stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אתיקת מידע
תחומים מרכזיים > פדופיליה

פדופיליה היא תופעה מוכרת ברשת האינטרנט. האנונימיות שהרשת מאפשרת נותנת לפדופילים מרחב פעולה. הטרדות מיניות מתרחשות על בסיס קבוע. 15% אחוז מילדי ישראל קיבלו מסרים מינים, 21% קיבלו תכנים פוגעניים. הרשת מאפשרת לפדופילים לפעול לבד או ביחד עם פדופילים אחרים. נוצרות קהילות שלמות המעבירות חומרים פורנוגרפיים, והדרכות כיצד יש לפעול במינימום סיכון. בשל הסיכונים ההולכים וגדלים של ילדים ברשת, נוצרות יותר ויותר הדרכות על אינטרנט בטוח.
לקריאה נוספת

Sevans. Kindergarten 2.0 Teacher Magazine; v18 n2 p31-35 Oct 2006
Judge, Sharon; Puckett, Kathleen; Bell, Sherry Mee. Closing the Digital Divide: Update from the Early Childhood Longitudinal Study. Journal of Educational Research; v100 n1 p52-60 Sep-Oct 2006
הערות שוליים

↑  מתוך הרצאות בתחום שנתנו על ידי פרופ' שפרה ברוכסון ארביב ופרופ' רחל קידר מהמחלקה ללימודי מידע באוניברסיטת בר-אילן
↑  אפלטון, כתבי אפלטון, כרכים א-ב בתרגום של יהודה ליבס, הוצאת שוקן 1997
↑  Froehlich, Thomas. “A Brief History of Information Ethics.” In Textos Universitaris de Biblioteconomia i Documentació 13 (2004): n.p. http://www.ub.es/bid/13froel2.htm
↑  American Historical Association (2005). Statement on standards of professional conduct. Retrieved October 20, 2005. from http://www.historians.org/pubs/Free/ProfessionalStandards.cfm
↑  Babbie, E. (October 26, 1998). How to avoid plagiarism. Retrieved October 20, 2005. from http://www.csub.edu/ssric-trd/howto/plagiarism.htm
↑  ליאת סטינגר, צמצום הפער הדיגיטלי בעולם: מיפוי, פעילות והערכה של ארגונים. עבודת מאסטר במחלקה ללימודי מידע באוניברסיטת בר-אילן, רמת גן תש"ס, בהדרכת פרופ' שפרה ברוכסון-ארביב
↑  Falling through the net http://www.ntia.doc.gov/legacy/ntiahome/fttn99/contents.html
↑  On Our Minds: Meaningful Technology Integration in Early Learning Environments Young Children; v63 n5 p48-50 Sep 2008
↑  http://www.learnthenet.com/learn-about/netiquette/
↑  בן סימון, מ' (2001). פדופיליה- המנגנון האפקטיבי. עבודת גמר לתואר M.A, המחלקה לקרימינולוגיה, אוניברסיטת בר-אילן.
↑  דוח הכנסת 2012 על תופעות פדופיליה ברשת
↑  אינטרנט בטוח- מידע על גלישה בטוחה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00954323  NKC: ph1028787
מירה עווד

| --- | --- |

עווד, 2009
 לידה:  11 ביוני 1975 (בת 49) ראמה, ישראל 
 שם לידה:  ميرا أنور عوض 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1991
 מקום לימודים:  אוניברסיטת חיפה, רימון בית ספר למוסיקה 
 עיסוק:  זמרת, שחקנית, מנחת טלוויזיה, מלחינה, פזמונאית
 סוגה:  פופ, מוזיקת עולם, מוזיקה ערבית, זמר עברי, ג'אז, רוק
 שפה מועדפת:  ערבית, בולגרית, עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה, Slavic musical instrument 
 חברת תקליטים:  הליקון 
 בן זוג:  קוסטה מוגילביץ'
 www.miraawad.co
 פרופיל ב-IMDb
 
עווד ואריאל די קסטרו בהצגה "המלכה והחייל", 2004; כתיבה, בימוי ועיצוב תאורה: זיו וולושין
מירה אנואר עווד (בערבית: ميرا أنور عوض, תעתיק מדעי: מירא אַנְוָר עַוַץׄ; נולדה ב-11 ביוני 1975) היא זמרת, שחקנית, מנחת טלוויזיה, מלחינה, פזמונאית ואקטיביסטית פוליטית ערבייה-ישראלית.
ביוגרפיה

עווד גדלה והתחנכה בכפר ראמה, ישראל, והיא מגדירה עצמה גם כפלסטינית. אביה ערבי-נוצרי והוא רופא משפחה. אמה בולגרייה-נוצריה ומומחית לשפות סלאביות. הוריה נפגשו כאשר האב למד רפואה בבולגריה.
עווד בוגרת רימון בית ספר למוסיקה.
בדצמבר 2013 נישאה עווד לקוסטה מוגילביץ', ישראלי ממוצא אוקראיני וחצי-יהודי.
קריירה > כמוזיקאית

את דרכה המוזיקלית החלה עווד בגיל 16 כסולנית להקת "סמאנה", להקה ששרה רוק מערבי בערבית.
בתחילת שנות ה-2000, הנחתה ב"זאפ לראשון" בערוץ הראשון.
ב-2002 השתתפה בפסטיגל, בשיר "צא אל המסע" שהגיע למקום השישי.
בשנת 2005 נטלה חלק באלבום "ממעמקים" של הפרויקט של עידן רייכל, שם שרה בערבית את השיר "عزﻳﻨﻲ" ("עזיני") שאת מילותיו כתבה בעצמה. בשנה זו השתתפה עווד בתחרות הקדם אירוויזיון עם השיר "זמן" אשר הגיע למקום האחרון.
בשנת 2009 נבחרה, ביחד עם אחינועם ניני, עימה היא משתפת פעולה בהופעות והקלטות לאורך שנים, לייצג את ישראל באירוויזיון 2009 שהתקיים במאי 2009 במוסקבה. השתיים שרו במשותף את השיר "עינייך", המוכר באנגלית כ-"There Must Be Another Way" ("חייבת להיות דרך אחרת") הנושא מסר של שלום וקיום משותף, שהגיע למקום ה-16 (מבין 25 מדינות). עווד היא הערביה הראשונה שייצגה את ישראל בתחרות זו. באוגוסט 2009 זכתה לאות הוקרה, ביחד עם אחינועם ניני, מראש עיריית לורד בצרפת.
ביוני 2009 הוציאה עווד את אלבומה הראשון, "בהלוואן" ("לוליינית"). את רוב שירי האלבום כתבה עווד בעצמה, חלקם בערבית וחלקם באנגלית. התקליט הופק על ידי הגיטריסט עמוס עבר-הדני. במקביל יצא גם אלבום דואטים משותף לעווד ולאחינועם ניני בשם "There Must Be Another Way", שכלל את שירי הקדם אירוויזיון, ביצוע לשירם של הביטלס "We Can Work It Out", ומספר שירים חדשים נוספים.
בשנת 2009 היא נבחרה ל"זמרת השנה בערבית" של קול ישראל לצד אליאס ג'וליאנוס שנבחר לזמר השנה, אלבומה זכה בתואר "אלבום השנה".
עווד הלחינה את המוזיקה להצגת היחיד בערבית "לא ספינת נוח" בבימויו של השחקן נורמן עיסא. על כך זכתה בפרס על המוזיקה הטובה ביותר בפסטיבל הצגות יחיד בערבית "מסרחיד".
ב-2010 חתמה על חוזה הקלטות עם תאגיד סוני להפקת שלושה אלבומים בין-לאומיים, הראשון שבהם בשנת 2011.
באפריל 2011 יצא אלבומה השני, "All My Faces", שהופק בתאגיד סוני בשיתוף פעולה עם המפיק והיוצר קארלוס ג'ין. בשנה הזאת עווד שרה בטקס "מדליית החופש" בפילדלפיה ארצות הברית, בו ביל קלינטון העניק את מדליית החופש של שנת 2011 לטוני בלייר. ב-2011 עווד גם שימשה זמרת-אורחת במופע של זמר האופרה האיטלקי אנדריאה בוצ'לי שנערך במצדה.
בשנת 2013 שיתפה פעולה פעם נוספת עם עידן רייכל, כאשר שרה באלבום "רבע לשש" של הפרויקט של עידן רייכל את השיר "انا انا وانت انت" ("אנא אנא ואנתה אנתה", כלומר "אני אני ואתה אתה"). עווד כתבה את מילות השיר על פי לחן של רייכל.
ביוני 2013 שיתפה פעולה עם להקת המטאל הישראלית Orphaned Land כאשר שרה באלבומם "All Is One" את השיר "Through Fire And Water".
קריירה > על במת התיאטרון

לאחר לימודיה ב"רימון", בשנת 1998, החלה לשחק בתיאטרון. בשנת 2002 התפרסמה כשנבחרה לגלם את דמותה של לייזה דוליטל במחזמר, "גבירתי הנאווה", בתיאטרון הקאמרי לצדו של עודד קוטלר כפרופסור היגינס.
ב-2006 השתתפה במחזה המוזיקלי "מקום אחר ועיר זרה" ושנה אחר כך, בהצגה "זה הים הגדול" של התיאטרון הקאמרי.
בשנת 2008 נבחרה וצורפה ל"קרן למצוינות בתרבות" בקטגוריה שחקנית תיאטרון.
קריירה > בטלוויזיה ובקולנוע

בשנת 2003 הנחתה את התוכנית "שביל הסיפורים" בטלוויזיה החינוכית.
בשנים 2007–2013 שיחקה בסדרת הקומית "עבודה ערבית" בערוץ 2 אצל קשת, בה גילמה את דמותה של אמאל, עורכת דין פמיניסטית ערבייה העובדת באגודה לזכויות האזרח.
בשנת 2010 השתתפה בעונתה החמישית של תוכנית המציאות, "רוקדים עם כוכבים", ששודרה בערוץ 2.
בשנים 2012–2013 הנחתה עווד תוכנית טלוויזיה בשם "אחלה יום" בטלוויזיה החינוכית, לצד מעצב האופנה יובל כספין.
בשנת 2014 יצא לאקרנים הסרט "מפריח היונים" (בבימויו של נסים דיין, על פי ספרו של אלי עמיר), בו היא משחקת.
באפריל שנת 2014, השתתפה באירוע TEDxHIT-Interaction ובו דנה על הליכה על חבל דק בין ניגודים (אקרובט – בהלוואן).
בתחילת 2019 שודרה בכאן 11 סדרת הטלוויזיה "מונא" שיצרה עווד. על יצירת זו זכתה עווד בפרס שולמית אלוני לשנת 2021.
קריירה > פעילות פוליטית

בבחירות המוניציפליות ב-2008 הייתה עווד מועמדת למועצת עיריית תל אביב-יפו מטעם מפלגת "עיר לכולנו". היא חברה בפורום "הסיעה המורחבת" המנחה את חברי המועצה של המפלגה.
ב-2009 היא תמכה בבחירות לכנסת ישראל במפלגת חד"ש.
חברה במועצה הציבורית של הקרן החדשה לישראל.
הערות שוליים

1 2    איתמר אייכנר, "אשיר בכל מחיר", באתר "ידיעות אחרונות", 11 ביוני 2017
1 2  https://www.facebook.com/miraawad/photos/a.171764766183182.52062.170618816297777/894353493924302/
↑  המלכה והחייל- אגדה למבוגרים, באתר www.habama.co.il
↑  מירה עווד: "כשאני אומרת שאני פלסטינית, אנשים קמים והולכים", באתר ynet, 10 בינואר 2019
↑  "Arab and Jew to sing for peace in Israel at Eurovision". AFP. 10 במאי 2009. נבדק ב-11 במרץ 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  טל פרי, ‏אות הוקרה לאחינועם ניני ומירה עווד מראש עיריית לורד בצרפת, באתר גלובס, 25 באוגוסט 2009
↑  כתב כאן ישראל, מירה עווד, זמרת השנה של מאזיני קול ישראל, בשפה הערבית, באתר כאן ישראל | kanisrael | כאן נעים | kan-naim, ‏2010-01-03
↑  עינב שיף‏, מירה עווד חתמה בחברת סוני: "הישג שיא בקריירה", באתר וואלה, 13 ביוני 2010
↑  "מפריח היונים", במאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי "אידיבי"
↑  TEDxHIT 2 April 2014 Bahlawan:Acrobat, Mira Awad
↑  אתר פרס שולמית אלוני
↑  אתר "עיר לכולנו"
↑  Sharon Roffe-Ofir (9 בפברואר 2009). "250 Arab artists voice support for Hadash". Ynetnews. נבדק ב-18 בספטמבר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007579185705171  BNE: XX4960594  BnF: cb16685810d (data)  GND: 1131712900  ISNI: 0000 0000 7817 1978  LCCN: no2010061111  MusicBrainz: 6424c7d2-95bb-48d2-b0e8-bd6d76ff1a78  SUDOC: 168204770  VIAF: 120547466   WorldCat (עם VIAF): 120547466
קוימברה

קוימברה (בפורטוגלית: Coimbra, הגייה – [kuˈĩbɾɐ]) היא עיר שוק והגדולה שבערי מחוז קוימברה בפורטוגל. למרות שקוימברה שימשה כעיר הבירה של פורטוגל לזמן-מה, היא ידועה בזכות האוניברסיטה שלה (נוסדה ב-1290), השוכנת על פסגת גבעה נישאה – מהאוניברסיטאות המובילות בעולם הדובר פורטוגלית. העיר ממוקמת לגדת נהר מונדגו ונמלה פיגיירה דה פוש.
בעיר עצמה גרים כ-100,000 תושבים ובמחוז כ-430,000 (נכון לשנת 2001).
בעיר גם פועל מכון מחקר והעברת ידע טכנולוגי הגדול בפורטוגל ומהחשובים באירופה - IPN (Institute Pedro Nunez).
בקרבת העיר נמצא אתר תיירותי יער בוסאקו.
הקתדרלה החדשה של קוימברה
המגדל של אוניברסיטת קוימברה
קוימברה: המרכז המסחרי
הקתדרלה הישנה של קוימברה, המזכירה במעט את הקתדרלה של ליסבון
אקלים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אוכלוסייה

| מספר התושבים בעיר לפי שנה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1864 | 1878 | 1890 | 1900 | 1911 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2001 | 2011 |
| 40,681 | 45,075 | 51,996 | 54,105 | 62,872 | 62,870 | 76,494 | 85,702 | 98,027 | 106,404 | 110,553 | 138,930 | 139,052 | 148,443 | 143,396 |
חלוקה אדמיניסטרטיבית

העיר מחולקת ל-18 שכונות, בעלות סמכויות מנהלתיות מסוימות:
Almalaguês
Antuzede e Vil de Matos
Assafarge e Antanhol
Brasfemes
Ceira
Cernache
Coimbra (Sé Nova, Santa Cruz, Almedina e São Bartolomeu)
Eiras e São Paulo de Frades
São João do Campo
São Martinho da Árvore e Lamarosa
São Martinho do Bispo e Ribeira de Frades
São Silvestre
Souselas e Botão
Santa Clara e Castelo Viegas
Santo António dos Olivais
Taveiro, Ameal e Arzila
Torres do Mondego
Trouxemil e Torre de Vilela
הקהילה היהודית

בקוימברה התגוררה קהילה יהודית למן ימי הביניים. עם גירוש ספרד הכפילה או שילשה הקהילה את מספר חבריה והוקם רובע יהודי נוסף מחוץ לחומות. בשנת 1497 הוכרחו יהודי העיר להתנצר בכפייה כשאר יהודי פורטוגל. בשנת 1500 מנתה אוכלוסיית העיר כ-5,000 נפש ומעריכים שמספר הנוצרים החדשים היה כעשירית.
אחד הסוחרים הידועים בקהילה היה פרנאאו לורנסו, אבי משפחת קוריאל. אמו הייתה כנראה אביגיל קוריאל דה גיומר דה קוסטא, ואביו היה כנראה אציל פורטוגלי-ויזיגוטי, ז'רונימו דה סאלדאניה ובובדילה. לורנסו נבחר ב-1533 כנציג סוחרי קוימברה בוועדת השומה העירונית לענייני מיסים. נכדו של לורנסו היה האח הדומיניקני פרנציסקו דה ויקטוריה, שהתמנה לבישוף של טוקומן, ארגנטינה – המשרה הבכירה ביותר בהיררכיה הקתולית שאליה הגיע נוצרי-חדש פורטוגלי במאות ה-16 וה-17. דה ויקטוריה הוא שהכניס את גידול ועיבוד הסוכר לארגנטינה.
ערים תאומות

רוסיה ירוסלבל, רוסיה
ברזיל קוריצ'יבה, ברזיל
הודו דאמאן, הודו
מזרח טימור דילי, מזרח טימור
לוקסמבורג אש-סור-אלזט, לוקסמבורג
מרוקו פאס, מרוקו
גרמניה האלה, גרמניה
מקאו אילהז, מקאו
פקיסטן להור, פקיסטן
איטליה פדובה, איטליה
כף ורדה מינדלו, כף ורדה
צרפת פואטייה, צרפת
ספרד סלמנקה, ספרד
ברזיל סאו פאולו, ברזיל
ספרד סנטיאגו דה קומפוסטלה, ספרד
ספרד סרגוסה, ספרד
ארצות הברית סנטה קלרה, ארצות הברית
ברזיל סנטוס, ברזיל
שוודיה לונד, שוודיה
מוזמביק ביירה, מוזמביק
ארצות הברית קיימברידג', ארצות הברית
ונצואלה ברצלונה, ונצואלה
לקריאה נוספת

יום טוב עסיס ומשה אורפלי (עורכים), יהדות פורטוגל במוקד, ירושלים: הוצאת מאגנס, תשס"ט
הערות שוליים

↑  IPN Staff, Instituto Pedro Nunes, IPN Portugal, ‏Sep-2023
↑  Instituto Nacional de Estatística (Recenseamentos Gerais da População) - https://www.ine.pt/xportal/xmain?xpid=INE&xpgid=ine_publicacoes
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564343705171  BNE: XX456351  BnF: cb11956671h (data)  GND: 4010369-9  LCCN: n79072649  MusicBrainz: 277dc9d8-6d5a-4c6b-8db5-5aab6d8eba2f  NKC: ge307221  SUDOC: 111972876  VIAF: 312794553   WorldCat (עם VIAF): 312794553 
פנורמה של העיר והנהר
בעלי שפיר עוברי

| בעלי שפיר עוברי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
תת־מערכה:: בעלי גולגולת
קבוצה:: בעלי חוליות
על־מחלקה:: חולייתנים לסתניים
קבוצה:: בעלי סנפירים בשרניים
קבוצה:: בעלי ארבע רגליים
קבוצה:: בעלי שפיר עוברי
שם מדעי
 Amniota ‏הקל, 1866
בעלי שפיר עוברי (שם מדעי: Amniota) הם בעלי חוליות המשתייכים לקבוצת בעלי ארבע רגליים וכוללים בימינו:
מחלקת יונקים (Mammalia) – אשר התפתחה מן הסינאפסידים.
קבוצת זאורופסידה (Sauropsida) – כוללת את הזוחלים הקיימים והעופות.
בעלי שפיר התפתחו לפני 300 מיליון שנה, כאשר על הביצה נבנתה קליפה, שבתוכה היה העובר מתפתח, עד אשר היה מוכן דיו לבקיעה. מוצאם מן הקוטילוזאורים.
ההתפתחות העוברית של בעלי השפיר

בכל בעלי החיים האמניוטים (בעלי שפיר) מתפתחים העוברים בשלבים המוקדמים באותה צורה, עד שלב מסוים שבו כל מין מתחיל להתפתח בצורה שונה. חלק מתהליכי ההתפתחות מתרחשים באמצעות קיפולים. בתחילת ההתפתחות מתרחש שלב הגסטרולציה שבו נוצרות שלוש שכבות הנבט: שכבה שמכסה את העובר מבחוץ הנקראת אקטודרם, השכבה הפנימית שתיצור את המעי הקדמון הנקראת אנדודרם, והשכבה שביניהם הנקראת מזודרם. שכבת האנדודרם עוברת סדרה של קיפולים שתוביל ליצירת צינור המעי ממנו ינצו בלוטת התריס, הריאות, הלבלב, כיס המרה והכבד. השלב הראשון בתהליך המורפוגנזה היוצר את המעי הוא הופעת "קפל הראש" בצורת סהר, בחלק שעתיד להפוך להיות האזור הקדמי של הגוף.
קפל הראש מופיע קצת מעל ה-Prechordal Plate) PrCP), אשר לו תפקיד בהכוונת היווצרות המעי הקדמי והאיברים הנגזרים ממנו. קפל הראש הוא מופע שמור בקרב כל האמניוטים. בעקבות הופעתו נוצר ה-Anterior Intestinal Portal) AIP) בשכבת האנדודרם הממוקמת בצד הונטרלי של העובר (בצד הבטני), בכך נגלה לעין השינוי הראשוני הקשור ליצירת המעי. באפרוח ניתן לראות שינוי זה 24 שעות מתחילת ההתפתחות בשלב עוברי 6.
התקדמות ה-AIP נמשכת מהחלק הקדמי של העובר לחלק האחורי וגוררת איתה התקפלות נוספת של אזורים צדדיים אנדודרמליים. אזורים אלה מחוברים גם לחלק לשכבת המזודרם ונקראים Splanchnic Mesoderm) SplM). תהליך ההתפתחות מתקדם מהחלק הקדמי לכיוון החלק האחורי בצורת גל. שני צדדי העובר נפגשים בקו האמצע הוונטרלי ומתאחים ליצירת המעי הקדמי הנמשך מהפה ועד למעי האמצעי. באותה נקודת מפגש, בקו האמצע הוונטרלי של המעי הקדמי, מנצים האיברים הנגזרים מהמעי.
בהתפתחות האיברים מה-Foregut באפרוחים בשלבים 6 ו-7 של ההתפתחות העוברית מתבצעת התמיינות התאים של איברי ה-Foregut כמו הכבד, הלבלב והריאות.
הערות שוליים

1 2  Grapin-Botton, Antero-posterior patterning of the vertebrate digestive tract: 40 years after Nicole Le Douarin's PhD thesis, Int J Dev Biol., עמ' 47–335
↑  Kirby, ML. Lawson, A. Stadt, Hensen's node gives rise to the ventral midline of the foregut: implications for organizing head and heart development, Dev. Biol, עמ' 175–188
↑  Zorn, A. M. & Wells, Vertebrate endoderm development and organ formation, . Cell Dev. Biol, עמ' 221–251
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566256605171  BnF: cb13743392n (data)  LCCN: sh96009544
ג'ון היקר

| --- | --- |

כרזת הסרט ג'ון היקר בעברית
 מבוסס על:  Dear John 
 בימוי:  לאסה הלסטרם 
 הופק בידי:  מרטי בוואן ווייק גודפרי ריאן קאוואנו
 תסריט:  ג'יימי לינדן 
 עריכה:  קריסטינה בודן 
 שחקנים ראשיים:  צ'נינג טייטום   אמנדה סייפריד   הנרי תומאס   ריצ'רד ג'נקינס   סקוט פורטר  די. ג'יי. קורטונה
 מוזיקה:  דבורה לורי 
 צילום:  טרי סטייסי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  רלטיביטי מדיה 
 חברה מפיצה:  Screen Gems
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  5 בפברואר 2010
 משך הקרנה:  108 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט רומנטי, סרט מלחמה, סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  קרוליינה הדרומית 
 תקציב:  25,000,000$
 הכנסות:  115,000,000$
 הכנסות באתר מוג'ו:   dearjohn
 www.dearjohn-movie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
ג'ון היקר (באנגלית: Dear John) הוא סרט דרמת מלחמה רומנטי אמריקאי משנת 2010, בבימויו של לאסה הלסטרם, ובכיכובם של צ'נינג טייטום ואמנדה סייפריד. זהו עיבוד קולנועי לספר באותו שם מאת ניקולס ספארקס. הסרט היה הראשון מסוגו (סרט מלחמה דרמטי) שלא הופץ על ידי האחים וורנר. הסרט עוקב אחרי חייו של החייל ג'ון (טייטום), לאחר שהוא מתאהב בבחורה צעירה (סייפריד). במהלך הסרט השניים מחליפים מכתבים ביניהם בזמן שהותו של ג'ון בשדה הקרב.
הסרט הופץ לבתי הקולנוע בצפון אמריקה ב-5 בפברואר 2010, ועל אף הביקורות השליליות, הוא הכניס 115 מיליון דולר ברחבי העולם. ב-25 במאי 2010, הסרט יצא ל-DVD ו-Blu-ray.
צוות השחקנים

צ'נינג טייטום - ג'ון טירי
אמנדה סייפריד - סוואנה לין קרטיס
סקוט פורטר - רנדי וולץ'
ריצ'רד ג'נקינס - מר טירי
הנרי תומאס - טים ודון
די. ג'יי. קורטונה - נודלס
קלאן מוס - רוסטר
גווין מקאלי - סטארקס
ברייס הייס - האריס
לוק בנווארד - אלאן
שחרור הסרט > ביקורות

הסרט קיבל לרוב ביקורות שליליות. האתר Rotten Tomatoes הודיע ש28% מתוך 95 מבקרים העניקו לסרט ביקורת חיובית, והממוצע המשוקלל שקיבל הוא 4.3 נקודות מתוך 10. על פי המבקרים המובילים של Rotten Tomatoes, שכוללים מבקרים פופולריים וידועים מכתבי העת, האתרים, תוכניות טלוויזיה ותוכניות הרדיו המובילות, דירוג הסרט הוא 20% בלבד. ההסכמה הכללית שהייתה באתר היא "ג'ון היקר סובל ממסגרת קלישאתית קשה". האתר Metacritic נתן לסרט ציון של 43% על פי 33 ביקורות.
שחרור הסרט > הכנסות

בשבוע הראשון לצאתו, "ג'ון היקר" היה במקום הראשון בשוברי הקופות עם הכנסות של 30.5 מיליון דולר, כשהוא מביס את הסרט "אווטאר" ששהה שבעה שבועות ברציפות במקום הראשון. נכון ליולי 2011, הסרט הכניס כ-115 מיליון דולר ברחבי העולם.
אתיקה של דאגה

אתיקה של דאגה (באנגלית: Ethics of Care) היא תאוריה מוסרית הטוענת שמערכות יחסים ותלות בין בני אדם הן מרכיבי יסוד בחברה ובעלי חשיבות מוסרית עליונה. היא מניחה שבני אדם הם באופן אינהרנטי (מובנה) בעלי זיקה הדדית זה כלפי זה ולכן מתמקדת בתלות ההדדית הקיימת בין בני אדם ועקרונות המוסר שתפיסה זו מביאה עמה. באופן כללי מבקשת אתיקה של דאגה לשמר מערכות יחסים באמצעות רשת של מערכות חברתיות, שמקורן במערכות יחסים במסגרת המשפחה. בהשראת זיכרונות בהם הורינו טיפלו בנו ובעזרת אידיאליזציה של האני כפרט דואג, נבנית מוטיבציה לדאוג לאלה סביבנו התלויים ופגיעים. כתאוריה "דואגת" מקדמת אתיקה של דאגה את שימור עולמנו ועולמם של אחרים ומציעה מענה לצרכיו הרגשיים וההתפתחותיים של אדם לצד אלו של זולתו. אתיקה של דאגה, המעריכה רגשות ויכולות של קשרי גומלין, מאפשרת לאנשים המתעניינים במוסר בהקשרים עכשוויים, להבין מה הטוב ביותר מנקודת מבט דואגת. לפי תפיסה זו, חקירות מוסריות הנסמכות על השכל הישר בלבד והיסק לוגי, לוקים בחסר.
מאז הגיחה לעולם בשנות ה-80 של המאה ה-20, ובעידן הנוכחי של גלובליזציה, אתיקה של דאגה ממשיכה להתפתח ולהיבנות, כשהיא מציעה חלופה לתאוריות מוסריות נורמטיביות, בראשן תורת המידות והתועלתנות ומחזקת את חשיבותה של המוטיבציה לדאגה ורגש בשיח המוסרי הפמיניסטי.
הגדרות של דאגה

ישנן הוגות הרואות דאגה כפרקטיקה. אחרות רואות בדאגה מידה טובה ומתנגדות להערכתה כרגש, ובכך חושפות את קשת הפעולות הדואגות השזורות למעשה בכל היבטי החיים. הסתכלות על דאגה כמידה טובה מאפשרת לרעיון זה להפוך למהות של תאוריה מוסרית מקיפה בחברה פוסט-פטריארכלית.
בביקורתה על תאוריות פסיכולוגיות דומיננטיות (פרויד, פיאז'ה ואחרים) יוצאת גיליגן במסע למצוא את "האמת" של התפתחות המוסר האנושית. היא מזהה שלושה מאפיינים עיקריים המתארים מרחב מוסרי בדמות אתיקה של דאגה הנבחנת מתאוריות מוסריות של צדק. ראשית היא מציינת שדאגה סובבת סביב אחריות וקשרים בעוד צדק סובב זכויות וחוקים. שנית, מוסריות דואגת נקשרת לנסיבות קונקרטיות ולאו דווקא לרעיון כללי או אבסטרקטי. לבסוף, מוסריות זו היא מוחשית: היא באה לידי ביטוי בצורה הטובה ביותר באמצעות פעילות, בניסיון יומיומי ובבעיות מוסריות ולא כמערכת של חוקים. לפיכך, בראייתה של גיליגן, אתיקה של דאגה היא אתיקה של יחסים המתייחסת לזיקה בין אנשים בתוך מסגרת הקהילה.
יש המגדירים דאגה כ"אשכולות" של פרקטיקות וערכים. הפילוסופית הפמיניסטית ווירג'יניה הלד (Virginia Held) מציינת כי דאגה היא סוג של עבודה, אך ניתן לראות בה גם אידיאל המנחה פעולה נורמטיבית ושיקול דעת. היא רואה בדאגה כפרקטיקה וכערך בעת ובעונה אחת. כפרקטיקה היא בונה אמון בין בני אדם כשהיא הופכת ילדים לבני אדם בוגרים בעלי ערכים מוסריים המקדמים טוב. כערך, דאגה לרוב תבוא לידי ביטוי במערכות יחסים דואגות. לדידה, אתיקה של דאגה אומנם בונה על תאוריות מוסריות קודמות (כגון התאוריה של דייוויד יום) אך מתמקדת ביחסים דואגים ומעריכה יחסים, למשל אם הם נותני אמון או מאופיינים בהדדיות. פעולת הדאגה מבקשת לתת מענה לצרכיו של האחר ברגישות. אין הכוונה לאלטרואיזם (מאחר שאין כאן משחק סכום אפס בין פרטים), אלא בניית יחס המטיב עם כל הצדדים. דוגמאות: כאשר הורים דואגים לילדיהם, שני הצדדים מוטבים; כאשר חברי קהילה דואגים זה לזה, כולם זוכים.
אחת ההגדרות המוכרות לדאגה הוצעה על ידי הפילוסופית הפמיניסטית ברניס פישר (Berenice Fisher) וחוקרת המגדר ומדעי המדינה ג'ואן טרונטו (Joan Tronto) המציגות דאגה כפעולה הכוללת כל דבר שאנו עושים כדי לשמר, להכיל ולתקן את עולמנו על מנת שנוכל לחיות בו בצורה הטובה ביותר. עולם זה כולל את גופנו, את עצמנו וסביבתנו, ואנו שואפים לשזור אותם יחד לרשת מורכבת ומקיימת של חיים. הגדרה זו מציבה את הדאגה בעיקר כפרקטיקה ומרמזת שדאגה היא הושטת יד למשהו שמעבר לעצמי, משהו שמעבר לאינטרס מזדמן ומוכנות לשאת לשם כך מידה של עול.
טרונטו ופישר מזהות ארבע דרגות של דאגה:
הכרה כי הדאגה הכרחית.
דאגה ל-, כלומר נטילת אחריות.
מתן דאגה, כלומר פעולה פיזית הדורשת קשר עם האובייקט לו דואגים.
קבלת הדאגה, כלומר תגובה מהאובייקט לו אנו דואגים.
טרונטו גם מונה ארבעה יסודות אתיים של דאגה אותם ניתן להבין כשלבים או מטרות: א) קשב – מודעות בנוגע לצורך. ב) אחריות – נכונות או רצון להגיב ולדאוג לצורך. ג) יכולת – הכישורים לעשות טוב ולדאוג באופן מוצלח. ד) תגובתיות, התחשבות במצבם של אחרים כפי שהם רואים אותו והכרה בפוטנציאל של התעללות הקיים בדאגה. הגדרה זו של טרונטו מרחיבה את רעיון הדאגה מעבר למשפחה והמרחב הפרטי כשהיא לוקחת בחשבון הבדלים תרבותיים.
העצמי היחסי באתיקה של דאגה

כאמור, אחד המאפיינים המגדירים אתיקה של דאגה הם יחסים בין בני אדם. אתיקה של דאגה מניחה כי אדם הוא יחסי באופן יסודי (ולא כדרך אגב או באופן התפתחותי), ומוסריות מבוססת במגוון פסיכולוגי והקשר תרבותי ומשקפת כיצד בני אדם חווים עצמם ביחס לאחרים. טענה זו מקבלת חיזוק מסוזן הקמן (Susan Heckman) שמציינת שעצמיות ומוסריות קשורים יחד באופן אינטימי. לדידה, סובייקטים מפתחים את קולם המוסרי כחלק מהופעת עצמיותם. כך, הגדרה של מרחב מוסרי בהכרח מובנה על ידי רעיון העצמי שמזין אותו. הקמן אינה הוגה את הרעיון של "הבנה עצמית" כתהליך של בנייה-עצמית, אלא בונה על רעיונותיהם של ז'אן-פרנסואה ליוטר ומישל פוקו כשהיא טוענת שהטוב ביותר הוא להבין קולות מוסריים מרובים כמבוססים בעצמי המרובה. מוסריות מושרשת בעצמי ועצמיות לוקחת את משמעותה מרגשות מוסרים. הקמן מציעה עצמי מוסרי כבסיס למוסר חדש וטוענת שמוסר זה משתנה לפי מגדר, גזע ומעמד חברתי. עוד היא טוענת שבאמצעות חיבור בין מוסריות לסובייקטיביות נוכל להגדיר מצב המניח את הבסיס של תאוריה מוסרית מודרניסטית של הסובייקט האוטונומי.
הוגות בולטות נוספות

שרה רודיק (Sara Ruddick) - יש הרואות בה חלוצה מקורית של אתיקת הדאגה, ובראשן וירג'יניה הלד. הלד מצטטת את מאמרה של רודיק “Maternal Thinking” משנת 1980 כביטוי ראשון של גישה נשית ייחודית לאתיקה. במאמר זה ובספר מאוחר יותר בעל אותה כותרת, מפתחת רודיק תאוריה העוסקת בפוליטיקה של שלום, כך שאתיקה של דאגה וניסיון חייהן של אימהות משמשת עבורה כמתודולוגיה. הנחת היסוד של רודיק היא שההבדלים בין נשים לגברים הם סוציו-ביולוגיים. היא מציעה נימוקים מוסריים בעלי גישה ייחודית ומסבירה כיצד פרקטיקה של "אנשים אימהיים" (בין אן מדובר בנשים או גברים), מציגה יכולות קוגניטיביות או תפיסות של מידות בעלות ערך מוסרי גבוהה יותר. לדידה, בגלל עמדתן המוחלשת של נשים, הן נוטות יותר לדיאלוג ואמצעים לא אלימים בבואן לפתור קונפליקטים. רודיק הרואה בכך יתרון, מציעה להשתמש בתכונות האימהיות גם ברמה המדינית, כך שתודעה פמיניסטית צריכה לדעתה להוביל לתודעה פציפיסטית. הניתוח של רודיק, היוצר אסוציאציות חזקות בין אתיקה של דאגה ואימהות שנוי במחלוקת ומקובל באותה עת.
וירג'יניה הלד - טוענת שכוחה של אתיקה של דאגה מתבססת בחוויות שלנו כבני אדם שדאגו להם. אין אדם שיכול להתקיים ללא דאגה, (לפחות לא בינקות ובילדות המוקדמת), ובפועל לרוב בני האדם יש ניסיון נרחב בדאגה לילדיהם. לפי הלד אתיקה של דאגה היא אתיקה פמיניסטית בעיקרה המבקשת להתגבר על שליטה מגדרית הן ברמת המחשבה והן ברמה המוסדית. הלד רואה בהיסטוריה של תאוריות פילוסופיות ואתיקה מפעל מוטה מגדרית וטוענת שעל המבנה עצמו להשתנות.
ג'ואן טרונטו - חוקרת בעבודתה את ההצטלבויות בין אתיקה של דאגה, תאוריה פמיניסטית ומדעי המדינה. טרונטו מציעה חזון של חברה טובה הבונה על רעיונות פמיניסטיים ומוסריות נשית (מבלי ליפול למלכודות האסטרטגיות שעד כה חיסלו גישה זו). לפי טרונטו יש להפסיק לדבר על "מוסר נשי" ולהתחיל לדבר על אתיקה של דאגה הכוללת ערכים שבאופן מסורתי נקשרים לנשים. לטענתה יש לראות באתיקה של דאגה תאוריה חדשה שהמציבה במרכזה היבטים של חיים אנושיים. לטענתה, הדיון על אתיקה של דאגה אינו יכול להתרכז במגדר אלא דווקא בהתאמה המוסרית של אתיקה שכזו. רק כאשר דאגה תיאמד בחשיבותה היחסית למול ערכים אחרים, תוכל לשמש כנקודת מבט ביקורתית שבאמצעותה ניתן להעריך חיים ציבורים. לדידה יש להבין תאוריה של מוסר בהקשר הפוליטי, ולכן מציעה שבבואנו לחשוב על מוסריות עלינו להסתכל על ההצטלבות בין מוסריות ופוליטיקה כנקודת מוצא. כמו כן, לדעתה על מנת שאתיקה של דאגה תתפתח, על הפרטים לחוות בעצמם דאגה לאחרים וכי דאגה תופנה כלפיהם.
בין ההוגות הנוספות שעוסקות באתיקה של דאגה ניתן למצוא את הפילוסופית הפמיניסטית אווה פדר קיטאי (Eva Feder Kittay), העוסקת באתיקה ותאוריות חברתיות ופוליטיות וכן הפילוסופית פיונה רובינסון (Fiona Robinson) העוסקת באתיקה של דאגה בהקשר של פוליטיקה גלובלית ויחסים בינלאומיים.