stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלחנן גלט
ביוגרפיה > פעילות ציבורית

בשנת 1984 כיהן כראש מחלקת מפעלים וידיעת הארץ בתנועת בני עקיבא. ב-1989 שימש כמנהל מתנ"ס בנימין ובשנת 1991 נשלח מטעם תנועת בני עקיבא העולמית לניו יורק וצפון אמריקה. בשנת 1993, שנה לאחר חזרתו לארץ, שימש כמזכ"ל תנועת בני עקיבא בישראל. ב-1996 מונה למנכ"ל מרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא, תפקיד בו כיהן עד אפריל 2013, אז מונה למנכ"ל המשרד לשירותי דת תחת השר נפתלי בנט ראש מפלגת הבית היהודי. ביוני 2015, עם החלפת הממשלה, חזר לתפקידו במרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא, תפקיד בו הוא מכהן עד היום.
משנת 1998 עד 2002, כיהן גלט כיושב ראש המועצה הציבורית לחילופי נוער וצעירים במשרד החינוך, יושב ראש ועדת החינוך במועצה אזורית מטה בנימין וחבר מועצה בחברה להגנת הטבע. בעבר שימש כדירקטור תיירות חינוכית בע"מ מטעם הסוכנות היהודית ויושב ראש קרן ההשתלמות בקרן הפנסיה והתגמולים "גלעד".
בשנת 1997 הציל גלט את גל הירש, אז קצין אג"ם של אוגדת איו"ש, אשר נפצע קשה מזריקת אבן לעבר מכוניתו.
חיים אישיים

נשוי לתמר טובולסקי ואב לחמישה ילדים, מתגורר בעפרה.
הערות שוליים

↑  "גל הירש נפצע מסלע שנזרק עליו מגשר ביר זית", באתר "נשפיע"
| בני עקיבא |
| --- | --- | --- |
| מזכ"לי תנועת בני עקיבא בישראל | מתתיהו רוטנברג • יעקב דרורי • אברהם שטרן • ליפא אהרוני • ידידיה כהן • שלמה סמסון • אמנון שפירא • יוחנן בן-יעקב • יהושע (שייע) אלטמן • אברהם ליפשיץ • אלחנן גלט • יונה גודמן • מרדכי (מוטי) יוגב • איתן מור-יוסף • הרב בני נכטיילר • דני הירשברג • יאיר שחל • יגאל קליין |  |
| מזכ"לי תנועת בני עקיבא העולמית | יוסקה שפירא • אברהם דובדבני • יצחק שטיגליץ • גאל גרינוולד  • זאב שוורץ  • הרב נעם פרל • רועי אביקסיס • אוהד טל  • צבי אלון • צחי מגנאג'י |  |
| מושגים | תורה ועבודה • שבט יובל • של"פ • צוותי נחשון • גרעין נח"ל • פרויקט השחר • שבט איתנים |  |
| אישים מרכזיים | יחיאל אליאש • הרב משה צבי נריה • הרב חיים דרוקמן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011217308305171  VIAF: 3323165396159021520008   WorldCat (עם VIAF): 3323165396159021520008
כלכלת ברזיל

| --- | --- |

 דירוג עולמי:  תמ"ג: 9; תמ"ג לנפש: 100
 מטבע:  ריאל ברזילאי 
 ארגוני סחר:  ארגון הסחר העולמי, BRICS, מרקוסור
 שנת כספים:  שנה קלנדרית
 סטטיסטיקה
 תמ"ג:  2080 מיליארד דולר (2023)
 תמ"ג לנפש:  9,670 דולר (2023)
 צמיחה כלכלית:  0.9 (2023) (דירוג: 211; הערכה לשנת 2015)
 תמ"ג לפי מגזר:  חקלאות (6.89%), תעשייה (18.9%), שירותים (59.38%) (2021)
 אינפלציה (מה"ל):  5.0% (2023)
 אוכלוסייה מתחת לקו העוני:  20% בערך 40 מיליון איש
 מדד ג'יני:  51.9 (דירוג: 16; 2012)
 כוח עבודה:  109,200,000 (הערכה לשנת 2015)
 אבטלה:  8.2% (2023)
 קשרי מסחר
 יצוא:  197.9 מיליארד דולר (2008)
 יצוא מוצרים:  טקסטיל, נעליים, כימיקלים, מלט, עץ, ברזל, בדיל, פלדה, כלי טיס, כלי רכב ממונעים.
 מדינות עיקריות:  ארצות הברית 19.2%, ארגנטינה 8.4%, סין 5.8%, הולנד 4.5%, גרמניה 4.2%.  (2005)
 יבוא:  173.2 מיליארד דולר  (2008)
 יבוא מוצרים:  ארצות הברית 14%, ארגנטינה 8.9%, סין 8.3%, הולנד 5.3%, גרמניה 4.5%, יפן 3.1%  (2008)
 מימון ציבורי
 חוב:  103.2 מיליארד דולר (2008)
 הכנסות:  140.6 מיליארד דולר (2004)
 הוצאות:  172.4 מיליארד דולר (2004)
 סיוע כלכלי בינלאומי:  30 מיליארד דולר (2002)
 
 הנתונים מבוססים בעיקר על:  ספר העובדות העולמי של ה-CIA הסכומים הנקובים בדולרים בערך זה, הכוונה לדולר אמריקאי, אלא אם כן צוין אחרת
 
כלכלת ברזיל היא התשיעית בגודלה בעולם לפי כוח קנייה של כ-1.9 טריליון דולר (נכון לשנת 2009), והיא הגדולה באמריקה הדרומית, והשנייה בגודלה באמריקה כולה (אחרי ארצות הברית). המשק הברזילאי מאופיין כשוק חופשי המתבסס על יצוא.
כלכלתה של ברזיל מגוונת, ורמות ההתפתחות שלה משתנות בהתאם לאזור. כך לדוגמה, מרבית התעשייה הגדולה מרוכזת בדרום ובדרום-מזרח ברזיל. צפון מזרח הרפובליקה הוא החלק העני ביותר בברזיל מזה שנים, אף על פי שמתחיל תהליך של משיכת השקעות לאזור. בהיותה מחזיקה בסקטורים גדולים ומפותחים למדי בתחומי חקלאות, כרייה, ייצור ושירותים, מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 היא הולכת ומגדילה את נוכחותה בשווקים בעולם.
היסטוריה > עד תחילת המאה ה-20

כשהגיעו מגלי הארצות הפורטוגזים לברזיל במאה ה-16, מספר התושבים הילידים היה כ-2.5 מיליון איש והם חיו כמעט ללא שינוי מאז תקופת האבן. מאז תקופת ברזיל הקולוניאלית (1500–1822) ועד סוף שנות ה-30 של המאה ה-20, הכלכלה הברזילאית הסתמכה על ייצור מוצרים בסיסיים לייצוא.
באימפריה הפורטוגלית, ברזיל הייתה מושבה שהייתה כפופה למדיניות מסחר אימפריאלית, שהיו לה שלושה מחזורי ייצור כלכליים עיקריים בקנה מידה גדול, ייצור סוכר, כריית זהב ומתחילת המאה ה-19 ואילך, גידול וייצוא קפה. כלכלת ברזיל הייתה תלויה במידה רבה בעבודת עבדים אפריקאית עד סוף המאה ה-19 (בסך הכל כ-3 מיליון עבדים אפריקאים הובאו למדינה). באותה תקופה ברזיל הייתה גם המושבה עם המספר הגדול ביותר של מתיישבים אירופאים, רובם פורטוגלים, אך גם הולנדים, ספרדים, אנגלים, צרפתים, גרמנים, פלמים, דנים, סקוטים וספרדים.
להגירה ההמונית הבינלאומית לברזיל במהלך המאה ה-19 היו השפעות חיוביות על פיתוח ההון האנושי של המדינה. המהגרים היו בדרך כלל בעלי הכשרה פורמלית ובלתי פורמלית טובה יותר מאשר ילידים ברזילאים ונטו לרוח יזמות רבה יותר. הגעתם הייתה מועילה לאזור, לא רק בגלל הכישורים והידע שהם הביאו למדינה בעצמם, אלא גם בגלל השפעות הגלישה של ההון האנושי שלהם לאוכלוסיית הילידים הברזילאית. השפעות זליגת ההון האנושי היו החזקות ביותר באזורים עם מספר המהגרים הגבוה ביותר, וההשפעות החיוביות עדיין נראות מאז, באזורים מסוימים של המדינה.
היסטוריה > המאה ה-20

בשנת 1940 ברזיל הייתה בין המדינות הראשונות בעולם שהנהיגו שכר מינימום.
במאה ה-20 במשך מספר עשורים, בעיקר בתקופת הדיקטטורה הצבאית בברזיל (1964–1985), ההתפתחות הכלכלית הברזילאית התבססה על אסטרטגיה של תיעוש תחליפי ייבוא (שימוש בתוצרת מקומית במקום יבוא). בתקופה זו הוקמה חברת אמבראר, קונצרן האווירונאוטיקה שהוא יצרן מטוסי הנוסעים השלישי בגודלו בעולם.
בשנות ה-80 המאוחרות ובתחילת שנות ה-90, האינפלציה הגבוהה מנעה את הגידול בפעילות הכלכלית ובהשקעות חיצוניות. באביב 1994 ברזיל החלה בתהליך ייצוב כלכלי ביולי "פלאנו ריאל" (שמה של התוכנית נקרא אחרי שם המטבע החדש בברזיל, ה"ריאל"), שביקשה להפסיק את הציפיות האינפלציוניות על ידי הצמדת המטבע הברזילאי, הריאל, לדולר האמריקאי. הרמה השנתית של האינפלציה ירדה לכדי נתונים חד-ספרתיים, אך לא מהר מספיק כדי למנוע התייקרות ניכרת בשער החליפין ("שער ההמרה") במהלך תקופת המעבר. המשמעות המעשית של התייקרות זו הייתה שסחורות ברזילאיות היו יותר יקרות ביחס לסחורות ממדינות אחרות, מה שהגדיל את הגירעון בחשבונות עובר ושב. עם זאת, לא נגרם מחסור במטבע זר בשל העניין של הקהילה הפיננסית בשווקים הברזילאים. עניין זה גבר לאור שיעורי האינפלציה שהתייצבו, וכן לאור העובדה שזיכרונות משבר החובות של שנות ה-80 הלכו ונמוגו. האינפלציה, שהגיעה לרמה שנתית אדירה של 5000%, ירדה באופן חד והגיעה ל-2.5% ב-1998; ב-2000 היא עמדה על 6 אחוזים. ברזיל עברה בהצלחה ממשק המבוסס על שער חליפין ("שער המרה") קבוע לשער חליפין צף בינואר 1999.
אחרי תכנונן ויישומן של תוכניות כלכליות שונות, בין היתר לכיסוי גירעונות תקציביים ולשינויים מבניים, ברזיל קיבלה סיוע כלכלי של 41.5 מיליארד דולר, מהלך שהובל על ידי קרן המטבע הבינלאומית בנובמבר 1998. בינואר 1999 הבנק המרכזי בברזיל הודיע כי הריאל הברזילאי לא יוצמד מעתה ואילך לדולר האמריקאי. פיחות זה עזר למתן את השפל בצמיחה הכלכלית ב-1999.
היסטוריה > המאה ה-21

הגרעון התקציבי של ברזיל ב-1999 היה 48% מהתמ"ג, ובכך היא עברה את תחזיות קרן המטבע הבינלאומית. בעקבות כך משקיעים בברזיל האמינו כי ברזיל תשמור על מדיניות פיסקלית ומוניטרית קשוחה, אפילו עם שער מטבע צף. ב-2000 שיעור הצמיחה עמד על 4.4%, אך משבר החובות בארגנטינה ב-2001 השפיעה על ברזיל, וגרם להאטה בכלכלה. באוגוסט 2002 קיבלה ברזיל סיוע של 30 מיליארד דולר מקרן המטבע הבינלאומית.
במהלך שנתו הראשונה בשלטון (2003), הנשיא דה סילבה החליט לנקוט במדיניות צנע על ידי שליטה באינפלציה. אסטרטגיה כלכלית זו אמנם הביאה לירידה בתמ"ג ב-2003, אך הביאה לעלייה מרשימה בו בשיעור של 5.2% במהלך 2004. ברזיל כיסתה את החוב שלה לקרן המטבע הבינלאומית עוד לפני תאריך היעד, ב-29 בדצמבר (2.04 מיליארד) וב-30 בדצמבר (13.46 מיליארד) 2005. ושר האוצר של ברזיל אנטוניו פאלוסי, המשיך במדיניות שיקום התקציב הממשלתי. בשנים שאחר צמחה כלכלת ברזיל בממוצע מעל 5% בשנה. באותה תקופה ברזיל סווגה כחלק ממדינות BRICS, קבוצת ארבע המדינות המתפתחות בעלות הפוטנציאל הכלכלי הגדול בעולם. כלכלנים אף ניבאו שכלכלת ברזיל בדרכה למקום החמישי בגודלה בעולם, ותעקוף את בריטניה וצרפת.
במרץ 2008, ברזיל העלתה את שכר המינימום במדינה ב-9.2%, על רקע צמיחתה הכלכלית המואצת באותה עת והרצון לחלק את העושר החדש שנוצר עם רוב האוכלוסייה.
במחצית הראשונה של 2010 צמחה כלכלת ברזיל בקצב שיא שנתי של יותר מ-10%. אולם המשבר הכלכלי העולמי החל להשפיע על הכלכלה, עקב הירידה בביקוש לסחורות אותם מייצאת ברזיל. ב-2011 כלכלת ברזיל צמחה ב-2.7%, קצב מתון מהצפוי. עם זאת עקפה ברזיל את בריטניה והפכה להיות הכלכלה השישית בגודלה בעולם בתחילת 2012.
בעשור השני של המאה ה-21 סבלה ברזיל מירידה בצמיחה ואף מיתון במספר שנים. ההידרדרות הכלכלית החלה בתקופתה של הנשיאה דילמה רוסף והמשיכה גם לאחר הדחת דילמה רוסף מנשיאות ברזיל ב-2016, בעקבות חשיפת שורה של מעשי שחיתות. ב-2016 כלכלת ברזיל התכווצה ב-3.6%. בינואר 2019 נבחר ז'איר בולסונארו לכהונת הנשיא, בתמיכת הקהילה העסקית, לאחר שהבטיח להילחם בשחיתות. אולם גם בתקופת כהונתו נמשך המשבר הכלכלי. שיעור האבטלה עלה ל-15%, כלכלת ברזיל הייתה קטנה ב-2021 ממה שהייתה ב–2011, וכ-19 מיליון ברזילאים סבלו מרעב באותה שנה. בנוסף בתקופת מגפת הקורונה בברזיל מספר המתים היה יותר מחצי מיליון.
מגמה מקרו-כלכלית

להלן טבלה המציגה את התוצר המקומי הגולמי של ברזיל במחירי שוק, לפי הערכות של קרן המטבע הבינלאומית. הנתונים במיליונים.
| שנה | תוצר מקומי גולמי | המרות דולר אמריקאי |
| --- | --- | --- |
| 1980 | 7,846,331 | 52.69 קרוזרו שני |
| 1985 | 1,436,276,926 | 6,197.34 קרוזרו שני |
| 1990 | 31,759,773 | 68.30 קרוזרו שלישי |
| 1995 | 646,192 | 0.91 ריאלים |
| 2000 | 1,101,253 | 1.83 ריאלים |
| 2005 | 1,930,335 | 2.43 ריאלים |
להשוואות של כוח קנייה, דולר אמריקני אחד מומר ב-1.24 ריאלים ברזילאים בלבד.
ממשל קרדוזו הציג בפני הקונגרס סדרה של הצעות לרפורמות בחורה על מנת להחליף את הכלכלה הריכוזית הברזילאית בכלכלה מונחית שוק, וכן לשם ארגון מחדש של כל דרגי השלטון על בסיס פיסקלי. הקונגרס אכן אישר מספר תיקונים לחוקה כדי לפתוח יותר את הכלכלה לסקטור הפרטי ולמשקיעים זרים. עד סוף שנת 2003, תוכנית ההפרטה הברזילאית, שכללה את הפרטתן של חברות פלדה וטלקומוניקציה, הכניסה לקופת המדינה מעל ל-90 מיליארד דולר. באמצע שנת 2000 התקבל חוק בנוגע לאחריות על כספי הציבור, וחוק זה שיפר את המשמעת הכלכלית בשלושת דרגי הממשל- הפדרלי, המדיני והעירוני. בנוסף ננקטו אמצעים על מנת לצמצם את הגירעון בתוכנית הקצבאות בברזיל, אך עדיין נותרה עבודה רבה. רפורמת המס נידונה מעל לשנתיים, אך לא נוצר רוב מספיק על מנת לפעול במישורים החוקתי והחקיקתי. למרות הצנע, הממשל הכיר בכך שדרושה השקעה נוספת בחינוך ובבריאות כדי לתקן עוולות חברתיות.
פתיחת השוק והייצוב הכלכלי הגדילו באופן מובהק את הצמיחה בברזיל. הסחר כמעט והוכפל מאז 1990. ההשקעה החיצונית מארצות הברית עלתה מ-19 מיליארד דולר ב-1994 ל-35 מיליארד דולר בשנת 2000. ארצות הברית היא המדינה ממנה מגיעה ההשקעה החיצונית הגבוהה ביותר לברזיל.
חקלאות ויערנות

ברזיל נתברכה במשאבים חקלאיים רבים. בברזיל קיימים שני אזורי חקלאות עיקריים וברורים. האחד כולל את החצי הדרומי של ברזיל, ואף חלקים מעט צפוניים יותר (כלומר שני השלישים הדרומיים בברזיל). באזור זה שורר אקלים ממוזג למחצה, כמות משקעים גדולה יותר, קרקעות פוריות יותר, טכנולוגיה מפותחת יותר, תשתית הולמת וחקלאים מנוסים יותר. האזור מייצר את מרבית יבולי התבואה והזרעים מהם מיוצר שמן. באזור השני, הממוקם בצפון ברזיל ובאגן האמזונאס, שורר אקלים יבש, והוא חסר כמויות משקעים מספקות, אדמות פוריות, תשתית הולמת והון לפיתוח. אף על פי שמרבית האיכרים באזור זה עובדים בחקלאות למחייתם, חלקו של האזור בייצוא מוצרי היער (קקאו, פירות טרופיים) הולך וגדל. מרכז ברזיל שופע באדמות מרעה כמעט ללא עצים. אדמות אלה הן פחות מתאימות לגידולים חקלאיים מאשר המקבילות בצפון אמריקה, ולכן הן יותר מתאימות לגידולי מרעה.
במהלך תקופת הדיקטטורה, החקלאות הוזנחה ונוצלה כאמצעי לסיפוק משאבים למגזר התעשייתי ולאספקת מזון לאוכלוסייה העירונית. עד שנות ה-80 המאוחרות מחירי הגידולים וייצואם נשלטו על ידי הממשלה, כאשר הוטלו מכסות על הסחורות המיוצאות. עם זאת, מדיניות זו השתנתה מאז שנות ה-90 המוקדמות.
החקלאות הברזילאית מגוונת למדי, ולפיכך היא מספקת את צרכיה של ברזיל כמעט לבדה (בנושאי מזון). החקלאות מהווה כ-8% מהתוצר המקומי הגולמי של ברזיל, ומעסיקה בערך כרבע מכוח העבודה ביותר מ-6 מיליון עסקים. ברזיל היא יצרנית קני הסוכר והקפה הגדולה בעולם. בנוסף, היא יצואנית של קקאו, פולי סויה, מיץ תפוזים, טבק, מוצרי יער, וכן מקדמיה ופירות טרופיים נוספים. המשק החי חשוב גם כן בחלקים רבים של המדינה, כאשר נצפית צמיחה מהירה בתעשיות העופות, בשר חזיר והחלב. צמיחה זו למעשה משקפת את השינוי בטעמו של הצרכן הברזילאי. באופן כמותי, גידולי השדה מהווים כ-60%, והמשק החי כ-40%. ברזיל היא יצואנית של מוצרים חקלאיים ומוצרי מזון, ואלו מהווים כ-35% מסך הייצוא הברזילאי.
כמחצית משטחי ברזיל מכוסים ביערות, כאשר מספר יערות הגשם בברזיל הוא הגדול בעולם (רובם ממוקמים באמזונאס). בזמן האחרון ניתן להבחין בהגירה לשטחי האמזונס, וכן בביעור בקנה מידה עצום של יערות באזור האמזונס, מה שהפך למוקד התעניינות בינלאומי והביא לפגיעה בתדמיתה של ברזיל. חשוב לציין, כי הממשלה ביטלה את התמריצים לביעור היערות, והיא מתחילה ליישם תוכנית סביבתית שאפתנית, ולאחרונה אימצה חוק לפשעים סביבתיים המורה על עונשים חמורים למפרים אותו.
תעשייה

המגזר התעשייתי בברזיל הוא הגדול ביותר באמריקה הלטינית. הוא אחראי לשליש מהתוצר המקומי הגולמי של המדינה. התעשייה הברזילאית מגוונת, והיא כוללת מכוניות, פלדה, חומרים פטרוכימיים, מחשבים, מטוסים (ראו חברת אמבראר) ומוצרים בני-קיימא. יחד עם היציבות הכלכלית הגוברת אותה מספקת "פלאנו ריאל", עסקים פנימיים (ברזילאים) וחיצוניים (בעיקר ארצות הברית) השקיעו רבות בציוד ובטכנולוגיה חדשים.
ברזיל מחזיקה בתעשיית שירותים מגוונת ומורכבת גם כן. במהלך שנות ה-90 המוקדמות, הסקטור הבנקאי היה אחראי ל-16% מהתמ"ג של ברזיל. אף על פי שהיא עוברת שינויים, הבנקאות בברזיל מספקת לעסקים מקומיים מגוון רחב של מוצרים, והיא מושכת מתמודדים נוספים גם כן, בעיקר חברות כלכליות מארצות הברית. הבורסות לניירות ערך בסאו פאולו (בורסת סאו פאולו) ובריו דה ז'ניירו נמצאות בתהליכי מיזוג, ומגזר ביטוחי המשנה עומד בפני הפרטה.
זאת ועוד, הממשלה הברזילאית החלה בגיבוש ויישום תוכנית לצמצום התלות של המשק הברזילאי ביבוא נפט. ייבוא הנפט סיפק יותר מ-70% מצרכי הנפט במדינה, אולם התוכנית צמצמה אחוז זה ל-33% בלבד. בשנים האחרונות עלתה כמות הנפט הנשאבת מבארות שלא מכבר נתגלו מול חופי ריו דה ז'ניירו והפכו את ברזיל לבלתי תלויה בנפט זר. ב-21 באפריל 2006 הכריז נשיא ברזיל לואיז אינסיו דה סילבה (לולה) על אי תלותה של ברזיל בייבוא מוצרי נפט, על סיפון האסדה P-50 של חברת הנפט הברזילאית פטרוברז, המשמשת לאחסון ופריקה של מוצרי נפט. בשנת 2007 התגלה לחופי ברזיל שדה נפט בממדים עצומים, גילוי הפך את ברזיל לאחת מיצרניות הנפט הגדולות בעולם. בעקבות גילוי השדה גדלה תפוקת הנפט בברזיל מכמיליון חביות ביום. למרות לחצים של תאגידי הנפט הבנילאומיים, חברת הנפט הלאומית של ברזיל, פטרוברז, ניהלה את פיתוח השדה.
בשני העשורים הראשונים של המאה ה-21 התהדקה בהדרגה התלות בין כלכלת ארגנטינה וכלכלת ברזיל סביב ייצור משותף של תעשיות שונות כמו תעשיית הרכב הדומיננטית בשתי המדינות. המצב גורם לכך שמהלכים פוליטיים כלכליים של מדינה אחת משפיעים באופן משמעותי גם על המדינה השכנה.
ברזיל היא מהמובילות העולמיות בייצור כוח הידרואלקטרי, כאשר הקיבולת הנוכחית עומדת על 58,000 מגה וואט. הכוח ההידרואלקטרי מספק מעל 90% מהחשמל בברזיל. שני הפרויקטים ההידרואלקטריים הגדולים בברזיל הם סכר איטייפו המייצר כ-12,600 מגה וואט (נמצא על נהר הפרנה), וסכר טוקורי הנמצא בצפון ברזיל. הכור הגרעיני המסחרי הראשון בברזיל, אנגרה 1, ממוקם בסמוך לריו דה ז'ניירו, ופועל במשך יותר מ-10 שנים. "אנגרה 2" הופעל בשנת 2000 אחרי שנים של עיכובים. בנוסף, "אנגרה 3" נמצא בשלבי בנייה מתקדמים. שלושת הכורים יחדיו יספקו כ-3,000 מגה וואט לכשבנייתם של כולם תושלם.
בברזיל קיימים גם משאבים מינרליים נרחבים- מאגרי ברזל ומנגן הם מקורות חשובים לחומרי גלם תעשייתיים. שכבות של ניקל, בדיל, כרום, בוקסיט, בריליום, נחושת, עופרת, טונגסטן, אבץ, זהב ומינרלים אחרים מנוצלות גם כן.
המסחר עם ישראל

על פי נתוני מכון היצוא, היקף הסחר (ייבוא וייצוא, ללא הסחר ביהלומים), בין ישראל וברזיל הסתכם בשנת 2010 בכ-1.2 מיליארד דולר, עלייה של כ- 29% לעומת התקופה המקבילה אשתקד. בשנת 2009 הסתכם הסחר בסחורות בכ- 921 מיליון דולר, ירידה של כ- 37% לעומת השנה הקודמת. חרף העלייה המרשימה שהתקבלה בשנה האחרונה היקף הסחר עם ברזיל לא חזר לרמת השיא שנרשמה ערב המשבר. ברזיל היא שותפת הסחר ה-17 של ישראל בשנת 2010 . בשנה זו פעלו במדינה 391 חברות ישראליות, גידול של כ-9% בהשוואה לשנה שעברה (360 חברות ב-2009). בשנת 2008 פעלו בברזיל 366 חברות ישראליות.
ברזיל היא יעד הייצוא ה-11 של ישראל בשנת 2010 (לא כולל יהלומים). יצוא הסחורות הסתכם בשנת 2010 בכ-930 מיליון דולר, עלייה של כ- 30% בהשוואה לתקופה המקבילה אשתקד. עקב המשבר הכלכלי העולמי והירידה בהיקפי הסחר ובהיקפי היבוא של ברזיל, רשם היצוא הישראלי למדינה ירידה חדה של כ-39% בשנת 2009 להיקף של כ-713 מיליון דולר. בשנת 2012 הסתכם הייצוא מישראל לברזיל ב-1.15, עלייה של 26% ביחס לשנת 2011.
מבחינת היקפי הייבוא, ברזיל היא יעד הייבוא ה-27 של ישראל בשנת 2010 (לא כולל יהלומים). בשנה זו עלה יבוא הסחורות של ישראל מברזיל בשיעור של כ-24% והוא הסתכם בכ-258 מיליון דולר. בשנת 2009 נרשמה ירידה חדה של כ-29% ביבוא הסחורות והוא הסתכם בכ-208 מיליון דולר.
סטטיסטיקות נוספות

השקעות (ברוטו): 19.8% מהתמ"ג. (2004) 

התפלגות ההכנסות של משקי בית לפי עשירונים: (1998)
העשירון התחתון: 0.7%
העשירון העליון: 48%
חלוקת ההכנסות (מדד ג'יני): 60.7 (1998) 

חקלאות- מוצרים: קפה, פולי סויה, חיטה, אורז, תירס, קני סוכר, קקאו, הדס; בשר בקר. 

קצב צמיחה תעשייתי: 6% (2004) 

חשמל:
ייצור: 339 טרה-וואט שעה. (2002)
צריכה: 351.9 טרה-וואט שעה. (2002)
ייצוא: 7 ג'יגה-וואט שעה. (2002)
ייבוא: 36.58 טרה-וואט שעה. (2002)
חשמל- ייצור לפי מקור אנרגיה:
דלק מאובנים: 8.3%.
הידרואלקטרי: 82.7%.
אחר: 4.6%. (2001)
אנרגיה גרעינית: 4.4%.
נפט:
ייצור: 1.788 מיליון חביות ליום. (2004)
צריכה: 2.199 מיליון חביות ליום. (2001)
ייצוא: לא ידוע
ייבוא: לא ידוע
עתודות מובטחות: 13.9 מיליארד חביות. (2004)
גז טבעי:
ייצור: 5.95 מיליארד מטר מעוקב. (2001)
צריכה: 9.59 מיליארד מטר מעוקב. (2001)
ייצוא: 0 מטר מעוקב. (2001)
ייבוא: 3.64 מיליארד מטר מעוקב. (2001)
עתודות מובטחות: 221.7 מיליארד חביות. (2004)
מאזן תקציבי נוכחי: 8 מיליארד דולר (2004). 

ייצוא - סחורות: ציוד תעבורתי, ברזל, פולי סויה, הנעלה, קפה, מכוניות. 

ייבוא - סחורות: מכונות, ציוד חשמלי ותעבורתי, מוצרים כימיים, נפט. 

עתודות של מטבע זר וזהב: 52.94 מיליארד דולר (2004) 

שער חליפין: 2.167 ריאלים לדולר (2006)
ראו גם

הבנק המרכזי של ברזיל
עולם האלמוגים

| --- | --- |

פארק המצפה התת-ימי באילת אחד מהפארקים בבעלות החברה
 נתונים כלליים
 מייסדים:  מוריס קאהן
 בעלות:  בנימין קאהן
 מוצרים עיקריים:  פארקים ימיים
  
 http://www.coralworld.com/
 
מוריס קאהן, אחד ממייסדי עולם האלמוגים
עולם האלמוגים (באנגלית: coral world international) היא חברה מסחרית, שמטרתה היא להביא למודעות הציבור את הבעיות של שוניות האלמוגים. נשיא החברה הוא בנימין קאהן.
חברה זו היא המובילה העולמית במערכות צפייה תת-ימיות, והיא פיתחה את המצפים התת-ימיים היחידים בים האדום.
החברה

החברה מתמחה ביצירת מערכות חיים טרופיות ידידותיות לסביבה בסביבה סימביוטית. מערכות אלו מעוצבות על מנת להבטיח את השילוב בין אסתטיקה, שימור וחינוך.
שניים מהפארקים הימיים של החברה כוללים את מנהרות האקריליק הארוכות ביותר בעולם, ובפארקים אלה ישנן את התצוגות הטרופיות היפות ביותר בעולם.
היסטוריה

החברה נוסדה באמצע שנות ה-70 על ידי מוריס קאהן ודוד פרידמן. החזון שלהם התבסס על רעיון של אקווריום מהפכני וחדש, שבו יכולים המבקרים ליהנות ממפגשי תקריב עם שוניות אלמוגים וצורות חיים ימיות אחרות בים האדום, מבלי להירטב.
החברה פיתחה את המצפה התת-ימי הראשון באילת בשנת 1975, ובאותה תקופה נחשב כסוג חדש של אקווריומים בעולם. כאתר התיירות היבשתי הראשון שנצא תחת למים, זכתה עולם האלמוגים להצלחה מיידית. לאחר הפופולריות של רעיון זה, החליטה החברה להרחיב את פעילותה עם פארקים נוספים, כמו עולם האלמוגים סנט תומאס באיי הבתולה של ארצות הברית שנפתח בשנת 1978.
הפארקים בבעלות החברה

פארק המצפה התת-ימי באילת - הפארק הראשון שהחברה פיתחה ונפתח בשנת 1975.
פארק אקווה במערב אוסטרליה - פארק שנפתח כחלק מפרויקט להרחבת החברה במדינות נוספות, ונפתח בשנת 1991.
פארק האוקיינוס מאווי בהוואי - נפתח בשנת 1998.
אקווריום פלמה בספרד - האקווריום האחרון שבנתה החברה, ונפתח בשנת 2007.
עולם האלמוגים סנט תומאס באיי הבתולה של ארצות הברית - זהו הפארק הימי השני שפותח על ידי החברה, ונפתח בשנת 1978.
אי האלמוגים נסאו, באיי בהאמה - הפארק הימי הנפתח לראשונה ביחד עם בית מלון בשנת 1987 וממוקם על אי פרטי.
פארק האוקיינוס מנלי באוסטרליה - נפתח בשנת 1992. נכון לשנת 2025, פארק האוקיינוס מנלי באוסטרליה אינו בבעלות חברת  coral world international.
פולינה אסקינה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 ביולי 2003 (בת 21) רוסיה
 מידע כללי
 מדינה:  ייצוג כספורטאית: רוסיה (עד 2021) ישראל (2024-הווה)
 ספורט
 ענף ספורט:  אתלטיקה
 תת-ענף:  קפיצה משולשת, קפיצה לרוחק
 מועדון:  מכבי חיפה
 
פולינה אסקינה (נולדה ב-9 ביולי 2003) היא אתלטית ישראלית, אלופת ישראל (2024) בקפיצה משולשת.
ביוגרפיה

אסקינה נולדה וגדלה ברוסיה, ועד שנת 2021 התחרתה ברוסיה. לאחר מכן עברה לישראל.
ביוגרפיה > 2024

באליפות ישראל שנערכה ביולי זכתה במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא ישראל חדש עד גיל 23 של 13.20 מטר, לפני רומי טמיר (12.98 מטר) ואנג'ליקה מיטין (12.41 מטר), ובמדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.11 מטר, אחרי רומי טמיר (6.30 מטר) ולפני לינוי לוי (6.10 מטר).
שיאים אישיים > אצטדיון

קפיצה לרוחק: 6.11 מטר (2024)
קפיצה משולשת: 13.20 מטר (2024), שיא ישראל עד גיל 23
יחסי ישראל–קמרון

| יחסי ישראל–קמרון |
| --- | --- |
ישראל: קמרון


ישראל: קמרון
שטח (בקילומטר רבוע)
22,072: 475,440
אוכלוסייה
10,023,983: 29,566,475
תמ"ג (במיליוני דולרים)
509,901: 47,946
תמ"ג לנפש (בדולרים)
50,868: 1,622
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: רפובליקה נשיאותית חד-מפלגתית
שגרירים
אמנון קלמר: ז'אן-פייר בייטי בי אסאם
יחסי ישראל–קמרון הם היחסים הדיפלומטיים והבילטרליים המתקיימים בין מדינת ישראל והרפובליקה של קמרון. היחסים נכונו לראשונה עם קבלת עצמאותה של קמרון בראשית ינואר 1960, וראשיתם אופיינו בחמימות רבה, שכללה ביקורים הדדיים של אישים רמי-דרג ובהם שרת החוץ הישראלית גולדה מאיר, נשיא קמרון אחמדו אהידג'ו, משלחות כלכליות וחליפת שגרירים ההדדית.
על אף היחסים הקרובים שהתפחתו בין שתי המדינות, באוקטובר 1973 ניתקה קמרון את יחסיה הדיפלומטיים עם ישראל, יחד עם מדינות אפריקניות רבות אחרות, בעקבות מלחמת יום הכיפורים והפגנת סולידריות חברתית עם מצרים מתוך לחצים ערביים. עם זאת, המשיכו להתקיים קשרים כלכליים בין שתי המדינות. אחרי 13 שנים בהן לא התקיימו בין שתי המדינות יחסים דיפלומטיים, כוננה קמרון מחדש את היחסים באוקטובר 1986, בין היתר משום שרצתה סיוע ישראלי למערכת הביטחון ההרוסה שלה.
כיום (2021) מחזיקה ישראל בשגרירות ביאונדה בעוד לקמרון שגרירות ברמת-גן. שגריר ישראל בקמרון עד 2023 היה איזי ינוקא ושגריר קמרון בישראל הוא ז'אן-פייר בייטי בי אסאם (Jean-Pierre Biyiti Bi Essam).
קמרון היא אחת משתי המדינות היחידות באפריקה (לצד אריתריאה) שאינה מכירה בקיומה של מדינה ערבית בשטחי ארץ ישראל.
היסטוריה מוקדמת של היחסים: כינון וניתוק > ראשית היחסים

מדינת ישראל הכירה בעצמאותה של קמרון מצרפת והממלכה המאוחדת ב-1 בינואר 1960. ימים אחדים לאחר מכן נערך הביקור הראשון של אישיות רמת-דרג מבין שתי המדינות. ב-31 בדצמבר 1959 נסעו שרת החוץ דאז גולדה מאיר ושגריר ישראל בגאנה אהוד אבריאל לדואלה, שם השתתפו - ביחד עם המזכיר הכללי של האומות המאוחדות דאג המרשלד - בחגיגות יום העצמאות הראשון של המדינה. ב-1962 ערך אבא אבן, אז שר החינוך והתרבות, ביקור בקמרון. ב-4 בינואר 1963 נודע כי יושב ראש המועצה הכלכלית-סוציאליסטית של קמרון, גיום נגומו, לביקור בן שבועיים בישראל, במסגרתו ביקר במפעלים תעשייתיים ובקיבוצים, וכן ניהל שיחות עם פקידים ישראלים.
כעבור שלושה ימים, ב-7 בינואר, נחת נגומו בנמל התעופה בן-גוריון עם משלחת כלכלית ובה שניים מחברי המועצה ומזכירה הכללי, והתקבל על ידי יו"ר ועדת הכלכלה בנימין אבניאל. הוא סייר באזורי פיתוח, נועד עם שרת החוץ מאיר ופקידים בכירים אחרים וסייר ביישובים חקלאיים. באפריל 1963 נחתמו פרוטוקולים מבצעיים מיוחדים בירושלים בין שתי המדינות, במסגרת ההסכם הכללי לשיתוף פעולה טכני וכלכלי שנחתם באוקטובר אשתקד. שגרירה הראשון של ישראל ביאונדה היה אלחנן גפני.
ב-15 במאי 1963 הגיע נשיא קמרון, אחמדו אהידג'ו, ביחד עם שרי ממשלתו לביקור ראשון בישראל. אהידג'ו ערך ביקור גומלין זה בעקבות הזמנה שקיבל סגן שר החוץ הקמרוני גזו נקהא-נגהאקי (שבאותה נכח בישראל במסגרת ביקור של משלחת רצון טוב) מממשלת ישראל בשלהי אוקטובר 1962. הביקור הממלכתי היה ייחודי, שכן במסגרתו היה אהידג'ו הנשיא המוסלמי הראשון לבקר בישראל. במהלך הביקור, שהיה בן שבוע ימים, הניח זר על קברו של נשיא מדינת ישראל לשעבר יצחק בן-צבי, היה אורחה של מערכת הביטחון הישראלית ואף ביקר באחד מבסיסי חיל האוויר הישראלי וביקר בחיפה. נוסף על כך, ניהל שיחות מדיניות עם גולדה מאיר וראש הממשלה דוד בן-גוריון.
במישורי החינוך, הנוער והחקלאות, נוסדו מרכזי הכשרה על ידי צוות בן עשרה קציני נוער חלוצי לוחם וגדודי נוער ומדריכים חקלאיים. אישים ישראלים רבים ביקרו בישראל, ובכלל זה שרת החוץ מאיר, ראש הממשלה לוי אשכול ושר החקלאות משה דיין.