stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיליפ בוהלר
ביוגרפיה

בוהלר נולד במינכן לאב שהיה קולונל במילואים, והעביר חמש שנים מחייו בכוח המלכותי של צוערי בוואריה. הוא לקח חלק בלחימה במלחמת העולם הראשונה ונפצע אנושות. מהשנים 1919 עד 1920 למד פילוסופיה במשך ארבעה סמסטרים, ובשנת 1921 סייע להוצאה לאור שהדפיסה את העיתון "פלקישר באובכטר".
הוא הצטרף למפלגה הנאצית ביולי 1922 כחבר מספר 12. עד סתיו 1922 הפך לסגן מנהל המפלגה. לאחר הפוטש במרתף הבירה במינכן והקמתה מחדש של המפלגה בשנת 1925, הפך למזכיר הרייך של המפלגה. לאחר עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, קיבל דרגת רייכסלייטר וחברות ברייכסטאג של וסטפאליה. הצטרף לשורות האס אס ב-20 באפריל 1933 כחבר מספר 54,932.
בשנת 1934 היה בוהלר למפכ"ל משטרת מינכן, וחודש אחד בלבד לאחר מכן מונה לראש לשכת הפיהרר של המפלגה הנאצית, משרה מיוחדת שנוצרה ב-17 בנובמבר 1934 והוקצתה בראש ובראשונה לעסקי המפלגה. הוא החזיק בתפקיד זה עד 23 באפריל 1945. בתפקיד זה, למשל, היה ניתן ליצור פסקי דין חשאיים או לנהל עסקים פנימיים, לפני שהובאו לאישורו של היטלר. יתרה מזאת, בוהלר עמד בראש ועדה שתפקידה היה לקבוע אילו ספרים ראויים או אינם ראויים לחברה הנאצית (בגרמנית Der Chef der Kanzlei des Führers und Vorsitzender der Parteiamtlichen Prüfungskommission zum Schutze des NS-Schrifttums). משרדו של בוהלר היה אחראי לכל ההתכתבויות שנשלחו להיטלר, בהן מכתבים ומסרים חשאיים ואף בקשות אישיות של קצינים ובכירי המפלגה.
בוהלר היה אחראי גם על פעולות שבהן נרצחו אזרחים גרמנים מוגבלים. יחד עם קרל ברנדט, הוא קידם את תוכנית T4 - אותנסיה, שבמסגרתה נרצחו בגרמניה הנאצית מעל 70,000 אזרחים גרמנים בעלי נכויות פיזיות או מוגבלויות נפשיות. הפיקוח על מימושה בפועל של התוכנית היה בידי בוהלר. בתוכנית נוסו שיטות שונות להמתת אנשים. מתקן ההמתה הראשון הוקם בטירת הרטהיים שבאוסטריה עילית. הידע שנצבר מתוכנית האותנסיה שימש את הנאצים במחנות הריכוז וההשמדה במהלך השואה.
בשנת 1942 הוציא לאור ספר שהפך לאחד מהספרים האהובים ביותר על היטלר. הוציא לאור גם מאמר נאצי בשם "מלחמה על גרמניה", בשנת 1938.
ביוגרפיה > אחרי מלחמת העולם השנייה

בוהלר ואשתו הלן נעצרו על ידי כוחות צבא ארצות הברית באוסטריה ב-10 במאי 1945. אשתו התאבדה בקפיצה מבניין גבוה לאחר מעצרם. הוא התאבד על ידי בליעת קפסולת אשלגן ציאניד ב-19 במאי 1945, בעודו במאסר על ידי האמריקאים באוסטריה.
לקריאה נוספת

Philipp Bouhler papers, 1933-1934, Princeton University
פואבלו בוניטו

מודל ממוחשב של פואבלו בוניטו
מפה ארכאולוגית של פואבלו בוניטו
פואבלו בוניטו (בספרדית: Pueblo Bonito; מילולית: "כפר יפה") הוא אתר ארכאולוגי הכולל את שרידי המבנה הגדול והידוע ביותר מבין המבנים בפארק הלאומי ההיסטורי של תרבות צ'אקו בצפון-מערב ניו מקסיקו בארצות הברית. הוא נבנה על ידי אנשי הפואבלו הקדומים שהתגוררו במקום בין השנים 828 ל-1126 לספירה.
אתר האינטרנט של שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית קובע כי "פואבלו בוניטו הוא האתר התרבותי המפורסם ביותר שנחקר בצורה היסודית ביותר בקניון צ'אקו. תוכנן ונבנה בשלבים בין שנת 850 לשנת 1150 לספירה על ידי אנשי הפואבלו הקדומים, זה היה המרכז של עולם הצ'אקואנים". האנתרופולוג בריאן פאגן (Brian Fagan) כתב כי "פואבלו בוניטו הוא איקון ארכאולוגי, מפורסם כמו סטונהנג' של אנגליה, טאוטיווקאן במקסיקו, או מאצ'ו פיצ'ו בפרו".
לקריאה נוספת

Judd, Neil M. (27 ביולי 1957). "The Architectural Evolution of Pueblo Bonito". Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America. National Academy of Sciences. 13 (7): 561–563. doi:10.1073/pnas.13.7.561. {{cite journal}}:  (עזרה)
Judd, Neil M.; Allen, Glover M. (1954). The Material Culture of Pueblo Bonito: Reprints in Anthropology. Vol. 23. J. & L. Reprint Company. ASIN B00AXBGXNO.
Neitzel, Jill E., ed. (2003). Pueblo Bonito: Center of the Chacoan World. Smithsonian Books. ISBN 978-1588341310.
Reed, Paul F. (2004). The Puebloan Society of Chaco Canyon. Greenwood Publishing Group. ISBN 9780313327209.
Snow, Dean R. (2010). Archaeology of Native North America. Prentice-Hall. ISBN 9780136156864.
Vivian, R. Gwinn; Hilpert, Bruce (2012). Chaco Handbook: An Encyclopedia Guide (2 ed.). University of Utah Press. ISBN 978-1607811954.
Fagan, Brian (2005). Chaco Canyon: Archaeologists Explore the Lives of an Ancient Society. Oxford University Press. ISBN 978-0195170436.
Heitman, Carrie C.; Plog, Steve, eds. (2015). Chaco Revisited: New Research on the Prehistory of Chaco Canyon, New Mexico. University of Arizona Press. ISBN 978-0816531608.
Nobel, David Grant, ed. (2004). In Search of Chaco: New Approaches to an Archaeological Enigma. School of American Research Press. ISBN 978-1930618428.
Simpson, James H. (2003).  McNitt, Frank (ed.). Navajo Expedition: Journal of a Military Reconnaissance from Santa Fe, New Mexico, to the Navaho Country, Made in 1849. University of Oklahoma Press. ISBN 978-0806135700.
Snow, Dean R. (2010). Archaeology of Native North America. Prentice-Hall. ISBN 9780136156864.
ביאורים

↑  אזור שטרם הוכרז פארק לאומי, הכרזה הדורשת אישור של הקונגרס, בעוד שעל מונומנט לאומי יכול להכריז נשיא ארצות הברית. אזור כזה מקבל פחות מימון, וההגנה עליו פחותה יותר
↑  באנגלית Kiva מבנה עגול ששימש לפולחן, ולפעמים למגורים, בשימוש כל התרבויות של דרום-מערב ארצות הברית.
↑  במקורות שונים נקובים מספרי חדרים שונים, כשהמספר הנפוץ הוא 800, כשיש להבין שמדובר בהשערה, כי כיום נותרו רק כ-300 החדרים בקומת הקרקע
↑  באנגלית core-and-veneer. קיר הבנוי משתי חומות שאת החלל ביניהם ממלאים בשברי אבנים, שבקירות המאוחרים יותר אוחדו באמצעות טיט
הערות שוליים

↑  Pueblo Bonito
↑  Brian M. Fagan, Chaco Canyon: Archaeologists Explore the Lives of an Ancient Society
1 2  Chaco Culture National Historic Park
↑  James Hervey Simpson Navaho Expedition: Journal of a Military Reconnaissance from Santa Fe, New Mexico to the Navaho Country Made in 1849
↑  The Antiquities Act: A Century of American Archaeology, Historic Preservation, and Nature Conservation
↑  Clint Goss (2012). "The Development of Flutes in North American: The Pueblo Bonito and other Mojave Flutes". Flutopedia.
↑  Clint Goss (2012). "The Flutes of Pueblo Bonito". Flutopedia.
1 2  Dean R Snow, Archaeology of Native North America
1 2  Pueblo Bonito
↑  Threatening Rock Crashes
↑  Thomas H. Maugh II, Signs of chocolate found in Southwest much earlier
↑  First Sign of Chocolate in Ancient U.S. Found
1 2  Neil M. Judd, The Architectural Evolution of Pueblo Bonito
↑  Brian M. Fagan, Chaco Canyon: Archaeologists Explore the Lives of an Ancient Society
↑  University of Colorado Boulder - Pueblo Bonito
↑  Wesley Bernardini, Reassessing the Scale of Social Action at Pueblo Bonito, Chaco Canyon, New Mexico
↑  ג'ארד דיימונד, התמוטטות - מדוע נפלו הציוויליזציות הגדולות של העבר? האם זה יכול לקרות גם לנו? (מאנגלית: עמנואל לוטם), תל אביב: מטר, תשס"ח-2008, עמודים 136–137
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561277105171  LCCN: sh96008085  VIAF: 315136726   WorldCat (עם VIAF): 315136726 
פואבלו בוניטו מדרום
פואבלו בוניטו ממזרח, 2006
מעגלי קיווה וחדרים ריבועיים בקטע הדרום-מזרחי של פואבלו בוניטו כפי שצולמו מצוק ב-1929
קיר פנימי ובו קצות קורות עץ ופתחים מקבילים
תצפית על פואבלו בוניטו מהצוק
פטריק הילינגס

פטריק ג'רום הילינגס (באנגלית: Patrick Jerome Hillings‏; 19 בפברואר 1923 – 20 ביולי 1994) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית רפובליקני מטעם קליפורניה שהחליף את ריצ'רד ניקסון בקונגרס. בתחילה הוא נבחר למחוז הקונגרס ה-12 של קליפורניה, שהוגדר מחדש כמחוז הקונגרס ה-25 של קליפורניה לפני הבחירות ב-1952.
ביוגרפיה > ראשית חייו וקריירה

הילינגס נולד ב-19 בפברואר 1923 בהובארט מילס, קליפורניה, שם למד בבתי הספר הציבוריים. הוא למד באוניברסיטת דרום קליפורניה עד מרץ 1943, אז נכנס לחיל הקשר של צבא ארצות הברית. הוא הוצב בדרום האוקיינוס השקט ושירת כסמל בשירות הביון עד פברואר 1946.
כשחזר ל-USC, הילינגס קיבל תואר ראשון באמנויות ב-1947 ותואר דוקטור למשפטים ב-1949. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1949 והחל לעסוק בעריכת דין בארקדיה, קליפורניה. הוא שימש כציר לוועידות הלאומיות הרפובליקאיות ב-1952, 1956, 1960 ו-1964 ותמך בדווייט ד' אייזנהאואר (פעמיים), ניקסון ובארי גולדווטר, בהתאמה.
ביוגרפיה > חבר קונגרס

הילינגס נבחר לקונגרס השמונים ושניים, ממושב שהתפנה על ידי ריצ'רד ניקסון כאשר התמודד בהצלחה לסנאט האמריקאי ב-1950, ולשלושת הקונגרסים הבאים, וכיהן מ-3 בינואר 1951 עד 3 בינואר 1959. לאחר ארבע קדנציות בבית הנבחרים, הילינגס לא ביקש מינוי ב-1958, אך היה מועמד לא מוצלח לתובע הכללי של קליפורניה, משרה שהתפנתה על ידי אדמונד ג'י "פאט" בראון האב בהתמודדותו המוצלחת על תפקיד המושל. הילינגס הובס על ידי הדמוקרט סטנלי מוסק, שלימים יהפוך לשופט המכהן הארוך ביותר בהיסטוריה של בית המשפט העליון של קליפורניה. הילינגס לא הצביע על חוק זכויות האזרח משנת 1957.
ביוגרפיה > קריירה מאוחרת יותר

לאחר התמודדות הלא מוצלחת לתובע הכללי, הילינגס חידש את עריכת הדין שלו בלוס אנג'לס. הוא כיהן כיו"ר הוועדה המרכזית הרפובליקנית של מחוז לוס אנג'לס בשנים 1960–1961. בשנת 1970, הוא התמודד בפריימריז רפובליקני מיוחד למילוי מקום פנוי שנגרם על ידי מותו של גלנרד פ. ליפסקומב במחוז הקונגרס ה-24 של קליפורניה, אך הובס במרוץ על המינוי על ידי ג'ון ה. רוסלוט, שהמשיך וזכה בבחירות הכלליות המיוחדות. . הילינגס ניהל את מסע הבחירות לנשיאות של רונלד רייגן בפלורידה בשנים 1979–1980.
ביוגרפיה > פרישה ומוות

הילינגס התגורר בלוס אנג'לס עד מותו בפאלם דזרט, קליפורניה ב-20 ביולי 1994 בגיל 71. שרידיו נקברו בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
הערות שוליים

↑  "HR 6127. CIVIL RIGHTS ACT OF 1957". GovTrack.us.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 8064 640X  LCCN: no2010091564  SNAC: w6dw3vx3  US Congress: H000623  VIAF: 122207551   WorldCat (עם VIAF): 122207551
פוטוריזם

"צורות מיוחדות של התמשכות בחלל" (1913) מאת אומברטו בוצ'וני
הפוטוריזם (באיטלקית: Futurismo) הייתה תנועה אמנותית טכנולוגית שנוסדה באיטליה בתחילת המאה ה-20 ופעלה עד מלחמת העולם הראשונה. התנועה פיתחה סגנון אמנותי השואב את השראתו מן האקספרסיוניזם ומן הקוביזם לשם תיאור אסתטי של הדינמיות והתנועה המאפיינים את החיים המודרניים, כתוצאה מהשפעת התיעוש והמיכון המודרניסטי. התנועה הייתה פעילה בכל תחומי האמנויות כגון ציור, פיסול, מוזיקה, תיאטרון ואדריכלות.
הרקע לפעילות התנועה

איטליה של תחילת המאה ה-20 הייתה משוקעת בעבר ההיסטורי והתרבותי שלה. עבר המתחיל ברומא העתיקה וממשיך לתקופת הרנסאנס והבארוק. גם מבחינה טכנולוגית פיגרה איטליה אחרי ארצות אירופה האחרות. במהלך המאה ה-19 הופיעו בחברה האיטלקית כוחות לאומיים חדשים, אשר הובילו לאיחוד איטליה, במחצית השנייה של המאה. במקביל, החלה בצפון איטליה, בעיקר באזורים שסביב טורינו ומילאנו, מהפכה טכנולוגית של תיעוש, שהובילה לפיתוח מואץ של תחום התחבורה. בייחוד הורגשה התפתחות זו בפיתוח תעשיית המכוניות האיטלקית, תעשייה העתידה להפוך לאחד מסמליו של העידן המודרני בכלל, ושל תנועת הפוטוריזם - בפרט.
עם התנועות האמנותיות שפעלו באיטליה במחצית השנייה של המאה ה-19 נמנות תנועת "Macchiaiali", שפעלה בפירנצה בין השנים 1855–1875 שביקשה להפיח חיים באמנות האיטלקית, תנועת ה"סקאפיליאטורה" (La scapigliatúra), שפעלה במילאנו בשנות השבעים של המאה ה-19, והייתה בעלת אידאולוגיה רומנטית.
מקור השפעה חשוב נוסף הייתה הגותו של הפילוסוף הגרמני פרידריך ניטשה, ורעיונותיו בדבר ה"על אדם" (בגרמנית: Übermensch) שהופיעו בספרו "כה אמר זרתוסטרא". ניטשה ביקש לראות בביטוי זה את הרצון לעוצמה ואת ההתגברות על ציווי החברה והמוסר שהיא ייצרה.
לצד השפעתו של ניטשה עולה גם השפעה של מגמות "פרימיטיביות" ואקספרסיוניסטיות, שביטוין המובהק באמנות היה בתנועת "הזצסיון הווינאי" וה"הגשר", אשר פרחו באמנות האירופית של מעבר המאה. קבוצות אלו ביקשו לדחות את ערכי החברה האירופית על ידי הצגת אלטרנטיבה תרבותית הפונה אל עבר מיתי ובו בעת הצהירו על הרצון לכינון חברה צעירה שפניה לעתיד. מקור השפעה אמנותית נוסף היה פיתוחו של סגנון ה"קוביזם" בידי פבלו פיקאסו וז'ורז' בראק. מבחינה סגנונית השפיע הקוביזם על כל תנועות האמנות האוונגרדית שהתפתחו אחריו, ביוצרו אפשרויות תיאור וייצוג חדשות אשר נתפשו כביטוי של חלל מודרני ושל הווה.
ההיסטוריה של תנועת הפוטוריזם > לידתו של "הפוטוריזם הראשון" (1909 - 1919)

רבים רואים במאמרו של פרוצ'ו בוזוני "סקיצה של אסתטיקה חדשה למוזיקה" (Entwurf einer neuen Ästhetik der Tonkunst), שפורסם בשנת 1907, כסימן הראשון להתפתחות התנועה. במאמר ספד בוזוני ל"קובעי החוקים" של המוזיקה המסורתית וניבא מוזיקה עתידית שתכלול את חלוקת האוקטבה ליותר מ-12 החלקים המסורתיים (ראו: מוזיקה מיקרוטונאלית). האסתטיקה האוונגרדית שניסח נועדה לשחרר את המוזיקאים מכבלי המסורת. "המוזיקה נולדה חופשית", טען בוזוני, "גורלה הוא לזכות בחירות".
יחד עם זאת, הניסוח התאורטי הראשון של תנועת הפוטוריזם פורסם על ידי פיליפו תומאזו מארינטי, משורר ואנרכיסט בדעותיו, בשנת 1909 בעיתון הצרפתי, "לה פיגרו". "תעודת היסוד והמאניפסט של הפוטוריזם" ביקשה להציב מודל אסתטי חדש אשר יהלום את העולם המודרני. הייצוג המובהק של אסתטיקה זו היה בעיני מארינטי המכונות ובייחוד כלי התחבורה המודרניים. ההיקסמות שלו מן המהירות והעוצמה של המכונות תורגמה לרצון לשינוי ולמהפכה חברתית ופוליטית כוללת, אשר בסופה תוקם חברה חדשה:
"אנחנו מצהירים כי תפארת העולם התעשרה ביופי חדש: יפי המהירות. [...] מכונית שואגת, הדוהרת כמו על סרט של מכונת ירייה, עולה ביופייה על "ניקה מסמותרקיה". [...] אנחנו רוצים להעלות על נס את המלחמה - ההיגינה היחידה של העולם - את הצבאיות את אהבת המולדת, את הז'סטה ההרסנית של האנרכיסטים, את האידאות היפות שלמענן מתים, ואת הבוז לנשים"
על אף שחלק מן המניפסט הוקדש לקעקוע מוסד המוזיאונים והספריות, שמארינטי ראה בהם ביטוי של מאובנות וקידוש העבר, כוון המניפסט כביטוי אסתטי של השירה. הצעתו להריסת המוזיאונים היוותה ביטוי להרס החברה הישנה, הרס אשר ישחרר את האמנים מן הנאמנות העיוורת לעבר.
מניפסט זה היה הראשון מתוך סדרה של מניפסטים פוטוריסטים שפורסמו על ידי חברי הקבוצה בתחומי האמנויות השונים ובהם "המניפסט של הציירים הפוטוריסטים" (1910), "המניפסט הטכני של הציור הפוטוריסטי" (1912), המניפסט לאדריכלות (1914) וב-1919 המניפסט לפיסול. בכך ביקשו האמנים להתוות תאוריה הפוטוריסטית שלמה לאמנות הפלסטית. בשנת 1913 פרסם רוסולו את המניפסט "אמנות הרעש", שעסקה במוזיקה. את יישום התאוריה ביצע רוסולו בעזרת ה-"Intonarumori" - מכונת הצלילים שהורכבה מקופסאות עץ שבתוכם הוסתרו מכשירים שהפיקו קונטרפונקט מכני וחורק?
ב-30 באפריל 1911 נפתחה במילאנו התערוכה הראשונה של הקבוצה הפוטוריסטית. התערוכה הציגה שילוב אקלקטי בין זרמי האמנות המודרנית באותה עת ובראשם אקספרסיוניזם וסימבוליזם. הביטוי החזותי של הרעיונות האסתטיים זכה לביקורות נוקבות בעיתונות של התקופה. אחת הביקורות, שפורסמה במגזין התרבות "La Voce" בידי ארדנגו סופיצ'י (Ardengo Soffici), אף גרמה למארינטי, אומברטו בוצ'וני וקרלו קארה לעלות על רכבת לפירנצה ולפתוח בתגרה פיזית אלימה בבית הקפה "Giubbe Rosse" בעיר.
בעקבות התערוכה הוזמנו השלושה על ידי סווריני לבקר, במימונו, בפריז ולהתרשם מן האמנות המודרנית החדשה. בנסיעה זו נחשפו האמנים האיטלקים בפעם הראשונה לחידושי הקוביזם של פבלו פיקאסו וז'ורז' בראק, מפגש אשר גיבש עבורם שפה אסתטית חדשה לתיאור רעיונותיהם. את הסגנון החדש הציגו הפוטוריסטים בתערוכה אשר נפתחה ב-5 בפברואר 1912 בגלריה "Bernheim Jeune" בפריז.
ההיסטוריה של תנועת הפוטוריזם > בוצ'וני והתאוריה הפוטוריסטית

אומברטו בוצ'וני, צייר ופסל איטלקי, היה מהבולטים שבאמני הפוטוריזם. מלבד עבודתו האמנותית שימש בוצ'וני אחד מן התאורטיקנים המרכזיים של התנועה. את רעיונותיו פרסם בוצ'וני במניפסטים שונים וגם בהקדמה לקטלוג התערוכה הפוטוריסטית של שנת 1912 בפריז. רעיונותיו של בוצ'יוני הושפעו מהגותו של הפילוסוף הצרפתי אנרי ברגסון בדבר האופן הסימולטני של התפיסה האנושית. על עומק השפעתו של בוצ'יוני ניתן ללמוד מיצירתו של הפסל ג'אקומו באלה (Giacomo Balla) שנקראת "אגרופו של בוצ'יוני" ותרשים שלה הוגדר כסמל של הזרם הפוטוריסטי.
בוצ'וני ביקש להפוך את יצירת האמנות לאובייקט המשולב בתוך החיים. על פי בוצ'וני וברגסון, החלל איננו יכול להיתפש עוד כחיצוני לאובייקט וליצירת האמנות, כי אם חייב להיות משולב בהם. ב"מניפסט הטכני של הציור הפוטוריסטי", אשר פורסם ב-11 בפברואר 1910, בחתימתם של בוצ'וני, קרלו קארה, ג'ינו סווריני ולואיגי רוסולו (Luigi Russolo) כותב בוצ'וני:
"החלל איננו קיים עוד: המדרכות שטופות הגשם תחת האור הבוהק של נורות החשמל, נעשות עמוקות עד מאוד ונפערות עד ללב כדור הארץ. אלפי קילומטרים מפרידים בינינו לבין השמש ובכל זאת הבית שלפנינו נראה כחופף את גלגל החמה.
מי יוכל עוד להאמין באטימות הגופים, מאז שרגישותנו החדה והמוכפלת פי כמה כבר חדרה אל תוך ביטויו האפל של המדיום? מדוע נשכח ביצירותינו את הכוח המוכפל של ראייתנו, היכול לתת תוצאות זהות לאלו של קרני X?"
יצירת האמנות היא "סינתזה של מה שאנחנו זוכרים ומה שאנחנו רואים", אך היא איננה מוגבלת אלא מכילה גם מהויות שאינן יכולות להיתפש על ידי הראייה. במושג "טרנסצנדנטליזם הפיזיקלי", ביקש בוצ'וני לכונן מתודה שתאפשר את קליטת האובייקט על רבדיו השונים. בדומה לפנומנולוגיה, ביקש בוצ'וני לתפוש את אותו אובייקט כמהלך אינסופי בחלל, מהלך בעל תנועה פנימית מוחלטת ותנועה חיצונית יחסית. "קווי הכוח" שפיתחו הפוטוריסטים הדגימו את התנועה ואפשרו ליצור הקבלה בין תנועת האובייקט בחלל לבין אופן הראייה והקליטה - הסימולטני גם כן - של המתבונן.
האמנות הפוטוריסטית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשונה מן האמנים הקוביסטים, הדגישו האמנים הפוטוריסטים את התנועה ואת הדינמיות של החיים המודרניים. שפת התיאור הקוביסטית, בייחוד זו של הקוביזם ה"סימולטני" וה"סינתטי", המחלקת את האובייקט לקטעים ולמשטחים גאומטריים, היוותה את התשתית והמסגרת לייצוג ויזואלי חיצוני של האובייקט, ייצוג הזונח את הניסיון לייצוג מהותו הפנימית. בציורו "מאטריה" (1912), לדוגמה, יוצר בוצ'וני פורטרט של אמו היושבת במרפסת על רקע העיר. במקום לנסות ולתאר את תווי פניה או את תחושותיו כלפיה, מתמקד בוצ'וני בתיאור היחס שבין הדמות לסביבה. הדמות מפורקת למשטחים גאומטריים ונבלעת בסביבה העירונית הדינמית. החיבור הפיזי בין האובייקט לסביבתו בולט גם ביצירות פוטוריסטיות אחרות של בוצ'וני, כגון הפסלים "התפתחות של בקבוק בחלל" או "אנטיגרציוזו", בציורו של ג'אקומו באלה "ילדה רצה על המרפסת" או בציורו של סווריני "הירוגליף דינמי של בל טברין".
יצירות האמנות הפוטוריסטית, טוען מבקר האמנות רוברט רוזנבלום, המירו את השקט, השלווה והמופנמות של הקוביזם האנליטי ברעש ובתנועה קינטית. "רעש" המורכב מעירוב של תחושות אקוסטיות ואופטיות.
הקומפוזיציה הפוטוריסטית מדגישה את "קווי הכוח" שהם תרגום חזותי למהויות שקימות אך אינן נתפסות בידי האדם, כגון ראייה, מהירות וכוח.
ספרות פוטוריסטית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ספרות פוטוריסטית נוכל למצוא, בין היתר, בשירים של מארינטי, ברומאנים של אלדו פאלאצסקי ("ספר החוקים של פֶּרֶלה") ובשיריו, ביצירות של אלפרד דבלין ("ברלין, אלכסנדרפלאץ") ובשיריו של אוגוסט שטראם. הספרות העברית הושפעה אף היא מהתנועה הפוטוריסטית, למשל בין שיריו של ביאליק. רחל המשוררת כתבה על הפוטוריזם:
"מַעֲשֶׂה אֲשֶׁר הָיָה



יָדַעְנוּ סִימְבּוֹלִיזְם –

עַיֵּן בְּמֶטֶרְלִינְק;

יָדַעְנוּ רוֹמַנְטִיזְם –

עַיֵּן בִּשְׁמֶטֶרְלִינְק;



יוֹדְעֵים סוֹצְיָאלִיזְם

בְּבֶן-יַעֲקֹב עַיֵּן,

וְרַק עַל פוּ-טוֹ-רִיזְם

תּוֹהִים... הֲיִתָּכֵן?



וְיוֹם אֶחָד, בַּחֹרֶף,

בְּמוֹצָאֵי שַׁבָּת

אָמְרָה רָחֵל קְשַׁת עֹרֶף

לְתַקֵּן הַמְּעֻוָּת...



גּוֹרְדוֹן, אַחַר רְגָעַיִם

אַדִילִינֶשׁ, חָרַץ;

לָטַשׁ, לָטַשׁ עֵינַיִם

וַיֵּרָדֵם בָּרָץ;



וְתַן הִפְסִיק דְּבָרֶיהָ

בִּשְׁאֵלָה קְצָרָה:

"הֲיֵשׁ לַפוּ-טוֹ-רִיזְם

מַגָּע אֶל שְׂעוֹרָה?..."



רָחֵל שָׁתְקָה נִכְלֶמֶת,

וַתֵּאָנֵחַ מַר.

וְהִנֵּה עַל מְאַלֶּמֶת

שִׂיחָה נָסַבָּה כְּבָר..."
לקריאה נוספת

פוטוריסטים וחדשנים אחרים (1910–1925), עריכה, תרגום, מבוא והערות: אריאל רטהאוז, הוצאת כרמל, תשנ"א.
אמוץ גלעדי, מודרניזם בשלוש שפות: על הקוביזם, הפוטוריזם האיטלקי והסוריאליזם, תל אביב: סל תרבות ארצי, 2010
ולנטין דה סן פואֶן, מניפסט האישה הפוטוריסטית (מצרפתית: משה רון), דחק, כרך טו', 2022.
הערות שוליים

↑  ראו: אוחנה, דוד, מסדר הניהיליסטים, מוסד ביאליק, ירושלים, 1993, עמ' 222-228.
↑  דנה אריאלי-הורוביץ, אמנות ורודנות: אוונגרד ואמנות מגוייסת במשטרים טוטליטריים, ההוצאה לאור, אוניברסיטת תל אביב, 2008
↑  התרגום מתוך: הרשב, בנימין (עורך), מאניפסטים של מודרניזם, הוצאת כרמל, ירושלים, 2001, עמ' 20-16.
↑  Meecham, Pam, Modern Art: A Critical Introduction, Routledge, London, 2000, p. 109.
↑  ראו: מרקוס, רות, פיסול בקו ובחלל, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2003, עמ' 92.
↑  ראו: מרקוס, רות, פיסול בקו ובחלל, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2003, עמ' 92-93.
↑  Haftman, Werner, Painting in the twentieth century, part 2, Praeger, New York, 1965, P. 112.
↑  ראו: מרקוס, רות, פיסול בקו ובחלל, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2003, עמ' 87-96.
↑  Rosenblum, Robert, Cubism and twentieth-century art, Thames and Hudson, London, 1960, p. 189.
↑  רחל, מַעֲשֶׂה אֲשֶׁר הָיָה, בפרויקט בן-יהודה
| זרמים באמנות |
| --- | --- | --- |
| אמנות העת העתיקה | יוון העתיקה • רומא העתיקה • מצרים העתיקה • הסהר הפורה |  |
| אמנות ימי הביניים | אמנות מרובינגית • אמנות קרולינגית • אמנות רומנסקית • אמנות גותית • ביזנטיון |  |
| הרנסאנס | מנייריזם |  |
| אמנות מזרחית | אמנות סינית • אמנות יפנית |  |
| אמנות העת החדשה | בארוק • רוקוקו |  |
| אמנות מודרנית | נאו-קלאסיציזם • רומנטיציזם • פרה-רפאליטים • אר נובו • אר דקו • ריאליזם (אמנות) • פוינטיליזם • אימפרסיוניזם • פוסט-אימפרסיוניזם • נאו-אימפרסיוניזם |  |
| אמנות המאה ה-20 וה-21 | אמנות מופשטת • קוביזם • אקספרסיוניזם • פוטוריזם • קונסטרוקטיביזם • סוריאליזם • אקספרסיוניזם מופשט • פוביזם • פופ ארט • אופ ארט • נאו-גאו • דאדא • אסתטיקת יחסים |  |
פורטל האמנות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555556205171  BNE: XX543011  GND: 4019036-5  LCCN: sh85052619  NDL: 00567711  NKC: ph117192 
"רעשי הרחוב חודרים אל הבית" (1911) מאת אומברטו בוצ'וני
"פסטיבל במונמרט (קרוסלה)" (1913) מאת ג'ינו סווריני
דינאמיזם של כלבלב ברצועה מאת ג'אקומו באלה. תיאור תנועה סימולטנית (של השמלה, רצועת הכלבלב ורגליו); קווי האור הופכים את המרחב לשותף בתנועת הדמויות.
אדריכלות פוטוריסטית ברישום מאת אנטוניו סנט'אליה - האדריכל הפוטוריסט הבולט ביותר
פסגת באוורס (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בהר ברכס לאנטרמן בהרי באוורס שבאנטארקטיקה; הר בחוף שקלטון ראו הר באוורס. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  2,140 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי באוורס 
 קואורדינטות:  71°45′00″S 163°19′59″E﻿ / ﻿71.75°S 163.333°E﻿ / -71.75; 163.333
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת באוורס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת באוורס
 
פסגת באוורס (באנגלית: Bowers Peak) היא פסגה באזור חוף פנל, המפרידה בין קרחון האנטר לקרחון הושקו, ברכס לאנטרמן, בהרי באוורס, במרכז ארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
גובה של הפסגה 2,140 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > מקור השם

שמה של הפסגה ניתן לה על ידי המשלחת הצפונית של משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, אשר חקרה את האזור בין השנים 1963–1964.
הפסגה נקראת על שמו של סגן ג'ון מ. באוורס, הבן (.John M. Bowers, Jr) מטייסת VX-6 של צי ארצות הברית, אשר סייעה למשלחת החקר.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4  מידע גאוגרפי והיסטורי
| רכס אקספלוררז (רכס החוקרים) |
| --- | --- | --- |
| הרים | בנקס • טוקורואה • מארוויק • מילר • מקאלם |  |
| רכסים | היקס |  |
| קרחונים | אלוורז • אלט • אסטאחוב • ארויז • גרייסון • מורלי • מקלין • צ'וגונוב • קרואופורד • ראסטורגואב • שיהאן |  |
| רכס לאנטרמן |
| --- | --- | --- |
| קרחונים | אור • האנטר • הושקו • לינדר • מאקינון • סלדג'רס |  |
| רכסים | ריילי |  |
| הרים | אדיקסון • אול בלאק • באוורס • ברנסטין • לאגרינג • רוול |  |
| מעברי הרים | האסקי |  |
| מסיב מולאר |
| --- | --- | --- |
| קרחונים | אוויסון • זנית • ליפ ייר |  |
| מפלי קרח | טובוגאנרס |  |
| רכסים | אינסאזור |  |
| הרים | דנטיין • רוול |  |
| גבעות | ויזדום • קייניין |  |
| מעברי הרים | האסקי |  |
| רכס פוזי |
| --- | --- | --- |
| קרחונים | גרייבסון • מקלין • סמית'סון |  |
| הרים | דרייגר • מולאץ' |  |
| אתרים נוספים בהרי באוורס |
| --- | --- | --- |
| קרחונים, מפלי קרח והדומי קרח | קרחון אסטאפנקו • קרחון בארבר • קרחון גאנוץ • קרחון ואן לון • הדום הקרח סטאלינגר • מפל הקרח סלדג'רס • קרחון קארייר |  |
| רכסים | אדמס |  |
| הרים | ברוס • גואו • דואו • סוזה • סטאנוויקס |  |
| מפלי קרח | פלנסינג |  |
| נונאטאקים | מקנזי |  |
פסגת בול

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  1,700 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס אסגארד 
 קואורדינטות:  77°34′00″S 162°46′59″E﻿ / ﻿77.5667°S 162.783°E﻿ / -77.5667; 162.783
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת בול(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת בול
 
פסגת בול (באנגלית: Ball Peak) היא הר ברכס אסגארד, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 1,700 מטרים מעל פני הים.
הפסגה נמצאת בראשו של קרחון לופטוס, 1.3 קילומטרים דרומית מערבית להר מקלנן, בסמוך להר הול ולפסגת האריס.
היסטוריה > מקור השם

שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועד הגאוגרפי של ניו זילנד בשנת 1998.
הפסגה נקראת על שם גרי בול, מורה דרך של מחלקת החקר האנטארקטית של ניו זילנד, ומדריך לכישורי הישרדות בבסיס סקוט בין השנים 1976–1977.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  לפי מקור אחר גובה הפסגה 1,503 מטרים מעל פני הים
↑  פסגת בול באתר ממשלת ניו זילנד
| אתרים ברכס אסגארד |
| --- | --- | --- |
| הרים | אוטגארד • אובליסק • אודין • אוליבר • בול • גרנדל • דרבי • האריס • הארפ • הול • וולגר • לוקי • ליונס • מטרהורן • נוקס • פונדר • פנורמה • פריה • פרק • קולמן • ת'ור |  |
| רכסי הרים | אינלנד פורטס • גבעות מקדונלד • רכס פלינט |  |
| מצוקים | הות'ם |  |
| עמקים | טירול • יוטונהיים • ניבלונגן • פירס • פנריר |  |
| קרחונים | אלבריך • ביאוולף • חבר העמים • פאונטיין • קונרואו • קטספו • ריפיטר |  |