stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמוראי ארץ ישראל
תולדות

בתקופת האמוראים היו בארץ ישראל שלושה מרכזים תורניים חשובים:
טבריה - עיקר בית ועד חכמים. רבי יוחנן קבע בטבריה את בית מדרשו. בטבריה היו גם אנשי מסורה שנקראו ספריא (ובלשון יחיד ספרא).
ציפורי - בציפורי היו ראשוני האמוראים, תלמידיו של רבי יהודה הנשיא, ובהם רבי יהודה נשיאה, ורבותיו של רבי יוחנן: רבי ינאי ורבי חנינא בר חמא. בדורות הבאים ישבו בה אמוראים, כגון רבי הונא רובה, תלמיד של רבי יוחנן, ורבי אבדימא דציפורין.
קיסריה - ישבו בה גדולי אמוראים, בהם רבי הושעיה רבה, רבו של רבי יוחנן. רבי אבהו קבע שם את ישיבתו והתקין שם תקנות. בתלמוד הירושלמי חכמי קיסריה, מדור רביעי עד שישי, נקראים רבנן דקיסרין.
תורתם של אמוראי ארץ-ישראל היא מעין המשך של תורת התנאים, ומסתמכת במידה רבה על התוספתא. פעמים רבות נוסח המשנה שהיה מצוי בידי אמוראי ארץ ישראל שונה מזה שהיה מצוי אצל אמוראי בבל, כך גם פירושיה. להבדיל מאמוראי בבל, אמוראי ארץ ישראל עסקו גם בסדר זרעים בהיותו עוסק במצוות התלויות בארץ. אמוראי בבל ואמוראי ארץ ישראל שמרו על קשר ונעזרו זה בזה לדיונים הלכתיים על ידי שליחים.
תורתם של אמוראי ארץ ישראל כונסה בתלמוד הירושלמי (וכן במדרשי האגדה: בראשית רבה, ויקרא רבה ואיכה רבה). חיבורו של התלמוד הירושלמי מיוחס במקורות לרבי יוחנן. במחקר התלמודי מקובל שרוב הירושלמי מכיל את תורת המרכז הגלילי, והירושלמי על מסכת נזיקין מכיל את תורת המרכז הקיסרי. לדעת החוקרים, להבדיל מהתלמוד הבבלי שנערך על ידי רב אשי ורבינא, התלמוד הירושלמי מעולם לא נערך. אמוראי ארץ ישראל דיברו בלשון עברית ובלשון סורסית, ובלשונם מילים רבות השאולות מלשונות יוונית ורומית. דיוניהם ההלכתיים מתאפיינים בלשון קצרה, בשמועות מדויקות, ובלימוד ישר הצמוד לסדר המשנה והתוספתא.
סדר הדורות

תקופת האמוראים בארץ ישראל נחלקת לשישה דורות. להלן כל דור וחכמיו העיקריים.
הדור הראשון (עד שנת 250):
רבי חייא
בר קפרא
רבי יהודה נשיאה
רבי ינאי בעכברא
רבי הושעיה רבה בציפורי וקיסריה
חזקיה
רבי אפס בדרום
רבי יהושע בן לוי (ריב"ל) בלוד
רבי חנינה (לפעמים חנינא)
רבי יונתן
הדור השני (עד שנת 280 לערך):
רבי יוחנן בר נפחא, ראש ישיבת טבריה
ריש לקיש (ר' שמעון בן לקיש)
רבי אלעזר בן פדת
רבי שמואל בר נחמן
רבי לוי
הדור השלישי (עד שנת 310 לערך):
רבי אמי, ראש ישיבת טבריה
רבי אסי
רבי אבהו
רבה בר בר חנא
עולא
רבי זירא
רבי חייא בר אבא
רבי סימון
רבי יצחק עטושיא
רבי אבדימי דמן חיפה
רבי מיישא
הדור הרביעי (עד שנת 340 לערך):
רבי ירמיה
רבי יהודה נשיאה השני
רבי אחא בר חנינא
רבי יונה
רבי יהושע דסכנין
הדור החמישי (עד שנת 380 לערך):
רבי תנחומא
רבי ברכיה
רבי מנא בנו של רבי יונה
רבי יוסי ברבי בון אחרון חותמי התלמוד הירושלמי.
הדור השישי
רבי חייא בר אדא
רבי שמואל בי ר' יוסי ברבי בון
רבי נחמן
ראו גם

| --- | --- |
: ספר: אמוראים
אוסף של ערכים בנושא הזמינים להורדה כקובץ אחד.
אמוראים
אמוראי בבל
לקריאה נוספת

אהרן היימאן,  ספר תולדות תנאים ואמוראים, מכון "פרי הארץ", 1987 (דפוס צילום של המהדורה המקורית משנת תר"ע)
זכריה פרנקל, מבוא הירושלמי, ברעסלויא תר"ל.
מרדכי מרגליות (עורך), אנציקלופדיה לחכמי התלמוד והגאונים, מהדורה מחודשת בידי יהודה איזנברג, הוצאת יבנה, 2006.
הערות שוליים

↑  דאמר ר' יוחנן כשהיינו הולכים אצל ר' הושעיה רבה לקיסרין ללמוד תורה (תלמוד ירושלמי תרומות י, ב)
↑  רמב"ם, הקדמה למשנה תורה
שקמים

| --- | --- |

 בית ספר שדה
 על שם:  שקמה 
 תקופת הפעילות:  1983–הווה (כ־42 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°44′14″N 34°37′43″E﻿ / ﻿31.737333333333°N 34.628611111111°E﻿ / 31.737333333333; 34.628611111111
 אתר רשמי
  (למפת השפלה מוגדלת) שקמים(למפת השפלה רגילה) שקמים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שקמים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שקמים he
 
בית ספר שדה שקמים הוא בית ספר שדה של החברה להגנת הטבע בישראל, הממוקם ליד היישוב ניצן, וקיבוץ ניצנים, במישור החוף הדרומי של מדינת ישראל.
מקור השם "שקמים"

בית הספר נקרא כך על שם עצי השקמה הענפים הצומחים באזור. שקמים אלה הן חלק משדרת עצי פרי ובוסתנים שנשתלו לאורך דרך החוף העתיקה שהובילה מעזה ועד לתל אביב של ימינו.
סיפור המקום

בית הספר הוקם ב-1983 ויושב בבית שזכה לכינוי "הארמון". זהו בית באר שהוקם ב-1917 על ידי ערבי אפנדי אמיד. בית הבאר הכיל באר בקומתו הראשונה, חלל לאיסוף ואריזת תפוזים, אותם גידל בפרדסים סביב ביתו, וחדרי מגורים ומרפסות למגוריו ומגורי ארבע נשותיו וילדיו.
בשנת 1942 רכשה קק"ל את הבית והאדמות שסביבו. בחנוכה 1943 התיישבה במקום קבוצת ניצנים - קבוצת עולים יוצאי רומניה, ופולין. חברי הקבוצה שמנו כ-70 חברים בחרו בניצנים כיוון שהייתה זמינה להתיישבות מיידית, והייתה קרובה לים, ממנו קיוו להתפרנס מדיג ולהביא מעפילים. ואכן, בשנת 1947, סייעו חברי הקיבוץ בהעלאת ספינת המעפילים שבתאי לוז'ינסקי לחוף הצמוד לקיבוץ.
הקרב על ניצנים

תוכנית החלוקה של האו"ם בשנת 1947 נכללה ניצנים בגבולות המדינה הערבית. כמו שאר היישובים שהוצאו מגבולות המדינה היהודית של ההכרזה, החליטו אנשי ניצנים שלא לנטוש את יישובם ולהילחם עליו.
בעת התקדמות צבא מצרים לעבר תל אביב במלחמת השחרור, נכבש הקיבוץ על ידי הצבא המצרי. הצבא המצרי היה מצויד בטנקים ובארטילריה ונהנה מסיוע אווירי, ומולו עמדו חברי הקיבוץ ותגבורת שנשלחה אליהם כשהם מצוידים בנשק דל. לאחר שרבים מלוחמי ניצנים נהרגו בקרב, ב-7 ביוני 1948, התבצרו אחרוני הלוחמים בתוך "הארמון", ולאחר 14 שעות לחימה ו-33 הרוגים, נכנעו תושבי ניצנים ונלקחו בשבי המצרי למשך 9 חודשים. בקרב זה השתתפו שלוש נשים לוחמות. אחד מהסיפורים המפורסמים מקרב זה הוא סיפורה של אחת הלוחמות בקרב, מירה בן-ארי שהפגינה בגבורתה רוח לחימה, גאווה והקרבה עצמית, הפך למיתוס האישה הלוחמת.
סמוך לסוף מלחמת העצמאות, בנובמבר-דצמבר 1948, כבש צה"ל את האזור מחדש. שלדי הלוחמים נאספו ונקברו בקבר אחים בבית הקברות ב"ניצנים הישנה", ולאחר המלחמה הוקם הקיבוץ מחדש 3 ק"מ דרומה משם.
במתחם בית הספר

ה"ארמון" - בית הפרדס הישן שהפך למבנה הקיבוץ וכיום הוא מבנה היסטורי מוכר לשימור.
עמדות משוחזרות מימי תש"ח ואנדרטאות לזכרם של לוחמי ניצנים שנפלו במלחמת השחרור כולל אנדרטת קבר האחים המספרות של סיפורם של לוחמי הקיבוץ במלחמה.
אנדרטת הברונזה "יד לאישה הלוחמת", המוקדשת לנשים הלוחמות בקרב ניצנים ולנשים הלוחמות במערכות הביטחון בישראל.
טיול בחולות
אנטיכולינרגיות

חומר אנטיכולינרגי הוא חומר החוסם את הנוירוטרנסמיטר אצטילכולין במערכת העצבים המרכזית ובמערכת העצבים ההיקפית.
חומרים אנטיכולינרגיים מעכבים דחפים עצביים פאראסימפתטיים על ידי חסימה סלקטיבית של קולטני אצטילכולין בתאי עצב. סיבי העצב של המערכת הפאראסימפתטית אחראים על תנועה לא רצונית של השרירים במערכת העיכול, בדרכי השתן, בריאות, ובחלקים רבים אחרים של הגוף. תרופות אנטיכולינרגיות מחולקות לשלוש קטגוריות בהתאם לתפקידן: אנטימוסקרינים, חוסמים גנגליוניים וחוסמים נוירומוסקולריים.
שימושים רפואיים

תרופות אנטיכולינרגיות משמשות למגוון מצבים רפואיים:
סחרחורת (כולל ורטיגו)
הפרעות במערכת העיכול (למשל כיב פפטי, שלשול, עווית שוער, דיברטיקוליטיס, קוליטיס כיבית, בחילות, הקאות)
הפרעות גניטואורינריות (למשל דלקת שלפוחית השתן, דלקת השופכה, פרוסטטיטיס)
נדודי שינה, אם כי בדרך כלל רק לטווח קצר
הפרעות נשימה (כגון אסתמה, ברונכיטיס כרונית, מחלת ריאות חסימתית כרונית)
סינוס ברקדיקרדיה כתוצאה מרגישות יתר של העצב התועה.
תופעות לוואי

תופעות הלוואי של תרופות אלו רבות ומגוונות, ביניהן:
אטקסיה.
אמנזיה.
ירידה בייצור ריר באף ובגרון; כתוצאה מכך תחושה של יובש בגרון.
יובש בפה - עם אפשרות האצה של התפתחות עששת.
עצירה של הזעה; וכתוצאה מכך ירידה עוריות תרמי פיזור המוביל חם, כתמים, או עור אדום.
חום גוף גבוה.
אישונים מורחבים; כתוצאה מכך רגישות מוגברת לאור (פוטופוביה).
ציקלופלגיה.
ראייה כפולה.
קצב לב מוגבר.
אצירת שתן.
ירידה בתנועתיות המעיים.
הגדלת הלחץ התוך עיני; מסוכן עבור אנשים עם גלאוקומה צרת-זווית.
תופעות לוואי אפשריות במערכת העצבים המרכזית:
בלבול
חוסר התמצאות
אגיטציה
אופוריה או דיספוריה
דיכוי נשימה
בעיות זיכרון
חוסר יכולת להתרכז
דיבור לא קוהרנטי
עצבנות
מיוקלונוס
מחשבות לא הגיוניות
פוטופוביה
הפרעות ראייה
הבזקי אור תקופתיים
שינויים תקופתיים בשדה הראייה
שלג ויזואלי
ראיית מנהרה
הזיות חזותיות, שמיעתיות או אחרות.
לעיתים נדירות: פרכוסים, תרדמת, ומוות.
תת-לחץ דם תנוחתי - מעלה משמעותית את הסיכון לנפילות בקרב קשישים.
חולים מבוגרים נמצאים בסיכון גבוה יותר לחוות תופעות לוואי הקשורות למערכת העצבים המרכזית עקב ייצור נמוך של אצטילכולין בגיל זה.
תופעות לוואי > רעילות

תסמונת אנטיכולינרגית היא תסמונת הפיכה המסתיימת ברגע שהחומר שגרם לה מופרש מהגוף. מעכבי אצטילכולין אסטראז כמו פיזוסטיגמין נמצאים בשימוש כאנטידוט במקרים של תסמונת אנטיכולינרגית מסכנת חיים.
הערות שוליים

↑  Talan, Jamie (ביולי–באוגוסט 2008). "Common Drugs May Cause Cognitive Problems". Neurology Now. 4 (4): 10–11. doi:10.1097/01.NNN.0000333835.93556.d1. נבדק ב-2017-08-17. {{cite journal}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4173326-5  NKC: ph118481 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אנגיומה דובדבנית

| --- | --- |

אנגיומה דובדבנית על יד אדם
 שמות נוספים:  המנגיומה דובדבנית
 תחום:  קרדיולוגיה 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  1082935 
 סיווגים
 ICD-11:  2F25 
 
אנגיומה דובדבנית או המנגיומה דובדבנית (cherry hemangioma או Cherry angioma) היא גידול שפיר לא מזיק, המכיל ריבוי חריג של כלי דם. נראית כמו בליטה קטנה בצורת כיפה אדומה בוהקת על העור ומופיע בדרך כלל על החזה והזרועות. קוטרה נע בין 0.5-6 מ"מ. זה הסוג הנפוץ ביותר של אנגיומה, ומספרם גדל לרוב עם הגיל. אנגיומות מופיעות כמעט בכל הבוגרים מעל גיל 30. תוארו לראשונה על ידי המנתח הבריטי בן המאה התשע-עשרה, קמפבל דה מורגן.
אנגיומה דובדבנית מורכבות מאשכולות של נימים על פני העור, היוצרות כיפה עגולה קטנה ("פאפולה"), צבעה נע בין אדום עז לסגול. כאשר היא מתפתחת לראשונה, היא עשויה להיות בקוטר של עשירית המילימטר בלבד וכמעט שטוחה לגמרי. עם זאת, היא בדרך כלל גדלה לרוחב של מילימטר אחד או שניים. אנגיומות מרובות סמוכות יוצרות אנגיומה פוליפואידית. מכיוון שכלי הדם המרכיבים אנגיומה כל כך קרובים לפני השטח של העור, אנגיומות דובדבנית עלולות לדמם במידה רבה אם היא נפצעת.
גורם

אנגיומות דובדבניות מופיעות באופן ספונטני אצל אנשים רבים בגיל העמידה, אך יכולות להופיע גם בקרב צעירים. הן יכולות להופיע גם בצורה מתפרצת אגרסיבית בכל גיל. הסיבה להתפתחות אנגיומות דובדבניות אינה מובנת.
טיפול

נגעים אלו בדרך כלל אינם דורשים טיפול. אם הם מפריעים מבחינה אסתטית או יוצרים דימומים, ניתן להסירם באמצעות צריבה חשמלית, תהליך של הרס הרקמה באמצעות בדיקה קטנה עם זרם חשמלי שעובר דרכה. הסרה עלולה לגרום להצטלקות. לאחרונה נעשה שימוש גם בטיפול בלייזר צבע פועם או בטיפול באור פועם (IPL).
אבחנה

ברוב החולים, המספר והגודל של אנגיומות דובדבניות גדלים עם העלייה בגיל. הם אינם מזיקים, ואינם קשורים לסרטן. התפרצות של אנגיומה דובדבנית, דווח רק לעיתים נדירות כסימן המבשר למחלת Castleman multicentric (MCD), מיאלומה ומחלות לימפופרוליפרטיביות אחרות.
הערות שוליים

↑  אַנְגִּיּוֹמָה דֻּבְדְּבָנִית במילון רפואת עור [רפואה] (תשע"א), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  James, William D.; Elston, Dirk; Treat, James R.; Rosenbach, Misha A.; Neuhaus, Isaac (2020). "28. Dermal and subcutaneous tumors". Andrews' Diseases of the Skin: Clinical Dermatology (באנגלית) (13th ed.). Elsevier. pp. 593–594. ISBN 978-0-323-54753-6.
1 2 3  Stockman, David L. (2016). "Cherry angioma". Diagnostic pathology. Vascular. Philadelphia, PA: Elsevier. pp. 3.4–3.5. ISBN 978-0-323-37674-7.
↑  Aversa, AJ; Miller Of, 3rd (1983). "Cryo-curettage of cherry angiomas". The Journal of Dermatologic Surgery and Oncology. 9 (11): 930–1. doi:10.1111/j.1524-4725.1983.tb01042.x. PMID 6630708.
↑  Dawn, G.; Gupta, G. (2003). "Comparison of potassium titanyl phosphate vascular laser and hyfrecator in the treatment of vascular spiders and cherry angiomas". Clinical and Experimental Dermatology. 28 (6): 581–3. doi:10.1046/j.1365-2230.2003.01352.x. PMID 14616818.
↑  Fodor, Lucian; Ramon, Ytzhack; Fodor, Adriana; Carmi, Nurit; Peled, Isaac J.; Ullmann, Yehuda (2006). "A Side-by-Side Prospective Study of Intense Pulsed Light and Nd:YAG Laser Treatment for Vascular Lesions". Annals of Plastic Surgery. 56 (2): 164–70. doi:10.1097/01.sap.0000196579.14954.d6. PMID 16432325.
↑  Perkins, Sharon. "Cherry Angioma & Skin Cancer". livestrong.com. נבדק ב-10 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fajgenbaum, David C.; Rosenbach, Misha; van Rhee, Frits; Nasir, Adnan; Reutter, Jason (2013-02-01). "Eruptive Cherry Hemangiomatosis Associated With Multicentric Castleman Disease: A Case Report and Diagnostic Clue". JAMA Dermatology. 149 (2): 204–208. doi:10.1001/jamadermatol.2013.1552. ISSN 2168-6068. PMID 23426475.
↑  Lim, Eun-Hwa; Kim, Hyeong-rae; Im, Myung; Seo, Young-Joon; Lee, Jeung-Hoon; Lee, Young (2013-04-01). "Eruptive cherry hemangioma–like lesions developing in a patient with multiple myeloma". Journal of the American Academy of Dermatology (באנגלית). 68 (4): e137–e138. doi:10.1016/j.jaad.2012.09.045. ISSN 0190-9622. PMID 23522425.
תקופת הזוגות

| --- | --- |
 אזור גאוגרפי:  ארץ ישראל
 תקופה:  חז"ל 
 טווח תאריכים:  המאה השנייה לפני הספירה – המאה הראשונה לפני הספירה
 תקופה קודמת:  אנשי כנסת הגדולה
 תקופה הבאה:  תנאים
 
על פי המסורת היהודית, תקופת הזוגות נמשכה כמאתיים שנה בימי הבית השני (המאה ה-2 לפנה"ס והמאה ה-1 לפנה"ס, ג'תק"ע - ג'תש"ע בערך), ובה ההנהגה הרוחנית של עם ישראל הורכבה מזוג חכמים שכיהנו במשותף כראשי הדור: אחד כנשיא, ומשנהו כאב בית הדין של הסנהדרין. במהלך התקופה כיהנו בתפקיד חמישה זוגות של תנאים בחמישה דורות עוקבים. הזוגות מכונים בספרות חז"ל בתואר "אבות העולם".
על אף שהזוגות נחשבים לתנאים, קיים בידול ביניהם ובין התנאים שמימי הלל ושמאי ואילך - חכמי המשנה.
הרקע ההיסטורי

התפקיד של אב בית הדין של הסנהדרין קדם לתקופת הזוגות. מינוי חכם לתפקיד נשיא היה חדש, והחל בתקופת הזוגות. בימי הדור הראשון לזוגות הצליחו מתיוונים להשתלט על משרת הכהן הגדול. לכהן הגדול היו תפקידים לצורכי פנים ולצורכי חוץ. החכמים מינו מקרבם נשיא נאמן לתורה, שיהווה חלופה לתפקידי הכהן הגדול.
עם עזיבתה של הסנהדרין את לשכת הגזית, 40 שנה לפני חורבן הבית, ירד מעמדו של אב בית הדין. מכאן ואילך עמד הנשיא בלבד בראש חכמי התורה, חדל סדר זוגות והחלה תקופת התנאים.
שמות הזוגות

רשימת הזוגות מופיעה במשנה, מסכת אבות, פרק א', ברשימת ראשי החכמים שבתקופת בית שני:
יוסי בן יועזר איש צרדה ויוסי בן יוחנן איש ירושלים.
יהושע בן פרחיה ונתאי הארבלי.
יהודה בן טבאי ושמעון בן שטח.
שמעיה ואבטליון.
לאחר שמעיה ואבטליון הנהיגו את העם תקופה מסוימת בני בתירה שהעבירו את ההנהגה להלל הזקן.
הלל ושמאי. שמאי החליף חכם בשם מנחם שהיה בן הזוג המקורי של הלל, ולפי דברי המשנה "יצא מנחם, נכנס שמאי".
החכם המנוי ראשון בכל זוג כיהן כנשיא הסנהדרין, והשני כאב בית דין של הסנהדרין.
מחלוקת הסמיכה

על פי רש"י, הזוגות נחלקו במחלוקת הראשונה בתולדות ההלכה: המחלוקת על הסמיכה ביום טוב. מחלוקת זו לא הוכרעה במשך כמה דורות, כאשר בכל דור נחלקו ביניהם הנשיא ואב בית הדין של אותו דור. יש אומרים שלנשיא או לאב בית דין יש "זכות וטו" על ההצבעה, ומכיוון שנחלקו בה הנשיאים עם אבות בתי הדין - לא הושגה הכרעה.
לקריאה נוספת

בנימין לאו, חכמים כרך ראשון: ימי בית שני, למשכל, 2007
אסלאם בגיאנה

האסלאם היא הדת השלישית בגודלה בגיאנה, אחרי הנצרות וההינדואיזם. לפי מפקד האוכלוסין של 2012, 7% מאוכלוסיית המדינה היא מוסלמית. עם זאת, סקר Pew Research משנת 2010 מעריך כי 6.4% מהמדינה היא מוסלמית. האסלאם הגיע לראשונה לגיאנה באמצעות עבדים ממערב אפריקה, אך דוכא עד שהובאו לארץ מוסלמים מהודו הבריטית.
החגים המוסלמים חג הקורבן ומוולד א-נבי הם חגים לאומיים בגיאנה והעשורה, עיד אל-פיטר, ראש השנה האסלאמית וחודש הרמדאן נחגגים גם הם ברחבי המדינה.
המילטון גרין (אנ') היה ראש הממשלה המוסלמי הראשון של גיאנה בשנים 1985–1992, כמו גם ראש הממשלה המוסלמי הראשון והיחיד בחצי הכדור המערבי.
הנשיא הנוכחי של גיאנה, אירפאן עלי הוא הנשיא המוסלמי הראשון במדינה.
היסטוריה

כמו ברוב מדינות דרום אמריקה, האסלאם התפשט לגיאנה דרך סחר העבדים האטלנטי. מוסלמים משבטי האנדינגו והפולה שועבדו והובאו ממערב אפריקה לעבוד במטעי הסוכר של גיאנה. עם זאת, תנאי העבדות במושבה לא אפשרו לאסלאם להתקיים עד 1838 כאשר 240,000 תושבי דרום אסיה הובאו מאזורים של הודו, פקיסטן ואפגניסטן של ימינו.  רישומים מהתקופה מראים כי בעוד שהרוב המכריע של העובדים הללו היו הינדים, מיעוט משמעותי היה מוסלמי.
הודו-גיאנים מוסלמים שמרו על זהותם הדתית למרות הפרידה ממולדתם על ידי הקמת מסגדים, ארגונים איסלאמיים, ולאחר מלחמת העולם השנייה, ביקשו תמיכה בין-לאומית שמטרתה ליצור "מרחב פוליטי למוסלמים קולוניאליים". עד 1890 היו בגיאנה 29 מסגדים, ו-50 עד 1920.
לאחר עצמאותה של גיאנה מהבריטים ב-1966, גיאנה יצרה יחסים דיפלומטיים עם מדינות ערב כמו מצרים, עיראק ולוב שפתחו שגרירויות בבירת ג'ורג'טאון. צעירים מוסלמים נסעו לערב הסעודית, מצרים ולוב כדי ללמוד תאולוגיה אסלאמית ואת השפה הערבית. בשנת 1996 סייר הנשיא צ'די ג'אגאן לסוריה, כווית, בחריין, קטר, איחוד האמירויות הערביות ולבנון ומינה שליח במזרח התיכון.
ב-1996 הפכה גיאנה רשמית למשקיפה קבועה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי (OIC). ב-1998 גיאנה הפכה למדינה ה-56 החברה בארגון.
באוגוסט 2020, ד"ר מוחמד אירפאן עלי הפך לנשיא גיאנה ולראש המדינה המוסלמי הראשון בדרום אמריקה.
הערות שוליים

↑  "Guyana". United States Department of State (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-12-07.
↑  "Religious Composition by Country, 2010–2050". Pew Research Center's Religion & Public Life Project. 2 באפריל 2015. נבדק ב-2017-04-20. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Chickrie 1999, p. 182.
↑  Samaroo, Brinsley. "SEEKING A SPACE IN THE POLITICS: MUSLIM EFFORTS TO JOIN THE POLITICAL PROCESS IN BRITISH GUIANA AND TRINIDAD IN THE 20TH CENTURY" (PDF). Man In India. p. 202. נבדק ב-2021-02-28.
↑  Chickrie 1999, p. 188.
↑  newsamericas (2020-08-03). "As Guyana Gets First Practicing Muslim President, OAS Urges Weakness In Country's Electoral System To Be Addressed". Caribbean and Latin America Daily News (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-02-28.
אורומו (עם)

| --- | --- |

 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 אתיופיה אתיופיה: 29,600,000 (2020)   קניה קניה: 470,000 (2019)   סומליה סומליה: 80,000   ארצות הברית ארצות הברית: 10,000   קנדה קנדה: 3,350 (2016)   אוסטרליה אוסטרליה: 2,030 (2014)  
 שפות
 אורומו, אמהרית, תיגרינית
 דת
 55% - 60% - אסלאם   40% - 45% - הכנסייה האורתודוקסית האתיופית נצרות פרוטסטנטית 15% ומעלה - אמונות מקומיות
 קבוצות אתניות קשורות
 אגאו, אמהרים, סומלים, תגרים, עפרים
 
הדגל הלאומי של האורומו
האוֹרוֹמוּ (באורומו: Oromoo) הם קבוצה אתנית המצויה ברובה באתיופיה, בקניה ובסומליה, וחלק קטן בארצות הברית, קנדה ואוסטרליה. אנשי האורומו מהווים את הקבוצה האתנית הגדולה ביותר באתיופיה ובחלק נרחב מחצי האי סומליה. נכון לשנת 2007, האורומו מונים כ-34% מאזרחי אתיופיה. אוכלוסיית אתיופיה מונה מעל 102 מיליון אנשים, כאשר מתוכה האורומו מונים למעלה מ-35 מיליון. האורומו מדברים אורומו (נקראת גם Afaan oromo, Oromiffa), שפה כושית, חלק ממשפחת השפות האפרו-אסיאתיות. במשך ההיסטוריה כונו האורומו "גאלה" [עבדים], אולם כינוי זה כיום נחשב פוגעני ומזלזל. המילה אורומו הופיעה בפעם הראשונה בשנת 1893 והפכה נפוצה במחצית השנייה של המאה ה-20.
האורומו התנהלו במשך מאות שנים על פי שיטת ממשל בשם גאדא (אנ'), שבה השלטון לא נמצא בידי שליט יחיד ולא עובר בירושה, אלא נמצא בידי תשעה מנהיגים שנבחרים בקונצנזוס אחת לשמונה שנים. מערכת הגאדאא הוכרה על ידי אונסק"ו כמורשת תרבותית בלתי מוחשית מאז 2016.
דמוגרפיה וממשל

האורומו מהווים את הקבוצה האתנית הגדולה ביותר באתיופיה ומונים כ-35 מיליון איש נכון לשנת 2016. האוכלוסייה מפוזרת על פני ארצות רבות וביניהן אתיופיה, קניה, סומליה ואוסטרליה והריכוז הגדול ביותר מצוי באתיופיה.
במשך מאות שנים היו האורומו חברת רועים-נוודים, המאורגנת על פי שיטת הגאדאא. שיטה זו חילקה את החברה לקבוצות גיל קשיחות בנות שמונה שנים, כשלכל קבוצת גיל תפקידים חברתיים מסוימים: הבחורים הצעירים הם טירונים, הגברים - לוחמים, גברים מבוגרים מכהנים כשופטים, והזקנים עורכים את הטקסים. אחת לשמונה שנים האורומו בחרו באמצעות הגעה לקונצנזוס תשעה מנהיגים (אבאא גדאא), שישלטו במשך שמונה שנים עד לבחירות הבאות. במקרה שאבאא גדאא מת בזמן מילוי תפקידו, נוטלת אשתו את מקומו. לצד היותם רועים, המאפיינים הצבאיים של החברה, יחד עם שיטת הממשל העצמי הסדורה שלהם אשר תרמה לליכודה של האוכלוסייה, הפכו את האורומו לאיום בלתי פוסק על האימפריה האתיופית, וההיסטוריה שלהם קשורה בה קשר הדוק. כיום, 95% מהאורומו הם עובדי אדמה ומעטים גרים במרכזים העירוניים. האורומו מרוכזים במיוחד במרכז אתיופיה וישנן קבוצות בולטות גם בצפון קניה, במחוז מרסביט (Marsabit), ובאזור וולו (Welo) וטיגרה (Tigre).
דמוגרפיה וממשל > תתי קבוצות

האורומו מחולקים לשני ענפים מרכזיים אשר מתפצלים למגוון שבטים ומפוזרים בין מערב למזרח אתיופיה. הענף הראשון הוא שבט הבוראנה (Borana), שבט רועים הממוקם בדרום אתיופיה ובצפון קניה. השבט מאכלס את המחוזות הקדומים של שווה (Shewa), וולאגה (Welega), אילובאבור (Illubabor), כאפה (Kafa), ג'ימא (Jimma) וסידאמו,(Sidamo) צפון וצפון מזרח קניה וקבוצה קטנה של פליטים בסומליה. הענף השני הוא שבט הברטומה (Baraytuma), אנשי שבט זה מתגוררים בעיקר בחלקים המזרחיים באזור אורומיה: מארב (מערב) האררגיה (Mirab Haraghe), אזור הארסי (Arsi), אזור באלה ((Bala, אזור דבוב מארב שאווה (Debub mirab Shewa), אזור דירה דאווה (Dire dawa), אזור ג'יג'יגה (Jijiga).
שפה

האורומו מדברים בשפת האורומו, הידועה גם כ-Afaan Oromoo (אפאן אורומו, "הפה של האורומו") ו-Oromiffa (אורומיפה) והיא מהווה חלק מענף השפות הכושיות השייך למשפחה האפרו-אסיאתית. לפי האתנולוגיה קיימים כ-17,465,900 דוברי שפת אורומו ברחבי העולם.
שפת האורומו מחולקת לארבעה סוגים לשוניים עיקריים: 1. בוראנה-ארסי-גוג'י אורומו (Borana arsi guji Oromo) אשר מדוברת בעיקר בדרום אתיופיה וצפון קניה על ידי אנשי הבוראנה. 2. אורומו מזרחית, אשר מדוברת באזור מערב חג'אג', אזור מסראק הרארגיה (Misraq hararghe) וצפון באלה המצויים באתיופיה. 3. אורומה המדוברת בקניה 4. אורומו מרכז מערבית, המדוברת בפי רבים מהארומו ובנוסף בפי מהגרים בדרום אפריקה, לוב, מצרים וסודאן.
מערכות כתיבה מודרניות משמשות לתמלול שפת אורומו אשר כוללות את הכתב הלטיני. קהילות אורומו במרכז מערב אתיופיה עשו שימוש בכתב האתיופי עד שנות ה-90, כמו גם בכתב הסאפלו שאותו פיתח השייח באקרי סאפלו במהלך שנות ה-50 והיווה מערכת כתיבה מרכזית לשימוש האורומו.
יחסי שלטון > מלחמת האזרחים באתיופיה

בשנת 1973, חוסר שביעות רצונם של האורומו באשר למעמדם הוביל להיווצרות החזית לשחרור אורומו (OLF), שהובילה לתסיסה פוליטית בין האורומו. באותה השנה שרר רעב כבד שגרם למותם של מעל רבע מיליון בני אדם, לפני שהממשלה הספיקה לנקוט צעדים כנגד האסון. מרבית הקורבנות היו אורומו, אמהריים מאזורי וולו, עפארים, ותגרים, וכתוצאה מכך התקיימו שביתות והפגנות באדיס אבבה. בפברואר 1974 ממשלת היילה סלאסי הוחלפה בחונטה צבאית (קבוצת קצינים שהגיעה לשלטון כתוצאה מהפיכה צבאית) בשם דרג בהנהגת מנגיסטו היילה מריאם. מאוחר יותר, בשנת 1975 הכריזה הממשלה על הלאמת האדמות הכפריות, זו נתקלה בהתנגדות מצד הארגונים הקולקטיביסטיים.
בשנת 1991, חונטת הדרג הוחלפה בחזית העממית הדמוקרטית המהפכנית האתיופית (EPRDF) אשר עמדה לצד "החזית לשחרור האורומו" בשלטון. אולם "החזית העממית לשחרור תיגראי" (TPLF) שהיוותה ענף ב-EPRDF, יצרה את תנועת ה-OPDO כדי לדחוק את תנועת "החזית לשחרור האורומו" מהשלטון ולבסוף לגרשה מהארץ. על אף ההרס שנגרם לאורומו כתוצאה מחיכוכים אלו, תנועת ה-OPDO קידמה את השפה והתרבות של האורומו במהלך שני העשורים האחרונים. כמו כן, תנועת ה-TPLF הביאה להישגים לשוניים ותרבותיים. עם זאת, רוב האורומו עדיין אינם חשים כי הם בעלי זכויות פוליטיות ורבים תומכים ב"חזית לשחרור אורומו" ובקבוצות אופוזיציה נוספות.
יחסי שלטון > האורומו וזכויות האדם

בדצמבר 2009 התפרסם דו"ח בנוגע לזכויות האדם בשם "זכויות האדם באתיופיה: דרך עיניהם של תפוצות אורומו". הדו"ח גובש על ידי פעילי זכויות האדם אשר תיעדו הפרות זכויות באתיופיה במשך שלושה משטרים רציפים: האימפריה האתיופית תחת היילה סלאסי, ממשלת דרג המרקסיסטית וממשלת אתיופיה הנוכחית של החזית-העממית-הדמוקרטית-המהפכנית-האתיופית הנשלטת על ידי אנשי החזית לשחרור תיגראי. כראייה לכך, לדברי משרד הנציב העליון של האו"ם לזכויות האדם, קבוצת התמיכה האורומית (OSG) רשמה 594 הוצאות להורג ללא משפט ו-43 היעלמויות במעצר בין השנים 2005–2008. בנוסף, החל מנובמבר 2015 במהלך גל מחאות המוניות על ידי האורומו בנוגע להרחבת הגבול של הבירה אדיס אבבה, יותר מ-500 בני אדם נהרגו ורבים אחרים נפצעו. המחאות התפשטו גם לקבוצות אתניות נוספות בנוגע לעוולות חברתיות רחבות יותר. עקב כך, הכריזה אתיופיה באוקוטובר 2016 על מצב חירום.