השערת התעודות
דוגמאות לניתוח הבדלים בין סיפורי המקרא ולסיווגם למקורות שונים > בריאת העולם והאדם

חומש בראשית נפתח בשני סיפורי בריאה, הנבדלים זה מזה באופן בולט הן בסגנונם והן בתוכנם.
סגנונית, פרק א' הוא תיאורי, קצוב ומדויק; האירועים מתרחשים באופן מסודר כשביניהם מוטיבים חוזרים, כגון: "ויהי ערב ויהי בוקר יום אחד", או "ויהי כן". לעומתו, פרק ב' כתוב בפרוזה.[דרושה הבהרה] כפי שניתן לראות, גם שמות האל שונים בשני הפרקים: בפרק א נעשה שימוש בשם "אלהים", ובפרק ב בשם "ה' אלהים".
תוכנית, פרק א' הוא סיפור בריאה קוסמולוגי, שבני האדם נבראים בו דו-מיניים והמינים מוצגים בו באופן סימטרי. לעומתו, בפרק ב' סיפור הבריאה מצומצם יותר וסובב סביב גן עדן, אינו מחולק לימים, וחוה נבראת רק בדיעבד, מצלעו של אדם וכעזר לנגדו.
לדעת מבקרי המקרא, הסיבה להבדלים בין הסיפורים היא שכל אחד מהם נובע ממקור אחר: פרק א' מהמקור הכהני (P), ופרק ב' מהמקור היהוויסטי (J).
ספר בראשית פרק א - P המקור הכהני
(א) בְּרֵאשִׁית בָּרָא אֱלֹהִים אֵת הַשָּׁמַיִם וְאֵת הָאָרֶץ:

...

(ט) וַיֹּאמֶר אֱלֹהִים יִקָּווּ הַמַּיִם מִתַּחַת הַשָּׁמַיִם אֶל מָקוֹם אֶחָד וְתֵרָאֶה הַיַּבָּשָׁה וַיְהִי כֵן:

...

(כו) וַיֹּאמֶר אֱלֹהִים נַעֲשֶׂה אָדָם בְּצַלְמֵנוּ כִּדְמוּתֵנוּ וְיִרְדּוּ בִדְגַת הַיָּם וּבְעוֹף הַשָּׁמַיִם
וּבַבְּהֵמָה וּבְכָל הָאָרֶץ וּבְכָל הָרֶמֶשׂ הָרֹמֵשׂ עַל הָאָרֶץ:

(כז) וַיִּבְרָא אֱלֹהִים אֶת הָאָדָם בְּצַלְמוֹ בְּצֶלֶם אֱלֹהִים בָּרָא אֹתוֹ זָכָר וּנְקֵבָה בָּרָא אֹתָם:

(כח) וַיְבָרֶךְ אֹתָם אֱלֹהִים וַיֹּאמֶר לָהֶם אֱלֹהִים פְּרוּ וּרְבוּ וּמִלְאוּ אֶת הָאָרֶץ וְכִבְשֻׁהָ
וּרְדוּ בִּדְגַת הַיָּם וּבְעוֹף הַשָּׁמַיִם וּבְכָל חַיָּה הָרֹמֶשֶׂת עַל הָאָרֶץ:

(כט) וַיֹּאמֶר אֱלֹהִים הִנֵּה נָתַתִּי לָכֶם אֶת כָּל עֵשֶׂב זֹרֵעַ זֶרַע אֲשֶׁר עַל פְּנֵי כָל הָאָרֶץ
וְאֶת כָּל הָעֵץ אֲשֶׁר בּוֹ פְרִי עֵץ זֹרֵעַ זָרַע לָכֶם יִהְיֶה לְאָכְלָה:
ספר בראשית פרק ב - J המקור היהוויסטי
(ז) וַיִּיצֶר יהוה אֱלֹהִים אֶת הָאָדָם עָפָר מִן הָאֲדָמָה וַיִּפַּח בְּאַפָּיו נִשְׁמַת חַיִּים וַיְהִי הָאָדָם לְנֶפֶשׁ חַיָּה:

(ח) וַיִּטַּע יהוה אֱלֹהִים גַּן בְּעֵדֶן מִקֶּדֶם וַיָּשֶׂם שָׁם אֶת הָאָדָם אֲשֶׁר יָצָר:

...

(יח) וַיֹּאמֶר יהוה אֱלֹהִים לֹא טוֹב הֱיוֹת הָאָדָם לְבַדּוֹ אֶעֱשֶׂה לּוֹ עֵזֶר כְּנֶגְדּוֹ:

(יט) וַיִּצֶר יהוה אֱלֹהִים מִן הָאֲדָמָה כָּל חַיַּת הַשָּׂדֶה וְאֵת כָּל עוֹף הַשָּׁמַיִם וַיָּבֵא אֶל הָאָדָם לִרְאוֹת מַה יִּקְרָא לוֹ וְכֹל אֲשֶׁר יִקְרָא לוֹ הָאָדָם נֶפֶשׁ חַיָּה הוּא שְׁמוֹ:

(כ) וַיִּקְרָא הָאָדָם שֵׁמוֹת לְכָל הַבְּהֵמָה וּלְעוֹף הַשָּׁמַיִם וּלְכֹל חַיַּת הַשָּׂדֶה וּלְאָדָם לֹא מָצָא עֵזֶר כְּנֶגְדּוֹ:

(כא) וַיַּפֵּל יהוה אֱלֹהִים תַּרְדֵּמָה עַל הָאָדָם וַיִּישָׁן וַיִּקַּח אַחַת מִצַּלְעֹתָיו וַיִּסְגֹּר בָּשָׂר תַּחְתֶּנָּה:

(כב) וַיִּבֶן יהוה אֱלֹהִים אֶת הַצֵּלָע אֲשֶׁר לָקַח מִן הָאָדָם לְאִשָּׁה וַיְבִאֶהָ אֶל הָאָדָם:

(כג) וַיֹּאמֶר הָאָדָם זֹאת הַפַּעַם עֶצֶם מֵעֲצָמַי וּבָשָׂר מִבְּשָׂרִי לְזֹאת יִקָּרֵא אִשָּׁה כִּי מֵאִישׁ לֻקֳחָה זֹּאת:
המבול
סיפור המבול רצוף כפילויות, סתירות, שברים ברצף העלילה והבדלים במינוח ובסגנון.
כפילויות: החטא המביא למבול מתואר פעמיים (ספר בראשית, פרק ו', ה–ו / יא–יב); הודעת ה' לנח על המבול וההנחיה להיכנס לתיבה נאמרות פעמיים (שם, יז–יח / ספר בראשית, פרק ז' א–ד); נח ממלא את דברי ה' פעמיים (ו כב / ז ה), ונכנס לתיבה פעמיים (ז ז / שם יג); כל יושבי תבל מתים פעמיים (ז כא / שם כב–כג).
סתירות: פעם אחת נח מצווה להכניס לתיבה זוג מכל חיה (ו יט–כ), ופעם שנייה זוג מכל חיה טמאה ושבעה זוגות מכל חיה טהורה (ז ב–ג); מקראות אחדים אומרים שהמבול הוא תוצאה של גשם (ז ד, ז יב, ספר בראשית, פרק ח' ב2) ואחרים שהוא שילוב גשם ועלית מי התהום (ז יא, ח ב1); מקראות אחדים אומרים שהמבול נמשך ארבעים יום וארבעים לילה (ז ד, ז יב, ז יז) ואחרים שהוא נמשך מאה וחמישים יום (ז כד, ח ג).
שברים ברצף העלילה: נח שולח את העורב "עַד יְבֹשֶׁת הַמַּיִם מֵעַל הָאָרֶץ" (ח ז), אך לאחר שהמים כבר יבשו הוא שולח את היונה "לִרְאוֹת הֲקַלּוּ הַמַּיִם מֵעַל פְּנֵי הָאֲדָמָה" (שם ח), ואכן מתברר שעדיין "מַיִם עַל פְּנֵי כָל הָאָרֶץ" (שם ט).
הבדלים במינוח ובסגנון: יש שהחטא שהביא למבול מתואר כרעה (ו ה, ח כא), ויש שהוא מתואר כהשחתה וחמס (ו יא–יג); יש שהכחדת יושבי תבל מתוארת כגוויעה או מיתה (ו יז, ז כא–כב), ויש שהיא מתוארת כמחיה (ו ז, ז ד, ז כג); יש שנעשה שימוש בשם ה' ויש שנעשה שימוש בשם אלהים.
כאשר מפרידים את פסוקי הסיפור לפי הקריטריונים הללו, ומצרפים אותם מחדש בהתאמה לפי סדר העניינים המתואר בהם ולפי לשונם, מתקבלים שני סיפורים נפרדים, רצופים ועקיבים:
בסיפור הראשון, בשל רעת האדם ה' מחליט למחות את היקום אשר עשה. הוא מורה לנח להכניס לתיבה זוג מכל חיה טמאה ושבעה זוגות מכל חיה טהורה, ולאחר מכן מוריד גשם כבד שנמשך ארבעים יום וארבעים לילה ומוחה את כל החי. עם תום המבול נח שולח את היונה לבדוק האם יוכל לצאת מהתיבה, וכשמתברר שהאדמה יבשה, הוא יוצא ומקריב לה' קרבנות – מהחיות הטהורות הנוספות שלקח עמו. ה' מחליט לא להשמיד שוב את החי בשל חטאי האדם.
בסיפור השני, היות שכל היצורים משחיתים את דרכם, אלהים מחליט להביא לגוויעתם. הוא מורה לנח בפירוט כיצד לבנות את התיבה, ומורה לו להכניס לתוכה זוג מכל חיה באשר היא. לאחר מכן נפתחות ארובות השמים ונבקעים מעיינות התהום, ומים שממלאים את העולם במשך מאה וחמישים יום מביאים לגוויעתם ולמותם של כל החיים. תאריכים מדויקים מפרטים תהליך של שנה עד להתייבשות הארץ, תוך כדי שנח שולח את העורב לבדוק את מצב ההתייבשות. לבסוף כשהאדמה יבשה ממים אלהים מצווה על נח לצאת מהתיבה, וללא קרבנות – שהרי אין חיות עודפות שניתן להקריב – אלהים כורת ברית דורות עם נח וצאצאיו שמבטיחה שלא ישנה מבול נוסף, וסימנה הקשת בענן.
את הסיפור הראשון ניתן לשייך לס"י, בין היתר לפי השימוש בשם ה', וההתייחסות האנתרופופתית לה' אשר ניחם ומתעצב אל לבו (ו ו–ז). כמו כן, ישנה לסיפור זה רציפות עלילתית עם סיפור הבריאה של ס"י, למשל בכך שהחיות שנבראו לכתחילה בעבור האדם תלויות בו ומוכחדות בשל חטאיו. את הסיפור השני ניתן לשייך לס"כ, בין היתר לפי השימוש בשם אלהים, התיאורים הטכניים המפורטים, השימוש בתאריכים מדויקים וההימנעות מתיאורים של הקרבת קרבנות בטרם בניית המשכן. גם כאן, לסיפור זה ישנה רציפות עלילתית עם סיפור הבריאה של ס"כ, בין היתר בתמונת העולם של קיומם של מים מתחת ומעל לשמים, שהופרדו בבריאה וכעת העולם מוכחד באמצעות התאחדותם המחודשת.