stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התעללות מינית בילדים
הפוגעים > נשים פוגעות מינית > נתונים ומאפיינים

לאורך ההיסטוריה, רווחה התפיסה כי פגיעה מינית בקטינים היא פגיעה בילדה או נערה על ידי גבר או נער. רק משנות ה-80, ובעיקר בשנות ה-2000, התגבשה ההכרה בכך שגם ילדים ונערים נפגעים מינית, וכן שגם נערות ונשים פוגעות מינית. אולם, עד היום תופעות שכאלה כמעט ואינן זוכות לנראות חברתית, אקדמית ומקצועית. במעט המחקרים שנערכו בנושא, נמצא כי מתוך כלל המורשעים בעבירות מין, שיעור הנשים המורשעות עומד על 1.7%, וכן כי ב-11% בלבד מהדיווחים על פגיעה מינית בקטינים הפוגעות הן נשים. גם בישראל, לפי נתוני המשרד לביטחון לאומי, עבירות מין מהוות מקרה ייחודי, שבו גברים מבצעים 96% מכלל העבירות.
קיימת טענה, לפיה פגיעה מינית של נשים ואמהות בילדים מצויה בתת-דיווח, לפיכך, יש להתייחס לנתונים בעירבון מוגבל, ולקחת בחשבון שייתכן וממדי התופעה גדולים משמעותית מהמתועד בסטטיסטיקה. בספרות מוצעים מספר הסברים אפשריים לתת-הדיווח: ייתכן שנפגעים יימנעו מדיווח לרשויות שנפגעו על ידי נשים מתוך תחושת השפלה; ילדים לא ירצו לדווח על אימהותיהם, כדי לא לאבד את הקשר עמן, במיוחד במצבים שבהם האם היא המטפלת היחידה; נפגעים רבים חוששים שלא יאמינו להם; וכן נשים פוגעות יכולות להסוות את הפגיעה שלהן כהתנהגות שקשורה, על פניו, לטיפול בילדים במסגרת תפקידן כאימהות. לעיתים קרובות, במקרים של אימהות פוגעות מינית, יש סיכוי שגם האב פוגע מינית בילדיו. ילדים נוטים לחשוף את הפגיעה בפני ההורה הלא פוגע. במקרים בהם שני ההורים או אם חד הורית פוגעים מינית בילד, הקטין נותר ללא דמות הורית מיטיבה לחשוף בפניה את הפגיעה.
נמצא כי נשים שפוגעות מינית, במקרים רבים היו חשופות בעצמן לפגיעה מינית בילדות. חפיפה זו בין קורבנות לפוגעות מינית מוכרת גם בקרב גברים פוגעים. עם זאת, מחקרים מראים כי בקרב נשים פוגעות מינית, הפגיעה שחוו בילדותן היא חמורה וממושכת יותר מאשר זו שנמצאה בקרב גברים פוגעים מינית.
ברוב המוחלט של המקרים, נשים פוגעות בילדים שלהן או בילדים קרובים אליהן (ילדים מאומצים, אחיינים, נכדים, ילדים בטיפולן). בנוסף, נשים לרוב פוגעות בילדים קטנים (מתחת לגיל 12), כאשר הגיל הממוצע של הנפגע/ת הוא 6.4. חוקרים חלוקים בדעתם לגבי העדפת מגדר של נשים פוגעות. ישנם מחקרים שמצאו העדפה לבנים ונערים ואחרים המדווחים על העדפה גדולה יותר לבנות ונערות.
הפוגעים > נשים פוגעות מינית > תפיסות חברתיות אודות פגיעה מינית של נשים בילדים

התופעה של נשים פוגעות מינית מתקיימת בתוך אקלים חברתי המושפע מתפיסות סטריאוטיפיות באשר לתפקידים מגדריים ומיניים. אותן תפיסות סטראוטיפיות, לפיהן גברים הם ״אקטיביים״ ובעלי דחף מיני תמידי, ונשים הן ״פאסיביות״ ולא מסוגלות ליזום ואף לכפות מגע מיני מובילות להכחשה חברתית של התופעה ולכן גם לתת-דיווח. נשים נתפסות כדמויות מחנכות, מטפלות וא-מיניות בחיי קטינים, והדבר מוביל לקבלה חברתית סובלנית של התנהגויות מסוימות של נשים כלפי ילדים, שהיו נתפסות כפסולות ואף סוטות מידי אבות או גברים כלפי קטינים. בנוסף, תפיסות דיכוטומיות אלה מובילת לכך שהתסריט השכיח אודות פגיעה מינית כולל גבר פוגע ואישה, נערה או ילדה נפגעת.
אותה תפיסה חברתית, לפיה גברים הם פוגעים ונשים הן נפגעות, מונעת מהנפגעים והנפגעות בידי נשים לקבל הכרה חברתית בפגיעה שלהם. יתר על כן, נערים שעוברים אונס או פגיעה מינית בידי אישה, עלולים לקבל מסר חברתי כי מדובר בטקס מעבר נחשק, ולא בהתעללות שהיא גם עבירה פלילית, דבר המוסיף גם הוא לתת-דיווח ולהכחשה החברתית של הפגיעה. מעבר לכך, תפיסות אלו מובילות אנשי מקצוע (חוקרים, פסיכיאטרים, שופטים וכו') לראות בפגיעות בידי נשים כחמורות פחות, ולאמץ גישה חיובית יותר כלפי נשים פוגעות לעומת גברים פוגעים (למשל בענישה). בהמשך לכך, נראה כי לעיתים אנשי טיפול מתקשים לזהות פגיעה מינית של נשים בילדים, ולהתמודד איתה. לא זו בלבד, אלא שגם כאשר ישנה הכרה בקיומה של תופעת הפגיעה של נשים בילדים, התפיסה הרווחת היא שחומרתן והשלכותיהן של פגיעות מידי נשים, פחותות ביחס להשלכות ולחומרה של פגיעות מידי גברים. תפיסה זו משותפת גם לציבור הרחב וגם לפוגעות עצמן.
נשים פוגעות מינית מערערות על הסדר החברתי הקיים, שכן אם אישה מסוגלת לפגוע מינית, הדבר שומט את הקרקע תחת הנחות יסוד חברתיות כגון ״גברים הם פוגעים, נשים הן קורבנות״, או ״אם תמיד תגן על ילדיה״. על מנת לשמר את הסדר החברתי הקיים, משויכות לאותן נשים תכונות או חוויות, אשר מנסות לספק הסבר ללמה דווקא הן פגעו. קיימת בספרות טיפולוגיה חברתית המסווגת נשים פוגעות מינית לארבעה סוגים - ״משוגעת״, ״רעה״, ״קורבן״ ו״מאהבת״. כאשר נשים פוגעות מסווגות כמשוגעות, הן נתפסות כחולות נפש, שאינן אחריות למעשיהן, ואינן שולטות בהתנהגותן. כאשר הן מתוארות כרעות, רואים בהן ככאלה שאיבדו או שמעולם לא פיתחו ״טבע אימהי״, שגורם להן באופן טבעי להגן על ילדיהן, וכאשר הן מתוארות כקורבנות, הן מוצגות כמי שסבלה מבן זוג מתעלל, והפגיעה בילדיהן נתפסת כמצב של חוסר אונים, אשר נכפה על עליהן בידי בני זוגן. הסוג הנוסף, המאהבת, מתייחס למקרים בהם הפוגעת היא אישה צעירה שאינה בת משפחה, והנפגע/ת מתבגר/ת. במצבים אלו, היחסים מובנים במונחים של קשר רומנטי. הסוג הזה מעורר פחות רגשות של דחייה מהחברה, על אף שאין הוכחה לכך שזו פגיעה פחות חמורה.
הפוגעים > נשים פוגעות מינית > השלכות של פגיעה מינית בידי נשים

מחקרים מראים כי השלכותיהן של פגיעות מיניות מידי נשים עלולות להיות חמורות ביותר ולכלול בטווח הקצר תופעות כמו הימנעות חברתית ובידוד, דיכאון, פחד וחרדה קיצוניים, הרס עצמי וביטחון עצמי נמוך. בטווח הארוך מופיעים קשיים כגון שימוש בחומרים ממכרים, פגיעה עצמית, התאבדות, דיכאון, זעם, רתיעה ממערכות יחסים עם נשים, קשיים בתפיסה עצמית ובזהות, וחוסר-נוחות עם מין. תוצר נוסף לפגיעה מינית בילדים על ידי האם הוא קושי ביצירת זהות אינטגרטיבית כתוצאה מהטראומה הפסיכולוגית. כמו כן, ילדים/ות שנפגעו על ידי אמותיהם/ן מפגינים פחד וחשש משמעותיים ביחס למסוגלות ההורית שלהם והיכולת לא להדמות לאמותיהם.
הפוגעים > תוקפים צעירים

כאשר ילד בטרום גיל ההתבגרות עובר התעללות מינית בידי ילד בן גילו, אחד או יותר, במצב בו אדם מבוגר אינו מעורב ישירות - המקרה מוגדר כ"התעללות מינית בין ילדים". ההגדרה כוללת כל סוג של פעילות מינית בין ילדים המתרחשת ללא הסכמה וכתוצאה מכפייה, בין אם העבריין השתמש בכוח פיזי, איומים, הונאה או מניפולציה רגשית כדי לכפות שיתוף פעולה. כאשר ההתעללות המינית מבוצעת בידי אח או אחות, מדובר בסוג של גילוי עריות.
בשונה ממחקרים שבוצעו על עבריינים בוגרים, נמצא קשר סיבתי חזק בין תוקפים צעירים לבין התעללות מינית שעברו בעצמם בידי מבוגרים או ילדים אחרים.
שכיחות

חשוב לציין כי שכיחות התופעה משתנה כתלות בקריטריונים המתודולוגיים בהם נעשה שימוש. כמו כן, יש הטוענים כי רק כחמישית מהקורבנות משתפים אדם אחר בכך שעברו התעללות מינית.
שכיחות > ארצות הברית ואירופה

התעללות מינית בילדים נפוצה בעולם המערבי.
עם זאת, קשה לקבוע את שיעור השכיחות.
ההערכה היא כי בבריטניה עברו התעללות מינית כ-8% מהבנים ו-12% מהבנות.
האומדנים בארצות הברית מגוונים. בסקירה של 23 מחקרים נמצאו שיעורים של 3% עד 37% עבור בנים ו-8% עד 71% עבור בנות; בממוצע מדובר ב-17% עבור הבנים ו-28% עבור הבנות, בעוד בהתבסס על ניתוח סטטיסטי רוחבי של 16 מחקרים נמצא כי ההערכות הן 7.2% עבור בנים ו-14.5% עבור בנות.
משרד הבריאות האמריקאי דיווח על 83,600 מקרי התעללות מינית בילדים שדווחו בשנת 2005 וגם אומתו.
על פי סקרים, חמישית עד שליש מכלל הנשים דיווחו על סוג של התנסות מינית עם מבוגר בילדותן.
סקר פיני משנת 1992 שבדק את נושא גילוי העריות בין אב לבתו, מצא כי מבין 9,000 נערות תיכון בנות 15 שמילאו את השאלונים, ומבין הבנות שמתגוררות עם אביהן הביולוגי, 0.2% דיווחו על גילוי עריות. מבין הבנות שמתגוררות עם אב חורג, 3.7% דיווחו על התנסות מינית עמו. בסיכום הסקר צוין כי "רגשותיהן של הנערות בנוגע לניסיון המיני הם שליליים באופן מובהק".
מחקרים אחרים מצביעים על כך ששיעורי השכיחות גבוהים הרבה יותר, ומשערים כי מקרים רבים מעולם לא דווחו. לפי מחקר אחד, כ-40% מאנשי מקצוע שהיו אמורים לדווח על התעללות מינית שהגיע לאוזניהם, לא דיווחו עליה.
במחקר אחר עולה כי ילדים רבים שעברו התעללו מינית "זוהו כנפגעי תקיפה מינית אך ורק בגלל תלונה פיזית שאובחנה בשלב מאוחר יותר כמחלת מין ... רק 43% מהילדים שאובחנו עם מחלת מין חשפו את ההתעללות במהלך הראיון הראשוני".
לא נמצא מאפיין דמוגרפי או משפחתי העשוי לסייע לזהות ילדים שעברו התעללות מינית.
שכיחות > ארצות הברית ואירופה > בבתי ספר

על פי משרד החינוך האמריקאי, בבית ספר אמריקאיים "כמעט 9.6% מכלל התלמידים מהווים מטרה להתנהגות מינית פסולה בידי מחנכם".
במחקרים על התעללות מינית בתלמידים בידי אנשי חינוך (הן נשים והן גברים), דווח על 23% עד 44% תלמידים זכרים שנפגעו.
שכיחות > ארצות הברית ואירופה > צורות התעללות שאינן מדווחות במידה מספקת

יש הטוענים כי התעללות מינית בבנים בידי נשים אינה נחשפת לעיתים, בגלל סטריאוטיפים, הכחשה חברתית, הפחתת הנזק בידי הילד, והיעדר יחסי של מחקר על התעללות מינית בבנים.
מקרי התעללות מינית של בנים בידי אימותיהם או קרובות משפחה אחרות, מדווחים ונחקרים במידה פחותה משמעותית מיתר צורות ההתעללות. באופן דומה, יש החושדים כי גם יחסים בלתי נאותים בין אמהות לילדותיהן אינם נחשפים דיים.
שכיחות > ישראל

על פי נתוני משטרת ישראל, בשנת 2007 נפתחו 2,428 תיקי חקירה בגין עבירות מין כנגד קטינים. 451 מהם (כ-19 אחוזים) נעשו בתוך המשפחה. בשנת 2008 נפתחו 2,025 תיקי חקירה כאשר 487 (24%) אירעו בתוך המשפחה. על פי נתוני 2007 של איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית בישראל, התקבלו במרכזי הסיוע 4,178 פניות שבהם מעורבים ילדים עד גיל 18, מתוכן 85% פניות בידי נשים. ב-2,060 מהפניות מעורבים ילדים עד גיל 12. מתוך קבוצת גיל זו, 1,062 עסקו בגילוי עריות ו-277 באונס, ניסיון אונס ובעילת קטינה בהסכמה. בקבוצת הגיל 13–18 עסקו 331 פניות בגילוי עריות ו-841 פניות באונס, ניסיון אונס ובעילת קטינה בהסכמה. על פי נתוני האיגוד, כ-70% מהקורבנות הכירו את התוקף. כ-43.7% מהתקיפות התרחשו בתוך הבית, 14.2% אירעו בחוץ, 5.7% במוסדות חינוך והיתר במקומות אחרים.
על פי מחקר של אריאל פינקלשטיין, נכון לסוף שנת 2020 מטופלים בשירותי הרווחה בישראל 3,065 מטופלים בעקבות פגיעה מינית שעברו. מבין המטופלים היהודים נמצא שיעור גבוה של 63% מטופלים הלומדים במערכת החינוך הממלכתית-דתית והחרדית, וכן נמצאה קורלציה בין מידת דתיות ובין שיעור גבוה יותר של בנים מבין המטופלים.
על פי שנתון סטטיסטי משנת 2008 של המועצה הלאומית לשלום הילד בשיתוף מכון חרוב, נחקרו 7,770 ילדים בשנת 2007 בידי חוקרי ילדים, מתוכם 56.1% היו עדים לעבירות מין, 31% היו נפגעי עבירות מין, 8% עברו התעללות בידי הורה או אחראי, ואילו היתר (4.7%) נחשדו בגין ביצוע עבירות מין. 2,764 תלונות בגין פגיעה מינית התקבלו באגודה להגנת הילד (אל"י) במהלך 2007. היחידה הקלינית של האגודה טיפלה ב-673 מטופלים שנפגעו מינית בידי ילד אחר וב-2,053 ילדים שנפגעו מינית בידי מבוגר.
סביבת האינטרנט מהווה כר פורה לעברייני מין בישראל. על פי דוח של מכון "תודעה" משנת 2006, 1 מכל 7 ילדים בסביבת הצ'אטים ותוכנות המסרים המיידיים, קיבל הצעה מגונה מאדם אחר. על פי סקרים שבוצעו על ידי המכון, כ-20% מהילדים הגולשים באינטרנט הודו שנפגשו במציאות עם אנשים שהכירו דרך האינטרנט.
מחקר שנערך בשנת 2022 מצא כי 63% מהילדים המטופלים בשירותי הרווחה בישראל בגלל פגיעה מינית למדו במוסדות חינוך דתיים וחרדיים. המחקר מצא קורלציה בין רמת דתיות לשיעור גבוה של בנים מבין המטופלים, כאשר הסיכון של בנים תלמידי החינוך הממלכתי-דתי להיות מטופלים בעקבות פגיעה מינית גבוה כמעט פי-ארבעה מהסיכון של בנים תלמידי החינוך הממלכתי.
שכיחות > אפריקה

שכיחותה של התעללות מינית בילדים באפריקה עומדת בצילה של האמונה שיחסי מין עם בתולה יכולים לרפא אדם החולה ב-HIV או איידס. אמונה זו רווחת במיוחד בדרום אפריקה, שבה מספר חולי HIV הוא הגבוה ביותר בעולם. לפי נתונים רשמיים, אחד מתוך שמונה דרום אפריקאים נגוע בווירוס.
בשנת 2000 דווחו על למעלה מ-67,000 מקרים של תקיפות מיניות נגד ילדים בדרום אפריקה לבדה. ארגונים הדוגלים בזכויות הילד טוענים כי מספר האירועים שלא דווחו עשוי להיות גבוה פי עשרה.
שכיחות > אסיה

לפי סקר שנערך בטאיוואן, 2.5% מהמתבגרים דיווחו על התעללות מינית שחוו בילדותם.
שכיחות > אסיה > הודו

19 אחוזים מכלל הילדים בעולם חיים בהודו, נכון לשנת 2007, ויחד הם מהווים 42 אחוזים מכלל האוכלוסייה ההודית.
בשנת 2007 פרסם משרד הנשים והתפתחות הילדים ההודי את ה"מחקר על התעללות ילדים: הודו 2007". במסגרת המחקר השתתפו 12,447 ילדים ו-2,324 צעירים מ-13 מדינות בהודו. המחקר בחן צורות שונות של התעללות בילדים: התעללות פיזית, התעללות מינית, התעללות רגשית והזנחה בחמש קבוצות שונות: ילדים בסביבה משפחתית, ילדים בבית ספר, ילדים בעבודה, ילדים ברחוב וילדים במוסדות טיפוליים.
לפי הממצאים העיקריים של המחקר, 53.22% מהילדים דיווחו על תקיפה בעלת אופי מיני, מהם 52.94% בנים ו-47.06% בנות. באנדרה פרדש, באסאם, בביהר ובדלהי נמצאו האחוזים הגבוהים ביותר של התעללות מינית בקרב בנים ובנות כאחד. 21.90% מהילדים נחשפו לצורות חמורות של ניצול מיני, 5.69% הותקפו מינית ואילו 50.76% דיווחו על צורות אחרות של ניצול מיני. בקרב ילדים ברחוב, בעבודה ובמוסדות טיפוליים נמצאה השכיחות הגבוהה ביותר של תקיפות על רקע מיני. לפי המחקר, כ-50% מהתוקפים היו מוכרים לילד או היו בעמדה של אחריות כלפיו (כגון מורה או מטפל), ומרבית הילדים לא דיווחו על מקרה התקיפה לאף אחד.
המשפט הבינלאומי

התעללות מינית אסורה על פי חוק בכל מדינה מפותחת. במרבית המדינות נשפטים המתעללים לעונשים חמורים, ובתחומי שיפוט מסוימים, אף למאסר עולם או עונש מוות. קיום יחסי מין עם ילד שגילו נמוך מגיל ההסכמה מוגדר בחוק כאונס, על בסיס העיקרון שילד אינו מסוגל לתת את הסכמתו לקיום יחסי המין, וכי כל הסכמה לכאורה של הילד אינה נחשבת לקבילה מבחינה משפטית.
אמנת זכויות הילד היא אמנה בינלאומית המחייבת מבחינה משפטית להגן על זכויותיהם של ילדים במדינות שחתמו עליה. סעיפים 34 ו-35 לאמנה דורשים מהמדינות להגן על הילדים מפני כל צורה של ניצול מיני או התעללות מינית, לרבות להוציא אל מחוץ לחוק את האפשרות לכפות על ילדים לבצע פעילות מינית, זנות של ילדים, וניצול של ילדים ליצירת פורנוגרפיה. המדינות נדרשות גם למנוע חטיפה, מכירה או סחר של ילדים. נכון לנובמבר 2008, 193 מדינות כפופות לאמנה ובכלל זה כל החברות באו"ם, למעט ארצות הברית וסומליה.
המשפט הבינלאומי > המשפט בישראל

ישראל חתומה על אמנת זכויות הילד. בהתאם לכך, במשפט הישראלי מוגדרים הגבולות החוקיים בסימן ה' לחוק העונשין. בעילת קטין או קטינה ("בועל" - המחדיר איבר מאיברי הגוף או חפץ לאיבר המין של האישה) נחשב למעשה חמור מאוד. סעיף 345(א)(3) לחוק, קובע עונש של 16 שנות מאסר למי שאונס קטינה מתחת לגיל 14 (גם אם בהסכמתה), ועשרים שנים בנסיבות מחמירות יותר כמוגדר בסעיף. סעיף 346 עוסק בבעילה אסורה בהסכמה למי שבועל קטינה מעל גיל 14 ומתחת לגיל 16 בנסיבות הנמנות בסעיף. בהמשך מוגדר סעיף 347 המגדיר את עונשו של אדם המבצע מעשה סדום בקטינה מעל גיל 14 ומתחת לגיל 16. הסעיף משווה מעשה סדום בקטינה מתחת לגיל 14 לאונס, כמוגדר בסעיף 345. מעשה מגונה בקטין או קטינה מוגדר אף הוא בחוק הישראלי ("מעשה לשם גירוי, סיפוק או ביזוי מיניים"), בסעיף 348, הקובע שבע שנות מאסר לעבריין, ובנסיבות מחמירות - עשר שנות מאסר. ראו גם גיל ההסכמה בישראל.
החוק מפריד בין אונס בידי אדם זר לאונס בידי בן משפחה או אדם האחראי על הילד. ההפרדה באה לידי ביטוי בעונשים כבדים יותר, כמוגדר בסעיף 351 לחוק. בין השאר, החוק מטיל על תוקף מסוג זה עשרים שנות מאסר, בין אם מדובר בבעילה ובין אם מדובר במעשה סדום. עונשים חמורים יותר מוטלים גם בגין מעשה מגונה בקטין בידי "בן משפחה" (כמוגדר בסעיף).
החוק מטיל צנזורה על פרסום שמו של אדם - מכל מין וגיל - שנפגע מעבירות שבוצעו בו, לפי סימן ה' לחוק.
בדומה לחוקים שנחקקו בארצות הברית ובמדינות מערביות נוספות, גם בישראל חוק ההתיישנות מורחב כאשר מדובר בתקיפה של קטין. תחילת תקופת ההתיישנות בגיל 18 על פי סעיף 354 לחוק העונשין וסעיף 10 לחוק ההתיישנות, ומשך תקופת ההתיישנות היא שבע שנים לפי סעיף 5 לחוק ההתיישנות.
היסטוריה

התעללות מינית בילדים תפסה את תשומת הלב הציבורית בעשורים האחרונים והפכה לאחד הפשעים הידועים ביותר בציבור. התעללות מינית בילדים נחשבת למזיקה יותר לילדים מאז שנות ה-70 של המאה ה-20, ולכן אינה מקובלת על החברה. ניצול מיני של ילדים בידי מבוגרים קיים לאורך ההיסטוריה, אך לעומת העבר הרחוק, שבו לא היה נהוג לשוחח על הנושא, בעת האחרונה קיימת תשומת לב ציבורית משמעותית לבעיה.
היסטוריה > תיעוד

המאמר הראשון העוסק בהתעללות מינית בילדים ראה אור בצרפת בשנת 1857: "מחקר רפואי-משפטי של תקיפות על רקע מיני" (Etude Médico-Légale sur les Attentats aux Mœurs), על ידי אוֹגִיסְט אַמְבּרוּאַז טַרְדְיֶה, פתולוג וחלוץ בתחום הזיהוי הפלילי.
היסטוריה > עליית חשש הציבור

התעללות מינית בילדים הפכה לסוגיה ציבורית בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20. עד לנקודה זו התעללות מינית לא הייתה נושא לשיחה מבחינה חברתית. מחקרים על הטרדת ילדים לא נערכו עד לשנות ה-20 של המאה ה-20. האומדן הלאומי הראשון של מספר מקרי התעללות מינית בילדים פורסם ב-1948. עד שנת 1968, 44 מתוך 50 מדינותיה של ארצות הברית חוקקו חוקים שמחייבים רופאים לדווח על חשדות להתעללות מינית בילדים. הפעילות המשפטית הפכה למשמעותית יותר בשנות ה-70 של המאה ה-20, כאשר נחקק בארצות הברית חוק טיפול ומניעה של התעללות מינית בילדים בשנת 1974, וכשהוקם מרכז לאומי לטיפול בילדים שעברו התעללות מינים והזנחה. מאז חקיקת החוק, גברו באופן משמעותי הדיווחים על ניצול מיני של ילדים. לבסוף, נוסדה קואליציה לאומית בשנת 1979 על מנת ללחוץ על הקונגרס לחוקק חוקים נוספים בתחום.
גל שני של פמיניזם הביא איתו מודעות גדולה יותר להתעללות מינית בילדים ולאלימות נגד נשים בארצות הברית, והפך אותם לסוגיות ציבוריות ופוליטיות כאחד. ג'ודית לואיס הרמן, פרופסור לפסיכיאטריה מאוניברסיטת הרווארד, כתבה את הספר הראשון העוסק בגילוי עריות בין אב לבתו, זאת לאחר שנחשפה למקרים רבים במהלך ההתמחות הרפואית שלה. הספר השני שלה, "טראומה והחלמה", נחשב לעבודה חלוצית וקלאסית, והוא שטבע את המונח הפרעת דחק פוסט-טראומטית.
בשנת 1986 נחקק בקונגרס האמריקאי חוק זכויות הקורבנות של התעללות מינית בילדים, אשר העניק לילדים זכות לתביעה אזרחית במקרים של התעללות מינית. החוקים הרבים שנחקקו בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20 הביאו לחשיפת מקרי התעללות רבים ולתלונות רבות. בשנת 2004 נחקק חוק מייגן שהעניק לציבור האמריקאי גישה למאגרי מידע של עברייני מין ברמה כלל-ארצית.
היסטוריה > תביעות אזרחיות

בעקבות המודעות ההולכת וגוברת להתעללות מינית בילדים בארצות הברית, גדלו מספר התביעות האזרחיות בגין נזקים כספיים הנובעים מתקיפות על רקע זה. המודעות הגוברת עודדה קורבנות רבים לחשוף את עברם המר. מספר מדינות חוקקו חוקים המאריכים את חוק ההתיישנות על מנת לאפשר לקורבנות התעללות מינית בילדותם להגיש תביעה אזרחית ופלילית גם לאחר שהגיעו לגיל בגירות. כמו כן, התאפשר לתבוע ישויות כגון בתי ספר, ארגוני נוער וכנסיות, במצבים בהם היו אמונים על ביטחונם של הילדים ולא הצליחו למנוע התעללות מינית. כך למשל, מאז תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 שילמו דיוקסיות קתוליות רבות ברחבי ארצות הברית כמיליארד דולרים לשם יישוב תביעות מעין אלה. עם זאת, ילדים ומבוגרים רבים חוששים להפעיל אמצעים משפטיים מחשש לסבל נוסף שהם עלולים לעבור על ידי הנאשמים בהליך המשפטי, בדומה למתרחש בתביעות משפטיות כנגד אנסי נשים.
בזמביה, מקרה של התעללות מינית בין מורה לתלמידתו הגיע לבית משפט גבוה במדינה, ביוני 2008. בפסק הדין נקבע תקדים שבמסגרתו הוענק לתובעת, תלמידה בת 13, סך של 45 מיליון קוואצ'ה זמבי (כ-50,000 שקלים).
ראו גם

האשמת שווא על התעללות מינית בילדים
התעללות בילדים
פדופיליה
פקיד סעד לחוק הנוער
שימוש צבאי בילדים ובנערים
העסקת ילדים
אשם תורם וקטינים
אמנת זכויות הילד
גיל ההסכמה
טורף מקוון
לקריאה נוספת

הדס גלבוע, התעללות מינית בילדים (Child Sexual Abuse), עבודת סיכום בקורס "סמינר בפסיכותרפיה של הילד" (MA), החוג לפסיכולוגיה, אוניברסיטת חיפה, 2003
אריאל פינקלשטיין, מטופלים בשירותי הרווחה בעקבות פגיעה מינית בחלוקה לפי מגזר דתי, נאמני תורה ועבודה, 2022
Corder, B.F., Haizlip, T., & DeBoer, P. (1990) A pilot study for a structured time limited therapy group for sexually abused pre-adolescent children. Child Abuse & Neglect, 14, 243-251.
Greenspun, W. (2001). Using contradiction: Family treatment of child sexual abuse. In S.H. McDaniel, D.D. Lusterman & C.L. Philpot (Eds.), Casebook for Integrating Family Therapy: An Ecosystemic Approach (pp. 179-188). Washington, DC: American Psychological Association.
Nelson-Gardell, D. (2001). The voices of the victims: Surviving child sexual abuse. Child and Adolescent Social Work Journal, 18(6), 401-416.
Webster, R.E. (2001). Symptoms and long-term outcomes for children who have been sexually assaulted. Psychology in the Schools, 38(6), 533-547.
הערות שוליים

↑  "Trauma and Recovery: Praise, Table of Contents, & Excerpts". Jim Hopper, Ph.D. with the author and publisher's permission. 2008-03-23. אורכב מ-המקור ב-2009-04-09. נבדק ב-2009-07-30.
↑  Herman, Judith Lewis (1997). Trauma and recovery: The aftermath of violence from domestic abuse to political terror. Basic Books. p. 119.
↑  WNN Editors Team, When a Girl Student Stands Up and Wins, Woman News Network (WNN), ‏2008-08-11 (באנגלית)"When A Girl Student Stands Up and Wins," Women News Network - WNN, August 11, 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285521805171  LCCN: sh85023376  NKC: ph139044
Nail in the Coffin

Nail in the Coffin (בעברית: מסמר בארון הקבורה) הוא המיני-אלבום השלישי של הבדרנית אג'ה, בו מתארחת גם שילו. המיני-אלבום יצא לאור ב-27 בספטמבר 2019, בהוצאה עצמאית, לכבוד ליל כל הקדושים. המיני-אלבום נחשב למיני-אלבום חג המולד הראשון של השתיים.
פרט ל-"Body Count" שהוקלט על ידי שילו ו-"Paranoia" שהוקלט על ידי אג'ה, כל שירי המיני-אלבום הוקלטו על ידי השתיים יחדיו.
הרכב וקידום

המיני-אלבום תואר ככזה ש"משלב את סוגת האימו-פאנק, מוזיקת טראפ, קאנטרי ו-EDM". כמו כן, נטעם כי הוא "מהווה כמחווה לסרטי אימה קלאסיים ומודרניים". "Mama Chola", שיצא לאור ב-30 באוגוסט, היה לסינגל המוביל מתוך המיני-אלבום ועבורו יצא וידאו קליפ רשמי שצולם בקנזס סיטי.
הסינגל השני מתוך המיני-אלבום "The Purge", יצא לאור כמה זמן לאחר מכן על מנת לעזור בקידום שלו.
ביקורת

ג'ורדן באסט מ-NME תיאר את המיני-אלבום כ"אנתולוגיה מפחידה של חובבי ההיפ-הופ הכהים" והוסיף כי "למיני-אלבום ולמאזינים שלו יש קשר לג'ייסון וורהיס מהסרטים של "יום שישי ה-13" והסרטים האחרונים של "הטיהור" שיצאו משנת 2013 ועד שנת 2019". ג'ון עלי מבילבורד תיאר את המיני-אלבום כ"מאיים" וכלל את "Haunted House" ב-"Billboard Pride's October 2019 Playlist".
רשימת רצועות

| Nail in the Coffin> מס' | Nail in the Coffin> שם | Nail in the Coffin> משך | Nail in the Coffin>  | Nail in the Coffin>  | Nail in the Coffin>  | Nail in the Coffin>  | Nail in the Coffin>  | Nail in the Coffin>  | Nail in the Coffin>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | The Purge  | 3:27 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Lost! (בהשתתפות יאנג מדיסין)   | 3:28 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Mama Chola (בהשתתפות אמירה ואנג)   | 2:38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Body Count  | 2:21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Haunted Haus (בהשתתפות קייטי ג'ובס)   | 3:24 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Paranoia  | 3:02 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Eulogy (Nail in the Coffin)  | 3:06 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 21:26 |  |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Nail in the Coffin by Shilow & Aja, Apple Music (באנגלית)
↑  Shilow on Apple Music, Apple Music (באנגלית)
↑  Aja & Shilow's upcoming horror industrial punk-trap EP kicks off with "THE PURGE", Elicit Magazine, ‏2019-09-25 (באנגלית)
↑  'RuPaul's Drag Race' alum Aja sizzles in fierce 'Mama Chola' music video, EW.com (באנגלית)
↑  An interview with 'RuPaul's Drag Race' star turned horrorcore rapper Aja, NME Music News, Reviews, Videos, Galleries, Tickets and Blogs | NME.COM, ‏2019-10-10 (באנגלית)
↑  Queer Necessities: Adam Lambert, Kim Petras and More on Billboard Pride's October 2019 Playlist, Billboard (באנגלית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "Nail in the Coffin".
Don't Shoot Me I'm Only the Piano Player

Don't Shoot Me I'm Only the Piano Player (בעברית: אל תירו בי, אני רק הפסנתרן) הוא אלבום האולפן השישי של הזמר והיוצר הבריטי אלטון ג'ון. הוא יצא לאור בינואר 1973 על ידי DJM רקורדס (אנ') ו־‏MCA רקורדס, הראשון מבין שני אלבומי אולפן שיצאו לאור באותה שנה. הוא האלבום הראשון של ג'ון שהגיע לראש המצעד בבריטניה, והשני מבין שבעה אלבומים רצופים שהגיעו למקום הראשון בארצות הברית.
הסינגל המוביל, "Crocodile Rock", היה הסינגל הראשון של ג'ון שהגיע למקום הראשון בארצות הברית. הסינגל השני מתוך האלבום, "Daniel", היה גם הוא להיט שהגיע למקום השני בארצות הברית, ולמקום הראשון בקנדה ובניו זילנד. שני הסינגלים היו להיטי טופ־5 בבריטניה.