stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פנטומאקס
ביוגרפיה בדיונית > אומת אקס, הביאה השנייה ואקס-פורס

לאחר שהושכר בידי ילד מוטאנט להרוג את טורף אקס, קלאסטר נתקל באקס-מן, הצטרף אליהם ועזר בקרב נגד הצוות של לוב, שאילצו את האקס-מן לברוח. הוא נראה מחזר אחרי פסיילוק, ועזר לאמה פרוסט ושאדוקאט נגד סבסטיאן שו. במהלך אירועי "הביאה השנייה", קלאסטר עזר בקרב נגד זקיפי הנמרוד של באסטיון. בסוף הקרב, הוא הצטרף לקבוצת אקס פורס החדשה. במשימתם הראשונה יצאו האקס הלכו להרוג שיבוט של אפוקליפס, שללא ידיעתם היה שיבוט ילד. למרות שהאקס פורס החליטו שכדאי להציל את הילד, קלאסטר הבין שהם לא יכולים להצילו, והרג אותו. לאחר מכן, צבא הדת'לוקים תקפו את קלאסטר, הרגו את "אמו" וגנבו את "העולם" המיניאטורי. קלאסטר עבד על ניסוי מעבדה כדי להציל את העתיד, ומאוחר יותר התגלה כי יצר שיבוט נוסף של אפוקליפס בשם אוון סבאחנור, אשר גדל במעבדה ב"עולם".
בקרב נגד מלך הצללים, חבר האקס פורס אנג'ל החל להפוך לאפוקליפס החדש, וזאת בגלל פרוטוקול ירושה שנקבע במותו של אפוקליפס. האקס פורס נסעו לארץ-295, כדי להשיג את "זרע החיים" השמימי כדי למנוע את התהליך. יחד עם האקס-מן מעולם זה, האקס פורס הצליחו להשיג את זרע החיים. כשחזרו לארץ-616, הם גילו כי אנג'ל השלים את התהליך, ורצה את זרע החיים כדי ליצור מחדש את העולם. קלאסטר והאקס פורס ניסו להילחם בו ובפרשיו אך נאלצו לברוח, והותירו את פסיילוק מאחור במחשבה שתוכל להחזיר אותו למצבו הקודם. כשוולברין נפצע קשה, קלאסטר הוביל את שאר האקס פורס כדי לעצור את אנג'ל, ולהחזיר את "העולם" הגנוב. בקרב האחרון נגד אנג'ל, קלאסטר לכאורה ברח, אך הביא את האקס-מן מארץ-295 לעזרה. כמו כן, הוא חשף את אוון, כדי להקנות להם זמן להביס את אנג'ל. לאחר מכן, קלאסטר נחטף בידי קפטן בריטניה והובא לעולם-האחר כדי לעמוד לדין על רצח אפוקליפס הילד. כאשר העולם-האחר הותקף וקלאסטר עזר להגן עליו, הוא שוחרר לחופשי.
לאחר קרב נגד אייסמן מארץ-295, הקבוצה נלחמה באחוות המוטאנטים החדשה של דאקן. מיסטיק הרעילה את קלאסטר ברעל שביטל את כוחותיו, אך הוא המשיך לסייע לחבריו לקבוצה והגיע להצלת פסיילוק מידי מלך הצללים. הוא הסיר את מסכתו ונתן אותה לפסיילוק, מה שהגן עליה אך השאיר אותו פגיע. לאחר שהבריח את פסיילוק ואווה, קלאסטר נהרג בידי האחווה. אווה ופסיילוק הביאו את גופתו, ושמו אותה במכונת השיבוט של ארגון "השמיים הלבנים". כל שלושת מוחותיו היו שלמים, אם כי המכונה עשתה טעות והעבירה כל מוח לגוף משובט אחר: אחד לגופו הרגיל של קלאסטר, שני לגרסה נשית שלו, ושלישי לגרסה רעה שלו. קלאסטר התאחד עם פסיילוק, ויחד עם "אחותו" הלך לפגוש את "אמו".
קלאסטר, "אחותו" ופסיילוק נעשו גנבים בפריז. נוצר משולש אהבה ביניהם, עד שקלאסטר נחטף בידי גרסתו המשובטת הרעה, "אחיו". פסיילוק ו"אחותו" יצאו להציל אותו, בקרב בו "אחיו" הצהיר על אהבתו לפסיילוק וכל השלושה חזרו להיות אחד בגופו של קלאסטר. הוא הוזמן בידי וולברין לחזור לאקס-מן, אך סירב.
ביוגרפיה בדיונית > האקס-פורס של קייבל

קלאסטר ואווה הצטרפו לאקס-פורס של קייבל, ויחד איתם נלחמו במוטאנט וולגה. היה זה קלאסטר שגילה כי המוטאנטית מם היא למעשה הופ סאמרס. בסופו של דבר, קלאסטר השתגע ופנה נגד האקס-פורס, כתוצאה מכך אווה נהרגה.
פיטר דמנס

| --- | --- |

 לידה:  1 במאי 1849 (יוליאני) מחוז וסייגונסקי, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  21 בינואר 1919 (בגיל 69) ארצות הברית 
 שם לידה:  Пётр Алексеевич Дементьев 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השקפה דתית:  נצרות אורתודוקסית 
 
פיטר דמנס (מאי 1850 – 21 בינואר 1919; נולד כפיוטר אלכסייביץ' דמנטייב) היה אציל רוסי, שהיגר בשנת 1881 לארצות הברית והפך לבעל רכבות ואחד ממקימי העיר האמריקאית סיינט פיטרסבורג, פלורידה.
חיים מוקדמים

פיוטר א. דמנטייב נולד למשפחה עשירה במחוז וסייגונסקי, מחוז טבר, רוסיה. הוא היה אריסטוקרט בעל אופי חופשי, משכיל היטב, בן דודו הראשון של הנסיך פטרוב וקצין במשמר הקיסרי. "אביו של דמנס השאיר לו שתי אחוזות, אחת ליד בירת הצאר סנקט פטרבורג ואחרת קרובה למוסקבה." "אביו נפטר כשהיה תינוק וכשהיה בן 4, אמו נפטרה." על פי הדיווחים, "גדל בבית אבן ענק עם לא פחות מ-30 משרתים" ו"היה אדון האחוזה המשפחתית שלו" בגיל 17. הוא קיבל הכשרה בניהול אחוזות משפחתו הגדולות, מה ששירת אותו היטב בעתיד.
הוא גודל על ידי דודו מצד אמו אנסטאסי אלכסנדרוביץ קאליטייבסקי, מרשל ווסייגונסק, שהפך מורה של הילד ואפוטרופוס של אחוזות הקרקע שלו. כשהיה בן 10, נשלח דמנס "לסנט פטרסבורג ללמוד בגימנסיה מספר 3 (כיום זהו בית הספר מספר 181 בסמטת סוליאנוי), שהייתה מהטובים בעיר". דמנס הצליח מספיק כדי לעבור בסופו של דבר "לבית הספר הטכני הראשון שהוקם בסנט פטרסבורג".
בשנת 1867 "הוא נכנס לשירותו הצבאי של אלכסנדר השני כסגן במשמר הרגלים של הצאר". "הוא קם לפקד על המשמר על ארמון החורף של הצאר וביתו של יורש העצר אלכסנדר השלישי", אך "לאחר ארבע שנים של חובה צבאית, הוא היה מבוגר דיו להחזיק באחוזות משפחתו [וכך]" הוא התפטר מתפקידו בצבא וחי כפקיד מדינה". הוא התחתן עם ראיסה בוריסנקו, שלפי הדיווחים הייתה" גם יתומה שגדלה על ידי קרובי משפחה". "הוא העביר את שנות ה-70 של המאה ה-19 במכירת עצי הכפר באדמת החורשה הצפופה של אחוזותיו והפיכת אדמתו לחקלאות." "הוא נבחר על ידי בני גילו כמרשל מחוז, והפך לסופר נאמן ופעיל בממשלתו הכפרית." "מעולם לא אימץ מושגים מרקסיסטיים או רדיקליים, דמנס הזדהה עם מנהיגים פופוליסטים."
הוא התבטא בדבר המשטר הצארי כאשר "קבוצות טרור קיצוניות רצחו את אלכסנדר השני [ו]בנו הידק את הלחץ הפוליטי שלו על הרדיקלים ונטש את הרפורמות של אביו". החליט שעליו לעזוב את רוסיה לאחר רצח הצאר אלכסנדר השני בשנת 1881. על פי הדיווחים, רבים מהדיווחים על דמנס שנאלץ לברוח מרוסיה "מבוססים על ניסיונותיו של דמנס לרומנטיזציה של עזיבתו מרוסיה על ידי רמיזה שנמלט ממש לפני שהתרחשה פשיטה צבאית על אחוזתו "למרות שמעולם לא היה" יותר מאשר חבר ב"שוליים של ארגונים פופוליסטים". לפי הביוגרף אלברט פרי, עזיבתו של דמנס הייתה "סביר יותר [בשל] בעיותיו עם שערוריית מעילה שהיו מעורבים בה דמנס ואחרים בתפקידי ממשל" ("המשפטים הביאו להרשעה אחת בלבד בפני פקיד ממשלה זעיר וזיכויים עבור דמנס ו-15 אחרים"). בשנת 1880 הוגלה מרוסיה, ושינה את שמו לפיטר דמנס.
מוות ומורשת

דמנס פרש בסופו של דבר לאלטה לומה, קליפורניה לחווה המשפחתית (מה שנודע לימים כאחוזת דמנס-טולסטוי). על פי הדיווחים, "צאצאיו של פיטר דמנס חיים כיום בקליפורניה ובקולומביה הבריטית, [כולל] הנכד, פיטר דמנס טולסטוי ("שהסופר לב טולסטוי, שכתב את אנה קרנינה ומותו של איוון איליץ', הוא דודו הרחוק"), כמו גם הנין, גרג דמנס." Demens Landing Park בסנט פטרסבורג, פלורידה נקראת לכבודו.
הערות שוליים

↑  Full Steam Ahead! The Story of Peter Demens. Founder of St. Petersburg, Florida. Albert Parry. p. 4 & p. 47 Great Outdoors Publishing Company. 1987.
1 2 3 4 5  Jim Robison. "When Florida Boom Went Bust, Russian Nobleman Turned To Writing". Orlando Sentinel (Florida). OSCEOLA; P. K6. March 23, 2003.
↑  Bobrova, Olga. "St. Petersburg: through centuries – On the map of the world: Where are our namesakes?". www.300.years.spb.ru. נבדק ב-2016-07-09.
1 2  William H. Parsons. "Raise a toast to Demens (de-MENS)". St. Petersburg Times (Florida). NEIGHBORHOOD TIMES; GUEST COLUMN; P. 2. May 24, 2000.
↑  Jim Robison. "One-Time Officer In Czar's Guard Became A Railroad Czar In America". Orlando Sentinel (Florida). SEMINOLE; P. K15. October 31, 1993.
↑  A founding grandfather lives in lore. MONICA DAVEY. St. Petersburg Times (Florida). LARGO-SEMINOLE TIMES; Pg. 6. May 23, 1994.
↑  "Demens Landing Historical Marker". www.hmdb.org. 10 בינואר 2008. נבדק ב-2016-07-09. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520300205171  CiNii: DA13469733  GND: 1098703456  ISNI: 0000 0000 8237 8779  LCCN: n87858340  RERO: 02-A028405660  SNAC: w64f9mt5  SUDOC: 270731458  VIAF: 55675056   WorldCat (עם VIAF): 55675056 
אחוזת דמנס-טולסטוי על הילסייד וארצ'יבלד
פנטומימה

פנטומימאי לבוש כולו באדום, הנראה כאילו הוא שעון על דבר מה לשם שמירה על יציבותו, אף על פי שאין שם דבר
פנטומימה היא הצגה ללא מילים. עיקר הדגש בה על התנועה כדרך בלעדית להעברת המסר האמנותי.
מקור המילה פַּנְטוֹמִימָה הוא ביוונית: πάντως) Pantos) = צורת יחסות של "παν" - הכול, ו-μῖμος) Mimos) = חקיין, כלומר – אדם שמחקה הכול.
בישראל ידועים הפנטומימאים שייקה אופיר, יורם בוקר, חנוך רוזן, דניאל זעפרני, עזרא דגן וג'וליאן שגרן.
תכונות אמנות הפנטומימה

ככל אמנות במה אחרת, הפנטומימה היא אמצעי להבעה עצמית, להמחשת מחשבות, רגשות ורעיונות על מנת להעבירם לקהל. לכן זהו כלי להצגת תפיסת החיים (או היבט מסוים מתוך תפיסת החיים) של האמן.
פנטומימה היא גם צורת תקשורת.
פנטומימה היא תנועה פיזית שמביעה מחשבה. המחשבה יכולה להיות מציאותית (לדוגמה: איש יושב) או מופשטת (לדוגמה: אהבה), והתנועה היא סמלית או פרוזאית (לדוגמה: הבעת המחשבה על אהבה יכולה להיות סמלית. לתאר מעשים אופייניים של איש אוהב, או פרוזאית, לתאר את התחושות שלו באמצעות משלים: ריחוף באוויר, בלבול).
הפנטומימה באה לידי ביטוי באופן הטהור שלה, רק דרך התנועה והבעות הגוף. ישנה משמעות ברורה המתלווה לכל תנועה ומחווה. הקהל מבין את משמעות התנועה והמחווה ללא כל תרגום או הסבר מילולי. מהסיבה הזו אָמָּנוּת הפנטומימה היא כלל עולמית, ומתקבלת בהבנה ברחבי העולם, ללא תלות בשפת דיבורו של הקהל.
תקשורת באמצעות פנטומימה, קיימת למרות השפה הכתובה והמדוברת.
היסטוריית הפנטומימה

פנטומימה יוצרת אשליה פיזית. עד שנות העשרים של המאה ה-20, היו מעט אשליות פיזיות בלקסיקון הפנטומימה: "הליכה נגד הרוח", "משיכת חבל", ו"קיר". אילוזיות אלו הומצאו על ידי אטיין דקרו ושמשו כתרגילים לשחקנים שלמדו לשלוט בגופם.
בעזרתו של ז'אן-לואי בארו, ד'קרו פיתח מאוחר יותר את התרגילים הללו לכדי אמנות במה שונה וחדשה לגמרי: אמנות הפנטומימה המודרנית. לצד דקרו התקיימה הפנטומימה הקלאסית שהגיעה לגדולה עם הפנטומימאי מרסל מרסו שהפך את הפנטומימה למוכרת ברחבי העולם. מרסו הקים את בית הספר היוקרתי ביותר בעולם לפנטומימה (International School of Mimodrama of Paris) והיה בנוסף אחד ממוריו של אליל הפופ מייקל ג'קסון. כמו כן היה חבר ומעריץ של צ'ארלי צ'פלין. האומן הנוסף היה ז'אק לקוק שהשתמש במסיכות על מנת להדגיש את תנועות הגוף השונות ולהקצין את מראה הפנים.
יצירת האשליה

אשליה פיזית בפנטומימה, מבוססת על שלושה עקרונות:
משקל-נגד (Counterweight).
קיצור, תמצות (Foreshortening).
יחס (Attitude).
יצירת האשליה > משקל נגד

טכניקה שרירית של הפעלת כוח דמיוני על עצם דמיוני. תוך יצירת האשליה של "משיכת החבל" למשל, האמן מראה את הכח המופעל על החבל, על ידי היחס כלפיו, על ידי ההתנגדות לכוח הדמיוני של המשיכה הנגדית.
כשמוצג עצם דמיוני, האמן מגיב באופן פיזי לגודל, למשקל, ולצורה הדמיוניים של האובייקט במטרה להגדיר אותו בפני הקהל. ההמחשה נעשית באמצעות חיקוי הטלת המשקל של אדם העומד בפני חפץ ממשי או התנגדות ממשית לפעולתו (לדוגמה: חיקוי הטלת משקל אל מול יציבותו של הקיר, או חיקוי הטלת משקל על הכיסא בעת הישיבה עליו).
יצירת האשליה > קיצור, תמצות

המחשה של פעולה אינה חייבת להיות על ידי הצגת הפעולה עצמה. האמן לא חייב ללכת, כדי להעביר את התחושה של ההליכה. הדרך בה הוא עושה זאת היא תמצות של פעולת ההליכה עצמה לכדי המרכיבים הצורניים הבולטים שבה. הקיצור יוצר עיבוי של פעולה. בפנטומימה, פעולה כמו הליכה, לרוב מוצגת כדי להבליט את האלמנטים הפיזיים המהותיים של התנועה- אשר גורמים להליכה שתיראה כמו הליכה. אלמנטים אלו משתלבים בזמן ובחלל ויוצרים את האשליה. המראה המתקבל נראה כהליכה, אבל הוא לא בדיוק נושא את אותן התנועות של הליכה אמיתית, והאמן אמנם אינו הולך לשום מקום.
יצירת האשליה > יחס

האופן שבו התמונה (או כל פעולה אחרת בפנטומימה), מוצגת. המהירות, התדירות, והעוצמה (אינטנסיביות) של הפעולה, מעבירה לקהל את מצב הרוח או המצב הרגשי של התמונה.
תנועות זורמות וחלקות, מביעות משהו שונה לגמרי מתנועות קצרות (סטקטו), ויוצרות משמעויות אחרות לפעולה של האמן.
הליכה באופן איטי, עם ראש מושפל, ידיים מתנדנדות בצדדים, מציגה דמות שונה לגמרי מהליכה עליזה, ידיים מרקדות, וראש מורם, למרות שבשני המקרים נעשה חיקוי של הליכה, של הטלת המשקל בהליכה, תוך תמצות תנועת ההליכה. עיקרון זה נכון לכל תנועה בפנטומימה.
הכוח שבצמצום

לכאורה, נדמה שהפנטומימאי מגביל את עצמו מאוד בהעברת המסר, יחסית לאמנים אחרים. אם לרשות השחקן עומדות האפשרות להביע דברים במילים, התלבושות והתפאורה, ולקולנוען נוספות על כל אלה גם זוויות צילום, והיכולת ליצור אשליה קולנועית, הפנטומימאי מוותר על עזרים אלה.
ניתן להסתכל על הוויתור כעל מקור כוח. כוחו של הפנטומימאי הוא ביצירת החלל שסביבו יש מאין. הפנטומימאי יכול להציג התרחשות של כמה דקות או של חיים שלמים במחווה פשוטה. כדי לעשות את המעבר מהדגמה של איש צעיר לזקן, אין צורך בהחלפת איפור או תלבושת, והיכולת הזאת מעניקה לפנטומימאי יתרון גדול.
הפנטומימאי יכול גם להגדיר את החלל בו הוא נמצא, בקלות רבה יותר מאשר שחקן, למשל. פנטומימאי יכול לגרום לקהל 'לראות' מדרגות במקום שעד לפני רגע 'הייתה' בריכת שחיה, ללא צורך בשינוי תפאורה. בנוסף, הוא יכול ליצור חללים המעוצבים באופן שלא קיים במציאות, כמו למשל, חלל שבמרכזו ניצבת ספה שניתן לעבור דרכה.
לפנטומימאי יש פוטנציאל להמחיש שינוי מתמשך, ולא להיצמד אל אוסף, גדול ככל שיהיה, של אנשים וחפצים.
ראו גם

רשימת פנטומימאים
הערות שוליים

↑  Pantomime, מילון אטימולוגי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536235705171  LCCN: sh85085453  NKC: ph122881 
מרסל מרסו, פנטומימאי יהודי-צרפתי משפיע.
פול הודס

פול הודס (באנגלית: Paul Hodes; נולד ב-21 במרץ 1951) הוא פוליטיקאי יהודי-אמריקני, כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של ניו המפשייר בשנים 2011-2007.
הודס הוא משפטן ממדינת ניו המפשייר ששירת בחברה המשפטית, שאהין את גורדון. הוא נכנס לתפקידו הנוכחי עם המהפך של הדמוקרטים בבחירות אמצע הקדנציה של שנת 2006 והיה לנציג היהודי הראשון בבית הנבחרים לייצג את ניו המפשייר.
תחילת דרכו

הוא נולד ב-1951. אחרי שסיים את תיכון קולגיאט, בית ספר פרטי לבנים בעיר ניו יורק, הוא נכנס ללימודי קולג' ורכש את התואר הראשון שלו ב-1972 מדארטמות' קולג' בניו המפשייר ואת התואר במשפטים שלו קיבל מבוסטון קולג' במסצ'וסטס ב-1978. הוא עבד אז תחת דייוויד סוטר כעוזר התובע הכללי של ניו המפשייר, בין השנים 1982-1979. במהלך תקופה זו, הוא היה התובע של הפשע הראשון בעבירת צווארון לבן בניו המפשייר שהתיק בו הסתיים במאסר לעבריינים. הודס גם היה לפרפורמר אומנותי ופטרון של קהילת האומנות מאז ימי הקולג' שלו בדארטמאות'; בשנות ה-90, הוא היה ממובילי יצירת המרכז האומנותי של ניו המפשייר ומכהן במועצת ניו המפשייר לאומנויות.
קריירה פוליטית

הודס ניסה לרוץ לקונגרס כדמוקרט ב-2004 כנגד, מי שכיהן אז בתפקיד, צ'ארלי באס במושב ה-2 של ניו המפשייר. הודס סיים את המרוץ עם 38% מהקולות.
בסיבוב עימות הבחירות הבא מול באס, ב-7 בנובמבר 2006, הודס הביס את באס בהפרש של 53% - 46%. ברגע שגיוס הכספים של הודס הותיר את באס מאחור, ברבעון הראשון והשני של שנת 2006 וסקרים פנימיים הראו שהוא צמוד לבאס, הודס הוסף לתוכנית של הוועד הדמוקרטי הלאומי, "מאדום לכחול", הנועד לאתר מועמדים דמוקטים עם פרופיל "אדום" (הצבע המייצג את המפלגה הרפובליקנית), על מנת שיתחרו באזורים "אדומים" עבור מושבים של הדמוקרטים "הכחולים" והוועד הדמוקרטי הלאומי החל לממן את הקמפיין שלו, צעד משמעותי להשגת מימון לקמפיין ואורך נשימתו.
במהלך הקמפיין של 2006, הוא היה למבקר חריף של מלחמת עיראק.
במהלך כהונתו הראשונה של הודס, הוא יזם חקיקה לקידום הפיתוח הכלכלי בצפון מדינת ניו המפשייר. במערכת בריאות שכולה פרטית, הוא יזם חקיקה להבטיח שסטודנטים יוכלו לשמור על כיסויי ביטוח הבריאות שלהם בזמן שהם לוקים במחלה וחברות הביטוח מקשות עליהן. הוא יזם גם חקיקה להקמת משרד "כלב השמירה", כמשרד בתוך המשרד לענייני החיילים המשוחררים, במטרה לאפשר משרד שיהווה כסנגור עצמאי לחיילים המשוחררים. בעמדותיו, הוא תומך בהיערכות מחדש בעיראק, מחקר בתאי גזע, השקעה תקציבית באנרגיה מתחדשת וקיצוץ בסובסידיות לחברות הנפט.
בבחירות לנשיאות 2008, הודס הודיע על תמיכה בסנאטור ברק אובמה.
קריירה פוליטית > ועדות

ועדת השירותים הפיננסיים
ועדת המשנה לשוקי ההון, ביטוח ומיזמים נתמכי ממשל
ועדת המשנה למוסדות פיננסיים ואשראי פיננסי
ועדת הבקרה והרפורמה בממשל
ועדת המשנה למדיניות, מפקד אוכלוסין והארכיונים הלאומיים
ועדת המשנה לביטחון לאומי ונושאי חוץ
קבוצת העבודה הפנים-פרלמנטרית אמריקאית-קנדית
נשיא מחזור 2006 של חברי בית הנבחרים החדשים
הצד האישי

מלבד היותו של הודס עצמו פרפורמר אומנותי וחובב אומנות, אשתו פגו ייסדה את "פגוסוס", להקת רוק של ילדים, הידועה ברמה הלאומית. השירים שלהם כוללים את "לו בית הספר שלי היה גן חיות" ו"להתראות בקאזו שלי". ב-1996, "פגסוס" הוזמה להופיע בבית הלבן עבור הנשיא קלינטון. הודס גם כתב מחזמר מוזיקלי, "בית העם", אשר עלתה לבכורה ב-2001 והוא גם כעת עמל על כתיבת אופרה חדשה.
פול ופגו נשואים מזה 28 שנה וביחד יש להם שני ילדים בוגרים, מקס ואריאנה.
הערות שוליים

↑  בחירות 2006, קונגרספדיה, פול הודס - קריירה בקונגרס - בחירות 2006
1 2  פול הודס, הספרייה היהודית המקוונת
1 2  פול הודס, ביוגרפיה, אודות פול הודס - ביוגרפיה
↑  פול הודס, המלחמה בעיראק, נושאים - המלחמה בעיראק
↑  פול הודס, מחקר בתא גזע, נושאים - מחקר בתא גזע
↑  פול הודס, אנרגיה מתחדשת, נושאים - אנרגיה מתחדשת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SNAC: w6r8961r  US Congress: H001043
פול הוגאן

| --- | --- |

 לידה:  8 באוקטובר 1939 (בן 85) סידני, אוסטרליה 
 מדינה:  אוסטרליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1971 
 מקום לימודים:  תיכון פרמאטה מאריסט 
 בן או בת זוג:  לינדה קוזלובסקי (1990–2014) 
 מספר צאצאים:  5 
 פרסים והוקרה:  איש השנה של אוסטרליה (1985)  חבר מסדר אוסטרליה (26 בינואר 1986)  פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר לסרט מוזיקלי או קומי (1987) 
 פרופיל ב-IMDb
 
בובה של הוגאן בתפקיד קרוקודיל דנדי
פול הוגאן (באנגלית: Paul Hogan; נולד ב-8 באוקטובר 1939) 
הוא שחקן וקומיקאי אוסטרלי. הוגאן זכה בפרס גלובוס הזהב בשנת 1986 על תפקידו בקומדיה האוסטרלית "קרוקודיל דנדי" ואף היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר. באותה השנה, זכה בתואר חבר מסדר אוסטרליה, ובשנת 1985 נבחר לאיש השנה של אוסטרליה (אנ').
ביוגרפיה

הוגאן נולד בעיירה ליגת'ינג רידג' שבמדינת ניו סאות' ויילס, אוסטרליה וגדל בפרבר גרנוויל שבמערב סידני. 
בצעירותו עבד כצבע על גשר נמל סידני. החל את דרכו בתעשיית הבידור האוסטרלית בסדרה "רומן נוכחי" ובסדרה הקומית הקרויה על שמו, "המופע של פול הוגאן", אותה גם כתב.
ב-1985 הופיע הוגאן במיני סדרת המלחמה "Anzacs" אודות פעילותו של צבא אוסטרליה במלחמת העולם ה-1. באותה שנה נבחר לאיש השנה באוסטרליה וקיבל תואר אבירות אוסטרלית.
להוגאן חמישה ילדים מאשתו הראשונה נולין אדוארדס ממנה התגרש פעמיים, וילד אחד מנישואיו השניים לשחקנית האמריקאית לינדה קוזלווסקי איתה שיחק ב"טרילוגיית קרוקודיל דנדי".
קריירה קולנועית

הוגאן התפרסם לעולם בשנת 1986 בקומדיית ההרפתקאות האוסטרלית המצליחה אותה כתב "קרוקודיל דנדי".
הופעתו בסרט בתפקיד היערן מייקל "קרוקודיל" דנדי זיכתה את הוגאן בפרס גלובוס הזהב על הופעה קומית/מוזיקלית, בנוסף הועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר ולשני  פרסי באפט"א.
בשנת 1987 נבחר הוגאן להנחות את טקס האוסקר ביחד עם זוכת האוסקר גולדי הון והקומיקאי צ'בי צ'ייס.
ב-1988 חזר לגלם את התפקיד המפורסם של מייקל "קרוקודיל" דנדי בסרט ההמשך המצליח "קרוקודיל דנדי 2", שאותו כתב ביחד עם בנו ברט הוגאן.
ב-1990 המשיך את שיתוף הפעולה שלו עם הבמאי האוסטרלי ג'ון קורנל, איתו עבד בשני סרטי קרוקודיל דנדי ושיחק בקומדיה האמריקאית הראשונה שלו "אוטוטו מלאך".
ב-1994 הפיק וכתב את המערבון "ג'ק וגמרנו", בו שיחק בתור פורע חוק אוסטרלי לצידם של זוכה האוסקר קובה גודינג ג'וניור והשחקנית בוורלי ד'אנג'לו.
ב-1996 שיחק בסרט הילדים "פליפר" לצידו של אלייז'ה ווד בתחילת דרכו.
ב-2001 הפיק, כתב והופיע בחלק האחרון בטרילוגיית ההרפתקאות "קורקודיל דנדי", "קרוקודיל דנדי בלוס אנג'לס".
לאחר יציאת הסרט פתח הוגאן הליך משפטי כנגד איגוד התסריטאים האמריקאי בטענה ששמו לא הוצג בקרדיטים כתסריטאי הסרט.
בשנים האחרונות שיחק בקומדיות האוסטרליות "שותפים זרים למיטה" ו"צ'ארלי ובוטס".
פילמוגרפיה נבחרת

קרוקודיל דנדי (1986)
קרוקודיל דנדי 2 (1988)
אוטוטו מלאך (1990)
ג'ק וגמרנו (1994)
פליפר (1996)
קרוקודיל דנדי בלוס אנג'לס (2001)
שותפים זרים למיטה (2004)
צ'ארלי ובוטס (2009)
האחד והיחיד מר דנדי (2020)
פטר בוקור

| --- | --- |

 לידה:  19 בספטמבר 1924 פץ', הונגריה 
 פטירה:  7 באוקטובר 2014 (בגיל 90) בודפשט, הונגריה 
 פרסים והוקרה:  פרס בלה באלאז' (1964)  מסדר ההצטיינות של הרפובליקה ההונגרית (1994)  צלב האבירים של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה ההונגרית (2005)  אמן דגול של הונגריה (1985)  פרס SZOT (1969)  אמן מצטיין של הונגריה (1974)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 בן או בת זוג:  האנה סגה (1947–2006) 
 
פטר בוקור (בהונגרית: Bokor Péter;‏ פץ', 19 בספטמבר 1924 – בודפשט, 7 באוקטובר 2014) היה במאי קולנוע, סופר, היסטוריון, דרמטורג יהודי-הונגרי עטור פרסים לרבות פרס בלה באלאז' (פרס הכבוד המקצועי הממלכתי ההונגרי הגבוה ביותר שניתן להעניק ליוצרי סרטי קולנוע ולמפיקי טלוויזיה), פרס האמן המצטיין ופרס האמן הדגול.
משפחתו

פטר בוקור נולד במשפחה יהודית כבנם של פרנץ בוקור, רוקח ושל ארז'בט שפרינגארן. אמו נספתה באושוויץ ואחיו ניספה בחזית המזרחית במחנות שרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי. ב-1947 התחתן עם האלמנה האנה סגה (במקור שטיינפלד) משפטנית שילדה שתי בנות (קלרה (מבעלה הראשון שנרצח בשואה ויודית) ב-1945 וב-1949 בהתאמה.
קורות חייו ועבודתו

פטר בוקור גדל בעיר קאפושוואר וסיים שם את בחינות הבגרות. הוא נאלץ להסתתר מבריוני מפלגת צלב החץ, אך אלה תפסו אותו והוא גורש למחנה ריכוז בגרמניה. הוא עבר תאונה בזמן שברח ואושפז בעיר שוורין. חזר הביתה ב-1946 ולמד רוקחות, בעקבות מקצועו של אביו. בין 1947 לבין 1958, הוא היה דרמטורג ומדובב בחברות סרטים שונות ולאחר מכן באולפן הסרטים פנוניה (Pannónia Filmstúdió). מ-1958 כתב וביים סרטים תיעודיים. משנת 1963, הוא היה עובד של הטלוויזיה ההונגרית. בין 1972 לבין 1973 היה ראש אולפן החדשות והתיעוד. בין 1972 לבין 1986 היה במאי ב-Mafilm. הוא פרש ב-1986. ב-1988, יחד עם גאבור האנאק הקים את ספריית הווידאו של הספרייה הלאומית על שם סצ'ני. משנת 1990 היה חבר ועד באיגוד ההונגרי של האיחוד הפאן-אירופי.
כתביו

פטר בוקור–פטר טקנש: חוקרים וכובשים ; Móra, בודפשט, 1961 (ספרי צלילה)
תמונות של המאה שלנו (1968)
אימון ללא תחרות ; Táncsics, בודפשט, 1979 (העולם שלנו)
המשחק הסופי לאורך הדנובה. ראיונות לסדרת סרטים ; תמונה Miklós Molnár; RTV-Minerva–Kossuth, בודפשט, 1982
רחוב ללא מוצא. ראיונות מהסדרה "המאה שלנו ב Századunk ; RTV-Minerva, בודפשט, 1985
בחיפוש אחר דוקטור מנגלה (1987)
ברצון אלוהים. . . פגישות עם ד"ר אוטו הבסבורג. תמונות ומסמכים מהאלבום המשפחתי ; ראיון פטר בוקור, Gábor Hanák; Corvina, בודפשט, 1991
שנה עם אוטו הבסבורג. שיחות / Ignác Romsics: נגד הסחף. מסה ; Paginarum, בודפשט, 1999
הצורף, הבלונדינית והצולע. סיפור גרמני ; Noran Libro,, 2010 בודפשט
סרטיו

היום הראשון של השנה הראשונה
גנבו את פרס נובל
שלושה גברים ליד הבאר
דיאלוג עם אישה מאושרת
חייו של פאל דמן
דרישת שלום לבבית (1959)
המטבח של המכשפה (1959)
עיקול המוות (1961)
שחר ללילה (1964)
המאה שלנו (1965–1989, 1999-)
זיוף הפרנק הצרפתי (1971)
רצח המלך (1984)
ברצון האל (1988)
העד  של המאה שלנו: אוטו הבסבורג (1990)
שני ימי הולדת (1992)
יובלים (1992)
המסתור - שנה בחייו של אישטוואן בתלן (1994)
אדמה קשה (1998)
וידויים של בן מלך אזרח (2004)
איש תמים בכיסא קטיפה (2005)
הרקע ללוויה (2006)
האצולה מחויבת (2006)
המצור (2009)
פרסים והוקרה

פרס בלה באלאז' (1964)
פרס SZOT (1969)
פרס האמן המצטיין (1974)
פרס האמן הדגול (1985)
קנדידט (דוקטורט קטן) למדעים היסטוריים (1988)
הצלב הקטן של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של הונגריה (1994)
פרס ביקורת סרטים על מפעל חיים (2005)
פרס האקדמי לעיתונות (2005)
צלב האבירים של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של הונגריה (2005)
לקריאה נוספת

MTI Ki kicsoda 2009. Szerk. Hermann Péter. Budapest: Magyar Távirati Iroda. 2008. ISBN 978-963-1787-283 (פטר הרמן: מי זה מי? 2008. סוכנות הידיעות ההונגרית)
פיזרקאיאטה

| --- | --- |
סמל פיזרקאיאטהסמל פיזרקאיאטה
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  בורשוד-אבאוי-זמפלן בורשוד-אבאוי-זמפלן
 נפה:  נפת שאטוראליאויהיי
 מושל:  Mrs. László Lupták
 שטח:  11.46 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  116 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  48°31′06″N 21°30′03″E﻿ / ﻿48.5183°N 21.500938888889°E﻿ / 48.5183; 21.500938888889 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.fuzerkajata.hu
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.פיזרקאיאטה(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.פיזרקאיאטה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פיזרקאיאטה (בהונגרית: Füzérkajata) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם אוכלוסיית הכפר נמצאת בירידה שנים רבות מ-207 תושבים בשנת 1990 עד ל-107 תושבים בלבד בשנת 2018 (ירידה של כ-48%).
במהלך השנים חיו בכפר מספר מועט של יהודים.
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 5 |  |
| 1880 | 13 | 345 |
| 1910 | 3 |  |
| 1920 | 5 |  |
פיזרדוואן

פיזרדוואן (בהונגרית: Füzérradvány) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם אוכלוסיית הכפר נמצאת בירידה שנים רבות מ-429 תושבים בשנת 1990 עד ל-272 תושבים בלבד בשנת 2018 (ירידה של כ-36%).
במהלך השנים חיו בכפר מעט יהודים ובמקום קיימים שרידים של בית קברות יהודי.
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 11 |  |
| 1880 | 41 | 592 |
| 1910 | 11 |  |
| 1920 | 9 |  |
| 1930 | 11 |  |
| 1941 | 3 | 623 |
פול פרנסואה גרוסטי

| --- | --- |

 לידה:  10 בספטמבר 1861 פריז, האימפריה הצרפתית השנייה צרפת
 פטירה:  7 בינואר 1918 (בגיל 56) פריז, הרפובליקה הצרפתית השלישית צרפת
 מקום קבורה:  פר לשז  Grave of Paul François Grossetti 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית סן-סיר 
 השתייכות:  הצבא הצרפתי צבא צרפת
 תקופת הפעילות:  1880–1918 (כ־38 שנים)
 דרגה:  גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-42   מפקד הקורפוס ה-16   מפקד ארמיית המזרח
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה 
 עיטורים
 אות לגיון הכבוד.  קצין בכיר של מסדר לאופולד (בלגיה).
 הנצחה
 פסל ואנדרטה לזכרו בכיכר העיר אז'אקסיו בירת קורסיקה.  רחוב על שמו בפריז.
 
פול פרנסואה גרוסטי (בצרפתית: Paul François Grossetti;‏ 10 בספטמבר 1861 – 7 בינואר 1918) היה גנרל צרפתי, מפקד דיוויזיית רגלים בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה. גרוסטי כיהן גם כמפקד הכוח הצרפתי בחזית המקדונית תחת פיקודם הכולל של הגנרלים מוריס סראי ואדולף גיומא.
תחילת הקריירה

גרוסטי נולד למשפחה ממוצא קורסיקני אשר היגרה לצרפת ואת השכלתו הצבאית רכש באקדמיה הצבאית סן-סיר. ב-1880 הוסמך כקצין רגלים בדרגת סגן והוצב לשורת תפקידים בגדודי רגלים בצרפת וכן במסגרת לגיון הזרים הצרפתי בקולוניות הצרפתיות באסיה ובאפריקה.