אתונה
יהודי אתונה

העדויות הראשונות המעידות על קיום יהודים ביוון הן מהתקופה ההלניסטית (תקופה שנמשכה בין השנים 323 לפנה"ס עד 30), ולפיהן חיו יהודים בערים סלוניקי, לאריסה, ביזנטיון ועוד.
במאה ה-2 לפני הספירה זכה הורקנוס, מנהיג הקהילה היהודית באתונה, בכבוד בהרמת פסל באגורה. על פאולוס הנוצרי נכתב שביקר בבית כנסת באתונה. לא ניתן לקבוע את זהותו. בהמשך יש עדויות ארכאולוגיות לכך שבמאה ה-3 היה בעיר בית כנסת (אנ') ששימש את הקהילה היהודית במקום. בימי הביניים בקושי יש אזכור להימצאות יהודים במקום. בכתבי בנימין מטודלה (המאה ה-12) אין אזכור לקהילה באתונה.
אמנם עם כיבושה של יוון בידי העות'מאנים נענה הסולטן מהמט השני לבקשת התושבים לאסור מגורי יהודים בעיר, אבל היו מגולי ספרד שמצאו בה מקלט אחרי 1492.
בתחילת המאה ה-17 מצא נוסע צרפתי כעשרים משפחות יהודיות באתונה. הקהילה הקטנה נחרבה במלחמת העצמאות היוונית בשנים 1821–1829.
בשנת 1834, עם הכרזת אתונה כבירת ממלכת יוון, התחדש בה היישוב היהודי. הגיעו יהודים מגרמניה. במקביל החלו יהודים ספרדים להגר לעיר - מאיזמיר, מקושטא וכדומה. נוצרה קהילה הטרוגנית שקלטה מהגרים מארצות שונות, ובהם יהודים רומניוטים, אשכנזים וספרדים. אחד הגורמים להגירת יהודים לאתונה היה העובדה שב-1837 הוקמה בה אוניברסיטה, והיא משכה צעירים וצעירות יהודיים מרחבי יוון. ב-1889 הוענקה הכרה רשמית לקהילת אתונה, שמנתה אז 250 נפש.
ברבע הראשון של המאה ה-20, גדלה הקהילה בעקבות אירועים כמו מלחמות הבלקן, השריפה בסלוניקי, מלחמת יוון–טורקיה והמהפכה הרוסית (1917). בשנת 1920 הוכרה הקהילה היהודית באתונה כגוף משפטי. בתקופה שבין שתי מלחמות העולם היו שתי מגמות מקבילות בקהילה - מצד אחד התערות בסביבה היוונית, מבחינת שפת הדיבור, מקומות מגורים, חינוך ותרבות, אך מצד שני, התארגנות התנועה הציונית וארגונים יהודיים לאומיים נוספים.
ב-28 באוקטובר 1940 תקפה איטליה את יוון. הקרבות נמשכו שישה חודשים במהלכם נהדפו הכוחות האיטלקיים, אשר פנו לעזרת הגרמנים. ב-6 באפריל 1941 תקפו הגרמנים את יוון, וב־27 באפריל הגיעו לשערי אתונה. יוון חולקה לשלושה אזורי כיבוש: גרמני, בולגרי ואיטלקי. העיר אתונה נכללה בשטח הכיבוש האיטלקי, והאיטלקים סירבו לפגוע ביהודי העיר. ב-8 בספטמבר 1943 נכנעו האיטלקים לבעלות הברית והוורמאכט השתלט על אזור הכיבוש האיטלקי. ב-20 בספטמבר מונה יירגן שטרופ כאחראי לסיום השמדתם של יהודי יוון.
לפני מלחמת העולם השנייה היו באתונה בין 3,000 ל-4,000 יהודים. בתקופת הרדיפות בסלוניקי נמלטו לעיר בערך 3,000 אנשים. הפליטים הסלוניקאים ניסו לספר ליהודי אתונה על המתרחש בסלוניקי אך דבריהם נפלו על אוזניים ערלות - יהודי אתונה הרגישו עצמם כיוונים וחשבו שלא יאונה להם כל רע. שטרופ הורה לבני הקהילה להרשם כדי להשיג מקומות עבודה ותלושי מזון. רב הקהילה, הרב אליהו ברזילי, נקרא אל הפקיד הממונה שעשה ניסיון לאלצו לשתף פעולה ולהקים יודנראט בראשותו. הרב ברזילי סירב, העביר את הידיעה לקהילה על תוכניותיהם של הנאצים, ועשה הסכם עם המחתרת לחלץ כל יהודי שירצה בכך, ולדאוג לכל מחסורו בהרים, מכספי הקהילה שנמסרו למחתרת לשם כך. 3,000 מבני קהילת אתונה הצליחו למצוא מסתור בכפרים מרוחקים, או להשיג תעודות זהות מזויפות ולצאת מהעיר. על רקע זה פעל אנגלוס אוורט מפקד משטרת אתונה שהורה על הנפקת אלפי תעודות זהות חדשות ליהודי העיר תחת שמות נוצריים בהן צוין סעיף הדת של מחזיק התעודה כנוצרי, על כך זכה לתואר חסיד אומות העולם.
ב-23 במרץ 1944 הורו הגרמנים ליהודי העיר להתקבץ בבית הכנסת המרכזי בעיר לשם חלוקת מצרכים לחג הפסח. מקצת מיהודי העיר הגיעו ונלכדו במקום על ידי הגסטפו. בין 700 ל-1,000 יהודים נשלחו למחנה הריכוז חיידרי ולמחרת היום נאסרו בני משפחותיהם והובלו אף הם למחנה. ב-2 באפריל 1944 גורשו 1,300 העצורים למחנה ההשמדה אושוויץ, אליו הגיעו ב-11 באפריל ונרצחו תוך ימים אחדים. בשנת 2010 נחנכה בעיר אנדרטת אתונה לשואה, לזכר יהודי יוון שנספו בשואה.
עם תום השואה היו בה 5,000 יהודים (כולל פליטים שהתווספו תוך כדי המלחמה). חלקם עלה לישראל. בשנת 1973 התגוררו באתונה 2,632 יהודים, כמחצית יהודי יוון. בשנת 1997 חיו באתונה כ-3,000 יהודים. מספר היהודים ביוון כולה היה כ-5,000. בשנות האלפיים, מונה הקהילה היהודית ביוון כ-5,300 יהודים, מתוכם כ-3,500 באתונה. בעיר שוכן המוזיאון היהודי של יוון ובשש קומותיו הוא מציג את תולדות 2,300 שנות יהדות יוון.