stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התעמלות באולימפיאדת פריז (2024)
תוצאות > גמר

| מקום | מתעמל | ציון D | ציון E | ענישה | סך הכול |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  ריס מקלנגן (אירלנד) | 6.6 | 8.933 |  | 15.533 |
|  |  נרימן קורבאנוב (קזחסטן) | 6.7 | 8.733 |  | 15.433 |
|  |  סטיבן נדורוסיק (ארצות הברית) | 6.4 | 8.900 |  | 15.300 |
| 4 |  מקס ויטלוק (בריטניה) | 6.9 | 8.300 |  | 15.200 |
| 5 |  אולג ורניאייב (אוקראינה) | 6.6 | 8.366 |  | 14.966 |
| 6 |  טקאקי סוגינו (יפן) | 6.7 | 8.233 |  | 14.933 |
| 7 |  הר וונג (קוריאה הדרומית) | 6.7 | 7.600 |  | 14.300 |
| 8 |  לורן דה מונק (הולנד) | 6.5 | 7.233 |  | 13.733 |
הערות שוליים

↑  Artistic Gymnastics Men's Pommel Horse Qualification, באתר התאחדות ההתעמלות הבין-לאומית, 27 ביולי 2024
↑  Men's Pommel Horse - Final results, באתר אולימפיאדת פריז (2024), 3 באוגוסט 2024
פיתומות

.
הפיתום אדגר ברגן ושותפו צ'ארלי מקארתי בסרט המוזיקלי משנת 1943, Stage Door Canteen
פיתומות היא אמנותו של הפיתום, ש"מדבר מן הבטן" כביכול ואינו מזיז את שפתיו. הפיתום משתמש פעמים רבות בבובה שאת שפתיה הוא מניע בעזרת ידו, כדי ליצור אשליה שהבובה היא זו שמפיה בוקע קולו.
אשליה זו נוצרת בעקבות אפקט הלכידה החזותית (Visual capture) של מערכת הקשב, שבה הנטייה לאתר באופן חזותי את המקור של צליל מסוים יכולה ליצור נטאי שיוביל לתפיסה בלתי מדויקת של המציאות. במקרה זה מקור הקול מיוחס על ידי הקהל לבובה במקום לאמן.
דיבור מהבטן כיום

ראשיתו של מופע הפיתום כשם שהוא מוכר כיום הוא בימי הוודביל בסוף המאה ה-19. הפיתום ישב על כיסא ועל ברכיו בובת עץ, התלוצץ וחיקה לעיתים כמה דמויות תוך החלפת הבובות. מבין האמריקאים שהתפרסמו כפיתומים ידועים בין היתר ג'ולס ורנון, פרד ראסל והארי לסטר, שהיה ידוע בשם "לסטר הגדול".
הפיתומות נעשתה פופולרית באמצע המאה ה-20 בזכות תלמידו של "לסטר הגדול", אדגר ברגן. ברגן הופיע עם הבובה החביבה עליו, צ'ארלי מקארתי, גם בתסכיתי רדיו ששודרו משנת 1937 ועד לשנת 1956. הוא המשיך להופיע עד למותו בשנת 1979, והפופולריות של מופעיו סיפקה השראה לאמנים שבאו בעקבותיו, ובהם פול וינצ'ל, ג'ימי נלסון וסניור וונצס. מאז דעכה מעט הפופולריות של המדברים מהבטן, בין היתר בגין היכולת הטכנולוגית לספק את אשליית הדיבור - אפקט שהיה לב לבם של הפיתומים - בשלל אופנים חלופיים.
לואיס אלברט רוסו היה אחד הפיתומים שהחלו להופיע בתוכניות טלוויזיה מאז 1949. רוסו, שלפני הגעתו למדיום הטלוויזיוני הופיע בבורלסק, בקרקסים, וכן במופע וודביל באולם המוזיקה רדיו סיטי אשר בניו יורק, רשם לזכותו 30 הופעות בתוכניות אירוח שונות יחד עם הבובה 'ברוקלין בירץ'. בנוסף, הוא הופיע בלאס וגאס וכן במסגרת ארגון השירות המאוחד (United Service Organization), שנועד לספק שירותי בידור לחיילים שנמצאים מחוץ לגבולות ארצות הברית. האמן היה בין הראשונים שזכה להופיע מול הנשיא דאז ג'ימי קרטר.
מאז שנות השמונים ועד היום, ממשיכים להופיע פיתומים כג'יי ג'ונסון (שהופיע כפיתום בסדרה בועות), רמדאס פדהיי, פיתום ויצרן בובות מהודו, החקיין טרי פאתור, שמתמחה בחיקוי זמרים שונים דרך השימוש בבובותיו, וג'ף דנהאם, שפרץ לאחרונה בזכות מופעיו בקומדי סנטרל. מופעים אלו זיכו אותו פעמיים בפרס "קומיקאי הסטנד-אפ המצחיק ביותר", פרס כבוד שהוענק עד כה לקומיקאים כג'רי סיינפלד ורובין ויליאמס.
הילדה דרסי לין זכתה במקום הראשון בתוכנית הטלוויזיה האמריקאית "לאמריקה יש כישרון" לשנת 2017 כפיתומית. היא זכתה בפרס של מיליון דולר ומופע משלה בלאס וגאס. חלומה הוא להמשיך את הפיתומות כאומנות ומקצוע.
בישראל

בשנות ה-60 וה-70 פעלה בישראל ג'ודי אבן-חן, שעלתה מארצות הברית עם בובת הפיתום שלה, וודי. בישראל בובת העץ קיבלה את השם העברי אודי, והשניים הופיעו בהצלחה רבה, באירועים ובטלוויזיה תחת השם ג'ודי ואודי. בנה, שחר אבן-חן, המשיך את דרכה עם בובת פיתום בשם שוקי.
מופע פיתום ''בראוני וברנר'' של מוזיקאי הג'אז שי ברנר, המגלם את סיפור חייו של אמן הג'אז המפורסם לואי ארמסטרונג.
ראו גם

תיאטרון בובות
הקש בעץ
הערות שוליים

↑  Coren, S., Ward, L. M., & Enns, J. T. (1999). Sensation and Perception. 5th. New York: Harcourt Brace College Publishers.
↑  חיי עם ג'ודי הפיתום, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2003
↑  בילי בסרגליק, קהילה מה פיתום, באתר Local רמת השרון, 2 באפריל 2009
↑  בראוני וברנר - מופע פיתום, נבדק ב-2023-04-18
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000339862  NDL: 00563654  NKC: ph813828
יורם אלרון

יורם אלרון (נולד ב-24 בפברואר 1960 באיטליה) הוא דיפלומט ישראלי אשר כיהן בשורת תפקידי שגריר של ישראל.
קורות חייו

יורם אלרון נולד באיטליה, דור שני למשפחת דיפלומטים. רכש השכלה תיכונית בבית הספר התיכון ע"ש דנמרק בירושלים. ב-1984 הוא רכש תואר ראשון במדע המדינה וב-1989 תואר שני ביחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית.
הוא עבד בלשכת העיתונות הממשלתית, וב-1988 הצטרף לשירות הדיפלומטי.
בין השנים 1992–1996 כיהן כמזכיר ראשון בשגרירות ישראל לאיחוד האירופי בבריסל, בין 1999–2000 כיהן כיועץ בשגרירות ישראל בדנמרק, ובין השנים 2001–2003 כיהן כשגריר ישראל בקמרון, ברפובליקה המרכז-אפריקאית, בגבון, בגינאה המשוונית וברפובליקה של קונגו. בין השנים 2007–2011 כיהן כקונסול ישראל בקוויבק ובפרובינציות האטלנטיות שבקנדה. באותן שנים כיהן גם כנציג ישראל לארגון הבין-לאומי לתעופה אזרחית.
בין השנים 2012–2015 כיהן כשגריר שאינו תושב במדגסקר, ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, ברפובליקה של קונגו, ובגבון. בין השנים 2015–2019 כיהן כראש דסק "אפריקה" במשרד החוץ הישראלי, ובין השנים 2019–2023 כיהן כשגריר ישראל בבולגריה. ב-2023 העניק נשיא בולגריה רומן ראדב לאלרון את עיטור "מסדר הרוכב ממדרה דרגה ראשונה" (רו'). ב-26 בינואר 2025 מונה לכהן כשגריר ישראל במולדובה.
אלרון מתגורר במבשרת ציון, נשוי ואב לשני ילדים.
הערות שוליים

↑  יורם אלרון באתר משרד החוץ בטויטר, באתר x.com, אוחזר ב-16 בנובמבר 2024.
↑  מינוים במשרד החוץ, באתר לשכת העיתונות הממשלתית, 10 ביוני 2001.
↑  מינויים במשרד החוץ, באתר לשכת העיתונות הממשלתית, 7 בינואר 2007.
↑  מינויים במשרד החוץ, באתר לשכת העיתונות הממשלתית, 11 בדצמבר 2011.
↑  מינויו לשגריר ישראל בבולגריה, באתר /next.obudget.org.
↑  President Radev confers Order of the Madara Horseman on Israeli ambassador Yoram Elron, באתר bnr.bg (באנגלית).
↑  מינויים בשירות החוץ, באתר משרד ראש הממשלה - מזכירות הממשלה, ‏26 בינואר 2025
ארז אהרון

| --- | --- |

דיוקן עצמי, שמן על קנווס מתוח על עץ, 2012
 לידה:  24 בינואר 1974 (בן 51) ראשון לציון, ישראל 
 מקום לימודים:  "המדרשה", בית ברל; "הסדנה לציור ורישום", ירושלים "סטודיו התחנה", תל אביב
 תחום יצירה:  ציור
 www.erezaharon.com
 
ארז אהרון (נולד ב-24 בינואר 1974) הוא צייר ישראלי.
גלריית תמונות

Brothers, oil on canvas, 2012
Untitled I 2024 oil on canvas mounted on wood
Untitled II 2024 oil on canvas mounted on wood
Untitled III 2024 oil on canvas mounted on wood
Untitled i 2024 Oil on canvas mounted on wood
Untitled ii 2024 Oil on canvas mounted on wood
Untitled iii 2024 Oil on canvas mounted on wood
Untitled II 2023 Oil on canvas mounted on wood
Untitled I 2023 Oil on canvas mounted on wood
Untitled 2023 oil on wood
Door 2021 oil on canvas
Untitled 2020 Oil on canvas mounted on wood
Orpheus oil on canvas 2018
Untitled 2017 oil on canvas
Untitled, 2017, oil on canvas mounted on wood
Untitled 2016 Oil on canvas mounted on wood
Diptych 2016 oil on canvas mounted on wood
Arim tehomot 2 2016 oil on canvas
Untitled 2014 Oil on canvas mounted on wood
Brothers3 oil on canvas 2012
Self portrait 2012 oil on canvas mounted on wood
תערוכות יחיד נבחרות

2015 - "התחלות", מרכז חייק לאמנות עכשווית, יפו
2015 - "Crossroads", גלריה פלורנטין 45, תל אביב, עם דנה פקמן
2016– "חוט ערוב", גלריה גורדון, תל אביב
2016 - יריד אמנות "צבע טרי", תל אביב
2018 - יריד אמנות "צבע טרי", תל אביב
2022 – "חוט מחשבה" – גלריה גורדון, ירושלים
2023 – "היהודי הנודד"- גלריה גורדון, תל אביב
2024 - "Wondering Jew" – גלריה גורדון, מנהטן, ניו-יורק, ארצות הברית
תערוכות קבוצתיות נבחרות

2012 – "טחנות רוח", הגלריה העירונית כפר סבא
2012 – "עם ציירים", מרכז חייק לאמנות עכשווית, יפו
2012 – "מאחורי היער", גלריה פלורנטין 45, תל אביב
2013 - פתיחת גלריית התחנה, תל אביב
2014 - גלריית התחנה, תל אביב
2015 - תערוכת קיץ, גלריה גורדון, תל אביב
2016 - תערוכה קבוצתית, גלריית גורדון, תל אביב
הערות שוליים

↑  עניין - מרכז חייק: תערוכת יחיד לארז אהרון, באתר www.habama.co.il
↑  ארז אהרון: דגימות, באתר www.gordongallery.co.il (באנגלית)
↑   איתמר זהר, התערוכות המומלצות של סוף השבוע: 25.8 עד 27.8, באתר הארץ, 25 באוגוסט 2022
↑  גלריה גורדון, ארז אהרון - חוט מחשבה, תל אביב, ישראל: הוצאת גלריה גורדון, 2022, עמ' 7-10
↑   איתמר זהר, התערוכות המומלצות של סוף השבוע: 7.12 עד 9.12, באתר הארץ, 7 בדצמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 586555  NLI: 987012882774305171  LCCN: no2016110371  ULAN: 500480979  VIAF: 6147266870835482339   WorldCat (עם VIAF): 6147266870835482339 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ארז אהרון".
אונדו"ף

שטח באחריות אונדו"ף באפור ובתכלת
מפקדת אונדו"ף ליד קוניטרה
הכניסה למחנה פואר
חיילים של הכוח הפולני
אונדו"ף (באנגלית: United Nations Disengagement Observer Force או UNDOF – "כוח הפיקוח על ההפרדה של האומות המאוחדות") הוא כוח שמירת שלום רב-לאומי של האומות המאוחדות, שהוצב בחזית רמת הגולן, באזור החיץ בין ישראל לסוריה, כדי לחצוץ בין ישראל לסוריה לאחר מלחמת יום הכיפורים.
הרקע להקמת הכוח

הפסקת האש במלחמת יום הכיפורים נכנסה לתוקפה ב-24 באוקטובר 1973. בו ביום נפרס כוח UNEF II של האומות המאוחדות בגזרת סיני וחצץ בין צבאות ישראל ומצרים. ברמת הגולן נותר המצב מתוח, ולכן ב-1974 נקטה ארצות הברית ביוזמה שהביאה לניסוחו של הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה בין צה"ל לצבא סוריה. ההסכם יצר אזור הפרדה ושני אזורי דילול משני צדדיו, וקרא להקמת כוח רב-לאומי שיפקח על יישומו. ההסכם נחתם ביום 31 במאי 1974 ובו ביום התקבלה החלטה 350 של מועצת הביטחון של האו"ם שהקימה כוח רב לאומי למטרה זו. הכוח נפרס באזור החיץ והוא הכוח הצבאי היחיד שמורשה לשהות בו. מאז מחודש המנדט של אונדו"ף מדי שישה חודשים.
הכוח המקורי שהקים את אונדו"ף בא מכוחות אוסטרים, פולנים, פרואנים וקנדים מ־UNEF II. הכוחות הפרואנים הוחלפו ב־1975 בכוחות איראנים, שבתורם הוחלפו ב־1979 בכוחות פיניים. ב־1993 נפרסה מחדש הכוחות הפולנים כשהם מחליפים את הכוחות הפיניים. ב־1996 הצטרפו כוחות יפניים לכוחות הקנדיים והקימו את LOGBATT. ב־1998 הצטרפו כוחות סלובקים למשימה האוסטרית. במרץ 2006 החליפו כוחות הודיים את הכוחות הקנדיים. ב־2008 החליפו כוחות קרואטיים את הכוחות הסלובקיים, וב־2009 החליפו כחות פיליפיניים את הכוחות הפולנים.
מלחמת האזרחים בסוריה

בעקבות קרבות שהתרחשו בגולן הסורי ובקרבת גבול ישראל בין נאמני אסד והמורדים כוחות אונדו"ף החליטו להוריד את תדירות הסיורים.
ב-6 במרץ 2013 נחטפו 21 פקחים פיליפינים ששרתו בכוח על ידי מורדים מארגון שוהדא אל-ירמוכ. החטופים שוחררו לאחר ימים ספורים ללא פגע. החטיפה והקרבות בגולן גרמו לאוסטריה, קרואטיה ויפן לצאת מכוח אונדו"ף ולהסיג את החיילים והפקחים שלהם. פיג'י, אירלנד ונפאל שלחו כוחות חילופיים.
ב-28 באוגוסט 2014 נחטפו כ-45 פקחים מפיג'י על ידי ג'בהת אל נוסרה. ב-11 בספטמבר הם שוחררו, חצו את הגבול לישראל לשם בדיקות רפואיות ולאחר מכן חזרו לסוריה. לפי גורמי אופוזיציה סורים השחרור התאפשר לאחר שקטר שילמה כופר של 20 מיליון דולר לחוטפים.
ב-30 באוגוסט 2014 ג'בהת אל נוסרה צר על שני מוצבים שאוכלסו על ידי 75 חיילים מהפיליפינים. החיילים הפיליפינים הצליחו להימלט מהמוצבים בסיוע חיפוי של חיילים אירים שמשרתים באונדו"ף. בעקבות כך החליטה ממשלת המפיליפינים על פינוי כוחותיה מהאזור, ו־344 חיילי הכוח הפיליפיני עזבו את האזור בין 18 ו־27 בספטמבר.
ב-15 בספטמבר 2014 כוחות אונדו"ף החלו לפנות את מוצב אל פאוור בו הייתה המפקדה של הכוח ועברו לישראל. לאחר הפינוי לא נשארו עוד כוחות מאונדו"ף בשטחים בריבונות סורית.
ביולי 2015 הצטרפו לכוח קציני מטה מצ'כיה ובהוטן.
ב-15 באוקטובר 2018, עם חזרתו של צבא סוריה לשלוט באזור הגבול עם ישראל, נפתח לראשונה מעבר קוניטרה שנסגר בימי המלחמה, וחיילי כוח אונדו"ף החלו לשוב לעמדותיהם בשטח סוריה.
שטח החיץ

שטח החיץ משתרע לאורך 80 ק"מ – מהחרמון בצפון ועד משולש הגבולות ישראל–סוריה–ירדן בדרום. רוחבו בין "קו אלפא" שממערב לו לבין "קו בראבו" שממזרח לו, נע בין חצי ק"מ ל-10 ק"מ. בצפונו הוא גובל בלבנון ובדרומו הוא גובל לאורך רצועה של פחות מקילומטר בודד בירדן. באזור החיץ פועל מנהל אזרחי סורי.
משני צדדיו של אזור החיץ משתרעים אזורי דילול ברוחב של 25 ק"מ שבו מבקר הכוח את הנוכחות הצבאית של שני הצבאות. כל אחד משני האזורים האלה מחולק לשלוש רצועות אורכיות, הראשונה בין אזור החיץ ועד 10 ק"מ ממנו, השנייה מקו 10 הק"מ ועד לקו 20 הק"מ והשלישית בין קו 20 הק"מ ועד לקו 25 ק"מ. נקודת המעבר היחידה הפעילה בין שתי המדינות נמצאת במעבר קוניטרה ומופעלת על ידי צה"ל, אונדו"ף והרשויות הסוריות. בדצמבר 2024 לאחר הפלת משטר אסד, פתחה ישראל בגל תקיפות כנגד צבא סוריה, בכדי למנוע הגעת נשק מצי האויר, הים או הקרקע בידי המורדים, וכניסה קרקעית לכיבוש מלא של אזור החיץ, כולל החרמון הסורי, ישראל טענה שהסכם הפרדת הכוחות אינו תקף בשל החלפת השלטון בסוריה, ואינה מחויבת להסכם שלמעשה אינו קיים.
היקף הכוח הצבאי ופעולתו

הכוח הצבאי מחולק לשני גדודים – הגדוד הצפוני האוסטרי שמצפון לקוניטרה (AUSBATT, קיצור ל-Austrian Battalion) הכולל גם פלוגה קרואטית, ומדרום לה פועל הגדוד הדרומי הפיליפיני (PHILBATT, קיצור ל-Philippine Battalion). הכוח הראשוני כלל חיילים מאוסטריה, פרו, קנדה ופולין. כיום כולל הכוח חיילים מאוסטריה, הודו, יפן, הפיליפינים וקרואטיה. לכוח שני מחנות ומשרדים בדמשק, 44 עמדות מאוישות ו-11 עמדות תצפית. המפקדה נמצאת במחנה פואר בצד הסורי המוחזק על ידי האוסטרים, בעוד שהמחנה האחר, שוכן במחנה "זיוונית" בישראל. במחנה זה נמצאים הכוחות הלוגיסטיים מהודו ומיפן.
בשנת 2010 פעילות הכוח הייתה במרכז של דו"ח באן קי-מון בעקבותיו התקבלה ביוני החלטה 1934 של מועצת הביטחון של האו"ם ובדצמבר של אותה שנה החלטה 1965 של מועצת הביטחון של האו"ם וכעבור שנה החלטה 1994 של מועצת הביטחון של האו"ם.
נכון ל-30 בספטמבר 2024 סך הכל כולל הכוח 1,220 איש, בהם 57 קציני מטה, 47 אזרחים ו־1116 חיילים. מאז תחילת פעולתו ספג הכוח 62 אבדות וכן נהרגו שלושה אזרחים שנמנו על עובדיו.
על פי הגדרתו, פעולות הכוח כוללות:
פיקוח כללי על שטח החיץ.
ביקורת על נוכחות צבאית סורית וישראלית באזור החיץ ורצועות הדילול, בין היתר על ידי תצפיות וסיורים.
התערבות במקרה של חדירת כוח צבאי לשטח החיץ או במקרה של ניסיון כזה.
ביקורת דילול המתבצעת על בסיס דו-שבועי, של המתקנים הצבאיים הסוריים והישראליים ובודקת ששני הצדדים עומדים במגבלות שסוכמו בהסכם ההפרדה (מספר מסוים של חיילים, טנקים ותותחים, הימצאות מערכות נ"מ ברצועות הדילול וכדומה).
הענקת סיוע לצלב האדום בהעברת סחורות ואנשים בין ישראל לסוריה.
איתור וסימון שדות מוקשים.
קידום המודעות לקיומם של שדות מוקשים בקרב האזרחים ותמיכה בפעילות יוניס"ף בהגברת מודעות האוכלוסייה האזרחית בנושא זה.
שימור הסביבה ומזעור השפעות פעולות הכוח באזור.
ראו גם

יחסי ישראל–סוריה
הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה
גבולות מדינת ישראל
החלטה 695 של מועצת הביטחון של האו"ם
המשלחת הצבאית הפולנית בסוריה
הערות שוליים

↑  Golan: The UNDOF Journal, כרך 160, UNDOF, May 2024, עמ' 16
↑  רועי קייס, מורדים סורים מחזיקים באנשי או"ם ליד רמת הגולן, באתר ynet, 6 במרץ 2013
↑  בשל הקרבות בקוניטרה: אוסטריה תפנה חייליה מהגולן, באתר וואלה, 6 ביוני 2013
↑   נפתר משבר כוח פקחי האו"ם בגולן: אירלנד, פיג'י ונפאל ישלחו מאות, באתר הארץ, 22 ביולי 2013
↑  רועי קייס, "קטאר שילמה כופר על הפקחים מפיג'י", באתר ynet, 13 בספטמבר 2014
↑  חיילי או"ם פיליפינים שנלכדו ע"י חמושים בסוריה חולצו לישראל, באתר גלובס, 30 באוגוסט 2014
↑  Report of the Secretary-General on the United Nations Disengagement Observer Force for the period from 4 September to 19 November 2014 (עמ' 7)
↑  כוחות אונדו"ף יוצאים מסוריה, באתר nrg
↑  Staff officers from Czech Republic joined UNDOF, UNDOF, ‏July 9 2015
↑  Staff officer from Bhutan joined UNDOF, UNDOF, ‏July 3 2015
↑  אלי אשכנזי‏, אחרי ארבע שנים: מעבר קוניטרה בין ישראל לסוריה נפתח מחדש, באתר וואלה, 15 באוקטובר 2018
↑  Facts and Figures, UNDOP
1 2 3  http://www.un.org/Depts/dpko/missions/undof/background.html
יעל גורפינקל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  עין ורד
 תחום יצירה:  קדרות
יעל גורפינקל (נולדה ב-1937?) היא קדרית ישראלית.
יעל גורפינקל נולדה בעין ורד להורים שהיגרו מגרמניה. אביה היה כוורן ובעל נגריה. בהיותה בת שמונה עקרה המשפחה לתל אביב. בנעוריה למדה כשנה קדרות אצל אמנית שהגיע מפורטוגל ופיסול במכון אבני. ואמנות אצל יחזקאל שטרייכמן. בנוף, למדה אצל הקדר מיקי קריזלר.
בשנת 1960 פתחה סטודיו עצמאי לקרמיקה. בשנת 1963 פתחה גלריה לקרמיקה ברחוב דיזנגוף 193 בתל אביב-יפו, בקרבת בית הקולנוע "ארמון דוד".
עבודותיה של גורפינקל אימצו בתחילה היו הכלים מעוטרים בזיגוג פנימי ובחיפוי של אנגוב בצבע כחול או חום בשרפה נמוכה. בהדרגה עברה לכלים בשרפה גבוהה, כשהיא משתמשת בעיטור אנגוב במכחול. עיטור זה כלל מוטיבים ובהם שריגים פשוטים, עלי תלתן, ודימויים צמחיים אחרים. רבים מהם בהשפעת ממצאים ארכאולוגים, ובהם גם ממצאים אליהם נחשפה במוזיאון רוקפלר.
בשנות ה-70 והשמונים של המאה ה-20 עסקה בייצור קרמיקה שימושית בסגנון זה בסטודיו ביפו העתיקה. היא עבדה בחומר אחיד שהוכן לה בבית חרושת בנתניה. בשל הינסיון להוזיל את מחיר הפריטים אימצה מבחר של כ-16 דגמים, אותם ייצרה בכמויות גדולות. אלו לא הצריכו תוספות מיוחדות, או סגנון של הצד האחורי של הכלי ("צד שני")
בשנת 1989 בקירוב עזבה את הסטודיו ביפו, שהפך לסטודיו וחנות קואופרטיבית למספר אמנים.
לקריאה נוספת

אריאלה שיפרוני, בתי מלאכה יצרניים, קדרות, עלון מס' 11, אפריל 1986, בייחוד עמ' 3–5
הערות שוליים

↑  ראו: גלריות של נשים, למרחב, 5 באפריל 1964
↑  ראו: הצגת בכורה: נערת מארס, העולם הזה, גיליון 1281 (28 במרץ 1962), עמוד 17
↑  ראו: בזכות הקומה הריקה, מעריב, 11 באוקטובר 1963
↑  ראו: אריאלה שיפרוני, "בתי מלאכה יצרניים", קדרות, עלון מס' 11, אפריל 1986, עמ' 3
↑  ראו: אריאלה שיפרוני, "בתי מלאכה יצרניים", קדרות, עלון מס' 11, אפריל 1986, עמ' 5-4
↑  ראו: גילה מצא, קרמיקה קולקטיבית, מעריב, 15 בנובמבר 1989
אהוד עזריאל מאיר

אהוד עזריאל מאיר
אהוד עזריאל מאיר (נולד ב-30 במאי 1979) הוא שחקן, תסריטאי, מחזאי, שדרן רדיו ואיש קריאייטיב ישראלי, ויוצר בחטיבת הדיגיטל של כאן - תאגיד השידור הישראלי.
קורות חיים

נולד וגדל באלקנה. בין אחיו: השחקן ישי מאיר והרב יעקב (יוקי) מאיר. למד בישיבה התיכונית כפר הרא"ה ובישיבת הר ברכה. שירת כלוחם ומפקד ביחידת מגלן.
בעל תואר ראשון בתיאטרון מאוניברסיטת תל אביב ובעל תואר שני בהוראה מסמינר הקיבוצים.
קריירה > תיאטרון

ב-2005 כשהיה סטודנט לתיאטרון, כתב מאיר את המחזה "18 קודש" בו שיחק יחד עם דורון בן-דוד. המחזה שמתרחש ב-18 הדקות שאחרי הדלקת נרות השבת, עסק בשני חברי ילדות שהיו חברותא בישיבה, הנקרעים בין אהבתם זה את זה לבין האמונה והדת. ההצגה עלתה בפסטיבל "סמול במה" באוניברסיטת תל אביב וזכתה לציון לשבח על הכתיבה. המחזה עסק בנושא שלא היה מדובר כמעט באותה התקופה – דתיים להטבי"ם.
ב-2008 כתב את המחזה "שבת של שלום" שהשתתף בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא. ההצגה בבימויה של לילך סגל ובהשתתפות בועז טרינקר ושיר שומרון עסקה בזוג צעיר בשבת הראשונה שאחרי פינוי גוש קטיף שאינו מצליח להסתגל למציאות החדשה של חייו.
ב-2010 כתב את המחזה "לשחרר את הבננה" בהשתתפות אביב אלוש, דני שטג, יובל רז, אורי לחמי, גומא שריג וישי מאיר (אחיו של אהוד עזריאל) ובוימה על ידי שרית הררי. הצגה זו עלתה מספר שנים בבמות צוותא. המחזה הקומי עסק בחמישה חיילי מילואים המייצגים את מגוון הדעות, העדות והזרמים של ישראל, שנפגשים לעוד שבוע מילואים סטנדרטי. דווקא במקום ה"גברי" הזה, הם הסירו את מסכת הגבריות אותה הם לובשים בחיי היומיום ומדברים על רגשות, מערכות יחסים ותחושות שונות.
בשנים 2010–2013 לקח מאיר הפסקה מעולם היצירה והיה מורה לתיאטרון ומחנך.
קריירה > עיתונאות

ב-2013 החל לעבוד באתר וואלה, הקים את "וואלה יהדות" והיה לעורכו הראשון. וואלה יהדות הייתה אחראית לחשיפות רבות בעולם החרדי, תוך שילוב של תרבות בעולם הדתי.
קריירה > דיגיטל

החל משנת 2016 מאיר כותב, משחק ומביים סרטונים בחטיבת הדיגיטל של תאגיד השידור הישראלי. בין השאר, עוסקים הסרטונים של מאיר בסוגיות חברתיות, פסיכולוגיות, הורות, גבריות ועוד.
בין סדרות הרשת שיצר:
אהוד והבנות - אבא לארבע בנות שמנסה לשרוד את החיים עצמם ולדגמן אבהות למופת אף על פי שלא תמיד הולך לו
שיחות מילואים - על הקשר בין הכרס הגברית, אגו - וגם בננה ובעצם על מה גברים מדברים במילואים? עם אופיר בועז ואחרים
ילדי פלא - אהוד עזריאל מאיר יוצא לפגוש את הצעירים שכבר מגיל קטן עושים בית ספר למבוגרים
אהוד והפסיכולוג - למה חנייה גורמת לנו לאבד את זה? מה מביך בגברים שבוכים? ולמה דוריה עושה לנו חיים קשים כל כך? כשאהוד נכנס למשבר עם עצמו, טוב שהפסיכולוג מגיע לעשות לו קצת סדר בראש
חברו הטוב של – רציתם לדעת איך לגדל בבית עטלף? או חולדה? או אולי בכלל רציתם לדעת איך לגדל כיסנאי דואה? סדרת רשת על חיות המחמד המיוחדות שלא תראו בכל בית
במקביל לסדרות הרשת שיצר בתאגיד, יצר מאיר סדרות נונסנס קומיות:
איכזשתכזה גבר? - אהוד עזריאל מאיר שואל כל גבר וגבר שאיתו הוא נפגש את השאלה הבסיסית והקיומית ביותר: איך זה שאתה כזה גבר?
איכזשכתזאת אישה? אהוד עזריאל מאיר שואל כל אישה ואישה את השאלה הבסיסית והקיומית ביותר: תגידי, איך זה שאת כזאת אישה?
אורחים במעלית – סדרת האירוח המהירה בעולם. אהוד עזריאל מאיר מארח אנשים במעלית, כל הריאיון הוא בדיוק קומה אחת ולכן חייבים להזדרז
אהוד מספר על חברים שלו - סדרה מוקו-היסטוגרפית על מפגשים בינאישיים שמבוססים על חברות בין אהוד עזריאל מאיר לאנשי תרבות שונים שרקמו מערכת יחסים חברתית עם האמן הקונספטואלי. בין חבריו של אהוד: דייוויד בואי, סטיבן סיגל, סטיב בושמי, צ'אק נוריס ועוד אנשי תרבות.
קריירה > רדיו

מאיר משדר ברשת כאן מורשת ורשת ב'.
ב-2019 יצר את הפודקאסט "סליחה על עוד שאלה" שזכה בפריצת השנה לאותה השנה.
קריירה > חיים אישיים

מאיר נשוי למעצבת האופנה לילוש שלמן-מאיר ולהם ארבע בנות.
הערות שוליים

↑  שה' ישמור, על המחזה "18 קודש", באתר nrg יהדות, 31 באוקטובר 2005.
↑  "לשחרר את הבננה", באתר "הבמה"
↑  ההסכת "סליחה על עוד שאלה, באתר "כאן"
↑  עידן בן טובים, אתם בחרתם: אלו הפודקאסטים הטובים ביותר לשנת 2019, באתר "גיקטיים", 31 בדצמבר 2019
יורגוס לנתימוס

| --- | --- |

 לידה:  23 בספטמבר 1973 (בן 51) אתונה, יוון
 מדינה:  יוון יוון
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 עיסוק:  במאי קולנוע, תסריטאי
 מקום לימודים:  Hellenic Cinema and Television School Stavrakos  Moraitis School 
 יצירות בולטות:  שיני כלב הלובסטר המועדפת
 בת זוג:  אריאן לאבד
 פרסים והוקרה:  פרס הקולנוע האירופי לתסריטאי הטוב ביותר (2015)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לבמאי הטוב ביותר (2019)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לקומדיה הטובה ביותר (2019)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לסרט הטוב ביותר (2019)  פרס אריה הזהב (2023) 
 https://www.lanthimos.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
גאורגיוס "יורגוס" לנתימוס (ביוונית: Γιώργος Λάνθιμος; נולד ב-23 בספטמבר 1973) הוא במאי, מפיק ותסריטאי קולנוע יווני.
סרטו "מסכנים שכאלה" משנת 2023 זכה בפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה.
לנתימוס נודע במיוחד גם בזכות סרטיו ״שיני כלב״, ״הלובסטר״ ו-״המועדפת״ עליהם היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר.
ביוגרפיה

לנתימוס נולד בפנגראטי שבאתונה בירת יוון. אביו, אנטוניס לנתימוס, היה שחקן כדורסל מקצועי ששיחק בפנגראטי BC ובנבחרת יוון בכדורסל לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר, לנתימוס הלך בדרכו של אביו והיה גם שחקן כדורסל בקבוצת פנגראטי BC תוך כדי לימודי מנהל עסקים. בהמשך עזב את הלימודים, פרש מקבוצת הכדורסל והחל ללמוד בימוי בביה״ס סטברוקוס לקולנוע וטלוויזיה שבאתונה (HCTSS).
קריירה

במהלך שנות ה-90 ביים לנתימוס סדרה של קליפים עבור להקות תיאטרון ומחול יווני. בשנים אלו הוא ביים גם כמה פרסומות בטלוויזיה, סרטים קצרים והצגות תיאטרון ניסיוניות. בנוסף לכך, היה גם חבר בצוות היצירתי של טקס הפתיחה והסיום של אולימפיאדת אתונה בשנת 2004.
בשנת 2001 החלה הקריירה הקולנועית של לנתימוס בסרט ״חברי הטוב ביותר״ אותו ביים יחד עם לאקיס לזופולוס, ועם הסרט הניסיוני ״קינטה״ שהוקרן בבכורה בפסטיבל טורונטו ב-2005.
בשנת 2009 סרטו העלילתי השלישי, ״שיני כלב״, זכה בפרס במסגרת ״מבט מסוים״ בפסטיבל קאן והיה מועמד לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר בטקס האוסקר ה-83.
בשנת 2011 סרטו העלילתי הרביעי, ״הרי האלפים״, זכה בפרס אוסלה לתסריט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של ונציה.
התסריט לסרטו החמישי של לנתימוס, ״הלובסטר״, זכה בפרס ARTE הבינלאומי לשנת 2013 כפרויקט ה-CineMart הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-42 של רוטרדם. הסרט גם נבחר להתחרות על דקל הזהב בפסטיבל קאן 2015 וזכה בפסטיבל בפרס חבר השופטים.
בשנת 2017 יצא סרטו "להרוג אייל קדוש", שעלילתו מתכתבת עם המחזה היווני "איפגניה בטאוריס". בסרט מככבים קולין פארל וניקול קידמן.
בשנת 2018 הוקרן סרטו ״המועדפת״ בפסטיבל ונציה שם זכה בפרס הגדול של חבר השופטים. הסרט זכה במספר המועמדויות הרב ביותר בטקס האוסקר ה-91, עשר מועמדויות, כולל מועמדויות לסרט הטוב ביותר ולבמאי הטוב ביותר. בסרט מככבות אוליביה קולמן, אמה סטון ורייצ'ל וייס.
השפעות וסגנון

סרטיו של לנתימוס נחשבים כסרטים קשים לעיכול ושויכו לגל הסרטים היווני החדש, ״הגל היווני המוזר״ (Greek Weird Wave). הסרטים מהגל בוחנים סוגיות פוליטיות ותרבותיות בדרכים מטרידות ושילוב אבסורד וגרוטסקיות. בראיון עמו לנתימוס סיפר שסרטיהם של רובר ברסון, סטנלי קובריק, ג'ון קסאווטס, לואיס בוניואל וז'אן-לוק גודאר השפיעו עליו, אך אינו בטוח עד כמה השפעתם מופיעה בסרטיו.
חיים אישיים

בשנת 2013 לנתימוס נישא לשחקנית היוונית-צרפתייה אריאן לאבד.
פילמוגרפיה > סרטים באורך מלא

| שנה | שם | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| 2001 | חברי הטוב ביותר | במאי |
| 2005 | קינטה | במאי ותסריטאי |
| 2009 | שיני כלב | במאי, מפיק ותסריטאי |
| 2011 | הרי האלפים | במאי, מפיק ותסריטאי |
| 2015 | הלובסטר | במאי, מפיק ותסריטאי |
| 2017 | להרוג אייל קדוש (אנ') | במאי, מפיק ותסריטאי |
| 2018 | המועדפת | במאי ומפיק |
| 2023 | מסכנים שכאלה | במאי ומפיק מועמד פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לבמאי הטוב ביותר (2024)  מועמד פרס האקדמיה האוסטרלית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה (בינלאומי) לבימוי הטוב ביותר (2024)  מועמד פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (2024) |
| 2024 | סוג של חסד | במאי, מפיק ותסריטאי |
| 2025 | בוגוניה | במאי |