stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המלודרמר של מיקי
סטריאוטיפים גזעיים

אפיונים סטריאוטיפיים של אנשים שחורים היו אז נפוצים. הסרט הוא אחד מסרטים מצוירים רבים בתקופתו שהתייחס ל"אוהל הדוד תום", ומציג את מיקי בהשחרת פנים. מבקר הספרות הנרי לואיס גייטס ג'וניור תהה כיצד הסרט התחמק מצנזורה של נישואי תערובת, בהתחשב בכך שמיקי ומיני מגלמים את תום ואווה, והם "כמו שאומרים, מנהלים קשר, שבלתי ניתן לטעות בו". (בנוסף, מיקי נראה קרוס-דרסינג בתפקיד טופסי).
בתחילת הסרט, קלרבל מופיעה בחדר ההלבשה שלה, מורחת פיח מתוך עששית על פניה ומשאירה אזור נרחב סביב שפתיה בלבן. לאחר מכן מיקי נוקט בגישה "קומית" יותר להנחת האיפור שלו: הוא מכניס חזיז לפיו ומדליק אותו, אשר מתפוצץ, מה שגורם לאפר לצבוע את פניו בשחור תוך השארת אזור גדול סביב שפתיו בלבן. בנוסף, בחדר ההלבשה שלו, מיקי קורא "אמא!" (!Mammy), קריאה המתייחסת להופעת השחרת הפנים המפורסמת של אל ג'ולסון, "My Mammy".
ביקורת

כתב העת "Motion Picture News" סקר את הסרט ב-1 ביולי 1933, "הפעם מיקי, הבלתי ניתן לחיקוי, מביים 'מלודרמה דוד תום', עם מגוון תקלות מונפשות בסגנון מיקי המקובל והידוע, בעוד תעלולי הקהל המונפש תורם לא מעט מהצחוקים. זה חומר לסרט טוב, ובני הנוער, קטנים וגדולים, צריכים ליהנות ממנו".
הערות שוליים

↑  Kaufman, J.B.; Gerstein, David (2018). Walt Disney's Mickey Mouse: The Ultimate History. Cologne: Taschen. ISBN 978-3-8365-5284-4.
↑  Lenburg, Jeff (1999). The Encyclopedia of Animated Cartoons. Checkmark Books. pp. 108–109. ISBN 0-8160-3831-7. נבדק ב-6 ביוני 2020. {{cite book}}:  (עזרה)
↑   Reynolds, David S. Mightier than the Sword: Uncle Tom's Cabin and the Battle for America, 243. W. W. Norton & Company
↑  Reynolds, 244
↑  VolterraChannel (17 באוגוסט 2010). "Mickey Mouse - Mickey's Mellerdrammer - 1933". ארכיון מ-2021-12-21 – via YouTube. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sampson, Henry T. (1998). That's Enough, Folks: Black Images in Animated Cartoons, 1900-1960. Scarecrow Press. pp. 137–138. ISBN 978-0810832503.
חלף עם הרוח (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט העברית מהקרנת הבכורה בקולנוע עדן
 מבוסס על:  חלף עם הרוח 
 בימוי:  ויקטור פלמינג, ג׳ורג׳ קיוקור, סם ווד 
 הופק בידי:  דייוויד או. סלזניק 
 תסריט:  ספר: מרגרט מיטשל תסריט: סידני הווארד
 עריכה:  האל קרן
 שחקנים ראשיים:  ויוויאן לי קלארק גייבל לסלי הווארד אוליביה דה הבילנד האטי מקדניאל
 מוזיקה:  מקס שטיינר 
 צילום:  ארנסט האלר ריי רנהאן
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר, Selznick International Pictures 
 חברה מפיצה:  סלזניק אינטרנשיונל מטרו גולדווין מאייר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 בדצמבר 1939 ארצות הברית  18 באפריל 1940 הממלכה המאוחדת   25 באוקטובר 1941 המנדט הבריטי
 משך הקרנה:  238 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט רומנטי, סרט מלחמה, מלודרמה, סרט היסטורי, סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  לונדון, אטלנטה 
 תקופת התרחשות:  1861 
 תקציב:  3,850,000‏$
 הכנסות:  32,000,000$ (הרצה מקורית)  3.3$ מיליארד (כולל; מותאם לאינפלציה)
 הכנסות באתר מוג'ו:   gonewiththewind
 פרסים:  10 פרסי אוסקר (8 תחרותיים)
 תרגום לעברית:  ירושלים סגל (הפצה מקורית)
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
חלף עם הרוח (באנגלית: Gone with the Wind) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1939, המבוסס על רומן באותו שם מאת מרגרט מיטשל. הסרט בוים על ידי ויקטור פלמינג, ומככבים בו קלארק גייבל וויוויאן לי.
הסרט נחשב על ידי רבים לאחד הסרטים האהובים והטובים ביותר אי פעם. הוא זכה להצלחה גדולה מיד עם צאתו, עם הכנסות חסרות תקדים ועשרה פרסי אוסקר, לרבות פרס הסרט הטוב ביותר. עד היום, בהתאמת מחירי הכרטיסים לאינפלציה, זהו הסרט עם ההכנסות הגבוהות ביותר אי פעם, 3.3 מיליארד דולר אמריקני.
בארץ ישראל הוצג הסרט לראשונה במוצאי שבת, 25 באוקטובר 1941, בקולנוע עדן בירושלים.
הפקת הסרט

את הסרט הפיק דייוויד או. סלזניק, מנהל חברת סלזניק אינטרנשיונל, בין השנים 1936 ל-1939. תקציבו המשוער של הסרט עמד בתחילה על כ-2.5 מיליון דולר, אך לאורך ההפקה עלה בהדרגה, ולבסוף נאמד בכ-4 מיליון דולר. עלייה זו נבעה משינויים רבים לאורך שלבי ההפקה, שכללו חילופי במאים, צלמים ותסריטאים, דחיית ימי צילום, שינויים בתסריט ובניית תפאורות נוספות. בחלק מהמימון השתתפה חברת מטרו גולדווין מאייר, שקיבלה בתמורה חצי מזכויות ההפקה, חלק אחר מומן על ידי ג'ון היי ויטני. תקציב הסרט היה גבוה למדי באותה תקופה, והפך את "חלף עם הרוח" לאחד הסרטים היקרים ביותר שהופקו בהוליווד עד אז.
הפקת הסרט > התסריט > רכישת הזכויות

מפיק הסרט, דייוויד או. סלזניק, הביע עניין במשך מספר שנים בהפקת סרט על מלחמת האזרחים האמריקנית. בתחילה שקל להפיק גרסה מחודשת לסרט "הולדתה של אומה" מ-1915, אך ויתר על רעיון זה, בעיקר עקב הגזענות המוצגת בסרט. הייתה זו מזכירתו של סלזניק, קת'רין "קיי" בראון, שהסבה את תשומת לבו לראשונה לספרה של מרגרט מיטשל "חלף עם הרוח". ב-30 ביולי 1936, כחודש לאחר צאת הספר לאור לראשונה, רכש סלזניק את זכויות ההקרנה ממיטשל עבור 50,000 דולר. היה מדובר אז בסכום שיא, שעלה אף על 40,000 הדולרים ששולמו עבור הזכויות של הסרט "אנתוני אדוורס", שהוקרן לראשונה באותה שנה. עם זאת, יחסית למאה אלף הדולרים אשר ביקשה מיטשל בתחילה, ולאור הצלחת המכירות של הספר, היו שהחשיבו את הסכום לצנוע. כאשר סגר את חברת סלזניק אינטרנשיונל בשנת 1940, שילם סלזניק למיטשל 50,000 דולר נוספים - לדבריו, כ"מחווה של רצון טוב וכהחזר על דעתה החיובית של הסופרת על הסרט."
הפקת הסרט > התסריט > ביקורת מצד הנהלת קוד ההפקה

בשנת 1937 נפגשו סלזניק, הווארד, וג'ורג' קיוקור, שנבחר לביים את הסרט, עם ג'וזף ברין, מנהל האכיפה של קוד ההפקה. אולפני הקולנוע הגדולים היו מחויבים לקוד זה, ובפגישה נידונו סצנות המועמדות לצנזורה או לשכתוב. ב-14 באוקטובר של אותה שנה שלח ברין מכתב תגובה באורך שבעה עמודים, שבו ציין את התנגדויותיו לתסריט:
אין להכליל כל רמיזות לאונס, או מאבקים המרמזים על אונס. במסיבתו של אשלי אין לרמוז על כך כי רט עומד לאנוס את סקרלט. בתגובה הציע קיוקור כי "רט ייקח את סקרלט בזרועותיו, ינשק אותה, ויישא אותה בעדינות לעבר חדר השינה." ברין השיב כי "אין להרחיק לכת עד כדי השלכתה על המיטה."
אין להציג את רט כלא מוסרי או כנואף.
יש למתן במידה ניכרת את סצנות הלידה הארוכות. ברין ציין כי חשוב מאוד למחוק "פעולות ודיאלוגים שמדגישים את הכאב והסבל שבלידה". הוא הוסיף כי אין להכליל אנחות ובכי, וכי "יש לצמצם סצנות אלו למינימום המוחלט על מנת לרמז בלבד על סבלה של מלאני".
בסצנה של רט וסקרלט בכלא, אסור שסקרלט תציע את גופה לרט. במקום, הציע ברין כי סקרלט תשאל "התינשא לי?". הוא הדגיש כי "זה חשוב מאוד".
על דמותה של בל לא לרמז באופן מפורש על זנות. ברין הציע כי רט, אשלי וד"ר מיד לא יהיו "שיכורים בצורה מעליבה" בסצנה שבה הם מעמידים פני שיכורים על מנת לגרום למפקד יאנקי להאמין כי במקום לפשוט על "עיר הבקתות" בעקבות התקיפה על סקרלט, הם היו בבית הבושת של בל. הוא אף ביקש להסיר את המילה "מוסד" ממילותיו של רט ("עד כמה שצר לי לומר זאת... כולנו היינו ביחד במוסד המנוהל על ידי ידידה שלי ושל המפקד, גברת בל ווטלינג..."), ולהחליפה ב"סלון רענון". בנוסף ביקש למחוק את הביטוי "היו גברות...".
בשבועתה של סקרלט כי היא ומשפחתה לא יהיו רעבים עוד, ביקש ברין להסיר את הביטוי "אלוהים עדי".
בין מקורות שונים קיימת אי-הסכמה לגבי תגובת הנהלת קוד ההפקה על השימוש במילה Damn, במשפטו האחרון של רט בסרט ("Frankly, my dear, I don't give a damn"). בעוד מקורות אחדים טוענים כי סלזניק שילם לחברה על מנת שתתיר את השימוש במילה, טוענים אחרים כי למעשה מדובר באגדה אורבנית. לטענתם, ההתאחדות האמריקאית של יצרני הסרטים הכניסה תיקון לקוד ההפקה ב-1 בנובמבר 1939, אשר אסר את השימוש במילים Hell ו-Damn אלא אם כן "השימוש בהן הכרחי ודורש תיאור, בהקשר היסטורי ראוי, של כל סצנה או דיאלוג המבוססים על עובדה היסטורית או על פולקלור... או ציטוט מיצירה ספרותית, בתנאי ששימוש כזה לא יותר אם הוא מעורר התנגדות מהותית או פוגע בטעם הטוב." עם הכנסת שינוי זה, להנהלת קוד ההפקה לא הייתה עוד התנגדות להכללת המילה בסרט. כך או כך, נכלל המשפט במלואו בסופו של דבר, תוך נאמנות לשורה בספר.
גרסת התסריט הסופית של הווארד הייתה מוכנה ב-27 בנובמבר 1937, ושיקפה את התנגדויותיו והצעותיו של ברין. סצנות האונס והלידה נמחקו לגמרי, כמו גם שבועתה של סקרלט, על אף שזו הופיעה בסרט בסופו של דבר.
הפקת הסרט > התסריט > שיפוצים אחרונים

גם גרסתו הסופית של הווארד הייתה ארוכה מדי, ועלתה על אורך הסרט הרצוי שלו קיוו הווארד וסלזניק. העבודה על התסריט הופסקה, ונמשכה רק לאחר ליהוקו של קלארק גייבל לתפקיד של רט, באוגוסט 1938. לאחר שהבין כי אי אפשר לעכב עוד את כתיבת התסריט, שכר סלזניק מספר כותבים שיסייעו בהשלמת התסריט, וזאת מאחר שהווארד סירב לחזור להוליווד. בין היתר תרמו לקיצוצים ג'ו סוורלינג ופרנסיס סקוט פיצג'רלד, בעזרתו של סלזניק עצמו.
העבודה על התסריט המשיכה לאורך רוב ימי הצילומים. עם פיטוריו של ג'ורג' קיוקור ומינויו של ויקטור פלמינג, נוצר צורך בשכתוב התסריט, מאחר שהבמאי החדש לא היה מרוצה מהתסריט הישן. למלאכת השכתוב שכרו סלזניק ופלמינג את בן הכט. הכט, שכלל לא קרא את ספרה של מיטשל, נעזר בעבודתו ברישומיו הראשונים של הווארד על כתיבת התסריט. לאחר כשבועיים של עבודה, השלים הכט את עבודתו על התסריט, והפקת הסרט נמשכה. לאורך הצילומים עבר התסריט שינויים נוספים רבים, רובם על ידי סלזניק.
על אף ריבוי הכותבים שתרמו לתסריט, נותר הווארד היחיד שקיבל קרדיט עליו בסרט, והיחיד שהיה מועמד, ואף זכה, בפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר. עם זאת, לא זכה הווארד לראות את הסרט במלואו, מאחר שנהרג בתאונה בחווה שבה התגורר באוגוסט 1939, חודשים ספורים לפני השלמת צילומי הסרט.
הפקת הסרט > עיצוב ותכנון התפאורה

בשלב מוקדם של הפקת הסרט מונה התפאורן ויליאם קמרון מנזיס כאחראי על "לוחות העלילה" (Storyboard) - שרטוט קווי העלילה העיקריים בצורת קומיקס. על מנת להבדיל את תפקידו מזה של התפאורן לייל וילר, המציא סלזניק את הביטוי "מעצב הפקה" (Production designer) לתיאור התפקיד.
העבודה על לוחות העלילה שביצע מנזיס ב"חלף עם הרוח" נחשבה לחלוצית בתחום, ללא תקדים בהפקות הוליוודיות גדולות. ההערכה היא שכ-3,000 שרטוטים שונים נוצרו על ידי מנזיס לתכנון עלילת ותפאורת הסרט. עם זאת, מעטים מהשרטוטים ששרדו עד היום תואמים את הסצנות המקבילות בסרט. תרומתו של מנזיס, אם כן, הייתה בעיקר בהכנה המוקדמת לתפאורה, לאורות ולצבעים שבסרט, לשימוש בטכניקולור ולצילומי אפקטים מיוחדים. השקעה מיוחדת נעשתה בתכנון סצנת השריפה באטלנטה, שהייתה מורכבת ביותר לצילום. סצנה זו, שחנכה באופן רשמי את צילומי הסרט, דרשה תכנון רב, וגרסאות רבות של שרטוטים ותסריטים נכתבו בטרם הייתה מוכנה.
עבודתו של מנזיס בסרט זיכתה אותו בשבחים רבים, ובעקבותיה השתמשו סרטים רבים אחרים בטכניקה לתכנון העלילה והתפאורה. עבודתו הקלה אף על הבמאי ג'ורג' קיוקור; מכיוון שעניינו העיקרי היה במשחק יותר מבתחום החזותי, עבודת התפאורנים איפשרה לו להתרכז בשחקנים עצמם. באוקטובר 1939, לאחר תום צילומי הסרט, סיכם סלזניק את עבודתו של מנזיס, באומרו כי "תרומתו לסרט היא, לדעתי, אחת החשובות ביותר מבין כל האנשים שעבדו עליו." על עבודתו בסרט זכה מנזיס בפרס אוסקר מיוחד, בעוד וילר זכה בפרס בקטגוריית עיצוב התפאורה בסרט צבעוני.
הפקת הסרט > עיצוב התלבושות

את תלבושות הסרט עיצב וולטר פלנקט, ממעצבי התלבושות הבכירים בהוליווד באותה תקופה, ששיתף פעולה עם סלזניק בעבר בסרטים כ"הרפתקאות תום סוייר" ו"ממלכת החיות". לפלנקט היה ניסיון קודם בעיצוב תלבושות תקופתיות, מסרטים כ"נשים קטנות", המתרחש אף הוא על רקע מלחמת האזרחים האמריקנית.
בשנתיים שקדמו לצילומי הסרט שקד פלנקט על מחקר של תלבושות התקופה, ולבסוף עיצב כ-5,500 פרטי לבוש שונים לצורך הסרט. עבודתו של פלנקט הייתה מרובה, מכיוון שעלילת הסרט הצריכה אותו לעצב תלבושות לשלוש תקופות שונות: ימי הזוהר של טרום המלחמה, תקופת הצנע של המלחמה, ותקופת השיקום שלאחריה. על מנת לעזור לשחקניות להיכנס לתפקיד, עמד פלנקט על כך שילבשו מתחת לשמלותיהן תחתוני תחרה. כשהשחקנית אן ראתרפורד תמהה על כך, ואמרה כי אף אחד לא ידע שהם שם, השיב לה סלזניק כי "היא תדע שהם שם".
את כובעיה של סקרלט עיצב הכובען ג'ון פרדריקס, שלא קיבל תשלום על עבודתו. לדבריו, עשה זאת רק למען קידום עסקיו.
הפקת הסרט > הבימוי

הבמאי הראשון שנבחר לבימוי הסרט, זמן קצר לאחר תחילת ההפקה, היה ג'ורג' קיוקור. קיוקור היה מוכר בעיקר כ"במאי של נשים", ובין עבודותיו הקודמות נמנו סרטים כ"נשים קטנות" ו"דייוויד קופרפילד". במשך שנתיים עבד קיוקור על ההכנות לצילומים, ועזר בליהוק ובהדרכת השחקנים.
אך זמן קצר לאחר תחילת הצילומים נגלו חילוקי דעות בין קיוקור לסלזניק. סלזניק לא היה מרוצה מהצילומים הראשוניים, והרגיש כי קיוקור לא הצליח להעביר את אווירת הסרט. בנוסף, טען קלארק גייבל כי קיוקור התעלם ממנו ומתפקידו, והתרכז בעיקר בשחקניות. כשלושה שבועות לאחר תחילת הצילומים, בעקבות ויכוחים על גורמים שונים בהפקת הסרט, פוטר קיוקור מתפקידו. גייבל לא הסתיר את שמחתו, ובעצתו, מינה סלזניק את ויקטור פלמינג כבמאי החדש. פלמינג נחשב אז לאחד הבמאים המובילים בהוליווד, לאחר שסיים את העבודה על "הקוסם מארץ עוץ" מספר חודשים קודם לכן. אך בניגוד לגייבל, הביעו ויוויאן לי ואוליביה דה הבילנד את מורת רוחן מהחלפת הבמאי. במכתב לבעלה לורנס אוליבייה, כתבה לי כי בזאת חוסל סיכויה האחרון להיות מאושרת בסרט. חרף תחנוני השתיים, סירב סלזניק להחזיר את קיוקור לתפקיד. בחודשים שלאחר מכן המשיכו לי ודה הבילנד להיפגש עם קיוקור בסתר בביתו, ולקבל ממנו עצות על משחקן.
מינויו של פלמינג הביא לעיכוב ההפקה עוד יותר, מכיוון שלא היה מרוצה מתסריט הסרט. לאחר כשבועיים, בתום מלאכת שכתוב התסריט, נמשכה ההפקה תחת בימויו של פלמינג. עם פלמינג כבמאי, הייתה האווירה באולפני הצילומים מתוחה למדי. קשיחותו ועצביו הביאו למריבות רבות עם ויוויאן לי, שחשה חוסר ביטחון בתפקידה. יום אחד, בעת צילומי סצנת הסיום, נשברה לי והודיעה כי אינה מסוגלת להמשיך יותר. בתגובה השיב לה פלמינג כי היא "יכולה לדחוף את התסריט הזה לישבן הבריטי המלכותי שלך". הוא עזב את האולפן בכעס, ושב רק כעבור שלושה ימים.
ככל שהתקדמו הצילומים, נהיה פלמינג יותר ויותר עצבני ומתוח. לילה אחד, בשובו הביתה מן האולפן, כמעט עבר תאונת דרכים. יום לאחר מכן אושפז בבית חולים עם התמוטטות עצבים. בתהליך בזק, מינה סלזניק את סם ווד כבמאי המחליף. ווד החל בעבודתו מיד, ובעזרתם של אנשי צוות נוספים, יכלה ההפקה להמשיך באופן חלק. כעבור שבועיים חזר פלמינג לאולפן, אך סלזניק ביקש מווד כי ימשיך בעבודתו. השניים ביימו את יתר הסרט ביחד, כאשר כל במאי הופקד על סצנות נפרדות.
כמו בעמדת הכתיבה, גם קרדיט הבימוי ניתן לאדם אחד - פלמינג. כשבע עשרה דקות מתוך התוצר הסופי של הסרט בוימו על ידי קיוקור, כולן בחציו הראשון של הסרט. בטרם כתיבת הקרדיטים, התייעץ סלזניק עם פלמינג באשר להכללת שמם של ווד וקיוקור, אך פלמינג התנגד לכך בתוקף.
הפקת הסרט > פסקול הסרט

בסיום צילומי הסרט, פנה סלזניק למלחין מקס שטיינר בבקשה שילחין את מוזיקת הרקע של הסרט. שטיינר היה אז אחד המלחינים הפוריים ביותר בארצות הברית, וכבר שיתף פעולה עם סלזניק בסרטים כ"קינג קונג", "כוכב נולד" ו"המשחק המסוכן ביותר". שטיינר אמנם היה חתום אז על חוזה אצל חברת האחים וורנר, אך הודה כי הרגיש צורך עז להלחין את מוזיקת הרקע של "חלף עם הרוח", ולאחר בקשה מיוחדת ממנהלי האולפנים, שוחרר לעבודה על הסרט. בלוח זמנים צפוף של שלושה שבועות בלבד, הספיק שטיינר להלחין נעימה לכל אחת מהדמויות הראשיות, בנוסף לנעימות מיוחדות לסצנות של רט וסקרלט ושל מלאני ואשלי, ואף נעימה לטארה, שהייתה למוכרת ביותר מן הסרט.
בנוסף למוזיקה המקורית, נכללו בסרט גם מספר שירים ממלחמת האזרחים האמריקנית, כ"דיקסי" ו"המנון הקרב של הרפובליקה", המתנגנים על רקע אלפי החיילים הפצועים באטלנטה. במסיבת הצלי בתחילת הסרט מתנגנים שירים של סטיבן פוסטר, כ-"Katie Belle" ו-"Under the Willow".
הפקת הסרט > העריכה

כמו את רוב שלבי הפקת הסרט, גם את תהליך העריכה ליווה סלזניק באופן ישיר. עם תום הצילומים, כאשר רק חודשים ספורים נותרו לתאריך הקרנת הבכורה המשוער, החלו סלזניק והעורך הראשי האל קֵרְן בעבודת עריכה אינטנסיבית, שלעיתים נמשכה אף חמישים שעות רצופות. המשימה לא הייתה פשוטה, הן כי היה מדובר בחומר גלם של עשרות שעות צילום, והן כי תסריט הסרט מעולם לא נכתב במלואו. לכן היה על העורכים לא רק לחתוך סצנות, אלא גם לנסות לסדרן בסדר הגיוני. העבודה האינטנסיבית השתלמה, ותוך כארבעה חודשים בלבד הושלמה העריכה.
בעת הקרנות הניסיון, היה הסרט באורך של כארבע שעות ורבע. לאחר מספר ביקורות על אורך הסרט, נחתכו ממנו מספר סצנות נוספות, כמו של בני משפחת או'הרה בדרכם למסיבת הצלי, או סצנה של סקרלט וצ'ארלס בליל חתונתם. אורכו הסופי של הסרט הוא 3 שעות ו-42 דקות. גם לאחר העריכה הנוספת, היו שקבלו על אורכו של הסרט. בהקרנה חגיגית של הסרט בבית הלבן, נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט אף נרדם באמצע.
הבדלים בין הספר לסרט

עלילת הסרט תואמת ברובה את עלילת ספרה של מרגרט מיטשל. אך חרף מאמציהם של הווארד, סלזניק ושאר הכותבים, עדיין קיימים מספר הבדלים משמעותיים בין הספר לסרט. הדוגמה הבולטת ביותר לכך היא השמטתם מהתסריט של שני ילדיה הראשונים של סקרלט, וייד המפטון ואלה לורנה. גם דמויותיהן של הוני ואינדיה וילקס, שתי אחיותיו של אשלי, אוחדו לדמות אחת, אינדיה, שבה מאוהב צ'ארלס המילטון. זאת בניגוד לספר, שבו הוא אוהב את הוני. דמויות נוספות שהושמטו הן ויל בנטין, רוזמרי באטלר (אחותו של רט) והנרי המילטון, אחיה של הדודה פיטיפאט.
סצנות רבות, בעיקר מתקופת המלחמה, מתוארות בספר בפירוט נרחב הרבה יותר מאשר בסרט. כך למשל, מתאר רט בספר בהרחבה את פריצות המצור המרובות שלו, בעוד בסרט מוזכר העניין במשפט אחד בלבד. בנוסף, נאמר בספר עוד במהלך המלחמה כי אשלי נלקח בשבי על ידי היאנקים, ומוחזק בכלא שבאי רוק. בסרט, מגלה מלאני על כך דקות ספורות לפני שובו מן המלחמה, ולעניין מיוחסת חשיבות מועטה בלבד.
מספר שינויים נבעו מהנחיות קוד הייז, שכפה צנזורה על סצנות מסוימות. למשל, הספר מציין בבירור כי בל וטלינג היא זונה, אך בסרט אין אזכור מפורש לכך. בנוסף, האנשים שנקמו על תקיפתה של סקרלט בעיר הבקתות מזוהים בספר כחברי הקו קלוקס קלאן, אך בסרט הם חסרי זהות מוגדרת, ולקו קלוקס קלאן אין אזכור. סצנה נוספת שקוצצה עקב צנזורה הייתה הסצנה שבה הולך רט לבקר את בל לאחר שסקרלט מודיעה לו כי אין בכוונתה להוליד עוד ילדים. בספר מנהלים רט ובל יחסי מין, אך בסרט לא קורה ביניהם דבר.
תגובות הקהל והמבקרים

הקרנת הניסיון הראשונה של הסרט נערכה בעיירה ריברסייד שבקליפורניה בדצמבר 1939. הייתה זו הקרנה סודית, והצופים לא ידעו באיזה סרט הם עומדים לצפות. על פי הדיווחים, משהופיעו המילים "חלף עם הרוח" על המסך, לא היה ניתן לשמוע את הסרט מרוב תשואות הקהל. בהפסקה השתררה דממה, שהוחלפה פעם נוספת בתשואות עם תום הסרט. התגובות היו כמעט כולן חיוביות, כמו גם תגובות העיתונאים בהקרנת הניסיון שנערכה בפניהם. הטענות היחידות היו על אורכו של הסרט, וזה אכן קוצץ לבסוף בכחצי שעה.
הקרנת הבכורה הרשמית של הסרט נערכה באטלנטה, ב-15 בדצמבר 1939. לכבוד האירוע, הכריז מושל ג'ורג'יה על יום חופש לאומי. כמעט כל השחקנים וצוות ההפקה הגיעו לחגיגות שנערכו בעיר, בנוסף למרגרט מיטשל עצמה. גם הקרנת הבכורה זכתה להצלחה גדולה, ותגובות הקהל היו חיוביות בצורה מכרעת.
לאחר הקרנות בניו יורק ובלוס אנג'לס באותו שבוע, לא איחרו הביקורות בעיתונים להגיע. "הניו יורק טיימס" תיאר את הסרט כ"הסרט הטוב ביותר שראינו, וחוויית יצירת הסרט השאפתנית ביותר בהיסטוריה המרהיבה של הוליווד". ב-"Hollywood Reporter" נכתב כי זהו "ההישג הגדול ביותר בהיסטוריית הקולנוע". מרבית המבקרים ציינו לטובה את הארכיטקטורה, התלבושות והאיפור המרשימים, את הצילום הצבעוני הנהדר, את המשחק המצוין ואת הבימוי המקצועי של ויקטור פלמינג.
אך למרות הצלחתו, היו לסרט גם ביקורות שליליות. היו שטענו כי העלילה קשה למעקב עבור אלו שלא קראו את ספרה של מיטשל, כי הסרט ארוך מדי, וכי הוא לא מצליח להעביר את ההרגשה האמיתית של האירועים. עוד צוינו לרעה אי-הדיוקים ההיסטוריים, התפאורה הלא מרשימה והפסקול המתקתק. אך מבקרים אלו היו בדעת מיעוט, והרוב הסכימו כי מדובר באחד הסרטים הטובים ביותר שידעה הוליווד.
הצלחת הסרט

הסרט זכה להצלחה חסרת תקדים במכירות כרטיסים. תקציבו הגדול של יותר מארבעה מיליון דולר, שהפכו לאחד הסרטים היקרים ביותר שהופקו עד אז, כוסה תוך שבועות ספורים. עד היום, נאמדות הכנסותיו בארצות הברית בכ-200 מיליון דולר, ובכ-400 מיליון ברחבי העולם. בהתאמת מחירי הכרטיסים לאינפלציה, הכנסותיו הן כ-3.1 מיליארד דולר - יותר מכל סרט אחר אי פעם.
בטקס פרסי אוסקר ה-12 היה מועמד הסרט בשלוש עשרה קטגוריות תחרותיות, שמתוכן זכה בשמונה:
הסרט הטוב ביותר - דייוויד או. סלזניק
הבמאי הטוב ביותר - ויקטור פלמינג
השחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי - ויוויאן לי
השחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה - האטי מקדניאל
פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר - סידני הווארד
הצילום הטוב ביותר לסרט צבעוני - ארנסט האלר וריי רנהן
עיצוב התפאורה הטוב ביותר לסרט צבעוני - לייל וילר
העריכה הטובה ביותר - האל קרן וג'יימס ניוקום
יתר המועמדויות היו:
השחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי - קלארק גייבל
השחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה - אוליביה דה הבילנד
הסאונד הטוב ביותר - תומאס מולטון
האפקטים המיוחדים הטובים ביותר - ג'ק קוסגרוב, פרד אלבין וארתור ג'ונס
הפסקול הטוב ביותר - מקס שטיינר
בנוסף, זכה מעצב ההפקה ויליאם קמרון מנזיס בפרס מיוחד על "הישג יוצא דופן בשימוש בצבעים לשיפור האווירה הדרמטית", ודייוויד או. סלזניק בפרס מפעל חיים על שם אירווינג תלברג.
שמונת פרסי האוסקר שבהם זכה הסרט היוו שיא חדש, שהחזיק כמעט עשרים שנה. שלוש עשרה המועמדויות היוו אף הן שיא, שנשבר רק 11 שנים מאוחר יותר, על ידי הסרט "הכל אודות חוה". הסרט היה הסרט הצבעוני הראשון שזכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר. זכייתה של האטי מקדניאל בפרס שחקנית המשנה היוותה תקדים נוסף - הזכייה הראשונה של אדם אפרו-אמריקני בפרס אוסקר.
למרות זכייתה של האטי מקדניאל בפרס האוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, היא לא הייתה רשאית לשבת בזמן הטקס עם שאר השחקנים, ה"לבנים" שהיו מועמדים לפרסים, בגלל חוקי ההפרדה הגזעית שנהגו בשנות הארבעים בארצות הברית.
גם עשרות שנים לאחר צאתו, נחשב הסרט על ידי רבים לאחד הטובים ביותר שנעשו אי פעם. הוא נבחר פעמים רבות ברשימות של "100 הסרטים הגדולים" ודומיהן, ובשנת 1998 בסקר שכזה בקרב חבריו, בחר בו מכון הסרטים האמריקני במקום הרביעי. בשנת 2002 הוא נבחר במקום השני ברשימת "סרטי האהבה הגדולים", ובשנת 2005 נבחר הפסקול של מקס שטיינר במקום השני ברשימת "הפסקולים הגדולים".
ציטוטים מפורסמים, אזכורים ופרודיות

בסרט מספר משפטים מפורסמים, אשר היו לקלאסיקה וצוטטו במקומות רבים. בשנת 2005, בחר מכון הסרטים האמריקני במשפטו האחרון של קלארק גייבל בסרט, "Frankly, my dear, I don't give a damn" כמשפט הזכור ביותר בתולדות הקולנוע. משפט הסיום של סקרלט, "ככלות הכל, מחר יום חדש", נבחר במקום ה-31, ושבועתה כי "לעולם לא תהיה רעבה יותר" במקום ה-59.
הסרט זכה לאזכורים רבים בסרטים אחרים ובסדרות טלוויזיה, רובם פרודיים. למשל, בסרט "רובין הוד: גברים בגטקעס", שונה שמו של ויל סקרלט, מהדמויות הראשיות באגדת רובין הוד, ל"ויל סקרלט או'הרה" - כאזכור לגיבורת "חלף עם הרוח". בפרק אחד של סדרת הטלוויזיה "משפחת סימפסון", נראה שדה המלא ילדים פצועים - כאזכור לסצנת החיילים הפצועים בסרט. בפרק אחר, לאחר שהצעת הנישואים שלו נדחתה, מכריז מנהל בית הספר "הו, בית הספר היסודי ספרינגפילד, עוד תהיה שלי שוב. ככלות הכול, מחר יום לימודים חדש". כאשר מכריז הומר סימפסון על דיאטה בפרק אחד, הוא אומר "אלוהים עדי כי תמיד אהיה רעב עוד". בסרט "חתונת הרפאים", אומר שלד אשר חזר לחיים לאשתו המופתעת "Frankly my dear, I don't give a damn", והשניים מתנשקים בתנוחה המפורסמת של רט וסקרלט מכרזת הסרט המקורית, לצלילי נעימת הנושא של הסרט.
הסרט אף זכה לאזכור במספר משחקי מחשב. במשחק המחשב "אינדיאנה ג'ונס וגורלה של אטלנטיס", אומר ג'ונס לידידתו סופיה "באור הזה, את נראית בדיוק כמו ויוויאן לי", אך היא נותרת אדישה ומשיבה "Frankly Indy, I don't give a damn".
בספר "ראי-נוע" מסדרת "עולם הדיסק", מופק הסרט Blown Away, המהווה פרודיה על "חלף עם הרוח".
בשנת 2018 יצא סרטו של ספייק לי "שחור על לבן", אשר סצנת הפתיחה שלו לקוחה מתוך הסרט "חלף עם הרוח".
בתוכנית הטלוויזיה של קרול ברנט שודרה פרודיה בשם "Went With The Wind" ששינתה את שמות הדמויות במקצת. סקרלט היא סטארלט, רט באטלר הוא רט פאטלר, מלאני היא מלודי ואשלי הוא בראשלי.
הפצות מחודשות ושחזורים

לאורך השנים, זכה "חלף עם הרוח" להפצות חוזרות רבות. מאחר שיצא לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, הופץ הסרט באופן מצומצם בלבד באירופה בשנים שלאחר צאתו. רק לאחר תום המלחמה הוקרן הסרט לראשונה במספר מדינות אירופאיות, כמו נורווגיה, הולנד וצרפת. בשנת 1961, במלאת 100 שנים לפרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית, הופץ הסרט פעם נוספת, וב-1967 הוקרן בגרסה מיוחדת של מסך רחב. בשנת 1976, עם פתיחת רשת HBO, הוקרן הסרט לראשונה בטלוויזיה. מדרוג הסרט נאמד בכ-47% בארצות הברית, ובכך היה לשידור הטלוויזיה הנצפה ביותר באמריקה עד אז.
בשנת 1989, ביצעה חברת האחים וורנר שחזור מלא של הסרט המקורי. באותה שנה הופץ הסרט המחודש בבתי קולנוע, ושחזור זה נפוץ עד היום על גבי קלטות וידאו ו-DVD.
הסרט היה זמין לצפייה בספריית הסרטים של HBO Max, אך ב-9 ביוני 2020 הוסר הסרט בשל מחאות ג'ורג' פלויד, בנוסף למכתב הגלוי מאת התסריטאי האמריקאי ג'ון רידלי שפורסם מוקדם יותר באותו היום בלוס אנג'לס טיימס וקרא לשירותי סטרימינג להסיר את הסרט ממאגר הסרטים שלהם משום "שזהו סרט המאדיר את מדינות הדרום. זהו סרט שמתעלם מזוועות העבדות, וגורם להנצחת כמה מהסטראוטיפים הכואבים ביותר של האנשים השחורים". HBO הודיעו כי הסרט עוד יחזור לשירות הסטרימינג, אם כי הפעם כשיהיה שיח "סביב הקונטקסט ההיסטורי שלו, ועם גינוי לדרך בה הוא מציג את ההיסטוריה".
סדרת המשך

בשנת 1994, שודרה בארצות הברית סדרת הטלוויזיה "סקרלט", אשר היוותה המשך לעלילת הסרט הסדרה בוססה על ספרה של אלכסנדרה ריפלי באותו שם, אשר היווה בעצמו המשך לספרה של מיטשל. בסדרה, גילם טימותי דלטון את דמותו של רט, וג'ואן וולי את סקרלט. הסדרה התקבלה בתגובות מעורבות בקרב קהל הצופים, ורבים טענו כי היא לא הצליחה להחיות מחדש את הקסם של הסרט.
לקריאה נוספת

באלון, ג'ון. חלף עם הרוח: שחזור אגדה. האחים וורנר, 2004
דייוויד ורטריס, אלן. Selznick's Vision. University of Texas Press, 1997
סלזניק, דייוויד או. חלף עם הרוח. סלזניק אינטרנשיונל, 1939
סלזניק, דניאל וסלזניק, ג'פרי. יצירתה של אגדה: חלף עם הרוח. האחים וורנר, 1989
קאופמן, סטנלי. American Film Criticism. Liverlight, 1972
תומאס, בוב. Selznick. Doubleday, 1970
תומסון, דייוויד. The Life of David O. Selznick. Abacus, 1993