stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מכבי וילנה
לקריאה נוספת

Jurgita Šiaučiūnaitė-Verbickienė, Larisa Lempertienė. Jewish Space in Central and Eastern Europe: Day-to-Day History. Cambridge Scholars Publishing, 2009. ISBN 1443806226. pp 166–169
הערות שוליים

1 2 3 4  "Makabi Club Book Launch". LŽB (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-03-14.
↑  אגודות ספורט - יהודי וילנה בין שתי מלחמות העולם - ירושלים דליטא: סיפורה של הקהילה היהודית בווילנה, באתר www.yadvashem.org
↑  הכיבוש הגרמני – יוני 1941 - וילנה בתקופת השואה - ירושלים דליטא: סיפורה של הקהילה היהודית בווילנה, באתר www.yadvashem.org
↑  "Lithuanian Makabi Athletics Club Leaves for 20th Maccabiah Games in Israel". LŽB (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-03-14.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007363644005171
רפאל רוזוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1892 
 פטירה:  1956 (בגיל 64 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 
רפאל רוזוב (כ"ט בכסלו תרנ"ג דצמבר 1892 – כ"ג בסיוון תשט"ז 2 ביוני 1956) היה פעיל ציוני, איש התנועה הרוויזיוניסטית, ממייסדי תנועת הנוער בית"ר בארץ ישראל, ברית הציונים הרוויזיוניסטים (הצה"ר) וההסתדרות הציונית החדשה (הצ"ח).
הערות שוליים

↑  אסתר (פירה) רוזוב, (1893 – 1951) גורשה, יחד עם רבים מאנשי היישוב, על ידי השלטונות העות'מאנים למצרים בדצמבר 1914, ושם הכירה, במחנה הפליטים גאבארי באלכסנדריה, את יוסף טרומפלדור והתארסה איתו. לימים נישאה למשה עוזיאלי והייתה פעילה בוויצו.
↑  טרוצקי היה לאחד מראשי מהפכת אוקטובר שהובילו הבולשביקים, ומראשי ההנהגה הסובייטית בברית המועצות.
↑  אייזיק רמבה, כפי שהכרתים, בני דורו של ז'בוטינסקי, רמת גן, תנועת החרות, 1959, עמ' 328.
↑  על שמו של ז'אן יונה פישר נקרא כפר יונה.
↑  תכתובת שנשמרה מצויה בארכיון מכון ז'בוטינסקי בתל אביב, תיקים: א 1 - 2/ 8, א 1 - 2/ 9, א 1 - 2/ 16,  א 1 - 2/ 19/ 1, א 1 - 2/ 19/ 2, א 1 - 2/ 21/ 1, א 1 - 2/ 21/ 2, א 1 - 2/ 22/ 1, א 1 - 2/ 22/ 2, א 1 - 2/ 23/ 1, א 1 - 2/ 23/ 2, א 1 - 2/ 24/ 1, א 1 - 2/ 24/ 2, א 1 - 2/ 24/ 3, א 1 - 2/ 25/ 1, א 1 - 2/ 26/ 2, א 1 - 2/ 27, א 1 - 2/ 28, א 1 - 2/ 29/ 1, א 1 - 2/ 29/ 2, א 1 - 2/ 30/ 2.
↑  תכתובותיו מתקופת פריז, ראו: ארכיון מכון ז'בוטינסקי, תיק: ב 2 – 13.
↑  זאב ז'בוטינסקי, איגרות, איגרת 107, כרך תשיעי, 1934, עמ' 95.
↑  תנועת ז'בוטינסקי – ברית הצה"ר, באתר הספרייה הלאומית
↑  רפאל רוזוב באתר GRAVEZ
הידרה

ערך זה עוסק בחיה מיתולוגית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
ההידרה מובסת על־ידי הרקלס, איור על כד
הרקולס וההידרה
במיתולוגיה היוונית, ההידרה הלרנאית הייתה יצור-מים דמוי-זוחל מרובה-ראשים דמויי נחשים (בדרך כלל; באגדות שונות מופיעה ההידרה עם מספר ראשים הנע בין שלושה או חמישה למאה) ונשימה רעילה. ההידרה היא בתם של טיפון ואכידנה והיא נהרגה על ידי הרקולס כאחת משתים עשרה המטלות שהוטלו עליו.
הרקולס וההידרה

כאשר הרקולס הגיע לביצה ליד אגם לרנה (Lerna), שבו ההידרה שכנה, הרקולס כיסה את פיו ואפו בבד כדי להגן על עצמו מהאדים הרעילים, וירה חצים בוערים לתוך קינה של ההידרה כדי למשוך אותה החוצה. אז הוא תקף אותה, אך לאחר שכרת אחד מראשיה, גילה כי צמח ראש חדש (או שניים), ואותו הדבר אירע לאחר שכרת ראש אחר. כאשר הבין כי לא יוכל להרוג כך את ההידרה, קרא לאחיינו איולאוס (אנ') לעזרה.
אחיינו (אולי בעזרת אתנה) הגה את הרעיון של שריפת מקום כריתת הראש, וכך למנוע את גדילתו חזרה. כך, כל פעם שהרקולס כרת את הראש של ההידרה, איולאוס שרף את מקום הכריתה. לאחר שההידרה מתה, הם לקחו את הראש האלמותי שלה וקברו אותו תחת סלע גדול. הרקולס טבל את חציו בדמה הרעיל של ההידרה, ובכך השלים את מטלתו השנייה.
בגרסה אחרת, הרה שלחה סרטן לנשוך את רגליו של הרקולס ולהפריע לו, וכך ניסתה לגרום למותו. כאשר אוריסתאוס גילה כי אחיינו של הרקולס הוא ששרף את הראשים, הוא הכריז כי המטלה לא בוצעה כיאות כיוון שלא ביצע אותה בעצמו, ולכן מטלה זו לא נחשבה כאחת מעשר המטלות שהוא ייעד לו, והוא נאלץ לבצע מטלה נוספת (דבר דומה קרה גם עם ניקוי רפתות אוגיאס, וכך ביצע הרקולס בסך הכול שתים עשרה מטלות).
הסיפור של ההידרה הלרניאנית קובע כי ההידרה והסרטן הוצבו בשמים לאחר שהרקולס הרגם.
לפי הסיפורים, אם כורתים ראש של הידרה, צומחים כמה ראשים אחרים במקומו, כמו שאם חותכים עשב שוטה, הוא יצמח גבוה יותר.
ניתן למצוא את ההידרה גם בסיפורים מודרניים, לעיתים בתור יצור (למשל בסדרת ספרי פרסי ג'קסון והאולימפיים), ולעיתים בתור סמל (כדוגמת ארגון הידרה ביקום מארוול).
קרן תל חי

סמל קרן תל חי
קרן תל חי היא קרן לגיוס והקצאת כספים אשר שימשה את התנועה הציונית הרוויזיוניסטית. מטרותיה המוצהרות היו תמיכה בהגנה העברית בארץ ישראל, וחינוך הנוער הציוני להגנה עצמית.
בתקופת המנדט הבריטי: 1948-1929

הקרן נוסדה בלונדון בשנת 1929 לאחר מאורעות תרפ"ט.
בתקופת המנדט הבריטי מילאה הקרן תפקידים רבים בהקמת מוסדות חינוך והכשרה, בהתיישבות כפרית, בבנייה בערים, ובתמיכה בנזקקים חברי תנועת  הצה"ר. המשימה הראשונה שהוטלה על הקרן הייתה הקמת בית ספר למדריכים. בתקופת היישוב כיהן בראשות הקרן יקיר הר-זהב.
בשנות ה-30, הקרן סייעה לעולים חדשים חניכי בית"ר להקים או להצטרף אל יישובים שהקימו אנשי הצה"ר ופלוגות הגיוס של בית"ר. בסוף שנת 1935 אספה הקרן כספים עבור בניין להסתדרות העובדים הלאומית בתל אביב. 
בשנות ה-40 שיתפה הקרן פעולה עם "הוועד למען האסירים והעצורים" של התנועה הרוויזיוניסטית.
חניכי בית"ר ביצעו פעולות התרמה רבות עבור הקרן בציבור הרחב. בשנות ה-30 של המאה ה-20 הקרן קיימה רישום של שמות התורמים ב"ספר הברזל לזיכרון". הקרן אספה תרומות כדי לתמוך בחינוך לפעילות גופנית ולהגנה עצמית. בין השאר, הדפיסה את בולי קרן תל חי, אשר עוצבו והופקו ונמכרו לחברי תנועת ז'בוטינסקי וחניכי תנועת הנוער בית"ר. 
נוצרה תחרות בגיוס כספים בין הקרן לבין הקרן הקיימת, דבר שהביא גורמים ציוניים, כמו הוועד המרכזי של ההסתדרות הציונית בפולניה והמזרחי והפועל המזרחי להורות לחבריהם שלא לסייע לקרן. הקרן תמכה בבתי ספר למדריכים של בית"ר.
במדינת ישראל

הקרן המשיכה לפעול לאחר הכרזת המדינה, בדומה לארגונים אחרים של היישוב, כגון הסוכנות היהודית.
במהלך שנת 1975 התברר לראשי תנועת החרות כי הקרן עומדת לקרוס תחת גל של חובות שמקורם היה בהלוואות בריבית קצוצה אשר נלקחו בשוק האפור במשך מספר שנים, ואשר מוחזרו על ידי לקיחת הלוואות אחרות. חלק מהמלווים היו אנשי תנועה ותיקים שפותו להלוות לקרן תמורת הבטחה לריביות גבוהות.
ראשי התנועה טענו כי הסיבה העיקרית לחובות הייתה התמיכה שהעניקו למשפחות נכי וחללי האצ"ל שאז טרם הוכרו על ידי המדינה כמי שלחמו למען עצמאות ישראל. אולם הדעה הרווחת היא כי ההתרחבות המואצת של תנועת החרות מתחילת שנות השבעים בעת כהונתו של עזר ויצמן כיו"ר הנהלת תנועת החרות דרשה משאבים מרובים והקרן, חסרת המקורות הכספיים המסודרים, מימנה את הפעילות הנרחבת מהלוואות בשוק האפור. כמו כן הועלו טענות כי ראשי הקרן שהיו גם ראשי מרכז הספורט של בית"ר וראשי סניף תל אביב של תנועת החרות, מימנו באמצעותה את החזקת אגודת הספורט של בית"ר ובעיקר את קבוצת הכדורגל של בית"ר תל אביב בליגה הבכירה.
לנוכח החשש מהשפעת הקריסה על תנועת החרות והליכוד, נחלץ יו"ר התנועה מנחם בגין לפעולות שיקום דרמטיות. חלק גדול ממצודת זאב, מקום משכנה של תנועת החרות וזרועותיה, הושכר לגופים פרטיים. כמעט כל הרכוש של קרן תל חי נמכר, לרבות מבנים ומגרשים ששימשו את התנועה, תנועת בית"ר ומרכז הספורט. בגין יצא למסע התרמות אינטנסיבי בין עשירי היהדות בארץ ובעולם ונערכו הסדרי החזרת חובות עם הלווים הפרטיים שהשקיעו את כספם בקרן.
סמוך לבחירות לכנסת התשיעית (1977), בהן עלה הליכוד לשלטון, הצליח בגין לייצב את מצבה של הקרן אף כי חיסול החובות נמשך עוד שנים אחדות לאחר מכן. בגין עצמו לקה בליבו סמוך לבחירות והסברה היא כי המאמץ הרב שהשקיע באופן אישי בשיקום הקרן תרם לכך תרומה לא מבוטלת. בעקבות התמוטטות הקרן פרש חבר הכנסת יוסף קרמרמן מפעילות, מאחר שעמד בראש הקרן ובראש מרחב תל אביב של תנועת החרות. קרמרמן נחשב עד אז לאחד האנשים החזקים והמשפיעים ביותר בתנועת החרות.
הקרן המשיכה בפעולותיה בתחילת המאה ה-21. אחרי גלגולי הגופים השונים אשר החזיקו בה, היא משויכת לתנועת הליכוד.
הערות שוליים

↑  הצהרת מרכז הציונים הריביזיוניסטים בלונדון, דואר היום, 12 בספטמבר 1929
↑  החלטות פראג על קרן תל חי, דואר היום, 3 באוקטובר 1930
↑  קרן תל חי קונה ספינה, דואר היום, 27 במאי 1935
↑  מגבית חנוכה של קרן תל חי, דואר היום, 29 בדצמבר 1935
↑  לבני משפחות העצורים והאסרים, הצופה, 1 במאי 1947
↑  קרן תל חי, דואר היום, 2 בינואר 1931
↑  קריאת קרן תל חי, דואר היום, 22 באוקטובר 1929
↑  המזרחי והפועל המזרחי למען הקהק"ל, הצופה, 16 באוקטובר 1938
↑  החלטה בדבר קרן תל חי, הצפירה, 18 במרץ 1931
↑  קרן תל חי למען ביתר, חרות, 16 בינואר 1950
↑  מיכאל אדירעם, רקוויאם לז'בו - עלייתה ושקיעתה של תנועת החרות במבט אישי, ישראל, תש"פ-2020, עמ' 138
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007574431405171
תוכנית ארז

| --- | --- |
 סיכת ארז  סמל תג תוכנית/יחידת ארז
 צעד לפני כולם
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צבא הגנה לישראל
 סוג:  תוכנית בצבא הגנה לישראל
 בסיס האם:  מתקן אדם / בית הספר לקומנדו
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  2023–הווה
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  כ-50 חניכים במחזור הראשון כ-70 חניכים במחזור השני
 פיקוד
 יחידת אם:   זרוע היבשה
 דרגת המפקד:    סגן-אלוף
 מפקד נוכחי:  סא"ל אל חי כהן
תוכנית ארז - (יחידה 169) היא תוכנית עילית להכשרה ולפיתוח של מפקדים קרביים עבור יחידות השדה של צה״ל. התוכנית מייעדת את חניכיה לשירות בתפקידי מ"מ ומ"פ בכל היחידות המבצעיות של זרוע היבשה.
כנפי ארז
איתור המועמדים וההכשרה

המאתר לתוכנית נבנה על ידי יחידת מיטב על בסיס קריטריונים מצרפיים שהוגדרו על ידי סגל התוכנית ומנבאים התאמה גבוהה לפיקוד קרבי.
תהליך האיתור והמיון מתחיל בכיתה י"ב ומתבצע כחלק ממודל הסיירות של צה"ל. המועמדים נדרשים לעמוד בסדרות מיונים ייעודיות, בנוסף ליום סיירות ולגיבוש מטכ"לי, שבודקות את התאמתם למסלול ובכלל זה הם נדרשים לעמוד בבחינת התאמה אקדמית, מבדקי קצונה וסיווג ביטחוני.
מתגייסי התוכנית מתחילים בשירות קדם צבאי שאורכו כחודשיים וחצי בו הם עוברים הכנה בסיסית לתוכנית, הכוללת פסיכומטרי, גיבוש קבוצתי, אימונים כושר ואימונים פיזיים, התנסויות פיקודיות, מבואות אקדמיים בתחומי צבא וביטחון והכשרות נוספות הכוללות היכרות עם כלל יכולות הלחימה ביבשה. לאחריו הם מתגייסים אל שלב ההכשרה, הנמשך כשלוש שנים.
חניכי התוכנית עוברים בשנת ההכשרה הראשונה הכשרה קרבית ייחודית כלוחמים מובחרים הכוללת: טירונות חי״ר בבא"ח גולני, הכשרת לוחם מובחר (רובאי 09) בבית הספר לקומנדו (לצד יחידות חטיבת הקומנדו - מגלן, דובדבן ואגוז) הכוללת: קורס לוט"ר, סדרות ניווט, פיקוד זוטר, פיקוד קרבי, קורס צניחה, רק"מ ועוד.
בשנת ההכשרה השנייה והשלישית לומדים חניכי התוכנית לתואר ראשון דו-חוגי באוניברסיטת תל אביב. ההכשרה האקדמית כוללת לימודי תואר ראשון בחוג ליבה (לימודי צבא וביטחון, מזרח תיכון, יזמות וטכנולוגיה) וחוג לבחירה מתוך האפשרויות הבאות: מדעים דיגיטליים להייטק, ניהול, מדע המדינה ומזרח תיכון, במקביל לביצוע פעילות מבצעית כיחידת קומנדו.
במקביל ללימודי התואר החניכים מבצעים הכשרה צבאית קרבית מתקדמת הכוללת: העמקה בכלל יכולות היבשה – הכשרה כאיש צוות בטנק, הכשרת חבלה בחיל ההנדסה, הכשרת והסמכת להפעלת אש יבשתית ואווירית, סדרות בתחום איסוף ומודיעין, שיתוף פעולה אווירי, אימונים עם צבאות זרים ועוד. במהלך תקופה זו מתבצעת הסבה פרטנית של כל חניך ליחידה שבה הוא עתיד לשרת, לצד התנסויות פיקודיות ומבצעיות מתקדמות.
לאחר שסיימו את מסלול ההכשרה, יוכשרו בוגרי התוכנית כקצינים בבה"ד 1 ויבצעו השלמה חיילית, כל חניך בהתאם ליחידה ולחיל אליו הוא מיועד.
עם דרגות סגן על הכתף, מקבלים הקצינים, את המחלקה הראשונה שלהם ומתחילים את פרק הפיקוד בתוכנית. פרק זה כולל שני תפקידי מפקד מחלקה ואחריהם יצאו לקורס מ"פים.
עם הסמכתם כמפקדי פלוגות יבצעו קציני ארז שני תפקידי מ"פ.
תהליך המיון כולל מספר שלבים ומשולב במודל הסיירות המטכ״לי ונמצא במדרג העליון של יחידות ההתנדבות בצה״ל. הגיוס לתוכנית הוא חד שנתי ומתחיל בקד״ץ בן שלושה חודשים הנפתח בחודש ספטמבר מדי שנה.
היסטוריה

המחזור הראשון נפתח בספטמבר 2023 כאשר התגייסו לתוכנית 71 מלש"בים.
המחזור השני נפתח בספטמבר 2024 ומנה 72 מלש״בים.
בראש התוכנית עומד תת-אלוף (מיל') יובל בזק.
שם התוכנית

התוכנית קרויה על שמו של תא"ל ארז גרשטיין, מח"ט גולני ומפקד יחידת הקישור ללבנון בזמן הלחימה ברצועת הביטחון, שנפל בשנת 1999 בפעילות מבצעית בלבנון.
הערות שוליים

↑   תוכנית העילית לפיקוד קרבי יוצאת לדרך, באתר צה"ל, 29 במרץ 2023
1 2   מתוך אלפים – 71 נבחרו לעשות היסטוריה, באתר צה"ל, 19 בספטמבר 2023
↑   שירה הלמן, לוחמי "תוכנית ארז" עדיין בהכשרה - וכבר רשמו הצלחה מבצעית, באתר צה"ל, 19 בספטמבר 2024
↑   עדי קלר, תוכנית העילית לפיקוד קרבי יוצאת לדרך, באתר צה"ל, 30 באוקטובר 2022
מאק סנט

| --- | --- |

 לידה:  17 בינואר 1880 Melbourne, קנדה 
 פטירה:  5 בנובמבר 1960 (בגיל 80) וודלנד הילס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הולי קרוס 
 סוגה מועדפת:  סרט אילם 
 מדינה:  ארצות הברית, קנדה 
 תקופת הפעילות:  מ-1908 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לסרט הקצר הטוב ביותר (לייב אקשן) (1931)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד (8 בפברואר 1960)  שדרת הכוכבים של קנדה (2004)  פרס אוסקר לשם כבוד 
 פרופיל ב-IMDb
 
מאק סנט (באנגלית: Mack Sennett; ‏17 בינואר 1880 – 5 בנובמבר 1960) היה מממציאי ומפתחי קומדיית הסלפסטיק וחלוץ הסרטים הקומיים בתחילת המאה ה-20.
ביוגרפיה

סנט נולד בקנדה, וגדל והתחנך בארצות הברית.
מאק סנט החל את דרכו בקולנוע ב-1908, במקביל לד.וו גריפית'. שניהם עבדו באותה תקופה בחברת ההפקות "ביוגרף". סנט החל את פועלו כשחקן ואף השתתף באחת מהפקותיו של גריפית'.
ב-1910 החל לביים סרטים וב-1912 הקים חברת הפקה משלו בשם "קיסטון".
תחת חברת ההפקות גילה וטיפח את צ'ארלי צ'פלין (שהחל את דרכו ויצר ב"קיסטון" כ-70 סרטים קצרים), באסטר קיטון, הארי לנגדון (אנ') ורבים אחרים, שלימים נהיו גדולי הכוכבים בראינוע ובקולנוע.
בפועלו בקולנוע היה סנט מפיק, תסריטאי, שחקן ובמאי.
סנט נפטר מחוסר כל, אף שזכה שנים קודם לכן בפרס אוסקר על מפעל חייו.
סנט אמנם לא המציא את קומדיית הסלפסטיק שמקורה בהקרנות הראשונות של האחים לומייר, אך הוא היה הראשון להרחיב אותה ולהפוך אותה לז'אנר קולנועי.
יצחק דוד בוקשפן

מימין לשמאל: ד"ר אריה אלטמן וד"ר יצחק דוד בוקשפן, 1949
יצחק דוד בוקשפן (י"ד בתשרי תרס"ה, 22 בספטמבר 1904 – כ' באב תשל"ב, 31 ביולי 1972) היה משפטן, מראשי התנועה הרוויזיוניסטית (הצה"ר) וחבר ההנהגה העולמית שלה, ציר בקונגרסים הציוניים, חבר נשיאות הוועד הפועל הציוני ואיש ציבור.
תולדותיו > נעוריו ולימודיו

יצחק דוד בוקשפן נולד לאמו מרים בת יצחק דוד לזרוביץ ולאביו יהושע, בבויאן, שבבוקובינה, שהייתה אז חלק מהקיסרות האוסטרו-הונגרית. בקיץ 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עקרה המשפחה לבירת הקיסרות ווינה. לאחר המלחמה, למד משפטים באוניברסיטת וינה. ובמסגרת פעילותו הסטודנטיאלית, השתתף כנציג ההסתדרות העולמית של הסטודנטים היהודים בוועידה, שבה השתתפו סטודנטים יהודים ולא יהודים, על בעיית האנטישמיות, ליד פריז בשלהי 1927. בשנת 1929, הוענק לו תואר ד"ר למשפטים מאוניברסיטת וינה. באותה שנה הצטרף לקורפורציה הציונית "עבריה" (שנוסדה ב-1892 וד"ר בנימין זאב הרצל היה חבר הכבוד שלה). והצטרף לתנועת הצה"ר באוסטריה ונבחר לעמוד בראשה. מאז, בתפקידיו בתנועה הרוויזיוניסטית עמד בתכתובת קבועה עם מנהיג התנועה זאב ז'בוטינסקי. בשנת 1930 נשא את אולה בת אביגדור זוננשיין (1905 – 1980). ב-1933 ערך את ביקורו הראשון בארץ ישראל, ושנה לאחר מכן עלה עם רעייתו.
תולדותיו > בארץ ישראל בתקופת המנדט: 1934–1948

בוקשפן מילא שורה של תפקידים במסגרת תנועה הרוויזיוניסטית העולמית ובארץ ישראל. הוא נבחר לתפקיד ציר בקונגרסים הציונים ה-17, בבזל (בשנת 1931), ה-18 בפראג (בשנת 1933), ה-22 בבזל בשנת 1946, ה-23 וה-24 בירושלים. היה פעיל בשורות האצ"ל בשנים 1936 – 1937.
כפעיל ציוני בולט ומשתתף פעיל בהנהגת התנועה הרוויזיוניסטית נעצר בוקשפן פעמים אחדות על ידי השלטונות הבריטיים ונחקר על ידי אנשי הבולשת הבריטית. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, היה בוקשפן יחד עם ד"ר שמשון יוניצ'מן ואהרן צבי פרופס שותפים לתמיכתו הרשמית של האצ"ל בבריטים עקב המלחמה.

קודם לכך, באפריל 1939, התקיים בבאר יעקב כינוס חשאי שבמהלכו הוחלט כי דוד רזיאל, מפקד האצ"ל, יקבל גם את הפיקוד על תנועת בית"ר בארץ ישראל ואת התואר "נציב בית"ר". במעמד זה נכח בוקשפן בתור יושב ראש "ועד המורשים" של ההסתדרות הציונית החדשה (הצ"ח) בראשותו של זאב ז'בוטינסקי. והוקראה על ידו פקודת היום בדבר מיזוג שני הארגונים. עם מעצרו של רזיאל, שיגר זאב ז'בוטינסקי מלונדון, מברק סודי אל בוקשפן, המאשר מינויו הזמני של חבר מפקדת האצ"ל חנוך סטרליץ, בתפקידיו של רזיאל. באותה תקופה, הייתה המדיניות כלפי הבריטים בעקבות המלחמה העולמית, לסלע מחלוקת כבדה בתוך האצ"ל. בוקשפן, שהיה מעורב במהלכים החשאיים ברובם לקביעת המדיניות החדשה, ראה את מחלוקת העמוקה שנתגלעה, ועשה כל מאמץ כדי למנוע את הפילוג, אך ללא הצלחה. יוצאי האצ"ל, שלא השלימו עם תמיכה ואף שיתוף פעולה עם הבריטים בתקופת המלחמה, הקימו את לח"י.
ערב הקמת מדינת ישראל ובמסגרת ההכנות להקמתה על ידי ההסתדרות הציונית והסוכנות היהודית, היה בוקשפן אחד מחברי "הוועדה המייעצת של הסוכנות היהודית", שהתכנסה בסמוך לבניין האו"ם בארצות הברית.
תולדותיו > בשנות מדינת ישראל: 1948–1972

בוקשפן מילא בתקופת המדינה תפקידים בכירים בתנועת ז'בוטינסקי על כל שלוחותיה. בין השאר, בשנים 1948 – 1960, היה חבר ההנהלה העולמית של קרן תל חי, מנהל הכספים בתנועת החרות, בתנועה העולמית של חרות – הצה"ר (בשנים 1949–1957) וחבר בוועד המורשים של הצה"ר. ממיסדי המסדר ע"ש זאב ז'בוטינסקי ושנים רבות חבר הנהלת מכון ז'בוטינסקי בישראל.
תולדותיו > משפחתו

אולה בוקשפן, רעייתו, הייתה רופאת עיניים, מהרופאות הראשונות של קופת חולים לאומית. אולה בוקשפן שרתה באצ"ל ומ-1944 פעלה במחתרת לח"י. במערכה של האצ"ל ביפו בימים 25 – 28 באפריל 1948, טיפלה במסירות בלוחמי האצ"ל שנפצעו במהלך הקרבות.
המשפחה התגוררה כשלושים שנה ברחוב המלך ג'ורג' בבית מספר 34, סמוך ל"מצודת זאב" בתל אביב. והפעילות התנועתית הייתה חלק בלתי נפרד מאורח חייה.
בניהם הם אלדד בוקשפן, מהנדס, בעלים של משרד התכנון אלדד בוקשפן מהנדסים בע"מ, יושב ראש דירקטוריון חברת נתיבי איילון ואגודת מכבי תל אביב בכדורגל, ועמירם בוקשפן, לשעבר, מנכ"ל הרשות לעסקים קטנים במשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה ומכהן כמ"מ יושב ראש הנהלת מכון ז'בוטינסקי בישראל.
זיכרון והנצחה

לאחר פטירתו, אמר עליו בדברי ההספד, נגיד מסדר ז'בוטינסקי, אליהו גלעזר, כי "כל מעשיו בתום-לב עשה והיות שאדם מסור היה מטבעו, פעל תמיד ובכל דבר עם הנפש כולה, עם הנשמה כולה, עם הלב כולו – ולכן אולי נשבר. כי למרות הקלילות הוינאית שהייתה טמונה ממש בדמו, קיבל הכל בכובד ראש". ד"ר דוד בוקשפן, או "מיקרו", כפי שכינוהו בחיבה ידידיו נודע כאחד אשר "אוהב את ז'בוטינסקי ואהוב על זאב ז'בוטינסקי".
בעריכת יוסף כרוסט ראה אור הספר: ד"ר דוד בוקשפן בתל אביב בשנת 1988, בהוצאת המשפחה.
על שמו נקרא רחוב בתל אביב.
לקריאה נוספת

יהושע אופיר, ראשוני אצ"ל 1931 – 1940, תל אביב: העמותה ע"ש חנניה ואולגה יקותיאלי – ליד ראשוני אצ"ל, תשס"ב 2002
יהושע אופיר, ספר העובד הלאומי: תולדות תנועת העבודה הלאומית בארץ-ישראל, תל אביב, הוצאת הסתדרות העובדים הלאומית, תשי"ט 1959
ח' בן-ירוחם, ספר בית"ר, קורות ומקורות, א-ג, ירושלים ותל אביב, הוועד להוצאת ספר בית"ר, תשכ"ט 1969 – תשל"ו 1975
דוד ניב, מערכות הארגון הצבאי הלאומי, א-ו, תל אביב 1965 – 1980
הערות שוליים

↑  ראו: תכתובת בין ז'בוטינסקי לבין בוקשפן, בתיקים א 1 - 2 / 23 / 1 (26.5.1933), א 1 - 2 / 23 /2, א 1 - 2 / 24 / 2, א 1 - 2 / 25 / 2, א 1 - 2 / 26 / 2, א 1 - 2 / 28, א 1 - 2 / 29 / 1, א 1 - 2 / 29 / 2, א 1 - 2 / 30 / 1, ג 2 - 6 / 7, ג 7 - 4 / 1, בארכיון מכון ז'בוטינסקי בתל אביב.
↑  ראו: יהושע אופיר, ראשוני אצ"ל 1931 – 1940, תל אביב: העמותה ע"ש חנניה ואולגה יקותיאלי – ליד ראשוני אצ"ל, תשס"ב 2002, [להלן: יהושע אופיר, ראשוני אצ"ל], עמ' 261.
↑  יהושע אופיר, ראשוני אצ"ל, עמ' 267.
↑  יהושע אופיר, ראשוני אצ"ל, עמ' 316.
↑  ראו: לח"י אנשים, (יושב ראש המערכת: נחמיה בן-תור, כרך ראשון, תל אביב: הוצאת "יאיר" ע"ש אברהם שטרן, תשס"ב – 2002, עמ' 143.
↑  מתה ד"ר אולה בוקשפן ממייסדות קופ"ח לאומית, מעריב, 2 ביוני 1980
↑  מפנקס המסדר, ידיעון פנימי של המסדר ע"ש זאב ז'בוטינסקי בארץ ישראל, מס' 40, מרחשון תשל"ג – נובמבר 1972, עמ' 12.
↑  מדריך הרחובות באתר עיריית תל אביב-יפו
חברי הוועד הפועל העולמי של ברית הצה"ר בפריז 1948. שורת העומדים (מימין): ד"ר ראובן הכט, ד"ר שמשון יוניצ'מן, ד"ר יצחק דוד בוקשפן, אליעזר שוסטק, עמנואל כהן. שורת היושבים: (מימין): אהרן צבי פרופס, יעקב רובין, מאיר גרוסמן, ד"ר אריה אלטמן, ברוך ויינשטיין
לארי כהן

לארי כהן (נולד ב-7 בנובמבר 1987) הוא כדורגלן עבר דרום אפריקאי-ליטאי ממוצא יהודי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה

לארי כהן הוא בנו של הכדורגלן הדרום-אפריקאי מרטין כהן. הוא התחיל את הקריירה שלו בג'ומו קוסמוס עימה עלה לליגת העל בתום עונת 2008/2009 אך עונה לאחר מכן ירד עימה בחזרה לליגה השנייה. בקיץ 2010 חתם בבידווסט וויטס במדיה לא רשם ולו דקת משחק אחת ובתום העונה שוחרר מהמועדון. בינואר 2012 חזר לליגה השנייה כאשר חתם בוויטבנק ספרס. בקיץ 2012 חתם במפוטלנגה בלק אקס אך שוחרר כעבור זמן קצר וחתם בצ'יפה יונייטד. לאחר שהציג יכולת טובה במדי צ'יפה, ב-13 בפברואר 2013 עבר למורוקה סוואלוס בה הפך לשחקן חשוב בהרכב המועדון. בשנת 2015 הוא עבר לאייאקס קייפטאון ובפברואר 2016 פרש מכדורגל.
לאחר שלא קיבל זימון לנבחרת דרום אפריקה החליט לייצג את נבחרת ליטא מאחר שמשפחתו של כהן היא בעלת שורשים ליטאים והוא זכאי לאזרחות ליטאית. במרץ 2015 הוא נכלל בסגל הנבחרת לקראת המשחק נגד אנגליה במסגרת מוקדמות יורו 2016 אך לא שיחק באף משחק רשמי.
16 בינואר

16 בינואר הוא היום ה-16 בשנה בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 349 ימים (350 בשנה בשנה מעוברת).
אירועים היסטוריים ביום זה

27 לפנה"ס – גאיוס אוקטביאנוס מקבל את התואר אוגוסטוס מהסנאט הרומי
929 – ייסוד ח'ליפות קורדובה
1493 – כריסטופר קולומבוס עוזב את העולם החדש ומפליג לספרד
1547 – איוון האיום מוכתר לצאר הרוסי
1556 – פליפה השני הופך למלך ספרד לאחר פרישתו של אביו, קרלוס הראשון
1581 – הפרלמנט האנגלי מאשר חוקים נגד הקתוליות
1605 – המהדורה הראשונה של דון קישוט יוצאת לאור במדריד
1620 – גאבור בתלן מקבל לידיו שני שלישים מהממלכה ההונגרית מידי השלטון ההבסבורגי
1756 – בריטניה ופרוסיה חותמות על אמנת וסטמינסטר
1793 – מלך צרפת לואי השישה עשר נדון למוות על ידי האספה הלאומית במהלך המהפכה
1909 – המשלחת הראשונה בראשותו של ארנסט שקלטון מגיעה לקוטב הדרומי המגנטי
1914 – הסופר מקסים גורקי חוזר לרוסיה
1917 – מלחמת העולם הראשונה: נשלח מברק צימרמן
1919 – מתקבל התיקון ה-18 לחוקת ארצות הברית ("חוק היובש"), ונאסרת מכירת משקאות אלכוהוליים בארצות הברית
1920 – בפריז חבר הלאומים מתכנס לראשונה
1938 – חנוכת בית הכנסת כדורי בפורטו – מבנה בית הכנסת הגדול ביותר בחצי האי האיברי
1942 – מלחמת העולם השנייה: האימפריה היפנית פולשת לבורמה
1942 – תחילת גירוש יהודי לודז' לחלמנו
1944 – גנרל אייזנהאור מקבל בלונדון את הפיקוד על כוח הפלישה של בעלות הברית
1945 – אדולף היטלר נכנס לפיהררבונקר, בו התאבד בסיום המלחמה
1948 – נפילת מחלקת הל"ה, מחלקת פלמ"ח שהתגלתה בדרכה לגוש עציון, ולוחמיה נפלו בקרב
1950 – בלגיה, לוקסמבורג והולנד מכירות במדינת ישראל
1951 – מתחילה מתקפת הווייט מין על האנוי
1956 – מצרים מאשרת חוקה חדשה
1961 – רשת ריגול סובייטית מתגלה בבריטניה
1963 – ניקיטה חרושצ'וב טוען שלברית המועצות יש פצצת אטום של 100 מגהטון
1970 – לאחר הובלת הפיכה צבאית כנגד המוכה, משתלט מועמר קדאפי על לוב
1979 – המהפכה האיראנית: השאח הפרסי, מוחמד רזה שאה פהלווי, בורח יחד עם משפחתו למצרים
1988 – מתנגד המשטר הצ'כי ואצלב האבל נעצר בפראג באשמת השתתפות בהפגנות נגד הממשלה הקומוניסטית
1992 – הפסקת אש מושגת באל סלוודור
1997 – הכנסת מאשרת את הסכם חברון
2001 – נשיא קונגו, לורן קבילה נרצח על ידי שומר ראשו
2003 – מעבורת החלל קולומביה משוגרת למשימת STS-107, עם האסטרונאוט הישראלי הראשון אילן רמון, משימה שממנה לא שבה
2006 – אלן ג'ונסון-סירליף מושבעת כנשיאת ליבריה, והופכת לאישה הראשונה באפריקה שנבחרת לעמוד בראש מדינה
2008 – כ-200 פעילי אל-קאעידה השתלטו על בסיס צבאי בפקיסטן ליד הגבול עם אפגניסטן. במהלך הקרב נהרגו כ-40 חמושים ושבעה חיילים
2013 – תחילת משבר בני הערובה באתר הגז עין אמנאס: השתלטות חמושים איסלמיים מצפון מאלי על אתר הגז הטבעי "עין אמנאס" במזרח אלג'יריה
2016 – הוסרו הסנקציות על איראן בעקבות הסכם הגרעין
2017 – התרסקות טיסה 6491 של טורקיש איירליינס, בה נהרגים 39 בני אדם
2019 – ערוץ עשר ורשת 13 מתמזגים ומתחילים להפעיל את ערוץ 13
נולדו

1409 – רנה מאנז'ו, דוכס אנז'ו ורוזן פרובאנס, נחשב לאחד ממבשרי הרנסאנס (נפטר ב-1480)
1901 – פולחנסיו בטיסטה, שליט קובה (נפטר ב-1973)
1908 – עזרא קורין, רופא ופעיל חברתי ישראלי (נפטר ב-1976)
1908 – מרדכי אולמרט, חבר הכנסת, אביו של אהוד אולמרט (נפטר ב-1998)
1908 – אתל מרמן, שחקנית אמריקאית (נפטרה ב-1984)
1921 – שמואל טולידאנו, איש "מוסד" בכיר, יועץ לענייני ערבים של ראשי הממשלה לוי אשכול, גולדה מאיר ויצחק רבין, וחבר הכנסת בכנסת התשיעית (נפטר ב-2022)
1921 – יצחק יחזקאל, שחיין ישראלי (נפטר ב-2010)
1922 – משה נצר, מפקד בפלמ"ח וראש מועצה אזורית זבולון (נפטר ב-2009)
1924 – אלכסנדר טישמה, סופר סרבי (נפטר ב-2003)
1926 – יהודה לוי, פיזיקאי וחוקר יהדות אמריקאי ישראלי (נפטר ב-2019)
1927 – צבי טל, שופט בבית המשפט העליון בישראל (נפטר ב-2021)
1928 – סיד קיוויט, אתלט יהודי-אמריקאי (נפטר ב-2019)
1930 – נורמן פודהורץ, סופר, עיתונאי ועורך יהודי אמריקאי
1931 – יוהאנס ראו, נשיא גרמניה (נפטר ב-2006)
1932 – דיאן פוסי, זואולוגית אמריקאית (נפטרה ב-1985)
1933 – סוזן סונטג, סופרת, במאית קולנוע, פילוסופית, ופעילה פוליטית וחברתית אמריקאית (נפטרה ב-2004)
1934 – וסילי לנובוי, שחקן תיאטרון וקולנוע רוסי וסובייטי (נפטר ב-2021)
1938 – תמר רוס, פרופסור לפילוסופיה כללית ולפילוסופיה יהודית באוניברסיטת בר-אילן
1941 – צדי צרפתי, במאי תיאטרון ובמאי טלוויזיה ישראלי
1945 – וים סורביר, כדורגלן ומאמן כדורגל הולנדי (נפטר ב-2020)
1946 – לידיה לזרוב, שייטת ישראלית
1948 – צבי עצמון, משורר עברי, עורך, מורה וביולוג
1950 – דבי אלן, שחקנית אמריקאית
1952 – פואד השני, אחרון מלכי מצרים
1957 – אילן בן דב, איש עסקים ישראלי
1971 – גיא פרידמן, שחקן, כוכב ילדים ומדבב ישראלי
1973 – משה כהן, זמר ושחקן ישראלי
1974 – גולן יוכפז, עיתונאי, מגיש ועורך חדשות ישראלי
1974 – קייט מוס, דוגמנית אנגלייה
1975 – גדי סבן, שחקן טלוויזיה וקולנוע ישראלי
1977 – אריק זאבי, ג'ודוקא ישראלי
1979 – אליה, זמרת ושחקנית אמריקאית (נפטרה ב-2001)
1980 – לין-מנואל מירנדה, שחקן אמריקאי
1981 – שרי אלפי, שחקנית וזמרת ישראלית
1981 – רודריגו גונזלס, שחקן טלוויזיה ישראלי-צ'יליאני ויוצר תוכן דוקומנטרי לטלוויזיה
1992 – דיאנה גולבי, זמרת ישראלית
1994 – דניאל ששון, כדורסלן ישראלי (נפטר ב-2022)
1996 – אבי אבורומי, זמר ערבי-ישראלי מרקע מוסלמי שהתגייר