stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בירמן
התנהגות

הבירמן הוא חתול רגוע, שנקשר לבעליו ואוהב אותם כאילו הם הוריו. זהו חתול אינטליגנטי, ויש לא מעטים שמרגילים את חברם הבירמן ללכת איתם לטיולים על רצועה. הוא תמיד שמח לפינוקים וליטופים, אבל גם לעולם לא יתנגד למשחק שנקנה או נעשה על ידי הבעלים.
לא מומלץ לשחרר את הבירמן אל מחוץ לבית, כי זהו חתול מבוית מאוד ויכול לא להיות מודע לסכנה שנשקפת לו.
צבעים אפשריים

גופו של הבירמן תמיד יהיה זהוב, כפות רגליו תמיד לבנות, עיניו תמיד כחולות.
הצבע בין חתול בירמן אחד למשנהו שונה רק בקצוות (ראש, רגליים, אוזניים וזנב). והצבעים יכולים לנוע בין סיל פונט (שחור), בלו פוינט (אפור), שוקולד פוינט (חום), לילך פונט (אפור בהיר), רד פוינט (ג'ינג'י) וקרם פוינט (צבע ג'ינג'י בהיר). הנקבות יכולות להיות גם טורטי בכל הווריאציות. כל הצבעים יכולים לבוא גם בדוגמת טאבי (פסים).
האגדה

האגדה מספרת שאי שם בבורמה, במנזר "לאו צון", שכנה האלה צון-קיאן-סה. לאלה היו עיניים כחולות כמו הים וגוף זהוב כמו השמש. האלה הייתה נותנת לנזירים במנזר לחיות חיים נוספים בתור חיות קדושות.
באותו זמן חי במקדש נזיר בשם מון-הא. הקדוש והמכובד מבין נזירי "לאו צון". לצידו ישב חברו הטוב ונביאו, סין. סין היה חתול לבן בעל פרווה ארוכה ועיניים זהובות, כמו גופה של האלה.
יום אחד המנזר הותקף על ידי שודדים, שרצו לגנוב את פסל האלה. השודדים הרגו את מון בזמן שהוא התפלל לאלה צון-קיאן-סה.
סין קפץ על גופת אדונו, ואז החל להתרחש הנס הגדול: גופו של החתול הפך לזהוב, כגופה של האלה, ועיניו כחולות, כעיניה. פניו, רגליו וזנבו הפכו חומים, כצבע האדמה עליה שכב אדונו חסר רוח החיים, ורק כפות רגליו, אשר נגעו בגופו של מון-הא נשארו לבנות וטהורות. נפשו של הנזיר נכנסה לגופו של החתול הקדוש.
השודדים נבהלו מכוחה של האלה ונסו על נפשם. באותו יום כל החתולים במנזר קיבלו את צבעו של סין. שבעה ימים לאחר המקרה, סין מת ולקח את נשמתו של אדונו השמימה.
מאז כל החתולים שבאים משושלת חתולי המנזר "לאו-צון", נקראים "החתול הקדוש מבורמה", או "הבירמן".
בלדווין הויול

בלדווין הויול ((1547/8 - 26 נובמבר 1594) היה מלחין פרנקו-פלמי מתקופת הרנסאנס המאוחר. הוא נולד בלייז' (בלגיה). מגיל 13 הוא היה זמר בחצר (המלוכה) בשטוטגרט. בין 1563–1564 הוא היה תלמיד של המלחין אורלנדו לאסוס במינכן. בשנת 1589 הוא החליף את החותן שלו כמנצח תזמורת החצר (Hofkapellmeister) בשטוטגרט. ב-1593 הוא ניסה להתקבל בחצר היותר יוקרתי בעיר דרזדן אבל לא קיבלו אותו למשרה. הוא מת בשנת 1594 מהמגפה בעיר שטוטגרט. תפקידו הועבר לתלמיד אחר של לאסוס, לאונרד לכנר.
ברהון סומרוול

| --- | --- |

 לידה:  9 במאי 1892 ארצות הברית ליטל רוק, ארקנסו, ארצות הברית
 פטירה:  13 בפברואר 1955 (בגיל 62) ארצות הברית פלורידה, ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית
 השתייכות:   צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1914–1946 (כ־32 שנים)
 דרגה:   גנרל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה (משלחת פנצ'ו וייה, מתקפת מז-ארגון) מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב השירות המצוין   מדליית השירות המצוין (3)  לגיון ההצטיינות
ברהון ברק סומרוול (באנגלית: Brehon Burke Somervell;‏ 9 במאי 1892 – 13 בפברואר 1955) היה גנרל בצבא ארצות הברית ומפקד כוחות השירות שלו (אנ') במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר מותו כתב ה"וושינגטון פוסט" כי הוא היה "אחד הקצינים המוכשרים ביותר שיצר צבא ארצות הברית".
ב-1914 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית והתגייס לחיל ההנדסה של צבא ארצות הברית. במהלך מלחמת העולם הראשונה השתתף במשלחת פנצ'ו וייה ובחיל המשלוח של ארצות הברית. הוא גם זכה בעיטור על גבורה שגילה במהלך מתקפת מז-ארגון.
לאחר המלחמה שימש במגוון תפקידים הנדסיים. בשנים 1936–1940 היה יושב ראש מינהל קידום העבודות בניו יורק, והיה אחראי למגוון עבודות סיוע (עקב השפל הגדול) כולל בניית נמל התעופה לה גוארדיה.
כראש חטיבת הבנייה של קורפוס הלוגיסטיקה (אנ') ב-1941, היה סומרוול אחראי על בניית סדרת מחנות על מנת לאכלס את המספר הגדול של מגויסים לצבא. סומרוול לקח חלק גם בבניית הפנטגון. מ-1942 עד 1945 פיקד סומרוול על כוחות השירות של הצבא, הזרוע הלוגיסטית של צבא ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  Steve Vogel, The Pentagon: A History: The Untold Story of the Wartime Race to Build the Pentagon—and to Restore it Sixty Years Later, New York: Random House, 2007, p. 358
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011289492905171  GND: 119197472  ISNI: 0000 0000 3161 4540  LCCN: n93095998  NARA: 10573764  SNAC: w6nk3pqd  SUDOC: 109561147  VIAF: 57419507   WorldCat (עם VIAF): 57419507
בניין עיריית חיפה

| --- | --- |

היכל העירייה
 מידע כללי
 סוג:  בניין עירייה 
 שימוש:  בניין עירייה
 כתובת:  רחוב חסן שוקרי 14, חיפה
 מיקום:  חיפה 
 מדינה:  ישראל ישראל
 בעלים:  עיריית חיפה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  פברואר 1941 – 29 ביוני 1942 (כשנה)
 תאריך פתיחה רשמי:  29 ביוני 1942 
 אדריכל:  בנימין צ'ייקין
 סגנון אדריכלי:  מנדטורי בריטי
 קואורדינטות:  32°48′45″N 34°59′57″E﻿ / ﻿32.812561111111°N 34.999169444444°E﻿ / 32.812561111111; 34.999169444444
  (למפת חיפה מוגדלת) בניין העירייה(למפת חיפה רגילה) בניין העירייה(למפת הגליל המערבי רגילה) בניין העירייה(למפת הגליל המערבי מוגדלת) בניין העירייה
 
בניין עיריית חיפה ובשמו הרשמי "היכל העירייה", נמצא ברחוב חסן שוקרי בשכונת הדר הכרמל שבחיפה, מול גן הזיכרון. הבניין נבנה בסגנון מנדטורי בריטי, ונחנך ב-29 ביוני 1942. הבניין תוכנן על ידי האדריכל בנימין צ'ייקין.
הבניין משמש גם בעשור השני של המאה ה-21 את עיריית חיפה. עם זאת, בשל מחסור במקום, הועברו חלק ממשרדי העירייה למבנים אחרים באזור. חלקם עברו למבנה ששימש בעבר מלון ועומד מאחורי בניין העירייה. משרדי מנהל הנדסה הועברו לבניין שנבנה על מקומו של בית ספר היסודי "עממי א'", מעברו השני של רחוב ביאליק. "מרכז שרות לתושב" נפתח בבניין ששימש קודם לכן את משרד הפנים, מעברו השני של רחוב חסן שוקרי, בצמוד לגן הזיכרון. משרד ראש העירייה ומועצת העיר נותרו בבניין המקורי.
המבנה נבנה בסגנון מונומנטלי, מצופה אבן ובצורת האות "ח" כאשר ממרכז האגף המזרחי בולט מן הבניין שער הכניסה למבנה, שגובהו ארבע קומות ומדרגות שיש מובילות אליו. מעל חזית השער המונומנטלית מופיע סמל העיר.
היסטוריה

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: הערך אינו גמור. יש לסיימו בהקדם.
כשמועצת העירייה התיישבה בשטחים בסוף שנת 1923 ובתחילת שנת 1924, היא הייתה זקוקה למבנה שיימצאו בו כול משרדיה ומחלקותיה השונות. צוין כי מועצת העירייה החליטה לגשת בהקדם להקמת הבניין, בסיכון של 6,000 לירות מצריות. דווח כי העירייה החלה לנהל משא ומתן עם חברות ידועות לשם קבלת מלווה לצורך מימוש המיזם. אזי התעכב הטיפול בנושא זה במשך מספר שנים.
הנושא התעורר שוב בסוף שנות ה-20. באותה תקופה התכוון השלטון הבריטי להקים בחיפה בית משפט מחוזי על מגרש שהיה ברשותה ברחוב חסן שוקרי של היום, אלא שגודלו לא הספיק לצורך מטרה זו. בסמוך לו נמצא מגרש גדול שגבל ברחוב. המגרש היה בבעלותו של ח'אלד אל-עזם, בן למשפחה אמידה מנכבדי דמשק, ששימש בתפקיד שר במספר ממשלות בסוריה, ואף כיהן בה בתפקיד ראש הממשלה. ב-1928 נרכש השטח בידי הממשלה, וב-1931 נחנך בית המשפט המחוזי, שעד 1940 נקרא על שמו הרחוב שעבר לפתחו, "דרך בית המשפט". במקביל לרכישת השטח הנוסף, שנועד לבניית בית המשפט, החל משא ומתן ממושך שנוהל בידי חסן שוכרי, ראש העירייה, במטרה לרכוש מהממשלה את המגרש שגבל בשטח שיועד לבית המשפט והשתרע על פני חמישה דונם. באוגוסט 1932 החליטה מועצת העירייה להקצות סך של 2,500 לא"י לרכישת המגרש וב-1934 הושלמה העסקה, לא מעט בזכות תמיכתם של מושלי המחוז דאז.
הערות שוליים

↑  תולדות הקמת היכל העירייה באתר העמותה לתולדות חיפה
ערך זה הוא קצרמרבנושא חיפה ובנושא מבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בניין עיריית יפו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין עירייה, בניין מגורים 
 מיקום:   תל אביב-יפו
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1935
 תאריך פתיחה רשמי:  1935 
 סגנון אדריכלי:  הסגנון הבין-לאומי 
 מידות
 קומות:  3 
 קואורדינטות:  32°03′04″N 34°45′34″E﻿ / ﻿32.05122222°N 34.75933333°E﻿ / 32.05122222; 34.75933333
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) בניין עיריית יפו(למפת גוש דן רגילה) בניין עיריית יפו(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בניין עיריית יפו(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בניין עיריית יפו  he בניין עיריית יפוhe בניין עיריית יפומפת  דרום __ תל אביב (in English: Tel Aviv) ויפו (in English: Jaffa) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) מדרום: __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park), __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בניין עיריית יפו בפינת הרחובות שדרות ירושלים 45 והתקומה נבנה בשנת 1935 על ידי עאסם בק סעיד, ראש עיריית יפו בשנים 1918–1938 לאחר שעבר אליו מבית הסראייה ששכן בכיכר השעון. כיום משמש כבניין מגורים.
היסטוריה

בשנת 1934 פרסמו הבריטים את פקודת העיריות לפיה הוכרזה תל אביב כעיר עצמאית שאינה תלויה בשכנתה יפו. בעקבות החלטה זו החליטו השלטונות הבריטים לתכנן את העיר מחדש "במטרה למחוק את הזהות המזרחית" ולהשליט בה סגנון מערבי. שנה לאחר מכן הקים ראש העיר "בק סעיד", בניין בולט בסגנון הבינלאומי בן שלוש קומות בכיכר עיריית יפו על צומת הדרכים הראשיות: שדרות ירושלים (נקרא אז שדרות המלך ג'ורג) ודרך בן צבי (נקרא אז בשם: דרך ירושלים) על הכביש הישן אל ירושלים. שתי הקומות העליונות שימשו למגורים למשפחת סעיד והקומה הראשונה הושכרה לעיריית יפו. בקומת הקרקע של המבנה נפתחו חנויות ובית קפה. בסמוך הוקמה כיכר מטופחת שנקראה כיכר העירייה, זכתה לכינוי 'כיכר המנהלה' והייתה לכיכר הומה. בשנת 1948 עם כיבושה של העיר יפו ננטש הבניין והפך למשרד האפוטרופוס לנכסי נפקדים ביפו ולמשרדי חברת עמידר. הכיכר שהייתה במרכז השדרה נהרסה והמזרקה הועברה לרחבה ממול. לצדה עומד כיום המרכז הקהילתי הרפורמי משכנות רות דניאל.
ראו גם

בית הסראייה הישן (יפו)
בית הסראייה (יפו)
שדרות ירושלים
בלדה מס' 2 בפה מז'ור, אופוס 38

התיבות הפותחות את בלדה מס' 2
בלדה מספר 2 בפה מז'ור, אופוס 38 (המכונה גם "La gracieuse"), נכתבה על ידי המלחין הפולני פרדריק שופן בין השנים 1836–1839  בנואן שבצרפת ובאי הספרדי מיורקה. את היצירה הקדיש שופן לרוברט שומאן, לאחר ששומאן הקדיש עבורו את יצירתו Kreisleriana אופוס 16. כינויה של היצירה "La Gracieuse", הוענק לה על ידי העורך האנגלי וסל, מבלי שזה התייעץ עם שופן.
פסנתרנים ומוזיקולוגים בולטים, ביניהם שומאן, ביקרו את היצירה וטענו כי היא גאונית פחות מן הבלדה הראשונה של שופן.
קיימת מידה מסוימת של חוסר הסכמה באשר להשראתה. קיימת הטענה כי היא נכתבה בהשראת שירו של אדם מיצקביץ', Świtezianka, אולם טענה זו איננה מבוססת ולעיתים היא מיוחסת גם לבלדה השלישית של שופן.
הבלדה בנויה משני נושאים קונטרסטים מאוד. היא נפתחת בשקט ובעדינות עם הנושא הראשון בסולם פה מז'ור. הנושא מתקדם במהירות למלודיה תחת ההנחיה "sotto voce" (שפירושה "בשקט"). המודולציה המסכמת חלק זה מובילה למעבר לסולם לה מינור, והחלק הראשון דועך בהדרגה עם מספר חזרות של התו לה ביד ימין.
הנושא הבא, בניגוד גמור לקודם, סוער מאוד ונפתח עם ההנחיה "presto con fuoco" (שפירושה "מהר מאוד עם אש"). חלק זה במקום להיות במינור היחסי של פה, הוא בסולם לה מינור.
היצירה חוזרת במהרה לקצב ולסגנון המקורי שלה והנושא הראשון שב ומתפתח. שופן משלב כאן וריאציות על המלודיה אשר אינן קיימות באקספוזיציה הראשונית של היצירה. התפתחות זו מתקדמת עד להופעתו החוזרת והמסכמת של הנושא השני "presto con fuoco". הפעם גם הוא מתפתח ומסתיים באופן פתאומי. הנושא הראשון מהדהד אז פעם נוספת, אך הפעם לא בסולם פה מז'ור כי אם בלה מינור (הסולם של ה-presto) והיצירה דועכת בהדרגה מבלי לשוב לדרגת הטוניקה שלה.
כתב היד של היצירה נתרם ב-1918 לקונסרבטואר של פריז על ידי קאמי סן-סנס, והוא שמור כיום בספרייה הלאומית של צרפת.
בניין עיריית אודסה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין עירייה 
 מיקום:  אודסה 
 מדינה:  אוקראינה 
 הקמה ובנייה
 אדריכל:  פרנצ'סקו בופו, George Torricelli 
 סגנון אדריכלי:  נאו-קלאסיציזם 
 קואורדינטות:  46°29′08″N 30°44′38″E﻿ / ﻿46.48562778°N 30.74395°E﻿ / 46.48562778; 30.74395
 he
 
בית עיריית אודסה
בניין עיריית אודסה (באוקראינית: Будинок Одеської міської ради) באודסה, אוקראינה הוא בניין שממוקם בצומת הרחובות שדרות פרימורסקי, רחוב צ׳ייקובסקי ורחוב פושקינסקה בעיר. הבניין נבנה בסגנון נאו-קלאסי, בתכנונם של האדריכלים פרנצ'סקו בופו וגרגוריו טוריצ'לי, בשנים 1828–1834. בשנים 1871–1873 נבנה מחדש על ידי פרנץ מורנדי.
תיאור המבנה

בחזית מוצבים שני פסלים גדולים המתארים את קרס, אלת החקלאות הרומית ואת האל מרקוריוס, אל המסחר. הפסלים מסמלים את ייעודו המקורי של הבניין כבורסת סחורות. הפסלים הם מעשי ידיו של הפסל לואיג'י איוריני. פסלי האלים החליפו פסלים מוקדמים יותר של אריה ודוב שהיו מוצבים משני צידי הכניסה בגומחות. על ראש הבניין, מעל השעון מוצבים פסלים של אלים יווניים.
השעון מעל הכניסה מנגן מדי חצי שעה את המנגינה "אודסה העיר שלי" מתוך האופרטה "שיטה לבנה" מאת המלחין הסובייטי איסאק דונייבסקי. מנגינה זהה מקבלת את פני הרכבות הנכנסות לתחנת הרכבת של אודסה.
בחזית המבנה כיכר קטנה בשם דומסקה, ובה אנדרטה לזכר אלכסנדר פושקין ששהה 13 חודשים באודסה, וכן תותח ימי מהפריגטה הבריטית HMS Tiger, שהוטבעה לחופי העיר במלחמת קרים.
האלים היווניים בראש המבנה
האלה קרס
האל מרקוריוס
הערות שוליים

↑  https://www.odessitclub.org/publications/almanac/alm_33/alm_33_57-60.pdf 101 questions about Odesa
↑  Kononova, G. (1984). Odessa: A Guide. Moscow: Raduga Publishers. pp. 58–61.
↑  "Odessa Ukraine Attractions and City History". odessaapts.com. אורכב מ-המקור ב-22 ביולי 2008. נבדק ב-1 באוקטובר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
בניין זופניק

| --- | --- |

בניין זופניק (2019)
 מידע כללי
 סוג:  בניין 
 שימוש:  משרדי העדה החרדית, מושב בית הדין, מליאת הבד"ץ
 על שם:  ישראל זופניק 
 כתובת:  שטראוס 12, ירושלים
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל
 קואורדינטות:  31°47′11.8″N 35°13′12.6″E﻿ / ﻿31.786611°N 35.220167°E﻿ / 31.786611; 35.220167
  (למפת ירושלים מוגדלת) בניין זופניק(למפת ירושלים רגילה) בניין זופניק
 
בניין זופניק הוא מבנה ברחוב שטראוס שבשכונת גאולה בירושלים (בסמוך לכיכר השבת) המשמש כמושב בית הדין של העדה החרדית ובו גם משרדיה של העדה החרדית האשכנזית בירושלים.
המבנה קרוי על שמו של ישראל זופניק, חסיד סאטמר מארצות הברית, מחשובי התורמים של העדה החרדית. מלבד הבניין, קרויים על שמו גם מקוואות הטהרה, בית הכנסת ובית המדרש של העדה החרדית.
הבניין והבניינים הסמוכים

בבניין נמצאים משרדי בכירי העדה החרדית והוועדות שלה, כמו ועד הכשרות וועד השחיטה. חלק מהמבנה משמש כתלמוד תורה "בית יוסף צבי" של חסידות דושינסקי.
במרכז הבניין ישנה מרפסת ענק המשקיפה על כיכר השבת. בעת הפגנות, עצרות או לוויות משמשת המרפסת את ראשי העדה כדי להשקיף על הקהל בכיכר ולשאת משם נאומים. בסמוך לבניין זופניק נמצאים בית הכנסת "זיכרון ישראל - זופניק" ומקוואות הטהרה של העדה החרדית המכילים כ-40 חדרים.
באוקטובר 2010 החלו שיפוצים ועבודות הרחבה בבניין.
יריד זופניק

בסמוך לבניין מתקיים מדי שנה שוק ארבעת המינים מפורסם. בעבר נערך היריד ברחובה הראשי של מאה שערים. מאוחר יותר הוחלט מטעמי ביטחון וכדי למנוע צפיפות ועירוב נשים וגברים להעביר את מיקומו של השוק לרחבת 'בנין זופניק'. היריד כולל כ-60–80 דוכני מכירות והשלטים המבשרים עליו מכריזים כי הכניסה לגברים בלבד.
השוק מנוהל על ידי העדה החרדית והסחורה המשווקת בו עומדת בתנאים מחמירים יותר, וממילא יקרה יותר, לעומת חלק ממרכזי המכירה האחרים[דרוש מקור]. היריד פונה למגזר החרדי כולו, וגם דתיים לאומיים מגיעים אליו. העדה החרדית מספקת לקוני היריד חדרי בדיקה מיוחדים, שבהם יושבים רבנים שהוסמכו בידי העדה לבדוק את הסחורה המובאת בפניהם. הבודקים משתמשים בזכוכית מגדלת חזקה במיוחד כדי לוודא את כשרותם והידורם של המינים.
בן וטן

| --- | --- |

 מוקד פעילות:  דנמרק דנמרק
 תקופת הפעילות:  מ-2020
 סוגה:  פופ
 חברים
 בן וטן
 
בן וטן (בדנית: Ben & Tan) הם צמד דני, נציגי המדינה לאירוויזיון 2020, ברוטרדם, הולנד, לאחר שזכו בקדם "Dansk Melodi Grand Prix 2020" ב-7 במרץ 2020. השניים היו אמורים לשיר על בימת האירוויזיון את שירם "Yes". ב-18 במרץ 2020 בעקבות התפשטות נגיף הקורונה בעולם, הוחלט לבטל את אירוויזיון 2020.
הערות שוליים

↑  Denmark: Ben & Tan win Dansk Melodi Grand Prix 2020 with “Yes”, וויוויבלוגס, 7 במרץ 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 8ae094b0-76c7-4003-afbd-755c396d33dc 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים ובנושא דנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בניין עיריית לונדון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין ממשל מקומי, בניין עירייה 
 שימוש:  בניין עירייה
 כתובת:  רחוב The Queens Walk‏ 110, לונדון
 מיקום:  סאת'ק 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 בעלים:  מור לונדון 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – יולי 2002
 תאריך פתיחה רשמי:  יולי 2002 
 אדריכל:  נורמן פוסטר, פוסטר & פרטנרס 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות הייטק 
 מידות
 גובה:  45 מ' 
 קואורדינטות:  51°30′17″N 0°04′42″W﻿ / ﻿51.504722222222°N 0.078333333333333°W﻿ / 51.504722222222; -0.078333333333333
 www.london.gov.uk
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסבניין העירייה(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסבניין העירייה(למפת סאת'ק רגילה) בניין העירייה(למפת סאת'ק מוגדלת) בניין העירייה
 
מבט אל המבנה בשעת לילה
בניין עיריית לונדון (באנגלית: City Hall) משמש את רשות לונדון רבתי ואת ראש עיריית לונדון. המבנה נמצא על גדתו הדרומית של נהר התמזה באזור סאות' בנק, ברובע סאת'ק של העיר לונדון, בסמוך לגשר טאוור. המבנה תוכנן על ידי האדריכל נורמן פוסטר, ונפתח לציבור ביולי 2002.
על אף שהמבנה מכונה באנגלית "City Hall" - מילולית: "בניין הסיטי", אין קשר בינו לבין הסיטי של לונדון שבניין העירייה שלה הוא בניין הגילדהול.
הקמת המבנה

הרשויות שקדמו לרשות לונדון רבתי - מועצת לונדון רבתי ומועצת מחוז לונדון השתמשו בבניין המחוז הממוקם במעלה הנהר באזור סאות' בנק. מאז שפורקה מועצת לונדון רבתי משמש מבנה זה כמלון, כאתר תערוכות וכאקווריום, ולכן נאלצה רשות לונדון רבתי למצוא בניין חדש לצרכיה.
תיאור המבנה

למבנה צורה מעגלית אשר נועדה להפחית את שטחי הפנים של המבנה ולמנוע אובדן אנרגיה במבנה (למעשה לחימום המבנה דרושה רבע מכמות האנרגיה הנדרשת למבנה בגודל זה). בשל צורתו, קרא לו ראש עיריית לונדון, קן ליווינגסטון "אשך הזכוכית" (glass testicle).
המבנה מעגלי, ובמרכזו מעבר ספירלי שאורכו כ-500 מטרים (המזכיר את מבנה מוזיאון סולומון ר. גוגנהיים שבעיר ניו יורק. בראש המבנה אולם שמכונה "חדר המגורים של לונדון" (London's Living Room) המשמש לתערוכות.
המעבר הספירלי נועד לסמל את שקיפות השלטון בפני אזרחי העיר, ומזכיר מבנה נוסף שתוכנן על ידי פוסטר - כיפת בניין הרייכסטאג שבברלין.
המבנה הוקם באתר ששימש את הרציפים של הבריכה של לונדון. המבנה אינו נמצא בבעלות רשות העיר לונדון, ומוחכר על ידי הרשות לתקופה של 25 שנים.
הערות שוליים

↑  תיאור המבנה באתר חדשות ה-BBC
↑  דיאן סודג'יק, A thoroughly modernising mayor, עיתון האובזרוור
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| עיינו גם בפורטלים: |   | פורטל לונדון |   | פורטל אדריכלות |
גרם המדרגות הפנימי הספירלי שבמבנה
בניין הקונסוליה הצרפתית

| --- | --- |

הבניין בסוף המאה ה-19
 מידע כללי
 סוג:  קונסוליה, בניין לשעבר 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – המאה ה־19
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה־19 
 תאריך פירוק:  21 בספטמבר 1989 
 סגנון אדריכלי:  הסגנון הבינלאומי בארץ ישראל 
 מידות
 קומות:  2 
 קואורדינטות:  31°46′50″N 35°13′25″E﻿ / ﻿31.780514382803°N 35.223718412839°E﻿ / 31.780514382803; 35.223718412839
 המתחם הצרפתי לצד מגרש הרוסים, בניין הקונסוליה הצרפתית - מסומן במספר 67
 
בניין הקונסוליה הצרפתית (המכונה גם בית סיטון) הוא בניין שהיה ממוקם בסמטת יוחנן מגוש חלב בירושלים, למול גן העיר. הבניין, שנבנה בסוף המאה ה-19, נהרס ב-1989 במסגרת ההחלטה להקים את כיכר ספרא - כיכר עירונית גדולה במרכז קריית עיריית ירושלים.
היסטוריה

בנייו זה, המופיע במפת ירושלים של וילסון משנת 1864, שימש את הקונסוליה הצרפתית בירושלים, והיווה חלק מהמתחם הצרפתי בירושלים.
בעת הקמתו היה הבית בן קומה אחת, שחזיתו שורה של חמש קשתות. בשלהי המאה ה-19 נוספה לבניין עליית גג האופיינית לבנייה אירופאית, בדומה לזו של בית ברגהיים). בראשית המאה ה-20 החליטה הקונסוליה הצרפתית להרחיב בשנית את הבניין ולבנות לו קומה שנייה. במסגרת עבודות ההרחבה נהרסה עליית הגג, ונוספה קומה שנייה שנבנתה בסגנון מנדטורי האופייני לירושלים (הסגנון הבינלאומי כשהוא מצופה אבן בסיתות המכונה "אבן ירושלמית"). בשנת 1930 עזבה הקונסוליה את מעונה זה ועברה לבניין חדש שנבנה במיוחד עבורה ברחוב אמיל בוטה, ובית הקונסוליה הישן הפך לבית יולדות. השם "בית סיטון" ניתן לו באמצע המאה ה-20, על שם בעלי הבניין.
אף שבמסגרת תוכנית ניב להקמת קריית עיריית ירושלים הוחלט לשמר את הבניין, המליץ האדריכל דוד קרויאנקר בשנת 1988 להרוס אותו על מנת לאפשר הקמת רחבה עירונית גדולה ופתוחה בין בניין מועצת העיר החדש לבין גן דניאל. הבניין נהרס ב-21 בספטמבר 1989, על אף התנגדות החברה להגנת הטבע והמועצה לשימור מבנים ואתרי התיישבות שטענו כי המבנה הוא בעל ערך היסטורי ואין להרסו.
שיחזור מקום המבנה

בתרשים זה ניתן לראות כיצד הייתה נראית הכיכר אילו לא נהרס בית הקונסוליה:
לקריאה נוספת

דוד קרויאנקר, סיפור קריית העירייה, ירושלים, הוצאת אריאל, 1993.
| קריית העירייה של ירושלים - מבט מכיוון דרום לצפון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 : 
כיכרות:
 כיכר ספרא | כיכר צה"ל |  גן דניאל: 
מבנים היסטוריים:
 בניין עיריית ירושלים ההיסטורי | בניין הזואולוגיה | בית ברגהיים   בניין החברה התנ"כית | בניין אביחיל | בית סיטון:
ביקורת (חשבונאות)

ביקורת או ביקורת חיצונית היא אחד מתפקידיו העיקריים של רואה החשבון, הנקרא לרוב בהקשר זה "רואה החשבון המבקר" או "המבקר". במסגרת הביקורת מבקר רואה החשבון את הדוחות הכספיים של הפירמה ונותן בגינם חוות דעת.
הצורך בביקורת חשבונאות נבע בתחילה מרצון בעלי הפירמות בבריטניה לוודא כי מנהלי החשבונות שלהם אינן מועלים בכספם. עם הזמן התפתח התחום והפך לסטנדרט מחייב במדינות המערב. כיום בעלי הפירמות אינם הצרכנים היחידים של תפוקת רואה החשבון המבקר, כי אם אישים וגופים רבים אחרים, כגון בנקים, רשויות שלטוניות, משקיעים חיצוניים, נושים, ספקים ולקוחות. כל אלו מסתמכים על חוות דעת מקצועית ובלתי תלויה הניתנת על ידי רואה החשבון המבקר.
מטרות הביקורת

ביקורת דוחות כספיים מתבצעת על מנת לתת חוות דעת חיצונית ובלתי תלויה על הדוחות הכספיים של החברה המבוקרת. חוות דעת חתומה על ידי רואה החשבון המבקר מצורפת לדוחות הכספיים ומסיעת למשתמשי הדוחות להעריך עד כמה מצב העסקים של החברה מקבל ביטוי בדיווח הכספי ואת רמת עמידת הדיווח בכללי החשבונאות המקובלים.
לשכת רואי חשבון בישראל מגדירה את מטרת הביקורת באופן הבא:
מטרת הביקורת היא לאפשר למבקר לחוות דעתו אם הדוחות הכספיים משקפים באופן נאות בהתאם לכללים חשבונאיים מקובלים, מכל הבחינות המהותיות, את מצבו הכספי של המבוקר, תוצאות פעולותיו, השינויים בהונו העצמי ותזרימי המזומנים שלו.
אצל משתמשי הדוחות הכספיים והחברות המבוקרות, קיים לעיתים פער ציפיות בנוגע למטרות הביקורת.
טעות נפוצה היא ההנחה שמטרת הביקורת היא אישור הדוחות הכספיים. בפועל, הדוחות הכספיים הם באחריות הדירקטוריון וההנהלה של הגוף המבוקר. רואה החשבון המבקר אינו מאשר את הדוחות הכספיים. מטרת הביקורת היא מתן חוות דעת על הדוחות. כך לדוגמה, ייתכן שרואה חשבון מבקר יגיע למסקנה שישנה הטעייה בדוחות הכספיים ויסתייג בחוות דעתו מהעניין כאשר הדירקטוריון וההנהלה יחליטו שלא לשנות את ההטעיה בדוחות הכספיים.
שלבי הביקורת

ביקורת דוחות כספיים נמשכת בדרך כלל מספר חודשים ומתחילה בסמוך לסיום תקופת הדיווח הכספי. לרוב מדובר בתקופות דיווח של שנה. להלן מובאים שלביה העיקריים של ביקורת טיפוסית.
הבנת הגוף המבוקר וסביבתו, הערכת סיכונים - בשלב זה נדרש המבקר להשיג הבנה מספקת של הגוף המבוקר וסביבתו. תהליך זה כולל, בין היתר, הבנת גורמים ענפיים והגופים המפקחים על החברה, אופי החברה, יעדים, אסטרטגיות והסיכונים העסקיים של החברה ומידת הבקרה הפנימית של הארגון זאת על מנת לזהות ולהעריך את הסיכונים המתייחסים להצגה מוטעית מהותית בדוחות הכספיים.
תכנון תוכנית הביקורת - לאחר הבנת הגוף המבוקר וסביבתו, נבנית תוכנית ביקורת מקיפה וספציפית לכל סעיף וסעיף בדוחות הכספיים. התוכנית כוללת בין היתר אופי ופירוט הנושאים הנבדקים, טכניקות בדיקה, היקף הבדיקות ומסגרות הזמן.
ביצוע תוכנית הביקורת - המבקר דוגם פעולות חשבונאיות ומסמכים (כגון חשבוניות, המחאות, הסכמים וחוזים, אישורי יתרות של ספקים ובנקים, ספירת מלאי) בהתאם לתוכנית הביקורת ומוודא את אמיתות המידע. זהו שלב דינמי ותוכנית הביקורת עשויה להשתנות בהתאם לתוצאות הבדיקות.
השלמת הביקורת - בסיום ביצוע תוכנית הביקורת וניתוח הממצאים, מגיע רואה החשבון המבקר למסקנה אודות נאותות הדיווח הכספי ונותן חוות דעת בגין הדוחות הכספיים.
חובת הביקורת בישראל

חובת הביקורת בישראל מעוגנת במספר חוקים:
חוק החברות, התשנ"ט-1999 סעיף 154(א) קובע שכל חברה בעלת מחזור עסקים מעל לרף שנקבע בחוק (סעיף 158(א)) מחויבת למנות רואה חשבון מבקר לצורך ביקורת דוחות כספיים שנתיים ומתן חוות דעת בגינם.
פקודת מס הכנסה סעיף 131(ג) מחייב את החברות המגישות דוחות למס הכנסה בביקורת רואה חשבון.
פקודת האגודות השיתופיות, התשי"א-1951 סעיף 20(1) קובע חובת ביקורת שנתית לכל אגודה רשומה.
חוק העמותות, התש"ם-1980 סעיף 19(ג)(1) קובע חובת מינוי רואה חשבון לעמותות בעלות מחזור שנתי מעל לרף שנקבע בחוק.
ראו גם

רואה חשבון
מועצת רואי חשבון בישראל
לשכת רואי חשבון בישראל, גוף לא ממשלתי, התנדבותי, המאגד את מרבית רואי החשבון בישראל.
המוסד הישראלי לתקינה בחשבונאות, גוף הקובע עקרונות חשבונאיים מקובלים בישראל.
ביקורת חקירתית
ביקורת מערכות מידע
SAS 70 תקן לביקורת ארגונים נותני שירות
לקריאה נוספת

רו"ח עופר אלקלעי, המדריך השלם לביקורת חקירתית, הוצאת רונן 2021