צנתור עורק הריאה
עקרונות כלליים בביצוע הליך הצנתור

הכנה
הכנה לצנתור עורק הריאה דומה להכנה של כל הליך פולשני: דרושה הסכמה מילולית, דרוש הסבר מפורט על ההליך, הסיכון והיתרונות, טרם תחילתו.
יש לבחור את מיקום הכנסת הצנתר, ובנוסף לקחת בחשבון זיהומים, דלקות בעור, פקקת ורידים קודמת או מבנה אנטומי חריג. בהתאם למיקום הכנסת הצנתר נבחר את סוג הצנתר.
יש לבצע את ההליך בסטריליות ולנקות את אתר ההחדרה בצורה ראויה. מבצע ההליך צריך ללבוש ציוד מגן: כפפות סטריליות, מסכה, מגן עיניים וחלוק ניתוח.
הצנתור יכול להתבצע תחת פלוארוסקופיה (מכונת שיקוף רנטגן המשתמשת בעיבוד דיגיטלי), או באמצעות בדיקת אולטרה סאונד רפואית או אקו לב כדי למקם את הצנתר במקום המתאים.
הבדיקה
לפני הכנסת הצנתר, אזור החדרתו (כולל מבנים שטחיים ועמוקים) ומסלול המחט יורדמו על ידי הרדמה מקומית. לאחר מכן מבצע ההליך יחדיר מחט שדרכה הצנתר יונח, לתוך הוריד שנבחר טרם ההליך. בצנתר ישנו מתמר לחץ המחובר לפתח הדיסטלי כדי להבחין בצורת גל ייחודית (waveform), אשר מופיעה בהתאם למיקומו בגוף. ברגע שנצפית צורת הגל של העלייה הימנית (המרחק של העלייה הימנית הוא בדרך כלל 15 עד 20 ס"מ מוריד ג'גולרי (צוואר) ובערך 40–50 ס"מ מוריד פמורלי (ירך)), הבלון מתנפח. בשלב זה נרשם לחץ הדם הממוצע בעלייה הימנית של הלב. לצורת הגל של העלייה הימנית ישנם מספר מרכיבים שניתנים לזיהוי:
a wave- מצביע על התכווצות העלייה.
x descent- מצביע על הרפיית העלייה.
small c wave- מצביע על סגירת המסתם הטריקוספידלי.
v wave- מצביע על מילוי פסיבי של העלייה בזמן סיסטולה חדרית ימנית.
y descent- מצביע על ריקון פסיבי בעקבות פתיחה של המסתם הטריקוספידלי.
לאחר שמשודר הגל מהעלייה הימנית מקדמים את הצנתר עוד 5–10 ס"מ עד שהגל של החדר הימני משודר. צורת הגל של החדר הימני היא סינוסואידלית וכוללת עלייה מהירה וירידה מהירה, שמייצגות את הסיסטולה החדרית. בנוסף, צורת הגל כוללת עלייה איטית שמייצגת את המילוי הפסיבי של החדר במהלך הדיאסטולה. בשלב זה נרשמים הלחצים של חדר ימין בדיאסטולה ובסיסטולה.
לאחר שמשודר הגל של החדר הימני, מקדמים את הצנתר עוד 5–10 ס"מ עד שהגל של עורק הריאה משודר. צורת הגל הזו גם כוללת את הסיסטולה, אך היא נבדלת מצורת הגל של החדר הימני בכך שנצפית ירידה פרוגרסיבית בלחץ ולא עלייה (במהלך דיאסטולה). בשלב זה נרשמים הלחצים במהלך הדיאסטולה, הסיסטולה ולחץ הדם הממוצע בעורקי הריאה (העורקים הפולמונריים).
לאחר שמשודר הגל של עורק הריאה, מקדמים את הצנתר עוד עד לשידור הגל של ה-pulmonary capillary wedge. צורת הגל הזו זהה לזו של העלייה הימנית, פרט לכך שניתן להבחין בשונות רבה יותר במהלך הנשימה. בשלב זה נרשום את לחץ הדם הממוצע בסוף הנשיפה בין אם המטופל נושם בכוחות עצמו ובין אם מונשם (הנשמה יכולה להשפיע, אולם ההשפעה היא זניחה).
ברגע שכלל המדידות הושלמו, מרוקנים את הבלון מאוויר ומוודאים שהגל של עורק הריאה חזר להופיע. אם גל זה אינו חזר, מושכים באיטיות את הקטטר אחורה עד שהוא מופיע.
ניפוח הבלון
ניפוח הבלון מאפשר את דחיפת הקטטר מהוריד המרכזי הנבחר, דרך העלייה הימנית, דרך החדר הימני, משם לעורק הריאה והריאה עצמה. בנוסף, ניפוח הבלון מאפשר מדידה לא ישירה של לחץ הדם בעלייה השמאלית. ניפוח יתר עלול ליצור נזק לעורק הריאה או לבלון עצמו, לכן יש למלא את הבלון באוויר בנפח של 1.5 מיליליטר או פחות. הבלון לא אמור להישאר מנופח למשך יותר מ-4 מחזורי נשימה וריקונו מאוויר צריך להיות פסיבי.
לאחר הבדיקה
אם משתמשים בצנתר כעירוי להחדרת תרופות יש לנהוג בסטריליות בעת החדרת התרופות. בעת חיבור צינורות (למשל, במדידת תפוקת לב), או בעת מיקום הקטטר מחדש (אם הוא זז), יש להקפיד על סטריליות. אזור ההחדרה צריך להיבדק באופן יומי ויש לחפש אחר סימנים של אריתמה (אודם) או תפליטים שיכולים להעיד על זיהומים.