stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סנונית הרפתות
קינון במבנים מעשה ידי אדם

סנונית הרפתות בונה קן דמוי ספל; כשהקן צמוד לקיר צורתו חצי ספל. הקן עשוי מבוץ המעורב במעט קש, בתוספת חומרים רכים לריפוד. הקן מוצמד לקיר קרוב מאוד לתקרה, או נשען על עצם כלשהו (צינור, כרכוב וכדומה) קרוב מאוד לתקרה. עונת הקינון העיקרית בישראל היא מרץ-אוגוסט, אך סנוניות מעטות עשויות להתחיל לקנן מוקדם יותר ולסיים את הקינון מאוחר יותר. מחזור קינון נמשך קרוב לחודש וחצי, וזוג אחד עשוי לקיים 1–3 מחזורי קינון בעונה. סנוניות הרפתות עשויות להשתמש באותו קן במשך שנים רבות.
סנונית הרפתות מעדיפה להשתמש במבנים מעשה ידי אדם לקינון. כתוצאה מכך קיים במקומות מסוימים קשר בין מידת תפוצתה לבין ההתיישבות האנושית באזור. שמה העברי של סנונית הרפתות, בדומה לשמה האנגלי (סנונית האסמים), מקורו בכך שמקומות אלו היו במשך אלפי שנים אתרי הקינון המועדפים על מין זה ביישובים של בני אדם. סנוניות הרפתות הסתגלו גם לקינון בערים, סמוך לתקרה של מעברים מקורים. בתחילת שנות האלפיים בקירוב עברו סנוניות רבות בישראל לקנן בחניונים תת-קרקעיים.
קינון הסנוניות במבנים עירוניים מעורר לעיתים קרובות קונפליקט עם אנשים שמסתייגים מהקן עצמו או מהלשלשת הנופלת ממנו וממקומות העמידה של הסנוניות. עיקר הקונפליקט ניתן לפתרון בעזרת לשלשית — מדף קל מאוד (מפלסטיק או מקרטון) המוצמד תחת הקן. לשלשיות קלות משווקות ביפן, ואילו בישראל יש להכין אותן באופן עצמאי, למשל במסגרת שיעורים מיוחדים.
סנונית הרפתות ניזונה מחרקים מעופפים, ולכן היא יכולה להביא ברכה לאדם; ייתכן שזוהי הסיבה לתפוצתן הגבוהה של אמונות טפלות חיוביות לגבי סנונית הרפתות וקינה. קיימות מספר רב של התייחסויות תרבותיות לסנונית הרפתות — בספרות ובספרות דתית — בשל הימצאותה בקרבת יישובים אנושיים ונדידתה השנתית המובהקת (אצל חלק מתת-המינים).
סנונית הרפתות היא הציפור הלאומית של אסטוניה.
לינה בחניונים

סנוניות הרפתות שאינן מקננות נוהגות ללון בלהקות בתוך צמחייה סבוכה כגון קנים. בעולם נצפו ריכוזי לינה המונים מאות אלפי סנוניות ואפילו מיליוני סנוניות. ריכוז גדול יחסית — רבבות סנוניות לפחות — התקיים בישראל במחצבות ברקת בשנות ה-80 של המאה הקודמת.
בתחילת שנות האלפיים בקירוב עברו סנוניות יציבות רבות בישראל ללון בחניונים תת-קרקעיים (ולפעמים בגובה קומת הקרקע) במשך כל השנה. ריכוזים אזוריים עשויים לכלול למעלה מאלף סנוניות בחניון אחד. הסנוניות בוחרות בחניונים כחללים ענקיים המוגנים הן מפגעי מזג האוויר הן מטורפים; בחניונים יש גם מקומות עמידה מיטביים (צינורות כיבוי ותעלות חשמל) באורך מאות מטרים.
ריבוי הלשלשת בריכוזי לינה של סנוניות בחניונים הביא גל של פעילות עבריינית שנועדה לפגוע בסנוניות, לצד פעולות חוקיות מאולתרות שנועדו להרחיקן. מזעור הקונפליקט בין הסנוניות לבני-האדם בחניון מחייב זהירות רבה וידע מתאים. הפעילות המבטיחה ביותר למניעת הקונפליקט צריכה להתבצע בשלבי התכנון והבנייה של החניון.
ביצי סנונית הרפתות, אוסף מוזיאון טולוז
קן סנוניות
סנוניות הרפתות
הערות שוליים

↑  סנונית הרפתות באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Angela K. Turner and Chris Rose, Swallows and Martins: An Identification Guide and Handbook, Boston: Houghton Mifflin, 1989, עמ' 164-169
1 2  אסף מירוז, סנונית רפתות, אתר הצפרות הישראלי
1 2 3 4  שלומית ליפשיץ, סנונית הרפתות, המרכז לטיפוח ציפורי הבר בחצר ובגינה
↑  David Snow and Christopher M. Perrins, The Birds of the Western Palearctic, concise edition (2 volumes), Oxford: Oxford University Press, 1998, עמ' 1061-1064
↑  Barn Swallow, The IUCN Red List of Threatened Species, ‏Version 2024-1
1 2  מכון אדם וחיה (2024-03-23), לחיות בשלום עם סנוניות, נבדק ב-2024-07-18
↑  אריאל צבל, שאלות ותשובות על קינון סנוניות באזורי מגורים ועסקים, מכון אדם וחיה, 2024
↑  Mark Cocker and Richard Mabey, Birds Britannica, London: Chatto & Windus, 2005
↑  נילי פרידלנדר, הסנוניות בחרו במחצבת ברקת ללינת לילה, מעריב, 1984, 12 באוקטובר, עמ' 12
1 2  אריאל צבל, לינת סנוניות בחניונים: תמונת מצב והצעות לפתרון קונפליקטים, מכון אדם וחיה, 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282995005171  GND: 4177031-6  LCCN: sh85011890  NKC: ph1053897
שביתת הסטודנטים (1970)

ב-2 במאי 1970, בעקבות פלישת צבא ארצות הברית לקמבודיה (Cambodian Campaign) כחלק ממלחמת וייטנאם, פרצה בארצות הברית שביתת הסטודנטים של 1970. הסטודנטים נקטו רוב הזמן במחאה לא אלימה, אך היו מספר אירועים אלימים, בהם שריפת בניין העתודה האקדמית של צבא ארצות הברית באוניברסיטת קנט סטייט, קנט, אוהיו. ב-4 במאי, כח של  המשמר הלאומי, שלא הוכשר כראוי, התעמת והרג ארבעה סטודנטים במהלך אירוע מחאה במכללה. ב-14 במאי ב-ג'קסון, מיסיסיפי, שוטרים מהמשטרה המקומית והאזורית הרגו סטודנט ועובר אורח בג'קסון סטייט קולג'. כתגובה לאירועים, יותר מ-450 אוניברסיטאות, מכללות ובית ספר תיכוניים ברחבי ארצות הברית הושבתו על ידי הסטודנטים והתלמידים. בקמפוסים נערכו עצרות מחאה אלימות ולא אלימות בהם היו מעורבים יותר מ-4 מיליון סטודנטים.
פעולות מחאה נגד מלחמת וייטנאם התרחשו בקמפוסים ברחבי ארצות הברית במשך מספר שנים. אירוע הירי באוניברסיטת קנט סטייט עורר סטודנטים ברחבי ארצות הברית להתמקד בדרכי מחאה לא-אלימות, וקבוצת סטודנטים העלתה את הרעיון לבצע שביתה כללית באוניברסיטאות עד לסיום המלחמה. לפעולה קראו "המורטוריום לסיום המלחמה בווייטנאם" (Moratorium to End the War in Vietnam). השביתה התרחשה בתאריך ה-15 בכל חודש, עד לסיום המלחמה.
ב-8 במאי, עשרה ימים לאחר שהנשיא ניקסון הודיע על הפלישה לקמבודיה (ו-4 ימים אחרי אירוע הירי בקנט סטייט), 100,000 מפגינים התאספו בוושינגטון ועוד 150,000 בסן פרנסיסקו. בכל רחבי ארצות הברית, סטודנטים הפנו את זעמם למבני העתודה (מוסדות להכשרה של אנשי צבא) בקמפוסים השונים. בסך הכל, 30 מבנים נפגעו. 26 עימותים אלימים בין סטודנטים ואנשי המשטרה התרחשו בקמפוסים ויחידות המשמר הלאומי פעלו ב-21 קמפוסים ב-16 מדינות. על פי רוב ההפגנות לא היו אלימות אך האווירה הייתה מתוחה. סטודנטים באוניברסיטת ניו-יורק, למשל, תלו שלט עם הכיתוב: "הם לא יכולים להרוג את כולנו."
תגובת ממשל ניקסון

ההפגנות והשביתות השפיעו, על הציבור האמריקאי ובמיוחד על אנשיו של הנשיא ריצ'רד ניקסון. הייתה תחושה כי האומה על סף התקוממות. ריי פרייס (Ray Price), כותב הנאומים הראשי של ניקסון בין השנים 74–1969, תיאר את ההפגנות בוושינגטון, "העיר הייתה כמחנה צבאי. האספסוף נפץ חלונות, חותך צמיגים, גרר מכוניות חונות אל צמתים, ואפילו זרקו חלקי מיטות אל עבר התנועה למטה. זה התוצר של מחאת הסטודנטים. זו לא מחאת סטודנטים, זו מלחמת אזרחים." כאמצעי זהירות, ניקסון יצא ליומיים לקמפ דייוויד, אליו התלווה צ'ארלס קולסון (Charles Colson), יועץ הנשיא ניקסון בין השנים 1969–1973. הדיוויזיה המוטסת ה-82 נקראה להגן על אנשי הנשיא מהסטודנטים המפגינים.
מחאת הסטודנטים בוושינגטון הובילה גם למפגש מיוחד ולא שגרתי בין הנשיא ניקסון לסטודנטים בדלנים. ב-9 במאי 1970, לפנות בוקר, הגיע הנשיא למדרגות אנדרטת לינקולן למפגש עם 30 סטודנטים שהיו במשמרת מקום. הדעות חלוקות בנוגע למשמעות הפגישה. ההיסטוריון סנטלי קרנהו טוען שניקסון נשא נאום מסורבל ומתנשא בו ניסה להציג את נדיבותו. לעומת זאת, Egil Krogh, שהיה אחראי על נושאי פנים, בבית הלבן מצא חשיבות בעצם קיום הפגישה. בכל מקרה, אף צד לא שכנע את השני, אחרי הפגישה עם הסטודנטים ניקסון הכריז שאנשי התנועה נגד מלחמה הם כלי-משחק בידי קומוניסטים זרים. בעקבות מחאת הסטודנטים, ביקש ניקסון מבוב הולדמן לשקול להפעיל את תוכנית הוסטון (Huston Plan), לאיסוף מידע על מנהיגים מהתנועה נגד מלחמה, פעילי שמאל ותנועת תרבות הנגד. רק ההתנגדות של ראש האף.בי. איי ג'ון אדגר הובר עצרה את הפעלת התוכנית.
כתוצאה ישירה משביתת הסטודנטים, ב-13 ביוני 1970, הנשיא ניקסון הקים את ועדת הנשיא לחקירת המתיחות בקמפוסים (President's Commission on Campus unrest). הוועדה התבקשה ללמוד על עימותים, הפרות סדר, ואלימות בקמפוסים בשביתת הסטודנטים. הוועדה הגיע למסקנה שהירי באוניברסיטת קנט סטייט היה מיותר.
תגובת נגד

הפגנות סטודנטים עוררו את תומכי מלחמת וייטנאם וממשל ניקסון להביע את תמיכתם. בניגוד למחאת הסטודנטים הרועשת תומכי המלחמה, הציגו את עצמם, כ"הרוב השקט" (ביטוי שנטבע על ידי כותב הנאומים של ניקסון פטריק ביוקנן).
במקרה אחד, בניו-יורק ב-8 במאי פועלי בניין תקפו סטודנטים מפגינים בקסדה. מה שקיבל אחרי כן את השם Hard Hat Riot.
הערות שוליים

1 2  The Report of the President's Commission on Campus Unrest, William W. Scranton, Chairman, US Government Printing Office, 1970, pg. 422-424. Retrieved July 28, 2012 from ERIC.ed.gov
1 2 3 4 5 6  Nixon a Presidency Revealed, 2007-02-15 History Channel Director: Joe Angio
1 2  Todd Gitlin, The Sixties, Bantam Books, 1987
↑  1970-2, www.nyu.edu
רומי גולדמינץ

| --- | --- |
דיוקן על מדליון, מאוסף הצילומים של המכון יד ושם, ירושלים
 לידה:  1882 קרקוב, ממלכת גליציה ולודומריה, נחלת הכתר האוסטרי (ציסלייטניה), האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  1960 (בגיל 78 בערך) אנטוורפן, ממלכת בלגיה 
 שם לידה:  בנימין גולדמינץ
 מדינה:  בלגיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1902
 
רומי בנימין גודלמינץ (בפלמית: Romi Benjamin Goldmuntz ‏, 8 ביולי 1882– קרקוב - 13 במאי 1960 אנטוורפן) היה איש עסקים ומנהיג קהילתי וציוני יהודי-בלגי, יליד פולין שמילא תפקיד חשוב בתעשיית היהלומים באנטוורפן. נודע גם כפילנתרופ ואספן אמנות.
קורות חיים

רומי גולדמינץ נולד בשם בנימין גולדמינץ בעיר בקרקוב, בתקופת השלטון האוסטרו-הונגרי. הוא היה אחד משמונת הילדים של משפחה יהודית . בגיל צעיר היגר לבלגיה ולמד ליטוש יהלומים. בשנת 1902 פתח בית מלאכה משלו לעיבוד יהלומים
בשנת 1920 מפעלו באנטוורפן כבר העסיק כ־600 עובדים. רומי גולדמינץ ואחיו לאופולד נמנו עם הלקוחות החשובים (sightholder) של החברה (DTC) Diamond Trading Company), חברת בת של הקונצרן דה בירס.
למחרת הכיבוש הנאצי נמלט לקוניאק בצרפת והאיץ בעמיתיו להימלט לאנגליה. בסוף יולי 1940 הגיע ללונדון ויחד עם איש העסקים הרמן שאמיסו יזם את הקמת לשכת ההתקשרות של תעשיית היהלומים (Correspondence Office for (the) Diamond Industry), אשר בשיתוף פעולה עם ראש עיריית אנטוורפן קאמיל הויסמנס ועם הנהגת יהודי בריטניה, רשמה ואחסנה יהלומים בבריטניה עד תום המלחמה.
בתום מלחמות העולם שכנע רבים מהגולים לחזור לגור ולפעול בבלגיה.
החל משנת 1951 ועד מותו החזיק רומי גולדמינץ ביהלום המפורסם "ויטלסבאך הכחול" שנמכר קודם לאלמוני על ידי בני משפחת המלוכה הבווארית ויטלסבאך. אחרי מותו היהלום נמכר על ידי יורשיו של גולדמינץ לאיל הון גרמני.
היה פעיל ציוני נלהב, תרם לעליית הנוער, לשיקום יתומים מקרב ילדים ניצולי שואה ולהקמת מוזיאון לאמנות בנתניה (שלא האריך ימים והפך מאוחר יותר לבית הספר לפיתוח מנהיגות של צה"ל ומתקן נופש של האגודה למען החייל) (בית גולדמינץ).
הנצחה

מרכז לתרבות יהודית ובית הכנסת הגדול ואן דן נסטליי המשופץ (1958) באנטוורפן נקראים על שמו.
קישורים ומקורות חיצוניים

מדליון עם דיוקנו של רומי גולדמינץ מאוסף יד ושם
כתבה של נועם דביר בעיתון הארץ - "מוזיאון התמימות האבודה", 29 בפברואר 2012
David de Vries - Diamonds and War:State, Capital and Labor in British Ruled Palestine, Berghahn Books 2010, ע ' 278, הערה 47
,Dan Mikhman Belgium and the Holocaust: Jews, Belgians, Germans, Yad Vashem Jerusalem 1998
גנאלוגיה של משפחת גולדמינץ, באתר של דן הירשברג מאוניברסיטת פרינסטון.
"סיפורי חיים" באתר המכון ולהיסטוריה חברתית בהולנד
הערות שוליים

↑  באתר המכון להיסטוריה חברתית
↑  De Vries
↑  De Vries
↑  כתבה מ-7.2.2010 בעיתון The National על היהלום ויטלסבאך הכחול
↑  הארץ
↑  יש בו טעויות, כמו הופעה נפרדת של רומי גולדמינץ ובנימין גולדמינץ, שהם אותו אדם. גם שנת נישואי הוריו נראית שגויה, מפני שהיא אחרי לידתו
תפוחי אדמה מנופחים

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מנה על בסיס תפוח אדמה 
 מוצא:  צרפת 
 מרכיבים עיקריים:  תפוח אדמה 
 
תפוחי אדמה מנופחים (בצרפתית: Pommes soufflées) הם מגוון של תפוחי אדמה מטוגנים. מטגנים פרוסות תפוחי אדמה פעמיים, פעם אחת ב-150°C ופעם שנייה לאחר שהתקררו, ב-190°C. פרוסות תפוחי האדמה מתנפחות לכריות קטנות במהלך הטיגון השני ומזהיבות.
על פי אגדה מפורסמת, התגלו ה"סופלי הפומס", כלומר תפוחי האדמה המנופחים, רק במקרה ב-24 באוגוסט 1837, כאשר המלכה מריה אמליה מנאפולי וסיציליה ואצילים אחרים התעכבו בהגעתם לארוחה במחוז צרפת Yvelines לאחר חנוכת רכבת קיטור הנוסעים הראשונה בפריז, צרפת. השף ז'אן-לואי-פרנסואה קולינט (Jean-Louis-François Collinet), כביכול גם ממציא הרוטב ביארנז, הוציא את תפוחי האדמה מהטיגון שבושלו למחצה. לאחר שהגיעה המסיבה המלכותית, בזמן ההגשה, הוא ראה את תפוחי האדמה מתרחבים כשהם הוחזרו לשמן. סיפור זה נתון במחלוקת.
הערות שוליים

1 2  Pépin, Jacques (2012-11-13). Jacques Pépin New Complete Techniques (באנגלית). Open Road Media. p. 141. ISBN 978-1-4804-0160-0.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: date and year (link)
↑  Boulet, François (2006). Leçon d'histoire de France: Saint-Germain-en-Laye: des antiquités nationales à une ville internationale (בצרפתית). DISLAB. p. 156. ISBN 9782952009188. נבדק ב-1 באוקטובר 2016. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Millard, Arlette (2005). Félicien David et l'aventure saint-simonienne en orient (בצרפתית). DISLAB. p. 112. ISBN 9782952009164. נבדק ב-1 באוקטובר 2016. {{cite book}}:  (עזרה)
עמותת מצמיחים להפחתת אלימות וניכור בבתי ספר

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  פתח תקווה 
 תקופת הפעילות:  2004–הווה (כ־21 שנים) 
 matzmichim.org.il
 
עמותת מצמיחים להפחתת אלימות וניכר בבתי ספר היא עמותה ללא מטרות רווח, שפיתחה מודל חדשני ומדיד להפחתת תוקפנות ויצירת אקלים חיובי בבתי הספר בישראל. ב-2024 שונה שם העמותה ל"אקדמיית מצמיחים".
העמותה הוקמה בשנת 2004 על ידי גאורג רוסלר ויוני צ'ונה והיא מפתחת אסטרטגיות וכלים מקצועיים להתמודדות עם בריונות, אותם היא מיישמת באמצעות סדנאות התערבות אינטנסיביות של שלושה ימי לימודים מלאים המועברות במאות כיתות מדי שנה. נוסף על כך, מעביר המרכז קורסי הכשרה למורות, יועצות ומנהלות במערכת החינוך.
מודל 'תלמידים מצמיחים' שפותח על ידי העמותה, נשען על מחקרים אמפיריים המוכיחים כי עיקר התוקפנות בקרב ילדים ונוער נובעת מרצון לשפר ולשמר את מעמדם החברתי בקרב קבוצת השווים להם.
מודל מצמיחים

כמענה למחקרים המציגים כי חלק ניכר מהדינמיקה החברתית בכיתה נובע ממאבק להשגת פופולריות, המטרה של מודל מצמיחים היא לייצר תמריצים להתנהגות פרו-חברתית באמצעות מיתוג חיובי של התנהגויות מסוימות. חיזוק התנהגויות אלו מתבצע באמצעות העברת מסרים דרך קבוצת השווים (התלמידים), אשר דרך הנחיה של משחק, עיבוד, שאילת שאלות והמשגה, מאותתים לחברי כיתתם אילו התנהגויות זוכות להוקרה ואילו לגינוי. על מנת לעודד שינוי התנהגות, השיטה מעודדת אמירת שמות מפורשת בהקשרים חיוביים. תלמידים שמציינים תלמידים אחרים שנהגו באופן מצמיח כלפיהם מסייעים ביצירת מודלים חיוביים לחיקוי מתוך הקבוצה.
פיתוח המודל והקשר לאקדמיה בישראל ובשאר העולם

מודל מצמיחים מבוסס על הטמעת ידע שנאגד מתוך מספר ארגונים וביניהם ”האקדמיה ללימודי אלימות” הפועלת בגרמניה (Gewald Akedemir), שיטת ארגון AVP האמריקאי (אנ') והשיטה של ארגון IRRP ‏(אנ'), זאת לצד שילוב ידע שפותח בעבודת שטח של קרוב ל-15 שנים.
בוועדה הפדגוגית של הוועד המנהל של מצמיחים חברים בין השאר פרופ' אבי עשור (אוניברסיטת בן-גוריון) וד"ר יעקב גוטרמן ראש המרכז להכשרה ולפיתוח מנהלים בסמינר הקיבוצים.

לאורך השנים הביא מרכז מצמיחים לישראל מומחים מהאקדמיה ומארגונים מובילים מחוץ לישראל. במקביל מודל מצמיחים מועבר כיום במסגרת קורסים אקדמיים במוסדות לימוד בארץ (אוניברסיטת בן-גוריון, מכללת כנרת, מכללת אורנים ועוד) ומחוץ לישראל (אוניברסיטת היידלברג ועוד).
פעילויות המרכז

סדנאות לתלמידים - המרכז מעביר סדנאות בבתי ספר ובמסגרות חינוך בלתי פורמליות, לתלמידים בכיתות ד'-יב'. סדנת מצמיחים היא סדנה אינטנסיבית הנערכת לאורך 3 ימי לימודים רצופים מלאים, במתכונת של דינמיקה קבוצתית ובהשתתפות מחנך/ת הכיתה וכוללת מגוון של תרגילים ומשחקים אשר מציפים התנהגויות אותנטיות בקרב ילדי הכיתה ובכך מאפשרים עיבוד, וניתוח של נורמות התנהגות.
מטרת הסדנה היא הנחת יסודות לתהליך כיתתי של קידום אקלים חברתי חיובי והפחתת תוקפנות לצד הכשרת המחנכים בכלים ובמתודות של השיטה.
סדנאות קצרות בנושא בריונות רשת - המרכז מעביר סדנאות חד יומיות לתלמידים בכיתות ד-י"ב העוסקות בנושא התוקפנות ברשתות החברתיות ובהשפעת הרשת על התקשורת החברתית בכיתה. הסדנאות נערכות במתכונת של דינמיקה קבוצתית, וכוללות מתודות משחקיות ושיח.
הכשרת אנשי חינוך - הידע המעשי שצבר המרכז מתוך שנים של התנסות בכיתות, מתועל לטובת הכשרת אנשי חינוך בשיטת מצמיחים. המרכז מעביר מדי שנה קורסי הכשרה למורים/ות ויועצים/ות בשיטת מצמיחים.
בשנת 2018 פרסם המרכז את הספר מצמיחים ברשת אשר זכה להערכה של אנשי אקדמיה ושטח מובילים.
מחקר

מחקר הערכת אפקטיביות תוכנית ההתערבות של מרכז מצמיחים בהפחתת תוקפנות חברתית בכיתות - נערך בשנת 2024 בהובלת פרופ' אבי עשור מבית הספר לחינוך באוניברסיטת בן-גוריון ועדי דרור מאקדמיית מצמיחים.
המחקר נועד לבחון את השפעת התוכנית על תלמידים ומחנכות שהשתתפו בתוכנית לעומת קבוצת ביקורת, המהווה קבוצת השוואה של תלמידים בני אותו גיל ובעלי מאפייני רקע דומים שלא השתתפו בתוכנית.
המחקר בחן שינויים בתוקפנות חברתית בכיתה, בתפיסה לפיה תוקפנות משפרת מעמד חברתי, בתחושת השייכות בכיתה ובתחושת המסוגלות של המחנכות להתמודד עם נושא האקלים החברתי בכיתה. המחקר בחן את מידת המגויסות ללמידה ואת מידת היישום של מושאי ההתערבות, קרי מחנכות הכיתות, והבחין בקבוצת ההתערבות בין שתי קבוצות: קבוצת מגויסות נמוכה, וקבוצת מגויסות בינונית-גבוהה.
ההבחנה נעשתה על פי המדדים הבאים: נוכחות/היעדרות ואיחורים בסדנה ובמפגשי הליווי, שביעות רצון/חוסר שביעות רצון מההתערבות, מוטיבציה/התנגדות ללמידה ויישום, יישום/חוסר יישום בכיתה לאחר הסדנה.
במחקר השתתפו 1430 תלמידים ותלמידות בכיתות ה'/ו' בחמישה עשר בתי ספר מהחינוך הממלכתי יהודי, במרכז הארץ לאורך 4-5 חודשים במהלך שנת הלימודים. במסגרת המחקר, התלמידים ומחנכות הכיתות שהשתתפו בתוכנית והתלמידים ומחנכות הכיתות שהשתתפו בקבוצת הביקורת מילאו שאלונים טרם יישום התוכנית, בתום יישום התוכנית ו–4 חודשים לאחר יישום התוכנית. שלוש נקודות המדידה אפשרו לבחון את ההשפעה ארוכת הטווח של ההתערבות.
ממצאי המחקר העידו על ירידה מובהקת בתפיסה לפיה תוקפנות חברתית משפרת מעמד בקבוצת ההתערבות בעלת המגויסות הגבוהה, בשונה מקבוצת הביקורת ומקבוצת ההתערבות בעלת המגויסות הנמוכה, בהן לא נמצא שינוי משמעותי. בנוסף נמצאה עלייה מובהקת בתחושת המסוגלות של המחנכות לטפל בנושא האקלים החברתי, בקבוצת ההתערבות בעלת המגויסות הגבוהה, בשונה משתי הקבוצות האחרות בהן נמצאה מגמת ירידה בתחושת המסוגלות.
כמו כן, בכיתות מקבוצת ההתערבות בעלת המגויסות הגבוהה קיימת מגמת ירידה ברמת התוקפנות בכיתה, בעוד שבשתי הקבוצות האחרות יש מגמה הפוכה של עליה בתוקפנות בכיתה. כתוצאה מכך הפער הבעייתי שנמצא בין קבוצת המגויסות הגבוהה לבין הקבוצות האחרות לפני ההתערבות, מצטמצם בעקבות התוכנית.
קיימת מגמה קרובה למובהקות סטטיסטית של עלייה בתחושת שייכות בקבוצת המגויסות הגבוהה מול ירידה בתחושת השייכות בשתי הקבוצות האחרות.
הערכה

לצד מדדי הערכה פנימיים הנערכים מיד בתום הסדנאות, מדי שנה חברת TNS מעריכה את פעילויות המרכז כדי למדוד את אפקטיביות הסדנאות המועברות בכיתות כחצי שנה לאחר ההתערבות
באתר משרד החינוך (מאגר התוכניות) מדורגת התוכנית באנונימיות על ידי מנהלי בתי ספר בציון ממוצע של 93.
בשנת 2018 פרסם פרופ' עמוס רולידר מהמחלקה למדעי ההתנהגות במכללה האקדמית כנרת ממצאים ממחקר שערך על השפעות התערבות בשיטת 'מצמיחים' על רמת ההצקות בכיתות ד' ז' וח'
על הישגים אלה ונוספים זכה המרכז בפרס יושב ראש הכנסת לאיכות חיים פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים בתחום הפחתת אלימות בחברה הישראלית לשנת 2015 וכן בתו "מידות" לאפקטיביות.
הישגים נוספים

מרכז מצמיחים נבחר בשנת 2010 על ידי הקרן החדשה לישראל וקרן IVN כסטארט-אפ חברתי מהמובילים בישראל
מרכז מצמיחים באתר זוכה תו "מידות" לאפקטיביות בשנים 2015 ו-2018
מרכז מצמיחים זוכה ב-2015 בפרס יושב ראש הכנסת לאיכות חיים
מרכז מצמיחים מוציא לאור ספר מקצועי בנושא הפחתת ביריונות ברשתות החברתיות- "מצמיחים ברשת", הוצאת ניב - 2018
יוני צ'ונה, מנכ"ל ומייסד מרכז מצמיחים מרצה בכינוס האומות המיוחדות בז'נבה בנושא הפחתת אלימות ברשתות החברתיות, כמומחה עולמי לתחום- 2023
לקריאה נוספת

יוני צ'ונה, מצמיחים ברשת, הוצאת ניב, 2018
פרופסור חיים עומר, "'הסמכות החדשה"', הוצאת מודן, 2008
הערות שוליים

↑  https://www.researchgate.net/publication/254965040_Aggression_Exclusivity_and_Status_Attainment_in_Interpersonal_Networks
↑  הערכה ומדידה, באתר מרכז מצמיחים
↑  admin, תוצאות הפעילות:, באתר מרכז מצמיחים, ‏2015-06-08
↑  תכניות חינוכיות, באתר apps.education.gov.il
↑  http://www.matzmichim.org.il/wp-content/uploads/2018/12/RoliderResearch-1.pdf
↑  הוענק פרס יו"ר הכנסת לאיכות החיים, באתר ערוץ 7
↑  תו מידות לאפקטיביות - מרכז מצמיחים, באתר www.midot.org.il
↑  https://www.inn.co.il/News/News.aspx/315860
שביתת הנשים באיסלנד 1975

מחאת נשים באיסלנד ביום החופש, 2005
ב-24 באוקטובר 1975 קיימו הנשים באיסלנד שביתה למשך יום אחד כדי "להדגים את הצורך בעבודה של נשים בכלכלה ובחברה באיסלנד", וכדי "למחות נגד פערי שכר ופרקטיקות העסקה בלתי הוגנות". תשעים אחוז מאוכלוסיית הנשים באיסלנד, בהנהגת מספר ארגוני נשים שפעלו במשותף, לא הלכו למקומות העבודה שלהן, ואף סירבו לעשות כל סוג של עבודת בית או טיפול בילדים במשך כל אותו היום.
רקע

לפני 1975, נשים איסלנדיות שעבדו מחוץ לבית הרוויחו פחות משישים אחוז ממשכורתם של גברים. לנשים רבות כלל לא התאפשר לעבוד מחוץ לבית, בשל האחריות הכמעט בלעדית למשק הבית וגידול הילדים.
כשהאו"ם הכריז על שנת 1975 כשנת האישה הבינלאומית, חמשת ארגוני זכויות הנשים באיסלנד שלחו נציגות להקים ועדת תכנון אירועים למשך השנה. נציגה של קבוצת "רדסטוקינגס" העלתה את הרעיון של שביתה כאחד האירועים. הרעיון נקלט, אך הוועדה החליטה לקרוא לשביתה "יום חופש", מכיוון שסברו שהמונח הזה ינעם יותר לקהל הרחב, ועל כן יהיה יעיל יותר בגיוס משתתפות. כמו כן, נשים שהיו משתתפות בשביתה עמדו בפני סכנת פיטורים, בעוד אי אפשר היה למנוע מהן יום חופש.
ארגוני הנשים הפיצו את הידיעה לגבי יום החופש בכל רחבי המדינה. מארגנות האירוע שכנעו תחנות רדיו, טלוויזיה, ועיתונים להריץ סיפורים על אפליה מגדרית ועל שכר נמוך לנשים. האירוע זכה לתשומת לב בינלאומית.
יום החופש לנשים

ב-24 באוקטובר 1975, התקיימה השביתה בשם "יום חופש", בה נשים באיסלנד הדירו רגליהן ממקומות העבודה שלהן, ואף מאנו לעשות את כל עבודות הבית או גידול הילדים. תשעים אחוז מהנשים באיסלנד לקחו חלק בשביתה, כולל נשים ביישובים הכפריים. תעשיות רבות הושבתו באותו יום כתוצאה. לא היו שירותי טלפון מכיוון שכל עובדות המרכזיה היו נשים, ועיתונים לא הודפסו, מכיוון שעבודת הסידור נעשתה על ידי נשים. תיאטראות נסגרו כאשר השחקניות סירבו להופיע. רוב המורים היו נשים, ועל כן כל בתי הספר נסגרו, או פעלו באופן חלקי. טיסות בוטלו כשהדיילות לא הגיעו, ובבנקים, המנהלים פעלו בתור פקידים כדי לשמור על הבנקים פתוחים ביום זה. גם מפעלי הדגים הושבתו, מאחר שעיקר כוח העבודה בהם היו נשים.
במהלך היום, עשרים וחמש אלף נשים מתוך מאתיים עשרים אלף אנשים באיסלנד התאספו במרכז רייקיאוויק, בירת איסלנד, לעצרת מחאה. האירוע כלל נאומים, שירה, ושיחות לגבי מה ניתן לעשות כדי להשיג שוויון מגדרי באיסלנד. היו דוברות רבות, לרבות עקרת בית, שתי חברות פרלמנט, נציגה של ארגון פמיניסטי, ופועלת. הנאום האחרון של היום היה של אדלהיידור ביארנפרדסדוטיר, שייצגה את "סוקן", האיגוד המקצועי של הנשים בעלות המשכורות הנמוכות ביותר באיסלנד.
מעסיקים התכוננו ליום ללא נשים על ידי קניית ממתקים, עפרונות, ונייר כדי לבדר את הילדים שהגברים נאלצו להביא איתם למקומות העבודה. אבות לא מורגלים היו צריכים לשנות את סדר יומם, לקלח, להלביש ולהאכיל את הילדים, ולהתלוות אליהם במהלך היום מכיוון שכל המעונות היו סגורים. כתוצאה מכך, נקניקיות, ארוחת ילדים, אזלו בחנויות רבות באותו יום.
השביתה נמשכה עד חצות באותו לילה, אז חזרו עובדות הסידור לעיתונים כדי להוציא את המהדורה של יום המחרת. היא הייתה קצרה מהרגיל, וכללה רק כתבות הקשורות לשביתה.
השלכות

הנשים השיגו את המטרה שלהן להוכיח את הערך שלהן בכך שהשביתו את המדינה ליום אחד. יום החופש "פקח את עיניהם של אנשים רבים", שהתחילו לכנות את אותו היום "יום שישי הארוך."
כעבור מספר חודשים, ב-1976, העביר הפרלמנט של איסלנד חוק שמבטיח זכויות שוות לנשים וגברים. למרות שהחוק עצמו לא שינה הרבה בפועל את אי-השוויון ופערי השכר לרעתן של נשים, השביתה היוותה צעד פוליטי משמעותי בנושא שוויון זכויות במדינה, וסללה את הדרך להתפתחויות נוספות, לרבות בחירת הנשיאה הראשונה בעולם חמש שנים מאוחר יותר, ב-1980.
מאז, כל עשר שנים ביום השנה של יום החופש, חוזרות הנשים של איסלנד על המעשה באופן סמלי, ויוצאות מוקדם מהעבודה כדי "להפגין את החשיבות שלהן למשק ולהמשיך במאבק למען השוויון."
ב-2010 החליטו הנשים להאיץ את קצב ה"שביתות" לכל חמש שנים.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  "The day the women went on strike". The Guardian (באנגלית בריטית). 2005-10-18. ISSN 0261-3077.
1 2 3 4 5 6 7 8  "Icelandic women strike for economic and social equality, 1975 | Global Nonviolent Action Database". Global Nonviolent Action Database. Swarthmore College.
1 2 3  Brewer, Kirstie (23 באוקטובר 2015). "The day Iceland's women went on strike - BBC News". BBC News (באנגלית בריטית). {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Else Mia Einarsdottir and Gerdur Steinhtorsdottir (1977). "The Day the children came to the offices". Scandinavian Review (3): 60–64. אורכב מ-המקור ב-2018-03-09. נבדק ב-2016-12-08.
↑  "Icelandic women cut working day to protest wage gap". France24. 25 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
ראיין ג'יילס

ראיין ג'ון ג'יילס (נולד ב-26 בינואר 2000) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת המגן השמאלי במידלסברו מהצ'מפיונשיפ.