stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ורג' ג'ייקוב אוגור
פעילות בקהילה הבהאית ביפן

אגנס אלכסנדר בולדווין, קיבלה מעבד אל-בהאא את הכינוי "The hand of the cause of god", היא נולדה בהונלולו לבית נוצרי עד שבגיל 25 גילתה את הדת הבהאית והמירה את דתה, היא פגשה את אוגור לראשונה כבר בהוואי. בשנת 1914 היא הצטרפה לאוגור להפצת הדת ביפן, ובמשך 23 שנים פעלה ביפן בסיועו של אוגור במהלך ביקוריו, ומאנשים נוספים מהקהילה הבהאית שפגשה ביפן. כשג'ורג' אוגור הגיע ליפן הוא החל ללמוד את השפה והתרבות היפנית, כשהצטרפה אליו אגנס הוא כבר הכיר את המקום והם פתחו מרכז למפגשים בהאים בטוקיו. שם לימדו את הדת הבהאית כל שבוע לאורך כל תקופת שהותו ביפן.
אגנס אלכסנדר כותבת ביומנה שאוגור היה העזרה המושלמת ללימוד הדת ביפן, הוא זכר כל ציטוט של עבד אל-בהאא וידע איך לענות לכל שאלה ששאלו המאמינים היפנים החדשים.
בשנת 1916 אוגור כתב מאמר לכתב עת תאולוגי יפני (שעוסק בעניין דתות), כותרת המאמר היא "מהו בהאיזם", את המאמר הוא הוציא גם כספר אחר כך, שם הוא ציטט את מכתבו של עבד אל-בהאא להפצת הדת ביפן. הספר תורגם גם ליפנית וגם לכתב ברייל בשפה הבינלאומית אספרנטו. מאמרים וכתבות על הדת הבהאית פורסמו באותה שנה בעיתונים רבים ביפן וכך הופצה השמועה על הדת הבהאית ביפן.
אוגור אהב את יפן מאוד, הוא חזר ליפן עם אשתו רות באוקטובר 1915, חיבתו הרבה לתרבות היפנית התבטאה בעיצוב המראה והריהוט בביתו שביפן. הייתה לו הבנה מעמיקה בכל הנוגע לחינוך הבהאי (לימוד והנכחת הרעיונות של בהא אללה לחיי היומיום). רות אשתו תמכה בו בכל מסעותיו ליפן.
בתחילת 1917 כותב אוגור שהיפנים כבר מקיימים פגישות עצמאיות בשפה היפנית, מה שאומר שהטמעת האמונה הבהאית ביפן מצליחה ומתחזקת.
אוגור ואגנס אלכסנדר שכרו בית יפני בטוקיו שבו יתקיימו באופן קבוע מפגשים, בבית הזה שכנו טוקוג'ירו טורי ואשתו שקיימו את המפגשים כשאוגור ואגנס אלכסנדר לא נמצאו ביפן. טוקוג'ירו טורי היה העיוור הראשון ביפן שהצטרף לדת הבהאית. הוא למד אספרנטו וכך הייתה לו שפה משותפת עם החלוצים דוברי האנגלית. הוא סייע בהפצת הדת הבהאית בקרב עיוורים ביפן בכך שתרגם ספרות בהאית לברייל ואירח מפגשים בביתו באג'ירי (Ejiri).
בבית הבהאי ביפן הם דאגו לציין את החגים הבהאים, למשל את יום הולדתו של בהא אללה, ב-12.11 הם עשו פגישה בבית הבהאי שאגנס אלכסנדר רכשה בטוקיו, בפגישה התפללו וקראו בחיבור "המילים הנסתרות" שנכתב על ידי בהא אללה בעת שהותו בגלות בבגדד.
לקריאה נוספת

Abdu'l-Baha, Shoghi Effendi, and Universal House of Justice, Japan Will Turn Ablaze!, Bahá'í Publishing Trust of Japan, 1992
Agnes Baldwin Alexander', History of the Bahá'í Faith in Japan 1914-1938, Baha'i Publishing Trust of Japan, 1977
Barbara R. Sims, Traces That Remain, Bahá'í Publishing Trust of Japan, 1989
Barbara R. Sims, Unfurling the Divine Flag in Tokyo: An Early Bahá'í History, Bahá'í Publishing Trust of Japan, 1998
הערות שוליים

1 2 3  Daune K. Troxel, The Baha'i Encyclopedia Project, www.bahai-encyclopedia-project.org
1 2 3  Barbara R. Sims, Japan Will Turn Ablaze!, Tokyo: Baha'i publishing trust of japan, 1992, עמ' 17-19
↑  Barbara R. Sims, Unfurling the Divine Flag in Tokyo: An Early Bahá'í History, Tokyo: Baha'i publishing trust of japan, 1998, עמ' 9
1 2 3 4 5 6  Barbara R. Sims, History of the Bahá'í Faith in Japan 1914-1938, Tokyo: Bahai publishing trust of japan, 1977, עמ' 29, 12-13, 17-18, 24, 27
↑  Agnes B. Alexander, Personal Recollections of a Bahá’í Life in the Hawaiian Islands: Forty Years of the Bahá’í Cause in Hawaii 1902–1942, Honolulu: National Spiritual Assembly of the Bahá’ís of the Hawaiian Islands, 1974, עמ' 15
↑  bahai international community, Bahá’u’lláh and His Covenant | What Bahá’ís Believe, www.bahai.org
↑  Hugh C. Adamson, Historical dictionary of the baha'i faith, Lanham, Toronto, Oxford: The scarecrow press inc., 2007, עמ' 17
↑  Bahá’í Bibliography, The Bahá’í World, 4: 1930–32, New York: Bahá’í Publishing Committee, 1933, עמ' 305
סקולברוד

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  לחמניה מתוקה, מזון 
 מוצא:  נורווגיה 
 תאריך יצירה:  שנות ה־50 של המאה ה־20 
 מרכיבים עיקריים:  ביצה, אבקת סוכר, קמח, שמרים 
 
סקוֹלבְּרוֹד (מילולית לחם בית ספר או לחמניית בית ספר; בנורווגית: בצפון ובמזרח נורווגיה skolebrød, או skolebolle במערב נורווגיה) הוא לחמנייה מתוקה בנורווגיה העשויה מבצק שמרים במילוי חביצה ומקושטת בציפוי טבול בקוקוס מגורר. הלחמנייה הוכנסה על פי רוב לארוחות הצהריים בבתי הספר כקינוח או נמכרת במאפיות, ומכאן שמה.
בנורווגיה הארקטית אוכלים לחמנייה דומה ללא ציפוי וקוקוס (המכונה סולבולה - solbolle) כדי לחגוג את שובה של השמש לאחר ליל הקוטב.
היסטוריה

סוג מאפה זה הופיע בשנות ה-50 של המאה ה-20. בשנות ה-70 התעוררה מחלוקת על שם המאפה.
כאשר התעורר הדיון לגבי ילדים ואנשים צעירים שאוכלים יותר מדי סוכר וממתקים, היו כמה אנשים שדגלו לקרוא ללחמנייה עתירת הקלוריות "לחם" ולתרום בכך שהיא תהפוך למשהו שאנשים אוכלים על בסיס יומי. Skolebolle הפך אפוא למילה חדשה באותו עשור.
בשנת 2017 נטל משרד המידע ללחם ודגנים יוזמה, להנהיג "יום סקולברוד" נפרד. יום זה התווסף ליום שישי האחרון לפני חופשת הקיץ של בית הספר.
הנורווגים חלוקים גם בשאלה איך לאכול סקולברוד. על פי סקר שנערך על ידי משרד המידע ללחם ודגנים בשנת 2021, 50% מהנורווגים אוכלים את הסקולברוד כמו מנה רגילה. 47% אוכלים תחילה את הלחם ושומרים את המילוי לסוף.
הערות שוליים

↑  "Skolebrød, purke, skolebolle, tolvøres, pai, olabolle, eggemelisbolle, porke, skillings..." Opplysningskontoret for brød og korn (בנורווגית ספרותית). נבדק ב-2023-06-25.
↑  "Skolebrødets dag". Opplysningskontoret for brød og korn (בנורווגית ספרותית). נבדק ב-2023-06-25.
↑  "Hvordan man skal spise et skolebrød? Folket er delt". Opplysningskontoret for brød og korn (בנורווגית ספרותית). נבדק ב-2023-06-25.
היכל העצמאות (ארצות הברית)

מגדל הפעמון
היכל העצמאות (באנגלית: Independence Hall) הוא מבנה לאומי הנמצא ברחוב הערמונים שבפילדלפיה אשר בפנסילבניה, בין הרחובות ה-5 וה-6 במרכז ההיסטורי של העיר. המבנה ידוע בעיקר בזכות היותו המקום שבו נערכו הדיונים על הכרזת העצמאות של ארצות הברית, שאף אומצה בו. בניית המבנה הסתיימה ב-1753 והוא נקרא בית מדינת פנסילבניה, כאשר ייעודו היה לשמש כמבנה שלטוני של פרובינציית פנסילבניה. הבניין הפך למקום המפגש של הקונגרס הקונטיננטלי השני. היכל העצמאות הוא המקום שבו חתמו על הכרזת העצמאות, תקנון הקונפדרציה וחוקת ארצות הברית. ההיכל הוא חלק מפארק העצמאות ההיסטורי הלאומי והוא הוכרז על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ב-1979.
היכל העצמאות מצויר על הגב של שטר שערכו 100 דולרים ועל המטבע שערכו חצי דולר שהונפק לזכר ג'ון קנדי ולכבוד יום העצמאות המאתיים. חדר האספה מצויר על הגב של שטר שערכו שני דולרים, ומקור הציור הוא בציורו המפורסם של ג'ון טרמבל הנקרא הכרזת העצמאות.
תיאור

היכל העצמאות הוא בניין בעל גג רעפים אדום שנבנה בין השנים 1732 עד 1753 ותוכנן לפי הסגנון הג'ורג'יאני על ידי אנדרו המילטון ואדמונד וולי (שגם בנה את הבניין עצמו). הקמת הבניין אושרה על ידי המועצה המחוקקת של פנסילבניה הקולוניאלית וייעודו המקורי היה לשמש את ממשלת פנסילבניה הקולוניאלית כבית מדינה. שני בניינים מסופחים להיכל העצמאות: מזרחית לבניין נמצא היכל העיר הישן ומערבית נמצא היכל הקונגרס. שלושת הבניינים הללו נחשבים כבלוק אחד הידוע בשם כיכר העצמאות (ביחד עם היכל הפילוסופיה שהיה מקום המושב של החברה האמריקנית לפילוסופיה).
פעמון החירות

צריח ההיכל שכונה "מגדל הפעמון" היה האתר המקורי שבו נמצא פעמון החירות וכיום נמצא בו "פעמון המאה", שנבנה ב-1876 לכבוד יובל המאה להקמתה של ארצות הברית, בעוד שקודמו הועבר לבניין מעבר לרחוב בשם "מרכז פעמון החירות". ב-1976 ביקרה בפילדלפיה המלכה אליזבת השנייה והעניקה לאזרחי ארצות הברית העתק של פעמון המאה במתנה, אשר אף נוצק באותו בית היציקה כמו זה המקורי. פעמון שלישי זה תלוי כעת במגדל הפעמון המודרני הנמצא ברחוב 3 ליד היכל העצמאות.
הכרזת העצמאות והקונגרס הקונטיננטלי השני

הבניין שימש כמקום המפגש העיקרי של הקונגרס הקונטיננטלי השני בין השנים 1775 עד 1783. קונגרס זה היה גוף שהורכב מנציגי שלוש עשרה המושבות הבריטיות בצפון אמריקה. הכרזת העצמאות אושרה בבניין זה ב-4 ביולי 1776, וזאת אף על פי שההצבעה עצמה נערכה יומיים לפני כן וההכרזה הוקראה לציבור באזור שידוע כיום בשם כיכר העצמאות. מסמך היסטורי זה הצהיר על איחוד את המושבות שהכריזו על עצמן כעצמאיות וחופשיות משלטון הממלכה המאוחדת, והסביר את נסיבות הקמת המדינה החדשה. המאורעות ההיסטוריים הללו נחגגים כל שנה ביום העצמאות של ארצות הברית.
ב-14 ביוני 1775 מינה הקונגרס הקונטיננטלי את ג'ורג' וושינגטון למפקד צבאו. הקונגרס מינה את בנג'מין פרנקלין למזכיר הדואר הכללי של ארצות הברית שעמד בראש הגוף שעתיד היה להיות מחלקת הדואר של ארצות הברית.
במהלך ספטמבר 1777 פילדלפיה הייתה נתונה לכיבוש של הצבא הבריטי והקונגרס הקונטיננטלי נאלץ לנטוש את בית המדינה ולברוח ליורק שבפנסילבניה. הקונגרס חזר למשכנו ב-2 ביולי 1778 לאחר שהבריטים הונסו מהעיר.
חוקת ארצות הברית ובניין עיר הבירה פילדלפיה

בספטמבר 1786 התכנסו בבניין שליחים מטעם חמש מדינות על מנת לדון בתיקונים לתקנון הקונפדרציה שהיו אמורים לשפר את איכות המסחר. הם הזמינו נציגים מטעם כל המדינות להשתתף בכינוס בפילדלפיה על מנת לדון בשיפורים במנגנון הממשל הפדרלי. לאחר מספר דיונים אושרה ההצעה על ידי קונגרס הקונפדרציה ב-21 בפברואר 1787. שתים עשרה מדינות, מלבד רוד איילנד, קיבלו את ההזמנה ושלחו נציגים לוועידה שהתקיימה בהיכל העצמאות ביוני 1787.
בהחלטה שקראה לכינוס הוועידה נכתב שמטרתה היא להציע שיפורים לתקנון, אולם בוועידה הוחלט להציע חוקה חדשה לחלוטין. בוועידת פילדלפיה הוחלט שהדיונים יהיו חשאיים ושחלונות הבניין יהיו סגורים למרות הקיץ החם. תוצאת הוועידה הזאת הייתה הקמת מנגנון ממשלתי חדש לחלוטין. ב-17 בספטמבר 1787 הושלם ניסוחה של החוקה והיא נכנסה לתוקף ב-4 במרץ 1789, אך מושבו של הקונגרס החדש היה ההיכל הפדרלי אשר בניו יורק.
ב-1790 חזר הקונגרס לפילדלפיה אך לא להיכל העצמאות, אלא להיכל הקונגרס, הנמצא במרחק קצר מהיכל העצמאות. פילדלפיה נותרה מקום המושב של הממשלה הפדרלית עד 1800, כאשר וושינגטון הבירה הפכה למקום המושב הקבוע של הממשלה. במהלך התקופה הזאת היכל העצמאות שימש כבניין הקפיטול והכיל בתוכו משרדי ממשל ביצועיים.
מאורעות עיקריים החל מתחילת המאה ה-20

ב-18 באוקטובר 1918 הכריז טומאש מסריק על עצמאותה של צ'כוסלובקיה כשהוא עומד על המדרגות המובילות לבניין.
ב-1948 בוצע ארגון מחדש של פנים הבניין כך שהוא נראה כפי שהיה בעבר. באותה שנה החליט הקונגרס להכריז על המקום כעל פארק העצמאות ההיסטורי הלאומי על מנת לשמר את המאפיינים ההיסטוריים הקשורים למהפכה האמריקנית. הפארק הלאומי כלל את היכל העצמאות עצמו והכיכר הסמוכה לו כמו גם מבנים אחרים באזור בעלי קשר הדוק לקום המדינה. עמל המשחזרים על היכל העצמאות היה ברבות הימים לתקן עבור שימור היסטורי לאתרים אחרים בארצות הברית וכן הוביל להאצת השחזור של פילדלפיה הישנה. האתר מנוהל על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
היכל העצמאות משמש לאחרונה כבמה להפגנות בגלל הסמליות שלו מבחינה היסטורית כמקום תמיכה לתנועות הדוגלות בדמוקרטיה וזכויות אזרח. היכל העצמאות ופעמון החירות נמצאים תחת מעטה אבטחה הכולל בידוק ביטחוני בכניסה.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר, וכחלק מהמאמץ של המחלקה לביטחון המולדת להגן על אתרים היסטוריים, הוגבלה התנועה מסביב להיכל וקניון אשר הוקם בסמוך לו באמצעות מחסומים ושוטרים. ב-2006 הציע שירות הפארקים לבנות גדר בטיחות ברוחב 2 מטרים מסביב להיכל ובכך לחצות את כיכר העצמאות. תוכנית זו נתקלה בהתנגדות עזה מצד פקידי עיריית פילדלפיה, מושל פנסילבניה אד רנדל והסנאטור ארלן ספקטר. החל מינואר 2007 שירות הפארקים החל בתהליך של שיפור המצב סביב הפארק בכך שהקטין את גודל הגדר לטובת מחסומים ניידים, וזאת בנוסף להסרת חלק מהמחסומים שנועדו למנוע תנועה של הולכי רגל ומבקרים.
ראו גם

האבות המייסדים של ארצות הברית
הערות שוליים

↑  We the People: Defining Citizenship in the Shadow of Independence Hall
↑  Map: Independence National Historical Park 141 kb PDF File
↑   New York Times
↑   kyw1060.com
↑   kyw1060.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007381103605171  GND: 4717603-9  LCCN: n50080140  MusicBrainz: fad3b459-2d65-45e5-9a69-e651705b6a3e  NSK: 000389610  ULAN: 500311130  VIAF: 154744356   WorldCat (עם VIAF): 154744356 
פעמון החירות המקורי במשכנו הנוכחי מול היכל העצמאות
חיים בלוך

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 ביוני 1881 Bocicoiu Mare, רומניה 
 פטירה:  23 בינואר 1973 (בגיל 91) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית, אוסטריה, גרמניה, הונגריה 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
חיים בלוך (בכתיב יידי: בלאָך, לעיתים כינה עצמו משה חיים אפרים בלאָך;‏ 27 ביוני 1881 – 23 בינואר 1973, ניו יורק) היה חוקר חסידות וקבלה וסופר שכתב בעברית, באנגלית, ביידיש ובגרמנית. התפרסם כזייפן, ועל רבים מספריו יצאו עוררין.
קורות חיים

בלוך נולד בנאג'בוצ'קו (Nagybocskó) שבהונגריה (כיום בוצ'יקויו מארה ברומניה). גדל במשפחה דוברת יידיש בעיירה דלאטין שבגליציה. למד והוסמך לרבנות אצל הרבנים משה גרינוולד מחוסט, שלום מרדכי שבדרון מבז'ז'ני ואריה לייבוש הורוביץ מסטניסלאב.
ב-1904 נשא לאישה את גולדה לבית לנדמן, ילידת 1884 מנרייב. לבני הזוג נולדו שתי בנות. היגר לווינה בשנת 1915.
במלחמת העולם הראשונה שימש כרב צבאי בצבא האוסטרו-הונגרי, ולאחריה שב לווינה.
בשנים 1918–1920 שימש כראש הקהילה היהודית של ליזינג (Liesing, כיום חלק מוינה).
פרסם שם ספרים פרי עטו, בדגש על תרגום, עיבוד וההדרה של מעשיות יהודיות. בין השאר חיבר מחדש בגרמנית את עלילת הגולם מפראג, וכך גם את עלילות הרשל'ה אוסטרופולר (בשנת 1921). באותה רוח כינס חיים בלוך עבור הקורא הגרמני גם אוסף פולקלורי של הומור יהודי מזרח-אירופאי.
לאחר ה"אנשלוס" ב-1938 נכלא למשך כשלושה חודשים במחנה מעבר בווינה. באוגוסט 1938 יצא עם אשתו להולנד ומשם הגיע ב-1939 לארצות הברית, בה נשאר עד לפטירתו. הצליח לחלץ גם את שתי בנותיו מגרמניה הנאצית. אחיו, מרכוס, נרצח במחנה ריכוז.
הוא הותיר אחריו ארכיון עשיר בהתכתבויות עם חוקרים בולטים, בעיקר מקרבה של היהדות דוברת הגרמנית. לציבור האורתודוקסי קורא העברית נודע בלוך בההדרה של מאסף מדעי 'רציני' יותר באופיו וביומרתו, "קובץ מכתבים מקוריים מהבעש"ט ז"ל ותלמידיו" (1923), ולצידו פרסם בלוך שורה של קונטרסי פולמוס פנים-אורתודוקסיים. בין אלה יש לציין במיוחד את הקונטרסים כנגד הציונות שכונסו בתוך חיבור עב כרס בשם "דובב שפתי ישנים" (שלשה כרכים, תשי"ט-תשכ"ה). "ודע מה שתשיב" הוא חיבור אחר של בלוך המתעד את תשובותיו (בשנת 1934) לשאלות הותיקן בנושאים יהודיים.
יש הטוענים, כי לפחות שלושה מחיבוריו הנודעים ביותר של בלוך הם למעשה זיוף: סיפורו של הגולם מפראג, קובץ מכתבי הבעש"ט ו"דובב שפתי ישנים". כנגד החיבור האחרון כתב הרב שמואל הכהן וינגרטן ספר בשם "מכתבים מזויפים נגד הציונות, ירושלים תשמ"א. טענות דומות נשמעו גם על חלק מכתביו האחרים.
רבי מנחם מנדל שניאורסון שלח לבלוך מכתב שבו קבע כי מכתבי הרוגאצ'ובר בספר "דובב שפתי ישנים" לא נכתבו על ידו. במכתבים אלה המיוחסים בידי בלוך לרוגאצ'ובר (מכתבים צג-צו), הוא תוקף בחריפות את רבני המזרחי.
ספריו > בעברית

משא פדררבוש, NEW YORK : מוציא לאור לא ידוע, תשי"ט
קובץ מכתבים מקוריים מהבעש"ט ז"ל ותלמידיו (1923)
ודע מה שתשיב, ניו יורק תש"ג
היכל לדברי חז"ל, ניו יורק תש"ח
ספר דובב שפתי ישנים, 3 כרכים, ניו יורק תשי"ט-תשכ"ה
ספריו > בגרמנית

Ahnenstolz. Biographie des Rabbi Elieser Lippmann von Strelitz. Budapest 1904.
Die Gemeinde der Chassidim, ihr Werden und ihre Lehre, ihr Leben und ihr Treiben. Harz-Verlag, Berlin 1920,Digital.
Israel der Gotteskämpfer, der Baalschem von Chelm und sein Golem. Ein ostjüdisches Legendenbuch. Harz-Verlag, Berlin 1920, Digital.
Vom Geist des Ostens, polnischer Judenhumor, Berlin 1920
Der Prager Golem von seiner „Geburt“ bis zu seinem „Tod“. Mit einem Geleitwort von Berlin von Hans Ludwig Held, Harz, Berlin 1920.
Ostjüdischer Humor. Harz, Berlin 1920.
Hersch Ostropoler: Ein jüdischer Till-Eulenspiegel. Seine Geschichten und Streiche. Harz, Berlin 1921.
Talmudische Weisheit. Altjüdische Wechselgespräche – eine Auswahl für die Jugend. Verlag Das Leben, Wien 1921.
Gottes Volk und seine Lehre. G. Engel, Leipzig 1922.
Kabbalistische Sagen, Legenden über den Rabbi Lurjah. Verlag Asia Major, Leipzig 1925.
Das jüdische Amerika. Wahrnehmungen und Betrachtungen. Verlag Das Leben, Wien-Brigittenau 1926.
Lebenserinnerungen des Kabbalisten Vital. Vernay, Wien 1927.
Das jüdische Volk in seiner Anekdote – Ernstes u. Heiteres von Gottsuchern, Gelehrten, Künstlern, Narren, Schelmen, Aufschneidern, Schnorrern, Reichen, Frommen, Freidenkern, Täuflingen, Antisemiten. Verlag für Kulturpolitik, Berlin 1931.
Als Neuflage: Jüdische Witze und Anekdoten: Ernstes und Heiteres von Gottsuchern, Gelehrten, Künstlern, Narren, Schelmen, Aufschneidern, Schnorrern, Reichen, Frommen, Freidenkern, Täuflingen, Antisemiten. Mit einem Nachwort von Oswald Lewinter. Melzer, Neuisenburg 2006, ISBN 3-937389-76-8.
Das himmlische Urteil: Kabbalistische Legenden. Mit einer Einleitung hrsg. Manfred Baumotte, LVH, Hannover 2001, ISBN 3-7859-0841-5.
Chassidische Geschichten und Legenden. Hrsg. Salcia Landmann, Topos Verlag, Kevelaer 2006, ISBN 978-3-7867-8595-8.
הערות שוליים

↑  ספר דובב שפתי ישנים : דעת גדולי התורה נגד הציונות ... / נערך, נלקט ונסדר עם מבוא ממני משה חיים אפרים בלאך | בלוך, משה חיים אפרים בן אברהם אבא, 1881-1973 | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  באגרות קודש, חלק י"ט איגרת ז'קעא, באתר ספריית חב"ד.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258885305171  PLWABN: 9810612366205606  BIBSYS: 90390501  BnF: cb121556146 (data)  CiNii: DA08245996  GND: 118511734  ISNI: 0000 0001 2027 8681  LCCN: n84068783  NKC: xx0079301  NLA: 46945627  NSK: 000594412  NTA: 137258682  RERO: 02-A003014199  SELIBR: 253069  SUDOC: 03006466X  VcBA: 495/1061  VIAF: 68907862   WorldCat (עם VIAF): 68907862
שפד"ן

| --- | --- |

מכון השפד"ן
 מידע כללי
 סוג:  מכון לטיהור שפכים 
 מיקום:  ראשון לציון 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  איגודן - איגוד ערים דן לתשתיות איכות הסביבה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1969
 תאריך פתיחה רשמי:  1969 
 
 קואורדינטות:  31°57′18″N 34°44′16″E﻿ / ﻿31.95511111°N 34.73773889°E﻿ / 31.95511111; 34.73773889
 אתר רשמי
  (למפת גוש דן מוגדלת) שפד"ן(למפת גוש דן רגילה) שפד"ן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שפד"ן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שפד"ן  לחצו כדי להקטין חזרה   לחצו להגדלה   מפת אזור חולות ראשון לציון 
 
מכון טיהור שפכי גוש דן (בראשי תיבות: השפד"ן) הוא מכון לטיהור שפכים שהוקם בחולות ראשון לציון בשנת 1969 על ידי איגודן - איגוד ערים דן לתשתיות איכות הסביבה.
אנדרו ר' ווילר (אנ'), מנהל הסוכנות להגנת הסביבה של ארצות הברית, בביקור במכון שפד"ן, נובמבר 2019
המכון לטיפול והשבת שפכי גוש דן (שפד"ן) הוא המערכת הגדולה והמורכבת ביותר בישראל לטיפול בשפכים עירוניים והשבתם למשק. המכון מטפל בשפכים מהעיר תל אביב-יפו ומהישובים השכנים: רמת-גן, גבעתיים, בני-ברק, פתח-תקווה, חולון, בת ים, ראשון לציון, גבעת-שמואל, קריית-אונו, גני-תקווה, אור-יהודה, אזור, ראש העין, רחובות, נס-ציונה, יהוד, אלעד, סביון, עמק לוד, כפר קאסם, בית-דגן, דרום השרון.
מטרת המכון היא טיפול בשפכים המגיעים אליו. הטיפול במכון מתבצע בריאקטורים של בוצה משופעלת בתהליך מכני-ביולוגי, אשר בסופו מתבצע ליטוש הקולחים בתהליך SAT (תהליך בו מחלחלים הקולחים השניוניים אל אקוויפר ייעודי ומתבצעים בקרקע תהליכים של הרחקה ביולוגית, סינון וספיחה). הקולחים המושבים, אשר מופקים מהאקוויפר לאחר זמן שהייה של מספר חודשים, משמשים להשקיה חקלאית לכל סוגי הגידולים בארץ ללא הגבלה.
תהליך טיהור מי השפכים המתבצע במכון השפד"ן מייצר שלושה תוצרים:
מי קולחין - המאושרים להשקיית גידולים חקלאיים מכל סוג, המספקים כ-70% מצריכת ההשקיה בשדות העוטף והנגב.
בוצה קלאס A, המשמשת כדשן לשימוש בפיזור לחקלאות.
חשמל לשימוש עצמי במכון עצמו.
השפד"ן משרת אוכלוסייה של למעלה משניים וחצי מיליון תושבים בשטח עירוני ותעשייתי של כ-220 קמ"ר. המכון קולט כ-25% מהשפכים בישראל והוא המתקן לטיפול בשפכים הגדול במזרח התיכון.
בשנת 2012 בחר האו"ם במערכת טיהור השפכים של גוש דן, יחד עם שלושים פרויקטים אחרים מהעולם, כמהווה דוגמה ליכולתן של רשויות מקומיות להתמודד עם בעיות סביבתיות. הבחירה נעשתה בזכות השיטה הייחודית של שימוש בתכונות הסינון הטבעי של חול על מנת לשפר את איכות השפכים.
היסטוריה

באוגוסט 1956 נוסד איגוד ערים דן, על מנת לפתור את בעיית הביוב של תל אביב-יפו, רמת גן, גבעתיים, בני ברק, פתח-תקווה, חולון ובת ים. באותה תקופה זרם הביוב הגולמי לים התיכון, אם דרך אפיקי הנחלים באזור (איילון, ירקון ושורק) ואם דרך צינורות ייעודיים. לצורך הטיפול בביוב הוקם בחולות ראשון לציון מכון טיהור. המפעל נחנך בדצמבר 1969. בשלב הראשון הוזרמו אליו שפכי חולון ובת ים, ושטח אגני החימצון היה 560 דונם. למפעל קמו מתנגדים רבים מבין תושבי הסביבה, ובפברואר 1970 אף הופסקה הזרמת השפכים אליו, עקב מטרדי ריח קשים. ב-1973 השתרעו אגני החימצון על פני 750 דונם, והם קלטו כ-10 מיליון מ"ק שפכים בשנה.
ב-17 בפברואר 1987 החלה הפעלתו של שלב א' של המכון המכני-ביולוגי וב-12 במרץ 1996 הופעל שלב ב', בנוסף לשלב א'. כך הושלם המכון, המאפשר לטפל בכל שפכי גוש-דן רבתי לאיכות של קולחים שניוניים. ב-28 באוגוסט 1997 החלה הפעלת המתקן להסמכה גרביטציונית של הבוצה המשופעלת. באפריל 2010 החלה באופן חלקי הסמכת הבוצה על ידי מערך GBT וסחיטת בוצה על ידי צנטריפוגות. בשנת 2015 הופעל טיפול קדם חדש לכלל השפכים הנכנסים למכון, הכולל מגובי 40 מ"מ, מגובי 20 מ"מ, מגובי 6 מ"מ, ומשקעי חול ציקלונים.
בשנת 2016 החלה הרצת המעכלים האנאירוביים כפתרון יבשתי לבוצת השפד"ן. תחילה מולאו המעכלים בבוצה ממכון טיהור מירושלים ומאשקלון, וחוממו באמצעות סולר. לאחר הרצה של כשנה, בשנת 2017, הופסקה הזרמת הבוצה לים התיכון וכלל הבוצה הוזרמה למתקן דן-וירו ולמעכלים האנאירוביים. החל מחודש אוגוסט 2017 הופסקה הזרמת הבוצה למתקן דן-וירו וכלל הבוצה מוזרמת למעכלים האנאירוביים.
בשנת 2018, כחלק מהיערכותו של איגודן לגידול האוכלוסייה בערים המחוברות לצנרת שבאחריותו, החלו עבודות להרחבת המכון (שלב ג'). פרויקט שלב ג' כולל תוספת של ריאקטורים ביולוגים לטיפול בשפכים בשיטת BNR
(Biological nutrient removal) ומערך להרחקת נוטרינטים ממי הנטל, הכולל גם את המתקנים הבאים: מתקן Wasstrip להרחת זרחן מבוצה שניונית, מתקן אוסטרה להרחקת זרחן ומתקן Demon להרחקת חנקן בטכנולוגיית אנמוקס. ספיקת התוכן עבור הריאקטורים הביולוגיים בשלב ג' היא 280,000 מק"י והוא נכנס להפעלה במקום שלב ב' במהלך שנת 2023. יחד עם שלב א', קיבולת המכון עלתה ל-480,000 מק"י.
אופן הפעולה > איסוף השפכים

איסוף השפכים והזרמתם אל מפעל השפד"ן מתבצע באמצעות מערכת בין-אזורית, לאיסוף, טיפול והשבה של שפכים עירוניים בשטח עירוני, הכולל גם אזורי תעשייה.
מערכות האיסוף וההולכה הראשיות של איגודן - איגוד ערים דן לתשתיות איכות הסביבה מורכבות ממאסף הירקון, ממאסף איילון וממאסף לאורך שפת הים, כאשר אורכם הכללי של המובלים הראשיים והמשניים מגיע לכ-100 קילומטר של צינורות בקטרים בין 60 סנטימטר ל-2.2 מטר.
מכון השפד"ן מקבל אליו את השפכים הזורמים במערכת של איגודן. המערכת אוספת ומטפלת בשפכים של הערים תל אביב-יפו והערים תל אביב-יפו, רמת-גן, גבעתיים, בני-ברק, פתח-תקווה, חולון, בת-ים, ראשון לציון, גבעת שמואל, קריית אונו, גני תקווה, אור-יהודה, אזור, ראש העין, רחובות, נס-ציונה, יהוד, אלעד, סביון, עמק לוד, כפר קאסם, בית דגן, דרום השרון. המערכת משרתת שטח[ של כ-250 קמ"ר המאוכלס בכ-2.5 מיליון תושבים. תוספת שפכי תעשייה תורמים עומס שווה ערך לכ-0.5 מיליון תושבים בקירוב. מקורם של כ-90% מכלל כמות השפכים הוא בביוב ביתי והיתר, כ-10%, בשפכים תעשייתיים. מדי שנה זורמים אל מכון השפד"ן מערים אלו כ-155 מיליון מ"ק ביוב, שהם כשליש מכמות השפכים הנוצרת בישראל.
אופן הפעולה > טיפול בבוצה > הבוצה

הבוצה היא הפאזה המוצקה, הנוצרת במהלך הטיפול בשפכים. מרבית הבוצה היא המאסה המיקרוביאלית אשר נוצרת כתוצאה מפירוק החומר האורגני בשפכים, כאשר כמות הבוצה היבשה תלויה בכמות הביוב המגיעה למתקני טיפול בשפכים ובעומס האורגני בשפכים.
אופן הפעולה > טיפול בבוצה > הבוצה > סילוק הבוצה

מפעל השפד"ן מקבל כ-380,000 מ"ק שפכים ליום, ומייצר בסוף התהליך כמות של כ-15,000 מ"ק בוצה ליום (בריכוז של 1% חומר יבש), כאשר עודף הבוצה המשופעלת (בוצה ביולוגית שניונית בלבד) עוברת תהליך עיכול אנאירובי להפיכתה לבוצה סוג א’. הבוצה עוברת כדשן חקלאי לשימושים חקלאיים, בהתאם לאישורים קיימים ממשרד הבריאות ומהמשרד להגנת הסביבה.
אופן הפעולה > טיפול בבוצה > הבוצה > טיפול מקדים - מסמיכים גרביטציונים, Wasstrip והסמכה

בטרם כניסתה למעכלים האנאירוביים, עוברת הבוצה השניונית (שנשאבה מהמצללים) טיפול מקדים. להלן תיאור שלבי הטיפול: הבוצה מועברת למסמיכים גרביטציוניים לצורך צמצום נפח (הוצאת מים) ומשם לתעלות כיחוש בוצה (Wasstrip). הבוצה השניונית שוהה במשך 30 שעות בתעלות Wasstrip, בתנאים אנאירוביים אשר מאפשרים שחרור של פוספאט לפאזה הנוזלית. הוצאת הזרחן מהפאזה המוצקה לפאזה הנוזלית מאפשרת מניעת שיקוע של סטרובית (NH4MgPO4·6H2O), שהוא תוצר לוואי של התהליך שגורם להצרת קוטר צנרת במתקני המכון ועשוי לשמש כדשן בשימוש חוזר. לאחר תעלות ה-Wasstrip הבוצה השניונית עוברת למתקן ההסמכה, בו הבוצה מוסמכת ב-11 מסמיכי סרט GBT מריכוז של 1.1% ל-5%, טרם כניסתה אל תהליך העיכול במעכלים האנאירוביים.