stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פטרו רארש
ביוגרפיה > מדיניות החוץ > העימות עם האימפריה העות'מאנית > ההקשר

בתחילת שלטונו המשיך פטרו רארש, בתור "טאבי" (בן חסות) לשלם את המס (חאראץ') ל"חכים" (הריבון) הסולטאן העות'מאני, כפי שהתחייב עוד אביו, שטפאן הגדול. בשנת 1529 הוא שלח את המס עם שליח אחרי שובו של הסולטאן סולימאן המפואר מווינה. ב-1530 פטרו בעצמו הביא לסולטאן באיסטנבול את המס השנתי שכלל 4,000 דוקאטים, 40 סוסות ו-20 סייחים.
לאחר זמן מה הפסיק רארש לשלם את המיסים, נכנס למשא ומתן חשאי עם פרדיננד מהבסבורג, שידיעות על קיומו הגיעו לאוזני הסולטאן, ותקף את פולין בניגוד להסכם העות'מאני-פולני שאסר על פעולות צבאים של מולדובה והטטרים מקרים נגד פולין.
מדיניותו העצמאית של פטרו רארש עוררה זעם בשער הנשגב בתקופה שהטורקים העות'מאנים היו בעיצומה של התפשטות אל מרכז אירופה. להחלטת הסולטאן סולימאן המפואר (1566-1520) להדיח את השליט המולדובני היו שלושה מניעים עיקריים: תלונות מלך פולין, זיגמונט הראשון בקשר להתנהלותו של פטרו רארש בפרשת פוקוציה, יחד עם איומים מרומזים בפלישה פולנית למולדובה, מהלך שהטורקים רצו למנוע בכל מחיר, תפקידו של פטרו רארש בתפיסתו והוצאתו להורג של אלואיזיו גריטי, שליחו המיוחד של הסולטאן ובן טיפוחיו של הווזיר הגדול אברהים פאשה פרגאלי, וכן הלשנות הבויארים הבלתי מרוצים ממעשי השליט.
בשנת 1533 שלחו הטורקים לטרנסילבניה את ההרפקתן הוונציאני אלואיזיו גריטי כדי לתווך בין יאנוש זאפויה לפרדיננד ולהשליט באזור "סדר עות'מאני". ווייבוד טרנסילבניה, אישטוואן מאילאט, והאצולה המקומית כפו על גריטי הסגר בעיר מדיאש. בשנת 1534 קיבל פטרו פקודה מהסולטאן לעזור לשחרור שליחו ולצורך משימה זו שלח בטרנסילבניה את הלוחם הורו (Huru). אך הורו, במקום לסייע לגריטי, פיתה אותו לצאת ממצודת מדיאש שבה היה סגור ומסר אותו לאויביו, תומכי פרדיננד. אלו הרגו אותו במקום. גם שני בניו של גריטי, שאביהם הועיד אותם להיות שליטי מולדובה וולאכיה, הובאו למולדובה והוצאו להורג בפקודת פטרו רארש. העות'מאנים שהיו עסוקים במסע נגד הפרסים (1536-1532) ובסכסוך עם ונציה לא יכלו להתנקם מיד, ובזמן הזה המשיך פטרו בתככיו בין פרדיננד לזאפויה. ב-1535 הוא הגיע להסכם עם פרדיננד ואישר את קבלת חסותו. ובנוסף ב-1538 נחתם הסכם בנאג'ואראד בין פרדיננד ליאנוש זאפויה, מה שהגדיל את הסיכוי להתארגנות קואליציה אנטי-עות'מאנית גדולה.
באותה שנה, 1538 ניסו הפולנים לשווא להדיח את פטרו רארש ודרשו מהסולטאן להענישו.
ביוגרפיה > גלות ונדודים

במצודת צ'יצ'או חיכו לפטרו אשתו, אלנה, עם ילדיו - איליאש, שטפאן ורוקסנדרה.
בצ'יצאו הרגיש חופשי למדי. היה זכאי לחופש תנועה ומשפט. תעודות מעידות כי ביקר ב-25 בינואר 1539 בעיר טורדה וכי העיר ביסטריצה שילמה לו מיסים. נמצא בקשר עם כמה מהבויארים שתמכו בו במולדובה, אף עם מלך פולין, זיגמונט הראשון (נובמבר 1538) ועם הקיסר קארל החמישי, ששלח אליו ב-7 בנובמבר את הארכיבישוף מלונד.
לבסוף השתכנע שאין סיכוי שיחזור לשלטון בתמיכתם של יאנוש זאפויה, פרדיננד הראשון או זיגמונט הראשון, כיוון שהסולטאן סולימאן הפעיל פיקוח הדוק על המצב במולדובה. שטפאן לקוסטה ("החגב") שלט רק בצורה פורמלית, בעוד שהסולטאן שלט בפועל במדינה. פטרו הסיק שהוא זקוק למחילת הסולטאן ולתמיכתו. בתחילת 1540 יצא רארש מצ'יצ'או, ואחרי שב-25 בינואר 1540 השיג היתר מעבר מהסולטאן, בפברואר 1540 הגיע לאיסטנבול.
בבירת האימפריה הוציא כסף רב על מנת להבטיח את עלייתו בחזרה לכס הנסיכות. תקוותיו התחזקו אחרי ששטפאן החגב נרצח בדצמבר 1540 בידי הבויארים ללא ידיעת הסולטאן. הקושרים העלו לשלטון את אלכסנדרו קורניה, שטען כי הוא בנו של השליט בוגדאן העיוור (השלישי).
בנסיבות אלה, אחרי ששילם סכומי עתק לטורקים והבטיח שיכבד את התנאים שנכפו בזמנו על שטפאן החגב, התקבל פטרו אצל הסולטאן סולימאן וקיבל ממנו את דגל ההסמכה כשליט מולדובה. הסולטאן דרש ממנו לשלם מס בשווי 12,000 צהובים בשנה והסכים להישארותו של המשמר של 500 יניצ'רים בקרבתו ולשליחת אחד מבניו לאיסטנבול כבן ערובה. ב-9 בינואר 1541 הפליג פטרו למולדובה. בויארים באו לקבל את פניו בנמל בראילה. בהמשך בגאלאץ הוא עצר את אלכסנדרו קורניה והוציא אותו להורג. גם הבויארים שבגדו בו ב-1538, מיכו, טרוטושאנו, קראסנש וקוזמה, נלכדו במצודת רומאן וב-11 במרץ 1541 הוצאו להורג. את ראשיהם שלח רארש לסולטאן.
ביוגרפיה > כהונתו השנייה

שלטונו השני במולדובה, שהתחיל בפברואר 1538, היה שלו יותר, ללא אירועים צבאיים מיוחדים. הוויבוד כיבד את כוחה של האימפריה העות'מאנית שהייתה בשיאה ונמנע מלהתעמת עם שתי המעצמות, הטורקית והאוסטרית.
אחרי הניסיון המר שצבר, בטח פטרו פחות במלחמות, במיוחד כשקשריו עם ולאכיה התרופפו אחרי שחתנו, השליט ולאד וינטילה נרצח, אחרי שהפסיד לידי הטורקים את חבל בוג'אק ואחרי שאחוזותיו בטרנסילבניה - צ'יצאו וצ'טאטיה דה באלטה - איבדו את חומותיהן שנהרסו בפקודת המושל החדש של טרנסילבניה, הבישוף ג'יירג' מרטינוצי.
ב-1541 בפקודת הסולטאן חדר פעמיים לטרנסילבניה - ב-1541 וב-1542 - כדי לחזק שם את שלטונו של התינוק יאנוש ז'יגמונד, בנו של יאנוש זאפויה שנפטר. גם בהוראת הסולטאן עצר פטרו בעיר פגראש את הוויבוד של טרנסילבניה, אישטוואן מאילאט, ושלח אותו לאיסטנבול. ב-1542 ניסה שוב ללא הצלחה לכבוש את ביסטריצה.
על אף היחסים הידידותיים שנוצרו עם הסולטן, שפרש עליו את חסותו, ניסה פטרו עדיין לתמוך בכל פעילות אנטי-עות'מאנית שנראתה בעלת סיכוי. חבר בחשאי לתוכניתם של נסיכים גרמנים למסע צלב לבודה נגד העות'מאנים ובמטרה זו הלווה כ-200,000 פלורינים לראש הנסיכים, יואכים השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג. בסתיו 1542 כבש הסולטאן את בודה והתוכנית נפלה, גם הכסף שהושקע ירד לטמיון
כאדם חדור אמונה נוצרית, הקדיש פטרו רארש אנרגיה והון בחיזוק הכנסייה האורתודוקסית. הקים את המנזרים פרובוטה (שבו נמצא עד היום קברו) ורשקה, ושיפץ את המנזרים מולדוביצה וביסטריצה. כמו כן תרם סכומים נכבדים למנזרים בהר אתוס.
ביוגרפיה > סוף חייו

פטרו רארש סיים את חייו ב-3 בספטמבר 1546 ביום שישי בחצות.
שלטונו, אחד הארוכים ביותר בתולדות נסיכות מולדובה, (בסך הכל 16 שנים) היווה תקופה חשובה בדברי הימים של מדינה זו. הוא זכור כשליט שביקש להגן על עצמאות ארצו כלפי האימפריה העות'מאנית, מה שהצליח פחות, וכלפי פולין.
הכרוניקן גריגורה אורקה תיאר אותו במילים אלה:
באמת היה בן לשטפן וודה הטוב, כי בכל דמה לאביו, כי במלחמות הלך לו במזל, כי נחל ניצחונות, עשה מעשים טובים, את ארצו ונחלתו ניהל כמו רועה טוב, עשה דין ומשפט. פרט לכך היה אדם חסוד ובכל מעשיו אמיץ ובעל מילה, והכירו בו כולם כי יש לו רצון טוב לשלוט בארץ
מורשתו האדריכלית והאמנותית

לפי המסורת שאביו, שטפן הגדול, פטרו רארש הקים מנזרים וכנסיות חשובים. ביוזמה זו הסתייע כגם באשתו השנייה, אלנה.
מנזרים שנבנו בעת שלטונו:
1530 - מנזר פרובוטה
מנזר רשקה
1532 -כנסיית עליית מריים בבאיה
כנסיית דמטריוס הקדוש בחרלאו (ספנטול דומיטרו)
כנסיית דמטריוס הקדוש בסוצאבה. (ספנטול דומיטרו)
רארש שיפץ את המנזרים מולדוביצה (1537), ביסטריצה - ניאמץ, מנזר הומור (1535) ואת מנזר קראקאלו בהר אתוס.

בעת מלכותו השנייה הוחל ביצירת הציורים החיצוניים בכמה כנסיות במולדובה, כולל בכנסיית המנזר וורונץ.
השליט נועץ במפעל זה במטרופוליט גריגורה רושקה, שהיה בן דודו.
נשותיו וילדיו

פטרו רארש השאיר צאצאים רבים, (לפי חישובים אחדים - שנים עשר), חוקיים ומחוץ לנישואים.
עם מריה, הבת של הבויאר צ'רנאט (שמתה ב-28 ביוני 1529): בן אחד ו-3 בנות
בוגדאן (מת ב-3 בספטמבר 1534)
אנה (מתה ב-1545), לימים אשתו של שליט ולאכיה, ולאד הטובע.
מריה (מתה ב-1614), אשתו של הבויאר ראדו באליקה או איסאק באליקה, אחר כך של יואן מובילה מהודשט. היא הייתה אמם של שליטי מולדובה וולאכיה ירמיה מובילה וסימיון מובילה.
קיאז'נה - אשתו של שליט ולאכיה, מירצ'ה הרועה ("מירצ'ה צ'ובאנול").
אלנה-אקתרינה לבית ברנקוביץ' , (1502 - נהרגה בחניקה ב-1552) נסיכה סרבית, בתם של הדספוט יובאן ברנקוביץ' ושל ילנה יאקשיץ'. התחתנה עם פטרו רארש ב-1530. איתה - נולדו ארבעה ילדים שלושה בנים ובת):
איליאש או איליה רארש, שליט מולדובה (יליד 1531).
שטפאן רארש (יליד 1532), שליט מולדובה.
קונסטנטין רארש (יליד ;1542 - מת באיסטנבול ב-26 במרץ 1554).
רוקסנדרה (מתה ב-1570) - ארוסתו של השליט יואן ז'ולדיה, אחר כך אשתו של השליט אלכסנדרו לפושניאנו.
קשרים מחוץ לנישואים:
קתרינה, אשה סקסונית מבראשוב: בן אחד
יאנקו הסקסוני (Iancu Sasul - יאנוקו סאסול), שליט מולדובה
עפ אישה אלמונית: בן אחד
בוגדאן קונסטנטין (מת ב-1573), טוען לכתר מולדובה.
הנצחה

פטרו רארש הוא הגיבור הראשי של המחזה ההיסטורי "Luceafărul" (כוכב השחר) מאת המחזאי והסופר בארבו שטפנסקו דלווראנצ'ה,
פסל שלו מאת הפסל יון גמצ'אנו הוא חלק מאנדרטת שליטי מולדובה בעיר יאש.
פסל פרוטומה שלו מאת הפסל גאורגה קובלסקי הוצב בפארק "פרופסור יואן נמש" בסוצ'אבה.
פסל פרוטומה של פטרו רארש נמצא גם במתחם מנזר מולדוביצה.
לזכרו נקראים מספר מוסדות חינוך ברומניה: המכללה הלאומית "פטרו רארש" בסוצ'אבה, המכללה הלאומית "פטרו רארש" בעיר פיאטרה ניאמץ ובית הספר לקצינים זוטרים לז'נדרמים בעיר פלטיצ'ן.
ביבליוגרפיה

1937 Mustafa Çelebi Celâlzade - Tabakat ül-memâlik ve derecat ül-mesâlik (1567) ed
בתרגום לרומנית ב:
Mihail Guboglu și Mustafa Mehmet, ed., Cronici Turceşti Privind Ţările Române,Vol. I, Bucureşti: Editura Academiei Republicii Socialiste România, 1966 (מצוטט ב- A. Decei)
1876 Eudoxiu Hurmuzaki - Documente privitoare la istoria românilor Academia Română (מצוטט ב- Xenopol)
Pauli lovis (Giovio) Novocoineusis, Opera, Basileae, 1578 (מצוטט ב Xenopol)
Cronica putneană - în Arhive istorice III, p.11 1867 מצוטט ב A.Xenopol
Cronica moldo-polonă (Spisanie kroniki o ziemi woloskiey, take i o hospoda-rach jey...) (publ. Wojcicki 1864) în I.Bogdan - Vechile cronice moldovenesci 1891 p.230,מצוטט ב A. Xenopol
Mathias Bernath, Felix von Schroeder: „Biographisches Lexikon zur Geschichte Südosteuropas”, partea 3, Oldenburg Verlag GmbH, München 1978, p. 434 pp., ISBN 3-486-48991-7
1978,Aurel Decei Istoria Imperiului Otoman până la 1656, Editura Științifică și Enciclopedică, București
Gheorghe I. Drăgulin, Credința i-a întărit pe domnitori în pribegii, 31 august 2010, Ziarul Lumina
(גאורגה דרגולין - " האמונה חיזקה את השליטים בשעת נדודיהם" - בעיתון "לומיה" 2010)
Stefan S Gorovei - Pe marginea unei filiatii incerte:Maria Movilă, fiica lui Petru Rareș în Movileștii - Istorie și spiritualitate românească, Sfânta mănăstire Sucevița 2006
Nicolae Iorga, Istoria Românilor pentru poporul românesc. [După ediţia Istoria Românilor, Vălenii-de-Munte,  1908], Chişinău, Uniunea Scriitorilor, 1992, p. 98
(ניקולאיה יורגה - תולדות הרומנים עבור העם הרומני (לפי תולדות הרומנים, 1908)), איחוד הסופרים, קישינב, 1992
Șerban Papacostea cap.Hegemonia otomană 1526-1593 în M.Bărbulescu et al Istoria României, Corint 2012 (ברומנית)
Constantin Rezachevici, Cronologia critică a domnilor din Ţara Românească şi Moldova a. 1324 - 1881, Vol. I, Editura Enciclopedică, Bucureşti, 2001. ISBN 973-45-0387-1.
(כרונולוגיה בקורתית של השליטים בוולאכיה ובמולדובה כרך א 1324–1381) (ברומנית)
"Robert William Seton-Watson, Constantin Ardeleanu (Note și traducere): O istorie a românilor – Din perioada romană până la desăvârșirea unității, Editura Istoros, Brăila 2009, p. 45 pp
(ר.ו. סטון-ווטסון - עם תרגום והערות מאת קונסטנטין ארדליאנו - היסטוריה של הרומנים - מהתקופה הרומאית ועד להשלמת האיחוד) (ברומנית)
Stan Stoica - art.Petru Rareș în Vasile Mărculeț Dicționarul domnilor Țării Românești și ai Moldovei, Editura Meronia, București 2009
Alexandru Dimitrie Xenopol, Istoria românilor din Dacia Traiană, Editura Cartea Românească, Bucureşti, 1925, vol. IV, pp. 226–265.
(אלכסנדרו דימיטריה קסנופול - תולדות הרומנים בדאקיה טראיאנית) (ברומנית)
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  2009 S.Stoica עמ' 164
↑  A.Xenopol עמ' 227 לפי Cronica putneană, Cronica moldo.polonă
↑  Rezachevici 2001 כרך א עמ' 557
↑  Rezachevici 2001 כרך א עמ' 559
↑  A.Xenopol עמ' 226
↑  Demir Dragnev (ed) 2005
↑  C.Rezachevici 2001 עמ' 561
1 2 3  Ș.Papacostea עמ' 176
↑  A.Xenopol 1925 כרך ד עמ' 228
↑  Xenopol 1925 כרך ד עמ' 230
↑  Xenopol 1925 כרך ד, עמ' 232
↑  Rezachevici 2001 כרך א עמ' 453
↑  N.Iorga 1992  עמ' 98
1 2  A.Decei עמ' 187
↑  1925 Xenopol כרך  ד עמ' 244-237
↑  Seton-Watson 2009 עמ' 45
1 2  1978 A.Decei עמ' 188
1 2 3  G.Drăgulin 2010
↑  Rezachevici  2001, כרך א, עמ' 565
↑  ג'לאלזאדה מוסתפא - מצוטט ב A.Decei - עמ' 189
↑  A.Decei 1978 עמ' 189
↑  M.Bernath Felix von Schroeder 1978 עמ' 434
↑  A.Măcriș 1990
↑  N.Iorga
↑  2001 Rezachevici כרך א עמ' 567
1 2  A.Decei עמ' 190
↑  Xenopol 1925 כרך ד עמ' 239
↑  Rezachevici 2001 כרך א עמ' 584
↑  כרוניקת ארץ מולדובה מאת גריגורה אורקה ברשת ויקיטקסט
↑  קראקאלו בהר אתוס - סילביו אנדריי ולדריאנו
↑  Nicolae Iorga, Istoria Bisericii Românești și a vieții religioase a Românilor, Tipografia „Neamul Românesc”, Vălenii de Munte, 1908, p. 61
↑  האתר הגניאלוגי של משפחות המלוכה באירופה, מאת מירוסלב מארק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007385550005171  PLWABN: 9810571109805606  GND: 129838330  ISNI: 0000 0000 7821 8975  LCCN: n79012566  VIAF: 89713286   WorldCat (עם VIAF): 89713286 
חותמו של פטרו רארש
קברם של פטרו רארש ואשתו, הנסיכה אלנה, במנזר פרובוטה.
חתושילי השלישי

העתק החרס של הסכם השלום החיתי־מצרי בין חתושילי השלישי לרעמסס השני (המוזיאון לארכאולוגיה של איסטנבול)
חַתוּשִילִי או חַתוּשִילִיש השלישי (מחתית: "מגיע מ...", "של" או "שייך לעיר" חתושה) היה מלך החתים בתקופת הממלכה החתית החדשה. שלט בין השנים 1267–1237 לפנה"ס. אשתו הייתה המלכה פודוחפה.
ביוגרפיה

חתושילי השלישי היה האחרון בארבעת בניו של מורשילי השני. אביו מינה אותו לכהן הגדול של העיר סַמוּחַה (טרם נחשפה), בעקבות זאת נשאר נאמן כל ימי חייו לאלה אשתר כפי שבא לידי ביטוי במסמך שרשם בעקבות מלחמתו עם אחיינו מורשילי השלישי. מוותלי השני אחיו, מינה אותו למושל של העיר חתושש לאחר העברת הבירה לתַרְחוּנְתַשַה (אנ') (העיר טרם נחשפה).
עוד בטרם היותו למלך, שימש חתושילי השלישי כמפקד הצבא החתי בקרב קדש, בו הנחילו החתים מכה קשה לצבא המצרי.
בשנה השביעית למלכות אחיינו, מורשילי השלישי, שימש חתושילי השלישי בתור מושל הערים נֵרִיךּ וחַקְפִישַה. כנראה מפני שראה בחתושילי השלישי איום ישיר על המשך שלטונו, החליט מורשילי השלישי לפתוח נגדו במלחמה. תחילה הוא העביר את הבירה חזרה לחתושה ומיד לאחר מכן הדיח את חתושילי השלישי ממשרת מושל העיר נריך. אולם בסדרה של מהלכים צבאיים הצליח חתושילי השלישי להביס את אחיינו, להגלותו ולתפוס את השלטון.
לאחר שכבש מחדש את העיר נריך, לקח חתושילי השלישי על עצמו את התואר הכהן הגדול של אל הסערה וקרא לבנו הבכור נֵרִיכּלִי, כלומר ההוא אשר מגיע מהעיר נריך.
בהיותו למלך כרת לבסוף הסכם שלום עם רעמסס השני, פרעה מצרים, לסיום המאבק המתמשך בין שתי האימפריות באזור סוריה של ימינו. הסכם השלום, אשר נודע בתור הסכם קדש, קבע את הגבולות בין שתי האימפריות באזור הלבנט, היווה ברית הגנה הדדית והסכם הסגרה. כדי לחזק את ההסכם נשא רעמסס השני לאישה את אחת מבנותיו של חתושילי השלישי. הסכם קדש הוא הסכם השלום הכתוב המוקדם ביותר לו נמצאו עדויות.
בארמון המלכות בבירה חתושש נמצאו יותר ממאתים מסמכים כתובים השופכים אור על היחסים הדיפלומטיים שניהל חתושילי השלישי עם רוב מלכי המזרח הקרוב, בהם גם רעמסס השני.
עוד בתקופת מלכותו החליט חתושילי השלישי לקדם את בנו הצעיר תוּדְחַלִיה על פני בנו הבכור נריכלי בתור יורש העצר. תודחליה הרביעי עלה על כס המלכות מיד לאחר מות אביו בשנת 1237 לפנה"ס.
לקריאה נוספת

אלי בר-נביא, תולדות העולם משחר האנושות ועד ימינו, הוצאת ידיעות אחרונות, 1994.[דרושה הבהרה]
.Michael Roaf, Cultural Atlas Of Mesopotamia and the ancient near east ,1991.
הערות שוליים

↑  שמות חתיים של מקומות, אלים ואנשים יכולים להיות מתועתקים עם סיומת ־ש, המציינת את יחסת הנושא (אנ'), או בצורה הבסיסית ללא היחסה; בספרות המקצועית רווחת יותר השיטה השנייה. ראו איתמר זינגר, החִתים ותרבותם, מוסד ביאליק, 2009, עמ' ט.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מורשילי השלישי | מלכי החתים | הבא: תודחליה הרביעי |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118546740  ISNI: 0000 0004 4887 1681  SUDOC: 078648084  VcBA: 495/116867  VIAF: 42629454   WorldCat (עם VIAF): 42629454
לברנה הראשון

לַבְרַנַה או לַבַרְנַש הראשון היה מלך החתים בין השנים 1680–1650 לפנה"ס בקירוב. עצם קיומו מוטל בספק גם כן על ידי חלק מההיסטוריונים של ימינו. לברנה לא היה יורש העצר הטבעי של קודמו פו-שרומה, אלא חותנו. פו-שרומה מינה אותו ליורשו לאחר שבניו התמרדו נגדו. לאחר מות פו-שרומה התחרו לברנה ובנו של פו-שרומה פַּפַּחַדִלְימַה על כס המלכות, אך לבסוף ניצח לברנה.
רוב המידע אודותיו מגיע מרשימות תלפינו, בהן נכתב על ניצחונותיו על אויביו ועל כיבושיו שהגיעו עד הים התיכון בדרום, ויש הטוענים כי גם עד לים השחור בצפון.
לקריאה נוספת

.Michael Roaf, Cultural Atlas Of Mesopotamia and the near east, 1991
הערות שוליים

↑  שמות חתיים של מקומות, אלים ואנשים יכולים להיות מתועתקים עם סיומת ־ש, המציינת את יחסת הנושא (nominative case), או בצורה הבסיסית ללא היחסה; בספרות המקצועית רווחת יותר השיטה השנייה. ראו איתמר זינגר, החִתים ותרבותם, מוסד ביאליק, 2009, עמ' ט.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: פו-שרומה | מלכי החתים | הבא: לברנה השני |
אל-וסת

| --- | --- |
 תחום:  גינקולוגיה 
 גורמי סיכון:  היסטוריה משפחתית, אנורקסיה נרבוזה, השמנת יתר 
 טיפול:  ethisterone  norgestimate  17α-hydroxyprogesterone  norethynodrel  bromocriptine  gonadorelin  פרוגסטרון  norelgestromin 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  953850 
 MeSH:  D000568
 סיווגים
 ICD-11:  GA20.0 
 
המונח אַל-וֶסֶת (בלועזית: אָמֵנוֹרֵאָה, Amenorrhea) מתייחס לאחד מהמצבים הבאים: מצב שבו כתוצאה מסיבה כלשהי, לא מתחיל כלל המחזור החודשי ועימו הווסת; מצב שבו הווסת מפסיקה לאחר שהייתה סדירה; או מצב שבו קיימים פחות מ-9 מחזורים בשנה הקרוי נדירות הווסת (בלועזית: אוֹלִיגוֹמנוריאה).
יש להבחין בין אל-וסת ראשוני לבין אל-וסת שניוני:
אל-וסת ראשוני הוא מצב שבו נערה אינה מקבלת את המחזור החודשי עד גיל 15 (בנוכחות סימני מין משניים כמו גדילת שדיים או הופעת שיעור ערווה) או היעדר מחזור עד גיל 13 בהיעדר סימני מין משניים.
אל-וסת שניוני הוא מצב שבו אישה עם מחזורים סדירים מפסיקה לקבל את המחזור החודשי במשך שישה חודשים לפחות.
אבחנה

ראשית, מתעדים את תולדות החולה ומבצעים בדיקה גופנית. בבדיקה הגופנית יש להתייחס לקיומם של ניצני שדיים – נוכחותם מעידה על כך שהייתה חשיפה לאסטרוגן. בהיעדר ניצני שדיים, אין אסטרוגן אנדוגני ויש לבדוק את הסיבה לכך.
בנוסף, מבצעים בדיקת BHCG על מנת לשלול היריון (אשר יכול להוות את הסיבה להיעדר מחזור). לאחר שלילת היריון, לוקחים פרופיל הורמונלי, אשר כולל את רמות ההורמון FSH (ההורמון מגרה הזקיק) ורמות ההורמון פרולקטין.
בהתאם לבדיקות המעבדה והבדיקות הגופניות, ניתן להתקדם באבחנה הרפואית.
אל-וסת ראשוני

ניתן לחלק אל-וסת ראשוני ל-4 קבוצות, בהתאם לרמות ההורמון FSH ופרולקטין:
1. מצבים שבהם ה-FSH תקין ורמות הפרולקטין תקינות: במידה ויש סימני מין משניים ורמות ההורמונים תקינות, יש לבדוק קיומם של מומים אנטומיים או אחרים. הפתולוגיות העיקריות תחת קבוצה זו כוללות:
חוסר היווצרות של הרחם – Mullerian agenesis: יכול לקרות בסינדרום הנקרא Mayer rokitansky kuster hauser. בסינדרום זה אין היווצרות של הרחם, החצוצרות, צוואר הרחם ושני השליש העליוניים של הנרתיק. סינדרום זה מופיע לרוב עם חוסר היווצרות של כליה אחת, מערכת שתן כפולה ומומים אורינריים נוספים. מאחר שלנשים אלו אין רחם, אולם הביציות תקינות, ניתן להביא ללידה של ילד ביולוגי באמצעות פונדקאית. סינדרום זה גורם לכ-15% מהמקרים של אל-וסת ראשוני.
Androgen insensitivity: מבחינת קריוטיפ למעשה מדובר בזכר (46XY) שנראה כנקבה - ללא התפתחות של שק האשכים והפין, וגניטליה חיצונית של אישה, אולם עם אשכים טמירים הנמצאים בתעלה האינווגינלית. במום זה, המהווה 5% מהמקרים של אל-וסת ראשוני, יש עמידות של הרצפטורים לטסטוסטרון שלא מגיבים, ולא מביאים להיווצרות של סימני מין משניים זכריים. מנגד, אין רחם היות שהאשכים מפרישים את ה- (MIF (AMH אשר מונע היווצרות של רחם. היווצרות ניצני השדיים נעשית בגלל הפיכה פריפרית של טסטוסטרון לאסטרוגן. נשים אלו אינן יכולות להביא ילדים ביולוגיים לעולם. קיימת חשיבות להוצאת האשכים הטמירים לאור הסכנה שבהפיכתם לממאירים.
2. מצבים בהם ה-FSH גבוה: במצבים בהם ה-FSH גבוה, הסיבה היא בעיה בשחלות שאינן מגיבות ל-FSH, ולכן גם רמתו של FSH עולה במנגנון של היזון חוזר חיובי. אם מדובר באל-וסת שניוני (ראו בהמשך) הסיבה לכך יכולה להיות מנופאוזה מוקדמת ואי ספיקה שחלתית מוקדמת. אולם באל-וסת ראשוני, הסיבה לכך נובעת מחוסר ייצור של השחלות, ונערות אלו הן לרוב ללא סימני מין משניים, היות שהשחלה אינה מייצרת אסטרוגן. הסיבות לכך יכולות להיות:
Pure Gonadal dysgenesis: יכול להיות בקריוטיפ זכרי (46XY) – אלו מצבים בהם תאי הנבט העובריים לא נודדים לרכס הגניטלי אצל העובר, וקיימות גונדות לא מתפקדות. מאחר שאין הפרשה של MIF, נוצר רחם וגניטליה נשית, אולם מאחר שאין ייצור של טסטוסטרון כי הגונדות לא מתפקדות, אין הפיכה שלו לאסטרוגן ולכן אין ניצני שדיים. במצבים כאלו האישה תוכל להרות בעזרת תרומת ביצית היות שיש לה רחם.
תסמונת טרנר: תסמונת שבה ישנו חוסר מלא או חלקי של אחד מכרומוזומי X. חוסר זה גורם לבעיות רפואיות רבות לרבות חוסר התפתחות של השחלות, ומיעוט בסימני מין נשיים.
3. מצבים בהם רמות הפרולקטין גבוהות: אלו מצבים בהם יתר פרולקטין בדם מביא לבעיה בהפרשה של אסטרוגן, כתוצאה מפגיעה מרכזית בהורמון GnRH. יתר פרולקטין בדם פוגע בהפרשה הפולסטילית של GnRH, ועל כן יש מצב של hypogonadotrophic-Hypogonadism. אצל כ-50% מהנשים עם יתר פרולקטין בדם ניתן למצוא אדנומה בהיפופיזה. אין קשר ישיר בין רמת הפרולקטין בדם לבין גודל האדנומה. במקרים של אדנומה בהיפופיזה יש לעשות בדיקת MRI ולהתחיל טיפול.
4. מצבים בהם רמות ה-FSH נמוכות או תקינות:
אל-וסת כתוצאה מבעיה בהיפותלמוס: Hypothalamic amenorrhea: אם זה מתחיל לפני גיל ההתבגרות זה יסוּוג כאל-וסת ראשוני. קיימת הפרעה בהפרשה של GnRH, כתוצאה מסיבות שונות: סטרס, שינויים חדים במשקל, תת-תזונה (אנורקסיה או תסמונת קלמן.
סיבות נוספות לאל-וסת ראשוני:
פגם אנזימטי במערכת הסטרואידוגנזיס: פגם באנזימים ההופכים כולסטרול לאסטרוגנים ולקורטיזול יכול להביא למצב בו לא מיוצר אסטרוגן, ורמות ה-FSH יהיו גבוהות מאחר שלא יהיה משוב שלילי של אסטרוגן על ההיפופיזה.
אל-וסת שניוני

הסיבות העיקריות לאל-וסת שניונית (אל-וסת הנמשך שישה חודשים עוקבים) הן הסיבות הבאות:
תסמונת השחלות הפוליציסטיות - בדרך כלל יתבטא כאוליגומנוריאה (מיעוט מחזורים). רק בכרבע מן המקרים תהיה אל-וסת מוחלט.
אל-וסת כתוצאה מבעיה בהיפותלמוס: Hypothalamic amenorrhea: כאשר הבעיה מתחילה לאחר גיל ההתבגרות היא תסווג כאל-וסת שניוני. קיימת הפרעה בהפרשה של GnRH, כתוצאה מסיבות שונות: סטרס, מאמץ, שינויים חדים במשקל, ותת-תזונה (אנורקסיה).
היריון כסיבה לאל-וסת.
הפסקת הווסת בהדרגה לקראת סיום תקופת הפוריות.
מצבים פחות שכיחים כוללים:
אי ספיקת שחלות- במצבים אלו ניתן לראות רמות FSH גבוהות כתוצאה מחוסר תגובה שחלתית להורמון ה-FSH. הסיבות לכך יכולות להיות כתוצאה של טיפולי כימותרפיה והקרנות שהביאו להרס השחלה, מצבים של תסמונת טרנר עם מוזאיקה, טרנסלוקציות כרומוזומליות ומומים כרומוזומליים נוספים, וגם תסמונת X שביר, אשר אצל 16% מהנשים מביא לאי ספיקת שחלות. אי ספיקת שחלות מתחת לגיל 40 נקראת אי ספיקת שחלות ראשונית, והאישה תתלונן על גלי חום והפסקת מחזור. בחלק מן המקרים של נשים עם אי ספיקה שחלתית ראשונית יש שכיחות של הפרעות אימוניות כגון סוכרת, מחלה של בלוטת התריס ועוד.
תסמונת אשרמן - כתוצאה מהידבקויות של חלל הרחם (בעקבות גרידות למשל).
סיבות נוספות: מחלות כרוניות (כגון סוכרת ומחלות כבד, מחלות של בלוטת האדרנל, שחמת הכבד) וסיבות נוספות, נדירות יותר.
מבחן פרוגסטין- במבחן לבדיקה האם השחלה מייצרת אסטרוגן. מתן של פרוגסטרון חיצוני (10 מ"ג ליום במשך חמישה ימים של מדרוקסיפרוגסטרון אצטט) יביא לדימום וסתי אצל אישה אשר שחלותיה מייצרות אסטרוגן. במידה ולא, ניתן להסיק שאין ייצור אסטרוגן, או קיימת תסמונת אשרמן. בהיעדר היסטוריה של גרידות ניתן לשלול תסמונת אשרמן ולברר את הסיבה העיקרית למחסור באסטרוגן - הסיבה יכולה להיות קשורה לשחלות או להיפותלמוס. ניתן להבדיל בין המקורות האפשריים הבעיה לפי רמות ה-FSH: רמות שמעל 40 mlIU/mL יצביעו על אי ספיקה שחלתית.
ראו גם

מיעוט וסת
אמונה (מלך)

אַמוּנָה או אַמוּנַש היה מלך החתים בין השנים 1550–1530 לפנה"ס. הוא היה בנו של זידנתה הראשון קודמו. זאת הייתה הפעם הראשונה מזה שני דורות שהמלוכה החתית עברה בירושה מאב לבנו, אם כי בנסיבות לא כל כך טבעיות מפני שאמונה רצח את אביו לפני שירש את כסאו.
ככל הנראה בתקופת שלטונו איבדה ממלכת החתים שטחים נרחבים. מסמכים עתיקים שנשתמרו מעידים שאמונה בזז את העיר נשש אולם נאלץ להילחם נגדה שוב כמה שנים מאוחר יותר. מסופר על עוד מלחמות שערך אמונה, בין היתר נגד זִלְפַּה ושַתִיוַרַה/שתיורש (שתי ערים בלב ממלכת החתים שמיקומם טרם התגלה), אַרְזַוַה במערב אנטוליה, אַדַנִיָה (עיר מרכזית בקיליקיה) מה שמצביע על ניסיונותיו להחזיר שטחים שאבדו לממלכה.
לאמונה הייתה משפחה ענפה ולפי דעת רוב החוקרים הוא הגיע לזִקנה מופלגת. הוא מת בשנת 1530 לפנה"ס. בנו חוזיה הראשון ירש אותו.
לקריאה נוספת

Micheal Roaf, Cultural Atlas Of Mesopotamia and the ancient near east, 1991.
הערות שוליים

↑  שמות חתיים של מקומות, אלים ואנשים יכולים להיות מתועתקים עם סיומת ־ש, המציינת את יחסת הנושא (nominative case), או בצורה הבסיסית ללא היחסה; בספרות המקצועית רווחת יותר השיטה השנייה. ראו איתמר זינגר, החִתים ותרבותם, מוסד ביאליק, 2009, עמ' ט.
↑  אהרון קמפינסקי, חתושה – בירת האימפריה החיתית, קדמוניות ח, 1975, עמ' 17
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: זידנתה הראשון | מלכי החתים | הבא: חוזיה הראשון |
אטאלנטה (כדורגל)

אטאלנטה ברגמסקה קלצ'ו (באיטלקית: Atalanta Bergamasca Calcio) הוא מועדון כדורגל איטלקי מהעיר ברגמו שבצפון איטליה, המשחק בסרייה א'. צבעי המועדון הם שחור וכחול.
היסטוריה

מועדון הכדורגל נוסד בשנת 1907 על ידי מהגרים שווייצרים, ובתחילת דרכו שונה שמו מספר פעמים. שמו הנוכחי ייחודי, שכן נהוג שקבוצה נקראת על שם העיר ממנה היא מגיעה, אך אטאלנטה נקראת על שם דמותה של אטאלנטה מהמיתולוגיה היוונית. סמל הקבוצה עוצב אף הוא לפי אותה דמות.
אטאלנטה הצטרפה לליגה האיטלקית ב-1929, ובשנת 1937 העפילה לראשונה לסרייה א', אך ירדה לאחר עונה אחת בלבד. בשנת 1940 חזרה אטאלנטה לליגה הבכירה ושיחקה בה במשך 19 שנים רצופות. אחרי עונה בודדת בליגת המשנה שבה אטאלנטה לסריה א', ושוב הצליחה להישאר בה לאורך זמן, עד לשנת 1973. מאז התנדנדה הקבוצה בין שתי הליגות הבכירות. ההישג הבולט ביותר של הקבוצה הוא הזכייה בגביע האיטלקי ב-1963. הישגים נוספים של אטאלנטה היו בשנת 1988, בה הצליחה הקבוצה להעפיל עד לחצי גמר גביע המחזיקות של אירופה, ורבע גמר גביע אופ"א בעונת 1991. בין השחקנים המפורסמים ביותר ששיחקו באטאלנטה ניתן למצוא את פיליפו אינזאגי (בעונת 1996/97) וכריסטיאן ויירי (בעונת 2008/09).
בעונת 2011/12 חזרה אטאלנטה לליגה הבכירה ומאז משחקת בה ברציפות.
בעונת 2018/19 סיימה הקבוצה במקום השלישי בסרייה א' והעפילה לשלב הבתים של ליגת האלופות בפעם הראשונה בתולדותיה.