stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה
ביוגרפיה > ראשית חייו עד נישואיו

היינריך נולד ב-6 במאי 972 באבאך(אנ'), להיינריך השני, דוכס בוואריה ולגיזלה מבורגונדי(אנ'), בתם הבכורה של קונרד הראשון, מלך בורגונדי(אנ') ואדלייד מבלה. דרך אביו הוא היה נכדו של היינריך הראשון, דוכס בוואריה, ונינו של היינריך הראשון, מלך גרמניה. דרך אמו, הוא היה נכדו של המלך קונרד הראשון מבורגונדי, ונינו של המלך רודולף השני מבורגונדי(אנ').
בשנת 974 מרד אביו היינריך באוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וכרת בריתות לצורך כך עם אצילים סקסונים, עם בולסלב השני, דוכס בוהמיה(אנ') ומיישקו הראשון, דוכס פולין. אוטו השני דיכא בהצלחה חלקית את המרד, וכלא את היינריך באינגלהיים. באותה שנה התמודדו כוחותיו של אוטו עם ניסיונו של האראלד הראשון, מלך דנמרק להניס את הכוחות הגרמנים משטחו. בשנת 976 ברח היינריך מכלאו ופתח שוב במרד, אולם הובס עד מהרה ברגנסבורג על ידי אוטו השני וברח לבוהמיה. בתגובה על המרד פיצל אוטו חלק מאדמות הדוכסות, ומסר להיינריך לואיטפולדינג את דוכסות קרינתיה, וללאופולד מבאבנברג את מרקיזות אוסטריה, ואת דוכסות בוואריה עצמה מסר לאוטו הראשון, דוכס שוואביה.
בשנת 977 אוטו השני ערך מסע לבוהמיה להכניע את בולסלב השני, היינריך האב חבר להיינריך, בישוף אאוגסבורג(אנ') ולהיינריך הראשון, דוכס קרינתיה, וביחד פתחו במלחמה נגד אוטו השני. עד מהרה הביס אוטו השני בסיוע אחיינו אוטו הראשון, דוכס שוואביה ובוואריה את השלושה לאחר מצור על העיר פזאו(אנ'), כלא את אביו אצל פולקמאר, בישוף אוטרכט(אנ'), שלל מהיינריך הראשון, דוכס קרינתיה את דוכסות קרינתיה לטובת אוטו הראשון, דוכס קרינתיה(אנ'), ואילו היינריך, בישוף אאוגסבורג נכלא אך שוחרר כעבור זמן קצר.
במהלך שהיית אביו בגלות, היינריך התגורר בהילדסהיים, והתחנך אצל הבישוף וולפגנג מרגנסבורג בקתדרלת הילדסהיים. אוטו השני קיווה בכך שהיינריך יפנה לקריירה כנסייתית, ולא יתערב בענייני הממשל.
בשנת 983 מת אוטו השני, ובנו אוטו השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שהיה בן 3 עלה לשלטון במקומו. בתחילה ניסה היינריך האב ששוחרר משביו לטעון לזכותו על הכתר, אך הוא איבד את תמיכת האצילים הגרמנים, ואף לא הצליח לגרש את היינריך השלישי, דוכס בוואריה מנחלותיו. בשנת 985 נפגש אביו עם הקיסרית תאופאנו(אנ'), והיא השיבה לו את דוכסות בוואריה, ומסרה להיינריך השלישי, דוכס בוואריה בחזרה את דוכסות קרינתיה. בשנת 989 מת היינריך הראשון, דוכס קרינתיה, ואביו ירש את נחלותיו.
בשנת 995 מת אביו היינריך השני, דוכס בוואריה, היינריך הצעיר נבחר על ידי האצילים הבוואריים כדוכס החדש שיחליף את אביו, תוארו היה היינריך הרביעי, דוכס בוואריה. בשנת 999 התחתן היינריך עם קוניגונדה מלוקסמבורג, בתם של זיגפריד מלוקסמבורג והדוויג מנורדגאו, ובכך זכה לקשרים ותמיכה במערב גרמניה.
ביוגרפיה > מחלוקת הירושה

בשנת 1001 פרץ באיטליה מרד נגד אוטו השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ששלח את היינריך לדכא את המרד. אלא שבינואר 1002 מת אוטו השלישי במפתיע, בגיל 21, ללא יורשים אחריו. בעקבות מות אוטו תבע היינריך את הזכות לרשת את הכתר, אך מנגד טענו לזכות הירושה גם אקארד הראשון, מרקיז מייסן(אנ'), הרמן השני, דוכס שוואביה(אנ') ואצו, רוזן הפלטינט שעל הריין(אנ').
כאשר עברה הלווייה בדוכסות בוואריה בפברואר 1002, פגש היינריך את התהלוכה בפולינג(אנ'), צפונית להרי האלפים. כדי להכשיר את טענותיו, דרש היינריך מהארכיבישוף הריברט מקלן(אנ') להעניק לו את תכשיטי ההכתרה הקיסריים(אנ'), ובעיקר את הרומח הקדוש. אולם, הריברט סירב למסור לו את התכשיטים, מכיוון שתמך בקרוב משפחתו, הרמן משוואביה. היינריך כלא את הארכיבישוף ואת אחיו הבישוף של וירצבורג. היינריך נכשל גם בניסיונו לגייס את תמיכת האצולה, וכעבור כמה שבועות נכשל שוב בניסיון לגייס את תמיכת האצולה בטקס ההלווייה באאכן.
מכיוון שלא השיג את תמיכת האצולה, החליט היינריך לקבוע עובדות, וב-9 ביולי 1002 הוכתר במיינץ כמלך גרמניה ("רקס רומנורום") "היינריך השני" על ידי ויליגיס(אנ'), הארכיבישוף של מיינץ. זו הייתה הפעם הראשונה בה מלך גרמני קיבל את כס המלוכה ללא בחירה על ידי האצולה הגרמנית. לאחר ההכתרה הצליח היינריך להשיג את תמיכת ברנרד הראשון, דוכס סקסוניה(אנ'), בתמורה לשליטתו של ברנהרד בסקסונים. ב-10 באוגוסט אותה שנה, נערך טקס הכתרת אשתו למלכת גרמניה בפאדרבורן.
ביוגרפיה > איחוד כוחות

לאחר עלותו לשלטון נאבק היינריך בהרמן השני, דוכס שוואביה, שטען כי הוא אמור לרשת את אוטו השלישי, מכיוון שהיה נשוי לבתו של ליאודולף, דוכס שוואביה, בנו הבכור של אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. הסכסוך בין השניים נמשך לאורך זמן ללא הכרעה, ובעקבות כך חיזק היינריך את קשריו עם אצילי סקסוניה, בוואריה, שוואביה, לורן העילית ולורן התחתית, ובסופו של דבר נכנע הרמן השני בקרב על יד שטרסבורג ב-1 באוקטובר 1002.
תמורת כניעה זו, אפשר הנרי השני להרמן השני להישאר דוכס שוואביה עד למותו בשנה שלאחר מכן, לאחר מכן, אף שהכיר בהרמן השלישי (שהיה ילד) כיורש התואר של אביו, הנרי השני נטל למעשה את השלטון על הדוכסות.
בשנת 1003 היינריך משוויינפורט(אנ'), מרקיז נורדגאו(אנ') התקומם נגד שלטונו של היינריך, על מנת לרצותו הבטיח לו היינריך את דוכסות בוואריה, אולם לאחר שקיבל את כס המלוכה סירב היינריך לכבד את הבטחתו ובמקום זאת תמך בזכויות הבווארים לבחור את הדוכס שלהם. בתמיכתו של היינריך, היינריך הראשון, רוזן לוקסמבורג הפך לדוכס בוואריה.
בעקבות כך מרד בו היינריך משוויינפורט וחבר לבולסלאב הראשון, דוכס פולין, אולם המרד דוכא עד מהרה והיינריך משוויינפורט גורש מנחלותיו.
מסע המלחמה הראשון לאיטליה

לאחר מות אוטו השלישי בשנת 1002, הכריז על עצמו ארדואינו מאיבראה כמלך איטליה, וזכה לתמיכתם של ארנולף השני, ארכיבישוף מילאנו וחלק מהאצולה האיטלקית. אולם מכיוון שארדואינו נודה בשנת 997 על רצח בישוף ורצ'לי, התנגדו לו פרידריך, ארכיבישוף רוונה וחלק ניכר מהאצולה האיטלקית, שקראו להיינריך לתפוס את השלטון באיטליה.
בשנת 1004 נענה היינריך לקריאות הבישופים האיטלקים, והוביל פלישה לאיטליה נגד ארדואינו. היינריך כינס את כוחותיו באאוגסבורג, והוביל אותם דרך מעבר ברנר לטרנטו. לאחר כמה הצלחות ראשונות, נשבעו אמונים להיינריך רוב הכמורה האיטלקית וכמה משפחות אצולה, כולל הארכיבישוף ארנולף השני שהצטרף להיינריך בברגמו, וב-14 במאי 1004 הוכתר היינריך למלך איטליה בפאביה. בשונה מקודמיו לא לבש היינריך כתר הכתרה משותף בשם איטליה וגרמניה, אלא לבש שני כתרים המסמלים זאת. למחרת התמרדו תושבי פאביה נגד היינריך, ובתגובה הורה היינריך לחייליו לטבוח בתושבי העיר.
לאחר מכן שב היינריך לגרמניה בשל הצורך להילחם בבולסלאב הראשון, דוכס פולין, ובעקבות כך לא הוכתר ברומא לקיסר האימפריה הרומית הקדושה.
מסע המלחמה הראשון לאיטליה > המלחמה עם פולין

בתקופת אוטו השלישי היה בולסלאב הראשון, דוכס פולין נאמן לאוטו, אולם שאיפותיו של היינריך במזרח דרדרו את היחסים בין המדינות. בולסלאב תמך בטענותיו של אקארד הראשון, מרקיז מייסן לכתר גרמניה, ולאחר הרצחו של אקארד בשנת 1002 כבש בולסלאב את מרקיזות מייסן ומרקיזות לוסאטיה. זמן קצר לאחר מכן נפצע בולסלאב באורח קשה כשניסו להתנקש בחייו, ומכיוון שחשד בהיינריך שתכנן את ההתנקשות ניתק בולסלאב את היחסים בין שתי המדינות.
בשנת 1002 הודח בולסלאב השלישי, דוכס בוהמיה במרד אצילים, ובולסלאב החזירו לשלטון, לאחר שקיבל הזמנה מאצילי בוהמיה להתערב בסכסוך, כבש בולסלאב את דוכסות בוהמיה, ונטל לעצמו את התואר "דוכס בוהמיה". בשנת 1004 מרד בולסלאב בהיינריך בגלוי והבעיר את הטירה במייסן כמעשה התגרות, ובעקבות כך פרצה מלחמה בין שתי המדינות.
לכשחזר היינריך מאיטליה כרת ברית עם שבט הסלאבים הפגנים הלוטיסים, על אף שכפועל יוצא מהברית עמם נעצרה התנצרות השבטים הסלאבים. בשל כך התנגדו אצילים גרמנים רבים לברית עם הסלאבים, וכן אצילים רבים התנגדו למלחמה בעקבות קשרי הידידות והמסחר שטיפחו בפולין בתקופת אוטו השלישי. גם בוסלאב התכונן למלחמה, וכרת ברית עם שבטים סלאבים אחרים.
בקיץ 1004 פלשו כוחותיו של היינריך לבוהמיה והגיעו להרי האורה, ולאחר מכן כבשו את הטירה בזאטץ' והשמידו את הכוח הפולני שהוצב שם. במקביל פלש יארומיר פרמיסל (אחיו הצעיר של בולסלאב השלישי) לבוהמיה בסיוע כוחות גרמניים, כבש את פראג והכריז על עצמו כ"דוכס בוהמיה", ולאחר מכן נשבע אמונים להיינריך כוסאל, ובכך שילב את בוהמיה באימפריה הרומית הקדושה. אולם על אף שכוחותיו של היינריך השתלטו על בוהמיה, החזיקו הכוחות הפולנים בשטחי מוראביה שהייתה כפופה קודם לכן לבוהמיה.
בקיץ 1005 פלש היינריך לפולין וחדר לפנים הארץ, אולם כוחותיו ספגו אבדות כבדות, ונחלו תבוסה קשה בפוזנן. לאחר מכן נחתם הסכם שלום בין הצדדים, בו ויתר בולסלאב על תביעתו לדוכסות בוהמיה, והחזיר את מרקיזות מייסן ומרקיזות לוסאטיה.
בשנת 1007 גינה היינריך השני את שלום פוזנן, וכתוצאה מכך התקיף בולסלאב הראשון, דוכס פולין את ארכיבישופות מגדבורג, וכבש מחדש את מרקיזות מייסן ומרקיזות לוסאטיה כולל העיר באוצן. המתקפה הגרמנית החלה שלוש שנים מאוחר יותר בשנת 1010, אך לא הייתה לה שום תוצאה משמעותית, מעבר לכמה מעשי ביזה בשלזיה. בשנת 1012 נחתם הסכם שלום שני בין גרמניה לפולין, אך בולסלאב הראשון הפר במהירות את ההסכם, ושוב פלש ללוסאטיה, וכוחותיו כבשו את העיר לובוש ושרפו אותה. בשנת 1013 נחתם הסכם שלום שלישי במרזבורג, המחייב בין השאר את בולסלאב כואסל של היינריך השני, בתמורה לקבלת מרקיזות מייסן ומרקיזות לוסאטיה כפייף. על מנת לחזק את ההסכם, בנו של בולסלאב - מיישקו השני לאמברט התחתן עם ריכצה מלורן, בתו של אצו, רוזן הפלטינט של לותרינגיה ונכדתו של אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
מסע המלחמה הראשון לאיטליה > ההכתרה כקיסר

בשנת 1009 מת האפיפיור יוחנן השמונה עשר, ששלט משנת 1003, ובמקומו הוכתר סרגיוס הרביעי. במהלך שלטונם של השניים שלט ברומא למעשה ג'ובאני קרסנציו, ממשפחת קרסנטי, שמנע מהם להיפגש עם היינריך השני ולהכתירו כקיסר. בשנת 1012 מת סרגיוס הרביעי, ובמקומו הוכתר בנדיקטוס השמיני. בנדיקטוס השמיני ברח עד מהרה מרומא בגלל האנטי-אפיפיור גרגוריוס השישי, אשר הוכתר על ידי קרסנציו. בנדיקטוס השמיני, שנמלט לגרמניה דרך הרי האלפים, פנה אל היינריך השני וביקש את הגנתו, והיינריך הסכים להחזיר את בנדיקטוס השמיני לכס האפיפיור, בתמורה להכתרתו כקיסר.
לקראת סוף 1013, כינס היינריך השני צבא באאוגסבורג, ועד מהרה עבר עם צבאו את הרי האלפים, תוך שהוא מלווה באשתו, המלכה קוניגונדה ובכמה אנשי דת. בהגיעו לפאביה הצטרפו אליו הבישופים וראשי הדת האחרים. ארדואינו מאיבראה, שעדיין שלט בחלקים חשובים של צפון איטליה, הציע להיכנע להיינריך, והציע את בניו כבני ערובה, בתנאי שהיינריך יכיר בו כמלך איטליה, אולם היינריך סירב והטיל מצור על איבראה שנמשך עד לשנת 1015.
בתחילת 1014 הגיע היינריך השני לרומא, והחזיר את בנדיקטוס השמיני לכס האפיפיור. ב-14 בפברואר 1014 הכריז האפיפיור על היינריך השני כעל קיסר האימפריה הרומית הקדושה בבזיליקת פטרוס הקדוש. לאחר מכן קיימו השניים סינוד ברומא בו מינו חמישה בישופים, הוציאו צווים נגד הסימוניה, קידמו דרכים לקיום הצניעות בקרב אנשי הדת והורו על השבת רכוש הכנסייה. זמן קצר לאחר מכן, עבר היינריך צפונה, שם הקים את הדיוקסיה של בוביו, לאחר מכן חגג את חג הפסחא בפאביה ובאמצע מאי 1014 חזר לגרמניה.
בשנת 1015 הסתיים הסכסוך עם ארדואינו מאיבראה, כאשר ארדואינו חלה, וביקש שלום עם היינריך השני. ארדואינו התפטר מתפקידו כמרקיז איבריאה, על מנת להיות נזיר במנזר פרוטואריה. ארדואינו נפטר ב-14 בדצמבר 1015, ולאחר מותו ירש היינריך את נחלות מרקיזות איבראה.
מסע המלחמה הראשון לאיטליה > מלחמת פולין השלישית

הסכם השלום שנחתם בשנת 1013, בין היינריך השני לבולסלב הראשון התפוגג במהירות. בשנת 1014 בעת היעדרותו מגרמניה, שלח בולסלב את בנו מיישקו השני למברט לדוכסות בוהמיה, על מנת לשכנע את הדוכס הבוהמי החדש אולדריץ' לכרות עמו ברית נגד היינריך השני. אולם, המשימה נכשלה ואולדריץ' כלא את מיישקו השני, ששוחרר רק לאחר התערבות הקיסר, שלמרות הפלישה המתוכננת לפולין, פעל בנאמנות למען הווסל הנומינלי שלו בולסלב הראשון. לאחר שחרורו נשלח מיישקו השני לחצרו של היינריך השני במרזבורג כבן ערובה. היינריך רצה כנראה לאלץ את בולסלב הראשון להגיע למרזבורג ולהסביר את מעשיו, אולם התוכנית נכשלה, ולאחר לחץ מצד קרוביו, הסכים היינריך לשחרר את מיישקו השני.
באותו זמן, אירח היינריך השני את יארוסלאב הראשון, נסיך קייב, הטוען לכתר ברוס של קייב ובנו של ולדימיר הראשון, נסיך קייב. במות אביו בשנת 1015, היה יארוסלאב נסיך הכתר של נסיכות נובגורוד. יארוסלאב לחם על השלטון באחיו סוויאטופולק הראשון, נסיך קייב, שנתמך על ידי חתנו בולסלאב הראשון, דוכס פולין שהיה חתנו.
לאחר חזרתו של היינריך השני לגרמניה בשנת 1015 הכין היינריך את כוחותיו לפלישה שלישית לפולין. עם שלושה צבאות בפיקודו, הכוח הגדול ביותר מאז תחילת הסכסוך בשנת 1004. הצבא הקיסרי צעד בעת ובעונה אחת בתנועת מלקחיים מצפון גרמניה, מדרום וממרכז. היינריך השני עצמו פיקד על הצבא המרכזי, אשר נתמך על ידי שבטים סלאביים, עבר עם כוחותיו ממגדבורג, וחצה את נהר האודר לפולין. היינריך השני נתמך על ידי אולדריץ', דוכס בוהמיה מדרום, ומצפון על ידי ברנהרד השני, דוכס סקסוניה.
במהלך מסע הצבא הקיסרי על פני פולין, הרגו או לכדו כוחותיו של היינריך השני כמה אלפי פולנים, כולל נשים וילדים. אולם הצבא הקיסרי ספג הפסדים כבדים לאורך כל המערכה, ויחידת אבירים מוראבים בפיקודו של מיישקו השני פתחה במתקפת הסחה על מרקיזות סקסוניה המזרחית. בעקבות כך נסוג הצבא הקיסרי  מפולין למרזבורג כדי להדוף את המתקפה, ולא הצליח להשיג רווחים טריטוריאליים ממזרח לנהר האודר. במהלך הנסיגה לגרמניה נפל גרו השני, מרקיז סקסוניה המזרחית למארב של כוחות פולנים ונרצח בסוף שנת 1015. בעקבות המתקפה בסקסוניה המזרחית, נטלו כוחותיו של בולסלאב הראשון את היזמה. בשנת 1017 הטילו כוחותיו של מיישקו השני מצור על מייסן, שהייתה תחת פיקודו של גיסו של מיישקו השני, הרמן הראשון, מרקיז מייסן. ניסיונו של מיישקו לכבוש את העיר נכשל, והוא נסוג חזרה לפולין.
בקיץ 1017 היינריך השני ובולסלאב הראשון פתחו במשא ומתן לשלום, והוכרזה הפסקת אש. אולם בסתיו 1017 נכשל המשא-ומתן, ובעקבות כך שוב פלש היינריך השני עם צבאו לפולין. הצבא הגיע לגלוגוב, שם התבצר בולסלאב הראשון, אולם לא הצליח לכבוש את העיר. לאחר מכן ניסה היינריך השני לכבוש את העיר נימצ'ה, אך גם אותה לא הצליח לכבוש, ובמהלך המצור הפיל הקור הכבד הרבה חללים בצבאו של היינריך. לאחר שנכשלו התקפותיו של היינריך, הוא פתח שוב במשא ומתן עם בולסלאב לסיום המלחמה.
ב-30 בינואר 1018 חתמו היינריך השני ובולסלאב הראשון על הסכם שלום נוסף, המכונה "שלום באוצן". בולסלאב הצליח לשמור על תאריו כמרקיז לוסאטיה ומייסן, והכיר בהיינריך השני כפיאודל שלו. בנוסף, היינריך השני הבטיח לתמוך במסע של בולסלאב הראשון לקייב, על מנת לסייע לחותנו סוויאטופולק הראשון, נסיך קייב. כדי לחזק את השלום, התחתן בולסלאב הראשון, שהיה אז אלמן, עם אודה ממייסן, בתו של אקארד הראשון, מרקיז מייסן, ובכך חיזק את קשריו עם האצולה הגרמנית.
מסע המלחמה הראשון לאיטליה > הסכסוך עם ביזנטיון

מעורבותו של היינריך השני בפוליטיקה האיטלקית והכתרתו כקיסר, הביאו אותו להתנגשות עם האימפריה הביזנטית. בשנת 969 כרת אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ברית עם יוחנן הראשון צימיסקס, קיסר האימפריה הביזנטית, בה סוכם על שלטון משותף בדרום איטליה. מותו של אוטו הראשון בשנת 973 ומותו של יוחנן הראשון בשנת 976, הביאו לפירוק הברית, והסכסוך בין שתי האימפריות על השליטה בדרום איטליה התחדש.
תחת שלטונם של אוטו הראשון ואוטו השני, הרחיב המנהיג הלומברדי פנדולף ראש הברזל את השליטה הקיסרית באיטליה המרכזית הדרומית. במקור הוא מונה בשנת 961 על ידי אוטו הראשון כנסיך בנוונטו וקפואה, ולאחר מכן ניהל פנדולף מלחמה נגד הביזנטים בשמו של אוטו השני. בשנת 978 צירף פנדולף את כל שלוש הנסיכויות הדרומיות של לומברדיה - בנוונטו, קפואה וסלרנו - אל האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 981 מת פנדולף, ובעקבות כך נחלשה שליטת האימפריה הרומית הקדושה בדרום איטליה. בשנת 982 נחלשה השליטה הקיסרית בכל האזור שנשלט קודם לכן בידי פנדולף, והעדר מנהיג יחיד למניעת התקדמות הביזנטים לשטח לומברדיה, אפשר לביזנטים להתקדם צפונה. ב-14 ביולי 982 נוצחו כוחותיו של אוטו השני בקרב סטילו על ידי כוח ביזנטי-מוסלמי משותף, ובעקבות כך עברה השליטה בדרום איטליה לידי הביזנטים. בעודו מתכונן לתקוף בחזרה את הכוחות הביזנטים, מת לפתע אוטו השני בהיותו ברומא, ולבנו התינוק שעלה לשלטון במקומו, אוטו השלישי, לא היו כוחות לערער על השליטה הביזנטית. הדבר איפשר לבסיליוס השני בולגרוקטונוס, קיסר האימפריה הביזנטית לבנות את כוחות ההגנה שלו, כהכנה למתקפה נגדית עתידית של האימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 1017 בסיועם של שכירי החרב הנורמנים, הוביל מלוס מבארי הלומברדי מרד מוצלח נגד השליטה הביזנטית באפוליה, אולם בשנת 1018 הנחיל בזיל ביוננס, בן חסותם של הביזנטים, תבוסה הרסנית לכוח הלומברדי-נורמני המשותף בקרב קאנאי, ובעקבות כך נמלט מלוס למדינת האפיפיור. בעקבות ההצלחות הביזנטיות בדרום איטליה, בשנת 1020 נקט האפיפיור בנדיקטוס השמיני צעד חריג, ונסע לגרמניה, כדי לדון במצב העניינים בדרום איטליה עם הקיסר. הפגישה עם היינריך השני נערכה בבמברג, והאפיפיור היה מלווה במספר גדול של מנהיגים איטלקים חילוניים ודתיים, כולל מלוס מבארי. היינריך השני העניק למלוס את התואר דוכס אפוליה על מעשיו נגד הביזנטים, אבל מלוס מת כעבור כמה ימים, ב-23 באפריל 1020. לאחר שפתר האפיפיור כמה מחלוקות עם הבישופים של מיינץ וווירצבורג, שכנע האפיפיור את היינריך השני לערוך מסע נוסף בדרום איטליה.
בשנת 1022 יצא היינריך השני לדרום איטליה לאורך חופי הים האדריאטי, ותחת פיקודו כוח גדול. בנוסף שלח את פילגרים, ארכיבישוף קלן עם צבא קטן במקצת לאורך חוף הים הטירני, במטרה לשעבד את נסיכות קפואה. צבא שלישי, קטן עוד יותר, בפיקודו של הפטריארך פופו מאקוויליה, עבר דרך הרי האפנינים, כדי להצטרף אל היינריך השני במצור על המצודה הביזנטית בטרויה. אף על פי שפילגרים מקלן הכניע את פנדולף הרביעי, נסיך קפואה, וקיבל שבועת נאמנות הן מקפואה והן מנסיכות סלרנו, כל שלושת צבאותיו של היינריך השני לא הצליחו לכבוש את טרויה. מאחר שצבאותיו נחלשו מאוד בעקבות מחסור ומחלות, נסוג היינריך מדרום איטליה. קודם לנסיגתו החליט היינריך להרוג את פנדולף הרביעי, אולם לבסוף חנן אותו על פי בקשתו של פילגרים מקלן, ורק כלא אותו, ומינה במקומו את פנדולף החמישי, נסיך קפואה לשליט העיר.
לשכת העיתונות הממשלתית

.
| --- | --- |
סמליל לשכת העיתונות הממשלתית

שר הדואר יוסף בורג חונך את מכונת הטלקס הראשונה בלשכת העיתונות הממשלתית, אוגוסט 1956
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 משרד אחראי:  משרד ראש הממשלה
 תאריך הקמה:  1921
 מנהל:  ניצן חן
 מטה מרכזי:  בית אגרון 
 www.gpo.gov.il
 
שלט על קיר הכניסה בלשכת העיתונות הממשלתית בירושלים.
לשכת העיתונות הממשלתית (בראשי תיבות: לע"מ / לע"ם, ובאנגלית: GPO), של ישראל פועלת במסגרת משרד ראש הממשלה ואחראית על תיאום התקשורת בין ממשלת ישראל לבין קהילות העיתונאים ואנשי התקשורת הישראלים. לעיתונאים הזרים, מהווה לע"מ ממשק מרכזי להתנהלות מול מוסדות המדינה והצבא. לע"מ פועלת לאפשר סיקור תקשורתי נאות של גורמי מפתח בישראל, של ביקורים ממלכתיים ושל אישים זרים המבקרים בארץ, ומנסה לרתום את הקשר השוטף עם התקשורת הזרה לצורכי ההסברה של מדינת ישראל.
היסטוריה > בתקופת המנדט

עם תחילת המנדט הבריטי הקים הממשל הבריטי את "לשכת המודיעין והעיתונות הממשלתית", שמטרתה הייתה בעיקר לפרסם הודעות מטעם ממשלת המנדט, כגון פרסום חוקים ותקנות, הודעות על מכרזים והפקעות.
במקביל הבינו מנהיגי היישוב את הצורך להסביר את העניין הציוני לדעת הקהל בעולם. וב-1920 הקימה בירושלים ההסתדרות הציונית העולמית, את "לשכת העיתונות היהודית" שמטרתה הייתה לפרסם הודעות לעיתונות מטעם התנועה הציונית. בשנת 1924 מונה גרשון אגרונסקי (אגרון) במחלקה המדינית של הסוכנות היהודית לממונה על קשרים עם העיתונות, טיפול בתיירים וענייני הסברה. גוף זה הוציאו בולטין שבועי משותף של ההנהלה הציונית והקרן הקיימת לישראל ושמו 'ידיעות מארץ ישראל'. הבולטין יצא לאור בעברית, אנגלית, גרמנית, צרפתית וספרדית.
בשנת 1934 הוקמה סוכנות הידיעות של הסוכנות היהודית בירושלים. ליו"ר הסוכנות מונה העיתונאי יוסף גרביצקי, וכסגנו שימש יהושע יוסטמן. זמן-מה לאחר מכן נפרדה הסוכנות ממחלקת העיתונות של הסוכנות-היהודית והייתה למחלקה עצמאית בראשות ישעיהו קלינוב. שתי המחלקות של הסוכנות-היהודית, מחלקת העיתונות וסוכנות הידיעות, נוהלו על ידי משה שרת (לשעבר שרתוק).
סוכנות הידיעות הזינה עיתונים יהודיים ברחבי העולם בידיעות מהנעשה בעולם היהודי. במקביל הזינה הסוכנות עיתונים בישראל בידיעות מהנעשה בארץ.
גופים נוספים אשר עסקו כבר אז בהסברה הישראלית היו בקרן היסוד, הקרן הקיימת והמגבית היהודית.
היסטוריה > לאחר הקמת המדינה

עם הקמת המדינה הוקמה "לשכת המודיעין של ממשלת ישראל".
בשנת 1951 מונה משה פרלמן למנהל הראשון של לשכת העיתונות הממשלתית.
בשנת 2000 מונה דני סימן לראש לשכת העיתונות. אחת ההחלטות הראשונות שקיבל עם כניסתו לתפקיד הייתה להפסיק להנפיק תעודות עיתונאי לעיתונאים פלסטינים. החלטה זו נפסלה על ידי בג"ץ.
החל משת 2003 החליטה לשכת העיתונות להעביר כל בקשה לתעודת עיתונאי לאבחון ביטחוני של השב"כ. בשנת 2007 החליטה גם לא להכיר יותר בתעודות העיתונאי שמנפיקות אגודות העיתונאים בירושלים ובתל אביב.
בשנת 2010 מונה אורן הלמן לראש לשכת העיתונות, הוא הוחלף בשנת 2012 בידי ניצן חן.
פעילות לשכת העיתונות הממשלתית

לע"מ פועלת לאפשר כיסוי תקשורתי נאות של גורמי מפתח ישראליים, של ביקורים ממלכתיים ושל אישים זרים המבקרים בארץ. הלשכה מפעילה מערך הנפקת תעודות עיתונאי קבועות וזמניות, מסייעת לזרים בהסדרת אשרות עבודה ושהייה להם ולמשפחותיהם ומעמידה לרשות נציגי התקשורת חדר תדרוכים משוכלל, אולפן טלוויזיה וחומרי עזר מקצועיים.
לע"מ אחראית להקמת מרכזי תקשורת בזמן אירועים חדשותיים משמעותיים, לדוגמה: ביקור האפיפיור, ביקור נשיא ארצות הברית ועוד. לע"מ מקיימת תדרוכים במספר שפות לעיתונאים זרים הנמצאים בישראל. תדרוכים אלו מועברים בשידור חי ברשת האינטרנט. בנוסף, לע"מ אחראית בנוסף על תיאום צילומי הווידאו והסטילס הזרים באירועים הרשמיים.
לע"מ נותנת מענה מלא בשפות עברית, ערבית, אנגלית ורוסית, על ידי צוות שפות מקצועי במחלקות ייעודיות. מחלקה נפרדת מטפלת בעיתונות הכלכלית ועוסקת בהסברה של ישראל שמעבר לסכסוך. הלשכה עוקבת ואוספת מדי יום פרסומים זרים בעיתונות בחו"ל הנוגעים למדינת ישראל, הן באנגלית והן בערבית, ומעבירה את הלקט למשרדי הממשלה הרלוונטיים. במקביל, עיקרי החדשות בעיתונות היומית העברית מופצים בשפה האנגלית לכתבי חוץ המוצבים בישראל.
מחלקת הצילומים של לע"מ אחראית על צילום נשיא המדינה וראש הממשלה באירועים רשמיים ובמסיבות עיתונאים, בישראל ומחוצה לה, וכן מפעילה את אוסף התצלומים הלאומי הכולל רבבות רבות של תמונות החל מימי טרום הקמת המדינה ועד ימינו. מתוקף החלטת ממשלה, אוסף התצלומים נפתח בשנת 2011 לשימושם החופשי של הגולשים. זהו צעד משמעותי להנגשת ההיסטוריה המצולמת של המדינה לכלל הציבור.
בשנת 2013 לע"מ הקימה מחלקת ניו מדיה האחראית להפעלת מערך התקשורת ברשת האינטרנט וברשתות החברתיות. לע"מ מעניקה שירותי Video Streaming לתדרוכים ומסיבות עיתונאים מקוונות. לע"מ עוסקת בהקמת אתר חדשות ממשלתי בטכנולוגיה החדשה ביותר עם קידומה של אפליקציה מיועדת.
אחת מפעולות ההסברה העיקריות של לשכת העיתונות הממשלתית היא ייזום סיורים ברחבי הארץ לעיתונאים הזרים. בין היתר נערכים סיורים בכלא "עופר" לאסירים ביטחוניים, בפארק התעשייה היהודי-ערבי בנצרת, במקומות הקדושים לנצרות בירושלים, במכון וולקני למחקר ופיתוח חקלאי, באוניברסיטת אריאל ובאזור התעשייה ברקן ועוד.
פעילויות נוספות שיזמה לשכת העיתונות הממשלתית הן הקמת פורום מיוחד לדוברים ממשלתיים, ובאמצעותו נוסח הקוד האתי לדובר הממשלתי. במקביל נוסד פורום לנספחי עיתונות בשגרירויות הזרות בישראל, במטרה לשמור על קשר ולהשפיע על עמדות ממשלות זרות גם באמצעות אפיק זה. כמו כן אישים בכירים עוברים סדנאות תקשורת עם גב' מישל טיר העוסקים בהופעה מול קהל והופעה מול מצלמה, ואף זוכים לתצלומי פורטרט מקצועיים.
יעדי לשכת העיתונות הממשלתית

חיזוק הקשר עם העיתונות הזרה, למען שיפור דימויה ומעמדה של ישראל.
הרחבת שירות התיעוד המצולם של סמלי שלטון ואירועים מחיי המדינה.
הנגשת פעילות לע"מ.
מנהלי הלשכה

| תמונה | שם | שנים בתפקיד |
| --- | --- | --- |
|  | משה פרלמן |  |
|  | דוד לנדור | 1976–1954 |
|  | מירון מדזיני | 1977–1976 |
|  | זאב חפץ | 1983–1977 |
|  | מרדכי דולינסקי | 1986–1983 |
|  | ישראל פלג | 1988–1986 |
|  | יורם אטינגר | 1990–1988 |
|  | יוסי אולמרט | 1993–1990 |
|  | אורי דרומי | 1996–1993 |
|  | משה פוגל | 2000–1996 |
|  | דני סימן | 2010–2000 |
|  | אורן הלמן | 2011–2010 |
|  | ניצן חן | 2012–מכהן |
מקורות וקריאה נוספת

אורי דרומי, בתוך לשכת העיתונות הממשלתית, באתר העין השביעית, 29 באפריל 2019
כלילה מגן ואפרים לפיד, לשכת העיתונות הממשלתית - "הידיים" המסייעות ל"מוח" בדיפלומטיה הציבורית, קשר מס' 50 ,סתיו 2017
Clila Magen and Ephraim Lapid Facing peace and war Israel’s government press office, 1948–2014, Public Relations Review,5, December 2016, Pages 776-786