stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליאן קארפ
הערות שוליים

↑  García, María Elena (2005). Making indigenous citizens: identities, education, and multicultural development in Peru. Stanford University Press. pp. 56–. ISBN 978-0-8047-5015-8. נבדק ב-29 ביולי 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2  Don’t cry for me, Peru – Israel News, ynetnews. ynetnews.com (1995-06-20). Retrieved on 2013-02-15.
1 2 3  Uberland, Beatriz (2006-10-22). "Don't cry for me, Peru". Ynetnews (באנגלית). נבדק ב-2024-04-18.
↑  Latin America and the Caribbean's Indigenous People and Afro-descendents: Sociodemographic Information, ECLAC, ‏2005
↑  Shane Greene, Getting over the Andes: The Geo-Eco-Politics of Indigenous Movements in Peru's Twenty-First Century Inca Empire, Journal of Latin American Studies 38, 2006-05, עמ' 327–354 doi: 10.1017/S0022216X06000733
↑  M OLLY L. M CI NTOSH, [https://scholarship.law.duke.edu/cgi/viewcontent.cgi?article=1097&context=djcil EXPLORING MACHU PICCHU: AN ANALYSIS
OF THE LEGAL AND ETHICAL ISSUES
SURROUNDING THE REPATRIATION OF
CULTURAL PROPERTY], DUKE JOURNAL OF COMPARATIVE & INTERNATIONAL LAW 17, 2006
↑  "Peruvian President Defends Wife's Bank Contract". Washington Post (באנגלית אמריקאית). 2024-01-24. ISSN 0190-8286. נבדק ב-2024-04-18.
↑  Jewish former first lady of Peru flees to Israel after extradition request, The Jerusalem Post | JPost.com, ‏2023-05-13 (באנגלית)
↑  Jacob Kessler, Jewish former first lady of Peru flees to Israel after extradition request, timesofisrael.com, ‏13 May 2023,
↑  "The Department Welcomes Eliane Karp-Toledo". Stanford Department of Anthropology. נבדק ב-2 בינואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263781305171  ISNI: 0000 0003 5788 5199  LCCN: n2003100438  NTA: 305497693  SUDOC: 116305088  VIAF: 200047422   WorldCat (עם VIAF): 200047422
מפלגת השמאל (צרפת)

| --- | --- |

 מדינה:  צרפת
 מייסד:  ז'אן לוק מלנשון 
 מנהיגים:  ז'אן לוק מלנשון
 תקופת הפעילות:  1 בפברואר 2009 – הווה (15 שנים)
 אידאולוגיות:  סוציאליזם דמוקרטי  רפובליקניזם  סביבתנות
 מטה:  רחוב דודוויל 
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל רדיקלי
 ארגונים בינלאומיים:  השמאל האירופי המאוחד/השמאל הנורדי הירוק, Inter-LGBT 
 צבעים רשמיים:  אדום
 נציגויות בפרלמנטים
 האספה הלאומית (צרפת):  8 / 577
 הפרלמנט האירופי:  2 / 74
 www.lepartidegauche.fr
 
מפלגת השמאל (Parti de Gauche, PG) היא מפלגה דמו-סוציאליסטית צרפתית אשר נוסדה ב-1 בפברואר 2009. המפלגה הוקמה על ידי הפרלמנטרים ז'אן לוק מלנשון ומארק דולז ב-12 בנובמבר 2008, לאחר פרישתם מהמפלגה הסוציאליסטית (PS) אחרי קונגרס המפלגה בריימס, המפלגה הסוציאליסטית מביאה יחדיו שתי מיני אישיות מרקעים שונים, ועדיין המפלגה טעונת לאוריינטציה סוציאליסטי, אקולוגית, ורפובליקנית.
מבחינה פוליטית, המפלגה נמצאת בין המפלגה הסוציאליסטית והמפלגה הקומוניסטית הצרפתית. מפלגת השמאל מתכוונת להנהיג את כל מפלגות השמאל ה"אנטי-ליברלי" (אשר קוראת להם "השמאל האחר") בתוך אותה ברית. ב-2008 המפלגה הסוציאליסטית שילבה כוחות עם המפלגה הקומוניסטית של השמאל המאוחד עם 6 מפלגות שמאל אחרות וארגוני שמאל ריצונים אחרים בקואליציה של "חזית המשאל" אשר לה, נהיה מועמד לבחירות לנשיאות צרפת - ז'אן לוק מלנשון.
השבועון של המפלגה, "L'Intérêt général" נשלח לכל חברי המפלגה אך גם למנויים פשוטים. השבועון מודפס ביותר מ-15,000 עותקים כל שבוע.
ב-2016, בגלל הבחירות הלאומיות לנשיאות, וגם בחירות מחוזים שנה אחרי, ז'אן לוק מלנשון יצר תנועה חדשה צרפת בלתי-כנועה, אשר מפלגת השמאל עזרה להקים.
היסטוריה

המפלגה נוסדה בנובמבר 2008 על ידי הסנאטור הסוציאליסטי לשעבר, ז'אן לוק מלנשון, והסגן מארק דולד, ונפילים אחרים מן המפלגה, יחד עם תנועת מארס, "תנועה לאלטרנטיבה סוציאלית ורפובליקנית".
נוסף עליהם, הצטרפו אחר כך חברים אחרים מהשמאל של המפלגה הסוציאליסטית, על ידי אנשים שלא היו חברים במפלגה פוליטית לפני, וגם פורשים מהמפלגה הירוקה אשר עקבו אחרי הסגן מארטין בילארד.
ב-2010 המפלגה התקבלה ל"מפלגת השמאל האירופי".
בנובמבר 2013, המפלגה הצטרפה לקמפיין BDS לחרם נגד ישראל.
תמיכה ושיאים אלקטורליים

המפלגה עוד לא רצה לבן בבחירות, לכן בסיס התמיכה שלה קשה למציאה.
תמיכה ושיאים אלקטורליים > הפרלמנט האירופי

| שנת בחירות | מספר קולות | סך % מתוך כלל הקולות | מספר כיסאות שזכו |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 | 1,115,021 | 6.47% | 1 |
| 2014 | 1,252,730 | 6.61% | 1 |
מצע פוליטי

המצע המפלגתי המשותף של מפלגת השמאל והמפלגה הקומוניסטית הצרפתית במסגרת "חזית השמאל":
"שיתוף עושר וביטול חוסר ביטחון חברתי" - האוסרת פיטורים מבוססי שוק (licenciements boursiers) עבור חברות אשר בעלות רווחים, להעלות את שכר המינימום(SMIC) ל-1700€, קביעת יחס שכר דיפרנציאלי מקסימלי של 1 עד 20 כל העסקים, לאפשר פרישה בפנסיה מלאה בגיל 60, הגנה על שירותים ציבוריים, הפסקת קיצוצים בהוצאות הציבוריות (RGPP), קביעת שכר מקסימלי של-360,000 אירו, יצירת שבוע עבודה של 35 שעות.
"החזרת כוח מבנקי שווקים פיננסיים" - שינוי הבנק המרכזי האירופי מדיניות של" להעדיף יצירת מקומות עבודה ושירותים ציבוריים, שליטת ספקולציות פיננסיות, העלאת מס רווחי הון לבין מס סולידריות על עושר (ISF), המבטלת פרצות הפיסקלית הרשאות, מיסוי הכנסות פיננסיות של תאגידים, יצירת "עמוד כספי ציבורי" כדי לייצב מחדש את האשראי כלפי מקומות עבודה, חדשנות ופיתוח בר קיימא.
"תכנון אקולוגי" - הלאמת חברת הגז GDF,חברת האנרגיה Areva והשלמת ההלאמה של חברת החשמל EDF כדי ליצור סקטור אנרגיה בבעלות ציבורית, יצירת שירות מים ציבורי לאומי, מדיניות תחבורה חדשה לקידום תחבורה ציבורית ומיסוי הובלת הסחורה שאינה חיונית.
"הפקה אחרת" - מודל חדש של פיתוח וצמיחה כלכלית אשר מכבד את הסביבה ואת הפרטים, הגדרה מחדש של סדרי העדיפויות התעשייתיים, זכויות חדשות לעובדים, יצירת אינדיקטור הלאומי לאושר הלאומי.
"הרפובליקה, למען האמת" - מחזקת מחדש את חוק 1905 על הפרדת הכנסיות והמדינה, הקמת משרד לנשים ושוויון, ביטול חוק חדופי, הסדרת מעפילים, התנגדות לכלל הזהב של מאזן הכספים, יצירת משרות במגזר הציבורי.
"כינוס האספה המכוננת של הרפובליקה השישית" - כינוס אספה מכוננת, ביטול הרפורמה הממשלתית המקומית והאזורית, ייצוג יחסי בכל הבחירות, צמצום סמכויות הנשיאות וחיזוק הסמכויות הפרלמנטריות, הבטחת חופש השיפוט והעיתונות.
"ביטול אמנת ליסבון ויצירת אירופה אחרת" - ביטול הסכם ליסבון, התנגדות לקומפקט הפיסקלי האירופי, הצעה ואימוץ של אמנה אירופית חדשה שתעדיף את ההתקדמות החברתית והדמוקרטיה, ותיקון חוקי הבנק המרכזי של אירופה.
"כדי לשנות את מהלך הגלובליזציה" - בהסגת הכוחות הצרפתים מן המלחמה באפגניסטן, נסיגה צרפתית מן נאט"ו, הכרה בעצמאותה של מדינה פלסטינית בתוך גבולות 1967, יצירת מס טובין לממן פיתוח ושיתוף פעולה בינלאומי, מחילת חובות עבור נמוכה מדינות מובילות.
"מתן עדיפות לאמנציפציה האנושית" - יצירת מקומות עבודה בחינוך הציבורי, הוצאת 1% מהתמ"ג על אמנות ותרבות, הכפלת ההשקעה במחקר.
הערות שוליים

↑  "Le Parti de Gauche s'engage dans les campagnes boycott, désinvestissement, sanctions, à l'égard d'Israël". Le Parti de Gauche. אורכב מ-המקור ב-2013-11-21.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb161180516 (data)  ISNI: 0000 0001 2162 7054  LCCN: n2010016210  SUDOC: 14049720X  VIAF: 135365799   WorldCat (עם VIAF): 135365799 
אנשים צועדים ומניפים דגלי מפלגה בזמן הפגנה נגד גירושי תלמידים זרים ב-5 בנובמבר 2013 בטולוז.
אונס בתנ"ך

התנ"ך מכיל התייחסויות רבות לאונס ולצורות אחרות של אלימות מינית. התייחסויות אלה כוללות הן התייחסות הלכתית, דהיינו חוקים העוסקים ביחס לאונס ובעונש על מעשה זה, הן תיאורים שונים של מעשי אונס בסיפורי התנ"ך.
טרמינולוגיה

השורש אנ"ס מתועד במקרא בעברית רק פעם אחת, ללא כל הקשר מיני: ”וְהַשְּׁתִיָּה כַדָּת אֵין אֹנֵס” (מגילת אסתר, פרק א', פסוק ח'). משמעות המילה שם, וזו גם משמעותה הראשית בלשון חז"ל, היא כל פעולה המתרחשת נגד רצונו בחירתו החופשית של האדם, כגון אדם שנכפה על ידי אחר למכור קרקע או לתת גט לאשתו.
דוגמאות

בין הדוגמאות הבולטות לסיפורים מקראיים שבהם מתוארים מעשי אונס נמנים פילגש בגבעה, מעשה שכם ודינה, מעשה אמנון ותמר, ופרשת כי תבוא.
יש שמצאו תיאורים של אלימות מינית והטרדה מינית גם בסיפורים מקראיים נוספים, בהם מעשה שמשון ודלילה, דוד ובת שבע, לוט ובנותיו, שכרות נח, אשת פוטיפר וחטיפת בנות יבש גלעד על ידי בני שבט בנימין.[דרוש מקור]
בספרי הנביאים נמצאים תיאורים (חלקם הגדול הוא מְשַלים) של אלימות מינית ואונס, בין היתר, בפרק ג' בספר ישעיהו ("ושפח ה' קדקד בנות ציון וה' פתהן יערה"), פרק י"ג בספר ירמיהו ("נאפיך ומצהלותיך זמת זנותך על גבעות בשדה"), תיאורי אהלה ואהליבה בספר יחזקאל, סיפור גומר בת דבליים בספר הושע, חורבן נינוה בספר נחום והמלחמה על ירושלים בספר זכריה.
בספרי הנביאים נמצאים גם משלים רבים שבהם נמשלת עיר בירה לזונה ומאיימים עליה באונס, בדרך כלל כאשר העיר נתונה במצור או נכבשת על ידי כוחות צבא.
אונס בפרשנות המקרא ובשיח הפמיניסטי

כבר מימי חז"ל והמפרשים הקדמונים, הוגדרו סיפורים מקראיים מסוימים כמעשי אונס, דהיינו פעולה מינית שבוצעה ללא הסכמת שני המשתתפים. לדוגמה, מעשה שכם בן חמור בדינה בת יעקב נוסח כך בתורה במפורש: "וַיַּרְא אֹתָהּ שְׁכֶם בֶּן חֲמוֹר הַחִוִּי נְשִׂיא הָאָרֶץ וַיִּקַּח אֹתָהּ וַיִּשְׁכַּב אֹתָהּ וַיְעַנֶּהָ".
וכך אכן הבינו חז"ל; למשל, בתרגום המיוחס ליונתן נאמר: "ודבר יתה באנוסה ושכיב עמה וסגפה". וגם במפרשים הראשונים נמצאה התייחסות זו, כגון בדברי הרמב"ן בפירושו לתורה שם, בהסבר המילה "וַיְעַנֶּהָ": "כל ביאה באונסה תיקרא עינוי". כמו כן, בדברי הספורנו בפירושו שם נאמר: "היה בלתי מורגל אז לאנוס את בתולות גדולי הדור (כלומר, יעקב הנכבד בין האומות) כאומרו: 'וְכֵן לֹא יֵעָשֶֹה'."
אמנם ישנם סיפורים מקראיים אחרים שלא הוגדרו במסורת חז"ל כאונס, כגון מעשה שמשון ודלילה. כמו כן, בעניין מלחמת מדין, בה נהרגו כל אנשי מדין למעט 'הטף בנשים' - שעליהן נאמר "וְכֹל הַטַּף בַּנָּשִׁים... הַחֲיוּ לָכֶם", פירש שם האור החיים: "פירוש, יגיירו אותן... כדי שיהיו ראויות להם להינשא לחפץ בהם", כלומר נישואין כנהוג.
אמנם כמה מחוקרי המקרא טענו כי המגמה הרווחת עד המאה ה-20 הייתה לפרש כל סיפור מקראי הנראה כמעשה אונס בצורה שאיננה מוגדרת כאונס:
לדוגמה, חוקר המקרא יוהנס פדרסן התעמק בנושאי מיניות ביהדות, אך בספריו על ההיסטוריה של עם ישראל לא מוזכר אף מעשה אונס, אלא רק "מגוון דרגות של מערכות יחסים אסורות". סיפורים מקראיים שבהם מתוארים מעשי אונס כונו על ידי פדרסן "הסדרי נישואים בלתי הולמים".
אחד הבודדים שחרגו מפרשנות זו היה תומאס פיין, שטען בספרו "עידן התבונה" (1795) שלאחר מלחמת מדין, משה עודד ניצול מיני. הוא הותיר בחיים את בנות מדין הקטינות והן חולקו כ"שלל" בין הלוחמים, ובכך שימשו למעשה כשפחות מין.
בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 החלו פרשני הדור החדש לראות בתיאורים מסוימים שעד אז לא פורשו כאונס, כתיאורים של אונס, וזאת תחת השפעתו של הגל השני של הפמיניזם, שהעלה את המודעות הציבורית לבעיית האונס בנישואים. החל מתקופה זו מקובל לראות בקרב אותה קבוצת פרשנים סיפורים מקראיים כמו חטיפת בנות שילה, כמעשי אונס קבוצתי.
לקראת סוף המאה ה-20 פורסמו מספר ספרים שבהם נטען כי בתנ"ך מתוארים מעשי אלימות מינית אונס רבים, בהם בריחת הגר, מעשה אמנון ותמר, פילגש בגבעה, ירידת אברהם לגרר, מעשה שמשון ודלילה, דוד ובת שבע, מעשה שכם ודינה ולוט ובנותיו. כמו כן נמצאו תיאורים של אלימות מינית בספר ישעיהו, ספר ירמיהו, ספר יחזקאל, ספר הושע, ספר נחום וספר זכריה.[דרוש מקור: יש לתת מקור לכל אחד מהפרטים]
יחס המקרא לאונס

יחס המקרא למעשי אונס מפורט בעיקר בחוקים ובמשפטים שבספר דברים, פרק כ"ב.
אונס נערה בתולה ומאורסת מתואר שם כפשע מחריד שחומרתו כמו רצח ועל כן יש להוציא את האנס להורג: ”כִּי כַּאֲשֶׁר יָקוּם אִישׁ עַל רֵעֵהוּ וּרְצָחוֹ נֶפֶשׁ כֵּן הַדָּבָר הַזֶּה” (דברים פרק כ"ב פסוק כ"ו). לעומת זאת, במקרה של אונס נערה בתולה שאינה מאורסת, על האנס לשלם 50 שקלים לאבי הנערה ואז להתחתן עימה: ”וְנָתַן הָאִישׁ הַשֹּׁכֵב עִמָּהּ לַאֲבִי הנער [הַנַּעֲרָה] חֲמִשִּׁים כָּסֶף וְלוֹ תִהְיֶה לְאִשָּׁה תַּחַת אֲשֶׁר עִנָּהּ לֹא יוּכַל שַׁלְּחָהּ כָּל יָמָיו” (דברים פרק כ"ב פסוק כ"ח-כ"ט). אין במקרא איסור על אונס בנות צעירות מגיל הנעורים או מבוגרות ממנו, ואין איסור על אונס בנים.
חז"ל למדו מהפסוק הראשון המוזכר לעיל (כ"ו) את דין רודף: הרודף אחר הנערה (כלומר מנסה לאונסה), מותר להצילה בנפשו, דהיינו שכל הרואה רשאי להורגו, אם יש הכרח בכך על מנת למנוע את האונס. דין זה הוא דין מיוחד בחומרתו, בכך שהוא מתיר לכל אדם לסמוך על שיקול דעתו ולרצוח אדם אחר; בהתאם לכך, אין היתר לכך אלא במצב כזה וכן באדם הצופה בניסיון רצח, שגם אז מותר לו להרוג את הרודף אם יש הכרח בכך כדי להציל את הנרדף.
אמנם, במקרה שלא נהרג כדין רודף קודם המעשה, המבצע נענש לאחר מעשה, בחיובו לשלם לאבי הנערה קנס משמעותי, ובנוסף לכך הוא חייב לשאת את אנוסתו, אם רצונה בכך, מבלי אפשרות לגרשה עד מותו; עונש זה הוא הרתעה מונעת.
אמנם, מספר חוקרים סבורים כי חוקי התנ"ך לא אוסרים על אלימות מינית, אלא רק קובעים את התנאים שבהם אדם רשאי לבצע אונס. לדוגמה, הרולד וושינגטון (אנ') כתב: "דיני התורה מאפשרים אלימות. הם הופכים את מעשה האונס למובנה ומקובל, ומספקים לאנשים אמצעים להצדיק ולסבול אלימות."
אונס בזמן מלחמה

ספר דברים, פרק כ', פסוקים י'–י"ד קובע תקנות ספציפיות בנוגע למלחמה וליחס לשבויים, נשים. בכל מקרה שיהודים יצאו למלחמה נגד עיר, היה עליהם להציע שלום לתושבים תחילה. אם העיר נכנעה, הורשו חסידי התורה לקחת את העם כשבויים. אולם, אם העיר לא נכנעה, הותר לבני ישראל על פי חוקי התורה להטיל עליה מצור, ואם הצליחו בכך, הותר להם לקחת את שלל המלחמה, כולל אונס הנשים באוכלוסיות שנכבשו תחת תנאים מחמירים (דברים כא, י-יד).
ראו גם

מעמד האישה ביהדות
מעשה שושנה
לקריאה נוספת

יעל שמש, סיפורי אונס במקרא - המאחד והמייחד, בתוך: עיוני מקרא ופרשנות ו', הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשס"ג
Susanne Scholz: Sacred Witness: Rape in the Hebrew Bible, 2010
תומר פרסיקו, מהמקרא ועד ימינו: איך היהדות מתייחסת לאונס?, באתר ynet, 16 ביוני 2021
הערות שוליים

↑  בראשית ל"ד, ב'.
↑  כמבואר לעיל שם.
↑  במדבר ל"א, י"ח.
↑  ספר החינוך, מצווה ת"ר
↑  הרבנים דוד ואברהם סתיו, פגיעה מינית והטרדה מינית בהלכה, צהר מג, ה'תשע"ט, באתר ספריית אסיף
↑  תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ל"ט, עמוד ב': ”אי אמרה לא בעינא, מי איתא לעשה כלל?” - כלומר: אם אמרה איני רוצה, האם יש כלל חיוב לשאת אותה?
↑  ספר החינוך, מצווה תקנ"ז
↑  M. I. Rey, Reexamination of the Foreign Female Captive: Deuteronomy 21:10–14 as a Case of Genocidal Rape, Journal of Feminist Studies in Religion, Vol. 32, No. 1, pp. 37-38, ‏2016 (באנגלית).
↑  Caryn A. Reeder, Deuteronomy 21.10-14 and/as Wartime Rape, Journal for the Study of the Old Testament 41, 2017-03, עמ' 313–336 doi: 10.1177/0309089216661171
↑  Bible Gateway passage: Deuteronomy 20 - New International Version, Bible Gateway (באנגלית)
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
חטיפת דינה, ציור מאת ג'יימס טיסו
תמר מגורשת מביתו של אמנון לאחר מעשה האונס, ציור מאת ג'יימס טיסו
בוש (חברה)

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מייסדים:  רוברט בוש 
 תקופת הפעילות:  1886 על ידי רוברט בוש – הווה
 חברות בנות:  BSH Hausgeräte  ETAS Group  Bosch Thermotechnik  Bosch Sicherheitssysteme  Bosch Powertrain  Robert Bosch Automotive Steering  Bosch Solar Services  Robert Bosch Battery Systems  Bosch Packaging Technology  Robert Bosch  רוברט בוש הולנד  Bosch Engineering  רוברט בוש (טיוואן)  רוברט בוש צרפת  רוברט בוש (סין)  רוברט בוש (ארצות הברית)  בוש רקסרות  רוברט בוש (הממלכה המאוחדת)  רוברט בוש (יפן)  רוברט בוש (הודו)  רוברט בוש (ברזיל)  רוברט בוש (אוסטרליה)  Ateliers de Construction Lavalette  Bosch Power Tools  Ideal Werke AG für drahtlose Telephonie  United American Bosch Corporation  Noris Zünd- und Licht-AG  E.l.m. Leblanc 
 מיקום המטה:  גרלינגן 
 משרד ראשי:  גרלינגן, גרמניה
 ענפי תעשייה:  קונגלומרט 
 מוצרים עיקריים:  מוצרים לתעשיית הרכב, מוצרים תעשייתיים, מכשירי חשמל ביתיים, ציוד בנייה
 הכנסות:  47.3 מיליארד אירו (2010)
 רווח תפעולי:  4,503,000,000 אירו (נכון ל־2023) 
 רווח:  2,640,000,000 אירו (נכון ל־2023) 
 מנכ"ל:  סטפן הארטונג 
 עובדים:  300,000 (2011)
  
 www.bosch.com
 
רוברט בוש GmbH (גרמנית: Robert Bosch GmbH) (ידוע בשם הקיצור: בוש) הוא תאגיד טכנולוגיה גרמני רב תחומי אשר עוסק בייצור מערכות וחלקים לתעשיית הרכב, ציוד תעשייתי, ציוד לבנייה, כלי עבודה ומכשירי חשמל ביתיים.
החברה נוסדה בשנת 1886 על ידי המהנדס והממציא הגרמני רוברט בוש בעיר שטוטגרט.
פעילות

חברת בוש היא ספקית החלקים והרכיבים לתעשיית הרכב הגדולה בעולם, אשר בין היתר מייצרת החברה מערכות היגוי, מערכות דלק, מערכות בלימה, מערכות ABS, מערכות בקרת יציבות, מערכות בקרת משיכה ומתנעים למנוע. בנוסף מייצרת החברה מצתים, רכיבים אלקטרוניים וחיישנים רבים למרכב המכונית, למערכת קירור המנוע, למגבים, למושבים, לדלתות ולחלונות.
חברת בוש מייצרת בנוסף מחוללים, משאבות חום למבנים, מערכות חשמליות, היידראוליות ופנאומטיות לשימוש תעשייתי. ורכיבים לתאים סולריים ולטורבינות רוח. בנוסף מייצרת החברה כלי עבודה לבנייה, נגרות וגינון. ומכשירי חשמל ביתיים כגון מכונות כביסה, מקררים, תנורים וכדומה.
בשנות ה-80 החברה פיתחה CAN-bus שמהווה עתה תקן חובה בתעשיית הרכב.
נכון לשנת 2011 מעסיקה החברה כ-300,000 עובדים ופועלת ב-300 מיקומים שונים ב-60 מדינות שונות ברחבי העולם. מטה החברה שוכן בעיר גרלינגן בגרמניה.
נתן אביעזר

| --- | --- |
נתן אביעזר, 29 בנובמבר 2014
נתן אביעזר, 29 בנובמבר 2014
 לידה:  1938 (בן 86 בערך)
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  ישראל, ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת שיקגו 
 מוסדות:  IBM  אוניברסיטת בר-אילן 
 תרומות עיקריות
 מחקרים בתחום פיזיקת מצב מוצק
 
נתן אביעזר (וייזר) (נולד ב-1938) הוא פיזיקאי והוגה דעות ישראלי, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה

אביעזר נולד בשווייץ והיגר בילדותו לארצות הברית. הוא קיבל חינוך דתי והיה פעיל כחניך בתנועת בני עקיבא. את התואר הראשון בפיזיקה קיבל מאוניברסיטת הרווארד, ואת הדוקטורט עשה באוניברסיטת שיקגו. לאחר מכן שימש כמנהל חטיבת המחקר ביבמ, ניו יורק. בעקבות פרוץ מלחמת ששת הימים ב-1967 עלה עם רעייתו דבורה לישראל. הוא קבע את מגוריו בפתח תקווה, והצטרף לסגל האקדמי של אוניברסיטת בר-אילן זמן קצר לאחר מכן.
בשנת 1971 ערך עם משה קוה מחקר שעסק בהתנגדות של מתכות בטמפרטורות נמוכות. אביעזר וקוה הצליחו לתת תיאור מדויק יותר ונכון יותר לתרומתה של האינטראקציה בין הפונונים לאלקטרונים להתנגדות.
הנוסחה המקובלת לפני פרסום מחקר זה, שנכתבה על ידי חתן פרס נובל פליקס בלוך, הייתה מבוססת על הנחות שאינן מתקיימות ברוב המתכות הרלוונטיות.
מחקריו של אביעזר עוסקים בפיזיקת מצב מוצק. הוא קיבל משרת פרופסור בשנת 1972 בהמלצתו של פרופסור משה ימר, ולאחר מכן, בשנת 1980, נתמנה לראש המחלקה לפיזיקה וכיהן בתפקיד שלוש קדנציות רצופות. הוא מילא מספר תפקידים נוספים באוניברסיטת בר-אילן, בהם סגן הנשיא למחקר, חבר הסנאט, ויו"ר האגודה לתורה ומדע. משמש כפרופסור אורח באוניברסיטת קיימברידג' וב- The Kovens Convention Center באנגליה. בשנת 1984 נבחר כעמית באגודה האמריקאית לפיזיקה, כאות הוקרה על תרומותיו לחקר התכונות החשמליות של מתכות.
אביעזר משקיע מאמץ בהבנת הקשר בין תורה ומדע והוא נמנה עם ראשי המארגנים של כנס תורה ומדע הנערך מדי שנה. על נושא זה כתב את ספרו "בראשית ברא" שתורגם מאנגלית לעשרות שפות, בהן עברית ויפנית. ספר נוסף שחיבר נקרא "Fossils and Faith"; הספר תורגם לעברית תחת השם "אמונה בעידן המדע". ספר נוסף פרי עטו קרוי "The Anthropic Principle", הספר עוסק באיכות הסביבה.
בשנת 2011 הוציא סרטון אנימציה באורך כחצי שעה בשם "בריאת העולם על פי התורה והמדע", המבוסס על ספריו.
ספריו

בראשית ברא, נתן אביעזר, תשנ"ד.
על תורה ומדע / נתן אביעזר; תרגום מאנגלית: טל דוד כספי. Brooklyn, NY : Ktav Publishing House, תשפ"ג 2023.
הערות שוליים

↑  Moshe Kaveh and Nathan Wiser (1971). "Failure of the Bloch T5 Law for the Low-Temperature Electrical Resistivity of Metals". Phys. Rev. Lett. 26: 635–636.
↑  כתבי כלכליסט, דיבידנדים: הפרופסור המאותגר, באתר כלכליסט, 16 באוגוסט 2012
↑  הסרטון המקורי נמחק, אך הועלה מחדש כאן.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258177005171  BIBSYS: 8016488  BnF: cb124139236 (data)  ISNI: 0000 0001 0867 0998  LCCN: n89665936  NKC: zmp20211111442  NTA: 269296654  RERO: 02-A013245555  SUDOC: 033254338  VIAF: 7477459   WorldCat (עם VIAF): 7477459
תופים בלילה

| --- | --- |

 כתיבה:  ברטולט ברכט 
 הצגת בכורה:  29 בספטמבר 1922 
 שפה:  גרמנית 
 
"תופים בלילה" (בגרמנית: Trommeln in der Nacht) הוא מחזה מאת ברטולט ברכט.
ברכט כתב את המחזה בשנים 1918–1920, והוא הוצג לראשונה בשנת 1922. יחד עם המחזות "בעל" ו"ג'ונגל הערים" זיכה מחזה זה את ברכט בפרס קלייסט לשנת 1922, וכתוצאה מכך הוצג "תופים בלילה" ברחבי גרמניה.
זהו אחד ממחזותיו הראשונים של ברכט, שנכתב קודם הפיכתו של ברכט למרקסיסט, אך כבר ניכרת בו חשיבותה של מלחמת המעמדות ביצירתו של ברכט. לדברי ליון פויכטוונגר, המחזה נקרא תחילה "ספרטקוס". מנהיגי הליגה הספרטקיסטית ומרד הספרטקיסטים, קרל ליבקנכט ורוזה לוקסמבורג עונו ונרצחו על ידי אנשי הפרייקור בשנת 1919, ולמרד הספרטקיסטים מקום מרכזי במחזה.
הצגת הבכורה של המחזה, שתואר כ"קומדיה בחמש מערכות", נערכה במינכן ב-29 בספטמבר 1922. בימוי המחזה נעשה בסגנון אקספרסיוניסטי, שהיה דומיננטי בתיאטרון הגרמני של תחילת המאה העשרים. הפקה נוספת שלו הועלתה בברלין ב-20 בדצמבר 1922.
עלילת המחזה

המחזה מתרחש בברלין במהלך לילה אחד בינואר 1919. מתחיל בסצנה משפחתית: קארל ואמלי באליקה, הורים בני המעמד הבינוני, מנסים לשכנע את בתם אנה לשכוח את אהובה, אנדראס קראגלר, שעקבותיו נעלמו במלחמת העולם הראשונה, ולהינשא לפרידריך מורק, שהתעשר במהלך המלחמה. אנה מסרבת להצעתם, אך בעקבות לחץ הולך וגובר נכנעת. אנה ומורק יוצאים לשתייה לכבוד האירוסים בפאב מקומי, "פיקדילי בר", והוריה של אנה, שהתעכבו מעט, מופתעים מהופעתו בביתם של אנדראס, שאותו חשבו למת. אנדראס מסביר שבכל שנות היעדרותו היה בשבי בצפון אפריקה, אך הוריה של אנה דוחים אותו, ומצטרפים אל אנה ומורק בפאב.
אל הפאב מגיע גם אנדראס, אך הוריה של אנה, המשוכנעים שאנדראס, בן הפרולטריון, לא יוכל להעניק לבתם את רמת החיים שלה תזכה במחיצת מורק, הבורגני, מדברים על לבה של אנה להינשא למורק. ברקע הפאב נשמעים קולות מרד הספרטקיסטים, ודיווחים עליו מגיעים ללא הרף. אנדראס מסתלק, ואנה, הנקרעת בין אהבתה לו ובין תוכניתם של הוריה והריונה למורק, יוצאת לחפשו, על רקע מרד הספרטקיסטים.
בסצנת הסיום אנה ואנדראס מתאחדים. אנדראס, שאינו מוכן לשוב ולסכן חייו למען אידיאלים זרים, אינו מצטרף לקומוניסטים המורדים. הוא אומר: "אני לובש חולצה נקייה, העור שלי עוד עלי, את המדים שלי אני פושט, ואת המגפיים שלי אני מורח בשומן. הצעקות ייגמרו עד מחר בבוקר, אבל מחר בבוקר אני אשכב במיטה ואדאג לפרו ורבו שלי כדי שלא איעלם לנצח ... בואי!"
פרשנות

המחזה ממחיש חלק מהגורמים למחאת הספרטקיסטים: כאבם של החיילים החוזרים משדה הקרב בתחושה שלחמו לשווא, ושאף המעט שהיה להם נשדד. מורק, מתעשר המלחמה שלא התגייס, שלקח מאנדראס את אהובתו, משקף את השחיתות הפוגעת במעמד הפועלים. את מעמד הפועלים מייצגים המלצר בפאב, וזונה שמורק משתמש בשירותיה.
"המחזה נשען על נרטיב בולט במחזאות האקספרסיוניסטית של השנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה: קורותיו של החייל החוזר מן השירות בצבא הגרמני המובס ואינו מצליח להשתלב מחדש בחברה האזרחית. הוא דוחה את מערכת הערכים של החברה, ממש כפי שהיא מקיאה אותו מתוכה, בהיותו סמל של עבר שממנו היא רוצה להתנתק".
עירא אבנרי, במאי ההצגה באוניברסיטת תל אביב, אמר על המחזה: "יש בו קסם, חיות ודרמה מן הסוג שקשה למצוא במחזות המאוחרים יותר של ברכט. מדובר במחזה נעורים שקיימים בו ליקויים בכתיבה שיש להתמודד עימם בעבודת העיבוד. ... חמש המערכות במחזה הן למעשה חמישה סיפורים שונים, כשכל סיפור הוא פרק עצמאי, תחנה במסע שעוברות הדמויות".
בישראל

המחזה הוצג בישראל לראשונה בשנת 1983, בתיאטרון באר שבע, בבימויו של מיכה לבינסון. במאי 2010 הועלה במסגרת החוג לאמנות התיאטרון של אוניברסיטת תל אביב, בתרגומו של פרופ' תום לוי ובבימויו של עירא אבנרי.
הערות שוליים

↑  תרגום: תום לוי.
1 2  "תוכניית המחזה "תופים בלילה", החוג לאמנות התיאטרון של אוניברסיטת תל אביב, 2010.
↑  סקיצות תלבושות - 'תופים בלילה' - 1983, ארכיון טובה קליינר-סדן - מבחר מייצג, הספרייה הלאומית
אנדריי חוזר הביתה - "תופים בלילה" מאת ברטולד ברכט, מציג תיאטרון באר־שבע, כל העיר, 8 ביולי 1983
↑  תופים בלילה, באתר של אוניברסיטת תל אביב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007320925805171  BnF: cb122908794 (data)  GND: 4246544-8  LCCN: no2013076812  SUDOC: 031751334  VIAF: 210288695   WorldCat (עם VIAF): 210288695
גאורגי גפון

| --- | --- |

 לידה:  5 בפברואר 1870 (יוליאני) Bilyky, אוקראינה 
 נרצח:  28 במרץ 1906 (יוליאני) (בגיל 36) Ozerki, רוסיה 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 השכלה:  Poltava Theological Seminary (1893)  האקדמיה של סנקט פטרסבורג לתאולוגיה (1903) 
 חתימה:   
 
הכומר גפון
גאורגי אפולונוביץ' גפון (17 בפברואר 1870 – 10 באפריל 1906) היה כומר רוסי אורתודוקסי והיה מנהיג פועלים פופולרי לפני מהפכת 1905.
ביוגרפיה

גפון היה בן של איכר אמיד באזור פולטבה. הוא רכש השכלה בסמינר תאולוגי. אחרי מות אשתו הוא עבר להתגורר בסנקט פטרבורג, והיה בוגר האקדמיה התאולוגית שם ב-1903.
גפון, שהיה איש של המשטרה החשאית הצארית - האוכרנה, ארגן תנועה שנקראה "התאגדות פועלי המפעלים הרוסיים" בסנקט פטרבורג. מטרות התנועה היו להגן על זכויות הפועלים ברוסיה ולרומם את המורל הדתי שלהם. רק אנשי הכנסייה האורתודוקסית היו רשאים להיות חברים בתנועה. תוך זמן קצר היו לתנועה 12 סניפים ו-8,000 חברים וגפון שאף להתפשטות המפלגה אף לקייב ומוסקבה.
גפון, שבתחילה היה סוכן שתול של המשטרה כדי למנוע פעילות מהפכנית, ניתק את הקשר עמם ורצה לשאוף לתוכניותיו שלו. מסוף 1904 גפון שיתף פעולה עם החוגים הרדיקליים, ורצה בחיסול המשטר האוטוקרטי של הצאר ניקולאי השני.
ב-22 בינואר 1905 הוא ארגן יחד עם חבריו לתנועה צעדה שנועדה למחות על תנאי הפועלים, לעבר ארמון החורף של הצאר בסנקט פטרבורג. תהלוכה זו נסתיימה בטרגדיה (יום ראשון העקוב מדם, 1905). באותו אירוע פתחו חיילי הצאר באש על המפגינים ואלו הגנו על גפון והוא לא נפצע. לאחר האירוע, שהחל את מהפכת 1905, נמלט גפון מרוסיה, וחזר רק לאחר פרסום מנשר אוקטובר. גפון שמר על קשר עם האוכרנה. בתור חשוד בהיותו סוכן שתול, גפון נתלה בצריף פיני על ידי פנחס רוטנברג (לימים מייסד חברת החשמל בארץ ישראל) בהתאם לגזר דין של המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית.
יאמפיל (מחוז ויניצה)

יאמפול (באוקראינית: Ямпіль, יאמפיל; בפולנית: Jampol; ברומנית: Iampol) היא עיר קטנה במחוז ויניצה שבאוקראינה, על גדת נהר דניסטר ובסמוך לגבול מולדובה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

היישוב נזכר לראשונה בתחילת המאה ה-17. בשנת 1795 נכלל היישוב בשטח האימפריה הרוסית. בשנת 1924 הוענקו ליישוב זכויות עיר.