stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האשליה הגדולה
נושאים פוליטיים והיסטוריים > מעמדות

הסרט האשליה הגדולה בוחן את מערכות היחסים בין מעמדות חברתיים שונים באירופה.
שתיים מן הדמויות העיקריות הן אריסטוקרטים: דה בולדיו (פרשניי) ופון ראופנשטיין (פון שטרוהיים). הם מוצגים כדמויות קוסמופוליטיות שהתחנכו בתרבויות רבות ובקיאות בשפות שונות. רמת חינוכם ומסירותם למוסכמות והטקסים החברתיים גרמה להם לחוש קרובים יותר זה לזה, מאשר לאנשים בני המעמד הנמוך ממדינותיהם. הם חולקים ביניהם חוויות חברתיות דומות: סעודה במסעדת מקסים שבפריז, תינוי אהבים עם אותן הנשים ואפילו הכירו זה את זה דרך היכרות. הם משוחחים זה עם זה בצרפתית ובגרמנית ברשמיות ובכבדות וברגעים של שיחה אישית אינטימית, נמלטים לתוך האנגלית, כאילו על מנת להסוות את תגובותיהם מעמיתיהם בני המעמדות הנמוכים.
רנואר מראה את ירידתה של האצולה מגדולתה, כשבמקומה עולה סדר חברתי חדש, שמובל בידי אנשים שלא נולדו למעמד הגבוה. הוא מדגיש כי מעמדם אינו מהווה כיום מרכיב הכרחי לפוליטיקה הייחודית של אומותיהם. הן וון ראופנשטיין והן דה בולדיו רואים בשירותם הצבאי כחובה, ורואים את המלחמה כממלאת תכלית, כך מתווה אותם רנואר כדמויות ראויות לתהילה, אולם טרגיות שעולמן נעלם, ושלכודות בתוך מערכת קודים וכללי התנהגות בחיים שנעשים במהירות נטולי חשיבות. שניהם מודעים לכך שזמנם עבר, אולם תגובתם למציאות זו שונה: דה בולדיו מקבל את גורלה של האצולה כשיפור חיובי, אולם וון ראופנשטיין אינו רואה זאת כך, ומקונן על מה שהוא מכנה "מורשת קסומה של המהפכה הצרפתית".
רנואר מנגיד את האריסטוקרטים עם דמויות בנות המעמד הנמוך כמו מרשל (גאבן), מכונאי מפריז שהוא פחות בקי בהלכות התרבות, ומאוחר יותר בסרט לא עולה בידו לתקשר כהלכה עם אלזה (פארלו) בגרמנית, ואף היא אינה דוברת צרפתית. עם זאת, למרות מחסום השפה, גם הדמויות בנות המעמדות הנמוכים חושפות לפנינו את המשותף להן כבני-אדם, שבניגוד למשותף שבין המעמדות הגבוהים, מבוסס על היסודות האנושיים הפשוטים ומתבטאים במפוחית הפה שהסוהר הגרמני נותן למרשל, בפרה של אלזה בה מרשל מטפל כשהיא נותנת לו תחושת בית מתוך זיכרון פרתו של סבו, בחג המולד המשותף, ומעל לכל באהבתם של אלזה ומרשל ובקשר המיוחד של רוזנטל ומרשל עם ילדתה של אלזה החוצות גבולות השפה.
המסר של רנואר מתברר ברגע שהאציל הצרפתי דה בולדיו מקריב עצמו, זאת על מנת ליצור הסחת דעת שתאפשר למרשל ורוזנטל, האנשים הפשוטים, להימלט. וון ראופנשטיין נאלץ לירות בדה בולדיו (מתוך חובה), צעד שדה בולדיו מודה שהוא מוכרח לעשותו מכורח הנסיבות. על כל פנים בקבלו את מותו הבלתי נמנע מתנחם דה בולדיו ברעיון ש"עבור העם הפשוט מוות במלחמה זו טרגדיה. ברם, עבורך ועבורי זוהי דרך טובה לסיים בה את חיינו". ומצהיר כי הוא מרחם על וון ראופנשטיין, שייאבק למצוא את מקומו בסדר החברתי החדש שנוצר. זאת בעולם שבו אבד הכלח על מסורותיו, מנהגיו ורקעו.
מושגי הכבוד והחובה של האריסטוקרטיה אינם נחלתם של המעמדות הנמוכים באירופה - אנשי היומיום והמשרתים את ארצותיהם רואים במלחמה כמעשה רמייה פוליטי חסר הכרה ומתאכזבים. ניתן להשוות את ביקורתו של הסרט על האידיאליזציה הרומנטית של החובה לסרט המוקדם במערב אין כל חדש (1930), המבוסס על הרומן בשם זה פרי עטו של אריך מריה רמרק.
נושאים פוליטיים והיסטוריים > גזענות

רנואר נוגע בקצרה בשאלת האנטישמיות באמצעות דמותו של רוזנטל, בן למשפחת בנקאים נובו-רישית, שהוא גם יהודי (השוואה ברורה למשפחת הבנקאות רוטשילד מצרפת). סוברים[דרוש מקור: מי?] כי רנואר יצר את הדמות על מנת להתעמת עם המערכה האנטי-יהודית הגואה, שנוהלה בידי ממשלתו של אדולף היטלר בגרמניה הנאצית. מעבר לכך, מיוצג רוזנטל כסמל של האנושיות החוצה גבולות מעמדיים. הוא חולק את האוכל שלו עם אחרים, כך שהוא ועמיתיו האסירים אוכלים היטב. באמצעות רוזנטל, מתריס רנואר כנגד הביקורת האנטישמית, בהצהירו על סטריאוטיפים יהודים כחסרי חשיבות.
סמל אניגמטי יותר של חלוקה גזענית הוא האסיר האפריקאי המופיע במחנה השני לכלואי מלחמה. הוא חי בקרבם של השבויים האחרים מבעלות הברית, ונדמה שהוא מתקבל על ידיהם. עם זאת, איש אינו מדבר עמו, אפילו כשהוא מנסה ליזום שיחה.
נושאים פוליטיים והיסטוריים > מלחמה

רנואר מחפש להפריך את הרעיון שניתן להשיג במלחמה הכול, או שניתן להשתמש בה ככלי פוליטי לפתירת בעיות על מנת ליצור עולם טוב יותר.
האשליה הגדולה הוא סרט מלחמה ללא תיאור כלשהו של קרב. במקום זאת, האתר המוסרט הוא שבויים במחנה מלחמה, בו מצויים חיילים בני אומות רבות, החולקים ביניהם חוויות משותפות. רנואר משרטט מלחמה בה מתחולל ניסיון עקר. לדוגמה אלזה, האלמנה הגרמניה, מראה למרשל ורוזנטל תצלומים של ושל אחיה שנהרגו בקרבות ורדן, ליז', שרלרוי, וטננברג בהתאמה. באופן אירוני היו קרבות אלו כמה מן הניצחונות הכי מכריעים של גרמניה במלחמת העולם הראשונה. באמצעות התקן זה מפריך רנואר את המושג של גבורתו, כבודו או חובתו של אדם אחד פשוט כמחוללת אימפקט רב עוצמה על אירוע גדול. הדבר חותר תחת כוונתם האידיאליסטית של מרשל ורוזנטל לשוב לחזית, כך שעל ידי חזרה לקרב יעלה בידם לסיים את המלחמה.
כאחד מן האנשים הרבים בני המעמד הנמוך והעובד שלחמו במלחמת העולם הראשונה, תר רנואר אחר פתרון למשבר המלחמה בטרם הכוחות האירופיים יפתחו שוב במלחמה נואלת. בהתייחסו למלחמת העולם הראשונה כבזבוז ענק ואכזרי של חיי אדם וזאת עבור סיבות מפוקפקות, כמעט מגוחכות, הוא קיווה לפתרון שימנע חזרה על הקטל והשממון של מלחמה זו. ייתכן שתפקידו של מרשל בסרט היה גילום תפקיד מרכזי של המצע הפוליטי שצמח מהחזית הפופולרית (גוש המפלגות הפוליטיות השמאלניות שהגיח בזמן שהסרט יצא) בצרפת.
קרדיטים > צוות השחקנים

ז'אן גאבן כסגן מרשל, קצין צרפתי.
אריך פון שטרוהיים כסרן פון ראופנשטיין, קצין גרמני.
דיטה פארלו כאלזה, אלמנה גרמניה בעלת חווה.
פייר פרסנאי כסרן דה בולדיו, קצין צרפתי.
מרסל דליו כסגן רוזנטל, קצין צרפתי.
ג'וליין קארט כקארטייה, השחצן.
ג'ורג' פקלה כקצין.
ורנר פלוריאן כסמל ארתור.
ג'אן דסטה כמורה.
סילביין איטקין כסגן דמולדר.
גסטון מודוט כמהנדס.
שחקנים אחדים לא נרשמו בקרדיטים של הסרט (כפי שהיה שכיח בסרטים מוקדמים) ובכללם:
זאק בקר כקצין אנגלי.
אלברט ברואה כאסיר.
קלוד שינבל.
קרל קוך.
מישל סלינה.
קרדיטים > צוות ההפקה

המפיק ריימונד בלונדי.
במאי: ז'אן רנואר.
תסריט: ז'אן רנואר וקרל ספאק.
עורכת: מרגרט רנואר.
מלחין: ז'וזף קוסמה.
מנהל מוזיקלי: אמיל וילרמוז.
מנהל אמנותי: יוג'ין לורי.
צלם: כריסטיאן מטראס.
טריוויה

ז'אן רנואר היה טייס בשירות צבא צרפת במלחמת העולם הראשונה. השחקן ז'אן גאבן (כמרשל) לובש את מדיו של רנואר בסרט.
לפי זכרונותיו של רנואר, אף על פי שאריך פון שטרוהיים נולד בווינה שבאוסטריה (אז האימפריה האוסטרו-הונגרית), הוא לא דיבר הרבה גרמנית, ונאבק ללמוד את השפה בד בבד עם שורותיו בין סצנות הסרט.
אורסון ולס אמר פעם: "אם היה עלי לשמור סרט אחד בלבד בעולם, יהיה זה האשליה הגדולה".
בהיותו הסרט הראשון שמתאר בריחת אסירים במחנה שבויים, השפיעו סצנות באשליה הגדולה על סרטים אחרים באותה סוגה. במיוחד השפיעו על סצנות החפירה של שביל הבריחה בסרט הבריחה הגדולה (1963), מכיוון שסצנות המנהרה המתוארות ב'בריחה הגדולה' התבססו על אירועים אמיתיים שהתרחשו במחנה לשבויי מלחמה גרמני בו שהו טייסים שבויים מכוחות בעלות הברית (והתבססו על הספר שכתב הטייס הבריטי פול בריקהיל). אפשרי הדבר שסצנות המנהרה מ'האשליה הגדולה' עוררו באסירים השראה לתכנן ולחפור מנהרה בהשתמשם ברבות מהשיטות המתוארות ב'אשליה הגדולה'. יתר על כן, סצנות השבויים הצרפתיים השרים את המרסייז - ההמנון הצרפתי הלאומי - אשר עוררו את זעמם של שומריהם הגרמנים, עוררו השראה להצגה דומה של התנגדות פטריוטית בסרט קזבלנקה (1942).
בגרסה מוקדמת של התסריט הסכימו רוזנטל ומרשל להיפגש במסעדה בסיומה של המלחמה. בסצנה האחרונה בסרט חגגו כל הנוכחים את שביתת הנשק... אולם במקום האנשים הללו העמידו שני כיסאות ריקים לפני השולחן.
כותרת הסרט (בצרפתית La Grande illusion) מקורה ברב המכר משנת 1910 האשליה הגדולה אותו חיבר הכלכלן הבריטי וחתן פרס נובל לשלום נורמן אנג'ל. הספר איננו רומן עלילתי, אלא ספר עיון שטען כנגד עקרותה של המלחמה, היות שישנם אינטרסים כלכליים משותפים של האומות השונות.
לקריאה נוספת

דני מוג'ה, אהבנו כל כך – 100 סרטי מופת, מפה - מיפוי והוצאה לאור, 2003, הערך "האשליה הגדולה", עמ' 35–37
ג'יימה מייס

| --- | --- |

ג'יימה מייס, 2010
 לידה:  16 ביולי 1979 (בת 45) בריסטול, טנסי, ארצות הברית ארצות הברית
 שם לידה:  Jamia Suzette Mays 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2004 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת רדפורד  Grundy Senior High School  וירג'יניה טק  Southwest Virginia Community College 
 בן או בת זוג:  אדם קמפבל (2007–?) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'יימה מייס (באנגלית Jayma Mays; נולדה ב-16 ביולי 1979) היא שחקנית אמריקאית. היא מוכרת בעיקר בתור אמה פילסברי בסדרת הדרמה המוזיקלית "Glee" ברשת פוקס, ומתפקידה כדבי סטוקר בקומדיית המצבים "המילרים" ברשת CBS.                       בנוסף היא השתתפה בסרטים "גדול מהסרטים", "פול בלארט: שומר קניון" ו"הדרדסים".
ביוגרפיה

מייס נולדה בבריסטול שבטנסי וגדלה בווירג'יניה, בתם של פולט וג'יימס מייס, מורה בבית ספר תיכון שגם עבד בתעשיית כריית פחמים. ההתעניינות של מייס כילדה נעה בין שירה למתמטיקה. כשהייתה בת 15 מייס קיבלה הצעה לעבוד בקריאת מודעות האבל בתחנת הרדיו המקומית. לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר התיכון גראנדי סניור היא קיבלה תואר עמית מהמכללה הקהילתית סאות'ווסט וירג'יניה. לאחר מכן היא למדה באוניברסיטת וירג'יניה טק במשך שנה ואז עברה לאוניברסיטת רדפורד, שם סיימה את לימודיה בשנת 2001 עם תואר בתיאטרון.
קריירה

בשנת 2004 הגיעה הופעתה הראשונה של מייס בטלוויזיה כשהופיעה בסדרה "ג'ואי", סדרת ספין אוף לסדרה "חברים". בשנה שלאחר מכן, היא השתתפה בסרט המותחן "טיסת לילה" בכיכובה של רייצ'ל מקאדמס. הופעותיה בסדרות טלוויזיה כללו את "עמוק באדמה", "הקאמבק", "הפמליה", "איך פגשתי את אמא", "גיבורים" ו"החיים על פי נד". מייס שיחקה בסרטים אחרים כגון: "גיבורי הדגל", "בליינד דייט", היא שיחקה בסרט הפארודיה "גדול מהסרטים" וכאיימי בסרט "פול בלארט: שומר קניון". היא גם שיחקה כחולה בסדרת הדרמה הרפואית "האוס" בפרק משנת 2006. בשנת 2007 היא שיחקה בתפקיד חוזר בסדרה בטי וגילמה את דמותה של שרלוט, בת זוגו של הנרי גראבסטיק. עוד באותה השנה, היא הופיעה בקליפ של השיר "התעוררות" של להקת סוויצ'פוט לצד בעלה אדם קמפבל. כשהסדרה "Glee" עלתה לאוויר, מייס הייתה חלק ראשי מהסט בשלוש העונות הראשונות של הסדרה ולאחר מכן חזרה לתפקידי אורח בעונות ארבע וחמש. במרץ 2010, שיחקה מייס את התפקיד הנשי הראשי בסרט האנימציה "הדרדסים".
בשנים 2013-2015 היא כיכבה בסדרה "המילרים" כאשר שיחקה בתפקיד דבי סטוקר. בשנים 2015-2018 מייס כיכבה בסדרת האנימציה "הרפתקאות החתול במגפיים" כאשר דיבבה את דמותה של דולסינאה. בשנים 2017-2018, היא כיכבה בסדרה Trial & Error כאשר גילמה את דמותה של התובעת קארול אן קין.
חיים אישיים

באוקטובר 2007, התחתנה מייס עם בן זוגה השחקן אדם קמפבל. באוגוסט 2016, היא ילדה את בנם הבכור, ג'וד ג'ונס.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2005 | טיסת לילה | סינת'יה |  |
| 2006 | בליינד דייט | מנדי |  |
| 2006 | גיבורי הדגל | אחות |  |
| 2007 | Smiley Face | שחקנית בחדר המתנה |  |
| 2007 | גדול מהסרטים | לוסי פרוורצקי |  |
| 2007 | Bar Starz | טיפאני |  |
| 2008 | שחק אותה סמארט עם ברוס ולויד: יוצאים מקונטרול | נינה |  |
| 2009 | פול בלארט: שומר קניון | איימי אנדרסון |  |
| 2011 | הדרדסים | גרייס ווינסלו |  |
| 2013 | הדרדסים 2 | גרייס ווינסלו |  |
| 2014 | Last Weekend | בלייק קרטיס |  |
| 2015 | Larry Gaye: Renegade Male Flight Attendant | אפריל |  |
| 2015 | פול בלארט 2: נשאר בווגאס | איימי בלארט אנדרסון |  |
| 2017 | תוצרת אמריקה | דנה סיבוטה |  |
| 2020 | ביל וטד שורפים ת'זמן | הנסיכה ג'ואנה |  |
| 2022 | מכושפת 2 | רובי |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2004 | ג'ואי | מולי | פרק: "Joey and the Party" |
| 2005 | הקאמבק | אשת מכירות | פרק: "Valerie Demands Dignity" |
| 2005 | עמוק באדמה | דונה | פרק: "The Rainbow of Her Reasons" |
| 2005 | משמר המדף | ברנדה | פרק: "Nobody Says I Love You" |
| 2005, 2013 | איך פגשתי את אמא | נערת הג'קט | 2 פרקים |
| 2006 | האוס | האנה | פרק: "Sleeping Dogs Lie" |
| 2006 | סטודיו 60 | דפני | פרק: "Pilot" |
| 2006 | הפמליה | ג'ן | פרק: "Sorry, Ari" |
| 2010–2006 | גיבורים | צ'ארלי אנדרוז | 5 פרקים |
| 2008–2007 | בטי | צ'ארלי | 8 פרקים |
| 2007 | הלוחשת לרוחות | ג'ניפר בילינגס | פרק: "The Underneath" |
| 2007 | החיים על פי נד | אלסה | פרק: "Pigeon" |
| 2008 | בחזרה אליכם | שלי קאן | פרק: "Date Night" |
| 2015–2009 | Glee | אמה פילסברי | תפקיד ראשי (עונות 3–1); תפקיד משני (עונות 6–4); 82 פרקים |
| 2014–2012 | הליגה | טריקסי וון שטיין | 6 פרקים |
| 2015–2013 | המילרים | דבי סטוקר | תפקיד ראשי (2 עונות); 34 פרקים |
| 2019–2014 | היסטוריה שתויה | אנאבל / מרג'ורי סטונמן דאגלס אביגייל אדמס / פלורנס שפנר | 4 פרקים |
| 2015–2014 | מחזיקות מעמד | סוזי סאסו | 4 פרקים |
| 2015 | Resident Advisors | ד"ר מיקיילה רוברטס | פרק: "Motivational Speaker" |
| 2015 | קיץ אמריקני חם ורטוב: היום הראשון במחנה (אנ') | ג'סיקה | 2 פרקים |
| 2018–2015 | הרפתקאות החתול במגפיים | דולסינאה | דיבוב; 74 פרקים |
| 2018–2017 | Trial & Error | קרול אן קין | תפקיד ראשי (2 עונות); 23 פרקים |
| 2018 | חדשות טובות | קאט | פרק: "Catfight" |
| 2022 | United States of Al | סינדי | 6 פרקים |
ג'נט מוק

| --- | --- |

 לידה:  10 במרץ 1983 (בת 41) הונולולו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  ניו יורק 
 השכלה:  אוניברסיטת ניו יורק  אוניברסיטת הוואי במנואה  תיכון פרינגטון 
 מקצוע:  סופרת, עיתונאית, פעילת זכויות להט"ב
 פרסים והוקרה:  פרס ספרי סטונוול (פברואר 2015)  טיים 100 (2018)  Essence Black Women in Hollywood Awards (9 בינואר 2020)  פרס סטיבן קולזק של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה (2020) 
 janetmock.com
 
ג'נט מוק (באנגלית: Janet Mock; נולדה ב-10 במרץ 1983) היא סופרת, מנחת טלוויזיה, פעילה למען זכויות טרנסג'נדרים ועיתונאית אמריקאית. היא שימשה כעורכת של אתר מגזין פיפל.
ביוגרפיה

מוק נולדה בהונולולו, הוואי, וגדלה שם ובאוקלנד, קליפורניה. היא ממוצא אפרו-אמריקאי וילידי הוואי. בגיל 16 החלה לעבוד כעובדת מין. היא הייתה הראשונה במשפחתה שלמדה באוניברסיטה, והיא בעלת תואר ראשון בשיוון אופנה מ-NYU.
מוק עברה ניתוח להתאמה מגדרית בגיל 18, כשעוד הייתה סטודנטית, אך יצאה מהארון כטרנסג'נדרית באופן פומבי רק ב-2011 בכתבה במגזין Marie Claire. לאחר שפורסמה הכתבה, היא ביקרה חריפות את המיסג'נדרינג שהכתבת עשתה לה כשכתבה שמוק "נולדה וגדלה כבן". לדבריה של מוק, "אני נולדתי במה שהרופאים הצהירו עליו שהוא גוף של בן. לי לא הייתה ברירה בשיוך המגדר שלי בלידתי... הניתוח שעברתי באברי מיני לא הפך אותי לבת. תמיד הייתי בת."
קריירה

מוק החלה את הקריירה שלה בפיפל מגזין, שם עבדה כעורכת במשך חמש שנים.
היא מונה בין השפעותיה ככותבת ואקטיביסטית את זורה ניל הרסטון, אליס ווקר, מאיה אנג'לו, וטוני מוריסון. אך היא אומרת גם שבעצם כל אישה שכותבת היא ברשימה שלה.
מוק הוגה ומפעילה תוכניות לנוער טרנסג'נדרי ותוכניות חינוכיות במרכז הנוער הלהט"בי במכון הטריק-מרטין, ארגון שכולל את התיכון הלהט"בי על שם הארווי מילק בניו יורק.
ב-2012 היא התחילה האשטאג בטוויטר שנועד להעצים נשים טרנסג'נדריות - ‎#GirlsLikeUs, אשר הפך ויראלי, ונמצא בשימוש שוטף במדיה החברתית. ההאשטאג גם פורסם רבות בתקשורת הלהט"בית.
ב-2012 היא גם הנחתה את טקס פרסי GLAAD, בו הייתה גם מועמדת לפרס בעצמה.
מוק כותבת כתבות במגזינים על נושאים טרנסג'נדרים, ביניהם הפינגטון פוסט ו-xoJane. היא גם פרסמה בהפינגטון פוסט סרטון על חוויותיה כאישה טרנסג'נדרית במסגרת הפרויקט "It Gets Better". מאז 2014, מוק גם עורכת ב-Marie Claire.
ב-2013 היא מונתה לדירקטוריון של קרן ארכוס, ארגון פילנתרופי שמתמקד בשימור קופי אדם וזכויות להט"ב.
מוק היא הנושא בסרט התיעודי The Out List, שיצא בשנת 2013. היא גם השתתפה בסרט התיעודי Dressed שיצא ב-2011. ב-2013 הופיעה מוק ברשימת "האנשים המרשימים של השנה" של Out Magazine, והעניקה ללברן קוקס את פרס חביבת הקהל בטקס שנערך למען משתתפי הרשימה.
בפברואר 2014 יצא ספרה של מוק, Redefining Realness, בה היא מספרת על חוויותיה ונותנת ביקורת חברתית בנושאים מגדריים. הספר הופיע ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס, וכן זכה או היה מועמד למספר פרסים, כולל פרס Women's Way, Goodreads, פרס למדא לספרות, ופרס סטונוול של איגוד הספריות האמריקאי.
גם ב-2014, מוק הצטרפה לקמפיין נגד חוק של עיריית פיניקס שמאפשר לשוטרים לעצור כל מי שנחשד ב"נראות של זנות", ואשר נאכף בעיקר על נשים טרנסג'נדריות WOC ‏(women of color). תחת חוק זה, לא צריך להוכיח שום פשיעה, מספיק שלדעת השוטר לנעצרת יש "נראות" של זונה. הקמפיין התחיל לאחר שאישה טרנסג'נדרית שחורה בשם מוניקה ג'ונס נעצרה והורשעה, כאשר כל מעשיה היו הליכה ברחוב. הקמפיין התקיים בעיקר בטוויטר, וקיבל סיקור נרחב במדיות שונות.
מוק הופיעה בדצמבר 2014 על שער המגזין C☆NDY יחד עם עוד 13 נשים טרנסג'נדריות, הכוללות את לברן קוקס, כרמן קררה, אייסיס קינג, ג'ינה רוסרו, דינה מארי, ליינה ריימוס, ג'יזל אליסיאה, ניקי מ'נריי, ג'וליאנה הקסטבל, כרמן אקסטרבגנזה, פצ'ה די, ויסמין פטי.
בשנת 2020 גילמה את הסנאטורית ליין במיני-סדרה "Devs" שיצר אלכס גרלנד עבור רשת "הולו".
באוקטובר 2020 אישרה חברת נטפליקס את הפקת המיני-סדרה "דאהמר - מפלצת: סיפורו של ג'פרי דאהמר" אודות ג'פרי דאהמר אותה עתידה מוק לכתוב ולביים. המיני-סדרה עלתה לשירות בספטמבר 2022.
מחלוקות בתקשורת

בפברואר 2014, מוק התראיינה בתוכנית של פירס מורגן ב-CNN. כתוצאה מהראיון - בו מוק הרגישה שמורגן התייחס אל החיים האישיים שלה ואל גופה כאייטם צהוב במקום לדבר איתה על הספר שלה, המטרה לכאורה של הראיון - נוצר בין השניים סכסוך שהתנהל ברובו בטוויטר. מורגן ספג ביקורת חריפה מקהילות להט"ב ברחבי האינטרנט, מה שהוביל אותו להזמין את מוק לתוכניתו פעם שנייה, בניסיון להבין את הסיבות לביקורת. מוק נענתה, והסבירה בתוכנית את הבעייתיות באופן הייצוג של אנשים וגופים טרנסג'נדרים בתקשורת.
מקרה נוסף שסבב את ההתעסקות של התקשורת בגניטליה של אנשים טרנסג'נדרים, מוק החליפה תפקידים כדי להדגים את האופן שבו מתייחסים לטרנסג'נדריות במדיה, ובריאיון עם אלישה מננדז, ירתה לעברה שאלות כדוגמת "האם יש לך וגינה" כדי להוכיח שהיא סיסג'נדרית.
חיים אישיים

מוק חיה בניו יורק עם בן זוגה, הצלם אהרון טרדוול.
פרסים והכרה

2012 - פרס האקטיביזם של המרכז לסיוע משפטי על שם סילביה ריברה
2012 - מונתה לרשימת "15 הסלבריטאים הגאים המשפיעים" של GBMNews, למרות שהיא איננה גיי.
2013 - נכללה ברשימת "הטרנס 100", הרשימה הראשונה מסוגה שנותנת הכרה לאקטיביסטים טרנסג'נדרים בארצות הברית.
2014 - השתתפה בקליפ שליווה את הגוגל דודל לכבוד יום האישה הבינלאומי
2014 - רשימת "40 מתחת ל-40" של The Advocate, רשימה שנתית של דמויות להט"ביות משפיעות מתחת לגיל 40. היא גם נכללה ברשימתם של "50 הלהט"בים המשפיעים בתקשורת".
2014 - "Root 100", רשימת אנשים שחורים בעלי השגים של מנהיגות, חדשנות והשפעה תרבותית שהם מתחת לגיל 45.
2014 - פרס מגי למצוינות בתקשורת של Planned Parenthood, על יצירת מרחב בטוח ועוצמתי לקולות של נשים טרנסג'נדריות באינטרנט ומחוצה לה, ספציפית באמצעות דף ה-Tumblr שלה וההאשטאג של הספר שלה, ‎#RedefiningRealness.
ספרים

2014 - Redefining Realness, Atria Books
לקריאה נוספת

דף הטאמבלר של ג'נט מוק
הערות שוליים

↑  Netflix Greenlights ‘Monster: The Jeffrey Dahmer Story’ Limited Series From Ryan Murphy & Ian Brennan; Richard Jenkins Co-Stars, Carl Franklin & Janet Mock EP, Deadline, ‏2 באוקטובר 2020 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007320708205171  GND: 1193662729  ISNI: 0000 0004 2051 8704  LCCN: n2013070889  SUDOC: 223860093  VIAF: 305445707   WorldCat (עם VIAF): 305445707
פרסונה (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  אינגמר ברגמן 
 הופק בידי:  אינגמר ברגמן 
 תסריט:  אינגמר ברגמן 
 עריכה:  אולה ריגה 
 שחקנים ראשיים:  ביבי אנדרסון גונאר ביורסטראנד ליב אולמן מרגרטה קרוק 
 מוזיקה:  לארס ג'ון ורל 
 צילום:  סוון ניקוויסט 
 מדינה:  שוודיה 
 חברת הפקה:  SF Studios 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 באוקטובר 1966 
 משך הקרנה:  84 דק' 
 שפת הסרט:  שוודית 
 סוגה:  סרט אמנותי, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  שוודיה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
פרסונה (בשוודית: Persona) הוא סרט בבימוי של הבמאי השוודי אינגמר ברגמן, שהופץ בשנת 1966, בו מככבות ביבי אנדרסון וליב אולמן. ברגמן מחשיב את הסרט כאחד מסרטיו הטובים ביותר. בספרו Images, הוא כותב: "כיום אני חש שב'פרסונה', ומאוחר יותר בזעקות ולחישות, הלכתי רחוק ככל שיכולתי ללכת. וזה בשתי דוגמאות שעבדתי בחופש מוחלט, נגעתי בסודות עמוקים מני חקר, שרק הקולנוע יכול לעמוד על טיבם."
הסרט חוקר מפגש בין שתי נשים: אליזבט, שחקנית מצליחה שנהפכת לאילמת במהלך הופעתה כאלקטרה, ואלמה (פירוש השם בספרדית ובפורטוגזית הוא נשמה), האחות הממונה על הטיפול בה. הוא מבוסס בחופשיות על מחזהו של יוהאן אוגוסט סטרינדברג 'היותר חזקה'.
מבקרים ובמאים רבים מחשיבים את פרסונה כיצירת אמנות גדולה. המסאית סוזן סונטג היא אחת מהמבקרים הרבים שכתבו עליו רבות. חוקר הקולנוע פ. אדמס סיטני מציע פרשנות אחרת לחלוטין משלה. בעוד שהפרשנות שנכתבה על הסרט היא מרובה ומגוונת, מבקרים רבים תמימי דעים כי הוא בוחן את מערכת היחסים שבין רופא לחולה, ובמיוחד את תופעת ההעברה.
עלילה

פרסונה מתרחש בעיקר במעון קיץ לחוף הים בשוודיה, שם השחקנית האילמת אליזבט ווגלר (אותה מגלמת ליב אולמן), נשלחה על ידי הפסיכיאטר שלה על מנת שתחלים מהתמוטטות העצבים אותה עברה. אחות, אלמה (בכיכובה של ביבי אנדרסון), מתלווה אליה ומטפלת בה. שתי הנשים מבלות יחדיו ימי קיץ ארוכים ומבלות בחוף. אליזבט אינה אומרת דבר, בעוד שאלמה מעבירה את הזמן בסיפור סיפורים. בעוד שלמראית עין אליזבט היא הפציינטית, הרי שהשתיקה מציעה את היפוך התפקידים ביניהן: בפסיכואנליזה, הרופא הוא השותק, בעוד שהפציינט מדבר. לכן ניתן לראות את אלמה כפציינטית ואת אליזבט כאנליסטית הדוממת. זהו אחד מהאלמנטים בהם משתמש ברגמן בבניית הסרט.
טכניקת ההתנכרות הברכטיאנית

מבקרים רבים סוברים שפרסונה הוא אחד הסרטים הראשונים שמשתמש בטכניקת הניכור הברכטיאנית (Verfremdungseffekt), המיועדת לכרות אוזן ו/או לקטוע את עולמו הבדוי של הסרט, ולהזכיר לצופה את טבעו המלאכותי ההכרחי של המדיום. מספר שימושים הראויים לציון של הטכניקה מופיעים בתחילת הסרט ובסיומו, כשאנו רואים סליל של סרט נטען; באמצע, כשאליזבט פוסעת על זכוכית ונדמה שהסרט עולה בלהבות; ומאוחר יותר כשהמצלמה מסתובבת על מנת להציג את הצוות מצלם את הסצנה עם אליזבט.
קטע הפתיחה

קטע הפתיחה המפתיע בפרסונה זכה לפרשנויות יצירתיות רבות. בפרסונה ישנם קטעים אחדים המורכבים מסדרה של מה שנראה כצילומים אקראיים, המופיעים בקצב מהיר. מקרנת סרט מתחילה להקרין, עכביש דמוי ערפד, ילד מתעורר, יד ילד על פנים מטושטשות של אם, כבשה מדממת, מסמר חודר לתוך כף יד (בגרסאות אחדות של קטע זה ישנה תמונה של פין זקוף) - ולמרות שברגמן עצמו מזמין את הצופים לפרש את הקטעים כמו בניתוח שיר, הקריאה המתקבלת ביותר על הדעת תהיה להבין את הדימויים הללו כ"זכרונות מסך" (זיגמונד פרויד) - דימויי הילדות הללו הם נכונים או לא, אולם לעיתים תכופות כשמבינים את מבנה הפסיכואנליזה, הם מייצגים כמה סוגים של "טראומה" (חלום). הרבה מן התמונות נבחרו על ידי פרשנותו "הקלאסית" של ברגמן את הטקסט הפסיכואנליטי. סצנת הצליבה לדוגמה מובנת בדרך כלל בפסיכואנליזה כמייצגת את ה"טראומה" של הסצנה הראשית: חוויותיו של הילד בראותו את הוריו מקיימים יחסי מין.
פרשנויות אפשריות

הסרט פורש בדרכים שונות ומרובות והיה נושאם של ויכוחים ארוכים בין מעריצי סרטים, כמו גם מבקרים. מכיוון שסרטו של ברגמן הוא סוריאליסטי, לא הגיוני ומעורפל, הביקורת היא לעיתים צבעונית ומלאה בהגיון לולייני והסברים של הסיפור.
פרשנויות אפשריות > קריאה ראשונה

אליזבט והאחות הן אחת ואותו האדם עצמו, הן "מתפצלות" כשהשחקנית אינה רוצה לשחק עוד ופורשת לעצמי שלה. המונח "לא רוצה לשחק" מתאר שני דברים: ראשית, היא אינה מעוניינת לשחק כמקצוע, ושנית, באופן מרוחק יותר, אולם בפרשנות מתאימה יותר, אין היא רוצה לשחק בפני העולם החיצוני (כלומר, חלק האחות של האישיות אומר: אולם את משחקת את החלק. החלק של אמה הרה ומאושרת"). האחות אינה יותר מאשר הופעתו החיצונית של אותו האדם - זאת הסיבה מדוע מר ווגלר מזהה אותה (ולא את אליזבט) כמרת ווגלר. אליזבט היא העצמי הפנימי של אותו הטיפוס: היא מייצגת אישיות חזקה ושקטה. הפרשנות המוצעת כששני חצאי הפרצופים של האחות ואליזבט מורכבים יחדיו לתמונה אחת נוצרות פנים שלמות (יש לציין שהאחות אמרה בראשית הסרט שהיא חשבה שאליזבט דומה לה מאוד).
פרשנויות אפשריות > קריאה שנייה

אלמה היא האחות שאמורה לטפל באליזבט, אולם הדבר מתהפך בהדרגה. הדבר מתרחש על ידי כך שהיא מדברת לאליזבט, מפתחת אלמה תחושת קרבה אליה ומגיעה לחשוף סודות אינטימיים, אפילו שאליזבט אינה גומלת לה טובה. רושם ההעברה הזה מתנפץ כשאלמה קוראת את מכתבה של אליזבט לרופאה, בו היא כותבת שאלמה התאהבה באליזבט באופן ילדותי וכי זה מעניין ללמוד את אלמה. לפתע, מתברר לאלמה שהיא משמשת רק כאובייקט עבור אליזבט והיא מתקיפה אותה מילולית. הסרט מתפתח לבלבול מסובך של דמויותיהן של אלמה ואליזבט, ונוצר מצב מפתיע כשבעלה העיוור של אליזבט מבקר וטועה בזהותו את אלמה כאליזבט; אלמה מהססת בתחילה, אולם אז היא מאמצת את התפקיד, מתחילה על ידי כך שהיא אומרת לו את הדברים שאליזבט אינה יכולה או לא תגיד, ואז מתמוטטת (דקונסטרוקציה) במידה רבה כפי שהיינו יכולים לדמיין את אליזבט מתמוטטת.
פרשנויות אפשריות > קריאה שלישית

קריאה אחרת של 'פרסונה' משתמשת במסגרת פסיכואנליטית של התייחסות. קריאה אחת מסוג זה ניתן למצוא כאן פרשנותו של דניאל שואו
צנזורה

שתי סצנות נחתכות לעיתים תכופות מהגרסאות השונות של הסרט; צילום קצר בפתיחה המראה פין זקוף, וחלק מונולוגי של אלמה, שבו היא אומרת למאהבה: "תן לה לגמור בעזרת היד שלו" ורומזת שהם היו ילדים או נערים. שינויים אלה הוסרו מהגרסאות שהופצו בארצות הברית, אולם נשמרו ברוב גרסאות הווידאו.
ברגע שהארכיבאי של MGM, ג'ון קירק, שיחזר את פרסונה כחלק מפרויקט שיחזור גדול יותר, הוא עבד עם המקור, גרסה לא מצונזרת עם הקטע הקצר של הפין הזקוף. הוא גם יצר כתוביות חדשות על ידי שימוש בשירותיהם של מתרגמים, על מנת לספק תרגומים חדשים ומדויקים יותר עבור הדיאלוג; ניתן להבחין בכך באופן מיוחד בזכרונה הגרפי של אלמה מהאורגיה, שכמה מהמתרגמים רצו לעדן את פרטי התרגום.
הגרסה המקורית והלא מצונזרת לא הייתה זמינה בארצות הברית עד 2004, כשמחלקת הוידאו הביתי של MGM הוציאה מחדש את 'פרסונה' ב-DVD, בהשתמשה בעבודותיו של קירק.