stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאור האפלה
אופי החיבור

הספר הוא ספר פירושים (בלשון יהודי תימן: דרשות) על התורה, כפי שהיה מקובל בתקופות הקדומות, תקופות האמוראים והגאונים, שהדרשה נועדה רק כדי למשוך את השומעים לדברי ההלכה. הספר משלב בתוכו דברי הלכה ודברי אגדה על סדר פרשות השבוע, ובכך מזכיר את ספר השאילתות דרב אחאי גאון. המחבר שילב בספר את מניין המצוות, וכל מצווה שהגיע למקומה בכתוב ציין עליה "זו מצוות עשה" או "זו מצוות לא תעשה".
מקורותיו

רבי נתנאל שילב ודרש בספרו מנהגי קריאה ומסורות כתיבה ייחודיים ליהדות תימן, שחלקן נעלמו בדורות הבאים. הוא הביא דרשות רבות שאינן ידועות מחוץ לתימן, שניכר עליהן שהן פרי עטם של תנאים ואמוראים, ונשתמרו רק אצל יהודי תימן (כמו הדרשות שהביא רבי דוד עדני במדרש הגדול). נוסחאות הדרשות שהביא מאירות לא פעם את דברי חז"ל. על חלק מהדרשות ניכר שהן חידושיהם של חכמי תימן הקדמונים, שדרשו אותן על פי שלושים ושתים מידות דרבי יוסי.
רבי נתנאל הלך ברוב הדברים בשיטתו של הרמב"ם ומניין המצוות שבספרו תואם למניין שבספר המצוות לרמב"ם. במקרים רבים הוא מצטט את דברי הרמב"ם בשלל כתביו: משנה תורה, מורה הנבוכים, איגרות וכתביו הרפואיים. במובאות ארוכות ציטט במדויק ובאחרות שלא במדויק, ומכאן שציטט את דברי הרמב"ם בעל פה.
שילב בספרו גם רעיונות מתורתם של רבי יהודה הלוי והרמב"ן, ורעיונות קבליים, למרות שספרות הקבלה לא פשטה בזמנו בתימן. לדעת הרב יוסף קאפח, כרציונליסט, רבי נתנאל התנגד לגישת הפרשנות האליגורית שגורסת שהסודות הם כוונתו הראשונית של המקרא, ולדעתו רעיונות הסוד הם בגדר דרש ורמז בלבד. עוד לשיטת הרב יוסף קאפח הסיבה שהביא הרב נתנאל בחיבורו גם ענייני לחשים ואגדות עם, היא כדי למשוך את המוני העם ללימוד התורה, וכראיה הוא מציין את דברי המחבר בהקדמתו בה הוא מודיע כי בחיבורו כתב גם דברים המתאימים להמוני העם.
מהדורת הדפוס

הספר יצא לאור לראשונה על ידי הרב קאפח בשנת ה'תשי"ז (1957), המקור הערבי ותרגום טור מול טור, בהוצאת האגודה להצלת גנזי תימן, ולאחר מכן בהוצאת מכון משנת הרמב"ם.
הערות שוליים

↑  בסוף הקדמתו כתב שהתחיל בט"ו בתמוז אותה שנה אבל בפרשת בהר הוא מחשב את השנים ביובל בשנת ה'פ"ח שהיא 1639 לשטרות
1 2 3 4 5 6 7  הרב יוסף קאפח, מאור האפלה - מבוא, ירושלים, ה'תשי"ז (1957)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007334285005171
טופופיליה

אי, פו טואן, 1974, טופופיליה, כריכת הספר
טופופיליה הוא ספרו של אי פו טואן, המנסה להסביר כיצד בני האדם יוצרים קשר חיובי עם סביבתם. הספר הופיע בתקופה שבה החלו להתפתח התנועות לאיכות הסביבה, שרובם ניזונו ממחקרים שעסקו בסביבה עצמה על תופעותיה הפיזיות השונות. לעומת זאת היה מעט מאוד מחקר וניתוח של הקשר שבין בני האדם, התרבות והסביבה הפיזית. ספרו של טואן הופיע בעיתוי מושלם מבחינת תנועות סביבתיות אלה.
אי פו טואן, נולד במזרח סין (1930) למשפחה מהמעמד הגבוה. בעקבות אירועים פוליטיים באזור (הכיבוש היפני) הפכו לפליטים ונדדו בכמה ארצות, כולל אוסטרליה והפיליפינים. בסוף שנות הארבעים טואן נסע ללמוד באוקספורד גאומורפולוגיה ומשם נדד לקליפורניה וסיים את הדוקטורט ב-1957. הוא בעל השכלה וידע רחבים בתחומי התרבות המערבית והתרבויות המזרחיות. הוא חי וחקר במדבריות ניו-מקסיקו, לימד וחקר במספר אוניברסיטאות מפורסמות בצפון אמריקה וגיבש בתחילת שנות השבעים את רעיונותיו לקשר בין האדם והסביבה, והציג אותם בספר ״טופופיליה״.
בפתיחת הספר הוא מנסה להגדיר את גבולותיו בעזרת שאלות: מהן השקפתינו כבני האדם על הסביבה הפיזית והאנושית המקיפה אותנו? מהן הסביבות האידיאליות בעינינו? כיצד התרבות, הערכים או הדת משפיעים על תפיסת הסביבה שלנו? האם ישנם מכנים משותפים לאהבת הסביבה לבני תרבויות שונות?
המשותף האנושי

לכאורה כל אדם חש את המציאות באופן דומה בין השאר בגלל מבנה החושים האנושיים. לדוגמה - המידע המגיע מחוש הראייה מושפע ממיקום העיניים בחזית הפנים, המאפשר זווית ראייה מסוימת וכן לאמוד נפח, גודל ועומק. חוש הראייה מאפשר קליטת תמונה בצבעים, באורכי גל מסוימים וכן ראייה סטריאוסקופית. המידע המגיע מחושי הריח והשמיעה הם שונים - הם רציפים ומאפשרים לנו לקלוט את גוני הריח וקולות של כל סביבה. אותות אלה נוגעים בסופו של תהליך ברגשותיו של האדם.
המגע של האדם עם העולם הוא מגע סימולטנית בכל החושים באותה העת. מחסור באחד מהחושים גורם לעיוות המידע מהסביבה. כך לדוגמה, באזורי הקוטב בימות החורף הראייה קרובה לאפס, לכן אצל האסקימואים התפתחו מאוד חושי המגע, הריח והשמיעה כדי שיוכלו להבין את סביבתם ולשרוד בה.
מעבר להבדלים הבין אישיים, בקליטת המידע על ידי החושים, ישנן כמה תכונות משותפות בתפיסה של בני האדם ובדרך בה הם מפרשים את המידע: יכולת חשיבה, חלוקה למגזרים, או יכולת הכללה והסמלה.
יכולת חשיבה
מעבר לתכונות של האדם כיצור חי (הצורך במזון, מקלט, טריטוריה, וכדומה) ולתכונותיו החברתיות כחלק מקבוצה אחת, יש לאדם תכונה שאינה לבעלי חיים אחרים - חשיבה רציונלית ויכולת לתפוס רעיונות וסמלים מופשטים. החשיבה מבדילה אותו מבעלי החיים ומשמשת כוח חשוב בקבלת החלטות ונתינת משמעות למידע שנקלט בחושים.
חלוקה למגזרים
המבט התלת־ממדי של האדם מאפשר לו למקד את ראייתו בעצם אחד או שניים, ולהשאיר את שאר המציאות ״מחוץ למוקד". אנחנו מחלקים את רצף המציאות כגון רוחות השמיים למקטעים של כיוונים, בעוד שהם עצמם רציפים.
חלוקה בינארית
המוח האנושי לא רק מחלק את המציאות למגזרים, אלא גם נוטה לפרשם כניגודים: ירוק מציין שלווה וביטחון לעומתו צבע האדום - מציין סכנה. בצורה דומה האדם מחלק את החברה לאנחנו/הם, מרכז/פרפריה, אור/חושך, גבוה/נמוך זכר/נקבה, חיים/ מוות…
ישוב סתירות
כאשר אדם נתקל בסתירות ובניגודים, הוא נוטה ליישבם בעזרת מערכת הסברים וסמלים. כאשר הוא נתקל בשאלות בלתי מובנות הוא נוטה לבנות מיתוסים ואגדות - כמו הנושא המרכזי שמעסיק את התרבות האנושית מראשיתה - שאלת החיים והמוות.
הסמלה
האדם הוא בעל חיים המגיב ויוצר סמלים בעיקר מנקודת מבטו האישית-גופנית. ביחס לגופו - קדימה/אחורה/הצידה/קרוב/רחוק. כך יש חזית בניין ואחורי הבניין, חזית העיר ו"אחוריה". בצבעים - אדום-מלחמה, דם, סערה, מוות. לבן - אור, טוהר, מוות. כחול - אין סוף, נשיות, עדינות. שחור - מוות, אדמה, גיהנום, חושך, חוכמה.
ממדים
אנכיים- ורטיקליים משמעותם עוצמה, קדושה, הגמדת האדם, קשר לעולמות עליונים. ממדים אופקיים - משמעותם מרחב, פתוח, חופש, ארציות, אין-סוף. מימד המרכזיות - מרכז משמעותו - אני/אנחנו, העיקר, החשוב. מימד השוליים פירושו - האחר, פריפריה, פחות שווים, יוצאי הדופן.
המבדיל האנושי - אתנוצנטריות

יחיד או קבוצה חברתית נוטים לתפוס את העולם ואת הסביבה כאשר הם במרכז. מבחינה גאומטרית ישנה "עקומת דעיכת החשיבות" של ערכי תרבותם מהמרכז לפריפריה. זוהי מהותה של הגישה אתנוצנטרית, שהיא חשובה להשרדות התרבותית של כל קבוצה חברתית. זוהי למעשה אשליה אתנוצנטרית שהתרבות יוצרת עבור קיומה: עמנו הוא העם הטוב ביותר; שאר העמים- זרים, גויים, טפשים, רעים. "אתה בחרתנו"; הגזע האמיתי. "אנחנו המפותחים והתרבותיים", "הם מפגרים, תת-תרבותיים״.
בעולם המודרני, האתנוצנטריות מתבטאת בלאומיות ובסמליה ומקיפה את כל סוגי המשטרים בעולם - דמוקרטיים כפשיסטיים. מערכות החינוך והתרבות בכל מדינה מדגישות את האתנוצנטריות בחומרי הלמידה, בטקסים פומביים, במפעלי תרבות, בתחרויות בינלאומיות, בנושאים כמו ספורט ותחומים כמו פרסים יוקרתיים כפרסי נובל.
לאתנוצנטריות יש גם ביטויים קרטוגרפיים, כמו מפות העולם של ימי הביניים שנוצרו באירופה. אלה נוצרו מנקודת המבט הנוצרית -בהן ציירו את ירושלים במרכז העולם. אסיה, אירופה ואפריקה היו בשוליים של המפות. גם המפות המודרניות, כמו באטלסים של בתי הספר, הן מציגות את אירופה במרכז המפות העולמיות, ואת אוסטרליה ואנטארקטיקה בשולים. ומאחר ומדובר בגוף גאומטרי בצורת כדור - ברור שהצגתו בדרך זו היא בחירה תרבותית אתנוצנטריות המחזקת את מקומה של התרבות המערבית כמרכז העולם.
הגירה במרחב יכולה להיות מוסברת על ידי הרצון החברתי לעבור ממצב של פריפריה למצב של "מרכז". כי מרכז מזוהה תמיד עם משאבים וכוח משיכה. כך לדוגמה ההגירה אל ישראל נקראת בעברית "עליה", כי ארץ ישראל נמצאת גבוה יותר ערכית ומוסרית כמרכז העולם בתפיסה היהודית. היציאה מישראל אל הפריפריה=גולה/תפוצה, נקראת "ירידה" - יורדים לפריפריה.
טואן, שהתגורר שנים מספר במדינת ניו-מקסיקו, ארצות הברית, הביא לדוגמה את הדרך שבה אירופאים שונים פירשו את הנוף והגאוגרפיה של מדינה זו: עבור הספרדים, שכבשו את ניו-מקסיקו מדרום, הייתה זו ארץ קרה ומלאה מים. עבור האנגלים, שהגיעו אליה ממזרח ארצות הברית, הייתה ניו-מקסיקו ארץ מדברית וחמה.
נופים ופרשנותם התרבותית

בחלקו השלישי של הספר, מאחד אי פו טואן את המבדיל בין בני האדם, ואת המאחד אותם בהקשר של סביבות חיים שבהם תרבותם צומחת. הוא מראה כיצד היחס לסביבה מושפע מהתרבות ומאמונות והערכים של תרבות זו.
נופים ופרשנותם התרבותית > נוף ההרים

ההרים הם אלמנטים פיזיים המעמידים לאדם אתגרים שלעיתים קשה לו להתמודד אתם. האדם פיתח רגשות מעורבים לנופים אלה. ההרים נתפסים כמרכיב נופי נשגב, רחוק, בלתי מושג. זהו מפגש של הארץ למטה והשמיים למעלה. תכונות אלה של ההרים ונשגבותם חוצה תרבויות רבות. בימי קדם, נופי ההרים נתפסו בהערצה ובפחד - כמו שרואים בתיאור מעמד הר סיני בתנ״ך. או במקומו של האולימפוס כמשכן האלים בתרבות ההלניסטית. גם בימי הביניים, באירופה הנוצרית נופי ההרים נתפסו כנשגבים, אך הוסיפו להם אלמנטים של יופי ושלווה. תיוגם כנופים אסתטיים ממשיך מימי הביניים דרך הרנסאנס לעת החדש - להרים מתחברים מושגי יופי, טוהר, בראשית, שלווה, נופש, אוויר צח, שחרור מלחצים ועוד.
נופים ופרשנותם התרבותית > נוף היער המשווני

עולם היער המשווני הוא עולם סגור, צפוף, ללא סימני היכר ברורים בין חלקיו השונים. זהו עולם חשוך ומוצל, שקרני השמש כמעט ולא חודרות לתחתית היער. זהו עולם שאין רואים בו קו אופק, ולא נראים בו כוכבים. ביער המשווני אין כמעט ריתמוס בין עונתי. כל העונות דומות, הימים דומים.
שבטי הפיגמים באפריקה המשוונית, שחיים בתנאים אלה תרבותם חסרת סיפורים, אגדות ומיתוסים על בריאת העולם והטבע. הקוסמולוגיה שלהם מצומצמת מאוד. כאשר הפיגמים נחשפים לאזורים פתוחים כמו בסוונה, יש להם בעיות התמצאות, הערכת מרחק, הערכת כיוונים וגדלים.
נופים ופרשנותם התרבותית > נוף סמי ארידי

האינדיאנים משבט הפואבלו, בני-מקסיקו, חיים בנוף שתכונותיו הפוכות מהנוף שחיים בו הפיגמים: הם חיים במרחב פתוח, בעל ציוני נוף ברורים (הרים, ערוצי נחלים). הם חיים באזור של סלעי חול צבעוניים. במשך היום השמים בהירים, ובלילה הכוכבים זוהרים בכיפת השמיים החשוכה. השמש הזורחת והשוקעת בתנועתה היומית משנה את צבעה ואת צבע השמיים. טואן מדגיש, כי שבט הפואבלו חי בנוף צבעוני במיוחד עקב השילובים הנופיים האלה.
השקפת עולמם הקוסמולוגית של הפואבלו היא שהעולם הוא ריבוע שטוח, ובכל פינה מארבעת רוחות השמיים גר אל אחד. לכל תופעת טבע יש ״בית״ - ובתים אלה פזורים ברוחות השמיים השונות. כל כיוון יש לו צבע מסוים והם מסודרים על פי צבעי השמש הנשקפת בהם במהלכה היומי. השמש עצמה היא אחד האלים החשובים, כי בה תלוי הריתמוס העונתי ולוח השנה החקלאי שלהם. בדת הפואבלו השמש היא אלמנט קדוש.
נופים ופרשנותם התרבותית > נוף המדבר

מצרים מהווה דוגמה קלאסית לקשר בין נוף מדברי ותרבות. במשך אלפי שנים, התפתחו מיתולוגיות שונות אצל המצרים שישבו בדרום מצרים לעומת אלה שישבו באזור הדלתה של הנילוס. בדרום, אפיק הנהר הוא האלמנט המרכזי שסביבו מתנהלים החיים בתוך עמק ברור וגדות נהר מוגבהות שמעבר אליהן משתרע המדבר והעולם הלא מיושב. במצרים באזור הדלתה, הנוף מישורי, הנהר מתפצל למאות אפיקים משניים. השמש הפכה במיתולוגיה של האזור לבעלת תפקיד מרכזי. ולא הנהר.
מצריים מתקיימת בנוף של ניגודים סימטריים: נהר/מדבר, מזרח/מערב (החלוקה לצידי הנהר שזורם מדרום לצפון). הפירמידות, כפיסגת התרבות המצרית העתיקה מבוססת על סימטריות ועל מיקום על פי הכיוונים הראשיים של רוחות השמיים. גם מיקומם במערב לעמק הנילוס, בכיוון שאליו שוקעת השמש, מוסברת לפי טואן, כמקום שבו החיים נפרדים מהמתים - כמו שהשמש נפרדת מהיום.
בנוף המדבר והשמים הבהירים, החשכה השמש נתפסה בעיני המצריים כתופעה נדירה ומפחידה, אין פלא שבסיפור התנכי, ״חושך מצריים״ נתפס כעונש הכמעט אולטימטיבי שיכול היה לשנות את גזרות פרעה.
חוויית הסביבה - טופופיליה

טופופיליה יכולה להתפרש כחוויית הסביבה אצל האדם. זוהי חוויה רגשית וגם רציונלית, השילוב בין שניהם הוא השילוב העמוק ביותר.
כשתינוק נולד, מאגר זכרונותיו מהסביבה הולך ונבנה במשך השנים - בתחילה זהו מגע פיזי עם האם, כאשר שאר החושים עדיין לא מפותחים. מבחינת התינוק - האם ״כסביבה״ היא מקור הגנה, חום, ביטחון, מזון. כשהוא גדל, הוא נחשף לסביבות פיזיות נוספות תוך התפתחות חושיו ומוחו המעבד ושומר את המידע שהחושים מעבירים. התינוק והילד מגלים בחושיהם סביבות חדשות שהופכות להיות קונקרטיות עבורם. הם חווים בעיקר את הסביבה ממגע ישיר עם חושיהם. לכן ילדים נהנים מגילוי חדש או מוכר של מגע עם סביבות פיזיות כמו חול, מים, אדמה, צמחייה.
לעומתם האדם המבוגר יכול לחוש גם סביבות לא מוחשיות, לאמוד מרחקים וכיוונים, להבחין בין סביבה מוכרת או זרה, בין למעלה ולמטה. לכן המבוגרים יהנו גם מקשר בלתי ישיר עם הסביבה דרך ציור, מוזיקה או טקסט ספרותי.
הנוף האידיאלי שכל תרבות יוצרת, משתקפת במיתוסים של החיים לאחר המוות. נוף גן העדן נגזר מנופי כדור הארץ, לאחר שנוקו ממנו כל האלמנטים השליליים - נוף פורה, ללא מלחמות או סבל. לאסקימואים זהו נוף למטה, מקום שם השמש זורחת כל הזמן. לאינדיאנים זהו עמק גדול מוגן מרוחות או פגעי טבע אחרים, לעמי המזרח התיכון זהו מקום עם נהרות ומים רבים.
ישנם נופים שמעוררים תחושות חזקות אצל בני האדם, כמו חוף הים. שם מתקיים מגע בלתי אמצעי חזק בין האדם והטבע - מים, חול, חום, כוח הגלים ומשבי הרוח. בשפת הים יש לאדם מבט פתוח לעבר קו האופק. כל אלה יוצרים תחושות של שמחה, אושר ופתיחות. טואן אומר שייתכן והדבר קשור לאבולוציה של התרבות האנושית, שבה תרבות האדם התפתחה בחופי אגמים או נהרות של מים מתוקים. היו אלה מקומות שהיה בהם שפע מזון, ולכן נצרבו בתודעה כמקום בטוח ומקום של שמחה ואושר. האם הנהירה המודרנית לחופי הים בכל העולם, שבהם האדם מוכן להתנהג שונה מאשר במקומות אחרים - להצטופף, להסתובב כמעט עירום, גם הם שריד מהאבולוציה התרבותית?
גם איים יוצרים תחושות סביבתיות עזות אצל בני האדם: האי מציין מקום מוגדר, סגור - סופי. בתרבות ההלניסטי וגם בתרבויות הקלטיות, האי נחשב כמקום ביטחון. תחושות אלה מתורגמות בעת החדשה לפנטזיות המניעות עשרות מיליוני תיירים לנסוע לאיים טרופיים לנופש וטיול.
בסוף ספרו טואן מנסה לבנות סכימה של התפתחות היחסים שבין האדם והטבע, מהתקופה הנאוליתית ועד התקופה המודרנית, שבתחילתה האדם והטבע היו משולבים זה בזה, אך במהלך ההיסטוריה האנושית, חלה הפרדה בין תרבות האדם ומגוריו ובין הטבע. כאשר בטבע ישנה הבחנה בין ״הטבע הטוב והמועיל״ שממנו מפיקים מזון, מגורים ואנרגיה ובין הטבע העוין והמפחיד.
בתקופה המודרנית, המקומות השוממים בטבע, הפכו את יעודם ואת דימויים - ממקום עוין, למקום מרגוע ונופש. היפוך זה הוא תוצר של סביבת המגורים המודרנית - העיור, הצפיפות והעוני בערים הפכו לסביבה הלא מגינה והשנואה, ואילו השממה הפכה למקום האהוב.
אחרי טופופיליה, אי פו טואן חיבר עוד כעשרים ספרים שעוסקים כולם בתרבות ובנוף, ויחדיו יוצרים משנה חשובה ביותר החושפת את הקשרים בין הטבע לבני האדם ומהווה בסיס רעיוני פילוסופי לתנועות הסביבתיות וחובבי שמירת הטבע.
הערות שוליים

↑  Tuan, Yi Fu, 1974, Topophilia: a study of environmental perception, attitudes, and values. Prentice-Hall, Englewood Cliffs, NJ
↑  Tuan, Yi-fu (1999). Who am I?: An autobiography of emotion, mind, . and spirit. Madison: University of Wisconsin Press
↑  Curriculum Vitae Yi-Fu Tuan" (PDF). 2008-04-08. Archived from the original(PDF) on 2011-10-02
האדם מייצר סמלים נופיים - מים/יבשה, שמים/ארץ, צומח/ספינת מפרש
אדריכלים מנצלים את השפעת אפקט הגובה על האדם, להגברת הנשגבות במקומות קדושים ככנסיות או מקדשים.
מפת העולם מימי הביניים, ירושלים במרכז המפה. המזרח למעלה. דוגמה למיפוי אתנוצנטרי קדום
הרים גבוהים מהווים נוף מאתגר בכל התרבויות. משמעותם התרבותית של ההרים השתנתה במהלך ההיסטוריה
מבט-על יער גשמים צפוף שקרני השמש לא חודרות את צמרות העצים. עולמה של תרבות הפיגמים באפריקה הטרופית
תרבות מצרים העתיקה, הושפעה מהתנאים הפיזיים הייחודיים - נהר, מדבר, כיוונים ברורים של רוחות השמים.
איים טרופיים נהפכו למוקדי משיכה למליוני אנשים בפנטזיה האנושית המודרנית המקדשת את הים, החול, השמש והאי המבודד עם דקלי הקוקוס.
מיאמי

מיאמי (באנגלית: Miami) היא עיר בדרום-מזרח מדינת פלורידה שבארצות הברית, מושב מחוז מיאמי-דייד. בעיר עצמה מתגוררים כ-467,963 איש (2019) אך סביבה, באזור המטרופוליטני של דרום פלורידה, מתגוררים למעלה מ-6 מיליון איש, האזור המטרופוליטני הגדול ביותר בדרומה של ארצות הברית. מיאמי והערים המקיפות אותה הן האזור העירוני החמישי בגודלו בכל ארצות הברית.
מיאמי היא מרכז מסחרי, תרבותי וכלכלי ולכן נחשבת לעיר עולם. בגלל קשרה הבלשני של מיאמי לצפון, דרום ומרכז אמריקה, וכמו כן לקריביים, מיאמי נחשבת כ"שער של אמריקה". האוכלוסייה דוברת הספרדית הגדולה של מיאמי, קושרת אותה קשר כלכלי רחב לאמריקה הלטינית.
במיאמי אחד מהנמלים החשובים בארצות הברית, נמל מיאמי. הנמל נקרא לעיתים גם "בירת השיט של העולם", ו"שער המשא של אמריקה".
היסטוריה

האזור בו נמצאת מיאמי יושב לראשונה לפני אלפי שנים בידי שבט הטקואסטה. פלורידה הפכה למושבה ספרדית רשמית ב-1566, ושנה לאחר מכן הוקם מיסיון ספרדי באזור. ב-1836 הוקם מבצר דאלאס, שהפך לזירת קרבות במלחמה הסמינולית השנייה. היא הפכה רשמית לעיר ב-28 ביולי 1896. בשנות העשרים של המאה ה-20, מיאמי שגשגה כתוצאה מהצמיחה באוכלוסייה והתשתיות. ב-1940, חיו בעיר כ-173,173 איש, ומיאמי הפכה לעיר גדולה ומתפתחת.
מיאמי נודעה כ"מדינת מפרץ ביסקיין" בימיה הראשונים. מספר דיווחים תיארו אותה גם כשממה. האזור אופיין גם כ"אחד מאתרי הבנייה המשובחים בפלורידה" אך הקיפאון הגדול של 1894 שינה את הכל, ויבוליה של מיאמי היו היחידים ששרדו בכל פלורידה. ג'וליה טאטל, מגדלת פירות הדר מקומית, שכנעה את הנרי פלאגלר, טייקון מסילות ברזל, להרחיב את מסילת החוף המזרחי של פלורידה עד למיאמי. ב-28 ביולי 1896, מיאמי הוכרזה רשמית כעיר עם אוכלוסייה של מעל 300 איש בלבד.
העיר שגשגה במהלך שנות העשרים, אך נחלשה לאחר הוריקן שהגיע לעיר בשנת 1926, ולאחר השפל הגדול של שנות השלושים. כשמלחמת העולם השנייה פרצה, בגלל מיקומה על חופה הדרום-מזרחי של פלורידה, שיחקה מיאמי תפקיד חשוב בקרב נגד הצוללות הגרמניות. לאחר המלחמה, אוכלוסיית מיאמי גדלה לכמעט חצי מיליון איש. לאחר שפידל קסטרו עלה לשלטון בקובה ב-1959, קובנים רבים מצאו מקלט במיאמי, מה שהגדיל משמעותית את אוכלוסייתה. בשנות ה-80 וה-90, מספר משברים פקדו את דרום פלורידה, ביניהם הכאתו של ארתור מקדאפי והמהומות שבעקבותיו, מלחמות סמים, הוריקן אנדרו, ומהומתו של אליאן גונזלס. גם לאחר אלו נשארה מיאמי מרכז כלכלי ותרבותי בין-לאומי.
גאוגרפיה

גובהה הממוצע של מיאמי מעל פני הים הוא 2 מטרים, והנקודה הגבוהה ביותר בה היא בגובה של 12 מטרים מעל פני הים. התנועה הגלית הגבוהה ביותר נמצאת לאורך חופי "Miami Rock Ridge".
גאוגרפיה > אקלים

למיאמי אקלים מונסון טרופי, עם עונה רטובה (קיץ) ועונה יבשה (חורף). האקלים במיאמי מושפע ממיקומה על החוף, בגובה פני הים, מעט מעל לחוג הסרטן ומקרבתה לזרם הגולף. הטמפרטורה המקסימלית בחורף נעה בין 24 ל-27 מעלות צלזיוס, כאשר מידות החום הנמוכות מגיעות עד ל-10 מעלות, דבר שקורה בסך הכול בעשרה עד חמישה עשר לילות בשנה בממוצע, בהתאם להגעתן של חזיתות קרות.
העונה הגשומה מתחילה ביוני ונמשכת עד אמצע אוקטובר. במהלך העונה מגיעות הטמפרטורות ל-29 עד 35 מעלות בממוצע בליווי לחות גבוהה, אם כי רוחות הבריזה המגיעות מהים בשעות אחר הצהריים מסייעות לעיתים קרובות בהפחתת מידות החום. מרבית המשקעים יורדים במהלך תקופה זו, עם ממוצע של 1,572 מ"מ גשם.
דמוגרפיה

מיאמי היא העיר במקום ה-43 בגודל אוכלוסייתה בארצות הברית. במטרופולין הדרומי של פלורידה יש 5.5 מיליון איש והיא המטרופולין ה-6 בארצות הברית והמטרופולין הגדולה ביותר בדרום-מזרח ארצות הברית. מיאמי היא העיר הגדולה השישית בצפיפות ביותר בארצות הברית כאשר נכון לשנת 2019 אוכלוסייתה מונה כ-467,963.
נכון לשנת 2010 היו 158,317 משקי בית מתוכם 14.0% היו פנויים. 22.7% היו ילדים מתחת לגיל 18 שגרים איתם, 31.3% היו זוגות נשואים שגרים יחד, 18.1% הם בעלי משק בית נשי ללא בעל נוכח, ו-43.1% היו לא משפחות. 33.3% מכלל משקי הבית היו מורכבים מאנשים פרטיים ו-11.3% היו אנשים שגרים לבדם בגיל 65 ומעלה (4.0% גברים ו-7.3% נשים). גודל משק הבית הממוצע היה 2.47 וגודל המשפחה הממוצעת היה 3.15. צפיפות האוכלוסייה היא 4,687.1 נפש לקמ"ר.
בשנת 2010 חלוקת אוכלוסיית העיר הייתה 18.8% מתחת לגיל 18, 9.4% בין 18 ל-24, 33.1% מ-25 ל-44, 25.0% בין 45 ל-64, ו-13.6% היו בני 65 ומעלה. הגיל החציוני היה 38.8 שנים. לכל 100 נקבות היו 99.2 זכרים. לכל 100 נקבות מגיל 18 ומעלה היו 98.1 זכרים.
בשנת 2010 58.1% מאוכלוסיית המחוז היו ילידי חוץ, כאשר 41.1% היו אזרחים אמריקאים. מבין התושבים ילידי החוץ, 95.4% נולדו באמריקה הלטינית, 2.4% נולדו באירופה, 1.4% נולדו באסיה, 0.5% נולדו באפריקה, 0.2% בצפון אמריקה ו-0.1% נולדו באוקיאניה.
בשנת 2004 דוח מיוחד של האו"ם מצא כי במיאמי השיעור הגבוה ביותר של תושבים ילידי חוץ מכל עיר גדולה בעולם (59%), ואחריה טורונטו (50%).
כ-22.2% מהמשפחות וכ-27.3% מהאוכלוסייה היו מתחת לקו העוני במפקד 2010, כולל 37.1% מהנשים מתחת לגיל 18 ו-32.8% מבני 65 ומעלה.
על פי מחקר שנערך על ידי מרכז Pew ב-2014, הנצרות היא הדת הגדולה ביותר במיאמי עם 68%, כש-39% מתוכם משתייכים לנצרות הפרוטסטנטית, ו-27% לכנסייה הקתולית, לאחר מכן היהדות (8%). לאסלאם, בודהיזם, הינדואיזם, ומגוון דתות אחרות יש אחוז קטן יותר, אתאיזם או ללא שייכות דתית מאורגנת שמזוהה הוגדרו על ידי 24%.
דמוגרפיה > הקהילה היהודית

הקהילה היהודית במטרופולין מיאמי היא אחת מהקהילות הגדולות בארצות הברית, היא מונה כ-530,000 יהודים בכל רחבי מיאמי ומחוזותיה, המהווים 8% מאוכלוסיית מיאמי, הם מיושבים בעיקר באזורים: מיאמי ביץ' והחופים, נורט' מיאמי ואוונטורה, פורט לאודרדיל ובוקה רטון. אייב ארונוביץ כיהן כראש העיר בשנים 1953/1955.
הקהילה היהודית במיאמי מגוונת ומשלבת בתוכה מגוון תרבויות ועדות, במיאמי קיימת בין השאר קהילה גדולה של יהודים דרום אמריקאים, מרכז אמריקאים, קובנים ועוד.
דמוגרפיה > שפות

מיאמי היא עיר מגוונת בשפות המדוברות בעיר. בעיר 3 שפות רשמיות: אנגלית, ספרדית וקְרֵאוֹלִ צרפתית/האיטית. מיאמי היא העיר בעלת מספר דוברי הספרדית הגדול בחצי הכדור המערבי למעט אמריקה הלטינית.
מיאמי היא העיר בעלת שיעור התושבים הגבוה ביותר שאינם דוברים אנגלית כשפת אם, 73%. דוברי הספרדית כשפת אם בה מונים כ-70% מהאוכלוסייה, כ-35% ממוצא קובני. לעומת זאת, שיעור דוברי האנגלית כשפת אם היה 25%, שיעור דוברי הקראול צרפתית כשפת אם כ-5%.
דמוגרפיה > פשע

בשנת 2010 היה שיעור הפשע גבוה ועמד על 534 נקודות (ממוצע בארצות הברית: 266 נקודות). עיקרי הפשע הם: 68 מקרי רצח, 46 מקרי אונס, 1,856 מקרי שוד, 2,909 פצועים, 4,604 פריצות, 14,165 גנבות, 2,449 גנבות רכב ו-104 הצתות.
בשנים 1978 עד 1982 הוצפה מיאמי בגל אלימות. רק בין 1976 ל-1981 התרחשו בעיר 1,665 מקרי רצח, כמעט כולם בוצעו על ידי סוחרי סמים חמושים. בשנת 1980 חלה עזיבה המונית של 125,000 קובנים שביניהם היו 5,000 פושעים שגורשו על ידי פידל קסטרו מקובה, התיישבו במיאמי וגרמו לעלייה מהירה בפשע. באותה שנה נתפסה מיאמי כבירת הסמים של ארצות הברית. הסרט העלילתי פני צלקת מתאר תנאים אלה.
בשנות התשעים פעלו רשויות הביטחון בצורה יעילה יותר כנגד עבריינים, ושיעור הפשע צנח בצורה משמעותית ויבוא הסמים ירד. עם זאת, כיום[דרושה הבהרה], שיעורי הפשע האלימים באזור המטרו הם מהגבוהים במדינה, בדומה לאזורי מטרו אחרים בארצות הברית.
קו האופק של מיאמי (מרץ 2010)
כלכלה

מיאמי היא מרכז מסחרי ומימון מרכזי ומתהדרת בקהילה עסקית בינלאומית חזקה. על פי דירוג ערי עולם לשנת 2021 שנערך על ידי רשת המחקר הגלובליזציה והערים העולמיות (GaWC) בהתבסס על רמת הנוכחות של ארגוני שירות גלובליים, מיאמי נחשבת לעיר עולמית ברמת בטא+. מטרופולין מיאמי מייצר מוצרים בהיקף ברוטו של 257 מיליארד דולר, המדורג במקום ה-11 בארצות הברית וה-20 בעולם.
מיאמי היא גם מרכז גדול להפקות טלוויזיה והעיר החשובה ביותר בארצות הברית לתקשורת בשפה הספרדית. מיאמי היא גם יעד משמעותי להקלטות מוזיקה, והעיר מושכת אליה גם אמנים רבים לצילומי וידאו ומוזיקה.
במהלך אמצע שנות האלפיים העיר הייתה עדה לגידול הנדל"ן הגדול ביותר שלה מאז התנופה הגדולה של שנות העשרים במאה ה-20. בעיר היו למעלה ממאה פרויקטים של גורדי שחקים מאושרים לבנייה, אך עם זאת, רק 50 נבנו בפועל. קו הרקיע של מיאמי מדורג במקום השלישי בארצות הברית, מאחורי ניו יורק ושיקגו, ו-19 בעולם, כך לפי Almanac אדריכלות ועיצוב. בעיר יש כיום את שבעת גורדי השחקים הגבוהים (כמו גם חמישה עשר מבין העשרים המובילים) במדינת פלורידה, הגבוה שבהם הוא מגדל פנורמה המתנשא לגובה של כ-268 מטר.
בועת הנדל"ן בארצות הברית גרמה למשבר נדל"ן קשה בעיר. בשנת 2012, מגזין פורבס הגדיר את מיאמי לעיר שסבלה הכי הרבה מהמשבר ביחס לכמות התושבים שאיבדו את בתיהם ואת משרותיהם בעקבות המשבר.במחקר שנערך בשנת 2016 על ידי אתר האינטרנט 24 וול סטריט, מיאמי דורגה כעיר האמריקאית הגרועה לחיות בה, בהינתן על נתוני פשיעה, עוני, אי שוויון בהכנסות ועלויות דיור העולות בהרבה על החציון הלאומי.
על פי המפקד האמריקני בשנת 2004, מיאמי נחשבת לעיר השלישית הענייה ביותר בארצות הברית, עם מדד ההכנסה השלישי מבחינת שיעור התושבים שהכנסותיהם מתחת לקו העוני, מאחורי דטרויט ואל פאסו.מיאמי היא גם אחת הערים הבודדות בהן הממשלה המקומית הכריזה על פשיטת רגל, בשנת 2001.
כלכלה > נמל

מיאמי היא ביתו של אחד הנמלים הגדולים בארצות הברית, הפורט מיאמי. זהו נמל ספינות השיט הגדול בעולם, והיא מכונה לעיתים קרובות "בירת השיט של העולם" ו"שער המטען של אמריקה". היא שמרה על מעמדה כנמל השיט מספר 1 בעולם מזה למעלה מעשור, המאכלס את ספינות השיט הגדולות ואת קווי השיט מהגדולים בעולם. בשנת 2017 עברו בנמל 5,340,559 נוסעים. בנוסף, הנמל הוא אחד הנמלים העמוסים ביותר מבחינת יבוא סחורה באוניות משא, עם יבוא של 9,162,340 טונות של מטען בשנת 2017.
כלכלה > תיירות

תיירות היא אחת התעשיות הגדולות במיאמי והיא תורמת ללמעלה מ-144,800 משרות במחוז מיאמי-דייד. חיי הלילה, המוזיקה, הקלונוע והתרבות הפופולרית בעיר הפכו אותה ליעד פופולרי לתיירים מכל רחבי העולם. בשנת 2016 משכה העיר את המספר השני בגובהו של תיירים זרים מכל עיר בארצות הברית, רק אחרי העיר ניו יורק, והיא נמנית עם 20 הערים המובילות בעולם בהוצאות כספיות מתיירים בינלאומיים, לדוגמה, בשנת 2017 הגיעו לעיר יותר מ-15.9 מיליון מבקרים אשר הוסיפו למשק כ-26.1 מיליארד דולר.
כלכלה > נמל תעופה

נמל התעופה הבינלאומי של מיאמי משמש כשדה התעופה הבינלאומי העיקרי של אזור מיאמי רבתי. נמל תעופה זה הוא אחד העמוסים ביותר בעולם, עם יותר מ-45 מיליון נוסעים בשנה. שדה התעופה הוא אתר מרכזי והשער הבינלאומי הגדול ביותר של חברת אמריקן איירליינס. כמו כן, הוא שער הכניסה הבינלאומי השלישי בגודלו בארצות הברית עבור טיסות זרות, אחרי נמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי, ונמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס. רשת התוואי הבינלאומית הענפה של שדה התעופה כוללת טיסות ללא הפסקה ליותר משבעים ערים בינלאומיות בצפון ודרום אמריקה, אירופה, אסיה והמזרח התיכון.