stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נעשה ונשמע
פרשנות

הגישה הנפוצה בספרות חז"ל משבחת את ישראל על הכרזתם "נעשה ונשמע": ”דרש רבי סימאי: בשעה שהקדימו ישראל נעשה לנשמע, באו ששים ריבוא של מלאכי השרת, לכל אחד ואחד מישראל קשרו לו שני כתרים, אחד כנגד נעשה ואחד כנגד נשמע.”
הגישה לפיה אמירת "נעשה ונשמע" מלמדת על הסכמה מוחלטת וללא תנאים של ישראל לקבל את התורה, טעונה באור לאור מאמר אחר של חז"ל: ”מלמד שכפה הקדוש ברוך הוא עליהם את ההר כגיגית (כלומר, הכריח אותם), ואמר להם: אם אתם מקבלים התורה – מוטב, ואם לאו – שם תהא קבורתכם.” בעלי התוספות מיישבים כי לאחר שהם אמרו "נעשה ונשמע", היה צורך בכפייה נוספת, מחשש שיתחרטו מאימת מעמד הר סיני.
הסבר נוסף מופיע במדרש, ולפיו אמירת "נעשה ונשמע" הייתה רק על התורה שבכתב, ואילו את התורה שבעל פה היה צורך לכפות עליהם:
ואם תאמר על התורה שבכתב כפה עליהם את ההר, והלא משעה שאמר להן מקבלין אתם את התורה, ענו כולם ואמרו 'נעשה ונשמע', מפני שאין בה יגיעה וצער והיא מעט. אלא אמר להן: על התורה שבעל פה (הייתה כפייה), שיש בה דקדוקי מצות קלות וחמורות והיא עזה כמות וקשה כשאול קנאתה.
דעה מקורית מובאת בתוספתא, ולפיה באמירת "נעשה ונשמע" היה משום גנבת דעת של האל: ”כשהיו ישראל עומדין על הר סיני ביקשו לגנוב דעת העליונה שנאמר 'כל אשר דבר ה' נעשה ונשמע', כביכול נגנב הוא להם.”
בספרות חז"ל

באגדה התורה והאומות המופיעה בספרי על ספר דברים המדרש מתאר את אופן הבחירה של עם ישראל כעם שיקבל את התורה, ותולה זאת בכך שהעמים האחרים ביקרו את תוכן התורה, בניגוד לעם ישראל שקיבל אותה על עצמו באופן מלא, ואמר "נעשה ונשמע".
כשנגלה הקדוש ברוך הוא ליתן תורה לישראל, לא על ישראל בלבד הוא נגלה אלא על כל האומות.

תחילה הלך אצל בני עשיו, אמר להם: מקבלים אתם את התורה? אמרו לו: מה כתוב בה? אמר להם: 'לא תרצח'. אמרו: כל עצמם של אותם האנשים ואביהם רוצח הוא...

הלך אצל בני עמון ומואב, אמר להם: מקבלים אתם את התורה? אמרו לו: מה כתוב בה? אמר להם: 'לא תנאף'. אמרו לו: כל עצמה של ערווה - להם היא...

הלך אצל בני ישמעאל, אמר להם: מקבלים אתם את התורה? אמרו לו: מה כתוב בה? אמר להם: 'לא תגנוב'. אמרו לו: כל עצמם אביהם ליסטים היה...

וכן לכל אומה ואומה שאל להם אם מקבלים את התורה... לא דיים שלא שמעו אלא אפילו שבע מצוות שקיבלו עליהם בני נח לא יכלו לעמוד בהם, עד שפרקום.

כיון שראה הקדוש ברוך הוא כך, נתנם לישראל.
גישה זו של הקדמת "נעשה" ל"נשמע" מיוחסת בתלמוד למלאכים:
בשעה שהקדימו ישראל 'נעשה' ל'נשמע', יצתה בת קול ואמרה להן: מי גילה לבני רז זה שמלאכי השרת משתמשין בו?
התלמוד שם מספר על מין אחד שראה את רבא שקוע בתלמודו, ומרוב עיונו נעץ את אצבעות ידיו תחת רגליו ומעכן והיו נובעות דם. אמר לו אותו מין: עם פזיז, שהקדמתם את פיכם לאוזנכם (שאמרתם "נעשה ונשמע"), עדיין בפחזותכם אתם עומדים; בתחילה היה עליכם לשמוע מה כתוב בה, אם תוכלו - תקבלוה, ואם לא - לא תקבלוה. השיבו רבא: אנו שמתהלכים בתום, עלינו נאמר ”תֻּמַּת יְשָׁרִים תַּנְחֵם” (משלי, י"א, ג'), אבל אותם בני אדם הבאים בעלילה, עליהם נאמר (שם) ”וְסֶלֶף בּוֹגְדִים יְשָׁדֵּם”.
ראו גם

אמונה לשמה
כוונה (יהדות)
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף פ"ח, עמוד א'.
↑  תוספות, שם
↑  תוספתא מסכת בבא קמא, פרק ז, הלכה ט.
נעים רג'ואן (טניסאי)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  טניס
 
נעים רג'ואן היה טניסאי ישראלי, מחלוצי הטניס הישראלי. פעמיים ברציפות אלוף ישראל בטניס (1939 ו-1940).
בשנת 1948 הפסיד רג'ואן לאריה אבידן-וייס במשחק הגמר של אליפות ישראל בטניס. בשלב חצי הגמר הוא ניצח את פיינברג.
בשנים 1938-1936 זכה אחיו של רג'ואן, אדוארד בתואר אלוף ארץ ישראל בטניס.
התגורר בסמוך לאחיו אדוארד בשכונת תל בנימין ברמת גן.
הערות שוליים

↑  אריה וייס - אלוף ישראל בטניס, המשקיף, 26 באוקטובר 1948
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נקודת וון דר וול

|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 קואורדינטות:  72°32′00″S 98°40′00″W﻿ / ﻿72.5333°S 98.6667°W﻿ / -72.5333; -98.6667
 נתונים מדיניים
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינקודת וון דר וול(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינקודת וון דר וול
 
נקודת וון דר וול (באנגלית: Von der Wall Point) היא לשון יבשה נמוכה מכוסה קרח, בצידו הדרומי של האי ת'רסטון, בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
הלשון בולטת לתוך מצר פיקוק, ופונה לעבר הקצה הצפון-מזרח של האי שרמן.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הנקודה

הנקודה מופתה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית, במסגרת מבצע קפיצה לגובה בדצמבר 1946.
היסטוריה > מקור השם

שמה של הנקודה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הנקודה נקראת על שמו של ג'י. ה. וון דר וול (J.H. Von der Wall), נהג טרקטור ומכונאי במשלחת החקר של ריצ'רד בירד בין השנים 1933–1935.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי
סוכני הביון הלוחמים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  וא"ב גריפין
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מותחן ריגול, רומן
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1987 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מטר
 תאריך:  2001
 תרגום:  ברוך קורות
 מספר עמודים:  328
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002134000
 
סוכני הביון הלוחמים (באנגלית: The Fighting Agents), הוא ספר מאת הסופר האמריקני וא"ב גריפין ( שם העט של ויליאם אדמונד באטרוורת'). הספר יצא לאור בעברית בשנת 2001. עלילת הספר עוסקת במבצעי המודיעין האמריקני במלחמת העולם השנייה, על רקע המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט. הספר מבוסס על אירועים אמיתיים, אם כי חלק מן הדמויות והאירועים דמיוניים,
עלילת הספר

עלילת הספר מתרחשת בשנת 1943 ועוסקת במנהל המשרד לשירותים אסטרטגיים, ויליאם דונובן, ובשניים מבכירי אנשיו, ריצ'רד קאנידי וג'יימס ויטאקר. כאשר נודע לדונובן, אשר שירת כמפקד בחטיבת החי"ר ה-69 במלחמת העולם הראשונה ועוטר במדליית הכבוד, כי באי מינדנאו שבפיליפינים פועל כוח הגרילה כנגד הצבא בפיקוד ונדל פרטיג, בעברו לוטננט קולונל בחיל ההנדסה של צבא היבשה שהעלה את עצמו לדרגת בריגדיר גנרל, הוא מבין שעליו לשלוח צוות סוכנים שייצור מגע עם פרטיג וייתן בידיו אספק ואמצעי לחימה. המשימה מוטלת על מטיל על סרן ויטאקר, טייס קרב מצטיין בזרוע האוויר של צבא היבשה אשר לחם כאיש גרילה כנגד הצבא היפני בפיליפינים ובהמשך פעל באירופה כאיש מבצעים של המשרד לשירותים אסטרטגיים. במקביל נדרש רב-סרן ריצ'רד קאנידי, טייס קרב בצי ארצות הברית ששירת כמפקד טייסת בנמרים המעופפים והפך לאיש מבצעים בכיר במשרד לשירותים אסטרטגיים לחלץ את אריק פולמאר, איש מבצעים של המשרד וקצין חיל רגלים בצבא ארצות הברית שפעל בבודפשט במשימה לחילוץ מדען גרעין גרמני ונלכד בידי הגסטאפו. אם לא יצליח בכך ייאלץ להרגם.
הערות שוליים

↑  וא"ב גריפין, "סוכני הביון הלוחמים", הוצאת מטר, 2001, עמוד 26, "היה חייל משכמו ומעלה בזמנו. הוא זכה בעיטור הכבוד של הקונגרס בצרפת, כששירת ב"69 הלוחמת" – חטיבת המשמר הלאומי מהעיר ניו-יורק. בין המלחמות היה עורך-דין עשיר ורב-עוצה בניו-יורק ובוושינגטון".
↑  וא"ב גריפין, "סוכני הביון הלוחמים", הוצאת מטר, 2001, עמוד 17,  "הוא היה טייס קרב. הם הציבו אותו בגדוד הפרשים אחרי שנגמרו להם המטוסים, ואחר כך הטילו עליו לפוצץ דברים, כשגדוד 26 נפגע קשה, והם התחילו לשחוט את הסוסים שלהם כדי שיהיה להם מה לאכול. הוא היה ממזר לא רגיל עם טנ"ט".
↑  וא"ב גריפין, "סוכני הביון הלוחמים", הוצאת מטר, 2001, עמוד 56, "קאנידי (תואר ראשון במדעים, הנדסה אווירונאוטית, MIT, מחזור 1938), הועבר תחילה ל"נמרים המעופפים" מתפקידו כסגן-משנה ומדריך טיסה במילואי הצי האמריקני, ומ"הנמרים המעופפים" הועבר לתפקיד של "יועץ טכני" ב"משרד מתאם המידע"."
↑  וא"ב גריפין, "סוכני הביון הלוחמים", הוצאת מטר, 2001, עמוד 69, "סגן, חי"ר, צבא היבשה של ארצות-הברית".
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סופי קרסטן

| --- | --- |
 לידה:  3 בספטמבר 1783 
 פטירה:  25 בפברואר 1862 (בגיל 78) 
 בן או בת זוג:  פיליפו טליוני 
 צאצאים:  מארי טליוני 
 
הדוויג סופי קרסטן (בשוודית: Hedvig Sophie Karsten;‏ 3 בספטמבר 1783 – 25 בפברואר 1862) הייתה בלרינה וציירת שוודית.
ביוגרפיה

סופי קרסטן נולדה לזמרי האופרה כריסטופר כריסטיאן קרסטן וסופי סטבנובסקה. אחותה הייתה הציירת אליזבת שרלוטה קרסטן.
סופי קרסטן הייתה לרקדנית בבלט המלכותי השוודי באופרה המלכותית השוודית בסטוקהולם. בשנת 1805 התמנתה לפרימה בלרינה. היא הייתה פעילה גם כציירת, והשתתפה בתערוכות של האקדמיה המלכותית השוודית לאמנויות בסטוקהולם בשנים 1802–1804. הציור החשוב ביותר שלה היה נוף הררי.
קרסטן נישאה לכוריאוגרף פיליפו טליוני בשנת 1803, והייתה אמה של הבלרינה מארי טליוני.
סוכנות שירותי הגבול של קנדה

| --- | --- |
  

 מידע כללי
 מדינה:  קנדה קנדה
 תחום שיפוט:  קנדה
 משרד אחראי:  המשרד לביטחון הציבור של קנדה
 תאריך הקמה:  3 בנובמבר 2005
 סוכנות קודמת:  סוכנות המכס וההכנסות של קנדה (מכס)   מחלקת ההגירה, הפליטים והאזרחות של קנדה (אכיפה)   הסוכנות הקנדית לפיקוח על מזון (ביקורת בנקודות כניסה)
 מטה מרכזי:  אוטווה
 עובדים:  14,971
 תקציב:  2.1 מיליארד דולר קנדי
 www.cbsa-asfc.gc.ca
 
סוכנות שירותי הגבול של קנדה (באנגלית: Canada Border Services Agency - CBSA, בצרפתית: Agence des services frontaliers du Canada - ASFC) היא סוכנות פדרלית לאכיפת חוק שאחראית על בקרת הגבולות, אכיפת חוקי ההגירה ושירותי המכס בקנדה.
הסוכנות אחראית כלפי הפרלמנט של קנדה דרך השר לבטיחות הציבור למוכנות למצבי חירום, ומנוהלת על ידי נשיא העומד בראשה.
הסוכנות הוקמה ב-12 בדצמבר 2003 על סמך דבר המלך במועצה שמיזג את פונקציית המכס של סוכנות המכס וההכנסות של קנדה שפורקה, ואת סמכויות האכיפה של הסוכנות הקנדית לפיקוח על מזון. הקמת סוכנות שירותי הגבול של קנדה הפכה לרשמית על פי "חוק סוכנות שירותי הגבול של קנדה" (Canada Border Services Agency Act), שב-3 בנובמבר 2005 קיבל הסכמה מלכותית.
הסוכנות מפקחת על כ-1,200 אתרי שירות ברחבי קנדה ועל 39 בארצות אחרות. מועסקים בה מעל 14,000 עובדים ציבור, והיא נותנת שירות של 24 שעות ביממה ב-117 ממעברי הגבול שלה וב-13 נמלי תעופה בינלאומיים. הסוכנות עובדת עם מחלקת ההגירה, הפליטים והאזרחות של קנדה (Immigration, Refugees and Citizenship Canada) לאכיפת חוקי ההגירה באמצעות סיוע להוצאתם של אנשים שנכנסו באופן בלתי חוקי למדינה וסיוע למשטרה המקומית בחקירת ההפרות של "חוק ההגירה וההגנה על פליטים" (Immigration and Refugee Protection Act).
הסוכנות מפקחת על הפעילות בשלושה נמלי ים מרכזיים ובשלושה מרכזי דואר. היא מפעילה מרכזי מעצר בלאוואל שבקוויבק, בטורונטו שבאונטריו, ובסארי שבקולומביה הבריטית.
ענף אכיפת הפנים של סוכנות שירותי הגבול עוקבת אחרי אזרחים זרים שנכנסו לקנדה באופן בלתי חוקי ודואגת להוציאם מהארץ. קציני ענף אכיפת הפנים לבושים בבגדים אזרחיים ומצוידים בכלי נשק זהים לאלו של פקידי בקרת הגבולות שבמעברי הגבול.
גלריה

עמדות ביקורת דרכונים בנמל תעופה פטרסון טורונטו
ניידת סוכנות שירות הגבולות הקנדי
פקח ופקחית גבולות אמריקאי וקנדית במעבר הגבול
מעבר גבול "גשר השגריר" וינזדור במדינת אונטריו
בקרית גבול קנדית
הערות שוליים

↑  "GC InfoBase".
↑  "GC InfoBase"
↑  Canada Border Services Agency Act
↑  "About the CBSA - What we do".
↑  CBSA mail centres
↑  Immigration holding centres
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 0691 053X  LCCN: n2004139104  VIAF: 135996907   WorldCat (עם VIAF): 135996907
סבינה כריסטיאנסן

| --- | --- |

סבינה כריסטיאנסן בשנת 2012
 לידה:  20 בספטמבר 1957 (בת 67) פריץ, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 מעסיק:  ARD 
 תפקיד:  שגריר הרצון הטוב של יוניסף 
 מפלגה:  המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית 
 פרסים והוקרה:  צלב מסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (2002)  Golden Schlitzohr (2006)  פרס שטייגר (2006)  פרס הטלוויזיה הבווארית (1992)  פרס האומץ (2001)  בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 
סבינה כריסטיאנסן (בגרמנית: Sabine Christiansen; נולדה ב-20 בספטמבר 1957) היא עיתונאית ומגישת טלוויזיה גרמנייה.
ביוגרפיה

כריסטיאנסן נולדה בעיירה במדינת שלזוויג-הולשטיין שבגרמניה, לאחר סיום לימודיה בתיכון היא עבדה מ-1976 ועד 1982 כדיילת אוויר בלופטהנזה, לאחר מכן החלה לעסוק בעיתונות ברשת הטלוויזיה הציבורית "Norddeutscher Rundfunk" שמרכזה בהמבורג עד 1985.
מ-1987 ועד 2004 היא הגישה את מהדורת החדשות המרכזית של ARD ברוטציה על מגישים נוספים.
מ-1998 ועד 2007 הנחתה את תוכנית האירוח הנקראת על שמה בערוץ "Das Erste". במסגרת התוכנית היא אירחה ידוענים רבים מגרמניה ופוליטיקאים מובילים. בין היתר היא ראיינה את ג'יימס בייקר, טוני בלייר ואת הילרי וביל קלינטון.
ב-2006 היא נסעה לראיין את ג'ורג' ווקר בוש בבית הלבן, וזה היה הריאיון הארוך ביותר שהעניק הנשיא במהלך לכהונתו לערוץ טלוויזיה זר שאינו אמריקאי.
ב-2002 וב-2005 היא הגישה את העימות הטלוויזיוני לקראת הבחירות הכלליות לקנצלר גרמניה. העימות היה בין גרהרד שרדר לבין אדמונד סטוייבר ואנגלה מרקל.
מ-2006 ועד 2008 הגישה את התוכנית "תפילה גלובלית עם סבינה כריסטיאנסן", שעלתה בערוץ CNBC, והאורח הראשון בתוכנית היה דונלד רמספלד.
ב-1997 היא מונתה לשגרירת רצון טוב עבור ארגון קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים.
היא זכתה במספר פרסים על עבודתה, וב-2008 זכתה באות מטעם מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
סבינה מנדל

| --- | --- |

סבינה מנדל בסטודיו בביתה
 לידה:  1949 (בת 75 בערך) ברסלאו, רפובליקת פולין 
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אמנות גולמית 
 
סבינה מנדל (פולנית: Sabina Mandel; נולדה ב-1949) היא ציירת ישראלית. ממשיכת המסורת האקפרסיוניסטית בזרם הארט ברוט.
ביוגרפיה

מנדל נולדה בורוצלב, פולין, עלתה לישראל בפברואר 1957 וגדלה בקריית ביאליק. למדה בבצלאל בשנים 1970–1974.
היא מתגוררת בחיפה. חברה ב"אגודת הציירים והפסלים בישראל". הציגה במוזיאון לאמנות חדשה בחיפה, בית האמנים בחיפה, בית האמנים ירושלים, בתערוכות קבוצתיות בגרמניה ובאוסטריה, בארסוף גלריה לאמנות ברשפון, בגלריה רדיוס בדיזנגוף סנטר, במוזיאון הימי בחיפה, במוזיאון חיפה, ובמוזיאון וילפריד ישראל.
"מתכופפות"
נעים רג'ואן (מוזיקאי)

| --- | --- |

 לידה:  1928 בגדאד, עיראק המנדטורית 
 פטירה:  14 במאי 2013 (בגיל 85 בערך) 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 כלי נגינה:  אקורדיון, עוד, קונטרבס 
 
נעים רג'ואן (1928 - 14 במאי 2013) היה נגן ומלחין ישראלי ממוצא יהודי עיראקי.
קורות חיים

רג'ואן נולד בבגדאד לציון וחביבה רג'ואן. למד בבית ספר אליאנס בעיראק 4 שפות (ערבית, אנגלית, צרפתית ועברית) ומסחר. אביו היה יבואן תה וקפה וקבלן ידוע. עוד מנעוריו אהב לנגן ולהלחין שירים, הקים תזמורת (אנסאר אל-מוזיקה) שבה ניגנו חבריו מבית הספר. השירים שודרו ברדיו עיראק והתפרסמו מאוד. נעים ניגן על אקורדיון, עוד וקונטרבס. הוא הלחין שירים לזמרת מיס דמשק בזמן ביקורה בעיראק.
בשנת 1951 עלה לישראל במסגרת מבצע עזרא ונחמיה. מנהל רשות השידור דאז, שאול בר-חיים, שמע עליו ופנה אליו בבקשה שירכיב תזמורת מזרחית לקול ישראל. כתוצאה מכך נוסדה לה תזמורת קול ישראל בערבית אשר ניגנה במסגרת קול ישראל בערבית בין השנים 1948–1993. נעים המליץ על נגנים נוספים מעיראק וממצרים. בהמשך צורפו לתזמורת גם נגנים ערביים. התזמורת נוהלה על ידי עזרא אהרון וזוזו מוסא. נעים השתתף בתזמורת כנגן, מלחין, מעבד, כותב מילים, מנהל מוזיקלי וכמו כן הוא הופיע בטלוויזיה בשירי סולו ובדואטים.
הציבור הכירו כנגן אקורדיון, אך על הפס המוזיקלי ברדיו נשמעו גם צלילי העוד והקונטרבס שלו באולפן. נעים היה בוועד הקבוע של תזמורת קול ישראל בערבית ודאג שיקבלו תנאים כמו התזמורת הסימפונית ירושלים. כן דאג ששתי התזמורות יקבלו דירוג עיתונאים.
נעים השתתף בפגישות של מרכז ההסברה במטרה לקרב בין יהודים וערבים. הוא היה אחראי על החלק האמנותי.
נעים הלחין מעל 300 שירים בערבית, לרובם כתב מילים לחן ועיבוד. כמו כן הלחין כ-50 שירים בעברית . שיריו הושרו על ידי לילית נגר, עפרה חזה, ג'ו עמר, עליזה עזיקרי, יפה ירקוני ורבים אחרים. נעים שינה את האקורדיון בו ניגן כך שיוכל לנגן מוזיקה מזרחית והוסיף לו רבעי טונים. זה היה האקורדיון הראשון בעולם שניגן מוזיקה מזרחית. באופן דומה שינה את האורגן.
ייחודיות זו הביאה הצלחה בקרב מאזינים מארצות ערב. בשנות ה-60 מכר נעים לארצות ערב תקליטים ובהם שיריו וכדי שלא יימנעו לשדר שיריו של יהודי-ישראלי, נרשמו בתקליטים שמות בדויים שונים ככותבי המילים. המלחין שנרשם היה "נעים" ללא שם משפחה. התקליטים נמכרו לתחנות רדיו רשמיות בארצות ערב על ידי חברת "דוניה" הצרפתית, והתמלוגים הועברו לאקו"ם הישראלית ממקבילתה הצרפתית.
בשנות ה-60 הקליט נעים בשיתוף עם לילית נגר תקליטים עם שירים הודיים ידועים בעיבוד שיתאים לאוזן ישראלית. כל שירי התקליט הם דואטים שנעים ולילית שרו, ביניהם השיר איצ'יקידנה התפרסם בארץ ובארצות הברית.
בהמשך הדרך עבד נעים גם בטלוויזיה כמנהל מוזיקלי בתוכנית "מסא אלח'יר" (ערב טוב) במשך כעשר שנים.
שנים רבות נסע נעים בארץ עם תזמורת צלילי המזרח, בת 6 נגנים, ונתן הרצאות על המוזיקה המזרחית (רבעי טונים ומקצבים מיוחדים) תוך השוואה למוזיקה מערבית, כולל הדגמה על כלי הנגינה. הנ"ל בוצע במסגרת "סל תרבות" ו"אמנות לעם". ההרצאות היו בפני מבוגרים, תלמידי בתי ספר, אוניברסיטאות, קיבוצים ועוד.
חלק מהמוזיקה שכתב נעים הייתה "מזרח-מערב" כלומר שילבה שירים בערבית עם עיבודים מערביים. לצורך כך התחבר ליוצרים כאלברט פיאמנטה, אלדד שרים ואחרים.
נעים כתב ג'ינגלים בערבית לרדיו שפרסמו מוצרים כגון קוקה-קולה ומפלגות גדולות בזמן בחירות כגון הליכוד והמערך.
על פי בקשת סמי שמעון, יצר נעים 10 דיסקים עם שירים עיראקיים יהודיים ידועים בנושא המסורת העיראקית היהודית המקורית כגון שירי חגים, בעיבוד חדש.
נעים יצר גם בתחום האמנות הפלסטית: צייר (ציור אבסטרקטי במיוחד), והיה אומן זכוכית (ויטראז'ים בטכניקות שהמציא בעצמו).
נעים התגורר ברמת גן. היה נשוי לנורית ואב לשלושה ילדים.
נעים רג'ואן נפטר ב-2013 ונטמן בבית העלמין ירקון.
מלחניו

עביה, בביצוע תזמורת קול ישראל בערבית, שנות ה-50. הקלטת שמע באתר הספרייה הלאומית
העלמה והרוח, בביצוע תזמורת קול ישראל בערבית, שנות ה-50. הקלטת שמע באתר הספרייה הלאומית
רקפות, בביצוע תזמורת קול ישראל בערבית, 1968. הקלטת שמע באתר הספרייה הלאומית
נקודת ויליאמס (איי שטלנד הדרומיים)

ערך זה עוסק בלשון יבשה באנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

נקודת ויליאמס- מבט מפסגת מיזייה. ברקע ניתן לראות את איי זד. בימין התמונה האי פירמיד, ובחזית האי זאוואלה
 מידע כללי
 סוג:  חצי אי 
 מידע נוסף
 קואורדינטות:  62°27′08″S 60°08′11″W﻿ / ﻿62.4522°S 60.1364°W﻿ / -62.4522; -60.1364
  (למפת איי שטלנד הדרומיים מוגדלת) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהנקודת ויליאמס(למפת איי שטלנד הדרומיים רגילה) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהנקודת ויליאמס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינקודת ויליאמס(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינקודת ויליאמס
 
נקודת ויליאמס או ויליאמס פוינט (באנגלית: Williams Point) היא לשון יבשה, המהווה את הקצה הצפוני של חצי האי וארנה, ולכן גם את הקצה הצפון מזרחי של האי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה .
מצר הים מעבר איגליקה מפריד בין נקודת ויליאמס לבין ארכיפלג איי זד שמצפון לאי ליווינגסטון.
נקודת ויליאמס ממוקמת 9.47 קילומטרים מצפון לפסגת מיזייה שברמת וידין;
נקודת ויליאמס ממוקמת 8.8 קילומטרים ממזרח לאי דסוליישן;
נקודת ויליאמס ממוקמת 1.5 קילומטרים מדרום לאיי זד;
נקודת ויליאמס ממוקמת 5.5 קילומטרים ממערב לנקודת דאף שבאי גריניץ';
היסטוריה > גילוי ומיפוי הנקודה

איי שטלנד הדרומיים התגלו בשנת 1819 על ידי ויליאם סמית' (William Smith), רב החובל של הבריג ויליאמס (Williams), אשר ראה את נקודת ויליאמס ב-19 בפברואר באותה שנה.
היסטוריה > מיפוי הנקודה

האזור מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1822, ולאחר מכן על ידי סוקרים צ'יליאניים בשנת 1971, על ידי סוקרים ארגנטינים בשנת 1980, על ידי סוקרים ספרדים בשנת 1991, ועל ידי סוקרים בולגריים בשנת 2005 ובשנת 2009.
היסטוריה > מקור השם

פרסום משנת 1820 מתגלה שסמית' נתן את השם 'ויליאמס' ללשון יבשה באזור בו מצויה נקודת ויליאמס.
| איי שטלנד הדרומיים |
| --- | --- | --- |
| איים עיקריים | אי הפיל (אלפנט) • המלך ג'ורג' • גריניץ' • דספשן • לואו • ליווינגסטון • נלסון • סמית' • סנואו • קלרנס • רוברט |  |
| איים קטנים | אלפאוס • אסטור • בארלו • האף מון • איי זד (האי אספרנטו • האי לסידרן • האי פאנאגוריה • האי קושאבה) • ראגד |  |
| איונים | סלע גרייס • סלע פולגר • סלעי ראגד |  |
| מצרי ים | איגליקה • מצר אוסמר • מצר אינגליש • מצר בויד • מצר ברנספילד • מצר מורטון • מצר מקפארליין • מצר סמולנסק |  |
| שוניות והר מצולה  (הרים תת-ימיים) | הר ורדי |  |
| רכסי הרים | רכס אימאון • רמת דוספיי • רמת וידין • רכס ולקה |  |
| הרים ומצוקים | אבלוגי • אונגל • אורגנה • אירווינג • אנטים • דרינוב • הלמט • כריסטי • מאטוצ'ינה • מומצ'יל • מזק • מיזייה • נאופיט • נייפייר • סבלייבסקי • סלאטינה • סלאבייקוב • סן סטפנו • פוסטר • פלאנה • פסגה • רוז • ריגס • שארפ • שופן |  |
| אוכפים | ויטושה • ורשץ • מאדאן • נסבר • פופובו • קוסטנץ |  |
| נונאטאקים | וילן • באחו |  |
| גבעות | אדינבורו • באטנברג • דולו • דרונג • לזלי • נגרו • סילר • פנקה • צ'סטר • רזן |  |
| חצאי אי ולשונות יבשה | נקודת אדוארדס • גבעת אדינבורו • נקודת איוואן אסן • נקודת אלין פלין • נקודת אמאדוק • נקודת אסקס • חצי האי ארצ'ר • נקודת באטאק • חצי האי בורגס • נקודת באטאק • נקודת בטוליה • נקודת בוטב • חצי האי ביירז • נקודת בנסון • נקודת ברון • נקודת גארמן • כף ג'יימס • נקודת גרגורי • נקודת דבליאנוב • נקודת דומטה • נקודת דופניצה • נקודת דליאן • נקודת האמר • נקודת הרמוני • נקודת ואראדרו • חצי האי וארנה • נקודת וונד • נקודת וילאגרה • נקודת וליקאן • נקודת זהרי • נקודת יאנה • נקודת יובקוב • נקודת יירצ'ק • נקודת לאקאטניק • נקודת לברנוב • ליונז ראמפ • נקודת ליסטה • נקודת מדובנה • נקודת מקין • נקודת מקרוני • ראש מרטינז • נקודת מרקלי • נקודת נגרה • נקודת ניואל • נקודת ניקופול • נקודת סאדאלה • נקודת סבאר • נקודת סומוביט • נקודת סידינס • נקודת סמירננסקי • כף סמית' • נקודת סנאה קרוז • נקודת סקלינה • נקודת סרדץ • נקודת פרליק • נקודת קובאדין • נקודת קוטיס • חצי האי קופרמיין • נקודת קיצ'ן • נקודת קתרינה • נקודת ראדב • נקודת רוברט • נקודת רוס • נקודת רזדל • חצי האי ריי • נקודת רילה • נקודת ריש • נקודת רנייר • כף שירף |  |
| מפרצים | אדמירליטי • איוואן אסן • באבה טונקה • ברשליאן • גארניה • המלך ג'ורג' • הירו • ודנה • זאפאלניה • חיסריה • יארביצה • יונדולה • לגרו • לינבו • מון • מיטשל • מיקאלבי • נבסטינו • ניקולוב • פאקושה • צפינה • קרוני • קרלוטה |  |
| אגמים | אגם לימנופולאר • אגם מידג' |  |
| קרחונים | קרחוני איי שטלנד הדרומיים בחלוקה לפי איים |  |
| מבנים | כנסיית השילוש הקדוש |  |
| אזורים אנטארקטיים מוגנים במיוחד | חצי האי ביירז • נקודת הרמוני • ליונז ראמפ • מפרץ אדמירליטי • כף שירף |  |
| אזורי ציפורים בעלי חשיבות | מפרץ אדמירליטי • נקודת בארנארד (נקודת ברנרד) • חצי האי ביירז • נקודת הרמוני • האי טרטר • ליונז ראמפ • חצי האי פוטר • כף שירף |  |
נעים זמירות ישראל

ערך זה עוסק ביצירה מאת פאול בן-חיים. אם התכוונתם לדוד המלך, ראו .
נעים זמירות ישראל (כינוי מסורתי לדוד המלך) היא יצירתו של המלחין פאול בן-חיים, שנכתבה לפי הזמנתה של "קרן נטלי קוסביצקי", שהמנצח סרגיי קוסביצקי הקים לאחר מות אשתו הראשונה. קוסביצקי מת ביוני 1951 ואחת מתוכניותיו האחרונות הייתה הזמנת יצירה אצל בן-חיים באמצעות הקרן, שקמה בשנת 1942 והזמינה יצירות חדשות רבות אצל מלחינים ברחבי העולם. המלחין והמנצח ליאונרד ברנשטיין, תלמידו של קוסביצקי, הגה קיום פסטיבל מוזיקלי גדול בירושלים לציון מלאת 3000 שנה לדוד המלך. לקראת פסטיבל זה הזמין יצירות אצל מלחינים יהודים, הן בישראל והן בארצות העולם, בהן האופרה "דוד" מאת דריוס מיו.
הרקע

מכתב רשמי מיום 26 בספטמבר 1952, שהגיע אל בן-חיים מטעם קרן קוסביצקי, כלל את ההזמנה הנכבדה ביותר שזכה בה עד אז. התשלום שהוצע לו עמד על אלף דולר ומעבר למסירת כתב היד המקורי לספריית הקונגרס כדי לכלול אותו באוסף קוסביצקי, לא היו כל תנאים אחרים בהזמנה והובטחו כל זכויותיו של המלחין בה.
ד"ר גרדנוויץ הציע לבן-חיים, בהשראת רעיון של פרנק פלג, לחבר "בידור מלכותי" בנוסח "הקונצרטים המלכותיים" של פרנסואה קופרן ולהקדישו למלך דוד. הצעתו כללה פרק ראשון לצ'מבלו, כלי נשיפה מעץ ומספר מועט של כלי קשת נמוכים. בראש פרק זה הציע להציב פסוק על דוד המנגן בכינור לפני שאול המלך. הפרק השני נועד לפי הצעה זו לנבל וכלי קשת עם ליווי חרישי של כלי נשיפה ברקע ויתקשר למחול התהילה של דוד ולמיכל הצופה בו מחלונה, וכפרק סיום הציע תזמורת מלאה עם הסולנים, לתאר את דוד המזמר פרקי תהילים. גרדנוויץ ראה ביצירה גם אפשרות לבלט. ברנשטיין קיבל ברצון את כל ההצעות, פרט להסתייגות מן השם שהוצע ליצירה, כפי שכתב ביום 27 בנובמבר 1952.
היצירה הייתה מוכנה לאחר עשרה חודשים וכתב היד נשלח לקרן קוסביצקי בסוף ספטמבר 1953. לאכזבת בן-חיים, נדחה הפסטיבל לשנת 1955 והוא פנה אל הקרן בבקשה להשמעה מוקדמת של היצירה מחוץ לישראל. הבקשה אושרה, אך בסופו של דבר לא התקיים הפסטיבל כלל ו"נעים זמירות ישראל" הושמעה לראשונה רק בדצמבר 1956, בנסיבות חגיגיות אחרות, שכן אותה עת ציינה התזמורת הפילהרמונית הישראלית עשרים שנה להיווסדה.