stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סטפן יז'י צווייג
"עירום בין זאבים"

אפיץ לא הכיר את צווייג בבוכנוואלד. הוא ביסס את הנובלה שלו על זיכרונותיו שלו מהמחנה ועל שמועות. חלקים רבים בספר תואמים לסיפורו של הילד. אפיץ כתב ששבוי מלחמה פולני הבריח את ילדו למחנה הריכוז במזוודה, ושזמן קצר לאחר מכן, הקצין נשלח למחנה השמדה שבו כפי הנראה מצא את מותו. מלבד זאת, הספר בדיוני בעיקרו.
הספר הפך לרב-מכר במדינה ומכר מיליוני עותקים בעולם. בגרמניה המזרחית היה צווייג למעין מקבילה מקומית לאנה פרנק. הרומן של אפיץ שימש היטב את מטרות הממסד: כמו יתר הקומוניסטים בבוכנוואלד, ניצב הסופר מול הצורך להאדיר את תפקידה של המחתרת המפלגתית במחנה למול האשמות כי דאגו לאינטרסים הצרים שלהם, שמרו על השקט עבור האס אס ודאגו לפגוע ביריביהם הסוציאל-דמוקרטים. היותם של שני המצילים המקוריים חברי סיעת אופוזיציה טושטשה בדיווחים התקשורתיים, והמעשה נרקם לתוך נרטיב הגבורה של ההתנגדות הקומוניסטית במלחמה; הנושא השתלב במערכת התעמולה שניהלה המדינה נגד גרמניה המערבית. לאחר נפילת חומת ברלין, צף עניין החילופין עם בלום ועתה היו כאלה שהאשימו המצילים בגזענות כלפי רומה וסינטי ובאופורטוניזם. צווייג אף הגיש תביעת דיבה נגד פולקהארד קניגה, מנהל אתר הזיכרון במחנה שהגיע מהצד המערבי, והאשים אותו בכך שניסה לגמד את פשעי הנאצים על ידי סילוף והכפשה של האסירים הקומוניסטים. ביל ניבן ציין כי הנושא עומד בלב השסע בין מערב ומזרח המדינה על הזיכרון הקולקטיבי אודות המחנות בימי המלחמה.
אביו של צווייג חיבר  עבור יד ושם מאמר על הקורות את בנו במחנה. המאמר, שפורסם בשנת 1987, נקרא "אבא, מה אתה עושה פה...? בין בוכנוואלד ואושוויץ", ויצא לאור מחדש מצורף לספר "דמעות בלבד אינן מספיקות" בשנת 2005.
ראו גם

ג'וזף שלייפשטיין, ניצול שואה נוסף ששוחרר מבוכנוואלד בגיל ארבע.
לקריאה נוספת

William John Niven, The Buchenwald Child: Truth, Fiction, and Propaganda, Harvard University Press, 2007.
הערות שוליים

1 2  אולריך ויינצירל,הילד מבוכנוואלד, די ולט, 9 באפריל 2005 (בגרמנית)'"`UNIQ--templatestyles-00000000-QINU`"'
↑  ניבן, עמ' 208.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305957405171  BnF: cb15891818m (data)  GND: 118829653  ISNI: 0000 0000 6677 8377  LCCN: n90648238  NKC: jo20191059399  NTA: 316725110  SUDOC: 140492453  VIAF: 57411598   WorldCat (עם VIAF): 57411598 
הבכורה של הסרט "עירום בין זאבים", מזרח ברלין, 1963.
אופיר העברי

| --- | --- |

 לידה:  1964 (בן 61 בערך) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  מרכז שלם  המועצה להשכלה גבוהה 
 זרם:  שמרנות 
 תחומי עניין:  מחשבה מדינית, היסטוריה 
 עיסוק:  עורך עיתון, היסטוריון, חוקר מדע המדינה, פובליציסט, עיתונאי, פילוסוף 
 מדינה:  ישראל 
 
אופיר העברי (נולד ב-1964) הוא פילוסוף פוליטי והוגה דעות, המזוהה עם הזרם השמרני. מכהן כמשנה לנשיא מכון הרצל, ראש מרכז חקר נדחי ישראל (מחנ"י) ביד יצחק בן-צבי, חבר הוועד המנהל של קרן אדמונד ברק (וושינגטון) וכיושב ראש היחדה למען הגולן. היה אחד מארבעת מייסדי מרכז שלם בירושלים והעורך הראשי הראשון של הרבעון "תכלת", שהוצא לאור על ידי מרכז שלם. בין תפקידיו הציבוריים, חבר המועצה להשכלה גבוהה והמועצה לארכאולוגיה שברשות העתיקות. ספרו הראשון, העוסק בהגותו של הפילוסוף האנגלי ג'ון סלדון יצא לאור בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג' ב-2017.
קורות חיים

במסגרת הבחירות לכנסת השתים עשרה, ב-1988, בהיותו בן 24 בלבד, היה במקום התשיעי ברשימת מפלגת מולדת בראשותו של רחבעם זאבי. המפלגה זכתה לשני מנדטים והוא לא נכנס לכנסת. בבחירות למועצת עיריית תל אביב-יפו ב-1989 עמד בראשות רשימת המפלגה. בין השנים 1990–1993 שימש כעורך חדשות החוץ בשבועון "העולם הזה", עד לסגירתו. סיים באוניברסיטת תל אביב תואר ראשון בהיסטוריה ב-1991 ותואר שני בשנת 1998. ב-2005 קיבל תואר דוקטור בהיסטוריה, מאוניברסיטת לונדון.
ב-1994 היה אחד מארבעת המייסדים של מרכז שלם, מכון מחקר יהודי-ציוני, הנחשב לשמרני. כעבור כשנתיים, ב-1996 ייסד יחד עם כמה מחבריו ממרכז שלם את כתב העת "תכלת" והיה העורך הראשי הראשון שלו. כמו כן, ערך את סדרת "ספריית לויתן - ספרי מופת בפילוסופיה", היוצאת בהוצאת שלם וכתב את המבוא לאחדים מהספרים שהוציאה, כמו "הדרך לשעבוד", "הדמוקרטיה באמריקה" ו"פטריארכיה".
בין השנים 2002–2012 כיהן כמנהלו האקדמי של מרכז שלם. הוא החליף בתפקיד זה את דניאל פוליסר, שמונה ב-2002 לנשיאו של מרכז שלם.
בשנת 2012 הקים עם יורם חזוני את המכון ללימודים מתקדמים במרכז שלם, שהפך בשנת 2013 למכון מחקר עצמאי בשם מכון הרצל, בו הוא מכהן כיום כמשנה לנשיא.
בשנת 2017 הקים את היחדה למען הגולן, הפועלת לקידום ההכרה הבין-לאומית בריבונות ישראל ברמת הגולן, ולהסרה מסדר היום של האפשרות לנסיגה ישראלית מרמת הגולן ועמד בראשות הוועד המנהל שלה עד שנת 2020. כיום מהווה יו"ר כבוד של היחדה.
החל משנת 2020 משמש כממלא מקום ציר בקונגרס הציוני הל"ח, מטעם מפלגת דרך ארץ של יועז הנדל וצבי האוזר.
ועדות ותפקידים ציבוריים

בפברואר 2010 מונה העברי לאחד מארבעת חברי ועדת ההיגוי, בראשות מזכיר הממשלה צבי האוזר, בתוכנית להעצמת תשתיות המורשת הלאומית במשרד ראש הממשלה. חבר הוועד המנהל ומועצת ארגון "אם אשכחך" (Keep Jerusalem), בראשות אלוף (מיל.) עוזי דיין. החל מ-7 בדצמבר 2010 הוא מכהן כחבר המועצה לארכאולוגיה, שברשות העתיקות. באותה שנה גם מונה לחבר צוות המעקב אחר ביצוע התוכנית הלאומית להקמת מרכזי מצוינות במוסדות האקדמיים בישראל.
ב-25 בפברואר 2010 מונה לאחד מ-24 החברים במועצה להשכלה גבוהה ובפברואר 2012 מונה לתקופת כהונה שנייה. פועל כיום במסגרת המל"ג גם כחבר בוועדת המשנה למוסדות שאינם אוניברסיטאות ומקדם את השוואת זכויותיהן של המכללות לאלה של האוניברסיטאות. כהונתו התחדשה גם בשנים 2017 ו-2022 והוא מכהן בתפקיד זה כיום.
מאמריו (חלקי)

אופיר העברי, מנהיגות למען האומה ומכוחה, באתר ובגיליון השילוח, ספטמבר 2023.
אופיר העברי ויורם חזוני, שמרנות איננה ליברליזם, באתר השילוח, 17 בדצמבר 2019
אופיר העברי, חינוך כהשקעה בתשתיות, באתר ynet, 6 במאי 2009
"הבחירות לבית הלבן: עבר בוחן עתיד", באתר nrg‏, 29 באוקטובר 2008
"נעשה ונשמע", בספר "מאמרים חדשים על הציונות", בעריכת מיכאל אורן, דוד חזוני ויורם חזוני (הוצאת שלם, דצמבר 2006), עמ' 72 - 98
"משטר נשיאותי לישראל?", 19 באוקטובר 2006, באתר LAISRAEL
"הישראלים הראשונים", דצמבר 1998, אתר הסוכנות היהודית
בראשית, תכלת 1, אוגוסט 1996
לקריאה נוספת

פרידריך האייק, הדרך לשעבוד, תרגום: אהרן אמיר, מבוא: אופיר העברי, הוצאת שלם (ספרית לויתן - ספרי מפת בפילוסופיה), 1998
אלכסיס דה טוקוויל, הדמוקרטיה באמריקה, תרגום: אהרן אמיר, מבוא: אופיר העברי, הוצאת שלם (ספרית לויתן - ספרי מופת בפילוסופיה), 2008
רוברט פילמר, פטריארכיה, תרגום: אהרן אמיר, מבוא: אופיר העברי, הוצאת שלם (ספרית לויתן - ספרי מפת בפילוסופיה), 2009
הערות שוליים

↑  אנשים, באתר מכון הרצל
↑  קרובים רחוקים
↑  ג'ון סלדון והמסורת הפילוסופית של המערב, Book Preview, אתר מכון הרצל
↑  על הספר, בגוגל ספרים
↑  שרה פרידמן,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'גאנדי רוצה "לייהד" את יפו, מעריב, 30 בינואר 1989
1 2  קורות חיים, אתר המועצה להשכלה גבוהה
↑  מכון הרצל, אתר האינטרנט
↑  אנשי היחדה למען הגולן באתר היחדה למען הגולן
↑  צירים ומ״מ צירים, באתר www.wzo.org.il
↑  מינוי חבר במועצה להשכלה גבוהה, החלטה מספר 1443 של ממשלת ישראל השלושים ושתיים, משנת 2010,'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'באתר של משרד ראש הממשלה
↑  מועצה חדשה להשכלה הגבוהה, באתר ערוץ 7, 26 בפברואר 2012
↑  תומר ולמר,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'לראשונה: מכללות יכולות להעניק תואר פרופסורה, באתר ynet, 11 בדצמבר 2011
↑  הודיה כריש-חזוני,'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'המל"ג יורדת אל העם, באתר News1 מחלקה ראשונה, 16 במרץ 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309621905171  CiNii: DA18841922  GND: 1240875983  ISNI: 0000 0004 0252 3980  LCCN: n2017014810  NKC: xx0280132  RERO: 02-A027300273  SUDOC: 137471181  VIAF: 298526923   WorldCat (עם VIAF): 298526923
מייקל אוליזה

מייקל אוליסה (בצרפתית: Michael Olise; נולד ב-12 בדצמבר 2001 בהאמרסמית' שבאנגליה) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת באיירן מינכן מהבונדסליגה.
קריירת מועדונים

אוליזה גדל במחלקות הנוער של ארסנל, צ'לסי, מנצ'סטר סיטי ורדינג. בשנת 2019 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של רדינג במסגרת הפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. בסך הכל ערך 67 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שבעה שערים.
ב-8 ביולי 2021 חתם אוליזה על חוזה לחמש שנים בקריסטל פאלאס מהפרמייר ליג. ב-11 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–3 על טוטנהאם הוטספר במסגרת המחזור הרביעי בליגה לעונת 2021/2022. ב-3 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד לסטר סיטי במסגרת המחזור השביעי בליגה. בעונתו הראשונה במועדון ערך 26 הופעות ליגה, בהן הבקיע שני שערים.
קריירה בינלאומית

אוליזה נולד באנגליה לאב ממוצא ניגרי ולאם ממוצא צרפתי-אלג'יראי ומשום כך הוא זכאי לייצג את ארבע המדינות.
אוליזה נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של צרפת לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024).
הערות שוליים

↑  Michael Olise: Crystal Palace close to signing Reading forward באתר BBC, ‏ 7 ביולי 2021 (באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-0000000F-QINU`"'
↑  JO 2024 - Football : les quatre réservistes des Bleus déterminés, la liste définitive est connue באתר Ouest-France, ‏ 4 ביולי 2024 (בצרפתית)'"`UNIQ--templatestyles-00000011-QINU`"'
| נבחרת צרפת – אולימפיאדת פריז 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 אנקמבדיו •  2 לוקבה •  3 טרופר •  4 באדה •  5 סילדיליה •  6 קונה •  7 אוליזה •  8 אקליוש •  9 קלימואנדו •  10 לאקזט •   11 דואה •  12 מילו • 13 שוטאר •  14 מטטה • 15 לוקו • 16 רסטה • 17 מגסה • 18 שרקי • מאמן: הנרי |  1 אנקמבדיו •  2 לוקבה •  3 טרופר •  4 באדה •  5 סילדיליה •  6 קונה •  7 אוליזה •  8 אקליוש •  9 קלימואנדו •  10 לאקזט •   11 דואה •  12 מילו • 13 שוטאר •  14 מטטה • 15 לוקו • 16 רסטה • 17 מגסה • 18 שרקי • מאמן: הנרי | צרפת |
המידות הקטנות

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  נטליה גינצבורג 
 שפת המקור:  איטלקית
 סוגה:  קובץ מסות
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1962 
 מספר עמודים:  176
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת תשע נשמות
 תאריך:  2019
 תרגום:  יונתן פיין
 
המידות הקטנות (באיטלקית: Le piccole virtù) הוא קובץ מסות שחיברה הסופרת האיטלקית נטליה גינצבורג. הקובץ ראה אור בהוצאת אינאודי בטורינו ב-1962. שם הספר הוא כשמה של המסה החותמת את הקובץ ועוסקת בהשקפתה של גינצבורג על חינוך ילדים. הספר ראה אור בתרגום לעברית ב-2019 בהוצאת תשע נשמות, בתרגומו של יונתן פיין.
כתיבת הספר

11 המסות המרכיבות את הספר נכתבו בין סתיו 1944 לקיץ 1962 ועוסקות בזיכרונות ובהשקפות המחברת על תחומי חיים שונים. כמעט כולן התפרסמו מוקדם יותר בכתבי עת שונים באיטליה. חלק מהחיבורים עוסק ביחסים בין אנשים ובמיוחד ביחסים בתוך המעגל האישי הקרוב של משפחה וחברים.
אחרית דבר של המהדורה העברית

בסוף המהדורה העברית מופיעים רשימותיהם של מספר מחברים הסוקרים את קובץ המסות:
ג'וליה פרמנטו - "המחשבות הכי יפות בעולם" - סוקר בעיקר את הביוגרפיה של גינצבורג.
איטלו קאלווינו - "על הספר" - מדגיש את כתיבתה הנשית של גינצבורג כ"נערה, רעיה ואם – בניגוד כה עז למה שמקובל כ'ספרות נשית', כלומר לשקיעה בלירי וברגשי".
אדריאנו סופרי - "במטבח של הכתיבה" - בוחן את כתיבתה של גינצבורג בהקשר האישי והפוליטי.
סוול אריאל אור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 באוקטובר 1999 (בת 25) תל אביב-יפו, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  שחקנית
 פרופיל ב-IMDb
 
סְוֶול אריאל אור (נולדה ב-13 באוקטובר 1999) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה

אור גדלה בתל אביב, להוריה שבחרו בשמה בשל חיבתם לים; פירוש המילה "swell" באנגלית הוא גל מים שמתגבר וגדל כך שניתן לגלוש עליו. לה שני אחים צעירים.
בינואר 2016 הייתה נוכחת בפיגוע הירי ברחוב בדיזנגוף שבתל אביב, פעולת טרור פלסטיני באמצעות ירי המוני שבוצע על-ידי מחבל ערבי-ישראלי מכפר ערערה שבמחוז חיפה, שבעקבותיו החלה לסבול מפוסט-טראומה ומהתקפי חרדה.
בצה"ל היא שירתה ביחידה 8200 של אגף המודיעין.
קריירה

ביוני 2021, עלתה לשידור סדרת הדרמה התקופתית "מלכת היופי של ירושלים", בה היא שיחקה בתור לונה ארמוזה-פרנקו (שכינויה נמצא בשם הכותר של הסדרה) בתפקיד ראשי. הסדרה, אשר מבוססת על ספר בעל אותו השם, צולמה בשנת 2020. הסדרה זכתה בפרס הדרמה היומית בפרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשנת 2021 ובסך הכל זכתה הסדרה בארבעה פרסים באותו אירוע. מאוחר יותר, הסדרה עלתה גם בשירות הסטרימינג של נטפליקס עם כתוביות בתרגום לשפות רבות, נחשפה באופן בולט ואף דורגה גבוה במצעדי הנצפים ביותר בנטפליקס.
ב-2021 שיחקה תפקיד ראשי בסרט הקצר "קו הפרדה" של איגור רייזנברג.
ב-18 באוקטובר 2023 החלה לשחק בסדרת הדרמה הברזילאית "איך להיות ברזילאי" שעלתה לשידור ב-Hulu, ב-Star+ וב-Disney+ בו היא מגלמת את לילה, חיילת משוחררת שטסה לברזיל כדי לנסות להשיג לעצמה מקום מפלט בפאבֶלות, במקביל לחיפוש אחר מצלמתה הגנובה.
במהלך שנת 2024 עלתה בנטפליקס סדרת הדרמה-הקומית של חנן סביון וגיא עמיר "באש ובמים", בה היא משחקת.
ביולי 2024 היא שיחקה בתפקיד הנשי הראשי בסרט הדרמה ההיסטורי "כיסופים" בתפקיד אלי, חברת קיבוץ כיסופים. הסרט מגולל את סיפור התבגרותם של חבורת בנים ובנות במקביל לשלהי שירותם בגרעין נח"ל בישראל של שנות ה-70, בסמוך לרצועת עזה.
חיים אישיים

אור מתגוררת בתל אביב.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | פרויקט | תפקיד | במאי | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2021 | קו הפרדה |  | איגור רייזנברג | סרט קצר; תפקיד ראשי |
| 2024 | כיסופים | אלי | קרן נחמד | תפקיד ראשי |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | פרויקט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2021–2023 | מלכת היופי של ירושלים | לונה ארמוזה-פרנקו | תפקיד ראשי; 2 עונות |
| 2023 | איך להיות ברזילאי | לילה |  |
| 2024 | באש ובמים |  |  |
הערות שוליים

↑  מה רואים הלילה: הסדרה הישראלית שכבשה את מצעדי נטפליקס, טיים אאוט, 23 במאי 2022
↑  יהונתן גוטליב
, כוכבת מלכת היופי של ירושלים משחקת בשומרון, באתר ערוץ 7, 25 באוקטובר 2021
↑  מאיה כהן,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'יומן נעורים: כוכבי הסרט "כיסופים" חיים בין שנות ה־70 בקיבוץ הנושק לעזה לפוסט-טראומה ואירועי 7 באוקטובר, באתר ישראל היום, 18 ביולי 2024
↑  יוני פרוים, למלכת היופי של ירושלים יש חבר חדש ומיוחס, באתר פנאי פלוס, 13 באוקטובר 2021
צבי כרמל

| --- | --- |

מראשוני אלחוטני הפלמ"ח, גדעוני, איש תח"ל ואיש המוסד בתפקידים מבצעיים וניהוליים שונים.
 לידה:  30 ביולי 1925 וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה
 פטירה:  13 באוקטובר 2012 (בגיל 87) תל אביב, ישראל
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון
 מקום מגורים:  מעוז אביב, תל אביב
 פעילות בולטת:  בנוסף לפעילותו למען המדינה עסק בתחביבים רבים בתחומי אומנות מגוונים.
צבי כרמל (קרוכמל) (30 ביולי 1925 – 13 באוקטובר 2012) היה מהאלחוטנים הראשונים בפלמ"ח, לאחר מכן שירת כגדעוני על אוניות הרכש של ההגנה, בהמשך היה מראשוני התח"ל (תחנות חוץ לארץ) ושימש כסגן ראש התח"ל. לאחר מכן שירת את המדינה במוסד בתפקידים רבים כמעט עד סוף חייו.
ביוגרפיה > הילדות בווינה והעלייה לארץ ישראל

הוריו (אלכסנדר והינדה) ברחו מפולין לווינה שבאוסטריה לאחר מלחמת העולם הראשונה. אביו לחם בצבא אוסטרו- הונגריה, שנחל מפלה קשה במלחמה, ולכן איבד את אזרחותו הפולנית. בווינה, כפליטים הם היו חסרי אזרחות, ולכן גם צבי ואחותו הגדולה חנה היו חסרי אזרחות. אימו הייתה חולה בשחפת, ואביו התפרנס בעיקר מתפירה. כרמל (קרוכמל בזמנו) למד ב"חדר", ב"תלמוד תורה". המשפחה הייתה ציונית נלהבת. אוסטריה הייתה תחת משטר אוסטרו פאשיסטי בשנים 1934–1938, ולאחר מכן הייתה חלק מגרמניה הנאצית. הצבא הנאצי פלש לאוסטריה ב-11 במרץ 1938. האנטישמיות גברה. חנה (אנה) קרוכמל, אחותו הגדולה, הצליחה להשיג סרטיפיקאט ועלתה לארץ, לנהלל. ב-10 בנובמבר 1938 השכם בבוקר של אותו היום פרצו אנשי פלוגת הסער (SS) לכל בתי הכנסת בעיר, השליכו משם את כל ספרי הקודש לרחוב ושרפו אותם שם. לאחר מכן הציתו גם את בתי הכנסת. מעשים אלה שמשו לדוגמה לפרחחי העיר אשר החלו להשתולל ברחובות, להכות בעוברים ושבים היהודיים ולזרוק אבנים לחלונות הראווה של חנויות היהודים. ובעת שכל היהודים התחבאו בבתיהם, החלו לאסור אותם בשיטתיות. ב־11 לספטבמבר 1939 נלקח אביו של כרמל על ידי הנאצים לבוכנוואלד, ולאחר מכן למחנה ההשמדה באושוויץ, שם נרצח.
משפחתו של כרמל הצליחה בקושי רב להשיג עבור הנער בן ה-14 סרטיפיקאט לעליית ילדים לפלשתינה דרך טרייסט שבאיטליה. שם עלה על האוניה "גליליאה" והגיע לחיפה ב־21 בנובמבר 1939.
ביוגרפיה > הילדות בארץ ישראל

בארץ ישראל הגיע כרמל, כילד בן 14, לדודיו (יהושע ודבורה, אחות אימו של כרמל) העשירים שחיו בחיפה, אולם רוב עסקיהם היו בתל אביב, כך שרוב זמנו חי לבדו בדירה ברח' נורדוי 27, וניזון באמצעות קניית מצרכים בהקפה במכולת. הוא החל לימודיו בבית הספר הריאלי "יבנה", אולם במהרה הבין שעליו ללמוד מקצוע, ולא המשיך בלימודיו. הוא החל לעבוד כשוליה בבית מלאכה, ולאור היחס הגרוע נסע בגפו לחפש עבודה בתל אביב ובירושלים. לאחר שלא מצא, חזר לעבוד בבית המלאכה בחיפה. אף על פי שדודיו אצלם התגורר היו בעלי אמצעים, הוא נאלץ לפרנס את עצמו. בהמשך הזמן, בעקבות מודעה שראה בעיתון- החל לעבוד כשוליה בבית מלאכה לתיקון מכשירי רדיו, מקצוע שעניין אותו מאוד. הילד חסך כל גרוש שהרוויח על מנת ללמוד לימודי מקצוע בתחום האלקטרוניקה שכה אהב, ובסופו של דבר, בעזרת פרופ' אולנדורף הצליח להתקבל ללימודים בלתי פורמליים בבית הספר המקצועי בסמ"ת. בשנת 1942 קיבל כרמל את הידיעה המעציבה על מות אימו משחפת.
ביוגרפיה > בשירות המדינה שבדרך > הכשרה מגויסת בנען ואלחוטן בחזית הצפון

עם סיום לימודיו בבסמ"ת, הכיתה של כרמל התגייסה להכשרה מגויסת של הפלמ"ח בקיבוץ נען. ביוני 1946 נשלח לקורס אלחוט- משותף להגנה ולפלמ"ח- שהתקיים בג'וערה. שרות הקשר החשאי (קשר מורס) התפתח במהירות בעיקר בגלל הצורך לצייד נקודות יישוב מבודדות בנגב בקשר אלחוטי. באחד מחיבוריו כתב כרמל: "סופחתי לפלוגה ח' שהמטה שלה היה בקבוץ רמת-רחל. כעבור זמן קצר הופרעה עבודתי השגרתית בתחנה על ידי הידיעה שהתצפית שלנו גילתה תנועה של רכבים צבאיים בריטיים בעלי אנטנות לגילוי כוון (D.F.) בקרבת גדר המשק. קבלתי הוראה להפסיק מיד את השידור ולהסליק את מכשיר הקשר. כעבור יום קבלתי הוראה לרדת לירושלים ולהתקשר למטה המחוז של ההגנה ולהסדיר איתם את הסידורים המתאימים שיאפשרו לי לעבוד במשותף בתחנה שלהם. עכשיו תנסו להבין את המציאות של אותם הימים. המושג "עבודת מטה" טרם נולד, המידור היה קיצוני. אף אחד לא הכיר את אף אחד ובוודאי שלא ידע מה הוא עושה. על קיום של תחנות אלחוט בכלל- ידעו רק המפקדים הבכירים. ובכלל- מה עושה אצלנו איש פלמ"ח? אני קיבלתי רק את שמו הפרטי, או אולי זה היה כינויו- של איש אחד שהוא היה אמור לעזור לי. הוא כמובן לא ידע על מה מדובר אבל הבטיח לברר… צריך גם להבין שהמשרדים הרלוונטיים פעלו בכיסוי משרדי המוסדות (הסוכנות והוועד הלאומי) ואין ספק שה-C.I.D. [המחלקה לחקירות פליליות של הבריטים] היה ער ביותר לתנועת האנשים בסביבה כך שהיה הכרח בזהירות מרבית. הקשר היחידי עם "האיש" היה באמצעות פתקים קטנים שהשלשנו בחור שהיה מאחורי לבנה בקיר שמאחורי השער לבנין המוסדות, לאחר שעשו הכרה ביני לבין שלושת השומרים ששמרו על הכניסה. בתורנויות קבלתי הרשאה להשתמש בחור. לאחר אין סוף של חילופי פתקאות קבלתי פתק עם כתובת של דירה ברחביה עם סיסמה לזיהוי, ושם מצאתי את התחנה של מטה מחוז ירושלים ואת האלחוטאית שלה וסוף סוף יכולנו להשלים את הסידורים הטכניים הדרושים להפעלת הקשר ברשת הפלמ"ח. העיקרון של השיטה היה שכל אחד מאתנו ידע מה עליו לעשות, את האיך, כל אחד היה צריך לאלתר בעצמו. בעיית העברת החומר המשיכה להיות באמצעות הפתקים והחור- לגבי חומר המחוז, ואילו לגבי חומר מטה הפלוגה- הלכתי פעם או פעמיים ביום לרמת רחל ובחזרה - ברגל- ושם החלפתי פתקאות עם המ"פ."
כרמל הדריך בארבעה קורסי אלחוט של ההגנה ברמת אהרון, עד מאי 1948. אז נשלח להקים תחנה חדשה בחזית עמק הירדן, ולאחר מכן נבחר להקים את רשת הקשר של חזית הצפון, שם שימש כאחראי על תחנות המורס עד נובמבר 1948.
ביוגרפיה > השירות בתח"ל- תחנות חוץ לארץ ובמוסד לתפקידים מיוחדים

מקים התח"ל והעומד בראשו היה משה ירושלמי. תפקיד התח"ל היה לקיים קשר רציף בין נציגויות ישראל בחו"ל לבין משרד החוץ בארץ. בתחילה היה התח"ל שייך למשרד החוץ, ולאחר מכן ללמשרד ראש הממשלה.
בשנת 1958 נשלח כרמל להקים את תחנת התח"ל באדיס אבבה. כרמל, יחד עם ציוד טכני הכולל שני משדרים מק-81 שני מקלטים RCA, חומרים לבניית אנטנות דייפול ואנטנה ארוכה הגיעו מאילת לנמל מסאווה שבאתיופיה. לאחר התגברות על לא מעט מכשולים בדרך, כרמל, הציוד ומספר מלווים הגיעו לאדיס אבבה בטיסה. תוך כ-6 שבועות התחנה הוקמה, והצליחה לקיים קשר עם מרכזת התח"ל בארץ.
במהלך שירותו בתח"ל נשלח כרמל עם משפחתו למספר שליחויות בחו"ל: במוסקבה (1954–1955), ברומא (1955–1957), באנקרה (1959–1962) ובאדיס אבבה (1964–1967). במהלך שהות המשפחה באדיס אבבה נוצר קשר הדוק עם משפחת מיכאל (אדמס) אשכול, לימים ממנהיגי קהילת ביתא ישראל. משפחת אשכול גרה במגורים בשטח בית משפחת כרמל, ועבדה בחצר הבית, ושם גם נולדה בתם הבכורה. כרמל היה בקשר הדוק עם מיכאל אשכול במהלך השנים, ועזר למשפחה בעלייתה ארצה במבצע אחים. בתו הבכורה של כרמל, עדנה, נולדה במהלך שהות המשפחה ברומא, ובנו דן נולד במהלך שהותם באנקרה. בהמשך נשלח כרמל לשליחויות נוספות (קצרות וארוכות) ביעדים שונים.
בשנת 1967 מונה כרמל לראש מרכזת התח"ל, ובשנת 1968- לסגן ראש התח"ל. בשנת 1977 עבר כרמל לעבוד במוסד, בו שרת בתפקידים ניהוליים שונים עד פרישתו, בשנת 1989. מאז המשיך לעבוד במוסד בהתנדבות, באגף ההיסטוריה ובאגמון (אגף האחראי לטיפול בגמלאי המוסד) עד שחלה, מחלה ממנה נפטר ב-13 באוקטובר 2012.
אשתו, נעמי (קטיה) כרמל נפטרה ממחלת הסרטן ב-16 בפברואר 2000.
לקריאה נוספת

"הגדעונית המבריקה", סיפורה של לובה גלר, כתב: אבנר א., מבט מל"מ, גיליון 51, פברואר 2008
הערות שוליים

↑  Zvi Carmel (Krochmal)- life story, infocenters
↑  צבי כרמל, באתר הפלמ"ח
↑  דניאל רוזן, הגדעונים, באתר עמותת הנצחת חללי חיל הקשר והתקשוב, ‏2018
צבי קרוכמל ומשפחתו- הוריו ואחותו אנה, 1935
דרכון העלייה לישראל, 11/1939
הכשרת נען, 1945. צבי כרמל יושב בשורה הראשונה, שני מימין.
צבי כרמל, מטה חזית הצפון במזרע, 1948
צבי כרמל וגדעוני נוסף באינסברוק, בביקור במחנה הפליטים היהודיים, 12/1948
מסמכים מזויפים של הפליט מנחם אבלייזר, בהם השתמש צבי כרמל בעת הביקור במחנות הפליטים היהודיים באוסטריה, בנובמבר 1948
הגדעוני צבי כרמל על סיפון אוניית הרכש "הזקן", 01/1949
צבי כרמל, גדעוני על סיפון אוניית הרכש "בהירה", 03/1949
צו דיור לחייל המשוחרר צבי כרמל, לדירה ברח' רופין 38 בתל אביב, 17/04/1951
צבי כרמל, אישור שירות בהגנה
צבי כרמל, תעודת השירות בפלמ"ח
צבי ונעמי (קטיה) כרמל בדירתם במעוז אביב
כמיהה

כמיהה של ילדות
כמיהה (longing) היא תחושה סובייקטיבית של מחסור פנימי אל מול אובייקט חיצוני וצורך עז לקבלו או להיות קרוב אליו. אל הכמיהה מתלווה פנטזיה ודימוי תודעתי של האובייקט ה"חסר". למשל כמיהה לסיגריה, לידיעה, לאיש או לאישה וכדומה.
לפי תאוריות פסיכולוגיות מסוימות, כמיהה נפשית עמוקה מקורה בתחושה שה"אני" אינו מרגיש שלם ללא האובייקט החיצוני.[דרוש מקור]
מחקרים מראים היום כי הכמיהה לדברים מסוימים משפיעה על גופינו בצורה פיזית, הגורמת להפרשת יתר של הורמון הנוראדרנלין (norepinephrine) במוח. הורמון זה הוא בעל תפקיד חשוב בהתמודדות מול מצבי הפתעה ("fight or flight mode").
בתנ"ך ישנה הופעה יחידאית של הרגש, שבו המשורר מתאר את כמיהתו אל האל:
ראו גם

אינטרס
הערות שוליים

↑  The Psychology and Physiology Effect on Longing Feeling, CXO Media, ‏20 May 2022
ערך זה הוא קצרמרבנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נשימה מעגלית

נשימה מעגלית (באנגלית: Rebirthing) היא שיטת רפואה אלטרנטיבית המבוססת על תרגול נשימה שמטרתה היא טיפול בבעיות רגשיות, שחרור מתחים, שינוי דפוסי התנהגות וכדומה. השיטה מתבססת על ההנחה שבעיות רגשיות רבות נובעות מזיכרונות מודחקים מתקופת הלידה והילדות המוקדמת. אלו יוצרים, לטענת העוסקים בשיטה, "חסימות" שתהליך הנשימה המעגלית מאפשר "פתיחה" שלהן. בשנים האחרונות השיטה צוברת פופולריות ברחבי העולם כחלק מגל הניו אייג'. יחד עם זאת, אין מחקרים מבוקרים שמעידים על יעילותה והיא נחשבת לפסאודו-מדע.
היסטוריה

לאונרד אור וסונדרה ריי פיתחו את שיטת הנשימה המעגלית בשנת 1974. לאונרד אור חווה הארה אשר נגרמה, לטענתו, על ידי צורת נשימה שונה. באותה הארה הוא חווה מחדש, לטענתו, זיכרונות מלידתו. אור האמין שעל ידי חזרה לחוויית הלידה תוך כדי ביצוע נשימה מעגלית ניתן לבצע ריפוי של "טראומת הלידה".
עקרונות השיטה

נשימה מעגלית היא נשימה מודעת בה נשמר הרצף בין קצה השאיפה וקצה הנשיפה. ההימנעות מהפסקות יוצרות "עיגול" ו"רצף" של הנשימה. לדעת המטפלים, טכניקת הנשימה מביאה את המתרגל למצב בו התנגדויות והגנות האופייניות להתנהגותו נחלשות, דבר המאפשר העלאת זיכרונות, רגשות ותחושות שנסתרות מ"התודעה המודעת" שלו. לדעתם, השילוב של רגיעה עמוקה, פתיחות של הגוף והרוח, וקליטה מוגברת של חמצן, מסייע בטיפול בדברים שחוסמים את "הזרימה הטבעית" של הגוף.
מבחינה ביולוגית כאשר הנשימה המעגלית מהירה, היא מעוררת את מערכת העצבים הסימפתטית (תת-מערכת במערכת העצבים האוטונומית, האחראית על התמודדות עם מצבי דחק). העוררות שנוצרת במערכת מביאה לתגובות רגשיות וגופניות אינטנסיביות, אשר בהמשך מביאות לפורקן רגשי מרפא לטענת מטפלים מהתחום. הפורקן הרגשי בשילוב עם מעבר לנשימה איטית ו"רכה" יותר מביא להפעלה של המערכת הפאראסימפתטית (תת-מערכת במערכת העצבים האוטונומית - האחראית על הרגעה, שגשוג ושימור).
לקריאה נוספת

תמי דגים- נוימן, ריברסינג: עוצמת נשימת החיים.
אור חנה, כמו אוויר לנשמה, הוצאת אסטרולוג משכל.
Orr Leonard and Ray Sondra. “Rebirthing in the New Age”, Celestial Arts, Berkeley, CA, 1977
אווה פרון

.
מריה אווה דוארטה דה פרון (בספרדית: María Eva Duarte de Perón, ידועה בכינוי אוויטה; 7 במאי 1919 – 26 ביולי 1952) הייתה רעייתו השנייה של נשיא ארגנטינה חואן פרון. היא הייתה דמות כריזמטית ושאפתנית ביותר, ונודעה כדומיננטית ומשפיעה בתקופת נשיאותו הראשונה של בעלה, עד למותה מסרטן בגיל 33 בלבד. היא זכתה להערצת המוני העם בארגנטינה, בני מעמד הפועלים ממנו העפילה לצמרת, אך גם לבוז ולאיבה מצד האליטות.