stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ק מנסל
קריירה

מנסל נולד בסלפורד שבאנגליה. הוא החל את הקריירה כמגן בקבוצת ברייטון אנד הוב אלביון בשנת 1948, ולאחר מכן שיחק גם בקארדיף סיטי ובפורטסמות', עד שפרש ממשחק פעיל בשנת 1958.
מנסל החל את קריירת האימון שלו במועדון ההולנדי טלסטאר ספורטקלאב, שם אימן בעונת 1964/1965. לאחר מכן הוא שב לאנגליה ואימן את רותרהאם יונייטד בשנים 1965 עד 1967, ואת רדינג בשנים 1969–1972. לאחר מכן אימן את גלאטסראיי הטורקית ואת נבחרת בחריין.
בשנת 1980 מונה מנסל למאמן נבחרת ישראל במקומו של עמנואל שפר שהוחלף בעקבות הכישלון בטורניר מוקדמות אולימפיאדת 1980. מנסל אימן את הנבחרת בטורניר מוקדמות מונדיאל 1982, שבו היא התמודדה עם נבחרת צפון אירלנד, נבחרת שוודיה, נבחרת פורטוגל ונבחרת סקוטלנד. ישראל אמנם הפתיעה את נבחרת פורטוגל בניצחון ביתי 4:1, אך סיימה במקום אחרון בבית 6 (עם 5 נקודות), לאחר שהפסידה במשחק האחרון בטורניר לצפון אירלנד בבלפסט בנובמבר 1981. בתום הטורניר הוחלף מנסל על ידי יוסף מרימוביץ'. המאזן של נבחרת ישראל תחת הדרכתו היה, שני ניצחונות, שלוש תוצאות תיקו וחמישה הפסדים.
ב-1982 החל מנסל לאמן את מכבי חיפה לאחר שחוזהו בנבחרת הסתיים. בתחילת דרכו הוא פעל להעברתם מהקבוצה של רוני רוזנטל, ברוך ממן ואלי כהן. חיפה לא הפגינה יכולת טובה תחת הדרכתו, ובעקבות מחאות של האוהדים במהלך המשחק מול הפועל רמת גן הוא עזב את המגרש לפני סוף המשחק וטען כי עשה זאת בגלל מחלה. לאחר ההפסד למכבי תל אביב נמתחה עליו ביקורת מצד יוחנן וולך, חבר הנהלה במועדון. בתגובה אמר מנסל כי הוא דוחה את ניסיונות ההתערבות של ההנהלה לפעול לטובתו של רוזנטל, שמנסל סירב לתת לו לשחק, וכי הוא הסמכות המקצועית הבכירה במועדון. בעקבות ההפסד להפועל תל אביב במחזור ה-16 של העונה נערכה פגישה בין חברי ההנהלה בביתו של שלום ואנו. הצדדים דבקו בעמדותיהם, אך מנסל שהיה נחוש להוכיח את צדקתו הכריז כי רוזנטל ישתתף בכל המשחקים וכי הוא בטוח שהוא לא יבקיע אפילו שער אחד. רוזנטל אכן עלה בהרכב במשחק המחזור ה-17 מול מכבי נתניה, הבקיע בדקה ה-6 והצטיין במשחק. מנסל קיים את שהבטיח, התפטר מתפקידו והוחלף על ידי ג'וני הרדי.
לאחר שהתפטר ממכבי חיפה חזר מנסל להתגורר באנגליה. לאחר מכן ב-1987 חזר לתקופה קצרה ואימן גם במכבי פתח תקווה. ב-22 במרץ 2016 נפטר מנסל בגיל 88.
ברניס אבוט

| --- | --- |

ברניס אבוט, ניו יורק, 18 בנובמבר 1979
 לידה:  17 ביולי 1898 ספרינגפילד, אוהיו
 פטירה:  9 בדצמבר 1991 (בגיל 93) מונסון, מיין
 מקום קבורה:  New Blanchard Cemetery 
 לאום:  אמריקאים לבנים 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של אוהיו (1918)  אקדמיה גראנד שומיאר  ליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק 
 תקופת הפעילות:  1921–1973 (כ־52 שנים) 
 תחום יצירה:  צילום
 זרם באמנות:  צילום ישיר 
 הושפעה על ידי:  אז'ן אטז'ה
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של נשות אוהיו (1991)  פרס שדולת הנשים למפעל חיים בתחום האמנות (1982) 
 בן או בת זוג:  אליזבת מק'קוזלנד 
 
ברניס אבוט (Berenice Abbott;‏ 17 ביולי 1898 – 9 בדצמבר 1991) הייתה צלמת אמריקאית, שנודעה בעיקר בזכות צילומי השחור לבן של הארכיטקטורה והעיצוב העירוני בניו יורק בשנות ה-30.
ביוגרפיה > נעורים

אבוט נולדה בספרינגפילד שבאוהיו, וגודלה שם על ידי אמה הגרושה. היא למדה באוניברסיטת המדינה של אוהיו, אך עזבה ב-1918.
בשנת 1918 היא עברה עם חברים מאוניברסיטת המדינה של אוהיו לניו יורק לגריניץ' וילג', שם "אומצה" כבת על ידי אנרכיסטית. היא הייתה שותפה בדירה ביחד עם מגוון אנשי רוח. בהתחלה שאפה להיות צלמת עיתונות, אך במהרה החלה לגלות עניין בתיאטרון ופיסול בעקבות קשריה עם אמנים כמו יוג'ין או'ניל ומאן ריי. ב-1919 כמעט מתה ממגפת השפעת.
ביוגרפיה > אירופה: צילום ושירה

אבוט נסעה לאירופה בשנת 1921 ובילתה שנתיים בלימודי פיסול בפריז ובברלין. בנוסף לעבודתה באמנות חזותית, אבוט פרסמה שירה במגזין ספרות ניסיוני בשם "מעבר". אבוט נעשתה מעורבת בצילום לראשונה בשנת 1923, כשמאן ריי, אשר חיפש אדם שלא מבין בצילום כדי שיעשה בדיוק כפי שהוא אומר, שכר אותה כעוזרת בחדר חושך בסטודיו הפורטרטים שלו במונפרנאס. מאוחר יותר כתבה: "נכנסתי אל הצילום כמו שברווז נכנס למים. מעולם לא רציתי לעשות משהו אחר." ריי התרשם מעבודתה בחדר החושך ואפשר לה להשתמש בסטודיו שלה ולצלם צילומים משלה. בשנת 1926 נפתחה תערוכת היחיד הראשונה שלה והיא פתחה את הסטודיו האישי שלה. אחרי תקופה קצרה של לימודי צילום בברלין, חזרה לפריז בשנת 1927 ופתחה עוד סטודיו.
נושאי הצילום של אבוט היו אנשים מעולם הרוח והאמנות, כגון ז'אן קוקטו וג'יימס ג'ויס. לדברי סילביה ביץ': "אם היית מצולם על ידי ראי מאן או ברניס אבוט באותה תקופה, כנראה שהיית אישיות." עבודתה של אבוט הוצגה ביחד עם זו של ריי, אנדרה קרטס ואחרים בפריז ובמדרגות תיאטרון שאנז אליזה.
בעודה עובדת תחת מאן ריי, הוא הציג לה את אז'ן אטז'ה, והיא הפכה למעריצה גדולה של עבודתו, והצליחה לשכנעו להצטלם אצלה בסטודיו ב-1927. הוא מת זמן קצר לאחר מכן, ובעוד הממשלה רוכשת את רוב תצלומיו והתשלילים שלו, אבוט רכשה את מה שנשאר בשנת 1928, והחלה לנסות לקדם את התצלומים. אבוט הוציאה ספר צילום שלו, והמשיכה לפרסם מתמונותיו עד שמכרה, בעקבות מצבה הכלכלי, את התמונות למוזיאון לאומנות מודרנית בניו יורק, ובכך למעשה הבטיחה את תהילתו של אטז'ה וההכרה הבינלאומית בו.
ביוגרפיה > שינוי בניו יורק

בתחילת שנת 1929 ביקרה אבוט בניו יורק, במטרה למצוא מו"ל אמריקאי לספרו של אטז'ה. כאשר ביקרה את העיר שוב, ראתה את הפוטנציאל הרב שבה. לפיכך, היא חזרה לפריז, סגרה את הסטודיו שלה, וחזרה לניו יורק בספטמבר באותה שנה. הצילומים הראשונים שלה בעיר צולמו על ידי מצלמה קטנה יחסית המוחזקת ביד, אך במהרה רכשה מצלמת פורמט גדול. שימוש במצלמה כזאת חייבה אותה להקפיד על הפרטים הקטנים ביותר ולעבוד בתשומת לב רבה. עבודתה סיפקה כרוניקה היסטורית לבניינים רבים בניו יורק שנהרסו זה מכבר ושכונות במנהטן.
אבוט עבדה על פרויקט הצילום שלה באופן עצמאי במשך שישה חודשים, מכיוון שלה הצליחה להשיג מימון כספי כלשהו. היא עבדה בצילום מסחרי ובלימוד בניו סקול ב-1933. בשנת 1935 החלה להיתמך על ידי פרויקט למימון אמנים של הממשלה, והיא מונתה למפקחת על הפרויקט שלה "שינוי בניו יורק". היא המשיכה לצלם את העיר, אך כעת היו לה עוזרים רבים גם בשטח וגם במשרד. דבר זה אפשר לה להקדיש יותר זמן להדפסת תמונותיה והפקת תערוכות. עד אשר התפטרה מהפרויקט ב-1939, היא הפיקה 305 תמונות שהופקדו במוזיאון של העיר ניו יורק.
הפרויקט של אבוט היה בעיקר מחקר סוציולוגי על ידי צילום אסתטיקה מודרנית. היא ביקשה ליצור קשת רחבה של תצלומים, שמציעים קשר בין שלושה תחומי החיים העירוניים: גיוון האוכלוסייה בעיר והמקומות בהם הם חיים, משחקיהם ועבודתם והפעילות היומיות שלהם. מתצלומיה הסיקה כי הסביבה מושפעת מהתנהגות האנשים שבה, ולהפך. יתר על כן, היא נמנעה מלצלם רק את היפה לטובת מה שהיא תיארה כהבדלים "פנטסטיים" בין הישן לחדש, ובחרה בזוויות צילום שנועדו לייצב את הנושא (אם האמינה בו) או לערער עליו (אם בזה לו).
אבוט לא הסתירה את העדפותיה המיניות הלסביות במיוחד בצעירותה. ב-1935 היא עברה להתגורר בעליית גג בגריניץ' וילג' עם מבקרת האמנות אליזבת מק'קוזלנד, איתה חילקה את חייה עד מותה של מק'קוזלנד בשנת 1965. מק'קוזלנד תמכה מאוד בעבודתה של אבוט, וכתבה עליה מספר מאמרים וכן הוסיפה הערות לספרה של אבוט, שיצא ב-1939.
צילום מדעי

סגנונה הישיר של אבוט עזר מאוד לצילום המדעי. בשנת 1958 הוציאה סדרת צילום עבור ספר לימוד לפיזיקה לבית ספר תיכון.
אבוט לא עסקה רק בצילום, אלא פתחה את "בית הצילום" בשנת 1947 כדי לקדם ולמכור כמה מהמצאותיה, כגון כן-ציור מעוות, שבעזרתו היה ניתן להפיק אפקט מיוחד בעת הדפסת התמונות בחדר חושך, וכן "טלסקופ" תאורה, שעזר לשלוט ברמת האור בחדר החושך. בשל המצב הכלכלי, "בית הצילום" הפסיד כסף, ובמהרה החברה נסגרה.
הרחק מניו יורק

שני עשורים לאחר מכן, נסעו אבוט מק'קוזלנד מפלורידה למיין, ואבוט צילמה לאורך הדרך ערים קטנות. הפרויקט הניב יותר מ-2,500 תשלילים. זמן קצר לאחר מכן, עברה אבוט ניתוח בריאות, ונאמר לה שהיא צריכה לעבור מניו יורק, בשל זיהום האוויר. היא קנתה בית מוזנח במיין, לאורך גדות נהר. ב-1,000 דולר, ונשארה שם עד מותה בשנת 1991. היא פרסמה שם את ספרה האחרון, בשם "פורטרט של מיין".
גישה לצילום

אבוט הייתה חלק מתנועת הצילום הישיר, אשר הדגישה את החשיבות של צילומים לא מעובדים, הן בנושאי הצילום והן בזמן פיתוח התמונה. היא הסתייגה מזרם הפיקטוריאליזם ומצלמים כמו אלפרד סטיגליץ, אשר היו מאוד פופולריים בזמן תקופת עבודתה ולכן היא לא זכתה לתמיכה משמעותית.
לכל אורך הקריירה שלה, תצלומיה של אבוט הציגו התפתחות בטכנולוגיה ובחברה. עבודתה מתעדת ומשבחת את נופי ניו יורק. והיא האמינה, שהמצלמה היא כלי שנועד לתעד את המאה ה-20.
הערות שוליים

↑  John Morris 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303947105171  PLWABN: 9810639926205606  BIBSYS: 90815670  BNE: XX819650  BnF: cb12013695j (data)  CiNii: DA06122168  DSI: 12975  GND: 119409011  ICCU: CFIV054463  ISNI: 0000 0001 1491 0142  KulturNav: 1de72a69-cff8-410d-a0ea-41741815dbe5  LCCN: n79059977  LNB: 000300912  MusicBrainz: 629b8ec2-7adc-45ae-9380-9e5b4b03aae2  NDL: 001179097  NGV: 2255  NKC: xx0005616  NLA: 35000152  NSK: 000405667  NTA: 069154619  PIC: 1669  RERO: 02-A002903252  RKD: 124341  SELIBR: 266916  SNAC: w65f9g3d  SUDOC: 02826553X  TePapa: 23  Trove: 784407  ULAN: 500020631  VIAF: 44309674   WorldCat (עם VIAF): 44309674
בלטונסלש

בלטונסלש (בהונגרית: Balatonszőlős) הוא כפר קטן על גדות אגם בלטון במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
חלקו המזרחי של הכפר עתיר בכרמים, והם הסיבה לאשכולות הגפנים המופיעות בסמל העיר.
יהודי בלטונסלש

בבלטונסלש חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 7 |  |
| 1880 | 6 | 444 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז וספרם |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | וספרם  |  |
| ערים |  אייקה •  בדצ'ונטומאי •  בלטונאלמאדי •  בלטונפירד •  בלטונפיזפה •  בלטונקנשה •  ברהידה •  דווצ'ר •  הרנד •  פאפא •  שימג •  טפולצה •  וארפלוטה •  זירץ |  |
| כפרים | סנטגאל • נמשסאלוק • יאשד • אשקי • אשי • פטפירדה • טש • וילוניה • צ'הבאניה • פרקשגייפי • הלימבה • קישלד • מגיארפולאן • ניראד • אץ' • סץ • אורקוט • וארושלד • אדוריאנהאזה • אגראליה • אפאצטורנה • בורסרצ'ק • צ'גלה • דברון • דובה • איסקאז • קמונד • קרקוסרצ'ק • קרטה • קישברז'ן • קישצ'ס • קישפיריט • קישסלש • קולונטאר • נגיאלאשון • נג'פיריט • נוסלופ • אורוסי • פוסטמישקה • שומלוינה • שומלוסלש • שומלובאשארהיי • שומלובצ'ה •  ויד • טישקוואר • אברהאמהג' • בדצ'ונטרדמיץ • בלטונאדריץ' • בלטונהניה • בלטונרנדש • גיולקסי • הגיישד • הג'מגש • קפולץ' • קאפטלנטוטי • קקוט • קישפאטי • קוואגוארש • קוושקאל • לשנצפלו • לשנצאישטוואנד • לשנצטומאי • מונושטורפאטי • נמשוויטה • רפושקה • רוופילפ • שלפלד • שאשקה • סנטבקאלה • סיגליגט • טליאנדרגד • אוז'ה • ויגאנטפטנד • זלהלאפ • בלטונאקרטיה • בלטונקנשה • בלטונפיזפה • צא'יאג • פלשארש • קיראיסנטאישטוואן • טיהאן • קינגש • ליטר • פפקסי • אלשוארש • אסופה • בלטונאקלי • בלטונצ'יצ'ו •  בלטונספזד • בלטונסלש • בלטונאודווארי • צ'ופק • לובאש • מונוסלו • אובודוואר • ארוונייש • פלוזנק • פצ'יי • סנטאנטלפה • סנטיאקבפה • טגיון • ואסוי • זאנקה • באנד • אפלן • היימאשקר • הארשקוט • הרנד • הידגקוט • מארקו • מנצ'היי • נג'וואז'ון • נמשוואמוש • פולה • שוי • סנטקיראיסבדיה • טוטוואז'ון • וספרמפאיס • ורשטו • אדאסטוול • בקוניאקו • בקונקופאן • בקונפלשקה • בקונשאג • בקונסנטאיוואן • בקונסיץ' • בקונטמאשי • בב • בקאש • צ'וט • דאקה • דברנטה • אג'האזשקסה • גנה • גצ'ה • גיץ • הומוקבדגה • קמנשהגייס • קמנשסנטפטר • קופ • קילשווט • לובאספטונה • מגיארגנץ' • מלומשוק • מרצלגרגיי • מרצלטה • מזלק • מיהאיהאזה • נג'אצ'אד • נג'דם • נג'גיימוט • נג'טבל • נמשגרז'ן • נמטבאניה • נוראפ • ניאראד • פאפדרשקה • פאפקובאצ'י • פאפשלמון • פאפטסר • טקאצ'י • אוגוד • ואניולה • וארקסה • וסר • וינאר • בז'י • בודורפה • צ'אברנדק • דברונץ • גוגאנפה • גייפיקאיאן • הטייפה • הוסטוט • קאפטלנפה • מגייר • נמשהן • ריגאץ' • שימגפראגה • סנטאימרפלווה • אוק • וספרמגלשה • זלארדד • זלגיימרה • זלמגייש • זלסגוואר • בקונבל • בקונאנה • בקוניאוסלופ • בקונסנטקיראי • בורזוואר • צ'סנק • צ'טן • דודר • לוקוט • נגייסטרגאר • אולספלו • פנזשגיור • פורווה • סאפאר |  |
| יישובים בנפת בלטונפירד |
| --- | --- | --- |
| יישובים | בלטונפירד • אלשוארש • אסופה • בלטונאקלי • בלטונצ'יצ'ו •  בלטונספזד • בלטונסלש • בלטונאודווארי • צ'ופק • לובאש • מונוסלו • אובודוואר • ארוונייש • פלוזנק • פצ'יי • סנטאנטלפה • סנטיאקבפה • טגיון • טיהאן • ואסוי • זאנקה |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'וניור אגוגו

מנואל "ג'וניור" אגוגו (באנגלית: Manuel "Junior" Agogo;‏ 1 באוגוסט 1979 – 22 באוגוסט 2019) היה כדורגלן גנאי ששיחק כחלוץ.
קריירת מועדונים

אגוגו נולד באקרה שבגאנה. הוא החל את הקריירה שלו בשפילד ונסדיי בשנת 1995, והופיע במדיה בשני משחקים. בזמן עונת 1999/2000 הושאל למספר קבוצות: אולדהאם אתלטיק, צ'סטר סיטי, צ'סטרפילד ולינקולן סיטי. כששיחק בצ'סטר אגוגו הבקיע שער באוקטובר 1999 שנבחר לשער השני היפה ביותר שהובקע באצטדיון דווה.
לאחר שעזב את שפילד ונסדיי עבר אגוגו לארצות הברית, בה שיחק בשיקגו פייר מה-MLS בשנת 2000. הוא הועבר לקולורדו ראפידס, לאחר ששיחק רק משחק בודד בשיקגו. במדי הרפידס הופיע 32 פעמים והבקיע 15 שערים.
לאחר פחות משנה בקולורדו, עבר לקבוצת MLS אחרת, סן חוזה ארת'קווייקס, ביוני 2001 בתמורה לכריס קריירי. הוא שיחק בארת'קוויקס עד לתום עונת 2001.
ב-2002 חזר אגוגו לאנגליה. הוא חתם בקווינס פארק ריינג'רס, בה שותף רק בשני משחקים לפני שעבר לברנט. בברנט שיחק במשך עונה אחת, בה הבקיע 21 שערים ב-39 משחקים.
בקיץ 2003 עבר אגוגו לבריסטול רוברס מהליגה הרביעית באנגליה. בעונה הראשונה בקבוצה השתתף ב-13 ממשחקיה, אך הושבת לתשעה משחקים עקב ניתוח שנאלץ לעבור. בסיכום עונת 2003/04, הוא הבקיע 22 שערים בכל המסגרות. בעונת 2005/06 הבקיע אגוגו 18 שערים ב-44 הופעות בכל המסגרות.
אגוגו עבר לנוטינגהאם פורסט, קבוצת מליגת המשנה לאליפות הפוטבול ליג, ב-30 באוגוסט 2006‏. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת המשנה במדי פורסט כמחליף בניצחון הקבוצה על צ'סטרפילד ב-3 בספטמבר 2006. במשך עונת 2006/07 הבקיע שבעה שערים.
עונת 2007/08 הייתה מוצלחת מאוד בעבור אגוגו. הוא הפגין כושר מעולה, ושובח על יכולותיו המגוונות. הוא הבקיע שלושער במשחק ליגה מול ג'ילינגהאם, ועוד שני שערים מטווח ארוך בשני משחקים נוספים. הוא סיים את העונה כמלך שערי הקבוצה, עם 13 שערים, ועזר לפורסט לעלות ליגה.
לאחר יכולת מרשימת בגביע אפריקה לאומות 2008, בו הבקיע שלושה שערים, מספר קבוצות בפרמייר ליג הביעו עניין בחלוץ, ביניהן פורטסמות'.
ב-2 ביולי 2008 עבר אגוגו תמורת £565,000 לקבוצת א-זמאלכ המצרית, ולבש את החולצה מספר 19, אך עבר לחולצה מספר 9 לאחר שהקבוצה השאילה את חלוצה המצטיין עאמר זאקי לוויגאן אתלטיק האנגלית. בשבעת משחקיו הראשונים בליגה המצרית הוא הבקיע שלושה שערים.
ביולי 2011 חתם לחוזה לעונה אחת בהיברניאן הסקוטית עד לפרישתו ממשחק פעיל בשנת 2012.
נבחרת לאומית

אגוגו זומן לראשונה לנבחרת גאנה במאי 2006, למשחק ידידות מול הקבוצה הצרפתית ניס. אף על פי כן, הוא לא שותף במונדיאל 2006. הוא חזר לנבחרת במסעה למזרח אסיה, בו התמודדה מול נבחרת יפן ונבחרת קוריאה הדרומית.
ב-14 בנובמבר 2006 הבקיע אגוגו את שער הבכורה שלו במדי הנבחרת הלאומית. הוא הבקיע את השער הבודד בתיקו הקבוצה כנגד נבחרת אוסטרליה. מאוחר יותר, הבקיע אגוגו את שערה השלישי של גאנה בניצחונה 4-1 על נבחרת ניגריה.
אגוגו זומן לסגל הנבחרת הגנאית בגביע אפריקה לאומות 2008. הוא עזר לנבחרת לנצח 2-1 את נבחרת גינאה, והבקיע את השער היחיד בניצחון הקבוצה 1-0 מול נבחרת נמיביה.
אגוגו הבקיע את השער המנצח ברבע הגמר מול נבחרת ניגריה. לאחר הפסד הנבחרת בחצי הגמר, הוא הבקיע שער על המקום השלישי מול נבחרת חוף השנהב, ובכך עזר לקבוצה לסיים את הטורניר במקום השלישי. בסיכום הטורניר, מתוך 11 השערים של הנבחרת הוא הבקיע שלושה, ובכך היה למלך השערים של הנבחרת לצד סולי מונטרי.
חייו האישיים

אגוגו נפטר ב-22 באוגוסט 2019.
הערות שוליים

↑  כתבה באתר הרשמי של צ'סטר סיטי
↑  ORourke, Peter. "Forest Seal Agogo Deal". Sky Sports.(הקישור אינו פעיל)
↑  חלוץ נבחרת גאנה לשעבר ג'וניור אגוגו הלך לעולמו בגיל 40, באתר וואלה, 22 באוגוסט 2019
| נבחרת גאנה – גביע אפריקה לאומות 2008 (מקום שלישי) |
| --- | --- | --- |
|  1 אג'יי •  2 סארפיי •  3 א. ג'יאן •  4 פנטסיל •  5 מנסה •  6 אנאן •  7 קינגסטון •  8 אסיין •  9 אגוגו •  10 אסמואה •   11 מונטארי •  12 איו • 13 ב. ג'יאן •  14 קומורדזי • 15 בארוסו • 16 דאודה • 17 אסארה • 18 אדו • 19 שילה • 20 קווינסי • 21 אפול • 22 קינגסון • 23 דרמאן • מאמן: לרואה |  1 אג'יי •  2 סארפיי •  3 א. ג'יאן •  4 פנטסיל •  5 מנסה •  6 אנאן •  7 קינגסטון •  8 אסיין •  9 אגוגו •  10 אסמואה •   11 מונטארי •  12 איו • 13 ב. ג'יאן •  14 קומורדזי • 15 בארוסו • 16 דאודה • 17 אסארה • 18 אדו • 19 שילה • 20 קווינסי • 21 אפול • 22 קינגסון • 23 דרמאן • מאמן: לרואה | גאנה |
בית המשפט החוקתי של רוסיה

| --- | --- |


 מאפיינים
 שטח שיפוט:  רוסיה רוסיה
 מדינה:  רוסיה 
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  12 ביולי 1991 – הווה (33 שנים)
 שופטים
 נשיא:  ואלרי זורקין
 מספר שופטים:  19
 גאוגרפיה
 כתובת:  סנטסקאיה פלושאד 1, סנקט פטרבורג
 ksrf.ru
 
בית המשפט לחוקה של הפדרציה הרוסית או בית המשפט החוקתי של רוסיה (Конституционный суд Российской Федерации) הוא בית המשפט הגבוה לעניינים חוקתיים ברוסיה.
בית המשפט מורכב מ-19 שופטים הממונים על ידי מועצת הפדרציה של רוסיה על פי המלצת נשיא המדינה. לבית המשפט סמכות לבטל חוקים פדרליים, במידה ואלה נוגדים את חוקת רוסיה. כמו כן, בית המשפט מוסמך לקבל תלונות אזרחים על כל חוק שהתקבל ועשוי להיות מנוגד לחוקה.
החל מ-2007 מושב בית המשפט הוא במבנה הסנאט והסינוד בסנקט פטרבורג. יו"ר בית המשפט החוקתי הוא ואלרי זורקין והוא נחשב לבכיר מערכת המשפט הרוסית והוא המשביע את הנשיא, בטקס ההשבעה לנשיאות רוסיה.
היסטוריה

בית המשפט הוקם ב-30 באוקטובר 1991 וכבר שנתיים לאחר מכן היה מעורב במשבר חוקתי. במהלך המשבר החוקתי ברוסיה בשנת 1993 נטל בית המשפט חלק פעיל בניהול משא ומתן בין הנשיא בוריס ילצין ומתנגדיו מהפרלמנט.
היסטוריה > פרשת התפטרות השופטים, 2009-2010

ב-2 בדצמבר 2009 מועצת השופטים הרוסית תבעה לפטר את ולדימיר יארוסלבצב מתפקידו כשופט בבית המשפט לחוקה בשל התבטאויותיו כנגד נשיא המדינה, דמיטרי מדבדב, התביעה לא יושמה והשופט נותר בתפקידו.
השופט אנאטולי קונונוב הודיע ב-1 בינואר 2010 על התפטרותו מתפקידו כשופט בבית המשפט לחוקה. הסיבה - חוסר הסכמה עם התנהלות הממשלה המפרה את עיקרון עצמאות מערכת המשפט.
היסטוריה > המעבר ממוסקבה לסנקט פטרבורג

בדצמבר 2007 הנשיא ולדימיר פוטין חתם על החוק הפדרלי אודות בית המשפט לחוקה וזירז את המהלך להעברת מושב בית המשפט לחוקה ממוסקבה הבירה לסנקט פטרבורג ובהמשך אותה שנה יושם הרעיון ולקראת סוף השנה ערך בית המשפט לחוקה את ישיבותיו הראשונות בסנקט פטרבורג ומאז זהו מקום מושבו.
פסקי דין חשובים של בית הדין

ב-21 בספטמבר 1993 בית הדין מצהיר כי פעולותיו של נשיא רוסיה בוריס ילצין הן לא חוקתיות, וכי לפיכך סמכויות הנשיא מועברות לידי סגן הנשיא, אלכסנדר רוצקוי.
ב-1995 בית הדין מאשר החלטות ממשלה והחלטות של הנשיא בדבר כינון סדר חוקתי בצ'צ'ניה, המשמעות: היתר לרפובליקה הצ'צ'נית לכונן חוקה עצמאית משל עצמה, ובלבד שלא תסתור את חוקת הפדרציה הרוסית.
2005 - בית הדין לחוקה מאשר את חוקיות פעולותיו של הנשיא וצוויו בדבר ביטול הבחירות לראשי הרפובליקות ומושלי המחוזות ובמקום זאת, הם מתמנים על ידי הנשיא. בית המשפט אינו מצהיר כי מעשים אלה מנוגדים לחוקה, חרף הביקורת על כך.
יושבי ראש בית הדין לחוקה של רוסיה

| # | שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | ולרי זורקין | 1991–1995 |  |
| 2 | ולדימיר טומאנוב | 1995 - 1997 |  |
| 3 | מראט בגלאיי | 1997 - 2003 |  |
| 4 | ולרי זורקין | 2003 - | קדנציה שנייה |
גלריה

מבנה בית המשפט החוקתי של רוסיה, בניין הסנאט בסנקט פטרבורג
מבנה בית המשפט לחוקה עד 2007. כיום זהו מבנה הנציגות המוסקבאית של בית המשפט לחוקה
גבריאל יאנקו

גבריאל יאנקו (ברומנית: Gabriel Iancu; נולד ב-15 באפריל 1994) הוא כדורגלן רומני, המשחק בעמדת הקשר באוניברסיטת קראיובה.
קריירה

יאנקו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של סטיאווה בוקרשט ממנה עבר לקונקורדיה קיאז'נה ומשם להאקדמיה של גאורגה חאג'י.
בקיץ 2011 חתם בויטורול קונסטנצה שנמצאת בבעלותו של גאורגה חאג'י. במרץ 2012 היה מועמד לאייאקס אמסטרדם ולגלאטסראיי.
בדצמבר 2012 חתם לחמש שנים בסטיאווה בוקרשט שקיבלה 70% מכרטיס השחקן שלו. ב-10 במרץ 2013 יאנקו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 3-4 נגד צ'הלאול פיאטרה ניאמץ. ב-30 ביולי 2013 יאנצו הבקיע צמד בניצחון 0-2 נגד דינמו טביליסי במסגרת מוקדמות ליגת האלופות.
ב-31 באוגוסט 2015 הושאל לקראבוקספור מהליגה השנייה בטורקיה. ב-16 ביוני 2016 יאנקו חזר לפארול וזכה עימה באליפות הראשונה בתולדותיה.
ב-9 באוגוסט 2017 יאנקו חתם בהפועל רעננה מליגת העל, אך שוחרר מהקבוצה כעבור כמה ימים.
בקיץ 2018 יאנקו חתם בוולונטר מליגת העל הרומנית בה רשם רק 13 דקות משחק.
בפברואר 2019 יאנקו חתם בדונריה קלראש.
בקיץ 2019 חזר לוויטורול קונסטנצה.
ב-13 בינואר 2021, יאנקו חתם באחמט גרוזני מליגת העל הרוסית. ב-3 בפברואר 2022 הושאל לפארול קונסטנצה עד לסיום העונה.
בקיץ 2022 הצטרף לאוניברסיטת קראיובה.
קריירה בינלאומית

בצעירותו, יאנקו שיחק בנבחרות הצעירות של רומניה. ב-7 בספטמבר 2020, יאנקו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 2-3 נגד אוסטריה.
תארים

ליגת העל הרומנית: 2012/2013, 2013/2014, 2014/2015
הגביע הרומני: 2014/2015
הסופר קאפ הרומני: 2013
גביע הליגה הרומני: 2014/2015
ליגת העל הרומנית: 2016/2017
הערות שוליים

↑  עינת הירש, ‏גבריאל יאנקו חתם לשלוש שנים בהפועל רעננה, באתר ערוץ הספורט, 9 באוגוסט 2017
בית אלוהים (צ'ארלסטון)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 כתובת:  90 Hasell Street 
 מיקום:  צ'ארלסטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1840
 תאריך פתיחה רשמי:  1840 
 אדריכל:  Cyrus L. Warner 
 סגנון אדריכלי:  התחייה היוונית 
 קואורדינטות:  32°46′56″N 79°55′58″W﻿ / ﻿32.782222°N 79.932778°W﻿ / 32.782222; -79.932778
 www.kkbe.org
 he
 
ק"ק "בית אלוהים", צילום מ-2006.
קהל קדוש בית אלוהים (באנגלית: Congregation Kahal Kadosh Beth Elohim או KKBE), הוא בית כנסת רפורמי בצ'ארלסטון, שקם ב-1749 כמניין מסורתי בנוסח הספרדים.
קהל "בית אלוהים" הוא הקהילה הרביעית העתיקה ביותר בארצות הברית. בשנות ה-40 של המאה ה-19 היה הראשון באמריקה להפוך לרפורמי.
היסטוריה > התחלות

הקהילה קמה ב-1749, ובתחילה נערכו התפילות במבנים ארעיים. משכן סדור ומפואר נחנך בטקס חגיגי ב-19 בספטמבר 1794, כ"ה באלול התקנ"ה, בשבת האחרונה לפני ראש השנה. חנוכת בית הכנסת הייתה במעמד מושל דרום קרוליינה, סגן המושל, בעלי משרות בשלטון ואנשי כנסייה. עד למאה ה-19, היה "קהל קדוש" בית הכנסת היחיד בצ'ארלסטון, שרובם הגדול של תושביה היהודים היו מצאצאי מגורשי ספרד. כנהוג אז, היה לו מונופול על חיי הדת בעיר: תושבים חדשים היו צריכים להמתין שנה לפני שיוכלו להתקבל לקהילה, וסנקציות כמו שלילת קבורה בבית-העלמין הוטלו אם לא עשו זאת. נאסר להקים מניינים מתחרים בטווח של חמישה מילין. ציורים ששרדו מלפני שריפת המבנה הראשון ב-1838 מצביעים על דמיון רב עם כנסיית מיכאל הקדוש בעיר. רוב המתפללים החזיקו בעבדים, ולבית-הכנסת עצמו היה עבד פרטי שנמלט ב-1814 אך נלכד והושב. עבד מקומי בשם ג'ון ניסה להתפלל ב"בית אלוהים" ביום כיפור וטען שהוא מבני רכב, אך החוקה אסרה על "צבעונים" להיות חברים בו.
היסטוריה > החברה המתוקנת של בני ישראל

בראשית המאה ה-19 פקד את צ'ארלסטון משבר כלכלי ודמוגרפי. התקופה הובילה את האזור לגל של התעוררות דתית, שלא פסח על יהודי העיר. ב-21 בנובמבר 1824 נפגשו כחמישים מחברי הקהילה שדנו באדישות לדת בקרב הצעירים ובחוסר שביעות רצונם מהנוהג המקובל. הם הצביעו על סדר התפילה כגורם הבעיה, ושאפו לדמותו להדר ולסדר של שכניהם הנוצרים. ב-23 בדצמבר נערכה פגישה שנייה, והמנהיג אברהם מואיז ניסח רשימת קובלנות עליה חתמו ארבעים ושבעה מהנוכחים; הם כינו עצמם "החברה המתוקנת של בני ישראל" (The Reformed Society of Israelites). היא הוגשה ל"אדג'ונטה" (ועד הפרנסים). בין היתר ביקשו העותרים חזרה על חלק מהתפילות באנגלית לטובת אלה שלא הבינו עברית, לקבוע כחובה דרשה בשפה האנגלית על פרשת השבוע, קיצור התפילה והפסקת המכירות הפומביות הארכניות של העליות לתורה. את החלקים המנהליים בסדרי בית-הכנסת ביקשו לערוך גם הם באנגלית, ולא בספרדית מיושנת. העותרים היו צעירים ומעורים בחברה האמריקנית, בניגוד להנהלה הקשישה והאמידה שחבריה הגיעו כמהגרים. יצחק חרבי ואברהם מואיז, שניהם ילידי דרום קרוליינה ואמריקנים בהווייתם, עמדו בראש הקבוצה.
האדג'ונטה דחתה את העצומה ב-10 בינואר. כתוצאה מכך, ב-15 בפברואר אימצו ארבעים וחמישה מהחותמים חוקה חדשה שקראה למצוא "דרכים להתאים ולתקן את הרכיבים בנוהג הדתי שאינם תואמים את מצבה הנוכחי הנאור של החברה". הפורשים שאבו את השראתם ממהלכים דומים בקרב האוכלוסייה הנוצרית בעיר – ב-1815 פרשה קבוצה גדולה של פליטי המרד האירי של 1798 מהכנסייה הקתולית במחאה על מינוי כומר צרפתי מלוכני – ונראה שידעו גם על ההיכל בהמבורג, בית-הכנסת הרפורמי הראשון, שמייסדיו פעלו ממניעים דומים. ההצטרפות נפתחה לכל הגברים היהודים שגילם למעלה מ-17. רבים מהמצטרפים היו נשואים לנשים לא יהודיות, שהמניין החדש אפשר להם להשתתף בחיי הציבור היהודי. מאתיים איש, שהיוו כחמישים בתי אב, נרשמו לחברה. בתחילה לא פעלה כקבוצה נפרדת של ממש, וניסתה בתחילה להוסיף להשפיע על קהילת האם. רק בסתיו 1826 הם התייאשו מכך והכריזו על הכוונה לערוך טקסים משלהם ולחבר סידור חדש. התפילה הראשונה שהכילה יסודות מקוריים, כמו ליווי מוזיקלי, אירעה ב-21 בנובמבר. כן הונהגה תפילה בגילוי ראש.
בשנת 1830, תחת הנהגתו של מואיז כנשיא, אימצה התנועה את הסידור שהוכן במשותף על ידו, יצחק חרבי, דוד קרבאליו וכנראה עוד כמה תורמים. למרות בידודה של צ'ארלסטון, היה זה הנוסח הרפורמי הרדיקלי הראשון: הוא היה כמעט כולו באנגלית והשמיט את כל התפילות לביאת המשיח ולחידוש עבודת הקרבנות. רק סידורה של הקהילה הברלינאית בראשות הרב שמואל הולדהיים, שחובר כעבור יותר משני עשורים, התקרב אליו בקיצוניותו. החברה העניקה גם מקום רב יותר לנשים. במהלך החתונה, הכלה הצהירה על רצונה לקבל את הטבעת ולברית המילה נוצרה מקבילה בדמות טקס הענקת שם לבת, בו הוחזקה התינוקת על ידי אימהּ או סבתהּ. טקסטים מוכרים הוכנסו לריטואלים קיימים, כמו שירת "אשת חיל" בלוויית אשה. תפילות ופיוטים חדשים נכתבו על ידי פנינה מואיז, אחותו של אברהם, שהייתה משוררת פורה.