stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דניאל אדם מוולסלאבין
לקריאה נוספת

Forst, Vladimír, a kol. Lexikon české literatury : osobnosti, díla, instituce. 1. A-G. Praha : Academia, 1985. 900 s. ISBN 80-200-0797-0. (ולדימיר פורסט - לקסיקון הספרות הצ'כית)
Památník Danieli Adamu z Veleslavína. Praha : Gremium knihkupců pražských, 1899. Dostupné online (לזכר דניאל אדם מוולסלאבין, 1899, פראג, ברשת)
Hovorka, Josef M.. Daniel Adam z Veleslavína - Ke třístému výročí jeho úmrtí. Praha : Zlatá Praha Roč.XVI.čís.49, 1899.
(יוזף הובורקה - דניאל אדם מוולסלאבין - ליובל המצער של מותו 1899)
ארמון החוריה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אטרקציה תיירותית 
 מיקום:  לקיה 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – המאה ה־19
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה־19 
 
 קואורדינטות:  31°19′20″N 34°51′29″E﻿ / ﻿31.322138888889°N 34.858194444444°E﻿ / 31.322138888889; 34.858194444444
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) ארמון החוריה(למפת צפון הנגב רגילה) ארמון החוריה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ארמון החוריה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ארמון החוריה
 
ארמון החוריה (בערבית: قصر الحوريه) הוא מרכז תיירותי היסטורי מתקופת השלטון העותמאני אשר נמצא ביישוב הבדואי לקייה שבצפון הנגב. המבנה שייך למשפחת אבו קרן והמרכז מנוהל על ידי אמאל אבו קרן בת המשפחה. המבנה בנוי בסגנון בנייה אקולוגית בעזרת אבנים בוץ ותבן. בשנת 2008 נפתח המבנה מחדש לאחר שננטש בשנת 1990 והוא משמש כעסק תיירותי חברתי וכלכלי אשר תומך בהעצמת האישה הבדואית ושיפור מעמדה.
היסטוריה > תולדות משפחת אבו קרן

בתחילת המאה ה-18 עסק אחד הסבים במכירת תבלינים בעזה. במהלך עבודתו הגיע לאזור לקייה ובאר שבע לאור ההצלחה הכלכלית הוא החליט להישאר שם. כאשר התעשר החליט לבנות בית מפואר למשפחה ומיקם שם חנות. הוא פנה לאומן נוצרי שתכנן ובנה לו את הבית תמורת כמה קילו של זהב. וכך זה הפך לחאן הראשון באזור הנגב.
בתקופת המלחמות שימש כמקלט לרוב תושבי הכפר.
בתחילת המאה ה-19 היו כמה ניסיונות השתלטות על המבנה ממשפחות אחרות אך ללא הצלחה. בשנת 1978 ניסתה הממשלה להשתלט על שטחי הארמון אך המשפחה זכתה בבג"ץ.
היסטוריה > מקור השם

תחילה שם המבנה היה ארמון החג' משום שכך נהגו לכנות אותו תושבי הכפר. לאחר מות סבתה של אמאל הוחלט לקרוא לארמון על שמה מכיוון שהיא דאגה לשימור ופיתוח הארמון.
בנייה

ארמון החוריה שנבנה בחלקו לתוך צלע הגבעה כבאיקה מחולק לחללים מופרדים בקשתות שבהם גרו משפחות. באמצע גרו הגמלים החמורים הסוסים והכבשים ובצד כלי מיני דברי מזון מאוחסנים.
גג המבנה בנוי משלוש שכבות: שכבה ראשונה גזעים וענפים של עץ אורן, שכבה שנייה מהשיח מתנאן והשכבה השלישית מבוץ ותבן. המבנה חייב תחזוק שנתי.
במבנה גם היה חמאם ובאר מים שהיו סמל לעושר ופאר.
האתר כיום

כיום האתר משמש כמרכז מבקרים שניתן לשמוע בו הרצאות על מעמד האישה הבדואית, סיפור הארמון ואת קורות חייה של מנהלת הארמון-אמאל. האתר משתתף בפסטיבלים בדואים שנערכים מדי שנה.
במקום ניתן להתארח באירוח בדואי תה, קפה, עוגיות וארוחות כמו מגלובה ומנסף. ישנם סדנאות הכנת תכשיטים, אוכל בדואי ועוד.
ניתן לשכור את המקום לאירועים והזמנת קבוצת דבקה.
גלריית תמונות

תכשיטים בארמון החוריה
אלפא

ערך זה עוסק באות באלפבית היווני. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| Α α אלפא |
| --- | --- |

אלפבית יווני
Α α אלפא: Β β בטא
Γ γ גמא: Δ δ דלתא
Ε ε אפסילון: Ζ ζ זטא
Η η אטא: Θ θ תטא
Ι ι יוטא: Κ κ קפא
Λ λ למדא: Μ μ מו
Ν ν נו: Ξ ξ קסי
Ο ο אומיקרון: Π π פאי
Ρ ρ רו: Σ σ ς סיגמא
Τ τ טאו: Υ υ אופסילון
Φ φ פי: Χ χ כי
Ψ ψ פסי: Ω ω אומגה
אותיות או ליגטורות שאינן בשימוש
 דיגמא:  סטיגמא
 הטא:  סאן
 קופא:  סאמפי
 שו: 
אָלפָא (אות גדולה: Α, אות קטנה: α, ביוונית: ἄλφα אָ֫לפַה) היא האות הראשונה באלפבית היווני. במערכת הספרות היווניות ערכה 1.
מקורה באות הפיניקית אלף (𐤀, ), ממנה התפתחה גם האות העברית א. מקור הא' הפיניקית הוא באות הפרוטו-כנענית, שצורתה כראש אלוף ().
מהאות אלפא התפתחו (דרך שפות נוספות) האות הלטינית A והאות הקירילית А.
שימושי האות אלפא

לשיטת רבי ישמעאל במסכת שקלים, שימשה האות אלפא לסימון קופת התרומות הראשונה לבית המקדש.
בפיזיקה:
α מציינת את קבוע המבנה העדין.
קרינת α היא קרינה רדיואקטיבית שבה נפלטים גרעיני הליום מיסוד כבד.
α מייצגת את מקדם ההתפשטות הקווית של חומר.
α מייצגת את התאוצה הזוויתית של גוף.
בביולוגיה בחיות חברתיות, זכר אלפא או נקבת אלפא הוא היחיד בקהילה המשמש כמנהיג. אם ההנהגה נעשית על ידי זוג, הם יכונו זוג אלפא.
בגאומטריה אותיות קטנות ובפרט α משמשות לסימון זוויות.
בתאולוגיה הנוצרית קשורה האות אלפא לישו, המצוטט בברית החדשה כאומר: ”אני אלפא ואומגה, ההתחלה והסוף, הראשון והאחרון” (הברית החדשה, חזון יוחנן, פרק כ"ב, פסוק 13).
בסטטיסטיקה היא משמשת להצגת רמת המובהקות בבדיקת השערות.
במוזיקה היא משמשת לסימון מוטיב מוזיקלי כלומר מספר צלילים המאפיינים את היצירה.
באסטרונומיה, האות מסמלת את הכוכב הראשון בעוצמתו במערכת כוכבים. לדוגמה אלפא קנטאורי.
הערות שוליים

↑  Markus Egetmeyer, Formation des anthroponymes, Le dialecte grec ancien de Chypre, כרך 1: Grammaire‏, De Gruyter, 2010, עמ' 381 (פסקה §458), ISBN 978-3-11-021752-0. (בצרפתית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מערות בקסיאן

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  טאיוואן טאיוואן
 מיקום:  צ'אנגבין, מחוז טייטונג, טאיוואן
 קואורדינטות:  23°23′47″N 121°28′37″E﻿ / ﻿23.39639°N 121.47694°E﻿ / 23.39639; 121.47694
 גאולוגיה:  מערה ימית
 he
 
מערות באקסיאן (בסינית: 八仙洞)  הן מערות ימיות הממוקמות בחוף המזרחי של צ'אנגבין, טייטונג, טאיוואן.
היסטוריה

בעבר המערות שימשו כמקדשים או כמקומות להצבת אפר של גופות ששרפו. פעולות אלו גרמו לזיהום מי המערות. לאחר ההכרזה על חוק שימור מורשת התרבות בטיוואן, הממשל הטיוואני החל במאמצים להחזיר את המערות לקדמותן ולמנוע זיהום עתידי של המערות.
גאולוגיה

למערות בקסיאן מראה ייחודי והן מפורסמות דווקא בזכות חורבות מהתקופה הפלאוליתית הקיימות בקרבתן. המערות היו נמוכות יותר בעבר אך דבר זה השתנה כתוצאה משינוי גובה פני הים באזור חוף זה.
גשר ספייטי דייבל

| --- | --- |

קו הסירקל ליין (תיירות) חוצה את גשר ספייטי דייבל מספייטי דייבל קריק אל נהר ההדסון, מבט מגשר הנרי הדסון
 מידע כללי
 סוג:  גשר רכבת, גשר נייד 
 שימוש:  חציית רכבות את נהר הארלם וספייטי דייבל קריק לשני הכיוונים
 כתובת:  מנהטן 
 מיקום:  העיר ניו יורק, ניו יורק (מדינה)
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1849 – 1895 בין לבין שימש גשר עץ את הרכבות (ראו טקסט)
 תאריך פתיחה רשמי:  1900 
 מידות
 אורך:  190 מטר
 גובה:  1.5 מטר
 
 קואורדינטות:  40°52′42″N 73°55′32″W
 he
 
גשר ספייטי דייבל (באנגלית: Spuyten Duyvil Bridge) הוא גשר נפתח מסתובב הנושא מסילת ברזל. הגשר בנוי על ספייטי דייבל קריק בין מנהטן לברונקס, בעיר ניו יורק. הגשר ממוקם בקצה הצפוני של מנהטן, היכן שספייטי דייבל קריק פוגש את נהר ההדסון, כ-300 מ' ממערב לגשר הנרי הדסון.
הגשר משמש את רכבות אמטרק הנוסעות לאורך נהר ההדסון מבירת המדינה אולבני אל תחנת פנסילבניה בעיר ניו יורק ולהפך. הגשר משמש כ-30 רכבות ביום ונפתח למעלה מ-1,000 פעמים בשנה, בעיקר בחודשי הקיץ עבור הפלגות תיור סיבוביות מרציף 83 במנהטן(אנ') וכלי שיט פנאי אחרים.
היסטוריה

הגשר הראשון, שהיה בנוי מעץ, נבנה בשנת 1849 על ידי חברת New York Hudson Railroad (אנ') שהפעילה בעת ההיא קו רכבות מניו יורק צפונה. מסילת הברזל המשיכה דרומה לאורך "קו הצד המערבי" (אנ') עד לטרמינל סנט ג'ון פארק במנהטן התחתית - טרייבקה דהיום, והובילה גם מטענים וגם שירות נוסעים. רכבת נהר ההדסון התמזגה עם רכבת ניו יורק והארלם (אנ') בשנת 1869, ויצרה את רכבת ניו יורק סנטרל ונהר ההדסון (אנ'), ורוב הרכבות החלו לעקוף את הגשר, ובמקום זאת לנסוע לטרמינל גרנד סנטרל במרכז מנהטן. בשנת 1895, גשר ברזל החליף את גשר העץ.
גשר הפלדה הנוכחי תוכנן על ידי רוברט גיילס ונבנה בשנת 1900. המזחים נשענים על יסודות כלונסאות באפיק הנהר. הגשר מורכב משלושה קטעים קבועים וכן קטע נדנדה באורך 88 מ', שיכול להסתובב כמעט 65 מעלות ולהשאיר מרווח של 30 מ' בכל צד. רכיב הנדנדה שקל 200 טון, והיה לו מספיק מקום כדי להתאים לשתי מסילות.
עד 1935, עברו 70 רכבות ביום על גשר ספייטי דייבל, אך לאחר מלחמת העולם השנייה ירד השימוש. בשנת 1963 הוחלף מנוע הקיטור שהניע את רכיב הנדנדה במנוע חשמלי. הגשר ניזוק קלות שלוש שנים מאוחר יותר, כאשר מוטת הנדנדה נפגעה על ידי סירה, והותירה אותה תקועה במצב פתוח למשך שבועיים. רכבות הפסיקו לעבור בגשר ב-1982, ובשנה שלאחר מכן ניזוק הגשר על ידי כלי שיט ולא היה מסוגל להיסגר.
הגשר שוקם בסוף שנות ה-80. שירות ה"אינטר-סיטי" (מכונה ה־Empire Servise (אנ')) בתוך מדינת ניו יורק של אמטרק החל להשתמש בגשר ב-7 באפריל 1991. זה היה כרוך בהסבה של קו ווסט סייד (אנ') הנטוש כדי להתאים לשירות נוסעים ולהתחבר לתחנת פנסילבניה. עד אז, רכבות אמטרק שנסעו בין ניו יורק לאולבני השתמשו בטרמינל גרנד סנטרל.
ביוני 2018, אמטרק השתמשה ב-Left Coast Lifter, אחד העגורנים הצפים הגדולים בעולם, כדי להרים את רכיבי הגשר במשקל 730 טון, ולהעביר אותם לדוברה על מנת לבצע תיקונים לרכיבים חשמליים ומכניים שניזוקו בהוריקן סנדי ובשנים של תקלות וקורוזיה. במהלך התיקונים, רכבות שמקורן בתחנת פן והשתמשו בגשר, הגיעו במקום זאת ממסוף גרנד סנטרל, העוקף את הגשר. הרכבות חזרו למסלולן הקבוע לתחנת פן ב-4 בספטמבר 2018.
גלריה

מבט על הגשר מגשר הנרי הדסון.
רכבת אמטרק עוברת על גשר ספייטי דייבל (סרטון).
ראו גם

הגשרים לאורך הארלם ריבר
ביאורים

↑  התיעתוק על פי המקור כאן.
↑  לצפייה באיור נע להמחשת גשר נפתח מסתובב, ראו כאן.
↑  חברת הרכבות ניו יורק סנטרל ונהר ההדסון, המכונה בפשטות ניו יורק סנטרל, שירתה את רוב צפון מזרח ארצות הברית, כולל מסלולים נרחבים במדינות ניו יורק, פנסילבניה, אוהיו, מישיגן, מסצ'וסטס וחלק גדול מניו אינגלנד, ובפרובינציות הקנדיות אונטריו וקוויבק. מלבד העיר ניו יורק, הקשרים העיקריים שלה כללו את שיקגו ובוסטון. הקווים שהפעילה החברה נודעו בשם "מסלול מפלס המים" ("Water Level Route") מכיוון שהקו הראשי שלהם מניו יורק עבר לאורך נהר ההדסון, נהר המוהוק (אנ') והאדמות השטוחות שמדרום לימת אונטריו וימת אירי. המסלול השטוח הזה פורסם בעוצמה על ידי החברה שמרכזה היה בניו יורק. בזמן השלמתה הראשונית, זו הייתה מסילת הברזל למרחקים ארוכים בת ארבע מסילות הראשונה בעולם. סימוכין ראו כאן.
↑  קו הצד המערבי היה קו ששירת את תנועת הרכבות מניו יורק ועד לטורונטו, מונטריאול, באפלו וניאגרה פולס (אנ') ועל הדרך גם את אולבני הבירה.
הערות שוליים

↑  Spuyten Duyvil Swing Bridge, Washington Heights NYC
↑  New York Central & Hudson River RR, Albion Alumni.Org
↑  Arthur G Adams, 1996, The Hudson River Guidebook, Internet Archive
1 2 3 4 5 6 7  Christopher Gray, Spuyten Duyvil Swing Bridge; Restoring a Link In the City's Lifeline, New York Times, March 6, 1988
↑  Hobbs, W. H. 1905. "Origin of the Channels Surrounding Manhattan Island, New York". Bulletin of the Geological Society of America. 16, pp. 151–182
↑  Engineering News-record. Vol. 44. McGraw-Hill Publishing Company. 1900. p. 345.
↑  James Renner, Spuyten Duyvil Swing Bridge, Washington Heights & Inwood Online, March 2001, by WayBackMachine
↑  Kirk Johnson, Amtrak Trains To Stop Using Grand Central, The New York Times, July 7, 1988
↑  Staff, Travel Advisory; Grand Central Trains Rerouted To Penn Station, New York Times, April 7, 1991
↑  Staff, Spuyten Duyvil Bridge Moved for Upgrades, News12 The Bronx, Jun 13, 2018
↑  Jose Martinez, Massive Crane Lifts Spuyten Duyvil Bridge for Repairs, NY1 Spectrum News, Jun. 14, 2018
↑  Summer Infrastructure Renewal Program Completed on Schedule (Press release), Amtrak, September 4, 2018
מועצת תלמידים

מועצת תלמידים היא קבוצת תלמידים במוסד חינוכי או לימודי, הלוקחת חלק בניהולו של המוסד. כעקרון, חברי מועצת התלמידים נבחרים בצורה דמוקרטית על ידי התלמידים עצמם ופועלים למען ייצוג התלמידים למול ההנהלה וארגון פעילויות חברתיות.
היסטוריה

כבר בעת העתיקה התקיימו סימנים של שיתוף תלמידים בניהול מוסדות הלימוד. ידוע שהאקדמיה של אפלטון הייתה מנוהלת באופן חלקי על ידי תלמידים נבחרים, תוכנית שאומצה לאחר מכן על ידי הגמנסיה של אריסטו.
מיוון נותרו עדויות על צורות שונות של התגבשות קבוצות תלמידים - קבוצות קטנות של תלמידים בחרו מתוכן נציג, שתפקידו היה לייצג את התלמידים בפני הנהלת בית הספר או להגן עליהם בפני אזרחי העיר.
דפוסי פעילויות אלה נמשכו אל תוך ימי הביניים, כאשר העדות המוקדמת ביותר מתקופה זו לשיתוף תלמידים בניהול בית הספר מתייחסת לשנת 1388 והיא ממכללת "וינצ'סטר" באנגליה, לפיה רשאים שלושה תלמידים מצטיינים ובעלי אופי חיובי להשגיח על דרכי התנהגותם והתקדמותם בלימודים של חבריהם. עדות נוספת על מעין "מועצת תלמידים" שהוענקו לה תחומי אחריות וסמכויות, קיימת על המוסד שייסד טרוצנדורף, בגרמניה.
בערך בתחילת המאה ה-19 התגבשה בבתי הספר בארצות הברית גישה של סובלנות כלפי פעילויות תלמידים. מתקופה זאת יש עדויות על תוכניות של שלטון עצמי של תלמידים בבתי ספר אחדים. עדות אחת מתייחסת לתקופה מלפני 1800, וכן ישנן עדויות מ-1825 על מועצות תלמידים בבית ספר תיכון בניו יורק, מ-1834 בבוסטון ומ-1852 בבית ספר ציבורי בהרטפורד.
לאחר מלחמת העולם הראשונה חלה התפתחות גדולה בתחום זה הניכרת גם בהתנסויות בצורות שונות של "שלטון עצמי" של תלמידים בבתי הספר ברחבי ארצות הברית. מתחילת המאה ה-20 המושג הישן של "שלטון עצמי" של תלמידים התפתח לתנועה של "שיתוף תלמידים" בניהול בית הספר ובפיקוח עליו. תנועה זו הייתה בנויה על ההנחה, שתלמידים ומורים גם יחד מעוניינים בטובת בית הספר, והדאגה והיוזמה לשיפורו הן עניין משותף לשני הגופים.
מועצת התלמידים בישראל

מועצת התלמידים מעוגנת גם בסעיף 13(א) לחוק זכויות התלמיד, בו נקבע כי "מוסד חינוך יעודד הקמת מועצת תלמידים ולא יעשה כל פעולה למנוע את הקמתה; מסגרת פעילותה תיקבע בהוראות המנהל הכללי בהתייעצות עם מועצת התלמידים והנוער." מועצת התלמידים, כגוף רשמי המייצג את התלמידים במוסדות החינוך השונים, נבחרת על ידי התלמידים באופן דמוקרטי מדי שנה.
בישראל מועצות התלמידים פועלות תחת מערך ארצי שנקרא "גלגל המועצות". המערך מתאר את הקשר בין שכבות המועצה השונות, כאשר בבסיס המדרג ישנה מועצת התלמידים המוסדית הנבחרת על ידי תלמידי המוסד החינוכי. כלל המועצות המוסדיות בתחום עיר או מועצה אזורית בוחרות נציגים למועצה רשותית, הבוחרת בתורה נציגים למועצה מחוזית. בישראל מועצות התלמידים מחולקות לשבעה מחוזות, שש מן המועצות המחוזיות הן על־פי חלוקה גאוגרפית (צפון, מרכז, דרום, חיפה, ירושלים, תל אביב) ומועצת המחוז ההתיישבותי, שנציגיה מפוזרים במספר אזורים גאוגרפים שונים ברחבי הארץ ונמצאים תחת המינהל לחינוך התיישבותי במשרד החינוך.
המועצות המחוזיות בוחרות נציגים למועצת התלמידים והנוער הארצית על־פי מפתח הנציגויות הנקבע על־פי גודל המחוז. מדי שנה מארגנת המועצה הארצית את ועידת מועצות התלמידים והנוער אשר החלטותיה מחייבות את כל הגופים בגלגל המועצות.
ראו גם

חינוך פורמלי
חינוך בלתי פורמלי
הערות שוליים

↑  אתר מועצת התלמידים והנוער של המנהל לחינוך התיישבותי, פנימייתי ועליית הנוער
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4180044-8  NDL: 00570457
זבולון

ערך זה עוסק בדמות מקראית, בנו של יעקב. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  פדן ארם
 פטירה:  מצרים העתיקה
 אב:  יעקב 
 אם:  לאה 
 בן או בת זוג:  נעמה 
 צאצאים:  סרד, אֵלוֹן, יחלאל 
 מספר צאצאים:  3
 
סרטוט פורטוגזי
זְבוּלוּן הוא בנו העשירי של יעקב, ובנה השישי של לאה, המהווה את השבט השישי משבטי ישראל. לפי ספר היובלים, נולד ב-ז' בתשרי ב'קצ"ח (2,198 לבריאת העולם, 1562 לפנה"ס) ומת בן מאה ועשר שנים.
השם זבולון

לפי התורה שמו של זבולון ניתן על ידי אמו, משני טעמים – משום שהוא מעין מתנה טובה (זבד טוב) ומשום שיעקב בעלה יכבד אותה על כך שילדה לו בן נוסף:
וַתַּהַר עוֹד לֵאָה, וַתֵּלֶד בֵּן-שִׁשִּׁי לְיַעֲקֹב.

וַתֹּאמֶר לֵאָה: זְבָדַנִי אֱלֹהִים אֹתִי זֵבֶד טוֹב!

הַפַּעַם יִזְבְּלֵנִי אִישִׁי, כִּי יָלַדְתִּי לוֹ שִׁשָּׁה בָנִים -

וַתִּקְרָא אֶת שְׁמוֹ: זְבֻלוּן
רש"י, אבן עזרא ואחרים מסבירים ש'יִזְבְּלֵנִי' נגזר מהשרש 'זבל', שמשמעותו בית מדור, כמו המופיע במלכים א: 'בָּנֹה בָנִיתִי בֵּית זְבֻל לָךְ מָכוֹן לְשִׁבְתְּךָ עוֹלָמִים', ובישעיה, '...מִזְּבֻל קָדְשְׁךָ וְתִפְאַרְתֶּךָ'. בהקשר זה, הולדת זבולון מסמלת את תקוות לאה להגיע למעמד האשה הבכירה בתוך בית יעקב.
הפרשנות המחקרית לשם "זבולון" מקשרת אותו למילה הכנענית "זבֻל", במשמעות נישׂא, רם, שנמצאה כתואר לאלים רבים בשירת אוגרית, ובמקרא בשם האל בעל זבֻל ("זבוב" בשיבוש לגנאי), בשם האישיות איזבל, ואף במדרש השם של זבולון: "יזבלני אישי" = ינַשאני אישי.
ברכת יעקב לזבולון

זְבוּלֻן לְחוֹף יַמִּים יִשְׁכֹּן, וְהוּא לְחוֹף אֳנִיֹּת, וְיַרְכָתוֹ עַל צִידֹן
בברכתו לזבולון מציין יעקב את קרבתו של שבט זבולון לחוף הים, בעוד שנחלתו משתרעת לאורך הגליל התחתון. רצועת החוף הייתה שייכת לשבט אשר. שבט זבולון הגיע בקצהו הצפוני עד צידון שהייתה בעת ההיא עיר נמל מרכזית.
ציון עיסוקו של זבולון במסחר ימי מופיע בספר דברים:
וְלִזְבוּלֻן אָמַר: שְׂמַח זְבוּלֻן בְּצֵאתֶךָ, וְיִשָּׂשכָר בְּאֹהָלֶיךָ. עַמִּים הַר יִקְרָאוּ שָׁם יִזְבְּחוּ זִבְחֵי-צֶדֶק, כִּי שֶׁפַע יַמִּים יִינָקוּ וּשְׂפֻנֵי טְמוּנֵי חוֹל
על פי המדרש, בברכת יעקב נקבע כי בני זבולון יהיו חלק משותפות עם בני שבט יששכר: בשותפות זו ידאג שבט זבולון לפרנסה החומרית בעוד שבט יששכר ידאג לרוח בלימוד תורה. ובלשון רש"י: "שהיה זבולן עוסק בפרקמטיא (מסחר) וממציא מזון לשבט יששכר – והם עוסקים בתורה". שותפות כזו שבה צד אחד לומד תודה והאחר מפרנס מכונה גם היום הסכם יששכר וזבולון והיא נמצאת במחלוקת אידאולוגית בין הסוברים שניתן להתנות על שכר בעולם הבא לבין האומרים ששכר העולם הבא לא ניתן למסחר (רב האי גאון).
פירוש נוסף להסכם בין השבטים שם דגש על ההיבט הכלכלי-חברתי של שיתוף הפעולה בין השבטים כך שזבולון ש"שוכן לחוף ימים" אחראי על הסחר הימי ויששכר סוחב על גבו את הפן הלוגיסטי והיבשתי של העסק המשפחתי.
עץ משפחה

עץ משפחה המציג את הדורות הקודמים:
קבר זבולון > קבר זבולון בצידון

בספר הישר מסופר: ”ויקברו את ארונות מטות אבותיהם... איש בנחלת בניו... ואת עצמות יששכר וזבולון קברו אותם בצידון, בחלק אשר נפל לבניהם.” (ספר הישר, סוף ספר יהושע).
בסדר הדורות נזכר בשם "גלילות ארץ ישראל": ”ועצמות יששכר וזבולן בצידון הוא צידון רבה בשפת ים הגדול, וחוץ לעיר קבר זבולן בכיפה ובית הכנסת שם.” (סדר הדורות, שנת ב"א תקי"ד, בשם "גלילות ארץ ישראל").
מקום הקבר נמצא בעיר צידון שבלבנון ואינו נגיש לכניסת ישראלים ואף על פי כן, ביקרו בקבר יהודים מנטורי קרתא בעת משלחת לכנס אנטי ציוני לבנון.
קבר זבולון > קבר זבולון בגליל

האתר השני ביותר בחשיבות קדושתו, אצל הדרוזים הוא קברו של נבי סבלאן (النّبيّ سبلان) על הר סבלאן שמעל הכפר חורפיש. בין הדרוזים יש המאמינים שזהו קברו של זבולון בן יעקב.
החוקר זאב "ז'אבו" ארליך הציע לזהות מסורת על קבורת זבולון במסגד בצפון-מזרח העיר העתיקה בשכם בשם "ג'מעה אל-אנבייה". לדבריו מצבה עתיקה במבנה הזכירה שם הדומה לזבולון, יחד עם שמות אחרים הדומים לזבולון ויששכר.
שבט זבולון

בספר היובלים נזכרת אשת זבולון בשם "נעמה".
בני זבולון הם: סרד, אלון ויחלאל.
במסעות המדבר שכן שבט זבולון בדגל מחנה יהודה, יחד עם יהודה ויששכר. בנחלות בני ישראל, נקבע ששבט זבולון ישכון בגליל התחתון. כיום משמש זבולון כשמו של האזור במישור החוף שבין חיפה ועכו. אזור זה אינו חופף במדויק את אזור נחלת שבט זבולון.
ראו גם

עץ משפחה של דמויות מקראיות – מתרח ועד שלמה
הסכם יששכר וזבולון
אגודת יורדי ים זבולון
הערות שוליים

↑  פרק כ"ח פסוק ל"א
↑  פרק ח', פסוק י"ג
↑  פרק ס"ג, פסוק ט"ו
↑  ד"ר מיכאל אביעוז, ירושלים במקרא – שיעור 1
↑  ב' מייזלר, למחקר השמות הפרטיים שבמקרא, לשוננו ט"ו, 1946, עמ' 39
↑  צבי ושפרה רין, עלילות האלים, ענבל, 1996, עמ' 52
↑  ראו: שופטים, ה', י"ז: אָשֵׁר יָשַׁב לְחוֹף יַמִּים, וְעַל מִפְרָצָיו יִשְׁכּוֹן
↑  עץ החיים והכסף, מייקל אייזנברג
↑  כדי שהקו יסמן הורות עליו לרדת למטה
↑  ביקור נטורי קרתא בקבר זבולון
↑  אתרים קדושים דרוזים בכרמל, גליל ובגולן | תרבויות עולמי, באתר tarbuyotolami.com, ‏2020-08-29
↑  זאב וילנאי, אריאל – אנציקלופדיה לידיעת א"י, 1976, עמ' 2036
↑  זאב ארליך- כנס שומרון השלישי בהרצאה בנושא הקדושה של הר גריזים לאורך הדורות
↑  ספר היובלות, פרק לד, פסוק כ.
| בני יעקב |
| --- | --- | --- |
| בני לאה | ראובן • שמעון • לוי • יהודה • יששכר • זבולון |  |
| בני רחל | יוסף • בנימין |  |
| בני בלהה | דן • נפתלי |  |
| בני זלפה | גד • אשר |  |
| בנות יעקב | דינה (בת לאה) • בנות יעקב |  |
| ערכים קשורים | לידת בני יעקב • שבטי ישראל |  |
| ספר בראשית |
| --- | --- | --- |
| פרשת בראשית | בריאת העולם • תוהו ובוהו • רקיע • המים העליונים • בריאת אדם וחוה • אדם וחוה • פרייה ורבייה • גן עדן • נחש הקדמוני • חטא עץ הדעת • קללת האדם והאשה • עץ החיים • קין והבל • שירת למך • מעשה בני האלוהים |  |
| פרשת נח | תיבת נח • המבול • ברית הקשת • שבע מצוות בני נח • שכרות נח • תולדות בני נח • מגדל בבל |  |
| פרשת לך לך | מסע אברהם לארץ כנען • ירידת אברהם למצרים • פרידת אברהם ולוט • מלחמת ארבעת המלכים את החמישה • מלכי-צדק • ברית בין הבתרים • בריחת הגר ולידת ישמעאל • ברית המילה |  |
| פרשת וירא | ביקור המלאכים באוהל אברהם • מהפכת סדום ועמורה • לוט ובנותיו • ירידת אברהם לגרר • גירוש הגר וישמעאל • ברית אברהם ואבימלך • עקדת יצחק |  |
| פרשת חיי שרה | רכישת מערת המכפלה • מציאת אישה ליצחק • נישואי אברהם וקטורה • תולדות ישמעאל |  |
| פרשת תולדות | לידת יעקב ועשו • מכירת הבכורה • ירידת יצחק לגרר • הריב על הבארות • ברית יצחק ואבימלך • גנבת הברכות • בריחת יעקב מעשו |  |
| פרשת ויצא | חלום יעקב • נישואי יעקב עם רחל ולאה • לידת בני יעקב • מעשה הדודאים • בריחת יעקב מלבן • ברית יעקב ולבן |  |
| פרשת וישלח | מפגש יעקב ועשו • מאבק יעקב והמלאך • מעשה שכם ודינה • מעשה שמעון ולוי • קיום הנדר בבית אל • מות רחל וקבורתה • מעשה ראובן ובלהה • פרשת שמונת מלכי אדום |  |
| פרשת וישב | מכירת יוסף • מעשה יהודה ותמר • לידת פרץ וזרח • יוסף ואשת פוטיפר • חלומות שר המשקים ושר האופים |  |
| פרשת מקץ | חלומות פרעה • ירידת אחי יוסף למצרים |  |
| פרשת ויגש | התוודעות יוסף לאחיו • ירידת יעקב למצרים • מכירת ארץ מצרים לפרעה |  |
| פרשת ויחי | שבועת יוסף ליעקב • ברכת אפרים ומנשה • ברכת יעקב לבניו • מות יעקב וקבורתו |  |
| דמויות מרכזיות | אדם וחוה • קין והבל • נח • אברהם ושרה • לוט • הגר וישמעאל • יצחק ורבקה • עשו • יעקב רחל ולאה • בלהה וזלפה • ראובן • שמעון • לוי • יהודה • תמר • יששכר • זבולון • דן • נפתלי • גד • אשר • יוסף • בנימין |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
תבנית:מעטפת תרשים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007515299505171  GND: 1224500857  LCCN: no2012123549  VIAF: 6268161030931523920005   WorldCat (עם VIAF): 6268161030931523920005
מתקן התפלה אשדוד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  מתקן התפלה 
 שימוש:  התפלת מים
 כתובת:  אזור התעשייה הצפוני
 מיקום:   אשדוד
 מדינה:  ישראל ישראל
 בעלים:  קבוצת שפיר וחברת GES
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2011–2015 (כ־4 שנים)
 מידע טכני
 מידע נוסף:  תפוקה: 100 מלמ"ש
 
 קואורדינטות:  31°51′01″N 34°41′10″E﻿ / ﻿31.8502787°N 34.6862472°E﻿ / 31.8502787; 34.6862472
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת אשדוד מוגדלת) מתקן התפלה אשדוד(למפת אשדוד רגילה) מתקן התפלה אשדוד(למפת השפלה רגילה) מתקן התפלה אשדוד(למפת השפלה מוגדלת) מתקן התפלה אשדוד  he מתקן התפלה אשדודhe מתקן התפלה אשדודמפת  __ אשדוד (in English: Ashdod)  __ גן יבנה (in English: Gan Yavne) [‌השפלה וסביבותיה‌]מצפון וממזרח: __ מועצה אזורית חבל יבנה (in English: Hevel Yavne Regional Council) ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית באר טוביה (in English: Be'er Tuvia Regional Council) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מתקן התפלה אשדוד הוא מפעל התפלת מי ים המספק מים באיכות מי שתיה למערכת המים הארצית. המתקן בעל כושר ייצור של 100 מלמ"ש. המתקן ממוקם באזור התעשייה הצפוני של העיר אשדוד.
היסטוריה > המתקן הראשון

בשנת 1975 נחתם הסכם בין ממשלת ישראל וממשלת ארצות הברית על הקמה במימון משותף של מתקן התפלה באשדוד, בשיטת זיקוק באידוי רב שלבי, על ידי חברת הנדסת התפלה. הקמת המתקן, שנבנה בצמוד לתחנת הכוח אשכול, הושלמה בשנת 1981 והוא החל לספק מים בתפוקה של 20,000 קוב ליממה. לאחר שנה וחצי של הפעלה החליטה חברת מקורות להשבית את המתקן משיקולי כדאיות כלכלית ולאחר חורף שבו ירדה כמות משקעים גבוהה מהממוצע.
היסטוריה > מכרז מקורות שבוטל

בדצמבר 1999, קיבלה ועדת השרים לכלכלה בראשות שר האוצר, אברהם שוחט, ההחלטה על הקמת מספר מתקני התפלה בישראל, כדי להתמודד עם המחסור במים שפירים בישראל בטווח הארוך. מכרז ראשון פורסם להקמת מתקן התפלה אשקלון בשיטת בנה-הפעל-העבר (BOT), ובפברואר 2001 הודיע שוחט מייד על מכרז שני לשלושה מתקני התפלה, שיפיקו כ-50 מיליון מ"ק מים בשנה כל אחד, כדי להתמודד עם המחסור הצפוי במים.
אביגדור ליברמן בזמן כהונתו כשר תשתיות חתם על הכרזת מכרז לבניית מתקן להתפלת מי הים בשיטת BOO - build–own–operate (הזכיין הפרטי מממן את המיזם ומפעיל אותו והוא גם הבעלים של המיזם). מתקן התחיל לעבוד באשקלון בשנת 2005. זה היה מתקן ראשון בישראל להתפלת מי ים, אם לא לקחת בחשבון בתקן התפלה קטן באילת (סבחה ג) שהתחיל לספק מים ב-1997. שש הצעות הוגשו במסגרת מכרז ההתפלה השני.
במקביל החליטה החברה הממשלתית מקורות לצאת במכרז משלה, בשיטת "עד מפתח" (Turnkey), כלומר לבנייה של המתקן ועם השלמתו למסור אותו להפעלה. פרסום המכרז עורר התנגדות במשרד האוצר ואצל גורמים נוספים במשק, בטענה, שאין לאפשר למקורות, שהיא הלקוח של מתקני ההתפלה, כמוביל המים היחיד בארץ, לקחת חלק גם במכרזים להפקת מים ולתפעול מתקני התפלה. אך המכרז פורסם בכל זאת. באוקטובר 2002, זכתה קבוצת "ויה מאריס" במכרז של מקורות להקמת המתקן תמורת 90 מיליון דולר (קבוצה זו זכתה גם במכרז להקמת מתקן התפלה פלמחים). על פי התכנון המתקן היה אמור לפעול בשנת 2004. חברת "אשדוד התפלה" שהייתה שבבעלותם השווה של קבוצת ברן הישראלית והחברה האמריקאית איוניקס, ערערה על תוצאות המכרז בטענה כי ההתמחרות שביצעה מקורות נוגדת את כללי המכרז. ביולי 2003, בעקבות הסכם פשרה, "אשדוד התפלה" קיבלה את ביצוע הפרויקט תמורת 95 מיליון דולר. לבסוף הפרויקט הוקפא, משום שמשרד האוצר דרש ממקורות לבצע שינויים מבניים ולהפריד את פעילות התפלת המים מפעילות הולכת המים. ולשם כך הקימה מקורות חברת בת חדשה בשם "מקורות פיתוח וייזום".