stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקנונז
היסטוריה

ריאן קלפהאם ופול דייוויס, שהיו חברים מילדותם, החלו להלחין יחד מוזיקה בשנות העשרה שלהם. בשנת 2013, ג'וי פרסמה פרסומת באתר Craigslist שהיא מחפשת להקה שמחפשת זמרת. קלפהאם ודייוויס התחברו לג'וי, כך היא גויסה כסולנית הראשית של הלהקה.
הקנונז הוציאו את ה-EP הראשון שלהם Up All Night ב-2014. לאחר מכן הלהקה הוציאה את אלבום הבכורה שלה Night Drive בשנת 2017, כמו גם EP שני, In a Heartbeat, בשנה שלאחר מכן. Shadows, האלבום השני של Cannons, יצא ב-2019.  "Fire for You", הסינגל הראשון מ- Shadows, זכה הצלחה מסחרית משמעותית לאחר שהופיע בפרק משנת 2020 של סדרת הטלוויזיה הקומית-דרמה Never Have I Ever. הלהקה חתמה לאחר מכן בקולומביה רקורדס. בתחילת 2021, "Fire for You" הגיע למקום הראשון במצעד בילבורד. Fever Dream, אלבומה השלישי של הלהקה, יצא במרץ 2022.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

| כותרת | פרטים |
| --- | --- |
נסיעה לילית (Night Drive):  יצא: 12 במאי 2017   חברה: הוצאה עצמית  פורמטים: הורדה דיגיטלית
צללים (Shadows):  יצא: 12 ביולי 2019   חברה: אנטי שביר  פורמטים: הורדה דיגיטלית
חלום חום (Fever Dream):  יצא: 25 במרץ 2022  חברה: קולומביה  פורמטים: הורדה דיגיטלית
דיסקוגרפיה > אי. פי.

| כותרת | פרטים |
| --- | --- |
ער כל הלילה (Up All Night):  יצא: 1 בספטמבר 2014   חברה: אישי  פורמטים: הורדה דיגיטלית
בקצב לב (In A HeartBeat):  יצא: 13 ביולי 2018   חברה: הוצאה עצמית  פורמטים: הורדה דיגיטלית
קברים:  יצא: 30 באפריל 2021   חברה: קולומביה  פורמטים: הורדה דיגיטלית
הערות שוליים

1 2 3 4  Levy, Mara (15 באוקטובר 2020). "'I hope as a band we continue experimenting, and always give our fan base something new and refreshing.' We chat with the band Cannons". The Digital Fix. נבדק ב-26 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Dunn, Simon (15 באוקטובר 2020). "Getting To Know Cannons, Is A Harry Styles Collab Imminent?". WRRV. נבדק ב-26 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hay, Kayla (17 ביולי 2019). "Cannons' 'Fire for You' sparks disco fever, release debut album Shadows". The Deli. נבדק ב-12 במאי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  References for peak positions on the Billboard Alternative Airplay chart:
1 2  "Fever Dream by Cannons". United States: Apple Music. נבדק ב-8 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Night Drive by Cannons". United States: Apple Music. נבדק ב-26 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Shadows by Cannons". United States: Apple Music. נבדק ב-26 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Up All Night EP by Cannons". United States: Apple Music. נבדק ב-26 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "In a Heartbeat – EP by Cannons". United States: Apple Music. נבדק ב-26 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Covers by Cannons – Single by Cannons". United States: Apple Music. נבדק ב-12 במאי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: eb9eb9f8-c691-4fef-9bdf-0cbffbfa42ee
ויקיאנה

ציד מכשפות: שרפת שלוש מכשפות בבאדן (1585).
וויקיאנה (בגרמנית: Wickiana) הוא אחד האוספים החשובים ביותר של דיווחי חדשות ומסמכים הקשורים לאירועים אקטואליים מהמאה ה-16, בצורה של עלונים בודדים ומאוירים, חוברות, הדפסים, טקסטים כתובים ביד וציורים. אוסף זה מהווה אחד הארכיונים החשובים ביותר לתקופת הרפורמציה בשווייץ. האוסף נקרא על שם יוהאן יאקוב וויק (אנ'), כומר בכנסיית הפרדיגר ובבית החולים הקשור אליה בציריך החל משנת 1552, ובשנת 1557 הוא מונה לדיאקון השני ולכומר בכנסיית גרוסמונסטר (Grossmünster) בציריך. וויק אסף וסידר מסמכי חדשות עכשוויים בצורה כרונולוגית בין השנים 1559–1588, תוך שילוב חומרים נוספים מהתקופה שבין השנים 1505–1559 באוסף שלו.
תוכן האוסף

האוסף של וויק מכיל 24 כרכי פוליו, אשר לאחר מותו בשנת 1588 הוחזקו בספריית המנזר בכנסיית גרוסמונסטר ולאחר מכן הועברו בשנת 1836 לספריית העיר ציריך. בנוסף למספר עצום של הדפסים ממדינות דוברות גרמנית, האוסף כולל גם 52 פריטים בשפות אחרות. רבים מהמסמכים מקורם במרכזי הדפוס וההפקה הספרותית החשובים ביותר באותה תקופה – אאוגסבורג, נירנברג ושטרסבורג.
המסמכים, המכילים תמונות וטקסטים, מעידים על חיי התקופה ומדווחים על תופעות כגון אירועים טבעיים – כוכבי שביט, רעידות אדמה ושיטפונות, עיוותים פיזיים בבעלי חיים ובני אדם, פשעים מסעירים ואירועים פוליטיים של התקופה. לדוגמה, כוכב השביט של 1577 מתואר כ"מפחיד ומופלא" ("schrecklich und wunderbarlich"). האוסף משקף את האווירה של המשבר הדתי והפוליטי של התקופה: אולריך צווינגלי, שנפטר בשנת 1531 ניבא את סוף העולם. ייתכן שהאוסף של וויק נחשב בעיניו ובעיני בני דורו כמבשרים של יום הדין.
גישה לאוסף

האוסף כולל 439 עלוני דפוס מאוירים (חיתוכי עץ), מתוכם 429 שייכים לאוסף המקורי, ו-10 הוספו מאוחר יותר. בשנת 1925, עלוני הדפוס המאוירים הוצאו מכרכי כתב היד של יוהאן יאקוב וויק ואוחסנו בנפרד במחלקת ההדפסים והציורים של הספרייה המרכזית של ציריך (Graphische Sammlung). יתרת המסמכים, הכוללים את כל האוסף של וויק, מאוחסנים במחלקת כתבי היד של הספרייה המרכזית של ציריך.
גלריה

חגב
הנזיר בסטיאן הגנר, החבר האחרון ששרד במנזרמנזר רוטי, נופל ומת ברפרסוויל
ילד במשוונדן מותקף על ידי חזיר ומת.
הלקאת שני נזירים בגין רמאות בז'נבה.
השביט הגדול של 1577, פראג, נובמבר 1577
לקריאה נוספת

M. Senn, Die Wickiana. Johann Jakob Wicks Nachrichtensammlung aus dem 16. Jahrhundert, Zürich 1975.
Franz Matthias Mauelshagen, Wunderkammer auf Papier. Die Wickiana zwischen Reformation und Volksglaube, Diss. Univ. Zürich, Zürich 2008.
Wolfgang Harms, Michael Schilling (eds.), Die Wickiana. Die Sammlung der Zentralbibliothek Zürich, Tübingen 1997–2005.
ז'וזף נואל סילבסטר

| --- | --- |

 לידה:  24 ביוני 1847 בזייה
 פטירה:  1926  (בגיל 78 בערך) פריז, צרפת 
 לאום:  צרפתי
 תחום יצירה:  ציור היסטורי
 זרם באמנות:  הסגנון הרומנטי של האומנות האקדמית
 הושפע על ידי:  אלכסנדר קבנל, תומאס קוטור
 
ז'וזף נואל סילבסטר (בצרפתית: Joseph-Noël Sylvestre; ‏1847–1926) היה צייר צרפתי. התבלט בציורים של סצנות מהתקופה הקלאסית ומראשית ימי הביניים. הוא נולד בבזייה בדרום מערב צרפת ב-24 ביוני 1847. תחילה קיבל הכשרה כאמן בטולוז על ידי תומא קוטור, ולאחר מכן בבית הספר לאמנויות יפות בפריז על ידי אלכסנדר קבנל. הוא היה חסיד של הסגנון הרומנטי של האמנות האקדמית (Academic art), הידוע גם בשם "אמנות הכבאים" (L'art pompier).
גלריה

מותו של סנקה (1875)
האציל הגאלי דוקאריוס (אנ') עורף את ראשו של המפקד הרומי גַאיוּס פלַאמִיניוּס נֶפּוֹס בקרב אגם טראסימני (1882)
בזיזת רומא על ידי הברברים ב-410 (1890).
פרנסואה ריד (אנ') עובד על שער הניצחון (1893).
הערות שוליים

1 2  Nicole Riche (עורכת), Joseph-Noël Sylvestre Peintre pompier biterrois 1847-1926, אתר (La Tribune de l'art), ‏19.11.2005 (בצרפתית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb149356749 (data)  ISNI: 0000 0000 6657 0648  LCCN: no2006050293  RKD: 76296  SUDOC: 111170443  ULAN: 500025943  VIAF: 22409700   WorldCat (עם VIAF): 22409700 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ציירים ובנושא צרפתים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הקנטוריות בקתדרלה של פירנצה

| --- | --- |

 מידע כללי
 פַּסל:  דונטלו 
 תאריך יצירה:  1433 
 טכניקה וחומרים:  שיש 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  570 ס״מ 
 גובה:  348 ס״מ 
 עומק:  98 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  רנסאנס מוקדם 
 מיקום:  מוזיאון הדואומו
 
הקנטוריות בקתדרלה של פירנצה הן שתי מרפסות מפוסלות משיש, שנוצרו עבור הקתדרלת סנטה מריה דל פיורה בפירנצה. הן נוצרו בין השנים 1431–1438 על ידי לוקה דלה רוביה (Luca della Robbia) ודונטלו. שתי הקנטוריות מצויות כיום באוסף מוזיאון הדואומו בפירנצה (Museo dell'Opera del Duomo).
המונח "קנטוריה" (באיטלקית: Cantoria) המתאר את היצירות, הוא מונח מודרני והשימוש ליצירות אלו אינו ידוע: ייתכן שנועדו למקום מושבו של נגן עוגב או מקהלה, או שהיו מתקן בו הונחו צינורות העוגב של הכנסייה.
פרשנויות שונות ניסו לאפיין את האיקונוגרפיה של התבליטים. בעוד הקנטוריה של לוקה דלה רוביה המתארת מוזיקאים מציינת מקור איקונוגרפי מספר תהילים, שפסוקיו חקוקים עליה, זו של דונטלו חסרה מקור כזה והיא מתמקדת בתיאור תנועה וריקוד. פרשנות רחבה יותר מנסה לקשור בין שתי היצירות לבין ויטראז' צבעוני הקבוע בכיפה, מעל למקומן המקורי של הקנטוריות. ויטראז' זה מציג את "הכתרת מריה", נושא המלווה בדרך כלל בתיאור של מלאכים רוקדים ומנגנים.
הקנטוריה של לוקה דלה רוביה

הקנטוריה הראשונה מבין השתים, הוזמנה בשנת 1431 מן הפסל לוקה דלה רוביה. אורכה הוא 560 ס"מ ורוחבה הוא 328 ס"מ. בשנת 1688 הועברה הקנטוריה ממקומה המקורי מעל הדלת של חדר תשמישי הקדושה הצפוני שבקתדרלה, שם הייתה קבועה בגובה של 16 מטרים. על פי העדויות שנשתמרו, גילופם של שישה מן התבליטים הושלמה עד שנת 1434. עדות נוספת, משנת 1435 מבקשת הגדלה של התשלום לפסל, בשל התקדמותה ויופייה של עבודתו של דלה רוביה. העבודה על היצירה נמשכה עד חודש אוגוסט בשנת 1438.
על שלוש רצועות אורך חקוקים פסוקים מתוך מזמור ק"נ מספר תהילים:
הַלְלוּהוּ, בְּתֵקַע שׁוֹפָר; הַלְלוּהוּ, בְּנֵבֶל וְכִנּוֹר.
 הַלְלוּהוּ, בְּתֹף וּמָחוֹל; הַלְלוּהוּ, בְּמִנִּים וְעֻגָב.
 הַלְלוּהוּ בְצִלְצְלֵי-שָׁמַע; הַלְלוּהוּ, בְּצִלְצְלֵי תְרוּעָה.
 כֹּל הַנְּשָׁמָה, תְּהַלֵּל יָהּ: הַלְלוּ-יָהּ.
מזמור זה מעניק את המסגרת הרעיונית של התיאורים - תיאור סימבולי של מוזיקה ושל מוזיקאים.
עיצוב המבנה של הקנטוריה כאנטבלטורה, עוצב כנראה בהנחייתו או ברוחו של ברונלסקי, אשר כיהן כארכיטקט הראשי של הקתדרלה. חלקה העליון והבולט של הקנטוריה עוצב כאפריז הקטוע על ידי חמישה זוגות עמודים מדומים ("פילסטר"), המעוצבים בסגנון המזכיר את הסדר הקורינתי. בין העמודים מצויים חמישה תבליטי שיש מרובעים, ברוחב של 94 ס"מ ובאורך של כ-100 ס"מ, המתארים נערים ונערות צעירים, המלווים בידי ילדים או מלאכים (פוטי), ועוסקים בפעילות מוזיקלית של נגינה בכלים: נערים מנגנים בתופים, נגינה בלאוטה, נערות מנגנות על כינורות עתיקים, נערים מחצצרים.
חלקה התחתון של הקנטוריה, התומך במשקל החלק העליון, מחולק בעזרת חמש תומכות משולשות המעוטרות בעלי צמח האקנתוס (Acanthus) ובעיטורים אחרים. גם ביניהם מצויים ארבעה תבליטים מרובעים המציגים נערים המנגנים במצלתיים, נערים מנגנים בתוף מרים, נערים שרים ומלווים בנבל ובלאוטה, ונערים שרים ורוקדים במעגל. בשני צדי הקנטוריה מופיעים שני תבליטים נוספים, שצורתם מאורכת ומלבנית, ושנושאם הוא נערים שרים מתוך ספר תפילה ונערים שרים מתוך מגילה.
סגנון גילוף הדמויות מציג את שליטתו של דלה רוביה במלאכת התבליט. בגדי הדמויות מעוצבים בקפידה, בהשפעת תבליטי הפיסול רומי. הקומפוזיציות שעיצב דלה ריוביה עבור כמה מן התבליטים הן דחוסות, כמעט ללא חללים ריקים והדמויות מצופפות בהן בעמידה סטאטית. בתבליטים אחרים, ייתכן שאלו מן התבליטים המאוחרים יותר, מכילים התייחסות רבה יותר לתיאור תנועה. כך למשל בתיאור הנערים המנגנים בחצוצרות. התבליטים המוארכים מצדיה של הקנטוריה מעוצבים כך שהדמויות, אמנם סטאטיות, אולם תיאורם נסוג אל רקע התבליט. אמצעי אמנותי זה קיים בכל התבליטים אולם כאן דלה רוביה עושה בו שימוש מוצלח יותר לתיאור חלל.
הקנטוריה של לוקה דלה רוביה > תבליטי הקנטוריה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
הקנטוריה של דונטלו

את ההזמנה ליצירת הקנטוריה השנייה, מעל חדר תשמישי הקדושה הדרומי, קיבל הפסל דונטלו בשנת 1433. על פי התיעוד החוזה עם דונטלו נחתם ב-14 בנובמבר 1433. בחוזה מצוין כי דונטלו עתיד לקבל 40 פלורינים על כל תבליט, אולם בחוזה נכתב כי יקבל 50 פלורינים על כל תבליט אשר יעלה באיכותו על אלו של דלה רוביה. חלק מן הדמויות בתבליטים נעשו על ידי שוליות ועוזרים של דונטלו.
המבנה הבסיסי של הקנטוריה דומה לזו שעיצב דלה רוביה. גם מסגרת האנטבלטורה ביצירה זו מחולקת לקומה תחתונה המחולקת בידי תומכות, ולמרפסת המחולקת בעזרת חמישה צמדי עמודים בסגנון הסדר הדורי. בעוד מסגרת הנושא של הקנטוריה הראשונה מתמקדת בנגינה ובמוזיקה, מתרכזת זו של דונטלו בתיאור ריקוד. אולם, החידוש הגדול של דונטלו בעיצוב התבליטים היה תיאור התנועה של הדמויות. העמודים שבאפריז העליון אינם רק מחלקים אותו למשטחי תבליט, אלה מהווים מעין חזית אדריכלית או סטואה שדרכה מביט הצופה בקבוצת פוטי מכונפים, הרצים ורוקדים במצבי תנועה שונים. כמה מן הילדים המלאכים מחזיק זר ניצחון בידיהם.
אלמנט שונה נוסף מן הקנטוריה של דלה רוביה הוא השימוש שעשה דונטלו בחומרים נוספים מלבד שיש. ברקע התבליטים, ואף על העמודים, נמצא חיפוי של שיבוץ זכוכית מוזהבת ושל ריבועי שיש בצבעים שונים. אלמנט זה מדגיש את הדמויות הלבנות ואף תורם לאפקט של ריצוד אור בעיני הצופה.
הערות שוליים

↑  מישורי, אליק; טיבר, עדה, אמנות הרנסאנס באיטליה, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, 1991, יחידות 7–8, עמ' 54.
↑  מישורי, אליק; טיבר, עדה, אמנות הרנסאנס באיטליה, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, 1991, יחידות 7–8, עמ' 62-63.
↑  Pope-Hennessy, John, Italian Renaissance Sclpture, Phaidon, London, 1971, p. 22-23, 273-274.
↑  Pope-Hennessy, John, Italian Renaissance Sclpture, Phaidon, London, 1971, p. 22-23.
↑  לא כל התבליטים הם באותו גודל
↑  ראו: מישורי, אליק; טיבר, עדה, אמנות הרנסאנס באיטליה, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, 1991, יחידות 7–8, עמ' 60-61.
ואלרי קיצ'ין

ואלרי סרגייביץ' קיצ'ין (ברוסית: Валерий Сергеевич Кичин; נולד ב-12 באוקטובר 1992) הוא כדורגלן קירגיזי, המשחק בעמדת המגן השמאלי והבלם לסירוגין בלוקומטיב טשקנט.
קריירת מועדונים

קיצ'ין התחיל את הקריירה שלו בקבוצת ג'לאל-אבאד. בשנת 2009 חתם בדורדוי בישקק.
ב-27 בפברואר 2013, קיצ'ין חם בוולגה ניז'ני נובגורוד. ב-8 במרץ, קיצ'קין ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–2 לקובאן קרסנודאר. ב-1 ביולי 2014, חתם לשלוש שנים באנז'י מחצ'קלה.
בינואר 2015, הושאל לטיומן, ובקיץ חתם על חוזה לשנה בקבוצה. בקיץ 2016 חתם בייניסי קרסנויארסק. ב-7 באוקטובר 2018 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל הרוסית בהפסד 2–3 לספרטק מוסקבה, והפך לכדורגלן הקירגיזי הראשון שכובש בליגה.
ביולי 2019, עזב את רוסיה וחתם בדינמו מינסק מליגת העל הבלארוסית.
בפברואר 2020, חזר לרוסיה וחתם בטורפדו מוסקבה מהליגה הלאומית הרוסית.
בקיץ 2024 עזב את רוסיה וחתם בלוקומוטיב טשקנט מליגת העל האוזבקית.
קריירה בינלאומית

ב-23 ביולי 2011, קיצ'ין ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קירגיזסטן בהפסד 0–4 לאוזבקיסטן. ב-30 באוגוסט 2016, קיצ'ין הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–2 נגד קזחסטן.
תארים

ליגת העל הקירגיזית: 2011, 2012
הגביע הקיריגיזי: 2012
ואלרי פקרס

ואלרי פקרס (בצרפתית: Valérie Pécresse; נולדה ב-14 ביולי 1967) היא פוליטיקאית צרפתית חברת מפלגת הרפובליקנים, המכהנת כנשיאת מחוז איל-דה-פראנס (אזור המטרופולין של פריז). היא הייתה מועמדת קואליציית השמרנים בבחירות לנשיאות צרפת 2022. בבחירות לנשיאות היא הגיעה למקום החמישי עם כ-4.8% מהקולות, התוצאה הגרועה ביותר של מועמד הרפובליקנים מאז הקמת המפלגה.
ביוגרפיה

פקרס נולדה בניי-סיר-סן. היא בתם של הכלכלן דומיניק רו ושל קתרין ברטאניה. ב-1988 סיימה תואר ראשון מבית הספר הגבוה ללימודי תעשייה וניהול בפריז וב-1992 סיימה תואר במשפטים מבית הספר הלאומי למינהל. היא לימדה משפטים במכון למדע המדינה פריז, עבדה בסוכנות הידיעות הצרפתית.
ב-1997 החלה לעבוד בלשכתו של ראש ממשלת צרפת ליונל ז'וספן ולאחר מכן בלשכתו של נשיא צרפת ז'אק שיראק.
ב-2002 נבחרה לאספה הלאומית כנציגת המושב השני של מחוז איוולין מטעם מפלגת האיחוד למען תנועה עממית (UMP). היא כיהנה כחברה בוועדת התרבות ובוועדת החוקה וכן שימשה הדוברת של מנהיג המפלגה ניקולא סרקוזי.
ב-2007 מונתה לשרה להשכלה גבוהה ומחקר בממשלתו של פרנסואה פֿיוֹן. ביוני 2011 מונתה לשרה לענייני תקציב ורפורמות וכן לדוברת הממשלה. ב-2012 בעקבות הפסד השמרנים בראשות סרקוזי, חזרה לכהן כחברה באספה הלאומית ושימשה חברה בוועדת הכספים.
בדצמבר 2015 נבחרה לנשיאת מחוז איל-דה-פראנס, היא נבחרה לתקופת כהונה נוספת ביוני 2021.
ב-2017 היא הקימה את מפלגת "Soyons libres" ("בואו נהיה חופשיים") בתוך מפלגת הרפובליקנים. היא פרשה ממפלגת הרפובליקנים בשנת 2019 לאחר תבוסת המפלגה בבחירות לפרלמנט האירופי וחזרה אליה ביולי 2021 כדי להתמודד בפריימריז שקדמו לבחירות לנשיאות בשנת 2022.
בדצמבר 2021 נבחרה למנהיגת גוש השמרנים לקראת הבחירות לנשיאות צרפת 2022 לאחר ניצחון בסיבוב השני של הבחירות המקדימות על אריק צ'יוֹטי. בסיבוב הראשון היא הגיעה למקום החמישי עם כ-4.8% מהקולות, התוצאה הגרועה ביותר של מועמד המפלגה. לאחר תבוסתה, היא הכריזה על תמיכתה בעמנואל מקרון בסיבוב השני. כיוון שלא חצתה את הסף של 5% מקולות הבוחרים, פקרס אינה זכאית להחזר על הוצאות הקמפיין, שעלה כ-7 מיליון אירו, מתוכם כ-5 מיליון אירו הוצאו מכיסה הפרטי. היא הכריזה על קמפיין למימון המונים במטרה להחזיר את ההוצאות.
פקרס נשואה ואם לשלושה.
הערות שוליים

1 2  Nicu Calcea, "How the centre-left and centre-right in France collapsed", The New Statesman, April 11 2022
↑  Paul Boulben, "Présidentielle 2022 : qui est Valérie Pécresse, la candidate désignée par LR ?", La nouvelle répulique, April 12 2021
↑  France 24, "French Socialist, Green, conservative candidates back Macron in election run-off against Le Pen", April 10 2022
↑  Victor Jack, "French election losers appeal to voters to help repay campaign debts", Politico, April 11 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9812476893605606  BnF: cb15066842p (data)  GND: 140784942  ISNI: 0000 0000 7731 9774  LCCN: n2007030861  RERO: 02-A020410801  SUDOC: 068738374  VIAF: 51978507   WorldCat (עם VIAF): 51978507
ויקאש דוראסו

ויקאש דוראסו (צרפתית: Vikash Dhorasoo; נולד ב-10 באוקטובר 1973 בארפלור, צרפת) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בתפקיד קשר. נכלל בסגל נבחרת צרפת בכדורגל במונדיאל 2006 שהתקיים בגרמניה.
בשנת 1998 עבר דורסאו לאולימפיק ליון, וממנה בהשאלה לבורדו לעונה אחת. הוא זכה עם ליון בשתי אליפויות, בשנת 2003 ובשנת 2004. בשנת 2004 עבר למילאן, שם מיעט לשחק, ואף ישב על הספסל בגמר ליגת האלופות בו הפסידה הקבוצה בדו-קרב בעיטות עונשין לליברפול.
בקיץ 2005 חזר דורסאו לצרפת, וחתם בפריז סן-ז'רמן. הוא הפך לבורג חשוב בקבוצה, ואף כבש את שער הניצחון בגמר הגביע הצרפתי נגד מרסיי בשנת 2006.
זכויות המדינות בארצות הברית

זכויות המדינות בארצות הברית הוא נושא שנוי במחלוקת במשפט החוקתי ובפוליטיקה הפנימית של ארצות הברית.
הזכויות של המדינות מעוגנות בתיקון העשירי לחוקת ארצות הברית, המהווה חלק ממגילת הזכויות. עם זאת, שאר החוקה מתייחסת לחלוקת הסמכויות בין הממשל הפדרלי למדינות באופן תמציתי ולעיתים לא ברור, מה שמוביל למחלוקות שונות בעניין זה ובצורך של בית המשפט העליון, כפרשן החוקה, לפתור מדי פעם מחלוקות אלו.
מחלוקות בעניין זכויותיהן של מדינות מתעוררות כאשר השלטון הפדרלי מנסה לבטל חוק מקומי של מדינה.
מקורה של החלוקה בין סמכויות הממשל הפדרלי לבין זכויותיהן של מדינות ארצות הברית, נקבעה על ידי ג'ון מרשל הנשיא השלישי של בית המשפט העליון, בפסק דין מקולו נגד מרילנד. במקרה זה קבע בית המשפט העליון של ארצות הברית, שחוקי הממשל הפדרלי גוברים על חוקי המדינות השונות. לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית נוסף לחוקת ארצות הברית התיקון ה-14 המורה על המדינות שאל להן לקצץ בזכויות תושביהן ושעליהן לספק הליך משפטי שוויוני ונאות לכל תושב ללא אפליה כלשהי. מאז, בית המשפט העליון השתמש פעמים רבות בתיקון ה-14 כנותן סמכות חוקית להטלת מרותו של החוק הפדרלי על המדינות במגוון עניינים שונים (כגון הזכות להפלה, זכויות לפרטיות האזרח, ועוד).
בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20, פעלה התנועה לזכויות האזרח בארצות הברית, במטרה למנוע הפרדה גזעית ולבטל את חוקי ג'ים קרו.
כיום ישנן מחלוקות בדבר זכויותיהן של המדינה לאפשר או לאסור בחוקים את עונש המוות במדינות השונות. נושאים נוספים שבמחלוקת הם המתת חסד, הפלה מלאכותית, נישואים חד-מיניים, והפיכת מריחואנה לחוקית.
ויקי פרץ

יצחק (ויקי) פרץ (11 בפברואר 1953 – 29 ביוני 2021) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ישראלי. נודע בעיקר כשחקן מכבי תל אביב ונבחרת ישראל.
ביוגרפיה

יצחק פרץ נולד וגדל בכפר סבא, והחל את דרכו בקבוצת הילדים של מכבי רמת עמידר ברמת גן בגיל 9. הוא נחשב לחלוץ מחונן ואף שיחק בנבחרת הנוער של ישראל, שאומנה על ידי דוד שווייצר. בשנת 1972 השתתף באליפות אסיה לנוער (עד גיל 19), שנערכה בבנגקוק, הוביל את ישראל לזכייה בטורניר וסיים ככובש המצטיין עם 12 שערים. בטורניר זה קבע שיא כיבושים במשחק בינלאומי אחד, 6 שערים במשחקה של נבחרת הנוער של ישראל נגד נברחת טאייוואן (0-7). זו הייתה אליפות אסיה לנוער האחרונה בה השתתפה וזכתה ישראל.
שנה לאחר מכן, בשנת 1973, הצטרף פרץ למכבי תל אביב. פרץ הנהיג את התקפת הקבוצה וזכה עימה בדאבל בשנת 1977 ובאליפות נוספת בשנת 1979. בעונת הדאבל סיים כמלך השערים, עם 17 כיבושים, ואף כבש רביעייה לשערה של מכבי נתניה בחצי גמר גביע המדינה, שנגמר בתוצאה 6-1. בגמר הגביע ב-1979 הבקיע את השער המצמק של מכבי בהפסד 1–2 לבית"ר ירושלים.
בשנת 1980 עזב פרץ את ישראל ועבר לקבוצת שטרסבורג מליגת העל הצרפתית, והיה מלך שערי הקבוצה בכל אחת משתי העונות בהן שיחק בשורותיה. לאחר מכן עבר לשחק בסטאד רן, מליגת המשנה הצרפתית, וסייע לה לעלות לליגה הראשונה. בשנת 1983 חזר למכבי תל אביב, עם רזומה מרשים של 45 שערים בשלוש עונות בצרפת. שנה לאחר מכן עבר לשמשון תל אביב, שבה שיחק עונה אחת. אחר כך שיחק זמן קצר בבית"ר נתניה ובהפועל לוד, עד שפרש ממשחק בליגות הבכירות. לפרץ 80 שערים בישראל, שמתוכם כבש 67 במדי מכבי תל אביב. לאחר פרישתו מכדורגל מקצועני המשיך לשחק זמן מה במכבי רמת השקמה מליגה ב'.
משחקו הראשון של פרץ בנבחרת ישראל נערך ב-13 בנובמבר 1973 באצטדיון בלומפילד, נגד נבחרת ארצות הברית. כבר במשחק זה כבש את שערו הראשון לזכות הנבחרת בדקה התשיעית. במשחק הגומלין שנערך יומיים מאוחר יותר בבאר שבע כבש שנית בדקה ה-15. פרץ השתתף במדי הנבחרת באולימפיאדת מונטריאול, פתח בכל ארבעת המשחקים, וכבש שניים מתוך ארבעת השערים שישראל הבקיעה באותו טורניר: נגד צרפת בשלב הבתים (1-1), ונגד ברזיל ברבע הגמר (הפסד 1–4). משחקו הטוב ביותר בנבחרת היה ב-14 בפברואר 1979, שבמהלכו כבש שלושער לרשת נבחרת יוון בניצחונה של נבחרת ישראל 4-1. פרץ פרש מנבחרת ישראל בשנת 1983, כאשר נרשמו לזכותו 14 שערים ב-40 הופעות במדיה.
זמן מה לאחר שפרש החל בקריירת אימון. בין השאר אימן פרץ את נבחרת הנערים של ישראל ושימש כעוזר מאמן הפועל תל אביב בסוף שנות ה-90, כאשר אלי כהן שימש כמאמן הראשי של הקבוצה. החל מעונת 2006/2007 שימש פרץ בשנית כעוזרו של אלי כהן, במכבי תל אביב, עד לעזיבתו של אלי כהן את הקבוצה, אז סיים גם כן את תפקידו במועדון כעוזר מאמן. בשנת 2011/12 הצטרף לצוות האימון של מועדון הכדורגל מכבי שוהם ושימש כמאמן חלוצים במועדון במשך שנתיים.
חיים אישיים

פרץ היה נשוי לאיריס רוזנבלום. בנו, עומר פרץ, כדורגלן עבר אף הוא. ובנוסף עדי פרץ הבכור, המתעסק בעולם ההייטק. גיסתו, דורית, היא אלמנתו של כדורגלן העבר אבי כהן. בשנת 1997 התחתן בשנית עם איריס ברלדינו ולשניים נולדו שני ילדים, בת ובן.
פרץ נפטר ב-29 ביוני 2021, לאחר ששם קץ לחייו, הוא הובהל לבית החולים במצב קשה, ולמחרת הרופאים נאלצו לקבוע את מותו.
תארים

כשחקן
אליפויות בליגה הבכירה בישראל (2): 1976/1977, 1978/1979
גביע המדינה (1): 1976/1977
תארים אישיים
מלך השערים של הליגה הבכירה בישראל (1): 1976/1977
הערות שוליים

↑  מאיר ריפמן, ויקי פרץ ממריא לצרפת, מעריב, 3 ביולי 1980
↑  בן גולדפריינד, ‏שחקן העבר ויקי פרץ הלך לעולמו לאחר ששם קץ לחייו, באתר ‏מאקו‏, 29 ביוני 2021
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת מונטריאול (1976)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אסתר רוט |  |
|  ג'ודו | יונה מלניק |  |
|  היאבקות | רמי מירון |  |
|  הרמת משקולות | אדוארד וייץ |  |
|  התעמלות מכשירים | דב לופי |  |
|  כדורגל | נבחרת ישראל בכדורגל (אלון בן דור, אהוד בן טובים, חיים בר, יהושע גל, גדעון דמתי, יצחק ויסוקר, רפעת טורק, אבי כהן, אברהם לב, אלי לוונטל, עודד מכנס, מאיר נמני, יוסף סורינוב, ירון עוז, ויקי פרץ, משה שווייצר, יצחק שום) |  |
|  סיף | נילי דרורי |  |
|  קליעה | מיכה קאופמן |  |
|  שחייה | דב ניסמן • עדי פרג |  |
|  שיט | יהודה מעיין • יואל סלע |  |
הקורפוס ה-19 (צרפת)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  צרפת צרפת
 שיוך:   צבא צרפת
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1870–1946 (כ־76 שנים)
 מלחמות:  מלחמת פרוסיה–צרפת   מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 
הקורפוס ה-19 (בצרפתית: Corpe d'Armée 19e) היה קורפוס של הצבא הצרפתי. בדצמבר 1870, משלחת טור הקימה את הקורפוס ה-19 באלנסון. הקורפוס הוקם שוב ב-13 באוגוסט 1874, הוא כלל את היחידות הצבאיות השונות באלג'יריה, והיווה את הגרעין של צבא אפריקה.
האזור הצבאי ה-19

הקורפוס היה ממוקם באזור הצבאי ה-19 של הצבא המטרופוליטני שכלל את שלוש המחלקות של אלג'יר, אורן וקונסטנטין, הממוקמות באלג'יריה של ימינו. חיל המצב היה מוצב בעיקר באלג'יר, מסקרה, טלמסן ועין.  אלמנטים שלו היו גם מוצבים בתוניסיה, והיוו את 'דיוויזיית הכיבוש התוניסאית', שהייתה ממוקמת בעיקר בתוניס, ביזרטה וסוסה. עשרים האזורים הצבאיים האחרים של הצבא המטרופוליטני כיסו את צרפת היבשתית, ומכאן ניתן לו שמו "צבא אפריקה".
מלחמת צרפת-פרוסיה

21 קורפוסים הוקמו בדצמבר 1870, ולכל אחד מהם אזור צבאי משלו. הקורפוס ה-19 פורק ב-13 במרץ 1871.
משנת 1870 עד 1914

דיוויזיות אורן ואלג'יר של הקורפוס נלחמו באיט חבש, חלק קטן מח'ים אייט אונבגוי של קונפדרציית עאיט אטא בסוף שנות ה-90 של המאה ה-19. הסכסוך הסתיים בסיפוח אזור טואט-גורארה-טידיקלט על ידי צרפת בשנת 1901.
מלחמת העולם הראשונה

הדיוויזיה המרוקאית הייתה אחת היחידות המעוטרות ביותר של הצבא הצרפתי ובכל הגדודים שלה היו לוחמים שעוטרו בצלב המלחמה בסוף הסכסוך.  הדיוויזיה המרוקאית הייתה הדיוויזיה היחידה שזכתה לעיטור לגיון הכבוד במהלך מלחמת העולם הראשונה.
חלק מכוחות הקורפוס ה-19 נשלחו לשרת כחלק מחיל המשלוח למזרח התיכון. שני רגימנטים ארעיים, שהורכבו בסך הכל מחמישה גדודי זואבים וגדוד לגיון הזרים אחד, לחמו במערכה בגליפולי, ולאחר מכן בחזית סלוניקי, ונלחמו לצד כוחות בריטיים בשתי המערכות.
מלחמת העולם השנייה

הקורפוס הצטרף לבעלות הברית בסוף 1942 כאשר כוחות צרפת של וישי בצפון מערב אפריקה עברו לבעלות הברית לאחר מבצע לפיד והכיבוש הגרמני והאיטלקי בצרפת של וישי.
הקורפוס ה-19 לחם כחלק מהארמייה הבריטית הראשונה עד לכניעת כוחות הציר בתוניסיה במאי 1943.
לאחר מלחמת אלג'יריה

למעט כוח לגיון הזרים מצומצם וגדוד אחד של ספאידים, כל שאר הגדודים של ארמיית אפריקה פורקו או איבדו את זהותם הקודמת בין 1960 ל-1965, לאחר שזכו לעצמאות מצרפת משטחים אלה.