stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אתנוצנטריות
הסברים

מודלים שונים הוצעו על מנת להסביר את תופעת האתנוצנטריות ואת שכיחותה. מרכיב מרכזי בהסבר התופעה הוא נטייה אתנוצנטרית פסיכולוגית-ביולוגית, שהייתה בעלת ערך הישרדותי עבור הפרט והקבוצה האנושית במצבם הפרה-היסטורי. נטייה זו סייעה בשימור הלכידות הקבוצתית ובהגנה מפני איומים חיצוניים, אך אינה טבע מולד אלא תוצאה של הפעלת מנגנונים ביולוגיים-חברתיים. לדוגמה, דה דרו ואח' (2011) בחנו כיצד ההורמון אוקסיטוצין משפיע על התנהגות אתנוצנטרית בבני אדם. התוצאות הראו שאוקסיטוצין מגביר העדפה לקבוצת הפנים ומחזק עמדות שליליות כלפי קבוצות חוץ, מה שמרמז על בסיס ביולוגי לאתנוצנטריות.
האתנוצנטריות נחשבת להתנהגות נלמדת משום שהיא מתפתחת כחלק מתהליך החיברות של הפרט, שבו הוא לומד את הערכים, האמונות והנורמות של קבוצתו. תאוריית הזהות החברתית גורסת כי הזהות החברתית שלנו נוצרת בתהליך של מפגש, השוואה, משא ומתן ותחרות עם הקבוצות שאנו באים עמן במגע. על פי תאוריה זו הזהות החברתית היא גורם מכריע בעיצוב זהותו של הפרט, מכיוון שברוב הזמן אנו פועלים כחברים בקבוצות מסוימות. הנחת היסוד של תאוריה זו היא שכל אדם, כחבר בקבוצה מסוימת, שואף להשיג זהות חברתית חיובית. זהות חברתית חיובית מושגת על ידי השוואה עם קבוצות אחרות.
ראו גם

אוריינטליזם
פוליטיקה של זהויות
נרקיסיזם קולקטיבי
אישיות סמכותנית
מבחן אסוציאציות חבויות
הערות שוליים

↑  החלטות האקדמיה בישיבתה האחרונה (אייר תשפ"ב, מאי 2022), באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏9 ביוני 2022
1 2  Boris Bizumic, John Duckitt, What Is and Is Not Ethnocentrism? A Conceptual Analysis and Political Implications, Political Psychology 33, 2012, עמ' 887–909 doi: 10.1111/j.1467-9221.2012.00907.x
↑  Esra Cuhadar, Bruce Dayton, The Social Psychology of Identity and Inter-group Conflict: From Theory to Practice, International Studies Perspectives 12, 2011-08, עמ' 273–293 doi: 10.1111/j.1528-3585.2011.00433.x
1 2 3  Carsten K. W. De Dreu, Lindred L. Greer, Gerben A. Van Kleef, Shaul Shalvi, Michel J. J. Handgraaf, Oxytocin promotes human ethnocentrism, Proceedings of the National Academy of Sciences 108, 2011-01-25, עמ' 1262–1266 doi: 10.1073/pnas.1015316108
↑  William Graham Sumner, Albert Galloway Keller, Folkways : a study of the sociological importance of usages, manners, customs, mores, and morals, Boston : Ginn, 1906, עמ' 13
↑  Adam Ferguson, An essay on the history of civil society. By Adam Ferguson, ...  1782, 1782
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555582905171  GND: 4070982-6  LCCN: sh85045194  NKC: ph175749
אל-חאפז

אל-חאפז (בערבית: الحافظ; תעתיק מדויק: אלחאפט'; ‏~1076 – 8 באוקטובר 1149) היה הח'ליפה ה-11 של השושלת הפאטִמית במצרים (1130–1149).
ביוגרפיה

אל-חאפז ירש את הח'ליפות מבן דודו מנסור אבו עלי, הידוע יותר בשמו אל-אמיר, אל-אמיר לא השאיר אחריו יורש חוקי ולאחר שנרצח ב-1130 תפס אל-חאפז את השלטון. ירושת השלטון לא עברה בלא התנגדות: קבוצה איסמאעילית מתומכי אל-מֻסְתַעלי אביו של אל-אמיר, שכינתה את עצמה מעתה מוסתעליה, הפיצה את האמונה כי אל-אמיר הותיר אחריו בן, בשם טַיַב אבי אל-קאסִם (אנ') שנעלם מעיני האנשים, אולם צאצאיו הם האימאמים האמיתיים של האיסמאעיליה. קבוצה זו לא הכירה באל-חאפז כח'ליפה.
בח'ליפות הפאטמית כמו גם בזו העבאסית, איבדו הח'ליפים את כוחם הפוליטי, והפכו לבובות הנשלטות בידי אנשי משמר הארמון שלהם. הח'ליפים שלא הסכינו ולא הסכימו למצב זה, פעלו לשנותו בכל דרך אפשרית, כולל רצח וניסיונות רצח. כך הואשם אל-חאפז בידי מתנגדיו באחריות לרצח הוזיר הגדול אל-אפדל שאהנשאה בעיד אל אדחא של שנת 1121. אל-אפדל היה דמות אהודה במצרים, ורציחתו העיבה על השלטון כבר בשנותיו האחרונות של אל-אמיר. האחריות לרצח הוטלה על החשישיון, אולם רבים סירבו לקבל את ההאשמה וראו בה אמצעי של השלטון להתחמק מאחריות לרצח.
גם לאחר עלותו לשלטון המשיך אל-חאפז בנסיונותיו לשלוט במצרים, את תקופתו סיכם יהושע פראוור במילים אלו:
הח'ליף אל-חאפז ניסה לשלוט זמן מה בעזרת וזירים, אולם רק אחד מהם שבק חיים בדרך הטבע, יאנס הארמני הורעל על ידי אדונו החשדן. מינוי בניו של הח'ליף לווזירים נגמר במותו של האחד, ברצח השני על ידי אחיו, והרעלת האחרון בפקודת האב. לא טוב מזה היה גורלו של הווזיר הנוצרי, הארמני בהראם... בנצלו את המתיחות הדתית עלה לשלטון רדואן... רדואן לא הסתפק בוזירות גרידא אלא נטל לעצמו את התואר מלך... בשנת 1139 הוכה רדואן במצרים... במשך עשר שנים אלו שלט אל-חאפז בעצמו.
לאחר מותו עלה על כיסא הח'ליפות בנו בן השבע עשרה א-זאפר. באפריל 1154 הוא נרצח, ועמו נהרגו גם יתר אחיו.
לקריאה נוספת

ברנרד לואיס, תרגום: משה אילן, החשישים, ירושלים: הוצאת מאגנס, 2000, מסת"ב 9789654930512
הערות שוליים

↑  החשישים, עמ' 33.
↑  אמנם לואיס (החשישים, עמ' 58) מקבל את הדעה שהחשישים הם שהיו האחראים לרציחתו, אך גם הוא מזכיר את העובדה שהח'ליף הביע בפומבי את שמחתו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TDVİA: hafiz-lidinillah 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
Kamala is for they/them

"קמלה בעד הם/הן, הנשיא טראמפ בעדכם" ("Kamala is for they/them, President Trump is for you") היא פרסומת פוליטית אמריקאית שהופקה על ידי קמפיין המועמד הרפובליקני דונלד טראמפ במטרה לתקוף את קמלה האריס במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2024. טראמפ השקיע בפרסומת הזו יותר כסף מאשר בכל פרסומת אחרת בקמפיין, כולל פרסומות שעסקו בדיור, הגירה וכלכלה יחדיו.
הפרסומת מציגה קטע מראיון שנתנה האריס למארה קיסלינג, מנכ"לית קרן הפעולה של המרכז הלאומי לשוויון טרנסג'נדרי, בו אמרה שהיא תומכת בניתוח להתאמה מגדרית
למען אסירים טרנסג'נדרים, במימון ציבורי. המוטו של הפרסומת היה: "קמלה בעד הם/הן, טראמפ בעדכם."
גרסאות שונות של הפרסומת שודרו יותר מ-30,000 פעמים בכל מדינות המפתח. קמפיין טראמפ שידר את הפרסומת בתדירות גבוהה במהלך שידורי NFL ומשחקי פוטבול מכללות. ניתוח של Future Forward מצא שהפרסומת הייתה אחת מפרסומות התקיפה היעילות ביותר של טראמפ, והזיזה את המרוץ לטובתו ב-2.7 אחוז לאחר שצופים צפו בה. עם זאת, ניתוח אחר של Ground Media קבע כי הפרסומת לא השפיעה על כוונת ההצבעה של הצופים.
ארכיון רשות השידור

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ארכיון 
 מדינה:  ישראל ישראל
 
 archive.kan.org.il
 
ארכיון רשות השידור הוא מבחר הקלטות אשר נאספו ונצברו על ידי רשות השידור בשנות פעילותה.
הארכיון מכיל את חומרים האודיו-ויזואליים מיום הקמתה של הרשות ועד לסגירתה. חומרי הארכיון הוחזקו בפורמטים של סרטי הקלטה, פילמים וקלטות וידאו, הוא מכיל תרחישים שנערכו במדינה ובין היתר משדרי אקטואליה, תרבות, סרטי תעודה וסדרות ומכיל חומרי מורשת של מדינת ישראל.
היסטוריה

ב-2008 מכון היודאיקה של אוניברסיטת הרווארד הקים פרויקט דיגיטציה של הארכיון והתקיימו ישיבות בכנסת אודות שימור הארכיון, ב-2011 הוכר הארכיון כ"אתר מורשת לאומית". ב-2010 נחתם הסכם בין ארכיון רשות השידור למכון היודאיקה של אוניברסיטת הרווארד שבו יעבור הארכיון תהליך של דיגיטציה ושהאוניברסיטה תשמר את תוכני הארכיון לצורכי מחקר.
ב-2013 עברה הטלוויזיה (לא כולל ערוץ 33 והשידורים באנגלית) לשידור על בסיס פורמט דיגיטלי וכך גם נשמרו ההקלטות בארכיון.
ב-2015 הוערך כי בארכיון הרדיו היו כ-60,000 שעות מוקלטות (מתוכם כ-40,000 הומרו עד לאותה עת לפורמט דיגיטלי), ובארכיון הטלוויזיה היו כ-170,000 שעות מוקלטות
מ-2016 התשתית הטכנולוגית של הארכיון מבוססת על רישיונות תוכנה וציוד חומרה של מערכת DIVA מתוצרת Telestream.
חוק השידור הציבורי הישראלי מורה על סגירתה של רשות השידור. סעיף 108 לחוק זה קובע: "ארכיון הרשות וכל זכויות הקניין הרוחני של הרשות יעברו לתאגיד השידור הישראלי, ביום התחילה, בלא תמורה". באוגוסט 2017 החליטה מועצת תאגיד השידור על המשך שכירת מתחם "חוטים" בו מאוחסן ארכיון רשות השידור, לטובת המשך תהליך הדיגיטציה של הארכיון.
ב-24 ביוני 2018 נודע כי המדינה תקצה 190.2 מיליון שקל להפעלת פרויקט הדיגיטציה של ארכיון רשות השידור.
תאגיד השידור הישראלי ("כאן") ירש את ארכיון רשות השידור והקים את ארכיון השידור הציבורי שמנגיש את חומרי הארכיון אשר עברו תהליך דיגיטציה, קטעי וידאו בערוץ יוטיוב ייעודי וקטעי אודיו באתר כאן. ב-2018 התאגיד החל בתהליך העברת את הארכיון ממתחם "חוטים" ברוממה וארכיונים נוספים אל בית היצרנים, בו הוקם מתחם ארכיון הכולל 7 אולמות וכ-9,000 מטר רץ של מדפי ארכיון ושטח כולל של כ-1700 מ"ר.
מנהלת ארכיון הטלוויזיה והרדיו בתאגיד השידור הישראלי היא בילי סגל-גזליוס. בעבר כיהנה במנהלת ארכיון רשות השידור. סגל-גזליוס מעידה כי בעבר לא נשמרו חומרי גלם, למשל לא הוקלטו מהדורות במלחמת יום כיפור. ב-2018 זכתה בפרס הוקרה מיוחד על שימור הארכיון במסגרת טקס פרסי הקולנוע הדוקומנטרי הישראלי.
ב-8 בדצמבר 2018 נודע כי ארכיון רשות השידור הועבר מרוממה למבנה החדש ומתכוונים להתחיל בתהליך הדיגיטציה. תהליך אריזת חומרי הארכיון מורכב עקב הצורך לשים ברקוד על כל קובץ וכל ארגז על מנת שפריטים לא ילכו לאיבוד. משך הדיגיטציה מוערך בין שלוש לחמש שנים. ב-12 בדצמבר 2019, פרויקט הדיגיטציה החל.
אוספים

ארכיון הטלוויזיה הישראלית
ארכיון ההקלטות של קול ישראל
תקליטיית קול ישראל
גלריה

תמונות מיום ההעברה הראשון של ארכיון תאגיד השידור למבנה החדש
דיסק עם הקלטה של יומן הצהריים מתאריך 24 בנובמבר 2005, כולל רשימת הכתבות ששודרו ביומן
אוסף ההקלטות בבניין קול ישראל
סרט הקלטה והתיעוד המצורף אליו
מדפי תקליטים בתקליטיית קול ישראל בירושלים
תקליט על מדפי התקליטייה
עופרה הלפמן וקיר מעוטר דיסקים במשרדי התקליטייה
מכשיר להשמעת סרטי הקלטה
מדפי אחסון בארכיון
קלטת בארכיון הטלוויזיה הישראלית ברוממה
מדפי קלטות ובסוף המסדרון איור של אלביס בארכיון הטלוויזיה
סרט הקלטה בארכיון הטלוויזיה
מכשירי ניגון והפעלה של קלטות וסלילים
שרתי אחסון של הארכיון הממוחשב
תוכנת איתור ושליפה של תוכניות טלוויזיה מתוך הארכיון הממוחשב
ראו גם

ספריית וידאו
ספריית מוזיקה
הערות שוליים

↑   גילי איזיקוביץ, איזה ארכיון טלוויזיוני גובה 4,500 שקל לדקה, באתר הארץ, 11 ביוני 2013
↑  מירב קריסטל, ארכיון רשות השידור יישמר בהארוורד, באתר ynet, 17 באוגוסט 2008
↑
↑
↑  ישיבה 14/2017 מיום 8.8.2017, באתר תאגיד כאן
↑  צבי זרחיה, המדינה תקצה 190 מיליון שקל להפעלת פרוייקט הדיגיטציה של ארכיון רשות השידור, באתר כלכליסט, 24 ביוני 2018
↑  ארכיון השידור הציבורי של כאן תאגיד השידור הישראלי, באתר יוטיוב
↑  קול ישראל - אוצרות הארכיון, באתר כאן תאגיד השידור הישראלי
↑  יונתן כיתאין, ‏התאגיד שכר מבנה חדש בי-ם; דיגיטציית הארכיון תצא לדרך, באתר גלובס, 23 בינואר 2018
↑  מכרז בנושא מערך המידוף
↑  תוכנית הארכיון
1 2  דורון סולומונס ויואב טייטלבאום, המבצע לשימור ההיסטוריה הישראלית מתחיל, באתר ערוץ היוטיוב של כאן חדשות, ‏8 בדצמבר 2018
↑  סתיו זיו, פרס הוקרה מיוחד על שימור הארכיון הוענק הערב לבילי סגל-גזליוס במסגרת טקס פרסי הקולנוע הדוקומנטרי הישראלי 2018, באתר טוויטר כאן תאגיד השידור הישראלי, ‏27 בנובמבר 2018
↑  "אם משהו ילך לאיבוד - זה כישלון": הדיגיטציה של ארכיון רשות השידור יוצאת לדרך, באתר תאגיד כאן
↑   הארכיון העליון: הצצה לפרויקט הדיגיטציה הגדול בעולם, שמציל את ההיסטוריה של ישראל
↑  יוגב כרמל, יותר ממיליון שעות היסטוריה באתר אינטרנט אחד: פרויקט הדיגיטציה האדיר של ארכיון רשות השידור, באתר כלכליסט, 12 בדצמבר 2019
בשרי

ערך זה עוסק בעיר בלבנון. אם התכוונתם למושג בהלכות כשרות, ראו .
| --- | --- |
העיר בשרי
העיר בשרי
 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  צפון לבנון
 נפה:  נפת בשרי
 גובה:  1,500 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  30,000
  ‑ צפיפות:  62.07 נפש לקמ"ר
 קואורדינטות:  34°15′04″N 36°00′44″E﻿ / ﻿34.251201°N 36.012314°E﻿ / 34.251201; 36.012314 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןבשרי(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןבשרי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בְּשַׁ֫רִּי (בערבית: بشرّي, באנגלית: Bsharri) הוא יישוב עתיק (כיום זו עיר) בצפון לבנון, למרגלות רכס ג'בל אל-מַ֫כְּמֶל (ער') מעל ואדי קאדישא. מכונה גם "העיר הקרובה לגן העדן". תושבי העיר נוצרים, רובם מרונים.
אטימולוגיה

מקור השם היה "הבית של אִשְתָר" אלה אכדית שגם הפיניקים סגדו לה.
בזמן הצלבנים המקום נקרא: בויסרה (Buissera).
גאוגרפיה

בשרי נמצאת במחוז צפון לבנון והיא עיר הבירה של נפת בשרי (אנ') העיר שוכנת מעל ואדי קאדישא, ברום של כ-1,500 מ' מעל גובה פני הים. בסמוך לה נמצא יער ארזי האל המוכר כאתר מורשת עולמית, שבו כ-400 עצים שגילם מעל 1,500 שנה. העיר נמצאת כארבעים ק"מ דרומית-מזרחית לטריפולי, כחמישים ק"מ מזרחית לבתרון והיא מרוחקת כ-130 ק"מ מביירות, בירת לבנון.
היסטוריה

תחילת ההתיישבות באזור העיר החלה עוד בתקופת הפיניקים. במאה ה-7, עם תחילת הכיבוש המוסלמי, מרונים שנמלטו מסוריה הגיעו לאזור צפון לבנון והתיישבו בין היתר בבשרי. ואדי קדישא, המכונה גם "העמק הקדוש", הפך למרכז הרוחני של הכנסייה המרונית.
בניגוד לרוב תושבי לבנון דיברו תושבי העיר ארמית-סורית עד המאה ה-19. בעקבות כך השתרש מבטא כבד וייחודי, המזהה את תושבי העיר.
בעת מלחמת האזרחים הלבנונית (1975–1990) הייתה בשרי כיס התנגדות של המחנה הנוצרי אל מול המחנה הרדיקלי. רבים מבני העיר הצטרפו לארגון השמרני "החזית הלבנונית" בזמן מלחמת האזרחים. סמיר ג'עג'ע, מנהיג הארגון משנת 1986, הוא יליד העיר.
מוזיאון ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן

המשורר, הצייר והפסל ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן נולד בעיר בשרי ולבקשתו הוא נקבר בה, באתר שהיה בעבר מנזר מאר סרכּיס. המקום הפך למוזיאון לזכרו והוא כולל את חפציו, ציוריו וכתבי היד של שיריו. בפתח המוזיאון ניצב פסל של ראשו של ח'ליל ג'ובראן.
סקי

ליד בשרי נמצא אתר הסקי העתיק ביותר בלבנון: The Cedars Ski Resort שבו הותקנה מעלית הסקי הראשונה במדינה, בשנת 1953. אחד המסלולים מגיע עד להר בעל הפסגה הגבוהה ביותר בלבנט, בגובה 3,088 מטר מעל פני הים.
בשרי הייתה אחת הערים המועמדות לארח את אולימפיאדת החורף ב-2018.
גלריית תמונות

בית העלמין בבשרי
בשרי בלילה
פסל של ישוע משקיף על העיר
בשרי – מראה כללי
הערות שוליים

↑  الوكالة الوطنية للإعلام - بشري عاصمة الارز ومسقط رأس جبران متوجة بشفاعة القديس شربل وادي القديسين صنفته الاونيسكو مع غابة ارز الرب على لائحة التراث العالمي, الوكالة الوطنية للإعلام (בערבית)
↑  John Everett-Heath, Bcharré, Oxford University Press, 2020-10-22, ISBN 978-0-19-190563-6. (באנגלית)
↑  SyriacPress, You may think you're speaking Lebanese, but some of your words are really Syriac, SyriacPress, ‏2020-03-20 (באנגלית אמריקאית)
↑  , «بشري» اللبنانية مملكة السنديان والأرز منها خرج جبران خليل جبران ليشيع رسالة تسامح إلى العالم, alquds, 28 ינואר 2017
↑  The Cedars Ski Resort, skilebanon, ‏17 יולי 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542736205171  GND: 7631309-8  LCCN: nr97013392  VIAF: 135320341   WorldCat (עם VIAF): 135320341
ויליאם הארנט

| --- | --- |

אחרי הצייד, 1884
 לידה:  10 באוגוסט 1848 Clonakilty, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  29 באוקטובר 1892 (בגיל 44) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Cathedral Cemetery 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות היפות בפנסילבניה  קופר יוניון  האקדמיה הלאומית לעיצוב 
 יצירות ידועות:  Munich Still Life 
 
ויליאם מייקל הארנט (באנגלית: William Michael Harnett‏;  10 באוגוסט 1848 – 29 באוקטובר 1892) היה צייר אירי-אמריקאי, שנודע בזכות טבע הדומם של חפצים רגילים.
ראשית חייו

הארנט נולד בקלונאקילטי שבמחוז קורק, אירלנד בתקופת הרעב הגדול. זמן קצר לאחר לידתו משפחתו היגרה לאמריקה והתיישבה בפילדלפיה. בהיותו אזרח ארצות הברית בשנת 1868 התפרנס כצעיר על ידי חריטה תוך שהוא לוקח שיעורי לילה באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה ובהמשך, בניו יורק באקדמיה לעיצוב. ציור השמן הידוע הראשון שלו, טבע דומם, מתוארך לשנת 1874.
יצירה

סגנון ציור טרומפ-לויל שהשתמש בו הארנט היה ייחודי והיווה השראה לחיקויים רבים, אבל כבר מספר ציירים הולנדים מהמאה ה -17 התמחו בציור טבע דומם בעל דיוק רב. רפאל פיל, שעבד בפילדלפיה בתחילת המאה ה -19, היה חלוץ בסגנון זה באמריקה. מה שמייחד את עבודתו של הארנט, מלבד מיומנותו הגבוהה, הוא העניין שלו לתאר חפצים שבדרך כלל לא הפכו לנושאי ציור.
הארנט צייר כלי נגינה, אך צייר גם את "פרסת הזהב הלא שגרתית" (1886), פרסת חלודה אחת שהוצגה ממוסמרת על לוח. הוא צייר ערימה סתמית של ספרי יד שנייה שהונחו על גבי ארגז (1878), כמו גם כלי נשק ואפילו מטבעות נייר. עבודותיו נמכרו היטב, אך סביר יותר שהן נמצאו תלויות בטברנה או במשרד עסקים מאשר במוזיאון, מכיוון שהן לא תואמות את התפיסה של אמנות גבוהה.
הארנט בילה את השנים 1880–1886 באירופה, שהה במינכן משנת 1881 ועד תחילת 1885. הציורים הידועים ביותר של הארנט, ארבע הגרסאות של After The Hunt, צוירו בין השנים 1883 - 1885. כל אחד מהם הוא קומפוזיציה מרשימה של ציוד צייד ובעלי חיים מתים, התלויים על דלת מעוטרת וחור המנעול מצד שמאל.
בסך הכל, עבודתו של הארנט ניתנת להשוואה לזו של ג'ון פטו הצעיר ממנו. שני האמנים הכירו זה את זה, וניתן לערוך השוואה בין שני ציורים המציגים כינורות. "המוזיקה וההצלחה" של הארנט מ־1888 מציג את הכינור תלוי זקוף על דלת עם צירים מעוטרים ומאחוריה קטע נייר מעט קרוע. האלמנטים מסודרים בצורה יציבה ומכוונת. ציורו של ג'ון פטו משנת 1890 מציג את הכינור תלוי בשיפוע, אבל סדוק ובלוי, עם מיתר אחד קרוע. התווים קרועים בקצוות, וממוקמים באקראי מאחורי הכלי. הצירים פחות מעוטרים ואחד מהם שבור. חפציו של הארנט מראים סימני שימוש אך נשמרים היטב, בעוד שהחפצים הצנועים יותר של פטו כמעט התבלו. בסגנון דומה צייר גם ג'ון הברל.
שנים מאוחרות ומוות

מחלת שיגרון פגעה בהארנט בשנותיו האחרונות והפחית את מספר ציוריו אך לא את איכותם.
הוא נפטר בעיר ניו יורק בשנת 1892.
הערות שוליים

↑  Frankenstein, Alfred. The Reality of Appearance: The Trompe l'Oeil Tradition in American Painting. Greenwich, Connecticut: New York Graphic Society Ltd, 1970 p. 56
↑  Frankenstein, Alfred. After the Hunt: William Harnett and other American Still Life Painters 1870–1900. Berkeley: University of California Press, 1953.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007435332005171  BnF: cb14975564j (data)  GND: 119112876  ISNI: 0000 0000 8157 1825  LCCN: nr90023310  LNB: 000267305  RKD: 36076  SNAC: w6126crh  SUDOC: 031816584  ULAN: 500032464  VIAF: 76589507   WorldCat (עם VIAF): 76589507
הוטו

| --- | --- |

פייר נקורונזיזה, נשיא בורונדי מ-2005
 אוכלוסייה
 11,500,000
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 רואנדה רואנדה -  בורונדי בורונדי -  הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו קונגו -  טנזניה טנזניה -  אוגנדה אוגנדה -
 שפות
 קירונדי קיניאוורנדה צרפתית
 דת
 בעיקר נצרות קתולית
 קבוצות אתניות קשורות
 טוטסי טווה
הוּטוּ היא אחת משלוש הקבוצות האתניות בבורונדי ורואנדה. אנשי ההוטו מהווים 85% מהאוכלוסייה בבורונדי ו-84% מהאוכלוסייה ברואנדה, אשר נחשבת למדינה הצפופה ביותר באפריקה. מבחינה תרבותית החלוקה מלאכותית במידה מסוימת, ומבוססת יותר על מעמד מאשר אתניות, כיוון שאין הבדלים משמעותיים בשפה או בתרבות בין אנשי ההוטו לבין הקבוצות האתניות האחרות באזור, כמו הטוטסי. הקבוצה האתנית השלישית היא אנשי הבאטווה, שבט של אנשי פיגמים החיים גם ברואנדה.
שורשים

על פי הגרסה שרווחה במהלך המאה ה-20, ההוטו הוא שבט חקלאי שהגיע לאזור רואנדה ובורונדי מהמערב במאה ה-11, והתיישב במקום מגוריהם של הציידים-לקטים משבט הטווה. על פי גרסה זאת, במאה ה-15 הגיעו הטוטסי מאתיופיה לאזור ושיעבדו את ההוטו. הטוטסי תוארו כצאצאי הדמויות המקראיות שם או חם, בעוד שההוטו כונו "כושים". ההוטו תוארו על ידי אירופאים בתחילת המאה ה-20 כנמוכים ומכוערים מהטוטסי וכבעלי עור כהה יותר.
על פי גרסה אחרת, ההוטו והטוטסי היו בני עם אחד. התואר "טוטסי" ניתן לאנשים אשר החזיקו בבעלותם בקר והתואר "הוטו" ניתן לאדם ששירת אדם אחר בדרגה בכירה יותר. בתקופה הטרום-קולוניאלית, היו הטוטסי האליטה שתיווכה בין המלך ובין תושבי הארץ. היו שתיארו את הטוטסי וההוטו כקאסטות, אך כאלו שאפשרו מעבר הדרגתי תוך מספר דורות. כך הוטו שרכשו מקנה נהיו לטוטסי, וטוטסי שהתיישבו על האדמה במקום מסוים היו להוטו.
עלו טענות, שהגרסה שההוטו היו שבט נפרד מהטוטסי אשר הגיעו מאזור אחר, היא שכתוב היסטורי. על פי טענות אלו, השלטונות בבורונדי ורואנדה על סף התקופה הקולוניאליסטית הם שאחראים לתיאור הזה, שנוצר על מנת להתאים לרוח האירופית. טענות אלו נסמכות על עדויות שאין הבדל בין צבע העור של ההוטו והטוטסי; על תלונות של הוטו קיצוניים על כך שטוטסי מתחזים להוטו; ועל אמירות כמו זו של שר החוץ של בורונדי שאמר שניתן להבחין בין הוטו לטוטסי, אבל טווח הטעות הוא 35%. נטען שרק קבוצה קטנה של טוטסי אריסטוקרטים מתייחדים בכך שהם גבוהים מההוטו, בעוד הרוב הגדול של הטוטסי הם בעלי אותו גובה כמו ההוטו.
התקופה הקולוניאליסטית

עם חדירת האדם הלבן לאזור, המילה "הוטו" קיבלה משמעות של קבוצה נחותה מה שבאופן טבעי הגדיר את הטוטסי כאליטה, על-אף שבעבר, משמעות המילה "טוטסי" הייתה "אדם בעל ממון (בקר) רב".
הבדל זה בא לידי ביטוי בעיקר בפסקי הדין של המערכת ההיררכית של ראשי השבטים שבראשה ניצב המלך; החוק המסורתי הפלה לטובה את הטוטסי ולמעשה שיקף מציאות של מערכת יחסים היררכית בין השניים. כך למשל, העונש על הריגת איש טוטסי על ידי איש הוטו הוא הריגת שני קרובי משפחה של הרוצח, בעוד העונש על הריגת הוטו על ידי טוטסי הוא הריגת בן משפחה אחד בלבד ממשפחתו של הרוצח.
אומנם קשה להצביע על נקודת זמן מסוימת שבה החלה ההפרדה ו/או ההבדלה בין טוטסי להוטו והסיבות להבדלה בין שתי הקבוצות אינן חד-משמעיות, אך ההפרדה אותה עשה האדם הלבן מבוססת על השוני במראה החיצוני בין השניים. ההוטו, אשר הוגדרו נחותים, היו נמוכים יותר וכהים יותר בצבע עורם, מנגד המראה החיצוני של הטוטסי שהיו בהירים יותר, גבוהים ורזים יותר, נתפס בעיני האדם הלבן כנעלה וזאת כתוצאה מיכולת הזדהות והקרבה היחסית של האדם הלבן עם הטוטסי בהשוואה להוטו. כאשר הגדיר האדם הלבן את ההבדל בין הקבוצות כראות עיניו, החלו נשמעים קולות מירמור בקרב בני ההוטו שהוגדרו כנחותים. עניין זה הפך עם הזמן לבעיה המרכזית ברואנדה. ההפרדה הגזעית אשר ביצע האדם הלבן בין ההוטו והטוטסי היא אחד מהגורמים העיקריים למציאות ברואנדה כיום. המתיחות בין הטוטסי לבין ההוטו הגיעה לשיאה ברצח העם ברואנדה כאשר אנשי הוטו רצחו בסביבות מיליון בני טוטסי ביחד עם אנשי הוטו מתונים.
בשנת 1957 פרסם גרגואר קאייבנדה את המאמר Note sur l'aspect social du problème racial indigène au Rwanda ("הערה על ההיבט החברתי של הבעיה הגזעית המקומית ברואנדה") שנודע כ Manifeste des Bahutu ("מניפסט ההוטו"). המסמך בן עשרת העמודים קרא להגדרה עצמית והחזרת זכויות קבוצת הרוב של ההוטו שדוכאה על ידי שלטון המיעוט של הטוטסי. במקביל ייסד קאייבנדה את מפלגת Parmehutu - Parti du Mouvement de l'Emancipation ("תנועת האמנציפציה") כתנועה פוליטית לקידום ההוטו ככוח פוליטי בעל הכרה עצמית. בשנים 1959–1961 ערכו ההוטו מהפכה נגד ממלכת הטוטסי שנתמכה על ידי השלטון הקולוניאליסטי הבלגי. המהפכה, שכללה רדיפה וטבח של בני טוטסי, הובילה להעברת התמיכה הבלגית מהטוטסי להוטו ולבסוף להענקת עצמאות לרואנדה.
תרבות

אנשי ההוטו הם ברובם עובדי אדמה. הם גם עבדו כרועים עבור אנשי הטוטסי. המזון העיקרי של אנשי ההוטו מורכב מדגנים, שעועית, אפונה, בננות, בטטה ומעט בשר עיזים. רוב ההוטו כיום הם נוצרים, בעיקר קתולים, והשאר מאמינים בדת המסורתית שלהם, לעיתים בשיתוף עם נצרות, המתייחסת לאל נדיב בשם "אימנה" ומכירה במכשפים ושדים. בני ההוטו נישאים לרוב בסביבות גיל 17, כאשר הבנות מתחתנות בהגיען לבגרות. הגברים משלמים למשפחת נשותיהם מוהר של פרות ועיזים לקראת החתונה.
בעבר, אף על פי שהתגוררו זה לצד זה, הטוטסי וההוטו נבדלו זה מזה ונמנעו מנישואים בין שבטיים. למרות זאת, עדיין היו כאלו אשר השתייכו לתתי-קבוצות; היו גם נישואי תערובת בין הטוטסי וההוטו ובתוך אותו "קלאן" (Clan – משפחה מורחבת) וחרף ההכרה בשוני שביניהם, חיו הללו במשותף.
לקריאה נוספת

בנימין נויברגר, ג'נוסייד: רואנדה 1994 רצח-עם ב"ארץ אלף הגבעות", רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, 2005.
Briggs, Philip, Janice, 2006. Rwanda-The Bradt Travel Guide (3rd ed.). London: Bradt.
De Heusch, Luc., 1995. Rwanda: Responsibilities for a Genocide. Anthropology Today, 11 (4), 3-7.
De Lame, Danielle., 2005. (Im)possible Belgian Mourning for Rwanda. African Studies Review, 48 (2), 33-43.
Hutus 'Killed Rwanda President Juvenal Habyarimana. Accessed in: 20/12/10 http://www.news.bbc.co.uk/2/hi/africa/8453832.stm
Leave None to Tell the Story: Genocide in Rwanda. Human Rights Watch. Accessed in: 20/12/10 www.hrw/legacy/reports/1999/rwanda/geno1-3-09.htm#p233_103259
Reed, Cyrus., 1995. The Rwanda Patriotic Front: Politics And Development in Rwanda. A Journal of Opinion, 23 (2), 48-53.
Uvin, Peter., 1999. Ethnicity and Power in Burundi and Rwanda: Different Paths to Mass Violence. Comparative Politics, 31 (3), 253-271.
Prunier, Gérard, 1995. The Rwanda Crisis: History of a Genocide "Rwanda & Burundi: The Conflict", Contemporary Tragedy. The Holocaust: A Tragic Legacy. London
Newbury, Catharine., 1995. Background to Genocide: Rwanda. A Journal of Opinion, 23 (2), 12-17.
הערות שוליים

1 2  Jamie Stokes, Encyclopedia of the Peoples of Africa and the Middle East, Volume 1, page 298
1 2 3  Richard Morrock, The Psychology of Genocide and Violent Oppression, pages 63-64
↑  Christian P. Scherrer, Genocide and Crisis in Central Africa: Conflict Roots, Mass Violence, and Regional War, Greenwood Publishing Group, 2002, עמ' 18, ISBN 978-0-275-97224-0. (באנגלית)
↑  Robert Meister, After Evil: A Politics of Human Rights, page 135
↑  Jane Caplan, John C. Torpey, Documenting individual identity, page 351
↑  Adam Jones, Genocide: A Comprehensive Introduction, New York: Routledge, 2006, pp. 23-31
↑  נויברגר, 2005, עמ' 23-31
↑  Jamie Stokes, Encyclopedia of the Peoples of Africa and the Middle East, Volume 1, page 300
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284639105171  BnF: cb12008668n (data)  LCCN: sh85011016  NKC: ph285155  SUDOC: 02820400X
ויליאם ארצ'יבלד קנת' פרייזר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 בדצמבר 1886 הממלכה המאוחדת בריטניה
 פטירה:  9 בפברואר 1969 (בגיל 82) רויאל טנברידג' ולס, הממלכה המאוחדת בריטניה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  המכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט 
 השתייכות:  צבא הודו הבריטית
 תקופת הפעילות:  1905–1943 (כ־38 שנים)
 דרגה:  מייג'ור גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ההודית ה-10
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 מסדר האמבט מסדר האימפריה ההודית   אות השירות המצוין  מסדר האימפריה הבריטית
 
מייג'ר ג'נרל ויליאם ארצ'יבלד קנת' פרייזר (באנגלית: William Archibald Kenneth Fraser; ‏19 בדצמבר 1886 - 9 בפברואר 1969) היה קצין בכיר בצבא הודו הבריטית בתקופת מלחמת העולם השנייה, ומפקד דיוויזיית חיל הרגלים ההודית ה-10 בתקופת המלחמה האנגלו-עיראקית.