stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חמיילניק
יהודי חמיילניק > בשואה

ב-5 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו ריכזו תוך זמן קצר למעלה מ-70 מנכבדי הקהילה ביישוב במבנה של בית מדרש, ושרפו אותם בחיים. לאחר מכן, הטילו הגרמנים על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת תשלום סכומי כופר, חובת ביצוע עבודות כפייה, הגבלות תנועה וחובת נשיאת טלאי צהוב. בקיץ 1940 הועברו לעיירה יהודים רבים שגורשו מיישובי הסביבה וממערב פולין.
באפריל 1941 רוכזו יהודי העיר בגטו חמיילניק, שהוקם בה, אליו הובאו מאות פליטים יהודים, עד שמספר יושביו הגיע עד סוף השנה לכ-9,000 איש. בשל הצפיפות ותנאי התברואה בגטו מתו רבים מיושביו ממגפת טיפוס הבהרות.
בתחילת אוקטובר 1942 שולחו מהגטו כ-1,200 צעירים למחנה עבודה בסקרז'יסקו-קמיינה, ומאידך, הועברו אליו 1,270 יהודים שגורשו ממספר יישובים נוספים.
ב-5 באוקטובר 1942 פשטו על הגטו שבעיירה אנשי ס"ס וכוחות עזר אוקראינים, ליטאים ולטבים, ותוך אלימות קשה ביותר הובילו את יהודי המקום מרחק של כ-45 ק"מ עד חנצ'יני, משם שולחו כולם למחנה ההשמדה טרבלינקה. בדרך לחנצ'יני נורו למוות מאות יהודים תשושים, וכן נרצחו כ-500 יהודים בגטו עצמו בשעת האקציה.
72 יהודים שהושארו בגטו שבעיירה לקבורת הגופות ולסידור רכוש המגורשים רוכזו בגטו חדש שהוקם בעיירה, אשר מספר יושביו הגיע לכ-700 איש. לאחר שתי אקציות חוסל גטו זה, עם גירוש כל יהודיו לסטופניצה ולסנדומייז', שם גורלם היה כגורל יתר יהודי המקום.
לאחר השואה שבו לעיירה 40 ניצולים, אשר עברו את המלחמה בעומק ברית המועצות. לאחר תקיפות אנטישמיות כלפיהם מצד הפולנים המקומיים, שכללו רצח שני יהודים באוגוסט 1945, עזבו כולם את העיירה.
שטח בית העלמין היהודי בחמיילניק
בת שבע

ערך זה עוסק בדמות מקראית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
 לידה:  גילה
 מדינה:  ממלכת ישראל המאוחדת 
 בן או בת זוג:  אוריה החתי דוד 
 
בת שבע היא דמות מקראית המופיעה בספר שמואל ב' שהייתה אשתו של אוריה החתי, ולאחר מכן נישאה לדוד המלך, והייתה לאמו של שלמה המלך, יורשו של דוד. שמה היה בת שבע בת אליעם, אך בדברי הימים א' היא נקראת בת שוע בת עמיאל. חז"ל אומרים כי היא נכדתו של אחיתפל הגילוני, יועצו של דוד. אליעם בן אחיתופל הגילוני היה אחד משלושים הגיבורים של דוד.
המפגש עם דוד

הסיפור על בת שבע במקרא מתחיל עם תיאור התגלותה לפני דוד המלך, כשהייתה אשת אוריה החתי, אחד מאנשי צבאו הבכירים, בעודו בקרב. דוד עמד על גג ביתו וראה אותה מתרחצת, הביא אותה לארמונו ושכב עמה. כשהרתה לדוד, נקרא אוריה משדה הקרב כדי שיהיה עם אשתו וכך ייחשב הילד לשלו, אולם אוריה התעקש לשבת בפתח בית המלך ולא לסור לביתו:
לפיכך שלח אותו דוד בחזרה לשדה הקרב, ובידו איגרת ליואב שר צבאו, להציב אותו בחזית ולנטוש אותו בשדה הקרב: ”הבו את אוריה אל מול פני המלחמה החזקה, ושבתם מאחריו וניכה ומת”. יואב בן צרויה ממלא בשינוי אחר ההוראות וגורם למותו של אוריה יחד עם חיילים נוספים. לאחר שאוריה נהרג בקרב, נשא דוד את בת שבע לאישה.
הסופר המקראי מגנה בחריפות את מעשיו של דוד, גם בסופו של הסיפור "וַיֵּרַע הַדָּבָר אֲשֶׁר-עָשָׂה דָוִד בְּעֵינֵי ה' " (שמ"ב י"א 27), ועוד יותר דרך דברי נתן הנביא בפרק הבא.
חז"ל ופרשני המקרא נאלצו להתמודד עם ההיבט הבעייתי באישיותו של דוד כפי שהוא משתקף בסיפור יחסיו עם בת שבע.
יש מביניהם שסינגרו על התנהגותו וניסו להצדיק אותה או לפחות לספק לה הסבר נסיבתי, ויש שהסתייגו ממנה ובחרו בעמדה הביקורתית בה נקט נתן הנביא בפני דוד. אחת הפרשנויות בתלמוד טוענת כי "כל האומר דוד חטא אינו אלא טועה". כי בזמנם המנהג היה כי "כל היוצא למלחמת בית דוד כותב גט כריתות לאשתו" כדי שאם לא יחזור מהמלחמה ויוכרז נעדר, לא תשב אשתו בעגינותה, ותוכל להינשא בשנית מתוקף כוחו של הגט. פרשני התלמוד מדגישים כי לא ניתן לומר שאינו חטא כלל, שכן מעשה בלתי ראוי נעשה כאן בוודאי, אלא שלא חטא דוד את החטא הפורמלי של בעילת אשת איש אשר העונש עליו הוא מיתה. יש קושי גדול בכיוון פרשני זה, כיוון המתעלם גם מהוראתו של דוד ליואב להביא למותו של אוריה החתי.
תוכחת נתן הנביא

לאחר מותו של אוריה, שלח ה' את נתן הנביא אל דוד ובמפגש בין השניים הוכיח נתן את המלך על מעשיו הבלתי ראויים. תוכחת הנביא הוצגה באמצעות משל כבשת הרש. במשל זה תוארו שני אנשים: האחד עשיר ולו כמות רבה של צאן ובקר, והשני עני ולו כבשה אחת בלבד.
הכבשה האחת הייתה כל עולמו של העני, ובעלת תפקיד מכריע בחייו ובחיי משפחתו. יום אחד רצה העשיר לכבד אורח ולתת לו כבשה, אך לא רצה לוותר על רכושו. במקום זאת גזל את כבשת העני והעניקה לאורח. דוד, שלא הבין בתחילה את כוונתו של נתן, הכריז עם סיומו של הסיפור כי יש להמית את העשיר בגין העוול שעשה. אז פנה נתן אל דוד ואמר לו כי הוא עצמו החוטא אליו מכוון המשל:
דוד מתוודה ושב מחטאו ותשובתו מתקבלת. עם זאת, הוא מקבל עונש על מעשיו: ”אֶפֶס כִּי נִאֵץ נִאַצְתָּ אֶת אֹיְבֵי יְהוָה בַּדָּבָר הַזֶּה גַּם הַבֵּן הַיִּלּוֹד לְךָ מוֹת יָמוּת. וַיֵּלֶךְ נָתָן אֶל בֵּיתוֹ וַיִּגֹּף יְהוָה אֶת הַיֶּלֶד אֲשֶׁר יָלְדָה אֵשֶׁת אוּרִיָּה לְדָוִד וַיֵּאָנַשׁ.”
העונשים שחזה נתן הנביא התגשמו כאשר בנו בכורו אמנון אונס את תמר אחותו, וכאשר בנו הנוסף אבשלום אחי תמר מאותה אם, נוקם את נקמתה ורוצח את אמנון. שנים לאחר מכן אבשלום מורד באביו אף מנסה להורגו, שוכב עם פילגשיו ולבסוף נהרג בידי יואב שר צבאו של דוד. גם אדניה בנו מנסה להמליך את עצמו תחת דוד עוד בחייו.
השפעתה הפוליטית של בת שבע

לימים ילדה בת שבע לדוד בן נוסף, שלמה, שהיה יורשו של דוד במלוכה. בימי זקנתו של דוד, כאשר עלתה שאלת ירושתו, הפך נתן הנביא לבעל בריתה של בת שבע. הם חברו יחד כדי להזכיר למלך שהבטיח לשלמה את כיסאו, ושכנעו אותו להמליך את בנו טרם מותו. בכך הפרו את עצת אלה שביקשו להמליך את אדניה, אחיו למחצה של שלמה. אחרי מות דוד ביקש אדניה, באמצעות בת שבע, לשאת את אבישג השונמית (פילגשו של דוד בזקנתו), ובכך לקבע את מעמדו כיורש. בת שבע אמנם התערבה אצל בנה שלמה המלך למען אדניה אך ללא הועיל: אף כי שלמה כיבד את אמו והאזין לבקשתה, הוא שלח להרוג את אדניה (ואת יואב בן צרויה ושמעי בן גרא).
הסופרת יוכי ברנדס סוברת כי פרשת המלכת שלמה מלמדת כי פיתוי דוד היה מלאכת מחשבת, במסגרתה תכננה בת שבע בזדון את הריגת אוריה וכניסתה לארמון המלך, ובהמשך את המלכת בנה.
לפי ספר דברי הימים, ילדה בת שבע לדוד ארבעה בנים: שמעא, שובב, נתן ושלמה.
ראו גם

עץ משפחה של דמויות מקראיות - מתרח ועד שלמה
לקריאה נוספת

פנינה גלפז-פלר, ויולד - יחסי הורים וילדים בסיפור המקראי, ירושלים: כרמל, 2006. עמ' 160–163.
רחל רייך, האשה אשר נתת עמדי - נשים כעילה לסכסוך ולמלחמה במקרא, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, סדרת "הילל בן חיים", 2005. עמ' 132–135.
חיה שרגא בן איון, נשות דוד - מיכל, אביגיל, בת שבע. תל אביב: ידיעות ספרים, 2005. עמ' 159–213.
יאיר זקוביץ, מקראות בארץ המראות. ישראל: הקיבוץ המאוחד, 2001. עמ' 51–53.
פרנק פולק, הסיפור במקרא, ירושלים: מוסד ביאליק, 1994. עמ' 408–410.
יאיר זקוביץ, דוד מרועה למשיח, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 1995. עמ' 75–85.
הערות שוליים

↑  ספר'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'שמואל ב','"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'פרק'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'י"א,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'פסוק'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'ג'
↑  ספר'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'דברי הימים א','"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'פרק'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'ג','"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'פסוק'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'ה'
↑  בספר'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'שמואל ב','"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'פרק'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'כ"ג,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'פסוק'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'ל"ד מוזכר אליעם בן אחיתפל, וחז"ל לומדים בפשטות כי הוא אליעם אביה של בת-שבע. לדוגמה בתלמוד בבלי,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'מסכת סנהדרין,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'דף ס"ט, עמוד ב'
↑  ספר'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'שמואל ב','"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'פרק'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'כ"ג,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'פסוק'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'ל"ד
↑  שמואל ב','"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'י"א,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'ב'–ד'
↑  שמואל ב','"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'י"א,'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'ה'–ו'
↑  שמואל ב','"`UNIQ--nowiki-0000000F-QINU`"'י"א,'"`UNIQ--nowiki-0000000F-QINU`"'י"א
↑  ספר'"`UNIQ--nowiki-00000011-QINU`"'שמואל ב','"`UNIQ--nowiki-00000011-QINU`"'פרק'"`UNIQ--nowiki-00000011-QINU`"'י"א,'"`UNIQ--nowiki-00000011-QINU`"'פסוק'"`UNIQ--nowiki-00000011-QINU`"'ט"ו.
↑  תלמוד בבלי,'"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'מסכת שבת,'"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'דף נ"ו, עמוד א'.
↑  שמואל ב','"`UNIQ--nowiki-00000015-QINU`"'י"ב,'"`UNIQ--nowiki-00000015-QINU`"'ז'–י'
↑  שבע אימהות כנרת זמורה ביטן (2010)
↑  ספר'"`UNIQ--nowiki-00000017-QINU`"'דברי הימים א','"`UNIQ--nowiki-00000017-QINU`"'פרק'"`UNIQ--nowiki-00000017-QINU`"'ג','"`UNIQ--nowiki-00000017-QINU`"'פסוק'"`UNIQ--nowiki-00000017-QINU`"'ה'.
|  שלמה המלך |
| --- | --- | --- |
| משפחתו | דוד • בת שבע • נעמה העמונית • בת פרעה • רחבעם • מלכת שבא |  |
| חיבורים שיוחסו לו | משלי • קהלת • שיר השירים • מזמורי שלמה • חכמת שלמה • תהילים ע"ב • תהילים קכ"ז |  |
| במקרא | צוואת דוד • חלום שלמה בגבעון • עליית שלמה למלוכה • משפט שלמה |  |
| אגדות שלמה | כסא שלמה • שלמה המלך ואשמדאי • שלמה המלך והדבורה • שלמה המלך ומלכת שבא • ברית שלמה |  |
| שונות | בית המקדש הראשון • ים של שלמה |  |
| הנצחתו | נחל שלמה • הר שלמה • בריכות שלמה • איי שלמה • עמודי שלמה • מרחב שלמה • מבצע שלמה |  |
| בתרבות המודרנית | שלמה המלך ושלמי הסנדלר • אגדות המלך שלמה • הספר מכרות המלך שלמה (עיבודים: מכרות המלך שלמה (סרט, 1985) • מכרות המלך שלמה (סרט, 1986)) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273649705171  GND: 118507125  LCCN: n80065667  NKC: ola2014845811  VIAF: 99149196317674791104   WorldCat (עם VIAF): 99149196317674791104 
בת שבע עם מכתב דוד המלך, ציור מעשה ידי וילם דרוסט
דוד ובת שבע ואנשי הארמון אבלים על מות הילד (סלומון קונינק, 1640)
רחצת בת שבע, ציור מעשה ידי קורנליס ואן הארלם
דוד מבטיח לבת שבע כי בנה שלמה יירש אותו (גרברנד ון דן איקהאוט, 1646)
שרה שולמן

| --- | --- |

 לידה:  28 ביולי 1958 (בת 66) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  תיכון האנטר קולג'  אמפייר סטייט קולג' 
 מקצוע:  אקדמאית, סופרת, מחזאית, אקטיביסטית
 מעסיק:  אוניברסיטת העיר ניו יורק 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים 
 
שרה מרים שולמן (באנגלית: Sarah Miriam Schulman; נולדה ב-28 ביולי 1958) היא סופרת, מחזאית, מחברת ספרי עיון, תסריטאית והיסטוריונית איידס אמריקאית. היא פרופסור למדעי הרוח במכללת סטטן איילנד (CSI) ועמיתה במכון למדעי הרוח של ניו יורק.
תחילת דרכה

שולמן נולדה בניו יורק ולמדה בתיכון האנטר קולג'. בין השנים 1976 ל-1978 למדה באוניברסיטת שיקגו, אך את התואר הראשון שלה היא השלימה באמפייר סטייט קולג'.
קריירה ספרותית

הרומן השלישי של שולמן, אחרי After Delores, קיבל ביקרת חיובית ב"ניו יורק טיימס", תורגם לשמונה שפות, וזכה בפרס "סטונוול" לספרות להט"ב מטעם איגוד הספריות האמריקאי בשנת 1989. הרומן שלה Rat Bohemia ‏(1995) זכה לביקורת נלהבת מאת אדמונד וייט ב"ניו-יורק טיימס", ונמנה בין 100 ספרי הלהט"ב הטובים ביותר על פי כתב העת Publishing Triangle.
בספר העיון שלה, Stagestruck: Theater, AIDS, and the Marketing of Gay America ‏(1998), שזכה בפרס סטונוול, טוענת שולמן כי חלק משמעותי מן העלילה של מחזמר הלהיט משנת 1996 "רנט" נלקח מספרה People in Trouble. העלילה הטרוסקסואלית של "רנט" מבוססת על האופרה "לה בוהם", ואילו העלילה הלהט"בית דומה מאוד לעלילת ספרה של שולמן. שולמן לא תבעה על הפרת זכויות יוצרים.
בשנת 2009, פרסמה שולמן ספר עיון נוסף, Ties That Bind: Familial Homophobia and Its Consequences, אשר היה מועמד לפרס למדה לספרות. בספטמבר 2013, יצא הספר את The Gentrification of the Mind: Witness to a Lost Imagination. "סלייט" מנה את הספר כאחד מ-"10 הספרים הלא ידועים הטובים ביותר", וכתב העת GalleyCat קרא לו אחד מהספרים הטובים ביותר שלא זכו להכרה באותה השנה. הספר גם היה מועמד לפרס למבדא לספרות. ספרה הבא היה Israel/Palestine and the Queer International, ב-2012, שאף הוא היה מועמד לפרס למבדא לספרות.
שולמן נכללה ברשימת Publishers Weekly כאחת מ-60 הסופרים התת-מוערכים ביותר.
הרומן העשירי של שולמן, The Cosmopolitans, נבחר על ידי Publishers Weekly כאחד הרומנים האמריקאים הטובים של 2016. באותה שנה היא פרסמה את ספר העיון Conflict Is Not Abuse, אשר נכנס למהדורה חמישית כבר באותה השנה, וזכה בפרס Publishing Triangle לספר העיון הטוב ביותר של 2016.
ספרה ה-19, הרומן Maggie Terry, יוצא בספטמבר 2018, מטעם The Feminist Press.
אקטיביזם

האקטיביזם של שולמן החל כבר בילדותה, כאשר השתתפה במחאות נגד מלחמת וייטנאם יחד עם אמה. בעת לימודיה לתואר, הייתה פעילה באיגוד הנשים של אוניברסיטת שיקגו. מ-1979–1982, שולמן הייתה חברה בוועדה למען זכות ההפלה ונגד שימוש לרעה בעיקור (CARASA) ולקחה חלק במחאת פעולה ישירה שבה היא וחמש נשים אחרות (שכינו עצמן The Women's Liberation Zap Action Brigade) שיבשו שימוע נגד הפלות בקונגרס. היא הצטרפה ל-ACT UP, קואליציית AIDS, בשנת 1987, ונעצרה כאשר הארגון השתלט על תחנת גרנד סנטרל כמחאה על מלחמת המפרץ.
ב-1987, שולמן והקולנוען ג'ים האברד ייסדו את פסטיבל הקולנוע הניסיוני הגאה של ניו יורק. הפסטיבל מתקיים מזה יותר מ-30 שנה (שמו שונה עם הזמן ל-MIX).
ב-1992, שולמן וחמש נשים נוספות יסדו את ארגון "הנוקמות הלסביות" (Lesbian Avengers), קבוצת פעולה ישירה. בסבב ההשקה לספרה Empathy, שולמן ביקר בחנויות ספרים להט"ביים באזור הדרום כדי להקים סניפים חדשים לארגון. פעילויות מרכזיות של הארגון כוללות את ייסוד מצעד הדייקיות, ושליחת קבוצות של מארגנות צעירות למיין ואיידהו כדי לסייע במאבקים מקומיים נגד יוזמות חקיקה אנטי-להט"ביות.
היא עבדה חמש שנים עם ארגון האירים-אמריקאים הגאה במאבק שלהם לצעוד באופן גלוי במצעד יום פטריק הקדוש. היא נעצרה במצעד כל אחת מהשנים האלה, אבל מעולם לא הורשעה. הקבוצה לא הצליחה להשיג את מטרתה.
מאז 2001, שולמן האברד מייצרים את פרויקט ההיסטוריה בעל פה של ACT UP, והפיקו סרט דוקומנטרי באורך מלא, United in Anger: A History of ACT UP אשר הוקרן בכל רחבי העולם, כולל במוזיאון לאמנות מודרנית, פסטיבל פסטיבל הוט דוקס, ביירות, אבו דאבי, רמאללה, בומביי, ברזיל, יפן ורוסיה (מיד לאחר הטלת חוקים אנטי-להט"ביים). הם ניהלו לפחות 187 ראיונות עם החברים הנותרים של ACT UP בניו יורק. הלן מולסוורת, לשעבר האוצרת של מוזיאון הרווארד לאמנות, יצרה תערוכה באוניברסיטה מן העדויות שבעל פה, עם לוחות המציגים אקטיביזם איידס ואמנות של אקטיביזם. התערוכה נפתחה באוקטובר 2009 ועברה לגלריה בניו יורק לבן בסתיו של 2010. הרווארד רכשה את הארכיון עבור האוסף שלה, תוך שמירה על גישה חופשית, והכספים שימשו להפקת הסרט United in Anger.
בשנת 2009, שולמן דחתה הזמנה להרצות באוניברסיטת תל אביב, בתמיכה בתנועת ה־BDS הפלסטינית. היא ארגנה סיור של מנהיגים מתנועת הסולידריות הלהט"בית במאבק הפלסטיני, המשלחת הראשונה מסוגה לפלסטין, ויזמה את הכנס Homonationalism and Pinkwashing במרכז ללימודי להט"ב של אוניברסיטת העיר ניו יורק. היא חברה בוועדה המייעצת של ארגון קול יהודי לשלום, והיא יועצת הסגל של סטודנטים למען צדק בפלסטין במכללת סטטן איילנד.
שולמן הייתה רכזת הקמפיין בארצות הברית לשחרור טארק לובאני וג'ון גרייסון מבית הכלא בקהיר. הקמפיין, אשר כלל אלפי מתנדבים ברחבי העולם, הצליח להציל את האסירים הקנדים בתוך 50 ימים, זמן קצר באופן יוצא דופן לשחרור אסירים פוליטיים בינלאומיים.
תיאטרון

בין השנים 1979–1994 היו שולמן 15 מחזות שהופקו ועלו לבמה בתוך תנועת האוונגרד "Downtown Arts Movement" בניו יורק, בהמזרח הכפר. שולמן התקבלה למעבדת התיאטרון של סאנדנס בשנת 2001 עם המחזה שלה, Carson McCullers. המחזה עלה לבמה בבכורה העולמית בשנת 2002. בעקבות הצלחה זו, היא כתבה שני מחזות בהזמנה מ-South Coast Repertory: Made in Korea, המבוסס על זכרונותיו של מי אוק ברונינג, ו-Mercy. שני המחזות הוצגו במספר קריאות וסדנאות.
בשנת 2005, טים סנפורד, המנהל האמנותי של Playwrights Horizons, הפיק את Manic Flight Reaction. ב-2007, עלתה לבמה הפקה של "שונאים - סיפור אהבה", מאת יצחק בשביס-זינגר, אותו עיבדה שולמן כמחזה.
קולנוע

בסתיו 2009, שולמן ושריל דוניה כתבו את התסריט לסרטה של דוניה, The Owls. בכורת הסרט העולמית הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין בינואר 2010. והיא ודוניה אז כתבו סרט למבוגרים, Mommy Is Coming, אשר הופק בגרמניה על ידי יורגן ברונינג. הסרט נבחר עבור פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין של שנת 2012.
היא מפיקה-שותפה עם ג'ים האברד בסרטו התיעודי United in Anger: A History of ACT UP שהוקרן לראשונה במוזיאון לאמנות מודרנית. ההקרנה הבינלאומית הראשונה של הסרט התקיימה ברמאללה.
עבודות > רומנים

"Maggie Terry" (2018)
The Cosmopolitans (2016)
The Mere Future (2009)
The Child (2007)
Shimmer (1998)
Collected Early Novels of Sarah Schulman (1998)
Rat Bohemia (1995) - translated into Portuguese (Boêmia dos Ratos)
Empathy (1992)
People in Trouble (1990)
After Delores (1988)
Girls, Visions and Everything (1986)
The Sophie Horowitz Story (1984)
עבודות > ספרי עיון

Conflict is not Abuse: Overstating Harm, Community Responsibility and the Duty of Repair (2016)
Israel/Palestine and the Queer International (2012)
The Gentrification of the Mind: Witness to a Lost Imagination (2012)
Ties that Bind: Familial Homophobia and Its Consequences (2009)
Stagetruck: Theater, AIDS, and the Marketing of Gay America (1998)
My American History: Lesbian and Gay Life During the Reagan/Bush Years (1994) second edition (2018)
עבודות > מחזות

פורסמו:
Mercy (2009) published in a shared volume with Robert Gluck by Belladonna
Carson McCullers (2003) (published by Playscritpts Inc., 2006)
הופקו:
Enemies, A Love Story (עובד מעבודתו של Isaac Bashevis Singer) (Wilma Theater, 2007)
Carson McCullers (Playwrights Horizons, 2005)
Manic Flight Reaction (Playwrights Horizons, 2005)
עבודות > סרטים

"Jason and Shirley" (בוים על ידי סטיבן וינטר, 2015)
"United In Anger: A History of ACT UP (בוים על ידי ג'ים הבארד, 2012)
"Mommy Is Coming" (בוים על ידי שריל דיון, 2011)
"The Owls" (בוים על ידי שריל דיון, 2009)
פרסים והכרה

מלגת גוגנהיים במחזאות, 2001
פולברייט, לימודי יהדות
שתי מלגות הקרן לאמנויות של ניו יורק - סיפורת ומחזאות
פרס קסלר לתרומה מתמשכת ללימודי להט"ב Kessler Award – CLAGS: Center for LGBTQ Studies (באנגלית אמריקאית)
עמיתה במכון למדעי הרוח, אוניברסיטת ניו יורק
שני פרסי סטונוול לספרות להט"ב, מטעם איגוד הספריות האמריקאי
שני פרסי פרסום Publishing Triangle (סיפורת ועיון)
2018 פרס ביל וייטהד על מפעל חיים
פרידריך אדלר (מעצב)

| --- | --- |

 לידה:  29 באפריל 1878 לאופהיים, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  1942 (בגיל 63 בערך) מחנה ההשמדה בירקנאו, גרמניה הנאצית 
 
בית ילדותו של פרידריך אדלר בעיר לאופהיים
מנורת אר דקו שעיצב פרידריך אדלר
פרידריך אדלר (בגרמנית: Friedrich Adler;‏ 29 באפריל 1878, לאופהיים – 11 ביולי 1942, אושוויץ), היה אמן, מעצב ומרצה לאמנות יהודי-גרמני. אדלר עיצב כלי בית וחפצי אמנות בסגנון אר-דקו ויוגנדשטיל והיה חבר בתנועת הורקבונד הגרמני. אדלר עסק גם באדריכלות, עיצוב רהיטים, קרמיקה, יודאיקה וטקסטיל. הוא היה המעצב הראשון שהשתמש בבקליט ועבד כמעצב תעשייתי עם מעל 50 בתי מלאכה, ביניהם חברת אוריאון. הוא נספה באושוויץ ביולי 1942.
קורות חייו

פרידריך אדלר נולד בשנת 1878 בעיר לאופהיים שבדרום גרמניה לאיזידור אדלר, אופה ובעל חנות מאפים, ופרידה אדלר לבית זומר. בית ילדותו המשמש כיום כמסעדת "קפה הרמס", הוא מבנה אר-נובו בסגנון רנסאנס איטלקי ובו חדר זיכרון לאדלר ועבודתו. משפחת אדלר חייתה בעיר מזה כמה דורות, והייתה חברה בקהילה היהודית בעיר.
בין השנים 1894 – 1897 למד אדלר אצל הרמן אובריסט ו-וילהלם פון דבשיץ בבית הספר לאמנות שימושית במינכן, ובין השנים 1903 – 1907 אף לימד בסדנא של דבשיץ.
בין השנים 1907 – 1933, לימד אדלר בבית הספר לאמנות שימושית בהמבורג. בין השנים 1910 – 1913 הוא ניהל את כתות האמן בנירנברג, ועיצב מוצרים עבור חברות מסחריות.
בין השנים 1914 – 1918 אדלר שירת במלחמת העולם הראשונה ופעילותו האמנותית נקטעה. בשנת 1918 חזר להוראה בבית הספר לאמנות שימושית בהמבורג, ובשנת 1927 התמנה לפרופסור.
בשנת 1933, בעקבות יישום חוקי הגזע בגרמניה הנאצית, נכפתה עליו פרישה מעבודתו והוא נאלץ להתפרנס מפעילות פרטית. בתקופה זאת שימש כמורה פרטי לאמנות ומלאכה לתלמידים יהודים במסגרת האגודה היהודית לתרבות, וכן הרצה וארגן תערוכות.
ב-11 ביולי 1942, אדלר גורש למחנה ההשמדה אושוויץ. שם, מכיוון שסווג כמבוגר מדי לעבודה פיזית, הוא נרצח ככל הנראה עוד באותו היום.
יצירתו האמנותית

עבודתו של אדלר מגוונת, הן מבחינת תחומי העיצוב והן מבחינת השימוש בחומרים. עבודתו כוללת עיצוב לאדריכלות, חפצי קודש יהודים, פיסול, ויטראז', ריהוט ועיצוב פנים, כלי בית ותכשיטים, קרמיקה, טקסטיל, עבודה בעץ, שנהב וזכוכית.
הוא סיפק עבודות עיצוב יותר מ-50 בתי מלאכה וחברות מסחריות, ביניהם : ולטר שרף, נירנברג (קו אוזיריס); גיאורג פרידריך שמידט, אוריון, נירנברג; יוזף צימרמן ושות', מינכן; אורניה, הולנד; ופטר ברוקמן את בניו, היילברון.
אדלר הצטרף לאיגוד הוורקבונד הגרמני בשנת 1910, והציג בתערוכות של האיגוד. לערוכת הוורקבונד הגרמני בקלן בשנת 1914 עיצב תפנים בית כנסת, כולל מבואה מרוצפת באריחי קרמיקה, ארון קודש, פרוכת ותשמישי קדושה אחרים.
בשנת 1926 הקים חברה לצביעת בדים בסגנון באטיק בשיטה ייחודית שפיתח, ובהתבסס על פטנט שרשם על מכונות לייצור בטיק שתכנן.
בין תלמידיו שהפכו לאמנים פעילים בעצמם: פרלי פלציג, פאולה אהרונסון, יעקב וכסלר ודן גלברט.
תערוכות

בשנת 1994 הוצגה תערוכת רטרוספקטיבה של אדלר "התחקות אחר עקבות: פרידריך אדלר, בין יוגנשטיל לאר דקו". התערוכה הוצגה בשישה מוזיאונים בגרמניה: המוזיאון הגרמני הלאומי, נירנברג; מוזיאון גראסי, לייפציג; המוזיאון לאמנות ואומנות, המבורג; מוזיאון טירת פרידשטורם, צונס; גלרי אין דר שראנה (כיום המוזיאון לתולדות הנוצרים והיהודים, מצודת גרוסלאופהיים), לאופהיים. גרסה מצומצמת של התערוכה הוצגה בשנת 1996 במוזיאון היודאיקה ספרטוס בשיקגו.
באוקטובר 2012 נפתחה במוזיאון תל אביב לאמנות התערוכה "פרידריך אדלר: דרכים ישרות ועקיפות" ובמרכזה חלון ויטראז' שנים עשר השבטים שעיצב אדלר ושייך לאוסף המוזיאון. שם התערוכה נגזר שמשמו של מאמר שפרסם אדלר בעיתון האגודה היהודית לתרבות בהמבורג בשנת 1937.
ויטראז' שנים עשר השבטים מוצג כיום (2017) במוזיאון בית התפוצות בהשאלה ארוכת טווח.
הנצחה

לוח הנצחה מציין את מקום הולדתו של אדלר בעיר לאופהיים. הלוח הוצב בשנת 1989.
בית הספר העממי בעיר לאופהיים נקרא על שמו של אדלר.
רחוב פרידריך אדלר בלאופהיים נקרא על שמו.
לוח זיכרון לאדלר מוצב באקדמיה לאמנות ולעיצוב בהמבורג, לשעבר בית הספר לאמנות שימושית, בו אדלר לימד.
אבן נגף (שטולפרשטיין) לזכרו מוצבת במדרכה מול גרם המדרגות המרכזי של האקדמיה לאמנויות בהמבורג.
לקריאה נוספת

Leonhardt, Brigitte; Dieter Zühlsdorff; Norbert Götz (1994). Friedrich Adler - Zwischen Jugendstil und Art Déco (in German). Stuttgart: Arnoldsche Art Publishers. ISBN 978-3-925369-34-6.
Schäll, Ernst (2004). Friedrich Adler. Leben und Werk (in German). Bad Buchau: Federsee-Verlag. ISBN 3-925171-58-4
ד"ר בת-שבע גולדמן אידה (עורכת), פרידריך אדלר: במישרין ובעקיפין, תל אביב: מוזיאון תל אביב לאמנות, 2012
פרידריך אדלר - הגות, שישה כתבי הגות מתורגמים של אדלר, באתר מוזיאון תל אביב לאמנות
יובל סער, ויטראז' "חלון 12 השבטים" יוצא מן המרתף, באתר הארץ, 22 באוקטובר 2012
הערות שוליים

↑  The Jewish Past of Laupheim, www.culturespace.de
↑  בת-שבע גולדמן אידה,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'פרידריך אדלר: במישרין ובעקיפין, מוזיאון תל-אביב לאמנות, 2012
↑  פרידריך אדלר: במישרין ובעקיפין - מוזיאון תל אביב לאמנות, באתר www.tamuseum.org.il'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'(ארכיון)
↑  מעין אלכסנדר,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'פרידריך אדלר – דרכים ישירות ועקיפות, באתר הלב והמעין, ‏2012-10-06
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000007-QINU`"'"הללו-יה! כינוס, תפילה, לימוד – בית הכנסת אז והיום | בית התפוצות". בית התפוצות. נבדק ב-2017-03-04.
↑  Super User,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'Startseite, www.realschule-laupheim.de'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'(בגרמנית)'"`UNIQ--templatestyles-0000000A-QINU`"''"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'(ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257578205171  PLWABN: 9810552752805606  BnF: cb13737618t (data)  GND: 119155958  ISNI: 0000 0000 6676 9817  LCCN: nr94021207  NTA: 136198899  RERO: 02-A012484485  RKD: 127900  SNAC: w6c37nn9  SUDOC: 085967742  ULAN: 500056892  VIAF: 42641908   WorldCat (עם VIAF): 42641908 
לוח ההנצחה לזכרו של פרידריך אדלר באקדמיה לאמנויות בהמבורג
מקהלת מלכות

| --- | --- |

סמל ההרכב
 מקום הקמה:  ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל, אירופה, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2013
 עיסוק:  מקהלה חסידית
 מעסיק:  פנחס ביכלר
 זרם:  תנועת החסידות
 סוגה:  מוזיקה חסידית
 שפה מועדפת:  יידיש, עברית
 שיתופי פעולה בולטים:  אהרלה סמט, זאנוויל ויינברגר, מקהלת שירה, בנצי שטיין
 חברים
 מיכאל ויינברגר, יוסי ויינברגר, נחמן טסלר, יענקי לוינגר, שרוליק פולק, חיים אלטר, קותי אליאס,  מוטי רוט, מנדי מילר,  יודא אלטר,  שרולי וויס,  נפתלי לנדסמן, יוסי טסלר, שימי אייזנבאך, ארי וקסברגר
 חברים לשעבר
 זאנוויל ויינברגר, בנצי שטיין, מוטי ויזל, ברוך ויזל, איציק פילמר, יואלי דווידוביץ', מוישי ניילנדר, יוסל לייפער, חיים פולק, פיני פולק, יואלי ויינברגר, אברימי לונגר, יענקי ברוין, נחמן בוימל,
סמל ההרכב (בעבר)
מקהלת מלכות היא מקהלה חרדית חסידית השרה בסוגת המוזיקה החסידית.
המקהלה הוקמה במאי 2013 על ידי פנחס ביכלר שגם משמש כמנצח המקהלה ומנהלה.