stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלמה זלמן פינס
ביוגרפיה

נולד במינסק לדובר פינס, עשיר גדול ממנהיגי הקהילה היהודית בעיר, דור שישי לגאון מווילנה. אביו שכר רבנים ללמדו גמרא תנ"ך ועברית ומורים שהכינוהו לבחינות הבגרות, ובהם היה הרב מיכל דוד רוזובסקי אבי הרב שמואל רוזובסקי. לימודים אלו נועדו כדי לפטור אותו מחובת הגיוס לצבא הרוסי. פינס לא למד בישיבה ואת סגנון לימודו רכש מתוך עיון עצמי בארון הספרים היהודי. כמורה דרכו ראה את ראש משפחתו הגאון מווילנה. הוא הושפע גם מרב עירו הגדול ממינסק.
בשנת ה'תרמ"ח נישא לנייטשא זוסמן, בת למשפחה עשירה ומיוחסת מהעיר אוסטרוה, מצאצאי רבי אפרים זלמן מרגליות ורבי פנחס הורוביץ. בתקופה זו העביר שיעורים בתנ"ך והיסטוריה לאגודה של צעירים עובדים, כדי להקנות להם ידיעות יסודיות באמונה היהודית ובתורת ישראל. באותה תקופה עשה הון ממסחר.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ועליית הבולשביקים לשלטון (1914), היגר לציריך שבשווייץ. במלחמה איבד את רכושו הרב, ושיקע את עצמו בכתיבת ספרים והפצת יהדות בציריך וסביבותיה. הוא המשיך להתפרנס ממסחר. כחלק מפעילות ציבורית-יהודית, ייסד "חברת ש"ס", לימד שיעורים קבועים וארגן מעת לעת ימי לימוד לאקדמאים ופשוטי עם. את המוכשרים בתלמידיו עודד ללכת לישיבות מזרח אירופה.
חרף העובדה שמעולם לא נשא במשרה רבנית רשמית, עמד פינס בקשרי ידידות והתכתבות עם רבים מגדולי הרבנים בדורו: הרב חיים סולובייצ'יק, הרב זלמן סנדר כהנא שפירא ובנו הרב אברהם דוב כהנא שפירא שחלק מחילופי המכתבים עמו הודפסו בספרו "דבר אברהם", והרב חיים עוזר גרודזנסקי שחלק מחילופי מכתביהם נדפסו בספר השו"ת שלו "אחיעזר". קרוב משפחתו הוא הרב אהרן קוטלר (ששם משפחתו המקורי היה "פינס") והוא התכתב אף עמו. הרב יחיאל יעקב וינברג והרב יחזקאל סרנא היו מידידיו הקרובים וכתבו עליו דברי הערכה בהקדמת אחד מספריו שיצא לאחר פטירתו.
החל משבט תרע"ה, עמד הרב פינס בקשר הדוק עם הרב אברהם יצחק הכהן קוק ששהה בשווייץ במהלך מלחמת העולם הראשונה, והעיד על עצמו "שכל ימי שבת הרב שם, לא זזה ידי מתוך ידו". לאחר המלחמה, החל משנת תרע"ח, הצטרף הרב פינס לתנועת דגל ירושלים שהקים הרב קוק, ולאורך שנים היה מראשי מפיצי רעיונותיה ומגייסי התרומות למפעלי הראי"ה, לצד הרב ד"ר יחיאל מיכל הלוי אשר. הרב קוק ראה בו שותף נאמן לדרכו והתבטא כלפיו בביטויי חיבה אישית עמוקה. חלק מחילופי מכתביהם נדפסו בספרי השו"ת של הרב קוק ובאגרות הראי"ה. בהמשך עמד פינס בקשרים הדוקים גם עם הרב צבי יהודה קוק, בנו של הראי"ה.
הרב פינס נפטר בציריך ביום שבת, י' בחשוון ה'תשט"ו, 6 בנובמבר 1954. בהלווייתו השתתפו רבנים ואישי ציבור יהודיים משווייץ ומחוצה לה. לפי צוואתו לא הספידוהו, וידידו הרב יחיאל יעקב ויינברג קרא מעל קברו את הפסוק: "תּוֹרַת אֱמֶת הָיְתָה בְּפִיהוּ וְעַוְלָה לֹא נִמְצָא בִשְׂפָתָיו, בְּשָׁלוֹם וּבְמִישׁוֹר הָלַךְ אִתִּי וְרַבִּים הֵשִׁיב מֵעָו‍ֹן" (מלאכי ב, ו).
ספריו

בשנת ה'תר"ע (1910) החל להדפיס קונטרסים בגמרא ובהלכה, שלאחר פטירתו כונסו לספר פנס שלמה.
במהלך השנים פרסם מספר ספרים על התנ"ך ושילב בהם כתיבה מדעית עם נאמנות לדרך המסורתית. בהקדמתו לפירושו לספר ישעיהו כתב: "הפירוש שהנני נותן בזה הוא קנקן כולו מלא חדש, כי לא נכנסו לתוכו אלא ביאורים שלא נכתבו עד הנה על ידי מפרשי המקרא", בהקדמתו לפירוש על תהילים הוסיף "הפירוש למזמורי תהילים... עם היותו נאמן לדרך הקודש - דרך המסורה, כבש לו מסילה חדשה... הוא חותר לרדת את היסודות - עד המאורע, שעליו נוסד המזמור". לאחר פטירתו יצא פירושו לספר הושע. ספריו התקבלו גם בחוגי המדע, ואף מספר חוקרים נוצריים הביאו את דבריו בספריהם.
בשנת ה'תש"ח יצא בהוצאת מוסד הרב קוק ספרו מוסר המקרא והתלמוד בו הוא פורס את שיטתו במקומו של המוסר ביהדות. לדבריו המוסר והאמונה באלוהים קשורים בטבורם זה לזה, משום שמשמעותה של האמונה בה' היא השאיפה לשלמות מוסרית, שאיפה שמתממשת על ידי הזדהות האדם עם קונו כדרשת חז"ל "ודבקת בו - הדבק במידותיו של הקב"ה", מתוך כך נובעת האוניברסליות של המוסר היהודי וערכה של קדושת החיים. קטעים מספר זה הובאו בספר "פרקים במחשבת ישראל" של הרב שאול ישראלי.
ספריו > רשימת כתביו

פנס שלמה - חלק א, וילנא תר"ע
פנס שלמה - חלק ב וחלק ג, ירושלים תשי"ז
פנס שלמה - מהדורה חדשה הכוללת את כל ספרי המחבר בהלכה, ירושלים תשנ"ח
תשעה פרקים להרמב"ם - על הלכות גירושין, תרפ"ח
איזהו נשך - על הלכות ריבית, ציריך תר"צ
שבעה פרקים להרמב"ם - על הלכות אישות, ציריך תרצ"ה
שמונה פרקים להרמב"ם - על הלכות עכו"ם, תרצ"ח
פירוש על ישעיהו, וינה תרפ"ז
פירוש על תהילים, ציריך תרצ"ג
נבואת הושע, תל אביב תשכ"א
מוסר המקרא והתלמוד, ירושלים: מוסד הרב קוק, תש"ח ותשל"ז
משפחתו

בנו הרב יעקב יהושע היה למדן ועסקן דתי בציריך ובניו הם:
ר' אליהו פינס, שהו"ל מכת"י וערך כ-80 חיבורים מהם ראשונים וקדמוני אחרונים על הש"ס וכו', נפטר בשנת תש"פ מנגיף הקורונה.
ר' דניאל פינס.
ר' משה פינס.
בתו דבורה נישאה לרב אשר שטרנבוך מלונדון, בניהם הם:
הרב משה שטרנבוך כיום ראש בית דין העדה החרדית בירושלים.
הרב אליהו שטרנבוך, היה חתנו של האדמו"ר מסרט ויז'ניץ הרב ברוך הגר, וכיהן כראש בית דין קהילת 'מחזיקי הדת' באנטוורפן.
הרב דב, כיהן כמנהל סמינר גייטסהד לבנות.
בת יהודית אשת הרב משולם דוד הלוי סולובייצ'יק.
בת רחל הייתה נשואה לרב חנוך ארנטרוי.
בת שולמית אשת הרב חיים יעקב אריאלי ובנם הוא הרב אשר אריאלי.
לקריאה נוספת

הרב יחיאל יעקב וינברג, 'ר' שלמה זלמן פינס: שרטוטים לדמותו של גאון וחסיד ואיש אשכולות' - עליו ועל חיבוריו, לפרקים ב, ירושלים תשע"ו, עמ' תקנ-תקסד
הערות שוליים

↑  הרב יחיאל יעקב וינברג, לתולדות המחבר, מבוא לספרו 'פנס שלמה', באתר אוצר החכמה.
↑  ראו: מכתבים מינסק, המליץ, 15 בספטמבר 1898, עמ' 1-2; ראו: מינסק, שם, 17 באוקטובר 1899, עמ' 5.
↑  הפרדס שנה כט חוברת ז עמ' 33
↑  'פנס שלמה', עמודים 9–16, באתר אוצר החכמה.
↑  הרב משה צבי נריה, מועדי הראי"ה, תל אביב תש"מ, עמ' תסה.
↑  אגרות הראי"ה תשל"ט תתקס"ב וא'תקמה.
↑  הרב שלמה זלמן פינס ז"ל, הצופה, 21 בנובמבר 1954, עמ' 1.
↑  הרב יחיאל וינברג בספר היובל לפרדס
↑  הרב יחיאל וינברג במאמר הערכה לספר בספר היובל של הפרדס
↑  פרקים במחשבת ישראל, הרב שאול ישראלי, עמ' 144-145
↑  הפרדס שנה כט חוברת ז עמ' 32
↑  הדרך - תרע"ט - תר"פ - אגדת ישראל (page 10 of 118), באתר hebrewbooks.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007510075605171  ISNI: 0000 0000 5456 2659  LCCN: nr94002267  VIAF: 19558566   WorldCat (עם VIAF): 19558566
תוכנית בריחה

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  מיקאל האפסטרום 
 הופק בידי:  מארק קנטון רנדל אמט רמינגטון צ'ייס רובי ברנר קווין קינג-טמפלטון
 תסריט:  מיילס צ'פמן
 שחקנים ראשיים:  סילבסטר סטאלון ארנולד שוורצנגר ויני ג'ונס ג'יימס קאביזל וינסנט ד'אונופריו איימי ראיין 50 סנט
 מוזיקה:  אלכס הפס 
 צילום:  ברנדן גלווין 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  ליונס גייט אנטרטיינמנט, Summit Entertainment 
 חברה מפיצה:  ProVideo, נטפליקס, Summit Entertainment, Ivi.ru 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  אוקטובר 2013
 משך הקרנה:  115 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מתח, סרט פעולה, סרט כלא 
 מקום התרחשות:  האוקיינוס האטלנטי, ניו אורלינס, לוס אנג'לס, קולורדו, מיאמי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   tomb
 סרט הבא:  תוכנית בריחה 2: הגיהנום 
 www.escapeplanmovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
תוכנית בריחה (באנגלית: Escape Plan) הוא סרט מותחן פעולה אמריקאי שיצא לאקרנים לראשונה בשנת 2013. הסרט בוים על ידי הבמאי השוודי מיקאל האפסטרום ונכתב על ידי מילס צ'אפמן וג'ייסון קאלר, וכוכביו הם סילבסטר סטאלון וארנולד שוורצנגר, ג'יימס קאביזל, 50 סנט, ויני ג'ונס, וינסנט ד'אונופריו ואיימי ראיין.
העלילה המרכזית סובבת סביב ריי ברסלין (סילבסטר סטאלון), שתפקידו להיכנס לבתי כלא ולבדוק את רמת האבטחה שלהם, על ידי כך שנכנס לכלא ומנסה לברוח ממנו.
ב-29 ביוני 2018 יצא לאקרנים סרט ההמשך, תוכנית בריחה 2: הגיהנום.
עלילה

ריי ברסלין הוא מהנדס בניין שכל חייו עסק בכניסה לכלא ומציאת דרכים לברוח ממנו, על ידי תוכנית בריחה קבועה שתכנן לבדו. מטרתו המרכזית הייתה לבדוק את רמת האבטחה של הכלא על מנת לוודא שאף פושע לא יברח ממנו. באחת מהפעמים מקבלים ריי ושותפיו הצעה מסוכנת מה-CIA בשווי מיליוני דולרים, שמטרתה היא לברוח מהכלא הכי מאובטח בעולם (הקרוי קבר) שאף אחד לא יודע מהו מיקומו. העובדה שאף אחד לא יודע מהו מיקומו של הכלא מהווה בעיה מרכזית שמקשה מאוד על ריי לברוח מהכלא . על מנת להיכנס לכלא הוא מתחזה למחבל ספרדי בשם "אנתוני פורטוס.", אך התוכנית משתבשת כאשר לוקחים ממנו את מכשיר הקשר שלו ובכך הוא מאבד את הקשר עם שותפיו מה שמקטין את הסיכוי שלו לצאת מן הכלא.
על מנת לוודא שאף אחד לא יודע את מיקומו של הקבר ועל מנת שריי לא ידע על סביבת הכלא שיכולה לעזור לבריחתו "חוטפים" אותו ומעלפים אותו. תוך זמן קצר מוצא את עצמו בתא זכוכית ללא חלונות מבלי לדעת היכן הוא נמצא וכמה זמן היה מעולף, כאשר הוא מתעורר מבין ריי שהיציאה לא תהיה קלה. הסיבות המקשות על ריי לברוח מן הכלא הן מפני שהכלא הוא מבוך אין סופי שבנוי מתאי זכוכית הנמצאים במעקב תמידי ושומריו הם רעולי פנים כך שגם אם ריי רוצה ללמוד את החלפת המשמרות שלהם לא יוכל לדעת, בנוסף לכן ישנו. השומר הסדיסט (ג'יימס קאביזל) שמציב לעצמו משימה לשבור את רוחו של ריי, הוא עושה הכל על מנת למרר את חייו ולהקשות עליו.
בכלא ריי פוגש את אמיל רוטמאיר שעובד בשביל אדם הנקרא ויקטור מנהיים, שניהם הופכים לצמד אשר מחפש דרך לבריחה, אחרי חיפושים רבים השנים מבינים שהדרך לצאת מהכלא היא מהצינוק ולכן הם מתנהגים באלימות ומרביצים לחבורת עבריינים שבראשם המוסלמי ג'באד וכך מכעיסים את השומרים ומפרים את כללי הכלא. ריי מבין שרצפת התא עשויה בפלדה אך הברגים עשויים מאלומיניום, מה שיכול לעזור להם לפרוץ את התא. ריי מצליח לפרוץ ועולה לפני השטח של הכלא ומגלה שהכלא הוא בעצם אונייה שנמצאת בתנועה מתמדת, מה שמונע את היכולת של הבריחה משם.
באמצעות שינוי מזג האוויר (מהמקום ממנו נלקח ריי ולמקום בו נמצאת האונייה), ריי ורוטמאיר מסיקים שהם באוקיינוס האטלנטי ליד מרוקו. ריי מבקר במרפאה של ד"ר קיריה הנמצא בקשר עם ארצות הברית ומשכנע אותו לעזור לו לברוח על ידי שליחת דוא"ל אל מנהיים. דרך נוספת הייתה על ידי שליחת מילת קוד סודי. כשניסו לצאת מן הכלא בפעם השנייה התחיל מאבק בין השומרים לריי ורוטמאיר, בסוף המאבק הם מצליחים להימלט בעזרת מסוק. כשהם נוחתים בחופי מרוקו מתגלה כי רוטמאיר הוא ויקטור והסוכנת ששלחה את ריי לכלא הייתה ביתו של ויקטור וכל זה היה ניסיון כדי לראות שריי אינו אויב ואפשר לסמוך עליו.
שחקנים

סילבסטר סטלון – ריי ברסלין
פארן טאהר - ג'באד
ארנולד שוורצנגר - אמיל רוטמאיר
ג'יימס קאביזל - שומר הובס
סם ניל - ד"ר קיריה
הפקה

לפי ראיון בעיתון בריטי הסרט היה אמור להתחיל את צילומיו ב-16 באפריל עד 23 ביוני ומיקום הצילומים היה בלואיזיאנה, בסוף שנת 2012 הודיעו כי צילומי הסרט נגמרו .
ביוני 2013 הודיעו כי בספטמבר של אותה השנה הסרט יצא לאקרנים ושמו שונה מ"הקבר" לתוכנית הבריחה .
ביוני 2013 הוציאו את הטריילר הראשון של הסרט ובאוקטובר באותה שנה יצא לאקרנים.
ביקורות

לאחר יציאתו של הסרט לאקרנים האינטרנט הוצף בביקורת, חלקן טובות וחלקן פחות. באחת מהביקורות הוצגה דעה שלישית ולפיה הסרט היה יכול להיות הרבה יותר מוצלח אם היו משתתפים בו שחקנים שונים
בביקורת נוספת אהבו את שילוב השחקים אך, אמרו שהוא חיקוי של סרט אחר. בנוסף, בביקורת אחרת שבה הוצגה דעה חיובית על הסרט כתוב שהבמאי הפיק את הסרט בצורה טובה ומותחת ושהטוויסט בעלילה היה מעניין.
הערות שוליים

↑  The Tomb is Now The Escape Plan - ComingSoon.net
↑  Escape Plan (2013), directed by Mikael Håfström | Film
↑  Escape Plan (2013) - Rotten Tomatoes
↑  Schwarzenegger and Stallone Star in 'Escape Plan' - The New York ...
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: c67ae706-9595-4ad9-8950-37e57a343c91
שבועה

ערך זה עוסק בשבועה בשימוש הרחב. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
נשיא ארצות הברית רונלד רייגן מושבע לנשיאות בתקופתו השנייה, 1985. ניתן לראות שידו האחת מורמת, בעוד ידו השנייה מונחת על התנ"ך.
שבועה היא הצהרה של אדם על דברי אמת, אשר במסגרתה מתחייב הנשבע בשם דברים שונים לרוב בשם אל בו הוא מאמין, בחייו, בכבודו או בחיי אחרים כי כל טענותיו אמת.
במשפט המקובל נהוג שהעדים נשבעים כי עדותם אמת, לרוב הם נשבעים בשם האל בו הם מאמינים ותנאי זה הכרחי לתקפות העדות. על מנת שהשבועה תהיה בבחינת כלי משפטי יעיל לבירור האמת, על הנשבע להאמין הן בקיום האל והן ביכולת האל להענישו אם ישבע לשקר.
בתורה מופיע האירוע בו נשבעו אברהם ואבימלך וכרתו ברית ביניהם, תוך מתן תוקף על ידי הצגת שבע כבשים. אירוע זה התקיים בבאר שבע, ועל שם מעמד שבועה זה נקבע שמו – "באר שבע".
מאז ומתמיד הייתה השבועה מתן תוקף מיוחד להתחייבות או לאמת דבר שבפי האדם. נראה שהרמת היד בשבועה מקורה כבר בזמן העתיק, להורות שנשבעים באל שבשמיים, כפי שניתן לראות משבועה נוספת של אברהם ומחזיונו של הנביא דניאל.
שבועה בדין הישראלי > השתלשלות מעמד השבועה ככלי משפטי בדין הישראלי

השבועה שימשה מקדמת דנא כאחד מהכלים החזקים, הנתונים בידי בית הדין, לחקר האמת.[דרוש מקור]
כיום ניכרת מגמה להימנע משימוש במנגנון השבועה במערכת בתי המשפט ובתי הדין הרבניים בישראל, ולהעדיף קבלת תצהיר.
הוכחה לצמצום השימוש בשבועה היא חקיקת חוק לתיקון דיני ראיות (אזהרת עדים וביטול שבועה), תש"ם-1980 (להלן: "החוק"), שביטל את השימוש בשבועה בבתי המשפט, והותיר זאת למקרים בהם סבור השופט, תוך הפעלת שיקול דעתו, כי הדבר עשוי לסייע לגילוי האמת. בדברי ההסבר להצעת החוק הוסבר כי הסיבה לירידת קרנה של השבועה היא שאנשים המדקדקים במצוות התורה ומאמינים בחומרת השבועה לא עושים בה שימוש, ומוצאים לה תחליף על ידי הצהרה ב"הן צדק". מנגד, מי שעושה שימוש בשבועה הוא דווקא הציבור שלא מאמין בחומרתה, ובכך בעצם מוחמצת מטרת השבועה ככלי משפטי.
סיבה נוספת לצמצום השימוש בכלי השבועה ככלי משפטי בבתי הדין הרבניים היא חומרתה הרבה והפורענות שעלולה להיגרם אם תוכן השבועה שקרי.
שבועה בדין הישראלי > השבועה בחוק הישראלי

סעיף 19 לפקודת הראיות [נוסח חדש], תשל"א-1971, מקנה סמכות לבית המשפט או שופט בית משפט השלום, בכל עניין שאין לגביו הוראה על כך בחיקוק אחר, להשביע אדם או לקבל ממנו תצהיר במספר מקרים:
הדבר נדרש לבית משפט או לעניין אחר בישראל, או לבית משפט או לרישום מסמך מחוץ לישראל;
האדם חייב שבועה או תצהיר;
האדם רוצה למסור הודעה בשבועה או בתצהיר;
האדם רוצה לערוך בפניו מסמך שעריכתו מחייבת שבועה או תצהיר.
בשנת 1980 התקבלה בחוק עמדת המשפט העברי השוללת באופן עקרוני את שבועת העדים ונחקק סעיף 5 לחוק דיני הראיות (אזהרת עדים וביטול שבועה) המקנה לבעל הדין זכות לסרב להישבע מטעמי דת או מצפון
. במקרה זה יוכל להישבע בהן צדק. הסעיף קובע חריג, לפיו מקום שבית משפט משוכנע שהסירוב לשבועה אינו בתום לב, לא יהא רשאי העד שלא להישבע. נוסח השבועה שנקבע בסעיף 5 הוא: "אני נשבע באלוהים, כי עדותי בבית משפט זה היא עדות אמת, האמת כולה, והאמת בלבד".
כיום נדירים מאוד המקרים בהם נמסרות שבועות בבית המשפט, וכיום מזהירים את העד כי הוא חשוף לעונשים הקבועים בחוק.
שבועה בעת העתיקה > שבועה במקרא ובחוקי המזרח הקדום

במקרא, שבועה מופיעה פעמים רבות בסיטואציות בין אישיות בעלות אופי משפטי אך מחוץ לכותלי בית הדין. בסיטואציות של שבועת אלוהים לאדם לא נעסוק, נתמקד בדינים בהם המערכת המשפטית דורשת מאיש או מאישה העומדים בפני בית הדין להישבע. הדוגמה הראשונה לכך במקרא נמצאת בפרשת סוטה שם נדרשת האישה הסוטה להישבע על ידי הכהן. יתר האזכורים לשבועה הם חלק מדיני עדות שקר – למשל, "אוֹ מָצָא אֲבֵדָה וְכִחֶשׁ בָּהּ וְנִשְׁבַּע עַל שָׁקֶר עַל אַחַת מִכֹּל אֲשֶׁר יַעֲשֶׂה הָאָדָם לַחֲטֹא בָהֵנָּה" ובהמשך "אוֹ מִכֹּל אֲשֶׁר יִשָּׁבַע עָלָיו לַשֶּׁקֶר".
מקבצי חוקים נוספים אנו מקבלים את הרושם שעדות בשבועה נמצאת בשימוש נרחב למדי בעת העתיקה. בחוקי אשנונה (מהאלף השני לפנה"ס) כתוב: "אם בית האיש התמוטט... ונעלם הפיקדון אשר נמסר לו, ישבע בעל הבית באלוהים בשר היכל תישפך לאמר: יחד עם רכושך אבד רכושי, לא פעלתי אוון או מעשה תרמית. אין לבעל הפיקדון דברים עליו". באופן דומה מוזכר בספר החוקים החתי: "איש כי יאסור שור, סוס,..., ומת בהמה כמוה ייתן תחתיה. אך אם יטען "בידי שמיים מתה" – ישבע" גם בלוחות של חוקי אשור התיכונה יש ביטויים למעמדה הקובע של שבועה בסיטואציות משפטיות, למשל – "אם אישה הנשואה לאיש גנבה מאומה מביתו של איש אחר,..., בעל הרכוש הגנוב ישבע "מעולם לא הרשיתי לה לקחת" ... בעל הרכוש הגנוב אותה ייקח ואת אפה יקטום". גם אצל השבטים הבדואים יש הסתמכות רבה על שבועות כתחליף לדרכים אחרות להצדקת תביעות.
במכתבי לכיש נמצא פעמיים הביטוי "חי יהוה" כשבועה, ואף הקיצור "חיהוה" המעיד על תפוצת הביטוי בשפת הדיבור, למשל: ”חַיהוה אם נִסה איש לקרֹא לי ספר”. הקיצור "חיהוה" מופיע גם במכתבי ערד. הביטוי נפוץ מאוד גם בתנ"ך.
שבועה בעת העתיקה > יסודות השבועה מבחינה דתית

השבועה מורכבת משלושה יסודות מהותיים:
התחייבות לומר אמת;
פנייה לאלוהים לשמש ערובה להתחייבות;
הפקרת עצמו לענישה ודאית אם יכזב.
אלמנטים מס' 2 ו-3 הם בעלי גוון דתי מובהק, המבוססים על האמונה כי קיימת ישות עליונה המופקדת על הסדרת העולם באופן מוסרי.
ניתן לראות כמה היבטים אפשריים להיות השבועה כלי דתי:
האחד, הליך בו מזמנים את האל באופן מודע כדי שישפוט, ואם הנשבע נמצא משקר, על האל להענישו. בזאת משתקפת הנכחת האל בהליך השפיטה.
דבר השפיטה והענשה נלמד מהביטוי "כה יעשה" ובביטוי "עד ה'" בהם אנו מבקשים להנכיח את האל בהליך השפיטה.
השני, בקשה להשוואה בין אמיתות תוכן העדות לבין אמיתות מציאות וחיות האל. הדבר נלמד מהביטוי: "חי ה'", קרי, הצהרה שאם הנשבע מוסר דברי כזב, הרי שמטיל הוא דופי הן במציאות האל והן בהיות האל חי וקיים.
השלישי, בשבועה בשמו של האל, הנשבע מביע את אמונתו באל ודבקותו בו, שנאמר: "אֶת ה' אֱלֹהֶיךָ תִּירָא אֹתוֹ תַעֲבֹד וּבוֹ תִדְבָּק וּבִשְׁמוֹ תִּשָּׁבֵעַ"
הרביעי, השבועה מהווה מעשה בית דין במסגרתה האל מעניש את הנשבע אם נמצא משקר.
דיני שומרים מורים כי במקרה ש"יִתֵּן אִישׁ אֶל רֵעֵהוּ כֶּסֶף אוֹ כֵלִים לִשְׁמֹר וְגֻנַּב מִבֵּית הָאִישׁ אִם יִמָּצֵא הַגַּנָּב יְשַׁלֵּם שְׁנָיִם: אִם לֹא יִמָּצֵא הַגַּנָּב וְנִקְרַב בַּעַל הַבַּיִת אֶל הָאֱלֹהִים אִם לֹא שָׁלַח יָדוֹ בִּמְלֶאכֶת רֵעֵהוּ...כִי הוּא זֶה עַד הָאֱלֹהִים יָבֹא דְּבַר שְׁנֵיהֶם אֲשֶׁר יַרְשִׁיעֻן אֱלֹהִים יְשַׁלֵּם שְׁנַיִם לְרֵעֵהוּ".
המכילתא למדה מהמילים: "ונקרב בעל הבית אל האלוהים" שהנשבע פונה לאל, בדומה לפניה לאל באמצעות האורים ותומים על ידי הכהן לבירור שאלות. משמע, הנשבע מודע לכך שאם ימצא משקר, הרי שייענש על ידי האל. ניתן אפוא לראות קשר בין השבועה לבין האורים ותומים, ובכך לראות בשבועה כלי לבירור אלוהי בידי בית הדין.
ראו גם

ברית מלח
השבעה לתפקיד
טקס השבעה צבאי
שבועה (יהדות)
הערות שוליים

↑  גליה סמו, שבועה, 2005, באתר "מקראנט"
↑  ספר בראשית, פרק כ"א, פסוקים כ"ב–ל"ד
↑  ספר בראשית, פרק י"ד, פסוק כ"ב
↑  ספר דניאל, פרק י"ב, פסוק ז'
↑  נתן חי, השבועה בבית הדין הרבני – בין חזון למציאות, משפטי ארץ ב, תשס"ה, עמ' 459
↑  הצעת חוק לתיקון דיני ראיות (אזהרת עדים וביטול שבועה), תש"ם-1980, ה"ח 1471, 327.
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבועות, דף ל"ט, עמוד א'
↑  פקודת הראיות, תשל"א-1971, באתר "נבו"
↑  חוק לתיקון דיני ראיות (אזהרת עדים וביטול שבועה), תש"ם-1980
↑  נחום רקובר, לשילובו של המשפט העברי עמ' 23. הוצאת ספרית המשפט העברי; משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל, (1999).
↑  מור חזן, דיני ראיות – שבועה, (טרם פורסם)
↑  שבועת אברהם לאבימלך, בראשית כא; שבועת עבד אברהם לאברהם, בראשית כד; שבועת עשו ליעקב, בראשית כה; שבועת אבימלך ויצחק, בראשית כו; שבועת יעקב ללבן, בר' לא; שבועת יוסף ליעקב, בר' מז; דוגמאות סיפוריות כאלה יש עוד לרוב. בויקרא ה מופיעה לראשונה גם התייחסות לעניין שמתקפת את המשמעות שיש לשבועה וקובעת שהתעלמות מקיום שבועה להרע או להיטיב מחייבת בקרבן.
↑  אמנם, אין מדובר בבית דין במובן הרגיל. אך לא ניתן להתעלם מכך שהכהן מייצר הכרעה ופסק דין באמצעים העומדים לרשותו. במדבר ה יט
↑  סעיף 37 בחוקי אשנונה; אברהם לבנון, קובצי חוקים של העמים במזרח הקדמון, חיפה, תשכ"ז (1967), עמ' 64.
↑  סעיף 75; לבנון, עמ' 159.
↑  לוח א' סעיף 5; לבנון עמ' 121.
↑  לבנון עמ' 207. לבנון מביא בספרו כעשרים וריאציות שונות של שבועות בדואיות ומציג את הפרוצדורה השבועתית כולה כפי שהיא מתנהלת בקרב השבטים הערביים.
↑  נפתלי ה. טור-סיני, תעודות לכיש, מוסד ביאליק והחברה לחקיתר ארץ-ישראל ועתיקותיה, עמ' 53–103
↑  שמואל אחיטוב, אסופת כתובות עבריות, ירושלים: מוסד ביאליק, 1992, עמ' 76–77
↑  שמואל א', י"ט, ו', שמואל א', כ"ה, י', שמואל ב', כ"ב, מ"ז, מלכים א', א', כ"ט, מלכים ב', ד', ל', ירמיהו, ד', ב', ירמיהו, ה', ב', תהלים, י"ח, מ"ז, דברי הימים ב', י"ח, ג' ועוד עשרות פעמים.
↑  משה שטרנברג, על שבועת עדים: טבעה, טעמה ותכליתה, הד המשפט א, תשי"ז–תשי"ח, עמ' 357
↑  בנימין קלמנזון, [www.otniel.org/show.asp?id=22201 שבועת מודה במקצת], באתר ישיבת עתניאל
↑  ספר שמואל א', פרק ג', פסוק י"ז
↑  ספר שמואל א', פרק י"ב, פסוק ה'
↑  ספר ירמיהו, פרק ד', פסוק ב'
↑  ספר דברים, פרק י', פסוק כ'.
↑  ספר שמות, פרק כ"ב, פסוקים ו'–י"ב
↑  מכילתא דרבי ישמעאל, נזיקין, טו (מהדורת הורוביץ-רבין 298–302
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541009305171  GND: 4151150-5  LCCN: sh85093593  NARA: 10644516  NDL: 00570748  NKC: ph884324
תומאס הנרי קרטר

תומאס הנרי קרטר (באנגלית: Thomas Henry Carter‏; 30 באוקטובר 1854 – 17 בספטמבר 1911) היה פוליטיקאי אמריקאי, ששימש כנציג טריטוריאלי, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית וחבר הסנאט של ארצות הברית ממונטנה. קרטר נולד ב-Junior Furnace, אוהיו, ב-30 באוקטובר 1854 למשפחת מהגרים אירית, ובילה את רוב ילדותו בחוות קטנות במערב התיכון. בשנת 1882, הוא עבר להלנה, מונטנה והתחיל שם את קריירת עריכת הדין שלו. לאחר מכן הוא נכנס לפוליטיקה, ונבחר לנציג הטריטוריאלי של מונטנה ב-1888. לאחר קבלתה של מונטנה לאיחוד כמדינה, קרטר ייצג את המדינה בבית הנבחרים של ארצות הברית. הוא התמודד לבחירה מחדש ב-1890, אך הובס בדוחק על ידי הדמוקרט ויליאם וו. דיקסון בבחירות הכלליות.
בעקבות הניסיון הכושל שלו לבחירה מחדש, הנשיא בנג'מין הריסון מינה את קרטר לנציב משרד הקרקעות הכללי ב-1891. הוא כיהן כנציב עד 1892, אז נבחר ליושב ראש הוועדה הרפובליקנית הלאומית, והיה הקתולי הראשון שעשה זאת.
ביוגרפיה > ראשית חייו > ילדותו

קרטר נולד להורים מהגרים אירים ב-30 באוקטובר 1854, בכפר קטן הידוע בשם Junior Furnace, ליד פורטסמות', מחוז סקיוטו, אוהיו. הוריו, אדוארד ומרגרט (בירנס) קרטר, הגיעו לארצות הברית ב-1849 או 1850 בעקבות הרעב הגדול. הם נישאו בווילינג, וירג'יניה המערבית, זמן קצר לאחר הגעתם לארצות הברית, אדוארד המיר את דתו לקתולית מהכנסייה האנגליקנית בשל השפעתה של מרגרט. הקרטרים התיישבו ב-Junior Furnace, אוהיו עד 1852, כאשר נולד בנם הראשון, ריצ'רד. זמן קצר לאחר לידתו של תומאס בשנת 1854 עברה המשפחה לחווה מרחק קילומטרים ספורים מ-Junior Furnace.
לאחר סיום מלחמת האזרחים בשנת 1865, בני הזוג קרטר השתמשו בחסכונותיהם ועברו לפאנה, אילינוי, שם טומי קרטר הצעיר למד בבתי הספר הציבוריים ועבד בחווה של הוריו. אדוארד קרטר החדיר בילדיו אהבה לקריאה ואיתה אהבה ללמידה. בשלב מוקדם בחייו הבוגרים, בעקבות אובדן החווה של משפחתו עקב שריפה שנגרמה ברק ששרפה את האסם שלהם והרגה את חיות החווה שלהם, עסק תומאס קרטר בעבודות רכבת ובהוראה בבית הספר.
ביוגרפיה > ראשית חייו > קריירה ונישואים

במשך כמה שנים עבד קרטר כמוכר נודד בהוצאת ספרים שבסיסה בברלינגטון, איווה. לאחר מותה בטרם עת של אמו כתוצאה מדלקת ריאות במרץ 1879, העביר קרטר את שתי אחיותיו הצעירות, ג'וליה ומרגרט, ואחיו הצעיר, אדוארד הבן, להיות איתו בברלינגטון, איווה, שם עבד כעת כראש מחלקת המכירות של חברת ההוצאה לאור, בזמן שאביהם עבד בקנטקי. תומאס ואחיותיו יצרו קשר מסוים בשנים אלו בברלינגטון כיוון שהוא תמך בהם וטיפל בהם כאבא. לאחר שנים ארוכות של לימוד משפטים, קרטר עבר לבסוף את מבחן לשכת עורכי הדין בנברסקה בזמן נסיעת עסקים (ככל הנראה בשנת 1881, אם כי התיעוד אינו ברור).
במאי 1882, בעצת חברים, הוא עבר מברלינגטון להלנה, טריטוריית מונטנה, לכאורה כדי להתחיל את קריירת עריכת הדין שלו שם. לאחר תקופה קצרה במכירת ספרים שוב, הוא הקים שותפות משפטית עם עורך הדין מהלנה, ג'ון ב. קלייטון. תוך שנה מהגעתו להלנה, קרטר שלח לבקש את אחיותיו ואחיו בברלינגטון להצטרף אליו. מילדותו טיפח קרטר קשר הדוק עם הכנסייה הקתולית, ועם הגעתו להלנה הקשר הזה אף התחזק. ב-27 בינואר 1886, קרטר התחתן עם אלן ליליאן גאלן, בתם של החלוצים ממונטנה, יו פ. גאלן ומטילדה גילוגלי גאלן, בקתדרלה בסנט פול, מינסוטה.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > נציג טריטוריאלי

הפריצה הראשונה של קרטר לתפקיד ציבורי במונטנה הייתה בתפקיד המנהל הציבורי של מחוז לואיס וקלארק. בשנת 1888, הוא הוצב כמועמד הרפובליקני לתפקיד הנציג הטריטוריאלי לקונגרס. בבחירות הכלליות בנובמבר הוא התמודד מול מלך הנחושת והדמוקרט ויליאם א. קלארק, שערך את הניסיון הראשון שלו מתוך רבים להשגת תפקיד פדרלי. קרטר הרגיז את קלארק בכך שזכה בשלושת המחוזות הדמוקרטיים ברובם של סילבר בואו, דיר לודג', ומיזולה, ככל הנראה בסיועו של מרקוס דאלי, מלך הנחושת הדמוקרטי המשפיע האחר של מונטנה ואויבו של קלארק. הבוחרים האירים של מונטנה, שלא אהבו את קלארק, כנראה עזרו לקרטר לנצח. נטען שהבחירות הספציפיות הללו יזמו את "מלחמת מלכי הנחושת" המפורסמת. אף על פי כן, קרטר נבחר כציר לקונגרס וכיהן לתקופת כהונה קצרה מ-4 במרץ 1889 ועד 7 בנובמבר 1889, אז התקבלה טריטוריית מונטנה כמדינה לאיחוד.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > בית הנבחרים של ארצות הברית

אנשי מונטנה בחרו שוב בקרטר כנציגם הראשון בקונגרס ב-1 באוקטובר 1889, כאשר הוא הביס את הנציג הטריטוריאלי הוותיק והמנהיג הדמוקרטי של מונטנה מרטין מגיניס, וכיהן מ-8 בנובמבר 1889 עד 3 במרץ 1891. קרטר כיהן כיו"ר הוועדה לענייני מכרות וכרייה, הישג יוצא דופן עבור מחוקק טרי בבית הנבחרים, וכפי שהציע היסטוריון אחד, בשל ידידותו עם יושב ראש בית הנבחרים האגדי תומאס ב. ריד ממיין. קרטר נכשל בניסיונו להיבחר מחדש ב-1890, והפסיד בבחירות צמודות לעורך הדין של ביוט והדמוקרטי ויליאם וו. דיקסון ב-283 קולות, או פחות מ-1% מסך הקולות שהתקבלו. הנשיא בנג'מין הריסון מינה את קרטר לנציב משרד הקרקעות הכללי מ-1891 עד 1892, כשנבחר ליושב ראש הוועדה הרפובליקנית הלאומית. הוא היה הקתולי הראשון שהיה יושב ראש המפלגה הרפובליקנית.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > הסנאט של ארצות הברית

קרטר נבחר כרפובליקני לסנאט של ארצות הברית וכיהן מ-4 במרץ 1895 עד 3 במרץ 1901. כסנאטור היה יושב ראש הוועדה ליחסים עם קנדה (הקונגרס ה-54), הוועדה למפקד האוכלוסין (הקונגרסים ה-55 וה-56). הנשיא ויליאם מקינלי מינה אותו לחבר במועצת הנציבים של תערוכת הרכישה של לואיזיאנה והוא שימש כנשיא שלה. קרטר נבחר שוב כרפובליקני לסנאט של ארצות הברית וכיהן מ-4 במרץ 1905 עד 3 במרץ 1911. הוא לא הועמד לבחירה מחדש, ומת מאוטם ריאות כשהיה בבית בוושינגטון הבירה, ב-17 בספטמבר 1911. הלווייתו נערכה בכנסייה הקתולית של סנט פול, והוא נקבר בבית הקברות הר הזיתים בעיר.
מורשת

בפארק הלאומי גליישר, שני מאפיינים טבעיים נקראים על שמו של תומאס ה. קרטר: קרחון ופסגה. שתי עיירות במונטנה על שם קרטר הן קרטר במחוז צ'וטו וקרטרסוויל במחוז רוזבאד. מחוז קרטר, מונטנה נקרא על שמו גם בשנת 1917.
תומאס הנרי קרטר, צולם אי שם בשנות ה-1890