stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לבוש מסורתי ביישוב הישן
תצוגת טבלות > לבוש בימי חול ומועד

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שבת וחג | קאפטן |  געלע קאפטן - גלימה צהובה ביידיש. קאפטן זהוב זה נלבש בימות הקודש. |  |  |
| שבת וחג | ג'ובה |  ג'ובה הוא פריט לבוש בימות הקודש הנלבש לשם הידור. |  |  |
| שבת וחג | גארטל |  גארטל זהו פריט לבוש לימות הקודש. בתמונה זהו גארטל צר. |  |  |
| שבת וחג | אבנט |  אבנט לבן מפוספס (לעיתים חלק) רחב שוליים הוא פריט לבוש של ימות הקודש. |  |  |
| שבת וחג | גרביון לבן |  גרב לבן הוא פריט לבוש לימות הקודש אותו גורבים הנשואים כדי להבדילם מן הרווקים. |  |  |
| שבת וחג | סעדריה |  סעדריה מן חולצה לבנה מכופתרת הנלבשת גם בימות החול תחת הקאפטן. |  |  |
| שבת וחג | ירמולקה |  ירמולקה היא כיפה לבנה סרוגה עם פונפון במרכזה, חובשים אותה גם בימות החול. |  |  |
| שבת וחג | מכנס גומי |  מכנס (גומי) נלבש בדרך כלל על ידי חסידי הקהילה (חסידות ברסלב); הוא נחשב לסמן מודרני. לובשים אותו גם בימות החול. |  |  |
| שבת וחג | גרביון שחור |  גרב שחור נלבש גם בימות החול אך בשבת ומועד הוא נלבש על ידי הילדים והבחורים הרווקים. |  |  |
| שבת וחג | שטריימעל |  שטריימל מן כובע פרווה חסידי הנחבש בשבת ומועד (למעט מחסידי חב"ד) הוא נחבש על ידי כל החסידים ואף על ידי חרדים אדוקים. |  |  |
| שבת וחג | לבוש ילדים |  לבוש ילדים בשבת ומועד כולל וסט שחור, גרביון לבן/שחור ונעליים מבריקות. |  |  |
| ימי חול | לבוש ילדים |  לבוש ילדים בימות החול כולל חולצת פולו, כיפת ירמולקה ומכנס שחור או חום. |  |  |
| ימי חול | כובע סופר |  כובע סופר נחבש בימות החול ושוליו רחבים. נחבש על ידי החסידים מעל גיל מצוות. |  |  |
| ימי חול | קאפטן חול |  קאפטן חול נלבש בימות החול והוא הסמן היחידי בימות החול המבדיל בין הנשואים לבין הרווקים שכן הרווקים לובשים קפוטה שחורה. |  |  |
| שבת וחול | ציצית | ציצית העשויה צמר |  |  |
| שבת | נעליים שחורות | נעליים שחורות מבריקות בעלות אבזמים |  |  |
תצוגת טבלות > לבוש ילדים בימי חול ומועד

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| חול | נעליים שטוחות | נעליים שטוחות, שחורות עם אבזמים |  |  |
| חול | גרב שחור | חובה לגרוב גרביים שחורים |  |  |
| חול/שבת | ירמולקה | כיפה לבנה סרוגה לבנה המכסה את רוב הראש, עם פונפון במרכזה |  |  |
| שבת | גרביון לבן | בקהילות אחדות הילד גורב גרביון לבן בשבת (חלקם גורבים גרביון שחור) |  |  |
| שבת | נעליים שטוחות | נעלי לקה, שטוחות, שחורות ומבריקות |  |  |
| שבת | ציצית שבת | ציצית מצמר נקי, דק ומסודר בייחס לציצית חול. בקהילות אחדות הילד מקבל את הציצית בטקס החלקה בל"ג בעומר (ציצית נדרשת להלבש על ידי כל יהודי) |  |  |
| שבת/חול | אפוד | אפוד שחור או מעיל צמר (לא בצבעים עזים) |  |  |
| חול/שבת | גופייה | גופייה לבנה (צמר), הנלבשת מתחת לציצית |  |  |
| חול | ציצית | ציצית מצמר (על פי מצוות ציצית); ציצית לחול קטנה ביחס לציצית לשבת. בקהילות אחדות הילד מקבל את הציצית בטקס החלקה בל"ג בעומר |  |  |
תצוגת טבלות > לבוש נשים בימי חול ומועד

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| חול | יאזמה | מטפחת ראש הדוקה בצבע שחור. המטפחת מכסה את כל הראש והעורף |  |  |
| חול/שבת | גרביון שחור | חובה לגרוב גרביון שחור, (פשוט או עבה) |  |  |
| חול/שבת | חצאית או שמלה | בגדים שגזרתם צנועה, שמלות וחצאיות לא צמודות ולא ססגוניות או בצבעים עזים |  |  |
| קודש | גרביון לבן | בראש השנה וביום הכיפורים גורבות בנות הקהילה גרביון לבן |  |  |
| קודש | יאזמה לבנה | יאזמה הנחבשת בשבתות על ידי יוצאי הונגריה |  |  |
תצוגת טבלות > לבוש ילדות בימי חול ומועד

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| חול/שבת | חצאית | חצאית העוברת הברך, רחבה, ושאינה בצבעים עזים |  |  |
| חול/שבת | שמלה | שמלה שאיננה ססגונית או בעלת צבעים עזים או בולטים |  |  |
| חול/שבת | גרביון שחור | גרביון שחור (עבה או פשוט) |  |  |
| שבת | גרביון לבן | גרביון לבן (עבה או פשוט) - פריט זה איננו חובה |  |  |
ראו גם

לבוש חרדי
הקסמריקס

| הקסמריקס> תקופה |
| --- | --- |
פליוקן 5.3–4.9 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
תת־סדרה:: מעלי גירה
משפחה:: אנטילוקפריים
סוג:: הקסמריקס
מינים
 Hexameryx simpsoni
שם מדעי
 Hexameryx

הקסמריקס (שם מדעי: Hexameryx) הוא סוג נכחד של מעלה גירה ממשפחת האנטילוקפריים, בה כיום ישנה את האנטילוקפרה, אשר חי בתקופת הפליוקן באמריקה הצפונית שלפני 5.3 עד 4.9 מיליון שנה מהיום. הסוג הוגדר בשנת 1941 והוא כלל מין אחד - Hexameryx simpsoni. מאובניו נתגלו בפלורידה.
ההקסמריקס השתייך למעלי גירה, והגיע לאורך של מטר ולמשקל שבין 31 ל-35 ק"ג. הגולגולת שלו דמתה לגולגולת האנטילוקפרה האמריקנית, אך דמתה מעט לגולגולת איילים והכילה שש קרניים שהסתעפו לאורך "כיפת" הגולגולת, כשהזוג הקדמי היה קצר ופנה קדימה והזוג האחורי פנה אחורה. הסעיף המרכזי היה ישר ורחב ופנה מעלה. ככל הנראה, סייע מבנה זה להקסמריקס הזכרים להילחם ביניהם על נקבות או על טריטוריה, בדומה לאנטילוקפרה המודרנית.
בדומה לאנטילוקפרה, גם ההקסמריקס הותאם לריצה מהירה שעזרה לו להתגונן מטורפים בני תקופתו, כגון מיני שנחרבים, ברדלס אמריקני, צבועיים קדומים ודוביים, כגון דוב הבולדוג.
לאופולד קילהולץ

לאופולד קילהולץ (בשווייצרית: Leopold "Poldi" Kielholz; ‏9 ביוני 1911 בבזל, שבשווייץ - 4 ביוני 1980, ציריך, שבשווייץ) היה כדורגלן שווייצרי, ששיחק בעמדת החלוץ. היה לכדורגלן השווייצרי הראשון לכבוש עבור שווייץ במונדיאל. קילהולץ נהג להרכיב משקפיים במהלך משחקים.
קריירה

במונדיאל 1934 הגיע עם שווייץ עד לרבע הגמר וכבש 3 שערים שהקנו לו את נעל הארד של הטורניר. הוא כבש צמד בניצחון 2–3 על הולנד בשמינית הגמר וכבש שער נוסף בהפסד 3–2 לצ'כוסלובקיה ברבע הגמר. קילהולץ השתתף גם במונדיאל 1938. בגביע מרכז אירופה של השנים 1933–1935 כבש שבעה שערים בחמישה משחקים, כולל שלושער בניצחון 2–6 על הונגריה. הוא סיים כמלך שערי הטורניר בצוותא לג'רג' שארושי.
קילהולץ שיחק בכמה קבוצות בקריירה שרובן שווייצריות, וזכה עם סרבט ז'נבה פעמיים בליגה השווייצרית בעונות 1932/33 וב-1933/34. בעונת 1933/34 היה מלך השערים של הליגה כשכבש 40 שערים.
לשון נופל על לשון

לשון נופל על לשון הוא צירוף לשוני שבו ישנן שתי מילים (או יותר) בעלות הגייה דומה (או אותיות שורש דומות) אך משמעותן שונה ולעיתים אף סותרת.
צירופים אלו נועדו לשחק עם הלשון וליצור בלבול מסוים אצל הקורא, שכן משמעותן של המילים היא שונה.
לדוגמה: צדקה-צעקה ומשפט-משפח (שתיהן של ישעיהו הנביא), או מקרה בולט של ניגוד: היננוּ-איננוּ.
דוגמה: "אץ קוצץ", הפיוט לפורים של רבי אלעזר הקליר, מתחיל במילים:
אָץ קוֹצֵץ בֶּן קוֹצֵץ / קְצוּצַי לְקַצֵּץ

בְּדִבּוּר מְפוֹצֵץ / רְצוּצַי לְרַצֵּץ

לֵץ בְּבוֹא לְלוֹצֵץ / פֻּלַּץ וְנִתְלוֹצֵץ

כְּעָץ מְחַצְּצִים לְחַצֵּץ / כְּנֵץ עַל צִפּוֹר לְנַצֵּץ.
דוגמה נוספת, משל חנניה רייכמן:
אמרה צפרדע

לא אגור עם עגור

כי אגור מפני עגור

אשר באין לו מלאי אגור

צפרדעים בולע.
דוגמה נוספת של עמנואל הרומי בשיר 'עלמה' מתוך הספר 'מחברות עמנואל'
עַל מָה עַלְמָה, עַל מַעַל מָה/ עַלְמָהּ 

 עֵת יִשְׁקֹט עֵת יִדּוֹד?/ אוֹ בּוֹ תַּחְפֹּץ, אוֹ יָד תִּקְפֹּץ/

 וַתְּצַו לוֹ: לִין דּוֹד! אוֹ לִנְדוֹד
דוגמה נוספת, משלט עירוני:
כלב אסור – מותר

כלב מותר – אסור
עוד דוגמאות, מאמרות עממיות:
אני רוצה אח קטן, אני רוצח קטן.
שְׁלָּמָה שִׁלְּמָה שְׁלֹמֹה שַׂלְמָה שְׁלֵמָה?
טוֹרְפִים טוֹרְפִים טוֹרְפִים.
אִשָּׁה נַעֲלָה, נָעֲלָה נַעֲלָהּ, נָעֲלָה אֶת הַדֶּלֶת בִּפְנֵי בַּעֲלָהּ.
מהספרות ידוע "מלך המלח" מהשיר אל מלא רחמים של יהודה עמיחי.
בבידור, אסף אשתר ידוע ככותב בדיחות ומערכונים רבים המבססים על שעשועי לשון ובפרט על "לשון נופל לשון", בהם מערכוני "יש לי יש לי" מהקומדי סטור וכן מערכוני כפל משמעות, למשל:
בסרט "מבצע סבתא" ישנו המשפט "סבתא חיה מתה" האומר שהסבתא בסרט ששמה חיה - נפטרה.
ראו גם

מצלול
משפט שביל בגן
לאונור מאוסטריה

לאונור מאוסטריה (בגרמנית: Eleonore von Österreich;‏ 15 בנובמבר 1498 - 25 בפברואר 1558), הייתה בתו של פליפה הראשון, מלך קסטיליה והאשה של מנואל הראשון, מלך פורטוגל ופרנסואה הראשון, מלך צרפת.
ביוגרפיה

לאונור נולדה ב-15 בנובמבר 1498 בלוון, לפליפה הראשון, מלך קסטיליה, בנו של מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ולחואנה הראשונה, מלכת קסטיליה, בתם של פרננדו השני, מלך אראגון ואיזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה, והייתה אחותם של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ופרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בצעירותה הועלתה הצעה לחתנה עם הנרי השמיני, מלך אנגליה, אולם לבסוף הוא החליט להתחתן עם דודתה קתרין מאראגון, אלמנתו של אחיו ארתור, נסיך ויילס. לאחר מכן הועלו הצעות לחתנה עם לואי השנים עשר, מלך צרפת, פרנסואה מאנגולם, זיגמונט הראשון, מלך פולין ואנטואן, דוכס לורן, אולם אף אחת מההצעות הללו לא יצאו אל הפועל. בשנת 1517 ניהלה לאונור רומן עם פרידריך השני, הנסיך הבוחר מפפאלץ, אולם אחיה קרל, דוכס בורגונדיה גילה זאת וגירש את פרידריך מהחצר הקיסרית.
ב-16 ביולי 1518 התחתנה לאונור עם מנואל הראשון, מלך פורטוגל, ממנו נולדו לה שני ילדים, אולם הוא מת בשנת 1521 במפתיע ממחלת הדבר. ביולי 1523 התארסה לאונור עם שארל השלישי, דוכס בורבון, אולם הנישואים לא יצאו אל הפועל. בשנת 1526 התארסה לאונור עם פרנסואה הראשון, מלך צרפת, בעת שהיה שבוי בספרד, וב-4 ביולי 1530 נערך טקס הנישואין בפריז. ב-31 במאי 1531 נערך טקס הכתרתה כמלכת צרפת בבזיליקת סן-דני, אולם לא היה לה שום כוח פוליטי בחצר המלוכה. בשנת 1538 שימשה לאונור כמתווכת בין צרפת והאימפריה הרומית הקדושה, ובשנת 1544 שוב היא תיווכה בין אחיה קרל לבעלה.
בשנת 1547 מת בעלה פרנסואה, ובשנת 1548 עברה לאונור להתגורר בבריסל. לאחר התפטרות אחיה קרל מתפקיד הקיסר בשנת 1555 ליוותה אותו לאונור לספרד, וב-25 בפברואר 1558 היא מתה בטלאוורה לה ריאל.
משפחתה

ב-16 ביולי 1518 התחתנה לאונור עם מנואל הראשון, מלך פורטוגל, ממנו נולדו לה שני ילדים:
קרלוש מפורטוגל (1520–1521)
מריה מפורטוגל, דוכסית ויזאו (1521–1577)
ב-7 ביולי 1530 התחתנה לאונור בשנית עם פרנסואה הראשון, מלך צרפת, אך ממנו לא נולדו לה ילדים.
לריסה וולפרט

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  30 במרץ 1926 סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 פטירה:  1 באוקטובר 2017 (בגיל 91) ניו יורק, ארצות הברית 
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב אמן לנשים משנת 1978
 השכלה:  הפקולטה לפילולוגיה באוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 מקצוע נוסף:  מורה, מומחית ספרות 
 מדינה:  ברית המועצות, אסטוניה
 
לריסה וולפרט (ברוסית: Лариса Вольперт; ‏30 במרץ 1926 לנינגרד, שבברית המועצות - 1 באוקטובר 2017 ניו יורק, שבארצות הברית) הייתה שחמטאית סובייטית ממוצא יהודי בדרגת רב-אמן לנשים ופילולוגית, פרופסורית באוניברסיטת טרטו, שבאסטוניה.
ביוגרפיה

לריסה וולפרט נולדה לאבא רופא, יליד וילנה.
ביוגרפיה > קריירה כשחמטאית

וולפרט החלה להשתתף בתחרויות שחמט לאחר סיום מלחמת העולם השנייה. בשנים 1954, 1958 ו-1959 היא הייתה אלופת ברית המועצות לנשים ובשנים 1956, 1963 (הקדימה בהתרת שוויון נקודות את טטיאנה זטולובסקיה) ו-1964 (לאחר נונה גפרינדשווילי) זכתה במקום השני.
וולפרט השתתפה בתחרויות מועמדים לדו-קרב על אליפות העולם, ובשנת 1955 סיימה במקום השני.
בשנת 1954 קיבלה דרגת אמן בינלאומי לנשים ובשנת 1978 דרגת רב אמן לנשים.
ביוגרפיה > קריירה כפילולוגית

וולפרט בשנת 1949 וולפרט סיימה לימודי פילולוגיה באוניברסיטת לנינגרד. בשנת 1955 היא סיימה את עבודת הדוקטורט שלה. היא עבדה במשך 15 שנים במכון הפדגוגי בפסקוב. בשנת 1977 היא עברה ללמד באוניברסיטת טרטו. בשנת 1990 קיבלה תואר פרופסור ובשנת 1993 הפכה לפרופסור אמריטה. תחומי המחקר שלה היו ספרות צרפתית והקשר שלה עם הספרות הרוסית.
לאונור מאראגון, מלכת פורטוגל

לאונור מאראגון, מלכת פורטוגל (בקטלאנית: Elionor d'Aragó; ‏2 במאי 1402 - 19 בפברואר 1445), הייתה בתו של פרננדו הראשון, מלך אראגון ואשתו של דוארטה, מלך פורטוגל.
ביוגרפיה

לאונור נולדה במדינה דל קמפו ב-2 במאי 1402, לפרננדו הראשון, מלך אראגון וללאונור אורקה מקסטיליה, רוזנת אלבורקרקה, בתם של סנצ'ו אלפונסו, הרוזן הראשון מאלבורקרקה וביאטריש, רוזנת אלבורקרקה.
בשנת 1416 מת אביה פרננדו הראשון, מלך אראגון, ואחיה אלפונסו החמישי, מלך אראגון עלה לשלטון במקומו. ב-22 בספטמבר 1428 התחתנה לאונור עם דוארטה, נסיך הכתר של פורטוגל, ממנו נולדו לה 9 ילדים. בשנת 1433 מת חמיה ז'ואאו הראשון, מלך פורטוגל, ובעלה דוארטה עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1438 מת בעלה, ובנה אפונסו החמישי, מלך פורטוגל ירש את כס המלכות. בהיותו קטין מונתה לאונור כעוצרת הממלכה, על פי צוואה מאוחרת של בעלה. עקב היותה אישה וזרה (מאראגון), לא זכתה האם לפופולריות רבה, ולבסוף הוחלפה באחי בעלה פדרו, דוכס קוימברה. בדצמבר 1440 גורשה לאונור מפורטוגל והיא התיישבה בקסטיליה, וב-19 בפברואר 1445 היא מתה בטולדו.
משפחתה

ב-22 בספטמבר 1428 התחתנה לאונור עם דוארטה, מלך פורטוגל, ממנו נולדו לה 9 ילדים:
ז'ואאו (1429–1433)
פליפה (1430–1439)
אפונסו החמישי, מלך פורטוגל (1432–1481)
מריה (1432)
פרננדו, דוכס ויזאו (1433–1470)
לאונור מפורטוגל, קיסרית האימפריה הרומית הקדושה (1434–1467)
דוארטה (1435)
קתרינה מפורטוגל (1436–1463)
ז'ואנה, נסיכת פורטוגל (1439–1475)
הסימפוניה השמינית של מאהלר

ביצוע של הסימפוניה בווינה, 2009
הסימפוניה השמינית במי במול מז'ור מאת גוסטב מאהלר, נקראת גם סימפוניית האלף בשל מספר הנגנים והזמרים הגדולה שהיא מחייבת (לפחות 150 חברי תזמורת, 8 זמרים סולנים, שתי מקהלות מלאות (STAB) ומקהלת ילדים). ביצוע הבכורה של היצירה, שחוברה בפרץ יצירתי אחד בשנת 1906, התקיים ב-12 בספטמבר 1910 במינכן בביצוע הפילהרמונית של מינכן בניצוחו של מאהלר עצמו. הייתה זו היצירה האחרונה של מאהלר שהמלחין זכה שתבוצע בביצוע בכורה בחייו. ביצוע טיפוסי של היצירה אורך 80 דקות (כלומר, על אף גודל הגוף המבצע, היא איננה ארוכה במיוחד). לסימפוניה שני חלקים, החלק הראשון מבוסס על המנון לטיני מן המאה ה-9 בשם Veni Creator Spiritus ("בוא, רוח בורא") ואילו החלק השני הוא הלחנה של התמונה האחרונה במחזה פאוסט מאת יוהאן וולפגנג פון גתה. שני החלקים מאוחדים תחת רעיון הגאולה באמצעות כוחה של האהבה וביטוי של אמונה ברוח האנושית. מבחינת גוף היצירה של מאהלר, מהווה היצירה חזרה לרוח הסימפוניות השנייה, השלישית והרביעית, כלומר שיבה אל המילים כאמצעי להבעת רעיונות והתמקדות בגאולת הנפש הרוחנית ולא בנושאים חילוניים וארציים.
חיבור היצירה והופעת הבכורה

בשנת 1906 כיהן מאהלר מזה תשע שנים כמנהלה האמנותי של האופרה של וינה. כהרגלו, פרש מדי קיץ לוילה שלו בעיר הנופש מיירניג בדרום קרינתיה, על מנת להקדיש עצמו להלחנה. ביוני 1906 הגיע מאהלר לווילה עם תוכנית להשלים את תזמור הסימפוניה השביעית שלו, אך נתקף פרץ יצירתיות במסגרתו חיבר במהלך אותו חודש את הסימפוניה השמינית. לפי יומניו של מאהלר ואשתו, אלמה מאהלר, כתיבת היצירה החלה ב-21 ביוני והסתיימה ב-18 באוגוסט.
בראשית שנת 1910 הגיע מאהלר לסיכום עם האמרגן אמיל גוטמן, לביצוע בכורה של הסימפוניה במינכן והחל במבחנים למקהלות ממינכן, לייפציג ווינה. מקהלת הילדים הייתה מקהלת בית הספר המרכזי לזמרה במינכן (Zentral-Singschule) שמנתה 350 נערים. עוזרו של מאהלר, ברונו ולטר גייס את שמונת הזמרים הסולנים ועבד איתם במהלך האביב והקיץ של אותה שנה. לשם הבכורה נבחר אולם ה-Neue Musik-Festhalle המודרניסטי (כיום חלק מן המוזיאון הגרמני במינכן), בן 3,200 המקומות. גוטמן עסק במכירת הכרטיסים לקונצרט (כולם נמכרו במכירה מוקדמת) ובמסגרת זו טבע את השם "סימפוניית האלף", למורת רוחו של מאהלר, שראה בכך התרברבות קרקסית, אף שמספר המופיעים אכן היה כאלף איש (157 נגנים [אף כי יש הגורסים 171] וכ-850 זמרים, כולל 350 ילדים). בין האורחים בקונצרט נמנו המלחינים ריכרד שטראוס, קמיל סן-סאנס, פול דיקא, אנטון וברן וזיגפריד וגנר (בנו של ריכרד וגנר), הסופרים תומאס מאן, הוגו פון הופמנסתאל וארתור שניצלר, במאי התיאטרון מקס ריינהרדט וכן המנצחים הצעירים לאופולד סטוקובסקי ואוטו קלמפרר.
בניגוד לביצועי בכורה קודמים של מאהלר, הקונצרט היה הצלחה כבירה ומיידית. התרועות ומחיאות הכפיים עם סיום הביצוע ארכו כעשרים דקות. תשעה חודשים בלבד לאחר מכן נפטר מאהלר, בן 50.
מבנה היצירה ותוכנה > חלק ראשון

החלק הראשון, המלחין את המזמור Veni Creator Spiritus ("בוא, רוח בורא"), בנוי בצורת הסונאטה עם מבוא קצר, תצוגה (אקספוזיציה), עיבוד (פיתוח), חזרה (רפריזה) וסיום (קודה).
הסימפוניה נפתחת באקורד במי במול לעוגב, כלי נשיפה מעץ וכלי הקשת הנמוכים ומיד לאחריו פרץ עוצמתי של שירת מקהלה (אלגרו אימפטואוזו) בשלוש קריאות נשגבות של "בוא" (Veni). לאחר חלק אמצעי מהורהר ברה מינור בו מבצעות שתי המקהלות דיאלוג על הבית הראשון של המזמור, מגיע נושא במי מז'ור הפותח במילים "הָאֶר אור מבורך" (accende lumen sensibus) ולאחריו שיר לכת במבנה של פוגה כפולה. הסיום, המתחיל במילה "תהילה" (Gloria) בפי מקהלת הילדים, אנרגטי ואקסטזי ומוביל לקרשנדו המסיים את החלק הראשון.
מבנה היצירה ותוכנה > חלק שני

החלק השני שונה למדי מהראשון. החומר המולחן הוא התמונה האחרונה במחזה פאוסט מאת יוהאן וולפגנג פון גתה והדגש בו הוא על תזמור עדין של התזמורת, התופסת מקום מרכזי יותר מאשר בחלק הראשון.
חלק זה נפתח בלחן קודר לכלי נשיפה מעץ וקונטרבס בודד, המתאר נקיק-סלע פראי בהרים. מיד לאחר מכן חוזר הד לנושא ה"הָאֶר" מן החלק הראשון בשלושה תווים עולים המושרים בפי נזירים מתבודדים הנענים בלחש. המוזיקה הופכת עשירה יותר עם כניסתם של הבריטון "אב נלהב" (פאטר אקסטטיקוס", Pater Ecstaticus) והבס "אב מעמיק" (פאטר פרופונדוס, Pater Profundus) על רקע מוזיקה המתארת סערת רעמים.
החלק הבא נפתח במקהלת מלאכים "צעירים ומושלמים" עד לכניסתו של דוקטור מרטינוס (Doctor Marianus, רוחו של פאוסט, טנור) בשיר-תחינה למריה הקדושה שתתגלה בפני העולם המלווה בנבלים והרמוניום. לאחר מכן מופיעות שלוש הנשים, מרים המגדלית, מריה המצרית (Maria Aegyptiaca) ו"אשה שומרונית" (Mulier Samaritana, אשה המוזכרת בבשורה על-פי יוחנן, פרק רביעי) - כולן בקול קונטרה אלט - המתחננות על הצלת נשמתו של פאוסט יחד עם גרטכן, אהובתו של פאוסט, הנישאת מעל כולן בקול סופרן צלול. שיא היצירה מגיע בדיאלוג בין דוקטור מרטינוס לבין הבתולה עצמה (Mater Gloriosa) שלאחריו מקהלה מהוסה ("מקהלה מיסטית", Chorus Mysticus) שנשברת אל קודה תזמורתית שבה שב וחוזר הנושא המוזיקלי של "בוא, רוח בורא" בחצוצרות וטרומבונים עם תופי דוד וגונג "המגיעים אל הכוכבים".
תזמור

כלי נשיפה מעץ: 4 חלילי צד, 2 פיקולו, 4 אבובים, קרן אנגלית, 4 קלרינטים (1 ב-E♭ ו-3 ב-B♭), קלרינט בס, 4 בסונים, קונטרה-בסון
כלי נשיפה ממתכת: 8 קרנות יער, 4 חצוצרות, 4 טרומבונים, טובה; מאחורי הקלעים: 4 חצוצרות, 3 טרומבונים
כלי הקשה: 4 מתופפי טימפני, תוף סנר, תוף בס גדול, מצילתיים, משולש, גונג, 2 פעמונים מכוונים (אחד בלה ואחד בלה במול), גלוקנשפיל
כלי מקלדת: צ'לסטה, עוגב, פסנתר, הרמוניום
כלי מיתר: מנדולינה, 2 או 4 נבלים, חטיבת כלי קשת מורחבת: כינורות (ראשונים ושניים), ויולות, צ'לי וקונטרבסים
לקריאה נוספת

מייקל קנדי, מאהלר, עברית: עופר שלח, הוצאת כתר, 1986 עמ' 103–108
הערות שוליים

1 2  מייקל קנדי, מאהלר עמ' 103
↑  מייקל קנדי, מאהלר עמ' 145
↑  Symphony No. 8 (Mahler)
1 2  Gustav Mahler: Eighth Symphony: Part One
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007523075405171  BnF: cb139158958 (data)  GND: 30009809X  LCCN: n84149903  MusicBrainz work: e0cc93c7-3ebb-41f7-8586-5c0188cccca8  NKC: aun2007383801  VIAF: 177826187   WorldCat (עם VIAF): 177826187 
האולם בו בוצעה הבכורה
הדף האחרון מן הפרטיטורה המקורית של מאהלר
לאונור אנדרדה

| --- | --- |

 לידה:  13 בספטמבר 1994 (בת 30) בריירו, פורטוגל 
 שם לידה:  לאונור מרגרידה קואלו אנדרדה
 מוקד פעילות:  פורטוגל 
 תקופת הפעילות:  מ-2014 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה מועדפת:  פורטוגזית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרופיל ב-IMDb
 
לאונור מרגרידה קואלו אנדרדה (בפורטוגזית: Leonor Andrade; נולדה ב-13 בספטמבר 1994), ידועה בשם הבמה שלה אלה נור, היא זמרת ושחקנית פורטוגזית. באירוויזיון 2015, ייצגה את פורטוגל עם השיר "Há um mar que nos separa".
קריירה

בשנת 2014, השתתפה אנדרדה בעונה השנייה של "The Voice פורטוגל". טנדרדה הודחה בפרק 13. לאחר שידור התוכנית, הצטרפה אנדרדה למצבת השחקנים של הטלנובלה הפורטוגזית "Água de Mar", שם גילמה את ג'ואנה לוז.
ב-19 בפברואר 2015, הוכרזה אנדרדה על ידי רשות השידור הפורטוגזית כאחת משנים עשר המשתתפים בקדם הלאומי לאירוויזיון 2015. ב-7 במרץ, זכתה בקדם ונבחרה לייצג את מדינתה באירוויזיון. ב-21 במאי, בערב חצי הגמר השני של התחרות, הגיעה אנדרדה למקום ה-14 עם 19 נקודות, ולא העפילה לגמר.
דיסקוגרפיה > אלבומים

2016: Setembro
הערות שוליים

↑  "About Leonor Andrade". EBU. אורכב מ-המקור ב-19 במרץ 2015. נבדק ב-19 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Voice Portugal - Leonor Andrade". RTP. אורכב מ-המקור ב-28 בפברואר 2015. נבדק ב-8 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Concorrentes de "The Voice Portugal" juntam-se ao elenco de "Água de Mar"". SAPO (בפורטוגזית). אורכב מ-המקור ב-2 באפריל 2015. נבדק ב-8 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Victor M. Escudero (19 בפברואר 2015). "Meet the participants of Portugal". European Broadcasting Union. נבדק ב-8 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Victor M. Escudero. "Leonor Andrade to represent Portugal in Vienna". European Broadcasting Union. נבדק ב-8 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Granger, Anthony (7 במרץ 2015). "Portugal: Leonor Andrade has won". eurovoix.com. Eurovoix. נבדק ב-8 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: bf6133ac-35b5-4ded-bfd1-e35f2a8dcdf2  VIAF: 47163706525929420702   WorldCat (עם VIAF): 47163706525929420702
הקסטריגון

| הקסטריגון |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
סדרה:: טחנאים
על־משפחה:: Hexatrygonoidea
משפחה:: הקסטריגוניים
סוג:: Hexatrygon
מין:: הקסטריגון
שם מדעי
 Hexatrygon bickelli
תחום תפוצה


הקסטריגון (שם מדעי: Hexatrygon bickelli) הוא מין של דג סחוס מסדרת הטחנאים והוא המין היחיד במשפחה הקסטריגוניים (Hexatrygonidae). מין זה מצוי סביב מי האזור האינדו-פסיפי מדרום אפריקה עד הוואי, אך הוא לא נצפה לעיתים קרובות, בעיקר ליד חופים מבודדים. הוא צולל לעומק 500–1,120 מטר.
ההקסטריגון הוא מין המקורב לטריגונאים, אך התפצל מהם לפי המחקרים באמצע תקופת האאוקן. ייחודו של מין זה בשישה פתחי זימיו הבולטים, לעומת 5 אצל רוב דגי הסחוס.
הבטאי בעל חוטם מחודד ארוך הממולא בג'לטין, פה מלא שיניים חדות ו"כנפי" עור איתם הוא שוחה מעל פני המים. צבעו חום-כחלחל ולבן מלמטה והוא חסר קשקשים. אורכו של בטאי זה מגיע ל-1.7 מ' אצל הנקבה הגדולה ביותר שתועדה. כמו הרבה מיני בטאים גם מין זה משריץ צאצאים חיים (עד 5 בכל השרצה).
ההקסטריגון הוא טורף הניזון מדגי גרם, סרטנים ומיני רכיכות בעומק הים, בדרך כלל סביב הקרקעית. פיו הבולט עוזר לו לחטוף מהר טרף המצוי בקרבתו.
הערות שוליים

↑  הקסטריגון באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537288405171  LCCN: sh96000026
לאונור דה טולדו

לאונור דה טולדו (בספרדית: Doña Leonor Álvarez de Toledo y Osorio; ‏ 1522 - 17 בדצמבר 1562) הייתה אשתו של קוזימו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, וסבתה של מארי דה מדיצ'י, מלכת צרפת.
ביוגרפיה

לאונור נולדה בשנת 1522 באלבה דה טורמס, לפדרו אלברס דה טולדו, מרקיז וילאפרנקה ולמריה אוסוריו, בתם של לואיס פימנטל אי פאצ'קו וחואנה אוסוריו אי בזאן. אביה, אשר כיהן כמשנה למלך מטעם קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בממלכת נאפולי, היה בנו של פדריקה אלברס דה טולדו, דוכס אלבה השני, ואחיו של פרננדו אלברס דה טולדו, דוכס אלבה השלישי. ב-29 במרץ 1539 התחתנה לאונור עם קוזימו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, ממנו נולדו לה 11 ילדים.
במהלך הנישואים שלה, למרות אי הפופולריות הראשונית שלה בתור ספרדית, היא זכתה להשפעה רבה בפירנצה. היא עודדה את האמנויות, והייתה פטרון לרבים מן האמנים הבולטים של התקופה. כאשה אדוקה, היא עודדה את המסדר הישועי להתיישב בפירנצה, והיא גם הקימה כנסיות חדשות רבות בעיר. לאונור התעניינה גם בחקלאות ובעסקים, והיו לה שטחים גדולים של אדמה טוסקנית שהיא ניהלה ביעילות, ואשר סייעו לה להרחיב ולהגדיל את הרווחיות של אחוזות בית מדיצ'י הענקיות (המוצרים שלה נשלחו עד ספרד), ובאמצעות תחומי העניין שלה, חלק ניכר מהאיכרים תמכו בה. היא גם תמכה ללא היסוס בבעלה ובמדיניותו, עד כדי כך שהתייעץ איתה. כה גדול היה אמונו בה, שהוא מינה אותה לעוצרת הדוכסות בהיעדרויות התכופות שלו.
ב-17 בדצמבר 1562 מתה לאונור, כתוצאה ממגפת מלריה אשר גרמה גם למותם של ילדיה ג'ובאני וגארציה.
משפחתה

ב-29 במרץ 1539 התחתנה לאונור עם קוזימו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, ממנו נולדו לה 11 ילדים:
| תמונה | שם הילד | שנת לידה | שנת מוות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | מריה | 1540 | 1557 |  |
|  | פרנצ'סקו | 1541 | 1587 | ירש את אביו כדוכס פירנצה וטוסקנה. נשא לאשה את יוהאנה מאוסטריה, אחותו של מקסימיליאן השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. אביה של מארי דה מדיצ'י. |
|  | איזבלה | 1542 | 1576 | נרצחה על ידי בעלה פאולו אורסיני |
|  | ג'ובאני | 1544 | 1562 | בישוף פיזה וקרדינל בגיל 17 |
|  | לוקרציה | 1545 | 1561 | נישאה ב-1560 לאלפונסו ד'אסטה דוכס פרארה ומודנה |
|  | פייטרו | 1546 | 1547 |  |
|  | גארציה | 1547 | 1562 |  |
|  | אנטוניו | 1548 | 1548 |  |
|  | פרדיננדו | 1549 | 1609 | יורשו של פרנצ'סקו |
|  | אנה | 1553 | 1553 |  |
|  | פייטרו | 1554 | 1604 |  |
הסימפוניה השנייה של בטהובן

הסימפוניה השנייה של בטהובן ברה מז'ור (אופוס 36) נכתבה על ידי המלחין לודוויג ואן בטהובן בין השנים 1801-1802 והוקדשה לנסיך ליכנובסקי (לו הוקדשו גם הרביעיות אופוס 16).
רקע

הסימפוניה השנייה מאת בטהובן הולחנה בעת שהייתו של המלחין בכפר נופש ליד וינה הנקרא הייליגנשטאט בשנת 1802. בתקופה זו בחייו הבין בטהובן כי הוא הולך ומתחרש. בסימפוניה השנייה הוחלף פרק המינואט בסקרצו, מה שהוסיף לסימפוניה תחום ומימד חדש (אם כי פרקה השלישי של הסימפוניה הראשונה כתוב למעשה כסקרצו). בהופעת הבכורה, מבקרי מוזיקה רבים ציינו את העובדה הזאת, שיבחו את בטהובן על החידוש אך ציינו גם כי הדבר אקסצנטרי מדי.
היצירה בוצעה לראשונה בתיאטר אן דר וין, בווינה, ב-5 באפריל 1803, בניצוחו של המלחין. יצירה זו נודעה בתור אחת מהיצירות האחרונות של "התקופה המוקדמת" של בטהובן.
אינסטרומנטציה

היצירה כתובה לתזמורת הכוללת:
2 חלילים
2 אבובים
2 קלרינטות בלה
2 בסונים
2 קרנות ברה ובמי
2 חצוצרות ברה
טימפני
סקציית כלי קשת הכוללת כינורות ראשונים ושניים, ויולות, צ'לי וקונטרבסים.
צורה

הסימפוניה מורכבת מארבעה פרקים:
אדג'יו מולטו- אלגרו קון בריו
לרגטו
סקרצו: אלגרו
אלגרו מולטו
משך היצירה הוא כ-36 דקות.