stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחזור תפילה

סט מחזורים של רינת ישראל.
מחזור ישן מדפוס ראם.
מחזור תפילה, או בקיצור מחזור, הוא ספר תפילות לאחד או יותר ממועדי השנה היהודיים. השם "מחזור" התייחס בראשיתו לספר שבו היו רשומות התפילות של כל מחזור השנה, ימי החול, השבת, ראש חודש, תעניות והחגים השונים. רק מאוחר יותר החלו (בתחילה בקהילות אשכנז) להפריד בין סידור התפילה, לבין ה"מחזור".
לכבוד מועדי השנה יש תפילות רבות המיוחדות למועד, קריאות מיוחדות בתורה לכבוד החג ופיוטים שנתקנו לכבוד החג או נאמרים בתפילות החג. המחזור מקבץ את כל הנצרך למתפלל במועד יחד, לנוחות המתפלל.
המחזור נועד בתחילה בעיקר לחזנים והוא היה מאויר בפאר ובאמנות. "מחזור לייפציג" מתקופה זו - מן המעוטרים שבמחזורים הקדומים, עשיר באיורים ובציורים. דוגמה נוספת למחזור מפואר הוא מחזור נירנברג כשהחלו להדפיסו, הפך המחזור לנחלת הכלל ולספר אישי לכל מתפלל. המחזור הראשון שנדפס המכיל את תפילות כל השנה הוא "מחזור בני רומא" משנת ה'רמ"ו (1486).
קהילות אשכנז השתמשו בשלושה נוסחים - מחזור אשכנז, מחזור כמנהג פולין ופיהם (בוהמיה),  ומחזור צרפת, שמעולם לא הודפס, מאחר שמנהג זה חדל להתקיים לאחר גירוש יהודי צרפת.
השוני בין נוסחי התפילה של הסידור קיים גם במחזור, אלא שבניגוד לתפילות הקבע שבסידור בהן קיימת חפיפה רבה בין הנוסחים השונים, בתפילות שבמחזור ובפרט בפיוטים הכלולים בו קיים שוני רב בין נוסחי התפילה השונים. לעיתים אפילו בין המתפללים אותו נוסח בימי השנה הרגילים קיימים מספר מנהגים שונים ביחס למחזור. ישנם למשל מחזורים כפי מנהג קהילות מסוימות כגון: מחזור "תפילה למשה" כמנהג קהילות גאורגיה. ובצפון אפריקה כמו מחזור שפתי רננות של יהודי לוב ויהודי ג'רבה או מחזור אוראן-תלמסאן, קהילות אשר במהלך השנה עושות שימוש בנוסח הספרדים ורק בימים הנוראים מתפללות במחזור משלהן השונה מן המחזור הספרדי הסטנדרטי. דוגמה נוספת היא החלוקה למנהג המערבי והמזרחי בנוסח אשכנז אשר ברובה קיימת רק במחזור ולא במהלך השנה, למעט מקרים בודדים.
ראו גם

סידור
מחזור לפי מנהגי בני אשכנז לכל ענפיהם
הערות שוליים

↑  דניאל גולדשמידט, הקדמה למבוא למחזור בני רומא מאת שד"ל, עמ' 13.  נראה שסידור ומחזור כל בו הוא הדוגמה האחרונה של מחזור קלאסי, שנדפס כמה פעמים בווילנא בתחילה המאה ה-20.  מחזור כל בו (נוסח ספרד) זמין באתר היברובוקס חלק א, חלק ב, חלק ג, וחלק ד
↑  ומכל מקום, מעריבים והושענות נמצאים בהרבה סידורים, והם חסרים בהרבה מחזורים. עיין דניאל גולדמידט ויונה פרנקל, מחזור סוכות, ירושלים תשמ"א, עמ' מה בהקדמה.
↑  שנסרק על ידי הספרייה הלאומית. הרשומה בקטלוג הספרייה, עם קישור לסריקה.
↑  היו שינויים קטנים בין הקהילות אפילו בתוך כל האחד מהנוסחאות הנ"ל. רובם נשארו רק בכתבי יד, אבל אכן היו שני מנהגים ייחודיים שהגיעו לדפוס, כגון מנהג וורמייזא, שנדפס בפפד"מ ב-1714 (וזמין בהיברובוקס), ונדפס עוד פעם אחת בזולצבאך ב-1737. וכן הקונטרס של מנהג פוזנן נדפס כמה פעמים, עיין לדוגמה בהיברובוקס (חסרים כמה עמודים בסריקה).  יש לציין שלמרות גירוש יהודי צרפת בשנת 1394, היו שלוש קהילות בודדות באיטליה בערים אסטי, פוסאנו ומונקלבו (בראשי תיבות אפ"ם) שהוקמו על ידי יהודים ממגורשי צרפת ושמרו בימים הנוראים על מנהגם של יהודי צרפת, ובשאר השנה התפללו לפי נוסח אשכנז (המערבי). נוסח זה נשמר עד אמצע המאה ה-20, אבל אף פעם לא הגיע לדפוס (עיין מחזור לימים נוראים בעריכת דניאל גולדשמידט, קורן תש"ל, חלק א (ראש השנה), בהקדמה עמ' יג).
| ארון הספרים היהודי |
| --- | --- | --- |
| כתבי יסוד | תורה • נביאים • כתובים • ספר יצירה • משנה • תוספתא • תלמוד (בבלי וירושלמי) • מסכתות קטנות • סידור ומחזור • הגדה של פסח |  |
| מדרשי הלכה (חז"ל) | מכילתא דרבי ישמעאל • מכילתא דרבי שמעון בן יוחאי • ספרא • ספרי במדבר • ספרי זוטא במדבר • ספרי דברים • מכילתא דברים • ספרי זוטא דברים |  |
| מדרשי אגדה (חז"ל) | מדרש רבה • מדרש תנחומא • פרקי דרבי אליעזר • סדר עולם • ילקוט שמעוני • אבות דרבי נתן • תנא דבי אליהו • פסיקתא דרב כהנא • פסיקתא זוטרתא • מדרש שוחר טוב |  |
| ראשונים ואחרונים | פירוש רש"י לתורה • פירוש רש"י לתלמוד • חובות הלבבות • משנה תורה (והשגות הראב"ד) • תוספות • ספר הזוהר • שולחן ערוך (והגהות הרמ"א) • שולחן ערוך הרב • קיצור שולחן ערוך • משנה ברורה |  |
| סוגות | מדרש • ספרות האגדה • ספרות ההיכלות והמרכבה • פרשנות למקרא • פרשנות למשנה • פרשנות לתלמוד • פרשנות השולחן ערוך • שו"ת • ספרי חסידות • סיפורי חסידים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007577080205171  LNB: 000304424  NKC: ph661603
אורי אורון

| --- | --- |

 לידה:  1967 (בן 58 בערך) להב, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת אובורן  אוניברסיטת חיפה 
 השתייכות:   חיל האוויר הישראלי
 תקופת הפעילות:  1986–2018 (כ־32 שנים)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 טייס קרב   מפקד טייסת 102   מפקד טייסת 110    מפקד בסיס חצור  ראש להק המודיעין
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה הראשונה     המערכה ברצועת הביטחון   האינתיפאדה השנייה     מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן    מבצע צוק איתן
 תפקידים אזרחיים
 מנהל סוכנות החלל הישראלית
 
אורי אורון (נולד ב-1967) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, המכהן כמנהל סוכנות החלל הישראלית. שירת בחיל האוויר כראש להק המודיעין וכמפקד בסיס חצור.
ביוגרפיה

אורון נולד וגדל בקיבוץ להב, בנם של נילי וחיים אורון. בשנת 1985 התגייס לחיל האוויר וסיים קורס טיס מס' 117 במגמת קרב. תחילה שירת בטייסת 119,  מילא מספר תפקידי פיקוד בחיל ובין היתר שימש כמפקד טייסת 102 (2003-2005), כמפקד טייסת 110 (2005-2007), ראש מחלקה בלהק האוויר (2007-2009) וכמפקד בסיס חצור (2009-2011). לאחר מכן קודם לדרגת תא"ל ושירת כראש חטיבה באגף המבצעים. אורון לחם במבצע צוק איתן והשתלם במכללה לביטחון לאומי. ב-2015 מונה לראש להק המודיעין. במהלך כהונתו ערך חיל האוויר תקיפות רבות של מטרות בשטח סוריה.
מאז השחרור מצה"ל אורון בנה וניהל את התחום האופרטיבי בחברת הסטארט-אפ SparkBeyond המפתחת טכנולוגיה לפתרון בעיות בכלים של בינה מלאכותית (AI) וב-13 בספטמבר 2021 משרד המדע עדכן על מינויו לתפקיד מנהל סוכנות החלל הישראלית.
אורון בוגר המכללה לפיקוד ומטה של חיל האוויר של ארצות הברית, בעל תואר ראשון מאוניברסיטת אובורן מאלבמה (1997) ובעל תואר שני במדיניות ביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה (2015).
אורי אורון נשוי לגלית (בתו של גיורא רם-פורמן) ואב לבן ושלוש בנות.
הערות שוליים

↑  עידו קינן, צה"ל חושף: זהו מפקד בסיס חיל האוויר חצור, באתר הארץ, 21 במאי 2010.
↑  אור הלר, מוכנים לכל מצב: תירגול החירום בבסיס חצור, באתר nana10‏, 16 בספטמבר 2010.
↑  אורי אורון נבחר למנהל סוכנות החלל הישראלית, אתר סוכנות החלל הישראלית
↑   גידי וייץ, חיים אורון גידל שבט של לוחמים, אבל לימד אותם לא לוותר על השלום. ראיון, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2014.
↑   אמיר אורן, איזנקוט הזדכה על איראן - ומכין את צה"ל למבצעים ממוקדים ומוחצים, באתר הארץ, 17 ביולי 2015.
↑  לילך שובל, אלוף הרצי הלוי נכנס לתפקיד ראש אמ"ן, באתר ישראל היום, 23 בספטמבר 2014.
↑  תא"ל (מיל') אורי אורון נבחר למנהל סוכנות החלל הישראלית הודעת משרד המדע מתאריך 13/09/2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0293 2776  VIAF: 299082425   WorldCat (עם VIAF): 299082425
כלכלה קיינסיאנית

המודל הקיינסיאני
כלכלה קיינסיאנית (Keynesian Economic Theory) או קיינסיאניזם היא תאוריה כלכלית שפותחה על ידי הכלכלן הבריטי ג'ון מיינארד קיינס. עיקריה נוסחו בספרו "התאוריה הכללית של תעסוקה, ריבית וכסף" (1935), שנכתב בהשפעת המשבר הכלכלי העולמי (השפל הגדול) שפרץ בשנת 1929, והיא אבן הפינה של תורת המקרו כלכלה. גישתו הבסיסית של קיינס הייתה כי לא ניתן לנתח את התרחשות השפל הגדול במסגרת המודל הקלאסי הרואה במנגנון המחירים של היצע וביקוש דרך להשגת שיווי משקל בכל השווקים.
רבים רואים בתורתו של קיינס מהפכה במחשבה הכלכלית של הקפיטליזם. בניגוד לכלכלנים ליברליים כמו אדם סמית (מפתח עקרון "היד הנעלמה"), קיינס טען כי על מנת להבטיח צמיחה כלכלית יש צורך בהתערבות ממשלתית פעילה בשוק. לפי ג'יימס מ. ביוקנן, ההיסטוריה הפיסקלית המערבית מתחלקת לעידן הטרום-קיינסיאני והעידן הפוסט-קיינסיאני.
כשלים בשוק החופשי

אחד המושגים שמגדיר קיינס הוא התעסוקה המלאה (הכוונה היא לא 0% אבטלה אלא כ־2%-4% כך שמונח זה אינו כולל חיילים משוחררים, הפסקה זמנית בין עבודות - אבטלה חיכוכית - או סיבות מיוחדות אחרות). קיינס מקבל את גישת ההיצע וביקוש באופן כללי, אלא שלטענתו פעמים רבות שיווי המשקל בין ההיצע וביקוש אינו במצב של תעסוקה מלאה.
לטענתו, בשיווי המשקל המגזר העסקי מייצר את כמות המוצרים שמבקש המשק לקנות (על-פי כללי היצע וביקוש), והביקוש שמורכב ממיליוני בתי-אב, אלפי מפעלים, חברות והוצאות ממשלה, לא בהכרח מתיישב במצב של תעסוקה מלאה.
ייתכן, לדוגמה, מצב בו ישנה נקודת שיווי משקל בין היצע וביקוש כך שישנם מובטלים או אנשים המעוניינים לעבוד יותר מהעבודה המוצעת בשוק. המחסור בעבודות נובע מכך שלא משתלם לפתוח תעשייה במקום שבו הביקוש נמוך, ויכולת הקנייה הנמוכה נובעת מההכנסות הנמוכות של העובדים שסובלים ממחסור בתעסוקה. כך למעשה נוצר שיווי משקל בין הייצור לצריכה אך עדיין יש אבטלה.
כמו כן, טען קיינס כי בתקופות אבטלה קיימת נטייה לקשיחות מחירים ושכר עבודה כלפי מטה (לדוגמה – ועדי עובדים חזקים שמונעים ירידה במשכורות, גם כאשר הביקוש לעובדים קטן בגלל המיתון), כלומר אין הם יורדים כפי שהיה צפוי מכוחות השוק הטבעיים. בכך ראה סיבה נוספת לאי יכולת להגיע לשיווי משקל חדש של תעסוקה מלאה.
דפלציה ואבטלה

כששיווי המשקל הוא בהכנסה לאומית גבוהה ממצב של תעסוקה מלאה, יש בעיה של מחסור בגורמי ייצור - בדרך כלל עבודה. במצב כזה ידרשו העובדים שכר גבוה יותר ויותר (כי יש להם הצעות עבודה אחרות) ובעקבות עליית השכר יעלו המחירים – כך נוצר תהליך של אינפלציה שבו כל עוד לא יקטנו הביקושים תמשיך האינפלציה לצמוח. המצב נקרא פער אינפלציוני.
לעומת זאת כששיווי המשקל הוא בפחות מתעסוקה מלאה - הביקושים נמוכים - הייצור קטן ויש מעט מקומות עבודה, ההכנסות נמוכות ולכן הביקושים לא עולים. המצב נקרא פער דיפלציוני. במצב זה אין שינויים במחירים.
במצב של פער דפלציוני, יש למשק יכולת לייצר יותר ממה שהוא מייצר. ישנם אמצעי ייצור רבים מושבתים שאינם מנוצלים (מפעלים, מכונות, כח אדם וכו'). הסיבה לכך היא הביקוש הנמוך.
אם התנאים לא ישתנו לא יבחר המגזר הפרטי להגביר את הצריכה, בשל ראיה מיקרו כלכלית. גם המגזר הציבורי משנה באופן טבעי את הרצון להשקעה כדי להשפיע על תהליכים גדולים של המשק. זהו מצב של שיווי משקל באבטלה.
במצב של פער דפלציוני יש להביא להעלאת ביקושים על ידי המגזר הציבורי. כך כסף מוכנס למשק בכמות גדולה ומתחיל להתגלגל בו. כשהביקושים מצד המדינה גדלים נוצרים מקומות תעסוקה חדשים והביקוש, גם לצריכה פרטית וגם להשקעה עסקית, גדל פי כמה מכמות הכסף שהשקיעה הממשלה וכך מתאפשרת צמיחה.
ההשקעה של הממשלה לא יכולה לנבוע מהעלאת המיסים, שכן במצב כזה יורדים הביקושים של המגזר הפרטי והעיסקי והכסף שחוזר אליהם מהממשלה אינו מפצה על זה.
תאוריה זו מסבירה את התהליך בו מדינות רבות יוצאות ממצב של אבטלה במלחמות, בהן מיוצרת ומתכלה באופן מיידי כמות נשק עצומה. המדינה נכנסת לגרעונות ענק ומתאוששת, שכן הביקושים הגדולים מייצרים צמיחה במשק ומקומות עבודה – הביקוש הפרטי גדל ונוצרים עסקים חדשים שפורחים (שאינם קשורים למלחמה) ומעלים את רמת החיים. תהליך זה נמשך עד שמסתיימת המלחמה ומוחזרת המדיניות המצמצמת והמשק חוזר בהדרגה לאבטלה.
כך מוכיח קיינס צריכה הממשלה ליצור גירעון ודרכו להשקיע במשק על-מנת ליצור צמיחה מחודשת. צמצום הוצאות הממשלה (שהוא הצעד הנדרש במיקרו-כלכלה), לא מובילים לצמיחה אלא להפך - מגבירים את המיתון.
הנחות המודל הקיינסיאני שימשו בתקופות מאוחרות יותר לפיתוחה של עקומת פיליפס, הגורסת יחס הפוך בין שעור האבטלה לשיעור האינפלציה.
שוק הכספים במשנתו של קיינס

אף כי, כאמור, קיינס ראה בשער הריבית במשק גורם המשפיע על רמת ההשקעות במשק, הרי שבניתוח מצבי שפל כלכלי ואבטלה בלט קיינס בהתעלמו משוק הכספים והשפעתו על המשק. קיינס נבדל בגישתו זו מהכלכלנים הנאו קלאסיים ולאחר מכן הכלכלנים המוניטריסטים, שדיברו על חשיבות הריבית בקביעת התוצר הלאומי, וטענו כי התערבות ממשלתית במשק דרך שוק הכספים עדיפה על התערבות דרך שוק הסחורות והשירותים, (הוא "השוק הריאלי" בו נקבע התוצר הלאומי). הוא טען, כי בעת שפל כלכלי ואבטלה, שינוי בשער הריבית (במקרה של אבטלה, כלפי מטה - על מנת להגדיל את התוצר והתעסוקה) אינו יכול להשפיע ממש על התוצר בשל כמה סיבות:
הביקושים הנמוכים מדי יוצרים ציפיות פסימיות לגבי כדאיות השקעות חדשות במשק.
הביקושים הנמוכים מדי גורמים למצב בו מלאי ההון הקים (כגון מכונות) אינו מנוצל במלואו, ולכן אין טעם בהשקעות חדשות.
הפירמות וגורמים פרטיים ממעטים לבקש הלוואות מחשש לחוסר יכולתם לפרוע הלוואות בעתיד או מוכנים על כל סכום הלוואה לשלם ריבית נמוכה יותר. לעומת זאת, בעלי כספים עודפים מעדיפים לשמור את כספם במצב נזיל או להעלות את הריבית שידרשו עבור כל סכום הלוואה שיתנו (בשל הגברת הסיכון במתן הלוואות). על ידי הקטנת הביקוש וההיצע גם יחד להלוואות נוצר בשוק הכספים, וליתר דיוק בשוק ההלוואות, מצב בו רמת הפעילות בשוק הכספים היא נמוכה מכדי להשפיע השפעה ממשית על המתרחש בשוק הריאלי.
קיינס אף טבע את מושג "מלכודת הנזילות" המתבטאת בירידת שער הריבית במשק עד למינימום אפשרי (מתוך ניסיון ממשלתי לעודד ביקוש דרך הריבית), דבר היוצר בקרב הציבור ציפייה לשינוי עתידי במחירי איגרות החוב רק כלפי מטה, ולכן לסירוב של הציבור לקנות איגרות חוב. כמו כן, גורמות הציפיות לירידה העתידית במחירי האג"ח הימנעות גם מהשקעות בנכסים ריאליים, והממשלה אינה רוצה להעלות מחדש את הריבית בשל חשש שצעד זה יחמיר את השפל הכלכלי. מכאן, שהמשק נכנס במצב זה למעין "מלכודת", בו הציבור נשאר בידיו עם כמויות גדולות של כסף נזיל, אשר אינו מניע את המשק במידה הרצויה.
הנטייה להתעלם מהשפעת שוק הכספים על השוק הריאלי הייתה מקובלת עד לשנות ה-60 של המאה ה-20. אף אם נסיבות זמנו של קיינס הצדיקו התעלמות מהשפעת שער הריבית על התוצר הלאומי בזמני אבטלה ושפל כלכלי, התעלמות זו אינה מקובלת כיום בקרב כלכלנים, אם כי קיימים ביניהם חילוקי דעות לגבי מידת השפעת שער הריבית על התוצר הלאומי. מנגד, ניתן להצביע על כך שמאז אמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 נמצאת יפן במצב של "מלכודת נזילות" המתבטאת בירידת שערי ריבית עד למינימום אפשרי ללא ציפיות נראות באופק לעליית הריבית מחדש.
המכפיל הקיינסיאני/קהן

ריצ׳ארד קהן גיבש נוסחה שמסבירה פי כמה גדל התוצר הלאומי כתוצאה מהשקעה של הממשלה: המכפיל הקיינסיאני.
הנוסחה שפותחה בשנת 1931, מהווה את החלק המרכזי בתאוריה הקיינסיאנית.
נוסחת המכפיל הקיינסיאני הפשוט:
Dy={\frac {X}{Mrs}}
Dy-התוספת לתוצר
X- כמות הכסף שמכניסה הממשלה לשוק
Mrs- נטייה שולית לחסוך במשק (חיסכון ממוצע בהכנסה לאומית מסוימת)
במצב שבו הממשלה משקיעה 1000 ₪ והחיסכון הממוצע במשק הוא 10%, התוספת לתוצר היא 10,000 ₪. (1000 ₪ חלקי 10%)
הסבר - 1000 ₪ שמושקעים מגיעים לידיים של הציבור. "הציבור" חוסך 100 ₪ ומשתמש ב-900 ₪ ככח קנייה, ששוב מגיעים לציבור. "הציבור" שוב חוסך 90 ₪ ומשתמש ב-810 וכן הלאה. בסופו של דבר הגלגול הוא 10,000 ₪ שהציבור משתמש בו.
נוסחת המכפיל הקיינסיאני הלוקח בחשבון את שוק הכסף:
Dy = X / (1-c1+I1*k/h) here
ביקורת

ג'יימס מ. ביוקנן מתח ביקורת על התפיסה הכלכלית הקיינסיאנית. לשיטתו, גישה זו מתאימה במשטר שבראשותו עומדת אליטה אינטלקטואלית. לעומת זאת, במודל הדמוקרטי, שבו השליט חייב לרצות את העם באופן כמעט תמידי, הגישה הכלכלית הקיינסיאנית שמקטינה משמעותית את החסמים מעל הגדלת החוב הלאומי עלולה לדרבן את השלטון להגדיל את ההוצאה הממשלתית באמצעות הגדלת החוב הלאומי באופן שיפגע קשות בכלכלת המדינה בטווח הארוך.
ראו גם

מלכודת הנזילות
ניו דיל
אבא לרנר
נזילות פיננסית
עבודות דחק
לקריאה נוספת

ג'ון מיינארד קיינס, התאוריה הכללית של תעסוקה, רבית וכסף הוצאת מאגנס, מוסד ביאליק וידיעות אחרונות, 2006
הערות שוליים

1 2  שגיא ברמק, ‏למען הדורות הבאים: חוק יסוד להגבלת הגירעון, השילוח, 15, יוני 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543579705171  BnF: cb119321785 (data)  GND: 4030426-7  HDS: 026194  LCCN: sh85072125  NDL: 00565688  NKC: ph114905
דרור חטר-ישי

דְּרוֹר חֹטֶר-יִשַי (נולד ב-28 באוקטובר 1946) הוא עורך דין ואיש עסקים ישראלי, אשר כיהן כראש לשכת עורכי הדין בישראל בין השנים 1991–1999.
ביוגרפיה

חטר-ישי נולד בחיפה, אביו אהרן חטר-ישי היה הפרקליט הצבאי הראשי הראשון. למד בבית ספר יסודי בכרמל, חיפה, ולאחר מעבר המשפחה לתל אביב למד בתיכון עירוני א' בעיר. בשנת 1964 התגייס לצה"ל ושירת בגדוד 50. במקביל לשירותו הצבאי בחטיבת הצנחנים, החל בלימודי משפטים במסלול ערב של השלוחה התל אביבית של האוניברסיטה העברית. בשנת 1966, עם תום שירותו הסדיר, החל לעבוד כמתמחה במשרדו של אביו "א. חטר-ישי, ושות'", שם עשה את התמחותו בשנים 1968–1970. בשנת 1969 סיים את לימודי התואר הראשון בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית, וב-30 באוקטובר 1970 קיבל רישיון עריכת דין.
פעילותו המקצועית

בשנת 1973 קיבל חטר-ישי את ניהול המשרד של אביו לאחר שאביו עבר להתגורר בעין גב. הוא טיפל בהליכים משפטיים רבים, בהם הליכים פליליים מורכבים, עתירות מינהליות ובג"צים, תביעות נזיקין, ייצוג ועדי עובדים, ערעורי בחירות, הליכי מקרקעין וכיוצא בזה. ייצג גופים שונים, רשויות מקומיות ופרטיים.
בשנת 1987 הקים רשימה עצמאית בבחירות ללשכת עורכי הדין בישראל אשר זכתה להיות הגדולה ביותר בלשכה ונבחר כמ"מ ראש לשכת עורכי הדין. בשנת 1991 נבחר לתפקיד יו"ר לשכת עורכי הדין בישראל, ובשנת 1995 נבחר שנית לתפקיד כאשר זכה לכשני שלישים מקולות המצביעים. במהלך כהונתו סגר את גירעון הלשכה ואף הוזיל את דמי החבר, שיפר את רמת השירות לחברים ודאג לקיום משרדים הולמים במחוזות השונים. בנוסף, חטר-ישי האמין לא רק בקיום ארגון פנימי יעיל אלא בדאגה לקיום חוק וסדר בכל מערכות החיים במדינה, תוך הקפדה על המבנה הדמוקרטי לפיו על כל רשות לבצע את תפקידה. הוא הוביל קו אידאולוגי תקיף לטיפול בבעיות מערכתיות, הקפיד על הרחבת השקיפות במערכת המשפט, ויזם וקידם תיקוני חקיקה בנושאים מגוונים.
חטר-ישי ייצג בהליכים רבים ומגוונים, אזרחיים ופליליים. הוא ייצג בתיקים פליליים בהאשמות של רצח, הריגה וגרימת מוות. הוא ייצג בתיקים אזרחיים בנושאי ירושה, צוואה, מקרקעין, חברות, נזיקין, דיני עבודה ועוד. בין תיקיו השונים ניתן למנות ייצוג אישי ציבור, אנשי מערכות הביטחון וראשי רשויות מקומיות בהליכים פליליים, אזרחיים ומינהליים שונים, ייצוג ועדי עובדים, תביעות נזיקין עקרוניות, ייצוג גופים בהליכי בג"ץ ועתירות מינהליות שונות וכיוצא בזה. בין התיקים המוכרים ניתן למנות את פרשת קו 300, שם הגן בהתנדבות על תא"ל יצחק מרדכי, שזוכה באוגוסט 1985 מכל אשמה, לאחר שהואשם כי הכה למוות שני מחבלים שנתפסו חיים; את הייצוג של ראשי מועצות שונים בפרשות שוחד אשר יוחסו להם, כך למשל, בפרשת "השוחד במועצת שעב" ייצג את ראש המועצה דאז, עפו פאעור, אשר הואשם ב-13 אישומים שונים, והוביל לזיכויו מהם;
בפרשות "שוד הכספות" טיפל במאות הנפגעים מול הבנקים (מזרחי ודיסקונט) והוביל לפיצויים עקב שוד של כספות מסניפיהם, בהם החזיקו אותם נפגעים חפצי ערך שונים; בפרשת "הפרטת אל-על", ייצג את ועד העובדים והוביל להסדרת קופות הפיצויים של העובדים וכן הקמת תאגיד עובדים אשר קיבל במסגרת ההפרטה מניות בחברה.
פעילותו המקצועית > הסוגיה המשפטית

חטר-ישי נחלק אידאולוגית עם נשיא בית המשפט העליון אותה עת, השופט אהרון ברק וסבר כי "לא הכל שפיט" ואין לבחון החלטות של הרשות המבצעת והרשות המחוקקת במבחנים אישיים של סבירות, או מידתיות. בנובמבר 1996 פרסם הביטאון יתד נאמן ריאיון עימו באשר להתנגשות בין התפיסות האידאולוגיות שהובילה הלשכה בראשותו לבין אלו של נשיא בית המשפט העליון, השופט אהרון ברק. עם זאת, הביע התנגדות לרפורמה המשפטית, ואמר כי ”אני בעד תיקונים הכרחיים במערכת המשפט, אני נגד ביצועם בכוחניות, בשרירותיות, בשטחיות, ללא דיונים ובירורים מעמיקים.”
חשדות לפלילים

בדצמבר 1996 הוגש נגדו כתב אישום בגין מעורבות בעבירות מס, בנימוק כי לא דיווח על הכנסות שהיו לו מנכס וכי ייעץ לשותפו בנכס איך להעלים לגביהן מס. חטר-ישי כפר בכתב האישום וטען כי מדובר בכתב אישום מופרך. הוא הדגיש כי הנכס אינו שלו ונרכש על ידי אביו לפני עשרות שנים, וההכנסות החייבות במס ממנו מדווחות על ידי אביו אשר משלם את המס המתחייב בגינן. השותף בנכס העיד כי לא קיבל מדרור כל ייעוץ וכי לא העלים כל מס. נגד השותף לא הוגש כתב אישום. חטר-ישי הודיע על פרישה מתפקידו כחבר בוועדה למינוי שופטים, בנמקו כי לא ראוי שישמש כחבר הוועדה במקביל לניהול הליך פלילי כנגדו (הוא שב אליה לאחר זיכויו). הניסיונות להדיחו מכהונתו כראש הלשכה לא צלחו.
כעבור שנה הודיעה הפרקליטות כי היא חוזרת בה מהאישומים בגין העלמת מס מצידו של חטר-ישי, אך ביקשה להרשיעו בייעוץ לשותפו של אביו. בפברואר 1998 הורשע על ידי השופטת זיווה הדסי הרמן מבית המשפט השלום בתל אביב בעבירה של ייעוץ לשותפו של אביו.
ערעור אשר הגיש לבית המשפט המחוזי בתל אביב נדון על ידי הרכב בראשותו השופט אדמונד לוי, אשר כלל גם את השופטת אסתר חיות, ואת השופטת מיכל רובינשטיין, והסתיים בזיכויו.
במקביל לערעור, המשטרה המליצה בפני הפרקליטות להעמיד לדין את חוטר-ישי באשמת זילות בית משפט, בעקבות דבריו נגד הרמן-הדסי לאחר הרשעתו. בפתיחת הדיון בכתב האישום נגדו, התנצל חוטר-ישי על דבריו. המדינה הודיעה, כי היא מוכנה למחוק את כתב האישום בהנחה שההתנצלות כנה. זמן קצר לאחר מכן, בישיבת הוועד המרכזי של הלשכה, שב חוטר-ישי ותקף את הרמן-הדסי, ובעקבות זאת הוגש שוב כתב אישום נגדו באשמת זילות. בפתיחת משפטו השני טען חוטר-ישי, כי בהגשת כתב האישום, הפרה המדינה התחייבות שלטונית שלא לשוב ולהעמידו לדין לאחר שהתנצל. השופט הבר קיבל טענה זו ומחק את כתב האישום. מטעם התביעה נאמר כי הם היו סבורים, כי הסכמתה של המדינה למחוק בזמנו את כתב האישום הייתה הסכמה מינהלתית ולא הסכם מחייב. לדעת המדינה, התבטאותו של חוטר-ישי בדיון בלשכה יצרה את הרושם לכאורה, כי התנצלותו הקודמת הייתה מן השפה ולחוץ. עם זאת נאמר, כי הגיע למסקנה שאין ליזום הליך משפטי שלישי נגד חוטר-ישי בנושא הזילות, בדמות ערעור על החלטת בית משפט השלום. לדעת המדינה, הגשת כתב האישום כבר השיגה את היעד של העברת המסר, לפיו תוענק הגנה לשופטים שאינם יכולים להגיב על טענות נגדם.
ביוני 1998 החליטה ועדת האתיקה של לשכת עורכי הדין להעמיד את חטר-ישי לדין משמעתי, לאחר שהוגשו נגדו כתבי אישום על עבירה של זילות בית משפט. בבחירות לראשות לשכת עורכי הדין שהתקיימו ב-1999 הפסיד חטר-ישי לעו"ד שלמה כהן. ב-2001 סגרה הלשכה את התיק המשמעתי נגדו.
לימים, תומכי תאוריית הקשר לתפירת תיקים בישראל ראו במקרה העמדה לדין והזיכוי של חוטר ישי כראיה לקיומה.
תביעה כנגדו על פעילותו כעורך דין

במרץ 2009, דחה בית המשפט המחוזי בתל אביב את ערעורו כנגד פסק דין, אשר חייב אותו להשיב ללקוחותיו כספים שנפסקו להם והוחזקו על ידו בנאמנות, ואשר לא העביר להם בטענה של קיזוז כל הסכום בגין שכר טרחתו. חטר-ישי הגיש תביעה נגדית בטענת מצג שווא שנדחתה.
פעילות בתחום הנדל"ן

בראשית שנות ה-90 היה חטר-ישי פעיל בקידום פעילויות לבנייה והשקעה בנדל"ן. אחד מהפרויקטים המוכרים שבהם חטר-ישי היה מעורב, תחת חברה בשם "מגדל הזוהר", היה הקמת שכונת גני אביב בלוד. שכונת גני אביב, כמו פרויקטי דיור נוספים אותה עת, תוכננה וקודמה על ידי המדינה בראשית שנות ה-90, בשנים שלאחר נפילת מסך הברזל וראשית העלייה הגדולה של העולים מרוסיה, במטרה לספק מענה לחוסר הגדול ביחידות דיור, כדי לאפשר פתרונות דיור.
באותה עת, במסגרת החלטה 533 של מינהל מקרקעי ישראל, קידמה המדינה הפשרת קרקעות חקלאיות לבנייה למגורים. ההחלטה נועדה לאפשר התקשרויות בין יזמים וחוכרי קרקעות חקלאיות לזירוז הקמת פרויקטים למגורים, במטרה לזרז הקמת יחידות מגורים לעלייה הגדולה מרוסיה. ההחלטה כללה מתן תמריצים כספיים ליזמים השונים ממשרד השיכון לזירוז הבנייה.
חברת "מגדל הזוהר" רכשה זכויות בקרקעות שונות באזור העיר לוד, והקימה בין השנים 1993–1997 כ-5,000 יחידות דיור.
לחברה הייתה מעורבות בפרויקטים נוספים באזורים שונים בישראל, אחד מהם, היה זכייתה בשנת 1998 במכרז לפינוי בינוי בגבעת שמואל. המכרז לא יצא אל הפועל עקב הליכים משפטיים שונים, בגדרם הוגשו כתבי אישום נגד דוד אפל ונגד עודד טל – בכיר במינהל מקרקעי ישראל אותה עת (אשר הורשעו בהם).
בשנת 2011 נוהל הליך פירוק כנגד חברת מגדל הזוהר על ידי נושה, בשל חוב של 2 מיליון ש"ח. חטר-ישי ביקש לשלמו בשם החברה, אך בית משפט המחוזי בראשות השופטת ורדה אלשיך מנע אפשרות זו ונתן צו פירוק כנגד החברה.
במהלך השנים שלאחר מכן נמכרו על ידי המפרק זכויות שונות בחברה במאות מיליוני שקלים, ובשנת 2016, במסגרת הסדר נושים, נרכשה יתרת החברה על ידי חברת "הרברט סמואל על הים בע"מ" (על ידי בני משפחת דיין).
תביעות דיבה

חטר ישי הגיש מספר תביעות כנגד כלי התקשורת ובעלי תפקיד בגין הוצאת לשון הרע בעניינו במהלך כהונתו כראש הלשכה.
תביעת דיבה הוגשה כנגד עיתון הארץ וכתבו רונן ברגמן, אשר העדיפו לסיימה בהתנצלות. כך גם תביעת דיבה אשר הגיש נגד ח"כ דאז יוסי שריד, אשר הודה בטעותו ולאחר פרסום התנצלותו נמחקה התביעה.
שתי תביעות אחרות הוגשו כנגד המו"ל, העורך והכתב של עיתון ידיעות אחרונות (ארנון מוזס, אילון שלו ומרדכי גילת) בגין פרסומי שווא אודותיו. הוא זכה באחת (לגבי פרסומים בעניינו ביחס ל-"חוק החנינה"), ובתביעה השנייה (לגבי פרסומים ביחס "לבחירות בחברה להגנת הטבע") קיבל בית המשפט המחוזי חלק מהתביעה, אולם בית המשפט העליון קיבל את ערעור העיתון בקובעו כי הגדרתו של דרור חטר ישי כעומד בראש "כנופיה" (באותו מקרה הכוונה הייתה לאנשי חוגי הסיירות) אינה מהווה לשון הרע.
תביעת דיבה אשר הגיש נגד פרקליטת המדינה דאז, עדנה ארבל, נדחתה על ידי בית המשפט העליון בנימוק כי התייחסויותיה בעניינו נעשו במהלך תפקידה ולכן יש לה חסינות, אפילו לגבי הוצאת לשון הרע בכוונת זדון.
פעילותו הציבורית

ב-1974 היה ממקימי חוגי סיירות, כמפעל הנצחה לזכר אורי מימון חבר לשירות בנח"ל המוצנח, שנפל במלחמת יום הכיפורים. ב-1987 זכה חטר-ישי בפרס יו"ר הכנסת לאיכות החיים מידי יו"ר הכנסת, על חלקו בהקמת חוגי הסיירות.
חטר-ישי כיהן כחבר בוועדות ציבוריות ובגופים שונים, ובהם הוועד המנהל במוזיאון ארץ ישראל בתל אביב.
בנוסף, הוא פעל שנים רבות לקידום פועלן של קרנות ואגודות הקשורות לשירותי הביטחון, ובהן הוועד למען החייל, חטיבת הצנחנים, גבעת התחמושת.
הוא העביר בשנת 2009 לשר המשפטים יעקב נאמן מסמכים בהם הועלו טענות נגד קידומה של שופטת בית המשפט השלום בתל אביב, זיוה הדסי הרמן, לכהונת נשיאת בית משפט השלום בתל אביב. לפני כן, כשדנה הוועדה לבחירת שופטים בקידומה של הדסי הרמן לבית המשפט המחוזי, העלה חוטר ישי את השגותיו המפורטות נגד קידומה בפני חברי הוועדה.
חיים אישיים

נשוי לתמר, עורכת דין ונוטריונית במקצועה, לבני הזוג יש תשעה ילדים.