stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לאה גולדברג
מספריה

טבעות עשן (1935)
מכתבים מנסיעה מדומה (1937) - רומן אוטוביוגרפי.
האורחת מכנרת (1939) – שיר בשבח הבננה העברית.
העיר והכפר (1939) – חרוזים למען תוצרת הארץ
שיבולת ירוקת העין (1940)
דן ודינה מטיילים בתל אביב (1940) – חרוזי תברואה.
שיר בכפרים (1942)
מביתי הישן (1942)
ידידי מרחוב ארנון (1943) – סיפורי יום-יום על תאומים שזרעו סוכריות, על חתול צמחוני, על כלבה שנגנבה ועוד.
והוא האור (1946)
בבקשה (1946)
הביבר העליז (1947) – חרוזים על גן-החיות ופלאיו.
על הפריחה (1948)
תריסר צברים (1949)
מה עושות האילות (1949) – ארבעים שירים על משחקי אור וצל, חלום ושעשוע, על כובע-קסמים ומפוחית-פלאים ועוד.
כך ישיר עולם צעיר (1950) – שירי זמר.
גן-החיות (1951) – שירי ביבר.
פגישה עם משורר (1952) – על אברהם בן יצחק ועל אהבתה לו.
אהבת שמשון (1952)
נסים ונפלאות (1954) – ידידות מופלאה נרקמת בין הילד נסים, הקוף נפלאות וה"דודה של שום איש", היא המספרת.
ברק בבוקר (1955)
מלכת שבא הקטנה (1956. תורגם לאנגלית) – חבלי קליטתה של נערה עולה בחברת ילדים.
בעלת הארמון (1956) (הספר בקטלוג ULI)
איה פלוטו (1957) – הרפתקאותיו הליליות של כלב בקיבוץ.
מוקדם ומאוחר (1959)
מסעות מור החמור (1959) – עַיִר יוצא לטיול ומגלה את העולם.
דירה להשכיר (1959) – משל מחורז.
צריף קטן (1959) – 36 שירים של דמיון ומציאות.
עם הלילה הזה (1964)
מעשה בצייר (1965) – שיר סיפורי על צייר ירושלמי.(הספר בקטלוג ULI)
הרפתקה במדבר (1966) – סיפור מצולם על ילדי קיבוץ היוצאים לחשוף עתיקות בחורבות עיר קדומה.
בנים, בנות, בובות (1968) – חרוזים לתצלומים של בובות "חיות" ופועלות.
ילקוט שירים (1970)
שלושה סיפורים (1971)
שארית החיים (1971)
לאה גולדברג - שירים (1973) - שלושה כרכים של כל שיריה, הוצאת ספרית פועלים
מר גוזמאי הבדאי (1977. נדפס בהמשכים בדבר לילדים והופיע כספר אחרי מותה) – הרפתקאותיו המופלאות של גוזמאי עתיר-דמיון.
לפילה יש נזלת (1977)
מכתבים ויומן (1978)
וכולם חברים (1978) – חמישה סיפורים מחורזים.
מחזות (1979)
שמגר הנגר (1979) – מסע חלומי של ילד אל העיר שמעבר ענן ופגישתו עם נגר המכין צעצועים.
כתבים (1979)
זוטא (1981)
בואו, עננים (1982)
אורי כדורי (1984) – חרוזים וציורים מתוך דבר לילדים.
בארץ סין (1986)
שירים (1986)
מסיפורי מר קשקש (1987)
את תלכי בשדה (1989)
סיפורים (1996)
האומץ לחולין: בחינות וטעמים בספרותנו החדשה (1996), הוצאת ספריית הפועלים
בארץ אהבתי (1997)
יומני לאה גולדברג (2005)
כובע קסמים (2006), הוצאת ספרית פועלים
לאה גולדברג: כל הסיפורים (2009), בעריכת חמוטל בר-יוסף וגדעון טיקוצקי, ספרית פועלים
אבידות (2010), הוצאת ספרית פועלים
מחזות גנוזים וידועים (2011)
שיר/עיר: צרור שירים גנוזים - לאה גולדברג, עם חיתוכי עץ מאת פרנץ מזרל (2012), הוצאת אבן חושן
שר הילדים (2016), הוצאת ספרית פועלים
הצרצר התייר(2016), הוצאת ספרית פועלים.
יומן ספרותי: מבחר רשימות עיתונות 1928 - 1941 (2017), בעריכת גדעון טיקוצקי וחמוטל בר יוסף, הוצאת הקיבוץ המאוחד
השירים הגנוזים, עורך גדעון טיקוצקי, ספריית הפועלים, 2019
כל שירי הילדים, עורך גדעון טיקוצקי. ספרית פועלים, 2023
מעריכותיה

סדרת נדי מאת איניד בלייטון, בתרגום יפה קרינקין ובעריכתה של לאה גולדברג, בהוצאת ש. זימזון, תל אביב:
נדי אין כמוך, 1964.
נדי נוסע לארץ הצעצועים, 1964.
הידד נדי קט, נדי, 1968.
נדי והמכונית, 1968.
נדי שוב כאן, 1971.
נדי על שפת הים, 1971.
נדי וטסי, 1972.
נדי בצרה גדולה, 1972.
נדי ותעלוליו, 1974.
נדי ומחק הפלאים, 1974.
תרגומים

סמואיל מרשק, דואר,(יצא לאור 1927), (עיבוד ותרגום מגרמנית), מוציא לאור: ח. מרגולין את אלכסנדר כהן, תל אביב, ספריית פז, (1940).(הספר בקטלוג ULI)
היינריך מאן, מסטננדאל עד פרנס, (תרגום מגרמנית). מרחביה, הקיבוץ הארצי, השומר הצעיר, 1941.
רוזה לוקסמבורג, מכתבים מבית הסוהר (תרגום מגרמנית), ספרית פועלים - הקיבוץ המאוחד, הוצאה ראשונה 1942 ומהדורה מחודשת 2009
אלי ינס, תמונות: חנה ריבקין-בריק, אלה קרי הילדה מלפלנד, ספריית פועלים 1954
אלדין ומנורת הקסמים שלו, 1950
חנה וולקוב, פרג, ואבא קובנר, ישראל (עורכים), מ' מ' (ליקוט ועיצוב), אין פרפרים פה, לקט שירים וציורים של ילדי גטו טרזיינשטט 1942-1944, ירושלים 1977
ויליאם שייקספיר, כטוב בעיניכם
לב טולסטוי, האחיות, 1946.
סמואיל מרשק, ספר על ספרים (יצא לאור 1947), תורגם: 1957.
לב טולסטוי, מלחמה ושלום, 1956.
היינריך מאן, נעורי המלך הנרי הרביעי, שתי מהדורות שונות: ספרית הפועלים והוצאת הקיבוץ הארצי, השומר הצעיר, סדרה בעריכת עזריאל אוכמני, 1960.
הנריק איבסן, פר גינט 1953
לואיג'י פיראנדלו, אנריקו הרביעי, הועלה ב'הבימה' באוקטובר 1955, פורסם בדחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ח', 2017
לואיג'י פיראנדלו, כל אדם והאמת שלו
סמואיל מרשק, המפוזר מכפר אז"ר
מולייר, בית ספר לנשים
רנטה ויגנו, אנייזה הולכת למות, תרגמה מאיטלקית לאה גולדברג, 1951.
טוביה ריבנר (עורך), קולות רחוקים וקרובים - תרגומיה למשוררים שונים, כרך ו ב"כל כתביה", 1975
אנטה פון דרוסטה-הילסהוף, עץ היהודים, איורים: לאה גולדברג, תל אביב, תש"ל
ז'אן-פול סארטר – הנערה והכושי, הועלה ב'אהל' באוגוסט 1952, פורסם ב'דחק - כתב עת לספרות טובה', כרך ט (2018).
לב טולסטוי, המת החי, הועלה ב'הבימה' בינואר 1954, תרגום: לאה גולדברג, פורסם ב'דחק - כתב עת לספרות טובה', כרך יא, עמ' 401–451 (2019).
ריינר מריה רילקה, שיר האהבה והמות של הקורנט כריסטוף רילקה – תרגום חלקי (הביאה לדפוס והקדימה מבוא: יהושבע סמט שינברג), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך יא', 2019.
פדריקו גארסיה לורקה, חתונת הדמים, תורגם עבור הפקה של הקאמרי ב-1946, פורסם בדחק - כתב עת לספרות טובה, כרך יב', 2020.
מיכאיל פרישווין, חברבור חית-היער, אנקורים- ספרית פועלים, 1943.
הנצחתה

ב-19 בפברואר 1991, הנפיק השירות הבולאי  סדרה של שלושה בולי דאר שעליהם דיוקנאות של רחל המשוררת (בלובשטיין), לאה גולדברג ושרה אהרונסון. כל בול בסדרה שויך לאחת מהן. האמנית רות (בקמן) מלכא עיצבה את הבולים. על השובל של הבול שהוקדש ללאה גולדברג  הופיע כיתוב של שורה אחת משיר שכתבה, לאמור: "בארץ אהבתי השקד פורח"
בשנת 2010 הוצב בקובנה שלט לכבודה בבניין שבו שכנה הגימנסיה שבה למדה.
בשנת 2013 נחנך בית ספר ממלכתי בנתניה על שמה
בשנת 2014 החליטה עיריית יבנה לקרוא את שם בית הספר לאמנויות בעיר לזכרה
בשנת 2016 נפתח בית ספר חדש בכפר סבא בשכונה הירוקה שנקרא על שמה
ב-10 באפריל 2011 נבחר דיוקנה של לאה גולדברג, ביחד עם שאול טשרניחובסקי, נתן אלתרמן ורחל המשוררת, להתנוסס על גבי השטרות החדשים של מדינת ישראל. בשנת 2017 הנפיק בנק ישראל שטר של 100 שקלים עם דמותה של לאה גולדברג
בערים הבאות נקראו רחובות על שמה: בשכונת נווה יעקב בירושלים, תל אביב, לוד, באר יעקב, פתח תקווה, גדרה, מזכרת בתיה והרצליה
תחנה של הרכבת הקלה בירושלים בשכונת נווה יעקב נקראת על שמה
בשנת 2020 צוירה תמונתה על קיר ביתה ברחוב קסטוצ'יו בקובנה, ליטא.
סרט על לאה גולדברג

לאה גולדברג בחמישה בתים, סרט מסדרת העברים, בימוי והפקה יאיר קדר. הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל דוקאביב, 2011. הסרט זכה בקטגוריות העריכה, המוזיקה המקורית ועיצוב הפסקול בתחרות הקולנוע הדוקומנטרי 2011. את פסקול הסרט שרה קרולינה ואת המוזיקה המקורית כתב אלי סורני.
ראו גם

שירי סוף הדרך
משירי ארץ אהבתי
לקריאה נוספת

חנוך גיא (קנר), ציפור ססגונית: מחקר בתימות ובסימבולים בשירתה של לאה גולדברג, 1971. (הספר בקטלוג ULI)
עפרה יגלין, אולי מבט אחר: קלאסיות מודרניות ומודרינזם קלאסי בשירת לאה גולדברג, עריכה לאה שניר, אוניברסיטת תל אביב, 1997. (הספר בקטלוג ULI)
עפרה יגלין, שירי אהב"ה ושירי זה"ב: הסונטות של לאה גולדברג, 2008. (הספר בקטלוג ULI)
עמיה ליבליך, אל לאה, רומן ביוגרפי, 1996. (הספר בקטלוג ULI)
טוביה ריבנר, לאה גולדברג: מונוגרפיה, תל אביב: ספרית פועלים והוצאת הקיבוץ המאוחד, 1980. (הספר בקטלוג ULI)
מי־טל נדלר, הַמּוּסָךְ מוסף לספרות, מרחבים, זמנים ורכבות ביצירות המוקדמות של לאה גולדברג, באתר "הַמּוּסָךְ - מוסף לספרות" של הספרייה הלאומית, 04.03.2020.
א.ב. יפה, פגישות עם לאה גולדברג, הוצאת צ'ריקובר, 1984. (הספר בקטלוג ULI)
א.ב. יפה, לאה גולדברג - תווי דמות ויצירה, הוצאת רשפים, 1994.
רות קרטון-בלום וענת ויסמן (עורכות), פגישות עם משוררת: מסות ומחקרים על יצירתה של לאה גולדברג, ספרית פועלים, 2000. (הספר בקטלוג ULI)
רחל ואריה אהרוני (עריכה), יומני לאה גולדברג, הוצאת ספרית פועלים, 2005. (הספר בקטלוג ULI)
יפעת וייס וגדעון טיקוצקי, נערות עבריות: מכתבי לאה גולדברג מן הפרובינציה 1935-1923, ספרית פועלים - הקיבוץ המאוחד, 2009. (הספר בקטלוג ULI)
גדעון טיקוצקי, האור בשולי הענן: היכרות מחודשת עם יצירתה וחייה של לאה גולדברג, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2011. (הספר בקטלוג ULI) גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר".
חמוטל בר-יוסף, לאה גולדברג, הוצאת מרכז זלמן שזר, 2012. (הספר בקטלוג ULI)
שרה בן-ראובן, כעץ באפלת היער: על אהבותיה של לאה גולדברג, הוצאת שוקן, 2013. (הספר בקטלוג ULI)
אילת נגב, שיחות אינטימיות, הוצאת ידיעות אחרונות, 1995, הפרק "לאה גולדברג - 'עזר לך? החיה את מתייך?'", עמ' 43-33.
זיוה שמיר, לשיר בשפת הכוכבים: על יצירת לאה גולדברג, ספרא, 2014. (הספר בקטלוג ULI)
יפעת וייס, נסיעה ונסיעה מדומה: לאה גולדברג בגרמניה, 1933-1930, מרכז זלמן שזר, 2014. (הספר בקטלוג ULI)
נטשה גורדינסקי, בשלושה נופים: יצירתה המוקדמת של לאה גולדברג, מאגנס, 2016. (הספר בקטלוג ULI)
גדעון טיקוצקי (עורך), אולי רק ציפורי מסע, חליפת מכתבים, ספריית פועלים, 2017. (הספר בקטלוג ULI)
חיה שחם, על גבול האור: חתכים והתבוננויות ביצירת לאה גולדברג, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2017. (הספר בקטלוג ULI)
לאה גולדברג - חמישה פזמונים עבור ערב מערכונים שכתב וביים יצחק נוז'יק ושנערך בתיאטרון 'המטאטא' ב-1943 תחת הכותרת 'המת החי'. בתוך 'דחק - כתב עת לספרות טובה', כרך י', 2018.
לאה גולדברג – על אמנות התרגום (הביאה לדפוס והקדימה מבוא: יהושבע סמט־שינברג), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך יב', 2020.
שהם סמיט, יקינתון: ספור על חברות ושיר, הוצאת כנרת, 2015. (הספר בקטלוג ULI)
שהם סמיט, דודה לאה, הוצאת כנרת, 2016. (הספר בקטלוג ULI)
רות נצר, והוא האור של לאה גולדברג - הגבר, התהום והאור, בתוך: נפש הספרות: מסות על ספרות ושירה במבט יונגיאני, כרמל, 2021. (הספר בקטלוג ULI)
לאה גולדברג – על דבורה בארון (מעיזבון המשוררת), דחק, כרך טו', 2022.
שני פוקר, שירי הילדים של לאה גולדברג משקפים את ראשית התרבות הישראלית, באתר הארץ, 10 באפריל 2023
לקריאה נוספת > מבחר מאמרים על יצירתה

בבית הספרים הלאומי מצויים מאמרי ביקורת ופרשנות רבים מאוד על יצירתה של גולדברג. להלן כמה מהם:
חמוטל בר-יוסף, "על הפריחה" (לאה גולדברג, דנטה והסימבוליזם הרוסי), בתוך: פגישות עם משוררת, 2001
חמוטל בר-יוסף 'משקל ה"דול'ניק" ב"שיר בכפרים" של לאה גולדברג', בתוך: ספר יצחק בקון, בעריכת אהרון קומם, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 1992 עמ' 99–116.
חמוטל בר-יוסף, "לאה גולדברג והשיר העממי הליטאי", ממרכזים למרכז: ספר נורית גוברין, בעריכת אבנר הולצמן, מכון כץ לחקר הספרות העברית, אוניברסיטת תל אביב תשס"ה, עמ' 437–459.
זיוה שמיר,  "הסתכלות בדבורה" - דיוקן המשורר כאיש זקן, לאה גולדברג משלחת עוקץ במקטרגיה, בתוך: פגישות עם משוררת, 2001.
מנוחה גלבוע, על שלושה רבדים בשיר "דג הזהב" ועל זיקתו לכלל שירתה של לאה גולדברג, בתוך: מחקרים בספרות ילדים, תשמ"ה-1985.
אוריאל אופק, בין סופר ילדים לקוראיו, על לאה גולדברג, בתוך: הספרות, 27, 1978.
חיים שוהם, אורן ונוף - מודל רומנטי ומודל ציוני, עיון משווה בשיר של היינה ובשיר של לאה גולדברג ["ארן"], בתוך: עלי-שיח, 16, 1982.
מאיה אגמון-פרוכטמן, מסביב לנקודות: עיון בשיר הילדים בגישה תחבירית, על התחביר בשירי לאה גולדברג, בתוך: ספרות ילדים ונוער, 7, 1981.
יחיאל קדמי, על "אילנות" של לאה גולדברג, מתוך על המשמר, ערב פסח תשל"ח-1978.
גדעון עפרת, האמת של השקרים הקטנים, על מחזותיה של גולדברג, הארץ, ינואר 1980.
שלומית קינל, צד האור של לאה גולדברג, מקור ראשון, יוני 2009.
נוית בראל, "אבדות ומציאות" - רצנזיה על הרומן הגנוז "אבדות" מאת לאה גולדברג. בתוך: Time Out Tel Aviv. עמ' 160. 18 בפברואר 2010
אילנה נאמן, "ים בחלון: העזבון הדרמטי של לאה גולדברג", הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1997.
גדעון טיקוצקי, כמוסת הזמן של לאה גולדברג (שלוש מחשבות עם עריכת שיריה הגנוזים), באתר "הַמּוּסָךְ - מוסף לספרות" של הספרייה הלאומית, 27.06.2019
אביבית משמרי, בפסיעות הפחד: לאה גולדברג והחשש מטירוף, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 23.01.2020
אביבית משמרי, ספרה הקטן של לאה גולדברג, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, מאי 2021
ליאור טל שדה, כשרוזה האדומה ולאה גולדברג יצאו לטייל בשדה, באתר הארץ, 11 במאי 2020
ביאורים

↑  על מקום הולדתה יש שתי עדויות שונות שלה עצמה, המופיעות בצילומי המסמכים המובאים בערך. על-פי עדות אחת נולדה בקניגסברג, ועל-פי עדות אחרת נולדה בקובנה שבליטא, שהייתה באותה עת בשליטת רוסיה. גם מקורות אחרים מעידים כי נולדה בקובנה. הסיבה לציון שני המקומות נובעת מהעובדה שמשפחתה של גולדברג התגוררה בקובנה, אולם משום שאמה איבדה שני תינוקות במהלך הלידה קודם ללידתה של לאה, היא העדיפה לעבור לקראת הלידה לקניגסברג שבגרמניה, ששירותי הרפואה בה היו טובים יותר. לאחר הולדתה של לאה חזרה האם לקובנה. את הסיבה לקיום שתי העדויות הסותרות שלה עצמה מבהירה חוקרת שירתה, פרופ' חמוטל בר יוסף: "לאה גולדברג נולדה בקניגסברג, שגם במאה העשרים הייתה עדיין מרכז חשוב של תרבות ההשכלה הגרמנית, אך קובנו (קאונאס בליטאית) הוא זיכרון הילדות הראשון שלה" (חמוטל בר יוסף, לאה גולדברג והשיר העממי הליטאי, ספר היובל לפרופ' נורית גוברין "ממרכזים למרכז", תל אביב תשס"ה, עמ' 439)
↑  היא התחילה לכתוב בגיל 10 יומן בעברית, ביום ד' תשרי תרפ"ב (ספטמבר 1921), והעמוד הראשון של יומנה העטור בשגיאות כתיב חינניות, פורסם על ידי מכון גנזים בבלוג שלו (שם גם מופקד ארכיונה האישי). לצפייה בעמוד זה, ראו כאן.
חלוקה מנהלית של פורטוגל

עד לשנת 2003 פורטוגל הייתה מחולקת למחוזות (distritos, דישטריטוש), מועצות עירוניות (municípios, מוּנִיסִיפִיוש) ומועצות מקומיות (Freguesias, פרֶגֶזִיאָש). למחוזות לא היה מעמד פוליטי כלשהו אך בראש כל מחוז עמד מושל ולידו משרד המושל. בשנת 1998 הוחלט לחלק את המדינה למרחבים (regiões, רז'יאוֹינש. בצורת יחיד - região, רז'יאו) ולתת להם מעמד פוליטי. החלטה זו לא מומשה במלואה אבל המונח "מחוז" כיחידה מנהלית הלך ונעלם. בשנת 2009 כל הפונקציות של משרד המושל עברו לגופים ממשלתיים אחרים. במקביל החל הליך הדרגתי של הקמת "אזורים מטרופולינים" ו-"מועצות בין-קהילתיות". הליך זה הסתיים בשנת 2013 כאשר הסתיים הליך הקמת 21 מועצות בין-קהילתיות. בנוסף לכך המשיכו להתקיים 2 אזורים מטרופולינים ו-2 אזורים אוטונומיים שהם מחוץ לפורטוגל היבשתית.
חלוקה מנהלית החל משנת 2013 > אזורים מטרופולינים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מיקום | שם | שם בשפת המקור | אוכלוסייה  (2021) | שטח | מספר מועצות |
|  | ליסבון | Área Metropolitana de Lisboa | 2,871,133 | 3,015 | 18 |
|  | פורטו | Área Metropolitana do Porto | 1,722,374 | 2,040 | 17 |
חלוקה מנהלית החל משנת 2013 > אזורים אוטונומיים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שם | בירה | שם בשפת המקור | אוכלוסייה  (2021) | שטח |
| האיים האזוריים | פונטה דלגדה | Região Autónoma dos Açores | 236,440 | 2,322 |
| מדיירה | פונשל | Região Autónoma da Madeira | 250,769 | 801 |
חלוקה מנהלית החל משנת 2013 > מועצות בין-קהילתיות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מס' | מיקום | שם | בירה | שם בשפת המקור | אוכלוסייה  (2021) | שטח | מס' מועצות |
| 1 |  | אלנטז'ו מרכז | אבורה | Alentejo Central | 152,511 | 7,394 | 14 |
| 2 |  | אלנטז'ו ליטרל | גרנדולה | Alentejo Litoral | 96,485 | 5,309 | 5 |
| 3 |  | אלגארבה | פארו | Algarve | 467,343 | 4,997 | 16 |
| 4 |  | אלנטז'ו עליונה | פורטלגרה | Alto Alentejo | 104,930 | 6,084 | 15 |
| 5 |  | מינו עליונה | ויאנו דו קסטלו | Alto Minho | 231,293 | 2,219 | 10 |
| 6 |  | טמגה עליונה | צ'אווס | Alto Tâmega | 84,330 | 2,922 | 6 |
| 7 |  | אבה | גימארייש | Ave | 418,455 | 1,451 | 8 |
| 8 |  | אלנטז'ו תחתונה | בז'ה | Baixo Alentejo | ? 34,854 | 1,146 | 13 |
| 9 |  | ביירה בז'ה | קשטלו ברנקו | Beira Baixa | 80,775 | 4,614 | 6 |
| 10 |  | ביירס א סרה די אסטרלה | גארדה | Beiras e Serra da Estrela | 210,633 | 6,305 | 15 |
| 11 |  | קבדו | בראגה | Cávado | 416,652 | 1,246 | 6 |
| 12 |  | דורו | וילה ריאל | Douro | 183,886 | 4,132 | 19 |
| 13 |  | עמר טחו | סנטרם | Lezíria do Tejo | 247,453 | 4,275 | 11 |
| 14 |  | טחו אמצעית | טומאר | Médio Tejo | 228,604 | 3,344 | 13 |
| 15 |  | אסטה | קלדאש דה ראיניה | Oeste | 363,551 | 2,220 | 12 |
| 16 |  | אזור אוויירו | אוויירו | Região de Aveiro | 367,490 | 1,693 | 11 |
| 17 |  | אזור קוימברה | קוימברה | Região de Coimbra | 436,929 | 4,336 | 19 |
| 18 |  | אזור לייריה | לייריה | Região de Leiria | 286,792 | 2,449 | 10 |
| 19 |  | טמגה י סוסה | פנפיאל | Tâmega e Sousa | 408,637 | 1,832 | 11 |
| 20 |  | טראס די טראס אוס מונטס | ברגנסה | Terras de Trás-os-Montes | 107,293 | 5,544 | 9 |
| 21 |  | ויסאו דאו לפוס | ויסאו | Viseu Dão Lafões | 252,793 | 3,238 | 14 |
מחוזות

החלוקה למחוזות בוטלה כאשר בשנת 2011 לא בוצע מינוי של מושלי המחוזות.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מס' | שם | בירה | שם בשפת המקור | אוכלוסייה  נכון לשנת 2005 | שטח |
| 1 | מחוז ליסבון | ליסבון | Lisboa | 2,275,591 | 2,761 |
| 2 | מחוז לייריה | לייריה | Leiria | 458,679 | 3,515 |
| 3 | מחוז סנטרם | סנטרם | Santarém | 425,431 | 6,747 |
| 4 | מחוז סטובל | סטובל | Setúbal | 875,656 | 5,064 |
| 5 | מחוז בז'ה | בז'ה | Beja | 144,410 | 10,229 |
| 6 | מחוז פארו | פארו | Faro | 467,4750 | 4,960 |
| 7 | מחוז אבורה | אבורה | Évora | 152,436 | 7,393 |
| 8 | מחוז פורטלגרה | פורטלגרה | Portalegre | 104,959 | 6,065 |
| 9 | מחוז קשטלו ברקו | קשטלו ברנקו | Castelo Branco | 177,912 | 6,675 |
| 10 | מחוז גווארדה | גווארדה | Guarda | 143,019 | 5,518 |
| 11 | מחוז קוימברה | קוימברה | Coimbra | 408,631 | 3,947 |
| 12 | מחוז אביירו | אביירו | Aveiro | 700,964 | 2,798 |
| 13 | מחוז ויזאו | ויזאו | Viseu | 351,392 | 5,007 |
| 14 | מחוז ברגנסה | ברגנסה | Bragança | 122,833 | 6,608 |
| 15 | מחוז וילה ריאל | וילה ריאל | Vila Real | 185,878 | 4,328 |
| 16 | מחוז פורטו | פורטו | Porto | 1,786,656 | 2,408 |
| 17 | מחוז בראגה | בראגה | Braga | 846,515 | 2,706 |
| 18 | מחוז ויאנה דו קשטלו | ויאנה דו קשטלו | Viana do Castelo | 231,488 | 2,255 |
| - | האיים האזוריים | פונטה דלגדה | Região Autónoma dos Açores | 236,440 | 2,322 |
| - | מדיירה | פונשל | Região Autónoma da Madeira | 250,769 | 801 |
מרחבים

לצרכים סטטיסטיים בלבד קיימת חלוקה למרחבים
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מס' | שם | בירה | שם בשפת המקור | אוכלוסייה  (2021) | שטח |
|  | מרחב צפון | פורטו | Região Norte | 3,588,701 | 21,284 |
|  | מרחב מרכז | קוימברה | Região Centro | 2,227,912 | 28,200 |
|  | מרחב ליסבון | ליסבון | Região Lisboa | 2,871,133 | 3,001 |
|  | מרחב אלנטז'ו | אבורה | Região Alentejo | 704,934 | 31,603 |
|  | מרחב אלגרבה | פארו | Região Algarve | 467,495 | 4,960 |
| - | האיים האזוריים | פונטה דלגדה | Região Autónoma dos Açores | 236,657 | 2,322 |
| - | מדיירה | פונשל | Região Autónoma da Madeira | 267,785 | 801 |
הערות שוליים

↑  http://www.portalautarquico.pt/pt-PT/eleicoes-ccdr/
מפת מחוזות פורטוגל
מפת מרחבים של פורטוגל
קאיפו כהן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 בדצמבר 1978 (בת 46) הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו 
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
קאיפּוּ כהן (נולדה ב-30 בדצמבר 1978) היא שחקנית ישראלית, אשר את עיקר פרסומה צברה כשגילמה בתפקיד הראשי את דמותה של אביה בסרט הקולנוע "הקיץ של אביה" ובסרט "עץ הדומים תפוס".
ביוגרפיה

כהן נולדה לצלמת פסי גירש ולאלי כהן בעת שהוריה שהו בקונגו שבאפריקה. פירוש השם קאיפו הוא אלכוהול שעושים באפריקה משורש של עץ.
לאחר גירושי הוריה והגעתה עם אמה לישראל החלה בגיל ארבע לרקוד בלט.
בשנת 1988, בעת שרקדה ב"מרכז ביכורי העיתים" בתל אביב, צפו בה מלהקי הסרט "הקיץ של אביה" והיא נבחרה לתפקיד של אביה בסרט.
בגיל 14 החלה ללמוד מחול בפריז, ולאחר חזרתה לישראל השתתפה בשנת 1994 בסרט ההמשך "עץ הדומים תפוס", ולאחר השתתפותה בסרט זה פרשה ממשחק.
בבגרותה הקימה חברה לקוסמטיקה אורגנית.
בשנת 2011 השתתפה בהצגת היחיד "העלמה אלזה" שהועלתה בפסטיבל תיאטרונטו.
בשנת 2014 השתתפה כהן בסרט "חלונות".
הערות שוליים

↑   דליה קרפל, אובססיית המוות של האמנית פסי גירש, באתר הארץ, 26 במרץ 2014
↑  כרמלה טייכמן בשיחה עם פסי גירש, אמנית. בין מציאות לדמיון דרך העינית יולי 2015, באתר בית לאמנות ישראלית באקדמית תל אביב-יפו
↑  גילה אלמגור, על המבחנים שערכה לסרט "הקיץ של אביה", חדשות, 5 בספטמבר 1988
↑  עירית שמגר, הקיץ של קאיפו, מעריב, 6 באפריל 1988
↑  טל לוין, עכבר העיר, תיאטרונטו 2011: נותנים לנשים את הבמה, באתר הארץ, 22 באפריל 2011
↑  חלונות, באתר הבמה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1089855923  VIAF: 1644145856889822920278   WorldCat (עם VIAF): 1644145856889822920278
אנכיתריום

| אנכיתריום |
| --- | --- |
 לסתות מאובנות של האנכיתריום
תקופה
מיוקן
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מפריטי פרסה
תת־סדרה:: Hippomorpha
משפחה:: סוסיים
סוג:: אנכיתריום
שם מדעי
 Anchitherium ‏מאייר, 1844

אנכיתריום (שם מדעי: Anchitherium; משמעות השם: "בהמה קרובה") הוא סוג פרסתן נכחד ממשפחת הסוסיים. הוא חי באמריקה הצפונית במשך המיוקן והיגר גם לאירופה ולאסיה. הוא הוגדר ב-1844 בידי החוקר כריסטיאן אריך הרמן פון מייר.
האנכיתריום היה קרובם של ההיפוהיפוס והמיוהיפוס, שחיו באותה תקופה. הוא דמה לסוסים המודרניים, אך היה בעל שלוש פרסות דמויות אצבעות בכל רגל, והיה בעל שיניים טוחנות בעלות כתרים נמוכים, כך שהוא הותאם רק לאכילת עלים, אשר ניזון בדומה לאיילים או לאוקפי משיחים או ענפים נמוכים. הוא הגיע לאורך 1.5 מטר, לגובה 60 סנטימטרים בכתפיו ולמשקל 40 קילוגרם.
האנכיתריום היה איטי יותר מרוב הסוסים, מאחר שרגליו היו קצרות יותר ובעלות יותר אצבעות, כך שהוא התאים לחיים ביערות או ביצות ולא בערבות הפתוחות. הוא התפתח לסינוהיפוס (אנ') שחי באירואסיה בהמשך המיוקן.
מאובניו של הסוס התגלו בין היתר בארצות הברית, ספרד, פורטוגל ורוסיה.
מינים

Anchitherium alberdiae
Anchitherium aurelianense
Anchitherium australis
Anchitherium castellanum
Anchitherium clarencei
Anchitherium corcolense
Anchitherium cursor
Anchitherium ezquerrae
Anchitherium gobiense
Anchitherium hippoides
Anchitherium matritense
Anchitherium navasotae
Anchitherium parequinum
Anchitherium procerum
מושב אסלה

מושב אסלה דקורטיבי בהשראת אוקיינוס
אסלה מ-1913 עם מושב העשוי עץ
מושב אסלה פתוח מלפנים בשירותי מטוס
מושב אסלה היא יחידה תלויה המורכבת ממושב ומכסה, המקובעת על אסלת בית השימוש לצורכי נוחות והיגיינה.
מושב האסלה מורכב מהמושב עצמו, עליו מתיישב המשתמש, והמכסה – המשתרע על האסלה כאשר היא לא בשימוש, בין היתר על מנת למנוע סירקולציה של ריחות לא נעימים של צואה. המושב בדרך כלל מורם במהלך השתנה של גבר, או במהלך ניקיון השירותים.
מאז השליש האחרון של המאה ה-20 רוב מושבי האסלה עשויים מפלסטיק. במאות השנים שלפני כן היה המושב עשוי עץ וזכה לכינוי "קרש".
סוגיה הומוריסטית ביחס למיקום מושב האסלה בקרב זוגות נוגעת לעובדה שגברים רגילים להרמת המושב בזמן ההשתנה, על מנת למנוע כתמי שתן על המושב, אולם לנשים אין צורך בכך ולרוב הן אינן מרימות את מושב האסלה, ואף מצפות מהגברים להשיבו למקומו למטה. סוגיה זו זכתה למגוון בדיחות במדיומים שונים.
התאחדות השרברבים הבינלאומית קבעה כתקן לבתי-שימוש בשירות הציבור מושבי אסלה בעלי פתח מלפנים. לתקן זה אין משמעות חוקית. מטרת הפתח היא להקל על נשים בפעולת הניגוב.
ראו גם

אסלנית
מושב אסלה היגייני
הערות שוליים

1 2  Vanhoenacker, Mark (23 באפריל 2013). "What's That Thing? U-Shaped Toilet Seat Edition". Slate magazine. נבדק ב-26 באפריל 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
טוב שבגויים הרוג

ויכוח דתי בין מלומדים נוצרים ויהודים, חיתוך עץ של יוהאן פון ארמסשהיים מ-1483
טוֹב שֶׁבַּגּוֹיִים הֲרוֹג הוא חלק ממאמר המופיע בספרות חז"ל בשם רבי שמעון בר יוחאי. ביהדות המסורתית מספקים פרשנויות שונות למאמר, המעקרות או מחלישות את תוכנו.
המאמר שימש כטענה מרכזית נגד היהדות ברבים מהויכוחים עם הנוצרים והמוסלמים, כגון במשפט פריז, בוויכוח שהתנהל בין המומר ניקולס דונין לבין רבינו יחיאל מפריז.
מקור ונוסח המאמר

המאמר מופיע במכילתא לפרשת בשלח:
ויקח שש מאות רכב בחור משל מי היו הבהמות... של הירא את דבר ה' נמצינו למדין הירא את דבר ה' הם היו תקלה לישראל מכאן היה רבי שמעון בן יוחאי אומר טוב שבגוים הרוג טוב שבנחשים רצץ את מחו
המאמר מוזכר גם בתלמוד ירושלמי ובמסכת סופרים. במדרש תנחומא מובא המאמר בלי הזכרת שמו של רשב"י.
פרשנויות

בספרות היהודית קיים קונצנזוס שהמאמר אינו מהווה הוראה הלכתית כפשוטו, בכל מקום ובכל זמן. פוסקים רבים צמצמו את תחולתו למקרים מיוחדים, ויש שרואים בו 'פתגם בעלמא' או 'ביטוי לתחושת כאב כלפי שונאי ישראל' ולא הדרכה מעשית הלכתית.
בעלי התוספות מקבלים את המאמר להלכה, אך מצטטים בשם ירושלמי שהמדובר הוא בשעת מלחמה בלבד, ולא בזמן רגיל שעליו נאמרה הלכה אחרת – לא מורידין ולא מעלין, כלומר אין להסב מוות לגויים אך גם אין לעזור להם להינצל מסכנת מוות. כדבריהם פסקו להלכה הרמב"ם והשולחן ערוך.
לדעת רבינו בחיי בן אשר הכלל 'טוב שבגויים הרוג' נאמר גם לא בשעת מלחמה, אך מתייחס רק לגויים המורדים באלוהים.
יש שצמצמו את משמעות המאמר למצרים בלבד וגורסים 'טוב שבמצריים הרוג' לפי ההקשר שעוסק בעבדי פרעה. אך סביר להניח כי לא זו הגרסה המקורית.
פירוש אפולוגטי למאמר הוצע לפני האפיפיור בוויכוח במאה ה-14, לפיו הכוונה היא 'טוב שבגויים' – הטוב שיש בגויים הוא 'הרוג', כלומר מה שהם הורגים את החוטאים בלי לחקור יותר מידי כדיני הסנהדרין.
ראו גם

גוי
מורידין ולא מעלין
גם הם קרויים אדם – הנכרי בעיני הרמב"ם
לקריאה נוספת

יחזקאל כהן, היחס אל הנכרי במציאות ובהלכה בתקופת התנאים ירושלים ה'תשל"ה
מאיר רפלד, גלגולה ההלכתי המפותל של מימרה רדופה - טוב שבגויים הרוג דיני ישראל יט' ה'תשנ"ז עמודים 241–252. לקריאה מקוונת: באתר אוצר החכמה (למנויים בלבד)
מנחם כשר, תורה שלמה חלק ט' עמודים 146–150, באתר היברובוקס
הערות שוליים

↑  תלמוד ירושלמי, מסכת קידושין,  פרק ד', הלכה י"א בחלק מהנוסחאות
↑  מסכת סופרים טו י
↑  פרשת בשלח פסקה ח'
↑  מנחם כשר, תורה שלמה חלק ט' עמודים 146–150, באתר היברובוקס
↑  מאיר רפלד במאמר המצוין להלן
↑  תוספות על תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף כ"ו, עמוד ב'
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר נזקים, הלכות רוצח ושמירת נפש, פרק ד', הלכה י"א
↑  שולחן ערוך, חושן משפט, סימן תכ"ה, סעיף ה'
↑  רבינו בחיי, ספר שמות, פרק י"ד, פסוק ז'
↑  יחזקאל כהן, היחס אל הנכרי במציאות ובהלכה בתקופת התנאים ירושלים ה'תשל"ה עמוד 118
↑  ויכוח דון שמואל אבראבאליא ודון שלמה הלוי, והאפיפיור מארקו פלורנטין, באתר דעת