stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היפאטיה
היפאטיה בתרבות

במאות ה-18 וה-19 נחשב מותה של היפאטיה כמסמל את סוף תקופת הזוהר של המתמטיקה, הפילוסופיה והמדע היווני.
דמותה, ומותה הטראגי, שבו את דמיונם של היסטוריונים וסופרים מן העולם העתיק ועד לימינו. במיוחד נעשה שימוש בסיפור כדי לתקוף את הכנסייה הנוצרית. במאה ה-18 כתב הוגה-הדעות האירי, ג'ון טולנד, מאמר התקפה חריף כנגד הכנסייה הקתולית, המתבסס כולו על סיפור רציחתה של היפאטיה.
צ'ארלס קינגסלי האנגלי חיבר בשנת 1853 ביוגרפיה בשם "היפאטיה", המספרת את תולדות חייה.
על פי טענתו (נטולת הסימוכין) של סופר המדע הפופולרי קארל סייגן, היפאטיה הייתה הספרנית הראשית האחרונה של הספרייה הגדולה באלכסנדריה.
הסופר והחוקר המצרי יוסף זיידאן פרסם ב-2008 רומן היסטורי בשם "עזאזל" (Azazīl), שבו הוא מתאר את הסכסוכים הדתיים של התקופה. חלק נכבד מן הספר מוקדש לסיפורה של היפאטיה. הספר הותקף על ידי חוגים נוצריים.
בשנת 2009 יצא לאקרנים הסרט אגורא שמספר בחירות יצירתית את סיפורה (בכיכובה של רייצ'ל וייס).
על שמה קרוי כתב העת הפמיניסטי היפאטיה שנוסד בשנות ה-80 של המאה ה-20.
האסטרואיד היפאטיה 238 (אנ') נקרא על שמה.
היפאטיה, בגילומה של ליסה קודרו, מופיעה כדמות שנמצאת ב"מקום הטוב" בסדרה המקום הטוב.
הערות שוליים

↑  Suda online, Upsilon 166
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301951405171  PLWABN: 9810546452505606  BIBSYS: 90860391  BNE: XX1526003  BnF: cb11989551z (data)  CANTIC: a10306158  GND: 119121409  ISNI: 0000 0004 5092 3663  LCCN: n85017447  NDL: 031828782  NKC: xx0144194  NLA: 56568153  NLG: 44920  NSK: 000409415  NTA: 115081895  SUDOC: 027965570  Trove: 1629426  VcBA: 495/279500  VIAF: 316731617   WorldCat (עם VIAF): 316731617
הטלת גורל

עצמות שהוטלו לבירור גורלות, זמביה, סוף המאה ה-19
הטלת גורל או הטלת גורלות היא טקס שנעשה כדי לבחור אפשרות אחת מתוך מגוון אפשרויות.
מתי הפילו גורל

במקרים מסוימים, הגורל בוחר אפשרות אחת מתוך מספר אפשרויות אשר אין לאחת עדיפות ברורה על האחרת, מתוך רצון לתת חזות אובייקטיבית להחלטה. במקרים אחרים, בעיקר בימים קדומים, הגורל נועד לברר אפשרות אחת שהיא אובייקטיבית נכונה, מתוך מגוון האפשרויות, מתוך אמונה שכוח עליון מעורב בהטלת הגורל.
ישנם מקרים בהם הגורל נמצא על התפר שבין בחירה של האפשרות האמיתית לבין בחירה סתמית, כשמצד אחד ניתן לבאר את העלייה בגורל כנובעת מכוח עליון אשר בררה את האפשרות הנכונה ומצד שני ניתן לבאר שמדובר בדרך סתמית לבירור דרך פעולה.
התנ"ך בכמה מקומות מציג תפיסה שבהטלת הגורל מעורבת השגחה אלוהית. למשל במקרה של יהושע ועכן שבו מתואר כי האלוהים יוזם ומבקש מיהושע שיפילו גורל, כדי שיגיעו בעצמם למי שמעל. גם הפסוק בספר משלי (פרק ט"ז, פסוק ל"ג): "בַּחֵיק יוּטַל אֶת הַגּוֹרָל - וּמֵ-ה' כָּל מִשְׁפָּטוֹ:" מתאר אמונה כי אף שאת הגורל עורך האדם, אלוהים בסופו של דבר עומד מאחוריו.
הטלת גורל הייתה מתבצעת בעיקר למטרות הבאות:
לצורך חלוקת רכוש, כאשר יש למספר אנשים חלק לא ברור בו.
לצורך מינוי אדם לתפקיד או לשררה.
להכרעה האם לצאת למלחמה.
למציאת אשמים האחראים למצב קשה או לכישלון.
ידוע כי הטלת גורל שימשה לעיתים לגורל של חיים ומוות. כאשר נכשל המרד הגדול של היהודים ברומאים, הקנאים בגליל ובמצדה התאבדו בדרך של הטלת גורל.
הטלת גורל ביהדות

במספר מקרים נעשה שימוש ביהדות בהטלת גורל כאמצעי בירור או הכרעה:
ארץ ישראל נחלקה לשבטי ישראל על ידי גורל (ספר יהושע, פרק י"ד-פרק י"ט). במיוחד מצוין ספר יהושע, פרק י"ח, פסוק י': "וישלך להם יהושע גורל בשילה לפני ה' ויחלק שם יהושע את הארץ לבני ישראל כמחלקותם". ניתן לפרש שהגורל בחלוקת הארץ נועדה אך ורק למנוע טענות על העדפה, מחוסר ההתאמה של תוצאות הגורל לברכות יעקב בפרשת ויחי ולברכות משה בפרשת וזאת הברכה.
במעשה עכן ציווה הקב"ה על יהושע בן נון להפיל גורל כדי להיוודע מי הוא המועל בחרם (ספר יהושע, פרק ז'). כאן מדובר על מקרה מובהק בו הגורל נועד לבירור אמת אובייקטיבית.
ביום כיפור היו מגרילים בין שני שעירי עיזים, בין הקרבה על גבי המזבח לשם ה' לבין הולכה לעזאזל המדברה. (ספר ויקרא, פרק ט"ז, פסוק ח'). הרמב"ן מסביר זאת כי אם הכהן הגדול היה בוחר את השעיר לעזאזל היה זה כאילו הוא מקריב לו קורבן ח"ו. יש שהסבירו זאת ההקרבה על המזבח נתפסה כעילוי של העז לעומת שילוחו לעזאזל, שנתפס ירוד יותר, ולכן הוטל גורל, והדבר לא הוחלט בידי אדם. הספורנו כותב על גורל זה "כי הגורל בפרט על יד איש חסידו הוא כאשר ישאל איש בדבר האלוקים".
בביאור מהות הגורלות הללו מסבירים חלק מהראשונים שזו בחינה של נבואה, ויש אף שראו בזה מדרגה רוחנית גבוהה יותר מנבואה - ר' צדוק הכהן מלובלין בספר פרי צדיק (חלק שושן פורים אות ב'). הרמח"ל לעומת זאת מסביר שהקב"ה עשה בחינה בטבע שכאשר ראוי להטיל גורל ומטילים אותו כראוי אזי יוצא מה שראוי שיצא אך אין זו בחינה הדומה לנבואה כלל. כעין זה משמע מדברי ר' אברהם בן רמב"ם שכתב בביאור מהות הגורלות הנ"ל "יש בו סמך מה על ידיעת הנעלם שאין אנו מבינים את אמיתה - שו"ת ר' אברהם בן הרמב"ם תשובה יב.
הטלת גורל ביהדות > הגרלות נוספות בתנ"ך

הטלות גורל רבות מתוארות בתנ"ך.
בחירת שאול למלך נעשית על פי גורל (ספר שמואל א', פרק י', פסוקים כ'–כ"ב). קשה להניח שהכוונה הייתה לבחור מלך באופן אקראי, בהינתן שבמקביל התנ"ך מספר ששאול נבחר בגלל תכונותיו המעולות, אף על פי שהיו הצעות בהיסטוריה לבחור מנהיגים באופן אקראי.
שאול המלך מפיל גורל כדי לדעת בשל מי הפסידו במלחמה ולוכד את יהונתן בנו שהפר את שבועתו בטעימתו מן הדבש (ספר שמואל א', פרק י"ד, פסוקים מ"א–מ"ב).
על פי התנ"ך נראה שהאמונה בהטלת גורל חצתה עמים, שכן גם גויים הפילו גורלות:
הנביא יחזקאל (פרק כ"א) מתאר את נבוכדנצר מחליט על דרכו במלחמה: ”כִּי עָמַד מֶלֶךְ בָּבֶל אֶל אֵם הַדֶּרֶךְ בְּרֹאשׁ שְׁנֵי הַדְּרָכִים לִקְסָם קָסֶם, קִלְקַל בַּחִצִּים, שָׁאַל בַּתְּרָפִים, רָאָה בַּכָּבֵד. בִּימִינוֹ הָיָה הַקֶּסֶם יְרוּשָׁלַ‍ִם ...”
מסופר במגילת אסתר (פרק ג', פסוק ז') שהמן מפיל פור (מאכדית: פּוּרֻ) הוא הגורל כדי לדעת מתי יהיה התאריך הטוב ביותר לבצע את מזימתו, להשמיד את עם ישראל. בעוד שניתן לבאר שמדובר על גורל סתמי, נראה שהמן האמין שיש זמנים יותר בני מזל מאחרים.
בסיפור על יונה הנביא הבורח מאת ה', מסופר שהמלחים מפילים גורל, לדעת בשל מי הייתה הסערה, וכך הם מבינים כי הדבר אירע בשל יונה.
תיעוד נוסף על הטלת גורלות מתואר, בספר דברי הימים א', פרק כ"ד, פסוק ה', שם מסופר על משפחות הכהנים שהגרילו את סדר עבודתם בבית המקדש. גם בספר נחמיה (פרק י', פסוק ל"ה) מסופר שיום קרבן העצים (האחריות להביא עצים למקדש) חולק בהגרלה. גורלות אלו ניתן לבאר בפשטות כדרך טכנית לחלק כיבודים ומשימות, בלי קשר להכוונה של כוח עליון.
דרך ביצוע הגורל

דרכים שונות היו כדי לבצע גורל:
אצל הבבליים היה ידוע גורל בשם "גורל החצים", שבו היו כותבים שמות ערים על גבי חיצים, והיו שולפים באקראי אחד מהחצים, ופונים לכבוש את שם העיר שכתובה עליו.
אצל הרומים היו אבני גורל בצבעים שחור ולבן שאותם היו מטילים. בדומה לכך יש שהיו זורקים עצם מסומן ועל פי צורת נפילתו היו קובעים החלטה.
אצל הסינים מצוי גורל שבו היו שמים בגביע מקלונים שעליהם אותיות, ולאחר טלטול והפלת אותיות היו מנסים לצרף אותיות וליצור מילים בעלות משמעות.
על פי פרשנות התלמוד הגורל של חלוקת הארץ נעשה בדרך של שליפת פתקים מקלפי. בקלפי אחד כתבו על פתקים את שמות השבטים ובקלפי שני את שמות התחומים, ובכל פעם העלו שם שבט ושם תחום.
גורל ידוע נוסף הוא גורל שהיה מתבצע בהטלת פתקים אל חיק האדם ושליפת אחד מהם.
ישנם הסוברים כי השימוש באורים ותומים המתואר בתנ"ך, היה סוג של הפלת גורל, שבו היו לוכדים אשמים, או מחליטים החלטות טקטיות.
ידוע הוא גורל הגר"א שבו פותחים באופן אקראי בתנ"ך, כאשר נשאלת שאלה מסוימת, ומחפשים פסוק בעל משמעות בתחילת העמוד שיתן תשובה. בדומה לגורל הגר"א, נוהגים חלק מחסידי חב"ד (הזרם המשיחיסטי) לאחר מותו של הרבי לשאול שאלה ולפתוח את ספר אגרות הקודש של הרבי במטרה לקבל תשובה.
גורל נוסף ידוע כיום הוא פתיחה בקלפי טארוט, שבו ישנם מספר רב של קלפים שמצוירים עליהם סמלים ודמויות, ולאחר שאדם בוחר באקראי מספר קלפים, הפותח בקלפים מנסה לתת משמעות ואף לחזות את גורלו של האדם.
בימינו

גם כיום משתמשים בהטלת גורל במקומות מסוימים, כדי להגיע להכרעה קשה שאין לה פתרון רציונלי ברור, או כאשר לא ניתן להכריע באופן ברור.
כך למשל שבעוד שהטלת גורל כדי למנות בעל תפקיד כאשר יש שוויון בין המתחרים איננה מקובלת, מקובלת הטלת גורל כאשר יש לחלק נכס משותף בין בעליו, וכאשר ישנה הכרעה טכנית כמו הצעות זהות לוועדת מכרזים, והקצאת דירות בידי המדינה כאשר מספרן קטן ממספר הפונים (ראו מחיר למשתכן). בחברת עמידר בשנות השבעים היה מקובל לערוך הגרלה בין הקונים, באשר למיקומה של הדירה בבלוק כולו. בשנת 2016 החלה ממשלת ישראל להקצות דירות מוזלות לחסרי דיור באמצעות הגרלה, משום שמספר הדירות המוצעות היה נמוך במידה ניכרת ממספר המעוניינים ברכישתן.
בצה"ל חיילים משתמשים לעיתים בהטלת גורל כדי להגיע להכרעה, מי יהיו החיילים שיישארו כשומרים בבסיס, בזמן שכולם יוצאים לחופשה.
במשחק כדורגל נהוג להטיל מטבע, כדי להחליט מיהו הצד שיתחיל במשחק. בטורניר, במצב של תיקו לאחר הארכה ולאחר שיוון בפנדלים, עלול להיות מוכרע גורל המשחק בהטלת מטבע נוספת. דירוג מתחרים בתחרויות שחמט במצב של שיויון היה מוכרע בעבר באמצעות הטלת גורל, אך שיטה זו בוטלה.
גם בבעיות מתמטיות שונות נעשה שימוש בהטלת גורל. למשל, בהצפנת תוכן, באמצעות מפתח הצפנה שנוצר מהקלדת מקשים ותנועות עכבר אקראיות של המשתמש.
המושג "הגרלה" בעברית שמשמש כיום בעיקר לזכייה מקרית בהימורים, מקורו בביטוי "הטלת גורל". המספר ש"עלה בגורל" מזכה את מנחשו בפרס.
ראו גם

גורל הגר"א
אורים ותומים
כדור 8 קסום
סורטיציה
הערות שוליים

↑  אתר רישום להגרלות, באתר של משרד הבינוי והשיכון
מקלות גורל סיניים, הנושאים אותיות שמהן יש לחבר תשובה
חיים אמזלאג

| --- | --- |

 לידה:  1828 גיברלטר
 פטירה:  1916 (בגיל 88 בערך) אלכסנדריה
חיים אמזלאג במיצג תוצרת הארץ של דוד טרטקובר במרכז סוזן דלל בנווה צדק בתל אביב
חיים נסים אמזלאג או אמזלאק (1828–1916) היה איש עסקים ומנהיג קהילתי יהודי מארץ ישראל. אחרי שהתיישב ביפו שימש כסגן קונסול בריטניה בעיר וראש הסניף של כל ישראל חברים. בימי הקפיטולציות היה לו תפקיד חשוב בהגנה על היהודים תושבי העיר, למרות שלא היו נתינים בריטיים. הוא השתתף באופן פעיל ברכישת האדמות לייסוד המושבות הראשונות: בשנת 1878 פתח תקווה ובשנת 1882 ראשון לציון והיה ממייסדי שכונת נווה צדק בשנת 1887.
ביוגרפיה

נולד בגיברלטר בשנת 1828 למשפחה יוצאת מרוקו. בשנת 1834 משפחתו עלתה לארץ ישראל והתיישבה בירושלים. אביו של חיים אמזלאג, יוסף אמזלאג, היה סוחר עשיר ממרוקו שביקר ביפו כבר בשנת 1816 ובאמצעות הציר הבריטי באיסטנבול השיג כתב חסות מהשלטון העות'מאני. הוא היה ידיד אישי של משה מונטפיורי, שהתארח אצלו בביקוריו בארץ.
בילדותו קיבל חינוך מסורתי ולצד זאת השתלם בהשכלה כללית ובשפות אירופאיות. הוא עבר להתגורר ביפו בשנות החמישים המאוחרות של המאה ה-19. משנת 1852 הוא ערך מסע דרך ארצות האגן המזרחי של הים התיכון במסגרת עיסוקו בסחר בינלאומי. בין השאר קיבל מהקונסול הכללי של בריטניה בטריאסטה תעודת-מעבר המתירה לו לעבור באופן חופשי, "וללא מכשולים ומעצורים". כאשר הגיע ליפו, העיר הייתה בעיצומה של התפתחות. נמל יפו שרת את עולי הרגל והעולים היהודים לירושלים ולארץ ישראל וכן היה לנמל היצוא של פרי הדר מפרדסי השפלה ומישור החוף ושיווקם לחו"ל.
הקהילה היהודית ביפו, במחצית המאה ה-19, הורכבה מיוצאי צפון אפריקה ומאשכנזים שהגיעו אחריהם. בשנות ה-50 של המאה ה-19 זכתה יפו להתפתחות כלכלית ופיזית מהירה, שצברה תנופה בשנת 1856 ובתום מלחמת קרים וההסכמים של מעצמות אירופה עם האימפריה העות'מאנית אשר הנהיגו את משטר הקפיטולציות. יפו הייתה זירה של התערבות אירופית מתעצמת, דבר שבא לידי ביטוי בהקמת נציגויות קונסולאריות, כנסיות, בתי-ספר, שירותי-רווחה ומוסדות-מסחר.
בהדרגה הפך לדמות בולטת בקהילה היהודית של יפו. לדוגמה, כאשר הותקף יהודי מאלכסנדריה על ידי המון מוסלמי נסער משום שהשמיץ, כביכול, את האסלאם, אנשי הקהילה באו תחילה לביתו של חיים אמזלאג וביקשו את עצתו. לאחר מכן שלחו מברקים אל המושל ואל קונסולים שונים בירושלים והתקרית נסתיימה.
אמזלאג שימש כמוהל ביפו. לפי רישומיו בפנקס המילות המשפחתי הוא מל תשעה-עשר בנים, רובם בני משפחתו. במקרה אחד מל ילד מוסלמי בבית הכנסת ביפו, בנוכחות מוסלמים רבים, ביניהם דמויות בולטות בקהילה, אשר התכנסו להיות עדים למאורע. אירוע זה הוסיף למעמדו, ולמעמד הקהילה היהודית ביפו.
הקהילה היהודית ביפו החלה להתארגן בשנת 1863, כאשר יזם יהודה הלוי את הוועד הציבורי הראשון, שנקרא "ועד העיר יפו". פעולתו הראשונה של הוועד הייתה הקמת סניף של חברת "כל ישראל חברים", ומינוי חיים אמזלאג כנשיאה. פניית הוועד אל חברת "כל ישראל חברים" בפאריס הביאה לפתיחת בית-ספר לבנים ביפו, אשר נוסד ב-12 במרץ 1868.
בשנת 1876 התמנה לסגן הקונסול של בריטניה ביפו. היה מעורב בעסקים רבים ובכלל זה ביוזמה להנחת מסילת הרכבת יפו–ירושלים. הוא ייצג חברות בריטיות ובין השאר את חברת הביטוח לוידס של לונדון. על שירותיו לממלכה הבריטית הוא קיבל מדליית זהב מאת המלכה ויקטוריה. בשנת 1884 נתמנה גם לקונסול פורטוגל בירושלים אך אחרי שנים אחדות העביר את המשרה לקרובו יוסף "ביי" נבון.
בשנת 1900 ביקר הרב יעקב שאול אלישר, רבה הראשי של ירושלים, בעיר יפו. אמזלאג, שהיה מארחו, ליווה אותו בתהלוכה, לעיני תושבי יפו, עד ביתו.
בשנים 1905-1906 פרש מתפקידיו הרבים מחמת זקנה. בראשית מלחמת העולם הראשונה גורש למצרים, כמו אחרים מהישוב היהודי שהחזיקו בנתינות זרה. הוא נפטר באלכסנדריה ב-12 בפברואר 1916 (ח' אדר א' תרע"ו) ונקבר בבית-העלמין הישן בשאטבי.
רכישת אדמות פתח תקווה

חיים אמזלאג היה מעורב ברכישת אדמותיה של פתח תקווה. לדעת רות קרק ויוסף גלס מידת מעורבותו ברכישה איננה ברורה, שכן שני מקורות שונים מביאים גרסאות סותרות על מעורבותו:
אחיינו יוסף נבון כתב, כי בשנת 1876 פנו אליו מייסדיה העתידיים של פתח-תקווה וביקשו את עזרתו בחיפושיהם אחר קרקע. אחרי ניסיונותיהם הכושלים לקנות אדמה בסביבות חברון ויריחו נפגש נבון עם אמזלאג ועדכן אותו. אמזלאג השיב שאפשר לרכוש קרקע בסביבות יפו. אחר-כך שלח מברק אל בעל האדמה אנטואן בישארה טיאן, בעל אחוזה נוצרי מיפו, ומישש את הדופק, והלה ענה בחיוב. נבון ואמזלאג ביקרו בשטח, אבל טיאן דרש יותר מדי תמורתו.
המתיישבים תיארו את ההתפתחות בצורה שונה. בקיץ 1878 יצאו מירושלים דוד גוטמן, יואל משה סלומון, יהושע שטמפפר, זרח ברנט ואחרים מן העדה האשכנזית בירושלים במגמה לבדוק את אדמות מלבס שבסביבת יפו. בהגיעם לשם ביקשו מחיים אמזלאג לפנות אל בעל הקרקע טיאן, במגמה לארגן פגישה ביניהם ולסייר בשטח. אמזלאג נענה ברצון. אך בינתיים, ב-30 ביולי 1878, נרכש שטח אדמה קרוב בן 3,375 דונמים טורקיים (כ-3,044 דונמים מטריים) מאפנדי נוצרי ביפו, סלים קצאר. בשנה שלאחר-מכן הגיעו המתיישבים לידי הסכם גם עם טיאן וקנו ממנו 10,000 דונמים טורקיים (9,193 דונמים מטריים) מאדמתו בתשלומים לשיעורין. אחדות מקרקעות אלו נרשמו על שמו של אמזלאג".
אדמות ראשון לציון

אמזלאג היה מעורב ברכישת אדמותיה של ראשון לציון. אברהם יערי כתב: "לבונטין וידידיו רתמו את עזרתם של יוסף נבון, יהודי ספרדי בירושלים, ושל חיים אמזלאג כדי לנהל מטעמם משא-ומתן עם המוכרים הערבים האפשריים, שכן לא היו בקיאים בפרטים העדינים של רכישת אדמה בארץ-ישראל."
אמזלאג סייע לעקוף צו של השלטון העות'מאני שאסר התיישבות יהודים ממוצא זר, בכך שרכש ממוסטפא עבדאללה עלי דג'אן את אדמות עיון-קרא ורשם אותן על שמו שלו. אדמות ראשון לציון נרשמו על שם אמזלאג, והוא הצהיר כי המבנים בשטח אינם רכושו, ונתן למתיישבים תעודות לא רשמיות בעברית. המתיישבים היו אסירי-תודה לחיים והודו לו ולאחיינו במכתב פומבי.
חצר אמזלאק

ידועה גם בשם בתי אמזלאק. אחת משכונות החצר ברובע מנשייה מול שכונת יפה נוף. כיום בניין הכשרת היישוב בקרן הרחובות המרד (רחובה הראשי של מנשייה עד מלחמת העצמאות) ויחזקאל קויפמן. מוקפת חומה שהקיפה מתחם ובו 7 בניינים ובהם דירות ועשר חנויות שהושכרו ליהודים וערבים. הפעולה האחרונה של לוחמי האצ"ל במהלך כיבוש מנשייה הייתה פיצוץ תחנת המשטרה המנדטורית היא 'משטרת מנשייה', במתחם. הבית בו שכנה 'משטרת מנשייה' הוא בית אהרן שלוש שנבנה ב-1883.
הערות שוליים

↑  רות קרק ויוסף גלס, יזמים ספרדיים בארץ-ישראל : משפחת אמזלאג, 1816-1918 , הוצאת י"ל מאגנס, 1993., תרגם מאנגלית: ראובן אשל
↑  המכתב פורסם בעיתון החבצלת: לישרים נאוה תהלה, עיתון החבצלת, 8 ביוני 1883.
↑  דני רכט, בית אהרון שלוש (חצר אמזלק), באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
↑  אור אלכסנדרוביץ, הבית הנעלם: נחשוניות יהודית ועיוורון היסטוריוגרפי בצפון יפו, קתדרה, 156, עמ' 118
חוקי התורשה של מנדל

חוקי התורשה של מנדל או מנדליזם הם חוקי טבע בתחום הביולוגיה, שנוסחו על ידי גרגור מנדל במחקרו על האפונה הביתית. חוקים אלה נמצאים בבסיס התורשה, ותכונות גנטיות פשוטות עוברות בתורשה לפיהם בקירוב, אך אצל האדם מרבית התכונות עוברות בדרכים מורכבות יותר, המתוארות בתורשה לא מנדלית.
מנדל חקר צמחי אפונה על מנת לקבוע כיצד תכונות שונות עוברות בתורשה דרך הגנים.
גרגור מנדל היה ביולוג ונזיר אוגוסטיני. על חלקו בגילוי וניסוח חוקי התורשה הראשונים, זכה לכינוי: "אבי הגנטיקה". מנדל פרסם את מחקריו על האפונה בשנים 1865–1866, אך לא ניתנה להם תשומת לב בקהילה המדעית מכיוון שנפטר לפני שהם התגלו מחדש בשנת 1900.
בעזרתו יכלו אנשים להתחיל מחקרים אחרים על הגנוטיפ שהוא הרכב הגנים של היצור הכולל את הDNA שלהם. וגם על הפנוטיפ שהוא צורת הביטוי של תכונות מסוימות ביצור.
החוק הראשון: חוק ההפרדה (סגרגציה)

כל אורגניזם מכיל שני פקטורים עבור כל תכונה. הפקטורים נפרדים כשהם יוצרים גמטות (תאי רבייה). במהלך המיוזה, כל גמטה נושאת פקטור אחד עבור כל תכונה. כאשר שתי הגמטות מתלכדות במהלך ההפריה, הצאצא נושא שני פקטורים ששולטים בתכונה ספציפית.
כלומר, אצל בעלי חיים, כל אחד משני ההורים מעביר לצאצאיו חצי מהגנים של ההורה (כלומר רק אלל אחד מכל גן), אולם לא תמיד את אותם גנים בדיוק. מכאן שצאצאים של אותו זוג הורים מקבלים מכל הורה גנים שונים ולכן יהיו שונים זה מזה.
במהלך המחקר טבע מנדל את המושגים "דומיננטי" ו"רצסיבי" והגיע למסקנה כי בכל תכונה שהצאצא מקבל מהוריו, הוא מקבל שני "פקטורים", הנקראים כיום אללים: אחד מכל הורה. אלל אחד יהיה הדומיננטי ויכתיב לצאצא את תכונתו, ואילו השני יהיה רדום, רצסיבי, אולם יוכל לעבור בתורשה לדור הבא.
החוק השני: חוק ההתפלגות העצמאית

מצהיר שפקטורים בעלי מאפיינים שונים מחולקים בין הגמטות בלי תלות של אחד במשנהו. זאת אומרת, ההורשה של תכונה אחת היא עצמאית ובלתי תלויה בהורשה של התכונות האחרות. לכן, תכונה שקובעת את צבע השיער יכולה לעבור לצאצא מההורה בעוד תכונה אחרת, שקובעת את צבע העיניים לדוגמה, יכולה לעבור או לא לעבור ללא תלות בהורשה של תכונת צבע השיער או כל תכונה אחרת.
אצל בעלי חיים, צאצאים להורים יקבלו את מאגר הגנים שלהם אך ורק מהוריהם. חוק זה משלים את החוק הקודם וקובע כי אמנם כל הצאצאים לזוג הורים מקבלים את הגנים אך ורק מהוריהם, אבל (פרט למקרה של תאומים זהים) כל צאצא מקבל תמהיל שונה של גנים מהוריו.
החוק השלישי: חוק הדומיננטיות והאחידות

אומר שחלק מהאללים דומיננטיים בעוד שאחרים רצסיביים,
עיקרון זה שגילה מנדל קובע כי באורגניזם הטרוזיגוט האלל הדומיננטי יגרום לאלל הרצסיבי להיות "מוסווה", כלומר, לא מבוטא בפנוטיפ. רק אם הפרט הומוזיגוטי ביחס לאלל הרצסיבי תבוא לידי ביטוי התכונה הרצסיבית. לכן, הכלאה בין אורגניזם הומוזיגוטי דומיננטי לאורגניזם הומוזיגוטי רצסיבי מניבה אורגניזם הטרוזיגוטי שהפנוטיפ שלו מציג רק את התכונה הדומיננטית.
לקריאה נוספת

רובין מרנץ הניג, הנזיר בגן – סיפורו של גרגור מנדל, אבי הגנטיקה, בהוצאת דביר, 2003
הגמד של מנדל מאת סיימון מאואר, הוצאת עם עובד
הערות שוליים

↑  Explain the law of independent assortment with a suitable example - Solution, topper.com
↑  Gregor Mendel (1822-1884) :: CSHL DNA Learning Center, dnalc.cshl.edu
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563000705171  BnF: cb122695148 (data)  GND: 4169414-4  LCCN: sh85083538  NDL: 00567584  NKC: ph117070 
הדגמה לתכונות דומיננטיות ורצסיביות המועברות בתורשה. שני החתולים שהם הורי השושלת שונים זה מזה לחלוטין: לאחד צבע חום (מסומן ב-B) שהוא דומיננטי וזנב ארוך (s) שהוא רצסיבי, ולשני צבע לבן רצסיבי(b) וזנב קצר שהוא תכונה דומיננטית (S). צאצאיהם בדור הראשון ישאו אומנם גנים דומיננטיים ורצסיביים כאחד, אך צורתם תיקבע לפי הגנים הדומיננטיים, ולכן כולם יהיו חומים ובעלי זנב קצר. בדור השני(F2) יבואו גם התכונות הרצסיביות לידי ביטוי, ורק אחד מתוך 16 צאצאים יחזיק בשתיהן, ולכן יהיה בעל שיער לבן וזנב ארוך (מסומן כ-ssbb)
מסוגלות עצמית

מסוגלות עצמית או יעילות עצמית היא מושג שפיתח הפסיכולוג החברתי אלברט בנדורה, והיא מתייחסת לדרך בה אדם תופס את היכולת של עצמו לבצע התנהגות שתביא לתוצאה מסוימת. מסוגלות עצמית משפיעה על כל תחום בעשייה האנושית. מדובר באמונה של האדם לגבי יכולתו לבצע משימה, להתמודד עם אתגרים ובהתאם לכך על ההחלטות והבחירות שאדם עשוי לבחור בחייו כמו בבריאות, חינוך וחקלאות. אדם בעל תחושת מסוגלות עצמית גבוהה מעריך את יכולתו להתמודד בהצלחה עם מטלה כגבוהה, וזה מוביל אותו להשקיע מאמץ בביצוע גם לנוכח קשיים ומכשולים.
השפעות המסוגלות העצמית

אדם בעל מסוגלות עצמית גבוהה, מעריך את יכולתו להתמודד בהצלחה עם מטלה מסוימת כגבוהה. מסוגלות עצמית גבוהה מגבירה את הנטייה להשקיע מאמצים בביצוע המשימה. לעומת זאת, מסוגלות עצמית נמוכה מחלישה את המוטיבציה להתאמץ לשם ביצוע המשימה, וגוררת מחשבות על כישלון ודיכאון. כשאדם תופס את המשימה המוטלת עליו ככזו שלא תואמת את יכולותיו, כפי שהוא מעריך אותן - הוא לרוב יפסיק להשקיע מאמצים במטלה, בעוד תפיסתו את המשימה ככזו שתואמת את יכולותיו תגרום להשקעת מאמץ יתר, גם לנוכח קשיים ומכשולים.
לפיכך, תפיסת המסוגלות העצמית של האדם משפיעה על התנהגותו בדרכים שונות. היא עשויה להשפיע על המוטיבציה שלו להשקיע מאמץ במשימה, ואף על עצם הבחירה של המשימות שיבצע או ההימנעות מהן. אנשים בעלי הערכת יתר של יכולותיהם, באופן שגבוה בהרבה מהיכולת האמיתית שלהם, עלולים לבצע משימות שהן מעל ומעבר לכוחותיהם, ואף לגרום לנזקים בשל כך. לעומתם, בעלי תחושת מסוגלות נמוכה בהרבה מיכולותיהם האמיתיות, עשויים להימנע מביצוע משימות וכך לא לבטא ולפתח יכולות אלו. תפיסת המסוגלות משפיעה גם על דרכי חשיבה ולעיתים יוצרת הטיות קוגניטיביות - למשל בעלי מסוגלות נמוכה נוטים לחשוב שמשימות הן קשות מכפי שהן באמת, מה שמשפיע על תכנון וביצוע המשימה.
בנוסף, על פי תאוריית הייחוס, בעלי מסוגלות גבוהה ייטו לייחס את הסיבות להצלחה שלהם במשימה למקורות פנימיים ("אני מוכשר"), ואת כישלונותיהם למקורות חיצוניים שאינם קשורים בהם ("המשימה הייתה קשה מהרגיל / הייתי חולה"), בעוד בעלי מסוגלות נמוכה נוטים לדפוס הפוך (כישלון - "אני חסר כישרון", הצלחה - "המבחן היה קל הפעם / זה היה רק במקרה..."). בהקשר לכך, בעלי מסוגלות גבוהה נוטים לחוש שליטה גבוהה על חייהם, וכי פעולותיהם שלהם הן אלו שמשפיעות על חייהם. לעומתם, בעלי מסוגלות נמוכה נוטים לחוש פחות שליטה על התנהלות חייהם.
השפעות המסוגלות העצמית > התפתחות תחושת המסוגלות העצמית בילדות

ג'ון בולבי (Bowlby) סבר שיחסי התקשרות סדירים עם המטפלים של הילד, היחסים שמהווים את הליבה של היחסים, מקנים לילדים תחושת ביטחון. נושא מרכזי בספרות הזאת הוא שדמויות התקשרות בילדות מנבאות את תחושת המסוגלות של האדם במשך ימי חייו. דמויות התקשרות בילדות פועלות דרך מודלים פנימיים של עבודה ו/או דרך רשת הקשרים החברתיים של האדם בילדותו.אלה הם גורמים מנבאים שמביאים יותר מאוחר ליכולת הסתגלות דרך מחזור החיים של האדם ובכלל זה היכולת להתקדם בפיתוח הקריירה .
המקורות לתחושת המסוגלות העצמית

תפיסת המסוגלות העצמית מושפעת מארבעה מקורות, שלכל אחד מהם השפעה שונה על המסוגלות העצמית של אדם - על האמונה ביכולתו וכן על נכונותו להתנסות במטלות שונות.
המקורות הם:
התנסות בהשלמת משימות - התוצאות של התנסויות קודמות שביצע האדם משפיעות על תחושת המסוגלות שלו. התנסות בעבר שהסתיימה בהצלחה, מעלה את תחושת המסוגלות העצמית, ואילו כישלון קודם מפחית את תחושת המסוגלות.
צפייה באחרים (למידה ממודל) - כאשר האדם רואה אחרים מבצעים מטלה דומה בהצלחה, עולה תחושת המסוגלות שלו לבצע מטלה כזו בעצמו. כל זאת בתנאי שהאדם מעריך את יכולותיו של האחר במשימות מסוג זה, כדומות לשלו.
שכנוע מילולי - כאשר אדם אחר מנסה לשכנע את הפרט ומביע את דעתו כי לפרט יש יכולת גבוהה להצליח, תחושת המסוגלות העצמית של הפרט עולה. השכנוע המילולי יעיל רק כאשר האדם המשכנע הוא קרוב ומשמעותי עבור המשוכנע (למשל הורים), או כשהוא נתפס כבקיא בתחום של המטלה.
עוררות רגשית - עוררות רגשית גבוהה, כגון תחושת מתח נפשי, גורמת לאדם לשינויים פיזיולוגיים של תחושת אי נוחות, שמורידה את תפיסת המסוגלות העצמית. לעומת זאת, תחושת רוגע תורמת ליצירת תחושת מסוגלות גבוהה.
ציפיות המבוססות על תוצאה - תאוריית היעילות העצמית מכירה גם בחשיבות הסביבה ומתוך כך ציפייה להצלחה או לכישלון. תמיכת או אי תמיכת הסביבה באדם המבצע התנהגות תיקבע, בנוסף לתפיסת הכשירות או אי הכשירות, חידלון מפעילה או התמדה בה.
היבטים של מסוגלות עצמית

בעוד שמסוגלות עצמית נמדדת לפעמים כמכלול היא נמדדת גם במצבים תפקודיים מסוימים.
היבטים של מסוגלות עצמית > מסוגלות עצמית חברתית

מסוגלות עצמית חברתית הוגדרה ונמדדה באופן משתנה. על פי אחת הגישות, מסוגלות עצמית חברתית מתמקדת באמון של אדם ביכולתו ליזום אינטראקציות חברתיות ולתחזק קשרים בין-אישיים. יכולת זו כוללת: יצירת חברים ומערכות יחסים רומנטיות, אסרטיביות חברתית, הופעה במצבים ציבוריים בקבוצות או במסיבות, ומתן או קבלת עזרה עוד הוצע כי מסוגלות עצמית חברתית יכולה להיות במונחים של מסוגלות עצמית חברתית קוגניטיבית (ביטחון לדעת מה לעשות במצבים חברתיים) והתנהגותית (ביטחון בביצוע במצבים חברתיים). אחרים מדדו מסוגלות עצמית תוך התמקדות בביטחון עצמי לגבי מיומנות חברתית ביחסים אישיים ואמון של חברים. מחקרים אחרים מצביעים על קשר חזק בין מסוגלות עצמית חברתית לבין ביישנות וחרדה חברתית. עוד נמצא קשר שלילי חזק בין רמות של חרדת דיבור בציבור ומסוגלות עצמית.
היבטים של מסוגלות עצמית > מסוגלות לימודית אקדמית

מסוגלות עצמית אקדמית מתייחסת לאמונה שאדם יכול לעסוק בהצלחה במשימות לימודיות כגון השגת מטרות הקורס הנלמד, השלמת משימות בצורה משביעת רצון, השגת ציון עובר ועמידה בדרישות כדי להמשיך במסלול הלימודים העיקרי של האדם. תחומים אחרים של מסוגלות עצמית שזוהו כנוגעים ללימודים כוללים מסוגלות עצמית של מורים ומסוגלות עצמית טכנולוגית. תחושת המסוגלות האקדמית של הורים עבור ילדם קשורה להישגים הלימודיים של ילדיהם.נמצא קשר בין יכולות ושאיפות אקדמיות גבוהות של הורים עבור ילדם, לבין התפיסות של הילד עצמו שיחלוק את אותן אמונות. תפיסות ההורים מקדמות מסוגלות עצמית אקדמית עבור הילד, ומוביל להישגים לימודיים של הילד. כמו כן, זה מוביל להתנהגות פרו-חברתית, ומפחית את הפגיעות לתחושות של חוסר תועלת ודיכאון.קיים קשר בין מסוגלות עצמית נמוכה לדיכאון. במחקר, רוב קבוצת התלמידים שנשאלו חשו שיש להם קושי בהקשבה בסיטואציות בכיתה. לאחר מכן, המדריכים עזרו לחזק את כישורי ההקשבה שלהם על ידי כך שהם מודעים לאופן שבו השימוש באסטרטגיות שונות יכול להניב תוצאות טובות יותר. בדרך זו, רמות המסוגלות העצמית שלהם השתפרו ככל שהם המשיכו להבין אילו אסטרטגיות עובדות עבורם