stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ונגליל קרישנן קרישנה מנון
מדינאי ודיפלומט הודי > שגריר באו"ם

עם קבלת עצמאות הודו, מונה קרישנה מנון לשגריר ארצו בבריטניה, תפקיד אותו מילא בשנים 1947 - 1952. גם לאחר שכיהן בתפקיד רשמי של מדינה ריבונית, לא חדל המעקב המודיעיני אחריו.
ב-1952 מונה קרישנה מנון לשגריר ארצו לאומות המאוחדות. בתפקיד זה ניסח את רעיון גוש המדינות הבלתי מזדהות כגוש שלישי, מתווך ומפשר בין הגוש המערבי לגוש המזרחי ופעל במרץ על מנת להציג את הודו הצעירה כשחקן מרכזי בזירה הבינלאומית. כך פעל כמתווך פעיל במשבר ארצות הברית - סין - טאיוואן (שנקראה אז פורמוזה) ונשא מסרים בין ראש ממשלת סין, ג'ואו אנלאי ונשיא ארצות הברית דוויט דייוויד אייזנהאור. כן פעל למען הכללתה של סין בארגון האומות המאוחדות. לאורך השנים הפגין קרישנה מנון התקרבות לברית המועצות, ב-17 בפברואר 1953 נפגש עם יוסיף סטלין והיה המדינאי האחרון שנפגש עם הרודן הסובייטי ובעת משבר הפלישה הסובייטית להונגריה בנובמבר 1956 הצביע נגד החלטת האו"ם להסגת הכוחות הסובייטיים מהונגריה.
בנוסף היה אחד הדוברים בעד פירוק הנשק הגרעיני, יחד עם ברטרנד ראסל.
דוגמה למרכזיות הודו בזירה הבינלאומית באמצעות פעילותו של קרישנה מנון באו"ם ניתן לראות למשל בקיץ 1956, אז הגיש קרישנה מנון הצעת תיווך בין מצרים לבין בריטניה בנושא זכויות השיט בתעלת סואץ, בה הציע למסור את זכויות הבעלות והתפעול של התעלה למצרים בכפוף לייעוץ ועדת מומחים בינלאומית, כהצעה מתחרה להצעתו של מזכיר המדינה של ארצות הברית, ג'ון פוסטר דאלס, שהציע ניהול באמצעות ועדה בינלאומית. משבר סואץ בנובמבר אותה שנה הוכיח לקרישנה מנון שמדינת ישראל אינה אלא נציגות של האימפריאליזם הבריטי-אמריקאי במזרח התיכון, דבר שהוביל להתקרבות בין קרישנה מנון לגמאל עבד אל נאצר, במישור המדיני והאישי כאחד ולביקורת קשה וארסית שהטיח מנון בישראל. כך, למשל אמר שאל לו לנאצר להכריז כי הוא יזרוק את ישראל לים, כיוון שהדבר יגרום לזיהומו של הים.
במהלך שתי ישיבות רצופות של מועצת הביטחון, ב-23 וה-24 בינואר 1957, נשא קרישנה מנון נאום בן שמונה שעות על זכותה של הודו על חבל הארץ קשמיר. פיליבסטר זה נחשב לנאום הארוך ביותר שנישא במועצת הביטחון.
מדינאי ודיפלומט הודי > שר ההגנה

ב-1953 נבחר קרישנה מנון לרג'יה סבהה מטעם מפלגת הקונגרס. ב-1956 מינה אותו נהרו לשר בלי תיק וב-1957 לשר ההגנה והייצור המלחמתי.
בתפקידו כשר ההגנה פעל לבניית הכוח על ידי הצטיידות ופיתוח תעשיות צבאיות ובפרט התעשייה האווירית ההודית, שבתקופתו ייצרה את מטוס הקרב הסילוני הראשון מתוצרתה, ה-HAL HF-24 Marut.
ב-17 בדצמבר 1961 הגיעה לשיא מדיניותו הבדלנית, כאשר הוביל את הודו לפלישה לגואה, שהייתה אז בשלטון פורטוגל, על אף אזהרות מפורשות שקיבל בעת ביקורו בניו יורק מאת נשיא ארצות הברית קנדי ונציגה באו"ם, עדלי סטיבנסון.
כשנה לאחר מכן, באוקטובר 1962 הסתבכו תקריות גבול בגבול הודו-סין במדינת ארונאצ'ל פרדש שבהימלאיה והתדרדרו למלחמת הודו–סין. ב-20 באוקטובר הותקף פטרול הודי צפונה לקו מקמהון והמתיחות זלגה לאזור האסטרטגי אקסאי צ'ין. צבא הודו ניגף קשות במהלך הלחימה וצבא סין הצליח להשיג שליטה בשני האזורים שבמחלוקת עד שנעצר חד-צדדית. נגד קרישנה מנון הופנתה ביקורת ציבורית קשה עקב העובדה שהצבא ההודי נתפש בלתי מוכן. בעיקר הוטחה בו ביקורת שיומרותיו להנהגה עולמית גרמו לו להקל ראש בבעיות הביטחון השוטף של הודו. ב-1 בנובמבר הודח קרישנה מנון מתפקידו כשר ההגנה ושבוע לאחר מכן הודח גם מתפקידו כשר הייצור המלחמתי.
שנים אחרונות

לאחר פיטוריו מתפקיד שר ההגנה ירדה קרנו של קרישנה מנון, מגמה שהתעצמה לאחר מות ידידו ופטרונו הפוליטי נהרו ב-1964. לאחר מות נהרו ניסה להתמודד על ראשות הממשלה אך הפסיד ללאל בהדור שסטרי, שכיהן כשנתיים עד לעלייתה לשלטון של אינדירה גנדי. בדצמבר 1966 נפסלה התמודדותו לפרלמנט בעילה הטכנית שעל אף שנבחר שנים כנציג מחוז צפון בומביי, לא היה תושב מדינת מהאראשטרה. בבחירות ב-1968 התמודד כעצמאי נגד מועמד הקונגרס, והובס בין היתר בזכות קמפיין אגרסיבי של שיוו סנה, שהתנגדו לו עקב אי-היותו מראטהי. קרישנה מנון לא זכה לתמיכת מפלגתו, עקב חילוקי דעות עם ראשיה ולמעשה סולק ממפלגת הקונגרס. הוא ניסה את כוחו כמועמד עצמאי ונכשל.
ב-1969 נבחר לפרלמנט כמועמד עצמאי מטעם מדינת בנגל וב-1971 נבחר כנציג עצמאי מטעם מדינת ילדותו, קרלה.
הערות שוליים

1 2  קרישנה מנון, הצופה, 9 בספטמבר 1955
1 2  חשודים כקומוניסטים, אתר הארכיונים הלאומיים
↑  Foreign News: The Great I Am, טיים מגזין, 18 באוקטובר 1954
↑  "שיחות פורמוזה" תוך שלושים יום, חרות, 22 במאי 1955
↑  INDIA: The Favorite, טיים מגזין 29 באפריל 1957
↑  א. שאנן, הוועידה נקראת להכריע היום בין הצעת דאלס לבין הצעת מנון, דבר, 21 באוגוסט 1956
↑  קרישנה מנון מהודו דואג ל"טוהר" הים, חרות, 17 במאי 1965
↑  אייזיק רמבה, אחד ממשלחת מלאכי רעים, חרות, 12 באפריל 1965
↑  "היסטוריה קצרה של נאומים ארוכים", ‏BBC, ‏24 בספטמבר 2009
↑  World: MENON'S WAR, טיים מגזין, 29 בדצמבר 1961
↑  ע"ר וע"ץ, קרישנה מנון הודח מהממשלה, דבר, 8 בנובמבר 1962
↑  דעך כוכבו של קרישנה מנון - האיש השנוא ביותר בהודו, חרות, 5 בנובמבר 1962
↑  י. פינקלסטון, קרישנה מנון, המדינאי השמאלני, יתמודד על המנהיגות בהודו, מעריב, 29 במאי 1964
↑  Monika Verma, Return of the  Politics of Nativism in Maharashtra, The Indian Journal of Political Science Vol. 72, No. 3, (JULY - SEPT., 2011) (באנגלית)‏, JSTOR 41858848
↑  ס. קרישנאמורתי, קרישנה מנון סולק ממפלגתו, מעריב, 1 בינואר 1967
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273062805171  BnF: cb121617121 (data)  CiNii: DA04143269  GND: 118994999  ISNI: 0000 0001 1580 902X  LCCN: n80056932  NARA: 23898103  NLA: 49782994  NTA: 100740537  RERO: 02-A003475114  SELIBR: 68603  SNAC: w6m9071v  SUDOC: 030141672  Trove: 1527022  VIAF: 121751724   WorldCat (עם VIAF): 121751724
ונגת הקסדה

| ונגת הקסדה |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ונגיים
סוג:: Euryceros
מין:: ונגת הקסדה
שם מדעי
 Euryceros prevostii ‏לסון, 1831
תחום תפוצה


ונגת קסדה בקינה
ונגת הקסדה (שם מדעי: Euryceros prevostii) היא מין אנדמי למדגסקר של ציפור שיר ממשפחת הוונגיים והציפור היחידה בסוגה. ונגת הקסדה מובדלת בקלות משאר בני משפחתה בגלל גופה השחור-כחלחל, כנפיה האדמדמות ומקורה הגדול, הכחול. בתי הגידול של מין זה הם יערות השפלה והיערות ההרריים הנמוכים (עד לגובה של 800 מ' מעל גובה פני הים) בצפון-מזרח האי. מצב השימור של מין זה מוגדר על ידי ארגון השימור העולמי כ"פגיע", בשל הרס מתמשך של בתי הגידול שלו.
טקסונומיה

ונגת הקסדה היא המין היחיד בסוג Euryceros. בדומה לשאר מיני הוונגות, גם היא מוינה בשלב מוקדם יותר למשפחת החנקניים. ב-1936 העביר האורניתולוג אוגוסטין ראנד אותה, עם כל מיני הוונגות, למשפחה נפרדת. ב-1960 מוינה ונגת הקסדה למשפחת הוונגיים, אליה היא שייכת עד היום (2022).
המין הקרוב ביותר לוונגת הקסדה הוא הוונגה האדמונית; ככל הידוע לנו כיום, ההתפצלות בין שני המינים התרחשה לפני כ-800,000 שנים.
תיאור

ונגת הקסדה היא המין השני בגודלו במשפחת הוונגיים, לאחר הוונגה המגלנית. אורכה נע בין 28 ל-31 ס"מ, ומשקלה נע בין 84 ל-114 גרם. הפרט הבולט ביותר בהופעתה הוא המקור המאסיבי. אורכו כ-51 מ"מ, רוחבו כ-30 מ"מ וצבעו כחול זוהר עם כתם שחור בקצהו. צבע הנוצות באזור הראש, הצוואר, הגרון, החזה והבטן הוא שחור-כחלחל, וכך גם נוצות הכיסוי הראשוניות (אנ') ונוצות התעופה. הגב ושאר חלקי הכנף חומים-אדמדמים, וכך גם חלקו התחתון של הזנב. הזוויגים דומים.
התנהגות

הוונגה היא מין ביישני, ולכן לא ידוע רבות על התנהגותה. היא ניזונה בעיקר מחרקים, כחלק מלהקות שכוללות פרטים ממינים שונים; תזונתם של הגוזלים מגוונת יותר, והיא כוללת גם חלזונות, לטאות, עכבישים וסרטנים. כל אלו נתפסים בידי הוונגה על ענפי העצים וגזעיהם, ועל הקרקע. קריאתה של הונגה דמוית-חליל.
ונגת הקסדה היא מין מונוגמי, שמתרבה באופן עונתי: עונת הרבייה בחצי-האי מאסאולה, למשל, נמשכת מאוקטובר לינואר. הזכר והנקבה בונים יחד קן שקוטרו כ-15 ס"מ מסיבי צמחים, טחבים וזרדים, בהתפצלות ענפים ובגובה מעל הקרקע של כ-2 עד 4 מ'. ישנו תיעוד של חיזור של הזכר אחרי הנקבה על ידי האכלתה. גודל התטולה הוא 2-3; צבע הביצים לבן-ורדרד.
שימור

בשל הרס היערות בהן חיות הוונגות על-מנת לנצל שטחים אלו לחקלאות וייעור, ונגת הקסדה נחשבת כנמצאת בסיכון. מספרן של הוונגות ממין זה מוערך כנמצא בטווח של 600 עד 15,000 פרטים, והאזורים בהן הם חיות מופרדים עם הזמן זה מזה. לפי סימולציות, מוערך שבשל שינוי האקלים, רוב תחומי המחייה שעוד נשארו להן ייעלמו תוך כ-50 שנים.
ראו גם

הפארק הלאומי מרוג'ג'י
הערות שוליים

↑  ונגת הקסדה באתר הרשימה האדומה של IUCN
ז'ואאו הרביעי, מלך פורטוגל

ז'ואאו הרביעי, מלך פורטוגל (בפורטוגזית: João IV de Portugal; ‏19 במרץ 1604 – 6 בנובמבר 1656) היה מלך פורטוגל בין השנים 1640–1656.
חייו > ילדותו

ז'ואאו הרביעי נולד בליסבון ב-19 במרץ 1604, לתאודוסיו השני, דוכס ברגנסה השביעי ואנה דה ולאסקו אי גירון, בתו של חואן פרננדז דה ולאסקו, דוכס פריאס החמישי. בשנת 1630 מת אביו תאודוסיו השני, דוכס ברגנסה השביעי, וז'ואאו ירש את תוארו של אביו "דוכס ברגנסה", ובשנת 1633 התחתן ז'ואאו עם לואיסה דה גוסמן, בתו של חואן מנואל פרס דה גוסמן, דוכס מדינה-סידוניה השמיני.
משפחתו

בשנת 1633 התחתן ז'ואאו עם לואיסה דה גוסמן, בתו של חואן מנואל פרס דה גוסמן, דוכס מדינה-סידוניה השמיני, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
תאודוסיו, נסיך ברזיל (1634–1653)
אנה (1635)
ז'ואנה, נסיכת ביירה (1635–1653)
קתרינה, נסיכת פורטוגל (1638–1705)
מנואל (1640)
אפונסו השישי, מלך פורטוגל (1643–1683)
פדרו השני, מלך פורטוגל (1648–1706)
בנוסף הייתה לז'ואאו גם בת לא חוקית מפילגשו.
הערות שוליים

↑  המתיחות בין המדינות התקיימה עד לחתימה על הסכם ליסבון (1668), בו הכירה ספרד בריבונותה של פורטוגל, ובתמורה הכירה פורטוגל בריבונותה של ספרד במובלעת סאוטה שבמרוקו, כפי שתבעו תושבי המובלעת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007506487705171  PLWABN: 9811357431005606  BIBSYS: 90925229  BnF: cb12861464n (data)  CANTIC: a11368329  GND: 119308169  ICCU: SBLV276600  ISNI: 0000 0001 2098 5087  LCCN: n83041830  MusicBrainz: 07ded703-212a-4685-8d44-5b63c6562a33  NTA: 07016505X  SELIBR: 245801  SNAC: w65q4tsc  SUDOC: 072291303  VcBA: 495/138209  VIAF: 280873213   WorldCat (עם VIAF): 280873213
חוסיין בנמילודי

חוסיין בנמילודי (31 בינואר 1955 – 5 בנובמבר 1981) היה כדורגלן אלג'יראי ששיחק בעמדת החלוץ. שיחק בקבוצת CR בלוזדאד מליגת העל האלג'יראית, וכן בנבחרת אלג'יריה.
קריירת מועדונים

בנמילודי גדל במחלקות הנוער של IRB מדניה ו-CR בלוזדאד, ושיחק במשך כל הקריירה שלו עד למותו בקבוצה הבוגרת של CR בלוזדאד מליגת העל האלג'יראית. הוא זכה עם המועדון בגביע האלג'יראי בעונת 1977/1978.
קריירה בינלאומית

בנמילודי ערך חמש הופעות בנבחרת אלג'יריה בין השנים 1979–1980, בהן הבקיע שני שערים. הוא היה חלק מסגל הנבחרת בטורניר גביע אפריקה לאומות 1980, טורניר בו הפסידה נבחרתו בגמר.
מותו

ב-5 בנובמבר 1981, במהלך משחק נגד עין אלבידא במסגרת ליגת העל האלג'יראית, מת בנמיולדי כתוצאה מהרעלת מזון חמורה.
תארים

הגביע האלג'יראי (1): 1977/1978
הערות שוליים

↑  30 years after death of Hocine Benmiloudi באתר El-Khabar, ‏ 5 בנובמבר 2011 (בערבית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "חוסיין בנמילודי".
טבעת מצב רוח

טבעת מצב רוח היא טבעת המשנה את צבעה בהתאם לטמפרטורת הגוף. הטבעת מהווה סוג של ביופידבק וכביכול מגלה את מצב רוחו של האדם שעונד אותה, לפי הטמפרטורה שלו. הטבעת הייתה פופולרית בשנות ה-70 והיא נחשבת לאחד מהסמלים של העשור. כיום ניתן להשיג את הטבעת גם בצורת עגילים, שרשרות וטבעות רגליים.
טבעת מצב הרוח הומצאה בסוף שנות השישים על ידי יצרן תכשיטים בשם מרווין ורניק. ורניק קיבל את הרעיון לטבעת לאחר שראה את חברו הרופא משתמש ברצועה תרמוכרומית במהלך ניתוח שנועד למדוד את הטמפרטורה של המטופל ישירות מהמצח שלו.
אופן הפעולה של הטבעת

האבן בטבעת היא בעצם גביש נוזלי טרמוכרומי המוקף בזכוכית. גביש זה רגיש מאוד וצורתו משתנה עם שינוי הטמפרטורה שלו, דבר הגורם לו להחזיר אורכי גל שונים ובכך לשנות את צבעו. בגלל מספרן הרב של הגרסאות, אין אחידות מלאה בנוגע לצבעים בן כל סוגי הטבעות. אולם, רוב הטבעות מכוונות כך שיראו את הצבע הירוק ב 27.7 מעלות צלזיוס - הטמפרטורה הממוצעת של אדם בהתחשב במרחק הטבעת מהגוף ובסביבה ממוצעת. דבר זה יוצר ברוב הטבעות את סט הצבעים הבא:
שחור - פחד או עצבנות
חום - עיפות, מתח נפשי או דאגה
אפור - חרדה או דחק
אדום - לחוץ מעט, לא רגוע, או בעל רגשות מעורבבים
ירוק - טמפרטורת האדם ממוצעת ולחץ הדם אינו גבוה
כחול - רוגע
סגול - שמחה או תשוקה
כשאדם שרוי במתח נפשי, טמפרטורת הגוף שלו יורדת, דבר הבא לידי ביטוי בשינוי צבע הטבעת לאדום, אפור חום ולבסוף שחור. להפך, כאשר אדם רגוע או במצב של תשוקה, טמפרטורת הגוף עולה, דבר הגורם לטבעת להשתנות לכחול ולסגול.
טבעת מצב רוח.
חכמת נשים

חכמת נשים הוא ארגון ישראלי שמטרתו היא לקדם זכויות נשים בקהילות היהדות האורתודוקסית בישראל ובארצות הברית. מטרתם היא לעלות מודעות למדיניות שעלולה לפגוע בנשים בתוך הקהילות האורתודוקסיות. פעילות הקבוצה כוללת הקמת מאגר תמונות הכולל את תמונותיהן של נשים אורתודוקסיות, ושימוש בפרסומים סאטיריים, המחקים את לימוד התורה היהודית שמטרתה לחנך לאי שוויון בקרב אורתודוקסים.
פעילויות

ארגון חכמת נשים והפעילות שלה מתמקדות במגבלות החברתיות שהנשים עומדות מולן, לדוגמה, הן נאבקות כנגד העגינות, והן נאבקות נגד הסתרת הנשים במרחבים בישראל. כמו כן, הקבוצה מקדמת הסברה מול נשים חרדיות.
הקבוצה מארחת פודקאסט קבוע במגוון נושאים בהשתתפות רייצ'ל סטומל, אן גורדון והמייסדת המשותפת של הקבוצה, שושנה קיטס יאסקול. את הפודקאסט מפיקים ומארחים בית הקפה היהודי.
בשנת 2021, השיקה חכמת נשים מעין אלבום תמונות, שלהם הם קראו "בנק תמונות". בתמונות היו פרצופים של נשים חרדיות, והארגון הפיץ את האלבום בעולם החרדי כאקט מחאה כנגד צנזורה של תמונות נשים בעיתונים חרדיים. לטענת הקבוצה, הצנזורה בעיתונות נובעת ממנהג שאינו מהיהדות, והוא תורם להדרת נשים יהודיות, בעיקר בעולם החרדי. האלבום מורכב ממגוון רחב של נשים חרדיות מארצות הברית ומישראל, והתמונות משקפות את חיי היומיום של נשים אורתודוקסיות וחרדיות.
בשנת 2022, לאחר התאבדותו של חיים ולדר, 750,000 פליירים המצדדים דברי תמיכה רבניים בנפגעי התעללות מינית, הופצו בערים חרדיות במדינת ישראל. על הפליירים נכתב המשפט "כולנו מאמינים לנפגעות ולנפגעים".
ראו גם

נשים בישראל
פמיניזם בישראל
פמיניזם דתי
הערות שוליים

↑  Larry Yudelson, Women’s wisdom, jewishstandard.timesofisrael.com (באנגלית אמריקאית)
↑  Noah Lubin, The 11th Plague | This Passover will be different from all others — and there’s freedom in that, The Forward (באנגלית אמריקאית)
↑  "In Israel, Orthodox women are fighting to be heard ... and seen". Christian Science Monitor. 2020-01-02. ISSN 0882-7729. נבדק ב-2022-03-22.
1 2  אטילה שומפלבי, אלכסנדרה לוקש, "לא תמחקו אותנו": מרד החרדיות שהקימו מאגר תמונות נשים, באתר ynet, 11 בנובמבר 2021
↑  העלון ששם מראה לרבנים: "עגונת השבת" מגיע לבתי הכנסת, באתר ynet, 10 בדצמבר 2021
↑  Chochmat Nashim, Jewish Coffee House (באנגלית אמריקאית)
↑  T. O. I. staff, Join ToI Community and meet the matriarch of Orthodox feminism, Blu Greenberg, www.timesofisrael.com (באנגלית אמריקאית)
↑  JNS, Jewish Life Photo Bank: women!, IJN | Intermountain Jewish News, ‏2021-10-07 (באנגלית אמריקאית)
↑  "The Israeli Activists Putting Orthodox Women Back in the Picture". Haaretz (באנגלית). נבדק ב-2022-03-22.
↑  הפסקת השתיקה סביב התעללות מינית, באתר Chochmat Nashim, ‏2022-01-27
ז'ואאו דומינגוס פינטו

ז'ואאו דומינגוס דה סילבה פינטו (בפורטוגזית: João Domingos da Silva Pinto; נולד ב-21 בנובמבר 1961) הוא כדורגלן עבר פורטוגלי ששיחק כמגן ימני, וכיום מאמן כדורגל.
פינטו שיחק לאורך כל הקריירה בקבוצת פורטו, ובמשך 16 עונות זכה עמה ב-25 תארים, בהם תשע אליפויות פורטוגל וגביע אירופה לאלופות. פינטו הוא מלך ההופעות בכל הזמנים במדיה של פורטו, ונחשב לאחד מבכירי המגנים בהיסטוריה של הכדורגל הפורטוגלי. לזכותו שבעים הופעות במדיה של נבחרת פורטוגל, אותה ייצג בין היתר ביורו 1984 ובמונדיאל 1986.
קריירת משחק

פינטו החל את דרכו בקבוצת הנוער של פורטו, ועלה לשחק בקבוצה הבוגרת בעונת 1981/1982. באותה עונה ערך פינטו שבע הופעות ליגה, כשקבוצתו סיימה את העונה במקום השלישי. היה זה מיקום הליגה הנמוך ביותר אותו חווה פינטו בקריירה, ובשאר 15 העונות שלו במדי פורטו לא ירדה קבוצתו משני המקומות הראשונים (תשע אליפויות ושש סגנויות).
כבר מעונתו השנייה במדיה של פורטו היה פינטו לשחקן הרכב משמעותי, ובעונת 1983/1984 זכה עם קבוצתו לראשונה בתואר, הגביע הפורטוגלי, לאחר ניצחון 4-1 בגמר על ריו אבה. עונה אחר כך כבר זכתה הקבוצה באליפות פורטוגל, הראשונה בקריירה של פינטו. לאחר זכייה באליפות שנייה ברציפות, השתתפה פורטו בגביע אירופה לאלופות לעונת 1986/1987. פורטו העפילה עד למשחק הגמר, שם פגשה את באיירן מינכן. בהיעדרו של הקפטן הקבוע פרננדו גומש, עלה פינטו למשחק עם סרט הקפטן, ולאחר מהפך בדקות הסיום שקבע 2-1 לפורטו, הניף את גביע אירופה הראשון בתולדות המועדון. בעקבות הזכייה השתתפה הקבוצה, ואף זכתה, בתוארי הסופר קאפ האירופי (ניצחון כפול על אייאקס) והגביע הביניבשתי, לאחר ניצחון 2-1 בהארכה על פניארול. בשני הטורנירים הניף פינטו את הגביע כקפטן.
בסיום עונת 1996/1997, לאחר זכייה באליפות שלישית ברציפות, פרש פינטו ממשחק פעיל בגיל 36. לאחר ששיחק לאורך כל הקריירה בפורטו, קבע פינטו את שיא ההופעות במדי הקבוצה (587) ואת שיא הופעות הליגה במדיה (408), והניף במדיה 25 תארים, בהם גביע אירופה לאלופות, הסופר קאפ האירופי, הגביע הביניבשתי, תשע אליפויות פורטוגל, ארבעה גביעים ותשע זכיות בסופר קאפ הפורטוגלי.
קריירת משחק > נבחרת פורטוגל

פינטו החל את דרכו במדי פורטוגל כשהיה בן 22 בלבד, בהפסדה הביתי של הנבחרת 3-0 לצרפת במשחק ידידות תחת המאמן אוטו גלוריה ב-16 בפברואר 1983.
פינטו הספיק לערוך שתי הופעות במוקדמות יורו 1984, בטרם זומן לסגל הנבחרת לקראת טורניר הגמר על ידי המאמן פרננדו קבריטה. פינטו פתח בהרכב נבחרתו בכל ארבעת משחקיה בטורניר. בשלב הבתים הפתיעה פורטוגל וסיימה בראש הבית, לאחר שנפרדה בשוויון 0-0 עם גרמניה המערבית, בשוויון 1-1 עם ספרד, וגברה 1-0 על רומניה. בחצי הגמר נכנעה פורטוגל 3-2 בהארכה לצרפת המארחת. בתום הטורניר נבחר פינטו לנבחרת הטורניר, והיה לאחד משני נציגיה של פורטוגל באותה הנבחרת. לאחר שערך שמונה הופעות במסגרת מוקדמות מונדיאל 1986, זומן פינטו לסגל הנבחרת למונדיאל 1986 על ידי ז'וזה אוגוסטו טורס, אך לא שותף כלל בשלושת משחקיה של פורטוגל בטורניר עקב דלקת אדר החזה ממנה סבל. פורטוגל סיימה את דרכה בתום שלב הבתים.
ב-11 בנובמבר 1987, במשחק מול שווייץ, עלה פינטו בפעם הראשונה מתוך 44 כקפטן הנבחרת. כשנה וחצי אחר כך, ב-26 באפריל 1989 במסגרת מוקדמות מונדיאל 1990, כבש פינטו לרשתה של אותה שווייץ את שערו הבינלאומי היחיד בקריירה, בדרך לניצחון 3-1. בשלהי הקריירה הבינלאומית שותף פינטו בחמישה משחקים במסגרת מוקדמות יורו 1996, אך לא זומן לסגל של אנטוניו אוליביירה לטורניר הגמר.
משחקו האחרון של פינטו במדי פורטוגל נערך ב-9 בנובמבר 1996, בניצחון 1-0 על אוקראינה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1998. בסך הכול ערך שבעים הופעות, מתוכן 44 כקפטן, וכבש שער אחד.
קריירת אימון

לקראת עונת 1997/1998, מיד לאחר שפרש ממשחק פעיל, נותר פינטו בפורטו כמאמן נוער. בעונה הראשונה שלו על הקווים הוביל את קבוצת הנוער לזכייה באליפות, ובסך הכול בשבע עונות כמאמן הנוער הוביל אותה לשתי זכיות.
לאחר שבע עונות בקבוצת הנוער, נותר פינטו בפורטו כמשקיף במשחקיה של הקבוצה הבוגרת, תפקיד אותו נשא במשך שתי עונות. זמן קצר טרם פתיחת עונת 2006/2007, התפטר המאמן ההולנדי קו אדריאנסה מאימון פורטו. פינטו נקרא לשמש כעוזר מאמן במשחק הסופר קאפ הפורטוגלי מול ויטוריה סטובאל, בו גברה פורטו 3-0 על יריבתה וזכתה בתואר. זמן קצר אחר כך התמנה ז'סואלדו פריירה לתפקיד מאמן הקבוצה, ופינטו שימש כעוזר מאמן לאורך כל הקדנציה של פריירה, שנמשכה ארבע עונות.
לקראת עונת 2010/2011 התמנה פינטו לתפקיד מאמן ראשי לראשונה בקריירה, בקבוצת ספורטינג קוביליה מהליגה הפורטוגלית השנייה. ב-15 בפברואר 2011, בעקבות הפסד לאשטוריל שהותיר את הקבוצה מתחת לקו האדום, התפטר פינטו מתפקידו כמאמן הקבוצה.
התנסותו השנייה כמאמן ראשי הייתה מוצלחת יותר, והגיעה בינואר 2013, במהלך עונת 2012/2013. פינטו התמנה לתפקיד מאמן צ'אבס מהליגה הפורטוגלית השלישית, והיה למאמנה השלישי של הקבוצה באותה העונה. הוא הוביל אותה למקום הראשון בבית ולבית הגמר, שם סיימה קבוצתו במקום הראשון עם ניצחון ותיקו ועלתה לליגת המשנה. פינטו סיים את תפקידו בתום העונה.
תארים

גביע אירופה לאלופות: 1986/1987
אליפות פורטוגל (9): 1984/1985, 1985/1986, 1987/1988, 1989/1990, 1991/1992, 1992/1993, 1994/1995, 1995/1996, 1996/1997
הגביע הפורטוגלי (4): 1983/1984, 1987/1988, 1990/1991, 1993/1994
הגביע הביניבשתי: 1987
הסופר קאפ האירופי: 1987
הסופר קאפ הפורטוגלי (9): 1981, 1983, 1984, 1985, 1987, 1991, 1992, 1994, 1995
נבחרת הטורניר ביורו 1984
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים | בגביע> הופעות | בגביע> שערים | באירופה> הופעות | באירופה> שערים | אחר> הופעות | אחר> שערים | סך הכול> הופעות | סך הכול> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1981/1982 | פורטו | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 7 | 0 | 2 | 0 | 0 | 0 | 2 | 0 | 11 | 0 |
| 1982/1983 | פורטו | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 23 | 0 | 6 | 1 | 2 | 0 | 0 | 0 | 31 | 1 |
| 1983/1984 | פורטו | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 26 | 0 | 9 | 0 | 9 | 0 | 2 | 0 | 46 | 0 |
| 1984/1985 | פורטו | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 30 | 0 | 7 | 0 | 2 | 0 | 4 | 0 | 43 | 0 |
| 1985/1986 | פורטו | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 18 | 1 | 3 | 0 | 4 | 0 | 2 | 0 | 27 | 1 |
| 1986/1987 | פורטו | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 29 | 3 | 5 | 0 | 9 | 0 | 2 | 0 | 45 | 3 |
| 1987/1988 | פורטו | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 34 | 1 | 7 | 0 | 4 | 0 | 3 | 0 | 48 | 1 |
| 1988/1989 | פורטו | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 35 | 1 | 4 | 0 | 3 | 0 | 2 | 0 | 44 | 1 |
| 1989/1990 | פורטו | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 30 | 0 | 3 | 0 | 6 | 0 | 0 | 0 | 39 | 0 |
| 1990/1991 | פורטו | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 30 | 0 | 5 | 1 | 5 | 0 | 2 | 0 | 42 | 1 |
| 1991/1992 | פורטו | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 33 | 8 | 6 | 0 | 4 | 0 | 1 | 0 | 44 | 8 |
| 1992/1993 | פורטו | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 25 | 2 | 2 | 0 | 12 | 0 | 3 | 1 | 42 | 3 |
| 1993/1994 | פורטו | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 31 | 1 | 6 | 0 | 14 | 0 | 2 | 0 | 53 | 1 |
| 1994/1995 | פורטו | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 31 | 0 | 2 | 0 | 4 | 0 | 3 | 0 | 40 | 0 |
| 1995/1996 | פורטו | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 13 | 0 | 6 | 0 | 4 | 0 | 0 | 0 | 23 | 0 |
| 1996/1997 | פורטו | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 13 | 0 | 2 | 0 | 2 | 0 | 0 | 0 | 17 | 0 |
| סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | 408 | 17 | 75 | 2 | 76 | 0 | 28 | 1 | 587 | 20 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת פורטוגל> שנה | נבחרת פורטוגל> הופעות | נבחרת פורטוגל> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1983 | 4 | 0 |
| 1984 | 10 | 0 |
| 1985 | 7 | 0 |
| 1986 | 1 | 0 |
| 1987 | 2 | 0 |
1988: 0
| 1989 | 11 | 1 |
| 1990 | 3 | 0 |
| 1991 | 9 | 0 |
| 1992 | 8 | 0 |
| 1993 | 7 | 0 |
| 1994 | 5 | 0 |
| 1995 | 2 | 0 |
| 1996 | 1 | 0 |
| סה"כ | 70 | 1 |
חוסיין ברגותי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 במאי 1954 כובאר, מדינה פלסטינית 
 פטירה:  1 במאי 2002 (בגיל 47) כובאר, מדינה פלסטינית 
 מדינה:  מדינה פלסטינית 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה לטכנולוגיה ולכלכלה של בודפשט, אוניברסיטת ביר זית, אוניברסיטת וושינגטון 
 שפות היצירה:  ערבית, אנגלית 
 
חוסיין ג'אמיל ברגותי (בערבית: حسين جميل برغوثي; 5 במאי 1954 – 1 במאי 2002) היה משורר פלסטיני, מחזאי, מתרגם, מבקר ופילוסוף. ממייסדי "בית השירה" הפלסטיני ומנהל הוצאה לאור של שני כתבי עת לספרות.
קורות חייו

ברגותי נולד בכפר כובר, והעביר את ילדותו בין הכפר יחד עם אמו ובין ביירות בה עבד אביו. מנודה בילדותו מצא נחמה בחיק הטבע והמילים. בשנתו המסיימת בתיכון השתתף בתחרות כתיבת שירה שנערכה על ידי משרד החינוך הירדני בעת שליטתו בגדה המערבית, והמקום הראשון נמנע ממנו בתואנה לפלגיאט לה השיב בנוכחות הקהל "בורות אינה תירוץ". ברגותי השלים את לימודי התיכון בבית הספר אמיר חסן בביר זית.
משך חמש שנים למד בבודפשט מדע המדינה ומימון ציבורי. עם חזרתו החל ללמוד באוניברסיטת ביר זית והשלים תואר ראשון בספרות אנגלית. במהלך השנה לתום לימודיו אלה, ב-1983, לימד באוניברסיטת ביר זית עד שנסע להמשיך את לימודי המאסטר (1987) והדוקטורט (1992) בספרות השוואתית באוניברסיטת וושינגטון שבסיאטל.
ברגותי שב לרשות הפלסטינית עם מינויו לפרופסור לפילוסופיה וחקר התרבות באוניברסיטת ביר זית, ומשך שלש שנים (1997) החזיק במשרת פרופסור לספרות, ביקורת ותיאטרון באוניברסיטת אל קודס, במהלכן היה ממייסדי "בית השירה" הפלסטיני ומנהל הוצאה לאור בשני כתבי עת לספרות.
ברגותי נפטר ב-1 במאי 2002 בבית החולים רמאללה לאחר מחלת סרטן ממושכת.
עבודותיו

מגוון עבודותיו של ברגותי חובק רומנים בהם בעלי הקשרים אוטוביוגרפיים מובהקים, שירה, מסאות וביקורת, פזמונאות, מחזאות ותסריטאות. אך שתיים מעבודותיו, "האור הכחול" ו"בין עצי השקד", תורגמו לצרפתית על ידי מריאן וייס.
עבודותיו > מיצירותיו הבולטות > האור הכחול

יצירת המופת מאת ברגותי נכתבה בשנת 2001, ופורשת מחוויותיו בחברת החריגים המנודים ו"המשוגעים" ברחובות סיאטל, הפוקדים את בית הקולנוע "האשליה הנוראה", את הבר "האור הכחול" ואת בית הקפה "המוצא האחרון", וכן את מפגשו עם בארי, דרוויש סופי מקוניה שנטש את חייו האקדמיים ואת מולדתו לטובת חיי ”חסר בית משוגע, או כל מילה אחרת המשמשת לתיאור אלה שאנו לא מבינים”. הספר עוסק בחקירת השיגעון של הגיבור והפרדוקס הרוחני המתואר כ"מפגש בין ילד הרים והים" שני מושגים המקטבים את נפשו. ספר ברוח דור הביט. הרומן אף תורגם לצרפתית.
עבודותיו > מיצירותיו הבולטות > הגדה השלישית של נהר הירדן

ספרו זה ראה אור ב-1984, במהלך מסעו באירופה, ומתאר את מצבו הנפשי חסר המנוחה והגבולי. באמצעות אנלוגיה לנהר הירדן מדגים של"נהר החיים", שתי גדות, מולדת וגלות, בעוד אחדים נועדו לחיים מדומים "בגדה השלישית", גדה של רוחניות, הגות, תשוקה וכאב, אהבה, שיגעון ושירה.