stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישראל אנטון צולי
ההתנצרות

ב-13 בפברואר 1945 המירו צולי, אשתו ובתו את דתם לנצרות קתולית. הוא הוטבל ונקרא אוג'ניו מריה צולי (Eugenio Maria Zolli) הוא בחר את השם אוג'ניו מריה לכבודו של האפיפיור פיוס השנים עשר שנולד אוג'ניו מריה פאצ'לי, בשל פעולתו לטובת היהודים ברומא בתקופת מלחמת העולם השנייה. הטקס נעשה תוך פרסום רב. יום אחרי טבילתו ביקרו בביתו הרבנים הצבאיים של בעלות הברית ברומא והוא כינה את עצמו "משומד להכעיס".
מעשהו גרם לתדהמה בקהילה היהודית. רק שמונה חודשים קודם לכן, ב-4 ביוני 1944, שוחררה רומא מהכיבוש הגרמני והיהודים חזרו להיות אזרחים שווי זכויות. נציג הסוכנות היהודית ברומא, ד"ר שלמה אומברטו נכון יחד עם הרבנים הצבאיים בצבאות בעלות הברית היו למנהיגי הקהילה, שנפגעה קשות ממעשהו של צולי. כתב העיתון "דבר" ברומא כינה את צולי "מומר-להכעיס" וכתב את הדברים הבאים: ”נפל הגורל על יהודי איטליה, שאחרי שנות דיכוי ורדיפות, קרבנות אדם ורכוש, בעצם ימי התעוררות לחיים מחודשים והתאמצתם להקים מחדש את סוכת היהדות שלהם הרופפת רפיפות של גולה זעירה - תבוא עליהם גם החרפה הלאומית של בגידה מצד אדם, שהם בתום-לבב הזמינוהו לפני שנים מארץ אחרת להיות להם לרב בקהילתם הגדולה, העתיקה ביותר באירופה, הלא היא קהילת רומא”.
העיתון "איל פופולו", ביטאונה של המפלגה הדמוקרטית-נוצרית, דיווח בשמחה על התנצרותו של צולי. לעומתו עיתונה של המפלגה הסוציאליסטית האיטלקית, אוואנטי!, מתח ביקורת על שמחתו של "איל פופולו", וראה בה פגיעה בטעם הטוב.
במחקרים אודותיו יש שמביאים אותו כדוגמה ליהודי דתי שמצא אלוהים, לעומתם יש הטוענים כי ההמרה היא תוצאה של הנידוי של הקהילה היהודית בעקבות השואה, ולא של התעוררות רוחנית. עד היום, התנצרותו של צולי נתפסת ככתם שחור על הקהילה היהודית ברומא ומקובל בין חברי הקהילה לא להזכיר אותו בשמו, רק ברמז.
בהמשך חייו הועסק במכון האפיפיורי למקרא, ובשנת 1954 פרסם אוטוביוגרפיה בשם Prima dell'alba ("לפני הזריחה").‏ הביוגרפיה תורגמה גם לאנגלית ולצרפתית.
הערות שוליים

↑  בעניין ניסיונות ההתנגדות לנאצים של רבה הראשי של רומא ישראל זולי, בעת מלחמה"ע השנייה עבודת דוקטורת, דניאל ט' מורפי, הוצאת Wordpress
↑  בימי שואה ופקודה, האוניברסיטה הפתוחה, יחידה 7 (כתב דן מכמן), עמ' 159.
↑  דו"ח על רדיפת היהודים ברומא בתקופה הראשונה על הכיבוש הגרמני. פורפסור אוגו פואה. (מאמר שפורסם בילקוט מורשת, ניסן תשכ"ט (1969) הוצאת קיבוץ מורדי הגטאות)
↑  בתוך רומא עם הגרמנים 1945, עמוד 31 (Inside Rome with the Germans, הספר המקוון באנגלית, אתר ספרי אמזון)
↑  , page 79 Eugenio Zolli, "Before the Dawn," quoted in, Sweet Honey from the Rock, edited by Roy Shoeman
↑  רבה של רומא הופך קאתולי. ספרו של לואיס י. נוימן, 1945, עמוד 135. (A chief Rabbi of Rome Becomes a Catholic, Louis I. Newman, NY 1945, The Renascence Press)
↑  Christian Rabbi, The, באתר Catholic Culture
↑  זמן רב יידרש להסברת הדבר, דבר, 16 בפברואר 1945
↑  ב. יגיד, על מומר-להכעיס, דבר, 16 במרץ 1945, המשך
↑  סטפאנו טארו, עתונים איטלקים על התנצרותו של צולי, דבר, 15 במרץ 1945
↑  Rabbi Tovia Singer, Why Did the Chief Rabbi of Rome convert to Catholicism?
↑  גרסה מאוחרת של הספר ב-Google books
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: דוד פראטו | רבנים ראשיים לרומא | הבא: דוד פראטו |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298131905171  PLWABN: 9810628301505606  BNE: XX1016276  BnF: cb14431926f (data)  GND: 119044668  ICCU: RAVV055515  ISNI: 0000 0001 1028 3313  LCCN: n90707686  NKC: xx0014788  NLA: 35818917  NTA: 115391959  SUDOC: 081503393  Trove: 1101872  VcBA: 495/48121  VIAF: 64224644   WorldCat (עם VIAF): 64224644
כביש 35

| --- | --- |


כביש 35 סמוך לבית גוברין
 מידע כללי
 כינוי:  "כביש חוצה יהודה"
 סיווג:  כביש ארצי
 ציר:  כביש רוחב
 אורך:  58 ק"מ
 מיקום
 ערים ראשיות:  אשקלון, קריית גת, חברון
 נקודת התחלה:  צומת ברכיה
 נקודת סיום:  צומת בית ענות (צומת העוקפים), חברון
 קואורדינטות:  31°35′14″N 34°50′14″E﻿ / ﻿31.58722222°N 34.83722222°E﻿ / 31.58722222; 34.83722222
  מפת מיקום  מפה מפורטת  מסלול הכביש  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כביש 35, המכונה כביש חוצה יהודה בחלקו המזרחי, הוא כביש רוחב ביהודה. הכביש מתחיל בצומת ברכיה באשקלון, עובר דרך חבל לכיש וקריית גת, חוצה את הקו הירוק במחסום תרקומיא ומסתיים בצומת עם כביש 60 בין חברון וחלחול. אורכו של הכביש הוא כ-57 ק"מ.
היסטוריה

בימי המנדט הבריטי חיבר הכביש את חברון עם אזור מישור החוף והעיר עזה. בשנות ה-30 הנסיעה בכביש בין חברון לבין בית גוברין הייתה דלה ביותר והוערכה ב 3-4 מכוניות ביום. בשנת 1934 שופץ הכביש כדי לספק עבודה לפלאחים באזור.
בשנות ה-60 היה הכביש בין אשקלון וקריית גת משובש ביותר. כך תוארה הנסיעה בו במעריב: "כל מי שנסע בשנים האחרונות על כביש עיראק סואידן ... יוכל לחבר אודיסיאה פרטית משלו שיהיו בה טלטולי דרך, "מחלות ים", ענני אבק ומי בוץ, מלחמות נהגים על זכות קדימה לרכבם בתוואי הצר וקרבנות בנפש בתאונות לאין ספור". בשנת 1965 הוחל בסלילה מחדש של הכביש.
בשנת 1981 הושלמה סלילתו של תוואי חדש של הכביש בין בית גוברין לצומת הזכוכית. התוואי החדש עקף את הכפרים באזור. מטרתו הייתה לחבר את קריית ארבע ויישובי גוש עציון בנתיב ישיר ומהיר לשטח ישראל. תוואי זה קיבל את השם "כביש חוצה יהודה".
הכביש נכלל במעבר הבטוח בהסכמי אוסלו ככביש משני.
בהסכם שארם, שנחתם ב-4 בספטמבר 1999, סוכם בין השאר גם על הקמת המעבר הבטוח וב-6 באוקטובר 1999 נחתם "פרוטוקול המעבר הבטוח" בין ישראל והרשות הפלסטינית, שבעקבותיו נפתח המעבר ב-26 באוקטובר. המעבר הבטוח פעל במשך שנה, עד לפרוץ האינתיפאדה השנייה. הנסיעה בו הייתה על גבי כבישים ישראליים לאורך 47 קילומטרים בין מחסום ארז בעזה לבין מחסום תרקומיא באזור יהודה. במסגרת יישומו הייתה אמורה להתפרס מערכת של מצלמות בצידי הכבישים, כחלק ממערך צפייה ושליטה ומרכז בקרה ראשי בבית דגן ומרכז גיבוי בקרית גת. ביוני 2001 זכתה חברת סימנס במכרז להקמתו. לאחר סגירת הכביש ב-2010 הוכרזו תושבי עזה, שעברו באמצעותו ליהודה ושומרון, כשוהים לא חוקיים, על ידי מדינת ישראל.
בין השנים 2001 ל-2006, הושלם שדרוג קטע הכביש בין אשקלון לקריית גת לכביש דו-מסלולי ודו-נתיבי.
בשנת 2011, הותקנו בכביש מצלמות מהירות. אחת המצלמות, שהותקנה בצומת גבעתי, נעקרה באמצעות כלי מכני כבד במרץ 2012.
מחלפים וצמתים לאורך הכביש

| קילומטרים | שם | מיקום | דרכים מצטלבות |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 35 ממערב למזרח
| 0 | צומת ברכיה | אשקלון |   כביש 4 |  |
| 2 | צומת עם כביש 3500 | משען/ברכיה |   כביש 3500 |  |
| 6 | צומת גבעתי | שדה יואב |   כביש 232 |  |
| 7 | מחלף נגבה | שדה יואב | כביש מקומי/כניסה ליישוב |  |
| 8 | צומת כניסה לחמי יואב | שדה יואב | כניסה לאתר |  |
| 9 | צומת נהורה | עוצם |   כביש 352 |  |
| 10 | צומת כניסה ליד נתן | יד נתן | כניסה ליישוב |  |
| 13 | צומת קוממיות |  רווחה |   כביש 3533 |  |
| 16 | צומת פלוגות | קריית גת |   כביש 40 |  |
| 17.5 | צומת קריית גת צפון | קריית גת | שדרות לכיש |  |
| 19 | מחלף קריית גת מזרח | קריית גת | דרך הדרום |  |
| 21 | צומת כניסה לשדה משה | שדה משה | כניסה ליישוב |  |
| 22 | מחלף קריית גת | שדה משה |   כביש 6 |  |
| 24 | צומת כניסה ליער המלאכים | יער המלאכים | כניסה ליער |  |
| 26 | צומת לכיש | לכיש |   כביש 3415 |  |
| 32 | צומת גוברין | בית גוברין | כביש מקומי |  |
| 32.5 | צומת כניסה לבית גוברין | בית גוברין | כניסה ליישוב |  |
| 33 | צומת נחושה | בית גוברין |   כביש 38 |  |
| 35 | צומת כניסה לכפר זוהרים | כפר זוהרים | כניסה ליישוב |  |
| 39 | צומת עם כביש 358 (בתכנון) | נחושה |   כביש 358 |  |
| 40 | מחסום תרקומיא | תרקומיא | מעבר ליהודה ושומרון |  |
| 43 | כיכר תרקומיה | תרקומיא |   כביש 354 |  |
| 43 | כיכר אידנא | אידנא | כניסה לאידנא |  |
| 47 | צומת אדורה | אדורה | כניסה ליישוב |  |
| 49 | צומת כניסה לתלם | תלם | כניסה ליישוב |  |
| 53 | צומת הזכוכית | חברון | כביש מקומי |  |
| 55 | צומת בית ענות (צומת העוקפים) | חברון |   כביש 60 |  |
גאוגרפיה

הכביש מישורי ברובו בתחומי הקו הירוק ומתחיל בגובה של כ-50 מטרים מעל פני הים, ועולה עליות מתונות באזור בית גוברין עד לאזור מחסום תרקומיא, שם עולה בחדות ומגיע עד לרום של כ-950 מטרים מעל פני הים.
גאוגרפיה > שימוש בשירותי ההצלה

בשירותי הכבאות וההצלה, משמש הקו הגאוגרפי של הכביש להגדרת הגבול ממנו מותר להדליק שרפות (בדרך כלל מדרום לו מותר ומצפון לו אסור).
אתרים לאורך כביש 35

מצודת יואב וחמי יואב
בית גוברין (עיר קדומה)
פיגועים לאורך הכביש

פיגועים שאירעו בתוואי הכביש העובר בשטחים:
19 ביולי 2001 - שלושה פלסטינים מהעיירה אידנא, בהם תינוקת בת חודשיים וחצי, נרצחו וארבעה נוספים נפצעו בפיגוע ירי על הכביש באזור העיירה. ארגון טרור יהודי לאומני, שנקרא "הוועד לביטחון בכבישים", נטל אחריות לפיגוע.
14 באפריל 2014 - זיאד עוואד, מחבל חמאס תושב אידנא ששוחרר בעסקת שליט, ירה לעבר המכונית של משפחת מזרחי, שהייתה בדרכה לקריית ארבע. כתוצאה מהירי, נרצח ברוך, אב המשפחה וסגן-ניצב במשטרת ישראל, ונפצעו אשתו וילד נוסף.
1 בספטמבר 2024 - נרצחו שלושה שוטרים בסמוך למחסום תרקומיא בפיגוע ירי.
ראו גם

יהודה
השפלה
הערות שוליים

↑  ח. דרומי, תולדות המושבה הר טוב, הד-המזרח, 28 בינואר 1944
↑  הממשלה עוזרת לפלחים, דואר היום, 31 ביולי 1934
↑  עזרא ינוב, כבישים גוססים בדרום, מעריב, 20 בינואר 1966
↑  יוסף וקסמן, סלילת כביש יהודה תושלם בעוד חודש, מעריב, 23 בפברואר 1981
↑  מנחם מרכוס, טיול להר חברון, כותרת ראשית, 5 ביוני 1984
↑  אהרון קליימן, סוגיית המעבר (הלא) בטוח, נתיב 4 (57), 1997
↑  ישראל והפלשתינים חותמים הערב על ההסכם להפעלת המעבר הבטוח, באתר גלובס, 6 באוקטובר 1999
↑  חגי אטקס, ‏הרשות הפלשתינית: פתיחת המעבר הבטוח - צעד לקראת עצמאות כלכלית, באתר גלובס, 26 באוקטובר 1999
↑  דני רובינשטיין, אם הם בסגר, שלא ייסעו לחו"ל, באתר הארץ, 5 בינואר 2002
↑  גדי גולן, ‏סימנס תתקין מערכות טלוויזיה במעגל סגור בצידי כבישים, באתר גלובס, 17 ביוני 2001
↑  עמירה הס, שיטת הגידול במוח, באתר הארץ, 18 ביולי 2010
↑  גל ניסים, ‏הושלם שדרוג כביש 35 ב-90 מיליון שקל, באתר גלובס, 8 באוקטובר 2006
↑  גדי גולן, ‏כביש 35 מצומת פלוגות לברכיה יורחב השנה ל-4 נתיבים, באתר גלובס, 29 בינואר 2001
גל ניסים, ‏מע"ץ פרסמה מכרז לשדרוג כביש 35 בין צומת יואב לברכיה, באתר גלובס, 21 ביולי 2002
↑  דובי בן גדליהו, ‏חיסכו אלפי שקלים בשנה: המיקומים המדויקים בהם הותקנו מצלמות מהירות חדשות בכבישים וברמזורים, באתר גלובס, 25 במאי 2011
↑  דובי בן גדליהו, ‏מרד בכבישים: נעקרה מצלמת מהירות חדשה בצומת גבעתי, באתר גלובס, 18 במרץ 2012
↑  גל החום: צו איסור על הבערת אש,  באתר כיפה, 2019-11-10
↑  ברוך קרא, צו איסור פרסום על חקירת חוליות הטרור של הימין, באתר הארץ, 23 ביולי 2001
↑  ברוך קרא, חמישה חודשים, חמישה הרוגים וחקירה "תקועה לגמרי", באתר הארץ, 30 באוגוסט 2001
↑  ארגון הטרור היהודי  רצח שמונה אנשים, באתר הארץ, 22 בספטמבר 2003
↑  גילי כהן, עמירה הס, ג'קי חורי, רויטל חובל, צה"ל הרס את בית משפחתו של הנאשם ברצח ברוך מזרחי, באתר הארץ, 2 ביולי 2014
| כבישי יהודה |
| --- | --- | --- |
| כבישי אורך | כביש 60 • כביש 90 • כביש 316 • כביש 354 • כביש 356 • כביש 398 •   כביש 3698 • כביש 3705 |  |
| כבישי רוחב | כביש 1 • כביש 35 (כביש חוצה יהודה) • כביש 317 • כביש 367 • כביש 375 • כביש 417 • כביש 3255 • כביש 3265 • כביש 3269 • כביש 3517 |  |
ארמן גיומן

| --- | --- |

 לידה:  16 בפברואר 1841 פריז, צרפת 
 פטירה:  26 ביוני 1927 (בגיל 86) אורלי, צרפת 
 זרם באמנות:  אימפרסיוניזם 
 יצירות ידועות:  Soleil couchant à Ivry, Crozant School, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 צאצאים:  Armand Guillaumin 
 חתימה:   
 
ארמן גיומן (בצרפתית: Armand Guillaumin;‏ 16 בפברואר 1841 – 26 ביוני 1927) היה צייר צרפתי, מהבולטים בזרם האימפרסיוניזם.
ביוגרפיה

ארמן גיומן נולד בפריז בשנת 1841, וגדל במולן. ב-1857 הגיע לפריז על מנת לעבוד בחנות בבעלות דודו ובערב למד ציור. ב-1861 החל ללמוד ב-Académie Suisse (בית ספר פריזאי לאמנות) שם פגש את פול סזאן וקאמי פיסארו והם הפכו לידידים. החבורה הציגה את עבודותיה ב"סלון הדחויים" בשנת 1863. בהמשך הציג את עבודותיו בתערוכות נוספות של "החברה בע"מ של אומנים, ציירים, פסלים ואמני תחריט" לרבות תערוכה ראשונה בשנת 1874 הידועה כסלון האימפרסיוניסטי הראשון.
החל משנת 1860 גיומן עבד בחברת הרכבות הצרפתית, לכן לא יכל לעזוב את פריז לתקופות ארוכות. רוב ציורי הנוף שלו בשנים אלו מתארים את העיר וסביבתה.
בשנת 1886 התיידד עם וינסנט ואן גוך. אחיו, סוחר האמנות תאו ואן גוך, מכר כמה מעבודותיו. בשנות ה-80 של המאה ה-19 הסטודיו של גיומן היה מקום המפגש של פול גוגן, ז'ורז' סרה ואמנים נוספים. בעקבות ההכרות עם סרה הוא החל לצייר בסגנון פוינטיליזם. בשנת 1891 זכה פעמיים בהגרלות בסכומי כסף גדולים, עזב את עבודתו והקדיש את עצמו לציור. הוא צייר באזור Crozant באקיטן החדשה ובאוברן.
בשנות ה-90 של המאה ה-19 גיומן הציג במספר תערוכות יחיד בגלריות של פריז. כיום 48 מציוריו הם חלק מהאוסף של מוזיאון ד'אורסה, מספר ציורים מוצגים במוזיאון טייט בריטניה ובמוזיאונים נוספים בארצות הברית, יפן וישראל.
גיומן ידוע בעיקר בציורי נוף. הוא נחשב לנציג בולט של אסכולת ציורי הנוף École de Crozant.
גיומן נפטר בשנת 1927 בעיר אורלי על יד פריז.
גלריה

נהר הסן (1867)
שקיעת השמש (1873)
נוף של אגה (1901)
נוף (1895)
פול סזאן (1873)
רחוב הרצל (רמת גן)

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  בנימין זאב הרצל
 אורך:  1 ק"מ 
 מיקום
 מדינה:  ישראל
 עיר:  רמת גן
 שכונה:  מרכז העיר
 קואורדינטות:  32°04′59″N 34°48′57″E﻿ / ﻿32.08294804278°N 34.815814076683°E﻿ / 32.08294804278; 34.815814076683
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גוש דן מוגדלת) רחוב הרצל(למפת גוש דן רגילה) רחוב הרצל(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רחוב הרצל(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רחוב הרצל  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
רחוב הרצל הוא אחד מהרחובות הראשיים בעיר רמת גן. הרחוב הוא חד סטרי מדרום לצפון, ודו-מסלולי ברובו.
מבנה הרחוב

רחוב הרצל מתחיל בצומת עם רחוב בן-גוריון שבעיר, ממשיך לכיכר אורדע ולצומת עם רחוב הרא"ה, כאשר רחוב ביאליק מהצד המקביל של הכיכר, ומסתיים בצומת עם ציר ז'בוטינסקי.
לאורך השנים נבנו לאורך הרחוב בתים בסגנון הבאוהאוס והסגנון הבינלאומי, וכן בתי מגורים דו־קומתיים הבנויים על עמודים.
רחוב הרצל מחולק לשני חלקים:
החלק הדרומי, מהצומת עם רחוב בן-גוריון ועד כיכר אורדע, מאופיין בעיקר בבתי מגורים, וכן בית מועצת פועלי רמת גן ומספר חנויות.
החלק הצפוני, מכיכר אורדע ועד לציר ז'בוטיסקי, מאופיין בבתי מגורים וחנויות רבות. רבות מהחנויות הן בבעלות של עולים מחבר העמים.
ברחבי הרחוב ישנם מספר בתים אשר בנויים בסגנון הבאוהאוס, חלקם נמצאים בעבודות שימור.
אתרים ומבנים מרכזיים ברחוב ובסביבתו > בית מועצת פועלי רמת גן וגבעתיים (בית הפועלים או בית ההסתדרות)

בית מועצת פועלי רמת גן וגבעתיים (או בשמותיו האחרים – בית הפועלים או בית ההסתדרות) נמצא בפינת רחובות הרצל וקרניצי, ונבנה במהלך שנות החמישים בתכנון האדריכלים אנדריי לייטרסדורף ואיליה בלזיצמן.
הבית אשר במרכז העיר תוכנן בשנת 1954, ונחנך ב-1 במאי 1957, שלוש שנים לאחר תחילת תכנונו.
הבניין בן שש הקומות, המשתרע על פני 2540 מ"ר, נועד בכדי להכיל את הפונקציות ההסתדרותיות השונות – משרדי מועצת הפועלים, קרן הביטוח לפועלי בניין, "מבטחים", וקרן הביטוח לפועלים חקלאיים.
תקרת האולם, שבו אין עמודים, נבנתה תקרת צלעות המיועדת למפתחים רחבים. באולם עצמו התקרה מכוסה בגופים גליים עשויי חיפוי טיח למטרות עיצוביות ואקוסטיות.
שימור המבנה כלל תיעוד מקדים, תיעוד מלא ותכנון שימור חיצוני ופנימי למבנה. מהמבנה הוסרו תוספות מאוחרות שנבנו במהלך השנים, שוחזרו פרטים מקוריים כולל הטיח.
המבנה עתיד לשמש את עיריית רמת גן כמבנה משרדים.
במהלך שנת 2017 הושלמו עבודות השימור של המבנה על ידי אפריקה ישראל בביצוע קבלני השימור נאור מימר ואבנר גלעד.
והמבנה נמסר לעיריית רמת גן לצורכי הציבור.
אתרים ומבנים מרכזיים ברחוב ובסביבתו > כיכר רמב"ם (אורדע)

כיכר רמב"ם, המכונה גם כיכר אורדע, היא הכיכר המרכזית בעיר רמת גן.
הכיכר תחומה במזרח על ידי צומת הרחובות הרא"ה והרצל ובמערב על ידי רחוב ביאליק, וחצויה בין צפון לדרום על ידי כביש פנימי. מתוך הכיכר יוצאות "שדרות הילד" ומקשרות אותה לגן דוד המלך.
במהלך השנים הייתה הכיכר מוקד הבילוי העיקרי של בני רמת גן ובה מקיימת עיריית רמת גן הופעות ואירועים שונים.
בשטח הכיכר קיימים מספר פסלים, ביניהם פסל ציפורים, "איילות" מעשה ידי פסל אהרן פריבר, ופסל של ביאליק מעשה ידי הפסל היהודי-אוזבקי יאשה שפירא.
אתרים ומבנים מרכזיים ברחוב ובסביבתו > קולנוע אורדע

קולנוע אורדע הוא מבנה בסגנון הבינלאומי, ברחוב הרצל שברמת גן שהיה בית הקולנוע הראשון ברמת גן. בנייתו החלה ב-15 במרץ 1936 על ידי יעקב רוזנבלום (1890–1962).
ב-21 באפריל 1937 פתח את שעריו בהצגת בכורה שהכנסותיה היו קודש להקמת בית יתומים בתל אביב.
קולנוע אורדע היה גדול ומפואר, היו בו כ-800 מקומות ישיבה, אולם, יציע ובמה גדולה למופעים.
ב-1991 חדל לשמש כבית קולנוע, שימש כמה שנים כסניף של הבנק הבינלאומי, וכיום שוכן במבנה סניף של סופר-פארם.
אתרים ומבנים מרכזיים ברחוב ובסביבתו > בית הכנסת הגדול

בית כנסת גדול עם תפילות בנוסח ספרד, אשר שופץ בשנת 2007. חזן בית הכנסת הנוכחי הוא ישראל רנד.
בשבתות, חגים ומועדים מצטרפת לעיתים מקהלת הילדים "קולות מן השמים" (ע"ש שושנה זילברשטיין) בניצוחו של רפי ביטון.
בבית הכנסת נמצאים גם משרדי הרבנות והמועצה הדתית של העיר, וכן ספרייה תורנית.
אתרים ומבנים מרכזיים ברחוב ובסביבתו > מתחם אואזיס

המתחם הנמצא בצומת הרחובות הרצל וציר זבוטינסקי.
בין השנים 1970–2003 התקיים במתחם קולנוע אואזיס (שהיה שייך לרשת רב חן). קיר הכניסה עוצב על ידי גרשון קניספל.
הקולנוע נסגר עם הקמת קניון איילון, וסניף נוסף של קולנוע לב במתחם אלרם (כיום קניון ביאליק. הקולנוע שם נסגר גם הוא בשנת 2018).
בנוסף אליו היה במתחם אולם אירועים בשם "בון-טון" שגם נסגר לפני שנים רבות.
כיום (2021) המתחם עזוב ונטוש, עם כתובות גרפיטי רבות ולשלשת ציפורים.
הערות שוליים

↑  אדריכל ישי להבי, אדריכלית עדי גלעד, לייטרסדורף את בלזיצמן אדריכלים – אתר הנצחה לעבודותיהם בין השנים 1946–1970
↑  בית מועצת הפועלים רמת גן, באתר האתר של מימר מאור Mimar Naor
↑  אבנר גלעד, אבנר גלעד - שימור ושיחזור מבנים
↑  עמיעד טאוב, בית הכנסת בגדול ברמת גן ייפתח מחדש, באתר מקומונט, ‏8 באוגוסט 2007
↑  שרון רז, מתחם אואזיס הנטוש, באתר הבלוג "נטוש", ‏נובמבר 2010
בית מועצת פועלי רמת גן גבעתיים לאחר השחזור, מרץ 2020
קולנוע אורדע וכיכר רמב"ם
בית הכנסת הגדול של רמת גן
רחוב הרצל 88 - דוגמה לבנייה בסגנון הבאוהאוס
רחוב הרצל 20 - דוגמה לבנייה בסגנון הבאוהאוס
בניין נוסף ברחוב בסגנון הבאוהאוס
נבחרת דרום סודאן בכדורגל

נבחרת דרום סודאן בכדורגל מייצגת את רפובליקת דרום סודאן, ומנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל של דרום סודאן, גוף ממשלתי לכדורגל במדינה. הנבחרת חברה בקונפדרציית הכדורגל של אפריקה מ-10 בפברואר 2012..
הדירוג הנוכחי של נבחרת דרום סודאן ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-172 בעולם, נכון ל-19 בספטמבר 2024; הניקוד הוא 967.83 – ירידה של 3 נקודות לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 134 נמדד לראשונה בנובמבר 2015, והדירוג הנמוך ביותר 205 נמדד לראשונה בספטמבר 2013.
ד"ר סלי סמואל לולאקו מונה ב-25 במאי 2011 כמפקח על הנבחרת הלאומית..
ביולי 2012 מונה למאמן זוראן דורדביץ', אחריו אימן איסמאיל בלאנגה, לאחר מכן סליי לולאקו סמואל. כיום מאמן את הנבחרת אליה ווקו.
בשנת 2014 הנבחרת התמודדה בפעם הראשונה בטורניר מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2015.

בשנת 2015 הנבחרת התמודדה בפעם הראשונה בטורניר מוקדמות גביע העולם בכדורגל.
כל גביעי העולם

2018 עד 2022 - לא העפילה
כל גביעי אפריקה

2015 עד 2025 - לא העפילה
הערות שוליים

↑  South Sudan admitted as a member of CAF, SuperSport.com, Retrieved 10 February 2012.
↑  דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א
1 2  החל מאוגוסט 2012 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרת זו
↑  Kayanga, John (25 במאי 2011). "Constitution, Budget for National soccer team remains unfinished". Juba Post. אורכב מ-המקור ב-2011-08-19. נבדק ב-26 במאי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
נבחרת בורונדי בכדורגל

נבחרת בורונדי בכדורגל, הידועה בכינוייה "הדרורים", היא נבחרת הכדורגל הלאומית של בורונדי.
הדירוג הנוכחי של נבחרת בורונדי ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-136 בעולם, נכון ל-19 בספטמבר 2024; הניקוד הוא 1,101.79 – עלייה של 3 נקודות לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 96 נמדד לראשונה באוגוסט 1993, והדירוג הנמוך ביותר 160 נמדד לראשונה ביולי 1998.
כל גביעי העולם

1930 עד 1990 - לא נכנסה
1994 - לא העפילה
1998 - פרשה בזמן העפלה
2002 - פרשה
2006 עד 2022 - לא העפילה
כל גביעי אפריקה

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
1957 עד 1962: הייתה חלק מבלגיה
1963 עד 1972: לא הייתה חברה בCAF
מצרים 1974: לא נרשמה
אתיופיה (1975–1987, 1991–1996) 1976: לא העפילה
גאנה 1978: לא נרשמה
ניגריה 1980: פרשה
לוב (1977–2011) 1982: לא נרשמה
חוף השנהב 1984: לא נרשמה
מצרים 1986: לא נרשמה
מרוקו 1988: לא נרשמה
אלג'יריה 1990: לא נרשמה
סנגל 1992: לא נרשמה
תוניסיה 1994: לא העפילה
דרום אפריקה 1996: לא נרשמה
בורקינה פאסו 1998: פרשה
גאנה ניגריה 2000: לא העפילה
מאלי 2002: לא העפילה
תוניסיה 2004: לא העפילה
מצרים 2006: לא העפילה
גאנה 2008: לא העפילה
אנגולה 2010: לא העפילה
גבון גינאה המשוונית 2012: לא העפילה
דרום אפריקה 2013: לא העפילה
גינאה המשוונית 2015: לא העפילה
גבון 2017: לא העפילה
| מצרים 2019 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 0 | 3 | 0 | 4 |
קמרון 2021: לא העפילה
חוף השנהב 2023: לא העפילה
מרוקו 2025: לא העפילה
| סה"כ | 1/35 | 3 | 0 | 0 | 3 | 0 | 4 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א
1 2  החל מאוגוסט 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות גברים בכלל
נבחרת אסוואטיני בכדורגל

נבחרת אסוואטיני בכדורגל, הידועה בכינוייה "Sihlangu Semnikati", היא נבחרת הכדורגל הלאומית של אסוואטיני.
הדירוג הנוכחי של נבחרת אסוואטיני ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-159 בעולם, נכון ל-19 בספטמבר 2024; הניקוד הוא 1,012.17 – ירידה של 4 נקודות לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 88 נמדד לראשונה באפריל 2017, והדירוג הנמוך ביותר 190 נמדד לראשונה בספטמבר 2012.
כל גביעי העולם

1930 עד 1990 - לא נכנסה
1994 עד 2022 - לא העפילה
כל גביעי אפריקה

1957 עד 1982 - לא נכנסה
1984 - פרשה
1986 - לא העפילה
1988 - לא נכנסה
1990 עד 1992 - לא העפילה
1994 - לא נכנסה
1996 - פרשה
1998 - לא נכנסה
2000 עד 2012 - לא העפילה
2013 - פרשה
2015 עד 2025 - לא העפילה
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א
1 2  החל מאוגוסט 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות גברים בכלל
סנדרה סיסנרוס

| --- | --- |

 לידה:  20 בדצמבר 1954 (בת 69) שיקגו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית, מקסיקו 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לויולה בשיקגו, אוניברסיטת איווה, אוניברסיטת שיקגו, University of La Punta 
 שפות היצירה:  אנגלית, מנדרינית, סלובנית 
 יצירות בולטות:  הבית ברחוב מנגו, Woman Hollering Creek and Other Stories 
 פרסים והוקרה:  עמיתי מקארתור (1995)  פרס הספר האמריקאי (1985)  פרס אניספילד-וולף (1993)  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (2022)  המדליה הלאומית לאומנויות 
 www.sandracisneros.com
 
סנדרה סיסנרוס (באנגלית: Sandra Cisneros; נולדה ב-20 בדצמבר 1954) היא סופרת ומשוררת אמריקאית. ספריה עוסקים במארג הזהות המסובך של אמריקאים לטינים, מנקודת מבט נשית, מתוך חוויותיה וקשייה כאישה אמריקאית לטינית. ספרה המפורסם ביותר "הבית ברחוב מנגו" נמכר ביותר מ-6 מיליון עותקים ותורגם ליותר מ-12 שפות. הספר גם נקרא בתיכונים ברחבי ארצות הברית. לסיסנרוס הוענקה המדליה הלאומית של האמנויות על ידי הנשיא אובמה ב-2016.
קורות חיים

סנדרה סיסנרוס נולדה ב-1954. היא הילדה השלישית מבין שבעה, והבת היחידה למשפחה אמריקאית לטינית. אביה עבד בתור רפד. אמה, כקוראת נלהבת, היוותה השפעה נשית חזקה עליה ופעלה רבות לכך שסיסנרוס תמצה את הפוטנציאל שלה. סיסנרוס נולדה וגדלה בשכונת מצוקה בשיקגו והחלה לכתוב למגירה כשהייתה תלמידה בחטיבת הביניים. בתיכון למדה ב-Josephinum Academy of the Sacred Heart, תיכון קתולי קטן לבנות, שם כתבה שירה והייתה עורכת המגזין הספרותי.
ב-1976 סיימה את לימודיה לתואר ראשון באנגלית באוניברסיטת לויולה בשיקגו. לאחר מכן המשיכה לתואר שני (MFA) בכתיבה יצירתית באוניברסיטת איווה, אותו סיימה ב-1978. במהלך לימודיה באיווה פיתחה את נושא היצירה שלה - חוויותיה הייחודיות בתור אישה היספאנית בתרבות זרה ברובה. לאחר לימודיה עבדה כמורה וכמדריכה לנושרים מתיכונים, ובעבודה זו נחשפה לבעיותיהם של צעירים היספאנים. בין יתר עיסוקיה שימשה גם כאמנית בבתי הספר בהם לימדה כתיבה יוצרת, וכסופרת אורחת במספר אוניברסיטאות כולל אוניברסיטת ברקלי בקליפורניה ואוניברסיטת אן ארבור במישיגן.
סיסנרוס מעולם לא האמינה במוסד הנישואין וחיה לבדה באושר, מכיוון שזה עזר לה בכתיבה. היא עצמה אמרה, "הכתיבה שלי היא הילד שלי ואני לא רוצה שדבר יבוא בינינו."
פעילותה המקצועית, יצירותיה, ותוארי כבוד

סיסנרוס עוסקת במארג הזהות המסובך של אמריקאים לטינים מנקודת מבט נשית, מתוך חוויותיה כאישה אמריקאית לטינית והקשיים שאיתם התמודדה, ומהתבוננות בסביבתה ובאנשים שמקיפים אותה. מוטיב חוזר בכתיבתה הוא העיסוק בחיים משני צדי הגבול בין ארצות הברית ומקסיקו, תוך שימוש אלגורי בגבול הפיזי-מדיני כגבול בין מינים, מעמדות ומוצאים.
ב-1980 הוציאה את ספרה הראשון, "ילדים רעים", כרך שירה. ב-1984 הוציאה את הספר המפורסם ביותר שלה, רב המכר "הבית ברחוב מנגו". הספר מספר את סיפורה של אספרנזה קורדרו, המתגוררת בשכונת מצוקה. אספרנזה לא רוצה להיות שייכת, לא לשכונה שלה, ולא לציפיות הנמוכות שהעולם מצפה ממנה. הסיפור של אספרנזה הוא על ילדה צעירה שממציאה בעצמה את מה שהיא תהפוך אליו. הספר מכר למעלה משישה מיליון עותקים, וזכה בפרס הספרים האמריקני של קרן קולומבוס לשנת 1985, והוא חובה לקריאה בבתי הספר התיכוניים ברחבי ארצות הברית.
בשנת 1995 הוענקה לה מלגת קרן מקארתור, ובהמשך סייעה סיסנרוס ביסוד הזרוע הלטינית של קרן מקארתור, לוס מקארתורוס. היא ייסדה את קרן מקונדו, אגודה של סופרים מעורבים חברתית, ואת קרן אלפרדו סיסנרוס דל מורל.
פעילותה המקצועית, יצירותיה, ותוארי כבוד > רשימת ספריה > שירה

ילדים רעים - 1980