stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי ישראל–רוסיה
היסטוריה > מלחמת האזרחים בסוריה

רוסיה השקיעה רבות בהגנה על משטר בשאר אל-אסד במלחמת האזרחים בסוריה. זאת במקביל קיימים ניסיונות להתבססות איראנית בסוריה. ישראל בתגובה תקפה בסיסים וציוד צבאי איראני. על רקע זה מתרחשים חיכוכי אינטרסים בין ישראל ורוסיה, ועל מנת ליישב אותם התקיימו מספר פגישות בין נציגי המדינות בדרגים בכירים, לרבות פגישות של ראש ממשלת ישראל ונשיא רוסיה.
על רקע העימות האווירי בין ישראל לסוריה ואיראן בפברואר 2018 קראה רוסיה "לכבד את ריבונות סוריה" והצהירה כי "כל איום על אנשינו בלתי מקובל". באפריל ייחסה רוסיה לישראל את תקיפת שדה התעופה T-4 בסוריה, ושר החוץ הרוסי כינה את הפעולה "התפתחות מסוכנת".
ב-17 בספטמבר 2018 תקף חיל האוויר הישראלי בלטקיה. ירי נ"מ של צבא סוריה הפיל בטעות מטוס ביון רוסי מסוג ר-איליושין Il-20M ו-15 החיילים הרוסים שהיו עליו נהרגו. רוסיה הטילה את האחריות לתקרית על ישראל ובתגובה העבירה לסוריה טילי S-300.
היסטוריה > 2016–2021

בכלי תקשורת דווח על נכונותה של רוסיה להשתמש בשנת 2016 בזכות הטלת ווטו למען מניעה של הקמת מדינה פלסטינית בקווי ה-1948.
ב-4 באפריל 2019, הוחזרו חפצים של חלל צה"ל זכריה באומל. לאחר המפגש בין נתניהו לפוטין, נערך טקס שבמהלכו מסר רמטכ"ל צבא רוסיה ולרי גרסימוב לנתניהו, ארון עטוף בדגל ישראל ובתוכו שרידי חפציו של באומל – סרבל ונעליים.
ב-23 בינואר 2020 הגיע פוטין לישראל כדי להשתתף בפורום השואה העולמי החמישי, הנערך ביד ושם, ולחנוך אנדרטה בירושלים לזכר המצור על לנינגרד, ונפגש עם נתניהו ועם נשיא המדינה, ראובן ריבלין.
בין אפריל 2019 לינואר 2020, התקיימה פרשת נעמה יששכר ובמהלכה נעצרה ברוסיה אזרחית ישראלית-אמריקאית, בשם נעמה יששכר, בגין אחזקת 9.5 גרם חשיש, ובית המשפט הרוסי הרשיעה בעבירת הברחת סמים וגזר עליה שבע וחצי שנות מאסר. מדינת ישראל פעלה לשחרורה המוקדם. ב-29 בינואר 2020 הוענקה לה חנינה והיא שבה לישראל. מחוות כלפי רוסיה נקשרו סביב הפרשה והוכחשו. אחד מהם היה מעורבות ישראלית במחלוקת בין גופים רוסיים על מעמד חצר אליזבטה וחצר אלכסנדר (ירושלים). רוסיה רצתה שהצד הישראלי יסייע בהעברת המתחם לרוסיה. הנושא אף הוגדר בשנת 2022 כנושא ש"בראש סדר היום של יחסי רוסיה–ישראל כבר תקופה ארוכה".
היסטוריה > ממשלת בנט-לפיד

ב-5 במרץ 2022 נפגש ראש ממשלת ישראל נפתלי בנט במוסקבה עם פוטין, על מנת לדון על הפלישה הרוסית לאוקראינה. מהקרמלין נמסר כי השיחה הייתה ביוזמת ישראל ובנט הציע לתווך במגעים מול נשיא אוקראינה, וולודימיר זלנסקי. בהמשך היום המריא בנט לברלין, בירת גרמניה, לפגישה עם קנצלר גרמניה, אולף שולץ. לפני הפלישה ואחריה, מצד אחד ישראל הביעה עמדה עקרונית זהה לזו של מדינות המערב בנושא הסכסוך האוקראיני-רוסי והתנגדה לפלישה, אך מצד שני בישראל נזהרו שלא להתעמת עם הרוסים. זאת בשל הנוכחות הרוסית בסוריה, שם נאבקה ישראל בהתבססות איראן בסוריה.
באפריל 2022 לאחר הטבח בבוצ'ה, גינה שר החוץ יאיר לפיד בחריפות את רוסיה על הטבח ואף כינה אותו פשע מלחמה.
במאי 2022 נרשם משבר יחסים בין המדינות, לאחר ששר החוץ הרוסי, סרגיי לברוב טען שאדולף היטלר היה ממוצא יהודי והשווה אותו לנשיא אוקראינה זלנסקי. בישראל גינו את התבטאותו והזמינו את השגריר הרוסי לשיחת הבהרה. מאוחר יותר נשיא רוסיה ולדימיר פוטין התנצל על דבריו. לאחר מכן ביום העצמאות נשיא רוסיה ולדימיר פוטין שלח איגרת ברכה שבו הוא איחל שגשוג למדינת ישראל וקיווה כי היחסים בין רוסיה לישראל ימשיכו להתפתח.
ביולי 2022 נרשם משבר חמור נוסף ביחסים בין המדינות כאשר רוסיה איימה כי תסגור את פעילות משרדי הסוכנות היהודית ברוסיה בעקבות עמדתה של ישראל לטובת אוקראינה במהלך המלחמה. על אף טענות הרוסים שהבעיה היא משפטית ולא מדינית, דוברת משרד החוץ במוסקבה תקפה את "המנהיגות הישראלית והמדיניות הפרו-אוקראינית שבה ישראל דוגלת". ישראל בתגובה ביקשה הבהרות מרוסיה לגבי ההליך המשפטי נגד הסוכנות היהודית ואף הכינה סל תגובות נגד רוסיה כגון: עיכוב נוסף מצד ישראל של העברת הבעלות על חצר אלכסנדר בירושלים, הטלת סנקציות קלות על רוסיה ועל סיוע צבאי לאוקראינה.
בספטמבר 2022, בעת הגיוס ההמוני של רוסיה לפלישה לאוקראינה, משרד החוץ הישראלי אמר כי ישראל לא תכיר במשאלי העם שרוסיה עורכת על סיפוח מחוזות באוקראינה.
היסטוריה > 2023 ואילך (ממשלת נתניהו)

| --- | --- |
 :  ראו גם – מעורבות איראן במלחמת אוקראינה–רוסיה#ההשפעה האיראנית על יחסי ישראל–רוסיה
בריאיון לתקשורת האיטלקית במרץ 2023 נשאל ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו מדוע ישראל בהנהגתו "נייטרלית במלחמה המתחוללת בין רוסיה לאוקראינה", והשיב כי "ישראל היא המדינה היחידה שטייסיה טסים מעל רמת הגולן קרוב מאוד למטוסים הרוסיים בסוריה... מערכת היחסים שלנו עם רוסיה מורכבת מאוד...".
ב־16 ביוני 2023 פורסם על הסכם שנחתם בין ישראל לרוסיה, במסגרתו תפתח רוסיה בירושלים שלוחה של שגרירות.
ביולי 2023 נודע כי קבוצת השפעה, שככל הנראה פעלה בשליחות או בהשראת רוסיה ושירותי הביון שלה, הפיצה בטלגרם ובטוויטר כתבות מזויפות שמטרתן לייצר דיסאינפורמציה ובלבול בקרב הקוראים, או לשנות דעות, לסכסך ולהשחיר. הוערך כי היה מדובר בקמפיין אנטי-אוקראיני של רוסיה שמטרתו הייתה להשפיע על מקבלי ההחלטות בישראל. בחודשים שלאחר מכן ארגון רוסי בשם "הפלטפורמה לתקשורת בין רוסיה לאיחוד האירופי" מימן כתבות בעברית שעוסקות ברוסיה ואוקראינה. השגריר לשעבר ארקדי מיל-מן העריך כי הארגון הוא "ארגון קש" לצורכי תעמולה, ובאתר ביקורת התקשורת "העין השביעית" הוצגו מקרים בהם הובלטו בכתבות שמציגים את רוסיה באור מחמיא.
לאחר טבח שבעה באוקטובר, רוסיה לא גינתה את מעשי הטבח של חמאס ותמכה לרוב בנרטיב הפלסטיני, בנוסף משלחת של בכירי ארגון הטרור חמאס הגיע למוסקבה. שגריר רוסיה באו"ם, וסילי נבנזיה, טען שלישראל אין זכות להגנה עצמית מכיוון שהיא "מעצמה כובשת". ישראל הפסיקה לעדכן את רוסיה על תקיפותיה בסוריה, מה שהיה נהוג בשאיפה למנוע חיכוכים בין הצבא הישראלי והרוסי.
ב-30 ביולי 2024 גינתה רוסיה את ההתנקשות בפואד שוכר שבאה בעקבות הטבח במג'דל שמס וטענה כי מדובר ב"הפרה בוטה של הדין הבינלאומי". ב-31 ביולי גינתה רוסיה גם את חיסולו של אסמאעיל הנייה והודיעה כי "הריגתו של המנהיג הפוליטי של חמאס היא רצח פוליטי בלתי קביל לחלוטין".
ב-19 בנובמבר 2024 דווח שצה"ל תפס מצבורי נשק רוסי מתקדם במהלך התמרון הקרקעי בדרום לבנון. הנשק הרוסי הוגדר כבעל משמעות אסטרטגית עבור חזבאללה. צוין כי הנשק הועבר לחזבאללה ממצבורי נשק רוסיים בסוריה.
בספטמבר 2024 ה-FBI הגיש תצהיר לבית משפט בארצות הברית על התערבות של רוסית במדיניות של ארצות אחרות וביניהן ישראל, דרך הפצת דיסאינפורמציה וקידום תכנים מסוימים לצורך הטיית דעת הקהל בישראל.
בינואר 2025 נעצר אזרח רוסי ונשלח לחמישה ימי מעצר מינהלי, לאחר שהביע תמיכה בישראל ברשתות החברתיות.
בפברואר 2025, הצביעה ישראל בעצרת הכללית של האו"ם לצד רוסיה, נגד החלטה המגנה את הפלישה הרוסית לאוקראינה.
יחסי כלכלה ומסחר

רוסיה היא הכלכלה ה-11 בגודלה בעולם. ישנו גידול מתמיד בהיקף המסחר בין ישראל לרוסיה. בשנת 2008 נרשם גידול של 28% בייצוא סחורות לרוסיה, לעומת זאת נרשמה ירידה בהיקף הייבוא ממנה בכ-4% לעומת שנת 2007. סה"כ היקף המסחר הסתכם בכ-1.5 מיליארד דולר.
מינהל סחר חוץ במשרד הכלכלה מפעיל נספחות כלכלית במוסקבה. בין תפקידיה: סיוע לתעשייה הישראלית מול השוק הרוסי ומשיכת השקעות והרחבת שיתוף פעולה אסטרטגי. הנספח הכלכלי ברוסיה הוא מארק קנר. רוסיה מייבאת גרעיני חמנייה וודקה לישראל.
סיוע אווירי בכיבוי שריפות

בשנת 2010 בזמן אסון הכרמל ובשנת 2016 בזמן גל שרפות שהתרחש אז, שלחה רוסיה מטוסי ענק לישראל על מנת לעזור לה בכיבוי שריפות.
שיתוף פעולה בתחום התרבות, המדע והחינוך

היחסים בתחום התרבות והחינוך בין ישראל לרוסיה קיבלו מעמד רשמי בעקבות חתימה על "ההסכם לשיתוף פעולה בתחום התרבות והחינוך" (1994). כמו כן, באותה השנה נחתם הסכם המסדיר את שיתוף הפעולה בין המדינות בתחום המדע והמחקר.
העובדה שבישראל חיים מעל למיליון אזרחים דוברי השפה הרוסית, הופכת את ישראל ליעד טבעי לשיתופי פעולה עם רוסיה בתחומי החיים השונים. בשנת 2008 בעת ביקורו בישראל, הצהיר לאוניד מלמד, מנכ"ל חברת "רוס-נאנו" המתמחה בפיתוח נאנו-טכנולוגיות: "ישראל היא מהמובילות בעולם בתחום ההיי-טק בכלל ובתחום נאנו-טכנולוגיות בפרט, והעובדה שמחצית מהמומחים הישראלים בתחומים אלו הם דוברי השפה הרוסית, הרי שישראל הופכת מבחינתינו לשותף טבעי...".
בשנת 2006 ביקרו בישראל יותר ממאה הרכבים ואומנים המייצגים זרמים שונים של אומנויות הבמה הרוסית. תרומה נוספת לתחום התרבות בין המדינות באה מכיוונו של "הארגון הבין-פרלמנטרי לידידות רוסיה-ישראל" אשר מטרתו לקדם את השפה והתרבות הרוסית בקרב הציבור הישראלי.
מאז שנת 2000, ומדי שנה, מתקיים בפארק הירקון פסטיבל "מרוסיה באהבה". הפסטיבל נחשב לאירוע המוזיקה המרכזי בקרב דוברי השפה הרוסית בישראל, מתקיים בהשתתפות רבים מהאומנים המובילים של רוסיה. כמו כן, זוכה הפסטיבל לחסות כלכלית של החברות הגדולות במשק הישראלי. העובדה שהכניסה למופע היא בחינם, גורמת לאירוע ליהנות מכמות גדולה מאוד של מבקרים מדי שנה.
באפריל 2021 חתמו שר ביטחון הפנים, אמיר אוחנה, ושר הפנים של רוסיה והמפקד הכללי של משטרת הפדרציה הרוסית, ולדימיר קולוקולצב, על הסכמי שיתוף פעולה בין המדינות בתחום ביטחון הפנים. בפרט, בתחומי מלחמה בטרור, מאבק במימון טרור, ומאבק בסחר בלתי חוקי בנשק.
משפט

בין ישראל לרוסיה אין אמנה לאכיפת פסקי דין. לישראל ורוסיה אין הסכם הסגרה ישיר ביניהם, אולם עם הצטרפות רוסיה להסכם ההסגרה האירופי במרץ 2000, קיימים יחסי הסגרה בין המדינות מכח האמנה, עליה חתומה ישראל מאז 1967. בהתאם לכך הכריזה ישראל על אנשים שונים כברי הסגרה לרוסיה. ב-2019 פורסם כי ישראל דחתה בקשה של רוסיה להסגיר לידיה את ההאקר הרוסי אלכסיי בורקוב, ולקיים עסקת חילופי אסירים בינו לבין נעמה יששכר. לבסוף, רוסיה קיבלה מישראל את הבעלות על חצר אלכסנדר ועל חצר אליזבטה. החלטה שהפך בית המשפט.
שגרירים > שגרירי הפדרציה הרוסית בישראל

אלכסנדר בובין (1991–27 במרץ 1997)
מיכאיל בוגדנוב (1997–1 בפברואר 2002)
גנאדי טראסוב (2002–31 בינואר 2007)
פיוטר סטגניי (2007–2011)
סרגיי יאקובלב (2011–2015)
אלכסנדר שיין (2015–2018)
אנטולי ויקטורוב (5 באפריל 2018–הווה)
שגרירים > שגרירי ישראל ברוסיה

אריה לוין (1991–1992) השגריר הראשון עם חידוש היחסים
חיים בר-לב (1992–1994) שגריר בחבר המדינות
עליזה שנהר (1994–1997)
צבי מגן (1998-1999)
נתן מרון
ארקדי מילמן
אנה אזרי (2006–2010)
דורית גולנדר (2010–2015)
צבי חפץ (2015–2017)
גרי קורן (2017–2019)
יעקב ליבנה (ממלא מקום; 2019–2020)
אלכסנדר בן צבי (2020–2024)
סימונה הלפרין (2024-הווה)
ראו גם

יחסי החוץ של ישראל
יחסי ברית המועצות–ישראל
שגרירות ישראל במוסקבה
פרשת נעמה יששכר
ביקורי נשיאי רוסיה בישראל
לקריאה נוספת

רואי, י. (2008). "יחסי ישראל-ברית המועצות/רוסיה", בתוך: א. גרוניק, ב. נויברגר (עורכים), מדיניות חוץ בין עימותים להסדרים, ישראל 1948–2008, מקראה חלק ב (עמ' 907–927), רעננה: האוניברסיטה הפתוחה
יהושע ישראל יעקב עולייל

| --- | --- |

חתימתו מו' שבט תקע"ו
 לידה:  1753 תאפילאלת, מרוקו 
 פטירה:  2 במרץ 1840 (בגיל 87 בערך) כ"ז באדר ה'תר"י 
 מדינה:  מרוקו 
 תקופת הפעילות:  ? – 2 במרץ 1840 
 השתייכות:  יהדות מרוקו 
 רבותיו:  שאול ישועה אביטבול, אליהו הצרפתי 
 
רבי יהושע ישראל יעקב עולייל (ה'תקי"ג - כ"ז באדר ה'ת"ר) היה ראב"ד צפרו, דיין ופוסק.
ביוגרפיה

נולד למרדכי באחת מכפרי מחוז תאפילאלת. הוריו הביאוהו לצפרו, ומסרו אותו לידי רב העיר רבי שאול ישועה אביטבול על מנת שישמשו בתמורה לחינוכו וללימודו. בהמשך התחתן ונסמך לדיינות על ידי רבו. למד גם אצל רבו של הרב אביטבול רבי אליהו הצרפתי. לאחר פטירת רבו, היה זקן הדיינים ושימש כראב"ד צפרו.
בתקל"ח ייבם את דינה אשת אחיו ישועה.
בחלוקת מס השחיטה בעיר לדיינים (תקצ"ג) הוא מקבל הסכום הגדול (למעט רבי יהודה אלבז שוויתר על המס). ברוב פסקי בית הדין של צפרו הוא חתום ראשון.
ידידו רבי עמור אביטבול חיבר פיוט לכבודו ונדפס בספרו מנחת העומר. מתלמידיו: רבי עמרם אלבז, רבי אליהו בן הרוש ועוד.
פסקיו לא נדפסו בצורה מסודרת. אך תשובות רבות שלו נדפסו בספרי בני דורו, בחלק מהם הוא חתום "יהושע יש"י (=ישראל יעקב) עולייל": אבני שי"ש, שבות יהודה, מנחת העומר, חיי עמרם, שו"ת רבי דוד צבאח, שופריה דיעקב, דבר אמת, ובמקבצים כמו תקנות חכמי מכנאס, תורת מרקאש ועוד.
נפטר ביום שני כ"ז באדר ה'ת"ר, היו לו שלושה בנים. יהודה ישועה ורפאל חיים. נכדתו נישאה לתלמידו רבי אליהו בן הרוש. מצאצאיהם רבני משפחת אג'ייני. נכד נכדו - ישועה, נישא לרינה בתו של רבי אבא אלבז ומצאצאיה רבי יעקב סודרי ועוד.
הערות שוליים

↑  רבי דוד עובדיה (עורך), כוס אליהו, ירושלים תשע"ב, מבוא עמ' ה
↑  רבי יקותיאל מיכאל אלבז, הקדמה לספר שבות יהודה, ירושלים תש"מ, עמ' כח
↑  אבני שיש, חלק ב, סימן נח
↑  ראו: מאיר אלבאז (עורך), משיח אלמים, ירושלים תשמ"ו, מבוא עמ' 22
↑  ג'רבה תש"י, שירים עמ' סב:, ייתכן שהוא לכבוד בנו ישועה
↑  אליהו בן הרוש, באתר "החכם היומי"
↑  אבני שי"ש: ח"א יו"ד א, ב, אה"ע יט, כו, לח, נט. ח"ב, חו"מ כ, כז, צא, קכא, קכד
↑  או"ח יב, חו"מ ד, מו.
↑  חו"מ יא, מ, מה, צ
↑  ב, יב, יד, לו
↑  חו"מ כג, לא
↑  חו"מ יט, כו, סו, קיא, אה"ע פ
↑  או"ח סח
↑  עמ' רג
↑  חלק ב, ה, ז, נג, נה
↑  בולטים מביניהם רבי רחמים יוסף מחברם של מספר ספרים רבי ראובן ורבי אבנר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008653286505171  VIAF: 9159335409412962529   WorldCat (עם VIAF): 9159335409412962529
לקט (אלבום של אריק איינשטיין)

"לקט" הוא אלבום אוסף המאגד את הקריירה שהקליט הזמר אריק איינשטיין בין השנים 1971–1976. האלבום יצא לאור בשנת 1978.
האוסף מלקט את הקריירה של איינשטיין מהאלבומים "פלסטלינה" ו"שבלול" שעשה בשיתוף עם שלום חנוך בתחילת הקריירה, ועד לאלבום "האהבה פנים רבות לה" שיצא שנתיים לפני יציאת אוסף זה.
וולפזנגר - הזנהקה

וולפזנגר (בגרמנית: Wolfsanger) הוא מחוז בקאסל בצפון הסן מאז 1936. עד סוף המאה ה-20, חוות גדולות שלטו בנוף העירוני. מול יער ה"אינטרסנטנוולד" (Interessentenwald) נמצא מתחם הצריפים לשעבר הזנהקה (Hasenhecke), שהיה מחנה עקורים לאחר מלחמת העולם השנייה, ולאחר מכן הפך לאחד המקומות הראשונים בהם נעשתה הסבה של נכסים צבאיים בקאסל לשם מגורים. בתחילת העשור השני של המאה ה-21 פותחו מגרשים נוספים לבנייה למגורים בפאתיהם הצפונים-מזרחיים של היישוב, סביב מרכז הספורט.
היסטוריה

וולפזנגר הוזכר לראשונה כ"וולוויזנגר" (Vulvisanger) במסמך של הקיסר קרל הגדול משנת 811, מסמך שפורסם באאכן. בתקופה זו היה זה יישוב גדול באזור הגבול של אזורי השבטים הסקסונים והפרנקים. שנתיים לאחר מכן, החבר הידוע הראשון של משפחת אסיקון (Esikonen), האציל הסקסוני הידי (Hiddi), שנאלץ לעזוב את ארצו כי היה תומך של קרל הגדול, מונה לרוזן בהסנגאו שבסקסוניה על ידי קרל הגדול, ליד וולפזנגר. וולפזנגר הוא החלק המתועד העתיק ביותר של קאסל ועתיק ב-100 שנים ומעלה מקאסל עצמה. בוולפזנגר, התיישבותם של פליטים סקסוניים הביאה לקיומו של יישוב פרנקוני-סכסוני ובו כנסיית טבילה פרנקונית ישנה המוקדשת ליוחנן המטביל. וולפזנגר היה מקום שיפוט, נקודת מושב של שופט, ומשפטים התנהלו במקום כבר משנת 1100 לערך.
ב-3 באוקטובר 1943, חג ההודיה, נהרסו קאסל, וולפזנגר וערים אחרות בסביבה, בהפצצות חיל האוויר של בעלות הברית. גם כנסיית סנט יוהאן, שנבנתה ב-1725, נשרפה כליל. רק 28 בתים מלפני מלחמת העולם השנייה עדיין עומדים. אופיו הכפרי של וולפזנגר נפגע קשות.
לאחר מלחמת העולם השנייה הייתה הזנהקה באזור הכיבוש האמריקאי בגרמניה. בהזנהקה הוקם מחנה עקורים ליהודים ניצולי השואה ובו בית ספר, בית כנסת ומוסדות תרבות. פעילי הג'וינט הגיעו להזנהקה וסייעו לניצולי השואה במקום. מחנה העקורים בהזנהקה התקיים עד שנות ה-50. רוב תושביו היגרו לארצות הברית ולארץ ישראל.
קרגנהוף

הרובע המקומי כולל את אחוזת קרגנהוף (Kragenhof), מובלעת של קאסל, השוכנת בעיקול הנהר פולדה. הרובע שייך מבחינה מוניציפלית לעיריית שטאופנברג בסקסוניה התחתונה.
תרבות וספורט

המועדון VfL Wolfsanger מארגן אירוע קרנבל שנתי באולם ארנסט-פרוידנטל-האל, שבו מתקיימות חגיגות במהלך סופי השבוע. מועדון הספורט הגדול ביותר בעיירה הוא TSV Wolfsanger עם 1,210 חברים (נכון ל-2024). ובו מחלקות כדורגל, כדוריד, התעמלות וג'ודו.
אישים

וילהלם לודוויג פון אשווגה (1777–1855), כורה, גאולוג וגאוגרף, חי בכפר משנת 1850
ארנסט פון אשווגה (1818–1901), עורך דין ונציג האוצר, חבר הפרלמנט המוניציפלי של הסה.
רודולף פון אשווגה (1821–1875), קצין וחבר האלקטורט (הגוף הבוחר) של הסה.
אוגוסט כריסטיאן ריקל (1897–1967), מדען חינוכי ותסריטאי, יליד וולפזנגר.
הולגר ברנר (1931–2006), פוליטיקאי (SPD) וראש ממשלת הסהמדינות גרמניה, יליד וולפזנגר.
וולפגנג דקר (נולד ב-1955), פוליטיקאי הססי (SPD) וחבר לשעבר בפרלמנט הממלכתי של הסה.
מארק סטנדרה (נולד ב-1995), שחקן כדורגל גרמני.
קולין דיל (Diehl, נולד ב-2000), שופט כדורגל יליד וולפזנגר.
הערות שוליים

↑  יד ושם, יהודים רוקדים במחנה העקורים הסנקה שבגרמניה לאחר קבלת החלטת החלוקה באו"ם בכ"ט בנובמבר 1947, באתר יד ושם, ‏2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 16026700-6  VIAF: 156999370   WorldCat (עם VIAF): 156999370
יבסיי גריגורוביץ' ליברמן

יבסיי ליברמן
יבסיי גריגורוביץ' ליברמן (ברוסית: [Либерман, Евсей Григорьевич] 2 באוקטובר 1897 - 11 בנובמבר 1981) היה כלכלן יהודי-סובייטי שחי בחרקיב, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית. הוא ידוע כאדריכל הרפורמה הכלכלית בברית המועצות (1965), הידועה גם בשם "ליברמניזם" או "רפורמת ליברמן", על שמו.
ביוגרפיה

ליברמן נולד בסלבוטה, האימפריה הרוסית, למשפחה יהודית אמידה. הוא היה בוגר אוניברסיטת קייב, הפקולטה למשפטים ב-1920 ומכון חרקוב להנדסה וכלכלה (אנ') בפקולטה לבניית מכונות ב-1933. במהלך שנות ה-20 עבד כחוקר במכון העבודה של חרקוב (אנ'), וכמו כן לימד במשך שנים רבות במכון חרקוב להנדסה וכלכלה (אנ'), במכון הפוליטכני של קרקוב (אנ') ובאוניברסיטה הלאומית חרקוב.
ב-17 באפריל 1938 הוא נעצר באשמת ריגול וטרור. התיק שלו נדון בישיבה סגורה, ללא שיתוף של התביעה וההגנה וללא הזמנת עדים. ב-21 באפריל 1939 נידון ליברמן ל-15 שנים במחנה עבודה. הוא לא הודה באישומים שהוגשו נגדו, ולאחר המשפט שהה שישה חודשים בכלא בחרקוב. בסוף 1939 שמו 'שוקם'.
הוא הציע שיטות חדשות לתכנון כלכלי המבוססות על עקרונות לניניסטיים של צנטרליזם דמוקרטי ועל שילוב של עקרונות קפיטליסטיים בתוך המרקסיזם (אם כי הוא הכחיש זאת וטען כי הרעיונות שלו בסופו של דבר תומכים באידאולוגיה קומוניסטית ובתכנון מרכזי). עבודת הגמר שלו התגבשה במאמר שכותרתו הייתה 'תוכנית, רווח, בונוס', ואשר פורסם בפראבדה ב-1962 והפך בהמשך לבסיס לרפורמות בכלכלה הסובייטית ב-1965. ליברמן גם שימש כיועצו של ניקיטה חרושצ'וב
יצירותיו הבולטות של ליברמן היו "מבנה האיזון של חברה תעשייתית" (1948), "אמצעים להעלאת הרווחיות של החברות הסוציאליסטיות" (1956), "ניתוח השימוש במשאבים" (1963), "תוכנית והטבות לכלכלה הסובייטית" (1965) ו"תכנון הסוציאליזם" (1967).
רפורמות בהשראתו של ליברמן ניסו ללא הצלחה להחיות את הכלכלה הסובייטית במהלך שנות ה-60. הצעות הרפורמה של ליברמן יושמו גם בגרמניה המזרחית. אחת הטענות שהועלו כלפי יישום הרפורמה, הייתה שהיא נעשתה רק בכ-400 חברות, והצליחה רק באסטוניה, משום שרמת החיים בה הייתה גבוהה יותר מלכתחילה מאשר בשאר רחבי ברית המועצות.
אשתו של ליברמן, רגינה הורוביץ, פסנתרנית ופדגוגית, הייתה אחותו של הפסנתרן היהודי המפורסם ולדימיר הורוביץ. נינתו, ג'ניה (אנ'), גם היא פסנתרנית קונצרטים.
ליברמן נפטר בחרקוב בשנת 1981.
ראו גם

הרפורמה הכלכלית בברית המועצות (1965)
הערות שוליים

1 2 3  The YIVO Encyclopedia of Jews in Eastern Europe, encyclopedia.yivo.org
1 2 3  В. С. Найдьонов, Ліберман Овсій Григорович, Енциклопедія Сучасної України, ‏2016-01-01 (באוקראינית)
1 2  Редакция, Либерман Евсей, Электронная еврейская энциклопедия ОРТ (ברוסית)
1 2 3  Biografia de Evsei Grigórievich Liberman, www.biografiasyvidas.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007458530305171  GND: 1186664460  ISNI: 0000 0000 6748 9120  LCCN: n85090437  NTA: 074722832  SUDOC: 119202484  VIAF: 93345289   WorldCat (עם VIAF): 93345289
יהודה ותמר (דה חלדר, 1700)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  ארנט דה חלדר 
 תאריך יצירה:  1700 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  97 ס״מ 
 גובה:  80 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  40 (מאוריצהאוס) 
 מיקום:  Dordrechts Museum, הגלריה הלאומית
 
יהודה ותמר, גרסה של הסיפור המקראי משנות ה-80 של המאה ה-17 באוסף ליידן
יהודה ותמר הוא ציור שמן על בד מאת הצייר ההולנדי ארט דה חלדר (אנ'), אשר נוצר בשנת 1700 לערך. הציור מציג את המפגש בין יהודה ותמר, מתוך הסיפור המקראי המופיע בספר בראשית, פרק ל"ח. הציור נמצא באוסף מוזיאון מאוריצהאוס שבהאג, הולנד.
תיאור היצירה

בציור, יהודה לובש טורבן ובגד הדור, בעוד תמר יושבת ולבושה בגלימה אדומה וכיסוי ראש לבן. יהודה מחזיק את מטהו, ואילו תמר מצביעה על חוט אדום. דה חלדר השתמש בתאורה דרמטית המדגישה את הדמויות, ויוצר אפקט המזכיר את מורו רמברנדט.
הרקע המקראי

הציור מבוסס על הסיפור המקראי מספר בראשית, בו יהודה, בנו של יעקב, מסרב לתת לתמר את בנו השלישי, שלה, לאחר מות שני בניה הראשונים. תמר, כדי להבטיח את המשך השושלת, פוגשת את יהודה ודורשת ממנו ערבון: חותמו, פתילו ומטהו. כתוצאה ממפגש זה, היא יולדת תאומים, פרץ וזרח, מהם יצאה שושלת בית דוד.
הערות שוליים

↑  Arent de Gelder Juda en Tamar, www.mauritshuis.nl (ב־)
1 2  Aert de Gelder | Judah and Tamar | L593 | National Gallery, London, web.archive.org, ‏2016-04-24
| --- | --- |
בקרת זהויות :  RKDimages ID: 3177
מיתוג אישי

מיתוג אישי הוא תהליך שבו האדם משווק כמותג. תהליך מסוג זה, שמפעיל האדם על עצמו, מיועד לקדמו בחייו העסקיים, המקצועיים וגם האישיים. יש המבצעים את המיתוג האישי בעצמם, ויש הנעזרים ביועצי תקשורת, יועצי תדמית, מאמנים אישיים ועוד.
בהמשכו של התהליך האדם אמור להוות מותג שיעורר רגשות וערכים מוגדרים אצל אנשים אחרים. אנשים כלפיהם מופנה המיתוג יכולים להיות לקוחות ומעסיקים פוטנציאליים, בן זוג עתידי, קולגות, מתחרים, אויבים, וגם סביבתו הרגילה של האדם.
איש השיווק האמריקאי טום פיטרס טבע את המונח "מיתוג אישי" במאמר The Brand Called You, שפרסם בשנת 1997. הוא קבע כי מיתוג אישי אינו מתבסס על שיפור עצמי, אלא על "אריזה מחדש" או "מיצוב מחדש". כלומר, המיתוג לא נועד לשפר את האדם, אלא רק את האופן בו רואים אותו אחרים.
בעוד תהליך מיתוג של חברות ומוצרים חותר ל"האנשה" של מושא המותג כדי לעורר חיבור רגשי למוצר או לחברה, מיתוג אישי נועד לתת תוקף לאיכויות של האדם הממותג. המיתוג האישי הוא תהליך טבעי הנוצר עקב הצורך להתבלט בסביבה רווית מתחרים.
הערות שוליים

↑  Tom Peters, The Brand Called You, Fast Company Magazine, August 1997
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000356170
גבריאלה פטרובה

גבריאלה פטרובה (בבולגרית: Габриела Петрова; נולדה ב-29 ביוני 1992) היא אתלטית בולגרייה, סגנית אלופת אירופה באולם (פראג 2015) בקפיצה משולשת.
ביוגרפיה

פטרובה נולדה בחאסקובו שבבולגריה.
ביוגרפיה > 2013 > אלופת אירופה עד גיל 23

באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה בטמפרה שבפינלנד ביולי זכתה במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 13.91 מטר.
ביוגרפיה > 2014

באליפות אירופה שנערכה בציריך שבשווייץ באוגוסט סיימה במקום חמישי בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 14.13 מטר.
ביוגרפיה > 2015 > סגנית אלופת אירופה באולם

באליפות אירופה באולם שנערכה בפראג שבצ'כיה במרץ זכתה במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.52 מטר, אחרי יקטרינה קונבה מרוסיה (14.69 מטר) ולפני חנה קנייזבה-מיננקו מישראל (14.49 מטר).
ביוגרפיה > 2015 > מקום רביעי באליפות עולם

באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג שברפובליקה העממית של סין באוגוסט סיימה במקום רביעי בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 14.66 מטר.
ביוגרפיה > 2016

באליפות אירופה שנערכה באמסטרדם שבהולנד סיימה במקום 20 בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.46 מטר.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו שנערכה באוגוסט סיימה במקום 22 בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.92 מטר.
ביוגרפיה > 2017

באליפות העולם שנערכה בלונדון שבממלכה המאוחדת באוגוסט סיימה במקום 17 בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.90 מטר.
ביוגרפיה > 2018

באליפות העולם באולם שנערכה בברמינגהאם שבממלכה המאוחדת במרץ סיימה במקום 11 בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.91 מטר.
באליפות אירופה שנערכה בברלין שבגרמניה באוגוסט סיימה במקום שישי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.26 מטר.
ביוגרפיה > 2019

באליפות העולם שנערכה בדוחה שבקטר באוקטובר סיימה במקום 16 בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.98 מטר.
ביוגרפיה > 2021

באולימפיאדת טוקיו שנערכה ביולי-אוגוסט סיימה במקום 22 בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.79 מטר.
ביוגרפיה > 2024

באליפות אירופה שנערכה ברומא שבאיטליה ביוני סיימה במקום שישי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.16 מטר..
ביוגרפיה > 2024 > אלופה אולימפית

באולימפיאדת פריז שנערכה באוגוסט סיימה במקום 21 בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.77 מטר.
שיאים אישיים > אצטדיון

קפיצה משולשת: 14.66 מטר (2015)
שיאים אישיים > אולם

קפיצה משולשת: 14.55 מטר (2015)
האנה ואן דה פורט

| --- | --- |

 לידה:  26 בנובמבר 1904 Meerlo, הולנד 
 פטירה:  26 ביולי 1956 (בגיל 51) 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה, בלגיה 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (7 באוקטובר 1975) 
 
יוהנה קתרינה מריה (האנה) ואן דה פורט (בהולנדית: Hanna Van de Voort מירלו, 26 בנובמבר 1904 - אוטרכט, 26 ביולי 1956), שנודעה גם בשם דודה האנה, הייתה לוחמת התנגדות הולנדית במהלך מלחמת העולם השנייה. במהלך שנות המלחמה, יחד עם ניקו דומן וקורט לוונשטיין, העבירה יותר ממאה ילדים יהודים למשפחות אומנה בצפון לימבורג וכך הצילה אותם מגירוש והשמדה.
נעורים

ואן דה פורט נולדה בעיירה מירלו, בתם של אנסלמוס תיאודורוס (אנסלם) ואן דה פורט, שף קונדיטור, ומריה קתרינה הנדריקה (מארי) אוורטס.
שנות המלחמה > 123 ילדים יהודים

במהלך מלחמת העולם השנייה, ואן דה פורט הייתה אחות מיילדת בטיינריי, מחוז לימבורג. בעידוד אמה מארי, יחד עם הסטודנט בן ה-22 ניקו דומן והיהודי המסתתר קורט לוונשטיין, סיפקה ל-123 ילדים יהודים מקום מסתור בין השנים 1944-1943. היו אלה בעיקר ילדים שהוברחו מהתיאטרון ההולנדי באמסטרדם, שם רוכזו יהודים לשם גירוש. כמעט כל הילדים הוברחו על ידי קבוצת התנגדות של סטודנטים בראשה עמד פיט מרבורג (Piet Meerburg).
הילדים שהו בדרך כלל בביתה של ואן דה פורט כמה ימים, שם קיבלו שיעורים בתורה הקתולית והדרכה לגבי רחובות רוטרדם. הם נדרשו להגיד שהתייתמו בהפצצת רוטרדם ב-1940. הילדים קיבלו שם בדוי ותעודת זהות מהלשכה המרכזית להעברת ילדים מרוטרדם המופצצת. לאחר מספר ימים שוכנו אצל משפחות חקלאים באזור. הילדים הועברו באופן קבוע למקומות חדשים אם היה סיכון שיתגלו. 'דודה האנה' ובעיקר 'הדוד ניקו' - כפי שכונו - שמרו על קשר עם הילדים המסתתרים ותמכו בהם. האומנים קיבלו פיצוי כספי, ביגוד והנעלה. כרטיסי הקצבה לביגוד ומזון הגיעו מאמסטרדם.