stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בת-שבע דגן
סגנון כתיבתה הספרותית > רכיב השתיקה

חוקרת ספרות הילדים יעל דר טוענת כי מאז קום המדינה ובמשך חמישה עשורים לאחר מכן, המעיטו בכתיבת ספרות ילדים על השואה, מחשש ליצור פחדים בטרם עת בקרב הילדים ולהזיק להם. מתחילת שנות ה-2000 חל שינוי בכך, ונכתבו יותר סיפורים ושירים לילדים על הנושא. ההיסטוריונית אניטה שפירא מעלה הסבר להיעדר ספרות נרחבת בנושא, וטוענת כי השתיקה הייתה תוצר של תרבות אֵבל מקובלת בזמנו שעניינה היה איפוק; השואה נחשבה בחברה כדבר שיש להסתירו על מנת שלא להיראות חלש. ניצולי השואה שהגיעו לארץ רצו להשתייך לחברת הצברים החזקים, ולכן זיכרונותיהם מהשואה עמדו להם כמכשול ולא אפשרו להם היטמעות בחברה, הן מצד הקולטים והן מצד הנקלטים. התפישה הרווחת הייתה שרק מי שהתנגדו בכוח הזרוע או מרדו בשלטון הנאצי נחשבו כראויים לשבח, ואלו מבין הניצולים ש"רק" שרדו ו"רק" הצליחו לשמור על צלם אנוש אינם ראויים לו, אלא להפך, מבטאים את דמותו של יהודי חלש ומעורר רחמים. עם הזמן החלה תפישה זו להשתנות וההבנה כי השואה, כולל הסיפורים האישיים של אלה שעברו אותה על בשרם, היא חלק מהזהות הקולקטיבית של העם היהודי החלה לחלחל, ולסיפוריהם תפקיד חשוב בזהות העם כולו.
לטענתה, מקורה של שתיקה זו בקרב השורדים היא במנגנוני הגנה לא מודעים שהופעלו אצלם עקב הטראומה הממושכת. השורדים שהחלו לספר על חוויותיהם, לדבריה, פעלו מתוך מחויבות מוסרית ורגשית, כמעין תשלום חוב עבור אלה שלא הצליחו לשרוד. בספריה דגן מוסיפה ודנה בנושא השתיקה בהקשר החברתי, לנוכח הפחד הטבעי שחש כל אחד לנוכח נושא השואה, ועל כן מביא להימנעות מעיסוק בו. תגובה דומה ניתן למצוא אצל מבוגרים שחרדים לתגובות ילדיהם לנושאים הקשורים בשואה.
ייתכן כי סיבה נוספת לשתיקה ולחוסר העיסוק בשואה נובעת ממכשולים אסתטיים, כפי שטען א.ב. יהושע. לטענתו, ישנה הסתייגות מוסרית בהפיכה של חוויה קשה שכזו ליצירה אמנותית. הוא מעמיד בנוסף בעיית הזדהות שעיקרה טמון בכך שמראש הרחמים נתונים לדובר החלש, ומכאן גם ההזדהות עמו היא אוטומטית, שלא כמו בספרות אחרת בה הדובר צריך להתאמץ על מנת לרכוש את אהדתם והזדהותם של הקוראים. מכשול נוסף טמון בכך שלקוראים אין אפשרות להבין את הסיטואציה לעומקה. היא מזכירה בעיה זו: היא טוענת כי לכל אדם קשה לתפוש ולהבין אירועים ומעשים בהם לא התנסה בחייו.
סגנון כתיבתה הספרותית > הגדרה במרחב הספרותי

החוקרת מירי ברוך מגדירה את השיר הלירי כקשור לתחושות, הלך רוח וחוויות רגשיות של הפרט במגעו עם העולם. הגדרה זו תואמת את רוח כתביה של דגן, מכיוון שמובעים בהם רגשותיהם ומחשבותיהם של הגיבורים. בנוסף, הם תואמים למאפיינים נוספים של השיר הלירי: דובר בגוף ראשון המספר על חוויות אישיות, תיאור הדברים בזמן הווה או סמוך לו, בדרך כלל קצר וממוקד. ברוך מבדילה בין שני סוגים של השיר הלירי: השיר הלירי למבוגרים, שהוא שיר 'טבעי' שיוצר אשליה כי אין בו סגנון ועיצוב אמנותי אלא וידוי הדובר בפני קהל כלשהו, והשיר הלירי לילדים: שיר 'מחופש' בו דובר מבוגר מתחפש לילד ומספר על חוויות ילדוּת שלו ושל אחרים. הסגנון אינו סגנונו הטבעי של הדובר אלא סגנון המתחשב בגיל וברמת החשיבה של הקורא הילדי. בהתאם להגדרת השיר הלירי לילדים של ברוך, דגן לרוב מתארת בשיריה את ילדותה מנקודת מבט של ילד או ילדה, וגם השפה מותאמת לילדים. בדבר הסגנון, ישנו ספק, שכן כתביה של דגן מיועדים בראש ובראשונה לילדים, ואולי זהו סגנונה הטבעי ולא בהכרח סגנון מותאם ומתחשב. לכתביה ישנם גם השתייכות לז'אנר הסיפורי, מפני שהם כוללים מרכיבים סיפוריים של עלילה וסיפור התואמים את הגדרת ז'אנר זה.
סגנון כתיבתה הספרותית > הגדרתה של דגן את כתיבתה

דגן מספרת כי בעת עבודתה כגננת נתקלה בשאלות רבות מצד הילדים בנוגע למספר המקועקע על זרועה. היא ניסתה לכתוב להם סיפור כדי למצוא להם הסבר מתאים. ברבות השנים, כפסיכולוגית, התאימה את כתביה עבור הילדים. לדוגמה, סיפורה "מה קרה בשואה" מסתיים בסוף טוב: עלייה לארץ ישראל.
אני כמובן כותבת כך שתישמר בריאות הנפש של הילד. הסיפורים נגמרים בהפי אנד, כדי לא לגזול מהם את האמונה באדם.
לצד השמירה על בריאותם הנפשית של הילדים היא מאמינה כי ישנו הכרח במתן תשובות לילדים עבור שאלותיהם בנושא השואה. השאלות והתשובות מאפשרות להם להשתתף בחינוך למציאות, מספקות את סקרנותם הטבעית ובכך משפרות את המוטיבציה של הילדים להמשיך לשאול שאלות ולחקור את העולם סביבם. דגן חושבת כי השמעת סיפורי השואה לילדים תגרום לשותפות רגשית, עיצוב שיפוט מוסרי, תחנך לגילוי רחמים אנושיים ולגינוי הרשע, ותביא לעמדה פעילה של הילד להגנה עצמית בשעת סכנה.
פעילות ציבורית ופרסומים

בשנת 1977 נכחה בכנס הבינלאומי של אמפ (הארגון הבינלאומי לחינוך בגיל הרך) שהתקיים בוורשה ונושאו היה 'טובת הילד'. היא ראתה את ביקורה בארץ בה גדלה והתחנכה כ"אפשרות בלתי חוזרת לשוב אל שרידי העבר בפולין של היום, כאדם חופשי וכנציגת ישראל [...] משמעות אישית וציבורית כאחת". לאחר השתתפותה בכנס העבירה את רשמיה משם בהרצאות בארץ. בשנים הבאות פרסמה מספר מאמרים, בכתב העת "הד הגן". בשנת 1986 הופיע המאמר "הגישה הפסיכולוגית חינוכית להוראת נושא השואה בגיל הרך", בו דנה מתוך הזדהות וחיקוי, ולכן הציעה דרכים לצוותי החינוך ולמבוגרים הקרובים לילדים במטרה להקל על התהליך ההתפתחותי הדרגתי של הילדים והסבירה מהן התופעות ההתפתחותיות המקשות על תפישתם ההיסטורית של ילדים. כמו כן הסבירה כי הגיל הרך מתאפיין בלמידה וקשיים המתעוררים לנוכח ההתמודדות עם הנושא.
בשנת 1989 פרסמה מאמר נוסף, "הגישה הפסיכולוגית חינוכית להוראת נושא השואה", בו הציגה דילמה בהוראת השואה שעיקרה הקונפליקט בין נטייתו הטבעית של אדם להדחיק את הנושא לבין הצורך והמחויבות לזכור ולהפיק לקחים. אותה שנה פורסם גם מאמרה "יום השואה והגבורה בגן הילדים", לפיו הגירויים העזים של יום הזיכרון לשואה ולגבורה עלולים להזיק במיוחד לילדים רכים בשנים. במאמר זה הראתה כיצד לדעתה אפשר לעסוק בנושא במסגרת גן הילדים ובאילו דרכים ניתן להכין את הילדים ליום הזיכרון לשואה ולגבורה עצמו, למשל באמצעות הדגמת קולות צופרים על ידי הילדים בהקשר של רכבי חירום (מכבי אש, אמבולנס, משטרה) וללוות זאת בשיחה על משמעות הצופר.
בשנת 1999 פרסמה בכתב העת "בשביל הזיכרון" של יד ושם את המאמר "שורדי השואה במפגש עם תלמידים" בנושא לימוד וחינוך השואה. במאמר הציגה הנחיות למורים כיצד להתמודד במפגש תלמידים עם אנשים שעברו את השואה, הסבר על מטרות מפגש שכזה והיערכויות שלדעתה יש לבצע לקראתו כדי להבטיח חוויה שעיקרה גילוי אנושיות אל מול אירועי השואה ושמירה על אמונתם של התלמידים באדם. ב"המדף לילד" שיצא ב-1993 מתוארים שני קווים מרכזיים ברצף האירועים: האחד עוסק בסבלם של היהודים תחת השלטון הנאצי, והשני במרד מול הרשע והיכולת להביס אותו.
בשיריה מספרת דגן על חפצים שפוגש ילד בסביבתו הקרובה, כמו תמונה, נרות, צפירה, מגן דוד ועוד. באמצעות השירים דגן מעבירה מידע, הסברים ורגשות הקשורים לשואה באופן מעודן ומרוכך המאפשר לילד לקלוט, לעכל, להפנים ולזכור.
בשנת 2012 הדליקה משואה בטקס יום הזיכרון לשואה ולגבורה שהתקיים ברחבת יד ושם.
הוקרה ליצירתה

בשנת 2008 זכתה בפרס יד ושם לאשת החינוך. על פועלה לקידום הוראת השואה בגיל הרך. קיבלה את אות יקירת העיר חולון.
מרים סנפיר, מרכזת המסלול לגיל הרך במכללת לוינסקי לחינוך כתבה על דגן: "במהלך שנות עבודתה, כפסיכולוגית ומחנכת, נודעה הגב' דגן בתרומתה הייחודית בנושא זיכרון השואה והגבורה והנחלתו למחנכות ולחניכים הצעירים... הגב' דגן עסקה בפיתוח חומר ספרותי, בשיר ובפרוזה, שיקרב ילדים צעירים אל מאורעות הימים ההם, על ידי הזדהות עם דמויות ילדים, עם אירועים מחיי היום-יום, או על ידי סיפורים מעין דוקומנטריים, שמתארים את ההתרחשות בשפה מובנת ומנקודת תצפית של מבוגר תומך. המסר המייחד חומר זה טמון במימד האנושי של החיים בצל השואה שאפשר הישרדות בימים קשים והקישור של השואה עם תקומת ישראל בארצו".
יצירותיה הספרותיות

מה קרה בשואה? סיפור בחרוזים לילדים הרוצים לדעת, תל אביב: מאור, 1991.
צ'יקה, הכלבה בגטו (סיפור), תל אביב: מורשת, 1992.
ברוך הדמיון, ארור הדמיון (שירה תיעודית), תל אביב: מורשת, 1997 (מהדורה שנייה: 2009, ירושלים: יד ושם).
לו כוכבים ידעו לדבר, חולון: צבר, 2000.
היום בכתה לי הצפירה (שירה), ירושלים: יד ושם, 2002
כשהרעש שכב לישון (שירים), חולון: צבר, 2006.
מכאן לשם בחלוף הזמן (סיפורים), קריית אונו: צפרא, 2018.
מאמריה

"איך סיפרתי לילדי הגן על השואה?", מסד: מאסף לענייני ספרות והוראתה 5:17, 2007.
"שורדי השואה במפגש עם תלמידים", בשביל הזיכרון 34 (1999), עמ' 66–68.
"יום השואה והגבורה בגן הילדים", הד הגן נ"ג (1989), עמ' 229–232.
"ללמד שואה על פי שלב ההתפתחות של הילד, הד החינוך 32 (1989).
"הגישה הפסיכולוגית חינוכית להוראת נושא השואה בגיל הרך", הד הגן נ' (1986), עמ' 467–474.
על הכנס הבינלאומי ה-15 של אומפ בורשה, הד הגן מ"ב (1978), עמ' 303–306.
"איך לגשת לנושא השואה?", לקח 2 (1991), עמ' 50–57.
"נושא השואה בגיל הרך: לבטים והתמודדות", פסיכולוגיה בבית הספר ובקהילה, 1991, עמ' 148–162.
"מה קרה בשואה? המדף לילד", הד הגן נ"ז (1993), עמ' 328–329.
לקריאה נוספת

יעל דר, "בחסות הזמן-דור שלישי לשואה בספרי שואה חדשים לילדים", מה הייתה המילה שואה?, 2005, עמ' 53–68.
מירי ברוך, סוגיות וסוגים בשירת ילדים, תל אביב: משרד הביטחון, 1985.
הערות שוליים

1 2  בת-שבע דגן, מדליקי המשואות 2012, באתר יד ושם
1 2  עדי כץ, נעים מאוד: בת-שבע דגן, באתר מוטק'ה
1 2  יעל דר, "בחסות הזמן-דור שלישי לשואה בספרי שואה חדשים לילדים", מה הייתה המילה שואה?, 2005, עמ' 53–68
↑  אניטה שפירא, יהודים חדשים יהודים ישנים, תל אביב: עם עובד, 1997
↑  א.ב. יהושע. הקיר וההר, זמורה-ביתן, 1989
↑  מה קרה בשואה, באתר בית לוחמי הגטאות
↑  פרס יד ושם לאשת החינוך, באתר יד ושם
↑  בת-שבע דגן, יקירי העיר, באתר עיריית חולון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296256905171  PLWABN: 9810593421005606  BnF: cb161501908 (data)  GND: 124585043  ISNI: 0000 0001 1070 4157  LCCN: n97072879  VIAF: 72330749   WorldCat (עם VIAF): 72330749
ישראל תמרי

| --- | --- |

 לידה:  1946 (בן 78 בערך)
 התמחות:  קרדיולוגיה
 תפקידים:  מתרגם, משורר 
 
ישראל תמרי (נולד בשנת 1946) הוא קרדיולוג ישראלי, היה מנהל יחידת צנתורי לב בבית החולים וולפסון, משורר ומתרגם שירת הייקו. כיום משמש כקרדיולוג של מלר"מ, המרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי.
ביוגרפיה

נולד בירושלים לאמו רחל. מאז תחילת שנות ה-70 הוא עוסק בתחום הקרדיולוגיה ומתמחה בצנתורי לב. בשנים 1982–1989 שימש כמנהל יחידת צינתורי הלב של "בית חולים ניו-יורק מרכז רפואי קורנל" (New York Hospital-Cornell Medical Center)(אנ'). הוא חבר בחברה הקרדיולוגית הישראלית ובחברה הקרדיולוגית האמריקאית ומרצה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
במקביל לפעילותו הרפואית הוא עוסק בשירה ובתרגום. פרסם שלושה ספרי תרגום של שירת היקו מיפנית לעברית וכן ספר מקור. כמו כן ערך את ספריו של חותנו הרב שלמה גורן "תורת הרפואה" ו"תורת המדינה".
נשוי לד"ר דרורית (בתם של הרב שלמה וצפייה גורן) ואב לשלושה, הילה גולדברד, ד"ר צבי תמרי וד"ר שירה קציר. מתגורר בגבעתיים.
ספריו

מסע אל תוך הירח: זן ושירי האיקו מאת בשו (תרגום מיפנית), 1993
שמש קפואה: אסופת שירים מאת סאישי ימגוצ’י (תרגום מיפנית), 2001
תמונות מחמש עונות: אסופת שירי היקו "(תרגום מיפנית) כולל הקדמה מורחבת בנושא פילוסופיות המזרח הרחוק וכללי כתיבת שירי היקו. 2015
מסעות, 2008, אסופת שירי היקו ופרוזה בעברית מאת ד"ר ישראל תמרי, הוצאת ידיעות אחרונות
אדולף כרמיה

תיאור חגיגות חתונת היובל לכרמיה, חבצלת, 1875
אדולף יצחק-יעקב כְּרֶמְיֶה (צרפתית: Adolphe Isaac-Jacob Crémieux‏; 22 באפריל 1796 – 9 בפברואר 1880, פריז) היה מדינאי צרפתי-יהודי שכיהן כשר המשפטים של צרפת.
ביוגרפיה

כרמיה נולד בעיירה נים, במחוז גאר שבצרפת. מוצא משפחתו היה מיהודי האפיפיור שישבו בעיר קרפנטרה. אביו היה סוחר במשי. בתקופת הקיסרות של נפוליון למד משפטים בפריז, ובשנת 1817 שב לנים והחל לייצג קורבנות של רדיפה פוליטית ואפליה דתית, במיוחד יהודים. כרמיה נמנה עם פעילי השמאל הצרפתי, ובהדרגה עלה מעמדו בחוגים הליברליים.
ב-1840 פעל עם משה מונטיפיורי למען העצורים בעלילת הדם בדמשק. ב-1842 נבחר כציר בפרלמנט והיה לאחד הפעילים המרכזיים של אופוזיציית השמאל. בהמשך הושם במאסר על פעילותו זו.
כרמיה היה פעיל מאוד בנושא ביטול שבועת היהודים, שבוטלה לבסוף ב-1846.
בשנת 1848, לאחר שהודח המלך לואי פיליפ מכיסאו וקמה הרפובליקה השנייה, התמנה כרמיה לשר המשפטים הצרפתי. באותה שנה הודיע כרמיה על ביטול העבדות בקולוניות הצרפתיות.
ב-1860 נמנה עם מייסדי חברת כל ישראל חברים (אליאנס) שמטרתה הייתה עזרה ליהודים שהופלו על רקע דתי ונפגעו זכויות האזרח שלהם. כרמיה החזיק בתפקיד נשיא החברה עד מותו. במסגרת תפקיד זה עבר כרמיה בארצות אירופה ופעל למען הענקת שוויון זכויות ליהודים.
ב-1870, לאחר נפילת נפוליאון השלישי, התמנה שוב לשר המשפטים. בכהונה זו ביטל את עונש המוות למתנגדים פוליטיים. באותה שנה קיבלו יהודי אלג'יריה אזרחות צרפתית על-פי חוק חדש ביוזמתו, שקיבל את השם "פקודת כרמיה" (צו כרמיה). כרמיה נבחר כסנטור לכל חייו ובכך סיים את חייו הפוליטיים. במהלך חייו כיהן כנשיא המועצה המרכזית של יהודי צרפת. למרות יחסו הקרוב ליהודים והפעולות הרבות שנקט למענם, כרמיה נחשב ליהודי מתבולל ובניו התנצרו.
כרמיה היה פעיל בבונים החופשיים של צרפת, ביצע רפורמות, הקים את ההנהגה הארצית והיה בעל דרגה של "Souverain Grand Commandeur" במועצה הצרפתית העליונה.
על שמו קרויים רחובות שונים במושבה הגרמנית בירושלים, ליד שדרות רוטשילד בלב תל אביב, בחיפה, ובפריז.
לקריאה נוספת

מיכאל אביטבול, תולדות האנטישמיות מכרמיה לפטן: "אנטישמיות באלג'יריה הקולניאלית 1870–1940", הוצאת מרכז זלמן שזר, 1994
דב קסלמן, לוחם החופש היהודי מפריז, 'סגולה' מגזין ישראלי להיסטוריה, 23–25, 2012
יואל בן בנימין עלק, חיי כרמיה, נדפס בממל, 1882
הערות שוליים

↑  הכתוב בכרמיה - קיבוץ, ב"אתר תנועת העבודה" שגוי, ראו שיחה:כרמיה (קיבוץ)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260099805171  PLWABN: 9810581242505606  BnF: cb12081812j (data)  CANTIC: a11542779  GND: 118902873  ISNI: 0000 0001 2096 2766  LCCN: n89612694  NTA: 132142538  SELIBR: 248308  SNAC: w62v30sh  SUDOC: 02921551X  VcBA: 495/231554  VIAF: 64031475   WorldCat (עם VIAF): 64031475
אירסה

| --- | --- |

מבנה מולקולרי של gefitinib
 שם IUPAC
 N-(3-chloro-4-fluoro-phenyl)-7-methoxy- 6-(3-morpholin-4-ylpropoxy)quinazolin-4-amine
 שמות מסחריים בישראל
 אירסה
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C22H24N4IFO3 
 מסה מולרית:  446.902
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמינות ביולוגית:  59%
 מטבוליזם:  בכבד, בעיקר על ידי CYP3A4
 זמן מחצית חיים:  6–49 שעות
 הפרשה:  על ידי הכבד
 בטיחות
 מעמד חוקי:  תרופת מרשם, נכללת בסל הבריאות
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון C (אוסטרליה), קטגוריית סיכון D 
 מזהים
 קוד ATC:  L01XE02 
 מספר CAS:  184475-35-2
 PubChem:  123631
 ChemSpider:  110217
 
אירסה (Iressa) או בשמה הגנרי גנפיטיניב (gefitinib) היא תכשיר אנטי סרטני המיועד לטיפול בחולי סרטן הריאות של תאים לא קטנים (NSCLC). התכשיר אושר לשימוש כתרופה במאי 2003 לטיפול ב-NSCLC, אך ב-17 ביוני 2005 בעקבות תוצאות ניסוי קליני שלב 3, שהוכיח כי התרופה אינה מאריכה את חיי החולים הנוטלים אותה, בוטל רישיון התרופה והיא הורדה מן המדפים.
התכשיר מיוצר בחברת AstraZeneca ויעילותו בשילוב עם טיפולים שונים נבחנת בניסויים קליניים.
מנגנון ביולוגי

אירסה הנקשרת באופן סלקטיבי לאזור הטירוזין קינז של החלבון EGFR (נקרא גם ErbB-1 או HER-1) ובכך מונעת קשירת ATP וזירחון עצמי (אוטופוספורילציה) של החלבון. מאחר שהזירחון חיוני להעברת סיגנל על ידי החלבון לפנים התא, התרופה מעכבת את מסלול העברת הסיגנל של EGFR.
נמצא כי החלבון EGFR מעודד את גידולם של רוב סוגי הסרטן מסוג קרצינומה כגון סרטן הריאה, סרטן השד, סרטן הערמונית וסרטן השחלות. עיכוב פעילות טירוזין קינז על ידי אירסה מעכבת את גידול התאים המכילים את החלבון ובכך מאריך את חיי החולה.
התוויה רפואית

נכון לשנת 2021, אירסה מאושרת אך ורק לשימושם של חולי NSCLC במצב מקומי מתקדם או גרורתי, אשר קיבלו בעבר טיפול כימותרפי אחר שנכשל, שהחלו להשתמש באירסה לפני שהוצאה מן השוק, ושהרופא המטפל בהם הצהיר כי לטיפול השפעה חיובית על החולה. בנוסף, אירסה נבדקת במספר ניסויים קליניים כדי למצוא את יעילותה לסוגים אחרים של סרטן.
אירסה היא מעכב ה-EGFR הסלקטיבי הראשון שנכנס לטיפול סדיר ועם הוצאתו לשוק נחשב להבטחה בתחום הטיפולים האנטי סרטניים, אלא שניסויים קליניים מאוחרים יותר הוכיחו כי אין יתרון שרידותי למשתמשים באירסה. ארלוטניב (טרסבה) היא תרופה אחרת המעכבת את פעילות הקינז של EGFR במנגנון דומה לאירסה, ברוב העולם טרסבה מחליפה את האירסה כטיפול קו שני בחולי NSCLC.
אירסה ניתנת בצורת כדור במינון 250 מ"ג להמסה בתוך נוזל.
הערות שוליים

↑  {{{מחבר}}}, SUMMARY OF PRODUCT CHARACTERISTICS, 2021
↑  Iressa (gefitinib) dosing, indications, interactions, adverse effects, and more, reference.medscape.com
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
שומקום

"שומקום" הוא שם אלבומו הרביעי של האמן אביב גפן.
האלבום הוקלט בלונדון, ויצא לאור בסוף אפריל 1995 ולווה בסיבוב הופעות בשם "בדרך לשומקום". תוכני האלבום היו זהים לאלבומו הקודם, "אביב גפן III", וכללו את הנושאים המזוהים עם גפן: דיכאון, אהבה, שלום, אלימות ומוות.
זמן קצר לאחר יציאתו הוכתר האלבום כ"אלבום זהב" על מכירת מעל 20,000 עותקים ומאוחר יותר כ"אלבום פלטינה" על מכירת של מעל ל-40,000 עותקים.
סינגלים

האלבום עורר עניין תקשורתי רב כאשר גפן הוציא כסינגל את "שומקום" הנושא את שם התקליט, ובו השורה מעוררת המחלוקת "מי זה שם הולך שיכור, זה ראש הממשלה", המדברת על שמועות אודות הרגלי השתייה של ראש הממשלה לשעבר יצחק רבין. נטען כי גפן חצה גבולות בשירו הפרובוקטיבי בניסיון למשוך תשומת לב ופרסום. מאידך, רבין עצמו לא נפגע מהקריאה.
עוד יצאו לרדיו "אהבנו", שהפך ללהיט גדול והגיע למקום ה-3 במצעד הפזמונים העברי השנתי ה'תשנ"ה של רשת ג', "שומקום" שהגיע למקום ה-13 באותו המצעד, "שלום" ו"מלאך".
רשימת רצועות

סוף לאהבה (3:40)
אבדון (3:32)
אהבנו (4:06)
אופק ילדותי (3:06)
אתה נולדת לאהוב (2:43)
מצטערים (3:15)
פלוגת הצער (3:49)
שלום (4:51)
מלאך (2:51)
שומקום (4:24)
הערות שוליים

↑  נדב מנוחין‏, 70 שנות צנזורה: הלהיטים הישראלים הגדולים שהשמעתם נפסלה, באתר וואלה, 15 באפריל 2018
| אביב גפן |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | זה רק אור הירח (1992) • עכשיו מעונן (1993) • אביב גפן III‏ (1994) • שומקום (1995) • המכתב (1996) • חלולים (1998) • לילות לבנים (1999) • יומן מסע (2000) • ממנטו מורי (2002) • עם הזמן (2006) • Aviv Geffen‏ (2009) • פסיפס (2012) • סדקים (2014) |  |
| אלבומי הופעה | Live‏ (2008) • עכשיו מעונן (2011) |  |
| אלבומי אוסף | ירח מלא – האוסף (1997) • רק שירי אהבה (2007) |  |
| סינגלים שלא נכללו באלבומים | רוקנרול (1999) • הילד של כולנו (2008) • אור קטן בלב (2009) |  |
| אלבומים עם בלאקפילד | Blackfield‏ (2004) • Blackfield II‏ (2007) • Welcome to My DNA‏ (2011) • Blackfield IV‏ (2013) • Blackfield V ‏(2017) • For the Music ‏ (2020) |  |
| מופעים | נשף רוק |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: d469da01-37c4-4465-b202-e92f38317a1d
דין בארו

דין אוליבר בארו (באנגלית: Dean Oliver Barrow; נולד ב-2 במרץ 1951) הוא פוליטיקאי בליזי, שכיהן כראש ממשלת בליז בשנים 2009–2020. הוא כיהן גם כמנהיג המפלגה הדמוקרטית המאוחדת בבליז (UDP).
ביוגרפיה

בארו הוא עורך דין במקצועו. הוא למד בשנות ה-70 באוניברסיטת איי הודו המערבית בבליז ובג'מייקה, ובשנות ה-80 סיים תואר ראשון במשפטים ותואר שני ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת מיאמי בארצות הברית. הוא החל את הקריירה המשפטית ב-1973 במשרד עורכי דין של דודו, הפך לשותף במשרד, אחר כך התקדם ופתח משרד משלו, ובהדרגה הפך לאחד מעורכי הדין הידועים בבליז, והופיע במספר משפטים חשובים.
בשנים 1993–1998 כיהן כשר החוץ וממלא מקום ראש הממשלה. מ-1998 הפך למנהיג האופוזיציה, עד לניצחונה של מפלגתו, UDP, בבחירות של פברואר 2008 אז מונה לראש ממשלת בליז במקום סעיד מוסא. הוא נבחר לכהונה שנייה בבחירות ב-7 במרץ 2012.
לבארו ארבעה ילדים. הבכור הוא הראפר "שיין" (Shyne), שנולד מחוץ לנישואין. בנו ובתו הבאים נולדו מאשתו הראשונה, עורכת הדין לואיס יאנג. ב-2009 נישא בארו בשנית לחברתו קים סימפליס, ולהם בת אחת.
התקיפה בבית הספר אלעודה

| --- | --- |
 סוג:  תקיפה אווירית
 מקום:  עבסאן אל-כבירה
 תאריך:  9 ביולי 2024
 תוקף:   חיל האוויר הישראלי
 יעדים:  מחבל חמאס
 אבדות:  31 הרוגים
  (למפת מערב הנגב מוגדלת) התקיפה בבית הספר אלעודה(למפת מערב הנגב רגילה) התקיפה בבית הספר אלעודה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום התקיפה בבית הספר אלעודה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום התקיפה בבית הספר אלעודה
 
התקיפה בבית הספר אלעודה התרחש ב-9 ביולי 2024, במהלך הלחימה ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל. באירוע, צה"ל התקיף את פתח בית הספר "אלעודה" בעבסאן אל-כבירה שבנפת ח'אן יונס, כשבאזור היו אוהלים של עקורים. בהתקפה נהרגו 31 פלסטינים ועוד כ-53 נפצעו. לפי דובר צה"ל, מטוס קרב תקף מחבל חמאס שהשתתף בטבח שבעה באוקטובר. נמסר כי "נבדקים דיווחים" בנוגע לפגיעה באזרחים.
האירוע

ב-9 ביולי 2024, צה"ל התקיף את פתח בית הספר "אלעודה" בעבסאן אל-כבירה. פצצת GBU-39 בקוטר קטן מתוצרת ארצות הברית שימשה את הצבא בהתקפה. דובר צה"ל מסר כי "מטוס קרב תקף באמצעות חימוש מדויק מחבל מהזרוע הצבאית של חמאס שהשתתף, בין היתר, בטבח הרצחני שביצע חמאס ב-7 באוקטובר בעוטף". הצבא לא פרסם פרטים על זהותו של מחבל החמאס. לפי עד ראייה שישב סמוך לשטח בית הספר בזמן התקיפה, מטוס קרב עף מעליו וירה טיל לעבר קבוצת צעירים שישבו באינטרנט קפה.
באזור היו אוהלים של עקורים, ובהתקפה נהרגו 31 פלסטינים ועוד כ-53 נפצעו. לפי גורמים רפואיים ברצועה, מרבית ההרוגים היו נשים וילדים. אל-ג'זירה הציגה מספר סרטונים מהאסון ומתוצאותיו, כולל סרטון אחד המציג ילדים משחקים כדורגל בחצר בית הספר כאשר "בום פתאומי הרעיד את האזור", ולאחר מכן ניתן לראות "גופות מרוסקות שוכבות על הקרקע בין פסולת". סרטון אחר הציג ילד שישב מחוץ לחדר המתים וסיפר כי הוא היחיד במשפחתו ששרד את המתקפה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Lorenzo Tondo, Israeli strike on Khan Younis shelter kills at least 31 amid surge in Gaza fighting, The Guardian, ‏10 ביולי 2024
1 2 3 4 5  עינב חלבי, יואב זיתון, רויטרס, הפלסטינים: עשרות הרוגים בתקיפת בי"ס בחאן יונס; צה"ל: הותקף מחבל שהשתתף ב-7/10, באתר ynet, 10 ביולי 2024
1 2 3  Gianluca Mezzofiore, Avery Schmitz, Allegra Goodwin, US-made munitions used in deadly Israeli strike on school complex near Khan Younis, CNN analysis finds, CNN, ‏10 ביולי 2024
1 2  צה"ל: בוחנים פגיעה בחפים מפשע בהפצצת בית ספר בחאן יונס, באתר ישראל היום, 10 ביולי 2024
1 2  ב. ניסני, ‏הפלסטינים: 29 הרוגים בתקיפה ליד בית ספר | צה"ל: תקפנו מחבל מהטבח, באתר כיכר השבת, 10 ביולי 2024
1 2 3  Raja Abdulrahim, Thomas Fuller, Carnage at Gaza School Compound Adds to Mounting Death Toll at U.N. Buildings, The New York Times, ‏11 ביולי 2024
↑  Nidal Al-Mughrabi, Ramadan Abed, More than two dozen Gazans killed in Israeli strike, ‏10 ביולי 2024
↑  Israeli attack on school shelter kills dozens, Al Jazeera, ‏9 ביולי 2024 (באנגלית)
מוזס מודי

| --- | --- |

 לידה:  31 במאי 2002 (בן 22) ליטל רוק, ארקנסו, ארצות הברית
 עמדה:  קלע
 גובה:  1.96
 מספר:  4
 מכללה:  אוניברסיטת ארקנסו
 דראפט:  בחירה מספר 14, 2021 גולדן סטייט ווריורס
 קבוצות כשחקן
 2021–:  גולדן סטייט ווריורס
 הישגים כשחקן
 זכייה באליפות ה-NBA ‏ (2022)
מוזס ג'וסיה מודי (באנגלית: Moses Josiah Moody; נולד ב-31 במאי 2002) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הקלע בגולדן סטייט ווריורס מליגת ה-NBA.
קריירת תיכונים ומכללות

מודי בתחילת דרכו למד ושיחק כדורסל בתיכון פארקויו בליטל רוק, ארקנסו, שם עזר לנבחרת התיכון כבר בעונתו הראשונה להגיע למשחק הגמר. בעונתו השנייה, מודי עבר לתיכון נורת' ליטל רוק שבצפון ליטל רוק, ארקנסו. מודי נבחר לחמישייה הראשונה של העונה לאחר שהעמיד ממוצעים של 18.6 נקודות, 7.2 ריבאונדים, 3.1 אסיסטים, 2.1 חטיפות ו-1.4 חסימות למשחק, והוביל את התיכון לאליפות. מודי שיחק בנבחרת של בראדלי ביל בליגת נייק עלית לנוער. הוא העמיד ממוצעים של 17.7 נקודות, 3.9 ריבאונדים, 1.5 אסיסטים ו-1.6 חטיפות למשחק, ונבחר לחמישייה הראשונה של הליגה. בעונתו האחרונה בתיכונים, מודי העמיד 11.6 נקודות, 3.3 ריבאונדים ו-1.8 אסיסטים בממוצע למשחק, מה שעזר לתיכון לרשום מאזן 0–25.
מודי דורג בארבעה כוכבים במחזור 2020 על פי יכולתו בתיכונים. ב-9 בנובמבר 2019, התחייב מודי לשחק באוניברסיטת ארקנסו, והפך לשחקן עם הדירוג הגבוה ביותר שהתחייב לארקנסו מאז בובי פורטיס בשנת 2013.
קריירה מקצוענית

ב-9 באפריל 2021, מודי הכריז על התמודדות בדראפט ה-NBA ‏2021, שם נבחר בבחירה ה-14 על ידי הגולדן סטייט ווריורס.
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2021/2022 | גולדן סטייט | 52 | 11 | 11.7 | 0.437 | 0.364 | 0.778 | 1.5 | 0.4 | 0.1 | 0.2 | 4.4 |
| 2022/2023 | גולדן סטייט | 63 | 3 | 13.0 | 0.476 | 0.363 | 0.698 | 1.7 | 0.8 | 0.3 | 0.1 | 4.8 |
| קריירה |  | 115 | 14 | 12.4 | 0.459 | 0.363 | 0.730 | 1.6 | 0.6 | 0.2 | 0.1 | 4.6 |
סטטיסטיקות הקריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2021/2022 | גולדן סטייט | 13 | 0 | 8.1 | 0.536 | 0.538 | 0.667 | 0.6 | 0.3 | 0.2 | 0.2 | 3.2 |
| 2022/2023 | גולדן סטייט | 12 | 0 | 13.4 | 0.535 | 0.591 | 0.917 | 2.6 | 0.7 | 0.4 | 0.3 | 5.8 |
| קריירה |  | 25 | 0 | 10.6 | 0.535 | 0.571 | 0.833 | 1.6 | 0.5 | 0.3 | 0.3 | 4.4 |