אלי רוזיק
אודות ספריו האחרונים

שורשי התיאטרון – חשיבה מחדש על ריטואל ותאוריות מקור אחרות (2002), (אנגלית)
ספרו החשוב ביותר של רוזיק שראה אור בשנת 2002 בהוצאת אוניברסיטת איווה, תורגם לפולנית ויצא לאור ב-2012; ותרגומו לספרדית יצא לאור ב-2014.
לספר שני חלקים:
1. רוזיק מבקר את כל התאוריות על היווצרות התיאטרון מן הפולחן ומנסה להוכיח שאין להן ביסוס מדעי והן בגדר אידאולוגיה של התיאטרון.
2. במקומן מציע רוזיק תאוריה על היווצרות המדיום התיאטרוני מתוך צורת החשיבה הפרה-לשונית של האדם. תאוריה זו מתבססת על הגותם של הוגים וחוקרים שונים, בהם ניטשה, פרויד וסוזן לנגר.
יצירת המשמעות התיאטרונית – התאוריה והמתודולוגיה של ניתוח המופע (2008), (אנגלית)
הספר עוסק במדיום התיאטרוני – שיטת חשיבה ושיטת תקשורת, שהיא בעיקרה דימויית ופועלת על בסיס הטבעת דימויים בחומר ותיווך הלשון. בתיאטרון הדימויים מוטבעים בגופם וקולם של שחקנים בשר ודם, המבצעים אותם. כמו כל מדיום דימויי, התיאטרון יכול לצרף דימויים וליצור היגדים, גם ליטרליים וגם מטפוריים, בדומה ללשון. גם מוסכמות הבמה, המפצות על מגבלות המדיום, הם דימויים המוטבעים בחומר, כי אחרת לא ניתן היה לתקשר אותם לצופים. מדיום התיאטרון הוא נייטרלי ביחס לעלילות שהוא מספר.
חשיבה מטפורית – חקר המטפורה הלא-מילולית באמנויות ושורשיה הארכאיים (2008), (אנגלית)
הספר עוסק במטפורה כמביאה לידי ביטוי צורת חשיבה ייחודית. רוזיק סבור ששורשי המטפורה בחשיבה הפרה-לשונית. החלומות חולמים לפי השיטה הזו – בדימויים מטפוריים. לדעתו של רוזיק, הטקסט של התיאטרון הוא ההצגה, שבכוח מהווה מטפורה למצב נפשו של הצופה בעת ההצגה. רוזיק מנתח שורה של יצירות בימתיות בהתאם לשיטה זו.
החשיבה הבדיונית – הפואטיקה והרטוריקה של היצירה הבדיונית בתיאטרון (2009), (אנגלית)
הספר מציע כללים לניתוח הנראטיבים של התיאטרון, ומסביר איך הם בנויים וכיצד הם משקפים את התייחסות הצופים אליהם. כמה מהפרקים מוקדשים לניתוח יצירות על פי הכללים המוצעים בספר.
האמנויות הבדיוניות – מסע תאורטי מהתיאטרון לאמנויות (2011), (אנגלית)
רוזיק מיישם את התאוריה של התיאטרון לגבי כל האמנויות, המסוגלות לספר סיפורים והמצרפות את עקרונות החשיבה הבדיונית והמדיום הדימויי/האיקוני. רשימת אמנויות אלה כוללת תיאטרון, אופרה, בלט פיגורטיבי, רומן גרפי, רומן מצולם, תיאטרון בובות, תסכית רדיו, קולנוע, טלוויזיה וכדומה. הספר בודק גם איך אמנויות אלה מגלמות מחשבות, מה המבנה הרטורי שלהן, ובמיוחד, איך הן מצליחות לשכנע את הנמענים לקבל מחשבות אלה. רוזיק גם מנתח יצירות מאמנויות שונות, בהתאם לעקרונות המשותפים לאמנויות אלה.
קומדיה – מבוא ביקורתי (2011), (אנגלית)
הספר מהווה מבוא ביקורתי לתאוריה של הקומדיה. רוזיק סוקר את התאוריות הרבות על הקומדיה, עומד על הבעיות שמעלה כל אחת מהן, ומציג תאוריה משל עצמו. הוא סוקר את המחזות הקומדיים והקומיים לדורותיהן, החל מהקומדיה הקלאסית ועד לקומדיה המודרנית; כולל ניתוח של קומדיות למיניהן ושל מדיומים שונים; למשל – הוא דן במחזה "הלילה השנים עשר" מאת שייקספיר בתיאטרון ובקולנוע.
הדרמה והתיאטרון היהודים – מאי-הסובלנות הרבנית לליברליות חילונית (2013), (אנגלית)
הספר סוקר את התיאטרון היהודי החל מספר איוב, בו הוא רואה טרגדיה המסופרת לפי הכללים של המחזאות היוונית, שעבר שינויים בתוך התרבות היהודית, על ידי הוספה של מבוא, סיום ויצירת מסגרת אחרת לסיפור. הוא ממשיך במחזה שנכתב ביוונית במצרים ההלניסטית במאה השנייה לפנה"ס בשם אקסגוג (Exagoge; כלומר, "אקסודוס" ביוונית ו"יציאת מצרים" בעברית) בידי המחזאי יחזקאל. אחר-כך הוא דן ביצירות שנכתבו על ידי יהודים החל מהמאות ה-16-15, בכלל זה המחזה "מלכת אסתר" של פליפה גודינס, מומר יהודי מהמאה ה-17; והמחזה "צחות, בדיחותא דקידושין", שנחשב למחזה העברי הראשון, פרי עטו של המחזאי/הבמאי היהודי בן המאה ה-17 בשם יהודה סומו. הוא ממשיך בהתהוות ה"פורים שפיל" ביהדות אשכנז ושל ה"פורים רבי", שהן הופעות תיאטרוניות; וביצירת התיאטרון היהודי ביידיש על ידי אברהם גולדפדן. לבסוף הוא בוחן את התיאטרון הישראלי בן ימינו מבחינת הנושא הנדון בספר – בימויים של רנה ירושלמי, מחזה של נסים אלוני והמחזה "יסורי איוב" של חנוך לוין.
אורינות לא מילולית – החשיבה הדימויית (2014), (עברית)
הספר מיועד להדרכת מורים בהקניית אוריינות לא-מילולית ברמת בתי הספר היסודי והתיכוני. הוא דן בעקרונות העומדים ביסוד טקסטים מסוג זה ומדגים עקרונות אלה בעשרות רבות של דוגמאות. הספר נתרם לעמותת תלל"ים - עמותה שעוסקת בהוראה עבור ילדים המרותקים למיטותיהם בשל מחלה ממושכת והלומדים בבית ספר וירטואלי ממוחשב, כל זמן שהם חולים. העמותה לקחה על עצמה את הכשרת התלמידים החולים להתמודדות עם התרבות הדימויית/הלא-מילולית הרווחת בימינו. הספר יצא גם בהוצאה מקוונת ב-2013.
מדעי (העזר של) התיאטרון – פניה לגישה בינתחומית בחקר התיאטרון (2014), (אנגלית)
רוזיק סוקר גישות מדעיות שונות, ובוחן את אפשרויות יישומן בחקר התיאטרון. הספר מקדם גישה רב-תחומית למחקר התיאטרוני. אחת התזות אותה פיתח רוזיק במהלך השנים הייתה הגישה המדעית לתיאטרון, זאת בניגוד לגישה האינטואיטיבית הרווחת.