stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחנות גלילות
הערות שוליים

↑  ד"ר זאב וילנאי, אנציקלופדיה לידיעת הארץ, הוצאת ידיעות אחרונות, 1956 הערך גלילות עמ' 241.
↑  יוסי מלמן, "שום דבר אנגלו-סקסי לא מתרחש שם", באתר הארץ, 16 במאי 2007
↑  שי פאוזנר, מה תוקע 9,000 דונם של קרקעות לבנייה בבסיסי צה"ל, באתר כלכליסט, 9 ביוני 2010
↑  דני זקן, ‏באיחור של עשור: אמ"ן יעבור לנגב רק ב־2026, באתר גלובס, 5 בדצמבר 2021
↑  אסף גלעד, ‏צה"ל עובר לנגב? אגף המודיעין שוכר משרדים חדשים במרכז, באתר גלובס, 25 במאי 2023
מוגול-א-עזאם

| --- | --- |

 בימוי:  K. Asif 
 הופק בידי:  K. Asif 
 תסריט:  K. Asif, Kamal Amrohi, Wajahat Mirza 
 שחקנים ראשיים:  פרית'וויראג' קאפור (אכבר) Surendra (Tansen) Jilloo Maa ג'וני ווקר Jalal Agha (ג'האנגיר) Tabassum Murad (מאן סינג הראשון) Nigar Sultana דיליפ קומר (ג'האנגיר) Ajit Khan מדהובלה (Anarkali) Durga Khote (מרים א-זמאני) Gopi Krishna 
 מוזיקה:  נאושד
 צילום:  R. D. Mathur 
 מדינה:  הודו 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  5 באוגוסט 1960 
 משך הקרנה:  173 דק' 
 שפת הסרט:  הינדי, אורדו 
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט דרמה, סרט רומנטי 
 פרסים:  Filmfare Award for Best Film  פרס הקולנוע הלאומי לסרט בהינדי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מוגול א-עזאם (באנגלית: Mughal-e-Azam, המוגול הגדול ) הוא סרט דרמה היסטורי אפי הודי משנת 1960 שהפיק וביים ק. אסיף ונסרט בכיכובם של פרטהוויראג' קאפור, דיליפ קומאר, מדהובלה ודורגה חוטה, הסרט עוקב אחר רומן האהבה בין הנסיך המוגולי סלים (שהפך להיות הקיסר ג'האנגיר) ואנרקלי, רקדנית חצר. אביו של סלים, הקיסר אכבר, מסתייג מהיחסים, מה שמוביל למלחמה בין האב ובנו.
העבודה על הסרט החלה בשנת 1944, כאשר הבמאי אסיף קרא מחזה משנת 1922 בשם אנרקלי, מאת המחזאי אימטיאז עלי טאג', המתרחש בתקופת שלטונו של הקיסר אכבר (1556–1605). לפני שהצילומים העיקריים שלו החלו בתחילת שנות ה-50, הפרויקט איבד איש כספים ועבר שינוי מוחלט של צוות השחקנים. הסרט עלה יותר להפקה מכל סרט קולנוע הודי קודם; התקציב לרצף שיר בודד חרג מהתקציב האופייני לסרט שלם של התקופה. הפסקול, בהשראת המוזיקה הקלאסית והעממית ההודית, מורכב מ-12 שירים המושרים על ידי זמרת הפלייבק לאטה מנגשקר יחד עם מוחמד רפי, שמשאד בגום והזמר הקלאסי באדה גולאם עלי חאן, ולעיתים קרובות מצוטט בין הטובים ביותר בתולדות הקולנוע ההינדי.
לסרט הייתה ההפצה הרחבה ביותר מכל סרט הודי עד לאותה תקופה, ולעיתים קרובות עמד הקהל כל היום בתור לקבלת כרטיסים. הסרט יצא לאקרנים ב-5 באוגוסט 1960, הוא שבר שיאי קופות בהודו והפך לסרט ההודי עם הרווחים הגבוהים ביותר, כבוד שהוא החזיק במשך 15 שנים. השבחים שהוענקו לסרט כוללים פרס אחד לקולנוע לאומי ושלושה פרסי פילמפייר בטקס פרסי הפילמפייר ה-8. היה זה הסרט ההינדי הראשון בשחור-לבן שנצבע בצורה דיגיטלית, והראשון בכל שפה שזכה להוצאה מחודשת בתיאטרון. גם הגרסה הצבעונית, שפורסמה ב-12 בנובמבר 2004, זכתה להצלחה מסחרית.
הסרט נחשב באופן נרחב לאבן דרך בז'אנר שלו, וזוכה לשבחים מהמבקרים על הפאר שלו ותשומת הלב לפרטים, ועל הביצועים של צוות השחקנים שלו (במיוחד זה של מדהובאלה, שזכתה במועמדות לפרס פילמפייר לשחקנית הטובה ביותר ). חוקרי קולנוע בירכו על התיאור שלו של נושאים מתמשכים, אבל מטילים ספק בדיוקו ההיסטורי.
עלילה

הקיסר אכבר, שאין לו יורש זכר, עולה לרגל למקדש כדי להתפלל שאשתו ג'ודהבאי תלד בן. מאוחר יותר, משרתת מביאה את החדשות לקיסר על הולדת בנו. אכבר, שמח מאוד על כך שתפילותיו נענו והוא נותן לעוזרת את הטבעת שלו ומבטיח להעניק לה כל מה שתחפוץ.
הבן, הנסיך סלים, גדל להיות מפונק. אביו שולח אותו למלחמה, ללמד אותו אומץ ומשמעת. 14 שנים מאוחר יותר, סלים חוזר כחייל מכובד ומתאהב ברקדנית החצר נדירה, שהקיסר שינה את שמה לאנרקלי, כלומר פריחת הרימון. את הקשר מגלה בהאר הקנאית, רקדנית בדרגה גבוהה יותר, שרוצה שהנסיך יאהב אותה כדי שיום אחד תהפוך למלכה. כשהיא לא מצליחה לזכות באהבתו של סלים, היא חושפת את מערכת היחסים האסורה שלו עם אנרקלי. סלים מתחנן להינשא לאנרקלי, אך אביו מסרב וכולא אותה. למרות זאת אנרקלי מסרבת לדחות את סלים, כפי שאכבר דורש.
סלים מתמרד וצובר צבא כדי להתעמת עם אכבר ולהציל את אנרקלי. מובס בקרב, סלים נידון למוות על ידי אביו, אך נאמר לו שגזר הדין יבוטל אם אנרקלי, שנמצאת כעת במחבוא, תהיה מוכנה למות במקומו. אנרקלי מתמסרת כדי להציל את חיי הנסיך ונידונה למוות בהיותה קבורה בחיים. לפני ביצוע גזר הדין שלה, היא מתחננת לכמה שעות עם סלים כאשתו המדומה. בקשתה מתקבלת, שכן היא הסכימה לסמם את סלים כדי שלא יוכל להתערב בקבורתה.
בעוד אנרקלי מתחילה להיקבר, אכבר נזכר שהוא עדיין חייב לאמה טובה, שכן היא היא שהביאה לו את הידיעה על לידתו של סלים. אמה של אנרקלי מתחננת על חייה של בתה. הקיסר מתחרט על החלטתו, אבל למרות שהוא רוצה לשחרר את אנרקלי הוא לא יכול, בגלל חובתו לארצו. לכן הוא מארגן את בריחתה הסודית לגלות עם אמה, אך דורש מהזוג לחיות באפלה ושסלים לעולם לא יידע שאנרקלי עדיין בחיים.
הפקה > פיתוח

המחזאי האורדו אימתיאז עלי טאג' כתב מחזה על סיפור אהבתם של סלים ואנרקלי ב-1922,  סיפור המבוסס יותר על אגדה מהמאה ה-16 מאשר על סיפור אמיתי.  עד מהרה הופקה גרסה בימתית, ולאחר מכן גרסאות מסך.  ארדשיר אירני עשה סרט אילם, בשם אנרקלי, בשנת 1928, ועשה אותו מחדש עם סאונד בשנת 1935.  בתחילת שנות ה-40, סיפורו של אנרקלי נתן השראה למפיק שיראז עלי האקים ולבמאי הצעיר ק. אסיף (קרימודין אסיף). לעשות עיבוד קולנועי נוסף שיקראו לו מוגול-א-עזאם.  הם גייסו ארבעה סופרי אורדו לפיתוח התסריט והדיאלוג: אמאן (אביה של זינת אמאן, הידוע גם בשם אמנולה חאן), וג'האט מירזה, כמאל אמרוהי ואחסן ריזבי.  לא ידוע כיצד הכותבים שיתפו פעולה או שיתפו את עבודתם, אך בשנת 2010 אמר ה"טיימס אוף אינדיה" כי "השליטה שלהם בביטוי הפואטי והביטוי של אורדו נוכחים בכל שורה, מה שמעניק לסרט, על עלילותיו העשירות והן. דמויות מורכבות, נימות של דרמה שייקספירית." כשהתסריט התקרב לסיום, אסיף ליהק את צ'נדרה מוהאן, ד"ק ספרו ונרגיס לתפקידים של אכבר, סלים ואנרקלי, בהתאמה.  הצילומים החלו ב-1946 באולפן בומביי טוקיס.
הפרויקט עמד בפני מכשולים מרובים, מה שאילץ את נטישתו הזמנית. המתיחות הפוליטית וההתפרעות הקהילתית סביב החלוקה והעצמאות של הודו ב-1947 עצרו את הצילומים. זמן קצר לאחר החלוקה, שיראז עלי היגר לפקיסטן, והשאירה את אסיף ללא איש כספים.  השחקן צ'נדרה מוהן לקה בהתקף לב ומת ב-1949. שיראז עלי הציע בעבר שאיל העסקים שאפורג'י פאלונג'י יוכל לממן את הסרט. למרות שפאלונג'י לא ידע דבר על הפקת סרטים, בשנת 1950 הוא הסכים לממן את הסרט בגלל העניין שלו בהיסטוריה של אכבר.  לאחר מכן הוחל מחדש ההפקה עם צוות שחקנים חדש.
אי דיוקים היסטוריים

הסרט מבוסס על אגדה, אך ישנם לפחות שני טקסטים המעידים על קיומו של אנרקלי בתקופתו ההיסטורית של הקיסר אכבר (1556–1605). באחד הספרים נכתב כי בשנת 1615 נבנה קבר שיש על קברו של אנרקלי בלאהור על ידי סלים, כאשר הפך לקיסר ג'האנגיר.  על הקבר כתובת בפרסית שבה נכתב: Ta Kiyamat Shukr Geom Kardgate Kwesh Ra, Aah Garman Bez Benaam Roo-e Yare Kwesh Ra ("אה! האם אוכל לראות את פניה של אהבתי פעם נוספת, הייתי מודה לאלוהי עד יום תחיית המתים"). מחבר המחזה שעליו מבוסס הסרט, אימתיאז עלי טאג', האמין שלאגדה אין בסיס היסטורי,  אך היסטוריונים העלו כי ייתכן שאנרקלי הייתה ציירת, רקדנית או קורטיזנה, או אחת מנשותיו של אכבר ואמו של אחיו למחצה של סלים הנסיך דניאל.
הסרט לקח לעצמו חירויות רבות עם עובדות היסטוריות. ההיסטוריון אלכס פון טונצלמן אומר שלמרות שסלים האמיתי היה צרכן כבד של אלכוהול ואופיום מגיל 18, הוא לא היה בהכרח ילד שובב, כפי שמתואר בסרט. כשסלים של הסרט חוזר מתקופתו בצבא, הוא מתואר כגיבור עדין ורומנטי, בניגוד לסלים האמיתי, שתועד כשיכור אכזרי שלעיתים קרובות היה מכה אנשים למוות. סלים האמיתי אמנם הוביל מרד נגד אביו, ניסה להחליף אותו כקיסר, ורצח את חברו של אכבר אבו אל-פאזל ב-1602, אך הסרט מייחס את הפעולות הללו לרצונו להינשא לאנרקלי, דבר שאינו מדויק מבחינה היסטורית. יתרה מכך, היו גם סתירות בתפאורה, בתלבושות ובמוזיקה של הסרט. ה"שיש מאהל", למעשה המרחץ המלכותי של המלכה, הוצג בסרט כאולם ריקודים, וגדול הרבה יותר. תוארו סגנונות מוזיקה וריקוד מהמאה ה-19, אם כי הסיפור מתרחש במאה ה-16. לדוגמה, תומרי, צורת מוזיקה חצי-קלאסית שפותחה במאה ה-19, מאומצת ברצף ריקוד בסגנון קתאק, שהוא צורת ריקוד מהמאה ה-16.
מוזיקה

את הפסקול הלחין המנהל המוזיקלי נאושד, ואת המילים כתב שאקל בדיוני. לאחר שהגה את רעיון הסרט, אסיף ביקר את נאושד, הושיט לו תיק שהכיל כסף, ואמר לו לעשות "מוזיקה בלתי נשכחת" עבור מוגאל-א-עזאם. נעלב מהתפיסה המפורשת של כסף כאמצעי להשגת איכות, זרק נאושד את השטרות מהחלון, להפתעת אשתו. לאחר מכן היא עשתה מפגש בין שני הגברים, ואסיף התנצל. בכך נענה נאושד להצעה לביים את פסקול הסרט. כמו ברוב הפסקולים של נאושד, השירים של מוגול-א-עזאם קיבלו השראה רבה ממוזיקה הודית קלאסית וממוזיקה עממית, במיוחד ראגות, הוא גם עשה שימוש נרחב בתזמורות סימפוניות ומקהלות כדי להוסיף פאר למוזיקה.  הפסקול הכיל בסך הכל 12 שירים, שבוצעו על ידי זמרי פלייבק ואמני מוזיקה קלאסית. השירים האלה מהווים כמעט שליש מזמן ההרצה של הסרט.
מוזיקה > תשבחות

בטקס פרסי הקולנוע הלאומי לשנת 1961 זכה הסרט בפרס הסרט הלאומי לסרט העלילתי הטוב ביותר בהינדית. בטקס פרסי הקולנוע של 1961, הסרט היה מועמד בשבע קטגוריות: הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר (אסיף), השחקנית הטובה ביותר (מדהובלה), זמרת ההשמעה הטובה ביותר (מנגשקר), המוזיקה הטובה ביותר (נאושד), הצילום הטוב ביותר (מתור), והדיאלוג הטוב ביותר (אמן, וג'האת מירזה, כמאל אמרהי ואחסן ריזבי), זכו בפרסים לסרט הטוב ביותר, לצילום הטוב ביותר והדיאלוג הטוב ביותר.
הערות שוליים

↑  Raheja, Dinesh (15 בפברואר 2003). "Mughal-e-Azam: A work of art". Rediff.com. אורכב מ-המקור ב-17 באוקטובר 2012. נבדק ב-10 ביוני 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kabir, Nasreen Munni (31 ביולי 2010). "Where every line was a piece of poetry..." The Times of India. אורכב מ-המקור ב-14 בפברואר 2017. נבדק ב-3 ביולי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "How well do you know Mughal-e-Azam?". Rediff. 5 באוגוסט 2010. אורכב מ-המקור ב-1 בדצמבר 2012. נבדק ב-12 ביוני 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Us Salam, Zia (31 ביולי 2009). "Saga of all sagas". The Hindu. אורכב מ-המקור ב-21 באוקטובר 2013. נבדק ב-12 ביוני 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "8th National Film Awards" (PDF). International Film Festival of India. אורכב מ-המקור (PDF) ב-28 בספטמבר 2011. נבדק ב-28 באוגוסט 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sharma, Rohit (13 בפברואר 2011). "Still our Valentine". Hindustan Times. אורכב מ-המקור ב-25 בינואר 2013. נבדק ב-25 ביוני 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Naushad: Composer of the century". Rediff. 8 במאי 2006. ארכיון מ-21 באוקטובר 2013. נבדק ב-30 ביולי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Filmfare Award Winners 1961 – 8th (Eighth) Filmfare Popular Awards". Awardsandshows.com. ארכיון מ-30 ביולי 2012. נבדק ב-30 ביולי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Filmfare Best Cinematography Award – Filmfare Award Winners For Best Cinematography". Awardsandshows.com. ארכיון מ-21 באוקטובר 2013. נבדק ב-30 ביולי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: f952c58a-be7d-3754-97c7-c38c30a0face 
אנרקלי, הסרט האילם משנת 1928 המבוסס על סיפורם של אנרקלי וסלים
דיליפ קומאר, בתמונה למעלה ב-1944, שיחק את התפקיד של הנסיך סלים.
ג'האנגיר עם דיוקן של אכבר, כ-1614. ג'האנגיר (סלים) ואכבר מגלמים דמויות מרכזיות בסרט.
פרשת כי תבוא

נקודת תצפית אל הר עיבל
פָּרָשַׁת כִּי תָבוֹא היא פרשת השבוע השביעית בספר דברים. לפי החלוקה לפרקים, היא מתחילה בפרק כ"ו, פסוק א' ומסתיימת בפרק כ"ט, פסוק ח'.
פרשת כי תבוא תמיד נקראת שתי שבתות לפני חג ראש השנה (בין ט"ז באלול לכ"א באלול), כיוון שמופיעה בה פרשת הברכות והקללות ואין רוצים לסיים את השנה בדבר רע. פרשה זו מכונה "פרשת התוכחה הגדולה" (בניגוד לפרשת בחוקותי שמכונה "פרשת התוכחה הקטנה"), מכיוון שיש בה תוכחה רבה וארוכה ומתוארות בה הברכות והקללות שיבואו על עם ישראל על פי מעשיו.
תוכן הפרשה > ביכורים ווידוי מעשרות

הפרשה נפתחת בחלק האחרון של נאום המצוות שנשא משה רבנו לפני מותו. חלק זה עוסק בשתי מצוות התלויות בארץ המתקיימות בדיבור: מצוות מקרא ביכורים ומצוות וידוי מעשרות. לאחר תיאור מצוות אלו, מוזכרת הברית בין אלוהים לעם ישראל.
תוכן הפרשה > ציווי על מעמד הברכה והקללה

משה וזקני ישראל מתארים את הטקס שנצטוו בני ישראל לקיים עם כניסתם לארץ ישראל, ועיקרו כריתה מחדש של הברית בינם ובין ה'. לפי הציווי, יש להקים מזבח בהר עיבל ועליו להקריב קרבנות. ולאחר מכן לקיים את מעמד הר גריזים והר עיבל, בו יכרתו עם ישראל ברית עם ה' על המצוות המנויות בספר (מפרשת ראה עד פרשת כי תבוא), שהתווספו על המצוות המופיעות בספרים הקודמים שעליהן כבר נכרתה ברית עם ה' בפרשת בחוקותי.
בעת כריתת הברית מחצית משבטי ישראל יעמדו על הר גריזים ומחציתם על הר עיבל, ושבט לוי, עם ארון הברית, יעמדו בין ההרים, ושם ימנו אזהרות מיוחדות (כל אחת מהן נפתחת במילה "ארור") על רשימה של חטאים חמורים. לאחר מכן ייקראו בפני עם ישראל רשימה קצרה של הברכות שתבאנה על העם אם יקיימו את הברית וישמרו את מצוות הארץ, ורשימה ארוכה ומפורטת של הקללות שתחולנה על העם באם יפרו את הברית.
תוכן הפרשה > פירוט הקללות

חלק ניכר מהפרשה עוסק בפירוט הקללות הצפויות לאדם שלא יקיים מצוות. חלק מהקללות מנוסחות באופן הופכי לרשימת הברכות המתוארות בפסוקים הקודמים. המעבר בין פירוט הברכות לקללות מופיע בפרק כ"ח, פסוקים י"ג–י"ט: ”וּנְתָנְךָ ה' לְרֹאשׁ וְלֹא לְזָנָב וְהָיִיתָ רַק לְמַעְלָה וְלֹא תִהְיֶה לְמָטָּה כִּי תִשְׁמַע אֶל מִצְו‍ֹת ה' אֱלֹהֶיךָ אֲשֶׁר אָנֹכִי מְצַוְּךָ הַיּוֹם לִשְׁמֹר וְלַעֲשׂוֹת. וְלֹא תָסוּר מִכָּל הַדְּבָרִים אֲשֶׁר אָנֹכִי מְצַוֶּה אֶתְכֶם הַיּוֹם יָמִין וּשְׂמֹאול לָלֶכֶת אַחֲרֵי אֱלֹהִים אֲחֵרִים לְעָבְדָם. וְהָיָה אִם לֹא תִשְׁמַע בְּקוֹל ה' אֱלֹהֶיךָ לִשְׁמֹר לַעֲשׂוֹת אֶת כָּל מִצְו‍ֹתָיו וְחֻקֹּתָיו אֲשֶׁר אָנֹכִי מְצַוְּךָ הַיּוֹם וּבָאוּ עָלֶיךָ כָּל הַקְּלָלוֹת הָאֵלֶּה וְהִשִּׂיגוּךָ. אָרוּר אַתָּה בָּעִיר וְאָרוּר אַתָּה בַּשָּׂדֶה.”
בסיום הפרשה מופיעה סקירה היסטורית קצרה על קורות יציאת מצרים, ההליכה במדבר סיני וכיבוש עבר הירדן המזרחי.
מבנה הפרשה

בפרשת כי תבוא יש 122 פסוקים, אשר מאוגדים ב-5 פרשיות פתוחות ועוד 16 סתומות. הפרשה מכילה 2 סדרים, כאשר הפרשה מתחילה בתחילת סדר ומסתיימת בסוף סדר וזאת בניגוד לכך שהיא מתחילה בתחילת פרק ומסתיימת באמצע פרק לפי החלוקה לפרקים.
מנהגי הקריאה

כשקוראים את הפרשה בשבת, נוהגים שעולה אחד קורא את כל הקללות, משום שאם יפסיקו באמצע קריאתם ויקראו לאדם אחר לעלות לתורה, ייווצר רושם שהם עשו את ההפסקה משום שלא רצו לשמוע את תוכחתו של הקב"ה. בתלמוד ובמדרש לומד רבי חייא בר גמדא דין זה באסמכתא, מן הפסוק: ”מוּסַר ה' בְּנִי אַל תִּמְאָס וְאַל תָּקֹץ בְּתוֹכַחְתּוֹ” - אל תעשה קוצים קוצים. בתלמוד מובאים לכך שני טעמים נוספים: א. העולה לתורה מברך לפני הקריאה ואחריה, והקב"ה לא רוצה להתברך בשעה שבניו "מתקללים" בצרות. רבי יהושע דסכנין לומד דין זה מן הפסוק ”עִמּוֹ אָנֹכִי בְצָרָה” (תהילים, צ"א, ט"ו). ב. הקריאה בתורה צריכה להתחיל ולסיים בדבר טוב, ובאמצע קריאת הקללות דבר זה לא אפשרי. יש נוהגים שבעל הקורא עולה בעלייה זו, כדי שלא יראה שכביכול הוא מקלל את העולה שלצידו.
תאריכי הקריאה

השבת בה קוראים את פרשת כי תבוא יכולה לחול בארבעה תאריכים שונים:
שנת זשה ושנת בחה, שנת בשה ושנת גכה - ט"ז באלול
שנת השג ושנת זחג, שנת זשג ושנת בחג - י"ח באלול
שנת החא, שנת השא ושנת זחא - כ' באלול
שנת הכז, שנת בשז ושנת גכז - כ"א באלול
הפטרה

ההפטרה הבבלית המקורית של פרשת כי תבוא, הקשורה לפרשת השבוע, היא בספר יהושע, פרק ח', פסוק ל' ("אז יבנה") עד פרק ט', פסוק כ"ז. הפטרה זו מתועדת במשנה תורה לרמב"ם, וכך נוהגים במנהג איטליה שנוהגים רק שלש הפטרות דנחמה.
אולם, בשאר הקהילות (חוץ מקהילות איטליה) החל בתקופת הראשונים התקבל מנהג לקרוא בשבתות לאחר תשעה באב סדרה של הפטרות העוסקות בנבואות נחמה ונקראות שבע דנחמתא. לכן, אין קוראים את הפטרת הפרשה, ובמקומה קוראים את ההפטרה הששית משבע דנחמתא. מפטירים בספר ישעיהו, פרק ס', פסוקים א'–כ"ב:
”קוּמִי אוֹרִי כִּי בָא אוֹרֵךְ וּכְבוֹד ה' עָלַיִךְ זָרָח. כִּי הִנֵּה הַחֹשֶׁךְ יְכַסֶּה אֶרֶץ וַעֲרָפֶל לְאֻמִּים, וְעָלַיִךְ יִזְרַח ה' וּכְבוֹדוֹ עָלַיִךְ יֵרָאֶה. וְהָלְכוּ גוֹיִם לְאוֹרֵךְ וּמְלָכִים לְנֹגַהּ זַרְחֵךְ. שְׂאִי סָבִיב עֵינַיִךְ וּרְאִי כֻּלָּם נִקְבְּצוּ בָאוּ לָךְ, בָּנַיִךְ מֵרָחוֹק יָבֹאוּ וּבְנֹתַיִךְ עַל צַד תֵּאָמַנָה...” (פסוקים א'-ד')
לקריאה נוספת

חיים טלבי, השתלשלות מנהגי קריאת התורה בפרשות התוכחה, בתוך כנישתא ב, עמ' לא-סה.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף ל"א, עמוד ב' ותוספות שם
↑  ספר משלי, פרק ג', פסוק י"א
↑  תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף ל"א, עמוד ב', תלמוד ירושלמי, מסכת מגילה,  פרק ג', הלכה ז'
↑  דברים רבה, פרשה ד', פסקה א'
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר אהבה, סדר התפילה, סדר ההפטרות, אלא שממשיכים עד פרק י', פסוק י"ד. על כל פנים, וריאציה זו של מנהג זה לא נוהגת היום בשום קהילה.
| פרשות השבוע |
| --- | --- | --- |
| ספר בראשית | בראשית • נח • לך לך • וירא • חיי שרה • תולדות • ויצא • וישלח • וישב • מקץ • ויגש • ויחי |  |
| ספר שמות | שמות • וארא • בא • בשלח • יתרו • משפטים • תרומה • תצוה • כי תשא • ויקהל • פקודי |  |
| ספר ויקרא | ויקרא • צו • שמיני • תזריע • מצורע • אחרי מות • קדושים • אמור • בהר • בחוקותי |  |
| ספר במדבר | במדבר • נשא • בהעלותך • שלח לך • קרח • חקת • בלק • פינחס • מטות • מסעי |  |
| ספר דברים | דברים • ואתחנן • עקב • ראה • שופטים • כי תצא • כי תבוא • נצבים • וילך • האזינו • וזאת הברכה |  |
| ספר דברים |
| --- | --- | --- |
| פרשת דברים | ערבות מואב • חטא המרגלים • חטא המעפילים |  |
| פרשת ואתחנן | עשרת הדיברות • שמע ישראל • שמע ישראל (פרשיה) • תפילין |  |
| פרשת עקב | כוחי ועוצם ידי • תורת הגמול • חטא העגל • והיה אם שמוע • ברכת המזון • שבעת המינים • לא תערץ מפניהם |  |
| פרשת ראה | היתר אכילת בשר • נביא שקר • מסית • עיר הנידחת • סימני כשרות בבעלי חיים • תרומות ומעשרות • שמיטת כספים • עבד עברי • שלוש רגלים • עלייה לרגל |  |
| פרשת שופטים | משפט עברי • איסור שוחד • איסור עבודה זרה • זקן ממרא • מצוות מינוי מלך • זרוע, לחיים וקיבה • ראשית הגז • כישוף • אוב • ידעוני • חובר חבר • רוצח בשגגה • עיר מקלט • עדות שקר • עדים זוממים • לא תערוץ מפניהם • הלכות מלחמה • כהן משוח מלחמה • מצוות קריאה לשלום במלחמה • בל תשחית • עגלה ערופה |  |
| פרשת כי תצא | אשת יפת תואר • משפט הבכורה • בן סורר ומורה • תלייה • השבת אבידה • לא ילבש • מוציא שם רע • מפתה • איסור קדשה • גירושין • ייבום וחליצה • ממזר • מצוות טעינה • איסור ריבית • משכון • הלנת שכר • מתנות עניים • לא תחסום שור בדישו • כלאי הכרם • לא תחרוש בשור ובחמור יחדו • שעטנז • לא ילבש • השבת אבדה • איסור גנבת נפש • אתנן זונה ומחיר כלב • קבורת המת • שילוח הקן • מצוות מעקה • ציצית • נדרים • מלקות |  |
| פרשת כי תבוא | מקרא ביכורים • וידוי מעשרות • מעמד הר גריזים והר עיבל |  |
| פרשת נצבים | תשובה • קיבוץ גלויות |  |
| פרשת וילך | הקהל • הסמכת יהושע • כתיבת משה את התורה |  |
| פרשת האזינו | שירת האזינו |  |
| פרשת וזאת הברכה | ברכת משה • מות משה • הר נבו |  |
| דמויות מרכזיות | משה • יהושע בן נון |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
הפסוק "קוּמִי אוֹרִי כִּי בָא אוֹרֵךְ וּכְבוֹד ה' עָלַיִךְ זָרָח" החקוק בגרמנית, על משקוף הדלת של בית אימברגר ברחוב עמק רפאים בירושלים, מצוטט בשלט הניצב בחזיתו
אדל סטולטה

| --- | --- |

 לידה:  12 באוקטובר 1932 Sperenberg, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  26 בספטמבר 2020 (בגיל 87) פוטסדאם, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום קבורה:  בית הקברות הישן של פוטסדאם 
 מעסיק:  האוניברסיטה לאמנויות בברלין 
 בן או בת זוג:  וולפרם איוור 
 פרסים והוקרה:  צלב מסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 
אדל סטולטה (בגרמנית: Adele Stolte; 12 באוקטובר 1932 – 26 בנובמבר 2020) הייתה זמרת סופרן גרמנייה ומורה לשירה. עיקר עבודתה התבססה על יצירותיו הרבות של יוהאן סבסטיאן באך, והיא נודעה בתור ה"פרשנית" הטובה ביותר של יצירותיו של באך בדורה.
חיים אישיים > ילדות ונעורים

סטולטה נולדה בשנת 1932 בספרנברג, גרמניה, לקונרד וקטרינה סטולטה. היא למדה בליבק עד שכוחות האוויר הבריטיים התקיפו את העיר ב-1942. באותה שנה עברה עם כל משפחתה לדזרדן עד שגם זו הותקפה ולאחר מכן עברו לפוטסדאם, שם התגוררה רוב חייה. בפוטסדאם סטולטה נחשפה למוזיקה כנסייתית ובשנת 1948 אף קיבלה את התפקיד המוזיקלי הראשון שלה: המלאך מהאורטוריה לחג המולד מאת באך. סטולטה קיבלה ביקורות חיוביות מאוד על התפקיד, וב-1952, במקביל לעבודתה בעיתון של אביה, היא התחילה לימודי שירה פרטיים אצל אנליזה בושמן (גר') ברוסטוק.
חיים אישיים > משפחה

בשנת 1953 אדל סטולטה התחתנה עם נגן הפסנתר וולפרם איוור (גר'), והביאה עמו שלושה ילדים: אנדריאס ב-1954, סבסטיאן ב-1961, ואנרודה ב-1967.
חיים מקצועיים > שירה

בתחילת דרכה סטולטה הופיעה בערים גרמניות כמו לייפציג, מנהיים ודרזדן. היא הופיעה עם מקהלות נוער שהיו מפורסמות מאוד באותה התקופה: מקהלת הצלב של דרזדן (Kreuzchor Dresden) ומקהלת הנערים סנט תומאס (Thomanerchor Leipzig). היא אף הקליטה אורטוריות (יצירות מוזיקליות גדולות) לתחנת הרדיו המקומית של לייפציג עם מקהלת סנט תומאס, בנוסף על ההופעות החיות.
ב-1959 היא הופיעה בפסטיבל באך במילהאוזן, דבר שתרם למוניטין ההולך ומתהווה שלה כאחת מה"פרשניות" הטובות ביותר של יצירותיו של באך בדורה. בשנה שלאחר מכן היא שרה כסופרן ב-11 תקליטים שונים בניצוחו של קורט תומאס, כאשר כל השירים שביצעה היו של באך.
בשנת 1961 נבנתה חומת ברלין; סטולטה, שחיה אז תחת שלטון קומוניסטי בגרמניה המזרחית, נאלצה לבטל את כל ההופעות המתוכננות שלה במדינות המערב, דבר שפגע בקריירה שלה. למרות זאת, סוטולטה המשיכה להקליט לתחנות הרדיו המקומיות בניצוחו של ארהארד מאוארסברגר, והקלטותיה הושמעו בימי ראשון בבוקר ברדיו.
בשנים שלאחר מכן סטולטה שיתפה פעולה עם זמרים וזמרות רבים, דוגמת גרדה שרייבר, הנס-יואכים רוטש והרמן כריסטיאן פולסטר. בנוסף לשיתופי הפעולה הפרטיים היא גם שיתפה פעולה עם חברות ותאגידים, כגון דאצ'ה שלאפלטון VEB, הפילהרמונית של דרזדן ותזמורת באך של לייפציג.
קריירת השירה של סטולטה הביאה אותה לרחבי העולם ולעבודה עם מנצחים ואומנים רבים, ביניהם הלמוט קוך, קורט מאזור ובן זוגה, נגן הפסנתר וולפרם איוור. בשנת 1972 לקחה הפסקה מהעיסוק בשירה והתמקדה בקריירת ההוראה שלה.
חיים מקצועיים > הוראה

לקראת סוף קריירת השירה שלה, סטולטה החלה ללמד שירה בפורומים שונים. מ-1975 עד 1983 סטולטה לימדה קורסי קיץ לשירת אורטוריות וקנטטות (יצירות קוליות) בוורוצלב וב-1979 העבירה קורס זמר אורטוריה בפוזנן. ב-1980 הציעה להוביל שיעור אורטוריה קבוע באוניברסיטה למוזיקה בפוזנן, אך הצעתה נדחתה.
בין השנים 1975–1993 סטולטה העבירה קורסי אורטוריה באוניברסיטה למוזיקה בגדנסק, לאחר מכן הייתה מאמנת קולית ב"קמרטה ווקאל" בברלין, ובין השנים 1990–2005 הייתה מורה לשירה במחלקה למוזיקה ומאוחר יותר במחלקה למוזיקה אקומנית של האוניברסיטה לאומנויות של ברלין.
פרסים ותארים של כבוד

סטולטה כיהנה כיושבת ראש אגודת החברים של פוטסדאמר קנטוריי בכנסיית הגואל בברלין בין השנים 1997–2005, ומשנת 2005 היא מכהנת כיו"ר כבוד של אגודת חברים זו. בשנת 1966 סטולטה זכתה בפרס האומנות של הגרמניה המזרחית. בשנת 2006 מונתה לחברת כבוד בחברת באך החדשה של לייפציג, ובשנת 2007 זכתה בצלב הכבוד של הרפובליקה הפדרלית הגרמנית.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  Adele Stolte, web.archive.org, ‏2016-03-03
↑  Adele Stolte (1932-2020), data.bnf.fr (באנגלית)
↑  „Wenn sie erschien, ging die Sonne auf“ Der Sängerin Adele Stolte zum 85. Geburtstag, www.pnn.de (בגרמנית)
1 2  Adele Stolte (Soprano) - Short Biography, www.bach-cantatas.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007456323805171  PLWABN: 9810577405505606  BIBSYS: 5064248  BNE: XX1129782  BnF: cb13951262h (data)  CiNii: DA09758362  GND: 124478182  ISNI: 0000 0001 1461 6525  LCCN: n82217162  LNB: 000289727  MusicBrainz: e58994be-c4f5-4b27-ba7c-57b478019da4  NKC: xx0204330  SUDOC: 084291796  VIAF: 66657256   WorldCat (עם VIAF): 66657256
שפריצר

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  Schorle 
 מרכיבים עיקריים:  יין, מי סודה 
 
אנשים שותים שפריצרים בפסטיבל בהונגריה
שפריצר (בגרמנית: Spritzer) הוא משקה שמוגש בכוס גבוהה וצונן, עשוי בדרך כלל עם יין לבן ומים מוגזים או מים מינרליים מוגזים. ניתן להשתמש בסוכר אינוורטי מותסס במקום יין לבן, כדי לשמור אותו מתוק, אך נייטרלי בטעם.
מקור

שפריצר נגזר מהגרסה של השפה הגרמנית המדוברת באוסטריה, שם המשקה פופולרי מאוד. הוא משמש לצד הצורה השכיחה באותה מידה גשפריצר (Gespritzter שהמבוטא בעיקר G'spritzter), שם עצם הנגזר מחלק העבר של הפועל spritzen, (כלומר להשפריץ או להתיז), מונח שנמצא גם באזורים גרמניים מסוימים, כגון הסן (למשל Süssgespritzter, כלומר "גשפריצר מתוק"). יש שפריצר של לימונדה תוססת במקום מי סודה (Sauergespritzter). ברוב גרמניה, המילה "שורל" (אנ') משמשת לציון שפריצר.
שפריצרים אלכוהוליים

שפריצרים אלכוהוליים זמינים יותר ויותר מעורבים מוכנים בפחיות. האלכוהול והקלוריות הנמוכים יחסית שלהם אומר שהם משווקים לרוב לקהל לקוחות נשים.
בהסן, "Gespritzt" מתייחס בדרך כלל לתערובת של מי סודה או לימונדה ואַפּפֶלווַיין (אנ'), משקה אלכוהולי ממיץ תפוחים מותסס, הדומה במקצת לסיידר חריף ויבש.
בהונגריה, בעלת ההשפעה הגרמנית במשך מאות בשנים, שפריצר, הנקרא פְרֶץ' (fröccs), פופולרי מאוד. ישנם עשרות סוגים שונים של שפריצרים. הם נבדלים על ידי שיעור היין והמים המוגזים או סוג הנוזלים האחרים שנוספו. דוגמאות (הרשימה אינה ממצה) כוללות:
Kisfröccs או Fütty ('שפריצר קצר' או משרוקית), עשוי עם 1 ד"ל יין ו-1 ד"ל של מי סודה מוגזים.
Nagyfröccs ('שפריצר גדול'), עשוי עם 2 ד"ל יין ו-1 ד"ל של מי סודה מוגזים;
Hosszúlépés ('צעד ארוך'), עשוי עם 1 ד"ל יין ו-2 ד"ל של מי סודה מוגזים;
Házmester ('קונסיירז'), עשוי עם 3 ד"ל יין ו-2 ד"ל של מי סודה מוגזים;
Háziúr ('שפריצר בעל הבית'), עשוי מ-4 ד"ל יין ו-1 ד"ל של מי סודה מוגזים;
Viceházmester ('סגן קונסיירז'), עשוי עם 2 ד"ל יין ו-3 ד"ל של מי סודה מוגזים;
Sportfröccs ('שפריצר ספורט'), עשוי עם 1 ד"ל יין ו-4 ד"ל של מי סודה מוגזים;
Újházy fröccs ('אויהאזי שפריצר'), עשוי עם 2 ד"ל יין ומיץ חמוצים מיוחד.
Macifröccs ('שפריצר דובוני'), עשוי יין אדום, סודה וסירופ פטל;
Krúdy-fröccs (שפיצר קרודי), עשוי עם 9 ד"ל של יין ו-1 ד"ל של מי סודה מוגזים.
וריאציות אחרות כוללות: șpriț de vară ("שפריצר קיץ") ברומניה (חלק אחד יין לבן ל-2 חלקים מים מוגזים), Brizganec או "Špricar" בסלובניה (יין והמים המינרלים הביתיים הפופולריים Radenska), שפיצר (špricer) בסרביה (יין לבן או רוזה, מעורבב עם מים מוגזים, חצי כוס מכל אחד). בקרואטיה, משקה פופולרי בשם gemišt מעורבב עם יין לבן ומים מוגזים לפי הטעם.
באזורים הצפון מזרחיים של איטליה, במיוחד ונציה והסביבה, משקה בשם שפריץ, הוא קוקטייל קליל, פופולרי מאוד. זוהי תערובת של יין לבן מבעבע (למשל, פרוסקו), מים מוגזים ואפרול או קמפרי. שפריצר באיטליה לא כל כך פופולרי ונקרא "שפריץ ביאנקו" (שפריץ לבן).