stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מכון קאהן-סגול-מכבי
פעילויות ושירותים > ביו-בנק

המכון הקים את הביו-בנק הגדול בישראל, מאגר "טיפה למחקר" (Tipa BioBank), למחקר עם יותר ממיליון דגימות שמשמשות למחקרים גנטיים.
זהו מיזם מחקרי, שמטרתו לפתח כלים לגילוי מוקדם של מחלות בעזרת מחקרים גנטיים וביולוגיים.
עיקרו של הפרויקט ביצירת בנק של דגימות ביולוגיות (כגון דם, שתן, ועוד), אשר יאפשר לחוקרים לבצע מחקרים שיובילו להבנה כיצד הפרופיל הגנטי יכול להשפיע על הסיכון לפתח מחלה מסוימת, או על הטיפול בה.
דגימות של "טיפה למחקר" משמשות למחקר במגוון תחומים ובהם: מציאת הקשר בין גנטיקה ובעיות שמיעה, התאמת אישית של טיפול בחולי סרטן, חיפוש סמנים מוקדמים למחלת אלצהיימר, פיתוח בדיקות גנטיות לאפיון סיכון מוגבר למחלות של מערכת העצבים המרכזית ולמחלות מטבוליות ועוד.
המשרד לביטחון אנרגטי ונטו אפס (בריטניה)

| --- | --- |

 המשרד לביטחון  אנרגטי ונטו אפס
 מידע כללי
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 תאריך הקמה:  7 בפברואר 2023
 ממשלה:   ממשלת בריטניה
 שר:  אד מיליבנד
 מטה מרכזי:  3-8 Whitehall Place, London, SW1A 2EG
 אתר המשרד לביטחון אנרגטי ונטו אפס
 
המשרד לביטחון אנרגטי ונטו אפס (באנגלית: Department for Energy Security and Net Zero (DESNZ)) הוא משרד ממשלתי בקבינט של ממשלת בריטניה האחראי על אבטחת אספקת האנרגיה של בריטניה לטווח ארוך, שיפור היעילות האנרגטית.
מזכיר המדינה לענייני ביטחון אנרגטי ונטו אפס הנוכחית הוא אד מיליבנד.
היסטוריה

עם כניסתו לתפקיד ראש ממשלת בריטניה, רישי סונאק סימן את מחויבותו לספק נטו אפס של פליטת גזי החממה, ולקיים את ההתחייבות שהתחייבה בריטניה בוועידת האקלים בגלאזגו שנה קודם לכן. באמצעות הקמת משרד חדש.
ב-7 בפברואר הודיע סונאק על הקמת המשרד לביטחון אנרגטי ונטו אפס אשר סמכויותיו נלקחו מהמשרד לעסקים, אנרגיה ואסטרטגיה תעשייתית; גרנט שאפס מונה למזכיר המדינה לענייני ביטחון אנרגטי ונטו אפס הראשון.
תפקידים

תפקידי המשרד לביטחון אנרגטי ונטו אפס:
אבטחת אספקת אנרגיה של בריטניה.
הבטחת שוקי אנרגיה תקינים.
עידוד יעילות אנרגטית.
ניצול ההזדמנויות של נטו אפס להוביל את העולם בתעשיות ירוקות חדשות.
להבטיח שבריטניה תעמוד בכמויות פליטת זי החממה המחייבים מבחינה משפטית ובמחויבויות נטו אפס.
סוכנויות בת

למשרד לביטחון אנרגטי ונטו אפס סוכנויות בת הכפופות לו ביניהם:
רשות המשטרה הגרעינית האזרחית – מפקחת על המשטרה הגרעינית האזרחית (CNC) ומוודאת שהשיטור שלה עונה על הצורך של החברות המפעילות גרעין.
רשות הפחם – אחראית על רישוי כריית פחם בבריטניה, ניהול בעיות הבטיחות, התמודדות עם זיהום מים שנגרם מכריית פחם.
הוועדה לשינויי אקלים – מייעצת לממשלה לגבי יעדי פליטות ומדווחת לפרלמנט על ההתקדמות בהפחתת פליטת גזי חממה.
הגרעין הבריטי הגדול – תומכת בתעשיית הגרעין של בריטניה על ידי מתן הזדמנויות טובות יותר להשקעות.
רשות המעבר בים הצפוני – מעניקה רישיון, מווסתת ומשפיעה על תעשיות הנפט והגז, מימן מהחוף ואחסון פחמן בבריטניה.
הרשות לפירוק גרעיני – אמונה על ניקוי אתרי גרעין שיצאו משימוש בצורה בטוחה, ומאובטחת.
סליקס פיננסים בע"מ – מספקת מימון ממשלתי למגזר הציבורי, כולל הממשלה המרכזית, לשיפור יעילות האנרגיה, הפחתת פליטת פחמן והורדת חשבונות האנרגיה.
הרשות לאנרגיה אטומית
הערות שוליים

↑  Response to the creation of the new UK Department for Energy Security and Net Zero, Grantham Research Institute on climate change and the environment (באנגלית)
↑  About us, GOV.UK (באנגלית)
↑  Departments, agencies and public bodies - GOV.UK, www.gov.uk (באנגלית)
מרגרט אולוון מקמילן

| --- | --- |

 לידה:  23 בדצמבר 1943 (בת 80) טורונטו, קנדה 
 מדינה:  קנדה 
 השכלה:  סנט הילדס קולג', אוקספורד  טריניטי קולג'  קולג' סנט אנטוני (אוקספורד) 
 מעסיק:  קולג' סנט אנטוני (אוקספורד), טריניטי קולג', אוניברסיטת ריירסון, אוניברסיטת טורונטו 
 פרסים והוקרה:  פרס המושל הכללי של קנדה לכתיבה לא בדיונית בשפה האנגלית (2003)  פרס הסל-טילטמן (2002)  Jean-Michel Gaillard Prize (2007)  honorary Fellow of the Learned Society of Wales (2020)  מדליית מדליקוט (2015)  פרס ביל גיפורד (2002)  עמית החברה המלכותית לספרות  שותף במסדר קנדה  מסדר ההצטיינות  מסדר עמיתי הכבוד 
 margaretmacmillan.com
 
מרגרט אולוון מקמילן (באנגלית: Margaret Olwen MacMillan; נולדה ב־23 בדצמבר 1943) היא היסטוריונית קנדית, סופרת ומרצה באקדמיה. היא פרופסורית באוניברסיטת אוקספורד באנגליה, ובאוניברסיטת טורונטו ובעבר שימשה פרופסורית באוניברסיטת ריירסון וראש מכללת טריניטי קולג’ (אוניברסיטת טורונטו). היא כתבה ספרים זוכי פרסים, השתתפה בסדרת הרצאות כלל-עולמית של ה-BBC וכיום היא ממשיכה לפרסם במגוון רב של כתבי עת ולהרצות בפורומים אקדמיים. תחום התמחותה הוא היסטוריה ויחסים בינלאומיים, ובפרט מלחמת העולם הראשונה והאימפריה הבריטית בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
קורות חיים > ילדות

מרגרט מקמילן נולדה ב-1943 בטורונטו, קנדה. הוריה הם רוברט מקמילן, רופא ממוצא סקוטי, ואלונד קרי אוונס, אישה ממוצא וולשי מכובד: סבא-רבא של מקמילן מצד אמה הוא דייוויד לויד ג'ורג', שהיה ראש ממשלת בריטניה. אביה בילה את רוב זמנו בנסיעות עסקיות, וכתוצאה מכך מרבית ילדותה עברה עליה בחברת אמה, אחותה ושלושת אחיה. למלחמת העולם השנייה, שהתרחשה באותו הזמן, לא הייתה השפעה רבה על חייה.
קורות חיים > לימודים

משפחתה של מקמילן עברה ללונדון עם סיום מלחמת העולם השנייה, כדי שאביה ישלים את בחינות ההסמכה לרפואה. היא למדה בבתי ספר בקנדה ובאנגליה וסיימה בית ספר תיכון בפנימייה אנגלית לבנות, בה היו מורים שניסו לרפות את ידיה בטענה שלא תצליח בעולם האקדמי. הדבר רק נתן לה מוטיבציה להמשיך בדרכה ולהצטיין. הוריה ייחסו חשיבות רבה להשכלתה ואביה עמד על כך שתלמד לתואר ראשון בקנדה. לפיכך, עשתה מקמילן את התואר הראשון שלה בהיסטוריה בטריניטי קולג' של אוניברסיטת טורונטו בשנת 1962. התואר היה חוויה משמעותית בחייה, בין היתר משום שהדעה הרווחת בזמנים אלו הייתה שנשים לא אמורות לעסוק במקצועות אקדמיים, ובפרט לא בהיסטוריה צבאית. את התואר השני בפוליטיקה היא עשתה באוניברסיטת אוקספורד, ובמסגרתו כתבה תזה על הצבא ההודי מאז עצמאותה של הודו. אחרי שהייה של שנה בהודו לצורך לימודים היא השלימה את הדוקטורט שלה ב-1974, גם הוא באוניברסיטת אוקספורד, ועשתה את המחקר שלה על העמדות הפוליטיות והחברתיות של הבריטים בהודו.
קורות חיים > קריירה אקדמית

מ-1975 עד 2002 שימשה מקמילן כפרופסור במחלקה להיסטוריה של אוניברסיטת ריירסון בטורונטו, ואף שימשה כראש המחלקה. שם, היא מספרת, למדה להפוך את התכנים אותם היא מלמדת למעניינים ולנגישים יותר, והתנסות זו תרמה לה רבות בעת כתיבת ספריה. בנוסף לכך, היא הייתה ראשת המכללה של טריניטי קולג' (אוניברסיטת טורונטו) ונשיאת אנטוני סטריט קולג' באוקספורד.
מ-1995 עד 2003 לקחה מקמילן חלק בעריכת כתב העת הבינלאומי של קנדה. היא משמשת כחברה בוועדי ההנהלה של המכון הקנדי לעניינים בינלאומיים, המועצה האטלנטית של קנדה, היסטוריקה, קרן מורשת אונטריו וחברת צ'רצ'יל לקידום הדמוקרטיה הפרלמנטרית. בנוסף, היא עמיתה בחברה המלכותית לספרות ובמכללת מאסי של אוניברסיטת טורונטו.
למקמילן הוענקו תוארי כבוד של אוניברסיטת קינגס קולג', המכללה הצבאית המלכותית של קנדה, אוניברסיטת מערב אונטריו, קולג' אוניברסיטת הורון, אונירסיטת קלגרי, אוניברסיטת בישופס, אוניברסיטת ממוריאל של ניופאונדלאנד, אוניברסיטת טורונטו ואוניברסיטת ריירסון. ב-2006 היא נבחרה להיות קצינה במסדר קנדה, וב-2015 הפכה לעמיתה במסדר. ב-2018 היא הפכה לחברת כבוד בממלכה המאוחדת.
פעילות מקצועית

מרגרט מקמילן מתמחה בהיסטוריה צבאית ובינלאומית, בדגש על מלחמת העולם הראשונה והאימפריה הבריטית. כך, למשל, בספרה הראשון והמפורסם "Women of the Raj" (בתרגום חופשי - נשות הראג'; 1988) מתארת מקמילן את חייהן של הנשים הבריטיות שגרו בהודו בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, בתקופה בה שלטה האימפריה הבריטית בהודו. בעזרת ראיונות, רומנים, מכתבים וציורים היא מציגה את השגרה היומיומית שלהן, את מחשבותיהן, את הקשיים איתם הן מתמודדות ועוד.
בספרה האחרון, "War: How Conflict Shaped Us" (בתרגום חופשי - מלחמה: איך קונפליקט עיצב אותנו; 2020), מקמילן בוחנת את הדרכים בהן מלחמות השפיעו על בני האדם, לטובה או לרעה, ואת השינויים שהמין האנושי היה צריך לעבור כתוצאה מהן. היא מנתחת את השפעות המלחמה ממספר נקודת מבט, ביניהן פוליטית, חברתית ומגדרית.
מקמילן פעילה גם בתקשורת ומתראיינת בקביעות לכתבי עת נחשבים כמו ה-"גרדיאן" וה-"ניו יורק טיימס", ובישראל התראיינה לעיתון "הארץ". בראיונותיה היא מדברת על מגוון נושאים, ביניהם ייצוגים של מלחמת העולם הראשונה באומנות, הקשר בין אלימות לטבע האדם והאופן שבו מלחמות מאיצות את התפתחות העולם המודרני.
ב-2018 הייתה מקמילן המרצה השנתית בפרויקט ה-"Reith Lectures" של ה-BBC, שבמסגרתן בכל שנה דמות מובילה אחרת משדרת סדרת הרצאות בתחום בו היא עוסקת. הרצאותיה של מקמילן עוסקות בהיבטים שונים של מלחמות, כגון האופן שבו חיילים ולוחמים נתפסים בעיני הציבור והניסיונות הרבים לשים קץ לכלל המלחמות.
מספריה

נשות הראג'. הוצאת ת'יימס & הדסון, 1988
קנדה ונאט"ו: עבר לא פשוט, עתיד לא בטוח. הוצאת ואטרלו, 1990
המאה הלא פשוטה: יחסים בין-לאומיים 1900–1990. הוצאת קנדלהאנט, 1996.
מפלגות מנוכרות: קנדה ואוסטרליה במאה העשרים. נכתב עם פרנסין מקנזי. הוצאת אוניברסיטת קולומביה הבריטית, 2003.
עושי שלום: ועידת השלום בפריז בשנת 1919 וניסיונה לשים סוף למלחמות. הוצאת ג'ון מארי, 2003.
בית קנדה: אחוזת רידו והמצאת הבית הקנדי. נכתב עם מרג'ורי האריס ואן ל. דז'ארדן. הוצאת קנופף קנדה, 2004.
ניקסון בסין: השבוע ששינה את העולם. הוצאת ויקינג קנדה, 2006.
השימושים והשימושים לרעה בהיסטוריה. הוצאת פינגווין קנדה, 2008.
סטיבן ליקוק. הוצאת פינגווין גרופ ארצות הברית, 2009.
המלחמה שסיימה את השלום: כיצד אירופה נטשה את השלום למלחמת העולם הראשונה. הוצאת פרופיל בוקס, 2013.
אנשי ההיסטוריה: דמויות והעבר. הוצאת האוס אוף אנאסי פרס, 2015.
מלחמות: איך קונפליקט עיצב אותנו. הוצאת ראנדום האוס, 2020.
הערות שוליים

↑  Biography, www.margaretmacmillan.com
↑  www.universityaffairs.ca, web.archive.org, ‏2004-10-28
↑  "My Mother's House: An essay by Margaret MacMillan". The Toronto Star (בCanadian English). 2020-03-24. ISSN 0319-0781. נבדק ב-2021-11-14.
↑  Margaret MacMillan, On Becoming an Historian, https://issforum.org/essays/PDF/E316.pdf
↑  Biography of Margaret Olwen MacMillan, web.archive.org, ‏2011-05-20
↑  Valpy, Michael (2005-06-22). "MacMillan turns a new page after Paris 1919". The Globe and Mail (בCanadian English). נבדק ב-2021-11-14.
↑  MacMillan, Margaret, Munk School of Global Affairs and Public Policy (באנגלית אמריקאית)
↑  Warden, web.archive.org, ‏2008-09-15
↑  Margaret MacMillan, Department of History, ‏2019-11-07 (באנגלית)
↑  Women of the Raj, thamesandhudson.com (באנגלית)
↑  War: How Conflict Shaped Us by Margaret MacMillan: 9780593132371 | PenguinRandomHouse.com: Books, PenguinRandomhouse.com (באנגלית אמריקאית)
↑  Margaret MacMillan | The Guardian, the Guardian (באנגלית)
↑  MacMillan, Margaret (2013-12-13). "Opinion | The Great War's Ominous Echoes". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-11-14.
↑   צח יוקד, אתם לא מבינים עד כמה מלחמות תורמות לאנושות. שיחה עם חוקרת שמכה גלים, באתר הארץ, 3 בדצמבר 2020
↑  Professor Margaret MacMillan to go on tour recording BBC Radio 4’s Reith Lectures in June, www.bbc.co.uk (באנגלית)
↑  BBC Radio 4 - The Reith Lectures, Margaret MacMillan - The Mark of Cain - Available now, BBC (באנגלית בריטית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301452905171  PLWABN: 9810614614805606  BIBSYS: 98040621  BNE: XX1560383  BnF: cb14518441d (data)  CANTIC: a11092038  CiNii: DA04554955  GND: 132495791  ICCU: TO0V423829  ISNI: 0000 0001 0911 1493  LCCN: n87126516  LNB: 000225238  MusicBrainz: 260094f9-c27b-4b10-93b6-c478ba259b33  NDL: 01104450  NKC: mzk2004263469  NLA: 52324309  NLG: 206541  NLK: KAC200909489  NSK: 000489526  NTA: 073506923  RERO: 02-A003547207  SELIBR: 369108  SUDOC: 068947283  VIAF: 66698923   WorldCat (עם VIAF): 66698923
טים דאנקן

טימותי "טים" ת'אודור דאנקן (באנגלית: Timothy "Tim" Theodore Duncan; נולד ב-25 באפריל 1976) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ובהווה עוזר מאמן בקבוצת סן אנטוניו ספרס מליגת ה-NBA. דאנקן שיחק במשך 19 עונות בספרס בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר, וזכה עימה בחמש אליפויות ה-NBA. נחשב בעיני רבים ככדורסלן הטוב בהיסטוריה בעמדת הפאוור פורוורד, ולאחד מגדולי השחקנים בכל הזמנים.
דאנקן, הוא אחד מבין שני השחקנים היחידים שזכו באליפות ה-NBA בשלושה עשורים שונים. הוא זכה בתואר רוקי השנה בעונתו הראשונה בליגה, נבחר פעמיים ל-‏MVP של העונה הסדירה ושלוש פעמים ל-‏MVP של סדרת הגמר, 10 פעמים נמנה עם חברי חמישיית העונה ו-8 פעמים עם חברי חמישיית ההגנה של העונה. כמו כן הוזמן 15 פעמים למשחק האולסטאר.
באפריל 2020 פורסם כי נבחר להיכל התהילה של הכדורסל, בו הוצג באופן רשמי במאי 2021.
ראשית חייו

דאנקן נולד בכריסטיאנסטד שבאי סנט קרואה, הגדול ביותר מבין איי הבתולה של ארצות הברית. אמו, איון, הייתה מיילדת ואילו אביו, ויליאם, עבד כבנאי. בילדותו היה דאנקן תלמיד מצטיין ושאף להשתתף במשחקים האולימפיים בתור שחיין, בדומה לאחותו הגדולה, טרישה. כנער הצטיין דאנקן בשחייה ובלט במיוחד במשחים בסגנון חופשי. הוא שאף להשתתף באולימפיאדת ברצלונה ב-1992 כחלק מנבחרת השחייה של ארצות הברית.
סופת ההוריקן "הוגו", שפשתה ב-1989 באיים הקאריביים ובארצות הברית, הרסה את בריכת השחייה האולימפית היחידה באי, ודאנקן נאלץ להתאמן בשחייה באוקיינוס. השחייה באוקיינוס לא הייתה נוחה והתלהבותו מהשחייה פחתה. מספר ימים לפני יום הולדתו ה-14 נפטרה אמו ממחלת הסרטן, אירוע שלו הייתה השפעה רגשית ניכרת עליו. דאנקן לא שב לשחייה תחרותית לאחר מכן, אך השתכנע לשוב לפעילות ספורטיבית ולהתנסות בכדורסל.
על אף שהתקשה תחילה להסתגל לכדורסל, בשל מידות גופו הרחבות, הוא התבלט במשחקו בקבוצת הכדורסל של תיכון סנט דאנסטן (St. Dunstan). בשנתו האחרונה בתיכון קלע 25 נקודות בממוצע למשחק. בשל כישרונו הזמינוהו מספר אוניברסיטאות ללמוד אצלן ולהצטרף לנבחרותיהן בכדורסל. מאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת וייק פורסט, דייב אודום, הוא מאלו שגילו בו עניין: הוא חיפש שחקן גבוה ופיזי, בעל כישורי קליעה טובים מתחת לסל, והוא התעניין בדאנקן לאחר ששמע כי בזכותו הסתיים משחק רחוב קבוצתי שבו שיחק מול כוכב ליגת ה-NBA, אלונזו מורנינג, בתוצאת תיקו. דאנקן בחר בסופו של דבר אכן להצטרף לאוניברסיטת וייק פורסט.
במהלך שנותיו בוייק פורסט זכה דאנקן פעמיים באליפות חטיבת החוף האטלנטי (ACC) של ליגת המכללות. בשנת 1997 זכה בשלושה תארים המוענקים לשחקן המצטיין בליגת המכללות של ארצות הברית: פרס נייסמית', פרס ג'ון אר. וודן והפרס מטעם התאחדות עיתונאי הספורט. באותה עונה קלע 20.8 נקודות בממוצע למשחק והוביל את דירוג הריבאונדים בליגת המכללות עם 14.7 בממוצע. את הקריירה שלו במכללה סיים דאנקן כחוסם השני בטיבו בתולדות הכדורסל במכללות. לאחר שסיים לימודי תואר ראשון בפסיכולוגיה, החליט דאנקן להעמיד עצמו לבחירה בדראפט של ליגת ה-NBA ב-1997.
קריירת כדורסל ב-NBA > בתור מוביל סן אנטוניו

בעקבות פרישתו של דייוויד רובינסון, נותר דאנקן לבדו כמובילה של סן אנטוניו ספרס. הוא הוביל קבוצה שכללה את הסנטר הסלובני ראשו נסטרוביץ', הסמול פורוורד ברוס בואן שהצטיין בהגנה, הקלע הארגנטינאי מאנו ג'ינובילי והרכז הצרפתי הצעיר טוני פארקר. מהספסל עלו הפאוור פורוורד רוברט הורי, שהיה קלע בולט, הידו טורקוגלו שהפגין יכולה טובה בהיבטים שונים על המגרש וכן מליק רוז וקווין ויליס הוותיקים. בעונת 2003/2004 השיג דאנקן ממוצעים של 22.3 נקודות ו-12.4 ריבאונדים למשחק והוביל את קבוצתו לחצי גמר המערב, שם פגשו שוב הספרס את לוס אנג'לס לייקרס. במשחק החמישי בסדרה קלע דאנקן סל שהציב את סן אנטוניו ביתרון של נקודה 0.4 שניות לסיום. למרות הזמן הקצר שנותר הצליח דרק פישר לקלוע עם הבאזר ולהוביל את הלייקרס לניצחון במשחק. סן אנטוניו הפסידה לבסוף 2–4 בסדרה; דאנקן הצביע על הגנתה החזקה של הלייקרס כגורם להפסד.
סן אנטוניו שאפה להחזיר לעצמה את תואר האליפות בעונה הבאה, 2004/2005 למרות ממוצעים נמוכים של דאנקן ביחס לעונות הקודמות (20.3 נקודות ו-11.1 ריבאונדים למשחק), סיימה סן אנטוניו במקום השני במערב לקראת משחקי הפלייאוף. סן אנטוניו הדיחה את דנוור נאגטס בסיבוב הראשון ופגשה את סיאטל סופרסוניקס בחצי גמר המערב. דאנקן הוביל את קבוצתו לניצחונות בפערים גבוהים בשני המשחקים האחרונים בסדרה מול סיאטל, והוביל אותה לגמר המערב מול פיניקס סאנס, שאופיינה במשחקה המהיר. לאחר ניצחון מול הסאנס המשיך עם קבוצתו לגמר ה-NBA מול דטרויט פיסטונס. בסדרת הגמר שמר דאנקן על הסנטר בן וולאס, שהצטיין במשחקו ההגנתי ונבחר לפני כן פעמיים לשחקן ההגנה של העונה. לאחר שני ניצחונות, שהעלו את סן אנטוניו ליתרון 0–2 בסדרה, הקשתה דטרויט על דאנקן והכריחה אותו לשחק רחוק מהסל. הפיסטונס אף הצליחו לנצח בשני המשחקים הבאים. במשחק השביעי, במצב של 3-3 בסדרה, הצטיין דאנקן והוביל את סן אנטוניו לניצחון על דטרויט ולזכייה באליפות נוספת. דאנקן זכה שוב בתואר ה-MVP של סדרת הגמר והצטרף למייקל ג'ורדן, שאקיל אוניל ומג'יק ג'ונסון כאחד מארבעת השחקנים היחידים שזכו בתואר זה שלוש פעמים.
במהלך עונת 2005/2006 סבל דאנקן מדורבן לאורך רוב העונה, ובשל כך, בין היתר, קבע ממוצעים נמוכים יחסית לתוצאותיו בעונות הקודמות – של 18.6 נקודות, 11 ריבאונדים, 3.2 אסיסטים ו-2 חסימות למשחק. לאחר שמונה שנים רצופות שבהן נבחר לחמישייה הראשונה של העונה, הוא לא זכה בתואר. דאנקן שב להציג רמת משחק גבוהה במשחקי הפלייאוף של אותה עונה. בסדרת חצי גמר המערב, בהתמודדות מול דאלאס מאבריקס, הוא שיחק מול כוכבה של דאלאס דירק נוביצקי, וקלע 32.2 נקודות בממוצע, לעומת 27.1 של נוביצקי. הן נוביצקי והן הסנטר אריק דמפיר התקשו לעצור את דאנקן בשמירה האישית. עם זאת, במשחק השביעי, במהלך ההארכה של המשחק, קלע דאנקן רק אחת משבע זריקותיו מהשדה כאשר התמודד מול הסנטר המחליף של דאלאס, דסגנה דיופ. בכך היה מהאחראים להפסדה של סן אנטוניו במשחק, שבעקבותיו הודחה מהפלייאוף,
בעונה הבאה, 2006/2007 השיג דאנקן ממוצעים של 20 נקודות, 3.4 אסיסטים ו-2.4 חסימות למשחק, והיה לסנטר הפותח במשחק האולסטאר של 2007, לאחר פציעתו של יאו מינג. במשחקי הפלייאוף הוביל דאנקן את סן אנטוניו לניצחון 1–4 על דנוור נאגטס בסדרת הסיבוב הראשון, לניצחון 2–4 בסיבוב השני על פיניקס סאנס ולניצחון 1–4 מול יוטה ג'אז בגמר המערב. בגמר פגשה סן אנטוניו את קליבלנד קאבלירס, שאותה הוביל לברון ג'יימס. בסדרה זו לא זכה דאנקן בתואר ה-MVP של סדרת הגמר, בו זכה טוני פארקר, אך הצטיין בהגנה ובהתקפה ותרם לקבוצתו רבות. סן אנטוניו ניצחה במאזן 0–4 בסדרה, ודאנקן זכה באליפות הרביעית בקריירה שלו.
קריירת כדורסל ב-NBA > האליפות החמישית

כחודש לאחר תחילת עונת 2013/2014, ב-2 בדצמבר 2013, הפך דאנקן לשחקן המבוגר בתולדות ה-NBA שקולע לפחות 20 נקודות ומוריד 20 ריבאונדים באותו משחק, כשרשם 23 נקודות (כולל סל הניצחון במשחק) ו-21 ריבאונדים, בניצחון הספרס על אטלנטה הוקס. סן אנטוניו סיימה את העונה עם המאזן הטוב בליגה, 62–20, בעוד דאנקן מעמיד שורה סטטיסטית סולידית של 15.1 נקודות ו-9.7 ריבאונדים בממוצע למשחק. בסדרת הפלייאוף הראשונה התקשו הספרס מול המאבריקס, ובסופו של דבר גברו עליהם בשבעה משחקים לאחר ניצחון בתוצאה 119–96 במשחק המכריע. בשתי הסדרות הבאות גברה סן אנטוניו על פורטלנד ואוקלהומה סיטי בחמישה ושישה משחקים, בהתאמה, ובסדרת הגמר פגשה שוב את מיאמי היט. לאורך סדרת הגמר הציגו הספרס כדורסל התקפי קבוצתי ויעיל, כשהביסו את ההיט בתוצאה 4–1, ובפער ניצחונות ממוצע של 18 נקודות. בסדרת הגמר המשיך דאנקן להציג יכולת טובה, בגיל 38, עם 15.4 נקודות ו-10.0 ריבאונדים למשחק, אך מי שגנב את ההצגה היה הפורוורד הצעיר קוואי לנארד ששמר היטב על לברון ג'יימס, קלע 17.8 נקודות למשחק וזכה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר.
לאורך הפלייאוף שבר טריו השחקנים דאנקן-פארקר-ג'ינובילי את שיא ניצחונות הפלייאוף לשלישיית שחקנים יחדיו, עם 117 ניצחונות משותפים. עם זכייתו באליפות ה-NBA הפך דאנקן לשחקן השני אי פעם שזוכה באליפויות בשלושה עשורים שונים (רק ג'ון סאלי עשה זאת לפניו). חמש האליפויות בהן זכה גם הציבו אותו במקום ה-14 בתולדות הליגה (לצד 12 שחקנים נוספים), והוא הצטרף למייקל ג'ורדן, סקוטי פיפן, דניס רודמן וסטיב קר כשחקנים היחידים שזכו בחמש אליפויות מבלי לשחק עבור הלייקרס או הסלטיקס.
קריירת כדורסל ב-NBA > העונות האחרונות

ב-23 ביוני 2014 מימש דאנקן את אופציית השחקן שלו לעונה הבאה בשווי 10.3 מיליון דולר, וחזר לעונתו ה-18 עם הספרס. על אף מאזן ניצחונות מצוין 55–27, ובעקבות שיטת הדירוג ב-NBA, דורגה סן אנטוניו במקום השישי בלבד במערב, והפסידה ללוס אנג'לס קליפרס בסיבוב הראשון, בתוצאה 4–3. בסיום העונה נבחר דאנקן בפעם האחרונה בקריירה לחמישייה השלישית של העונה ולחמישיית ההגנה השנייה, לאחר שרשם ממוצעים של 13.9 נקודות, 9.1 ריבאונדים ו-2.0 חסימות למשחק.
לקראת עונת 2015/2016 הצטרף לספרס שחקן האולסטאר למרכוס אולדרידג', ודאנקן עצמו האריך את חוזהו בקבוצה לשנתיים נוספות עבור 10.5 מיליון דולר. בניצחון סן אנטוניו מול ניו יורק ניקס במשחק הרביעי של העונה, הפך דאנקן לשחקן בעל מספר הניצחונות הרב ביותר עם קבוצה אחת, כשניצח את משחקו ה-954 עם הספרס (הוא חלף על פני ג'ון סטוקטון מיוטה ג'אז שהחזיק בשיא עד אז). ב-2 בינואר 2016 סיים דאנקן משחק מול יוסטון רוקטס ללא אף נקודה במאזנו, לראשונה בקריירה, ובכך קבע את שיא ה-NBA למשחקים רצופים מתחילת הקריירה עם נקודה אחת לפחות על 1,359. סן אנטוניו סיימה את העונה עם מאזן הניצחונות הטוב בתולדות המועדון, 67–15, וכן השוותה את שיא הליגה לניצחונות בית בעונה עם מאזן 40–1 באולמה הביתי (הסלטיקס קבעו הישג זהה בעונת 1985/1986). העונה ההיסטורית של הספרס נרשמה בעיקר הודות ליכולת מצוינת של צמד הפורוורדים לאונרד ואולדריג', ועל אף שיאי קריירה שליליים של דאנקן בנקודות (8.6), ריבאונדים (7.3) וחסימות (1.3) למשחק. לפלייאוף עלתה סן אנטוניו מהמקום השני במערב וניצחה את ממפיס בסיבוב הראשון בארבעה משחקים, אך בסיבוב השני הפסידה לאוקלהומה סיטי בתוצאה 4–2 והודחה. במשחק השישי של הסדרה, שבדיעבד התברר כמשחק האחרון שלו בקריירה, קלע דאנקן 19 נקודות והוריד 5 ריבאונדים.
ב-11 ביולי 2016 הודיע דאנקן על פרישה מכדורסל מקצועני, אחרי 19 עונות ב-NBA. בעת פרישתו ניצב במקום השישי בתולדות הליגה בריבאונדים (15,091), ובמקום החמישי בחסימות (3,020).
ב-18 בדצמבר 2016 הפרישה סן אנטוניו ספרס את החולצה של דאנקן מספר 21 ותלתה אותה במרומי אולם AT&T סנטר. בטקס שבו נכחו שחקני העבר שאיתם שיתף פעולה, מאמניו לאורך השנים וילדיו ובני משפחתו.
קריירת אימון

ב-22 ביולי 2019 מונה דאנקן לעוזר מאמן בסן אנטוניו ספרס.
נבחרת לאומית

בשנת 1998 זומן דאנקן לסגל נבחרת ארצות הברית לאליפות העולם בכדורסל. הנבחרת הוחלפה מאוחר יותר בשחקני ליגת ה-CBA ובשחקני מכללות בשל שביתת השחקנים ב-NBA.‏ לדאנקן הזדמן לראשונה לשחק עבור הנבחרת הלאומית האמריקאית בשנת 1999, כאשר זומן לסגל הנבחרת לאליפות אמריקה, ששימשה גם מוקדמות האולימפיאדה. במהלך האליפות קבע ממוצעים של 12.7 נקודות, 9.1 ריבאונדים ו-2.4 חסימות למשחק, וסייע לנבחרתו לסיים עם מאזן של 0–10 בדרך להשגת הכרטיס לאולימפיאדת סידני 2000. פציעה בברך מנעה ממנו להשתתף בטורניר האולימפי.
ב-2003 זומן דאנקן שוב לשורות נבחרת ארצות הברית, לקראת אליפות אמריקה, שבה השיגה עשרה ניצחונות והעפילה לאולימפיאדת אתונה 2004.‏ הוא פתח בחמישייה בכל משחקי נבחרתו שבהם השתתף, וכן השיג את הממוצעים הטובים ביותר בנבחרת: 15.6 נקודות, 8 ריבאונדים ו-1.5 חסימות, עם 60.7 אחוזי קליעה בזריקות מהשדה. באולימפיאדת אתונה הפסידה ארצות הברית בשלושה ממשחקיה, וזכתה רק במדליית ארד. הפסדים אלו, באולימפיאדה בודדת, היו רבים במספרם מהפסדי הנבחרת האמריקאית בכל האולימפיאדות הקודמות ביחד. הייתה זו גם הפעם הראשונה שבה נבחרת ארצות הברית לא זכתה במדליית הזהב האולימפית, מאז שהורשו שחקני NBA להיכלל בשורותיה של הנבחרת. לאחר הטורניר הצהיר דאנקן כי, ככל הנראה, הקריירה שלו בנבחרת הלאומית הגיע לסיומה. בסך הכול השתתף דאנקן בחמישה קמפיינים של נבחרת ארצות הברית, ושיחק ב-40 משחקים בינלאומיים.
סגנון משחק

דאנקן פתח לרוב בעמדת הפאוור פורוורד, אך היה יכול לשחק גם בעמדת הסנטר. בממוצעי הקריירה השיג "דאבל דאבל" בנקודות ובריבאונדים, הוא נחשב לאחד מהשחקנים הפרודקטיביים ב-NBA בדורו. הוא נבחר לאחת מחמישיות העונה ולאחת מחמישיות ההגנה בכל עונה מאז שנתו הראשונה בליגה, ב-1998, והיה מועמד קבוע לזכייה בתוארי ה-‏MVP של העונה הסדירה ולתואר שחקן ההגנה של העונה. מלבד היותו אחד משחקני ההגנה הטובים ב-NBA, דאנקן מדורג בקביעות כאחד מהקולעים, מורידי הריבאונדים והחוסמים הטובים בליגה. חולשתו העיקרית היא בעת זריקות מקו העונשין, כאשר ממוצע הקריירה שלו בזריקות אלה עומד על הצלחה של פחות מ-70%.‏
דאנקן אף ידוע כשחקן המתעלה ברגעים חשובים, ולראיה – הוא זכה שלוש פעמים בפרס ה-‏MVP של סדרת הגמר וממוצעיו לאורך הקריירה, במשחקי הפלייאוף, גבוהים מממוצעיו במהלך העונה הסדירה. שחקן העבר ביל ראסל, שזכה באליפות ה-NBA אחת עשרה פעמים, החמיא לדאנקן על יכולת המסירה שלו, והגדיר אותו אחד מהשחקנים האפקטיביים בדורו. בשל יכולותיו המגוונות, מומחי כדורסל רבים רואים בדאנקן את אחד מגדולי השחקנים בתולדות ה-NBA ששיחקו בעמדת הפאוור פורוורד.‏‏ כמו כן, מאמן הספרס פופוביץ' וחבריו לקבוצה פארקר וג'ינובלי ראו בדאנקן בעל תפקיד משמעותי בהצלחתה של סן אנטוניו.‏ מתנגדיו של דאנקן, לעומת זאת, מתייגים אותו כ"משעמם" בשל סגנון משחקו הפשוט, אך יעיל. לאחר זכייתו הראשונה באליפות בשנת 1999, תיאר אותו המגזין ספורטס אילוסטרייטד כ-"MVP שקט ומשעמם", תדמית שדבקה בו עד היום.
מחוץ לכדורסל

לטים דאנקן יש שתי אחיות גדולות, שריל וטרישה. בדומה אליו, גם הן היו ספורטאיות מצטיינות: שריל הייתה אלופה בשחייה לפני שהפכה לשמש אחות, וטרישה ייצגה את איי הבתולה של ארצות הברית באולימפיאדת סיאול 1988 בשחייה.‏ ב-2001 נישא לאיימי, מעודדת לשעבר של קבוצת אוניברסיטת וייק פורסט. לזוג נולדו שני ילדים, סידני ילידת 2005 ודרייבן, יליד 2007. השניים התגרשו ב-2013.
"קרן טים דאנקן", נועדה להגביר את המודעות של בני הנוער לבריאות, לחינוך, לספורט ולתרבות, בסן אנטוניו, בוינסטון סיילם ובאיי הבתולה של ארצות הברית. הקרן מקיימת שני אירועי התרמה בכל שנה. בין השנים 2001 ו-2002 אספה הקרן מעל 350,000 דולר לסיוע במלחמה בסרטן השד ובסרטן הערמונית.
דאנקן העיד על אמו כמקור ההשראה העיקרי שלו מילדותו. כמו כן, אמר דאנקן כי הוא בחר ללבוש את חולצה מספר 21 במשחקי הכדורסל, מאחר שהיה זה מספר חולצתו של אחיו החורג, ששכנע את טים לעבור לענף הכדורסל, במקום ענף השחייה התחרותית. הוא תיאר את שחקן לוס אנג'לס לייקרס, מג'יק ג'ונסון, כדמות שהיוותה עבורו מודל לחיקוי בילדות.
בשל השילוב של הצלחתו ושל אישיותו הצנועה, דאנקן קיבל את עיטור הכבוד (Medal of Honor) של סנט קרואה, העיטור הגבוה ביותר שמעניקה סנט קרואה לאזרחיה.
בשנת 2000 הופיע דאנקן על עטיפת המשחק NBA Live.