stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בה"ד 8

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בסיס הדרכה 
 מיקום:  נתניה 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מפעיל:   מערך הכושר הקרבי
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1949
 תאריך פתיחה רשמי:  1949 
 
 קואורדינטות:  32°15′41″N 34°49′53″E﻿ / ﻿32.261416666667°N 34.831333333333°E﻿ / 32.261416666667; 34.831333333333
  (למפת נתניה מוגדלת) בה"ד 8(למפת נתניה רגילה) בה"ד 8(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בה"ד 8(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בה"ד 8
 
בה"ד 8 (בסיס הדרכה מס' 8) הוא בית ספר לכושר קרבי הממוקם במכון וינגייט וסמוך לחוף נתניה.
הבסיס כפוף למערך הכושר הקרבי של צה"ל, מסמיך את כלל תפקידי המערך ומארגן השתלמויות בתחום זה.
היסטוריה

בה"ד 8 הוקם בשנת 1949 כבית הספר לצניחה של צה"ל, בצמוד לבסיס חיל האוויר בתל-נוף. תחילה שימש להכשרת הצנחנים הראשונים, אשר מהם הורכב גדוד הצנחנים הראשון גדוד 890. לאחר שהגדוד הוכפף לבה"ד, הפכה היחידה לתשתית ממנה הוקמה ב-1954 חטיבת הצנחנים. מפקדו הראשון היה יהודה הררי וסגנו, לוחם הקומנדו הבריטי, צבי צלנר.
יחידת האימון הגופני הוקמה עם הקמת צה"ל ב-1948 ובסיסה היה נטוע ביחידת האימון שפעלה בפלמ"ח בתקופת טרום קום המדינה. תחילה הוקם מטה היחידה ובסיס האימונים במחנה סרפנד שהיה קודם לכן בשליטת הצבא הבריטי, לאחר הפיכת מחנה סרפנד לבסיס צריפין הועברה היחידה למחנה דורה שבנתניה, לאחר בניית שכונת רמת ידין בשנות ה-50 פונה הבסיס בשנית והעבר למתחם מכון וינגייט.
ב-1976 הפך המערך ליחידה בתוך זרוע היבשה ותפקידה הורחב לפיתוח מערכי ירי, ניווט, שחייה והצלה ואימוני לוחמה פנים אל פנים אותם הוביל אמן הלחימה אימי שדאור ליכטנפלד.
הבסיס שם לעצמו למטרה להנחיל את חשיבות הכושר הגופני והקרבי בשילוב עם תזונה נכונה ותרבות גופנית לכלל המשרתים בצה"ל.
בבה"ד 8 שמים דגש על מקצועיות ופיתוח הדרכה, חדשנות כל זאת על ידי צוות הדרכה איכותי שאותר ונבחר בקפידה.
העישון אסור בכל רחבי הבה״ד וקוד הלבוש כולל לפעמים בגדי ספורט במקום מדים.
מפקד הבה"ד הוא סא"ל ברוך רם.
הערות שוליים

↑  הכי בסיסי, בה"ד 8 וינגייט באתר מתגייסים
↑  מערך הכושר הקרבי משמש כאחד מעמודי התווך של צה"ל למעלה מ-65 שנה
ערך זה הוא קצרמרבנושא צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אמנון מרינוב

| --- | --- |

אמנון מרינוב
 לידה:  23 בדצמבר 1930 ירושלים, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  7 בדצמבר 2011 (בגיל 80)
 ענף מדעי:  פיזיקה, פיזיקה גרעינית
 מקום מגורים:  ישראל, ארצות הברית
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תרומות עיקריות
 יסודות טרנס-אורניים, קופרניקיום
 
אמנון מָרינוב (23 בדצמבר 1930 – 7 בדצמבר 2011) היה פיזיקאי ישראלי, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה

אמנון מרינוב נולד בירושלים בשנת 1930, ולמד בבית חינוך לילדי עובדים בעיר. הצטרף להכשרת עין גב של הפלמ"ח ולחם במלחמת העצמאות בשורות חטיבת הראל. בשנת 1949 היה בין מייסדי קיבוץ צרעה, ומ-1958 התגורר בירושלים.
למד פיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים, קיבל בה את תואר הדוקטור והצטרף לסגל מכון רקח לפיזיקה של האוניברסיטה, בו הגיע לדרגת פרופסור (ולאחר פרישתו לגמלאות: פרופסור אמריטוס).
התמחה בפיזיקה גרעינית. הוא יצא לתקופת פוסט-דוקטורט במעבדות הלאומיות ארגון באילינוי שבארצות הברית (1963–1965) והיה חוקר אורח במעבדת רתרפורד לאנרגיות גבוהות בבריטניה (1969–1971), במרכז הלמהולץ למחקר יונים כבדים (GSI) בדרמשטט, גרמניה (1978–1979) ובמרכז למחקר גרעיני ביוליך, גרמניה (1981–1984, 1988–1989).
תחומי מחקריו:
מבנים גרעיניים וריאקציות גרעיניות.
יסודות על-כבדים הנוצרים על ידי פרוטונים באנרגיה גבוהה
מבנים איזומריים מעוותים ארוכי חיים
יסודות על-כבדים הקיימים בטבע.
בשנת 1971 טען במאמר בכתב העת Nature‏ לגילוי יסוד כימי חדש שמספרו האטומי 112 על ידי קבוצת המחקר שבראשה עמד, אך הקרדיט על גילוי היסוד (קופרניקיום) ניתן לבסוף למוסד GSI בגרמניה על תגליתם משנת 1996.
בשנת 2008 טען לעדויות ראשונות לגילוי יסוד על-כבד חדש, שמספרו 122, ואשר קיבל את השם הזמני אונביביום‏.
אחד מתלמידיו אמר כי "עבודתו ומחקריו הציבו את ישראל במרכז המפה העולמית של חקר היסודות העל-כבדים (שמספרם האטומי מעל 110)".
אמנון מרינוב נפטר ב-7 בדצמבר 2011, בגיל 80, ונקבר בבית הקברות בקיבוץ מעלה החמישה.
ביוגרפיה > חיפוש היסודות העל-כבדים

למחקר היסודות העל-כבדים ישנה חשיבות מיוחדת. הוא מספק תובנות להבנה טובה יותר של מבנה החומר ושל האבולוציה של היקום. הוא יכול גם להוביל ליישומים חדשים עבור יסודות אלה, בין שהתגלו בטבע או יוצרו באופן מלאכותי. בעוד שמחקרים תאורטיים ניבאו את קיומו של "אי של יציבות" של היסודות העל-כבדים כבר בשנות ה-60 של המאה ה-20, מחקריו של מרינוב ופרסומיו בדבר גילוי היסוד ה-112 האיצו באופן משמעותי את המחקר הנסיוני של היסודות העל-כבדים. יתר על כן, מרינוב היה חלוץ בשיטות ניסיוניות המבוססות על ריאקציות משניות. בעבודתו הוא גם פיתח פרשנויות חדשות הנוגעות למצבים איזומריים, שתמכו בהשערה בדבר קיומם של יסודות על-כבדים ארוכי-חיים בטבע.
מרינוב הקדיש חלק ניכר מהקריירה שלו לחיפוש אחר יסודות על-כבדים. הכוונה ליסודות בעלי מספר אטומי גדול מ-92, הנחשבים לבלתי יציבים. כבר בשנות ה-60 של המאה ה-20 חזו חישובים תאורטיים את הקיום האפשרי של "אי של יציבות" של יסודות על-כבדים. חלק מחישובים אלה חזו חיים ארוכים מאוד לאיזוטופים על-כבדים של יסודות מסוימים – עד כדי מחצית חיים של מיליון שנים. תחזיות אלו ריגשו את קהילת הפיזיקה הגרעינית, והמריצו את החיפוש אחר יסודות על-כבדים. המדענים השתמשו בשלוש שיטות עיקריות:
חיפוש יסודות על-כבדים הקיימים בטבע.
יצירת יסודות על-כבדים על ידי ספיגת נייטרונים – ריאקציות איטיות של לכידת נייטרונים (וביניהם קרינת בטא).
שימוש במאיץ יונים כבד.
מרינוב היה חלוץ בפיתוח גישה חלופית למחקר היסודות העל-כבדים, המבוססת על ריאקציות משניות. בהמשך הוא פיתח פרשנות מקורית לתופעות של מצבים איזומריים, פרשנות שחזתה זמן מחצית חיים ארוך יחסית לגרעינים גדולים, ואף חיזקה את האפשרות לגילויים של יסודות על-כבדים בטבע.
ביוגרפיה > חיפוש היסודות העל-כבדים > התביעה לראשוניות הגילוי של יסוד מספר 112

בשנת 1971, כאשר מרינוב היה עמית מחקר במעבדות רתרפורד לאנרגיה גבוהה, במחוז אוקספורדשייר באנגליה, חקרו הוא וחבריו מטרות טונגסטן אשר שימשו כמעצור לאלומת הפרוטונים (24 GeV) במאיץ החלקיקים ב-CERN. השערתו של מרינוב הייתה שקרן הפרוטונים שפגעה במטרת הטונגסטן גרמה להדף של שברי גרעיני טונגסטן בעלי אנרגיה גבוהה מאוד, וכתוצאה מריאקציה משנית פגעו אלה בגרעיני טונגסטן שכנים והתמזגו לתוכם, דבר שגרם ליצירתם של יסודות על-כבדים. מרינוב ועמיתיו גילו את מה שעל פי טענתם היווה הוכחה לקיומו של יסוד על-כבד ארוך-חיים בעל מספר אטומי 112, הומולוגי למרקורי ובעל זמן מחצית חיים של 47 ימים. בשנת 1984, כשהם מבססים את טיעוניהם על מדידות של מפריד מסות, הגיעו מרינוב ועמיתיו למסקנה כי הגרעינים שנוצרו ב-1971 הם יסודות על-כבדים מעוטי נייטרונים עם Z=112 וכ-160 נייטרונים. יציבותם של גרעיני היסודות העל-כבדים הללו, וכן תכונות הקרינה הבלתי צפויות שלהם, היו קשורים לדעתו של מרינוב למצבים איזומריים. הצוות השתמש בטכניקות של הפרדה כימית על מנת לבודד את הגרעינים. מרינוב ועמיתיו טענו כי זיהו בסך הכל מאות גרעינים של היסוד העל-כבד החדש בעל מספר אטומי 112.
סוגיות אחדות צצו בדבר הפערים בין המאפיינים שנחזו באופן תאורטי עבור היסודות העל-כבדים הללו לעומת אלה שהתגלו באופן ניסיוני. אחת הבעיות הייתה שהחתך שחושב באופן תאורטי עבור היסודות הללו היה בכמה סדרי גודל גדול יותר מהחתכים האופייניים שנמדדו בניסויים. מרינוב ועמיתיו סיפקו הסבר לפער זה על ידי מחקר הספקטרה של האקטינידים אשר הופרדו ממטרת הטונגסטן.
ממצאיו המפתיעים של מרינוב לא זכו להכרה על ידי הקהילה המדעית, אף על פי שלא אותרו במחקריו שגיאות ניסיוניות ואף לא בוצעה אי פעם חזרה על הניסויים שלו באופן זהה מבחינת התהליך ופרטיו. למרות המאמרים הרבים שפורסמו על ידי מרינוב ועמיתיו בנוגע לממצאיהם, הגילוי של יסוד 112 על ידם לא אושר על ידי הקהילה המדעית.
בשנת 1996 דיווח מרכז הלמהולץ למחקר יונים כבדים (GSI) ליד דרמשטאדט, גרמניה, על עדויות לגילויו של גרעין יחיד בעל מספר אטומי 112 וזמן מחצית חיים של פחות מאלפית שנייה. בשנת 2009 הוכר צוות ה-GSI רשמית כמגלה יסוד חדש זה, והיסוד קיבל את השם קופרניקיום, על שם האסטרונום ניקולאוס קופרניקוס. מרינוב ועמיתיו הגישו ערעור על מתן זכות הראשונים ל-GSI לגילוי היסוד ה-112.
ביוגרפיה > חיפוש היסודות העל-כבדים > חיפוש יסודות על-כבדים בטבע

בשנות ה-90 של המאה ה-20 החל מרינוב לחפש את קיומם של יסודות על-כבדים בטבע, חיפוש שנמשך גם אל תוך המאה ה-21. מרינוב ועמיתיו פיתחו פרשנות עקבית לכמה תופעות בלתי מוסברות בעבר הקשורות לגילויים של מצבים איזומריים מעוותים ארוכי חיים ובעלי ספין גבוה. מרינוב צפה שייתכן שלגרעינים על-כבדים מסוג זה יהיו אורכי חיים ארוכים יחסית כשהם מצויים במצבים איזומריים, דבר היכול להסביר את הימצאותם בטבע.
בישמם את הפרשנות שלהם, מרינוב וחבריו גילו במחקר של Au טהור עדויות לקיומם של איזוטופים ארוכי חיים בעלי מספרי מסה אטומית 261 ו-265, ואחוז של פחות מאלפית ppm ביחס לAu. המסות שנמדדו תאמו את התחזיות למסות של 261Rg ו- 265Rg שהתגלו בעבר (Z=111).
בשנת 2009, לאחר שחקרו Th טבעי, מרינוב וחבריו דיווחו על עדויות לקיומו האפשרי של גרעין כבד במיוחד ארוך חיים בעל מסה אטומית מספר A=292
ומספר אטומי Z=122 או יסוד סמוך, ואחוז של כ-10-12 × 1 ביחס ל- 232Th. זמן מחצית החיים המוסק של יותר של מ-108 שנים ליסוד שהתגלה היה קשור ליציבות היחסית של המצבים האיזומריים שבהם הוא נמצא.
ביוגרפיה > משפחתו

מרינוב התגורר ברמת דניה בירושלים עם אשתו רחל, ונולדו להם ארבעה ילדים. אביו, חיים מרינוב (1904–2001), היה סגן ראש עיריית ירושלים בשנים 1964–1973. חמיו, יעקב מימון (1902–1977), היה הממציא של שיטת הקצרנות העברית, וחתן פרס ישראל לשנת 1976 על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה בקליטת עלייה ובלימוד עברית בהתנדבות לעולים חדשים בכל רחבי הארץ.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑  A. Marinov, C.J. Batty, A.I. Kilvington, G.W.A. Newton, V.J. Robinson and J.D. Hemingway, "Evidence for the Possible Existence of a Superheavy Element with Atomic Number 112", Nature 229, (1971) 464-467
↑  עפרי אילני, סיכום העשור: האם פרופ' אמנון מרינוב אחראי לאחת התגליות הגדולות בתחום הכימיה מאז ומתמיד?, באתר הארץ, 30 בדצמבר 2009
↑  אורי דרומי, איש היסוד העל-כבד: פרופ' אמנון מרינוב, פיסיקאי גרעיני, 1930-2011, באתר הארץ, 30 בדצמבר 2011
↑  רחל מרינוב (מימון), באתר הפלמ"ח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265058005171  ISNI: 0000 0003 7005 5309  VIAF: 245469829   WorldCat (עם VIAF): 245469829
אקדמיית ביון החוץ (רוסיה)

| --- | --- |


 אוניברסיטה
 תקופת הפעילות:  1938–הווה (כ־87 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 קואורדינטות:  55°54′34″N 37°39′10″E﻿ / ﻿55.909416666667°N 37.652777777778°E﻿ / 55.909416666667; 37.652777777778
 he
 
אקדמיית ביון חוץ (ברוסית: Академия внешней разведки) היא מוסד צבאי להשכלה גבוהה, המכשיר את אנשי הצוות המבצעי, הקצינים וסוכני שירות ביון החוץ של הפדרציה הרוסית וסוכנויות ריגול רוסיות אחרות. המוסד זכה בעיטור הדגל האדום ונקרא על שמו של יורי אנדרופוב שעמד בראשות הק.ג.ב של ברית המועצות. האקדמיה הייתה כפופה למנהל הראשי הראשון עד אוקטובר 1991, אז שירות ביון החוץ המרכזי של ברית המועצות ניהל אותו. לאחר הקמת שירות ביון החוץ של הפדרציה הרוסית בדצמבר 1991, המכון הועבר לתחום שיפוטו ושמו מאז הוא האקדמיה לביון החוץ.
מתחם האקדמיה ממוקם בפארק היער חלבניקובסקי (מחוז מוסקבה, מחוז המשנה מיטישצ'י), לא רחוק מכביש הטבעת של מוסקבה, כשני קילומטרים צפונית-מזרחית לכפר נגורנוי. לק.ג.ב היו מבנים אחרים במוסקבה ובפרבריה, שרובם נותרו לא ידועים לציבור הרחב.
היסטוריה

האקדמיה הוקמה ב-3 באוקטובר 1938 כבית ספר למטרות מיוחדות (SHON) בהוראתו האישית של סטלין, חמישה מבנים ביערות פרברי מוסקבה הוקצו למוסד החינוכי. בשנת 1943 שונה שמו לבית הספר למודיעין של המינהל הראשון של הנ.ק.ו.ד.
מאז ספטמבר 1948 נודע שמו כבית הספר הגבוה למודיעין (Высшая разведывательная школа). בהתכתבויות במערכת הק.ג.ב ובחיי היומיום הוא נקרא גם בית ספר 101. ב-19 בדצמבר 1967 הוענק לו אות עיטור הדגל האדום על תרומתם של תלמידי המכון לביטחון המדינה. כעבור שנה, בית הספר למודיעין הוסב למכון עם זכויות של מוסד להשכלה גבוהה. במהלך המלחמה הקרה הופיעו פקולטות חדשות, ולאחר מותו של יורי אנדרופוב נקראה האקדמיה על שמו.
בסוף 1994 שונה שמה של האקדמיה ל"אקדמיית ביון החוץ", ומאז היא מופעלת על ידי שירות הביון הרוסי. החל מאוקטובר 2018 נקראת האקדמיה על שם אנדרופוב, ושמה הרשמי הוא "אקדמיית ביון החוץ על שם אנדרופוב".
בוגרים שסרחו

מיכאיל בוטקוב, מזכיר לשכת המפלגה של קורס סיום 1987 בפקולטה הראשית של הק.ג.ב (ערק לבריטניה).
בשנת 2002 הורשע מזכיר תא המפלגה בקבוצת ההכשרה, אולג קלוגין2002, בהיעדרו בגין בגידה ונידון ל-15 שנות מאסר; על פי פסק הדין של בית המשפט העירוני של מוסקבה, נשללה ממנו דרגתו הצבאית כמייג'ור גנרל בק.ג.ב, ונלקחו ממנו פנסיה אישית ועשרים ושניים פרסי מדינה של ברית המועצות.
מזכיר ועד המפלגה של הק.ג.ב ולדימיר פיגוזוב (שנעצר בשנת 1987, נידון לעונש מוות בגין שיתוף פעולה עם ה-CIA; מאוחר יותר, בשנת 1992, קיבל חנינה על פי צו חשאי של נשיא הפדרציה הרוסית בוריס ילצין)
תהליך למידה

עם כניסתו לאקדמיה, הגנרל גולובב אמר ש"הם בוחרים את אלה המסוגלים לעבוד במודיעין... רק מועמד לקבלה לאקדמיה למודיעין - ואנשים עם השכלה גבוהה בלבד נכנסים לשם - הם עובדים לפחות חצי שנה. לומדים, בודקים, מדברים... הם עוברים בחינות באקדמיה - בשפות זרות, במקצועות אחרים, הם נבחנים ... על המועמד לשלוט בשפה זרה כלשהי ובמהלך לימודיו נותנים לו עוד אחת או שתיים."
בשנת הקמתה גויסו לקורס הראשון 30 איש. הם לימדו בין היתר נימוסים דיפלומטיים, נימוסים טובים ויכולת לבוש. בתקופה הסובייטית נשלחו סטודנטים לעבור הכשרה בצניחה. במשך תקופת הלימוד התלמידים מקבלים שם בדוי, המכונה "שם בית ספרי". משחר קיומו של המוסד החינוכי לא הייתה לסטודנטים אפשרות לתקשר עם קרובי משפחה ומכרים לשעבר לאורך כל תקופת הלימודים, שנמשכה שנה. תהליך הלמידה המודרני נמשך בין שנה לשלוש שנים, תלוי בתוכנית האישית. השבוע האקדמי נמשך חמישה ימים; בסופי שבוע מותר לסטודנטים ללכת הביתה. תוכנית ההכשרה לקציני מודיעין היא סוד מדינה וכוללת: משפט בינלאומי, היסטוריה של יחסים דיפלומטיים, מדע המדינה, לימודים אזוריים, שפות זרות, שיעורים בנושא פיתוח זיכרון חזותי, טכניקות לשינון עובדות, יכולת ליצור, לפתח קשרים, לנהוג ברכב וקורסים מיוחדים אחרים. אחד הנושאים העיקריים הוא הפסיכולוגיה המבצעית (הדגש שלה הוא על התנהגותם של אנשים מסוגים שונים איתם ייאלצו הבוגרים להתמודד בעבודה מעשית). האקדמיה חוקרת את כל ההישגים האחרונים של מדע זה ואת השימוש בהם בפעילות השירותים החשאיים. באקדמיה תנאים לספורט, כולל מגרשי טניס, בריכת שחייה, מטווח ירי, חדר טטאמי להיאבקות. גיל המועמדים הוא בין 22 ל-30 שנה, בין הדרישות למועמדים - ידע בשפה זרה, התאמה לשירות צבאי מטעמי בריאות, הם עוברים מספר מבחנים, כותבים מצגת - נבדקת היכולת לציין נכון את העובדות.
ראו גם

אקדמיית שירות הביטחון הפדרלי של רוסיה
אקדמיית שירות האבטחה הפדרלי של רוסיה
הערות שוליים

↑  Телекомпания «Звезда» Как выглядит и работает Академия внешней разведки: видео. 04.10.2018
↑  Газета «Коммерсантъ» № 76 от 29.04.1998, стр. 7
↑  "Без права на славу, во славу державы". אורכב מ-המקור ב-2012-07-10. נבדק ב-2011-09-04.
↑  Телеканал «Звезда», сюжет в программе «Код доступа» «СВР: Академия особого назначения» от 4.10.2008
↑  «Московский комсомолец» № 26350 от 4 октября 2013 «В службу внешней разведки пытаются устроиться люди-невидимки»
באנף סנטר

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  תאגיד ללא כוונת רווח, מרכז אומנויות, אגודה תרבותית, creative residency, מוסד אמנותי, specialized arts and cultural institution, ארגוני חינוך 
 כתובת:  107 Tunnel Mountain Drive, Banff, AB, T1L 1H5 
 מיקום:  באנף 
 מדינה:  קנדה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1933
 תאריך פתיחה רשמי:  1933 
 
 קואורדינטות:  51°10′18″N 115°33′43″W﻿ / ﻿51.1718°N 115.562°W﻿ / 51.1718; -115.562
 www.banffcentre.ca
  (למפת אלברטה מוגדלת) אדמונטון קלגרי רד דיר לת'ברידג' מדיסין הט גרנד פריירי קולומביה הבריטית הטריטוריות הצפון-מערביות ססקצ'ואן ארצות הבריתבאנף סנטר(למפת אלברטה רגילה) אדמונטון קלגרי רד דיר לת'ברידג' מדיסין הט גרנד פריירי קולומביה הבריטית הטריטוריות הצפון-מערביות ססקצ'ואן ארצות הבריתבאנף סנטר
 
מרכז באנף לאמנות ויצירה (באנגלית: Banff Centre for Arts and Creativity), הידוע בכינויו מרכז באנף (The Banff Centre), ובעבר נקרא המרכז ללימודי המשך של באנף (The Banff Centre for Continuing Education), הוא מרכז כנסים והשכלה גבוהה הממוקם בעיירה באנף, בפרובינציית אלברטה שבקנדה. הוקם בשנת 1933 בשם בית הספר של דרמה של באנף. הוענקה לו אוטונומיה מלאה כמוסד אקדמי (שאינו רשאי לתת תארים מתקדמים) בשנת 1978. קמפוס מרכז באנף ממוקם על מורדות הר טאנל.
המרכז מלמד במסלולים של אמנות הבמה ואמנויות יפות, כמו גם הדרכה בנושאי מנהיגות. מרכז באנף הוא חבר ברשת פיתוח הספר של אלברטה.
ב-2008 מרכז הכנסים שינה את שמו למרכז בנאף, וב-2016 שינה את שמו למרכז באנף לאמנויות ויצירה, ומטרתו החדשה שהוגדרה היא "לעורר אמנים ומנהיגים להפוך את תרומתם הייחודית לחברה".
היסטוריה

המרכז נוסד בשנת 1933 על ידי אוניברסיטת אלברטה, במימון של מענק מקרן קרנגי שמושבה בארצות הברית. בראשית פעילותו המרכז הציע רק קורסים בנושא דרמה.
בשנת 1935 שינה המרכז את שמו ל"בית הספר באנף לאמנות". בשנת 1953 החל המרכז לקיים כנסים, ובשנת 1954 החל המרכז להפעיל את מסלול הניהול.
ב-1970 הפך המרכז למרכז ללימודי המשך, וקיבל אוטונומיה מלאה מאוניברסיטת אלברטה, אך לא הותר לו לתת תארים מתקדמים.
המרכז עכשיו מהווה חלק מאוניברסיטת קלגרי, אשר מאז 1966 שולחת תלמידים ללמוד במרכז.
באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20, בשל הפחתת התקציבים שקיבל המרכז, המרכז פתח בתוכנית חדשה בשם "היתרון היצירתי" - The Creative Edge, שמטרתה להביא הכנסות למרכז במטרה לפתח את המתקנים שלו ואת מרכז הכנסים אשר נפתח בשנת 1996. המרכז הוכר כמכון אימון ממשלתי (National Training Institute) בשנת 1999, והפך למקום מושבה של התחנה הבינלאומית למחקר של באנף בשנת 2003.
תוכניות המרכז

תוכניות המרכז כוללות התמחויות, סדנאות, תוכניות פרקטיקום, מושבת האמנים לייטון (the Leighton Artists’ Colony) - מרכז יצירה לאמנים, וכן את פסטיבל האמנויות של באנף, הנערך מדי קיץ.
הערות שוליים

↑  ההיסטוריה של מרכז באנף
↑  אתר רשת פיתוח הספר של אלברטה
↑  "to inspire artists and leaders to make their unique contribution to society".
↑  המטרה של מרכז באנף
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605576405171  ISNI: 0000 0004 0403 1859  LCCN: n80072770  MusicBrainz: c95b4e9e-02e5-4b4d-8e29-66dda1d464a3  VIAF: 147744839   WorldCat (עם VIAF): 147744839
איבאן ט. ברנד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בדצמבר 1930 (בן 94) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 השכלה:  אוניברסיטת קורווינוס בבודפשט (1953)  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1953) 
 מעסיק:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, אוניברסיטת קורווינוס בבודפשט 
 תפקיד:  president of the Hungarian Academy of Sciences (10 במאי 1985–24 במאי 1990)  member of Central Committee of the Hungarian Socialist Workers' Party (22 במאי 1988–7 באוקטובר 1989) 
 מפלגה:  מפלגת הפועלים הסוציאליסטית ההונגרית 
 פרסים והוקרה:  פרס קושוט (1961)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת גלאזגו (1990) 
 
איבאן ט. ברנד, שם מלא איבאן טיבור ברנד (בהונגרית: Berend T. Iván;‏ בודפשט, 11 בדצמבר 1930) הוא היסטוריון יהודי-הונגרי זוכה פרס קושוט (הפרס המקביל בהונגריה לפרס ישראל) פרופסור אמריטוס, נשיא לשעבר של האקדמיה ההונגרית למדעים.
בין השנים 1973 לבין 1979 רקטור אוניברסיטת קרל מרקס לכלכלה, (כיום אוניברסיטת קורווינוס)
בין השנים 1975 לבין 1982 נשיא "החברה ההיסטורית ההונגרית"
בין השנים 1985 לבין 1990 נשיא האקדמיה ההונגרית למדעים
בין השנים 1988 לבין 1989 חבר בוועד המרכזי של מפלגת הפועלים הסוציאליסטית ההונגרית.
פרופסור באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA) מאז 1990, פרש ב-2015.
ברנד הוא חוקר בעל שם בהיסטוריה הכלכלית של הונגריה ומרכז אירופה.
בנותיו הן:
הסוציולוגית ז'וז'ה ברנד, עמיתת UCLA
ההיסטורינית נורה ברנד, פרופסור באוניברסיטת קיימברידג'.
קורות חיים

ברנד שנולד במשפחה יהודית, עבר את השואה כנער ונשלח ב-1944 למחנה הריכוז דכאו, שרד ושוחרר על ידי חיילים אמריקאים באפריל 1945.
בשנת 1949, הוא החל את לימודיו באוניברסיטה:
ב"אוניברסיטה ההונגרית לכלכלה" בכלכלה
באוניברסיטת אטווש לוראנד בפקולטה במדעי הרוח בהיסטוריה.
ב-1953 סיים תואר בהיסטוריה. בשנת 1957, הוא קיבל תואר דוקטורט בכלכלה. לאחר קבלת התואר הפך למרצה במחלקה להיסטוריה כלכלית באוניברסיטת קרל מרקס לכלכלה. הוא מונה לפרופסור חבר ב-1960 ולפרופסור מלא ב-1964. הוא קיבל לידיו את ניהול המחלקה ב-1967. ב-1973 נבחר לרקטור האוניברסיטה, תפקיד אותו מילא עד 1979. הוא עמד בראש המחלקה להיסטוריה כלכלית עד 1986. ב-1990 הפך לפרופסור להיסטוריה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. ב-1991 עזב לצמיתות את האוניברסיטה לכלכלה בבודפשט. ב-1993 מונה למנהל המרכז ללימודי אירופה ורוסיה של UCLA, תפקיד שמילא עד 2005. בשנות ה-70 וה-80, הוא היה פרופסור אורח בארצות הברית מספר פעמים.
ב-1957 הגן על עבודת הדוקטורט שלו בכלכלה, וב-1962 הגן על עבודת הדוקטורט שלו בהיסטוריה. הוא הפך לחבר בוועדת ההיסטוריה של האקדמיה ההונגרית למדעים. ב-1973 נבחר כחבר נספח באקדמיה ההונגרית למדעים, וב-1979 כחבר רגיל מן המניין. בין 1985 לבין 1990, הוא היה הנשיא האחרון של הגוף הציבורי המדעי הזה לפני שינוי המשטר.
חברויות ותפקידים

בשנת 1980, "החברה ההיסטורית המלכותית" (Royal Historical Society)
בשנת 1988, האקדמיה הבריטית
בשנת 1989, האקדמיה האוסטרית למדעים כללה אותו בין חבריה.
הואחבר גם באקדמיה האירופית למדעים ולאמנויות
מאז 2015 באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (American Academy of Arts and Sciences)
בנוסף לתפקידיו האקדמיים, נטל על עצמו תפקיד מוביל במספר אגודות מדעיות:
ב-1967 נבחר למזכיר הכללי של החברה ההונגרית ההיסטורית
ב-1975 נבחר לנשיא החברה והחזיק בתפקידו עד 1979
בין 1986 ל-1994 סגן נשיא האגודה הבינלאומית להיסטוריה כלכלית
בין 1990 ל-1995 סגן נשיא החברה ההיסטורית הבינלאומית
נשיא החברה ההיסטורית הבינלאומית בין 1995 ל-2000
בין 1987 ל-1991 הוא היה יו"ר משותף של מועצת המנהלים המכון האמריקאי למחקרי ביטחון מזרח-מערב.
ברנד פרש ב-2015 בגיל 85 לאחר שלימד ב-UCLA במשך 25 שנים.
קריירה ציבורית

ברנד היה חבר במפלגת הפועלים הסוציאליסטית ההונגרית (MSZMP). הוא לקח חלק בהכנת הרפורמה הכלכלית של שנות ה-60 בהונגריה. בין השנים 1988–1990 היה נשיא משותף של קרן MTA-Soros, ובין 1989 ל-1990 היה נשיא הוועדה המייעצת שהקים מיקלוש נמט, שעבדה וייעצה למועצת השרים (ממשלת הונגריה). בין השנים 1988–1989 היה חבר בוועד המרכזי האחרון של ה-MSZMP, ובהנהגתו הכינה קבוצת עבודה את תוכנית התלת-שנתית לשינוי הכלכלה מבוססת שוק וההפרטה הראשון של המדינה ב-1988. בינואר 1989, כיהן כנשיא ועדת העבודה של היסטוריונים, אשר העריכה מחדש את התפיסה השלילית בעבר של המרד ההונגרי (מכונה בהונגריה מהפכת 1956). לאחר שינוי המשטר, היה חבר בוועדת "הסרט הכחול" שהיה המפקח/מנחה של תהליך ההפרטה בהונגריה עד 1993. הוא היה יועץ אד-הוק למחלקת המדינה האמריקאית במספר הזדמנויות.
פעילותו

תחום המחקר שלו הוא ההיסטוריה הכלכלית של הונגריה ומרכז אירופה, בעיקר במאות ה-19 וה-20, כמו גם המודרניזציה הכלכלית של אזורי אירופה הלא מפותחים והשינוי הכלכלי של האזור לאחר שינויי המשטרים.
בעבודותיו בהיסטוריה כלכלית, הוא חקר את התפתחות תעשיית הייצור המודרנית, את התפתחות ההכנסה הלאומית ואת הרפורמות הכלכליות. ברנד כתב פרקים מההיסטוריה של הכלכלה ההונגרית במאות ה-19 וה-20 במספר ספרים, ספר נפרד על תעשיית הייצור, ספר נפרד על התקופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה וספר נפרד על התקופה הסוציאליסטית. עבודותיו על ההיסטוריה הכלכלית ההשוואתית של מרכז ומזרח אירופה הן משמעותיות. לאחר חילופי המשטר בשנת 1990 עסק בהיסטוריה הכלכלית של אירופה ובהיסטוריה של השינוי הכלכלי מחילופי המשטר ועד להצטרפות הונגריה לאיחוד האירופי. הוא כתב רבים מהפרסומים שלו יחד עם ג'רג' ראנקי.
פרסים והוקרה

פרס קושוט (1961)
פרס האקדמיה (1965, 1966)
פרס אפאצאי צ'רה יאנוש (1981)
אוניברסיטת סנט ג'ון דוקטורט (1984)
פרס המדינה (1985) - על עבודת ההיסטוריה הכלכלית והתרבותית המודרנית והעדכנית של מרכז ומזרח אירופה והונגריה, שזכתה להערכה בינלאומית, ועל פעילות המדיניות הכלכלית והתרבותית שלו.
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת גלאזגו (1990)
דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת פץ' (1995)
פרסומיו העיקריים (חלק) > פרסומיו המשותפים עם ג'רג' ראנקי

Magyarország gyáripara 1900–1914 (1955) (התעשייה ההונגרית)
Magyarország gyáripara a második világháború előtt és a háború időszakában 1933–1944 (1958) (התעשייה ההונגרית 1933–1944)
Magyarország a fasiszta Németország „életterében” 1933–1939 (1960)
Közép-Kelet-Európa gazdasági fejlődése a 19–20. században (1966)
A magyar gazdaság száz éve 1848–1944 (1973)
Gazdaság és társadalom (1974)
Gazdasági elmaradottság, kiutak és kudarcok a 19. századi Európában (1979)
Európa gazdasága 1780–1914 (1987)
פרסומיו העיקריים (חלק) > פרסומיו האישיים העיקריים

Újjáépítés és a nagytőke elleni harc Magyarországon 1945–1949 (1962)
A szocialista gazdaság fejlődése Magyarországon (1974)
Napjaink – a történelemben (1980)
Válságok évtizedek (1982)
Gazdasági útkeresés (1983)
A magyar gazdasági reform útja (1988)
Transition to a Market Economy at The End of the 20th Century (szerk., 1994)
Central and Eastern Europe 1944–1993: Detour from the Periphery to the Periphery (1996, in Hungarian "Terelőúton", 1999)
A történelem – ahogy megéltem (1997)
Decades of Crisis: Central and Eastern Europe Before World War II. (1998)
History Derailed: Central and Eastern Europe in the Long 19th Century (2003, in Hungarian with the title of Kisiklott történelem)
An Economic History of 20th Century Europe (2006, in Hungarian with the title of Európa gazdasága a 20. században, 2008)
From the Soviet Bloc to the European Union: The Economic and Social Transformation of Central - Eastern Europe Since 1973 (2009)
History in My Life: A Memoir in Three Eras (2009)
Europe in Crisis – Bolt from the blue? (2013)