stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חמש השמשות
סיכום קצר

Nāhui-Ocēlōtl (שמש יגואר) - התושבים היו ענקים שנטרפו על ידי יגוארים. העולם נחרב.
Nāhui-Ehēcatl (שמש רוח) - התושבים הפכו לקופים. העולם הזה נהרס על ידי סופות הוריקן.
Nāhui-Quiyahuitl (שמש גשם) - התושבים נהרסו על ידי גשם של אש. רק ציפורים שרדו (או תושבים שרדו בכך שהפכו לציפורים).
Nāhui-Ātl (שמש מים) - העולם הזה הוצף והפך את התושבים לדגים. זוג נמלט אך הפך לכלבים.
Nāhui-Olīn (שמש רעידת אדמה) - בני האדם הנוכחיים הם תושבי העולם הזה. אם האלים לא יהיו מרוצים, העולם הזה ייהרס ברעידות אדמה (או רעידת אדמה אחת גדולה) והציציימה יחסל את כל יושביו.
בתרבות נפוצה

גרסת המיתוס עם Nanahuatzin משמשת כאמצעי מסגור לסרט המקסיקני מ-1991, In Necuepaliztli in Aztlan (Return a Aztlan), מאת חואן מורה קטלט.
הגרסה של המיתוס עם Nanahuatzin היא בסרט מ-1996, The Five Suns: A Sacred History of Mexico, מאת פטרישיה אמלין.
Rage Against the Machine מתייחס לאלימות בין-תרבותית כ"השקיעה החמישית" בשירו " People of the Sun ", באלבום Evil Empire.
סדרת המדע הבדיוני של תומאס הרלן "בתקופת השמש השישית" משתמשת במיתוס זה כנקודת עלילה מרכזית, שבה נעלמה ציוויליזציה עתיקת יומין ("אנשי השמש הראשונה") והשאירה את הגלקסיה עם הרבה חפצים מסוכנים.
משחק התפקידים Shadowrun מתרחש ב"העולם השישי".
הרעיון של חמש השמשות נרמז ב-Onyx Equinox, שם קצלקואטל טוען שהאלים יצרו את האנושות ארבע פעמים לפני כן. טזקטליפוקה שואף לסיים את העידן האנושי הנוכחי, מכיוון שהוא מאמין שבני אדם חמדנים מדי ומבזבזים את דמם בקרב ולא כקורבנות.
הפרק האחרון של ויקטור ולנטינו נקרא "נפילת השמש החמישית", ובו גם טזקטליפוקה בתפקיד מרכזי.
הערות שוליים

↑  Haly, Richard (1992). "Bare Bones: Rethinking Mesoamerican Divinity". History of Religions. 31 (3): 269–304. doi:10.1086/463285. ISSN 0018-2710. JSTOR 1062864.
1 2  Smith, Michael E. The Aztecs 2nd Ed. Blackwell Publishing, 2005
↑  Archaeology of Native North America by Dean R. Snow.
↑  Aguilar-Moreno, Manuel. The Aztec World. California State University, Los Angeles, 2006
^ Jump up to:a b Smith, Michael E. The Aztecs 2nd Ed. Blackwell Publishing, 2005
^ Archaeology of Native North America by Dean R. Snow.
^ Aguilar-Moreno, Manuel. The Aztec World. California State University, Los Angeles, 2006
ראו גם

מיתולוגיה אצטקית
תורת השמיטות
לקריאה נוספת

Aguilar - Moreno, Manuel (2006). Handbook to life in the Aztec World. Los Angeles: California State University.
Smith, Michael E. (2003). The Aztecs 2nd Ed. UK: Blackwell Publishing.
Huitzilopochtli מרים את שמי הדרום, אחד מארבעת הכיוונים של העולם, מוקף בעצים, מקדשים, דפוסים וסמלים נבואיים.
Teotihuacan, "מקום הולדתם של האלים".
קודקס בורג'ה עמוד 71 מתאר את טונאטיו "השמש החמישית", ואת מצלי.
ז'אן-בטיסט פירון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 באפריל 1896 קובן, בלגיה בלגיה
 פטירה:  4 בספטמבר 1974 (בגיל 78) אוקל, בלגיה בלגיה
 מקום קבורה:  cemetery of Molenbeek-Saint-Jean / Sint-Jans-Molenbeek 
 מדינה:  בלגיה 
 כינוי:  "האריה" "פאשה"
 השכלה:  האקדמיה הצבאית המלכותית 
 השתייכות:   צבא בלגיה
 תקופת הפעילות:  1914–1957 (כ־43 שנים)
 דרגה:   לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד בריגדת פירון מפקד הכוחות הבלגיים בגרמניה ראש המטה הכללי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 אות השירות המצוין  הצלב הגדול של מסדר אדולף מנסאו  קצין במסדר לאופולד השני  הצלב הגדול של אות הכתר הבלגי 
 
ז'אן-בטיסט פירון (בצרפתית: Jean-Baptiste Piron;‏ 10 באפריל 1896 – 4 בספטמבר 1974) היה גנרל בלגי אשר שימש כמפקד בריגדת פירון במהלך מלחמת העולם השנייה, ולאחר המלחמה שימש כמפקד הכוחות הבלגיים בגרמניה וכראש המטה הכללי.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

פירון נולד בקובן ב-10 באפריל 1896. ב-1913 הוא החל ללמוד באקדמיה הצבאית המלכותית בבריסל. הוא לא סיים את לימודיו כיוון שבאוגוסט 1914 פלשו הגרמנים לבלגיה. פירון נשלח לחזית כקצין זוטר ברגימנט ה-1. הוא לחם בחזית האיסר וב-1916 הועלה לדרגת לוטננט. באקוטובר 1917 הוא אושפז בבית חולים עם דלקת התוספתן. לאחר שהחלים הועבר לחיל האוויר הבלגי ושרת כתצפיתן בטייסת הסיור ה-6. עם סיום המלחמה ב-1918 הועלה לדרגת קפטן, ולאחר המלחמה סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית המלכותית. עם סיום לימודיו שרת במפקדת הקורפוס ה-2 ולאחר מכן ברגימנט הגרנדירים ה-1.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

במאי 1940, פירון לחם כנגד הגרמנים במהלך הקרב על בלגיה. כעבור זמן קצר נכנע הצבא הבלגי. פירון סירב להיכנע והחליט להצטרף אל צבא בלגיה החופשית שהחל להתארגן בבריטניה. הוא נמלט מבלגיה דרך צרפת וספרד, ובפברואר 1942 הגיע לסקוטלנד. בינואר 1943 מונה פירון למפקד הבריגדה הראשונה של צבא בלגיה החופשית. הבריגדה נודעה עד מהרה בכינוי "בריגדת פירון" על שמו. הבריגדה כללה בין 1,800 ל-2,200, רובם מתנדבים בלגים שנמלטו מהארץ הכבושה ושמרו אמונים לממשלה הבלגית הגולה, אך גם מתנדבים רבים מהפזורה הבלגית בכל רחבי העולם. לבריגדה התגייסו גם 116 חיילים לוקסמבורגים.
חיילי הבריגדה עברו אימונים בבריטניה, ופירון קיווה שאנשיו ישתתפו בפלישה לנורמנדי, אולם מפקדת הצבא הבריטי העדיפה לשמור את החיילים הבלגים רעננים לקראת שחרור בלגיה. פירון הפציר בממשלה הבלגית הגולה ללחוץ על הבריטים, אולם לשווא. הבלגים נחתו בסופו של דבר בנורמנדי לקראת סוף יולי, במסגרת הדיוויזיה המוטסת השישית (בריטניה). הבריגדה השתתפה בשחרור צרפת ולאחר מכן הועברה כדי לסייע בשחרור בלגיה. הבריגדה לקחה חלק במבצע מרקט גארדן ולאחר מכן המשיכה לשחרור הולנד. ב-17 בנובמבר 1944 הוחזרה הבריגדה לבלגיה והוצבה במילואים בלוון. ב-11 באפריל 1945 הוחזרה הבריגדה להולנד לקרבות מאסף כנגד הגרמנים. הבריגדה עוד הספיקה להשתתף בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה לפני סיום המלחמה. לאחר סיום המלחמה פורקה הבריגדה, ועל בסיסה הוקמה "בריגדת השחרור".
ביוגרפיה > אחריתו

לאחר המלחמה מונה פירון ליועצו הצבאי של הנסיך שארל, רוזן פלנדריה, ובדצמבר 1945 הועלה לדרגת גנרל מאיור. במרץ 1946 הוא מונה למפקד הכוחות הבלגיים בגרמניה. בדצמבר 1947 הועלה לדרגת לוטננט גנרל. ב-1951 הסתכסך פירון עם שר ההגנה הבלגי אז'ן דה חרף שהדיח אותו מתפקידו כמפקד הכוחות בגרמניה והעביר אותו לתפקיד ראש המטה הכללי. התפקיד החדש נחשב למכובד יותר, אולם פירון לא רצה בו והיה ממורמר על העברתו מגרמניה. ב-1954 הוא מונה לנשיא המועצה העליונה של הכוחות המזוינים (Conseil supérieur des Forces armées, או CSFA).
הוא פרש מהצבא ב-1957. הוא נפטר באוקל ב-4 בספטמבר 1974.
טרי אליס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 באוגוסט 1944 (בן 80) ולין גרדן סיטי, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 
טרי אליס (באנגלית: Terry Ellis; נולד ב-14 באוגוסט 1943 בהרטפורדשייר, אנגליה) הוא מפיק מוזיקלי אנגלי, הידוע בעיקר בזכות עבודתו המוקדמת עם להקת ג'ת'רו טאל, וכמייסד שותף בחברת התקליטים קרייסליס רקורדס בשנת 1969.
קורות חיים

אליס נולד בוולווין גארדן סיטי, הרטפורדשייר, אנגליה, בשנת 1943. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת ניוקאסל על הטיין עם תואר במתמטיקה ומטלורגיה. הוא החל לגלות עניין בהפקה מוזיקלית בשנת 1996, ובשנת 1967 נכנס שותף בעסקיו של המפיק כריס רייט, ויחד השניים הקימו את חברת קרייסליס רקורדס, ששמה הוא לעשה הלחם של שמות המשפחה שלהם.
בשנת 1998 מונה אליס למנהל להקת ג'ת'רו טאל, שהצליחה עד מאוד וקידמה את מעמדו בעיקר עם האלבומים Stand Up ו-Aqualung, שהגיעו לצמרות המצעדים. לאחר מכן הפיק אליס להקות נוספות מטעם החברה, בהן הווטרבויז, אולטראווקס, בילי איידול, בלונדי, גו וסט, בלינדה קרלייל, בוני טיילר ו-Steeleye Span.
בשנת 1985 עזב אליס את החברה כדי להקים חברה משלו - Imago Records. כמה אמנים בעלי השפעה הוציאו אלבומים באמצעות Imago, ביניהם איימי מאן ופאולה קול. אף שחתם על חוזי הקלטות עם אמנים משפיעים ומצליחים, נקלעה החברה לקשיים כלכליים חמורים כאשר בדצמבר 1994, חברת ברטלסמן מיוזיק גרופ, שהייתה המשקיעה העיקרית של Imago, משכה את המימון שלה. ללא מימון, אליס נאלץ להכריז על פשיטת רגל של החברה. הוא המשיך את הקריירה בתפקידים ניהוליים באיגוד תעשיית ההקלטות הבריטי עד שהתמנה ליו"ר החברה.
כיום אליס ואשתו הצרפתייה דניאל מתגוררים באיי הבתולה הבריטיים ובניו יורק. הוא חבר במועדון האופרה של מטרופוליטן בניו יורק וכיהן בדירקטוריון שלה. כיו"ר BPI, אליס היה אחראי להקמת בית הספר BRIT לאמנויות הבמה בסארי. בשנת 2015, היה הנואם בכנס המוזיקה הבינלאומי בסינגפור.
הערות שוליים

1 2  Questia, www.gale.com (באנגלית)
↑  Nielsen Business Media Inc, Billboard, Nielsen Business Media, Inc., 1977-06-04, עמ' 46. (באנגלית)
↑  Music publisher Chrysalis sold for £107m, the Guardian, ‏2010-11-26 (באנגלית)
↑  allmusic, web.archive.org, ‏2009-08-08
↑  Paula Cole | Biography, Albums, Streaming Links, AllMusic (באנגלית)
↑  Music Matters: Katy Perry Manager Steve Jensen, Chrysalis Founder Terry Ellis Talk Importance of Touring, YouTube at Asia Summit, Billboard (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: bd96dbe2-824e-42d8-8c99-73363e539f8d
ז'אק פלטייה די-מאן

| --- | --- |
 לידה:  25 ביולי 1517 לה מאן, צרפת 
 פטירה:  28 בספטמבר 1583 (בגיל 66) צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  קולז' דה נוואר 
 
ז'אק פלטייה די-מאן (בצרפתית: Jacques Pelletier du Mans;‏ 1517, לה מאן – יולי או אוגוסט, 1582, פריז), היה משורר, מתרגם ומתמטיקאי צרפתי.
De occulta parte numerorum, quam algebram vocant, 1560
ביוגרפיה

די-מאן נולד למשפחה בורגנית בעיר לה מאן (כיום בחבל פיי דה לה לואר) שבצרפת. למד בקולז' דה נאוואר בפריז, שבו אחיו שימש כפרופסור למתמטיקה ולפילוסופיה. אחר כך למד משפטים ורפואה. הוא נמנה עם חוג המחברים שנהנו מתמיכתה של מרגריט מנווארה. ב- 1541 פרסם את התרגום הראשון לצרפתית של חיבורו של הוראטיוס "אמנות הפיוט". בתקופה זו פרסם גם מאמרים בשטחי המדע והמתמטיקה.
ב-1547 כתב הספד על מותו של הנרי השמיני, מלך אנגליה. באותה שנה פרסם קובץ בשם "יצירות פואטיות" שבו תרגם לצרפתית חלק של היצירה "אודיסיאה" של הומרוס, את הספר הראשון של היצירה "גיאורגיה" של ורגיליוס, שתים עשרה סונטות של פטרארקה, שלושה מזמורים של הוראטיוס ואפיגרמה בסגנונו של מארטיאליס. כמו כן, נכללו בקובץ זה שיריהם הראשונים של ז'ואקן די בלה ושל פייר דה רונסאר.
הוא בילה את זמנו בערים בורדו, פואטייה וליון (שם השתתף בחוג של משוררים ובהם לואיז לבה) ובאזור פיימונטה. ב- 1555 פרסם מדריך לכתיבת שירה בשם "אהבת האהבות" ובו שירים המתארים את השמים ואת הכוכבים. הוא בילה את שנותיו האחרונות במסעות (סבויה, גרמניה, שווייצריה וייתכן שגם איטליה), וביקר באזורים שונים של צרפת. בתקופה זו פרסם יצירות בשטחי האלגברה, הגאומטריה, המתמטיקה והרפואה.
ב-1572 שימש במשך תקופה קצרה כמנהל אוניברסיטת אקוויטניה בבורדו, אך השתעמם והתפטר מתפקידו זה. בתקופה זו היה בקשרי ידידות עם מחבר ספר המסות מישל דה מונטן. ב- 1579 שב לפריז וב- 1581 פרסם את קובץ שיריו האחרון בשם "מזמורים".
זוהר שיקלר

שיקלר באליפות ישראל בשחייה, 2016
זוהר חן שיקלֶר (נולדה ב-8 ביולי 1997) היא אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה. ייצגה את ישראל באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). יש לה שלושה אחים שחיינים גם כן.
ביוגרפיה

שיקלר התאמנה בקבוצות מכבי קרית-אונו/גבעתיים, בני הרצליה והפועל דולפין נתניה. היא למדה בתיכון הפרטי רועי קריב בתל אביב. כיום, היא מתאמנת בקבוצת מכבי כפר המכביה בהדרכת פליקס רובינשטיין.
ביוגרפיה > 2013

באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בבית איל, אשדות יעקב מאוחד בפברואר 2013, זכתה שיקלר במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 26.17 שניות, אחרי קרן זיבנר מהפועל דולפין נתניה (25.81 שניות) ולפני עמית עברי מהפועל עמק חפר (26.20 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 57.52 שניות, במקום שביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:07.99 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 35.36 שניות.
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בפוזנן שבפולין ביולי אותה שנה, סיימה שיקלר במקום 12 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 26.58 שניות, מקום 35 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 59.43 שניות ובמקום 16 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:06.63 דקות.
ביוגרפיה > 2013 > אלופת ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה במכון וינגייט באוגוסט אותה שנה, זכתה שיקלר ב-3 מדליות, זהב, כסף וארד. מדליית זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 26.07 שניות, לפני אניה גוסטומלסקי (26.14 שניות) וקרן זיבנר (26.38 שניות), שתיהן מהפועל דולפין נתניה, מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר בתוצאה של 2:07.02 דקות, אחרי מרטינה מרקס ממכבי קריית אונו (2:03.34 דקות) ולפני אדווה בראון ממכבי ראשון לציון (2:07.30 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 57.91 שניות, אחרי קרן זיבנר (57.75 שניות) ומרטינה מרקס (57.79 שניות). בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אישי חדש של 57.25 שניות.
ביוגרפיה > 2014 > שיאנית ישראל

באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה במכון וינגייט בפברואר 2014, זכתה שיקלר ב-3 מדליות אישיות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 25.47 שניות, שיפור לשיא הקודם בן ה-7 שנים של אניה גוסטומלסקי (25.52 שניות), לפני בנות אגודתה קרן זיבנר שאף היא שיפרה את השיא הישראלי (25.51 שניות) וגוסטומלסקי (25.66 שניות). כבר בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא ישראלי חדש לגילאי 17 ו-18 של 25.92 שניות ובמשחה ל-100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לגילאי 17 של 56.14 שניות, לפני יובל סבה מהפועל חולון (57.76 שניות) ומאיה בכר ממכבי שוהם (57.97 שניות). מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:04.57 דקות, אחרי מרטינה מרקס ממכבי קריית אונו (2:01.15 דקות) ולפני כרמל אבן ממכבי קריית ביאליק (2:05.26 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 34.25 שניות.
באליפות הפנימייה שנערכה בווינגייט במאי אותה שנה, זכתה שיקלר במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 26.35 שניות. נוסף לכך, במהלך המשחה ל-100 חופשי היא בחרה לשחות מהר רק את המשחה ל-50 מטר חופשי על מנת לקבוע את הקריטריון לאליפות אירופה (25.99 שניות) ולבסוף היא קבעה שיא ישראלי חדש לגילאי 17 בתוצאה של 26.05 שניות אך הייתה רחוקה ב-6 מאיות השנייה מהקריטריון להשתתפות באליפות אירופה.
באליפות ישראל (בריכת 25 מטר) שנערכה במכון וינגייט בדצמבר 2014 זכתה שיקלר ב-3 מדליות כסף אישיות ו-3 מדליות קבוצתיות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות כסף אישיות, במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לגילאי 17 ו-18 של 25.09 שניות, אחרי אנדראה מורז שקבעה שיא ישראלי חדש של 24.84 שניות ולפני אלינה ברויטמן (26.52 שניות), במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.35 שניות, אחרי אנדראה מורז שקבעה שיא ישראלי חדש של 53.46 שניות ולפני ג'סיקה אנטילס (56.25 שניות). כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא ישראלי חדש של 55.21 שניות ובמשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 2:02.54 דקות, אחרי מורז שקבעה שיא ישראל חדש נוסף של 1:55.67 דקות ולפני שחר מנחם (2:05.11 דקות).
ביוגרפיה > 2015

בתחרות "גביע האיגוד" שנערכה בווינגייט באפריל 2015 זכתה שיקלר במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא ישראלי לגילאי 18 חדש של 25.44 שניות, אחרי מורז שקבעה שיא ישראלי חדש של 25.12 שניות ובכך השיגה את הקריטריון לאליפות העולם.
באליפות החורף, דצמבר 2015, למרות שאינה מתאמנת בסגנון החזה, קבעה שיקלר שיא אישי של 32:47 וזכתה במדליית הזהב לבוגרות.
ביוגרפיה > 2015 > אליפות עולם

באליפות העולם שנערכה בקאזאן רוסיה באוגוסט 2015 סיימה שיקלר במקום 43 במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לנערות עד גיל 18 של 56.84 שניות ובמקום 47 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 26.19 שניות.
שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל שנערכה במכון וינגייט זכתה שיקלר בשתי מדליות אישיות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לגילאי 18 של 25.30 שניות, 2 מאיות בלבד מהקריטריון האולימפי לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), לפני שיאנית ישראל במשחה זה אנדראה מורז (25.43 שניות) וקרן זיבנר (25.89 שניות). מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 57.07 שניות, אחרי אנדראה מורז שקבעה שיא ישראלי חדש של 54.40 שניות ולפני יובל סבה ממכבי כפר המכביה (58.53 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:16.27 דקות
ביוגרפיה > 2016

בתחרות גביע האיגוד שנערכה במכון וינגייט ב-7 באפריל 2016 קבעה שיקלר את הקריטריון האולימפי לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) במשחה ל-50 מטר חופשי לאחר שקבעה שיא אישי חדש של 25.18 שניות ובמשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 56.18 שניות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה ביולי אותה שנה היא זכתה ב-4 מדליות אישיות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.38 שניות, לפני חיה סימון זבלודוף (26.67 שניות) ואניה גוסטומלסקי (27.03 שניות), חברותיה לאגודה ובמשחה ל-50 מטר חזה בשיא אישי חדש של 33.11 שניות, לפני ניקול ברקוביץ' מהפועל קריית אתא (34.03 שניות) וניבה נחמד ממכבי קריית אונו (34.06 שניות). מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.24 שניות, אחרי אנדראה מורז (55.40 שניות) ולפני חיה סימון זבלודוף (57.77 שניות) ומדליית ארד במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 28.24 שניות, אחרי מיכל ליברמן מהפועל הוד השרון (28.03 שניות) ואניה גוסטומלסקי (28.15 שניות).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה שיקלר במקום 33 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.38 שניות ובמקום 16 במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם קרן זיבנר, עמית עברי ואנדראה מורז בתוצאה של 3:41.97 דקות, כשחיינית שנייה היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 55.29 שניות.
משפחתה

אחותה הבוגרת, מירב שיקלר, אף היא שחיינית עבר מצטיינת, אלופה ושיאנית ישראל במשחי החזה.
הערות שוליים

↑  אורן קורנפלד‏, השחיינית השישית בריו: זוהר שיקלר השיגה את הכרטיס לאולימפיאדה, באתר וואלה, 7 באפריל 2016
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)  |
| --- | --- | --- |
|  אופניים | שני בלוך • שלומי חיימי |  |
|  אתלטיקה | דניאל גואדי • מאור טיורי • מארו טפרי • טסמה מוגס • דונלד סנפורד • לונה צ'מטאי-סלפטר • חנה קנייזבה-מיננקו • דמיטרי קרויטר |  |
|  בדמינטון | מישה זילברמן |  |
|  ג'ודו | לינדה בולדר •  ירדן ג'רבי • גילי כהן • שגיא מוקי • גולן פולק • שירה ראשוני •  אורי ששון |  |
|  גולף | לטיסיה בק |  |
|  היאבקות | אילנה קרטיש |  |
|  הרמת משקולות | איגור אולשנצקי |  |
|  התעמלות אמנותית | נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית (יקטרינה לבינה, קרינה ליחבר, אידה מיירין, יובל פילו, אלונה קושבצקי) • נטע ריבקין |  |
|  התעמלות מכשירים | אלכס שטילוב |  |
|  טאקוונדו | רון אטיאס |  |
|  טניס | דודי סלע |  |
|  טריאתלון | רון דרמון |  |
|  קליעה | סרגיי ריכטר |  |
|  שחייה | קרן זיבנר • יעקב טומרקין • אנדראה מורז • גל נבו • עמית עברי • זיו קלונטרוב • זוהר שיקלר |  |
|  שחייה צורנית | אנסטסיה גלושקוב • יבגניה טטלבאום |  |
|  שיט | נינה אמיר • מעיין דוידוביץ' • גיל כהן • אייל לוין • דן פרויליך • שחר צוברי |  |
זוויאד גמסחורדיה

זוויאד גָמסַחוּרדיָה (בגאורגית: ზვიად გამსახურდია;‏ 31 במרץ 1939 – 31 בדצמבר 1993) היה מתנגד משטר בברית המועצות, פעיל זכויות אדם וסופר אשר הפך, בשנת 1991 לנשיאה הראשון של גאורגיה, בעידן התפרקות ברית המועצות. גמסחורדיה הודח בהפיכה בדצמבר 1991, ומת בנסיבות לא ברורות בשנת 1993.
קריירה מוקדמת

זוויאד גמסחורדיה נולד בטביליסי בשנת 1939. אביו, קונסטנטין גמסחורדיה היה אחד הסופרים הגאורגים החשובים במאה ה-20. גמסחורדיה הוכשר בתחילה בפילולוגיה והחל קריירה מקצועית כמתרגם ומבקר ספרותי.
בשנות נעוריו נקטה ברית המועצות צעדים לדיכוי הביטוי התרבותי בשפה הגאורגית. ב-1955 ייסד קבוצת נוער לה קרא "גורגסליאני", על שם המלך וחטנג גורגסלי, שמטרתה להפיץ דו"חות על הפרות זכויות האדם בגאורגיה. ב-1956 נעצר בהפגנה כנגד מדיניות הרוסיפיקציה בגאורגיה, ושוב נעצר בשנת 1958 על כך שהפיץ ספרות אנטי-קומוניסטית. הוא אושפז בבית חולים פסיכיאטרי (עונש מקובל בברית המועצות באשר למתנגדי המשטר) למשך חצי שנה.
פעיל זכויות האדם

בשנת 1972 השיג גמסחורדיה תהודה רחבה למאבקו כנגד השחיתות הקשורה במינוי פטריארך (קתוליקוס) לכנסייה הגאורגית האורתודוקסית, בה היה חבר. הוא ייסד קבוצה להגנת זכויות האדם בשנת 1973, ובשנת 1974 היה לחבר הגאורגי הראשון בארגון אמנסטי אינטרנשיונל. בשנת 1976 ייסד "משמרת הלסינקי" שתפקידה לשמור על הוראות אמנת הלסינקי בנוגע לניסויים בבני אדם. כן היה החבר הגאורגי הראשון של "החברה הבינלאומית לזכויות האדם" הוא היה פעיל מאוד בהפצת סאמיזדאט, ספרות מחתרתית, ותרם מכתיבתו למגוון של עיתוני מחתרת.
במקביל, פיתח גמסחורדיה בשנות ה-70 ולאחריהן קריירה אקדמית מכובדת. הוא היה עמית מחקר בכיר במכון לספרות גאורגית ובאקדמיה הגאורגית למדעים, פרופסור באוניברסיטת טביליסי, וחבר איגוד הסופרים הגאורגים. בשנת 1973 קיבל תואר דוקטור בפילולוגיה, ובשנת 1991 דוקטור במדעים. הוא כתב מספר עבודות חשובות בתחום הספרות, מונוגרפיות ותרגומים מן הספרות הבריטית, צרפתית והאמריקאית, לרבות יצירותיהם של ת"ס אליוט, שארל בודלייר, אוסקר ויילד וויליאם שייקספיר. כן היה מומחה ידוע ליצירתו של הסופר הלאומי הגאורגי שותא רוסתוולי, עוטה עור הנמר.
על אף שלעיתים קרובות נעצר והוטרד על ידי המשטר, לא נענש באופן חמור, כפי הנראה בשל המוניטין שיצא לאביו וקשריה הפוליטיים של משפחתו. בשנת 1977 גם אלו לא סייעו לו, כאשר הפכה פעילות קבוצות הלסינקי בברית המועצות למביכה עבור משטרו של ליאוניד ברז'נייב. כחלק ממסע ארצי כנגד פעילי זכויות אזרח, נעצרו גמסחורדיה וחברו מרב קוסטבה בהוראת אדוארד שוורדנדזה, שהיה אז המזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית הגאורגית. גמסחורדיה וקוסטובה נידונו לשלוש שנות מאסר עם עבודת פרך, ושלוש שנות גלות. מאסרם לווה בתשומת לב בינלאומית, והוביל את הקונגרס של ארצות הברית להציע אותם כמועמדים לקבלת פרס נובל לשלום לשנת 1978. קוסטבה הוגלה לסיביר ואילו גמסחורדיה נשלח לרפובליקה של דאגסטן.
בסוף יוני 1979 קיבל חנינה בנסיבות מעוררות מחלוקת (קוסטבה נותר במאסר עד לשנת 1987). שלטונות ברית המועצות טענו כי "התוודה על פשעיו וחזר בו מדבריו". בטלוויזיה הסובייטית הוקרן סרט שאישר, לכאורה, טענות אלו. תומכיו, משפחתו, ומרב קוסטבה טענו כי המדובר בווידוי שנכפה על גמסחורדיה על ידי ה-KGB, ועל אף שהוא הודה בפומבי שחלק מפעילותו כנגד ברית המועצות הייתה שגויה, מעולם לא חזר בו מהנהגתו את מתנגדי המשטר בגאורגיה, ובווידוי הבטיח כי תנועה זו תוכל להישאר פעילה. במכתב פתוח לשוורדנדזה בשנת 1992 טען כי הווידוי היה דרוש כי בלעדיו לא היה משתחרר מהכלא, ומנהיג את התנועה הלאומית.
לאחר שחרורו המשיך בהנהגת תנועת מתנגדי המשטר ובהפצת ספרות מחתרתית. בשנת 1981 היה לדובר תנועת הסטודנטים שהפגינו כנגד האיום הסובייטי על המסורת התרבותית הגאורגית והשפה הגאורגית. באירוע רשמי, מפגש הסופרים בשפה הגאורגית, במרץ 1981 הגיש לשוורדנדזה "רשימת דרישות של העם הגאורגי". בשל מעשה זה נאסר שוב לתקופה קצרה.
לקראת עצמאות גאורגיה

כשנשיא ברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב יזם את מדיניות הגלזנוסט, החל גמסחורדיה בארגון עצרות המונים שקראו לעצמאות גאורגיה, בין השנים 1987 ל-1990. לאחר שחרורו מהכלא של קוסטבה, בשנת 1987 ייסד עמו את אגודת איליה הקדוש הצדיק, שילוב של אגודה דתית ומפלגה פוליטית, ששימשה כבסיס לפעילותם. באפריל 1989 אירעה "הטרגדיה של 9 באפריל", טבח במפגינים כנגד המשטר הסובייטי, שהפך לאירוע מכונן בלאומיות הגאורגית החדשה, לקראת עצמאות המדינה. התקדמות הרפורמות הדמוקרטיות הואצה, והובילה לבחירות הדמוקרטיות הראשונות שנערכו בגאורגיה ב-28 באוקטובר 1990. מפלגתו של גמסחורדיה הצטרפה לארגוני אופוזיציה שונים ליצירת קואליציה בכינוי "שולחן עגול - גאורגיה החופשית". קואליציה זו זכתה ל-64% מהקולות, לעומת 29.6% להם זכתה המפלגה הקומוניסטית של גאורגיה. ב-14 בנובמבר 1990 נבחר ברוב קולות הפרלמנט להיות ליושב ראש של המועצה העליונה של הרפובליקה של גאורגיה, הפרלמנט הלאומי הראשון של גאורגיה בעידן הפוסט-סובייטי.
ב-31 במרץ 1991 נערך בגאורגיה משאל עם ובו הצביע העם הגאורגי על השבת עצמאותו ברוב של 90%. הפרלמנט הגאורגי הכריז על עצמאות המדינה ב-9 באפריל 1991, יום השנה ל"טרגדיה של 9 באפריל", והחזיר לקדמותה את עצמאות גאורגיה. ברית המועצות לא הכירה במדינה החדשה, על אף שכמה ממדינות המערב מיהרו להכיר בה. גמסחורדיה נבחר לנשיא בבחירות כלליות שנערכו ב-26 במאי 1991 וזכה לרוב של 86% מהבחירות בהם השתתפו 83% מבעלי זכות הבחירה.
הדחתו

ב-22 בדצמבר 1991 ביצעו קבוצות אופוזיציה חמושות הפיכה אלימה והתקיפו מספר בניינים ממשלתיים לרבות בניין הפרלמנט הגאורגי בו ניסה גמסחורדיה עצמו למצוא מקלט. נטען, אך לא הוכח מעולם, כי לקרמלין הייתה יד בהדחתו. הלחימה נמשכה בטביליסי עד ל-6 בינואר 1992, וגבתה חייהם של לפחות 113 לוחמים משני הצדדים.
גמסחורדיה וחברי ממשלתו הסתננו דרך קווי המורדים ומצאו את דרכם לאזרבייג'ן, שסירבה להעניק להם מקלט. ארמניה איפשרה לו לשהות בתחומה תקופה קצרה, וסירבה לדרישת הממשלה הגאורגית החדשה להסגירו לגאורגיה. על מנת שלא לסבך את יחסיהם עם גאורגיה הורו לו השלטונות הארמנים לצאת לצ'צ'ניה, היכן שקיבל מקלט מדיני ממנהיג ממשלת הבדלנים ג'וחר דודייב, שגמסחורדיה היה היחיד שהכיר בממשלתו.
גמסחורדיה הוחלף על ידי מועצה צבאית המורכבת ממתנגדיו, ראש הממשלה תנגיז סיגואה, מפקד המשמר הלאומי הגאורגי תנגיז קיטובאני ומפקד המיליציות ג'אבא יוסליאני. השלושה הקימו ממשלה זמנית והורו על הדחתו הרשמית מתפקיד הנשיא. הממשלה הזמנית הכריזה כי היא "מועצת המדינה" ומינתה את יריבו הוותיק אדוארד שוורדנדזה ליושב ראשה במרץ 1992. חילופי המשטר התבצעו ללא משאל עם או בחירות. שוורדנדזה שלט כנשיא דה פקטו עד לבחירות לנשיאות בנובמבר 1995. הדחתו של גמסחורדיה היוותה למעשה חלק ממלחמת האזרחים של גאורגיה, עימות אלים שנמשך עד לשנת 1993, וכלל, פרט לעימות בין הזוויאדיסטים, תומכי גמסחורדיה, ותומכי המשטר החדש, גם עימותים בין המשטר הגאורגי המרכזי ובין המיעוטים האתניים באבחזיה ובדרום אוסטיה שהביאו בסופו של דבר לפרישתם דה פקטו של שני המחוזות מגאורגיה.