stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המשכן
כמה "אוהל מועד" היו?

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא סגנון בלתי אנציקלופדי (בלוג).
בכמה כתובים נמצאים רמזים לקיומו של אוהל אחר המכונה אף הוא "אוהל מועד". בספר שמות נאמר: "וּמֹשֶׁה יִקַּח אֶת הָאֹהֶל וְנָטָה לוֹ מִחוּץ לַמַּחֲנֶה, הַרְחֵק מִן הַמַּחֲנֶה, וְקָרָא לוֹ אֹהֶל מוֹעֵד, וְהָיָה כָּל מְבַקֵּשׁ ה' יֵצֵא אֶל אֹהֶל מוֹעֵד אֲשֶׁר מִחוּץ לַמַּחֲנֶה". מכתוב זה עולה כי לפנינו אוהל העומד מחוץ למחנה, שלא כמשכן העומד במרכז המחנה. על פי הפסוקים מתברר כי גם אוהל זה שימש לדיבור אל משה ולגילוי שכינה לעיני כל העם. בניגוד למשכן, שבו דיבר האל בתוך המשכן מבין שני הכרובים שעל הפרוכת, מהפסוקים הללו משתמע שהשיח נערך בפתח האוהל: "וְהָיָה, כְּבֹא מֹשֶׁה הָאֹהֱלָה, יֵרֵד עַמּוּד הֶעָנָן וְעָמַד פֶּתַח הָאֹהֶל; וְדִבֶּר עִם מֹשֶׁה. וְרָאָה כָל הָעָם אֶת עַמּוּד הֶעָנָן עֹמֵד פֶּתַח הָאֹהֶל; וְקָם כָּל הָעָם וְהִשְׁתַּחֲווּ, אִישׁ פֶּתַח אָהֳלוֹ. לג,יא וְדִבֶּר יְהוָה אֶל מֹשֶׁה פָּנִים אֶל פָּנִים, כַּאֲשֶׁר יְדַבֵּר אִישׁ אֶל רֵעֵהוּ." כמו כן, מתברר כי לא משה לבדו יצא אל האוהל, אלא "כל מבקש ה'". מאפיין נוסף של אוהל זה הוא בכך שלא נזכרים לגביו כהנים או כלי קודש, ולעומת זאת, יהושע מצוין כנער משה שלא מש מתוך האוהל.
יש הרואים רמז נוסף לקיומו של אוהל אחר בפסוק בספר שמואל ב': "כִּי לֹא יָשַׁבְתִּי בְּבַיִת לְמִיּוֹם הַעֲלֹתִי אֶת בְּנֵי יִשְׂרָאֵל מִמִּצְרַיִם וְעַד הַיּוֹם הַזֶּה; וָאֶהְיֶה מִתְהַלֵּךְ בְּאֹהֶל וּבְמִשְׁכָּן." ניתן לפרש פסוק זה כאילו האוהל והמשכן היו שתי ישויות נפרדות.
אלו אמנם התיאורים המפורשים היחידים של "אוהל מועד" זה, אך רוב החוקרים זיהו אוהל זה גם עם כמה כתובים נוספים, ביניהם סיפור האצלת הרוח על שבעים הזקנים וסיפור הצרעת של מרים, שבשניהם מוזכרת יציאה אל אוהל מועד וירידת ה' בענן לפתחו כדי לדבר עם משה או עבור משה, בדומה למתואר בספר שמות. גם את סיפור התייצבות משה ויהושע באוהל מועד לפני מות משה יש מקשרים לאוהל זה, אף שנעדרת שם לשון יציאה. המאפיין סיפורים אלה הוא היעדרותם המוחלטת של אהרן, של ענייני פולחן, של השם 'משכן', וכן העובדה כי לא נזכר בהם ענן תמידי או גילוי שכינה קבוע אלא אך ורק גילוי ארעי של ענן ה' מבחוץ. כמו כן, למעט בסיפור צרעת מרים, חוזר השורש יצ"א בכל אחד מהתיאורים.
קושי זה הורגש כבר בתרגום השבעים, שתרגמו "ומשה ייקח את אוהלו", אך אין למעשה להסבר זה יסוד בנוסח המסורה, וכן אין בו כדי להסביר את סוגיית גילוי השכינה באוהל זה. הפרשנות המסורתית שהתמודדה עם שאלה זו, ובעקבותיה גם מקצת החוקרים, תירצו כי התיאור של שמות ל"ג הוא אכן תיאור אוהל מועד אחר, אלא שאוהל זה קדם למשכן, ונתבטל עם הקמתו במרכז המחנה. את יתר הכתובים יש לפרש, לשיטתם, ככאלה המכוונים לאוהל מועד שבמרכז המחנה, ואילו את לשון היציאה יש להבין כיציאה ממחנות השבטים אל השטח שבמרכז המחנה.
תולדות המשכן לאחר הכניסה לארץ ישראל > עדות המקרא

העדות המקראית באשר לגורלו של המשכן לאחר כניסת ישראל לארץ ישראל איננה ברורה כל צרכה, הואיל ועדות זו אינה רציפה. על פי המתואר בספר יהושע, בני ישראל השכינו את אוהל מועד בשילה, ושם גם נערכה חלוקת הארץ למטות. השארת המשכן כאוהל ארעי בשילה משתמעת גם ממקורות אחרים ובכללם נבואת נתן בשמואל ב', וכן הכתוב בתהילים אודות חורבן שילה – "וַיִּטֹּשׁ מִשְׁכַּן שִׁלוֹ, אֹהֶל שִׁכֵּן בָּאָדָם". עם זאת, התיאורים הפותחים את ספר שמואל מתארים את המקום כ"בית ה'" ו"היכל ה'", הווי אומר כמבנה של קבע. ניתן לתרץ ולומר כי מדובר בשינוי הדרגתי שהפך את המשכן הארעי למבנה קבע, הדרגתיות שאִפשרה להמשיך ולהתייחס אל מבנה הקבע כאל גלגולו של המשכן המדברי.
לאחר חורבן המשכן בשילה אין עדות מפורשת לקיומו של משכן נוסף, עד להקמת המקדש בידי שלמה, כמה עשרות שנים מאוחר יותר. באשר לתקופת ביניים זו ידועות לנו התחנות שעבר הארון מאז נפילתו בשבי הפלשתים ועד העלאתו לירושלים על ידי דוד המלך. על פי המסופר בשמואל ב', דוד "נטה אוהל" עבור הארון, ונראה שבאוהל זה היו מזבח ושמן משחה למטרות עבודה. אוהל זה, ששימש כאוהל עבור הארון – זוהה ברבות הימים עם אוהל מועד הקדום, אך אין עדות ודאית אחרת לכך שהמשכן כמכלול הוקם מחדש בימים שבין חורבן שילה להקמת המקדש בידי שלמה. חריגה אחת יוצאת דופן היא המסורת המובאת בספר דברי הימים אודות קיומו של משכן בגבעון, בזמן שארון העדות כבר היה בירושלים. עם זאת, מכיוון שעדות זו נכתבה בספר דברי הימים המאוחר (מתקופת בית שני), ואין היא מופיעה בספרי שמואל ומלכים המוקדמים יותר, היא מוטלת בספק לדעת חוקרים מסוימים, מאחר שאין היא עולה בקנה אחד עם העדויות על מקום הארון ואף אין לה זכר מחוץ לספר זה. יש ששיערו כי מסורת זו נועדה להסביר כיצד התקיימה הקרבת קורבנות בבמה בגבעון בימי הממלכה המאוחדת בכלל ועל ידי שלמה עצמו בפרט.
בימי שאול מוזכרת העיר נוב כמקום שבו חיו "כהני ה'" ש"שאלו בה'" – כלומר השתמשו באורים ותומים. בספר שמואל מתואר ביקור דוד את אחימלך הכהן בנוב, ומצוין בו כי היו במקום לחם קודש, לחם הפנים ואפוד, עדות לכך שהעיר הייתה אתר מרכזי לפולחן האל. לאחר הביקור מספר דואג האדומי למלך שאול שהכוהנים שאלו בעצת האל עבור דוד המורד בשאול, ובעקבות זאת הוחרבה העיר:
תולדות המשכן לאחר הכניסה לארץ ישראל > מסורת חז"ל

לפערים שהותירה העדות המקראית גופה, הוסיפו חז"ל במספר מקומות השלמות. על פי התמונה שציירו חז"ל, לאחר כניסת עם ישראל לארץ ישראל, הוצב המשכן בגלגל, באופן ארעי במשך 14 שנה. למרות ההמשכיות מאוהל מועד מהמדבר, בשלב זה הותרה הקרבת קורבנות בבמות (נושא זה מתקשר לבעיה אחרת במקראות, של ריכוז הפולחן). לאחר הכיבוש והחלוקה של הארץ, נבנה ביתר פאר המשכן בשילה. מבנה זה היה במדרגה חומרית גבוהה יותר, ונבנה מאבן מלבד תקרתו, והוא החזיק 369 שנה. לאחר חורבן משכן שילה, הוקם המשכן בנוב, והתקיים שם כ-13 שנה. בשלב זה אמנם הייתה למבנה, ככל הנראה, תקרת אבן, אך ארון הברית לא היה עוד במשכן. לאחר חורבן נוב מסיבות שונות (אולי ביוזמת שאול המלך) הוקם המשכן באותה מתכונת בגבעון.
בניית בית המקדש על ידי שלמה המלך הפכה את ירושלים למרכז רוחני קבוע, בלא צורך במשכן. בתוספתא (מסכת סוטה יג, א) מתוארת גניזת המשכן, ובתלמוד הבבלי (מסכת סוטה, דף ט', עמוד א') מובאת דעתו של רב חסדא בשם אבימי, כי הגניזה הייתה בחללים תת-קרקעיים תחת ההיכל שבירושלים, ככל הנראה על פי המשך התוספתא שם, באשר לגניזת ארון הברית, כאשר לדעתו של הסובר שנגנז, "ארון במקומו נגנז".
גניזת המשכן מבטאת את סיום תפקידו הזמני של המשכן. התיאור הנוסטלגי אודות גניזת המשכן בא לידי ביטוי באמירה כי "לא שלטו השונאים במעשי ידיו של משה". כלומר, מאז בניית משכן משה במדבר, שרדו חומרי המשכן השונים (קרשים, קרסים, בריחים, עמודים ואדנים) במשך 480 שנה, וגם לאחר תקופה זו לא נשרפו, אלא נטמנו. זאת לעומת בית המקדש, שחרב ואף חומרי הבניין הושמדו יחד איתו.
דגם המשכן

נעשה על ידי מיכאל אוסניס מקדומים
ראו גם

מצוות בניין בית המקדש
מבנה בית המקדש
משכן גלגל
משכן שילה
משכן נוב
משכן גבעון
בית המקדש
מחנה ישראל (במדבר סיני)
ביד'ת א-שעב
ריכוז הפולחן
לקריאה נוספת

שמואל אפרים ליונשטאם, משכן ה', אנציקלופדיה מקראית, ה', טורים 532–548
משה לוין, מלאכת המשכן, הוצאת "מלאכת המשכן", תל אביב, 1968
שלום דוב שטיינברג, תבנית המשכן וכליו ובגדי הקודש, תשנ"ה
שאול שפר, המשכן וכליו, הוצאת יפה נוף - ירושלים, תשכ"ח
ישראל חיים בלומנטל, תבנית המשכן וכליו, תש"ח
הרב ישראל דנדרוביץ, העגל והמשכן - חטא העגל ותיקון הענווה, בתוך: קובץ היכל הבעש"ט, גיליון כט - ניסן תש"ע, עמודים ל - מ.
מיכאל חיוטין, "משכן אהל מועד - שחזור אחר", בית מקרא מס' 38 (1993)
הערות שוליים

↑  "כל איש חכם לב", ספר שמות, פרק ל"ו, פסוק א'
1 2  שמות, כ"ה, ח'
↑  במדבר, י', כ"א
↑  שמות, ל"ט, ל"ב
↑  במדבר, כ"ד, ה'
↑  במדבר, ט"ז, כ"ו–כ"ז
↑  שמואל אפרים ליונשטאם, "משכן ה'", אנציקלופדיה מקראית, ה, טורים 532–533
↑  שמות, כ"ה עד ל"א
↑  בפרקים ל"ה-מ'
↑  בפרקים ח'-ט'
↑  פרק ז'
↑  מדרש תנחומא, תרומה, סימן ט; רש"י ואבן עזרא, ספר שמות, פרק כ"ה, פסוק ה'.
↑  רש"י שמות, כ"ו, כ"ג ותלמוד בבלי, מסכת שבת, דף צ"ח, עמוד ב'
↑  מלכים א', ח', ח'
↑  עידו פכטר, עומק הפשט, כרך א, ישראל, התשע"ח 2018, עמ' 227–228
↑  ויקרא, א', ג'
↑  ויקרא, י"ז
↑  שמות, מ', ל"ד–ל"ח
↑  במדבר, ט', ט"ו–כ"ג
↑  שמות, ל"ג, ז'–י"א
↑  ספר שמואל ב', פרק ז', פסוק ו'
↑  מי אתה, אוהל מועד? - ישיבת הר ברכה, באתר ישיבת הר ברכה, ‏1 ביוני 2023
↑  שמואל אפרים ליונשטאם, "משכן ה'", אנציקלופדיה מקראית, ה, טור 543
1 2  שמואל אפרים ליונשטאם, "משכן ה'", אנציקלופדיה מקראית, ה, טור 544
↑  שמואל אפרים ליונשטאם, "משכן ה'", אנציקלופדיה מקראית, ה, טור 545
↑  שמואל אפרים ליונשטאם, "משכן ה'", אנציקלופדיה מקראית, ה, טורים 545–546
↑  י"ח, א'
↑  י"ט, נ"א
↑  ז', ו'
↑  ע"ח, ס'
↑  ו', י"ז
↑  מלכים א', א', ל"ט
↑  מלכים א', ב', כ"ח
↑  מלכים א', ח', ד'
↑  כ"א, כ"ט
↑  ספר שמואל א', פרק כ"א, פסוקים ה'–י'
| בתי מקדש בהיסטוריה היהודית |
| --- | --- | --- |
| משכנות | משכן משה • משכן גלגל • משכן שילה • משכן נוב • משכן גבעון |  |
| בתי מקדש | בית המקדש הראשון • בית המקדש השני ומקדש הורדוס |  |
| מקדשים חיצוניים | הבמות • מקדשי ממלכת ישראל: תל דן ובית אל • מקדש חוניו • מקדש יב • מקדש השומרונים בהר גריזים |  |
| אחרים | מצוות בניין בית המקדש • מבנה בית המקדש • בית המקדש השלישי • בית המקדש של יוליאנוס |  |
| המשכן וכליו |
| --- | --- | --- |
| מבנה המשכן | אוהל מועד • חצר המשכן • קרשי המשכן • יריעות המשכן • עמודי המשכן • קלעי החצר • אדני המשכן |  |
| מָסַכִים | הפרוכת • מסך פתח אוהל מועד • מסך שער החצר |  |
| כלי המשכן | ארון הברית • הכרובים • כפורת • המנורה • שולחן הפנים • מזבח הזהב • מזבח הנחושת • הכיור |  |
| בגדי כהונה | מכנסיים • אבנט • כתונת • מצנפת/מגבעת • מעיל • אפוד • חושן • ציץ |  |
| נושאי המשכן | שבט לוי • גרשון • קהת • מררי |  |
| אדריכלי המשכן | בצלאל בן אורי • אהליאב בן אחיסמך |  |
| אוהלי המשכן | משכן משה • משכן גלגל • משכן שילה • משכן נוב • משכן גבעון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555919905171 
תיאור של מבנה המשכן על פי מכון המקדש.
המשכן עם כיסוי הבד. מתוך מפה צרפתית מהמאה ה-17 המתארת את יציאת מצרים
המשכן בהכנה. מתוך מפה צרפתית מהמאה ה-17 המתארת את יציאת מצרים
הקרשים, שמהם בולטות הטבעות. בתחתית הקרשים ניתן לראות את האדנים, במרכז הקרש – החור המשמש את הבריח התיכון. שני החורים הקטנים הנוספים משמשים את הסינין
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
תמונה זו – מאתר מכון המקדש – ממחישה איך הטבעות התחברו זו לזו ואפשרו לבריחים שעברו דרכם להחזיק את הקירות במקומם.
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
שרידי המשכן בתל שילה – מבט ממגדל הרואה
וילי הרולד

| --- | --- |

 לידה:  11 בספטמבר 1925 לונצנאו, סקסוניה רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר
 הוצאה להורג:  14 בנובמבר 1946 (בגיל 21) וולפנביטל גרמניה גרמניה
 מדינה:  גרמניה 
 כינוי:  המוציא להורג של אמסלנד
 השתייכות:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1943–1945 (כשנתיים)
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה קרב אנציו  הקרב על מונטה קאסינו
 
וילי פאול הרולד (בגרמנית: Willi Paul Herold), הידוע גם בכינוי "המוציא להורג של אמסלנד" (Der Henker vom Emsland), היה פושע מלחמה וחייל גרמני בסוף מלחמת העולם השנייה שהעמיד פנים כקצין בלופטוואפה שהביא לרצח של אסירים במחנות מתנגדי המשטר באמסלנד, שבסקסוניה התחתונה. הרולד נעצר על ידי הבריטים, נשפט והוצא להורג בעוון פשעי מלחמה ב-14 בנובמבר 1946 במחנה וולפנביטל.
חייו המוקדמים

הרולד נולד ב-11 בספטמבר 1925 בלונצנאו, סקסוניה, בנו של גגן. הוא למד בבית הספר היסודי ובמכון טכנולוגי בקמניץ, שם הוא עבר קורס הכשרה.
בשנת 1936, הרולד גורש מגדודי הנוער הגרמניים בשל סירובו להשתתף בתרגילים. הוא נקרא לשירות העבודה של הרייך, גוף שנועד להיאבק באבטלה בגרמניה הנאצית.
מלחמת העולם השנייה

ב-30 בספטמבר 1943, נקרא הרולד לשירות צבאי. לאחר טירונות עם גדוד צנחנים בטאנגרמינדה, הוא נשלח לאיטליה ולחם באנציו ובמונטה קסינו, היכן שהוא קודם לדרגת רב"ט והוענק לו צלב הברזל מדרגה ראשונה על הרס שני טנקים בריטים בחוף הים של סלרנו.
בחודש מרץ 1945, הועברה יחידתו של הרולד לגרמניה. בתוך הכאוס של נסיגת הצבא הגרמני, הרולד הופרד מיחידתו בתחילת אפריל 1945. ליד גרונאו ובאד בנטהיים, הרולד נתקל במכונית נטושה ובה מטענו של קצין בחיל האוויר הנאצי. הרולד עטה את המדים והחליט להעמיד פנים שהוא קצין ואסף סביבו מספר חיילים, שאבדו בחזית.
ב-11 באפריל 1945, הגיעה יחידתו של הרולד למחנה לעריקים גרמנים בשם אשנדורפרמואור (Aschendorfermoor) שהיה אחד ממחנות שכונו בשם אמסלנד ושימשו לכליאת חיילים גרמניים שערקו מהצבא. הרולד סיפר לשלטונות הגרמניים במחנה, כי הוא פועל תחת הוראה ישירה של אדולף היטלר ועד מהרה לקח פיקוד על המחנה. הרולד ואנשיו החלו לרצוח אסירים (למשל, קבוצת אסירים שניסתה לברוח). בתוך שמונה ימים, הרולד גרם למותם של יותר ממאה אסירים במחנות.
בעקבות תקיפה אווירית על המחנה, מרבית האסירים ששרדו הצליחו להימלט. יחידתו של הרולד עזבה את המחנה וביצעה עוד כמה פשעי מלחמה; למשל הם תלו איכר בלר שבפריזיה המזרחית, שהניף דגל לבן וגם רצחו חמישה הולנדים, שנחשדו לכאורה בריגול.
כשהם מתרחקים מחיילי בעלות הברית המתקדמים, הרולד ואנשיו הגיעו לאאוריך, שם הם נעצרו על ידי המפקד הגרמני המקומי. הרולד הודה לבסוף בפשעיו והוא הועבר לנורדן למשפט על ידי הקריגסמרינה. בתוהו ובוהו של הימים האחרונים של המלחמה, הרולד שוחרר בטעות.
מלחמת העולם השנייה > מעצר, משפט והוצאה להורג

הרולד היה בדרך לווילהלמסהאפן וחזר למקצוע הישן שלו כמנקה ארובות. הוא נעצר על ידי הצי המלכותי הבריטי ב-23 במאי 1945 על גנבת ככר לחם. בעקבות חקירת עדים שונים, הרולד זוהה כפושע מלחמה מבוקש. ב-1 בפברואר 1946, אולצו הרולד ואנשיו על ידי הבריטים לקבור את שרידי האסירים שנרצחו במחנה אשנדורפרמואור.
195 גופות נקברו בסך הכל. באוגוסט 1946, נשפטו הרולד ו-12 חיילים נוספים באולדנבורג על ידי הבריטים (בפיקודו של קולונל ה. בראון). הם נמצאו אחראים לרצח של 125 אנשים. ב-29 באוגוסט 1946, נידונו הרולד ועוד שישה נאשמים (קרל האגוולד, ברנרד מאייר, קרל שוטה, יוסף אוילר, הרמן ברנדט, אוטו פאלר) למוות, בעוד חמשת האחרים זוכו. ב-14 בנובמבר 1946, הוצאו הרולד וחמשת הנאשמים להורג בגיליוטינה על ידי פרידריך הר בכלא וולפנביטל.
סיפור חייו של הרולד, הוסרט בסרט קולנוע בבימויו של רוברט שוונטקה בשם "הקפטן" את דמותו גילם שחקן הקולנוע השווייצרי מקס הובאכר.
הערות שוליים

↑  Massacre by Nazi impostor Willi Herold to be retold in film Der Hauptmann (The Captain), Thetimes.co.uk
↑  'The Captain': Film Review - TIFF 2017, Hollywoodreporter.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118826905  ISNI: 0000 0000 2056 5667  VIAF: 18019143   WorldCat (עם VIAF): 18019143 
שלט זיכרון באתר מחנה אשנדורפרמואור
כלא וולפנביטל, שבו הוצא להורג
ויליאם ספרן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1930 (בן 95 בערך) דרזדן, רפובליקת ויימאר 
 ענף מדעי:  מדע המדינה, מפלגה, זהות לאומית, זכויות אזרח 
 מקום לימודים:  הסיטי קולג' של ניו יורק  אוניברסיטת קולומביה 
 מנחה לדוקטורט:  אוטו קירכהיימר 
 מוסדות:  אוניברסיטת קולורדו בולדר 
 
ויליאם ספרן (באנגלית: William Safran; נולד ב-1930) הוא פרופסור אמריטוס למדע המדינה באוניברסיטת קולורדו בבולדר. החוקרת מישל ויליאמס תיארה את ספרן כמי ש"תרם באופן משמעותי לידע בנושאי פוליטיקה אתנית ואתניות פוליטית, לאומיות, ובנושאים קשורים, כגון פלורליזם תרבותי ומוסדי, אזרחות, הגירה, דיאספורה, זהות לאומית, והפוליטיקה של שפה ודת". הוא עוסק בעיקר בצרפת, וחלקים נרחבים של המחקר שלו עוסקים בפוליטיקה האתנית הצרפתית.
ביוגרפיה

ספרן נולד בדרזדן שבגרמניה להורים שהיגרו מרומניה ומפולין. בצעירותו, תחת המשטר הנאצי בגרמניה, הוא העביר יותר משלוש שנים בגטו, מחנות עבודה-בכפייה ובמחנות ריכוז. לאחר שחרורו, הוא בילה ארבעה חודשים במחנה עקורים של האו"ם. הוא היגר לארצות הברית ב-1946 עם בני משפחתו שנותרו בחיים. לאחר מכן עשה תואר ראשון בהיסטוריה, תואר שני ביחסים בינלאומיים בסיטי קולג' של ניו יורק, שירת שנתיים בצבאה של ארצות הברית, וכתב דוקטורט במשפט ציבורי ובממשל מאוניברסיטת קולומביה, תחת אוטו קירכהיימר, ב-1964. הוא מונה לתפקיד "פרופסור משנה" (Assistant Professor, מקביל לדרגת מרצה בכיר בישראל) באוניברסיטת קולורדו בבולדר בשנת 1965. הוא פרש ממשרת פרופסורה מלאה באותו מוסד בשנת 2003.
ספרן היה העורך הראשי של כתב העת Nationalism and Ethnic Politics מאז היווסדו בשנת 1995 עד 2010. הוא שימש גם עורך הסדרה של הוצאת ראוטלדג' (Routledge) על לאומיות ואתניות, והיה יושב הראש של ועדת המחקר לפוליטיקה של אגודת מדע המדינה הבינלאומית, ויושב ראש שותף של ועדת המחר בנושאי שפה ופוליטיקה של האגודה. הוא החזיק בתואר פרופסור אורח באוניברסיטה העברית בירושלים, באוניברסיטת ניס, גרנובל, בורדו וסנטיאגו דה קומפוסטלה.
מכתביו

בין הספרים שחיבר:
Veto-Group Politics: The Case of Health Insurance Reform in West Germany ‏(1967)
The French Polity (שבע מהדורות, 1977-2008)
Ideology and Politics: The Socialist Party of France ‏(1979)
Politics in Europe (חמש מהדורות, 1993-2011)
ספרן היה גם עורכם של מספר ספרים, בהם:
The Secular and the Sacred: Nation, Religion and Politics (‏2002)
Language, Ethnicity and the State‏ (2005)
Transnational Migrations: The Indian Diaspora ‏(2009)
הערות שוליים

↑  Williams, Michelle Hale (2013). "Preface: multiculturalism and ethnic politics through the work of William Safran".  In Williams, Michelle Hale (ed.). The Multicultural Dilemma: Migration, Ethnic Politics, and State Intermediation. Abingdon: Routledge. pp. XVII–XXIV. ISBN 978-0415631235.
↑  "Staff Changes". The American Political Science Review. 59 (3): 803–808. 1965. JSTOR 1953205.
↑  Safran, William (2003). "Recent French Conceptualizations of Diaspora". Diaspora: A Journal of Transnational Studies. 12 (2): 437–441. doi:10.1353/dsp.2011.0032.
↑  "Curriculum vitae (abridged)". 15 בינואר 2007. אורכב מ-המקור ב-2012-03-21. נבדק ב-19 במאי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Guelke, Adrian (2010). "Editorial". Nationalism and Ethnic Politics. 16 (3&4): 267–268. doi:10.1080/13537113.2010.526834.
↑  "Public Lecture: Prof William Safran, "Identity politics in France: the current debate and the place of diaspora"". International Migration Institute, University of Oxford. נבדק ב-19 במאי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Williams, Michelle Hale, ed. (2013). "Appendix: select works of William Safran". The Multicultural Dilemma: Migration, Ethnic Politics, and State Intermediation. Abingdon: Routledge. pp. 240–246. ISBN 978-0415631235.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267314505171  PLWABN: 9810637531205606  GND: 170145220  ISNI: 0000 0001 0871 9421  LCCN: n79062722  LNB: 000295188  NKC: mub20201064493  NTA: 068157622  SUDOC: 029684749  VIAF: 14803851   WorldCat (עם VIAF): 14803851
סמר

ערך זה עוסק בקיבוץ בערבה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
מגדל השמש בסמרמגדל השמש בסמר
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הדרום
מועצה אזורית: חבל אילות
גובה ממוצע: ‎94 מטר
תאריך ייסוד: 1976
תנועה מיישבת: התנועה הקיבוצית
סוג יישוב: קיבוץ
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 246 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 238 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת דרום הנגב מוגדלת) סמר(למפת דרום הנגב רגילה) סמר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום סמר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום סמר29°49′56″N 35°01′21″E﻿ / ﻿29.8323548333933°N 35.0225496193105°E﻿ / 29.8323548333933; 35.0225496193105  heמפת היישובים של מועצה אזורית חבל אילות באדום - סמר בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 2 מתוך 10
https://kibbutz-samar.com/he/
סָמָר הוא קיבוץ השומר הצעיר בערבה בקרבת העיר אילת השייך למועצה אזורית חבל אילות. היישוב הוקם בשנת 1976 על ידי גרעין שהורכב מבני משקים שהעדיפו מסגרת קיבוצית שונה מזו שגדלו בה. שמו נגזר משמו של צמח בר הגדל באזור הערבה ובים המלח.
גאוגרפיה

סמר הוא אחד הקיבוצים היחידים המקיימים אורח חיים קיבוצי ושיתופי. כמו כן, סמר הוא הקיבוץ היחידי בו קיימת קופה שיתופית פתוחה, ואין הקצבה כספית לכל משפחה. במקום זאת, כל חבר קיבוץ יכול להוציא מהקופה כל סכום בו הוא מעוניין, ולהכניס אליה את ההכנסה שלו (אין הגבלה להוצאה ולהכנסה של כל חבר)[דרוש מקור].
נוסף לכך, בקיבוץ אין מנהלי עבודה, כך שכל אחד יכול לעבוד כל כמות שעות, על פי החלטתו האישית.
משק הקיבוץ מבוסס בעיקר על ייצוא תמרים אורגניים לחו"ל, רפת (החלב נמכר לקיבוץ יטבתה), ועוד.
בבעלות הקיבוץ נמצאות האדמות של שיטים הנמצאות על כביש 40 צפונית לצומת שיזפון, שם פועל מתחם לאירוח פסטיבלים, סדנאות, אירועים וקבוצות. במקום חיה קהילה קטנה של כ-30 אנשים המפעילה ומתחזקת את המתחם והאירועים המתקיימים בו. בעבר פעל בשיטים "אשרם במדבר".
בקיבוץ ישנו מתקן ליצור חשמל מאנרגיה סולרית בשיטת מגדל שמש. בשיטה זו אור השמש מרוכז על ידי הליוסטטים המעבירים את האנרגיה לקולטן הנמצא בראש המגדל. כיום המגדל כבר לא פועל מכיוון שהמפעיל החיצוני פשט את הרגל.
גלריית תמונות

המדשאה המרכזית
חזית בניין חדר האוכל
ראו גם

חולות סמר
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007526443505171  VIAF: 316603125   WorldCat (עם VIAF): 316603125 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קיבוצים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מעבר רפיח

| --- | --- |
מעבר רפיח
מעבר רפיח
 שם רשמי:  מעבר רפיח   معبر رفح
 מיקום:  בין רפיח הפלסטינית לרפיח המצרית
 מנוהל על ידי:  מצרים מצרים  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית (2005-2007)  חמאס ממשלת חמאס (2007-2024)  ישראל מדינת ישראל (1977-2005, 2024-)  משקיפים: האיחוד האירופי האיחוד האירופי (25 בנובמבר 2005 - 25 ביוני 2006)
 קואורדינטות:  31°14′55″N 34°15′33″E﻿ / ﻿31.24858°N 34.25923°E﻿ / 31.24858; 34.25923
  (למפת מערב הנגב מוגדלת) מעבר רפיח(למפת מערב הנגב רגילה) מעבר רפיח(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מעבר רפיח(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מעבר רפיח
 
מעבר רפיח (בערבית: معبر رفح) הוא מעבר בגבול מצרים – רצועת עזה בעיר רפיח. המעבר נפתח על ידי ישראל בשנת 1982, לאחר הסכם השלום עם מצרים ונסיגת ישראל מסיני ונוהל על ידי רשות שדות התעופה. כיום משמש למעבר מרצועת עזה למצרים.
היסטוריה

עד פרוץ האינתיפאדה השנייה בסוף ספטמבר 2000, היה המעבר פתוח במשך כל שעות היממה, כמעט כל ימות השנה. לאחר כניסתם של הסכמי אוסלו לתוקף בשנת 1994, הוסיף המעבר להתנהל באותו אופן בנוגע לתנועת אנשים, ובנוסף החל לשמש לייבוא סחורות לרצועה ממדינות שונות. עם פרוץ אינתיפאדת אל אקצה הוטלו הגבלות שונות על העוברים במעבר וצומצמו שעות הפתיחה שלו, וכתוצאה מכך חלה ירידה של למעלה ממחצית במספר העוברים בין רצועת עזה למצרים.
המעבר הועבר לאחריות הרשות הפלסטינית ב-25 בנובמבר 2005, בעקבות תוכנית ההתנתקות מרצועת עזה.
המעבר נוהל על ידי כוחות ביטחון פלסטיניים ומצרים, בפיקוח כוח אירופי המכונה "משלחת האיחוד האירופי לסיוע בגבול רפיח". מצלמות וידאו שהותקנו במקום אפשרו בקרה ישראלית מרוחקת על המעבר מאתר הבקרה שבכרם שלום, בשטח ישראל. המעבר שימש כשער הכניסה והיציאה היחיד ברצועת עזה שנוהל באחריות פלסטינית. המעבר פעל במתכונת זו עד 25 ביוני 2006 ומאז נסגר בהוראת ישראל במשך 86% מהימים, בשל סיבות ביטחוניות. המעבר לא נפתח ליצוא.
ביוני 2007 ולאחר השתלטות חמאס על רצועת עזה, נסגר המעבר לחלוטין, וכוחות האו"ם עזבו את המקום.
ב-23 בינואר 2008 הרסו פעילי חמאס את גדר ההפרדה בין רצועת עזה לסיני, ובכך חיסלו את יעילותו של מעבר רפיח כתחנת ביקורת גבולות.
בעקבות ההפיכה במצרים, ב-28 במאי 2011 נפתח המעבר באופן קבוע לתנועת פלסטינים בין רצועת עזה למצרים, לראשונה מאז הטלת הסגר על רצועת עזה, אולם עם עליית א-סיסי לשלטון במצרים ביוני 2014, חזר המעבר ונסגר לסירוגין.
ב-1 בנובמבר 2017 ובעקבות הסכם בין הרשות הפלסטינית (פת"ח) לחמאס, חזר מעבר רפיח לשליטת הרשות הפלסטינית לאחר למעלה מעשור תחת שלטון חמאס. המעבר נפתח לראשונה בשליטת הרשות ב-18 בנובמבר 2017. בפברואר 2018 נסגר המעבר בגלל מתיחות ביטחונית בסיני.
היסטוריה > מלחמת חרבות ברזל

במהלך הפסקת האש הראשונה במלחמת חרבות ברזל שימש המעבר כנקודת העברת החטופים לידי ישראל לאחר שנחתם הסכם שבמסגרתו תהיה הפסקת אש של מספר ימים ובה שוחררו עשרות חטופים במספר פעימות בתמורה לשחרור מאות אסירים פלסטינים.
ב-7 במאי 2024 כבש צה"ל את צידו העזתי של מעבר רפיח במסגרת הקרב ברפיח, ומאז מעבר האנשים בו הופסק לחלוטין (לפני כן בתקופה המלחמה היו יוצאים מהרצועה מאות אנשים ביום דרך המעבר). מצרים סירבה לפתוח את המעבר אם ישראל לא תמסור את תפעולו בצד הפלסטיני לידי הרשות הפלסטינית.
ראו גם

מעבר סלאח א-דין
הערות שוליים

↑  מעבר רפיח, באתר גישה
↑  European Union Border Assistance Mission Rafah או EUBAM
1 2 3  United Nations Office for the Coordination of Humanitarian Affairs: The Agreement on Movement and Access One Year On
↑  לראשונה זה עשור: מעבר רפיח נפתח תחת אחריותה של הרשות הפלסטינית, באתר וואלה, 18 בנובמבר 2017
↑   ג'קי חורי, תחנת הכוח היחידה הושבתה: ברצועת עזה ירדו ל-4 שעות חשמל ביום, באתר הארץ, 22 בפברואר 2018
↑  What does it take to flee Gaza? Thousands of dollars, paid to an Egyptian broker, NPR
↑  Egypt will not accept security changes on Gaza border, foreign minister says, Reuters
↑  Scoop: Israel says it won't let Palestinian Authority have Rafah crossing role, Axios
שלט "ברוכים הבאים לנמל היבשתי רפיח"
פנים מעבר רפיח, "הרשות הפלסטינית הלאומית"
כוחות צק"ח 401 וחטיבת גבעתי כובשים את מעבר רפיח בצידו העזתי במלחמת חרבות ברזל, מאי 2024