stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניו יורק
תחבורה

מרבית תושבי העיר ניו יורק משתמשים בתחבורה הציבורית – ולמעשה אחד מכל שלושה מהמשתמשים בתחבורה ציבורית בארצות הברית, מתגורר בעיר ניו יורק. 66% ממספר המשתמשים בקווי הרכבת ברחבי ארצות הברית – הם תושבי הפרוורים של ניו יורק המשתמשים בקווי הרכבת כדי להגיע לעבודתם (וממשיכים, לרוב, את דרכם למקום עבודתם תוך שימוש במערכת התחבורה הציבורית של העיר ניו יורק). בכך שונה העיר ניו יורק באופן משמעותי מייתר חלקי ארצות הברית, שבהם 90% מהעובדים מגיעים למקומות עבודתם במכונית פרטית. ניו יורק היא העיר היחידה מבין ערי ארצות הברית שבה מחצית משקי הבית אינם מחזיקים בבעלותם מכונית, וברובע מנהטן, ל-75% ממשקי הבית אין כלי רכב בבעלותם (הממוצע בארצות הברית הוא 8%).
מערכת הרכבת התחתית של ניו יורק היא הגדולה בעולם במספר תחנותיה (468 תחנות), והשלישית בגודלה בעולם במספר נוסעיה (למעלה ממיליארד נוסעים בכל שנה). מערכת זו ייחודית בכך שהיא פועלת 24 שעות ביממה (בחלק מהקווים), בניגוד לרכבות תחתיות אחרות בעולם הפועלות רק חלק משעות היום (כגון לונדון, פריז, וושינגטון וטוקיו).
ישנן כ-12,000 מוניות בניו יורק, הידועות בצבען הצהוב.
בעיר ניו יורק פועלת מערכת האוטובוסים ומערכת הרכבות הגדולה ביותר בצפון אמריקה. מערכת קווי הרכבות מקשרת את העיר לפרבריה
(בשלוש מדינות נפרדות: קונטיקט, ניו יורק וניו ג'רזי) ומשתרעת על פני 20 קווי רכבת נפרדים בהם כ-250 תחנות. קווי הרכבת יוצאים משתי התחנות הרכבת העמוסות ביותר בארצות הברית: גרנד סנטרל ותחנת פן. תחנה אחרת, שידועה דווקא בשל עיצובה הייחודי, היא תחנת מרכז הסחר העולמי במנהטן תחתית.
העיר ניו יורק מהווה את השער האווירי המרכזי של ארצות הברית, ופועלים בעיר שלושה שדות תעופה עיקריים: נמל התעופה הבין-לאומי קנדי, נמל התעופה הבין-לאומי ניוארק ליברטי ונמל התעופה לה גוארדיה. ישנן תוכניות להקמת נמל תעופה בין-לאומי נוסף: נמל התעופה הבין-לאומי סטיוארט. 100 מיליון נוסעים עוברים דרך שדות תעופה אלה מדי שנה. שדות התעופה מנוהלים על ידי רשות הנמלים של ניו יורק.
כרבע מהנוסעים היוצאים מארצות הברית עוברים דרך שדות התעופה קנדי וניוארק.
אחוז המשתמשים באופניים או הולכים ברגל מבין תושבי ניו יורק הוא הגבוה ביותר בארצות הברית. מדי יום נוסעים כ-120,000 נוסעים באופניהם, ו-21% מתושבי ניו יורק נוסעים באופניהם או הולכים ברגל לעבודתם (הממוצע הארצי בארצות הברית הוא 8%).
מערכת נרחבת של כבישים ומנהרות מקשרת את העיר לסביבתה, אולם עומסי התנועה רבים, ופקקי התנועה יכולים להימשך מספר שעות. גשר ג'ורג' וושינגטון נחשב לגשר העמוס בעולם במספר כלי הרכב העוברים בו.
אתרים בעיר ניו יורק > אתרי תיירות עיקריים

כיכר טיימס, פסל החירות, פסל וסל, מטה האומות המאוחדות, האנדרטה והמוזיאון לפיגועי 11 בספטמבר, הגראונד זירו והסנטרל פארק.
אתרים בעיר ניו יורק > מוזיאונים

אי אליס, המוזיאון האמריקאי לאמנות עממית, המוזיאון האמריקאי לקולנוע, המוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע ופלנטריום היידן, המוזיאון היהודי של ניו יורק, מוזיאון אינטרפיד, מוזיאון ברוקלין, מוזיאון דל בריו, מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, הקלויסטרס – מוזיאון לאמנות ימי הביניים, מוזיאון העיר ניו יורק, מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית, מוזיאון ז'אק מרשיי לאמנות טיבטית, מוזיאון נגוצ'י, האנדרטה הלאומית והמוזיאון לפיגועי 11 בספטמבר, מוזיאון סולומון ר. גוגנהיים, מוזיאון קווינס לאמנות, מוזיאון קופר יואיט לעיצוב, המוזיאון לאמנות מודרנית (מומה), מוזאון הילדים היהודי.
למוזיאונים נוספים ראו: מוזיאוני העיר ניו יורק.
אתרים בעיר ניו יורק > פארקים וגנים בוטניים

הגנים הבוטניים של ברוקלין
הגנים הבוטניים של ניו יורק
סנטרל פארק – הפארק המרכזי
פארק פרוספקט
פארק ואן קורטלנד
מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
אתרים בעיר ניו יורק > מבנים בעלי חשיבות

מגדל החירות
בניין הבורסה (NYSE)
בניין אמפייר סטייט
בניין מט לייף
בניין קרייזלר
מגדל טרמפ
מרכז רוקפלר
פסל החירות
גראונד זירו – שרידי מגדלי התאומים שנהרסו בעקבות פיגועי 11 בספטמבר
מטה האומות המאוחדות
אתרים בעיר ניו יורק > בתי כנסת

מרכז חב"ד העולמי – 770 (770 Eastern Parkway)
בית המדרש הגדול
בית כנסת בית ישראל-אנשי אמת (ברוקלין)
בית כנסת עזרת ישראל (The Actors Temple)
אתרים בעיר ניו יורק > אתרים יהודיים

אוהל קברו של הרבי מליובאוויטש
מרכז חב"ד העולמי 770
פארק הזיכרון לשואה
אתרים בעיר ניו יורק > כנסיות

קתדרלת פטריק הקדוש (קתדרלה נאו-גותית)
קתדרלת סנט ג'ון דה דיוויין
כנסיית השילוש הקדוש
קתדרלת פטריק הקדוש הישנה
אתרים בעיר ניו יורק > גשרים

גשר ברונקס וייטסטון
גשר ברוקלין
גשר ג'ורג' וושינגטון
גשר הל גייט
גשר ויליאמסבורג
גשר רוברט פ. קנדי
גשר מנהטן
גשר קווינסבורו
גשר ת'רוגס נק
אתרים בעיר ניו יורק > מנהרות

מנהרת ברוקלין בטרי
מנהרת הולנד
מנהרת לינקולן
מנהרת קווינס מידטאון
אתרים בעיר ניו יורק > שדות תעופה

נמל התעופה ג'ון פ. קנדי
נמל התעופה לה גוארדיה
נמל התעופה ניוארק
אתרים בעיר ניו יורק > אולמות מופעים

אולם קרנגי
אולם המוזיקה רדיו סיטי
מרכז לינקולן
מדיסון סקוואר גארדן
אתרים בעיר ניו יורק > מוסדות השכלה

האקדמיה למוזיקה של ברוקליןמתרחצים בחוף ברייטון ביץ', אחד מחופי הרחצה המפורסמים של ניו יורק
ספריית העיר ניו יורק
בית הספר ג'וליארד
בית הספר מנהטן למוזיקה
אתרים בעיר ניו יורק > חופי רחצה

חוף ברייטון ביץ'
קוני איילנד
360° פנורמה של ניו יורק
ערים תאומות

לעיר ניו יורק יש 12 ערים תאומות:
יפן טוקיו, יפן (מ־1960)
הרפובליקה העממית של סין בייג'ינג, הרפובליקה העממית של סין (מ־1980)
ספרד מדריד, ספרד (מ־1982)
מצרים קהיר, מצרים (מ־1982)
הרפובליקה הדומיניקנית סנטו דומינגו, הרפובליקה הדומיניקנית (מ־1983)
איטליה רומא, איטליה (מ־1992)
הונגריה בודפשט, הונגריה (מ־1992)
ישראל ירושלים, ישראל (מ־1993)
הממלכה המאוחדת לונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת (מ־2001)
דרום אפריקה יוהנסבורג, דרום אפריקה (מ־2003)
תאילנד בנגקוק, תאילנד (מ־2018)
ראו גם

| --- | --- |
: ספר: העיר ניו-יורק
אוסף של ערכים בנושא הזמינים להורדה כקובץ אחד.
ראש עיריית ניו יורק
פיגועי 11 בספטמבר
מגדלי התאומים
הפילהרמונית של ניו יורק
מטרופוליטן אופרה
התזמורת הסימפונית של ניו יורק
דגל העיר ניו יורק
בניין העירייה של ניו יורק
גורדי שחקים מוקדמים
מנשה ורשבסקי

| --- | --- |

 לידה:  3 באוקטובר 1928 פולין לודז', פולין 
 פטירה:  21 בפברואר 2002 (בגיל 73) דיסלדורף, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1946–2002 (כ־56 שנים)
 עיסוק:  שחקן
 בן או בת זוג:  אירית מאירי (1975–1983) 
 פרופיל ב-IMDb
 
מנשה ורשבסקי
מנשה ורשבסקי
מנשה ורשבסקי ביום נישואיו עם אירית מאירי, 1975
מנשה ורשבסקי (3 באוקטובר 1928 – 21 בפברואר 2002) היה שחקן ישראלי.
ביוגרפיה

ורשבסקי נולד בשנת 1928 בעיר לודז' שבפולין לאברהם ורחל, שחקני תיאטרון יידיש. כשהיה בן 13, איבד את כל משפחתו שנרצחו באושוויץ. הוא שרד את הגטו וניצל מהמוות מספר פעמים. בין השאר, קפץ מתחתית קרון רכבת ושרד ביערות בעזרת קליפות תפוחי אדמה שמצא. בהמשך, נתפס ונשלח למחנה הריכוז בוכנוואלד שם חי בצריף עם הרב לאו, והשתחרר בסיום המלחמה בשנת 1945. אז, נשלח לצרפת ומשם עלה לישראל באוניית המעפילים "תל חי".
ורשבסקי שהה זמן מה בכפר הנוער בן שמן, אך גורש ממנו לאחר שנחשד בהפצת תעמולה של בית"ר. הוא התגייס לנוטרות ובהמשך גויס לצה"ל ושירת באחת הלהקות הצבאיות. לאחר שהשתחרר מצה"ל, התקבל בסוף 1949 ללהקת "לי-לה-לו" והופיע שם במהלך שנות ה-50.
ורשבסקי כתב, ביים ושיחק בהצגות רבות ביידיש לאחר מכן יצא לעסקים מחוץ לישראל, ולסיבוב הופעות בקהילות יהודיות רבות בעולם. בין השנים 1968–1971 לקח לצידו את הזמרת התימניה מרים נעמן שלמדה לשם כך את השפה היידית.הם הופיעו כצמד ברחבי העולם, בעיקר בדרום אמריקה אוסטרליה וניו זילנד. התפרסם כאחד משחקני היידיש והקומיקאים המובילים בתחום. בשנות ה-70 חזר לישראל, וכיכב בהצגות מצליחות כמו "אמי הגנרלית" עם השחקנית ג'טה לוקה, איתה גם כיכב בקומדיה "אוי איז דאס א חתונה".
כיכב גם בהצגה "החייל האמיץ שווייק "את ההצגה ביים שחקן "הבימה" רפאל קלצ'קין. בהצגות "סימכו עלי" ו"החתן של אישתי" שיתף פעולה עם השחקן יעקב אלפרין. הוא שיתף פעולה עם דז'יגאן ושומאכר בין היתר במופע ביידיש "לחיות ולצחוק עם דז'יגאן".
בעברית שיחק בהצגות ילדים בולטות וביניהן "טופלה טוטוריטו".
בסוף שנות ה-70 כיכב בהצגות רבות בתיאטרון היידיש הישראלי בניהולו של  ישראל ולין ז"ל אותו הכיר עוד מהימים ב"לי לה לו". בשפה העברית הופיע אצל אברהם דשא (פשנל) וכיכב בשלאגרים הגדולים של הבמאי והמחזאי אלי שגיא. היו אלה קומדיות שזכו להצלחה גדולה בארץ והוצגו מאות פעמים כמו "בני הדוקטור", בואינג אקספרס (הצגות בשיתופה של אשתו השחקנית אירית מאירי) ועוד.
בשנת 1983 שיחק במחזמר "כנר על הגג" בהפקה של התיאטרון העממי אברהם דשא (פשנל) בתפקיד מרדכי הפונדקאי. בשנה זו כיכב בקומדיה "הריון משותף" אותה העלה בשנית בהפקה ביידיש בשנת 1990,יחד עם השחקן גדי יגיל.
ביוגרפיה > קולנוע

בשנת 1974 שיחק את נדל מנהל הקבוצה,  בסרטו של אורי זוהר "עיניים גדולות".באותה שנה שיחק בסרט "יום הדין",וב-1975 שיחק בסדרה "גם אנו שופטים" בפרק "הקופאי".
ב-1978 הופיע בעיבוד הבימתי לסדרת הספרים "קופיקו".
ב-1979 שיחק בסרטו של זאב רווח "טעות במספר" בתפקיד מר ברנזון. באותה שנה שיחק בסרט רגעים.
מנשה ורשבסקי זכור בעיקר מתפקידו כ"רומק" המיתולוגי מסרטי "אסקימו לימון". משנת 1978  גילם את האבא הפולני של בנצי שבעיקר נשלט על ידי סוניה אשתו (דבורה קידר). הוא שיחק בחמשת הסרטים הראשונים, שזכו להצלחה כבירה בישראל ומחוצה לה, שם דובבו לשפות זרות ביניהם הסרטים: "רומן זעיר", "ספיחס" ו"שפשוף נעים".
ב-1990 חזר לארץ לאחר שנבחר לשחק בתפקיד הראשי בסרטו של אברהם הפנר "אהבתה האחרונה של לורה אדלר", שסיפר את סיפורו של תיאטרון היידיש. ורשבסקי היה מועמד לפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר. הסרט זכה בשני פרסי אופיר.
בשנת 1992 שיחק בסרט של זאב רווח "טיפת מזל" בתפקיד מר ורשבסקי בעל המסעדה, באותה השנה  שיחק את השכן המבוגר מר קאופמן בסרטו של איתן גרין, "אזרח אמריקאי".
בהמשך הקים תיאטרון והפיק בנוסף להצגות היידיש בכיכובו, גם הצגות ילדים איכותיות כמו "עליזה בארץ הפלאות" ו"רובין הוד" בכיכובו של אקי אבני.
חיים אישיים

ורשבסקי היה נשוי שלוש פעמים. באמצע שנות ה-70 הכיר את השחקנית אירית מאירי, השניים נישאו בשנת 1975. מאירי למדה יידיש והם שיתפו פעולה בהצגות בידור ביידיש ובעברית. בשנת 1983 נפרדו בני הזוג. לשניים בן משותף,וחמישה נכדים.
מנשה ורשבסקי נפטר בעיר דיסלדורף בגרמניה בשנת 2002, בגיל 74.
הערות שוליים

↑  מכים ומגרשים צעיר מבן שמן כשנתגלה כי הוא נוטה לבית"ר, המשקיף, 28 באוקטובר 1946
↑  עונשי מאסר לשודדי הישישה מרחוב המלך ג'ורג' בתל־אביב, הַבֹּקֶר, 25 בדצמבר 1950
↑  לחיות ולצחוק עם דז'יגאן, מעריב, 7 במרץ 1971
↑  טימן מביים את טופלה טוטוריטו, מעריב, 12 בספטמבר 1971
↑  הצגות בכורה, מעריב, 12 בינואר 1979
יעקב ישראלי, טייס חתיך ובורסת הרווקות, מעריב, 12 בפברואר 1979
↑  מיממה מתי תיאטרון, מעריב, 3 באוקטובר 1980
בתו של נפוליאון, מעריב, 1 בספטמבר 1980
↑  מ. בן-שאול, מי מה מתי, מעריב, 13 באוקטובר 1978
↑  שפשוף נעים, דבר, 19 בספטמבר 1980
↑  פרסום נישואין, הצופה, 13 בספטמבר 1955
↑  הבעל הסכים האשה התפשטה, מעריב, 4 באוקטובר 1979
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312009605171  LCCN: no2004099619  VIAF: 19397982   WorldCat (עם VIAF): 19397982
דוכסות אנהלט-קתן

דוכסות אנהלט-קתן הייתה נסיכות באימפריה הרומית הקדושה, אשר בשנת 1806 הועלתה על ידי נפוליאון למעמד דוכסות, ומאוחר יותר התאחדה עם דוכסות אנהלט-דסאו ודוכסות אנהלט-ברנבורג ליצירת דוכסות אנהלט.
היסטוריה > הקמה ראשונה

נסיכות אנהלט הוקמה בשנת 1218 על ידי היינריך הראשון, נסיך אנהלט, בנו של ברנהרד השלישי, דוכס סקסוניה, על שם טירת אנהלט, בית מושבה של בית אסקניה ליד הארצגרודה. לאחר מותו של היינריך בשנת 1252 חולקה הנסיכות בין בניו; היינריך השני, נסיך אנהלט-אשרסלבן, ברנהרד הראשון, נסיך אנהלט-ברנבורג וזיגפריד הראשון, נסיך אנהלט-צרבסט. בשנת 1382 מת יוהאן השני, נסיך אנהלט-צרבסט, ובשנת 1396 חולקה נחלתו בין בניו; זיגיסמונד הראשון, נסיך אנהלט-דסאו, אלברכט הרביעי, נסיך אנהלט-קתן וולדמאר השלישי, נסיך אנהלט-צרבסט. בשנת 1405 מת זיגיסמונד הראשון, נסיך אנהלט-דסאו, ואלברכט הרביעי פעל כעוצר עבור בניו הקטנים של זיגיסמונד. הוא עצמו נפטר בשנת 1423 והוחלף על ידי בניו אדולף הראשון, נסיך אנהלט-קתן וולדמאר החמישי, נסיך אנהלט-קתן. ולדמאר נפטר בשנת 1436, ואדולף נכנס למריבה ארוכת שנים עם בן דודו, גאורג הראשון, נסיך אנהלט-דסאו, ולבסוף בשנת 1471, שניהם חתמו על חוזה ירושה שבו גאורג השתלט על חצי הנסיכות והפך לשליט שותף בקתן.
כאשר אחיו הצעיר של אדולף, אלברכט השישי, נסיך אנהלט-קתן ירש אותו בשנת 1473, הוא נאלץ לחלוק את השלטון עם בניו של גאורג, ולדמאר השישי, נסיך אנהלט-דסאו וגאורג השני, נסיך אנהלט-דסאו. בעוד גאורג השני זמן קצר לאחר שנכנס לשירות אלברכט השלישי אכילס, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ולדמאר הצליח להשיב את הטריטוריה הממוכנת של הוים, וגם הוסיף את בורגשהיידונגן לנחלותיו. אלברכט השישי מת בשנת 1475, ואת מקומו תפס בנו יחידו פיליפ, נסיך אנהלט-קתן, עם בני דודיו מגנוס, נסיך אנהלט-קתן ואדולף השני, נסיך אנהלט-קתן, בניו של אדולף הראשון. פיליפ נפטר בשנת 1500, ובני דודיו התפטרו רשמית בשנת 1508 לטובת בנו של ולדמאר, וולפגנג, נסיך אנהלט-קתן.
הנסיך וולפגנג נפגש עם מרטין לותר בשנת 1521 בדיאט באאוגסבורג, ויישם את הרפורמציה הפרוטסטנטית בשטחיו, והיה הנסיך השני של האימפריה הרומית הקדושה לעשות זאת לאחר פרידריך החכם מסקסוניה. הוא גם היה חבר מוביל של הליגה הפרוטסטנטית בברית טורגאו ובברית שמלקלדן נגד המדיניות של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. במהלך המלחמה השמלקלדית איבד וולפגנג זמנית את נחלותיו, אולם קיבל אותן בחזרה בשלום פסאו. בשנת 1562 ויתר וולפגנג על אנהלט-קתן לבני דודיו יואכים ארנסט וברנהרד השביעי מאנהלט-צרבסט, ועם מותו של ברנהרד בשנת 1570, כל השטחים של אנהלט התאחדו רשמית תחת שלטונו של יואכים ארנסט.
היסטוריה > הקמה שנייה

בשנת 1586 מת יואכים ארנסט, ובשנת 1603 חולקה נחלתו בין בניו; יוהאן גאורג הראשון, נסיך אנהלט-דסאו, כריסטיאן הראשון, נסיך אנהלט-ברנבורג, אוגוסט, נסיך אנהלט-פלצקאו, רודולף, נסיך אנהלט-צרבסט ולודוויג הראשון, נסיך אנהלט-קתן. במלחמת שלושים השנים נפגעו הנסיכויות, ובשנת 1635 נחתם הסכם בין הענפים השונים במשפחה, בשל הצורך באחדות כלפי האיומים השונים.
בשנת 1704 עלה לשלטון לאופולד, נסיך אנהלט-קתן, אשר היה חובב אמנות מושבע, ואף העסיק בחצרו את יוהאן סבסטיאן באך. בשנת 1728 מת לאופולד ללא בנים, ואחיו אוגוסט לודוויג, נסיך אנהלט-קתן ירש אותו, ולאחר מותו בשנת 1755 ירש אותו בנו קרל גאורג, נסיך אנהלט-קתן, אשר חבר לפרוסיה, ולחם לצידה במהלך מלחמת שבע השנים. בשנת 1789 מת קרל גאורג במהלך המצור על בלגרד, ובנו אוגוסט כריסטיאן, נסיך אנהלט-קתן עלה לשלטון במקומו.
היסטוריה > דוכסות אנהלט-קתן

בשנת 1806 נתן נפוליאון מעמד של דוכסות לנסיכויות המשפחה, ובשנת 1815 אושר הדבר בקונגרס וינה. כאשר אוגוסט כריסטיאן נפטר בשנת 1812, ירש אותו אחיינו לודוויג אוגוסט, דוכס אנהלט-קתן שהיה בגיל עשר, ולאופולד השלישי, דוכס אנהלט-דסאו, שימש כעוצר במקומו עד מותו בשנת 1817, ולאחר מכן נכדו, לאופולד הרביעי, דוכס אנהלט-דסאו שימש כעוצר בשם לודוויג אוגוסט.
לודוויג אוגוסט מת ב-18 בדצמבר 1818 בלייפציג, כשהיה רק בן שש עשרה שנים, והוחלף על ידי דודנו, פרידריך פרדיננד, דוכס אנהלט-קתן, מבית אנהלט-קתן-פלס. בשנת 1830 מת פרידריך פרדיננד, ואחיו היינריך, דוכס אנהלט-קתן ירש אותו, ולאחר מותו של היינריך בשנת 1847 אוחדה הדוכסות עם דוכסות אנהלט-דסאו. בשנת 1863 מת אלכסנדר קרל, דוכס אנהלט-ברנבורג ללא יורשים, ובעקבות כך אוחדו כל נחלות בית אנהלט לדוכסות אנהלט המאוחדת.
שליטי אנהלט-קתן > נסיכי אנהלט-קתן (1396–1562)

זיגיסמונד הראשון (1396–1423)
אדולף הראשון (1423–1473)
ולדמאר החמישי (1423–1436)
ולדמאר השישי (1473–1508)
אלברכט השישי (1473–1475)
פיליפ (1475–1500)
מגנוס (1475–1508)
אדולף השני (1475–1508)
וולפגנג (1508–1562)
סופח לאנהלט-צרבסט בשנת 1562.
שליטי אנהלט-קתן > נסיכי אנהלט-קתן (1603–1807)

לודוויג הראשון (1603–1650)
וילהלם לודוויג (1650–1665)
לברכט (1665–1669)
עמנואל (1665–1670)
עמנואל לברכט (1671–1704)
לאופולד (1704–1728)
אוגוסט לודוויג (1728–1755)
קרל גאורג (1755–1789)
אוגוסט כריסטיאן (1789–1807)
הועלה למעמד דוכסות.
שליטי אנהלט-קתן > דוכסי אנהלט-קתן (1807–1847)

אוגוסט כריסטיאן (1807–1812)
לודוויג אוגוסט (1812–1818)
פרידריך פרדיננד (1818–1830)
היינריך (1830–1847)
איחוד הדוכסות עם דוכסות אנהלט-דסאו.
האי שיפ (סקוטלנד)

ערך זה עוסק באי לחוף סקוטלנד. אם התכוונתם לאיים אחרים בשם זה, ראו .
| --- | --- |

קשת טבעית באי שיפ
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס האטלנטי 
 קואורדינטות:  55°17′29″N 5°34′20″W﻿ / ﻿55.291280555556°N 5.5720888888889°W﻿ / 55.291280555556; -5.5720888888889
 נתונים מדיניים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 אזור זמן:  UTC+0
  (למפת סקוטלנד מוגדלת) אדינבורו גלאזגו אברדין פייזלי אייר פרת' אינוורנס לוכגילפהד דנדי איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים  אנגליה צפון אירלנד  אירלנד האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני האי שיפ(למפת סקוטלנד רגילה) אדינבורו גלאזגו אברדין פייזלי אייר פרת' אינוורנס לוכגילפהד דנדי איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים  אנגליה צפון אירלנד  אירלנד האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני האי שיפ
 
האי שיפ (באנגלית: Sheep Island) הוא אי קטן הממוקם בקצה הדרומי של חצי האי קינטייר בסקוטלנד.
האי שיפ, יחד עם האי סנדה והאי גלאנימור מהווים יחדיו קבוצת איים קטנה הנמצאת במרחק של כ-3 ק"מ דרומית לקינטייר.
אורכו של האי (מצפון לדרום) הוא 600 מטרים. חופו המערבי של האי תלול, והוא מתנשא לגובה של 41 מטרים מעל פני הים. בחלק הצפון-מערבי של האי מצויה קשת טבעית. השוניות המקיפות את האי כמו גם הגאות המהירה באזור מקשה על ההגעה אל האי (בעיקר באזור המכונה טאם בא נאך (Tum ba nach)) במצר הימי בין שיפ לסנדה.
מקור שמו של האי בכבשים שנהגו לרעות עליו. כיום משמש האי כאתר קינון ורבייה לתוכי ים אטלנטי ולאלקה חדת-מקור.
האי שיפ (אנגליה)

ערך זה עוסק באי לחוף אנגליה. אם התכוונתם לאיים אחרים בשם זה, ראו .
| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 קואורדינטות:  54°04′00″N 3°12′00″W﻿ / ﻿54.0667°N 3.2°W﻿ / 54.0667; -3.2
 שטח:  15 אקר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אוכלוסייה:  0
  (למפת אנגליה מוגדלת) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי האי שיפ(למפת אנגליה רגילה) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי האי שיפ
 
האי שיפ (באנגלית: Sheep Island) הוא אי גאות בלתי מיושב ששטחו 60 דונם (6 הקטארים) הממוקם במרחק של כ-400 מטרים מחופי האי ויילני. האי הוא אחד מאיי פרנס, וממוקם בנפת בארו-אין-פרנס במחוז קאמבריה שבצפון-מערב אנגליה.
ניתן להגיע אל האי שיפ בהליכה בעת השפל מהאי וולני ומהאי פיל (מרחק הליכה של כ-1.5 ק"מ).
כיום האי בלתי מיושב. בין השנים 1892–1922 היה באי בית חולים לצורכי בידוד חולים.
דנה (אי)

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים התיכון 
 קואורדינטות:  36°11.4′N 33°46.3′E﻿ / ﻿36.1900°N 33.7717°E﻿ / 36.1900; 33.7717
 נתונים מדיניים
 מדינה:  טורקיה 
  (למפת טורקיה מוגדלת) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורדנה(למפת טורקיה רגילה) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורדנה(למפת נפת מרסין רגילה) דנה(למפת נפת מרסין מוגדלת) דנה
 
תמונת פנורמה של האי דנה
תרשים ימי מ־1819 של האי דנה מהסקר של בופורט
האי דנה (בטורקית: Dana Adas או Kargıncık Adası; ביוונית לטינית: Pithyussa) הוא אי ים תיכוני קטן השייך לטורקיה.
גאוגרפיה

דנה אדאסי (האי דנה) שוכן במקביל לחוף הדרומי של טורקיה במחוז מרסין. המרחק מהחוף לאי הוא 2.5 ק"מ. המעבר בין היבשה המרכזית לאי המכונה מיצר קרגיקאק הוא מעבר נח לתנועה ימית. צורת האי היא מלבנית בערך עם מידות של 2.7 ק"מ × 0.9 ק"מ. הפסגה הגבוהה ביותר היא 250 מטר מעל פני הים.
זהו אי ים תיכוני טיפוסי, סלעי ומלא שיחים קוצניים. ישנם עצי אורן, זית וחרובים במזרח ובצפון האי. למים מול החוף הצפוני של האי יש קרקעית חולית והם מושלמים לשחייה ושנורקלינג. עם זאת, החוף המזרחי הוא סלעי ויש בו צוקים חדים. ולכן אינו מתאים לצלילה או לשחייה. אין מקור מי שתייה באי.
האי אינו מיושב והוא ללא בתים או מלונות. ניתן למצוא באי בעלי חיים כמו נחשים, ארנבות, צרעות, לטאות וציפורים ובחורף ניתן לראות עיזים על האי.
היסטוריה

פרנסיס בופורט, שסקר את החוף הדרומי של טורקיה בשנים 1811–1812, קובע שהאי נקרא על ידי האנשים המקומיים "מנבאט", ו"האי פרובנס" על ידי מלחים זרים. הוא הציע שהשם נגזר משמו של אחד מדרגות האבירים ההוספיטלרים שכבשו מבצרים ואיים לאורך חוף זה.
ב-2016 התגלתה בחוף הצפוני של האי מספנה עתיקה עם 274 רציפי ספינות כנראה מתקופת הברונזה המאוחרת (מהמאה ה-12 לפני הספירה). עוזר פרופסור האקן אוניז טוען שהאי היה המספנה הגדולה ביותר בעולם העתיק. יש גם כמה חורבות בחוף הדרומי של האדמה הראשית הפונה לאי. ככל הנראה, שני התיישבויות אלו היו עמדות השליטה השולטות בשני הקצוות של המצר.
פיטוסה, העיר העתיקה באי, הפכה לעיר עצמאית בתקופה הרומית. בעיר ישנן חורבות של בור מים, בית מהתקופה הרומית, מרחץ, סרקופג וכנסייה מהתקופה הביזנטית. ההריסות הממוקמות בחלק הצפוני-מערבי של האי הפונה לקרקע הועברו עם הזמן ושימשו לבניית מבנים חדשים. האי היה מיושב גם בתחילת התקופה הביזנטית. לפי כמה מקורות, גם סוחרים צרפתים השתמשו באי כנמל שלהם במהלך ימי הביניים.
הערות שוליים

↑  יניר ברט, ‏ספינות טרופות ואוצרות ימיים: המדינה המפתיעה עם אתרי הצלילה המרהיבים, באתר מעריב אונליין, 21 ביוני 2023
↑  Beaufort, Francis (1817). Karamania, Or A Brief Description Of The South Coast Of Asia Minor. London: R. Hunter. pp. 206–211.
↑  Hürriyet newspaper
↑  "Report of Research Institute". אורכב מ-המקור ב-2021-01-20. נבדק ב-2009-11-12.
↑  Pocket Guide of Mersin, MTSO, Mersin, 2004
גדעון רפאל

גדעון רפאל (ראשון מימין) במשלחת ישראל לאומות המאוחדות (1950); לשמאלו ד"ר אברהם קצנלסון (משרד הבריאות), אבא אבן (ראש המשלחת), ד"ר יעקב רובינסון (עורך דין) וארתור לוריא (קונסול ישראל בניו יורק וסגן ראש המשלחת)
גדעון רפאל (רוּפֶר) (5 במרץ 1913 – 10 בפברואר 1999) היה מראשוני משרד החוץ במדינת ישראל ומבכיריו לאורך שלושים שנות שירות ציבורי.
ביוגרפיה

גדעון רופר (Ruffer) נולד ב-5 במרץ 1913 בגרמניה, ולמד באוניברסיטת ברלין. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל, בעקבות עלייתו של היטלר לשלטון, ונמנה עם מייסדי קיבוץ הזורע. בשנותיו הראשונות של הקיבוץ שימש כמוח'תאר. בשנת 1939 גויס על ידי אליהו גולומב לפעול בשליחות ארגון "ההגנה", שמטעמו קיים באירופה בשנת 1940 משא ומתן להעלאתם ארצה של כ-40,000 מיהודי גרמניה. בשיחותיו עם נציגיו של אדולף אייכמן הוסכם על תוכנית להוצאת יהודים מאירופה דרך האי רודוס, אך התוכנית נפסלה עם הצטרפותה של איטליה, בעלת השלטון על האי, למלחמה.
במהלך מלחמת העולם השנייה שירת בצבא הבריטי. לאחר שחרורו החל רפאל לעבוד במחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, שאותה ייצג כמשקיף בהצבעת האומות המאוחדות בכ"ט בנובמבר (1947). עם הכרזת העצמאות והקמת משרד החוץ, פעל כעוזרו של משה שרת, שר החוץ של הממשלה הזמנית ולימים של ממשלת ישראל. בשנת 1948 צורף למשלחת ישראל לעצרת האומות המאוחדות בראשות אבא אבן. רפאל השתתף, בין השאר, בדיונים במועצת הביטחון על ההחלטה לשביתת נשק בין ישראל למדינות ערב, אשר התקבלה ב-16 בנובמבר 1948. רפאל שירת במשלחת ישראל לאו"ם עד לשנת 1953, אז שב ארצה והתמנה כיועץ לענייני המזרח התיכון והאו"ם במשרד החוץ.
בין השנים 1957–1960 שימש כשגריר ישראל בבלגיה ובלוקסמבורג וכן כמשקיף קבוע של ישראל בשוק האירופי ובמוסדות האו"ם בז'נבה. בשנת 1967 נשלח לשרת כשגריר ישראל באו"ם. כעבור כשנה שב לישראל, ושימש מנכ"ל משרד החוץ בין השנים 1967–1972. בעת מלחמת יום כיפור התנדב לצה"ל ושירת כחייל מן השורה ברמת הגולן. עוד בשנת 1973, לאחר תום מלחמת יום כיפור, נשלח לשרת כשגריר ישראל בבריטניה, והחזיק בתפקיד זה עד לשנת 1977. הלורד ג'ורג' ויידנפלד, מראשי הקהילה היהודית באנגליה, העריך כי רפאל היה אחד השגרירים המוצלחים ביותר של ישראל במדינה זו.
בשנת 1978 פרש משירות החוץ.
רפאל נפטר בירושלים בשנת 1999.
ספרו

גדעון רפאל, בסוד לאומים: שלושים שנות מדיניות-חוץ, מבט מבפנים, ירושלים: ספרי ידיעות אחרונות/הוצאת עידנים, 1981. ISBN 965-248-051-7
הערות שוליים

↑  אתר ההנצחה של משרד החוץ
↑  פרשת הקרקע של הזורע, באתר קיבוץ הזורע.
↑  ג'ואל גרינברג, גדעון רפאל, 85, מייסד משרד החוץ הישראלי (הודעה על פטירתו), בעיתון "הניו יורק טיימס", 12 בפברואר 1999 (באנגלית)
↑  שרה ליבוביץ-דר, לונדון שוב מחכה, באתר הארץ, 14 בינואר 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296673605171  GND: 1158752121  ISNI: 0000 0000 7007 5834  LCCN: n81020535  NTA: 072601930  SUDOC: 243451032  VIAF: 97421512   WorldCat (עם VIAF): 97421512
דייוויד בושנל

| --- | --- |

 לידה:  1740 וסטברוק, קונטיקט
 פטירה:  1824  (בגיל 84 בערך) וורנטון
 מדינה:  ארצות הברית 
 פעילות בולטת:  המצאת צוללת הקרב הראשונה
 השכלה:  הנדסה קרבית
 
דייוויד בושנל (30 באוגוסט 1740 - 1824, וסטברוק, קונטיקט) היה ממציא אמריקאי, קצין הנדסה(אנ'), מורה ורופא.
בושנל המציא את הצוללת הראשונה ששימשה בקרב, כמו גם מוקש צף שהופעל במגע.
ביוגרפיה

דייוויד בושנל נולד בחלק מבודד של סייברוק, קונטיקט ב-1740 לנחמיה וסוזן, הבכור בין חמישה בנים, למשפחה שעסקה בחקלאות.
ב-1771 החל ללמוד באוניברסיטת ייל.
צוללת הצב

בושנל תכנן את הצוללת הראשונה שאי פעם שימשה ללחימה, בזמן שלמד בייל בשנת 1775.  הוא קרא לצוללת, צב בשל המראה שלה במים. הרעיון שלו להשתמש במים כנטל (אנ') לשקיעה והצפה של הצוללת עדיין בשימוש, וכך גם מדחף הבורג, ששימש לתנועת הצוללת.
בזמן שהותו בייל, בושנל הוכיח שניתן לפוצץ אבק שריפה מתחת למים. הוא השתמש בידע הזה לא רק בבניית המכרה התת-ימי אלא מאוחר יותר ביצירת מוקשים צפים שהתפוצצו במגע. בעבודה עם ממציא ניו הייבן העשיר, יצרן השעונים ואיש יציקת הפליז אייזק דוליטל (אנ'), הוא פיתח בנוסף את פצצת הזמן הראשונה שהופעלה מכנית, כמו גם את המדחף הראשון. הוא שילב את הרעיונות הללו על ידי בניית צוללת שנועדה לתקוף ספינות על ידי הצמדת פצצת זמן לגוף שלהן, תוך שימוש במקדחה המופעלת ביד ומקדח ספינה כדי לחדור את הספינה.
ב-6 בספטמבר 1776, צוללת צב מאוישת על ידי סמל עזרא לי מהצבא הקונטיננטלי, סייעה לתקוף את ספינה הבריטית בעלת 64 תותחים אשר עגנה בנמל ניו יורק (אנ').