stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עמנואל לוטם
הערות שוליים

↑  עורך ראשי, ד"ר עמנואל לוטם הלך לעולמו, באתר האגודה הישראלית למד"ב ולפנטסיה, ‏7 בינואר 2024
↑  יובל כפיר, האח, התרגום הזקן והטוב!, באתר tolkien.digitalwords.net
↑  שירלי לירון, סד הקסם הלבניתי, באתר tolkien.digitalwords.net
↑  רן בר זיק, לוטם מול טולקין, באתר tolkien.digitalwords.net
↑  ראובן נווה, העיסוק הקהילתי בתרגומים בעידן שאחרי מלחמת התרגומים
1 2  תרגומים לעברית של ספרי הסופר לארי ניבן, באתר סימניה
↑  תרגומים לעברית של ספרי הסופר רוברט היינליין, באתר סימניה
↑  תרגום לעברית של ספרי טרילוגיית האילומינטוס, באתר סימניה
↑  תרגום לעברית של ספרי הסופרת אן לקי, באתר סימניה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311985605171  PLWABN: 9810630081105606  BnF: cb13186988k (data)  ISNI: 0000 0000 6652 6428  LCCN: no95017463  NTA: 237903059  VIAF: 73993528   WorldCat (עם VIAF): 73993528
ג'ון גלן ביל הבן

ג'ון גלן ביל הבן (באנגלית: .John Glenn Beall Jr‏; 19 ביוני 1927 – 24 במרץ 2006) היה פוליטיקאי אמריקאי שייצג את מדינת מרילנד בקונגרס של ארצות הברית בשנים 1969–1977. קודם לכן היה חבר בית המחוקקים של מרילנד.
ביוגרפיה

ביל נולד בקמברלנד שבמרילנד, שירת בצי ארצות הברית בשנים 1945–1946, וסיים את לימודיו באוניברסיטת ייל ב-1950. בעת לימודיו באוניברסיטת ייל היה חבר פעיל באיחוד הפוליטי של האוניברסיטה. לאחר מכן התמקצע בתחום הביטוח. ב-1962 נבחר ביל לבית הנבחרים של מרילנד, הבית התחתון בבית המחוקקים של מרילנד, ונבחר אליו מחדש ב-1966. הוא שימש כמנהיג סיעת המיעוט בבית הנבחרים החל מ-1963, עד שנבחר אל בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי של מרילנד ב-1968.
ב-1970 התמודד ביל לסנאט של ארצות הברית אחרי כהונה אחת בלבד בבית הנבחרים. בבחירות הכלליות לסנאט במרילנד גבר על הסנאטור המכהן מטעם המפלגה הדמוקרטית, ג'וזף טידינגס. שש שנים לאחר מכן, הוא הפסיד את מושבו בסנאט לפול סארביינס עם 39% מקולות הבוחרים. פער אחוזי הקולות בבחירות אלה, 39 האחוזים של ביל לעומת 57 אחוזי התמיכה של סארביינס, הוא אחת מעשר התבוסות הגרועות ביותר של סנאטור מכהן בהיסטוריה של ארצות הברית. ב-1978 התמודד ביל לתפקיד מושל מרילנד לצד אריס ט. אלן כעמיתו למירוץ, אך הפסיד למועמד הדמוקרטי הארי יוז.
בסנאט, ביל נתן את חסותו לחקיקה שייסדה את משרד התקציב של הסנאט ואת משרד התקציבים של הקונגרס האמריקאי. הוא נמנה בין חברי ועדת התקציב של הסנאט שזה עתה נוסדה ב-1974. הוא היה נותן החסות העיקרי ל"חוק מצוקת הרופאים בכוח אדם", שהביא יותר רופאים לאזורים כפריים, ו"חוק פיתוח התעלה C&O", שהקים בין השאר את הפארק ההיסטורי הלאומי צ'ספיק ותעלת אוהיו. ביל כיהן כנשיא ויו"ר עמותת הצדקה "הליגה לילדים נכים" מ-1978 ועד למותו.
ביל חידש את עסק הביטוח שלו בקמברלנד והיה פעיל בקהילה המקומית עד מותו אחרי מאבק במחלת הסרטן. הוא נטמן בבית העלמין בפארק הזיכרון בפרוסטבורג.
הערות שוליים

↑  לואי אסטרדה, Longtime Maryland Politician, Insurance Exec J. Glenn Beall Jr., באתר וושינגטון פוסט, 25 במרץ 2006 (באנגלית)
↑  ג'ון גלן ביל הבן, באתר הבולטימור סאן (באנגלית)
↑  ג'ון גלן ביל הבן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n87836701  SNAC: w65t502f  US Congress: B000272  VIAF: 58138990   WorldCat (עם VIAF): 58138990
רב גידל

| --- | --- |
 מקום פעילות:  בבל וארץ ישראל
 תקופת הפעילות:  דור שני לאמוראים
 רבותיו:  רב, חייא בר יוסף
 בני דורו:  רבי אבא, רבי יצחק נפחא
 
רב גידל היה אמורא בדור השני לאמוראי בבל וארץ ישראל, תלמיד מובהק של רב.
הוא מביא עשרות פעמים בתלמוד את מאמריו של רב, לעיתים רבות - שמע אותם מרבו חייא בר יוסף, ולעיתים נדירות - גם את מאמריו של זעירי.
לאחר פטירתו של רב, עבר רב גידל ללמוד מפי תלמידו רב הונא. רב הונא היה מאריך בדרשותיו ושיעוריו בתלמוד, ולכן רבים מתלמידיו, בינם רב גידל, התאפקו מלצאת לצרכיהם בשעת השיעור, ונעשו עקרים, ולא יכלו להוליד עוד.
בהמשך עבר להתגורר בארץ ישראל, בבית מדרשו של רבי יוחנן בטבריה. בהקשר לכך, מסופר על האמורא, רבי אבא, שהקדים את רב גידל בקניית קרקע שרב גידל כבר התעסק בקנייתה. המקרה הגיע לידיעתו של רבי יצחק נפחא, והוא שאל את רבי אבא: אם עני מהפך בחררה (עוגת קמח צלויה על גחלים), ובא אחר ולוקחה ממנו, מה הדין? רבי אבא ענה: הוא נקרא רשע. רבי אבא הסביר לרבי יצחק שהוא לא ידע שרב גידל כבר התחיל להתעסק בקניית קרקע זו, ועכשיו שהוא יודע את הרקע הוא מסכים לתת לו אותה במתנה אך לא למכרה לו, משום שמכירת הקרקע הראשונה נחשבת לסימן רע. רב גידל סירב לקבלה במתנה, על פי הפסוק במשלי "שונא מתנות יחיה". מאחר ששניהם סירבו להשתמש בקרקע, היא נשארה הפקר, והייתה מכונה "הקרקע של הרבנים".
היה נוהג לעמוד ליד שערי טבילה (מקום שנמצאות שם נשים), כדי להורות הלכות טבילה לנשים, וכאשר שאלו אותו חכמים האם אין הוא מפחד מגירוי היצר, ענה שאין חושש לדבר, שכן הנשים היוצאות נדמות עליו כ'אווזים לבנות'.
בשורות

ערך זה עוסק בספרי קודש נוצרים. אם התכוונתם לאלבום של להקת הבלאקנד דת' מטאל הפולנית בהמות', ראו .
ספרי הבשורות, או האוונגליונים (מיוונית εὐαγγέλιον:‏ εὐ – טוב, αγγέλιον – מסר או בשורה) מהווים את החלק המרכזי של הברית החדשה, ספר הקודש של הנצרות ומופיעים לפני ספר מעשי השליחים.
הבשורות נכתבו ביוונית והן מתארות את קורות חייו, מותו ותחייתו של ישו הנוצרי. על פי האמונה הנוצרית, ספרי הבשורות כולם נכתבו על ידי בני הדור הראשון של תלמידי ישו (מתי, יוחנן בן זבדי) או בני הדור השני, כלומר תלמידי תלמידיו (מרקוס המבשר, לוקאס). ספרים אלו נכתבו על ידי אנשים שהכירו בישו כמשיח והם מבוססים על הכרות אישית.
האוונגליונים מיוחסים לארבעה מתלמידיו-שליחיו של ישו, ונקראים על שמם:
הבשורה על-פי מתי
הבשורה על-פי מרקוס
הבשורה על-פי לוקאס
הבשורה על-פי יוחנן
שלוש הבשורות הסינופטיות והמחלוקת עליהן

הסיפורים בשלוש הבשורות הראשונות דומים מאוד זה לזה, ולכן הן מכונות גם "הבשורות הסינופטיות", משום שבימי הביניים נהגו להעתיקן זו לצד זו, כדי שהקוראים יוכלו לתפוס את ההבדלים המועטים ביניהן במבט אחד.
לעומת זאת בשורת יוחנן מאוחרת מעט יותר (בסביבות שנת 110 לספירה), ושונה באופן מהותי משלוש הבשורות הסינופטיות: חוקר המקרא זיגמונט פוניאטובסקי מצא, כי רק 8% מהבשורה על-פי יוחנן משותפים לה ולבשורות הסינופטיות.
בעולם המחקר מתקיים ויכוח ער בנוגע לשאלה מהי הבשורה המוקדמת מכולן ומכאן, במשתמע, גם הסיפור המקורי והמוקדם מכולם. שילוב של ההשערות השונות, ובמיוחד השערת שני המקורות וההשערות המקובלות על רוברט ל. לינדזי ודוד פלוסר, מאפשר להתוות את רצף היצירה הבא:
מסמך ה-Q: אסופת ממרות עלומה, שככל הנראה שימשה בנפרד את כל הכותבים הסינופטיים, שנכתבה בזמן כלשהו לפני שנת 70 לספירה. המונח מסמך ה-Q הוא קיצור המילה הגרמנית Quelle שמשמעותה "מקור". אין אפשרות בימינו לדעת מה היה היקף מסמך ה-Q המקורי כי על סמך הבדלי הגרסאות במימרות המועתקות ברור שמתי ולוקאס לא העתיקו את המסמך בשלימותו.
לוקאס המוקדם: גרסה מוקדמת, שהסתמכה על מסמך ה-Q ושונה במידת מה מהנוסח המוכר, שנכתבה בזמן כלשהו לפני שנת 70.
הבשורה על פי מרקוס: שנכתבה אחרי חורבן בית המקדש השני, ככל הנראה בשנות השמונים של המאה הראשונה לכל המוקדם.
לוקאס המאוחר: הגרסה המוכרת לנו או בדומה לכך, שהסתמכה על הגרסה המוקדמת ומרקוס ומשלבת מסורות כריסטולוגיות מאוחרות יותר, ונכתבה לקראת סוף המאה הראשונה.
הבשורה על פי מתי: מסתמכת על מרקוס ועל מקור Q, וככל הנראה נכתבה מאוחר יותר, לקראת סוף המאה הראשונה.
הבשורה על פי יוחנן: הרוויה בתכנים מאוחרים וגנוסטיים, שנכתבה על ידי יוחנן בתחילת המאה השנייה.
בשורות שאינן נכללות בברית החדשה

ארבע הבשורות שהוכנסו לברית החדשה בעת שנחתמה בסוף המאה ה-2 נבחרו מבין מספר עשרות בשורות שהיו קיימות. הבשורות שלא נכללו בברית החדשה מכונות "בשורות אפוקריפיות" ("בשורות גנוזות", apocryphas ביוונית – "גניזה"). רוב הכנסיות הנוצריות רואות בבשורות האפוקריפיות כתבים מפוקפקים ואף שקריים, ובחלק מלשונות אירופה קיבלה המילה "אפוקריפי" את המשמעות "מפוקפק" או "שקרי" גם בהקשרים לא-דתיים. חלק גדול מהבשורות שלא עברו את תהליך הקנוניזציה אבדו, ואפילו שמותיהן אינו ידועים כיום.
בין הבשורות האבודות, מוזכרת אצל הירונימוס "הבשורה על פי העברים" שלא שרדה. לפי פאו פיגרס, הייתה זהות בין הבשורה על פי העברים לבין הגרסה המקורית של הבשורה על פי מתי.
החל מסוף המאה ה-19 נתגלו מקצת מהבשורות שנחשבו כאבודות:
הבשורה על פי מריה (אנ'): עותק מבשורה זו, בן המאה ה-2 או המאה ה-3, המיוחסת למריה מגדלנה, התגלה בסוף המאה ה-19. חלק ניכר מבשורה זו מכיל דיאלוג בו השליחים מבקשים ומקבלים הנחיות ממריה מגדלנה.
הבשורה על פי פטרוס (אנ'): בשורה זו חוברה, כפי הנראה, באמצע המאה ה-2, ולא נכנסה לקנון משום שנחשבה כדברי כפירה, וזאת מכמה סיבות הקשורות בתיאור השבוע האחרון בחייו של ישו. בבשורה זו נטען כי לאחר קימתו לתחייה, גופו של ישו רק נראה היה כגוף ממשי, ולא היה באמת כזה. טענה זו סותרת את עיקרי הדת הנוצרית, הקובעת כי תחייתו של ישו הייתה גשמית. החוקרים תמימי דעים למדי כי לא פטרוס עצמו חיבר את הבשורה, על אף התייחסויות בגוף ראשון שנועדו ליצור רושם זה. עותק מהבשורה, שנוצר במאה ה-8 ואשר נשמר בקברו של נזיר מצרי, התגלה בשנת 1886 בידי הארכאולוג אורבין בוריאנט (Bouriant).
הבשורה על פי יעקב: חוברה ככל הנראה במאה ה-2.
הבשורה של יהודה: עותק בן המאה ה-3 מבשורה זו נתגלה בשנות ה-70 של המאה ה-20 במערה במדבר אל-מיניא שבמצרים, ופורסם ברבים ב-2006. תוכנה של הבשורה סותר את הכתוב ביתר הבשורות בברית החדשה בנוגע למעורבותו של יהודה איש-קריות בהסגרתו של ישו לרומאים. בניגוד לשאר הבשורות, זאת מספרת שישו הורה במפורש ליהודה איש קריות להסגיר אותו לרומאים. בכך היא מטהרת את יהודה איש קריות מהתדמית השלילית שדבקה בו, המתארת אותו כסמל הבוגדנות.
הבשורה על פי תומאס: פפירוס בשפה הקופטית שהתגלה בשנת 1945 בנגע חמאדי שבמצרים ומיוחס לתומאס הקדוש. הפפירוס כולל 114 מימרות המיוחסות לישו. מספר חוקרים מייחסים אותו כדומה (עד זהה) למקור Q.
הערות שוליים

↑  זנון קוסידובסקי, "סיפורי האוונגליסטים". מהדורה שלישית, בהוצאת הספרות הפוליטית, מוסקבה, 1981. עמ' 62
↑  פאו פיגרס, הרוח והכלה: שישה פרקים על הנצרות הקדומה
| ספרי הברית החדשה |
| --- | --- | --- |
| הבשורות | הבשורה על-פי מתי • הבשורה על-פי מרקוס • הבשורה על-פי לוקאס • הבשורה על-פי יוחנן |  |
| מעשי השליחים | מעשי השליחים |  |
| איגרות פאולוס | אל הרומאים • הראשונה אל הקורינתים • השנייה אל הקורינתים • אל הגלטים • אל האפסים • אל הפיליפים • אל הקולוסים • הראשונה אל התסלוניקים • השנייה אל התסלוניקים • הראשונה אל טימותיוס • השנייה אל טימותיוס • אל טיטוס • אל פילימון • אל העברים |  |
| האיגרות הכלליות (קתוליות) | איגרת יעקב • איגרת פטרוס הראשונה • איגרת פטרוס השנייה • איגרת יוחנן הראשונה • איגרת יוחנן השנייה • איגרת יוחנן השלישית • איגרת יהודה |  |
| חזון יוחנן (ההתגלות) | חזון יוחנן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 01123931  NKC: ph886569  TDVİA: incil 
יוחנן כותב הבשורה, בציור מכתב יד קרולינגי מהשנים 820–830
אל-וואחי

ווחי (בערבית: وحي) הוא מונח באסלאם המציין השראה אלוהית.
הנביא מוחמד מקבל השראה אלוהית מהמלאך גבריאל במהלך קרב
הוואחי לשונית: ההודעה הנסתרת.
הוואחי מונחית: הודעת אללה לאחד משליחיו או נביאיו את רצונות אללה, כך שהשליח או הנביא יבין עד הסוף את רצונות ריבונו.
סוגי הוואחי

יש מספר סוגים של ווחי:
כשאללה, שאינו נראה, מדבר ישירות עם שליחו או נביאו באמצעות המלאך גבריאל, או בלי מתווך.
החלום המתממש: באמצעות חלום שמתגשם מיד לאחר חלימת החלום. למשל חלום אברהם אבינו שהוא שוחט את בנו יחידו ישמעאל .
ההשראה בזמן הערות, למשל, כפי שהורה אללה לאמו של משה לשים אותו בתיבה, ולהניח את התיבה במי הנילוס.
מצורות הופעת הוואחי

המתווך הוא מלאך – למשל, המלאך גבריאל מופיע בפני הנביא מוחמד במערת חִירא בפעם הראשונה.
המתווך מופיע לא בצורת מלאך אלא בצורת אדם, וכולם רואים לפניהם אדם, ולא חושדים לרגע שהוא מלאך. לאחר שהוא עוזב, מוסר הנביא לנוכחים שזה היה מלאך.
המתווך אינו מופיע, אך משמיע קולות צורמים כקול הפעמון. הנביא שמע את הקולות והבין אותם. זה היה מצב קשה כי הנביא היה מזיע ופניו היו משתנות.
חדית' תחילת ההשראה וההתגלות האלוהית

תחילת ההשראה לנביא מוחמד, הייתה כחלום, חלום שמתגשם באופן מידי.
תחילת ההשראה האלוהית באמצעות המלאך גבריאל, הייתה במערת "חִירא".
הנביא לא ידע קרוא וכתוב.
הפסוקים הראשונים שהורדו היו חמשת הפסוקים הראשונים מסורת "אל-עלק" פרק מספר 96.
הנביא מוחמד התפרסם בהתנהגותו המצוינת לפני השליחות.
בספרי הקודש הקודמים לאסלאם יש אזכור לשליחות האחרונה – שליחות הנביא מוחמד .
חלק מההשראות היו יורדת אל מוחמד בעוצמה רבה.
בן דודה של ח'דיג'ה (אשת הנביא), וַרַקַה בן נופל (ער'), היה נוצרי, מופלג בגילו, עיוור (ולפני עיוורונו קרא ספרים של נצרות ויהדות). הוא בישר שמוחמד יהיה הנביא האחרון, לאחר ששמע ממנו את סיפורו עם המלאך גבריאל במערת חִירא, ואמר שאם יהיה בין החיים הוא יתמוך בו.
הערות שוליים

↑  Halverson, Jeffry R.,, Theology and creed in Sunni Islam : the Muslim Brotherhood, Ash'arism, and political Sunnism, Basingstoke: Palgrave Macmillan, 2014
↑  Ashqar, ʻUmar Sulaymān., The final day : paradise and hell in the light of the Qurʼan and sunnah = al-Jannah wa-al-nār, Rev. 2nd ed, Riyadh: International Islamic Pub. House, IIPH, 1999
↑  Qaḥṭānī, Muḥammad ibn Saʻīd ibn Sālim., Al-Wala' wa'l-bara' : according to the 'aqeedah of the Salaf, London: Al-Firdous, 1999-
↑  Nabhānī, Yūsuf ibn Ismāʻīl, 1849 or 1850-1932., نبهاني، يوسف بن إسماعيل، 1849 or 1850-1932., 40 Hadith on the virtues of the testament to faith, First edition, Imam Ghazali Institute, 2018
↑  Qaḥṭānī, Muḥammad ibn Saʻīd ibn Sālim., Al-Wala' wa'l-bara' : according to the 'aqeedah of the Salaf, London: Al-Firdous, 1999-
↑  Atharī, ʻAbd Allāh ibn ʻAbd al-Ḥamīd., أثري، عبد الله بن عبد الحميد., Islamic beliefs : a brief introduction to the ʻaqīdah of ahl as-Sunnah wal-jamāʻah, 2nd ed, Riyadh: International Islamic Publishing House, 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: bimo0000867510  BnF: cb119458332 (data)  GND: 4454605-1  LCCN: sh85113415  SUDOC: 027410749  TDVİA: vahiy
ג'ונתן פרנזן

| --- | --- |

 לידה:  17 באוגוסט 1959 (בן 65) וסטרן ספרינגס, אילינוי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  מכללת סווארת'מור, האוניברסיטה החופשית של ברלין, תיכון ובסטר גרובס 
 שפות היצירה:  גרמנית, אנגלית 
 יצירות בולטות:  התיקונים, חירות 
 תקופת הפעילות:  מ-1988 
 הושפע מ:  הנריק איבסן, ויליאם גדיס, תומאס פינצ'ון, מרסל פרוסט, ריינר מריה רילקה, פרנץ קפקא, ויליאם שייקספיר, לב טולסטוי, פיליפ רות, אלבר קאמי, דון דלילו, אליס מונרו, פרנסיס סקוט פיצג'רלד 
 פרסים והוקרה:  פרס הארטלנד (2011)  פרס הספר הלאומי לספרות בדיונית (2001)  פרס לזכר ג'יימס טיט בלק (2002)  פרס הספר הלאומי (2001)  מלגת גוגנהיים (1996)  תוכנית פולברייט  תואר אקדמי לשם כבוד 
 jonathanfranzen.com
 
ג'ונתן פרנזן, 2010
ג'ונתן ארל פרנזן (באנגלית: Jonathan Earl Franzen; נולד ב-17 באוגוסט 1959) הוא סופר ומסאי אמריקאי.
קורות חיים

ג'ונתן פרנזן נולד בווסטרן ספרינגס, פרבר של שיקגו, ב-17 באוגוסט 1959. בגיל צעיר עבר עם משפחתו לוובסטר גרובס, פרבר של העיר סנט לואיס שבמדינת מיזורי, שם גדל וסיים את בית הספר התיכון בשנת 1977. אביו, ארל, היה מהנדס רכבות ואמו איירין פקידת קבלה במרפאה, שניהם במקור ממינסוטה. יש לו שני אחים גדולים. הוא למד במכללת סווארת'מור והתמחה בגרמנית.
בשנת 1988, פורסם ספרו הראשון "העיר העשרים ושבע". העלילה מתרחשת בעיר הולדתו של פרנזן, סנט לואיס, ועוסקת בדעיכת העיר, שהייתה "העיר הרביעית בגודלה" בארצות הברית, והחל משנות ה-70 של המאה העשרים ירדה בדירוג למקום העשרים ושבע.
בשנת 1992, פורסם ספרו השני, Strong Motion, המתמקד במשפחה לא מתפקדת, ומשתמש באירועים סייסמיים בחוף המזרחי של אמריקה כמטאפורה לרעידות האדמה המתרחשות בחיי המשפחה (כהגדרתו של פרנזן, "דמיינתי את החיים הסטטיים המשובשים מבחוץ - מזועזעת באופן מילולי. דמיינתי סצנות אלימות שיסלקו את הפורניר ויגרמו לאנשים לצעוק אמיתות מוסריות זועמות זו על זו").
בשנת 2001 פורסם ספרו "התיקונים". הרומן זכה לשבחי הביקורת, וזיכה את פרנזן במספר פרסים, ביניהם פרס הספר הלאומי לספרות בדיונית. אחד הגורמים שתרמו לפרסומו של הספר בארצות הברית הוא תקרית עם אופרה וינפרי, שבחרה את הספר למועדון הספרים במסגרת התכנית שלה. פרנזן הביע בראיונות חוסר נוחות מהבחירה, ובסופו של דבר וינפרי ביטלה את השתתפותו.
בשנת 2010 יצא ספרו "Freedom" ("חירות"). הספר זכה להד תקשורתי עוד טרם פרסומו כאשר המגזין "טיים" הקדיש לכבוד הספר את שער כתב העת בו הכריז על פרנזן כ-"Great American Novelist". הספר היה במהירות לרב-מכר.
ב-2013 זכה בפרס לספרות של עיתון די ולט.
באוקטובר 2021 יצא הרומן השישי של פרנזן, "Crossroads". לפי הודעת המוציא לאור של הספר, זהו הספר הראשון מתוך טרילוגיה שתקרא "A Key to All Mythologies".
בספטמבר 2024, פורסם כי מריל סטריפ עתידה לככב בעיבוד טלוויזיוני לרומן "התיקונים" מאת פרנזן. טרם נקבע שירות סטרימינג או רשת לשידור הסדרה, אך היא עתידה לצאת לשוק. פרנזן מעבד את הרומן לתסריט וישמש כמפיק בפועל, לצד מארק רויבל מחברת wiip. אולפני CBS עומדים מאחורי הפרויקט, לאחר שהפרויקט היה בעבר באולפני הטלוויזיה של פרמאונט שנסגרו באוגוסט. בעבר ניסו לעבד את "התיקונים" לסרט, אך הפרויקט לא התממש. בהמשך, HBO הפיקה פיילוט לסדרה בשנת 2011 עם השחקנים כריס קופר, דיאן ויסט ויואן מקגרגור, אך הפיילוט לא פותח לסדרה מלאה. "התיקונים" מהווה את הופעת הבכורה של פרנזן כתסריטאי בטלוויזיה.
פרנזן כותב בעבור המגזין "ניו יורקר".
בנוסף לכתיבה, פרנזן הוא צפר מוערך. מאז שנת 2008, הוא חבר בדירקטוריון של האגודה האמריקאית לשימור ציפורים (American Bird Conservancy).
חיים אישיים

בשנת 1982 נישא לוולרי קורנל, אותה פגש עם סיום לימודיו. באותה שנה נסע ללמוד כשנה במסגרת תוכנית פולברייט בברלין. בשנת 1996 התגרש מאשתו.
פרנזן מתגורר בסנטה קרוז שבקליפורניה עם בת זוגו הסופרת קתרין צ'טקוביץ'.
מספריו > רומנים

העיר העשרים ושבע (The Twenty-Seventh City), 1988; תרגם ארז וולק, סדרת הספריה לעם, עם עובד, 2018.
Strong Motion, ‏1992.
התיקונים (The Corrections), 2001; תרגמה אלינוער ברגר, הספריה לעם, עם עובד, 2003.
חירות (Freedom), 2010; תרגמה עפרה אביגד, הספריה לעם, עם עובד, 2012.
טוהר (Purity), 2015; תרגם ארז וולק, הספריה לעם, עם עובד, 2017.
צומת (Crossroads), 2021; תרגמה עתליה זילבר, הספריה לעם, עם עובד, 2022.
מספריו > ספרי עיון

איך להיות לבד (How to Be Alone), 2002 - מסות, תרגמה מרינה גרוסלרנר, סדרת ספרית אפקים, עם עובד, 2017.
אזור אי-הנוחות (The Discomfort Zone), 2006 - מֶמוּאָר, תרגמה נעמי זוסמן, ספרית אפקים, עם עובד, 2018.
Farther Away, ‏2012 - מסות.
The Kraus Project, ‏2013 - מסות מאת קרל קראוס, מתורגמות ומוערות על ידי פרנזן.
הקץ של קץ העולם (The End of the End of the Earth), 2020 - מסות, תרגמה נעמי זוסמן, ספרית אפקים, עם עובד, 2020.
הערות שוליים

↑  Jonathan Franzen erhält den "Welt"-Literaturpreis
↑  Jim Milliot, ‏New Franzen Novel Set for October 2021, באתר Publishers Weekly, ‏ 13 בנובמבר 2020 (באנגלית)
↑  Joe Otterson, Meryl Streep to Star in Series Adaptation of ‘The Corrections’ From Jonathan Franzen, CBS Studios, Variety, ‏2024-09-27 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296951905171  PLWABN: 9810615843505606  BIBSYS: 97025413  BNE: XX1591869  BnF: cb123061925 (data)  CANTIC: a11259280  CiNii: DA13445065  GND: 124075746  ICCU: CFIV106192  ISNI: 0000 0001 0920 4868  LCCN: n88015344  LNB: 000074698  MusicBrainz: f1977bdd-85c0-49a1-bb7d-2b6a6c7692a7  NDL: 00902457  NKC: kup19990000028853  NLA: 35417970  NLG: 188772  NLK: KAC201106857  NSK: 000304773  NTA: 074675494  RERO: 02-A003260444  SELIBR: 346236  SNAC: w6rw6j9j  SUDOC: 059777354  Trove: 945632  VIAF: 84489381   WorldCat (עם VIAF): 84489381
ספיידרמן – דמויות

בחוברות הקומיקס של ספיידרמן קיימות דמויות משנה רבות שמככבות יחד עמו ומהוות נדבך חשוב בסיפורים השונים שנעשו על הדמות במרוצת השנים. לאחר שהוריו מתו, פיטר פארקר גדל בידי דודתו האוהבת מיי פארקר ודודו בן פארקר, שמשמש לו כדמות אב. לאחר שהדוד בן נרצח בידי שודד, דודה מיי היא למעשה משפחתו היחידה שנותרה בחיים, והשניים מאוד קרובים אחד לשני.
דמותו של ג'יי ג'ונה ג'יימסון מתוארת כעורך ראשי של מערכת העיתון "הדיילי ביוגל" ("הביוגל היומי"). הוא הבוס של פארקר ומשמיץ רבות את ספיידרמן מעל דפי העיתון. רובי רוברטסון עובד תחתיו כמוציא לאור, אך בניגוד גמור אליו הוא נמנה מבין מעריציו של ספיידרמן. יוג'ין "פלאש" תומפסון תואר בעבר בתור הביריון שנהג להציק לפיטר פארקר בבית הספר, אולם בשנים האחרונות נעשה חברו. לעומתו, הארי אוסבורן - בנו של התעשיין נורמן אוסבורן - נחשב לחברו הטוב של פיטר, אך גם מתואר כיריבו.
לפיטר פארקר היו יחסים רומנטיים עם בחורות רבות, ביניהן ליז אלן - אהובתו הראשונה וחברתו לספסל הלימודים; בטי ברנט - מזכירתו של ג'יי ג'יי ג'יימסון; גוון סטייסי - בתו של קפטן סטייסי ממשטרת ניו יורק, ששניהם נהרגו בידי יריביו של ספיידרמן; חברתו הטובה ואשתו לעתיד מרי ג'יין ווטסון; ופלישיה הארדי - שודדת חתולית שחזרה למוטב שהפכה ברבות השנים לשותפתו.
לספיידרמן יש את גלריית הנבלים הידועה ביותר בקומיקס, יותר מאשר דמויות אחרות, והיא אחת מהגדולות ביותר - כמו גלריות הנבלים של סופרמן, באטמן ופלאש. סדרות ספיידרמן השונות פרסמו מגוון סיפורים בהם הוא נלחם נגד מספר רב של נבלים. כמו במקרה שלו, גם למרבית נבלי-העל של ספיידרמן יש כוחות-על אשר נובעים מתאונות שהתרחשו כתוצאה משימוש לא נכון בטכנולוגיה מדעית, ויש להם תלבושות וכוחות בסגנון חייתי. מבין הנבלים שהתעמתו עם ספיידרמן במהלך השנים נמנים זיקית, הנשר, דוקטור אוקטופוס, סאנדמן, הלטאה, אלקטרו, מיסטריו, הגובלין הירוק (נורמן אוסבורן), קרייבן הצייד, העקרב, ריינו, שוקר והקינגפין. "סאגת המשובטים" הציגה את דמותו של ד"ר מיילס וורן, "התן". עם הזמן, הארי אוסבורן החליף את אביו כהגובלין הירוק, וכן הומצאה דמותו של הובגובלין אשר תחליף את הגובלין הירוק כנבל עד להחייאתו המחודשת.
לאחר שספיידרמן דחה מעליו את התלבושת השחורה הסימביוטית בסיפור "סאגת החליפה החייזרית", כתב ממורמר עם טינה לספיידרמן בשם אדי ברוק התמזג עם הסימביוט והפך לונום, בעל כוחות-על דומים לאלו של ספיידרמן. לזמן קצר, ברוק הפך לבן בריתו של ספיידרמן כאשר הנבל הסימביוטי קרנג יצא למסע רצחני. אויבים אלה של ספיידרמן הקימו יחדיו מספר קבוצות נבלי-על כמו ששת המרושעים.
ליטוגרפיה של הדמויות מעולמו של ספיידרמן, כפי שהופיעו על עטיפת החוברות  מנובמבר 2010-ינואר 2011, אמנות מאת מרקו ג'ורג'ביק.
טרוויאן

| --- | --- |

 כללי
 תאריך הוצאה:  5 בספטמבר 2004
 סוגה:  אסטרטגיה בזמן אמת, משחקי בניית ערים
 פיתוח:  Travian Games
 ארץ מקור:  גרמניה 
 דרישות תוכנה
 גרסה:  4.6
 מצבי משחק:  משחק מחשב מרובה משתתפים 
 פלטפורמות:  דפדפן 
 מדיה:  אינטרנט
 
 www.travian.com
 
טרוויאן (באנגלית: Travian: Legends) הוא משחק אסטרטגיה בזמן אמת, רב משתתפים ומבוסס־דפדפן שפותח על ידי גרהרד מולר והחברה הגרמנית Travian Games בשנת 2004. המשחק מתרחש בעת העתיקה הקלאסית, ומבוסס על אסטרטגיית מלחמה ובניה.
היסטוריה

טרוויאן פותח ופורסם ביוני 2004 כפרויקט תחביב PHP על ידי גרהרד מולר, אז סטודנט לכימיה באוניברסיטה הטכנית של מינכן. הגרסה השנייה יצאה לאור ב-12 במרץ 2005, עם מבנים חדשים ושינויים במכניקת המשחק והגרפיקה. גיימרים ביקורתיים השוו את המשחק ל-המתיישבים של קטאן ול-Solar Realms Elite.
כתוצאה מההצלחה הבלתי צפויה של המשחק, הקימו גרהרד מולר ואחיו זיגפריד את Travian Games כשותפות ללא מסחר ביולי 2005, שהפכה לחברה בערבון מוגבל בהמשך השנה. הפעולות והזכויות של טרוויאן הועברו לחברה בתחילת 2006.
גרסה 3 שוחררה ב-30 ביוני 2006, והכילה לראשונה נווה מדבר שניתן לספח, ובאמצעותו להגדיל את ייצור המשאבים השעתי של השחקן, בניגוד לנאות המדבר בגרסה 2, שהיו קיימים רק לקישוט. גרסה 3 הציגה גם את ה'גיבורים', יחידות צבאיות ייחודיות שצוברות ניסיון בקרבות. היו גם שינויים משמעותיים במכניקת המשחק והגרפיקה. עדכון 3.1 הציג משימות שהשחקנים יכלו לבצע כדי לקבל פרסים בצורה של משאבים או זהב משחק. מהדורה של טרוויאן שבה האירועים מתרחשים פי 3 מהר יותר, הידועה בשם Travian Speed3x, יצאה גם היא לאור. מאוחר יותר יצאו מהדורות מהירות נוספות עם מכפילי מהירות שונים.
ב - 16 במרץ 2007 פורסמה הודעה על שחרורו של Travian Classic, שכונה "Travian T2.5", שהתבסס במקור על גרסה 3 אך הושבתו בו תכונות מסוימות על מנת להפוך אותו לדומה לגרסה 2.
עדכון 3.5 יושם לראשונה בשרת org. המקורי (גרמנית) בתחילת פברואר 2009, ויושם בשרתים אחרים שהתחילו מחדש באמצע 2009. הוא הציג לראשונה את האוצרות - פריטים שנותנים לשחקנים בונוסים לאחר שנתפסו. ב-22 באוקטובר 2009, הגיע עדכון 3.6, שהפך מספר תכונות "פלוס" שהיו זמינות רק למשתמשים שמשלמים, לזמינות לכולם, יחד עם תכונות שנוספו לאחרונה.
ביולי 2010 פורסמה הודעה לפיה מפתחים עובדים על גרסה 4, שלבסוף פורסמה בפברואר 2011. הגרסה הנוכחית כיום היא 4.6, ששוחררה ב-15 במרץ 2021.
בשנת 2015 פוצל המשחק לגרסה נוספת, גרסה 5, הנקראת "Travian: Kingdoms".
הגרסה המקורית של המשחק, הייתה בשפה הגרמנית, אולם לאחר זמן מה פותחה גרסה באנגלית. כיום המשחק זמין בכ40 שפות, לרבות עברית. המשחק פעל במאות שרתים ועשרות דומיינים שחולקו לפי מדינות או שפות, כאשר בכל דומיין קיימים מספר עולמות משחק, לרוב כמה במהירות רגילה ואחד או שניים במהירות פי 3. עם המעבר לגרסה 4.6 במרץ 2021 ולאחר סקר שנערך הוחלט לשנות את מבנה השרתים, כך שיתחלקו ל5 אזורים גאוגרפיים ויריצו עולמות משחק במהירויות בין 1 ל-10.
בימי השיא של המשחק היו רשומים יותר מ-5 מיליון שחקנים. בשנת 2006, הוא אף זכה בפרס ה-Superbrowsergame, בקטגוריית המשחקים הגדולים.
עקרונות המשחק

טרוויאן הוא משחק מבוסס זמן, כלומר, על מנת לבצע פעולה על השחקן להמתין פרק זמן מסוים. המשחק מחולק לעולמות נפרדים, כשבכל עולם משחק שחקנים שונים, מהירות שונה, ולפעמים גם חוקים מיוחדים. שחקן רשאי לפתוח מספר חשבונות בעולמות משחק שונים, אולם פתיחת שני חשבונות באותו עולם משחק אסורה ועלולה לגרום להרחקת השחקן.
במשחק קיימים משאבים, אותם השחקן מייצר בכל פרק זמן שנקבע על פי דרגת השדות, המכרות וכדומה. את רמות השדות, המכרות וכדומה ניתן לשדרג עד הרמה העשירית, למעט בכפר שהוגדר על ידי השחקן כבירה, בו ניתן לשדרג עד לרמה ה-21. בעזרת המשאבים ניתן לבנות מבנים ולהכשיר לוחמים אשר יגנו על הכפר מפני בזיזות או יבזזו ויתקפו שחקנים אחרים. מבנים שונים מאפשרים יכולות שונות כגון אחסון משאבים ומזון, מסחר, בריתות, ואימון לוחמים חזקים יותר.
שחקנים מתקדמים יכולים לייסד כפרים חדשים ולהתרחב, ובכך לבסס את שליטתם ולהגביר את יצור הצבא שלהם.
מהלך המשחק

טרוויאן מתרחש בעת העתיקה הקלאסית. כל שחקן מתחיל את המשחק כמנהיג של כפר קטן ולא מפותח, מוקף בשדות משאבים לא מפותחים. פיתוח שדות אלה מגדיל את תפוקת המשאבים שלהם. ניתן לפתח את הכפר על ידי בניית בניינים חדשים ושדרוג בניינים קיימים. גיוס יחידות צבאיות מאפשר לשחקנים לתקוף כפרים אחרים כדי לשדוד משאבים ולהגן מפני התקפות אויב. כפרים רשאים להחליף את משאביהם עם כפרים אחרים אם לשני הכפרים יש שוק, ושני הכפרים שייכים לאותו שחקן או לאותה ברית. השחקן עשוי להרחיב את התחום שלו על ידי ייסוד כפרים חדשים, או על ידי כיבוש כפרים של שחקנים אחרים. שחקנים יכולים לתקשר זה עם זה באמצעות מסרים בתוך המשחק, והם עשויים להצטרף לבריתות לשיתוף פעולה צבאי וכלכלי עם שחקנים אחרים.