stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אור בירון
קריירה מוזיקלית

במהלך שנת לימודיה של בירון בסין, סוכנת שחקנים בבייג'ינג פנתה אליה וגייסה אותה להופיע בפרסומות ולאחר מכן גם החלה להופיע באופן מקצועי בלהקת קאברים לשירים באנגלית. לדבריה, שם הבינה שהייעוד שלה נמצא באמנות ולא באקדמיה.
תוך כדי לימודי התואר השני, הקימה עסק לניהול מדיה חברתית, במסגרתו ניהלה חשבונות רבים של מועדונים והפקות בארץ ובעקבותיו השתלבה כדמות אינטגרלית בחיי הלילה התל אביביים.
לדבריה, גם בתחום זה, חשוב לה לשלב פמיניזם בעבודה ולראות נשים נוספות בעמדות מפתח בחיי הלילה.
ב-2013 החלה להוציא מוזיקה ולהופיע בארץ עם פרויקט סולו אלקטרוני בהוצאה עצמאית, שעליו עבדה עם המפיק אוהד שדה, שזיהה את הפוטנציאל ולקח אותה תחת חסותו למשך מספר שנים.
ב-2015 הקימה, יחד עם הגיטריסטית ניצן זיסק, את להקת הגראנג' / פאנק / רוק – Meat Eating Orchids. שתיהן שמו להן למטרה להקים להקה מבוססת גיטרות שתהיה מונהגת על-ידי נשים. שם הייתה הסולנית, הגיטריסטית וכן כתבה והלחינה את כל הטקסטים שרובם עוסקים בהטרדות מיניות, מצבים נפשיים מורכבים ומערכות יחסים. הלהקה הופיעה במועדונים ופסטיבלים ברחבי הארץ ושני הסינגלים שהוציאו זכו לביקורות אוהדות בארץ ומעבר לים. הביקורות תיארו את הסאונד של הלהקה כ-"מרענן" ו-"על-זמני". כמו כן, ציינו את הקריצה של הסאונד של הלהקה לסאונד מ-שנות ה-90 וללהקות כמו נירוונה (Nirvana), פיקסיז (Pixies), הול (Hole), הברידרס (The Breeders) ואף להרכבים מוקדמים יותר כמו להקת בלונדי
לדבריה של בירון, היא אכן הושפעה מהסגנונות האלו ביצירתה, כמו גם ממוזיקת רית'ם אנד בלוז ומוזיקת נשמה של אמניות חזקות כמו לורן היל כפי שניתן לשמוע בחלק מהריליסים המוקדמים יותר שהוציאה.
הסינגל השני שהוציאו Meat Eating Orchids בשם Bulletproof נכנס לאוסף שנקרא "Riot!" שיצא בשנת 2016 בעריכתה של ניצן פינקו (רדיו הקצה), שכל הכנסותיו נתרמו למרכז לנפגעות תקיפה מינית.
הלהקה התפרקה ב-2018 וחזרה שוב לעבוד על אלבום בתחילת 2020 שלא יצא לפועל בעקבות מגפת הקורונה ומחאת בלפור שבה לקחה אור חלק מאוד נרחב ומשמעותי.
עם סיום מחאת בלפור, חזרה לנהל את העסק שלה לשיווק ולסושיאל מדיה בתחומי התרבות והפנאי וליצור בתחומי התיאטרון והמוזיקה.
בירון חברה באנסמבל הפרינג' של הבמאי חיים אברמסקי ומשחקת בהצגה בשם "המלחמה הגדולה".
ב-2022 החלה לעבוד עם המפיק והמוזיקאי אבשלום הספרי מההרכב WC על אלבום חדש בעברית שעתיד לצאת ב-2024.
ביוני 2023 שחררה את הסינגל הראשון ממנו טוקסיק שזכה לתשבחות כ"המנון 'יאללה ביי' מושלם מהגבר הנרקיסיסט" וכ"סינגל אלקטרו-פופי לוהט במיוחד שנולד אחרי פרידה קשה והפך להמנון פרידה מושלם מגברים רעילים, עם קליפ צבעוני ופזמון מדבק." כדי להמשיך לעורר מודעות ולסייע לנשים אחרות, הודיעה כי תתרום את הרווחים מהסינגל לעמותות שעוסקות בזכויות נשים וחשפה את סיפורה האישי במטרה לעודד את כל מי שנמצאת במעגל האלימות לקבל עזרה.
ביולי 2024 שחררה את הסינגל השני מהאלבום, החברים שלנו בהפקתה של עדי שחם. את הקליפ המרשים לשיר יצרה דפי בן עמי, אמנית קונספט, מאיירת ואנימטורית בוגרת בצלאל ואחת היוצרות בצוות האנימציה של הסרט הישראלי ״מכתב לחזיר״, שהיה מועמד לטקס פרסי האוסקר 2024. בהתאם למילות השיר ועולמות התוכן שלו, הקליפ כולל שלל דימויים וקולאז'ים, ביניהם סרטוני וידאו ישנים מקלטות ה-VHS המשפחתיות של אור עצמה. הקליפ נבחר להשתתף בתחרות הקליפים הישראליים "אסיף" של פסטיבל האנימציה הבינלאומי ״אנימיקס״.
נכון ל-2024, מתגוררת ביפו.
אלבומים

כסולנית
סינגלים:
2013 - At All
2013 - Round the Riverbend'
2013 - Chemistry
2014 - Into your World
2023 - טוקסיק Toxic
2024 - החברים שלנו
במסגרת להקת Meat Eating Orchids
סינגלים:
2015 - Weapon of Choice
2016 - Bulletproof
אורי לברון

| --- | --- |

אורי לברון, יולי 2020
 לידה:  6 ביוני 1963 (בן 61) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב, המכון הטכנולוגי של ניו יורק 
 שפות היצירה:  עברית 
 
אורי לברון (נולד ב-6 ביוני 1963) הוא פרסומאי, סופר ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה

אורי (אוריאל) לברון נולד וגדל בתל אביב. אביו, יוסף, היה מהנדס; אמו, מרים, הייתה מנהלת חשבונות;
ללברון אחות גדולה. בתיכון למד בגימנסיה הרצליה; בצה"ל שירת בחיל המודיעין.
לאחר שחרורו מהצבא למד באוניברסיטת תל אביב והוא בוגר תואר ראשון במדעי המדינה, המזרח התיכון ואפריקה. הוא בעל תואר שני בתקשורת מהמכון הטכנולוגי של ניו יורק (אנ').
פרסום

לברון החל לעבוד בתחום הפרסום בשנת 1988, במשרד שירה שקולניק.
ב-1992, כששב מארצות הברית, הצטרף לפרסום ליניאל די.די.בי. כמנהל קריאייטיב.
בשנת 1997 הצטרף כשותף לפרסום אדלר חומסקי & ורשבסקי, בתחילה כמנהל הקריאייטיב הראשי (עד 2006), אחר-כך היה מנכ"ל משותף של "גריי אינטראקטיב", חברת הדיגיטל של אדלר חומסקי (2007–2009);
בתפקידו האחרון היה המנהל האסטרטגי הראשי של אדלר חומסקי (2007–2012), עם פרישתו אדלר חומסקי היה משרד הפרסום השני בגודלו בישראל.
החל משנת 2012 ועד היום הוא משמש כיועץ אסטרטגי בתחום המיתוג ושותף בחברת המיתוג Jack.
הוא עבד בשש מערכות בחירות. בארבע הראשונות לברון היה מנהל קריאייטיב: אריאל שרון לראשות הממשלה ב-2001, אריאל שרון ומפלגת הליכוד ב-2003; אהוד אולמרט ומפלגת קדימה ב-2006; ציפי לבני ומפלגת קדימה ב-2009; כיועץ אסטרטגי למפלגת מרצ ב-2013 וכסגן מנהל הקמפיין למחנה הציוני ב-2015.
לברון שפט בפסטיבל הפרסום בקאן, הישראלי השני ששפט שם, היה יו"ר ועדת תחרות "קקטוס", תחרות הפרסום הישראלית.
הגה את השמות "מימדיון", "מאקו" ואת השם של מפלגת "קדימה" וכן את הסיסמאות "בננה פצצת אנרגיה צהובה" ו"להיות ראשון זה מחייב".
היה אחראי למאות קמפיינים תקשורתיים עבור כמה מהלקוחות הגדולים במשק.
ספרות

לברון כתב שישה ספרים, ארבעה מהם ראו אור בהוצאת כתר. שלושה ספרי ילדים ושלושה ספרי מבוגרים, שניים מספריו היו רבי-מכר: "חצי הוכחה" ו"הילד הלא נכון"; ספרו "למה חתולים לא נחמדים" נבחר על ידי ספריית פיג'מה וחולקו כ-118,300 עותקים בגני חובה.
טלוויזיה

לברון יצר, כתב וערך ביחד עם טלי רוזין את הסדרה התיעודית "בין גבר לאשה", ששודרה בקשת, ערוץ 2, ב-2006, בבימויה של נירית ירון.
לברון יצר וכתב ביחד עם יזהר הר-לב את סדרת המתח "המדרשה", ששודרה בערוץ 2, רשת, בבימויו של  דני סירקין. הסדרה נמכרה לנטפליקס, ו-TNT.
חיים אישיים

אורי לברון נשוי לנתלי, מתגורר ברמת השרון ואב לשלושה ילדים.
ספריו > ספרי ילדים

המלך ששכח איך לחיך, הוצאת ציבלין; איורים: איתמר דאובה; עריכה: דפנה פיינס, 2004.
קלמנטינה בקצה השמים : ספור על חברות, על דברים שאוהבים לעשות ועל כך שלכל דבר יש זמן משלו, ציבלין; איורים: איתמר דאובה ; עריכה: עטרה אופק, 2005.
למה חתולים לא נחמדים, הוצאת כתר, עריכה: רחלה זנדבנק, איורים: מיכל שלו, 2017.
ספריו > ספרי מבוגרים

חצי הוכחה, הוצאת כתר, עריכה: דרור משעני, 2009.
הילד הלא נכון, כתר, עריכה: דרור משעני, 2011.
זה שהיה כאן קודם, כתר, עריכה: יערה שחורי; 2020.
ספריו > ביקורות ספרים

על "הילד הלא נכון"
טלי שגיא. בקטנה: הילד הלא נכון. מוסף מוצ"ש של מקור ראשון, 20–26 בינואר 2012, עמ' 53.
עלית קרפ. בקצרה: הילד הלא נכון. הארץ, מוסף ספרים, 26 באוקטובר 2011.
הערות שוליים

↑  קורות חיים קצרים, באתר רשת 13
1 2 3  אורי לברון, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
1 2 3  אריאל שנבל, קדימה לפרסומות!, בעיתון מקור ראשון, חלק 2, עמ' 7
1 2  רונה קופרבוים, דבר המפרסם, בעיתון ידיעות אחרונות, 7 לילות, יום שישי, 21 באוגוסט 2009, עמ' 12–13
1 2  חן שליטא, ‏אורי לברון, שותף בכיר באדלר-חומסקי: "היום הגשום הגיע", באתר גלובס, 5 בנובמבר 2011
↑  בעז גאון, ליניאל מסתער על הצמרת, בעיתון זמן תל אביב (מעריב), 3 במרץ 1995
1 2 3  משה בנימין, לוקח צעד לאחור? אורי לברון שוקל בימים אלו את עתידו בקבוצת אדלר חומסקי, באתר אייס
↑  ענת ביין, "אני לא מוריד הגשם", בעיתון גלובס, נתח שוק, 14–15 ביוני 2004, עמ' 10–11
↑  ענת ביין-לובוביץ', ‏"אם פעם מדדתי הצלחה בפרסים ובמדליות,, באתר גלובס, 1 בינואר 2008
↑  איילה צורף, ראובן אדלר מוכר את חלקו בקבוצת אדלר-חומסקי: "זה האקזיט שלי", באתר הארץ, 14 בספטמבר 2010
↑  ענת ביין-לובוביץ', ‏אורי לברון מכר את מניותיו במשרד הפרסום אדלר-חומסקי, באתר גלובס, 1 במאי 2012
↑  חברת ג'ק, אודות
1 2  אורי לברון, באתר לינקדאין
1 2  צבי (ציקי) אבישר, שרון - חמש שנים קדימה, ירושלים: המחבר, 2011, בפרק: "קדימה: האיש שהעניק למפלגת שרון את שמה".
↑  ענת ביין-לובוביץ', ‏"אם הרצוג ינצח, הוא צריך להושיב את אדלר על כס מלכות", באתר גלובס, 17 במרץ 2015
↑  שופט כלוא, באתר TheMarker‏, 19 ביוני 2007
↑  עדי דברת, אורי לברון, יו"ר ועדת תחרות הקקטוס: "פחות פרסומות פופוליסטיות יזכו השנה בפרסים", באתר TheMarker‏, 18 במאי 2008
↑  שרי שביט, ‏אשכול נבו, הבוס שלך עשה את זה, באתר ‏מאקו‏, 1 בספטמבר 2009
↑  שרי שביט, "הגבר שמעולם לא הייתי": ראיון עם אורי לברון, באתר ynet, 28 בספטמבר 2011
↑  מיטל זדה, בנק הפועלים מחליף סיסמה, באתר nrg מעריב, 31 באוקטובר 2004
↑  אורי לברון, "הילד הלא נכון" מאת אורי לברון, באתר ynet, 28 בספטמבר 2011
↑  7.3.2012 רבי מכר, באתר הארץ, 7 במרץ 2012
↑  למה חתולים לא נחמדים?, באתר ספריית פיג'מה
↑  יונתן שגיב‏, הכל נשבר במשפחה, באתר וואלה, 29 בינואר 2006
↑  איתי שטרן, נטפליקס רכשה לשידור את הסדרה הישראלית "המדרשה", באתר הארץ, 3 בנובמבר 2016
↑  "המדרשה" של רשת תשודר בגרסתה העברית באמריקה הלטינית, באתר גלובס, 28 ביוני 2016
↑  Drama psicológico Mossad 101 se estrena en TNT Series, באתר tvlatina.tv
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297242705171  GND: 1248491408  ISNI: 0000 0000 7425 5357  LCCN: no2010010465  SUDOC: 16759673X  VIAF: 97320124   WorldCat (עם VIAF): 97320124
אליעזר משה סלוצקין

ערך זה עוסק באחד ממייסדי עין חרוד. אם התכוונתם לנדבן אוסטרלי שהיה מראשוני רחובות, ראו .
אליעזר משה סלוצקין[דרושה הבהרה]
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
קבוצה של פועלי ציון מוורשה (1905). עומדים מימין לשמאל אליעזר סלוצקין ויצחק טבנקין. יושבים מימין לשמאל מכס, אווה טבנקין (אשתו של יצחק טבנקין), יוסף זלצמן ואלקנה הורביץ
מימין לשמאל: יוסף זלצמן, אלקנה הורביץ, אליעזר סלוצקין. 1913
אליעזר משה סלוצקין (1887 – 5 בינואר 1987) היה איש העלייה השנייה. ממייסדי דגניה, חוות כנרת וקיבוץ עין חרוד. ממייסדי מודל "הקבוצה הגדולה".
ביוגרפיה > יחסיו עם טבנקין וכצנלסון

סלוצקין, טבנקין וכצנלסון היו ילידי אותו שנתון, 1887.
את טבנקין פגש סלוצקין בוורשה כשהיו שניהם כבני 14. טבנקין התבלט כבר אז בפעילות חברתית ופוליטית, והשניים התיידדו. טבנקין צירף את סלוצקין לחבורתו ובהמשך הצטרפו שניהם לתנועת פועלי ציון. לאחר מכן נפרדו דרכיהם ונפגשו שוב בעין חרוד, שם חידשו את ידידותם, עד הפילוג.
את ברל כצנלסון פגש סלוצקין בנדודיו בארץ עם עלייתו ארצה. הקשרים ביניהם התהדקו החל מ-1920, בחוות כנרת. שם פגשו השניים את הנשים שלהם - האחיות בלומה מירון ולאה מירון-כצנלסון. סלוצקין נשא את בלומה לאשה בחצר כנרת. כצנלסון נקלע למשולש רומנטי עם לאה ושרה שמוקלר, אך לאחר פטירתה של שרה נשאר עם לאה עד סוף ימיו. היותם נשואים לשתי אחיות יצרה לסלוצקין וברל מעגל משפחתי קרוב ואינטימי.
סלוצקין אמנם היה ידוע כאיש טכני אך לא פחות מכן כאדם בעל יחסי אנוש מצוינים, הומניות ורגישות לזולת. גם הוא קרא, למד והכיר היטב את עקרונות הסוציאליזם והתאוריות השיתופיות. ההבדל בינו לבין כצנלסון וטבנקין, הוגי הדור, היה בכך שהוא "העדיף את האנשים על פני העקרונות".
ברל וטבנקין העריכו מאד את דעתו של סלוצקין. התייעצו אתו ושפכו את לבם בפניו. הוא היה ונשאר בעיניהם - אנשי המלים - מודל ומופת של חלוץ: איש מעשה, שהוא גם משכיל, בעל תודעה סוציאליסטית ועקרונות הומניים. הוא ליכד ביחסי האנוש שלו את השניים ואת החבורות שהיו סביבם. סלוצקין מצידו העריך אותם מאד אך לא ראה אותם כמורמים מעם. בשבילו הם היו פשוט ידידיו הקרובים, חבריו לדרך.
בשל קרבתו הרבה לכצנלסון, שימשו סלוצקין וארכיונו כמקור חשוב לכתיבת הביוגרפיה "ברל" על ידי אניטה שפירא והוא זכה להתייחסות מיוחדת בדברי ההקדמה שלה.
חוץ מהחומר הרב, בחלקו ייחודי, שקבלה שפירא מסלוצקין היא התרשמה מאישיותו המיוחדת, ונקשרה ביניהם ידידות רבה. לאחר צאת הספר לאור התגלעו ביניהם כמה חילוקי דעות. סלוצקין חשב שדבריה היו מוטעים בכמה מקומות וביטא את ביקורתו כלפיה באופן ישיר. אך לאחר מכן הוא דאג ליישר את ההדורים, וידידותם נמשכה.
למשל, בעניין לאה מירון, גיסתו של סלוצקין ואשתו של ברל: סלוצקין לא הסכים עם תיאור דמותה בספר. על כך כתבה אניטה שפירא:
”... עם כל הערכתו את הספר, ליבו כאב עליו משום דברי הביקורת שכתבתי על לאה מירון כצנלסון, רעייתו של ברל. כהומניסט אמיתי, וכפמיניסט שלא מדעת, הוא ראה באישה בתנועה הקבוצית את קורבן הסדרים החברתיים שהטילו עליה מעמסה כבדה בהרבה מזו שהוטלה על הגבר — יום עבודה מלא ולאחריו טיפול בילדים. לאה מירון של סלוצקין היתה הגיסה המסורה לאחותה (רעייתו) והדודה האוהבת לילדיהם. הדימוי של האשה שלא השכילה ליצור חמימות משפחתית לברל לא היה מקובל עליו. אך כדי שלא יצטרך להטיל בי רבב של שיקול דעת מוטעה, נטה לקחת את האשמה על עצמו: כנראה, חשב, שהוא לא הצליח להעביר לי את גדלות הנפש של לאה.”[דרושה הבהרה]
הסופר מאיר שלו ראיין את זקני עמק יזרעאל ואסף את סיפוריהם לשם כתיבת ספרו הראשון רומן רוסי. סלוצקין, שהיה מספר סיפורים ידוע, היה אחד המרואיינים שלו. הסופר מספר על פגישתו הראשונה עם סלוצקין בספרו גינת בר (ספר), ומציין, כי שילב ברומן משפטים ואבחנות ששמע מפי סלוצקין.
לקריאה נוספת

מוקי צור, אהבה תכסה - פגישה עם אליעזר משה סלוצקין, הוצאת עם עובד, 1991
שמעון רובינשטיין, לצאת למאבק בגיל תשעים ותשע: חליפת מכתבים אישית קצרה עם איש העלייה השנייה אליעזר סלוצקין (1985-1986), 1998
הערות שוליים

↑  קיים רישום אחר לפיו סלוצקין נולד ב-1889
↑  כשנפטר אביו של יצחק הפך הדוד לאפוטרופס של משפחת טבנקין ואף סידר לאלמנה עבודה בבית הדפוס שלו
↑  מוקי צור, אהבה תכסה, עם עובד, עמ' 11
↑  מוקי צור, אהבה תכסה, עמ' 15
↑  מוקי צור, אהבה תכסה, עמ' 46-49
↑  מוקי צור, אהבה תכסה, עמ' 47-48
↑  מוקי צור, אהבה תכסה, עמ' 119
↑  מוקי צור, אהבה תכסה, עמ' 59
↑  הפילוג בעין חרוד
↑  מוקי צור, אהבה תכסה, עמ' 20
↑  ברל: ביוגראפיה, עמ' I7 שלמי תודה, עמ' 770, ספרית אפקים, הוצאת אוניברסיטת תל אביב ועם עובד, 1980
↑  אניטה שפירא, ברל: ביוגרפיה, כרך א' הקדמה (ללא מספור)
↑  אסתי סגל, ‏מאיר שלו - "הספרים שלי נטועים באדמת הארץ הזאת", באתר גלובס, 14 במאי 2008
↑  מאיר שלו (תשע"ו), גינת בר, הוצאת עם עובד, עמ' 144-145
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007438639905171  ISNI: 0000 0000 5423 8840  LCCN: nr92008133  VIAF: 19540366   WorldCat (עם VIAF): 19540366
ואנג

ערך זה עוסק בערך על שם המשפחה ואנג. אם התכוונתם לדף פירושונים של אישים שונים בעלי שם המשפחה ואנג או וריאציה שלו, ראו .
ואנג ולפעמים וונג או וואנג, (/wɑːŋ/) הוא שם משפחה סיני והוא שם המשפחה הנפוץ בעולם עם מעל 100,000,000 איש האוחזים בשם זה בסין בלבד.
בסינית ישנם שמי סמלים שונים נפוצים הנהגים ואנג אך עם אינטונציה שונה:
王 – בפין-יין: Wáng
汪 – בפין-יין: Wāng
לשני הסימנים רומניזציה משותפת כ-Wang, מפני שבשפות מערביות אין משמעות להבדלי אינטונציה.
王 היה רשום מספר 8 ברשימה המפורסמת "מאות שמות משפחה" של שושלת סונג, בעוד 汪 היה רשום במקום ה-104 באותה רשימה.
רומניזציה

王 נהגה כ-"ווֹנג" (Wong) בהונג-קונג, מקאו, קנטונזית, סינית חקאנית (Hakka) וסינית האיאנית (Hainanese)
הוא נהגה כ-"וַואן" (Waan) או "וואוֹן" (Waon) בשנגחאינזית (או ניב ה"הוּ")
הוא נהגה כ-"אוֹנג" או בּוֹנג" בחוקיאנית (Hokkien)
הוא נהגה כ-"וונג" (או Vương) בווייטנאמית
הוא נהגה כ-"ואנג" בקוריאנית
הוא נהגה כ-Ō או Oh ביפנית
תפוצה

כאמור התצורה הנפוצה יותר של ואנג היא 王 (או Wáng) והיא לבדה השם הנפוץ בסין (עם תחרות צמודה מאוד של שם המשפחה "לי" (李) וקצת מאחוריהם "זַ'אנג" (张).
ואנג הוא גם שם משפחה אירופאי, בעיקר בנורווגיה ובשוודיה, אך מקורותיו לא ברורים ואינם בהכרח מסין. בנורווגית עתיקה ווֹנג (Vong) פירושו כרי-עשב.
הוא שם המשפחה ה-6 בטאיוואן (נכון ל-2005)
הוא שם יחסית נדיר אבל קיים בקוריאה (נכתב בקוריאנית: 왕)
לקריאה נוספת

Yuan (袁), Yida (義達) (2002). Chinese Surnames, Group Heredity and Spread of Population (中国姓氏·群体遗传和人口分布). Huadong Training College Publishing Group (華東師範大學出版社). ISBN 7-5617-2769-0.
Zhang (臧), Lihe (勵和) (1998). The Great Dictionary of Chinese Names (中國人名大辭典), updated by Xu Shitian (許師慎). The Commercial Press (商務印書館). ISBN 7-100-02555-9.
זכויות רפואיות

כאשר מצבו הבריאותי של אדם אינו תקין, בעקבות מחלה או פציעה, או משום שנולד עם מום מולד, הוא זכאי לשלל זכויות רפואיות, שנועדו לשפר את מצבו הבריאותי או לפצותו על הנזק שנגרם לו.
בדומה למרכיבים אחרים של הביטחון הסוציאלי, גם הזכויות הרפואיות ניתנות בשלושה רבדים:
הרובד הממלכתי: זכויות הניתנות לכל תושבי המדינה, בעיקר במסגרת הביטוח הלאומי.
הרובד הקבוצתי: זכויות הניתנות לאדם בזכות השתייכותו לקבוצה מסוימת, ובעיקר השתייכות למקום עבודה, המקנה לעובדים זכויות בהסכמים קיבוציים ובהסדרים קיבוציים.
הרובד האישי: זכויות הניתנות רק למי שבחר לרכוש ביטוח המקנה זכויות אלה.
היקף הזכויות הניתנות על ידי המדינה הוא חלק ממדיניות הרווחה שלה, ועשוי להשתנות עם הזמן. בישראל, למשל, ניתן טיפול רפואי על ידי קופות החולים רק לחבריהן של קופות אלה, אך מאז חקיקתו של חוק ביטוח בריאות ממלכתי הוא ניתן לכל תושבי המדינה.
לקריאה נוספת

מנחם גולדברג, עוקדן הביטחון הסוציאלי, הוצאת סדן.
הערות שוליים

↑  נכות, באתר המוסד לביטוח לאומי
↑  נפגעי עבודה, באתר המוסד לביטוח לאומי
↑  נפגעי תאונות, באתר המוסד לביטוח לאומי
↑  ניידות, באתר המוסד לביטוח לאומי
↑  סיעוד, באתר המוסד לביטוח לאומי
↑  פיצוי לנפגעי פוליו, באתר המוסד לביטוח לאומי
↑   שלבי החקיקה של חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 161), התשע"ה-2015, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת
בסאם בירומי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 בפברואר 1977 (בן 47) עַכּוֹ, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 סוגה:  רוק 
 
בסאם בירומי (בערבית: بسام بيرومي; נולד ב-24 בפברואר 1977) הוא זמר רוק ומוזיקאי ערבי-ישראלי, סולן להקת חלאס.
ביוגרפיה

בירומי נולד בעכו למשפחה עם שורשים מוזיקליים. סבו היה סודקי שוקרי, מורה מפורסם למוזיקה, ודודו הוא הזמר סמיר שוקרי. בגיל 6 הצטרף למקהלת ילדים והחל להופיע. בגיל 15 הקים להקת מטאל ששרה באנגלית. מגיל צעיר נחשף למוזיקת רוק. בראיון אמר "מגיל צעיר הלכתי להופעות של אביב גפן, ברי סחרוף והיהודים, והרגשתי חשמל באוויר. הייתי אנדרדוג, היחיד שהסתובב בבית ספר עם צמה ושמע את "לד זפלין" ו"הדלתות", רוב התלמידים לא ידעו בכלל מי הם".
בשנת 1998, בגיל 21, היה אחד ממייסדי להקת הרוק הערבי "חלאס", אשר תקליט הבכורה שלה, "מאעדש פיהא" (תרגום: נשבר לנו), יצא ב-2004. הלהקה הייתה חריגה בנוף המוזיקה הערבית, כשהיא מושפעת מלהקות רוק אמריקאיות כמו נירוונה ופרל ג'אם.
בשנת 2005, במקביל להיותו הסולן של "חלאס", החליט בירומי לצאת לקריירת סולו.
הערות שוליים

↑   בן שלו, הרוקר הערבי שמשמיע את קולו של המיעוט, באתר הארץ, 21 באוגוסט 2016
אצלי הכל בסדר (אלבום)

אצלי הכל בסדר הוא אלבומו הרביעי של הזמר בעז שרעבי שיצא בשנת 1984.
הפקה

בשנת 1983 שב בעז שרעבי לישראל לאחר שהות בת חמש שנים בארצות הברית.
בשנת 1984 הקליט שרעבי את אלבום הקאמבק שלו "אצלי הכל בסדר", בהפקתם המוזיקלית של שני מוזיקאים צעירים ומוכשרים, יזהר אשדות ומשה לוי.
משה לוי ויזהר אשדות הביאו לאלבום את הסאונד האופייני לשנות ה-80 שמתבסס משמעותית על קלידים ותופים אלקטרוניים.
האלבום כלל מספר להיטים כגון: "תני לי יד" ששר שרעבי בסרט "מאחורי הסורגים" בהשתתפותו (השיר הגיע למקום ה-23 במצעד הפזמונים השנתי תשמ"ה 1985) ו"אצלי הכל בסדר" (התברג במקום ה-4 במצעד הפזמונים השנתי תשמ"ד 1984).
שירים בולטים נוספים שנכללו באלבום היו: "את לי לילה" שהקליט שרעבי מחדש עבור האלבום, "אהבה לבנת כנף" ו"למה".
פרט ל"את לי לילה" ולקטע האינסטרומנטלי "גאות" שהלחין שרעבי, נכתבו כל שירי האלבום על ידי שמרית אור.
שירי האלבום

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | אצלי הכל בסדר  | 5:06 |
| 2. | יושב לבד  | 4:04 |
| 3. | תני לי יד  | 3:48 |
| 4. | למה  | 4:11 |
| 5. | את לי לילה  | 5:21 |
| 6. | מהתחלה  | 5:07 |
| 7. | גאות (קטע אינסטרומנטלי)   | 3:48 |
| 8. | אהבה לבנת כנף  | 5:15 |
| משך כולל: | משך כולל: | 36:40 |
כל המילים: שמרית אור (פרט ל-"את לי לילה" - בעז שרעבי/יואל גוב ארי).
כל הלחנים: בעז שרעבי (פרט ל-"תני לי יד" - נורית הירש).
בתקליט: שירים: 1–4 - צד א', שירים: 5–8 - צד ב'.
משתתפים באלבום

עיבודים והפקה מוזיקלית: יזהר אשדות ומשה לוי.
משתתפים באלבום > נגנים

משה לוי: קלידים, קולות ותכנות תופים.
יזהר אשדות: תכנות תופים, גיטרות, קלידים וקולות.
בעז שרעבי: גיטרה אקוסטית, חלילית וכלי הקשה.
אלי מגן: קונטרבס.
מיקי שביב: גיטרה בס (ב-"למה").
ז'אן-פול זימבריס: כלי הקשה ותופים (ב-"למה").
משתתפים באלבום > קרדיטים

הוקלט באולפני "הרולד", תל אביב 1984.
טכנאי הקלטה: דוד סטרלינג קינג.
מיקס: יואב גרא.
מפיק: יאיר ניצני.
ניהול אישי: סביון צבר.
עיצוב העטיפה: פיליפ בולקאיה.
צילומים: מיכה קירשנר.
מפיק: שלמה צח.
הפקת CD:
עריכה דיגיטלית: בן ברנפלד, נובמבר 1989. דורון ליבני ה.מ. אקוסטיקה בע"מ.
מפיק: חיים שמש.
עוזרת הפקה: אסנת קדוש.
עיצוב עטיפת ה-CD: רפי דייגי
אלי אמיר

ערך זה עוסק בפרופסור לחשבונאות אלי אמיר. אם התכוונתם לסופר, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  15 בדצמבר 1959 (בן 64) תל אביב
 ענף מדעי:  חשבונאות, מנהל עסקים, ניהול
 מקום מגורים:  תל אביב, ניו יורק
 עיסוק:  חשבונאות פיננסית, ניתוח דוחות כספיים
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
 מוסדות:  הפקולטה לניהול ע"ש קולר, בית הספר למנהל עסקים של לונדון, אוניברסיטת קולומביה
אלי אמיר (נולד ב-15 בדצמבר 1959) הוא חוקר בתחום החשבונאות הפיננסית ומומחה לניתוח דוחות כספיים. אמיר הוא פרופסור מן המניין בבית הספר למנהל עסקים של הפקולטה לניהול ע"ש קולר באוניברסיטת תל אביב המופקד על הקתדרה לכלכלה פיננסית ע"ש מקס וסטפי פרלמן, וכן פרופסור אורח בבית הספר למנהל עסקים של לונדון (London Business School). במקביל לפרסומיו האקדמיים, אמיר מפרסם טורי דעה בעיתון "דה מרקר" ובעיתונים כלכליים נוספים.
ביוגרפיה

אלי אמיר נולד בתל אביב ליהודה וזהבה אמיר. עד לגיל 13 גדל בבת ים ולאחר מכן עברו הוא ומשפחתו לקריית קריניצי ברמת גן. אמיר למד בתיכון בליך ברמת חן ואת שירותו הצבאי עשה בחיל האוויר ושוחרר בדרגת סרן.
ביוגרפיה > קריירה

בשנת 1986 אמיר סיים את לימדי התואר ראשון בחשבונאות ובכלכלה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1987 הוא הפך לרואה חשבון בישראל. בשנת 1991 קיבל תואר דוקטורט מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. אמיר שימש חבר סגל באוניברסיטת קולומביה בין השנים 1991–2000, ופרופסור בבית הספר לעסקים של לונדון בין השנים 2003–2012. בנוסף, אמיר לימד כפרופסור אורח באוניברסיטאות ביוון, סינגפור, הונג קונג, אוסטרליה, קפריסין ופינלנד.
בין השנים 2000–2003 שימש כיו"ר המוסד הישראלי לתקינה חשבונאית.
בשנת 2019 החליטה אוניברסיטת אולו (אנ') בפינלנד להעניק לאמיר דוקטור לשם כבוד על הישגיו האקדמיים.
ביוגרפיה > חיים אישיים

אמיר מתגורר בתל אביב, נשוי לאירית אמיר, אב לבן ושתי בנות.
ביבליוגרפיה חלקית > ספרים

אלי אמיר, חשבונאות למקבלי החלטות: תיאוריה, תקינה, יישומים ותרגילים, הוצאת דיונון, 2016
אלי אמיר, ואיתי שרוני, חישובים מסחריים, בהוצאת הפקולטה לניהול של אוניברסיטת תל אביב, מהדורת 2019.
Amir, E., and Gihitti.M. Financial Analysis of Mergers and Acquisitions: Understanding Financial Statements and Accounting Rules with Case Studies, Palgrave McMillan. February 2021
ביבליוגרפיה חלקית > פרסומים בולטים

Amir, E. 1993. The Market Valuation of Accounting Information: The Case of Post- Retirement Benefits Other Than Pensions. The Accounting Review 68 (October): 703-724.
Amir, E., T. S. Harris, and E. K. Venuti. 1993. A Comparison of the Value-Relevance of U.S. Vs. Non-U.S. GAAP Accounting Measures Using Form 20-F Reconciliations. Journal of Accounting Research 31 (supplement): 230-264.
Amir, E. 1996. The Effect of Accounting Aggregation on the Value-Relevance of Financial Disclosures: The Case of SFAS No. 106. The Accounting Review 71 (October): 539-556.
Amir, E., and B. Lev. 1996. Value-Relevance of Nonfinancial Information: The Wireless Communication Industry. Journal of Accounting and Economics 22: 3-30.
Amir, E., and A. Ziv. 1997. Recognize, Disclose or Delay; Timing the Adoption of SFAS No. 106. Journal of Accounting research 35 (Spring): 61-81.
Amir, E., and A. Ziv. 1997. The Economic Consequences of Alternative Adoption Rules for New Accounting Standards. Contemporary Accounting Research 14 (3): 543-568.
Amir, E., M. T. Kirschenheiter, and K. Willard. 1997. The Valuation of Deferred Taxes. Contemporary Accounting Research 14 (4): 597-622.
Amir, E., and Y. Ganzach. 1998. Overreaction and Underreaction in Analysts' Forecasts. Journal of Economic Behavior and Organization 37 (3): 333-347.
Amir, E., and S. Benartzi. 1998. The Assumed Rate of Return on Pension Funds and Asset Allocation as Predictors of Portfolio Performance. The Accounting Review 73 (July): 335-352.
Amir, E., and T. Sougiannis. 1999. Analysts' Interpretation and Investors' Valuation of Tax Carryforwards. Contemporary Accounting Research 16 (1R): 1-34.
Amir, E., M. T. Kirschenheiter, and K. Willard. 2001. The Aggregation and Valuation of Deferred Taxes. Review of Accounting Studies 6, 2-3 (275-297).
Amir, E., Y. Guan and D. Oswald. 2010. The Effect of Pension Accounting on Corporate Pension Asset Allocation. Review of Accounting Studies 15 (June): 345-366.
Amir, E., I. Kama, and J. Livnat. 2011. Conditional versus Unconditional Persistence of RNOA Components: Implications for Valuation. Review of Accounting Studies 16 (2) (June): 302-327
Amir, E., J.P. Kallunki, H. Nilsson. 2013. The Association between Individual Audit Partners’ Risk Preferences and the Composition of their Client Portfolios. Review of Accounting Studies 19 (1): 103-133.
Amir, E., E. Einhorn, and I. Kama. 2013. The Role of Disaggregated Accounting Data in Detecting and Suppressing Earnings Management. Review of Accounting Studies 19 (1): 43-68.
Amir, E., S. Levi, and T. Livne. 2018. Do firms under-report information on cyber-attacks? Evidence from capital markets. Review of Accounting Studies 23 (3): 1177–1206.
Amir, E., Y. Guan and G. Livne. 2019. Abnormal Fees and Timely Loss Recognition – A Long-Term Perspective. Auditing: Journal of Practice and Theory 38 (3): 1-22.
הערות שוליים

1 2  דף המרצה באתר אוניברסיטת תל אביב
↑  דף המרצה באתר בית הספר לעסקים של לונדון
↑  כתבות מאת אלי אמיר באתר דה מרקר
↑  אלי אמיר באתר אינדקס
אריה רטנר

| --- | --- |

 לידה:  1950 (בן 74 בערך) 
 עיסוק:  קרימינולוג
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן  אוניברסיטת אוהיו
 
אריה רטנר (נולד ב-1950) הוא סוציולוג וקרימינולוג, פרופסור אמריטוס בחוג לסוציולוגיה באוניברסיטת חיפה, המכהן מאז שנת 2022 כנשיא המכללה האקדמית לחינוך ע"ש קיי. כיהן בעבר גם כנשיא המכללה האקדמית כנרת.