stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעקב שפי (קצין)
שירות ביטחוני > לימודי הנדסה בטכניון

באפריל 1957, בתום תקופת הפיקוד הממושכת על המספנה, נשלח יעקב שיף ללמוד בטכניון. ב-1961 סיים את לימודיו בהצלחה כמהנדס מכונות ויועד להתמנות לתפקיד הרמחצ"ד כמחליפו של אריה קפלן.
סגל מספנת חיל הים עם מרדכי לימון 1951.
סגל מספנת חיל הים בחתונת מרים שיף עם שמואל רוזנברג, 1954.
סגל מחלקת ציוד עם מפקד חיל הים יוחאי בן נון לרגל קבלת הפיקוד, 1960. שפי שלישי מימין בין העומדים.
סגל מחלקת ציוד עם אריה קפלן 1961. שפי ראשון מימין בשורת היושבים.
ראש מחלקת הציוד

בסתיו 1961 לקראת מינויו לראש מחלקת הציוד בתקופת ההערכות לבנית הסטילים ופיתוח מערכותיהם. כולל מערכת טילי הגבריאל, יצא לסייר במספנות ובמפעלים באירופה והשתתף בבחירת הטכנולוגיות. נכללו בסיור מספנות לורסן, ויצרני מכלולי מערכת הנשק באיטליה, צרפת והולנד (סלניה, אוטומלרה, תומפסון) ומפעל מנועי ה-MTU בגרמניה. לקראת הסיור עברת את שם משפחתו משיף לשפי. בשובו הוצב כסגן רמחצד לצידו של אריה קפלן.
ב־1 בינואר 1963 מונה לראש מחלקת הציוד - רמחצד, בדרגת אלמ.
ראש מחלקת הציוד > בניה וקליטת הסטי"לים

בנית הכוח המבוסס על סטילים קטנים, רבים ומהירים המצוידים בטילים ומערכת נשק מתקדמת החל בתקופתו ובהשראתו של יוחאי בן-נון כמפקד חיל-הים והעיצוב המפורט של התפיסה והספינה נוהל על ידי שלמה אראל כרמחי"ם. הקשר עם המספנה הגרמנית Lurssen שתכננה את הספינה. ועם המספנה הצרפתית שבנתה את הספינות בשררבורג, היה מורכב ונבנה בסיוע של שמעון פרס ומרדכי לימון  בהמשך עם מינויו של יעקב לרמחצ"ד, החלה מחלקת ציוד לקחת חלק מרכזי בתהליך הפיתוח ומהנדסי המחלקה השתלבו והובילו את התכנון המפורט ואת בניית הכלים - פרויקט "שלכת". לקראת מינויו של שלמה אראל למפקד חיל-הים הועבר גם צוות הפיתוח של מערכת הנשק למחצ"ד והפך לענף ציוד 8 - מענ"ש.
כל תהליך התכנון ההנדסי ובניית הספינות ומערכות הלחימה היו מעתה באחריות מחצ"ד כולל ההערכות המיוחדת והמאוד מקיפה לקליטת הספינות והמערכות בארץ. בראש צוות שלכת בשרבורג עמד ביני תלם, והדר קמחי שהיה למש"ט שייטת-3, את הצוות הטכני באירופה הובילו קציני מחצ"ד ביניהם חיים שחל, שמוליק ינאי, אריה רינת, איציק חלפון, צבי רוזנר, זאב בר זאב, ישראל אביר ובישראל חרות צמח, אפרים טלמון ואחרים. הפיתוח פורץ הדרך של טיל הגבריאל ומערכת הנשק שלו היה מאתגר ונעשה בשיתוף פעולה הדוק עם מפעל ב' של התעשייה האווירית. פותחו הטיל, המשגר ודוכן הטילים המצטודד, מכ"ם בקרת האש, שני סוגי תותחים, המכוון האופטי וכן שידות ההפעלה ואופני ההפעלתם המשולבת.
ראש מחלקת הציוד > הערכות לקליטת הסטיל"ים

ההערכות המקיפה לקליטת הסטי"לים החדשים בוצעה בהובלת מחלקת ציוד ובשיתוף פעולה רחב עם כל המטה ויחידות החיל כולל מחלקת ים, מחלקת מודיעין, בסיס ההדרכה, המספנה, יחידת האחסנה  יחידת בחינה, שייטת ספינות הטילים ובסיס חיפה. ההערכות לקליטה כללה פעילויות רבות בהם תריסר פרויקטים מובילים:
בנית רציפים בניצב לשובר הגלים בחיפה, שיספקו חשמל, אספקה, תחמושת תחזוקה תקשורת ומנהלה.
הקמת פלגת תחזוקה בסיס חיפה כדרג בינים בין הספינה והמספנה.
הקמת ממשה להספנת הסטי"לים והצוללות בשיטת הסינכרוליפט החדישה.
הקמת בימ"ל מנועים לשיפוץ סידרתי, הרצה ובדיקה של מנועי הדיזל (מאייבך MTU)
הקמת בימ"ל חדש לציוד אלקטרוני: קשר, מכ"ם, ל"א, ל"א קשר, סונר, בקרת מנועים ואופטרוניקה.
הקמת בימ"ל מענ"ש לטיפול במערכת הנשק והתאמת בימ"ל מכשירים עדינים ונשק למערכות הסטי"ל.
במט"מ התאמת בית המלאכה לטיפול בטילי הגבריאל והמשגרים לצד הטורפדו החדשים
מערך לוגיסטי חדש כולל מחסן חדיש לאלקטרוניקה וניהול מלאי ממוחשב לכל מערך הציוד הרגיל.
גיוס והכשרת מהנדסים וטכנאים, ופתיחת קורס חובלים לבוגרי תיכונים רגילים.
הקמת בית ספר ופנימייה לאלקטרוניקה להכשרת טכנאים להפעלה ותחזוקת כלי השיט.
הקמת מת"ט לתרגול תורת הלחימה, ומתקני אימון נוספים בבה"ד חיל הים כגון מאנ"ץ.
שינוי המבנה ארגוני במחצ"ד, הוספת ענפי ל"א, מענ"ש, ומחשבים, ותכנון ובנית מפקדת החייל החדשה בתל אביב.
הפרויקטים הללו אפשרו לקלוט את הסטי"לים החדשים ושינו אגב כך את חיל-הים מקצה לקצה. עיקר תשתית הבינוי הייתה מוכנה לקראת הגעת הספינה הראשונה, אח"י מבטח בדצמבר 1967. ההכנות המקיפות אפשרו להתקין את מערכות הנשק והל"א בארץ, לתחזק ולתפעל את הספינות, להתמודד עם מחלות הילדות הרבות, ולאמן את הצוותים בהפעלת הציוד ולהכינם למלחמה.
הוכחת היכולת הראשונה על בסיס היערכות זו הייתה במבצע נועה שחילץ את חמשת ספינות שרבורג האחרונות שעוכבו בשל האמברגו הצרפתי. המבצע המורכב והחשאי כלל תדלוק בים, והתמודדות עם סערות ואתגרים מדיניים, טכניים ומבצעיים רבים. הצלחת המבצע הייתה הישג טכנו לוגיסטי ומבצעי בולט.
ספינות ומערכות לחימה חדשות סובלות בדרך כלל משלל מחלות ילדות. הקשיים עם הסטי"לים ומערכותיהם טופלו על ידי מהנדסי מחצ"ד בסיוע התעשייה והאקדמיה בישראל. למשל מדחפי הסט"יל שתוכננו למהירות גבוהה גרמו לקוויטציה (מנעור) מזיקה, ולעומסי יתר ופיצוץ ראשי המנועים. הבעיה נפתרה כשקוטר המדחפים הוקטן במחיר ירידה קטנה במהירות השיא.
נחיתות הטווח של הגבריאל למול הסטיקס, הצריכה פיתוח פתרון מבוסס הגנת ל"א מקורית, אותה הובילו חרות צמח, פלג לפיד ואחרים, שהפך את האתגר ליתרון.
ראש מחלקת הציוד > נושאים אחרים

הטיפול בשייטת הטרפדות תבע תשומת לב רבה משפי. התחזוקה והתיקונים של גופי העץ ומנועי הדיזל העסיקו את גורמי התחזוקה.
במקביל לפיתוח וקליטת הסטי"לים המשיך החיל להיערך לקליטת הצוללות ה-T, ולהפעיל משחתות, צוללות סט"רים ונט"קים ונמ"כים בכנרת ואת לוחמי שייטת 13 וכל אלה דרשו שימת לב בפרט לאור הפריסה הרחבה.
צוללות ה – T נרכשו ושופצו באנגליה - פרויקט "מטר", בהובלת שייטת הצוללות ומחצ"ד בפיקוד יהושע להב. שפי היה מעורב בפרויקט כרמחצ"ד והיה הקצין הבכיר בקבלת הצוללת דקר מהצי הבריטי בפורטסמות בתום השיפוץ וטרם יציאתה האחרונה לים. שפי ניהל גם את רכש הנשק לצוללות. הטורפדו האקוסטי המתביית דגם 20, מהצי הניו זילנדי אשר שודרג בארץ בהמשך עם ראש ביות טרנזיסטורי משופר שפותח בטכניון על ידי פרופ' יצחק קדרון.
אחרי מלחמת ששת הימים בשנתו האחרונה של שפי כרמחצ"ד התפרס חיל-הים לחופי הים התיכון וים סוף בהיערכות לוגיסטית חסרת תקדים. שפי גם התניע את תכנון המבנה החדש של מפקדת חיל הים בקריה בתל אביב, שבנייתו הושלמה ב-1972.
חיתוך לוחות הפלדה עבור הנחתת הראשונה במספנות ישראל 1962.
יעקב שפי שלישי משמאל במסיבת מספנת חיל הים ושייטת הצוללות לרגל סיום המוצלח של שיפוץ אח"י תנין (צ-71), 1963.
ביקור בצוללות T באנגליה 1963.
סגל פיקוד חיל הים בניסוי טיל גבריאל בחוף עתלית, 1966.
ביקור מפקד חיל הים שלמה אראל בבית מלאכה מנועים 1966.
טרפדות בשובר הגלים של בסיס נמל חיפה 1966.
בסיס נמל חיפה, פלגת הטרפדות 914 צוללת ונחתת עוגנים ליד שובר הגלים. ספינת סער ראשונה אח"י מבטח, עוברת מחוץ למעגן, דצמבר 1967.
סא"ל יהושע להב ואל"ם יעקב שפי בפורטסמות.
קציני חיל הים בטקס השקת אח"י מבטח בשרבורג 11 באפריל 1967.
קבוצת דיון מפקד חיל הים לפני מלחמת ששת הימים, 28 במאי 1967.
יעקב שפי במשרדו כראש מחלקת הציוד 1968.
תחילת בניית רציפי עגינה לקראת הגעת ספינות סער.
יעקב שפי בשיחה עם שר הביטחון משה דיין הרמטכ"ל חיים בר-לב ומפקד חיל הים, שלמה אראל, 1968.
מפקד חיל הים שלמה אראל מעביר את הפיקוד על מספן הציוד מיעקב שפי ליהושע להב 31 במרץ 1968.
יצחק רבין נפרד מיעקב שפי בסיום תפקידו במספן ציוד
תפקידים אזרחיים

במאי 1970, לאחר שחרורו מונה שפי למהנדס הראשי של חברת השיט הישראלית צים. בתקופתו בנתה החברה אוניות ענק בהיקף גדול, במזרח ובאירופה ונשענה על ניסיונו הרב בבניה, בתחזוקת ובתפעול היעיל של כלי שיט.
בהמשך מונה שפי למנהל ההנדסי של מפעלי דשנים וחומרים כימיים שעוסקים בכרייה ובהפקת מחצבים ודשנים. גם כאן אפשר ניסיונו ההנדסי והניהולי העשיר להרחיב את המפעלים, ולהקים פרויקטים רבים.
בתחילת שנות ה-80 ניהל שפי את מפעל שמן בחיפה, שהיה חלק מתאגיד כור מזון. שם שיפר את תהליכי היצור, המחשוב והמערך ההנדסי ושיפר את ניהול המפעל הוותיק. שפי יזם את הקמת המוזיאון לתולדות תעשיית השמן, שהדגיש כי המפעל שנוסד בשנת 1906, היה ממפעלי התעשייה הראשונים בישראל.
בשנים 1984 - 1986 הקים שפי במסגרת כור מזון את מפעל השוקולד ורד הגליל בצפת. הוא ניהל את המיזם ואת הקשר עם המשקיע הגרמני הנס אימהוף אתו מצא שפה משותפת על רקע שליטתו בשפה ובתרבות העסקית הגרמנית. שפי ניהל את התכנון, ההקמה, גיוס הצוותים והרצת המפעל בצפת.
במהלך השנים שימש יעקב כדירקטור בחברת האחים עופר.
משפחה

אחיו הגדול צבי (הרברט) שיף היה מכונאי מוכשר ובעל מוסך בחיפה.
מראשוני המומחים שטיפלו בתיבות הילוכים אוטומטיות בישראל. בשנות ה-50, היגר עם משפחתו לקליפורניה והקים מוסך גדול בפסדינה.
האחות הגדולה ברכה (בטי) נישאה לשלמה איצקוביץ נהג אגד וחיה בחיפה.
האחות הצעירה מרים שיף, שרתה כפקידה במספנת חיל הים ונישאה בשנת 1954 לשמואל רוזנברג, שהיה חשמלאי בבימל מכשירים עדינים במספנה, ולימים היזם והבעלים של מפעל הנדסה אלקטרומכנית בחיפה.
יעקב שיף נישא ב-13 במרץ 1946 לשושנה רכב (רייטר) בת למשפחה שעלתה מוינה, אוסטריה ב-1934, המשפחה התגוררה בחדר בדירת הוריה בהדר הכרמל.
באוגוסט 1949 היה מפקד המספנה גו' נוביק סנדק בברית המילה של אמנון, בנם של יעקב ושושנה. אמנון נעשה אל"ם בחיל-הים.
בשנת 1952 נולדה הבת דפנה ובשנת 1962 נולדה שפרה בת הזקונים של המשפחה. למשפחת שפי חמש נכדות וארבעה נכדים. הבת שפרה, וכמוה שנים מנכדיו ונכדתו של יעקב שרתו בחיל-הים.
שושנה ויעקב שיף בעת חתונתם 1946.
סגל מספנת חיל הים בחתונת מרים שיף ושמואל רוזנברג, 1952. יעקב שיף שני משמאל בשורת העומדים.
יעקב שפי בשיחה עם בנו אמנון שפי 1968.
יעקב ושושנה שפי עם ילדיהם ובני ובנות זוגם ביובל 50 שנות נישואים, ב 1996
משפחה > שיכון סטלה מאריס

ב-1950 נבנה "שיכון צבא הקבע" בסטלה מאריס (כוכב הים) בשטח המחנה ממנו ניהלו הבריטים את המאבק בהעפלה. את הדירות בכרמל הצרפתי, רכשו קציני חיל-הים אנשי ההעפלה, ומשפחת שיף עברה לשם ב-1952 עם הולדת בתם דפנה. השכנות הקרובה של עשרות משפחות הקצינים תרמה למשפחתיות של החיל הקטן. בחגים התפללו בנוסח מעורב אשכנזי-ספרדי בדירת הרב של חיל-הים זעירא, ושפי שידע תפילה היה "בעל תקיעה".
בין בתי השיכון לאורך רחובות שאול טשרניחובסקי ודוד מרכוס נותרו בונקרים וקסרקטינים בהם שיחקו ילדי הקצינים ובחלקם שוכנו משפחות עולים ומעפילים שזה מקרוב באו, והם הוכרזו אתר מורשת. מפקדת חיל-הים שכנה במבנה של המסדר הכרמליתי בקצה הרחוב, ליד המגדלור וכנסיית המנזר, שאירח בעבר את נפוליאון וחייליו החולים. הכנסייה בנויה מעל מערת האורקל בו נועץ אספסיאנוס הרומי, בייצאו לדכא את המרד הגדול. הרחוב שעל רכס הכרמל "הבא בים", היה פסיפס אנושי והיסטורי עשיר, לאורכו גדלו ילדים "בתבנית נוף מולדתם" כדברי המשורר שאול טשרניחובסקי.
על משפחות הקצינים שגרו בשכונה נמנו יוחאי בן-נון, אברהם זכאי, אריה קפלן, מנחם כהן (צ'רציל), צבי קינן, יעקב שפי, נפתלי רוזן, אליהו אורן, בנימין (בוב) נתיב (שטרסברג), וולודיה לוין, שרטון (שטויר), שלמה קורן, מילה ברנר, יצחק דביר, אולי וצלר, נתן סופר, ראובן בראון, יהודה בנרון, אדם ענב (וינטרוב), אלכס שור, דב תורפ, דן הרשדורפר, דוד מימון, יחיאל שפירא, יהודה איגרא, שאול אבני, יעקב קראוס, אשר וולף, עזרא קדם (כריש), גד לוימינצי, פיני קפלן, רסר פופנהימר, יעקב מרום, עמוס הכט, רפי ורינה אטלינגר, הרב זעירא.
התנדבות ותחביבים

יעקב היה חבר פעיל במועדון הרוטרי חיפה, והיה נשיא המועדון בשנים 8–1977. הוא קידם במועדון יוזמות רבות בהם הקמת גן הילד שהמועדון סייע למיכל ברנר להקימו וממשיך לתמוך בו עד היום.
בשנות השבעים פיתח יעקב תחביב של תיקון שעונים ואורלוגינים בו ביטא את יכולתו הטכנית המיוחדת ואת "ידי הזהב" שהיו לו מתמיד. שעונים רבים מספור הגיעו אליו לתיקון מכל הארץ, והוא הוא החל לאסוף ולשקם אורלוגינים ושעוני קיר וקוקייה עתיקים שהצטברו לאוסף מוזיאוני מרשים ביותר של שעונים יקרי ערך.
לצד האוסף הקים ספריה מרשימה ומעבדת שענים משוכללת שצוידה במיטב המכונות והכלים, ובמחסן חלפים עשיר ומגוון. יעקב לא גבה תשלום עבור תיקון השעונים העתיקים, אבל השאיר את השעונים המשוקמים לשנת הרצה במוזיאון הביתי. כל אלה הפכו את בית משפחת שפי בכרמל הצרפתי למוזאון קטן שמשך מבקרים ועולים לרגל, שענים ובעלי אורלוגינים מכל הארץ.
שפי פעל גם כמתנדב באחזקת ציוד טכני בבית חולים כרמל בחיפה. גם שם נהנו מיכולותיו הטכניות וניסיונו הרב.
פטירה ושאירים

יעקב שפי הלך לעולמו בחיפה, בינואר 2000, ורעייתו שושנה נפטרה בשנת 2016. הם קבורים בחלקת ההגנה בבית העלמין בחיפה. נותרו אחריהם בנו אמנון ובנותיו דפנה ושפרה, תשעה נכדות ונכדים, ונינים ונינות לרוב. בנו אמנון, בתו שיפרה, נכדתו נועה ושני נכדיו צח ותום, שרתו כולם בחיל-הים.
מקורות וקריאה נוספת

דבי ג'יוואן, נגה צבי, ובעז קפלן, הייתה רוח טובה קיפי, אסופת זכרונות, מאי 2006.
מרים זכאי, אברהם זכאי בן הארץ והים, דפוס איילון אופסט בע"מ, 2001.
הירש גודמן ושלמה מן, צהל בחילו – חיל הים הוצאת רביבים מהדורת ספרית מעריב
שלמה אראל, לפניך הים סיפורו של ימאי, מפקד ולוחם, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1998, עמ' 201–256, 283-290
בנימין תלם תלם בים סיפורו של אלוף, פרק 10
יוחאי בן נון, מכתב הערכה ופרדה מהרמחצ"ד בסיום תפקידו כמפקד חיל הים.
אבנר שור ואבירם הלוי, בשיתוף טל בשן, האש והדממה סיפורו של יוחאי בן נון, פרקים 15,16
התקופה לקחה אותנו, יוחאי בן נון, דיוקן, עמותת חיל הים, עמ' 116
ד"ר מיכאל ברונשטיין, ניצחון בסבירות נמוכה אפי מלצר 2018, אלי רהב - פרקים 11, 12.
ראו גם

מספן הציוד
ספינות סער
מספנת חיל הים
שלכת (פרויקט)
ביאורים

↑  ראש משלחת משרד הביטחון באירופה ומפקד חיל-הים בעבר 1952-54.
↑  יחס"ן, שם קודם לבסיס ציוד ותובלה
↑  בניהול אמנון שפי, בנו של יעקב ותלמידו של קדרון, כקצין פרויקט צעיר בתחילת דרכו במצ"ד ב-1971.
↑  ליד השולחן מימין אלוף שלמה אראל בפרופיל משמאל, כשחציו מוסתר לידו רמ"ח ים אל"ם יצחק רהב. מפקד הנחתות סא"ל ברושי. במרכז סרן אלי רהב מפקד בפלגות הטרפדות. בפינה השמאלית מפקד אח"י יפו סא"ל יצחק קט. ראש מחלקת ציוד אל"מ יעקב שפי. עם הגב ראש מחלקת כח אדם אל"מ יואב יסעור.
הערות שוליים

↑  בין המשחררים היה מנחם רכב הי"ד אחיה של רעייתו שושנה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012726407505171 
שעון אורלוגין שהיה בתיקון אצל יעקב שפי
אלכסנדרוס גאורגיוס פספאטיס

אלכסנדרוס גאורגיוס פספאטיס
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
אלכסנדרוס גאורגיוס פספאטיס (ביוונית: Αλέξανδρος Γεώργιος Πασπάτης בצרפתית: Aléxandre G.Paspati,‏ מאי 1814 כיוס, אז באימפריה העות'מאנית – 24 בדצמבר 1891 אתונה, יוון) היה בלשן יווני, רופא בהכשרתו, שחי ופעל בקונסטנטינופול, ונודע כאחד מחלוצי החקר של שפת רומאני ושל תולדותיהם ותרבותם של הצוענים. כתב גם מחקרים בתחום התרבות וההיסטוריה הביזנטית. פספאטיס היה גם אחד מחלוצי האפידמיולוגיה בקונסטנטינופול.
ביוגרפיה

פספאטיס נולד באי כיוס, אז חלק מהאימפריה העות'מאנית, בשנת 1814, כבנם של גאורגיוס פספאטיס ומרוקה לבית סקיליציס. הוא היה הבכור בין 8 ילדים. הילדותו התייתם מאביו. בנסיבות הטבח הגדול באי כיוס בשנת 1822 בגיל 8 נלקח בשבי בטורקיה יחד עם עוד אח ואחות ונמצא על ידי אמו בשוק העבדים של איזמיר (סמירנה). בעזרת ועד הנציבים האמריקאים לשליחויות בחו"ל שוחרר מהעבדות. הגיעה עם אמו לאי מלטה, שם למד זמן מה בבית ספר של האבירים. בהמשך נשלח באונייה יחד עם עוד 11 ילדים לבוסטון בארצות הברית, לשם הגיע אחרי מסע בן 120 יום. הילדים חולקו בין משפחות אומנות של אוהדי יוון ("פילו-הלנים"). פספאטיס הגיע אל משפחה של אדם בשם מרשל פ. ויילד. גם אחותו השתחררה תמורת דמי כופר אולם האח ניקולאוס נשאר בטורקיה.
אמן נותרה במלטה. אלכסנדרוס התחנך בפנימייה לבנים "מאונט פלזנט" במכללת אמהרסט וסיים בהמשך תואר ראשון באותה מכללה. לאחר מכן בשנים 1835–1839 למד רפואה באוניברסיטאות פריז ופיזה)
 סיים בפיזה את התואר ברפואה ב-8 ביוני 1839. בעת לימודיו בפיזה עמד בראש אגודה פילולוגית של הסטודנטים היוונים בעיר. בשנת 1840 חזר לים האגאי לאי סירוס, שבה קיבל ב ב-11 ביולי בעיריית העיר ארמופולוס את האזרחות יוונית. בשנים 1840–1878 חי ועבד פספאטיס בקונסטנטינופול, בירת האימפריה העות'מאנית, הצטיין בעבודתו כרופא בבית החולים היווני "בלוקלי" שב"שבעת המגדלים" והיה למנהל המוסד הזה בשנים 1851–1856. באותה תקופה בשנים 1851 ו-1856 התמודדו תושבי המקום עם מגפות קשות של אבעבועות שחורות. התמנה מפקח על התברואה. כמו כן חקר את ההיסטוריה והתרבות הביזנטית. היה חבר תורם של אגודה לקידום לימודי יוון בצרפת.
בשנת 1852 התחתן באי סירוס עם ארגירו וורו (1913-1818), ילידת האי.
בשנת 1861 הקים יחד עם מלומדים יוונים אחרים את האגודה הפילולוגית היוונית בקונסטנטינופול.
בדליקה ב-5 ביוני 1870 שהרסה חלק גדול משכונת בייולו (פרה), נשרפו עד לאפר גם ביתו וספרייתו העשירה של פספאטיס.
ב-1878 התיישב פספאטיס באתונה שבה לימד באוניברסיטה. הוא כיהן כמנהל הראשון של בית החולים הפסיכיאטרי דרומוקטיו.
פספאטיס נפטר באתונה בשנת 1891.
פעילותו המדעית > חקר שפת הצוענים - רומאני - ותרבותם

תרומתו החשובה ביותר של פספאטיס הייתה בתחום חקר השפה והתרבות של הצוענים באימפריה העות'מאנית, כולל בבלקן ובנסיכויות הרומניות שהיו בנות חסות של העות'מאנים. את מסקנותיו הוא פרסם בספר שלו "עיונים על הצוענים או הבוהמיאנים באימפריה העות'מאנית" (1870).
את עבודתו בתחום החל פספאטיס בשנות ה-1850 על ידי לימוד השפה רומאני ואיסוף עדויות וסיפורים מפי צוענים נוודים שחיו בפרברי קונסטנטינופול ובחלק האירופי של האימפריה העות'מאנית.
ספרו כולל מבוא, דקדוק קצר של שפת הרומאני, ומילון של השפה הזאת. לספר נספח ובו שישה סיפורים מתוך תריסר שרשם פספאטיס מפי מוזיקאי צועני מיושב בשם לאון זפירי. הסיפורים מובאים במקור ברומאני ותרגום לצרפתית לצידם. פספאטיס שם לב לאחידותם היחסית של ניבי השפה רומאני ולקשרם לשפת הרומאני המדוברת על ידי צועני חצי האי פלופונסוס, מה שנקרא "הגרסה היוונית" של שפת הרומאני. בגלל המורכבות של חקר תולדות הצוענים המפוזרים בארצות רבות, הונחה פספאטיס על ידי העיקרון "ההיסטוריה האמיתית של גזע הצוענים נמצאת בחקר שפתם".
פרט לחקר הצוענים, עסק פספאטיס בעיקר חקר העתיקות הביזנטיות.
פעילותו המדעית > חקר עתיקות ביזנטיון

יחד עם אפטימיוס אנטוניאדיס חקר פספאטיס את העתיקות הביזנטיות של קונסטנטינופול - בעיקר את שרידי הארמון הגדול של קיסרי ביזנטיון ואת כנסיית איה סופיה.
פרסים ואותות הוקרה

1886 - דוקטור לשם כבוד של מכללת אמהרסט (LL.D)
ספרים

1860 Memoir on the language of the Gypsies, as now use in the Turkish Empire
תזכיר על שפת הצוענים הנמצאת כיום בשימוש באימפריה הטורקית (הוצגה בפני החברה האמריקאית למזרחנות)
1868 - תזכיר על בית החולים היווני "שבעה המגדלים" בקונסטנטינופול - Υπόμνημα περί του γραικικού νοσοκομείου των Επτά Πύργων
היה ניתוח של התחלואה והתמותה בקרב האוכלוסייה היוונית של קונסטנטינופול, המבוסס על הרישומים של בית החולים בשנים 1833–1859, סקירה ראשונה ביוונית של סטטיסטיקה וטופוגרפיה רפואית.
1870 - Études sur les Tchinghianes ou Bohémiens de l'Empire Ottoman
מחקר זה זכה להערכת המזרחן הגרמני אנדריאס דוד מורדטמן בכתב העת גרמני למזרחנות (Zeitschrift der Deutschen Morgenlandischer Gesellschaft)
1877 - עיונים טופוגרפיים והיסטוריים ביזנטיים מלווים באיורים -Βυζαντιναί μελέται Τοπογραφικαί και ιστορικαί
1885 - הארמונות הביזנטיים הגדולים של קונסטנטינופול
המצור והכיבוש של קונסנטינופול על ידי העות'מאנים בשנת 1453 -Πολιορκία και Άλωσις της Κωνσταντινουπόλεως υπό των Οθωμανών εν έτει 1453
1883- הערות על הגרסה המתוקנת של הברית החדשה -Remarks on the revised Version of the new Testament
1888 - המילון הכיוטי, של השפה המדוברת בכיוס, לפי הכתובות הישנות והחדשות והמפות של האי -Το Χιακόν γλωσσάριον : Ήτοι η εν Χίω λαλούμενη γλώσσα μετά τινών επιγραφών αρχαίων τε και νέων και του χάρτου της νήσου
| publisher = Τυπογραφείο Αδελφών Περρή
1918 -סמלי הנאמנות האתנית:קונסטנטינופול ואגיה סופיה -Τα σύμβολα της εθνικής πίστεως : Kωνσταντινούπολις και Αγία Σοφία
לקריאה נוספת

Angus Fraser - Tiganii - Originile, migrația și prezența lor în Europa, Humanitas, București
Merope Anastassadou Les Grecs d'Istanbul au XIXe siècle - Histoire socio-culturelle de la communeauté de Pera, Brill, Leiden 2012 -
הערות שוליים

1 2 3 4 5  בוגרי מכללת אמהרסט 1831
1 2  האתר הגנאלוגי geni
1 2  האתר הגנאלוגי היווני אגלאסטוס
1 2  סטודנטים יוונים שלמדו באוניברסיטת פיזה
↑  Revue des Etudes Grecques, tome XV Paris p .43 1902
↑  M.Anastassiadou 2012
↑  A.Fraser ע' 18-19
↑  Liz James (ed) A Companion to Byzantion, Wiley-Blakwell, Chichester, West Sussex 2010 p.48,
↑  אתר מוזיאון וירטואלי של אמנות ביזנטית ברשת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012502911705171  PLWABN: 9810557288205606  BnF: cb12490004c (data)  GND: 105529600X  ISNI: 0000 0004 4037 7558  LCCN: n87924979  NLA: 35335713  NLG: 27342  NTA: 068925417  SUDOC: 085728675  VcBA: 495/299403  VIAF: 74232316   WorldCat (עם VIAF): 74232316
בית חזון

| --- | --- |

 מידע
 עיר:  מועצה אזורית עמק חפר 
 תאריך ייסוד:  1953 
 מייסדים:  ארצות הברית 
 קואורדינטות:  32°23′13″N 34°54′42″E﻿ / ﻿32.386919444444°N 34.911802777778°E﻿ / 32.386919444444; 34.911802777778
  (למפת נתניה מוגדלת) בית חזון(למפת נתניה רגילה) בית חזון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית חזון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית חזון he
 
יישובים בעמק חפר. תצלום אוויר, דצמבר 2013
בית חזון היא שכונה בכפר הרא"ה, שתושביה טוענים למעמד עצמאי כיישוב קהילתי. בית חזון שייכת למועצה אזורית עמק חפר.
השכונה הוקמה על ידי עולים מאנגליה, ארצות הברית ודרום אפריקה ביוזמת דוד בנעט, שמשון נוביק ודוד שמיר. יש האומרים כי השכונה קרויה על שם הרב אברהם ישעיהו קרליץ המכונה ה"חזון איש". השכונה הייתה חלק מכפר הרא"ה ובאותו זמן היא נוהלה על ידי ועד של השכונה, שהורכב מתושבי השכונה בלבד. אולם, משנת ה'תשס"ח, השכונה עצמאית מהכפר.
תושבים מהמושב הסמוך, אלישיב, טוענים כי אדמות השכונה הן בבעלותם ואף יזמו דיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה על כך. המועצה האזורית עמק חפר כופרת בטענותיהם.
הערות שוליים

↑  חגי הוברמן ואברהם נווה, ייחודו של כפר-תולדותיו וקורותיו של כפר הרא"ה, ועד כפר הרא"ה, 2003, עמ' 237-240
↑  Open Knesset, oknesset.org
| אברהם ישעיהו קרליץ |
| --- | --- | --- |
| ספריו | חזון איש • אמונה וביטחון (ספר) |  |
| תלמידיו | חוג חזון איש • הרב חיים שאול גריינימן • הרב גדליה נדל • הרב נסים קרליץ • הרב חיים קניבסקי • הרב שריה דבליצקי • הרב דוב לנדו |  |
| ממשנתו | חשמל בשבת • פולמוס השבת ביפן • משל העגלה המלאה והעגלה הריקה |  |
| משפחתו | משפחת קרליץ • אבא: הרב שמריהו יוסף קרליץ • סבא: הרב שאול קצנלנבוגן • אחים: הרב מאיר קרליץ • הרב יצחק קרליץ • הרב משה קרליץ • גיסים: הרב שמואל אליהו קהאן • הרב שמואל גריינימן • הרב נחום מאיר קרליץ • הרב אבא סוויאטיצקי • הרב יעקב ישראל קניבסקי |  |
| הנצחתו | כולל חזון איש • שיכון חזון איש • רחוב חזון איש • בית הכנסת חזון איש (לדרמן) • תלמוד תורה תשב"ר • בית חזון |  |
אתרי המהפכה התעשייתית של תקופת מייג'י ביפן: ברזל, פלדה, בניית ספינות וכריית פחם

אתרי המהפכה התעשייתית של תקופת מייג'י ביפן: ברזל, פלדה, בניית ספינות וכריית פחם (באנגלית: Sites of Japan's Meiji Industrial Revolution: Iron and Steel, Shipbuilding and Coal Mining; ביפנית: 明治日本の産業革命遺産 製鉄・鉄鋼、造船、石炭産業) הם קבוצה של אתרים היסטוריים אשר מילאו חלק חשוב בתיעוש של יפן בתקופות באקומאצו ו- תקופת מייג'י, והם חלק מהמורשת התעשייתית של יפן. בשנת 2009 הוגשו האנדרטאות לרישום משותף ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו תחת הקריטריונים ii, iii ו־iv . האתרים התקבלו במושב 39 של המורשת העולמית של אונסק"ו.
מחלוקות

שילובם של חלק מנכסים אלה כאתרי מורשת של אונסק"ו עוררו התנגדויות מצד קוריאה הדרומית וקוריאה הצפונית, בשל העובדה שאזרחים קוריאנים מגויסים ושבויי מלחמה סינים נאלצו לעבוד בתנאים קשים בשבעה מאתרים אלה במהלך מלחמת העולם השנייה ביפן. ממשלת יפן מתנגדת לטענה כי באתר האשימה היו עבודות כפייה של אסירים.
בשנת 2009 ביקשה יפן לכלול את האי האשימה, לצד 22 אתרי תעשייה נוספים המפורטים לעיל ברשימה של אונסקו. ממשלת דרום קוריאה התנגדה לכך, בטענה כי עובדי כפייה קוריאנים וסינים הוכרחו לעבוד באי לפני מלחמת העולם השנייה ובמהלכה. גם ממשלת צפון קוריאה מתחה ביקורת על ההצעה בשל כך.
שבוע לפני תחילת ישיבת ועדת המורשת העולמית ה -39 של אונסק"ו, בבון שבגרמניה, דרום קוריאה ויפן הסכימו על פשרה: יפן תציג את השימוש בעבודות כפייה בהסבר למבקרים במתקנים באתרים רלוונטיים, ושתי המדינות ישתפו פעולה לאישור המועמדים להיות אתרי מורשת אחת של השנייה.
ביולי 2015, במהלך ישיבת ועדת המורשת העולמית ה -39 של אונסק"ו, משכה דרום קוריאה את התנגדותה לאחר ההכרה של יפן בנושא זה כחלק מההיסטוריה של האי, וציון במפורש כי "היו מספר גדול של קוריאנים ואחרים שהובאו בניגוד לרצונם ואולצו לעבוד בתנאים קשים בשנות הארבעים בחלק מהאתרים [כולל אי האשמה] " וכי יפן" הייתה מוכנה לשלב אמצעים מתאימים באסטרטגיה הפרשנית לזכר הקורבנות כאלה בהקמת מרכז מידע", ובעקבות הסכמה זו והסרת ההתנגדות, הוכר האי ב-5 ביולי כחלק מאתר המורשת העולמית - כחלק מאתרי המהפכה התעשייתית של תקופת מייג'י ביפן.
ההסכמה שהוסגה עוררה מחאה ציבורית בשתי המדינות; וכבר באותו יום, לאחר ההחלטה על אישור האתר, הודיע שר החוץ היפני פומיו קישידה כי כאשר נאמר "הובאו בניגוד לרצונם ואולצו לעבוד בתנאים קשים " אין מדובר ב"עבודות כפייה".
בשל מחלוקת זו, הוקם מנגנון פיקוח על ידי ועד המורשת העולמית, לפקח על הנצחת זכר הקורבנות, וסטטוס ההנצחה הוצג במהלך מושב ועדת המורשת העולמית ביוני 2018. בפגישה זו הגיעה ועדת אונסק"ו למסקנה כי יפן לא עמדה בהתחייבותה להנציח את זכר הקורבנות, ויעצו ("strongly urged") ליפן לקיים את הבטחותיה.
הערות שוליים

↑  אתרי המורשת התעשייתית של יפן באתר אונסקו
↑  קים בו און, האשימה - אי הטרגדיה הנשכחת, באתר הקוריאה טיימס (באנגלית)
↑  ליאו ביירן, ממשלת צפון קוריאה מתנגדת למועמדי יפן לאונסקו, אתר Nk*news (באנגלית)
↑  יפן וצפון קוריאה מסכימות על שיתוף פעולה בוועדת אונסקו
↑  דונלד קירק, יפן וקוריאה מסכימות על הצגת עבודות כפייה באתר מורשת עולמית, מגזין פורבס
1 2  S. Korea and Japan debate comments about being “forced to work”
↑  כתבה באתר חדשות אריראנג