stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אייל בוחבוט
הרשות השנייה

בשנים 2005–2009, כיהן כחבר מועצת הרשות השנייה, בתפקיד יו"ר ועדת הרדיו האזורי ויו"ר ועדת הטלוויזיה. במסגרת תפקידו כיו"ר ועדת הרדיו האזורי, ניהל והוביל רפורמה, שעיקרה מהפך רגולציה בתחום זה, ובתפקיד יו"ר ועדת אד-הוק להורדת הווליום בפרסומות בטלוויזיה והביא לירידה משמעותית בעניין זה.
כיו"ר ועדת הטלוויזיה, היה מראשי המובילים לרפורמה בתחום הטלוויזיה המסחרית, "מיקוד הרגולציה" ("מתווה בוחבוט"), ויישם אג'נדה שעיקרה ביזור התקשורת בפריפריה: בין היתר, פעל לפתיחת אולפן טלוויזיה בנתיבות ושיפור מעמדה של הפריפריה בתקשורת. בתחום התוכן והיצירה המקומית, פעל להגדלת תקציבי הפיתוח מ-1% ל-10% אחוזים, כשמתוכם 5% יועדו ליוצרים ומפיקים מהפריפריה הגאוגרפית או המגזרית. כמו כן, קידם הזרמת תקציב מקופת הרשות השנייה עבור הפקות בפריפריה ופרס התיאטרון בבאר שבע. במקביל, קידם שינויי כללים בתחום הפרסומות, ובעיקר מניעת שימוש שאינו מוסרי או ערכי בבעלי חיים, בשפה העברית ובצנעת הפרט.
הערות שוליים

↑  הפקה עצמית‏, בכורה: אייל בוחבוט - "עד שאחזור", באתר וואלה, 19 בדצמבר 2010
↑  אסף נבו, ‏אייל בוחבוט כבר לא שותק, באתר ‏מאקו‏, 20 בינואר 2011
↑  מתנות קטנות, תכנית רדיו, אייל בוחבוט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305692705171
גביע דייוויס 1962

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  1962 
 מספר תחרות:  51 
 מדינות משתתפות:  41
 עיר מארחת:  בריזביין (משחק על התואר)
 זוכה:  אוסטרליה (18)
 
 → גביע דייוויס 1961 גביע דייוויס 1963 ← 
 
גביע דייוויס 1962 הייתה התחרות ה-51 במניין מאז ייסוד התחרות.
מחזיקי הגביע היו נציגי אוסטרליה ומשחק הגמר נערך בבריזביין, אוסטרליה. לתחרות נרשמו 41 נבחרות שחולקו ל-3 בתים: "בית אמריקה", "בית אירופה" ו"בית המזרח". בין מנצחי הבתים נערכו משחקים על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר.
המשחק על התואר נערך ב-28-26 בדצמבר 1962 בבריזביין, אוסטרליה. המשחק נערך בין אוסטרליה לבין מקסיקו והסתיים בניצחון אוסטרליה עם התוצאה 0:5. בכך נבחרת אוסטרליה זכתה בתואר בפעם הרביעית ברציפות ובפעם ה-18 בסך הכל.
משחקי פלייאוף > בית אמריקה

הבית כלל 5 קבוצות כולל יוגוסלביה. במשחק המוקדם נבחרת ארצות הברית ניצחה את נבחרת קנדה.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר |

|  | מקסיקו סיטי, מקסיקו, חימר | מקסיקו סיטי, מקסיקו, חימר |  |  |  |  |
|  |  ארצות הברית ארצות הברית | 2 |   |  |  |  |
|  |  מקסיקו מקסיקו | 3 |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  | מקסיקו סיטי, מקסיקו, חימר | מקסיקו סיטי, מקסיקו, חימר |
|  |  |  |   |  |  מקסיקו מקסיקו | 4 |
|  |  |  |   |   |  יוגוסלביה יוגוסלביה | 1 |
|  |  |  |   |   |  |  |
|  | פורט אוף ספיין, טרינידד וטובגו | פורט אוף ספיין, טרינידד וטובגו |   |   |  |  |
|  |  האיים הקריביים | 1 |   |   |  |  |
|  |  יוגוסלביה יוגוסלביה | 4 |   |   |  |  |
משחקי פלייאוף > בית אירופה

הבית כלל 28 קבוצות, כולל ברזיל, צ'ילה, מצרים, לבנון, דרום אפריקה, ניו זילנד וישראל. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | רבע הגמר 14-17 ביוני | רבע הגמר 14-17 ביוני | רבע הגמר 14-17 ביוני |  |  | חצי הגמר 13-15 ביולי | חצי הגמר 13-15 ביולי | חצי הגמר 13-15 ביולי |  |  | משחק הגמר 27-29 ביולי | משחק הגמר 27-29 ביולי | משחק הגמר 27-29 ביולי |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |
|   | ברשה, איטליה, חימר | ברשה, איטליה, חימר | ברשה, איטליה, חימר | ברשה, איטליה, חימר | ברשה, איטליה, חימר |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  איטליה איטליה | 4 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  הונגריה הונגריה | 1 |   |   | מילאנו, איטליה, חימר | מילאנו, איטליה, חימר | מילאנו, איטליה, חימר | מילאנו, איטליה, חימר | מילאנו, איטליה, חימר |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |  |  איטליה איטליה | 5 |   |  |  |  |  |  |  |
| איסטבורן, בריטניה | איסטבורן, בריטניה | איסטבורן, בריטניה | איסטבורן, בריטניה |   |   |  |  בריטניה בריטניה | 0 |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  ברזיל ברזיל | 1 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  בריטניה בריטניה | 4 |   |   |   |   |   |   |   | בוסטד, שוודיה, חימר | בוסטד, שוודיה, חימר | בוסטד, שוודיה, חימר | בוסטד, שוודיה, חימר | בוסטד, שוודיה, חימר |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  איטליה איטליה | 1 |  |  |
|   | ברלין, גרמניה המערבית | ברלין, גרמניה המערבית | ברלין, גרמניה המערבית | ברלין, גרמניה המערבית | ברלין, גרמניה המערבית |   |   |   |   |   |  |  שוודיה שוודיה | 4 |  |  |
|   |  |  גרמניה המערבית גרמניה המערבית | 2 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה | 3 |   |   | בוסטד, שוודיה, חימר | בוסטד, שוודיה, חימר | בוסטד, שוודיה, חימר | בוסטד, שוודיה, חימר | בוסטד, שוודיה, חימר |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |  |  דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה | 1 |   |  |  |  |  |  |  |
| סטוקהולם, שוודיה, חימר | סטוקהולם, שוודיה, חימר | סטוקהולם, שוודיה, חימר | סטוקהולם, שוודיה, חימר |   |   |  |  שוודיה שוודיה | 4 |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 0 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  שוודיה שוודיה | 5 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
משחקי פלייאוף > בית המזרח

הבית כלל 8 נבחרות.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | רבע הגמר 17 במרץ - 8 באפריל | רבע הגמר 17 במרץ - 8 באפריל | רבע הגמר 17 במרץ - 8 באפריל |  |  | חצי הגמר 13-16 באפריל | חצי הגמר 13-16 באפריל | חצי הגמר 13-16 באפריל |  |  | משחק הגמר 4-6 במאי | משחק הגמר 4-6 במאי | משחק הגמר 4-6 במאי |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |
|   | לאהור, פקיסטן | לאהור, פקיסטן | לאהור, פקיסטן | לאהור, פקיסטן | לאהור, פקיסטן |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  הודו הודו | 5 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  פקיסטן פקיסטן | 0 |   |   | ג'איפור, הודו | ג'איפור, הודו | ג'איפור, הודו | ג'איפור, הודו | ג'איפור, הודו |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |  |  הודו הודו | 4 |   |  |  |  |  |  |  |
| טהראן, איראן | טהראן, איראן | טהראן, איראן | טהראן, איראן |   |   |  |  איראן 1925-1964 איראן | 0 |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  איראן 1925-1964 איראן | 3 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  פדרציית מלאיה פדרציית מלאיה | 2 |   |   |   |   |   |   |   | ניו דלהי, הודו | ניו דלהי, הודו | ניו דלהי, הודו | ניו דלהי, הודו | ניו דלהי, הודו |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  הודו הודו | 5 |  |  |
|   | סיאול, קוריאה הדרומית | סיאול, קוריאה הדרומית | סיאול, קוריאה הדרומית | סיאול, קוריאה הדרומית | סיאול, קוריאה הדרומית |   |   |   |   |   |  |  הפיליפינים הפיליפינים | 0 |  |  |
|   |  |  קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית | 0 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  יפן יפן | 5 |   |   | מנילה, הפיליפינים | מנילה, הפיליפינים | מנילה, הפיליפינים | מנילה, הפיליפינים | מנילה, הפיליפינים |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |  |  יפן יפן | 2 |   |  |  |  |  |  |  |
| קולומבו, ציילון | קולומבו, ציילון | קולומבו, ציילון | קולומבו, ציילון |   |   |  |  הפיליפינים הפיליפינים | 3 |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  סרי לנקה ציילון | 0 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  הפיליפינים הפיליפינים | 4 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
משחקי פלייאוף > משחקים בין מנצחי הבתים

המשחקים נערכו במהלך אוקטובר-דצמבר 1962.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר |


|  |   הודו הודו |  |   |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  | מדרס, הודו | מדרס, הודו |
|  |  |  |   |  |   הודו הודו | 0 |
|  |  |  |   |   |  מקסיקו מקסיקו | 5 |
|  |  |  |   |   |  |  |
|  | מקסיקו סיטי, מקסיקו | מקסיקו סיטי, מקסיקו |   |   |  |  |
|  |  מקסיקו מקסיקו | 3 |   |   |  |  |
|  |  שוודיה שוודיה | 2 |   |   |  |  |
משחקי פלייאוף > משחק על התואר

| אוסטרליה   אוסטרליה   5 | אוסטרליה   אוסטרליה   5 | בריזביין, אוסטרליה   28-26 בדצמבר 1962  דשא | בריזביין, אוסטרליה   28-26 בדצמבר 1962  דשא | מקסיקו   מקסיקו   0 | מקסיקו   מקסיקו   0 | מקסיקו   מקסיקו   0 | מקסיקו   מקסיקו   0 | מקסיקו   מקסיקו   0 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| . | . | . | . | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| 1 | אוסטרליה | רוד לייבר |  | 6 | 6 | 7 |  |  |
| 1 | מקסיקו | רפאל אוסונה |  | 2 | 1 | 5 |  |  |
| 2 | אוסטרליה | ניל פרייזר |  | 7 | 6 | 6 | 11 |  |
| 2 | מקסיקו | אנטוניו פלפוקס |  | 9 | 2 | 4 | 9 |  |
| 3 | אוסטרליה | רוי אמרסון/רוד לייבר |  | 7 | 6 | 6 |  |  |
| 3 | מקסיקו | רפאל אוסונה/אנטוניו פלפוקס |  | 5 | 4 | 2 |  |  |
| 4 | אוסטרליה | ניל פרייזר |  | 3 | 11 | 7 | 3 | 6 |
| 4 | מקסיקו | רפאל אוסונה |  | 6 | 9 | 1 | 6 | 4 |
| 5 | אוסטרליה | רוד לייבר |  | 6 | 4 | 6 | 8 |  |
| 5 | מקסיקו | אנטוניו פלפוקס |  | 1 | 6 | 4 | 6 |  |
ישראל בגביע דייוויס

בשנת 1962 נבחרת ישראל שובצה בבית אירופה ושיחקה נגד נבחרת רומניה.
| רומניה   רומניה   4 | רומניה   רומניה   4 | בוקרשט, רומניה   6-4  במאי 1962  משטח חימר | בוקרשט, רומניה   6-4  במאי 1962  משטח חימר | ישראל   ישראל   1 | ישראל   ישראל   1 | ישראל   ישראל   1 | ישראל   ישראל   1 | ישראל   ישראל   1 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| . | . | . | . | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| 1 | רומניה | יון ציריאק |  | 6 | 6 | 6 |  |  |
| 1 | ישראל | אלעזר דודמן |  | 0 | 3 | 3 |  |  |
| 2 | רומניה | קונסטנטין נסטסה |  | 6 | 6 | 6 |  |  |
| 2 | ישראל | גבריאל דוביצקי |  | 0 | 1 | 1 |  |  |
| 3 | רומניה | פטרה מרמוראנו/יון ציריאק |  | 6 | 6 | 6 |  |  |
| 3 | ישראל | אלעזר דודמן/גבריאל דוביצקי |  | 4 | 1 | 4 |  |  |
| 4 | רומניה | קונסטנטין נסטסה |  | 6 | 6 | 1 | 3 | 4 |
| 4 | ישראל | אלעזר דודמן |  | 4 | 1 | 6 | 6 | 6 |
| 5 | רומניה | יון ציריאק |  | 6 | 6 | 6 |  |  |
| 5 | ישראל | גבריאל דוביצקי |  | 3 | 1 | 1 |  |  |
שמואל תפילינסקי

| --- | --- |

 לידה:  1888 ירושלים, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1945 (בגיל 57 בערך) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 תקופת הפעילות:  ?–1945 
 אב:  נתנאל תפילינסקי 
 
שמואל תפילנסקי (1888, תרמ"ו - 24 במרץ 1945, י' בניסן תש"ה) היה רב ירושלמי, מרבני ישיבת עץ חיים. התפרסם בין היתר בחיבורו 'קונטרס הצוואה'.
חייו

תפילנסקי נולד בירושלים, לרב נתנאל סופר-תפילינסקי. עיקר לימודו היה אצל אביו, אך למד גם אצל דודו, אחי אמו, רבי לייב בנו רבי טודרוס לווין (שהיה חתנו של רבי זלמן בהר"ן), שאף ראה בו כרבו, ולא עשה דבר מבלי שקיבל את הסכמתו קודם.
נישא לאסתר רבקה לבית זיסרמן. אשתו נפטרה צעירה לימים, והשאירה בביתם שלושה בנות קטנות, והם גדלו בבית סבם רבי ברוך יעקב זיסרמן. לאחר פטירתה נישא בשנית לבתו של המקובל רבי יעקב גדליה שכטר.
שנים מספר היה נמנה עם ראשי הלומדים בחצר שטרויס. בשנת תרצ"ו עבר להתגורר בבתי ברוידא. ביתו היה בן ביתו של דודו רבי לייב טודרוס, לביתו של רבי מאיר ידלר. בבתי ברוידא היה משמש כבעל תוקע ובעל קורא.
סדר יומו התחיל בחצות הלילה עם תיקון חצות. כשהוא מקפיד כל ימיו להתפלל כותיקין.
הרבה לעסוק בענייני הלכות שבת, ומסכת שבת הייתה שגורה בפיו בעל פה. כן הכין לדפוס שלושה כרכים של ספר העוסק בהלכות שבת, אך לא הספיק להדפיסו, וברבות הימים נעלם.
בספר מאורי אש מרבי שלמה זלמן אוירבך מובאים כמה מכתבים שבהם דן עם הגרש"ז בעניין מוקצה של שלהבת ואש. התכתב גם עם רבי ישראל זאב מינצברג בעניין חמץ בשבת שלאחר פסח, האם נאסר משום מוקצה.
סיפר על עצמו, שמאז נישואיו לא היה אפילו שבוע אחד שידע מאין יהיה לו כסף להוצאת שבת, ועל אף זאת מעולם לא דאג בעקבות כך.
נולד בשבת. ונפטר בשבת הגדול תש"ה.
חיבוריו

רבי שמואל חיבר כמה חיבורים:
קונטרס הצוואה - על ענייני אמונה וביטחון, תלמוד תורה, חינוך הבנים, ועל ענייני מעשר כספים ועוד.  לספר כמה הסכמות מרבני ירושלים, ביניהם רבי יוסף צבי דושינסקי.
אבן שמואל - על מסכת שבת. הספר היה מוכן לדפוס אך אבד.
משפחתו

מזיווגו הראשון עם אסתר רבקה זיסרמן נולדו לו שלוש בנות:
בתו רחל, נישאה לשמעון דוב קרישבסקי
בתו, הדסה חנה, נישאה לחיים דוד גולדברג-ידלר בנו של רבי בן ציון ידלר
בתו חייה בילא, נישאה לרבי נחום פרידמן
מזיוגו השני עם דבורה בתו של המקובל רבי יעקב גדליה שכטר, נולדו שתי בנות ושלושה בנים:
בנו, רבי נתנאל תפילנסקי, (נולד בתר"פ) נישא לביתו של רבי דוד שכטר. ממייסדי מושב מירון וישיבת בני עקיבא מירון, ור"מ בה בשנותיה הראשונות.
בתו, רבקה, נישאה לשמעון לורינץ
בנו, יעקב גדליה, (נולד בז' באלול תרפ"ג), מחבר ספר מעלת היסורין.
בתו, שרה הינדא
בנו, חיים טודרוס.
לקריאה נוספת

מיקירי ירושלים - מאת נתן אנשין
הערות שוליים

↑  מצבת קברו באתר עיר דוד.
↑  קונטרס הצוואה - קונטרס מעלת היסורים - שמואל תפילינסקי - יעקב גדליהו תפילינסקי (page 1 of 160), באתר hebrewbooks.org
↑  פרידמן, נחום, גנזי רבי נחום, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים)
↑  קלוגר, בנימין, מחנה יהודה ושכנותיה - השטעטלאך - שערי חסד, השטעטלאך, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
↑  תפילינסקי, שמואל בן נתנאל, קונטרס הצוואה, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
↑  פרטי צאצאיו הם על פי מה שכתב ב
אמנם הוא כתב שמזיווגו הראשון היו לו רק שתי בנות, אך בספר גנזי רבי נחום מובא שהיו שלושה.
↑  פרידמן, נחום, גנזי רבי נחום, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים)
↑  ראו: יוסף הגלילי,סלרי מירון, עמ' 324 - 326
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296661405171  GND: 1051482828  ISNI: 0000 0000 8017 8220  LCCN: nr93003536  VIAF: 7259411   WorldCat (עם VIAF): 7259411
הפיגוע במרכז המסחרי בדימונה

תבנית:פיגוע טרור
הפיגוע במרכז המסחרי בדימונה היה פיגוע התאבדות ב־4 בפברואר 2008 במרכז המסחרי בדימונה. אישה אחת וגבר אחד נרצחו ושמונה נוספים נפצעו. גדודי חללי אל-אקצא והחזית העממית לשחרור פלסטין נטלו אחריות משותפת לפיגוע.
הפיגוע

ב-4 בפברואר 2008 הגיעו שני מחבלים פלסטינים מרצועת עזה חגורים בחגורות נפץ למרכז המסחרי בדימונה. מחבל אחד פוצץ את חגורת הנפץ שלו ובפיצוץ נהרגה אישה ו-9 נפצעו. כתוצאה מהפיצוץ נפצע גם המחבל השני. אזרחים הבחינו שהמחבל הפצוע נושא חגורת נפץ. למקום הגיעו חבלנים ושוטרים. לבסוף נורה המחבל הפצוע על ידי חבלן המשטרה גלעד בסטיקר ולאחר מכן על ידי פקד קובי מור מיחידת "מגן", לפני שהצליח להפעיל את המטען שנשא על גופו.
לאחר הפיגוע

רפאל סויסה, אזרח ששהה מדי יום במרכז המסחרי, קם עם חבריו שניות לפני הפיצוץ. הוא הספיק לראות את המחבל מתפוצץ ואת הזוועה שלאחר מכן. משפחתו הפצירה בו לקבל טיפול, אך הוא סירב. באותו לילה הוא נפטר בשנתו.
ארצות הברית פרסמה הודעת גינוי לפיגוע.
פקד קובי מור זכה לשבחים על תפקודו מראש הממשלה והשר הביטחון, ומפכ"ל המשטרה דודי כהן, הודיע כי דרגתו תועלה לדרגת רב פקד, ויוענק לו ציון לשבח. גלעד בסטיקר גם הועלה בדרגה יחד עם קובי מור.
ב-26 ביולי 2008 כוח ימ"מ, בשיתוף פעולה עם השב"כ וצה"ל, חיסלו את שיהאב נתשה, מחבל חמאס בן 25 מחברון שהכין את מטען החבלה ששימש בפיגוע. נתשה חוסל בנוהל סיר לחץ: הכוח ירה מספר רקטות אל עבר הבית בו התבצר ואחרי מספר פיצוצים הרס דחפור D9 משוריין את הבית.
ראו גם

פיגועי התאבדות בישראל
הערות שוליים

↑  באתר לזכר חללי פעולות איבה
↑  ארצות הברית מגנה את הפיגוע בדימונה באתר ג'רוזלם פוסט באנגלית.
↑  הסיפור שעוד לא סופר חבלן המשטרה גלעד בסטיקר מדימונה הועלה בדרגה יחד עם קובי מור באתר "רדיו קול דימונה 106 FM"
↑  עמית כהן, חברון: חוסל בכיר חמאס שתכנן הפיגוע בדימונה, באתר nrg‏, 27 ביולי 2008
| פיגועי טרור נגד ישראלים בעשור הראשון של המאה ה-21 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | < • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | הפיגוע בדלפק אל על בנמל התעופה של לוס אנג'לס (4 ביולי 2002) • הפיגועים במומבסה (28 בנובמבר 2002) • הפיגוע בשגרירות ישראל בטשקנט (30 ביולי 2004) • מתקפת הטרור בסיני (7 באוקטובר 2004) • הפיגוע בשגרירות ישראל במאוריטניה (1 בפברואר 2008) • מתקפת הטרור במומבאי (26 בנובמבר 2008) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
ציונות סוציאליסטית

מצעד אחד במאי של הנוער העובד והלומד, 2011 בסימן 90 שנה להסתדרות העובדים הכללית.
ציונות סוציאליסטית הוא זרם בתנועה הציונית שביקש לשלב את הציונות עם ערכי הסוציאליזם ולהקים בארץ ישראל חברה יהודית לאומית המבוססת על עקרונות הצדק והשוויון החברתיים. מפלגות ותנועות ציוניות-סוציאליסטיות היו דומיננטיות בתהליכים שקדמו להקמת מדינת ישראל ובעיצוב דפוסי הממשל והחברה בשנותיה הראשונות של המדינה.
עד הקמת מדינת ישראל > "ארץ ישראל העובדת"

מפלגות הפועלים ייסדו ב-1920 את ההסתדרות הכללית של העובדים העבריים בארץ ישראל כארגון של עובדים מכל המגזרים והמקצועות. מראשית ימיה ההסתדרות לא הייתה רק איגוד עובדים שנאבק נגד ניצול עובדים בשכר ובתנאי עבודה, אלא התאגדות שלקחה על עצמה להבטיח את רבחת הפועלים בכל תחומי החיים: בריאות, באמצעות קופת חולים הכללית, עזרה הדדית באמצעות משען וקרנות פנסיה כמו מבטחים, דיור באמצעות חברת שיכון, תעסוקה באמצעות לשכות עבודה במועצות הפועלים שהוקמו בערים ובמושבות, חינוך באמצעות בתי הספר של זרם העובדים ותרבות באמצעות העיתון דבר, הוצאת הספרים עם עובד, תיאטרון אוהל, וספורט באמצעות איגוד הפועל. במסגרת ההסתדרות פעלה גם חברת העובדים שכללה גופים כלכליים כמו בנק הפועלים וסולל בונה, וגופים קואופרטיביים של צרכנים ושל יצרנים כמו המשביר לצרכן, המשביר המרכזי ותנובה.[דרוש מקור]
תנועות הנוער הציוניות-סוציאליסטיות: גורדוניה, השומר הצעיר ופרייהייט - החלוץ-הצעיר - דרור, כיוונו את חבריהן לעליה ולהתיישבות בקיבוצים והכינו אותם בחוות הכשרה לעבודה החקלאית בארץ ישראל. תנועת החלוץ, שבאמצעותה עלו צעירים רבים לארץ ישראל, לא הוגדרה אמנם כתנועה פוליטית-סוציאליסטית, אך הכשירה את חבריה בקיבוצי הכשרה שפעלו כקומונה, שכיוונו אותם להצטרף להתיישבות הקואופרטיבית בארץ. בשנות ה-1920 - 1940 הוקמו עשרות יישובים קואופרטיביים על ידי עולים שהגיעו באמצעות תנועת החלוץ ותנועות הנוער הציוניות-סוציאליסטיות: הקיבוצים, מושבי העובדים והמושבים השיתופיים. הם היו שותפים בארגונים ארציים: הקיבוץ המאוחד, איחוד הקבוצות והקיבוצים הקיבוץ הארצי, הקיבוץ הדתי ותנועת המושבים וכונו בשם ההתיישבות העובדת - להבדיל מההתיישבות הפרטית של איכרים במושבות. ארגונים אלה וגם תנועות הנוער הסוציאליסטיות שהוקמו בארץ: הנוער העובד, והמחנות העולים, היו קשורים בצורות שונות להסתדרות.[דרוש מקור]
ההסתדרות, על שלל מוסדותיה וכל הגופים ההתיישבותיים והתנועות החוברים אליה, היוו מוקד כח בעל השפעה עצומה על חיי הכלכלה, החברה והתרבות בישוב היהודי שלפני קום מדינת ישראל וכונו "ארץ ישראל העובדת". הסתדרות העובדים שיתפה פעולה עם ההסתדרות הציונית וראתה את עצמה שותפה בכל דרך במפעל הציוני. בהקמת ארגון ההגנה ובהשתתפותה הפעילה בהרחבת ההתיישבות החקלאית ברחבי ארץ ישראל על-ידי היישובים הקואופרטיביים, פעלה ההסתדרות בעצם כגוף מבצע של מטרות התנועה הציונית.[דרוש מקור]
מייסדי ההסתדרות ומנהיגיה ראו בארץ ישראל העובדת מעין "קהיליית עובדים", המגשימה את הציונות הקונסטרוקטיבית ברוחו של ברל כצנלסון ומהווה מדינה סוציאליסטית בהתהוות.
הוגי הדעות המרכזיים > נחמן סירקין[דרוש מקור]

נחמן סירקין (1867-1927) טען שהאנטישמיות נובעת מתוך מאבקים פנימיים בתוך החברה הקפיטליסטית בורגנית: הפרולטריון מזהה את היהודים עם המעמד הבורגני, המנצל, ושנאתו תגבר עם גידול פער המעמדות. לעומת זאת הבורגנות תשתמש באנטישמיות כדי לעצור את המהפכה ואת התחזקות הפועלים. סירקין ראה את הפתרון בהקמת מדינה יהודית שתהיה בה חברה סוציאליסטית בארץ ישראל מהסיבות הבאות:
הסוציאליזם לא יכול להתממש בעם היהודי שחי בגולה ולכן יש להקים מדינה יהודית שתפתור את בעיית האנטישמיות ותבטיח את קיומו של העם היהודי. חברה זו תקום בארץ ישראל.
בארץ ישראל תקום חברה סוציאליסטית שיויונית, שתהיה מבוססת על שיתופיות, חירות ושיויון, חברה ללא ניגודים בין עשיר לעני.
הציונות ומדינת היהודים לא ייבנו בלי הפועלים היהודים, הוא האמין שעתיד החברה החדשה תלוי בכוחו של הפועל היהודי ולא בבורגנות. רק כך תוכל להיבנות חברה חדשה על יסודות שיתופיים אשר תהווה כוח משיכה ליהודי הגולה ובעקבותיה תעלה גם הבורגנות.
מאחר שבעלי הקרקעות יעדיפו את הפועל הערבי הזול יחסית לפועל היהודי וכך לא תתממש עבודת הכפיים הסוציאליסטית שבה הוא רואה כהכרח. לשם כך הבעלות על הקרקעות צריכה להיות לאומית ולא פרטית.
בארץ ישראל ייווצר הקשר בין הזיקה המוסרית של ערכי תורת נביאי ישראל לערכי הציונות הסוציאליסטית.
הוגי הדעות המרכזיים > דב בר בורוכוב[דרוש מקור]

דב בר בורוכוב (1881-1917) השתמש במרקסיזם ככלי לניתוח הכלכלה. הוא ראה את מלחמת המעמדות כאבן פינה במאבקו של העם היהודי. לדעתו הצלחת היהודים מעוררת קנאה בקרב הנוצרים, מגבירה את האנטישמיות ומהווה עידוד להגירה.
בעיית היהודים לפי בורוכוב:
ניתוח החברה היהודית בגולה מעלה תמונה הפוכה לדגם החברתי היעיל, המדומה לפירמידה, המצב בקרב היהודים הוא פירמידה הפוכה, כלומר רוב העם מחזיק במקצועות לא יצרניים ובורגניים לעומת מיעוט העם הנמצא במעמד הפרולטריון. במצב זה של פירמידה הפוכה הפועל היהודי לא יכול ללקיים מלחמת מעמדות מאחר שאין לו מדינה וקרקע משלו ולכן אין לו בסיס בטוח להיאבק ממנו.
הפרולטריון היהודי חלש וקטן ולכן רוב הפרולטריון היגר לארצות הברית.
הגירה לארצות הברית אינה פתרון - בארצות הברית רוב העמדות היצרניות כבר תפוסות על ידי פועלי ארצות הברית וכך שוב נאלץ היהודי להיות לא יצרני ולהפוך לבורגני.
פתרון בעיית היהודים על פי בורוכוב:
לכוון את ההגירה לארץ ישראל - רק בארץ ישראל יהפכו היהודים לעם עובד. שם יוכלו לתפוס את כל המשרות היצרניות. ולחיות חיים נורמליים על בסיס עבודה יצרנית. שם באמצעות הסוציאליזם ישוב העם אל הטבע, הקרקע והעבודות הנורמאליות. רק שם, באדמה משלו - תתהפך הפירמידה.
הציונות היא הפתרון היחיד - ההגירה לארץ ישראל לא תתרחש בגלל סיבה דתית-היסטורית אלא מכיוון שבארץ ישראל תוכל להתגשם מלחמת המעמדות ללא דחיקת היהודים מעמדותיהם הכלכליות. מלחמת המעמדות תהיה בין הפועל העברי לבין הבורגנות העברית, שתבוא בעקבותיה וכך ייווצר מצב בריא. בעזרת ההון הבורגני יונחו יסודות המשק העברי, והפועל העברי שיתפוס עמדות יצרניות רבות יוכל להילחם בבורגנים ולבסוף לנצחם.
בורוכוב היה משוכנע כי המאבק המעמדי יעודד את הגירת היהודים לארץ ישראל. הוא ראה בכך תהליך סטיכי (זרימה ללא הפרעה) ובכך יתגשם חלום הציונות: ריכוזו הטריטוריאלי של העם היהודי בארץ ישראל.
הוגי הדעות המרכזיים > ברל כצנלסון

ברל כצנלסון (1887-1944), הושפע מהתנועה הנארודניקית ומנחמן סירקין שבו ראה את מורו בציונות הסוציאליסטית. הוא לא האמין בתהליכים היסטוריים הכרחיים, וחשב שחברה אל-מעמדית תלויה ברמתם של החלוצים-המהפכנים ובנכונותם של ההמונים ללכת בעקבותיהם. לכן חינוך הדרגתי של העם צריך לבוא לפני כל פעולה פוליטית או כלכלית. הוא הוביל את מפלגות הפועלים להקמת ההסתדרות והגופים השונים הקשורים בה כמכשיר למימוש של "הציונות הקונסטרוקטיבית" או "הקונסטרוקטוביזם המהפכני", שמשמעו בפועל היה הקמת קהיליית פועלים בארץ ישראל, המקיפה את כל תחומי החיים. המהפכה תתרחש לדעתו במעברם של היהודים לעבודה יצרנית ובעיקר בהתיישבות העובדת, בהחייאת השפה העברית ובחתירה לריבונות יהודית בארץ ישראל.
הקשר בין הגשמת הציונות והגשמת הסוציאליזם, על פי כצנלסון נבע מהעובדה שמגשימי הציונות בפועל הם הפועלים, הבונים את הארץ. מכיוון שהם לא מוכנים להיות מעמד מדוכא הם גם מגשימי הסוציאליזם. לכן הציונות לא תתגשם אלא אם תהא סוציאליסטית. מאחר שהפועלים הם המעמד המגשים את הציונות, הם חייבים להיות גם ההגמוניה הפוליטית של היישוב.
על אף גישתו האנטי-קלריקלית סבר כצנלסון שמעמד הפועלים הוא היורש הלגיטימי האמיתי של כל הערכים החיוביים שבמורשת העם היהודי. הוא דגל בטיפוח הערכים המוסריים והסוציאליים שביהדות, וקרא לחנך את הנוער להכיר ולכבד את התרבות היהודית.
ראו גם

תנועת העבודה
זאב שטרנהל
לקריאה נוספת > מחקרים

אניטה שפירא המאבק הנכזב - עבודה עברית 1929 - 1939 הוצאת הקיבוץ המאוחד 1977
זאב שטרנהל בנין אומה או תיקון חברה ? הוצאת עם עובד 1995
ברוך כנרי, משק מתוכנן ציוני ומשק מתוכנן ציוני סוציאליסטי, הוצאת יד טבנקין, רמת אפעל, 1993.
משה שמיר, חוט השני: הציונות הסוציאליסטית מראשיתה ועד-עתה, הוצאת דביר, תל אביב, 1987.
מאמרים
יוסף אלחי, הקונספציה הטריטוריאליסטית הסוציאליסטית של סירקין בשנים 1898–1908, מאסף י, 1978, עמ' 5–12.
יגאל דרורי, המשבר בתנועה הציונית והקמת תנועת העבודה הציונית-סוציאליסטית, בתוך: המשנה החברתית של אבות תנועת העבודה (עיונים 1980, ב), ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל, המרכז לתרבות ולחינוך, תל אביב, 1980, עמ' 47–58.
עזריאל הילדסהימר, הסוציאליסט אדוארד ברנשטיין והציונות, מחברות למחשבה סוציאליסטית 14, 1990, עמ' 82–91.
יגאל וגנר, ציונות סוציאליסטית כמושא למידה, אורנים א, 1981, עמ' 101–118.
יצחק טבנקין, בראשית הציונות הסוציאליסטית, שורשים ג, תשמ"ב, עמ' 7–35.
לובה לויטה, מחתרת ציונית-סוציאליסטית-חלוצית בברית-המועצות, שורשים ה, תשמ"ו, 1986, עמ' 45–79.
ישראל קולת, חברה ותרבות סוציאליסטית בארץ ישראל, בתוך: בינוי אומה, תש"ס, 2009, עמ' 33–53.
אברהם שריד, ברנארד לאזאר – ממבשרי הציונות הסוציאליסטית (מתוך חיבור על "האנטישמיות בראיית הרצל וב. לאזאר"), מאסף טו, 1985, עמ' 24–34.
אליעזר שביד, מה תרם ברל כצנלסון למחשבה הציונית-סוציאליסטית?, מבפנים מ"ט, 3-4, תשמח 1988, עמ' 291–296.