stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קהילת יהודי אמדן
הערות שוליים

↑  קהילת יהודי אמדן, באתר אנו – מוזיאון העם היהודי
↑  Wolbert GC Smidt: Uri ben Joseph (Feibisch Emden) Halewi. (PDF) In: Biographisches Lexikon für Ostfriesland (BLO IV, Aurich 2007, pp. 175 - 177). Retrieved December 24, 2017.
↑  אודש פלסוכג, על ראשיה יהודי פורטוגאל באסטטרדאם - עובדות ומעשיות, מכון המחקר יד בן צבי, עמ' 82
1 2 3  מתוך הארכיון העירוני של אמדן
↑  Working group "Jews in Emden" e. V. (ed.): The Synagogue in Emden. Documents and Texts 1834-1938, Emden 1994, p. 16
1 2  "Die brennende Synagoge", ‏9.11.2013
↑  Gesine Janssen: …ein leuchtendes Beispiel für Menschenliebe: die Israelitische Gemeinde zu Emden von den Anfängen bis zum Holocaust. Emden. 2010. S. 40
↑  Ostfriesische Zeitung, Ausgabe vom 11. Juni 1910: Weihe des umgebauten israelitischen Gotteshauses
↑  Emden. October 23, 2018, accessed January 19, 2019 (German).
↑  האנציקלופדיה העברית, כרך ג-ד מספר 2, תל אביב: ספריית הפועלים, 1965, עמ' 887
1 2 3  Herbert Obenaus (Hrsg.): Historisches Handbuch der Jüdischen Gemeinden in Niedersachsen und Bremen ISBN 3-89244-753-5
↑  Der Hintergrund
↑  Shoa.de: Das deutsche "Ghetto Litzmannstadt" im polnischen Lódz
1 2  על פי מרשם האוכלוסין והתושבים העירוני נכון ל-15 יוני 2020
↑  Denkmal für die Synagoge – Nachkriegszeit - Exodus
בית הכנסת היהודי העתיק שנהרס עד היסוד בשנת 1944
שער הכניסה לבית העלמין היהודי באמדן
בית קברות היהודי העתיק
הרב שמשון רפאל הירש (1808–1888)
הקהילות היהודיות בפריזיה המזרחית עד שנת 1938
דו"ח של מטה הגסטפו בעיר וילהלמסהאפן על גירושם של 122 יהודים מאמדן ב־25 אוקטובר 1941
קסרקטין קארל פון מולר - באמדן
מעפילי האקסודוס במחנה אמדן, נובמבר 1947
לוחות הזיכרון בבית הקברות העתיק עם שמותיהם של 465 יהודים שנספו בשואה.
אמדן וסביבתה בבקעת הקהילות ביד ושם.
דיוניסיה

מסכת דיוניסיוס בלובר
הדיוניסיה (ביוונית: Διονυσία) הייתה פסטיבל דתי גדול באתונה העתיקה לכבוד האל דיוניסוס, אשר החלק המרכזי בו היה הצגת מחזות תיאטרון מסוגים שונים.
זה הפסטיבל השני בחשיבותו אחרי הפאנאתנאיה. הדיוניסיה מורכבת משני פסטיבלים קשורים: הדיוניסיה הכפרית והדיוניסיה העירונית, אשר נחגגו במועדים שונים בשנה. שניהם היוו מרכיב משמעותי במיסטריות של דיוניסוס.
הדיוניסיה הכפרית

הדיוניסיה הייתה במקור פסטיבל כפרי באלאותראי, אטיקה, כנראה לכבוד חגיגות היין הראשון, ללא קשר עם דיוניסוס. ה"דיוניסיה הכפרית" נחגגה בחורף, בחודש פוסידאון (מקביל בערך לחודש דצמבר). האירוע המרכזי היה ה"פומפה", תהלוכה שבה צעדו המתחרים בליווי נערות נושאות סלים, ככרות לחם ארוכים, מנחות אחרות, כדי מים וכדי יין.
אחרי ה"פומפה", היו תחרויות של שירה וריקוד, ומקהלות שהונהגו על ידי הכורֶגוֹי - חלק מעשירי העיר שנבחרו לממן את המקהלות וזכו לכן להובילן - ביצעו את הדיתיראמבוס - שירי הלל לדיוניסוס. בחלק מהפסטיבלים הציגו מופעי דרמה, כנראה את הטרגדיות והקומדיות שהוצגו בדיוניסיה העירונית בשנה הקודמת. זה היה נפוץ יותר בערים גדולות כמו פיראוס ואלואסיס.
ערים שונות באטיקה חגגו את הפסטיבלים שלהם בימים שונים, ולכן יכלו הצופים לבקר ביותר מפסטיבל אחד בתקופת הפסטיבלים, וקבוצות שחקנים נודדות יכלו להופיע ביותר מעיר אחת במהלך העונה.
כותב הקומדיות אריסטופאנס יצר פרודיה על הדיוניסיה הכפרית במחזהו האכארנים.
הדיוניסיה העירונית > מוצא הדיוניסיה

הדיוניסיה העירונית הידועה גם בשם הדיוניסיה הגדולה, הייתה חלקו העירוני של הפסטיבל, שנוסד כנראה בתקופת טירנותו של פייסיסטראטוס
במאה ה-6 לפנה"ס. פסטיבל זה התקיים כשלושה חודשים אחרי הדיוניסיה הכפרית, במהלך חודש אֶלאפבוליון (מקביל לסוף מרץ תחילת אפריל), כנראה כדי לחגוג את סוף החורף ואיסוף יבולי השנה.
לפי המסורת, הפסטיבל נוסד אחרי שאלאותראי, עיר בין אטיקה לבויאוטיה, בחרה להיות חלק מאטיקה. בני אלאותראי הביאו מתנה לאתונה - פסל של דיוניסוס, אשר נדחה על ידי האתונאים. דיוניסוס העניש את האתונאים בדֶבֶר, אשר נרפא רק לאחר שאזרחי העיר יצאו בתהלוכה כשהם נושאים פאלוי - פסלים של אברי זכרות כסמל לפריון.
הפסטיבל העירוני היה המצאה חדשה יחסית, ונפל בתחומי אחריותו של הארכון אפונימוס ולא של הבסיליאוס, שלאחריותו הועברו הפסטיבלים הדתיים כשמשרת הארכון נוצרה במאה ה-7 לפנה"ס.
הדיוניסיה העירונית > סדרי הפסטיבל

הארכון התכונן לדיוניסיה העירונית מיד לאחר בחירתו, על ידי מינוי מועצה מנהלת שתסייע בידו בארגון הפסטיבל. ביום הראשון של הפסטיבל נערך טקס העברתו של דיוניסוס ממקדשו באלאותראי אל התיאטרון באתונה. הטקס נקרא איסאגוגה (eisagoge). בהמשכו התקיימה ה"פומפֶה"(Pompe) - התהלוכה - אשר בה האזרחים, המטויקים ונציגי המושבות האתונאיות ליוו את משתתפי התחרויות הדרמטיות והמקהלתיות וצעדו לעבר תיאטרון דיוניסוס על המדרון הדרומי של האקרופוליס. במהלך התהלוכה טוהר התיאטרון על ידי הקרבת חזיר והיה מוכן להתחיל למלא את תפקידו.

מאוחר יותר ביום, נערכה תהלוכת ההוללים ההמונית שנקראה "קומוס" (komos), תהלוכה עממית של שיכורים עליזים נושאי פאלוי - אברי זכרות עשויים מעץ או נחושת - ששרו, רקדו והציגו בדרכם אלתורים סאטיריים וולגריים, לעיתים בתחפושות לבעלי חיים. יש הרואים ב"קומוס" את מקור הקומדיה.
בשיאה של האימפריה האתונאית, באמצע המאה ה-5 לפנה"ס, נישאו בתהלוכות גם מתנות ותצוגות נשק להפגנת עוצמתה של אתונה. עוד הובלו בתהלוכה פרים שהוקרבו בתיאטרון. החברים הבולטים ביותר בתהלוכה היו הכורֶגוֹי שהיו לבושים בססגוניות ובעושר והובילו את מקהלותיהם, אחרי ה"פומפה", בתחרויות הדיתיראמבוס- שירי הלל מקהלתיים לדיוניסוס. בתחרויות השתתפו מיטב נגני החליל ומיטב המשוררים כמו סימונידס ופינדר. אחרי התחרויות הוקרבו השוורים ונערך משתה לתושבי אתונה.
בחירת המחזות המתמודדים והמשוררים התבצעה על ידי הארכון אפונימוס שהיה האחראי הראשי מטעם הפוליס לדיוניסיה.
למחרת היום, המשוררים המתמודדים הכריזו על שמות המחזות שיוצגו, ושופטים נבחרו באמצעות הגרלה (proagon) - מספר נציגים מכל שבט (phyle) נבחרו על ידי המועצה המנהלת ושמותיהם נרשמו על גבי חרסים שנחתמו בכדים במעמד הכורגוס. הכדים נפתחו לפני ההצגה, מכל כד הוצא חרס אחד, והשופטים ששמם עלה בגורל נשבעו לשפוט ללא משוא פנים.

לא ידוע היכן התקיים טקס ההגרלה במקור, אבל אחרי אמצע המאה ה-5 לפנה"ס, הוא התקיים באודיאון של פריקלס על האקרופוליס.
הטקס והזמנות להשתתף בו, שימשו גם כאמצעי לכיבוד אזרחים חשובים או נוכרים ששרתו את אתונה באיזה שהוא אופן במהלך המלחמה. במלחמה הפלופונסית צעדו יתומי חללי הקרבות בטקס באודיאון. במהלך הטקס נהגו להודיע הודעות חשובות; ב-406 לפנה"ס הודיעו בטקס על מותו של אוריפידס.
הפוליס שילמה את שכר המשוררים והשחקנים והעניקה פרסים כספיים למנצחים.
מימון המקהלות הוטל על ידי הארכון אפונימוס, על חלק מעשירי העיר, שבתמורה זכו לתפקיד כורגוי - מובילי המקהלות בתהלוכה ובתחרות.
השיפוט בתחרויות הדרמה נעשה אף הוא באמצעות הגרלה, באופן דומה לבחירת השופטים. כל שופט רשם את שמות מועמדיו על חרסים שהוכנסו לכד. הארכון בסיליאוס הוא שהעלה את חמשת החרסים עם שמות הזוכים.
הדיוניסיה העירונית > הופעות הדרמה

בחירת המחזות המתמודדים והמשוררים התבצעה על ידי הארכון אפונימוס שהיה האחראי הראשי מטעם הפוליס לדיוניסיה.
ביום השני הוצגו הקומדיות - חמש במספר. קומדיות נחשבו כבעלות חשיבות משנית בדיוניסיה, אבל היו בעלות חשיבות מרכזית בפסטיבל הלנאיה שהתקיים מוקדם יותר בשנה, למרות זאת, זכייה בדיוניסיה בפרס הקומדיה הייתה היוקרתית ביותר.
שלושת הימים הבאים הוקדשו לטרגדיות. לפי המסורת, הצגת הטרגדיה הראשונה בדיוניסיה הייתה על ידי מחזאי ושחקן בשם תספיס ב-534 לפנה"ס, והפרס שהוא קיבל היה תַיש, סמל פריון נפוץ לדיוניסוס, וייתכן שזה גם מקור המילה "טרגדיה", שמובנה כנראה "שיר תישים".
שלושה משוררים התחרו על הפרס והציגו, כל אחד מהם, שלוש טרגדיות ומחזה סאטירים אחד, סדרת מחזות ליום. סדרה כזו נקראה טטראלוגיה וחייבה בהתחלה קשר נושאי בין המחזות. מאוחר יותר במאה ה-5 לפנה"ס קשר זה נותק, לפי העדפת המשוררים, והמחזות שהוצגו היו עצמאיים ללא קשר ביניהם.
רוב המחזות היוונים ששרדו, כולל אלה של אייסכילוס, סופוקלס ואוריפידס הוצגו בתיאטרון דיוניסוס. הארכון, עוזריו והשופטים, צפו מהשורה הראשונה.

אחרי התקופה הקלאסית במאה ה-5 לפנה"ס, ניתן היה להציג שנית מחזות ישנים שכבר הוצגו. נראה שהקהל העדיף זאת על הפקות חדשות של מחזות נחותים. מספר המחזות שהוצגו עבר שינוי גם הוא; במלחמה הפלפונסית הוצגו שלוש קומדיות בלבד, והחל מהמאה ה-2 לפנה"ס - אף אחת. החל מהמאה ה-2 לספירה, הפסיקו להציג טרגדיות חדשות בכלל והוצגו רק מחזות ישנים.
ביום האחרון, בחרו השופטים בזוכים מבין כותבי הטרגדיות והקומדיות, ונערכו תהלוכה וחגיגה לכבודם, כשהזוכים מעוטרים בזרי קיסוס.
כאשר הזוכה היה מחזה ישן, קיבל את הפרס מפיק ההצגה.
הקהל האתונאי

ההצגות הוצגו במשך ארבעה ימים מעלות השחר ועד רדת הערב, ובמהלכם הוצגו 17 מחזות.
הקהל היה מורכב מאזרחי אתונה, מטויקים ואורחים מרחבי יוון כולה. נשים ועבדים כנראה לא הורשו להשתתף. מספר הצופים היה גדול מאוד בכל קנה מידה, כארבעה-עשר אלף, והיו לכך השלכות על תכנון מבנה התיאטרון כדי שיאפשר שמיעה וראיה במרחב גדול.
כרטיסים ליום הצגות היו זולים - שני אובולים הכרטיס. לאזרחי אתונה העניים שילמה הפוליס, החל מתקופת שלטון פריקלס ואילך, את מחיר הכרטיסים במזומן, אקט שממחיש את החשיבות הרבה שראתה העיר בהשתתפות האזרחים בהצגות. הקהל היה עירני ופעיל והגיב בקולניות לנעשה על הבמה, לחיוב ולשלילה, אך אלימות הייתה אסורה והעונשים עליה היו חריפים עד כדי מוות במקרים קיצוניים.
הצופה האתונאי היה צופה מיומן שראה הרבה תיאטרון בימי חייו, הכיר היטב את המיתוסים שהוו בסיס לטרגדיות, וחווה את הדיוניסיה וצפה במחזותיה כל שנה מחייו הבוגרים.
חשיבות

דיוניסוס נחשב כאל של כל מה שאינו תרבותי, של הפראות האנושית שהאתונאים ניסו למסגר ולהכניס תחת פיקוח ושליטה.
הדיוניסיה הייתה פסק זמן מהחיים היומיומיים ושמשה לאתונאים אמצעי שחרור לחצים מטרדות היומיום, אם באמצעות הקתרזיס של הטרגדיה או באמצעות הבידור החריף הוולגרי והעסיסי של הקומדיה.
המחזות נתנו במה לביטוי רגשות גבוהים ונשגבים שאינם חלק מחיי היומיום מחד, ולביטוי עמדות פוליטיות שלא היו עוברות במסגרת אחרת, מאידך; למשל תמיכתו של אייסכילוס בפרסים במחזהו "הפרסים", וביקורתו החריפה של אריסטופאנס על השלטון (ברוב מחזותיו) ועל המלחמה במחזהו הפציפיסטי ליסיסטרטה, שנכתב בעיצומה של המלחמה הפלופונסית.
לקריאה נוספת

זאב רובינזון; נטע זגגי, יוון הקלאסית: האימפריה האתונאית; הדרמה האתונאית, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה
אלכסנדר פוקס, אתונה בימי גדולתה, הוצאת מוסד ביאליק
שרידי תיאטרון דיוניסוס באתונה
דן מאירשטיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 באוקטובר 1938 (בן 86) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 פרסים והוקרה:  חבר החברה האמריקאית לכימיה  עמית האגודה המלכותית לכימיה 
 
דן מאירשטיין (נולד ב-7 באוקטובר 1938) הוא כימאי ישראלי. כיהן כנשיא המרכז האוניברסיטאי אריאל בשומרון עוד מהיות המוסד מכללה אקדמית, משנת 1995 ועד שנת 2012 בה הפכה לאוניברסיטת אריאל בשומרון. חבר סגל במחלקה למדעי הכימיה באוניברסיטת אריאל בשומרון, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת בן-גוריון בנגב וחבר באקדמיה יורופיאה.
ביוגרפיה

נולד בירושלים. למד כימיה במסגרת העתודה האקדמית באוניברסיטה העברית בירושלים עד קבלת התואר השלישי בשנת 1965. את השתלמות הפוסט דוקטורט השלים במעבדה לאומית בארצות הברית. התארח פעמים רבות לתקופות השתלמות במדינות שונות (יפן, ארצות הברית, גרמניה ועוד). פרופסור חבר משנת 1973, פרופסור מן המניין משנת 1978 ופרופ' אמריטוס משנת 2004 באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
היה מדען אורח במעבדות הלאומיות באורגון וברוקהייבן בארצות הברית, באוניברסיטת Case Western, באוניברסיטת הירושימה, באוניברסיטת נורנברג-ארלנגן ובמעבדת האו-מייטנר בברלין. בין יתר תפקידיו כיהן כראש המחלקה לכימיה בקריה למחקר גרעיני - נגב (קמ"ג); ניהל את ספריית אוניברסיטת בן-גוריון בנגב; כיהן כיושב ראש הוועדה למיכון הספריות האוניברסיטאיות (אחר כך גם יו"ר ועדת הספריות) של הוועדה לתכנון ולתקצוב; כיהן כנשיא החברה הישראלית לכימיה; משנה לרקטור אוניברסיטת בן-גוריון בנגב; מזכיר החטיבה לכימיה אי אורגנית של IUPAC; יושב ראש הוועדה הלאומית לכימיה; חבר הוועדה המנהלת של החטיבה לכימיה אי אורגנית של החברה האירופאית לכימיה; יושב ראש הוועדה המארגנת של שלושה כנסים כימיים בינלאומיים. חבר באגודה האמריקנית לכימיה ובחברה המלכותית לכימיה. בשנת 2011 נבחר כחבר באקדמיה יורופיאה שנוסדה בשנת 1988 ומתפקדת כאקדמיה אירופאית לכל דבר, בנושאי מדעי החברה, ספרות ומדעים מדויקים. היא מורכבת ממומחים בודדים והחברות בה מבוצעת על ידי הזמנה בלבד.
נשוי לפרופסור נעמי מאירשטיין מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ולהם ארבעה ילדים.
מחקריו

פרסם כ-300 מאמרים בספרות הבינלאומית, כ-20 פרקים בספרים מדעיים, והציג כ-300 מאמרים בכנסים בינלאומיים. הנחה 45 דוקטורנטים וכ-50 מסטרנטים מהארץ ומהעולם.
פרופ' מאירשטיין זכה בפרסים ובמענקי מחקר על הישגיו המדעיים, בהם פרס Meitner-Humboldt Research Prize (בשנת 1997), פרס Kolthoff (בשנת 1998) ופרס הצטיינות מטעם החברה הישראלית לכימיה (ICS) לשנת 2017, על תרומתו החלוצית לכימיה האי-אורגנית והשלכותיה על מתכות במערכות ביולוגיות.
תפקידים ציבוריים

פרופ' מאירשטיין כיהן כיושב ראש אגודת הסטודנטים הישראלים בשיקגו; כיו"ר ועד ההורים של בית הספר מצדה בבאר שבע בשנות ה-70; כיו"ר ועד ההורים העירוני בב"ש למשך שנה אחת; וכיו"ר ההנהלה הציבורית של תיאטרון באר שבע במשך 10 שנים.
הערות שוליים

↑  פרופ' (אמריטוס) דן מאירשטיין מהמחלקה לכימיה, נבחר לאחרונה כחבר ב"אקדמיה יורופיאה"
↑  פרופ' דן מאירשטיין, Prof. Dan Meyerstein: Personal Site
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265334305171  VIAF: 98055128   WorldCat (עם VIAF): 98055128
מחוז קוסטופול

במפה הקטנה הפרובינציה וולין וויוודה, אחת מבין חמש-עשרה הפרובנציות בתקופת הרפובליקה הפולנית השנייה. במפה הגדולה, אחד-עשר המחוזות של וולין וויוודה, ביניהם מחוז קוסטופול
מחוז קוסטופול (בפולנית: Powiat kostopolski) היה אחד מאחד-עשר המחוזות בפרובינציית וולין וויוודה (וולהיניה) בתקופת הרפובליקה הפולנית השנייה, הנמצא בדרום-מזרח פולין. המושב המנהלי (Siedziba) היה בקוסטופיל. רוב שטח המחוז נמצא כיום באוקראינה וחופף בערך לראיון קוסטופיל במחוז רובנו.
רצח יהודי מחוז קוסטופול

האזור נכבש על ידי הנאצים בשנת 1941. בשני אירועים באוגוסט ובאוקטובר 1941, נרצחו לפחות 1870 יהודים בקוסטופיל וסביבתה. באוקטובר 1941 רוכזו יהודי קוסטופיל בגטו. ב-25 באוגוסט 1942 החליטו הגרמנים להשמיד את כל תושבי הגטו. האוקראינים שיתפו פעולה עם השלטון הנאצי וחפרו תעלות ליד קוסטופול,[דרוש מקור: לכך שהאוקראינים חפרו את התעלות] במקום שנקרא חוטינקה (Chotenka). היהודים הובלו לשם, נזרקו לתעלות ונורו למוות. רבים מהיהודים שהצליחו לברוח הוסגרו על ידי כפריים אוקראינים ונרצחו.
הערות שוליים

1 2  קוסטופול, האנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ראפיניה אלקנטרה

רפאל אלקנטרה דו נסימיינטו (בפורטוגזית: Rafael Alcântara do Nascimento, נולד ב-12 בפברואר 1993), הידוע בכינוי ראפיניה, הוא כדורגלן ברזילאי-ספרדי המשחק בעמדות הקישור באל-ערבי.
ראפיניה הוא בנו של זוכה מונדיאל 1994, מאזיניו, אחיו של טיאגו, קשר ליברפול לשעבר, ובן דודו של שחקן הכדורגל רודריגו.
ביוגרפיה > קריירת מועדונים

נולד בסאו פאולו שבברזיל, וגדל בספרד. ב-2006, כשהיה בן 13, הצטרף ראפיניה למחלקת הנוער של ברצלונה, בה אחיו טיאגו אלקנטרה כבר שיחק. שניהם ייצגו גם את נבחרת ספרד בצעירותם כאשר טיאגו המשיך לנבחרת הספרדית הבוגרת, וראפיניה המשיך לנבחרת הברזילאית הבוגרת. בעונת 2010/11 החל לשחק בקבוצת הנוער ובקבוצת המשנה של ברצלונה, ברצלונה אתלטיק, תחת אימונו של לואיס אנריקה. הוא ערך את הופעת הבכורה בקבוצת המשנה, ששיחקה באותה עונה בליגה השנייה, ב-8 בינואר 2011, במשחק מול ז'ירונה. מאותו משחק החל לואיס אנריקה להשתמש באופן קבוע יותר בראפיניה במשחקי קבוצת המשנה.
בעונה הבאה, עונת 2011/12, ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת של ברצלונה, כשנכנס כמחליף במשחק גביע המלך נגד ל'הוספיטלט ב-9 בנובמבר 2011. ב-6 בדצמבר ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה בליגת האלופות, במשחק מול באטה בוריסוב, בו שיחק לצד אחיו טיאגו. בסיכום אותה עונה בקבוצת המשנה, אותה החל לאמן אוסביו סקריסטן, הבקיע ראפיניה שמונה שערים ב-39 משחקים בהם שותף. בעונת 2012/13 השתתף ראפיניה רק במשחק אחד במדי הקבוצה הבוגרת, בליגת האלופות נגד בנפיקה ליסבון במחזור האחרון של שלב הבתים. בקבוצת המשנה לקח חלק ב-36 משחקי ליגה והבקיע 11 פעמים.
ביוני 2013 חתם ראפיניה על הארכת חוזה בברצלונה עד 2016. במהלך הקיץ עבר בהשאלה לסלטה ויגו, אותה אימן לואיס אנריקה. במהלך ההשאלה שיחק ראפיניה לראשונה בליגה הספרדית הראשונה, והוא היה שחקן משמעותי בהרכב הקבוצה. את שערו הראשון בקבוצה הבקיע ב-31 באוגוסט 2013, בתיקו 1-1 עם גרנדה. ב-23 בנובמבר הבקיע צמד לרשתה של ריאל סוסיאדד, אך קבוצתו הפסידה 3–4. בסך הכול באותה עונה הבקיע ראפיניה ארבעה שערים, בישל חמישה נוספים והופיע ב-32 משחקי ליגה, ב-27 מתוכם פתח. בסוף העונה הוכתר כתגלית השנה בליגה על ידי התאחדות הכדורגל הספרדית.
בסוף העונה חזר ראפיניה לברצלונה, כשחקן סגל בקבוצה הבוגרת. לואיס אנריקה הצטרף לברצלונה כמאמן בסוף העונה גם הוא. ראפיניה קיבל את החולצה מספר 12. ראפיניה לא שיחק באותה עונה באופן קבוע, אך זכה לקחת חלק במספר משחקים. את הופעת הבכורה שלו בליגה כשחקן ברצלונה ערך ב-24 באוגוסט 2014, בניצחון 0–3 על אלצ'ה. ב-25 בנובמבר במשחק ליגת האלופות נגד אפואל ניקוסיה, בישל ראפיניה שער לליונל מסי ומאוחר יותר הורחק בשל צהוב שני. את שערו הראשון בעונה זו כבש בניצחון 2–3 על ויאריאל, ב-1 בפברואר 2015. ראפיניה היה שותף עם ברצלונה לזכייתה בטרבל - זכייה בשלושת התארים המרכזיים: אליפות ספרד, גביע המלך וליגת האלופות.
בסופר קאפ האירופי שנערך ב-11 באוגוסט, כבש ראפיניה שער לרשתה של סביליה ועזר לקבוצתו לזכות בתואר עם ניצחון 4–5 בהארכה. במשחק ליגת האלופות נגד רומא ב-16 בספטמבר, נפגע ראפיניה מתיקול של ראג'ה ניינגולן וקרע את הרצועה הצולבת הקדמית בברכו. בעקבות הפציעה נותח ונעדר ממשחק לתקופה של חצי שנה.
ב-22 בינואר 2018 חתם ראפיניה באינטר בהשאלה לחצי שנה עם אופציה לרכישה של 35 מיליון אירו. ב-24 בנובמבר 2018, במהלך משחק נגד אתלטיקו מדריד, קרע ראפיניה את הרצועה הצולבת בברכו השמאלית וסיים את העונה.
ב-2 בספטמבר 2019 חזר ראפיניה לסלטה ויגו והושאל לעונה אחת לאחר שהאריך חוזה בברצלונה.
ב-6 באוקטובר 2020 עבר ראפיניה לפריז סן ז'רמן מליגת העל הצרפתית.
בינואר 2022 הושאל לריאל סוסיאדד עד לתום העונה.
ב-3 בספטמבר 2022 חתם באל-ערבי הקטארית לשנתיים.
ביוגרפיה > נבחרת לאומית

כמי שגדל בספרד, שיחק ראפיניה בתחילה בנבחרות של ספרד עד גיל 16, עד 17 ועד 19.
החל לשחק במדי נבחרת ברזיל עד גיל 20, עד גיל 23 ובנבחרת הברזילאית הבוגרת. הנבחרת של ארץ הולדתו, בה שיחק גם אביו בעבר. הוא ייצג את נבחרת ברזיל עד גיל 20 באליפות אמריקה הדרומית, בה הודחה נבחרתו כבר בשלב הבתים. ב-5 בספטמבר 2015 ערך ראפיניה את הופעת הבכורה בבוגרים של נבחרת ברזיל, במשחק ידידות בו ניצחה ברזיל לקוסטה ריקה בתוצאה 0–1. ב-9 בספטמבר פתח בהרכב הנבחרת במשחק ידידות נגד ארצות הברית, והבקיע שער בכורה ועזר לנבחרתו לנצח 1–4. זכה באולימפיאדה 2016. בקופה אמריקה 2019 ראפיניה לא שיחק ולא היה שותף לזכייה עקב פציעה.
תארים

אליפות ספרד (3): 2014/2015, 2015/2016, 2018/2019
גביע המלך הספרדי (4): 2011/2012, 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017
ליגת האלופות: 2014/2015
הסופר קאפ האירופי: 2015
אליפות העולם לקבוצות (1) - 2015
הסופר קאפ הספרדי (2): 2016, 2018
תארים > פריז סן ז'רמן

הסופר קאפ הצרפתי: 2020, 2022
הגביע הצרפתי: 2020/2021
מדליית זהב אולימפית: ריו 2016
תגלית השנה בליגה הספרדית: 2013/2014
סטטיסטיקה

נכון ל-9 במאי 2016
| מועדון | עונה | ליגה> הופעות | ליגה> שערים | גביע> הופעות | גביע> שערים | אירופה> הופעות | אירופה> שערים | אחר> הופעות | אחר> שערים | סך הכול> הופעות | סך הכול> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ברצלונה אתלטיק | 2010/2011 | 9 | 1 | — | — | — | — | — | — | 9 | 1 |
| ברצלונה אתלטיק | 2011/2012 | 39 | 8 | — | — | — | — | — | — | 39 | 8 |
| ברצלונה אתלטיק | 2012/2013 | 36 | 11 | — | — | — | — | — | — | 36 | 11 |
| ברצלונה אתלטיק | סך הכול | 84 | 20 | — | — | — | — | — | — | 84 | 20 |
| ברצלונה | 2011/2012 | 0 | 0 | 1 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 2 | 0 |
| ברצלונה | 2012/2013 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 |
| ברצלונה | סך הכול | 0 | 0 | 1 | 0 | 2 | 0 | 0 | 0 | 3 | 0 |
| סלטה ויגו | 2013/2014 | 32 | 4 | 1 | 0 | — | — | — | — | 33 | 4 |
| סלטה ויגו | סך הכול | 32 | 4 | 1 | 0 | — | — | — | — | 33 | 4 |
| ברצלונה | 2014/2015 | 24 | 1 | 6 | 1 | 6 | 0 | — | — | 36 | 2 |
| ברצלונה | 2015/2016 | 6 | 1 | 0 | 0 | 2 | 0 | 2 | 1 | 10 | 2 |
| ברצלונה | סך הכול | 30 | 2 | 6 | 1 | 8 | 0 | 2 | 1 | 46 | 4 |
| סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | 146 | 26 | 8 | 1 | 10 | 0 | 2 | 1 | 166 | 28 |
הערות שוליים

↑  Conoce todos los premios de la 'Gala de los Premios LFP 2014', באתר הרשמי של ההתאחדות
↑  ראפיניה נותח, ברצלונה אישרה: ייעדר כחצי שנה, באתר ONE‏, 5 בדצמבר 2018
| נבחרת ברזיל – אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016 (מדליית זהב) |
| --- | --- | --- |
|  1 וברטון •  2 זקה •  3 רודריגו קאיו •  4 מרקיניוס •  5 רנאטו אוגוסטו •  6 דוגלאס סנטוס •  7 לואן ויירה •  8 ראפיניה אלקנטרה •  9 גבריאל ברבוסה •  10 ניימאר •   11 גבריאל ז'סוס •  12 וולאס • 13 ויליאם •  14 לואן גארסיה • 15 רודריגו דוראדו • 16 טיאגו מאיה • 17 פליפה אנדרסון • 18 אואילסון • מאמן: רוז'ריו מיקאלה |  1 וברטון •  2 זקה •  3 רודריגו קאיו •  4 מרקיניוס •  5 רנאטו אוגוסטו •  6 דוגלאס סנטוס •  7 לואן ויירה •  8 ראפיניה אלקנטרה •  9 גבריאל ברבוסה •  10 ניימאר •   11 גבריאל ז'סוס •  12 וולאס • 13 ויליאם •  14 לואן גארסיה • 15 רודריגו דוראדו • 16 טיאגו מאיה • 17 פליפה אנדרסון • 18 אואילסון • מאמן: רוז'ריו מיקאלה | ברזיל |
שמורת ים שקמה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  שמורת טבע ימית
 תאריך הקמה:  19 בספטמבר 2005
 נתונים ומידות
 שטח:  1.02 קמ"ר
 גובה ממוצע:  0
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°36′42″N 34°29′56″E﻿ / ﻿31.611680542425°N 34.498873204477°E﻿ / 31.611680542425; 34.498873204477
  (למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שמורת ים שקמה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שמורת ים שקמה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שמורת ים שקמה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שמורת ים שקמה
 
שמורת ים שקמה היא שמורת טבע ימית, המהווה את השמורה הימית הדרומית ביותר בישראל לחופי הים התיכון. השמורה משתרעת לאורך של כ-3.75 ק"מ של חוף מתחנת הכוח רוטנברג בצפונה ועד גבול ישראל-רצועת עזה בדרומה, ולמרחק של כ-370 מטר מערבה מקו החוף אל תוך הים. השמורה הוכרזה ב-19 בספטמבר 2005, ושטחה הוא כ-1,028 דונם.
מטרת השמורה היא בין היתר להגן על אוכלוסיות צב הים החום וצב הים הירוק, הן בתקופת הטלת הביצים בקנים על החוף והן בתקופת הגחתם של האבקועים והגעתם אל המים.
בוטובו הדרומית

נפת בוטובו הדרומית (ברוסית: район Южное Бутово) היא נפה במחוז הדרום-מערבי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטח הנפה הוא 26.0 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 210,783 תושבים (2020).
פחות ממחצית משטח הנפה בנוי עם בנייני מגורים מרובי קומות. בנפה יש גם הרבה קוטג'ים, בעיקר בחלק המרכזי והמערבי של הנפה. בשטח הנפה, בעיקר בדרום-מזרח, ישנם מספר יישובים וכפרים שהיו קיימים עוד לפני שנכללה הטריטוריה במוסקבה. כמו כן, באותו החלק ישנם אזורים לא מפותחים - שממה, שדות ויערות.
בוטובו הדרומית, יחד עם האזורים הסמוכים למחוז הדרום-מערבי, נחשבים לאזורים הנקיים ביותר במוסקבה.
אתרים ראויים לציון

פארק הנוף "בוטובו הדרומית"
חלק מפארק היער בוטובו ממוקם על שטח הראיון
כנסיית המולד של ישו בצ'רנבו
כנסיית אייקון אם האל בזחרינו
מתחם המקדש של אייקון ולדימיר של אם האל בפוטאפוב
נסיגת כוחות ארצות הברית מאפגניסטן (2021)

נסיגת כוחות ארצות הברית מאפגניסטן החלה ב-1 במאי והסתיימה ב-11 בספטמבר 2021.
במקביל לנסיגה, נמשכה הלחימה בין כוחות ההתנגדות הממשלתיים לארגון הטרור טליבאן. לפי ההערכות, במהלך מתקפות הטליבאן השתלט הארגון על יותר מחצי משטח אפגניסטן ואף על העיר הגדולה קנדהאר. עד 15 באוגוסט 2021 נכבשו כל הערים הגדולות, כולל הבירה קאבול. הממשלה התפוררה ולמחרת הכריז הטליבאן על סיום הלחימה תוך השתלטות על המדינה כולה וכינון חוקי השריעה.
רקע ומאמצים קודמים

בשנת 2011, כעשור לאחר תחילת מלחמת אפגניסטן, הודיע נשיא ארצות הברית, ברק אובמה כי ארצות הברית תיסוג מאפגניסטן עד סוף 2014. חיילים אמריקאים הוחזרו למולדת ופורק כוח הסיוע הביטחוני הבין-לאומי של האו"ם שנשלח לאזור.
במהלך שנת 2019 היו באפגניסטן אלפי חיילי ארצות הברית (המוגדרים "יועצים") וכחצי משטח אפגניסטן נשלט בפועל בידי הטליבאן.
הסכם השלום

ב־29 בפברואר 2020 חתמו ארצות הברית והטאליבן על הסכם שלום בדוחה שבקטר, על פי ההסכם שנקרא באופן רשמי "ההסכם להבאת השלום לאפגניסטן" האמריקאים מתחייבים להחזיר את כל החיילים האמריקאים וכן את כוחות נאט"ו מאפגניסטן, מנגד ארגון הטאליבן התחייב למנוע השתלטות או פעילות כלשהי של ארגון אל-קאעדה באזורים שבשליטתו. ואכן ארצות הברית הסכימה להפחתה ראשונית של רמת הכוח שלה מ-כ-13,000 חיילים לכ-8,600 עד יולי 2020 ולאחר מכן אף נסיגה מלאה עד 1 במאי 2021 אם הטאליבן יעמוד בהתחייבויותיו. העסקה נתמכה על ידי הרפובליקה העממית של סין, רוסיה ופקיסטן.