stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קאדילק אסקלייד
Platinum

שנת הדגם 04: קאדילק השיקה את הגרסה הראשונה של ה-Escalade Platinum. היא הייתה זמינה רק בדגם ESV. היו לה מאפיינים כגון מושבים מחוממים ומאווררים (מלפנים ומאחור), מחזיקי ספלים מחוממים ומאווררים, חישוקי 20 אינץ' מיוחדים, חיפויי עור ועיצוב פנים מיוחדים, סמלים נוספים ופנסים ראשיים מטל הליד.
שנת הדגם 08: קאדילק הציעה את גרסת Platinum על דגמי ה-Escalade וה-Escalade ESV החדשים. היא כללה מאפיינים כגון חזית ושבכה קדמית ייחודיות, מחזיקי ספלים מחוממים ומקוררים, חישוקי מהדורה מוגבלת בגודל 22 אינץ', חלקי כרום ודגשי כרום נוספים, 2 צגי DVD נוספים - שמוקמו במשענות הראש של שני המושבים הקדמיים, ריפוד עור מיוחד תפור ידנית, דגשים פנימיים מאלומיניום אמיתי, מערכת Advanced Magnetic Ride Control, חיפויים פנימיים מעצי זית ואגוז אמיתיים, ופנסים ראשיים LED.
שנת הדגם 09: בשנה זו הוצעה לראשונה גרסה היברידית של ה-Escalade.
שנת הדגם 12:גרסת Platinum של ה-Escalade זכתה לרענון של אמצע החיים עם צינור פליטה כפול ואפשרות של צבעים נוספים, כולל White Diamond, גוון שהיה אופציונלי בגרסאות Base, Luxury ו-Premium, אבל הוצע ללא תוספת תשלום בגרסאות Platinum של ה-Escalade.
שנת הדגם 15: ה-Escalade Platinum החל להימכר בסתיו 2014 במחיר בסיסי לצרכן של 90,000 $, עליה של 9,000 $ לעומת המחיר של דגם 2014 של ה-Escalade Platinum. ה-Escalade Platinum החדש לחלוטין של שנת 2015 התאפיין בסמל החדש של קאדילק, וחידושים כגון מושבים קדמיים עם תפקוד עיסוי מצופים בעור Nappa semi-aniline, ואפשרות בחירה של עור בצבע Tuscan (בז') או שחור עבור המושבים, וה-Escalade Platinum הגיע עם כל מאפיין שהיה זמין בגרסת Premium, ובנוסף לכך ריפוד תקרה מיקרופייבר זמש, שבכה קדמית ייחודית משלו, חישוקי 22", מסכי LCD 7 אינץ' במשענות הראש ומסך 9 אינץ' במרכז, וארגז קירור בקונסולה המרכזית.
מכירות בארצות הברית

קאדילק הפסיקה לעקוב אחרי המכירות של ה-Escalade ESV בארצות הברית בשנת 2018, מכיוון ש-GM משלבת את המכירות של גרסאות ה-Full size וה-ESV החל משנת הדגם 2018.
| שנה קלנדרית | אסקלדה | EXT | ESV | סה"כ מכירות בארצות הברית |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1998 | 3,089 |  |  | 3,089 |
| 1999 | 23,897 |  |  | 23,897 |
| 2000 | 23,346 |  |  | 23,346 |
| 2001 | 31,270 | 546 |  | 31,816 |
| 2002 | 36,114 | 13,494 | 36 | 49,644 |
| 2003 | 35,621 | 11,256 | 12,866 | 59,743 |
| 2004 | 36,994 | 9,638 | 15,618 | 62,250 |
| 2005 | 29,876 | 7,766 | 13,502 | 51,144 |
| 2006 | 39,017 | 7,019 | 16,170 | 62,206 |
| 2007 | 36,654 | 7,967 | 16,370 | 60,991 |
| 2008 | 23,947 | 4,709 | 11,054 | 39,710 |
| 2009 | 16,873 | 2,423 | 6,588 | 25,884 |
| 2010 | 16,118 | 2,082 | 8,674 | 26,874 |
| 2011 | 15,079 | 2,036 | 8,388 | 25,503 |
| 2012 | 12,615 | 1,934 | 8,083 | 22,632 |
| 2013 | 12,592 | 1,972 | 7,950 | 22,514 |
| 2014 | 19,482 | 53 | 10,987 | 30,522 |
| 2015 | 21,230 |  | 14,691 | 35,921 |
| 2016 | 23,604 |  | 15,488 | 39,092 |
| 2017 | 22,994 |  | 14,700 | 37,694 |
| 2018 | 33,796 |  | 3,076 |  |
הערות שוליים

↑  Cadillac Escalade Recalls, CARS.COM
↑  "mediaOnline". Media.gm.com. 2000-01-05. אורכב מ-המקור ב-2 ביוני 2004. נבדק ב-2009-07-19. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "mediaOnline". Media.gm.com. 2002-01-03. אורכב מ-המקור ב-14 במרץ 2004. נבדק ב-2009-07-19. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "GM Media Online". Media.gm.com. 2004-01-05. אורכב מ-המקור ב-31 באוגוסט 2009. נבדק ב-2009-09-17. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "GM Reports December 2005 and Year Results". Theautochannel.com. 2006-01-05. נבדק ב-2009-06-01.
↑  "GM Media Online". Media.gm.com. 2007-01-03. אורכב מ-המקור ב-23 באפריל 2009. נבדק ב-2009-06-01. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "GM Media Online". Media.gm.com. 2009-01-05. אורכב מ-המקור ב-23 באפריל 2009. נבדק ב-2009-06-01. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  2008-2009 נתונים סטטיסטיים של GM, קובץ XLS
↑  ג'נרל מוטורס 2010 לוח שנה מכירות עד 21 אחוזים; דצמבר להגביר את המכירות 16 ... - דטרויט, 4 ינואר 2011 / PRNewswire / . Prnewswire.com. מאוחסן ב־2011-04-21.
↑  "Sales: December 2011 - General Motors - Cheers & Gears: Forums". Cheersandgears.com. נבדק ב-2012-01-06.
↑  "GM's U.S. Sales up 5 percent in December". Media.gm.com. 2013-01-03. נבדק ב-2013-01-03.
↑  "Deliveries December 2013.xlsx" (PDF). נבדק ב-2016-07-16.
↑  "GM Deliveries up 19 percent in Blockbuster December". Media.gm.com. 2015-01-05. נבדק ב-2016-07-16.
↑  http://media.gm.com/dld/content/Pages/news/us/en/2016/Jan/0105-gmsales/_jcr_content/rightpar/sectioncontainer_0/par/download_0/file.res/GM-Deliveries-December- 2015.pdf
↑  "Chevrolet and GM Lead U.S. Retail Sales and Share Gains for 2016". Media.gm.com. 2017-01-04. נבדק ב-2017-01-04.
↑  http://media.gm.com/media/us/en/gm/home.detail.html/content/Pages/news/us/en/2018/jan/0103-gmsales.html
↑  http://gmauthority.com/blog/gm/cadillac/escalade/cadillac-escalade-sales-numbers/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559209005171  LCCN: sh2008005525 
GMT800 קאדילק אסקלייד (אורך רגיל)
קאדילק אסקלייד ESV GMT800
קאדילק אסקלייד GMT900 (אורך רגיל)
קאדילק אסקלייד GMT900 (אורך רגיל)
קאדילק אסקלייד היברידית 2009
קאדילק אקסלייד
Escalade ESV 2016 עם סמל קאדילק החדש
GMT800 קדילאק אסקלדה EXT (2002-06)
GMT900 קדילאק Escalade EXT (2007-13)
כשרות צהר

כשרות צהר היא מערך כשרות שהוקם בשנת 2018 באמצעות מיזוג פעילות מערך הכשרות של ארגון רבני צהר עם ארגון "השגחה פרטית". הגוף החדש בראשות הרב אורן דובדבני, לשעבר ראש מערך הכשרות של ארגון "השגחה פרטית" יחד עם הרב רפי פוירשטיין, ממקימי ארגון צהר, ואחד מבכיריו. במסיבת עיתונאים אמר הרב רפי פוירשטיין שהם מאמינים שתחרות תסייע לכשרות ולשם כך הקימו מערך מתחרה במערך הכשרות של הרבנות הנשען על פסיקת בג"ץ מספטמבר 2017, לפיה אישור הרבנות נדרש רק לשימוש במונח 'כשר' ובהטיותיו. לגוף הכשרות קוראים "חברת צהר פיקוח מזון" והיא נמצאת בבעלות מלאה של עמותת צהר.
אודות המיזם

הרקע להקמת כשרות צוהר הוא ביקורת על תפקוד מערך הכשרות של הרבנות הראשית. ביסוד הביקורת עומדת התפיסה שישנם ליקויים בתפקוד מערך הכשרות של הרבנות הראשית והלקויים נובעים מהיותה של הרבנות הראשית מונופול בתחום ההשגחה על הכשרות. לדעת מקימי כשרות צוהר יש לאפשר לגופים פרטיים להתחרות בניהם על מתן שרותי השגחה ועל הרבנות הראשית לעסוק באסדרה של ההשגחה על הכשרות. לדעתם, הדבר יגרום לשיפור משמעותי באיכות שרותי ההשגחה על הכשרות.
צהר פרסמו את רשימת עקרונות מערך הכשרות, וביניהם כללים הניתנים לפרשנות רחבה, עקרונות אלו נקבעים, כמתואר באתר צוהר, "על ידי ועד הכשרות - צוות רבנים תלמידי חכמים ומומחי כשרות ועל ידי הרב אורן דובדבני ראש מערך הכשרות".. אולם שמות תלמידי החכמים לא פורסמו בפועל.
הרב יעקב אריאל ששימש כנשיא ארגון צהר פרש מהארגון בעקבות הקמת מיזם הכשרות ופרסם כי אסור לאכול מכשרות צהר, "זה לא כשר" גם רבני צהר נוספים התנערו מהמיזם ומההשלכות שלו על שוק הכשרות במדינת ישראל.
בניגוד לרוב רובם של משגיחי הכשרות בארץ, משגיחי הכשרות של צהר מועסקים על ידה באופן ישיר, ועליהם מוטלות משימות יומיות הקבועות בהתאם להיקפי הכשרות שנקבעו מול המושגחים. המחיר למושגח בתחילה פורסם בשקיפות באופן שווה בין בעלי העסקים אולם כיום המחיר משתנה בין עסק לעסק..
בדומה להנחיית שר הדתות במאי 2020 להחזיר אגרות כשרות בתקופת הקורונה בה בתי העסק סגורים, באוקטובר 2020 הארגון החליט לחייב את העסקים הנתונים לפיקוחו, בסכומים נמוכים יותר, עקב המצב הכלכלי. עסק שיהיה סגור לא יחויב בתשלום כלל.
חלק מן ההוראות ההלכתיות של הרב דובדבני מקלות יחסית לעמדת הרבנות הראשית. כך, למשל: הוא מתיר לאכול מוצרים על סמך הסתמכות על רשימת הרכיבים והעניק כשרות ליקב רטרואקטיבית 7 שנים אחורה, ללא נוכחות משגיח במקום, וזאת על סמך תחקיר של אופן יצור היין ומקור הענבים. או לתת כשרות רק לקונדטוריה בתוך מסעדה טריפה. כמו כן, נתן הרב דובדבני חוות דעת על פיה בתנאים מסוימים, מבחינה הלכתית אין לחשוש לקיומם של חרקים בברוקולי וכרובית קפואים גם בלי שגדלו בתנאים המיוחדים של גידול ללא חרקים.
בשנת 2021 נדחתה על ידי מחלקת היבוא ברבנות הראשית לישראל בקשה שהגישה חברת "צהר פיקוח מזון" להכרה כגוף כשרות מאושר ליבוא מוצרי מזון כשר במדינת ישראל. צהר עתרה על כך לבג"ץ.
בסוף 2021 פורסם כי למעלה מ-10% מן המסעדות הכשרות בירושלים, וכ-10% מהמסעדות הכשרות בתל אביב נמצאות תחת השגחת "כשרות צהר", ובעמוד הפייסבוק של "כשרות צהר" פורסם כי 300 עסקים כבר נמצאים תחת השגחתה.. אולם הרבנות תל אביב הציגה נתונים אחרים שעל בסיסים מסתבר כי צהר נותנת כשרות באחוז בודד מן העסקים בעיר.
בתחילת שנת 2022 פורסמה תשובתה של הרבנות לעתירת צהר. על פי תשובת הרבנות, נמצאו שורת ליקויי כשרות בכשרות צהר, ביניהם: אי עמידה בנוהלי הכשרות של רבני צהר, אין שקיפות בנוהלי הכשרות, נתינת כשרות למאפיה בתוך מסעדה טריפה, נתינת כשרות לארטישוק לאחר שנמצא נגוע בחרקים, נתינת כשרות ליין ללא שהייתה השגחה ועוד. צהר בחרה לא להתייחס עניינית ומסרה בתגובה כי: ”ההסתה של הרבנות כנגד כשרות צהר היא ניסיון לייצר קרב מאסף על גבה של כשרות צהר בעקבות הרפורמה. הרבנות ניסתה להביא לדחיית העתירה באמצעות העלאת טענות שאינן אמת. נסיון זה כשל ובג"צ כי קבע העתירה תידון בידי הרכב. מוצע לרבנות ולכושרות להמתין לתוצאות הדיון טרם השתלחות ושיווק השקרים וחצאי האמיתות לכלי התקשורת”
בפועל מאחר שרפורמת הכשרות של ח"כ מתן כהנא לא מומשה, הארגון חווה ירידה בכמות העסקים הכשרים, והאטה משמעותית בהצטרפות בתי עסקים חדשים זאת לצד הודאה בטעויות שונות שהמיזם גרם לשוק המזון הכשר
ביקורת על המיזם

מיזם הכשרות של צהר ספג עם הקמתו ביקורת חריפה מצד רבנים בציונות הדתית שטענו שהמהלך פוגע ברבנות הראשית. בין המבקרים היו הרב דוב ליאור, הרב אליקים לבנון והרב שמואל אליהו. מספר חודשים לאחר הקמת מערך הכשרות פרסמו רבנים מרכזיים בציונות הדתית מכתב שבו קראו לסגירתו, לאחר שניסיונם לגשר בין הרבנות הראשית לבין ארגון צהר בנושא כשלו. על המכתב חתמו נשיא ארגון רבני צהר לשעבר, הרב יעקב אריאל, וכן הרב חיים דרוקמן, הרב צפניה דרורי, הרב זלמן ברוך מלמד, הרב איסר קלונסקי, הרב חיים שטיינר ורבנים נוספים. הרב יעקב אריאל אף הגדיר שהאוכל בכשרות צהר אינו כשר.
גם חלק מרבני צהר עצמם יצאו כנגד המיזם והחתימו עשרות מרבני צהר על התנגדות למיזם הכשרות של הארגון.
חברי הכנסת אלי בן-דהן, בצלאל סמוטריץ' ונפתלי בנט מחו על הקמת המיזם המתחרה במקביל ללובי של צהר נגד הצעת חוק של הבית היהודי שנועדה לשפר את ההשגחה של הרבנות.
תמיכה במיזם

הרב אליעזר מלמד פרסם מאמר תמיכה במיזם הכשרות של צהר וכתב ש"רבני צהר אינם יראי שמיים פחות מרבנים אחרים" ו"ראוי שגם לחוג רבני צהר תהיה מערכת כשרות". גם ארגון רבני בית הלל בירכו על המיזם. בנוסף המרכז הרפורמי לדת ומדינה, ארגון ישראל חופשית התנועה הקונסרבטיבית ואיגוד המסעדות תמכו במיזם באופן פומבי.
רקע חוקתי

חוק איסור הונאה בכשרות אוסר על בתי עסק להציג עצמם בכתב ככשרים ללא אישור מאת אחד הגורמים המוסמכים מטעם הרבנות הראשית לישראל. החוק אינו אוסר הנפקת תעודות כשרות מטעם ועדי כשרות פרטיים, אך רק אם בית העסק מחזיק גם בתעודה רשמית מטעם הרבנות המוסמכת. חוק זה מקנה לרבנות את המונופול על הענקת תעודות כשרות, אך במקרים רבים הוא מופר, לעיתים בטענה כי הרבנות דורשת מחירים מופקעים עבור שירותיה ונאכפת בה פרשנות קפדנית מדי של דיני הכשרות וההלכה.[דרוש מקור]
בין הגופים המעניקים תעודות השגחה לבתי עסק שאינם בהשגחה הרבנות, תוך הסתמכות על חוות דעת משפטית לפיה כל עוד בתעודה לא מופיעה הביטוי 'כשר' אין בכך עבירה על החוק, נמנים בד"צ 'משמר הקודש – שמן המשחה' הנותן כשרות באזור התחנה המרכזית בתל אביב, בד"צ מישקולץ בפתח תקווה בראשות הרב שלום ברגר מחסידות מישקולץ, בד"צ רופשיץ באזור ירושלים, בד"ץ חרדים של הרב יעקב לנדאו באזור באר שבע, וגופי הכשרות 'כתר הכשרות', 'נזר הכשרות', 'עטרת ישורון' ו"השגחה פרטית" שהוקמה על ידי עמותת "השגחה פרטית לקידום יהדות פלורליסטית בישראל", פועלת בתמיכת תנועת 'ירושלמים' של רחל עזריה, שכחברת הכנסת פועלת להכשרת תעודות כשרות אלטרנטיביות, ובשנת 2018 נרכשה בידי ארגון רבני צהר.[דרוש מקור]
בעקבות עתירה לבג"ץ של שני בעלי מסעדות שביקשו לאפשר להם להציג את מסעדותיהם ככשרות, אף כאשר אין בידיהם תעודת הכשר מטעם הרבנות הראשית או לחלופין לקבוע שסעיף 3(א) לחוק איסור הונאה בכשרות בטל, השיב היועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, כי החוק אינו אוסר על בתי עסק להציג תעודות כשרות מטעם גוף שאינו הרבנות, כל עוד ההצהרה היא רק על השגחת אותו גוף ולא שהאוכל כשר. ביוני 2016 דחה בג"ץ את העתירה, אך קבע כי פסק הדין יחול במשך שנתיים בלבד ובתקופה הזו המערכת מחויבת לשנות את הזיקה בין משגיחי הכשרות ובין המסעדות כך שהמשגיחים לא יהיו יותר כפופים למסעדות. בעקבות פסק הדין שונה נוסח התעודה שמעניק ארגון "השגחה פרטית".
ב-10 באוקטובר 2016 קיבלה נשיאת בית המשפט העליון, מרים נאור, את הבקשה לדיון נוסף בהחלטת בג"ץ בהרכב מורחב של שבעה שופטים. ביום 12 בספטמבר 2017 ניתן פסק הדין לפיו נדחתה העתירה, אך נקבעה ההלכה כי אסור לבית אוכל שאינו מחזיק בתעודת הכשר להציג כל מצג כשרותי, אולם מותר לבעל העסק להציג מצג אמת בדבר הסטנדרטים עליהם הוא מקפיד ואופן הפיקוח על שמירתם, הכולל גם הבהרה מפורשת כי אין בידיו תעודת הכשר. ההלכה נקבעה ברוב הדעות, על ידי השופטים נאור, ג'ובראן, חיות ומלצר כנגד הדעות החולקות של השופטים רובינשטיין וסולברג.
בהמשך קבע היועץ המשפטי לממשלה כי הפרשנות שנתן הארגון לפסיקת בג"ץ שגויה, אך הארגון המשיך במיזם. בספטמבר 2020, בעקבות פסיקת בג״ץ, אפשרה הרבנות הראשית לבית עסק להודיע כי הוא מפוקח על ידי גוף חיצוני בעניין חומרי הגלם ואופן הטיפול במזון.
הערות שוליים

↑   אורה קורן, 700 שקל לדוכן, 1,700 שקל למסעדה: מערך הכשרות האלטרנטיבי של רבני צהר, באתר TheMarker‏, 26 בפברואר 2018
↑  חנן גרינווד, אקזיט כשרותי: "השגחה פרטית" התאחד עם "צהר", באתר ישראל היום, 27 בפברואר 2018
↑  עו"ד עמיחי פילבר, ‏דעה: הרבנות טוענת שלעסקים יש בחירה חופשית בתחום הכשרות – אך מדובר בפחות מחצי אמת, באתר גלובס, 16 ביולי 2020
↑  דנג"ץ 5026/16 גיני נ' הרבנות הראשית, ניתן ב־12 בספטמבר 2017 – דיון נוסף בבג"ץ 6494/14 גיני נ' הרבנות הראשית, ניתן ב־6 ביוני 2016
↑  מהם נהלי הכשרות על-פיהם פועל מערך הכשרות של צהר?, באתר צהר
↑  גיא עזרא, ‏הרב יעקב אריאל: "אסור לאכול מהכשרות של צהר, זה לא כשר", באתר "סרוגים", 21 ביוני 2018
↑  הרב משה ביגל על כשרות של צהר | "אני באמת מתפלא וכואב מאוד. גוף שהחל את דרכו בקידוש ה' ענק, הפך להיות כאחד הגופים רודפי הבצע הרגילים, הסטנדרטיים, האנטי ציוניים, הלוואי שזה יתוקן" הרב... | By מרכז ליב"ה | Facebook, באתר www.facebook.com
↑  מבקר המדינה, דו"ח שנתי 67ב, ירושלים: משרד מבקר המדינה, תשע"ז, עמ' 57–166, ובפרט עמ' 73–84
↑  אתר צהר, שאלות נפוצות בנושא מערך הכשרות של צהר
↑  ביוזמת השר לשירותי דת הרב יעקב אביטן:המשרד לשירותי דת בשורת הנחיות להקלה על אזרחים ובעלי עסקים שנפגעו בתקופת משבר הקורונה, באתר GOV.IL
↑  כשרות צהר לבעלי עסקים: שלמו על ההשגחה רק בהתאם לפעילות, באתר מעריב אונליין, 15 באוקטובר 2020
↑  איך שומרים כשרות בחו"ל?, באתר צהר
↑  אליהו גליל, בצעד חריג: צהר העניקה כשרות ליין שיוצר ללא השגחה, באתר ישראל היום, 29 בדצמבר 2020
↑  שגיאה חמורה באתר 'צהר פיקוח מזון', באתר ערוץ 7, ‏2020-06-28
↑  'נאמני תורה ועבודה' בחרו להגן על יבואן שהטעה את הלקוחות ועבר על חוק איסור הונאה בכשרות, באתר ערוץ 7, 10 בדצמבר 2020
↑  הרבנות הראשית סירבה לאשר לכשרות צהר לייבא מזון מחו"ל, באתר ערוץ 7
↑    מאת קובי נחשוני, ארגון צהר עתר לבג"ץ לאחר שהרבנות סירבה להכיר בו, באתר "ידיעות אחרונות", 25 באפריל 2021
↑  לראשונה אחת מכל 10 מסעדות כשרות בירושלים - בהשגחת צהר,  באתר כיפה
↑  פרסום בעמוד הפייסבוק
↑  כשרות צהר פסלה, רבנות תל אביב הכשירה, באתר ערוץ 7, ‏2023-04-18
↑  הרבנות מציגה שורת ליקויים בגוף כשרות צהר, באתר ערוץ 7
↑  "רפורמת הכשרות לא עזרה לצהר, היא רק האטה את קצב ההצטרפות אלינו", באתר ערוץ 7, ‏2022-08-03
↑  כשרות צהר - כשר או לא כשר? | TOV עושים סדר, ‏2022-06-12
↑  כשרות צהר? דעת הרבנים, באתר www.kosharot.co.il
↑  גיא עזרא, ‏הרב יעקב אריאל: "אסור לאכול מהכשרות של צהר, זה לא כשר", באתר "סרוגים", 21 ביוני 2018
↑  רבנים פורשים מ'צהר'; 'פעילות נגד הרבנות', באתר כיכר השבת
↑  אריה יואלי, ‏רבני צהר חותמים על עצומה נגד מיזם הכשרות של הארגון, באתר "סרוגים", 6 במרץ 2018
↑  הרב אליעזר מלמד מסביר בטורו השבועי בעיתון "בשבע" מדוע תמך במיזם הכשרות של "צהר", "רבני צהר אינם יראי שמיים פחות מרבנים אחרים"., באתר ערוץ 7, 31 במאי 2018
↑  חנן גרינווד, "מהפכה": ארגון צהר השיק מערך כשרות, באתר ישראל היום, 26 בפברואר 2018
↑  אילן שניג, מהפכת הכשרות: הרבנות תאפשר הוצאת תעודה של השגחה אלטרנטיבית, באתר אייס, 1 בספטמבר 2020
פאולו בוי

| --- | --- |

 לידה:  1528 סירקוזה, ממלכת סיציליה הנורמנית 
 פטירה:  1598 (בגיל 70 בערך) נאפולי, ממלכת נאפולי 
 מקצוע נוסף:  שחמטאי
 מדינה:  איטליה
 
פאולו בוי (באיטלקית: Paolo Boi; ‏1528–1598) היה שחמטאי איטלקי הנחשב לאחד מגדולי שחקני השחמט של המאה ה-16.
בוי נולד בסירקוזה שבסיציליה ונפטר בנאפולי. ההיסטוריון הרולד מארי טען כי הוא הורעל על ידי יריבים שקנאו בו. מקורות אחרים אומרים כי הוא הצטנן בעת ציד ומת כתוצאה מכך.
ראו גם

אלופי העולם בשחמט
דבש בישראל

טיפול בכוורות במושב צופית
צריכת הדבש בישראל עומדת על כ-500 גרם לנפש בשנה, והיא כמחצית מהצריכה הממוצעת בעולם המערבי.
בשנת 2023 עמדה תפוקת הדבש בישראל על 3,500 טון, והיבוא עמד על 3,000 טון.
בישראל שלבי ייצור ושיווק הדבש מפוקחים, מה שמעלה את מחירו. במכרזים הבודדים בהם נפתח שוק לייבוא נראו ירידות מחירים של מעל ל-50% ביחס לסחורה הישראלית.
היסטוריה

בתקופה שקדמה לכיבוש הארץ, ישבו בארץ ישראל החִתים (1330 לפנה”ס), שהכירו היטב את עולם הדבוראות. באוסף החוקים החִתי מאותה התקופה ישנם סעיפים הדנים בעונש שיש להטיל על גנבי דבורים. על פי החוק החִתי, נחיל דבורים היה שווה בערכו לכבשה (הדבש היה שווה פחות).
היסטוריה > תקופת המקרא

כאמור, חלק נכבד מאזכורי הדבש במקרא, דוגמת ההתייחסות ל"ארץ זבת חלב ודבש" או לאיסור על הקטרת דבש על המזבח (ויקרא, ב, יא) קשורים דווקא לתמר, אך התנ"ך מתייחס גם לדבורים, לנחילי דבורים ולדבש דבורים.
האזכור הידוע ביותר לדבש קשור לסיפור שמשון: ”וַיָּשָׁב מִיָּמִים, לְקַחְתָּהּ, וַיָּסַר לִרְאוֹת, אֵת מַפֶּלֶת הָאַרְיֵה; וְהִנֵּה עֲדַת דְּבוֹרִים בִּגְוִיַּת הָאַרְיֵה, וּדְבָשׁ. וַיִּרְדֵּהוּ אֶל-כַּפָּיו, וַיֵּלֶךְ הָלוֹךְ וְאָכֹל, וַיֵּלֶךְ אֶל-אָבִיו וְאֶל-אִמּוֹ, וַיִּתֵּן לָהֶם וַיֹּאכֵלוּ; וְלֹא-הִגִּיד לָהֶם, כִּי מִגְּוִיַּת הָאַרְיֵה רָדָה הַדְּבָש.” (שופטים, יד, ח-ט).
סיפור תנ"כי נוסף הקשור בדבש הוא סיפור מלחמת יונתן בפלשתים במכמש: ”וְכָל-הָאָרֶץ, בָּאוּ בַיָּעַר; וַיְהִי דְבַשׁ, עַל-פְּנֵי הַשָׂדֶה. וַיָּבֹא הָעָם אֶל-הַיַּעַר, וְהִנֵּה הֵלֶךְ דְּבָשׁ; וְאֵין-מַשִיג יָדוֹ אֶל-פִּיו, כִּי-יָרֵא הָעָם אֶת-הַשְׁבֻעָה. וְיוֹנָתָן לֹא-שָׁמַע בְּהַשְׁבִּיעַ אָבִיו אֶת-הָעָם, וַיִּשְׁלַח אֶת-קְצֵה הַמַּטֶּה אֲשֶר בְּיָדוֹ, וַיִּטְבֹּל אוֹתָהּ בְּיַעְרַת הַדְּבָשׁ; וַיָּשֶׁב יָדוֹ אֶל-פִּיו, ותראנה (וַתָּאֹרְנָה) עֵינָיו” (שמואל א', יד, כה-כז).
הדבורה שהכירו בני ישראל הקדומים הייתה כנראה הדבורה הארצישראלית הפראית (Apis mellifera syriaca), שנהגה להתנחל בינות סלעים; לכך מוצאים סימוכין במספר מקומות במקרא: ”וַיֵּנִקֵהוּ דְבַשׁ מִסֶּלַע” (דברים, לב, יג); ”וַיַּאֲכִילֵהוּ, מֵחֵלֶב חִטָּה; וּמִצּוּר, דְּבַשׁ אַשְׂבִּיעֶךָ” (תהילים, פא, יז). את הדבש היו רודים באופן חופשי מנחילי דבורים שבטבע: ”דְּבַשׁ מָצָאתָ, אֱכֹל דַּיֶּךָּ: פֶּן-תִּשְׂבָּעֶנּוּ, וַהֲקֵאתוֹ” ( משלי, כה, טז).
אף שכפי הנראה לא היה קיים ענף דבוראות בין תושביה העברים של ארץ ישראל הקדומה, ניתן ללמוד ממספר מקורות כי לתושבי ארץ ישראל היה ידע בסיסי בחיי הדבורים ובטיפול בהן: ”וַיֵּצֵא הָאֱמֹרִי הַיֹּשֵב בָּהָר הַהוּא, לִקְרַאתְכֶם, וַיִּרְדְּפוּ אֶתְכֶם, כַּאֲשֶר תַּעֲשֶינָה הַדְּבֹרִים” ( דברים, א, מד). ”סַבּוּנִי כִדְבוֹרִים-- דֹּעֲכוּ, כְּאֵשׁ קוֹצִים” (תהילים, קיח, יב). הפסוק האחרון מעיד כי תושבי ארץ ישראל הקדומה הכירו את השימוש בעשן להרגעת הדבורים בכוורת לפני הטיפול בה.
דבש, חמאה, סולת ושמן היו מוצרי מזון עיקריים בתזונת האדם: ”כִּי-חֶמְאָה וּדְבַשׁ יֹאכֵל, כָּל-הַנּוֹתָר בְּקֶרֶב הָאָרֶץ” (ישעיהו, ז, כב), ”אַל-תְּמִתֵנוּ--כִּי-יֶשׁ-לָנוּ מַטְמֹנִים בַּשָּׂדֶה, חִטִּים וּשְׂעֹרִים וְשֶׁמֶן וּדְבָשׁ” (ירמיהו, מא, ח). היות שהדבש היה מזון חשוב, היה המסחר בו נפוץ בתקופת המקרא. בתעודות מצריות עתיקות מצוין כי לאחר מות המלך יאשיהו (בערך 600 לפנה"ס) העלו מארץ ישראל מס למצרים: 823 כדי דבש. בספר יחזקאל מצוין: ”יְהוּדָה וְאֶרֶץ יִשְׂרָאֵל, הֵמָּה רֹכְלָיִךְ; בְּחִטֵּי מִנִּית וּפַנַּג וּדְבַשׁ וָשֶׁמֶן, וָצֹרִי, נָתְנוּ, מַעֲרָבֵך” (יחזקאל, כז, יז). ואכן, הדבש היה ידוע כמוצר בעל ערך ואיכות גבוהים: ”וַתַּעְדִּי זָהָב וָכֶסֶף, וּמַלְבּוּשֵׁךְ ששי (שֵׁשׁ) וָמֶשִׁי וְרִקְמָה, סֹלֶת וּדְבַשׁ וָשֶׁמֶן, אכלתי (אָכָלְתְּ); וַתִּיפִי בִּמְאֹד מְאֹד, וַתִּצְלְחִי לִמְלוּכָה” (יחזקאל, טז, יג).
היסטוריה > תקופת בית שני

קיימות עדויות מעטות על גידול דבורים ושימוש בדבש בתקופת בית שני.
במשך שנתיים שמר המלך הורדוס את גופת אהובתו מרים בדבש, לפני שהביאה לקבורה (תלמוד בבלי מסכת בבא בתרא דף ד עמוד א).
יוחנן המטביל היה אוכל חגבים (כנראה ארבה) ודבש יער.
פילון האלכסנדרוני בספרו "כתבי ההיסטוריה" מספר כי בין בני כת האיסיים שחייתה במדבר יהודה היו משגיחים על נחילי דבורים.
היסטוריה > תקופת המשנה והתלמוד

לעומת תקופת המקרא, שבה לא היה ענף דבוראות, בתקופת המשנה והתלמוד הייתה הדבוראות ענף חקלאי מובהק. ניתן ללמוד על כך מתוך ספרות ההלכה שדנה בבעיות משפטיות הקשורות לגידול דבורים לדבש. כמה דוגמאות:
"וכן היה רבי יוסי אומר מרחיקין את הדבורים מן העיר חמשים אמה כדי שלא ינטשו את בני אדם רבי נתן אומר מגדל דבורים כמגדל כלבים" (תוספתא מסכת בבא בתרא, א, ט). יש לזכור כי הדבורים שגידלו בעת ההיא היו מזן הדבורה הארצישראלית הפראית (Apis mellifera syriaca), הידוע כזן עצבני.
"מכר שובך, מכר יונים. מכר כוורת, מכר דבורים." (בבא בתרא, ה, ג)
"המציל מיד הגיס, מיד הנהר, ומיד הליסטין--אם נתייאשו הבעלים, הרי אלו שלו. וכן נחיל של דבורים--אם נתייאשו הבעלים, הרי אלו שלו;" (מסכת בבא קמא, י, משנה ב)
"רבי חנניא מזבין דבש דדבוריין והוה ליה דבש דצליין", כלומר רבי חנניא היה מוכר דבש של דבורים והיה לו גם דבש של צרעות. (תלמוד ירושלמי מסכת פיאה דף לג, א פרק ז הלכה ג).
במשנה מופיעים דיונים על כשרות הכוורת והדבש שרודים ממנה. מהדיונים עולה כי ענף הדבוראות בתקופה ההיא היה ברמה גבוהה. במשנה, במסכת עוקצים פרק ג משניות י ויא נאמר:
כוורת דבורים--רבי אליעזר אומר, הרי היא כקרקע, וכותבין עליה פרוזבול, ואינה מקבלת טומאה במקומה; והרודה ממנה בשבת, חייב חטאת. וחכמים אומרין, אינה כקרקע, ואין כותבין עליה פרוזבול, ומקבלת טומאה במקומה; והרודה ממנה בשבת, פטור. חלות דבש, מאימתיי מיטמאות משום משקה--בית שמאי אומרין, משיחרחר; בית הלל אומרין, משירסק.
היסטוריה > תקופת האסלאם

בעולם הערבי נהגו התושבים לרדות דבש מנחילים טבעיים או לגדל דבורים בכוורות עשויות מחימר בצורת גליל. הגאוגרף המוסלמי הירושלמי בן המאה העשירית מוקדסי מספר בכתביו על הפקת דבש מצוף פרחים באזור ירושלים, וכי חלת הדבש (בערבית "שַהַד") הייתה בין מוצרי היצוא של אזור ארץ ישראל.
רבי עובדיה מברטנורא ורבי משולם מוולטרה, שחיו בסוף המאה ה-15, מזכירים דבש דבורים שנמכר בשוקי ירושלים. בכתבים עות'מאניים מהמאה ה-16 מדובר על מיסוי על דבורים בכל רחבי ארץ ישראל.
היסטוריה > מהמאה ה-19 ועד הקמת מדינת ישראל

בתחילת המאה ה-19 רוב הדבש היה נרדה מנחילי דבורים טבעיים ("עַסַל בַּרִי"). רק פלחים בודדים גידלו דבורים בכוורות גליליות מחימר או בכדי חרס. פלחים אלה היו רודים דבש פעם בשנה והיו נעזרים לשם כך בבעל מקצוע הקרוי "אַבּוּ נַחַל" שהיה מצויד בכד עישון, כפפות ומסכה. אותו "אבו נחל" היה מוציא את חלת הדבש בסכין מהכוורת ומעבירה לפלחים. אלה סחטו את חלת הדבש בידיים או בין שני קרשים. הדבש שנרדה בצורה זו לא היה מזוקק והכיל גם פירורי שעווה וקרעי פגרי דבורים.
הדבוראות המודרנית בארץ ישראל החלה כשהגיע לארץ המיסיונר הגרמני האב הנרי בַּלְדֶנְסְפֶרגֶר בשנת 1842, למוסד האנגליקני ליתומים שבהר ציון. כאן נולדו לו 5 בנים ובת. הבן הבכור פיליפ הוא שהכניס את ענף הדבוראות לארץ. פיליפ התמסר לגידול דבורים בכוורות שנהג להעביר ממקום למקום בהתאם לעונות הפריחה. בהיותם באזור נס ציונה התיידדו הדבוראים הגרמנים עם משה וראובן לרר שידעו לדבר גרמנית. כאשר ראו הגרמנים כי מצבה הכלכלי של משפחת לרר הורע, הציעו להם להיכנס לענף הדבוראות.
המיזם החל על פי הנחיות הדבוראים הגרמנים עם מאה כוורות. המוצר היה דבש טהור, אך כדי למכרו לערבים, שחשדו כי מדובר בתמיסת סוכר, היו הלררים מוכרחים להוסיף פירורי שעווה וקרעי פגרי דבורים. צאצאי המשפחה ממשיכים עד היום לעסוק בדבוראות. עד היום משמשת נס ציונה כאחד המרכזים הגדולים בארץ ישראל לגידול דבש.
בשנת 1911 הוקמה אגודת הדבוראים הראשונה, "אגודת מגדלי דבורים בארץ ישראל". באגודה היו חברים 27 מגדלי דבורים.
מרכז נוסף של דבוראות התפתח בחדרה ביוזמתם של יהודים מעולי תימן, שנהגו לגדל דבורים בכדי חרס, כמקובל אצל הערבים. בתחילת שנות העשרים של המאה ה-20 חל שינוי בדבוראות החדרתית כאשר עולה מצ'כיה בשם ישראל רוברט בלום, שהיה דבוראי במולדתו, החל לגדל זן דבורים קווקזי נוח יותר לטיפול. את הכוורות (בסגנון אמריקני) שנהג לבנות בעצמו, העמיד בלום בין חורשות עצי האקליפטוס ב"גבעת הדבורים" שבקצה המושבה. בשנות העשרים והשלושים החלו משפחות נוספות מחדרה לעסוק בדבוראות בשיטה שהנהיג.
בדו"ח של קונסול ארצות הברית בירושלים, משנת 1921, תוארה תעשיית הדבש: