stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בסתר רעם

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אסתר פרבשטין 
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  היסטוריה של עם ישראל
 נושא:  השואה 
 הוצאה
 הוצאה:  מוסד הרב קוק
 מקום הוצאה:  ירושלים 
 תאריך הוצאה:  תשס"ב
 מספר עמודים:  656
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  990022657830205171
 
בסתר רעם - הלכה, הגות ומנהיגות בימי השואה הוא ספרה של אסתר פרבשטין, היסטוריונית חרדית וראש הקתדרה להוראת השואה במכללה ירושלים. הספר יצא לאור במוסד הרב קוק בשנת תשס"ב.
שמו של הספר מקורו מפסוק מספר תהילים: ”בַּצָּרָה קָרָאתָ, וָאֲחַלְּצֶךָּ; אֶעֶנְךָ, בְּסֵתֶר רַעַם; אֶבְחָנְךָ עַל-מֵי מְרִיבָה סֶלָה” (פ"א, ח'). בו נרמז כי גם בימי הסתר פנים, שעת ניסיון ומבחן לעם ישראל, נאחזו באמונה הדתית.
הספר כולל שבעה שערים ובהם סקירה היסטורית על השואה, על ההלכה בשואה והחיים באותם הימים ועל התאוששות שארית הפליטה.
שערי הספר > שער ראשון: השואה בראייה היסטורית

הספר מתחיל בסיפורם של שלושה בורחים ממחנה ההשמדה חלמנו, שהיה הראשון שבו ביצעו הנאצים השמדה של יהודים באמצעות גז. בורחים אלה הביאו לראשונה את הידיעה על ההשמדה השיטתית. למרות שהבורחים מסרו עדויות על תהליך הרצח, לפרטי פרטיו, התקשו לעורר אמון. העדים סברו שרק התיאור המפורט יצליח לשכנע את השומעים. המידע הראשוני מהנמלטים מההשמדה הגיע לרב המקומי, תועד והועבר הלאה בדרכים שונות מתוך מודעות לחשיבותו. בחלקו אף הגיע - בקיץ 1942 - ללונדון ולניו יורק. המסרים הדגישו ללא הרף: "אין זו גלות סתם, הגרמנים מוציאים להורג בדרך שלא נשמעה כמותה בדברי הימים". הרבנים ניסו להעביר מידע זה לקהילות באזורם, לראשי היודנראט שיפעלו אצל ראשי האס אס ולהנהגת יהדות פולין בעיר הבירה ורשה.
הפרק הבא עוסק בהתנהגות המנהיגים החסידיים, נושא שהיה מוקד לוויכוח: האם הם נטשו את עדתם בימי השואה? בספר מפורט סיפורם של שלושת האדמו"רים שניצלו: אברהם מרדכי אלתר - האדמו"ר של חסידות גור, אהרן רוקח האדמו"ר מחסידות בלז ויואל טייטלבוים האדמו"ר של חסידות סאטמר. הספר מציג את הרקע הנותן הסבר ל"הצלתם" או "בריחתם" - הכול לפי דעתו של הכותב. החסידים רחשו להם הערכה, אמון ואהבה והיו מוכנים שיצילו עצמם על-מנת לשמור על רציפות החסידות. בנוסף לכך, הם היו ב"מוקדי העדשה הגרמנית" שבאה לידי ביטוי בתאוות ההתעללות והרצח כלפיהם. היא מציינת כי רוב הניסיונות להציל את האדמו"רים לא יצאו לפועל משום שהמנהיגים סירבו לעזוב את קהלם.
שערי הספר > שער שני: הלכה בשואה

חוקרי השואה ביקשו לבחון באיזו מידה נשמרו עקרונות ההלכה בימי מבחן אלה. השאלה ההלכתית הייתה האם הפעולות שיש לנקוט הן בגדר פיקוח נפש ואז על האדם בישראל היה להציל את חייו, חוץ מאשר בשלושת מקרים של ייהרג ואל יעבור: עבודה זרה, גילוי עריות ושפיכות דמים. או ניתן לקבוע שמדובר ב"שעת שמד" שבה המטרה של הגרמנים הייתה לעקור את דת ישראל ואז אין לשנות אף מנהג - אפילו לא את הלבוש - ולקיים ייהרג ואל יעבור בכל מקרה. ככל שהתבררה המדיניות הנאצית הרבנים הגיעו למסקנה שמדובר בפיקוח נפש ואפשר לדחות קיום מצוות בהווה במטרה לשמור על קיומו של עם ישראל בעתיד. כך, למשל, הותרו אכילת מאכלות אסורים, עבודה בשבת, וחמץ בפסח.
סוגיה הלכתית קשה שנדונה בספר היא עד כמה יש משקל לכלל ש"כל המקיים נפש אחת מעלים עליו כאילו קיים עולם מלא" - האם לשם הצלתה של נפש, כולל תינוק, יש לסכן משפחה או ציבור. ואם מותר להציל את רוב הציבור על ידי הסגרת חלקו לגירוש או להשמדה. מחברת הספר מחלקת את הנושא לשלושה חלקים:
סוגיית "מסירה" של יהודים לידי הגרמנים. זאת על הרקע המודעות למוֹסֵר במסורת ישראל.
דיני קדימה בהצלה. האם מקומו של תלמיד חכם הוא תמיד בראש - כפי שמובא במקורות אחדים.
סיכון עצמו וסיכון אחרים במעשה הצלה. עד כמה ניתן לסכן את החיים למען מעשה הצלה.
מקרים אחדים הוצגו בספר והמסקנה הייתה כי יחד עם מתן ההיתרים נשמרה הדאגה כי האדם לא יאבד את צלמו היהודי-מוסרי הבסיסי.
בשולי נושא ההצלה עלתה השאלה האם יהודי רשאי להתחזות כנוכרי עד אשר תעבור הסכנה לחייו. האם מעשה מעין זה הוא למעשה כמו המרת דת או עבודה זרה. התופעה לא הייתה רחבה שכן האוכלוסייה המקומית לא עודדה זאת. סוגיה מיוחדת הייתה הניסיון להציל את הילדים אפילו בסיכון של המרת הדת. בכל מקרה, רק מיעוט יכלו להיעזר בדרך זו לשם הצלתם.
החלק האחרון בשער זה מרכז שאלות שנשאלו רבנים על ידי הציבור. עיקר השאלות עסקו ב"מאכלות אסורים": עד כמה ניתן לגלות גמישות בהגדרתם, מתי אפשר להשתמש בהם ואפילו איזה ברכות יש לברך לקראת אכילתם. סוגיות אחרות עסקו בגילוח הזקן כפי שנדרשו, החובה היומית להניח תפילין ועד כמה יש לשמור על ענייני הקבורה. לשאלה האחרונה הייתה השלכה גם למקרי ההתאבדות שקרו באותה עת: האם יש להתייחס בחומרה לתופעה (כמו בהלכה) או בהבנה לאלו הנוהגים כך - בהתחשב במצב.
שערי הספר > שער שלישי: המשפחה

הדיון בשער זה נסב על הנושא: מדוע אנשים חפצו לבוא בברית נישואים, למי היה עניין להעמיד משפחה באותם הימים. מובא דיון רבני משנת 1940 לפיו הועלתה לדיון שאלת קיום הנישואים כלל. למעשה הייתה תופעה של נישואים חפוזים - רבים, בעיקר צעירים, באו בברית הנישואים. החשש של הרבנים היה להתעוררות תופעת העגינות, ולעיתים נכתב בטקס הנישואים גם גט על תנאי. סוגיית העגינות הייתה נושא חשוב לדיון הלכתי לאחר השואה, כאשר לא נודע מה עלה בגורל בני הזוג. עקרונות הפסיקה התבססו על ההלכות הבאות:
יוצא להורג - מצבו של אדם שהמלכות גזרה עליו דין מוות.
מים שאין להם סוף - מצב שבו הסיכוי כי האדם יישאר בחיים הוא נמוך.
עיר שכבשוה כרכום (צבא כיבוש)  - ואז ניתן להניח שלא נותר בה איש בחיים.
אבד זכרו - עברה תקופה ארוכה ולא נשמע דבר מבן הזוג.
הרבנים סברו, גם לאור ההפקרות הצפויה באותם הימים, כי עדיף היה שהנשים לא יהיו בגדר אשת איש, אשר המגע עמן אסור משום לא תנאף. נימוק נוסף היה שהגרמנים סגרו את מקוואות הטהרה וממילא תיפגם טהרת המשפחה. כך נוצרה התופעה של "נישאים ללא רב".
בתום השואה, כאשר התבררו ממדי האסון, העמיקה תחושת הבדידות והחל "מבול של חתונות". באזור ברגן-בלזן התקיימו 3,000 חתונות ונולדו 2,000 תינוקות.
שערי הספר > שער רביעי: חיים בשני מעגלים

השער עוסק בהתמדה של היהודים בתקופת השואה לשמור על מנהגי התפילה. אמנם יש עדויות כי תפילה בציבור הייתה אירוע מחתרתי ומסוכן, שהיה מועד להתערבויות תמידיות ולהתנכלויות. עם זאת, התברר כי הגרמנים אפשרו התכנסויות לתפילה או העלימו עין מהן. ההשערה היא שהדבר נעשה כאשר המטרה הייתה להשיג אווירה של רגיעה ואשליה, כאשר חיי היום-יום בגטו נכנסים למעגל של שגרה. בגטו ורשה נאסרו התפילות ב-20 בפברואר 1940 בתואנה של סכנת מחלות מידבקות. ראש היודנראט בגטו, אשר הצטווה לפרסם אזהרה על כך, כותב כי יש בעיר למעלה מאלף מניינים.
אסתר פרבשטין עמדה על תופעה נלווית: חיבורן של תפילות חדשות. בתפילה שחוברה בוורשה נאמר:
מן התפילות עולה הדאגה לנשלחים מהגטו וחוסר ודאות לגבי גורלם, מצוקת קיום קשה וקריאה לישועה נסית. התפילות היו מרכיב חשוב בחיי היהודים במחנה אושוויץ: נכתבו ספרי תפילה, נערכו תפילות בציבור ונעשה כל מאמץ להתמיד בהנחת תפילין.
עם שחרור היהודים מהמחנות הייתה הדרך לשיקום הגוף והנפש ארוכה. בתהליך זה היה לתפילה מקום חשוב. בית הכנסת המאולתר היה למרכז החיים הדתיים.
בחלקו השני של השער עוסקת המחברת במועדי ישראל בצל הכיבוש הנאצי. הם ידעו את המועדים וכיוונו את הפעילות הדורסנית כלפי היהודים דווקא למועדי ישראל. לדוגמה, היא סוקרת את מה שהתרחש בפורים בוורשה. הסתבר כי הגרמנים היו ערוכים בייחוד ביום זה לפגוע ביהודי העיר.
שערי הספר > שער חמישי: הגות

אם הרוגי השואה כונו בספרות המסורתית "הקדושים", "מקדשי השם" הרי בתום מלחמת העולם השנייה נקראו "כצאן לטבח" - ביטוי לחוסר הערכה, מוות חסר משמעות, פסיביות ותמימות. בשנות ה-60 של המאה העשרים הוחל ליחס את המושג "גבורה" לא רק ללוחמים מזוינים. נכנס לשימוש המושג "קדושת החיים" בתור מאפיין לתגובה היהודית לשואה. היה מקום לקידוש המשך הקיום של היהודי במקום המוות על קידוש השם. הרבנים הצביעו על כך כי הרצון להישאר בחיים היה מניע חזק. אם מטרת הגרמנים הייתה השמדה הרי היהודים דווקא יילחמו על זכות קיומם.
נכון כי היהודים כאשר עמדו על שפת ההשמדה, התכוונותם הייתה למות על קידוש השם. היו לכך ביטויים בפומבי על ידי הכרזת "שמע ישראל" ושירת "אני מאמין" - עד למותם. הדוגמה של רבי עקיבא שימשה למופת באומרו: "ואהבת ... אפילו נוטל את נפשך". החוקרת שמה לב לתופעה כי, לעיתים, ההליכה אל תאי הגזים ובורות המוות של המוני ישראל לוותה ב"שתיקה גדולה". הם לא נתנו ביטוי חיצוני למצוקה. הרבנים ראו בזה אקט של קידוש השם ללא התרסה.
פרק שלם מוקדש לספר "אש קודש" שמחברו קרא לו חידושי תורה משנות הזעם ת"ש - תש"א - תש"ב. הספר כולל את דרשותיו של האדמו"ר מפיאסצנה, הרב קלונימוס קלמיש שפירא, בפני חסידיו בגטו ורשה, בעת השואה.
שערי הספר > שער שישי: שארית הפליטה

המושג שארית הפליטה כלל את היהודים שנותרו בחיים לאחר מלחמת העולם השנייה בגטאות ובמחנות ריכוז. לקבוצה הייתה זהות, אשר נבעה מחוויות ותנאי החיים שהתהוו לאחר שחרורם על ידי צבאות בעלות הברית. מספרם נאמד עד 200,000. הספר בוחן באיזה מידה עולם האמונה סייע בשיקום הרוחני של שארית הפליטה.
שערי הספר > שער שישי: שארית הפליטה > לוחות ושברי לוחות

לוחות ושברי לוחות היו הכינויים שנתן אחד הרבנים לרעיו לסבל שהגיעו לגאולה: המורשת הדתית נשארה בחלקה שלמה ובחלקה סדוקה. פרבשטין בדעה כי המוסכמה שהשואה עקרה את האמונה באל מקורה באלו אשר כבר היו על סף נטישת האמונה. במחנות הריכוז הייתה דבקות בשמירת המצוות ו"אנשים תמימי אמונה המשיכו גם בגיהנום לדבוק באמונת אבותיהם". היא מציינת את יהדות הונגריה בתור הגרעין המרכזי אשר חיזק את האמונה בדת.
עם זאת, החוקרת אינה מתעלמת מתופעות רפיון האמונה וחיי דת. והיא מונה ארבעה תהליכים שהביאו לכך:
תוצאות השואה.
תהליכי חילון שהחלו בין שתי מלחמות העולם.
מצבים שנוצרו עם הלם השחרור.
השפעת תנאי החיים והאווירה במחנות העקורים.
שערי הספר > שער שישי: שארית הפליטה > מנהיגות רוחנית במחנות העקורים

עם השחרור הסתבר כי כמעט לא נותרו רבנים. אחד מרבני ליטא רשם ביומנו: "נותרתי יחיד מרבני ליטא". הסיוע הגיע מהרבנים הצבאיים בצבא הבריטי ואילו רוב הרבנים הגיעו מצבא ארצות הברית. מבין האחרונים היה מספר רב מהתנועה הרפורמית ומהיהדות הקונסרבטיבית, דבר שהשפיע על היהודים במחנות העקורים שרובם באו מהיהדות האורתודוקסית. חלקם כבר נולדו בארצות המערב, ולא הכירו את התרבות המזרח-אירופית. בעיקר, תפקידם היה לשרת את החיילים ותרומתם לשארית הפליטה הייתה רבה.
הרבנים הצבאיים עסקו בסוגיות הבאות: קבורה נאותה לנפטרים, הקלה בשגרת חייהם היום-יומית, הגשת עזרה פיזית ושיפור תנאי החיים, עידוד הארגון העצמי וסיוע ראשוני בתהליך השיקום הרוחני. הם פעלו בקרב שארית הפליטה תקופה קצרה אך גורלית ביותר: ששת החודשים הראשונים לשחרור. אחריהם הגיעו למחנות רבנים אורחים שתרמו לשיפור המורל.
תחומי הפעילות החשובים של הרבנים:
ארגון החיים הדתיים
הקמת תשתית לחיי היום-יום, כמו חידוש האפשרות לאספקת מאכלות כשרים.
ארגון מערכת החינוך הדתי.
שערי הספר > שער שביעי: תיעוד

השער האחרון בספר עוסק בסוגי התיעוד הקיימים בחקר השואה: יומנים, ספרות זכרונות ותעודות שנמצאו.
הערות שוליים

↑  בסתר רעם, עמ' 300 - לא צוין שם לאיזה תקופה מתייחסים המספרים.
מעגל איכות

מעגל איכות (Quality Circle) הוא אחד הכלים של תורת קאיזן. תורה זו, שנולדה ביפן, מבוססת על שיתוף כל עובדי החברה (מנהלים ועובדים) על מנת לשפר את איכות המוצר המוגמר בעיני הלקוח. שיפור זה יכול להתבצע בכל רמות החברה ותהייה לו השפעה על איכות, מחיר, תזמון כוח אדם/חומרי גלם, יחסים בין המפעל לספקים שלו וכן הלאה.
היסטוריה

בשנת 1962 נולד רעיון מעגל האיכות שממציאו היה פרופ' קאורו אישיקאווה (Kauro Ishikawa) (יפן). מעגלים אלה נצפו לראשונה בחברת Nippon Wireless and Telegraph וכבר בשנת 1978 הוצר כי קיימים יותר ממיליון מעגלי איכות המערבים 10 מיליון עובדים יפנים. כיום קיימים מעגלי איכות ברוב מזרח אסיה ובפרט 20 מיליון בסין.
האב הקדמון של מעגל האיכות היה שיטת הבטחת איכות (PDCA) המשויכת לויליאם אדוארדס דמינג מדובר בגישה לפתרון בעיות ב-4 שלבים.
מעגלי איכות הם כלי נוסף בתאוריית קאיזן. תאוריה זו מציעה אימוץ שיפור מתמיד כדרך חיים. לא מדובר ביעד מוגדר שמשיגים לאחר תקופה ידועה מראש אלא בשינוי לצמיתות בתפיסת עובדי החברה.
עקרונות של מעגל איכות

מעגל איכות מתבסס על קבוצת עבודה קטנה שגודלה נע בין 3 ל-12 איש, אשר נפגשים מתוך רצון, והם חופשיים להיכנס ולעזוב את מעגל האיכות בכל עת. הפגישה קבועה בערך פעם בשבוע לשעה, בשעות עבודה בזמן שהעובד משולם עליה. מדובר בבעיה קשה יותר כאשר מדובר בעבודת משמרות. בזמן המעגל העובדים תחת מנהיגותו של מנהלם הישיר.
הפתרון מוטמע על ידי העובדים על מנת לתת תחושת בעלות של הפתרון על ידי העובדים, אשר מקנה אחריות ליישום נכון של הפתרון. המעגל מבוצע בין העובדים השייכים לאותה מחלקה כאשר ביניהם שפה משותפת אחידה.
הטמעת מעגלי איכות מבוססת על השלבים הבאים:
עדכון את דרגת המנהלים על תכנון מעגלי איכות בחברה.
מינוי ועדה עם אנשי מפתח אשר תפקידם לקשר בין כל מעגלי האיכות של המחלקות השונות.
הגדרת היקף היישום.
ראשי המחלקות מקבלים הדרכה על "מעגלי איכות".
לאחר המצגת, הכשרה מועברת למנהלים ודרגי הביניים לגבי ניהול התהליך ותפקידיהם בו.
העובדים הזוטרים מוזמנים להיות חלק ממעגל האיכות וכך עוברים הכשרה, ובזאת מתחיל לעבוד מעגל האיכות.
במעגל האיכות, דיון ופתירת בעיות נעשים באופן שיטתי. הפתרון מיושם כמה שיותר מהר כדי לטפח את רגע התנופה.
הכלים הידועים ביותר הנחוצים על מנת להשלים מעגל איכות הם תרשים אישיקאווה אשר מציג היררכיה של הגורמים התורמים לבעיה, תרשים פארטו לדירוג הגורמים לפי התדירות שלהם, ומיפוי תהליכים הכולל איסוף נתונים וכלים גרפיים כמו היסטוגרמות, דיאגרמת תדירויות וכו'.
מרכיבים המשפיעים על הצלחתו של מעגל איכות

השתתפות מתוך רצון - חשוב כי כל עובד ירגיש כי הוא חלק מתהליך וכי הצלחתו תלויה בו ובמידת המעורבות שלו.
תמיכה מצד ההנהלה - ההנהלה צריכה לשתף פעולה על מנת שעובדים יקיימו את מעגלי האיכות אלה בשעות העבודה. חשוב כי המנהל יבין כי מדובר בחלק בלתי נפרד מהעבודה, כמו שלב הייצור למשל.
העצמת העובד - מדובר במושג מפתח במעורבות העובד במעגל האיכות. ככל שהעובד ירגיש שמקשיבים לו ושההצעות שלו נלקחות בחשבון כך הוא ירבה להציף בעיות ולפתור אותן. להעצמת העובד ישנה השפעה חזקה מאוד על רצון שלו לשיתוף פעולה.
תוכנית הכשרה - שילוב הדרכה והעברת השיטה לעובדי החברה הוא שלב מכריע להטמעת השיטה. חשוב שהעובד יבין כי מדובר בדרך חיים וכלי זה הולך ללוות אותו לכל אורך חייו בחברה, ועל כן, לא מדובר בפרויקט חד-פעמי בעל תאריך סיום.
עבודת צוות - בין עובדי הצוות המשתתפים במעגל האיכות צריכה להיות דינמיקה טובה, הקשבה הדדית ויכולת לגבש רעיונות בצורה קבוצתית.
חיסכון והשלכות של מעגלי האיכות

למעגלי איכות ישנה השפעה על ירידה בבזבוז החומר שבסופו של דבר מובילה לחיסכון במונחים כספיים. חיסכון זה מושפע מארבעה גורמים שונים: העובד, המכונה, השיטה והחומר עצמו. בנוסף, ההשלכות החיוביות שנצפו בזכות מעגלי האיכות הן:
שיפור ביחסים הבין-אישיים בין עובדי המחלקה.
פיתוח ביטחון עצמי אצל העובדים עקב פתירת בעיות מסובכות הקשורות לייצור.
שיפור בעבודת צוות של העובדים.
חיסכון בבזבוז החומר המוביל לחיסכון משמעותי במונחים כספיים. לגבי חיסכון בבזבוז ראה ייצור רזה.
מעגלי איכות ושיפור בפריון ושביעות רצון העובד

מקובל כי העובד מרוצה בעקבות העובדה שמעריכים את דעותיו, נותנים ערך אמיתי לתפקידו, משתפים אותו בהחלטות החברה, ועל כן, השתתפות במעגל איכות היא כלי יעיל על מנת לשפר את שביעות רצונו של העובד (בכל דרגה היררכית שהיא).
הערות שוליים

↑  Reference for Business, QUALITY CIRCLES - http://www.referenceforbusiness.com/small/Op-Qu/Quality-Circles.html
↑  Berger A., “Continuous Improvement And Kaizen: Standardization And Organizational Designs”, Integrated Manufacturing Systems, Vol. 8, Issue 2, pp 110-117, 1997.
↑  Quality Circles/Gemba Kaizen Appreciation Training Course - http://www.hutchins.co.uk/Tr_Qualcir.aspx
↑  F Talib, M Ali, "Impact of Quality Circle—a Case Study", Institution of Engineers (I) Journal-ID 2003
↑  Stephen P.Robbins, "Organizational Behavior", Eight Edition
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550898005171  BnF: cb11967847n (data)  LCCN: sh85109439  NDL: 01073893
רדיפת לבקנים באפריקה

רדיפת לבקנים באפריקה היא תופעה חברתית המתאפיינת ביחס אלים, עד כדי הרג, כלפי הלוקים בלבקנות (Albinism), מחלה תורשתית רצסיבית הגורמת לחוסר פיגמנטציה.
רקע

לבקנות (Albinism) היא מחלה תורשתית רצסיבית הגורמת לחוסר פיגמנטציה בעיניים, בעור ובשיער. לבקנות גורמת לרוב לרגישות לאור.
היות שהגן ללבקנות הוא רצסיבי, ילד לבקן ייוולד רק כאשר שני ההורים נושאים את הגן. הסיכוי להולדת ילד לבקן לשני הורים בעלי הגן הרצסיבי עומד על כ-25%, ועל כ-65% שהגן יועבר הלאה, אך ללא סימנים גופניים ניכרים לעין. הגן הפגום לא מאפשר לייצר את הפיגמנט מלנין בעור, בשיער ובעיניים. המלנין אחראי גם להגנה על העור מפני ההשפעות השליליות של קרינה מהשמש ועוזר במניעת סרטן העור. המחסור במלנין בעיניים גורם לבעיות בראייה, בעיקר לקוצר ראייה, ולפיכך רוב הלבקנים מוגדרים כעיוורים מבחינה חוקית. רק 2% מהלבקנים באפריקה זוכים לחיות מעל גיל 40.
שיעור הלבקנים במזרח אפריקה גבוה מהשיעור העולמי. מחקר ב-2011 טען שהדבר נובע מהשיעור הגבוה של נישואי קרובים.
מחקר שנערך באפריקה ב-1996 על תופעת הלבקנות, בדק את נוכחות הגן הפגום במדינות האפריקאיות השונות. ההשערה שעלתה מן המחקר היא שהמוטציה בגן התרחשה לפני התפלגות קבוצות האוכלוסייה לאזורים השונים ביבשת, לפני כאלפיים או שלושת אלפים שנה.
היסטוריה של רדיפת לבקנים באפריקה

באפריקה רווחות דעות קדומות על לבקנים, והם נחשבים מקוללים ומביאים מזל רע. באזורים הכפריים הם נחשבים לשדים ורוחות רעות, ולעיתים הם נתפסים כ"רוחות של אירופאיים קולוניאליסטיים" או כ"אחוזי דיבוק ברוחות רעות". לבקנים מכונים בשמות גנאי כמו "זרו-זרו" שמשמעותו אפסים או "בשר לבן". רבים מאמינים שלבקנים סובלים מפיגור שכלי או שהם בעלי מנת משכל נמוכה מהממוצע. משערים שאמונות אלו נובעות מכך שהלבקנים באפריקה שמדרום לסהרה בולטים במיוחד על רקע גוון העור השחור של האוכלוסייה. בנוסף, רבים באפריקה אינם מודעים לכך שהלבקנות היא תוצאה של פגם גנטי, ובמיוחד אינם מבינים כיצד יכול להיוולד ילד לבקן לשני הורים שחורי עור.
בעקבות זאת, ישנם תינוקות לבקנים הנדחים על יד הוריהם ואף ננטשים. כ-90% מהילדים הלבקנים חיים במשפחות חד הוריות מכיוון שאב המשפחה עוזב את הבית בשל חשד שהאם ניהלה רומן עם אדם לבן. בגלל חוסר ידע בגנטיקה אנשים מתרחקים מלבקנים מחשש שמדובר במחלה מידבקת.
היעדר הטיפול בבעיות של הלבקנים, כמו קוצר הראייה, מביא לנשירתם מבתי הספר, ולאילוצם לעבוד בעבודות קשות ופשוטות בחוץ שם החשיפה לשמש בלתי נמנעת. אנשים אף אינם רוצים להינשא ללבקנים בגלל אותן אמונות ואפליה.
לבקנים באפריקה נתונים לאפליה ונרדפים. במדינות שונות במזרח אפריקה, כדוגמת טנזניה, בורונדי מלאווי ואוגנדה, לבקנים אף נרצחים לעיתים, עקב האמונה שאיבריהם יכולים לשמש כמרכיב עוצמתי בטקסים אליליים כדי להביא שגשוג ועושר. כחלק מתופעה זו, אף קברים של לבקנים לעיתים מחוללים וגופותיהם מוצאות מן הקבר.
אמונה נוספת הפוגעת בלבקנים היא שקיום יחסי מין עם אישה לבקנית יכול לרפא אדם מאיידס. אמונה זו מובילה לאונס של נשים לבקניות ובכך להגברת התפוצה של מחלת האיידס בעיקר בזימבאבווה.
התופעה במדינות אפריקה השונות > ניגריה

התופעה של פגיעה באפריקאים לבקנים שכיחה יותר במזרח אפריקה, אך נראה שאינה מוגבלת לאזור זה בלבד. בניגריה שבמערב אפריקה דווח על שני מקרי רצח של פעוטות לבקנים. הרצח הראשון אירע בחודש אוקטובר ב-1999, בו נחטף על ידי שני גברים ילד בן שנה וחצי מידי אימו בשעה שהניקה אותו, ולמחרת בבוקר נמצאה גופתו ערופת הראש של הילד. רק לאחר כ-5 שנים, בפברואר 2005, הורשעו ברצח בבית המשפט הגבוה לצדק של ניגריה ארבעה גברים שהיו מעורבים במקרה והיו מוכרים לאמו של הילד. הרצח השני אירע בחודש מרץ ב-2011 בכפר אנגיו (Angyo) שבמדינת בניו (Benue), בו לכאורה אמא לשלושה ילדים ערפה את ראשו של הקטן בהם (בן שנה) בשל היותו לבקן. האם הורשעה ברצח בבית משפט השלום.
יש הטוענים כי תעשיית הסרטים הניגרית (שנייה בגודלה בעולם) אחראית לתפיסה החברתית לפיה רופאי אלילים הם אורים ותומים. השפעת המיתוסים בז'אנר "רופאי אלילים" (Witch Doctors) בסרטים הניגרים היא רחבה ומעצימה את מעמדם בחברה, דבר העשוי להוביל להשלכות שליליות על חייהם של אנשים פגיעים.
התופעה במדינות אפריקה השונות > דרום אפריקה וסוואזילנד

הסלידה והפחד מלבקנים קיימים גם בדרום היבשת, אך רק מקרים ספורים של רצח או ניסיון לרצח לבקנים ידועים, ועל כן אזור דרום אפריקה לא מרבה להופיע בערוצי התקשורת בכל הנוגע לרדיפת לבקנים. בנובמבר 2010 נרצח כומר לבקן בדרכו לכנסייה בכפר קוואגאפונטיין (Kwaggafontein). בסוואזילנד, נרצחו שני ילדים בני 11 באוגוסט 2010. ניסיון הרצח האחרון עליו דווח אירע באפריל 2011, כאשר איש ביטחון ברח מחבורת אנשים, ולמזלו הייתה לו האפשרות לנעול את עצמו בחדר ביטחון. הוא ציין שהם צעקו לו שיש לו מזל כיוון שכבר יש "קונה" לראש שלו, ושהם יכולים להרוויח עליו הרבה כסף.
התופעה במדינות אפריקה השונות > זימבאבווה

ב-2003 דווח בסוכנויות הידיעות על כ-15,000 אזרחים שחורים לבקנים בזימבאבווה, שלצד היחס העוין כלפיהם שהיה קיים כבר אז מצד אזרחים שחורים ולבנים כאחד (נקראו "מצורעים", "מקוללים", "רוחות רפאים"), החלו הנשים הלבקניות להיות קורבנות לאונס בקצב הולך וגובר, זאת מתוך האמונה שאם גבר הנגוע בנגיף ה-HIV (איידס) יקיים עם אישה לבקנית, הוא יוכל לרפא עצמו מהנגיף (אמונה זו מובילה רק להפצת הנגיף). ארגון ZIMAS, Zimbabwe Albinos Association – "התאחדות הלבקנים הזימבאבוואים", ערך סקר ב-2002 וגילה שאזרח זימבאבווה שהוא לבקן יחיה בממוצע עד לגיל 43, בהשוואה לגיל 57 של אזרח זימבאבווה שהוא שחור. עם זאת, מצב הלבקנים בזימבאבווה בתחילת המאה ה-21 אינו חמור כמו מצבם של הטנזנים או לבקנים אחרים החיים במזרח אפריקה, זאת בעיקר הודות לעזרתה של ממשלת זימבאבווה שהחלה להשקיע בחינוך ובבריאות האזרחים באזורים הכפריים במדינה. אחדים מציינים שכמות הטרדות הלבקנים נמצאת בירידה, ויותר ילדים מבינים בתחילת המאה ה-21 מהי לבקנות באמת.
התופעה במדינות אפריקה השונות > קניה

בקניה היו דיווחים על 7 מקרי רצח, האחרון שבהם אירע בדצמבר 2010: תינוק לבקן בן שלושה שבועות נרצח על ידי אמו, לאחר שבעלה איים עליה בגירושין, בטענה שהתינוק הוא רוח רפאים ואינו מזרעו. בשני מקרים אחרים שכמעט נגמרו ברצח, ניתן לראות בבירור את השפעת הקרבה הגאוגרפית של קניה לטנזניה ולסחר האיברים של לבקנים המתחולל בה. במקרה הראשון, באוגוסט 2010, נידון אזרח קנייתי בבית משפט השלום בטנזניה ל-17 שנות מאסר באשמת חטיפה (8 שנים) וסחר בבני אדם (9 שנים). הקנייתי ניסה "למכור" מכר לבקן שלו לרופאי אלילים בסכום המוערך בכ-180,000 פאונד, זאת במסווה של ניסיון לסייע לחברו הלבקן למצוא עבודה בקניה. זהו סימן חיובי לאוכלוסיית הלבקנים במזרח אפריקה, שכן הרשויות אכן מנסות להילחם בתופעת הסחר באיברי לבקנים, אך בקהילה שבמוואנזה שבצפון טנזניה הביעו אכזבה ששני העונשים ירוצו במקביל, כך שלמעשה המורשע הקנייתי ירצה בפועל רק 9 שנים בכלא. במקרה השני, באוגוסט 2011 פרסם עיתון מקומי בניירובי דיווח על אב שנעצר באשמת סחר בבני אדם. במעצר התבררה האמת – האב היה בעיצומו של תהליך מכירת בתו הלבקנית לקונה טנזני עבור סכום לא ידוע. המשפט של האב עדיין מתקיים.
התופעה במדינות אפריקה השונות > קונגו ובורונדי

מסקירה של מקרים בהם נרצחו בני אדם לבקנים למטרת סחר באיבריהם, ניתן לראות בבירור שרובם המוחלט קרו בטנזניה או במדינות הגובלות בה, ולכן למיגור תופעת הסחר באיבריהם של לבקנים בטנזניה יש חשיבות רבה לשלומם של לבקנים בכל אזור אפריקה המזרחית. גם ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, השכנה לטנזניה אף היא, נעצר בנובמבר 2008 אדם שנשא עמו ראש של ילדה לבקנית. מאוחר יותר הוא הודה בפני המשטרה שהוא התכוון למכור את הראש "לפי משקל". בבורונדי שממערב לטנזניה דווח על 16 מקרי רצח של לבקנים.
תגובה בינלאומית > האיחוד האירופאי

בספטמבר 2008 התכנס הפרלמנט של האיחוד האירופי ופרסם את תגובתו לאירועי הרדיפה והרצח של האוכלוסייה הלבקנית שהתקיימו באותה השנה מאז חודש מרץ. על פי דיווחי תקשורת שאוששו על ידי ממשלת טנזניה, לפחות 25 לבקנים (בהם ילדים) נרצחו ובותרו, בעיקר באזור אגם ויקטוריה, במחוזות מוואנזא, שיניאנגה ומארה, בהם אחוז גבוה של לבקנים באוכלוסייה. הפרלמנט גינה את הרציחות ואת הסחר באיבריהם של לבקנים, וקרא לשלטונות המקומיים בטנזניה ולחברה האזרחית להגן על לבקנים. בנוסף, הפרלמנט האירופי קרא לממשלת טנזניה לקדם מודעות חברתית ולהפיץ מידע על לבקנות, במיוחד באזורים הכפריים הרוויים באמונות תפלות, כדי לטפל בבורות האוכלוסייה בנושא. הפרלמנט אף התייחס לחשיפה של העיתונאית הטנזנית ויקי נטטמה (Vicky Ntetema), ועל כך שקיימת מעורבות משטרתית בנוגע לרציחות של לבקנים, וקרא לשלטונות הטנזניים לבצע חקירה מעמיקה לבדיקת הנושא. הפרלמנט פנה לנציבות האיחוד האירופי ולמדינות החברות באיחוד וקרא להן לפקח על מצב זכויות האדם של הלבקנים בטנזניה, ולתמוך בניסוח מדיניות ייחודית לטיפול בזכויות הלבקנים, שתהיה מבוססת על שוויון, חופש תעסוקה וגישה חופשית למוסדות חינוך ובריאות.
תגובה בינלאומית > ארצות הברית

בפברואר 2010 בית הנבחרים של ארצות הברית קרא להעביר חוק המעלה על סדר היום את סיפורם של הלבקנים במזרח אפריקה. החוק האמריקאי מגנה את רצח הלבקנים במזרח אפריקה, ומביע את תמיכת אזרחי ארצות הברית בלבקנים במזרח אפריקה שהיו נתונים להתקפות. בית הנבחרים מכיר בכך שפגיעה באנשים בשל פגם גנטי למעשה מבטא פגיעה בזכויות אדם, וקורא לממשלות האזור (ממשלות טנזניה ובורונדי בפרט) לפעול באופן מיידי למיגור התופעה, ולהבאת הפושעים הקשורים בה לצדק. החוק גם קורא לממשלות אפריקה, גופים בינלאומיים ולממשלת ארצות הברית לתמוך באופן פעיל לחינוך לבקנים בנושא מניעת סרטן העור, ולחינוך תושבי מזרח אפריקה על האמת המדעית של לבקנות, ועל הצורך במיגור האפליה של לבקנים בחברה. לבסוף, החוק קורא לממשלת ארצות הברית לספק סיוע הומניטרי ללבקנים במזרח אפריקה.
תגובה בינלאומית > קנדה

באוקטובר 2011 חבר הפרלמנט מארק וואראזה הביא בפני בית הנבחרים הקנדי "בקשה משפטית" בנוגע למצבם של הלבקנים בטנזניה. הבקשה התקבלה פה אחד וכללה בתוכה מספר סעיפים: גינוי מעשי רצח וביתור גופם של ילדים ומבוגרים לבקנים; הבעת תמיכת העם הקנדי באוכלוסייה הלבקנית הנמצאת תחת מתקפה; הכרה בכך שהפגנת אלימות שכזו היא בגדר הפרה חמורה של זכויות אדם; קריאה לממשלת טנזניה לתפוס את האנשים שביצעו את הפשעים הללו ולהרשיעם; קריאה לממשלת טנזניה לפעול באופן מיידי כדי למנוע אלימות נוספת נגד לבקנים והבאתם לצדק של אלו שיפגעו בלבקנים בצורה זו. חבר הפרלמנט וואראזה שיבח את מאמצו של ארגון "תחת אותה השמש", ארגון שפועל ללא מטרות רווח המקדם את רווחתם של אנשים עם מגבלויות, והכיר תודה למייסד הארגון, פיטר אש, באומרו ש"אש הוא נדבן ויזם נלהב.. מסירותו למטרה זו מהווה דוגמה לכולנו".
למרות חקיקות והצעות חוק (כגון אלו שהוזכרו) מצד גופים מדיניים או על-מדיניים (האיחוד האירופי), אין המצב משתנה במדינות האפריקאיות בהן התופעה ממשיכה להיות חמורה. גינויים אלו אומנם חיוניים לטיפול בתופעה, אך אין בהם הצעה מעשית לסיומה, ומעבר לפנייה לממשלות העולם ולגופים הנוגעים בזכויות האדם, לא נעשה דבר בפועל כדי למנוע את המשך האלימות. הנושא לא זוכה לתשומת לב רבה בתקשורת העולמית, וגם היום נמשכות הרציחות והסחר באיבריהם של לבקנים, כאשר אלו המצויים בסכנה הגבוהה ביותר הם ילדים אשר נחטפים או מותקפים בשעות הלילה ואפילו בשעות היום בעודם מצויים ללא השגחה.