stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איוואן סמוחוואלוב
הערות שוליים

↑  "ל-Sreda, השנה שעברה הייתה פנומנלית לחלוטין."
↑  מפיקים רוסים ביקרו באולפני הוליווד
↑  חברת ההפקה "Sreda" מייצגת את סוכנות מכירות הסרטים הרוסית הראשונה
אורים ותומים (ספר)

| --- | --- |

ספר אורים ותומים
 מידע כללי
 מאת:  רבי יהונתן אייבשיץ
 סוגה:  ביאור לשולחן ערוך חלק חושן משפט
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  ה'תקל"ה-ה'תקל"ז 1775-1778
 תאריך הופעה ראשונה:  קרלסרוהה
 סדרה
 מספר ספרים:  2
 קישורים חיצוניים
 היברובוקס:  הספר, בהוצאה משנת תשל"ג
 הספרייה הלאומית:  990052780350205171
אורים ותומים (בעגה הישיבתית "התומים") הוא ספר על שולחן ערוך חלק חושן משפט. הספר נכתב על ידי רבי יהונתן אייבשיץ, ויצא לאור עשר שנים לאחר מותו.
שם הספר

שם הספר נלקח מהאורים ותומים, וכוונת הקריאה בשם זה היא דמיון לאורים ותומים שהיו פריטים מסוימים שהונחו בדרך קבע בתוך החושן שלבש הכהן הגדול על חזהו והשלימו אותו, גם ספר זה אמור להשלים את חושן המשפט, אורים שמאירים את דברי השולחן ערוך, ותומים שמתמים (מלשון תם - מושלם) את דבריו.
טעם נוסף לשם הספר הוא מביא בהקדמה לספרו 'כרתי ופלתי': ”שמה יתנו תוקף של הלכה ויהי לי לעטרה ולמצנפת דברי הכהנים נושא בד קודש יקרא הסמ״ע והש״ך, גלל כן קראתיו אורים ותומים”, כלומר קרא שם זה עקב היות הספר המשך לקודמיו הסמ״ע והש״ך הכהנים, והשלמתם.
חלקי הספר

הספר מחולק לשני חלקים. החלק הראשון הוא ה'תומים' הכולל פלפול בדברי השולחן ערוך. והחלק השני הוא 'אורים' שהוא החלק ההלכתי המסיק את מסקנות מקבילו התומים.
ספר זה נדפס בפני עצמו ולא נדפס השולחן ערוך, ככל הנראה מחמת אורכו, עם זאת הספר מגיע רק עד סימן קנ"ב בשולחן ערוך.
על הספר

ספר זה נכתב בסגנון עיוני, כמו שהמחבר עצמו מציין בהקדמתו לספרו 'כרתי ופלתי' את "איכתו וחריפות ענינו" של הספר, ודרכו "לפלפל בחכמה בכל דברי ראשונים ואחרונים ולתור בחכמה על המשפט אשר יאמרו קדמונים". עם זאת מציין שספר זה מיועד לכולם ”דבר שווה לכל נפש קטן וגדול שם ידרשון לדעת המעשה אשר יעשון והדרך אשר יכו בה, שמה יקוננו סופרים, חסידים פרושים ביתה, בית ועד לחכמים, ואותו יום יום ידרשון לדעת דרכי התורה ונתיבותיה דדיה ירוו בכל עת דבש וחלב תחת לשונה”.
הספר קבע בניגוד לפרשני השולחן ערוך הקודמים לו את סמכות הפסיקה של השולחן ערוך והרמ"א כבלתי ניתנת לערעור: ”דין שנזכר בשולחן ערוך והרמ"א ושנהם השמיטו דעת החולק, כן דן אני ובא, מבלי לטעון קים ליה כדעת החולק, קיימו וקבלו חכמי הדור לשמור ולעשות ככל האומר במטבע הקצר השולחן ערוך והגהת רמ"א”. במובן מסוים, עולה כאן התמונה הדיכוטומית, של הפרדה בין השיח ההלכתי שהוא קבוע כדעת השולחן ערוך והרמ"א לבין הלימוד האינטלקטואלי.
הספר שימש רבות את הרב אריה לייב הלר בכתיבת ספרו קצות החושן, ואת הרב יעקב לורברבוים בכתיבת ספרו נתיבות המשפט. בעל הקצות החושן עצמו מציין זאת בהקדמתו לספרו: ”והרבה יגעתי בחיבורי זה ובדרישות חקרתי ובבדיקות אחר כל מקור וחוצב ההלכה בתכלית העיון, ואחר שיצא לאור עולם ספר 'אורים ותומים' וראיתי שהגאון המחבר הפליא לעשות, עברתי על קונטריסים שלי וכל מה שמצאתי מהן בספר הנזכר עברתי קולמסי עליהם. ואגב עיוני הצצתי בו בין החרכים וראתה עיני בדברים הנוגעים לעיקרא דדינא אשר לבבי לא כן תדמה. וכל כהאי גוונא ראיתי להזכיר טעמו וטעמא דידי והרואה יבחר”.
על הספר נכתבו ביאורים והערות בשם "משפט יונתן" מטעם מכון זכרון אהרן.
הערות שוליים

↑  ההקדמה לספר
↑  אורים ותומים, קיצור תקפו כהן
↑  אורים ותומים חלק ב' עם משפט יהונתן. הרב יהונתן אייבשיץ, מכון זכרון אהרון ירושלים התשס"ה (תשל"ח עמ'), באתר ארץ חמדה
| פרשני הטור והשולחן ערוך |
| --- | --- | --- |
| על כל החלקים | באר הגולה • באר היטב • ב"ח • ביאור הגר"א • בית יוסף • דרכי משה • כנסת הגדולה • ברכי יוסף |  |
| על אורח חיים | מגן אברהם • ט"ז • פרי חדש • שערי תשובה • מחצית השקל • שולחן גבוה • מטה יהודה • פתח הדביר • תוספת שבת • מחזיק ברכה • פרי מגדים • משנה ברורה • שתילי זיתים • כף החיים •  מור וקציעה |  |
| על יורה דעה | שפתי כהן • ט"ז • מחצית השקל • פרי חדש • פתחי תשובה • כרתי ופלתי • שלחן גבוה • שבט יהודה • דגול מרבבה • מחזיק ברכה • פרי מגדים • כף החיים • בית הלל • חידושי הרי"ם • ערוגות הבושם |  |
| על אבן העזר | חלקת מחוקק • בית שמואל • פתחי תשובה • בית הלל • חידושי הרי"ם • אבני מילואים |  |
| על חושן משפט | סמ"ע • שפתי כהן • ט"ז • פתחי תשובה • אורים ותומים • נתיבות המשפט • קצות החושן • חידושי הרי"ם |  |
אורי שטנדל

| --- | --- |

 לידה:  21 באוקטובר 1937 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  4 במרץ 2022 (בגיל 84) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים  תיכון חדש 
 מקצוע:  עורך דין, סופר
 מעסיק:  משרד ראש הממשלה 
 פרסים והוקרה:  פרס יצחק בן-צבי  פרס היצירה לסופרים עבריים 
 
אוֹרי שטנדל (21 באוקטובר 1937 – 4 במרץ 2022) היה עורך דין, מזרחן וסופר ישראלי.
תולדות חייו

נולד בתל אביב ולמד בבית הספר תיכון חדש. לאחר שירותו הצבאי למד משפטים ומזרחנות באוניברסיטה העברית בירושלים. חקר את המשפחות המוסלמיות בערי הארץ ופרסם ספרים ומאמרים על המיעוטים בישראל. כן נהג לרשום מפי שייח'ים בדואים סיפורים ואגדות מקומיות. חלק מסיפורים אלה שודרו ברשת א' במסגרת התוכנית לאם ולילד תחת השם "סיפורי ערב". חלקם נדפסו גם בדבר לילדים. שמונה מסיפורי ערב כונסו בספרו "המדבר בוער" (1981). פרסם גם שורה של ספרי ילדים ונוער, רובם מגוללים עלילות מתח השזורות בהיסטוריה של ימי המדינה שבדרך.
בין השנים 1963 - 1972‏ כיהן כסגן היועץ לענייני ערבים במשרד ראש הממשלה, במסגרת זו חיבר שורת חוברות בהוצאת מרכז ההסברה על המיעוטים בישראל, תרבותם ונושאי חברה וכלכלה בקרבם, ההיסטוריה שלהם, יישוביהם, מעמדם המשפטי ומחקרים משווים וכן סקירות לגבי נושאים אלה ביהודה ושומרון לאחר מלחמת ששת הימים וספר לימוד בנושא המיעוטים בישראל בהוצאת משרד החינוך.
חתן פרס יצחק בן-צבי על ספרו "הצ'רקסים בישראל" וחתן פרס ראש הממשלה על ספרו "סכנות אורבות לנער" (2005).
נפטר ב-4 במרץ 2022.
מספריו > עיון ומחקר

אלה מול אלה: תיאור משווה של יישובים ערביים ישראליים וישובים ביהודה ושומרון ("גדה מערבית"), מרכז ההסברה, תשכ"ח
הצ'רקסים בישראל, עם הספר, 1973
ערביי ישראל: בין פטיש לסדן, אקדמון, 1992 תורגם לאנגלית: The Arabs in Israel, Brighton : Sussex Academic Press, 1996
המיעוטים בישראל (עם עמנואל הראובני), הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשל"ג
רוחות מלחמה גרעינית, עם עובד, 2015
סודות מאולמות המשפט, הוצאת אריאל, 2017
מספריו > שירה

אל אור ותהום, הוצאת אריאל, 1984
שעורים באמת: שירים, ירון גולן, 1991
מספריו > ספרי ילדים ונוער

המדבר בוער, 1981
הג'ינג'י מופיע פתאום, הוצאת אריאל
הילד מרחוב קרית-ספר: שישה סיפורים לנוער, ירון גולן, 1992
עוצר עד להודעה חדשה: מהרפתקאות השבת השחורה, ירון גולן, 1992
סכנות אורבות לנער: סיפור חייו של יצחק רבין, ידיעות ספרים, 2002
הערות שוליים

↑   שי חזקני, המחקר שהיה אמור להוכיח שהערבים ברחו ב-48', באתר הארץ, 18 במאי 2013
↑  א. צור - יועץ ראש הממשלה לענייני ערבים, מעריב, 2 בינואר 1972
↑  דף הספר "סודות מאולמות המשפט" באתר סטימצקי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309468205171  PLWABN: 9811278243505606  BIBSYS: 90892018  BnF: cb132042818 (data)  CiNii: DA1193766X  ISNI: 0000 0000 8138 4464  LCCN: n85023338  NTA: 166713554  SUDOC: 035351292  VIAF: 59227696   WorldCat (עם VIAF): 59227696
איוו ג'ימה

| --- | --- |

הר סוריבאצ'י מכיוון דרום מערב
 מידע כללי
 סוג הר:  קלדרה
 על שם:  גופרית 
 גובה:  161 מטרים
 שטח:  23.73 קמ"ר (נכון ל־1 בינואר 2021) 
 מדינה:  יפן יפן
 מיקום:  איוו ג'ימה, ארכיפלג אוגסווארה
 מספר הר געש:  284120 (נוכחי)  =0804-12 (קודם)
 התפרצות אחרונה:  2001
 קואורדינטות:  24°44′57″N 141°17′15″E﻿ / ﻿24.749131°N 141.28752°E﻿ / 24.749131; 141.28752
  (למפת אסיה מוגדלת) איוו ג'ימה(למפת אסיה רגילה) איוו ג'ימה
 
איוו ג'ימה (יפנית: 硫黄島, ‏האזנהקובץ:Ja-Iwo Jima.ogg‏Ⓘ‏ – "אי הגופרית", רשמית Iō-tō) הוא אחד מהאיים בשרשרת האיים הגעשיים של יפן, דרומית לאיי אוגסווארה, כ-1,200 קילומטר דרומית לטוקיו. האי, שכיום אינו מיושב, מנוהל כחלק מאוגסווארה, אחד משמונת "הכפרים" השייכים מנהלית לטוקיו. הוא מפורסם כאתר הקרב על איוו ג'ימה במהלך מלחמת העולם השנייה. הצבא האמריקני שלט באי עד 1968, ואז הוחזר האי לריבונות יפן.
שם האי

האי הופיע לראשונה במפות ב-1779 ששורטטו בעקבות מסעו השלישי של ג'יימס קוק כ"אי הגופרית", תרגום מילולי של שמו הרשמי. האיות ההיסטורי iwautau נהגה (בערך) Iwō-tō (איווֹ-טוֹ). בתקופת מסעות המחקר המערביים, ובעקבות רפורמת האורתוגרפיה של 1946 שונה האיות וההגיה ל-Iō-tō. האלטרנטיבה Iwō-jima, כיום Iō-jima, הופיעה גם היא באטלסים הימיים.‏ tō ו-shima הן שתי צורות אפשריות להגיית התו 島 (אי) בקאנג'י. shima עבר שינוי ל-jima במקרה זה.
קציני ימייה יפניים שהגיעו לאי על מנת לחזק את הגנתו לפני הפלישה האמריקנית קראו לו בטעות "איוו ג'ימה". משום כך הגיית השם כ"איוו ג'ימה" הפכה למקובלת והכוחות האמריקנים שהגיעו לאי במלחמת העולם השנייה השתמשו בה אף הם. תושבים לשעבר של האי מחו נגד הגייה זו והמכון לסקר גאוגרפי של משרד הקרקעות, התשתיות, התחבורה והתיירות של יפן דן בנושא, והודיע ב-18 ביוני 2007 שההגייה היפנית הרשמית של שם האי תחזור להגייה Iō-tō שמלפני המלחמה. הגורם העיקרי שדחף לשינוי ההגייה היו הסרטים הבולטים בנושא הלחימה באי בבימויו של קלינט איסטווד: "גיבורי הדגל" ו"מכתבים מאיוו ג'ימה". השינוי אינו משפיע על הצורה בה כתוב השם בקאנג'י – 硫黄島, רק כיצד הוא נהגה או נכתב בהיראגאנה, בקאטאקאנה וברומאג'י.
גאוגרפיה

האי דמוי משולש בערך, אורכו 8 קילומטרים, רוחבו המקסימלי 4 קילומטרים (600 מטרים בלבד בנקודה הצרה ביותר), ושטחו כ-21 קילומטר רבועים. המאפיין הגאוגרפי הבולט בו הוא הר סוריבאצ'י (摺鉢山 – קרוי על שם סוג של מכתש ועלי במטבח היפני), הר געש רדום שגובהו 161 מטרים (הנקודה הגבוהה ביותר באי), שנמצא בקצהו הדרום-מערבי. בהתחשב בהיותו אי געשי, האי איוו ג'ימה שטוח באופן יוצא דופן. סוריבאצ'י הוא המאפיין הגעשי הבולט היחיד, שכן הוא רק כיפה מתחדשת (מרכז שהתרומם) של קלדרה געשית שקועה גדולה שקוטרה 9 קילומטרים. האי מתרומם בהדרגה ב-700 השנים האחרונות. צוות הסקר של קפטן קוק נחת ב-1779 על חוף שכיום נמצא בגובה של 40 מטרים מעל פני הים. רמת מוטו-יאמה בחצי הצפון-מזרחי של האי בנויה מטוף שמקורו תת-מימי המכוסה במשקעי אלמוגים. התרוממות זו מתרחשת בקצב משתנה בין 10 ס"מ ל-80 ס"מ לשנה, כשהממוצע הוא 20 ס"מ לשנה.
לאיוו ג'ימה יש היסטוריה של פעילות געשית כמה פעמים בשנה. פומרולות (מעשנות) רבות שוכנות לאורך ציר שכיוונו צפון-מזרח – דרום-מערב. התפרצויות פריאטיות התחוללו במהלך ההיסטוריה מלועות בצידו המערבי והצפון-מערבי של האי. ב-1957 יצרה התפרצות קיטור מכתש בקוטר של 35 מטרים ובעומק של 15 מטרים סמוך לשדה תעופה נטוש. הפעילות האחרונה נרשמה במאי 2012 וכללה התפרצות של פומרולות, ושינוי צבע של מי הים הקרובים.
אין באי מקורות מים טבעיים, והתושבים היפנים נהגו לאגור מי גשמים. האמריקנים שפלשו לאי קדחו בקושי רב כמה בארות, משום שהחום, שמקורו געשי, עולה במהירות ככל שמעמיקים מתחת לפני השטח והוא פגע בציוד הקידוח. טמפרטורת המים שנשאבו מהבארות נעה בין C° ‏40 ל-C°‏ 81, ותכולת המינרלים בהם יחסית גבוהה, אבל הם ניתנים לשתייה.
הצמחייה הטבעית דלה, בעיקר שיחים הצומחים בחלק הצפוני. בחלק הדרומי, ששכבתו העליונה היא אפר געשי שחור, כמעט ולא צומח דבר. האי היה בית גידול לרלית המכונה "רלית איוו ג'ימה" (Poliolimnas cinerea brevipes) שנכחדה בשנות ה-20 של המאה ה-20.
80 קילומטרים צפונית לאיוו ג'ימה שוכן האי "קיטה איוו טאו" (北硫黄島 – איוו ג'ימה צפון) ו-59 קילומטרים דרומית לו שוכן האי "מינאמי איוו טאו" (南硫黄島 – איוו ג'ימה הדרומי). שלושת האיים מהווים את קבוצת איי וולקנו של ארכיפלג אוגסווארה. דרומית ל"מינאמי איוו טאו" שוכנים איי מריאנה.
היסטוריה > לפני 1945

האי נתגלה על ידי הספן הספרדי ברנרדו דה לה טורה (Bernardo de la Torre) ב-1543. יפן סיפחה את האי ב-1877. האי יושב ב-1889, ושולב במנהל היפני ב-1891.
לפני מלחמת העולם השנייה נוהל האי ככפר (村 – מוּרה) איוו טוֹ, כחלק מטוקיו, כמו בימינו. מפקד אוכלוסין שנערך ביוני 1943 דיווח כי באי מתגוררים 1,018 תושבים (533 זכרים ו-485 נקבות) ב-192 בתי אב בשישה יישובים. באי היה בית ספר יסודי, מקדש שינטו, ושוטר אחד בלבד. פעם בחודש ביקרה באי ספינת דואר מהאי האהאג'ימה, ומדי כמה חודשים ביקרה באי אונייה של חברת הספנות ניפון יוסן (日本郵船株). כלכלת האי נסמכה על כריית גופרית, גידול קנה סוכר ודיג. בהיותו אי מבודד באמצע האוקיינוס השקט, שאמצעיו הכלכליים מוגבלים מאוד, נאלצו התושבים לייבא את כל האורז ומוצרי הצריכה מאיי הבית.
כבר לפני תחילת מלחמת העולם השנייה היה מחנה של חיל מצב של הצי הקיסרי היפני בחלקו הדרומי של האי איוו ג'ימה. המחנה היה מחוץ לתחום עבור האוכלוסייה האזרחית של האי, שבלאו הכי לא היה בינה לבין אנשי הצי מגע, למעט לצורכי מסחר.
במהלך 1944 היה תגבור צבאי מסיבי של איוו ג'ימה. בציפייה לפלישה אמריקנית. ביולי פונתה האוכלוסייה האזרחית בכוח, ומאז לא התגוררו באי אזרחים באורח קבע.
היסטוריה > קרב איוו ג'ימה

במלחמת העולם השנייה שימש האי בסיס לכוחות יפנים במגננה על האיים העיקריים של יפן. על הכוחות האמריקאים היה לכבוש בסיסים כאלה כדי שישמשו בסיסים עבור הפלישה המתוכננת לאיי הבית של יפן (שלא התקיימה בסופו של דבר בעקבות כניעתה של יפן אחרי הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי).
הפלישה האמריקנית לאי החל ב-19 בפברואר 1945 ונמשכה עד 26 במרץ 1945. בתוך שבוע השתלטו האמריקאים על הר סוריבאצ'י, אבל הלחימה עד כיבוש האי כולו נמשכה עוד כחודש, כאשר המגינים היפנים שהתבצרו במחילות סודיות יצאו מדי פעם להתקפות נגד וגרמו לכוחות הפולשים אבדות קשות. מתוך 21,000 היפנים שהגנו על האי נהרגו כ-18,000, ולאמריקנים היו כ-28,000 נפגעים מתוכם כ-6,821 הרוגים.
תצלום הנפת הדגל האמריקאי על הר סוריבאצ'י לאחר כיבושו הפך לחלק בלתי נפרד ממורשת הקרב בארצות הברית. אנדרטה בדמות הצילום משקיפה על בית הקברות הלאומי ארלינגטון סמוך לוושינגטון.
גם עם סיום הלחימה נותרו חיילים יפנים שהתחבאו במערות ויצאו מדי לילה לחפש אספקה. בהדרגה נכנעו כולם, כששני החיילים היפנים האחרונים נכנעו שש שנים לאחר גמר הלחימה.
לאחר המלחמה נשאר האי תחת כיבוש אמריקאי עד לשנת 1968, שבה הוחזר ליפנים.
היסטוריה > כינוס של כבוד

ב-19 בפברואר 1985, ביום השנה ה-40 לנחיתת כוחות ארצות הברית באי, נאספו חיילים לשעבר משני הצדדים למפגש שכונה כינוס של כבוד (Reunion of Honor). המפגש נערך בקרבה לנקודת הנחיתה של חיל הנחתים האמריקני באי. במהלך טקס הזיכרון נחשף לוח גרניט שעליו נחקקה הכתובת:
ביום השנה ה-40 לקרב איוו ג'ימה, נפגשו שוב ותיקי קרבות אמריקנים ויפנים על אותם חולות, הפעם כשפניהם לשלום ולידידות. אנו מנציחים את חברינו לנשק, חיים ומתים, שנלחמו כאן באומץ לב ובכבוד, ואנו מתפללים יחדיו שקורבנותינו על איוו ג'ימה ייזכרו לתמיד ולא ישובו עוד.
הכתובת חקוקה משני צדי הלוח כשהכתובת באנגלית פונה לחופים במקום שבו נחתו הכוחות האמריקנים, והכתובת ביפנית פונה כלפי פנים האי שם הגנו הכוחות היפנים על עמדותיהם.
המפגש נערך שוב לפני לוח ההנצחה ביום השנה ה-50, במרץ 1995, ביום השנה ה-55 בשנת 2000, וביום השנה ה-60, במרץ 2005. מאז 2010 המפגש נערך מדי שנה, למעט שנת 2011, בשל רעידת האדמה וקורבנות הצונאמי בעקבותיה.
היסטוריה > הבסיס הצבאי היפני

כוח ההגנה העצמית הימי של יפן (חיל הים היפני. JMSDF בראשי תיבות של שמו באנגלית) מפעיל שדה תעופה באי (קוד יאט"א IWO), לשעבר שדה התעופה North Field, שהיפנים בנו במקור והאמריקנים שיפרו במהלך המלחמה. אורך המסלול 2,650 מטרים ורוחבו 60. כיוונו 07/25. ה-JMSDF אחראי לתחזוקה, בקרה אווירית, תדלוק ומשימות הצלה. גם כוח ההגנה העצמית האווירי של יפן (חיל האוויר היפני) משתמש בבסיס. כוח ההגנה העצמית הקרקעי של יפן (צבא יפן) אחראי על סילוק פצצות ומחזיק חיל מצב של 400 חיילים על האי. שני שדות תעופה נטושים ממלחמת העולם השנייה נמצאים בסמוך, שדה התעופה, Central Field, מדרום לשדה תעופה נוכחי, ושדה תעופה יפני שלא הושלם מצפון לבסיס, ששופר לאחר פלישת האמריקנים לאי.
כנף אוויר חמש של נושאת מטוסים (Carrier Air Wing Five) של הצי האמריקני, שבסיסה בשדה התעופה של הצי באצוגי (Naval Air Facility Atsugi), למעט כאשר היא מועתקת לנושאת המטוסים ג'ורג' וושינגטון משתמשת אף היא בבסיס לאימון של נחיתת מטוסים הממריאים מנושאת המטוסים (FCLP – ראשי תיבות של Field Carrier Landing Practice). בנוסף מחזיק הצי האמריקני על האי מתקן תקשורת על שטח של 6,600 דונם שאינו בשימוש, ומשמר החופים האמריקני הפעיל באי עד 1993 משדר ניווט מסוג LORAN-C.
הגישה של אזרחים לאי מוגבלת לאלו המשתתפים בטקסי הזיכרון לחללים האמריקנים והיפנים, עובדי בנייה המתחזקים את שדה התעופה ועובדים של הסוכנות המטרולוגית של יפן. החיילים היפנים המוצבים על האי רושמים את כתובתם לצורכי הצבעה, מיסים וביטוח לאומי באייסה שבמחוז קנאגאווה או בסאיאמה שבמחוז סאיטאמה. רשמית, אין אוכלוסייה על האי.
הערות שוליים

1 2  Ioto
↑  Japan changes name of Iwo Jima
↑  Spotlight On Marine Heroes #4
↑  Richard V. Fisher,Grant Heiken,Jeffrey Hulen, Volcanoes: Crucibles of Change
↑  Geology And Ground-Water Resources Of Iwo Jima
↑  Remembering Iwo Jima Strengthens Ties Today
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563620305171  GND: 4390271-6  LCCN: sh97003869  NARA: 10046161  NDL: 00647834  NKC: ge164823  VIAF: 315530054   WorldCat (עם VIAF): 315530054 
צילום לווין של איוו ג'ימה
מבט על הר סוריבאצ'י מהצד המערבי של האי
בול אמריקני המנציח את הנפת הדגל האמריקני על הר סוריבאצ'י
כינוס של כבוד ב-2005, 60 שנה אחרי הפלישה לאי
מגדל פיקוח באיוו ג'ימה
אוריינטציה סוציוסקסואלית

אוריינטציה סוציוסקסואלית (באנגלית: Sociosexual Orientation) היא הבדל בין-אישי המתאר את מידת הנכונות של האדם להיות מעורב ביחסי מין לא מחייבים ומין מזדמן מחוץ לזוגיות. אנשים שנמוכים בנטייה זאת נמנעים ממין מזדמן; הם מעדיפים יותר אהבה, מחויבות וקרבה רגשית לפני קיום יחסי מין עם בני זוג רומנטיים. אנשים הגבוהים בנטייה זאת מוכנים לקחת יותר סיכונים, לקיים יחסי מין מזדמנים והם מעדיפים להשתתף במין ללא אהבה, מחויבות או קרבה.
מדידה

השאלון לאוריינטציה סוציוסקסואלית (אנ') פותח על ידי סימפסון וגנגסטד, והוא תורגם לעברית ותוקף על ידי שגיב-ריס ועמיתיה. הסולם מאפשר גם הערכה נפרדת של שלושה היבטים של סוציוסקסואלית: התנהגות, עמדות כלפי יחסי מין, ותשוקה. הסולם מכיל 9 פריטים והוא כלי למילוי עצמי בו נדרשים הנבדקים לדרג אותם על מדד של 8 נקודות מ-1 שהוא "לגמרי לא מסכים" עד 8 שהוא "מסכים מאוד" למעט הפריטים אשר מתייחסים להתנהגות הנבדק, בהם הוא נדרש לרשום מספר מתוך סדרה של אפשרויות לצד הפריט.
9 הפריטים בשאלון הם:
עם כמה פרטנרים שונים קיימת יחסי מין במהלך השנה שחלפה? _______
עם כמה פרטנרים שונים את/ה צופה, כי תקיימ/י יחסי מין במהלך חמש השנים הבאות (אנא ציינ/י הערכה ספציפית ריאלית)? _______
עם כמה פרטנרים שונים קיימת יחסי מין בהזדמנות אחת בלבד? ________
באיזו תדירות את/ה מפנטז/ת על קיום יחסי מין עם פרטנר שאינו בן/בת זוגך הקבוע/ה (הנוכחי)?
זה בסדר לקיים יחסי מין ללא אהבה.
אני יכול/ה לדמיין את עצמי חש/ה בנוח ונהנה/נהנית מקיום יחסי מין מזדמנים עם פרטנרים שונים.
עליי להיות קשור/ה מאוד למישהו/למישהי (הן רגשית והן פסיכולוגית) לפני שאוכל לחוש בנוח וליהנות לחלוטין מקיום יחסי מין עמו/עמה
באיזו תדירות את/ה חווה עוררות מינית כאשר אתה בקשר לא רומנטי עם מישהו/י
בחיי היום-יום, באיזו תדירות יש לך פנטזיות ספונטניות על קיום יחסי מין עם מישהו/י שזה עתה פגשת?
הבדלים בין-אישיים

בחמש התכונות הגדולות, אנשים עם רמה גבוהה של אוריינטציה זאת נוטים לקבל ציון גבוה יותר בפתיחות לחוויה, ולהיות מוחצנים יותר, פחות נעימים, נמוכים יותר בציר הכנות-ענווה במודל ששת הממדי HEXACO, להפגין יותר ארוטופיליה (יחס חיובי למיניות), אימפולסיביות גבוהה, סיכוי גבוה יותר לקחת סיכונים, סיכוי גבוה להיות בעלי סגנון התקשרות נמנע, סיכוי נמוך להיות להיות בעלי סגנון התקשרות בטוח, וציון גבוה בתכונות של השילוש האפל (כלומר, נרקיסיזם פתולוגי, מקיאווליזם, פסיכופתיה). גברים עם רמת גבריות גבוהה נוטים להיות גבוהים בנטייה זאת, ונשים שהן "טיפוס ערב מובהק" (Eveningness) נוטות להיות גבוהות בנטייה זאת. ניטור עצמי גבוה (Self-Monitoring) נקשר גם הוא לנטיה גבוהה לסוציוסקסאליות, ללא קשר למגדר או לנטייה מינית.
ראו גם

מיניות
תאוריית היסטוריית החיים
מופקרות
רשימת הפסיכופתיה המעודכנת
פוליאמוריה
אלה גולומב-גרינברג

| --- | --- |

 לידה:  1904
 פטירה:  4 בנובמבר 1943 (בגיל 39 בערך)
אַלָה (שרה) גולומב-גרינברג (בפולנית: Ala Golob-Grynberg;‏ 1904 – 4 בנובמבר 1943) הייתה האחות הראשית בגטו ורשה, ופעילת ז'גוטה שעסקה בהצלת ילדים וחברה בארגון המחתרתי אי"ל. בקיץ 1942 יחד עם נחום רמבה, חילצו מאות יהודים מהאומשלגפלץ והועברו לצד הארי של ורשה, ולפיכך כונתה "הפיה הטובה מהאומשלגפלץ". לאחר שגורשה בסוף מרד גטו ורשה למחנה העבודה פוניאטובה, הקימה שם מרפאה מחתרתית ותנועת נוער לילדים. ב-5 בנובמבר 1943 נספתה גולומב-גרינברג כחלק מכוח לוחמי מחתרת שהתקוממו בעת חיסול המחנה. על פועלה הוענק לה אות המציל היהודי במרץ 2019 מטעם ארגון בני ברית.
חייה ופועלה > לפני השואה

גולומב-גרינברג נולדה בשנת 1904 במלאבה (Mlawa) למשה ורחל גולומב, כאחות צעירה ליאנק. היא נישאה לארק גרינברג, ולהם נולדה בת ב-4 בנובמבר 1935, ראמי. הם היו ציוניים, ותכננו לעלות לארץ. הוריה ובעלה היו אנשי תיאטרון מוערכים, שחקנים ובמאים. לפני השואה עבדה כאחות בבית החולים היהודי ברחוב דבורסקה, שם חקרה מחלות מידבקות תחת הנחייתו של לודוויג הירשפלד. מרצה אורחת בשיעוריו של ד"ר יאנוש קורצ'אק, עקב ניסיונה המעשי במיילדות ובסניטציה.
חייה ופועלה > תחילת מלחמת העולם השנייה

באוגוסט 1939 גויס ארק לצבא הפולני, ועם כיבוש ורשה בידי הנאצים, אלה הייתה אחראית על מיון וטיפול בקורבנות מעשי האלימות שהגיעו לבית החולים. עם הקמת גטו ורשה, בית החולים היהודי נשאר מחוץ לחומותיו, והצוות והחולים עברו מדי יום בנקודות הביקורת של הגרמנים כדי להגיע לבית החולים ברחוב דבורסקה, שם הייתה אלה האחות הראשית. בדצמבר 1940 נאסרה היציאה מהגטו, והפעילות הרפואית הועתקה למרפאות קטנות ודלות אמצעים בתוך הגטו.
בתחילת 1941 מונתה על ידי היודנראט לאחות הראשית של גטו ורשה, דבר שאפשר לה להסתובב בגטו לאחר שעת העוצר. היא הייתה גם מנהיגת תנועת הנוער ברחוב סמוצ'ה 9. יחד עם לודוויג הירשפלד ארגנה קורסים מחתרתיים ללימוד סנטציה קהילתית והכשרה רפואית פארא-צבאית. בעלה, ארק, שרד את הלחימה בחזית המזרחית וחזר לוורשה, שם הצטרף לפרטיזנים ביערות. הוא עבד עם תנועת ההתנגדות היהודית, וקשריו במחתרת יחד עם מינויה הרשמי של אלה אפשר לה להתחמק פנימה והחוצה. ביתה זוכרת שלפעמים אמה לקחה אותה אל מחוץ לגטו.
הצרכים הרפואיים בגטו גרמו ליצירת של רשת מחתרתית של גורמי רפואה, וארגוני מחתרת פולניים סייעו בהברחת חיסוני טיפוס ואספקה רפואית לתוך הגטו. הקשרים הללו היו הבסיס ליצירת רשת להברחת ילדים יהודיים אל מחוץ לגטו, כאשר אלה סייעה בהברחה. היא העבירה ילדים לצד הארי, והעבירה אותם לבית מבטחים שהיה התחנה הראשונה שלהם באימוץ זהות ארית, ומשם טופלו על ידי אנשי ז'גוטה. אלה למדה עם אירנה סנדלר לפני השואה, והן היו חברות טובות. לאירנה היו אישורי מעבר לתוך הגטו, והן ניצלו זאת לפעילות מחתרתית משותפת. במשך חודשים אלה השתמשה באישור היציאה כדי להבריח ילדים לרשת של אירנה במגוון דרכים. לעיתים השתמשה בידע המקצועי שלה, בנתינת סם הרדמה לילדים שהברחו. באביב 1942 החליטה למסור גם את ביתה ראמי לאירנה, אך סירבה לצאת מהגטו בעצמה. כאשר היקף ההברחות עלה, והם התקשו למצוא מקומות מסתור, התקבלה ההחלטה לערב אדם בכיר יותר בשירותי הרווחה הפולניים – יאן דובראצ'ינסקי, שהיה מנהלה של אירנה, ובעזרתו ובעזרת תנועת ההתנגדות הפולנית שהוא היה פעיל בה, החלו להעביר ילדים יהודים לבתי יתומים נוצריים, כאשר חתימתו מעידה שהילד נזקק לטיפול מיוחד. אלה עמדה בקשר קבוע עם יאן, והיא זו שתיאמה, במידה רבה והולכת, לוגיסטיקות מתקדמות עם מוסדות הצדקה הנוצריים בכדי להציל ילדים יהודיים מהגטו.
חייה ופועלה > בזמן האקציה הגדולה

עם תחילת גירוש יהודי הגטו בקיץ 1942, אלה הקימה מרפאה מאולתרת באומשלגפלאץ. הגרמנים הכריזו שהיהודים נשלחים ליישוב מחדש, אך אלה, עם קשריה במחתרת, ידעה מה טיבו של יישוב זה. ידידה, נחום רמבה, פנה אליה ואמר לה שהם חייבים להרים מרפאה ברציף הרכבת. נחום היה פקיד בן 32 ביודנראט שניהל את מימון המרפאות והלוגיסטיקה של המרפאות של אלה, והיה פעיל בתנועת ההתנגדות. נחום, בדומה לאלה, הגיע ממשפחה שמחוברת לתיאטרון, ויחד החליטו להעמיד פנים כאילו קיבלו רשות להקים מרפאה באומשלגפלאץ. הם הקימו עמדה באזור מתוחם בתיל, כשמטרתם לזהות אנשים חלשים או צעירים מידי להתמודד עם המסע ליישוב מחדש במזרח, להעניק להם טיפול ובמידת הצורך לאשפזם. כאנשי מחתרת, הם תכננו להשתמש בכיסוי הזה כדי להציל אנשי מחתרת מגירוש. מארק אדלמן חבר אליהם והיה אחראי לתיאום ההעברות בין המקלט בצד הרציף לבית החולים. על אף המטרות הראשוניות הללו, נחום ואלה החליטו לנסות להציל כמה שיותר יהודים. נחום הציג את עצמו בפני הגרמנים כרופא הראשי של הגטו, ואלה כאחות הראשית (דבר שהיה אמת), ועל אף ידיעותהם על יעדי הרכבות העמידו פנים שמדובר ביישוב מחדש במזרח. כדי לשמור על הכיסוי, הגרמנים חובבי הסדר שיתפו איתם פעולה. 300,000 יהודים גורשו במהלך קיץ 1942. הם פעלו במשך שלושה שבועות, 16 שעות ביום, והצליחו להציל בין 200–300 יהודים. חלק מהילדים שהצילו הוברחו על ידי אלה מתחת לחלוקה, דרך הזקיפים, אל הרשת של אירנה סנדלר בצד הארי. אחד מהאנשים שניצלו על ידה הוא יונס טורקוב, שלימים יכתוב עליה ביוגרפיה. בשבוע השלישי של אוגוסט הגרמנים ציוו לסגור את המרפאה המאולתרת, וכן אסרו על אלה בפקודה מיוחדת להיכנס לאומשלגפלאץ, ולכן חזרה לתפקידה בבית החולים ברחוב לשנו.
בשלב זה שוב הציעה אירנה לאלה לעבור להסתתר בצד הארי. לאלה היה מראה יהודי, והיא העדיפה להישאר עם החולים, הזקנים והילדים. לדברי לודוויג הירשפלד:
היא נאבקה בין האינסטיקנט של אם ובין זה של אחות ועובדת סוציאלית. בין שני הכוחות הללו ניצח השני – היא נשארה עם היתומים.
. את תעודות הזהות המזויפות שקיבלה מאירנה העבירה לאישה אחרת. בין אוגוסט 1942 לינואר 1943 הבריחו אירנה ואלה את הכמות הגדולה ביותר של ילדים שהצילו. לאלה היו קשרים עם אנשים נוספים, והבריחה ילדים נוספים באמצעות רשתות אחרות (לדוגמה, אלכסנדרה דארגיילובה מארגון RGO (ועדת הרווחה המרכזית)), כך שניהלה מבצעי הצלה במקביל.
ב-6 בספטמבר 1942 הנאצים החלו בחיסול בית החולים, בעודם רוצחים מאושפזים במיטותיהם. אלה מיהרה למחלקת הילדים, והצליחה להבריח 30 ילדים.