stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דון דרייגר
אחרית ימיו

בשנותיו האחרונות דרייגר ערך מסעות באסיה. בטיוליו אלה הוא ביקר בבתי ספר ולמד שיטות לחימה, אותן ניתח ותיעד. מחקרים אלה פורסמו כמאמרים בכתבי עת שונים לאמנויות לחימה או נכללו בספרים. דרייגר חי ביפן, סין, מונגוליה, קוריאה, מלזיה ואינדונזיה. אחד מהספרים שכתב הוא Javanese Silat: The Fighting Art of Perisai Diri (Paperback - Mar 1979). ב-1979 ביקר דרייגר בסומטרה, שם הקבוצה עמו שהה לקתה בהרעלה. כתוצאה מכך הוא פיתח דיזנטריה והתאשפז בבית החולים. רגליו החלו להתנפח וגרמו לו ייסורים והיה לו קשה ללכת או להתאמן. אחרי שנים רבות הוא הפסיק להתאמן.
כשהוא טופל בבית החולים Tripler Army Medical Center בהונולולו, התגלה כי לקה בסרטן הכבד. הוא הלך לעולמו ב-20 באוקטובר 1982, בבית החולים לחיילים ותיקים במילווקי, ויסקונסין, מקרצינומה.
דרייגר נקבר בבית הקברות הלאומי ווד (Wood National Cemetery) במילווקי, ב-25 באוקטובר 1982.
לקריאה נוספת

Corcoran, John (1988). Martial Arts: Traditions, History, People. W.H. Smith Publishers Inc.,. p. 320. ISBN 0-8317-5805-8.
דון דיאמונט

| --- | --- |

 לידה:  31 בדצמבר 1962 (בן 61) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1984 
 מקום לימודים:  בית ספר ברנטווד 
 בן או בת זוג:  סינדי אמבואל (2012–?) 
 מספר צאצאים:  6 
 פרופיל ב-IMDb
 
דון דיאמונט נולד בשם דונלד פיינברג (באנגלית: Don Diamont; נולד ב-31 בדצמבר 1962) הוא שחקן טלוויזיה אמריקאי-יהודי. ידוע בשל גילום הדמות בראד קרלטון אותה גילם שנים רבות בסדרה של CBS "צעירים חסרי מנוח". נכון להיום הוא משחק את ביל ספנסר ג'וניור בסדרה "היפים והאמיצים".
ביוגרפיה

דיאמונט נולד בניו יורק, ניו יורק. דיאמונט הוא יהודי, ובראיון שהעניק ל"Soap Opera Digest" הוא הצהיר שחבק בשלמות ביהדותו רק בשלב מאוחר יותר בחייו.
במשך כמה שנים דגמן למותגים מצליחים. ב-1990 הוא נכנס לרשימת "הגברים הכי יפים" מטעם מגזין "פיפל". דיאמונט היה בעמוד השער של המגזין "פלייגרל" פעמיים, ב-1988 ו-1995.
ב-2009 הוא נבחר ל"שחקן האופרה הוותיק הסקסי ביותר" מטעם מגזין "פיפל".
קריירה

הוא קיבל את התפקיד הראשון שלו כשחקן בסדרה "ימי חיינו" ב-1984. הוא שיחק בסדרה שנה אחת בלבד.
דיאמונט ידוע בעיקר מגילום איש העסקים בראד קרלטון בסדרה "צעירים חסרי מנוח" שבה שיחק מ-1985 עד 1996. הוא חזר לשחק בסדרה בשנת 1998 עד שדמותו נהרגה בתחילת שנת 2009.
ב-5 במרץ 2009 יצאה הודעה לתקשורת שדיאמונט לוהק לאופרת הסבון של CBS "היפים והאמיצים" בתפקיד ביל ספנסר ג'וניור, דמותה אותה מגלם עד היום.
בשנת 2018 הוא השתתף בגרסה איטלקית של התוכנית "רוקדים עם כוכבים" בהנחיית מילי קרלוצ'י. הוא נשר בסיבוב הראשון.
פילמוגרפיה > קולנוע

שיים הנבזי (1994)
OP Center‏ (1995)
Country Justice‏ (1997)
סדנה לעצבים (2003)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

ימי חיינו (1984)
צעירים חסרי מנוח (1985-1996; 1998-2009)
היפים והאמיצים (1993; 2009-היום)
משמר המפרץ (1998)
האבן והשושנים

האבן והשושנים הוא מחזה פרי עטו ובבימויו של מיקי גורביץ'.
עלילה

אבא מראה לבתו את איבר מינו, הבת נוגעת בו, היא אומרת שהוא מאוד חמוד, האיבר מזדקר, הוא מתנתק מהאבא, תופש את הבת ובורח יחד איתה. האבא והאמא רודפים אחרי איבר המין. לבסוף הבת מתגלגלת באבן וניצלת.
אודות המחזה וההצגה

ההצגה נוצרה במשותף על ידי מיקי גורביץ' ותלמידיו כהצגת בוגרים בסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב. ההצגה הציגה בתחילה בסטודיו, אחר-כך עברה להציג בתיאטרון הקאמרי ולבסוף השתתפה כהצגה אורחת בפסטיבל עכו 1990.
היוצרים

כתיבת מחזה ובימוי: מיכאל גורביץ'
עיצוב תפאורה ותלבושות: גלית האן
עיצוב תאורה: אבי פקלר
השחקנים

המספר - ניר רון
הילדה - איריס בורר
האבא - יורם מגד
פילי - יואב בר-לב
האמא - מרית יפה
מפקח המשטרה - מארק איווניר
מפקד המשטרה - מחמוד קדח
הנסיך - יצחק עצמון
3 זונות - דלית מילשטיין, חנוך רעים, אסתי יצחייק שטינברג
האשה - יפעת ריס
פילי הילדה - יונת מתן
המכשף - רמי עמית
דוקה אומרוב

דוֹקוּ (דוקה) חמטוביץ' אוּמַרוֹב (בצ'צ'נית: Iумар КIант Доккa, ברוסית: Доку Хаматович Умаров; מכונה גם: "דוקה אבו אוסמן", 13 באפריל 1964 - 7 בספטמבר 2013) היה טרוריסט מוסלמי ממוצא צ'צ'ני, ממנהיגי התנועה הבדלנית הצ'צ'נית. אומרוב קיבל אחריות על מספר פעולות טרור נגד אזרחים רוסים וזכה בתקשורת הרוסית לכנוי "בן לאדן של רוסיה". היה מבוקש ברוסיה בעבור רצח חטיפה ובגידה.
ב-3 בפברואר 2012, הורה לנתיניו בווידאו שהופץ ברשת, לעצור את האלימות כנגד מטרות אזרחיות רוסיות, אך השאיר את אלו הצבאיות כמטרות לגיטימיות. הוא הכריז על עצמו כנשיא הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה, ולאחר מכן כאמיר האמירות של הקווקז, שתיהן ישויות שלא זכו להכרה. הוא קיבל אחריות על הפיגוע ברכבת התחתית של מוסקבה במרץ 2010 שבו נהרגו 39 אנשים. וכן על הפיגוע בנמל התעופה דומודדובו ב-2011, בו נהרגו 36 אנשים ונפצעו מאות.
ב-18 במרץ 2014 דווח באתר המקושר לאמירות של הקווקז כי אומרוב לא בין החיים, והוא הוחלף על ידי עלי אבו מוחמד. מאוחר יותר התברר כי אומרוב הורעל ב-6 באוגוסט 2013, ומת ב-7 בספטמבר 2013.
קורות חייו

אומרוב נולד לחמד אומרוב מהטאיף (Teip) מלקוי (אותו שבט של ערבי בראייב ושר החוץ הצ'צ'ני לשעבר איליאס אחמאדוב), באפריל 1964 בכפר קטן ליד חרסנוי שבנפת שטויסקי בדרום צ'צ'ניה. הוא סיים את לימודיו בפקולטה לבניין במכון אויל בבירת צ'צ'ניה גרוזני, עם תעודה של מהנדס בניין.
כאשר פרצה מלחמת צ'צ'ניה הראשונה הוא חזר לצ'צ'ניה. במהלך המלחמה גדלה יחידתו מפלוגה לגדוד והוענק לו העיטור גיבור האומה על ידי הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה. לאחר חתימת הסכם סחב-יורט שסיים את המלחמה ב-1996, והיבחרו של אסלאן מסחאדוב לנשיא צ'צ'ניה בינואר 1997, מונה אומרוב לראש מועצת הביטחון של צ'צ'ניה. ב-1999 הוא הואשם בחטיפתו של גנאדי שפיגון, שליחה של רוסיה לצ'צ'ניה.
קורות חייו > הריגתו

ב-18 בדצמבר 2013, במסיבת עיתונאים שנערכה במוסקבה, הודיע ראש רפובליקת צ'צ'ניה רמזאן קדירוב כי אומרוב כבר מת: "על פי המידע שלנו, דוקה אומרוב כבר מזמן מת. אנחנו רק מחפשים גופה. מי שימצא את הגופה יהפוך ללוחם גדול".
ב-16 בינואר 2014 קדירוב הצהיר כי על פי המידע שלו, אומרוב נהרג בתחילת ינואר כתוצאה ממבצע מיוחד של שירותי הביטחון הרוסיים; כתמיכה בדבריו התייחס קדירוב להקלטה של משא ומתן בין שליחי החמושים הקווקזים שהביעו תנחומים בקשר למותו של אומרוב ודנו במועמדותו של יורש לתפקיד אמיר אמירות הקווקז. במקביל, השירותים החשאיים הרוסיים דיווחו שהם לא מאשרים את מותו של אומרוב.
המיליטנטים בצ'צ'ניה אישרו מראש את המידע על מותו של אומרוב ב-16 בינואר 2014 ולבסוף - ב-18 במרץ; הם אמרו שאומרוב הורעל ממזון שנתרם מתושב אינגושטיה. כמנהיג אמירות קווקז, החליפו עלי קאבקוב (הידוע בשם עלי אבו מוחמד).
ב-8 באפריל הודיע רשמית אלכסנדר בורטניקוב, ראש שירות הביטחון הפדרלי כי דוקה אומרוב נוטרל. ב-19 ביולי פרסם קדירוב תצלום של אומרוב המת ובאותו יום הופיע סרטון של קבורתו של אומרוב על ידי חמושים. בסרטון נראה תאריך מותו של אומרוב: 7 בספטמבר 2013.
ב-25 בספטמבר 2017 היו דיווחים על גילוי שרידי גופתו של אומרוב באינגושטיה. אתר הקבורה הוצג על ידי אדם שנעצר בשל השתתפות בלחימה לצד חמושים בסוריה. שירות הביטחון הפדרלי אישר רשמית את גילוי שרידי גופת אומרוב ב-27 בספטמבר, ובדיקה אישרה כי השרידים שנמצאו שייכים לאומרוב, וסיבת מותו הייתה הרעלה באמצעות רעל חזק, בפעולה של כוחות הביטחון הפדרליים.
קורות חייו > משפחתו

אומרוב היה נשוי עם שישה ילדים, הצעיר שבהם נולד ב-2006. שניים מאחיו, איסה ומוסא, נהרגו בקרב. מאז 2003, רבים מבני משפחתו, נחטפו על ידי "חמושים בלתי מזוהים" (ככל הנראה כוחות השלטון) חלקם שוחררו מיד לאחר החטיפה וחלקם עדיין נעדרים וייתכן שנהרגו. מעט לאחר משבר בני הערובה בבסלאן, ב-2004, אשר במהלכו הוחזקו בני משפחתו כבני ערובה בחנקלה (יישוב למזרח גרוזני), הציע התובע הכללי של רוסיה, ולדימיר אוסטינוב, לקחת את בני משפחתם של מנהיגי המורדים כשיטת פעולה רשמית. ב-2005, נחטפו אשתו ובנו כמו גם אביו בן ה-74 ואחיו רוסלן, אשתו ובנו שוחררו לאחר זמן אך אביו ואחיו "נעלמו". בן דודו זורבאן אומרוב, ואחיינו רומן אטאייב נחטפו אף הם בתקרית מוקדמת יותר ומאז נעלמו עקבותיהם.
הערות שוליים

↑  Roggio, Bill (18 במרץ 2014). "Islamic Caucasus Emirate confirms death of emir Doku Umarov". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Insurgency Commanders Divulge Details Of Umarov's Death". Radio Free Europe/Radio Liberty. 23 ביולי 2014. נבדק ב-1 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Кадыров считает «шайтана» Доку Умарова давно мертвым (אורכב 26.12.2013 בארכיון Wayback Machine) // נובאיה גאזטה, 18.12.2013
↑  Вокруг преемника Доку Умарова разгораются споры // Информационно-аналитический портал «Евразия», 02.02.2014
↑  מרכז קווקז רשמית הכריז כי אומרוב מת // BBC‏, 18/03/2014
↑  "Источник назвал причину смерти Доку Умарова". 2017-09-27. נבדק ב-2019-03-07.
↑  «Имарат Кавказ» подтвердил информацию о смерти Доку Умарова // Газета.ру, 18.03.2014
↑  ФСБ заявила о нейтрализации деятельности Доку Умарова // РИА новости, 8.04.2014
האגיה סופיה (סלוניקי)

כנסיית האגיה סופיה (ביוונית: Ἁγία Σοφία), הנמצאת בכיכר באותו שם בסלוניקי שביוון, היא כנסייה יוונית-אורתודוקסית מהתקופה הביזנטית. הכנסייה הוכרזה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 1988, יחד עם מבנים עתיקים נוספים בעיר מהתקופה הנוצרית המוקדמת והביזנטית.
היסטוריה

הכנסייה הראשונה במקום נבנתה בשנת 315. המבנה הנוכחי הוקם במאה השמינית. ב-1205, לאחר כיבוש העיר במהלך מסע הצלב הרביעי, הוכרזה הכנסייה כקתדרלה, מעמד זה לא נשתנה גם לאחר חזרת שלטון ביזנץ ב-1246. ב-1430, לאחר כיבוש העיר על ידי הסולטאן העות'מאני מוראט השני, הפכה הכנסייה למסגד. עם כיבוש העיר על ידי היוונים ב-1912 המסגד הפך שוב לכנסייה.
לכנסייה מבנה ייחודי: התוכנית הסטנדרטית של בזיליקה בעלת אולם תווך ושתי סיטראות משולבת  בתוכנית של "צלב יווני" ומעליה כיפה בקוטר 10 מטר. היא מהווה את אחת הדוגמאות הבולטות של מבנה כזה, האופייני לארכיטקטורה של אמצע התקופה הביזנטית. בתקופה העות'מאנית נוסף מינרט, שחלקו התחתון שרד.
פנים הכנסייה: בפסיפס שבכיפה  תמונת "עליית ישו לשמיים", מוקף במרים, שנים-עשר השליחים ושני מלאכים. בולטות גם כותרות העמודים עם עיטורי עלי האקנתוס.
דניה רמירז

| --- | --- |

 לידה:  8 בנובמבר 1979 (בת 44) סנטו דומינגו, הרפובליקה הדומיניקנית
 מדינה:  הרפובליקה הדומיניקנית, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1997 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה מונטקלייר 
 בן או בת זוג:  Bev Land (2013–?) 
 פרופיל ב-IMDb
 
רמירז, 2014
דניה ג'יזל רמירז (באנגלית: Dania Jissel Ramirez; נולדה ב-8 בנובמבר 1979) היא שחקנית טלוויזיה וקולנוע אמריקאית, ילידת הרפובליקה הדומיניקנית. היא ידועה בעיקר בזכות תפקידיה בסדרות "גיבורים" ו-"עוזרות בית נחושות", ובסרט "אקס-מן: המפלט האחרון".
ביוגרפיה

רמירז נולדה בסנטו דומינגו, הרפובליקה הדומיניקנית. מגיל צעיר ידעה רמירז כי היא רוצה להיות שחקנית כשתגדל. צייד כישרונות גילה אותה בגיל 15 כאשר עבדה בחנות בניו יורק, והיא לוהקה לתפקיד קטן בפרסומת לסודה.
רמירז למדה משחק באוניברסיטת מונטקלייר בניו ג'רזי, אותו סיימה בהצלחה בשנת 2001. במהלך לימודיה היא השתתפה במשחקי כדורעף. לאחר סיום לימודיה עברה ללוס אנג'לס כדי לקדם את קריירת המשחק שלה.
קריירה

רמירז הופיעה בקליפים של קרלוס סנטנה, ג'יי זי ואל אל קול ג'יי.
בשנת 1997 השתתפה רמירז כניצבת בסרט "סיפורי רכבות". שם היא פגשה את ספייק לי שליהק אותה לסרטו "היא שונאת אותי" (2004). ב-2006 היא שיחקה בסרט "X-מן 3: המפלט האחרון" בתור קאליסטו. בשנת 2005 שיחקה בסרט הטלוויזיה "רומי ומישל: ההתחלה" לצד קתרין הייגל, הסרט אשר שודר בABC Family מהווה פריקוול לסרט "רומי ומישל - פגישת מחזור" משנת 1997.
בטלוויזיה שיחקה רמירז בתפקידים קטנים בסדרות "באפי ציידת הערפדים" ו"הסופרנוס". בסדרה "גיבורים" היא  גילמה את מיה, בעונה השנייה וגם הגיחה כאורחת בעונה השלישית.
בשנת 2013 החלה לשחק בסדרת הטלוויזיה "עוזרות בית נחושות" ברשת Lifetime, בתפקיד רוזי וסטמור. את תפקיד זה גילמה למשך 4 עונות עד שהסדרה סיימה את שידוריה ב-2016.
בשנת 2017 לוהקה רמירז לדמות ראשית בעונה השביעית של סדרת הפנטזיה "עד עצם היום הזה", לבתפקיד של סינדרלה. בשנת 2021 שיחקה בסדרה "סוויט טות:נער עם קרניים" בתפקיד איימי
חיים אישיים

דניה יצאה עם הבמאי ג'סי טררו עד שנת 2008.  היא התארסה בספטמבר 2011 לבמאי ג'ון בברלי "ביב" לנד. הזוג התחתן על חוף הים בפונטה קאנה, הרפובליקה הדומיניקנית ב-16 בפברואר 2013, לבעלה יש בן מנישואים קודמים לשחקנית שרון ליל.
ב-15 ביולי 2013 הודיעה רמירז כי היא בהריון עם תאומים. היא ילדה תאומים: בן (ג'ון) ובת (גאיה).
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002 | השעה ה-25 | דפני |  |
| 2004 | The Ecology of Love | אלילה |  |
| 2004 | לחצות את הברונקס | מיה |  |
| 2004 | היא שונאת אותי | אלכס גואררו |  |
| 2004 | אלברט השמן | לורי |  |
| 2006 | אקס-מן 3: המפלט האחרון | קאליסטו |  |
| 2007 | הצעה בלתי חוקית | אנה |  |
| 2008 | הכדור לא משקר | כרמן |  |
| 2008 | הדיבר החמישי | אנג'ל |  |
| 2008 | שטח הסגר | סאדי |  |
| 2010 | Brooklyn to Manhattan | ג'סיקה |  |
| 2012 | אמריקן פאי: האיחוד | סלינה |  |
| 2012 | שליחות עירונית | ונסה |  |
| 2015 | Mojave | הבלשית בימונט |  |
| 2017 | Lycan | איזבלה קרוז |  |
| 2018 | Off the Menu | חאווירה טורס |  |
| 2018 | Suicide Squad: Hell to Pay | סאבאג' | דיבוב |
| 2019 | ג'ומנג'י: השלב הבא | פליים |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003 | באפי ציידת הערפדים | קארידד | 3 פרקים |
| 2003 | מנהלים את הבית | לוסי | פרק: "The Party" |
| 2004 | 10-8: Officers on Duty | אינז | פרק: "Gypsy Road" |
| 2005 | רומי ומישל: ההתחלה | הלנה | סרט טלוויזיה של ABC Family |
| 2007-2006 | הסופרנוס | בלנקה סלגדו | 5 פרקים |
| 2007 | Fort Pit | אנג'לה הארדוויק | סרט טלוויזיה |
| 2008-2007 | גיבורים | מאיה הררה | תפקיד משני (עונות 3-2); 15 פרקים |
| 2010 | הפמליה | אלכס | תפקיד חוזר (עונה 7); 9 פרקים |
| 2016-2013 | עוזרות בית נחושות | רוזי פאלטה | תפקיד ראשי (4 עונות); 49 פרקים |
| 2015 | First Response | קמילה | סרט טלוויזיה |
| 2018-2017 | עד עצם היום הזה | ג'סינדה וידריו / סינדרלה | תפקיד ראשי (עונה 7); 22 פרקים |
| 2018 | ליגת הצדק בפעולה | קטיפה אדומה | דיבוב; פרק: "She Wore Red Velvet" |
| 2019-2018 | Tell Me a Story | האנה פרז | תפקיד ראשי (עונה 1); 10 פרקים |
| 2021-הווה | סוויט טות': נער עם קרניים | איימי | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| 2023-הווה | Alert: Missing Persons Unit | ניקי בטיסטה | תפקיד ראשי (2 עונות); 20 פרקים |
דן ביטון (קצין)

| --- | --- |
דן ביטון, 2012
דן ביטון, 2012
 לידה:  19 בדצמבר 1960 (בן 63) ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 כינוי:  דני
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת חיפה 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל חיל השריון חיל השריון
 תקופת הפעילות:  1979–2012 (כ־33 שנים)
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד חטיבה 670  מפקד חטיבה 7  מדריך בקורס מג"דים  מפקד עוצבת אתגר  מפקד עוצבת סיני  מפקד המרכז הלאומי לאימונים ביבשה  ראש חטיבת תורה והדרכה באמ"ץ  ראש אט"ל
 פעולות ומבצעים
   מבצע שלום הגליל  האינתיפאדה הראשונה    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה   מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה
 
דן ביטון (נולד ב-19 בדצמבר 1960) הוא אלוף במילואים בצה"ל, בתפקידו האחרון שירת כראש אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה בשנים 2007–2012. קודם לכן שירת בין היתר כמפקד חטיבה 7, כראש חטיבת תורה והדרכה באמ"ץ, כמפקד עוצבת סיני וכמפקד עוצבת אתגר.
ביוגרפיה

ביטון נולד בכפר סבא, השני מבין שלושה אחים ואחות. למד בבית הספר הדתי "בר-אילן", אף על פי שהמשפחה לא הייתה דתית. במלחמת ששת הימים בהיותו בכיתה א' נהרגו במלחמה שני אחיה של המחנכת שלו, ובמלחמת יום הכיפורים נהרגו שני דודיו ברמת הגולן, שני אירועים שעיצבו לדבריו את מהלך חייו. מות דודו, ששירת בשריון, השפיע עליו להתגייס לשריון.
ביוגרפיה > שירות צבאי

ביטון התגייס לצה"ל בפברואר 1979 לחיל השריון. עבר ביטון הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקה. בהיותו קמב"ץ גדוד שריון שמפקדו היה אריה וייסמן בחטיבה 460, פרצה מלחמת לבנון הראשונה. את טבילת האש שלו במלחמה עבר בקרב עין זחלתא.
בהמשך שירת כמפקד פלוגה בעוצבת כפיר, קצין אג"ם של עוצבת בני אור, מפקד גדוד 53 (גדוד "סופה") בחטיבה 188, קצין אג"ם של עוצבת געש ומדריך בקורס מפקדי פלוגות, מפקד חטיבה 670 ("מרכבות הברזל") ומפקד חטיבה 7. בהמשך מונה למפקד עוצבת אתגר ומדריך בקורס מפקדי גדודים, באפריל 2002 בסמוך למבצע חומת מגן מונה למפקד המרכז הלאומי לאימונים ביבשה (מל"י) במקביל לפיקוד על עוצבת סיני במשך כ-3.5 שנים.
ב-2005 מונה לראש חטיבת תורה והדרכה (חטיבת תוה"ד) באמ"ץ. בשנת 2007 הועלה לדרגת אלוף ומונה לראש אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל). בתפקיד ראש אט"ל פעל ליישם את לקחי מלחמת לבנון השנייה בימ"חים ובציוד הפרט של החיילים. במרץ 2012 סיים את תפקידו ויצא לחופשה לקראת פרישה מצה"ל. בינואר 2013 השתחרר מצה"ל.
ביוגרפיה > לאחר שחרורו מצה"ל

מספטמבר 2013 עד ספטמבר 2022 ביטון שימש דירקטור חיצוני בחברת עשות אשקלון. כמו כן, הוא משמש כדירקטור בחברת "נ.ג.ש. ייעוץ וניהול מערכתי 2013 בע"מ" של בנו, ניב.
בספטמבר 2016 העיד ביטון לטובת החייל אלאור אזריה שירה במחבל פצוע, והצדיק את הירי.
בשנת 2020 הצטרף לתנועת "הביטחוניסטים", שקראה לסיפוח יהודה ושומרון.
השכלה ומשפחה

בעל תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה. הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי (1995) והמכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה (1986) וקורס דירקטורים של אוניברסיטת תל אביב.
ביטון נשוי ומתגורר בראש העין.
הערות שוליים

↑  אתר הבורסה
↑  דיווח על סיום הכהונה, באתר הבורסה לניירות ערך בתל אביב, מיום 13 בספטמבר 2022
↑  ניר דבורי, ‏הקצינים הבכירים שיעידו לטובת אלאור אזריה, באתר ‏מאקו‏, 18 באוגוסט 2016
↑  מי אנחנו, באתר הביטחוניסטים
הבוקר השביעי

שפיגלמן (מימין) ומוזגוביה על הסט של "הבוקר השביעי", 2005
הבוקר השביעי היה מגזין תרבות, אמנות וחברה שהופק על ידי רשת ושודר בערוץ 2. המגזין עלה לשידור ביולי 2004 בהנחיית העיתונאיות והמגישות נטשה מוזגוביה ודפנה שפיגלמן. התוכנית שודרה בימי שבת בבוקר, וירדה שמונה חודשים מאוחר יותר, כשהתחלפו ימי זכייניות הערוץ וטלעד תפסה את שידורי יום שבת.
בכל שבוע התמקדה התוכנית בנושא אחר הקשור לתרבות ואמנות, ואירחה אמנים, מומחים מהאקדמיה, אנשי רוח וכדומה. לתוכנית היו מספר פינות קבועות, כגון: פרשת השבוע בהנחיית גיל קופטש והרב מרדכי גפני, פינה "על קו הזינוק" בהנחיית אלדד זיו, ששוטט ברחבי הארץ בניסיון למצוא את "האמן הצעיר הבא", וכן פינת הדעה של העיתונאים שי גולדן, יהודה נוריאל וניר ברעם.
ד'רצ"ח

ד'רצ"ח (4298)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-21 בספטמבר 537 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 10 בספטמבר 538. שנה מסוג בשה, איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים. זו שנת שמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בשה, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
היסטוריה של עם ישראל
דנדריט

| מרכיביו של תא עצב טיפוסי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   |  דנדריט גוף התא תלולית האקסון אקסון (סיב עצבי) גרעין התא מרווח ראנוויה מחבר אקסון תא שוואן מעטפת מיאלין  |  |  |  |  |  |  |  |

| --- | --- |
 שיוך:  dendritic tree 
 תיאור ב:  Armenian Soviet Encyclopedia, vol. 3 (349) 
 מזהים
 FMA:  67314 
 קוד MeSH:  A08.675.256 
 מזהה MeSH:  D003712 
 
דֶּנְדְּרִיט (על פי האקדמיה ללשון העברית: כְּנִיסוֹן עֲצַבִּי, או בקיצור: כְּנִיסוֹן) הוא שלוחה קצרה ומסועפת הבולטת מתאי עצב ומהווה את אמצעי הקלט שלהם.
מקור השם במילה היוונית δένδρον (דֶּנְדְּרוֹן), שפירושה "עץ", שם זה ניתן לה בשל השלוחות המתפצלות לסעיפים וסעיפי משנה רבים ונראות כעץ.
לדנדריטים אין כל קשר לתאים דנדריטיים (תאים השייכים למערכת החיסון), ואין לבלבל ביניהם.
פעילות

לדנדריט יש תפקיד חשוב בתקשורת של תאי העצב.
הדנדריט הוא שלוחה של תא העצב המקבלת מידע מתאי עצב אחרים ומעבירה אותו אל גוף התא.
הדנדריט מתקשר עם סיבים עצביים של תאי עצב אחרים בסינפסות באמצעות מוליכים עצביים שמופרשים על ידם. המולקולות של המוליך העצבי מתקשרות לקולטנים הנמצאים על פני הדנדריט. קישור זה מפעיל תעלות יונים, אשר יוצרות פוטנציאל חשמלי סינפטי בתא המטרה. באופן זה משתנה הפרש הפוטנציאלים החשמליים על קרומו של הדנדריט למשך כמה מאיות השנייה. אותות חשמליים אלו מדורגים, כלומר בטווח שבין 50 ו-180 מיליוולט, ודועכים, כלומר נחלשים ככל שהם מתקרבים לגוף התא.
הדנדריטים יוצרים מבנה מסועף המאפשר להם לקבל מידע עצבי מתאים רבים.
בתלולית האקסון נסכמים שינויי המתח החשמליים המגיעים מהקוצים הדנדריטיים השונים. בתלות בתזמון האותות ובמיקום היחסי ביניהם, עשויה הסכימה להיות ליניארית או לא ליניארית. עליית המתח בדנדריט ובעקבותיו בגוף התא עשויה לחולל דחף עצבי בתלולית האקסון.
בנוסף, לשינויי המתח התכופים ברחבי העץ הדנדריטי ניכרת השפעה על הפלסטיות העצבית, המעורבת בתהליכי למידה וזיכרון. דחפים עצביים מתקדמים גם מגוף התא במעלה העץ הדנדריטי ונמצא כי יש חשיבות לתזמון היחסי בין הגעת דחף עצבי לבין הגעת אות סינפטי מקומי. תזמון מתאים בין גירוי סינפטי נשנה לבין הדחפים העצביים מגוף התא עשוי להביא לחיזוק ארוך-טווח (Long-term potentiation) של הקישור הסינפטי המתאים, בעוד שגירוי מועט עשוי להביא לניוון הקישור הסינפטי.
פעילות > עירור מול עיכוב

העץ הדנדריטי המסועף בכל תא עצב מכיל עשרות אלפי קישורים סינפטיים.
אחד הגורמים המשפיעים על תגובת הדנדריט לגירוי מסוים הוא סוג הסינפסה שאליה הוא מחובר.
נהוג להבדיל בין סינפסות מעוררות לסינפסות מעכבות.
סינפסה מעוררת - קישור סינפטי המכיל בעיקר תעלות יונים הממותגות על ידי מוליכים עצביים מעוררים. סינפסות מעוררות מסתיימות לרוב על הסתעפות קצרה באורך כ-1 מיקרון, המכונה קוץ דנדריטי (Dendritic spine). תאי עצב פירמידיים (Pyramidal cell), המהווים למעלה מ-80% מתאי העצב בקליפת המוח, מכילים בעיקר סינפסות מעוררות.
סינפסה מעכבת - קישור סינפטי שבו הגעת המוליך העצבי המתאים מביאה להגדלת הפרש הפוטנציאלים החשמלי בין התא לבין התמיסה החוץ-תאית. מצב זה מכונה היפרפולריזציה. כתוצאה מכך מתרחק מתח הקרום של התא מערך הסף הדרוש לעירור דחף עצבי. סינפסות מעכבות מסתיימות לרוב על גוף הדנדריט וקרוב לגוף תא העצב.
היבטים רפואיים

מחלות עצביות שונות כגון מחלת אלצהיימר מתאפיינות גם בקוצים דנדריטיים מנוונים, מעוותים, פחותים או מרובים. גם לתרופות נוגדות דיכאון עשויה להיות השפעה על מידת הקישוריות העצבית של הדנדריט.
הערות שוליים

↑  כְּנִיסוֹן במילון ביולוגיה כללית (תשס"ט), 2009, באתר האקדמיה ללשון העברית
1 2  Neil R. Carlson, (2013). Physiology of Behavior. Boston: Pearson.
1 2 3  רמי רחמימוב (2004). מהפכת המוח: תקשורת, מחלות נפש וסמים. רעננה: מכון ון ליר בירושלים הקיבוץ המאוחד.
↑  
Michael London, Michael Häusser, Dendritic Computation, Annual Review of Neuroscience 2005 28, 503-532
↑  
Fiala J.C., Spacek J., Harris K.M., Dendritic spine pathology: cause or consequence of neurological disorders?, Brain Res Brain Res Rev. 2002 Jun;39(1):29-54
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548139205171  BnF: cb13743499b (data)  GND: 4326242-9  LCCN: sh85036698  NKC: ph588556
דנה מלמד

| --- | --- |

 לידה:  9 במאי 1973 (בת 51) 
 מדינה:  ישראל 
 
דנה מלמד עם השף אביב משה, השף גולן גורפינקל, הקומיקאי והיוצר תומר שרון, הזמר ירמי קפלן
דנה מלמד (נולדה ב-9 במאי 1973) היא בשלנית, מתכונאית ועיתונאית אוכל ישראלית.
ביוגרפיה

דנה מלמד נולדה וגדלה בראשון לציון. בתום שירותה הצבאי עבדה במטבח של מלון דן תל אביב. בשנת 2000 נולדה בתה הבכורה ומלמד הצטרפה אל הקונדיטורית דנית קימל, שניהלה קונדיטוריית בוטיק בתל אביב וכתבה מתכונים בעיתון "לאשה". ממנה למדה מלמד את יסודות הקונדיטוריה.
בהמשך בישלה במטבח של מסעדת "דיאדה" בניהולה של השפית איילת לטוביץ', ששמה דגש על אוכל טרי ובריא, בעיקר עבור נשים בהריון, מניקות וילדים. בשנת 2003 נולד בנה הצעיר וכאם לשניים העוסקת בבישול, פנו אליה מ"וואלהאוכל" שתכתוב מדור בשם "ארוחת ילדים". לאחר גירושיה עברה לכתוב מדור בשם "הסצנע", תחת שם העט דנה שיין. המדור התבסס על ארכיון מתכונים שאספה אשר נסרקו או הובאו כלשונם ובהמשכם הביאה מלמד גרסה עדכנית העושה שימוש בחומרי גלם עכשוויים. המדור הבא שכתבה היה "משהו מושחת לשבת", שכלל מתכונים מושחתים בהם שזורים סיפורים ואנקדוטות על אודות סופי שבוע של אם חד הורית בעיר הגדולה. במקביל עבדה במגוון מטבחים לצד שפים שונים ובין השאר, הייתה אחראית על יצור פסטות טריות במסעדת MESSA של השף אביב משה. מכאן נולד המדור "מדריך הפסטה".
בשלב הבא החלה מלמד לארח במטבח הפרטי של דירתה השכורה בתל אביב שפים ואושיות בשלניות מתחומים שונים ותיעדה את המפגשים במדור "בישול בארבע ידיים" שהפך אותה לדמות מוכרת בעולם הקולינריה.
במקביל, העבירה סדנאות בישול חווייתיות בנושאים שונים למבוגרים ולילדים.
בשנת 2010 החלה לערוך את מדור האוכל בעיתון "עכבר העיר" אותו ערכה כשנתיים. בעכבר העיר אונליין כתבה מדור תחת הכותרת "דנה מלמד מבשלת". במדור זה הסתובבה במטבחי מסעדות ותיעדה בצילומי סטילס מלווים בטקסט את האווירה והדינמיקה של צוות המטבח מאחורי הקלעים. בהמשך עברה לתעד שפים במטבחם הפרטי כשהיא מצלמת את כל שלבי הכנת המנות בסביבתם הביתית האינטימית.
החל משנת 2011 היא כותבת כתבות אוכל במגזין "שמנת" במסגרתן היא מטיילת ברחבי ישראל ופוגשת אנשים העוסקים בעשייה קולינרית, רובם כאלה שעברו מהפך בחייהם והתמסרו להכנת לחם, דבש, שוקולד, גבינות ועוד.
ביולי 2012 פרשה מתפקידה כעורכת מדור האוכל של עכבר העיר לטובת קריירת בישול וצילום.
בישול וצילום: דנה מלמד
הערות שוליים

↑  אלכסנדר כץ, שיהיה בתיאבון: דנה מלמד עוזבת את עכבר העיר, טלי קושניר תערוך את האוכל, באתר אייס, 26 ביוני 2012
האנק מובלי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 ביולי 1930 איסטמן, ג'ורג'יה, ארצות הברית
 פטירה:  30 במאי 1986 (בגיל 55) פילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית
 שם לידה:  הנרי מובלי
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1949–1986 (כ־37 שנים)
 עיסוק:  מוזיקאי, מלחין
 סוגה:  ג'אז, הארד בופ
 כלי נגינה:  סקסופון טנור
 חברת תקליטים:  בלו נוט, פרסטיז' רקורדס 
 שיתופי פעולה בולטים:  ארט בלייקי, הוראס סילבר, לי מורגן, פרדי האברד, פילי ג'ו ג'ונס
 www.hankmobley.net
 
הנרי "האנק" מובלי (באנגלית: Henry (Hank) Mobley‏; 7 ביולי 1930 – 30 במאי 1986) היה סקסופוניסט ג'אז אשר ניגן בעיקר על סקסופון טנור. מובלי ניגן בעיקר בתקופת הבי בופ וההארד בופ ונחשב לאחד מהקולות המעניינים והחשובים של התקופה. לאונרד פד'ר כינה אותו "האלוף במשקל הבינוני של סקסופון הטנור" ("middleweight champion of the tenor saxophone") כיוון שסגנונו נע באמצע בין האגרסיביות של ג'ון קולטריין ("האלוף במשקל כבד") לרוגע של סטן גץ ("האלוף במשקל קל").