stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היטלר הסודי
פיתוח והפצה

המשחק עוצב על ידי מקס טמקין (היוצר המשותף של קלפים נגד האנושות ו-Humans vs. Zombies), מייק בוקסלייטר (מייסד שותף של Mikengreg, מפתחת משחקי הווידאו שמאחורי Solipskier ו-TouchTone) וטומי מארנג'ס (הכותב של Philosophy Bro), ואויר על ידי מקנזי שוברט (מאיירת משחקים כמו Letter Tycoon ו-Penny Press), הידועים יחד בשם Goat, Wolf, & Cabbage LLC. צוות הפיתוח עבד מחוץ לשטח המשרדי שסופק על ידי צוות 'קלפים נגד האנושות' עבור מעצבי משחקים חדשים. הקונספט המקורי פותח על ידי בוקסלייטר ומארנג'ס כאמצעי להנדס מחדש את המשחקיות של Avalon, כאשר טמקין הוסיף השפעה משמעותית מגרסאות של הרוצח. ב-23 בנובמבר 2015, טמקין השיק קמפיין Kickstarter למשחק המבקש 54,450 דולר. הפרויקט מומן בהצלחה ב-200% בתוך 24 השעות הראשונות והקמפיין הסתיים ב-23 בדצמבר 2015, עם סכום כולל של 1,479,046 דולר שהובטחו על ידי 34,565 תורמים, מה שהופך אותו לאחד ממשחקי הקופסה המצליחים ביותר בהיסטוריה של Kickstarter. בינתיים, מהדורת תוכנה חינמית להדפסה ולמשחק של היטלר הסודי הופצה ב-25 בנובמבר 2015, תחת רישיון Creative Commons ייחוס-לא מסחרי-שיתוף זהה 4.0.
היטלר הסודי נשלח לראשונה עבור תומכי Kickstarter, במספר גלים החל ב-25 באוגוסט 2016, והופץ באופן קמעונאי זמן קצר לאחר מכן. המשחק מיוצר על ידי Breaking Games, חטיבה של יצרנית 'קלפים נגד האנושות', AdMagic, והוא מופץ על ידי Blackbox, חברת שילוח שהוקמה על ידי יוצרי 'קלפים נגד האנושות', כולל המעצב של היטלר הסודי, טמקין. אפליקציית נלווית רשמית עם קריינות של ויל ויטון, Secret Hitler Companion, הושקה לצד המשחק עבור משתמשי אנדרואיד ו-iOS.
בפברואר 2017, עותקים חינמיים של היטלר הסודי נשלחו לכל 100 חברי הסנאט של ארצות הברית. ביוני 2017, הופצה The Trump Pack (חבילת טראמפ), חבילת הרחבה של היטלר הסודי המחליפה את קלפי הפשיסטים בדונלד טראמפ ובחברים בולטים בממשל שלו באותה תקופה (שון ספייסר, סטיבן מילר, סטיב באנון ומייק פנס בהתאמה), כאשר כל ההכנסות שהופקו ממכירות חבילה זו נתרמו לאיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות.
קבלה

סקירה באתר The Wirecutter ציינה שלמשחק יש עקומת למידה תלולה עקב החוקים המורכבים שלו. כמו כן צוין שיש לו "נושא שעלול להיות פוגעני".
האתר פוליגון שיבח את המשחק כ"להיט" עם "שטותיות טהורה שאתם תיהנו ממנה משחק אחר משחק".
הערות שוליים

↑  Orsini, Lauren (18 בינואר 2016). "'Secret Hitler': For Big Groups, A Heil Of A Good Time". Forbes. נבדק ב-8 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Orland, Kyle (16 בינואר 2016). "Secret Hitler, the bluffing game for people who hate bluffing games". Ars Technica. נבדק ב-8 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Elahi, Amina (23 בדצמבר 2015). "Cards Against Humanity creator's new team to release Secret Hitler game". Chicago Tribune. נבדק ב-8 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hartz, Taylor (15 בספטמבר 2017). "Secret Hitler board game an unlikely hit for Chicago game-makers". Chicago Sun-Times. אורכב מ-המקור ב-15 בספטמבר 2017. נבדק ב-16 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Taylor, Chris (25 בנובמבר 2015). "'Secret Hitler' game turns your friends into Liberals and Fascists". Mashable. נבדק ב-8 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bromwich, Jonah (5 בספטמבר 2017). "Secret Hitler, a Game That Simulates Fascism's Rise, Becomes a Hit". The New York Times. נבדק ב-9 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Statt, Nick (29 בנובמבר 2015). "With Secret Hitler, Cards Against Humanity's co-working space becomes an idea machine". The Verge. נבדק ב-8 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cullers, Rebecca (28 בפברואר 2017). "Cards Against Humanity's Founder Sent His New Game, About Hitler's Enablers, to All 100 U.S. Senators". Adweek. נבדק ב-1 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Vainshtein, Annie (5 בספטמבר 2017). "'Secret Hitler,' board game about fascism, gaining in popularity". SFGate. נבדק ב-9 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Frauenfelder, Mark (6 ביוני 2017). ""Secret Hitler" board game adds Trump administration booster pack". Boing Boing. נבדק ב-1 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Perling, Anna; Austin, James (9 בדצמבר 2019). "The best beginner board games for adults". The Wirecutter. The New York Times. נבדק ב-12 בנובמבר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Hall, Charlie; Johnson, Sarah; Theel, Charles (2021-11-05). "The 22 best board games". Polygon (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-06-02.
יהודה רתם

| --- | --- |

יהודה רותם, 1982
 לידה:  25 ביולי 1920 י"ח אלול ה'תר"פ לודז', פולין
 פטירה:  27 בינואר 2007 (בגיל 86) ח' שבט ה'תשס"ז חיפה, ישראל
 שם לידה:  יהודה המבורגר
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  שדות ים, ישראל
 תאריך עלייה:  1926
 מקום מגורים:  קיבוץ שדות ים
 פעילות בולטת:  פיתוח מעגן הדיג והמרינה בקישון, ניהול חברת צים בהכנסת המכולות
 ידוע בשל:  מפקד יחידת ספינות הדיג, בחיל הים
 השכלה:  כלכלה והיסטוריה באוניברסיטת תל אביב
 עיסוק:  דייג ומנהל
 תפקיד:  מנכ"ל צים
 תקופת כהונה:  1974 עד 1984
 בת זוג:  יעל רתם ממשפחת תומשוב
 מספר צאצאים:  4
 פרסים והוקרה:  עיטור לוחמי המדינה
 
יהודה רתם (25 ביולי 1920 – 27 בינואר 2007) היה מנהל ישראלי ובין תפקידיו מנכ"ל צים.
ביוגרפיה > ילדות

נולד ב-25 ביולי 1920 בלודז', פולין לברנארד ומאלה המבורגר. בשנת 1926 התייתם מאמו מאלה. אביו הביא אותו לארץ ישראל אל דודתו סלה בקיבוץ בית אלפא. אחרי כמה חודשים עבר לתל אביב לדודתו השנייה רושקה ארליך שהייתה רופאת שיניים. בשנת 1929 הגיעו הורי אמו לישראל ויהודה עבר לגור עימם בתל אביב. למד בגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב, בה חי עם סבו וסבתו מצד אמו. הצטיין בלימודיו וסיים את בית הספר התיכון בגיל 17. היה חניך תנועת "מחנות העולים" ובמסגרתה הצטרף לגרעין הכשרה בקיבוץ נען.
ביוגרפיה > שדות ים

בשנת 1938 הצטרף לקיבוץ שדות - ים במקומו הראשוני באזור הקריות של היום. עבד כסבל בנמל חיפה ובדייג על ספינת הדיג "פלד" של חברת "נחשון". בשנת 1940 עלה הקיבוץ למקומו הנוכחי ויהודה רותם התמנה כמזכיר חוץ ונאלץ להתמודד עם חברת פיק"א אשר ניסתה לסלק את הקיבוץ מהשטח. ממקימי בית הספר הימי בשדות ים.
הוא חילק את זמנו בין העבודה בדיג, תפקידים בקיבוץ וכמזכיר איגוד הדייגים. בשנת 1941 התגייס לפלי"ם ונמנה עם הקבוצה שהתאמנה לביצוע הפשיטה בנמל טריפולי לימים כ"ג יורדי הסירה. אך היות שנבחר למזכיר המשק לא השתתף בפעולה.
בשנים 6–1945 שימש כמזכיר איגוד הדייגים הארצי במסגרת משרד החקלאות. למחרת השבת השחורה, ב-30 ביוני 1946 נפצע מכידון של חייל בריטי בשדות ים ונלקח למחנה המעצר ברפיח.
ביוגרפיה > פעילות בדיג

במלחמת העצמאות התגייס לחיל הים. לפי המנהג הרווח עיברת את שם משפחתו לרתם. לפי שיחי הרותם הרבים שפרחו ובישמו את האוויר בשדות ים. הוא שירת כמפקד נחתות ונעשה מפקד יחידת ספינות הדייג, והשתתף במבצעים ביטחוניים שונים. הוא ארגן את העברת התרופות, בדרך הים, אל נהרייה הנצורה.
לאחר המלחמה נתמנה למנהל אגף הדייג במשרד החקלאות. בתפקיד זה שימש כ-4 שנים ושימש כמזכיר הראשון של איגוד הדייגים. הוא פעל רבות לפיתוח הדייג בים התיכון, בכנרת ובימת החולה. בתקופתו התפתח מאוד דייג מכמורת וגדל מאוד צי ספינות המכמורת. נוכח המחסור בדגה לאורך חופי ישראל בים התיכון, חיפש שדות דייג חדשים בשטחי הים התיכון המרוחקים מישראל ובים סוף.
בשנת 1960 יצא כקברניט עם ספינת הדיג "למרחב" יחד עם הספינה "ניצן" בהפלגה סביב אפריקה לאתיופיה. התבססו בנמל מסאווה ועבדו בדיג מכמורת. הספינה נרשמה במרשם השיט האתיופי, וקיבלה שם "יהודה אנבסה". שפירושו "גור אריה יהודה" אחד מתואריו של הקיסר. העבודה הייתה קשה ומועילה. הדיג היה בשפע רב, יחסית לים התיכון, אך תנאי החום באזור היו מעיקים. התפוקה הייתה מועברת לאילת באוניית קירור יוונית.
,אישור חופשת חוף ליהודה המבורגר כמפקד שייטת הנחתות, אוקטובר 1948.
יהודה רתם בודק את אפשרויות הדיג באי למפדוזה 1956.
ספינת הדיג למרחב משייטת בים התיכון.
ספינת הדיג למרחב משייטת בים האדום עם שמה האתיופי "יהודה אנבסה" בירכתיים.
ביוגרפיה > ספינות הדיג המגויסות

בשנת 1955 נעשה רתם מפקד סד"ג מגויסת בשייטת הטרפדות. באוקטובר 1956 בדרגת סגן קיבל מינוי כמפקד יחידת ספינות הדיג המגויסות של חיל הים. ביחידה היו 8 ספינות דיג שגויסו לפי הצורך.
בעת מלחמת סיני הוטל על רתם לחלץ יהודי מצרים שהממשלה מתעמרת בהם. על שתי ספינות בפיקודו "אופיר" בפיקוד צבי פורת ו"סער" בפיקוד מנחם בן ימי. התותח והמקלעים שכבר הותקנו עליהן הורדו והן הוסוו כספינות איטלקיות "קאסטלה מארה" ו"אפרודיטה".
הספינות נשאו אתן חולית שייטת 13 בת 7 אנשים בפיקודו של אהרון בן-יוסף. ב-14 בנובמבר יצאו בלילה ספינות הדיג מנמל חיפה. למחרת בשעה 16:30 יצאה טרפדת הפיקוד ט-207 בפיקוד שמשון עדן. שנשאה את מפקד הכוח הימי סא"ל נפתלי רוזן והרופא. מול תל אביב אספה הטרפדת את שלמה הלל. בלילה נפגשו הטרפדת וספינות הדיג שהמשיכו בדרך במהירות 9 קשר. במרחק 15 מייל מפורט סעיד הועברו המפליגים בטרפדת לספינות הדיג והטרפדת נשארה בהמתנה.
ספינות הדיג נכנסו לנמל, נצמדו לנחתות צרפתיות ותוך מספר דקות הועברו העולים ומיד יצאו לים. השעה הייתה 7 בבוקר יום שבת 17 בנובמבר. במהלך ההפלגה הרוח הצפונית הרימה גלים עד שני מטר. לצוותים היה זה מצב רגיל אך מרבית העולים הרגישו מחלת ים. למחרת, ב-18 בנובמבר לפנות בוקר, הגיעו הספינות לנמל חיפה ונקשרו במקום מבודד בפינת רציף הדלק. העברת העולים בוצעה בהצלחה.
בשנת 1965 חודש המינוי ורתם בדרגת רס"ן. בשנת 1974 שוחרר רתם מפיקוד על ספינות הדיג. וזכה למכתבי הערכה מאורי פז, מפקד בסיס חיפה, ומדב רם, ראש מספן כוח האדם. בשנת 1980 שוחרר משירות ביטחוני.
ביוגרפיה > ספנות מסחרית

בשנת 1954 הוקמה חברת הספנות של הקיבוץ המאוחד אוניות תרשיש, בשיתוף עם חברת הספנות חברה לשירות ימי עתיד.
בשנת 1960 פורקה השותפות ובעקבות הפירוק הוקמו שלוש חברות של הקיבוץ המאוחד. חברת "אוניות תרשיש בע"מ*, כבעלת האניות, חברת "סלע" - שירותי ים בע"מ אשר פעלה כסוכנות ימית של "תרשיש" וחברת "יורדי ים", האחראית על ציוות האניות וטיפול בצוותים.
רתם מונה למנהל חברת "סלע" וניהל אותה עד שנת 1970 כאשר התמזגה עם חברת צים. רתם חזר לשדות ים והחל ללמוד כלכלה והיסטוריה באוניברסיטת תל אביב. תוך כדי הלימודים שימש כיועץ בחברת "צים" וניהל את המפעלים הכלכליים של הקיבוץ המאוחד.
בשנת 1974, לאחר מותו הפתאומי של משה קשתי, נתמנה רתם למנכ"ל "צים". התקופה בה ניהל את החברה הייתה רצופה אתגרים ומשברים: השפל העולמי בספנות, עליית מחירי הדלק בעקבות מלחמת יום הכיפורים. הפסקת יבוא הדלק מאירן שגרם לחיסול ענף המכליות. שביתות ימאים ושביתות בנמלים ויחד עם זה פיתוח קווים חדשים, קליטת אוניות חדשות ומתמחות. בסוף שנת 1984, סיים רותם את התפקיד ופרש לגמלאות.
בדברי ברכה בכנס 50 שנה לימיה בשדות ים כתב רתם: ”הים הוא איתן טבע בלתי צפוי, והפעילות הימית מחנכת את הנוער להתמודדות עם אתגרים קשים וסכנות. הוא מחנך לאחריות, עבודת צוות, אך גם לעצמאות.”
ביוגרפיה > תפקידים מאוחרים

לאחר סיום תפקידו כמנכ"ל צים בשנת 1984 חזר רתם לשדות ים כרז כלכלי והתמקד בסיום הקמת מפעל אבן קיסר שדות ים. והביא אותו להצלחה אך ספג ביקורות מועדה בראשות פרופ' יורם קרול שחקרה את מצב הקיבוץ. אך לאחר תקופה קצרה הכירו בהצלחתו והביעו התנצלויות. בשנת 1987 סיים את תפקידו כרז כלכלי של שדות ים ועבד במטעי הבננות.
בשנת 1989 עבר ניהול המפעל לבנו עמיר רותם שביקש ממנו לסייע וגייס אותו כמנהל יצוא של אבן קיסר. רתם שכבר גר אז בחיפה נענה לבקשה הגיע כל יום למפעל והניח יסודות לפעילותו הנרחבת של מפעל אעבן קיסר בשוקי העולם.
ביוגרפיה > מעגן הדיג בקישון

בשנת 1993 החליטה רשות הנמלים לקדם את מעגן הדיג בקישון שעד אז היה בידי משרד החקלאות. מנכ"ל הרשות שורש לרר, הכיר את רתם אישית ואת יכולותיו ורתם הסכים לקחת על עצמו את הנושא. רתם זכה לאמון מכל הצדדים המעורבים ובעיקר מהעוסקים בדיג. לקח את פרויקט שיקום נמל הדיג בקישון. יכולותיו כמנהל ואיש מסחר בעל ניסיון באו לידי ביטוי.
בין היתר קידם גם את נושא השיט הספורטיבי ויזם את העברת הפעילות לחוף השקט. רתם יזם את קריאת המעגן על שם משה שביט שהיה מנהל אגף הדיג.
פעל כעובד רשות הנמלים עד שנת 2000. גם לאחר שעזב היה קשור לפרויקט היה גאה ושמח בעובדה שלצי הדיג הישראלי יש נמל בית ראוי.
תחביבים

רתם היה קודם כל ותמיד דייג. בנוסף עסק בציור ורישום חוויות.
ציור של יהודה רתם המתאר תיקון רשת דיג בחוף הים במסאווה
יהודה רתם מצייר בביתו בחיפה, 1992.
משפחתו

בתקופת הקמת הקבוצה בקרית חיים פגש את בלה תומשוב שהייתה מדריכת נוער בקריות ובשנת 1940 נישא לה. לזוג נולדו שלושה ילדים: הבכורה חנה בשנת 1945 בשנת 1948 הבת אילת, שאז שוחרר מפרץ אילת והחלה להיבנות העיר. ובשנת 1954 הבן עמיר.
בשנת 1980 נפטרה בלה רתם לאחר מחלה ממושכת. בקיבוץ הכיר את דבורה פלדמן ואיתה יש לו בן יאיר ניר. בדצמבר 1981 נישא ליעל תומשוב בת אחותה של אשתו בלה ולאחר מספר שנים עברו לחיפה.
בינואר 2007 חלה רתם וב-27 לחודש נפטר. הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ שדות ים.
ראו גם

צים
אוניות תרשיש
לקריאה נוספת

יהודה רתם, ספינת הדייג למרחב בים סוף 61–1960, פרסום קיבוץ שדות ים.
יהודה רתם, דבר ההנהלה, בטאון צים, אפריל 1979, עמ' 4.
ענת בביץ, צים חברת השיט הישראלית - חברה ששטה נגד הרווחים, בטאון "כספים", עמ' 24.4 ביולי 1982.
תמר גילינסקי ודניאלה רן, תיעוד כנסי דיגים 1994, עמותת ידידי חיל הים, 1994.
שמשון בובר הימיה אסופת סיפורי הפלוגות הימיות' דפוס אפעל 2004, יהודה רתם עמ' 13-11, 194-192, 252-250.
יעל רתם, יהודה הוצאה משפחתית, 2007.
דניאלה רן, בין חופים עוינים - דייגים ישראלים בדרום ים-סוף 1953–1973, 2009, עמ' 125
הלל ירקוני, הים האונייה ועם ישראל, הוצאת פרדס, 2010, עמ' 254.
הערות שוליים

↑  יהודה רתם, "ספינת הדיג למרחב בים סוף" עמ'3.
↑  לספינה "סער" הייתה זו אחת ההפלגות האחרונות של "סער" היות בסוף אותו חודש עלתה על החוף מצפון לסידנא עלי וטבעה.
↑  רפי דניאלי ורפי בן ארי, port2port
↑  עמיר רותם,"יהודה" עמ'24.
↑  יגאל שץ, "יהודה" עמ' 29.
יהודה המבורגר בשנת 1948
יהודה רותם בגשר ספינת הדיג 1975
יהודה רותם ברציף נמל הדיג בקישון 1993
יהודה רתם מארח את ידידו פאפאווסיליו פרודורמוס בישראל
מצבה על קברו של יהודה רתם בבית העלמין בשדות ים
סיפורו של אביר

| --- | --- |

 בימוי:  בריאן הלגלנד
 הופק בידי:  טוד בלק
 תסריט:  בריאן הלגלנד
 עריכה:  קווין סיט 
 שחקנים ראשיים:  הית' לדג'ר פול בטאני שאנין סוסאמון מארק אדי
 מוזיקה:  קרטר בורוול
 צילום:  ריצ'רד גרייטרקס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Escape Artists, סרטי קולומביה 
 חברה מפיצה:  סרטי סוני, Colombia Tristar
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 במאי 2001
 משך הקרנה:  132 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט פעולה, סרט אבירים, סרט רומנטי, סרט קומדיה, סרט הרפתקאות 
 מקום התרחשות:  לונדון 
 הכנסות באתר מוג'ו:   aknightstale
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
סיפורו של אביר (באנגלית: A Knight's Tale) הוא סרט קולנוע משנת 2001 בכיכובם של הית' לדג'ר, פול בטאני ושאנין סוסאמון.
עלילה

הסרט מביא את סיפורו הבדיוני של ויליאם תאצ'ר (הית' לדג'ר), העוסק ביחד עם חבריו, ואט (אלן טודיק) ורולנד (מארק אדי) כנושא כליו של אביר אשר לפתע נהרג לפני טורניר אבירים באנגליה של ימי הביניים. עקב מותו של אביר, ויליאם נשאר חסר כל, ומחליט לנסות את מזלו בטורנירי אבירים ברחבי אירופה, על מנת להתעשר. ואט ורולנד אומרים לו כי זה חסר סיכוי, אך תאצ'ר מתעקש והם מתלווים אליו על מנת לנחמו לכשיכשל.
הבעיה שבה נתקל תאצ'ר היא שמכיוון שאינו בן לשושלת אבירים ואין לו תעודות המוכיחות שיש לו "דם אצילי" הוא אינו יכול להשתתף בתחרויות. בדרכו לצרפת, תאצ'ר פוגש את ג'פרי צ'וסר (פול בטאני) אדם שאיבד את כל כספו ובגדיו בהימורים, ומתהלך עירום ברחובות. צ'וסר מציע לזייף לו תעודה המוכיחה כי הוא אכן בן אבירים הנקרא אולריך פון ליכטנשטיין, תמורת בגדים.
במשך זמן רב משתמש תאצ'ר בתעודה המזויפת שצ'וסר הכין לו על מנת להשתתף בתחרויות רבות, בהן הוא נוחל הצלחה מסחררת. במהלך התחרויות, תאצ'ר מתאהב בצעירה יפהפייה בשם ג'וסלין (שאנין סוסאמון) ומפתח יריבות קשה עם הרוזן אדהמר (רופוס סוול) מאנז'ו (מחוז לשעבר במערב צרפת). במהלך התחרויות מתחרה ת'אצ'ר גם ביורש העצר של אנגליה, אשר אף משתתף לא מוכן להילחם בו מחשש שהנסיך ייפגע, אך תאצ'ר נלחם מולו והם יוצאים בתיקו. למרות זאת הנסיך מעריך אותו על כך שהסכים בכלל להתמודד מולו.
בסוף הסרט תאצ'ר חוזר לאנגליה, שם הוא מבצע טעות חמורה. הוא הולך לבקר את אביו העיוור, ואדהמר מגלה זאת. הוא מספר על כך למנהלי התחרות, אשר שוללים מתאצ'ר את מעמדו ואוסרים אותו. כשהנסיך האנגלי עמו תאצ'ר התחרה מגלה זאת, הוא נחלץ לעזרתו, וטוען שהוא יודע בוודאות ושיש לו הוכחות שהוא אכן בן אצילים, ומכיוון שהנסיך של אנגליה אומר כך, אין לאיש זכות לערער על כך. הוא מעניק לתאצ'ר תואר סר, ותאצ'ר חוזר להשתתף בתחרות. לאחר מכן, תאצ'ר נלחם עם אדהמר ומביס אותו, ובסופו של דבר גם נושא לאישה את ג'וסלין.
ברוך משולם

| --- | --- |
ברוך משולם במשרדו, 2014
ברוך משולם במשרדו, 2014
 לידה:  12 בינואר 1926 כ"ו בטבת ה'תרפ"ו בולגריה סופיה, בולגריה
 פטירה:  2 ביולי 2022 (בגיל 96) ג' בתמוז ה'תשפ"ב ישראל תל אביב-יפו, ישראל
 תקופת הפעילות:  1948–2015 (כ־67 שנים)
 תחום יצירה:  אדריכלות
 בן או בת זוג:  גילה משולם 
 
ברוך משולם (12 בינואר 1926 – 2 ביולי 2022) היה אדריכל ישראלי.
ביוגרפיה

משולם נולד בשנת 1926 בעיר סופיה שבבולגריה לז'אק ורגינה. עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה החזיקה המשפחה במפעל משגשג לנעלי גומי. בזמן המלחמה ירדה המשפחה מנכסיה וגורשה, כמו כל יהודי בולגריה, אל הפרובינציה הבולגרית. את הכשרתו כאדריכל רכש מיד לאחר המלחמה בפוליטכניקום בעיר הולדתו (אנ'). את התואר קיבל ב-1948, ועבד כאדריכל בעיריית סופיה. בשנת 1950, לאחר קום מדינת ישראל, עלה משולם לישראל והתיישב בתל אביב. תחילה עבד במע"צ, ולאחר שנתיים של עבודה במשרדים, התגייס לשירות בצה"ל, אף שכבר היה בן 26. את שירותו הצבאי עשה בחיל ההנדסה, שם תכנן מבנים במחנות צה"ל. באותן שנים גם עסק בשרטוט פרספקטיבות עבור אדריכלים. ב-1954 זכה משולם בפרס 340 לירות על הצעת תוכנית לאנדרטה בחולון. ב-1955 פתח את משרדו העצמאי, שאליו הצטרפה ב-1964 אשתו, גילה, שהחלה ללמוד אדריכלות בטכניון לאחר נישואיהם.
בשנות השישים היו השניים מערובים בתכנון אולפני גבע בגבעתיים, בית אליקים בתל ברוך, בתכנון חדרי אוכל עבור צה"ל, שכונת תל-גנים בגבעתיים, וקולנוע "הדר" בכפר סבא. בשנת 1965 זכו ברוך וגילה משולם בפרס שלישי בתחרות מטעם עיריית ירושלים על תוכניתם למרכז עסקים במערב העיר. לאחר מכן היו ברוך וגילה מעורבים בתכנון בה"ד 7, טרמינל "ארקיע" בנתב"ג, מפעלי תעשייה בצפון הארץ. ומלון "גלי זוהר" בעין בוקק.
בשנות השבעים היו בני הזוג שותפים בתכנון העירוני בקריית טבעון, בהרחבת משרדי הקריה, בניית מבנה עיריית אשקלון, בתכנון חלקו המסחרי של מתחם לונדון מיניסטורס ובניין רמות אביב ובהרחבת מכללת דוד ילין.
בשנות השמונים היו ברוך וגילה מעורבים בתכנון טרמינל עטרות בירושלים, מלון רמון במצפה רמון, ובעיצוב ביתנים לתערוכות בינלאומיות של מפעל Prometal האיטלקי. כמו כן הגישו ברוך וגילה הצעות לתכנון אתר הנצחה לחללי קהילת המודיעין והיכל התרבות באר שבע.
בשנת 1989 מונה משולם כמפקח על מטעם קרן דורון על עבודות השימור של בית הכנסת בסופיה.
בשנות התשעים השתתף משולם בתכנון בית חולים פוריה, ו-HIT מכון טכנולוגי חולון, בתכנון שכונת פסגות ים בקריית ים, ומבני תשתית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בשנות האלפיים השתתף המשרד בתכנון מרפאת בה"ד 10 במחנה צריפין ומספר מרפאות אזרחיות ובתי מגורים.
במשך השנים אסף נתונים וצייר את אילנות היוחסין של משפחות הוריו, כ-7 דורות אחורה, ובשנת 1990 הוציא לאור, בהוצאה פרטית, ספר על תולדות משפחתו.
בשנת 2015 יצא ספרו המאגד סדרת רישומים של בניינים בתל אביב-יפו, אותם רשם במשך שנתיים ביד חופשית, בעט, ללא צללים וצבע.
משולם נפטר ב-2 ביולי 2022, בגיל 96. הותיר אחריו את גילה, אשתו, שני ילדים, שישה נכדים ושני נינים.
עבודות נבחרות

מרכז רפואי לחיל הרפואה, מחנה נתן
מבני מרפאות במחנות צה"ל: בה"ד 7, אליקים, בירנית, פילון.
בית מלון גלי זוהר, ים המלח
המרכז הישראלי לאופטומטריה (לא נבנה)
חידוש והרחבת מכללת דוד ילין, בית הכרם, ירושלים
מצפה כוכבים, גבעתיים
בנייני מגורים בשכונת קרת, גבעתיים (עם אדריכל אוריאל שילר)
בנייני מגורים בשכונת רמת אילן, גבעת שמואל
מוסד ילדים, לוד
בנין מגן דוד אדום, ירוחם
מרכז לעיבוד נתונים, הקריה, תל אביב
בניין הפרקליטות הצבאית, מחנה קסטינה
מגדל מגורים "נאות אביב", שדרות שאול המלך, תל אביב
הנצחה

במאי 2024 פורסם שנכדו של משולם, הבמאי מתן אברמוביץ', השלים סרט בשם "תסתכל, עוד מעט לא תראה כלום" על סבו, שהוצג בפסטיבל דוקאביב 2024.
הערות שוליים

↑  הוענקו פרסים למתכנני האנדרטה בחולון, זמנים, 15 במרץ 1954
↑  אולפני גבע ישראל - גבעתיים 1959, 1965, ארכיון ברוך וגילה משולם, הספרייה הלאומית
↑  בית יצחק ואמירה אליקים - תל ברוך 1968, ארכיון ברוך וגילה משולם, הספרייה הלאומית
↑  חדרי אוכל ל-390 - 404 ו-750 איש, עבור צה"ל 1958, 1971, ארכיון ברוך וגילה משולם, הספרייה הלאומית
↑  שכונת "קרת" - תל גנים, גבעתיים מ-1961 עד 1972, ארכיון ברוך וגילה משולם, הספרייה הלאומית
↑  אולם "הדר" - כפר סבא, ארכיון ברוך וגילה משולם, הספרייה הלאומית
↑  מרכז העסקים הראשי - מערב ירושלים 1965, ארכיון ברוך וגילה משולם, הספרייה הלאומית
↑  מרפאת בה"ד 7 - צריפין, ארכיון ברוך וגילה משולם, הספרייה הלאומית
↑  טרמינל ארקיע בנתב"ג (עיצוב פנים) 1967, ארכיון ברוך וגילה משולם, הספרייה הלאומית
↑  מפעלי ניר - נהריה 1968, מפעלי בשר "מעדני דן", אור יהודה 1974, ארכיון ברוך וגילה משולם, הספרייה הלאומית
↑  מלון גלי זוהר - עין בוקק מ-1969, ארכיון ברוך וגילה משולם, הספרייה הלאומית
↑  בינוי "קרת" בטבעון, ארכיון ברוך וגילה משולם, הספרייה הלאומית
↑  בנין משרדים בקריה - תל אביב מ-1971 עד 1994, ארכיון ברוך וגילה משולם, הספרייה הלאומית
↑  בנין עירית אשקלון 1975, ארכיון ברוך וגילה משולם, הספרייה הלאומית
↑  בנין "נאות אביב" - תל אביב גמר 1976, ארכיון ברוך וגילה משולם, הספרייה הלאומית
↑  המכללה לחנוך ע"ש דוד ילין - ירושלים (בית המדרש למורים בבית הכרם) 1972-1997, ארכיון ברוך וגילה משולם, הספרייה הלאומית
↑  הרחבת טרמינל עטרות - ירושלים 1983, ארכיון ברוך וגילה משולם, הספרייה הלאומית
↑  מלון רימון - מצפה רימון 1986, ארכיון ברוך וגילה משולם, הספרייה הלאומית
↑  מפעל Prometal - איטליה, ארכיון ברוך וגילה משולם, הספרייה הלאומית
↑  יד זיכרון לחללי קהילת המודיעין בישראל, ארכיון ברוך וגילה משולם, הספרייה הלאומית
↑  היכל התרבות העירוני - באר-שבע 1985, ארכיון ברוך וגילה משולם, הספרייה הלאומית
↑  שיפוצים בבית הכנסת המרכזי בסופיה - בולגריה 1989, ארכיון ברוך וגילה משולם, הספרייה הלאומית
↑  הרחבת בית חולים "פוריה" 1992, ארכיון ברוך וגילה משולם, הספרייה הלאומית
↑  מרכז לחינוך טכנולוגי - חולון 1994, ארכיון ברוך וגילה משולם, הספרייה הלאומית
↑  שכונת "פסגות ים" - קרית-ים המזרחית 1995, ארכיון ברוך וגילה משולם, הספרייה הלאומית
↑  3 בניני אנרגיה (טרנספורמציה) 1996.1997.1999, ארכיון ברוך וגילה משולם, הספרייה הלאומית
↑  מרפאת בה"ד 10 - צריפין, ארכיון ברוך וגילה משולם, הספרייה הלאומית
↑  טליה לוי רוזנבוים, תיעד בסרט את סבו האדריכל ברוך משולם: "הדמנציה שלו יצרה תחושה של לקראת הסוף", באתר ynet, 22 במאי 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007568744605171  VIAF: 156146461681927732737   WorldCat (עם VIAF): 156146461681927732737
פוליטיקה של ירדן

הפוליטיקה של ירדן מתנהלת כחלק ממונרכיה חוקתית, בראש המדינה עומד המלך עבדאללה השני שירש את אביו חוסיין אחרי מותו בפברואר 1999, עוד תפקיד מפתח בפוליטיקה הירדנית יש את ראש ממשלת ירדן העומד בראשות הקבינט הירדני.
ירדן מדורגת במקום ה-47 מתוך 180 מדינות במדד תפיסת השחיתות, המיקום הגבוה של הממלכה הירדנית נובע מאחר שהחוקה הירדנית קובעת שלאף חבר פרלמנט אסור לקיים קשר עסקי או כל קשר בעל אופי פיננסי עם חברי הממשל, דבר דומה נקבע בעניין בני משפחת המלוכה, החוק קובע כי לבני משפחת המלוכה אסור לכהן כחברי ממשלה, אף על פי זאת בעיית השחיתות גוברת בירדן, בשל בעיית השחיתות הוחלט להקים ועדה למניעת שחיתות שתבחן באופן פרטני מקרי שחיתות.
הרשות המחוקקת

על פי החוקה הגוף המחוקק מורכב משני בתים: הבית התחתון ("בית הנציגים") ש-150 נציגיו נבחרים בבחירות דמוקרטיות והבית העליון ("סנאט") ש-75 נציגיו מתמנים על ידי המלך, ויחד הם מהווים את האספה הלאומית. המלך הוא ראש המדינה וראש הרשות השלטונית וחסין מכל חבות ואחריות; המפקד העליון של הצבא יכלות להורות על עריכת בחירות בבית התחתון ואף לפזר אותו, בנוסף לכך הוא ממנה את חברי הבית העליון ויכול לפטרם ולאשרר את החוקים שהמחוקקים יוזמים.
בבית הנבחרים הירדני יש כ-130 חברים, שנבחרים פעם ב-4 שנים מטעם מספר מחוזות בחירה, בבית הנבחרים מרבית המושבים לא שומרים למיעוט כלשהו למעט כ-6 מושבים ששומרים לנשים, כ-9 מושבים ששומרים לנוצרים וכ-3 מושבים ששמורים לצ'צ'נים וצ'רקסים.
לקריאה נוספת

יוסף נבו, ירדן - החיפוש אחר הזהות (ספר 3 בסדרה המזרח התיכון בימינו), האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ה – 2005.
הערות שוליים

↑  צבי בראל, לפי מלך ירדן, עבדאללה, כשהכלכלה בסכנה, הדמוקרטיה יכולה לחכות, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2009
1 2  חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות העולם, האוניברסיטה הפתוחה, ספר ב, יחידה 3, עמ' 236–237.
↑  חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות העולם, האוניברסיטה הפתוחה, ספר ב, יחידה 3, עמ' 238–239, 245.
↑  חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות העולם, האוניברסיטה הפתוחה, ספר ב, יחידה 3, עמ' 243.
1 2 3  נבו, עמ' 236.
1 2 3  נבו, עמ' 237.
↑  Hana Jaber, The Jordanian Muslim brotherhood movement: from pillar of monarchy to enemy of the state, Fondation pour la recherche stratégique, July 17, 2017
↑  Jordan - Electoral System Design in the Arab World, Ace – Electroal Knowledge Network
↑  Jordan’s Parliament Dissolved, LA Times, June 17, 2001
↑  תוצאות הבחירות ב-2003
↑  Hassan Barari, Elections in Jordan: Poor Showing for Islamists, The Washington Institute for Near East Policy, December 13, 2007
↑  Freedom in the World 2010 - Jordan, refworld.org, 3 May 2010
↑  Curtis R. Ryan, Jordan’s new electoral law: reform, reaction, or status quo?, Foreign Policy, May 24, 2010
↑  Tariq Al-Nuaimat, "Analyzing Jordan’s Parliamentary Elections 2024, Sada – Carnegie Endowment, October 4, 2024
↑  Suleiman Al-Khalidi, Jordan's Islamists bounce back in election clouded by Gaza war, Reuters, September 11, 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556431805171  LCCN: sh98000372
אפרים אבני

| --- | --- |

 לידה:  6 באוקטובר 1981 (בן 43) ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  אפי
 השכלה:  ישיבת ירושלים לצעירים  ישיבת איילת השחר 
 מספר צאצאים:  5 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-אוגוסט 2002
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד פלנ"ט צנחנים  מפקד גדוד 890   מפקד בא"ח צנחנים   מפקד עוצבת חיצי האש   קצין אג"ם פיקוד הדרום
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה השנייה    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן  מלחמת חרבות ברזל
 
אפרים (אפי) אבני (נולד ב-6 באוקטובר 1981) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש קצין אג"ם של פיקוד הדרום. קודם לכן שימש כמפקד עוצבת חיצי האש, מפקד בא"ח צנחנים ומפקד גדוד 890.