמוך.
במהלך האאוקן חלה באזור התרוממות נוספת, ופני השטח הפכו מארכיפלג לרצף יבשתי. בסלעי אבן הגיר מהיורה ומהקרטיקון שהתרוממו מתוך הים החלו להתפתח תהליכים קרסטיים. בסוף האאוקן החלה שקיעה של הגראבנים מצפון וממערב להרי היורה, שנמשכה על לאמצע המיוקן. שקיעתם של האגנים התמשכה אל תוך רכס היורה כרשת של העתקים.
ההיסטוריה הגאולוגית של היורה > קמטי היורה

ההפחתה של הלוח האפריקאי מתחת ללוח האירואסייתי, שהתעצמה בהדרגה במהלך האאוקן והאוליגוקן, החלה להיחלש במיוקן. בין פרקי האטה כאלה התרחשו שני קימוטים משמעותיים של הרי היורה בסוף המיוקן. התרוממות זו לוותה במתיחת הקרום ובסדיקת התשתית והכיסוי המשקעי לאורך רשת ההעתקים, הניכרת בעיקר ברמות היורה. בצוקים שנוצרו בשולי הסדקים חלה סחיפה, שתוצריה הושקעו באגנים הסמוכים.
תנועתם של הלוחות המעורבים בקימוט האלפיני עדיין נמשכת, וכך גם הקימוט האלפיני עצמו. הרי האלפים ממשיכים להתרומם בקצב של מילימטר אחד לשנה – קצב דומה לזה של הסחיפה המונעת את צמיחתם.
ההיסטוריה הגאולוגית של היורה > קמטי היורה > ניתוק מהחגורה האלפידית

בסוף השלישון התנתקו הרי היורה מן החגורה האלפידית בעקבות שקיעת אגן מולאס, שהתרחשה כתוצאה מהתחדשות המעוות במבני התשתית ההרצינית.
ההיסטוריה הגאולוגית של היורה > קמטי היורה > קימוט היורה

באמצע המיוקן, לפני כ-11 מיליון שנים, החלו לפעול תהליכי קימוט עצמאיים בהרי היורה, שנמשכו אל תוך הפליוקן, עד לפני כ-3 מיליון שנים. מעוות מקביל שהתרחש בהרי האלפים יצר לחץ על אגן מולאס, שהעביר אותו הלאה – אל הרי היורה. תהליכי הקימוט פעלו בעוצמות שונות על חלקים שונים של הרכס. צורתו הקשתית של הרכס מצביעה על לחץ רב יותר במרכזו, בעיקר סמוך לאגם ז'נבה. הקימוט השפיע במיוחד על השרשרת הגבוהה, שצירי קמטיה מקבילים להעתקים: מדרום-מערב לצפון-מזרח.
ביורה קיימים שני סוגי קמטים שהתפתחו במהלך המעוות של סוף המיוקן:
קמטים עובריים – קמטים פתוחים הקשורים לסלעי התאדות ומצויים ברמת היורה וסמוך לאגן מולאס
קמטים מפותחים – דוגמת קמטים רובצים, הקשורים לדחיקה ומצויים בשרשרת הגבוהה
ההיסטוריה הגאולוגית של היורה > קמטי היורה > התנתקות סלעי הכיסוי

השפעתו של קימוט זה על היורה יצרה את אחד המאפיינים הטקטוניים הייחודיים של הרי היורה: התנתקות סלעי הכיסוי מן התשתית וגלישתם לצפון-מערב על-גבי מישור התנתקות, תוך העתקה נרחבת. התנתקות זו בהרי היורה, שהתפתחה בגבול מיוקן-פליוקן, נבעה בחלקה מעוצמת תהליכי הקימוט, ובחלקה מהימצאותם של סלעי התאדות ושל חרסית בסלעי הפצלים במישור המגע עם סלעי התשתית. תופעה זו הייתה אחד מנושאי המחקר של הגאולוג הצרפתי מרסל אלכסנדר ברטראן במחקריו על גלישונים.
ההיסטוריה הגאולוגית של היורה > קמטי היורה > "כובע" ו"פטריה"

שניים מהקמטים הידועים של הרי היורה נוצרו בתהליכי הקימוט וההתנתקות:
ההיסטוריה הגאולוגית של היורה > קמטי היורה > "כובע" ו"פטריה" > כובעו של הז'נדרם

קמט "כובעו של הז'נדרם" (Le Chapeau de gendarme) נחשף ביורה הגבוהה, סמוך לעיירה סנט-קלוד (Saint-Claude). ראשיתו בקימוט במהלך המיוקן שגרם להתרוממות והיווצרות העתקים. בהשפעת הכבידה החליקו סלעי הכיסוי מעל התשתית לאורך מורדות "הר אבן החול" (mont sur les grès) הסמוך לסנט-קלוד, ויצרו את צורתו הנוכחית של הקמט.
שלט הסבר בצדו של הקמט מסביר כי הקמט קיבל את שמו בתחילת המאה ה-19 מאחר שהוא דומה בצורתו לכובעיהם של הז'נדרמים בצרפת באותה עת, וכי היה מוכר עוד טרם התברר לגאולוגים אופן היווצרותו.
ההיסטוריה הגאולוגית של היורה > קמטי היורה > "כובע" ו"פטריה" > פטריית השמפיניון

כקילומטר אחד דרומית-מערבית ל"כובעו של הז'נדרם" מצוי קמט נוסף – פטריית השמפיניון (Pli en Champignon de la Cernaise).
קמט זה נחשף לאחר שחיקה קרחונית מאוחרת לקימוט.
ההיסטוריה הגאולוגית של היורה > עיצוב קרחוני

במהלך הרביעון כוסו הרי היורה בקרחונים. בתור הרביעון אירעו 20 מחזורים קרחוניים, אולם לא ידוע אם הרי היורה הושפעו מכולם או רק מחלקם, מפני שעדויות גאולוגיות ממחזור קודם נמחו באמצעות שחיקה קרחונית של מחזור חדש. עם זאת נותרו בהרי היורה עדויות משני מחזורי ההתקרחות האחרונים: "התקרחות ריס" (Riss glaciation) ו"התקרחות וורם" (Würm glaciation), ששיאה לפני כ-22,000 שנים. המחזור האחרון היה מצומצם ביורה, ולכן הותיר עדויות מקיומו ומן המחזור שקדם לו. מחזורי התקרחות אלה לא היו תלויים בהתקרחות הרי האלפים, והרי היורה היו מכוסים בכיפת קרח מקומית.
העיצוב הגאומורפולוגי של הרי היורה ברביעון הושפע בעיקר מקרחונים, במיוחד בשרשרת הגבוהה. שיעור השחיקה הקרחונית וסחיפת תוצריה במחזור האחרון נאמד ב-4,400±1,700 טונות לכל קילומטר רבוע בשנה – שיעור העומד על הסרת 6 מטרים בממוצע מגובה הרכס במחזור זה לבדו. לפי אומדן זה, שיעור השחיקה הקרחונית במחזורי ההתקרחות בפליסטוקן עומד על כ-100 מטרים, ובתוספת בליה כימית – כ-115 מטרים.
אחד הביטויים של העיצוב הקרחוני בהרי היורה הוא קרקסים קרחוניים, דוגמת Creux du Van ביורה השווייצרית שרוחבו כ-1,400 מ' ועומקו כ-150 מ'. צורת נוף זו נוצרת משילוב של בליה בתנאי קפיאה והפשרה, שחיקה קרחונית וסחיפה של תוצריהן.
היורה כיום

התהליכים האורוגנזיים של הקימוט האלפיני נמשכים גם כיום והם מלווים בהתהוותם של מבנים חדשים ובפעילות סייסמית, תוך שיעורים גבוהים מהממוצע של התרוממות באלפים המערביים, ואף גבוהים מאלה בצפון רכס היורה. בדרום הרכס נמשך מעוות שכיוונו דומה לקימוט המקומי של היורה מהמיוקן לפליוקן.
הסיבות להתרוממות הרביעונית בהרי היורה מגוונות, והעיקרית בהן היא התרוממות איזוסטטית הנובעת מהסרת משקלה של כיפת הקרח מעל הרכס עם הפשרתה. סיבות נוספות הן תנועה טקטונית עכשווית והסרת מסה הנובעת ממפולות ומניצול של מי תהום. בנוסף להתרוממות נמשכת תנועה אופקית של הרכס לצפון-מערב בשיעור שאינו עולה על מילימטר אחד בשנה – תנועה התואמת את הדינמיקה בין הלוחות.
שיעורי ההתרוממות והתזוזה ורעידות אדמה לאורך השוליים הדרומיים של הרי היורה מצביעים על התחדשות התנתקות של סלעי הכיסוי מן התשתית.
ראו גם

גאולוגיה - מונחים
טקטוניקת הלוחות
אורגנזה
תשתית
העתק
קמט
לקריאה נוספת

עקיבא פלכסר, גיאולוגיה, יסודות ותהליכים, אקדמון, 1992, מסת"ב 965-350-026-0
Alain Mascle et al, Cenozoic Foreland Basins of Western Europe, Geological Society of London, 1988, ISBN 1-86239-015-0
E.M. Moores, R.W. Fairbridge (Editors), Encyclopedia of European and Asian Regional Geology, Chapman & Hall, 1997, ISBN 0-412740-400
Richard C. Selley, Robin Cocks, Ian Plimer (Editors), Encyclopedia of Geology, Elsevier Academic Press, First edition 2005, ISBN 0-12-636380-3
Peter A. Zeigler (Editor), Geological Atlas of Western and Central Europe, Geological Society of London, 2nd edition, 1990, ISBN 90-6644-125-9
Arthur Holmes, Principles of Physical Geology, Van Nostrand Reinhold, Third edition 1983, ISBN 0-442-30780-2
J. Ehlers, P.L. Gibbard, P.D. Hughes (Editors), Quaternary Glaciations – Extent and Chronology, "Developments in Quaternary Science", Vol. 15, Elsvier, 2011, ISBN 0-444-53447-4
T. McCann (Editor), The Geology of Central Europe, Volume 1 – Precambrian and Palaeozoic, The Geological Society, 2008, ISBN 978-1-86239-245-8
T. McCann (Editor), The Geology of Central Europe, Volume 2 – Mesozoic and Cenozoic, The Geological Society, 2008, ISBN 978-1-86239-264-9
D.V. Ager, B.D. Evamy, The Geology of the southern French Jura, "Proceedings of the Geologists' Association", Volume 74, Issue 3, 1963, pages 325–355, doi:10.1016/S0016-7878(63)80027-9
הדרך, נוף במדון

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  אלבר גלז 
 תאריך יצירה:  1911 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  קוביזם 
 
הדרך, נוף במדון (בצרפתית: Le Chemin, Paysage à Meudon), הוא ציור שמן מאת אלבר גלז משנת 1911.היצירה זוהתה על ידי הקטור פליסיאנו כאחד מהיצירות שנבזזו על ידי הנאצים מביתו של האספן אלפונס קאן במהלך מלחמת העולם השנייה. הציור הוחזר ליורשי אלפונס קאן ביולי 1997 והועמד למכירה פומבית בניו יורק (1999) ובלונדון (2010).
תיאור

"הדרך, נוף במדון" הוא ציור שמן על בד בגודל 146.4x114.4 ס"מ, חתום ומתוארך "Albert Gleizes 1911" (בחלק הימני התחתון); חתום שוב ומוכתר "Alb Gleizes Paysage" (בגב הבד). עבודה זו, שנצבעה בתחילת 1911, מציגה דמות אנושית הצועדת בנוף גבעות עם עצים, בתים או וילות, גשר מעל נהר הסן ועיירה עם כנסייה (ייתכן שהכנסייה בפרוור סן-קלו) על קו האופק, תואם אלמנטים של העיירה בפרברי פריז הדרום-מערביים, מדון.
תהליכי יצירה והשוואות ליצירות אחרות

גלז יצר את הציור כחלק מחיפושו אחר שפה חדשה של הצגת המציאות. הוא השתמש במשיכות מכחול גאומטריות, צבעים עזים ושבירת הפרספקטיבה על מנת ליצור תחושת תנועה במרחב. בניגוד לגישות המסורתיות, גלז ביקש לתפוס את הנוף לא כצילום של רגע אחד, אלא כייצוג כוללני של החוויה.
אפשר לראות את הקשר בין יצירה זו לעבודות אחרות של גלז, כגון Les Baigneuses (1912) ו-Le Dépiquage des Moissons (1912), שבהן נעשה שימוש באותן טכניקות של פירוק ופישוט הצורות, אך תוך שמירה על עומק מרחבי. כמו כן, ניתן להשוות את Paysage à Meudon לעבודות של ז'אן מצינגר ורובר דלונה, אשר חקרו באופן דומה את המושג של "סימולטניות" – הצגת אובייקטים מזוויות שונות בו-זמנית.
קוביזם

"הדרך, נוף במדון" הוא הציור הגדול ביותר של גלז והוא תוצר מרכזי של "rodage" (תהליך חיכוך משותף, כפי שכינה זאת גלז עם ז'אן מצינגר). ההיסטוריון דייוויד קוטינגטון כתב על הציור:
קוטינגטון ניתח את הציור "הדרך, נוף במדון" בהקשר של הקוביזם וציין כי גלז השתמש במבנה קלאסי ובקומפוזיציה המזכירה נופים מסורתיים, אך שילב בהם אלמנטים קוביסטיים כגון פירוק הצורות ושינוי נקודות המבט. לדבריו, הציור שומר על עומק מרחבי, בניגוד לעבודותיהם של פבלו פיקאסו וז'ורז' בראק מאותה תקופה, שהתאפיינו בשטיחות ובפירוק מוחלט של הפרספקטיבה.
קוטינגטון טען גם כי זהו הציור הגדול ביותר של גלז עד כה והוא מהווה תוצר מרכזי של תהליך ה-"rodage" (חיכוך משותף), כפי שכינה זאת גלז עצמו בעבודתו המשותפת עם ז'אן מצינגר.
היסטוריה

אלפונס קאן היה בעל עין חדה לאמנות ואספן נלהב של יצירותיהם של פבלו פיקאסו, אנרי מאטיס, פייר-אוגוסט רנואר ואחרים. ""הדרך, נוף במדון" הייתה אחד מכ-130 יצירות שנבזזו מאוספו על ידי הנאצים בשנת 1940. הציור הוחזר ליורשי קאן ביולי 1997.
הערות שוליים

↑  Rose-Valland, אתר מוזיאונים לאומיים, משרד התרבות הצרפתי.
↑  אורקאד, אוליבייה. "Enquête sur le Cubisme", עיתון Le Siècle, מס' 27808, 11 במרץ 1912, עמ' 4.
↑  פליסיאנו, הקטור. "The Lost Museum: The Nazi Conspiracy to Steal the World's Greatest Works of Art", ניו יורק, Basic Books, 1997.
↑  Rose-Valland, אתר מוזיאונים לאומיים, משרד התרבות הצרפתי.
↑  Brooke, Peter. "Albert Gleizes, Chronology of his life, 1881-1953".
↑  Golding, J. "Cubism", לונדון, 1959, עמ' 150.
↑  Cottington, David. "Cubism in the Shadow of War: The Avant-Garde and Politics in Paris, 1905-1914", הוצאת אוניברסיטת ייל, 1998, עמ' 112.
↑  Cottington, David. "Cubism in the Shadow of War", הוצאת אוניברסיטת ייל, 1998.
↑  Feliciano, Hector. "The Lost Museum: The Nazi Conspiracy to Steal the World's Greatest Works of Art", ניו יורק, 1997, עמ' 215.
בגה

| --- | --- |

תעלת בגה בעיר זרניאנין, בסרביה
 מידע כללי
 אורך:  256 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  13 מ"ק לשנייה 
 אגן ניקוז:  2,870 קמ"ר 
 גובה מוצא הנהר:  71 מ' 
 יובלים:  Bega Luncanilor River, Gladna River, Homojdia River, Icui River, Fădimac River, Cladova River, Fântâneaua Rece River, Chizdia River, Mociur River, Potoc-Remetea River, Vădana River, Năndrăneasca River, Vale River, Pârâul Carpenului, Rastova River, Zidileasca River, Bunea River, Bega Poieni River, Coșteiu-Chizătău Canal, Nieregiș River, Șopot River, Temeșiț River, Bega Veche River, Galațca River, Behela River, Gherteamoș River, Bălășina River, Bucovăț River, Miniș River, Timișel River, Hezeriș River, Bistra Orășenilor River, Zopana River 
 שפך:  טיסה 
 מדינות באגן הניקוז:  רומניה 
 
 
בגה (ברומנית: Bega, בסרבית: Бегеј/Begej, בהונגרית: Béga, בעבר גם Kistemes = הטימיש הקטן) הוא נחל בצפון חבל באנאט ברומניה ובסרביה, יובל שמאלי של הנהר טיסה. אורכו הוא 256 ק"מ, מהם 169 ברומניה, והשאר - 87 ק"מ - בסרביה.
מוצאו בסביבות העיר דווה בהרי פויאנה רוסקה חלק מהקרפטים המערביים הרומנים. הוא חוצה את הערים הרומניות פג'ט וטימישוארה ובשטח סרביה - את העיר זרניאנין (בעבר - וליקי בצ'קרק) ונשפך לנהר טיסה על יד היישוב טיטל.
114 ק"מ מתוך הנחל בגה מהווה תעלת בגה.
מסלול > רומניה

הנחל בגה נוצר בחלק הצפוני-מערבי של הרי פויאנה רוסקה בגובה 1150 מ', בסביבת היישוב קורטיה (Curtea) על ידי התמזגות שני ענפים - בגה לונקאנילור או בגה הגדולה (Bega Luncanilor ) ובגה פויין או בגה הקטנה (Bega Poieni) . אחרי פנייה קצרה צפונה בקורטיה פונה הנחל מערבה ועובר דרך היישובים מרג'ינה, פג'ט, רקיטה, מנשטיור, לאוקוששט, בטהאוזן, קוטינה, בודו בלינץ.
לפני היישוב קיזטאו נשפכת לבגה תעלת קושטיו-קיזטאו המנקזת מים מן הנהר טימיש. בהמשך חוצה בגה את היישובים קיזטאו, וטופולובצו מיק (יישוב המשתלייך לכפר הגדול טופולובצו מארה). מיד אחרי היישוב האחרון, נכנס הנחל אל מישור הבאנאט. מים מתך הבגה מוסטות אל הנהר טימיש באמצעות תעלת טופולובץ-היטיאש.
החל מן היישוב טופולובצו מיק הופכת בגה למתועלת:תעלת בגה. האפיק הישן של הנחל עד טופולובץ נסתם.
אחרי העיר טימישוארה נשמר גם אפיק ישן תחת השם "בגה וקה" ("בגה הישנה", המכונה לפעמים "בגה הזקנה"), מתועל בחלקו (כ-97 ק"מ מתוך 114 ק"מ) והיא משמשת לניקוז מים מהאזור מצפון לתעלת בגה. בטווח של 1,9 ק"מ מהווה תעלת בגה חלק קטן מהגבול בין רומניה לסרביה. היא נכנסת לסרביה על יד הכפר סרפסקי איטביי.
אחרי שזרמו במקביל זו לזו בגה ובגה וקה מתחברות מחדש בשטח סרביה, צפונית-מזרחית לעיר זרניאנין
מסלול > סרביה

בשטח סרביה על יד קלק בגה או בגיי הופכת לחלק מתעלת דנובה-טיסה-דנובה ופונה דרומה ומתחברת עם בגה וקה (סטארי בגיי) שזרמה עד כאן במקביל אליה. בהמשך נפרדת ממסלול תעלת דנובה-טיסה-דנובה ופונה מערבה ומגיעה לעיר זרניאנין (בעבר וליקי בצ'קרק, Nagybecskerek, Becicherecul Mare). מזרניאנין פונה בגה דרומה, מגיעה לאפיק הישן של הטיסה, וחוצה את היישובים אצ'קה, סאיצקבו ופרלז. באזור זה היא זורמת בין ביצות, שחלק מהן הפכו לבריכת הדגים
אצ'קה (בסרבית:ריבניאק אצ'קה), הגדולה בכל סרביה, בעלת שטח של 25 קמ"ר. שאר הביצות מרכיבות את שמורת הטבע "הביצה הקיסרית" Carska bara, הביצה הגדולה ביותר של סרביה, ששטחה 11 קמ"ר. אחרי כן בגה (בגיי) נשפך לנהר טיסה על יד הכפר טיטל.
היסטוריה ואפיונים

דרך נהרות הדנובה והטיסה משתייכת בגה לאגן הניקוז הגדול של הים השחור. אגן הניקוז שלה עצמה הוא כ-2878 קמ"ר.
במאה ה-17 שימש הנחל טימיש קטן  להובלת עצים ולניקוז הביצות מסביב. אחרי כיבוש חבל באנאט על ידי כוחותיה והסכם פסארוביץ בשנת 1718 האזור סופח לאימפריה ההבסבורגית ("אוסטריה"). השלטונות האוסטריים התחילו בבניית שתי תעלות מקבילות. משנת 1728 הטימיש הקטן שינה את שמו לבגה או בגיי.
מצד אחד תוכנן תיעול הנחל בגה וקה או סטארי בגיי ("בגה הישנה"). היא מנתה במקור 120 ק"מ וכיום היא קצת יותר קצרה והיא יובל של הבגה. היא משמשת בעיקר לניקוז.

מצד שני נבנתה תעלת בגה המודרנית, שנודעה גם כ"בגה העבירה". בנייתה (1771-1728) הייתה בפיקוח המושל האוסטרי של חבל באנאט, הרוזן קלאודיוס פלורימונד מרסי (מרצי) (1734-1666) והייתה אחד ההישגים המשמעותיים של התקופה. לפני התיעול הנחל בגה היה מזינה אזורים ביצתיים נרחבים. ייבוש הביצות נעשה ממניעים אסטרטגיים, כלכליים ותברואתיים.
תעלת בגה כללה קטע ארוך בין העיר טמשוואר, כיום טימישוארה שבשטח רומניה, וקלק, כיום בסרביה.
מאוחר יותר, בשנים 1910–1912 בימי השלטון האוסטרו-הונגרי נבנו בה ארבעה מערכים של תאי שיט שאיפשרו שיט שבוע, בלי קשר לתקופות שבהן גובה המים היה נמוך.
בימינו שניים מהם הם ברומניה - סנמיכאיו רומן, סנמרטינו מגיאר (Sânmihaiu Român, Sânmartinu Maghiar) ושניים בסרביה (איטביי וקלק). הנחל עביר לאוניות עד 500 טון. המנגנון שימש גם לוויסות השיטפונות.
בגלל אחזקה לקויה החלק הסרבי של התעלה הפסיק להיות עביר לאוניות בשנת 1958.
בגלל הידרדרות מצב תאי השיט נעצר גם השיט לצורכי נופש, כך שהמים שימשו רק להשקיות ולאספקה לבריכות דגים.
באוגוסט 2018 במסגרת מיזם של שיקום הנחל הוסכם על התגייסותן למטרה זו של סרביה, רומניה והאיחוד האירופי.
תוכננו חפירות של הנחל, בנייתם מחדש של תאי השיט בסרפסקי איטביי ובקלק והשניים שברומניה, תחיית הנמל והמעגן בזרניאנין ובניית מסלול אופניים לאורך הנחל, בין זרניאנין ועד לגבול הרומני.
בקיץ 2019 החלו העבודות במרינה ובמעגן של זרניאנין ובמקביל בניית מסלול האופניים עד לגבול הרומני. תאריך היעד הוזז לשנת 2023, כשהעבודות במעגן אמורות להסתיים ב-2022.
עבודות נוספות כוללות טיהור הנחל ושיקומו.
בצד הרומני הנחל טוהר בכללותו, נפתרו בעיות של זיהום על ידי סגירת מפעלים הוטיפול באשפה. בצד הסרבי עדיין קיימות בעיות זיהום שמקורן העיר זרניאנין ובריכות הדגים אצ'קה.
יובלי הבגה

משמאל:
מימין:
בגה פויינילור, ננדריאסקה, איקוי, קושטיי, בוניה, קלאדובה, ניירג'יש, פדימק, מיניש, קיזדיה, יוסיפלאו, מוצ'ור, ואליה ציגאנולוי, גרטיאמוש, רמטיה, בהלה, בגה וקה.
חלק ממי הנהר טימיש הוטה אל בגה באמצעות תעלת קושטיו-קיזטאו.
יישובים > רומניה

מרג'ינה, פג'ט, רקיטה (בכפר דומבראווה), מנשטיור, בטהאוזן, לאוקוששט, קוטינה, בודו -(בכפר בלינץ), בלינץ, קיזטאו, איקטאר-בודינץ (בכפר טופולובצו מארה), טופולובצו מיק, רקאש, רמטיה מארה, גירודה, טימישוארה, אוטבווין, סנמיכאיו רומן, אויוואר, אוטלק.
יישובים > סרביה

סרפקסי איטביי, נובי איטביי, טוראק, ז'יטישטה, קלק, זרניאנין, אצ'קה, לוקינו סלו, סטאיצ'בו, פרלז, טיטל
ראו גם

תעלת בגה
טימיש
לקריאה נוספת

Administrația Națională "Apele Române" - Cadastrul Apelor - București
Institutul de Meteorologie și Hidrologie - Rîurile României - București 1971
, Michelin - Ghidul verde - România, Meteor Press, București 2011