stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הישרדות איי קמרינס
מאפיינים ייחודיים

משך התוכנית - צילומי עונה זו נערכו במשך 40 ימים בניגוד ל-52 או 32 ימים כמו בעונות הקודמות.
מספר מתמודדים - בעונה זו השתתפו 20 מתמודדים.
אי הגלות - בעונה זאת מתקיימות תחרויות על אי הגלות בדומה לעונה השנייה.
בחירת מנהיגים בתחילת המשחק - כשהמתמודדים נכנסו למשחק, בלי שהם הכירו אחד את השני, גיא זוארץ (מנחה התוכנית) אמר להם לבחור מנהיגים. גם בשבטים החדשים הם היו צריכים לבחור מנהיגים.
משימת מבחן - בפרק ה-8 התקיים מבחן אמון השבט, אשר בסופו המתמודד שקיבל אמון נמוך משל השאר הודח מהמשחק.
משימת הוטו - בדומה לעונה השנייה, השלישית והרביעית, לזוכה במשימה זו, ניתנה האפשרות למנוע את זכות ההצבעה לאחד מחברי השבט במועצת השבט.
אירועים בולטים

בתחילת העונה היו שני שבטים, שבט "באנאו" השבט האדום ושבט "מריקודו" השבט הצהוב. שבט "באנאו" ניצח במשימת הפרס הראשונה וזכה במחנה מאובזר, ואילו "מריקודו" נאלץ להתמודד עם תנאי מחיה קשים יותר.
ביום השישי הם החליפו איים ובכך גם את תנאי המחיה.
כבר בתחילת העונה נבחרו 2 מנהיגים לשני השבטים, במטרה לנסות להנהיגם. מנהיג שבט "מריקודו", לירון שטראוס, הצליח בתפקיד ואף המשיך לכהונה שנייה, אך היה הראשון מבין המודחים לאחר האיחוד. לעומתו מנהיג "באנאו", אביב בסיס, כשל מבחינה חברתית כבר בשלבים הראשונים של המשחק והודח חמישי, לאחר מרד אשר יצר יריבו: בן מלכא. ואת אביב החליפה נטלי בתור מנהיגה.
סמוך לפני האיחוד התמודדו יולה קרביץ ויניב רוחן במשימת חזרה למשחק, בה ניצח יניב וחזר למשחק.
גיורא נפל מהקורה במשימת החסינות של פרק 13, נאנק מכאבים אך חזר למשימה ולבסוף יונתן ניצח במשימה.
בפעם הראשונה בתולדות הישרדות זכתה אתי ב"טריפל" - זכייה בדו-קרב, במשימת חסינות ובמשימת וטו, כולן רצופות.
מתמודדים

| מתמודד | שבט מקורי | חילוף שבטים | שבט מאוחד | הדחה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| נטלי בן ארי 22, רמת השרון  | מריקודו |  |  | 01 !מודחת ראשונה  יום 2 |
| מוראל בן חמו 21, קריית אתא   | באנאו |  |  | 02 !מודחת שנייה  יום 5 |
| פנינית רוזנברג 25, חיפה  | מריקודו |  |  | 03 !מודחת שלישית  יום 8 |
| עפרי יריב 22, חצור  | באנאו |  |  | 04 !פונתה רפואית  יום 10 |
| אביב בסיס 33, בת חן   | באנאו |  |  | 05 !מודח רביעי  יום 11 |
| יגאל בן בנימין 39, רחובות  | מריקודו |  |  | 06 !הודח  יום 12 |
| בן מלכא 28, טבריה   | באנאו | מריקודו |  | 07 !מודח חמישי  יום 14 |
| יולה קרביץ 23, ראשון לציון  | באנאו | מריקודו |  | 08 !מודחת שישית  יום 16 |
| יניב רוחן חזר למשחק | מריקודו | באנאו |  | 09 !מודח שביעי  יום 17 |
| לירון שטראוס 28, כפר שמריהו   | מריקודו | מריקודו | מלאיה | 10 !מודח שמיני  מושבע 1  יום 21 |
| יונתן שמלא 26, ירושלים   | באנאו | באנאו | מלאיה | 11 !מודח תשיעי  מושבע 2  יום 24 |
| רועי לולו 35, חיפה  | באנאו | באנאו | מלאיה | 12 !מודח עשירי  מושבע 3  יום 24 |
| יאנה קלמן 36, תל אביב-יפו  | באנאו | באנאו | מלאיה | 13 !מודחת אחת עשרה מושבעת 4  יום 27 |
| אוהד אלון 28, מנחמיה  | מריקודו | מריקודו | מלאיה | 14 !מודח שנים עשר מושבע 5 יום 30 |
| גיורא רוטמן 53, הרצליה  | באנאו | מריקודו | מלאיה | 15 !מודח שלושה עשר מושבע 6 יום 33 |
| שונית פרג'י 23, קריית טבעון  | מריקודו | מריקודו | מלאיה | 16 !מודחת ארבע עשרה מושבעת 7  יום 36 |
| אתי חליווה 28, קריית שמונה  | באנאו | באנאו | מלאיה | 17 !מודחת חמש עשרה מושבעת 8  יום 39 |
| יניב רוחן 29, פתח תקווה  | מריקודו | באנאו | מלאיה | 18 !הודח מושבע 9 יום הגמר השורד האהוב |
| נטלי כבסה 29, בית ינאי  | מריקודו | באנאו | מלאיה | 19 !מקום שלישי |
| גב פשטי 27, תל אביב-יפו  | מריקודו | באנאו | מלאיה | 20 !מקום שני |
| אירית רחמים-בסיס 36, תל אביב-יפו   | מריקודו | מריקודו | מלאיה | 21 !השורדת האחרונה |
↑  יגאל הודח אוטומטית לאחר שלא נבחר לאחד מהשבטים במהלך החלפתם
↑  חזר למשחק לאחר שניצח בדו-קרב לפני החזרה לאיחוד השבטים מול יולה.
↑  הודח בהצבעת הקהל במהלך אירוע הגמר
סיכום עונה

| פרקים> מס. | פרקים> תאריך שידור מקורי | מנצחי המשימה> פרס | מנצחי המשימה> חסינות שבטית | מנצחי המשימה> חסינות אישית | דו-קרב אי הגלות> מנצח | דו-קרב אי הגלות> מפסיד | מודח | מקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 14 בפברואר 2011 | באנאו | באנאו | לירון | – | – | נטלי ב. | 01 !מודחת ראשונה יום 2 |
| 2 ו-3 | 20 ו-21 בפברואר 2011 | באנאו | מריקודו | רועי | גב | יונתן | מוראל | 02 !מודחת שנייה יום 5 |
| 4 ו-5 | 27 ו-28 בפברואר 2011 | מריקודו | באנאו | אירית | אוהד | אביב | פנינית | 03 !מודחת שלישית יום 8 |
| 6 ו-7 | 6 ו-7 במרץ 2011 | מריקודו | מריקודו | אביב יאנה | אתי | נטלי כ. | עפרי | פונתה רפואית יום 10 |
| 6 ו-7 | 6 ו-7 במרץ 2011 | מריקודו | מריקודו | אביב יאנה | אתי | נטלי כ. | אביב | 04 !מודח רביעי יום 11 |
| 8 ו-9 | 13 ו-14 במרץ 2011 | מריקודו | באנאו | גיורא | בן | יניב | יגאל | מודח יום 12 |
| 8 ו-9 | 13 ו-14 במרץ 2011 | מריקודו | באנאו | גיורא | בן | יניב | בן | 05 !מודח חמישי יום 14 |
| 10 ו-11 | 20 ו-21 במרץ 2011 | באנאו | – | גיורא | – | – | יולה | 06 !מודחת שישית יום 16 |
| 10 ו-11 | 20 ו-21 במרץ 2011 | באנאו | – | יונתן | – | – | יניב | 07 !מודח שביעי יום 17 |
↑  אביב זכה בשרשרת החסינות האישית ובמועצת השבט העביר אותה ליאנה.
↑  יגאל הודח אוטומטית מהמשחק לאחר שלא נבחר לשבט בערבוב השבטים.
1 2  מפני ששני השבטים נשלחו למועצת השבט, לא התקיימה משימת חסינות שבטית, ואף אחד לא נשלח לאי הגאולה.
↑  יוליה ויניב, שני המתמודדים אשר הודחו במועת השבט הכפולה, התחרו באחד השנייה כדי לחזור למשחק; יניב ניצח, וקיבל חסינות אישית למועצת השבט הקרובה.
↑  פרק 15, אשר שודר ב-4 באפריל 2011, היה פרק סיכום.
↑  המתמודדים בחרו שם של מתמודד אחר יחד עם פרס ומעדן מקומי, הכל באקראיות. אם המתמודד אכל את המעדן המקומי, המתמודד ששמו נבחר זכה בפרס.
↑  שונית בחרה לחלוק את הפרס עם שאר השבט.
1 2  פרקים 27 ו-29 היו פרק סיכום.
↑  נטלי כ. קיבלה חסינות מהצבעת הקהל כדי להכריע את ההדחה האחרונה.
↑  יניב הודח בשידור ישיר של הגמר על ידי הצבעת קהל.
סיכום עונה > מדרוג(2011)

| פרק | תאריך שידור מקוריישראל | מדרוג | מקור |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | 14 בפברואר 2011 | 22.3% |  |
| 2 | 20 בפברואר 2011 | 15.5% |  |
| 3 | 21 בפברואר 2011 | 17.1% |  |
| 4 | 27 בפברואר 2011 | 14.5% |  |
| 5 | 28 בפברואר 2011 | 15.3% |  |
| 6 | 6 במרץ 2011 | 15.1% |  |
| 7 | 7 במרץ 2011 | 15% |  |
| 8 | 13 במרץ 2011 | 13.5% |  |
| 9 | 14 במרץ 2011 | 15% |  |
| 10 | 20 במרץ 2011 | 15% |  |
| 11 | 21 במרץ 2011 | 15.3% |  |
| 12 | 27 במרץ 2011 | 14.5% |  |
| 13 | 28 במרץ 2011 | 15.5% |  |
| 14 | 3 באפריל 2011 | 13.5% |  |
| 15 | 10 באפריל 2011 | 14.9% |  |
| 16 | 11 באפריל 2011 | 17% |  |
| 17 | 25 באפריל 2011 | 11.8% |  |
| 18 | 2 במאי 2011 | 14.8% |  |
| 19 | 15 במאי 2011 | 13.8% |  |
| 20 | 16 במאי 2011 | 14.1% |  |
| 21 | 23 במאי 2011 | 15.5% |  |
| 22 | 29 במאי 2011 | 14.7% |  |
| 23 | 30 במאי 2011 | 16.3% |  |
| 24 | 5 ביוני 2011 | 14.6% |  |
| וילת המושבעים | וילת המושבעים | 17.3% |  |
| 25 | 12 ביוני 2011 | 15.6% |  |
| 26 | 13 ביוני 2011 | 12% |  |
| 27 | 19 ביוני 2011 | 20.9% |  |
| ממוצע עונתי | ממוצע עונתי | 15.3% |  |
הערות שוליים

↑  עידן קפון, ‏מה הסיפור של איי קמרינס?, באתר ‏מאקו‏, 23 בפברואר 2011
↑  אלעד בילו, עכבר העיר אונליין, הישרדות 5: אירית רחמים היא הזוכה הגדולה, באתר הארץ, 20 ביוני 2011
↑  הדס ריבק‏, רייטינג יומי: מי יהיה השורד האחרון?, באתר וואלה, 15 בפברואר 2011
↑  הדס ריבק‏, רייטינג יומי: משפחה שכזאת, באתר וואלה, 21 בפברואר 2011
↑  הדס ריבק‏, רייטינג יומי: ערוץ אי, באתר וואלה, 1 במרץ 2011
↑  הדס ריבק‏, רייטינג יומי: 20% זה-30% החדש, באתר וואלה, 7 במרץ 2011
↑  הדס ריבק‏, רייטינג יומי: אבודים בטוקיו, באתר וואלה, 14 במרץ 2011
↑  הדס ריבק‏, רייטינג יומי: אפשרות של אי, באתר וואלה, 15 במרץ 2011
↑  הדס ריבק‏, רייטינג יומי: משפחה לא בוחרים, באתר וואלה, 21 במרץ 2011
↑  הדס ריבק‏, רייטינג יומי: אי של יציבות, באתר וואלה, 22 במרץ 2011
↑  הדס ריבק‏, רייטינג יומי: איזה מין משפחה?, באתר וואלה, 28 במרץ 2011
↑  הדס ריבק‏, רייטינג יומי: שבט אחים, באתר וואלה, 29 במרץ 2011
↑  הדס ריבק‏, רייטינג יומי: המלך, באתר וואלה, 11 באפריל 2011
↑  הדס ריבק‏, רייטינג יומי: 16% לסרט התיעודי "חיים יקרים", באתר וואלה, 12 באפריל 2011
↑  הדס ריבק‏, רייטינג חג: החיים במספרים, באתר וואלה, 26 באפריל 2011
↑  רייטינג חג: החיים במספרים, באתר וואלה, 3 במאי 2011
↑  רייטינג יומי: ושאבתם מים בששון, באתר וואלה, 16 במאי 2011
↑  רייטינג יומי: האומה כמרקחה, באתר וואלה, 24 במאי 2011
↑  רייטינג יומי: מצחיק, אבל פחות, באתר וואלה, 30 במאי 2011
↑  רייטינג יומי: מחאה שקטה, באתר וואלה, 31 במאי 2011
↑  רייטינג יומי: הסורים על הגדרות?, באתר וואלה, 6 ביוני 2011
↑  רייטינג יומי: היי מיקי, באתר וואלה, 7 ביוני 2011
↑  רייטינג יומי: על השרידה, באתר וואלה, 13 ביוני 2011
↑  רייטינג יומי: באה לשכונה בחורה חדשה, באתר וואלה, 14 ביוני 2011
↑  רייטינג יומי: 20.9% לגמר "הישרדות", באתר וואלה, 20 ביוני 2011
| הישרדות |
| --- | --- | --- |
| מנחה | גיא זו-ארץ (2007–) |  |
| עונות | 2007–2008: האיים הקריביים • 2008–2009: איי הפנינה • 2009: הפיליפינים • 2010: אולסטארס • 2011: איי קמרינס • 2012: VIP • הונדורס • 2017: פאלאוון • 2019: VIP‏ 2 • 2020: VIP‏ 3 • 2021: VIP‏ 4 • 2022–2023: מנילה |  |
| זוכים | נעמה קסרי (האיים הקריביים) • אריק אלפר (איי הפנינה) • שי אראל (הפיליפינים) • נתן בשבקין (אולסטארס) • אירית רחמים-בסיס (איי קמרינס) • איתי שגב (VIP) • לירון (טילטיל) אורפלי (הונדורס) • ענבר פיניאבסקי-בסון (פאלאוון)  • ג'ובאני רוסו (VIP 2) • אסי בוזגלו (VIP 3) • אלה אייבינדר (VIP 4) • אלית מוסאיוף (מנילה) |  |
דידכה

| --- | --- |

 מידע כללי
 שפת המקור:  קוינה 
 סוגה:  ancient church order 
 
שנים עשר השליחים (מוזיאון פושקין במוסקבה)
הדִידָכֵה (ביוונית: Διδαχή, במשמעות: 'הוראה' המכונה גם "תורת שנים-עשר השליחים", היא מסה אנונימית השייכת לנצרות הקדומה ומתוארכת על ידי מרבית החוקרים למאה הראשונה. השורה הראשונה של מסה זו היא "תורת האל לגויים (או לאומות) באמצעות שנים עשר השליחים". הטקסט, שחלקים ממנו מהווים את הקטכיזם הקדום ביותר המוכר לנו, כולל שלושה נושאים מרכזיים: אתיקה ואתיקה נוצרית; טקסים דתיים כמו טבילה וסעודת אדון; וארגון הכנסייה. פרקי הפתיחה של החיבור כוללים תיאור של דרך החיים המוסרית והטובה, ובניגוד לה, את דרך המוות והרשע. תפילת האדון כלולה במלואה. מופיעות גם הלכות טבילה עבור מצבים שונים. הוראה על קיום צום בימי רביעי ושישי. נתונות שתי תפילות בסיסיות לאדון. שלב מוקדם בהתארגנות הכנסייה. תפקידם של הנביאים ורמזים לציון "סעודת האדון". הדידכה נחשב לדוגמה הראשונה של טקסט מסוגת של צווי הכנסייה. הדידכה חושף את האופן שבו יהודים-נוצרים ראו את עצמם וכיצד הם התאימו את מנהגים שלהם לנוצרים שאינם יהודים. הדידכה מזכיר בכמה מובנים את הבשורה על-פי מתי, ייתכן שזה מפני שמקורם של שני הטקסטים הללו בקהילות דומות. פרקי הפתיחה, המופיעים גם בכתבים נוצריים קדומים אחרים ומזכירים הן את ספרות החכמה והן חלק מכתביו הרומיים של מרקוס אורליוס, נובעים ככל הנראה ממקור יהודי קדום.
הדידכה נחשב לחלק מקבוצת הכתבים השייכים לדור השני של הנצרות המכונים גם אבות אפוסטוליים. החיבור נחשב על ידי כמה מאבות הכנסייה לחלק מן הברית החדשה, בעוד שנדחה על ידי אחרים כמזויף או לא קנוני, בסופו של דבר, הדידכה לא התקבל לתוך הקאנון של הברית החדשה. אך הקנון הרחב של הכנסייה האורתודוקסית האתיופית כולל את דידאסקליה, יצירה שהושפעה על ידי הדידכה.
לאחר שהיה אבוד במשך מאות שנים, כתב יד יווני של הדידכה התגלה מחדש בשנת 1873 על ידי פילותאוס בריאניוס, המטרופוליטן של ניקומדיה, ב"קודקס היירוסולימיטנוס". גרסה לטינית של חמשת הפרקים הראשונים התגלה בשנת 1900 על ידי ג. שלכט.
תארוך, עריכה ותרגומים מודרניים

חוקרים אנגלים ואמריקאים רבים תיארכו את חיבור הדידכה לשלהי המאה השנייה לספירה, וחלקם עדיין סבורים כך כיום. אולם הדעה הרווחת יותר בימינו היא שהדידכה נכתב במאה הראשונה לספירה. החיבור הוא יצירה מורכבת ומעובדת וגילויין של מגילות מדבר יהודה וסרך היחד סיפקו עדות להתפתחות במשך זמן רב החל מספרות החכמה היהודית ועד לחיבור הנוצרי. שני שברי אבן שהכילו טקסט יווני של הדידכה (פסוקים 1:3c-4a; 2:7-3:2) נמצאו בין האוקסירינכוס פפירי (מס' 1782) והם נמצאים כעת באוסף ספריית סאקלר באוקספורד. מלבד שני השברים הללו, יתר הטקסט היווני של דידכה שרד רק בכתב יד אחד, זה שנמצא קודקס היירוסולימיטנוס. תארוך מועד חיבור המסמך נעשית, אם כן, מאתגרת הן בהיעדר ראיות מוצקות והן מבחינת אופיו המורכב. ייתכן שהדידכה נערך לצורתו הנוכחית רק בשנת 150, אם כי תאריך קרוב יותר לסוף המאה הראשונה נראה סביר יותר לרבים. זוהי עבודה אנונימית, מדריך פסטורלי שארון מילאבק אמר עליו שהוא "מגלה על האופן שבו יהודים-נוצרים ראו את עצמם וכיצד הם התאימו את יהדותם לגויים יותר מכל ספר אחר בכתבי הקודש הנוצריים". הקטע הראשון בחיבור, שנפתח במילים "שתים דרכים יש. אחת – דרך החיים ; ואחת – דרך המוות" מבוסס, ככל הנראה, על מקור יהודי קודם. הקהילה שיצרה את הדידכה הייתה יכולה להתבסס בסוריה, שכן היא התייחסה אל הגויים, אך מנקודת מבט יהודית, במקום מרוחק מירושלים, ואינה מראה שום עדות להשפעה של פאולוס. אלן גארו טוען כי שכבתו המוקדמת ביותר נובעת מן הצו שהוציאה המועצה האפוסטולית בשנת 49–50 לספירה, על ידי הוועידה הירושלמית תחת יעקב הצדיק.
הטקסט אבד, אבל המלומדים ידעו על קיומו דרך הכתבים של אבות הכנסייה שכמה מהם התבססו עליו. בשנת 1873 באיסטנבול, פילותאוס בריאניוס מצא עותק יווני של הדידכה, שנכתב בשנת 1056, והוא פרסם אותו בשנת 1883. היצ'קוק ובראון הוציאו את התרגום הראשון של הדידכה לאנגלית במרץ 1884. אדולף פון הרנאק הוציא את התרגום הראשון לגרמנית בשנת 1884, ופול סבטייה הוציא את התרגום הראשון לצרפתית וכלל בו גם פירוש, בשנת 1885.
התייחסויות מוקדמות

הדידכה מוזכר על ידי אוסביוס (בסביבות שנת 324 לספירה), כמו יחד עם ספרים מוכרים שאינם קנוניים.
אתנסיוס (בשנת 367) ורופינוס (בשנת 380 בערך) מונים את הדידכה כחלק מהאפוקריפה (רופינוס נותן לחיבור את השם "משפטו של פטר" "Judicium Petri"). הוא נדחה מהקאנון על ידי ניספורוס (בשנת 810 בערך) והוא מתקבל לקאנון ה-85, יוחנן מדמשק והכנסייה האורתודוקסית האתיופית. החיבור "נגד המהמרים" (The Adversus Aleatores) שמתחזה לטקסט של קיפריאנוס מצטט אותו בשמו. ציטוטים ללא מקור של הספר נפוצים מאוד, אך פחות בטוחים בזיהוי שלהם ביחס לספר. הפרק הראשון, "שתי דרכים" חולק את אותה לשון עם איגרת בר-נבא (פרקים 18–20), לפעמים מילה במילה ולפעמים בשינוי מקום או נוסח. כמו כן ניתן לראות קווי דמיון רבים לאיגרותיהם של פוליקרפוס ושל איגנטיוס מאנטיוכיה. הרועה של הֶרמס משקף אף הוא את הכתוב בדידכה וכך גם אירנאיוס, קלמנט מאלכסנדריה, ואוריגנס משתמשים ביצירה. וכך במערב עושה אופטאטוס בחיבור "המעשים לפי זנופילוס" ("Gesta apud Zenophilum"). הדידסקליה אפוסטולורום מבוססים על הדידכה. הדים נוספים לקטעים מתוך הדידכה נמצאים גם אצל יוסטינוס מרטיר, טטיאנוס, תאופילוס מאנטיוכיה, קיפריאנוס ולקטנטיוס.
תוכן החיבור

ניתן לחלק את תוכן החיבור לארבעה חלקים, שרוב החוקרים הסכימו על שילובם ממקורות נפרדים על ידי עורך מאוחר: החלק הראשון מכונה "שתי דרכים" ועוסק בדרך החיים ובדרך המוות (פרקים א-ו); החלק השני הוא חלק פולחני הנוגע לענייני טבילה, צום ואאוכריסטה (פרקים ז-י); החלק השלישי מדבר על המיניסטריון וכיצד יש לטפל בשליחים, בנביאים, בבישופים ובדיאקונים (פרקים 11-15); החלק האחרון (פרק 16) הוא נבואה ששעוסקת בביאה השנייה.
תוכן החיבור > כותרת

השם הנפוץ של החיבור הוא דידכה אולם זהו קיצור של שם מלא יותר אשר נמצא על המסמך ושנעשה בו שימוש על ידי אבות הכנסייה - "ההוראה של אלוהים אל שנים עשר השליחים"אשר הירונימוס זיהה עם הבשורה אל העברים. כותרת מלאה יותר או כותרת משנה נוספת נמצאת גם בכתב היד, "הוראת ה' לגויים על ידי שנים עשר השליחים".
תוכן החיבור > תיאור

וילי רורדורף הגדיר את חמשת הפרקים הראשונים בחיבור "כיהודים במהותם, אבל כאלה שהקהילה הנוצרית הייתה מסוגלת להשתמש בה על ידי הוספת הקטע האוונגליוני ".  "האדון" בדידכה מוסב בדרך כלל על "האדון אלוהים", בעוד שישו נקרא "משרתו" של האל האב. הטבילה המתוארת ככזו שמתבצעת "בשם האב, הבן ורוח הקודש". חוקרים מסכימים בדרך כלל כי הטבילה שמתוארת בפרק 9 ומדברת על טבילה "בשם האל", מייצגת מסורת קדומה יותר אשר הוחלף בהדרגה בשילוש של שמות. באופן דומה למתואר במעשי השליחים פרק 3, כפי שציין אהרון מילבץ', ישו נתפס כעבדו של אלוהים.  הקהילה מוצגת כ”ממתינה לממלכת האל (אנ') מהאב כאירוע עתידי (אנ') לכל דבר”.
תוכן החיבור > שתי דרכים

הקטע הראשון (פרקים א-ו) פותח במילים: "שתי דרכים יש. אחת – דרך החיים; ואחת – דרך המוות. ושוני רב בין שתי הדרכים."
ב-Apostolic Fathers, מהדורה שנייה, לייטפוט-הארמר-הולמס, 1992 מצוין כי:
הקבלות נוספות הדומות לסגנון "שתי דרכים" נמצאו במגילות מדבר יהודה ממערות קומראן. קהילת קומראן כללה הוראת "שתי דרכים" באמנת היסוד שלה, "סרך היחד" .
לאורך "שתי הדרכים" משובצים ציטוטים רבים מן הברית הישנה (התנ"ך) המשותפים גם לבשורות ובעלי דמיון תאולוגי רב ביניהם, אולם ישו אינו מוזכר בשמו. הפרק הראשון נפתח בקריאת שמע ("ואהבת את אלוהים עושיך"), את המצוות על אהבת הרע ("ואהבת לרעך כמוך") וגם בנוסחו השלילי ("וכל אשר לא תעשה לעצמך גם לחברך לא תעשה"). לאחר מכן מופיעות תמציות קצרות המשותפות גם לדרשה על ההר, אשר מצוטטות בווריאציות גם ברועה של הרמס (Mand, II, 4-6). לקטעים אלה אין מקבילה איגרת בר-נבא; לכן, הם עשויים להיות תוספת מאוחרת יותר, דבר המרמז על כך שהטקסט של הרועה של הרמס והנוסח הנוכחי של דידכה חולקים מקור משותף או שהאחד מהם מסתמך על משנהו.
פרק 2 כולל את המצוות והאיסורים כנגד רצח, ניאוף, בנים משחיתים, הפקרות מינית, גנבה, קסם וכישוף, הפלה, רצח תינוקות, חמדנות, עדות שקר, נטירת טינה, תאוות בצע, צביעות, זדון, יהירות, שנאה, נרקיסיזם ועוד. הפרק מסתיים במילים: ”לא תשנא כל אדם. אבל את אחדים תוכיח, ועל אחדים תתפלל, ואת אחדים תאהב יותר משאת נפשך.”
פרק 3 מנסה להסביר כיצד חטא אחד מוביל לאחר: כעס גורם לרצח, תאווה מביאה לידי ניאוף וכן הלאה. כל הפרק אינו נכלל באיגרת בר-נבא.
פרק 4 פסוק 13 קובע כי אסור לזנוח את מצוות האל, לא להוסיף ולא לחסר (ראו גם דברים ד' - בל תוסיף ובל תגרע). דרך המוות (פרק 5) היא רשימה של המידות הרעות שיש להימנע מהן. פרק 6 חותם את החלק הראשון:
ראה, אל יהתל בך אדם [להטותך] מדרך המשנה [הזאת] כי ללא אלהים ילמדך.

אם תוכל לשאת את כל עֹל ה', תהיה תמים. אם לא תוכל – עשה מה שתוכל.

ועל אודות אֹוכל מה שתוכל שא; אבל מזבחי אלילים רחק מאד כי זבחי מתים הם.
הדידכה, כמו באיגרת הראשונה אל הקורינתים (10:27-28), לא אוסר באופן מוחלט על אכילת בשר שהוקרב לאלילים, אלא רק ממליץ להיזהר באכילתו. ניתן להשוואת את האמירה הזו עם ביטוי המוגזם של פאולוס - "תן לו לאכול עשבי תיבול" של פאולוס וכמו שמופיע באיגרת אל הקורינתים הראשונה (8:13) : "לָכֵן אִם מַאֲכָל הוּא מִכְשׁוֹל לְאָחִי, לֹא אֹכַל בָּשָׂר לְעוֹלָם לְמַעַן לֹא אַכְשִׁיל אֶת אָחִי.", בכך נותן תמיכה לרעיון של צמחונות בכנסייה הקדומה. ג'ון צ'פמן באנציקלופדיה הקתולית (1908) קובע כי הדידכה התייחס בשר כשר. הגרסה הלטינית של הדידכה כוללת גרסה חלופית לפרק 6 ממנו מושמטת כל התייחסות שהיא לבשר וכוללת סיום לפרק בסגנון: ”על ידי אדוננו ישוע המשיח ... לנצח נצחים, אמן”. זהו סוף התרגום ללטינית אשר מצביע על כך שהמתרגם חי בתקופה בה עבודת אלילים כבר נעלה וביטוייו של דידכה נתפסו כמיושנים.
אלון טוען כי שהתכלית של חלק זה בספר איננה קשורה להכנסתם של זרים לנצרות וזאת מכמה טעמים:
תכלית זו איננה מצוינת בספר עצמו.
אין בחלק זה של הספר אזכור לגופי מצוות כמו שבת, מועדים ומאכלות אסורים.
מצויים בחומר זה עניינים שאינם נוגעים לאנשים שנמצאים טרם כניסתם לנצרות.
לאור זאת, הוא מציע לפרש את מגמת חלק זה בחיבור באופן שונה. חלק זה של החיבור כולל מספר מרכיבים יסודיים: הצעה של מצע חיים על פי היהדות, היסודות הללו הם מן התחום שבין אדם לחברו ונוגעים בחלקם המועט בלבד לפרישות מעבודה זרה, הכתובים סומכים את דברים בתחילה על עשרת הדיברות ויוצרים מעין פרשנות עליהם, בנוסף, מופיעות מספר עבירות שהיו נפוצות בחברה היוונית והרומית בתקופתו של המחבר.
תוכן החיבור > טקסים

החלק השני (פרקים 7–10) של דידכה כולל מצוות וריטואלים דתיים שונים. הן כאלה הנוגעים לחיי פרק והן כאלה הנוגעים לקיום קהילה וממסדים דתיים.
תוכן החיבור > טקסים > טבילה

החלק השני של דידכה, נפתח בפרק 7 הכולל את ההוראה על הטבילה, הטקס המקודש שמכניס זר לתוך הנוצרית. את ההטבלה יש לערוך "בשם האב, הבן ורוח הקודש" עם טבילה משולשת ב"מים חיים" (כלומר, מים זורמים). אם אין אפשרות לטבול במים חיים, יש לטבול במים קרים ואם גם זו איננה אופציה - ניתן לטבול גם במים חמים. אם אין די מים לטבילה, ניתן לשפוך על ראשו של המוטבל את המים. הן המטביל והן המוטבל נדרשים לצום ביום או ביומיים שקודמים לטקס הטבילה.
הברית החדשה עשירה במטאפורות לטבילה, אך מספקת פרטים מעטים בלבד על פרטי הנוהג עצמו, אפילו לא על כך שהמועמדים מצהירים על אמונתם בנוסחה כלשהי. הדידכה הוא המקור החיצוני הקדום ביותר הכולל מידע על הטבילה, אך גם הוא חסר את הפרטים האלה. הפרק "שתי דרכים" של הדידכה עשוי להיות סוג של הדרכה אתית שמועמדים קיבלו לקראת ההטבלה.
תוכן החיבור > טקסים > צום ותענית

פרק 8 מציע כי הצומות לא יהיו בימי שני וחמישי "עם הצבועים" - כנראה יהודים לא נוצרים (כמו הפרושים) - אבל כן להתענות בימי רביעי ושישי. צום יום רביעי ויום שישי בתוספת המיסה של יום ראשון מכוננים את השבוע הנוצרי. הנוצרים גם אינם מתפללים עם אחיהם היהודים, אלא אומרים את תפילת האדון שלוש פעמים ביום. הטקסט של התפילה אינו זהה לגרסה בבשורה על פי מתי, והיא ניתנת עם הדוקסולוגיה " כי לך הגבורה והכבוד לעולם". דוקסולוגיה זו נובעת מספר דברי הימים א', פרק כ"ט, פסוקים י"א–י"ג ברוס מ. מצגר קבע כי הכנסייה המוקדמת הוסיפה אותו לתפילת האדון, ויצרה את קריאת מתיו הנוכחית.
תוכן החיבור > טקסים > תפילה יומית

הדידכה מספק אחד הרמזים המעטים שיש היסטוריונים לשחזר את תפילת היומיום בקרב נוצרים לפני שנת 300. זה מורה לנוצרים להתפלל "אבינו שבשמיים" שלוש פעמים ביום אבל לא מפרט זמני תפילה מדויקים. מקורות מוקדמים אחרים מדברים על שתיים, שלוש וחמש תפילות ביום.
תוכן החיבור > טקסים > סעודת האדון (אאוכריסט)

הדידכה כולל שתי תפילות פשוטות ויוצאות דופן עבור סעודת האדון ("ההודיה"),‏ שהיא המעשה המרכזי של הפולחן הנוצרי. זה הטקסט המוקדם ביותר המתייחס לטקס זה כאל סעודת האדון.
פרק 9 נפתח בברכה על הגפן:
ועובר לברכה על הלחם:
הדידכה, למעשה, מתאר את אותו טקס כמו זה שהתרחש בקורינת. כמו שמתואר באיגרת הראשונה של פאולוס אל הקורינתים, הדידכה מאשרת שסעודת האדון הייתה ארוחה ממש, כנראה מתרחש ב"כנסיית הבית". ברכת הכוס והלחם שונות הן מהנוהג הנוצרי של ימינו והן מהנוסח של הברית החדשה בסעודה האחרונה, אשר שוב, בניגוד כמעט לכל אירועי המיסה של ימינו, אין דידכה מזכיר. חוקרים עקבו אחרי התפילה באאוכריסטה על פי דבריו של ישו בסעודה האחרונה, אך חוקרים עכשוויים מדגישים במקום זאת מקורות יהודיים וגויים.
פרק 10 מתאר את ההודיה שלאחר ארוחה ("ואחרי שתשבעו, כך תודו). תכולת הארוחה אינה מצוינת: פרק 9 אינו שולל גם מרכיבים אחרים בסעודה מלבד הכוס והפת שהוא מזכיר. פרק י', בין אם במקורו היה בקובץ נפרד ובין אן הוא המשך ישיר של פרק 9, לא מזכיר כלל את מרכיבי הסעודה (ואפילו לא לחם ויין). במקום זה הוא מדבר על "במזון של רוח ובמשקה של חיי עולמים", כי הוא מבדיל מן "מזון ומשקה נתתה לבני אדם להנאתם, למען יודוך (אלוהים)". אחרי דוקסולוגיה, כמו קודם, מגיעות הקריאות האפוקליפטיות: ”יבוא-נא חסד ויעבור- נא העולם הזה. הושענא לבית דוד. מי שקדוש – יבוא נא. מי שאיננו – ישוב- נא בתשובה. מרן אתא. אמן”. התפילה מזכירה את חזון יוחנן כב (17–20) ואת האיגרת הראשונה אל הקורינתים 16:22.
תפילות אלה אינן מתייחסות למוות הגואל של ישו, או לזיכרון, כפי שנוסחו על ידי פאולוס באיגרת הראשונה אל הקורינתים (11:23-24).
ג'ון דומיניק קרוסן תומכת ג'ון וו ריגס 1984 "המאמר השני במאה" בטיעון כי "ישנן שתי חגיגות לחם הקודש נפרד לגמרי נתון Didache 9-10, עם אחד קודם לכן עכשיו לשים במקום השני." הקטע המתחיל ב־10.1 הוא עיבוד מחדש של הברכת המזון היהודית, תפילה בת שלוש תפילות בסיום ארוחה, הכוללת ברכת אלוהים לקיומו של היקום, ברכת אלוהים הנותנת את מתנות המזון, אדמה, ברית, ותפילה להחזרת ירושלים ; התוכן הוא "נוצרי", אבל הטופס נשאר יהודי. זה דומה לטקס האכוכריזם של הכנסייה הסורית בקורבאנה הקדושה של אדאי ומרי, השייכים ל"תקופה קדמונית שבה האיקולוגיה של הכנסייה עדיין לא הכניסה את נרטיב המוסד בטקסט התפילה האכריסטית ".
תוכן החיבור > הממסד הכנסייתי

נראה כי הממסד הכנסייתי המשתקף בדידכה אינו מפותח. השליחים והנביאים הם בעלי חשיבות רבה, הם משמשים כ"כמרים ראשיים" ואולי גם חוגגים את סעודת האדון. הטקסט מציע הנחיות להבחנה בין נביא אמיתי המבקש תמיכה לבין נביא שקר המבקש לנצל את נדיבות הקהילה. לדוגמה, נביא אשר פועל בניגוד להטפות שלו עצמו הוא נביא שקר (11:10). ההנהגה המקומית מורכבת מבישופים ודיאקונים, ונראה שהם תופסים את מקומו של המיניסטריון הנודד. נוצרים נדרשים להתכנס ביום ראשון כדי לבצוע את הפת, כדי להתוודות על חטאיהם וכדי להתפייס עם חבריהם לאמונה אם יש להם תלונות (פרק 14).
מתי והדידכה

נמצאו קווי דמיון משמעותיים בין הדידכה לבין הבשורה על פי מתי כאשר כתבים אלה חולקים מילים, ביטויים ומוטיבים. בין החוקרים המודרניים יש גם רתיעה מתמיכה בתזה כי דידכה השתמשו בטקסטים מתוך מתי. הקשר ההדוק בין שני הכתבים הללו עשוי להצביע על כך ששני המסמכים נוצרו באותה סביבה היסטורית וגאוגרפית. טענה אחת המרמזת על סביבה משותפת היא שהקהילה של דידכה ושל הבשורה על פי מתי הייתה מורכבת ככל הנראה מיהודים-נוצרים מלכתחילה. כמו כן, ההוראה שתי דרכים (פרקים 1–6) אולי שימש כהוראות קדם-טבילה בתוך הקהילה של דידכה ומתי. ייתר על כן, התכתובת של הנוסחה הטבילה הטריניטרית בדידכה ובמתי (דידכה 7 ומתי כ"ח, י"ט), כמו גם העיצוב הדומה של תפילת האדון (8, 6, 6-13) משקפים את שימוש במסורות אורליות דומות. לבסוף, הן אצל הקהילה של דידכה (11–13) והן אצל מתי (מתי 7: 15-23, 10: 5-15, 40-42, 24: 11,24) נערכו ביקורים על ידי השליחים והנביאים.
ההלכה היהודית והדידכה

בין ההלכה היהודית המשוקפת בספרות חז"ל ובין ההלכה המשוקעת בדידכה יש מקבילות רבות.