stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרתאלו
חייו

הוא נזכר לראשונה באירועי שנת 254 לפנה"ס, אז עמד בראש צי שפשט על אקרגס (אגריגנטום) ובזז אותה ואחר כך הדף התקפה של הצי הרומי על דרפאנה.
ב-249 לפנה"ס, זמן קצר לאחר ניצחון הקרתגים על הצי הרומי בקרב דרפאנה, הגיע קרתאלו מאפריקה בראש תגבורת המונה 70 אוניות מלחמה. אותה שעה צר הצבא הרומי על ליליבאיום, ואדרבעל, המצביא הקרתגי הראשי בסיקיליה, ביקש לנצל את מפלת הרומאים בים כדי להסיר את המצור וההסגר הימי על העיר. הוא הוסיף לציו של קרתאלו 30 מהאוניות שנפלו לידיו בקרב, ושלח אותו לתקוף את השייטת הרומית שנותרה על משמרתה ליד ליליבאיום. קרתאלו תקף עם שחר, חלק מהאוניות הצליח ללכוד ואחרות העלה באש.
אחר כך ארב קרתאלו בהראקליה לשיירת אוניות אספקה רומית, שעשתה דרכה מסירקוסאי אל הצבא הצר על ליליבאיום, מלווה במעט אוניות מלחמה. כדי להימנע מקרב, תפסו אוניות השיירה מחסה במפרצון סמוך בחסות סלעי החוף, העלו על היבשה את הקטפולטות והבליסטראות ונלחמו באוניותיו של קרתאלו מן היבשה. הוא לכד אוניות אחדות והסב נזקים לאחרות, אך לא הצליח להכריע את אויביו הן בשל לחימתם העיקשת הן בשל הקרבה המסוכנת לחוף. לכן שט עם אוניותיו אל שפך נהר קרוב וחיכה לצאתם לים. שיחק לו מזלו, ובאותו זמן שטה אל ליליבאיום שיירת אוניות נוספת, מלווה בצי מלחמתי בפיקוד הקונסול לוקיוס יוניוס פולוס. דבר מסען נודע לקרתאלו, והוא יצא עם אנשיו כדי להשמידן בקרב ימי. פולוס נמנע גם הוא מלחימה, ועגן את אוניותיו בקמארינה ליד חוף סלעי ומסוכן, אליו לא העזו הקרתגים להתקרב. בסערה עזה שהתעוררה אבדו כמעט לגמרי שני חלקי הצי הרומי. קרתאלו ואנשיו, שהכירו את טבע המקום, חמקו מבעוד מועד מן המקום וניצלו.
זמן קצר לאחר מכן הוביל קרתאלו התקפה מן הים על אייגיתאלוס (Aegithallos), כף במערבה של סיקיליה, לא הרחק מליליבאיום. המקום נכבש ובוצר על ידי יוניוס פולוס אחרי האסון בקמארינה. קרתאלו הכה את חיל המצב הרומי והכריחו לסגת.
הערות שוליים

↑  Diodorus, 24. 18.2-3 . אירוע זה אינו נזכר אצל פוליביוס.
↑  Polybius, 1.53; Diodorus, 24.1.7.
↑  Polybius, 1.53-54; Diodorus, 24.1.8-9.
↑  Diodorus, 24.1.11 .
רוברט וברטרם

| --- | --- |

 בימוי:  היינץ צרלט 
 תסריט:  היינץ צרלט 
 עריכה:  אלה אנסינק 
 שחקנים ראשיים:  Rudi Godden Fritz Hoopts Walter Lieck Aribert Grimmer Fred Goebel Harry Gondi Peter Bosse Alfred Maack Armin Münch Gerhard Dammann Manfred Erich Meurer רודולף שניידר F. W. Schröder-Schrom Kurt Mikulski Inge Straaten Willi Schur Fritz Kampers Herbert Hübner Carla Rust Kurt Seifert Eva Tinschmann Tatjana Sais Robert Dorsay Arthur Schröder Ursula Deinert Hans Stiebner Erwin Biegel Kurt Zehe 
 מוזיקה:  לאו לוקס 
 צילום:  פרידל בן-גרונד 
 מדינה:  גרמניה 
 חברת הפקה:  Tobis Film 
 הקרנת בכורה:  1939 
 משך הקרנה:  93 דק' 
 שפת הסרט:  גרמנית 
 סוגה:  סרט מוזיקלי, סרט תעמולה, סרט קומדיה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
רוברט וברטרם (גרמנית: Robert und Bertram) הוא סרט תעמולה נאצי אנטישמי שהופק כקומדיה קלילה בשנת 1939.
הסרט מבוסס על מחזה שנכתב על ידי גוסטב רדלר והוצג בתיאטראות גרמניה משנת 1865. הייתה זו קומדיה וולגארית שהייתה מאוד פופולרית בארצות גרמניה במאות ה-18 וה-19, ובה הוצגו יהודים בצורה מעוותת, אך מצחיקה. לבימוי הסרט בחר גבלס את הבמאי היינץ צרלט, במאי מחזות מוזיקליים וסרטי פעולה. בסרט זה כיכבו רודי גורן (רוברט), קורט זייפרט (ברטאם), הרברט הוכנר (היהודי איפלמאייר) ואיגנה ו. ד. סטראטן (אשתו של היהודי איפלמאייר).
עלילת הסרט

הסיפור מתרחש בשנת 1893. רוברט וברטם הם צמד נוודים שנמלטו מן הכלא ומצליחים להסתדר ללא פרוטה בכיסם. יום אחד הם נתקלים בבתו של פונדקאי מקומי, המספרת להם בדמעות שהיא חייבת להתחתן עם היהודי בידרמאייר זה, ידידו של יהודי אחר, איפלמאייר, שאביה חייב לו סכום כסף גבוה. כאשר הנוודים שומעים את הסיפור הם מחליטים לגנוב את כספו של איפלמאייר, ובעת מסיבת האירוסין הם מגיעים אל הפונדק ומציעים את עצמם כשוטפי-כלים. הפונדק משמש להם נקודת תצפית מצוינת  אל ביתו של איפלמאייר, המצוי בקרבת מקום. יום אחד בעת שאיפלמאייר עורך נשף מסיכות, משעשע ברטרם את האורחים בשיר ורוברט גונב את תכשיטיהם של האורחים ואף מחזר אחרי גברת איפלמאייר עבת הבשר והגרוטסקית. השניים מביאים את התכשיטים לבת הפונדקאי כחולת העיניים. אביה משלם את חובו והבת מתחתנת עם בחיר ליבה, חייל נאמן בצבאו של נסיך מקומי. בסופו הסרט זוכים רוברטו וברטם להגיע לגן עדן ושם הם יכולים להמשיך ולהתעלל בבידרמאיירים עגולי הפנים. השנה הייתה 1939 וליתר ביטחון צולם סוף נוסף בו השניים מתגייסים לצבא הנסיך המקומי ומפקדם הוא אותו בחיר ליבה של בת הפונדקאי. הסרט הוצג משנת 1942 ואילך, בשעה שהבורגנות הגרמנית כבר החלה להראות סימני עייפות מהמלחמה.
השפעת הסרט

לסרט לא הייתה השפעה של ממש בחברה הגרמנית. היטלר לא ראה בעין יפה את הגרמנים מוצגים כצמד נוכלים. יותר מכך היטלר חפץ בהצגת היהודים כמסוכנים ולא כגרוטסקים. גם הסרט הבא לבנים מאירלנד לא זכה להצלחה, אך שני סרטים כושלים אלה הכשירו את הקרקע לסרטים: היהודי הנצחי, היהודי זיס והרוטשילדים.
קרתאלו (מצביא בצבאו של חניבעל)

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־3 לפנה״ס 
 פטירה:  העשור הראשון של המאה ה־2 לפנה״ס טאראנטו, איטליה 
 מדינה:  אימפריית קרתגו 
 
מטבע שנטבע בטראנטום בתקופת הכיבוש הקרתגי
קרתאלו (בלטינית: Carthalo מת בשנת 209 לפנה"ס) היה מצביא קרתגי בצבאו של חניבעל שלחם במלחמה הפונית השנייה.
ביוגרפיה

קרתאלו נזכר לראשונה במהלך קרב קאנאי כאשר הטיל מצור על יחידת נמלטים. לאחר הקרב חניבעל שלח אותו לרומא לצורך משא ומתן על כניעה, אולם הדיקטטור החדש של העיר, מרקוס יוניוס פארה, סירב לדון בנושא ואף סירב לפדות את החיילים הרומאיים שנפלו בשבי. הוא נזכר שוב כאשר נשלח למסור את גופתו של הפרוקונסול טיבריוס סמפרוניוס גרקכוס (שנהרג במהלך המצור על קאפואה בשנת 212 לפנה"ס) לידי הרומאים.
חניבעל מינה אותו כמושל העיר טראנטום, הייתה זו עיר נמל חשובה וחזקה, והרומאים עשו הכל כדי ללוכדה מחדש. פלוטרכוס מוסר סיפור שנוי במחלוקת לפיו קצין ברוטי (שבט גאלי) שפיקד על חיל המשמר העירוני של קרתאלו, היה מאוהב בנערה רומאית שאחיה שירת בצבה הרומאי. המפקד הרומאי פאביוס מאקסימוס שלח אותו להסתנן לעיר בחשאי, ויחד עם אחותו השפיע על הברוטי לערוק לצד הרומאי. הברוטי מונע בכוח אהבתו פתח בשנת 209 לפנה"ס את שערי העיר, והרומאים זרמו פנימה. קרתאלו שהבין שהקרב אבוד הניח את נשקו וצעד כדי לבקש חנינה מפאביוס, אולם בדרך נהרג בידי חייל רומאי.
הערות שוליים

↑  טיטוס ליוויוס, ספר עשרים ושניים, 49.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר עשרים ושניים, 58.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר עשרים וחמישה, 17.
↑  פלוטרכוס, "חיי פאביוס", 22. אפיאנוס, "המלחמות הפוניות", 49.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר עשרים ושבעה, 16.
קטלין קובאץ'

קטלין קובאץ' (בהונגרית: Kovács Katalin; בודפשט, 29 בפברואר 1976) היא קיאקיסטית הונגרייה, היא אלופה אולימפית, בעלת 8 מדליות אולימפיות, מהן 3 זהב ו-5 כסף מ-4 אולימפיאדות (סידני 2000, אתונה 2004, בייג'ינג 2008 ולונדון 2012). היא אלופת עולם בעלת 40 מדליות, מהן 31 זהב, 7 כסף ו-3 ארד ואלופת אירופה בעלת 31 מדליות, מהן 29 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. קובאץ' היא חותרת הקיאקים המצליחה ביותר בעולם בכל הזמנים. היא מכונה "מלכת הקיאקים".
ביוגרפיה

קטלין קובאץ' החלה את הקריירה הספורטיבית שלה בשנת 1987 במועדון "ספרטקוס בודפשט". מאוחר יותר התחרתה במועדון BSE. ב-1993 זכתה במדליות באליפות אירופה לנוער. בשנת 1995 עברה ל-BKV אלרה (Előre) ונכללה כבר בנבחרת הלאומית. היא הייתה חברה בנבחרת הונגריה כעתודה באליפות העולם 1995 בדויסבורג ובאולימפיאדת אטלנטה (1996). משנת 1997 התחרתה בצבעי "מועדון הספורט אויפשט" (UTE). קובאץ' השתתפה באליפות אירופה בארבעה סוגי מקצים וזכתה בפעמיים שתי מדליות כסף וכן במקום רביעי. בסיום העונה סיימה במקום השני בדירוג הקיאקיסטיות ההונגריות. בשנת 1998 זכתה בתואר העולמי הראשון שלו (רביעיות 200 מ'). היא זכתה בארבעה מקומות ראשונים באליפות המדינה. ב-1999 סגרה את השנה בראש דירוג הנשים ההונגריות. בשנת 2000, הייתה לה הזדמנות רצינית באולימפיאדת סידני (2000), וזכתה בשתי מדליות כסף הן בזוגות והן רביעיית הקיאקים.
מאביב 2001, עברה קובאץ' למועדון השיט של מ.ט.ק. בודפשט (MTK). והתחילה בסדרת הזכיות המדהימה שלה ובעשרות מדליות. משנת 2009 עברה קובאץ' למועדון השיט של בודפשט הונבד (Bp. Honvéd). פרנץ צ'יפש קיבל לידיו את ניהול האימון וההכשרה שלה.
ב-6 ביוני 2014 נולדה בתה. לאחר מכן, כבר לא הצליחה לזכות באליפויות עולם או באליפויות אירופה. ב-2016 היא הודיעה על פרישה.
פרסים והוקרה

ספורטאית השנה ההונגרייה – מקום שלישי (1999)
הקיאקיסטית ההונגרייה של השנה (1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009)
צלב האבירים של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של הונגריה (2000)
ספורטאית השנה ההונגרייה (2002, 2003) (מבוסס על הצבעות של עיתונאי ספורט)
ספורטאי השנה ההונגרי (פרס איגוד הספורט הלאומי) (2003, 2009)
צלב הקצין של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של הונגריה (2004)
בחירת קבוצת הספורט ההונגרית הטובה – מקום השלישי (קיאק זוגי) (2004, 2008)
פרס לבודפשט (2004)
אלופה לנצח של איגוד הקיאק – קנו ההונגרי (2005)
חברה בקבוצת הספורט של הונגריה (קיאק זוגי) (2005, 2006, 2010)
פרס פרימה (2006)
ספורטאי השנה ההונגרי – מקום שני (2007, 2008, 2009)
צלב אמצעי של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של הונגריה (2008)
הצלב האמצעי של מסדר ההצטיינות ההונגרי עם הכוכב (2012)
פרס הספורט לאסלו פאפ בודפשט (2012)
נבחרת השנה של הונגריה – מקום שני (קיאק רביעייה) (2012)
חברה באיגוד הספורטאים ההונגרים האלמותיים (2017)
אליפות הונגריה

מיקום וסוג מדליה
|  | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011–2012 | 2013 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אישי 200 מ' |  |  |  |  |  | 4 |  |  |  | 3 |  |  |  |  |  | 5 |  |  |  |
| זוגות 200 מ' |  |  |  | 3 | 3 | 2 | 1 | 1 | 1 | 4 |  | 1 | 1 |  |  | 1 | 1 |  |  |
| רביעייה 200 מ' |  |  | 1 |  | 1 | 1 | 1 | 1 | 2 | 1 |  |  | 1 |  |  |  |  |  |  |
| אישי 500 מ' |  |  |  |  | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 2 |  |  | 1 | 1 |  | 3 |  |  |
| זוגות 500 מ' |  |  |  | 3 | 1 | 1 | 1 | 2 |  |  | 1 | 1 | 1 |  | 1 |  | 1 |  | 1 |
| רביעייה 500 מ' | 3 | 2 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 2 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 |  | 1 |  |  |  |  |
| אישי 1000 מ' |  |  |  |  |  |  | 2 | 1 | 1 | 1 | 1 |  | 2 |  |  | 1 | 1 |  |  |
| זוגות 1000 מ' |  |  |  | 1 | 6 |  |  |  | 1 |  |  | 1 | 1 |  |  |  |  |  |  |
| רביעייה 1000 מ' |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 1 |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  "Kajak-kenu: megszületett Kovács Katalin gyermeke". nemzetisport.hu. 2014-06-07.
↑  "Luca születéséről mesélt Kovács Katalin - videó!". blikk.hu. 2014-06-23. אורכב מ-המקור ב-2014-06-26.
↑  "Magyar Olimpiai Bizottság – Megszületett Kovács Katalin gyermeke" (בהונגרית). © Magyar Olimpiai Bizottság. 2014-06-08. אורכב מ-המקור ב-2016-08-14.
↑  "Archivált másolat". אורכב מ-המקור ב-2016-07-31.
קטמנדו פוסט

| --- | --- |

 סוג:  עיתון יומי
 תדירות:  יומי
 מו"ל:  קנטיפור הוצאה לאור
 מייסד:  שייאם גואנקה
 תאריכי הופעה:  1993–הווה (כ־31 שנים)
 שפה:  אנגלית
 מערכת:  קטמנדו 
 תפוצה:  82,000
 מדינה:  נפאל נפאל
 אתר רשמי
 
קטמנדו פוסט (באנגלית: The Kathmandu Post) הוא עיתון יומי שיוצא לאור בנפאל. העיתון נוסד בפברואר 1993 והוא אחד העיתונים הנפוצים ביותר בנפאל בשפה האנגלית.
משרדי העיתון נמצאים בקטמנדו. העיתון פועל באופן עצמאי ומופץ על ידי קנטיפור הוצאה לאור, בעליו של העיתון הנפוץ ביותר בשפה הנפאלית בנפאל – קנטיפור.
מאז יולי 2009 מפיק העיתון מוסף סוף שבוע - בשבת - תוך התמקדות בעיתונות ארוכת שנים, ובסאטירה. מלבד העמודים הרגילים והמוספים השבועיים שלהם, העיתון מפרסם גם גיליונות מיוחדים שנתיים, כמו למשל בראש השנה הגרגוריאני וביום השנה של ייסודו, בחודש פברואר.
הערות שוליים

↑  ABOUT US, THE KATHMANDU POST
ערך זה הוא קצרמרבנושא עיתונים ובנושא נפאל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רב-רגל שחור

| רב רגל שחור |
| --- | --- |
 רב-רגל שחור
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
תת־מערכה:: מרבי-רגל
מחלקה:: רבי-הרגליים
סדרה:: Spirostreptida
משפחה:: Spirostreptidae
סוג:: Archispirostreptus
מין:: רב-רגל שחור
שם מדעי
 Archispirostreptus syriacus
רב-רגל שחור (שם מדעי: Archispirostreptus syriacus) הוא מין של רב-רגל בצבע שחור או חום כהה, נפוץ בארץ ישראל באזורי הרים וגבעות. הוא הגדול מבין רבי-הרגליים בארץ, ואף שייך לאותו סוג של הרב-רגל האפריקאי הענק (Archispirostreptus gigas) שהוא אחד ממיני רבי-הרגליים הגדולים בעולם.
הרב-רגל השחור פעיל בעיקר בלילה, ומתגורר מתחת לאבנים ובמקומות לחים אחרים, אולם מין זה הוא ייחודי בכך שאפשר למצאו גם באזורים יבשים ומדבריים למחצה כמו בקעת הירדן וספר המדבר. באזורים עירוניים ניתן למצוא את הרב-רגל על קירות ובחצר. בעת מנוחה וסכנה נוהג רב הרגל לגלגל את גופו לצורת ספירלה המזכירה קונכיית שבלול. בעת פגיעה בגופו הוא מפריש חומר רעיל, בעל ריח דוחה, המכיל בתוכו חומצה ציאנית. תזונתו היא מן הצומח, בעיקר רקב צמחי. אורך חייו בטבע הוא כ-9-11 שנים. רבי רגליים דומים במבנה רגליהם לשל הנדלים.
מזון

רב רגל שחור ניזון מן הצומח, וגם מרקבובית (חומרי מזון זעירים שנמצאים בקרקע) ואדמה.
רבייה

עונת החיזור חלה בתחילת הקיץ, ולאחר הליכה בשניים בעשרות ידיים-רגליים, מעביר הזכר מקדמת גופו אל הנקבה גוש זרע קטן. כשמגיעה שעתה של הנקבה להטיל, היא מתכנסת לתוך נקיק שבסלע או בגומה שחפרה בקרקע. ושם היא מטילה עשרות ביצים זעירות. מתוכן יבקעו רבי רגל זעירים הדומים מאוד לבוגרים, אלא שגופם עשוי מספר מועט יותר של פרקים ורגליים. עם גידולם הולכים ומתרבים פרקי הגוף, ואיתם גם מספר הרגליים.
רב-רגל שחור בתנועה
רב-רגל שחור מגולגל ספירלה המזכירה קונכיית שבלול לצורך הגנה
קיוות'י מבונו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1947 (בן 77 בערך) 
 
קיוות'י מבונו (באנגלית: Kivuthi Mbuno; נולד ב-1947) הוא אמן קנייתי. ידוע בעיקר בזכות הסגנון רישומו המדויק. בציוריו משלב מבונו בעלי חיים, חיים שבטיים ומרחבים פתוחים בטבע, באמצעות שימוש בדיו, עפרונות ופסטלים. 
יצירותיו הוצגו ברחבי אפריקה, אירופה (מוזאון וולקרקונדה בפרנקפוט, הטייט מודרן בלונדון) ובארצות הברית (המוזיאון הלאומי לאומנות בוונשגטון די סי, גלריות אומנות פרטיות).
קורות חיים

מבונו נולד ב-1947 במוואנגיני, מחוז מכאקוס, שבקניה. הוא נולד אל תוך שבט האקמבה, אשר חיים באזורים המזרחיים והדרומיים של קניה. שבט האקמבה נחשב לאחד השבטים הגדולים בקניה. בילדותו למד מבנו בבית ספר יסודו בכפרו, אך לא המשיך ללימודים תיכוניים והחל לעבוד בשמורות הטבע בקניה וטנזניה כשף. בשנותיו המוקדמות עבד בשמורות טבע לאומיות מהן שאב השראה יצירתית לכל אורך הקריירה שלו. בשנות השלושים לחייו פיתח קשרים עם הסופרת הדנית קארן בליקסן אשר עזרה לו לפרסם את יצירותיו ברחבי העולם. מבונו עבר ללאנגטה שבקניה, על מנת להיות בקרבתה של בליקסן אשר הייתה בעלת חוות קפה באזור, והקדיש את חייו ליצירת אמנות. באותה תקופה עבד עם הצלם פיטר ברד והושפע רבות ממנו וכך גם מיצירותיה של בליקסן. את ההשראה המרכזית שלו שואב מעולם החי התופס מקום גדול מאוד בחייו עוד מילדותו בשבט האקמבה. הקריירה של מבונו הגיעה לשיאה בשנות ה-80 וה-90 ברחבי העולם כשיצירותיו שווקו על ידי האוצרת רות שפרנר בעלת הגלריה הידועה וואטאטו, בניירובי. בשנת 2006 עבר לפריז על מנת להמשיך לפתח את הקריירה שלו כאומן. בשנת 2013 ייצג את קנייה בתערוכה היוקרתית "הביאנלה של ונציה". בביאנלה ה-55 שנערכה בשנת 2013, הביתן של קנייה נקרא "טבע משקף: רגישות מכשפת חדשה וראשונית" (Reflective Nature: A New Primary Enchanting Sensitivity). המציגים בתערוכה היו 12 אמנים סינים ושני אמנים איטלקים שגרו בקנייה, ושני אמנים ילדיי קניה; קריספוס ונגומבה ואצ'ירה וקיוות'י מבונו. לפי דבריו של האוצר סנדרו אורלנדי, מטרת הביתן של קניה הייתה להעצים את אמנות קניה ברמה מדינית ובינלאומית על ידי השוואתה לאמנות הסינית, המשויכת למדינה פרוגרסיבית בה קיימים יחסים שונים בין האדם לטבע. אף על פי הצהרתו של אורלנדי, בניגוד לאמנים מסין, שמותיהם של האמנים מקניה (מבונו וונגומבה ואקירה) לא נכללו בקטלוג הביאנלה ויצירותיהם לא הוצגו באתר התערוכה.
אמנות עכשווית בקניה

האמנות העכשווית בקנייה היא תוצר של השינויים הקיצוניים שנערכו בתרבות ילידי קניה על ידי תרבויות פולשות. בעת השלטון המוסלמי בקניה, האמנות השלטת שכללה עיסוק בחיים שלאחר המוות, גירוש שדים וחיי היומיום, נאסרה. האמנות האיסלמית אוסרת יצירת דימויים אנושיים ועל כן באזורים באפריקה שהתאסלמו אמנות שכללה דימויים מסוג זה (שבעיקרה מסכות) עברה השחטה. עם התפשטות הנצרות בתקופת הקולוניאליזם במאה ה-19, התרבות האירופאית כפתה את עצמה על הילידים וקבעה שכל יצירות האמנות אשר עסקו ברוחניות והעצמת כוחו של הטבע יישרפו. אמנות שהכילה עירום המבטא פוריות נאסרה והוגדרה כאמנות חוטאת, ויצירות דתיות שמטרתן סגידה לאלילים ועליהן נחה רוב האמנות האפריקאית, הוחלפו בסמלים נוצריים.
בשנות ה-50 וה-60, רוב המדינות האפריקאיות נלחמו למען שחרור מהשלטון הקולוניאלי והאימפריאליסטי. לאחר השגת עצמאות, אמנים אפריקאים לבנים זכו לבסס את מקומם בעולם האמנות והאמנים אפריקאים השחורים שלא קיבלו הכרה, נאלצו לחפש אחר זהות חדשה. אמנים מקנייה אשר עוסקים באמנות עכשווית, פיתחו אסתטיקה אמנותית חדשה, המערבת טכניקות שלמדו בבית הספר לאמנות וייצוגים אפריקאים מסורתיים. אמנות זו מציגה את התהליך שהשתרע על פני עשרות שנים, על ידי יצירת אמנות אפריקאית מסורתית המשלבת בתוכה אלמנטים מערביים. במסגרת האמנות העכשווית בקניה, נעשה שימוש בשלל מדיומים אמנותיים והסגנון האמנותי לרוב מסווג על ידי המתבונן המערבי לקטגוריות כמו אמנות קונספטואלית, קוביזם או סוריאליזם. גם היום, אמנות זו אינה זוכה להכרה רבה מחוץ לאפריקה. קיוות'י מבונו הוא אחד מבין מעטיי האמנים האפריקאים אשר מציגים את יצירותיהם באירופה. אומנותו של קיוות'י מכילה דימויים שבטיים בעלי גוון סוריאליסטי שסוגם נאסר במשך עשרות שנים ובכך שהוא נותן מקום לייצוגים מסוג זה הוא מתקף אותם מחדש. מטרת סגנונו יוצא הדופן של מבונו היא ליצור תחושה על טבעית של גן-עדן בו קיימת הרמוניה בין יצורים חיים ומכילה מרכיבים של תרבות ילידיי קנייה. חומרי הגלם המשמשים אותו ליצירה הם חומרים פשוטים; עפרונות צבעוניים, פסטלים ודיו. מבונו פועל על טהרת הפשטות ומחייה את האמנות המסורתית והגולמית של אבותיו .
שבט האקמבה

שבט האקמבה הוא אחד השבטים הגדולים ביותר בקניה והוא חולש על אזוריה המזרחיים והדרומיים. טרם הקולוניאליזם במאה ה-19 השבט הורכב מציידים ולקטים וסימן ההיכר שלהם היה שיניהם המחודדות של הגברים בשבט שעוצבו בטקס כשהגיעו לבגרות, סימן היכר אשר ניתן לראות בחלק מציוריו של מבונו. השבט היה ידוע בביצוע כשפים, דבר שהדאיג את הקולוניה הבריטית ששאפה למזעור האמונה בכשפים וקיומם, בעיקר מאגיה שחורה . הקולוניאליסטים הכתירו את שבט האקמבה כשבט לוחם, תואר שבני השבט קיבלו באהדה וכתוצאה רבים מהם הצטרפו לצבא הקולוניאליסטי. אף על פי כן, בעת המאבק למען השחרור מהשלטון הקולוניאליסטי אנשי האקמבה כמעט ולא נהגו באלימות ופעלו בדרכי שלום כדי להשיג עצמאות. בציוריו, מבונו מאמץ אליו את הערכים והמנהגים של אבותיו תוך כדי שאיפה ליצירת הרמוניה בין בני אדם, מעין גן-עדן עלי אדמות. מבחינה אמנותית תרבותית, שבט האקמבה ידוע באומנות קליעת סליי וקש וגילוף בעץ, מוצריי אומנות זו רווחים בקרב השבט עד ימינו אנו ומוצגים בציוריו של מבונו גם כן.
תערוכות ומוזיאונים

עבודותיו של מבונו נאספו על ידי מספר מוזיאונים, כגון מוזיאון אמנות רדהיל שבקניה במסגרת תערוכת אמנות אפריקאית עכשווית, מוזיאון וולקרקונד בפרנקפורט, מוזיאון האמנות האפריקאית בניו-יורק, מוזיאון האמנות בדאלאס, המוזיאון הלאומי לאמנות בוושינגטון די. סי. ובגלריית סאאטצ'י במוזיאון הטייט מודרן שבאנגליה.
תערוכות ומוזיאונים:
1988- גלריית וואטוטו, ניירובי, קנייה
1990- "לתוך שנות התשעים"- גלריית וואטוטו, ניירובי, קנייה.
-	"אפריקה עכשיו"- אוסף סאאצ'י, לונדון, הממלכה המאוחדת.
-	"קאנסט וויט קנייה"- טי. יו., איינדהובן, הולנד.
-	גלריית צימרמן ופרנקן, מונצ'נגלדבך, גרמנייה
1991- "אפרקיה חוקרת: אמנות אפריקאית במאה ה-20"- מרכז אפריקה, ניו-יורק, ארצות הברית.
-	"עם מכחול ואיזמל: אמנות אפריקאית עכשווית"- מוזיאון לאנתולוגיה, פרנקפורט, גרמניה.
-	"נקודת מבט משמרת: חיות אפריקאיות על ידי אפריקאים"- גלריית וואטוטו, ניירובי, קנייה.
1992- "זבל, חבר ישן"- גלריית וורטוטו, ניירובי, קנייה
-	"אומנות על-טבעית בקנייה"- מרכז תרבות צרפת, ניירובי, קנייה.
1993- "גילוי- אמנות עכשווית ממזרח אפריקה"- מוזיאון לודוויגשפן, לודוויגשפן, גרמניה.
-	"אמנות אפריקאית עכשווית"- גלריית פארקו, טוקיו, יפן.
1994- "מפגש אפריקאי"- מוזיאון העולם הערבי, פריז, צרפת.
1996- "אמנות אפריקאית לא קיימת"- גלריית הרלן, הולנד.
2001- "חיה שבטית, גוף עירוני. אמנות וצילום אפריקאים עכשוויים"- גלריה ספציה, בולוניה, איטליה.
-	למיראט, מילאנו, איטליה.
2013- "פביליון קניה"- הביאנלה ה-55 בוונציה, וונציה, איטליה.
2019- "מבנו ופסלים, תערוכה קבוצתית"- מוזיאון רדהיל, ניירובי, קנייה.
הערות שוליים

1 2  Kader, T. (2006). Contemporary art of Kenya: A different perspective. Art Education, 59(4), 25-32.
1 2   Zaugg, I. A., & Nishimura, E. (2015). Angola and Kenya Pavilions in the 2013 Venice Biennale: African Contemporary Art and Cultural Diplomacy in the “Olympics of Art”. The Journal of Arts Management, Law, and Society, 45(2), 134-149.
1 2   Mbuno k. Sculptures and Mbuno, group exhibition. Red Hill Art Gallery of Contemporary African Art. 2019.
↑  Bergamin Barbato, M., & Mio, C. (2007). Accounting and the development of management control in the cultural sphere: the case of the Venice Biennale. Accounting, Business & Financial History, 17(1), 187-208.
1 2   Kasfir, S. L. (2002). Museums and contemporary African art. African Arts, 35(4), 9.
↑   Kader T. (2001). Modern African Art: Getting beyond the Traditional To Recognize Contemporaneous Aesthetics. pp 211-214.
↑   Tignor, R. L. (2015). Colonial Transformation of Kenya: The Kamba, Kikuyu, and Maasai from 1900-1939. Princeton University Press.
1 2   Nottingham, J. C. (1959). Sorcery among the Akamba in Kenya. J. Afr. Admin., 11, 2
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 12025803X  VIAF: 40205071   WorldCat (עם VIAF): 40205071
קרתה (עיר לויים)

שרידים שנמצאו בסיום עונת החפירות השלישית ב-1969, ככל הנראה של העיר המקראית "קרתה"
קרתה הייתה עיר מקראית בנחלת שבט זבולון, והיא אחת מארבעים ושמונה ערי הלויים, ערים בארץ ישראל שעם ישראל נצטווה בתורה להעניק ללויים ולכהנים. לדעת ויליאם פוקסוול אולברייט, חוקר מקרא, שם העיר "קרתה" מבוסס על השם "קרתן", שם נרדף לעיר המקראית קריתיים. העיר מזוהה עם מבצר עתלית, אתר ארכאולוגי ובו מבצר צלבני (למרות שלא מוקמה בדיוק שם), או בשטח שבינו לבין ח'רבת דוצטרי, התיישבות אשר מוקמה ממזרחית לקרתה.
העיר קרתה מצוינת בתנ"ך ביהושע כא, לד: ”וּלְמִשְׁפְּח֣וֹת בְּנֵֽי־מְרָרִי֮ הַלְוִיִּ֣ם הַנּוֹתָרִים֒ מֵאֵת֙ מַטֵּ֣ה זְבוּלֻ֔ן אֶֽת־יׇקְנְעָ֖ם וְאֶת־מִגְרָשֶׁ֑הָ אֶת־קַרְתָּ֖ה וְאֶת־מִגְרָשֶֽׁהָ”, שם מצוין שהלויים הנותרים קיבלו 4 ערים משבט זבולון מאלוהי היהדות, וביניהן קרתה.
בכתבים היסטוריים מצוין כי בתקופה ההליניסטית בארץ ישראל, חרבה עתלית העתיקה, ותושביה הקימו את קרתה באזור סמוך אליה (כיום באזור ממוקם תל סחר, בסמוך למושב העובדים מגדים). קרתה מוזכרת גם בכתביו של הנוסע מבורדו משנת 333, שם הוא מכנה אותה בשם "מוטציו קרתה".
לקריאה נוספת

אנציקלופדיה מקראית - כרך ז, מוסד ביאליק, 1954
הערות שוליים

↑  אנציקלופדיה מקראית, עמ' 273
↑  אנציקלופדיה מקראית, עמ' 276
↑  מילון אבניאון - מה זה קרתה – פירוש המילה קרתה ,פרוש, הסבר, משמעות והגדרה, באתר www.milononline.net
↑  קטגוריה:יהושע כא לד, באתר ויקיטקסט
↑  "למרחב", ⁨מוטצמקרתא- פונדק דרכים ותחנת סוסים נתגלה בדיד החדשה לחיפה, באתר הספרייה הלאומית של ישראל, ‏27 בנובמבר 1969
| ערי הלויים |
| --- | --- | --- |
| בני גרשון (ערים מיששכר, מאשר, מנפתלי ומחצי המנשה המזרחי) | בְּעֶשְׁתְּרָה • גולן • דברת • חֶלְקָת • חַמֹּת דֹּאר • יַרְמוּת • מִשְאָל • עַבְדּוֹן • עין גנים (אתר מקראי) • קֶדֶש • קַרְתָּן • קִשְׁיוֹן • רְחׁב |  |
| בני קהת (ערים מאפרים, מדן ומחצי המנשה המערבי) | שכם • גזר • קִבְצַיִם • בֵּית חוֹרֹן • אַיָּלוֹן • אֶלְתְּקֵא • גִבְּתוֹן • גַּת רִמּוֹן •  תַּעְנַךְ |  |
| בני מררי (ערים מראובן, מגד ומזבולון) | בֶּצֶר • דִּמְנָה • חשבון • יַהְצָה • יַעְזֵר • יקנעם • מַחֲנַיִם • מֵיפַעַת • נהלל • קְדֵמוֹת • קַרְתָּה • רָמת |  |
רוברט השני, מלך סקוטלנד

רוברט כאביר. צידו האחורי של חותמו של רוברט השני
רוברט השני ורעייתו יופמיה דה רוס. איור שנעשה בשנת 1562 עבור מרי, מלכת הסקוטים.
רוברט השני (בסקוטית: Robert II;‏ 2 במרץ 1316 – 19 באפריל 1390) היה מלך סקוטלנד משנת 1371 ועד מותו בשנת 1390. כמו כן רוברט היה הסוכן העליון של סקוטלנד. רוברט היה הראשון ממלכי בית סטיוארט.
ביוגרפיה

ג'ון סטיוארט (John Stewart) היה בנו היחיד של וולטר סטיוארט, הסוכן העליון השישי של סקוטלנד ושל מרג'ורי ברוס, בתו של רוברט הראשון, מלך סקוטלנד ורעייתו הראשונה איזבלה ממאר. רוברט נולד בניתוח קיסרי במנזר פייסלי, בעקבות נפילת אמו מהסוס עליו רכבה. אמו מתה זמן קצר לאחר מכן.
בשנת 1318 קבע הפרלמנט הסקוטי בצו כי אם המלך רוברט הראשון ימות בלי בנים, יעבור הכתר לידי בנה של מרג'ורי, אולם בשנת 1324 נולד למלך בן – לימים המלך דייוויד השני.
דייוויד השני הומלך בשנת 1329 בגיל חמש, ורוברט, בתפקיד העוצר והסוכן העליון של סקוטלנד יחד עם ג'ון רנדולף, רוזן מוריי שלטו בפועל במדינה בעת שהמלך הועבר לצרפת על מנת להגן על חייו. רוברט עמד בראש הצבא הסקוטי בקרב גבעת הלידון ביולי 1333, ונלחם כנגד אדוארד באליול, הטוען לכתר, במערב סקוטלנד. 
במהרה היחסים בין שני העוצרים הורעו, וכאשר רנדולף נשבה על ידי האנגלים, נותר רוברט העוצר היחיד. רוברט הצליח להביס את באליול, והמלך שב לסקוטלנד בשנת 1341. עם שובו של דייוויד השני, השיב רוברט את כל סמכויותיו למלך, אולם לאחר קרב צלב נוויל בשנת 1346 בו נשבה המלך דייוויד השני על ידי האנגלים, שב רוברט להיות העוצר (רוברט הצליח להימלט משדה הקרב, ובכך נמנעה נפילתו בשבי). בעקבות הקרב הורעו היחסים בין רוברט למשפחת המלוכה, ורוברט הואשם כי ברח בפחדנות משדה הקרב. רוברט, בהיותו עוצר, התנגד לנישואי דייוויד השני למרגרט לוג'י, ולהצעתו להפוך את אדוארד השלישי, מלך אנגליה או אחד מבניו, למלך סקוטלנד, וכתוצאה מכך מרד בדודו ב-1363. המרד כשל ורוברט נאסר עם ארבעת בניו, אך שוחרר מכלאו זמן קצר לפני מות דודו בפברואר 1371.
לאחר מותו של דייוויד השני, על פי החוק משנת 1318, הומלך רוברט כמלך סקוטלנד במרץ 1371. טקס ההכתרה נערך על אבן הגורל במנזר סקון שבפרת'שייר.
בשנת 1378 פרצה מלחמה נוספת עם אנגליה, אולם רוברט עצמו נמנע מלקחת בה חלק, ולא מנע את שריפת אדינבורו. כמו כן, לא לקח רוברט בשנת 1388 חלק בקרב אוטרבורן, בו ניצח הצבא הסקוטי.
בשל גילו המתקדם ומצב בריאותו, מינה הפרלמנט הסקוטי את בנו השני, רוברט סטיוארט, דוכס אולבני ורוזן פייף, לתפקיד הסוכן העליון של סקוטלנד.
רוברט נפטר בדנדונלד בשנת 1390 ונקבר במנזר סקון.