stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דיני מיסים
מטרות דיני המיסים

העברת משאבים מן הציבור למדינה – כדי לקיים את המדינה היא צריכה משאבים, אם חושבים שהארגון החברתי המכונה מדינה הוא חשוב, אנו רוצים להיות חברים בו, עלינו לממן אותו כדי שתאגיד גדול זה יוכל לפעול. אנו חושבים שזה חשוב כי יש דברים שאנו לא יכולים לספק לעצמנו ללא מדינה – אלו מוצרים ציבוריים, כמו – צבא, תשתיות, מערכת משפט, משטרה, כיבוי אש וכדומה. מערכת המס היא הכלי המרכזי המאפשר זאת.
חלוקה מחדש של העושר – במדינות רבות בעידן המודרני למערכת המס יש תפקיד חלוקתי של חלוקה מחדש של הכנסות כדי לצמצם פערים.
רגולציה (הכוונת התנהגות) – אנו כחברה שולטים על ההתנהגות של פרטים בחברה בעיקר במצבים שאנו מטילים סיכון על אחרים. כל המדינות משתמשות בדיני המס על מנת לשלוט על התנהגות בצורה מסוימת. ניתן לעשות זאת מחוץ למערכת המס למשל על ידי נתינת כסף.
בישראל

בישראל, חוק יסוד: משק המדינה קובע: "מיסים, מילוות חובה ותשלומי חובה אחרים לא יוטלו, ושיעוריהם לא ישונו, אלא בחוק או על פיו."
החוקים העיקריים שמכוחם מוטלים מיסים בישראל הם:
פקודת מס הכנסה
חוק מס ערך מוסף
חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה)
פקודת המכס
חוק ביטוח בריאות ממלכתי
תקנות מס הכנסה
הערות שוליים

↑  א. ויתקון וי. נאמן, דיני מיסים, הוצאת שוקן, מהדורה רביעית, 1969, עמ' א
| חוק ומשפט |
| --- | --- | --- |
| ענפים עיקריים | משפט ציבורי • משפט חוקתי • משפט מנהלי • משפט פלילי • דיני חיובים • דיני חוזים • דיני נזיקין • דיני עשיית עושר ולא במשפט • דיני קניין • דיון אזרחי • דיון פלילי • משפט בינלאומי פומבי • דיני היושר |  |
| תחומים נוספים | משפט ימי • דיני חדלות פירעון • דיני תאגידים •  דיני הגבלים עסקיים • משפט בינלאומי פרטי • דיני הגנת הצרכן • דיני משפחה • דיני ירושה • קניין רוחני • דיני עבודה • משפט צבאי • דיני מיסים • דיני נאמנות |  |
| מקורות המשפט | חוקה • חוק • תקנות • צו • תקדים • קודקס • מנהג • פקודה • אסדרה |  |
| שיטות משפט | משפט קאנוני • המשפט המקובל • המשפט הקונטיננטלי • המשפט הרומי • משפט עברי • שריעה • יאסה • השיטה האינקוויזיטורית • השיטה האדברסרית |  |
| תורת המשפט | פוזיטיביזם משפטי • פורמליזם משפטי • ריאליזם משפטי • הגישה הביקורתית למשפט • משפט הטבע • משפט השוואתי • הגישה הפמיניסטית למשפט • ניתוח כלכלי של המשפט • מחשבה מדינית |  |
| מוסדות ובעלי תפקידים | רשות מחוקקת • הרשות השופטת • רשות מבצעת • שופט • עורך דין • בוררות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563361305171  GND: 4116614-0  LCCN: sh85132851  NDL: 00571494 
ערך זה הוא קצרמרבנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
דניאל צ'רניש

| --- | --- |

 לידה:  24 באפריל 1979 (בן 45) סימפרופול, ברה"מ 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  סטודיו למשחק ניסן נתיב 
 פרופיל ב-IMDb
 
דניאל צ'רניש
דניאל צ'רניש בהצגה "בין לילה ובין שחר", בבימויו של סלבה מלצב, תיאטרון גשר
דניאל צ'רניש, "בין לילה ובין שחר", תיאטרון גשר
דניאל צ'רניש בהצגה "הנסיכה איבון", תיאטרון גשר
דניאל צ'רניש בהצגה "פיניטה לה קומדיה", תיאטרון גשר
דניאל צ'רניש (נולד ב-24 באפריל 1979) הוא שחקן ישראלי.
קורות חייו

דניאל צ'רניש נולד בעיר סימפרופול שבברית המועצות דאז. אביו מוזיקאי, למד בקונסרבטוריון למוזיקה בקייב, מנגן על 6-5 כלים, בברית המועצות עבד במקהלות והלחין מוזיקה, בין השאר הלחין מלודיות על משפחתו.
צ'רניש היה פעיל בחוגי תיאטרון ולמד בחטיבה ובתיכון במגמות תיאטרון. בהיותו בן 12 הופיע בהצגות סילבסטר.
צ'רניש עלה לישראל עם משפחתו בשנת 1997. הוא התגייס לצה"ל בגיל עשרים ושירת בפלוגת הקשר של החטיבה הדרוזית, השתחרר בדרגת סמל ראשון וסיים כחייל מצטיין. הוא למד במכינת מבוגרים בסטודיו למשחק ניסן נתיב בשנת 2003-2002, שם למד אצל אפרים אבא, אלונה פרץ, יצחק (בבי) נאמן. אחר-כך למד משחק בניסן נתיב בשנים 2006-2003, שם הושפע בעיקר מניסן נתיב, מהמורה והבמאי מישה לוריה ומהמורה לשפת הגוף קובי אסף.
בתום לימודיו צ'רניש שאף לשחק בתיאטרון גשר. הוא השאיר קורות חיים בתיאטרון גשר טלפון מהבמאית לנה קריינדלין לבוא מייד ולעשות אודישן. הוא נסע במהירות לתיאטרון גשר עבר אודישן וכעבור שבועיים עבר אודישן נוסף לפי המחזה של רומיאו ויוליה, באודישן צ'רניש גילם את דמותו של רומיאו ויעל לוין שיחקה את יוליה והתקבל לתיאטרון. מאז שנת 2006 הוא חלק מלהקת השחקנים של תיאטרון גשר ושיחק עד היום (דצמבר 2011) בעשר הצגות בגשר. ההצגה הראשונה בה שיחק הוא היה בתפקיד הראשי של ולודיה בהצגה "הבן הבכור" בבימויה של לנה קריינדלין. הוא היה מועמד על תפקידו בהצגה לפרס התיאטרון הישראלי לשחקן המבטיח לשנת 2007.
בשנת 2007 שיחק צ'רניש בסרט "בדרכים" בבימויו של ליאור גלר. בסרט משחק בתפקיד הראשי ומגלם את דמותו של בחור בשם דניאל, שהרג ילד במלחמת לבנון, צלקת נפשית שהוא סוחב עמו כל הזמן. אחרי הצבא דניאל סובל מתסמונת פוסט טראומטית ומתמכר להרואין.
הסרט זכה בפסטיבל הקולנוע בברלין (2007) בפרס התסריט הטוב ביותר, זכה ב-26 פרסים בינלאומיים, היה מועמד לפרס האוסקר לסרטי סטודנטים.
בשנת 2009 השתתף צ'רניש בסדרה "בין השורות" בטלוויזיה הרוסית, בה שיחק כמאהב של יבגניה דודינה. באותה שנה שיחק בתפקיד קטן בסרטו הראשון של משה איבגי כבמאי, "וביום השלישי".
ב-2008 צ'רניש עשה דיבוב ללהקת בלט פנוב.
דניאל צ'רניש נשוי לדיאנה ולהם ילד אחד.
תפקידים > קולנוע וטלוויזיה

| סרט/סדרה | במאי | שנה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| וביום השלישי | משה איבגי | 2009 |  |
| בין השורות | יבגני רומן | 2009 |  |
| דרכים | ליאור גלר | 2007 |  |
| צומת מילר | אדיר מילר | 2020 |  |
תפקידים > תיאטרון

מופעים שונים
| הצגה | תיאטרון | במאי |
| --- | --- | --- |
| סטודנט ואהובה | פסטיבל תיאטרון קצר בצוותא |  |
| הזמיר והורד | עיבוד של אהרון לוין לאגדה של אוסקר ויילד | יוליה פבזנר |
אופרה "על אדונים ומשרתים": 
אופרה בשיתוף פעולה עם תזמורת פילהרמונית של רמת-גן: 
תיאטרון "גשר"
| הצגה | מחזאי | במאי | תפקיד | הצגת בכורה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פיניטה לה קומדיה! | עיבוד של אלכסנדר מורפוב ורועי חן ל"המתאבד" מאת ניקולאי ארדמן | אלכסנדר מורפוב | כומר | 3 ביולי 2013 |
| כפר | יהושע סובול | יבגני אריה | רוברטו | 30 במרץ 2013 |
| בין לילה ובין שחר | עיבוד של גור קורן לסיפורו של יהושע קנז | סלבה מלצב | פסח | 1 במרץ 2012 |
| יונה ונער | עיבוד של רועי חן לרומן של מאיר שלו | יבגני אריה | יונה ופלמ"חניק | 22 באוקטובר 2011 |
| הנסיכה איבון | ויטולד גומברוביץ' | משה איבגי | סיריל, בן לווייתו של הנסיך | 13 באפריל 2011 |
| רביזור | ניקולאי גוגול | יבגני אריה | מישקה - משרת ראש העיר, משרת באכסניה ועורב | 14 ביולי 2010 |
| שונאים - סיפור אהבה | על-פי יצחק בשביס-זינגר | יבגני אריה |  | 29 בנובמבר 2009 |
| הרפר ריגן | סיימון סטיבנס | עודד קוטלר |  | 12 בספטמבר 2009 |
| רומן בעבודה | עיבוד של רועי חן לאלדר רזנוב ואמיל ברגינסקי | יבגני אריה ולנה קריינדלין | החבר של גליה | 23 במאי 2009 |
| טרטיף | מולייר | יבגני אריה |  | 5 במאי 2009 |
| הלילה ה-12 | ויליאם שייקספיר, עם שירים מאת אירווינג ברלין | רפי ניב | רב חובל ומשרת הדוכס | 21 בספטמבר 2008 |
| לה פונטיין | על-פי משלי לה פונטיין | מינה יכין |  | 3 במאי 2008 |
| הבן הבכור | אלכסנדר ומפילוב | לנה קריינדלין | וולודיה | 7 בפברואר 2007 |
| ואריאציות לתיאטרון ולתזמורת | מופע מוזיקלי הכולל שירים על החיים ברוסיה | יבגני אריה |  | 14 במאי 2005 |
דיוגו רודריגש

| --- | --- |
 לידה:  סוף המאה ה-15 פורטוגל 
 פטירה:  21 באפריל 1577 גואה, הודו 
 מדינה:  ממלכת פורטוגל 
 
דיוגו רודריגש (באנגלית: Diogo Rodrigues ; נולד כנראה 1490–1496 לאגוס, פורטוגל - נפטר 21 באפריל 1577 גואה, הודו) היה חוקר פורטוגלי של האוקיינוס ההודי, שהפליג באוניה בפיקודו של דום פדרו מסקרנה. הם הפליגו מזרחה מכף התקווה הטובה בתוואי שהתגלה לכיוון גואה. על שמו נקרא האי רודריגש, בין 4 ל 9- בפברואר 1528 לאחר שגילה אותו במהלך המסע שלו מגואה דרך קוצ'ין (עזב ב־15 בינואר 1528) לפורטוגל. בעקבות המסע הוא עלה לדרגה של אביר (cavaleiro). לאחר מכן הוא חזר לגואה והטביע חותם בתולדות האימפריה הפורטוגזית בתת-היבשת סביב אמצע המאה ה -16.
מסעות דיוגו רודריגש

בראשית המאה ה -16 מונה דיוגו פרננדס פריירה לקברניט ספינת "ספטובל" שהועברה לגואה. אומרים שהוא ניווט בקשת רחבה ממזרח למדגסקר והגיע לאי רוניון, אותו כינה מיד אילאה דה סנטה אפולוניה (לכבוד אפולוניה הקדושה שיומה היה, 9 בפברואר 1507). לאחר מכן הוא המשיך מזרחה וגילה את האי מאוריציוס, אותו כינה אילה דו סירנה (שם ספינתו). משם פרננדס המשיך מזרחה וגילה את האי שכינה בשם אילה דה דייגו פרננדס, דומיגו פריז או דומינגו פריאס (שני האחרונים הם ככל הנראה תעתיקים קרטוגרפיים או קיצורים של 'דיוגו פרננדס'). אומרים שהוא גם עצר למלא מים באיים הראשון והשלישי, לפני שחזר למוזמביק.
באי דיוגו פרננדס ביקר בשנת 1509 דיוגו לופס דה סקיירה והשם 'דום גלופס' (קיצור נוסף שתועתק) מופיע לעיתים במפות. הוא עבר את שינוי השם האחרון שלו לשם האי רודריגש כמה שנים אחר כך, לאחר שהחוקר פורטוגזי נוסף בשנת 1528, עשה את דרכו חזרה לאורך האוקיינוס ההודי מגואה. הוא ניווט דרך האיים רוניון, מאוריציוס ורודריגש. הוא קרא לאיים האלה מסקרנה, על שם מפקדו פדרו מסקרנה, שהיה שם לפני כן בשנת 1512.
חיים ומורשת בגואה > מושל סלסט

דיוגו רודריגש הקים את בסיסו בגואה, למד את השפה המקומית, היה יוזם הבנייה של המבצר בגואה ומושל האי סלסט (לימים חלק מבומבי, מומבאי הנוכחית). האי הושכר לו מ-1535 עד 1548 לאחר ההסכם בין המשנה למלך הפורטוגלי דום נונו דה קונאה ובאדור שאח הסולטן מגוג'אראט, שמסר את האיים לרשות פורטוגל. הוא נודע גם בשם מסטרה דייגו בגלל תרומותיו האמנותיות לייפוי העיר סלסט. כמו כן, יזם את שיקום מצודת דיו. המצודה נחשבה כבלתי ניתנת לכיבוש ועמדה על תילה במשך יותר מארבע מאות שנים, למרות מספר רב של ניסיונות לכיבושה. דייגו היה גם הבעלים של החוף שנקרא חוף קולבה בגואה, שהועבר לצאצאי משפחתו כחלק מהרכוש המשפחתי, זהו אותו כפר בו הקים את בית המגורים הענק שלו בשנת 1551.
חיים ומורשת בגואה > מפקד מבצר רחול

רודריגש היה מושל רחול בסלט, גואה, העיירה הראשית שהייתה ברשות הפורטוגזים במהלך הכיבוש המוקדם שלהם באזור. במקום נבנו מבצר וכנסייה, שנחשבת לראשונה באזור סלט. הכנסייה ברחול הוקמה עד סוף שנת 1565, במקום מקדשים הינדים. היא נבנתה בבוץ עם גג סכך. כינו אותה כנסיית האם (Matriz) של כל דרום גואה ונקראה Igreja da Nossa Senhora de Neves. הארכיבישוף הראשון של גואה, דום גספר חורחה דה לאה פררה בחר את מיקום הכנסייה, ורודריגש היה אחראי על הביצוע עצמו.
חוסה ניקולאו דה פונצ'ה כתב כי דיוגו רודריגש נפטר בקולווה, גואה ונקבר בתוך כנסיית האם (מטריס). על קברו נכתב: "כאן שוכב דיוגו רודריגש (נקרא) 'או דו פורטה / קפטן מבצר זה, שהרס את המקדשים בשטחים האלה. הוא נפטר ב -21 באפריל של שנת 1577." המצבה שלו ושרידיו נמצאים עדיין בתוך הכנסייה, בסמוך למזבח איגרג'ה דה נוסה סנהורה דה נבס משנת 1577.
המקדשים ההינדיים של סלט בגואה הושמדו על ידי דיוגו אשר פיקח באופן אישי על הריסתם בשנת 1567. המעשה הוביל ליציאתם ההמונית של ההינדים מהשטחים שהוחזקו על ידי הפורטוגזים. ההינדים לקחו את אליליהם מעבר לנהר זוארי לשטחי מלכי סונדו ההינדים. בין המקדשים שנהרסו היו מקדשי שרי רמנאתי, שרי שנטדורגה ושרי מנגשי. כמו כן נהרסו על ידי דייגו תשעה מקדשים בכפר מרגאו, הוא תוגמל בהכנסות מהאדמות השייכות למקדשים.
ההרס הופעל כאשר הותקף ישועי וכשקהילת הילידים לא צייתה לדיוגו רודריגש. כעונש, הוא שרף את מקדש רמנת. תושבי הכפר הגישו נגדו תביעה לבית משפט בגואה. השופט הורה לדיוגו לבנות מחדש את המקדש. בתמיכת הארכיבישוף פרימז והמועצה המחוזית. למרות זאת, קיבל דייגו פקודה מהמשנה למלך לשרוף את מקדשי סלטה. המשנה למלך הוציא גם גזירה בדצמבר 1565 האוסרת על הקמת מקדשים חדשים ותיקון הקיימים. דבר הפקודה : "אני מורה בזאת שבאזור כלשהו בבעלות אדוני המלך, אף אחד לא צריך לבנות מקדש הינדי ואסור לתקן מקדשים כאלה שנבנו כבר ללא אישורי. אם צו זה יופר, מקדשים אלה ייהרסו. הטובין שבהם ישמשו לכיסוי ההוצאות על עבירה זו"
הרכוש וההכנסות של המקדשים נמסרו לרשות הכנסייה. התאריך המדויק בו הרס דיוגו רודריגש את מקדש מלסה דווי (שיהפוך בעתיד לכנסיית גבירתנו של ההתעברות) היה ב -7 במרץ 1567 . תושבי הכפר הצליחו להוציא מהמקדש אלילים אחדים. ספרים קדושים ויצירות אמנות שהעצימו את יופיו של המקדש. המקדש נהרס ללא רחם. רודריגש עזב את הכפר לאחר הצבת צלב במקום הבולט ביותר.
את פרטי חורבן המקדש ניתן למצוא בדו"ח אירם אום גומז ווז מיום 12 בדצמבר 1567, המציין כי המקדש נהרס כליל ב־14 במרץ 1567. דייגו רודריגש הרס 280 מקדשים בסלט בלבד. המאמינים שהשתמשו באותם מקדשים הועברו בעיקר לאזורי הכיבוש החדשים שבהם שלטו הפיאודלים של הסולטאן אדיל שאהה מביג'אפור. בהיותם הינדים בעצמם, הם לקחו את המשימה להקל על יצירת מקומות מגורים חדשים לפליטי הכפרים שנהרסו.
חיים ומורשת בגואה > משפחה ומורשת

לרודריגש היו שני בנים, ניקולאו ואינאסיו רויז, מאישה השייכת למשפחת פרבה - אצולה פיאודליים הינדית. האשה ויטולה פורוב דסאי, נישאה לו ב־29 בנובמבר 1512 כפי שנמצא בארכיונים. המשפחה השתמשה בקיצור השם, לשם מלכותי - רויז במקום בצורה הפשוטה של רודריגש, עד סוף המאה ה -19 .
האנדרטה הניצבת בקולבה, גואה מעוטרת עם כתובות של משפחת רויז (רודריגס) בגואה. אנדרטה נבנתה מחדש כמבנה גדול יותר בשנת 1857 ועומדת על כנה. שכן אחד הנכדים הגדולים של דייגו נפטר לפתע בגלל מחלה בגיל צעיר 38 שנה. זאת הייתה המשפחה היחידה בקולבה, עם שורשים למשפחת רויז (רודריגש).
אחד מהצאצאים מבנו ניקולאו, עדיין מתגורר בבית האבות שנבנה על ידי רודריגש בקולבה. חלקים מנכסי חוף קולבה בגואה קשורים למשפחה, אבל מנוהלים על ידי הממשל הודי. האנדרטה המשפחתית מוחזקת על יד צאצאי המשפחה.
הערות שוליים

↑  uguste Toussaint, History of the Indian Ocean (Chicago: University Press, 1966), pp. 109
↑  Clara Pinto Correia Return of the crazy bird: the sad, strange tale of the Dodo, (New York: Springer, 2003), p. 24
↑  Le Guat, François, The voyage of François Le Guat of Bresse, to Rodriguez, Mauritius, Java, and the Cape of Good Hope, Vol. 2, Engl. trans., London: Halykut Society (1891); Appendix in Le Guat, p. 316
1 2  George Schurhammer, Francis Xavier, his life and his time, Volume 2, Asia (1541–1549), 2nd Halband: India and Indonesia. (Herder: Freiburg and Vienna, 1971), pp. 96 and 108
↑  J Gerson da Cunha,"The Origin of Bombay", New Delhi, 1900, Reprinted 2004, Asian Educational Services, ISBN 978-81-206-0815-3
↑  Denis Louis Cottineau de Kloguen, "An Historical Sketch of Goa", Printed for the proprietor by William Twigg, at the Gazette Press, 1831, Harvard University, ark:/13960/t9x067m4t.
1 2 3  José Nicolau da Fonseca, Historical and Archaeological Sketch of the City of Goa, Bombay: Thacker, 1878, pp. 47–48. Reprinted 1986, Asian Educational Services
↑  Délio de Mendonça, Conversions and Citizenry: Goa Under Portugal, 1510-1610, Volume 11 of Xavier Centre of historical research studies series, Issue 11 of XCHR studies series.
↑  J. Thekkedath, History of Christianity in India, vol.2, Bangalore, 1988, p. 340
מפת הגילויים של דיוגו רודריגש, 1680
"כנסיית האם" והמצודה בעיר רחול
המונומנט של משפחה רויז (רודריגש) בקולבה, גואה
המצבה של דיוגו רודריגש, כפי שנשמרה בכנסייה בגואה, מאז 1577
הבחירות הפרלמנטריות באוסטרליה 2016

הבחירות הפדרליות באוסטרליה, שנועדו לקבוע את כל 226 חברי הפרלמנט ה-45 של אוסטרליה נערכו ביום שבת, 2 ביולי 2016, לאחר מסע בחירות רשמי מורחב בן שמונה שבועות. זה הוא ה"פירוק הכפול" (או "פיזור כפול" - האמצעי היחיד לפיזור הסנאט) הראשון באוסטרליה מאז הבחירות של 1987.
הבחירות באוסטרליה עושות שימוש במערכת בחירות "העדפה מלאה" בקול אחד, ערך אחד של מושב חבר-בודד, של 150 חברי בית הנבחרים האוסטרלי (הבית התחתון), בשינוי משיטת "העדפה מלאה" עם קבוצת פתקי הצבעה מסוג "הקול היחיד הנייד" במערכת של בחירות יחסיות לייצוג 76 חברי הסנאט (הבית העליון). ההצבעה היא חובה.
תוצאות הבחירות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ממוצע נע שורה של צבירת נתונים
דינה דינה

"דינה דינה" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר הישראלי פאר טסי. הוא יצא לאור ב-9 באוגוסט 2014, על ידי חברת התקליטים Mobile1 Music, כסינגל השלישי מתוך אלבומו כוחה של אהבה.
על השיר

השיר נכתב והולחן על ידי אבי אוחיון והופק על ידי יעקב למאי. בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-620 אלף השמעות. ל"דינה דינה" לא הופק וידאו קליפ אך הועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של טסי קטע אודיו שלו. "דינה דינה" הגיע למקום החמישי במצעד המדיה פורסט ולמקום השישי במצעד רדיו לב המדינה.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2014)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2014)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2014)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2014)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 5 |  |
|  ישראל | רדיו לב המדינה | 6 |  |
|  ישראל | 99.5FM חמ-אש | 8 |  |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים |
| --- | --- | --- | --- |
| עולם | 9 באוגוסט 2014 | הזרמת מוזיקה | Mobile1 Music |
הערות שוליים

↑  פאר טסי - דינה דינה, יוטיוב
דניאל צ'סטר פרנץ'

| --- | --- |

 לידה:  20 באפריל 1850 אקסטר, ארצות הברית 
 פטירה:  7 באוקטובר 1931 (בגיל 81) סטוקברידג', ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Sleepy Hollow Cemetery 
 לאום:  אמריקאים לבנים 
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס 
 תקופת הפעילות:  1876–1924 (כ־48 שנים) 
 תחום יצירה:  פיסול 
 זרם באמנות:  הרנסאנס האמריקני 
 הושפע על ידי:  Thomas Ball, William Rimmer, אביגיל מיי אלקוט ניריקר, ויליאם מוריס האנט 
 יצירות ידועות:  Statue of the Republic, פסל אברהם לינקולן, equestrian statue of George Washington, Statue of Abraham Lincoln 
 פרסים והוקרה:  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 בן או בת זוג:  Mary Adams French French (1888–7 באוקטובר 1931) 
 צאצאים:  Margaret French Cresson 
 חתימה:   
 
דניאל צ'סטר פרנץ' (באנגלית: Daniel Chester French;‏ 20 באפריל 1850 - 7 באוקטובר 1931) היה אחד הפסלים האמריקאים הפוריים והמוערכים ביותר של המאה ה-19 ותחילת המאה העשרים, ידוע בעיקר בזכות עיצובו של הפסל המונומנטלי של אברהם לינקולן (1920) בשנת 1920. פסל זה מוצב כיום באנדרטת לינקולן שבוושינגטון הבירה.
חיים וקריירה

פרנץ' נולד באקסטר, ניו המפשייר, להנרי פלאג פרנץ' (1813–1885), שהיה עוזר מזכיר האוצר של ארצות הברית, ומחבר ספר שתיאר את שיטת הניקוז הצרפתית, ואשתו אן ריצ'רדסון שהייתה שופטת ראשית בניו-המפשייר.
בשנת 1867 עבר דניאל עם משפחתו לקונקורד, מסצ'וסטס, שם היה שכן וחברו של ראלף וולדו אמרסון, ומשפחת אלקוט. החלטתו להמשיך לפסל הושפעה מאחותה של לואיזה מיי אלקוט, מיי אלקוט.
השכלתו המוקדמת של דניאל כללה אימונים באנטומיה אצל ויליאם רימר ורישום עם ויליאם מוריס האנט. פרנץ' בילה שנה בלימודים במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, וגם כמה שנים בפירנצה, איטליה, שם למד בסטודיו של תומאס בול. פרנץ' זכה לראשונה לשבחים על פסלו המונומנטלי של דמות הלוחם - "איש הדקות", (The Minute Man) שהוזמן על ידי עירית קונקורד, מסצ'וסטס, שנחשף ב -19 באפריל 1875, במלאת מאה שנים לקרב על לקסינגטון וקונקורד.
עד מהרה הקים אולפן משלו, תחילה בוושינגטון הבירה, לאחר מכן עבר לבוסטון ואז לעיר ניו יורק. המוניטין של פרנץ' גדל עם יצירת פסל הרפובליקה שלו לתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893, בשיקגו.
יצירות בלתי נשכחות נוספות של פרנץ' כוללות: אנדרטת החטיבה הראשונה ומזרקת הזיכרון באט-מילט בוושינגטון. ג'ון הרווארד, קיימברידג', מסצ'וסטס. דלתות ארד לספרייה הציבורית של בוסטון. ופסלי "ארבעת היבשות". בנוסף לאנדרטת לינקולן המפורסמת, פרנץ' שיתף פעולה עם האדריכל הנרי בייקון באנדרטאות רבות ובמזרקת כיכר דופונט בוושינגטון הבירה.
תוארים ופרסים

בשנת 1893, פרנץ' היה חבר מייסד של האגודה הלאומית לפיסול, והוא מונה לעמית של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים בשנת 1913. [4] פרנץ' הפך גם לחבר באקדמיה הלאומית לעיצוב (1901), באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמכתבים (שהעניקה לו את מדליית הזהב לפיסול בשנת 1917), בליגה האדריכלית ובאקדמיה די סן לוקה, רומא.
הוא היה נאמן של המוזיאון המטרופוליטן לאמנות בעיר ניו יורק, ומייסד משותף של האקדמיה האמריקאית ברומא. הוא היה עמית של הלגיון הצרפתי והוענק לו אות הוקרה בתערוכת פריז בשנת 1900. הוא גם קיבל תוארי כבוד מאוניברסיטאות: דארטמות', ייל, הרווארד וקולומביה. הוא היה חבר מייסד של הוועדה האמריקאית לאמנויות יפות, כיהן כיושב ראש בשנים 1910 - 1915, כולל 1912 - 1915.
המשך קריירה

בשנת 1917 עיצב פרנץ' ועמיתו, אוגוסטוס לוקמן, את מדליית הזהב של פרס פוליצר. פרנץ' עיצב את הצד של הפרס עם בנג'מין פרנקלין עליו, ואילו לוקמן יצר את העיצוב האיקוני של סמל הפרס והניסוח שעליו. בשיתוף עם אדוארד קלארק פוטר הוא עיצב את פסל ג'ורג' וושינגטון, שהוזמן על ידי קבוצה שכינתה את עצמה "איגוד הנשים האמריקאיות להקמת פסל וושינגטון בפריז", שנחשף בכיכר אינה בפריז, צרפת, בשנת 1900.
פסל נוסף בפארק מונט, בפילדלפיה, שהוזמן על ידי האגודה לאמנות ציבורית ופסל הסוסים של ג'וזף הוקר בבוסטון.
פרנץ' היה אחד מהפסלים הרבים שהשתמשו לעיתים קרובות בשחקנית אודרי מונסון כמודל. יחד עם וולטר לייטון קלארק ואחרים, הוא גם היה ממקימי פסטיבל תיאטרון ברקשייר.
פרנץ' נפטר בסטוקברידג', מסצ'וסטס, בשנת 1931, בגיל 81, ונקבר בבית הקברות סליפי הולו, קונקורד, מסצ'וסטס.
הערות שוליים

↑  John William Leonard, Men of America: A Biographical Dictionary of Contemporaries, L.R. Hamersly, 1908. (באנגלית)
↑  {{{מחבר}}}, French, Daniel Chester, The New International Encyclopædia
↑  “Daniel Chester French (1850–1931).”, www.metmuseum.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463571705171  PLWABN: 9810591363305606  BnF: cb171659603 (data)  GND: 122948106  ISNI: 0000 0000 6631 5241  LCCN: n50025420  NTA: 130565695  RKD: 121032  SNAC: w6h70hnm  S2AuthorId: 145018368  ULAN: 500009434  VcBA: 495/141193  VIAF: 62442940   WorldCat (עם VIAF): 62442940 
דניאל פרנץ', אנדרטת הזיכרון, The Minute Man, 1874
דניאל צ'סטר פרנץ', פסל לינקולן, וושינגטון
האסכולה הפוזיטיבית

האסכולה הפוזיטיביסטית היא תאוריה בקרימינולוגיה שעוסקת במציאת סיבה לכל תוצאה, מסבירה את הפשיעה ככוח בלתי נשלט. הכוחות עשויים להיות פגיעה מוחית (חלקים אטביסטים / חלקים רדומים), ואליהם מצטרפים גם כוחות חיצוניים: בעיות כלכליות קשות, אזורי מגורים קשים, עוני ועוד. פרי, תלמידו של לומברוזו מדבר על כוחות חברתיים בלתי נשלטים על ידי היחיד, אשר גורמים לו בסופו של דבר לעבור עבירות. כדי לא לאפשר ליחיד לפגוע בחברה יש להרחיקו ממנה- לדבריו, יש לגלות אחריות חברתית ולהרחיק את העבריין מהחברה, כדי שלא ימשיך לפגוע בה. - אחריות חברתית. יחד עם זאת, כיוון שלא מדובר בבחירה בפשיעה, יש לבדוק את הגורמים לפשיעה אצל היחיד, ולנסות לשקמו כדי להחזירו לחברה ללא גורמי פשיעה חוזרת.
הגישה הביולוגית- הזרם הפוזיטיביסטי

זרם זה חיפש גורם לכל תופעה. לומברוזו ותלמידיו מצאו קשר בין חריגות בתאי המוח ובין התנהגות עבריינית. 
לומברוזו, רופא יהודי איטלקי מצא כי אזור מסוים במוח העבריין שהיה אמור להיות מפותח- נתגלה כבלתי מפותח, ואזור שלא אמור להיות מפותח, היה מפותח מאוד במוח העבריין. לומברוזו החליט על סמך ממצאים מוחיים אלו, כי העבריין הוא יצור אטביסטי, יש בו נסיגה התפתחותית, אשר גורמת לו להיות עבריין. הרעיון הבסיסי: העבריינות היא תולדה של גורמים פיזיים מולדים. האדם לפשע נולד. במהלך השנים הוא מיין סוגים שונים של עבריינים: אטביסטים, אפילפטיים, חולי נפש, נסיבתיים. העבריינות, בכל מקרה, טבועה באדם כתכונה ביולוגית הקשורה לאפילפסיה ולנסיגה התפתחותית (אטביסטית).
גרופלו, תלמידו של לומברוזו, הבחין בין פשע טבעי לפשע מלאכותי. פשע טבעי - נגד רגשות בסיסיים של מוסר ורחמים. הוא קיבל את גישתו של לומברוזו בדבר הקשר בין גורמים ביולוגים לעבריינות, אך הוסיף להם גורמים נפשיים. בכל מקרה, כמו לומברוזו, שלל גם גרופלו בחירה חופשית של האדם לעסוק בפשע. לדבריו, העבריין נשלט על ידי גורמים פיזיולוגיים ונפשיים.
פרי, גם הוא תלמידו של לומברוזו, קיבל את עמדתו של לומברוזו באשר לגורמי פשע ביולוגיים, אך הוסיף להם גם גורמים חברתיים, כגון סביבת מגורים, חינוך, משפחה, מעמד חברתי, ואזור מגורים.
לומברוזו ושני תלמידיו טענו כי פעולותיו של האדם אינן נשלטות על ידיו אלא על ידי כוחות שונים. כוחות אלו יכולים להיות ביולוגיים (חריגות מוחיות מלידה), פסיכולוגיים וחברתיים. נקודת אור בגישתם היא כי ניתן לאתר את הסיבות להתנהגות ולנסות להתאים טיפול משקם לעבריין.
תוצאת התפיסה הפוזיטיביסטית

יש להרחיק את העבריינים מן הקהילה, ברוב המקרים, ולשכן אותם במוסדות סגורים, על מנת להגן על הקהילה. הרעיון הוא שהאדם לא פועל על פי עקרונות נשלטים (בחירה חופשית), ולכן על החברה להרחיקו. על פי תפיסה זו, רק מומחים, רופאים וכדומה יוכלו לקבוע אם אדם כשיר לחזור לקהילה.
דינה דרייפוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בפברואר 1911 מילאנו, ממלכת איטליה 
 פטירה:  25 בפברואר 1999 (בגיל 88) הרובע החמישה-עשר של פריז, צרפת 
 מקום לימודים:  Lycée Lamartine 
 תחומי עניין:  פילוסופיה, תרגום מגרמנית, literary translation, אתנולוגיה, תרגום לצרפתית 
 עיסוק:  אנתרופולוגית, אתנולוגית, לוחמת בתנועת ההתנגדות הצרפתית, פילוסופית, מתרגמת 
 מדינה:  צרפת 
 בן או בת זוג:  קלוד לוי-שטראוס (1932–1945) 
 
דינה דרייפוס (בצרפתית: Dina Dreyfus; ‏1 בפברואר 1911, מילאן – 25 בפברואר 1999, פריז), הידועה גם בשם דינה לוי-שטראוס (Dina Levi-Strauss), הייתה אתנולוגית, אנתרופולוגית, סוציולוגית ופילוסופית צרפתייה, שערכה מחקרים תרבותיים בדרום אמריקה, לימדה באוניברסיטת סאו פאולו בברזיל ובסורבון בפריז. בזמן שהותה בברזיל, ייסדה את החברה האתנולוגית הראשונה בברזיל ביחד עם המשורר והמוזיקולוג מריו דה אנדרדה. אחרי מלחמת העולם השנייה, החזיקה בתפקידי מפתח במערכת החינוך הצרפתית.
ביוגרפיה

דינה דרייפוס הגיעה עם משפחתה לפריז בגיל 13 והחלה שם את לימודי התיכון. ב-1929 התקבלה ללמודי פילוסופיה בסורבון ולמדה גם אנתרופולוגיה. בשנת 1932 דרייפוס נישאה לקולגה שלה קלוד לוי-שטראוס וסיימה את לימודי הפילוסופיה ב-1934. ב-1935 היא יצאה עם קבוצת חוקרים צרפתית ללמד באוניברסיטת סאו פאולו, שזה עתה נוסדה, במסגרת פעילות של משרד החוץ הצרפתי לקידום השפה והתרבות הצרפתית. היא לימדה קורס מעשי באתנולוגיה שמשך קהל גדול של משכילים דוברי צרפתית.