stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כדורגלן המאה של פיפ"א
רקע > הצבעה באינטרנט של פיפ"א

|  | שחקן | לאום | אחוזים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | דייגו מראדונה | ארגנטינה ארגנטינה | 53.6% |
| 2 | פלה | ברזיל ברזיל | 18.53% |
| 3 | אאוזביו | פורטוגל פורטוגל | 6.21% |
| 4 | רוברטו באג'ו | איטליה איטליה | 5.42% |
| 5 | רומאריו | ברזיל ברזיל | 1.69% |
| 6 | מרקו ואן באסטן | הולנד הולנד | 1.57% |
| 7 | רונאלדו | ברזיל ברזיל | 1.55% |
| 8 | פרנץ בקנבאואר | גרמניה גרמניה | 1.50% |
| 9 | זינדין זידאן | צרפת צרפת | 1.34% |
| 10 | ריבאלדו | ברזיל ברזיל | 1.19% |
| 11 | זיקו | ברזיל ברזיל | 1.15% |
| 12 | גארינצ'ה | ברזיל ברזיל | 1.08% |
| 13 | יוהאן קרויף | הולנד הולנד | 0.87% |
| 14 | אלפרדו די סטפנו | ארגנטינה ארגנטינה | 0.68% |
| 15 | מישל פלאטיני | צרפת צרפת | 0.55% |
| 16 | בובי צ'רלטון | אנגליה אנגליה | 0.39% |
| 17 | פרנץ פושקש | הונגריה הונגריה | 0.37% |
| 18 | לותר מתאוס | גרמניה גרמניה | 0.37% |
| 19 | לב יאשין | ברית המועצות ברית המועצות | 0.36% |
| 20 | ג'ורג' בסט | צפון אירלנד צפון אירלנד | 0.32% |
רקע > הצבעת מגזין פיפ"א וחבר המושבעים הגדול

חלק זה של הפרס הוחלט באמצעות הצבעת קוראי מגזין פיפ"א ועל ידי חבר המושבעים הגדול של פיפ"א.
|  | שחקן | לאום | אחוזים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | פלה | ברזיל ברזיל | 72.75% |
| 2 | אלפרדו די סטפנו | ארגנטינה ארגנטינה | 9.75% |
| 3 | דייגו מראדונה | ארגנטינה ארגנטינה | 6.0% |
| 4 | פרנץ בקנבאואר | גרמניה גרמניה | 2.5% |
| 5 | יוהאן קרויף | הולנד הולנד | 2.0% |
| 6 | ג'ורג' בסט | צפון אירלנד צפון אירלנד | 2.0% |
| 7 | מישל פלאטיני | צרפת צרפת | 1.0% |
| 8 | גארינצ'ה | ברזיל ברזיל | 1.0% |
| 9 | זיקו | ברזיל ברזיל | 1.0% |
| 10 | גרד מילר | גרמניה גרמניה | 1.0% |
| 11 | רוברטו באג'ו | איטליה איטליה | 1.0% |
הערות שוליים

↑  רביב שכטר, פיפ"א תחלק את פרס כדורגלן המאה בין מראדונה ופלה, באתר ynet, 11 בדצמבר 2000
↑  אייל לוי, ‏פלה חוגג 80, מראדונה חוגג 60: מי מהם הוא הגדול מכולם?, באתר מעריב אונליין, 23 באוקטובר 2020
↑  FIFA Player of the Century, מתוך אתר touri.com ה-26 באפריל 2012
פייר ונדייה

| --- | --- |
פייר ונדייה
פייר ונדייה
 לידה:  26 באוקטובר 1967 (בן 56) טולון, צרפת
 מדינה:  צרפת צרפת
 השכלה:  אקול נאוואל  Institut des hautes études de défense nationale 
 השתייכות:   הצי הצרפתי
 תקופת הפעילות:  מ-1987
 דרגה:   אדמירל
 תפקידים בשירות
 מפקד הצי הצרפתי סגן הרמטכ"ל
 עיטורים
  מפקד בלגיון הכבוד
 
פייר ונדייה (בצרפתית: Pierre Vandier;‏ נולד ב-26 באוקטובר 1967) הוא אדמירל צרפתי, אשר כיהן כמפקד הצי הצרפתי בין השנים 2020–2023, ומכהן כיום כסגן ראש מטה הכוחות המזוינים (מקביל לרמטכ"ל).
ביוגרפיה

ונדייה נולד בטולון ב-26 באוקטובר 1967, כנצר למשפחה בעלת היסטוריה צבאית-ימית מפוארת. ב-1987 ונדייה התגייס לצי הצרפתי ולמד באקול נבל (המכללה הצבאית הימית). ב-1989 הוא סיים את לימודיו והחל לשרת בדרגת מאיור. במהלך מלחמת המפרץ, הוא שרת על סיפון נושאת המטוסים "ז'אן ד'ארק". ב-1992 הוא החל לעבור הכשרה כטייס קרבי. ב-1993 הוא הוסמך כטייס קרבי-ימי. בין 1995–1997 הוא שרת בבוסניה והרצגובינה. ב-1999 הוא שרת בקוסובו. בשנת 2004 הוא שרת באפגניסטן. בין השנים 2005–2007 הוא שימש כסגן מפקד המבצעים של נושאת המטוסים "שארל דה גול" ויחד עמה חזר לאפגניסטן. ב-2007 הוא מונה למפקד הפריגטה "סורקוף". בשנה שלאחר מכן, הוא השתתף במבצע תלת'ן, שבמסגרתו שוחררו בני ערובה צרפתים שנחטפו בידי פיראטים בחופי סומליה. ב-2009 הוא עבר למחלקה הטכנית של המטכ"ל הצרפתי והיה אחראי על תוכניות לפיתוח מטוסים ומסוקים. בשנת 2011 הוא השתתף במבצע ארמאטאן – התקיפה האווירית הבינלאומית בלוב. במהלך שנת 2013 הוא השתתף במבצע סרוואל בצפון מאלי. ב-24 ביולי 2013 הוא מונה למפקד נושאת המטוסים שארל דה גול. תחת פיקודו, נושאת המטוסים השתתפה במשימות כנגד המדינה האסלאמית בסוריה ובעיראק. הוא כיהן בתפקיד עד 31 ביולי 2015.
ב-1 בספטמבר 2017, ונדייה מונה לסגן מפקד המחוז הימי הים תיכוני, ולמפקד בסיס הצי בטולון. ב-1 בספטמבר 2020 הוא מונה למפקד הצי הצרפתי. ב-1 בספטמבר 2023 הוא מונה לסגן ראש מטה הכוחות המזוינים (Major général des armées).
מועדון הרכיבה פייסל

מועדון הרכיבה פייסל (בערבית: "نادي الفيصل للفروسية") הוא מועדון רכיבה על סוסים ומסעדה הנמצאים בשכונת א-רימאל שבעזה.
עד יולי 2010 המועדון היה מועדון הסוסים היחיד בשטחי רצועת עזה. עם זאת החלה מ־2010 התחרות בתחום גוברת מכיוון שכ־120 מאמנים ואישים הגיעו לעשות שיעורים מזדמנים לתושבי המקום וכן אנשים המגיעים לטייל עם סוס בשטחי הרצועה.
למועדון יש שני מסלולים, באורך של כ־40 מטר וכן השני באורך שעומד בתקן הבינלאומי שדורש כ־60 מטר. סוסים מיובאים דרך מנהרות ההברחה לרצועה.
על פי העיתון האוסטרלי "The Age", המסעדה של המועדון היא "המקום להיראות עבור האליטה המתבגרת בעזה". המועדון נוהג להגיש בירה בווארית שאינה אלכוהולית בפני קהל שנחשב לצעיר, חלק מהמעמד העליון ברצועה ולרוב גם חילוני.
ברשות הפלסטינית קיימת גם חוות סוסים הנקראת בפי המקומיים "חוות הסוסים של אבו אל-האשם" בה מלמדים כ־5 מדריכים, לומדים כ־83 חניכים וגרים כ־23 סוסים הנמצאת גם היא בשטחי הרצועה וכן מועדון הרכיבה תורמוס עיא ומועדון סוסים יריחו שנמצאים בגדה המערבית.
על פי העיתון הבריטי "הגרדיאן", המועדון הוא חלק מסדרת אתרי פנאי ויוקרה בעזה בהם קניון עזה, מסעדת Roots Club, הכפר התיירותי ביסאן סיטי, פארק המים המשוגע ועוד.
הערות שוליים

↑  "Gaza Jockeys Offer color for Refugees," John West, April 24, 1994, Rocky Mountain News.
1 2  "Gaza's elite enjoy riding at Faisal," Harriet Sherwood, September 6, 2010, The Guardian.
↑  " Seaside in Gaza: the dress code's almost as dangerous as the surf, July 31, 2010, The Age.
↑  הצצה למועדון הרכיבה הראשון בעזה, באתר ‏מאקו‏, 2 באוקטובר 2010
ערך זה הוא קצרמרבנושא הרשות הפלסטינית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לוסי באיינס ג'ונסון

| --- | --- |

לוסי באיינס ג'ונסון, 2012
 לידה:  2 ביולי 1947 (בת 77) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת ג'ורג'טאון  אוניברסיטת סט. אדוארד 
 מפלגה:  המפלגה הדמוקרטית 
 בן או בת זוג:  Patrick John Nugent (6 באוגוסט 1966–?) 
 מספר צאצאים:  4 
 
לוסי באיינס ג'ונסון (באנגלית: Luci Baines Johnson) (נולדה ב-2 ביולי 1947) היא אשת עסקים ונדבנית אמריקאית. בתם של נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון וליידי בירד ג'ונסון.
ביוגרפיה

לוסי נולדה בוושינגטון הבירה. בנעוריה שינתה את איות שמה הפרטי (מ- "Lucy" ל-Luci) על מנת למרוד בהוריה. לאחר התיכון התחילה לימודים באוניברסיטת ג'ורג'טאון, אך נאלצה לעזוב לאחר שנישאה. ב-1997 השלימה תואר בתקשורת באוניברסיטת סיינט אדוארדס בטקסס. מאז 1993 היא משמשת כמנהלת ויושבת ראש חברת "LBJ Asset Management Partners" והמייסדת של חברת "BusinesSuites".
היא נשואה פעם שנייה ולה ארבעה ילדים (שלוש בנות ובן) מבעלה הראשון.
מלון א-דיירה

| --- | --- |

בית המלון, 2009
 מיקום:  עזה, הרשות הפלסטינית
 חדרים:  22
 בניית המלון
 תאריך פתיחה:  2000
 אדריכל:  רשיד עבד אל-חמיד
 קואורדינטות:  31°31′55″N 34°26′28″E﻿ / ﻿31.53194444°N 34.44111111°E﻿ / 31.53194444; 34.44111111
  (למפת עזה מוגדלת) מלון א-דיירה(למפת עזה רגילה) מלון א-דיירה
 
מלון א-דיירה עזה פלסטין (בערבית: فندق الديرة غزة فلسطين) הוא בית מלון חוף הממוקם בעזה. בית המלון הוקם בשנת 2000 וכולל כ־22 חדרים. המלון משמש בקביעות עיתונאים זרים הבאים לסקר את רצועת עזה.
בית מלון מתואר כבעל "אלגנטיות עות'מאנית". שמשלב ארכיטקטורה מרוקאית וערבית מסורתית עם השפעות עיצוביות מודרניות, אדריכל בית המלון היה רשיד עבד אל-חמיד.
המלון זכה למספר ביקורות חיוביות בהם במגזין "Time", ועל ידי הוצאת מדריכי הטיולים "לונלי פלאנט" שתיאר את המלון כ"מסוגנן ופועל בחוזקה.
בשנת 2010 ביקרו במלון מספר שגרירי רצון טוב של האו"ם בהם השחקנית האמריקאית מיה פארו והשחקן המצרי מחמוד קביל.
במהלך מלחמת חרבות ברזל הופצץ ונהרס המלון על ידי כוחות צה"ל.
הערות שוליים

1 2 3  McGirk, Tim (1 ביולי 2009). "The Gaza Strip's Diamond in the Rough". Time. אורכב מ-המקור ב-12 ביולי 2010. נבדק ב-5 ביולי 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Foreigners kidnapped in Gaza, West Bank," 14 March 2006, Forbes.
↑  Lonely Planet Israel and the Palestinian Territories, Michael Kohn, Lonely Planet, 2007, p. 362.
↑  "UN Goodwill Ambassadors at Al Deira Hotel". Aldeira. אורכב מ-המקור ב-14 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
JoJo (אלבום)

JoJo (בעברית: ג'וג'ו) הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת האמריקאית ג'וג'ו. האלבום יצא לאור ב-22 ביוני 2004. מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים, כשהבולט מתוכם הוא "Leave (Get Out)", אשר הפך ללהיט בינלאומי.
האלבום הגיע למקום הרביעי במצעד הבילבורד 200.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2004-05)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2004-05)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2004-05)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 86 |
|  איטליה | מצעד האלבומים האיטלקי | 44 |
|  אירלנד | מצעד האלבומים האירי | 70 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 4 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ | 10 |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 54 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הבריטי | 22 |
|  יפן | אוריקון | 30 |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 36 |
|  סקוטלנד | מצעד האלבומים הסקוטי | 32 |
|  פורטוגל | מצעד האלבומים הפורטוגזי (AFP) | 30 |
|  צרפת | SNEP | 62 |
|  קנדה | מצעד האלבומים הקנדי | 23 |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 30 |
|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2018)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2018)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2018)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | - |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ | 41 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי ה-R&B המסחריים | 13 |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2004)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2004)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2004)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 84 |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2005)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2005)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2005)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 132 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ | 95 |
נתוני מכירות

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| ארצות הברית (RIAA) | פלטינה | 1,000,000 |
| בריטניה (BPI) | זהב | 100,000 |
| גרמניה (BVMI) | זהב | 100,000 |
| קנדה (Music Canada) | פלטינה | 100,000 |
הערות שוליים

↑  JoJo, discogs (באנגלית)
↑  JoJo, Billboard
↑  JoJo, Billboard
↑  Gold & Platinum, RIAA (באנגלית)
↑  "British album certifications – JoJo – JoJo". British Phonographic Industry. November 5, 2004. Retrieved January 23, 2016. Select albums in the Format field. Select Gold in the Certification field. Type JoJo in the "Search BPI Awards" field and then press Enter.
↑  Datenbank: BVMI, www.musikindustrie.de
↑  Gold/Platinum, Music Canada (באנגלית)
| ג'וג'ו |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | JoJo • The High Road • Mad Love • Good to Know • December Baby |  |
| מיני-אלבומים | LoveJo • III • LoveJo2 |  |
| מהדורות מחודשות | JoJo (2018) • The High Road (2018) |  |
| מיקסטייפים | Agápē • Can't Take That Away from Me |  |
| אלבומי רמיקס | Good To Know (Acoustic) |  |
| סינגלים | "Leave (Get Out)" • "Baby It's You" • "Not That Kinda Girl" • "Too Little Too Late" • "How to Touch a Girl" • "Anything" • "Disaster" • "Demonstrate" • "When Love Hurts" • "Fuck Apologies" • "FAB" • "Joanna" • "Sabotage" • "Man" • "Damage Is Done" |  |
| סינגלים שיווקים | "Back and Forth" • "Coming for You" • "Beautiful Girls Reply" • "In the Dark" • "Boy Without a Heart" • "Sexy to Me" • "Demonstrate" • "We Get By" • "Andre" • "Say Love" • "Save My Soul" • "Mad Love" • "Music" • "Wonder Woman" • "Lonely Hearts" • "Comeback" • "Small Things" • "Think About You" |  |
| התארחות בסינגלים | "Come Together Now" • "Sucks to Be You" • "Recognize" • "Say So" • "It Don't Matter" |  |
| סיבובי הופעות | The High Road Tour • Then & Now Concert Tour • Pinktober • The Agápē Tour • I Am JoJo Tour • Mad Love Tour • Leaks, Covers and Mixtapes Tour • Good to Know Tour |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 1c1e52b5-79e0-3fc3-b8ac-c4a155c279dd
שדרה

ערך זה עוסק בסוג של רחוב. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
שדרות השאנז אליזה בפריז סביב שנת 1900
מבט מערבה על המול בוושינגטון הבירה בארצות הברית. אחת השדרות המפורסמות בעולם המשמשת בתור"השדרה הלאומית" של ארצות הברית.
קריינות של המילה שדרה
שְׂדֵרָה (באנגלית וצרפתית: Boulevard) היא רחוב הכולל שורה של צמחייה, פארק או גינות, לפעמים גם בעלי חשיבות טקסית או סמלית הבאה לידי ביטוי בעיצובה הנופי והעירוני. ישנו מושג נוסף של שדרות הנקרא "שדרת פארק" (Avenue) ומצוי בעיקר באדריכלות נוף באופן המסורתי של המונח, אך ההתייחסות לשדרה היא בעיקר לרחוב או שביל ישר ובו שורת עצים, המוביל אל מקום חשוב.
היסטוריה

דוגמה מהעת העתיקה היא שדרת הספינקסים ואובליסקים בכניסה למקדשים מצריים עתיקים.
שדרות עצים היו פופולריות במיוחד גם בכניסה אל ארמונות ואחוזות באירופה החל מהמאה ה-15.
במאה ה-16, באיסטנבול העתיקה בתקופת האימפריה הביזנטית היו שדרות שביניהן היו כיכרות בצורה המזכירה: "מחרוזת".
עם פיתוחן של תאוריות חדשות בתחום תכנון הערים החלו להיבנות שדרות עירוניות כרחובות טקסיים אשר גורמים להולכי הרגל בהם תחושה אצילית ומיוחדת ומבדילה את השדרה מרחובות רגילים בעיר. בתכנון הערים המאוחר יותר המשמעות של שדרה יכלה להיות כל רחוב רחב מאוד בעל חשיבות רבה בשלד העירוני של העיר, או חשיבות גדולה למקום אליו הובילה השדרה. בשדרה כזו לא חייבת להיות גם שדרת עצים. כך לדוגמה במאה ה-19 הוקמו שדרות האורך הישרות של מנהטן והשדרות האלכסוניות המפורסמות של וושינגטון הבירה במקביל להקמת השדרות בתוכנית אוסמן להתחדשות פריז שבמסגרתה "נחצבו" שדרות רחבות ומפוארות דרך הרקמות העירוניות הקיימות. השדרות הפריזאיות, יותר מאשר השדרות בכרכים אירופאים נוספים, הן רחובות ישרים עם שורות עצים המקשרות בין מפרקים עירוניים מרכזיים שבהם מבני ציבור ומונומנטים גדולים וחשובים (כגון האופרה גרנייה, הלובר ושער הניצחון).
במהלך המאה ה-20 הוקמו בערים גדולות ברחבי העולם שדרות רחבות המשמשות גם כשדרה לאומית (להבדיל מכיכר לאומית) הנמצאות בעיר הבירה. בדרך כלל סביב שדרה זו מרוכזים מבני הממשל של המדינה, מוזיאונים לאומיים, חברות לאומיות, מוסדות תרבות חשובים, ומרכזי בילוי ומסחר. לעיתים משמשת שדרה זו גם לקיום פסטיבלים או אירועים חשובים במדינה ולעיתים גם להפגנות כנגד הממשל. לעיתים שדרות אלה מפגינות את עושרה התרבותי של המדינה בעזרת "מוצגי רחוב" כמו אנדרטאות, פסלים, מזרקות, או גינון. ישנם ערים גדולות בהם ישנם גם כבישי טבעת בצורת שדרות, המקיפות את מרכז העיר, כמו טבעת השדרות במוסקבה.
המונח האנגלי והצרפתי

המילה הלועזית Avenue (בצרפתית ואנגלית, בשפות נוספות קיים שם דומה) היא מלשון המילה "venue" או בשורשה "venir" שמשמעותה "לבוא"; אטימולוגיה המרמזת על פעולת ההליכה בשדרה. מונח זה מתאר שדרה שהיא רחוב עם שורת עצים, צמחייה או דרך נופית.
בישראל

בערי ישראל שדרות רבות מסוגים שונים ומתקופות שונות. בהשראת השדרות המפוארות של בירות אירופה הוקמו כבר במאה ה-19 שדרת העצים בכניסה אל מקוה ישראל וקצת מאוחר יותר גם במושבות הברון רוטשילד. שדרת הדקלים בעתלית בולטת לעין עד היום לנוסעים בכביש החוף.
בישראל קיימות מעט שדרות המזכירות סגנון של שדרות מפורסמות בעולם, רובן נמצאות בתל אביב, למשל שדרות רוטשילד ושדרות ירושלים ביפו שהוקמו בתחילת המאה ה-20 בהשראה ישירה של שדרות אירופאיות עירוניות. בתל אביב יושמה הגישה התכנונית של הקמת שדרות לרווחת התושבים ועד היום משגשגות כמה שדרות עירוניות. לשדרות רוטשילד תפקיד מרכזי בתפקודה של תל אביב והיא בעלת אופי של בנייני משרדים ובנייני תרבות ואילו שדרות ירושלים מתפקדת כאחד הצירים הראשיים של יפו ובעלת אופי הרבה יותר מסחרי. רוב השדרות הללו מתפקדות כרחובות דו-סיטריים עם חללים רחבים עבור גינות להולכי רגל, ושבילי אופניים עם גינות אורכיות בין שני נתיבי התנועה ועיקר תנועת הולכי הרגל בהן היא לאורך מרכז הרחוב ובין העצים.
בערים רבות בארץ, המתאפיינות רובן בבנייה מרווחת באופן יחסי ובתכנון כמעט מלא של העיר במהלך המאה ה-20, קיימות שדרות עצים כרחובות במרכזי הערים כמו גם רחובות ראשיים רבים הנקראים "שדרות" במקום "רחוב" לשם הדגשת חשיבותם, גם אם אינן מתפקדות כשדרות במובן הקלאסי של המושג.
העיר שדרות קרויה כך על שם שדרות האקליפטוסים שניטעו ברחובות העיר עם הקמתה. העצים הנפוצים עוד יותר בשדרות בארץ הם עצי הפיקוס אשר קיימים ברוב שדרות תל אביב ודקלי וושינגטוניה המעטרים שדרות ישנות יותר כמו זו בבית הספר החקלאי מקוה ישראל או שדרות ארלוזורוב בעפולה.
שדרות רוטשילד בתל אביב
שדרות ירושלים ביפו
שדרות העצמאות בבת ים
ראו גם

קארדו
מנהרת עצים
סטלה קורין-ליבר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1948 (בת 76 בערך) עיראק 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1979–2019 (כ־40 שנה)
 
סטֶלָה קורין-ליבֶּר (נולדה ב-1948) היא עיתונאית ופרשנית ישראלית, שכתבה בשבועון "העולם הזה" ובעיתון גלובס.
ביוגרפיה

קורין-ליבר נולדה בעיראק בשלהי שנות ה-40, וכשהייתה בת שנתיים עלתה משפחתה לישראל. עבדה במשך שנתיים כדיילת אוויר. לאחר שהשלימה לימודי סיעוד והוכשרה בבית הספר לאחיות בבית החולים הדסה עין כרם בירושלים, התגייסה לצה"ל ושירתה כאחות צבאית ראשית[דרוש מקור]. יצאה לקצונה והשתחררה בדרגת סרן. עבדה כאחות בחדר מיון במרכז רפואי הדסה בירושלים[דרוש מקור].
לאחר שעזבה את הדסה פנתה אל אורי אבנרי וביקשה להשתלב בעולם העיתונות, ב-1979 החלה לכתוב לשבועון "העולם הזה", שם סיקרה את הנעשה ביהודה ושומרון וחבל עזה.. לאחר שנתיים עזבה את "העולם הזה" לאחר אי הסכמה בינה לבין אבנרי באשר ליחס השבועון כלפי נשים.
לאחר שעזבה את "העולם הזה" כתבה קורין-ליבר בירחון מוניטין. לבקשתם של אדם ברוך וחיים בר און החלה לשמש פרשנית כלכלית בשבועון "כספים", והמשיכה כשזה התאחד עם העיתון גלובס.
בשנת 2009 הוענק לה אות אומ"ץ מטעם תנועת אומ"ץ. ב-2016 הוענק לה פרס מפעל חיים מטעם אגודת העיתונאים בתל אביב.
בשנת 2019 פרשה מעבודתה בגלובס, וכיום היא כותבת טור שבועי באתר הכלכלי ביזפורטל ומשמשת פרשנית כלכלית בעכשיו 14[דרוש מקור], וגם משתתפת כמגישה לצידו של 
יעקב ברדוגו בתוכנית רבע לחמש ברדיו גלי ישראל.
הערות שוליים

↑  בלי מורא, בלי משוא פנים, "העולם הזה", גיליון 2162 מ-7 בפברואר 1979, עמוד 30
1 2  ליאת רון, ‏"גלובס" נפרד מאגדות העיתונות: "הכתבים של היום מטפחים פוליטיקאים", באתר גלובס, 30 בינואר 2020
↑  בלי מורא, בלי משוא פנים, "העולם הזה", גיליון 2187 מ-1 באוגוסט 1979, עמוד 3
↑  אנדרה טבקוף, ‏"גלובס" חוגג 35 שנה: מדינת ישראל השתנתה, אבל היד נשארה על הדופק, באתר גלובס, 17 באוקטובר 2018
↑  יונתן כיתאין, ‏פרס מפעל חיים לעיתונאים רוני דניאל וסטלה קורין-ליבר, באתר גלובס, 30 באוקטובר 2016
↑  איתמר ב"ז, אלי ציפורי: אני לא משוגע ולא מטורלל, באתר העין השביעית, 17 בפברואר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007421058705171  VIAF: 56156674898633580687   WorldCat (עם VIAF): 56156674898633580687 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרידריך לודוויג שרדר

| --- | --- |

 לידה:  3 בנובמבר 1744 שוורין, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  3 בספטמבר 1816 (בגיל 71) Rellingen, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  הדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שוורין 
 מקום קבורה:  בית הקברות אולסדורף 
 השכלה:  Collegium Fridericianum 
 
פרידריך לודוויג שרדר (3 בנובמבר 1744 – 3 בספטמבר 1816) היה שחקן גרמני, אמרגן שחקנים, מחזאי ואחד מהבונים החופשיים הבולטים בהיסטוריה של גרמניה.
חייו ומותו > שנותיו הראשונות

שרדר נולד בשוורין. זמן קצר לאחר לידתו, נפרדה אמו, סופי שרלוט בירייקל (1714–1792), מבעלה, והצטרפה לתיאטרון, שערך סיבוב הופעות מוצלח בפולין וברוסיה. לאחר מכן, נישאה אימו לקונראד ארנסט אקרמן והופיעה עם התיאטרון שלו בערים רבות בגרמניה, ולבסוף השתקעה בהמבורג. כבר בצעירותו, שרדר הראה כישרון במספר תחומים, אך ילדותו הייתה קשה מאוד בגלל יחסו של אביו החורג כלפיו, עד שבסופו של דבר הוא ברח מהבית ולמד את מקצוע הסנדלרות. עם זאת, הוא שב והצטרף להוריו בשנת 1759, והחל בקריירת משחק.
חייו ומותו > קריירת תיאטרון

ב-1764 הופיע עם חברת אקרמן בהמבורג, ושיחק בקומדיות מובילות, אך את אלה הוא החליף עד מהרה בתפקידים הטרגיים שבהם התפרסם. אלה כללו בין היתר את המלט ואת המלך ליר. לאחר מותו של אקרמן ב-1771 השתלטו שרדר ואמו על ניהול תיאטרון המבורג, ושרדר החל לכתוב מחזות. ב-1780, עזב שרדר את המבורג, ולאחר טיול עם אשתו, אנה כריסטינה הארט, הם התארסו בתיאטרון בווינה. בשנת 1785 שרדר שוב לקח את הניהול על התיאטרון בהמבורג והוביל אותו בהצלחה עד לפרישתו בשנת 1798. לאחר עזיבתו של שרדר, תיאטרון המבורג קרס, ושרדר זומן פעם נוספת לסייע בשיקומו, ובשנת 1811 חזר אליו לשנה אחת.
חייו ומותו > פטירה

שרדר נפטר בשנת 1816.
נוסח שרדר

נוסח שרדר (בגרמנית: Schrödersche Lehrart) הוא נוסח בבנייה החופשית הנהוג בעיקר בלשכות בגרמניה ובברזיל, ובעוד מספר מדינות אחרות. הנוסח פותח על ידי שרדר, והוצג לבונים חופשיים בכירים בהמבורג ב-29 ביולי 1801. הנוסח התקבל פה אחד ומשך אליו כמה לשכות ברחבי גרמניה ומדינות אחרות, שם נהגו על פיו בעיקר בונים חופשיים ממוצא גרמני. עד מהרה, קיבל הנוסח את שמו של מייסדו, נוסח שרדר.
הערות שוליים

↑  About: Friedrich Ludwig Schröder, dbpedia.org
↑  En: Friedrich Ludwig Schröder – Freimaurer-Wiki, freimaurer-wiki.de
↑  Friedrich Ludwig Schrader - Encyclopedia, theodora.com (באנגלית)
↑  summons returnable on - הַגדָרָה – מילון אנגלית | Glosbe, באתר glosbe.com
↑  132 Sentences With "tragedians" | Random Sentence Generator, www.randomsentencegen.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267755005171  PLWABN: 9810591401705606  BNE: XX1428333  BnF: cb12764774b (data)  GND: 118610813  ISNI: 0000 0001 0857 8761  LCCN: n83013978  LNB: 000309484  NKC: ola2003199679  NTA: 071183248  SELIBR: 264288  SNAC: w6qn6cb6  SUDOC: 085861472  VcBA: 495/355508  VIAF: 59210456   WorldCat (עם VIAF): 59210456
נטשה ריצ'רדסון

| --- | --- |

נטשה ריצ'רדסון בשנת 2008
 לידה:  11 במאי 1963 מרילבון, לונדון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  18 במרץ 2009 (בגיל 45) אפר איסט סייד, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Saint Peter's Episcopal Cemetery 
 שם לידה:  Natasha Jane Richardson 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1967–2009 (כ־42 שנים)
 מקום לימודים:  בית הספר המרכזי לנאום ודרמה בלונדון  בית הספר לבנות סנט פול  Lycee Francais Charles de Gaulle 
 בן או בת זוג:  ליאם ניסן (יולי 1994–18 במרץ 2009)  רוברט פוקס (1990–1992) 
 צאצאים:  מייקל ריצ'ארד אנטוניו ניסן, דניאל ג'ק ניסן 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס טוני לשחקנית הטובה ביותר במחזמר (1998)  פרס דרמה דסק לשחקנית מצטיינת במחזמר (1998)  פרס עולם התיאטרון (1993) 
 פרופיל ב-IMDb
 
נטשה ג'יין ריצ'רדסון (באנגלית: Natasha Jane Richardson; ‏11 במאי 1963 – 18 במרץ 2009) הייתה שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון בריטית. ב-1998 זכתה בפרס טוני על השתתפותה במחזמר "קברט".
ביוגרפיה > ראשית חייה

ריצ'רדסון נולדה ב-11 במאי 1963 בלונדון, אנגליה וגדלה שם. היא בת למשפחת רדגרייב, משפחה ענפה בעולם התיאטרון והקולנוע הבריטי: אמה היא השחקנית ונסה רדגרייב, אביה היה הבמאי והמפיק טוני ריצ'רדסון, סבה היה השחקן סר מייקל רדגרייב, סבתה הייתה השחקנית רייצ'ל קמפסון, אחותה היא השחקנית ג'ואלי ריצ'רדסון, היא אחיינית של השחקנים לין רדגרייב וקורין רדגרייב, ובת דודתה היא השחקנית ג'מה רדגרייב.
ביוגרפיה > קריירה

בהיותה בת חמש, שיחקה בהופעת הבכורה שלה בקולנוע בתפקיד קטן בסרט "The Charge of the Light Brigade" שביים אביה.
ביוגרפיה > קריירה > תיאטרון

ריצ'רדסון החלה את קריירת המשחק שלה בתיאטרון האזורי של לידס. הופעתה הראשונה בתיאטרון הווסט אנד של לונדון הייתה בשנת 1985, במחזהו של אנטון צ'כוב "בת השחף". באותה שנה השתתפה גם בשני מחזות של ויליאם שייקספיר: "חלום ליל קיץ" ו"המלט". זמן קצר לאחר מכן כיכבה בהפקה הלונדונית של המחזמר "החברה הגבוהה" ("High Society"), שהתבסס על סרטו בעל אותו השם של קול פורטר. ב-1993 הופיעה לראשונה על בימות ברודוויי, במחזהו של יוג'ין או'ניל "אנה כריסטי". הופעתה במחזה זכתה לביקורות נלהבות וזיכתה אותה בפרס עולם התיאטרון, הניתן כהוקרה לשחקנים שעורכים הופעות בכורה בולטות על בימות ברודוויי. ב-1998 זכתה בפרס טוני לשחקנית הראשית הטובה ביותר במחזמר, עבור הופעתה בגרסת ברודוויי למחזמר "קברט", בבימויו של סם מנדס. שנה לאחר מכן חזרה להופיע בברודוויי, במחזה "קרוב יותר". ב-2005 הופיעה בפעם האחרונה בתיאטרון, בתפקיד בלאנש דובואה בגרסת ברודוויי למחזהו של טנסי ויליאמס "חשמלית ושמה תשוקה".
ביוגרפיה > קריירה > קולנוע

בשנת 1986 גילמה ריצ'רדסון את דמותה של מארי שלי בסרטו של קן ראסל "גותי". שנה לאחר מכן שיחקה בסרט "חודש בכפר". ב-1988 הבמאי פול שרדר בחר בה כדי לגלם את הדמות הראשית בסרט "פטי הרסט", שהתבסס על ספרה האוטוביוגרפי של פטי הרסט. הופעותיה בסרטים "מעשה השפחה", על פי ספרה של מרגרט אטווד ו"תשוקה זרה" זיכו אותה ב-1990 בפרס העיתון הבריטי "Evening Standard" לשחקנית הטובה ביותר. ב-1994 הופיעה בסרט "נל". בשנת 1998 שיחקה את אליזבת "ליזי" ג'יימס, האמא של שתי התאומות, בסרט " אבא מתארס". ב-2005 כיכבה בסרט "Asylum", עבורו זכתה פעם נוספת בפרס השחקנית הטובה ביותר של העיתון "Evening Standard". הופעתה האחרונה בקולנוע הייתה בתפקיד מנהלת בית ספר לבנות, בקומדיה משנת 2008 "ילדת פרא".
ביוגרפיה > קריירה > טלוויזיה

הופעת הבכורה הטלוויזיונית של ריצ'רדסון הייתה בשנת 1984, בתפקיד קטן במיני סדרה של רשת CBS "אליס איילנד". באותה שנה הופיעה לראשונה גם בטלוויזיה הבריטית, בפרק בסדרה של ה-BBC "אוקספורד בלוז". שנה לאחר מכן השתתפה בפרק בסדרה הבריטית "הרפתקאותיו של שרלוק הולמס". ב-1987 השתתפה לצד ג'ודי דנץ' ומייקל גמבון בגרסה הטלוויזיונית של ה-BBC למחזהו של הנריק איבסן "רוחות". ב-1993 הופיעה שוב בגרסה טלוויזיונית של ה-BBC למחזה, הפעם לצדו של רוב לאו במחזהו של טנסי ויליאמס "פתאום, בקיץ האחרון". הופעתה הטלוויזיונית האחרונה הייתה בשנת 2007, בפיילוט לסדרה של רשת NBC ‏"The Mastersons of Manhattan".
בשנת 2008 שיחקה בתפקיד מטרון בדרמת הנעורים "ילדת פרא" בכיכובה של אמה רוברטס.