stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעקב כהן (ראש מועצה)
קריית-אונו

בשנים 1953–1954 פעל בהתנדבות כיו"ר הוועד המקומי של כפר אונו. בשנים 1954–1969 כיהן תחילה כראש הוועד הזמני, ולאחר מכן – כראש המועצה הראשון של קריית אונו.
בראשית ימיו כיו"ר הוועד המקומי כפר-אונו היה שייך למועצה האזורית אונו שישבה בכפר אז"ר וכללה את היישובים כפר אז"ר, כפר אונו, קיבוץ אפעל ורמת פנקס. מאוחר יותר יזם יעקב כהן את הקמת קריית אונו כישוב עצמאי שאינו מסונף יותר למועצה האזורית אונו שהייתה חקלאית, שדגלה בצביון חקלאי והתנגדה לבנייה רוויה.
לאחר שהתנתקו מהמועצה האזורית אונו, תושביו הוותיקים של כפר אונו התמודדו עם אלפי עולים חדשים שאכלסו את המעברה הגדולה ביותר בארץ. יעקב כהן ראה את חיסול המעברה כאחד היעדים המרכזיים בתפקידו. הוא סייע לכל תושבי המעברה לעבור מצריפים למבני קבע ולקבל הלוואות מוסדיות שונות כדי שיוכלו לרכוש את בתיהם. יעקב כהן האמין כי היישוב יתפתח רק אם תתאפשר בנייתם של בתים נוספים שבהם יוכלו להתגורר גם תושבי המעברה, שאותה הצליח לפרק. בפועל, הוא היה הראשון מבין המנהיגים המקומיים שהצליח להטמיע מעברה גדולה בתוך ישוב ותיק.
כהן הנהיג זמני תקן במתן תשובות לפניות אזרחים ודגל במדיניות של "דלת פתוחה" - כל אזרח היה יכול להגיע לפגישה אישית איתו בשעות אותן ייעד לקבלת קהל.
כדי להמשיך בתנופת הבנייה והפיתוח של קריית אונו הבין כהן שעליו לגייס כספים רבים בקרב משקיעים שונים בארץ ובעולם, רעיון חדשני שלא היה מקובל באותם הימים ואף עורר תרעומת והתנגדויות נמרצות. בסופו של דבר הוא קיבל את האישור הממשלתי לפעול בדרכו. מן המשקיעים דרש לאפשר לתושבים לקבל משכנתא בגובה של 50%–55% מסכום הקנייה, בעוד שבארץ היה מקובל אז לתת משכנתא של 25% בלבד. הפרויקט הצליח. כך הוקמה שכונות קיראון, שהייתה השכונה הראשונה בארץ שנבנתה בסיוע של משקיעים חיצוניים. בזכות פיתוח זה הגיעה לקריית-אונו אוכלוסייה צעירה וחדשה, אשר תרמה רבות לפיתוח המקום. נוסף על קיראון הוקמו אז שכונות נוספות, וביניהן: רימון, גרין ועוד.
כהן יזם תוכנית סיוע ייחודית עבור זוגות צעירים, אשר הצליחה מאוד ואף אומצה על ידי משרד השיכון כתוכנית ארצית.
הוא אף יזם בהצלחה את פינוי שכונת "גבעת ברכה", שהיה בין הפרויקטים הראשונים בארץ שכונו "פינוי בינוי". תושבי "גבעת ברכה" התגוררו בדירות זעירות של 28 מ"ר, והוא דרש מן הקבלנים לאפשר לכל מי שרוצה לעזוב את דירתו ולהחליפה באחרת ללא מגבלת כמות. הוא הצליח במשימה וכך תושבי השכונה זכו למגורים בדירות מרווחות יותר.
תכנן את היישוב בסיועה של ועדה ארכיטקטונית, שבה היו חברים האדריכלים המובילים בארץ בזמנו, ואף דגל ברעיון "הקריה הירוקה", עוד לפני שהצבע הירוק, כגישה של פיתוח סביבתי, הפך למקובל בחשיבה עירונית.
העתיד בחינוך

הקים בקריית אונו בית ספר תיכון, על אף התנגדותו של משרד החינוך, ובדרך זו חסך מילדי היישוב את הצורך בנסיעות מחוצה לו. קריית אונו הייתה גם מן היישובים הראשונים בארץ, שבהם הוקמה חטיבת ביניים. יעקב כהן קידם רעיון זה כי האמין שהוא יעלה את רמת הלימודים של כל צעירי הקריה, כולל יוצאי המעברה, וישפר את הקשרים בין האוכלוסיות השונות ביישוב. הוא האמין ברעיון האינטגרציה בין האוכלוסיות השונות ביישוב והצליח ביישום הרעיון החברתי החשוב הזה באופן מרשים.
נוסף על כך, הקים יעקב כהן בתי ספר עבור ילדי החינוך המיוחד והציבור הדתי, ואף יזם הקמת מסגרות חינוכיות גם עבור נוער שוליים, שחלקן פעלו בתוך בתי הספר הרגילים.
יזם להקת ריקודים וחוג דרמטי לנוער, שבהם השתתפו ילדים ממשפחות ותיקות ועולים חדשים. כמו כן, תמך בהקמת הקונסרבטוריון העירוני וייסד את תזמורת כלי הנשיפה, בניצוחו של אהרון אלקלעי, שהפכה לשם דבר בארץ ובעולם. בתקופתו, כל ילד שלישי בקריית-אונו ניגן בכלי נגינה כלשהו. יעקב כהן גייס תרומות כדי שהתזמורת תוכל לצאת לתחרות בינלאומית לתזמורות, ממנה שבה עטורת פרסים והכרה בינלאומית.
כדי שהילדים לא יסתובבו בקריה בחוסר מעש, דאג להקים בקריה מועדון טכני לנוער, שבו ילדים רבים למדו בחוגים בשעות אחר-הצהריים. כמו כן, תמך בפעילות של תנועות הנוער ועודד את העיסוק בספורט.
בתקופת כהונתו כראש מועצה קריית-אונו הייתה אחד המקומות הראשונים בארץ, שבו הוקרנו סרטים והתקיימו מופעי תרבות בערבי שבת ובשבתות. על אף זאת הוא שמר על יחסים מצוינים בין דתיים ולבין חילוניים בקריה, ודאג למלא את צורכיהם של הדתיים בבניית בתי כנסת ותלמודי תורה, המותאמים לזרמים השונים.
הקים בשנת 1965 את השירות הפסיכולוגי של קריית אונו, כי האמין שהעזרה הנפשית לפרט תסייע ליישוב כולו להתרומם ולצמוח. בראש השירות העמיד יעקב כהן פסיכולוג צעיר, עמירם רביב, לימים פרופ' ופסיכולוג וחוקר נודע.
לאחר תום הכהונה כראש מועצה

לאחר פרישתו מתפקיד ראש המועצה התמנה בשנת 1971 למנכ"ל איגוד חברות הביטוח.
עם יציאתו לגמלאות ניסה לקדם רעיון חדשני, ביטוח סיעוד לכלל התושבים. על אף ניסיונותיו הרבים הוא לא הצליח להשלים משימה חשובה זו.
כהן נפטר ב-3 באוקטובר 2006 לאחר מחלה קשה. הוא הותיר אחריו את אלמנתו, יונה, שני בנים – יגאל ואילן.
פעולות הנצחה לאחר מותו

ב-2007 יצא לאור ספר ביוגרפי על חייו, "סולם יעקב", שחלק נכבד ממנו מוקדש לתולדות קריית אונו.
ב-2009 נחנך בית ספר יסודי על שמו בשכונה חדשה בקריית אונו בתכנונו של האדריכל פרופ' זאב דרוקמן, שבה רבי קומות רבים וטיפוח סביבתי מוקפד וירוק כפי שחזה כהן.
ישראלה אספרנטיסטו

| --- | --- |

 תדירות:  חצי שנתי
 מו"ל:  האגודה לאספרנטו בישראל (אל"י)
 עורך ראשי:  מיכאל לינצקי
 תאריכי הופעה:  1959–הווה (כ־65 שנים)
 שפה:  אספרנטו, עברית
 מדינה:  ישראל
 ISSN:  1565-3315
 
ישראלה אספרנטיסטו (באספרנטו: Israela Esperantisto, "האספרנטיסט הישראלי") הוא ביטאונה של האגודה לאספרנטו בישראל (אל"י). זהו עיתון צבעוני באספרנטו היוצא לאור פעמיים בשנה, ודן בנושאים הקשורים לאספרנטו, לישראל, ליהודים, ולאספרנטו בישראל. העיתון מופץ ברחבי העולם, למנויים, לספריות אספרנטו ולספריות האוניברסיטאות בישראל.
Israela Esperantisto נוסד על ידי יוסף מורז'ן, עורכו הראשון, בשנת 1959 (אז היה שמו Nia Ligilo). בהמשך ערכו אותו אלכסנדר מנור, יוסף שמר, דורון מודן, פרופ' עמרי ונדל, ומיכאל לינצקי.
בקרב דוברי האספרנטו, "אספרנטיסט" הוא כינוי למי שדובר את השפה. השם נגזר משורש המילה - esperant (שם השפה ללא הסופית o) והסיומת isto-, המציינת בעל מקצוע.
יחסי החוץ של איי מרשל

דגל איי מרשל
יחסי החוץ של הרפובליקה של איי מרשל הם כל סוגי היחסים הדיפלומטיים שאיי מרשל מקיימת עם מדינות אחרות בעולם. נכון ל-2023 כוננה איי מרשל יחסים דיפלומטיים בילטרליים עם כ-111 מדינות אחרות. שיתוף פעולה אזורי באמצעות חברות בארגונים שונים המאפשרים זאת הם מרכיב עיקרי ביחסי החוץ של איי מרשל.
ב-1 במאי 1979 הכירה ארצות הברית בעצמאות רפובליקת איי מרשל בעקבות חתימה של ארצות הברית עם איי מרשל על הסכם חסות ושיתוף בשלטון. ההסכם נכנס לתוקפו ב-1986. לאיים נכתבה חוקה, ששילבה רעיונות חוקתיים מארצות הברית ומהממלכה המאוחדת, הוקם פרלמנט וממשלה "עצמאית" לכאורה. איי מרשל זכו בעצמאותם המלאה ב-1990, כאשר האו"ם שם קץ להתערבות האמריקאית בשלטון באיים.
ב-1986 חתמה המדינה יחד עם פלאו ומיקרונזיה על הסכם שיתוף עם ארצות הברית, במסגרתו קיבלה איי מרשל 180 מיליון דולר על המשך השימוש האמריקאי באטול קווג'לין, 250 מיליון דולר כפיצוי על ניסויים גרעיניים, ועוד 600 מיליון דולר על סעיפים נוספים בהסכם. על-פי האמנה, לארצות הברית יש סמכות ואחריות מלאה על הביטחון וההגנה של איי מרשל, וממשלת איי מרשל מחויבת להימנע מלנקוט פעולות שאינן עולות בקנה אחד עם האחריות הביטחונית וההגנתית.
ב-17 בספטמבר 1991, איי מרשל הפכה לחברה באו"ם. איי מרשל מחזיקה בשגרירויות בארצות הברית, פיג'י, קוריאה הדרומית, יפן וטאיוואן. היא מפעילה גם קונסוליה בהונולולו וקונסוליה בספרינגדייל.
במאי 2005, צ'ן שואי-ביאן, נשיא טאיוואן, הפך לראש המדינה הזרה הראשונה, שהגיע לביקור רשמי באיי מרשל.
יחסים דיפלומטיים

| מדינה | תאריך כינון יחסים | הערות |
| --- | --- | --- |
| איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות | 2013 | איי מרשל כוננה את יחסיה הדיפלומטיים עם איחוד האמירויות הערביות ב-2013. |
| איי שלמה איי שלמה | 23 במאי 1990 | איי מרשל כוננה את יחסיה הדיפלומטיים עם איי שלמה ב-23 במאי 1990. |
| אזרבייג'ן אזרבייג'ן | 2010 | איי מרשל כוננה את יחסיה הדיפלומטיים עם אזרבייג'ן ב-2010. |
| ארצות הברית ארצות הברית | 1986 | איי מרשל וארצות הברית שומרות על "יחסים יציבים" לפי משרד החוץ של ארצות הברית. על-פי הסכם השיתוף שנחתם בין מיקרונזיה, ארצות הברית, איי מרשל ופלאו, ארצות הברית היא האחראית על ההגנה והביטחון במדינות אלו. בנוסף, ארצות הברית הקימה במדינה שירותי בריאות ומשטרת תנועה. בתמורה, ממשלת איי מרשל מחויבת להימנע מלנקוט פעולות שאינן עולות בקנה אחד עם האחריות הביטחונית וההגנתית. איי מרשל נצמדת לדעותיה של ארצות הברית בעצרת הכללית של האומות המאוחדות. |
| ברזיל ברזיל | 2010 | ברזיל כוננה את יחסיה הדיפלומטיים עם ארצות הברית ב-2010. |
| הודו הודו | אפריל 1995 | על פי משרד החוץ של ממשלת הודו, הודו כוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה של איי מרשל באפריל 1995. ביוני 2008, סייעה הודו יחד עם ארצות הברית בפיתוח מיזם תאורת רחוב סולארית בבירת איי מרשל, מג'ורו. איי מרשל קיבלה מהודו מענק של 100,000 דולר אמריקני. איי מרשל תומכת בהודו בפורומים בינלאומיים חשובים, היא תומכת נלהבת במועמדים ההודיים לארגונים בינלאומיים. לדוגמה, איי מרשל תמכה במועמדותה של הודו לתפקיד החברה הבלתי קבועה במועצת הביטחון של האו"ם לשנים 2011+2012. נכון ל-2013 חיה באיי מרשל קהילה מצומצמת מאוד של הודים המונה כ-10 אנשים. |
| ישראל ישראל | 1987 |   ערך מורחב – יחסי איי מרשל–ישראל  איי מרשל, לצד מדינות איים קטנות נוספות באוקיינוס השקט, בעלות ברית של ארצות הברית, תומכת בישראל באופן עקבי בהצבעות באו"ם. ב-2008 מונה רני רהב לקונסול כבוד של איי מרשל בישראל. ב-29 בנובמבר 2012 הייתה איי מרשל בין 9 המדינות שהצביעו נגד הכרה במדינה הפלסטינית כמדינה משקיפה באו"ם. |
| מיקרונזיה מיקרונזיה | 1986 | מיקרונזיה ואיי מרשל מקיימות יחסים דיפלומטיים חמים שכוננו במסגרת הסכם השיתוף עם ארצות הברית ב-1986. |
| מקסיקו מקסיקו | 28 בינואר 1993 | איי מרשל כוננה את יחסיה הדיפלומטיים עם מקסיקו ב-28 בינואר 1993. |
| סנט וינסנט והגרנדינים סנט וינסנט והגרנדינים | 28 בינואר 1993 | איי מרשל כוננה את יחסיה הדיפלומטיים עם סנט וינסנט והגרנדינים ב-28 בינואר 1993. |
| פלאו פלאו | 1986 | איי מרשל ופלאו כוננו יחסים דיפלומטיים במסגרת הסכם השיתוף עם ארצות הברית ב-1986. |
| קוסובו קוסובו | 17 באפריל 2008 | איי מרשל הכירה רשמית בעצמאותה של הרפובליקה של קוסובו ב-17 באפריל 2008, חודשים אחרי שקוסובו קיבלה את עצמאותה מסרביה. קוסובו ואיי מרשל כוננו יחסים דיפלומטיים ב-27 באוקטובר 2013. |
נציגויות זרות באיי מרשל > שגרירויות במג'ורו

ארצות הברית ארצות הברית
טאיוואן טאיוואן
יפן יפן
נציגויות זרות באיי מרשל > שגרירויות מחוץ לאיי מרשל

אוסטרליה אוסטרליה (פונפאי)
אוסטריה אוסטריה (קנברה)
קנדה קנדה (קנברה)
צ'ילה צ'ילה (ניו יורק)
קולומביה קולומביה (ג'קרטה)
קרואטיה קרואטיה (וושינגטון די. סי.)
צ'כיה צ'כיה (מנילה)
דנמרק דנמרק (סינגפור)
אסטוניה אסטוניה (טוקיו)
האיחוד האירופי האיחוד האירופי (סובה)
פינלנד פינלנד (קנברה)
צרפת צרפת (מנילה)
גאורגיה גאורגיה (טוקיו)
גרמניה גרמניה (מנילה)
יוון יוון (טוקיו)
אינדונזיה אינדונזיה (מנילה)
ישראל ישראל (ירושלים)
איטליה איטליה (ולינגטון)
קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית (סובה)
קוסובו קוסובו (טוקיו)
מקסיקו מקסיקו (מנילה)
הולנד הולנד (מנילה)
ניו זילנד ניו זילנד (טאראווה)
פולין פולין (קנברה)
דרום אפריקה דרום אפריקה (קנברה)
ספרד ספרד (מנילה)
סלובקיה סלובקיה (טוקיו)
שוודיה שוודיה (טוקיו)
שווייץ שווייץ (סידני)
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת (סובה)
וייטנאם וייטנאם (קנברה)
ראו גם

איי מרשל
יחסי איי מרשל–ישראל
כגאנות ז'ואו-ז'אן

| --- | --- |
התפשטות הכגאנות ז'ואו-ז'אן בסביבות שנת 500
 ממשל
 משטר:  קונפדרציה של שבטים נוודים   מונרכיה
 :  כגן (החל מ-402)
 שפה נפוצה:  ז'ואו-ז'אן ומונגולית, טורקית מזרחית עתיקה, סינית (שפה דיפלומטית)
 עיר בירה:  טינג, צפונית-מערבית לגאנסו   מומוצ'נג
 רשות מחוקקת:  קורילטאי 
 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה
 היסטוריה
 הקמה:  402
 330 - קונפדרציית שבטים:  330 
 פירוק:   
 תבוסה מידי ממלכת ויי של בני שיינביי   התקוממויות שבטים פרוטו-טורקים   תבוסה על ידי טורקים מאלטאי:  555
 ישות יורשת:  גקטורקים   צ'י  צפונית   ג'ואו צפונית
 שליטים בולטים:  מוגולו (שנת 330)   ג'יוג'יולו דנגשודזי (שנת 550)
 שטח בעבר:  2,800,000 -3,500,000 קמ"ר (נכון ל־405)
 אוכלוסייה בעבר:  - (נכון ל־-)
 דמוגרפיה
 דת:  טנגריזם   שמאניזם   בודיזם
 
כגאנות ז'ואו-ז'אן או ז'ואן-ז'ואן  או ז'ואו -ז'אנג'י (בסינית:柔然; בכתב פיניין:Róurán) הייתה קונפדרציית שבטים שהוקמה על ידי שבטים שמוצאם "פרוטו-מונגולי" דונגהו.
השליטים שלהם השתמשו בתואר "כגן", אותו שאלו משבטי שיאנביי. הכגאנות שלהם התקיימה בין  שלהי המאה הרביעית  לאמצע המאה השישית. כמייסד נחשב ז'לון בשנת 402 היא התפשטה על שטח עצום מהרי  טיין שאן וקרשהר במערב  (כיום באזור האוטונומי שינגיאנג-אויגורי בסין) ועד להחומה הסינית הגדולה  והרי חינגן הגדול במזרח. 
הכגאנות ג'אוג'ן התמוטטה עקבות מרד של שבטים טורקיים עתיקים (גקטורקים) . ניצחון זה בישר את עליית כוחם של השבטים הטורקיים העתיקים בהיסטוריה העולמית
עם קריסת הכגאנות שלהם ייתכן כי שרידי ז'ואו-ז'אן הפכו במהלך הזמן לטטרים, בעוד שאחרים כנראה נדדו מערבה והפכו לאווארים (שנודעו ביוונית גם כ"וארחוניטס" - ואר-הונים או כפסאודו-אוורים).
האחרונים התיישבו במאה השישית במישור הפאנוני (כיום בהונגריה).
אווארים אלה נרדפו על ידי גקטורקים עד לגבולות האימפריה הביזנטית. בגקטורקים טענו בפני הביזנטים שאלו "אווארים מזויפים"  או "פסאודו-אווארים"  - עבדים או בני חסות שלהם  ודרשו את גירושם. 
בעוד שהקשר בין האווארים לז'ואו -ז'אן נשאר שנוי במחלוקת, מחקר גנטי של DNA  אישר את הקשר בין האליטה האווארית לתושבי ערבות מונגוליה. תאוריות אחרות מקשרים את מוצא האווארים אל עמים אחרים כמו ואר. 
לפי ההיסטוריון הרוסי ניקולאי קראדין התקיים אצל בני ז'ואו-ז'אן סוג של פאודליזם נוודי. 
לפי חוקרים אחרים הכגאנות שלהם התבססה  על "ניצול מרחוק של חברות חקלאיות". 
הז'ואו-ז'אן פיקחו על נתיבי המסחר ונהגו לפשוט על נאות מדבר ועל תחנות גבול כמו גאוצ'אנג. 
הם התנהלו בו זמנית כמו מדינה בדרך וכמו שבטי נוודים. הכגאנות היוותה חברה הייררכית-צבאית תוקפנית ביחס לשכניה. הם קנו לעצמם שם של "כנופיות  שודדי הערבות" שביצעו  פשיטות מאורגנות נגד תושבי צפון סין שסחטו אותם.
היסטוריה

איחוד השבטים ז'ואו-ז'אן  או ז'ואן-ז'ואן הלך והתגבש במהלך המאה החמישית תחת מנהיג שהחל מ-שנת 402 נקרא "כגן"  "כגן" היה תואר ממקור טורקי עתיק או אולי מונגולי שהוענק לראשי שבטים גדולים ועצמאיים. 
 . מבחינה צבאית היוו בני ז'ואו-ז'אן איום על שכניהם בסין וערכו שם פשיטות רבות. 
הם נלחמו מעל מחצית מאה שנים נגד ממלכת ויי של בני שיינביי, במיוחד ביי-ויי (ויי הצפונית). ב-449 נהדפו הז'ואו-ז'אן  רחוק מגבולות הממלכה של בני שיינביי. בעקבות תבוסה זאת כוחם נחלש והם הפסיקו את מסעות הכיבוש שלהם.
במהלך המאה השישית שבטים שהיו בני חסותם מרדו בהם והתפלגו, דבר שהחליש עוד יותר את עוצמתם
בשנת 552 נמחצו  הז'ואו-ז'אן על ידי שבטים טורקיים מאלטאי והכגן אנאהואן נהרג. 
ב-555 כל השטחים שהוחזקו  על ידיהם נפלו לידי השבטים הטורקיים.
לקריאה נוספת

N.A.Sidorova (red.pr) vol.III Istoria Universală (ed. E.M: Jukov), Editura Științifică București 1960 .תרגום מרוסית לרומנית
הערות שוליים

↑  N.Kradin 2000
↑  נ. סידורובה - תולדות העולם 1960 עמ' 7
1 2 3 4 5  נ. סידורובה - תולדות העולם 1960 עמ' 8
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536278905171  LCCN: sh85070733  NDL: 00575167
ימת ר'ון

ימת ר'ון (באנגלית: "Sea of Rhûn") היא ימה גדולה פנימית המופיעה בטרילוגיית שר הטבעות שנמצאת במזרח הארץ התיכונה.
גאוגרפיה

ימת ר'ון נמצאת בארץ ר'ון, ארץ ממזרח לר'ובניון ומצפון למורדור. הנהר השוטף, שזורם מההר הבודד, והנהר קרנן מגבעות הברזל, מהווים את מקורת המים המוזרמים אל הימה. הימה מכילה גם אי ללא שם שגודלו כשלושים קילומטרים לאורך החופים הדרום-מזרחיים. על פי האטלס של הארץ התיכונה, רוחב האי היה כשבעים וחמישה מיילים.
ישנם הרים בצד הדרום-מערבי של הימה ויער בצדה הצפון-מזרחי.
היסטוריה

כאשר ממלכת גונדור הייתה בשיא כוחה בתקופת שלטונו של המלך היארמנדסיל (1019–1149 לעידן השלישי), הממלכה התרחבה מזרחה עד ימת ר'ון. אך ככל שכוחה של גונדור דעך, בני מזרח נכנסו לאזור סביב ימת ר'ון ופתחו בהתקפות על גונדור. בשנת 1248 לעידן השלישי הביס מינלקאר (שנקרא לימים רומנדאסיל) צבא של בני המזרח בין ר'ובניון לימת ר'ון והרס את יישוביהם.
בשנת 1944 לעידן השלישי התאסף צבא רוכבי קרונות על גדותיו הדרומיות של הימה לפני שפתח בתקיפה בגונדור שהותירה את המלכה אנדוהר מת.
במהלך מלחמת הטבעת התייצבו כוחות בשליטתו של סאורון בארצות שמעבר לר'ון. לאחר נפילת סאורון רכבו ארגורן ואאומר מעבר לים רון כדי למחות את השרידים האחרונים של כוחות האויב שם.
ראו גם

ים נורנן
ההרים הכחולים (טולקין)
הערות שוליים

↑  The Atlas of Middle-earth, The Third Age, "Introduction"
↑  שר הטבעות, שיבת המלך, נספח א' דבר ימי המלכים והשליטים-בית אאורל
| הלגנדריום של טולקין: עולם הפנטזיה של ג'>  ר. ר. טולקין |
| --- | --- | --- |
| ספרים | ראשית הימים והעידן הראשון: הסילמריליון (שלושת הסיפורים הגדולים: ילדי הורין • מפלת גונדולין • סיפורם של ברן ולות'יין)  העידן השני: סיפורים שלא נשלמו  העידן השלישי: ההוביט • שר הטבעות  כרכים נוספים: הרפתקאות תום בומבדיל • עץ ועלה • תולדות הארץ התיכונה |  |
| עיבודים קולנועיים וטלוויזיוניים | ההוביט (1977) • שר הטבעות (1978) • שיבת המלך (1980) • המצוד אחר גולום • ניצוץ של תקווה • טרילוגיית שר הטבעות (אחוות הטבעת • שני הצריחים • שיבת המלך) • טרילוגיית ההוביט (מסע בלתי צפוי • מפלתו של סמאוג • קרב חמשת הצבאות) • שר הטבעות: טבעות הכוח • סדרת הטלוויזיה "ההוביטים" • שר הטבעות: מלחמת הרוהירים |  |
| דמויות | אאומר • אאורל • אארנדיל • אורוון • אזוג • אילובטר • איסילדור • אלרונד (משפחת אלרונד) • אראגורן • ארוון • בולג • בורומיר • בילבו בגינס • בלג קותליון • ברד הקשת • ברן • גולום • גיל גלד • גילדור • גימלי • גלדור הגבוה • גלדריאל • גנדלף • הואור • הורין תליון • טואור • טורין טורמבר • לגולאס • מורגות' • מורוון אלדוון • מיגלין • מים הגמד • מריאדוק ברנדיבאק • נאזגול • ניינור ניניאל • סאורון (העין) • סארומן • סמאוג • סמוויז גמג'י • פינגולפין • פינווה • פינרוד • פרגרין טוק • פרודו בגינס • פרמיר • קירדן • רדגסט • תאודן • תום בומבדיל • תורין צינת-אלון • תינגול סיעות העלפים: האברי • האלדר • הנולדור • הטלרי • הסינדר |  |
| מקומות | מקומות כלליים: אאה • אמן • ארדה • הארץ התיכונה • הארצות הדרומיות • בלריאנד • ולינור • ים בלגירארץ ר'ון • ימת ר'ון •   מהעידן הראשון: ממלכות הארץ התיכונה • ההרים הכחולים • הימרינג • אנפאוגלית • היתלום • אנגבנד • הלקרקסה (שלוש ממלכות העלפים: גונדולין • דוריאת • נרגותרונד) מהעידן השני והשלישי: נומנור • גונדור • ארנור • מינס טירית • מורדור • ים נורנן • רוהן (רשימת מלכים) • מוריה (קהזד דום) • לות'לוריין • ריוונדל • הפלך • ארבור • יער-אופל • קירית אונגול • מיתלונד • אוסגיליאת • ברד דור |  |
| יצורים אגדיים וגזעים | אורק • אדם (אדין • דונאדין) • עלפים • גמד • דרקון • הוביט • וארג • ולאר • מיאר (איסטרי) • בלרוג |  |
| קרבות | מהעידן הראשון: מלחמות בלריאנד (דגור-נואין-גיליאת • דגור אגלרב • דגור ברגולך • נירנית ארנוידיאד • מלחמת החרון) מהעידן השני: מלחמת הברית האחרונה מהעידן השלישי: האסון בשדות הסיפנים • קרב חמשת הצבאות • מלחמת הטבעת (קרב שדות הפלנור) |  |
| שפות | קווניה • סינדרין • הלשון השחורה |  |
| שונות | מושגים • מושגים בארץ התיכונה • המועצה הלבנה • הברית האחרונה • טבעות הכוח • מיתריל • פלנטיר • תורין ושותפיו • Into the West  • כריסטופר טולקין • טולקין (סרט) • השיר האחרון של בילבו |  |
כוכב נאנצ'אנג

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גלגל ענק 
 מיקום:  נאנצ'אנג 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – מאי 2006
 תאריך פתיחה רשמי:  מאי 2006 
 מידות
 גובה:  160 מ' 
 קואורדינטות:  28°39′33″N 115°50′45″E﻿ / ﻿28.65916667°N 115.84583333°E﻿ / 28.65916667; 115.84583333
  (למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןכוכב נאנצ'אנג(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןכוכב נאנצ'אנג
 
כוכב נאנצ'אנג (בסינית: 南昌之星) הוא גלגל ענק בעיר נאנצ'אנג בירת מחוז ג'יאנגשי.
כוכב נאנצ'אנג שקוטרו 153 מטרים וגובהו 160 מטרים היה הגלגל הענק הגבוה ביותר בעולם מהשקתו במאי 2006 ועד 1 במרץ 2008, אז נפתח הסינגפור פלייר (אנ') בסינגפור, הגבוה ממנו בחמישה מטרים.
כבשן סיד

כבשן סיד הוא תנור המשמש לייצור סיד באמצעות שריפת אבן גיר (סידן פחמתי). לצורך ייצור הסיד יש לשרוף את הגיר ולהגיע לטמפרטורה של 900 מעלות צלזיוס. אם בזמן השריפה התנור מגיע לטמפרטורה גבוהה מ-1,000 מעלות, החומר הופך להיות בלתי שמיש. שימוש בייצור סיד ידוע עוד בימי קדם לצורכי בנייה, ייצור פצצות ושימושים חקלאיים.
סוגי כבשנים

ישנם 2 סוגים עיקריים של כבשנים: כבשני אבוקה וכבשני ריצה. המאפיין של כל הכבשנים הוא צורתם האליפטית, כאשר ישנו פתח אוורור בראש הכבשן ופתח לשריפה באחד הצדדים.
כבשני סיד בארץ ישראל

כבשני סיד בארץ ישראל הוקמו בעיקר בתקופה העות'מאנית. רבים מהם נמצאים באזור המערבי של העיר מודיעין-מכבים-רעות.
מספר כבשני סיד נוספים, ניתן למצוא בגן לאומי מגדל צדק, סמוך לשכונה הדרומית של ראש העין,
כבשני סיד בארץ ישראל > כבשני סיד בישראל

כבשן סיד מהתקופה העות'מאנית בנחל ענבה
כבשן סיד מהתקופה העות'מאנית בגן לאומי אפולוניה
כבשן סיד מתחילת המאה ה-20 באלרואי
כבשן סיד בנחל לוטם
יעל קווקזי מערבי

| יעל קווקזי מערבי |
| --- | --- |
 יעל קווקזי מערבי
מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: יעלים
סוג:: יעל
מין:: יעל קווקזי מערבי
שם מדעי
 Capra caucasica ‏גולדנסטאט ופאלאס, 1783
תחום תפוצה


יעל קווקזי מערבי או יעל מערב הקווקז (שם מדעי: Capra caucasica) הוא מין של יעל החי ברכס הקווקז המערבי.
תיאור

ליעל הקווקזי המערבי יש ראש וצוואר חזקים ושעירים, עם גוף ארוך ומוצק. בקיץ, הפרווה שלו בדרך כלל בצבע חום אדמדם או צהבהב, ואילו בחורף היא מתכהה יותר, ובצבע חום אפרפר. הזנב קצר ושחור, השפתיים לבנות, הפנים כהים מעט, ועל הרגליים כתם שחור. השערות הארוכות של מעיל החורף מתחילות כבר לגדול במהלך ספטמבר, ועד סוף אוקטובר יש ליעל מעיל חורף מלא. מעיל החורף מתחיל לנשור בחודשי מרץ, וממשיך לנשור עד אמצע יוני. לזכרים, ולעיתים גם לנקבות, יש זקן חום כהה על הסנטר, שהופך להיות ארוך ועבה יותר בחורף. הרגליים קצרות, אך חזקות, ומאפשרות ליעל לטפס בקלות מפתיעה על מקומות תלולים. גם לזכר וגם לנקבה יש זוג קרניים מרשימות, אם כי קרניו של הזכר בולטות במיוחד, הרבה יותר גדולות, ארוכות ועבות מאלו של הנקבה.
הזכרים גדולים משמעותית מהנקבות:
אורך ראש וגוף הזכר: 150 - 165 סנטימטר.
אורך ראש וגוף הנקבה: 120-140 סנטימטר.
גובה כתף הזכר: 109-95 סנטימטר.
גובה כתף הנקבה: 90-78 סנטימטר.
אורך הזנב: 10 - 14 סנטימטר.
משקל הזכר: 65 - 80 ק"ג.
משקל הנקבה: 50 - 60 ק"ג.
תפוצה ובית גידול

היעלים הקווקזים אנדמיים לחלק המערבי של רכס הרי הקווקז הגדול שברוסיה ובגאורגיה. תחום אזור המחיה היעל הקווקזי הוא הקטן ביותר מכל מיני היעלים, גודלו סך הכול כ-4,500 קילומטרים רבועים. בחורף הוא קטן אף יותר, בשל מזג האוויר הקשה בהרים, שגורם ליעלים לרדת לאזורים נמוכים יותר.
בית הגידול של היעל הקווקזי הוא מרעה תת-אלפיני, בגובה 4,000-800 מטר מעל פני הים, בו ניתן למצוא שטחי מרעה, ואזורים סלעיים, צחיחים או מיוערים.
אקולוגיה והתנהגות

היעלים הקווקזים חיים בעדרים קטנים, ופעילים יותר משעות אחר הצהריים המאוחרות ועד שעות הבוקר המוקדמות, כשבשאר היום הם נחים בדרך כלל בסלעים. התזונה של היעל הקווקזי כוללת מעל 100 מינים שונים של צמחים, ובעיקר עשבים. בחורף, כאשר השלג מכסה את האדמה, ניתן לראות את היעל חופר באמצעות פרסותיו בשלג כדי להגיע לצמחייה הקבורה מתחת, או נעמד על רגליו האחוריות פעמים רבות, כדי לאכול שיחים ועצים שונים. היעל הקווקזי גם נצפה מלקק מלח, בכל ימות השנה.
היעלים נודדים מדי יום, במעלה או במדרון ההרים. בחורף, כאשר שלג עמוק מכסה את החלקים הגבוהים של ההר, היעלים מבלים חלק גדול בנדודים, מה שהופך אותם לפגיעים יותר לטורפים, וחלקם אף מתים מתשישות. באביב, כאשר השלג מתחיל להפשיר באזורים הגבוהים, היעלים נודדים בחזרה למעלה ההר, כדי לנצל את הצמחייה הצומחת, וכדי להתפטר מחרקים עוקצניים.
בעונת הרבייה הנמשכת מנובמבר ועד תחילת ינואר, היעלים מצרפים לעדרים גדולים יותר, וממשיכים לחיות ביחד כמספר חודשים לאחר עונת הרבייה. לאחר תקופת היריון של 150-160 ימים, נולד גדי אחד השוקל 4.2-3.5 ק"ג. במשך כ-10 ימים לאחר הלידה, הנקבה עדיין מתבודדת מהעדר, ומגינה על הגדי באמצעות קרניה החדות.
איומים ושימור

אויביו של היעל הקווקזי המערבי בטבע הם זאב מצוי והשונר הצפוני (המצוי אף הוא בסכנת הכחדה), בעוד שהגדיים יכולים להיטרף גם על ידי עופות דורסים.
היעל הקווקזי עומד בפני מספר האיומים, וכתוצאה מכך, מספר הפרטים ירד באופן משמעותי בעשורים האחרונים. בסוף שנת 1980, האוכלוסייה הייתה מוערכת בסביבות 12,000 פרטים, ואילו בשנת 2004 היא נאמדת בכ-5,000 עד 6,000 יעלים. הגורם לזה, הוא ציד רב שמתמקד במין זה, כמו גם התחרות העזה עם בעלי חיים אחרים על מקורות המזון. איומים אלה הוחרפו בשל חורפים קשים, שגובים מחיר מהמין.
נכון לעכשיו, מאמצי השימור של היעלים הקווקזים מתמקדים בעיקר בהגנה על שמורות הטבע שבהם הם חיים. אלו כוללות מספר שמורות טבע, בהם "שמורת הטבע והקווקז Teberda", שם חיים עד 3,500 פרטים. ככל הנראה הדרך הטובה ביותר למנוע את הכחדתו, תהיה בהגנה על שמורות הטבע השונות, בהן הוא נמצא. תוחלת חייו של היעל הקווקזי המערבי: עד 12 שנים.
הערות שוליים

↑  יעל קווקזי מערבי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| יעלים |
| --- | --- | --- |
| כבשי שור | כבשי שור |  |
| כבש המושק | כבש המושק |     |
| טאקין | טאקין |     |
| יעלים | יעלים |     |
| עבדקן הרעמה | עבדקן הרעמה |     |
| טאר ההימלאיה | טאר ההימלאיה |     |
| טאר ערבי | טאר ערבי |     |
| טאר נילג'ירי | טאר נילג'ירי |     |
| כבש | כבש ארגאלי • כבש מופלון • כבש הבית • כבש אוריאל • כבש גדול-קרניים • כבש דאל • כבש השלג |     |
| כבש כחול | כבש כחול מצוי • כבש כחול גמדי |     |
| יעל | יעל קווקזי מערבי • יעל קווקזי מזרחי • עז מבריגה • יעל איברי • יעל האלפים • יעל נובי • יעל סיבירי • יעל אתיופי • עז הבר (תת-מין: עז הבית) |     |
| צפירים | צפירים |     |
| צפיר | צפיר האלפים • צפיר הפירנאים |     |
| צפיר הקורדילרים | צפיר הקורדילרים |     |
| סרו | סרו יפני • סרו סומטרי • סרו סיני • סרו ההימלאיה • סרו אדום • סרו טאיוואני |  |
| גוראל | גוראל סיני • גוראל ההימלאיה • גוראל אדום • גוראל אמור |  |
יעלים קווקזים מערבים, על מדרונות הרים בקיץ.