ברנרד לואיס
חייו

ברנרד לואיס נולד וגדל בסטוק נוּוינגטון (Stoke Newington) שבלונדון, למשפחה יהודית ממעמד הביניים, בנם של ג'יין לבית לוי והארי היימן (חיים) לואיס. למד בבית ספר בעירו. חינוכו היהודי החל כשלמד לבר המצווה בגיל 11–12, אז הכיר את לאון שלום קֶרֶדיטוֹר, המורה ששכרו הוריו, שהיה משכיל מאוד ושינה את חייו. קרדיטור לא רק לימד אותו לבר המצווה, אלא גם לימד אותו לקרוא עברית וארמית, ונטע בו תשוקה לעברית וליהדות. בהשפעתו הוא קרא את ביאליק וטשרניחובסקי. כאשר סיים ללמוד לבר המצווה, ביקש מהוריו להמשיך ללמוד אצלו. לואיס החל להתעניין גם בהיסטוריה הודות לטקס בר המצווה, שבמהלכו קיבל במתנה ספר על ההיסטוריה של עם ישראל. בבית הספר הוא למד יוונית עתיקה, לטינית, צרפתית וגרמנית.
הוריו של לואיס ביקשו שיהיה עורך דין. באנגליה נהוג ללמוד תואר ראשון בכל מקצוע שהוא, ורק אחר כך להמשיך בלימודי משפטים, וכך הוא למד תואר ראשון בהיסטוריה בבית הספר ללימודי המזרח ואפריקה (SOAS) של אוניברסיטת לונדון, עם דגש על המזרח התיכון והמזרח הקרוב. בשנת 1936 סיים בהצטיינות וזכה בפרס של מאה לירות שטרלינג, סכום גדול באותם ימים, עבור ה-B.A בהיסטוריה הטוב ביותר באותה השנה. התנאי לקבלת הפרס היה שימשיך את לימודיו לתואר שני במזרח התיכון. הוא המשיך בלימודי המזרח התיכון ושפות בבית הספר ללימודי המזרח התיכון ואפריקה, ושלוש שנים לאחר מכן (בשנת 1939) קיבל תואר דוקטור, שבו התמחה בהיסטוריה של האסלאם.
באוניברסיטה למד ערבית, פרסית וטורקית. הדיסרטציה שלו יצאה לאור כספר בשם "מקורות האסמעיליזם".
בתוך כך שהה שנה באוניברסיטת פריז, שם למד אצל המזרחן לואי מסיניון (Louis Massignon) ובשנת 1937 קיבל דיפלומה בלימודים שמיים (Diplôme des Études Sémitiques). החברה האסייתית המלכותית העניקה לו סכום של 150 ליש"ט, שבעזרתו נסע לשישה חודשים למזרח התיכון. במהלך שנת 1938/1937 ביקר בארץ ישראל, סוריה, לבנון, מצרים וטורקיה.
במקביל למד לואיס משפטים, אולם השתעמם מאוד מתחום זה. באותה עת (1938) הציע לו ה-SOAS משרה כעוזר הוראה (משרת ההוראה הנמוכה ביותר באוניברסיטה הבריטית) להיסטוריה אסלאמית, ועקב כך עזב את לימודי המשפטים. בשנת 1940 מונה למרצה.
באותה שנה, בעת מלחמת העולם השנייה, התנדב לואיס לשירות בצבא הבריטי. בתחילה שירת בחיל השריון, ובשנת 1941 הועבר למודיעין, שם שירת עד לסיום המלחמה. בתום המלחמה ב-1945 שב לואיס ל-SOAS. במהלך המלחמה הכיר את שמעון רבידוביץ', משכיל יהודי ממזרח אירופה, שהיה מסור לקידום העברית ופרסם שני כתבי עת בעברית (לימים היגר רבידוביץ' לאמריקה והיה לפרופסור באוניברסיטת ברנדייס). לואיס פרסם אחד ממאמריו הראשונים, "עבר וערב", בכתב העת "מצודה" של רבידוביץ', ואחרי כן כתב מאמר בכתב העת השני שלו, "מְלִילָה". (שנים רבות מאוחר יותר, ב-1961, תרגם לאנגלית את יצירתו של שלמה אבן גבירול "כתר מלכות").
בשנת 1946 מונה לואיס למרצה בכיר ב-SOAS, בשנת 1947 לרִידֶר ((אנ') מקביל לפרופסור חבר) וב-1949, בגיל 33, היות שהיה אחד המומחים היחידים בתחום – כל המומחים האחרים לאזור היו פילולוגים בהכשרתם, ולואיס היה הראשון שהיה היסטוריון – מונה לפרופסור מן המניין והופקד על הקתדרה החדשה למזרח התיכון ואפריקה, מינוי שבו החזיק עד 1974.
ב-1974 קיבל לואיס מינוי משולב, עד לפרישתו לגמלאות בשנת 1986, באוניברסיטת פרינסטון, שם הופקד על הקתדרה ע"ש קליבלנד דודג' ללימודי המזרח הקרוב ולימד סמסטר אחד מדי שנה, ובמכון למחקר מתקדם בפרינסטון שבניו ג'רזי. בואו של לואיס לפרינסטון הביא עמו את תחילתה של התקופה הפורייה ביותר בקריירה המחקרית שלו, שבה עלה בידו לפרסם ספרים ומאמרים רבים שהיו מבוססים על החומרים שצבר קודם לכן. יתרה מכך, בארצות הברית נהפך לואיס לאינטלקטואל ציבורי בולט.
לואיס שימש כמופקד הקתדרה ע"ש אנדרו וייט באוניברסיטת קורנל בשנים 1984–1990, ובמקביל כיהן כמנהל מכון המחקר אנֶנברג השייך לאוניברסיטת פנסילבניה שבפילדלפיה בשנים 1986–1990. כן כיהן כפרופסור כבוד בקתדרה ע"ש כמאל אטאטורק ללימודים עות'מאניים וטורקיים באוניברסיטת פרינסטון בשנת 1992–1993. בנוסף, מאז שנת 1980 היה פרופסור אורח קבוע במכון סאקלר ללימודים מתקדמים באוניברסיטת תל אביב.
לואיס שהה כפרופסור אורח באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (1955–1956), באוניברסיטת קולומביה (1960), באוניברסיטת אינדיאנה (1963), באוניברסיטת פרינסטון (1964; אז העביר את הרצאת "1932 Class"),[דרושה הבהרה] במכון למחקר מתקדם בפרינסטון (1969), בקולז' דה פראנס שבפריז (1980), בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה בפריז (1983) ובאוניברסיטת שיקגו (1985), שהה בשבתון באוניברסיטת ויסקונסין שבמילווקי (1988) ושימש כפרופסור אורח בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה בפריז (1988). פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס.
בשנת 1947 נישא לרות הלן אופּנהיים, ובני הזוג היו הורים לבת ובן. השניים התגרשו בשנת 1974.
בשנת 1982 התאזרח בארצות הברית.
לואיס היה אחד ממייסדי הארגון האגודה ללימודי המזרח התיכון ואפריקה (ASMEA), שנוסד ב-2007 כאיגוד אקדמאי המוקדש לקידום אמות המידה הגבוהות של המחקר וההוראה של המזרח התיכון ואפריקה והנושאים הקשורים אליו, וכיהן כיושב ראש המועצה האקדמית שלו.
בשנת 1990 בחרה הקרן הלאומית למדעי הרוח בלואיס לשאת את "הרצאת ג'פרסון" (Jefferson Lecture), אות הכבוד הגבוה ביותר שמעניק הממשל האמריקאי עבור הישגים במדעי הרוח. ההרצאה שנשא, "התרבות המערבית: מבט מהמזרח", ראתה אור בכתב העת The Atlantic Monthly תחת הכותרת "שורשי הזעם המוסלמי."
בשנת 2007 נשא את "הרצאת אירווינג קריסטול" ב-American Enterprise Institute‏ (AEI) והיא פורסמה בשם "אירופה והאסלאם."
בשנים 1960–1991 שימש כחבר במועצת המערכת של "האנציקלופדיה של האסלאם".
ברנרד לואיס נפטר ב-19 במאי 2018 בניו ג'רזי, בסוף השנה ה-102 לחייו, והובא למנוחת עולמים ב-24 במאי 2018 בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.