stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יגאל נאור
משחק > תיאטרון

שיחק בתיאטרון הפשוט בהצגות "חופה שחורה" (1982) ו"תשמ"ד" (1983), עליהן זכה בפרס השחקן בפסטיבל עכו וב"מתן תורה בשש"; בתיאטרון חיפה שיחק ב"טרטיף"; בתיאטרון באר שבע שיחק ב"אותו אות בנו", "אישה בעל בית" וב"גיסתו של גולדין"; בקאמרי שיחק ב"החילוני האחרון", "חבלי משיח", "אמא קוראז'", "גשם", "מקבת'", "חלום ליל קיץ" וב"גורודיש"; בתיאטרון בית ליסין שיחק ב"חצוצרה בוואדי", "חמץ", "ערפל" וב"מתנקשים", ב"מראה מעל הגשר", ב"מקסי ואני"; בתיאטרון צוותא שיחק ב"רעולים" (1990), עליה זכה בפרס השחקן בפסטיבל עכו ובפרס מסקין; בהבימה שיחק ב"הופס והופלה", "מותו של סוכן", "יהוא" (1992), שעליה זכה בפרס רוזנבלום לאמנויות הבמה ובפרס פינקל, "הר לא זז", "אכזר מכל מלך", "יוליוס קיסר", "לב טוב" וב"אנשים קשים". בעונת 2011–2012 שיחק נאור בהצגה אמנות מאת יסמינה רזה, בבימוי נתן דטנר, בתיאטרון חיפה.
משחק > קולנוע

הופיע בסרטים, דרמות וסדרות טלוויזיה. בשנת 1984 שיחק בסרט "זעם ותהילה" בבימויו של אבי נשר. ב-1987 הופיע בהפקה האמריקאית-ישראלית "לבנון לנצח" לצד משה איבגי ועמוס לביא. ב-1993 שיחק בעוד שני סרטים אמריקאיים אליהם לוהקו שחקנים ישראליים: "המומיה חיה" לצד מוסקו אלקלעי ו"המטבע השביעי" לצד אריה אליאס. ב-1996 גילם את תפקידו של המנהל טיסונה בסרטם של ארי פולמן ואורי סיון "קלרה הקדושה". בטקס פרס אופיר זכה הסרט בפרס הסרט הטוב ביותר ונאור בפרס שחקן המשנה הטוב ביותר. בשנת 2005 שיחק בסרט "מינכן" בבימויו של סטיבן ספילברג. ב-2007 שיחק בסרט הקולנוע ההוליוודי "חקירה מעבר לקווים" בבימויו של גווין הוד שראה אותו בסרט "מינכן" והתלהב. בסרט הוא מגלם את ראש המשטרה החשאית של "צפון אפריקה". ב-2010 גילם בתפקיד משנה את דמותו של הגנרל אל ראווי בצבא עיראק בזמן פלישת כוחות ארצות הברית לעיראק, בסרט "שטח ירוק" (Green Zone).
בסרט הקומי "הכופר" אשר יצא בשנת 2011 מגלם נאור מטיף מוסלמי קנאי.
בשנת 2014 גילם את תפקיד "סלמן" בסרט "מפריח היונים" בבימויו של נסים דיין, על פי ספרו של אלי עמיר. בשנת 2014 גילם את תפקיד המלך דריווש בסרט 300: עליית האימפריה. בשנת 2016 גילם דמות תפקיד ראשית בסרט ישמח חתני. בשנת 2017 גילם את צפוף בסרט "מכתוב". בשנת 2018 שיחק בסרטו של אלירן מלכה "הבלתי רשמיים".
בשנת 2021 גילם את יואל זינגר בסרט הטלוויזיה "אוסלו" של רשת HBO.
בשנת 2022 תרם את קולו לסרט הסטופ מושן האמריקאי "ונדל וויילד" בבימויו של הנרי סליק.
בשנת 2024 שיחק בסרט כביש הסרגל.
משחק > טלוויזיה

ב-1992 שיחק לצד שמואל וילוז'ני בסרט הטלוויזיה בוצ'ה בבימוי רם לוי בהפקת הערוץ הראשון. ב-1997 גילם את יצחק מרדכי בדרמת הטלוויזיה "קו 300". ב-1998 בסרט הקולנוע "אהבה אסורה" ובסרט הטלוויזיה "משחקים בחורף". בשנת 1999 שיחק בסרט הטלוויזיה "אגוז".
ב-2003 שיחק בסרט "מיס אנטבה" של עמרי לוי. באותה שנה כיכב בסרט "הכוכבים של שלומי" של שמי זרחין. בשנת 2005 שיחק בסדרת הטלוויזיה "מילואים". כמו כן שיחק בדרמות הטלוויזיה "פורים", "המכון" ובסדרת הילדים "אולי ויולי".
ב-2008 גילם את דמותו של סאדאם חוסיין במיני-סדרה "בית סדאם", קופרודוקציה של ה-BBC וה-HBO.
בשנת 2012 גילם בסדרה "נויורק" את דמותו של ג'קי אלחריזי. באותה שנה גילם בסדרה "סינבאד" של הערוץ הבריטי SKY1 את דמותו של המלך אמיר. בשנת 2015 שיחק בסדרה הבריטית "אישה מכובדת" (אנ'), בסדרה הישראלית כפולים, בעונה השנייה של הסדרה "תא גורדין" ובמיני-סדרה "חשודה" בערוץ 10. בשנת 2015 הופיע גם בסדרה הומלנד (עונה 5 פרק 4). בשנת 2017 שיחק בסדרת הטלוויזיה בת 10 פרקים "ריביירה" של רשת סקאי הבריטית ולוהק לקראת צילומי העונה השנייה של הסדרה הישראלית "פאודה" אשר שודרה בשנת 2018. בסדרה הוא מגלם את עמוס קביליו, אביו של הגיבור הראשי, דורון קביליו.
בשנת 2018 שיחק בסדרת הפשע "מלכות" של HOT. באותה שנה כיכב נאור במיני-סדרה הדרמה האוסטרלית "On the Ropes" ברשת SBS, אודות צעירה עיראקית-אוסטרלית שעוקבת אחר חלומה להיות מאמנת עילית לאיגרוף נשים. בשנת 2019 שיחק בעונה הראשונה של "שב"ס" בתור השייח' איברהים אל מנצור. בשנת 2021 שיחק בסדרת הטלוויזיה הישראלית-אמריקאית "פגע וברח" המשודרת בנטפליקס. בשנת 2025 יצאה הסדרה "תחריר" בה הוא משחק את צנע.
חיים אישיים

בשנות ה-80 היה נשוי תקופה קצרה ואז התגרש.
מ-1984 בת זוגו היא לילך פנחס, עובדת תיאטרון בית ליסין, ולהם בת משותפת (ושני ילדים מנישואים קודמים של לילך), והם מתגוררים ברמת החייל.
הערות שוליים

↑  ציפי שוחט, חוזר הביתה: יגאל נאור שוב כאן, באתר הארץ, 31 בדצמבר 2009
↑  "מפריח היונים", באתר אידיבי
↑  רותה קופפר, הם משלנו: הישראלים מככבים ב"בית סדאם", באתר הארץ, 13 בספטמבר 2010
↑  רועי אבן, ‏פרט קריטי אחד יכול להפוך את "תחריר" להצלחה, באתר ‏מאקו‏, 4 בפברואר 2025
| פרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1990–1999 | ששון גבאי (1991) • שרון אלכסנדר (1992) • אסטבן גוטפריד (1993) • עמוס לביא (1994) • שמואל סגל (1995) • יגאל נאור (1996) • אריה מוסקונה (1997) • עמוס לביא (1998) • מוסקו אלקלעי (1999) |  |
| 2000–2009 | יוסף שילוח (2000) • מוני מושונוב (2001) • איתי תורג'מן (2002) • אלון אבוטבול (2003) • משה איבגי (2004) • אסי דיין (2005) • צחי גראד (2006) • סאלח בכרי (2006) • שמיל בן ארי (2008) • זהר שטראוס (2009) |  |
| 2010–2019 | מיכאל מושונוב (2010) • ליאור אשכנזי (2011) • גל פרידמן (2012) • צחי הלוי (2013) • ששון גבאי (2014) • נורמן עיסא (2015) • תומר קאפון (2016) • עמי סמולרצ'יק (2017) • דב גליקמן (2018) • דובר קוסאשווילי (2019) |  |
| 2020 ואילך | נועם אימבר (2020) • איהאב אליאס סלאמה (2021) • שמואל וילוז'ני (2022) • דרור קרן (2023) • יעקב זדה-דניאל (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007453878805171  GND: 1064691021  ISNI: 0000 0000 4729 2048  LCCN: no2009002336  VIAF: 66302231   WorldCat (עם VIAF): 66302231
אמיר השכל

| --- | --- |

אמיר השכל, 2012
 לידה:  9 באוגוסט 1953 (בן 71) ירושלים
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת חיפה
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1971–2002 (כ־31 שנים)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד טייסת 192   מפקד טייסת 103   מפקד בסיס שדה דוב   מפקד בסיס לוד  ראש להק כוח האדם
 פעולות ומבצעים
   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון הראשונה
 
ארוחת בוקר לקראת סגירת מאהל בלפור של "אין מצב", 22 במרץ 2021. השכל שלישי משמאל
אמיר אברהם הַשְׂכֵּל (נולד ב-9 באוגוסט 1953) הוא תת-אלוף בדימוס מצה"ל, חוקר השואה וממובילי המחאה נגד בנימין נתניהו והמחאה נגד ממשלת ישראל השלושים ושבע.
ראשית חייו

השכל נולד בירושלים, בן בכור להורים שעלו מפולין. משפחותיהם של שני הוריו עלו לארץ ישראל לפני מלחמת העולם השנייה. בילדותו עברה משפחתו לגבעתיים. השכל למד בבית ספר אלחריזי ואת לימודי התיכון עשה בגימנסיה גאולה. הוא היה חבר בקלוב התעופה ובעקבות בן דודו ששירת כטייס התנדב לקורס טיס. הוא בעל תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה וכן למד באוניברסיטת חיל האוויר של ארצות הברית.
שירותו בצה"ל

השכל החל את שירותו בחיל האוויר בקורס טיס במגמת מסוקים ועבר למגמת סיור וקישור להכשרה כטייס תובלה. במהלך הקורס פרצה מלחמת יום הכיפורים במהלכה סייע לכוחות חיל האוויר בסימון, בתחקור ובהכנה לקרב. הוא שירת כטייס מטוסי הרקולס בטייסת 131 והשתתף במבצע שלמה להטסת יהודי ביתא ישראל מסודאן לארץ. במהלך שירותו פיקד על טייסת ההוקאיי, על טייסת הפילים בשנים 1992–1994, על בסיס שדה דב בשנים 1995–1997 ועל בסיס לוד, בסיס התובלה הכבדה של חיל האוויר בשנים 1997–1999. בשנים 1999–2002 פיקד על להק כוח האדם.
עיסוקו בשואה

כמפקד להק כוח אדם יזם השכל יחד עם קצין החינוך הראשי של צה"ל אלעזר שטרן את התוכנית החינוכית עדים במדים - משלחות צה"ל לפולין, ועמד בראש המשלחת הראשונה של קציני צה"ל ב-2001. השכל חזר מן המסע הראשון עם החלטה להעמיק את הידע שלו על השואה, ועם שאלה איך ייתכן שבגרמניה התרבותית באמצע המאה ה-20 קרה דבר כזה.
לאחר פרישתו מצה"ל, עבר השכל קורס מדריכים לפולין ביד ושם. שתי המשלחות הראשונות שהדריך היו של בני נוער, והוא חש, לדבריו, שבני נוער אינם בשלים למסע, חלקם "לא מתחברים" וחלק אחר עוברים חוויה קשה מדי. בדצמבר 2004 הזמינו מנהל בית הספר להוראת השואה ביד ושם מוטי שלם להדריך את המשלחות של צה"ל. הוא היה בפולין כשבעים פעמים, בעיקר עם משלחות צה"ל.
השכל פרסם שלושה ספרים על השואה, בהם ספר על חסידי אומות העולם גרמנים וספר על יהודים שמרדו בנאצים. לדבריו התובנה העמוקה שלו מלימודיו על השואה היא על הנטייה של רוב בני האדם לעמוד מהצד, ועל הסכנה שבעמידה מהצד.
מחאה נגד ראש הממשלה בנימין נתניהו

אמיר השכל החל להפגין נגד ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו באוקטובר 2016, בטענה כי הוא מוביל למדינה דו-לאומית, פוגע בדמוקרטיה וביטחון המדינה, מעודד חקיקה אנטי-דמוקרטית ופגיעה בשומרי הסף. במשך ארבע שנים, הפגין השכל באופן עצמאי או עם קבוצות קטנות, בעיקר בכניסת עיר מגוריו, יבנה.
ב-11 ביוני 2020, השכל חבר לאורי נחמן במחאה ליד מעון ראש הממשלה בירושלים. יחד הם הקימו את מחאת "אין מצב", מתוך ביטוי האומר "אין מצב" שנאשם בפלילים יכהן כראש ממשלה. המחאה התמקדה בדרישה לשלול מנתניהו את האפשרות לשמש כראש ממשלה בעקבות כתב האישום נגדו. ב-26 ביוני 2020 נעצר השכל במהלך הפגנה בבלפור, ולא הסכים להתחייב להפסיק את ההפגנות, שוחרר ביום ראשון לאחר מכן. המחאה הלכה וגדלה, ואלפי אנשים הצטרפו אליה, כולל קבוצות צעירות, והפכה לגל מחאות רחב נגד נתניהו. במהלך ההפגנות השכל תועד צועק לעבר קצין ושוטרת ממוצא אתיופי שניסו לפנותו, שעליהם להתבייש משום שהוא הביא לישראל את הוריהם. לאחר פרסום הקלטות אלו התנצל השכל על הדברים. בנאום שנשא, אמר השכל: "דמוקרטיות אינן קורסות ביום אחד. זהו תהליך איטי ומתמשך, תהליך שמרדים את ערנות האזרחים. אנחנו בַּתהליך וכדאי שנתעורר!", תוך שהוא מתייחס אל ספרו של בנג'מין קרטר הט מאוניברסיטת הרווארד "The Death of Democracy" המתאר כיצד קרסה רפובליקת ויימאר. בספרו "בלפור: יומן מאבק" שפורסם בפברואר 2022, תיאר את המחאה כתהליך שבזכותו הציבור חזר להאמין בעצמו וביכולתו לחולל שינוי בדרכים לא אלימות. בהמשך, השכל חידש את מאבקו נגד נתניהו, והמשיך להפגין במגוון הזדמנויות, כולל הפגנות ב-2023 ו-2024, שהובילו למעצרים נוספים.
חיים אישיים

השכל מתגורר ביבנה, נשוי לעליזה, אשת חינוך, ולהם ארבעה ילדים ונכדים.
פרסים

בינואר 2022 זכה בתואר "המצטיין בפעילות חברתית של 2021" במסגרת "משפיעני השנה" של תנועת דרכנו ודמוקרטTV. בטיעוני הזכייה נכתב: "ממובילי מחאת היחידים ומחאת 'אין מצב'". בשנה החולפת הפך לסמל למאבק הציבורי נגד השחיתות השלטונית".
ספריו ומאמריו

הסוהר מבלוק 11; עריכה: יוסף ארגמן, יבנה: שורשים, תשע"ב 2012. (סיפורו של הקאפו מאושוויץ יעקב קוזלצ'יק)
גיבורים רגילים: על חסידי אומות עולם גרמנים, עריכה: יוסף ארגמן, יבנה: שורשים, תשע"ד 2014.
על זיכרון ושכחה המקרה של זורין, ביילסקי ואנילביץ': עריכה יוסף ארגמן, יבנה: שורשים, תשע"ו 2016
כיצד עוצב הזיכרון הקולקטיבי אודות מרד גטו ורשה?, מרכז הארגונים של ניצולי השואה בישראל
"על מנהיגות, ערכים ועמידה מהצד": נאומו של אמיר השכל במסגרת המחאה נגד היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט, 17 במרץ 2018
בלפור: יומן מאבק, הוצאת סער, 14 בפברואר 2022
הערות שוליים

↑  שמו על פי  ציוץ של ג'וש בריינר ברשת החברתית אקס (טוויטר), 27 ביוני 2020
↑  עניין אישי - תא"ל (מיל') אמיר השכל
↑  יום השואה: אמיר השכל: עדים במדים, פורטל יבנה שלי
↑  הגר שפירא, ‏אז בבית הספר - בצל המלחמה ההיא - תא"ל אמיר השכל, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  מוסר השכל, באתר ‏מאקו‏, 10 ביולי 2020
↑  הניצחון של אנה, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  הסופר אמיר השכל באתר "סימניה"
1 2  אמיר השכל מספר על עצמו ועל מחאת ההמונים בשיחת זום, 5.10.2020
↑  הדס יום טוב, ‏קריית המחאה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 7 ביוני 2020
↑  צוות המשרוקית של גלובס, ‏מה באמת רואים בסרטון המעצר של אמיר השכל?, באתר גלובס, 30 ביוני 2020
↑  יעל פרידסון וגלעד כהן, השכל שוחרר ללא תנאים מגבילים: "מציאות מטורפת, איש לא ימנע מאיתנו להפגין", באתר ynet, 28 ביוני 2020
↑   אמיר השכל מתפרץ על שוטרת אתיופית בעת שקבוצת שוטרים מנסה לעצור אותו, סרטון בערוץ "ישראל דוקום", באתר יוטיוב (אורך: 0:52), 7 בדצמבר 2020
↑  עמית סגל, ‏אמיר השכל תועד אומר לשוטר אתיופי: "הבאתי את ההורים שלך", באתר ‏מאקו‏, 7 באוקטובר 2020
↑  משה נוסבאום, ‏אמיר השכל בריאיון ראשון אחרי ההערות הגזעניות: "התנצלתי, זה בא ממקום של סערת נפש", באתר ‏מאקו‏, 10 באוקטובר 2020
↑   נאום אמיר השכל - קבלת שבת 11.9, סרטון בערוץ "LiriTV", באתר יוטיוב (אורך: 13:44), 11 בספטמבר 2020
↑  אמיר השכל, בלפור - יומן מאבק, רמת השרון: סער, 2022, עמ' 325
1 2  חנוך סער, ספרים חדשים בהוצאת סער, באתר פייסבוק, ‏14.2.22
↑  שרון כידון, ישי שנרב, אמיר השכל נעצר מחוץ לכנס עם ברקת, בלי שעשה דבר: "סלקציה, משטרת מחשבות", באתר ynet, 14 ביוני 2023
↑  בן כספית, ‏"עושים סלקציה": לאחר מעצרו הדרמטי - אמיר השכל מתייחס לתקרית, באתר מעריב אונליין, 13 ביוני 2023
↑  שלושה עצורים בהפגנה מול מעון רה"מ בקיסריה, ובהם אמיר השכל, באתר ישראל היום, 13 בפברואר 2024
↑  יואב איתיאל‏, אמיר השכל נשאר במעצר במשך הלילה, 2 מפגינים שוחררו, באתר וואלה, 18 בפברואר 2024
↑  כתבי ynet, לראשונה מ-7/10: מכת"זית נגד מפגינים במחאה בקפלן, 18 נעצרו, באתר ynet, 24 בפברואר 2024
↑  עפרה לקס, עניין אישי - תא"ל (מיל') אמיר השכל, באתר ערוץ 7, 16 באפריל 2015
↑   ציוץ של amir haskel ברשת החברתית אקס (טוויטר), 4 בינואר 2022
↑  אפרים לפיד, ‏גיבורים רגילים - ביקורת על ספרו של אמיר השכל, באתר "IsraelDefense"‏, 5 ביוני 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007496315605171  PLWABN: 9810548972705606  LCCN: no2014157346  VIAF: 308255143   WorldCat (עם VIAF): 308255143 
השכל עם חבריו לדרך שולה קליין ודוד פלדשטיין בהפגנה נגד נתניהו
הילדים של בבה

| --- | --- |

כרזת הסרט הרשמית
 בימוי:  ברוס וו. סמית'
 הופק בידי:  רג'ינלד האדלין וויליארד קרול תומאס ל. וויהייט
 תסריט:  רג'ינלד האדלין
 שחקנים ראשיים:  טון לוק Marques Houston נל קרטר בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מדבבים:  פייזון לאב ונסה בל קאלווי מרקוס יוסטון ג'ונל גרין טוני לוק וויין קולינס ג'וניור
 מוזיקה:  כריס אגן
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Hyperion Studio Hudlin Bros.
 חברה מפיצה:  סרטי פרמאונט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 31 ביולי 1992
 משך הקרנה:  72 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט קומדיה 
 הכנסות:  8.4 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   bebeskids
 דף הסרט ב־IMDb
 
הילדים של בבה (באנגלית: Bebe's Kids, משווק גם בתור Bebe's Kids של רובין האריס) הוא סרט הנפשה קומי אמריקאי למבוגרים משנת 1992, שהופק על ידי Hyperion Studio עבור Paramount Pictures. בבימויו של ברוס וו. סמית', בבכורה שלו בבימוי, הוא מבוסס על מופע הסטנד-אפ של הקומיקאי רובין האריס באותו השם. האריס מת שנתיים לפני שהסרט יצא לאקרנים; בסרט, הוא מדובב על ידי פייזון לאב בהופעת הבכורה שלו בסרט. שחקני קול נוספים כוללים את ונסה בל קאלווי, מרקוס יוסטון, נל קרטר וטון לוק, כמו גם טום אוורט, ריץ' ליטל ולואי אנדרסון.
הסרט יצא לאקרנים במקור ב-31 ביולי 1992 וזכה לביקורות שליליות ברובן של מבקרים, והרוויח 8.4 מיליון דולר ברוטו.
עלילה

שגרת הסטנד-אפ המקורית של רובין האריס מוצגת בקטע לייב אקשן קצר לפני שגרסה מונפשת של האריס מספרת בצער על צרותיו לברמן עיוור. הוא מתחקה אחר בעיותיו עד לג'מיקה, אישה מושכת שפגש בהלוויה.
מחוץ למקום, רובין ניגש לג'מיקה ומזמין אותה לצאת. ג'מייקה אוספת את בנה המתון, ליאון, מהבייביסיטר ומזמינה את רובין לבוא איתה לפארק השעשועים "עולם הכיף", שרובין מסכים לו. למחרת, ג'מיקה מציגה את רובין עם לאשון, קאליל ופי-ווי, שלישיית ילדים מוזנחים, מתפרעים, אלימים וצאצאיו של חברתה הנהנתנית הנפקדת, בבה, שג'מיקה משמשת עבורה גורם ברור. כל השישה נוסעים לעולם הכיף, אך הם מתמודדים עם אבטחה בכניסה, ומזהירים שהם נצפים. עם הכניסה לפארק, הילדים משוחררים ומיד זורעים הרס. הטיול ההרסני של רובין מופרע עוד יותר על ידי מפגש מקרי עם גרושתו, דורותיאה, וחברתה הטובה ויויאן.
לאחר שיצאו לכמה רכיבות במתקנים עם הילדים, רובין וג'מייקה נתנו להם לצאת שוב בעצמם כשהם מנסים ליהנות מטיול דרך מנהרת האהבה, שם ג'מייקה משבחת את רובין על הסיבולת שלו. בזמן שרובין וג'מייקה מבלים ביחד לבד, ליאון מנסה להשתלב עם ילדיו של בבה אבל הוא לא מצליח בהתחלה, אפ על פי שהם מאפשרים לו להתייצב. לאחר מכן הילדים חוזרים לשובבות שלהם עד שהם נתפסים על ידי האבטחה. עם זאת, הם בורחים ומשכנעים קבוצה של ילדים אחרים בחופש להפיץ את הכאוס. בינתיים, דורותיאה וויויאן מנסות לחבל במערכת היחסים ההולכת וגוברת בין רובין וג'מייקה אך מסוכלות על ידי רובין.
במקום אחר, בבניין נטוש, הילדים של בבה וליאון נלכדים על ידי גרסאות רובוטיות אנימטרוניות של המחסל, אברהם לינקולן וריצ'רד ניקסון, ומובאים למשפט. הרובוט "Terminator" משמש כשופט שמחליט אם כדאי לשלוח את התעלולים שלהם לכיסא החשמלי, בעוד "לינקולן" משמש כסנגור של הילדים עם "ניקסון" בתור התובע. ליאון מוכיח את אומץ ליבו באמצעות ראפ שלא רק זוכה לחירותם אלא גם זוכה לכבוד של הילדים של בבה. הם חוגגים את ניצחונם על ידי גניבת ספינת פיראטים והסתערותה לתוך אוניית ה-RMS Titanic, שם הם לוקחים את הצוות והנוסעים כבני ערובה, כולל דורותיאה וויויאן.
רובין וג'מייקה עוזבים סוף סוף את עולם הכיף, כשהפארק מתפורר בסופו של דבר בהרס דרך המראה האחורית של רובין. כששוטר עובר, רובין מנסה למשוך את תשומת לבו, אבל הילדים של בבה מפחידים את השוטר. רובין מוריד את הילדים בדירה שלהם, שם הוא רואה איך הם באמת חיים. בבה, כרגיל, לא נראית בשום מקום, והשאירה פתק על המקרר הריק, בו מצפה לג'מייקה להאכיל את הילדים. עצובים לראות את רובין הולך, הילדים נפרדו ממנו מרגש, אבל לא לפני שהוא נותן להם את הכסף שנשאר לו כדי שהם יוכלו להזמין לעצמם פיצה. בבר, רובין פתח את ליבו וחוזר לבלות עם הילדים עוד קצת, על אף כל המהומה שהם גרמו. הילדים מכריחים אותו לקחת את כולם ללאס וגאס, שם כולם בורחים באימה כשהם מזהים את הילדים. פי-ווי מוצא ומוציא תקע מהשקע, וגורם להפסקת חשמל ברחבי העיר.
מדבבים

פייזון לאב בתור רובין האריס
האריס מופיע בהופעת לייב אקשן בסצנת הפתיחה.
ונסה בל קאלווי בתפקיד ג'מייקה
מרקוס יוסטון בתור קאליל
ג'ונל גרין בתור לאשון
טוני לוק בתור פי-ווי
וויין קולינס ג'וניור בתור ליאון
מיירה ג'יי בתור דורותיאה
נל קרטר בתור ויויאן
פיליפ גלסר בתור ווינתרופ "אופי"
לואי אנדרסון כמאבטח מס' 1
טום אוורט בתור מאבטח מס' 2
ריץ' ליטל בתור הנשיא ניקסון
ג'ון ווית'רספון כשחקן קלפים מס' 1
ג'ורג' וואלאס כשחקן קלפים מס' 4
גרסת סטנד אפ מקורית

בסטנד-אפ המקורי של הקומיקאי רובין האריס, חברתו לעתיד של רובין, ג'מיקה, מבקשת ממנו לקחת אותה ואת בנה לפארק שעשועים מסוג דיסנילנד, אבל כשהוא מסכים היא מופיעה עם ארבעה ילדים, ששלושה מהם הם הילדים המוזנחים של חברתה, בבה., אותו ג'מייקה מסרבת לשפוט.
הילדים של בבה הם ילדים אלימים שלא מתנהגים יפה ועושים צרות, עליהם ג'מייקה לא מנסה להפעיל שום שליטה. הם מטילים אימה על צוות הפארק, חותכים את רגליו של דונלד דאק כדי להשתמש בהם לשחייה, מנסים לגנוב את רדיו 8 הרצועות של רובין בזמן שהוא מאזין לו, ועושים איום כללי על עצמם, ממש הורסים את הפארק. המוניטין שלהם כל כך גרוע שאפילו המשטרה מסרבת להתעסק איתם. במערכה השנייה, רובין נאסף מבר על ידי ג'מייקה והילדים. הילדים מכריחים אותו לקחת אותם ללאס וגאס. פי-ווי מוציא כבל חשמל והחשמל של העיר כבה.
הפצה

בהפצת הקולנוע המקורי והביתי קדם הסרט הקצר, Itsy Bitsy Spider .
הפצה > קבלה

הסרט זכה לביקורות שליליות מהמבקרים. ב-Rotten Tomatoes, יש לו ציון "רקוב" a 36% על סמך 11 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 4.4/10 .
הפצה > הכנסות

בסוף השבוע הפותח שלו, הסרט דורג במקום השביעי עם 3,010,987 דולר, מאחורי המוות נאה לה, מותק, הילד התנפח, Mo' Money, A League of Their Own, באפי ציידת הערפדים והנזירות בלוז . הסכום המקומי הסופי של הסרט הוא 8,442,162 דולר.
הפצה > תשבחות

הסרט היה מועמד לפרס אנני לסרט הטוב ביותר בטקס פרסי אנני ה-20, והפסיד לסרט "היפה והחיה".
הפצה > מדיה ביתית

הסרט יצא ב-VHS ב-1993, כמו גם ב-Laserdisc. לאחר מכן הוא שוחרר ב-DVD ב-5 באוקטובר 2004.
משחק וידאו

הסרט עובד מאוחר יותר למשחק וידאו שהתקבל בצורה גרועה עבור ה-Super NES ב-1994.
הערות שוליים

↑  Lenburg, Jeff (1999). The Encyclopedia of Animated Cartoons. Checkmark Books. pp. 168–169. ISBN 0-8160-3831-7. נבדק ב-6 ביוני 2020. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Christon, Lawrence (28 ביולי 1992). "Comic's Legacy: 'Bebe's Kids' : Robin Harris Lives On in New Animated Feature". Los Angeles Times. ארכיון מ-2 ביוני 2019. נבדק ב-24 ביוני 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  YouTube
↑  "The Itsy Bitsy Spider: Trivia". IMDB.com. נבדק ב-12 בינואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kempley, Rita (1 באוגוסט 1992). "'Bebe's Kids'". The Washington Post. ארכיון מ-21 באוקטובר 2018. נבדק ב-2 ביוני 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Thomas, Kevin (1 באוגוסט 1992). "MOVIE REVIEW : A Spirited Outing With 'Bebe's Kids'". Los Angeles Times. ארכיון מ-2 ביוני 2019. נבדק ב-2 ביוני 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  McBride, Joseph (3 באוגוסט 1992). "Bebe's Kids". Variety. ארכיון מ-25 במאי 2010. נבדק ב-2 ביוני 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Welkos, Robert W. (10 במאי 1994). "Weekend Box Office "Honors Tops in a Lackluster Bunch"". Los Angeles Times. נבדק ב-28 בדצמבר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Spillman, Susan (3 באוגוסט 1992). "'Death' does lively box office". USA Today. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Solomon, Charles (4 בינואר 1994). "It's Tough to Stay Afloat in the Film-Cartoon Biz". Los Angeles Times. נבדק ב-3 באוקטובר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Aleiss, Angela (24 בינואר 1999). "Animated Features of a Different Hue". Los Angeles Times. ארכיון מ-18 באפריל 2019. נבדק ב-19 ביוני 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Bebe's Kids". Box Office Mojo. ארכיון מ-5 ביולי 2018. נבדק ב-19 ביוני 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Bebe's Kids for SNES - Gamerankings". נבדק ב-29 באוקטובר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
כיפור (סרט)

ערך זה עוסק בסרט על מלחמת יום הכיפורים. אם התכוונתם ליום הקדוש ביותר בלוח השנה העברי, ראו .
| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  עמוס גיתאי
 הופק בידי:  עמוס גיתאי
 תסריט:  עמוס גיתאי
 עריכה:  קובי נתנאל
 שחקנים ראשיים:  לירון לבו תומר רוסו
 מוזיקה:  יאן גרברק
 צילום:  רנאטו ברטה 
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברת הפקה:  Canal+ 
 חברה מפיצה:  אגב הפקות בע"מ
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  5 באוקטובר 2000 (ישראל)
 משך הקרנה:  110 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  ישראל 
 תקציב:  $3,500,000
 הכנסות:  $114,283
 הכנסות באתר מוג'ו:   kippur
 פרסים:  2
 דף הסרט ב־IMDb
 
כיפור הוא סרט דרמה מלחמתי ישראלי המתרחש על רקע מלחמת יום הכיפורים.
הסרט מבוסס על חוויותיו של הבמאי עמוס גיתאי, אשר בשירותו הסדיר שירת כלוחם וכסמל בסיירת אגוז בזמן המלחמה, היות שלא הצליח לחבור ליחידתו, שימש כאיש יחידת החילוץ של חיל האוויר הישראלי. בהמשך יחידה זו הפכה ליחידה מוסדרת בשם – 669.
הסרט ייצג את ישראל בתחרות הרשמית בפסטיבל קאן בשנת 2000 וזיכה את עמוס גיתאי בפרס על שם פרַנְסוּאַה שַאלֶה (François Chalais). הסרט גם זכה ב"פרס אופיר" על הפסקול הטוב ביותר.
עלילה

הסרט מתאר את פריצת מלחמת יום הכיפורים ואת המראות בשטח מזווית מבטם של זוג חברים, ויינרויב ורוסו, והוא בעל אופי דוקומנטרי מובהק. ויינרויב (לירון לבו) עוזב את מיטת אהובתו ויחד עם חברו רוסו (תומר רוסו) הם מפלסים את דרכם במכונית אל החזית הסורית במטרה להצטרף ליחידתם סיירת אגוז בה הם אמורים לשרת במילואים. לאחר שהלוחמים לא מצליחים למצוא את יחידתם בזירת הקרבות, הם בוחרים לחבור לצוות יחידת החילוץ המוטסת ונשלחים למשימה מיד. במהלך פעולות החילוץ הם נקלעים לסיטואציות קשות ולעיתים סוריאליסטיות ובשיאו נפגע מסוק הצוות של השניים מפגיעה ישירה של טיל ומתרסק והם מובלים בעצמם משטח רמת הגולן אל בית החולים בעורף הישראלי.
התסריט הכולל מעט מאוד טקסטים מתאר את חוויית הלחימה בתנאים פיזיים קשים ותחת לחץ, את היחסים בין החברים וההתמודדות עם הפחד ואת הקושי להשאיר פצועים ומתים בשטח. ככל שעובר הזמן ההתלהבות שאיתה הגיעו למלחמה מתחלפת בעייפות והם שמחים להתפנות לאחר שנפגעו בעצמם. התסריט מסתיים בסצנה זהה לזו הפותחת ובה נראה ויינרויב מתפלש עם חברתו בצבעי מים עזים כשהם על מיטה לבנה, מה שנראה עתה כתהליך של ריפוי הנפש.
חלק מהשחקנים בסרט, ובהם תומר רוסו, אורי רן קלאוזנר ויורם חטב, מגלמים בו תפקיד תחת שמם האמיתי.
האירוע האמיתי

ב-11 באוקטובר 1973 הוזנק מסוק בל-205 של טייסת 124 למשימת חילוץ טייס נוטש ברמת הגולן. במהלך הטיסה המסוק נפגע מטיל בשטח סוריה. סגן גד קליין, טייס המשנה נהרג מיד מפגיעת הטיל. רס"ל נדב גוטליב (המכונאי המוטס) ושאר אנשי הצוות (רופא ושלושה לוחמים) נפצעו אף הם. הקברניט, סגן אבנר הכהן היה היחיד שלא נפצע וכנגד כל הסיכויים הצליח להנחית בשטחנו את המסוק אשר עלה באש.
ביקורות

הסרט זכה לביקורות חיוביות לצד שליליות בשל היותו שונה מאוד בנוף סרטי המלחמה המודרניים. הסרט ריאליסטי מהמקובל, מצד אחד ומצד שני מכיל במכוון או שלא במכוון פרטי תפאורה בולטים, שאינם מתאימים לזמן בו העלילה התרחשה ובעלי בעיות אמינות אחרות. הסרט נמצא ברשימה של הספר "1001 movie you must see before you die"
בעייתיות פרטי תפאורה

על אף שעלילת הסרט מתרחשת בשנת 1973, מצולמים בו באופן בולט מאוד חפצים רבים שטרם יוצרו בזמן התרחשות העלילה, כגון מזגנים בחלונות הבתים, שעונים דיגיטליים וטנקים מסוג מרכבה[דרוש מקור]. ייתכן כי יש בכך "רישול מכוון", המהווה מוטיב חוזר ביצירתו של גיתאי. כך למשל בסרטו העלילתי הראשון "אסתר" שעלילתו התנהלה בתקופת מגילת אסתר נשמעו ונראו ברקע שאון מכוניות נוסעות ובניינים מודרניים. גם סרטו התנתקות מכיל פרטים שקשה להחליט אם הם שגויים או אומנותיים. על כך כתבה המבקרת דנה שוופי "הוא מתגמל אותנו באוסף בחירות שנראות לרוב אקראיות, שרירותיות או סתם שגויות."
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
לירון לבו: ויינרויב – סמל בסיירת אגוז
תומר רוסו: רוסו – מ"מ בסיירת אגוז
אורי רן קלאוזנר: ד"ר קלאוזנר, הרופא המוטס
יורם חטב: יורם, טייס המסוק
גיא עמיר: גדסי, מכונאי מוטס
ג'וליאנו מר: אל"ם מר
רן קאושינסקי: שלמה קאושינסקי, מכונאי מוטס
קובי ליבנה: קובי, טייס משנה
ליאת גליק: דינה
פיני מיטלמן: רופא
מיטל ברדה: מיטל, אחות
קרן גיתאי: קרן, פקידת מבצעים
הערות שוליים

↑  אברהם כרמלי, זהר שביט, קולנוע בישראל, סיכום פעילות שנתית 1999–2001, המרכז למידע ולמחקרי תרבות, ספטמבר 2003, עמ' 18
↑  אורי שמחוני, "לוייתן לבן", הוצאת גלורי, 2006, עמוד 117
↑  כרמית ספיר ויץ, בין האירוע לתיעוד, "בנוגע לרגש", עמותת נט"ל, גיליון מס' 14, ניסן תשע"ג, אפריל 2013, עמ' 14
↑  מערכת חמ"ל, 50 שנה למלחמת יום הכיפורים: הסיפור של הטייס אבנר הכהן, באתר חמ"ל, ‏22 בספטמבר 2023
↑  סגן גד קליין, באתר יזכור
↑  נועם, הנכדה של אבנר, מאגר סיפורי מורשת, באתר הקשר הרב דורי, ‏2 ביוני 2021
1 2  דנה שוופי, עכבר העיר אונליין, עמוס גיתאי, מבריק או חפיפניק?, באתר הארץ, 14 במאי 2009
↑  דרור גרין, "כיפור" – של מי המלחמה הזאת?, באתר ynet, 8 באוקטובר 2000
↑  כיפור/2000