stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וודרו וילסון
נשיאותו (1921-1913) > נכות, 1919-1920

בספטמבר 1919, במהלך סיבוב נאומים להשגת תמיכה בהסכם ורסאי, התמוטט וילסון. ב-1906 חווה לראשונה לחץ דם גבוה. במהלך הנשיאות, פיתח חולשה בידו ובזרועו השמאלית, כאבי ראש וראייה כפולה. ב-2 באוקטובר, חווה שבץ, ונותר משותק בצידו השמאלי, ועם ראייה חלקית בעינו הימנית. הוא היה מרותק למיטתו במשך שבועות, מבודד מכל אדם פרט לאשתו ולרופאו. במשך כמה חודשים השתמש בכיסא גלגלים ולאחר מכן במקל הליכה.
אשתו של וילסון הייתה זאת שבחרה את העניינים בהם יטפל ושלחה אחרים במקומו לקבינט. וילסון חזר באופן זמני לפגישות קבינט. בפברואר 1920, מצבו של וילסון נודע לציבור. רבים פקפקו בכשירותו להיות נשיא כשהמאבק על חבר הלאומים הגיע לשיאו, וכששביתות, אבטלה, אינפלציה ואיום קומוניסטי הופיעו באופק. אף אדם, כולל אשתו, רופאו ועוזרו האישי של וילסון, סירבו להעיד שהוא אינו כשיר לתפקיד הנשיאות. אף על פי שכמה חברי קונגרס ניסו לשכנע את סגן הנשיא מרשל לרשת את וילסון, מרשל סירב לעשות כך. המצב המסובך גרם להעברת התיקון ה-25 לחוקת ארצות הברית, שטיפל בהעברת תפקיד הנשיא במקרה של מחלה.
נשיאותו (1921-1913) > בחירות > בחירות אמצע הקדנציה של 1914

בבחירות אמצע הקדנציה הראשונות של וילסון, השיגו הרפובליקנים שישים מושבים בבית הנבחרים אולם לא השיגו בו רוב. הדמוקרטים השיגו עוד מושבים בסנאט והידקו את אחיזתם בו.
נשיאותו (1921-1913) > בחירות > הבחירות הנשיאותיות של 1916

לאחר שזכה במועמדות מפלגתו ללא התנגדות, החל וילסון לאמץ את הסיסמה "הוא שמר עלינו מחוץ למלחמה", אף על פי שלא הבטיח במפורש לא להיכנס אליה. בנאום קבלת המועמדות שלו ב-2 בספטמבר, הזהיר וילסון את גרמניה שמלחמת צוללות שתגרום למותם של אמריקנים תהיה עילה למלחמה.
הנרי מורגנטאו (האב) הובא מטורקיה כדי לנהל את מימון מסע הבחירות. הקולונל האוס גם הצטרף למסע הבחירות, תכנן את מבנה מסע הבחירות ובחר באסטרטגיה.
כשמצע המפלגה הוכן, דרשו סנאטורים שוילסון יאמץ רעיונות פרוגרסיביים, כדרך למשוך רפובליקנים פרוגרסיביים. הטיוטה של המצע כללה הצעות לחקיקה לביטוח בריאות ותאונות לעובדים, איסור על עבודת ילדים, דמי אבטלה ושכר מינימום עם מגבלת שעות עבודה. בתורו, כתב וילסון מצע בחירות משלו, שדרש חקיקה פדרלית למען שכר מינימום, יום עבודה בן שמונה שעות ושבוע עבודה בן שישה ימים, ביטוחי בריאות ותאונות, איסור עבודת ילדים, ותוכנית גמלאות.
יריבו של וילסון היה צ'ארלס אוונס יוז הרפובליקני, מושל ניו יורק לשעבר שהיה פרוגרסיבי גם הוא. תיאודור רוזוולט טען שההבדל היחיד ביניהם היה השפם של יוז. אולם יוז ניסה לפייס בין השמרנים שתמכו בטאפט ובין הפרוגרסיביים שתמכו ברוזוולט, ולא הצליח למקד את מצע הבחירות שלו. וילסון התמקד בהישגיו והתעלם מיוז, כשהוא תוקף את רוזוולט. לטענתו, לא היה יכול לתקוף את יוז כיוון שיוז סבל מספיק בניסיונו להוביל את הרפובליקנים.
תוצאות הבחירות היו שנויות במחלוקת במשך כמה ימים, והוכרעו בכמה מדינות צמודות. וילסון ניצח בקליפורניה בהפרש של 3,773 קולות מתוך מיליון, ובניו המפשייר בהפרש של 54 קולות. יוז ניצח במינסוטה בהפרש של 393 קולות מתוך 358,000. לבסוף, השיג וילסון 277 אלקטורים לעומת 254 ליוז. וילסון הצליח להשיג קולות רבים מצד תומכי רוזוולט וסוציאליסטים שתמכו בעבר ביוג'ין דבס. הייתה זאת הפעם הראשונה מאז מלחמת האזרחים האמריקנית בה נשיא דמוקרטי הצליח להיבחר לכהונה שנייה ברצף (גרובר קליבלנד נבחר לכהונה שנייה בנפרד מכהונתו הראשונה). מפלגתו הצליחה גם לשמור על השליטה בקונגרס.
נשיאותו (1921-1913) > בחירות > בחירות אמצע הקדנציה של 1918

כשמלחמת העולם הראשונה מסתיימת, הרפובליקנים ניצחו בבחירות אמצע הקדנציה של 1918 והשיגו רוב בבית הנבחרים ובסנאט. הם התנגדו למדיניות החוץ של וילסון, ובעיקר להצעתו להקמת חבר הלאומים הבחירות הללו היו הראשונות שהתרחשו לאחר אשרור התיקון ה-17 לחוקת ארצות הברית, ולכן הבחירות הראשונות בהן הסנאטורים נבחרו ישירות בידי העם.
נשיאותו (1921-1913) > בחירות > הבחירות הנשיאותיות של 1920

כשהבחירות של שנת 1920 התקרבו, דמיין וילסון לרגע שוועידה דמוקרטית מפולגת תבחר בו לכהונה שלישית ותתמוך בו בנושא חבר הלאומים. אף אדם שעבד לצידו לא הודה בפניו שהוא היה חולה מדי, ללא תמיכה משמעותית ושהציבור התנגד לרעיון חבר הלאומים. הוועידה הדמוקרטית הלאומית בחרה במושל ג'יימס קוקס מאוהיו, ואילו הרפובליקנים בחרו בסנאטור וורן הרדינג מאוהיו. בניצחון סוחף, זכה הרדינג ב-60.3% מהקולות וניצח בכל מדינה פרט למדינות דרום ארצות הברית. הרדינג דרש "חזרה לנורמליות", והיפוך ממדיניות וילסון. במהלך נשיאותו של הרדינג, סיימה ארצות הברית את מעורבותה במלחמת העולם הראשונה, וחתמה על הסכם שלום עם מעצמות המרכז. ארצות הברית לא אשררה את חוזה ורסאי ולכן לא הצטרפה אל חבר הלאומים.
סוף ימיו ומותו

לאחר סיום כהונתו ב-1921, עבר וילסון עם אשתו לעיר ליד וושינגטון. הוא נסע מדי יום, ונכח בתיאטרון בימי שבת. וילסון היה אחד משני הנשיאים היחידים (תאודור רוזוולט היה הראשון) ששירת כנשיא האגודה ההיסטורית האמריקאית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה שאפו מנהיגיה של העיר פרסבורג, לשנות את שמה ל-"עיר וילסון", על שמו של וילסון, ולהכריז על העיר כעיר חופשית על מנת שלא תהפוך לחלק מהמדינה החדשה - צ'כוסלובקיה. אולם ההצעה נדחתה, ושמה של העיר שונה רשמית ל-"ברטיסלאבה" במרץ 1919.
ב-10 בנובמבר 1923, נאם וילסון ברדיו לכבוד יום השנה לסיום מלחמת העולם, מספריית ביתו. היה זה נאומו הרשמי האחרון. למחרת נאם לזמן קצר במדרגות ביתו ליותר מ-20,000 תומכים מחוץ לביתו.
ב-3 בפברואר 1924, מת וילסון בביתו משבץ ובעיות לב אחרות בגיל 67. הוא נטמן בסרקופג בקתדרלה הלאומית של וושינגטון, והוא הנשיא היחיד שקבור בבירה. אשתו נשארה בביתם במשך 37 שנים, ומתה בגיל 89, ב-28 בדצמבר 1961, יום הולדתו של וודרו, והיום בו הייתה אמורה להיות אורחת הכבוד בפתיחת הגשר על שמו על נהר פוטומאק. היא הורישה את ביתם ואת רוב תוכנו למוזיאון הלאומי לשימור היסטורי. ביתם נפתח לציבור ב-1963, והפך לאתר היסטורי ב-1964.
וילסון הותיר לביתו, מרגרט, קצבה של 2,500 דולר לשנה כל עוד תישאר רווקה, והוריש לבנותיו את רכושה האישי של אשתו הראשונה. את השאר הוריש לאדית, והורה שלאחר מותה יתחלקו בנותיו ברכוש.
ספרייתו של וילסון ומסמכיו הנשיאותיים נמצאים בספריית הקונגרס.
לקריאה נוספת

Gene Smith, When the Cheering Stopped: the Last Years of Woodrow Wilson, Morrow, 1964 (הספר בקטלוג ULI)
Edith Bolling Galt Wilson, My Memoir, Arno Press, 1980 (הספר בקטלוג ULI)
Brian Morton, Woodrow Wilson: United States of America, Haus Publishing, 2008 (הספר בקטלוג ULI)
W. Barksdale Maynard, Woodrow Wilson: Princeton to the Presidency, Yale University Press, 2008 (הספר בקטלוג ULI)
John Milton Cooper, Woodrow Wilson: A Biography, Vintage Books, 2011 (הספר בקטלוג ULI)
James Axtell, The Educational Legacy of Woodrow Wilson: from College to Nation, University of Virginia Press, 2012 (הספר בקטלוג ULI)
Ross A. Kennedy (ed.), A Companion to Woodrow Wilson, Wiley & Sons, 2013 (הספר בקטלוג ULI)
James D. Startt, Woodrow Wilson, the Great War, and the Fourth Estate, Texas A & M University Press, 2017 (הספר בקטלוג ULI)
יחסי איראן – ערב הסעודית

| יחסי איראן – ערב הסעודית |
| --- | --- |
איראן: ערב הסעודית


איראן: ערב הסעודית
שטח (בקילומטר רבוע)
1,648,195: 2,149,690
אוכלוסייה
91,995,221: 34,265,694
תמ"ג (במיליוני דולרים)
401,505: 1,067,583
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,364: 31,156
משטר
רפובליקה אסלאמית: מונרכיה

מבקרים סעודים בנישפור, איראן
יחסי איראן – ערב הסעודית (בפרסית: روابط ایران و عربستان سعودی, בערבית: العلاقات الإيرانية السعودية) הם היחסים בין הרפובליקה האסלאמית של איראן ובין הממלכה הערבית הסעודית, אשר מתוחים על בסיס מחלוקות במגוון נושאים כגון פירוש האסלאם, שאיפות להנהגה בעולם האסלאמי, מדיניות הפקת נפט, יחסים עם ארצות הברית והמערב.
אף על פי שאיראן וערב הסעודית הן מדינות עם רוב אסלאמי מוחלט והשלטון מכתיב אורח חיים ומדיניות על פי רוח האסלאם, היחסים ביניהן רוויים מתיחות, עוינות ואף עימותים אלימים גם על בסיס אמונתם. ערב הסעודית בעלת אופי והאבי סוני שמרני ועם קשרים חזקים עם ארצות הברית ובריטניה, לעומת איראן של ימינו אשר הושתתה בשנת 1979 על מהפכה של התנגדות למערב, והיא בעלת רוב שיעי.
איראן וערב הסעודית נחשבות בעלות שאיפות להנהגת העולם המוסלמי, ובעלות גישות שונות ביחס לסדר אזורי. לאחר המהפכה האיראנית, איראן האשימה את ערב הסעודית בהיותה מעין סוכן של ארצות הברית וכאחת המייצגת את האינטרסים של ארצות הברית על פני אינטרסים אסלאמיים. ערב הסעודית מצידה מוטרדת מהניסיונות של איראן לייצא את המהפכה שלה לאזורים מחוץ לגבולותיה ולהרחיב את שליטתה ובנוסף מהשאיפות של איראן להשיג נשק גרעיני. במלחמת האזרחים בסוריה, איראן תמכה בממשלת בשאר אל-אסד ונתנה לממשלתו סיוע של מיליארדי דולרים, בעוד שסעודיה הייתה ספקית מרכזית של סיוע במורדים בממשלתו של אסד.
אירועים על ציר הזמן

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אירועים על ציר הזמן > המאה ה-21 > מלחמת האזרחים בסוריה

ערב הסעודית נמנת עם המדינות הנלחמות בין השאר בנשיא סוריה, בשאר אל-אסד ואלו איראן נמנת עם המדינות התומכות באל-אסד.
אירועים על ציר הזמן > המאה ה-21 > המשבר בתימן

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אירועים על ציר הזמן > המאה ה-21 > אסון העלייה לרגל, 2015

ב-24 בספטמבר 2015 גרמה שעטה המונית למותם בחניקה, במחיצה או ברמיסה של כ-2,200 עולים לרגל במהלך החג' השנתי במכה.
המאורע גרם למשבר חמור ביחסי איראן-ערב הסעודית. ניצול איראני מהאירוע, ששמו לא נחשף, אמר כי רק קומץ של חיילים סעודיים סייע להמונים שנרמסו. "כשחזרתי לנקודת האסון כדי לסייע, חיילים סעודיים מנעו ממני להיכנס לאזור. זה, כמו שרק קומץ חיילים סעודיים סייע לנפגעי האסון, בעוד מספר גדול מהם עמדו בחיבוק ידיים והסתכלו" ניצולים נוספים סיפרו סיפורים דומים, והוטחה ביקורת כלפי הניהול הסעודי הכושל.
ממשלת איראן מצדה האשימה את הממשלה הסעודית בחוסר אחריות. עלי ח'אמנאי, המנהיג העליון באיראן, פרסם באתר האינטרנט שלו כי "על הממשלה הסעודית לקחת אחריות על התקרית המצערת. ניהול כושל ופעולות לא ראויות גרמו לאסון".
אירועים על ציר הזמן > המאה ה-21 > 2016 - ההוצאה להורג של נימר א-נימר והמתקפה על הנציגויות הדיפלומטיות הסעודיות באיראן

בינואר 2016 הוציאה ערב הסעודית להורג 47 אנשים באשמות טרור, כולל את נימר א-נימר, שייח' סעודי שיעי בעל השפעה אשר קרא להפיכת המשטר הסעודי ("בדרכי שלום"). ההוצאה להורג גררה הפגנות אלימות באיראן. מפגינים זועמים באיראן הציתו ותקפו את שגרירות ערב הסעודית באיראן, והתפרעו בנציגותה במשהד, בצפון איראן. בעקבות כך הודיעה ערב הסעודית על ניתוק הקשרים הדיפלומטיים עם איראן, וגירוש אנשי הצוות הדיפלומטי האיראני משטחה. מדינות נוספות שהן בעלות בריתה של ערב הסעודית, ובהן בחריין, כווית ואיחוד האמירויות, עשו כמוה או השיבו את שגריריהן מטהראן.
אירועים על ציר הזמן > המאה ה-21 > 2019 - תקיפת מתקני הנפט בערב הסעודית

תקיפת מתקני הפקת הנפט שדה אבקייק ושדה ח'ורייס של עראמקו הסעודית, אירעה ב-14 בספטמבר 2019 בסביבות 04:00 בבוקר (שעון מקומי). פיצוצים במתקני הפקת הנפט הביאו להשבתתם ולהפחתה דרמטית של ייצור הנפט הסעודי בטווח המיידי.
גורמים במערב האשימו בימים הראשונים שלאחר התקיפה את איראן כמי שעומדת מאחורי שיגור המל"טים או הטילים המונחים שבאמצעותם בוצעה המתקפה.
אירועים על ציר הזמן > המאה ה-21 > 2021 - שיבה לדיאלוג

דווחו מספר מפגשים בין איראן לערב הסעודית. זאת הייתה התפתחות חדשה מאז נותקו היחסים בין המדינות בשנת 2016. ההקשר המיידי היה חילופי ממשל בארצות הברית. ממשל ביידן החל דיאלוג עם טהראן בדבר חזרה להסכם הגרעין וגם נקט ביקורת קשה נגד ערב הסעודית. השינויים בגישת הבית הלבן האיצו בערב הסעודית עריכת התאמות במדיניות החוץ, שכללו את הסכם הפיוס עם קטר מינואר 2021 והסכם הפסקת האש ממרץ 2021, שהוצע לחות'ים, וגם את תחילתו של הדיאלוג עם איראן.
אירועים על ציר הזמן > המאה ה-21 > 2023 - חידוש היחסים

איראן וסעודיה הודיעו על חידוש היחסים הדיפלומטיים ביניהן במרץ 2023. לפי כלי תקשורת בטהראן, בתום משא ומתן בתיווכה של הרפובליקה העממית של סין, שתי המדינות הסכימו לפתוח שגרירויות זו בבירתה של זאת. בין המדינות לא התקיימו יחסים דיפלומטיים משנת 2016.
שרה בן-עמי סולודר

| --- | --- |

שרה בן-עמי סולודר  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1883 ז'נבה, שווייץ 
 פטירה:  1957 (בגיל 74 בערך) 
 תפקידים:  מדענית 
 בן או בת זוג:  אברהם סולודר 
 צאצאים:  רזיאל סולודר 
 
עלמה אסתר שרה בן-עמי סולודר (1883–1957) הייתה הרופאה הראשונה במושבות הגליל העליון (1911–1919) בתקופה העות'מאנית, חלוצה במיגור המלריה.
ביוגרפיה

בן-עמי נולדה בז'נבה שבשווייץ לקלרה והעסקן הציוני חיים מרדכי בן-עמי (רבינוביץ), אחות לירמיהו, למיכה ולתמר. בשנת 1886 עברה המשפחה לאודסה, שם סיימה בן-עמי תיכון רוסי. נוסף ללימודיה התיכוניים, למדה בקונסרבטוריום כולל לימוד נגינה על פסנתר. למדה רפואה במונפלייה, סיימה את לימודיה בהצטיינות. בשנת 1911 עלתה בגפה לארץ ישראל. עד שנת 1919 עבדה ופעלה בגליל העליון. עסקה במיגור המלריה במושבות עמק הירדן והגליל העליון. השתקעה ביסוד המעלה, לאחר שדודה הלל יפה התמנה למנהל עבודות התברואה ביסוד המעלה ובמשמר הירדן, בנוסף לניהולו את המשימה למיגור מחלת המלריה בזכרון יעקב ובסביבותיה, ומינה את בן-עמי לאחראית רפואית ביסוד המעלה ובמשמר-הירדן. בן-עמי עסקה מלבד לעבודתה הרפואית קלינית גם ברפואה מונעת, הדברת הביצות בהם שרצו יתושי האנופלס, וחלוקת כינין לאוכלוסייה. ביחד עם דודה הד"ר הלל יפה ארגנה הרצאות לאוכלוסייה בנושא מגור המלריה. בן עמי הייתה רוכבת על סוס בין המושבות, וטיפלה ביהודים וערבים כאחד.
בנוסף למלריה, טיפלה בחולים שנדבקו בכולרה, בדיזנטריה, בגרענת ובגזזת, ואף היא חלתה במלריה.
באוגוסט 1918 הגיעה לארץ ישראל קבוצת עזרה מדיצינית ציונית אמריקנית שהגישה עזרה רפואית לשיקום היישוב, רופאי היחידה תפשו את מקומות העבודה של רופאי היישוב הוותיקים, ובן-עמי עקרה לירושלים עם בעלה המורה והסופר אברהם סולודר ועם שני בניה.
בשנת 1919 החלה לעסוק במחקר למיגור המלריה במכון פסטר (ירושלים) ע"ש לואי פסטר, אותו הקים הד"ר אריה בהם בירושלים.
בשנת 1932, נפטר בפתאומיות בעלה אברהם שניהל בית ספר לבנים בארצות הברית. בשנת 1934 עקרה עם ילדיה לתל אביב.
בשנת 1939 עברה לקיבוץ גשר בעקבות בנה. עבדה במרפאת הקיבוץ, ובמלחמת העצמאות טיפלה בפצועים.
נפטרה בשנת 1957, ונקברה בבית העלמין בקיבוץ גשר.
משפחתה

אביה מרדכי בן-עמי, סופר, עיתונאי ובעל טור ציוני יהודי-רוסי, נודע גם בשם העט "ריש גלותא" ('ראש הגולה').
בעלה אברהם סולודר, מנהל בית ספר, סופר ומשורר.
אחיה הד"ר מיכה בן עמי (רבינוביץ), מהרנטגנולוגים הראשונים בארץ-ישראל
דודה, אחי אמה קלרה: הד"ר הלל יפה.
ילדיה:
רזיאל סולודר, ממייסדי קיבוץ גשר, נישא לעדנה סולודר, בתו של יצחק כהן מראשוני משרד הביטחון, חברת כנסת מטעם מפלגת העבודה בשנים 1982–1992.
דוד סולודר, ממיסדי קיבוץ מעוז חיים.
ראו גם

מלריה
לקריאה נוספת

צפורה שחורי, הרפואה, כרך 149, חוב' 9, ספטמבר 2010, היסטוריה של הרפואה, "בן עמי סולודר: חלוצה במלריה במושבות הגליל העליון"
נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, עמוד 124.
הלל יפה, " דור מעפילים", הוצאת דביר, תל אביב, 1939.
"עלון גשר", 245, 4 ביולי 1957
הערות שוליים

↑  קברה של שרה בן-עמי
↑  נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך: בן עמי מיכה, עמוד 124
גיורא רם

ערך זה עוסק במדען בין-תחומי. אם התכוונתם לסגן מפקד חיל האוויר, מזכ"ל הקיבוץ הארצי ויו"ר חברת מוצרי מעברות, ראו .
| --- | --- |

גיורא רם
 לידה:  22 במרץ 1947 (בן 77)
 ענף מדעי:  פיזיקה רפואית, מדעי המחשב
 מקום מגורים:  ישראל ארצות הברית אנגליה גרמניה הונגריה
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 פרסים והוקרה:  פרס איל"א לשנת 1975
 תרומות עיקריות
 מחקרים בתחום פיזיקה רפואית, פיתוח מכשירים בתחום מכשור רפואי, בתחום הקרדיולוגיה והנוירולוגיה ומחקרים ופיתוחים בתחום הרפואה גרעינית
 
גיורא רם (נולד ב-22 במרץ 1947) הוא מדען בין-תחומי בפיזיקה, מתמטיקה, מדעי המחשב ורפואה. הוא בעל תואר דוקטור בפיזיקה רפואית, והנשיא והמייסד של חברת אימקסקו ג'נרל בע"מ, העוסקת משנת 1987 בפיתוח מכשור לניטור בתחום הקרדיולוגיה, נוירולוגיה וכאב כרוני. בנוסף כתב מספר ספרי עיון וסיפורת, וכן כותב מאמרי פובליציסטיקה.
משפחתו

רם נולד בבודפשט שבהונגריה בשם גֶ'רג' וייזר (Weiser György); סבו פיליפ וייזר היה החזן הראשי של נירג'האזה שבהונגריה. אמו, אסתר, היא ניצולת השואה שאיבדה את כל משפחתה (שמונה אחיות ומשפחותיהן) באושוויץ. בעלה נרצח בבודפשט בזמן המלחמה, היא נותרה אלמנה עם שני ילדים, דב ורחל. בסיום מלחמת העולם השנייה היא התחתנה עם שלמה וייזר, שחזר ממחנה עבודה בסיביר ב-1945.
בית משפחת וייזר בבודפשט שימש כתחנה אחרונה לקראת הגירה בלתי חוקית מהונגריה לארץ ישראל. ב-1949 הם ניסו לברוח. הילדים הגדולים, דב בן ה-14 ורחל בת ה-12, הצליחו לעבור את הגבול והגיעו לישראל. לאחר מספר ימים, כשניסתה שאר המשפחה לברוח, הם נתפסו על גבול הונגריה-אוסטריה והושמו בבית הסוהר. גיורא בן השנתיים הופרד מהוריו והועבר למנזר הקרוב לכלא. כל רכושם בבודפשט הוחרם על ידי הרשויות. בבודפשט למד גיורא בבית ספר רגיל ובמקביל גם בתלמוד תורה ("חיידר"). לבסוף, בשנת 1956, הורשתה המשפחה להגר לישראל.
בישראל, המשפחה השתקעה בשכונת קריית ויז'ניץ שבבני ברק ולאחר כשנה עברו לשכונת עולים בצפון נתניה.
קורות חיים

בשנת 1965 סיים את לימודיו בתיכון "בר-אילן" שבנתניה והתגייס לצה"ל. שירת ביחידת מחקר במפקדת קצין הספקה ראשי (היום חיל הלוגיסטיקה). במילואים שירת במרכז מחשבים של חיל הים (ממח"י) והשתחרר בדרגת קמ"א (קצין מקצועי אקדמאי).
בשנת 1970 קיבל תואר ראשון במתמטיקה וסטטיסטיקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. למימון לימודיו עבד בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
היה אחד מתלמידיו הראשונים של פרופ' אמיר פנואלי וקיבל תואר שני במדעי המחשב ממכון ויצמן למדע שברחובות בשנת 1973. במכון ויצמן פעל במסגרת המעבדה לגיאופיזיקה בראשות פרופ' ארי בן מנחם, שם השתתף בפיתוח אלגוריתמים לעיבוד בתחום הסייסמולוגיה, בשחזור תופעות באסטרופיזיקה מתוך נתוני הקרינה ובפיתוח מהדרים ואינטרפרטרים (Interpreters) לשפות המחשב: FORTRAN, BASIC, LISP.
בשנת 1973 התקבל על ידי סוכנות החלל האירופאית ESA שבגרמניה לצוות פיתוח החללית המטאורולוגית מטאוסאט (METEOSAT). הוא היה אחראי לפיתוח מערכת ההדמיה והסימולטור של החללית ששוגרה בשנת 1977. עבד גם ב-ESTEC שבהולנד, וסייע בפרויקט החלל ההולנדי.
בשנת 1975 חזר לישראל והצטרף לחברת אלסינט. שם, כמנהל צוות תוכנה, פיתח את ה-DYCOM, מערכת איסוף ועיבוד נתונים בתחום רפואה גרעינית המחוברת למצלמת גמא המשתמשת בקרינת גמא לביצוע המיפוי. בשנת 1978 נשלח ללונדון למרכז שירות ומכירות של החברה כמנהל מוצר.
תואר דוקטור הוענק לו בשנת 1984 בתחום הפיזיקה/ההדמיה הרפואית מטעם בית הספר המלכותי לרפואה (Royal Postgraduate Medical School), שליד בית החולים האמרסמית' (Hammersmith) בלונדון.
בביה"ח "רויל מרסדן" (Royal Marsden) בלונדון הוא פיתח אב-טיפוס למכשיר הדמיה בשיטת טומוגרפיית פליטת פוזיטרונים (PET) תוך שימוש בתוכנה לשחזור תמונות רפואיות ממצלמת גמא.
בשנת 1980 הצטרף לחברת Capintec מניו ג'רזי בארצות הברית כדירקטור לפיתוח. הוא היה אחראי לפיתוח מערכת הדמיה מולטי-מודליטית (PACS), שהוצגה בתערוכת RSNA בשיקגו בשנת 1982. היה מעורב גם בפיתוח מערכת בתחום הרדיותרפיה.
בשנת 1983 חזר לישראל. עסק בתכנון מעבדה לעיבוד תמונות בחברת תדיראן (היום תדיראן טלקום) ובפעילויות הקשורות לפרויקט הלביא של חיל האוויר.
בשנת 1983 מונה לנשיא חברה בתחום ניטור קרדיולוגי (Cardiac Care Units). הוא ביצע תוכנית ראורגניזציה, הגדיר קו מוצרים חדשים וקיבל את אישור מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) לשווק את המוצר בארצות הברית.
בשנת 1991 מכר מוצר בתחום ניטור נוירולוגי לאחר אישור ה-FDA, במסגרת הסכם רישיון, לחברה חדשה שנוסדה בשותפות של התעשייה האווירית וחברה מארצות הברית, שהונפקה ב-1993 (NASDAQ- MDTL).
בשנת 2006 צורף על ידי ה-USISTF
לתוכנית Technology Excellence Fellowship, השתתף במחקר בתחום חקר המוח ופגיעות בעמוד השדרה באוניברסיטת ראטגרס.
ספרים שכתב

ADHD – ילדי המחר, הוצאת גוונים, 2010
הבית על הגבעה, הוצאת אימקסקו, 2010 - שירים ומכתבי אהבה.
הרי את אהובתי, אשתי, גרושתי, הוצאת אימקסקו, 2010
The Hungarian Connection, הוצאת אימקסקו, 2010 - רומן אוטוביוגרפי
Sex and Scientific Philosophy", הוצאת אימקסקו, 2012
Hunting for Antiques and Collectables, הוצאת אימקסקו, 2013 - הספר עוסק בצייד אחר עתיקות ופריטי אספנות וכולל פרק על אומנות המשא ומתן.
Evolutionary and Philosophical Insights into Global Education, הוצאת אימקסקו, 2015
Education and Alternative Treatments for ADHD, הוצאת אימקסקו, 2015
Mr. Giggle The Story Teller, הוצאת אימקסקו, 2015
סיפור על אהבה ותשוקה לחיים, הוצאת אימקסקו, 2016
סיפורים ושירים על אהבה וחיים, הוצאת אימקסקו, 2017
Nuke Them Till Eternity: An Autobiographical Novel, הוצאת אימקסקו, 2018
הערות שוליים

↑  אימקסקו ג'נרל בע"מ
↑  RSNA exhibition
↑  Neuritor
↑  http://www.usistf.org US-Israel Science and Technology Foundation]
↑  המחקר בוצע ב-Keck Center for Collaborative Neuroscience
↑  הקדשה והערות מנתן זך
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309915205171  ISNI: 0000 0001 1985 5971  LCCN: no2010140470  VIAF: 142315535   WorldCat (עם VIAF): 142315535
שלמה קרליבך

ערך זה עוסק ב'הרבי המרקד'. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  14 בינואר 1925 י"ח בטבת ה'תרפ"ה רפובליקת ויימאר ברלין, פרוסיה, גרמניה (רפובליקת ויימאר)
 פטירה:  21 באוקטובר 1994  (בגיל 69) ט"ז בחשוון ה'תשנ"ה ארצות הברית נמל התעופה לה גוארדיה, ניו יורק
 מקום קבורה:  ישראל הר המנוחות, ירושלים
 מוקד פעילות:  מנהטן, ניו יורק   מושב מבוא מודיעים
 מקום לימודים:  ישיבת לייקווד, ישיבת תורה ודעת 
 שפה מועדפת:  אנגלית, גרמנית, עברית, יידיש 
 בת זוג:  אלין נעילה קרליבך-גליק
 צאצאים:  נשמה קרליבך, נדרה קרליבך
 
הרב שלמה (שלוימל'ה) קרליבך (י"ח בטבת תרפ"ה – ט"ז בחשוון תשנ"ה, 14 בינואר 1925 – 21 באוקטובר 1994) היה מורה רוחני, זמר, מלחין ומספר סיפורים יהודי אמריקאי. הרב קרליבך, הידוע בכינויו "הרבי המרקד", הוא מבשר ומייסד ז'אנר מוזיקלי הקרוי על שמו, ונחשב לאחד מגדולי הזמרים החסידיים של המאה ה-20.
תולדות חייו > ילדותו

נולד עם אחיו התאום אליהו חיים בברלין, לרב ד"ר נפתלי (הרטוויג) קרליבך – בנו של הרב שלמה קרליבך מליבק, ולפסיה (פאולה) – ביתו של הרב ד"ר אשר מיכאל (ארתור) כהן, שהיה רב ואב בית דין בעיר בזל.
בשנת 1931, עם התחזקות המפלגה הנאצית, עברה המשפחה לעיר המרפא באדן שבאוסטריה, שם כיהן אביו ברבנות. רבנים ואדמו"רים שבאו לנפוש במקום היו מתארחים בבית משפחת קרליבך.
כבר בגיל חמש החל שלמה ללמוד גמרא מפי מורים פרטיים. בשנת 1938 נסעה משפחתו לטלז שבליטא לשמחת בר המצווה של בנו של ראש ישיבת פוניבז', הרב יוסף שלמה כהנמן, ונאלצה להתעכב בבית משפחת כהנמן מספר חודשים (תחילה שבר האב את רגלו, ובהמשך חלו הבת שולמית והבן אליהו חיים). פסיה נזכרה כי בעת הלידה הבטיחה לגדל את הילדים לתורה, ושלמה בן ה-13 נשלח ללמוד מספר חודשים בישיבת פוניבז'.
בשנת 1939, בעקבות ההחמרה במצב יהדות גרמניה ואוסטריה, החליטה המשפחה לעקור לארצות הברית, שם התמנה אביו לרב קהילה קטנה במנהטן והקים את בית הכנסת "קהילת יעקב" הידוע גם כ"קרליבך שול".
שלמה למד בישיבת תורה ודעת בראשותו של הרב שלמה היימן, ונחשב לאחד התלמידים המוכשרים שם. בשנת 1943, עם הקמת ישיבת לייקווד על ידי הרב אהרן קוטלר, בחר הרב קוטלר בשלמה לאחד מ-14 חברי הגרעין המייסד. הוא למד שם עד שנת 1949.
תולדות חייו > תקופת חב"ד

לקראת אמצע שנות ה-40 החלו שלמה ואחיו אליהו חיים, להתקרב לחסידות חב"ד ולרבי יוסף יצחק שניאורסון. בשנת 1949 עבר ללמוד בישיבת ליובאוויטש.
בי"ט בכסלו תש"י, כחודש לפני פטירתו, האדמו"ר מליובאוויטש קרא לקרליבך ולזלמן שחטר-שלומי ועודדם לצאת לאוניברסיטאות (קולג'ים) כדי לעסוק בקירוב ליהדות. שבוע לאחר מכן, בחג החנוכה, יצאו השניים לאוניברסיטת ברנדייס, שם למדו עם הסטודנטים חסידות ועודדום להניח תפילין. בכך היו לשלוחי חב"ד בקמפוס הראשונים.
לאחר פטירתו של האדמו"ר התקרב שלמה לחתנו של האדמו"ר המנוח, רבי מנחם מנדל שניאורסון. בשנת 1951 ביקש ממנו הרבי להפיץ את תורת החסידות בישיבות, והוא החל להסתובב בישיבות בארצות הברית ולקרב תלמידים לחסידות ולתורת חב"ד.
בהמשך, קיבל שלמה פנייה מסטודנטית באוניברסיטת קולומביה למסור שיעורי יהדות לסטודנטים שם, ובא לשאול על כך את הרבי מליובאוויטש. לאחר שהרבי אמר לו שהוא צריך לחשוב על כך, ביקש ממנו שלמה שייתן לו להתחיל עם השיעור ורק אחר כך יחשוב וכבר למחרת החל בפעילות באוניברסיטה.
בשנת 1954 פנה שלמה לרבי ואמר לו שאם באים מאה איש לשיעור, לאחר שהוא מבקש מהם לשבת גברים ונשים בנפרד הוא מרגיש שהוא איבד 90 מתוכם, וכשהוא מבקש מהבנות לא לשיר הוא מאבד תשעה נוספים, וכך במקום לדבר עם מאה הוא מדבר עם אחד. הוא ביקש את רשותו לאפשר ישיבה מעורבת. הרב קרליבך סיפר שהרבי ענה לו: "אם אתה רוצה לעשות, על דעת עצמך תעשה". הרבי עצמו כתב שהוא מצטער על שסברו שהוא תומך בדרכו של קרליבך, שאותה הגדיר כמנוגדת להלכה ולשיטת החסידות. קרליבך החליט לעזוב את ליובאוויטש ולפתוח בדרך עצמאית. לימים תיאר זאת:
הגיע הזמן שלי לעזוב את ליובאוויטש, אך הדבר הכי קשה היה, לא הייתי בליקווד, לא הייתי בליובאוויטש, לא הייתי בשום מקום בעולם. לוקח הרבה זמן לעמוד לבדך על הרגליים, בין שמיים לארץ...