stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רפת
רפת חלב > חלב

החלב הוא התוצר העיקרי של רפת החלב, ולכן עיקר משאבי הרפת מכוונים להגדלת כמותו ואיכותו. איכות החלב נמדדת במספר קריטריונים, שהראשיים בהם הם אחוזי השומן והחלבון, וחוסר הימצאות תאים סומטיים המעידים על דלקות. שקלול הקריטריונים משתנה מזמן לזמן בהתאם לדרישות השוק (טעם, ייצור מוצרי חלב ייחודים) וההיצע של הרפתנים. איכות החלב מושפעת מגורמים רבים ביניהם אפשר למנות את המזון, תנאי ההיגיינה בחליבה וברפתות אך יותר מכל אלו, הגנטיקה.
רפת חלב > חלב > חלבון

אחוז החלבון בחלב מושווה מחיר (ל-3.5% שומן) הוא 3.227.
רפת חלב > חלב > שומן

השומן הוא אחד ממרכיבי החלב. החלב המיוצר בישראל מכיל כשלושה וחצי אחוזי שומן[דרוש מקור]. במחלבה מפרידים את השומן מהחלב, כשאת חלקו מפנים לייצור שמנת, חלקו לייצור חמאה, וחלקו מוחזר לחלב.
רפת חלב > חלב > לקטוז

הלקטוז הוא הסוכר המצוי בחלב, כמות הלקטוז בחלב משפיעה על מתיקותו.
רפת חלב > חלב > חיידקים

החיידקים בחלב מצביעים על היגיינת החליבה ועל מצבה הבריאותי של הפרה עצמה. עודף חיידקים בחלב מפריע להפקת מוצרי החלב ומזרז את החמצת החלב.
רפת חלב > חלב > תאים סומטיים

התאים הסומטיים הם תאים לבנים שמתו לאחר תופעה דלקתית בגוף הפרה. תאים אלו מצביעים על מצבה הבריאותי של הפרה ומהווים אינדיקציה לדלקות קליניות ותת-קליניות בעטין הפרה, כאשר עודף של תאים מצביע על בעיה. סטנדרט השיווק בישראל הוא 225,000 סת"ס לסמ"ק חלב, מעל זה בעל הרפת נקנס ומתחת לכך הוא מקבל פרס עידוד, כך - שלרפתן ישנה תמורה כספית נוספת בכך שהפרה תהיה בריאה.
רפת חלב > מזון

עיקר הוצאות הרפת המודרנית הן על אספקת מזון מתאים לפרות - כמחצית ממחזור הכספים של הרפת. המזון מהווה את מקור האנרגיה היחיד של הפרה והוא חומר הגלם לייצור החלב והבשר. הפרה, כמו מעלי הגירה האחרים מסוגלים לנצל חומרי מזון שבעלי חיים אחרים לא מסוגלים לנצל בזכות חיידקי הכרס שלהם שמפרקים את התאית שבצמחים. כתוצאה מכך אפשר להזין את הפרה במזון גס - שחתות ותחמיצים לסוגיהם השונים. מזון זה מתעכל היטב, אם כי הוא דל יחסית בחומצות האמינו שמרכיבות את החלבונים. מחסור בחלבונים במזון מתבטא בין השאר במחסור בחלבונים בחלב - כלומר בחלב פחות איכותי. ניתן להשלים את המחסור על ידי מזון איכותי עשיר בחלבונים כמו גרעינים וכדומה. מזון זה יקר יותר, ובנוסף עודף בחלבונים לא מוביל לעלייה ברמת החלבונים בחלב ואף מזיק לפרה, ולכן יש לשקלל בין התועלת מהעלאת איכות החלב על ידי תוספת חלבונים והעלייה בהוצאות הרפתן.
פרות החלב הישראליות יכולות לצרוך פסולות מזון אורגניות אשר אין להן פתרון מקיים אחר, ובכלל אלו, פסולת מאפה, שאריות בצק ממפעלים, פסולת קפה, גפת זיתים, קליפות תפוזים ורימונים ועוד. הזנת הבקר באלו, תורמת לאיכות הסביבה.
רפת חלב > מזון > מזון טבעי

בארץ, עד 2005 שתי רפתות החלב האחרונות הנותנות מזון טבעי שנקצר מהשדות לפרות החולבות היו רפת רביבים ורפת יטבתה. ב-2006 רפת רביבים עברה אף היא להאכלה משאריות מזון, בשל עלות המים הגבוהה לגידול חקלאי מקומי.
בסרט מזון בע"מ מוצג גידול הבקר בשיטות האינטסיביות, כמזיק לבריאות בעלי החיים והאנשים האוכלים אותם, ובייחוד כגורם למחלות חדשות חלקן מסוכנות ביותר. לפי טענות מפיקי הסרט, תאגידי המזון משפיעים על ארגוני הבריאות הלאומיים, ומכופפים אותם.
הרפת בהלכה היהודית

בעבר היה נהוג לקבוע מזוזה גם ברפתות וכך נכתב גם בשולחן ערוך הסיבה לכך היא שבעבר היו מגורי הבקר והחיות של האדם משמשים את האדם לצרכים נוספים כמו אחסון רהיטים לפעמים לבישול או אפייה ואפילו להלין בו אנשים בעת צורך גדול. ולכן באופן שימוש כזה הייתה חובה לקבוע בו מזוזה.
כיום, הרפתות מכילות פרות רבות והצחנה בהן רבה והן אינן נחשבות כדירת כבוד (בדומה לשירותים ולמקלחת) לכן אסור לקבוע בהם מזוזה.
ראו גם

חליבה אוטומטית
בקר לחלב
הרפורמה בענף החלב
מספוא
פרה
מרעה
הערות שוליים

↑  מקור: רפת משותפת לרביבים, ניר אליהו וכפר עזה, 15 במאי 2006 (מתוך מוסף הרפת והחלב, בעריכת עמי רוזנסקי)
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, רפו, א
↑  כך נכתב גם בפתחי תשובה רפ"ו, ב; ובערוך השולחן רפ"ו, ו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph135686
שדה הקרב המשולב

מטוסי קרב, טנקים וחיל רגלים פועלים יחדיו, מלחמת וייטנאם, 1963
שדה הקרב המשולב (באנגלית: Joint Warfare או Combined Arms) הוא הכינוי לטקטיקה קרבית אשר משלבת כוחות מזרועות, חילות ויחידות שונות בכוחות המזוינים של המדינה להשגת תוצאה אופטימלית בשדה הקרב. שיטה זו מאפשרת לנצל את היתרונות היחסיים של כל מרכיב, כאשר במבחן התוצאה השלם הוא גדול מסכום חלקיו.
דוקטרינה זו של אחדות המאמץ הלאומי פירושה שהעוסקים בקרב המשולב חייבים להכיר בחשיבותו של התהליך הבין-סוכני, בין-זרועי ובין -חילי כולל סדרי העדיפויות, היכולות והמשאבים של סוכנויות אחרות שאינן משולבות בתכנון הצבאי.
מחלקת ההגנה של ארצות הברית כוללת את המרכיבים הבאים בדוקטרינה שלה: פיקוד ושליטה, מודיעין, כוח אש, תנועה ותמרון, הגנה ולוגיסטיקה. נאט"ו מוסיפה גם שיתוף פעולה צבאי-אזרחי.
שילוב כוחות זה מקובל עוד מהעת העתיקה והגיע לשיאו בצבא הרומי. בעת החדשה בלט במיוחד בצבא הגרמני בשתי מלחמות העולם ובמיוחד בטקטיקת הבליצקריג שהגרמנים הפעילו בהצלחה עד אמצע מלחמת העולם השנייה. בהמשך, הקרב המשולב הפך לסימן הכר של הצבאות המודרניים בעת המלחמה הקרה ואחריה. טקטיקה זו נמצאת בשימוש נרחב גם בצה"ל כך למשל, בכל גדוד שריון יש פלוגת חי"ר (מסייעת).
מינוחים > מבצעים משולבים

מבצעים משולבים (Joint Operations) היא דוקטרינה צבאית המעדיפה את שילובן של הזרועות השונות בכוחות המזוינים של המדינה לפיקוד אחד מאוחד. הקרב המשולב הוא בעצם סוג של לוחמה משותפת בקנה מידה לאומי גדול, שבו כוחות משלימים מצבא היבשה, חיל הים, חיל האוויר והכוחות המיוחדים נועדו לעבוד יחד בפעולות משותפות ולא לתכנן ולבצע מבצעים צבאיים נפרדים זה מזה.
מינוחים > מבצעים משותפים

מבצעים משותפים (Combined Operations) הוא מונח צבאי המתייחס למבצעים המנוהלים על ידי כוחות של שתי מדינות או יותר הפועלות יחד כבעלות ברית למען השגת יעד אסטרטגי משותף, תוך שיתוף פעולה אסטרטגי ומבצעי ולעיתים טקטי. הוא כולל אינטראקציה בין יחידות וכוחות היבשה, הים והאוויר, או שיתוף הפעולה בין רשויות צבאיות ואזרחיות. לדוגמה בפעולות כוחות משלוח למלחמה בטרור, לשמירת השלום, או לסיוע באסון טבע.
ראו גם

היחידה הרב-ממדית
חיל רגלים ממוכן
סיוע אווירי קרוב
לוחמה אמפיבית
צוות קרב
ג'ון מונש
הערות שוליים

↑  Thomas Crosbie, Getting the Joint
Functions Right, JFQ
↑  יהונתן שר שחר רופין, ‏מהפכה בחיל השריון: פלוגת חי"ר בכל גדוד, באתר ‏מאקו‏, 24 באוקטובר 2013
| אמנות המלחמה |
| --- | --- | --- |
| אמנות המלחמה | טקטיקה • אופרטיבה צבאית • אסטרטגיה • דוקטרינה צבאית • תורת לחימה • הונאה |  |
| מושגי יסוד | לחימה • קרב • מערכה • מלחמה • מלחמה כוללת • מלחמת מנע • לוחמת חלל • לוחמה אווירית • לוחמה ימית • לוחמת תמרון • לוחמת שחיקה • לוחמה אסימטרית • מלחמה בטרור • מלחמת אזרחים • צבא |  |
| הוגים וספרים | סון דזה / אמנות המלחמה • וגטיוס / מדעי הצבא • קרל פון קלאוזביץ / על המלחמה • אלפרד פון שליפן • בזיל הנרי לידל הארט / אסטרטגיה של גישה עקיפה • מרטין ון קרפלד |  |
| טקטיקה ומערכים צבאיים | טקטיקה ומערכים צבאיים |  |
| מערכים צבאיים |  מערך ריבוע • פלנקס • טסטודו • אימפי |  |
| טקטיקה | מכה מקדימה • מלחמת בזק • מתקפת נגד • אדמה חרוכה • קרב בלימה • מצור • הסגר • תנועת מלקחיים • כיתור • איגוף • איגוף אנכי • מארב • תקיפה אווירית • הפצצה טקטית • דיכוי הגנה אווירית • הפצצה אסטרטגית • לוחמה בשטח בנוי • לוחמת מנהרות • לוחמת שריון • לוחמה הררית • לוחמה מדברית • לוחמה אמפיבית • לוחמה נגד צוללות • לוחמה ביולוגית • לוחמה כימית • לוחמת רשת ("סייבר") • לוחמה אלקטרונית • לוחמה פסיכולוגית • לוחמה משפטית • לוחמה כלכלית • לוחמה לא קונבנציונלית • הפרד ומשול • מבצעים מיוחדים • גרילה • טרור • מפת מבצע |  |
| טקטיקות של | פרשים • חי"ר • שריון • ארטילריה • לחימה אווירית • לחימה ימית |  |
| אסטרטגיה לאורך ההיסטוריה | אסטרטגיה לאורך ההיסטוריה |  |
| בעת העתיקה | הטקטיקה והאסטרטגיה היוונית • הטקטיקה והאסטרטגיה ההלניסטית • הטקטיקה והאסטרטגיה הרומית |  |
| בימי הביניים | הטקטיקה והאסטרטגיה המוסלמית • הטקטיקה והאסטרטגיה האירופאית בימי הביניים • הטקטיקה והאסטרטגיה המונגולית |  |
| בעת החדשה | הטקטיקה והאסטרטגיה האמריקאית בעת החדשה • הטקטיקה והאסטרטגיה גרמנית בעת החדשה • הטקטיקה והאסטרטגיה סובייטת בעת החדשה • הטקטיקה והאסטרטגיה האירופית בעת החדשה • הטקטיקה והאסטרטגיה במאה ה-20 |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4349470-5 
ערך זה הוא קצרמרבנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שיאנפנג, קיסר סין

הקיסר שיאנפנג (17 ביולי 1830 – 22 באוגוסט 1861), או בשם הארמון שלו הקיסר ווזונג של צ'ינג, שמו המולד יזהו (奕詝), היה הקיסר התשיעי של שושלת צ'ינג, אשר שלט בסין משנת 1850 עד לפטירתו בשנת 1861. שלטונו של הקיסר שיאנפנג  עבר מספר מרידות ומלחמות קשות שפגעו מאוד באימפריה, כולל מרד טאיפינג, מרד ניאן ומלחמת האופיום השנייה (מלחמת החץ). שלטונו ושלטון אביו היו נקודת המפנה של סין ותחילתה של נפילת השושלת ו"מאה שנות ההשפלה".
משפחה וצעירותו

יזהו נולד בשנת 1831 בארמון הקיץ הקיסרי הישן, שמונה קילומטרים צפונית-מערבית לבייג'ינג. הוא היה בן שבט המנצ'ו אייסין גיורו, והיה בנו הרביעי של קיסר דאוגואנג. אמו הייתה קוואן הקיסרית הגדולה, משבט בני המנצ'ו ניוהורו, שהפכה למעשה לקיסרית  רק בשנת 1834, והיא ידועה משם והלאה כקיסרית שיאוקוונצ'נג. היה ידוע כי יזהו היה בעל יכולת בספרות ובמינהל מכבר גיל צעיר, יכולותיו, אשר עלו על אלה של מרבית אחיו, הרשימו את אביו, ולכן למרות היותו בן רביעי החליט אביו למנות אותו ליורשו.
שלטונו המוקדם

יזהו ירש את כס המלוכה בגיל 19, עם מות אביו בשנת 1850, והיה קיסר צעיר יחסית. הוא ירש שושלת שהתמודדה לא רק עם אתגרים פנימיים אלא גם חיצוניים. כותרת שלטונו של יזהו, שיאנפנג, שפירושה "שגשוג אוניברסלי", לא שיקפה את המצב בקיסרות. בשנת 1850 החלה הראשונה מתוך סדרת מרידות פופולריות, שכמעט והרסו את שושלת צ'ינג. מרד טאיפינג החל בדצמבר 1850, כאשר הונג שיצ'יואן, מנהיג האקה של כת נוצרית סינקרטית, ניצח כוחות מקומיים שנשלחו לפיזור חסידיו. הונג הכריז על הקמת הממלכה השמיימית טאיפינג, והמרד התפשט למספר מחוזות במהירות מדהימה. בשנה שלאחר מכן החל מרד ניאן בצפון סין. בניגוד למורדי טאיפינג שהושפעו מהנוצרים, לתנועת ניאן לא הייתה תוכנית פוליטית ברורה, אך הם הפכו לאיום רציני על בירת צ'ינג, בייג'ינג, עם הניידות של צבאותיהם הפרוסים. הכוחות הקיסריים בצ'ינג ספגו תבוסות חוזרות ונשנות בידי שתי תנועות המורדים.
מרידות ומלחמות

בשנת 1853, המורדים בטאיפינג כבשו את נאנג'ינג ולמשך זמן מה נראה היה שבייג'ינג תיפול בהמשך; אך המשלחת הצפונית בטאיפינג הובסה והמצב התייצב. הקיסר שיאנפנג שיגר כמה כוחות גנרלים בולטים, כמו זנג גופאן והגנרל המונגולי סנג 'רינצ'ן, כדי לדכא את המרידות, אך הם רק זכו להצלחה מוגבלת. המרד הגדול ביותר של אנשי מיאו נגד השלטון הסיני בהיסטוריה החל בשנת 1854, והחריב את האזור עד שדוכא לבסוף בשנת 1873. בשנת 1856סוכל ניסיון להשיב את נאנג'ינג ומרד פנתאי פרץ ביונאן. בינתיים, אירוע קל ראשוני בחופים עורר את מלחמת האופיום השנייה. כוחות אנגלו-צרפתים, לאחר שהציתו כמה קרבות (הם לא ניצחו בכולם) בחוף שליד טיינג'ין, ניסו לנהל "משא ומתן" עם ממשלת צ'ינג. קיסר שיאנפנג האמין בעליונותו הסינית ולא הסכים לדרישות הקולוניאליות. הוא העניק לנסיך גונג סמכות לנהל משא ומתן מספר פעמים, אולם היחסים הידרדרו לחלוטין כאשר דיפלומט בריטי, סר הארי פארקס, נעצר במהלך המשא ומתן ב-18 בספטמבר. הפלישה האנגלו-צרפתית התנגשה בפרשים המונגולים של סנג 'רינצ'ן ב-18 בספטמבר בסמוך לז'נג'יואן לפני שהמשיכה לעבר פרברי בייג'ינג לקרב מכריע במחוז טונגז'ו, בייג'ינג. ב-21 בספטמבר, בקרב על פליקאו, הושמדו כליל 10,000 אנשי צבאו של סנג 'רינצ'ן, כולל פרשי העלית המונגולים שלו, לאחר כמה התנגשויות חזיתיות מול כוח האש המרוכז של הכוחות האנגלו-צרפתים, שנכנסו לבייג'ינג ב־6 באוקטובר.
ב-18 באוקטובר 1860 המשיכו הכוחות הבריטים והצרפתים לבזוז ולשרוף את ארמון הקיץ הישן ואת ארמון הקיץ החדש. לאחר שנודע לו על חדשות אלה, הידרדרה בריאותו של הקיסר שיאנפנג במהירות. במהלך שלטונו איבדה סין חלק ממנצ'וריה לאימפריה הרוסית. בשנת 1858, על פי הסכם אייגון, השטח בין הרי סטנובוי לנהר אמור הוענק לרוסיה, ובשנת 1860, על פי הסכם בייג'ינג, גם האזור שממזרח לנהר אוסורי. לאחר אותה אמנה, הקימו הרוסים את העיר ולדיווסטוק באזור שסיפחו. במהלך המשא ומתן עם המעצמות האירופיות ברח הקיסר שיאנפנג ופמלייתו הקיסרית למחוז ג'הול בתואנה של עריכת  משלחת הציד הקיסרית השנתית. כשמצבו הבריאותי החמיר, הידרדרה גם יכולתו של הקיסר לשלוט, ואידאולוגיות מתחרות הביאו להיווצרותם של שני פלגים נבדלים - האחד בראשותו של הגורם הבכיר סושון והנסיכים זייאיואן ודואנהואה, והשני בראשות אשת הקיסרות, שנתמכה על ידי הגנרל רונגלו והבריננים של שבט יהא נארה.
מותו

קיסר סין שיאנפנג נפטר ב-22 באוגוסט 1861 באתר הנופש צ'נגדה, 230 ק"מ צפונית-מזרחית לבייג'ינג. ממשיך דרכו היה בנו בן השש שנשאר בחיים, זאיצ'ון. יום לפני מותו זימן קיסר שיאנפנג את שושון ותומכיו למיטתו ומסר להם צו אימפריאלי שהכתיב את מבנה הכוח במהלך שלטונו של בנו הצעיר עד לבגרותו. ההוראה מינתה שמונה גברים - זייאיואן, דואנאהו, ג'ינג'שו, סושון, מוין, קואנגיואן, דו האן וג'יאו יויינג - כמועצת עוצרי שלטון של שמונה חברים כדי לסייע לזייצ'ון, שלימים הוחתם כקיסר טונגזי. שיאנפנג נתן לשמונת הגברים את תפקיד עוצרי השלטון, אך על החלטותיהם היה צורך לקבל את אישורם של אשתו האצילית והקיסרית השותפה ג'ן. על פי המסורת, לאחר מותו של קיסר היו נציגי השלטון אמורים ללוות את גופתו לבירה. הקיסרית האצילית והקיסרית השותפה ג'ן, שהיו ידועות כעת בשמן הקיסרית האלמנה צה שי והקיסרית האלמנה שיאן, הקדימו לנסוע לבייג'ינג ותכננו הפיכה עם הנסיך גונג, שהדיח את שמונת העוצרים. לאחר מכן שלטה למעשה הקיסרית האלמנה צה שי בסין במשך 47 שנים כעוצרת הכס. הקיסר שיאנפנג הובא למנוחות בקברי צ'ינג המזרחיים, 125 ק"מ 75 מזרחית לבייג'ינג, במתחם המאוזוליאום של דינג (定; מואר "שקטה").
הערות שוליים

↑  S. A. M. Adshead, Frederic Wakeman, The Fall of Imperial China., Pacific Affairs 49, 1976, עמ' 697 doi: 10.2307/2756682
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008914583505171  BnF: cb155887545 (data)  GND: 1074703308  ISNI: 0000 0000 8216 2433  LCCN: n87857905  NARA: 10572209  NDL: 00626356  NTA: 143227807  Trove: 1364049  VIAF: 31060596   WorldCat (עם VIAF): 31060596
שוק עבדים

ערך זה עוסק במקום בו עבדים נקנו ונמכרו. אם התכוונתם לציור של הצייר הצרפתי גוסטב בולאנז'ה, ראו .
שוק העבדים, ציור משנת 1882 של גוסטב בולאנז'ה
שוק עבדים היה מקום בו עבדים נקנו ונמכרו. המחיר המוצע, כסף או סחורה, היה נקבע על פי מצבם הפיזי של העבדים, גילם וסוג העבודה שהיו יכולים לספק. העבדים שנמכרו בשווקים לרוב יובאו ממדינות זרות והוצגו לראווה בפני קוניהם הפוטנציאליים. שווקים אלו היו נפוצים בכל העולם והיוו חלק מרכזי בתופעת העבדות באזורים רבים כמו מדינות ערב, אירופה, אפריקה ואמריקה והתקיימו במשך מאות שנים, עד המאה ה-20. שוקי העבדים היו יכולים להיות נפרדים משווקים אחרים, או להתקיים כחלק משווקים אחרים בהם נמכרו סחורות נוספות כגון מוצרי מזון.
שוק עבדים בארצות הברית > ניו אורלינס

ניו אורלינס הפכה לעיר בעלת חשיבות לאומית עקב שוק העבדים והנמל שלה, מאחר שהעבדים נשלחו ממנה במעלה הנהר על ידי ספינות קיטור למטעים על נהר המיסיסיפי. נמכרו בה גם עבדים שנשלחו במורד הנהר משווקים כמו לואיסוויל. בשנת 1840, ניו אורלינס הייתה בעלת שוק העבדים הגדול ביותר בצפון אמריקה. היא הפכה לעיר העשירה והרביעית בגודלה באומה, המבוססת בעיקר על סחר העבדים שלה ועל עסקים נלווים. עונת המסחר בעבדים הייתה מספטמבר ועד מאי, בה היו משתמשים בעבדים לטובת הקציר.
שוק עבדים בארצות הברית > דרום קרוליינה

בצ'ארלסטון, בדרום קרוליינה, אחד הבניינים המפורסמים ביותר של שוק העבדים בארצות הברית היה "Old Slave Mart". במחצית הראשונה של המאה ה-19, העבדים שהובאו לצ'ארלסטון נמכרו במכירות פומביות בצידו הצפוני של בניין פרובוסט. לאחר שהעירייה אסרה מכירות פומביות של עבדים בשנת 1856, צצו שוקי עבדים סגורים לאורך רחובות צ'למרס, סטייט וקווין. דוגמה לשוק כזה הוא "Ryan's Mart", שהוקם על ידי חבר מועצת העיר והברוקר תומאס ראיין, וכן על ידי שותפו העסקי, ג'יימס מארש. שוק זה היה ממוקם בחלקה סגורה בעלת שלושה מבנים- ארבעה מפלסים של מקום כליאה זמני או כלא עבדים, מטבח וחדר מתים. בשנת 1859, נרכש " Ryan's Mart" על ידי אואקס, שבנה את מה שכיום נקרא " Old Slave Mart", לשימוש כגלריה למכירות פומביות. בנוסף לעבדים, השוק הציע נדל"ן ומלאים. המכירות הפומביות של העבדים פורסמו בגליונות שחלקם הגיעו למקומות מרוחקים משם, כגון טקסס.
שוק עבדים באפריקה > צפון אפריקה

סחר העבדים היה קיים בצפון אפריקה מאז ימי קדם, מלווה באספקה של עבדים אפריקאים שהגיעו דרך נתיבי סחר טראנס-סהרניים. הערים בחוף הצפוני של אפריקה נחשבו בתקופה הרומית למובילי שוק העבדים, ומגמה זו נמשכה אל תוך ימי הביניים. סחר העבדים הברברי שהתקיים בחוף הברברי, עלה בהשפעתו במאה ה-15, כאשר האימפריה העות'מאנית השתלטה על חלק מהאזור. סחר העבדים הברברי כלל את העבדות האפריקאית ואת העבדות הלבנה, מפני שבאזור היו גם פליטים מוריים ויהודים ספרדים שגורשו מספרד לאחר הרקונקיסטה (Reconquista).
שוק עבדים באפריקה > מערב אפריקה

במערב אפריקה, שוק העבדים ולקטה הוקם ב-1502 בבדגרי שבלאגוס, והיה למשמעותי ביותר בסחר העבדים הטראנס אטלנטי בבדגרי מאחר ששימש כנקודה עסקית בה מתווכים אפריקאים מכרו עבדים לסוחרי עבדים אירופיים. דבר זה הפך אותו לאחד משווקי העבדים המאוכלסים ביותר במערב אפריקה.
שוק עבדים בסחר העבדים הערבי

אפריקנים משועבדים נמכרו בערי העולם הערבי. בצפון אפריקה היו ממוקמים שוקי העבדים העיקריים במרוקו, אלג'יר, טריפולי וקהיר. המכירות נערכו במקומות ציבוריים או בסוכות. קונים פוטנציאליים ערכו בדיקה קפדנית ל"סחורה": הם בדקו את מצב בריאותו של אדם שהיה עומד עירום כשפרקי ידיו קשורות יחדיו. בקהיר, הסחר היה בסריסים ובפילגשים בבתים פרטיים. המחירים השתנו לפי איכות העבד.
תומאס סמי, מפקד ספינת המחקר הבריטית "טרנאטה", ביקר בשוק עבדים בזנזיבר בשנת 1811 ותיאר במפורט: "ההופעה מתחילה בערך בשעה ארבע אחר הצהריים. העבדים, הוצגו בדרך הטובה ביותר בכך שעורם היה נקי ומלוטש בשמן אגוזי קקאו, פניהם צבועים בפסים אדומים ולבנים, והידיים, האף, האוזניים והרגליים היו מעוטרים בשפע צמידי זהב וכסף, תכשיטים... הם היו מסודרים בשורה, החל מהגילאים הצעירים ועד המבוגרים. בראש השורה, המורכבת מכל המינים והגילים בין 6–60, הולך האדם שהם נמצאים בבעלותו. מאחוריו ומשני צדדיו, שניים או שלושה מעבדיו הביתיים, חמושים בחרבות ובחניתות, משמשים כשומרים. כך הורה לתהלוכה להתחיל, ועבר על פני השוק והרחובות הראשיים... כאשר אחד מהם עונה לגחמתו של מי שצופה השורה נעצרת מיד, ותהליך של בחינה נעשה, שלדקות, אינו שווה לכל שוק הבקר באירופה. הקונה העתידי מוודא שאין שום פגם ביכולת הדיבור, שמיעה וכו', כי אין מחלה קיימת, לאחר מכן ממשיך לבחון את האדם; הפה והשיניים הם הראשונים שנבדקים ולאחר מכן כל חלק בגוף ברצף, לא מוציאים אפילו את השדיים וכו', של הבנות, שרבות מהן ראיתי נבדקות באופן מגונה ביותר בשוק הציבורי על ידי הרוכשים שלהן. אכן, יש את כל הסיבות להאמין כי סוחרי העבדים כמעט מכריחים את הנערות הצעירות להיכנע לתאוות האנשים עד אשר יסולקו".
שוק עבדים בסחר העבדים הערבי > מרוקו

בסוף המאה התשע עשרה בשוק מרקש, הנתונים הסטטיסטיים רומזים כי מרוקו כולה הייתה לא רק המייצאת הגדולה ביותר בצפון אפריקה של עבדים שחורים שנסחרים על פני הסהרה, אלא קונה גם הרבה עבדים. שוק מרקש עירב מכירות עבדים בסדר גודל של כ-4800 עבדים בשנה, בשנים 1888–1894, ויותר מ-6300 עבדים לשנה בשנים 1893–1894. מרוקו הייתה ייחודית בצפון אפריקה באותה תקופה, מאחר שמוסד העבדות אף פעם לא בוטל בה רשמית- היא המשיכה להוביל את שוק העבדים בצורה חוקית במשך עשרות שנים לאחר השווקים של קונסטנטינופול, סמירנה, קהיר, טריפולי, תוניס ומקומות אחרים שנסגרו עקב התערבות אירופה. השוק היה פתוח כמעט עד שנת 1930.
שוק עבדים בסחר העבדים הערבי > האימפריה העותמאנית

באימפריה העותמאנית, באמצע המאה ה-14, נסחרו עבדים בשווקים מיוחדים שהיו ממוקמים ברוב העיירות והערים ונקראו "אסיר" או "יסיר". סולטאן מחמד השני ("הכובש") הקים את שוק העבדים העותמאני הראשון בקונסטנטינופול בשנת 1460, כנראה במקום בו היה שוק העבדים הביזנטי בעבר. בשוק זה היו עבדים מכל הגילאים ומשני המינים, והם הוצגו עירומים לבדיקה יסודית של קונים אפשריים.
שוק עבדים בסחר העבדים הערבי > סומליה

אוכלוסיית ה"בנטוס" הם צאצאי קבוצות בנטו שהתיישבו בדרום מזרח אפריקה לאחר ההתרחבות הראשונית מניגריה/קמרון, שחברי הקבוצה נתפסו ונמכרו מאוחר יותר בסחר העבדים הערבי. בין 1800–1890, נמכרו כ-25,000-50,000 עבדים מקבוצת בנטו משוק העבדים של זנזיבר לחוף הסומלי. בוגרים וילדים מהבנטו נרכשו משוק העבדים במיוחד כדי לבצע עבודות לא רצויות באדמות מטעים.
הערות שוליים

↑  Berlin, Generations of Captivity
↑  old slave mart
↑  http://www.nationalregister.sc.gov/charleston/S10817710090/S10817710090.pdf
↑  Gerber, Jane, The Jews of Spain, USA: The Free Press
↑  Hakeem Ibikunle Tijani, The African diaspora: historical analysis, poetic verses, and pedagogy
↑  Moorehead, Alan, The White Nile, Harper & Brothers
↑  John Wright, Morocco: the last great slave market?, The Journal of North African Studies
↑  [https://web.archive.org/web/20120111084616/http://www.dlir.org/archive/archive/files/bogazici_1978_vol-6_p149-174_95c6548ada.pdf THE SALE OF SLAVES IN THE OTTOMAN EMPIRE : MARKETS AND
STATE TAXES ON SLAVE SALES, SOME PRELIMINARY CONSIDERATIONS]
↑  Unraveling Somalia: Race, Class, and the Legacy of Slavery, University of Pennsylvania Press, 2014
| עבדות |
| --- | --- | --- |
| עבדות מודרנית | סחר בבני אדם • שימוש צבאי בילדים ובנערים • גיוס חובה • סחר בילדים •  סחר במין • תיירות מין • עבדות מין • חטיפת נשים • עבדות חוב בדרום מזרח אסיה |  |
| היסטוריה | צמיתות • שוק עבדים • תמיכה בעבדות • עבדות בתנ"ך • עבד עברי • ביוון העתיקה • ברומא העתיקה • ספינת עבדים •  עבדות בסין • עבדות ברוסיה • עבדות באימפריה העות'מאנית • סחר העבדים הערבי • עבדות באסלאם • עבדות באפריקה • סחר העבדים האטלנטי • עבדות בברזיל • עבדות בקובה • עבדות בארצות הברית • מדינת קונגו החופשית |  |
| התנגדות לעבדות | התנועה לביטול העבדות • ציר זמן של ביטול העבדות והצמיתות• חוק סחר העבדים 1807 • מרד העבדים בהאיטי • מסילת הרכבת המחתרתית • חוק העבד הנמלט 1850 • מלחמת האזרחים האמריקנית • התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית • ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם |  |
| עבדות בתרבות | אוהל הדוד תום • שורשים • הרפתקאותיו של האקלברי פין • 12 שנים של עבדות |  |
בית מכירות פומביות לעבדים שחורים בג'ורג'יה, 1864.
בדיקה ומכירה של עבד
שחקן ההגנה של היורוליג

| --- | --- |
 ענף:  כדורסל
 תאריך ייסוד:  2004
 יבשת:  אירופה
 זוכה:  אדי טבארש
 הכי הרבה זכיות:  דימיטריס דיאמנטידיס (6)
 
דימיטריס דיאמנטידיס, זכה שש פעמים בתואר שחקן ההגנה
שחקן ההגנה של היורוליג (באנגלית: Euroleague Best Defender) הוא פרס שנתי המוענק לשחקן ההגנה המצטיין של העונה הסדירה בליגת היורוליג, החל מעונת 2004/2005. בחירת שחקן ההגנה נעשית על ידי מאמני קבוצות היורוליג. הפרס מוענק על הצטיינות לאורך העונה הסדירה כולה, כולל שלב הבתים, שלב ה"טופ 16" ומשחקי ההצלבה.
דימיטריס דיאמנטידיס (פנאתינייקוס) מוביל בפער ניכר את טבלת הזוכים, עם שש זכיות בתואר שחקן ההגנה.
הזוכים בתואר

| --- | --- |
שחקן (X): מציין את מספר הזכיות של השחקן
מודגש: זכה באותה עונה בפרס ה-MVP של היורוליג
| עונה | עמדה | שחקן | קבוצה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2004/2005 | PG | יוון דימיטריס דיאמנטידיס | יוון פנאתינייקוס |
| 2005/2006 | PG | יוון דימיטריס דיאמנטידיס (2) | יוון פנאתינייקוס |
| 2006/2007 | PG | יוון דימיטריס דיאמנטידיס (3) | יוון פנאתינייקוס |
| 2007/2008 | PG | יוון דימיטריס דיאמנטידיס (4) | יוון פנאתינייקוס |
| 2008/2009 | PG | יוון דימיטריס דיאמנטידיס (5) | יוון פנאתינייקוס |
| 2009/2010 | SF/PF | רוסיה ויקטור חריאפה | רוסיה צסק"א מוסקבה |
| 2010/2011 | PG | יוון דימיטריס דיאמנטידיס (6) | יוון פנאתינייקוס |
| 2011/2012 | SF/PF | רוסיה אנדריי קירילנקו | רוסיה צסק"א מוסקבה |
| 2012/2013 | C | גבון סטפן לאזמה | יוון פנאתינייקוס |
| 2013/2014 | PF/C | ארצות הברית בראיינט דאנסטון | יוון אולימפיאקוס |
| 2014/2015 | PF/C | ארצות הברית בראיינט דאנסטון (2) | יוון אולימפיאקוס |
| 2015/2016 | PF/C | ארצות הברית קייל היינס | רוסיה צסק"א מוסקבה |
| 2016/2017 | SF | הונגריה אדם האנגה | ספרד סאסקי בסקוניה |
| 2017/2018 | PF/C | ארצות הברית קייל היינס (2) | רוסיה צסק"א מוסקבה |
| 2018/2019 | C | כף ורדה אדי טבארש | ספרד ריאל מדריד |
2019/2020: —
| 2020/2021 | C | כף ורדה אדי טבארש (2) | ספרד ריאל מדריד |
| 2021/2022 | PF/C | ארצות הברית קייל היינס (3) | איטליה אולימפיה מילאנו |
| 2022/2023 | C | כף ורדה אדי טבארש (3) | ספרד ריאל מדריד |
הערות שוליים

↑  דימיטריס דיאמנטידיס זוכה בפרס בפעם השישית, באתר היורוליג
↑  בעונת 2019/2020 לא הוענק הפרס.
| פרסי היורוליג |
| --- | --- | --- |
| פרסים אישיים | MVP של העונה הסדירה • MVP של הפיינל פור • חמישיית העונה • שחקן ההגנה • הכוכב העולה • מלך הסלים • מאמן השנה • מנהל השנה |  |
| פרסי הוקרה | פרס אגדת יורוליג • 50 התורמים הגדולים • קבוצת העשור 2010-2000 • קבוצת העשור 2020-2010 |  |
רייצ'ל ברי

| --- | --- |

ליאה מישל כרייצ'ל ברי
 תוכנית טלוויזיה:  Glee
 הופעה ראשונה:  עונה 1, פרק 1, "פיילוט"
 הופעה אחרונה:  עונה 6, פרק 13, "חלומות מתגשמים"
 יוצרים:  ראיין מרפי בראד פלצ'וק איאן מרפי
 גילום הדמות:  ליאה מישל
 מידע
 תאריך לידה:  18 בדצמבר 1994 
 מין:  נקבה
 מקצוע:  תלמידה בתיכון מקינלי (עונות 1-3) סטודנטית ב"ניאד"ה" (עונות 4-5) מלצרית (עונה 5) מדריכת "כיוונים חדשים" (עונה 6)
 מומחיות:  משחק שירה
 דת:  יהדות
 אזרחות:  ארצות הברית 
 דמויות קשורות
 משפחה:  אימא: שלבי קורקורן אבות: לירוי והירם ברי בן זוג: ג'סי סנט ג'יימס
 חברים:  פין הדסון קורט האמל מרסדס ג'ונס בליין אנדרסון סאם אוונס ארטי אברמס נוח פאקרמן קווין פאבריי סנטנה לופז בריטני פירס טינה כהן-צ'אנג מייק צ'אנג
 אויבים:  קווין פאבריי (עונות 1-2) סנטנה לופז (עונות 1-2) ג'סי סנט ג'יימס (עונות 2-3) "ווקאל אדרנלין" "הוורבלרס"
 
רייצ'ל ברי (באנגלית: Rachel Berry) היא דמות בדיונית מסדרת הטלוויזיה האמריקאית "Glee" בגילומה של השחקנית ליאה מישל. רייצ'ל אחת מדמויות הראשיות ב-"Glee" ומחברי המקהלה המקוריים, ולמעשה, אחד מקווי העלילה הראשיים של הסדרה מתאר את המסע שלה מתלמידת תיכון נוירטית לשחקנית ברודוויי מצליחה.
דמותה של רייצ'ל זכתה לביקורות חיוביות בעיקר. מישל הייתה מועמדת לפרס אמי לשחקנית המצטיינת בסדרת קומדיה ב-2010, ולפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בקטגוריית סדרת הטלוויזיה המוזיקלית או הקומית ביותר ב-2011 על משחקה כרייצ'ל.
רייצ'ל מופיעה בכל פרקי הסדרה למעט שלושה פרקים בעונה 4.