stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גריל מונגולי
הכנה

בדרך כלל, הסועדים בוחרים מגוון של חומרי גלם מתצוגה של בשר פרוס (כגון בשר בקר, חזיר, כבש, הודו, עוף ושרימפס) וכן ירקות (כגון כרוב, טופו, בצל, ברוקולי ופטריות). קערת המרכיבים מועברת לשף שמוסיף לאחר מכן את הרוטב לבחירת הסועד ומועבר לגריל.
הצורה המעגלית של הגריל מאפשרת לשני טבחים או יותר לבשל מזון בו זמנית ובמהירות, והאוכל בדרך כלל מוכן כשהגריל מסתובב. ניתן להוסיף שמן או מים בזמן שהמרכיבים מוקפצים ברציפות על האש הגבוהה כאשר פריטי המזון נותרים שלמים.
חלק מהרשתות האמריקאיות מניחות את האוכל על חלקים שונים של הגריל העגול המופרדים על ידי מעצב טריזים מיוחד. כל מנה עוברת בתורה, כשהמפעיל מסתובב בחלקו החיצוני של הגריל והופך את האוכל של כל אחד ברצף.
בסיום הבישול, כל מנה מוכנה נגרפת לקערה ומועברת לסועד. מסעדות גריל מונגוליות רבות עוקבות אחר פורמט של מזנון אכול כפי יכולתך, המאפשר ביקורים מרובים בגריל.
לקריאה נוספת

אסאדו
Bulgogi, מנת גריל קוריאנית פופולרית מוקפצת
דזינגיסוקאן, מנת גריל יפנית פופולרית מוקפצת
חורחוג, מאכל מונגולי המכונה "ברביקיו מונגולי"
BBQ קוריאני מתייחס למגוון מנות גריל במטבח הקוריאני
רשימה של המצאות ותגליות טייוואניות
סאג', מחבת פסים קמורה המשמשת במרכז, דרום ומערב אסיה, מזרח ודרום אירופה והאיים הקריביים לבישול לחם ובשר
המטבח הטייוואני
טפניאקי, סגנון בישול יפני דומה
הערות שוליים

1 2  Chang, Eddy (2018-11-01). "Ceremony to be held honoring late crosstalk master Wu Zhao-nan". Taipei Times. נבדק ב-6 בנובמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Chang, Eddy (24 ביולי 2014). "Restaurant review: Genghis Khan Mongolian Bar-B-Q". Taipei Times. נבדק ב-6 בנובמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Calta, Marialisa (14 בדצמבר 1988). "AT THE NATION'S TABLE; Appleton, Wis". The New York Times (באנגלית). נבדק ב-2018-11-06. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Schwabe, Calvin W. (1979). Unmentionable Cuisine. University of Virginia Press. p. 125. ISBN 978-0-8139-1162-5.
1 2 3  Liang Fengrong 梁峰榮 (13 בדצמבר 2012). "呷台灣／吳兆南發明的蒙古烤肉 蒙古吃不到". Xin News. אורכב מ-המקור ב-2018-11-07. נבדק ב-2018-11-06. {{cite web}}:  (עזרה)
הגריל המונגולי של BD באולן בטור, מונגוליה
אריה קובובי

| --- | --- |
אריה קובובי.
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  2 בנובמבר 1896 ליטא 
 פטירה:  16 במאי 1966 (בגיל 69) ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות סנהדריה 
 
אריה ליאון קוּבּוֹבִי (קוּבּוֹביצקי) (ביידיש: אריה לעאן קובאָווי (קובאָוויצקי); בכתב לטיני: Arieh Leon Kubovy (Kubowitzki)‎;‏ 2 בנובמבר 1896 – 16 במאי 1966) היה עורך דין ופעיל ציוני, ממייסדי הקונגרס היהודי העולמי (1936) ומזכירו הכללי (1945–1948). לאחר קום מדינת ישראל היה דיפלומט, שכיהן כציר בצ'כוסלובקיה ופולין (1951–1952), היה שגריר בארגנטינה וציר למדינות דרום אמריקה (1953–1958), ויו"ר הנהלת יד ושם (1959–1966).
קורות חיים

קובובי (קובוביצקי) נולד ב-1896 בעיירה קורשאן שבליטא, השישי מאחד-עשר ילדיהם של לאה זלטה לבית אורינובסקי ואברהם צבי קובוביצקי, חזן ושוחט. בשנת 1900 עברו לעיירה ניישטט-שירווינט, שם למד ב"חדרים מתוקנים". בשנת 1906 היגרה משפחתו לבלגיה, ושם רכש את שארית חינוכו.
הוא למד באוניברסיטה החופשית של בריסל ובאוניברסיטת לייז' ומהם קיבל תואר דוקטור בפילולוגיה קלאסית (על יסוד דיסרטציה על המילים היווניות והלטיניות בלשון חז"ל) ובמשפטים. ב-1926 התאזרח בבלגיה ועסק משנה זו ועד 1940 בעריכת דין, תחילה באנטוורפן ולאחר מכן בבריסל. היה עורך דין ופעיל ציוני בולט.
בשנת 1916 ייסד את תנועת "צעירי ציון" בבלגיה, ובשנת 1920 היה לעורכו של דו-שבועון ציוני בשפה הצרפתית בשם "התקווה" שיצא לאור בבלגיה. באותה שנה השתתף בוועידת לונדון כנציג הבלגי. ב-1922 השתתף בוועידה העולמית של ההתאחדות בברלין, והמשיך את פעולתו בציונות הסוציאליסטית – היה חבר המוסדות המרכזיים של ה"התאחדות" (ומ-1932 של ה"איחוד"), נבחר כחבר הוועד הפועל הציוני והשתתף בכמה קונגרסים ציוניים. הוציא דו-שבועון ציוני-סוציאליסטי ביידיש בשם "פאָלק און ארבעט" ('עם ועבודה').
באותן שנים היה במקביל גם חבר פעיל בתנועה הסוציאליסטית הבלגית, היה מקורב לקאמיל הויסמנס, ובשנת 1929 נבחר מטעמה לחבר מועצת העיר אנטוורפן.
ב-1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, היה קובובי מיוזמי החרם הכלכלי עליה (החרם נגד גרמניה הנאצית). הוא עסק בהגנה על זכויות יהודים ויזם הקמת מועצות יהודיות לתיאום הפעולות למען היהודים. בשנת 1936 היה מעורב בהקמת הקונגרס היהודי העולמי ונבחר להנהלתו.
כשפרצה מלחמת העולם השנייה נמלט מבלגיה והגיע לארצות הברית, שם נתמנה לראש מחלקת ההצלה בקונגרס היהודי העולמי. מסוף שנת 1944 ועד סוף 1948 נסע ברחבי התפוצות היהודיות להצלת שארית הפליטה ופעל להחזרת שוויון זכויותיהם ורכושם הנגזל של היהודים ולשיקום הקהילות היהודיות החרבות.
בחודש יולי 1945 התמנה למזכירו הכללי של הקונגרס העולמי. בתוקף תפקידו נפגש עם ראשי מדינות; בספטמבר 1945 התקבל לריאיון עם האפיפיור פיוס ה-12 וביקשו שהכנסייה תחבר גילוי דעת רשמי לגבי עמדתה בנוגע ליהודים.
בשנת 1946 עלה לארץ ישראל.
ב-1949 נשלח לעדן שבתימן להכנת מבצע "מרבד הקסמים" להעלאת יהודי תימן. בשנת 1950 התמנה ליועץ המשפטי של חברת העובדים, ונבחר כחבר מועצת מפא"י.
באוגוסט 1951 מונה לציר הישראלי בצ'כוסלובקיה ובפולין. בדצמבר 1952 דרשה צ'כוסלובקיה מישראל להחזיר את קובובי, שהואשם על ידה בהתערבות בענייניה הפנימיים, וכן בכך שפעל למען עליית יהודים לישראל וכי קיים קשרים עם רודולף סלנסקי, מנאשמי משפטי פראג, שהורשע בבגידה. בדצמבר 1952 הוא הוכרז פרסונה נון גרטה בצ'כוסלובקיה ובעקבות זאת גם בפולין, ועזב את מזרח אירופה.
בראשית שנת 1953 נסע למסע הרצאות בארצות הברית.
באוגוסט 1953 מונה לציר ישראל בארגנטינה (מאפריל 1955: שגריר) וציר לא-תושב לצ'ילה, אורוגוואי (1954–1955) ופרגוואי (מ-1954).
בדצמבר 1958 שב מארגנטינה ופרש משירותו במשרד החוץ.
במרץ 1959 מונה ליו"ר הנהלת יד ושם במקום בן-ציון דינור, שהתפטר מתפקידו. בתפקידו זה יזם קובובי את הקמתה של הוועדה הציבורית לציון חסידי אומות העולם. קובובי כיהן בתפקיד יו"ר הנהלת יד ושם עד מותו.
קובובי נפטר ב-16 במאי 1966 לאחר מחלה קשה, בגיל 69. נקבר בבית הקברות סנהדריה בהלוויה רבת-משתתפים. הותיר אישה ובן.
בשנת 1967, כשנה לאחר מותו, הופיע בהוצאת יד ושם הספר "אם אשכחך השואה", ובו מבחר מנאומיו והרצאותיו.
הרחוב הראשי בשכונת רמת דניה בירושלים קרוי על שמו.
משפחתו

אשתו מרים קובובי לבית גולדשטיין (1898–1990) הייתה משוררת, סופרת, עיתונאית ועסקנית ציבור. ילידת אנטוורפן, בוגרת גימנסיה, הייתה ממנהיגות תנועת הציונות העובדת בבלגיה ו"פיוניר וימן " בארצות הברית.
בנו, מיכאל (מייקל) קובובי (אנ') (נולד ב-1940), הוא פרופסור מן המניין לפסיכולוגיה קוגניטיבית באוניברסיטת וירג'יניה, המתמחה בחקר תפיסה, פסיכולוגיה של האמנות ופילוסופיה של הנפש.
גרושתו של מיכאל, מירי קובובי (Miri Kubovy), הייתה מנהלת לימודי העברית המודרנית באוניברסיטת ייל במשך עשרים שנה ולאחר מכן כיהנה כפרופסור לתרבויות המזרח הקרוב באוניברסיטת הרווארד במשך עשרים שנה נוספות. כיום מלמדת באוניברסיטת העיר ניו יורק. היא בת-זוגו של פרופ' יוסף דן.
בנם המשותף (נכדו של אריה קובובי), איתמר קובובי (Itamar Kubovy), הוא במאי ומנכ"ל להקת המחול המודרני האמריקאית "פילובולוס" (Pilobolus).
אמו של קובובי, לאה (נפטרה ב-1960), ושלושה מאחיו עלו גם הם לישראל. אחיו הבכור, יצחק קובוביצקי (1889–1973), היה ממנהיגי הציונים הכלליים בבלגיה, יו"ר ההסתדרות הציונית בבלגיה, ובארץ היה ממייסדי סיליקט (בית חרושת) שייצר לבנים, ובהמשך מנהל הקרן למפעלים קונסטרוקטיביים של הציונות הכללית, וכמו כן כיהן כנשיא התאחדות עולי בלגיה וכנשיא לשכת המסחר ישראל–בלגיה. בנו שלו הוא השופט ד"ר שאול קובובי (2019-1920), ממייסדי מערכת בתי הדין לעבודה בישראל, שופט בית הדין הארצי לעבודה (1972–1990) וסגן נשיאו (1990-1986).
אחיו הצעיר אליהו (שכתב ביידיש ובצרפתית תחת השם "אלי קובו") נספה בשואה.
כתביו

וואָרצלען און פליגלען: רעדעס און רעפעראטן, בואנוס איירס: קיום, 1953–1958. (חתום: "פון א ישראל-אמבאסאדאר" ('מאת שגריר של ישראל')) (נאומים והרצאות) (ביידיש)
Serás siempre David: discursos y conferencias de un embajador de Israel 1953-1958, Buenos Aires: Editorial Losada, 1958. (ספרדית: תהיה תמיד דויד: נאומים והרצאות מאת שגריר של ישראל 1953–1958)
לאחר מותו:
אם אשכחך השואה: נאומים והרצאות, ירושלים: יד ושם, תשכ"ז.
כתביו > בעריכתו

Yad vashem Studies on the European Jewish Catastrophe and Resistance 6 (1967).
לקריאה נוספת

מרים קובובי, אשת ציר ישראל בפראג ובוארשה; מצרפתית: מירי ומיכאל קובובי, תל אביב: מסדה, 1964.
'אריה ליאון קובובי ז"ל', ידיעות יד ושם 37 (תשכ"ז), 3–14. (אסופת מאמרים מאת מחברים שונים על היבטים ותקופות שונים בחייו)
ברוך צוקערמאן, 'אריה לעאָן קובובי', בספרו: עסייען און פּראָפילן, תל אביב: פארלאג י"ל פרץ, תשכ"ח 1967, עמ' 427–431. (ביידיש) (התפרסם במקור ב"אידישער קעמפער")
מטילדה סימן 2

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  דגם רכב קרבי 
 מדינה מייצרת:  בריטניה בריטניה
 יצרן:  Vulcan Foundry 
 משתמשים עיקריים:  הצבא הבריטי 
 שנת ייצור:  1937
 תקופת השימוש:  1939–1945 (כ־6 שנים) 
 דגם קודם:  מטילדה סימן 1
 דגם עוקב:  ולנטיין
 מערכה מרכזית:  מלחמת העולם השנייה - המערכה על צרפת והמערכה במדבר המערבי.
 יחידות שיוצרו:  2,987 
 מידע טכני
 אורך:  6.02 מטרים
 רוחב:  2.59 מטרים
 גובה:  2.36 מטרים
 משקל:  26.5 טון
 מהירות:  24 קמ"ש על כביש
 טווח פעולה:  260 קילומטר
 מנוע:  2 מנועי דיזל, 87 כ"ס (65 קילוואט) כל אחד
 שריון:  20–79 מילימטרים (0.79–3.11 אינץ')
 צוות:  4
 מערכות נשק
 חימוש עיקרי:  תותח טנק 2 ליטראות (40 מילימטר)
 חימוש משני:  מקלע 0.303 אינץ'
 
מטילדה סימן 2 הוא טנק חיל רגלים בריטים משנות השלושים והארבעים של המאה ה-20. מטילדה היה טנק בעל שריון עבה יחסית לזמן יצורו והיה יעיל בתחילת מלחמת העולם השנייה. טנקי מטילדה היו בשימוש מוגבל גם במלחמת העצמאות.
רקע

מטילדה סימן 1 נולדה כתוצאה ממכרז של הצבא הבריטי ל"טנק חיל רגלים". הטנק אמור היה לשמש בתפקיד של סיוע אש לחיל הרגלים והושתת על לקחי מלחמת העולם הראשונה, מבלי שראשי הצבא הבריטי נתנו את דעתם לתורות הלחימה המהפכניות של בן ארצם, לידל הארט, ומקבילו בגרמניה, בדבר מלחמת תנועה, אשר קיבלה ברבות השנים את הכינוי "בליצקריג". מכיוון שתפקידו של הטנק המיועד היה הסתערות במהירות איטית (על מנת לשמור על מיקומו לצד חיל הרגלים), כלל המכרז את הדרישה כי הטנק יהיה חסין לכל כלי הנ"ט הקיימים בזמנו. הצבא דרש גם שהטנק יהיה בעל עבירות שטח גבוהה. מעל כל אלה ריחפה הדרישה לכך שמחיר הטנק יהיה נמוך ביותר בגלל הקיצוצים הנרחבים בתקציב הביטחון בבריטניה בשנות השלושים. בשנת 1935 החל הפיתוח תחת השם "מטילדה".
בתחילה פותח המטילדה סימן 1, אולם אף על פי שלכאורה ענה על הדרישות, היה מטילדה סימן 1 כישלון מוחלט. המחיר הנמוך גרם לכך שמערכת ההנעה כולה הייתה ירודה ובלתי אמינה. הזחלים של הטנק היו חשופים, והמהירות המקסימלית, 13 קמ"ש, הייתה נמוכה מדי. חסרונותיו הבולטים גרמו לייצור מוגבל, ולפיתוחו וייצורו של מחליף - מטילדה סימן 2.
מטילדה סימן 2

מטילדה סימן 2 היה, ללא ספק, מוצלח מקודמו. שריון בעובי של 13–78 מילימטרים (0.51–3.07 אינץ') בשילוב עם תותח 2 ליטראות (40 מילימטר) הקנו לו את המפרט המתבקש. בעיית הפגיעות בזחלים תוקנה על ידי "חצאית", ומספר אנשי הצוות עלה ל-4. כל זה העלה את משקל הטנק לכ-26.5 טון, והפך את מטילדה סימן 2 לטנק הכבד ביותר שיוצר בבריטניה מאז הסימן 5 של ימי מלחמת העולם הראשונה. את הטנק הניעו שני מנועי דיזל 87 כ"ס (65 קילוואט) כל אחד. השילוב בין מנוע חלש יחסית ומשקל רב הביא למהירות מרבית נמוכה של 24 קמ"ש [14.9 מייל לשעה]. במטילדה סימן 2 היה אמנם שיפור עצום מול קודמו, אך מהירותו הנמוכה ותותחו הקטן יחסית השאירו אותו נחות מול הטנקים הגרמניים הבינוניים בעלי התותח בקוטר של 50 ו-75 מ"מ.
מלחמת העולם השנייה

המטילדות נרשמו בדפי ההיסטוריה כאשר ב-21 במאי 1940, כשבעים וחמישה טנקי מטילדה, רובם מדגם מטילדה 1, השתתפו בקרב אראס באזור העיר אראס שבצפון צרפת. הטנקים הבריטים, מרגימנטי הטנקים המלכותיים ה-4 וה-7, פגשו את דיוויזיית הפאנצר ה-7 של ארווין רומל בנוסף לכוחות של דיוויזיית האס אס הממוכנת "טוטנקופף" (גולגולת המת, על שם סמלה). במהלך הקרב הופרד החי"ר הגרמני מכוחות השריון שסייעו לו ובמשך זמן לא מבוטל כתשו המטילדות את החי"ר הגרמני. תותחי הנ"ט הגרמניים של התקופה שהיו בקוטר 37 מילימטר היו בלתי יעילים מול המטילדה. רומל התערב אישית בקרב וארגן את תותחי הנ"מ בקוטר 88 מילימטר האימתניים לירי בכינון ישיר לעבר המטילדות. בשלב זה המטילדות עצרו ונסוגו, לאחר שסבלו מאבדות. לגרמנים נגרמו אבדות קשות: מאות נהרגו, נפצעו או נפלו בשבי. רומל וגודריאן נתקפו בהלה, ושניהם ציינו את האירוע ביומניהם כ"ניסיון פריצה" של הבריטים לכיוון פריז. רומל אף ציין את כוח האויב ככוח של "מאות" טנקים (כזכור, היו שם 75). המפגש היה אחד היחידים במערכה על צרפת שבהם הוכו הגרמנים קשות.
בסך הכל השתתפו ב-1940 במערכה על צרפת 150 טנקים מסוג מטילדה.
הטנקים שימשו גם בשלביה המוקדמים של מערכה בצפון אפריקה. טנקי מטילדה שנפלו לידי הגרמנים שופצו ושימשו את הצבא הגרמני, דבר שגרם לעיתים לבלבול בשני הצדדים.
המטילדות המשיכו להיות בשירות בצבא הבריטי עד 1942, אז הוחלפו בטנקי רגלים אחרים, כגון הולנטיין. למעלה מאלף טנקי מטילדה סופקו לצבא האדום, אך גם במסגרתו הם לא ענו על הצרכים ויצאו ברובם מהשירות עד סוף 1942. בחזית האוקיינוס השקט לעומת זאת היו טנקי מטילדה בשימוש עד סוף המלחמה, בשירות הצבא האוסטרלי, כיוון שליפן היה מחסור בנשק אנטי-טנקי כבד.
מלחמת העצמאות

לפי מספר מקורות היה לחיל המשלוח המצרי כוח של פלוגת מטילדות בזמן מלחמת העצמאות. [דרוש מקור]
ביום 12 ביולי, כאשר נגבה הותקפה משלושה כיוונים, זוהו שני טנקים מסוג מטילדה. הטנקים נעו כחלק מכוח שירד מכיוון משטרת עיראק סווידאן (יואב) לעבר נגבה. הזיהוי התאפשר היות שאחד מהם עצר בזווית צד שאפשרה להבחין בסימן ההיכר המיוחד, בחמשת הפתחים המיוחדים לטנק זה במזקו"ם שלו.
לפי מקור בריטי (סטיבן זלוגה), בין הטנקים שתקפו את יד מרדכי ב-23 במאי, היו גם טנקים מסוג מטילדה.
הערות שוליים

↑  השימוש במונח המיושן "ליטראות" נובע מהעובדה, שבצבא הבריטי דירגו את התותחים לפי משקל הקליע.
↑  ראו אל"ם (מיל) בני מיכלסון: "70 שנה למערכה על צרפת", שריון 36 אוקטובר 2010.
| רק"מ של חבר העמים הבריטי מימי מלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| טנקים קלים | ויקרס סימן 3-2 • ויקרס סימן 5-4  • ויקרס סימן 6  • טטררך |  |
| טנקי שיוט | סימן 1 • סימן 2 • סימן 3 • סימן 4 • קובננטר • קרוסיידר • קאבליר • קנטאור • קרומוול • צ'לנג'ר • קומט • ראם (קנדה) • גריזלי (קנדה) • סנטינל AC1 (אוסטרליה) •  שרמן פיירפליי |  |
| טנקי חי"ר | מטילדה סימן 1 • מטילדה סימן 2 • ולנטיין • צ'רצ'יל |  |
| משחיתי טנקים | ארצ'ר • אכילס |  |
| תומתי"ם | בישופ • סקסטון (קנדה) |  |
| נגמשי"ם | זחלילית אוניברסלית • נגמ"ש לויד • נגמ"ש קנגורו (קנדה) |  |
| כלי רכב משוריינים |  שריונית AEC • שריונית ביוורטה • שריונית קובנטרי • שריונית דיימלר • שריונית גאי • שריונית האמבר • שריונית לנצ'סטר • שריונית מוריס CS9 • שריונית רולס-רויס • שריונית רובר (אוסטרליה) • שריונית מרמון הרינגטון (דרום אפריקה) • שריונית פוקס (קנדה) |  |
| רכבי סיור משוריינים | שריונית סיור דיימלר דינגו • שריונית סיור האמבר • שריונית סיור מוריס • שריונית סיור דינגו (אוסטרליה) • שריונית סיור איירונסייד • שריונית סיור אוטר (קנדה) • שריונית סיור S1 (אוסטרליה) |  |
| משאיות משוריינות | ביסון • ארמדילו • בדפורד • C15TA (קנדה) • ‏AEC |  |
| רק"ם נסיוני | הארי הופקינס • אלקטו • אוונג'ר • צנטוריון • בלאק פרינס • טוג • אקסלסיור • ואליאנט • טורטויס • סקופילד (ניו זילנד) • שריונית רינו (אוסטרליה) |  |
טנק מטילדה השייך לצבא האוסטרלי
וילי רוטנשטיינר

ויליבאלד (וילי) רוטנשטיינר (בגרמנית: Willibald "Willi" Ruttensteiner; נולד ב-12 בנובמבר 1962) הוא כדורגלן עבר וכיום איש עסקים ומאמן כדורגל אוסטרי.
ביוגרפיה

נולד בכפר וולפרן הסמוך לעיר שטייר, אוסטריה, למשפחה נוצרית. כבן השני מבין שלושה ילדים.
הוא פרש מלשחק כדורגל עקב פציעה בגיד האכילס. למד לתואר ראשון בסוציולוגיה, קיבל תעודת הוראה והחל לעבוד כמורה בבית ספר יסודי. למד לתואר שני במנהל עסקים, במסגרתו למד ניהול ספורט והוסמך כמאמן מנטלי. בתחילת דרכו המקצועית היה רוטנשטיינר מאמן בילדים ובנוער בעיירות הקרובות לעיר הולדתו וולפרן. לאחר מכן אימן את קבוצת הנוער של פ.צ לינץ, ושימש בהמשך כעוזר מאמן ומאמן בקבוצה הבוגרת ששיחקה בבונדסליגה האוסטרית.
בשנת 1999 החל לעבוד בהתאחדות הכדורגל האוסטרית, ושימש כמאמן הנבחרת הצעירה במשך שבע שנים. ב-2006 מונה למנהל המקצועי של ההתאחדות האוסטרית. בתקופה זו הכדורגל האוסטרי היה בשפל. הליגה המקומית הוצפה בשחקנים זרים זולים ולא הייתה עבודה משמעותית לקידום שחקנים צעירים.
באוסטריה הקים את "פרויקט 12", לקידום שחקני כדורגל צעירים במדינה. הנבחרות של אוסטריה זכו להישגים משמעותיים בהמשך: מקום שישי באליפות אירופה לנערים בשנת 2013, מקום שלישי באליפות אירופה לנוער ב-2014, השתתפות ביורו 2016 לבוגרים, וטיפוס של קרוב ל-80 מקומות בדירוג של פיפ"א.
בשנת 2005 היה למאמן זמני (ממלא מקום) במשך שלושה חודשים של נבחרת אוסטריה הבוגרת.(אנ')
בשנת 2011 מונה כחודש באופן רשמי במשך כמאמן של נבחרת אוסטריה הבוגרת.(אנ')
בשנים 2006–2018 היה למנהל טכני בהתאחדות הכדורגל האוסטרית.
ביוני 2018 מונה רוטנשטיינר לתפקיד המנהל הטכני של נבחרת ישראל בכדורגל. חוזהו עם ההתאחדות לכדורגל הוארך בשנתיים נוספות, במהלך כהונתו של כדורגלן העבר האוסטרי אנדי הרצוג כמאמנה הראשי של נבחרת ישראל בכדורגל.
ביולי 2020 מונה למאמנה הראשי של נבחרת ישראל, כשאלון חזן מונה לעוזרו, ובדצמבר 2020 הוארך חוזהו עד לסיום עונת המשחקים 2021/2022. את תפקידו הקודם כמנהל הטכני של נבחרות ישראל, לקח יילה חוס ההולנדי. בפברואר 2022 סיים את תפקידו בנבחרת ישראל.
חיים אישיים

רוטנשטיינר נשוי, ואב לשתי בנות.
הערות שוליים

↑  "אי אפשר לחלום על המונדיאל, צריך סבלנות", באתר ‏מאקו‏, 5 בספטמבר 2021
↑  ג'רלד גוסמן, Der PowerPoint-Willi, באתר צייט אונליין, 8 באוקטובר 2015
↑  אורי קופר, לפטופ, הגרסה האוסטרית: מי אתה וילי רוטנשטיינר?, באתר ynet, 27 ביוני 2018
↑  ynet, רשמית: וילי רוטנשטיינר מונה למנהל הטכני של נבחרות ישראל, באתר כלכליסט, 26 ביוני 2018
↑  מוטי פשכצקי, ‏רוטנשטיינר האריך חוזהו: "מרגיש טוב לעבוד בארץ", באתר ‏מאקו‏, 18 במרץ 2019
↑  מוטי פשכצקי, ‏ווילי רוטנשטיינר עוזב את נבחרת ישראל, באתר ערוץ הספורט, 7 בפברואר 2022
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים ובנושא מאמני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מיכאל גורלובסקי

מיכאל גורלובסקי (נולד ב-24 בינואר 1963) הוא איש ציבור ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת מטעם הליכוד בכנסת ה-16 .
ביוגרפיה

גורלובסקי נולד בעיר דזיארז'ינסק, בברית המועצות, שם למד הנדסת מכונות. הוא עלה לישראל בשנת 1988, והשתקע עם משפחתו בבאר שבע. הוא עבד מספר שנים כעצמאי עד שהצטרף לפעילות פוליטית כעוזרו ונהגו של אביגדור ליברמן, אשר שימש בזמנו כיד ימינו של בנימין נתניהו. גורלובסקי עמד בראש מטה העולים של הליכוד בין השנים 1993–1996.
לאחר ניצחון נתניהו בבחירות לכנסת הארבע עשרה ולראשות הממשלה, ומינוי ליברמן למנכ"ל משרד ראש הממשלה, מונה גורלובסקי לעוזר בכיר של ליברמן. כשפרש ליברמן מהליכוד והקים את ישראל ביתנו ב-1999, גורלובסקי נשאר בליכוד וב-2003, ארבע שנים לאחר מכן, בבחירות לכנסת ה-16, הוא נבחר מטעם הליכוד, לכנסת. כיהן כחבר ועדות הכספים, הפנים והכנסת.
במאי 2003, כשלושה חודשים אחרי בחירתו לכנסת היה מעורב בפרשת ההצבעות הכפולות, יחד עם חבר הכנסת יחיאל חזן. עם חשיפת הפרשה הודה שהצביע פעמיים בשתי הצבעות שונות. בעקבות ההודאה, ועדת האתיקה של הכנסת החליטה להטיל עליו עונש הרחקה של ארבעה חודשים מפעילות בכנסת. גם בחקירת המשטרה, ביולי 2003, הודה שהצביע פעמיים. בספטמבר 2003 היועץ המשפטי לממשלה אליקים רובינשטיין החליט להגיש כתב אישום נגדו על זיוף בכוונה לקבל דבר בנסיבות מחמירות, מרמה והפרת אמונים, אך ועדת הכנסת החליטה בדצמבר 2003 שלא להסיר את חסינותו, כך שהוא לא הועמד לדין.
בעקבות ההחלטה לא להסיר את חסינותו עתרה התנועה למען איכות השלטון בישראל לבג"ץ. באוקטובר 2004 החליט נשיא בית המשפט העליון, אהרן ברק, להעביר את הדיון בעתירה להסיר את חסינותו של גורלובסקי להרכב של 7 שופטים. בפברואר 2005 ביטל בג"ץ את החלטת ועדת הכנסת לא להסיר חסינות של גורלובסקי והחזיר את הדיון לוועדה. אך ביוני 2005 ועדת הכנסת הצביעה בשנית נגד הסרת חסינות גורלובסקי, בניגוד להנחיית בג"ץ. שוב הוגשו עתירות לבג"ץ נגד ההחלטה, והרכב של 7 שופטי בג"ץ פסק פה אחד שניתן להחיל על המקרה חוק חדש המסיר את החסינות אוטומטית. מיד אחר כך הודיע היועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז, כי בכוונתו להגיש כתב אישום כנגד גורלובסקי בפרשת ההצבעות הכפולות.
במסגרת עסקת טיעון, הוא הודה אז בעבירה של הפרת אמונים, ופברואר 2007 נידון לחודשיים עבודות שירות וחודשיים מאסר על תנאי.
בבחירות לכנסת ה-17 התמודד גורלובסקי ברשימת הליכוד לכנסת אך לא נבחר לאחר שמוקם במקום ה-54 הלא ריאלי ברשימה.
ב-2 בנובמבר 2015 נעצר גורלובסקי בחשד לסחיטה באיומים ושוחד, במסגרת חקירת "פרשה 618" - פרשת שחיתות בחברת נתיבי ישראל. ב-8 בנובמבר 2015, מעצרו הוארך בשבוע. המשטרה חשדה כי אלכס ויז'ניצר, שהיה יו"ר חברת "נתיבי ישראל", ובכירים נוספים בחברה יצרו מנגנון שחיתות שיטתי, שנוהל על-ידם, שבמסגרתו חברו לספקים חיצוניים, בהם גורלובסקי, וקידמו את העסקתם בפרויקטים של החברה. זאת, בתמורה לשוחד וטובות הנאה שונות בהיקף של עשרות מיליוני שקלים. כמו-כן נחשף כי גורלובסקי קיבל לא פחות מ-33 מיליון שקל בעבור שירותי ייעוץ לנתיבי ישראל במשך שש שנים. באוקטובר 2017 הודיעה המשטרה כי גורלובסקי יועמד לדין בכפוף לשימוע, הוא הודיע בתגובה כי הוא "לא
מסכים עם החשדות ושומר על זכות השתיקה". בפברואר 2021 הוגש כתב אישום נגד גורלובסקי על מתן שוחד והלבנת הון.
הערות שוליים

↑  גדעון אלון, ח"כ גורלובסקי הורחק ל-4 חודשים בשל זיוף ההצבעה, באתר הארץ, 11 ביוני 2003
צבי לביא, ‏ועדת האתיקה של הכנסת השעתה ל-4.5 חודשים את ח"כ גורלובסקי מפעילות פרלמנטרית, באתר גלובס, 10 ביוני 2003
↑  ברוך קרא, גורלובסקי הודה גם ביאח"ה שהצביע פעמיים, באתר הארץ, 11 ביולי 2003
כתב גלובס, ‏ח"כ גורלובסקי נחקר באזהרה בפרשת ההצבעות הכפולות, באתר גלובס, 10 ביולי 2003
↑  הדס מגן, ‏רובינשטיין וארבל: כתבי אישום נגד חה"כ גורלובסקי וחזן בפרשת ההצבעות הכפולות, באתר גלובס, 11 בספטמבר 2003
↑  צבי לביא, ‏ועדת הכנסת החליטה שלא להסיר את חסינותו של ח"כ מיכאל גורלובסקי בהצבעות הכפולות, באתר גלובס, 23 בדצמבר 2003
צבי לביא, ‏ברוב של 11 מול 6 קולות החליטה ועדת הכנסת שלא להסיר את חסינותו של ח"כ מיכאל גורלובסקי, באתר גלובס, 23 בדצמבר 2003
↑  שמואל דקלו, ‏7 שופטי בג"ץ ידונו בהסרת חסינות ח"כ גורלובסקי, באתר גלובס, 21 באוקטובר 2004
↑  יובל יועז וגדעון אלון, בג"ץ ביטל החלטת ועדת הכנסת לא להסיר חסינות ח"כ גורלובסקי. השופט ברק: מתבקשת החלטה הפוכה, באתר הארץ, 24 בפברואר 2005
↑  יובל יועז ומזל מועלם, ועדת הכנסת הצביעה בשנית נגד הסרת חסינות גורלובסקי, בניגוד להנחיית בג"ץ, באתר הארץ, 2 ביוני 2005
צבי לביא, ‏ועדת הכנסת מצפצפת על בג"ץ: שוב החליטה לא להסיר חסינות גורלובסקי, באתר גלובס, 1 ביוני 2005
↑  יובל יועז, עתירה נוספת בעקבות אי הסרת חסינות גורלובסקי, באתר הארץ, 6 ביוני 2005
↑  שמואל דקלו, ‏שנתיים אחרי ההצבעות הכפולות: מזוז יוכל להגיש כתב אישום נגד גורלובסקי, באתר גלובס, 9 באוקטובר 2005
↑  הדס מגן, ‏מזוז הכריע: יגיש שוב כתב אישום נגד גורלובסקי בפרשת ההצבעות הכפולות, באתר גלובס, 31 באוקטובר 2005
↑  יובל יועז, ח"כ לשעבר גורולובסקי הודה בהצבעות הכפולות בהסדר טיעון, באתר הארץ, 6 בספטמבר 2006
↑  ניר חסון, עבודות שירות לח"כ לשעבר גורלובסקי, באתר הארץ, 12 בפברואר 2007
↑  אלי סניור, השחיתות בנתיבי ישראל: ח"כ לשעבר חשוד שסחט באיומים, באתר ynet, 2 בנובמבר 2015
↑  חן מענית, ‏הוארך מעצרו של מיכאל גורלובסקי: "התווספו ראיות מפלילות", באתר גלובס, 8 בנובמבר 2015
↑   אבי בר-אלי, דרמה בפרשת מעצ: המשטרה תפסה יומן שמתעד תשלומי שוחד מקבלנים לבכירים, באתר TheMarker‏, 9 בנובמבר 2015
↑  שירות גלובס, ‏ערוץ 10: נתיבי ישראל שילמה 33 מ' ש' לגורלובסקי על ייעוץ, באתר גלובס, 4 בנובמבר 2015
↑   אפרת נוימן, פרשת מע"צ: כתבי אישום בכפוף לשימוע יוגשו נגד 30 חשודים, בהם מקורבי ליברמן, באתר TheMarker‏, 24 באוקטובר 2017
↑  חן מענית, ‏ח"כ לשעבר גורלובסקי: "לא מסכים עם החשדות ושומר על זכות השתיקה"; בכיר לשעבר בנת"י: "לא שולם לי שוחד", באתר גלובס, 8 בנובמבר 2017
↑  חן מענית, ‏כתב אישום נוסף בפרשת נתיבי ישראל: קבלת ומתן שוחד והלבנת הון, באתר גלובס, 3 בפברואר 2021
ויקטור פונדלניק

ויקטור ולדימירוביץ' פונדלניק (ברוסית: Ви́ктор Влади́мирович Понеде́льник; ‏22 במאי 1937 ברוסטוב על הדון, ברית המועצות – 5 בדצמבר 2020, מוסקבה, רוסיה) היה כדורגלן סובייטי, ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה

פונדלניק נולד לאב עיתונאי ואם אחות בשירות צבאי. שם המשפחה פונדלניק, מדברי הסבתא רבתא של ויקטור, הופיע לאחר רפורמת 1861, כשהוריו ברחו לדון, לבלר שיכור רשם בשורה "שם משפחה" את היום בשבוע (פונדלניק ברוסית: יום שני). הוא שיחק בקבוצת הנוער "בורווסטניק" ובקבוצת הכדורגל של בית הספר לקצינים ברוסטוב (כשהיה צוער).
בשנים 1956–1958 שיחק בטורפדו/רוסטסלמאש שאז הייתה בליגה השנייה. ב-1958 הפך לשחקן הראשון בהיסטוריית ברית המועצות שזומן לנבחרת ממועדון שלא מליגת העל. בין השנים 1959 ל-1965 שיחק בסק"א רוסטוב.
ב-1960 לקח אליפות ביורו, כאשר הבקיע את שער הניצחון בדקה ה-113 מול יוגוסלביה (נגמר 1:2). זו הייתה הזכייה היחידה של ברית המועצות ביורו אי פעם. מאותו רגע הוא נחשב לאחד החלוצים הטובים במדינה. ב-1961 הועבר לצסק"א מוסקבה כנגד רצונו, ולאחר ויכוחים רבים עם ההנהלה ועזרה משרת התרבות, פונדלניק הצליח לחזור לסק"א רוסטוב. ב-1966 עבר לספרטק מוסקבה, השתתף במשחקי ידידות בישראל, זומן לנבחרת, אך לא הופיע באף משחק רשמי של ספרטק בשל השהייה. במאי הוא פרש בשל עלייה במשקל וניתוח תוספתן.
ב-1969 פונדלניק היה מאמנה של רוסטסלמאש. לאחר שנותיו ככדורגלן ומאמן פונדלניק עבד כעיתונאי ועורך ספורט. כמו כן הוא כתב 4 ספרים. היה נשוי עם 3 ילדים ו-4 נכדים. התגורר במוסקבה עד מותו. ברוסטוב על הדון נוסדה אקדמיית כדורגל על שמו.
תארים

ברית המועצות נבחרת ברית המועצות
אליפות אירופה: 1960
מקום שני ביורו 1964
ברית המועצות סק"א רוסטוב
חלוץ העונה בברית המועצות: 1960, 1961, 1962, 1963
החלוץ השלישי הטוב בברית המועצות: 1959
ספרים

כדורגל, האהבה שלי
רחבת העונשין
הכדור - בשער
וידוי החלוץ המרכזי
קראנץ' (חטיף)

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  חטיף שוקולד 
 תאריך יצירה:  1928 
 
חטיף שלם של נסטלה קראנץ' בארצות הברית
החטיף קראנץ' (באנגלית: Crunch) הוא חפיסת שוקולד העשוי משוקולד חלב ופצפוצי אורז. הוא מיוצר ברחבי העולם על ידי נסטלה, למעט ארצות הברית, שם הוא מיוצר ברישיון על ידי חברת ממתקים פרארה, חברה בת של פררו.