stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שבטים גרמאניים
מבנה חברתי

בראש השבט הגרמאני עמד מלך, בן אצולה שטען למוצא מפואר המתייחס אל האלים. טענות דומות היו למשפחות האצולה, שגם שימשו במשרות הבולטות ביותר בשבט: מנהיגי צבא, בעלי רכוש, כוהנים לקיום פולחן וענישה. המלכים או השליטים הבכירים, שנחשבו גם בעלי כוחות כשפים (לא היה מעמד כהונה נפרד) נהגו לקיים סביבם פמליה (Gefolgschaft) שכללה לוחמים צעירים בעת הכשרתם, ולוחמים ותיקים שנשבעו להגן על האדון עד מוות. לעיתים קרובות, לוחמים צעירים שלא מצאו את מקומם או חוו תקופה ארוכה מדי של שלום, נהגו לנדוד לשבטים אחרים כדי להילחם.
תחת האצולה היה מעמד החופשיים: אנשים שהיו בעלי זכות השתתפות במועצת השבט ולוחמים. המעמד הנמוך הורכב מחופשיים-למחצה שכללו אנשים ששוחררו מעבדות (Liberti) וצמיתים (Laeti או Lassi). האחרונים היו בעיקר שבויי מלחמה משבטים אחרים, אנשים שנולדו עבדים, וכאלו שהפכו עבדים מאחר שלא יכלו לשלם את חובות ההימורים שלהם, בילוי פופולרי במיוחד בקרב הגרמאנים.
ההכרעות בשבט התקבלו באספה כללית (Ding) שבה השתתפו כל האזרחים החופשיים. האסיפות היו לעיתים אסיפות מלחמה, בהן הוכרע אם לצאת למלחמה בשבט אחר, או אסיפות כלליות שבהן הוכרעו נושאים של הפרת הפולחן, בגידה, התנהגות פחדנית בעת מלחמה, וכדומה. המורשעים הוצאו להורג או גורשו מן הקהילה והקלאן.
דת ומיתולוגיה

מעט מאוד ידוע על הדת הגרמאנית הילידית, שהשתנתה ממקום למקום ומתקופה לתקופה. חוקרים משתמשים בשמות מקומות, ממצאים ארכאולוגיים, ובמספר מוגבל של כתובות חרוטות על אבן כדי ללמוד על הכתות השונות שהיו. ניתן להסיק רק מידע כללי ומעורפל לגבי הזמן שבו הכתות הופיעו, הפופולריות של האלים בתקופות זמן שונות, והאמונות השונות ביכולות האלים.
המיתולוגיה הגרמאנית המתועדת ביותר היא המיתולוגיה הנורדית, כאשר מעבר אליה מרבית המידע מגיע ממקורות טקסטואלים מועטים וחלקיים של הגרמאניים עצמם (לדוגמה לחש מרזבורג השני שנכתב בגרמנית עילית עתיקה) ומידע מעורפל שעבר Interpretatio romana, תהליך שבו הסופר הרומי מתעד דמויות במיתולוגיות אחרות בעזרת מציאת דמות במיתולוגיה הרומית שלדעתו דומה לה ושימוש בשם של הדמות הרומית במקום בשם המקורי של הדמות, ממקורות רומים, בעיקר טקיטוס.
המיתולוגיה הנורדית מתועדת בעיקר בשני כתבים איסלנדיים, באדה הפואטית בצורת שירה ובאדה הפרוזאית בצורה פרוזאית עם מעט קטעי שירה. האדות מציגות כל אחת סיפורים שונים, כאשר הן סותרות, מוסיפות, ומסכימות אחת עם השנייה. סיפורים רבים חלקיים בתיעודם. האדה הפואטית היא לקט במאה ה-13 של מקורות יותר מוקדמים (שמתוארכים לתקופות קצת לפני התנצרות איסלנד), והאדה הפרוזאית נכתבה במאה ה-13 על ידי סנורי סטורלוסון, היסטוריון ואיש ציבור איסלנדי נוצרי שהייתה לו היכרות בעל פה עם המיתולוגיה וניסה להעלות כמה שיכל ממנה על הכתב. לולא נכתבו המוזכרים, גם על המיתולוגיה עצמה היה מידע מעורפל ביותר. במיתולוגיה הנורדית האלים מחולקים לשתי קבוצות – הוואניר והאסיר, ואיתם סוגי ישויות אחרות רבות שהגדרתן איננה ברורה או בהכרח שונה משל מסוגים אחרים, לדוגמה יוטנאר. חלק מן האלים המרכזיים במיתולוגיה הנורדית הם אודין (Óðinn), ת'ור (Þórr), פריה (Freyja), ולוקי (Loki).
בעזרת מיתולוגיה השוואתית חוקרים מנסים להגיע לרעיון כללי של מיתולוגיה גרמאנית, כשהם משתמשים בכלל הראיות של העמים הגרמאניים השונים, ממצאים ארכאולוגיים, אבני רונות, שמות מקומות, האדה הפואטית והאדה הפרוזאית, "גרמאניה" של טקיטוס ועוד. ההשערות בנושא זה משתמשות בשוני ובדמיון של המקורות, אטימולוגיה של השמות שמופיעים בכתב, ובדמיון למיתולוגיות הודו-אירופאיות אחרות. חוקרים גם בוחנים את האמינות של המקורות הלא ראשוניים באמצעים דומים. כך למשל, בשל העובדה שמקומות רבים בסקנדינביה נושאים את שמו, חוקרים רבים סבורים כי תפקידו של האל אול היה, לפחות עבור כתות בתקופות ובאזורים מסוימים, יותר משמעותי מאשר המשתמע מהאזכורים המועטים שלו באדה הפואטית ובאדה הפרוזאית. בצורה דומה, בשל האטימולוגיה של שמו שזהה לאטימולוגיה של שם האל זאוס במיתולוגיה היוונית (פרוטו-הודו-אירופאית, "אל") ולעוד אלים חשובים במיתולוגיות אחרות (ומספר גורמים משניים אחרים), חוקרים רבים סבורים שבתקופה מוקדמת יותר מהתקופה הוויקינגית, אולי לפני שהגרמאניים התפצלו, תפקידו של האל טיר היה הבכיר ביותר, אולי ביחד עם אודין, שהוא האל הבכיר במיתולוגיה הנורדית עצמה, ושחשיבותו של טיר נפחתה עם הזמן.
הגרמאנים המירו דתם לנצרות בשלב מאוחר למדי, לרוב אחרי שהשתלבו בשטחי האימפריה הרומית לשעבר. לעיתים, כמו במקרה האוסטרוגותים, הוונדלים והוויזיגותים, ההמרה הייתה תחילה לאמונה האריאנית. במקרים אחרים, כמו אצל הפרנקים, הייתה ההתנצרות ישירות לקתוליות. במקרים נוספים, בוצעה ההמרה בחרב.
מקורות מוקדמים על הגרמאנים

המקור החשוב ביותר למידע על הגרמאנים בתקופות המוקדמות יותר הוא החיבור האתנוגרפי משנת 98 לספירה "מקורם ומקום מושבם של הגרמאנים" (de origine et situ germanorum) מאת טקיטוס, הידוע יותר בשם "גרמאניה". טקיטוס מזכיר בחיבורו שמות של יותר מ-50 קבוצות של גרמאנים. הוא מתייחס לשמה של ארצם: "השם גרמניה חדש הוא וזה מקרוב נקרא על הארץ, כיוון שהשבטים, שעברו לראשונה את הריינוס וגירשו את הגאלים והקרויים כיום טוּנְגְרים, נקראו באותם הימים גרמנים; וכך גבר מעט מעט שם השבט, ולא שם האומה, עד שהכול נתכנו בשם הבדוי גרמנים, תחילה על־ידי הכובשים לשם הטל אימה, אחרי־כן גם על־ידי עצמם".
טקיטוס מעולם לא ביקר בעצמו באזורים בהם ישבו הגרמאנים, כך שאת הפרטים שאב באופן בלעדי מעדויות וכתבי אחרים.
ההיסטוריון החשוב של רומא רונלד סיים הניח כי טאקיטוס הסתמך על מספר מקורות קודמים, ובמיוחד על "Bella Germaniae" האבוד של פליניוס הזקן, שנחשב תחילה למקור המשמעותי ביותר על גרמאניה, אך נדחק לטובת "גרמאניה" של טקיטוס. הנחתו של סיים סבירה גם לאור העובדה שטקיטוס היה ידידו של פליניוס הצעיר, אחיינו של פליניוס הזקן. ניתן להניח כי גם "מלחמת גאליה" של יוליוס קיסר (נכתב בערך 51 לפנה"ס), "הגאוגרפיה של העולם" של תלמי, כתבי סטראבון, דיודורוס סיקולוס, פוסידוניוס, אופידיוס בסוס ואחרים ניצבו לפניו, כמו גם עדויות מפי סוחרים וחיילים שנסעו לאזור הריין והדנובה.
היסטוריה

בסוף המאה השנייה לפני הספירה, לפי מקורות רומיים, פלשו שבטים גרמאניים לגאליה, איטליה וספרד והתנגשו בכוחות האימפריה הרומית. בפועל, הייתה זו ההתפשטות צפונה של הרומים שנתקלה בהתנגדותם של שבטים כמו הטווטונים והקימברים. המעבר הסתיים בשנת 102 לפנה"ס בתבוסה לגרמאנים מידי גאיוס מריוס. עשרות שנים אחרי כן, טען יוליוס קיסר כי האיום הגרמאני הוא אחת ההצדקות לסיפוחה של גאליה לרומא.
הוא היה הסופר הרומי הראשון שתיאר את הגרמאנים כחיות פרא (feri), והציג אותם כאויב המסוכן ביותר של המדינה הרומית.
תחת יוליוס קיסר, התקדמה רומא עד לנהר הריין והדנובה ושילבה חברות קלטיות רבות אל תוך האימפריה. הארצות שמעבר לריין נקראו מכאן בשם גרמאניה. הרומים המשיכו להתקדם אל תוך שטחי "גרמניה הגדולה" גם בתקופת אוגוסטוס, עד לנהר האלבה ובשנת 9 לספירה התחוללה מלחמה רבתי בין ברית שבטים גרמאניים – צ'רוסקים, מארסים, צ'אטים, וברוקטרים – בפיקודו של ארמיניוס וכוחות האימפריה הרומית בפיקודו של פובליוס קוינקטיליוס וארוס. ארמיניוס הצליח להשמיד שלושה לגיונות רומיים בקרב יער טויטובורג, ואחרי כן הדף גם ניסיון נוסף להכניעו מצד גרמניקוס. בעקבות זאת, הסיגו הרומים את כוחותיהם מערבה לריין וכוננו בשטח זה שתי פרובינקיות: גרמאניה עילית וגרמאניה תחתית, שבהן הוקמו ערים חשובות כמו אאכן (Aquae granni), קלן (Colonia Claudia Ara Agrippinensium), טריר (Augusta Treverorum), מיינץ (Mogontiacum), וורמס (Wormatia) ושפייר (Civitas Nemetum). בין הגרמאנים ממערב וממזרח לריין והרומים כוננו מעתה יחסים שעירבו עימותים צבאיים לצד מסחר ענף וחליפין תרבותיים.
במאה ה-5, עם שקיעת האימפריה הרומית, החלו שבטים גרמאניים שהיו נתונים ללחץ ממזרח מצד פולשים מאסיה, גידול באוכלוסייה ושינויי אקלים להגר בכיוונים שונים דרומה ומזרחה, מאנגליה ועד חופי הים התיכון וצפון אפריקה. במקרים רבים, נשאה הגירה זו אופי של עימות ומיזוג: שבט פולש ניסה לנכס את האדמות אליהן פלש מהשבט הקיים. אם הצליח, התמזג בו השבט המקורי. כאשר כשל, נאלץ במקרים רבים להתמזג בשבט הקיים המנצח. בדנמרק, לדוגמה, התמזגו היוטים בדאנים; בשוודיה הגיטים התמזגו עם השוודים; באנגליה התמזגו האנגלים והסקסונים.
רשימת שבטים גרמאנים > גרמאנים צפונים > סקנדינביה (שבטים נורדים)

דנים
גאוטים
פאגוטים מגוטלנד
גאוטינגוטים מווסטרייטלנד ("מערביים")
אוסטרוגותים מאסטרייטלנד (אוסטרוגותלנד, "מזרחיים")
הארודרים (צ'רודרים, הרות'רים)
הילוויאונים
סיתוננים
סווירים (סויאונים)
ורנגים, ויקינגים (שהיוו את החלק העיקרי של הנורמנים – במיוחד ויקינגים-דנים).
רשימת שבטים גרמאנים > גרמאנים צפונים > שבטים בסקאנדצה, דרום סקנדינביה וצפון גרמניה

צ'אידינרים
יוטים
פיראיסנים
פבוננים
דאוקיאוננים
לבונרים
הלוגיטים
תאוסטנים
ברגיונים
הלינרים
ליותידים
אהלמילים
פינאיתנים
פרבירים
מיקסים
אבגראים
אוטינגיסים
ראומריקרים
רגנהריקירים (רניארים)
ונווילותים
סואטידנים
הרולרים
גרניירים
אאוגנדקסרים
אאוניקסרים
טאיטלים
רוגיירים
רשימת שבטים גרמאנים > גרמאנים מזרחיים

בסטרנאים
פאוקינרים
בורנים
בורגונדים
אאלואלאונים
גותים
גפידנים
אוסטרוגותים
קרימגוטן
וסטרוגותים
גוטונים
גראוטונים
טרוינגים
הרולרים
אוסטרולרים
וסטרולרים
למוביארים
לוגיארים
דידונרים
הריארים (צ'רינרים)
הליסיארים
הלווקונים
מנימרים
נהרנהוולרים
אומנים
רוגיארים
סקירנים
טורקילינגרים
ויסבורגירים
ונדלים
אסדינגנים
זילינגנים
קלוקונים
רשימת שבטים גרמאנים > גרמאנים מערביים

אדרבהקמפים
אמברונים
אנגריברים
אנגלים
אביאונים
באיוברים
קריטנרים
צ'לרים
צ'רודרים (הרודרים, הרותרים)
צ'סוארים (צ'טוארים/הסוארים)
צ'טבורים
צ'אוקים
צ'רוסקרים
קבונדרים
דאנדוטים
דולגובנים
אבורונים
פרנקים
אמפסיברים
ברוקטרים
ברוקטוארים
צ'מבנים
צ'טן
באטאבים
קוגרנים
קאנאנפטים
לנדודיורים
מרסקרים
מטיאקים
ריפוארים
סאלים
זיגמברים / סוגמברים
טנקטרים
אוסיפטים /אוסיפים
פוזנים
פריזים
פונדוסירים
גמבריבים
הרמינונים
אינגבאונים
אינקריונים
אינטוארגים
איסטבאונים
יוטים
קנטווארים
קימברים
קרוגרים
מארסים
מרסיגנים
מרבינגים
קוריונים
מנאפים
מוגילונים
נמטים
נרטרינים
נריסטנים
פאימאנים
פארמקמפים
פרודינים
זאבאלינגים
סקסונים
אנגרים
וסטפאלים
אוסטפאלים
זידינים
זינגולונים
סואבים
נקרוסואבים
אלמאנים
ברייסגוארים
בוקינובנטים
יוטונגים
לנטיאנסים
רטובריארים
הרמודורים
לנגוברדים
וינילר
מרקומנים
נויטונים
קואדים
ראודיגים
סמנונים
סוארדונים
טבטונוארים
ורינים
סונוקים
טווטונים
תורינגים
טוקסנדרים
טריבוקים
טובנטים
טונגרים
טורונים
אוביארים
ויקטופלן
וירונרים
ויספרים
ונגיונים
לאומים ממוצא גרמאני

אוסטרים
צרפתים
איסלנדים
אנגלים
גרמנים
דנים
הולנדים
ליכטנשטיינים
לוקסמבורגים
נורווגים
פלמים
שווייצרים
שוודים
פארואזים
ראו גם

מיתולוגיה נורדית
קומיטטוס
הערות שוליים

1 2  ישראל שצמן, האימפריה הרומית ומורשתה, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 76, הערה 18.
↑  אליזבת אשמאן רו, Germanic Religion: An Overview, Encyclopedia.com, ‏2005 (באנגלית)
↑  אדוארד טורביל פיטר, אדגר שארלס פולומה, Germanic religion and mythology, ENCYCLOPÆDIA BRITANNICA
1 2 3 4  ג'ון לינדו, מבוא, Norse Mythology: A Guide to Gods, Heroes, Rituals, and Beliefs, Oxford University Press, 2002. (באנגלית)
↑  רודולף זימק, תרגום: אנג'לה הול, Dictionary of Northern Mythology, ניו יורק, 1993, עמ' 339. (באנגלית)
↑  הרמאן רייכרט, Nordic language history and religion/ecclesiastical history I: The Pre-Christian period, Bandle, Oscar; Braunmuller, Kurt; Jahr, Ernst Hakon; Karker, Allan; Naumann, Hans-Peter; Telemann, Ulf; Elmevik, Lennart; Widmark, Gun: The Nordic Languages, 2002
↑  טקיטוס, "מקורם ומקום מושבם של הגרמאנים"
↑  טאקיטוס, גרמניה, פרק ב, בתוך: יצחק חן, ראשיתה של אירופה, האוניברסיטה הפתוחה, כרך א, יחידה 2, עמ' 170–171.
↑  יצחק חן, ראשיתה של אירופה, האוניברסיטה הפתוחה, כרך א, יחידה 2, עמ' 147.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb11953040v (data)  GND: 4020378-5  HDS: 008026  NDL: 00562422  NKC: ph117581 
פלישת הגרמאניים וההונים לקיסרות הרומית, 100 עד 500 לספירה
ישנם ממצאים ארכאולוגיים רבים הקשורים לאל ת'ור
מלחמתו הכושלת של גרמניקוס בגרמאניה
לוחם גרמאני. מתוך תבליט ניצחון במוזיאון הוותיקן ברומא
בוטן וחמוצניק

| --- | --- |

לוגו הסדרה
 שיר הנושא:  "Pickle and Peanut"
 סוגה:  הנפשה קומדיה
 יוצרים:  נואה ז. ג'ונס
 בימוי:  נואה ז. ג'ונס ג'ואל טרוסל קן "מונקמוס" וונג ג'ון אוושימה סוניל הול אנדרו אוברטום
 מדבבים:  ג'ון הדר, ג'וני פמברטון, מאט צ'אפמן, נואה ז. ג'ונס, דנה שניידר, ה. מייקל קרונר, בני ארת'ור, אבי ג'ייקובסון, קווין מייקל ריצ'רדסון, ג'ואל טרוסל, פטון אוסוולט
 מדבבים בעברית:  גילן שחף, סער בדישי, אמנון וולף, צביקה פורמן, רונה בקרמן, ערן מור, מונה מור, אלי לולאי
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית (דובב לעוד שפות, ביניהן עברית)
 מספר עונות:  2 (רק עונתה הראשונה של הסדרה שודרה בארץ)
 מספר פרקים:  40
 הפקה
 מפיקים בפועל:  נואה ז. ג'ונס ג'ואל טרוסל
 חברת הפקה:  Disney Television Animation
 הפצה:  Disney–ABC Domestic Television, דיסני+ 
 עורכים:  גרג לויטן אנדי טווק
 אורך פרק:  11 דקות
 שידור
 רשת שידור:  דיסני XD
 רשת שידור בישראל:  ערוץ דיסני ישראל
 פורמט (תמונה):  HDTV‏ 720p
 פורמט (קול):  סטריאו
 תקופת שידור מקורית:  2 בספטמבר 2015 – 20 בינואר 2018
 תקופת שידור בישראל:  11 בדצמבר 2016 – 4 בינואר 2017
 קישורים חיצוניים
 אתר הסדרה
 דף התוכנית ב-IMDb
 
בוטן וחמוצניק (באנגלית: Pickle and Peanut) היא סדרת טלוויזיה מונפשת אמריקאית ששודרה בערוץ דיסני XD החל מ-2 בספטמבר 2015 עד לתחילת 2018. בישראל, הסדרה עלתה בערוץ דיסני ישראל ב-11 בדצמבר 2016 והסתיימה בראשית 2017.
ב-23 ביולי 2016 הסדרה חודשה לעונה שנייה.
הסדרה מספרת על בוטן ומלפפון חמוץ שגרים ביחד ועוברים הרפתקאות כחברים הכי טובים.
דמויות ומדבבים

| דמות | מדבב באנגלית | מדבב בעברית |
| --- | --- | --- |
| בוטן | ג'ון הדר | גילן שחף |
| חמוצניק | ג'וני פמברטון | סער בדישי |
| מר מג'אט | מאט צ'אפמן | אמנון וולף |
| סוס אלוף | נואה ז. ג'ונס | אמנון וולף |
| מק שחי | דנה שניידר | צביקה פורמן |
שידור

| עונה | עונה | מספר פרקים | תקופת שידור מקוריתארצות הברית> שידור ראשון | תקופת שידור מקוריתארצות הברית> שידור אחרון | תקופת שידור בישראלישראל> שידור ראשון | תקופת שידור בישראלישראל> שידור אחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 40 | 2 בספטמבר 2015 | 10 באוקטובר 2016 | 11 בדצמבר 2016 | 4 בינואר 2017 |
פרקים > עונה 1

| מספר הפרק | שם הפרק | שידור מקורי בארצות הבריתארצות הברית | שידור מקורי בישראלישראל |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | גרג | 2 בספטמבר 2015 | 11 בדצמבר 2016 |
| 2 | כלא לסבתות | 7 בספטמבר 2015 | 11 בדצמבר 2016 |
| 3 | שומרי העגלות | 14 בספטמבר 2015 | 12 בדצמבר 2016 |
| 4 | שיעורי שחייה | 14 בספטמבר 2015 | 12 בדצמבר 2016 |
| 5 | חמוצניק שליט הבזים | 21 בספטמבר 2015 | 13 בדצמבר 2016 |
| 6 | חמוצניק מאמץ משפחה | 21 בספטמבר 2015 | 13 בדצמבר 2016 |
| 7 | חבר סורק | 28 בספטמבר 2015 | 14 בדצמבר 2016 |
| 8 | טופי הילד המתוק | 28 בספטמבר 2015 | 14 בדצמבר 2016 |
| 9 | אגנס המגעילה | 5 באוקטובר 2015 | 15 בדצמבר 2016 |
| 10 | הספה הרדופה | 5 באוקטובר 2015 | 15 בדצמבר 2016 |
| 11 | תרסיס גוף | 19 באוקטובר 2015 | 18 בדצמבר 2016 |
| 12 | Luxury Car Service | 19 באוקטובר 2015 |  |
| 13 | Cookie Racket | 26 באוקטובר 2015 |  |
| 14 | יד שבורה | 26 באוקטובר 2015 | 18 בדצמבר 2016 |
| 15 | פיפוט | 9 בנובמבר 2015 | 19 בדצמבר 2016 |
| 16 | טאקקוונשיו | 9 בנובמבר 2015 | 19 בדצמבר 2016 |
| 17 | נס יום הכרובים | 30 בנובמבר 2015 | 20 בפברואר 2017 |
| 18 | יום חג אביבי | 30 בנובמבר 2015 | 20 בפברואר 2017 |
| 19 | Yellow Snow | 30 בנובמבר 2015 |  |
| 20 | כריש ביבים | 16 בנובמבר 2015 | 20 בדצמבר 2016 |
| 21 | הדבורים של חמוצניק | 25 בינואר 2016 | 20 בדצמבר 2016 |
| 22 | The Goose's Juice | 25 בינואר 2016 |  |
| 23 | פסטיבל הרנסאנס | 1 בפברואר 2016 | 21 בפברואר 2017 |
| 24 | עכברושי מכון | 1 בפברואר 2016 | 21 בפברואר 2017 |
| 25 | הרפתקאות דוב שנות ה-90 | 8 בפברואר 2016 | 1 בינואר 2017 |
| 26 | קרנבל רחוב | 22 בפברואר 2016 | 1 בינואר 2017 |
| 27 | הר געש | 7 במרץ 2016 | 2 בינואר 2017 |
| 28 | טריק אופניים | 14 במרץ 2016 | 2 בינואר 2017 |
| 29 | פרנסין | 21 במרץ 2016 | 3 בינואר 2017 |
| 30 | עץ סלולרי | 4 באפריל 2016 | 3 בינואר 2017 |
| 31 | Sneaky Patty Sleepover | 11 באפריל 2016 |  |
| 32 | שן חלב | 18 באפריל 2016 | 4 בינואר 2017 |
| 33 | עטלפים | 20 ביוני 2016 | 5 בינואר 2017 |
| 34 | סרט בקניון | 20 ביוני 2016 | 5 בינואר 2017 |
| 35 | משמרת לילה | 27 ביוני 2016 | 8 בינואר 2017 |
| 36 | טיול | 27 ביוני 2016 | 8 בינואר 2017 |
| 37 | מה שמתחת | 18 ביולי 2016 | 9 בינואר 2017 |
| 38 | בוטן הוא מלך העכברושים החדש | 18 ביולי 2016 | 9 בינואר 2017 |
| 39 | אוסטרליה | 25 ביולי 2016 | 10 בינואר 2017 |
| 40 | ממתק או תעלול | 10 באוקטובר 2016 | 4 בינואר 2017 |
הערות שוליים

↑  Announced at #SDCC2016: #PickleandPeanut picked up for a second season. טוויטר
↑  עד שידורו בישראל, כל פרק ייכתב בשמו המקורי באנגלית
| דיסני XD – סדרות מקור |
| --- | --- | --- |
| סדרות עבר | ין יאנג יו (2009) • פיניאס ופרב (2009–2015) • אני והלהקה (2009–2011) • קיק (2010–2012) • שני מלכים (2010–2013) • בית ספר לאמנויות לחימה (2011–2015) • מעבדה לכוחות על (2012–2016) • קראש וברן (2012–2014) • רנדי קאנינגהם: נינג'ה בפעולה (2012–2015) • מייטי מד (2013–2015) • וונדר מציל את העולם (2014–2016) • גרוויטי פולס (2014–2016) • חבורת 7ג' (2014–2016) • קירבי באקטס (2014–2017) • פן זירו - גיבור במשרה חלקית (2014–2017) • המדריך השלם של הגיימר (2015–2017) • מעבדה לכוחות על: יחידת עילית (2016) • חתול וחייזר (2016–2017) • קא-פאו (2016–2017) | Disney XD - 2015 |
| סדרות בהווה | מלחמת הכוכבים: המורדים (מאז 2014) • סטאר נגד כוחות הרשע (מאז 2015) • בוטן וחמוצניק (מאז 2015) • מותחים בהליכה (מאז 2016) • מלחמת הכוכבים: הרפתקאות משפחת פרימייקר (מאז 2016) • זמן תולעת (מאז 2016) • חוקי המרפי של מיילו (מאז 2016) • מק-אקס 4 (מאז 2016) • בילי דילי: קיץ מוטרף מתחת לאדמה (מאז 2017) • סיפורים של ברווזים (מאז 2017) • 6 גיבורים: הסדרה (ב-2017) | Disney XD - 2015 |
נחום לוין

נחום (ניומה) לוין (8 ביוני 1905 – 8 ביוני 1967) היה חבר הכנסת מטעם תנועת החרות וגח"ל.
חייו

לוין נולד ברוסיה, בה למד בגימנסיה מקומית והיה חבר מרכז הסתדרות ”החבר”. לאחר מאסרו על ידי השלטונות הסובייטיים, עלה בשנת 1924 לארץ ישראל. הוא למד הנדסת בניין בטכניון והיה יו"ר אגודת הסטודנטים של המוסד. בשנים 1924–1931 שימש מפקד פלוגה בארגון ההגנה ובמקביל החלה פעילותו במסגרת התנועה הרוויזיוניסטית.
בשנת 1931 עבר לוין לשמש מפקד בארגון ב' (ההגנה הלאומית), בו פעל עד 1937. הוא היה קצין הקומיסריון של בית"ר ארץ ישראל וסגנו של הקומיסריון בארגון ב'. חבר ההנהלה הלאומית של ברית חרות-הצה"ר ומאוחר יותר של תנועת החרות.
בשנים 1955–1965 כיהן לוין כחבר הכנסת מטעם התנועה. בכהונותיו, מהכנסת השלישית ועד לתום הכנסת החמישית, היה חבר ועדת הכספים.
לוין עמד בראש אגודת יצרני העץ ונבחר לחבר נשיאות התאחדות בעלי התעשייה בישראל.
היה נשוי להרצליה לבית רוזוב. אחד מבניו הוא עו"ד מיכאל-זאב (מייק) לוין, שהיה בעבר יו"ר ועד העובדים במשרד התחבורה. אשת בנו היא העיתונאית והכתבת לענייניי משפט טובה צימוקי לוין.
אליהו בן-אמוזג

| --- | --- |

 לידה:  24 באפריל 1823 הדוכסות הגדולה של טוסקנה (1815–1840) ליבורנו, טוסקנה 
 פטירה:  2 בפברואר 1900 (בגיל 76) ז' באדר א' ה'תר"ס ממלכת איטליה ליבורנו, איטליה 
 מדינה:  ממלכת איטליה 
 תקופת הפעילות:  ? – 2 בפברואר 1900 
 
הרב אליהו בן-אמוֹזֶג (הראב"א) (בצרפתית: Elie Benamozegh;‏ י"ג באייר ה'תקפ"ג, 24 באפריל 1823 – ז' באדר א' תר"ס, 6 בפברואר 1900) היה רב, מקובל, פילוסוף ופרשן המקרא.
קורות חייו

הרב בן-אמוזג נולד בליוורנו שבאיטליה לאברהם בן שם טוב (בהיותו בגיל 71) יליד פאס ולקלרה בת רבי אברהם רפאל קורייאט דיין במוגדור ובליבורנו.
אביו אברהם, שהיה חשׂוך ילדים עד גיל 70, נישא בגיל זה לקלרה, לאחר שקיבל את הסכמת אשתו הראשונה לכך.
בגיל 4 התייתם אף מאמו, וחונך על ידי דודו הדיין הגדול הרב יהודה קוריאט, שהיה גם מורו ורבו. הוסמך לרבנות בגיל 18, ושימש כרב העיר ליוורנו במשך כחמישים שנה, ואף הקים בה בית דפוס שבו הדפיס ספרי קודש שונים, ובהם ספרים רבים של חכמי מרוקו וארם צובא ומספריהם של הרב יוסף חיים מבגדד והרב אברהם דיין מסוריה.
היה בעל ידע נרחב מאוד בכתבי הקודש, ובמדעים כלליים, כגון פילוסופיה, אנתרופולוגיה, ארכאולוגיה, היסטוריה, בלשנות וביקורת המקרא. בכתיבתו ניכרת התמודדות עם רעיונותיהם של קאנט, הגל, פיכטה ופילוסופים אחרים. בין רעיונותיו המרכזיים היו השגת אחדוּת המין האנושי, על סמך היסודות האוניברסליסטיים ביהדות.
רבי חיים פלאג'י בהקדמה לפירושו על התהלים כותב עליו בזה הלשון:
גם ברך לקחתי לב חכם לימינו / כי יד'פוס איש ובקורא להגיה יאי'ר קנ'ו / מסדר סדר המערכה ה'ן כל יקר ראתה עינו / הלא זה שלם במדות ובדעות דבש וחלב תחת לשונו / טוביינא דחכימי הדור הוא לפני קונו / מע' הרב ועצום כמוהר"ר אליהו בן אמוזג נר"ו / כי גבר עלינו חסדו ובכחו והונו / ויטע אהלי אפדנו / נעימה כתיבה דבר דבור על אופנו / הנה שכרו אתו ופעולתו שלם בגופו שלם בממונו / ובניו כשתילי זיתים סביב לשלחנו / ומצא חן ושכל טוב בעיני אלהים ואדם ויתן חנו.
חלק מחיבוריו נערכו והוצאו לאור על ידי הרב ד"ר אליהו רחמים זייני.
חיבוריו המרכזיים > ישראל והאנושיות

חיבור מרכזי של בן-אמוזג הוא ישראל והאנושיות (Israel et Humanité), שנכתב במקור בצרפתית. בן-אמוזג מנתח את היחס בין עם ישראל לאומות העולם, כפי שזה בא לידי ביטוי בכתבי הקודש. כמו כן, הספר מתווה את האידיאל בעתיד, ביחסים שבין עם ישראל לאומות העולם. על פי הרב בן אמוזג, היהדות איננה דת לאומית בלבד, כי אם דת בעלת מרכיב פרטיקולרי מובהק ומרכיב אוניברסלי, בעל משמעות לכל אומות העולם. "תורת משה", המציגה תרי"ג מצוות, מחייבת את עם ישראל בלבד. תשתית היהדות, המתבטאת בברית נוח, היא אוניברסלית, ועל כן כל באי עולם אמורים לקיים את שבע מצוות בני נח. להשקפתו, ממש כשם שלעם ישראל יש דת בעלת שני ממדים אלה, ראוי שכל קבוצה אחרת תאחז, לא רק בדת נוח האוניברסלית, אלא גם בדת המבטאת את ייחודה. הנצרות (והאסלאם) אמורים, עקרונית לממש תפקיד זה, ובמובן זה הן דתות אמת מקבילות ליהדות. הכרה זו בתוקפה הדתי הייחודי של הנצרות, וזאת לצד ביקורת נוקבת על היבטים שונים של דת זו, הם מהחידושים הגדולים והמהפכניים שבתורתו.
חיבוריו המרכזיים > אם למקרא

אחד מחיבוריו המרכזיים, "אם למקרא", ספר ביאור למקרא הנסמך על ממצאי המחקר המודרני, כגון פילולוגיה, ארכאולוגיה והיסטוריה. בנוסף, הכיל הפירוש הגנה על העמדות המסורתיות של חכמי ישראל אל מול ביקורת המקרא. הספר נדפס בחמישה כרכים בשנים 1862 - 1863, בבית הדפוס של הרב בן אמוזג.
הספר מצטיין בפרשנויות מקוריות ונועזות, המקדמות פלורליזם דתי ומחויבות יהודית-דתית כלל אנושית. כך הוא קורא לסיום האיבה בין עשו ליעקב (נצרות ויהדות) ולכינון ברית אחים ביניהם, או מפרש את "ואהבת לרעך כמוך" כחל על כלל המין האנושי ולא רק על היהודים. הספר עורר מחלוקת קשה בקהילת חלב, בין טיעוניהם המרכזיים של חכמיה נגדו היו שהוא סבור שיש לחוכמות החיצוניות ערך בהבנת התורה, ושהצביע על הדמיון בין מנהגים מסוימים המוזכרים במקרא, לכאלה שנהגו עמים אחרים בעולם העתיק.
חכמי חלב אף פנו לרבנים אחרים ברחבי האימפריה העות'מאנית לשרוף את ספרי החומש שבהם נדפס הפירוש של בן-אמוזג. חכמי דמשק נעתרו לפנייה ושרפו את הספרים. חכמי ירושלים אימצו קו ביניים. הם לא שרפו את הספרים, אבל לא הכשירו אותם פומבית, ולא גינו את חכמי חלב על פעולתם. גדול חכמי אסיה הקטנה במאה ה-19, הרב חיים פלאג'י, שחי באיזמיר, התנגד לפעולתם של חכמי חלב, ואף כתב מכתב עידוד אישי לבן-אמוזג.
חיבוריו המרכזיים > מבוא לתורה שבעל פה

ספר זה הוא הראשון בסדרת כתביו של הרב בן אמוזג, בעברית. ספר זה עצמו הוא הראשון בסדרת כתביו הבאים להגן על תורה שבעל פה, מקוריותה, נאמנותה ואמיתותה. הרב בן אמוזג מחולל בו מהפך אדיר בתפיסת המושג 'תורה שבעל פה'. תחת עטו, 'תורה שבעל פה' מפסיקה להיות נגזרת מ'תורה שבכתב'. אדרבה, היא מופיעה לנו במלוא עוצמתה הבלתי-משוערת אף אצל למדנים וגדולים: היא היא המקור לתורה שבכתב, ובלעדיה אין אפילו מקום לתורה שבכתב. היא אינה עוד פרוש ותוספת, אלא היסוד של 'תורה שבכתב'. זוהי אסופת מאמרים שפרסם הרב בן אמוזג בעיתון הלבנון וקובצו בספר שיצא לאור מחדש בשנת תשס"ב (144 עמ'), על ידי הרב ד"ר אליהו רחמים זייני, בהוצאת ישיבת אור וישועה.
חיבוריו המרכזיים > טעם לש"ד

בחיבור "טעם לש"ד" (שיכול השם שד"ל) יוצא להגנת חכמת הקבלה וקדמוניותו של ספר הזוהר, ויוצא בכך נגד "ויכוח על חכמת הקבלה ועל קדמות ספר הזהר וקדמות הנקודות והטעמים" לשד"ל. מבנה הספר הוא ויכוח בין שתי דמויות "חופני" ו"פנחס", כאשר חופני מגלם את הדמות השואלת, ואילו בפי פנחס שם הרב בן אמוזג את דברי תשובותיו. הספר דוחה אחת אל אחת את ביקורתו של שד"ל נגד הקבלה, תולדותיה, תכניה ומקומה ביהדות, תוך שימוש באותם כלים הגותיים, לשוניים וספרותיים בהם השתמש שד"ל כדי לפוסלה.
חיבוריו המרכזיים > אימת מפגיע על אר"י

בחיבור "אימת מפגיע על אר"י", בדומה לחיבור "טעם לש"ד", בן אמוזג יוצא להגנת תורת הקבלה. הספר נכתב כנגד הספר "ארי נוהם" לר' יהודה אריה ממודנה.
חיבוריו המרכזיים > עבודה שבלב

החל משנת ה'תרט"ו (1856) הוא הדפיס מהדורה מחודשת של הסידור תפלת החדש עם הגהות ותוספות רבות, בהן בולט הפירוש שכתב לתפילות בשם "עבודה שבלב", בו הוא נותן טעמים ונימוקים על נושאי הסידור.
לקריאה נוספת

אליהו בן אמוזג, מאמר אוטוביוגרפי בתוך: ספר זיכרון לסופרי ישראל החיים אתנו כיום, עמ' 128 - 131, וורשה, תרמ"ט.
יצחק שוראקי (עורך), מסורת בעידן המודרני: חכמים ספרדים בדורות אחרונים, מבחר מכתביו, עמודים 25-74, סדרת עם הספר, הוצאת משכל, תל אביב, 2009.
מרדכי אגמון, אליהו בן אמוזג: קוים לדמותו כמפרש המקרא (עבודת מוסמך), האוניברסיטה העברית תשל"א
ירון הראל, "העלאת אם למקרא על המוקד", Hebrew Union College Annual ‏64, 1993, עמ' כז-לו
צבי זוהר, "שמרנות לוחמת: קוים למנהיגותם החברתית-דתית של חכמי חלב בעת החדשה", פעמים 55, אביב תשנ"ג, עמ' 57-78
ביטאון ברית מס' 15 עמ' 54, משנתו של אליהו בן אמוזג, אהרון אמוזג[דרושה הבהרה]
ביטאון ברית מס' 23 עמ' 45, בני אמוזיג, אהרון אמוזג[דרושה הבהרה]
גתית הולצמן, "אוניברסליות ולאומיות, ישראל והעמים, בהגותו של אליהו בן-אמוזג", פעמים 74 (תשנ"ח), 104-130
Yehoyada Amir, “New Paths towards Christianity and Islam in the Thought of Nachman Krochmal and Elijah Benamozegh”, in: Görge Hasselhoff (ed.), Die Entdeckung des Christentums in der Wissenschaft des Judentums, 2010, pp. 213–238