stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סימון צולר
קריירת מועדונים

צולר החל את הקריירה בקבוצת קרלסרוהה, וערך את הופעת הבכורה עבור המועדון בנובמבר 2010, כאשר נכנס כמחליף במקומו של פטריק דולק בתיקו 0-0 מול אוסנבריק במסגרת הבונדסליגה השנייה. קרלסרוהה ירדה בסיומה של העונה שלאחר מכן לבונדסליגה השלישית, דבר שגרם לצולר לעזוב את המועדון ולחתום בקבוצה מולה ערך את הופעת הבכורה המקצוענית שלו, אוסנבריק.
ביוני 2013, חתם צולר בקבוצת קייזרסלאוטרן. לאחר עונה בה הציג כדורגל משובח, עבר לעולה החדשה לבונדסליגה, פ.צ. קלן, וחתם על חוזה לארבע שנים, כאשר הקבוצה שילמה עבור שירותיו כ-3 מיליון אירו לקייזרסלאוטרן. בקלן צולר לא מצא את דרכו להרכב, דבר שהוביל להשאלתו באמצע עונת 2014/15 בחזרה לקבוצתו הקודמת, קייזרסלאוטרן, לשארית העונה. בתום ההשאלה חזר צולר לקלן.
בינואר 2019 עבר צולר לבוכום מהבונדסליגה השנייה, עמה העפיל לבונדסליגה בסיום עונת 2020/2021, בה הבקיע 15 שערי ליגה. צולר שיחק בבוכום שתי עונות נוספות, בכל אחת מהן הבקיע שלושה שערי ליגה, ונשאר בבונדסליגה עם בוכום.
בקיץ 2023 חתם צולר בפ.צ. זנקט פאולי מהבונדסליגה השנייה. צולר מיעט מאוד לשחק בעונת 2023/24, בה העפילה זנקט פאולי לבונדסליגה.
נתיב פלוס

נתיב פלוס, צפונית למחלף הסירה
נתיב פלוס הוא מיזם לנתיבים רבי-תפוסה (אנ') של משרד התחבורה לעידוד השימוש בתחבורה ציבורית ובנסיעות משותפות.
על המיזם

המיזם יצא לדרך באוקטובר 2019 על ידי משרד התחבורה בתקופת כהונתו של השר בצלאל סמוטריץ'. במסגרת המיזם הוקצה נתיב נפרד לשימוש תחבורה ציבורית ולשימוש כלי רכב פרטיים המסיעים יותר מנוסע אחד, בכביש החוף ובנתיבי איילון, בכל שעות היממה. זהו השלב הראשון במיזם והוא צפוי להתרחב לכבישים נוספים בעתיד.
בכביש החוף הוכשר נתיב מיוחד בשני כיווני הנסיעה בין מחלף נתניה למחלף גלילות. בנתיבים אלו מותרת הנסיעה לתחבורה ציבורית בלבד ולרכב המסיע שני נוסעים לפחות (נהג+נוסע).
בנתיבי איילון הוכשר נתיב לכיוון צפון בלבד, בקטע שבין מחלף מבוא איילון למחלף חיל השריון. בקטע זה מותרת הנסיעה לתחבורה ציבורית ולרכבים המסיעים שלושה נוסעים לפחות (נהג+שני נוסעים). בקטע בנתיבי איילון היה קיים עד להפעלת המיזם נתיב תחבורה ציבורית, אך הוא היה בתוקף בשעות הבוקר בלבד.
האכיפה מתבצעת באמצעות יחידת האופנוענים של אגף התנועה במשטרת ישראל. נהגים אשר לא מורשים לנסיעה בנתיבים אלו צפויים להיקנס ב-500 שקלים.
מטרת המיזם היא להפחית את מספר כלי הרכב בכבישים באמצעות מעבר מתחבורה פרטית לתחבורה ציבורית או לתחבורת "קארפול". כיום ברכב פרטי בישראל נוסעים בממוצע 1.2 נוסעים בלבד. העלאת מספר הנוסעים בתחבורה ציבורית צפויה להביא להורדת כלי רכב מן הכביש, ולשיפור משמעותי במהירות הנסיעה הממוצעת בכבישים.
כחלק מתגבור קווי התחבורה הציבורית העוברים בנתיב הודיע שר התחבורה על תגבור קווי אוטובוס מנתניה, ועל הקמת חניון חנה וסע בחדרה.
ב-3 בנובמבר החלה המשטרה לאכוף איסור נסיעה לרכב לא מורשה בנתיב המיועד לתחבורה ציבורית ורכב עם יותר מנוסע אחד.
סימון

הסימון +2 מסמל: "הנתיב נהפך לנתיב פלוס, לרכבים בהם יש נוסע נוסף מלבד הנהג".
הסימון +3 מסמל: "הנתיב נהפך לנתיב פלוס, לרכבים בהם יש שני נוסעים נוספים מלבד הנהג".
ביקורת

עוד לפני יציאת המיזם לפועל עומסי תנועה רבים בעקבות ההכנות בכבישים. ראש עיריית נתניה מרים פיירברג קראה למשרד התחבורה לשקול את קיום המיזם באזור נתניה. בעקבות הביקורת התראיין שר התחבורה בצלאל סמוטריץ' וטען ש"אי אפשר לתקן ב־3 חודשים הזנחה של 20 שנה".
הערות שוליים

↑  עמית בר, נתיב פלוס - קחו נוסעים ותקבלו נתיב מיוחד, האם זה יעזור?, באתר ביזפורטל, 3 באוקטובר 2019
↑  עמירם ברקת, ‏2 נוסעים ומעלה: כל מה שצריך לדעת על רפורמת הנתיבים החדשה, באתר גלובס, 3 באוקטובר 2019
↑  רועי רובינשטיין, מהיום: נתיבי תחבורה ציבורית ושיתופית באיילון ובכביש החוף, באתר ynet, 4 באוקטובר 2019
↑  אודי עציון, סמוטריץ' הכריז על צעדים להקלת הפקקים בנתיב 2 פלוס, ותקף את האוצר, באתר כלכליסט, 31 באוקטובר 2019
↑  איך זה עובד? באתר נתיב פלוס
↑  אודי עציון, שיעמדו בפקק: דווקא אופנועים וקטנועים מחוץ לנתיבי התחבורה הציבורית החדשים, באתר כלכליסט, 26 בספטמבר 2019
↑  רותי ברמן, בנתניה מתנגדים לנתיב פלוס פיירברג: "גזירה שאי אפשר לעמוד בה", באתר blinker‏, 4 באוקטובר 2019
↑  אטילה שומפלבי, סמוטריץ' עוקץ: "אי אפשר לתקן ב-3 חודשים הזנחה של 20 שנה", באתר ynet, 29 באוקטובר 2019
סיד קוף

סיביל "סיד קוף" טבצ'ניקוף-קופר (באנגלית Sybil "Syd Koff" Tabachnikoff-Cooper, ‏1912–20 במאי 1998) הייתה אתלטית אמריקאית-יהודיה, אלופת ארצות הברית (1940) וסגנית אלופת ארצות הברית (1939) בריצת 80 מטר משוכות ואלופת המכביה הראשונה (1932) והשנייה (1935), בהם זכתה ב-6 מדליות זהב.
ביוגרפיה

טבצ'ניקוף נולדה בניו יורק.
ביוגרפיה > כוכבת המכביה הראשונה

הנסיעה למכביה הראשונה שנערכה בשנת 1932 לקחה כשלושה שבועות, באוניה וברכבות. במכבייה זכתה טבצ'ניקוף ב-4 מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 13.8 שניות, לפני מרילה פרייוולד מפולין (14.2 שניות), בקפיצה לרוחק בתוצאה של 4.35 מטר, לפני מרילה פרייוולד (4.32 מטר) וטניה פטקין מארץ ישראל (4.0 מטר), בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.35 מטר, לפני אנדה מצנדורף מפולין (1.30 מטר) ובקרב 3 (ריצת 100 מטר, קפיצה לגובה והדיפת כדור ברזל), לפני טניה פטקין.
במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935 זכתה טבצ'ניקוף ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב, בריצת 60 מטר בתוצאה של 8.3 שניות, לפני לורה מאייר מגרמניה (8.4 שניות) ומרילה פרייוולד (8.6 שניות) ובריצת 200 מטר בתוצאה של 27.6 שניות. מדליות כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 13.2 שניות, אחרי אלן קנדזיורה מגרמניה (13.1 שניות) ולפני לורה מאייר (13.3 שניות) ובקפיצה לרוחק בתוצאה של 4.87 מטר, אחרי מרילה פרייוולד (4.91 מטר) ולפני גוטליב מאוסטריה (4.73 מטר).
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1938 סיימה טבצ'ניקוף במקום רביעי בריצת 80 מטר משוכות. שנה לאחר מכן, היא זכתה במדליית כסף בריצת 80 מטר משוכות.
ביוגרפיה > אלופת ארצות הברית

באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1940 זכתה טבצ'ניקוף במדליית זהב בריצת 80 מטר משוכות בתוצאה של 13.1 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בריצת 60 מטר.
הערות שוליים

↑  המנצחים במכביה הראשונה והישגיהם, דואר היום, 2 באפריל 1935
↑  Maccabiah Games before World War II (באנגלית)
↑  במכביה - נצחון האמריקאנים במכביה, דואר היום, 4 באפריל 1935
↑  התחרויות ב"המכביה", דבר, 5 באפריל 1935
↑  טבלאות ושיאים של השגי 6 המכביות ושל ישראל, מעריב, 22 באוגוסט 1965
↑  הישגי המכביה השנייה (סכום שני), דואר היום, 7 במאי 1935
סייעות ברפואת שיניים

רופא שיניים וסייע בעת עבודתם
סייעות ברפואת שיניים הוא מקצוע פרא-רפואי בתחום רפואת השיניים. מקצוע זה כולל סיוע לרופא בטיפולים האינטראורליים בענפי רפואת השן השונים, כגון: כירורגיה, פרותטיקה - שיקום הפה, אנדודונטיה - טיפולי שורש, אורתודונטיה - ישור שיניים.
במקצוע זה קיימת דומיננטיות כמעט מוחלטת של נשים, ולכן כמעט ולא מוּכּרת בישראל צורת הזכר של המקצוע - "סייע".
תוכנית הלימודים כוללת בין השאר היסטולוגיה, מורפולוגיה, אנטומיה, פדודונטיה (רפואת שיניים לילדים). בעבר במסגרת הלימודים חויבה הסייעת לבצע תקופת התמחות ולעבור בחינה של משרד הבריאות. בתום תקופת ההתמחות התקבלה תעודה זמנית (לשנה) המוכרת על ידי משרד הבריאות. לאחר הוכחת שנת עבודה בתחום, קיבלו תעודה קבועה עם מספר רישיון. כיום על פי פסיקת בג"ץ משרד הבריאות אינו מנפיק תעודת הכרה במקצוע. ולכן מעסיקים רשאים להעסיק גם את מי שאין בידו תעודת הכרה ממשרד הבריאות.
תחומי אחריות של הסייעות כוללים: הכנת המרפאה, הכנת המכשירים, עיקור, עזרה לרופא במהלך הטיפול, ערבוב חומרים (הכנת החומרים הדנטליים לצורך טיפולים), תחזוקת כלים, עזרה בצילומי רנטגן של המתרפא ופיתוחם, הזמנת חומרים, ניהול מלאי (ניהול וניקיון מרפאה, מחסן וכדומה), מענה טלפוני ורשימת הודעות, ניהול שוטף, טיפול בכספים.
הסיוע ברפואת שיניים שונה מתפקיד השיננות, ומדובר בשני מקצועות נפרדים. בדרך-כלל חל איסור על מסייעים לבוא במגע ישיר עם הפה של המטופל, למעט לשם פעולות פשוטות כגון שאיבת רוק. בתפקיד השיננות, לעומת זאת, מותר לבצע פעולות רפואיות בפה של המטופל (מקצוע השיננות דורש לימודים ארוכים יותר מאשר מקצוע הסיוע). תפקיד הסיוע לרופא שיניים הוא בהכרח בצמוד אליו, ואילו שיננות יכול להתבצע בנפרד, לפני או אחרי טיפול השיניים.
הערות שוליים

↑  הסדרת מקצוע סייעות ברפואת שיניים, באתר משרד הבריאות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548138905171  BnF: cb119338999 (data)  GND: 4706766-4  LCCN: sh85036862  NKC: ph1134419
סיעת עתיד

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 מנהיגים:  אלכס גולדפרב
 תקופת הפעילות:  27 בנובמבר 1995 – 1996 
 אפיון:  סיעת פורשים
 כנסות:  13
 ממשלות:  26
 שיא כוחה:  2 מנדטים
 נוצרה מתוך:  יעוד
 התמזגה לתוך:  התפרקה לרכיביה
 אתר רשמי
 
עתיד הייתה סיעה שהקימו חברי הכנסת אלכס גולדפרב ואסתר סלמוביץ בנובמבר 1995, במהלך כהונתה של הכנסת השלוש עשרה.
הסיעה הוקמה בעקבות פרישתם של השניים מסיעת יעוד (שהייתה עצמה סיעת פורשים מצומת) עקב מחלוקת עם חברם לסיעה גונן שגב.
לאחר הפרישה נשארו השניים חברים בקואליציה, וגולדרפרב המשיך לכהן כסגן שר במשרד הבינוי והשיכון.
לקראת הבחירות לכנסת הארבע עשרה התפרק החיבור הארעי בין השניים. גולדפרב הצטרף לעבודה והתמודד ללא הצלחה בבחירות המקדימות במפלגה, ואילו סלמוביץ הצטרפה לליכוד והתמודדה אף היא בחוסר הצלחה על מקום ברשימה לכנסת.
סטרטו

סטרטו (באיטלקית: Stretto, ברבים: סטרטי) הוא המונח המוזיקלי, הלקוח מן המילה האיטלקית "סטרינג'רה" - "לצופף", מתאר מצב בפוגה, שבו מוטיב משמש לליווי עצמו. לדוגמה, אם קול האלט מתחיל את הנושא לפני שקול הסופרן השלים את כניסת הנושא הקודמת, זהו סטרטו.
סטרטו משמש ברוב המקרים להגביר את הדחיסות הקונטרפונקטית של הפוגה, באופן המרמז במקרים רבים על סיומה הקרוב, כפי שאפשר לראות בפוגה הראשונה בכרך הראשון של הפסנתר המושווה מאת באך . במקרים אחרים, הסטרטו משמש להצגת כושר המצאה קונטרפונקטי, כמו בפוגה במי מז'ור מן הספר השני של הפסנתר המושווה, שם, לאחר תצוגה שמרנית (נושא מלווה בנושא נוגד) מביא באך תצוגת-נגד, שבה הנושא מלווה את עצמו בסטרטו, ואחריה נושא נגדי המלווה את עצמו.
כשההוראה "סטרטו" מופיעה כסמן ריגושי ביצירה, היא מרמזת להאצה (אצ'לרנדו) זמנית, כמו בתיבה 227 בבלדה השלישית של שופן, בתיבות 16 ו-17 של הפרלוד הרביעי שלו במי מינור ובתיבה 25 של האטיוד אופוס 10 מס' 12 שלו, "אטיוד המהפכה".
סבסטיאן הפנר

| --- | --- |

 לידה:  27 בדצמבר 1907 מואביט, ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  2 בינואר 1999 (בגיל 91) ברלין, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  Raimund Werner Martin Pretzel 
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית, גרמניה המערבית, גרמניה, גרמניה הנאצית, רפובליקת ויימאר, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  Parkfriedhof Lichterfelde 
 שם עט:  Sebastian Haffner 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ברלין
 שפות היצירה:  גרמנית, אנגלית 
 יצירות בולטות:  The Meaning of Hitler 
 צאצאים:  Oliver Pretzel, Sarah Haffner 
 פרסים והוקרה:  פרס הספרות על שם פרידריך שידל (1983)  פרס ג'ואיש קוורטרלי-וינגייט (2003)  פרס היינריך היינה (1978)  פרס יוהאן היינריך מארק (1980)  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 
סבסטיאן הַפנֶר (בגרמנית: Sebastian Haffner;‏ 27 בדצמבר 1907 - 2 בינואר 1999) היה כינויו של ריימונד פרצל (Raimund Pretzel), היסטוריון, עיתונאי וסופר גרמני.
ביוגרפיה

הפנר נולד למשפחה אמידה בברלין בירת גרמניה. הוכשר כמשפטן ואף התמחה בבית המשפט העליון של פרוסיה. אך עמדותיו האנטי-נאציות, ומערכת יחסים שניהל עם ארוסתו היהודייה, הביאו אותו לעבור בשנת 1938 לאנגליה מתוך שלא יכול היה לסבול עוד את החיים תחת משטרו של אדולף היטלר. במהלך מלחמת העולם השנייה שהה בלונדון שם עסק בפרסום ספרים ומאמרים אנטי-נאציים. מתוך רצון להגן על משפחתו שנותרה בגרמניה אימץ את שם העט "סבסטיאן הפנר".
הפנר התקדם בעולם העיתונות באנגליה, והפך לעורך האחראי של העיתון "אובזרבר". בשל חילוקי דעות עם ידידו, דייוויד אסטור, אשר הפך למו"ל של העיתון, חזר לגרמניה בשנת 1954, והפך לכתב העיתון בברלין, עמדה בה החזיק עד להקמת חומת ברלין, בשנת 1961. אז החל לכתוב עבור העיתון הגרמני "די ולט", עד 1962, ומאז ועד 1975 כתב עבור המגזין "שטרן". כן הופיע הפנר בתוכניות רבות בטלוויזיה הגרמנית.
במקביל לעבודתו כעיתונאי כתב הפנר ספרים רבים על ההיסטוריה הגרמנית המודרנית, אשר היו מכוונים לקהל הרחב. רוב עבודותיו יצאו לאור בגרמנית וחלקן תורגמו לאנגלית ולשפות נוספות, לרבות עברית.
הפנר הלך לעולמו ב-2 בינואר 1999. לאחר מותו יצאו לאור זכרונותיו, אשר נכתבו בעת קרות האירועים המתוארים בהם, בשנות השלושים, אך נערכו על ידי הפנר בתקופה מאוחרת יותר.
מספריו בעברית ראו אור:
היטלר - החידה האיומה ופשרה (הוצאת שוקן, 1979 תרגם חיים איזק). מונוגרפיה העוסקת בחייו ובמשנתו של אדולף היטלר ובניתוח של המשטר הנאצי והאידאולוגיה הנאצית. הפנר גורס כי מדובר במטורף, אשר גרר עמו עם שלם לתהומות של שפלות מוסרית, מתוך תאוריה גזענית, שמקורה בסטייה אישית. אחד מטיעוניו החשובים ביותר של הפנר בספר זה, היא שכאשר היטלר הבין כי חזונו להשתלט על אירופה כולה עומד בפני כישלון מוחלט, הוא החליט להעניש את העם הגרמני על 'בגידתו', זאת באמצעות הבטחת הרס שיטתי של גרמניה, בין השאר על ידי שליחתם למוות בטוח של מבוגרים וילדים לשירות צבאי, בשלבים האחרונים של המלחמה, ובעיקר בזמן הקרב על ברלין.
סיפור של גרמני 1914 - 1933 (הוצאת חרגול, 2002. תרגום מגרמנית, הערות ואחרית דבר - שולמית וולקוב) אוטוביוגרפיה חלקית של הפנר שיצאה רק לאחר מותו על ידי בנו שמצא את הספר במקרה בעת שחיפש אחר רומן אחר שכתב אביו (שלא נמצא עד היום). המדובר ברשימות שנערכו על ידי הפנר בזמן שהותו באנגליה, אך מעולם לא פורסמו על ידו אלא לאחר מותו. הספר הוא סיפור מרגש והישג ספרותי מחד, ומבט חד עין על תופעת הנאציזם, ויחסו של "האדם מן השורה" אל הנאציזם מאידך. הפנר צפה במאורעות בזמן התרחשותם, והיה מהיר להסיק את מסקנותיו ולהעלותן על הכתב בסגנון כתיבה חד וברור. 
הועלתה טענה על ידי חוקרי ספרות שהספר נכתב מאוחר יותר מסיבות שונות, לדוגמה בגלל שבספר מוזכרות מדרגות נעות שלפי הטענה לא היו בגרמניה של שנות ה-30, אולם בדיקת מעבדה של מיפלג הפשיעה של המשטרה הגרמנית הוכיחה מעבר לכל ספק כי תיארוך הספר לתקופה בה הוא נכתב נכונה.
ראו גם

התנגדות גרמנית לנאציזם
נס על הקרח

נס על הקרח (באנגלית: Miracle on Ice) הוא הכינוי המקובל, בעיקר בארצות הברית, למשחק הוקי קרח שהתקיים ב-22 בפברואר 1980 בין נבחרות ארצות הברית וברית המועצות במסגרת בית הגמר של טורניר ההוקי קרח באולימפיאדת לייק פלאסיד (1980). נבחרת ארצות הברית, שהורכבה משחקני מכללות אלמונים, הדהימה את נבחרת ברית המועצות שנחשבה לנבחרת הטובה בעולם וניצחה אותה 4:3. התוצאה סייעה לארצות הברית לזכות במדליית זהב מפתיעה, ודחקה את הסובייטים למדליית הכסף.
המשחק נחשב למכונן בהיסטוריה של ההוקי קרח הבינלאומי ושל ההוקי קרח בארצות הברית בפרט. כחלק מחגיגות 100 שנה להיווסדה, בחרה התאחדות ההוקי קרח הבינלאומית (IIHF) את המשחק לסיפור הגדול ביותר בהוקי הבינלאומי ב-100 שנות קיומה.
המשחק מכונה כך בשל מטבע לשון שטבע שדר הטלוויזיה אל מייקלס ששידר את המשחק ברשת ABC, כששאל בשידור כשהשעון תיקתק את 5 השניות האחרונות: ”האם אתם מאמינים בנסים? כן!”.
הרקע למשחק ולטורניר האולימפי

ברית המועצות הגיעה לטורניר האולימפי כאלופת ארבע האולימפיאדות הקודמות וכמועמדת ברורה למדליית הזהב. במהלך שנות ה-70 הוכיחה נבחרת ברית המועצות שהיא שולטת ביד רמה בהוקי הבינלאומי ויכולה להתמודד גם עם שחקנים מקצוענים מה-NHL ואף לעלות עליהם.
במהלך 1979, כהכנה לאולימפיאדה, סיירה נבחרת ברית המועצות בצפון אמריקה וקיימה 9 משחקי ראווה מול קבוצות NHL, וניצחה ב-5 מהם.
בסגל של נבחרת ברית המועצות נכללו באותה עת השחקנים הגדולים בתולדותיה, כגון השוער ולדיסלב טרטיאק, המגינים ויאצ'סלב פטיסוב וסרגיי סטריקוב, והחלוצים בוריס מיכאילוב, ולרי חרלמוב, אלכסנדר מאלצב וסרגיי מקארוב.
נבחרת ארצות הברית הורכבה משחקנים צעירים ותלמידי מכללות, שנבחרו לאחר מבחנים שערך המאמן, הרב ברוקס. גילם הממוצע של שחקניה היה 22 בלבד. רק שחקן אחד בסגל האמריקאי היה בעל ניסיון אולימפי אחרי ששיחק באולימפיאדת אינסברוק (1976).
האווירה בין שתי המדינות הייתה מתוחה והיריבות המסורתית הייתה בשיאה, שכן הייתה זו אחת מתקופות השיא של המלחמה הקרה. בנוסף, נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר שקל להחרים את אולימפיאדת הקיץ במוסקבה בהמשך השנה, כמחאה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן (חרם שאכן התרחש בסופו של דבר).
במשחק המבחן האחרון לפני האולימפיאדה נפגשו שתי הנבחרות במדיסון סקוור גארדן בניו יורק, וברית המועצות הביסה בקלות את ארצות הברית 10:3.
שיטת המשחקים באולימפיאדה

12 נבחרות השתתפו בטורניר האולימפי כאשר הן מחולקות לשני בתים בני 6 נבחרות כל אחד. הנבחרות שיחקו זו מול זו בשיטת ליגה, כאשר שתי הראשונות בסיום כל בית עולות לבית גמר שיקבע את המיקום הסופי ואת חלוקת המדליות. התוצאה בין שתי העולות מכל בית נגררה איתן אל בית הגמר, כך שבבית הגמר שיחקה כל נבחרת שני משחקים בלבד מול העולות מהבית האחר. לא התקיימו שלבי נוקאאוט.
הטורניר האולימפי – שלב הבתים

שתי הנבחרות שיחקו בשלב הראשון בבתים נפרדים. הבית של ארצות הברית כלל גם את נבחרות שוודיה, צ'כוסלובקיה, מערב גרמניה, רומניה ונורווגיה. הבית של ברית המועצות כלל גם את קנדה, פינלנד, הולנד, פולין ויפן.
ההגרלה הועידה לאמריקאים כבר בהתחלה את המשחקים הקשים ביותר, מול שתי הנבחרות שנחשבו למועמדות לעלות לבית הגמר – צ'כוסלובקיה ושוודיה.
במשחק הראשון מול שוודיה הפגינו האמריקאים רמה גבוהה של משחק קבוצתי ומשחק כוח חסר פחד, שהפתיע את השוודים; למרות זאת פיגרו האמריקאים 2:1 עד לדקת הסיום. כנהוג בהוקי קרח, הוציאו האמריקאים את השוער ג'ים קרייג והכניסו מחליק נוסף, בניסיון נואש להשוות; הניסיון עלה יפה, ו-27 שניות לסיום השוו האמריקאים וחילצו תיקו 2:2. במשחק השני מול צ'כוסלובקיה, שנחשבה לנבחרת השנייה בטיבה בעולם אחרי הסובייטים, המשיכו האמריקאים להפגין רמה גבוהה והדהימו את הצ'כוסלובקים בניצחון גדול 7:3. במשחקים הבאים ניצחו האמריקאים את נורווגיה 5:1, את רומניה 7:2 ואת מערב גרמניה 4:2, ועלו לבית הגמר ביחד עם שוודיה. שתיהן גררו איתן את תוצאת התיקו ביניהן.
בבית השני, כצפוי, דהרה נבחרת ברית המועצות אל המקום הראשון עם חמישה ניצחונות, חלקם גבוהים באופן מיוחד. הסובייטים ניצחו את יפן 16:0, את הולנד 17:4, את פולין 8:1, את פינלנד 4:2 ואת קנדה 6:4. יחד עם הסובייטים עלתה פינלנד לבית הגמר.
המשחק בין ארצות הברית וברית המועצות התקיים במסגרת המחזור הראשון של בית הגמר.
מהלך המשחק

המשחק התקיים באולם "פילדהאוס" בלייק פלאסיד, האולם שאירח את כל אירועי ההוקי קרח וההחלקה האמנותית באולימפיאדה, לעיני 8500 צופים שמילאו אותו לחלוטין.
רשת ABC ששידרה את המשחק בחרה לא לשדר אותו בשידור חי בארצות הברית בשל שעת ההתחלה שלו – 5 בערב לפי שעון החוף המזרחי, ושידרה אותו בשידור מוקלט בשעת השיא מספר שעות מאוחר יותר. ניסיונות לדחות את המשחק ל-8 בערב עלו בתוהו בשל סירוב המשלחת הסובייטית, בטענה שהמשחק משודר ישירות לברית המועצות ושבמקרה של דחייה הוא יתחיל ב-4 לפנות בוקר לפי שעון מוסקבה.
מהלך המשחק > השליש הראשון

הסובייטים עלו ליתרון כ-9 דקות מהפתיחה משער של החלוץ ולדימיר קרוטוב, אולם האמריקאים השוו כ-3 דקות לאחר מכן משער של באז שניידר, השחקן היחיד שהיה בעל ניסיון אולימפי קודם בקבוצה, שהכניע את ולדיסלב טרטיאק בחבטה אלכסונית חזקה.
לחץ סובייטי בהמשך השליש הביא לסדרה של חבטות לשער של ג'ים קרייג, שהביאו שער של סרגיי מקארוב 2 דקות ו-26 שניות לסיום השליש, שהעלה את הסובייטים ליתרון מחודש.
בשניות האחרונות של השליש, בעיצומו של לחץ סובייטי, התנהל שחקן אמריקאי עם הדיסקית באזור מחצית הזירה, וחבט משם חבטה נואשת לכוון השער הסובייטי. באופן בלתי צפוי, אף על פי שהחבטה הייתה קלה יחסית, שמט ולדיסלב טרטיאק את הדיסקית, והחלוץ האמריקאי מרק ג'ונסון חבט אותה לתוך השער והשווה ל-2:2 ממש בשנייה האחרונה של השליש.
מהלך המשחק > החלפתו של ולדיסלב טרטיאק

מיד לאחר השער המשווה של ג'ונסון החליט המאמן הסובייטי, ויקטור טיחונוב, על החלפתו של ולדיסלב טרטיאק בשל הטעות שגרמה לשער השוויון. ההחלפה הייתה משפילה במיוחד כיוון שהיה זה רק השליש הראשון של המשחק, ועד סיומו נותרה שנייה אחת בלבד.
השחקנים משני הצדדים היו המומים מהחלפתו של טרטיאק, כפי שהעידו לאחר המשחק. כך גם הקהל האמריקאי. טרטיאק כבר נחשב לאגדה בהוקי העולמי, ולשם דבר גם בקרב האוהדים בצפון אמריקה בעקבות ביצועיו בסדרת הפסגה, בגביע קנדה ובמשחקים נוספים בצפון אמריקה. בעיני רבים הוא נחשב לשוער הטוב בעולם. הציפייה הייתה שיחזור לקראת פתיחת השליש השני למרות הטעות, אך לא כך היה.
לאחר המשחק יצא טרטיאק בביקורת פומבית על טיחונוב, וטען כי החלפתו גרמה להפסד במשחק ולהפסד מדליית הזהב האולימפית. שנים מאוחר יותר הודה בכך גם טיחונוב עצמו, שהגדיר את החלפתו של טרטיאק "הטעות הגדולה ביותר בקריירה שלי".
במקומו של טרטיאק עמד בשער עד סוף המשחק שוער המשנה, ולדימיר מישקין.
מהלך המשחק > השליש השני

כבר בתחילת השליש השני הורחק האמריקאי ג'ון הרינגטון ל-2 דקות כיוון שאחז בידיו בשחקן סובייטי. הסובייטים ניצלו את היתרון המספרי שלהם, ואלכסנדר מאלצב ניצל איבוד דיסקית של האמריקאים שניסו להעביר את זמן העבירה, ובהתקפה מתפרצת מול ג'ים קרייג העלה אותם ל-3:2 כשחלפו 2 דקות ו-18 שניות מפתיחת השליש.
עד סיום השליש המשיכו הסובייטים ללחוץ. הם חבטו בשליש השני 12 פעמים אל השער האמריקאי, לעומת 2 חבטות בלבד של האמריקאים לשער הסובייטי. למרות הלחץ, לא הובקעו עוד שערים בשליש השני.
מהלך המשחק > השליש השלישי

הסובייטים לחצו גם בדקות הראשונות של השליש השלישי, אולם עבירה של הסובייטי ולדימיר קרוטוב, שהרים יתר על המידה את מקל ההוקי שלו כדי לתקל שחקן אמריקאי, גרמה להרחקתו ל-2 דקות. היתרון המספרי איפשר לאמריקאים לצאת ולתקוף, וממש עם סיום 2 דקות ההרחקה הצליח מרק ג'ונסון לנצל טעות קשה של סרגיי סטריקוב, שאיבד את הדיסקית קרוב לשערו, ולכבוש מקרוב את שערו השני במשחק כדי להשוות שוב, ל-3:3.
פחות מדקה וחצי לאחר מכן מצא עצמו הקפטן האמריקאי, מייק ארוזיונה, עם הדיסקית מול השער הסובייטי. ארוזיונה ניצל את העובדה שמגן סובייטי עבר בינו לבין השער והסתיר לשוערו את המתרחש, והחדיר את הדיסקית אל פינת שערו של מישקין כדי להעלות את האמריקאים ליתרון 4:3 כשנותרו בדיוק 10 דקות למשחק.
הסובייטים תקפו בניסיון להשוות, אך ניכר היה כי ההתקפות שלהם הופכות לפחות ופחות מסודרות והחבטות שלהם לשער האמריקאי לנואשות. כל שהשיגו היה חבטה של סרגיי מקארוב שפגעה בקורת שערו של ג'ים קרייג. בניגוד לטקטיקה המקובלת במקרה של פיגור בדקה האחרונה, המאמן טיחונוב לא הוציא את השוער מישקין כדי להכניס מחליק נוסף בניסיון להשוות.
השניות האחרונות של המשחק לוו בספירה לאחור של הקהל. השדר אל מייקלס ששידר את המשחק ברשת ABC טבע את המשפט שנתן למשחק את כינויו, כששאל בשידור כשהשעון תיקתק את 5 השניות האחרונות: "האם אתם מאמינים בנסים? כן!" הפרשן שלצידו, שוער העבר קן דריידן, הוסיף: "לא ייאמן!"
מהלך המשחק > נתונים סטטיסטיים בסיסיים

חבטות לשער: ברית המועצות 39, ארצות הברית 16.
דקות הרחקה בשל עבירות: ברית המועצות 6, ארצות הברית 6.
ניצול יתרונות מספריים בשל הרחקות שחקן יריב: ברית המועצות 1 מ-2, ארצות הברית 1 מ-2.
הסגלים המלאים במשחק > ארצות הברית

מאמן: הרב ברוקס
| מספר | עמדה | שם | גיל | מכללה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | שוער | סטיב ג'נסאק | 22 | אוניברסיטת בוסטון |
| 3 | מגן | קן מורו | 23 | בולינג גרין |
| 5 | מגן | מייקל רמזי | 19 | אוניברסיטת מינסוטה |
| 6 | מגן | ביל בייקר (קפטן חלופי) | 22 | אוניברסיטת מינסוטה |
| 8 | חלוץ אגף ימני | דייב סילק | 21 | אוניברסיטת בוסטון |
| 9 | חלוץ מרכזי | ניל ברוטן | 20 | אוניברסיטת מינסוטה |
| 10 | חלוץ מרכזי | מרק ג'ונסון | 22 | אוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון |
| 11 | חלוץ אגף ימני | סטיב כריסטוף | 21 | אוניברסיטת מינסוטה |
| 15 | חלוץ מרכזי | מרק ולס | 21 | בולינג גרין |
| 16 | חלוץ מרכזי | מרק פבליץ' | 21 | אוניברסיטת מינסוטה-דולות' |
| 17 | מגן | ג'ק אוקלהאן | 22 | אוניברסיטת בוסטון |
| 19 | חלוץ אגף ימני | אריק סטרובל | 21 | אוניברסיטת מינסוטה |
| 20 | מגן | בוב סוטר | 22 | אוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון |
| 21 | חלוץ אגף שמאלי | מייק ארוזיונה (קפטן) | 25 | אוניברסיטת בוסטון |
| 23 | חלוץ אגף ימני | דייב כריסטיאן | 20 | אוניברסיטת צפון דקוטה |
| 24 | חלוץ אגף שמאלי | רוב מקלאנהאן | 22 | אוניברסיטת מינסוטה |
| 25 | חלוץ אגף שמאלי | באז שניידר | 25 | אוניברסיטת מינסוטה |
| 27 | חלוץ אגף שמאלי | פיל ורקוטה | 22 | אוניברסיטת מינסוטה |
| 28 | חלוץ אגף ימני | ג'ון הרינגטון | 22 | אוניברסיטת מינסוטה-דולות' |
| 30 | שוער | ג'ים קרייג | 22 | אוניברסיטת בוסטון |
הסגלים המלאים במשחק > ברית המועצות

מאמן: ויקטור טיחונוב
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |

| מספר | עמדה | שם | גיל | מועדון |
| 1 | שוער | ולדימיר מישקין | 24 | דינמו מוסקבה |
| 2 | מגן | ויאצ'סלב פטיסוב | 21 | צסק"א מוסקבה |
| 5 | מגן | וסיל פרווחין | 24 | דינמו מוסקבה |
| 6 | מגן | ולרי וסילייב (קפטן חלופי) | 30 | דינמו מוסקבה |
| 7 | מגן | אלכסיי קסטונוב | 20 | צסק"א מוסקבה |
| 9 | חלוץ אגף שמאלי | ולדימיר קרוטוב | 19 | צסק"א מוסקבה |
| 10 | חלוץ אגף ימני | אלכסנדר מאלצב | 30 | דינמו מוסקבה |
| 11 | חלוץ אגף ימני | יורי לבדייב | 28 | קריליה סובייטוב מוסקבה |
| 12 | מגן | סרגיי סטריקוב | 21 | צסק"א מוסקבה |
| 13 | חלוץ אגף ימני | בוריס מיכאילוב (קפטן) | 35 | צסק"א מוסקבה |
| 14 | מגן | זינטולה ביליאלטדינוב | 24 | דינמו מוסקבה |
| 16 | חלוץ מרכזי | ולדימיר פטרוב | 32 | צסק"א מוסקבה |
| 17 | חלוץ אגף שמאלי | ולרי חרלמוב | 32 | צסק"א מוסקבה |
| 19 | חלוץ אגף ימני | הלמוטס בלדריס | 27 | צסק"א מוסקבה |
| 20 | שוער | ולדיסלב טרטיאק | 27 | צסק"א מוסקבה |
| 22 | חלוץ מרכזי | ויקטור ז'לוקטוב | 26 | צסק"א מוסקבה |
| 23 | חלוץ אגף ימני | אלכסנדר גוליקוב | 27 | דינמו מוסקבה |
| 24 | חלוץ אגף ימני | סרגיי מקארוב | 21 | צסק"א מוסקבה |
| 25 | חלוץ מרכזי | ולדימיר גוליקוב | 25 | דינמו מוסקבה |
| 26 | חלוץ אגף שמאלי | אלכסנדר סקבורצוב | 25 | טורפדו גורקי |
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  שישייה פותחת
המחזור האחרון של בית הגמר

עקב שיטת המשחקים, הניצחון המפתיע של ארצות הברית לא הבטיח לה את מדליית הזהב, ולמעשה לא הבטיח לה כל מדליה במקרה של הפסד מול פינלנד במחזור האחרון של בית הגמר. כדי להבטיח את מדליית הזהב היה על האמריקאים לנצח את פינלנד.
גם הפעם נקלעו האמריקאים לפיגור 2:1, אולם הצליחו להפוך את המשחק, לנצח 4:2 ולזכות במדליית הזהב. הסובייטים, שקיוו להפסד אמריקאי, הביסו את שוודיה 9:2, אולם נאלצו להסתפק במדליית הכסף.