stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לאיוש הרנאדי
קורות חיים

לאיוש היימליך נולד במשפחה יהודית כבנם של מוריץ היימליך (1857–1926)  חייט אומן, ושל גיזלה טוֹך. הוא למד לנגן בפסנתר מילדותו, ואחר כך החל את השכלתו הגבוהה ב-1924 באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט, שם למד פסנתר בכיתתו של בלה בארטוק. ב-1927 נסע ללמוד גם בברלין, שם היה תלמידו של ארתור שנאבל במשך שנה אקדמית אחת. משנת 1928 המשיך את לימודי הפסנתר שלו בבודפשט, הפעם אצל ארנסט פון דוהנאני. הוא קיבל את התואר אמן בבפסנתר ב-1929, ובקונצרט הסיום שלו ניגן יצירות בנות אותה תקופה, "סוויטת פטרושקה" של איגור סטרווינסקי והסונטה לפסנתר של בארטוק.
הקריירה שלו כפסנתרן החלה ב-1929 והוא נתן קונצרטים מצליחים הן בבית והן ברחבי מערב אירופה. בתחרות הבינלאומית לפסנתר על שם פרנץ ליסט בבודפשט בשנת 1933 זכה בפרס הרדיו ההונגרי. מסוף שנות ה-30, עקב האנטישמיות שהלכה וגברה בהונגריה, פחתו הזדמנויותיו להופיע, ובסופו של דבר הוא יכול היה לתת קונצרטים רק בדירתו. מאוחר יותר נלקח גם למחנות שירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). הוא שוחרר על ידי הצבא האדום ביער ליד העיר מונקאץ'. הוא סיפר על כך בראיון:
"חזרנו לחיים, שוב הייתי בן אדם, אמן. כבר ביום הראשון ישבתי ליד הפסנתר, ניגנתי שופן לחיילים הסובייטים הפצועים וכבר הופעתי בקונצרט אמיתי בדברצן".
קריירה

קונצרט זה בדברצן המשוחררת התקיים בנובמבר 1944. מאוחר יותר הוא הופיע במדינות רבות בעולם, הופיע בכל היבשות מלבד אוסטרליה, נתן אינספור קונצרטים והשתתף בהופעות רדיו וטלוויזיה. הוא ביצע בקביעות בעת ובעונה אחת יותר ממאה יצירות סולו וגם כמעט שלושים קונצ'רטו. בקונצרטים התזמורתיים שלו הופיע עם המנצחים המפורסמים בעולם, כמו הרמן אבנדרות, דין דיקסון, ארנסט פון דוהנאני, יאנוש פרנצ'יק, אוטו קלמפרר, גאורג שולטי וקארלו צקי. כפסנתרן מוכר ומצליח, הוא הוזמן לוועדת השופטים של תחרויות פסנתר בינלאומיות רבות מקומיות וזרות (בודפשט, ורשה, מוסקבה, פריז, מינכן, לייפציג, לידס). הקלטות רבות נעשו בנגינתו, למשל מיצירותיהם של בלה בארטוק, לודוויג ואן בטהובן, פרדריק שופן, פרנץ ליסט, רוברט שומאן, לאו ויינר ועוד. כמה מההקלטות שלו יצאו מאוחר יותר בתקליטורים.
ב-1945 הפך למורה באקדמיה למוזיקה של פרנץ ליסט ועד פרישתו ב-1975 היה פרופסור של תחום הפסנתר. בנוסף לקונצרטים המתמשכים, הוא שם דגש רב גם על חינוך ומספר תלמידים רב, שהתפרסמו לאחר מכן, יצאו תחת ידיו, כמו פטר פראנקל, טמאש ואשארי וג'רג' ציפרה. גם הדי שניידר למדה אצלו עוד לפני מלחמת
גם עבודתו במוזיקולוגיה הייתה חשובה. מצד אחד תרם לפרסום תווי מוזיקה בהונגריה ובמקביל גם לחידוש החינוך המוזיקלי. (הוא ערך לדפוס את יצירותיהם של באך, בטהובן, היידן, מוצרט, קארל צ'רני ומלחינים רבים אחרים). גם פעילותו הספרותית הייתה משמעותית. המחקר החשוב ביותר שלו Anticipation – Additions to the Psychology of Practice, שהיה הרצאת הפתיחה שלו באקדמיה למוזיקה, פורסם ב"כתב העת "סקירת מוזיקה" (Music Review) ב-1947. יחד עם אישטוואן סלני הוא ערך את אוסף הפסנתר "טכניקת המאסטרים - המאסטרים של הטכניקה" (A mesterek tekhnikaja - A technika mesterei), שיצא לאור ב-1948.
גם הנחיות הביצוע שלו ליצירות עם הוראות ביצוע מפורטות הן משמעותיות (18 הפרלודים הקטנים של באך, הסונטות לפסנתר של היידן). התווים האישיים שלו המכילים את סדר האצבעות האישי שלו, הניסוחים וההערות שלו נשמרים בספריית האקדמיה למוזיקה.
לקראת סוף חייו כבר לא הרבה בקונצרטים, הוא מת ב-1986. ב-13 במרץ 2006, מאה שנה להולדתו, שניים מתלמידיו לשעבר, פטר פראנקל וטמאש ואשארי, ערכו "קונצרט תלמידים" זיכרון לכבוד המאסטר שלהם.
פרסים

פרס האמן המצטיין (1953)
פרס קושוט (1956)
מהקלטותיו

הקלטות שלו שיצאו בתקליטור על ידי Hungaroton :
Ludwig van Beethoven: Sonata in F major, Op. 10 No.2. – Sonate Pathétique in C minor, Op.13.
Magyar előadóművészek: Hernádi Lajos
Beethoven: Piano Concerto No.5 „Emperor” – Schumann: Piano Concerto. Antal István, Erdélyi Miklós, Hernádi Lajos, Magyar Állami Hangversenyzenekar, Németh Gyula
Pianists - Fifty Years of Hungaroton (közreműködő)
כתביו

סגנון נגינת הפסנתר של שופן באור תולדות המוזיקה (1942)
תוספות לפסיכולוגיה של הפעילות הגופנית (1947)
הציפייה (1947)
הבעיה של נגינה בפסנתר פוליפוני (1948)
בארטוק, הפסנתרן, המורה, האיש (1953; בצרפתית בגיליון בארטוק של Revue Musicale, 1955)
לקריאה נוספת

אנדראש הרנאדי עורך:לאיוש הרנאדי ספר זיכרון. הוצאת Rózsavölgyi, בודפשט, 2005. מסת"ב 963862387X
BMC – לאיוש הרנאדיi
לקסיקון ביוגרפי הונגרי - לאיוש הרנאדיi
KFZE – לאיוש הרנאדי
Kultúrsport - ערב פסנתר לכבוד לאיוש הרנאדי
ראו גם

יוטיוב -לאיוש הרנאדי בן 80: הראיון האחרון
YouTube - לאיוש הרנאדי בסרט בשם Gazolás  (דריסה).
הערות שוליים

↑  "Heimlich Móric halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 526/1926. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-10-01.
↑  "Heimlich Móric és Toch Gizella házassági bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári házassági akv. 1425/1903. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-10-01.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007287759805171  PLWABN: 9810677590305606  BnF: cb13978040r (data)  ISNI: 0000 0001 0976 8743  LCCN: no92022066  LNB: 000158937  MusicBrainz: 3bb6fdc6-b923-4528-9cdb-2072188ed473  NKC: xx0012151  NTA: 297098322  VIAF: 58646599   WorldCat (עם VIAF): 58646599 
לוח הזיכרון במעונו
בית הקברות היהודי בסקווייז'ינה

| --- | --- |

 פרטי בית הקברות
 פעיל:  לא
 דת:  יהדות
 שטח:  2.23 דונם
 מספר קבורים:  יותר מ-247
 אופן הקבורה:  תת-קרקעי
 מיקום:  פולין פולין
 קואורדינטות:  52°35′32″N 15°30′34″E﻿ / ﻿52.592222222222°N 15.509444444444°E﻿ / 52.592222222222; 15.509444444444
  (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיבית הקברות היהודי בסקווייז'ינה(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיבית הקברות היהודי בסקווייז'ינה
 
בית הקברות היהודי בסקווייז'ינה (אנ') - הוא אחד מבתי הקברות היהודיים הגדולים במחוז לובוש שבפולין. בית הקברות משתרע על שטח של כ-2.23 דונם, ונמצאות בו 247 מצבות. בית הקברות משמש כמוזיאון לתולדות יהדות העיר ותיירים רבים מבקרים בו.
המצבות העתיקות ביותר שהשתמרו בבית הקברות מקורן בתחילת המאה ה-18, אם כי בית הקברות היה קיים כנראה מהמאה ה-15. בית הקברות פעל עד שנות ה-30 של המאה ה-20 והוא אחד הבודדים שלא נהרס במהלך מלחמת העולם השנייה. רק בשנות ה-70 החלו הרשויות המקומיות לנקות את שטח בית העלמין, אך הניקוי רק הזיק למקום. ניסיונות לשפץ את בית העלמין נעשו בשנת 1992, אך לא היה אז מימון לכך. רק התמיכה הכלכלית והארגונית של כמה מוסדות צדקה אפשרה לבנות מחדש את בית העלמין ב-2002. שנה לאחר מכן, בית הקברות נהרס שוב על ידי עבריינים אלמונים. פעולות שיקום נוספות בוצעו בשנים הבאות.
היסטוריה

התאריך המדויק של הקמת בית הקברות אינו ידוע. לפי תארוך המצבה העתיקה ביותר ניתן לשער כי החלו לקבור בו בתחילת המאה ה-18. ההערכה היא שעוד מראשיתה של הקהילה היהודית בסקווייז'ינה במאה ה-15, שכן במקום בית קברות יהודי עתיק יותר, שהיה ממוקם ליד בית הקברות הפרוטסטנטי הישן, ששרידיו עדיין קיימים.
אחרוני הנפטרים נקברו שם בשנות ה-30 של המאה העשרים, כאשר כמעט ולא היו יהודים בעיר. בית הקברות שרד את השואה כמעט בשלמותו. מצב עניינים זה נמשך עד אמצע שנות ה-60.
בשנות ה-60 וה-70 הייתה פעילות מאורגנת של הרשויות המקומיות שמטרתה הייתה "לסדר" באופן רשמי את בית הקברות, או למעשה להרוס אותו כליל. במשך זמן מה פורקו ויוצאו מצבות - חלקן אף הלכו לפוזנן ושצ'צ'ין, שם שימשו לצורכי בנייה. בתחילת שנות ה-70 פירקה החברה מצבות יקרות ערך במיוחד, קברים משפחתיים משיש שוודי שחור וגדרות מתכת.
בנוסף, בית הקברות נהרס על ידי תושבים מקומיים. רבות מהמצבות נגנבו על ידם ושימשו יסודות לבתים צמודי קרקע סמוכים. בית הקברות כוסה בהדרגה בשיחים, וגרוע מכך, המקום הפך למקום מפגש של נערי השוליים המקומיים. בעקבות זאת רוב המצבות נפלו או נסדקו. הניקיון התקופתי של שטח בית הקברות שבוצע על ידי תלמידים מבתי הספר של סקוויז'ינה בפיקוח מורים לא הספיק. מלבד הרס וגניבת המצבות, נחפרו קברים רבים בחיפוש אחר חפצים יקרי ערך שהמנוחים נקברו איתם.
בשנת 1992 נכנס ולדמיר כרוסטובסקי, האחראי המחוזי על שימור אנדרטאות, לבית הקברות למטרת רישום האנדרטאות. בהוראתו, נבדק בית הקברות על ידי הנריק גרקי ותועדו 162 מצבות. התרגום של הכתובות על המצבות נערך על ידי פאוול ורונצ'ק, והתיעוד של הרישום נשלח, בין היתר, להמכון ההיסטורי היהודי בוורשה.
ביוני 2002, ביוזמת אגודת סקוויז'ינסקי לפיתוח כלכלי ובתמיכתם הכספית של קרן פורד והאקדמיה לפיתוח פילנתרופיה בפולין, הוקם פרויקט "להחזיר את הזיכרון" (שוויו הסתכם ב-26.5 אלף זלוטי). השטח נוקה, המצבות שהתהפכו נוקו והוסדרו מחדש. באזור בית הקברות הוצבו לוחות עזרה עם מידע על ההיסטוריה של יהודי סקוויז'ינה, ונבנו מדרגות עץ כדי להקל על הגישה לאחד המדרונות החוליים של הגבעה. בנוסף לעובדים שכירים ותלמידים מבתי ספר תיכוניים מקומיים, עבדו גם צעירים גרמנים מגימנסיה מאוריציוס בבורן ליד פאדרבורן.
פתיחת בית הקברות המשוחזר, נערכה בהשתתפות נציגי הקהילה הדתית היהודית משצ'צ'ין, שולבה בכנס מדעי ובתערוכת תצלומים המציגים את בית הקברות.
שנה לאחר מכן, בלילה שבין 9 ל-10 בנובמבר 2003, נהרס הבית הקברות על ידי פורעים. באתר האינטרנט של הארגון האנטי-גזעני Never Again, "הספר החום", האירוע תואר כך:
סקוייז'זינה. בסביבות 11 בנובמבר חיללו ניאו-נאצים את בית הקברות היהודי. הם הרסו את המצבות וריססו כתובות אנטישמיות בגרמנית ובעברית. הם גם ציירו צלבי קרס וסמלים של אס-אס... בית קברות זה, זמן קצר לפני המעשה הגזעני, שופץ על ידי תושבי סקוויז'נה.
מצבות רבות הופלו או נופצו. רוב הכתובות שנעשו על ידי הפורעים הוסרו, אך לקופת העירייה עדיין חסר כסף לשיפוץ מלא של בית העלמין. מבצעי ההרס לא אותרו, והעניין הוזנח במהירות. והמצב בבית הקברות שוב מתדרדר. למרות זאת, צעירים מהתיכון המקומי מנקים אותו באופן קבוע, ואוספים אשפה ועלי שלכת.
ביולי 2014 שיפצו הרשויות של קומונה סקוויז'ינה את המדרגות המובילות לנקרופוליס ממרכז העיר. העלות הכוללת של פרויקט זה הסתכמה בכמעט 29 אלף זלוטי, מתוכם כ-15 אלף היו מענק מתוכנית פיתוח הכפר של האיחוד האירופי.
באפריל 2015 נוקה בית הקברות על ידי קבוצת מתנדבים מהאגודה הגרמנית "זנאקי פוקוטי". הם ניקו חלק מהמצבות, אספו אשפה וסידרו מצבות הפוכות.
כיום

נכון לעכשיו, בית הקברות היהודי בסקווייז'ינה הוא הזכר הפיזי היחיד שנשמר לנוכחותם בת מאות שנים של יהודים בעיר זו. על פי המסורת היהודית הקהילה הייתה ממוקמת על גבעה שלפני המלחמה נקראה בגרמנית "יודנברג" כיום היא לא נקראת בשם זה.
בית הקברות ממוקם ברחוב מיקביצ'צה, בסמוך לכביש הגישה למידזירץ (אנ'). ידוע כי גם יהודים ממורזינובו (אנ') השכנה נקברו שם.
בית הקברות, 2015
.
בית הקברות משתרע על שטח של כ-2.23 דונם, אם כי ההערכה היא שהוא היה גדול בהרבה. זהו בית הקברות היהודי השני בגודלו במחוז לובוש. בית הקברות היהודי הגדול ביותר נמצא בסלוביצה - 2.35 דונם, אך הוא דל בהרבה מבחינת מספר המצבות שהשתמרו. שטח בית הקברות אינו מופרד בבירור משאר הגבעות, ולא החומה ולא הגדר שלו שרדו. נראים רק שרידי שער האבן של הנכס הגובל עם בית הקברות היהודי. האזור כולו מכוסה בעצים נשירים, בעיקר אלונים מכוסים בקיסוס. בית הקברות גובל עם בית הקברות הקתולי (האוונגליסטי לשעבר), הממוקם למרגלותיה הצפוניים של הגבעה. בית קברות ממוקם כ-2 ק"מ ממרכז העיר.
מצבות

בשנת 2007 היו 247 מצבות בבית העלמין, ידוע שלאחר מלחמת העולם השנייה נשתמרו בבית העלמין בבית הקברות שרידי בית לוויות ובאר, וכן גדר ושער. המצבה העתיקה ביותר שהשתמרה היא משנת 1736, כשסקוייז'ינה עדיין הייתה בגבולות האיחוד הפולני-ליטאי.
רוב המצבות המודרניות הן החל מגובה של כמה עשרות סנטימטרים ועד לגובה של אפילו 1.5 מטרים, והן עשויות מאבן חול אפורה או ורודה מעוטרת. מצבות העשויות גרניט נמצאות בתדירות נמוכה יותר. לרוב המצבות הן בצורת משולשים או חצאי עיגול.
המצבות העתיקות ביותר, לעומת זאת, עשויות מסלעי שדה רגילים ולא מעובדים. עד לא מזמן אפשר היה לראות גם מצבות עם לוחות זכוכית שחורות, אך בשל ערכן הגבוה הן נגנבו. ניתן לראות שברים ממצבות אלו בשבילים המתפתלים בין המצבות.
על חלק מהמצבות שרידים של עיטורים צבעוניים, פוליכרומים, שלא יכלו לעמוד בפני השפעת הזמן. כמה מצבות דקורטיביות במיוחד מצוידות בקישוט אבן בחלקו העליון, הדומה לאצטרובל, קבוע עם חוט מתכת העובר בתוך פנים האבן.
אחת המצבות, ייחודית, דומה לגליל או עמוד, ומסוגננת כגזע עץ - עם קליפה מגולפת וענף קצר. לא ידוע מי קבור תחתיה. הרבה מצבות מסוג זה ניתן למצוא בבית הקברות הקתולי הישן הסמוך, מה שעשוי להיות עדות להשפעה שהייתה לאמנות הקודש הקתולית על האמנות היהודית.
המצבות העתיקות ביותר נמצאות ממש בראש הגבעה, בחלקה המערבי, לפי סדר הקבורה שנערכה בה בעבר. ראשית, אנשים נקברו בחלק הגבוה ביותר של הגבעה, יורדים מטה מחוסר מקום. בחלקו הצפון-מזרחי והמזרחי של בית הקברות ניתן למצוא את יסודות קברי הנפטרים העשירים יותר, אולי שרידי אוהל. החלק האמצעי מלא בקברי ילדים.
חלק מהמצבות מסומנות עם כתובות בעברית בחזית, וכתובת בגרמנית מאחור. היהודים שהתגוררו בשטח פרוסיה בשנות ה-30 של המאה ה-15 חויבו לציין בדרך זו. הנתונים הנפוצים ביותר המופיעים על מצבות:
שם ושם משפחה של הנפטר
תאריך פטירה (ניתן בצורה פשוטה, ללא ציון האלפים, כלומר בעברית "לפי פקידה קטנה" - לפ"ק)
תאריך הקבורה
מידע על מקצועו או עיסוקו של הנפטר (למשל, רב או מורה)
בסוף המשפט "תהא נפשו צרורה בצרור החיים" (או בקיצור תנצב"ה).
מצבות > סמלים

המצבות בבית הקברות היהודי בסקייז'ינה מקושטות בצורה עשירה. הקהילה המתגוררת בעיר הושפעה מאוד מיהדות גרמניה ומהנצרות הפרוטסטנטיות, השפעה שבאה לידי ביטוי באמנות הקיימת בבית הקברות היהודי. הקישוטים שנמצאו על המצבות מספרים על המתים הקבורים במקום.
ידיים פרושות - קבר של כהן מסמל ברכת כהנים
ספר - סופר
עין ההשגחה - המוטיב המאפיין ביותר את בית הקברות סקוויז'ינה, הנפוץ ביותר בבית קברות זה, מראה את ההשפעה החזקה של הנצרות הפרוטסטנטיות על הקהילה היהודית בסקיוויז'ינה.
אריה - אדם בשם יהודה אריה או לייב (בעברית וביידיש - אריה), או מי שהוא חזק או אמיץ ביותר.
יד שופכת מים מכד - על קבריהם של בני משפחת לוי הרוחצים את ידי הכוהנים לפני השירות בבית המקדש.
פרח או עץ שבור - סמל למוות בלתי צפוי ואלים. על כמה מצבות מצויר גם פרח עם פרפר, סמל למסע הנשמות.
כתר - סמל כללי, המשמש למתן כבוד לנפטר, סופר או ראש משפחה או קהילה גדולה יותר, הצבתו פירושה שהנפטר ראוי ל"כתר השם הטוב".
לירה - המנוח היה מוזיקאי או אפילו חזן בית הכנסת; מופיע על 2 מצבות.
ענף דקל - סמל לגאולה, נחשב גם לסמל של צדיקים שיינתנו להם חיי נצח.
לב מחורר בחץ - סימן לכך שהסתלקותו של המנוח (אולי פתאומית) גרמה לכאב יוצא דופן בקרב הקרובים לו.
אולם לא שרדה מצבה עם מוטיב של יד אוחזת בסכין - סמלו של מוהל המבצע ברית מילה, על אף שוודאי היה כזה בקהילה היהודית.
לקריאה נוספת

Polski słownik judaistyczny – dzieje, kultura, religia, ludzie. Vol. 1. Warszawa. ISBN 83-7255-126-X.
Polski słownik judaistyczny – dzieje, kultura, religia, ludzie. Vol. 2. Warszawa. ISBN 83-7255-175-8.
Żydzi w Wielkim Księstwie Poznańskim 1814-1848. Poznań. ISBN 83-7177-155-X.
Skwierzyna – miasto pogranicza: historia miasta do 1945 roku. Bydgoszcz. ISBN 83-918939-4-4.
Żydzi w Skwierzynie. Gorzów Wielkopolski. ISBN 83-917148-0-2.
Brunatna Księga 1987-2009 (PDF). Chodzież. ISBN 978-83-928440-0-6.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  "Gmina i cmentarz żydowski w Skwierzynie" (בפולנית).
↑  "Fołk Sztyme". pp. 10–12.
↑  Zob. "Mój Heimat – Żydowskie ślady na Środkowym Nadodrzu" (בפולנית).
↑  "Młodzież ze Skwierzyny porządkowała dawny cmentarz żydowski" (בפולנית). 31 באוקטובר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Żydowski cmentarz w Skwierzynie to ewenement w naszym regionie" (בפולנית). 30 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Stowarzyszenie z Niemiec porządkuje skwierzyński kirkut". 25 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Znajdują się tam tylko trzy macewy, ustawione po 1999 ku czci trzech spoczywających tam rabinów. Zob. "Słubice" (בפולנית).
המצבות העתיקות ביותר, משנת 1736
מצבה של אסתר דג'ץ, שמתה ונקברה ב-31 בדצמבר 1856
מצבה עם מוטיב לירה ושרידים גלויים לפוליכרום זהוב
מצבה עם לוח זכוכית שחור
מוטיב "עין ההשגחה".
לפידריום, סמלים גלויים על המצבות, כולל: כתרים, עלי דקל ומה שנקרא "עין ההשגחה"
סמל יד - קברו של כהן
מצווה משנת 1806, קברו של אליעזר ליפמן
פרננד קורמה

| --- | --- |

 לידה:  24 בדצמבר 1845 פריז, צרפת 
 פטירה:  20 במרץ 1924 (בגיל 78) הרובע השמיני של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Fernand-Anne Piestre 
 מקום קבורה:  בית הקברות של מונמארטר 
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות 
 זרם באמנות:  האומנות האקדמית 
 הושפע על ידי:  יאן פורטלס, אלכסנדר קבנל, אז'ן פרומנטן 
 יצירות ידועות:  Cain flying before Jehovah's Curse, Émile Loubet, Nude 
 פרסים והוקרה:  מפקד בלגיון הכבוד  קצין בלגיון הכבוד  אביר בלגיון הכבוד 
 
פרננד קורמה (בצרפתית: Fernand Cormon;‏ 24 בדצמבר 1845 – 20 במרץ 1924) היה צייר צרפתי יליד פריז. הוא הפך לתלמידם של אלכסנדר קבנל, אז'ן פרומנטן ויאן פורטלס, ואחד הציירים ההיסטוריים המובילים של צרפת המודרנית.
ביוגרפיה

אביו היה המחזאי אז'ן קורמה. אמו הייתה שרלוט פורה, השחקנית.
בגיל צעיר הוא משך תשומת לב בסגנון הסנסציוני של אמנותו, כמו סצנות של שפיכות דמים כ"רצח בסרגליה" (1868) ו"מותו של רווארה, מלך לנקה" במוזיאון טולוז. במוזיאון ד'אורסיי נמצא הציור "קיין בורח מקללת אלוהים".
עבור הרובע הרביעי של פריז הוא ביצע סדרה של ציורים: לידה, מוות, נישואים, מלחמה וכו'. סדרה של ציורים גדולים הוא הכין למוזיאון היסטוריה של הטבע בפריז עם נושאים מתקופת האבן, שהעסיקה אותו במשך כמה שנים.
הוא מונה ללגיון הכבוד בשנת 1880.
במקביל להיותו מציג קבוע בסלון השנתי בפריז, הוא ניהל גם בית ספר לאמנות, "אטלייה קורמה" בשנות ה-80, שם ניסה להדריך את תלמידיו ליצור ציורים שיתקבלו על ידי חבר השופטים של הסלון. בין תלמידיו שאיתם הוא לא הצליח בנקודה זו היו: אנרי דה טולוז-לוטרק, לואי אנקטין, אז'ן בוש, אמיל ברנאר ווינסנט ואן גוך. תלמידים נוספים כללו את חיים סוטין, אמיל ויזל, אדואר כרמיה והצייר האוסטרלי ג'ון ראסל.
למרות התהילה שלו כפרופסור לאמנויות יפות, הוא כמעט נשכח ב-1924 כשנדרס על ידי מונית מחוץ לסטודיו שלו, וכמעט לא זכור מלבד כמורה של תלמידים מהוללים ממנו.
הערות שוליים

↑  Cormon Eugene, www.artlyriquefr.fr
↑  David Sweetman (1999), Explosive Acts, (published in the UK as Toulouse-Lautrec and the fin-de-siècle), New York: Simon and Schuster, p. 94
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810622727605606  BnF: cb14849972f (data)  GND: 122497317  ISNI: 0000 0000 6657 4446  KulturNav: 2ffd644c-79f9-446f-b38e-d4e27ef7aecc  LCCN: n2018047256  Léonore: 298367  NTA: 306977834  RERO: 02-A011281668  RKD: 18362  SNAC: w6kh1jgj  SUDOC: 060370467  ULAN: 500115385  VIAF: 32265301   WorldCat (עם VIAF): 32265301
ליקוט עצמות

ליקוט עצמות או קבורה דו־שלבית היא צורת קבורה יהודית קדומה של קבורה משנית, שבה עצמותיו של הנפטר נאספות לגלוסקמה ומונחות במתחם משפחתי. שיטה זאת הייתה בשימוש בתקופת בית שני.
גלוסקמה בעלת מכסה גמלוני מהר הצופים בירושלים מתוארכת למאה הראשונה – שנייה לספירה מאבן גיר קשה. על הגלוסקמה נמצאת הכתובת: יהוסף בן חנניה הסופר אוסף החוג לארכאולוגיה אוניברסיטת חיפה
רקע היסטורי

קבורה דו־שלבית היא סוג קבורה שהתקיימה בעת העתיקה. בשיטת הקבורה הזו, לאחר שנקבר הנפטר במערה, היו ממתינים עד שיתעכל בשר גופת הנפטר. לאחר כשנה, כשהתאכל הבשר ומגופת המת נשארו רק העצמות, היו אוספים את העצמות ומעבירים אותם אל המקום המיועד להם – חדר ובו עצמות כל מתי המשפחה ("מאספה") בתקופת בית ראשון, וגלוסקמאות בתקופת בית שני. ארון הקבורה היה נטמן באדמה או במערה ובכך היה בא אל סופו תהליך קבורת הנפטר. כשפסק המנהג לקבור את הנפטר באופן דו שלבי פחת השימוש בהלכה הרלוונטית – יום ליקוט עצמות.
המחקר ההיסטורי מתקשה לספק הסבר ודאי לשאלה מדוע פסקה שיטת הקבורה הזאת. יש שראו בכך ניסיון להתבדל מהמנהג הנוצרי שהתפשט באותה עת לשימור שרידי קדושים בתיבות שיש, מתכת או עץ. אך, הממצאים הארכאולוגיים וגם המקורות התלמודיים מן התקופה הבאה מלמדים כי ליקוט העצמות לא הוגבל לגלוסקמאות דווקא. כך מצאו היהודים דרכים להמשיך ולשמר את מנהג הליקוט באופן ייחודי ללא עקבות של השפעה תרבותית זרה.
רקע הלכתי

בזמן המקרא, המשנה והתלמוד רוב הנפטרים היו נקברים בצורה זמנית, ולאחר מכן היה מלקט בנו של הנפטר את העצמות ומעבירן לאחוזות קבר משפחתיות. לכך מתייחסת המשנה: ”ועוד אמר רבי מאיר: מלקט אדם עצמות אביו ואמו (בחול המועד), מפני שהיא שמחה לו. רבי יוסי אומר: אבל הוא לו” (משנה, מסכת מועד קטן, פרק א', משנה ה').
בתלמוד הירושלמי מובא תיאור מפורט של מנהג ליקוט העצמות: ”בראשונה היו קוברים אותן במהמורות; נתאכל הבשר - היו מלקטין את העצמות וקוברין אותם ברזים. אותו היום היה מתאבל ולמחר היה שמח, לומר שנינוחו אבותיו מן הדין” (תלמוד ירושלמי, מסכת מועד קטן,  פרק א', הלכה ה').
בברייתא במסכת שמחות ליקוט העצמות מוזכר כמעשה של גמילות חסדים, לצד לווית המת והכנסת כלה: ”כך היו חבורות עושין בירושלים: אלו לבית האבל, ואלו לבית המשתה, אלו לשבוע הבן ואלו ללקט עצמות” (ברייתא מסכת שמחות, פרק י"ב, הלכה ה').
מנהג זה נפסק להלכה ברמב"ן ובשולחן ערוך (יו"ד שסג, ד) כאופציה שמותרת לפי ההלכה במקום שנהגו כן: "מקום שנוהגין לקבור במהמורות בלא ארון עד שיתעכל הבשר ואחר כך מלקטין העצמות וקוברין אותן בארון – מותר". הרמב"ן הסביר שהאיסור לפנות מת מקברו נוגע למצב שבו לא תוכנן לעשות כך מראש, והפינוי נעשה בניגוד לרצונו של הנפטר.
מיזם לחידוש השיטה

בעשור השני של המאה ה־21 החלו יוזמות לחידוש שיטת הקבורה הזאת בארץ ישראל, בעיקר בשל מצוקת קרקעות הולכת וגוברת. הכינוי שניתן למיזם הוא קבורת ארץ ישראל.
לדברי יוזמי המיזם יש בו חיסכון גדול בשטח, כיוון שקבורת שדה מאפשרת עד 330 קברים לדונם, ואילו קבורת ארץ ישראל צפויה לאפשר עד 3000 קברים לדונם. כמו כן, הם מונים יתרונות נוספים, בהם עלות פיתוח נמוכה, והימנעות מפגיעה בנוף ובסביבה, שגורמות שיטות הקבורה הישנות.
ניצנים ראשונים לביצוע היוזמה החלו בקבוצת יבנה בה התארגנה קבוצה לחידוש מיזם הקבורה בפועל. בעידודו של הרב אילעאי עופרן עשרות חברי קיבוץ חתמו על רצונם להקבר בקבורת דו שלבית, ובספטמבר 2022 נקבר המת הראשון במיזם.
אל המיזם הצטרפו רבנים רבים בהם: הרב יובל שרלו, ראש תחום האתיקה בארגון רבני צהר, הרב דוב ליאור, רבה של חברון לשעבר, הרב שמואל דוד רבה של עפולה, הרב מנחם פרל, ראש מכון צומת, הרב שמואל אליהו ועוד. חבר מועצת הרבנות הראשית לישראל, הרב יעקב רוז'ה, הביע תמיכה תאורטית במיזם אך לאחר שנה פרסם שדבריו היו 'להלכה ולא למעשה', וציין כי "כל שינוי בצורת הקבורה, יש להביאו לדיון במסגרת מועצת הרבנות הראשית".
לקריאה נוספת

הרב רפי אוסטרוף, "ליקוט עצמות הלכה למעשה", תחומין לב (תשע"ב).
הרב משה קוטקס, "'ליקוט עצמות' – בזמננו?", מוריה לט [א–ג] (תנ"ז–תנ"ט; ניסן תשפ"ג), עמ' תח–תיח.
הערות שוליים

↑  גבריאל ברקאי, "קברים וקבורה ביהודה בתקופת המקרא", בתוך: איתמר זינגר (עורך), קברים ונוהגי קבורה בארץ-ישראל בעת העתיקה, יד יצחק בן־צבי והחברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה, 1994, עמ' 110–111
↑  דר' יאיר פורסטנברג – קבורת ארץ ישראל
↑  תורת האדם, מוסד הרב קוק, עמ' קכ
↑  קבורת ארץ ישראל – כל המידע על חידוש השיטה
↑  מחסור של 1.5 מיליון קברים במרכז הארץ, באתר www.israelhayom.co.il
↑  נועה רויכמן, ‏יש פתרון לבעיית הנדל"ן: הגיע הזמן להזיז את המתים, באתר ‏מאקו‏, 1 באפריל 2021
↑  קבורת ארץ ישראל: המנהג הישן והסביבתי שמעצבן את החרדים, נבדק ב-2022-09-14
↑  ישראל תחזור לדרך הקבורה הקדומה?, באתר ערוץ 7
↑  הלכה ומחקר – קבורת ארץ ישראל
↑  מכתב הבהרה מאת הרב רוז'ה
נאו-נאציזם

צלב שמש, סמל נורדי מוכר שמשמש כסמלו של הגזע הארי
נאו-נאציזם (Neo-Nazism) הוא מונח המתייחס בהגדרתו המצומצמת לכל אדם או תנועה חברתית או פוליטית, המעוניינים להחיות את הנאציזם, ולהגשים את חזון הרייך הרביעי. בהגדרה מורחבת, מתייחס המונח לכל אדם או קבוצה בעלת עמדות פשיסטיות, אשר תומכות ומעודדות גזענות, לאומנות לבנה, אנטישמיות, הכחשת שואה, שנאה ואלימות.
סמלים

נאו-נאצים רבים משתמשים בסמל צלב השמש כדי לייצג את הגזע הארי. כמו צלב הקרס, גם סמל זה היה בשימוש העמים ההודו-אירופיים בעת העתיקה, באלף השני לפני הספירה, בהקשרים שונים של תרבות וארכיטקטורה. סמל דומה משמש את ארגון הקו קלוקס קלאן.
אידאולוגיה

הרעיונות המדויקים שאומצו על ידי קבוצות נאו-נאציות מאופיינים בהערצת תורותיו של אדולף היטלר, ובשנאה לאנשים מקבוצות אתניות שאינם אירופאים לבנים, כדוגמת שחורים, אסייתים ועוד, בדומה למאפייני "טוהר הגזע" שהוגדרו על ידי גרמניה הנאצית בשנים 1933–1945, וכן בחוסר סובלנות לדתות שונות, כדוגמת יהדות, אסלאם והינדואיזם[דרוש מקור].
רעיונותיהן של הקבוצות הנאו-נאציות כוללים בדרך כלל אנטישמיות, גזענות, שנאת זרים, ועשויים לכלול גם אלמנטים של לאומנות צבאית, הומופוביה והכחשת השואה.
הקבוצות הנאו-נאציות מאשימות את הזרים והמהגרים, שאינם "לבנים", בבעיות החברתיות של החברה (אלימות, ניצול המדינה על ידי הזרים שאינם ראויים לכך, הנוטלים עבודות, משכורות וביטחון מהשכבות ה"לבנות" הראויות לכך, וכדומה), תוך התייחסות לקונספירציה יהודית כלל-עולמית, כגון תאוריית ממשלת הכיבוש הציונית.