stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רודולף סלנסקי
קורות חיים

נולד בפלזן בשם רודלף זלצמן, השני מתוך שלושת ילדיהם של שמעון וחיה רחל זלצמן. סיים את לימודיו התיכוניים בפלזן. לאחר מלחמת העולם הראשונה עבר לפראג, ובה התוודע לחוגי שמאל, ובשנת 1921 הצטרף למפלגה הקומוניסטית הצ'כית. באותה תקופה החליף את שם משפחתו מזלצמן לסלנסקי, תרגום שם משפחתו מגרמנית לצ'כית. במהרה הוא נודע כאחד מנאמניו של קלמנט גוטוולד וכאשר הלה נהיה למנהיג המפלגה הקומוניסטית בשנת 1929 היה סלנסקי לחבר נשיאות המפלגה והפוליטביורו שלה. בין השנים 1929–1935 שהה סלנסקי במחתרת מפני שהמפלגה הקומוניסטית הייתה מחוץ לחוק. בשנת 1935 משהורשתה המפלגה להשתתף בבחירות, היה סלנסקי לחבר האספה הלאומית הצ'כוסלובקית. כשהגרמנים השתלטו על חבל הסודטים ברח סלנסקי עם שאר ראשי המפלגה הקומוניסטית לברית המועצות. סלנסקי שהה במוסקבה, ניהל שידורים ברדיו מוסקבה אל תושבי צ'כוסלובקיה, וארגן יחידות צבא צ'כוסלובקיות, שאיתן חזר לצ'כוסלובקיה כדי להשתתף בהתקוממות הלאומית הסלובקית. האב, האם, האחים זדנק ויוסף וכן הדוד והדודה נספו בשואה.
במרץ 1946 היה סלנסקי למזכיר המפלגה הקומוניסטית הצ'כוסלובקית, שני בהיררכיה של המפלגה לאחר גוטוולד. באוקטובר 1947 הוא השתתף בכינוס הקמה של הקומינטרן. לאחר ההפיכה של פברואר 1948 בה תפסו הקומוניסטים את השלטון בצ'כוסלובקיה, היה סלנסקי לאיש מספר שתיים במדינה. בעקבות האיחוד של המפחלגה הקומוניסטית והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית, היה סלנסקי למזכיר של המפלגה המאוחדת. במקביל היה סלנסקי יו"ר ועדת ההגנה בבית הנבחרים. סלנסקי נחשב לקיצוני, לעומת גוטוולד הממתן.
אולם בשנת 1950 החל גוטוולד לפנות כנגדו והוא הואשם בפומבי באחריות לבעיות הכלכליות של צ'כוסלובקיה. בנוסף, שניים מעוזריו הואשמו בבגידה וסלנסקי השתתף בהאשמות כנגדם מפחד לעורו. עם זאת, ב-30 ביולי 1951 קיבל את אות המסדר הסוציאליסטי, וספר נאומים שלו על הסוציאליזם היה בשלבי הכנה.
בנובמבר 1951 נעצר סלנסקי ביחד עם 13 מנהיגים קומוניסטים אחרים, והואשם בבגידה ובתמיכה ביוסיפ ברוז טיטו, בטרוצקיזם ובציונות בשירות האימפריאליזם האמריקני. 10 מתוך 13 העצורים היו יהודים, ביניהם גם ארתור לונדון. באותה תקופה בברית המועצות גאתה האנטישמיות, האשמות כזב הועלו ומשפטים מפברקים, דוגמת משפט הרופאים, נערכו.
ב-27 בנובמבר ניתן פסק הדין במשפטי פראג בו הורשע סלנסקי, ונידון למוות. הוא הוצא להורג ב-3 בדצמבר 1952.
בשנת 1956 נעשה בחינה מחודשת של פסקי הדין במשפטי פראג, ולא נמצאה סיבה לשנות את פסק הדין המרשיע של סלנסקי.
סלסקי זוכה מן ההאשמות באפריל 1963 ובמאי 1968 טוהר שמו.
הסרט הצרפתי "ההודאה" משנת 1970 עוסק בפרשת משפטו.
במרץ 2018 התגלו כ-20 שעות מצולמות ממשפטי פראג.
משפחתו

הותיר אחריו את רעייתו יוספה, בן (רודולף) ובת (מרתה). לבני הזוג הייתה עוד בת, נאדה, שנולדה במוסקבה ב-1943 ונחטפה בגיל שלושה חודשים. הבן רודולף היה פעיל פוליטית ונמנה עם חותמי אמנת 77. לאחר מהפכת הקטיפה, שימש כשגריר צ'כוסלובקיה ברוסיה מ1992 עד 1997 (מינואר 1994 - שגריר צ'כיה). בשנים 1997 - 2004 היה שגריר צ'כיה בסלובקיה.
הערות שוליים

↑  אריך טרנר, צ'כוסולובקיה חוגגת את יום השנה החמישי להתקוממות הסלובקית, קול העם, 16 בספטמבר 1949
↑  מס המליונרים ואחדות מעמד הפועלים בצ'כוסלובוקיה, קול העם, 2 באוקטובר 1947
↑  הקומאינטרן קם לתחיה, הַבֹּקֶר, 7 באוקטובר 1947
↑  אריך טרנר, ועידת האיחוד של המפלגה הקומוניסטית והמפלגה הסוציאל דמוקרטית בצ'כוסלובקיה, קול העם, 16 ביולי 1948
↑  החוקה החדשה של המפלגה הקומוניסטית בצ'כוסלובקיה, קול העם, 22 ביולי 1949
↑  מלאה שנה למשטר הדמוקרטיה העממית בצ'כוסלובאקיה, על המשמר, 28 בפברואר 1949
↑  ר.ה.ס. קרוסמן, בין סוציאליסטים לקומוניסטים, דבר, 29 באפריל 1948
↑  סיכום אחרון במשפט פראג, מעריב, 28 בנובמבר 1952
↑  פראג: סלנסקי לא יטוהר, מעריב, 12 ביוני 1956
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301239305171  PLWABN: 9810700279405606  BIBSYS: 90576302  BnF: cb12050004v (data)  GND: 118748424  ISNI: 0000 0000 8005 3081  LCCN: n50013004  NKC: jk01111803  NTA: 071288724  RERO: 02-A018481881  SUDOC: 028722663  VIAF: 30332287   WorldCat (עם VIAF): 30332287 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סול קריפקי

| --- | --- |

 לידה:  13 בנובמבר 1940 ביי שור, ארצות הברית 
 פטירה:  15 בספטמבר 2022 (בגיל 81) ניו יורק, ארצות הברית 
 השקפה דתית:  יהדות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד, Omaha Central High School 
 מנחה לדוקטורט:  וילארד ואן אורמאן קוויין 
 מוסדות:  מכון המחקר המסמיך של אוניברסיטת העיר ניו יורק  אוניברסיטת רוקפלר  אוניברסיטת העיר ניו יורק  אוניברסיטת פרינסטון 
 מונחה לדוקטורט:  Scott Weinstein, Mark Johnston 
 זרם:  פילוסופיה אנליטית
 תחומי עניין:  תורת ההכרה, לוגיקה, מטאפיזיקה, פילוסופיה של הלשון, פילוסופיה של המתמטיקה
 עיסוק:  פילוסוף, סופר, מרצה באוניברסיטה, מתמטיקאי 
 הושפע מ:  עמנואל קאנט, ארתור שופנהאואר, ברטראנד ראסל, גוטלוב פרגה, אלפרד טרסקי, וילארד קוויין, לודוויג ויטגנשטיין
 השפיע על:  דונלד דייווידסון, ג'וזף לוין, דייוויד צ'אלמרס
 מדינה:  ארצות הברית 
 יצירות ידועות:  Naming and Necessity 
 פרסים והוקרה:  פרס רולף שוק ללוגיקה ופילוסופיה (2001) מלגת גוגנהיים תוכנית פולברייט 
 
סול (שאול) אהרון קריפקי (באנגלית: Saul Aaron Kripke;‏ 13 בנובמבר 1940 – 15 בספטמבר 2022) היה פילוסוף יהודי-אמריקאי, פרופסור במרכז ללימודים מתקדמים ב-CUNY ופרופסור באוניברסיטת פרינסטון.
קריפקי נחשב לאחד הפילוסופים האנליטיים החשובים והמשפיעים ביותר במאה ה-20. תרומותיו העיקריות הן בתחומי הלוגיקה המודלית, פילוסופיה של הלשון, מטאפיזיקה, אפיסטמולוגיה ותורת הקבוצות.
סדרת הרצאותיו "שמות והכרח" (אנ'), שניתנו בשנת 1970 ופורסמו כספר בשנת 1980, חוללה מהפכה בפילוסופיה של הלשון והשפיעה עמוקות על תחומים פילוסופיים נוספים.
על-פי סקר שנערך בין פילוסופים, קריפקי נבחר כאחד מבין עשרת הפילוסופים המשפיעים ביותר ב-200 השנה האחרונות.
קורות חיים

סול היה הבכור מבין שלושת ילדיהם של דורותי (לבית קארפ) והרב מאיר סמואל קריפקי. אביו היה רב בית הכנסת בית-אל, הקהילה הקונסרבטיבית היחידה באומהה, נברסקה; אמו כתבה ספרי חינוך יהודיים לילדים. הוריו נודעו בשנותיהם המאוחרות כפילנתרופים, לאחר שנעשו מיליונרים באמצעות השקעה מוקדמת אצל וורן באפט. סול ושתי אחיותיו, מדלין ונטע, למדו בבית הספר היסודי דאנדי ובתיכון סנטרל אומהה. קריפקי תואר כילד פלא, לימד את עצמו עברית מקראית בגיל שש, קרא את יצירותיו השלמות של שייקספיר עד גיל תשע, ושלט ביצירותיו של דקארט והחל לעסוק בבעיות מתמטיות מורכבות עוד בטרם סיים את בית הספר היסודי. הוא כתב את משפט השלמות הראשון שלו בלוגיקה מודאלית בגיל 17, והוא פורסם שנה לאחר מכן. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון בשנת 1958, למד קריפקי באוניברסיטת הרווארד וסיים בהצטיינות בשנת 1962 תואר ראשון במתמטיקה. במהלך שנת הלימודים השנייה שלו בהרווארד, הוא לימד קורס לוגיקה לבוגרים ב-MIT הסמוך. עם סיום הלימודים זכה קריפקי במלגת פולברייט, ובשנת 1963 מונה לאגודת העמיתים. לימים אמר קריפקי, "הלוואי שיכולתי לדלג על הלימודים באוניברסיטה. הכרתי אנשים מעניינים אבל אני לא יכול להגיד שלמדתי דבר. כנראה שבכל מקרה הייתי לומד את הכל רק מלקרוא בעצמי".
לימד בהרווארד תקופה קצרה בשנת 1968 ולאחר מכן עבר קריפקי לאוניברסיטת רוקפלר בעיר ניו יורק, שם לימד עד 1976. בשנת 1978 קיבל פרופסורה באוניברסיטת פרינסטון. בשנת 1988 קיבל את פרס בהרמן של האוניברסיטה על הישגים יוצאי דופן במדעי הרוח. בשנת 2002 החל קריפקי ללמד במרכז הבוגרים של CUNY, ובשנת 2003 מונה לפרופסור מן המניין לפילוסופיה שם.
קריפקי זכה בתוארי כבוד מאוניברסיטת נברסקה באומהה (1977), אוניברסיטת ג'ונס הופקינס (1997), אוניברסיטת חיפה בישראל (1998) ואוניברסיטת פנסילבניה (2005). הוא היה חבר באגודה האמריקאית לפילוסופיה ועמית נבחר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים, ובשנת 1985 היה לעמית של כבוד באקדמיה הבריטית. הוא זכה בפרס רולף שוק בלוגיקה ופילוסופיה בשנת 2001.
קריפקי היה נשוי לפילוסופית מרגרט גילברט. הוא היה בן-דוד רחוק של הבמאי והמפיק הטלוויזיוני אריק קריפקי. במהלך חייו נקשר שמו של קריפקי לתלונות על הטרדות מיניות.
עבודתו > לוגיקה מודלית

שני מאמריו הראשונים של קריפקי עסקו בלוגיקה מודלית, כאשר את הראשון כתב עוד בהיותו נער. מאמרים אלו עסקו בלוגיקה מודלית, הרחבה של הלוגיקה הקלאסית המאפשרת ניתוח פורמלי של טענות המכילות את ביטויים מודליים כמו "אפשרי" ו"הכרחי". לדוגמה, על פסוק כמו "יורד גשם", ניתן להפעיל את האופרטורים המודליים של ההכרח והאפשרות ולקבל "בהכרח יורד גשם" או "אפשרי שיורד גשם". אחת המערכות המודליות הבסיסיות ביותר בתחום זה נקראת K על שמו של קריפקי.
כחלק מעבודתו בתחום, פיתח קריפקי את הסמנטיקה המקובלת כיום עבור הלוגיקה המודלית, המוכרת כיום כ"סמנטיקה של קריפקי" (ידועה גם כ"סמנטיקה של מסגרות"). הסמנטיקה כוללת "מסגרת", או קבוצה של עולמות אפשריים, ויחס בינארי של "נגישות" בין עולמות אלו. סמנטיקה של עולמות אפשריים מפרשת טענה על מה שאפשרי כטענה על מצב עניינים ב"עולם" מסוים, את הטענה על מה שהכרחי כטענה על מצב העניינים "בכל העולמות האפשריים", ואת הטענה על הבלתי אפשרי כטענה על מה שאינו מצב העניינים "באף עולם אפשרי". סמנטיקה זו מהווה בסיס למערכות לוגיות לא-קלאסיות רבות, ויושמה גם ללוגיקה אינטואיציוניסטית וכן למערכות אחרות.
עבודתו > שמות והכרח

ספרו של קריפקי "שמות והכרח", המבוסס על שלוש הרצאות שנשא בפרינסטון ב-1970, נחשב לאחת היצירות הפילוסופיות החשובות ביותר של המאה ה-20 בתחום הפילוסופיה של הלשון. בין הטענות המרכזיות של קריפקי היא שהכרחיות היא מושג מטאפיזי הנבדל מהמושג האפיסטמי "א-פריורי" וכן מאמיתות אנליטיות הנובעות מכללי השפה. לטענתו, קיימות אמיתות הכרחיות שניתן לגלותן באמצעות ידע א-פוסטריורי בלבד, לדוגמת יחס הזהות בין מים ל-H2O. בכך, קריפקי נחשב לזה שהחיה את העיסוק במטאפיזיקה לאחר דעיכתו בעקבות הפוזיטיביזם הלוגי, וכן מחייה התפיסה המהותנית, הגורסת כי לאובייקטים ישנן תכונות מהותיות להם בכל עולם אפשרי.
קריפקי פותח את ספרו בביקורת על התאוריות הדסקרפטיביות של שמות (אנ') שהיו מקובלות באותה התקופה, כגון אלו של פרגה, ראסל וויטגנשטיין. תאוריות אלו טענו כי ההוראה של שמות פרטיים נקבעת על ידי תאורים מידעים (אנ') הקשורים אליהם. כחלופה, קריפקי טען כי שמות פרטיים הם "מציינים נוקשים" (אנ'), מושג שטבע בהקשר זה, ומשמעותו היא כי הם מתייחסים לאותו אובייקט בכל "עולם אפשרי" בו האובייקט קיים. לדוגמה, השם "אריסטו" תמיד מתייחס לאותו אדם שחי ביוון העתיקה בכל עולם אפשרי, בעוד שהתיאור "הפילוסוף שהיה מורהו של אלכסנדר הגדול" יכול היה להתייחס לאנשים שונים אם נדמיין עולמות בהם ההיסטוריה התרחשה אחרת. כמו כן, קריפקי הציע את התאוריה הסיבתית של ההוראה (אנ'), הגורסת כי ההוראה של שם מועברת דרך שרשרת סיבתית-היסטורית ארוכה של שימושים קודמים, אשר ניתן להתחקות אחריה, באופן עקרוני, עד לשימוש המקורי (אירוע הענקת השם, לאריסטו לדוגמה, המכונה אירוע ה'הטבלה').
בספר מתייחס קריפקי גם לבעיית גוף ונפש, ותרומתו המרכזית היא דרך טיעון נגד המטריאליזם הזהותי, גישה הטוענת כי כל עובדה מנטלית זהה לעובדה פיזיקלית, כמו "כאב הוא ירי של סיבי C". הוא טען שאם 'כאב' ו'ירי של סיבי C' הם שני מציינים נוקשים, אזי הזהות ביניהם חייבת להיות הכרחית בכל עולם אפשרי. אולם, לפי קריפקי, ניתן בקלות לדמיין עולם אפשרי בו קיים כאב ללא ירי של סיבי C, או ירי של סיבי C ללא כאב. אפשרות קונספטואלית זו, לטענתו, מוכיחה שזהות כזו אינה הכרחית.
עבודתו > קריפקנשטיין

בספרו "ויטגנשטיין על כללים ושפה פרטית" (אנ') מ-1982, הציג קריפקי פרשנות חדשה ל"טיעון השפה הפרטית" של ויטגנשטיין מ"חקירות פילוסופיות". הוא התמקד בפרדוקס שנדון בסעיף 201, ופיתח אותו לכדי בעיה ספקנית לגבי משמעות. כדי להדגים את הבעיה, קריפקי הציע מושג חדש בשם "קווס" (quus), פעולה דמוית חיבור אך שונה במקרים מסוימים. לטענתו של קריפקי, בהינתן רק השימוש שלנו בעבר בפעולת החיבור, אי אפשר לדעת בוודאות למה התכוונו כאשר השתמשנו בסימן '+'. ייתכן שהתכוונו בעצם ל'קווס', ורק במקרה לא נתקלנו עד כה במקרים שבהם ההבדל בין חיבור לקווס היה בא לידי ביטוי. פרשנותו של קריפקי, המכונה לעיתים "קריפקנשטיין", עוררה מחלוקת ונתפסה על ידי חלק מהפרשנים כסטייה מהגותו המקורית של ויטגנשטיין. קריפקי טען כי יש לתפוס את הספר כתיאור של הבעיה כפי שהתגלתה בפניו, ולא כהצגה של עמדותיו של ויטגנשטיין עצמו.
עבודתו > תאוריה סמנטית של אמת

בשנת 1975 הציג קריפקי גרסה משלו לתאוריה סמנטית של אמת (אנ'), תאוריה המבקשת להגדיר מה הופך משפט לאמיתי תוך התמודדות עם פרדוקסים לוגיים ידועים, כגון פרדוקס השקרן ("משפט זה הוא שקרי"). קריפקי הציע תאוריה זו כחלופה לתאוריה החלוצית של טרסקי, על ידי התבססות על לוגיקה חלקית המאפשרת למשפטים להיות בעלי ערך אמת "לא מוגדר" בנוסף ל"אמת" ו"שקר". עם זאת, התאוריה של קריפקי ספגה ביקורת משום שהיא אמנם פותרת את פרדוקס השקרן המקורי, אך נכשלת מול גרסת "פרדוקס השקרן החזק" ("משפט זה אינו אמיתי").
תרגומים לעברית

שמות והכרח, תרגם: אבישי רווה, הוצאת מפעלים אוניברסיטאיים, רעננה, 1994
יריב יצקן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 ביולי 1975 (בן 49) ישראל
 עמדה:  קלע
 גובה:  2 מטר
 מספר:  13
 קבוצות כשחקן
 1992–1993   1993–1994   1994–1995   1995–1996   1996–1998   1998–2001   2001–2002   2002–2003   2003–2004   2004–2005:  הפועל ירושלים   מכבי ירושלים   הפועל ירושלים   הפועל חולון   הפועל ירושלים   עירוני רמת גן   מכבי חיפה   בני השרון   עירוני רמת גן   מכבי פתח תקווה   לה האבר   שארלוויל   עירוני אשקלון   עירוני רמת גן   הפועל חולון   עירוני רמת גן   מכבי מעלה אדומים   בית"ר ירושלים   מכבי גדרה   אליצור מכבי עירוני אשקלון
 הישגים כשחקן
 גביע המדינה (1997)
 קבוצות כמאמן
 2017-:  מכבי ראשון לציון (עוזר מאמן)
 
יריב יצקן (נולד ב-25 ביולי 1975) הוא כדורסלן עבר ישראלי בגובה 2 מטר ששיחק בעמדת הקלע. כיום משמש יצקן כעוזר מאמן במכבי ראשון לציון. יצקן ממוקם במקום ה-102 בדירוג קלעי ליגת העל בכל הזמנים עם 2,496 נקודות ב-15 עונות בליגה.
קריירה

יצקן החל את קריירת המשחק שלו בהפועל ירושלים. בעונתו הראשונה בה מיעט לקבל דקות ולכן עבר למכבי ירושלים מלאומית ב', אך גם בה מיעט לשחק. לאחר מכן חזר להפועל ירושלים, עימה שיחק גם בגביע ספורטה. בעונת 1995/1996 עבר להפועל חולון ובעונה שלאחר מכן חזר לירושלים וזכה עימה בגביע המדינה. את עונת 1997/1998 החל בירושלים ובאמצע העונה עבר לעירוני רמת גן. לאחר המעבר לרמת גן החל יצקן לקבל דקות משמעותיות. הוא שיחק ב-17 משחקים בהם קלע 10 נקודות בממוצע למשחק. בעונה שלאחר מכן הוא שיחק 27 משחקים בהם קלע 10.1 נקודות בממוצע למשחק. בעונת 2000/2001 הציג את יכולת השיא שלו בקריירה כשקלע 13.1 נקודות, הוריד 1.7 ריבאונדים ומסר 1.1 אסיסטים בכ-26.3 דקות בממוצע במשחק.
בעונת 2001/2002 עבר יצקן למכבי חיפה, בה שיתף פעולה עם אחיו יון יצקן. בחיפה העמיד ממוצעים של 10.8 נקודות, 2.1 ריבאונדים ו-1.7 אסיסטים בכ-27.2 דקות למשחק. בעונה שלאחר מכן שיחק בבני השרון, במדיה שיחק 40 משחקים בהם קלע 10.3 נקודות בממוצע למשחק. בעונת 2003/2004 שב לעירוני רמת גן, בה קלע 15.3 נקודות בממוצע למשחק ובעונה שלאחר מכן שיחק במכבי פתח תקווה.
בעונת 2004/2005 חתם יצקן בקבוצת לה האבר מהליגה הצרפתית הראשונה ושיחק בה למשך שנה.
בעונת 2005/2006 חתם יצקן בקבוצת שארלוויל מהליגה הצרפתית השנייה ושיחק בה במשך שנתיים, בהן העמיד ממוצעים של 12 נקודות, 1.6 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק. לאחר מכן שב לליגת העל וחתם בעירוני אשקלון וב-2008 חזר לשחק בעירוני רמת גן, ובעונה אחת במדיה השיג ממוצעים של 10.1 נקודות, 2.3 ריבאונדים ו-1.5 אסיסטים למשחק בכל המסגרות והוביל אותה להישארות בליגת העל.
בעונת 2009/2010 עבר יצקן לשחק בהפועל חולון, ולאחר עונה בינונית למדי, שב לעירוני רמת גן, שעונה לפני כן ירדה לליגה הלאומית. בתחילת עונת 2012/13 חתם בקבוצת מכבי מעלה אדומים מהליגה הארצית.
ב-30 בספטמבר 2013 יצקן חתם בקבוצת בית"ר ירושלים בכדורסל מליגה א' כדי לעזור לקבוצה לעלות לליגה הארצית וזאת אחרי שזכתה בגביע האיגוד וסיימה את עונת המשחקים 2012-13 בליגה ב' ללא הפסד.
בעונת 2024/2025 החל יצקן לשחק בקבוצת הפאפאסל ערמונים אביגור אותה הצעיד לאורך הליגה ללא אף הפסד
הערות שוליים

↑  קלעי כל הזמנים - יריב יצקן, אתר מנהלת ליגת העל
קלמנט גוטוולד

קלמנט גוטוולד (בצ'כית: Klement Gottwald;‏ 23 בפברואר 1896, וישקוב, מוראביה, האימפריה האוסטרו-הונגרית - 14 במרץ 1953, פראג, צ'כוסלובקיה) היה ממקימי ומנהיג המפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה, נשיא וראש ממשלת צ'כוסלובקיה.
ביוגרפיה

קלמנט גוטוולד נולד בעיירה וישקוב בדרום מוראביה שהייתה בעת ההיא בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית, למשפחה מעורבת (אב ממוצא גרמני ואם צ'כית).
מגיל 14 החל לעבוד כשוליית נגר. ב-1912 הצטרף אל המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הצ'כית. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת בצבא האוסטרו-הונגרי וממנו ערק בקיץ 1918. לאחר כינון הרפובליקה הצ'כוסלובקית התגייס לצבא הצ'כוסלובקי ושירת בו במשך שנתיים.
לאחר סיום השירות הצבאי התיישב בברטיסלאבה ועבד כנגר. ב-1921 פרש מן המפלגה הסוציאל-דמוקרטית יחד עם מספר חברים והקים את המפלגה הקומוניסטית הצ'כוסלובקית. הוא היה חבר הוועד המרכזי של המפלגה והעורך הראשי של ביטאונה. ב-1929 נבחר להיות המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית הצ'כוסלובקית. באותה שנה נבחר לפרלמנט. ב-1938, בעקבות הסכם מינכן עזב את צ'כוסלובקיה והיגר לברית המועצות ובה התגורר עד לתום מלחמת העולם השנייה.
במאי 1945 הוקמה בצ'כוסלובקיה ממשלת אחדות לאומית בה נטלו חלק גם הקומוניסטים. גוטוולד מונה על ידי הנשיא אדווארד בנש לתפקיד סגן ראש הממשלה. לאחר כניסתו לממשלה הוא עזב את תפקיד המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית ומונה ליושב ראש המפלגה. לתפקיד המזכיר הכללי מונה רודולף סלנסקי.
במרץ 1946 נערכו בחירות כלליות לאספה הלאומית של צ'כוסלובקיה ובהן זכו הקומוניסטים בכ-38 אחוזים מקולות הבוחרים, והיה זה הישגם הטוב ביותר מאז הקמתה של המפלגה. בעקבות הבחירות הוקמה ממשלת קואליציה וגוטוולד מונה לראש הממשלה.
ב-13 בפברואר 1948 פיטר שר הפנים ואצלב נוסק (שהיה חבר המפלגה הקומוניסטית) 8 קצינים בכירים ממשטרת צ'כוסלובקיה. הפיטורים גרמו לפרוץ משבר קואליציוני בממשלה. שרים מהמפלגה הלאומית הסוציאליסטית האשימו את שר הפנים בכך שהקצינים פוטרו על רקע פוליטי, מכיוון שלא היו תומכי המפלגה הקומוניסטית. הם דרשו מגוטוולד את פיטוריו של שר הפנים. כאשר תביעתם נדחתה, הגישו את התפטרותם לנשיא. תקוותם הייתה, שכל השרים שאינם חברי המפלגה הקומוניסטית יפעלו כמותם ויתפטרו, הממשלה תתפרק והנשיא יצטרך להכריז על פיזור הפרלמנט ועריכת בחירות חדשות.
אך, השרים מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית לא תמכו במהלך ולא התפטרו. כתוצאה מכך זכה גוטוולד לרוב בממשלה (14 מתוך 26 שרים). הוא פנה אל הנשיא וביקש מהנשיא לאשר את התפטרות השרים ואישור למנות שרים חדשים. בינתיים ארגנה המפלגה הקומוניסטית שביתות במפעלים והפגנות ברחבי המדינה כאות תמיכה בפעולות של גוטוולד. בסופו של דבר נאלץ הנשיא אדווארד בנש להיכנע ללחץ הקומוניסטים ולאשר את דרישותיו של גוטוולד. השרים המתפטרים הוחלפו בקומוניסטים.
במאי 1948 אישרה האספה הלאומית של צ'כוסלובקיה חוקה חדשה אשר התבססה על קווי יסוד מטעם המפלגה הקומוניסטית. הנשיא בנש סירב לחתום על החוקה החדשה והתפטר מתפקידו. מרגע זה הפך גוטוולד דה פקטו לשליט צ'כוסלובקיה. ב-14 ביוני 1948 הוא נבחר רשמית לנשיא צ'כוסלובקיה.
גוטוולד היה סטליניסט ובשיטת הסלאמי יישם את עיקרי מדיניותו של סטלין בצ'כוסלובקיה. הוא הלאים את כל מפעלי התעשייה ואת כל החוות החקלאיות הפרטיות. הוא סילק ממוסדות השלטון את כל הלא-קומוניסטים. בהוראותיו הישירות של גוטוולד נאסרו גם פעילים בכירים במפלגה הקומוניסטית שהתנגדו לקו הסטליניסטי שהוביל. שניים מהם – רודולף סלנסקי וולדימיר קלימנטיס נידונו למוות והוצאו להורג.
במהלך שנות שלטונו התפתח סביב גוטוולד פולחן אישיות בדומה לזה של סטלין בברית המועצות.
מותו והנצחת זכרו

קלמנט גוטוולד  מת ב-1953, 5 ימים בלבד לאחר שהשתתף בהלווייתו של סטלין במוסקבה.
גופתו נחנטה והוצגה לציבור הרחב במאוזוליאום שנבנה לשם כך באחת השכונות של פראג.

מספר מקומות ואתרים נקראו על שמו:
שמה של העיר ז'ילין במוראביה הוחלף לגוטוולדוב
ב-1976, הוחלף שמה של העיירה זמייב במחוז חרקוב שבברית המועצות (כיום באוקראינה) לגוטוולד.
בבראטיסלבה נקראה על שמו הכיכר מרכזית בעיר.
אחד הגשרים של פראג ותחנת הרכבת התחתית שצמודה אליו נקראו על שמו של גוטוולד.
כמו כן ב-1953 הונהג בצ'כוסלובקיה "עיטור קלמנט גוטוולד" ומוצב כעיטור הגבוה ביותר של המדינה.
בתחילת שנות ה-60 שינתה המפלגה הקומוניסטית את יחסה כלפי גוטוולד ופועלו. בעקבות כך הוצאה גופתו מהמאוזולאום, נשרפה והאפר נטמן באחד מבתי העלמין של פראג. עם זאת שמות של כל האתרים שנקראו על שמו של גוטוולד לא הוחלפו וזאת עד למהפכת הקטיפה ב-1989.
הערות שוליים

↑  קלמנט גוטוואלד, נשיא צ'.ס.ר. מת אחרי מחלה קצרה, על המשמר, 15 במרץ 1953
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279077105171  PLWABN: 9810585779005606  BIBSYS: 1581514962305  BnF: cb11109405g (data)  CiNii: DA04575671  GND: 118696742  ISNI: 0000 0001 1035 7810  LCCN: n50069984  NARA: 50665792  NKC: jk01032566  NLA: 49782651  NSK: 000171982  NTA: 072781696  RERO: 02-A005845529  SNAC: w61d7vgj  SUDOC: 073909777  Trove: 1528774  VIAF: 3265113   WorldCat (עם VIAF): 3265113
גוסטב הוסאק

גוסטב הוּסָאק (Gustáv Husák;‏ 10 בינואר 1913 - 18 בנובמבר 1991) היה מדינאי סלובקי ושליטה של צ'כוסלובקיה בשנים 1969–1987, בין דיכוי האביב של פראג להתפוררות הקומוניזם במזרח אירופה.
ביוגרפיה

הוסאק נולד ב־10 בינואר 1913 בסמוך לברטיסלאבה, והצטרף לתנועת הנוער הקומוניסטי בשנת 1929 בעת לימודיו בגימנסיה בברטיסלאבה. בשנת 1933 הוא החל ללמוד משפטים באוניברסיטת קומניוס בברטיסלאבה והצטרף למפלגה הקומוניסטית הצ'כוסלובקית. הוא נכלא מספר פעמים במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי השלטון הפשיסטי בסלובקיה והשתתף במרד הסלובקי, בשנת 1944. במהלך המרד, בין 1 בספטמבר 1944 ל־5 בספטמבר היה חבר בנשיאות המועצה הלאומית הסלובקית. לאחר המלחמה הוא היה ראש הממשלה של סלובקיה, עד שבשנת 1950 נפל קורבן לטיהורים, יחד עם שר החוץ של צ'כוסלובקיה, ולדימיר קלמנטיס. במאי 1950 הוא פוטר מתפקידו והודה בפני ועידת המפלגה הקומוניסטית הסלובקית בשגיאות חמורות שכללו שיתוף פעולה עם הבורגנות שהזיקה למעמד הפועלים בתחילת 1951 הוא נעצר יחד עם קלמנסקי, וסולק מהמפלגה. באפריל 1951 הצהיר סלאנסקי שהוסאק היה שותף בניסיון להפיל את המשטר הקומוניסטי בצ'כוסלובקיה. במשפטי פראג הודה הוסאק בהאשמות נגדו ובאפריל 1954 נדון למאסר עולם. בעת שהותו בכלא לא חדל להאמין ברעיון הקומוניסטי וראה בכליאתו שגיאה בת תיקון. בקשותיו לחנינה נענו שושב ושוב בשלילה על ידי מנהיג צ'כוסלובקיה, אשר אמר עליו: "אינכם יודעים מה הוא יכול לעשות אם יגיע לשלטון". ביוני 1963, לאחר שאלכסנדר דובצ'ק מונה למזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית, טוהר שמו והוא הושב לשורות המפלגה. בתחילת 1968 השמיע הוסאק את הדרישה ליותר חופש אישי בצ'כוסלובקיה ובאפריל 1968, במסגרת האביב של פראג מונה לסגן ראש ממשלת צ'כוסלובקיה, במטרה להביא רפורמות לסלובקיה.
לאחר פלישת צבא ברית המועצות לצ'כוסלובקיה, הטיף לכניעה לברית המועצות וסירב להשתתף בעימות עם ברית המועצות. הוא מונה באוגוסט 1968 למנהיג המפלגה ולמרות הצהרות על תמיכה בדובצק הצטייר יותר ויותר כיריב הפועל לריצוי הקומוניסטים השמרנים. באפריל 1969 ירש את מקומו של דובצ'ק ובמהלך השנים 1969–1971 הרחיק מהמפלגה את תומכי הליברליזציה של האביב של פראג. הוסאק דאג לפיטוריהם של מתנגדי ברית המועצות והתחנף אל הנהגתה, אך נמנע ממשפטי ראווה. במאי 1975 מונה גם לנשיא צ'כוסלובקיה, לאחר שלודביק סבובודה לא יכל למלא את התפקיד מסיבות בריאותיות. 
הוסאק ניהל מדיניות פרו-סובייטית מובהק במדינה, יחד עם זאת ביצע מספר מהלכים בתחום הכלכלי, אשר היטיבו עם האוכלוסייה.
בשנת 1987 פרש הוסאק מתפקיד המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית, אך נשאר בתפקיד נשיא המדינה. הוסאק התפטר מתפקידו כנשיא בדצמבר 1989, במהלך מהפכת הקטיפה. לאחר מכן פרש לביתו בברטיסלבה, שם התגורר עד מותו בשנת 1991.
הוסאק היה נשוי פעמיים. עם אשתו הראשונה התחתן ב-1938. נולדו להם שני בנים: ולדימיר (נולד ב-1944) ויאן (1946 - 2004). בשנת 1967 התגרש מאשתו הראשונה. בשנת 1975 נישא לורה, שנספתה בשנת 1977 בתאונת מסוק.
ראו גם

ילדי הוסאק
הערות שוליים

↑  קלמנטיס נאשם ב"לאומנות בורגנית", דבר, 26 במאי 1950
↑  קלמנטיס לפני כס המשפט של המפלגה הקומוניסטית, דבר, 28 במאי 1950
↑  קלמנטיס נאסר כמרגל ומחבל, דבר, 28 בפברואר 1951
↑  קלמטיס נתפס בצ'כוסלובקיה, מעריב, 27 בפברואר 1951
↑  סלאנסקי מוסר על פרשת הבגידה של קלמנטיס ושותפיו, על המשמר, 25 באפריל 1951
↑  עדות קלמנטיס ועוזריו, הצופה, 23 בנובמבר 1952
↑  ענשי מאסר כבדים לתומכי סלאנסקי וקלמנטיס, דבר, 26 באפריל 1954
↑  קלמנטיס נידון ללא יסוד חוקי, על המשמר, 30 ביוני 1963
↑  לסופרי צ'כוסלובקיה הוחזר בטאונם, על המשמר, 9 בפברואר 1968
↑  שרים חדשים לכל כהונות המפתח בממשלת צ'כוסלובקיה, בראשות צ'רניק, מעריב, 5 באפריל 1968
↑  פראג חידשה הצנזורה, מעריב, 29 באוגוסט 1968
↑  הרוסים שואפים להשליט את המנהיג הסלובאקי הוסאק, מעריב, 10 בספטמבר 1968
↑  נחמן בן עמי, הלך קוזניצב אל הוסאק, מעריב, 13 בספטמבר 1968
↑  לקראת התמודדות מכרעת בצ'כוסלובקיה, על המשמר, 15 בדצמבר 1968
↑  דב אפל, הוסאק מודה לברזנייב, דבר, 7 ביוני 1971; המשך
↑  נשיא צ'כוסלובקיה, דבר, 29 במאי 1975
↑  רעייתו של נשיא צ'כוסלובקיה נספתה בתאונת מסוק, דבר, 23 באוקטובר 1977
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279755605171  PLWABN: 9810690103105606  BIBSYS: 98030014  BnF: cb119080792 (data)  CiNii: DA00409127  GND: 118554956  ISNI: 0000 0001 1064 5687  LCCN: n50030322  LNB: 000347376  NDL: 00468704  NKC: jn20000401125  NTA: 072704314  SUDOC: 026928930  VIAF: 59084048   WorldCat (עם VIAF): 59084048