stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שימפנזה מצוי
השימפנזה המצוי והאדם > איומים ושימור

השימפנזה המצוי מוגדר על ידי איגוד השימור העולמי IUCN כמין בסכנת הכחדה, במצב שימור EN ("בסכנה"), רמת הסיכון השלישית בחומרתה לאחר EW ("נכחד בטבע אך חי בשביה") ו-CR ("בסכנה חמורה"). תת-המין המרכז-אפריקני הוא הפחות מאוים – אוכלוסייתו נאמדת ב-80,000 פרטים החיים בגאבון ובקונגו, אך מעריכים כי היא מתמעטת בקצב של 4.7% לשנה. אוכלוסיית תת-המין המזרח-אפריקני נאמדת ב-13,000 (אך מדובר בהערכה גסה מאוד) ושל תת-המין המערב-אפריקני בלא יותר מ-12,000 המפוזרים במספר אזורים מנותקים זה מזה. מספר איומים חברו יחד לפגיעה הקשה באוכלוסיית הבר של המין, ובעיקר ציד בידי אדם, פגיעה בבית הגידול ומגפות.
ציד שימפנזים אסור או מוגבל בחוק במדינות מרכז אפריקה, ואולם חוסר יציבות פוליטית ברבות ממדינות אלו גורם לכך שהחוק לעיתים קרובות אינו נאכף. שימפנזים ניצודים למאכל (bushmeat – מונח עממי נפוץ באפריקה ואסיה לבשר ציד, תכופות ציד בלתי חוקי של פרימטים וקופי-אדם), ועל-מנת למכור את הצעירים כחיות מחמד בלתי-חוקיות. הזמינות ההולכת וגוברת של נשק קל בעשורים האחרונים גרמה לעלייה בקטלנות של ציד בלתי-חוקי. שימפנזים פגיעים לציד יותר מפרימטים אחרים עקב גודל גופם, ההופך אותם למטרה גדולה יותר, ועקב תקופת התלות הארוכה של הצעירים באמם, כך שמותה בדרך-כלל יגרום גם למותם או ללכידתם.
בית הגידול של השימפנזה המצוי במרכז אפריקה נפגע מבירוא יערות, כתוצאה מהכשרת שטחים לחקלאות, רעיית יתר, כריתת עץ לבערה, פיתוח תעשייתי ועיור. אובדן עצי היער הוא רק הפגיעה לטווח קצר, והפגיעה לטווח ארוך כמו בליה וסחיפת קרקע, השמדת מגוון המינים והעלמות מקורות מים עלולות להיות חמורות אף יותר. בשנת 2002 הוערך כי כ-70% משטחי המחיה של שימפנזים נפגעים מסיכונים כאלו, ובהנחה שקצב גידול האוכלוסין של בני-אדם במרכז אפריקה יישאר בעינו, יותר מ-90% ייפגעו עד שנת 2030.
עקב קרבתו הגנטית של השימפנזה המצוי לאדם, הוא עלול להידבק ברבות מן המחלות הזיהומיות הפוגעות בבני-אדם ומופצות על ידיהם, כמו אבולה, שיתוק ילדים, שחפת, אבעבועות רוח, דלקת ריאות, שפעת והצטננות. מגפות של מחלות אלו פוגעות באחוז ניכר של אוכלוסיית השימפנזה המצוי ועלולות להשמיד קהילות שלמות. בפארק גומבה, אזור המחקר של ג'יין גודול, מגפת שיתוק ילדים (פוליו) קטלה חלק ניכר של הגורים בלהקת השימפנזים המקומית בשנת 1966, והותירה רבים מן הבוגרים כנכים. מגע הדוק יותר ויותר עם בני-אדם, חלקם תיירים מיבשות אחרות, עלול להגדיל את הסיכון להדבקה במחלות כאלו. מגפות עלולות לעבור גם בכיוון ההפוך – על פי השערה מקובלת HIV-1, הצורה הנפוצה יותר של נגיף ה-HIV הגורם לאיידס בבני-אדם, התפתח מנגיף דומה ופחות אלים שמקורו בשימפנזים מצויים, וקרוב לוודאי עבר לבני-אדם דרך אכילת בשר-ציד נגוע.
השימפנזה המצוי והאדם > תקיפת בני אדם

שימפנזים מצויים בוגרים הם חיות-בר חזקות ומסוכנות, ומתועדות תקיפות קטלניות שלהם על בני-אדם, אף כי נדירות בהרבה מתקיפות אדם על ידי מינים אחרים של חיות בר באפריקה, כגון תנינים, אריות והיפופוטמים. במרבית שטחי המחיה שלהם באפריקה שימפנזים מצויים חוששים מאוד מבני-אדם ומשתדלים להימנע מקרבתם, אך השימפנזים המעטים שאיבדו חשש זה עלולים לתקוף בעיקר ילדים קטנים ותינוקות, אותם הם צדים כפי שהם צדים גורים של מיני קופים. בפארק גומבה זכר גדול-גוף ותוקפני במיוחד מן הלהקה שחקרה ג'יין גודול חטף וטרף תינוק, שאותו נשאה אם צעירה מילידות המקום למרות האיסור על הכנסת ילדים לפארק. אותו זכר גם תקף פעם את גודול עצמה.
אצל שימפנזים בשבייה, מקרה מפורסם במיוחד אירע בקונטיקט בשנת 2009 כאשר זכר בוגר שהוחזק כחיית מחמד תקף את ידידת המשפחה וגרם לה מומים קשים מאוד ונזק מוחי, עד שנורה לבסוף למוות בידי שוטר. נראה שהשימפנזה היה תחת השפעת אלפראזולאם, תרופה נגד חרדה שבבני אדם עלולה לגרום לתופעות לוואי של הזיות.
השימפנזה המצוי והאדם > בתרבות הפופולרית

שימפנזים מצויים רבים השתתפו ועדיין משתתפים במופעי קרקס, מופעי רחוב, סרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה, בעיקר שעשועונים ותוכניות אירוח שונות. כמעט תמיד הם מגלמים תפקיד ארכיטיפי של דמויות קומיות וליצנים המשעשעים את הקהל בהעוויות פנים וחיקוי פעולות אנושיות, לעיתים קרובות כשהם לבושים בבגדי אדם. המשתתפים במופעים אלו הם כמעט תמיד גורים וצעירים, שהם קטני-גוף, ידידותיים וחמודים למראה. דוגמה מפורסמת היא דמותו של צ'יטה בסרטי טרזן, שגולם החל משנות ה-30 על ידי שורה של שחקנים שימפנזים. ארגוני זכויות בעלי חיים וארגוני שימור מתנגדים לשימוש זה משום שמקור השימפנזים לעיתים קרובות בסחר הבלתי-חוקי באפריקה, שבו צדים את האמהות למאכל ומוכרים את הגורים כחיות מחמד. כאשר השחקנים השימפנזים מתבגרים הם נעשים מסוכנים וקשים לשליטה, ותכופות מסיימים את הקריירה שלהם בגני-חיות.
מדע בדיוני הוא מן הסוגות הספרותיות והקולנועיות המעטות שבהן דמויות שימפנזים אינן מתפקדות כליצנים, אלא משחקות תפקיד משמעותי בעלילה. הדוגמה הראשונה הייתה כנראה נובלה של רוברט היינליין מ-1949, שבה שימפנזה שהאינטליגנציה שלו פותחה באמצעות הנדסה גנטית תובע טיפול טוב יותר. הנושא של קופי-אדם בעלי אינטליגנציה אנושית פותח ברומן של פייר בול משנת 1964 "כוכב הקופים", שזכה לגרסאות קולנועיות רבות. בגרסה מ-2001 משחקת הלנה בונהם קרטר שימפנזה תבונית, ובגרסה מ-2011, שהעלילה שלה מושפעת מן הניסויים הבלשניים בקופי אדם, משחק אנדי סירקיס את דמותו של השימפנזה המהונדס גנטית "סיזר". ברומן הבדיוני חסד אלוהים משנת 1982 מתאר ברנרד מלמוד על רקע חורבנו של המין האנושי את גורלו של האדם האחרון על פני כדור הארץ, המנהיג קהילה לומדת ומשגשגת של שימפנזים, ואף מקים משפחה עם השימפנזית היחידה בחבורה. ברומן "מלחמת הרימום" של דייוויד ברין, שזכה בפרס הוגו לשנת 1988, אחד הגיבורים הראשיים הוא השימפנזה המהונדס גנטית פייבן בולגר, ששמו הפרטי נקרא על שם אחד השימפנזים של פארק גומבה בספריה של ג'יין גודול.
מקורות עיקריים

פראנס דה-ואל, הקוף שבתוכנו, כתר הוצאה לאור, 2009. (דף הספר באתר "גוגל ספרים" )
ג'יין ואן לואיק גודול, אני והשימפנזים, הוצאת עם עובד, 1982, תרגום מירי אליאב
השימפנזה המצוי, באתר המידע של הפרימטים של המרכז לחקר הפרימטים באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. (באנגלית)
השימפנזה המצוי, באתר הרשימה האדומה של האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע IUCN. (באנגלית)
Jonathan Marks "What it means to be 98% chimpanzee – apes, people and their genes" University of California Press, Berkeley
ראו גם

הומיננאים
שימפנזה
ג'יין גודול
תאוריה של תודעה
סדנת דארטמות'

פרויקט מחקר הקיץ של דארטמות' בנושא בינה מלאכותית היה סדנת קיץ מחקרית משנת 1956 שנחשבה כאירוע המכונן של בינה מלאכותית כתחום באקדמיה.
הפרויקט נמשך כשישה עד שמונה שבועות והתנהל כסיעור מוחות ממושך. 11 מתמטיקאים ומדענים תכננו במקור להשתתף; לא כולם השתתפו, אבל יותר מעשרה אחרים הגיעו לפרקי זמן קצרים.
רקע

בתחילת שנות ה-50 היו שמות שונים לתחום העוסק ב"מכונות חושבות": קיברנטיקה, תורת האוטומטים ועיבוד מידע מורכב.
בשנת 1955, ג'ון מקארתי, שהיה עוזר פרופסור צעיר למתמטיקה בדארטמות' קולג', החליט לארגן קבוצה כדי להבהיר ולפתח רעיונות על מכונות חושבות (או "מכונות החשיבה"). הוא בחר את השם "בינה מלאכותית" לתחום החדש. הוא בחר את השם בין השאר בשל הנייטרליות שלו והניתוק של השם משאר תחומי המחקר הקשורים אליו.
בתחילת 1955, פנה מקארתי לקרן רוקפלר כדי לבקש מימון לסמינר קיץ בדארטמות' עבור כ-10 משתתפים. ביוני, הוא וקלוד שאנון, מייסד תורת האינפורמציה שעבד במעבדות נוקיה בל, נפגשו עם רוברט מוריסון, שעסק באותה עת במחקר ביולוגי ורפואי ודנו איתו על הרעיון ובמימון האפשרי, אם כי מוריסון לא היה בטוח אם יהיה כסף זמין עבור מחקר כזה.
ב-2 בספטמבר 1955, הפרויקט הוצע רשמית על ידי מקארתי, מרווין מינסקי, נתנאל רוצ'סטר וקלוד שאנון. בהצעה זו לראשונה העלו על הכתב באופן רשמי את המונח "בינה מלאכותית".
ההצעה קובעת: "הצעתנו היא לקיים מחקר של שני חודשים, בהשתתפות 10 אנשים, על בינה מלאכותית בקיץ 1956 במכללת דארטמות' בהאנובר, ניו המפשייר. המחקר יתקדם על בסיס ההשערה שכל היבט של למידה או כל מאפיין אחר של אינטליגנציה ניתן בעקרון לתאר באופן מדויק כל כך שניתן יהיה לבנות מכונה שתדמה אותו. יעשה ניסיון למצוא דרכים לגרום למכונות להשתמש בשפה, ליצור הפשטות ומושגים, לפתור סוגי בעיות השמורות כיום לבני אדם, ולשפר את עצמן. אנו סבורים שהתקדמות משמעותית ניתן יהיה להשיג באחת או יותר מבעיות אלה אם קבוצה נבחרת היטב של מדענים תעבוד על כך יחד בקיץ." המשך ההצעה דן על מחשבים, עיבוד שפה טבעית, רשתות עצביות, תורת החישוב (אנ'), הפשטה ויצירתיות, תחומים שעדיין נכללים בתחום הבינה המלאכותית.
ב-26 במאי 1956, מקארתי הודיע לרוברט מוריסון על 11 המשתתפים המתוכננים:
למשך כל זמן הסדנה:
למשך ארבעה שבועות:
לשבועיים הראשונים:
עוד צוין, "אנו נתרכז בבעיה של תכנון דרך לתכנות מחשבים ליצירת מושגים וליצירת הכללות. זה כמובן נתון לשינוי כאשר הקבוצה תתכנס."
המשתתפים בפועל הגיעו בזמנים שונים, רובם לזמנים קצרים בהרבה משצוין בבקשה המקורית.
ב-18 ביוני 1956, הגיעו המשתתפים הראשונים (ריי סולומונוף וטום איטר) לקמפוס דארטמות', כדי להצטרף לג'ון מקארתי שכבר הייתה לו שם דירה.
תאריכים

אומרים שסדנת דארטמות' פעלה במשך שישה שבועות בקיץ 1956. אך בהערותיו של ריי סולומונוף שנכתבו במהלך הסדנה, היא נמשכה כשמונה שבועות, בערך מ-18 ביוני עד 17 באוגוסט. ביומן דארטמות' של סולומונוף נכתב כי הוא נשא הרצאה אחרונה ב-17 באוגוסט.
משתתפים

מקארתי איבד את רשימת המשתתפים המקורית שלו.
סולומונוף ערך רשימה מלאה בהערותיו:
ריי סולומונוף
מרווין מינסקי
ג'ון מקארתי
קלוד שאנון
טרנצ'רד מור
נט רוצ'סטר
אוליבר סלפרידג'
ג'וליאן ביגלו
וו. רוס אשבי
WS מקולוך
אברהם רובינסון
טום איטר
ג'ון נאש
דייוויד סייר
ארתור סמואל
קנת ר. שולדיירס
אלכס ברנשטיין
הרברט סיימון
אלן ניואל
האירוע ותוצאותיו

למשתתפי האירוע הייתה את כל הקומה העליונה של המחלקה למתמטיקה בדארטמות', וברוב ימי השבוע הם היו נפגשים בכיתה הראשית למתמטיקה. אחד המשתתפים הוביל דיון המתמקד ברעיונות שלו, ולעיתים קרובות יותר התקיים דיון כללי.
הדיונים כיסו נושאים רבים, אך מספר כיוונים נחשבים ככאלה שהסדנה יזמה או עודדה: עלייתן של שיטות סימבוליות, מערכות המתמקדות בתחומים מוגבלים (מערכות מומחים מוקדמות), ומערכות דדוקטיביות לעומת מערכות אינדוקטיביות. אחד המשתתפים, ארתור סמואל, אמר: "זה היה מאוד מעניין, מאוד מפרה, מאוד מרגש".
ריי סולומונוף שמר על רשימות המעניקות את התרשמותו מהשיחות ומהרעיונות מתוך דיונים שונים.
ב-2006 התקיים כנס AI@50(אנ') לציון 50 שנה לסדנת דארטמות'.
הערות שוליים

↑  Solomonoff, R.J. "The Time Scale of Artificial Intelligence; Reflections on Social Effects", Human Systems Management, Vol 5, pp. 149–153, 1985
↑  Moor, J., "The Dartmouth College Artificial Intelligence Conference: The Next Fifty years", AI Magazine, Vol 27, No. 4, pp. 87–89, 2006
↑  Kline, Ronald R., "Cybernetics, Automata Studies and the Dartmouth Conference on Artificial Intelligence", IEEE Annals of the History of Computing, October–December, 2011, IEEE Computer Society
↑  McCorduck, P., Machines Who Think, A.K. Peters, Ltd, Second Edition, 2004
↑  Nilsson, N., The Quest for Artificial Intelligence, Cambridge University Press, 2010
↑  Kline, Ronald R., Cybernetics, Automata Studies and the Dartmouth Conference on Artificial Intelligence, IEEE Annals of the History of Computing, October–December, 2011, IEEE Computer Society, (citing letters, from Rockefeller Foundation Archives, Dartmouth file6, 17, 1955 etc.
↑  McCarthy, J., Minsky, M., Rochester, N., Shannon, C.E., A Proposal for the Dartmouth Summer Research Project on Artificial Intelligence., http://raysolomonoff.com/dartmouth/boxa/dart564props.pdf August, 1955
↑  McCarthy, John; Minsky, Marvin; Rochester, Nathan; Shannon, Claude (1955), A Proposal for the Dartmouth Summer Research Project on Artificial Intelligence, אורכב מ-המקור ב-2007-08-26, נבדק ב-2006-04-09 retrieved 10:47 (UTC), 9th of April 2006
↑  Solomonoff, R.J., "Talk", 1956 URL
↑  הערותיו של ריי על רעיונות מכונת החשיבה שלו
↑  רישומיו של ריי סולומונוף מסדנת דארטמות' 1956
↑  McCorduck, P., Machines Who Think, A.K. Peters, Ltd, Second Edition, 2004.
↑  "Dartmouth AI Archives".
ורה ויצמן

ורה ויצמן (בכתיב המקורי: וירה ווייצמן; 27 בנובמבר 1881 – 24 בספטמבר 1966) הייתה רופאה, פעילה ציונית ורעיית נשיא מדינת ישראל הראשון חיים ויצמן.
זיכרונותיה

חיי עם ויצמן / מאת ורה ויצמן; נכתב מפיה על ידי דוד טוטאיב (עברית: ש' גילאי), תל אביב: ספרית מעריב, תשכ"ח-1967. (תורגם באנגלית: The impossible takes longer: the memoirs of Vera Weizmann, wife of Israel’s first President, / as told to David Tutaev).
הערות שוליים

↑  כתיב זה מופיע על קברם שלה ושל בעלה חיים ויצמן בעיר רחובות, וכן במספר מקורות רשמיים כגון חוק הנשיא חיים ווייצמן (גימלה ועזבון)
↑  חיי עם ויצמן 1967
↑  חיים ויצמן וארוסתו - ורה 1904, בספרייה הווירטואלית של מטח.
1 2 3  נורמן רוז, חיים ויצמן, פרק ה, עמ' 56–59: דירתם החדשה במנצ'סטר הייתה ברחוב פארפילד בראשולם.
↑  אחוזת ויצמן, באתר מכון ויצמן למדע.
↑  חוק הנשיא וייצמן פוטר ממס עזבון, חרות, 27 בנובמבר 1952
שחרור עזבון וייצמן ממס, חרות, 10 בדצמבר 1952
הוגש חוק הנשיא תשי"ג להקצבת גמלא לאשת הנשיא המנוח, חרות, 26 במאי 1953
אין זכות מוסרית לתת פריבילגיה, חרות, 27 במאי 1953
↑  י. ביצור, ורה וייצמן בבי"ח בלונדון – מצבה חמור, מעריב, 20 בספטמבר 1966; תאונה קשה לורה וייצמן, דבר, 21 בספטמבר 1966.
| חיים ויצמן |
| --- | --- | --- |
| משפחתו | משה ויצמן (אח) • אנה ויצמן (אחות) • חיה ויצמן-ליכטנשטיין • טוביה דוניה (גיס) • יחיאל ויצמן (אח) • מינה ויצמן (אחות) • אשר זליג ויצמן (גיס) • גיטה דוניה-ויצמן (אחות) • ורה ויצמן (רעיה) • עזר ויצמן (אחיין) • סופיה גצובה (ארוסה) |  |
| הנצחה | מכון ויצמן למדע • יד חיים ויצמן • גן חיים • כפר הנשיא • אשל הנשיא • פרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים • רחוב ויצמן (כפר סבא) • כיכר ויצמן |  |
| שונות | Clostridium acetobutylicum • בית חיים ויצמן • הסכם ויצמן-פייסל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304235305171  CiNii: DA17419679  GND: 1126256668  ISNI: 0000 0000 3745 4314  LCCN: no92021406  NLA: 48195040  NTA: 071435840  RERO: 02-A006297434  SNAC: w65z7jwz  SUDOC: 179458744  Trove: 1479992  VIAF: 11874578   WorldCat (עם VIAF): 11874578 
משמאל לימין: ורה ויצמן, חיים ויצמן, הרברט סמואל, לויד ג'ורג', אתל סנודן ופיליפ סנודן (בסוף שנות ה-30)
ורה ויצמן בחנוכת מעון ויצו ברחובות, 1946
ויצמן ניצבת לפני תמונת בעלה, שנות ה-50
נטליה קספרסקי

| --- | --- |

 לידה:  5 בפברואר 1966 (בת 58) מוסקבה, ברה"מ 
 שם לידה:  Наталья Ивановна Штуцер 
 מדינה:  רוסיה 
 השכלה:  מכון מוסקבה לאלקטרוניקה ומתמטיקה (1989)  האוניברסיטה הפתוחה במילטון קיינס 
 תקופת הפעילות:  מ-1994 
 תפקיד:  נשיאה-מנכ"לית (2003) 
 בן או בת זוג:  איגור אשמנוב (2001–?) 
 פרסים והוקרה:  מדליה על הישגים למען המולדת דרגה שנייה 
 
נטליה קספרסקי, או קספרסקיה (ברוסית Наталья Ивановна Касперская; נולדה ב-5 בנובמבר 1966) היא יזמית טכנולוגיית מידע, נשיאת קבוצת החברות אינפו-ווטץ', ומייסדת שותפה ומנכ"לית לשעבר של מעבדות קספרסקי. היא אחת מהנשים העשירות ברוסיה, ואחת מהאישים המפורסמים, המשפיעים בתעשיית טכנולוגיית המידע הרוסית.
ביוגרפיה > שנים מוקדמות

נטליה קספרסקי (שם נעורים סטוצר) נולדה ב-5 בפברואר 1966 במוסקבה למשפחה של מהנדסים ועובדי מכון המחקר של ההגנה הסובייטית. נטליה נבחרה להיות חברה בתנועת הנוער הקומוניסטית הפיונירים, ומאוחר יותר במפקדה המחוזית הפיונירית, וכן שימשה כמארגנת וחברה בקומסומול. בנוסף להשכלתה במערכת החינוך, היא שיחקה כדורסל והייתה חברה בקבוצת הספורט של בית ספרה וחלמה להיותה וטרינרית.
בשנה השמינית ללימודיה, היא עברה מבית ספר רגיל לבית ספר לפיזיקאים - מתמטיקאים שנוהל על ידי מכון התעופה של מוסקבה.
ביוגרפיה > השכלה

לאחר סיום התיכון, נטליה ניסתה לעבור את מבחני הכניסה לאוניברסיטת מוסקבה, אך נכשלה בחצי נקודה. תוצאותיה, לעומת זאת, היו די ויותר מספקות על מנת להתקבל לאוניברסיטת מוסקבה לאלקטרוניקה ומתמטיקה.
משנת 1984 ועד 1989, נטליה למדה מתמטיקה שימושית באוניברסיטה זו, ונושא התואר שלה היה מודל המתמטיקה של מערכת הקירור של הכור הגרעיני, כמו כן, היא בעלת תואר ראשון במנהל עסקים מהאוניברסיטה הפתוחה של בריטניה.
ביוגרפיה > קריירה

לאחר סיום לימודיה, הצטרפה נטליה ללשכת המרכז למדע והבנייה של מוסקבה בה עבדה כחצי שנה כמדענית חוקרת לפני שיצאה לחופשת לידה. נטליה החלה את הקריירה בטכנולוגיית מידע בגיל 28, כשהחלה לעבוד בינואר 1994, כאשת מכירות בחברה לאביזרי מחשב ותוכנות במשכורת חודשית של 50 דולר. עבודתה הייתה בחנות חדשה במרכז לטכנולוגיה ומידע של KAMI שנוסדה על ידי פרופסור של בעלה לשעבר, יבגני קספרסקי, מבית הספר הגבוה של הקג"ב בתקופה הסובייטית.
ביוגרפיה > מעבדות קספרסקי

בספטמבר 1994, נטליה הייתה לראש מחלקת ההפצה של הAVP - ארגז הכלים המקצועי של האנטי-וירוס, אשר פותח על ידי קבוצת קספרסקי משנת 1991. במהלך שנתיים-שלוש, נטליה בנתה בהצלחה ערוצי הפצה ורשתות תמיכה טכנולוגיות וחדרה לשווקים בינלאומיים, עם עלייה חדה במכירות מ-100–200 דולר בחודש בממוצע לשנת 1994, למעל ל-130,000 דולר בחודש כשנה לאחר מכן, ובהמשך, בשנת 1996, למעל ל-600,000 דולר בחודש, ומעל למיליון בחודש בממוצע בשנת 1997, כאשר המייסדים לעתיד של "מעבדות קספרסקי" החליטו לפתוח חברה עצמאית.
נטליה השיקה את היווסדותה של חברת מעבדות קספרסקי ביוני 1997, והיא האחראית למתן השם לחברה החדשה, ושימשה כמנכ"לית מעל לעשור. מניות חברת "מעבדות קספרסקי" חולקו בהתחלה בין יבגני קספרסקי (50%), שני שותפיו המתכנתים אלכסי דה-מונדריק וואדים בוגדנוב (20% כל אחד מהם) ונטליה קספרסקי (10%). החל משנת 1997 מדד המכירות של מעבדות קספרסקי הוכפל מדי שנה, עד 7 מיליון מדי חודש בשנת 2001, ו-67 מיליון דולר ב-2006.
באוגוסט 2007, יבגני קספרסקי השעה את נטליה והדיח אותה מתפקידי הניהול שלה בגלל גירושיהם והעמקת הפער האידאולוגי ביניהם. לבסוף, נטליה הסכימה להישאר כיו"ר הדירקטוריון החדש של "מעבדות קספרסקי", לפני שניתקה סופית את כל קשריה עם החברה ועיסוקיה בשנת 2011. מעבדות קספרסקי קנתה את חלקה של נטליה בחברה שנת 2007 (30% מהמניות שהיו בבעלות נטליה) ובשנת 2011.
תחת ניהולה ופיקודה של נטליה, מעבדות קספרסקי הפכו לאימפריית אנטי וירוס בינלאומית, עם רשת של סניפים ברחבי העולם. בעת המהפך בעמדת הניהול ב-2007, מחזור המכירות השנתי עמד על 126 מיליון דולר, בעוד שווי השוק של החברה הוערך בכ-1.2 מיליארד, ומחזור המכירות השנתי ב-2011 עמד על 700 מיליון דולר כשנטליה סופית מכרה את חלקה בחברה והקשר בינה לחברה נותק. לאחר השינוי בדרג הניהולי, קצב הגידול והתפתחות החברה המהיר ירד משמעותית.
ביוגרפיה > InfoWatch

במהלך 2001–2002 מתכנתי "מעבדות קספרסקי" פתחו פתרון בתחום טכנולוגיית האנטיספאם, אשר מאוחר יותר נקרא האינפו-ווץ' - ארגון ניטור הטראפיק, המציע הגנה עבור משתמשי הארגון כנגד איומים פנימיים (מערכת DLP). בדצמבר 2013 הושקה חברת בת חדשה בשם InfoWatch, לפיתוח והפצת תוכנות חדשות.
נטליה קספרסקי הייתה מנכ"לית ובעלת השליטה על InfoWatch מאז אוקטובר 2007, ככל הנראה כחלק מהסכם הגירושים מבעלה לשעבר. נטליה השקיעה את רוב הונה בInfoWatch, Kribrum וב- G Data SoftwareAG.
תוכנת InfoWatch מיועדת הייתה לסוג לקוחות שונה מזה של מעבדות קספרסקי, כאשר הייתה מכוונת לתאגידים גדולים וארגוני ענק, ולא לבתי עסק פרטיים כפי שעשתה חברת האם שלה. לכן נחוצה הייתה גישה עסקית שיווקית שונה מזו שהעניק לנטליה ניסיונה ב"קספרסקי". למרות זאת, ב-2012, InfoWatch, אשר בעבר הייתה לא רווחית, רשמה את הצלחתה הראשונה והמשיכה בקצב גדילה שנתי של 60%-70%. מגזין פורבס דיווח שמחזור המכירות השנתי של החברה בשנת 2015 היה 12 מיליון דולר, בעוד עיתון רוסי עצמאי דיווח כי בסתיו אותה שנה המחזור עמד על 40–50 מיליון דולר.
InfoWatch היא קבוצת חברות הפועלות בשני תחומים: הגנה תאגידית נגד איומים פנימיים והתקפות חוץ-ארגוניות, בעוד החברה מחזיקה בכמעט כ-50% משוק מאגר הנתונים החסוי של רוסיה (DLP Systems).
חיים אישיים

נטליה הכירה את בעלה הראשון, יוג'ין קספרסקי, באתר מרפא בינואר 1987 כשהייתה בת עשרים. הזוג התחתן שישה חודשים לאחר מכן. בשנת 1989, בשנתה החמישית במכון, ילדה נטליה את בנה הראשון מקסים, ובן שני, איוון בשנת 1991. בני הזוג נפרדו בשנת 1997 והתגרשו ב-1998, ביוזמתו של יוג'ין. עם זאת, בשל העסק המשותף והצומח במהירות, היה צורך להסתיר את הגירושין במשך כמה שנים, כדי לא להפחית את המוטיבציה של העובדים ולהבהיל את השוק.
נטליה הכירה את בעלה השני, איגור אשמנוב, בשנת 1996 בתערוכת המחשבים CeBIT בהאנובר, שם עבדו בדוכנים שכנים. שנה לאחר מכן, נטליה ואיגור חידשו את ההיכרות שלהם והחלו לתקשר זה עם זה באופן קבוע על בסיס מקצועי. הזוג החליט להינשא ב-2001.
בשנת 2005, לאיגור ולנטליה נולדה בת, אלכסנדרה, ואחריה בת שנייה, מריה, בשנת 2009 ובת שלישית, ברברה, בשנת 2012. בניה של נטליה מנישואיה הראשונים למדו שניהם באוניברסיטת לומונוסוב מוסקבה. מקסים בוגר הפקולטה לגאוגרפיה ואיוון בפקולטה למתמטיקה חישובית וקיברנטיקה.
באפריל 2011, בנה איוון בן ה-20 של נטליה נחטף במחוז סטרוגינו במוסקבה בדרכו לעבודה, כאשר העבריינים החזיקו אותו באחד הכפרים בתת-אזור סרגיבו-פוסדסקי של מחוז מוסקבה ודרשו כופר של 3 מיליון יורו מהוריו. חמישה ימים לאחר מכן שוחרר איוון בפעילות של שירותי הביון הרוסיים. חמשת החוטפים נידונו לעונשי מאסר שנעו בין 4.5 ל-11 שנים.
הערות שוליים

↑  Касперская Наталья, reference of 'Rossiya Segodnya' news agency.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2017005479  LNB: 000232983  VIAF: 77146937848913832482   WorldCat (עם VIAF): 77146937848913832482
סרגיי סולומקו

| --- | --- |

 לידה:  10 באוגוסט 1867 (יוליאני) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  2 בפברואר 1928 (בגיל 60) סן-ז'נבייב-דה-בואה, צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות הרוסי סן-ז'נביאב-דה-בואה 
 מקום לימודים:  בית הספר לציור, פיסול ואדריכלות של מוסקבה 
 תחום יצירה:  ציור, איור, צבע מים, Russian painting, theatrical costume 
 
סרגיי סולומקו (ברוסית: Сергей Соломко;‏ 22 באוגוסט 1867 – 2 בפברואר 1928) היה צייר אקוורל ומאייר רוסי.
ביוגרפיה ועבודה

הוא היה בנו של קולונל (לימים, מייג'ור-גנרל) סרגיי סולומקו (1835–1897) שהועסק בשירותו של הדוכס הגדול קונסטנטין ניקולייביץ', והוא גדל בארמון קונסטנטינובסקי. מצד אביו, אבותיו היו קוזאקים בגדוד נז'ין. מצד אמו, הוא היה מהאצילים הרוסים ממשפחת זנודבורוב.
מ-1883 עד 1887, הוא למד בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה ולאחר מכן, במשך שנה, ביקר בשיעורים באקדמיה האימפריאלית לאמנויות.[2] בתקופה זו, הוא החל לעבוד כמאייר במגזינים. עבודתו הידועה הראשונה הייתה עבור Север ("צפון") כתב עת ספרותי שבועי שהחל לצאת לאור ב-1888. זמן קצר לאחר מכן, הוא הועסק ב-Нива ("גריינפילד"), שהיה המגזין הפופולרי ביותר ברוסיה בסוף ה-19. הוא גם עבד עבור Мир искусства ("עולם האמנות") ובכתב עת סאטירי בשם Шут ("השוטה").
בשנות ה-90 עבד עבור אלכסיי סובורין, וסיפק איורים ליצירות של פושקין, צ'כוב ולרמונטוב. ב-1901 הוא היה אחד מכמה אמנים שאיירו מהדורה מיוחדת של "נשמות מתות" מאת ניקולאי גוגול, בהוצאת אדולף מרקס. הוא גם עיצב כרזות תיאטרון וסדרה פופולרית של גלויות המתארות את רוסיה הישנה, בהוצאת Maison Lapine מפריז.
לאחר 1900, הפופולריות שלו הובילה אותו לנסות את כוחו במגוון רחב יותר של פרויקטי עיצוב. הוא יצר דגמים עבור מפעל הפורצלן הקיסרי ועבד עם בית פברז'ה. בשנת 1903, עבור הנשף המפורסם בארמון החורף, הוא התייעץ עם מומחים ויצר סקיצות לתלבושות היסטוריות. האורחים בנשף שילמו עבורם הון תועפות, שכן רבים מהם נעשו עם תכשיטים אמיתיים. מאוחר יותר יצא לאור אלבום מתנות במהדורה מוגבלת ובו צילומי המשתתפים, ובו "תרומות" לטובת החיילים הרוסיים במזרח הרחוק. חלק מהתלבושות המקוריות הוצגו במוזיאון הארמיטאז' בשנת 2003.
ב-1910 עבר לפריז, אך המשיך להציג ברוסיה ולתרום למגזינים הרוסיים. במהלך מלחמת העולם הראשונה, בהנחיית "הוועדה לאיסוף ואחסון שלל המלחמה", הוא צייר דיוקנאות של קציני חיל המשלוח הרוסי בצרפת לצורך שימוש בסופו של דבר במוזיאון המלחמה.
לאחר המהפכה, הוא סבל מחוסר אהדה של הממשלה החדשה, הפך לגולה מרצון בצרפת, והחל לעבוד עם אלה שעזבו את רוסיה לאחר המהפיכה. בהסתמך על הניסיון הקודם שלו בעיצוב תלבושות, הוא יצר תלבושות עבור הרקדניות מתילדה קשסינסקה ואנה פבלובה. הוא גם יצר איורים לספרים של סופרים צרפתים, ביניהם אמיל גבהרט, ארנסט רנן ואלברט סמיין.
ב-1921 הוא השתתף בתערוכה שהעלו גולים מהאקדמיה הקיסרית לשעבר לאמנויות. ארבע שנים לאחר מכן, הוא עזר להקים את "המכון הרוסי לאמנות ותעשייה".
הוא חלה במחלה קשה זמן לא רב לאחר מכן, ומת בבית אבות עבור מהגרים רוסיים, מדרום לפריז.
במהלך התקופה הסובייטית, הוא ספג ביקורת על עבודותיו "כדקדנס" ו"וולגריות בורגנית".
בשנות ה-90 התחדש העניין ביצירתו.
הוא מוערך במיוחד בזכות התיאורים המדויקים והמפורטים של התרבות הרוסית הישנה.
הערות שוליים

↑  Искусство и архитектура русского зарубежья - СОЛОМКО Сергей Сергеевич, artrz.ru
↑  Kenneth, Sergei Solomko, www.rusartnet.com (באנגלית בריטית)
↑  Images from Russia's Last Imperial Ball Digitized by Hoover Archives, Hoover Institution (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810675016705606  BnF: cb14967486v (data)  GND: 1076099483  ISNI: 0000 0000 5465 8407  LCCN: nr96015302  NKC: js20191021329  NTA: 265427487  SUDOC: 059769653  ULAN: 500172906  VIAF: 49125085   WorldCat (עם VIAF): 49125085 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סרגיי סולומקו".
גלויה, האוהבים, 1928
נווד דיגיטלי

נוודת דיגיטלית עובדת ממסעדה
נוודים דיגיטליים הם עובדים העושים שימוש בטכנולוגיות תקשורת כדי להתפרנס, ובאופן כללי יותר, לנהל אורח חיים של נוודים. נוודים דיגיטליים עובדים לעיתים קרובות מרחוק, ממדינות זרות, בתי קפה, ספריות ציבוריות, חללי עבודה משותפת, או מעונועים. עבודה באופן זה מתאפשרת לעיתים קרובות באמצעות שימוש בהתקנים בעלי יכולות אינטרנט אלחוטי, כגון טלפונים חכמים או התחברות לרשתות Wi-Fi ציבוריות. קהילת הנוודים הדיגיטליים מקיימת אירועים שונים בהם נפגשים חבריה, כך למשל אירועי שיט תענוגות לחברי הקהילה. בקהילת הנוודים הדיגיטליים בני מעמדות חברתיים שונים. כך, מעמדות נפוצים של נוודים דיגיטליים הם פליטים, אנשים אמידים, אנשים צעירים ויזמים. אנשים הופכים לנוודים דיגיטליים בדרך כלל בשל סיבות חיוביות, כגון שאיפה לעצמאות כלכלית ופיתוח קריירה אשר אינה תלויה במיקום גאוגרפי מסוים. גורמים שליליים המעודדים אנשים להפוך לנוודים דיגיטליים כוללים כמות מופחתת של עבודה במשרה מלאה, מתיחות פוליטית ויוקר המחיה במדינת המוצא.