stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פולמוס רמח"ל
השפעת הרמח"ל והיחס אליו בדורות הבאים

חיים נחמן ביאליק כתב במסתו 'הבחור מפדובה' כי רמח"ל הוא אביהן של שלוש אסכולות חדשות ביהדות שהתפתחו קצת אחרי מותו – החסידות, ההשכלה, ותנועת המוסר. כך כתב גם הרב הנזיר בספרו קול הנבואה והוסיף כי "גם תנועת תחית הקודש למרן הרב זצ"ל נוקטת בשיטת רמח"ל".
השפעת הרמח"ל והיחס אליו בדורות הבאים > בקבלה

ככלל, כתבי רמח"ל נחשבים כיום מיסודות הקבלה, וכמעט כל המקובלים שבאו אחריו הושפעו מכתביו. עם זאת, בשל הפולמוס, היו גם מקובלים שהסתייגו משיטתו או התנגדו לה, הרב שלמה אלישיב ('בעל הלשם') ביקר בחריפות את כתבי רמח"ל ואת תרגום המושגים הקבליים למושגים ארציים, עניין יסודי המצוי במרכז משנתו של רמח"ל. הרב אלישיב תוקף גם את המקובלים שהעמיקו בדבריו 'יותר ממה שכיוון הוא' ומוסיף כי 'הגם שכוונתם רצויה אבל מעשיהם בזה אינם רצויים כל כך'. לדעת גארב התקפתו של הרב אלישיב מכוונת לרבי נפתלי הרץ הלוי שחיבוריו 'אמרי שפר' ו'ברית עולם' הושפעו מכתבי הקבלה של רמח"ל. ארז פלג טוען שדבריו של בעל הלשם כוונו נגד הרבנים יצחק אייזיק חבר ואריה לייב ליפקין שלדעתו העמיסו בדברי רמח"ל משמעויות לא נכונות.
אחרון המסתייגים משיטת רמח"ל הוא הרב יעקב משה הלל, בזה הוא ממשיך את דרכם של המקובלים הספרדים מהדורות הקודמים שדגלו בקבלת רבי חיים ויטאל והרש"ש תוך דחיית מסורות קבליות אשכנזיות.
השפעת הרמח"ל והיחס אליו בדורות הבאים > בתנועת החסידות

רבי יעקב יוסף מאוסטראה העיד ששמע מהמגיד ממזריטש "שאמר על המחבר הזה שאין דורו היו כדאי להבין צדקתו ופרישותו ולכן רבים מבני עמינו מגודל חסרון דעתם דברו על צדיק עתק אשר לא כדת".
תשבי מצא הקבלה בכמה פרטים בין תורת החסידות לבין תורתו של רמח"ל, ומכיוון שכתבי רמח"ל נפוצו בערש החסידות בתקופת צמיחתה, אין להניח ששאבו ממקורות משותפים אלא יש לראות ברעיונות אלו את עקבות רמח"ל בתורת החסידות, תשבי מוסיף כי אין לדעת בוודאות מה מידת השפעתו של רמח"ל על החסידות, אך לדעתו ברור ש'הליכות מיסטיות חשובות' עברו לתורת החסידות ממשנתו של רמח"ל ונעשו לאבני־שתייה במשנת החסידות וארחותיה.
עם זאת, כמה חסידויות ובהם חב"ד וקומרנה הסתייגו מרמח"ל ומחיבוריו.
גארב מציין כי תורת רמח"ל השפיעה גם על מוטיבים מרכזיים בתורת ברסלב.
השפעת הרמח"ל והיחס אליו בדורות הבאים > בתנועת ההשכלה

יחסה של תנועת ההשכלה לרמח"ל היה מורכב. מחד, ראתה בו תנועת ההשכלה את אבי הספרות והשירה העברית והעריצה את דמותו כמחזאי משורר, ומאידך, סלידתה של תנועת ההשכלה מהקבלה וממשיחיות בכלל יצרה רתיעה מדמותו של רמח"ל כמקובל.
בכובעו כמשורר זכה רמח"ל להערצה כאחד מגדולי המשוררים העבריים, כנראה מדברי הספדו של שי"ר על רנ"ק, שניהם מראשי תנועת חכמת ישראל, שי"ר כתב כי רנ"ק "ידע להפיח תשוקתו הרבה בלבות הנדברים אתו, לכל מדע ולשון [...] לא חדל ללמוד וללמד מדעים בכל עניין. כל מכיריו [...] השיגו תועלת בחברתו, לאלה פקח לב על כוח נשגב של שירי האשכנזים געטע ושיללער ועל היופי הרב בשירי העברים לוצאטו וּויזל, ולאחרים הראה נפלאות בחכמת השיעור והמדידה.
גם יוסף אלמנצי כותב כי "לחיי עולם לתהילה ולשם ולתפארת יעמדו בקרב הגוים שיריו הנחמדים וספריו המלאים מברכת ה' אשר אין להם יד ושם בחכמת הקבלה".
מאידך, מדמותו של רמח"ל כְמקובל ניכרת סלידה בקרב תנועת ההשכלה. אלמנצי כתב על כתבי רמח"ל בקבלה, שבזמנו היו גנוזים עדיין בכתב יד, שמוטב שלא ידפיסום כלל וכדאי להשאירם גנוזים "סתומים וחתומים עד עת קץ עם חמת זוחלי עפר יהיו מכתביו הרבים בעניינים הרמים והגבוהים בל יהיו לאבן נגף ולצור מכשול ולא ירעו ולא ישחיתו בבית ישראל". כך גם כתב בביקורתו על הספר "חוקר ומקובל": "מי יתן והיה טמון במעונות אריות או בהררי נמרים".
הביקורת על כתביו של רמח"ל בקבלה לא פסחה גם על רמח"ל עצמו ואלמנצי כתב כי "בגלל הדבר הזה [עיסוקו בקבלה] גבה לבו ורמו עיניו, עד כי מליו ברור ירמזון היותו משיח א־להי יעקב פודה את נפש עבדיו". גם משה פריישטאט במבואו לחוקר ומקובל כתב כי "החכמה הנשגבה" [תורת הקבלה] הייתה לרמח"ל למכשול; פריישטאט כורך את העיסוק בקבלה ואת משיחיותו של רמח"ל עם שבתאות ולטענתו גם השבתאות של שבתאי צבי ותלמידיו וגם המשיחיות של רמח"ל נבעו מעיסוק בזוהר ובקבלה. פריישטאט כותב כי "בימים ההם קם הנביא ומורה שקר שבתי צבי והנדחים אחריו, וידיחו רבים מאחינו בני ישראל ללכת אחרי צבי שבור ולהאמין שהוא גואלנו משיח צדקנו וישימו אל הזוהר פניהם ואל חכמת הקבלה שמו מפלטם, והעת ההיא כהתה גם את כוכבי נגהו של הרב רמח"ל".
השפעת הרמח"ל והיחס אליו בדורות הבאים > בבית מדרשו של הגאון מווילנה

הגאון מווילנה שאב מתורת רמח"ל ואמר עליו "שהוא ידע הנמשל של כתבי האר"י ז"ל", ואף שילם מחיר מופרז על הספר מסילת ישרים.
רבי יצחק מלצן, מחשובי ממשיכי ומנחילי תורת הגאון מווילנה, כותב ב'פתח דבר' שהקדים לספר דרך ה', שכשהשיג הגאון את כתבי רמח"ל לבש בגדי יום־טוב, הוא כותב עוד ששמע שכשראה הגאון את הספר מסילת ישרים אמר כי אילו היה מחבר הספר חי, היה הולך אליו ברגליו.
בקרב תלמידי הגר"א היו שני ענפים, האחד, הליטאי, שנוסד על ידי רבי חיים מוולוז'ין ותלמידיו, וממנו התפתחה תנועת המוסר, שאמנם התבססה על הספר מסילת ישרים, אך הביעה הסתייגות ממגידים.
בענף השני, הארצישראלי, שנוסד על ידי רבי מנחם מנדל משקלוב ופותח על ידי תלמידו רבי יצחק אייזיק חבר, דגלו ב'אקטביזים משיחי', קיבלו גם את כתביו הקבליים של רמח"ל, ציטטו מהם בהרחבה ואף כתבו עליהם פירושים.
לקריאה נוספת

ישעיהו זנה, אבני בנין, ספר השנה ליהודי אמריקה, תרצ"ה, עמ' 218–225
ישעיהו זנה, אבני בנין, ספר השנה ליהודי אמריקה, תרצ"ח, עמ' 154–162
שמעון גינצבורג, ר' משה חיים לוצאטו ובני־דורו, אֹסף אגרות ותעודות, תל אביב: מוסד ביאליק, תרצ"ז
יהונתן גארב, מקובל בלב הסערה, תל אביב: ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב, תשע"ד, עמ' 128–171
ביאורים

↑  הרב מורפורגו מתייחס לרכוּת גילו של רמח"ל, שהיה רק בן עשרים ושלוש בעת פרוץ הפולמוס.
↑  חצי גוף, ארמית, על פי דברי ספר הזוהר שכותב 'דכר בלא נוקבא פלג גופא אקרי' (זכר בלא נקבה, חצי גוף הוא נקרא), ובהקשר לכאן - ביקורת על רמח"ל שהיה עדיין רווק, ובזיקה גם לדברי התלמוד שקובע 'שרוי בלא אשה שרוי בלא תורה'.
↑  רמח"ל ותלמידיו טענו שנגלה לו מגיד בחו"ל, דבר שמקובלים רבים פקפקו בהיתכנותו מכיוון ש'אין השכינה שורה בחוץ־לארץ'.
↑  רמח"ל תרגם מספר שירי רועים איטלקיים ובהם, "הרועה הנאמן (אנ')" של ג'ובאני בטיסטה גואריני (אנ'), ו"חיי רועים" של קמואנס, והושפע מפיטרארקה.
↑  מליצה המבוססת על הפסוק 'מַה־זֶּה֙ הָיָ֣ה לְבֶן־קִ֔ישׁ' המחליפה את המילה קיש בכיס - ארנק בלשון חז"ל, הרומזת לכך שאביו של רמח"ל, יעקב, היה מעשירי פדובה.
↑  ביקורת על רמח"ל שחֶלף לשקוע בלימוד התורה סייע לאביו ולאחיו בעסק המשפחתי.
↑  פרפרזה על הפסוק 'ואחות לוטן תמנע', הרומזת לכך שרמח"ל למד, קרא וכתב לטינית.
↑  במקום אחר הוא כותב שעיכב כשנתיים.
↑  ישנן כמה השערות מיהו אותו שלום בן כל חוזה, ממכתבו של רמח"ל משתמע שמי שהסית את רבני ונציה נגד רמח"ל הוא יעקב בליליוס. גינצבורג משער שהכוונה לאדם בשם קאלימני ומאיר בניהו מוכיח שמדובר בשלמה זלמן מלבוב, מגדולי יריבי רמח"ל בוונציה.
עיצוב אינטראקציה

עיצוב אינטראקציה (באנגלית: Interaction design) הוא תחום העוסק בעיצוב הקשר בין אנשים למוצרים טכנולוגיים. וביצירת קשר בעל משמעות בין אנשים לבין המוצרים והשירותים שהם משתמשים בהם. באופן רחב יותר, עיצוב אינטראקציה הוא תחום העוסק בעיצוב של מפגש או דיאלוג, בין אדם לבין מערכת. עיצוב אינטראקציה מגדיר את התנהגות החפץ או המערכת, לאורך ציר הזמן וביחס להתנהגות המשתמשים.
התחום מכונה לעיתים "עיצוב אינטראקציה" - אולם כינוי זה אינו מדויק, שכן ב"עיצוב אינטראקציה" מושא העיצוב הוא האינטראקציה, כשם שבעיצוב מוצר מושא העיצוב הוא המוצר.
עיצוב אינטראקציה מניב מוצרים ושירותים אשר נוצרו מתוך מחשבה על אופן השימוש בהם, ועוצבו עם דגש על התנהגות ותצורה שתשרת את המשתמש, תוך התייחסות לערכים מגוונים: בנוסף לשימושיות, ערכים כמו משחקיות, ערך רגשי ומוחשיות, להם יש תפקיד מרכזי בעיצוב אינטראקציה.
עיצוב אינטראקציה דורש לרוב שילוב של ידע וכלים מכמה דיסציפלינות: עיצוב חזותי, עיצוב מוצר, פסיכולוגיה, אתנוגרפיה, אלקטרוניקה ומדעי המחשב. כך שייתכן שמעצבים אינטראקטיביים יהיו שילוב של כמה בעלי מקצוע ייעודיים הפועלים יחד לבניה של מערכת הנשענת על כל הדיסציפלינות הנ“ל.
היסטוריה

השם עיצוב אינטראקציה נטבע על ידי ביל ורפלנק וביל מוגרידג' באמצע שנות השמונים. מוגרידג' עיצב מחשב נייד במסגרת חברת IDEO. הוא מתאר את הרגע שקיבל לידיו את המחשב שעיצב, הדליק אותו, ושקע לתוך החוויה הדיגיטלית. הוא הבין שהעיצוב אינו נגמר במוצר הפיזי וטבע את הביטוי.
ב-1994 נפתחה תוכנית הלימודים הראשונה שהוגדרה בשם זה באוניברסיטת קרנגי מלון. ב-2001 הקימה גיליאן קרמפטון סמית את בית הספר הראשון שהוקדש לתחום זה - Interaction Design Institute Ivrea באיטליה.
תחומים דומים

עיצוב חוויית משתמש (User Experience Design) - ביטוי שנפוץ בתעשייה וקשור לעיצוב אינטראקציה, אך מדגיש היבטים של שימושיות וממוקד על פי רוב בממשקי מחשב.
עיצוב תעשייתי - שם דגש על עיצוב הצורה, החומר והשימוש במוצרים. עיצוב אינטראקציה מדגיש את ההיבט האינטראקטיבי של השימוש והתחומים משלימים זה את זה.
עיצוב ממשקים (User Interface Design) - שם דגש על עיצוב של ממשקי משתמש בתוכנות ובאפליקציות. ניתן לראות את ממשיק המחשב כתת-תחום של עיצוב אינטראקציה.
אינטראקציית אדם-מחשב (Human Computer Interaction) - תחום אקדמי שעוסק בחקר צורות אינטראקציה שונות. ישנן מספר תוכניות לימוד וכנסים בנושא.
הערות שוליים

↑  יונית רושו, 5 עקרונות לעיצוב אינטראקטיווי טוב, באתר הארץ, 9 בספטמבר 2012
↑  Bill Moggridge., Designing Interactions, www.designinginteractions.com
ערך זה הוא קצרמרבנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מצעד הפזמונים העברי השנתי (ה'תש"ל–ה'תשל"ט)

ערך זה עוסק במצעדי הפזמונים העבריים השנתיים שנערכו בין שנת ה'תש"ל ל-ה'תשל"ט.
רשימת המצעדים השנתיים בשנים ה'תש"ל–ה'תשל"ט > ה'תשל"ד-1974

למצעד השנתי של קול ישראל נכנסו שירים רבים שנכתבו בהשפעת מלחמת יום הכיפורים, כמו "היה לי חבר היה לי אח", "ללכת שבי אחרייך", "נפגשנו שוב", "אין לך מה לדאוג", מה חשוב היום"," וכמובן "לו יהי", שהגיע למקום השני. את המקום הראשון קטף השיר שייצג את ישראל באירוויזיון, ונשא אף הוא מסר פוליטי, "נתתי לה חיי" בביצוע כוורת. הלהקה הוציאה בשנה זו את אלבומה השני, "פוגי בפיתה", ונבחרה ללהקת השנה. אילנית ויגאל בשן היו זמרי השנה של קול ישראל. דירוג השירים:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1. "נתתי לה חיי" – כוורת (דני סנדרסון ואלון אולארצ'יק/דני סנדרסון)  2. "לו יהי" – הגשש החיוור ונעמי שמר (נעמי שמר)  3. "יו יה" – כוורת (דני סנדרסון ואלון אולארצ'יק/דני סנדרסון ויצחק קלפטר)  4. "נח" – מתי כספי ושוקולד מנטה מסטיק (יורם טהרלב/מתי כספי)  5. "אין לך מה לדאוג" – עוזי פוקס (תלמה אליגון/קובי אשרת)  6. "קפה אצל ברטה" – יגאל בשן (אהוד מנור/נתן כהן)  7. "בלדה על סוס עם כתם על המצח" – חוה אלברשטיין (יורם טהרלב/מתי כספי)  8. "היה לי חבר היה לי אח" – נתנאלה (יורם טהרלב/יאיר רוזנבלום)  9. "הבלדה על ארי ודרצ'י" – כוורת (דני סנדרסון)  10. "ירושלים האחרת" – יזהר כהן (יוסי גמזו/עמוס מלר)  11. "לקראת שבת" – יגאל בשן (אבי קורן/אבנר צדוק ונדב מדינה)  12. "שיר היונה" – נתנאלה (שמרית אור/מתי כספי) |  |  13. "מה חשוב היום" – אבי טולדנו (עוזי חיטמן/אבי טולדנו ואריה גור)  14. "ילדונת" – עוזי פוקס (תלמה אליגון/קובי אשרת)  15. "אגדת שלום שבזי" – שרה בדישי (אורי ברזילי/יהודה בדיחי)  16. "הבלדה על ברוך ג'מילי" – שלמה ארצי וגברת תפוח (שלמה ארצי/שלמה ארצי וגידי קורן)  17. "אף אחד לא קם" – הגשש החיוור (יוסי בנאי/יצחק גרציאני)  18. "בשל תפוח" – שלמה ארצי וגברת תפוח (חיים נחמן ביאליק/שלמה ארצי)  19. "נפגשנו שוב" – דודו זכאי (שייקה פייקוב)  20. "מודה אני לפניך" – עדנה לב (לאה לופנפלד/משה וילנסקי)  21. "כן כן לא אז לא" – עוזי פוקס (תלמה אליגון/קובי אשרת)  22. "חשמל זורם בכפות ידיך" – רותי נבון (יורם טהרלב/נורית הירש)  23. "על שלושה פשעי דמשק" – צוות הווי גולני, סולן: משה הלל (זרובבלה ששונקין/יאיר מילר)  24. "ללכת שבי אחרייך" – אילנית ושלישיית צבע טרי (אהוד מנור/נורית הירש)  25. "ילדה קטנה" – גבי שושן (סמדר שיר/צביקה נוי) |
רשימת המצעדים השנתיים בשנים ה'תש"ל–ה'תשל"ט > ה'תשל"ה-1975

להקת כוורת הוציאה את אלבומה השלישי, "צפוף באוזן", וזכתה בתואר להקת השנה של קול ישראל. שירה של הלהקה "גליית" נבחר כ"שיר השנה", ובכך הייתה כוורת ללהקה היחידה שזכתה עד אז בתואר שלוש פעמים ברציפות. שלמה ארצי, אשר ייצג את ישראל באירוויזיון, זכה בתואר זמר השנה. חוה אלברשטיין הוציאה את האלבום המצליח "כמו צמח בר", אך את תואר זמרת השנה קטפה אילנית. דירוג המצעד של קול ישראל:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1. "גוליית" – כוורת (אלון אולארצ'יק ודני סנדרסון/דני סנדרסון)  2. "מוכרחים להמשיך לנגן" – להקת חיל האוויר (עודד פלדמן/יאיר רוזנבלום)  3. "בארץ אהבתי השקד פורח" – צוות הווי חטיבת הצנחנים, סולנית: רוחמה רז (לאה גולדברג/מוני אמריליו)  4. "את ואני" – שלמה ארצי (אהוד מנור/שלמה ארצי)  5. "כמו צמח בר" – חוה אלברשטיין (רחל שפירא/נחום היימן)  6. "נא" – הגשש החיוור (יוסי בנאי/יגאל בשן)  7. "חייכי לי בשירים" – דודו זכאי (שייקה פייקוב)  8. "טנגו צפרדעים" – כוורת (דני סנדרסון ואלון אולארצ'יק/דני סנדרסון ויצחק קלפטר)  9. "שירים הם חברים" – שוקולד מנטה מסטיק (אהוד מנור/יאיר רוזנבלום)  10. "יש לי ציפור קטנה בלב" – יגאל בשן (יוסי בנאי ויגאל בשן/יגאל בשן)  11. "אהבה אחת קטנה" – אילנית (רחל שפירא/נורית הירש)  12. "אנחנו לא נפסיק לשיר" – יהורם גאון (חיים חפר/דובי זלצר)  13. "ארץ אהובה" – אורי שבח (אביהו מדינה) |  |  14. "אני אוהב אותך לאה" – צביקה פיק (אהוד מנור/צביקה פיק)  15. "פגישה, חצי פגישה" – חנן יובל, דורית ראובני ודני כץ (רחל/חנן יובל)  16. "לא הכרתי אותך" – אושיק לוי (תרצה אתר/נפתלי אלטר)  17. "זאת שמעל לכל המצופה" – "הגשש החיוור" (דני סנדרסון)  18. "אדבר איתך" – חוה אלברשטיין (רחל שפירא/אלונה טוראל)  19. "זה קורה" – אריק לביא (שמוליק קראוס)  20. "אני זוכר רק שיר" – אבי טולדנו (אבי קורן/אבי טולדנו)  21. "בן" – נתנאלה (אהוד מנור/מתי כספי)  22. "משחקים" – דודו זכאי (שמרית אור/מתי כספי)  23. "בואי נעשה לנו חג" – יגאל בשן ותיקי דיין (יעקב רוטבליט/יגאל בשן)  24. "תקוות ימי" – אלכסנדרה (שייקה פייקוב)  25. "שיר המחירון" – כוורת (דני סנדרסון) |
רשימת המצעדים השנתיים בשנים ה'תש"ל–ה'תשל"ט > ה'תשל"ו-1976

למרות התפרקותה בשנה זו, כוורת זכתה שוב בתואר "להקת השנה", בפעם הרביעית ברציפות. אריאל זילבר ואילנית היו זמרי השנה של קול ישראל. בשנה זו נחנכו שידוריה של רשת ג', והמצעד של קול ישראל החל לשדר את המצעד השנתי ברשת זו. 26 שירים דורגו במצעד זה כיוון שלמקום ה-25 הגיעו בתיקו שני שירים.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1. "רוצי שמוליק קורא לך" – אריאל זילבר (שמוליק צ'יזיק)  2. "את תלכי בשדה" – חוה אלברשטיין (לאה גולדברג/חיים ברקני)  3. "אמור שלום" – שוקולד מנטה מסטיק (אהוד מנור/מתי כספי)  4. "דמדומים" – צביקה פיק (מירית שם אור/צביקה פיק)  5. "הללויה" – דורית ראובני, דודו זכאי והגבעטרון (יעקב גלפז/מני גל)  6. "זה טוב זה טוב" – שוקולד מנטה מסטיק (אליעוז רבין/רוני וייס)  7. "סוף עונת התפוזים" – תמוז (מאיר אריאל/שלום חנוך ואריאל זילבר)  8. "לו-לו" – כוורת (אלון אולארצ'יק/דני סנדרסון)  9. "שיר של יום חולין" – אילנית (רחל שפירא/יאיר רוזנבלום)  10. "זו אותה האהבה" – אריק איינשטיין (אריק איינשטיין/יוני רכטר)  11. "משהו נשרף לי בלב" – צביקה פיק (משה בן שאול ואלי בכר/צביקה פיק)  12. "החגיגה נגמרת" – הכל עובר חביבי (נעמי שמר)  13. "היא כל כך יפה" – כוורת (דני סנדרסון/יצחק קלפטר) |  |  14. "שיר הבוקר" – נאוה ברוכין (אלישבע/שייקה פייקוב)  15. "ברית עולם" – מתי כספי (אהוד מנור/מתי כספי)  16. "ערב קיץ ויונים" – רוחמה רז (תרצה אתר/מוני אמריליו)  17. "ככה את רצית אותי" – תמוז (יהונתן גפן/אריאל זילבר)  18. "כך היה כך יהיה" – אילנית (אהוד מנור/משה וילנסקי)  19. "כמו בלדה" – האחים והאחיות (נתן יונתן/גידי קורן)  20. "פרפרה" – צביקה פיק וג'וזי כץ (יהונתן גפן/צביקה פיק)  21. "שלג לבנון" – שלמה ארצי וגברת תפוח (נתן אלתרמן/שלמה ארצי)  22. "ערב מול הגלעד" – אריק איינשטיין (לאה גולדברג/מיקי גבריאלוב)  23. "אהבת ערב" – שלישיית המעפיל (נתן יונתן/שושנה לוי)  24. "ימי בית הספר התיכון" – האחים והאחיות (גידי קורן)  25.א. "מדינה קטנה" – כוורת (דני סנדרסון/דני סנדרסון ויוני רכטר)  25.ב. "וידוי" – גילה אלמגור (אלכסנדר פן/שמעון שגיא) |
רשימת המצעדים השנתיים בשנים ה'תש"ל–ה'תשל"ט > ה'תשל"ז-1977

"קפטן ג'ק" של גרי אקשטיין זכה בתואר "שיר השנה" בגלי צה"ל. ברשת ג' זכתה במקום הראשון זמרת אלמונית בשם יהודית רביץ, עם השיר "סליחות" אותו ביצעה בפסטיבל הזמר והפזמון שהתקיים באותה שנה. זמרות נוספות שקיבלו חשיפה בפסטיבל זה היו אילנה אביטל ("אותך") ודפנה ארמוני ("בתוך"), אך על כולן האפילה אילנית אשר ייצגה את ישראל באירוויזיון, וקטפה שוב את התואר זמרת השנה. צביקה פיק נבחר לראשונה כזמר השנה בעיקר בזכות להיטו המצליח "אהבה בסוף הקיץ", ובכך חיזק את מעמדו בתור אליל נוער. לרגל שידור המצעד השנתי של רשת ג' הקליט פיק את "נאסף תשרי" של נתן יונתן בלחנו. ללהקת השנה נבחרה רביעיית האחים והאחיות. רשת ג' הגדילה את מספר השירים הצועדים לשלושים:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1. "סליחות" – יהודית רביץ (לאה גולדברג/עודד לרר)  2. "בלילה על הדשא" – חבורת הזמר של פיקוד צפון (אסתר ניצב/יאיר רוזנבלום)  3. "אהבה היא שיר לשניים" – אילנית (עדנה פלג/אלדד שרים)  4. "אהבה בסוף הקיץ" – צביקה פיק (מירית שם אור/צביקה פיק)  5. "אדון עולם" – עוזי חיטמן ועודד בן חור (מן המקורות/עוזי חיטמן)  6. "תני לי להחליט" – ג'וזי כץ (עדה נסטוביץ'/אילן וירצברג)  7. "רקפת" – רוחמה רז (תלמה אליגון/מוני אמריליו)  8. "אחותי רוחמה" – הגשש החיוור (נעמי שמר)  9. "ארץ" – אילנית (שייקה פייקוב)  10. "אותך" – אילנה אביטל (שייקה פייקוב)  11. "אין שלווה" – מתי כספי (אהוד מנור/מתי כספי)  12. "נפשי כלתה לחרוזים" – אלכסנדרה (אלישבע/שייקה פייקוב)  13. "בערוב היום" – האחים והאחיות (דודו ברק/גידי קורן)  14. "עד הבוקר" – אושיק לוי (אושיק לוי, יעקב גלעד ונפתלי אלטר/נפתלי אלטר)  15. "בתוך" – צוות הווי חיל האוויר, סולנית: דפנה ארמוני (יעל טבת/יאיר רוזנבלום)  16. "מה את רוצה שאומר לך היום" – שלמה ארצי (אהוד מנור/שלמה ארצי) |  |  17. "ערב של יום בהיר" – אפרים שמיר (יהונתן גפן/אפרים שמיר)  18. "הנה הלילה" – אילנית (אליעוז רבין/רוני וייס)  19. "יש אלוהים" – הגשש החיוור (יוסי בנאי/יאיר רוזנבלום)  20. "אדם בתוך עצמו" – שלום חנוך (שלום חנוך)  21. "חג לי" – משה הלל (אביהו מדינה)  22. "שיר לאהבה" – נאוה ברוכין (עדנה פלג/בועז שרעבי)  23. "שבת אצל משפחת צנעני" – יגאל בשן ויזהר כהן (אילן גולדהירש/יגאל בשן)  24. "פתאום נפל עלי אביב" – האחים והאחיות (אילן גולדהירש/גידי קורן)  25. "אני אשיר לך שיר" – אריק לביא (אריק לביא/שמוליק קראוס)  26. "קפטן ג'ק" – גרי אקשטיין (אמיר ברונשטיין/גרי אקשטיין)  27. "אהבה קטנה שלנו" – עירית בולקא (גידי קורן)  28. "One Night איתו" – גלי עטרי (שמרית אור/קובי אשרת)  29. "אהבת אחת חמש שתיים חמש" – שלמה ארצי וגברת תפוח (שלמה ארצי)  30. "השנים שחלפו" – צביקה פיק (נתן יונתן/צביקה פיק) |
נתונים סטטיסטיים > אמנים בעלי המספר הרב ביותר של שירים במצעד הפזמונים העברי השנתי של קול ישראל / רשת ג'

| אמן | מספר השירים שנכנסו למצעד |
| --- | --- |
שלמה ארצי: 16
צביקה פיק: 14
אילנית: 14
כוורת: 11
יגאל בשן: 11
נתונים סטטיסטיים > אמנים בעלי המספר הרב ביותר של שירים במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלי צה"ל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| מצעדי שירים |
| --- | --- | --- |
| ישראל ישראל | המצעד הבין-לאומי של מדיה פורסט: 2009–2019 • 2020 ואילך המצעד העברי של מדיה פורסט: 2009–2019 • 2020 ואילך המצעד הבין-לאומי השנתי: 1963–1969 • 1970–1979 • 1980–1989 • 1990–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020 ואילך  המצעד העברי השנתי: ה'תשכ"ג–ה'תשכ"ט • ה'תש"ל–ה'תשל"ט • ה'תש"ם–ה'תשמ"ט • ה'תש"ן–ה'תשנ"ט • ה'תש"ס–ה'תשס"ט • ה'תש"ע–ה'תשע"ט • ה'תש"ף ואילך   המצעד היהודי • מצעד המוזיקה היהודית השנתי של קול פליי |  |
| ארצות הברית ארצות הברית | לפני אוגוסט 1958: 1940–1949 • 1950–1958  אחרי אוגוסט 1958: 1958–1969 • 1970–1979 • 1980–1989 • 1990–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020 ואילך |  |
| הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי: 1952–1959 • 1960–1969 • 1970–1979 • 1980–1989 • 1990–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020 ואילך  מצעד הדאנס הבריטי: 2000–2009 • 2010–2019 • 2020 ואילך |  |
| מצעדים נוספים | המצעד הרשמי של גלגלצ • העשירייה • היטליסט |  |
הערות שוליים

↑  המצעד השנתי של קול ישראל, באתר פזמונט, בדיקה אחרונה ב־27 בספטמבר 2023
↑  יואב קוטנר, ביוגרפיה של אריק איינשטיין, אתר "סטריאו ומונו"
↑  מצעדי הפזמונים, להיטון, 24 בספטמבר 1971, עמ' 41
↑  מצעד הפזמונים העברי השנתי של קול ישראל לשנת תשל"ג, באתר פזמונט
↑  מצעד הפזמונים העברי השנתי של גלי צה"ל לשנת תשל"ג, באתר פזמונט
שלמה ארצי הצליח להביא את מספר הלהיטים הרב ביותר למצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' במהלך העשור (16 שירים)
בית קברות טאסו

| --- | --- |

 פרטי בית הקברות
 דת:  אסלאם
 
 מיקום:   תל אביב-יפו, ישראל
 קואורדינטות:  32°02′15″N 34°46′18″E﻿ / ﻿32.0375°N 34.77166667°E﻿ / 32.0375; 34.77166667
  מפת מיקום  מפה דינמית #invoke:תבנית חוזרת tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מדרון בית הקברות
באר מים וחלק ממערכת מים בתחומי בית הקברות, 2008
בריכת ההשקיה בתחומי בית הקברות, 2008
בית קברות טאסו, הידוע גם כבית הקברות תל גיבורים הוא בית קברות בתל אביב-יפו ליד נתיבי איילון, בתל א-ריש ("תל גיבורים") על גבול חולון, המשמש את הקהילה המוסלמית ביפו. בתחומי בית הקברות שוכנת מערכת מים משומרת יחסית של בארות עתיקות ששימשו להשקיית פרדסי האזור.
מאז 1973 ניצב בית הקברות במרכזו של סכסוך משפטי סבוך, המסעיר את אוכלוסיית יפו הערבית-מוסלמית.
היסטוריה

משפחת טאסו הייתה משפחה ארמנית שהחזיקה בשטחים נרחבים ובמטעי פרדסים באזור נפת יפו. בסוף המאה ה-19 מכרה משפחת טאסו חלקת אדמה בשטח של 82 דונם למשפחת אבו ח'דרה. בחלקה הצפון-מערבי של החלקה הוקם בית באר ששימש למגורים (וכיום משמש מפעל לשיש), וממנו הוזרמו מים בתעלות מזרחה להשקיית הפרדסים. בארות נוספות הוקמו מזרחית לבית, לצידן הוקמו בריכות, ומערכת של אקוודוקטים חיברה ביניהן. בסמוך לבארות אלה הוקמו מגורי הבהמות. שאיבת המים התבצעה בתחילה באמצעות אנטיליות, ובשנות ה-20 היא הוחלפה במשאבות מכניות המופעלות באמצעות מנוע דיזל.
משפחת אבו ח'דרה מכרה את החלקה לוואקף המוסלמי של יפו ב-1942, לאחר שהתקשתה בחלוקתה בין צאצאי האב שהלך לעולמו, וב-1943 החל לפעול בית קברות על מחצית השטח, כ-40 דונם. עם הקמת מדינת ישראל נמסר ניהולו לוועד הנאמנים לנכסי ההקדש המוסלמי ביפו.
האפוטרופוס לנכסי נפקדים ביקש לרשום על שמו את החלק השני של השטח שבו לא היה בית הקברות, אך הדבר עוכב בבית המשפט. לאחר שעיריית תל אביב בקשה להפקיע את רוב השטח, מכר בית הדין השרעי את השטח לחברת תיעוש. כך הוסברה המכירה על ידי כתב שדיבר עם סעיד הבאב, מזכיר מועצת העדה המוסלמית:
האפוטרופוס לנכסי נפקדים התנגד למכירה והיא בוטלה.
ב-22 בדצמבר 1983, חולל בית הקברות טאסו. המבצעים השחיתו מצבות, לכלכו אותם בצבע וחיללו קברים. בין דברי הנאצה, המלים המגונות וציורי הזימה שצוירו על המצבות נמצאו גם המלים: "זו רק ההתחלה", על חלק מן המצבות צוין, כי מעשה הזה נעשה בידי ט.נ.ט. (ארגון טרור נגד טרור).
מכירה והתדיינות

בשנת 1973 מכר הוועד את המחצית האחרת של השטח, זו שלא פעלה כבית קברות, לחברה הבנייה הישראלית "יוסי חברה להשקעות, עזרא חממי ודן אבס". משנודע דבר המכירה לתושבי יפו הערבים החלו להשתמש בשטח נשוא חוזה המכר לקבורה, במטרה לטרפד את המכירה.
כחודשיים לאחר חתימת ההסכם פנה אחד מחברי ועד הנאמנים לבית המשפט המחוזי בתל אביב ודרש את ביטולו. לדבריו לא הוזמן לישיבה שבה הוחלט לחתום על ההסכם והתמורה שסוכמה עבור שטח המריבה הייתה נמוכה משוויו הריאלי. מאידך ביקשו הרוכשים לממש את זכותם לפי חוזה המכר ולהקים במקום פרויקט מגורים. ב-1977 הושגה פשרה ולפיה נקבעה תמורה גבוהה יותר מהאמור בחוזה, ומונו כונסי נכסים שהופקדו על מכירת הקרקע. בית המשפט הורה לרשום את הקרקע על שם הרוכשים, אך הפרשה לא באה לסיומה וועד הנאמנים שב ופנה לערכאות מספר פעמים. העניין הגיע לבית המשפט העליון שלוש פעמים, ובפעם השלישית, ב-29 בינואר 2008 ובחלוף 35 שנים מאז חתימת ההסכם, דחה זה את ערעורו האחרון של ועד הנאמנים. בית המשפט העליון קבע כי מכירת השטח הייתה חוקית וחייב את המערערים להעביר את הקברים הקיימים לאתר אחר. עוד הורה בית המשפט על השלמת הליכי רישום הקרקע על שמם של הרוכשים, ובשל התארכות הדיונים המשפטיים, חייב אותם בתשלום הוצאות ושכר טרחת עו"ד בסכום של 195,000 ש"ח.
בעקבות פסק הדין קיימו ערביי יפו כנס חירום בנוכחות חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, סעיד נפאע ואבראהים צרצור, אשר אמר: "ישראל מנהלת מלחמה נגד המקומות הקדושים של המוסלמים וממשיכה לפגוע בחיים ובמתים".
בבית הקברות התקיימו פעולות תחזוקה וגורם בתנועה האיסלמית ביפו אמר כי אלפים ישכבו לפני הדחפורים, אם אלה ינסו להעתיק את הקברים ממקומם.
בית הקברות המשיך לפעול, ובעקבות חשש כי מימוש העסקה יוביל למהומות ביפו ומחוצה לה, הורה ראש עיריית תל אביב-יפו, רון חולדאי, לבדוק את הנושא במטרה לסייע בפתרון המחלוקת, וזאת אף על פי שהדגיש כי עיריית תל אביב איננה צד בעניין. בתחילת שנת 2009 נוסחה טיוטת פשרה על ידי עיריית תל אביב, נציגי מינהל מקרקעי ישראל, היזם שרכש את השטח והמועצה המוסלמית ביפו, ולפיה יקבל היזם זכויות בנייה בשטח סמוך השייך למנהל, ובית הקברות לא יהרס.
גלריה

מבנה האורווה בכניסה לבית הקברות, מול הכניסה לשכונת נוה עופר
ברקע: תחנת רכבת צומת חולון
ברקע: הפילבוקס בחולון
לקריאה נוספת

דן יהב: יפו, כלת הים, תמוז הוצאה לאור, ת"א, 2004.
הערות שוליים

↑  מרדכי ברקאי, האינטרס מול השנאה המושרשת, דבר, 2 ביולי 1965
↑  הישיבה המאתיים-שישים-ושמונה של הכנסת העשירית יום רביעי, כ"ט בטבת התשמ"ד (4 בינואר 1984) ירושלים, הכנסת, שעה 02:11 י. הצעה לסדר-היום חילול בית-הקברות המוסלמי בתל-כביר
↑  ע"א 7398/00 נחמן גולדברג, עו"ד – כונס נכסים ואחרים נ' ועד הנאמנים לנכסי הווקף המוסלמי בת"א יפו ואחרים, ניתן ב־8 בספטמבר 2003.
↑  רותי אברהם, עידן יוסף, העליון הורה להעביר בית-קברות; חשש למהומות מצד ערביי יפו, באתר News1 מחלקה ראשונה, 4 בפברואר 2008
↑  ע"א 13/06 פלוני נ' פלוני, ניתן ב־29 בינואר 2008
↑  הודעת עיריית תל אביב-יפו מיום 22 ביוני 2008 כי תפעל למציאת פשרה (הקישור אינו פעיל)
↑  מיכל שפירא, שלום בית: בית העלמין המוסלמי ביפו לא ייהרס, באתר nrg‏, 29 בינואר 2009
↑  אלי סניור, הגיעו לפשרה: בית הקברות ביפו לא ייהרס, באתר ynet, 29 בינואר 2009