stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גרשון שץ
רמת טיומקין

ביולי 1932, בעת חפירת באר מים בשטח שהוקצה למושב רמת טיומקין, עוד טרם הקמת היישוב, נתקלו החופרים בהפרעות של תושבי אום ח'אלד שגם הזיקו לבאר. גרשון שץ הוצב במקום כשהוא חמוש ברובה כדי למנוע התנכלויות מצד ערביי הכפר הערבי אום ח'אלד. הערבים הזעיקו את המשטרה הבריטית, שמצאה את גרשון שץ עם הרובה שהוסתר, והוא נאסר ונכלא בשכם, עד שחולץ משם על ידי שמעון שיפוני ששילם את הקנס בכסף שקיבל לשם כך מיהושע חנקין.
ארגוני עובדים

בשנים הראשונות לשהותו בארץ תמך שץ בהישארות אנשי בית"ר כגוש רוויזיוניסטי בתוך ההסתדרות הכללית, ואף רץ ברשימה רוויזיוניסטית בבחירות לוועידה השלישית של ההסתדרות הכללית, בה קיבלה הרשימה שני צירים. עמדה זו הייתה בניגוד לעמדתם של עסקני בית"ר מתל אביב, שתמכו בהיפרדות מן ההסתדרות הכללית. עם הזמן הפכה ההסתדרות הכללית לגוף בעל אופי פוליטי מובהק, מה שגרם לאנשי בית"ר להידחק הצידה.
בפברואר 1927 השתתף שץ כמנהיג קבוצת מנורה בכנס בנחלת יהודה בו הוחלט לארגן את הפועלים הרוויזיוניסטים תחת מזכירות ארצית תחת השם גוש העבודה הרוויזיוניסטי, שבהמשך הפך לארגון עובדי ברית הציונים הרוויזיוניסטים (בקיצור: הצה"ר), ושץ כיהן כחבר המזכירות הארצית של הארגון.
בשנת 1930 התקיים בתל אביב כינוס שנועד לדון בבעיית עובדי בית"ר. שץ ייצג בכינוס את עמדת קבוצת מנורה, שתמכה בהישארות במסגרת ההסתדרות הכללית, מתוך אמונה כי ניתן לפעול במסגרת ההסתדרות יותר מאשר מחוצה לה, וכי עלול להיגרם לציבור העובדים ולתנועה נזק רב כתוצאה מהתבודדות. דעתו של שץ לא התקבלה, ובכינוס התקבלה החלטה על פרישה של הצה"ר מן ההסתדרות הכללית. למרות התנגדותו למהלך, בשנת 1934 היה שץ בין מייסדי הסתדרות העובדים הלאומית, שהיוותה אלטרנטיבה להסתדרות הכללית. הוא שימש כציר בוועידת היסוד של הסתדרות העובדים הלאומית, ובהמשך כיהן כראש המזכירות של הוועד הפועל הראשון שלה. שץ השתתף בהקמת קופת חולים לאומית, וכיהן כיושב-ראש הראשון של מועצת עובדי תל אביב.
בשנת 1934 היה גרשון שץ היה בין מקימי "בנק אוצר עממי" אגודת אשראי הדדית בע"מ, והיה חבר ההנהלה הראשונה של האגודה. "אוצר עממי" הוקם כאגודת אשראי הדדי לצורך מתן הלוואות לחברי הסתדרות העובדים הלאומית הנזקקים במסגרת "קרן להקלת חוסר העבודה של העובד הלאומי בארץ ישראל". במסגרת קרן זו נערכה בשנת 1936 מגבית בין העובדים הלאומיים, בה תרם כל עובד שכר שבוע עבודה. בהמשך היה "אוצר עממי" הבנק העיקרי ששימש את צורכי חברי הסתדרות העובדים הלאומית בתחום האשראי, חשבונות העובר ושב והפיקדונות. לאחר קום המדינה הסתבך בנק אוצר עממי בפרשת הלוואות קרן תל חי שנותרה חייבת לו סכומים גדולים, והבנק נאלץ להפסיק את פעילותו לאחר שנקנה על ידי בנק הפועלים, שרצה בו בגלל שני רישיונות לפתיחת סניפים שהיו לו.
בשנת 1935 השתתף גרשון בתור ציר מטעם הסתדרות העובדים הלאומית בקונגרס היסוד של ההסתדרות הציונית החדשה בווינה. כשחזר גרשון לארץ מן הכינוס, הוא הביא איתו על הסרטיפיקט את חנה איכילוב, שמאוחר יותר נישאה למשה איכילוב.
בעת עבודתו של שץ בהסתדרות העובדים הלאומית, הוא הכיר את סוניה פוצ'פובסקי שעבדה שם כמזכירה, ובשנת 1936 הוא נשא אותה לאישה. לסוניה ולגרשון נולדו שלושה ילדים: אור-עם, אביאל ומירבל.
תקופת המחתרות

כאשר הקים אב"א אחימאיר את ברית הביריונים, הצטרף גם גרשון שץ אל פעילות זו. בהמשך הצטרף ביחד עם מספר חברי ברית הבריונים לשעבר גם אל שורות "מחלקת האוהדים" של לוחמי חירות ישראל (לח"י) וביתו הפך מפקדה הארצית של הארגון, משם ניהל את פעילות הארגון מפקד הלח"י נתן ילין-מור, שכתב על כך: "ביתו היה למחתרת, בית-חולים, בית החלמה, משרד, מקלט ומפלט. לא רק את חייו הפקיר אלא גם ביתו עמד בסכנה מתמדת". בין לוחמי הלח"י שמצאו מסתור בביתו של שץ ניתן למנות את יצחק שמיר שהסתתר כשהוא מחופש ליהודי חרדי ואת יהושע זטלר שהסתתר בביתו של שץ במשך חודש וחצי לאחר רצח המתווך השוודי פולקה ברנדוט.
פעילות עסקית ופעילות למען חיילים המשוחררים

בשנת 1936 הקים שץ ביחד עם שותפים חברה בשם "חברה למפעלים כלכליים", שעסקה בבנין בתים ומכירתם, ובסידור משקים חקלאיים ומכירתם.
בשנת 1940 היה גרשון שץ בין מקימי 'חברת שמשון - חברה לייסוד שכונות בע"מ', שנוסדה במטרה לייסד שכונות עבריות באזור תל אביב. משרדי החברה שכנו בבניין קרסו, בדרך יפו 34 בתל אביב. ביחד עם שלמה קאשי ויהושע ליכטר, יזמה החברה את הקמת שכונת התקווה על כ-200 דונם של קרקעות פרדסים שנקנו מערבים תושבי הכפר סלמה, וזאת כדי לשמש כחיץ בין העיר תל אביב לבין הכפר סלמה ליפו. חברת שמשון הייתה הגוף שניהל את הרישומים של הזכויות בנכסים בשכונת התקווה, עובר לקום המדינה, וזאת ללא מעמד פורמלי. בנוסף רכשה החברה כ-30 דונם בשכונת "המכבי" ואת השטחים ששימשו להקמת שכונת שמשון, הממוקמת צפונית לדרך ההגנה, בין שכונת התקווה ליד-אליהו.
החל מאמצע שנות הארבעים הקים שץ מספר מפעלים שמטרתם לספק תעסוקה לחיילים משוחררים. בשנת 1944 הוקמה חברת "החייל חברה למפעלים כלכליים לחיילים עבריים משוחררים" שיזמה תעסוקה עבור חיילים משוחררים בעבודות שמירה בירושלים ובמסגרת בית חרושת לקמח, בשר ודגים אותו הקימה בתל אביב.
בשנת 1949 הוקם ביזמת שץ בית המלאכה "ברקן" לבירוק (פוליטורה) של רהיטי עץ.
בתחילת שנות החמישים נוצרה שותפות עסקית ביוזמת משרד הביטחון בין קבוצת חיילים נפגעי מלחמת השחרור וקבוצת יזמים, ובראשם שץ, ועל רקע זה הוקם בשנת 1955 "מפעל קירור רמלה - מיקר", מפעל לייצור קרח בעיר רמלה. הצומת בו עמד המפעל נקרא עד היום "צומת הקרח" בפי תושבי רמלה.
לאחר קום המדינה

גרשון שץ היה בין שבעת ראשוני מסדר ז'בוטינסקי והיה פעיל בכל פעילויותיו עד יומו האחרון. מסדר ז'בוטינסקי העניק במשך שנים רבות פרס על שמו עבור פעילי התנדבות למען המדינה.
במשך שנים רבות היה גרשון אחד ממיסדי ופעילי התאחדות בעלי בתי הקולנוע, וכיהן כיושב-הראש הארצי של הארגון עד ליומו האחרון.
ב-17 במרץ 1963 נפטר גרשון שץ ונקבר בבית העלמין בקריית שאול בחלקת רעי מסדר ז'בוטינסקי. נכדו הוא יריב אופנהיימר, פעיל פוליטי חבר הנהלת "שלום עכשיו" ולשעבר מזכ"ל ודובר התנועה.
הנצחת זכרו

בתל אביב, נתניה ורמלה רחובות על שמו.
לקריאה נוספת

ח' בן ירוחם, ספר בית"ר, הוצאת מכון ז'בוטינסקי בישראל, כרך א', תשכ"ט; כרך ב', תשל"ג; חלק שני, תשל"ו.(הספר בקטלוג ULI)
נתן ילין-מור, לוחמי חירות ישראל, הוצאת שקמונה, 1974
חיים לזר-ליטאי, ‏אף-על-פי: ספר עליה ב', תל אביב: מכון ז'בוטינסקי, תשי"ז, באתר "כותר"
אסתר שטיין־אשכנזי, בית״ר בארץ־ישראל, 1925–1947, הוצאת מכון ז'בוטינסקי, 1997
הערות שוליים

↑  שץ נאסר, חזית העם, 22 ביולי 1932
סמל פלוגות הגיוס
אנהדואנה

| --- | --- |

 מקום מגורים:  אור 
 אב:  סרגון מאכד 
 אם:  Tashlultum 
 אחים:  Manishtushu, Rimush, Ilaba'is-takal, Shu-Enlil 
 
אנהדואנה או אן-הדו-אנה ( בשומרית: 𒂗𒃶𒌌𒀭𒈾, "קישוט השמיים", תעתיק באנגלית: En-hedu-ana) הייתה הכוהנת של אל הירח נאננה (סין) בעיר השומרית אור. היא בתו של סרגון מאכד, מקים האימפריה האכדית ומייסד העיר אכד. ככל הנראה היא מונתה על ידי אביה כמנהיגת הפולחן הדתי באור כדי ליצור קשרים בין הדת האכדית של אביה לבין הדת השומרית המקומית.
אנהדואנה תוארה כמחבר וכמחברת הראשונה הידועה בכל ההיסטוריה המתועדת. זאת מכיוון שמספר יצירות בספרות השומרית כגון מזמורי המקדש השומרי עשויות להיות יצירות שהיא חיברה. עם זאת, קיים ויכוח רב בקרב חוקרים מודרניים המבוססים על נימוקים לשוניים וארכאולוגיים בשאלה האם היא אכן כתבה או הלחינה את היצירות שהתגלו ויוחסו לה. בנוסף, כתבי היד היחידים של היצירות המיוחסות לה נכתבו על ידי סופרים באימפריה הבבלית הראשונה שש מאות שנה לאחר מותה ונכתבו בניב מאוחר יותר של השפה השומרית. סופרים אלה אולי ייחסו לה את היצירות הללו כחלק מהסיפורים האגדיים של שושלת סרגון מאכד במסורות הבבליות המאוחרות יותר.
הזיכרון התרבותי של אנהדואנה והיצירות שיוחסו לה אבדו זמן מה לאחר תום האימפריה הבבלית הראשונה. קיומה של אנהדואנה התגלה מחדש לראשונה על ידי הארכאולוגיה המודרנית בשנת 1927, כאשר סר לנרד וולי חפר בשרידי העיר אור. ומצאה דיסקת בהט עם שמה, שקושר לסרגון מאכד, ועיסוק כתוב מאחור. אזכורים לשמה התגלו מאוחר יותר ביצירות של ספרות שומרית. הגילוי הארכאולוגי של אנהדואנה משך כמות ניכרת של תשומת לב וויכוחים מלומדים בתקופה המודרנית הקשורים לייחוס הפוטנציאלי שלה כסופרת הידועה הראשונה. היא זכתה לתשומת לב רבה גם בפמיניזם, והעבודות המיוחסות לה נחקרו גם בתור אב מוקדם של הרטוריקה הקלאסית. תרגומים לאנגלית של יצירותיה היוו גם השראה למספר עיבודים וייצוגים ספרותיים.
הערות שוליים

↑  Ebeling, Erich, ed. (1938). "Ezur und Nachträge". Reallexikon der Assyriologie und Vorderasiatischen Archäologie (in German). Vol. 2. Berlin: De Gruyter. ISBN 978-3-11-004450-8. Retrieved 11 December 2021.
↑  Enheduanna: The world's first named author, www.bbc.com (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260984105171  BIBSYS: 98023306  BnF: cb14578789g (data)  CiNii: DA13604861  GND: 119490536  ISNI: 0000 0003 9346 4113  LCCN: n82055064  NKC: jx20110831012  NLG: 86473  SELIBR: 185259  SUDOC: 147580714  Trove: 816498  VIAF: 10094476   WorldCat (עם VIAF): 10094476
ג'וסיי

איור גנרי, הנוצר באמצעות תוכנת אומנות בינה מלאכותית, המדגים מראה טיפוסי של סדרות/סרטים בסוגה ג'וסיי
ג'וסיי (ביפנית: 女性漫画) הן תת-קבוצה של מאנגות המשווקות בעיקר לקהל נשי בוגר, כאשר לרוב הכוונה היא לקהל היעד אשר מעל לגיל 18. ביפנית, המשמעות של המילה ג'וסיי היא "נשים". חלק ממאנגות הג'וסיי עובדו לאורך השנים לסדרות אנימה.
המקבילה הגברית לג'וסיי היא סיינן, מאנגה המיועדת לגברים בוגרים.
תתי-סוגות

באופן כללי ישנם שלושה תת-סוגות עיקריים במאנגות ג'וסיי - מאנגות ג'וסיי בסוגת הדרמה, מאנגות ג'וסיי בסוגת הרומנטיקה ומאנגות ג'וסיי בסוגת הפורנוגרפיה. נכון לשנת 2002 מאנגות ג'וסיי בסוגת הדרמה ומאנגות ג'וסיי בסוגת הרומנטיקה היוו ביחד כ-80 אחוז מסך מאגות הג'וסיי שנמכרו באותה השנה, בעוד ש-20 האחוזים הנותרים כללו את מאנגות הג'וסיי בסוגת הפורנוגרפיה. בעוד שמאנגות בסוגות דרמה ורומנטיקה מופקות לרוב על ידי חברות ההוצאה לאור הגדולות ביפן, מאנגות ג'וסיי בסוגת הפורנוגרפיה מופקות לרוב על ידי הוצאות לאור קטנות יותר.
דרמה
מאנגות ג'וסיי בתת-סוגה זו ממוקדים לרוב בסיפורים מציאותיים יחסית על חייהן של נשים רגילות. בניגוד לסיפורי האהבה של מאנגות השוג'ו בהן מוצגת לרוב מערכות יחסים אידיאליות ואהבות ראשונות תמימות, במאנגות ג'וסיי לרוב מערכות יחסים מוצגות באופן מציאותי יותר, כולל העליות והמורדות של מערכת יחסים, וכולל מקרים של בעיות בתקשורת בין בני הזוג, שברון לב ובגידות. הסיפורים אלו מתמקדים בדרך כלל בעקרות בית, בעובדות משרד או בעובדות צווארון ורוד. הסיפורים מתמקדים לעיתים רבות גם  בבעיות אישיות נפוצות עימן הגיבורה מתמודדת בעת טיפול בילדים, בעת טיפול בקשישים, ובמקום העבודה. מאנגות ג'וסיי רבות עוסקים גם בסוגיות חברתיות כמו הזדקנות, התמודדות עם דמנציה, זנות או אלימות נגד נשים. במאנגות ג'וסיי בתת-סוגת הדרמה ישנם לעיתים רבות דמויות גבריות בסגנון הציור בישונן, המופיעים לעיתים רבות בסיפורים עם סאבטקסט הומוארוטי.
הסיפורים במאנגות ג'וסיי בתת-סוגת הדרמה לעיתים רבות מבוססים על החוויות של הקוראות עצמן, אשר מוזמנות לשלוח ליוצרים הצעות לסיפורים המבוססים על חוויות החיים שלהן, ובמקרים רבים לקבל תשלום אם היוצרים בוחרים ליצור מאנגה אשר מבוססת על אותה ההצעה. מגזינים עם מאנגת ג'וסיי בתת-סוגת הדרמה מפרסמים לעיתים קרובות גיליונות מיוחדים המוקדשים לנושא מסוים, כגון גליונות המוקדשים לגירושין, מחלות, או ניתוחים קוסמטיים. אותן המגזינים מכילים לעיתים רבות חלקים נוספים, בנפרד מחלק המאנגה, אשר מספקים מידע כללי אודות אותם הנושאים.
רומנטיקה
מאנגות ג'וסיי בתת-סוגה זו בדרך כלל לא כוללות סיפורים אשר מציאותיים באותה המידה כמו מאנגות הג'וסיי בתת-סוגת הדרמה, במקום זאת הם דומים יותר לסיפורים המלודרמים באופרות סבון או ברומנים רומנטיים המכילים סיפורי אהבה מרתקים אך צפויים עם סוף טוב. מושא האהבה של הנשים בסיפורים הללו הוא לרו גבר מקסים עימו הגיבורה יוצאת למגוון הרפתקאות ועימו היא מתחתנת הסוף הסיפור. מפגשים מיניים בין הגיבורה ובן זוגה בסיפור נפוצים למדיי בסיפורים בתת-הסוגה הזו. לעיתים רבות משולבים בסיפורים הללו אלמנטים מז'אנר הפנטזיה אשר באים לידי ביטוי במיקומים בהם העלילה מתרחשת (מדינה זרה או תקופה היסטורית מסוימת) או באמצעות מאפיינים מסוימים של הגיבורים הראשיים (לדוגמה, נסיכים ונסיכות, אנשים בעלי יכולות על טבעיות וכו'). לעיתים הסיפורים הללו עוסקים גם בדמויות הומוסקסואליות וטרנסג'נדריות.
פורנוגרפיה
מאנגות ג'וסיי בתת-סוגה זו בדרך כלל חולקות מאפיינים משותפים רבים עם מאנגות בסוגת הפורנוגרפיה אשר מיועדות לקהל גברי הטרוסקסואלי, אם כי במקרה הזה הסיפורים נכתבים לרוב מנקודת מבט נשית. לעיתים רבות סיפורים במאנגות בתת-סוגה זו כוללים אישה ביישנית ואינטליגנטית אשר הופכת לנימפומנית או לשפחת מין. ישנם גם סיפורים בתת-סוגה זו שמתמקדים גם ביחסים לסביים.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
דוגמאות למאנגות ג'וסיי בולטות

Wotakoi: Love Is Hard for Otaku (אנ') מאת פוג'יטה. על בסיס סדרת המאנגה נוצרה גם סדרת אנימה.
Sazae-san (אנ') מאת מאצ'יקו האסגאווה. על בסיס סדרת המאנגה נוצרה גם סדרת אנימה.
Chihayafuru (אנ') מאת יוקי סואטסוגו. על בסיס סדרת המאנגה נוצרה גם סדרת אנימה.
Princess Jellyfish (אנ') מאת אקיקו היגאשימורה. על בסיס סדרת המאנגה נוצרה גם סדרת אנימה.
Gokusen (אנ') מאת קוזוקו מורימוטו. על בסיס סדרת המאנגה נוצרה גם סדרת אנימה.
Loveless (אנ') מאת יון קוגה. על בסיס סדרת המאנגה נוצרה גם סדרת אנימה.
Paradise Kiss (אנ') מאת איי יאזאווה. על בסיס סדרת המאנגה נוצרה גם סדרת אנימה.
הערות שוליים

↑  Eisenbeis, Richard (7 במרץ 2014). "How to Identify the Basic Types of Anime and Manga". Kotaku. נבדק ב-18 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
| אנימה ומאנגה |
| --- | --- | --- |
| מיקוד לפי קהל יעד | קודומו • שונן • שוג'ו • סיינן • ג'וסיי |  |
| סוגות ייחודיות | מכה • איסקאי  • מאהו שוג'ו • מאהו שונן • ג'ידאימונו • הארם • אצ'י • הנטאי |  |
| אמני מאנגה בולטים | אמן מאנגה • אוסמו טזוקה • אייצ'ירו אודה • ביסקו הטורי • מגומי איגראשי • הייאו מיאזאקי • טאיטו קובו • מסאשי קישימוטו • קלאמפ • רומיקו טקהאשי • אקירה טוריאמה • פוג'יקו פוג'יו • לייג'י מאטסומוטו |  |
| אנימטורים יפנים בולטים | אוסמו טזוקה • הידאקי אנו • מאמורו הוסודה • מאקוטו שינקאי • הייאו מיאזאקי • טאיטו קובו • יושיאקי קוואג'ירי • רומיקו טקהאשי |  |
| חברות אנימה בולטות | טאצונוקו הפקות • טואי אנימציה • ניפון אולפני אנימציה • סטודיו ג'יבלי • סטודיו פיירו |  |
| סגנונות ציור | בישוג'ו • בישונן • צ'יבי • SD |  |
| תרבות קהילות המעריצים | אוטאקו • קוספליי • כנסי אנימה |  |
ולנטין סרוב

| --- | --- |

דיוקן עצמי, שנות ה-80 של המאה ה-19
 לידה:  7 בינואר 1865 (יוליאני) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  5 בדצמבר 1911 (בגיל 46) מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות 
 תחום יצירה:  דיוקן 
 זרם באמנות:  אימפרסיוניזם 
 יצירות ידועות:  אונס אירופה, מאדאם לוף, הנערה עם האפרסקים 
 
ולנטין אלכסנדרוביץ' סרוב (ברוסית: Валентин Александрович Серов; ‏19 בינואר 1865 – 5 בדצמבר 1911) היה צייר אימפרסיוניסטי יהודי רוסי. נחשב לאחד הציירים הרוסים המובילים של תקופתו.
קורות חיים > נעוריו והשכלתו

סרוב נולד בסנקט פטרבורג, בנו של המלחין אלכסנדר סרוב(אנ') ורעייתו, המלחינה היהודייה ולנטינה סרובה(אנ').
בנעוריו למד בפריז ובמוסקבה תחת איליה רפין, ובין השנים 1880–1885 למד באקדמיה לאמנויות של סנקט פטרבורג אצל פאבל צ'יסטיאקוב.
קורות חיים > יצירותיו המוקדמות

בין עבודותיו הראשונות זכו לפרסום הדיוקנאות "נערה עם אפרסקים" (1887) ו"נערה בשמש" (1888) - בשתי עבודות מוקדמות אלה התמקד סרוב בציור ריאליסטי - ציור המראה שנגלה לעיניו תוך שימוש בצבעים ובאור, ויצירת דיוקן תמונתי, אולם ניתן לראות בהם מאפיינים של ראשית האימפרסיוניזם הרוסי. שתי יצירות מפורסמות אלה מוצגות כיום בגלריית טרטיאקוב שבמוסקבה.
קורות חיים > ציור דיוקנאות והצלחתו של סרוב

החל משנת 1890 הפך ציור הדיוקנות לסגנון העיקרי בו התמחה סרוב. במסגרת עבודותיו ניסה להאיר ביצירות את עולמם הפנימי של מושאי ציוריו. הוא צייר שחקנים, אמנים, סופרים, ובהם את הדיוקנאות קונסטנטין קורובין (1891), יצחק לויתן (1893), ניקולאי לסקוב (1894) וניקולאי רימסקי-קורסקוב (1898) - דיוקנאות אלה מוצגים בגלריית טרטיאקוב שבמוסקבה.
בראשית התקופה צייר סרוב בצבעים כהים, בגווני שחור-אפור או חום, תוך שהוא נמנע מסגנונו של שנות ה-80 בו השתמש בצבעים בהירים רבים.
עבודותיו זכו לפופולריות רבה, ובשנת 1894 הצטרף לקבוצת האמנים פרדוויז'ניקי (הנודדים). הוא המשיך וצייר דיוקנאות ובהן דיוקנו של הדוכס הגדול פאבל אלכסנדרוביץ' (1897), דיוקן המוצג כיום בגלריית טרטיאקוב, וכן דיוקנותיהם של בוטקין (1899), ושל יוסופובה (1903) - שני האחרונים מוצגים כיום במוזיאון הרוסי בסנקט פטרבורג.
במקביל לציור הדיוקנאות החל סרוב לצייר תמונות של פנים חדר, בהם מתוארים בעיקר נשים וילדים. בציורים אלה ניסה להתמקד בפוזה ובתנוחה של מושאי הציור, ולהדגיש את הרגע הספונטני שנתפס בעיניו, ואת התום שבחיי הבית הפשוטים ובחיי הילדים. בין ציורים אלה ניתן למנות את "ילדים" (1899) המוצג כיום במוזיאון הרוסי, ואת "מיקה מורוזוב" (1901) המוצג בגלריית טרטיאקוב.
סרוב השתמש בטכניקות ציור שונות ובהן צבעי מים, צבעי פסטל וליתוגרפיות.
בין השנים 1890–1900 צייר גם סצנות נוף רבות, בעיקר נופי כפר בסגנון רומנטי.
קורות חיים > עבודות מאוחרות

לאחר שנת 1900 הצטרף סרוב לתנועת מיר איסקוסטבה (עולם האמנות). בתקופה זו נעלמו האלמנטים האימפרסיוניסטיים מסגנונו של סרוב, והוא החל לפתח את הסגנון המודרני ברוסיה; אולם על אף שינוי הסגנון, מושאי ציוריו נותרו עדיין דיוקנאות, והוא המשיך לצייר אמנים, שחקנים ומוזיקאים, ובהם מקסים גורקי (1904) - דיוקן המוצג במוזיאון גורקי במוסקבה; מריה ירמולובה (1905) ופיודור שאליאפין (1905) - שני דיוקנאות המוצגים כיום בגלריית טרטיאקוב.
עמדותיו הדמוקרטיות באו לידי ביטוי במהלך המהפכה שאירעה בין השנים 1905–1907. בשנת 1905 התפטר סרוב מהאקדמיה לאמנות של סנקט פטרבורג (אליה התמנה ב-1903) לאות הזדהות עם הפועלים השובתים ועם משפחותיהם. באותה תקופה צייר את הציור ההיסטורי "פיוטר השני ויליזבטה פטרובנה יוצאים לציד" (1900), המוצג במוזיאון הרוסי, וכן את "פיוטר הראשון" (1907), המוצג בגלריית טרטיאקוב.
בשנות חייו האחרונות יצר ציורים המבוססים על נושאים מהמיתולוגיה היוונית והרומית, תוך מתן פרשנות אישית לתמות אלה.
סרוב נפטר במוסקבה ב-5 בדצמבר 1911, ונקבר בבית הקברות נובודוויצ'יה.
השפעתו של סרוב

סרוב נחשב לאחד האמנים המובילים בתחום האמנות הרוסית הריאליסטית. בין השנים 1897–1909 הוא לימוד בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות של מוסקבה ובין תלמידיו היו פאבל קוזנצוב, נ.נ. סאפונוב, מרטירוס סאריאן, קוזמה פטרוב-וודקין, נ.פ. אוליאנוב וקונסטנטין יואן.
האסטרואיד סרוב

בשנת 1978 נקרא על שמו האסטרואיד סרוב, שהתגלה על ידי האסטרונומית הסובייטית לודמילה ז'וראבליובה.
"המונה ליזה של רמת גן"

בשנת 1959 נתרם לעיריית רמת גן אוסף אמנות של שכלל במקור 95 יצירות והורכב בעיקר מעבודות של אמנים רוסים בולטים שפעלו בסוף המאה ה-19 ותחילת ה-20, ביניהם סרוב. באוקטובר 2014 חשפה העיתונאית אלה גברילוב באתר הישראלי בשפה הרוסית newsru.co.il כי עיריית רמת גן העמידה את אחת היצירות המרכזיות של האוסף למכירה בבית המכירות הפומביות כריסטי'ס, בלונדון. הציור היה דיוקנה של בעלת האוסף, מריה צטלין. עיריית רמת גן טענה שמטרתה של המכירה היה מימון שדרוג חלל התצוגה של המוזיאון לאמנות רוסית והנגשתו לציבור הרחב. הציור הופיע כפריט ראשי על שער הקטלוג של המכירה שהתבצע ב-24 בנובמבר 2014, תחת הקטגוריה "אמנות רוסית חשובה". ביום המכירה אולם בית המכירות היה מלא בחובבי אמנות ואנשי עסקים, חלקם הגדול ממוצא רוסי. הציור נמכר תוך דקות ספורות לאחר שמספר אנשים ביקשו לקנות את הציור, והמחיר זינק ל-14.5 מיליון דולר, לאחר שהוערך תחילה ב-2.5 מיליון דולר.
גלריה

דיוקנו של אמנואל נובל, 1881
פאבל צ'יסטיאקוב, 1881
דומוטקנובו, 1886
המלחין אלכסנדר סרוב (אביו של האמן), 1887–1888
דיוקנו של הזמר האיטלקי אנג'לו מאסיני, 1890
ניקולאי לסקוב, 1894
הכתרת הצאר ניקולאי השני
דיוקנו של ניקולאי רימסקי-קורסקוב 1898
ס.מ. בוטקינה, 1899
ילדים, 1899
דיוקנו של יצחק לויתן, 1893
דיוקנה של אידה רובינשטיין, 1910
דיוקנה של מריה ירמולובה 1905
דיוקנו של קונסטנטין בלמונט, 1905
הערות שוליים

1 2  ליזה רוזובסקי, המונה ליזה של רמת גן, באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 6 בנובמבר 2014
↑   דליה קרפל, מדוע מוכרת עיריית רמת גן את יצירת האמנות החשובה ביותר שלה?, באתר הארץ, 5 בנובמבר 2014
↑   שוקי שדה, המחיר זינק ל-50 מיליון שקל תוך דקות: התעשייה שמגלגלת מיליארדים גם בקורונה, באתר TheMarker‏, 20 בנובמבר 2020
↑   סוכנויות הידיעות, האוצר האבוד: עיריית ר"ג רצתה 4 מיליון דולר - הציור נמכר ב-14 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 17 בדצמבר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267975405171  PLWABN: 9810617417205606  BIBSYS: 90311524  BNE: XX852639  BnF: cb14583024z (data)  CiNii: DA10825809  GND: 118613383  ISNI: 0000 0001 2278 2611  LCCN: n81118315  LNB: 000239728  MusicBrainz: 7c6d52ce-512f-452d-82dd-150982e99523  NKC: jn20000701587  NLA: 35255621  NTA: 069595321  RERO: 02-A021736821  RKD: 72017  RSL: 000018861  SELIBR: 205622  SNAC: w63g71w9  SUDOC: 050624369  Trove: 884404  ULAN: 500024130  VIAF: 34723073   WorldCat (עם VIAF): 34723073 
"הנערה עם האפרסקים" משנת 1887, נחשב לציור שהחל למעשה את הסגנון האימפרסיוניסטי הרוסי.
יורומילק גורנו ליסיצ'ה

מועדון כדורגל יורומילק גורנו ליסיצ'ה הוא מועדון כדורגל מקדוני, המשחק בגורנו ליסיצ'ה שבסקופיה במקדוניה. המועדון נוסד לאחר הקמת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. המועדון משחק נכון לעונת 2024/2025 בליגה המקדונית השלישית.
היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1964 ושיחק בליגה המקדונית הרפובליקאית שהייתה הליגה השלישית במערכת הליגות של יוגוסלביה.
בעונת 1992/1993 לאחר התפרקות יוגוסלביה, המועדון עבר לשחק בליגה השלישית במקדוניה. בסוף עונת 2009/2010, עלה מהליגה השלישית לליגה השנייה במקדוניה. המועדון שיחק 3 שנים בליגה השנייה, מעונת 2010/2011 ועד עונת 2012/2013. בעונת 2012/2013 הגיע לשמינית גמר הגביע המקדוני והפסיד לקבוצת וארדאר סקופיה. בסוף העונה הגיע למקום הרביעי בליגה השנייה ועלה בפעם הראשונה לליגת העל המקדונית. בסוף עונת 2013/2014 ירד מליגת העל המקדונית לליגה המקדונית השנייה.
פיית' נו מור

| --- | --- |

פיית' נו מור בהופעה בפורטוגל, 2010
 מקום הקמה:  סן פרנסיסקו 
 מוקד פעילות:  סן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1982–1998 2009
 סוגה:  מטאל אלטרנטיבי, רוק אלטרנטיבי, פאנק (Funk) מטאל, פוסט-פאנק (Punk), רוק ניסיוני
 חברת תקליטים:  Slash  London  Reprise Mordam
 www.fnm.com
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 בילי גולד רודי בוטום  מייק בורדין מייק פאטון  ג'ון הדסון
 חברים לשעבר
 צ'אק מוזלי "ביג" ג'ים מרטין דין מנטה טריי ספרואנס מארק בוון  קורטני לאב
 
פיית' נו מור (באנגלית: Faith No More, בתרגום חופשי: אין עוד אמונה) הייתה להקת רוק אמריקנית שנוסדה בסן פרנסיסקו ב-1982 ופעלה עד להתפרקותה ב-1998, ולאחר מכן התאחדה ב-2009. הסגנון המוזיקלי של פיית' נו מור נע בין מטאל/רוק אלטרנטיבי, פאנק (Funk) מטאל, פוסט-פאנק (Punk) ואף סגנונות נוספים. במהלך הקריירה שלהם, הם התנסו בסוגים שונים ומגוונים של מוזיקה, ולכן לעיתים נחשבים גם ללהקת רוק ניסיוני או מטאל אוונגרדי.
היסטוריה > תחילת הדרך: We Care A Lot, Introduce Yourself

פיית' נו מור נוסדה ב-1982, עם התפרקותה של להקת Faith no Man, הרכב שכלל את הזמר מייק מוריס, בילי גולד, מייק בורדין ורודי בוטום. לאחר שאלה בחנו מספר גיטריסטים, הלהקה צירפה את ג'ים מרטין לשורותיה. הלהקה ניסתה מספר זמרים, ביניהם קורטני לאב שהצטרפה למשך חצי שנה. לבסוף, הפך צ'אק מוזלי לסולן, ושר בשני האלבומים הראשונים.
אחד משיריה המוכרים של הלהקה בתקופה זו היה "We Care A Lot", סאטירה על ארגוני צדקה שונים כדוגמת לייב אייד ובמיוחד על השיר "We Are the World". השיר היה יוצא דופן גם בכך ששילב בתוכו מוזיקת היפ הופ. גרסה נוספת לשיר "As The Worm Turns" הוקלטה מאוחר יותר על ידי הלהקה בשנת 1992 יחד עם הסולן מייק פאטון ויצאה כסינגל. באפריל 1987 יצא אלבומם השני, "Introduce Yourself", שנחשב בעיני רבים וגם בעיני חברי הלהקה לאלבום הבכורה. האלבום הכיל עיבוד סאונד משופר מקודמו.
היסטוריה > The Real Thing

עקב חילוקי דעות מקצועיים ושמועות על התמכרות לסמים, פוטר מוזלי במהלך 1988. את מקומו תפס מייק פאטון, לאחר שמרטין שמע קלטת דמו בביצועו בלהקת "מיסטר באנגל". פאטון נשר מאוניברסיטת המבולט כדי להצטרף ללהקה ותוך שבועיים כתב את רוב מילות השירים של אלבומה השלישי של הלהקה, "The Real Thing". האלבום זכה להצלחה (מכר למעלה ממיליון עותקים), והיה מועמד לפרס גראמי. השיר "Epic" מתוכו היה ללהיט ב-MTV. התמונה המסיימת את הווידאו קליפ, בה נראה דג מפרפר מחוץ למים בהילוך איטי, עוררה את זעם ארגוני רווחת בעלי החיים בקיץ 1990. בנוסף, הווידאו קליפ לשיר "Falling to Pieces" היה המועדף בתוכניתם של ביוויס ובאטהד. האלבום כלל גם גרסת כיסוי לשירם של בלאק סבאת' "War Pigs", שהיווה שיר מחאה אנטי-מלחמתי. ב-1990 הופיעה הלהקה בטקס פרסי ה-MTV וכן בתוכנית סאטרדיי נייט לייב.
היסטוריה > Angel Dust

אלבומה הבא של פיית' נו מור, "Angel Dust", זכה לביקורות אוהדות בקרב מבקרי המוזיקה. אלבום זה החל לסמן את השפעתו של מייק פאטון על הכיוון המוזיקלי אליו פנתה הלהקה, שהפגינה סגנון נסיוני יותר. האלבום הכיל את הלהיטים "Midlife Crisis", "A Small Victory" והן הקלטה של שיר הנושא מהסרט "קאובוי של חצות". הסינגל Easy, שהיווה גרסת כיסוי ללהקת ה"קומודורס", הצליח מאוד בבריטניה, אוסטרליה ובאירופה. מגזין הרוק "!Kerrang" הכתיר את האלבום במקום הראשון ברשימת 50 האלבומים המשפיעים ביותר בשנות התשעים. לעומת קודמו, האלבום לא זכה להצלחה גדולה בארצות הברית ומכר רק 700,000 עותקים, אך במקומות אחרים מכירות האלבום עלו על קודמו, לדוגמה בגרמניה, בה האלבום מכר כ-270,000 עותקים והגיע לאלבום זהב. בשנת 1993 שיתפה הלהקה פעולה עם להקת הראפ/מטאל "Boo-Yaa T.R.I.B.E" בשיר "Another Body Murdered" שבפסקול הסרט "ליל הדין".
לאחר שהסתיים סיבוב ההופעות שנועד לקדם את האלבום, עזב הגיטריסט ג'ים מרטין את הלהקה בשלבים המוקדמים של הקלטות האלבום הבא, King For A Day... Fool For a Lifetime ב-1995. הוא הוחלף בגיטריסט של להקת מיסטר באנגל טרי ספרואנז, שעזב את FNM רגע לפני שיצאו למסע הופעות עולמי.
היסטוריה > King For A Day... Fool For a Lifetime

King For A Day... Fool For a Lifetime היה נסיוני כקודמו והכיל סגנונות שונים, החל מהבי מטאל ועד לג'אז קליל. היקף מכירות האלבום היה נמוך בארצות הברית, פחות מאשר Angel Dust, הגם שהאלבום מכר היטב יחסית באנגליה וגרמניה. באוסטרליה הגיע האלבום למקום הראשון ברשימת האלבומים. בעקבות מכירות האלבום העגומות בארצות הברית, הלהקה החליטה לקצר את סיבוב ההופעות בארבעה חודשים ולבטל את הוצאת הסינגלים "The Gentle Art of Making Enemies" ו- "Take This Bottle", בנוסף להוצאת מארז של שבעה דיסקים הכוללים הקלטות בי-סייד נדירות וראיונות עם הלהקה בין השירים.