stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סיפורו של הצאר סלטאן
רקע

עלילת האופרה בדרך עוקבת אחר שירו של פושקין, עם כמה תוספות ושינויים שערך כותב הלברית. הליברית שכתב בלסקי דומה לשירו של פושקין, ובמידה רבה מחקה אותו. המוזיקה בעלת מרקם מוזיקלי רציף פחות או יותר לאורך כל היצירה.
הבכורה נערכה במוסקבה ב-3 בנובמבר 1900 בתיאטרון סולודובניקוב בניצוחו של מיכאיל איפוליטוב-איוואנוב ועם תפאורה של מיכאיל ורובל.
הבכורה בסנקט פטרבורג התקיימה בשנת 1902 בקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג.
ב-1906 עלתה הפקה של האופרה ב"האופרה של זימין", מוסקבה, בניצוחו של איפוליטוב-איבנוב.
ב-14 בספטמבר 1911, בזמן שהשתתף בהופעה של האופרה בבית האופרה בקייב, ראש ממשלת רוסיה פיוטר סטוליפין נורה פעמיים, פעם אחת בזרועו ופעם אחת בחזהו, ומת כעבור יומיים. המתנקש שלו, דמיטרי בוגרוב, היה גם רדיקל.
הבכורה בתיאטרון הבולשוי במוסקבה התקיימה ב-1913 בניצוחו של אמיל קופר, ותפאורה של קונסטנטין קורובין.
הבכורה בתיאטרון מריאינסקי התקיימה ב-1915 בסנקט פטרבורג, בניצוחו של אלברט קואוטס ותפאורה של קורובין ואלכסנדר גולובין.
תפקידים

הצאר סלטאן - בס.
מיליטריסה, האחות הצעירה, צארינה (כלתו של הצאר) - סופרן.
טקצ'יחה (האורגת), האחות האמצעית - מצו סופרן.
פבריחה (הטבחית), האחות הבכורה - סופרן.
בבאריחה (אישה זקנה) - קונטרה אלט.
צארביץ' (בן הצאר) גווידון - טנור.
נסיכת הברבור - סופרן.
איש זקן - טנור.
שליח - בריטון.
ליצן - בס.
שלושת המלחים - טנור, בריטון ובס.
עלילה

זמן: לא מוגדר.
מקום: העיר חרמאנוסה (אנ') והאי בויאן (אנ').
עלילה > פרולוג

בערב חורפי, שלוש אחיות יושבות ליד האח ומשוחחות, בעת שהצאר סלטאן מאזין מחוץ לחדר. האחות הבכורה מתגאה בכך שאם תהיה צאריצה (כלת הצאר), היא תכין לצאר משתה מפואר כל יום. האחות האמצעית מתגאה בכך שאם היא תהיה צאריצה היא תארוג לו פשתן מפואר. הצעירה מבטיחה להינשא לו, ולהוליד לו בוגטיר (אביר-לוחם). סלטאן נכנס, בוחר את האחות השלישית להיות לו לכלתו ולוקח אותה משם. שתי האחיות הגדולות מקנאות והזקנה בבאריחה מתכננת בעבורן נקמה לצאר סלטאן: כשהצאר ייצא למלחמה, תישלח לו הודעה כי הילד אשר נולד לצאריצה שלו (כלתו) אינו אנושי, אלא מפלצת.
עלילה > מערכה 1

תמונה 1: הצאר סלטאן יצא למלחמה. ביינתים בארמונו בטמוטארקאן, אשתו ילדה את בנו הבכור. היא מיואשת משום שאינה מקבלת תשובה מבעלה על הולדת ילדם. הסיבה לכך היא שאחיותיה והזקנה בבאריחה החליפו בסתר את ההודעה של אחותן הצעירה לבעלה בחדשות על לידת בנה בהודעה אחרת: הן כתבו כי היא לא ילדה לא בת ולא בן, לא עכבר ולא צפרדע, אלא סוג של מפלצת. האחיות מנסות לעודד אותה, וכך גם הליצן והזקן אבל כל זה לא מועיל. לאחר מכן התינוק מתעורר ומתרוצץ והעם מאחל לו את ברכת האל. הזקנה בבאריחה מתחילה במשתה שמחה ולפתע שליח מופיע ואיתו בשורה מפי הצאר. המסר מהצאר הוא: "יש להניח את אשתי ואת בנה בחבית ולהשליכם אל הים." בחוסר רצון ובתהייה, העם מבצע את פקודתו של הצאר. האחיות הצליחו בנקמתן.
עלילה > מערכה 2

תמונה 1: מיליטריסה ובנה גווידון, אשת הצאר ובנו, הגיעו אל האי בויאן. גווידון, שגדל במהירות להפליא לגבר צעיר, מחפש מזון. בעודו עושה זאת, הוא מציל את נסיכת הברבור ממות שמוקירה לו על כך תודה. מיליטריסה מסבירה לבנה על עברו, ונסיכת הברבור גורמת לממלכת לדנץ להתעורר בקסם על האי. גווידון זוכה להערכה על ידי תושביה כנסיך הממלכה.
עלילה > מערכה 3

תמונה 1: ליד חוף האי לרקע ספינות הסוחר, גווידון מקונן על הפרדה מאביו. נסיכת הברבור באה לעזרתו, היא עוזרת לו בכך שמשנה אותו לדבורה. כך הוא יוכל לטוס מעל הים בעקבות ספינת הסוחרים של סלטאן כדי לראות אותו (בסתר) בטמוטארקאן.
תמונה 2: שלושת המלחים מגיעים לטמוטארקאן מביקור באי בויאן. הם מספרים לצאר סלטאן על נפלאות האי של גווידון. שתי האחיות הגדולות מודאגות מכך שהצאר יתעניין בביקור באי, והן מנסות להניא אותו מכך. כנקמה על כך הדבורה שעקבה עד לבית המלך עוקצת אותן במצח. לאחר מכן, בבאריחה מנסה אף היא לנסות לשכנע את המלך לא לבקר באי בכך שמספרת סיפור על נסיכה יפת תואר שנמצאת במקום אחר. בשלב זה הדבורה עוקצת אותה בעין ומעוורת אותה. סלטאן מחליט לבקר באי, אך לאור ההרס שגרמה הדבורה, הוא אוסר על המין הזה של חרקים להיכנס שוב לארמונו.
עלילה > מערכה 4

תמונה 1: גווידון, נמצא פעם נוספת על שפת הים של האי בויאן, משתוקק לכלה. נסיכת הברבור מופיעה, וגבידון מספר לה על הנסיכה ששמע עליה בטמוטארקאן. נסיכת הברבור הופכת את עצמה לנסיכה עצמה. אמו ומקהלת עלמות נכנסות, ומברכות על חתונתם העתידית.
תמונה 2: גווידון ממתין לבואו של סלטאן. כשהספינה מגיעה עם הצאר ופמלייתו, גווידון מברך אותו, ושואל אותו האם יש לו בן שימשיך לרשת אותו או לא. הצאר סלטאן אינו יודע עדיין שגווידון הוא בעצם בנו, ומביע חרטה על מה שעשה לאשתו לפני מספר שנים. אף על פי שגווידון מנסה לעודד אותו, רק מיליטריסה יכולה לשכך את אשמתו של סלטאן. נסיכת הברבור מופיעה וחושפת את אשתו של הצאר. הצאר מגלה על השקר של האחיות הגדולות והן מתחננות למחילה, שלשמחתן מעניק סלטאן. לאחר מכן כולם מתכנכסים לרגל חגיגות החתונה של גווידון ונסיכת הברבור.
על מעוף הדבורה

מעוף הדבורה (או זמזום הדבורה, ברוסית: Полёт шмеля), יצירה תזמורתית מהתקופה הרומנטית מאת המלחין ניקולאי רימסקי-קורסקוב. היא נכתבה במקור כסיום למערכה השלישית באופרה "סיפורו של הצאר סלטאן", אך מבוצעת בעיקר כיצירה נפרדת מהקשרה האופראי.
הערות שוליים

↑  "סיפורו של צאר סלטאן": אופרה קסומה, באתר ישראל היום
↑  סיפורו של הצאר סלטאן - האופרה הישראלית 17/18, באתר הבמה
↑  סיפורו של האר סלטאן, באתר האופרה הישראלית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13917931s (data)  GND: 300130953  LCCN: n80125016  MusicBrainz work: 82d6a244-b1a1-4074-9eb2-14a61a441d95  VIAF: 177636411   WorldCat (עם VIAF): 177636411 
מיליטריסה וגווידון נישאים בחבית על ידי הגלים אל האי בויאן.
האי בויאן.
ציור של הדבורה העוקבת אחר הספינה בדרכה אל טמוטארקאן.
יבול חו"ל

יבול חו"ל הוא יבול (תבואה, פירות וירקות) שגדל בשדות מחוץ לארץ ישראל. המושג נזכר בעיקר בהקשר של שנת השמיטה: בשנה זו אסור לעבד את אדמת ארץ ישראל, ואחד הפתרונות להשגת מזון בשנה זו הוא ייבוא מחו"ל.
גבולות

ישנן מחלקות לגבי ההגדרה המדויקת של גבולות ארץ ישראל לעניין שביעית, כיוון שגבולות אלה אינם בהכרח חופפים לגבולות הנוכחיים של מדינת ישראל. המחלוקת היא בעיקר בשלושה אזורים:
ערבה צפונית: לפי שיטת בד"ץ העדה החרדית, כל הערבה נמצאת מחוץ לגבולות ארץ ישראל. לעומת זאת, רבים בציבור החרדי טוענים שהגבול נמצא יותר דרומה ועל כן טוענים שגידולים בערבה הצפונית אינם יכולים להחשב ליבול חו"ל.
דרום הערבה: לחלק מהדעות, דרום הערבה נחשב חו"ל, כיוון שלא נכלל בתחום ארץ ישראל בזמן עולי בבל. אולם יש טוענים שלאחר הקמת מדינת ישראל, כל שטחה של מדינת ישראל אינה נחשבת לחו"ל, כיוון שעם ישראל כבש והתיישב בו בדורנו. כך כותב יואל אליצור: "ההסתמכות על תוצרת של יהודים מן הערבה... בנויה על ראיית מרחבים אלו כ'ארץ העמים'... בעיניי היא תמוהה מאד. כידוע, אזורים אלה נכבשו מדעת יושבי ארץ-ישראל על-ידי צבא משותף לישראל ולצורך עם ישראל. הם גם נושבו ומוחזקים בפועל על-ידי ישראל... מה להם ולארץ העמים?!".
ירדן: המצב הפוך: יש אזורים בממלכת ירדן, שנכללו בתחום עולי בבל, ולכן אינם נחשבים חו"ל.
יתרונות וחסרונות

מבחינה הלכתית, יבול חו"ל (מאזורים שאינם במחלוקת) הוא כשר לכל הדעות. בכך הוא עדיף על פתרונות אחרים שיש עליהם מחלוקת (כגון היתר מכירה או אוצר בית-דין או יבול נכרי). עם זאת, יש המתנגדים לפתרון זה מסיבות עקרוניות:
איכות הסביבה: יש עדיפות לצריכת מזון מקומי. קניית מזון שאינו מקומי היא "היפך ההפכים של השמיטה... הסיבה לכך היא שאנחנו עדיין במצב של 'גלינו מארצנו ונתרחקנו מעל אדמתנו' - ציבור שמנותק מהאדמה ועדיין לא מבין את השמיטה - וזה מצב של גלות וריחוק עמוק".
פגיעה בחקלאות הישראלית: "בדרך זו אין כלל בעיות של שנת שמיטה, אך החסרון הגדול שבה הוא הפגיעה בחקלאות הארצישראלית, שכאמור לעיל, טרם זוכה לשפע הברכה שהבטיחה התורה ואינה יכולה להוות אלטרנטיבה לייבוא מחו"ל".
לקריאה נוספת

ארץ חמדה, "שנת השבע", שיעורים 2–3 - גבולות ארץ ישראל לעניין שמיטה. אוסף מקורות, הסברים ושאלות חזרה
הערות שוליים

↑  הרב יעקב אריאל, "באהלי שדה", פרק ח - גידולי הערבה וגוש קטיף
↑  יואל אליצור, שמיטה אמיתית - משימה אפשרית, ה'תשס"ב
↑  אריאל כהנא, דניאל סיריוטי, שרי החקלאות של ישראל וירדן חתמו על הסדר שמיטה, ישראל היום, 17 באוגוסט 2021, אלול ה'תשפ"א
↑  דין שמיטה בעבר הירדן המזרחי, אתר דין, ה'תשע"ד
↑  טליה שניידר, "אומנות השמיטה", הוצאת בית יער, ניסן ה'תש"ף. עמ' 278
↑  מכון כושרות: מהיכן לקנות ירקות בשמיטה?, באתר "סרוגים", 28 בספטמבר 2014
| שמיטה ויובל |
| --- | --- | --- |
| מצוות השביעית | שמיטת קרקעות • מלאכות שביעית • שמיטת כספים  • פרוזבול • מצוות הקהל • שביעית בזמן הזה |  |
| פירות שביעית | איסור ספיחין • איסור סחורה • איסור שמור • איסור נעבד • דמי שביעית • חובת הביעור |  |
| מצוות היובל | ספירת שנות היובל • שנת היובל • גאולת קרקע • בתים ושדות בתקופת היובל • מצוות הענקה |  |
| פתרונות הלכתיים | יבול שישית • זריעה מוקדמת • יבול חו"ל • מצע מנותק • אוצר בית דין • היתר מכירה • יבול נוכרי • פח שמיטה |  |
| ארגונים | קרן השביעית • אוצר הארץ • ועדת שמיטה • שמיטה ישראלית |  |
| טקסטים | מסכת שביעית • תורת השמיטות • שבת הארץ • ספרות על שנת השמיטה |  |
שלמה טייטלבאום

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 בפברואר 1990 (בן 35)
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  כלכליסט
 סוג כתב:  כתב אוצר ובנק ישראל
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  Shlomo_Tei
שלמה טייטלבאום (נולד ב-6 בפברואר 1990, י"א בשבט ה'תש"ן) הוא עיתונאי ישראלי, כתב אוצר ובנק ישראל בכלכליסט.
ביוגרפיה

טייטלבאום למד בישיבת חברון ובישיבת הר עציון ושירת בצבא כחובש קרבי.
בוגר תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית.
בעברו שימש כיועץ כלכלי ליו"ר ועדת הכלכלה יעקב מרגי ולסגן שר האוצר יצחק כהן, עבד כמתמחה באגף התקציבים במשרד האוצר וכחוקר במכון החרדי למחקרי מדיניות.
משנת 2021 משמש כעיתונאי ופרשן כלכלי בעיתון כלכליסט. כמו כן, הוא מפרסם טור שבועי סביב הדף היומי, ב'אחוותא'. (עלון שבת המופק על ידי רשת אחוות תורה המזוהה עם הקהילה החרדית המודרנית).
במקביל לעבודתו כעיתונאי, משמש טייטלבאום כחבר סגל בתוכנית שלוחי ציבור, חבר הנהלת התנועה לחופש המידע וכמרצה בנושאי יהדות והחברה החרדית.
טייטלבאום הקליט יחד עם מנחם נאבת פודקאסט בשם "מתוך הסנה - שיחות על מחשבה יהודית".
חיים אישיים

טייטלבאום מקיים אורח חיים חרדי. הוא נשוי, אב לשלושה ילדים ומתגורר בבית שמש.
הערות שוליים

↑  שלמה טייטלבאום, טור אישי עוצמת הנתק בין החרדים לחילונים, מבט מבפנים של עיתונאי כלכליסט, באתר כלכליסט, 18 באפריל 2023
רוסלקה

| --- | --- |
Růžena Maturová כרוסלקה בהפקה המקורית
Růžena Maturová כרוסלקה בהפקה המקורית
 מידע כללי
 מלחין:  אנטונין דבוז'אק
 לבריתן:  Jaroslav Kvapil 
 תאריך יצירה:  1900 
 מבוסס על:  מעשייה עממית
 סוגה:  אופרה לירית-טראגית
 שפה:  צ'כית
 מספר מערכות:  3
 תפקידים
 רוסלקה (סופרן) - נימפת מים  הנסיך (טנור)  וודניק, גנום המים (באס) - שליט האגם, אביה של רוסלקה  הנסיכה הזרה (סופרן)  יז'יבאבא (מצו סופרן) - מכשפה  3 רוחות יער (שתי סופרן וקונטראלטו)  שומר יערות (טנור)  נער מטבח (סופרן)  ציד (בריטון)  נימפות יער, אורחים בארמון הנסיך, פמליית הנסיך.
 
"שיר הירח", כאן גרסה בגרמנית. סופרן: אמי דשטין (Emmy Destinn), הופעה מ-1915
רוסלקה (בצ'כית: Rusalka) היא אופרה מאת אנטונין דבוז'אק (אופוס 114) לפי ליברית שחיבר ירוסלב קוואפיל לפי מעשייה שפורסמה על ידי קרל ירומיר אֶרבּן (Karel Jaromír Erben) ובוז'נה נמצובה (Božena Němcová). רוסלקה היא דמות של נימפת מים במיתולוגיה הסלאבית המפתה, באמצעות יופייה הנדיר, גברים ההולכים לצד אגמים ונהרות, דייגים וספנים, ומושכת אותם אל מותם במעמקים. הדמות משלבת יופי ותמימות לצד סכנה ומצויה כולה בתחום העל טבעי. זו האופרה התשיעית שהלחין דבוז'ק (מתוך אחת-עשרה) והידועה ביותר שלו והאופרה הצ'כית המבוצעת ביותר, שהוכתרה כבר בבכורתה כאופרה צ'כית לאומית. האריה הידועה ביותר מהאופרה היא "שיר הירח" (Měsíčku na nebi hlubokém), המבוצעת על ידי רוסלקה במערכה הראשונה. לדברי מבקר האופרה חנוך רון, "'רוסלקה' מלאה במלודיות רומנטיות מופלאות. טבולה בפיוט נהדר. אבל יש לה חולשה: אין בה דרמה גדולה."
אופרה בשם זה נכתבה לראשונה על ידי המלחין הרוסיקי אלכסנדר דארגומיז'סקי בשנים 1848-1855 והועלתה במוסקבה בהופעת הבכורה ב-1856.
היסטוריה

ירוסלב קוואפיל חיבר את הליברית בטרם יצר קשר עם המלחין. העלילה, המבוססת בעיקר על המעשייה כפי שהיא מופיעה אצל ארבן ונמצובה, כוללת מרכיבים מן הפולקלור הסלאבי כמו גם מרכיבים הכלולים ב"בת הים הקטנה" מאת הנס כריסטיאן אנדרסן. כתיבת הליברית הסתיימה ב-1899. דבוז'ק, שביטא עניין בסיפורי המעשיות של קארל יארומיר ארבן (ההשראה לפואמה סימפונית בשם "וודניק" שחיבר ב-1896 (אופוס 107) נבעה גם היא מבלדה עממית של ארבן), שמח להלחין את הליברית וסיים את העבודה במהירות. הוא התחיל לעבוד על הטיוטה הראשונית ב-22 באפריל 1900 וסיים בנובמבר אותה שנה.
בכורת האופרה התקיימה בפראג, ב-31 במרץ 1901 וזכתה להצלחה גדולה הן בצ'כיה והן מחוצה לה. בשל המוטיבים העממיים הן בתוכן והן במוזיקה, זיקתה לרומנטיקה ושפת השירה (שאיננה גרמנית או איטלקית) הוכתרה האופרה בתואר "האופרה הצ'כית הלאומית". ב-1935 הוצגה בשטוטגרט בתרגום לגרמנית. הבכורה הבריטית של האופרה התקיימה רק ב-1953 והבכורה האמריקאית רק ב-1975 על ידי בית האופרה של סן דייגו. ההפקה הישראלית של האופרה עלתה ב-2004. ב-2014 הופקה האופרה על ידי המטרופוליטן אופרה עם רנה פלמינג כרוסלקה. החל מראשית המאה ה-21 צברה האופרה פופולריות רבה. בין עונת 2011/12 לעונת 2015/16 היא הועלתה ב-113 הפקות שונות ברחבי העולם.
תקציר העלילה > מערכה ראשונה

מקום: אחו ליד אגם.
האופרה נפתחת בנימפות יער המתגרות בוודניק, גנום המים, שליט האגם ואביה של רוסלקה ואחיותיה, נימפות האגם. רוסלקה (הנקראת תמיד "רוסלקה החיוורת") מספרת לאביה כי התאהבה בנסיך בן-תמותה הנוהג לצוד ליד האגם, אף שהוא אינו יכול להבחין בה. היא מוסיפה כי הייתה מעוניינת להפוך לאנושית בת-תמותה כדי לחוות אהבה בזרועות הנסיך (וכדי שנשמתה תעלה לאחר מותה לגן העדן). לאחר שהאב אינו מצליח להניא אותה מהרעיון, אותו הוא מגדיר כהרסני, הוא מפנה אותה למכשפה יז'יבאבא (דמות פולקלוריסטית סלאבית מוכרת, המקבילה הצ'כית לבאבה יאגה). לפני שרוסלקה מזמנת את המכשפה היא שרה את האריה "שיר הירח", בה היא מבקשת מן הירח שיגרום לנסיך לראותה בחלומותיו ולהתאהב בה.
תקציר העלילה > מערכה ראשונה > אצל יז'יבאבא

יז'יבאבא לועגת לרוסלקה על יומרתה לערבב את העולם העל-טבעי עם עולמם של בני האדם ומזהירה אותה שהיא תאבד את קולה (קולה לא יישמע באוזני בני תמותה, אך היא תהיה בעלת כושר ביטוי בעולם המים) ושאם הנסיך יבגוד בה, שניהם ידונו לחיות לנצח בממלכת המתים. רוסלקה מסכימה לתנאים ושותה שיקוי המצמיח לה רגלי-אנוש.
תקציר העלילה > מערכה ראשונה > באחו

הנסיך מגיע לאחו במצוד אחר איילה לבנה. הוא מבולבל מהיעלמותה של האיילה ושוכב לנוח. רוסלקה מופיעה לראשונה כבת-אנוש. תפקידה מבוצע באופן כלי בלבד (אינסטרומנטלי, ללא שירה), משום שאינה מסוגלת לדבר. הנסיך נדהם מיופייה, עליו חלם, ונושא אותה מן הבמה על זרועותיו לקול קינתם של אביה של רוסלקה ואחיותיה.
תקציר העלילה > מערכה שנייה

מקום: בארמון הנסיך.
צייד ונער מטבח מדברים ביניהם ומשיחתם נודע כי הנסיך השתגע ומעוניין לשאת לאשה נערה אילמת ומוזרה אותה מצא באחו. הם מספרים כי אין לחשוש, נסיכה זרה אקזוטית ויפהפייה מעוניינת בנסיך ותשבה את ליבו. במסגרת השיחה, מספר הציד לנער המטבח את סיפורן של נימפות המים המפתות נערים תמימים באגם שביער.
הנסיך מאוכזב משום שרוסלקה, יפהפייה אמנם, אך קרה וחסרת תשוקה, אינה משיבה לו אהבה. במקביל מופיעה הנסיכה הזרה, המצהירה שהיא תכבוש את לב הנסיך וגורמת לו להתאהב בה. במערכה משולבת סצנת נשף ריקודים ארוכה, המבטאת את כישלונה של רוסלקה להשתלב בחיי החברה. גנום המים מופיע ולוקח את רוסלקה, הנדחית על ידי הנסיך ואינה מוצאת את מקומה, חזרה אל האגם.
באופן נדיר בעולם האופראי, הגיבורה הראשית נמצאת על הבמה לכל אורך המערכה כמעט ואינה מוציאה הגה מפיה.
תקציר העלילה > מערכה שלישית

אצל יז'יבאבא; ליד האגם.
רוסלקה מבקשת מיז'יבאבא לתקן את המשגה שעשתה. יז'יבאבא מציעה לרוסלקה להרוג את הנסיך באמצעות פגיון, אך רוסלקה דוחה את ההצעה ומשליכה את הפגיון לאגם. רוסלקה הופכת לרוח-מוות (bludička). שומר היערות ונער המטבח מגיעים אל יז'יבאבא ומספרים לה שרוסלקה בגדה בנסיך שאיבד את שפיות דעתו ומנסים לקבל ממנה עצה מה לעשות בו. באותה עת מופיע וודניק ומסביר שהנסיך הוא זה שבגד ברוסלקה. הנסיך מגיע לאגם קרוע-בגדים וטרוף-דעת, בחיפושיו אחר רוסלקה. רוסלקה עולה לקראתו מן המים. הנסיך מבקש ממנה שתחבק ותנשק אותו. רוסלקה מבהירה לו שבכך תביא עליו את מותו. הנסיך אומר שחייו גם כך אינם חיים ומפציר בה שיתחבקו ויתנשקו (זהו הדואט היחיד של השניים; ה"דואט" הקודם היה בין הנסיך לבין תפקיד כלי בלבד שסימן את רוסלקה האילמת). השניים מתנשקים והנסיך מת. רוסלקה נושאת תפילה לעילוי נשמתו לגן העדן וחוזרת אל המעמקים האפלים והקרים.
המוזיקה

האופרה מולחנת ברצף, אך כוללת גם אריות מוגדרות. מבקרים מציינים כי היא מושפעת מן האופרות של ריכרד וגנר, אך אין לטעות בהיותה נטועה בעולמו המוזיקלי של דבוז'ק ("היער, החושך המסתורי, האגם הנוצץ לאור הירח הכסוף – כל אלה מתוארים בתזמור עשיר וצבעוני, בהרמוניות מורכבות על גבול האימפרסיוניזם ובמלודיות קסומות וליריות"). בפרט יוצר דבוז`ק הבחנה מוזיקלית בין עולמם הקסום של רוסלקה, אביה, המכשפה והנימפות, לבין עולמם של בני-האדם: הנסיך, הנסיכה הזרה, שומר היער ונער המטבח. הלייטמוטיב של רוסלקה בהופעתה כנימפה מנוגן בנבל, הנעדר מהופעתה כבת-אנוש.
התזמור הוא 2 חליל צד, פיקולו, 2 אבובים, קרן אנגלית, 2 קלרינטים, קלרינט בס, 2 בסונים, 4 קרנות צרפתיות, 3 חצוצרות, 3 טרומבונים, טובה, כלי הקשה, נבל וחטיבת כלי קשת.
הפקות בישראל

לראשונה הועלתה האופרה ב-1926 באופרה הארצישראלית.
בעונת 2003/4 הועלתה באופרה הישראלית החדשה. 
במרץ 2024 הועלתה בשנית בהפקה חדשה בבימויו של סטפנו פודה ובניצוחו של דן אטינגר, המנהל המוזיקלי של האופרה הישראלית.
הערות שוליים

1 2 3  רוסלקה - אופרה מהאגדות, מתוך "אופרה", מגזין האופרה הישראלית תל אביב – יפו, גיליון 45 (אפריל 2004)
↑  חנוך רון, דבוז'ק מת פעמיים: "רוסלקה" באופרה הישראלית, באתר ynet, 17 במאי 2004
↑  Russalka Czech operas crown of water
↑  When It Comes to Nymphs and Princes, Water and Earth Don’t Mix, הניו יורק טיימס, 4 ביולי 2014
↑  אופרות מאת דבוז'ק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007594605805171  BnF: cb13922787v (data)  GND: 300047959  LCCN: no96043666  MusicBrainz work: 07b2663f-0836-4654-9254-583158d05c36  SELIBR: 171084  VIAF: 184488569   WorldCat (עם VIAF): 184488569 
רוסלקה ואביה, גנום המים, הפקת המטרופוליטן אופרה, 2014
הנסיך עם הנסיכה הזרה
נשיקת המוות
הזמנה לאופרה רוסלקה באופרה הארצישראלית, מאי 1926
סמירמיס (רוסיני)

| --- | --- |

סמירמיס שער הליברטו ונציה 1823
 מידע כללי
 מלחין:  ג'ואקינו רוסיני
 לבריתן:  Gaetano Rossi 
 מבוסס על:  טרגדיה של וולטייר
 סוגה:  אופרה
 שפה:  איטלקית
 מספר מערכות:  שתי מערכות
 מקום התרחשות העלילה:  בבל
 תפקידים
 Assur  Semiramide  Nino's Ghost  Oroe  Idreno  Azema  Mitrane  Arsace 
 
סמירמיס (באיטלקית: Semiramide) היא אופרה בשתי מערכות מאת ג'ואקינו רוסיני. הליברית מאת גאטנו רוסי מבוססת על הטרגדיה של וולטייר, סמירמיס, אשר בתורה התבססה על האגדה של המלכה מבבל. האופרה הוצגה לראשונה בלה פניצ'ה בוונציה ב-3 בפברואר 1823.
על פי מקורות היסטוריים, סמירמיס הייתה דמות היסטורית, אשתו של נינוס, מלך אשור שייסד את נינווה.
סמירמיס הייתה האופרה האיטלקית האחרונה של רוסיני, ולפי ריצ'רד אוסבורן, "אפשר בהחלט לכנותה חזרה על טנקרדי". כמו בטנקרדי, הליברית של רוסי התבססה על טרגדיה של וולטייר. המוזיקה לבשה צורה של חזרה למסורות הווקאליות של נעוריו של רוסיני, והייתה מלודרמה שבה הוא "שיחזר את מסורת הבארוק של שירה דקורטיבית במיומנות שאין שני לו". סצנות האנסמבל (במיוחד הדואטים בין ארסאס לסמירמיס) והמקהלות עשויות בתחכום רב, וכך גם הכתיבה התזמורתית, שעושה שימוש מלא בבור הגדול (מקום התזמורת).
לאחר היצירה הזו, מהטובות שלו בז'אנר, הפנה רוסיני עורף לאיטליה ועבר לפריז. מלבד "המסע לריימס", שעדיין כתובה באיטלקית, האופרות האחרונות שלו היו יצירות מקוריות בצרפתית או עיבודים מחודשים לצרפתית של אופרות איטלקיות קודמות.
המוזיקולוג רודולפו צ'לטי מסכם את חשיבותה של האופרה בכך שהיא "הייתה האופרה האחרונה של מסורת הבארוק הגדולה: היפה ביותר, הדמיונית ביותר, אולי השלמה ביותר; אבל גם, ללא תקנה, האחרונה".
היסטוריית הרכב

לאחר שהטביע את חותמו עם מספר אופרות קומיות מבריקות (בעיקרː "הטורקי באיטליה" "סינדרלה", "הספר מסביליה" "האיטלקייה באלג'יר"), רוסיני פנה לאופרה רצינית (אופרה סריה). במהלך השנים 1813 (כאשר רוסיני הלחין "טנקרדי") עד 1822, הוא כתב סדרה לא מבוטלת מהן, בעיקר לתיאטרון סן קרלו, בנאפולי.
אחת הסיבות להתעניינותו החדשה בז'אנר הרציני הייתה הקשר שלו עם הסופרן הדרמטית הגדולה איזבלה קולברן, שהייתה תחילה המאהבת שלו, אחר כך אשתו. לכבודה יצר את התפקידים הנשיים המובילים ב"אליזבטה, מלכת אנגליה" (1815), אותלו (1816), ארמידה (1817), משה במצרים (1818), מהמט השני (1820), וחמש אופרות נוספות. תרומה אחרונה לז'אנר, סמירמיס, שנכתבה גם עם קולברן בתפקיד הראשי.
העבודה החלה עם הליברית באוקטובר 1822, המלחין והליבריתן מעבדים את סיפורו של וולטר ומבצעים שינויים משמעותיים. בפועל לקח לרוסיני 33 ימים להשלים את הפרטיטורה.
היסטוריית ביצועים > המאה ה-19

לאחר הצגת הבכורה, האופרה הוצגה עשרים ושמונה פעמים בשאר העונה בוונציה (ובשלב מסוים, במשך ארבעה לילות ברציפות). היא הועלתה ברחבי איטליה ואירופה, כולל פריז ב-1825, מילאנו ב-1829 ו-1831, ווינה ב-1830. הגיעה ללונדון ב-15 ביולי 1824. בכורה בארצות הברית בתיאטרון סנט צ'ארלס בניו אורלינס ב-1 במאי 1837, וב-3 בינואר 1845, בניו יורק.
פרימדונות אחרות הופיעו בתפקידים המרכזיים בערך ב-1825, מאחר שיכולותיה הקוליות של קולברן התדרדרו מאוד עד למופעי הבכורה של ונציה והיא "לא הייתה מסוגלת לשיר שוב את התפקיד". במשך 25 שנים לאחר 1830, ג'וליה גריסי כיכבה בעיקר בסנט פטרסבורג ב-1849 ובניו יורק ב-1854.
עד סוף המאה ה-19, האופרה כמעט נעלמה מהרפרטואר. עם זאת, היא נבחרה בשנת 1880 לחנוך את תיאטרו קוסטנזי, הבית החדש של האופרה של רומא. הוצגה כחלק מפסטיבל האופרה של סינסינטי 1882, בו השתתף אוסקר ויילד והציגה את הדיווה המפורסמת אדלינה פאטי שבחרה באריה " Bel raggio lusinghiero" להופעת הפרידה שלה. המטרופוליטן אופרה החיה את סמירמיס ב-1892, 95 - 1894 עם נלי מלבה.
היסטוריית ביצועים > המאה ה-20 ואילך

ב-1932 האופרה הועלתה שוב (בתרגום גרמני) ברוסטוק. תחת שרביטו של טוליו סראפין הוצגה ב־Maggio Musicale Fiorentino ב-1940.
הצגות בלה סקאלה במילאנו בדצמבר 1962 עם ג'ואן סאתרלנד וג'ולייטה סימיונטו דרשו שחזור של כל הפרטיטורה מהחתימה של רוסיני.
המוזיקולוג פיליפ גוסט ציין שבין 1962 ל-1990 "כשבעים בתי אופרה כללו את היצירה בעונה אחת או יותר". התעוררות גדולה הייתה בפסטיבל אקס-אן-פרובאנס ב-1980 ביים פייר לואיג'י פיצי והציג את מונטסראט קבאלה בתפקיד הראשי עם מרילין הורן בתור ארסס. אותה הבמה הועלתה אז ברצף על ידי תיאטרו קרלו פליצ'ה בגנואה ועל ידי תיאטרו רג'יו בטורינו שהיה שותף להפקתו, בכיכובם של ללה קוברלי / מרטין דופוי וקטיה ריקיארלי / לוסיה ולנטיני טראני. רק בתחיית המטרופוליטן אופרה ב-1990 לאחר כמעט 100 שנים, בוצעה הפקה המבוססת על עיבוד חדש. זה החליף את ללה קוברלי וג'ון אנדרסון בתפקיד הראשי עם מרילין הורן שוב בתור ארסס. בין שאר ההופעות, היצירההוצגה בפסטיבל רוסיני בווילדבאד בשנת 2012, שהוקלטה עם אלכס פנדה בתפקיד הראשי. בנובמבר 2017, בית האופרה המלכותי, לונדון, העלה את ההפקה הראשונה שלו של האופרה מאז שנות ה-90, עם ג'ויס דידונאטו בתפקיד הראשי.
תפקידים

| תפקיד | קול | צוות בכורה 3 בפברואר 1823 מנצחːאנטוניו קמרה |
| --- | --- | --- |
| סמירמיס, מלכת בבל, אלמנתו של המלך נינוס | סופרן | איזבלה קולברן |
| ארסאס שר צבא אשור | אלט | רוזה מריאנו |
| אסור נסיך בבלי | בס | פיליפו גאלי |
| אידרנו, נסיך הודי | טנור | ג'והן סינקלייר |
| אורואס, הכוהן הגדול | בס | לוצ'יאנו מריאני |
| אזמה הנסיכה | סופרן | מטילד ספנייה |
| מירטן, מפקד המשמר | טנור | גאטנו רמבלדי |
| רוח הרפאים של נינוס | בס | נטלה צ'ולי |
אנסמבל מוזיקלי
הפרטיטורה של רוסיני כוללתː
2 חלילים (גם פיקולו), 2 אבובים, 2 קלרינטים, 2 בסונים4 קרניים, 2 חצוצרות, 3 טרומבונים
טימפני, תוף בס, מצלתיים, משולש, תוף, גונג
קשתות
להקת מוזיקה
פיקולו, 3 קלרינט, 2 בסונים, קונטרבסון
4 קרניים, 5 חצוצרות, 2 טרומבונים, אופיקליידה, 4 טובות נחש
תוף בס, מצלתיים, תוף
תקציר

פתיחה
לסמירמיס יש פתיחה משלה, שכמעט בוודאות הולחנה אחרונה. שלא כמו פתיחות אופראיות רבות, היא שאלה רעיונות מוזיקליים מהאופרה עצמה, ובכך הפכה אותה לייחודית לאופרה זו ובלתי מתאימה לשימוש עם פרטיטורה אחרת. המנעד והאיזון של הרעיונות המוזיקליים, מהפתיחה הדחוסה והקצבית דרך האנדנטינו לארבע קרנות (שאובות מהאופרה עצמה) והחזרה עם חזרות פיציקטו במיתרים ועד לאלגרו התוסס, הופכים את הפתיחה לאופרה זו לאחת המשובחות של רוסיני ואחת הפופולריות ביותר.
תקציר > מערכה 2 > הערות שוליים

↑  Raymond Monelle 1992, Semiramide redenta: archetipi, fonti classiche, censure antropologiche nel melodramma, Music & Letters, 73(3), pp. 448–450
↑  Marita P. McClymonds 1993, Semiramide redenta: archetipi, fonti classiche, censure antropologiche nel melodramma. Notes (2nd series), 50(1), pp. 139–141.
↑  Osborne 1990, "Farewell to Italy: Semiramide", p. 302.
↑  Guido Johannes Joerg 1991, Booklet accompanying ArtHaus DVD, p. 27
↑  Celletti, quoted in Migliavacca 1998, p. 92
↑  Osborne 1994, p. 112.
1 2  Osborne 1994, pp. 113–114
↑  Migliavacca 1998, p. 92
↑  "Patti in Cincinnati", oscarwildeinamerica.org
1 2  Gossett 2006, p. 178
↑  Jacques Lonchampt (18 ביולי 1980). ""Semiramis" a Aix en Provence". Le Monde. נבדק ב-9 באפריל 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Angelo Foletto, "È madre e regina: ama, uccide, ma soprattutto canta", la Repubblica, 7 March 1981. The opera was performed in the period venue of the Teatro Carlo Felice, the Cinema Teatro Margherita.
↑  Massimo Mila, "Una bella «Semiramide» rilancia il Regio" (surtitles: "Bravissime la Valentini e la Ricciarelli, splendida la scena di Pizzi"), La Stampa, 26 April 1981.
↑  Gossett 2006, pp. 169–199: He recounts the entire history of the creation of the critical edition and how it was used in the 1990 production.
↑  Performances listed on operabase.com since 1 January 2012
↑  New production of Semiramide at Covent Garden, November 2017
↑  Osborne 1994, p. 111.
↑  Nightingale CD libretto, p. 43
↑  Conlon DVD subtitles
↑  Conlon, DVD libretto, p. 95
↑  Gossett & Brauner 2001, p. 790.
↑  Libretto sources: Nightingale Classics CD libretto, and the action played out in the Image Entertainment DVD.