stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמנויות לחימה אירופיות היסטוריות
הגדרות ומונחים

בסוף המאה ה-20 היה בשימוש המונח "אמנויות לחימה מערביות" (אנגלית: Western Martial Arts ובראשי תבות WMA), כהד למונח "אמנויות לחימה מזרחיות", שהוא כינוי כולל לאמנויות לחימה שמקורן במזרח אסיה דוגמת קונג פו, קרטה ואמנויות לחימה פיליפיניות. אך במאה ה-21 המונח WMA מוחלף בדרך-כלל במונח החדש יותר HEMA, המדגיש את ההיבט ההיסטורי. החלפת המונח "מערבי" ב"אירופי" נובעת אולי מן הרצון לכלול אמנויות לחימה שהתפתחו במזרח אירופה, ואולי משום שהמונח Western פירושו באנגלית גם מערבון.
מונחים מודרניים נוספים לשחזור אמנויות חרב היסטוריות באירופה הם "סיוף מסורתי" (איטלקית: Scherma Tradizionale), "סיוף עתיק" (ספרדית: Esgrima Antigua), "סיוף קלאסי" ו"סיוף היסטורי". מונחים אלו מבדילים את הסיוף המסורתי לסוגיו מן הסיוף הספורטיבי המודרני. ישנו דמיון חיצוני ביניהם משום שהסיוף הספורטיבי פותח במקורו מן הסיוף המסורתי, וכן משום שמתאמנים מודרניים באמנויות לחימה היסטוריות לעיתים קרובות משתמשים במסכות סיוף ובציוד הגנה אחר של סיוף ספורטיבי. אך באמנויות הלחימה ההיסטוריות, המטרה העיקרית איננה לצבור נקודות בהתאם לחוקים בתחרויות ספורט, אלא לשחזר את שיטת הלחימה העתיקה וכלי הנשק העתיקים באופן מדויק ככל האפשר.
HEMA נבדלות גם מתחומים דומים כמו לחימת במה (אנגלית: stage fighting) – מיומנות השימוש בחרבות ובכלי נשק היסטוריים אחרים לצורך ביום קרבות מדומים בתיאטרון, בקולנוע, ובאירועי בידור שונים כמו משחקי שחזור (אנגלית: reenactment) של קרבות ומאורעות היסטוריים. לחימת במה היא אמנות במה גופנית משוכללת שיש לה היסטוריה משל עצמה, למשל שחקנים בתיאטרון השייקספירי נדרשו מאז ראשיתו ועד היום ללמוד סיוף כחלק מהכשרתם. אך באופן מעשי, השימוש בכלי נשק היסטוריים למטרות תצוגה ובידור שונה מן השימוש בהם למטרות שחזור שיטת הלחימה העתיקה. כמו כן, HEMA נבדלות מן הלחימה התחרותית במשחקי תפקידים חיים (LARP) בגישה מציאותית יותר – כלי הנשק אינם קלים ומרופדים, וכל חלקי הגוף נחשבים כמטרה לגיטימית. גישה כזו מחייבת השקעה בציוד מיגון מפותח ומודעות גבוהה לבטיחות באימון.
שיטה חדשה אחרת הדומה לאמנויות לחימה אירופיות היסטוריות היא אירועי לחימה בשריון דוגמת תחרויות קרב האומות. בשיטה זו המתחרים מוגנים בשריונות מתכת שונים בסגנון ימי הביניים, והולמים זה בזה בכוח מלא באמצעות כלי-נשק קהים כמו חרבות, נשקי מוט, גרזנים ואלות בהשראת כלי הנשק ההיסטוריים. ואולם שיטה זו שונה משיטות HEMA בכך שמטרתה העיקרית לנצח בתחרות ספורטיבית בהתאם לחוקים, אין בה הדמיית מצב מציאותי של כלי-נשק חדים ואין ניסיון לשחזור נאמן של טכניקות הלחימה העתיקה. תחרויות HEMA, אף שהן מחייבות לבישת ציוד מיגון מסיבות בטיחות, מדמות בדרך-כלל דווקא את הלחימה ההיסטורית ללא שריון. באותן תחרויות HEMA נדירות המדמות לחימה היסטורית בשריון, מוענקות הנקודות דווקא על התקפת נקודות התורפה בשריון, ולא על מהלומות חזקות בשריון עצמו כמו בתחרויות "קרב האומות".
היסטוריה

עדויות עתיקות להתמחות באמנויות לחימה באירופה קיימות לפחות מאז התקופה הקלאסית ביוון העתיקה. האולימפיאדות היווניות כללו מקצועות לחימה כמו אגרוף, היאבקות, פאנקרטיון והטלת כידון. בימי הביניים, אבירים למדו את שיטות הלחימה שלהם במשך שנים של חניכה כנושאי כלים של אבירים מנוסים יותר, ותרגלו אותן בתחרויות טורניר.
עם זאת, מן העת העתיקה וממרבית ימי הביניים לא שרדו באירופה מקורות היסטוריים מעשיים של הדרכה בלחימה. נראה שבתקופה זו התקיימו אמנויות לחימה בעיקר כמסורות בעל-פה, ללא בתי-ספר מאורגנים, ספרות הדרכה ומוסדות מרכזיים אשר פיקחו על הלימוד. במזרח אסיה בעיקר, כבוד למסורת הוא ערך ראשון במעלה בקונפוציאניזם, בשינטו ובדתות רבות אחרות, ולפיכך מסורות לחימה עתיקות שהועברו בעל-פה מן המורה לתלמידיו לעיתים גובשו במוסדות ובבתי-ספר (יפנית: ריו) רשמיים, והפכו לאמנויות לחימה מוסדרות שהמשיכו ללמדן אפילו לאחר שנעלם הצורך המעשי בהן בשדה הקרב. למשל איאיידו, האמנות היפנית של שליפת חרב, הפכה מיותרת מבחינה מעשית כאשר פסק השימוש בחרבות למלחמה ובדו-קרבות, ולמרות זאת שרדה עד ימינו בתרבות היפנית כאמנות לחימה טקסית וכשיטת אימון גופני ומנטלי. לעומת זאת, בתרבות המערב נטו לזנוח כליל מסורות לחימה מרגע שפסק השימוש המעשי בהן. כתוצאה מכך, אמנויות לחימה היסטוריות שלא תועדו בכתב אבדו לחלוטין, ולא קיים כיום ידע מעשי או תאורטי בהן. האגרוף, ההיאבקות והפאנקרטיון של יוון העתיקה, כמו הלחימה הרכובה ברומח של אבירים בימי הביניים, הן דוגמאות טיפוסיות למסורות מתות: לא ידוע כיום באיזו מידה שחזורים מודרניים של שיטות כאלו, הנעשים בעיקר לצורך בידור בקולנוע ובמשחקי מחשב, אכן דומות למציאות ההיסטורית.
היסטוריה > ספרות ההדרכה האירופית

ספרות הדרכה באמנויות לחימה באירופה שרדה החל מן המאה ה-14, לקראת סופם של ימי הביניים. כתב היד העתיק ביותר ששרד ידוע כיום בעיקר בסימונו הקטלוגי המודרני I.33 ("אחת - שלושים ושלוש", כאשר הספרה אחת כתובה כספרה רומית). הוא נכתב בלטינית על ידי מחבר אנונימי בסביבות שנת 1300 בפרנקוניה. זהו מדריך מאויר המתאר טכניקות חרב ומגן. החרב הנראית באיורים היא חרב האבירים הנפוצה באותה תקופה שהוחזקה ביד אחת, והמגן הוא מן הסוג שנקרא באנגלית באקלר (buckler) - מגן עגול קטן שניתן היה לשאתו תלוי מן החגורה בחיי היומיום.
ספרות הדרכה מקורית דוגמת I.33 מפריכה דעה מודרנית מקובלת לפיה לחימת האבירים בימי הביניים הייתה גסה ו"פרימיטיבית", והתבססה בעיקר על כוח ופראות, בניגוד לסיוף המתוחכם וה"תרבותי" שנוצר בתקופת הרנסאנס ובעת החדשה. נראה כי דעה מוטעית זאת משקפת תפיסה רומנטית מאוחרת שראתה ברנסאנס את "עידן התחייה" מימי הביניים ה"אפלים". למעשה, התעמקותם של אמני לחימה מודרניים ב-I.33 חושפת כי מדובר בשיטת סיוף מתוחכמת ומפורטת, המבוססת על ידע בעקרונות טקטיים אוניברסליים של אמנות לחימה, כמו טווח ועיתוי, עמידות מוצא, התקפות דקירה, חיתוך ושיסוף, חסימות והטעיות, טכניקות וטכניקות נגד. מספר מועדוני HEMA מודרניים בעולם המערבי מתאמנים ומלמדים לחימה בחרב ומגן בהתבסס על השיטה של I.33 ומקורות נוספים מסוף ימי הביניים, וכן עורכים בה תחרויות וטורנירים.
היסטוריה > אישים ומקורות חשובים > המאה ה-14

1320 לערך: I.33, כתב-יד גרמני בשפה הלטינית. המחבר אנונימי. הסברים ואיורים של טכניקות בחרב ובמגן.
המאה ה-14 עד המאה ה-15: יוהאנס לישטנאוור (Johannes Liechtenauer), מורה חרב גרמני. מעט מאוד ידוע עליו, פרט לכך שנחשב על ידי ספרי הדרכה מאוחרים למייסדה של "אגודת לישטנאוור" (Geselschaft Liechtenauers), שאיחדה לפחות 17 מורי חרב מוכרים מן המאות ה-15 וה-16 בגרמניה. בכתב-יד בן-זמנו או אולי מעט מאוחר יותר נכתב עליו: "מאסטר לישטנאוור למד ושלט באמנות בדרך מעמיקה ונכונה, אבל לא המציא אותה... הוא נסע וחיפש בארצות רבות עם התשוקה ללמוד ולשלוט באמנות הנכונה והאמיתית".
1340-1420: פיורה פורלאני די ליברי דה ציוידאלה ד'אוסטריה, נודע בדרך-כלל כפיורה די ליברי (Fiore de'i Liberi), אביר איטלקי, מחבר כתב-היד המאויר פרח הקרב (איטלקית: Fior di Battaglia) שיצא לראשונה בסביבות שנת 1404, ושרדו ממנו מספר עותקים. זהו מדריך מקיף הכולל טכניקות בחרב דו-ידנית, חרב חד-ידנית, פגיון, חנית, לוחמה בשריון ולחימה רכובה בחרב וברומח.
היסטוריה > אישים ומקורות חשובים > המאה ה-15

סוף המאה ה-14 או תחילת המאה ה-15: כתב יד במסורת אגודת לישטנאוור המכונה כיום "פסאודו-פטר פון דנציג", מכיוון שיוחס באופן מסורתי למורה החרב הגרמני Peter von Danzig למרות שייחוס זה ככל הנראה מוטעה. מכתב-יד זה שרדו מספר גרסאות שונות במקצת. הגרסה הידועה ביותר ששרדה מכילה מספר פרקים המוקדשים לנושאים שונים: חרב דו-ידנית, חרב ומגן, היאבקות, והיאבקות בשריון. פרקים אלו נכתבו כנראה על ידי מספר מורים מוכרים באגודת לישטנאוור, כל אחד בתחום התמחותו. שניים ממורים אלו היו יהודים על פי שמותיהם: Ott Jud ו- Jud Lew. אוטו היהודי מוזכר בכתבי-יד מן המאה ה-15 כמורה להיאבקות של נסיכים מאוסטריה וחבר באגודת לישטנאוור. שנות לידתו ומותו אינן ידועות, וספר הדרכה להיאבקות שכתב לא שרד, אך דוגמאות מתוכו חוזרות בכתבי היד של אגודת לישטנאוור, בעיקר לשימוש בטווחים קרובים מאוד בעת סיוף בחרב דו-ידנית.
המאה ה-15: הנס טלהופר (Hans Talhoffer), מורה חרב גרמני, קרוב לוודאי מושפע מאגודת לישטנאוור, אף שכתבי היד ששרדו אינם מונים אותו בין תלמידיה. טלהופר היה אדם משכיל לתקופתו שהתעניין באסטרולוגיה, מתמטיקה ואונומסטיקה, וחיבר לפחות חמישה ספרי הדרכה לסיוף ששרדו. נראה שהתפרנס מהוראת סיף מקצועית ואף אימן אנשים למשפט על ידי דו-קרב. כתב היד המקיף ביותר של טלהופר (Talhoffer Fechtbuch) יצא לאור בשנת 1467 בחסותו של גרף מדוכסות וירטמברג. זהו מדריך מאויר ומהודר הכולל פרקים ייעודיים על לחימה בחרב ארוכה (דו-ידנית), סיוף בשריון, כידון גרזן, מגן ענק, פגיון, היאבקות, סיוף בחרב מסוג מסר, חרב ומגן, סיוף רכוב, ודו-קרב בין גבר לאשה. פרק אחרון זה הוא ככל הנראה קוריוז שנועד למשוך קוראים, ומתאר משפט על ידי דו-קרב שבו גבר ואשה נלחמים זה נגד זו באלות, כאשר הגבר עומד בתוך בור חפור באדמה כדי להשוות את הסיכויים.
היסטוריה > אישים ומקורות חשובים > המאה ה-17

1606: פרסום הספר "על הגנה, או המדע של הנשק" (איטלקית: Lo Schermo, overo Scienza d’Arme) של מורה החרב האיטלקי סאלבטור פאבריס (Salvator Fabris). פאבריס (1544–1618), אביר יליד פדובה שהועסק כמדריך הסיף האישי של כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק, היה אחד החשובים שבמורי הרפייר האיטלקים. הספר נדפס בקופנהגן וכולל הדרכה ואיורים לסיוף ברפייר, ברפייר עם פגיון וגלימה, והעזרות בטכניקות היאבקות.
1610: פרסום הספר "תאורים נרחבים של אמנות ושימושי הסיוף" (איטלקית: Gran Simulacro dell'Arte e dell'Uso della Scherma) של מורה החרב האיטלקי רידולפו קאפו פרו (Ridolfo Capo Ferro). הספר נדפס בעיר סיינה ומכיל איורים והסברים מפורטים לעקרונות השימוש ברפייר, כולל העזרות בפגיון, גלימה או מגן עגול. הספר הוא אחד המקורות ההיסטוריים החשובים של האסכולה האיטלקית ברפייר, ועיבודים מחודשים שלו יצאו לאור לפחות שלוש פעמים במאה ה-21.
1628: פרסום הספר "אקדמיית החרב" (צרפתית: Academie de l'Espée) מאת מורה החרב ההולנדי ז'ראר תיבאלט ד'אנברס. תיבאלט נולד בשנת 1574 באנטוורפן למשפחת סוחרים אמידה מפלנדריה. כסוחר צמר שהה מספר שנים במחוז סנלוקאר די באראמדה ליד סביליה, שם למד את אמנות הדסטרסה הספרדית ברפייר. עם שובו להולנד זכה להצלחה רבה בתחרויות סיוף ברוטרדם, וכשהדגים את כישוריו בחצרו של מאוריץ, נסיך אורנז' באמסטרדם. ספרו פורסם שנה לפני מותו, בעת שלמד מתמטיקה באוניברסיטת ליידן, ולצורך האיורים הוא העסיק 16 אמני תחריט.
מקורות עיקריים

John Clements, Renaissance Swordsmanship: The Illustrated Book Of Rapiers And Cut And Thrust Swords And Their Use, Paladin Press, 1997, ISBN 978-0-87364-919-3
הערות שוליים

↑  Curl, M. S. (2019). Late Medieval Lance Use: Mounted Combat and Martial Arts in Western Europe from the 14th to the 16th Century. Arms & Armour, 1-29.
↑  Agrippa, Camillo. Fencing: A Renaissance Treatise. Ed. Ken Mondschein. New York: Italica Press, 2009. ISBN 978-1-59910-129-3
↑  Fabris, Salvator and Leoni, Tom. Art of Dueling: Salvator Fabris' Rapier Fencing Treatise of 1606. Highland Village, TX: Chivalry Bookshelf, 2005. ISBN 1-891448-23-4
↑  Capo Ferro, Ridolfo. Rapier: The Art and Use of Fencing by Ridolfo Capo Ferro. Trans. Nick S. Thomas. SwordWorks, 2007. ISBN 978-1906512279
| אמנויות לחימה |
| --- | --- | --- |
| אמנויות לחימה סיניות | וו-שו • באג'י צ'ואן • בה גואה ג'אנג • וינג צ'ון • שינג אי צ'ואן • קונג פו גמל שלמה דרומי • טאי ג'י צ'ואן • אגרוף ארוך • אגרוף שאולין • אגרוף שיכור • אי צ'ואן • ג'ין גאנג בה שי • גמל שלמה צפוני • הונג גאר • טאן טוי • טונג ביי צ'ואן • יין-יאנג בה פאן ז'אנג • ליו חה בה פה • מיזונג אי • עגור לבן פוג'יאני • פאק מיי • פנגיי-נון • פיגואה ז'אנג • צ'ואו ג'יאו • שוואי ג'יאו • סאנדה (ספורט) |  |
| אמנויות לחימה יפניות | איאיידו • אייקידו • ג'ו ג'וטסו • ג'ודו • גנדאי בודו • נין ג'וטסו • סומו • שוטוקאן • שיטוריו • קיוקושינקאי • קיודו • קנדו • שורינג'י קמפו • קיק-בוקסינג יפני • שוט-בוקסינג • טנשין שודן קאטורי שינטו ריו |  |
| אוקינוואיות | קראטה • גוג'ו ריו • וויצ'י ריו • שוריי-ריו • שורין-ריו • ריוקיו קמפו • קובודו אוקינאווי |  |
| קוריאניות | הפקידו • טאקוונדו • טאי קיון • טאנג סו דו • טוקונג • סון קואן מו • קוק סול וון |  |
| הודיות | קאלרי-פאיאט • אדיטאדה • אמנויות לחימה הודיות • עגור לבן טיבטי |  |
| טיבטיות | עגור לבן טיבטי |  |
| פיליפיניות | ארניס • יו-יאן |  |
| תאילנדיות | אגרוף תאילנדי |  |
| קמבודיות | פראדאל סראי |  |
| בורמזיות | לאטוואי |  |
| לאוסיות | אגרוף לאוסי |  |
| אירופאיות | היאבקות בסגנון יווני-רומי • פאנקרטיון • סבאט • ברטיטסו • אמנויות לחימה אירופיות היסטוריות |  |
| רוסיות | סיסטמה • סמבו • קיק-בוקסינג רוסי |  |
| ארצות הברית | היאבקות מקצועית • ג'יט קון דו • וו-ווי גונג-פו • קנפו אמריקאי • קג'וקנבו • קיק-בוקסינג אמריקאי |  |
| ברזילאיות | ג'ו ג'יטסו ברזילאי • קפואירה • ואלה טודו |  |
| ישראליות | אייקי • דניס הישרדות • קרב מגן ישראלי • קרב מגע • קרב פנים אל פנים |  |
| טורקיות | היאבקות בשמן |  |
| אחרות | אגרוף • סיף • קיקבוקס • היאבקות • אמנויות לחימה משולבות (MMA) • גראפלינג • ספורט לחימה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph814948 
מתחרים בחרב דו-ידנית, לבושים במסכות סיוף וביגוד מיגון, בטורניר HEMA בשוודיה בשנת 2014.
שני מתחרי פאנקרטיון נאבקים תחת עינם הפקוחה של מאמן (משמאל) וצופה. ציור על קערה בסגנון הדמויות השחורות האטי, המאה החמישית לפנה"ס.
האקדמיה לסיף של ז'ראר תיבלט. תחריט משנת 1628, כיום במוזיאון המטרופוליטן לאמנות.
שרטוטים גאומטרים בספרו של המהנדס האיטלקי קמילו אגריפה משנת 1553 ממחישים כיצד כריעה וגחינה קדימה מאריכות את טווח הדקירה ברפייר.
אנג'ל רודריגז

| --- | --- |

רודריגז במדי אוניברסיטת המדינה של קנזס, 2012
 לידה:  5 בדצמבר 1992 (בן 31) ריו פיידרס, פוארטו ריקו
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.80 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת המדינה של קנזס אוניברסיטת מיאמי
 דראפט:  לא נבחר, 2016
 קבוצות כשחקן
 2016–2017 2017–2018 2018 2018–2019 2019–:  שולה באסקט מכבי חיפה וקוורוס דה ביאמון ריו גראנדה ואלי וייפרס אוסטין ספרס
אנג'ל דניאל רודריגז טריקוצ'ה (בספרדית: Ángel Daniel Rodríguez Tricoche, נהגה בספרדית "אנחל רודריגס"; נולד ב-5 בדצמבר 1992) הוא כדורסלן פוארטו ריקני המשחק בקבוצת אוסטין ספרס מליגת הפיתוח של ה-NBA, בעמדת הרכז. גובהו 1.80 מטר.
קריירה

רודריגז נולד בריו פיידרס שבפוארטו ריקו. בגיל 15 עבר לבדו למיאמי כדי להתקדם בכדורסל. בשנים 2011–2013 שיחק בליגת המכללות בשורות קנזס סטייט ובשנים 2013–2015 שיחק בשורות מיאמי הוריקנס מליגת המכללות. בעונתו השנייה בקבוצה קלע 12.6 נקודות למשחק, מסר 4.5 אסיסטים וחטף 1.7 כדורים למשחק.
לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA עבר לשחק בעונת 2016–2017 בשולה מצרפת.
ב-2017 חתם במכבי חיפה לעונה אחת.
בנבחרת הלאומית

בשנת 2009 רודריגז זכה עם נבחרת פוארטו ריקו במדליית הזהב במסגרת אליפות האמריקות בכדורסל עד גיל 18 שנערכה במקסיקו, והוביל את קלעיה עם 20.8 נקודות למשחק. כיום הוא חבר בנבחרת פוארטו ריקו בכדורסל. באליפות האמריקות בכדורסל בשנת 2017 שיחק בכל משחקי הנבחרת שהגיעה למקום החמישי, וקלע 10.7 בממוצע למשחק.
הערות שוליים

↑  Where’s the pancake mix? Former UM star Angel Rodriguez adjusts to life in the French league, באתר miamiherald‏, 20 בספטמבר 2016
↑  יצחק גולדשטיין, המחליף של גרגורי ורגאס: מכבי חיפה החתימה את אנג'ל רודריגז, באתר כלבו – חיפה והצפון, 3 באוגוסט 2017
↑  ‏ 2009 ,centrobasket u18 championship for man, באתר פיב"א
↑  Puerto Rican Men National Team 2017, באתר latinbasket
סכמת קירוב פולינומית

סכמת קירוב פולינומית (PTAS) היא מחלקת סיבוכיות של בעיות אופטימיזציה להן ניתן למצוא פתרון מקורב ככל שנרצה על ידי אלגוריתם קירוב בסיבוכיות פולינומית לגודל הקלט בהתייחס ל- \varepsilon  כקבוע.
הגדרה

בעיה נמצאת במחלקת PTAS אם ורק אם קיים אלגוריתם קירוב שמקבל  \varepsilon  כלשהו וקלט לבעיה, כאשר  OPT הוא הפתרון האופטימלי עבור קלט זה, ומחזיר תשובה שהיא לפחות  (1-\varepsilon )*OPT עבור בעיית מקסימום או לא יותר מ- (1+\varepsilon )*OPT עבור בעיית מינימום, בסיבוכיות פולינומית לגודל הקלט ובהתייחס ל- \varepsilon  כקבוע, מה שמאפשר שהאלגוריתם יהיה אקספוננציאלי ביחס ל- 1/\varepsilon .
מחלקה זאת היא תת-קבוצה ממש של מחלקת הסיבוכיות APX שמאגדת את כל הבעיות שקיים להם אלגוריתם קירוב פולינומי, אלא אם כן P=NP מה שיגרור זהות בין הקבוצות.
סכמת קירוב פולינומית מלאה

תת קבוצה ממש (אלא אם כן P=NP) של אלגוריתמים אלו היא סכמת קירוב פולינומית מלאה (FPTAS). באלגוריתמים אלו הסיבוכיות פולינומית גם בגודל הקלט וגם ב- 1/\varepsilon . לדוגמה, לבעיית תרמיל הגב יש אלגוריתם שכזה.
הערות שוליים

↑  Katherine Lai,The Knapsack Problem and Fully Polynomial Time Approximation Schemes (FPTAS)2006
| מחלקות סיבוכיות חשובות (נוספות) |
| --- | --- | --- |
| נחשב מעשי | NL • P • ZPP • RP • BPP • BQP • PTAS • APX |  |
| ככל הנראה בלתי מעשי | NP‏ • NP-קשיות • co-NP ‏ • PP ‏ • #P ‏ • PSPACE |  |
| נחשב כבלתי מעשי | EXPTIME • NEXPTIME • ‏EXPSPACE • ‏ELEMENTARY • ‏PR • ‏R • ‏RE • ‏ALL |  |
| היררכית מחלקות | ההיררכיה הפולינומית • ההיררכיה האקספוננציאלית • ההיררכיה הבוליאנית • ההיררכיה האריתמטית • היררכית גרזגרצ'יק |  |
| משפחות של מחלקות | מערכת הוכחה אינטראקטיבית • ‏DTIME • NTIME • ‏DSPACE • ‏NSPACE |  |
אנג'לה ארנטס

| --- | --- |

 לידה:  12 ביוני 1960 (בת 64) ניו פלסטיין, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  לונדון, ניו יורק 
 השכלה:  אוניברסיטת בול סטייט  New Palestine High School 
 מעסיק:  אפל, Henri Bendel, Kate Spade & Company, דונה קארן, בורברי, Warnaco Group 
 תפקיד:  מנהלת כללית (1 ביולי 2006–אפריל 2014)  חבר דירקטוריון (מאי 2019) 
 השקפה דתית:  נצרות 
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד (2010)  גבירה מפקדת במסדר האימפריה הבריטית 
 אתר רשמי
 
אנג'לה ארנטס (באנגלית: Angela Ahrendts; נולדה ב-7 ביוני 1960) היא מנהלת אמריקאית. כיהנה כסמנכ"לית בכירה לקמעונאות ומכירות אונליין בחברת אפל וכמנכ"לית חברת האופנה ברברי.
ביוגרפיה

ארנטס נולדה בעיירה באינדיאנה. ב-1982 סיימה תואר ראשון בשיווק מאוניברסיטת המדינה בול באינדיאנה. עבדה בחברת ההלבשה התחתונה "וורנאקו" (Warnaco), בשנים 1989–1996 עבדה בחברת האופנה של דונה קארן והתקדמה עד לתפקיד נשיאת החברה. בשנים 1996–1998 עבדה ברשת חנויות האופנה "הנרי בנדל" (Henri Bendel) בניו יורק. ב-1998 הצטרפה לחברת האופנה של ליז קלייבורן, ב-2001 מונתה לסגנית נשיא החברה האחראית לפיתוח זכינויות מותגי החברה וב-2002 קיבלה אחריות לפיתוח כל מוצרי ושירותי החברה.
ב-2006 מונתה למנכ"לית חברת האופנה הבריטית ברברי ועברה לאנגליה. היא פעלה לניעור מותגי החברה, מיצובה כבית אופנה יוקרתי וביטלה את שיטת הזכיינויות למותגיה בה פעלה החברה עד לבואה. בעקבות המיתון העולמי שהחל ב-2008 וירידה של 14% בהכנסות ברבעון אחד, נאלצה ארנטס להקפיא את תוכניתניותיה להתפתחות החברה וליישם תוכנית הבראה שכללה הקפאת משכורות, פיטורי 10% מכוח האדם, שינוי בשיטת השילוח וקיצוץ בהוצאות ההנהלה וכלליות. לאחר ייצוב החברה קידמה שינויים טכנולוגיים ואסטרטגיה דיגיטלית שעשתה שימוש ברשתות חברתיות לקידומה. ניהולה הביא לצמיחה חדה בפעילות החברה, ובעקבותיה לפתיחת עשרות חנויות חדשות בעיקר בסין ובארצות הברית. שווי השוק של החברה צמח בתקופת כהונתה מ-2 מיליארד פאונד ל-7 מיליארד פאונד.
במאי 2014 מונתה לסמנכ"לית בכירה לקמעונאות ומכירות אונליין בחברת אפל. היא אחראית למערך חנויות אפל וכן למכירות דרך אינטרנט ולמרכזי השירות של החברה. שכרה השנתי הסתכם בכ-83 מיליון דולר באותה שנה. היא סיימה את כהונתה באפריל 2019.
ארנטס הייתה חברה במועצה המייעצת לראש ממשלת בריטניה. היא זכתה לתואר הכבוד גבירה מפקדת במסדר האימפריה הבריטית על תרומתה לכלכלה הבריטית. זכתה בתואר דוקטור לשם כבוד אוניברסיטת המדינה בול, זכתה בתואר עמיתת כבוד של מכללת שנקר ומאז 2006 נכללת ברשימת הנשים החזקות ביותר של מגזין פורבס.
חיים אישיים

ארנטס נשואה לגרג ואם לשלושה.
הערות שוליים

↑  טרייסי רוז'ון, גברים בפסים, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2003
↑  ג'וליה ורדיגר, הניו יורק טיימס, גם מעיל גשם צריך פייסבוק, באתר הארץ, 16 בנובמבר 2009
↑  קובי מויסה, ‏הטרנד של הטרנץ', באתר גלובס, 7 ביולי 2016
↑  מיה אפשטיין, ‏נגסה בתפוח, באתר גלובס, 5 באוגוסט 2015
↑  סוכנויות הידיעות, ‏גאווה לברברי: המנכ"לית היוצאת, אנג'לה אהרנטס, תקבל תואר כבוד מהאימפריה הבריטית, באתר גלובס, 7 באפריל 2014
אנג'לה בורדט-קוטס

בורדט-קוטס בציורו של ויליאם צ'ארלס רוס, 1847
הברונית בורדט-קוטס מרעיפה כספים מתוך קרן שפע; שער כתב העת Hornet,‏ 1872
אנג'לה ג'ורג'ינה בוּרדֶט-קוּטס (Angela Georgina Burdett-Coutts;‏ 21 באפריל 1814, לונדון, אנגליה – 30 בדצמבר 1906, לונדון, אנגליה) הייתה נדבנית בריטית שנודעה במפעלי הצדקה שלה, ובמיוחד בתמיכתה בהקניית השכלה ופתרונות דיור לבני דלת העם.
קורות חייה ופועלה

אנג'לה בורדט-קוטס הייתה בתם של פרנסיס בורדט (אנ'), פוליטיקאי טורי רדיקלי ושל סופיה קוטס (Coutts), יורשתו של בנקאי לונדוני עשיר. אנג'לה בורדט-קוטס השתמשה בעושרה המופלג, שאת רובו ירשה מידי סבתהּ החורגת (אנ'), כדי לממן מפעלי צדקה למיניהם והייתה לשם דבר בנדיבותה.
בורדט-קוטס התמקדה בשיפור תנאי החיים של חסרי היכולת ובמערכות החינוך הציבורי, בעיקר בשכונות האיסט אנד של לונדון. היא חברה לצ'ארלס דיקנס בייסוד Urania Cottage – מעון מקלט לנשים במצוקה, בעיקר לחילוצן ממעגל הזנות. רבות מהן נשלחו לאדלייד, בירת אוסטרליה הדרומית, ובורדט-קוטס תרמה סכומים גדולים לביצור הכנסייה האנגליקנית שם.
בורדט-קוטס תמכה, כאביה לפניה, בחיזוק הכלכלה האירית המדולדלת אחרי משברי הרעב הגדול. בין היתר הייתה פעילה בחברה למניעת אכזריות כלפי בעלי חיים (אנ') ודחפה להקמת מתקני מי שתייה במקומות ציבוריים. במקרים רבים תרמה בסתר ובשל כך דבק בה הכינוי "Lady Unknown" (גבירה אלמונית).
חלק נכבד מן המימון שנדרש לסקר ירושלים של צ'ארלס וילסון ב-1864–1865 הגיעה מתרומתה. כוונתה הייתה להביא לפתרון הקשיים באספקת מים נאותים לתושבי העיר. עוד קודם לכן, ב-1850, תמכה בהקמת בית המומרים הפרוטסטנטי בירושלים.
לאות הוקרה על מפעלי הצדקה שלה העניקה לה המלכה ויקטוריה ב-1871 תואר אצולה. בורדט-קוטס הייתה הראשונה ב-1872 בשורת הנשים יקירות העיר לונדון. ב-1874 הייתה ליקירת העיר אדינבורו. ב-1888, עם ייסוד מסדר ג'ון הקדוש, הייתה לאישה הראשונה שצורפה אליו כעמיתה.
בורדט-קוטס, שחיי החברה שלה היו ענֵפים ופעלתניים מאוד, דחתה בעקביות הצעות נישואין רבות. על פי השמועה ביקשה להינשא לידידהּ הקרוב ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון, למרות הפרש הגילים ביניהם. ב-1881, והיא בת 66, נישאה לוויליאם להמן אשמיד ברטלט (אנ'), יליד ארצות הברית ובוגר אוניברסיטת אוקספורד, שהיה צעיר ממנה ב-37 שנים ושימש כמזכירהּ. לבני הזוג לא היו צאצאים, ואחרי מותה ניהל את עיזבונהּ והמשיך לתמוך במפעלי הצדקה שלה.
בורדט-קוטס מתה בגיל 92 ונקברה ב-7 בינואר 1907 ברוב טקס בכנסיית וסטמינסטר.
לקריאה נוספת

זאב וילנאי, "בורדט-קוטס", בתוך: אריאל – אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל, הוצאת עם עובד, 1978, עמ' 567
Clara Burdett Patterson, Angela Burdett-Coutts and the Victorians, London: John Murray, 1953
Edna Healey, Lady unknown: the life of Angela Burdett Coutts, London: Sidgwick & Jackson, 1978, 1984
Diana Orton, Made of gold: a biography of Angela Burdett Coutts, London: Hamish Hamilton, 1980
הערות שוליים

↑  דיקנס הקדיש לה את ספרו מ-1844 Martin Chuzzlewitr
↑   "Angela Burdett-Coutt – "Lady Unknown
↑  Frances Clarke, "Coutts Angela Georgina Burdett", Dictionary of Irish Biography, 2009
↑  על תרומתה של בורדט-קוטס למיפוי ירושלים באתר הקרן לחקר ארץ ישראל
↑  יהושע בן אריה, עיר בראי תקופה: ירושלים במאה התשע-עשרה – העיר העתיקה, הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשל"ז, עמ' 17, 101, 294
↑  בורדט-קוטס הייתה הברונית הראשונה Suo jure – בזכות עצמה, לא בתוקף ירושה ולא בתוקף נישואין
↑  לפי תנאי הירושה נאלצה למסור שני שלישים מהונהּ לאחותה בעקבות הנישואין למי שאינו אנגלי במקורו, וההפחתה פגעה ביוזמות הצדקה שלה; בעלה, שאימץ את שם משפחתה הכפול, השתמש בהון שהועמד לרשותו לקידום מיזמים כלכליים, היה פעיל פוליטי וכיהן ב-1885 ועד מותו ב-1921 כחבר הפרלמנט הבריטי מטעם המפלגה השמרנית
↑  על
אנג'לה ג'ורג'ינה בוּרדֶט-קוּטס באתר כנסיית וסטמינסטר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259268405171  BnF: cb16040535v (data)  GND: 117163031  ISNI: 0000 0001 1560 426X  LCCN: n50045918  NLA: 48221307  NTA: 11782156X  SNAC: w6jh3zrj  SUDOC: 132600455  TePapa: 53926  Trove: 1487881  ULAN: 500435435  VcBA: 495/172719  VIAF: 13556486   WorldCat (עם VIAF): 13556486 
שלט האצולה של הברונית אנג'לה בורדט-קוטס
"בעלה של הברונית"; קריקטורה מאת לסלי וורד בכתב העת ואניטי פייר, מרץ 1881, ארבעה שבועות אחרי נישואיה של בורדט-קוטס
אמלין יוז

אמלין וולטר יוז (באנגלית: Emlyn Walter Hughes;‏ 28 באוגוסט 1947 – 9 בנובמבר 2004) היה כדורגלן אנגלי.