stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סיואל רייט
ביוגרפיה

סיואל רייט נולד במלרוז, מסצ'וסטס, לפיליפ גרין רייט ואליזבת קווינסי סיואל רייט. הוריו היו בני דודים מִדרגה ראשונה, עובדה מעניינת לאור מחקרו המאוחר יותר של רייט על נישואי קרובים. לאחר שלוש שנים פיליפ קיבל עבודת הוראה בקולג' לומברד (Lombard College), מכללה אוניברסליסטית בגלסבורג, אילינוי, והמשפחה עברה לשם.
כילד, רייט עזר לאביו ולאחיו להדפיס ולפרסם ספר שירים מוקדם מאת תלמידו של אביו, קרל סנדברג. בגיל שבע, ב-1897, כתב את "ספרו" הראשון, שכותרתו "פלאי הטבע" (Wonders of Nature), ופרסם את מאמרו האחרון ב-1988. ניתן לטעון, לפיכך, שהוא המדען בעל הקריירה הארוכה ביותר של כתיבה מדעית. ניתן לשפוט את בגרותו של רייט בגיל שבע מהקטע הבא שצוטט בהספד שלו:
האם אי פעם בדקתם את הקורקבן של העוף? הקורקבן של עוף הוא דמוי צווארון אדום עמוק עם צבע כחול בחלק העליון. ראשית, מבחוץ יש שריר עבה מאוד. מתחת לזה שכבה לבנה וצמרירית. הם מוחזקים חזק מאוד זה בזה. אני מצפה שתדעו שתרנגולות אוכלות חול. שתי השכבות הבאות מחוספסות וגבשושיות. שכבות אלו מחזיקות את החול. הן טוחנות את האוכל. לילה אחד כשהייתה לנו חברה אכלנו פאי עוף. דודתנו פולי חתכה את הקורקבן, ובו מצאנו הרבה דגנים וקצת תירס.
רייט היה הבכור מבין שלושה אחים מוכשרים – האחרים היו מהנדס האווירונאוטיקה תיאודור פול רייט ומדען המדינה קווינסי רייט. מגיל צעיר היו לרייט אהבה וכישרון למתמטיקה וביולוגיה. רייט למד בבית הספר התיכון גיילסבורג (Galesburg) וסיים את לימודיו ב-1906. הוא נרשם למכללת לומברד שם אביו לימד, ללמוד מתמטיקה. הוא הושפע מפרופסור וילהלמינה קי, אחת הנשים הראשונות שקיבלו תואר דוקטור בביולוגיה. רייט קיבל דוקטורט מאוניברסיטת הרווארד, שם עבד במכון ביסי (Bussey) עם הגנטיקאי החלוצי של היונקים ויליאם ארנסט קאסל (אנ') בחקירת התורשה של צבעי הפרווה אצל יונקים. הוא עבד במשרד החקלאות האמריקאי עד 1925, אז הצטרף למחלקה לזואולוגיה באוניברסיטת שיקגו. הוא פרש ב-1955 ועבר לאוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון. הוא קיבל אותות הצטיינות רבים בקריירה הארוכה שלו, כולל המדליה הלאומית למדעים (1966), פרס בלצן (1984), ומדליית דרווין של החברה המלכותית (1980). הוא היה חבר באקדמיה הלאומית למדעים, בחברה הפילוסופית האמריקאית, באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים, וחבר זר בחברה המלכותית. האגודה האמריקאית למתמטיקה בחרה בו למרצה בקתדרת ג'וזיה וילארדס גיבס לשנת 1941. על עבודתו על גנטיקה של תהליכים אבולוציוניים זכה רייט במדליית דניאל ז'ירו אליוט מהאקדמיה הלאומית למדעים בשנת 1945.
הוא מת במדיסון, ויסקונסין.
ביוגרפיה > משפחה

רייט התחתן עם לואיז ליין ויליאמס (1895–1975) בשנת 1921. נולדו להם שלושה ילדים: ריצ'רד, רוברט ואליזבת.
סיואל רייט היה אוניטרי באמונתו.
הישגים מדעיים > גנטיקה של אוכלוסיות

במחקריו על נישואי קרובים, מערכות הזדווגות, וסחף גנטי היה מייסד עיקרי של גנטיקה של אוכלוסיות, יחד עם פישר והלדיין. עבודתם התאורטית היא המקור לסינתזה האבולוציונית המודרנית, המכונה גם הסינתזה הנאו-דרוויניסטית. רייט היה הממציא/מגלה של מקדם זיווגי הקרובים (אנ') וסטטיסטיקת F (אנ'), כלים סטנדרטיים בגנטיקה של אוכלוסיות. הוא היה המפתח הראשי של התאוריה המתמטית של סחף גנטי, המכונה לעיתים אפקט סיואל רייט, על שמו – שינויים סטוכסטיים מצטברים בתדירויות הגנים הנובעים מלידות אקראיות, ממקרי מוות אקראיים, ומהיפרדות עצמאית ואקראית של גנים בהתרבות (לפי חוקי מנדל). בעבודה זו גם הציג את המושג גודל האוכלוסייה האפקטיבי (אנ') (גודלה של אוכלוסייה תאורטית שיהיה לה אותו שיעור של סחף גנטי או עלייה בזיווגי קרובים כמו אוכלוסייה אמיתית נתונה).
רייט היה משוכנע שהאינטראקציה בין סחף גנטי ובין שאר הכוחות האבולוציוניים חשובה בתהליך ההסתגלות. הוא תיאר את הקשר בין גנוטיפ או פנוטיפ לבין כשירות כ"משטחי כשירות" או "נופים אבולוציוניים". בנופים אלה, ציר הגובה מייצג את הכשירות הממוצעת של האוכלוסייה, והצירים האופקיים מייצגים את תדירויות האללים או את הפנוטיפים הממוצעים של האוכלוסייה. הברירה הטבעית דוחפת את האוכלוסייה לטפס לפסגה הקרובה ביותר, בעוד הסחף הגנטי דוחף לנדודים אקראיים בנוף האבולוציוני. רייט לא קיבל את התאוריה הגנטית של פישר על דומיננטיות, אלא חשב שדומיננטיות נובעת משיקולים ביוכימיים. פרשנותו אומנם נזנחה למשך שנים רבות, אך היא עומדת בבסיס הרעיונות המודרניים של דומיננטיות.
הישגים מדעיים > תאוריה אבולוציונית

ההסבר של רייט לשיווי משקל מקוטע הוא שאורגניזמים באים לכבוש פסגות הסתגלותיות. כדי להתפתח ולהגיע לפסגה אחרת, גבוהה יותר, המין צריך לעבור תחילה דרך עמק של שלבי ביניים בעלי כשירות מופחתת. זה יכול לקרות על ידי סחף גנטי אם האוכלוסייה קטנה מספיק. אם מין מחולק לאוכלוסיות קטנות, חלקן יכולות למצוא פסגות גבוהות יותר. ואם קיימת איזושהי מידה של זרימת גנים בין האוכלוסיות, ההתאמות הללו עשויות להתפשט לשאר אוכלוסיית המין. זו הייתה 'תאוריית האיזון המשתנה' של רייט לגבי האבולוציה. ביולוגים אבולוציוניים גילו ספקנות רבה באשר לשאלה אם התנאים העדינים הללו מתקיימים לעיתים קרובות באוכלוסיות טבעיות. לרייט היה ויכוח ארוך ומריר על כך עם פישר, שחש שרוב האוכלוסיות בטבע גדולות מכדי שההשפעות הללו של הסחף הגנטי יהיו חשובות.
הישגים מדעיים > ניתוח נתיב

השיטה הסטטיסטית של רייט לניתוח נתיבים, שהמציא ב-1921 והייתה אחת השיטות הראשונות שהשתמשו במודל גרפי, נמצאת עדיין בשימוש נרחב במדעי החברה. הייתה לו השפעה עצומה כמבקר כתבי יד, כמי שהיה אחד הסוקרים הפוריים ביותר בכתב העת המדעי "גנטיקה" (GENETICS).
הישגים מדעיים > גידול צמחים ובעלי חיים

רייט השפיע מאוד על ג'יי לש (Lush), שהיה הדמות המשפיעה ביותר בהכנסת גנטיקה כמותית לגידול בעלי חיים וצמחים. מ-1915 עד 1925 הועסק רייט בחטיבת גידול בעלי חיים של המשרד לגידול בעלי חיים (Bureau of Animal Industry). הפרויקט העיקרי שלו היה לחקור את זיווגי הקרובים שהתרחשו בתהליך הברירה המלאכותית שבו פותחו הגזעים המובילים של הבקר האמריקאי. הוא ביצע ניסויים ב-80,000 שרקנים בחקר הגנטיקה הפיזיולוגית. הוא ניתח את תכונותיהם של כ-40,000 שרקנים ב-23 זנים שנוצרו מרביית אח ואחות בהשוואה לזן שהתרבה באקראי. (רייט 1922a-c). העיסוק המחקרי המרוכז בשתי קבוצות היונקים הללו הוביל לתאוריית האיזון המוסט (Shifting balance theory) ולמושג "משטחים בעלי ערך סלקטיבי" ב-1932.
רייט חקר את הגנטיקה של השרקנים, ורבים מתלמידיו השפיעו לימים על חקר הגנטיקה של היונקים. הוא העריך כבר ב-1917 שגנים פועלים על ידי שליטה באנזימים.
הישגים מדעיים > סטטיסטיקה

סיואל רייט נחשב ליוצר המדד הסטטיסטי 'מקדם הקביעה' (אנ'), ופרסם אותו לראשונה ב-1921. מדד זה משמש בדרך כלל להערכת ניתוחי רגרסיה בסטטיסטיקה חישובית ולמידת מכונה.
הישגים מדעיים > רייט ופילוסופיה

רייט הוא אחד הגנטיקאים הבודדים בתקופתו שעסקו בפילוסופיה. הייתה לו ידידות נפש אינטלקטואלית עם צ'ארלס הארטסהורן (אנ'), שהפך לחברו לכל החיים ולקולגה בפילוסופיה. רייט תמך בסוג של פאן-פסיכיזם (אנ'). הוא האמין שהלידה של התודעה לא נבעה מתכונה מסתורית של מורכבות גוברת, אלא תכונה אינהרנטית, מה שלדידו רמז שתכונות אלה נמצאות בחלקיקים היסודיים ביותר.
מורשת

רייט ופישר, יחד עם הלדיין, היו דמויות המפתח בסינתזה האבולוציונית המודרנית שחיברה בין גנטיקה לאבולוציה. עבודתם הייתה חיונית לתרומותיהם של דובז'נסקי, מאייר, סימפסון, ג'וליאן האקסלי (אנ') וסטבינס (Stebbins). הסינתזה המודרנית הייתה ההתפתחות החשובה ביותר בביולוגיה האבולוציונית לאחר דרווין. לרייט הייתה גם השפעה גדולה על התפתחות הגנטיקה של היונקים והגנטיקה הביוכימית.
הספר The Book of Why (2018) (אנ') של יהודה פרל ודנה מקנזי מתאר את חשיבותה והשפעתה של עבודתו של רייט שעוסקת בניתוח נתיבים, ואת העיכובים בהתקבלות של עבודתו במספר דיסציפלינות טכניות, במיוחד סטטיסטיקה וניתוח סיבתי פורמלי.
האייקון של OpenMx הוא השרקן הדו-צבעי (Piebald) של רייט.
לקריאה נוספת

Ghiselin, Michael T. (אנ') (1997) Metaphysics and the Origin of Species. NY: SUNY Press.
Provine, William (1986). Sewall Wright and Evolutionary Biology. University of Chicago Press. ISBN 978-0-226-68473-4.
Wright, Sewall (1932). "The roles of mutation, inbreeding, crossbreeding and selection in evolution". Proc. 6th Int. Cong. Genet. 1: 356–366.
Wright 1934, "The Method of Path Coefficients", Annals of Mathematical Statistics, 5: 161-215
Wright, Sewall (1986). Evolution: Selected papers. University of Chicago Press. ISBN 978-0-226-91053-6 – via Internet Archive.
Wright 1983, "Path Analysis in Genetic Epidemiology: A Critique"
גאולת דם

ערך זה עוסק במצוות גאולת דם בתורה ובהלכה היהודית. אם התכוונתם למנהג נקמת דם בתרבות הכללית, ראו .
גאולת דם היא המצווה המוטלת על קרוב משפחה של אדם שנרצח, להרוג את הרוצח. בניגוד למנהג נקמת דם בתרבויות אחרות, המתייחס גם לפגיעה בקרובי משפחתו של הרוצח, מצוות גאולת דם ביהדות מתייחסת רק לפגיעה ברוצח עצמו. אם הרצח נעשה בשגגה (רשלנות), הרוצח יכול לברוח אל עיר מקלט כדי להתגונן מפני גואל הדם.
מקורות המצוה

בתורה ישנם כמה פסוקים המתארים מצוות החלות על גואל הדם.
א. כשהרצח נעשה בזדון ומתוך שנאה, מצווה ביד גואל הדם להרוג את הרוצח:
אוֹ בְאֵיבָה הִכָּהוּ בְיָדוֹ וַיָּמֹת - מוֹת יוּמַת הַמַּכֶּה, רֹצֵחַ הוּא; גֹּאֵל הַדָּם יָמִית אֶת הָרֹצֵחַ בְּפִגְעוֹ בוֹ.
וְכִי יִהְיֶה אִישׁ שֹׂנֵא לְרֵעֵהוּ, וְאָרַב לוֹ וְקָם עָלָיו וְהִכָּהוּ נֶפֶשׁ וָמֵת, וְנָס אֶל אַחַת הֶעָרִים הָאֵל - וְשָׁלְחוּ זקני עִירוֹ, וְלָקְחוּ אֹתוֹ מִשָּׁם, וְנָתְנוּ אֹתוֹ בְּיַד גֹּאֵל הַדָּם, וָמֵת
וישנה מחלוקת, כשבית דין ממית רוצח במזיד – האם גואל הדם הוא זה שהורג את הרוצח מתוקף פסיקת בית הדין, או שהעדים הורגים אותו כמו בכל מיתת בית דין אחרת.
ב. גם כשהרצח נעשה בשוגג וללא שנאה, גואל הדם משמש כאחד הצדדים במשפט. המשפט אינו מתנהל בין הרוצח לבין "החברה" באופן כללי, אלא בין הרוצח לבין גואל הדם:
... "וַיַּפֵּל עָלָיו וַיָּמֹת וְהוּא לֹא אוֹיֵב לוֹ וְלֹא מְבַקֵּשׁ רָעָתוֹ - וְשָׁפְטוּ הָעֵדָה בֵּין הַמַּכֶּה וּבֵין גֹּאֵל הַדָּם עַל הַמִּשְׁפָּטִים הָאֵלֶּה
במסגרת תפקידו, צריך גואל הדם "להשיג את הרוצח ולהעמידו לדין, למצוא ראיות, לשכור עורכי דין מעולים (כשהמדובר בערכאות), ולעשות הכל, כולל הפעלת דעת הקהל, כדי למצות את הצדק עד תומו".
ג. גם כשהרצח נעשה בשוגג והרוצח קיבל מקלט בעיר המקלט, אם לאחר מכן הוא יצא משם ללא רשות, מותר לגואל הדם להורגו:
וּמָצָא אֹתוֹ גֹּאֵל הַדָּם מִחוּץ לִגְבוּל עִיר מִקְלָטוֹ - וְרָצַח גֹּאֵל הַדָּם אֶת הָרֹצֵחַ, אֵין לוֹ דָּם
ד. כשהרצח נעשה ב"שוגג קרוב למזיד" (רשלנות פושעת), הרוצח אינו רשאי לברוח לעיר המקלט, וגואל הדם רשאי להורגו:
אוֹ בִּכְלִי עֵץ יָד אֲשֶׁר יָמוּת בּוֹ הִכָּהוּ וַיָּמֹת... גֹּאֵל הַדָּם הוּא יָמִית אֶת הָרֹצֵחַ; בְּפִגְעוֹ בוֹ הוּא יְמִיתֶנּוּ.
זהות גואל הדם

חובת הגאולה נזכרת גם בהקשרים נוספים, ובכל המקרים הגואל הוא קרוב משפחה של הנגאל: חובה לגאול קרקע שנמכרה לאדם ממשפחה אחרת או קרוב שנמכר לעבד, וכן היה מקובל לגאול אלמנה על ידי לקיחתה לאישה - תפיסה הבאה לידי ביטוי במצוות הייבום. גם חובת גאולת הדם מוטלת על קרוב משפחה של הנרצח. הרמב"ם הסביר, שקרבת המשפחה לעניין גאולת דם נקבעת באותו אופן כמו לעניין ירושה:
מצווה ביד גואל הדם להרוג את הרוצח... וכל הראוי לירושה הוא גואל הדם.
כלומר העדיפות הראשונה היא שבניו של הנרצח יגאלו את דמו. אם הם לא יכולים או לא רוצים, המצוה עוברת לבניהם ובני-בניהם. אם אין לנרצח צאצאים או שאינם רוצים למלא את חובתם, אז המצווה עוברת לאבי הנרצח, ואחריו לבניו (שהם אחי הנרצח) ובניהם; וכן הלאה.
גם בנות ראויות לירושה במקרים מסוימים (כשאין בנים), ולכן מצוות גאולת דם חלה גם על בנות, נכדות ואחיות:
ואחד הזכר ואחד הנקבה בגאולת הדם
אם גואל הדם אינו יכול או אינו רוצה להמית את הרוצח, או שאין גואל דם כלל (כגון כשהנרצח הוא גר), אז המצווה עוברת לידי בית-הדין:
מצוה ביד גואל הדם, שנאמר: "גֹאל הדם הוא ימית את הרֹצח", וכל הראוי לַירושה הוא גואל הדם. לא רצה גואל הדם, או שלא היה יכול להמיתו, או שאין לו גואל דם – בית דין ממיתין אותו הרוצח בְסייף.
מגבלות על גאולת דם

לפי ההלכה, הגואל יכול להרוג את הרוצח רק לאחר שהוכח כי הוא זה שהרג את קרובו, וכי הרצח נעשה במזיד ולאחר שהלה קיבל התראה:
וְלא יָמוּת הָרצֵחַ עַד עָמְדו לִפְנֵי הָעֵדָה לַמִּשְׁפָּט
במקרה שאדם הורג אחר בשוגג, ”בִבְלִי דַעַת הִכָּה אֶת רֵעֵהוּ וְלֹא שׂנֵא הוּא לוֹ מִתְּמוֹל שִׁלְשׁוֹם”, רשאי היה לברוח לאחת משש ערי המקלט (ובאופן מסוים רשאי היה לברוח גם ל-42 ערי הלויים האחרות). ערים אלו הוקמו במטרה לתת מחסה לרוצחים בשגגה, והיו נחלת הלויים.
לאחר ששמעו זקני העיר את טיעוניו, והרשו לו להיכנס בשערי עיר המקלט, היה ההורג תחת חסותם, והיה אסור לכל איש לבצע בו את גאולת הדם. ההורג חייב היה לשהות בעיר המקלט עד מותו של הכהן הגדול אשר היה בימיו, ורק לאחר מכן רשאי היה לשוב לעירו. אם היה יוצא הרוצח במזיד מהעיר לפני תום הזמן, יכול גואל הדם להורגו, וכן במקרה של רוצח בשוגג הקרוב למזיד יכול גואל הדם להורגו גם בעיר המקלט.
טעמי המצוה

הרב יעקב אריאל שואל, מדוע יש צורך בגאולת דם - מדוע לא מסתפקים בענישה המסודרת על-ידי בתי-דין מומחים ובלתי-תלויים? ועונה: "דווקא מומחיותו ואי תלותו של בית הדין יש בה גם פגם מסוים... ההתייחסות אל הנידון עלולה ליהפך כאל "תיק" בלבד, שבו נערמים תילי תילים של הלכות משפטיות מפורטות ותחתיהן "נעלם" הנושא הנדון החי... הנרצח כבר מת ואינו לפנינו, רק הרוצח הוא היצור החי העומד בפני בית הדין כשכבר עבר זמן, לפעמים רב מאוד, מאז הרצח. הדיון עלול להיות מופשט מידי.... דמו של הנרצח זועק מן האדמה. הוא תובע את הצדק. אלא שקולו לא נשמע באוזני בשר ודם. יש צורך שאדם חי יזעק את צעקתו האילמת של הנרצח, כדי שהמשפט יהיה הוגן, לא רק מבחינת הנימוקים המשפטיים, אלא גם מבחינת השבת הצדק שעוות על ידי הרצח... לשם כך יש צורך בגואל הדם".
הרב יונתן זקס מסביר את ההבדל בין גאולת דם לנקמת דם: "אף כי התורה פוסלת את הנקמה, לבד ממקרים שה׳ מצווה בהם במפורש לנקום, שמץ מן הרעיון הזה מבצבץ במושג ״גואל הדם״. גאולת דם איננה בדיוק נקמת דם. גואל, בכלל, הוא אדם המתקן איזון שהופר בעולם, המציל מישהו או משהו ומחזירם אל מקומם הצודק. בועז, למשל, גאל נחלה שהשתייכה לנעמי. גואל הוא גם מי שמחזיר את החופש לקרוב משפחתו שנאלץ להימכר לעבדות. ה׳ גואל את עמו מעבדות במצרים. גואל דם הוא מי שמוודא שרצח לא יישאר בלי עונש".
משה דוד קאסוטו טוען, שהתורה מבטאת מחאה כנגד מנהג נקמת הדם, ושואפת להגביל ולצמצם אותו באופנים שונים (כגון ערי המקלט) ולהפוך את גואל הדם לשליח בית-הדין. כך הוא רואה בסיפורם של קין והבל מעין אב-טיפוס לתפישה המקראית, שאין לנקום נקמת דם ספונטנית, בכך שאלוהים מבטיח ”וַיֹּאמֶר לוֹ ה': לָכֵן כָּל הֹרֵג קַיִן – שִׁבְעָתַיִם יֻקָּם...” ומטיל אות על מצחו של קין שחושש מנקמת דם (”וְהָיָה כָל מֹצְאִי יַהַרְגֵנִי”). האות נועד למנוע מאחרים לבצע בקין נקמת דם.
ביקורת בתנ"ך על גאולת דם

בספר שמואל ב', פרק י"ד, מסופר על אישה מהעיר תקוע, הבאה לפני דוד המלך. היא מספרת לו, שהיא אלמנה ושיש לה שני בנים, בן אחד שלה הרג את הבן השני, וכעת המשפחה מעוניינת לבצע גאולת דם ולהרוג את האח הרוצח. היא טוענת שגאולת הדם תכבה את גחלתה ותשמיד את זכרו של בעלה המנוח. היא מבקשת מהמלך להתערב ולמנוע את גאולת הדם. המלך מסכים, ונשבע שלא יאפשר להרוג את בנה:
וַתֹּאמֶר: 'יִזְכָּר נָא הַמֶּלֶךְ אֶת ה' אֱלֹהֶיךָ מהרבית[מֵהַרְבַּת] גֹּאֵל הַדָּם לְשַׁחֵת, וְלֹא יַשְׁמִידוּ אֶת בְּנִי'. וַיֹּאמֶר 'חַי ה' אִם יִפֹּל מִשַּׂעֲרַת בְּנֵךְ אָרְצָה'.
בהמשך הפרק מתברר, שהסיפור של האישה הוא רק משל. הוא נועד לשכנע את דוד המלך, שלא לנקום באבשלום בנו השלישי על כך שהרג את אמנון בנו הבכור.
מעשי גאולת דם בתנ"ך

בספר בראשית מסופר על רבקה אשר אומרת לבנה יעקב לברוח משום שעשו רוצה להרוג אותו לאחר גנבת הברכות ומנמקת – ”לָמָה אֶשְׁכַּל גַּם שְׁנֵיכֶם יוֹם אֶחָד?” את החשש ששניהם ימותו באותו היום יש שהסבירו בכך שאם עשו יהרוג את יעקב, גואלי הדם יהרגו את עשו כדי לנקום את דם יעקב, וכך ימותו שניהם באותו יום.
בספר שופטים מסופר על השופט גדעון אשר הורג את זבח וצלמונע מלכי מדין, לאחר שהודו בהריגת אחיו, ונוקם בכך את מות אחיו.
בספר שמואל מסופר על דוד שנוקם את מות שאול מידי הנער העמלקי שהודה כי הוא הרג את שאול:
וַיֹּאמֶר אֵלָיו דָּוִד: דָּמְךָ עַל רֹאשֶׁךָ כִּי פִיךָ עָנָה בְךָ לֵאמֹר: "אָנֹכִי מֹתַתִּי אֶת מְשִׁיחַ ה'".
דוד אף נוקם את מותו של איש בושת בן שאול משני רוצחיו:
אַף כִּי אֲנָשִׁים רְשָׁעִים הָרְגוּ אֶת אִישׁ צַדִּיק בְּבֵיתוֹ עַל מִשְׁכָּבוֹ, וְעַתָּה הֲלוֹא אֲבַקֵּשׁ אֶת דָּמוֹ מִיֶּדְכֶם, וּבִעַרְתִּי אֶתְכֶם מִן הָאָרֶץ.
עוד מסופר שם על יואב בן צרויה שנוקם את דם אחיו עשהאל והורג את אבנר בן נר מצביא שאול, ”וַיַּכֵּהוּ שָׁם הַחֹמֶשׁ וַיָּמָת בְּדַם עֲשָׂהאֵל אָחִיו”, אף שדוד מתרעם, מקונן ואבל על הפעולה הזו, הוא איננו נוקט צעדים מעשיים כלפיהם אלא מגיב: ”וְאָנֹכִי הַיּוֹם רַךְ וּמָשׁוּחַ מֶלֶךְ, וְהָאֲנָשִׁים הָאֵלֶּה בְּנֵי צְרוּיָה קָשִׁים מִמֶּנִּי, יְשַׁלֵּם ה' לְעֹשֵׂה הָרָעָה כְּרָעָתוֹ.”
מאוחר יותר שלמה המלך במצוות דוד, נוקם את דמו של אבנר ושל עמשא בן יתר ומורה לבניהו בן יהוידע להרוג את יואב:
וַיֹּאמֶר לוֹ הַמֶּלֶךְ: עֲשֵׂה כַּאֲשֶׁר דִּבֶּר וּפְגַע בּוֹ וּקְבַרְתּוֹ, וַהֲסִירֹתָ דְּמֵי חִנָּם, אֲשֶׁר שָׁפַךְ יוֹאָב, מֵעָלַי וּמֵעַל בֵּית אָבִי. וְהֵשִׁיב ה' אֶת דָּמוֹ עַל רֹאשׁוֹ אֲשֶׁר פָּגַע בִּשְׁנֵי אֲנָשִׁים צַדִּקִים וְטֹבִים מִמֶּנּוּ וַיַּהַרְגֵם בַּחֶרֶב, וְאָבִי דָוִד לֹא יָדָע אֶת אַבְנֵר בֶּן נֵר שַׂר צְבָא יִשְׂרָאֵל וְאֶת עֲמָשָׂא בֶן יֶתֶר שַׂר צְבָא יְהוּדָה.
מעשי גאולת דם בתנ"ך > נקמת דם בקטעים שיריים

בכמה מקומות נעשה שימוש מטפורי במושג נקמת הדם. בספר תהילים מבקש המחבר מאלוהים לנקום את נקמת דמו השפוך של ישראל:
לָמָּה יֹאמְרוּ הַגּוֹיִם 'אַיֵּה אֶלֹהֵיהֶם'? יִוָּדַע בַּגּוֹיִם לְעֵינֵינוּ נִקְמַת דַּם עֲבָדֶיךָ הַשָּׁפוּךְ.
בתהילים, צ"ד מופיע האל היהודי כ"אל נקמות ה', אל נקמות הופיע", אך מונח זה מתייחס לעם ישראל:
אֵל נְקָמוֹת ה', אֵל נְקָמוֹת הוֹפִיַע. הִנָּשֵׂא שֹׁפֵט הָאָרֶץ, הָשֵׁב גְּמוּל עַל גֵּאִים. עַד מָתַי רְשָׁעִים, ה'? עַד מָתַי רְשָׁעִים יַעֲלֹזוּ? יַבִּיעוּ יְדַבְּרוּ עָתָק, יִתְאַמְּרוּ כָּל פֹּעֲלֵי אָוֶן? עַמְּךָ, ה', יְדַכְּאוּ וְנַחֲלָתְךָ יְעַנּוּ. אַלְמָנָה וְגֵר יַהֲרֹגוּ וִיתוֹמִים יְרַצֵּחוּ. וַיֹּאמְרוּ: לֹא יִרְאֶה יָּהּ וְלֹא יָבִין אֱלֹהֵי יַעֲקֹב.
נראה כי במקביל לתפישה שהשתרשה בעולם, שאסור לאדם הפרטי לעשות את הצדק בעצמו ועליו להותיר דבר זה לסמכות המשפטית, וכנראה גם בשל אוזלת היד של היהודים להגן על עצמם על רקע הפוגרומים הרבים שנעשו בהם, נעשה שימוש רב בתפילה "אבינו מלכנו, נקום נקמת דם עבדיך השפוך".[דרוש מקור] וכן התואר "הי"ד" ("השם יקום דמו") המוענק ליהודי שנרצח במזיד על ידי גוי.
המשורר חיים נחמן ביאליק עשה שימוש במושג זה בשירו "על השחיטה" מאייר תרס"ג, שנכתב לאחר פוגרום. שם הוא כותב את המשפט המפורסם: "נִקְמַת דַּם יֶלֶד קָטָן עוֹד לֹא-בָרָא הַשָּׂטָן".
גאולת דם בימי האימפריה העות'מאנית

בחוק העות'מאני הותרה נקמת דם, אך היא נחשבה לעניין פרטי בין הרוצח למשפחת הנרצח, והמשפחה הייתה רשאית "להמיר" את הנקמה בכסף:
"אם אדם הורג, שמורה ליורשי הקרבן זכות לנקמת דמו, ואזי לא ישולם להם דבר. אם לא בוצעה נקמת דם, ובמקרה שהיורשים ויתרו על זכותם לנקמת דם, יתן הקאדי הוראה לרוצח לפרוע לשאר הבשר הקרוב ביותר של הנרצח את 'כופר הדם', ובנוסף לו ישלם לאוצר המדינה גם קנס כספי...".
גישה זו מנוגדת לתורה, שבה נאסר לקחת כופר:
וְלֹא תִקְחוּ כֹפֶר לְנֶפֶשׁ רֹצֵחַ אֲשֶׁר הוּא רָשָׁע לָמוּת, כִּי מוֹת יוּמָת
בתשובות של חכמי ישראל מאותה תקופה, הודגשה החובה המוטלת על גואלי הדם, לרדוף אחרי הרוצח ולהביאו למשפט גם אם הדבר היה כרוך בהוצאות כספיות. לא רק שנאסר עליהם לקחת כופר, אלא אף חייבו אותם להוציא כסף כדי לעשות דין ברוצח. וכתב על כך הרב מנחם מנדל קרוכמל, שראוי שהציבור ישתתף בהוצאות של גואלי הדם: "ונכון הוא, שאותן הוצאות היתרים, כגון שכר מליצות [עורכי דין] ושחדים [שוחד לשופטים מושחתים המסרבים לדון ללא תשלום], יתנו מתוך הקהל כדי לגדור הפרצה. שאם ח"ו לא יהיו נוקמים מן הרוצח, יהיה דמן של בני ברית [יהודים] הפקר ח"ו, ויוסיפו לעשות כאלה ח"ו. והרי כל עוברי דרך בסכנה זו הם. לכן צריכים כולם לסייע לזה. וכן נהגנו פעמים הרבה, ועשינו עם פרנסי הדור שהיו מעמידים גואלים לרדוף אחר הרוצחים."
גאולת דם בימינו

ישנן כמה דעות בשאלה אם מצוות גאולת דם נוהגת בימינו. לדעת הרב יהונתן אייבשיץ, גואל הדם רשאי להרוג את הרוצח רק לאחר שנגמר דינו בבית-דין, ולכן המצוה נוהגת רק כשיש סנהדרין, המוסמכת לדון דיני נפשות. גם הרב יאיר בכרך כתב, שלא ייתכן שלאדם פרטי תהיה סמכות גדולה יותר מלבית-הדין, ולכן אם בית-הדין אינו רשאי לדון דיני נפשות, גם גואל-הדם אינו רשאי לעשות זאת.
לעומתם, הרב אריה לייב הלר הביא כמה ראיות לכך שמצוות גאולת-הדם נוהגת גם כשאין דיני נפשות:
לפי רש"י, גואל הדם רשאי להרוג גם רוצח בשוגג שיצא מחוץ לעיר המקלט - למרות שלא נגמר דינו למיתה;
לפי הרמב"ם, גואל הדם רשאי להרוג רוצח ב"שוגג קרוב למזיד" (רשלנות פושעת), וכן רוצח שאי-אפשר לדונו למיתה מסיבות טכניות (כגון שיש רק עד אחד, או עדים בזה אחר זה, או שאין התראה).
עדיין דרושה ראיה ברורה לכך שהנאשם אכן אשם ברצח, כדי למנוע זיהוי שגוי, אולם ראיה זו יכולה להתקבל גם בבית-דין בימינו.
הרב מנחם מנדל קרוכמל כתב, שבימינו מצווה גואל הדם לדאוג שהרוצח יעמוד למשפט ויבוא על עונשו, גם אם לשם כך יש לתבוע אותו בערכאות של גויים, וגם אם הדבר דורש הוצאת כספים: "". והרב עקיבא כהנא כתב על כך: "מעניין לראות שגם בזמננו דין זה מיושם בפועל, בזה שמשפחת הנרצח בדרך כלל מנסה להיות בבית המשפט ולהעיד כנגד הרוצח. כמו כן, בדיונים על שחרור מחבלים, בדרך כלל משפחות הנרצחים הן אלו שמנסות לדאוג לכך שרוצחי בניהם לא יצאו לחופשי."
הרב ד"ר איתמר ורהפטיג טוען, שבימינו ישנם כמה תפקידים מעשיים לגואל הדם:
לפעול לתפיסת הרוצח והעמדתו לדין;
לטעון לחובת הרוצח במהלך המשפט;
לוודא שמערכת האכיפה מבצעת את העונש שנגזר עליו;
להוביל מאבק בדעת הקהל נגד שחרור מוקדם של הרוצח.
וחתם במילים "בתקופת הגלות גואל הדם היה אמור להביא את הרוצח הנכרי למשפט, ומכאן השלכה לנפגעי טרור ודומיהם בימינו. על קרובי משפחתם לדאוג למיצוי הדין עם אותם רוצחים."
הערות שוליים

1 2 3  הרב יעקב אריאל, גאולת הדם, באתר מכון התורה והארץ-'למעשה' אקטואליה הלכתית
↑  משנה תורה לרמב"ם, הלכות רוצח ושמירת נפש, פרק א', הלכה ב': "מצווה ביד גואל הדם להרוג את הרוצח, שנאמר 'גואל הדם הוא ימית את הרוצח'.".
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר נזקים, הלכות רוצח ושמירת נפש, פרק א', הלכה ב', וראו במעשה רקח שם.
↑  הר"ן על סנהדרין מה ב: "שגואל הדם יטען טענותיו בפני בית הדין על שראוי להמיתו".
↑  משנה תורה לרמב"ם, הלכות רוצח ושמירת נפש, פרק ו', הלכה ד': "ויש הורג בשגגה ותהיה השגגה קרובה לזדון, והוא שיהיה בדבר כמו פשיעה. או שהיה לו להזהר ולא נזהר. ודינו שאינו גולה, מפני שעוונו חמור אין גלות מכפרת לו; ואין ערי מקלט קולטות אותו, שאינן קולטות אלא המחוייב גלות בלבד. לפיכך, אם מצאו גואל הדם בכל מקום והרגו פטור."
1 2 3 4  איתמר ורהפטיג, גאולת דם בזמננו, באתר מכון שלמה אומן, כתב-עת המעיין, ‏תשרי ה'תשפ"ד
↑  ספר ויקרא, פרק כ"ה, פסוק כ"ה
↑  ספר ויקרא, פרק כ"ה, פסוק מ"ט
↑  מגילת רות, פרק ג', פסוק י"ב
↑  הרב חיים סבתו  (ערך: ידידיה סרי), רמב"ם הלכות רוצח ושמירת נפש פרק א, באתר ישיבת ברכת משה, ‏י"א אדר התשע"ה
↑  ספר במדבר, פרק ל"ה, פסוק ו'
↑  משנה תורה לרמב"ם, הלכות רוצח ושמירת נפש, פרק ה', הלכה י'
↑  משנה תורה לרמב"ם, הלכות רוצח ושמירת נפש, פרק ו', הלכה ד'
↑  הרב יונתן זקס, שיג ושיח: קריאות חדשות בפרשת השבוע (שני כרכים), תרגם: צור ארליך, ירושלים: ספרי מגיד, קורן, 2017
↑  ספר בראשית, פרק ד', פסוק ט"ו
↑  ספר בראשית, פרק ד', פסוק י"ד
↑  ספר בראשית, פרק כ"ז, פסוק מ"ה
↑  ספר בראשית, פרק ל', פסוק ל"ח, ופירוש רש"י על פסוק זה.
↑  ספר שופטים, פרק ח', פסוקים י"ח–כ"א
↑  ספר שמואל ב', פרק ג', פסוקים כ"ו–כ"ז
↑  ספר שמואל ב', פרק ג', פסוק ל"ט
↑  לאה בורנשטיין-מקובצקי "כופר דם" ו"גאולת דם" במשפט הפלילי של האימפריה העותמאנית במאות ה-16–17 וביטוים בחברה היהודית, ספר היובל לכבוד הרב א' שפרן אי"ש בגבורות בעריכת מ' חלמיש (ירושלים, תש"ן).
1 2  הרב עקיבא כהנא, האם יש גואל הדם בימינו? (מכות יב ע"א-ע"ב), באתר פורטל הדף היומי
↑  הרב יהונתן אייבשיץ, אורים ב ב
↑  הרב יאיר בכרך, חות יאיר/קמו
↑  קצות החושן על חושן משפט ב
↑  רש"י על סנהדרין מה ב, ד"ה "וגואל הדם"
↑  רמב"ם הלכות רוצח ושמירת נפש ו ד
↑  צמח צדק, סימן קי"א
ביאורים

↑  להרוג את הרוצח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007522754505171
בינה מלאכותית בחינוך

בינה מלאכותית בחינוך היא השימוש בכלים של בינה מלאכותית בחינוך ילדים ומבוגרים. כלים של בינה מלאכותית משמשים בחינוך לשם עיצוב למידה מותאמת אישית, הערכה ומשוב, פיתוח מיומנויות ומטרות נוספות. עם זאת, השימוש בכלים אלה מעלה אתגרים שיש להתמודד עימם כמו שאלות של אתיקה, הכשרה והצורך בקשר אישי.
היסטוריה

בתחילת 2025, מערכת האוניברסיטאות של מדינת קליפורניה (CSU), רשת האוניברסיטאות הציבוריות הגדולה ביותר בארה"ב, השיקה יוזמה רחבת היקף לשילוב כלים של בינה מלאכותית עבור מאות אלפי סטודנטים ואנשי צוות אקדמי ומנהלי. היוזמה נעשתה בשיתוף פעולה עם חברות טכנולוגיות כמו Adobe, Alphabet , IBM,  Intel, LinkedIn, Microsoft, NVIDIA, OpenAI ועוד.
למידה מותאמת אישית

למידה מותאמת אישית נחשבת לתחום בו לבינה מלאכותית יש את פוטנציאל התועלת הגדול ביותר. מערכות למידה חכמות (אנ'), למשל, מדמות עבור הלומד עבודה מול מורה פרטי. המערכות מקבלות החלטות ביחס לנתיב הלמידה של הלומד, התוכן שיש להציג לו ורמת התמיכה שיש לתת לו. מערכות כאלה יכולות ללמד את תוכן הקורס, לאבחן את חוזקותיו וחולשותיו של הסטודנט, לספק משוב אוטומטי, ולהציע חומרי לימוד מותאמים אישית. למרות הפוטנציאל הטמון בהם, האפקטיביות של מערכות כאלה עדיין אינה ברורה.
הערכה ומשוב

כלים של בינה מלאכותית יכולים להעריך ולתת ציונים לעבודות כתובות, הם יכולים גם לתת משוב ביניים לסטודנטים. הם עושים זאת ברמת דיוק גבוהה וביעילות רבה. עם זאת, בשל תהליך האימון (אנ') הנדרש לשם כך, מומלץ להשתמש בכלים אלה בעיקר בקורסים מרובי משתתפים או בקורסים בהם נצברו מטלות מרובות שעברו ציינון ידני שיכולות לשמש כמסד נתונים לאימון המערכת. למרות שקיימים כלים אוטומטיים לבדיקת טקסט (אנ') במבחנים ועבודות, נראה שכלים אלה אינם מתאימים לכל צורות הכתיבה.
מעבר לבדיקה של ידע, נכון לשנת 2024, אין מספיק מחקרים המצביעים על יכולתם של כלי AI להעריך את רמת ההבנה של הסטודנטים, את רמת המעורבות (אנ') שלהם או את היושרה האקדמית (אנ') שלהם.
ביצוע מטלות ופיתוח מיומנויות

כלי AI יכולים לסייע ללומדים לבצע מטלות לימודיות שונות ולפתח מיומנויות אקדמיות ומקצועיות. בהוראת אנגלית, צ'אטבוטים יכולים לסייע לפיתוח כישורי דיבור (אינטונציה, לחץ ושטף), אולי חלקית בשל הפחתה של חרדה. בתחומי הרפואה, סיעוד ורפואת שיניים, צ'אטבוטים יכולים לסייע בהדמיה של טיפול. קיימים גם כלים לסיוע באבחון מחלות וקביעת פרוגנוזה.
כלי AI מאפשרים גם להשתמש בסימולציות המשלבות סוכן תוכנה במקצועות כמו הנדסה, רפואה וחינוך. במקרים כאלה, הסימולציה מחקה את סביבת העבודה ודורשת מהלומד להדגים טכניקות, תהליכים, קבלת החלטות וחשיבה ביקורתית. מחקר מטא אנליזה מצא שסימולציות ממוחשבות ששילבו סוכן תוכנה נקשרו לתפוקות למידה טובות יותר בהשוואה לסימולציות ממוחשבות שלא שילבו סוכן תוכנה.