stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלומה – צעירים לשם שינוי
פעילות העמותה > תוכניות ההתמחות > מן המחקר

במחקר שנערך על ידי המכון הישראלי לדמוקרטיה ותוצאותיו פורסמו בספטמבר 2020 נמצא כי:
15% מהסטודנטים אשר לקחו חלק בתוכנית ההתמחות המשיכו לעבוד במקום ההתמחות ובוגרי התכנית הרוויחו 5,000-20,0000 ש"ח יותר בשנה מבוגרי אקדמיה שלא לקחו חלק בתוכנית.
ארגונים חונכים -
הארגונים הלוקחים חלק בתוכנית מרוויחים מגוון תועלות, המרכזיות שבהן:
תוצרים מקצועיים, חשיפה לעתודות כוח אדם, מיתוג מעסיק, אחריות חברתית, הזדמנות לפיתוח עובדים על ידי שימוש במתודולוגיות למידה מתוך עשייה- learning by doing.
הערות שוליים

↑  חגית רוזנבאום, המטרה העלומה של אלומה, באתר ערוץ 7
↑  'גיוס בנות דתיות לצבא'
↑  Log In or Sign Up to View, www.facebook.com (באנגלית)
↑   יפעת סלע, התמחות מעלה את הסיכוי לתעסוקה, באתר TheMarker‏, 18 באוקטובר 2017
↑  אקדמיה משלבת התנסות, באתר המועצ, ‏2020-08-05
↑  השפעתן של התמחויות אקדמיות על תעסוקה ושכר, המכון הישראלי לדמוקרטיה
אינדיגו (חברת תעופה)

איירבוס A320neo של החברה
אינדיגו (באנגלית IndiGo) היא חברה לטיסות חסך פרטית הודית הממוקמת בגורגאון, ובסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה הבינלאומי אינדירה גנדי שבעיר ניו דלהי.
מאז שהחלה בפעילותה באוגוסט 2006, החברה מיצבה את עצמה כאחת מחברות התעופה המובילות בהודו, וזאת בזכות מודל של תפעול חסכוני ומחירים נמוכים. אינדיגו היא חברת התעופה הזולה הגדולה ביותר בהודו והיא חברת התעופה הגדולה ביותר במונחי נתח שוק, נכון לאוגוסט 2012. 
נכון למרץ 2012, אינדיגו היא חברת התעופה הרווחית היחידה בהודו.
אדיטיה ג'וש (Aditya Ghosh), עורך דין בעברו, הוא נשיא החברה מאז 2008, ומייחסים לו את ההצלחה של הגדלת החברה.
צי המטוסים

צי המטוסים של החברה נכון לינואר 2019:
| כלי טיס | בצי | בהזמנה | נוסעים> Y | נוסעים> סה"כ | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| איירבוס A320-200 | 132 | — | 180 | 180 |  |
| איירבוס A320neo | 58 | 228 | 180 | 180 |  |
| איירבוס A320neo | 58 | 228 | 186 | 186 |  |
| איירבוס A321neo | 1 | 149 | 222 | 222 |  |
| ATR 72-600 | 14 | 36 | 74 | 74 |  |
| סה"כ | 205 | 413 |  |  |  |
הערות שוליים

1 2  IndiGo largest LCC
↑  "IndiGo Contact Details." IndiGo. Retrieved on 6 March 2009.
↑  IndiGo topples Jet Group as No. 1 airline - The Times of India
↑  "IndiGo flies past Jet to become largest airline". נבדק ב-18 באוגוסט 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  IndiGo most profitable Indian airline
↑  IndiGo profit
↑  How IndiGo's Aditya Ghosh is the only airline boss still flying, Binoy Prabhakar, The Economic Times, published on 3 June 2012, accessed on 24 August 2012
↑  How India's youngest airline became the largest, rediff.com, published on 24 August 2012, accessed on 24 August 2012
↑  The high-flying lawyer: IndiGo's president Aditya Ghosh knack lies in connecting with employees, Business Today, published on 15 May 2011, accessed on 24 August 2012
↑  פרטי צי המטוסים של אינדיגו (חברת תעופה), באתר airfleets.net (באנגלית)
איי איזו

|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 מיקום:  האוקיינוס השקט 
 קואורדינטות:  34°20′00″N 139°40′00″E﻿ / ﻿34.333333333333°N 139.66666666667°E﻿ / 34.333333333333; 139.66666666667
 שטח:  301.39 קילומטר רבוע
 גובה מרבי:  854 מטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  יפן 
 אוכלוסייה:  24,960 (2007)
 על שם:  מחוז איזו 
 
 
איי איזו (ביפנית: 伊豆諸島), הידועים גם בשם ארכיפלג דה-פריז ובשם ארכיפלג איזו, היא קבוצה של איים וולקניים המשתרעים דרומית ומזרחית מחצי האי איזו, הונשו, יפן. על האיים 2 עיירות ו-6 כפרים, השייכים מבחינה אדמיניסטרטיבית למחוז טוקיו.
אף על פי שהם נקראים בדרך כלל "שבעת האיים של איזו" (ביפנית: 伊豆七島), ישנם למעשה יותר מ-12 איים, כאשר רק תשעה מהם מיושבים כיום.
במהלך תקופת אדו ותקופת מייג'י, חלק מאיי איזו, יחד עם האיים סאדו והוקאידו, שימשו כמושבות עונשין לנידונים שהוגלו מיפן.
גאוגרפיה

איי איזו משתרעים דרומית-מזרחית מחצי האי איזו, הונשו, יפן. 9 מהאיים מאוכלסים, עם אוכלוסייה כוללת של 24,645 נפש (נכון ל-2009). איי בונין, שגם הם חלק ממחוז טוקיו, שוכנים דרומית מאיי איזו.
גאוגרפיה > איים

| תמונה | שם אי | שטח (קמ"ר) | אוכלוסייה (נכון ל-2007) | גובה מרבי | קואורדינטאות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | איזו אושימה 伊豆大島 | 91.06 | 8472 | 764 | 34°44′N 139°24′E﻿ / ﻿34.733°N 139.400°E﻿ / 34.733; 139.400﻿ (Izu-Ōshima) |
|  | טו-שימה 利島 | 4.12 | 304 | 508 | 34°31′N 139°17′E﻿ / ﻿34.517°N 139.283°E﻿ / 34.517; 139.283﻿ (Toshima) |
|  | אודונה-שימה 鵜渡根島 | 0.4 | - | 210 | 34°28′21″N 139°17′38″E﻿ / ﻿34.47250°N 139.29389°E﻿ / 34.47250; 139.29389﻿ (Udoneshima) |
|  | ניי-ג'ימה (יחד עם האנשימה וג'ינאי-טו) 新島 | 23.87 | 2420 | 432 | 34°22′N 139°16′E﻿ / ﻿34.367°N 139.267°E﻿ / 34.367; 139.267﻿ (Nii-jima) |
|  | שיקין-ג'ימה 式根島 | 3.9 | 600 | 109 | 34°19.5′N 139°13′E﻿ / ﻿34.3250°N 139.217°E﻿ / 34.3250; 139.217﻿ (Shikine-jima) |
|  | קוג'ו-ג'ימה 神津島 | 18.48 | 1914 | 574 | 34°13′N 139°9′E﻿ / ﻿34.217°N 139.150°E﻿ / 34.217; 139.150﻿ (Kōzu-shima) |
|  | מייאקה-ג'ימה 三宅島 | 55.44 | 2382 | 815 | 34°5′N 139°32′E﻿ / ﻿34.083°N 139.533°E﻿ / 34.083; 139.533﻿ (Miyake-jima) |
|  | אונוהארה-ג'ימה 大野原島 | 0.2 | - | 114 | 34°02′53″N 139°23′02″E﻿ / ﻿34.04806°N 139.38389°E﻿ / 34.04806; 139.38389﻿ (Ohnohara-jima) |
|  | מיקורה-ג'ימה 御蔵島 | 20.58 | 313 | 851 | 33°52.5′N 139°36′E﻿ / ﻿33.8750°N 139.600°E﻿ / 33.8750; 139.600﻿ (Mikura-jima) |
|  | אינמבה-ג'ימה 藺灘波島 | 0.005 | - | 74 | 33°38′53″N 139°18′08″E﻿ / ﻿33.64806°N 139.30222°E﻿ / 33.64806; 139.30222﻿ (Inamba-jima) |
|  | האצ'יג'ו-ג'ימה 八丈島 | 62.52 | 8363 | 854 | 33°7′N 139°47′E﻿ / ﻿33.117°N 139.783°E﻿ / 33.117; 139.783﻿ (Hachijō-jima) |
|  | האצ'יג'ו-קוג'ימה 八丈小島 | 3.08 | - | 616.8 | 33°7′31″N 139°41′18″E﻿ / ﻿33.12528°N 139.68833°E﻿ / 33.12528; 139.68833﻿ (Hachijō-kojima) |
|  | אאוגאשימה 青ヶ島 | 8.75 | 192 | 423 | 32°27′29″N 139°46′04″E﻿ / ﻿32.45806°N 139.76778°E﻿ / 32.45806; 139.76778﻿ (Aogashima) |
|  | ביונז רוקס (יחד עם מיוג'ין-שו) ベヨネース列岩 | 0.01 | - | 9.9 | 31°53′14″N 139°55′03″E﻿ / ﻿31.88722°N 139.91750°E﻿ / 31.88722; 139.91750﻿ (Bayonnaise Rocks) |
|  | סומיסו-טו 須美寿島 | 0.03 | - | 136 | 31°26′13″N 140°02′49″E﻿ / ﻿31.43694°N 140.04694°E﻿ / 31.43694; 140.04694﻿ (Sumisu-jima) |
|  | טורי-שימה 鳥島 | 4.79 | - | 394 | 30°28′48″N 140°18′22″E﻿ / ﻿30.48000°N 140.30611°E﻿ / 30.48000; 140.30611﻿ (Torishima) |
|  | סופו-איווה 孀婦岩 | 0.0037 | - | 99 | 29°47′39″N 140°20′31″E﻿ / ﻿29.79417°N 140.34194°E﻿ / 29.79417; 140.34194﻿ (Sōfugan) |
חלוקה מנהלית

על איי איזו, נמצאים 2 עיירות ו-6 כפרים, שמחולקות ב-3 תת-פריפקטורות (אושימה, מייאקה והאצ'יג'ו) של מחוז טוקיו.
כל האיים נמצאים בשטח פארק הלאומי פוג'י-האקונה-איזו (אנ').‏ ארבעת האיים הדרומיים ביותר אינם מנוהלים בשום תת-פריפקטורה, ומהוים שטחים גליליים שאינם מאוגדים. האי טורי-שימה אינו מיושב, אך נחשב כאזור צפרות חשוב.
דמוגרפיה

אף על פי שאוכלוסיית האיים יורדת בהדרגה, הירידה אינה חדה כמו באיים יפניים מבודדים אחרים. השפה המדוברת באיים היא שפת ההאצ'יג'ו (אנ').
| שנה | איי איזו | איים מבודדים ביפן | סך הכל ביפן |
| --- | --- | --- | --- |
| 1960 | 38,707 | 923,062 | 94,301,623 |
| 1970 | 32,539 | 736,712 | 104,665,171 |
| 1980 | 31,902 | 630,536 | 117,060,396 |
| 1990 | 30,032 | 546,505 | 123,611,167 |
| 2000 | 28,756 | 472,312 | 126,925,843 |
| 2005 | 26,242 | 422,712 | 127,767,994 |
תשתיות

הענפים העיקריים באיים הם דיג, חקלאות ותיירות. בין הפעילויות התיירותיות הפופולריות באיים, שחייה, צלילה, גלישה, דיג, צפרות וטיולים.
התנועה בין האיים, באמצעות אוניות נוסעים, סנפיריות ומטוסים, נתמכת בנמלים ושדות תעופה שנמצאים באיים המיושבים. לאיים הקטנים ניתן להגיע באמצעות מסוק.
באיים 5 שדות תעופה, 15 נמלים ו-19 נמלי דיג. אורכה של טיסה במטוס מטוקיו כ-30 דקות. אולם בעוד שנסיעה באונייה אורכת כ-7–10 שעות נסיעה בסנפירית אורכת בדרך כלל כשעתיים.
באיים כ-215 קילומטרים (134 מיל) של כבישים סלולים.
עד ל-1953, לא זרם חשמל כלל באיים המיושבים. ב-1962, החשמל זרם בכ-98% מהשטח של האיים המיושביים.
גאולוגיה

האיים נמצא בחלק הצפוני של קשת האיים איזו-בונין-מריאנה (אנ'), הונשו.
פעילות הרי הגעש באיים היא דבר שכיח. ב-1953, 31 בני אדם נהרגו כאשר ספינת המחקר Kaiyō Maru no 5 הושמדה בהמהלך ההתפרצות הגעשית של מיוג'ין-שו. פעילות געשית, כולל שחרור גזים מזיקים, אילצה לפנות את האי מיאקה-ג'ימה ב-2000. עם זאת, התושבים הורשו לחזור לאי בפברואר 2005, אך הם חויבו לשאת מסכות גז במקרה של פעילות געשית עתידית.
בשביל להתמודד עם סוגים שונים של אסונות טבע באזור, כולל צונאמי, סופות, שיטפונות והתפרצות געשית, ממשלת מטרופלין טוקיו פיתחה אמצעי מניעה ובטיחות, כולל מפות סכנה והנחיות פינוי, מכשירי קשר, כרזות, ומערך תחבורה לצורכי חירום.
אקולוגיה

איי איזו נוצרו לפני מספר מיליוני שנים, ללא קשר קודם ליפן. בניגוד לאיי האוקיינוס השקט, כגון הוואי ואיי גלאפגוס, איי איזו נמצאו קרוב ליפן. באיים נמצאים מינים רבים, שנמצאו גם מעבר לים, או באיים הסמוכים לאיי איזו. באזור מבוצעים מחקרים אקולוגיים ואבולוציוניים.
בכל האיים, ניתן למצוא פעמוניות, חלזונות Euhadra (אנ') ויערונים.
לקריאה נוספת

Teikoku's Complete Atlas of Japan, Teikoku-Shoin Co., Ltd. Tokyo 1990, ISBN 4-8071-0004-1
ביאורים

↑  האי היה מיושב במהלך תקופת מייג'י
↑  האי לא מיושב מאז 1969 (בזמנו אוכלוסייה של 31, עם שיא של 513)
↑  האי טורי-שימה, הגדול ביותר באיים הלא מיושבים, היה מיושב עד ל-1902 עם אוכלוסייה של כ-150 איש, אז נהרגו כולם על ידי התפרצות געשית. מאז, האי לא מיושב.
הערות שוליים

↑  After Dutch explorer Maarten Gerritsz Vries, the first European to describe them in 1643. See "Izu Shotō" in Louis Frédéric, Japan Encyclopedia (Belknap, 2002), p. 412.
↑  Nussbaum, Louis-Frédéric. (2005). "Izu Shotō," (אורכב 21.10.2016 בארכיון Wayback Machine) Japan Encyclopedia, p. 412.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Gotoh, H.; Maeno, Y.; Takezawa, T.; Murata, T.; Takahashi, N. (2010). "Infrastructure maintenance and disaster prevention measures on isolated Islands: the case of the Izu Islands near tokyo".  In Favro, S.; Brebbia, C. A. (eds.). Island Sustainability. WIT transactions on ecology and the environment (Vol. 130). WIT Press. ISBN 978-1-84564-434-5. ארכיון מ-2017-03-15. נבדק ב-2021-07-25.
1 2  Kuriyama, Takeo; Brandley, Matthew C.; Katayama, Akira; Mori, Akira; Honda, Masanao; Hasegawa, Masami (2011). "A time-calibrated phylogenetic approach to assessing the phylogeography, colonization history and phenotypic evolution of snakes in the Japanese Izu Islands" (PDF). J. Biogeogr. 38: 259–271. doi:10.1111/j.1365-2699.2010.02403.x. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2012-04-26. נבדק ב-2021-07-25.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529255705171  LCCN: sh85069155  NDL: 00630014  NKC: ge1140127  VIAF: 252386851   WorldCat (עם VIAF): 252386851 
שדה תעופה אושימה (אנ')
אור מלצר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1988 (בת 36 בערך)
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  שחייה
 תת-ענף:  סגנון גב
 מועדון:  הוד השרון בית ברל
 
אור מלצר (נולדה בשנת 1988) היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל במשחי הגב ושיאנית ישראל במשחה ל-50 מטר גב.
ביוגרפיה

מלצר התאמנה בקבוצת הפועל הוד השרון בית ברל.
ביוגרפיה > 2001

באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 2001 קבעה מלצר במשחה ל-50 מטר גב שיא ישראלי חדש לגילאי 13 של 31.13 שניות (הנוכחי 2015).
ב"אליפות המילניום" (בריכת 25 מטר) שנערכה בקריית ביאליק בסוף דצמבר אותה שנה היא קבעה במשחה ל-200 מטר גב שיא ישראלי חדש לגילאי 13 של 2:22.98 דקות.
ביוגרפיה > 2002

בתחרות "גביע חיפה" שנערכה בבריכת הטכניון בחיפה במאי 2002 קבעה מלצר במשחה ל-50 מטר גב שיא ישראלי חדש לגילאי 14 של 30.68 שניות.
ביוגרפיה > 2002 > אלופת ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש לגילאי 14–18 של 1:04.40 דקות, לפני עדי כהן ממכבי אשדוד (1:05.42 דקות) ודנית קמה (1:06.90 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 30.53 שניות, אחרי אניה גוסטומלסקי ממכבי חיפה (29.98 שניות) ולפני עדי כהן (30.62 שניות), בשלב המוקדמות היא קבעה שיא ישראלי חדש לגילאי 14 של 30.24 שניות.
ב"אליפות המילניום" (בריכת 25 מטר) שנערכה בקריית ביאליק בסוף דצמבר אותה שנה זכתה מלצר במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש לגילאי 14 של 1:03.57 דקות, שיפור של 4 עשיריות השנייה לשיאה הקודם. שנקבע באליפות החורף בחודש מרץ השנה בגבעת חיים, לפני ענבל לבבי מהפועל עמק חפר (1:04.66 דקות) ודנית קמה (1:05.03 דקות).
ביוגרפיה > 2003 > שיאנית ישראל

באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בגלאזגו, סקוטלנד ב-2 באוגוסט 2003 סיימה מלצר במקום רביעי במשחה ל-50 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 29.81 שניות, 5 מאיות השנייה ממדליית ארד (שיאי גילאי 15 - 18, הנוכחי 2015). כבר בשלב חצי הגמר היא עלתה ראשונה לשלב הגמר לאחר שקבעה שיא ישראלי חדש של 29.88 שניות, שיפור לשיא בן השנה של אניה גוסטומלסקי (29.98 שניות). שיא זה החזיק מעמד כשנתיים ונישבר על ידי גוסטומלסקי (29.79 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום 12 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:05.46 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 1:04.58 דקות ועלתה מהמקום החמישי. שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 2003 היא זכתה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 30.32 שניות, לפני עדי כהן (30.43 שניות) ודנית קמה (31.43 שניות) ובמשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:04.78 דקות, לפני כהן וורד בורוכובסקי שקבעו שיא אישי חדש של 1:05.13 דקות, שתיהן ממכבי אשדוד.
ביוגרפיה > 2004

באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בליסבון, פורטוגל באמצע יולי 2004 סיימה מלצר במקום עשירי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 30.64 שניות, בשלב המוקדמות היא עלתה מהמקום השישי לאחר שקבעה תוצאה של 30.51 שניות ובמקום 13 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:06.00 דקות. שבועיים לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף יולי היא זכתה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 30.65 שניות, לפני עדי כהן (30.91 שניות) וסיגל סימסולו (31.13 שניות) ובמשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:04.67 דקות, לפני כהן (1:05.34 דקות) וסימסולו (1:05.49 דקות).
ב"אליפות המילניום" (בריכת 25 מטר) שנערכה בקריית ביאליק בסוף דצמבר אותה שנה זכתה מלצר במדליית כסף במשחה ל-50 מטר גב בשיא אישי חדש של 29.47 שניות, אחרי גוסטומלסקי (28.77 שניות) ולפני דנית קמה (30.55 שניות) ובמשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:03.54 דקות, אחרי גוסטומלסקי (1:01.99 דקות) ולפני קמה (1:04.80 דקות).
ביוגרפיה > 2005

במסגרת סבב הגביע העולמי (בריכת 25 מטר), בתחרות שנערכה בברלין, גרמניה בינואר 2005 סיימה מלצר במקום שביעי במשחה ל-50 מטר גב בשיא אישי חדש של 29.26 שניות ובמקום 15 במשחה ל-100 מטר גב בשיא אישי חדש של 1:03.06 דקות. באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בקריית ביאליק במרץ אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 29.54 שניות, אחרי גוסטומלסקי (28.98 שניות) ולפני דקל שחף (30.29 שניות) ובמשחה ל-100 מטר גב בשיא אישי חדש של 1:02.68 דקות, אחרי גוסטומסלקי (59.22 שניות) ולפני קמה (1:04.47 דקות).
הערות שוליים

↑  שחייה, תחרות המילניום: הצעירים שוברים שיאים, באתר ynet, 27 בדצמבר 2001
↑  אורי שטיפט, שני שיאים ישראלים חדשים באליפות ישראל, באתר ONE, ‏7 באוגוסט 2002
↑  שחייה: שיא ישראלי לאור מלצר ב-50 מטר גב, באתר הארץ, 3 באוגוסט 2003
אלכסנדר טרסקי

אין תמונה חופשית
אלכסנדר טרסקי (אולק); 10 בנובמבר 1921 - 17 בנובמבר 1997), היה מנצח תזמורת, מקהלה ופסנתרן.
קורותיו

נולד בשם אלכסנדר טבקסבלאט (Tabaksblatt) לאליהו וברטה בלודז' שבפולין.
בשנת 1939, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה וכיבוש פולין, הוא ברח מזרחה לברית המועצות. למד בקונסרבטוריון במינסק. שם ניצח לראשונה באופרה המקומית ובתזמורת הפילהרמונית. בהמשך, בעקבות פלישת הנאצים לברית המועצות פונה לטשקנט, שם עבד כמנצח בבית האופרה. בתום מלחמת העולם השנייה הוא שב ללודז' במסגרת הרפטריאציה. בשנים 1946–1948 למד ניצוח בקונסרבטוריון המקומי אצל פרופסור קז'ימייז' וילקומירסקי. מ-1948 שימש ככנר ראשי בתזמורת הפילהרמונית של לודז' ובשנת 1950 מונה למנצח. באותה שנה מונה למנהל המוזיקלי של המקהלה והתזמורת של תחנת הרדיו המקומית. בשנת 1952 התמנה למנצח של האופרה הלאומית בוורשה.
בשנת 1957 עלה לישראל.
הוא שימש כמנצח האופרה הישראלית בתל אביב וניצח גם על תזמורת הבידור של קול ישראל (בתחילת שנות ה-60). כמו כן, ניצח גם על תזמורת חברת התקליטים הד ארצי. בשנותיו האחרונות הוא שימש כמנצח מקהלת בית וילנה.
אלכסנדר טרסקי נפטר ב-1997, בגיל 76, ונקבר בבית הקברות הישן בהרצליה.
אימפקט פקטור

אִימְפַּקְט פַקְטוֹר (Impact Factor או גורם ההשפעה) הוא מדד להערכת מידת החשיבות של כתבי עת מדעיים, על בסיס מספר הציטוטים של מאמר. ככל שגורם ההשפעה גבוה יותר כך עולה יוקרת כתב העת. למדד יש גם השפעה על ההערכה האקדמית של חוקרים: חוקר המפרסם בכתב עת בעל גורם השפעה גבוה יותר, יקבל יותר הזדמנויות בקריירה שלו. כמו כן משמש המדד ספרנים לקבלת החלטות בכל הקשור לרכש של כתבי עת.
חישוב המדד

המדד מחושב מדי שנה מאז 1960 על ידי המכון למידע מדעי (ISI), שמפרסם את התוצאות ב"Journal Citation Reports" (‏JCR) בשתי מהדורות (מהדורת מדע ומדעי החברה). המדד נסמך על שני בסיסי נתונים, "Social Sciences Citation Index" (עבור מדעי החברה) ו"Science Citation Index" (עבור רפואה, הנדסה ומדעי הטבע). שני המאגרים, הידועים גם בשם Web of Science, מכסים למעלה מ-33,000 כתבי עת מכ-60 מדינות.
הדירוג מחושב על פני תקופה של שלוש שנים. כמו כן הוא מחושב ביחס למספר הכולל של המאמרים שפורסמו בכתב העת. לדוגמה, האימפקט פקטור לשנת 2003 לכתב עת X יחושב כך:
A הוא מספר הפעמים שמאמרים שפורסמו בכתב העת בשנים 2001–2002 צוטטו בכתבי עת הכלולים באינדקס 2003.
B הוא מספר המאמרים "בני ציטוט" ("citable items", כלומר מאמרים, ביקורות או הערות) הכולל שפורסמו בכתב העת בשנים 2001–2002.
האימפקט פקטור של כתב העת לשנת 2003 יהיה  {\frac {A}{B}}.
המדד הוא תלוי-תחום, ואינו אבסולוטי. לדוגמה, אחוז הציטוטים בשנתיים הראשונות לקיומו של מאמר ביחס לסך הציטוטים שיקבל המאמר במהלך חייו נע בין 1-3 אחוזים במתמטיקה ופיזיקה ל-5-8 במדעים הביולוגיים. משום כך הוא משמש בעיקר בתחום מדעי הטבע והרפואה. עיתונים רפואיים מקבלים לרוב ערכים גבוהים במיוחד. כך למשל, מתגאה ה-New England Journal of Medicine באימפקט פקטור של 52, בעוד שמספר כתבי עת המתמחים בתחומים מסוימים מקבלים מדד נמוך מ-5.
שלושת כתבי העת, Nature ,Science ו-cell נחשבים ליוקרתיים. בשנת 2011 האימפקט פקטור של Nature היה 52,
של Science היה 49 ושל cell היה 32.
ביקורת

מבקרי המדד, בהם ד"ר יוג'ין גארפילד ממציא המדד, טוענים כי נעשה בו שימוש לא נכון ולעיתים גם מניפולטיבי. בין היתר נטען שחלון הזמן עליו מבוסס המדד הוא קצר מדי ותלוי תחום - במיוחד במחקר חלוצי, שהחשיבות שלו עשויה להתברר רק לאחר מספר שנים. חברת תומסון רויטרס, הבעלים הנוכחיים של המכון המפרסם את המדד, קראה לקהילה האקדמית בין היתר שלא להשתמש במדד לשם הערכת איכות חוקרים, וכן שלא להשוות בין כתבי עת שלא מאותה קטגוריה. בנוסף, מחקרים אחדים טענו שכתבי עת המפרסמים מאמרים בגישה פתוחה, זוכים לציטוטים בשיעור גבוה יותר. במקביל לביקורות נוצרו מדדים חדשים למטרות שונות כגון: h-index, מדד ה–SRI, ומדדים נוספים שנועדו להערכת כתבי עת כגון Eigenfactor.‏
ביקורת > ציטוט בכפייה

אחד הביטויים של מניפולציות במדדים מבוססי ציטוטים הוא ציטוט בכפייה: הוא מתרחש כאשר עורכים של כתבי עת אקדמיים מאלצים מחברי כתבי יד להוסיף ציטוטים לכתב העת המפרסם, או למאמרים שפרסם העורך, למרות שאין הם תורמים לכתב היד. בסוף 2019, הודיעה ההוצאה לאור אלסוויר שהיא חוקרת מאות מקרים של ציטוט בכפייה. בתחילת 2020, כתב העת nature פרסם מקרה שבו עורך אילץ מחברים להוסיף עשרות ציטוטים למאמרים שלו, במשך שנים רבות. העובדה שמחברים רבים כל-כך שיתפו פעולה עם העורך, במשך זמן רב כל-כך, זעזעה את הקהילה האקדמית.
ראו גם

PageRank
ביבליומטריקה
הערכת מקורות
דירוג כתבי העת Scimago
הערות שוליים

↑  Web of Knowledge Real Facts Quality and Quantity
↑  Erjen van Nierop (2009). "Why do statistics journals have low impact factors?". Statistica Neerlandica. 63 (1): 52–62. doi:10.1111/j.1467-9574.2008.00408.x.
↑  The History and Meaning of the Journal Impact Factor
↑  אלמוג, תמר ואלמוג, עוז, אובססיית המדידה - משבר הדירוגים, כל שקרי האקדמיה : מה התקלקל במודל האוניברסיטאי ומה יחליף אותו, ידיעות ספרים, 2020, עמ' 245-270, מסת"ב 978-965-564-948-2
↑  Preserving the Integrity of The Journal Impact Factor Guidelines from the Scientific business of Thomson Reuters
↑  פנל בנושא מדדים להערכת כתבי עת בהשתתפות נציגים מ- Thomson Reuters, Eigenfactor, MESUR
↑  Comparing the Impact of Open Access (OA) vs. Non-OA Articles in the Same Journals
↑  יפה אהרוני, מדדים חדשים למצוינות מדעית ולהערכת כתבי עת בלוג הספריות של אוניברסיטת תל אביב
↑  Dalmeet Singh Chawla, Elsevier investigates hundreds of peer reviewers for manipulating citations, Nature 573, 2019-09-10, עמ' 174 doi: 10.1038/d41586-019-02639-9
↑  Richard Van Noorden, Highly cited researcher banned from journal board for citation abuse, Nature, 2020-02-06 doi: 10.1038/d41586-020-00335-7
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph262218
אלימון

| אלימון |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: עפרוניים
סוג:: אלימון
מין:: אלימון
שם מדעי
 Alaemon alaudipes ‏דפונטיין, 1789
תחום תפוצה


ביצי אלימון מהתת מין A. a. alaudipes, אוסף מוזיאון טולוז
אלימון (שם מדעי: Alaemon alaudipes) הוא מין של עוף ממשפחת העפרוניים. האלמון שמזכיר דוכיפת בניגוד בין השחור ללבן המתבלט בחלקן האחורי של כנפיו תוך כדי מעופו ובמקורו הארוך והכפוף כלפי מטה. קשה להבחין באלמון שעומד כקפוא במקומו.
גודל ומשקל

משקל האלמון 36–46 גרם אורך גופו 24-21.5 סנטימטרים ואורך כנפו 11.3-13.5 ס"מ
תפוצה

אזור התפוצה של האלמון מתחיל בצפון-מערב הודו ונגמר בצפון-מערב אפריקה. בתחום הזה תוארו 4 תת-מינים.
בארץ ישראל האלמון יציב נדיר למדי, בעיקר בחולות הנגב המערבי אך גם בחולות עמק הערבה. בחולות צפון סיני הוא שכיח ונפוץ הרבה יותר.
הערות שוליים

↑  אלימון באתר הרשימה האדומה של IUCN
אלכסנדר יגורוב

| --- | --- |

יגורוב בשנת 1930
 לידה:  25 באוקטובר 1883 בוזולוק, מחוז סמרה
 הוצאה להורג:  23 בפברואר 1939 (בגיל 55) מוסקבה
 מקום קבורה:  בית הקברות דונסקויה החדש 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 השכלה:  école militaire de Kazan 
 בן או בת זוג:  Galina Egorova 
 השתייכות:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות
 תקופת הפעילות:  1901–1938 (כ־37 שנים)
 דרגה:  מרשל ברית המועצות
 תפקידים בשירות
 מפקד בצבא אדום
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה מלחמת האזרחים ברוסיה
 עיטורים
 פעמיים עיטור הדגל האדום, עיטור סטניסלב הקדוש דרגה 3–4,[דרושה הבהרה] עיטור הדגל האדום של גאורגיה ואזרבייג'ן
 
אלכסנדר יגורוב (ברוסית: Александр Ильич Егоров‏; 25 באוקטובר 1883 – 23 בפברואר 1939) קצין בצבא האימפריה הרוסית, מרשל ברית המועצות מראשי הצבא האדום במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה ואחריה.
אלכסנדר יגורוב נולד למשפחת פקיד בעיר בוזולוק במחוז סמרה של היום. לאחר סיום גימנזיה הוא התנדב לצבא. בשנת 1905 יגורוב סיים בית הספר לקצינים בקאזאן. במהלך מהפכת 1905 השתתף בפעולות שיטור בקווקז.
בהיותו קצין בשרות סדיר יגורוב השתתף בכל מהלך מלחמת העולם הראשונה ונפצע 5 פעמים. לקראת סיום המלחמה הגיע לדרגת לויטננט קולונל. לאחר מהפכת פברואר יגורוב הצטרף למפלגה הסוציאל-רבולוציונרית. במאי 1917 יגורוב נעצר עקב פעילות מהפכנית.
שרות בצבא האדום

מדצמבר 1917 יגורוב היה פעיל בצבא האדום. הוא השתתף בקרבות הגנה סביב צריצין וסמרה לצד יוסיף סטלין. במהלך שנת 1919 הוא מונה למפקד החזית הדרומית ופיקד על המתקפה נגד צבא המתנדבים שהתקדם לכיוון מוסקבה. לאחר סיום הלחימה בגזרה זו יגורוב הועבר לחזית המערבית נגד פולין. ב-2 התפקידים יוסיף סטלין היה צמוד ליגורוב.
לאחר סיום המלחמה יגורוב מונה למפקד פיקוד צבאי קייב (בשנים 1924–1925) ופיקוד צבאי הבלארוסי (1927–1931). בשנת 1931 יגורוב הועבר למוסקבה ומונה לראש המטה הכללי הסובייטי. יגורוב כיהן תפקיד זה עד לשנת 1937. בשנת 1935 הוענקה לו דרגת מרשל ברית המועצות לצד עוד 4 מפקדים בכירים.
בתקופת הטיהורים הגדולים יגורוב הורד מתפקידו. בהתאם להחלטת הפוליטביורו הוא הועבר לתקופת ניסיון לתפקיד מפקד פיקוד הקווקז. בהחלטה צוין שבהיותו ראש המטה הכללי במטה הכללי פעלו מרגלים של פולין, גרמניה ואיטליה. בינואר 1938 יוסיף סטלין עצמו ציין שיגורוב היה קצין בצבא הצאר ומכל המרשלים היו לו הכי פחות סיבות למינוי הגבוה.
ב-27 במרץ 1938 יגורוב נעצר. הוא הואשם בריגול ופעילות נגד השלטון. ב-23 בפברואר 1939 יגורוב הוצא להורג ללא משפט. ב-14 במרץ 1956 הוא טוהר מכל אשמה.
אלימור זילברמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 באוקטובר 1960 (בת 63) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  עיתונאית
 
אלימור זילברמן (נולדה ב-23 באוקטובר 1960) היא עיתונאית, עורכת אופנה ואשת טלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה

זילברמן נולדה וגדלה בתל אביב. שירתה בגלי צה"ל.
הייתה הסולנית של להקת "ליפסטיק" שפעלה בשנים 1981–1983, וכן של להקת "מאדאם אי". בשנים 1989–1990 הייתה חברה בהרכב "למה פיל?" שהקים יוסי אלפנט.
זילברמן ייסדה את מדור האופנה בעיתון "תל אביב", ובהמשך כתבה וערכה מדורי אופנה בעיתונים "העיר" ו"חדשות".
ב-1991 עיצבה תלבושות עבור המופע "חידת הספינקס" של להקת בת שבע.
ב-1997 החלה להגיש פינת אופנה בתוכנית הבוקר "קפה טלעד", במשך כשנתיים, בזכיינית ערוץ 2 טלעד.
ב-1999 הנחתה זילברמן לצד הילה אלפרט את התוכנית "נשים קטנות" בערוץ 2, והשתתפה בתוכית "שלישי וחצי עם עינת ארליך" בתור חברת פאנל.
ב-2003 היא החליפה את ליאת תימור בהנחיית תוכנית העיצוב "עבודת בית" בזכיינית ערוץ 2 שידורי קשת, אותה הנחתה עד 2005, למשך 2 עונות.
בשנים 2005 עד 2008, שימשה כשופטת בשלוש העונות של תוכנית המציאות "הדוגמניות" בערוץ 10.
ב-2007 השתתפה כחברת פאנל קבועה בתוכנית "המצעד" בערוץ HOT בידור ישראלי.
חיים אישיים

זילברמן היא אמא לשתי בנות משני אבות שונים, בת אחת מהזמר רפי פרסקי ובת אחת מבן זוגה הנוכחי.