stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מייקל מקדונל
לקריאה נוספת

ספר תולדות ההגנה כרך ב'. הוצאת מערכות, 1977.
תום שגב, ימי הכלניות. הוצאת כתר, 1999.
אסף לחובסקי, "תדמיות קולוניאליות ומשפט אנגלי בבית המשפט העליון של ארץ ישראל המנדטורית" זמנים 56, 93-86, 1996.
Assaf Likhovski, Law and Identity in Mandate Palestine, UNC Press, 2006
נתן ברון, שופטים ומשפטנים בארץ ישראל: בין קושטא לירושלים '1930-1900 , הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס - האוניברסיטה העברית, 2008.
נתן ברון, "הטוב בנציבים" מול "שונא היהודים" - הסכסוך הגדול בין הנציב העליון ווקופ וזקן השופטים מקדונל על רקע "הריסות יפו", 1936, מחקרי משפט, כ"ה (1), 2009, עמ' 285, באתר JSTOR.
שמעון שטרית, על השפיטה - מערכת הצדק במשפט, ידיעות ספרים, 2004, הפרק "פרשת הריסת המבנים ביפו והתפטרותו של נשיא בית המשפט העליון מקדונל (1936) – פגיעה באי־התלות השיפוטית?", עמ' 72–74.
הערות שוליים

↑  פסק הדין במשפט הדבר, דואר היום, 28 בפברואר 1930
↑  תום שגב, ימי הכלניות.
↑  זקן השופטים לשעבר - מסית אנטישמי בגלוי, דבר, 11 ביוני 1939
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007336997505171  PLWABN: 9810569265005606  ISNI: 0000 0000 8397 5217  LCCN: no94015037  VIAF: 80564708   WorldCat (עם VIAF): 80564708
אירידו

ערך זה עוסק בעיר עתיקה בצפון מסופוטמיה. אם התכוונתם לעיר שומרית עתיקה בדרום מסופוטמיה, ראו .
אירידו בתחום השפעתה של ימחד בשנת 1764 לפנה"ס.
אירידו הייתה עיר עתיקה בצפון מערב מסופוטמיה. מיקומה המדויק אינו ידוע, היא שכנה כנראה בין חרן וכרכמיש. העיר שגשגה בתקופת הברונזה התיכונה ובתקופת הברונזה המאוחרת, עד שנהרסה על ידי אשור.
היסטוריה

העיר הוזכרה במכתב ששלח מלך כרכמיש אל זמרי-לים מלך מארי. על פי המכתב אפשר להבין שהעיר הייתה עיר וסאלית של כרכמיש. בהמשך, כנראה לאחר שכרכמיש הפכה להיות עיר לקוחה של ימחד (שמרכזה היה בעיר חלב), גם אירידו נשלטה על ידה.
באמצע המאה ה-18 לפנה"ס, האזור שבו שכנה העיר נשלט על ידי ירים-לים, שהיה אחיו של אבא-אן הראשון מלך ימחד. זיתרדו, המושל של העיר אירידו, שהייתה העיר הראשית באזור, מרד בימחד כשהוא ממריד ערי מדינה נוספות במסופוטמיה העליונה. בעקבות כך נלחם אבא-אן הראשון במורדים בכוח שהביא להריסת העיר. ירים-לים פוצה על ידו וקיבל את השלטון על העיר אללח'.
במאה ה-16 לפנה"ס, התעצמה באזור ממלכת מיתני. העיר חלב הפכה להיות עיר וסאלית שלה, וסביר שכך גם אירידו. במאה ה-14 לפנה"ס, נשלטה אירידו על ידי הנסיך החתי פּיַשילי (אנ'), שהיה בנו האמצעי של שופילוליומש הראשון. הוא כבש אותה במסגרת מסע המלחמה שלו כנגד מיתני, בדרכו לכבוש את וַשוּכָני, עיר הבירה של מממלכת מיתני. לאחר נסיגת החתים מהאזור, הפכה העיר להיות מרכז אזורי של מיתני, עד שנכבשה על ידי מלך אשור אדד-ניררי הראשון במאה ה-13 לפנה"ס.
היסטוריה > הכיבוש האשורי

מלך מיתני, וסאשאתה, מרד כנגד אשור. הוא שלח שוחד וביקש את עזרת המלך החתי, אבל בקשתו לא נענתה. אדד-ניררי הראשון תקף את מיתני וכבש את רוב עריה. המשפחה המלכותית של מיתני ברחה לאירידו. הצבא האשורי הגיע לעיר, שבה אותם והיגלה אותם לאשור. אירידו והיישובים סביבה הוצתו בשריפה ונהרסו, ובכתובתו של אדד-ניררי הראשון הוא מציין שהוא המליח את אדמתה, אירוע טקסי הנעשה למדינה מורדת.
הערות שוליים

↑  Warfare in the Ancient Near East to 1600 BC מאת William J. Hamblin, הוצאת Routledge,‏ 2006, עמ' 255
↑  Brotherhood of Kings: How International Relations Shaped the Ancient Near East, מאת Amanda H. Podany, הוצאת Oxford University Press,‏ 2010, עמ' 298
↑  Tracing the Earliest Recorded Concepts of International Law, מאת Amnon Altman, הוצאת BRILL,‏ 2012, עמ' 101
ערבים נוצרים

תמונות ערבים נוצרים מפורסמים
ערבים נוצרים בלבוש מסורתי, בעת תערוכת חג מולד בנצרת ב-1986. אוסף דן הדני, הספרייה הלאומית
ערבים נוצרים (בערבית: مسيحيون عرب, תעתיק מדויק: מסיחיון ערב, פירוש: נוצרים ערבים) הם נוצרים בני הלאום הערבי, אך לעיתים מתייחס לנוצרים דוברי ערבית שאינם מזדהים כבני הלאום הערבי.  שפתם העיקרית של רוב הנוצרים הערבים היא ערבית. אין נתונים מדויקים של מספר הנוצרים הערבים, אך אומדים את מספרם בכ-20–30 מיליון איש (מתוך כ-420 מיליון ערבים בכלל) ברחבי העולם, בין במזרח התיכון ובין בפזורות ערב מחוץ לו.
לפני הכיבוש הערבי של הלבנט היה אזור זה חלק מהאימפריה הביזנטית הנוצרית ואוכלוסיות האזור היו נוצריות אורתודוקסיות. עם הכיבוש המוסלמי הגיעה לאזור אוכלוסייה ערבית מוסלמית גדולה, שכפתה את האסלאם על עובדי האלילים אך לא על היהודים, הנוצרים והשומרונים. רבות מהשפות המקומיות נשכחו כאשר האוכלוסייה התחילה לדבר ערבית. מסעות הצלב הביאו אל הלבנט אוכלוסייה נוצרית קתולית שעם הזמן אימצה אף היא את השפה הערבית. ערבים נוצרים השפיעו רבות על התרבות הערבית, מהם נמנים עם המשוררים הערבים הגדולים, סופרים ואנשי רוח.
רוב הערבים הנוצרים מתגוררים עדיין במזרח התיכון והם מצויים ברבות ממדינות המזרח התיכון, בעיקר בעיראק, סוריה, לבנון, ירדן, ישראל, הרשות הפלסטינית, מצרים, לוב, בחריין, כווית, וטורקיה. נוכחותם בולטת במיוחד בלבנון, שבה הם היו קבוצת הרוב והאליטה עם קבלת העצמאות ב-1943. בחצי האי ערב לא התקיימו כמעט קהילות נוצריות מאז עליית האסלאם במאה השביעית ועד המאה ה-20. כיום קיימות במדינות המפרץ קהילות של מהגרי עבודה ערבים נוצרים לצד קהילות נוצריות לא ערביות אחרות של מהגרי עבודה. בערב הסעודית פולחן הדת הנוצרית אסור, אבל בדומה לשאר מדינות המפרץ חיים בה מהגרי עבודה נוצרים רבים. במדינות המגרב כגון תוניסיה, אלג'יריה ומרוקו התקיימו קהילות ערביות ונוצריות רבות עד אמצע המאה העשרים, אולם רובן ככולן הזדהו עם השלטון הקולוניאליסטי הצרפתי ועם קבלת העצמאות של אותן מדינות נאלצו להימלט, וכיום אחוז הנוצרים בהן זניח. אחוז הנוצרים במזרח התיכון הולך ומתמעט עקב הגירת נוצרים החוצה למדינות אחרות, ועקב קצב הריבוי הגבוה יותר של המוסלמים. מרבית המהגרים מהמזרח התיכון ומצפון אפריקה שמתגוררים ביבשת אמריקה הם ערבים-נוצרים.
הערבים הנוצרים בולטים בתחומים רבים, בעיקר בעסקים ומדע אך גם בחינוך, אמנות וחקלאות. לערבים הנוצרים יש חלק חשוב בתרבות הערבית, כשהם תורמים לפילוסופיה, לאמנות, לאדריכלות ולמדע, וכמו כן לפוליטיקה.
ערבים נוצרים רבים זכו לפרסום כלל עולמי: המשורר ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן (1883–1931), הזמר פול אנקה, הזמרת פיירוז, לוחם זכויות הצרכנים רלף ניידר, איל התקשורת קרלוס סלים, זוכה פרס נובל לכימיה אליאס ג'יימס קורי, זוכה פרס נובל לרפואה פיטר מדאוור, חלוצי כירורגיית לב-חזה מייקל דבייקי ומגדי יעקוב, חוקר החלל ולשעבר מנהל המעבדה להנעה סילונית בנאס"א שארל אל-עאשי (אנ') ומזכ"ל האו"ם לשעבר בוטרוס בוטרוס ראלי. ערבים נוצרים רבים במזרח התיכון ובגלות הם "עשירים ומשכילים ובעלי השפעה".
הערבים-הנוצרים מהווים כ-1.3% מאוכלוסיית ישראל.
היסטוריה > בעת העתיקה

מקורם של הערבים הנוצרים הוא במערב אסיה, לפני התפשטות האסלאם לסהר הפורה במאה השביעית לספירה. שבטים ערבים רבים הצטרפו לנצרות בתחילת המאה הראשונה, כולל הנבטים (ששילבו אלמנטים ערביים וארמיים), הע'סאנים והמנדרה. האחרונים היו במקורם מרקע קחטאני, דיברו ערבית-תימנית, כמו גם יוונית, והגנו על גבולותיה הדרום-מזרחיים של האימפריה הרומית והביזנטית בצפון חצי האי ערב.
ייתכן כי הנבטים היו מהשבטים הערבים הראשונים שהגיעו לדרום הלבנט באלף הראשון לפני הספירה. במאה הרביעית הומרו הנבטים לנצרות. בשלב מאוחר יותר, נכבשה אדמתם של הנבטים האיכרים בפלישה ערבית נוספת. אדמותיהם חולקו בין הממלכות השבטיות הקחטאניות הערביות החדשות של הווסלים הביזנטיים – הערבים הע'סאניים, ובין וסלי חמיר – הממלכה הערבית כנדה בצפון חצי האי ערב.
ידוע כי השבטים טיי, עבד אל-קייס, וטע'לב כללו נוצרים רבים בתקופה הטרום-אסלאמית. העיר הערבית הדרומית של נג'ראן הייתה המרכז של הנצרות הערבית, ונודעה בגלל הרדיפה על ידי אחד מהמלכים של תימן, ד'ו נוואס, שהיה מומר נלהב ליהדות. מנהיג הערבים בנג'ראן בתקופת הרדיפות, אל-חארת', קודש על ידי הכנסייה הקתולית והיה לקדוש חארית'. כמה חוקרים מודרניים מצביעים על כך שפיליפוס הערבי היה הקיסר הנוצרי הראשון של רומא. במאה הרביעית מספר משמעותי של נוצרים ישבו בחצי האי סיני, במסופוטמיה ובחצי האי ערב.
בברית החדשה ישנו תיאור של המרת דתם של ערבים לנצרות בספר מעשי השליחים. כאשר פטרוס מטיף לתושבי ירושלים, הם שואלים ”וְאֵיךְ שֹׁמְעִים אֲנַחְנוּ אֹתָם אִישׁ כִּשְׂפַת־אֶרֶץ מוֹלַדְתֵּנוּ? [...] כְּרֵתִים וְעַרְבִים הִנֵּה אֲנַחְנוּ שֹׁמְעִים אֹתָם מְסַפְּרִים בִּלְשֹׁנוֹתֵינוּ גְּדֻלּוֹת הָאֱלֹהִים” (מעשי השליחים פרק ב', פסוקים ח'-יא'). לפיכך, הערבים הנוצרים הם מהקהילות הנוצריות העתיקות ביותר.
האזכור הראשון של הנצרות בחצי האי ערב מתרחש אף הוא בברית החדשה, כשפאולוס השליח מתייחס למסע שלו בחצי האי ערב לאחר המרתו (האיגרת אל הגלטים, פרק א': 15–17). מאוחר יותר, אוסביוס מקיסריה מזכיר בישוף בשם ברילוס בכס (אזור סמכותו) של בוסרה, את האתר של הסינוד בשנת 240 בערך, ושתי מועצות של ערב. נוצרים היו קיימים אם כן בארצות ערב לפחות מהמאה השלישית.
כמו כן, היו שם גם השפעות נוצריות מאתיופיה בפרט בזמנים הטרום-אסלאמיים, וחלק מתושבי חיג'אז (כולל בת דודה של אשת מוחמד, ח'דיג'ה, על פי כמה מקורות) סיגלו אמונה זו, ואף חלק מהנוצרים האתיופים חיו במכה.
היסטוריה > לאחר כיבושי האסלאם

לאחר נפילת חלקים גדולים של האימפריה הביזנטית לידי צבאות ערב, אוכלוסייה נוצרית גדולה עברה לשליטה ערבית מוסלמית. מבחינה היסטורית, מספר כתות נוצריות נרדפו תחת שלטון הביזנטים, משום שנחשבו לכופרים. עם הרחבת כיבושיהם באסיה, באפריקה ובדרום אירופה, הציעו המוסלמים שלוש אפשרויות לאויביהם: להתאסלם, לשלם מס בכל שנה, או להילחם עד מוות. מי שסירב להילחם וסירב להמיר את דתו נחשב כמי שהסכים לשלם מס גולגולת. מוסכם בפי רוב כי לאחר ההתפשטות המהירה של האסלאם מהמאה השביעית ואילך, נוצרים רבים בחרו שלא להתאסלם. מלומדים רבים ואנשי רוח סבורים שלנוצרים בעולם הערבי הייתה תרומה משמעותית לתרבות, שנמשכת עד היום. חלק מגדולי המשוררים בזמנים מסוימים היו ערבים נוצרים, וכן רבים מהם היו רופאים, סופרים ופקידי ממשל.
תחת שלטון מוסלמי, הנוצרים הקופטים, הסורים והאשורים היו מוגנים והתחילו ליהנות מחופש דת רב יותר מאשר תחת השלטון הביזנטי (נוצרי יווני-אורתודוקסי)[דרושה הבהרה], ואולם פעמים רבות היו מושא לרדיפה בכפוף לג'יזיה – מס מפלה המוטל על אוכלוסיות שאינן מוסלמיות על פי החוק האיסלמי. כ"עם הספר", הנוצרים באזור זכו לזכויות מסוימות על פי החוק האסלאמי (שריעה) – הזכות לקיים את דתם (כולל הזכות להשתמש בחוק הנוצרי לפסיקה), ואולם זכויות אלה הותנו בצורה מחמירה בתשלום המיסים. המס לא הוטל על עבדים, נשים, ילדים, נזירים, זקנים, חולים, או עניים. בתמורה, אזרחים לא-מוסלמים הורשו לקיים אמונתם, קיבלו אוטונומיה קהילתית מסוימת, זכו בהגנה של המדינה המוסלמית כנגד תוקפנות מבחוץ, וקיבלו פטור משירות צבאי ומ"זכאה" – צורה של מס שהוא חובה על אזרחים מוסלמים.
היסטוריה > בתקופה הבתר-עותמאנית

חלק ממובילי הלאומיות הערבית המשפיעים ביותר היו נוצרים ערבים, למשל האינטלקטואל הסורי קונסטנטין זורייק. מספר נוצרים ערבים ערכו בעיתונים המובילים בארץ ישראל המנדטורית, כגון "פלסטין", בעריכת אחי עיסא (דאוד עיסא), ו"אל-כרמל" שנערך בידי נג'יב נצאר. ח'ליל סכאכיני, ירושלמי בולט, היה אורתודוקסי ערבי, וג'ורג' אנטוניוס, המחבר של "ההתעוררות הערבית".
מלחמת העצמאות הישראלית השפיעה[דרושה הבהרה] על מספר קהילות ערביות יווניות-אורתודוקסית – בבסה[דרושה הבהרה], ברמלה, בלוד, בצפת, בכפר בירעם, באיקרית, בתרביחא ובעילבון. כ-20,000 נוצרים נמלטו מחיפה, 20,000 נמלטו ממערב ירושלים, 700 נמלטו מעכו, ו-10,000 נמלטו מיפו. עם זאת, אישים בולטים, תופיק טובי, אמיל תומא, ואמיל חביבי, נשארו והמשיכו להיות מנהיגי המפלגה הקומוניסטית בישראל. ג'ורג' חבש, מייסד החזית העממית לשחרור פלסטין היה ערבי נוצרי.
נוצרים פלסטינים רבים היו פעילים בהקמתה ובשלטונה של הרשות הפלסטינית מאז 1994.
הכנסיות הנפוצות במזרח התיכון

כמעט לכל ארגון נוצרי בעולם יש נציגות כלשהי במקומות הקדושים לנצרות בארץ ישראל, אולם למרבית הארגונים האלה אין אוכלוסיית מאמינים מקומית ונציגיהם הם תושבים זמניים. בין הארגונים הנוצריים שיש להם מאמינים מקומיים, לא לכולם יש מאמינים הרואים עצמם ערבים. לדוגמה, מאמיני הכנסייה האשורית-אורתודוקסית והארמנית-אורתודוקסית אינם ערבים. הכנסייה הנפוצה במזרח התיכון היא הכנסייה היוונית-אורתודוקסית ואחריה הכנסייה הקתולית. חלק גדול ממאמיני שתי כנסיות אלה הם ערבים.
מאז אמצע המאה ה-19, היו ערבים מאזור הלבנט שעברו מהכנסיות המסורתיות לכנסיות פרוטסטנטיות חדשות יותר, ובייחוד לכנסיות הבפטיסטיות והמתודיסטיות. הגורם העיקרי לתנועה זו הוא זרימה של מיסיונרים אוונגליסטים לאזור, בעיקר מארצות הברית.
דמוגרפיה

להלן רשימת אזורים בלבנט שיש בהם אוכלוסייה ערבית-נוצרית גדולה. הנתונים מכילים קהילות נוצריות-ערביות לצד קהילות נוצריות מזרח תיכוניות שאינן נתפסות כערביות:
דמוגרפיה > במזרח התיכון

לבנון לבנון – כמיליון וחצי. לבנון היא המדינה היחידה במזרח התיכון שבה יש לנוצרים חלק משמעותי בשלטון. בלבנון ישנו השיעור הגבוה ביותר של נוצרים ביחס לכלל האוכלוסייה. לפי הערכות שונות, שיעור הנוצרים בלבנון הוא 39%. מרביתם משתייכים לעדה המרונית, מיעוט ניכר משתייכים לכנסייה היוונית האורתודוקסית, לכתות המלכיתים ולזרמים אחרים. חלק נכבד מהנוצרים בלבנון אינם מזדהים עם האומה הערבית.
מצרים מצרים – כ-7.5 מיליון.
סוריה סוריה – כ-2 מיליון.
ירדן ירדן – כ-400,000.
ישראל ישראל – כ-125,000 המהווים כ-1.3% מאוכלוסיית ישראל. רובם מתגוררים בגליל, ומקצתם בערים חיפה, ירושלים, רמלה, יפו, עספיא ולוד.
הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית – כ-20,000 איש. נוכחותם מורגשת בעיקר בנפת בית לחם, שם הם מתגוררים בעיירות בית ג'אלה, בית סאחור, ובית לחם עצמה. ישנם גם כמה כפרים נוצריים ביהודה ושומרון, כגון טייבה, ג'יפנה, א-זבאבדה וביר זית, וכן קהילות נוצריות בערים הגדולות, בעיקר ברמאללה, ג'נין ועזה.
עיראק עיראק –
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. יש למצוא נתונים עדכניים על כמות הערבים הנוצרים באוכלוסייה.
דמוגרפיה > הערבים הנוצרים בישראל

הנוצרים הערבים בישראל מגוונים בדעותיהם הפוליטיות – חלקם מזדהים כנוצרים פלסטינים, חלקם מדגישים את הפאן-ערביות או את האדיאולוגיה הקומוניסטית, ומיעוט קטן אף תומך ברעיונות ציוניים. ייצוג ערבי נוצרי ניכר ישנו במפלגה הלאומית-דמוקרטית בל"ד, המדגישה את הפאן-ערביות. המפלגה נוסדה על ידי הערבי נוצרי עזמי בשארה ב-1995 ומכהנת בכנסת מאז 1999. ערבים נוצרים אזרחי ישראל הם מהקבוצות המשכילות ביותר בישראל. העיתון "מעריב" תיאר את המגזרים הערבים הנוצרים כ"מצליחים ביותר במערכת החינוך". מבחינה סטטיסטית, שיעורי ההשכלה הגבוהים ביותר מתוך כלל הקהילות הדתיות בישראל הם בקרב הערבים הנוצרים. על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2010 היו 63% מהנוצרים הערבים בעלי השכלה אקדמית, השיעור הגבוה ביותר מכל קבוצה דתית ואתנו-דתית. אצל הערבים הנוצרים נמצא גם שיעור ההצלחה הגבוה ביותר בבחינות הבגרות לנפש (73.9%), ושיעור הזכאות לנפש לתואר ראשון ולשאר התארים גבוה יותר בקרב ערבים נוצרים מאשר בקרב יהודים, מוסלמים ודרוזים. על אף שהנוצרים הערבים מהווים רק 2.1% מכלל אוכלוסיית ישראל, בשנת 2014 הם היוו 17.0% מתלמידי האוניברסיטה ו-14.4% מתלמידי המכללות. מבחינת מצבם החברתי-כלכלי, הנוצרים הערבים דומים יותר לאוכלוסייה היהודית מאשר לאוכלוסייה הערבית המוסלמית. שיעור העוני ושיעור האבטלה הם הנמוכים ביותר ביחס לחברה הכללית, 4.9% לעומת 6.5% בקרב הגברים והנשים היהודיים בהתאמה. כמו כן, קבוצה זו היא בעלת ההכנסה החציונית הגבוהה ביותר בקרב הערבים אזרחי ישראל, ובעלת ההכנסה השנתית החציונית הגבוהה ביותר בקרב הקבוצות האתנו-דתיות בישראל. לערבים הנוצרים יש גם ייצוג גבוה בקרב מדענים ובתפקידי צווארון לבן.
חלק מהנוצרים דוברי הערבית בישראל, הנתפסים בציבוריות הישראלית כערבים, רואים עצמם כבני הלאום הארמני או הארמי.
דמוגרפיה > מחוץ למזרח התיכון

במאות השנים האחרונות התקיימה הגירה של נוצרים ממוצא מזרח-תיכוני ליבשת אמריקה ולצרפת, עקב התנכלויות של מוסלמים, מלחמות, רצח-עם (במלחמת העולם הראשונה) וסיבות כלכליות.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. יש למצוא נתונים עדכניים על כמות הערבים הנוצרים באוכלוסייה.
ראו גם

פלסטינים נוצרים
ערביי ישראל
נוצרים בישראל
נוצרים בלבנון
נצרות קתולית מזרחית
חגיגת הזמר 1976

חגיגת הזמר 1976 הייתה פסטיבל שירים שלא כללה תחרות. וכל משתתף השמיע שיר אחד מוכר שלו ושיר אחד חדש.
הפסטיבל התקיים במוצאי יום העצמאות בבנייני האומה בירושלים בהנחיית מיקי קם. מפיקי הפסטיבל היו ורדה איתי וגיל אלדמע.
השירים המשתתפים

| שם המבצע | שם השיר | מילים | לחן | עיבוד |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אילנית | שיר של יום חולין | רחל שפירא | יאיר רוזנבלום | יאיר רוזנבלום |
| הגבעטרון | הללויה (אדם חוזר) | יעקב גלפז | מני גל | אלכס וייס |
| מיקי קם | איפה כל הידידים שלנו | דפנה אילת | דפנה אילת | שרה שוהם |
| הגבעטרון | זמר זמר לך | אברהם בן זאב | עממי | יצחק גרציאני |
| רוחמה רז | בארץ אהבתי השקד פורח | לאה גולדברג | מוני אמריליו | מוני אמריליו |
| רוחמה רז | ערב קיץ ויונים | תרצה אתר | מוני אמריליו | מוני אמריליו |
| שלמה ארצי ולהקת גברת תפוח | שלג לבנון | נתן אלתרמן | שלמה ארצי | אילן גלבוע |
| שלמה ארצי ולהקת גברת תפוח | בשל תפוח | חיים נחמן ביאליק | שלמה ארצי | אילן גלבוע |
| מתי כספי | אליעזר בן-יהודה | ירון לונדון | מתי כספי | מתי כספי |
| מתי כספי | ברית עולם | אהוד מנור | מתי כספי | מתי כספי |
| הכל עובר חביבי | החגיגה נגמרת | נעמי שמר | נעמי שמר | אלדד שרים |
| יגאל בשן | יש לי ציפור קטנה בלב | יוסי בנאי ויגאל בשן | יגאל בשן | אלונה טוראל |
| נתנאלה | הליכה לקיסריה (אלי אלי) | חנה סנש | דוד זהבי | יצחק גרציאני |
| אילנית והגבעטרון | שיר שמח | יעקב אורלנד | מרדכי זעירא | אלדד שרים |
| ג'וזי כץ שמוליק קראוס | שוב | דפנה עבר הדני | שמוליק קראוס | אבנר קנר |
| נתנאלה | לא ידעתי מה | ע. הלל | אלכסנדר ארגוב | אילן מוכיח |
| נתנאלה | אורחה במדבר (ימין ושמאל) | יעקב פיכמן | דוד זהבי | יצחק גרציאני |
| ג'וזי כץ שמוליק קראוס | זמר נוגה (התשמע קולי) | רחל | שמוליק קראוס | שמוליק קראוס |
| יגאל בשן | בואי נעשה לנו חג | יעקב רוטבליט | יגאל בשן | קובי אשרת |
| אילנית | ללכת שבי אחריך | אהוד מנור | נורית הירש | קובי אשרת |
| אילנית והגבעטרון | זמר (לא אורחת גמלים) | אברהם שלונסקי | מרק לברי | צביקה כספי |
| יהורם גאון | קומי צאי | חיים נחמן ביאליק | נעמי שמר | אריה לבנון |
| יהורם גאון | לא אני הוא האיש | אלכסנדר פן | משה וילנסקי | יצחק גרציאני |
| יגאל בשן | השיר על אימבר | אפרים סידון | יגאל בשן | אלדד שרים |
הערות שוליים

1 2  להקת גברת תפוח הם דדי שלזינגר, שלמה חממי, אצ'י שטרו ויאיר שרגאי.
אקדח מעשן

אקדח מעשן הוא התייחסות לאובייקט או עובדה המשמש כראיה חד משמעית לביצוע פשע או מעשה דומה, והוא שלב אחד לפני תפיסה בזמן מעשה. בדרך כלל, מדובר באוסף של ראיות נסיבתיות המובילות למסקנה אחת, ולא בראיה ישירה וחד משמעית.
שמו במקור בא מרעיון של מציאת אקדח שעדיין מעשן (כלומר, שנעשה בו שימוש ממש לאחרונה) של אדם החשוד ברצח, במצב זה תהיה הרשעתו כמעט ודאית. מקור הביטוי בספר על שרלוק הולמס בסיפור, "ההרפתקה של גלוריה סקוט" (1893).
בנוסף, מושג זה התפתח לכדי שימוש במקרים לגמרי לא קשורים לפעילות פלילית. לדוגמה, ראיות מדעיות לא ודאיות לגמרי לטובת השערה מסוימת נקראות לפעמים "אקדח מעשן".
ערך זה הוא קצרמרבנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דיימונד ג'ון

| --- | --- |

 לידה:  23 בפברואר 1969 (בן 55) ברוקלין, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום מגורים:  ניו יורק 
 ידוע בשל:  מנכ"ל ומייסד FUBU
 השכלה:  תיכון בייסייד 
 עיסוק:  איש עסקים, משקיע, מחבר, אישיות טלוויזיה
 מעסיק:  FUBU 
 מספר צאצאים:  3
 daymondondemand.com
 
דיימונד גארפילד ג'ון (באנגלית: Daymond Garfield John; נולד ב-23 בפברואר 1969) הוא איש עסקים, משקיע ואיש טלוויזיה אמריקאי. הוא ידוע בעיקר כמשקיע בסדרת הריאליטי של ABC "הכרישים". מנכ"ל FUBU וקבוצת הכרישים.
ראשית חייו

ג'ון נולד ב-23 בפברואר 1969 בברוקלין, ניו יורק, אך גדל בשכונת הוליס בקווינס ולמד בבית ספר קתולי במשך שבע שנים. הוא החל לעבוד בגיל 10, כשהוריו התגרשו. לשעה. בתיכון הוא השתתף בתוכנית שאפשרה לו לעבוד במשרה מלאה וללמוד בבית הספר על בסיס שבועי לסירוגין. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, התחיל שירות הסעת נוסעים ועסק במלצרות. כשג'ון היה בן 16, לאמו היה חבר, עורך דין, שאותו ראה כאב חורג ומנטור.
קריירה > FUBU

ג'ון הקים את FUBU בבית אמו בהוליס, קווינס. כשג'ון עלה לראשונה על רעיון לחברת בגדים לגברים צעירים, אמו לימדה אותו איך לתפור ותמכה בו בכך שאפשרה להשתלט על ביתה כדי להצמיח את העסק.
כובעי סקי מצמר עם החלק העליון שלהם קשור בחוט דיג היו פופולריים באותה תקופה, וג'ון הבחין שהם נמכרים ב-20 דולר, שלדעתו היה יקר מדי. הוא הלך הביתה ותפר כ-90 כובעים עם שכנו הסמוך. הם מכרו את הכובעים הביתיים שלהם ב-10 דולר כל אחד בפינת שדרת ג'מייקה והרוויחו 800 דולר ביום אחד בשנת 1992. לאחר הכובעים, הם החלו למכור חולצות מודפסות. כדי לפרוץ לשוק, הם מכרו בקונסיגנציה ובאירועים גדולים. כדי להסתדר, ג'ון החזיק במשרה מלאה במלצרות ב־Red Lobster, ועבד על עסקי FUBU בין המשמרות.
בנוסף לבראון, הוא גייס את החברים הוותיקים ג'יי אלכסנדר מרטין וקית' פרין לעסק, והחל לתפור את הלוגו של FUBU על חולצות הוקי, סווטשירטים וחולצות טריקו. הם השאילו כ-10 חולצות הוקי לראפרים עבור הקליפים שלהם במשך שנתיים וקיבלו מיקומי מוצרים בכ-30 סרטונים. ג'ון סיפר שבשל מיקומים אלה, הם נתפסים כמותג בגדים גדול וגלוי, וחנויות החלו לבקש את המוצרים שלהם. בשנת 1993, הוא שכנע את אל אל קול ג'יי, חבר ותיק מהשכונה, ללבוש חולצת טריקו של FUBU לקמפיין קידום מכירות. מאוחר יותר, בזמן צילומי נקודת פרסום של 30 שניות עבור גאפ, אל אל קול ג'יי חבש כובע FUBU בפרסומת ושילב בראפ שלו את השורה "for us, by us".
בשנת 1994, ג'ון ושותפיו העסקיים קיבלו 300,000 דולר בהזמנות של קמעונאים בתערוכת האופנה בלאס וגאס Magic. כשהם זקוקים להון כדי לייצר את המוצרים, ג'ון ואמו השיגו משכנתא שנייה על ביתם – אסטרטגיה שג'ון יסרב להמליץ מאוחר יותר, מכיוון שהוא הסתכן באובדן בעלות על הבית. לאחר ש-26 או 27 בנקים סירבו להלוואה, אמו השתמשה באחרון מכספם כדי להוציא פרסומת "בניו יורק טיימס". כתוצאה מהמודעה, FUBU עשתה עסקה עם Samsung Textiles, שאפשרה להם להשלים את ההזמנות שלהם.
FUBU הרוויחה יותר מ-6 מיליארד דולר במכירות גלובליות.
קריירה > הכרישים

בשנת 2009, ג'ון הצטרף לצוות הריאליטי העסקי של ABC "הכרישים", המעניק ליזמים את ההזדמנות להציע את העסקים שלהם למשקיעים, או "הכרישים" בתקווה לקבל השקעה. Shark Tank השלים את עונתו ה-13 במאי 2022. ג'ון השקיע 8,567,000 דולר מכספו בחברות "Shark Tank" נכון ל-12 במאי 2017. ההשקעות האהובות עליו עד 2015 היו הצלעות חסרות העצמות של אל "בובא" בייקר וגרבי בומבס. "Shark Tank" זכה ב-4 פרסי אמי והיה מועמד 9 פעמים. התוכנית זכתה בתוכנית הריאליטי המצטיינת בין 2012 ל-2014.
בעונה 5 של "Shark Tank", ג'ון השקיע ב-Bubba's-Q Boneless Ribs ועזר להגדיל את החברה ממכירות של 154,000 דולר ל-16 מיליון דולר ב-3 שנים. בשנת 2017, Bubba's-Q Boneless Ribs שיתפה פעולה עם Carl's Jr. כדי ליצור את ה-Baby Back Rib Burger במהדורה מוגבלת. ה-LA Times פרסם מאמר ב-2023 בנוגע לאי שביעות הרצון הגדולה של הבעלים של Bubba-Q מההתנהלות מול ג'ון וחברת ההשקעות שלו. ג'ון גם עשה עסקה ייחודית עם מוזיה "מו" ברידג'ס בן ה-15, הבעלים של Mo's Bows. ג'ון החליט לא להשקיע ב-Mo's Bows אלא להדריך את היזם הצעיר. בסופו של דבר החברה תיקח על עצמה שותפות רישוי בת שבע ספרות עם ה-NBA כדי ליצור קשרי פרפר המשתמשים בלוגו של הקבוצות.
בעונה 6 של התוכנית, ג'ון השקיע בגרביים של בומבס. על כל זוג גרביים שנמכר, החברה תורמת זוג למישהו במצוקה. בעקבות השקעתו, סך המכירות של החברה גדל מ-450,000 דולר בתשעת החודשים הראשונים ל-12 מיליון דולר. הוא גם השקיע ב-Sun-Staches, שלאחר מכן תרוויח 4.2 מיליון דולר במכירות.
קריירה > קבוצת הכרישים

ג'ון הוא המנכ"ל והמייסד של The Shark Group, חברת ניהול וייעוץ למותג. משרד Shark Group ממוקם במנהטן, ניו יורק.
קריירה > ייעוץ ודיבור

ג'ון הפך לדובר ציבורי. הוא גם שגריר מותג של חברת המסחר האלקטרוני שופיפיי.
ב-2021 הוא חתם על עסקה עם Audible.
קריירה > הצלחה ברמה הבאה

בשנת 2015, ג'ון ייסד את Daymond John's Success Formula, תוכנית שנועדה ללמד בעלי עסקים ויזמים כיצד להתחיל ולהצמיח את העסק שלהם.
בספטמבר 2019, פורמולת ההצלחה של דיימונד ג'ון מיתגה מחדש ל-Next Level Success.
אחד הארגונים איתם עובדת התכנית הוא הרשת להוראת יזמות.
התוכנית מציעה מלגה של $1,500 לשני סטודנטים בשנה. מלגה זו ניתנת בתקווה להוות השראה לדור חדש של יזמים.
קריירה > הופעות אחרות

בשנת 2018 הופיע ג'ון ב-Joey's World Tour, ערוץ YouTube המוקדש לביקורות מזון מהיר.
בשנת 2022, ג'ון התחרה בעונה שמיני של "הזמר במסכה" בתור "מגד עתידות" שנסע ברכב מסוג מגדת עתידות. הוא הודח ב-"TV Theme Night" לצד כריסטופר נייט, מייק לוקינלנד ובארי ויליאמס בתור "מומיות".
ג'ון היה מספר אורח בתהלוכה לאור נרות של דיסני 7–9 בדצמבר 2022.
פרסומים

ג'ון הוציא חמישה ספרים: "Display of Power", "The Brand Within", "The Power of Broke", "Rise and Grind" ו-'Powershift'.
"תצוגת כוח" נכתב על ידי דיימונד ג'ון עם שותף רב המכר של הניו יורק טיימס, דניאל פייזנר. "Display of Power" מספרת כיצד ארבעה בחורים רגילים מקווינס, ניו יורק, עלו מפינות רחוב למשרדים פינתיים והפכו למעצבי הטרנדים הגדולים בדורם.
"The Brand Within: The Power of Branding from Birth to the Boardroom (2010)," בוחנת את קשרי הנאמנות שחברות וסלבריטאים מבקשים ליצור עם הלקוחות והמעריצים שלהם, יחד עם סימני הזיהוי שצרכנים נושאים כשהם קונים למותג או אורח חיים.
"כוחו של ברוק: כיצד כיסים ריקים, תקציב מצומצם ורעב להצלחה יכולים להפוך ליתרון התחרותי הגדול ביותר שלך" נכתב על ידי ג'ון בשנת 2016. ג'ון מציג סיפורי הצלחה שונים של יזמים כמו קווין פלאנק, סטיב אאוקי, ג'יג'י באטלר ומו ברידג'ס. "The Power of Broke" הופיע ברשימות רבי המכר "של הוול סטריט ג'ורנל" וניו "יורק טיימס" , וקיבל פרס תדמית NAACP עבור עבודה ספרותית הדרכה יוצאת דופן.
"עלייה וטחינה: ביצועים טובים יותר, תצליחי, ותחמיץ את הדרך לחיים מוצלחים ומתגמלים יותר" שוחרר בינואר 2018. "Rise and Grind" הפך לרב מכר של הניו יורק טיימס והוול סטריט ג'ורנל.
"Little Daymond Learns to Earn" שוחרר במרץ 2023. "דיימונד הקטן" הפך לרב מכר של הניו יורק טיימס.
פרסים והכרה

ג'ון הוא סופר רבי מכר בניו יורק טיימס ובוול סטריט ג'ורנל.
ג'ון זכה בפרסים רבים, כולל ברנדוויק משווק השנה, פרס NAACP ליזמי השנה (בו זכה פעמיים), פרס 1000 לשיווק בגיל הפרסום למסע פרסום מצטיין, פרס Essence, פרס ארבעים מתחת לארבעים בניו יורק של קריין., פרס יזם השנה בניו יורק של ארנסט אנד יאנג, פרס אספר למצוינות ביזמות עולמית של אוניברסיטת ברנדייס של אוניברסיטת ברנדייס, פירוט 50 הגברים המשפיעים ביותר ופרס ההישג של הקונגרס ליזמות (בו זכה פעמיים).
בשנת 2015, הנשיא אובמה מינה את ג'ון כשגריר לקידום יזמים מוחלשים.