stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דפנה קפמן
ביוגרפיה > שיטת עבודתה

בעבודתה עושה קפמן שימוש בטכניקות שונות: עיבוד זכוכית במבער, רקמה, רישום והדפס. על ידי שילוב של טקסטים מהמדיה הכתובה והמשודרת, מתייחסת האמנית להיבטים חברתיים-פוליטיים בארץ. במקרים אחדים, כמו בתערוכה דם המכבים, שהוצגה בנורווגיה, שילבה קפמן עבודת רקמה של נשים מקומיות על מנת להדגיש את הפער הקיים בין הדימוי לשפה. "קפמן מיטיבה לשלב בעבודותיה מיומנות וירטואוזית יחד עם עיסוק בעולם של תכנים חברתיים-פוליטיים עכשוויים. עבודתה, המתאפיינת במבט פואטי, נוקב ונוגע ללב זכתה להכרה ומוצגת במוזיאונים ובגלריות בישראל ומחוצה לה. בעבודת כפיים עמלנית וקפדנית, קפמן עוסקת בטכניקות של פיסול בזכוכית ורקמה-תחומים אשר הודרו במשך שנים מן האמנות העכשווית. עבודותיה עוסקות בסוגיות מדיומליות וכן בנושאים הקשורים לזהות מגדרית ולאומית. בעבודתה האמנית בוחנת מרחבי תודעה תרבותיים של הנצחה, הקרבה ואבלות באמצעות שימוש בדימויי צמחים שכמו לקוחים מלקסיקון בוטני".
פרסים

2019 - פרס ליצירה נשית על שם אנדראה מאטר, ארגון מאדרמה
2016 - פרס היצירה בתחום העיצוב תשע"ז, משרד התרבות והספורט
2012 - פרס עידוד היצירה לשנת תשע"ב, משרד התרבות והספורט.
2006-2005 - פרס לאמן הצעיר, מלגת קרן הילבר סוסין, ארצות הברית
תערוכות > תערוכות יחיד ושני אמנים

2024 תערוכת יחיד, גלריה טרייבר, סיאטל
2021 - תערוכת יחיד, מוזיאון פתח תקווה לאמנות, אוצרת אירנה גורדון
2022-2021 תערוכת יחיד מוזיאון קרייזלר לאמנות, וירג'יניה, גלריה רו גרין, הפדרציה היהודית בקליבלנד, ארצות הברית אוצרות קרולין סוון נידל וטרודי וויסנברגר
2018 - תערוכה לשני אמנים לורץ+זיידל קונטמפוררי, ברלין, גרמניה
2017 - תערוכת יחיד גלריה לורץ'-זיידל לאמנות עכשווית, ברלין, גרמניה
2016 - תערוכה לשני אמנים לורץ+זיידל קונטמפוררי, ברלין, גרמניה
2014-2015 תערוכת יחיד מוזיאון לאומנות ועיצוב בסן פרנסיסקו, מוזיאון דייוויד אוסלי לאמנות, אינדיאנה, ארצות הברית, אוצרת דאבירה טארגין.
2013 - תערוכת יחיד גלריה לורץ'-זיידל לאמנות עכשווית, ברלין, גרמניה
2013 - מוצג מיוחד מוזיאון ארץ ישראל, אוצרת אנריאטה אליעזר-ברונר
2013 - תערוכת יחיד מוזיאון קרמיק וסטרוואלד, קובלנץ, גרמניה, אוצרת מוניקה גאס
2011 - תערוכת יחיד המוזיאון האוניברסיטאי וושינגטון, מרכז קאצן לאמנות עכשווית, וושינגטון, ארצות הברית, אוצר ג'ק ראסמוסן
2010 - תערוכת יחיד גלריה לורץ'-זיידל לאמנות עכשווית, ברלין, גרמניה
2008 - תערוכת יחיד פרויקט "בקצה", מגדלור על האי אוטסירה, נורווגיה
2006 - תערוכת יחיד גלריה לורץ'-זיידל לאמנות עכשווית, ברלין, גרמניה
2004 - תערוכת יחיד גלריה הלר, ניו יורק, ארצות הברית
תערוכות > תערוכות קבוצתיות נבחרות

2024 מוזיאון טויאמה לאמנות, יפן
2023-2024 המוזיאון הגאולוגי רמת השרון, אוצרות רחל סספורטה ורונית צור
2022-2023 מוזיאון ישראל, אוצרת טליה עמאר
2020-2021 הביאנלה לעיצוב, מוז"א, אוצרים אנריאטה אליעזר ברונר ויובל סער
2019-2020 מוזיאון קורנינג לזכוכית, ניו יורק, ארצות הברית
2019 בית טיכו, ירושלים, ישראל, אוצרת תמי מנור פרידמן
2019 סדנת ההדפס בירושלים, ירושלים, ישראל, אוצרת אירנה גורדון
2017-18 תערוכת זוכי פרס משרד התרבות והספורט, מוזיאון פתח תקווה, אוצר יהושע סימון
2017 pluschow מרכז לאמנות עכשווית במיקלנבורג, גרמניה, אוצרת מירו זהרה
2017 סדנת ההדפס בירושלים, ירושלים, ישראל, אוצרת אירנה גורדון
2017 סטפן די פיין גלרי, מאסצוסטס קולג אוף ארטס, בוסטון, ארצות הברית, אוצרת ליסה טאנג
2017 מוזיאון לזכוכית אלטר הוף, גרמניה, ד"ר אולריקה הופה-אוהל
2014 המוזיאון לאמנות הזכוכית, שרמו, טארן, צרפת, אוצרים מנואל פאדאט ולורן סוברה
2012 - מרכז לאמנות אלכסנדר טוסאק, גרמניה
2011 - מוזיאון פתח תקווה, אוצרת נעמי אביב
2010 - המוזיאון לאמנות עכשווית מונטריאול, מונטריאול
2010 - מוזיאון אלטר הוף הרדינג, גרמניה, אוצרת אולריקה אוהל-הופה
2009 - מוזיאון לאמנות האג, הולנד, אוצר טיטוס מ. אליאנס וקרולין פריס
2009 - מרכז ורג'יניה לאמנות עכשווית, ארצות הברית, אוצרת קטיה הלר
2007 - מוזיאון לאמנות ועיצוב, ניו יורק, ארצות הברית, אוצר דייוויד מקפאדן
2005 - מוזיאון ראסין לאמנות עכשווית, ארצות הברית
תערוכות > עבודות באוספים

מוזיאון ישראל, ירושלים
מוזיאון קרייזלר לאמנות, ארצות הברית
מוזיאון לאמנות מונטריאול, קנדה
מוזיאון ויקטוריה ואלברט, לונדון, אנגליה
מוזיאון דייוויד אוסלי לאמנות, ארצות הברית
מוזיאון קורנינג, ניו יורק, ארצות הברית
מוזיאון לאמנות הזכוכית של אמריקה, ניו ג'רזי, ארצות הברית
מוזיאון ראסין לאמנות, וינסקונטין, ארצות הברית
מוזיאון קובורג, גרמניה
מוזיאון לאו, אוניברסיטת מיאמי, ארצות הברית
מוזיאון פרטי אוסף אלטר הוף הרדינג, גרמניה
מוזיאון פרטי אוסף אלכסנדר טוסאנג, גרמניה
אוסף ברונפמן, ארצות הברית
אוסף שוסטרמן, ארצות הברית
אוסף לודוויג ראן, גרמניה
אוסף מנדל, ארצות הברית
אוסף קרן מדרמה, סינגפור-תל אביב
אוספים פרטיים
הערות שוליים

↑  מתוך קטלוג תערוכת הזוכים בפרסי שרת התרבות לשנת 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 277273  NLI: 987007502497105171  GND: 137608845  ISNI: 0000 0000 5882 5188  LCCN: no2014105340  VIAF: 81778479   WorldCat (עם VIAF): 81778479 
מבט פנורמי על התערוכה דם המכבים
דרלין כריסטיאן הופמן

| --- | --- |

 לידה:  8 בנובמבר 1926 (בת 98) טריל, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  כימיה גרעינית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של איווה (1951) 
 מוסדות:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1984–1991)  המעבדה הלאומית לוס אלמוס (1953–1984)  המעבדה הלאומית באוק רידג' (1952–1953)  המעבדה הלאומית לורנס ברקלי 
 פרסים והוקרה:  פרס אנריקו פרמי (2023)  חבר החברה האמריקאית לכימיה  George Hevesy Medal Award (2010)  פרס ויליאם פרוקטר להישג מדעי (2003)  היכל התהילה של נשים בטכנולוגיה (2000)  מדלית פריסטלי (2000)  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית  המדליה הלאומית למדעים (1997)  מדליית גרוון-אולין (1990)  Glenn T. Seaborg Award for Nuclear Chemistry (1983)  מלגת גוגנהיים (1978) 
 
דרלין כריסטיאן הופמן (באנגלית: Darleane Christian Hoffman; נולדה ב-8 בנובמבר 1926) היא כימאית גרעין אמריקאית, שהיוותה חלק מקבוצת החוקרים שהוכיחו את קיומו של סיבורגיום - יסוד מספר 106 בטבלה המחזורית.
משרותיה הנוכחיות הן מדענית בכירה בסגל המעבדה הלאומית לורנס ברקלי, יועצת בכירה במכון סיבורג למדע היסודות העל-כבדים ופרופסורית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
קורות חיים

דרלין כריסטיאן נולדה בטריל, איווה, לאלוורנה קלוט וקרל בנג'מין כריסטיאן. כאשר נרשמה ללימודי אמנות שימושית בקולג' לכלכלת בית באוניברסיטת איווה, נדרשה לקחת קורס בכימיה שהועבר על ידי פרופסור נלי מיי ניילור. בעיקר בשל הוראתה היוצאת דופן של פרופסור ניילור, החליטה דרלין לשנות את מסלול לימודיה ולהתמחות בכימיה.
בשנת 1951 קיבלה את תואר הדוקטור בכימיה גרעינית מאוניברסיטת איווה, וכמה חודשים לאחר מכן נישאה למרווין הופמן, פיזיקאי. לזוג שני ילדים: מורין ודריל.
קריירה

דרלין כ. הופמן התחילה את דרכה כעוזרת מחקר במכון למחקר אטומי, אוניברסיטת איווה, בשנת 1947. במשך שנת 1952 עבדה ככימאית במעבדה הלאומית אוק רידג'. בסוף שנה זו עברה בעקבות בן זוגה ללוס אלמוס, שם הובטחה לה משרה באגף הבדיקות בקבוצת הכימיה הרדיו אקטיבית. כאשר הגיעה, נאמר לה כי חלה אי הבנה והם אינם מעסיקים נשים באגף.
בינואר 1953 פגשה בד"ר רודריק ספנס – ראש קבוצת הכימיה הרדיואקטיבית, שסיפר כי המתין לה והם זקוקים לאדם שיחקור את התכונות הכימיות של יסוד הפלוטניום. שבוע לאחר מכן התחילה לעבוד ככימאית במעבדה הלאומית לוס אלמוס וכחברת צוות בקבוצת הכימיה הרדיואקטיבית. היא התמנתה לראש האגף לכימיה גרעינית בשנת 1979 – האישה הראשונה שמונתה לראש מחלקה מדעית במעבדה.
ב-1984, עזבה את לוס אלמוס כדי לקבל משרה כפרופסורית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
בשנת 1991 הייתה אחת ממייסדי מכון סיבורג למדע היסודות העל-כבדים (Seaborg Institute for Transactinium Science) במעבדה הלאומית לורנס ליברמור, והתמנתה למנהלת הראשונה שלו. בשנת 1996 פרשה מניהול המכון.
מחקר

הופמן עוסקת בעיקר בחקר תכונות כימיות וגרעיניות של יסודות כבדים, חיפוש אחריהם בטבע ותגובות של יונים כבדים. בין הישגיה הוא גילוי פלוטוניום 244 בטבע (איזוטופ הפלוטוניום היציב ביותר), בשנת 1971. עד אז, נחשב כי ניתן לייצר את היסוד הרדיואקטיבי רק בצורה מלאכותית.
מתחומי המחקר שלה כוללים גם הפרדה כימית מהירה של תוצרי ביקוע קצרי מועד, מבנה הגרעין ולימודי תהליך הביקוע הספונטני. הופמן נחשבת לחלוצה בחקר התכונות הכימיות של יסודות 104 עד 108 בטבלה המחזורית.
מחקריה בנושא נדידת רדיו-נוקלידים בסביבה תת-קרקעית סייעו לגבש שיטות להתמודד בהצלחה עם אחסון בטוח של פסולת גרעינית ובידודה מהסביבה.
תגליות נוספות שלה ושל קבוצתה היו פיתוח טכניקת "אטום בכל פעם" (atom at a time) כדי לחקור תכונות כימיות של יסודות כבדים עם זמן מחצית חיים של דקה או פחות, והפקה של היסודות העל כבדים: פלרוביום, ליברמוריום ואוגאנסון.
בנוסף למחקרים, כתבה הופמן יחד עם אלברט גיורסו וגלן סיבורג, שותפיה למחקר, את הספר " The Transuranium People: The Inside Story", המתאר את גילויים של יסודות על כבדים, יחד עם קורות החיים של הכותבים.
פרסים

מלגת גוגנהיים, 1978
פרס ACS לכימיה גרעינית, 1983 (האישה הראשונה שזכתה בפרס)
מדליית גרוון-אולין, 1990
המדליה הלאומית למדעים, 1997
מדליית פריסטלי, 2000
דוקטור לשם כבוד באוניברסיטת קלארק, 2000
דוקטור לשם כבוד באוניברסיטת ברן, 2001
פרס ויליאם פרוקטר להישגיים מדעיים,2003
פרס אסטננוף לחיפוש וגילוי, 2007
חברות באקדמיה הנורווגית למדעים וספרות
לקריאה נוספת

The Transuranium People: The Inside Story - Darleane C. Hoffman, Albert Ghiorso, Glenn T. Seaborg. By Imperial Collage Press (2000).
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  אוניברסיטת המדינה של איווה (ארכיון)
↑  אוניברסיטת ברקלי
↑  אוניברסיטת המדינה של איווה - plaza of heroines
1 2  סיבורג, גלן; הופמן דרלין; גיורסו, אלברט, The Transuranium People: The Inside Story, World Scientific, 2000
1 2 3 4 5  WITI היכל התהילה
1 2  המעבדה הלאומית לורנס ליברמור
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007349615605171  PLWABN: 9810587168505606  BIBSYS: 2009847  GND: 1228285764  ISNI: 0000 0000 3927 0770  LCCN: nb99125415  NKC: ntk2014814480  SNAC: w6991f48  VIAF: 68429353   WorldCat (עם VIAF): 68429353
הפקולטה למתמטיקה (הטכניון)

| --- | --- |

 פקולטה
 תקופת הפעילות:  1950–הווה (כ־75 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°46′40″N 35°01′24″E﻿ / ﻿32.777909219999°N 35.023208487046°E﻿ / 32.777909219999; 35.023208487046
 www.math.technion.ac.il
  (למפת חיפה מוגדלת) הפקולטה למתמטיקה(למפת חיפה רגילה) הפקולטה למתמטיקה(למפת הגליל המערבי רגילה) הפקולטה למתמטיקה(למפת הגליל המערבי מוגדלת) הפקולטה למתמטיקה
 
הפקולטה למתמטיקה של הטכניון בחיפה נוסדה בשנת 1950, והיא עוסקת במחקר מתמטי ובהכשרה של מתמטיקאים. דקאן הפקולטה הוא פרופ' משה ברוך.
היסטוריה

המחלקה למתמטיקה בטכניון נוסדה בשנת 1950, וכיום מהווה את אחת המחלקות המובילות במתמטיקה בישראל. הפקולטה כוללת מחקר ברמה עולמית בתחומים של מתמטיקה עיונית ומתמטיקה שימושית, כאשר המחקרים נוגעים לנושאים כמו אלגברה, מתמטיקה שימושית, תאוריית קירוב, קומבינטוריקה, אנליזה מרוכבת, משוואות דיפרנציאליות, אנליזה פונקציונלית, גאומטריה וטופולוגיה, אלגברה ליניארית, אנליזה לא ליניארית, תורת המספרים ותורת ההסתברות. ישנם מסלולים משולבים של פיזיקה או מדעי המחשב המוצעים בשילוב עם מתמטיקה בטכניון.
מכוני ומרכזי מחקר > המרכז למדעי המתמטיקה

מרכז למדעי המתמטיקה (CMS) נוסד בשנת 2001 על מנת לקדם את המחקר בתחומים המגוונים של מתמטיקה ויישומיה. המרכז משלב הפעילויות הנתמכות על ידי קרן משפחת מלט למחקר במתמטיקה, כמו גם את המכון ללימודים מתקדמים במתמטיקה על שם אלישע נתניהו.
מכוני ומרכזי מחקר > המכון ללימודים מתקדמים במתמטיקה על שם אלישע נתניהו

המכון ללימודים מתקדמים במתמטיקה על שם אלישע נתניהו הוקם בטכניון בשנת 1988 בשם המכון ללימודים מתקדמים במתמטיקה (IASM). הפעילות הראשונה של המכון, הייתה סמסטר מיוחד על אופטימיזציה ואנליזה לא ליניארית, שהתקיימה בשנת הלימודים 1989/90. מאז, המכון מימן וארגן פעילויות רבות, כולל סדנאות, כנסים וסדרת הרצאות מיוחדות, המכסה מגוון גדול של נושאים בתחומי אלגברה, אנליזה, מתמטיקה שימושית, מתמטיקה דיסקרטית, גאומטריה וטופולוגיה. בשנת 2001 המכון שינה את שמו ל"מכון ללימודים מתקדמים במתמטיקה על שם אלישע נתניהו".
מסלולי לימוד

מסלול מתמטיקה עיונית - תוכנית תלת שנתית במתמטיקה. תוכנית הלימודים מספקת רקע במתמטיקה עיונית, התוכנית מעניקה תואר ראשון במדעים, או מסלול ארבע שנתי המעניק תואר מוסמך במדעים
מסלול מתמטיקה שימושית - תוכנית תלת שנתית במתמטיקה. תוכנית הלימודים מספקת רקע במתמטיקה שימושית, התוכנית מעניקה תואר ראשון במדעים, או מסלול ארבע שנתי המעניק תואר מוסמך במדעים
מסלול משולב מתמטיקה פיזיקה - תוכנית משותפת עם הפקולטה לפיזיקה, התוכנית אורכת כשלוש שנים. לימוד מעמיק של מקצועות היסוד: מתמטיקה, פיזיקה. התוכנית מעניקה תואר ראשון במדעים
מסלול משולב מתמטיקה עם סטטיסטיקה וחקר ביצועים - תוכנית משותפת עם הפקולטה להנדסת תעשייה וניהול, התוכנית אורכת כשלוש שנים. לימוד של מתמטיקה, סטטיסטיקה וחקר ביצועים. התוכנית מעניקה תואר ראשון במדעים
מסלול משולב מתמטיקה מדעי המחשב - תוכנית משותפת עם הפקולטה למדעי המחשב, התוכנית אורכת שלוש או ארבע שנים. לימוד מעמיק של מקצועות היסוד מתמטיקה, מדעי המחשב. התוכנית התלת שנתית מעניקה תואר ראשון במדעים. התוכנית הארבע שנתית מעניקה תואר מוסמך במדעים.
תואר כפול במתמטיקה ומדעי המחשב - תוכנית משותפת עם הפקולטה למדעי המחשב, התוכנית אורכת שלוש שנים וחצי. לימוד מעמיק של מקצועות היסוד מתמטיקה, מדעי המחשב. התוכנית מעניקה תואר ראשון במדעים ותואר ראשון במדעי המחשב
המכון הפוליטכני של פריז

| --- | --- |


 collegiate university
 תקופת הפעילות:  1 ביוני 2019 – הווה (5 שנים) 
 בעלי תפקידים
 יו"ר:  Thierry Coulhon 
 מיקום
 מדינה:  צרפת צרפת
 קואורדינטות:  48°42′39″N 2°13′08″E﻿ / ﻿48.710709°N 2.219011°E﻿ / 48.710709; 2.219011
 www.ip-paris.fr
 he
 
המכון הפוליטכני של פריז (בצרפתית: Institut polytechnique de Paris) היא אוניברסיטה טכנולוגית ציבורית הממוקמת בקומונת פאלזו, בצרפת. המכון מורכב מחמישה מוסדות גרנד אקול הנדסיים: אקול פוליטקניק, ENSTA Paris, ENSAE Paris, Télécom Paris, Télécom SudParis.
לצד אוניברסיטת פריז-סאקלה, המכון הפוליטכני של פריז הוא חלק מפרויקט פריז-סאקלה, שהוא קמפוס אקדמי ואשכול עסקים עתירי מחקר הנבנה ברמת סאקלה ליד פריז. הפרויקט משלב מספר בתי ספר להנדסה ומרכזי מחקר המהווים חלק מארגוני המחקר המובילים בעולם בתחומים שונים.
האוניברסיטה הטכנולוגית הוקמה על יסוד אקול פוליטקניק, אחד ה"גראנד אקול" המוערכים והבררניים בצרפת. בוגרי ומורי המוסד זכו בחמישה פרס נובל, שני זוכי מדליית פילדס, שלושה נשיאי צרפת ומנכ"לים רבים של חברות צרפתיות ובינלאומיות.
היסטוריה

בתום מלחמת העולם השנייה תחומי המחקר של פיזיקה גרעינית וכימיה הגבירו את הדרישה למאיצי חלקיקים חזקים, מתקנים הצריכים שטחים גדולים. אוניברסיטת פריז, אקול נורמל סופרייר וקולז' דה פראנס חיפשו אתר מתאים בדרום פריז סמוך לקומונת אורסה. קמפוס אורסה של אוניברסיטת פריז הפך בסופו של דבר לאוניברסיטה עצמאית, שנקראה אוניברסיטת פריז סוד. בשנת 1976, אקול פוליטקניק עבר אף הוא דרומה לעיר, ממרכז פריז לפאלזו. מכונים אחרים הצטרפו לאזור בעשורים הבאים, הבולטים שבהם: ENS Cachan, Télécom Paris ו־ENSTA כחלק מפרויקט פריז-סקאלה, כחלק מאמץ לאומי לארגון מחדש של מחקר ופעילויות עסקיות.
בשנת 2015, מכונים אלה אוגדו יחד כקהילה אוניברסיטאית (ComUE) הנקראת אוניברסיטת פריז-סאקלה. המטרה הייתה ליצור מוסד אקדמי בגודל ואיכות מספיקים כדי להפוך לאוניברסיטת מחקר צרפתית מובילה. כל מוסד חבר באוניברסיטה יישאר עצמאי אך יחלוק חלק ניכר ממשאביו. מודל מוסדי זה דומה למודל העבודה שאומץ על ידי האוניברסיטאות אוקספורד וקיימברידג', שבהן כל קולג' שומר על עצמאותו ובה בעת הוא חלק ממוסד האוניברסיטה.
לאור חילוקי דעות בין המוסדות החברים בהתארגנות (בתי ספר להנדסה מול אוניברסיטאות, משרד הכוחות המזוינים הצרפתי מול משרד החינוך הצרפתי ), הציעה אוניברסיטת פריז-סוד להפוך את עצמה לאוניברסיטת פריז-סאקלה ב-2017, כאשר בתי הספר להנדסה ישויכו רק למוסד העתידי. ב-25 באוקטובר 2017, נשיא צרפת עמנואל מקרון הכריז על הקמת מוקד אוניברסיטאי שני בפריז-סאקלה, שיתפצל מאוניברסיטת פריז-סאקלה ויקבץ מחדש את בתי הספר להנדסה. אותו מוסד חדש הזה נקרא תחילה "NewUni", והפך בפברואר 2019 למכון הפוליטכני של פריז.
בית הספר הגבוה ללימודי תעשייה וניהול בפריז הצטרף אף הוא לארגון האוניברסיטאי החדש מבלי לקבל מעמד מלא של חבר בארגון. מוסדות להשכלה גבוהה ומחקר אחרים עשויים להצטרף בעתיד לארגון. אוניברסיטת פריז-סאקלה והמכון הפוליטכני של פריז משתפים פעולה במספר תוכניות לתואר שני ותוכניות דוקטורט
ב-15 בספטמבר 2020, המכון ייסד יחד עם בית הספר הגבוה ללימודי תעשייה וניהול (HEC Paris) את מרכז המחקר לבינה מלאכותית Hi! PARIS.
ארגון > מוסדות גרנד אקול

המכון הפוליטכני של פריז כולל חמישה "גרנד אקול" :
אקול פוליטקניק
טלקום פריז Télécom Paris
טלקום סודפריז Telecom SudParis
ENSTA Paris
ENSAE Paris
| שֵׁם | קרן | שדה | סטודנטים | קַמפּוּס |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אקול פוליטקניק | 1794 | מדע והנדסה | 2,316 | פריז-סאקלה, פריז |
| ENSTA Paris | 1741 | מדע והנדסה | 897 | פריז-סאקלה |
| ENSAE Paris | 1945 | מדע והנדסה | 581 | פריז-סאקלה |
| Télécom Paris | 1878 | מדע והנדסה | 1,360 | פריז-סאקלה |
| Télécom SudParis | 1979 | מדע והנדסה | 822 | Évry-Courcouronnes, פריז-Saclay |
ארגון > ארגוני מחקר

ארגוני המחקר הבאים הקימו מרכזי מחקר בתוך המכון הפוליטכני של פריז. רוב המשאבים שמקורם בארגונים אלה אינם חלק מן הקופה המשותפת עם מוסדות חברים אחרים.
CEA (נציבות האנרגיה האטומית והאנרגיות האלטרנטיביות)
CNRS (המרכז הלאומי הצרפתי למחקר מדעי)
Inria (המכון הצרפתי למחקר במדעי המחשב ואוטומציה)
INSERM (המכון הצרפתי לבריאות ומחקר רפואי)
Institut des Hautes Etudes Scientifiques (המכון למחקרים מדעיים מתקדמים)
INRA (המכון הלאומי הצרפתי למדעי החקלאות)
ONERA (המועצה הלאומית ללימודים וחקר תעופה וחלל)
SOLEIL (מתקן הסינכרוטרון הלאומי)
דירוג האוניברסיטה

בדירוג הבינלאומי של מוסדות אקדמיים, המכון הפוליטכני של צרפת מדורג במקום ה-38 הכללי ובמקום ה-12 במידת ההעסקה של בוגרי המוסד לפי דירוג QS של אוניברסיטאות בעולם . הוא מדורג במקום ה-71 לפי Times Higher Education, במקום 301–400 לפי דירוג אקדמי של אוניברסיטאות בעולם, ובמקום ה-41 בעולם לפי דירוג ה-CWUR.
הערות שוליים

↑  Staley, Oliver (13 במרץ 2014). "Nations Chasing Harvard Merge Colleges to Ascend Rankings". bloomberg.com. נבדק ב-13 במרץ 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Nic Mitchell "Big is beautiful for merging universities",BBC News,25 November 2015
↑  Becquerel, Allais and Tirole.
↑  Sadi Carnot (who was the nephew of Carnot the physicist and the grandson of Carnot the École founder), Lebrun and Giscard.
↑  "Institut Polytechnique de Paris officially established". www.telecom-paris.fr (באנגלית). נבדק ב-2019-09-01.
↑  Hi!Paris, L’Institut Polytechnique De Paris Et HEC Paris Affichent Leur Ambition Dans L’IA
↑  Zoom sur Hi! PARIS, le centre consacré à l’IA et aux Sciences des données de l’Institut Polytechnique de Paris et HEC Paris
↑  HEC et Polytechnique lancent le centre pluridisciplinaire Hi! Paris pour devenir champions de la recherche en IA
↑  Foundation of the oldest constituent part of the school
↑  "QS World University Rankings 2024: Institut Polytechnique de Paris". נבדק ב-1 ביולי 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Times Higher Education World University Rankings 2023: Institut Polytechnique de Paris". 12 באוקטובר 2022. נבדק ב-5 ביולי 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "2022 Academic Ranking of World Universities". נבדק ב-5 ביולי 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Global 2000 List By The Center For World University Rankings". נבדק ב-27 ביולי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 249828116   WorldCat (עם VIAF): 249828116
דיולה רגיי-מראי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 בנובמבר 1908 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  18 באוגוסט 1974 (בגיל 65) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 שם לידה:  Mérei Gyula 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקידים:  פתולוג, היסטוריון של הרפואה, רופא אף אוזן גרון, כירורג, מרצה באוניברסיטה 
 פרסים והוקרה:  פרס האקדמיה ההונגרית למדעים (1965) 
 צאצאים:  יאנוש  רגיי-מראי 
 
דיולה רגיי-מראי, (דיולה מראי עד 1959, בהונגרית: Regöly-Mérei Gyula; בודפשט, טרזווארוש, 21 בנובמבר 1908 – בודפשט, 18 באוגוסט 1974) היה דוקטור לרפואה (MD) יהודי-הונגרי, רופא אף אוזן גרון, היסטוריון רפואה, פליאופתולוג (אנ'), פרופסור לרפואה באוניברסיטה, דוקטור גם במדעי הרפואה C.Sc. 1955), חבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
קורות חייו

דיולה מראי נולד במשפחה יהודית כבנם של ינה מראי (1875–1930), מארגן ומנהל קונצרטים, אסתטיקן מוזיקלי, פקיד בנק, ושל תרז פוקס (1883–1978). הוא השלים את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת פאזמאן פטר (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד), שם קיבל תעודת הסמכה ברפואה כללית ב-1934. בין 1934 לבין 1936 היה מנתח מתמחה בקליניקה הכירורגית מספר 3 של האוניברסיטה. ב-1937 ניגש לבחינת הסמכה בכירורגיה וב-1941 ניגש לבחינת הסמכה כרופא אף-אוזן-גרון. לא ידוע על קורותיו בשואה. מ-1947 עד 1962 הוא היה עמית מדעי בכיר ב"מכון לפתולוגיה ופתופיזיולוגיה", מ-1962 עד 1972 היה עמית בכיר של האקדמיה ההונגרית למדעים ולאחר יציאתו לגמלאות כיהן כיועץ בדימוס של האקדמיה עד מותו. בשנת 1949 קיבל הסמכה להוראה בתחום מחלות אף אוזן וגרון (כמרצה חיצוני ולא חלק מהסגל). ב-1955 עבר את מבחן המומחה לפתולוגיה והיסטופתולוגיה וקיבל את התואר דוקטור גם למדעי הרפואה. משנת 1971 מונה להרצות בהיסטוריה של הרפואה באוניברסיטת זמלווייס לרפואה, ומאותה השנה היה פרופסור באוניברסיטה.
תפקידיו המדעיים

מראי היה:
חבר מייסד ומזכיר הוועדה להיסטוריה רפואית של האקדמיה ההונגרית למדעים
חבר וסגן נשיא האגודה ההונגרית להיסטוריה רפואית בין השנים 1968 לבים 1972.
סגן נשיא הוועדה הלאומית לבריאות של האגודה להפצת ידע מדעי,
חבר במועצת ההוצאה לאור של גונדולה
חבר מערכת העורכים של כתבי העת "בריאות", (Egészség) "חיים ומדע" (Élet és Tudomány)
חבר בוועדה הבינלאומית של Société Internationale d'Histoire de la Médecine,
חבר ב-Deutsche Gesellschaft für Pathologie
חבר ב-Deutsche Gesellschaft für Geschichte der Medizin
חבר בחברה הבינלאומית להיסטוריה של הרפואה ונציג הונגריה
חבר מייסד של International Palaeopathology Association
מבחינה בינלאומית, הוא יכול להיחשב לאחד ממייסדי המחקר הפליאופתולוגי המודרני. הוא בחן את שרידיהם של דמויות היסטוריות רבות (בלה השלישי, מלך הונגריה, תרז ברונסוויק (אנ'), איגנץ זמלווייס ועוד).
משפחתו

אשתו משנת 1938 ועד מותו הייתה ז'וז'אנה לדאני, בתו של חבר מועצת הרכבת של הונגריה (רכבות הונגריה (מ.א.ב)), גזה לדאני.
ילדיהם היו יאנוש רגיי-מראי (1949–2009), רופא, מנתח, גסטרואנטרולוג ואנדריאה רגיי-מראי.
פרסים והוקרה

מדליית זיכרון של אישטוואן ווספרמי
למען תרבות סוציאליסטית (1964)
פרס האקדמיה (1965) (הו')
מדליית Tomas Romay y Chacon (ספ')
עבודותיו העיקריות

מספר פרסומיו לבד ועם אחרים (לרבות ספריו) הוא 269 (ראו קישורים חיצוניים להלן).
עבודותיו העיקריות > תחת השם דיולה מראי

בדיקות שמיעתיות במקרים של טרשת נפוצה (חינוך רפואי, 1943)
מחלות שמיעה הנגרמות על ידי טיפוס עם פריחה (עיתון הרופאים, 1945)
Contributions to the Histology of the Contents of the Carotid Canal (Oto-Rhino-Laryngologia Danubiana, 1947)
ניתוח לוע במקרה של Atresia pharyngis עם אלפרד ברנדורפר. (כתב עת הרופאים, 1948)
פצע ירי גולגולתי עם פגיעה בסינוס. (Archivum Hungaricum, 1948)
נתונים פתולוגיים וקליניים לגבי סיבוכים שמיעתיים של מחלות המערכת ההמטופואטית. עם צ'אבה פרו. (שבועון רפואי, 19. 1949)
פיזיולוגיה ופתולוגיה של האוזן התיכונה. עבודת הגמר של דוקטורט. (בודפשט, 1954). רפואת הבבלים והאשורים, תוך התייחסות מיוחדת לטקסט ממצאי האוסטרקה. (פרסומים של היסטורית רפואה, 1957)
תוצאות הטיפול בסרטן הגרון מבוססות על נתיחות המכון. עם ארז'בט הארשפלבי ולאסלו נאג'. (שבועון רפואי. 1957)
נתונים חדשים על הגישה הרפואית של המצרים הקדמונים על סמך מחקרים פליאוגרפיים (שבועון רפואי, 31. 1957)
על הפולחן המת של המצרים הקדמונים (שבועון רפואי, 24. 1958)
נתונים על שינויים בטחול ובמח העצם בגיל מבוגר . עם עוד. – מאמצים גרונטולוגיים בהיסטוריה של הרפואה והביולוגיה. מחקר בהיסטוריה של הגרונטולוגיה. (הליכי קבוצת הביולוגיה של האקדמיה ההונגרית למדעים, 1958)
מחקרים פליאופתולוגיים על מומיות מצריות עתיקות. עם יאנוש נמשקרי. (עלונים רפואיים, 1958)
יסודות רפואיים רציונליים-אמפיריים ומאגיים ברפואת המצרים הקדמונים (פרסומים של היסטורית רפואה, 1958)
140 להולדתו. של איגנץ זמלווייס. (כתב העת למדעי הטבע, 1958)
רפואה של עמים פרימיטיביים. 1–2. (עולם חי, 1958)
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי)
Antall József. A múlt magyar orvostörténészei (PDF). Piliscsaba-Budapest: Magyar Tudománytörténeti Intézet-Semmelweis Orvostörténeti Múzeum, Könyvtár és Levéltár. נבדק ב-2021-07-23. (היסטוריוני הרפואה ההונגריים של העבר)
Hidvégi Jenő (1975-03-23). "Regöly-Mérei Gyula (1908-1974)". Orvosi Hetilap. 116 (12): 702. נבדק ב-2021-07-23. (לזכרו של דיולה רגיי-מראי בשבועון הרפואי)
Magyar életrajzi lexikon III: Kiegészítő kötet (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1981. ISBN 963-05-2500-3 (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
Kozák Péter. "Regöly-Mérei Gyula". nevpont.hu. נבדק ב-2021-07-23. (פטר קוזאק: דיולה רגיי-מראי ב"נקודת שם").
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári születési akv. 2822/1908. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-07-23.
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi állami halotti akv. 168/1974. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-07-23.
↑  "Gyászjelentése (1974)". נבדק ב-2021-07-23.
↑  פליאופתולוגיה היא חקר מחלות, והתהליכים שלהן בקרב עמים קדומים תוך שימוש בראיות ראשוניות משאריות שלדים אנושיות תוך התחשבות במקורות ובתנאים החברתיים של האפידמיולוגיה של המחלה.
↑  "Mérei Jenőné gyászjelentése". נבדק ב-2021-07-23.
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 994/1906. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-07-23.
↑  Művelődésügyi Közlöny, 1964. szeptember 15. (8. évfolyam, 18. szám)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 8013 7138  LCCN: n2013038432  VIAF: 121400698   WorldCat (עם VIAF): 121400698 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דיולה רגיי-מראי".