stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישראל באירוויזיון 2022
לפני האירוויזיון > אקס פקטור לאירוויזיון > הגמר > סיבוב ראשון

בסיבוב זה, המתמודדים חולקו ל-2 דו-קרבים. המנצח בכל דו-קרב עלה לסיבוב השני. כל מתמודד שהפסיד בדו-קרב עבר לדו-קרב הגורלי, שם שרו המתמודדים את שירי האירוויזיון שנבחרו להם. מנצח עלה לסיבוב השני, והמפסיד הודח.
50% מהקולות היו בידי הקהל, 25% מהקולות היו בידי השופטים, ו-25% מהקולות היו בידי הוועדה המיוחדת של תאגיד השידור הישראלי.
בפתיחת הערב אלי חולי שר קטע מ-"אבניבי", ענבל ביבי שרה קטע מ-"הללויה", ספיר סבן שרה קטע מ-"דיווה", ומיכאל בן דוד שר קטע מ-"Toy".
| דו-קרב> סיבוב ראשון | סדר> סיבוב ראשון | שם המבצע> סיבוב ראשון | שם השיר> סיבוב ראשון | הצבעת השופטים> סיבוב ראשון | הצבעת הוועדה> סיבוב ראשון | הצבעת הקהל> סיבוב ראשון | ניקוד סופי> סיבוב ראשון | תוצאה> סיבוב ראשון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| I | 1 | ענבל ביבי | "The Winner Takes It All" | 5 | 0 | 24 | 29 | דו-קרב גורלי |
| I | 2 | מיכאל בן דוד | "שני משוגעים" | 20 | 25 | 26 | 71 | סיבוב שני |
| II | 3 | ספיר סבן | "בדד" | 5 | 10 | 20 | 35 | דו-קרב גורלי |
| II | 4 | אלי חולי | "I'll Be There for You" | 20 | 15 | 30 | 65 | סיבוב שני |
דו-קרב גורלי
| III | 1 | ספיר סבן | "Breaking My Own Walls" | 0 | 15 | 16 | 31 | מקום 4–הודחה |
| III | 2 | ענבל ביבי | "Marionette" | 25 | 10 | 34 | 69 | סיבוב שני |
לפני האירוויזיון > אקס פקטור לאירוויזיון > הגמר > סיבוב שני

בסיבוב זה, המתמודדים שרו את השיר שנבחר להם בשלב "השיר שלנו לאירוויזיון". המתמודד הזוכה בסיבוב השני צפוי לייצג את ישראל באירוויזיון 2022. 50% מהקולות היו בידי הקהל, 25% מהקולות היו בידי השופטים, ו-25% מהקולות היו בידי הוועדה המיוחדת של תאגיד השידור הישראלי. כל שופט או נציג מהוועדה יכול להעניק 8, 10 ו-12 נקודות לכל מתמודד.
בנוסף, השופט גפן שר קטע מ-"עץ ירוק מפלסטיק", השופטת מרגול שרה קטע מ-"אפס מאמץ", השופטת נטע שרה קטע מ-"מקסיקו", השופטת מסיקה שרה קטע מ-"בית משוגעים", והשופט דנקר שר קטע מ-"אף אחת".
| סדר | שם המבצע | שם השיר | הצבעת השופטים | הצבעת הוועדה | הצבעת הקהל | ניקוד סופי | מקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ענבל ביבי | "Marionette" | 42 | 44 | 87 | 173 | 3 |
| 2 | מיכאל בן דוד | "I.M" | 50 | 46 | 118 | 214 | 1 |
| 3 | אלי חולי | "Blinded Dreamers" | 58 | 60 | 95 | 213 | 2 |
באירוויזיון

המהדורה ה-66 של האירוויזיון התקיימה בטורינו, איטליה והורכבה משני חצאי גמר ב-10 במאי וב-12 במאי 2022, ומגמר ב-14 במאי 2022. על פי כללי האירוויזיון, כל מדינה משתתפת, למעט המדינה המארחת וחמש המדינות הגדולות (גרמניה, צרפת, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), נדרשת להיות אחת מעשר המדינות שיעפילו מאחד משני חצאי הגמר לגמר. ב-25 בינואר 2022 נקבע בהגרלת חצאי הגמר כי ישראל תופיע בחלק הראשון של חצי הגמר השני.
פרשני השידור בכל המופעים היו אסף ליברמן ועקיבא נוביק.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2022, סדר השירים לחצי הגמר הוחלט על ידי מפיקי התוכניות ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. ישראל הופיעה שנייה, לאחר פינלנד ולפני סרביה.
באירוויזיון > חצי גמר

ב-12 במאי 2022 ביצע בן דוד את "I.M" על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2022. הוא נכשל בניסיון להעפיל לגמר התחרות, שהתקיים ב-14 במאי.
באירוויזיון > גמר

ישראל לא העפילה לגמר התחרות בשנה זו, בפעם הראשונה מאז שנת 2014, לאחר שסיימה בחצי הגמר השני במקום ה־13 (מתוך 18 מדינות), עם 61 נקודות.
הערות שוליים

↑  ערן סויסה, התאגיד מחפש הצלה: מי יבחר את הנציג לאירוויזיון, באתר ישראל היום, 22 בפברואר 2021
↑  קול קורא להגשת הצעות לשיתוף פעולה עם תאגיד השידור הישראלי לבחירת נציג התאגיד לתחרות הזמר של אירוויזיון 2022 | כאן, באתר www.kan.org.il
↑  אורן שטרנברג, סיימון קאוול יבחר את הנציג הישראלי לאירוויזיון?, באתר אייס, 25 במרץ 2021
↑  שני נחשוני, "אקס פקטור" תבחר את נציג ישראל לאירוויזיון 2022, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 6 באפריל 2021
↑  קול קורא להגשת שירים לתחרות אירוויזיון 2022 | כאן, באתר www.kan.org.il
↑  ישראל באירוויזיון 2022: כ-130 שירים הוגשו לוועדה - אירוויזיון 2022, באתר EuroMix, ‏2021-10-17
↑  ישראל באירוויזיון 2022: הוועדה החלה להאזין לשירים - אירוויזיון 2022, באתר EuroMix, ‏2021-11-14
↑  ישראל באירוויזיון 2022: הוועדה בחרה את 8 השירים המתמודדים - אירוויזיון 2022, באתר EuroMix, ‏2021-12-09
1 2 3 4 5  אירוויזיון 2022: גמר אקס פקטור יתקיים ב-5 בפברואר - אירוויזיון 2022, באתר EuroMix, ‏2022-01-20
↑   כאן גימל משדר חשיפת השירים לאירוויזיון 2022, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 52:40)
1 2   מהו השיר שייצג את ישראל באירוויזיון 2022? צפו, הצביעו והשפיעו, רשימת השמעה, באתר יוטיוב
↑  השיר הישראלי לאירוויזיון 2022 ייבחר בגמר "אקס פקטור" - אירוויזיון 2022, באתר EuroMix, ‏17 באוגוסט 2021
↑  רשת 13, גמר "אקס פקטור לאירוויזיון" | עדכונים שוטפים ושידור חי, באתר חדשות 13, 5 בפברואר 2022
↑  "Turin, Italy, to host the 66th Eurovision Song Contest in May 2022 🇮🇹". Eurovision.tv. EBU. 8 באוקטובר 2021. ארכיון מ-9 באוקטובר 2021. נבדק ב-10 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Rules–Eurovision Song Contest". Eurovision.tv. EBU. ארכיון מ-8 באפריל 2020. נבדק ב-10 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Eurovision 2022: Which Semi-Final is your country performing in? 🇮🇹". Eurovision.tv. EBU. 2022-01-25. נבדק ב-2022-01-25.
↑  ישראל: מי יפרשן את משדר האירוויזיון? לפניכם התשובה! - אירוויזיון 2022, באתר EuroMix, ‏2022-04-18
↑  Eurovision Song Contest 2022 Semi-Final running orders revealed!, Eurovision.tv, ‏2022-03-29 (באנגלית בריטית)
↑  Charlotte Jensen, Eurovision 2022: Semi-final 2 result – these are the lucky qualifiers, ‏12th May 2022
1 2 3 4 5 6  Results of the Second Semi-Final of Turin 2022, Eurovision.tv (באנגלית בריטית)
1 2 3 4  הצבעות הקהל הישראלי והשופטים הישראלים בגמר אירוויזיון 2022, באתר Eurovision Song Contest
לוגו השיר שלנו לאירוויזיון 2022
מיכאל בן דוד בחצי-הגמר השני
סלכה

סלכה היא עיר מקראית בחבל הבשן.
מקור וזיהוי

העיר סלכה נזכרת בספר דברים כעיר הממוקמת בחבל הבשן, עליו מלך עוג מלך הבשן: ”וַנִּקַּח בָּעֵת הַהִוא אֶת הָאָרֶץ מִיַּד שְׁנֵי מַלְכֵי הָאֱמֹרִי אֲשֶׁר בְּעֵבֶר הַיַּרְדֵּן מִנַּחַל אַרְנֹן עַד הַר חֶרְמוֹן... כֹּל עָרֵי הַמִּישֹׁר וְכָל הַגִּלְעָד וְכָל הַבָּשָׁן עַד סַלְכָה וְאֶדְרֶעִי עָרֵי מַמְלֶכֶת עוֹג בַּבָּשָׁן” (דברים פרק ג פסוקים ח'-י').
גם בספר יהושע נזכרת סלכה כעיר שעליה מושל עוג מלך הבשן. שם היא נזכרת כקצה גבולו של חצי שבט המנשה שישב בעבר הירדן המזרחי. בספר דברי הימים מתואר שהתיישבת שבט גד הגיעה עד סלכה, כך שסלכה הייתה הגבול שבין שבט גד לשבט מנשה.
מקובל לזהות את העיר סלכה עם העיר סלח'ד בנפת סלח'ד שבמחוז א-סווידא בדרום סוריה, מדרום להר הדרוזים.
הערות שוליים

↑  ספר יהושע, פרק י"ב, פסוקים ד'–ה'
↑  ספר דברי הימים א', פרק ה', פסוק י"א.
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
המעורבות הטורקית במלחמת האזרחים בסוריה

מאז תחילת מלחמת האזרחים בסוריה הייתה הרפובליקה הטורקית המדינה, אשר לעברה הגיעו המספר הגדול ביותר של פליטים. משנת 2016 בוצעו פלישות של צבא טורקיה לתוככי צפון סוריה, פעולות אלה, במסגרתן תומכת טורקיה בעלייתה לכוח של האופוזיציה הסורית מקורם בדרישה להאדיר את השפעתה של טורקיה עצמה והחלשת כוחה של כורדיסטן הסורית.
התכתשויות גבול החלו עוד משנת 2012, במסגרת תוכניתה של טורקיה להאדיר את השפעתה בעבר המזרח התיכון היא חברה אל האופוזיציה הסורית למען הקמת מדינת חסות טורקית בתוך סוריה. עלייתה של המדינה האסלאמית הביאה את טורקיה להכריז בשנת 2015 על מלחמה נגד האחרונה. הודות לגבול הרחב בין סוריה וטורקיה, שלושה מיליון פליטים סורים חמקו לתוככי טורקיה, יתרה על כל מדינה אחרת.
פעולה טורקית נרחבת בסוריה נראתה באוגוסט 2016, כאשר החל מבצע מגן הפרת במסגרתו מנעו כוחות טורקים את התפשטותה של המדינה האסלאמית לעבר הגבול כמו גם מנעו את כיבוש כל הגבול הטורקי–סורי מידי כורדיסטן הסורית. פעולות בדלנות לעצמאות כורדיסטן הטורקית הריעו את היחסים הכוללים של הממשלה הטורקית עם הכורדים. השטחים הכבושים במסגרת המבצע הפכו לשטח בטוח בשביל כוחות האופוזיציה הסורית.
לאחר הפגזות, פשיטות אוויריות ופעולות מינוריות על הגבול יצאה טורקיה בשנת 2017 בפלישה מרכזית נוספת על צפון טורקיה, הפעם לתוך מחוזות אידליב וחלב. כמו כן הפעולה התמשכה גם אל לטקיה לחופי הים התיכון. בשנת 2018 יצאה טורקיה בעוד פעולה, הפעם נגד הכוחות הכורדים של היחידות להגנת העם, הכוחות הסוריים הדמוקרטיים ומפלגת הפועלים של כורדיסטן בתוך מבצע ענף זית. במקביל העבירה טורקיה כמויות נשק גדולות למורדים באידליב.
הפעולה הטורקית בצפון-מערב סוריה משנת 2017 נענתה במתקפת נגד סורית רק שנתיים מאוחר יותר, מתקפת נגד זאת אשר החלה במרץ צלחה בכיבוש השטחים הדרומיים של הכיבוש הטורקי אך לא מעבר לכך. נוסף על כך, הפעולה הטורקית הביאה את צבא טורקיה לשערי העיר חלב. בדצמבר יצאה סוריה במתקפת נגד שנייה ומסיבית בהרבה במסגרתה פירקה את החזית המזרחית של הכיבוש הטורקי.
לאחר נסיגת הכוחות של ארצות הברית מתמיחתם בכורדיסטן, החלה באוקטובר המתקפה הטורקית על כורדיסטן הסורית, הפלישה הגדולה ביותר אשר טורקיה הוציאה לפועל במסגרת המלחמה. על פי דוברו של נשיא טורקיה, הפעולה מטרתה "לתקן את הדמוגרפיה", למעשה טיהור אתני של הכורדים. פעולה זאת הביאה את הטורקים לפנים סוריה והביאה ליצירת קו אש סורי-כורדי מאוחד נגד הכיבוש הטורקי.
כיום (2022) המאבק בין טורקיה לכוחות הכורדים והממשלה הסורית ממשיכים במסגרת מלחמת האזרחים בסוריה. טורקיה שינתה את מצב המלחמה והביאה להמשך התפתחות האופוזיציה הסורית גם כאשר נראה היה כי האופוזיציה עומדת להתפרק בשנת 2016–2017.
בעקבות הפיגוע באיסטנבול (2022), יזמה טורקיה מבצע צבאי נגד הכורדים בסוריה ובעיראק. המבצע נקרא ציפורני החרב. ארגוני הכורדים הואשמו באחריות לפיגוע.
ראו גם

המעורבות האיראנית במלחמת האזרחים בסוריה
המעורבות הרוסית במלחמת האזרחים בסוריה
המתקפה הטורקית על כורדיסטן הסורית
הערות שוליים

↑  רויטרס, ‏מגבירים נוכחות: טורקיה הכניסה טנקים נוספים לשטח סוריה, באתר מעריב אונליין, 25 באוגוסט 2016
↑  גיא אלסטר‏, מבצע "ענף זית": טורקיה פתחה במתקפה נגד הכורדים בצפון סוריה, באתר וואלה, 20 בינואר 2018
↑  טורקיה מעבירה כמויות נשק גדולות למורדים באידליב, באתר ynet, 12 בספטמבר 2018
↑  אוריאל לוי, ‏החלה המתקפה הטורקית, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 9 באוקטובר 2019
↑  הרוגים בירי רקטות לטורקיה, ארדואן שוקל כניסה קרקעית לסוריה, באתר ynet, 21 בנובמבר 2022
↑    אסף גבור, ‏כתגובה לפיגוע באיסטנבול, טורקיה תקפה יעדים כורדיים: "נחסל את מקורות הטרור", בעיתון מקור ראשון, 20 בנובמבר 2022
↑    אסף גבור, ‏בעקבות הפיגוע באיסטנבול: בטורקיה מרחיבים את המבצעים נגד הכורדים, בעיתון מקור ראשון, 15 בנובמבר 2022
הזמן הוורוד (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  יאיר קדר
 הופק בידי:  אסף אמיר
 תסריט:  יאיר קדר
 עריכה:  איל אור
 מוזיקה:  אליוט
 צילום:  דרור לבנדיגר
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  13 במאי 2009
 משך הקרנה:  72 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט תיעודי, סרט להט"בי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הזמן הוורוד (Gay Days) הוא סרט תיעודי ישראלי משנת 2009 בבימויו של יאיר קדר. הוא מתעד את המהפכה הגאה של קהילת הלהט"ב בישראל בשנות השמונים והתשעים וסוקר אירועים מרכזיים דרך סיפורו האישי של הבמאי, שייסד בעברו את העיתון "הזמן הוורוד".
בסרט משתתפים דמויות מרכזיות בקהילה הישראלית הגאה: גל אוחובסקי, איתן פוקס, שמעון שירזי, אליוט (שגם כתבה מוזיקה מקורית עבור הסרט), עמליה זיו, רמי הסמן, אילנה שירזי, אדיר שטיינר, עוזי אבן, עמית קמה, יוסי אבן קמה ואחרים.
הסרט הופק בחברת נורמה הפקות בתמיכת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב וערוץ yes דוקו. הוא היה סרט הנעילה של פסטיבל דוקאביב במאי 2009, פתח את אירועי הגאווה של תל אביב ביוני 2009, והוקרן בסינמטק תל אביב. כמו כן, הסרט הוקרן בזכיינית קשת, בערוץ השני, באוגוסט 2009 וזכה לרייטינג של 8.7 אחוז.
בפברואר 2010, הסרט הוקרן בבכורה בינלאומית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין במסגרת הפנורמה. כמו כן, הסרט הוקרן בעשרות פסטיבלים ברחבי העולם - ביניהם הפסטיבל הגאה של לונדון, הפסטיבל הגאה של טורינו, הפסטיבל היהודי של טורונטו, הפסטיבל היהודי של סן פרנסיסקו, פסטיבלים לזכויות האדם באירופה, הקרנות שונות באוניברסיטאות בארצות הברית ובאירועים מיוחדים בספרד, שוודיה ועוד.
רשימת פסטיבלים חלקית

פסטיבל ברלין, גרמניה, 2010
פסטיבל דוקאביב, ישראל 2009;
הפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה, ישראל 2009
London LGFF
Torino GLBT Film Festival
Toronto Jewish Film Festival
Film IsReal - Israeli Film Festival - Amsterdam
OutView Film Festival
NewFest
Frameline
Outfest
UKJFF
image+nation.festival.cinema.lgbt.montreal
Queersicht
Tucson International Jewish Film Festival
Atlanta Jewish Film Festival
היהודייה הנאווה

שלומית (1870) על ידי אנרי רניול
"היהודייה הנאווה" (בצרפתית: La Belle Juive, באנגלית: ‏The Beautiful Jewess) הוא מוטיב ארכיטיפי באמנות ובספרות, שרווח מאוד בספרות אירופאית רומנטית של המאה ה-19. במסגרת מוטיב זה, היהודייה הנאווה מוצגת לרוב כאישה צעירה מרקע יהודי, בודדה ויפה, בעולם נוצרי. הרקע היהודי של הדמות מבחין אותה משאר הדמויות וקובע את תפקידה במערך היצירה.
רקע היסטורי ותמות מרכזיות

לארכיטיפ "היהודייה הנאווה" היסטוריה ארוכה, כשביטוייו הראשונים מופיעים בספרות ימי הביניים באירופה. עם זאת, מאפייניה והגדרתה הכוללת של הדמות - כפי שהיא ידועה כיום - עוצבו במהלך המאה ה-19. ההנחה המקובלת היא כי הופעתה של "היהודייה הנאווה" מהווה ביטוי לפילוסופיה ולהשקפת עולם אנטישמית מצד היוצר והקהל המיועד ליצירה, היות שהשימוש בארכיטיפ נעשה לרוב על ידי אמנים וסופרים לא יהודיים ויועד לקהל צופים לא יהודי. כמו כן, הופעת ארכיטיפ זה לוותה לרוב במוטיבים וביטויים אנטישמים אחרים בגוף היצירה. בריטניה, צרפת וגרמניה היו המקור המרכזי ליצירות הפופולריות ביותר של "היהודייה הנאווה" לאורך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
הנרטיב של "היהודייה הנאווה" ועיצוב דמותה נקבע על ידי מערכות היחסים שלה עם דמויות אחרות ביצירה; לרוב מדובר במושא אהבה נוצרי ובאביה היהודי הנבל. מבחינים בשתי קטגוריות ראשיות בדמות היהודייה הנאווה: הראשונה היא הקטגוריה ה"חיובית", בה הדמות מתוארת כאצילית, חכמה, טהורה ונאמנה, תכונות המקשרות אותה למריה אם ישו ולקדושה המעונה הנוצרית הטיפוסית. הקטגוריה השנייה היא שלילית במפגיע, כשהדמות מתוארת כערמומית, חושנית, מינית, מסוכנת והרסנית. עם זאת, למרות ההבדלים בין שני הסוגים, כל "יהודייה נאווה" משרתת אותה המטרה בנרטיב, דהיינו הסטת הגיבור הנוצרי מדרך הישר. בהתאם לזאת, קיימים שני גורלות קבועים המיועדים לדמותה. הראשון הוא התנצרות או כניעה מוחלטת לגיבור הנוצרי ובאמצעותו לעולם הנוצרי. הגורל השני הוא מוות.
"היהודייה הנאווה" חולקת מאפיינים רבים עם דמות ה"פאם פאטאל". עם זאת, ה"פאם פאטאל" היא תוצר מובהק של תפיסת עולם מיזוגנית, בעוד "היהודייה הנאווה" היא תוצר ייחודי של פילוסופיה מיזוגנית ואנטישמית גם יחד.
רקע פילוסופי

כאמור, ארכיטיפ "היהודייה הנאווה" משקף תפיסות אנטישמיות ומיזוגניות מצד היוצר, ואף על פי שמאפייניה המפורטים והגישות הספציפיות עוברים תמורות מיצירה ליצירה, משותפת לכולם הגישה שלפיה היהודייה מהווה סמל ארוטי אולטימטיבי של האחר, השונה והאסור. היהודייה ייחודית בכך שהיא משלבת בחובה איכות שברירית, פגיעה ותמימה יחד עם הפוטנציאל לחטא שדינו גיהנום.
במאמרו "הרהורים בשאלה היהודית" (1946), ז'אן-פול סארטר כותב:
למלים 'יהודייה יפהפייה' יש משמעות מינית שונה לגמרי מזו שיש למלים 'יוונייה יפהפייה' או 'אמריקנית יפהפייה'. ביטוי זה מעלה זיכרונות עמומים של טבח ואונס. הקוזקים של הצאר גררו את 'היהודייה היפהפייה' בשיערותיה לאורך סמטאות הכפר העולה באש. כתבים המתרכזים בסיפורים על צליפות שוט מייחסים מקום של כבוד ליהודייה [...] מוכה ונאנסת, היא מצליחה לפעמים לברוח מן הקלון אל המוות. זוהי תוצאת צדיקותה. ואילו אותן יהודיות שמצליחות לשמור על בתוליהן הן משרתות רכות וכנועות או אהובות מושפלות של נוצרים שנשאו נשים אריות. אין צורך בשום דבר נוסף כדי להצביע על מקומה של היהודייה בפולקלור כסמל מיני.
בנוסף לכך, החוקר אנתוני בייל במאמרו "הליבידו של ה'יהודייה' בתרבות ימי הביניים" מצביע על מערכת הכוחות בין התרבות היהודית לנוצרית כמקור תופעת "היהודייה הנאווה". לטענתו "גופה של האישה היהודייה מהווה אזור סכסוך בין הסמכויות הנוצריות ליהודיות, כשהעוינות בין הגברים מוצאת ביטוי בשליטה על האישה היהודייה [...] האישה היהודייה מאפשרת קשר מערער – אך יעיל – בין מין לאלימות בתוך מערכת המנהגים והמוסכמות הנוצרי. גוף יהודי דמיוני לעינוג הגוף הנוצרי המאמין".
מאפיינים פיזיים

ההופעה הטיפוסית של "היהודייה הנאווה" כוללת שיער ארוך וכהה, עיניים שחורות גדולות, עור שזוף והבעה מלנכולית. לעיתים קרובות "היהודייה הנאווה" תתואר בבגדים ותכשיטים אקזוטיים בסגנון מזרחי.
דוגמאות ל"יהודייה הנאווה"

הדוגמה המפורסמת ביותר לגיבורה היהודייה היא רחל באופרה היהודייה מאת ז'אק פרומנטל הלוי (1835). באופרה רחל מתאהבת בנסיך נוצרי שהתחפש ליהודי על מנת לחזר אחריה. רחל מגלה את התרמית, חושפת את זהותו האמיתית וחורצת את דינה למוות על ידי כך. היא יכולה להציל את עצמה על ידי המרת דתה, אך היא מסרבת ונידונה למוות במים רותחים.
דוגמה נוספת ל"יהודייה נאווה" היא רבקה בספרו של וולטר סקוט "אייבנהו". רבקה מתאהבת באביר אייבנהו, גיבור היצירה, אך מדחיקה את רגשותיה מכיוון שהוא נוצרי והם אינם יכולים להיות יחד. היא מטפלת בו במסירות לאורך היצירה, ויש בה האצילות לאחל לאייבנהו ולאהובתו הנוצרייה כל טוב בפרידה מעליהם. בסוף הספר היא מועידה את עצמה לחיים של נזירוּת בקהילה היהודית.
אף על פי שרוב הספרות על "היהודייה הנאווה" נובעת מתרבות המערב, יש מספר דוגמאות לדמויות מזרחיות. אחת מהן היא סול חגואל, הידועה גם בשם סוליקא (זוליכה). סול הייתה צעירה יהודייה מרוקאית יפהפייה שחייתה באמצע המאה ה-19 והואשמה על ידי שכן מוסלמי שהמירה את דתה לאסלאם ולאחר מכן חזרה ליהדותה. סול נידונה למאסר ולמוות על ידי הרשויות המרוקאיות, אך ניתנה לה האפשרות לחנינה על ידי המרת דתה לאסלאם. סול סירבה וראשה נערף בכיכר העיר פאס. ברבות השנים דמותה הוכרה כקדושה מעונה בתרבויות המוסלמיות והיהודיות המקומיות, והיא היוותה השראה למשוררים ספרדיים וצרפתים רבים שראו בה את ההתגלמות האידיאלית של "היהודייה הנאווה". מול אלה עומדת דמותה של ג'סיקה מ"הסוחר מוונציה" הבוחרת להתכחש לדתה ולאביה וללכת אחרי אהוב ליבה הנוצרי.
התייחסות יהודית ל"יהודייה הנאווה" קיימת ב"בלדות וורמיזא" מאת שאול טשרניחובסקי בבלדה על בת הרב ואמה בת הרב מחוזרת על ידי אביר, שמסתתר בצל הקיר ומנסה לשכנע אותה להענות לחיזוריו ולנטוש את עמה תוך שהוא מכפיש אותו. בת הרב נמשכת אליו ומוקסמת ממתנותיו, אך אימה מזהירה אותה שהרומן הזה יסתיים במותה. השיר השלישי במחרוזת הבלדות, העוקב על בלדת בת הרב ואמה הוא "בתו היפה של הרב". כאן כבר מתואר גורלה של בת הרב היפה שהאבירים חושקים בה – עם פתיחת קברו של הרב מתברר ש-"עַל יַד הָרַב מוּטֶלֶת, בִּּתוֹ זוֹ הַיָפָה". בשיר מוקדם (מ-1924) מתאר המשורר גם את גורל בת הרב. בשיר – "בת הרב" מנסה מנהיגם של הקוזאקים (כנראה בגזירות פרעות ת"ח-ת"ט) לשכנע את בת הרב להתנצר ולשאת אותה לאשה. שם בת הרב מבקשת ממנו לירות בה כדור, באמתלה שבלחש כלשהו היא מסוגלת לעצור את הכדור.
בניגוד לדוגמאות הללו, המשתייכות כולן לקטגוריה החיובית של "היהודייה הנאווה", דמות נוספת של ארכיטיפ זה שזכתה לעיבודים ספרותיים ואמנותיים רבים והמשתייכת לקטגוריה השנייה היא שלומית בת הרודיאס, הידועה בכינוי "סלומה" (Salome). סיפורה של שלומית מופיע בברית החדשה, בבשורה על פי מרקוס, ומסופר עליה שרקדה בפני הורדוס ובתמורה דרשה את ראשו של יוחנן המטביל על מגש של כסף. בהתאם לכך ייצגה שלומית את ההתגלמות האולטימטיבית של הקטגוריה השנייה של "היהודייה הנאווה" - מיניות פרוצה, פיתוי, סכנה והרסנות. דמותה היוותה השראה ליצירות אמנות מרובות לאורך השנים, בהן המחזה "סלומה" מאת אוסקר ויילד והאופרה "סלומה" מאת ריכרד שטראוס.
בין הייצוגים הבולטים של "היהודייה הנאווה" באמנות הפלסטית נכללים הציורים "סלומה" מאת אנרי רניו, "היהודייה של טנג'יר בתלבושת טקסית" של אז'ן דלקרואה, "ראש היהודייה" של הצייר ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר ו"היהודייה הנאווה" של הנרייט בראון (צר').סטית
עבודות מצוטטות

Azagury, Yaelle. "Sol Hachuel in the Collective Memory and Folktales of Moroccan Jews". Jewish Culture and Society in North Africa, ed. Gottreich, Emily and Schroeter, Daniel J. Bloomington: Indiana University Press, 2011.
Azagury, Yaelle "Sol Hachuel in the Collective Memory and Folktales of Moroccan Jews". Jewish Culture and Society in North Africa, ed. Gottreich, Emily and Schroeter, Daniel J. Bloomington: Indiana University Press, 2011.
Bale, Anthony. “The Female Jewish Libido in Medieval Culture” in The Erotic in the Literature of Medieval Britain, ed. Amanda Hopkins and Cory James Rushton. Cambridge: D. S. Brewer, 2007.
Gilman, Sander L. "Salome, Syphilis, Sarah Bernhardt and the "Modern Jewess"." The German Quarterly 66, no. 2 (1993): 195-211.
Halpern, Stefanie "Kate Bateman: Sanitizing the Beautiful Jewess." TDR (1988-) 55, no. 3 (2011): 72-79.
Lathers, Marie. "Posing the "Belle Juive": Jewish Models in 19th-Century Paris." Woman's Art Journal 21, no. 1 (2000): 27-32.
Lewin, Judith "Legends of Rebecca: Ivanhoe, Dynamic Identification, and the Portraits of Rebecca Gratz." Nashim: A Journal of Jewish Women's Studies & Gender Issues, no. 10 (2005): 178-212.
Sartre, Jean Paul. Anti-Semite and Jew: An Exploration of the Etiology of Hate, trans. George J. Becker. New York: Schocken Books, 1995.
Sicher, Efraim. The Jew’s daughter: a cultural history of a conversion narrative. Lanham: Lexington books, 2017.
Valman, Nadia. "La Belle Juive (extract)". The Jewish Quarterly. https://web.archive.org/web/20160304113703/http://www.jewishquarterly.org/issuearchive/articlee2fe.html?articleid=263
ראו גם

אוריינטליזם
הערות שוליים

↑  Bale, Anthony (2007). The Female Jewish Libido in Medieval Culture. Cambridge: D. S. Brewer. pp. 94–95.
↑  Sicher, Efraim (2017). The Jew's Daughter: A Cultural History of a Conversion Narrative. Lanham: Lexington Books. pp. 170–171.
↑  Marie Lathers, Posing the "Belle Juive": Jewish Models in 19th-Century Paris, Woman's Art Journal 21, 2000, עמ' 27-32
↑  Sicher, Efraim (2017). The Jew’s daughter: A Cultural History of a Conversion Narrative. Lanham: Lexington Books. pp. 1–5.
↑  Sicher, Efraim (2017). The Jew’s daughter: A Cultural History of a Conversion Narrative. Lanham: Lexington Books. p. 12.
↑  Sartre, Jean Paul (1995). Anti-Semite and Jew: An Exploration of the Etiology of Hate. New York: Schocken Books. pp. 34–35.
↑  Bale, Anthony (2007). The Female Jewish Libido in Medieval Culture. Cambridge: D. S. Brewer. pp. 99–100.
↑  Lewin, Judith (2005). "Legends of Rebecca: Ivanhoe, Dynamic Identification, and the Portraits of Rebecca Gratz". Nashim: A Journal of Jewish Women's Studies & Gender Issues. 10: 178–212 – via JSTOR.
↑  Azagury, Yaelle (2011). Sol Hachuel in the Collective Memory and Folktales of Moroccan Jews. Bloomington: Indiana University Press. p. 134.
↑  Gilman, Sander L. "Salome, Syphilis, Sarah Bernhardt and the "Modern Jewess"". The German Quarterly. 66: 195–211 – via JSTOR.
היהודייה הנאווה (1865) מאת הנרייט בראון
בריט מרלינג

| --- | --- |

בריט מרלינג, 2014
 לידה:  7 באוגוסט 1982 (בת 42) שיקגו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2007 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ג'ורג'טאון  בית הספר התיכון ד"ר פיליפס 
 פרסים והוקרה:  Sitges Film Festival Best Actress award (2011)  פרס איגוד מבקרי הקולנוע של סן דייגו לשחקנית הטובה ביותר (2011) 
 פרופיל ב-IMDb
 
בריט הייוורת' מרלינג (באנגלית: Brit Heyworth Marling; נולדה ב-7 באוגוסט 1982) היא שחקנית, תסריטאית ומפיקת קולנוע אמריקאית. מוכרת בשל הופעתה בסרטים "שמע את קולי", "ארץ אחרת" ובסדרת הטלוויזיה "The OA" מבית נטפליקס.
ביוגרפיה

מרלינג נולדה בשיקגו לג'ו והיידי מרלינג, מפתחי נכסים במקצועם. יש לה אחות קטנה בשם מורגן. קיבלה את השם "בריט" על שם סבתה הנורווגית. מרלינג גדלה והתחנכה ברחבי ארצות הברית בין היתר בוינטקה במחוז קוק שבאילינוי, ובאורלנדו שבפלורידה, שם היא למדה בבית הספר "התיכון ע"ש ד"ר פיליפס" בתוכנית לאמנויות. בשנת 2005 היא סיימה בהצטיינות את לימודיה באוניברסיטת ג'ורג'טאון עם תואר בכלכלה ואמנות.
קריירה

התפרסמה בשנת 2011 בזכות הופעתה בסרט הדרמה "ארץ אחרת", בו גם לקחה חלק בכתיבת והפקת הסרט לצד הבמאי מייק קהיל. הסרט זכה להערכה רבה בקרב מבקרי הקולנוע ובפסטיבל הסרטים סאנדנס שם הסרט זכה בפרס. בסרט הופיעה בתפקיד הראשי בתור רודה וויליאמס, צעירה מבריקה המשתחררת מהכלא לאחר שהואשמה בהריגת אם ובנה בתאונת דרכים. מרלינג הייתה מועמדת יחד עם מייק קהיל לשני פרסי אינדיפנדנט ספיריט בקטגוריות סרט הבכורה והתסריט הטוב ביותר.
בשנת 2016 החלה לשחק את התפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "The OA", סדרה מקורית של שירות הזרמת המדיה נטפליקס, עם אלמנטים של מדע בדיוני, על-טבעיות ופנטזיה. בחודש מרץ 2019 עלתה העונה השנייה של הסדרה, ובאוגוסט של אותה שנה פורסם כי נטפליקס ביטלה את הסדרה בתום העונה השנייה.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 | Political Disasters | בריט |  |
| 2011 | שמע את קולי | מגי | גם תסריטאית ומפיקה |
| 2011 | ארץ אחרת | רודה וויליאמס | גם תסריטאית ומפיקה |
| 2012 | עסקה מגונה | ברוק מילר |  |
| 2012 | המוצא האחרון | רבקה אוסבורן |  |
| 2013 | חיים כפולים | שרה מוס |  |
| 2014 | המלאכים הטובים ביותר | ננסי לינקולן |  |
| 2014 | נשמות תועות | קארן |  |
| 2014 | חדר המסתור | אוגוסטה |  |
| 2014 | שלאחר המוות | מקנזי גריין |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | קומיוניטי | פייג' | פרק: "Early 21st Century Romanticism" |
| 2014 | באבילון | ליז גארווי | תפקיד ראשי; 7 פרקים |
| 2019-2016 | The OA (אנ') | פריירי ג'ונסון | תפקיד ראשי; (2 עונות); 15 פרקים גם תסריטאית ומפיקה |
| 2023 | רצח בקצה העולם | לי הנדרסן | תפקיד ראשי; 7 פרקים גם יוצרת, תסריטאית ומפיקה בפועל |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | פרויקט | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס גילדת הכותבים של אמריקה | מיני סדרה | רצח בקצה העולם (עם זל באטמנגלי, שרי דימלין, מלאני מרניך ורבקה רואנהורס) | מועמדות |  |