stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמואל פוהורילס
ביוגרפיה

פוהורילס נולד בפולין למשפחה אמידה ובעלת חווה שעסקה בגידול ושווק חקלאי. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוא נמלט עם אמו לרוסיה ושם שרד את השואה. עם תום המלחמה, חזר לפולין ולמד כלכלה חקלאית, הצטיין בלימודיו והשלים את לימודי הדוקטורט בגרמניה. פוהורילס עלה לישראל בשנת 1956 ונקלט במשרד החקלאות. רוב עבודתו הייתה ברשות לתכנון ופיתוח חקלאי בה השתלב והתקדם בתפקידים שונים. בעת כהונתו של אריאל שרון כשר חקלאות, ביוני 1978, מונה למנהל הרשות.
בינואר 1975 שימש כנציג ישראל בוועידת ארגון המזון והחקלאות של האו"ם.
בשנת 1980 הוקמה ועדה חקלאית משותפת לישראל ומצרים, בראשה עמד פוהורילס. הוועדה החליטה להקים במשותף חווה חקלאית גדולה, כאשר המצרים מינו מטעמם את הארגון ליצור חקלאי, הכפוף למשרד החקלאות המצרי, ומטעם ישראל נתמנתה חברת אגרידב לתכנן, להקים ולהפעיל במשותף את החווה. המטרה הייתה לפתח את האזורים הצחיחים-למחצה במדבר המערבי של מצרים, להכין תשתית חקלאית וקהילתית וליישב באזור תושבים חדשים. החווה פעלה בהצלחה רבה כעשר שנים.
בשנת 1982, עמד בראש הוועדה לפיתוח בקעת הירדן.
בשנת 1985, נשלח לראשונה לסין לקדם את קשרי החקלאות עם המדינה.
פוהורילס פרש מתפקידו ממשרד החקלאות בשנת 1992. במקביל לעבודתו במשרד החקלאות, היה מרצה לכלכלה באוניברסיטת תל אביב ופרסם מאמרים וספרים בתחום הכלכלה החקלאית.
בשנת 1996 היה ממייסדי מרכז פרס לשלום, שם הקים את המחלקה החקלאית ועסק בקידום פרויקטים, לסיוע חקלאי, במצרים, במרוקו, באבו דאבי ובירדן.
פרסים והוקרה

ביוני 1989 זכה בפרס מאת ממשלת ארצות הברית על תרומתו לפיתוח החקלאות.
פוהורילס גם זכה להוקרה על פעילותו למען ארצות מתפתחות, כאשר קיבל תעודת הוקרה מיוחדת של ארגון האומות המאוחדות.
בינואר 2019, זכה בפרס במסגרת מיזם "Global Impact Awards" מטעם ארגון הפיתוח הבין-לאומי בישראל, במעמד נשיא המדינה ראובן ריבלין, על תרומתו לפיתוח החקלאות במדינות העולם המתפתח ועל תרומתו לחיזוק הקשרים הדיפלומטיים של ישראל באמצעות החקלאות.
חיים אישיים

פוהורילס היה נשוי לאולגה ואב לשני בנים, ליאון רופא קרדיולוג ואביעד פוהורילס עיתונאי וכתב ספורט.
הערות שוליים

↑  פרופ' פוהורילס מנהל הרשות לתכנון במשרד התמלאות, מעריב, 25 ביולי 1978
↑  א. סדומי, ישראלי בוועידה של ארגון המזון והחקלאות, דבר, 16 בינואר 1975
↑  ישראל ומצרים ישתפו פעולה בפיתוח חקלאי, מעריב, 2 בנובמבר 1980
↑  אהרן פריאל, רומן חקלאי, מעריב, 13 במרץ 1990
↑  מרדכי ברקאי, רחשי תזוזה בבקעת הירדן, דבר, 10 בדצמבר 1982
שמעון וייס, דרושה תנופה מחודשת לפיתוח בקעת הירדן, דבר, 16 באוגוסט 1983
↑  ישראלים נכנסים לסין: אקדמאים, יזמים ועובדת מדינה שלמדה שם סינית, מעריב, 29 במרץ 1987
מומחה ישראלי הביא לסין שי, מעריב, 10 באפריל 1986
↑  גדי גולן, ‏מגדלי תמרים מאבו-דאבי, ירדן, מצרים ומרוקו -לכנס בישראל, באתר גלובס, 4 באפריל 2006
↑  אהרן פריאל, פרס אמריקני לפרופ' שמואל פוהורילס, מעריב, 15 ביוני 1989
↑  למען עתיד טוב יותר: זוכי טקס פרסי היזמות והחדשנות הישראלי, באתר וואלה, 16 בינואר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301323105171  BnF: cb127976256 (data)  LCCN: n84226301  SUDOC: 190070005  VIAF: 98124259   WorldCat (עם VIAF): 98124259
שלושים שניות מעל טוקיו

| --- | --- |
כרזת שלושים שניות מעל טוקיו
כרזת שלושים שניות מעל טוקיו
 מבוסס על:  ספר של טד לוסון ובוב קונסידין
 בימוי:  מרווין לרוי 
 הופק בידי:  סאם צימבליסט 
 תסריט:  דלטון טרמבו 
 עריכה:  פרנק סאליבן
 שחקנים ראשיים:  ואן ג'ונסון ספנסר טרייסי  רוברט ווקר רוברט מיצ'ם פיליס טקסטר
 מוזיקה:  הרברט סטוטארט 
 צילום:  רוברט סורטיס, הרולד רוסון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 בנובמבר 1944
 משך הקרנה:  138 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית, סינית
 סוגה:  סרט מלחמה, סרט דרמה 
 תקציב:  2,900,000‏$
 הכנסות:  6,200,000‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   thirtysecondsovertokyo
 פרסים:  פרס האוסקר לאפקטים מיוחדים (אלברט ארנולד ג'ילספיי, Donald Jahraus, Warren Newcombe, Douglas Shearer)  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
שלושים שניות מעל טוקיו (באנגלית: Thirty Seconds Over Tokyo) הוא סרט מלחמה אמריקאי משנת 1944 בבימויו של מרווין לרוי עם ואן ג'ונסון וספנסר טרייסי בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי דלטון טרמבו והוא מבוסס על ספר בשם זה שנכתב על ידי טד לוסון (אנ'), ממשתתפי הפשיטה של דוליטל, ביחד עם בוב קונסידין.
הסרט הופק רק שנתיים אחרי הפשיטה כשהמלחמה הייתה עדיין בעיצומה והוא כולל קטעים אמיתיים שצולמו על ידי צבא ארצות הברית. זה סרט פטריוטי שמטרתו הייתה להעלות את המורל האמריקאי בשעות הקשות של  מלחמת העולם השנייה.
הפשיטה הזאת מתוארת גם בחלקו הסופי של הסרט פרל הארבור (2001).
העלילה מתרכזת בלוטננט טד לוסון ואנשי צוותו וביחסים עם אשתו אלן. חלקים מהסרט צולמו מהפשיטה עצמה כמו המראת המטוסים מנושאת המטוסים.
הסרט זכה בפרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר והיה מועמד לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר.
תקציר העלילה

בתחילת הסרט מופיעה כתובת: "מאה שלושים ואחד ימים לאחר 7 בדצמבר 1941, קומץ אנשים צעירים שלא חלמו על תהילה, הלמו לראשונה בלב יפן. זהו סיפורם האמיתי אותו נספר כאן".
לויטננט קולונל ג'יימס דוליטל (ספנסר טרייסי) מתמנה לפקד על פשיטת הפצצה על ארבע ערים ביפן כפעולת תגמול להתקפה על פרל הארבור. הוא מזמן טייסים ואנשי צוות המטיסים 16 מפציצי B-25 מיטשל שהסכימו להתנדב למשימה סודית ומסוכנת.
בין הטייסים נמצא לוטננט טד לוסון (ואן ג'ונסון) המטיס מטוס בשם "הברווז הקרוע" ("The Ruptured Duck"). בין אנשי צוותו נמצא גם המקלען טאצ'ר (רוברט ווקר). לוסון הוא נשוי טרי לאלן (פיליס טקסטר) והצבא מאפשר להם להיפגש למרות הסודיות.
דוליטל אוסף את כל המתנדבים ואומר להם שמשימתם עדיין סודית ומסוכנת ומי שמפחד רשאי לעזוב. הם מתחילים אימונים בהמראה ממסלולים קצרים ובהפצצות.
לבסוף נמסרת להם המשימה. הם עולים לנושאת המטוסים הורנט (CV-8) והמטוסים מועמסים עליה בעזרת מנופים. לוסון מנהל שיחה ידידותית עם לוטננט בוב גריי (רוברט מיצ'ם), טייס של אחד המטוסים.
נושאת המטוסים מלווית בספינות קרב. הם נתקלים בספינה יפנית ומשמידים אותה אבל יש חשד שהספינה הזאת הודיעה בקשר על המצאם ולכן הוחלט להקדים את ההתקפה בעשר שעות, דבר שמביא את המטוסים לקצה גבול יכולתם מבחינת דלק.
ראשון ממריא ג'יימס דוליטל. לוסון הוא במטוס השביעי. המטוס מגיע מעל טוקיו ומפציץ מטרות צבאיות במהירות ואחר כך פונה לכיוון סין.
בטיפות הדלק האחרונות ובתוך גשם וערפל, הוא נוחת נחיתת אונס בחוף סין. בנחיתה נפצעים רוב אנשי הצוות והוא נפצע קשה ברגלו. הם מתגלים על ידי סינים השייכים לכוחותיו של צ'יאנג קאי שק ומועברים למקומות שונים כשהיפנים בעקבותיהם. לבסוף הם מובלים לבית חולים שם נקטעת רגלו של לוסון בגלל גנגרנה. לאחר מכן הם מוטסים לארצות הברית. לוסון מסרב לראות את אשתו עד שתותקן לו פרוטזה, אך היא מקדימה לפגוש אותו בבית החולים והם מתחבקים.
שניאנג J-31

| --- | --- |

אבטיפוס של ה-J-31 בתערוכה האווירית בזוהאי
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  תאגיד התעופה שניאנג 
 
שניאנג J-31 (בסינית: 鹘鹰, באנגלית: Shenyang J-31, מכונה גם "Gyrfalcon" – בז ארקטי) הוא מטוס קרב דו מנועי בגודל בינוני. J-31 הוא מטוס קרב מהדור החמישי בפיתוח שניאנג ‏(Shenyang Aircraft Corporation). הוא היה צפוי להיכנס לשירות מבצעי בשנת 2019.
במקצת מאתרי החדשות כונה F-60 או J-21 Snowy Owl ‏(雪鸮).
ה J-31 נחשף בתערוכה האווירית הבינלאומית שנערכה בזוהאי ב-11–14 בנובמבר 2014.
השלכות אסטרטגיות

יש אנליסטים הסבורים שפיתוח חמקן מסוג כזה מצית במידה מסוימת את מרוץ החימוש באסיה וייתכן שמדינות שכנות לסין, ייטו לרכוש מטוסי F-35 כתגובה לפיתוח.
המטוס הוצג במודל קטן (1/4 מהאמיתי) בתערוכה בינלאומית לאוויוניקה וחלל בסין (China International Aviation & Aerospace Exhibition) במהלך 2012, מהלך אשר מצביע על כוונות לכאורה לשווק אותו לייצוא.
הערות שוליים

↑  סין תחשוף את ה-J-31 בתערוכה האווירית, באתר DefenseNews, ‏2014
ערך זה הוא קצרמרבנושא סין ובנושא כלי טיס צבאיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שניוני הפה

| שניוני הפה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
תת־ממלכה:: רב-תאיים אמיתיים
קבוצה:: בילטריה
קבוצה:: שניוני הפה
שם מדעי
 Deuterostomia ‏גרובן, 1908

שניוני הפה (שם מדעי: Deuterostomia דאוטורוסטומיה, מיוונית: Deutero - שני, stomia - פה) היא על-מערכה של בעלי חיים רב תאיים אמיתיים מהקבוצה בילטריה. קבוצה זו התפתחה בתור הקמבריון ומכילה בעיקר מינים ימיים, למעט המיתרניים מקבוצת בעלי ארבע רגליים שהחלו לעלות ליבשה.
טקסונומיה

שניוני הפה נבדלים מקבוצת קדמוני הפה (Protostomia) בהתפתחות העוברית; בשניוני הפה הפתח הראשוני שנוצר בבלסטולה במהלך הפיכתה לגסטרולה יהפוך בהמשך לפי הטבעת בעוד שבקבוצת קדמוני הפה פתח זה יהפוך לפה; בעוד שבשניוני הפה הציטוקינזה (חלוקת התאים בעובר הצעיר) רדיאלית ואינה דטרמיניסטית, הציטוקינזה בקדמוני-הפה היא בדרך כלל ספירלית ודטרמיניסטית; כמו כן, אופן יצירת חלל הקרביים שונה - בשניוני-הפה חלל הקרביים מתפתח מכיסים בולטים פנימה מהקיר הדורסו-לטרלי של המעי הקדום, לעומת זאת בקדמוני-הפה חלל הקרביים מתפתח מנימים שצומחים מתוך המזודרם שאחר כך הופך לחלל פנימי (תהליך המכונה schizocoely).
הקבוצה כוללת חמש מערכות:
מערכת מיתרניים (Chordata) - אליה משתייכים העופות, הזוחלים, הדגים, הדו-חיים והיונקים.
מערכת מיתרני פה (Hemichordata) - אליה משתייכים גרפטוליטים ותולעי אצטרובל.
מערכת קווצי עור (Echinodermata) - אליה משתייכים כוכבי ים, קיפודי ים, מלפפוני ים, נחשוני ים, חבצלות ים ועוד.
מערכת תולעי חץ (Chaetognatha).
מערכת קסנוטורבלידה (Xenoturbellida) כוללת סוג יחיד קסנוטורבלה.
מוצא

רוב בעלי החיים המורכבים יותר ממדוזה וצורבים אחרים מחולקים לשתי קבוצות, קדמוני-הפה ושניוני-הפה. המיתרניים (הכוללים את כל בעלי החוליות) הם שניוני-פה. סביר להניח כי המין Kimberella בן 555 מיליון שנה היה חבר בקבוצת קדומי-הפה. אם כן, פירוש הדבר כי שושלות קדומי-הפה ושניוני-הפה התפצלו זמן קצר לפני הופעת Kimberella - לפחות לפני 558 מיליון שנה, ולכן גם לפני תחילת הקמבריון לפני 542 מיליון שנה. מאובנים של המין Ernietta Ediacaran, שהופיע לפני כ-543–549 מיליון שנים, עשוי לייצג חיה מקבוצת שניוני-הפה.
מאובנים השייכים לקבוצה אחת גדולה של שניוני-הפה, קווצי-העור (שחבריה המודרניים כוללים כוכבי ים, קיפודי ים וחבצלות ים) היו נפוצים למדי מתחילת הקמבריון, לפני 542 מיליון שנה. ניתן לפרש מאובנים של המין Rhabdotubus johanssoni מאמצע הקמבריון כשייכים לקבוצת חצי-מיתרניים.
תרשים זה מראה את ההבדלים ביצירת חללי הגוף בקדמוני-הפה ובשניוני-הפה. קבוצות אלו נבדלות בכמה מאפיינים של ההתפתחות העוברית המוקדמת: בשניוני-הפה החלוקות בבלסטולה נקראות "חלוקות רדיאליות" כי הן מתרחשות במקביל או בניצב לציר הקוטב העיקרי. בקדמוני הפה החלוקות נקראות "ספיראליות" כי מישורי החלוקה נמצאים באלכסונים ביחס לציר הקוטב המרכזי. במהלך יצירת הגסטרולה, הפה העוברי בקדמוני הפה נוצר ראשון מהבלסטופור בעוד שפי-הטבעת נוצר מאוחר יותר, בשניוני-הפה סדר הדברים הפוך, ומכאן שמם
שמואל חרובי

| --- | --- |

 לידה:  9 בדצמבר 1897 מיכאלובקה, אוקראינה, האימפריה הרוסית
 פטירה:  23 במרץ 1965 (בגיל 67) ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 לאום:  ישראלי
 תחום יצירה:  ציור
 
רישום בוטני של רקפת
שמואל חרובי (בוקסר) (9 בדצמבר 1897 – 23 במרץ 1965) היה צייר ארץ ישראלי, בן העלייה השנייה ובוגר של בית הספר לאמנות "בצלאל".
תולדות חייו

שמואל בוקסר נולד בשנת 1897 בעיירה מיכאלובקה שבאוקראינה למשפחה מסורתית, בן לפסח ושיינה בוקסר. משגילה נטייה לציור, עודדו אותו הוריו, פסח ושיינה בוקסר, ושלחו אותו בשנים 1910 – 1913 לעיר אודסה לשם לימודים בבית-ספר תיכון לאמנות. הוריו תכננו לשלוח אותו ללימודי אמנות בפריז, ואף אספו לשם כך כסף בעיירה, אך לאחר שנפגש עם מנהל בצלאל פרופ' בוריס שץ בתערוכה של "בצלאל" באודסה, הוקסם חרובי מן הרעיון הציוני והחליט לעלות לארץ-ישראל, ללמוד אמנות ב"בצלאל", ולהיות לצייר עברי.
חרובי הגיע ל"בצלאל" בראשית שנת 1914 והוא בן 17 בלבד. בבצלאל למד עד לשנת 1917. הוא למד במחלקה לכיור פלסטי ולרישום פחם. אחר כך למד ועבד במחלקה לציור ונוי, ציור מינאטורות על שנהב וחרסינה, וכן עסק בריקוע נחושת בהדרכתו של א. שטריך. בין מוריו היו אבל פן, זאב רבן ואהרון שאול שור, והוא היה בן-דורם של הציירים נחום גוטמן ומנחם שמי. בתקופת לימודיו ב"בצלאל" במחלקה למקשת נחושת, יצר חרובי את השעון המונומנטלי שחזיתו מזכירה את זו של בית הספר "גימנסיה הרצליה" בתל אביב.
בשנת 1917 התנדב חרובי לשרת בצבא הבריטי במסגרת הגדודים העבריים, ובסוף שנת 1918 חזר לירושלים והתמסר לציור.
בשנת 1928 התחתן חרובי (ששינה את שמו מהשם: בוקסר), עם קרובתו רחל לבית בוקסר. לזוג נולדו 3 ילדים: יהודה (1929 – 2006), דרור (1932 – 2000) ורות (1936– ). המשפחה חיה בשכירות בירושלים, במקומות שונים: שכונת הבוכרים, מרכז העיר, טלביה, שכונת כרם, ומשנת 1949 במושבה הגרמנית (ברחוב המגיד 7). לדבריו בחר חרובי לגור בירושלים, ולא במרכז התרבותי המתפתח בתל אביב, בשל מה שהוא הגדיר כ"איכות האור" שלה.
לקראת סוף שנות השלושים פרסם חוברות ובהן חזונו העתידי, "בביטחון הכלל ובביטחון הפרט" וה"יצירה היישובית", בהן תיאר ותכנן בניין ערים מודרניות שיאכלסו את יהודי אירופה הצפויים לעלות לארץ. פרסומים אלו חשפו בחרובי צד תמהוני וחולמני.
חרובי נפטר ב-1965 ונקבר בהר המנוחות.
דרכו האמנותית

יצירתו של חרובי היא יצירה תיעודית. הוא תיעד את נופי הארץ בשנות ה-20 וה-30 וראה בציור נופי ארץ ישראל שליחות היסטורית המתעדת את הנופים ההולכים ונעלמים מהעולם. חרובי גם עסק בציור מיניאטורות של פרחים וצמחים בצבעי מים, והצטיין בדיוק המדהים של ציוריו, בהם הוא הפגין שליטה מרבית בטכניקה של הרישום והצבע. רבים מציוריו אלו נעשו בשנות העשרים, כתוצאה של שיתוף פעולה בינו ובין הבוטניקאי אפרים הראובני, אשר העסיקו כמאייר של האנציקלופדיה הבוטנית שלו ("אוצר צמחי ארץ ישראל"). ציורים אלו התפרסמו במסגרת תערוכה שהוצגה בשנת 2006 במוזיאון ישראל, תחת הכותרת "שירת העשבים" (אוצרת: תמר מנור פרידמן).
בשנת 1953 הגדיר חרובי את שליחותו האמנותית כך: "לצייר את הנוף הארצישראלי כפי שתיארתי לי אותו בדמיוני בהיותי רחוק ממנו".
באחרית דבר על הצייר שמואל חרובי, כותבת תלמה אליגון-רוז (בהתבססה על מאמרו של ד"ר גדעון עפרת): "כשהוא מצויד בקרטונים קטנים, נהג חרובי לשוטט בסביבות ירושלים וברחבי הארץ. היה מציב אותם על כן ציור ומצייר את הנוף בהינף אחד. לאחר מכן, בביתו, השתמש בציורים אלה כבסקיצות אם לציורי שמן גדולים ואם לציורים קטנים בצבעי מים. [...] בתפיסת האור שלו, ניכרת השפעת הציירים אנה טיכו ואבל פן, ז'אנר של "ריאליזם ירושלמי". כן ניכרת ביצירתו זיקה והשפעה של האימפרסיוניזם הרוסי בנוסח מורו יצחק לויתן. כמו חרובי, יצא אף הוא למסעות ציור בעמק הוולגה. מסעות היצירה של חרובי הולידו ציורי נוף פשוטים ותמימים מלאי שמש אור ופתיחות. למיניאטורות שיצר בצבעי מים, ביניהם ציורי פרחים מרהיבי עין, יש זיקה למסורת הפואנטליסטית שתחילתה בדקלרואה והמשכה בציוריו של ואן-גוך. המאפיין הבולט של יצירתו הוא שילוב של ריאליזם וחלומיות בעת ובעונה אחת. ...שמואל חרובי כמעט שנשכח מהתודעה הציבורית. בחייו מיעט להציג. לדבריו "כשראיתי מקומות רבים יפים ומעניינים מתיישנים או נחרבים לצורכי בנייה, החלטתי לשמור לעצמי את הדוגמאות ולמכור רק העתקות מהם..."
תערוכות

בשנת 1979 ארגן יהודה, בנו, תערוכה של ציורי אביו בביתם שברחוב המגיד בירושלים.
על התערוכה הזו כתב מבקר האמנות, יגאל צלמונה: "זוהי תערוכה מעניינת ומקסימה המאפשרת היכרות עם עולם אמנות ועם אידאולוגיה אבודים ועושה צדק לאמן נשכח."
בשנת 1980 הציג מוזיאון הרצליה לאמנות תערוכה משותפת לשלושה ציירים מראשוני הציור בא"י. אבל פן, אהרון שאול שור ושמואל חרובי, תלמידם של שני הראשונים.
בקטלוג התערוכה נכתב על הציירים: "שלושתם הצטיינו בדבר אחד משותף: אהבה אדירה חסרת פשרות לארץ ולנופיה. חרובי ביקש לתעד נופים כלים ונעלמים. פן ביקש לאייר את התנ"ך ונופיו, ושור הוקסם, הסתנוור ונשבה מיד בחבלי אהבת נופי הארץ החדשה שאליה הגיע."
ב-1981 זכה חרובי סוף סוף לתערוכת יחיד במשכן לאמנות עין חרוד.
החל ממאי 1990 הוצגה תערוכה של ציוריו בגלריה מעיינות ברחוב המלך ג'ורג' בירושלים.
בקטלוג התערוכה התפרסם מאמרו של ד"ר גדעון עפרת המנתח את יצירתו של חרובי ומעמיד אותו בשורה הראשונה של האמנים הארצישראלים של תקופת היישוב.
לפריצה אל התודעה הציבורית זכה שמואל חרובי בחורף 2004 במסגרת התערוכה "דם הכלנית וכתם הכרכום" שהוצגה במוזיאון ישראל, אותה אצרה תמר מנור פרידמן. בתערוכה הוצגו מספר מיניאטורות של חרובי, בין יצירותיהם של אמנים אחרים, אשר זכו לתגובות נלהבות, ואשר סללו את הדרך לתערוכה "שירת העשבים" (גם היא של אותה אוצרת), שהוקדשה אך ורק ליצירתו של חרובי. בעקבות תערוכה זו הוציאה ב-2004 תלמה אליגון-רוז ספר חדש של שירי רחל בליווי ציוריו של חרובי, ספר שזכה לתפוצה ניכרת ואשר הביא את ציורי חרובי לתודעת הקהל בארץ.
הערות שוליים

1 2  שמואל חרובי באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 278198  NLI: 987007299926105171  BnF: cb15505050g (data)  GND: 131667289  ISNI: 0000 0000 8352 7991  LCCN: no2005013803  VIAF: 5234564   WorldCat (עם VIAF): 5234564
שמואל בס

| --- | --- |

שמואל בס
 לידה:  25 בספטמבר 1899 פוצ'פ, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  31 במאי 1949 (בגיל 49) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 
שמואל בַּס (25 בספטמבר 1899, כ"א בתשרי תר"ס, פוצ'פ, פלך צ'רניגוב, רוסיה (אוקראינה) – 31 במאי 1949, ג' בסיוון תש"ט, תל אביב) היה מחנך, משורר וסופר עברי.
קורות חיים

שמואל בס נולד בשנת 1899 בפוצ'פ שבפלך צ'רניגוב של האימפריה הרוסית (אוקראינה), בנם הבכור של מינה לבית האפט ואהרן צבי בס (באס), מחנך עברי ופעיל ציוני, מורה עברית בעברית ברוסיה ואחר כך בתלמוד תורה בראשון לציון ובבית ספר בשכונת נווה שלום.
בשנת 1905, כשהיה כבן שש, עלה בס לארץ ישראל מאודסה עם הוריו ואחותו הקטנה מרים (לימים לבקוביץ'). בארץ התחנך בבית הספר תחכמוני ביפו, שם הצטיין כתלמיד ראשון בכיתתו, והמשיך ללימודים בסמינר למורים ירושלים. במהלך לימודיו נתגלה כישרונו הספרותי. הסופר ש. בן-ציון, שהיה מורו בסמינר, עודדו להמשיך לכתוב, ופרסומו הראשון היה מאמר על שלום עליכם, שפרסם י"ח ברנר כשהיה בס בן 16. בשנת 1917 התנדב בס לגדוד העברי, ועם שחרורו המשיך בלימודיו בבית המדרש למורים העברי בירושלים.
משנת תרפ"ב עסק בהוראה, תחילה בטבריה, בבית הספר הערבי-עברי שיסד חיים מרגליות קלווריסקי, ולאחר מכן במוסדות חינוך שונים בתל אביב. ב-1929 יצא להשתלמות באוניברסיטת ייל.
בקיץ 1923 (תרפ"ג) נישא לחנה שפירא, בתו של זכריה שפירא. לאחר פטירתה בי"ט בשבט תש"ו, נישא לד"ר צפורה דנין, בתו של יחזקאל דנין (סוכובולסקי), לה היה נשוי עד מותו. בנו היחיד, עדני בס (1926–1991), הלך בדרכי אביו וסבו: היה מייסד בית הספר לחינוך מיוחד "השומר" ברמלה ומנהלו, וכן פרסם סיפורים בעיתונות הילדים של ראשית ימי המדינה.
שמואל בס כתב בעיתונות הארץ-ישראלית מגיל צעיר, ופרסם שירים, סיפורים, סיפורי ילדים וביקורת ספרות. ערך את החוברות לספרות ומדע לנוער "שערים" (1938), את הקובץ "היה בריא!" (תרצ"ח) ואת הירחון לנוער "מולדת" (1949).
בשנותיו האחרונות היה בס מחנך ומנהל בית הספר העממי "יבנה" בתל אביב. במאי 1949, במהלך שיעור, לקה בשטף דם במוח, הועבר לבית החולים ושם נפטר, בשנה ה-50 לחייו. נטמן בבית העלמין נחלת יצחק בתל אביב.
שמואל בס כתב שירים רבים לילדי היישוב. שיריו מכסים כמעט כל נושא בלוח העברי – עונות השנה, חגים ומועדים, טבע וילדות. בין שיריו: "כפרי" ("על כתף הר פורח"), "עוד מעט ירד אלינו יום שבת הטוב", "הקיץ עבר", "אבטיח", "נחליאלי" "שירה הנוער".
קורות חיים > ארכיון

ארכיונו נמצא בארכיון גנזים - אגודת הסופרים בבית אריאלה בתל אביב.
ספריו

אדם: שירים, תל אביב: הדים, תרפ"ז.
שירים לילדים, תל אביב, פסיעות, תרפ"ז. (א. "חמִשה עשר בשבט": שיר מחזה; ב. "בִּכורים"; ג. "חופים")
ארה, תל אביב: תרבות, תרפ"ט. (רומן מימי הגדוד העברי בארץ ישראל)
עדני: שירים לעונות השנה והחגים, תל אביב: פסיעות, תרצ"א. (א. החורף בארצנו)
חופים: שירים, תל אביב: א"י שטיבל, תרצ"ג. (שירים לילדים)
קיץ: שירים, תל אביב: א"י שטיבל, תרצ"ג. (שירים לילדים)
ש' בס ומ' דפנא, במולדת: ספר קריאה; מצֻיר בידי נחום גוטמן, 6 כרכים, תל אביב: אמנות, תרצ"ג–תרצ"ה.
בלדות מעבר לַנֹער, תל אביב: א"י שטיבל, תרצ"ח.
נחל קדומים: שירי תנ"ך, תל אביב: יזרעאל, תש"א 1941.
הדמות הקוסמה, תל אביב: נחום דרימר, תש"ז. (שירים)
ארץ לנו קטנה: שירי ילדים; ציורים: תרצה, תל אביב: מ' ניומן, תש"ז.
לידידי הצעירים: שירים לכל השנה; מצוירים בידי א. לואיזדא; הקדמה על המחבר מאת יעקב פיכמן, תל אביב: טברסקי, תש"י 1950.
עד קצה הדרך: שירים ובלדות; ערך והקדים מבוא: יצחק עוגן, תל אביב: קרני, תש"ל.
לקריאה נוספת

'בס, שמואל', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 96–97. (הספר בקטלוג ULI)
"פסח בגדוד העברי בבית שאן", מיומנו של שמואל בס, תרע"ט (1919). בתוך: אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל; תל אביב: הוצאת מסדה, 1947, חלק שני, פרק קו, עמ' 1131–1133.
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "אהרן צבי בס", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1429.
↑  דוד תדהר (עורך), "זכריה שפירא", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 913.
↑  פרוזה - מקור, באתר הארץ, 27 בנובמבר 2005.
↑  שמואל בס באתר GRAVEZ
↑  יעקב רמון, אחרי קריאה בספר השירים "אדם", דואר היום, 11 בפברואר 1927.
↑  אוריאל אופק, ספרות הילדים העברית 1900–1948, כרך ב, תל אביב: דביר, תשמ"ח 1988, עמ' 654.
↑  ש. ארנסט, "חופים", דואר היום, 15 בספטמבר 1933.
↑  עם הופעת כרך א: אב. ריבלין, לפני ארון הספרים, דואר היום, 17 בפברואר 1933.
↑  אפרים צורף, נחל קדומים, הצופה, 28 במרץ 1941.
↑  א. ברוידס, "הדמות הקסומה" לשמואל בס, דבר, טור 3, 8 באוגוסט 1947.
↑  אנדה עמיר, בשולי דברים | יד למשורר ומחנך, דבר, טורים 2–3, 17 בפברואר 1971.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286521105171  BnF: cb11045473n (data)  GND: 1158628498  ISNI: 0000 0000 4162 9498  LCCN: no95040274  MusicBrainz: 4ac62e8a-1dfa-462a-a2aa-60b7d9ba3d02  NTA: 308083903  SUDOC: 235159875  VIAF: 58665473   WorldCat (עם VIAF): 58665473
שחטאר דונצק (כדוריד)

| --- | --- |

 מידע כללי
 כינוי:  השחורים-כתומים
 תאריך ייסוד:  1983
 ליגה:  אליפות אוקראינה בכדוריד
 תארים
 מספר אליפויות:  3 (1996, 1997, 2002)
הסמל הישן
מועדון הכדוריד דונבאס הוא שמו הרשמי של מועדון שחטאר דונצק, שהיה ידוע בעבר בשם שחטאר-אקדמיה (באוקראינית: Шахтар-Академія). זהו מועדון כדוריד אוקראיני מקצועני מהעיר דונצק שמתמודד בליגת העל האוקראינית בכדוריד. מאז 2017 נקרא רשמית בשם דונבאס מחוז דונצק
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1983 כקבוצת שחטאר דונצק על בסיס מועדון קודם בשם "ספרטק דונצק". ב-1996 שמה שונה ל"שחטאר-אקדמיה". הקבוצה הייתה אחת הקבוצות המובילות בליגה האוקראינית והיא זכתה 3 פעמים באליפות הלאומית בשנים 1994/95-2005/06 ותמיד סיימה באחד משלושת המקומות הגבוהים בטבלת האליפות. בדומה לקבוצת הכדורגל, קבוצת הכדוריד זכתה להישגים נאים בזירה הבינלאומית והיא העפילה לגמר גביע פדרציית הכדוריד האירופית בעונת 1995/1996. לאחר עונת 2005/06, הקבוצה סבלה מקשיים פיננסיים רבים ובעונת 2011/12 אף ירדה לליגה השנייה ושנה לאחר מכן, בעונת 2012/13, הקבוצה הצליחה לחזור לליגה הבכירה.
בשנת 2017 אורגנה מחדש תחת השם "דונבאס" אך בעקבות משבר אוקראינה אינה מארחת משחקים בדונצק אלא בעיר מריופול. בעונת 2018/2019 חזרה לזירה האירופית כשהתמודדה בגביע האתגר.
תארים

אליפות אוקראינה
אלופה (3): 1996, 1997, 2002
סגנית (1): 2004
גביע פדרציית הכדוריד האירופית
גמר (1): 1995/96
ראו גם

דונבאס (הוקי קרח)
הערות שוליים

↑  HC Donbas. Ukrainian Super League
↑  https://xsport.ua/handball_s/news/shakhter-smenil-nazvanie-na-donbass-i-zayavil-o-novykh-tselyakh_321678/
שניה (הונגריה)

שֶנְיֶה (בהונגרית: Sényő) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
יהודי שניה

בשניה חיו יהודים בתקופות זמן שונות, יהודים רבים משניה נרצחו בשואה.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 15 |  |
| 1880 | 68 | 511 |
| 1910 | 54 |  |
| 1920 | 31 |  |
| 1930 | 39 |  |
| 1941 | 22 | 1,165 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  תיעוד יהודי שניה שנרצחו בשואה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | נירג'האזה  |  |
| ערים |  איאק •  בקטלוראנטהאזה •  בלקאן •  צ'נגר •  דמצ'ר •  דומבראד •  פהרגיארמט •  איבראן •  קמצ'ה •  קישווארדה •  מאנדוק •  מאריאפוץ' •  מאטסלקה •  נאג'אצ'ד •  נג'הלאס •  נאג'קאלו •  נירבאטור •  נירלוגוש •  נירמדה •  נירטלק •  רקמז •  טיסלק •  טיסוושווארי •  אויפהרטו •  ואיה •  ואשארושנמן •  זאהון |  |
| כפרים | קנטוריאנושי • נירקאראס • אופאי • אפג' • הודאס • נירטורה • יאנד • נירבוגדאני • פאביאנהאזה • פילפשדרוץ • גבריין • גיורטלק • יארמי • קוצ'ורד • מרק • נאג'דובוש • נירצ'הוי • נירקאטה • נירמגייש • נירפרסניה • אקריטופילפש • פפוש • ראפולט • סמושסג • טיבורסאלאש • ואלאי • אנרץ' • דגה • פניישליטקה • גיולהאזה • יקה • קקצ'ה • לוופטרי • מזלדאן • נירלווה • נירטש • פפ • פאטרוהה • רטקזברנץ' • סבולצ'באקה • סבולצ'וורשמרט • טיסקניאר • אוידומבראד • אויקנז • נג'צ'רקס • נפקור • נירפזון • שנייה • סבולץ' • טימאר • טיסנג'פלו • בשנייד • לשקוד • לוולק • מג' • ניריברון • ניריאקו • נירקרץ' • פטנהאזה • רמוצ'האזה • רוהוד • ברבאש • ברגדרוץ • ברגשוראן • צ'רודה • גלנש • גמז'ה • גולאץ' • גיירה • הטפיירצ'ה • אילק • קישוורשאן • לוניה • מארוקפפי • מאטיוש • נג'וורשאן • אולצ'ווה • פוסטדובוש • טאקוש • טרפה • טיסאדון • טיסקרצ'ן • טיססלקה • טיסוויד • ואמושאטיה • ברקס • בסטרץ • גגן • קק • נירטט • סקיי • טיסראד • ושמגייר • בוטפלאד • צגנדאניאד • צ'הולץ • צ'אסלו • צ'גלד • דרנו • פילשד • גצ'אי • גרבולץ • גיגייה • יאנקמאיטיש • קרשמיין • קישר • קישהודוש • קישנמן • קישפלאד • קישסקרש • קלצ'ה • קמרה • מגושליגט • מאנד • מהטלק • מילוטה • נאבראד • נגיאר • נג'הודוש • נג'סקרש • נמשבורזובה • אולצ'וואפאטי • פניולה • פניגה • רוז'אי • שונקאד • סמושאיי • סמושאוילק • סטמארצ'קה • טיסבץ' • טיסצ'צ'ה • טיסקורוד • טיסטברק • טוניוגמטולץ' • טיוודר • טורישטוואנדי • טוריצ'ה • ואמושורוסי • זייטה • ז'רויאן • באטורליגט • אנצ'נץ' • קישלטה • נירבלטק • נירבוגאט • נירצ'אסארי • נירדרז' • נירגלשה • נירגיולאי • נירפיליש • נירוושווארי • אמביי • פנסלק • פיריצ'ה • פוצ'פטרי • טרם • בלשה • בוי • גאוואוונצ'לה • פסב • פורצ'למה • טיסברצל • טיסטלק • צ'נגרשימה • צ'נגראויפלו • קומלודטוטפלו • פאטיוד • סמושאנגיאלוש • סמושבץ' • סמושטטארפלווה • טיוקוד • אורה • בלקאן • בירי • בקן • ארפטק • גסטרד • קאלושמיין • סקוי • בנק • אפריישקה • גיירצ'קה • קומורו • טיסבזדד • טיסמוגיורוש • טיססנטמארטון • טוז'ר • ז'ורק • סורגלמטוש • טיסדדה • טיסדוב • טיסאסלאר |  |
| יישובים בנפת נירג'האזה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | נירג'האזה • אפג' • קאלמאנהאזה • קוטאי • נג'צ'רקס • נפקור • נירפזון • נירטלק • נירטורה • רקמז • שנייה • סבולץ' • טימאר • טיסנג'פלו • אויפהרטו |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.