stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוהנס שטרייך

| --- | --- |

 לידה:  16 באפריל 1891 אוגוסטנבורג, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  20 באוגוסט 1977 (בגיל 86) המבורג, גרמניה המערבית גרמניה המערבית 
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1911–1945 (כ־34 שנים)
 דרגה:   גנרל-לויטננט (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה הקלה ה-5 מפקד הדיוויזיה הממונעת ה-16
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
יוהנס שטרייך (בגרמנית: Johannes Streich‏; 16 באפריל 1891 – 20 באוגוסט 1977) היה גנרל גרמני בוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה שפיקד על הדיוויזיה הקלה החמישית בשלבים הראשונים של המערכה בצפון אפריקה. הוא פוטר בשל ביצועיו הגרועים במהלך המצור על טוברוק, מאוחר יותר פיקד לזמן קצר על דיוויזיית הרגלים הממונעת ה-16 במהלך ההתקדמות למוסקבה.
ביוגרפיה > ראשית חייו

שטרייך נולד באוגוסטנבורג ב-16 באפריל 1891, והצטרף לגרמניה הקיסרית כצוער ב-1911 לאחר שסיים את לימודיו. הוא הוסמך כקצין ברגימנט מסילות הברזל ה-2, הוצב בברלין-שנברג והפעיל את מסילת הרכבת הצבאית המלכותית הפרוסית, כלויטננט שנתיים לאחר מכן. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת בחזית המערבית ובחזית המזרחית וקיבל את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה. הוא סיים את המלחמה כאובר-לויטננט וכמפקד פלוגה.
לאחר המלחמה הצטרף שטרייך לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. לאחר שפיתח עניין בלוחמה ממונעת, התבסס ב-1921 בהנובר כמפקד פלוגת תובלה מוטורית. הוא הועלה לדרגת האופטמן כעבור שנתיים. עד שנת 1930 הוא היה יועץ במשרד החילוץ של הצבא ומילא תפקיד בפיתוח כלי רכב משוריינים כולל טנק הפאנצר I. הוא קיבל את הפיקוד על רגימנט הפאנצר ה-15 ב-1935, לאחר שהועלה לדרגת אוברסט-לויטננט.
הפיקוד החדש שלו היה חלק מחטיבת הפאנצר ה-8, דיוויזיית הפאנצר ה-5, והיה חלק מהכוח שכבש את חבל הסודטים ב-1938. כמפקד רגימנט היו לשטרייך יחסים קשים עם שניים ממפקדי הגדודים שלו. בתחילת 1939, המתיחות הסלימה עד לנקודה שבה מפקד הדיוויזיה של שטרייך נאלץ לפתור את המצב על ידי העברת שני הקצינים הזוטרים לתפקידים חדשים עם יחידות אחרות.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

רגימנט הפאנצר ה-15 של שטרייך מילא רק תפקיד מינורי בפלישה לפולין אך היה בולט יותר בקרב על צרפת בשנה שלאחר מכן. הוא היה מעורב בכיתור הכוחות הצרפתיים בליל ולאחר מכן בקרב דנקרק. לאחר הפינוי הבריטי, הרגימנט פנה לנהר הסן ולאחר מכן לרואן. בשלב מסוים, היה לשטרייך מחלוקת עם גנרל-מיור ארווין רומל, שדיוויזיית הפאנצר ה-7 שלו פעלה בסמוך, על ציוד גישור כלשהו. הרגימנט שלו סיים את המערכה הצרפתית ליד הגבול הספרדי לאחר שלכד 20,000 חיילים צרפתים ובריטים כשבויי מלחמה. הפאנצרים של שטרייך השתלטו על העיירה וולה-לה-רוזה במהלך התקפת לילה ולכדו אלפי שבויים כולל שני מפקדי חטיבה ומפקד הדיוויזיה הצרפתית ז'נרל דוראנט. על פעולותיו הוא עוטר ב-31 בינואר 1941 בצלב האבירים של צלב הברזל.
בתחילת 1941 קיבל שטריך את הפיקוד על חטיבת הפאנצר ה-5, דיוויזיית הפאנצר ה-4. זמן קצר לאחר מכן הועלה לדרגת גנרל-מיור ומונה למפקד הדיוויזיה הקלה ה-5.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה > צפון אפריקה

הדיוויזיה הקלה ה-5 עדיין הייתה בתהליך הקמה והופעלה רק ב-18 בפברואר 1941. זמן קצר לאחר מכן הוא נשלח ללוב כדי להצטרף לקורפוס אפריקה שהוקם לאחרונה, בפיקודו של רומל. למרות ששטרייך הגיע לשם בסוף פברואר, הדיוויזיה שלו לא הושלמה רק בחודש הבא. מ-31 במרץ היא הייתה מעורבת במבצע זוננבלום (מבצע חמניות) וכוחותיו של שטרייך השמידו במידה רבה את דיוויזיית השריון הבריטית ה-2. אף על פי כן, רומל לא התרשם מהנהגתו, וראה בו זהיר מדי ואיטי בהתקדמותו. כאשר שטרייך התנגד לפקודות לתקוף את העיירה מחילי ב-7 באפריל בטענה שהדיוויזיה שלו לא הייתה מוכנה, רומל האשים אותו בפחדנות. הוא חזר בו מהאישום כאשר שטרייך איים להחזיר את עיטור צלב האבירים שלו.
ככל שההתקדמות עברה לטוברוק, שטרייך המשיך להיות שמרני בשימוש בכוחותיו ורומל נהיה יותר ויותר מתוסכל לאחר שהתקפות על טוברוק ב-12 וב-13 באפריל נכשלו. בהינתן הזדמנות אחרונה לכבוש את הנמל בתחילת מאי, שטרייך נכשל שוב ורומל שחרר אותו מתפקידו. שטרייך חזר לגרמניה וגנרל-אוברסט פרנץ האלדר, ראש ה-Oberkommando des Heeres‏ (OKH) ומכר מתקופתו במשרד החימוש של הצבא, מצא לו עד מהרה תפקיד חדש בחזית המזרחית.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה > החזית המזרחית

במקור הוא היה מפקד קבוצת קרב במהלך מבצע ברברוסה, עד מהרה קיבל שטרייך את הפיקוד על דיוויזיית הרגלים הממונעת ה-16 כאשר המפקד שלה, הגנרל זיגפריד הנריצי, חלה. באותו זמן, היא הייתה מעורבת בקרב על קייב לפני שהועברה לארמיית הפאנצר השנייה של גנרל-אוברסט היינץ גודריאן כדי להשתתף בהתקדמות לעבר מוסקבה. עד מהרה נמתחה עליו ביקורת על ידי גודריאן בשל הקצב האיטי של הדיוויזיה וכאשר הנריצי התאושש בבריאותו וחזר לפקד על הדיוויזיה בנובמבר 1941, הוחזר שטרייך לגרמניה.
ביוגרפיה > אחרית חייו

לאחר שובו לברלין, שטרייך היה ללא תפקיד במשך שבעה חודשים עד שהאלדר מינה אותו למפקח הכוחות הניידים של OKH. זה לא היה תפקיד משמעותי וגם לא מינויו לאחר מכן למפקד אזור הגיוס ברסלאו, ביוני 1943. הוא קיבל קידום לדרגת גנרל-לויטננט באוקטובר 1943. הוא הצליח להימנע מהכיתור של ברסלאו על ידי הצבא הסובייטי בפברואר 1945 ועשה את דרכו לברלין שם מונה למפקד אזור הגיוס של אותה עיר. הוא התחמק מהצבא הסובייטי כשכבשו את ברלין והצליח להיכנע לבעלות הברית במערב. הוחזק כשבוי מלחמה במשך שלוש שנים, מאוחר יותר התגורר בהמבורג ומת שם ב-20 באוגוסט 1977.
שטרייך (קיצוני מימין), עם ארווין רומל (שני מימין) מקבל את פני הקצינים האיטלקיים כולל הגנרל איטלו גריבולדי בטריפולי, לוב בפברואר 1941.
יהודה לוי (כדורסלן)

|  קבוצות כשחקן |
| --- | --- |
 1983-1974 1985:  הפועל רמת גן הפועל קריית גת
 
יהודה לוי הוא כדורסלן עבר ישראלי, ששיחק בהפועל רמת גן ובנבחרת ישראל.
ביוגרפיה

לוי היה מכוכבי הפועל רמת גן בשנות ה-70, ושיחק בה משנת 1974 עד שנת 1983 - שנות השיא של הקבוצה. בכל שנותיו הקבוצה לא ירדה מהמקום הרביעי בליגה וכן רשמה מספר הופעות בגמר גביע המדינה. בשנת 1985 שיחק עוד עונה במדי הפועל קריית גת, ולאחריה הפסיק לשחק בליגה הבכירה.
לוי מדורג במקום ה-6 בקלעי כל הזמנים של הפועל רמת גן עם 1,090 נקודות ב-140 משחקים - ממוצע של 7.8 נקודות למשחק.
כן רשם לוי רשם 16 הופעות בנבחרת ישראל. כמו כן בשנת 1976 שיחק בנבחרת פיקוד הצפון באליפות צה"ל בכדורסל.
בנו הוא כדורסלן הפועל אילת יהונתן לוי.
הערות שוליים

↑  הפועל רמת קלעי כל הזמנים, אתר מנהלת הליגה
↑  הבוקר החלה אליפות צה"ל בכדורסל, מעריב, 21 ביוני 1976
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יום ערים למען החיים

יום ערים למען החיים (באנגלית: Cities for Life Day) הוא מועד לציון מחאה נגד עונש מוות. הוא מתקיים כל שנה ב-30 בנובמבר ברחבי העולם. האירוע מציין את הביטול המתועד הראשון של עונש המוות, בידי לאופולד הראשון, דוכס טוסקנה ב-30 בנובמבר 1786.
בשנת 2009 השתתפו במיזם כ-60 ערי בירה ויותר מ-1,200 ערים ועיירות מסביב לעולם. בשנת 2014 השתתפו 1800 ערים מ-90 מדינות
ב-2005 השתתפו הערים גם בכנס "אפריקה לחיים" על עונשי המוות באפריקה שבו 14 שרי המשפטים ממדינות אפריקה נפגשו בטוקסנה, איטליה.
הערות שוליים

↑  https://www.latestly.com/lifestyle/festivals-events/cities-for-life-day-2020-date-history-and-significance-of-the-day-that-supports-that-supports-abolition-of-death-penalty-2172732.html
ערך זה הוא קצרמרבנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יום סרט

יום סרט של הכבאים המתנדבים
יום סרט הוא שם ליום בו חניכי תנועות נוער נהגו להתנדב ולפנות לאזרחים על מנת לגייס תרומות למטרות שונות שנקבעו על ידי המוסדות הלאומיים. בהן סיוע לטיפול בתזונה ומחלות ילדים, סיוע לטיפול ביתומים, תמיכה בקק"ל ובנטיעת יערות, תמיכה בקהילות יהודיות בחו"ל, באירועי מחאה בשלטונות הבריטיים, עזרה בהקמת מועדוני נוער במעברות, סיוע לשארית הפליטה ולאסירי ציון, תמיכה בשירותי ההצלה, ובתנועות הנוער עצמן.
שמו של היום מתייחס לסרט הנייר שהוענק על ידי המתרימים לתורמים, והוצמד בעזרת סיכה על דש בגדם. בנוסף לסרט הודבקה על משקוף בית התורמים מדבקה המעידה על התרומה שניתנה. בחלק מימי ההתרמה אף הוענקו סיכות ובהם פרטיו של הארגון שלמענו הותרמו הכספים. חלק מההתרמות נעשו בפניה ברחוב לעוברים והשבים, גם על ידי נשים מבוגרות, מתנדבות ויצו וארגון אמהות עובדות וחלקן נעשו בחו"ל, בעיקר בקהילות יהודיות עבור הקהילה בארץ ישראל או עבור הקהילה עצמה או אחרות שספגו אבדות ואסונות, בעקבות השואה ומלחמת העולם השנייה.
הענקת הסרט אפשרה לתורמים להתגאות בנדיבותם, אך בלי שפיהם יצטרכו להללם. בנוסף, מטרתה הייתה לעודד את הסביבה לתרומה זהה.
הערות שוליים

↑  יום סרט להזנת ילדים, דבר, 6 באוגוסט 1939
↑  יום סרט להבראת ילדים, מעריב, 18 במאי 1967
↑  יום סרט, דבר, 21 בפברואר 1936
↑  יום סרט בארה"ב מטעם הקק"ל, חרות, 2 במאי 1950
↑  יום סרט לטובת אחינו ברוסיה, דואר היום, 26 בדצמבר 1935
↑  יום סרט, חרות, 8 באפריל 1955
↑  יום סרט בהולנד לטובת הפליטים, דבר, 5 בדצמבר 1938
↑  היום -יום סרט לעזרת אסירי ציון בססס"ר, דבר, 28 באוגוסט 1932
↑  יום סרט לטובת "מגן דוד אדום", על המשמר, 23 באפריל 1948
↑  יום סרט של הכבאים המתנדבים בת"א, דבר, 25 בנובמבר 1932
↑  לקראת "יום סרט" למען בית"ר, חרות, 13 באפריל 1951
יוהאן אליאס באך

| --- | --- |
 לידה:  17 בפברואר 1705 שווינפורט, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  30 בנובמבר 1755 (בגיל 50) שווינפורט, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מוקד פעילות:  לייפציג, שווינפורט 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 
יוהאן אליאס באך (בגרמנית: Johann Elias Bach‏; 12 בפברואר 1705 שוויינפורט - 30 בנובמבר 1755) היה מלחין גרמני ממשפחת באך.
למד תאולוגיה באוניברסיטה של ינה. מ-1737 עד 1742 התכתב עם בן דודו יוהאן סבסטיאן באך ששהה בלייפציג. מכתביו מתקופה זו הם מקורות חשובים לחייו של י.ס. באך.
מאז 1743 היה זמר-כנסייה בשוויינפורט. שני פרקים של קנטטות שכתב לכנסייה זכו בשבחים רבים, אך הם אבדו.
יוהאן אליאס באך היה אביו של יוהאן מיכאל באך (1745–1820) (אנ'). ראו משפחת באך, מספר 901 בטבלת בני משפחת באך.
ראו גם

משפחת באך
יוואנדה אדקויה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 בינואר 1984  (בת 40) לאגוס, ניגריה ניגריה
 שם לידה:  Yewande Adekoya 
 מדינה:  ניגריה ניגריה
 תקופת הפעילות:  מ-2002
 עיסוק:  שחקנית, במאית, מפיקה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בבקוק 
 בן זוג:  אביודון אישולה תומאס
 פרסים והוקרה:  2014: השחקנית החדשה הטובה ביותר בטקס פרסי הבידור City People   2014: השחקנית המבטיחה ביותר בשנת 2014 בטקס פרסי האוסקר של יורבה   2014: השחקנית הכי מבטיחה בטקס יורובה מורשת פרסים, ארצות הברית   2016: השחקנית הטובה ביותר בתפקיד מוביל בטקס "ACIA"
 פרופיל ב-IMDb
 
יוואנדה אדקויה (באנגלית: Yewande Adekoya; נולדה ב-20 בינואר 1984) היא שחקנית, במאית ומפיקה ניגרית.
ביוגרפיה והשכלה

יוואנדה אדקויה נולדה ב-20 בינואר 1984 בלאגוס, אבל היא מגיעה מאוסון-איג'בו שבמדינת אוגון (אנ') שבמערב ניגריה. היא למדה בגן "star nursery" (בתרגום חופשי לעברית: כוכב בהיר) ובבית ספר יסודי, לפני שהיא המשיכה את לימודיה התיכוניים ב-"Bright Star Comprehensive College" (בתרגום חופשי לעברית: כוכב בהיר במכללה המקיפה). היא קיבלה את התואר הראשון בתקשורת המונים מאוניברסיטת בבקוק (אנ'). יוואנדה אדקויה נשואה באושר לאביודון אישולה תומאס עם ילדים.
קריירה

יוואנדה אדקויה החלה לפעול בשנת 2002 עם קבוצת "Music And Theatre" (בתרגום חופשי לעברית: מוזיקה ומשחק). את התסריט וההפקה הראשונה שלה היא עשתה בסרט "Life Secret" (בתרגום חופשי לעברית: סודות החיים). היא הפיקה, ביימה והשתתפה במספר סרטים ניגריים, בניהם הסרט "Omo Elemosho" (בתרגום חופשי לעברית: אומו אלמושו) בו היא השתתפה בשנת 2012 עם השחקנים בימבו אושין (אנ'), מויוה אדמולה (אנ') ויומי פאש לאנסו (אנ'). הסרט קיבל 5 פרסים בפרסי האקדמיה האפריקאית לקולנוע העשירי שהתרחש בשנת 2014. יוואנדה אדקויה קיבלה בזכות הסרט את הפרס "השחקנית החדשה הטובה ביותר" בקטגוריה יורובה בטקס פרסי הבידור City People שהתרחש בשנת 2014. באותה שנה, היא קיבלה את הפרס "השחקנית הטובה ביותר" על השתתפותה בסרט "Kudi Klepto" (בתרגום חופשי לעברית: קודי קלפטו) בטקס פרסי מיטב נוליווד. בחודש דצמבר בשנת 2014, יוואנדה אדקויה זכתה בפרס "המבצע המבטיח ביותר" בפרסי קולנוע של יורובה. בשנת 2016, סרטה "Kurukuru" (בתרגום חופשי לעברית: קורוקורו) זיכה אותה בפרס השחקנית הטובה ביותר בטקס "ACIA". בשנת 2017, סרטה "Iyawo Adedigba" (בתרגום חופשי לעברית: הכלה) זיכה אותה בפרס "הסרט הטוב ביותר של השנה" בטקס פרסי הבידור City People.
פילמוגרפיה מובחרת

Life Secrets 1 ‏(2006)
Life Secrets 2 ‏(2007)
Igbo Dudu ‏(2009)
Omo Elemosho ‏(2012)
Emere ‏(2013)
Kudi Klepto ‏(2013)
Kurukuru ‏(2015)
The Sacrifice ‏(2016)
Tamara‏(2016)
Ayanmo ‏(2016)
Ota Ile ‏(2016)
Once Upon a Time ‏(2016)
Iyawo Adedigba ‏(2017)
Fadaka ‏(2018)
Belladonna ‏(2018)
Odun Ibole ‏(2018)
Ewatomi ‏(2018)
שבחים

2014: השחקנית החדשה הטובה ביותר בטקס פרסי הבידור City People
2014: השחקנית המבטיחה ביותר בשנת 2014 בטקס פרסי האקדמיה ביורובה
2014: השחקנית הכי מבטיחה בטקס יורובה מורשת פרסים, ארצות הברית
2016: השחקנית הטובה ביותר בתפקיד מוביל בטקס "ACIA"
הערות שוליים

↑  See What Chioma Says Will Happen To Davido If He Dumps Her, באתר "Nigeria Films"
↑  New 007 mission for Jaguar Land Rover,‏ Our Reporter, באתר "The Sun News"‏, 24 באפריל 2018
↑  A LOOK INTO THE LIFE OF YORUBA ACTRESS-PRODUCER, YEWANDE ADEKOYA,‏ OLAYINKA, באתר "INFORMATION NIGERIA"‏, 8 בפברואר 2018
↑  Nominees for City People Entertainment Awards,‏ Chidumga Izuzu, באתר "Pulse.ng"‏, 9 ביוני 2014
↑  'Best of Nollywood Awards' Unveil Nominees,‏ Chidumga Izuzu, באתר "pulse.ng"‏, 4 באוגוסט 2014
↑  Dayo Amusa, Desmond Elliot, Mike Ezuruonye win big,‏ Chidumga Izuzu, באתר "pulse.ng"‏, 22 בדצמבר 2014
↑  Yewande Adekoya endorses tea brand,‏ Our Reporter, באתר "The Nation Newspaper Nigeria"‏, 28 בדצמבר 2016
↑  FULL LIST OF WINNERS AT THE 2017 CITY PEOPLE MOVIE AWARDS,‏ DANIJI EMMANUEL, באתר "City People Magazine"‏, 18 באוקטובר 2017
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יוואנדה אדקויה".
יהודה לוי (ביולוג)

| --- | --- |

 לידה:  6 במרץ 1949 קזבלנקה, מדינת החסות הצרפתית במרוקו 
 פטירה:  18 ביולי 1996 (בגיל 47) 
 מקום קבורה:  חולון 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן 
 
יהודה לוי (6 במרץ 1949 - 18 ביולי 1996) היה פרופסור לביולוגיה ישראלי. בין היתר כיהן כראש המחלקה למדעי החיים באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה

לוי נולד בקזבלנקה שבמרוקו. אביו הוא חבר הכנסת דניאל יצחק לוי. אחיו הם הרב יצחק לוי, חבר הכנסת ושר לשעבר; והרב שלמה לוי, ראש ישיבת ההסדר בקריית גת וראש כולל הלכה בישיבת הר עציון. לוי עלה לישראל עם משפחתו ב-1957. למד בבית הספר תחכמוני בבת ים ובישיבת כפר הרוא"ה. לאחר שנת לימודים אחת בישיבת מרכז הרב, התגייס לצה"ל ושירת בחיל ההנדסה הקרבית.
למד באוניברסיטת בר-אילן, שם סיים תואר שני בביולוגיה ב-1976 ודוקטורט ב-1979. הדוקטורט של לוי עסק במחלת שידפון בעלי תירס. בשנת 1992 קיבל דרגת פרופסור חבר. כיהן כראש המחלקה למדעי החיים באוניברסיטה בשנים האחרונות לחייו. במהלך הקריירה פרסם כ-60 מאמרים בכתבי עת מדעיים.  בין מחקריו מצא מספר גילויים על יצירת נוגדנים למחלות פטרייתיות בעלי תירס. מחקריו הועילו להצלת אלפי דונמים של שדות תירס בקניה שבאפריקה, שאליה הוזעק מספר פעמים.
מחקר נוסף שלו עסק בפיתוח זן חדש של תירס מתוק (בצבע לבן), אך הוא נפטר בטרם הספיק להשלים את המחקר. לוי ערך ניסויים בשדות הדסים על מנת לפתח זנים שיצמיחו הדסים משולשים, הראויים לברכה בחג סוכות.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
יום עבודה בן 8 שעות

כרזת תמיכה ביום עבודה בן 8 שעות, מלבורן, 1856
התנועה למען יום עבודה בן 8 שעות, או שבוע עבודה בן 40 שעות, הייתה תנועה חברתית שנאבקה למען הגבלת יום העבודה ל-8 שעות. מקורה של התנועה בתקופת המהפכה התעשייתית בבריטניה, שבה הייצור התעשייתי במפעלים גדולים שינה את אורח החיים של האדם העובד, וכפה שעות עבודה ארוכות, ותנאי עבודה קשים. תנאי העבודה היו ללא פיקוח, וכתוצאה מכך נפגעה בריאותם ורווחתם של העובדים. בתקופה זו, העסקת ילדים הייתה דבר שבשגרה, ויום העבודה ארך בין 10 ל-16 שעות, שישה ימים בשבוע.
הסוציאליסט, רוברט אואן, העלה את הדרישה ליום עבודה בן 10 שעות בשנת 1810, ויישם אותו בבית החרושת שלו בניו לאנארק. בשנת 1817 הוא ניסח את הדרישה ליום עבודה בן 8 שעות. נשים וילדים באנגליה קיבלו את הזכות ליום עבודה בן 10 שעות בשנת 1847. העובדים בצרפת זכו ביום עבודה בן 12 שעות לאחר הקמת הרפובליקה הצרפתית השנייה. הדרישה לקיצור יום העבודה ושיפור תנאי העבודה הייתה חלק מהמאבק הכללי של הצ'ארטיסטים והתאגדויות העובדים הראשונות.
הסתדרות הפועלים הבינלאומית אימצה את הדרישה ליום עבודה בן 8 שעות בקונגרס הראשון שלה בעיר ז'נבה, ואף הגדירה אותו כתנאי הכרחי, שבלעדיו לא יתאפשרו שיפור תנאי העבודה ושחרורו של מעמד הפועלים. על אף שהיה מספר מצומצם של עובדים מיומנים בניו זילנד ואוסטרליה שזכו ליום עבודה בן 8 שעות בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-19, הזכות הזו אושרה בצורה נרחבת בעולם המערבי, רק בתחילת ואמצע המאה ה-20.
בשנת 1899, לאור מחאת תושבי האי, המושל בפוארטו ריקו החליט לתת לתושבים זכויות רבות בכל תחומי החיים, ביניהן גם הזכות ל-8 שעות עבודה ביום. בכך, פוארטו ריקו הייתה הישות הראשונה בעולם אשר העובדים בה קיבלו את זכות זו.
השביתה הכללית בברצלונה בשנת 1919 הביאה לכך שספרד הייתה המדינה הראשונה בעולם בה הושגה הסכמה ליום עבודה של שמונה שעות בלבד.
לאחר המהפכה המקסיקנית בעשור השני של המאה העשרים, אומצה במקסיקו חוקה חדשה בשנת 1917, בה ניתנו לעובדים זכויות רבות, ביניהן יום עבודה בן 8 שעות.
בצרפת, חוק 40 השעות נחקק בשנת 1936.
הצלחת המאבק לקחה חלק מחגיגות האחד במאי הראשונות במדינות ותרבויות רבות.
קרל מרקס ראה את יום העבודה בן 8 השעות כנושא בעל חשיבות רבה לבריאות העובדים, וכתב בקפיטל: "על ידי הארכת יום העבודה, ולכן, ייצור קפיטליסטי ... לא רק מייצר הידרדרות של כוח עבודת אדם על ידי שדידת תנאיו הנורמליים, הפיזיים והמוסריים, אלא גם מייצר את התשישות ואת המוות בטרם עת של כוח העבודה הזה עצמו. "
ראו גם

אחד במאי
חוקי מגן
יגאל גבאי

| --- | --- |

המעצב יגאל גבאי
 לידה:  1961 (בן 63 בערך) חולון, ישראל 
 www.igalgabay.com
 
יגאל גבאי (נולד ב-1961 בחולון) הוא מעצב גרפי ישראלי.
גבאי עיצב למעלה ממאה בולים עבור השירות הבולאי וזכה בשבחים והישגים בגין חלקם. בנוסף, עיצב גבאי עשרות מטבעות ומדליות עבור בנק ישראל והחברה הממשלתית למדליות ולמטבעות. עד לפני עשור, זכה ב–46 פרסים בביאנלה לעיצוב ולתקשורת חזותית "חתך הזהב" על חדשנות ומקוריות בעיצוב גרפי, מטעם אגודת המעצבים הגרפים בישראל.
על עבודתו

את דרכו המקצועית החל בשנת 1982 כמאייר בטכניקת האיירבראש. בשנים 1983-1988 שימש כארט דיירקטור במשרדי פרסום. משנת 1988 הוא בעליו של סטודיו עצמאי לעיצוב גרפי ותקשורת חזותית.
גבאי הוא הראשון שהכניס את כתב ברייל על גבי בול ישראלי בנושא "100 שנה לבית חינוך עיוורים בירושלים".
בשנת 2001 פרסם את עבודתו "Antology 1" - אוסף של 43 גלויות קונספט מעולם העיצוב הגרפי. בחלק מן הגלויות נתן גבאי מחווה לאישים כמו יוהאן סבסטיאן באך, ויקטור הוגו, אנטוני גאודי, ניקולאוס קופרניקוס, פדריקו פליני, גרגור מנדל, איין ראנד ועוד. על עבודה זו זכה בפרס "עיצוב הזהב", בתחרות "חתך הזהב".
בין השנים 2003-2007 שימש כארט דיירקטור ועורך גרפי של בטאון חיל האוויר ועיצב לביטאון מתווה גרפי (Grid Layouts) חדשני ומעודכן. בשנים 2007-2008 היה העורך הגרפי הראשון של "ביבשה" - ביטאון זרוע היבשה.
בשנת 2003 זכה במקום ראשון בתחרות לעיצוב של מיצב הקבע במבואת המכללה לפיקוד טקטי במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. במיצב זה ביטא גבאי את רוח צה"ל, חזונו ומורשתו במצגות אינטראקטיביות הממוקמות על כתלים מאוירים, המצעידות את המתבונן בציר זמן העובר בין חמש מלחמות ישראל.
באביב 2014 הושק הספר “בעוז רוחם“ בעיצובו הגרפי של גבאי. הספר (667 עמודים) שיצא לאור בהוצאת משרד הביטחון, מגולל את סיפורי המעשה ואת שמותיהם של מי שהוענקו להם עיטור הגבורה, עיטור העוז, עיטור המופת, צל"ש הרמטכ"ל, ואות הערכה מטעם הרמטכ"ל - מאז מלחמת העצמאות ועד היום.
בשנת 2014 עיצב גבאי את אות מערכת צוק איתן ובשנת 2021 את אות המערכה ברצועת הביטחון בלבנון.
עיקר עבודתו העיצובית כיום היא עיצוב תדמית ומיתוג חברות ישראליות ובינלאומיות.
בשנים האחרונות עוסק גבאי בעיצוב כרזות פוליטיות וחברתיות, הציג והשתתף בעשרות תערוכות כרזות קבוצתיות בעולם.
מטבעות שעיצב עבור בנק ישראל

מטבע "תעשיית ההי־טק", 1999
מטבע "היעל והשיטה", 2001
מטבע "מצדה", 2006
מטבע "ש"י עגנון" (חזית), 2007
מטבע "ציפורי ארץ ישראל", 2008
מטבע בוליון (זהב, 1 אונקיה) "הכותל המערבי" (צד הגב), 2011
מטבע ״פיפ"א 2014 FIFA - משחקי גביע העולם בכדורגל״ (חזית), 2013
מדליות שעיצב עבור החברה הישראלית למדליות ולמטבעות (רשימה חלקית)

מדליית ״בנק הפועלים״, 1987
סדרת מדליות ״חיות התנ״ך בארץ ישראל״, 1987
מדליית "קומראן - המגילות הגנוזות", 1998
סדרת מדליות "חסידי אומות עולם", 2002
מדליית ״120 שנה לראשון לציון״, 2002
מדליית ״כרמל אולפינים״, 2003
מדליית ״30 שנה למלחמת יום הכיפורים״ (צד הגב), 2003
מדליית ״להנצחת הנופלים במערכות ישראל״ (צד הגב), 2003
מדליית ״120 שנים לארגון ״אורט״ העולמי״, 2004
סדרת מדליות "הרמטכ"לים", 2005
מדליית ״בורסת היהלומים הישראלית״, 2005
מדליית״25 שנים לקרן לב״י - למען ביטחון ישראל״, 2005
מדליית ״ושבו בנים לגבולם״, 2005
מדליית ״חיל האוויר הישראלי״, 2006
מדליית ״חיל החינוך והנוער - הנח״ל״, 2007
מדליית ״40 שנה לאיחוד ירושלים״, 2007
מדליית "רכבת ישראל", 2006
מדליית ״עיריית חיפה״, 2008
מדליית ״90 שנה לארגון הצופים״, 2009
מדליית ״100 שנה לתל אביב", 2009
מדליית "כיפת ברזל", 2012
סדרת מדליות "ציפורים בארץ ישראל", 2018
בולים שעיצב עבור השירות הבולאי  (רשימה חלקית)

בול "יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, התשנ״ב״ - 1992
סדרת ״בולי חנוכה״ - 1993–1999
בול ״אדריכלות - הסגנון הבינלאומי״ - 1994
בול ״טיסנאות - יום הבולאות״ - 1995
בול ״יובל להקמת 11 נקודות היישוב בנגב״ - 1996
בול ״המכביה ה־15״ - 1997
בולי חירום ״דגל ישראל״ - 1998
בול ״יום התקשורת הבינלאומי״ - 2000
גיליון מזכרת ״תערוכת בולים בינלאומית, ירושלים״ - 2001
בול ״מאה שנים לבית חינוך עיוורים״ - 2001
סדרת בולים ״יין - מועדים לשמחה, התשס״ג״ - 2002
סדרת בולים ״פובליציסטים״ - 2002
סדרת בולים ״המנורה״ - 2002
סדרת בולים ״העלייה הראשונה והשניה״ - 2003
בול "חמישים שנה ליד ושם", 2002
גליונית מזכרת "מאה שנים לתל אביב - עיר קטנה ואנשים בה מעט - נחום גוטמן" - 2008
סדרת בולים ״צמחי מרפא ותבלין״ - 2008
סדרת בולים ״ספורט אתגרי״ - 2009
סדרת בולים ״איכות הסביבה - התחממות כדור הארץ״ - 2009
סדרת בולים ״דבש - מועדים לשמחה, התש״ע״ - 2009
גיליון מזכרת ״ספרי ילדים - תערוכת בולים בינלאומית, לונדון״ - 2010
סדרת בולים ״כלי נגינה - המזרח התיכון״ - 2010
בול ״עליית יהודי אתיופיה״ - 2011
בול ״יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, התשע״ב״ - 2012
גיליון בולים ״הצלת חיות הבר בישראל״ - 2012
סדרת בולים ״מאה שנות תעופה בארץ ישראל״ - 2013
בול ״הצפע - מסוק הקרב הראשון״ - 2015
סדרת בולים ״מטוסי קרב בחיל האוויר הישראלי״ - 2019
סדרת בולים ״מסוקים בחיל האוויר הישראלי״ - 2020
גיליון בולים מיוחד (48 בולים בגיליון) ״כלי טיס בחיל האוויר הישראלי״ - 2021
תערוכות כרזות יחיד (רשימה חלקית)

2016, Graus, Spain - Espacio Pirineos - Graus Centro de Creación y Cultura del Pirineo
2017, Madrid, Spain - Centro Cultural Pilar Miró- espacio cúpula
2017, Madrid, Spain - Palace Village Center
2019, תערוכת כרזות ״נושא כלים״, תיאטרון גבעתיים, פרשנות עיצובית לעבודותיו של האדריכל אלי ארמון
תערוכות כרזות קבוצתיות (רשימה חלקית)

2016, Rosario, Argentina, ״Agitadores de Conciencia״ - Centro Cultural Parque de España
2017, Seoul, Korea - ASBDA International Conference & Invitational Exhibition
2017, Wellington, New Zealand (Massey University) - ASBDA International Conference & Invitational Exhibition
2017, Gwangju, Korea - ASBDA International Conference & Invitational Exhibition
2017, Cordoba, Mexico - “Speak Up" Exhibition
2017, Nanjing, China - The 2nd “Cool Words” Words Art and Design Exhibition
2018, Gyeonggi, Korea - VIDAK International Poster Exhibition
2018, Warsaw, Poland - the 26th International Poster Biennale
2018, Frankfurt, Germany - ”70 Posters” Exhibition
2018, St. Gallen, Switzerland - ASBDA International Conference & Invitational Exhibition
פרסים (רשימה חלקית)

פרס ראשון (עיצוב הזהב), תחרות "חתך הזהב" - עיצוב בול ״טיסנאות״, השירות הבולאי - 1999
פרס שני (עיצוב הכסף), תחרות "חתך הזהב"- עיצוב בול ״המכביה ה־15״, השירות הבולאי - 1999
פרס ראשון (עיצוב הזהב), תחרות "חתך הזהב" - עיצוב בול ״100 שנה לבית חינוך עיוורים״, השירות הבולאי - 2002
פרס שני (עיצוב הכסף), תחרות "חתך הזהב" - עיצוב תפריט ומיתוג כללי, מסעדת ״Pink Cadillac״ בודפשט, הונגריה - 2002
פרס שני (עיצוב הכסף), תחרות "חתך הזהב" - עיצוב סט גלויות תדמית, חברת ״קפסולה״ - 2002
פרס ראשון (עיצוב הזהב), תחרות "חתך הזהב" - עיצוב סט כרטיסי ברכה מאויירים, חברת ״Tabula Rasa״ - 2004
פרס שני (עיצוב הכסף), תחרות "חתך הזהב" - עיצוב בול ״50 שנה ליד ושם״, השירות הבולאי - 2004
פרס שני (עיצוב הכסף), תחרות "חתך הזהב" - עיצוב מודעה תדמיתית, חברת ״אוזבוטק״ - 2004
פרס ראשון (עיצוב הזהב), תחרות "חתך הזהב" - עיצוב מצגת אינטראקטיבית ״מלחמת ששת הימים״, משרד הביטחון -  2006
פרס שני (עיצוב הכסף), תחרות "חתך הזהב" - עיצוב עטיפה לספר ״נשבע לך״ של אביגדור קהלני, הוצאת כתר - 2006
פרס שלישי (עיצוב הארד), תחרות "חתך הזהב" - עיצוב ״ביטאון חיל האוויר״, משרד הביטחון - 2006
פרס ראשון (עיצוב הזהב), תחרות "חתך הזהב" - עיצוב בול גליונית מזכרת  "עיר קטנה ואנשים בה מעט - נחום גוטמן״, השירות הבולאי - 2008
גלריה

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007361376605171  VIAF: 170151171011339092072   WorldCat (עם VIAF): 170151171011339092072
יוסף דוד שחור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  רוז'ינוי
 פטירה:  ח' באלול תרס"ו
 השכלה:  ישיבת וולוז'ין 
 רבותיו:  נפתלי צבי יהודה ברלין 
 
הרב יוסף דוד שחור (? – ח' באלול תרס"ו, 1906) היה רבן של אנטופול וסמיאטיץ'.