stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שבץ נא
היסטוריה

בתחילת שנות ה-30, בתקופת השפל הגדול, החל ארכיטקט מובטל בשם אלפרד מושר באטס לתכנן משחק לוח שבו תשולב ידיעתו של השחקן את השפה, עם אלמנט של מזל. הוא חקר וניתח את העמוד הראשון של הניו יורק טיימס, פרסומים אחרים ומילונים, כדי לחשב באיזו תדירות מופיעה כל אות באלפבית. כפועל יוצא הוא קבע כמה עותקים מכל אות יופיעו במשחק (כך למשל הוא קבע שהאות "S" תופיע רק 4 פעמים, כך שהיכולת לבנות מילים בצורת הרבים, לא תהיה קלה מדי.
באטס קרא למשחק שלו Lexiko, והחל למכור אותו ב-$1.50. בשל הדמיון למשחק אחר בשם Lexicon שינה באטס את שם המשחק מספר פעמים, כמו: "מילים שתי וערב" (CrissCrossWords), ולבסוף לשם Scrabble. באטס מכר את המשחק לאיש העסקים ג׳יימס ברונו (James Brunot) ובשנת 1948 המשחק הוכר כסימן מסחר. ג'יימס ברונו ייצר, ב-1949 2,400 ערכות משחק, אך הפסידו 450 דולר. בעקבות הזמנה גדולה מרשת החנויות מייסי'ס, צבר המשחק פופולריות ובשנת 1952 נמכרו זכויות הייצור וההפצה לחברת Selchow & Righter. בשנה שלאחר מכן כבר כבר נמכרו כ-4 מיליון ערכות של המשחק, ובשנת 1955 החל המשחק להימכר גם בבריטניה ובאוסטרליה. בשנים 1984 – 1993 זכה המשחק לפרסום רב כאשר כיכב בתוכנית בערוץ הטלוויזיה NBC.
בבתים רבים ברחבי העולם משחקים סקראבל באופן חובבני, אולם במקביל מתנהלת פעילות ענפה של מקצוענים בתחום, שמשתתפים בעשרות מועדונים, ליגות ואליפויות ברחבי העולם, תוך הקפדה על כללי משחק דקדקניים ושימוש בשעוני עצר ובמילונים ייעודיים. ספרים רבים נכתבו על ענף הסקראבל המקצועי, ביניהם הספר Word Freak של Stefan Fatsis. עם התפתחות הטכנולוגיה יוצרו שפע של תוכנות, אפליקציות ואתרי אינטרנט שבאמצעותם ניתן לשחק סקראבל מול יריב אנושי או מול מחשב.
המשחק הוכנס ב-2004 להיכל התהילה הלאומי של הצעצועים.
13 באפריל הוא יום הסקראבל. תאריך זה נבחר בשל היותו תאריך הלידה של ממציא המשחק אלפרד מושר באטס.
חוקי המשחק

המשחק כולל לוח מרובע ו-100 אותיות המסומנות בניקוד 0 עד 10, שנמצאות בדרך כלל בתוך שקית אטומה לעין. בנוסף ישנם כנים מעץ או מפלסטיק להנחת האותיות, ובמשחק מקצועני נהוג להשתמש גם בשעון עצר כמקובל במשחק השחמט ובפרק זמן מדוד של 20 דקות לכל שחקן. לוח הסקראבל מורכב מ-15x15 משבצות שעליהן מניחים את האותיות והמילים. בלוח ישנן כמה סוגי משבצות: משבצות ריקות שאינן מעניקות ניקוד נוסף, משבצות המעניקות ניקוד כפול לערך המוטבע על האות, משבצות המעניקות ניקוד משולש לערך המוטבע על האות, משבצות המעניקות ניקוד כפול לערך הכולל של המילה ומשבצות המעניקות ניקוד משולש לערך הכולל של המילה. חוקי הסקראבל פשוטים למדי: כל משתתף שולף מתוך המאגר של האותיות 7 אותיות, בלי לראותן, ומניחן על הכן שלפניו בצורה מוסתרת מיריבו. המילה הראשונה במשחק חייבת לגעת בכוכב המוטבע במרכז הלוח, וכל המילים שלאחריה צריכות לגעת לפחות באות אחת על הלוח. יש להניח על הלוח מילים תקפות מבחינת מילון הסקראבל (ר' להלן) בלי להיעזר במילון, ולספור את הנקודות שמתקבלות מהערך המוטבע על האותיות בתוספת הערכים המתקבלים מהמשבצות המיוחדות (אם יש כאלה). בתום כל מהלך יש להשלים מן השקית את מניין האותיות החסרות על הכן ל-7. מטרת המשחק היא לצבור את מרב הנקודות בתום המשחק, כאשר כל 100 האותיות נמצאות על הלוח.
בינגו - זהו מקרה שבו שחקן מניח במהלך אחד את כל 7 האותיות שעל הכן שלו. מהלך כזה מזכה את השחקן בבונוס נוסף של 50 נקודות.
ערעור (באנגלית challenge) - במקרה ששחקן מבקש לערער על התקפות המילונית של מילה ששיחק יריבו, הוא מכריז על ערעור. המילה נבדקת על ידי שני השחקנים במילון או בתוכנת מחשב. אם המילה אינה במילון הסקראבל, השחקן שהניח אותה מפסיד את תורו והתור עובר ליריבו. אם המילה תקפה, השחקן שהניח אותה מקבל את הניקוד כרגיל ואילו השחקן המערער נענש באחד משני האופנים הבאים: הוא מפסיד את תורו והתור עובד ליריבו (לפי חוקי המשחק בארצות הברית) או שהמערער אינו מפסיד את תורו אך יריבו מקבל תוספת של 5 נקודות (לפי חוקי המשחק בשאר העולם).
שבץ נא בישראל

אף על פי שקיימת גרסה עברית למשחק הסקראבל (ועבורה הומצא השם "שבץ נא") הנפוצה אצל שחקנים חובבים, כל המשחק המאורגן בשבץ נא בישראל מתקיים דווקא בגרסה האנגלית. בישראל קיימים מספר מועדונים למטרה זו, שבהם משחקים בעיקר – אך לא רק – עולים ממדינות דוברות אנגלית, בכל הגילאים. שני המועדונים הגדולים ביותר הם מועדון השבץ נא הירושלמי על שם סאם אורבאום (The Sam Orbaum Jerusalem Scrabble Club) ומועדון השבץ נא התל אביבי (Tel Aviv Scrabble Club). במועדון הירושלמי משחקים מדי יום שלישי כ-60 שחקני סקראבל באולם הספרייה בבניין ז'ראר בכר ברחוב בצלאל בירושלים. במועדון התל אביבי משחקים מדי יום שני כ-30 שחקנים בבית השחמט ברחוב טאגור בתל אביב. במהלך השנים אורגנו ברחבי הארץ מספר תחרויות (חד-יומיות ותלת-יומיות), ונציגים ישראליים משתתפים דרך קבע באליפויות עולם ובתחרויות בינלאומיות אחרות. ישראל היא בין המדינות הבודדות שיוצגו כבר באליפות העולם הראשונה ב-1991. עד היום, ובעיקר מאז 2006, שיחקו כ-70 ישראלים שונים בתחרויות בינלאומיות.
בשנת 2006 החליט המועדון התל אביבי לעבור להשתמש במילון סקראבל המבוסס על המילון Collins Scrabble Words או CSW, אשר נחשב למילון הבינלאומי הסטנדרטי ומקובל בכל העולם פרט לצפון אמריקה, ואילו המועדון הירושלמי המשיך להשתמש במילון הנהוג בצפון אמריקה. כתוצאה מכך, הופסקו האליפויות הארציות בין שני המועדונים הישראליים, אולם נפתחה אפשרות לקיים בישראל אליפויות בינלאומיות המבוססות על המילון CSW, בהשתתפות שחקנים מובילים מרחבי העולם. בישראל נערכו 10 אליפויות בינלאומיות כאלה (בנתניה, חיפה, טבריה ועכו), בחודש פברואר מדי שנה. האליפות העשירית נערכה בתאריכים 15–17 בפברואר 2019 והתקיימה בירושלים.
ראו גם

בונוס (משחק מחשב)
Trivial Pursuit
הערות שוליים

1 2 3  Toys | Toys and Games - Scrabble, web.archive.org, ‏2008-04-24
↑  יום הסקראבל מאתר daysoftheyear
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563214905171  LCCN: sh85118919 
המשחק נפתח במילה VET על הכוכב המרכזי. המהלך השני היה QIS, ואחריו VIM ו-HAP. במהלך האחרון השחקן הקרוב למצלמה שיחק "בינגו", את המילה ?LOUSIE, כאשר האות הריקה מייצגת את האות R, וזכה בבונוס של 50 נקודות
עזרה זהר

| --- | --- |

 לידה:  ספטמבר 1922 וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה 
 פטירה:  3 בפברואר 2014 (בגיל 91) ירושלים 
 לאום:  ישראל ישראל
 תאריך עלייה:  1928, 1934
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת ז'נבה
 התמחות:  רפואה פנימית
 תפקידים:  מנהל המחלקה הפנימית בביה"ח תל השומר
 מחלקות ובתי חולים:   בית החולים תל השומר
 פרסים והוקרה:  פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית (1965) 
 
| --- | --- |
 לידה:  ספטמבר 1922 וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה 
 פטירה:  3 בפברואר 2014 (בגיל 91) ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת ז'נבה 
 השתייכות:   צה"ל  פלמ"ח
 תקופת הפעילות:  1950–1973 (צה"ל) 1942 – 1944 (פלמ"ח)
 דרגה:    סגן אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד בית החולים ברפידים
 עיטורים
 פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית (1965) 
 
עזרה זֹהר (ספטמבר 1922 – 3 בפברואר 2014) היה רופא ישראלי, ממקימי בית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, ופעיל פוליטי. מחקרו הוביל לביטול "משמעת המים" בחילות השדה בצה"ל.
ביוגרפיה > ילדותו ונעוריו

זהר נולד בווינה בירת אוסטריה, בנו של המחנך איש "השומר הצעיר" ד"ר צבי זהר. בילדותו עברה המשפחה ללודז' בפולין, האב שימש מורה ומדריך נוער ועזרה "למד לפטפט בפולנית".
כשהיה עזרה בן 6 עלתה המשפחה לארץ ישראל. עזרה גדל בתל אביב ולמד זמן מה בבן שמן, לאחר מכן למד בבית הספר "תל נורדאו" עם משה שמיר ובנימין גלאין.
לאחר מספר שנים חזרה המשפחה לוינה, והוריו של עזרה נפרדו. אביו של עזרה חזר לפולין ועזרה נשאר עם אמו בווינה. ב-1934 חזר אביו של עזרה לישראל ועזרה הצטרף אליו.
לאחר החזרה לישראל התגוררו עזרה ואביו בקיבוץ משמר העמק, ועזרה השתלב בקבוצת ילדים דוברי גרמנית.
בנעוריו למד עזרה בשומריה, המוסד החינוכי של הקיבוץ הארצי השומר הצעיר בקיבוץ. לדבריו, בשנים אלה ספג את האמונה בשחרור העם מהגלות ויישובו בארץ ישראל ויצירת משטר כלכלי שבו יהיו לכל אדם אפשרויות וזכויות שוות ובו תגן החברה על החלשים ואת ההזדהות עם הרעיונות שלימים עמדו בבסיס גוש אמונים. באותן שנים היה מקורב לחוגי הכנענים והיה חבר בתנועת "העברים הצעירים" ובקבוצה שהוציאה לאור את כתב העת "אלף".
ביוגרפיה > בגרות

עזרה שירת בפלמ"ח בין 1942–1944. ב-1947 הוא יצא ללמוד רפואה באוניברסיטת ז'נבה יחד עם חברו דניאל הרמן. עם פרוץ מלחמת השחרור מונה להעביר קורס מ"כים במחנות העקורים בנמי שבאיטליה. בעת ההפוגה הראשונה חזר ארצה והתגייס לחיל הרפואה. עם תום מלחמת העצמאות חזר לשווייץ לסיים את לימודיו וב-1950 קיבל תואר דוקטור לרפואה.
סמוך לפני כן, בדצמבר 1949 נישא לללה פינקלשטיין ובהמשך נולדו לזוג שתי בנות. הם התגוררו במשמר העמק ולאחר מכן בירושלים.
זהר התמחה ברפואה פנימית בבית החולים תל השומר.
עם שובו משווייץ לישראל התגייס זהר לחיל הרפואה. באוגוסט 1959 ערך מחקר שבו עקב במשך 25 ימים אחרי 20 חיילים שערכו מסע מאילת למטולה, ומסקנותיו היו שכמות השתייה אינה משפיעה באופן משמעותי על כמות הזיעה ועל כן הובילו לביטול "משמעת המים" בחילות השדה בצה"ל (שאסרה על חיילים לשתות מים כאוות נפשם במטרה לחשל אותם, והתבררה כמסכנת את חיי החיילים שאינם שותים מספיק). החוקרים הגיעו עוד למסקנה שאין צורך בלקיחת תוספי מלח. ב-1963 פרסם מחקר שטען שהנגב הצפוני הוא המתאים ביותר להתיישבות בישראל מבחינה אקלימית.
זהר פיקד על בית החולים הפיקודי ברפידים במלחמת יום הכיפורים, ולאחריה השתחרר מצה"ל, בדרגת סגן-אלוף. זהר היה חתן פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית מטעם עיריית תל אביב-יפו לשנת 1964/1965, ביחד עם פרופ' הרי הלר וד"ר יוסף גפני. בין 1967–1985 ניהל את המחלקה הפנימית בבית החולים שיבא. ב-1967 הקים ועמד בראש המרכז לפיזיולוגיה רפואית בבית החולים שיבא (שלימים נקרא "מכון הלר למחקר רפואי"). במקביל לימד באוניברסיטת תל אביב. ב-1966 הועלה לדרגת פרופסור חבר.
ב-1970 מונה למועצה הלאומית למחקר ופיתוח. בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 היה חבר ב"ועדת מן" לרפורמה בשירותי הבריאות, שהמליצה על הידוק הקשרים בין מרפאות קופת החולים לבתי החולים, ב-1977 עמד בראש "ועדת זהר", שמונתה על ידי שר הבריאות אליעזר שוסטק לבחינת דרכים לביצוע רפורמה במערכת הבריאות בישראל על ידי הנהגת חוק ביטוח בריאות, ומסקנותיה אומצו על ידי שוסטק ב-1979. ב-1990 פרש מעבודתו באוניברסיטה. הוא שימש גם כיועץ תזונתי לחברת "שומרי משקל" בישראל והיה מהרופאים שנתנו חוות דעת ליהושע בן-ציון, שהביאה לשחרורו המוקדם מהכלא.
החל מ-1982 שימש כמרצה במכללת אריאל (לימים אוניברסיטת אריאל בשומרון).
זהר נפטר ב-3 בפברואר 2014 ונקבר למחרת בהר הזיתים, בירושלים. הוא מונצח בטיילת על שמו בשכונת גבעת המבתר בירושלים.
פעילות ציבורית ופוליטית

בסוף שנות ה-60 יצא למאבק ציבורי בעד חימום הכיתות בבתי הספר. בתחילת שנות ה-70 היה פעיל למען איכות הסביבה וקרא להקמת רשות לאקולוגיה. הוא הקים ועמד בראש האגודה הישראלית לאקולוגיה ומדעי הסביבה.
זהר היה חבר במזכירות גוש אמונים. הוא חבר לאריק שרון להקמת מפלגת שלומציון ועמד בראש ועדת המצע של המפלגה. לקראת הבחירות לכנסת העשירית פרש ממנה, הקים מפלגה משלו בשם "עצמאות", ועמד בראשה במשך שתי מערכות בחירות, אך זו לא הצליחה לעבור את אחוז החסימה. מפלגה זו הוקמה על בסיס המסר שניתן להגיע לעצמאות כלכלית (ובמפורש לוותר על עזרתה הכלכלית של ארצות הברית), בין היתר בעזרת ביטול מס ההכנסה.
עמדותיו

לאחר מלחמת יום הכיפורים החליט זהר להקדיש את זמנו הפנוי להוצאת ספר שיציג את עוולות המשטר הריכוזי במדינת ישראל במטרה לאפשר יותר חופש כלכלי. לטענתו, המשאב העיקרי של מדינת ישראל הוא היכולת לפתח תעשיית מדע, אך ניצול המשאב נמנע על ידי הריכוזיות של השלטון, שגרמה לכוחות מדעיים רבים לרדת מישראל. ביקורתו עוררה הד מסוים.
בשנת 1994 פרסם את הספר "פילגש במזרח התיכון", בהוצאת דביר, שאף תורגם לאנגלית. בספרו זה טען כי התמיכה האמריקאית רבת השנים בישראל גורמת לפגיעה באינטרסים ישראלים, מחלישה את היכולת הצבאית של ישראל וגורמת לדה-לגיטימציה של ישראל בעולם.
זהר אף עמד בראש ועדת ההיגוי של מרכז אריאל למחקרי מדיניות וכתב בירחונו "נתיב". הוא פרסם ניירות מחקר על הדמוגרפיה הפלסטינית. הצטרף לפורום נהלל, התומך ברעיון ארץ ישראל השלמה.
יוסי ברנע הגדיר את הייחודיות בעמדותיו של זהר: ”המזיגה המיוחדת שהתקיימה ברופא-החוקר-המדינאי הזה, היא דוגמה לתפיסה לאומית העולה בקנה אחד עם אחוות עמים אזורית ועם חשיבה רב מערכתית וריאליזם צבאי-מדיני מפוכח המלווה חזון אידיאליסטי... התחבר אצל זהר אתוס ההגשמה והשוויון של תנועת העבודה עם השפעה ממשנת ז'בוטינסקי, עם תפיסה שמרנית של טבע האדם ועם תפיסה כלכלית ימנית מובהקת של חופש, צמיחה ושגשוג”.
ספריו

עזרה זהר ומרדכי ניר, הגוף ותפקודו: ספר לימוד לפיזיולוגיה, אנטומיה ותזונה , תל אביב: אשמון, 1967.
עזרה זהר ויאיר שפירא, הגוף ותפקודו: ספר לימוד לפיזיולוגיה, אנטומיה ותזונה; ציורים: עמינדב ברנשטיין, תל אביב: עם עובד, תשל"ו. (ראה אור במהדורות נוספות)
האדם ומזונו, חיפה: הוצאת שקמונה, 1971.
בצבת המשטר: או, מדוע אף אחד לא קם, ירושלים: שקמונה, 1974. (ראה אור במהדורות נוספות)
עזרה זהר, בהשתתפות יאיר שפירא ובעזרת צוות היחידה לפיזיולוגיה סביבתית במכון הלר, אדם ואקלים; איורים: חיה בכר, ירושלים: כתר, 1980.
איך יוצאים מזה?, תל אביב: הוצאת אדם חופשי – עצמאות, תשמ"ה 1985. (ביקורת על השיטה הכלכלית)
סדום או חלם, תל אביב: דביר, תשמ"ח 1987.
בריאות ללא אמונות תפלות, תל אביב: זמורה-ביתן, תשמ"ז 1987.
פילגש במזרח התיכון, תל אביב: דביר, תשנ"ד 1994. (ראה אור בתרגום לאנגלית ב-1999)
Ezra Sohar, Israel’s Dilemma: Why Israel Is Falling Apart and How to Put It Back Together, New York: Shapolsky, 1989.
Ezra Sohar, A Concubine in the Middle East: American-Israeli Relations; translated from the Hebrew by Laurence Weinbaum, Jerusalem: Gefen, 1999. (אנגלית: פילגש במזרח התיכון)
ספריו > בעריכתו

ע' זהר (עורך), אקולוגיה: החברה המודרנית והסביבה, תל השומר: האגודה הישראלית לאקולוגיה, 1971. ("על פי הרצאות בימי עיון של רשות שמורות הטבע והאגודה הישראלית לאקולוגיה")
עזרה זהר (עורך), המדבר: עבר הוה עתיד, תל אביב: רשפים, תשל"ז. ("בעקבות סימפוזיון שנערך באוניברסיטת תל אביב")
עזרה זהר (עורך), מה קורה פה?: מדינת ישראל – עובדות יסוד, שערי תקוה: מרכז אריאל למחקרי מדיניות, תשס"ב 2002.
לקריאה נוספת

'Sohar, Ezra,' in: Who's who in Israel and in the work for Israel abroad, 1980, p. 319.
הערות שוליים

↑  מת הסופר והמחנך ד"ר צבי זהר, דבר, 17 בפברואר 1975
1 2 3 4 5 6 7 8  יוסי ברנע, ‏"לציונות, לקפיטליזם, לאחוות עמים", השילוח,  16, אוקטובר 2019
↑  עזרה זהר, כבוד ולא שנאה, דבר, 31 במאי 1976.
↑  יעקב שביט, מעברי עד כנעני, ירושלים: דומינו, 1984.
↑  החלה צעדת המחקר מאילת למטולה, מעריב, 4 באוגוסט 1959; נחום פונדק, הם שותים ושרים, דבר, 21 באוגוסט 1959; שפני הנסיון הגיעו למטולה, חרות, 28 באוגוסט 1959.
↑  גן עדן של שותים, דבר, 13 באפריל 1962.
↑  בעקבות הכותרות, המלח ואנחנו, דבר, 26 במאי 1961.
↑  איזור הנגב הצפוני - הנוח ביותר במדינה מבחינת האקלים, מעריב, 7 באוקטובר 1963.
↑  עדית זרטל, הנשק הסודי - חיל הרפואה, דבר, 21 באוקטובר 1973.
↑  העלאות ומינויים באוניברסיטת ת"א, דבר, 19 ביולי 1966.
↑  ג. מאיר: הגאון היהודי יעשה את ישראל מדינה גדולה בתחום המדע, דבר, 15 ביולי 1970.
↑  מנחם שמואל, רופאי קופ"ח זעמו והכשילו, מעריב, 8 בדצמבר 1970.
↑  מונתה הוועדה להתווית רפורמה בשירותי הבריאות, דבר, 31 באוגוסט 1977.
↑  גוברת התסיסה בפרשת בן-ציון, דבר, 11 בספטמבר 1977.
↑  עפרה לקס, המכללה עולה כיתה - בגליון השבוע, באתר ערוץ 7, 13 בנובמבר 1987
↑  ילדים מכורבלים בכיתות צוננות, מעריב, 10 בנובמבר 1969; גישה מיושנת, מעריב, 5 בנובמבר 1970.
↑  קריאה להקמת רשות לאקולוגיה, דבר, 28 בינואר 1971; מוצע להקים מיניסטריון מיוחד לאיכות הסביבה, דבר, 10 בנובמבר 1972.
↑  רם עברון, האקולוגים אינם דון קישוטים, דבר, 4 בפברואר 1972.
↑  גוש אמונים למאבק גלוי, דבר, 8 במרץ 1978.
↑  מועמדי שלומציון לכנסת ייבחרו ב-4 באפריל, דבר, 20 במרץ 1977.
↑  אלי קינן, מדוע אף אחד לא קם, דבר, 14 בפברואר 1975, המשך.
↑  יהודה גוטהולף, החוטאים (הנמושות) והמחטיאים, דבר, 14 במאי 1976; יהודה גוטהולף, חופש במקום סוציאליזם, דבר, 22 באוקטובר 1976.
↑  מרים גורן, הדיאטה המוצלחת היא זו המצליחה, דבר, 24 במאי 1971.
↑  מדוע אף אחד לא קם, דבר, 28 בנובמבר 1974.
↑  מיכאל דק, ביקורת המדינה - עזרא זהר מכה שנית, כותרת ראשית, 7 באוקטובר 1987
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268394005171  PLWABN: 9810599537505606  ISNI: 0000 0001 1871 7980  LCCN: n88099041  VIAF: 93082106   WorldCat (עם VIAF): 93082106
אל-בקאע

ערך זה עוסק במחוז בלבנון. אם התכוונתם לחבל ארץ בלבנון, ראו .
| --- | --- |
 מדינה:  לבנון לבנון
 נפות במחוז:  3
 בירת המחוז:  זחלה
 שטח:  1,271 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  489,900 (2007)
 קואורדינטות:  33°50′00″N 35°54′00″E﻿ / ﻿33.833333333333°N 35.9°E﻿ / 33.833333333333; 35.9 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחוז אל-בקאע (בערבית: محافظة البقاع) הוא אחד ממחוזות לבנון. הוא נמצא בחלק המזרחי של לבנון וגובל עם סוריה. בירת המחוז היא העיר זחלה.
המחוז הוא המרכז החקלאי של לבנון, ועוברת בו הדרך העתיקה בין לבנון לבין סוריה ושאר העולם הערבי. המחוז ידוע בתעשיית היין שלו, במטבח הייחודי שלו, ובפסטיבלים שמתקיימים בו מדי קיץ.
גאוגרפיה

המחוז משתרע על פני שטח של 1,271 קמ"ר. שטח המחוז חופף לחלק הדרומי של בקעת הלבנון. הוא ממוקם במזרח לבנון, וגובל בסוריה במזרח. האזור כולו הוא שטח נמוך המוקף רכסי הרים מסביבו – הרי הלבנון במערב והרי מול הלבנון במזרח. בעבר שטחי מחוז בעלבכ-אלהרמל היו חלק מהמחוז והוא היה המחוז הגדול ביותר בלבנון מבחינת שטח.
נפות

מחוז אל-בקאע מחולק לשלוש נפות:
נפת זחלה (זחלה)
נפת ראשיא (ראשיא)
מערב הבקאע (ג'וב ג'נין)
הערות שוליים

↑  מחוזות לבנון, באתר Statoids (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562299605171  MusicBrainz: 2d7b4556-4c80-4d7d-9fa0-fba14a41312d 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של לבנון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רוחמה שיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 בדצמבר 1914 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  16 במרץ 2013 (בגיל 98) לייקווד, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 יצירות בולטות:  הכל לאדון הכל 
 
רוחמה שיין (באנגלית: Ruchoma Shain;‏ י"ח בכסלו תרע"ה, 6 בדצמבר 1914 – ה' בניסן תשע"ג, 16 במרץ 2013) הייתה סופרת ומחנכת חרדית, מחברת רב המכר "הכל לאדון הכל".
ביוגרפיה

נולדה בניו יורק, בתם הצעירה של הרב יעקב יוסף הרמן ואיידל לבית אנדרון. ביתם בלואר איסט סייד, שהתנהל באדיקות אורתודוקסית יוצאת דופן, בלט בהכנסת אורחים כמו כן שימש כאכסניה לגדולי הרבנים וראשי הישיבות מאירופה שהגיעו לניו יורק, ושיין עזרה להוריה בהכנסת האורחים. בשנת תרפ"ט (1929) נערכה בביתם אספה של ראשי ישיבות ובראשם הרב ברוך דב ליבוביץ, הרב שמעון שקופ, הרב אלחנן וסרמן, הרב ראובן גרוזובסקי והרב יוסף שלמה כהנמן, ושיין, שהייתה אז בת 14, הייתה אחראית על אירוח הרבנים. הרב ברוך דב ליבוביץ התאכסן בביתם במשך כשנתיים, ושיין הצעירה התקרבה אליו ונלוותה למסעותיו בארצות הברית לגיוס כספים למען ישיבתו.
בשנת תרצ"ב (1932), בגיל 17, נישאה למשה שיין, שהיה מתלמידי אביה. לאחר נישואיה נסעה עם בעלה למיר, שם למד בעלה בישיבת מיר. בתקופת מגוריהם במיר התקרבה מאוד לראשי הישיבה הרב אליהו ברוך קמאי והרב אליעזר יהודה פינקל ולמשגיח הרב יחזקאל לוינשטיין.
לאחר כשש שנים שבו משה ורוחמה שיין לניו יורק. השניים עסקו במשך שנים רבות בהוראה – בעלה עסק בלימוד תורה לצעירים במנהטן והיא שימשה מחנכת בבתי ספר של בית יעקב בברוקלין.
בשנת תשכ"ח (1968), לאחר הקמת שכונת מטרסדורף בירושלים וייסוד ישיבת תורה אור על ידי גיסה הרב חיים פינחס שיינברג, עלתה עם בעלה לישראל והתגוררה בשכונה במבנן שבו התגוררו רבנים ואנשי ציבור ידועים ובהם גיסה הרב שיינברג, הרב אליעזר גולדשמידט, הרב קלמן כהנא, הרב מנדל וינבך והרב ישראל גנס. במשך שנים היא שימשה מרצה ויועצת בסמינר "חיי יהודית" לתלמידות ממוצא אמריקאי.
בשנת תשמ"ד (1984) פרסמה את ספרה האוטוביוגרפי "הכל לאדון הכל", המגולל את חיי אביה ומשפחתה בארצות הברית ומתאר את חוויותיה בשנות מגוריה בעיירה מיר. הספר יצא באנגלית וכעבור זמן תורגם לעברית ולשפות נוספות, והוא נחשב לאחד מרבי המכר הגדולים של הספרות החרדית. כעבור זמן יצאה לאור גרסה חדשה של הספר מעובדת לנוער. כמו כן פרסמה את הספר "לגעת בכוכבים" שבו העלתה את זיכרונותיה כמחנכת בארצות הברית.
בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 נסעה לניו יורק כדי להשתתף בשמחה משפחתית ובשל מצבה הרפואי לא יכלה לשוב לישראל. במשך שהותה בארצות הברית הרבתה לכתוב על כמיהתה לשוב לישראל, ואוסף המכתבים יצא כספר.
נפטרה בניו ג'רזי, ב-16 במרץ 2013, בגיל 98. ארונה הועלה לישראל והיא נקברה בהר הזיתים.
ספריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הכל לאדון הכל
לגעת בכוכבים
אורח מעל הכל
הכל מאדון הכל
הארות
ילדיך היקרים
א-דאלע

| --- | --- |
 מדינה:  תימן תימן
 בירת המחוז:  א-דאלע
 שטח:  4,448 קמ"ר
 גובה:  1,975 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  597,936 (2012)
 קואורדינטות:  13°42′00″N 44°43′00″E﻿ / ﻿13.7°N 44.716666666667°E﻿ / 13.7; 44.716666666667 
 אזור זמן:  UTC +3
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מְחוֹז אַ-דַּאלִע (בערבית: محافظة الضالع; תעתיק מדויק: מחאפט'ת אלצ'אלע) הוא מחוז בדרום-מערב תימן אשר נוסד לאחר איחוד המדינה ב-1990. אוכלוסיית המחוז מונה 569,000, והוא ה-15 בגודלו מבחינת אוכלוסייה בתימן. שטח המחוז עומד על כ-4,448 קמ"ר, מה שמציב אותו במקום ה-17 בתימן מבחינת השטח. המחוז גובל במחוז תעז במערב, במחוז לחג' בדרום, במחוז אל-ביידא בצפון-מזרח ובצפון-מערב במחוז איב. רוב האוכלוסייה עוסקת בחקלאות, ואחד הגידולים הפוריים במקום הוא קפה.
אל-קודס אל-ערבי

| --- | --- |
 תדירות:  יומון
 סוגה:  חדשות
 פורמט:  ברודשיט
 עורך ראשי:  סנא אל-עאלול (משנת 2013)
 תאריכי הופעה:  1989–הווה (כ־36 שנים)
 שפה:  ערבית
 מערכת:  לונדון
 תפוצה:  15,000–50,000
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 www.alquds.co.uk
 
אל-קודס אל-ערבי (בערבית: القدس العربي; משמעות: ירושלים הערבית) הוא עיתון עצמאי יומי ערבי היוצא לאור בלונדון מאז 1989. העיתון ממומן על ידי אילי הון סעודיים, ומופץ לציבור הערבי בלונדון ובעולם הערבי כולו. רוב קוראי העיתון הם גולים ערבים הנמצאים בחו"ל והשפעתו במדינות ערב אינה משמעותית.
כמו עיתונים נוספים היוצאים לאור בלונדון, נחשב גם 'אל-קודס אל-ערבי' כנקי מצנזורה באופן יחסי וזוכה לאמינות ולמוניטין ברחבי העולם, אם כי על פי פרופ' אייל זיסר "בעולם הערבי אין עיתון מהימן, נקי-כפיים וחסר-אג'נדה דוגמת ה'ניו יורק טיימס'".
העיתון נחשב כפרו-ערבי ופרו-פלסטיני באופן מובהק יותר משאר העיתונים הבין-ערביים הפופולריים, ומוביל קו תקיף נגד ישראל וארצות הברית. עורך העיתון מאז היווסדו ועד 2013 היה עבד אלבארי עטוואן, הידוע כבעל עמדות חריפות כנגד מדינת ישראל. בשנת 2013 הודיע עטוואן על עזיבתו, ורמז שהודח מעריכת העיתון.
בעבר שימש העיתון במה להצהרות של לקיחת אחריות על אירועי טרור ופרסומים שונים של קבוצות אסלאמיות הקשורות באל-קאעידה. באפריל 2009 פורסמה בעיתון קריקטורה המציגה את בנימין נתניהו ואביגדור ליברמן כחזירים וכסוג של מגפה עולמית. מדי יום ביומו מוקדש עמוד שלם בעיתון לתרגום (לערבית) של מבחר מאמרי דעות שהתפרסמו ביום האתמול בעיתונות הישראלית.
הערות שוליים

↑  ניר יהב‏, איך לקרוא את העיתונים הערבים?, באתר וואלה, 26 באוקטובר 2007
1 2  קריקטורה בעיתון ערבי: נתניהו וליברמן - מקור שפעת החזירים , רשת, ערוץ 2, 30 באפריל 2009
↑  ניר יהב, פוטר וצייץ, באתר העין השביעית, 15 ביולי 2013
↑  עיתון ערבי בלונדון: קיבלנו אימייל מבן לאדן, באתר nana10‏, 31 במרץ 2002
 ספרד: אט"א מכחישה מעורבות בפיגועים, באתר ynet, 13 במרץ 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 127567126   WorldCat (עם VIAF): 127567126
יוסף אליצור

| --- | --- |

 לידה:  ה'תשל"ז (בן 48 בערך)
 השכלה:  ישיבת ירושלים לצעירים  ישיבת עוד יוסף חי 
 רבותיו:  הרב יצחק גינזבורג
 חיבוריו:  "תורת המלך"
 
 תפקידים נוספים:  ר"מ בישיבת עוד יוסף חי ביצהר
 
הרב יוסף ירמיהו (יוסי) אליצור (נולד בה'תשל"ז, 1976) הוא ראש הישיבה הקטנה "דורשי יחודך", ר"מ בישיבת עוד יוסף חי ביצהר, ומחבר שני הכרכים של הספר "תורת המלך", יחד עם הרב יצחק שפירא. שימש גם כמורה לבני נוער במועצה אזורית שומרון. מחזיק בעמדות ימין קיצוני וחבר בתנועת "דרך חיים".
רקע

יוסף אליצור הוא אחד מעשרת ילדיו של הרב מיכאל הרשקוביץ.
בנובמבר 2009 פרסם בשיתוף עם יצחק שפירא את הספר "תורת המלך". באוגוסט 2010 נעצר אליצור בביתו בחשד להסתה ואחזקת חומר גזעני. לאחר שחומרי חקירה הקשורים לספר נאספו והוגשו ליועץ המשפטי לממשלה, הוחלט לסגור את התיק ללא הגשת כתב אישום בשל חוסר ראיות.
במהלך השנים פרסם טורי דעה רבים באתר "הקול היהודי". בדצמבר 2009 פרסם אליצור באתר מאמר בשם "ערבות הדדית", שנתפס כתשתית הרעיונית של פעולות "תג מחיר". במאמר נכתב, בין השאר: "אם ליהודים אין שקט גם לערבים אין שקט, אם הערבים מנצחים בגלל אלימות כלפי יהודים, גם היהודים ינצחו בגלל אלימות כלפי ערבים."
היועץ המשפטי לממשלה יהודה וינשטיין שקל להעמיד את אליצור לדין על הסתה בגין מאמר זה, אך בסוף הוחלט שלא להעמידו לדין.
בשנת 2011 נאסרה עליו הכניסה לבריטניה.