stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גאורגיוס סמראס
סטטיסטיקה > בקבוצות

נכון ל-29 ביוני 2014
| מועדון> קבוצה | מועדון> ליגה | מועדון> עונה | ליגה> משחקים | ליגה> שערים | גביע> משחקים | גביע> שערים | גביע הליגה> משחקים | גביע הליגה> שערים | אירופה> משחקים | אירופה> שערים | סה"כ> משחקים | סה"כ> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הירנביין | ליגת העל ההולנדית | 2002/2003 | 15 | 4 | 1 | 1 | — | — | — | — | 16 | 5 |
| הירנביין | ליגת העל ההולנדית | 2003/2004 | 27 | 4 | 3 | 0 | — | — | 6 | 1 | 36 | 5 |
| הירנביין | ליגת העל ההולנדית | 2004/2005 | 31 | 11 | 1 | 0 | — | — | 5 | 0 | 37 | 11 |
| הירנביין | ליגת העל ההולנדית | 2005/2006 | 15 | 6 | 1 | 1 | — | — | 5 | 2 | 21 | 9 |
| הירנביין | סך הכל | סך הכל | 88 | 25 | 6 | 2 | — | — | 16 | 3 | 110 | 30 |
| מנצ'סטר סיטי | הפרמייר ליג | 2005/2006 | 14 | 4 | 2 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 16 | 5 |
| מנצ'סטר סיטי | הפרמייר ליג | 2006/2007 | 35 | 4 | 5 | 1 | 1 | 1 | 0 | 0 | 41 | 6 |
| מנצ'סטר סיטי | הפרמייר ליג | 2007/2008 | 5 | 0 | 0 | 0 | 2 | 1 | 0 | 0 | 7 | 1 |
| מנצ'סטר סיטי | סך הכל | סך הכל | 54 | 8 | 7 | 2 | 3 | 2 | 0 | 0 | 64 | 12 |
| סלטיק | ליגת העל הסקוטית | 2007/2008 | 16 | 5 | 3 | 1 | 0 | 0 | 2 | 0 | 21 | 6 |
| סלטיק | ליגת העל הסקוטית | 2008/2009 | 31 | 15 | 2 | 0 | 3 | 2 | 4 | 0 | 40 | 17 |
| סלטיק | ליגת העל הסקוטית | 2009/2010 | 32 | 10 | 2 | 0 | 1 | 0 | 8 | 3 | 43 | 13 |
| סלטיק | ליגת העל הסקוטית | 2010/2011 | 22 | 3 | 5 | 0 | 3 | 3 | 4 | 1 | 34 | 7 |
| סלטיק | ליגת העל הסקוטית | 2011/2012 | 26 | 4 | 4 | 2 | 1 | 0 | 7 | 0 | 38 | 6 |
| סלטיק | ליגת העל הסקוטית | 2012/2013 | 25 | 9 | 4 | 0 | 1 | 0 | 10 | 5 | 40 | 14 |
| סלטיק | ליגת העל הסקוטית | 2013/2014 | 20 | 7 | 1 | 0 | 0 | 0 | 12 | 4 | 32 | 11 |
| סלטיק | סך הכל | סך הכל | 172 | 53 | 21 | 3 | 9 | 5 | 47 | 13 | 248 | 74 |
| וסט ברומיץ' אלביון | הפרמייר ליג | 2014/2015 | 5 | 0 | 1 | 0 | 2 | 0 | 0 | 0 | 8 | 0 |
| וסט ברומיץ' אלביון | סך הכל | סך הכל | 5 | 0 | 1 | 0 | 2 | 0 | 0 | 0 | 8 | 0 |
| אל-הילאל | ליגת העל הסעודית | 2014/2015 | 5 | 0 | 2 | 1 | 1 | 1 | 3 | 0 | 11 | 2 |
| סטטיסטיקה בקריירה | סטטיסטיקה בקריירה | סטטיסטיקה בקריירה | 314 | 85 | 34 | 7 | 12 | 7 | 63 | 16 | 422 | 116 |
סטטיסטיקה > בנבחרת

נכון ל-29 ביוני 2014
| נבחרת | שנה | משחקים | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| יוון | 2006 | 7 | 3 |
| יוון | 2007 | 7 | 0 |
| יוון | 2008 | 8 | 0 |
| יוון | 2009 | 9 | 2 |
| יוון | 2010 | 12 | 1 |
| יוון | 2011 | 8 | 1 |
| יוון | 2012 | 12 | 1 |
| יוון | 2013 | 7 | 0 |
| יוון | 2014 | 8 | 1 |
| סה"כ | סה"כ | 78 | 9 |
תארים

אליפות (4): 2007/2008, 2011/2012, 2012/2013, 2013/2014
הגביע הסקוטי (2): 2011, 2013
גביע הליגה הסקוטי (1): 2009
שחקן החודש בסקוטלנד (1): ספטמבר 2008
דהרהרא

| --- | --- |

דהרהרא לפני רעידת האדמה ב-1934
 מידע כללי
 סוג:  מגדל 
 כתובת:  קטמנדו
 מיקום:  קטמנדו 
 מדינה:  נפאל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1832
 תאריך פתיחה רשמי:  1825 
 תאריך פירוק:  15 בינואר 1934 
 אדריכל:  בהימסן טאפה 
 מידות
 גובה:  61.88 מטר
 קומות:  9 
 קואורדינטות:  27°42′2.16″N 85°18′42.12″E﻿ / ﻿27.7006000°N 85.3117000°E﻿ / 27.7006000; 85.3117000
  (למפת נפאל מוגדלת) קטמנדו לליטפור פוקהרה דהאנגדי נפאלגאנג' בוטוואל דהאראן בירגאנג' ג'נקפור אוורסט הרפובליקה העממית של סין  הודודהרהרא  (למפת נפאל רגילה) קטמנדו לליטפור פוקהרה דהאנגדי נפאלגאנג' בוטוואל דהאראן בירגאנג' ג'נקפור אוורסט הרפובליקה העממית של סין  הודודהרהרא  
 
המגדל
דהרהרא, פברואר 2013
הריסות דהרהרא לאחר רעידת האדמה בנפאל (2015)
דהַרַהַרָא (בנפאלית: धरहरा), המוכר גם בשם מגדל בהימסן, היה מגדל בן 9 קומות בגובה 61.88 מטרים ששכן במרכז סונדרה (Sundhara), קטמנדו, נפאל. הוא נבנה בשנת 1832 על ידי ראש ממשלת נפאל, בהימסן טאפה (Bhimsen Thapa) בהוראתה של המלכה ללית טריפורה סונדרי (Queen Lalit Tripura Sundari). המגדל נחשב למונומנט המשקף את האדריכלות שהתפתחה בעיר.
במגדל היה גרם מדרגות לולייני לכל גובהו בעל 213 מדרגות ובקומתו השמינית הייתה מרפסת היקפית, שסיפקה תצפית על עמק קטמנדו. על גג המגדל היה תורן ברונזה בגובה 5.2 מטרים. המגדל נפתח לציבור בשנת 2005.
ב-25 באפריל 2015 התמוטט המגדל עקב רעידת האדמה שהתרחשה באזור קטמנדו בעוצמה של 7.8 בסולם מגניטודה לפי מומנט. קריסתו הביאה למותם של כ-180 אנשים.
היסטוריה

המגדל הראשון שנבנה על ידי בהימסן טאפה בשנת 1824 היה בן 11 קומות. הוא נבנה לכבוד המלכה ללית טריפורה סונדרי, שהייתה אחייניתו של טאפה. בשנת 1832 הושלמה בנייתו של המגדל השני. בשנת 1834 התרחשה רעידת אדמה בה המגדלים נשארו עומדים על תילם אך הראשון ניזוק באופן קשה. רעידת האדמה של ה-15 בינואר 1934 הפילה אותו לחלוטין ורק המגדל השני נשאר במקומו. מגדל דהרהרא השני התמוטט 81 שנים לאחר מכן, ברעידת האדמה של ה-25 באפריל 2015.
שימוש

מגדל דהרהרא נבנה כמגדל שמירה למטרות צבאיות. במקרי חירום או בעלי חשיבות לאומית היו אמורות להישמע תרועת חצוצרות מקומתו העליונה. המסורת של תרועת החצוצרות התקיימה בפועל עד התמוטטות המגדל.
המגדל היה פתוח לציבור, בתשלום, משנת 2005 עד התמוטטותו בשנת 2015.
הערות שוליים

↑  מגדל בהימסן במדריך לונלי פלאנט
↑  מגדל בהימסן במדריך לונלי פלאנט
↑  https://twitter.com/being_nrb/status/591863170186121217/photo/1
↑  ynet, קריסתו השנייה של הסמל מעמק קטמנדו, באתר ynet, 25 באפריל 2015
גרימסווטן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג הר:  קלדרה פעילה
 גובה:  1,725 מטר
 מדינה:  איסלנד איסלנד
 מיקום:  כיפת הקרח ואטנאיוקוטל
 מספר הר געש:  =1703-01
 התפרצות אחרונה:  21 במאי 2011
 קואורדינטות:  64°25′00″N 17°20′00″W﻿ / ﻿64.416667°N 17.33333°W﻿ / 64.416667; -17.33333
  (למפת איסלנד מוגדלת) רייקיאוויק אקוריירי קפלאוויק אקרנס איסאפיירד'ור סאוד'אורקרוקור איילססטאד'יר סלפוסגרימסווטן(למפת איסלנד רגילה) רייקיאוויק אקוריירי קפלאוויק אקרנס איסאפיירד'ור סאוד'אורקרוקור איילססטאד'יר סלפוסגרימסווטן
המערכת הגעשית של איסלנד
תצלום לוויין התפרצות גרימסווטן ב-22 במאי 2011
ענן האפר כפי שצולם מהקרקע ב-22 במאי 2011
גרימסווטן (באיסלנדית: Grímsvötn – תעתיק מדויק יותר גרימסוואך, משמעות השם: "המים של גרימס") הוא הר געש תת-קרחוני פעיל מסוג קלדרה השוכן בצדו הצפון-מערבי של קרחון ואטניוקול (Vatnajökull) בדרום-מזרח איסלנד מתחת לכיפת הקרח ואטנאיוקוטל. בשם גרימסווטן קרויים גם אגמי לוע תת-קרחונים המצויים מעל תא המאגמה של הר הגעש. גובהו 1,725 מטרים מעל פני הים.
גרימסווטן הוא הר געש בזלתי המתפרץ בתדירות הגבוהה ביותר מבין כל הרי הגעש של איסלנד. ההר הוא חלק ממערכת סדקים שכיוונה צפון-מזרח – דרום-מערב. מערכת הסדקים של לאקי – שהתפרצותה העזה בשנים 1783–1784 גרמה לשינוי אקלים באירופה – היא חלק מאותה מערכת סדקים. גרימסווטן התפרץ גם הוא באותה עת, אך התפרצותו נמשכה זמן רב יותר, עד 1785. כיוון שרוב שטחו של הר הגעש שוכן מתחת לוואטניוקול, מרבית התפרצויותיו היו תת-קרחוניות, ופעולת הגומלין שבין המאגמה למי הפשרת הקרחון גורמת להתפרצות פריאטו-מגמטית עזה.
ב-21 במאי 2011 החל ההר להתפרץ. עמוד ההתפרצות הגיע לגובה של 12 קילומטרים כשהוא מלווה ברעידות אדמה, והשבית באופן חלקי טיסות באיסלנד, גרינלנד, סקוטלנד, נורווגיה, אירלנד ואנגליה ב-22 עד 24 במאי. עד ל-25 במאי היה מדד התפרצות הגעשית של התפרצות זו גבוה ממדד ההתפרצות של אייאפיאטלאייקוטל ב-2010. ההתפרצות נפסקה ב-25 במאי 2011, בשעה 02:40 (זמן מקומי).
התפרצות תת-קרחונית

האגם שבקלדרה של גרימסווטן, שממדיה 6‏x‏8 קילומטרים, מכוסה על ידי כיפת הקרח של קרחון ואטניוקול שעוביה כ-200 מטרים, כאשר רק החלק הדרומי של הקלדרה גלוי. פעילות גאותרמית והתפרצויות תת-קרחוניות בקלדרה המתרחשות באופן סדיר גורמות לתופעת מרוצת קרחון, השיטפון של מי הפשרת הקרחון המכונה באיסלנדית jökulhlaup. ההתפרצות עשויות להמיס מספיק קרח על מנת למלא את הקלדרה של גרימסווטן במים, והלחץ המופעל על כיפת הקרח עשוי להיות כה חזק עד שהכיפה מתרוממת, ומאפשרת בכך לכמויות גדולות של מים להשתחרר ולזרום במהירות. עקב כך מתבצע ניטור קפדני על הקלדרה של גרימסווטן.
כשהתרחשה התפרצות גדלה ב-1996 ידעו הגאולוגים זמן רב מראש ששיטפון עלול להתחרש בכל רגע. השיטפון התרחש כמה שבועות אחרי שההתפרצות הסתיימה, אך הניטור דאג לסגור את כביש הטבעת של איסלנד (Hringvegur) ברגע שמי הפשרת הקרחונים פרצו את הקלדרה. קטע מהכביש נסחף בשיטפון שהתחולל, אך לא היו נפגעים בנפש.
היסטוריה של התפרצויות

כאמור, גרימסווטן הוא הר הגעש הפעיל ביותר באיסלנד ובמאה ה-20 לבדה התרחשו בו 18 התפרצויות. מלבד ההתפרצויות שהוזכרו: ההתפרצות הגדולה של שנת 1783 וההתפרצות של שנת 1996 שגרמה לנזקים בשל השיטפון, ראויות לציון ההתפרצויות של 1902 (מדד התפרצות געשית 4), ההתפרצות שאירעה ב-28 בדצמבר 1998 ונמשכה כשבוע בלא נזקים, וההתפרצות שאירעה בנובמבר 2004 שאף היא נמשכה שבוע והאפר הגעשי שנפלט ממנה הרחיק עד יבשת אירופה וגרם לשיבוש בתנועה האווירית לאיסלנד (שני האחרונים מדד התפרצות 3)
היסטוריה של התפרצויות > ההתפרצות של מאי 2011

ב-21 במאי 2011 בשעה 19:25 לפי שעון UTC החל ההר להתפרץ. עמוד ההתפרצות הגיע לגובה של 12 קילומטרים כשהוא מלווה ברעידות אדמה. ענן האפר מההתפרצות הגיע לגובה של שבין 15 ל-18 קילומטרים. התפרצות זו חזקה פי עשרה מההתפרצות של גרימסווטן ב-2004, והיא ההתפרצות החזקה ביותר של גרימסווטן במאה השנים האחרונות. עד ל-25 במאי היה מדד התפרצות הגעשית של התפרצות זו גדול ממדד ההתפרצות של אייאפיאטלאייקוטל ב-2010. ההתפרצות נפסקה בשעה 02:40 (זמן מקומי) ב-25 במאי 2011.
במהלך ה-22 במאי קטן עמוד ההתפרצות וגובהו היה סביב 10 קילומטרים, כשמדי פעם הוא עולה לגובה של 15 קילומטרים. ב-23 במאי פלט גרימסווטן כ-2,000 טון אפר כל שנייה, ובסך הכול כ-120 מיליון טון אפר ב-48 השעות הראשונות להתפרצותו, השקולים למדד התפרצות געשית 4. ב-24 השעות הראשונות פלט גרימסווטן יותר אפר מאשר פלט אייאפיאטלאייקוטל במהלך כל ההתפרצות של 2010. מזג אוויר גרוע מנע ב-24 במאי תצפיות על ההר, אך ההערכות היו שגובה עמוד התפרצות קטן ל-5 קילומטרים, מה שהעיד שההתפרצות נחלשה באופן משמעותי בהשוואה להתפרצויות של הימים הקודמים.
ב-25 במאי אישר משרד המטאורולוגיה האיסלנדי כי ההתפרצות פסקה באותו יום לאחר שהגיעה לשיאה בשעה 02:10 על פי שעון מקומי.
היסטוריה של התפרצויות > ההתפרצות של מאי 2011 > שיבושים בתנועה אווירית

ב-21 במאי החלו שיבושים בתנועה האווירית באיסלנד, ובימים שאחר כך בגרינלנד, בסקוטלנד, בסבאלברד, ובחלק קטן מדנמרק. ב-24 במאי התפשטו השיבושים לצפון אירלנד ולשדות תעופה בצפון אנגליה. ב-25 במאי הושבתו שדות תעופה בהמבורג ובברמן שבצפון גרמניה למשך כמה שעות כתוצאה מהאפר.
לשם השוואה, השיבושים שחלו בתעבורה האווירית לאחר ההתפרצות של אייאפיאטלאייקוטל בשנת 2010 היו בקנה מידה גדול הרבה יותר.
חיידקים באגמים התת-קרחוניים

בקיץ 2004 נתגלו מושבות של חיידקים במימי אגמי הלוע התת-קרחונים של גרימסווטן, הפעם הראשונה שנתגלו חיידקים באגם תת-קרחוני. האגמים אינם קופאים בשל החום שמפיק הר הגעש. החיידקים יכולים לשרוד בריכוזים נמוכים של חמצן. יש דמיון בין תנאי סביבה אלו לתנאי הסביבה בכוכב הלכת מאדים, משום שיש עקבות של געשיות וקרחונים על מאדים ולכן הממצאים יכולים לעזור באיתור חיים על פני מאדים.
הערות שוליים

↑  אתר Global Volcanism Program
↑  How to pronounce Grimsvotn
1 2  Iceland volcano ash: German air traffic resuming
↑  Volcanotectonic Evolution and Characteristic Volcanism of the Neovolcanic Zone of Iceland ראו תמונה 8.1
↑  Largest Volcanic Eruption in Grímsvötn in 100 Years
↑  Ash plume and lightning
↑  Ekkert ákveðið um fólksflutninga
↑  General overview of Grímsvötn eruption on 23. May 2011 at 20:33 UTC
↑  Update on volcanic activity in Grímsvötn
↑  A viable microbial community in a subglacial volcanic crater lake, Iceland.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 1247152139973211100005   WorldCat (עם VIAF): 1247152139973211100005
דגל ויקטוריה

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל מדיני ואזרחי
 יחס אורך/גובה:  1:2
 הונף לראשונה:  הגרסה המקורית: 1877   הגרסה הנוכחית: 1953
 מוטיבים עיצוביים:  נס בריטי כחול  דגל הממלכה המאוחדת בקנטון   שדה כחול עם הטבעה של צלב הדרומי וכתר אדוארד הקדוש
 גרסאות נוספות:        דגל מושל ויקטוריה
דגל ויקטוריה הוא הדגל הרשמי של מדינת ויקטוריה שבאוסטרליה. הדגל הוא נס כחול בריטי שעליו הצלב הדרומי ומעליו כתר אדוארד הקדוש. הכוכבים בצבע לבן, ומספר קצותיהם משתנה מחמישה קצוות לשמונה קצוות. הדגל אומץ רשמית בשנת 1877. נערכו בו מספר שינויים קטנים, האחרון שבהם בשנת 1953.
דגלים קודמים

הדגל הראשון של ויקטוריה אומץ בשנת 1870 - דגל זה אף הוא נס כחול בריטי שעליו הצלב הדרומי. אימוץ הדגל נעשה מאחר שוויקטוריה הייתה המושבה הראשונה של בריטניה לה הייתה ספינת מלחמה, ולכן, בהתאם לחוק ההגנה הימית הקולוניאלי משנת 1865 חייבת הייתה אונייה זו לשאת דגל המבדיל אותה מאוניות אחרות של בריטניה.
דגל זה שונה בשנת 1877 לדגל הנוכחי עם הוספת הכתר האימפריאלי. כתר זה שונה מספר פעמים, הראשונה לאחר עלייתו לשלטון של המלך אדוארד השני - הכתר הקיסרי הוחלף ב"כתר טיודור", והשנייה בשנת 1953 לבקשת המלכה אליזבת השנייה שהכתר הוחלף בכתר אדוארד הקדוש.
ראו גם

דגל אוסטרליה
סמל ויקטוריה
דגלי אוסטרליה
גליקריוס

גליקריוס (בלטינית: Glycerius; נולד בערך 420, נפטר אחרי 480) היה אחד הקיסרים הרומיים האחרונים. שלט במשך 8 חודשים בין השנים 473 ו-474 ומאוחר יותר שימש בישוף קתולי.
חייו

גליקריוס החזיק בתואר ראש הארמון בחצר הקיסרית ברוונה כאשר הועלה לכס הארגמן על ידי המגיסטר מיליטום (אדון החיילים) החדש של האימפריה המערבית, גונדובאד הבורגונדי בערך ב-3 במרץ 473. כשליט בובה של גונדובד, שירש את הקיסר הנבחר הלגיטימי אנתמיוס שנרצח, הוא לא זכה להכרה מטעם חצר האימפריה הביזנטית של הקיסר ליאו הראשון.
פעולתו העיקרית הייתה משלוח כוחות צבא רומיים לגאליה בסוף שנת 473 כדי לבלום את הכוחות האוסטרוגותים המתקדמים. פעולה זו, עם זאת, לא תרמה לחיזוק הלגיטימיות שלו בעיני האימפריה הביזנטית ובתוך זמן לא רב מונה במקומו יוליוס נפוס, שהפליג מדלמאטיה לנמל אוסטיה וביוני 474 כפה על גליקריוס לעזוב את רומא. כתמורה על שיתוף הפעולה שלו, הוא קיבל מינוי כבישוף בסלונה שבדלמאטיה, ארץ מולדתו של נפוס.
על–פי טענותיו של ההיסטוריון מלקוס, גליקריוס היה מעורב בקשר שהביא לרציחתו של נפוס מאוחר יותר, ככל הנראה ב-25 באפריל 480. מי שהורה על הרצח, המלך הברברי של איטליה אודואקר העניק לגליקריוס תמורה הולמת במנותו אותו לבישוף מדיולנום, מילאנו של היום, שהייתה כבר אחת הערים החשובות באירופה (מידע זה אינו ידוע בוודאות ושנוי במחלוקת[דרושה הבהרה]).
גבינת כבשים

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  גבינה
 מרכיבים עיקריים:  חלב כבש 
 
גבינת כבשים שמקורה בחבל הבסקים
גבינת כבשים היא גבינה המתבססת בהרכבה, כחומר גלם עיקרי, על חלב כבשים. בין גבינות הכבשים: גבינות רכות (כגון לבנה), גבינות קשות למחצה (כגון פטה ובולגרית) וגבינות קשות (כגון רוקפור, קשקבל, חלומי ומנצ'גו).
היסטוריה

מקורותיו המדויקים של ייצור הגבינה אינם ידועים, וההערכות נעות בין 8000 לפנה"ס (כשכבשים בויתו לראשונה) ועד 3000 לפנה"ס בערך.
לפי המיתולוגיה היוונית, הגבינה הומצאה על ידי האל אריסטראוס. הומרוס, שחי במאה ה-8 לפנה"ס, מזכיר באודיסיאה ייצור ושימור של גבינות כבשים ועזים.
בימי הביניים למדו הנזירים לחמם את הגבן וליישן אותו במערות. כתוצאה, במנזרים החלו להכין גבינות רבות, כולל גבינות עובש. בשנות השישים של המאה ה-18 פתחו בייצור המוני של אנזים ההגבנה. עד סוף המאה, הצליחו מדענים ליצור תרביות חיידקים, שתרמו לייעול הייצור. ייצור גבינות הצאן יצא מהמסגרות הביתיות ב-1850, כאשר נבנה בית החרושת הראשון לייצור גבינות במדינת ניו יורק. במלחמת העולם השנייה התרבו המפעלים לייצור גבינה, ואט אט נעלמו השיטות המסורתיות.
הרכב חלב הכבשים

חלב כבשים שונה בהרכבו ממקביליו, חלב העזים וחלב הפרות, אשר דומים זה לזה. לרוב לא נוהגים לשתות אותו והוא משמש בעיקר כחומר הגלם בתעשיית ייצור גבינות קשות או יוגורט. זאת מפני שכמות המוצקים בו, שגבוהה יותר באופן טבעי, גורמת לחלב הכבשים להיות סמיך ומרוכז יותר מכל חלב אחר. שיעור השומן שלו גדול כמעט פי שניים מזה שבחלב עזים או פרות. כמו כן, חלב כבשים מכיל גם 40% יותר קלוריות מחלב אחר. חלב הכבשים מכיל ויטמינים, מינרלים ואבות מזון רבים:
 
כמות ויטמין C בו גדולה פי-שלושה ביחס לחלב פרות, והוא עשיר הרבה יותר גם בוויטמינים A, 12B, D, E, ניאצין, ריבופלאבין ותיאמין; 
כמות הסידן בחלב כבשים גדולה ב-150% מזאת שבחלב פרות, וכמות החלבונים בו גדולה בשני שלישים; כמות הברזל בחלב כבשים כפולה אף היא לעומת חלב פרות, והוא מכיל בשליש יותר מינרלים חיוניים (כמו אבץ). 
שיעור הלקטוז הנמוך יותר בחלב הכבשים ביחס לחלב הפרות הופך אותו לנוח יותר לעיכול, לאלו שרגישותם ללקטוז אינה גבוהה. רמת הלקטוז נמוכה גם בגבינות קשות וביוגורט מחלב כבשים, שמכיל גם חיידקים פרו-ביוטיים, העוזרים בפירוק הסוכר. לספיגת הלקטוז עוזרת הימצאות של יותר חומצות שומן קצרות ובינוניות שרשרת לעומת חלב מבעלי חיים אחרים. כמו כן, רמת השומן הגבוהה בחלב הכבשים תורמת לספיגת הוויטמינים המסיסים בשומן: A, D, ו-E.
השוואה בין חלב כבשים, עזים ופרות

טבלת ערכים תזונתיים (באחוזים)
|  | כבשים | עזים | פרות |
| --- | --- | --- | --- |
| סך המוצקים | 18.3 | 11.2 | 12.1 |
| קלוריות | 102 | 77 | 73 |
| שומן (גרם) | 6.7 | 3.9 | 3.5 |
| חלבון (גרם) | 5.6 | 2.9 | 3.4 |
| לקטוז (גרם) | 4.8 | 4.1 | 4.5 |

ויטמינים (מ"ג לליטר)
|  | כבשים | עזים | פרות |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ריבופלאבין | 2.2 | 1.4 | 4.3 | B2 |
| תיאמין | 0.5 | 0.5 | 1.2 | B1 |
| ניאצין | 5.4 | 2.5 | 1.0 |  |
| חומצה פנטוטנית | 5.3 | 3.6 | 3.4 |  |
| ויטמין | 0.5 | 0.6 | 0.7 | B6 |
| חומצה פולית | 0.5 | 0.06 | 0.5 |  |
| ויטמין | 0.03 | 0.007 | 0.09 | B12 |
| ביוטין | 0.5 | 4.0 | 1.7 |  |
מינרלים (מ"ג ל-100 גרם)
|  | כבשים | עזים | פרות |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| סידן | 110 | 102 – 203 | 162 – 259 | Ca |
| זרחן | 90 | 86 – 118 | 82 – 183 | P |
| נתרן | 58 | 35 - 65 | 41 – 132 | Na |
| מגנזיום | 11 | 13 - 19 | 13 - 19 | Mg |
| אבץ | 0.3 | 0.19 - 0.5 | 0.5 - 1.2 | Zn |
| ברזל | 0.04 | 0.01 - 0.1 | 0.03 - 0.1 | Fe |
גבינות מחלב כבשים

כבשים, בניגוד לפרות, מייצרות מעט חלב - כליטר חלב ביום בלבד. עם זאת, הטלאים שלהן גדלים בקצב גבוה. כך, למשל, גדל משקלם עד פי-ארבעה במהלך החודש הראשון לחייהם. יש הרואים בנתון זה הוכחה לכך שבכמות הקטנה של חלב הכבשים יש תכולה גבוהה של רכיבים תזונתיים חיוניים. כיום קיימים לפחות 24 זנים ידועים של כבשים המייצרות חלב. הן נפוצות בעיקר במדינות אגן הים התיכון. לכל אחד מהזנים יש תורשה שונה, שמשפיעה על תנובת החלב ועל תכולתו. גם לצמחים שהכבשים מלחכות ולעונות השנה המתחלפות נודעת השפעה על הרכב החלב ועל טעמו.

לחלב כבשים אין ריח מיוחד. טעמו מעט אגוזי ולפעמים מתקתק. גבינות הכבשים נדירות יותר ויקרות יותר לעומת גבינות אחרות, משום שכמות הכבשים בעולם קטנה יחסית. גבינות צאן רבות ניתן להכין הן מחלב עזים והן מחלב כבשים או חלב בקר. כך, למשל, גבינות החלומי, הקממבר, הברי והגבינה הבולגרית. לעומתן, קיימות מספר גבינות פופולריות ומפורסמות בעולם, המיוצרות אך רק מחלב כבשים: רוקפור הצרפתית, פקורינו רומאנו האיטלקית והפטה המקורית.
משק הכבשים בישראל

מאז תחילת עליית יהודי התפוצות לארץ ישראל, בשלהי המאה ה-19, הם ניסו לגדל בעצמם עדרי כבשים. 
החלוצים למדו את רזי המלאכה משכניהם הערבים, ובסוף שנות ה-20 של המאה הקודמת נכנס גידול הצאן לקיבוצי הגליל. בתוך כך, מונו מדריכים לענף, הוקמו דירים שבהם כבשים בלבד ומונו רכזי דיר.
לאחר קום המדינה התרחב ענף הצאן גם למושבים, והוקמו בנוסף כמה עדרים פרטיים. בתחילה גידלו כבשים רק לחלב, אך עם השנים ייעדו כבשים גם לבשר. כדי להשביח את העדר המקומי, השייך לזן אוואסי, יובאו מגרמניה כבשים מהגזע אוסטפריזי. למכלוא שהתקבל קראו "אסף". גזע זה מתאים גם לבשר וגם לחלב. עם השנים הובאו גם כבשים מגזעים אחרים, אך עיקר עדר החלב מורכב היום מכבשי "אסף".
אף שמדינת ישראל נתפסת כיום בעולם כמעצמת חלב, פעילות בתחום הכבשים בעיקר מחלבות בוטיק קטנות. כמעט כולן מתנהלות כעסק משפחתי, בו הידע והניסיון שנצברו מועברים מדור לדור.
הערות שוליים

↑  מקור הנתונים: British Sheep Dairying Association
↑  http://www.sasheepdairy.co.za/benefits.html
דגל ולנסיה

| --- | --- |

 כינויים נוספים:  הסניירה המוכתר הסניירה המלכותי סניירה טריקולור
 סוג הדגל:   דגל אזרחי ומדיני, דגל הצי האזרחי
 יחס אורך/גובה:  2:3
 קבלת מעמד רשמי:  10 ביולי 1982
 מוטיבים עיצוביים:  דגל זהב עליו ארבעה פסים אדומים אופקיים, המושחת בפס כחול, עליו עיטורי זהב ואבני חן המדמים כתר מלכות.
דגל ולנסיה (בספרדית: La bandera de la Comunidad Valenciana - מילולית: דגל הקהילה של ולנסיה) הוא דגלה של הקהילה האוטונומית ולנסיה ושל העיר ולנסיה המשמשת כבירתה. עיצובו מבוסס על הסניירה ההיסטורי, דגלה של ממלכת אראגון, דגל זהב עליו ארבעה פסים אדומים אופקיים, המושחת בפס כחול הנמשך על פני 1/4 מרוחבו של הדגל, עליו עיטורי זהב ואבני חן המדמים כתר מלכות. הדגל אומץ ב-10 ביולי 1984.
הדגל חייב להיות מונף מעל כל בניין השייך לממשלת הקהילה האוטונומית. כאשר מונף לצידו של הדגל הלאומי הספרדי, האחרון יונף במיקום של כבוד בימין השורה. דגל הקהילה לעולם לא יהיה גדול יותר מן הדגל הספרדי, ולעולם לא יהיה קטן יותר מכל דגל אחר אשר יונף לצידו.
ראו גם

סמל ולנסיה
הערות שוליים

↑  ימין השורה היא הצד השמאלי מכיוון מבטו של הצופה - ראו גם ימין ושמאל בהרלדיקה
| דגלי ספרד |
| --- | --- | --- |
| ממלכת ספרד | דגל ספרד • הנס המלכותי • נס נסיך אסטוריאס |  |
| הקהילות האוטונומיות | אזור מורסיה • אנדלוסיה • אסטוריאס • אקסטרמדורה • אראגון • גליסיה • האיים הבלאריים • האיים הקנריים • ולנסיה • חבל הבסקים • לה ריוחה • נווארה • מדריד • קטלוניה • קנטבריה • קסטיליה-לה מנצ'ה • קסטיליה ולאון |  |
| הערים האוטונומיות | סאוטה • מלייה |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גאורגיוס פאפאדופולוס

גאורגיוס פאפאדופולוס (ביוונית: Γεώργιος Παπαδόπουλος,‏ 5 במאי 1919 - 27 ביוני 1999) היה איש צבא יווני, מוביל ההפיכה הצבאית מ-21 באפריל 1967 ביוון וראש הממשל הצבאי בעל הצביון הימני קיצוני ששלט במדינה בשנים 1972–1973. כיהן בתפקיד של עוצר הכתר של ממלכת יוון. בשנת 1973 ביטל את המלוכה והפך לנשיא הראשון של הרפובליקה היוונית השלישית, אותה הקים, עדיין בתנאי רודנות.
ילדות

פאפאדופולוס נולד באלאיוחורי, כפר קטן במחוז אקסאה שבאי פלופונסוס בדרום יוון לקריסטס פאפאדופולוס, מורה, ואשתו קריסולה. הוא היה הבן הבכור ולו היו שני אחים, קונסטנדינוס וחראלאמבוס. לאחר שסיים את לימודי התיכון ב-1937 התקבל לבית ספר לקצינים שם סיים את לימודיו ב-1940.
ימי מלחמת העולם השנייה

במהלך מלחמת העולם השנייה היה עד לכיבוש יוון בידי גרמניה הנאצית, איטליה ובולגריה. בזמן זה עבד במשרד לחלוקת אוכל בתור אנטי-קומוניסט ולא הצטרף לקבוצות התנגדות שמאלניות. המשרד בו עבד היה תחת פיקודו של הקולונל קורוקולאקוס, קצין שהיה אחראי על הקמתם של גדודי הביטחון בפטרס. גדודים אלה היו יחידות צבא שנוצרו בהוראת ממשלת הבובות היוונית במטרה לתמוך בכוחות הכיבוש הגרמניים. בתחילת 1944 עזב את יוון בסיוע המודיעין האנגלי ונסע למצרים שם ישבה הממשלה הגולה של יוון.
ההפיכה הצבאית של 1967

ב-21 באפריל 1967, חודש לפני הבחירות הכלליות, הוביל פאפאדופולוס ביחד עם עוד מספר קצינים הפיכה מוצלחת, תוך ניצול המצב הפוליטי המסובך במדינה שנוצר בעקבות הקונפליקט בין המלך קונסטנטין השני לבין ראש הממשלה המזדקן גאורגיוס פאפאנדראו.
ההפיכה הצבאית של 1967 > משטר הקולונלים

מהשלבים הראשונים צץ פאפאדופולוס כאדם החזק במשטר החדש. הוא מונה לשר ההגנה הלאומית, ושר הנשיאות ומעמדו אף התחזק כאשר מונה לראש ממשלה לאחר הפיכת הנגד הכושלת של המלך. נוסף על כך, ב-21 במרץ 1972 מינה את עצמו "רגנט יוון", ראש המדינה. משטרו של פאפאדופולוס הטיל משטר צבאי, צנזורה, מעצרים המוניים ועינויים של אסירים פוליטיים. אלפים ממתנגדי המשטר הושלכו לכלא או הוגלו לאיים האגאיים. להצדקת מעשיו אמר פאפאדופולוס שמהלכים אלו ננקטו על מנת למנוע מהמדינה ליפול לידיים קומוניסטיות. עקב מדיניותו האנטי-קומוניסטית הנוקשה זכה לתמיכת ארצות הברית.
נפילת המשטר הצבאי

לאחר מהומות הסטודנטים באוניברסיטה הטכנית הלאומית של אתונה ב-17 בנובמבר 1973, ממשלתו הודחה ב-25 בנובמבר של אותה שנה בידי גורמים של הקו הנוקשה בצבא. הסתמכותו הרבה על הצבא נתנה עילה למפקד בריגדה דמטריוס יואנידיס להדיח אותו ולעמוד בראש המשטר. פאפאדופולוס הושם במעצר בית בווילה שלו בזמן שיוון חזרה לדיקטטורה צבאית "אורתודוקסית". לאחר החזרת הדמוקרטיה ב-1974 פאפאדופולוס ושותפיו נשפטו והורשעו בבגידה חמורה, עינויים ופשעים נוספים. ב-23 באוגוסט 1975 הוא ובכירים נוספים במשטר הצבאי נמצאו אשמים ונשפטו לגזר דין מוות שהומר למאסר עולם. לפאפאדופולוס הוצעה חנינה אך הוא לא הסכים לה מאחר שכללה הודאה בפשעים שלו וחרטה עליהם. הוא נשאר בכלא עד למותו ב-27 ביוני 1999 בגיל 80 מסרטן.
מורשת

כיום פאפאדופולוס מהווה סמל ביוון לדיקטטורה וקסנופוביה. תומכיו מוקירים אותו על טיפוח התרבות היוונית, הקמת שלטון חזק ומלחמתו בקומוניזם.
דזואו ין

זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |
 לידה:  305 לפנה״ס 
 פטירה:  240 לפנה״ס (בגיל 65 בערך) 
 תחומי עניין:  פילוסופיה 
 עיסוק:  פילוסוף, סופר 
 מדינה:  צ'י 
 
דזוֹאוּ יָן (סינית: 鄒衍/邹衍, פין-יין: Zōu Yǎn; וייד-ג'יילס: טסו ין; 305-240 לפנה"ס) היה פילוסוף סיני שחי בתקופת המדינות הלוחמות, המייסד והנציג החשוב ביותר של אסכולת היין והיאנג בפילוסופיה הסינית.
חייו ועבודתו

רוב הפרטים על חייו ועל עבודתו ידועים בזכות אזכוריו של ההיסטוריון הסיני סה-מה צ'יאן בעבודתו "רשומות ההיסטוריון", אולם אלה מקוטעים ולא שלמים ומתחילים לתאר את חייו רק בזמן בגרותו. מהמתואר על חייו ידוע שהוא נולד במדינת צ'י ובצעירותו היה תלמיד יוצא דופן באקדמיית ג'ישיה לפקידי ממשל ומלומדים אותה סיים בהצלחה. לאחר סיום הכשרתו החל דזואו יין לפתח את רעיונותיו. ראשית, על ידי העברת ביקורת קשה על המלכים והאצולה של זמנו שלדעתו היו נגועים בשחיתות בשל מעמדם כאנשים מעל החוק. לדעת דזואו ין היה על האצולה והשליטים לשמש דוגמה ומופת להתנהגות טובה לעם הפשוט.
לאחר מכן החל לשקוד על עבודותיו (שעסקו בתחומים אחרים) "שינויים מוזרים", "החכם הגדול" (大圣) ו"סוף והתחדשות" (终始) עבודותיו מצביעות על חשיבה מסודרת ושיטתית אך עם זאת לא מתחשבת במסורת הנהוגה בזמנו. לפי סה-מה צ'יאן מחקריו תמיד החלו בהתבוננות ולמידה של דברים קטנים וסופיים, בדרך כלל בטבע, והסתיימו בניסיון ללמוד כיצד עובדים הדברים האינסופיים.