stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרל שוורצשילד
הערות שוליים

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
↑  ליאו קורי, "מתמטיקאים יהודים בגטינגן: 1895-1933", זמנים, אביב 1999.
↑  (837) Schwarzschilda In: Dictionary of Minor Planet Names. Springer. 2003. doi:10.1007/978-3-540-29925-7_838. ISBN 978-3-540-29925-7.
↑  אלזה זופי לואיז אליזבת שוורצשילד (באנגלית) באתר Geni
↑  דיוויד מ' הרשנהון, ‏מרטין שוורצשילד, 84, אסטרונום חדשני (באנגלית), New York Times, 12 באפריל 1997
1 2  Eisenstaedt, “The Early Interpretation of the Schwarzschild Solution,” in D. Howard and J. Stachel (eds), Einstein and the History of General Relativity: Einstein Studies, Vol. 1, pp. 213-234. Boston: Birkhauser, 1989.
↑  Letter from K Schwarzschild to A Einstein dated 22 December 1915, in "The Collected Papers of Albert Einstein", vol.8a, doc.#169, (Transcript of Schwarzschild's letter to Einstein of 22 Dec. 1915)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272232005171  PLWABN: 9810627564505606  BIBSYS: 97043908  BnF: cb123988975 (data)  CANTIC: a11198230  CiNii: DA06595421  GND: 119051524  ISNI: 0000 0000 8101 0542  LCCN: n87810561  LNB: 000244554  MGP: 52349  NKC: mub2018994596  NTA: 078246008  RERO: 02-A018059861  SNAC: w6ms3vd6  SUDOC: 033087067  VIAF: 22226062   WorldCat (עם VIAF): 22226062 
בעיית קפלר בתורת היחסות הכללית מוצגת במטריקת שוורצשילד
הגבול בין פתרון שוורצשילד הפנימי ופתרון שוורצשילד החיצוני
גידולי שדה

גידולי שדה בדרום ישראל
גידולי שדה (בקיצור: גד"ש) הוא ענף בחקלאות אשר מתמקד בגידולים בשדות על פני שטחים נרחבים. הגידולים מתמקדים בדרך כלל בדגנים (כגון חיטה ושעורה), כותנה, תפוחי אדמה ועוד.
הייצור החקלאי העיקרי של גידולי השדה, מתבסס על גשמי החורף כמקור המים לגידול (מתוך 215,000 דונם של קרקע לחקלאות, 156,000 דונם מהם מוקדשים לגידולי חורף), וחלק קטן יותר של הענף כולל גידולי קיץ, שבמסגרתו מגדלים כותנות, בוטנים, חומוס, אבטיחים לגרעינים לפיצוח, חמניות ועוד, המושקים בהשקיה מלאה או בהשקיה חלקית.
גידולי שדה בארץ כוללים בעיקרם חיטה, סורגום ותירס. מתוך העוסקים בחקלאות, כ-2/3 עוסקים בגידולי שדה, וניתן לראות כי גידולי שדה וירקות הם ענפי החקלאות הדומיננטיים בישראל ומחוצה לה נכון לשנת 2012.
בדרך כלל, כלכלת הקיבוצים והמושבים במדינת ישראל מתבססת על גידולי שדות, וגידולי שדות מתפרסות גם על שטחי יהודה ושומרון, לעיתים אף מטעמים פוליטיים.
חיטה שגדלה בנגב
הערות שוליים

↑  מה זה גד"ש, באתר מילוג
1 2  סקירה - ענף גידולי שדה, באתר GOV.IL
↑  גידולי שדה, באתר lib.cet.ac.il
1 2  גיל ההתבגרות של החקלאות העברית, באתר השילוח, ‏15 במרץ 2017
↑  משרד החקלאות ופיתוח הכפר, מסמך מדיניות תכנון החקלאות והכפר בישראל - כרך א - דו"ח 1, אפיון, מיפוי ומגמות, עמ' 36
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph124266 
ערך זה הוא קצרמרבנושא חקלאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חג הגאולה

.
| --- | --- |

דיוקן  של רבי שניאור זלמן מלאדי
 שמות נוספים:  ראש השנה לחסידות
 סוג:  חג 
 סיבה:  שחרור מייסד חסידות חב"ד רבי שניאור זלמן מלאדי מבית הכלא הרוסי
 מועד
 תאריך התחלה:  י"ט בכסלו
 תאריך סיום:  כ' בכסלו
 
חג הגאולה או ראש השנה לחסידות הוא מועד המצוין מדי שנה בחסידות חב"ד, בתאריך י"ט בכסלו ולמחרתו בכ' בכסלו, לזכר שחרור מייסד חסידות זו, רבי שניאור זלמן מלאדי, מהכלא הרוסי ביום זה בשנת ה'תקנ"ט (27 בנובמבר 1798). ביום זה מצוינת גם ההילולה של המגיד ממזריטש (י"ט בכסלו ה'תקל"ג).
מקור החג

במסגרת העימותים עם החסידים בליטא, הלשינו מתנגדים לחסידות על רבי שניאור זלמן בפני השלטון הצארי, כי הוא מורד במלכות ומסייע לאימפריה העות'מאנית שנלחמה ברוסיה. ההלשנה התבססה בעיקר על העובדה שרבי שניאור זלמן יזם איסוף כספי צדקה ושליחתם ליהודים בארץ ישראל ולחסידים שעלו אליה. כשנאסר, הובל במרכבה שחורה (בה השתמשו באותה עת להובלת מורדים במלכות) למבצר פטרופבלובסקיה שבפטרבורג. בהשתדלות החסידים, לאחר 53 ימים במאסר, שוחרר בי"ט בכסלו ה'תקנ"ט (27 בנובמבר 1798). מאז מצוין התאריך בחסידות חב"ד כ"חג הגאולה", ונתפס בעיניהם כמציין את ניצחונה של תנועת החסידות על מתנגדיה.
רבי שניאור זלמן נאסר שוב לאחר שנתיים (בשנת ה'תקס"א), לאחר שקהילת פינסק דיווחה לשלטונות כי תורת החסידות מהווה דת חדשה, וכוללת בתוכה יסודות חתרניים נגד שלטון הצאר. ממעצר זה שוחרר באותה שנה בחג החנוכה. בחג הגאולה שנחוג בסמיכות לחנוכה מציינים גם שחרור זה.
תיק החקירה

לאחר קריסת המשטר הקומוניסטי נמצא בארכיון הגנרל-פרוקורור של רוסיה הצארית תיק החקירה של המאסר, שבו שמורים מכתבי ההלשנה המקוריים, חוות הדעת של פקידי השלטון, הוראות הצאר, דוחות החקירה ותשובות על שאלות החוקרים שכתב הרבי בכתב ידו.
מתיק החקירה עולה כי המאסר בא בעקבות הלשנה החתומה בידי הירש בן דוד. הכותב מאשים את רבי שניאור זלמן בגיבוש חבורות של "צעירים יהודים פורקי עול", ובסיוע למהפכה הצרפתית. את הצאר הרוסי הטריד החשד לתמיכה בצרפתים והוא כתב על התיק: "אם יתברר ששיתפו איזו פעולה בהתקוממות כלשהי, אזי מאלה לשלוח אלי מיד".
בתשובותיו לחוקרים, המונות 23 סעיפים בעברית, הוא מסביר מהי לדעתו החסידות, מהו תפקידו של רבי, את מהות משלוחי הכספים לאחזקת היישוב בארץ ישראל ועוד. הוא כותב: "נפלה עלי קינאה ושנאת חינם בלב מקצת אנשים קנאים... ולא ידעתי מה פשעי ומה חטאתי... גם אין לי שום נחת מהנוסעים אליי, כי אין נותנים לי אפילו פרוטה אחת... אך מה יש לי לעשות, שכך חובה עליי על פי דתנו, שכל היודע מחויב ללמד למי שאינו יודע".
בארכיון זה מצוי גם תיק החקירה ממאסרו השני, ובו כתב-ההלשנה שנכתב על ידי הרב אביגדור בן-חיים שכיהן כרב העיר פינסק וכראש ישיבה.
ייסוד היום כחג ומנהגי החג

רבי יוסף יצחק שניאורסון כותב כי לאחר שחרורו של הרבי נהגו החסידים לחגוג את היום ולאחל זה לזה "חג שמח". באיגרת ששיגר האדמו"ר החמישי של חב"ד, הרש"ב, לקראת י"ט בכסלו בשנת תרס"ב, הגדיר את היום במילים: "קרוב הדבר אשר היום הזה הוא ראש השנה לדא"ח". משום כך, מברכים חסידי חב"ד זה את זה ביום זה "לשנה טובה בלימוד החסידות ובדרכי החסידות תכתבו ותחתמו". האיחול הופיע לראשונה בדפוס בספר "היום יום" שנדפס בשנת תש"ג ולאחר מכן ב-"מורה שיעור" של ספר התניא שחובר על ידי האדמו"ר הריי"צ בשנת תש"ג והופיע בדפוס בשנת תש"ד. ביום זה מתחיל מחזור הלימוד השנתי (המתקיים במסגרת שיעורי חת"ת היומיים) בפרקי התניא, ספרו של רבי שניאור זלמן.
לוח 'היום יום' של חסידי חב"ד המסודר לפי תאריכי השנה מתחיל בתאריך י"ט בכסלו ומסתיים בי"ח בכסלו.
האירוע המרכזי הנהוג בי"ט בכסלו הוא עריכת התוועדויות חגיגיות בהם מנגנים את הניגון פדה בשלום שחובר לכבוד חג הגאולה. בישראל מתקיימת ההתוועדות המרכזית בבית הכנסת בית מנחם בכפר חב"ד, ובה השתתפו במשך השנים אישי ציבור נכבדים כמו נשיאי המדינה (זלמן שזר וחיים הרצוג), ראש הממשלה בנימין נתניהו ואישי רוח כנתן אלתרמן.
בעשור השני של המאה ה-21 מתקיים בבנייני האומה בירושלים במשך כמה ימים יריד החסידות ומופעי צמאה בהם נקנים מדי שנה אלפי ספרי חסידות במחירים מוזלים, וזמרים שרים ניגוני חב"ד בעיבוד עכשווי, ומתקיימות התוועדויות ותערוכות בנושא תולדות החסידות.
ביום זה נוהגים חסידי חב"ד ללבוש בגדי שבת, וגם הילדים הולכים לבתי הספר ותלמודי התורה כשהם לובשים בגדים חגיגיים. יש נוהגים לאכול ביום זה דייסת כוסמת (ביידיש: "שווארצע קאשע"), שעל פי המסופר הייתה מזונו העיקרי של רבי שניאור זלמן בהיותו במאסר.
בבתי הכנסת של חסידי חב"ד מתקיימת ביום זה "חלוקת הש"ס": המתפללים מקבלים על עצמם ללמוד במשך השנה אחת מהמסכתות שבש"ס. זאת, לפי בקשתו של רבי שניאור זלמן בסוף ספרו התניא: ”חזקו ואמצו לבבכם כל המייחלים לה', גם לגמור כל הש"ס בכל שנה ושנה ובכל עיר ועיר לחלק המסכתות על-פי הגורל או ברצון... חוק ולא יעבור”.
בתפילות הנאמרות ביום זה לא אומרים החסידים תחנון, וגם לא במנחה שלפניו, מפני שמחת היום.
היו חסידים שביקשו לכתוב 'מגילת י"ט כסלו', שבה יסופרו אירועי המאסר והגאולה, וביקשו את הסכמתו של רבי שניאור זלמן. הוא לא הסכים ואמר: ”זה היום יוקבע למועד תמידי בישראל, אשר בו יתגדל ויתקדש שמיה רבא ויתעוררו אלפי לבבות בישראל בתשובה ועבודה שבלב, כי המעשה חקוקה בלב ישראל דלעילא וכתובה בלב ישראל דלתתא”.
ייסוד היום כחג ומנהגי החג > כ' בכסלו

חסידי חב"ד נוהגים להמשיך ולחגוג גם את יום המחרת כ' בכסלו. לפי המסופר בספר "בית רבי", אמור היה רבי שניאור זלמן לבוא לאחר שחרורו אל ביתו של אחד החסידים בפטרבורג, שסייע בשחרורו, אך בטעות הובא לביתו של מתנגד תקיף לחסידות, שהתגורר בשכנות. האיש הושיב אותו בבית ודיבר בגנותה של החסידות, עד שהחסידים מצאוהו שם. אדמו"ר הזקן כיבד את ה"מתנגד", אך התבטא לאחר מכן כי מעט הזמן ששהה בבית המתנגד היה קשה עבורו יותר מן הישיבה הארוכה בבית הסוהר. מובא שם שבעקבות זאת גם בליל כ' בכסלו עושים משתה ושמחה, משום שעיקר השמחה מלכתחילה הייתה באותו לילה. כיום לא אומרים חסידי חב"ד תחנון גם ביום זה.
ביום זה גם יצא לאור ספר התניא לראשונה, בשנת תקנ"ז. ספר זה (שנדפס שנתיים קודם המאסר) מסמל בעיני החסידים את המהפכה התורנית שהתחוללה בתורת חסידות חב"ד, המיוחסת לתקופת חג הגאולה. מהפך זה כלל בתוכו את הרחבת משנתה של תורת החסידות והפצתה לקהל יעד רחב יותר.
לקריאה נוספת

הרב מיכאל אהרן זליגסון, קונטרס חג החגים, קה"ת תשנ"ט
יהושע מונדשיין, המאסר הראשון, מאסרו הראשון של האדמו"ר רבי שניאור זלמן בעל התניא, מאבקי המתנגדים והחסידים בווילנא, המלשינויות ומאסריו של הגר"א מווילנא, לאור תעודות ומסמכים, חדשים גם ישנים, ירושלים, תשע"ב 2012
מבצע הר געש

מבצע הר געש הידוע גם בשם פעולת הסבחה או קרב לילי היה מבצע צבאי של צה"ל בליל 2-3 בנובמבר 1955, נגד עמדות הצבא המצרי בתוך ומסביב לאזור המפורז פתחת ניצנה. הקרב היה קצר, והסתיים בגירוש המצרים מהשטח, לביטולו דה פקטו של הסכם האזור המפורז ולסיפוח ניצנה לישראל.
רקע

על פי תוכנית החלוקה שהתקבלה כהחלטה 181 על ידי העצרת הכללית של האומות המאוחדות, וחילקה את ארץ ישראל המנדטורית למדינה יהודית ולמדינה ערבית, הייתה פתחת ניצנה או בשמה הערבי עוג'ה אל חפיר, חלק מהנגב שהיה אמור להיות במדינה הערבית, כהמשך של רצועת עזה. האזור נמצא במיקום אסטרטגי לאורך גבול ישראל-מצרים, משום שבתוכו עוברת רשת של ארבע דרכים עיקריות: אחת מהן מובילה ישירות לתוך ישראל באזור באר שבע ושלוש אחרות מובילות לסיני שבמצרים. במהלך מלחמת העצמאות מצרים פלשה לאזור, אולם בדצמבר 1948, במסגרת "מבצע חורב", גירשה ישראל משם את הכוחות המצריים. במסגרת הסכם שביתת הנשק הישראלי-מצרי, שנחתם בשנת 1949, נקבע כי אזור ניצנה יהיה מפורז ולא תותר הכנסת כוחות צבא אליו. עם זאת, ההסכם הופר בהדרגה הן על ידי ישראל והן על ידי מצרים, ושני הצדדים הכניסו כוחות צבא לאזור. כמו כן נקבע כי לא תהיינה עמדות מצריות שיהיו קרובות לניצנה יותר מאבו עגילה ואל-קוסימה.
בספטמבר 1953 הקימה ישראל באזור את היאחזות הנח"ל קציעות, שנודעה גם בשם "גבעת רחל". היאחזות נוספת, שנודעה כ"גבעת רות", התפצלה ממנה למשך כחודשיים. לכאורה, מבחינה טכנית הייתה הקמת ההיאחזות הפרה של הסכם שביתת הנשק, ומשום כך נדחה פרסום העלייה לקרקע בשנתיים עד לאחר מבצע הר געש, אולם אז הגיעו גורמי הביטחון למסקנה שמה שנראה כלפי חוץ כמשק חקלאי אינו עומד בסתירה להסכם הפירוז ובכל מקרה הצעד הוכיח עצמו כיעיל נגד הברחות הבדווים וחדירת פדאיון בחסות מצרית. שתי האחזויות אלו היו הבסיסים הישראליים היחידים בשטח המפורז.
סימון מסודר של הגבולות החל ביוני 1955, בתיאום עם גורמים מצריים. עם זאת, עדיין אירעו תקריות בהן היו נפגעים משני הצדדים. ב-13 ביוני פתחו כוחות מצריים באש מרגמות על אזרחים ישראלים. נטען גם שהחיילים המצריים במוצבים הסמוכים קיבלו הוראה לירות ללא הבחנה, אפילו במשקיפי או"ם. ב-15 ביוני חצה ג'יפ צבאי מצרי את הגבול. הג'יפ נצפה בידי אזרחים ישראלים, שלקחו את הג'יפ ושחררו את הקצין המצרי שבתוכו. בהודעה רשמית מטעם האו"ם גונתה הגנבה. התקריות המשיכו לאורך כל החודש, נמשכו גם אל חודש יולי.
סימון הגבולות הושלם ב-5 באוגוסט, וישראל ראתה גבולות אלו כקבועים. אלא שאז התברר ששתי עמדות מצריות עדיין נמצאות בשטח ישראלי. מאוחר יותר הגדילה מצרים לעשות, ובספטמבר חיילים מצריים עקרו במזיד את סימני הגבול. בשל כך, הפרה גם ישראל את ההסכם בגלוי, ויחידות צה"ל נכנסו לניצנה בהודעה שלא ייסוגו עד שיתפנו המוצבים המצריים. במהלך הפלישה נפצעו שני חיילים מצריים. בהמשך החודש נכנעה ישראל ללחץ הבינלאומי והוציאה את הכוחות מניצנה. בהמשך יצאו גם המצרים.
בהדרגה החל צבא מצרים לבסס את מערכות ההגנה שלו בסמוך לגבול. המצרים בנו כשבעה מוצבים מחופרים על מצוקי הצבחה וראס-סירם, ושיכנו בהם גדוד חיילים סדירים אשר תוגבר בתותחים. המקום גם זכה לחיפוי מצד חיל האוויר המצרי. כדי להשלים את מערך ההגנה, פלשה מצרים לשטח הישראלי ממש, ובנתה את מוצב ההגנה "לילי" בתוך שטח ישראל (כיום גבעת סלעית). ישראל שלחה בקשות לממשלת מצרים לפנות את המוצבים, אולם המצרים התעלמו. לפיכך, החליטה ממשלת ישראל להורות לרמטכ"ל משה דיין להגיב במהירות האפשרית על הפרת הסכם שביתת הנשק.
תוכניות

מפקדי צה"ל במבצע הר געש
חיים בן-דוד (חב"ד) מפקד חטיבת גולני
אריאל (אריק) שרון מפקד גדוד 890
התקפה על המוצבים המצריים באזור חייבה הכנות מדוקדקות וריכוז כוחות גדול, לפיכך הורה הרמטכ"ל על ביצוע פעולת הסחה שזכתה לכינוי "מבצע אגד". במסגרת המבצע פשטו כוחות צה"ל על מחנה מצרי בכונתילה. המבצע אפשר להמשיך ולרכז ללא הפרעה את הכוחות בניצנה, ופעולת ההסחה תרמה רבות להפתעת מבצע הר געש.
מפקד פיקוד הדרום, מאיר עמית, הטיל את ביצוע המשימה על מפקד חטיבת גולני חיים בן-דוד. לצורך המשימה, הוכפף תחת פיקודו של בן-דוד גם גדוד 890 של הצנחנים בפיקוד אריאל שרון. עם זאת, בזמן המבצע עצמו, הקשר בין שרון לבין בן-דוד היה מועט, ובפועל כל יחידה פעלה באופן עצמאי.
מטרתם העיקרית של כוחות הצנחנים הייתה כיבוש שלושת "מוצבי הסבחה". סדר הכוחות של הצנחנים בעת הקרב היה כדלהלן:
| סד"כ צנחנים במבצע הר געש> שם הכוח | סד"כ צנחנים במבצע הר געש> מפקד | סד"כ צנחנים במבצע הר געש> יחידות כפופות | סד"כ צנחנים במבצע הר געש> מטרות |
| --- | --- | --- | --- |
| כוח א' | אהרן דוידי | פלוגה ב' פלוגה ה' פלוגת מילואים 1 | כיבוש מוצב "לילי" |
| כוח ב' | צבי לבנון | קורס מ"כים נח"ל | כיבוש המוצב "טובה" והשמדת תותחי נ"מ באזור. |
| כוח ג' | מאיר הר-ציון | פלוגה א' | כיבוש מוצבי הסבחה |
| כוח ד' | יהודה רשף | פלוגת מילואים 2 | כוח עתודה למקרי חירום. |
| כוח ה' | טוביה שפירא | פלוגה ד' | חסימת ציר קסימה–ניצנה שנועד למנוע הגעת תגבורת מצרית. |
כוחות גולני שהשתתפו במבצע היו תחת פיקודם של חיים בן-דוד ואורי בר-רצון. המטרה העיקרית של גולני הייתה כיבוש שלושת מוצבי ראס-סירם.
| סד"כ גולני במבצע הר געש> שם הכוח | סד"כ גולני במבצע הר געש> הרכב | סד"כ גולני במבצע הר געש> מטרות | סד"כ גולני במבצע הר געש>  |
| --- | --- | --- | --- |
| כוח א' | פלוגה ב' (קלמן מגן) פלוגה ה' (אליהו אורן) | כיבוש המוצבים "רבקה" 1 ו-2 ומוצב "תמר" |  |
| כוח ב' | גדוד מרגמות כבדות 120 מ"מ | הפגזה ארטילרית לצורך ריכוך המוצבים. |  |
| כוח ג' | סיירת גולני | כוח עתודה למקרי חירום. |  |
| כוח ד' | גדוד נגמ"שים מחטיבה 7 | כוח עתודה למקרי חירום. |  |
הרכב הכוח המצרי כלל את הגדוד ה-11, אשר כלל ציוד מגוון תוצרת שלל מדינות וכן תותחים, ג'יפים ומרגמות. הגדוד חולק ל-5 פלוגות, 3 מהן בסבחה ו-2 בראס-סירם. הגדוד היה מחופר היטב, ועל פי חלק מהמקורות הסביבה גם הייתה ממוקשת.
הקרב

בבוקר 2 בנובמבר יצאו יחידות הצנחנים ממחנה נתן, והתכנסו באזור נחל עזוז. יחידות גולני יצאו משבטה והגיעו לניצנה בערך ב-17:45. בשעה 19:00 החלו הכוחות לנוע אל עבר עמדות האויב. בשעה 22:00 פתח צה"ל בהפגזה ארטילרית לריכוך מוצבי האויב. לאחר ההפגזה פתחו יחידות הצנחנים בהתקפה על מוצבי הצבחה ועל המוצבים "לילי" ו"טובה", בעוד גולני תקפו את "רבקה 1", "רבקה 2" ו"תמר".
ההפתעה הייתה מושלמת. המוצבים נכבשו עם מעט נפגעים יחסית, תוך 25 דקות נשברה ההתנגדות המצרית, אולם סריקת השטח ואבטחתו ארכו שעתיים. בשעה 23:00 שיירת טנקים מצריים נעה מקוסיימה לכיוון ניצנה במטרה לעזור לכוחות המכותרים. האזור אובטח בידי "פלוגה ד'" של הצנחנים בפיקודו של טוביה שפירא, והם כבר הספיקו להיערך בכביש המוביל מקוסיימה לניצנה. כאשר הגיעו הטנקים פתחו הצנחנים באש ממטולי רקטות בזוקה וממקלעים. שני טנקים מדגם M4 שרמן נהרסו, והשאר נסוגו חזרה לקוסיימה. עם סיום המשימה נפרשו הכוחות בעמדות מגננה, ובשעה 03:30 לפנות בוקר נתקבלה הוראה לפנות את השטח.
בקרב נהרגו לכל הפחות 70 חיילים מצריים, ונשבו לפחות 48, בכללם שני קצינים. כמויות גדולות של אמצעי לחימה מצריים נפלו לידיים ישראליות כולל 22 כלי רכב צבאיים מסוגים שונים (רובם תוצרת ברית המועצות), נשק נגד מטוסים ותותחים נגד טנקים, מקלעים כבדים, ארבעה תותחים, שש מרגמות, נשק קל וציוד קשר. במחנה נתן ליד באר שבע נערכה תצוגה של השלל, ובה נכחו מרבית קציני המטכ"ל והפיקוד. לצה"ל היו 6 הרוגים ו-37 פצועים. 4 לוחמים קיבלו את עיטור העוז על גבורתם במהלך המבצע: קלמן מגן, ישי צימרמן, דן שלף ויצחק בבסקי.
סיכום ותוצאות

בהודעה מצרית רשמית נאמר שבהתקפה הישראלית השתתפו למעלה מ-3,000 איש, וכי הכוח המצרי מנה רק 100 איש. לטענת המקורות המצריים, הקרב נמשך כל הלילה ובסופו כבשו הישראלים את המוצבים לאחר שאיבדו 200 איש לעומת 70 הרוגים מצריים. כמו כן, לטענת אותם מקורות, בהמשך חזרו המצרים וכבשו את מוצבי הסבחה. נשיא מצרים, גמאל עבד אל נאצר, אף טס לאזור הקרב, וניסה, ללא הצלחה, לשכנע כתבים זרים כי הגופות המצריות הפזורות הן למעשה גופות של ישראלים.
מצרים וסוריה הגישו תלונה משותפת על המבצע. ראש ממשלת סוריה סעיד אל-גזי הודיע כי בשל "התוקפנות הישראלית" ממשלתו אינה רואה עצמה יותר ככפופה להסכם שביתת הנשק. דובר משרד החוץ הבריטי הודיע כי ממשלת בריטניה מצטערת על כך "שישראל נטלה את העניינים לידיה". אך הוסיף כי לעת עתה אין בכוונת ממשלתו לעשות דבר בנושא.
מבצע הר געש ידוע עד היום גם כ-פעולת הסבחה או קרב לילי. מבצע הר געש היה המבצע הנרחב ביותר שערך צה"ל מאז מלחמת העצמאות, בפעם הראשונה הופעלו כוחות ברמה חטיבתית הכוללת סיוע ארטילרי נרחב ופלוגות צנחני מילואים. פרשנים שונים שהתרשמו מהמבצע המהיר, העריכו אז שישראל מסוגלת כעת להביס כל מדינה ערבית. תרחיש שהתגשם רק 12 שנה מאוחר יותר במלחמת ששת הימים. לאחר הקרב סופחה פיתחת ניצנה, דה פקטו, לישראל, והיא מוכרת כשטח בריבונות ישראל על פי הסכם השלום בין ישראל למצרים. גבעת שריונים, גבעת רגלים וגבעת קשרים הן גבעות הסמוכות למקום הקרב וככל הנראה מנציחות בשמן את היחידות שלחמו באזור. אבן זיכרון לחללים הוצבה בגבעת סלעית במקום בו עמד מוצב לילי.
לקריאה נוספת

משה דיין, אבני דרך, אוטוביוגרפיה, הוצאת עידנים, ירושלים, 1976.
רפאל איתן, רפול - סיפור של חייל, ספרית מעריב, 1985.
Ze'evi, Dror, Israel's reprisal policy, 1953–1956: the dynamics of military retaliation, Frank Cass 2005
הערות שוליים

↑  למעשה ממשלת ישראל השביעית הורכבה ממש בזמן הקרב, והחלה לפעול רק מ-3 בנובמבר
↑  משולם סיקרון, "האזור המפורז בסביבת ניצנה, בשנים 1949–1956, הגורמים וההתפתחויות שהביאו לדחיקת המצרים מהאזור", אוניברסיטת בן-גוריון בנגב עמודים 96, 100
1 2 3 4 5 6  מבצע הר געש באתר הצנחנים
↑  הסכם שביתת הנשק, סעיף שמונה, 3.
1 2  יאיר דואר, לנו המגל הוא חרב, יד טבנקין, 1992.
↑  ב-19 במרץ 1956. עלתה על הקרקע, בסמוך, היאחזות נח"ל בארותיים בנגב בשטח שלאחר מבצע הר געש היה בשליטה צבאית ישראלית ולכן, דה פקטו, אבד את מעמדו כשטח מפורז.
↑  מצרים גונתה על יריות באזור ניצנה, דבר, 14 ביוני 1955
↑  מצרים גונתה אתמול שוב, חרות, 14 ביוני 1955
↑  מצרים גונתה בוועדה המעורבת, על המשמר, 14 ביוני 1955
↑  מצרים גונתה על היריות באזור המפורז של ניצנה, הצופה, 14 ביוני 1955
↑  ג'יפ מצרי נעצר - הקצין שוחרר..., חרות, 15 ביוני 1955
↑  נשבה ג'יפ מצרי שחצה את הגבול, על המשמר, 15 ביוני 1955
↑  הודעת מטה או"ם בעניין הג'יפ המצרי שנתפס ליד קציעות, דבר, 16 ביוני 1955
↑  מוצב מצרי גרם להפסקת סימון הגבול באיזור ניצנה, על המשמר, 7 באוגוסט 1955
↑  המצרים הרסו סימני גבול, דבר, 21 בספטמבר 1955
↑  המצרים הרסו סימני הגבול בניצנה, חרות, 21 בספטמבר 1955
↑  המצרים הרסו סימני גבול בניצנה - דובר ישראלי, על המשמר, 21 בספטמבר 1955
↑  המצרים הפרו הסכם שביתת הנשק, הצופה, 21 בספטמבר 1955
↑  כוחות צה"ל נכנסו לאזור ניצנה, מעריב, 21 בספטמבר 1955
↑  דבר היום, דבר, 22 בספטמבר 1955
↑  ישראל תוציא את כוחותיה מניצנה אם המצרים יסלקו משם את מוצביהם, הצופה, 22 בספטמבר 1955
↑  יחידת צה"ל הוצבה באזור ניצנה בתוך שטח ישראל, על המשמר, 22 בספטמבר 1955
↑  צבא ישראל הוצא מאזור ניצנה בלי שיסולקו העמדות המצריות, חרות, 28 בספטמבר 1955
↑  גדוד מצרי שלם באזור ניצנה, חרות, 1 בנובמבר 1955
↑  סילונים מצריים באזור ניצנה, דבר, 2 בנובמבר 1955
↑  מבצע אגד באתר הצנחנים
1 2 3  הר געש באתר גולני
↑  פלוגה ב' באתר הצנחנים
↑  פלוגה ה' באתר הצנחנים
↑  פלוגה א' באתר הצנחנים
↑  פלוגה ד' באתר הצנחנים
1 2  ניצנה בידי ישראל, על המשמר, 4 בנובמבר 1955
↑  מפת קרב החסימה
1 2 3  המצרים גורשו מניצנה, מעריב, 3 בנובמבר 1955
↑  השבויים המצריים הועברו לצפון, הצופה, 4 בנובמבר 1955
↑  רשימת ההרוגים
↑  רשימת מקבלי העיטור
↑  הודעות מתרברבות של קאהיר מעלימות המפלה, על המשמר, 4 בנובמבר 1955
↑  קאהיר הוכתה בתדהמה ומפריחה הודעות מתרברבות וכוזבות, הצופה, 4 בנובמבר 1955
↑  ראש ממשלת סוריה הזהיר את המערב, מעריב, 3 בנובמבר 1955
↑  בריטניה מצטערת על שישראל "נטלה את העניינים לידיה, הצופה, 4 בנובמבר 1955
↑  הד לפניית ב. ג. לנאצר תגובה רפה בעניין ניצנה, מעריב, 3 בנובמבר 1955
↑  נכון לשנת 2022 האבן אינה קיימת אך יש במקום שלט הסבר
המנון מצרים

| --- | --- |

 מדינה:  מצרים מצרים
 שפה:  ערבית
 מילים:  מוחמד יונס אל-קאדי
 לחן:  סייד דרוויש
 תאריך מעמד רשמי:  1979
 ‏האזנהקובץ:Bilady, Bilady, Bilady.ogg‏Ⓘ‏
 
במהלך השנים היו למצרים מספר המנונים. ההמנון הנוכחי הוא: ארצי, ארצי, ארצי (בערבית: بلادي بلادي بلادي; תעתיק: בילאדי בילאדי בילאדי) ההמנון נכתב על ידי מוחמד יונס אל-קאדי (ער') והולחן על ידי סייד דרוויש. הוא אומץ רשמית בשנת 1979.
היסטוריה > סאלם אפנדינה

ההמנון הראשון שנכתב במצרים נכתב בשנת 1869 על ידי ג'וזפה פוגיולי, חצוצרן בתזמורת של ג'וזפה ורדי, והיה נגן בצבא המצרי. שליט מצרים, אסמאעיל פאשא, שמע את המנגינה שחיבר פוגיולי לצורך מצעדים צבאיים, וקבע כי הוא יהיה ההמנון הלאומי. ההמנון, ששמו "סאלאם אפנדינה" ומכונה גם "מארש הח'דיב" היה אינסטרומנטלי, היה בשימוש משנת 1871 עד 1952 (לא רצוף). הלחן של השיר משמש כיום כמנגינה של הוצאת ספר התורה בבתי הכנסת הספרדיים בישראל.
היסטוריה > המנון החרות

לאחר מהפכת הקצינים החופשיים בשנת 1952 וסיום המלוכה במצרים, אומץ השיר "המנון החירות" (نشيد الحرية) כהמנון הלאומי. שיר זה נכתב על ידי כאמל א-שנאוי והולחן על ידי מוחמד עבד אל-והאב. בחלק מבתיו של שיר זה נעשה שימוש בהמנון הרפובליקה הערבית המאוחדת, ועד היום מנגינתו משמשת כנעימת מהדורת החדשות של רדיו קול ערב בקהיר.
היסטוריה > באמת עבר זמני, הו נשקי

בשנת 1960 הוחלף "המנון החירות" בשירה של אום כולתום, "באמת עבר זמן, הו נשקי" (والله زمان يا سلاحى), אשר נכתב על ידי סלאח גאהין והולחן על ידי כמאל א-טוויל. השיר צבר פופולריות בשנת 1956 לאחר מלחמת סיני וגם רגע לפני פרוץ מלחמת ששת הימים, ובשל פופולריות זו הפך להמנון. השיר שימש כהמנון הלאומי של עיראק בין השנים 1965–‏1981.
היסטוריה > ארצי, ארצי, ארצי

בשנת 1979 אומץ ההמנון הנוכחי "ארצי, ארצי, ארצי" כהמנון הלאומי. שיר זה נכתב בהשראת אחד מנאומיו המפורסמים של מוסטפא כאמל, מנהיג מצרי ומייסד המפלגה הלאומית במצרים, בשנת 1907. כיום מושר רק הבית הראשון של ההמנון.
השיר זוכה לפופולריות בקרב ערביי ארץ ישראל, כשיר לאומי. במהלך אירועי ספטמבר השחור (1970), נוגן השיר עשרות פעמים ביום בתחנות הרדיו של אש"ף. הוא נוגן במעמד הכרזת מדינת פלסטין ב-1988 באלג'יריה. למעשה השיר כל-כך מזוהה עם אש"ף, עד שנהוג לחשוב שמדובר בהמנון הפלסטיני או בהמנון אש"ף.
מילות ההמנון

| ערבית | תעתיק עברי | תרגום לעברית |
| --- | --- | --- |
| بلادي بلادي بلادي   لكِ حبي و فؤادي  بلادي بلادي بلادي   لكِ حبي و فؤادي  مصر يا أم البلاد   أنت غايتي والمراد  وعلى كل العباد   كم لنيلك من أيادي    بلادي بلادي بلادي   لكِ حبي و فؤادي  بلادي بلادي بلادي   لكِ حبي و فؤادي  مصر أنت أغلى درة   فوق جبين الدهر غرة  يا بلادي عيشي حرّة   واسلمي رغم الأعادي    بلادي بلادي بلادي   لكِ حبي و فؤادي  بلادي بلادي بلادي   لكِ حبي و فؤادي  مصر يا أرض النعيم   سدت بالمـجد القديم  مقصدي دفع الغريم  وعلى الله اعتمـادي    بلادي بلادي بلادي   لكِ حبي و فؤادي  بلادي بلادي بلادي   لكِ حبي و فؤادي  مصر أولادك كرام   أوفياء يرعوا الزمام  سوف تحظى بالمرام   باتحــادهم واتحادى    بلادي بلادي بلادي   لكِ حبي و فؤادي  بلادي بلادي بلادي   لكِ حبي و فؤادي |  בִּלַאדִי בִּלַאדִי בִּלַאדִי   לַכִּ חֻבִּי וַּפֻאַאדִי  בִּלַאדִי בִּלַאדִי בִּלַאדִי   לַכִּ חֻבִּי וַּפֻאַאדִי  מִצְר יַא אֻםֻ (א)לְבִּלַאדִ   אַנְתִ עַ'איַתִי וַּ(א)לְמֻרַאדִ  וַּעַלַא כֻּלִּ (א)לְעִבַּאדִ   כַּם לִנִילִכִּ מִן אַיַאדִי    בִּלַאדִי בִּלַאדִי בִּלַאדִי   לַכִּ חֻבִּי וַּפֻאַאדִי  בִּלַאדִי בִּלַאדִי בִּלַאדִי   לַכִּ חֻבִּי וַּפֻאַאדִי  מִצְר אַנְתִ אַעְ'לַא דֻרַּה   פַוְּקַ גַ'בִּיןִ (אל)דַּהְרִ עֻ'רַּה  יַא בִּלַאדִי עִישִׁי חֻרַּה   וַּ(א)סְלַמִי רַעְ'םַ (א)לְאַעַאדִי    בִּלַאדִי בִּלַאדִי בִּלַאדִי   לַכִּ חֻבִּי וַּפֻאַאדִי  בִּלַאדִי בִּלַאדִי בִּלַאדִי   לַכִּ חֻבִּי וַּפֻאַאדִי  מִצְר יַא אַרְץֻ' (אל)נַּעִים   סֻדְתִ בִּ(א)לְמַגְ'דִ (א)לְקַדִים  מַקְצִדִי דַפְעֻ (א)לְעַ'רִים   וַּעַלַא (אל)לַּהִ (א)עְתִמַאדִי    בִּלַאדִי בִּלַאדִי בִּלַאדִי   לַכִּ חֻבִּי וַּפֻאַאדִי  בִּלַאדִי בִּלַאדִי בִּלַאדִי   לַכִּ חֻבִּי וַּפֻאַאדִי  מִצְר אַוְּלַאדִכִּ כִּרַאם   אַוְּפִיַאא יַרְעוּא (אל)זִּמַאם  סַוְּףַ תַחְטַ'א בִּ(א)לְמַרַאם   בִּ(א)תִּחַאדִהִם וַּ(א)תִּחַאדִי    בִּלַאדִי בִּלַאדִי בִּלַאדִי   לַכִּ חֻבִּי וַּפֻאַאדִי  בִּלַאדִי בִּלַאדִי בִּלַאדִי   לַכִּ חֻבִּי וַּפֻאַאדִי | ארצי, ארצי, ארצי   לך אהבתי ולבי  ארצי, ארצי, ארצי   לך אהבתי ולבי  מצרים! הו אם כל הארצות,    את תכליתי ושאיפתי,  ומעל כל בני האדם   מה רבות הן ידי הנילוס    ארצי, ארצי, ארצי   לך אהבתי ולבי  ארצי, ארצי, ארצי   לך אהבתי ולבי  מצרים! את הפנינה היקרה ביותר,   מעל מצח הזמן את המיטב!  הו ארצי, חֲיי חופשייה,   והיי בטוחה על אף האויבים!    ארצי, ארצי, ארצי   לך אהבתי ולבי  ארצי, ארצי, ארצי   לך אהבתי ולבי  מצרים, הו אדמת הנעימים,   שלטת בתפארת העתיקה  כוונתי להדוף את היריבים   ועל האל אני סומך    ארצי, ארצי, ארצי   לך אהבתי ולבי  ארצי, ארצי, ארצי   לך אהבתי ולבי  מצרים! אצילים הם בנייך,   נאמנים, שולטים במושכות.  יזכו במבוקש   בהתאחדותם ובאיחודי.    ארצי, ארצי, ארצי   לך אהבתי ולבי  ארצי, ארצי, ארצי   לך אהבתי ולבי |
ראו גם

דגל מצרים
סמל מצרים
הערות שוליים

↑  אריה יואלי, לא תאמינו מאיפה הגיעה המנגינה הספרדית של הוצאת ספר תורה, באתר סרוגים, ‏28.1.2021
↑  יהודה עזריאלי, בני המעוטים במרכז הפעילות החבלנית בחיפה ובגליל, הצופה, 27 בנובמבר 1969
↑  שרה פרידמן, ילדי גנים ביפו לומדים לשיר 'בילאדי בילאדי', מעריב, 11 בינואר 1988
↑  אהוד יערי, מלחמת העצבים שמאחורי מלחמת האזרחים, דבר, 25 בספטמבר 1970
↑  Barry M. Rubin, Revolution Until Victory? The Politics and History of the PLO
,Harvard University Press, p 104
↑  יהושע ביצור, המקהלה שרה שיר המזוהה עם אש"ף והשר וייצמן לא הגיב, מעריב, 28 באוקטובר 1985
↑  אבינועם בר-יוסף, תושבי בית סחור: "אנו רוצים שלום!", מעריב, 19 בדצמבר 1988
↑  ירושלים: אלפים נשאו לפידים ותצלומי ילדים הרוגים, מעריב, 10 בדצמבר 1989