הנגשה למוגבלים בתנועה
חוקי נגישות בנייה > חוקי נגישות בישראל

בתיקון לחוק התכנון והבנייה שתוקפו החל מ-1 באפריל 1972 נקבע כי כל מבנה ציבורי שנבנה בישראל חייב לכלול אמצעים שיאפשרו גישה לנכים. הרחבה ופירוט של עיקרון זה נעשו בתיקון לחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, ה'תשנ"ח-1998 שנעשה בשנת 2005. ההבנה שנגישות פיזית גוררת נראות של אנשים עם מוגבלויות במסגרות קהילתיות רבות ושנראות זו גורמת למודעות להם, להכרות עמם ולהורדת סטיגמות ונתינת הזדמנויות להם, הייתה מנימוקי תיקון החוק כך שיכיל את מושג הנגישות בכלל ונגישות הבנייה בפרט.
פרק הנגישות בחוק השוויון מגדיר נגישות כך: ”אפשרות הגעה למקום, תנועה והתמצאות בו, שימוש והנאה משירות, קבלת מידע הניתן או מופק במסגרת מקום או שירות או בקשר אליהם, שימוש במתקניהם והשתתפות בתוכנית ובפעילויות המתקיימות בהם, והכול באופן שוויוני, מכובד, עצמאי ובטיחותי.”
פרק הנגישות של החוק קובע את החובה להנגיש כל מקום שפתוח לציבור וכל שירות הניתן לציבור לאנשים עם כל סוגי המגבלות. לפי חוק זה, כל משרדי הממשלה, בתי המשפט ובתי העסק, לרבות בתי קולנוע, מסעדות פארקים ובתי מלון, חייבים בנגישות. חובת הנגישות מדברת על בעלי המוגבלות הפיזית ומוגבלויות אחרות. את רוב פתרונות ההנגשה, אמורות לספק הרשויות המקומיות. כמו כן, מעניק החוק כלים לאכיפתו, כגון מערך פקחים בנציבות השוויון לבעלי מוגבלות אשר יוסמכו להוציא צווי סגירה נגד מקומות שאינם נגישים.
כל מבנה ציבורי חדש כהגדרתו בחוק, חייב להיות נגיש לכלל הציבור, כל יזם שמבקש להקים מבנה שישמש את הציבור (עירייה, אוניברסיטה וגם יזם פרטי שרוצה להקים מבנה משרדים שישמש משרדים שיאוכלסו על ידי משרתי ציבור) מחויב להעסיק יועץ נגישות כבר בשלב תכנון ראשוני ועד קבלת היתר בניה, כולל ליווי תהליך הבניה עצמו עד לקבלת טופס גמר ואישור אכלוס .
במהלך השנים האחרונות, נעשה ממאמץ  מרוכז ומשולב בפיקוח של נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות (גוף ששייך למשרד המשפטים) שהקים ועדות טכניות שכללו נציגים מהגופים הבאים : איגוד לשכות המסחר,  הטכניון – הפקולטה לארכיטקטורה,  המועצה הישראלית לצרכנות, התאחדות בוני הארץ, התאחדות התעשיינים בישראל, לשכת המהנדסים והאדריכלים, מינהל התכנון משרד הפנים, מרכז השלטון המקומי, משרד הבינוי והשיכון נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות,  עמותת אדריכלים מאוחדים בישראל,  עמותת נגישות ישראל, רשות ההסתדרות לצרכנות.
עבודה משותפת של גופים אלה הניבה  מערך תקנים תחת הכותרת "תקן ישראלי ת"י 1918  נגישות הסביבה הבנויה " התקן עצמו מחולק למספר תקנים שכל אחד מתייחס להבט שונה של מוגבלי נגישות לפי הפרוט הבא :
חלק 1 - עקרונות ודרישות כלליות.,  חלק 2 - הסביבה שמחוץ לבניין.,  חלק 3.1 -  פנים הבניין – דרישות בסיסיות, חלק 3.2 - פנים הבניין - דרישות משלימות לשימושים ספציפיים, חלק 4 - תקשורת, חלק 5.1 - יחידות אכסון מיוחדות, חלק 5.2 - יחידות דיור נגישות ויחידות דיור בנות התאמה
חלק 6 - אמצעי אזהרה והכוונה לאנשים עם מוגבלות ראייה
יכולתו הפיזית של ציבור משתמשי כיסאות הגלגלים היא מגוונת, כמו גם התכונות הפיזיות של כיסאות הגלגלים עצמם. מטרתו העיקרית של תכנון הבנייה הנגיש היא לאפשר למגוון רחב ככל האפשר של משתמשי כיסאות גלגלים להשתמש במבנה בדרך נוחה ומכובדת ככל האפשר ודומה ככל האפשר לזו של המשתמשים חסרי הלקות. דוגמאות: מבנה שמשתמשי כיסאות גלגלים יכולים להיכנס אליו רק דרך אחת הדלתות שלו הוא מבנה נגיש פחות ממבנה שדרך כל הדלתות שלו יכולים להיכנס משתמשי כיסאות גלגלים. מבנה שבו משתמשי כיסאות גלגלים ידניים (משתמשים שידיהם חסרות לקות) יכולים לפתוח בו בכוחות עצמם כל דלת הוא נגיש יותר מכזה שבו משתמשי כיסאות גלגלים ידניים צריכים עזרה בפתיחת חלק הדלתות (למשל דלתות שאין לידן מרווח תמרון מספיק עבור משתמשי כיסאות גלגלים). מבנה שבו לכל הדלתות יש מתג פתיחה חשמלי שמאפשר פתיחה עצמאית שלהם על ידי משתמשי כיסאות גלגלים ממונעים (משתמשים בעלי יכולת מוגבלת גם בידיהם) הוא אפילו נגיש יותר.
מנגד שיפור הנגישות יש לשקול נושאים נוספים כמו מחיר (מתג חשמלי נוח לתפעול בידי אדם עם כושר תנועה מוגבל ליד כל דלת עולה הרבה כסף) או ערך מזואולוגי (בניין שאחת מחזיתותיו הוגדרה כמבנה לשימור יכול להכיל דלתות נגישות רק בחזיתותיו האחרות).