אלברט שפר
ביוגרפיה > שר החימוש

ב-1942 התרסק מטוסו של שר החימוש הגרמני פריץ טודט שנהרג בתאונה. היטלר מינה את שפר ליורשו של טודט בכל תפקידיו. חיבתו האישית של היטלר לשפר והערכתו ליכולותיו הארגוניות והטכניות, העמידו את שפר מעל לקנוניות ולריבים האישיים שליוו את צמרת המשטר הנאצי בכל הדרגים. שפר הועדף לתפקיד זה על פני אישים כהרמן גרינג, שחמדו לספח את סמכויותיו של טודט לתחומי אחריותם.
במסגרת אחריותו החדשה ניסה שפר להתאים את המשק הגרמני למצב המלחמה, ולייעלו למצב דומה למה שנעשה במדינות בעלות הברית. המשק הגרמני לקה בבעיות שחיתות וחוסר תיאום, חרף זאת שפר הצליח לגרום לריכוז כל הסמכויות הנוגעות לתעשייה לידיו, ולקיצוץ בבירוקרטיה הנאצית, וכך הצליח להכפיל פי ארבעה את ייצור החימוש בגרמניה. במהלך השנתיים וחצי הבאות, כשהייצור היה בשיאו, סבלה גרמניה מהפצצות אוויריות בלתי פוסקות, שהיו ממוקדות לעבר מרכזי אוכלוסייה ותעשיית החימוש.
בשנים שבהן חרבו הערים ומפעלי התעשייה של גרמניה בהפצצות בלתי פוסקות, מיקסם שפר את ייצור התחמושת, תוך ניצול מרבי של הטכנולוגיה, וכן יישום כח אדם של עובדי כפייה, ואיפשר פיתוחם של מטוסי סילון ושל טילים. שפר כבש לעצמו מקום חשוב בצמרת הנאצית, והיה לאחד האנשים החזקים ביותר ברייך באותן שנים.
מכשול גדול שעמד בדרכו היה המדיניות שמנעה מנשים גרמניות לעבוד בתעשייה, בניגוד מוצהר לנהוג במדינות בעלות הברית, שניצלו את מלוא כוח האדם שלהן, והעסיקו נשים במפעלי התעשייה בעת שהגברים היו בשדה הקרב. על מנת למלא חוסר זה הסתייע שפר במיליוני עובדי כפייה (גברים ונשים), שהובאו מהשטחים שנכבשו והועסקו בתנאים בלתי אנושיים. רק בינואר 1943 נעתר היטלר להפצרותיו והוציא צו המחייב כל אישה בגרמניה, בגיל 17–45, לעבוד בתעשיית החימוש.
לאחר קשר העשרים ביולי ב-1944, בו זממו קציני צבא להתנקש בחיי היטלר באמצעות פצצה, נמצא שמו של שפר ברשימת חברי ממשלתם העתידית, כפי הנראה - שלא בידיעתו. רק ההערה "במידת האפשר", שנרשמה בכתב יד ליד שמו של שפר, הצילה אותו מגורלם האיום של הקושרים. למרות זאת, לפי עדותו, זמם שפר עצמו בשלביה האחרונים של המלחמה להרוג את היטלר תוך שימוש בגז רעיל שיוחדר בארובת הבונקר בו הוא הסתגר, אך חזר בו מתוכניתו. רבים מתייחסים בספקנות לטענה זו ורואים בה ניסיון לחמוק מעונש מוות במשפטי נירנברג.
עד יומו האחרון ראה היטלר בשפר ידיד נאמן. עם זאת, אמונו התערער כאשר כתב שפר תזכיר שכותרתו "המלחמה אבודה". היטלר שאף להילחם עד הסוף המר, והוציא פקודה שנקראה "צו נירון". משמעות הצו הייתה הפיכת אירופה בכלל וגרמניה בפרט לאדמה חרוכה ולפיה בכל שטח אותו מפנים חיילי הוורמכט, כולל שטחים בגרמניה גופא, ייהרסו כל מפעלי התעשייה, התשתיות, החקלאות ואף האמנות. מטרתו הייתה להקשות על אפשרות של קיום אנושי בשטחים שיפונו. שפר ראה בפקודה זו אסון, ופעל לסיכולה.
בימיו האחרונים של היטלר בבונקר הפיקוד, בשעה שהתחולל הקרב על ברלין, כשההגעה לברלין הייתה כרוכה בסכנה והיציאה ממנה כמעט בלתי אפשרית, טרח שפר והגיע אל הבונקר של היטלר, והיה אחד האחרונים שפגשו את הרודן בעודו בחיים. שפר הביע באוזני היטלר את התנגדותו לפקודת האדמה החרוכה, אך הביע את הערכתו והערצתו לרודן. לדברי שפר, היטלר הגיע בשיחה זו לידי דמעות; בסופו של דבר הוא נפרד מידידו היטלר ויצא מברלין. היטלר החליט להדיר אותו מהקבינט החדש שיקום לאחר מותו, ושאת חבריו מינה בצוואתו הפוליטית שהוכתבה למזכירותיו בבונקר, טרם התאבדותו. אך שלא כאחרים שמהם סר חסדו, לא הורה על מעצרו או הוצאתו להורג. שפר נועד להיות מוחלף על ידי קארל אוטו סאור, שהיה הכפוף לו במשרדו.
שפר שימש עוד כמה ימים לאחר מותו של היטלר בתפקיד שר בממשלה הזמנית שהוקמה בפלנסבורג על ידי יורשו של היטלר, האדמירל קרל דניץ, ולאחר מכן נעצר והועמד לדין כפושע מלחמה.