stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי הונג קונג – טאיוואן
יחסים רשמיים ופוליטיקה > יחסים רשמיים

מאז 2010, היחסים בין הונג קונג לטאיוואן מנוהלים באמצעות המועצה לשיתוף פעולה ולקידום כלכלי ותרבותי הונג קונג-טאיוואן (ECCPC) והמועצה לשיתוף פעולה כלכלי ותרבותי של טאיוואן-הונג קונג (THEC). בעוד "משרד הכלכלה והתרבות של טאיפיי בהונג קונג" (TECO) מהווה הנציגות של טאיוואן בהונג קונג, "משרד הכלכלה, המסחר והתרבות של הונג קונג" (HKETCO) מהווה הנציגות של הונג קונג בטאיוואן. בנוסף, היחסים עם הונג קונג מנוהלים גם על ידי "המועצה לענייני יבשת", אם כי לא כל התקנות החלות על סין היבשתית מוחלות אוטומטית על אותם שטחים.
בשנת 2018, משרד נציבות משרד החוץ השייכת לרפובליקה העממית של סין, הודיע לקונסוליות הזרות בהונג קונג כי אסור להן להשתתף באירועי היום העשירי הכפול המתרחשות בעיר.
ביולי 2020 לא קיבל הקצין הגבוה ביותר של TECO בהונג קונג, קאו מינג-צון, חידוש אשרת העבודה שלו על ידי ממשלת הונג קונג מכיוון שהוא סירב לחתום על הצהרה התומכת בעקרון "סין אחת". המועצה לענייני יבשת טאיוואן הזכירה כי נציגי ממשלה אחרים ב-TECO חוו עיכובים גדולים בוויזה גם כן מממשלת הונג קונג. במאי 2021, המועצה לענייני יבשת טאיוואן הודיעה כי לחץ שלטונות הונג קונג הביא לצמצום עובדי הונג קונג והשאיר 8 עובדים בלבד, לעומת 19 בעבר. לשאר 8 אנשי הצוות הנותרים יש ויזות שתוקפן יפוג בסוף 2021, והוויזות לא צפויות להיות מחודשות על ידי ממשלת הונג קונג. ביוני 2021 הודיעה טאיוואן כי 7 מאנשי הצוות עזבו את הונג קונג, והעובד הנותר יחזור לטאיוואן ביולי 2021, כאשר תוקף האשרה שלו יפוג. צוות TECO המקומי יעבור למרכז המידע והתרבות קוואנג הווה של טאיוואן שבוואן חי.
במרץ 2021, המשרד לענייני טאיוואן בבייג'ינג הזהיר את טאיוואן שלא להתערב בהונג קונג, וקבע כי טאיוואן לא צריכה ללכת "בהמשך הדרך הלא נכונה של מניפולציה פוליטית בנושאי הונג קונג" לאחר שממשלת המפלגה הדמוקרטית הפרוגרסיבית של טאיוואן הביעה דאגה מהמחוקקים הפרו-דמוקרטיים אשר נעצרו. באותו חודש דחה מנהיג הקוומינטנג, מנהיג האופוזיציה, ג'וני צ'יאנג, את הצעתה של בייג'ינג לרעיון מדינה אחת, שתי שיטות (המתנהלת בהונג קונג ובמקאו) לטייוואן, וקבע כי "אנו כבר רגילים לסגנון חיים כזה. אם אתם רוצים שאנשי טאיוואן ישנו את זה - זה בלתי אפשרי".
במאי 2021 סגרה הונג קונג את משרדה HKETCO בטאיפיי בטענה שטאיוואן "התערבה באופן גס בענייניה הפנימיים של הונג קונג". בתגובה, המועצה לענייני היבשת השייכת לטאיוואן הצהירה כי "אנו מצטערים על התעלמות ממשלת הונג קונג מדמוקרטיה ושלטון החוק."
יחסים רשמיים ופוליטיקה > תנועות ומחאות

בתקופה האחרונה שני האזורים היו מעורבים זה בזה מבחינה פוליטית. בשנת 2014, סטודנטים מהונג קונג תמכו בתנועת הסטודנטים החמניות בטאיוואן, וסטודנטים מטאיוואן תמכו בתנועת המטריה בהונג קונג. רצח אזרח הונג קונג בשנת 2018 בהיותו בטאיוואן גרם לממשלת הונג קונג להציע בשנת 2019 את הצעת חוק ההסגרה של הונג קונג, שמאפשר להסגיר חשודים בעבריינות לא רק לטאיוואן, אלא גם לסין היבשתית ולמקאו. בתגובה, התחילו הפגנות מאסיביות בהונג קונג, כאשר ממשלת טאיוואן תמכה במפגינים, ולא רצתה שההצעת החוק תתקבל. ממשלת טאיוואן רואה בהצעת החוק להסגרה, הנסוגה כעת, כהפרה של עקרון "מדינה אחת, שתי שיטות", שהיה ההצעה של סין העממית לאיחוד עם טאיוואן. עשרות אלפי אזרחים טאיוואנים צעדו בטאיפיי ב-29 בספטמבר 2019 כתמיכה בתנועה הפרו-דמוקרטית של הונג קונג. בגלל תמיכת טאיוואן בהפגנות, דגלי טאיוואן נצפו לעיתים קרובות בהפגנות.
יחסים תרבותיים וכלכליים

מבחינה תרבותית, אף על פי שהניב האזורי העיקרי בהונג קונג (ובמקאו) הוא הקנטונזית והניב העיקרי בטאיוואן הוא המנדרינית, שני האזורים ממשיכים להשתמש בכתב הסיני המסורתי, זאת בניגוד לכתב הסיני מפושט המשומש בסין העממית. בנוסף, הן בהונג קונג והן בטאיוואן יש רוב סיני מובהק.
בהונג קונג, עיתונים תוארכו לעיתים קרובות באמצעות לוח השנה של הרפובליקה הסינית, גם לאחר 1949. מחלקת שירותי הפנאי והתרבות בהונג קונג (LCSD) התנצלה בשנת 2017 לאחר שמחקה את השנה של הרפובליקה הסינית ("השנה ה-66 לרפובליקה הסינית") מגזיר עיתון בהונג קונג משנת 1977. שחקני כדורגל מהונג קונג, כמו לאם שונג-יי, ייצגו לעיתים קרובות את נבחרת טאיוואן בכדורגל, וקבוצת הכדורגל הטאיוואנית שזכתה במדליית זהב במשחקי אסיה 1958 הורכבה בעיקר מהונג קונגרים.
כתוצאה מהמלחמה, לא הותרו טיסות ישירות בין טאיוואן לסין היבשתית ולכן נוסעים רבים עברו דרך הונג קונג עד שנת 2003, אז נוצרה האמנת חוצה המיצרים. נסיעה בין אזרחים משני האזורים פופולרית: בשנת 2018 היו כ-1.7 מיליון אזרחי טאיוואן שנסעו להונג קונג, היעד השלישי הנפוץ ביותר אחרי יפן (4.8 מיליון) וסין היבשתית (4.1 מיליון). 1.7 מיליון אזרחים אלה היוו קבוצת התיירים השנייה בגודלה בהונג קונג, רק אחרי תיירים מסין היבשתית. טיסות ללא הפסקה מתבצעות בין שדות התעופה הונג קונג וטאיפיי (טאויואן), טאיצ'ונג, טאינאן וקאושיונג.
הונג קונג וטאיוואן השקיעו רבות בחינוך ובתשתיות לאחר מלחמת העולם השנייה, מה שגרם לשתי הכלכלות להשתפר משמעותית ולהיות חלק מארבעת הנמרים של אסיה.
ראו גם

יחסי טאיוואן–סין
יחסי הונג קונג–סין
יחסי הממלכה המאוחדת–סין
יחסי הממלכה המאוחדת–טאיוואן
יחסי הונג קונג–הממלכה המאוחדת
מוזיאון דוקטורר סון יאט-סן
ואל קמוניקה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  עמק 
 נתונים ומידות
 שטח:  1,347 קמ"ר 
 מיקום
 מיקום:  ברשה, ברגמו 
 קואורדינטות:  46°00′27″N 10°20′51″E﻿ / ﻿46.0075°N 10.3475°E﻿ / 46.0075; 10.3475
 
  (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןואל קמוניקה(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןואל קמוניקה(למפת לומברדיה רגילה) מילאנו ברשה מונצה ברגמו קומו וארזה קרמונה טרנטינו אלטו אדיג'ה  ונטו אמיליה-רומאניה פיימונטה שווייץואל קמוניקה(למפת לומברדיה מוגדלת) מילאנו ברשה מונצה ברגמו קומו וארזה קרמונה טרנטינו אלטו אדיג'ה  ונטו אמיליה-רומאניה פיימונטה שווייץואל קמוניקה
 
מפת מחוז לומברדיה שבצפון איטליה
מפת העמק
דגל ואל קמוניקה
מבט על ואל קמוניקה מדרום לבראונה
פסגת בדילי קמונו
ואל קמוניקה (באיטלקית: Val Camonica וגם Valcamonica ו-Valle Camonica, ובדיאלקט הקאמוני הייחודי לאזור - Al Camònega, כלומר עמק קמוניקה) הוא עמק במורדות הרי האלפים במחוז לומברדיה שבאיטליה. מקור שם העמק מלטינית - Vallis Camunnorum - "העמק של הקמונים", השם בו כינו הרומים את התושבים המקומיים (המכונים קמונים גם בימינו). בעמק התגלו פטרוגליפים (ציורי סלע) פרהיסטוריים רבים ובשל כך הוכרז העמק כאתר מורשת עולמית.
גאוגרפיה וגאולוגיה

ואל קמוניקה הוא העמק הארוך ביותר באיטליה ובין העמקים הארוכים ביותר בהרי האלפים. העמק משתרע בכיוון כללי של צפון-דרום לאורך של כ-90 קילומטרים. גבולו הצפוני נמצא צפונית מזרחית למעבר טונלה (Passo del Tonale, גובהו 1,883 מטרים מעל לפני הים) וצפונית מערבית למעבר אפריקה (Passo dell'Aprica, גובהו 1,181 מטרים). גבולו הדרומי של העמק הוא בקורנה טרנטאפסי (Trentapassi) בסמוך לאגם איזאו (Lago d'Iseo) המצוי בגובה של 181 מטרים מעל לפני הים. שטח העמק 1,335 קמ"ר (לא כולל את ואל די סקלווה - Val di Scalve, עמק צדדי המסתיים בוואל קמוניקה, אך היסטורית ומנהלית לא שייך אליו) ומתגוררים בו 118,323 תושבים.
לאורך העמק זורם הנהר אוליו (Oglio), יובל של הנהר פו. האוליו הוא הנהר החמישי באורכו באיטליה. הנהר מתחיל בפונטה דל לניו (Ponte di Legno) במפגש היובלים פריג'ידולפו (Frigidolfo) ונרקנלו (Narcanello) ונשפך לאגם איזאו בין העיירות פיזוניה (Pisogne) ולוברה (Lovere). אל הנהר נשפכים יובלים רבים ממורדות ההרים של ואל קמוניקה, חלקם עונתיים ובמהלך הקיץ הם יבשים.
העמק שייך מנהלית לנפת ברשה ויש בו 41 יישובים. היישובים הגדולים ביותר בו הם דרפו בואריו טרמה (Darfo-Boario Terme), ברנו (Breno), אדולו (Edolo) ופונטה די לניו (Ponte di Legno). העיירה דרפו בואריו טרמה, שבה יש קרוב ל-15,000 תושבים (נתוני 2007), היא המקום המאוכלס ביותר בעמק, בעוד שהעיירה ברנו שבה יש קרוב ל-5,000 תושבים (נתוני 2007) נחשבת לבירה האדמיניסטרטיבית של העמק.
את העמק ניתן לחלק טופוגרפית לשלושה חלקים:
"ואל קמוניקה התחתון" - בין פיזוניה לברנו - אזור נמוך ושטוח, עשיר בשדות וכרי מרעה.
"ואל קמוניקה התיכון" בין ברנו לאדולו - עמק הררי. את הגידולים החקלאיים מגדלים על הטרסות הרבות שעל צלעות ההרים.
"ואל קמוניקה העליון" - מאדולו לפונטה די לניו המצויה בגובה של 1,258 מטרים - האזור הגבוה של ואל קמוניקה וכיוונו הכללי ממזרח למערב, עשיר ביערות ובכרי מרעה אלפיניים. אזור זה גובל בהרים גבוהים המתנשאים בתלילות משני צידיו. בחלק העליון יש אגמים אלפיניים רבים, בהם אגם ארנו (Lago d'Arno) ואגם מורו (Lago Moro) כמו גם מאגרי מים רבים שנבנו בתחילת המאה ה-20 במטרה לתעל מים למפעלים הידרואלקטריים שבאזור.
מתוך העמק מסתעפים עמקים רבים. החשובים שבהם הם ואל גריניה (Val grigna), ואלה די קורטנו (Valle di Corteno), ואלה די סקלווה (Valle di Scalve) וסביורה (Saviore). את העמק מקיפים רכסי הרים שבהם יש פסגות מעל ל-3,000 מטרים, בהם הר אדאמלו (Adamello) המצוי ממזרח לעמק וגובה פסגתו 3,539 מטרים.
המסלע בעמק הוא בעיקר אבן גיר ודולומיט, כאשר מסלעי הגיר של הר קונקראנה (Concarena) חוצבים סוג מיוחד של שיש המכונה אוקיאדינו (occhiadino). סוגים נוספים של סלעים בעמק הם דיוריט המכיל מעל ל-20% קוורץ המכונה טונליט משום שנמצא לראשונה באזור מעבר טונלה; מחשופים של אבן חול שפניה הוחלקו על ידי קרחונים שימשו את תושביו הקדומים ליצירת הפטרוגליפים; ומרבצים של סוג לווחה המכונה פיודה (Piode) שבעבר שימש ליצירת רעפים לגגות.
אקלים

האקלים משתנה במידה רבה בין אזורים בעמק ותלוי בתנאים הטופוגרפיים של כל אזור, ובגובהו. כאמור העמק מתחיל בגובה של 187 מטר מעל פני הים בסביבות פיזונה ומגיע ל-1,257 מטרים בפונטה דל לניו. ככלל, האקלים הוא אקלים ממוזג שמשתנה בהתאם לחשיפה לרוח, לשמש, ולהשפעת האקלים של האזורים הסמוכים לעמק. שלג כמעט שאינו יורד בעמק, למעט בפסגות ההרים ובאתרי הסקי בהם יורד שלג רב.
ניתן לחלק את העמק לחמישה אזורי אקלים:
מאגם איזאו ועד ג'אניקו (Gianico) - בקטע זה משתנה כיוון העמק בין מזרח מערב לצפון דרום. האזור מושפע מהרוחות הקרות הנושבות מהאגם. הטמפרטורות באביב ובקיץ נמוכות באזור זה מאשר מאזורים צפוניים יותר.
מג'אניקו לצ'יווידטה קמונו (Cividate Camuno) - גם בקטע זה משתנה כיוון העמק בין מזרח מערב לצפון דרום, האקלים הוא החם ביותר מאשר בשאר הקטעים. האזור אינו מושפע מהרוחות הקרירות הנושבות מהאגם והוא מקבל אור שמש רב משום שהעמק רחב בקטע זה וההרים, הנמוכים יחסית, אינם מצלים עליו.
מצ'יווידטה קמונו ועד פורנו דאליונה (Forno d'Allione) - בקטע זה העמק נעשה צר יותר וכיוונו צפון-דרום. ההרים הגבוהים המקיפים אותו מצמצמים את כמות אור השמש המגיע לעמק, והטמפרטורות (מינימום ומקסימום) נמוכות יותר מאשר באזור הדרומי יותר. האזור חשוף לרוחות עזות, שהן לעיתים קרובות מהסוג היבש והחמים המכונה פון (Föhn).
מפורנו דאליונה עד אדולו - גם בקטע זה כיוון העמק הוא צפון דרום וטמפרטורות המקסימום צונחות עם העלייה בגובה.
מאדולו למעבר טונלה - כיווננו של הקטע האחרון הוא ממערב למזרח והטמפרטורה המינימלית בחורף נמוכה מאוד, כשהשמש מחממת מעט את פני השטח במהלך היום. בקטע זה השלג נפוץ ונשאר על הקרקע זמן רב.
חי וצומח > צומח

ניתן לחלק את העמק לחמישה אזורי צמחייה:
תת-הררי - מתחת ל-1,000 מטרים מעל גובה פני הים, העצים הטיפוסיים הם מילה, אלון וערמון.
הררי - בין 1,000 ל-1,800 מטרים מעל גובה פני הים, העצים הטיפוסיים הם: אשור ואדר.
תת-אלפיני - בין 1,800 מטרים ל-2,300 מטרים מעל גובה פני הים, העצים הטיפוסיים הם: אשוחית נורווגית, אורן היערות ושדר
אלפיני - בין 2,300 מטרים ל-2,800 מטרים מעל גובה פני הים, העצים הטיפוסיים הם: אורן ההרים (Pinus mugo) ואורן קמברה (Pinus cembra).
קו השלג - מעל ל-2,800 מטרים מעל גובה פני הים, רק שיחים שורדים בקור.
חי וצומח > חי

קיומם של שמורות טבע נרחבות, בייחוד בחלקים העליונים של העמק, כדוגמת הפארק האזורי של אדאמלו (parco regionale dell'Adamello), והפארק הלאומי סטלביו (parco nazionale dello Stelvio), מאפשר לחיות בר רבות אזורי מחיה והן לעיתים קרובות מגיעות גם לאזורים המאוכלסים:
דגים - הפלגים הרבים שבואל קמוניקה הם בתי גידול לדגי טרוטה, דוגמת טרוטת עין הקשת, טרוטה חומה וטרוטת השיש (Salmo marmoratus)‏, Cottus gobio (דג מסדרת העקרבנואים), ו-Phoxinus phoxinus.
דו-חיים - דו-חיים נפוצים כוללים את הסלמנדרה הנפוצה בעיקר בעמקי סביורה ופגרה (Paghera), הטריטון, הצפרדעיים (נפוצים בבריכות ובשלוליות בגובה) והקרפדה.
זוחלים - כוללים את סוגי צפע דוגמת צפע אירופאי, ה-Hierophis viridiflavus השייך למשפחת הזעמניים, ה-Anguis fragilis השייך למשפחת הקמטניים, וה-Podarcis muralis וה-Lacerta bilineata השייכים למשפחת הלטאיים.
עופות - כוללים את הנקריים, כוס החורבות, לילית מצויה, ינשוף עצים, ונץ גדול, חוגלה יוונית וקורא. באזורים המיוערים פוגשים בשכווים מהמינים שכווי שחור ו	
שכווי ענק.
יונקים - באזורים הגבוהים ניתן לפגוש, אפילו בחורף, בצפיר האלפים וביעל האלפים. צפיר האלפים מצוי בגבהים שבין 1,800 ל-3,000 מטרים מעל לפני הים, בייחוד בעמק דואיס (Val Dois), עמק מילר (Val Miller) ובאיטונה (Baitone). היעלים שנכחדו מהאזור באמצע המאה ה-18 בשל ציד בלתי מוגבל, הוחזרו לאזור ב-1995 ואוכלוסייתם מתרבה. סוגי איילים ואייל הכרמל שוכנים ביערות באזורים נמוכים יותר, ותפוצתם רבה. בעל חיים נוסף שנכחד מהאזור והוחזר לפארק אדאמלו הוא הדוב החום. בעלי חיים קטנים יותר, דוגמת המרמיטה, הקיפוד והסנאי נפוצים הרבה יותר. כמו כן, שוכנים באזור, אם כי לא קל לצפות בהם, השועל, ההרמין והדלק.
ציורי הסלע

בוואל קמוניקה מצוי האוסף הגדול ביותר של ציורי סלע באיטליה. האוסף כולל כמה מאות אלפי פטרוגליפים שנחרטו במחשופי סלעי אבן החול על ידי תושבי העמק המכונים קמונים במשך תקופה ארוכה, החל מ-8,000 לפנה"ס (התקופה האפיפלאוליתית) ועד תקופת השלטון הרומי. בפטרוגליפים מובלטים מוטיבים קוסמולוגיים, פיגורטיביים וקרטוגרפיים, כשבחלק מהמקומות הם משתלבים לתמונה מונומנטלית של זירת ציד או של פולחן. תופעה אופיינית לכל הציורים של דמויות אנושיות היא שמצוירים בהם גברים בלבד. בשל פטרוגליפים אלו הכריז ארגון אונסק"ו ב-1979 על העמק כאתר מורשת עולמית.
אתרי תיירות בעמק

בוואל קמוניקה יש אתרי תיירות מגוונים:
פטרוגליפים –מצויים באתרים דוגמת פארק נאקוונה, סרדינה אי בדולינה שליד קאפו די פונטה, ריזרבה נטורלה די קוֹמוּני די סֶטוֹ, צ'ימברגו אי פּספרדו א נדרו, ובפארק לואינה בדארפו בוריו טרמה.
ספורט החורף – פונטה די לניו, בורנו, מונטקמפיונה, אפּריקה.
מרחצאות ספא – אתרי ספא יש בדארפו בוריו טרמה, ובאנגולו טרמה.
עיר רומאית – צ'יווידטה קמוּנוֹ.
עיר מימי הביניים – ביינוֹ, פסקרצו של קאפו די פונטה.
מבצרים – ברנו, גורצונה, צ'ימברגו.
מוזיאונים ופארקים נושאיים – המוזיאון הרומי בצ'יווידטה קמוּנוֹ, מוזיאון קמילו גולג'י, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1906, בקורטנו גולג'י (Corteno Golgi), מוזיאון מלחמת העולם הראשונה בטמו, פארק ארכאולוגי (Archeopark) בדארפו בוריו טרמה.
כנסיות – פייווה די סן סירו בצ'מו, מנזר סן סלבטורה בקאפו די פונטה, כנסיית סנטה מריה דלה נווה בפיזונה, כנסיית סנט אנטוניו בברנו, סנטה מריה אנונציאטה, סנטואריו דל כריסטו רה בביינו, כנסיית סנטה מריה אסונטה באסינה.
סיורים רגליים בהרים - נתיבי "CAI" לתוך פארק אדמלו, תעלות מגן ממלחמת העולם הראשונה.
הערות שוליים

↑  מקורות שונים ברשת נוקבים במספרים שונים. אתר Rupestre.net נוקב במספר 80 קילומטרים, בעוד שהאתר ezinearticles במאמר "Guide to Lake Iseo, Lombardy, Italy" נוקב במספר 90 קילומטרים וגם ויקיפדיה באנגלית טוענים שאורכו 90 קילומטרים.
↑  סיכום מספר התושבים בכל היישובים בעמק על פי נתוני המכון הלאומי לסטטיסטיקה של איטליה (Istituto Nazionale di Statistica), נכון ל-31 בדצמבר 2007
↑  ויקיפדיה האיטלקית
↑  כל קטע האקלים נלקח מוויקיפדיה האיטלקית
↑  Marino Sanudo, Patricia H. Labalme, Laura Sanguineti White, Linda L. Carroll, Venice, cità excelentissima: selections from the Renaissance diaries of Marin Sanudo
↑  מבוסס על הערך Val Camonica witch trials בוויקיפדיה באנגלית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283386005171  BnF: cb11952734m (data)  LCCN: sh85019162  NKC: xx0084012  VIAF: 316430466   WorldCat (עם VIAF): 316430466 
צפיר האלפים
פטרוגליף של דו-קרב. פופה די נדרו
האמפיתיאטרון הרומי בצ'יווידטה קמונו
המצודה בברנו
ציור סלע מפופה די נדרו, הוורד הקמוני בחלקו העליון של הציור
ארנולד שנברג

| --- | --- |

 לידה:  13 בספטמבר 1874 האימפריה האוסטרו-הונגרית וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית
 פטירה:  13 ביולי 1951 (בגיל 76) ארצות הברית לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 שם לידה:  Arnold Franz Walter Schönberg 
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי בווינה 
 מוקד פעילות:  ברלין 
 תקופת הפעילות:  1897–1951 (כ־54 שנים) 
 זרם:  המאה ה-20, אקספרסיוניזם, האסכולה הווינאית השנייה
 סוגה:  מוזיקה קלאסית של המאה ה-20, מוזיקה קלאסית, אקספרסיוניזם, סריאליזם, אופרה, הרמוניה אטונאלית, שיטת שנים-עשר הטונים 
 שפה מועדפת:  אנגלית, גרמנית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 בן או בת זוג:  Gertrud Schoenberg (אוגוסט 1924–?) Mathilde Zemlinsky (אוקטובר 1901–?) 
 צאצאים:  Gertrud Schönberg, Ronald Schoenberg, נוריה נונו-שנברג, Georg Schönberg, Lawrence Schoenberg 
 פרסים והוקרה:  Honorary Member of the International Society for Contemporary Music 
 www.schoenberg.org
 פרופיל ב-IMDb
 
ארנולד שנברג (בגרמנית: Arnold Schönberg‏; 13 בספטמבר 1874 – 13 ביולי 1951) היה מלחין יהודי-אוסטרי, תאורטיקן מוזיקה וצייר. הוא משויך לתנועה האקספרסיוניסטית בשירה ובאמנות הגרמנית, והיה מנהיג האסכולה הווינאית השנייה במוזיקה. עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון בשנת 1933 תויגו עבודותיו של שנברג כמוזיקה מנוונת. הוא היגר לארצות הברית בשנת 1934.
למוזיקה של שנברג הייתה השפעה גדולה על החשיבה המוזיקלית של המאה ה-20. במשך למעלה משלושה דורות הרחיבו מלחינים אירופאים ואמריקאים רבים את האפיקים שפרץ, ואילו אחרים שללו בלהט את המוזיקה שלו.
שנברג שינה ללא הכר את הכללים שהיו נהוגים עד זמנו לכתיבת מוזיקה, ויצר תחתם כללים חדשים. הוא ביטל את ההיררכיה הטונאלית שהייתה מוצבת בבסיסה של כל מוזיקה ידועה. כרבים מבני דורו הוא חש את המיצוי שאליו הגיעה השיטה הטונאלית, שבאה לקצה גבול יכולתה ביצירות כדוגמת האופרה טריסטן ואיזולדה של ריכארד ואגנר, האופרות המודרניסטיות של שטראוס, יצירותיו המאוחרות של מאהלר (ובהן הסימפוניה העשירית שלא הושלמה, הכוללת אקורד דיסוננטי בן תשעה תווים), וליל הוד שכתב הוא עצמו. בשנת 1923 הציג שנברג את השיטה הדודקפונית (שיטת 12 הצלילים), טכניקת ארגון צלילים שנועדה להחליף את המערכת הטונאלית ולהעניק למלחין קווים מנחים חדשים לארגון היצירה. שפה מוזיקלית חדשה זו, המתבססת על סדרות של 12 צלילים, שימשה מלחינים מודרניים רבים במאה ה-20.
קורות חיים > חייו ומשפחתו

שנברג נולד בווינה בשנת 1874, בנם של פאולינה ושמואל, בעל חנות נעליים.  להוריו לא היה קשר למוזיקה. כילד למד נגינה בכינור וקומפוזיציה. מאוחר יותר למד נגינה בצ'לו ובוויולה. בכוחות עצמו למד דברים רבים מקריאה באנציקלופדיות. גם את תורת המוזיקה למד בעיקר בעצמו כאוטודידקט, אך בבחרותו היה לזמן מה תלמידו של אלכסנדר זמלינסקי, שלימדו להכיר בגדולתו של ואגנר. ב-1898 נטבל לנצרות הפרוטסטנטית בהשפעת גוסטב מאהלר, אף שרוב חייו היה חסר תודעה דתית כלשהי. עם זה הוא לא הפסיק להיחשב או לחשוב על עצמו כיהודי.
שנברג נישא למתילדה, אחותו של אלכסנדר זמלינסקי. לשניים נולדו שני ילדים, גרטרוד ב-1902 וג'ורג' ב-1906. מתילדה עזבה אותו לחודשים מספר ב-1908 בעקבות רומן עם הצייר ריכרד גרסטל, שהיה מאנשי חוגו של שנברג. לאחר כמה חודשים התחרטה מתילדה וחזרה לבעלה ולילדיה (וגרסטל תלה את עצמו). מתילדה נפטרה ב-1923.
שנברג נישא בשנית לגרטרוד ברתה לבית קאליש, ולשניים נולדו נוריה דורותיאה ב-1932, רודולף (רונלד) ב-1937 ולורנס (לארי) ב-1941. ב-1933 חתם שנברג, עם מארק שאגאל כעד ובנוכחות הרב לואי-ז'רמן לוי, על מסמך שבו הצהיר על שיבתו ליהדות. זמן קצר אחרי עליית הנאצים לשלטון היגר שנברג עם משפחתו לארצות הברית.
קורות חיים > מלחמת העולם הראשונה

מלחמת העולם הראשונה גרמה למשבר בהתפתחותו של שנברג כמלחין. בגיל 42 השירות הצבאי שיבש את חייו. עבודתו המוזיקלית שובשה ללא הרף, וכתוצאה מכך הוא השאיר כמות רבה של עבודות בלתי גמורות ו"התחלות" לא מפותחות. באירוע מסוים, דרש קצין בכיר לדעת האם הוא "שנברג הידוע לשמצה". שנברג ענה: "אני מבקש לענות, אדוני, כן. אף אחד לא רצה להיות, מישהו חייב היה להיות, לכן נתתי לזה להיות אני".
היחס המידרדר בין המלחינים העכשוויים והציבור הוביל אותו לייסד את החברה להופעות מוזיקליות פרטיות (בגרמנית: Verein für musikalische Privataufführungen) בווינה בשנת 1918. הוא ביקש לספק במה בה יוכלו מלחינים לכתוב יצירות מוזיקליות מודרניות בקפידה, לערוך חזרות, ולהופיע כראוי בתנאים שיגנו עליהם מפני תכתיבי האופנה והלחץ המסחרי. מאז הקמתו ועד 1921, כשאז נסגרה בשל נסיבות כלכליות, הציגה החברה 353 מופעים לחברים משלמים, לעיתים בשיעור של מופע לשבוע. בשנה וחצי הראשונות, לא התיר שנברג את הצגת יצירותיו שלו במופעי החברה. במקום זאת שמע קהל המאזינים יצירות עכשוויות מאת המלחינים אלכסנדר סקריאבין, קלוד דביסי, גוסטב מאהלר, אנטון וברן, אלבן ברג, מקס רגר ודמויות מובילות נוספות במוזיקה של תחילת המאה ה-20.
קורות חיים > יצירתו

יצירתו החשובה הראשונה, "ליל הוד" (אנ') לשישיית כלי-מיתר, נכתבה ב-1899 בהשראת שיר בשם זה של ריכרד דהמל (אנ'), ועובדה ב-1917 לתזמורת מיתרים על ידי המלחין עצמו. היצירה מושפעת מוואגנר וכוללת מוזיקה מלודית. בתקופה זו כתב שנברג יצירות טונאליות נוספות, בהן "פליאס ומליסנדה" – פואמה סימפונית בעקבות מחזה בשם זה פרי עטו של המחזאי והמשורר מוריס מטרלינק, "שירי גורה" – מחזור שירים לתזמורת אדירה בממדיה, ורביעיית מיתרים ראשונה שהתקבלה בשריקות בוז. כל היצירות האלה כתובות בסולם רה מינור.
ב-1908 החל לכתוב יצירות אטונאליות (יצירות ללא מרכז טונאלי). שנברג כינה את שיטת כתיבתו "פאן-טונאליות" (כלל-טונאליות), כלומר שכל צליל (מבין 12 הטונים של הסולם המוזיקלי) יכול להיחשב כטוניקה (לחלופין אפשר לומר שזו שיטה שבה אין צליל שליט כלל). בתקופה זו, שהייתה תקופה סוערת בחייו של המלחין, נכתבו גם רביעיית המיתרים השנייה הכוללת זמרת סופרן (בוצעה ב-1908), היצירה "חמישה קטעים לתזמורת" (בוצעה ב-1912), והיצירה "פיירו הסהרורי" הכתובה בסגנון שפיתח שנברג: שירה דיבורית ("Sprechgesang").
בשנת 1909 השתמש שנברג לראשונה ברעיון של מוזיקת צבעי צליל.
עם עליית הנאצים לשלטון היגר שנברג לפריז ומשם לבוסטון. באמריקה כתב יצירות דודקפוניות, ובהן קונצ'רטו לכינור (1934, קדם לזה של ברג). לאחר השואה חזר אל מקורותיו היהודיים, וזעזועו מהשואה מצא את ביטויו ביצירתו "ניצול מגטו ורשה" הכוללת את תפילת "שמע ישראל". יצירתו הכוראלית "כל נדרי" נכתבה כחודשיים לפני ליל הבדולח בגרמניה (1938) ואינה דודקפונית. שנברג מעולם לא עזב לחלוטין את עולם המוזיקה הטונאלית. הוא נשאר בארצות הברית עד מותו ב-1951 בלוס אנג'לס.
קורות חיים > סגנון מוזיקלי והשפעה

משנת 1920 גיבש שנברג שיטה כתיבה המכונה היום דוֹדֶקָפוֹניה (שהיא השיטה הראשונה מסוגת הסריאליזם, כלומר הסדרתיות). בשיטה זו נקבעת סדרה של שנים עשר טונים, שעל המלחין להשתמש בהם בסדר עוקב ביצירה, תוך וריאציות שונות על הסדרה, כראי (הפיכת החמשה על פיה), סרטן (הפיכת סדר הופעת התווים) וראי-סרטן. בשיטה זו אין טונאליות, כלומר אין טון המקבל עדיפות על הטונים האחרים. דוגמאות ליצירותיו שנכתבו בסגנון הדודקפוני הן "סרנאדה" אופוס 24 ו"וריאציות לתזמורת" אופוס 31. האופרה הראשונה שנכתבה בשיטה זו (מבוססת על סדרת צלילים אחת בלבד) היא "משה ואהרן" (שלא הושלמה). האופרה משלבת את הסגנון הדודקפוני עם סגנון השירה הדיבורית.
שנברג פיתח את הטכניקה הווקלית החדשה השירה הדיבורית, בה נע הקול בין דיבור לשירה. יצירתו הידועה פיירו הסהרורי היא דוגמה לשימוש בטכניקה זו, היוצרת אפקט תיאטרלי וייחודי.
שנברג נחשב לאבי האסכולה הווינאית השנייה, בה נכללים מלבדו גם שני תלמידיו אלבן ברג ואנטון וברן (האסכולה הווינאית הראשונה מתייחסת להיידן, למוצרט ולבטהובן). יצירותיהם הדודקפוניות פיתחו את השיטה והשפיעו על הפצתה, סגנונו של וברן, המהווה גרסה חמורה יותר של הדוֹדֶקָפוניות, היה מודל לחיקוי למלחינים מודרניסטיים רבים שפעלו לאחר מלחמת העולם השנייה (בהם המלחין הצרפתי פייר בולז).
סגנון הווריאציה המתפתחת שפיתח שנברג השפיע על כתיבתו של פריץ קרייזלר.
כתבים של שנברג שראו אור

סגנון ורעיון (Style and Idea: Selected Writings of Arnold Schoenberg), אסופת כתבים של שנברג על קומפוזיציה, ביצוע, מלחינים, מבקרי מוזיקה ועל עצמו.
הרמוניה (Harmonielehre). סיכום וניתוח בדרך עצמאית וביקורתית של ההרמוניה המוזיקלית הקלאסית.
יסודות החיבור המוזיקלי (Fundamentals of Musical Composition). עקרונות הכתיבה המוזיקלית מהפרט אל הכלל בדרך סינתטית.
תרגילים מוקדמים בקונטרפונקט (Preliminary Exercises in Counterpoint). ספר לימוד קונטרפונקט בשיטת הקנטוס פירמוס, אך בגישה טונאלית.
"דרך התנ"ך" (Der biblische Weg). מחזה היסטורי המרמז (כבר בשנות העשרים של המאה העשרים) על אתגרי הזהות ובעיות הציוניות בארץ ישראל.
שנברג השאיר אחריו כתבים תאורטיים ואישיים רבים שלא פורסמו. הכתבים עוסקים במגוון נושאים, בהם תאוריה מוזיקלית, נגינה, יהדות, התפתחויות היסטוריות ואסתטיקה. רובם נאספו לארכיון ארנולד שנברג בווינה.
הערות שוליים

1 2  Matthew Baigell, Milly Heyd, Complex Identities: Jewish Consciousness and Modern Art, Rutgers University Press, 2001,. עמ' 28-29
↑  נכדו הוא עורך הדין א. רנדול שנברג
↑  שנברג 1975, 104
↑  רוזן, 1975, 65
↑  רוזן 1996, 66
↑   חגי חיטרון, "פליאס ומליסנד": מה הקסים את הקומפוזיטור, באתר הארץ, 30 בדצמבר 2024
↑  איתמר זורמן, "יצירתו האלמונית והגדולה ביותר של פריץ קרייזלר" בתוך אופוס - המגזין למוזיקה קלאסית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267721605171  PLWABN: 9810564100105606  BIBSYS: 90077345  BNC: 000078277  BNE: XX1723110  BnF: cb138995262 (data)  CANTIC: a10154760  CiNii: DA00577529  GND: 118610023  ICCU: CFIV033278  ISNI: 0000 0001 2095 618X  LCCN: n80032780  LNB: 000035065  MusicBrainz: 9b490b96-ad82-4d7b-9055-f0a196ad64cc  NDL: 00455723  NKC: jn20000402196  NLA: 36175870  NLG: 63963  NLK: KAC199636400  NSK: 000115483  NTA: 068523769  RERO: 02-A022692564  RKD: 224820  SELIBR: 198575  SNAC: w6x74dnm  SUDOC: 027342603  Trove: 1224345  ULAN: 500030015  VcBA: 495/87736  VIAF: 12492826   WorldCat (עם VIAF): 12492826 
"דיוקן עצמי כחול" של שנברג, 1910