stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרטינוס פרטוריוס
קורות חייו

פרטוריוס נולד בעיירה קטנה בשוליה המזרחיים של מושבת הכף הבריטית, למשפחת חוואים. בשנת 1838, בעודו בן 19, יצא עם שאר משפחתו ועם אפריקאנרים רבים אחרים לטרק הגדול. אביו, אנדריס פרטוריוס, היה אחד מהמנהיגים המאוחרים של הטרק הגדול, ובמסגרתו הם נדדו ברחבי דרום אפריקה של ימינו על פני מאות קילומטרים וניהלו קרבות שונים מול האוכלוסייה הילידית השחורה. לאחר הקמת רפובליקת נטאליה, שאביו היה מנהיגה העיקרי, הוא קבע את מגוריו בפיטרמריצבורג בירתה, ושם התחתן בשנת 1841. עם סופה של הרפובליקה בשנת 1845, עזב עם אביו צפונה.
בשנת 1853 נפטר אביו של פרטוריוס, ועקב כך הפך בעיני רבים ליורשו הטבעי בהנהגת העם האפריקאנרי. הדבר סייע לו בשנת 1857 להיבחר לנשיא הראשון של הרפובליקה הדרום אפריקאית, המדינה האפריקאנרית העיקרית שהוקמה בדרום אפריקה. כשלוש שנים מאוחר יותר, בעודו מכהן כנשיא מדינתו, בראשית שנת 1860 רץ פרטוריוס לבחירות לנשיאות במדינת אורנג' החופשית, שכנתה מדרום של הרפובליקה הדרום אפריקאית. הוא זכה, והחל לכהן במקביל כנשיא בשתי המדינות. מצב יוצא דופן זה נמשך כשמונה חודשים, עד ספטמבר אותה השנה, אז הודח ממשרת נשיא הרפובליקה הדרום אפריקאית. עם זאת, הוא המשיך לכהן כשלוש שנים נוספות כנשיא מדינת אורנג' החופשית.
בשנת 1863 פרש פרטוריוס מתפקידו וחזר לרפובליקה הדרום אפריקאית, שם נבחר מחדש לנשיאות כשנה לאחר מכן. בשבע השנים הבאות, עד שלהי שנת 1871, כיהן פרטוריוס כנשיא הרפובליקה הדרום אפריקאית, אז הזדמן לו גם להטביע את עיקר חותמו ההיסטורי. פרטוריוס זכה לבסוף גם לתקופת כהונה שלישית כנשיא הרפובליקה במהלך שנות מלחמת הבורים הראשונה, אז כיהן בטריומווירט יחד עם פול קרוגר ופיט ג'וברט בין השנים 1880 ו-1883.
עם סיום כהונתו כנשיא במאי 1883, פרש פרטוריוס מהחיים הציבוריים והלך להתגורר בעיירה פוצ'פסטרום הפריפריאלית. במאי 1901 נפטר.
מצודת ארביל

המצודה מצפון
בתים היקפיים משוחזרים לאורך צידה הדרומי של המצודה
דגל כורדיסטן בלב המצודה
מצודת ארביל (בכורדית: Keleha Hewlêrê, בכורדית סורנית: قه‌ڵای هه‌ولێر; בערבית: قلعة أربيل) היא מצודה השוכנת על תל במרכזה של העיר ארביל בחבל כורדיסטן העיראקית שבצפון עיראק, ומהווה את מרכזה ההיסטורי של העיר. העדות הארכאולוגית המוקדמת ביותר ליישוב האתר היא מהאלף ה-5 לפנה"ס, וייתכן שיושב קודם לכן, ואילו האזכור ההיסטורי הראשון של העיר הוא בארכיון אבלה המתוארך לשנים 2300–2100 לפנה"ס. בשל כך נחשב האתר לנושב משך 7,000 שנים ברציפות.
צורתו של התל הוא כשל אליפסה באורך של 430 מטרים ממזרח למערב וברוחב של 340 מטרים מצפון לדרום, ושטחו 102 דונם. הוא מתנשא לגובה של 25 עד 32 מטרים מעל המישור שמסביב לו, וראשו שטוח למדי. שתי רמפות סלולות מובילות אליו בצידו הדרומי והצפוני.
העיר זכתה לחשיבות רבה בתקופת האימפריה האשורית התיכונה והחדשה, החל בסוף האלף ה-2 לפנה"ס ועד המאה ה-6 לפנה"ס, ושימשה כמרכז נוצרי חשוב במהלך האלף ה-1 ובתחילת האלף ה-2. לאחר כיבוש העיר בידי המונגולים בשנת 1258, חשיבותה ירדה. במהלך המאה ה-20 נהרסו חלק מהמבנים ההיסטוריים במצודה, ורק בשנת 2007 הוקם הגוף העוסק בשימורה ובשחזורה. בין היתר פונו כל התושבים אשר התגוררו במצודה, למעט משפחה בודדת, ונערך סקר ארכאולוגי בתל ולמרגלותיו. בשנת 2014 הוכרזה המצודה כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה > היסטוריה קדומה

קיימות ראיות ארכאולוגיות לקיומו של מקום יישוב בתל החל בתקופה הכלקוליתית, בייחוד בתקופת עובייד ובתקופת ארך (האלף ה-5 לפנה"ס), אם כי ייתכן שיושב כבר בתקופת האבן החדשה. האזכור ההיסטורי הראשון של העיר בכתובים, בשם "אורבילום" (Urbilum), הוא מסוף האלף ה-3 לפנה"ס (המאות ה-23 עד ה-21 לפנה"ס), והוא התגלה בשני לוחות בארכיון אבלה. לאורך השנים העיר נודעה במספר שמות נוספים: אירבילום (Irbilum), ארבה אילו (Arba ilu), ארבלה (Arbela) או ארבירה (Arbira).
במאה ה-22 לפנה"ס נכבשה העיר בידי ארידופיזיר, מלך הגוּתים, ובמאה ה-21 לפנה"ס היא נכבשה בידי שולגי, מלך אור, ונהרסה. עם זאת, הממצאים ההיסטוריים מעידים על כך שהעיר המשיכה להתקיים. חמש שנים לאחר מכן כבש בנו של שולגי, אמר-סין, את העיר שוב וסיפח אותה לממלכתו. במקורות השומרים מופיעה ארביל בשם "אורבילום" (Urbilum).
היסטוריה > תחת שלטון אשור

ארביל נכבשה בידי האימפריה האשורית בשנת 1716 לפנה"ס בערך. היא תפקדה כמרכז דתי ופוליטי משך כל תקופת השלטון האשורי, החל במאה ה-20 לפנה"ס ועד המאה ה-6 לפנה"ס, לאחר העיר אשור ונינוה. היא הגיעה לשיא חשיבותה בתקופת האימפריה האשורית התיכונה והחדשה, החל במאה ה-13 לפנה"ס ועד סוף התקופה, עת שימשה כאחת מערי הבירה האזוריות של האימפריה. העיר עמדה בקשרי מסחר ענפים עם דרום עיראק, ארץ ישראל ומערב איראן. במאה ה-13 לפנה"ס הקים שלמנאסר הראשון מקדש לאלה אשתר וזיקורת בארביל. סביב העיר התגלו תשתיות להובלת מים אליה, בין היתר, מנהרה תת-קרקעית באורך של כ-22 ק"מ שבנייתה מיוחסת לסנחריב. המלך אסרחדון שיפץ את מקדש האלה אשתר, וכך עשה גם יורשו, אשורבניפל, אשר ציפה את קירות המקדש בזהב ונחושת. בארמון הצפוני של אשורבניפל בנינווה, נתגלה תבליט המתאר את תל ארביל, יחד עם חומותיה ומקדש האלה אשתר.
היסטוריה > תחת שלטון פרסי

עם נפילת האימפריה האשורית, איבדה ארביל את חשיבותה, ועברה לידי האימפריה הפרסית. לפני קרב גאוגמלה, הידוע גם בשם קרב ארבלה, קבע המלך הפרסי דריווש השלישי את ארביל כבסיסו. בקרב שנערך בשנת 331 לפנה"ס, ניגפו הפרסים מפני צבאותיו של אלכסנדר מוקדון, וארביל נכבשה בידי מוקדון והייתה לחלק מהעולם ההלניסטי.
ארביל נשלטה בידי הפרתים ונכבשה בידי האימפריה הרומית אשר החזיקה בה עד המאה ה-3, עת השתלטה עליה האימפריה הסאסאנית.
היסטוריה > תחת שלטון פרסי > התקופה הססנית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
התל ואתריו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
המחקר באתר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
פורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב:  לפורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב
הערות שוליים

↑  Research of the Arbil Citadel, Iraqi Kurdistan, First Season, P.260
↑  Timeline
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007396404305171  LCCN: sh2016000971 
המצור המונגולי על ארביל בשנת 1258
מרחק צ'בישב

מרחק צ'בישב (או מטריקת מקסימום או מטריקת  L_{\infty }) הוא מטריקה המוגדרת על מרחב וקטורי בו המרחק בין שני וקטורים הוא ההפרש המקסימלי המתקבל בין הקואורדינטות שלהם בממדים השונים. הוא קרוי על-שם פפנוטי צ'בישב.
מרחק צ'בישב גם ידוע כמרחק השחמט: הוא שווה למספר הצעדים המינימלי שהמלך עושה בלוח שחמט כדי להגיע למשבצת כלשהי (המלך יכול לנוע אופקית, אנכית ובאלכסון). למשל המרחק בין ו5 ל ו1 או ב1 הוא: 4.
במטריקה זו, מעגל ברדיוס  r, הוא קבוצת הנקודות עם מרחק צ'בישב  r מנקודת המרכז. צורת המעגל כאן היא ריבוע שצלעותיו באורך  2r והן מקבילות למערכת הצירים של הקואורדינטות. בלוח שחמט בו נעשה שימוש במרחק צ'בישב דיסקרטי ולא רציף, מעגל עם רדיוס  r הוא ריבוע שצלעו  2r (יש למדוד ממרכז המשבצת למרכז המשבצת ולא את המשבצות עצמן). מספר המשבצות בכל צלע הוא  2r+1. למשל עיגול עם רדיוס 1 בלוח שחמט יהיה ריבוע עם  3\times 3 משבצות.
הגדרה

מרחק צ'בישב בין שני וקטורים או נקודות  p ו- q עם קואורדינטות  p_{i} ו- q_{i} בהתאמה הוא:
בשני ממדים, כלומר בגאומטרית המישור, אם לנקודות  p ו- q יש קואורדינטות קרטזיות  (x_{1},y_{1}) ו- (x_{2},y_{2}) אז מרחק צ'בישב שלהן הוא:
השוואה בין מטריקות מרחק צ'בישב ומרחק מנהטן

במימד אחד, כל המטריקות שווה היות שהן הערך המוחלט של ההפרש.
בשני ממדים קיימת שקילות בין  מרחק צ'בישב למרחק מנהטן:
בשניהם צורת המעגל היא ריבוע.
במרחק צ'בישב הריבוע מקביל לצירי הקואורדינטות ובמרחק מנהטן הוא בזווית  \pi /4 ‏(45°) אליהן.
אורך הצלע שונה: במרחק צ'בישב הוא  2r ואילו במרחק מנהטן  {\sqrt {2}}r.
ניתן לראות את השקילות של שניהם במישור על ידי סיבוב והכפלה בקבוע.
אולם לא ניתן להכליל שקילות זו לשלושה ממדים ויותר: ספירה  הנוצרת על ידי שימוש במרחק צ'בישב כמטריקה, תיצור קובייה שפאותיה ניצבות לאחד מצירי הקואורדינטות, בעוד שהספירה הנוצרת על ידי שימוש במרחק מנהטן יוצרת אוקטהדרון. אלה הם פאונים דואלים עם תכונות שונות.
שימושים

מרחק צ'בישב משמש בלוגיסטיקה של מחסנים היות שהוא מודד היטב את הזמן הנדרש לעגורן גשר להעביר חפצים מנקודה לנקודה. העגורן יכול לנוע בציר ה-x או בציר ה-y או באלכסון אך בכל המקרים מהירותו זהה.
על רשת (כמו לוח השחמט) הנקודות הנמצאות במרחק צ'בישב 1 מנקודה נתונה מהווים את סביבת מור של אותה נקודה.
מרטינוס פלטמן

| --- | --- |

 לידה:  27 ביוני 1931 ואלבייק צפון בראבנט, הולנד
 פטירה:  4 בינואר 2021 (בגיל 89) Bilthoven, הולנד 
 שם לידה:  Martinus Justinus Godefridus Veltman 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 עיסוק:  פיזיקה תאורטית, פיזיקת חלקיקים
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אוטרכט
 מנחה לדוקטורט:  Léon van Hove 
 מוסדות:  אוניברסיטת אוטרכט, אוניברסיטת מישיגן
 תלמידי דוקטורט:  חרארד 'ט הופט
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיקה (1999)  פרס דיראק של המרכז הבינלאומי לפיזיקה תיאורטית (1996)  פרס פיזיקת חלקיקים ואנרגיה גבוהה (1993)  פרס האקדמיה המלכותית ההולנדית למדע ואומנויות (1999)  מפקד במסדר האריה של הולנד 
 צאצאים:  Hélène Veltman 
 
מרטינוס פלטמן (בהולנדית: Martinus J. G. Veltman, בהגייה אנגלית: מרטינוס ולטמן;‏ 27 ביוני 1931 – 4 בינואר 2021) היה פיזיקאי הולנדי, שחלק את פרס נובל לפיזיקה בשנת 1999 עם חרארד 'ט הופט "על הבהרת המבנה הקוונטי של האינטראקציות האלקטרו-חלשות בפיזיקה".
ביוגרפיה

מרטינוס פלטמן נולד ב-27 ביוני 1931 בוואלבייק. אביו ושלושה מאחיו של פלטמן היו מורים בבית הספר המקומי. הוא החל ללמוד מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת אוטרכט בשנת 1948. כנער היה לפלטמן עניין רב באלקטרוניקת רדיו. בשנת 1955 החל לעבוד במעבדות באמסטרדם. בשנת 1955 סיים פלטמן את התואר השני והתגייס לצבא למשך שנתיים. בשנת 1966 הפך לפרופסור באוטרכט. בתקופה זו החל פלטמן לעבוד גם ב-CERN. בשנים 1981–1996 עבד באוניברסיטת מישיגן.
נפטר ב-4 בינואר 2021.
משרד הפנים (בולגריה)

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  בולגריה 
 תחום שיפוט:  בולגריה 
 תאריך הקמה:  1879 
 מטה מרכזי:  סופיה 
 www.mvr.bg
 
משרד הפנים של בולגריה (בבולגרית: Министерството на вътрешните работи) הוא משרד ממשלתי בבולגריה האחראי בין היתר על ביטחון הפנים, לחימה בפשע ושמירה על הסדר הציבורי במדינה. המשרד אחראי על מספר גופים העוסקים בביטחון פנים ובכללם משטרת בולגריה, משטרת הגבולות, יחידות ללחימה בפשע המאורגן ושירותי כיבוי האש. שר הפנים הנוכחי (2011) הוא צבטאן צבטאנוב ממפלגת השלטון, אזרחים למען פיתוח אירופי של בולגריה.
היסטוריה

משרד הפנים הבולגרי הוקם ב-5 ביולי 1879 על ידי אלכסנדר בטנברג, נסיך בולגריה כשטודור בורמוב מונה לראש הממשלה ושר הפנים של הנסיכות. ב-1925 הועבר מנגנון ביטחון הפנים לאחריות הד"ס (השירות החשאי לשעבר של בולגריה).
ב-10 בספטמבר 1944, לאחר ההפיכה במדינה ועליית חזית המולדת הבולגרית לשלטון הוקמה יחידת "המיליציה העממית" והיא שימשה זרוע ביצועית משטרתית של הקומוניסטים בתהליך השתלטותם על בולגריה ורדיפת מתנגדיהם. ב-1991 לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי בוצעה רפורמה במשרד, בוטלו צווי חירום אשר מכוחם התנהל המשרד וחוקקו חוקים ותקנות המסדירות את התנהלותו. ב-1993 אושר חוק שהסדיר את פעילותה של המיליציה העממית ובכלל זה שינוי שמה למשטרה הלאומית.
משה צ'רנר

| --- | --- |

 לידה:  1879
 פטירה:  1962 (בגיל 83 בערך)
 תחום יצירה:  אדריכלות
 יצירות ידועות:  בית העיר, ברחוב ביאליק 27, תל אביב   אהל שם תל אביב
משה צ'רנר (1879–1962) היה אדריכל ישראלי שפעל בארץ ישראל ובמדינת ישראל.
ביוגרפיה

צ'רנר נולד בגליציה. עלה לישראל בשנת 1920 לאחר שסיים את לימודי הארכיטקטורה בבית הספר לארכיטקטורה בצ'רנוביץ.
בשנת 1920 תכנן את בית גצל-שפירא בסגנון האקלקטי בסימטה פלונית 2, תל אביב.
בשנת 1924 בנה את "בית בלייברג" ברחוב הר סיני 3 בתל אביב. ב-1925, נחנכו שני מבנים אותם תכנן, בית שפרן בכיכר המלך אלברט ובית מלון, לימים בית העיר, ברחוב ביאליק 27, תל אביב.
ב-9 במאי 1929 נחנך הבניין אותו יצר "אהל שם" ובמרכזו אולם המכיל 1,000 מקומות ישיבה. מסוף שנות ה-30 עד להקמת היכל התרבות ב-1957 היה האולם משכנה הקבוע של התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
בשנת 1933 בנה את "בית המפל", ברחוב יהודה הלוי 97 פינת רחוב מזא"ה 50, בתל אביב בסגנון הבינלאומי המוקדם.
עבודות נבחרות

בית נובובולסקי, דרך יפו 16 פינת רחוב רענן 8
בית ולקובסקי, שדרות רוטשילד 55 פינת רחוב בצלאל יפה 9
בית שפרן, רחוב מלצ'ט 2 פינת רחוב נחמני 23
בית ישראל קימבל, רחוב מלצ'ט 3 פינת רחוב מזא"ה 28
בית המפל, רחוב יהודה הלוי 97 פינת רחוב מזא"ה 50
בית דב רוזנבליט, רחוב אחד העם 32
רחוב ברנר 10
בית העיר תל אביב-יפו, רחוב ביאליק 27
בית משפחת שבח-רייזל אשכנזי, רחוב בלפור 44 פינת שדרות רוטשילד 88
בית בלייברג, רחוב הר סיני 3
מלון נורמן, רחוב נחמני 23–25 (ביחד עם לאו אדלר)
בית גצל-שפירא, סימטה פלונית 2
בית "אוהל שם", רחוב בלפור 30, משכנה של התזמורת הפילהרמונית הישראלית עד שעברה להיכל התרבות.
גלריה

שלט על בית העירייה הישן של תל אביב
בית העיר תל אביב-יפו, רחוב ביאליק 27, תל אביב
בית שפרן, בכיכר המלך אלברט
בית דב רוזנבליט, רחוב אחד העם 32
בית ולקובסקי, שדרות רוטשילד 55 פינת רחוב בצלאל יפה 9
מלון נורמן, רחוב נחמני 23–25
ראו גם

הסגנון האקלקטי בארץ ישראל
הערות שוליים

↑  שלט: תל אביב - מבנים לשימור - נחמני 23
↑  שלט: תל אביב - מבנים לשימור - מלצ'ט 3
↑  שלט: תל אביב - מבנים לשימור - יהודה הלוי 97 פינת מזא"ה 50
↑  שלט: תל אביב - מבנים לשימור - אחד העם 32
↑  שלט: תל אביב - מבנים לשימור - בלפור 44
↑  בית בלייברג, באתר לוטוס
↑  שלט: תל אביב - מבנים לשימור - סמטת פלונית 2
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007571043205171
מסילת הרכבת צ'ינגדזאנג

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין
 עיר:  להסה, שינינג
 מפעיל:  China Railway Qingzang Group 
 מידע על ההקמה
 עלות:  3.96 מיליארד דולר
 פתיחת הקו:  2006 
 מידע על הקו
 אורך הקו:  1,956 ק"מ 
 רוחב המסילה:  1435 מ"מ 
 מתח חשמלי:  25 kV, 50 Hz AC railway electrification 
 מספר התחנות:  45
 
תוואי מסילת הרכבת
מסילת הרכבת צ׳ינגהאי-טיבט או רכבת צִ'ינְגְדְזָאנג (בסינית מפושטת: 青藏铁路; בפין-יין: Qīngzàng Tiělù) היא רשת מסילות ברזל המחברת את בירת המחוז האוטונומי הטיבטי להסה לשינינג, בירת מחוז צ׳ינגהאי, ובהמשך לבייג'ינג, בירת סין. המסילה נפתחה ב-1 ביולי 2006 להסעת נוסעים ומטען. זוהי אחת ממסילות הרכבת היקרות ביותר בהיסטוריה בגלל אופי השטח בו עוברת המסילה והתנאים הטופוגרפיים שלו.
היסטוריה

עוד בשנות ה-50 של המאה ה-20 חלם המשטר הקומוניסטי בסין לחבר את טיבט לסין גופא, אבל חוסר ידע טכנולוגי ובעיות מימון דחו את הפרויקט הזה עד סוף שנות ה-90. סלילת המסילה החלה משני הצדדים בו זמנית, והנחת המסילה הושלמה באמצע אוקטובר 2005. עד 1 במאי 2006 הושלמו כל העבודות בקו והמסילה החלה להיבדק ולהיבחן לקראת הפעלתה. ב־1 ביולי 2006 נפתחה המסילה באופן רשמי במעמד של נשיא סין, חו ג'ינטאו. סלילת מסילת הרכבת הזו היא חלק מהמדיניות הסינית לפתח את הפרובינציות המרוחקות שלה. מטרתה הסופית של מסילת הרכבת היא לחבר את סין עם הודו.
מצד המתנגדים לפוליטיקה הסינית בטיבט נשמעה הטענה שמטרתו העיקרית של הפרויקט נועדה לקשור את טיבט לסין ולהגדיל את כמות הסינים במחוז וכך לפגוע באוכלוסייה הטיבטית. בטיבט מהווים עדיין בני האן (הקבוצה האתנית השלטת בסין) מיעוט קטן - רק 4.2% מהאוכלוסייה הקבועה במחוז - אולם רבים טוענים שמספר המהגרים השוהים בטיבט גדול בהרבה, ומצביעים בפקפוק על המקור למידע - נתונים סטטיסטיים רשמיים של ממשלת סין. לטענת המתנגדים, בעקבות הקמת המסילה עשוי זרם המהגרים לגדול פי כמה. מתנגדי המסילה מצביעים גם על הסכנה הסביבתית הטמונה בפרויקט אדיר הממדים, וחוששים כי מיליוני הנוסעים יזהמו את אחד האזורים היפים בעולם. הממשלה הסינית טענה בתגובה שנקטה צעדים להגן על הסביבה: הקרונות מצוידים במתקנים לדחיסת האשפה, ולאורך המסילה נבנו מעברים מיוחדים בשביל בעלי חיים דוגמת האנטילופה הטיבטית וצבי יעלי טיבטי.
בשנת 2001 נכתב שיר "הדרך השמימית" שהוקדש למסילה.
נתונים

עלות סלילת המסילה מוערכת ב-3.6 מיליארד דולר
אורכה של המסילה משינינג ללהסה הוא 1957 ק"מ, ומבייג'ינג עד להסה 4064 ק"מ.
זמן הנסיעה מבייג'ינג עד להסה: 47 שעות ו-28 דקות.
התחנה הגבוהה ביותר בקו: תחנת טאנגגולה (Tanggula 唐古拉) בגובה 5,068 מטרים, ליד הכפר הגבוה בעולם וונקואן. נכון ל-2009 זוהי תחנת הרכבת הגבוהה ביותר בעולם. התחנה שוכנת כקילומטר ממעבר טאנגגולה בגובה של 5,072 מטרים מעל פני הים, הנקודה הגבוהה ביותר בקו.
המנהרה הגבוהה ביותר בקו נמצאת בגובה של 4,905 מטרים מעל פני הים.
יותר מ-25 אחוז ממסילת הרכבת נבנו על קרקע קפואה לעד, ובגלל תופעת ההתחממות הגלובלית, נבנתה רשת של צינורות בתוך הקרקע שאמורים לשמור על האדמה קפואה וכך לא לפגוע בתשתית של המסילה.
משרד התעשיות הביטחוניות (אזרבייג'ן)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  אזרבייג'ן 
 תחום שיפוט:  אזרבייג'ן 
 תאריך הקמה:  16 בדצמבר 2005 
 מטה מרכזי:  באקו 
 www.mdi.gov.az
 
משרד התעשיות הביטחוניות של אזרבייג'ן (באזרית: Azərbaycan Respublikasının Müdafiə Sənayesi Nazirliyi) הוא המשרד הממשלתי האחראי לניהול התעשיות הביטחוניות, להסדרה וייצור טכנולוגיות עבור צבא אזרבייג'ן.
המשרד הוקם ב-16 בדצמבר 2005 כחלק הרפורמה במשרדי הממשלה האזריים שיזם נשיא אזרבייג'ן, אילהם אלייב.
חברות בת

המשרד אחראי לניהול חברות התעשייה הצבאית באזרבייג'ן ופיקוח עליהן:
Azad systems
Iglim
Avia-agregat
Senaijihaz
Radiogurashtyrma
Araz
Telemechanica
Bakı Cihazqayırma Zavodu
AZON
Dalga
Alov
Neftgazavtomat
Pake
NPP Automatic Lines
בנוסף אחראי המשרד לניהול מכון המחקר המדעי של משרד ההגנה וניהול סוכנות האוויר והחלל הלאומית.
מרטיני-הנרי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  רובה מחורק
 תכנון:  פרידריך פון מרטיני
 מדינה מייצרת:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מעצב:  מפעל הנשק הקל המלכותי 
 תקופת השימוש:  1871–1918 (כ־47 שנים)
 מלחמות:  המלחמה האנגלו-אפגנית השנייה מלחמת הזולו מלחמת הבורים מלחמת העולם הראשונה
 מידע טכני
 קליבר:  11.43 מ"מ
 פעולה:  טעינת ידית
 חירוק קנה:  1,162 ס"מ
 הזנה:  טעינת בית בליעה
 אורך כולל:  1.24 מטר
 אורך קנה:  844 מילימטרים (33.2 אינץ')
 משקל ריק:  3.86 קילוגרם (8.5 ליברות)
 טווח אפקטיבי:  370 מטר
 טווח מקסימלי:  1,700 מטר
 
מרטיני-הנרי (באנגלית: Martini–Henry) הוא רובה מחורק נטען בית בליעה בעל טעינת ידית, אשר פותח ב-1870 בבריטניה ושימש את הצבא הבריטי ומספר מדינות נוספות החל מ-1871 ועד לסוף מלחמת העולם הראשונה.
רובה המרטיני-הנרי החליף את הסניידר-אנפילד ונקלט ב-1871 בתור רובה השירות של כוחות הצבא הבריטי והאימפריה הבריטית. בין חצי מיליון למיליון רובים סך הכל יוצרו בארבעה דגמים עיקריים (סימן 1 עד סימן 4) עם גרסת קרבין מקוצרת לשימוש פרשים וכוחות ארטילריה. הוא נותר בשימוש סדיר עד 1918 למרות פיתוחו של הלי-מטפורד ולאחר מכן הלי אנפילד שבהדרגה החליפו אותו.
המרטיני-הנרי שירת במערכות השונות ברחבי האימפריה הבריטית, כולל המלחמה האנגלו-אפגנית השנייה, מלחמת הזולו, מלחמת הבורים ומלחמת העולם הראשונה.
הסניידר-אנפילד אומנם היה הרובה הבריטי הראשון שכלל טעינת בית בליעה (במקום מהלוע), המרטיני-הנרי פותח בתצורה זו מתחילתו והיה מהיר וקל לתפעול בהרבה מקודמו. מאפיין משמעותי במרטיני-הנרי היה טעינת הידית שפותחה על ידי הנרי פיבודי ושוכללה על ידי פרידריך פון מרטיני. אופן הטעינה כלל הורדת ידית מתחת לרובה אשר פתחה את בית הבליעה מחלקו העליון, כדור בודד היה מוכנס לתוך בית הבליעה, ובהרמה חזרה של הידית בית הבליעה היה נסגר והכדור היה נכנס למקומו. הורדה חזרה של הידית לאחר הירי הייתה פותחת את בית הבליעה והתרמיל היה נזרק החוצה.
ראו גם

בראון בס
לי אנפילד
מרטיני-אנפילד
הערות שוליים

↑  מעבר לשימוש הסדיר של הצבא הבריטי, רובי מרטיני-הנרי והעתקים נותרו בשימוש במספר מוקדים סביב העולם, כולל בקרב כוחות טאליבן לפחות עד שנות ה-80 של המאה ה-20.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553375405171  LCCN: sh85081646
משרד הפנים (סרביה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  סרביה 
 תחום שיפוט:  סרביה 
 תאריך הקמה:  1991 
 מטה מרכזי:  בלגרד 
 www.mup.gov.rs
 קואורדינטות:  44°49′12″N 20°25′39″E﻿ / ﻿44.820027777778°N 20.427527777778°E﻿ / 44.820027777778; 20.427527777778
  (למפת בלגרד מוגדלת) מיקום המטה הראשי(למפת בלגרד רגילה) מיקום המטה הראשי
 
משרד הפנים הסרבי (בסרבית: Mинистарство Унутрашњих Послова, בראשי תיבות: MУП) הוא המשרד הממשלתי האחראי לביטחון פנים, הגנת הגבולות ומופקד למעשה על המשטרה הלאומית. המשרד הוקם לראשונה ב-1804 אך פורק והוקם מספר פעמים עד שהוקם לבסוף בינואר 1811 והמשיך להתקיים עד הקמת ממלכת יוגוסלביה. משרד הפנים הסרבי במתכונתו הנוכחית הוקם מחדש ב-2002.
מבנה

לשכת התכנון האסטרטגי
השירות לבקרה פנימית - מחלקת ביטחון פנים
מינהל המשטרה - משטרת סרביה (Полиција Србије)
המחלקה לחקירות פשיעה
מחלקת המשטרה
מחלקת הביטחון
יחידת ההגנות
מחלקת משטרת התנועה
מחלקת משטרת הגבולות
מרכז המבצעים
מחלקת ניתוח
המחלקה לטכנולוגיית מידע
מחלקת קישור והצפנה
הז'נדרמריה הסרבית (Жандармерија)
היחידה המיוחדת למלחמה בטרור (Специјална Антитерористичка Јединица)
צוות A, B - תקיפה
יחידת לוחמה בטרור (Против Tерористичка Jединица)
יחידת המסוקים של משרד הפנים (Хеликоптерска јединица Министарства унутрашњих послова Републике Србије)
SBPOK - המינהל למלחמה בפשע המאורגן
הערות שוליים

↑  חודשה ב-20 ביוני 2001 על ידי שר הפנים דושאן מיכאילוביץ'. הוקמה ב-1860 ובראשיתה מנתה 120 קצינים.
↑  הוקמה ב-13 במאי 1978 כיחידה טקטית משטרתית.
↑  הוקמה ב-7 במאי 2003 כיחידת מבצעים של המשטרה.
↑  הוקמה ב-1967 והיא הזרוע האווירית של המשטרה.
↑  מחלקת חקירות עליונה שהחזיקה ברשותה יחידות מיוחדות בעלות שורת מודיעי ברחבי יוגוסלביה לשעבר ובמזרח אירופה. המחלקה היא מקור מודיעיני נרחב בכל הנוגע לפשע המאורגן היוגוסלבי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0492 0090  LCCN: no2004029462  VIAF: 128192271   WorldCat (עם VIAF): 128192271
מפת שולחן

שולחן ערוך בכלי כסף ומפה לבנה, עיצוב יוקרתי מסוף המאה ה-19
מפה בולגרית מסורתית רקומה, עם סלסלת ביצי פסחא
מפת שולחן היא יריעת כיסוי לשולחן אוכל, המשמשת הן כפריט עיצובי והן לשם הגנה על השולחן מפני שריטות, נזקי נוזלים, כתמי מזון וחומם של כלי בישול או הגשה.
שימושים

מפת שולחן היא פריט עיצובי חשוב בסעודות חגיגיות. בחירת המפה מותאמת לשאר שיקולי העיצוב – סוג האירוע, האווירה הרצויה, עיצוב החדר, עיצוב כלי האוכל וכדומה.
מסורתית מפות נתפרו מבד כגון פשתן, כותנה או משי, חלקן עוטרו ברקמה. ישנן מפות בעלות קצוות בגימור מיוחד (כגון פרנז'ים, גדילים) וקיימות גם מפות סרוגות (למשל בסריגת "קרושֶה"). בתקופה המודרנית מיוצרות גם מפות מפלסטיק שכונו פעם 'שעווניות' ומפות חד-פעמיות מנייר, בהן צבעוניות ואף מעוטרות בהדפסים מגוונים. מפות פלסטיק אינן סופגות נוזלים ולכן ניתנות לניקוי בניגוב קל, זאת בניגוד למפות בד שעלולות להתלכלך בכתמים שאינם ניתנים להסרה בכביסה.
מפות יהיו לרוב מלבניות או ריבועיות ושטחן בדרך כלל גדול משטח פני השולחן, כיוון שהן אמורות לכסות את השולחן כששוליהן משתלשלים סביבו, או לכסותו באלכסון, כך ששתיים מפינותיו נותרות גלויות.
פעלול קסמים מפורסם (המסוכן למי שאינו מיומן בו) כולל הסרת מפה במשיכה משולחן ערוך, כך שכל כלי האוכל נותרים במקומם ללא פגע.
היסטוריה

אף על פי שאנשים השתמשו במפות ומפיות בנשפים בזמנים קדומים, הם התחילו להשתמש באופן קבוע במפות רק אחרי שהתחילו לאכול באופן סדיר בישיבה ליד שולחנות; בעת העתיקה סעודות חגיגיות נאכלו ב"סימפוזיון" – רביצה על ספות או מיטות. בשיריו של מרטיאליס, משורר רומי בן המאה ה-1, מוזכרות כבר מפות שולחן. לרומאים היו שולחנות עץ מגולפים בצורה אמנותית, ולכן לא כיסו אותם. מספרים כי שולחנו של הקיסר קרל הגדול כוסה במפה מאזבסט, ולאחר הארוחות נהג הקיסר להשליך אותה לאש ולהדהים את אורחיו בכך שהמפה לא נשרפה.
בזמן השושלת המרווינגית בין 500 ל-700 לספירה, אנשים התחילו לשבת זקופים בזמן האוכל ורק בימי הביניים התחילו במערב לאכול בישיבה ליד שולחן. בחברה הפיאודלית הפך השימוש במפות שולחן למנהג מקובל. עד לשלהי ימי הביניים שולחנות היו עשויים מקרשים מונחים על תלת-רגל, מכוסים בבד פשתן לבן, לעיתים ארוג בדוגמאות שונות או אף רקום אצל עשירים ובד קנבוס גס אצל העניים, מי שלא היה יכול לשים מפה על שולחנו במערב אירופה היו רק האנשים שבשולי החברה השימוש במפות לבנות בזמן שלא היו עוד כימיקלים לניקוי, מכונות כביסה, כך שתחזוקת הכביסה צרכה הרבה כוח עבודה של מכבסות ומגהצות כך שלובן המפות היה סממן של מעמד.
בימי הביניים היו עדיין סממנים של חיי נוודים, ו'שולחנות' ניידים כאלה אפשר היה לבנות מהר ולהותיר מאחור כאשר שינו את מקום השהייה. קרשים ותלת רגלים אפשר היה לבנות בקלות בכל מקום. השולחן של האדון הפיאודלי ומשפחתו היה מוצב באולם המרכזי של המבצר, שם ישבו הסועדים על ספסלים, כולם באותו הצד של השולחן, קל היה להזיז את הרהיטים הפשוטים הללו כאשר לא היו בשימוש. את השולחנות כיסו במפות שונות, לעיתים אפילו בשטיחי צמר מזרחיים. שאותם קיפלו לאחר האוכל. המתבונן בציורים מ-1500 ואילך, יכול לראות ששטיחי צמר ארוגים שימשו כמפות שולחן, אצל העשירים והאצולה.
באנגליה ב-1645 לאחר מלחמת האזרחים התחילה בניה והרחבה של בתי אחוזות, ונוספו חדרי אוכל וחדרי אורחים בהם ישבו רוב האנשים על שרפרפים מרופדים בעוד זקנים ואנשי מעלה ישבו כבר על כיסאות, שולחן תלת הרגל עם הקרשים, הוחלף לשולחן אוכל מוצק עם רגליים מגולפות, בהתאם מפות הן חלק חשוב מציוד הבית.
בארצות אחרות הפך השולחן לריהוט נפרד כמו שגם נדרשו ארונות ומיטות קבועים, יחד עם בניית בניני המגורים היפים בתקופת הרנסאנס האיטלקי. רק בסוף המאה ה-18 הופיעו בצרפת שולחנות מיוחדים לאכילה, הודות לאופנת הסעודות האינטימיות בחדריו הפרטיים של לואי ה-15. החל מתקופת לואי ה-16 התחילו להקדיש חדר מיוחד לאכילה.
עם גידול חשיבות שולחנות האוכל, גודלת חשיבות מפות השולחן, נערות לומדות להכין לעצמן מפות ומפיות, רקומות, ארוגות, או מצונרות.
תרבות כיסוי השולחן נפוצה כל כך שעם השנים ספרים שלמים או פרקים בספרים שונים המלמדים ליצור מפות שונות לסעודות מיוחדות למשל מפה מיוחדת להגשת קפה ועוגות, ויש גם מפות יותר קטנות לכיסוי עגלת ההגשה של הקפה. פרקים אחרים מוקדשים לאופן שיש להניח את המפה על השולחן.
במשפחות דתיות נוהגים להחליף מפה שאכלו עליה ארוחה חלבית לפני שאוכלים ארוחה בשרית ולהפך.
תחזוקת מפות השולחן

מפות שולחן מתלכלכות יותר מיתר האריגים המשמשים בבית, מפני שאוכלים מעליהן, הן חשופות, לטיפות משתייה ומרקים, לפירורים שומניים ממזונות שונים ולעיתים אף מצריבה מתחתית סיר שזה עתה הורד מהכירה. אי לכך בספרי הדרכה לתחזוקת הבית אפשר לעיתים קרובות למצוא טבלה או פרק שמדריך כיצד אפשר להסיר את הכתמים השונים, דוגמה לכך אפשר למצוא בספר ההדרכה לבישול שהוציאה 'ויצו' בשנת תש"ח 'כך נבשל'. בספר יש פרק נרחב 'מדריך למשק הבית' שבו בעמ' 7–256 יש טבלה של 'סוגי הכתמים ודרך סילוקם'. בטבלה ארבעה טורים: מין הכתם, אריגים מעולם הצומח: כותנה, פישתן. אריגים מעולם החי: צמר, משי טבעי. משי מלאכותי. בספרי תפירה שבהם יש לעיתים קרובות גם פרקים על תיקונים, אפשר לקרוא, כיצד יש לתקן מפה שחלקים ממנה התבלו או שניבעו בה חורים.
מיחזור מפות שולחן

בגלל היות מפת שולחן לרוב עשויה מיריעה אחת שלמה של בד, הן קלות למיחזור, אפשר להשתמש בהן לעיתים לבגדים, תחפושות, וילונות. ציפיות לכריות וכדומה. יש הנוהגים לעשות מהן מפיות. ממפות רקומות, מודפסות או סרוגות אפשר לעשות חולצות, חצאיות, או צעיפים.
ראו גם

שולחן
מצעית (מפה)
מפית
קישוט מרכז השולחן