stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קווינטוס אורליוס סימכוס
כתביו > Epistulae

מכתביו האישיים של סימכוס מכסים את כל זמן הקריירה שלו. הם מתחילים עם מכתב עבור ניקומאכוס פלאביאנוס בזמן שסימכוס היה בתפקיד מושל לוקאניה- ברוטיום ופלאביאנוס היה המושל של סיציליה (364-65 לספירה), ונגמרים עם קבוצת מכתבים שנכתבו בעקבות חזרתו של סימכוס מהשליחות האחרונה שלו לחצר האימפריאלית במילאנו (402 לספירה).
חוץ מהמכתב השלישי של Relationes, אוסף מכתביו האישיים הוא היצירה הנחקרת והידועה ביותר של סימכוס. מכתביו האישיים נשמרו היטב- תשעה ספרים של Epistulae שרדו כמעט בשלמותם, ולהם מצטרף ספר עשירי הכולל שני מכתבים בלבד. לא קיים סידור כרונולוגי בכל ספר, אלא המכתבים מחולקים לפי הנמענים, לפחות בשבעת הספרים הראשונים, ובספרים השמיני והתשיעי המכתבים יותר מפוזרים ולעיתים קרובות הנמען הוא אנונימי. שבעת הספרים הראשונים גם יכולים להיות מיוחסים לתקופה ספציפית בקריירה של סימכוס. נראה כי סימכוס החל לסדר את אוסף מכתביו כבר בימי חייו, ובנו, ממיוס, סידר ופרסם את מכתביו לאחר מותו.
סימכוס שמר גם את העותקים של המכתבים שכתב בעצמו, ולא רק את התשובות של הנמענים אליהם נשלחו המכתבים. חלקית בשל פחד מגניבה וחוסר המהימנות של נושאי המכתבים, אבל חלקית גם כיוון שהיה מודע לערכם הספרותי. המחשבה על פרסום מכתביו לא הייתה זרה לסימכוס, ונראה כי הצעות בנושא עלו על ידי לפחות אחד מאלו איתם התכתב. מכתב שנכתב בשנת 395 לפרוטאדיוס (Protadius), אריסטוקרט גאלי בעל עניין רב בהיסטוריה וספרות, מצביע כי הוא גינה את העובדה שמכתביו של סימכוס "הופקדו בידי נייר מתכלה"(4.34). מההערות האלו ניתן לראות כי פרוטאדיוס עודד את סימכוס לפרסם את מכתביו. הספר השני בולט במיוחד באוסף המכתבים, ובבחינה של מכתבי סימכוס לפלאביאנוס (Flavianus) למשל, ניתן לראות דיוקן מעניין לא רק של הקריירה שלו, שהיא בעלת הקבלה מעניינת לזו של סימכוס, אלא גם של תחביביו ותחומי העניין שלו, ובצורה מסוימת גם של אופיו. כך מכתביו של סימכוס תורמים להכרה עמוקה יותר של סימכוס עצמו וגם של אלו איתם התכתב.
מבחינת מטרת המכתבים, ניתן לראות בבירור שתי מטרות יסודיות- מכתבים בין חברים ושמירה על קשרים, או מכתבי המלצה על חברים, קרובי משפחה ומכרים. חלקית בשל בעיות של חשאיות, המכתבים לא שימשו כאמצעי להעברת והחלפת מידע. למעשה, מספר מכתבים מראים כי מידע חשוב ורגיש הועבר לשליחים עם נאמנות מוכחת שמסרו אותו בעל פה, כדי שהמכתב יישאר קצר ויראה בלתי מזיק. ההתכתבויות המתמשכות עליהן סימכוס עבד היוו חלק חשוב בכוח הפוליטי שלו, ועזרו לו להתקדם בקריירה שלו ולהישאר רלוונטי, גם אחרי מכשולים וקשיים שיכלו להרוס לחלוטין את הקריירה הציבורית והפוליטית שלו.
בשנת 394 ניקומאכוס פלאביאנוס התאבד, והשנים העוקבות מההתאבדות ועד מותו (המשוער) של סימכוס עצמו בשנת 402 נראות כפעילות ביותר מבחינת ההתכתבויות של סימכוס. הוא שמר על התכתבות קבועה עם בעלי התפקידים החשובים ביותר בממשל של האימפריה המערבית והמשיך בהצלחה את פעילותו הפוליטית עד מותו.
רשימה ביבליוגרפית

Cameron, A. 1999. The Antiquity of the Symmachi. Historia: Zeitschrift für alte Geschichte, Vol. 48, pp.477-505.
Quintus Aurelius Symmachus, Relation 3. Retrieved from: http://people.ucalgary.ca/~vandersp/Courses/texts/sym-amb/symrel3f.html
Salzman, M. R. and Roberts, M. 2011. The letters of Symmachus: Book 1. Atlanta: Society of Biblical Literature.
Songo, C. 2006. Q. Aurelius Symmachus: a political biography. Ann arbor: The University of Michigan Press.
חואן דומינגו פרון

קולונל חואן דומינגו פרון (בספרדית: Juan Domingo Perón;‏ 8 באוקטובר 1895 – 1 ביולי 1974) היה קצין צבא ארגנטינאי ונשיא ארגנטינה בין השנים 1946–1955 ו־1973–1974. פרון הוא אביה של התנועה הקרויה על שמו, פרוניזם, ושל המפלגה החוסטיסיאליסטית.
ביוגרפיה

פרון נולד למשפחת איכרים בלובוס, עיירה קטנה במחוז בואנוס איירס, לאב ממוצא סרדיני ולאם מסטיסית (בת להורים מוצא מעורב אירופי-אינדיאני). בגיל 16 החל את לימודיו בבית ספר צבאי ולאחר שסיים אותם כקצין, התקדם במהירות בסולם הדרגות. בין השנים 1939 ל-1941 שרת פרון באיטליה הפאשיסטית כנספח צבאי, מה שאפשר לו להכיר מקרוב את משטרו של בניטו מוסוליני ולרחוש לו אהדה. ביוני 1943, בדרגת קולונל, היה חלק מ"קבוצת הקצינים המאוחדים" (GOU – Grupo de Oficiales Unidos), שהפילה בהפיכה צבאית את ממשלתו השמרנית של רמון קסטיג'ו. בממשלה החדשה שהוקמה כיהן כשר המלחמה, ובנובמבר 1943 החל לכהן כשר העבודה והרווחה, ובהמשך חזר לכהן כשר המלחמה וסגן הנשיא.
הערות שוליים

↑  פרון - מסעיר האספסוף בארגנטינה, הארץ, 1 במרץ 1946
1 2 3 4  Navarro, Marysa. 1977. The Case of Eva Perón. Women and National Development: The Complexities of Change 3(1). pp. 229-240
↑  Seoan, María. 2011. Eva de la Argentina. Illusion Studios
↑  קולונל פרון - מיהו שליט ארגנטינה, הַבֹּקֶר, 4 במרץ 1946
↑  "אזור הגעש" של אמריקה בחדשות, המשקיף, 8 באפריל 1946
↑  עלייתו ונפילתו של חואן פרון, זמנים, 27 בספטמבר 1955
↑  פרון הגיע לספרד, למרחב, 28 בינואר 1960
↑  פרון בדרכו לארגנטינה; ינסה להקים ממשלה מוסכמת, דבר, 15 בנובמבר 1972
↑  הכת הצבאית השלטת בארגנטינה נשבעה: נמגר את החתרנות ונחזיר את הדמוקרטיה, מעריב, 25 במרץ 1976
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266420405171  PLWABN: 9810701346205606  BNE: XX1059659  BnF: cb120249814 (data)  CiNii: DA01300644  GND: 118739999  ICCU: LO1V149722  ISNI: 0000 0003 6864 4200  LCCN: n50083258  NARA: 10596956  NKC: jn20000604402  NLA: 35178545  NLG: 164304  NTA: 070128561  RERO: 02-A000129556  SELIBR: 234294  SNAC: w6df75d4  SUDOC: 02840937X  Trove: 853611  VcBA: 495/324619  VIAF: 73866687   WorldCat (עם VIAF): 73866687
תא כתבי הקרמלין

26 במאי 2002. עיתונאים שמראיינים את ולדימיר פוטין ונשיאת פינלנד טריה הלונן.
תא כתבי הקרמלין (ברוסית: Кремлёвский пул, באנגלית: The Kremlin Pool), המכונה גם "תא הכתבים הנשיאותי" הוא השם הלא רשמי של קבוצת עיתונאים שמסקרים באופן קבוע את פעילות נשיא הפדרציה הרוסית. לעיתונאים של תא כתבי הקרמלין אין תעודות הסמכה ותעודות המספקות אפשרות לבקר בחופשיות בקרמלין ובמקום עבודתו של נשיא רוסיה, אך הם זוכים בפועל לגישה כמעט חופשית לקרמלין.
השם "תא כתבי הקרמלין" משמש מאז אמצע 1992 כאנלוגיה לתא כתבי הבית הלבן (White House Press Pool), עיתונאים המסקרים את פעילותו של נשיא ארצות הברית ומשתתפים בתדריכי הבית הלבן בוושינגטון הבירה.
קבלת אישורים להשתתפות בפגישות של נשיא רוסיה מטופלת מול מחלקת שירות העיתונות שאותה מנהל דובר הקרמלין. באופן שוטף, אירועי ראש המדינה מכוסים על ידי כ-30 חברות טלוויזיה ורדיו רוסיות, עיתונים, מגזינים וסוכנויות חדשות. כמו כן מוזמנים גם עיתונאים של סוכנויות מערביות כמו רויטרס, בלומברג וסוכנות הידיעות AP. כל עיתונאי תא כתבי הקרמלין מוזמנים לאירועים בהשתתפות הנשיא. אבל עיתונאים וצלמים שמשתמשים בתעודת עובד מורשים לקבל את לוח הזמנים של ראש המדינה. בדרך כלל מדובר על 3–4 קבוצות עיתונאים באירוע אחד. מספר התעודות לעיתונאים נע בין 3 ל-30.
בשנת 2006 הרשויות בבלארוס לא איפשרו לעיתונאית ושני צלמים שליוו את נשיא רוסיה להיכנס לבניין בו נערכה פסגת חבר המדינות במינסק, מכיוון שנשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו לא אהב את הצילומים והכתבות בפרסומים שלהם. במחאה, כל העיתונאים והצלמים האחרים של "תא כתבי הקרמלין" יצאו מהפסגה.
דוברי נשיא הפדרציה הרוסית שעבדו בתא כתבי הקרמלין

| --- | --- |
 :  ראו גם – דובר הקרמלין
ויאצ'סלב קוסטיקוב - היה מזכיר העיתונות של בוריס ילצין בשנים 1992-1994.
סרגיי מדבדב - היה מזכיר העיתונות של נשיא הפדרציה הרוסית בשנים 1995–1996.
סרגיי יסטרז'מבסקי (אוגוסט 1996 - ספטמבר 1998), בתקופתו נוצר ההרכב הקבוע של "תא כתבי הקרמלין", שהחלו לעקוב אחר פרסומים על הנשיא בתקשורת.
אלכסיי גרומוב שימש כדוברו של ולדימיר פוטין מינואר 2000 ועד מאי 2008.
נטליה טימקובה - מזכירת העיתונות של דמיטרי מדבדב ממאי 2008 עד מאי 2012. בשנות התשעים ייצגה את עיתון הקומסומולץ המוסקבאי בתא כתבי הקרמלין.
דמיטרי פסקוב - דוברו של ולדימיר פוטין מאז מאי 2012.
כתבי תא כתבי הקרמלין

אנדריי קונדראשוב - מסקר את עבודת הנשיא מאז 2005, עבור רשת רוסיה-1
פאבל זארובין- מסקר את עבודת הנשיא מאז 2005 עבור VGTRK
ויאצ'סלב טרחוב - מכסה את עבודתם של מנהיגי רוסיה מאז 1983, סגן נשיא סוכנות אינטרפקס
אלכסיי משקוב - עובד בסמיכות למזכירות העיתונות הנשיאותית מאז 2001
ורוניקה רומננקובה - חברת תא כתבי הקרמלין מאז 2001, עבור סוכנות הידיעות TASS
נטליה סלבינה - חברת תא כתבי הקרמלין משנת 2001 עד 2015, עבור סוכנות הידיעות TASS
אנדריי קולסניקוב - חבר תא כתבי הקרמלין, משנת 2001 עד 2008, עבור העיתון קומרסנט והמגזין הרוסי פיוניר
איגור שצ'יוגולב - בשנים 1997–1998 סיקר את פעילותו של הנשיא בוריס ילצין. מאז 2008 שימש כשר התקשורת ותקשורת ההמונים של הפדרציה הרוסית
קסניה קמינסקאיה - חברת תא כתבי הקרמלין משנת 2006 עד 2012,
מרגריטה סימוניאן - חברת תא כתבי הקרמלין משנת 2002 עד 2005, עבור ערוץ רוסיה, כיום העורכת הראשית של ערוץ הטלוויזיה Russia Today.
אנטון ורניצקי - עבור הערוץ הראשון
ולדימיר קונדראטייב - עבור NTV
אלכסנדר ז'סטקוב - עבד בתא כתבי הקרמלין משנת 2001 עד 2013, עבור רשת REN.
אלכסנדר גאמוב עבור "קומסומולסקאיה פרבדה"
פאבל פצ'לקין - חבר תא כתבי הקרמלין מאז שנת 2000, עבור הערוץ הראשון
הערות שוליים

↑  Кремлёвский пул
↑  GlobalRus.ru:: Комментарии:: Суверенная фанаберия. Батька выгнал «кремлёвский пул» с саммита
↑  "Президент назначил себе пресс-секретаря". Коммерсантъ № 46 (764). 1995-03-15. נבדק ב-2010-08-13.
↑  Lenta.ru:: Ястржембский, Сергей
↑  Внутрикорпоративный PR
↑  Ъ-Газета — Президенты раскололись на весь мир
↑  "Попытка препарировать высказывания Путина". ИноСМИ.ру. 2005-04-29. אורכב מ-המקור ב-2012-02-21. נבדק ב-2010-08-13.
↑  "Ъ-Справочник". אורכב מ-המקור ב-2010-02-11. נבדק ב-2010-03-12.
↑  "Russia Today: в молодых руках". ИноСМИ.ру. 2008-10-27. אורכב מ-המקור ב-2012-02-21. נבדק ב-2010-08-13.
↑  "Интервью / Тайны Кремлевского пула / Александра Барщевская". Эхо Москвы. נבדק ב-2016-01-17.
↑  "Саммит "Большой восьмерки" в Довиле".
↑  "ВЦИОМ: «Антихамский» закон вступил в действие. Кто лучше меряет интерес россиян к президенту". אורכב מ-המקור ב-2007-12-02. נבדק ב-2010-03-12.
↑  Комментатор Дирекции Информационных программ
שלומצי כותבת יומן

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  דקלה קידר
 הוצאה
 הוצאה:  ידיעות ספרים
 תאריך הוצאה:  2008
"שלומצי כותבת יומן" הוא ספר לבני נוער מאת הסופרת דקלה קידר. הספר התחיל כסיפור בהמשכים שהתפרסם באינטרנט בפורום תפוז ויצא לאור בשנת 2008, בהוצאת ידיעות ספרים.
"שלומצי כותבת יומן" מספר על חייה של שלומצי, נערה מתבגרת, מכיתה ט' עד י"ב. בנוסף מדובר על התהליך והשינוי שהיא עוברת, על כל הקשיים וההתמודדות שלה בתור נערה מתבגרת. במהלך הספר שלומצי עוברת אירועים רבים ובעזרתם היא לומדת להכיר את עצמה ולהעריך את עצמה.
תקציר הספר

הספר כתוב כיומן של שלומצי בת החמש עשרה. בתחילת הספר שלומצי מתחילה לעבוד בתחנת דלק. בהתחלה לא הולך לה כל כך טוב והיא לא מכירה אף אחד. לאחר תקופה קצרה היא מתחברת לילד בשם יוני. יוני עוזר לה ומאוד כיף להם ביחד בתחנה, לאחר כמה זמן שלומצי מתחילה לחבב את יוני יותר ויותר עד שבסוף היא מתאהבת בו. במהלך הספר, שלומצי מתייעצת עם חברותיה נטע ושובל לגבי יוני ולגבי נושאים רבים המעסיקים בני נוער. בהמשך הספר שלומצי חוזרת ללמוד, כשהיא עולה לתיכון, ופוגשת חברים חדשים ולומדת דברים חדשים. בנוסף שלומצי פוגשת ילד בשם אמיר הלומד בתיכון שלה ומתפתח ביניהם קשר מאוד טוב והם אפילו יוצאים במשך תקופה אך בסוף הם נפרדים. שלומצי נחשפת לילדה שמתמודדת עם הפרעות אכילה. היא מנסה לעזור לה והיא מספרת להוריה על מצבה. הילדה נשלחת לטיפול ולא חוזרת לבית הספר במשך הרבה זמן.
הספר מסתיים כאשר שלומצי רואה איש ישן בחצר ליד ביתה, כאשר היא מתקרבת אליו היא רואה כתובת על התיק שלו יוני עינב - ישראל.
דמויות

שלומצי - נערה בת 15. הדמות הראשית בסיפור. בספר היא מתוארת בתור ילדה חסרת ביטחון עצמי, ובלי הצלחה רבה עם בנים. במהלך הספר שלומצי עוברת תהליך עם עצמה בו היא מוצאת אהבות חדשות ולומדת לקבל את עצמה כפי שהיא.
נטע - חברתה הטובה ביותר של שלומצי. לנטע יש בן זוג ובמהלך הספר שלומצי מבקשת ממנה עצות על בנים.
שובל- חברתה הטובה ביותר של שלומצי.
יוני - האהבה הראשונה של שלומצי, עבד איתה בתחנת הדלק. גדול משלומצי בכמה שנים.
שרוני- אחותה הקטנה של שלומצי, היא ושלומצי מתמודדות ביחד עם הבעיות הנוצרות מהגירושים של ההורים שלהן.
אמא של שלומצי - גרושה, יש לה 2 בנות (שלומצי ושרוני).
אבא של שלומצי - גרוש, יש לו 2 בנות (שלומצי ושרוני) ושתי בנות מאשתו החדשה.
רקע

הספר פורסם תחילה באתר תפוז, כיומן מקוון של דמות בדויה בת 14. הספר נכתב על בסיס חוויות שעברו על המחברת בת ה-30, במהלך 4 שנים. סביבו נוצרה אז קהילה תוססת. לטענת המחברת, הספר מפגיש עם רגשות עוצמתיים של עצב וכאב, אך מתאים לבני הנוער.
הערות שוליים

1 2   גילי איזיקוביץ, תעלול נפשי עם חתול: דקלה קידר בספר חדש על הקושי להכיר את הקרובים לנו, באתר הארץ, 1 בינואר 2017
1 2  רוני שני, הגברת העירומה נחשפה, באתר ynet, 3 בפברואר 2004
1 2 3 4  שלומצי כותבת יומן - דקלה קידר, באתר www.e-vrit.co.il
↑  שלומצי כותבת יומן - דקלה קידר | ידיעות ספרים שאוהבים, באתר www.ybook.co.il
שאילתות דרב אחא

.
השאילתות הוא ספר הלכתי מאת רב אחא משבחא גאון, מראשית תקופת הגאונים, והוא כנראה הספר הראשון המצוי בידינו שנתחבר אחרי תקופת התלמוד. הספר, הכתוב בארמית בבלית, הוא אוסף של דרשות מסוג השאילתא, על סדר פרשות השבוע. לכל פרשה יש שאילתות אחדות, ולעיתים נותן המחבר כמה חלופות עבור הדרשן בתוך אותה דרשה עצמה.
מבנה הספר

כל שאילתא עוסקת בנושא הלכתי אחד בסדר ובסגנון מיוחדים, בחלוקה לארבעה חלקים: פתיחה במצווה מסוימת, שאלה הלכתית הקשורה אליה, דברי אגדה הקשורים באופן כללי לנושא, ולבסוף תשובה לשאלה ההלכתית.
דברי האגדה, אשר במקור היוו חלק נכבד מגוף הספר, כמעט ואינם נמצאים בנוסחים שלנו, משום שהמעתיקים לא מצאו בהם עניין רב; בתחילה דחקו אותם לסוף השאילתא, ולבסוף השמיטו אותם לחלוטין, ברוב השאילתות.
השאלות הן נדמות לרוב פשוטות, אך המעיין יראה שאינן הצגת רק נושא הלכתי בצורת שאלה ותשובה; אלא הטמעת חידושים וביאורים בין הדברים. לעיתים מביא המחבר הצעה לנוסח אחר של שאילתא, שבה השאלה והתשובה מתחלפים ביניהן, ומה שמובא כהנחה פשוטה בנוסח אחד מובא כתשובה לשאלה בנוסח השני. מגמתו של החיבור היא אמנם להסביר בצורה פשוטה נושאים ידועים, וחלק גדול מן הדברים ידועים ליודעי ספר, אך בעיון נמצא שאכן יש בהם גם חידוש הלכתי. מעטות הן הפסיקות בספר שאינם נמצאים בתלמוד, אלא שבתוך הרצאת הדברים מובלעים חידושים רבים בפרשנות התלמוד ובפסיקת ההלכה. עוד עניין מחודש בספר שהוא משקף ידע הלכתי כללי שהיה בתקופת חיבור הספר.
אין ידיעה ברורה באשר לתפקידו של רב אחא בחיבור הספר - האם הוא עצמו חיבר את הדרשות, או שמא רק ליקט דרשות ידועות שהיו עד זמנו ואסף אותן לקובץ מסודר לשימוש עבור הדרשנים.
המקורות שעליהם מסתמך הספר

הספר מסתמך בעיקר על התלמוד הבבלי והמקורות התנאיים שלפניו, ואינו מזכיר דברים מן התלמוד הירושלמי או ממקורות ארצישראליים בתר-תלמודיים. מקור חשוב נוסף לספר הוא מסורות פרשנות ופסיקה אנונימיות שעברו בעל פה בישיבות הגאונים. רבי שמעון קיירא, מחבר ספר הלכות גדולות הרבה להתבסס על הפסקים המובאים בשאילתות, והוא מצוטט רבות בספרי הפוסקים הראשונים, והאחרונים.
נוסח הספר ומהדורותיו

מהדורה ראשונה של הספר נדפסה בוונציה בשנת ה'ש"ו (1546). מהדורה שנייה נדפסה בדיהרנפורט, עם פירוש קצר של ר' ישעיה פיק ברלין בשנת 1786. הנצי"ב מוולוז'ין, כתב פירוש מקיף על השאילתות, ופירוש זה נדפס בווילנה, בשנים 1861–1867. ספר השאילתות עם פירוש הנצי"ב, חזר ונדפס מספר פעמים על ידי מוסד הרב קוק בירושלים.
בשנים ה'תש"ך-ה'תשל"ז הוציא לאור פרופ' שמואל קלמן מירסקי מהדורה חדשה של השאילתות על-פי כתבי יד בנוסח שונה ובסדר שונה, וצירף למהדורתו פירושים עתיקים והערות משלו.
בשנת תשנ"ב פרסם פרופ' ירחמיאל ברודי מחקר מקיף 'לתולדות נוסח השאילתות', בו הגיע למסקנה כי הספר עבר שינויי צורה רבים עד שהגיע לידינו, וכי מתוך תשעת כתבי היד שבידינו, לשמונה יש אב משותף אחד, ומולם עומד כתב יד ששון של הספר. בשל כך, יש לתת לשקול את נכונותו של נוסח כתב יד זה גם כאשר הוא מנוגד לכל כתבי היד האחרים, שכן ייתכן שהנוסח שלהם נובע משיבוש שהיה באותו אב נוסח, וכאשר הנוסח שבכתב יד ששון נמצא גם במקצת כתבי היד האחרים, ניתן להסיק מכך שגרסה זו הייתה במקור המשותף של שני ענפי הנוסח, ולכן יש להעדיף אותה. בתוך כך מתח ברודי ביקורת על מהדורת מירסקי, על שלא לקחה בחשבון את התפלגות כתבי היד הזו, וכן על ליקויים אחרים שלה, לשיטתו.
כתבי היד של הספר

בהקדמתו של מירסקי, הוא מפרט ומתאר את כתבי היד שהשתמש בהם למהדורתו;
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ס: סינסינטי, נמצא בהיברו יוניון קולג', כבן אלף שנה
פ: פריז, רשימת צוטנברג 308
ר: פריז, רשימת צוטנברג 309
ו: ותיקן, נמצא בספריית הוותיקן Vat. ebr. 51.
נ: כת"י הנצי"ב, מונח בספריית בית המדרש לרבנים באמריקה (JTS) בניו יורק
א: כת"י אוקספורד, בספרייה הבודליאנית, MS. Oppenheim 70 (רשימת נויבאוער 539) - ספרד ה'רנ"ב
כ: כת"י אוקספורד, בספרייה הבודליאנית, MS. Huntington 343 (רשימת נויבאואר מס' 540) - ספרד (פרובנס?) המאה ה-15
ש: כת"י ששון תואר באהל דוד ח"א עמ' 112
(כת"י מס' ט:)מ: כת"י מרצבכר מס' 113
(כת"י מס' י:)ב: כת"י בודפשט
ראו גם

שאילתא
לקריאה נוספת

שמחה אסף, תקופת הגאונים וספרותה, ירושלים תשט"ו, עמ' קנד ואילך.
בנימין משה לוין, לחקר שאילתות רב אחאי גאון, חיפה תרפ"ט.
ירחמיאל ברודי, לתולדות נוסח השאילתות, ניו יורק תשנ"ב
ירחמיאל ברודי, צוהר לספרות הגאונים, תל אביב 1998
Robert Brody, The Geonim of Babylonia and the Shaping of Medieval Jewish Culture, New Haven & London, 1998
הערות שוליים

↑  לצפייה בגוף הכתב-יד: http://digi.vatlib.it/view/MSS_Vat.ebr.51
↑  Bodleian Library MS. Huntington 343, באתר הספרייה הבודליאנית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007516817905171  VIAF: 279702436   WorldCat (עם VIAF): 279702436
שירות הביטחון הדיפלומטי
מנהלי DSS

מנהל שירות הביטחון הדיפלומטי משמש כסגן עוזר ראשי של מזכיר המדינה מטעם הלשכה לביטחון דיפלומטי והוא מדווח לעוזר מזכיר המדינה.
| שם | שנות כהונה |
| --- | --- |
דייוויד סי פילדס: 1985–1986
לואי שוורץ, ג'וניור: 1986–1988
קלארק מ. דיטמר: 1988–1993
מארק א. מאלווי: 1993–1996
גרגורי בוג'אק: 1996–1998
פיטר א. ברגין: 1998–2003
ג'ו ד. מורטון: 2003–2007
גרגורי ב. סטאר: 2007–2009
פטריק דונובן: 2009
ג'פרי וו קולבר: 2009–2011
סקוט בולטרוביץ': 2011–2012
גרגורי ב. סטאר: 1 בפברואר 2013–17 בנובמבר 2013
ביל מילר: 14 באפריל 2014–27 ביולי 2017
כריסטיאן ג'יי שורמן: 28 בנובמבר 2017–31 במאי 2019?
טוד ג'יי בראון: 3 במרץ 2018–מכהן
ראו גם

יורופול
שירות האבטחה הפדרלי (FSO), שירות אכיפת חוק רוסי שבין פעילויות הן אספקת שירותי אבטחה
משמר הגבול האמריקאי
מאבטח חיל הנחתים
שירות חקירות פליליות של חיל הים (NCIS)
פיקוד האבטחה
לקריאה נוספת

2002: Relentless Pursuit: The DSS and the Manhunt for the Al-Qaeda Terrorists (book) by Samuel M. Katz (ISBN 0765309106)
2008: Ghost: Confessions of a Counterterrorism Agent – A memoir by former DSS Special Agent Fred Burton in which he chronicles his service in the DSS counterterrorism branch.
2011: History of the Bureau of Diplomatic Security of the United States Department of State (book)
2012: The Panther (book), by Nelson Demille (ISBN 9780446580847) - The character Paul Brenner is an Embassy DSS Chief in the Mideast.
2014: State Department Counterintelligence: Leaks, Spies, and Lies (book) by Robert David Booth
Samuel M. Katz (2003). Relentless Pursuit: The DSS and the Manhunt for the Al-Qaeda Terrorists. Tom Doherty Associates. ISBN 978-1-4668-2524-6.  Samuel M. Katz (2003). Relentless Pursuit: The DSS and the Manhunt for the Al-Qaeda Terrorists. Tom Doherty Associates. ISBN 978-1-4668-2524-6.  Samuel M. Katz (2003). Relentless Pursuit: The DSS and the Manhunt for the Al-Qaeda Terrorists. Tom Doherty Associates. ISBN 978-1-4668-2524-6.
תער פילוסופי

תער פילוסופי הוא עיקרון או כלל אצבע המאפשר לבטל ("לגלח") הסברים לא סבירים לתופעה כלשהי.
תערו של אוקאם: הקביעה שסביר יותר שהסברים פשוטים יותר יהיו נכונים. הימנעות מהנחות מיותרות או בלתי סבירות.
התער של הנלון: הקביעה שאין לייחס לזדון את מה שניתן להסביר בצורה מספקת על ידי טיפשות.
תערו של היצ'נס: מה שניתן לטעון ללא ראיות, ניתן לבטל ללא ראיות.
בעיית הראוי-מצוי (הגיליוטינה של יום): ממה שקיים, לא ניתן להסיק מה שראוי שיהיה קיים. "אם הגורם, המיועד ליצור תוצאה כלשהי, אינו מספיק כדי ליצור אותה, עלינו לדחות את הגורם הזה, או להוסיף לו את התכונות שיגרמו לתוצאה שתהיה בפרופורציה הולמת לגורם."
התער של אלדר: אם לא ניתן להוכיח או להפריך דבר-מה על ידי ניסוי או תצפית, הרי שדבר זה אינו ראוי לדיון.
אמת המידה של סייגן: טענות יוצאות דופן דורשות ראיות יוצאות דופן.
עקרון ההפרכה של פופר: כדי שתיאוריה תיחשב מדעית, עליה להיות ניתנת להפרכה.
התער של גרייס: כשמדובר בהסברים לשוניים, השלכות עדיפות על פני הקשר סמנטי
ראו גם

אבדוקציה
הערות שוליים

↑  Garg, A. (17 במאי 2010). "Occam's razor". A.Word.A.Day. אורכב מ-המקור ב-2014-03-09. נבדק ב-2014-02-25. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  
Downie, R. S. (בנובמבר 1989). "Moral Philosophy".  In Eatwell, John; Milgate, Murray; Newman, Peter (eds.). The Invisible Hand. Palgrave MacMillan. pp. 213–222. ISBN 9781349203130. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  
McLean, Sheila A. M., ed. (2013). First do No Harm: Law, Ethics and Healthcare. Ashgate. ISBN 9781409496199.
↑  "Hanlon's Razor". The Jargon File 4.4.7. אורכב מ-המקור ב-2011-04-30. נבדק ב-2014-02-25.
↑  
Miles, M. (2003). Inroads: Paths in Ancient and Modern Western Philosophy. University of Toronto Press. p. 543. ISBN 978-0802037442.
↑  
Forrest, P. (2001). "Counting the cost of modal realism".  In Preyer, G.; Siebelt, F. (eds.). Reality and Humean Supervenience: Essays on the Philosophy of David Lewis. Studies in Epistemology and Cognitive Theory. Rowman & Littlefield Publishers. p. 93. ISBN 978-0742512016.
↑  Mike Alder (2004). "Newton's Flaming Laser Sword". Philosophy Now. 46: 29–33. אורכב מ-המקור ב-2017-12-04. נבדק ב-2018-01-26.
↑  Popper, Karl (1972). The Logic of Scientific Discovery. Hutchinson. ISBN 9780091117207.
ערך זה הוא קצרמרבנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שן צונג-ון

| --- | --- |

 לידה:  28 בדצמבר 1902 Fenghuang County, שושלת צ'ינג 
 פטירה:  10 במאי 1988 (בגיל 85) בייג'ינג, הרפובליקה העממית של סין 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין, הרפובליקה הסינית, שושלת צ'ינג 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פקין 
 שפות היצירה:  סינית 
 זרם ספרותי:  Beijing School 
 תקופת הפעילות:  מ-1926 
 בן או בת זוג:  Zhang Zhaohe (9 בספטמבר 1933–10 במאי 1988) 
 
זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
שן צונג-ון (בסינית: 沈從文; 28 בדצמבר 1902 –  10 במאי 1988) היה סופר סיני מודרני, אינטלקטואל סיני בולט, וארכאולוג. למרות שספריו נאסרו לפרסום בסין ונגנזו בשנות החמישים, חשיבותו כסופר והשפעתו על הספרות הסינית המודרנית רבה. יש הסבורים שהוא משתווה בחשיבותו לסופר הסיני לו שו'ן.
ספרו "עיירת הגבול" תורגם לעברית.
שן צונג-ון בתמונה משנת 1946
ביוגרפיה > ילדות

שן צונג-ון נולד במחוז חונאן. מבחינה אתנית הוא השתייך לבני המיאו והטוג'יה שהיוו מיעוט, רוב תושבי מחוז חונאן היו בני האן. באזור כפרי אפוף יערות ונהרות והמפורסם בנהרות המהווים את נוף ילדותו, הוא נהר היאנגצה. יחד עם הנוף המרהיב, שן צונג כילד ונער חזה במעשי זוועה (תוצאה של מהפכת 1911 שבה הסתיימה תקופת השלטון הקיסרי והביאה לגל של מעשי הרג וטבח). מאוחר יותר יהווה הניגוד בין המושלם למעוות מוטיב מרכזי ביצירותיו הספרותיות.
ביוגרפיה > אינטלקטואל וסופר

בהיותו בן 13 הוא נשלח לבית ספר צבאי ולאחר מכן אל הצבא. הוא קטע את שירותו הצבאי ב-1922 ובחר להקדיש עצמו ללימודים ולכתיבה, (בתקופת שירותו הצבאי הוא נחשף שוב לניגודים: מצד אחד המציאות הצבאית בה חי, ומאידך הוא נחשף בתקופת שירותו הצבאי לספרות המודרנית הסינית).
הוא עקר לפקין שם חי בדוחק והחל לפרסם את סיפוריו שעוררו תשומת לב בקרב חוגי הספרות.
ב-1927 עקר לשאנגחאי והחל לעסוק בכתיבה ובעריכה ספרותית. החל משנות השלושים ועד פרוץ מלחמת סין יפן, לימד ספרות באוניברסיטאות שונות ובאותו זמן גם כתב את רוב יצירותיו ובין היתר גם את קובץ סיפוריו עיירת הגבול. עם פרוץ מלחמת סין-יפן הוא עקר לדרום מערב סין, הוא לימד באוניברסיטת קונמינג, וכרבים מהאינטלקטואלים הסינים הוא החל לכתוב ספרות פטריוטית שנועדה לעודד את הלוחמים הסינים וגם את העם הסיני. ב-1946 הוא החל ללמד באוניברסיטאות פקין ופו-רן, דעותיו כאינטלקטואל וכסופר הכילו ניגודים, מצד אחד האמין בעצמאותו של האמן ואי תלותו באידאולוגיות ובנאמנותו אך ורק אל היושר האינטלקטואלי. ומאידך ברוח הקומוניזם הסיני הוא סלד מאלילים ומדת ובמיוחד סלד מהקונפוציאניזם הוא טען שתופעה זו המתבטאת גם כפולחן וגם כדרך חיים היא סכנה לחברה הסינית.
ביוגרפיה > החלק השני של חייו

בעקבות עליית הקומוניסטים לשלטון ב-1949, החל מסע רדיפות שיטתי נגדו, הוא הואשם באי נקיטת עמדה בתקופת מלחמת האזרחים הסינית. מכבש הלחצים שהופעל עליו הביאו בסמוך ל-1950 לנסות לשים קץ לחייו, ובמציאות הפוליטית הסינית הוא מצא עצמו מותקף מימין ומשמאל בגלל סירובו לוותר על עצמאותו כסופר ולשרת צד אידאולוגי כלשהו. ב-1950 הוא אולץ להפסיק להרצות ולעבוד באוניברסיטאות בסין וספריו נגנזו ולא היו נגישים לציבור הסיני. הוא אולץ לעבוד בתפקיד זוטר במוזיאון ההיסטורי של פקין. צונג התמסר אל תפקידו החדש ועד מהרה החל לפרסם מאמרים מקצועיים בתחום הארכאולוגיה, חלק מהמאמרים אף פורסמו מחוץ לסין והקנו לצונג מוניטין כחוקר ארכאולוגיה. צונג בניגוד לסופרים סינים אחרים שרד את מהפכת התרבות הסינית. בשנות השמונים עקב שינוי יחס המשטר אל חופש היצירה, החלו יצירותיו הגנוזות של צונג לצאת לאור לאחר שלושים שנות גניזה. כתביו מעוררים סקרנות גם מחוץ לתחומי סין וחלק מיצירותיו תורגמו למספר שפות.
בחודש מאי בשנת 1988 נפטר שן צונג ון בפקין. טקס הלווייתו היה צנוע, סוכנות הידיעות הסינית דיווחה על הלווייתו של צונג באופן לקוני.
ביוגרפיה > ספריו שתורגמו לעברית ומקורות

עיירת הגבול, הוצאת עם עובד. תרגמה מסינית והוסיפה הערות ואחרית דבר אמירה כץ, 1989.