stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מתאוס נונס
קריירה בינלאומית

ב-9 באוקטובר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פורטוגל, בניצחון 0–3 על נבחרת קטר במשחק ידידות. ב-24 במרץ 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1–3 על נבחרת טורקיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת פורטוגל לטורניר מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת פורטוגל לטורניר יורו 2024 לאחר פציעתו של אוטביו.
תארים

אליפות פורטוגל (1): 2020/2021
הגביע הפורטוגלי (2): 2020/2021, 2021/2022
הסופר קאפ הפורטוגלי (1): 2021/2022
הערות שוליים

↑  Matheus Nunes já assinou pelo Sporting באתר Record, ‏ 29 בינואר 2019 (בפורטוגזית)
↑  A lista de convocados de Portugal para o Mundial 2022 באתר MaiseFutbol, ‏ 10 בנובמבר 2022 (בפורטוגזית)
↑  Matheus Nunes convocado para o EURO 2024, FPF, ‏2024-06-06 (ב־European Portuguese)
| נבחרת פורטוגל – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 פטריסיו •  2 דאלו •  3 פפה •  4 דיאש •  5 גריירו •  6 פלהיניה •  7 רונאלדו •  8 פרננדש •  9 אנד. סילבה •  10 סילבה •   11 פליקס •  12 סה • 13 דנילו •  14 ויליאם • 15 ליאו • 16 ויטיניה • 17 מריו • 18 נבש • 19 מנדש • 20 קנסלו • 21 הורטה • 22 קושטה • 23 נונס • 24 אנט. סילבה • 25 אוטביו • 26 ראמוס • מאמן: סנטוש |  1 פטריסיו •  2 דאלו •  3 פפה •  4 דיאש •  5 גריירו •  6 פלהיניה •  7 רונאלדו •  8 פרננדש •  9 אנד. סילבה •  10 סילבה •   11 פליקס •  12 סה • 13 דנילו •  14 ויליאם • 15 ליאו • 16 ויטיניה • 17 מריו • 18 נבש • 19 מנדש • 20 קנסלו • 21 הורטה • 22 קושטה • 23 נונס • 24 אנט. סילבה • 25 אוטביו • 26 ראמוס • מאמן: סנטוש | פורטוגל |
| נבחרת פורטוגל – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 פטריסיו •  2 סמדו •  3 פפה •  4 דיאש •  5 דאלו •  6 פלהיניה •  7 רונאלדו •  8 פרננדש •  9 ראמוס •  10 ב. סילבה •   11 פליקס •  12 סה • 13 דנילו •  14 אינסיו • 15 ז'. נבש • 16 נונס • 17 ליאו • 18 ר. נבש • 19 מנדש • 20 קנסלו • 21 ז'וטה • 22 קושטה • 23 ויטיניה • 24 א. סילבה • 25 נטו • 26 קונסייסאו • מאמן: מרטינס |  1 פטריסיו •  2 סמדו •  3 פפה •  4 דיאש •  5 דאלו •  6 פלהיניה •  7 רונאלדו •  8 פרננדש •  9 ראמוס •  10 ב. סילבה •   11 פליקס •  12 סה • 13 דנילו •  14 אינסיו • 15 ז'. נבש • 16 נונס • 17 ליאו • 18 ר. נבש • 19 מנדש • 20 קנסלו • 21 ז'וטה • 22 קושטה • 23 ויטיניה • 24 א. סילבה • 25 נטו • 26 קונסייסאו • מאמן: מרטינס | פורטוגל |
ג'וזפין סנט פייר ראפין

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  31 באוגוסט 1842 בוסטון, מסצ'וסטס
 פטירה:  13 במרץ 1924 (בגיל 81) בוסטון, מסצ'וסטס
 מקום קבורה:  בית הקברות מאונט אובורן 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 עיסוק:  עיתונאית
 תחקירים בולטים:  סופרג'יזם, זכויות אדם
 בן או בת זוג:  George Lewis Ruffin (1858–1886) 
 צאצאים:  Florida Ruffin Ridley, George Ruffin 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה הלאומי לנשים (1995) 
 
ג'וזפין סנט פייר ראפין (באנגלית: Josephine St. Pierre Ruffin;‏ 31 באוגוסט 1842 – 13 במרץ 1924) הייתה עיתונאית, מוציאה לאור, מנהיגת זכויות האדם, סופרג'יסטית ועורכת העיתון עידן הנשים ("The Woman's Era"), שהיה העיתון הראשון שיצא לאור על ידי נשים אפריקאיות-אמריקאיות ועבורן.
ביוגרפיה > משפחה וחינוך

ראפין נולדה בבוסטון, מסצ'וסטס, לג'ון סנט-פייר, צרפתי ממוצא אפריקאי ממרטיניק, ואליזבת מטילדה מנהניק מקורנוול, אנגליה. אביה היה חייט מצליח ומייסד כנסיית ציון בוסטון. ראפין למדה בבתי ספר הציבוריים בבוסטון ובסאלם מסצ'וסטס ועברה לבית ספר פרטי בעיר ניו יורק בגלל התנגדות הוריה לבתי הספר סגרגטיביים בבוסטון. היא סיימה את לימודיה בבית הספר "בודין", לאחר שההפרדה בבתי הספר בבוסטון הסתיימה.
ביוגרפיה > אקטיביזם

ראפין תמכה ופעלה לקידום זכות הבחירה לנשים. בשנת 1869, הצטרפה לג'וליה וורד האו וללוסי סטון להקמת האגודה האמריקנית לזכויות הצבעה לנשים (AWSA) בבוסטון. ג'וזפין ראפין כתבה בעיתונים של הקהילה האפרו-אמריקאית והייתה חברה באיגוד העיתונאיות של ניו אינגלנד.
כאשר בעלה ג'ורג' נפטר בגיל 52, בשנת 1886, ראפין השתמשה במשאבים הכלכליים והיכולות הארגוניות שלה על מנת להקים את "עידן האישה", העיתון הראשון בארצות הברית שיצא לאור על ידי ועבור נשים אפריקאיות-אמריקאיות. היא שימשה כעורכת והמוציאה לאור בין 1890–1897. עידן האישה קרא לנשים שחורות לפעול לקידום השוויון לאפרו-אמריקאים.
בשנת 1894, ראפין ארגנה את מועדון עידן האישה (שבהמשך נקרא מועדון העידן החדש), שהיה לקבוצת תמיכה בנשים שחורות. היא הקימה את הקבוצה בסיוע בתה, פלורידה רידלי ומריה בולדווין, נשות חינוך ופעילות למען זכויות אדם מהקהילה האפרו-אמריקאית.
בשנת 1895, ראפין פעלה להקמת הפדרציה הארצית האפרו-אמריקאיות. היא ארגנה בבוסטון את הכנס הארצי הראשון של נשים צבעוניות באמריקה אליו הגיעו נציגות מ-42 מועדוני נשים אפרו-אמריקאיות מ-14 מדינות. שנה לאחר מכן, הפדרציה התמזגה עם ליגת מועדוני הנשים הצבעוניות (NACWC). מרי צ'רצ' טרל נבחרה לנשיאה וראפין שימשה אחת מסגניות הנשיאה של הארגון.
במפגש ההתאחדות הכללית של מועדוני הנשים בשנת 1900, ראפין תכננה להשתתף כנציגה של שלושה ארגונים: מועדון העידן חדש, מועדון הנשים של ניו-אינגלנד ומועדון העיתונאיות של ניו-אינגלנד. למועדוני הנשים ממדינות דרום ארצות הברית היו עמדות כח בהתאחדות המועדונים וכאשר הוועדה המארגנת למדה שבמועדון העידן חדש חברות רק נשים שחורות הן לא קבלו את בקשתה של ראפין לייצג אותו. נאמר לראפין כי היא יכולה להשתתף כנציגה של שני המועדונים בהם חברות נשים לבנות אבל לא תוכל לייצג מועדון של נשים שחורות. היא סירבה להשתתף בכנס מטעמים עקרוניים. אירועים אלה נודעו בשם "תקרית ראפין". התקרית קבלה כיסוי נרחב בעיתונות ברחבי המדינה, כשמרבית הפרסומים תמכו בראפין. בעקבות התקרית מועדון עידן האישה יצא בהצהרה רשמית, ש"נשים צבעוניות צריכות לפעול במועדונים שלהן וכי יש כר נרחב לפעילות הפתוחה לפניהן.
מועדון העידן חדש התפרק ב-1903, אבל ראפין נשארה פעילה במאבק למען שוויון זכויות, ובשנת 1910, הייתה מבין המייסדים של האיגוד הלאומי לקידום אנשים צבעוניים. יחד עם נשים אחרות, ממועדון העידן החדש היא הקימה את ליגת הנשים לשירות קהילתי, אשר קיימת עד היום.
ביוגרפיה > חיים אישיים

ראפין נישאה לג'ורג' לואיס ראפין, שהיה האפרו-אמריקאי הראשון שלמד בבית הספר למשפטים בהרווארד, האפרו-אמריקאי הראשון שנבחר למועצת העיר בוסטון והשופט העירוני הראשון ממוצא אפריקני אמריקאי. ג'וזפין וג'ורג ראפין נישאו בשנת 1858 כשהיא הייתה בת 16 ולזוג היו חמישה ילידים. הם היו פעילים במאבק נגד העבדות ומהלך מלחמת האזרחים והם עזרו לגייס חיילים שחורים לצבא האיחוד.
ראפין נפטרה ממחלת כליות ב-1924. הבית בו גרה, הוא אתר מורשת בבוסטון.
הערות שוליים

↑  Lyman, Darryl (2005).
1 2 3 4 5  State House Women's Leadership Project (2008).
↑  "Josephine Ruffin, Activist, Philanthropist and Newspaper Publisher".
↑  Neal, Anthony W. (February 3, 2016).
↑  "COLORED WOMEN IN CONFERENCE; National Association for Their Betterment Formed in Boston".
↑  Ruffin, George Lewis (1834-1886) | The Black Past: Remembered and Reclaimed, www.blackpast.org
↑  Beacon Hill | Boston Women's Heritage Trail, bwht.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2020147519  SNAC: w6qp6x5x  VIAF: 5254160909253612870003   WorldCat (עם VIAF): 5254160909253612870003 
העמוד הראשי של העיתון עידן האישה, מספטמבר 1894
קאס סאנסטיין

| --- | --- |

 לידה:  21 בספטמבר 1954 (בן 70) קונקורד, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  הרווארד קולג' (1975)  בית הספר למשפטים בהרווארד  בית ספר מידלסקס 
 תחומי מחקר:  תורת המשפט, חוק להגנת הסביבה, ניתוח כלכלי של המשפט, משפט מנהלי, משפט חוקתי, כלכלה התנהגותית 
 בן או בת זוג:  סמנתה פאוור (4 ביולי 2008–?) Lisa Cole Ruddick 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס הולברג (2018)  Goldsmith Book Prize 
 אתר רשמי
 
קאס רוברט סאנסטיין (באנגלית: Cass Robert Sunstein; נולד ב-21 בספטמבר 1954) הוא משפטן יהודי אמריקאי, הידוע בשל תרומתו למשפט חוקתי, משפט מנהלי, משפט סביבתי והקשר בין משפט לכלכלה התנהגותית. הוא מחבר רבי-המכר של הניו יורק טיימס "העולם לפי מלחמת הכוכבים" (2016) ו"דחיפות קלות" (2008). שימש כמנהל משרד המידע והרגולציה (אנ') (חטיבה בתוך משרד הניהול והתקציב) בממשל הנשיא ברק אובמה בשנים 2012-2009.
כפרופסור בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת שיקגו במשך למעלה מ-17 שנה חיבר עבודות משפיעות על ניהול סיכונים ומשפט חוקתי ונושאים נוספים. מאז שעזב את הבית הלבן, סאנסטיין הוא מופקד הקתדרה על שם רוברט וומסלי בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד. מאז 2014 סאנסטיין הוא המשפטן האמריקאי המצוטט ביותר ומוביל בהפרש ניכר על כל עמיתיו.
שנותיו הראשונות וחינוכו

סאנסטיין נולד ב-21 בספטמבר 1954 בוובאן מסצ'וסטס למריאן (לבית גודריץ'), מורה וקאס ריצ'רד סאנסטיין, בנאי, שניהם יהודים.
הוא סיים את חוק לימודיו בבית ספר מידלסקס ב-1972. הוא סיפר שכנער נשבה לתקופה קצרה בכתביה של איין ראנד: "אולם כעבור שישה שבועות של קסם, ספריה החליאו אותי. הבוז שהיא רוחשת כלפי רוב האנושות, חוסר החמלה שלה כלפי החלשים בחברה והתנגדותה הנחרצת למדינת הרווחה, גרמו לי לתחושת קלסטרופוביה."
בתום לימודי התיכון סאנסטיין למד באוניברסיטת הרווארד, הוא השתייך לכמה נבחרות סקווש, ערך את המגזין ההומוריסטי The Harvard Lampoon (אנ') וקיבל את התואר הראשון ב-1975 בהצטיינות יתרה. הוא למד בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד, ערך את כתב העת הסטודנטיאלי הדו-שנתי Harvard Civil Rights–Civil Liberties Law Review (אנ') ונמנה עם הקבוצה הזוכה בתחרות אן מוט קורט (אנ'). ב-1978 קיבל את התואר Juris Doctor (אנ'), אותו סיים בהצטיינות יתרה.
קריירה

לאחר שסיים את לימודי המשפטים התמחה אצל השופט בנג'מין קפלן (אנ') בבית המשפט העליון של מסצ'וסטס בשנים 1978–1979 ואצל השופט ת'ורגוד מרשל בבית המשפט העליון של ארצות הברית בשנים 1980-1979.
לאחר התמחותו, סאנסטיין עבד במשך שנה כפרקליט יועץ במשרד היועץ המשפטי של מחלקת המשפטים של ארצות הברית. ב-1981 התמנה למרצה בכיר למשפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת שיקגו (1983-1981), בה שימש גם כמרצה בכיר במחלקה למדע המדינה (1985-1983). ב-1985 מונה לפרופסור מן המניין בשני החוגים; הופקד על הקתדרה על שם קרל לואלין לחוקה בבית הספר למשפטים ובמחלקה למדע המדינה. ב-1993 האוניברסיטה קידמה אותו לדרגת פרופסור בכיר לחוקה בבית הספר למשפטים ובמחלקה למדע המדינה.
בסתיו 1986 סאנסטיין שימש כפרופ' אורח בקתדרה למשפטים על שם סמואל רובין בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה ובאביב 1987, חורף 2005 ואביב 2007 כפרופ' אורח בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד. הוא לימד קורסים במשפט חוקתי, משפט מנהלי ומשפט סביבתי, כמו גם את קורס החובה של השנה הראשונה "יסודות המשפט", שהוא מבוא להיגיון משפטי, משפטים וחקר החוק הבינתחומי, בכלל זה ניתוח כלכלי של המשפט. בסתיו 2008 הצטרף לפקולטה של בית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד ושימש כמנהל התוכנית לניהול סיכונים.
הערות שוליים

1 2  Current biography yearbook.H.W. Wilson Company. 2008.
↑  "Be Fruitful and Simplify! ‘Simpler’ and ‘Simple’", ניו יורק טיימס, 8 באפריל 2013
1 2  סאנשטיין יצטרף לסגל הפקולטה למשפטים של הרווארד, Harvard Law Today‏ 19 בפברואר 2008
↑  סאנסטיין מונה לפרופסור באוניברסיטה, הווארד גאזט, 19 בפברואר 2013
↑  דירוג בתי הספר למשפטים של בריאן לייטר, 11 ביוני 2014
↑  Farris, Nick; Aggerbeck, Valerie; McNevin, Megan; Sisk, Gregory C. (August 18, 2016). "Judicial Impact of Law School Faculties". Rochester, NY: Social Science Research Network. doi:10.2139/ssrn.2826048. SSRN 2832981
↑  "The Pittsburgh Press - Google News Archive Search". news.google.com.
↑  “Mondoweiss” is a hate site (UPDATED), וושינגטון פוסט, 4 במאי 2015
↑  קאס סאנסטיין, The Siren of Selfishness, The New York Review of Books,‏ 9 באפריל 2020
↑  קורות חיים, בית הספר למשפטים של אוניברסיטת שיקגו
↑  IVORY TOWER OF POWER, שיקגו טריביון, 22 במרץ 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268620505171  PLWABN: 9810623069105606  BIBSYS: 90525324  BNE: XX1478620  BnF: cb12277446b (data)  CANTIC: a10160747  CiNii: DA0471266X  dblp: 18/2146  GND: 131457691  ICCU: UR1V000041  ISNI: 0000 0001 0929 455X  LCCN: n89672963  LNB: 000034008  NDL: 00754875  NKC: vse2005290876  NLK: KAC200405624  NTA: 087096773  ORCID: 0000-0003-4194-3008  SELIBR: 293799  SNAC: w6pt18qd  SUDOC: 031589413  VIAF: 102019194   WorldCat (עם VIAF): 102019194
השוד בחברת התעופה לופטהנזה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  גנבה 
 מיקום:  נמל התעופה הבין-לאומי ג'ון פ. קנדי 
 קואורדינטות:  40°39′43″N 73°47′13″W﻿ / ﻿40.662°N 73.787°W﻿ / 40.662; -73.787
 משתתפים:  לופטהנזה 
 תאריך:  11 בדצמבר 1978 
 נפגעים
 עלות הנזק לרכוש:  5,875,000 דולר אמריקאי (נכון ל־11 בדצמבר 1978) 
 he
 
שוד לופטהנזה היה שוד בנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ' קנדי שהתרחש בניו יורק ב-11 בדצמבר 1978. סכום המוערך בכ-5.875 מיליון דולר נגנב, מתוכו חמישה מיליון דולר במזומן ו-875,000 דולר בתכשיטים, מה שהופך אותו לשוד המזומנים הגדול ביותר שבוצע על אדמת ארצות הברית באותה תקופה.
ג'ימי בורק, מקורב למשפחת הפשע של לוקזה, נחשב כראש השוד, אך מעולם לא הואשם רשמית בקשר לפשע. נטען גם כי בורק ביצע או הורה על רציחתם של רבים מהמעורבים בשוד בחודשים שלאחר השוד כדי להימנע מלהיות מואשם בשוד. האדם היחיד שהורשע בשוד היה לואי ורנר, עובד בנמל התעופה שסייע לתכנן את השוד.
הכסף והתכשיטים מעולם לא נמצאו. גודל השוד הפך אותו לאחד הפשעים שנחקרו לאורך הזמן הארוך ביותר בארצות הברית; המעצר האחרון הקשור לשוד בוצע ב-2014, שהסתיים לזיכוי.
תכנון השוד

השוד תוכנן לכאורה על ידי ג'ימי בורק, מקורב למשפחת הפשע לוקזה, ובוצע על ידי מספר מקורבים. העלילה החלה כאשר יצרן ההימורים מרטין קרוגמן אמר להנרי היל (מקורבו של בורק) שלופטהנזה טסה במטבע למסוף המטען שלה בנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ' קנדי. המידע הגיע במקור מלואי ורנר, עובד בשדה התעופה שהיה חייב לקרוגמן 20,000 דולר עבור חובות הימורים (מקביל ל-89,000 דולר בימינו), ומחברו לעבודה פיטר גרינוולד. ורנר וגרונוולד הצליחו בעבר לגנוב כ-22,000 דולר במטבע חוץ (מקביל לכ-105,000 דולר בימינו) ממעסיקם לופטהנזה, בשנת 1976.
בורק החליט על טומי דסימונה, אנג'לו ספה, לואיס קאפורה, ג'ו מנרי, פאולו ליקסטרי ורוברט מקמהן בתור השודדים. בנו של בורק, פרנק, נבחר לנהוג באחד מרכבי המילוט ותפקידו של פארנל "סטאקס" אדוארדס היה להיפטר מהוואן לאחר מכן. בהתאם לתפקידו בשוד, כל משתתף היה אמור לקבל 10,000 עד 50,000 דולר. עם זאת, הסכומים הללו התבססו על ההובלה המשוערת, שעמדה על 2 מיליון דולר בלבד בהשוואה לסכום האמיתי שהיה כ-5.875 מיליון דולר. ורנר היה אמור לקבל סכום קבוע של 10% מהסכום.
השוד

בסביבות השעה 3 לפנות בוקר ביום שני, 11 בדצמבר 1978, עצרו ששת הגברים בטנדר שחור מסוג פורד אקונוליין בבניין המטען 261 של חברת לופטהנזה. המנעול בשער נחתך בעזרת זוג חותכי ברגים. חלק מאנשי הצוות טיפסו במעלה המדרגות של המגדל המזרחי ונכנסו לבושים במסכות סקי וכפפות. דגם חדש של מכונית ביואיק הוצב בחניון הטרמינל כשהאורות שלו כבויים.
בתוך המסוף, ג'ון מארי, סוכן מטענים בכיר, היה העובד הראשון שנלקח כבן ערובה. הוא הוכנס לחדר האוכל שבו היו עוד חמישה עובדי לופטהנזה בהפסקת האוכל שלהם מאז 3:00 לפנות בוקר והורו להם לשכב על הרצפה בעיניים עצומות. מורי נשאל מי עוד נמצא במחסן. לדבריו, היו שם רודי איריך, מנהל תנועת המטענים במשמרת הלילה, וקרי וואלן, סוכן העברת מטענים. מורי נאלץ לפתות את איריך לעלות למעלה; הוא הצטרף לשאר העובדים שנתפסו.
מחוץ לטרמינל, וואלן הבחין בשני גברים ללא מסכות יושבים בטנדר שחור שחונה ברמפה של בניין המטען של לופטהנזה 261 כשעבר על פניו. וואלן חנה והלך לכיוון הטנדר. אחד הגברים אמר לו להיכנס לטנדר. וואלן צרח לעזרה בזמן שרץ, אך הוכה באקדח והושלך לתוך הטנדר. הוא הובא להצטרף לשאר בני הערובה בחדר האוכל.
בתוך המחסן שמע העובד רולף רבמן רעש ליד רמפת הטעינה והלך לחקור; הוא נלכד והובא עם וואלן לחדר האוכל כדי להצטרף לאחרים. חלק מהשודדים לקחו את איריך באיומי אקדח לכספת עם הדלת הכפולה. הם הוציאו מהכספת 72 קרטונים שכל אחד מהם הכיל כ-6.8 קילו של כסף בלתי ניתן לאיתור והניחו אותם בטנדר.
בשעה 4:21 לפנות בוקר, הטנדר עצר בקדמת הבניין ומכונית ההתרסקות נכנסה מאחור. שני חמושים טיפסו לטנדר כשהאחרים נכנסו לביואיק. לעובדים נאמר שלא להזעיק את משטרת רשות הנמל עד השעה 4:30 לפנות בוקר, אז נרשמה הקריאה הראשונה למשטרה.
השודדים נסעו לפגוש את בורק בחנות לתיקון רכב בקנרסי, ברוקלין. ארגזי הכסף הוצאו מהטנדר והונחו בתא המטען של שתי המכוניות. בורק ובנו נסעו במכונית אחת. ארבעה אחרים – מנרי, מקמהן, דסימון וספה – נסעו במכונית השנייה.
תוצאות השוד > החקירה

פארנל "סטאקס" אדוארדס לא הצליח להיפטר מהוואן ששימש לשוד. אדוארדס היה אמור להסיע את הרכב לניו ג'רזי, שם הוא (יחד עם כל ראיה אפשרית בתוכו) היה אמור להיהרס במגרש גרוטאות השייך לג'ון גוטי. במקום זאת, אדוארדס החנה את הטנדר מול ברז כיבוי בדירתה של חברתו, שם גילתה אותו המשטרה יומיים לאחר השוד. פול וריו הורה לאחר מכן לדסימון להרוג את אדוארדס. ברגע שגילה היכן אדוארדס מתחבא, דסימון ואנג'לו ספה ביקרו את אדוארדס וירו בו חמש פעמים בראשו. מהטנדר הוסרו טביעות אצבע של כמה ממבצעי השוד.
ה-FBI זיהה את הצוות של בורק כמבצעים הסבירים בתוך שלושה ימים מהשוד, בעיקר בשל גילוי הטנדר, יחד עם הקשרים שנקבעו מראש של אדוארדס עם כנופיית בורק בטרקלין רוברט. הם הקימו מעקבים כבדים, עקבו אחר הכנופיה במסוקים וחיברו מכשירי האזנה לכלי הרכב שלהם, לטלפונים בטרקלין רוברט, ואפילו לטלפונים הציבוריים הקרובים לבר. ה-FBI הצליח להקליט כמה פיסות דיבור מחשידות למרות צלילי הרקע של מוזיקת רוק ודיסקו, כמו אנג'לו ספה שסיפר לאדם לא מזוהה על "מזוודה חומה ותיק מלופטהנזה" וסיפר לחברתו הופ ברון, "... אני רוצה לראות... לראות איפה הכסף... תחפור בור במרתף [לא נשמע] המדשאה האחורית..." אבל זה לא הספיק כדי לקשר באופן סופי את הצוות של בורק לשוד, ולא הוצאו צווי חיפוש.
לפי הנרי היל, ג'ימי בורק הפך לפרנואיד ונסער ברגע שהבין כמה תשומת הלב משך כישלונו של אדוארדס, והחליט להרוג את כל מי שיכול לקשר אותו לשוד, החל באדוארדס עצמו. עם הרציחות של רוב השותפים והמתכננים לשוד, נותרו מעט ראיות ועדים מעטים שחיברו את בורק או הצוות שלו לשוד. עם זאת, השלטונות הצליחו בסופו של דבר לאסוף מספיק ראיות כדי להעמיד לדין את האדם הפנימי לואי ורנר על שעזר בתכנון השוד. ורנר היה האדם היחיד שהורשע בשוד, ב-1979, ונידון ל-15 שנות מאסר. דונלד פרנקוס, מקורב של משפחת הפשע לוקזה, הביע מאוחר יותר תסכול מהיותו חבר קרוב של בורק ואורח קבוע בטרקלין רוברט אך לא היה מעורב בשוד בפועל.
מאוחר יותר, כשוואלן נחקר על ידי השלטונות, הראו לו תמונות ארכיון של המשטרה וזיהה בוודאות את אחד התוקפים שלו כאנג'לו ספה. מאוחר יותר דיווח איריך כי השודדים היו מעודכנים היטב וידעו הכל על מערכות הבטיחות בכספת, כולל מערכת הדלת הכפולה, לפיה יש לסגור דלת אחת על מנת שהשנייה תיפתח ללא הפעלת האזעקה. השודדים הורו לאיריך לפתוח את הדלת הראשונה לחדר בגובה 10 על 20 רגל. הם ידעו שאם יפתח את הדלת השנייה, הוא יפעיל אזעקה ליחידת משטרת רשות הנמל בשדה התעופה.
וינסנט אסארו, חבר בכיר במשפחת הפשע בונאנו, נעצר ב-23 בינואר 2014, בשילוב עם כתב אישום המאשים אותו במעורבות בשוד של לופטהנזה; בן דודו, גספר ולנטי, העיד נגדו. התיק נגד אסארו התבסס על מודיע שכינה על ידי עורך דינו של אסארו כ"אחד העדים הגרועים ביותר שראיתי אי פעם". דניאל סימון, שהיה שותף לכתיבת הספר The Lufthansa Heist, בשיתוף עם הנרי היל, דיווח לדף השישי של הניו יורק פוסט שהיל אמר לו שלאסארו "אין מעורבות" בשוד. ב-12 בנובמבר 2015, אסארו זוכה מכל ההאשמות הקשורות לשוד של לופטהנזה על ידי חבר מושבעים בבית המשפט המחוזי הפדרלי בברוקלין.
המזומנים והתכשיטים הגנובים מעולם לא נמצאו.
מודיעים

ג'נט ברביירי, חברתו ואשתו לעתיד של לואי ורנר, שהעידה נגד ורנר בפני חבר מושבעים גדול.
ויליאם "ביל" פישטי, בעל חברת שילוח מוניות וקרוב משפחה שהיה מעורב במכירת איגרות חוב גנובות.
פיטר גרונוואלד, ממארגני השוד של לופטהנזה, שהעיד נגד חברו ועמיתו לעבודה לואי ורנר.
פרנק מנה, מעורב בעסקי ההימורים של המאפיה, שאנג'לו ספה ודניאל ריזו עבדו עליו בגלל אי-הכשירות של הבוס שלו מרטין קרוגמן.
לואי ורנר, רואה חשבון במנהטן ששימש כמלבין הון.
באפריל 1980, הנרי היל נעצר באשמת סמים לא קשורה לשוד. הוא השתכנע שמקורביו לשעבר תכננו להרוג אותו: וריו, על סחר בסמים; ובורק, כדי למנוע מהיל לקשר אותו בשוד. עם משפט ארוך על ראשו, היל הסכים להפוך למודיע ונכנס לתוכנית להגנת עדים עם משפחתו. הוא לא הצליח לעזור לממשלה להשיג הרשעות נגד וריו או בורק בגין השוד של לופטהנזה, אף על פי ששניהם הורשעו בפשעים אחרים כתוצאה מעדותו.
השוד בתרבות הפופולרית

זהו הנושא העיקרי של הסרטים The 10 Million Dollar Getaway מ-1991 ו-The Big Heist מ-2001 – והוא מרכיב עלילתי מרכזי בסרט "החבר'ה הטובים" מ-1990.
לקריאה נוספת

Hill, Henry; Daniel Simone (2015). The Lufthansa Heist: Behind the Six-Million-Dollar Cash Haul That Shook the World. Lyons Press. ISBN 978-1493008490.
Hill, Henry; Gus Russo (2004). Gangsters and Goodfellas: Wiseguys, Witness Protection, and Life on the Run. M. Evans and Company, Inc. ISBN 1-56731-757-X.
Volkman, Ernest; Cummings, John (באוקטובר 1986). The Heist: How a Gang Stole $8,000,000 at Kennedy Airport and Lived to Regret It. New York: Franklin Watts. ISBN 0-531-15024-0. {{cite book}}:  (עזרה)
טוני באטי

| --- | --- |

באטי במדי אורלנדו מג'יק, 2008
 לידה:  11 בפברואר 1976 (בן 48) דאלאס, טקסס, ארצות הברית
 עמדה:  פאוור פורוורד, סנטר
 גובה:  2.11 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת טקסס טק
 דראפט:  בחירה חמישית, 1997 דנוור נאגטס
 קבוצות כשחקן
 1997–1998 1998–2003 2003–2004 2004–2009 2009–2010 2010–2012:  דנוור נאגטס בוסטון סלטיקס קליבלנד קאבלירס אורלנדו מג'יק ניו ג'רזי נטס פילדלפיה 76'
דמיטריוס אנטוניו "טוני" באטי (באנגלית: Demetrius Antonio "Tony" Battie; נולד ב-11 בפברואר 1976) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1997–2012. ממוצעיו הכוללים לאורך 14 עונותיו ב-NBA הם 6.1 נקודות ו-5.1 ריבאונדים למשחק.
קריירת מכללות

באטי נולד וגדל בדאלאס שבטקסס, ובין השנים 1994–1997 למד באוניברסיטת טקסס טק אשר בעיר לאבק. בעונתו השנייה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה העפילו ה"רד ריידרס" לשמינית גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen) לראשונה מזה 20 עונות, בטרם הודחו על ידי אוניברסיטת ג'ורג'טאון, בהובלתו של אלן אייברסון. בעונתו השלישית והאחרונה בטקסס טק היה אחד השחקנים המובילים של הקבוצה, לצד קורי קאר, כשרשם ממוצעים של 18.8 נקודות, 11.8 ריבאונדים ו-2.5 חסימות למשחק. בסיום העונה נבחר לחמישיית העונה של מחוז Big-12.
קריירה מקצועית

באטי נבחר בבחירה החמישית של דראפט ה-NBA‏ 1997, על ידי דנוור נאגטס. לאורך עונת הרוקי שלו קלע 8.4 נקודות בממוצע למשחק – נתון אשר בדיעבד נותר כשיא הקריירה שלו. הנאגטס סיימו את אותה עונה עם מאזן הניצחונות הגרוע בתולדות המועדון, 11–71.
בפגרת המשחקים שלקראת עונת 1998/1999 המקוצרת הועבר יחד עם טיירון לו ללוס אנג'לס לייקרס בתמורה לניק ואן אקסל, ולאחר מכן הועבר בטרייד נוסף לבוסטון סלטיקס בתמורה לטראוויס נייט. בעונת 2001/2002 שימש כסנטר הפותח של הסלטיקס, וסייע לקבוצה להעפיל לגמר האזור המזרחי לראשונה מזה 14 שנים. בסדרת גמר המזרח הפסידה בוסטון מול ניו ג'רזי נטס בתוצאה 2–4. ב-5 וחצי עונותיו עם הסלטיקס פתח בכמחצית מהמשחקים, ורשם ממוצעים של 6.8 נקודות ו-5.9 ריבאונדים למשחק.
בדצמבר 2003 הועבר יחד עם אריק ויליאמס וקנדריק בראון בטרייד לקליבלנד קאבלירס, בתמורה לריקי דייוויס, כריס מיהם ומייקל סטיוארט.
לקראת עונת 2004/2005 נשלח בטרייד לאורלנדו מג'יק, לצד שתי בחירות דראפט עתידיות, בתמורה לדרו גודן, אנדרסון ורז'או וסטיבן האנטר. בשלוש עונותיו הראשונות באורלנדו שימש כשחקן חמישייה קבוע לצד דווייט הווארד הצעיר, והעמיד ממוצעים של 6.3 נקודות ו-5.5 ריבאונדים למשחק. בקיץ 2007 נפצע בכתפו השמאלית ונאלץ להחמיץ את כל עונת 2007/2008. בעונה העוקבת חזר באטי לכשירות מלאה, וסייע למג'יק להעפיל לגמר ה-NBA בפעם השנייה בלבד בתולדות המועדון, ולראשונה מאז עונת 1994/1995. בסדרת הגמר עצמה הפסידה אורלנדו מול הלייקרס בתוצאה 1–4.
ביוני 2009, לאחר 5 עונות באורלנדו, הועבר יחד עם קורטני לי ורייפר אלסטון בטרייד לניו ג'רזי נטס, בתמורה לווינס קרטר וראיין אנדרסון. בעונתו היחידה בניו ג'רזי שותף ב-15 משחקים בלבד. בקיץ 2010 חתם על חוזה בפילדלפיה 76', ובסיום חוזהו כשנתיים לאחר מכן פרש ממשחק.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות הקריירה של באטי ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המכללות של באטי, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1997, באתר basketball-reference.com
↑  באטי נשלח בטרייד לבוסטון, באתר nbatrades.com,‏ 21 בינואר 1999
↑  באטי, ויליאמס ובראון עוברים בטרייד לקליבלנד, באתר ESPN,‏ 15 בדצמבר 2003
↑  קליבלנד מצרפת את גודן, ורז'או והאנטר, באתר הקבוצה, 23 ביולי 2004
↑  באטי יחמיץ את כל עונת 2007/2008, באתר orlandosentinel.com,‏ 29 בספטמבר 2007
↑  קרטר נשלח בטרייד לאורלנדו, באתר ESPN,‏ 25 ביוני 2009
↑  באטי חותם על חוזה בפילדלפיה, באתר הקבוצה, 21 ביולי 2010
בעז רודקין

| --- | --- |

רודקין, 2018
 לידה:  6 באוקטובר 1962 (בן 62) חיפה, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים אוניברסיטת תל אביב
 עיסוק:  דיפלומט
בעז רודקין (נולד ב-6 באוקטובר 1962) הוא דיפלומט בשירות החוץ הישראלי, המכהן כשגריר ישראל בפינלנד וכשגריר לא תושב באסטוניה. בשנים 2015–2019 כיהן כשגריר ישראל באלבניה וכשגריר לא תושב בבוסניה והרצגובינה.
ביוגרפיה

רודקין נולד וגדל בחיפה ושירת בצה"ל כחייל וקצין בחטיבת גולני. הוא רכש את השכלתו הגבוהה בחוג ליחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית.
ב-1990 הצטרף לקורס הצוערים של משרד החוץ. בין השנים 1991–1996 שירת בשגרירות ישראל במקסיקו ובשנים 2000–2003 שירת כסגן השגריר בשגרירות ישראל בדבלין. ב-2007 סיים לימודי מוסמך אוניברסיטה במדיניות ציבורית באוניברסיטת תל אביב.
ב-2010 מונה למנהל מחלקת אמריקה הדרומית במשרד החוץ, תפקיד בו כיהן עד 2015. בחודש ינואר של אותה השנה מונה לשגריר ישראל באלבניה ובאפריל 2016 מונה בנוסף לשגריר לא-תושב בבוסניה והרצגובינה. בתקופת כהונתו סייע לפתיחת קו טיסות ישיר בין נמל התעופה בן-גוריון לנמל התעופה האם תרזה, עניין שתרם משמעותית לקידום יחסי הכלכלה והמסחר בין ישראל לאלבניה.
ב-17 בדצמבר 2023 אישרה הממשלה את מינויו לשגריר ישראל לפינלנד ושגריר לא תושב לאסטוניה.
הערות שוליים

↑  החלטה מספר  2406 של הממשלה מיום 18.01.2015, באתר משרד ראש הממשלה, ‏18 בינואר 2015
↑  החלטה מספר  1365 של הממשלה מיום 03.04.2016, באתר משרד ראש הממשלה, ‏3 באפריל 2016
↑  Genc Mlloja, Ambassador Rodkin: Israel's relation with Albania are robust, Albanian Daily News, ‏18 באפריל 2019
↑  החלטה מספר 1145 של הממשלה מיום 17.12.2023, ‏17.12.2023