stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה
הערות שוליים

↑   ניר חסון, עתיקות, זה כבר לא מה שהיה פעם, באתר הארץ, 30 במרץ 2013
↑  ירושלים יום-יום לחקירת ארץ ישראל, דואר היום, 18 בנובמבר 1919
↑  דייויד סלע, השבוע לפני 70 שנה: נלחמים נגד הציידים ונסיקה של ענף ההדרים, באתר ישראל היום, 13 באוקטובר 2022
| ידיעת ארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| כללי | ארץ ישראל • ידיעת ארץ ישראל • מחקר אזור בארץ ישראל |  |
| תחומי מדע | היסטוריה • גאוגרפיה • גאולוגיה • אקלים • החי • הצומח • הצפרות בישראל |  |
| תחומי הפעילות | לימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה • של"ח וידיעת הארץ • סדרות חינוך • לימודי ארץ ישראל • חוגי סיירות • החקלאות בישראל |  |
| מוסדות | בתי ספר שדה • האגודה הגאוגרפית הישראלית • החברה ההיסטורית הישראלית • החברה המזרחנית הארץ-ישראלית • החברה להגנת הטבע • החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה • המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל • המחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן • המכון לארכאולוגיה (אוניברסיטת תל אביב) • המכון לארכיאולוגיה ע"ש זינמן • המכון לארכיאולוגיה גלילית • המכון ללימודי ים ע"ש ליאון רקנאטי • המרכז הבינלאומי לשימור ע"ש העיר רומא • המרכז למיפוי ארץ ישראל • המרכז למיפוי ישראל • העמותה הישראלית לפרהיסטוריה • הקרן לחקר ארץ ישראל • יד יצחק בן-צבי • מכון אבשלום • מכון ישראלי לארכאולוגיה • רשות העתיקות • רשות הטבע והגנים |  |
| מסלולים מסומנים | שביל ישראל • שביל ישראל לאופניים • שביל ירושלים • שביל הגולן • שביל הסנהדרין • שביל גולני • שביל הים • סובב כנרת |  |
| חוקרי ארץ ישראל | בנימין מטודלה • אשתורי הפרחי • יהוסף שוורץ • אברהם משה לונץ • אברהם יעקב ברור • זאב וילנאי • יוסף ברסלבי • שמריה גוטמן • צבי אילן • יוסי בן-ארצי • אורי דביר • ספי בן-יוסף • שמואל אביצור • ברוך ספיר • מורה דרך |  |
| ספרי יסוד | ארץ-ישראל: ספר-המסעות • מדריך ארץ ישראל • אנציקלופדיה אריאל • מדריך ישראל • כל ארץ ישראל • אנציקלופדיה לתולדות ארץ-ישראל • אנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007256846805171  PLWABN: 9810563311905606  BnF: cb118806438 (data)  CiNii: DA02862457  GND: 1012579-6  ISNI: 0000 0001 1964 2845  LCCN: n80102198  NLA: 35631744  NSK: 000622664  RERO: 02-A003412478  SUDOC: 197054366  VIAF: 141347050   WorldCat (עם VIAF): 141347050
החברה לאיתור ולהשבת נכסים של נספי השואה

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 סוג:  חברה ממשלתית
 תקופת הפעילות:  2006–2017 (כ־11 שנים)
 
החברה לאיתור ולהשבת נכסי נספי השואה בע"מ הייתה חברה שהוקמה על פי חוק הנכסים של נספי השואה, במטרה להשיב את נכסיהם של נספי השואה בישראל ליורשיהם החוקיים. החברה נרשמה ב-30 באוגוסט 2006 אצל רשם החברות, ונמצאה בבעלות מלאה של מדינת ישראל. החברה נסגרה בסוף 2017.
החברה ופעילותה

האידאולוגיה הציונית שרווחה בקהילות היהודיות באירופה בתקופה שקדמה למלחמת העולם השנייה הניעה יהודים לרכוש נכסים ולהשקיע בארץ ישראל. עם פרוץ מלחמת העולם, פקודת המסחר עם האויב 1939 הורתה להעביר נכסים לבעלות הממונה על נכסי אויב רכוש ונכסים של אזרחי גרמניה ומדינות שכבשה. לימים, רבים מהם נספו בשואה, ולא זכו לממש את זכויותיהם בנכסים שרכשו. בעקבות זאת נותרו נכסים רבים מיותמים מבעליהם. הם הוחזקו על ידי גופים שונים ולא הגיעו ליורשיהם החוקיים.
בפברואר 2000 הוקמה "ועדת החקירה הפרלמנטרית בנושא איתור והשבת נכסים של נספי השואה", בראשותה של ח"כ קולט אביטל, בעקבות מחקרים היסטוריים שהראו כי יהודי אירופה החזיקו בארץ ישראל, ערב מלחמת העולם השנייה, אלפי חשבונות בנק, נדל"ן ונכסים פיננסיים אחרים. היוזמה להקמת הוועדה באה על רקע ביקורת ציבורית גוברת על כך שבישראל, בניגוד לאירופה, לא נעשה כמעט דבר להשבת רכושם של יהודים שנספו בשואה. הוועדה הגישה מסקנותיה בינואר 2005. בין השאר איתרה שמות של כ-9,000 יהודים שנספו בשואה, שהחזיקו חשבונות בנק בחמשת הבנקים הגדולים הפועלים בישראל. בעקבות כך, נחקק בדצמבר 2005 חוק נכסים של נספי השואה (השבה ליורשים והקדשה למטרות סיוע והנצחה), התשס"ו-2006, שהביא להקמתה של החברה לאיתור ולהשבת נכסי נספי השואה, כדי שתפעל להשבת נכסים אלו. נכסים שלא נמצא להם יורש, מועברים למטרות סיוע לניצולי השואה נזקקים, למוסדות חינוך ולהנצחת זכר השואה, תוך מתן עדיפות לסיוע לניצולים. החברה הוסמכה לאתר את כל הנכסים המצויים בישראל, שיש יסוד מוצק להניח כי בעליהם נספו בשואה. הקמת החברה הושלמה, לאחר עיכובים רבים, בסוף 2006.
החברה הגישה מספר תביעות כדי לקבל חזקה על כסף ונכסים של אנשים שיש יסוד מוצק להניח כי נספו בשואה, בסכומים מהותיים. התביעה הידועה ביותר היא התביעה נגד בנק לאומי. לאחר שדו"ח שערך שופט בית המשפט העליון בדימוס, תיאודור אור, לבקשת בנק לאומי, קובע כי מבחינה משפטית לא חלה על הבנק חובה להשיב כספים ליורשים של נספים בשואה, המורכבים משיערוך של ריבית והצמדה שצברו כספי הנספים בכ-2,300 חשבונות, עד שהבנק העביר אותם בשנת 1960 לאפוטרופוס הכללי. במרץ 2011, בנק לאומי והחברה חתמו על הסכם פשרה, לפיו שילם הבנק לחברה 130.8 מיליון שקלים.
במאי 2013 הגישה החברה תביעה להשבת קרקעות שנרכשו על ידי נספי שואה לכאורה, ונמצאים כיום בידי חברת הכשרת הישוב. עד שנת 2017 הגישה ארבע תביעות נוספות, בנוגע לנכסים של עשרות נספים, נגד חברת הכשרת הישוב. כמו כן איתרה נכסים וקרקעות, שבשלהי מלחמת העולם השנייה הועברו לקרן הקיימת בנאמנות, נכסים שיהודים הספיקו לרכוש בארץ ישראל בטרם נספו בשואה, כיוון שהיה חשש שרכושם ייגזל או יוחרם על ידי ממשלת המנדט, או גורמים אנטי ציוניים ואחרים. רק בשנת 2013, לאחר שנים של דיונים, השלימה הקרן להעביר כחצי מיליארד שקל לחברה.
עלות הפעילות של החברה עד דצמבר 2016 נאמד ב-186 מיליון ש"ח, רובה מנכסי נספים.
פעילותה של החברה נועדה מראש להיות מוגבלת בזמן, בשנת 2014 הוחלט כי החברה תפורק בסוף 2017, וכך קרה, לאחר שבכל שנות פעילותה הצליחה לאתר נכסים בשווי כולל של כ-2.1 מיליארד שקל. מתוכם 679 נכסי נדל"ן בשווי 840 מיליון שקל. מתוכם, הצליחה לאתר יורשים לנכסים כספיים ונדל"ן בשווי של כ-718 מיליון שקל וכמיליארד שקל הועבר כסיוע לניצולי שואה.
ועדה ממנה והנהלה

הוועדה הממנה הוקמה מכוח חוק הנכסים ומשמשת כאספה הכללית של החברה. יו"ר הוועדה ממונה על ידי שר המשפטים, ושאר חברי הוועדה ממונים על ידי יו"ר הוועדה לאחר התייעצות עם השר ועם פורום הארגונים של ניצולי השואה.
הוועדה ממנה את חברי דירקטוריון החברה ואת חברי ועדת הביקורת ובין היתר מאשרת את בחירת יו"ר החברה, את מינוי מנכ"ל החברה ואת תקציב החברה.
יו"ר הוועדה הממנה היה השופט מנחם נאמן ויו"ר דירקטוריון החברה הראשון היה אברהם רות, ואחר כך, מ-2012 מיכה חריש.
מנכ"ל החברה הראשון היה אברהם קנובל, לשעבר סמנכ"ל הכספים של התעשייה האווירית, שהתפטר לאחר מחלוקת עם יו"ר הדירקטוריון בתחילת 2007. אחריו מונו: ישי עמרמי שהיה בתפקיד עד 2009, צבי קנור שהיה בתפקיד כשנה, אחריו שימש בתפקיד ירון יעקובס, ב-1 בינואר 2012 מונה ד"ר ישראל פלג כמנכ"ל החברה.
ביקורת על החברה

כבר בדצמבר 2007, פנה זאב פקטור, יו"ר הקרן לרווחת ניצולי השואה, ליו"ר הוועדה הממנה השופט יצחק רביבי, בבקשה לפטר את יו"ר הדירקטוריון של החברה, אברהם רות, ואת מנכ"ל החברה, ישי עמרמי, לאחר תלונות על עיכובים וסחבת בתשלום ליורשים וניצולי שואה. בדצמבר 2008, פרסם עיתון "הארץ", תחקיר בו חשף את תפקודה הלקוי של החברה. בין השאר, על כך שלא הגישה תביעות נגד הבנקים שסירבו לדרישותיה לקבל נכסים, דוגמת בנק לאומי שסירב לדרישה להחזיר נכסים בשווי 250 מיליון שקלים. כמו כן, בשנתיים הראשונות מאז הוקמה לא הפעילה את סמכותה לקבל מידע מארכיונים של גופים שונים, אך הוצאות תפעול שלה היו יותר מ-30 מיליון שקלים עד אותה עת. דו"ח שהכין מבקר הפנים של החברה חשף כי החברה שילמה עשרות אלפי שקלים לבנו של המנכ"ל, צבי קנור, תמורת עבודות אדריכלות במשרדי החברה. דו"ח מבקר המדינה שפרסם בינואר 2011 חשף שורה של ליקויים בתפקודה של החברה. ליקויים נוספים חשף מבקר המדינה בנובמבר 2016.
הערות שוליים

1 2 3  החברה לאיתור והשבת נכסים של נספי השואה בע"מ ופעולות המדינה לאיתור ולהשבה של נכסי הנספים, מבקר המדינה
↑  עמירם ברקת, היום: פגישה בין אולמרט לאביטל על החוק להשבת נכסי נספי השואה, באתר הארץ, 22 בנובמבר 2005
↑  יאיר שלג, באירופה כבר גמרו את הבדיקה, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2003
↑  עמירם ברקת, היום יפורסמו שמות נספי השואה שהחזיקו חשבונות בחמשת הבנקים הגדולים בישראל, באתר הארץ, 18 בינואר 2005
↑  צבי לביא, ‏הכנסת אישרה את הקמת החברה הממשלתית להשבת נכסי קורבנות השואה בישראל, באתר גלובס, 19 בדצמבר 2005
↑  צבי לביא, ‏הממשלה לא מיישמת החוק לאיתור נכסי נספי השואה, באתר גלובס, 13 ביוני 2006
↑  יעל גרונטמן, ‏הכנסת תדון בסירוב בנק לאומי להשיב כספי נספי שואה ליורשים, באתר גלובס, 8 ביולי 2009
↑  תומר זרחין, דו"ח בבנק לאומי: אין צורך להשיב רבע מיליארד שקל של נספי השואה, באתר TheMarker‏, 18 בנובמבר 2008
↑  דנה ויילר-פולק, בנק לאומי יעביר 130 מיליון שקל ליורשי נספים וניצולים, באתר הארץ, 27 במרץ 2011
↑   ניר חסון, תביעה תקדימית נגד הכשרת הישוב: השיבו קרקעות של נספי השואה, באתר הארץ, 27 במאי 2013
↑   לי ירון, הכשרת הישוב תפצה במיליונים יורשים של אדם שנספה בשואה, באתר הארץ, 4 במאי 2017
↑   לי ירון, החברה להשבת נכסי נספים: הכשרת היישוב מסרבת לפצות יורשי יהודים שנרצחו בשואה, באתר הארץ, 24 באפריל 2017
↑  שירות גלובס, ‏קק"ל העבירה כחצי מיליארד שקל למשפחות נספי השואה, באתר גלובס, 25 באפריל 2013
↑  שירי דובר, ‏איתרה 2.1 מיליארד ש': החברה לאיתור נכסי נספי שואה נסגרת, באתר גלובס, 21 בדצמבר 2017
↑  עמירם ברקת, חברה ממשלתית אחראית על איתור רכוש נספי השואה בישראל והשבתו ליורשים, באתר הארץ, 1 בפברואר 2007
↑  לילך ויסמן, ‏כמעט כל כספי נספי השואה שאותרו לא הועברו ליורשים, באתר גלובס, 9 ביולי 2013
↑  שחר אילן, נהרי יכול לחכות, באתר הארץ, 27 במאי 2007
↑  גידי וייץ, החברה להשבת נכסי נספים שילמה עשרות אלפי שקלים לבנו של המנכ"ל צבי קנור. הוא לא מבין מה לא בסדר בזה, באתר הארץ, 20 בפברואר 2010
↑  גידי וייץ, הון, שלטון והפרטות. כך זה נראה מבפנים, באתר הארץ, 22 ביוני 2012
↑  שמואל דקלו, ‏יו"ר הקרן לרווחת ניצולי השואה: לפטר את יו"ר ומנכ"ל החברה להשבת נכסים של נספי השואה, באתר גלובס, 11 בדצמבר 2007
↑  אנשיל פפר, שנה וחצי להקמת החברה לנכסי הנספים, רק 10 קיבלו כסף, באתר הארץ, 8 ביולי 2008
↑  תומר זרחין, תחקיר "הארץ" חושף את תפקודה הלקוי של החברה להשבת נכסי נספי השואה, באתר הארץ, 10 בדצמבר 2008
↑  גידי וייץ, החברה להשבת נכסי נספים שילמה עשרות אלפי שקלים לבנו של המנכ"ל, באתר הארץ, 17 בפברואר 2010
↑  דנה ויילר פולק, דו"ח מבקר המדינה: עובד אחד במחלקה לאיתור יורשי נספי השואה, באתר הארץ, 3 בינואר 2011
↑  אורלי וילנאי, דו"ח מבקר המדינה על החברה להשבת רכוש נספי השואה: מורשת שהנחילה המדינה, באתר הארץ, 4 בינואר 2011
↑  עמרי מילמן, שכר מופרז למנכ"ל החברה להשבת נכסי נספי השואה וליקויים בפעילות החברה, באתר כלכליסט, 1 בנובמבר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007518699205171  LCCN: no2011083691  VIAF: 170825383   WorldCat (עם VIAF): 170825383
האנדרטה לזכר חללי פועלי המספנות של 1970

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אנדרטה 
 מיקום:  גדנסק 
 מדינה:  פולין 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 16 בדצמבר 1980
 תאריך פתיחה רשמי:  16 בדצמבר 1980 
 יוצר:  יאצק קרנץ 
 מידות
 גובה:  43 מ' 
 קואורדינטות:  54°21′38″N 18°38′57″E﻿ / ﻿54.3605°N 18.6492°E﻿ / 54.3605; 18.6492
  (למפת גדנסק מוגדלת) האנדרטה(למפת גדנסק רגילה) האנדרטה
 
משוריין של המיליציה הפולנית מהסוג שהשתתף בדיכוי ההפגנות
האנדרטה לזכר חללי פועלי המספנות של 1970 (פולנית: Pomnik Poległych Stoczniowców 1970) נמצאת בגדנסק ליד הכניסה למספנות גדנסק (מקודם: מספנות לנין).
רקע היסטורי

ב-1970 החלו הפגנות של עובדי מספנות במספר ערים באזור החוף הבלטי בפולין במחאה על ייקור מצרכי המזון הבסיסי.
ב-17 בדצמבר 1970 הורה נשיא פולין ולדיסלב גומולקה לפזר את המפגינים בכוח. בגדיניה פתחו החיילים באש על המפגינים. עשרות נהרגו ומאות נפצעו. גם בגדנסק היו נפגעים. סה"כ היו כ-42 הרוגים אם כי המשטר הודה ב-6 הרוגים בלבד, כשכל השאר נקברו בחשאי.
ב-1980 ניסה המשטר לפתור את הסכסוך של פועלי הנמל באמצעים לא אלימים בשיחות דרך איגוד סולידריות שייצג אותם בראשות לך ואלנסה.
אחת הדרישות הראשונות של הארגון הייתה להקים אנדרטה לחללי 1970. לכך הסכימו השלטונות ותוך זמן קצר הוקמה האנדרטה ענקית ב"כיכר סולידריות" בכניסה למספנות גדנסק.
האנדרטה

האנדרטה נחנכה ב- במלאת עשר שנים לנפילת עובדי המספנות. היא עשויה מפלדה במשקל 139 טון ומתנשאת לגובה 42 מטר. היא הוקמה במקום שנהרגו 3 מפגינים במאורעות 1970. לידה יש קיר שעליו לוחות זיכרון לנופלים. זאת האנדרטה האנטי קומוניסטית הראשונה שהוקמה במדינה קומוניסטית. בכניסה לכיכר נמצא משוריין של המיליציה הפולנית מהסוג של המשוריינים שהשתתפו בדיכוי ההפגנות. כל מנהיג או ראש משלחת המבקרים בגדנסק מניח זר פרחים למרגלות אנדרטה זו.
גלריה

שמות הנופלים
דברי זיכרון בחמש שפות
הכניסה למספנות גדנסק עם סיפור סולידריות בפולנית
דפיברוטייד

|  שמות מסחריים בישראל |
| --- | --- |
 דפיטליו - defitelio
 בטיחות
 מעמד חוקי:  תרופה מוגבלת לרישום על ידי רופא מומחה
 דרכי מתן:  עירוי
 מזהים
 קוד ATC:  B01AX01 
 מספר CAS:  83712-60-1
 
דפיברוטייד (defibrotide) המשווק בשם המסחרי דפיטליו (defitelio)‏, הוא תערובת של אוליגונוקליאוטידים (אנ') חד-גדיליים שהופקו מרירית המעי בחזירים.
דפיברוטייד משמש לטיפול במחלה חסימתית של ורידי הכבד באנשים שעברו השתלת מח עצם, עם הגבלות שונות על השימוש בארצות הברית ובאירופה. התרופה פועלת על ידי הגנה על התאים המצפים את כלי הדם, ומונעת פקקת; מנגנון הפעולה של התרופה אינו מובן היטב.
קיים סיכון משמעותי לדימום במוח, בעיניים, בריאות, במערכת העיכול, במערכת השתן ובאף. קיימים אנשים בעלי תגובות רגישות-יתר.
התרופה אושרה לשיווק באירופה ב-2013 ובארצות הברית ב-2016, תאריך הכללה בסל הבריאות בישראל הוא 15 בינואר 2015
שימושים רפואיים

דפיברוטייד משמש לטיפול במחלה חסימתית של ורידי הכבד, באנשים שעברו השתלת מח עצם, עם הגבלות שונות בארצות הברית ובאירופה. עם זאת, החל מ-2016 לא בוצעו ניסויים אקראיים מבוקרי-אינבו (אנ'), תוך שימוש בתרופה.
התרופה ניתנת באמצעות עירוי תוך ורידי, אצל הרופא או במרפאה.
התרופה אינה מיועדת לנשים בהיריון ואין להיכנס להיריון בעת קבלת התרופה; התרופה לא נבחנה אצל נשים בהיריון, אך במינונים נורמליים, התרופה גרמה להפלה המוליטית בחולדות. בכל מקרה יש להיוועץ עם הרופא המטפל.
התוויות נגד

השימוש בדפיברוטייד עבור אנשים שכבר נוטלים נוגדי-קרישה (אנ') מסוכן ושימוש בתרופות אחרות המשפיעות על צימות טסיות דם, כמו תרופות אנטי-דלקתיות שאינן סטרואידים (NSAIDs), צריך להיעשות בזהירות. אין להשתמש בדפיברוטייד באנשים המתקשים לשמור על לחץ דם יציב.
תופעות לוואי

קיים סיכון גבוה לדימומים וחלק מהאנשים סבלו מתגובות רגישות-יתר לדפיברוטייד. תופעות לוואי שכיחות, שהתרחשו ב-1% – 10% מהאנשים, כללו קרישת דם פגומה, הקאות, לחץ דם נמוך, דימום במוח, דימום בעיניים, דימום בריאות, דימום בקיבה או דימום במעיים, דימום בשתן ודימום באתרי צנתור.
תופעות לוואי אחרות כללו שלשול, דימום באף, אלח דם, מחלת השתל כנגד המאכסן ודלקת ריאות.
פרמקולוגיה

מנגנון הפעולה של דפיברוטייד אינו מובן. מחקרים במבחנה הראו, כי הוא מגן על האנדותל המצפה את כלי הדם מפני פגיעה על ידי התרופה הכימותרפית פלודרבין (fludarabine) וממספר פגיעות אחרות. נראה כי דפיברוטייד מגביר את תפקוד ה-t-PA(אנ') ומפחית פעילות של plasminogen activator inhibitor-1‏(אנ')‏.
כימיה

דפיברוטייד הוא תערובת של אוליגונוקליאוטידים(אנ') חד-גדיליים. השם הכימי הוא מלח נתרן של polydeoxyribonucleotide‏. דפיברוטייד מופק מרירית המעי של חזירים.
מעמד רגולטורי

דפיברוטייד אושר לשיווק באירופה ב-2013, לטיפול במחלה חסימתית של ורידי הכבד, באנשים שעברו השתלת מח עצם. חברת ג'נטיום (Gentium) פיתחה את התרופה.
בסוף אותה שנה, רכשה חברת ג'אז פרמסוטיקלס(אנ') את חברת ג'נטיום. בחודש מרץ 2016, אישר מינהל המזון והתרופות (FDA) האמריקאי את התרופה להתוויה דומה.
התרופה בישראל

התרופה דפיטליו מאושרת לשיווק בישראל, בצורת תמיסה מרוכזת להכנת תמיסה לעירוי, ומיועדת לטיפול במחלה חסימתית של ורידי הכבד (VOD) הידועה גם כתסמונת חסימתית סינוסואידלית (SOS), במסגרת טיפול השתלת תאי גזע המטופויאטיים (HSCT). התרופה מותווית למבוגרים, למתבגרים, לילדים ולתינוקות מעל גיל של חודש אחד. התרופה כלולה בסל הבריאות.
הערות שוליים

↑  הערך "דפיטליו - Defitelio", באתר "ויקיתרופות"
1 2 3 4 5 6  Defibrotide sodium label
1 2 3 4 5 6 7  Defitelio 80 mg/mL concentrate for solution for infusion
↑  Dalle, JH; Giralt, SA (March 2016). "Hepatic Veno-Occlusive Disease after Hematopoietic Stem Cell Transplantation: Risk Factors and Stratification, Prophylaxis, and Treatment". Biology of Blood and Marrow Transplantation. 22 (3): 400–9. doi:10.1016/j.bbmt.2015.09.024. PMID 26431626.
↑  Jazz Pharma Acquiring Gentium for $1B
↑  FDA approves first treatment for rare disease in patients who receive stem cell transplant from blood or bone marrow
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
המטרה, בורמה!

| --- | --- |
כרזת הסרט המטרה, בורמה!
כרזת הסרט המטרה, בורמה!
 מבוסס על:  סיפור של אלווה בסי
 בימוי:  ראול וולש 
 הופק בידי:  ג'רי וואלד 
 תסריט:  רונלנד מקדוגל, לסטר קול
 עריכה:  ג'ורג' אמי 
 שחקנים ראשיים:  ארול פלין ג'יימס בראון  ויליאם פרינס הנרי האל 
 מוזיקה:  פרנץ וקסמן 
 צילום:  ג'יימס וונג הו
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  האחים וורנר, Warner Bros. Pictures 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  26 בינואר 1945
 משך הקרנה:  142 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מלחמה, סרט פעולה 
 תקציב:  1,592,000‏$
 הכנסות:  3,961,000‏$
 דף הסרט ב־IMDb
 
המטרה, בורמה! (באנגלית: !‏Objective, Burma) הוא סרט מלחמה אמריקאי משנת 1945 בבימויו של ראול וולש, עם ארול פלין בתפקיד הראשי.
התסריט מבוסס על סיפור של אלווה בסי (אנ') וקשור באופן רופף ליחידת פושטי מריל שהשתתפה במערכה על בורמה במלחמת העולם השנייה.
זה הסרט הראשון בסדרת סרטי המערכה על בורמה והוא צולם בשלהי מלחמת העולם השנייה. הצילומים נערכו בארבורטום של מחוז לוס אנג'לס (אנ').
בסיומו של הסרט נכתב כי:
" לסרט הזה יש סיום אבל לא סוף. הוא ייגמר רק לאחר שהכוחות העוינים של יפן יושמדו. הסרט הזה מוקדש ללוחמים בצבאות אמריקה, בריטניה, סין והודו. בלי מאמציהם ההרואיים הייתה בורמה נשארת בידי היפנים"
.
הבריטים ובראשם וינסטון צ'רצ'יל זעמו על האדרת צבא ארצות הברית במערכה זו לעומת תפקידם של הלוחמים הבריטים, ההודים והסינים. הסרט נאסר לפיכך להפצה בבריטניה ובסינגפור עד 1952.
כמו כן הועלתה טענה שארול פלין לא שירת בצבא כמו דייוויד ניבן או ג'יימס סטיוארט אבל העובדות הנכונות הן שהוא ביקש להתגייס ונדחה מסיבות רפואיות שהאולפן סירב לפרסם כדי לא לפגוע בדמותו.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר על העריכה, פסקול המוזיקה והסיפור המקורי.
תקציר העלילה

בתחילת הסרט יש יומן קולנוע על התחלת הפעולות לכיבושה החוזר של בורמה, בו נראים לורד מאונטבאטן, אורד צ'ארלס וינגייט, ג'וזף סטילוול ורוברט מריל. מופיעה בו ציטטה מדבריו של גנרל סטילוול עם חתימתו בסופה:
"נחלנו מפלה מבישה בבורמה, אני אגיע דרך ההרים להודו, אקים שם צבא, אאמן ואצייד אותו ויום אחד אנהיג אותם בחזרה לבורמה"
.
7000 לוחמים עומדים לפתוח במערכה לכיבוש בורמה, חלקם יוצנחו וחלקם יגיעו בדאונים. באזור הפעולה נמצאת תחנת רדאר ותקשורת יפנית מוגנת ביותר שעלולה לשבש את המבצע ויש להשמידה לפני כן.
המשימה מוטלת על יחידת צנחנים בת 36 לוחמים בפיקודו של קפטן נלסון (ארול פלין). ליחידה מסופחים שני לוחמי גורקה המכירים את השטח ודוברים בורמזית. אליהם מצטרף כתב מלחמה מבוגר בשם מרק ויליאמס (הנרי האל) שרוצה לחוות מלחמה משדה הקרב ולא ממשרד עיתון. נלסון מזהיר אותו כי זו משימה קשה ומסוכנת אבל ויליאמס עומד על בקשתו להצטרף.
סגנו של נלסון הוא לוטננט ג'ייקובס (ויליאם פרינס) וסמל היחידה הוא טרייסי (ג'יימס בראון).
השלב הראשון של הפעולה עובר ללא תקלות. ההצנחה עוברת ללא נפגעים והם צועדים בלילה לקראת המקום המשוער של תחנת הרדאר. באור יום הם תוקפים את המחנה היפני, הורגים את כל היפנים שבו, מפוצצים את הרדאר ומתחילים לצעוד לעבר שדה תעופה נטוש בסביבה. נלסון מבחין שהשדה תפוס על ידי היפנים הממתינים להם ומחליט לוותר על ההטסה ולצעוד ברגל לעבר שדה מרוחק יותר. כדי לא להתגלות הוא מפצל את היחדה לשנים וחלק אחד בפיקוד ג'ייקובס יוצא בהתחלה. הם קובעים להפגש ליד כפר בורמזי. כאשר הקשר האלחוטי אתם ניתק, נלסון הדואג יוצא במהירות עם לוחמיו ומוצא בכפר הנטוש את גופותיהם של לוחמיו. ג'ייקובס נמצא אנוש לאחר שעבר עינויים קשים. הוא מבקש מנלסון להורגו אבל נלסון מסרב וזמן קצר לאחר מכן ג'ייקובס מת.
היפנים מתקיפים את הצנחנים ולאחר קרב קשה הם מצליחים לסגת מהכפר וללכת דרך הג'ונגל והביצות. נלסון מקבל בקשר הוראות לאיזה שדה להגיע. מוצנחת אליו אספקה אך היפנים פותחים באש על הצנחנים שבאו לאסוף אותה והורגים שלושה מהם ובתוכם את הקשר שמכשיר הקשר שלו נהרס. כעת אין להם אוכל, תחמושת וקשר. מצבם הולך ורע והעיתונאי ויליאמס מת מתשישות. במפקדה סבורים שכולם נהרגו אבל נלסון מצליח בעזרת מראה, לאותת למטוס סיור המחפש אותם. נזרקת אליהם אספקה והם מתחפרים בפסגת גבעה הצופה על דשה תעופה קטן ובלילה מצליחים להדוף התקפה קשה של יפנים ולגרום להם אבדות כבדות.
למחרת בבוקר הם מבחינים לשמחתם בעשרות מטוסי דקוטה-C47 המטיסים צנחנים ולוחמי חי"ר בדאונים. הם ניצלים וחוברים לכוח המוטס והמפקד משבח את נלסון על פעולתו שגרמה להצלחת המבצע.
המטיט

| --- | --- |
המטיטתכשיט המטיט
 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  Fe2O3
 מערך קריסטלוגרפי:  טריגונלי,
 צורת הגביש:  דמוי טבלה בעובי משתנה לעיתים בתצורת תאומים.
 צבע:  אפור מתכתי עד שחור, לעיתים חום־אדמדם
 ברק:  מתכתי
 שקיפות:  אטום.
 פצילות:  לא קיימת.
 שבירה:  דמוית קונכייה.
 קשיות:  5.5 - 6.5 בסולם מוס
 משקל סגולי:  4.9 - 5.3
 שרטוט:  אדום עד חום־אדמדם
 מינרלים נלווים:  כמה סוגים של קוורץ (ג'ספר, רוטיל), פיריט.
המטיט הוא מינרל של ברזל שנוסחתו Fe2O3, לעיתים הוא מכיל טיטניום, וכשהוא מעוצב כתכשיט הוא מכונה "יהלום שחור".
המטיט הוא מינרל נפוץ מאוד, צבעו משתנה ויכול להיות שחור, כסוף־אפור, חום או אדום. המטיט הוא המחצב העיקרי של ברזל ומופיע במגוון צורות, כמו אבן־דם, טיטנו־המטיט, ורד הברזל ועוד. כל צורות ההמטיט מתכסות בפסי חלודה.
מרבצים של המטיט אפור נמצאים לעיתים קרובות במקומות שבהם עמדו מים. המטיט יכול לשקוע במים ולהצטבר בשכבה בתחתית האגם, מעיין או כל מקום מים אחר. כמו כן, יכול ההמטיט להיווצר כתוצאה מפעילות געשית. גרגרים גבישיים של המטיט בקוטר הקטן מ־4 מיקרומטר יכולים להיווצר בתהליכים באדמה.
מקור השם המטיט נגזר מהמילה היוונית "הַימַה" שפירושה דם, מכיוון שהמטיט יכול להיות אדום. מילה נוספת שנגזרת ממילה יוונית זו, היא המוגלובין. צבעו של ההמטיט משמש כפיגמנט.
המקורות העיקריים להמטיט באיכות טובה הם בריטניה, מקסיקו, ברזיל, אוסטרליה וקנדה.
המטיט במאדים

ב-2004 נאס"א מצאה חלקיקי המטיט במאדים בעזרת רכב השטח "אופרטוניטי". קוטר החלקיקים לא עלה על כמה מילימטרים. חוקרי נאס"א האמינו שההמטיט נוצר בנוכחות מים לפני מיליארדי שנים כשמאדים היה מכוסה באוקיינוסים.
היצירה בשחור

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  מרגריט יורסנאר
 שפת המקור:  צרפתית
 סוגה:  רומן
 מקום התרחשות:  ברוז' 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת גלימאר 
 תאריך הוצאה:  1968
 מספר עמודים:  267
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  זמורה, ביתן – מוציאים לאור
 תאריך:  1988
 תרגום:  אביטל ענבר
 פרסים
 פרס פמינה (1968) 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001079050
 
היצירה בשחור (בצרפתית L'Œuvre au noir) הוא רומן שכתבה הסופרת הצרפתיה מרגריט יורסנאר.
הרומן מספר על חייו ומותו של הדמות הבדיונית זנון, רופא, פילוסוף, מדען ואלכימאי יליד ברוז' של תקופת הרנסאנס. הספר דן במעמדה של הרפואה שהייתה מקצוע תאורטי לעומת הניסיון המעשי של הגלבים שעסקו בחקר גוף האדם ובכירורגיה. כמו כן, הוא דן באמונה הנוצרית לעומת אמונות אחרות ודן בפלגי הנצרות ויחסיהם ההדדיים, תוך שהוא מתאר מקצת ממלחמות הדת שהתחוללו בתקופה הנידונה ואת ההסתגרות התרבותית שהאדיקות הדתית גרמה לה.
הספר מתאר את המאבקים הפוליטיים של התקופה, את השילוב בין מאבקים מדיניים לדתיים ואת הבריתות המדיניות שנוצרו כתוצאה מכך.
הספר יצא לאור בצרפת ב-1968, זכה להצלחה מיידית וזיכה את המחברת בפרס הצרפתי לספרות Prix Femina Étranger. תרגומו לעברית של הספר על ידי אביטל ענבר יצא ב-1988 בהוצאת זמורה, ביתן – מוציאים לאור, ובאותה שנה יצא לאקרנים סרט קולנוע שהופק על פי הרומן בכיכובו של ג'אן מריה וולונטה.
שם הספר שאוב מאחד התהליכים באלכימיה. הספר כולל מספר התבטאויות אנטישמיות שלא ברור אם הן באות לייצג את רוח התקופה או מהוות ביטוי לדעתה של הסופרת.
זנון מעדיף לשכב עם גברים, רצוי נערים, אולם לא נמנע מקיום יחסי מין עם נשים. בספר מתנהל דיון אודות הומוסקסואליות.