stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דין קיין

| --- | --- |

קיין, 2018
 לידה:  31 ביולי 1966 (בן 58) מאונט קלמנס (אנ'), מישיגן, ארצות הברית
 שם לידה:  Dean George Tanaka 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1976
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרינסטון 
 בן או בת זוג:  Samantha Torres 
 צאצאים:  Christopher Dean Cain 
 פרסים והוקרה:  עיטור אות הכבוד הארמני 
 פרופיל ב-IMDb
 
דין ג'ורג' קיין (באנגלית: Dean George Cain; נולד ב-31 ביולי 1966) הוא שחקן אמריקאי שהתפרסם בזכות כיכובו בתפקיד סופרמן בסדרת הטלוויזיה "לויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן".
ביוגרפיה > ראשית חייו

נולד בשם דין ג'ורג' טאנאקה (Dean George Tanaka) במאונט קלמנס(אנ'), מישיגן שבארצות הברית, לשחקנית שרון תומאס (ממוצא ולשי, אירי וקנדי-צרפתי) ולרוג'ר טאנאקה (יפני למחצה), ששירת בצבא ארצות הברית. הוריו התגרשו זמן קצר לפני לידתו.
ב-1969 נישאה אמו לבמאי הקולנוע כריסטופר קיין(אנ'), שאימץ את דין ואחיו. המשפחה עברה למאליבו שבקליפורניה. ב-1973 נולדה לשרון ולכריסטופר בת משותפת, כריסינדה, גם היא שחקנית.
ביוגרפיה > חייו האישיים

ב-1997 היה מאורס במשך כשנה לזמרת הקאנטרי מינדי מק'קרידי.
היה במערכת יחסים זוגית עם הדוגמנית הספרדייה סמנתה טורס, ולשניים נולד בן ב-11 ביוני 2000, שנקרא כריסטופר על שם אביו החורג של קיין.
ביוגרפיה > חייו האישיים > אקטיביזם

באוקטובר 2023, קיין, יחד עם עוד מאות שחקנים, קומיקאים ומנהלי בידור מהוליווד חתמו על מכתב פתוח לנשיא ביידן. הם קראו לשחרור בני ערובה המוחזקים על ידי ארגון הטרור חמאס בעקבות טבח שבעה באוקטובר. הקמפיין שהושק לצד המכתב נקרא #NoHostageLeftBehind. המכתב מדגיש את הרצון לחופש הן לישראלים והן לפלסטינים לחיות בשלום ומגנה את האלימות של חמאס.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1992 | בוורלי הילס 90210 | ריק | 4 פרקים |
| 1993–1997 | לויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן | סופרמן | 87 פרקים |
| 1997 | Rag and Bone | טוני מוראן | סרט טלוויזיה |
| 1998 | Futuresport | טרמיין רמזי | סרט טלוויזיה |
| 1998 | Dogboys | ג'וליאן טיילור | סרט טלוויזיה |
| 2000 | The Runaway | שריף פרנק ריצ'רדס | סרט טלוויזיה |
| 2002 | Gentle Ben | ג'ק ודלו | סרט טלוויזיה |
| 2002 | The Glow | מאט לורנס | סרט טלוויזיה |
| 2002 | Christmas Rush | קורנליוס מורגן | סרט טלוויזיה |
| 2003 | Gentle Ben 2: Danger on the Mountain | ג'ק ודלו | סרט טלוויזיה |
| 2003 | Dragon Fighter | דייוויד קארוור | סרט טלוויזיה |
| 2003–2004 | The Division | ג'ק אליס | 8 פרקים |
| 2004 | להתחתן או לא להתחתן | ניק קורינה | סרט טלוויזיה של Lifetime |
| 2004 | The Perfect Husband: The Laci Peterson Story | סקוט פיטרסון | סרט טלוויזיה |
| 2004 | Lost | ג'רמי סטנטון | סרט קולנוע |
| 2004–2005 | Clubhouse | קונראד דין | 11 פרקים |
| 2005 | Mayday | ג'יימס סלאן | סרט טלוויזיה של CBS |
| 2005 | Hope & Faith | לארי ווקר | 4 פרקים |
| 2005–2006 | Las Vegas | קייסי מאנינג | 9 פרקים |
| 2006 | Dead and Deader | בובי קווין | סרט טלוויזיה |
| 2006 | 10.5: Apocalypse | בראד | מיני-סדרה |
| 2006 | A Christmas Wedding | טאקר | סרט טלוויזיה |
| 2007 | Crossroads: A Story of Forgiveness | ברוס מוראקאמי | סרט טלוויזיה |
| 2007 | Final Approach | ג'ק בנדר | סרט טלוויזיה |
| 2007 | Hidden Camera | דן קובאקס | סרט טלוויזיה |
| 2008 | Making Mr. Right | אדי | סרט טלוויזיה |
| 2009 | The Gambler, the Girl and the Gunslinger | שיאה מק'קול | סרט טלוויזיה |
| 2009 | The Three Gifts | ג'ק גרין | סרט טלוויזיה |
| 2009 | Aussie & Ted's Great Adventure | מייקל ברוקס |  |
| 2009 | The Dog Who Saved Christmas | טד סטיין | סרט טלוויזיה |
| 2010 | Frost Giant | ג'יי סי | סרט טלוויזיה |
| 2010 | The Dog Who Saved Christmas Vacation | טד סטיין | סרט טלוויזיה |
| 2011 | A Mile in His Shoes | ארתור מרפי | סרט טלוויזיה |
| 2011 | The Dog Who Saved Halloween | טד סטיין | סרט טלוויזיה |
| 2011 | The Case for Christmas | טימותי בונד | סרט טלוויזיה |
| 2011 | Subject: I Love You | ג'יימס טראפ |  |
| 2011 | 5 Days of War | כריס ביילות' |  |
| 2012 | Operation Cupcake | גריף קארסון | סרט טלוויזיה |
| 2012 | The Dog Who Saved the Holidays | טד סטיין | סרט טלוויזיה |
| 2012 | I Am Gabriel | שריף ברודי |  |
| 2013 | מחנה גברים | לוק |  |
| 2013–2018 | על המגרש | פיט דוונפורט | 33 פרקים |
| 2014 | אלוהים לא מת | מארק שלי |  |
| 2018 | Andy the Talking Hedgehog | בוב |  |
| 2021 | Break Every Chain | גייב |  |
| 2023 | הקללה | מארק רוז | פרק: "It's a Good Day" |
| TBA | Condition of Return | ד"ר דונלד תומאס |  |
הערות שוליים

↑  "CNN Almanac – Wednesday, July 31, 1996". 1996-07-31. ארכיון מ-21 בינואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Graham, Adam (28 באוקטובר 2020). "Billie Eilish, Jeff Daniels, Tim Allen weigh in on Michigan's political races". The Detroit News (באנגלית אמריקאית). ארכיון מ-11 במאי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Matt Donnelly, Hollywood Stars and Executives Thank President Biden for Leadership, Call for Release of All Hamas Hostages, Variety, ‏2023-10-23 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007371997205171  PLWABN: 9810584759605606  BNE: XX1486435  BnF: cb14160966j (data)  GND: 140820507  ISNI: 0000 0001 1580 0535  LCCN: no2001092822  NKC: xx0164530  NTA: 12686652X  SNAC: w6cn9q9x  SUDOC: 150307292  VIAF: 107802892   WorldCat (עם VIAF): 107802892 
קיין ועמיתתו לסדרה "לויס וקלארק" השחקנית טרי האטצ'ר, 1993
מרסלו מורנו

מרסלו מרטינס מורנו (בספרדית: Marcelo Martins Moreno, נולד ב-18 ביוני 1987 בסנטה קרוס דה לה סיירה שבבוליביה) הוא כדורגלן בוליביאני המשחק בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים

מרסלו מורנו גדל במועדון הבוליביאני אוריינטה פטרולרו, ובגיל 17 עבר לשחק במועדון הברזילאי ויטוריה. כעבור שנה החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון, ששיחקה אז בליגה הברזילאית השלישית, ובשנת 2005 זכה עמה באליפות מדינת באהיה. בעונת 2006 הבקיע מורנו 12 שערים עבור ויטוריה, והצטיינותו גררה התעניינות ממועדונים גדולים יותר. בשנת 2007, לאחר שזכה באליפות נוספת של מדינת באהיה עם ויטוריה, חתם מורנו בקרוזיירו הברזילאית, אך רק בשנת 2008 הפך לשחקן הרכב קבוע. באותה עונה הבקיע שמונה שערים בגביע ליברטדורס, והיה למלך השערים של הטורניר, בצוותא עם סלבדור קבניאס, ובנוסף, זכה עם המועדון באליפות מדינת מינאס ז'ראיס.
במאי 2008 חתם מורנו על חוזה לחמש שנים בשחטאר דונצק מליגת העל האוקראינית. שחטאר שילמה עבורו תשעה מיליון אירו לקרוזיירו. עם זאת, מורנו לא הצליח להשתלב במועדון האוקראיני. בחודש מאי 2009, לאחר שזכה עם הקבוצה בגביע אופ"א לאחר ניצחון במשחק הגמר על ורדר ברמן, בו לא שותף, הושאל מורנו לאותה ורדר ברמן, שכבר הביעה עניין בשחקן בקיץ 2008, כאשר בחר לחתום בשחטאר. גם השאלה זו לא עלתה יפה, ובפגרת החורף של עונת 2009/10 חזר מורנו לשחטאר דונצק לאחר שלא הבקיע כלל במשחקי הליגה, אך הבקיע שני שערים בגביע הגרמני ושער אחד בהליגה האירופית, בניצחון 4-1 על נסיונל מדיירה. ביום האחרון של פגרת החורף של עונת 2009/10, הושאל מורנו לויגאן אתלטיק עד לתום העונה. גם שם לא הבקיע מורנו ולו שער אחד, וחזר לשחטאר בתום העונה.
את עונת 2010/11 פתח מורנו בשחטאר דונצק, והופיע ב-18 משחקי ליגה, בהם הבקיע חמישה שערים, ובתום העונה זכה באליפות אוקראינה. גם את עונת 2011/12 החל מורנו בשחטאר, אך לקראת סיום חלון ההעברות, חתם בגרמיו הברזילאית, שם הציג עונה מצוינת בשנת 2012, כאשר הבקיע 10 שערים בליגת העל הברזילאית ושערים נוספים בשאר המפעלים בהם השתתפה גרמיו. בשנת 2013 הושאל לפלמנגו, אך לא הצליח להותיר שם חותם על אף שזכה עם המועדון בגביע הברזילאי. בשנת 2014 הושאל מגרמיו לקרוזיירו, בה כבר הצליח בעבר, וזכה עמה הן באליפות ליגת העל הברזילאית, והן באליפות מדינת מינאס ז'ראיס, בפעם השנייה בקריירה שלו. בנוסף, הבקיע מורנו 15 שערי ליגה באותה עונה, וסך הכל 23 שערים בכל המפעלים.
בפברואר 2015 נמכר מורנו למועדון צ'אנגצ'ון יאטאי מליגת העל הסינית. בעונתו הראשונה במועדון הבקיע תשעה שערים. בינואר 2017 עבר לווהאן זאל מהליגה הסינית השנייה. בתחילת 2019 עבר לשה-ג'יאג'וואנג, אף היא מליגת המשנה הסינית.
קריירה בינלאומית

אביו של מורנו ברזילאי ואמו בוליביאנית, ולכן מורנו היה יכול לבחור אם לשחק בנבחרת ברזיל או בנבחרת בוליביה. מורנו ייצג את ברזיל בגילאי הנוער, אך כאשר נדרש לבחור באיזו נבחרת בוגרת לשחק, בחר לייצג את בוליביה. בספטמבר 2007, הודות להצטיינותו במדי קרוזיירו, זומן מורנו לראשונה לסגל נבחרת בוליביה, והבקיע את שער הבכורה בנובמבר 2007, במשחק מוקדמות מונדיאל 2010 נגד נבחרת ונצואלה. באפריל 2009 היה מורנו אחד מהמבקיעים בניצחון הסנסציוני של נבחרת בוליביה בתוצאה 6-1 על נבחרת ארגנטינה במוקדמות מונדיאל 2010. עם זאת, בוליביה לא העפילה למונדיאל 2010 עצמו.
בשנת 2011 השתתף מורנו עם נבחרת בוליביה בקופה אמריקה 2011, ממנה הודחה בוליביה בשלב הבתים. לאחר כישלון נבחרת בוליביה להעפיל גם למונדיאל 2014, מורנו השתתף עם בוליביה גם בקופה אמריקה 2015, והבקיע את השער השלישי לבוליביה בניצחון 3-2 על נבחרת אקוודור, שהיה הניצחון הראשון של בוליביה בקופה אמריקה מאז קופה אמריקה 1997. ניצחון זה אף העלה בדיעבד את בוליביה לרבע הגמר, גם כן לראשונה מאז 1997, שם הודחה בוליביה לאחר הפסד 3-1 לנבחרת פרו, במשחק בו מורנו הבקיע את השער המצמק לבוליביה.
ב-15 בספטמבר 2015 הודיע מורנו, בצוותא עם חברו לנבחרת רונלד ראלדס, על פרישה מהמדים הלאומיים, לאור חילוקי דעות עם המאמן החדש, חוליו ססאר בלדביאסו. לאחר שבלדביאסו הוחלף בגיירמו אנחל אויוס במהלך שנת 2016, חזר מורנו לנבחרת. בקיץ 2019 זומן מורנו לסגל הבוליביאני לקופה אמריקה 2019. מורנו הבקיע שער אחד, בהפסד 3-1 לפרו בשלב הבתים. מורנו ובוליביה הודחו מהקופה אמריקה בתום שלב זה עם שלושה הפסדים.
תארים

עם ויטוריה:
אליפות מדינת באהיה (2): 2005, 2007
עם קרוזיירו:
אליפות מדינת מינאס ז'ראיס (2): 2008, 2014
אליפות ליגת העל הברזילאית: 2014
עם שחטאר דונצק:
גביע אופ"א: 2008/2009
אליפות ליגת העל האוקראינית: 2010/11
עם פלמנגו:
הגביע הברזילאי: 2013
תארים אישיים:
מלך השערים של גביע ליברטדורס: 2008
ניקולאה צ'אושסקו

.
נִיקוֹלַאֶה צַ'אוּשֶׁסְקוּ (ברומנית: ‏Nicolae Ceauşescuקובץ:Ro-Nicolae Ceaușescu.ogg‏Ⓘ‏; אלפבית פונטי בינלאומי: (nikoˈla.e t͡ʃe̯a.uˈʃesku) ‏; 23 בינואר 1918 – 25 בדצמבר 1989) היה פוליטיקאי קומוניסטי רומני, והשליט השני והאחרון של רומניה הקומוניסטית. הוא עלה לשלטון לאחר מותו של גאורגה גאורגיו-דז' ב-1965 וכיהן כמזכיר המפלגה הקומוניסטית הרומנית ובהמשך גם כנשיא רומניה עד פרוץ המהפכה הרומנית בדצמבר 1989, שבסופה הוצא להורג יחד עם רעייתו, אלנה צ'אושסקו. הוא היה חבר האקדמיה הרומנית ונשיא הכבוד שלה מ-1985, תארים שנשללו ממנו לאחר מותו, כמו תוארי כבוד ועיטורים זרים אחרים, שהורעפו עליו בחייו.
צ'אושסקו המשיך במדיניות הלאומית שהונהגה בשלהי שלטונו של גאורגיו-דז': הפגנת עצמאות מוגבלת ביחסי החוץ של רומניה ביחד עם הקפדה על משטר קומוניסטי נוקשה כלפי פנים. הוא ביקר בחריפות פעולות מסוימות של השלטון תחת המנהיג שקדם לו, והביא לטיהור חלק מהמורשעים במשפטי ראווה מבוימים. צ'אושסקו הכניס את רומניה לבולמוס של תיעוש ובנייה, הקמת פרויקטים גדולים וחתירה לכלכלה שאפתנית. הוא הצליח לפרוע את חובות החוץ של רומניה כחצי שנה לפני נפילתו, אך הפגיעה הקשה ברמת חיי התושבים ברומניה בדרך להשגת מטרה זו השניאה אותו על רבים בעם. פולחן האישיות סביב דמותו והנפוטיזם ברומניה בתקופתו הגיעו לשיאם: בעוד שהוא נבחר לכהן לכל ימי חייו, הייתה רעייתו האישיות השנייה בהיררכיה השלטונית, ואחד מבניהם הוכן לרשת את השלטון.
נעוריו ופעילותו במחתרת > ילדותו

צ'אושסקו נולד למשפחת איכרים בכפר סקורניצ'שט (Scornicești), במחוז אולט שבחבל מונטניה. הוא נולד ב-23 בינואר 1918, אך נרשם ברשומות רק לאחר שלושה ימים, ב-26 בינואר. שמו – ניקולאה, ניתן לו על ידי סנדקו, ניקולאה אלכסנדרו. אביו, אנדרוצה, היה בן למשפחת רועי צאן שכיהן זמן מה כראש הכפר. אימו, אלכסנדרינה, הייתה בתו של קצין ששירת בצבאו של טודור ולדימירסקו. הוריו ידעו קרוא וכתוב, דבר לא טריוויאלי באותה תקופה, כשמחצית מתושבי רומניה היו אנאלפביתים. למשפחה היו שלושה הקטרים של אדמה חקלאית ועדר כבשים, והאב עבד לעיתים גם כחייט. לניקולאה היו חמישה אחים (האח השישי, קונסטנטין, מת בגיל חמש) ושלוש אחיות. המשפחה חיה בבית בן שני חדרים, כשהמזון הבסיסי היה ממליגה (דייסת קמח תירס). כמו יתר ילדי הכפר למד ניקולאה ארבע כיתות בבית הספר בכפר, בו לימד המורה בני גילים שונים באותו חדר. לא היו לו ספרי לימוד, והוא היה הולך יחף לבית הספר גם בשלג, כשאר ילדי הכפר. הוא יצר לעצמו את הנעליים הראשונות מקליפות עצים. ניקולאה היה בין התלמידים הטובים בכיתתו, בעל זיכרון טוב וסקרן. אחותו הבכורה, ניקולינה, ילידת 1914, הייתה הראשונה שעזבה את הבית ועברה לבוקרשט הבירה בחיפוש אחר עבודה. ניקולאה עבד ברעיית כבשים ובגיל 11, בתום לימודיו בבית הספר היסודי, נשלח להתמחות כשוליה אצל הסנדלר אלכסנדרו סנדולסקו בעיר הבירה, חבר המפלגה הקומוניסטית הרומנית, שהחל לקרב אותו לרעיונותיה. ניקולאה התגורר בבוקרשט אצל אחותו, ניקולינה.
נעוריו ופעילותו במחתרת > הפעילות במפלגה הקומוניסטית המחתרתית

ב-1932 כבר הצטרף לשורות המפלגה הקומוניסטית הרומנית (הלא-חוקית באותה תקופה), וב-1933 נעצר לראשונה באשמת הסתה לשביתה. במהלך 1934 נעצר שלוש פעמים בעוון גיוס חתימות למען שחרור חברי מפלגה עצורים, והפצת כרוזים מחתרתיים. צ'אושסקו היה נמוך קומה, מגמגם, וכשהתקשה בדיבור נטתה רגלו הימנית לרעוד – השוטרים ריחמו עליו והוא שוחרר לאחר מעצר קצר. הוא נדד בין הערים בוקרשט, קראיובה, קמפולונג ורמניקו ולצ'אה תוך ביצוע המשימות שהוטלו עליו. לאחר מעצרים קצרים אלה גברה פעילותו במחתרת.
בדצמבר 1935, בטרם מלאו לו 18, מונה צ'אושסקו לראש ארגון הנוער הקומוניסטי באזור פרחובה. הוא נעצר שוב באמצע ינואר 1936 בביתו של יון אולטאנו, פעיל קומוניסטי מקומי, שהיה מודיע של משטרת הביטחון (הסיגורנצה) ונידון בבית דין צבאי לשנתיים מאסר על סעיף האשמה העיקרי, ולמחצית שנת מאסר נוספת על התחצפות לשופטים. ב-30 בדצמבר 1933 הוכרז מצב חירום צבאי במדינה בגלל שביתות כלל-ארציות; ההכרזה חודשה מדי שישה חודשים והקומוניסטים נשפטו בפני בתי דין צבאיים. הכליאה בוצעה בבית הסוהר דופטאנה. בתקופת כליאתו בכלא דופטאנה חלה מאוד חברו לתא של צ'אושסקו וחבריו במפלגה הקומוניסטית הקצו לו חלק ממנת האוכל שלהם, כדי לעזור לו להבריא; יום אחד נראה צ'אושסקו אוכל מהתוספות המיועדות לחברו החולה ועל כך נענש על ידי חבריו במלקות. עד גיל 26 הספיק צ'אושסקו להיות כלוא בסך הכל כשבע שנים.
ב-1939 הוא פגש את אלנה פטרסקו, קומוניסטית ותיקה שהשפיעה עליו רבות. בשנת 1940 נעצר מחדש ונכלא, וב-1943 הועבר למחנה הריכוז טרגו ז'יו, שם נכלא גם גאורגה גאורגיו-דז' (לימים מנהיג רומניה), שהיה איתו באותו תא. צ'אושסקו גונה במפלגה וקיבל נזיפה בעקבות חוסר זהירותו במפגשיו עם אהובתו, אלנה.
חייו ברומניה הקומוניסטית

ב-23 בדצמבר 1947 נישאו בני הזוג צ'אושסקו. אלנה הייתה אז בחודש השביעי להריונה. לזוג צ'אושסקו נולדו שלושה ילדים: ולנטין (1948), זויה (1949) וניקו (1951). בשנת 1952, לאחר שסיעת בית הסוהר גברה על הסיעה המוסקבאית במפלגה הקומוניסטית הרומנית ואנה פאוקר הודחה מתפקידיה, נכנס צ'אושסקו לוועד המרכזי של "מפלגת הפועלים הרומנית", השם הרשמי של המפלגה הקומוניסטית הרומנית באותה עת. בשנת 1954 התמנה לחבר מלא בלשכה הפוליטית (המקבילה לפוליטבירו בברית המועצות) ובהדרגה הוכר מעמדו כמספר שתיים בשלטון הקומוניסטי.
חייו ברומניה הקומוניסטית > ראשית העפלתו בהיררכיה הקומוניסטית

לאחר מלחמת העולם השנייה מונה צ'אושסקו למזכיר איחוד הנוער הקומוניסטי. בשנת 1946, טרם עליית הקומוניסטים לשלטון, יועד צ'אושסקו לתחום החקלאות והיה למדריך של המפלגה בקונסטנצה (כסגנו של גאורגה סטויקה) ולאחר מכן באולטניה. בגיל 29 הצליח להיבחר לפרלמנט של ממלכת רומניה בבחירות הכלליות שנערכו ב-19 בנובמבר 1946 כנציג מחוז אולט. הוא מונה כאחראי על המגזר החקלאי במרכז.
בסוף 1947 כפתה המפלגה הקומוניסטית הרומנית על מיכאי הראשון, מלך רומניה לעזוב את כס המלוכה ואת הארץ. המדינה הוכרזה רפובליקה, ונתקבלה חוקה חדשה. ב-28 במרץ 1948 נבחר צ'אושסקו כחבר האספה הלאומית הגדולה של רומניה, הגוף המחוקק החדש של הרפובליקה העממית הרומנית, והוסיף להיבחר לגוף זה שוב ושוב עד סוף חייו. במאי 1948 מונה למזכיר משרד החקלאות, ובמרץ 1949 קודם לתפקיד סגן השר במשרד זה.
ממאי 1950 ועד אוקטובר 1955 היה חבר נשיאות האספה הלאומית הגדולה והוצב בראש הוועדה למדיניות חוץ.
ב-1950 מונה לסגן השר האחראי על הכוחות המזוינים. במרץ 1950, ב"צו כללי מספר 12 של המשרד להגנה לאומית" הועלה לדרגת מיור גנרל; בהמשך קודם לדרגת גנרל-לויטננט ונהיה סגן ראשון לשר ההגנה. שמונה חודשים למד צ'אושסקו באקדמיה הצבאית הרומנית, ובנוסף – קיבל פעמיים בשבוע הדרכה בגאוגרפיה ובטופוגרפיה צבאית. בכל אחת מהשנים 1951 ו-1952 השתלם במשך חודשיים רצופים גם באקדמיה הצבאית הסובייטית על שם מיכאיל פרונזה במוסקבה.
ב-19 באפריל 1954 נבחר ללשכה הפוליטית (פוליטביורו) של המפלגה הקומוניסטית בתפקיד מזכיר הוועד המרכזי שלה, מינוי שמיקם אותו בין חברי צמרת המפלגה.
ב-5 בנובמבר 1957, בעודו מכהן כמזכיר הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הרומנית, שותף במשלחת שטסה למוסקבה – והמטוס נפגע בנחיתתו שם; שר החוץ הרומני ושלושה חברי צוות המטוס נהרגו, אחרים נפצעו – אך צ'אושסקו יצא רק בחבלות ושריטות קלות.
בדצמבר 1957 הוביל צ'אושסקו, אז גנרל וסגן שר החקלאות, כוחות שדיכאו את התנגדות האיכרים לקולקטיביזציה. ב-4 בדצמבר 1957 פעלו הכוחות שבפיקודו, שכללו שני טנקים ומשאיות נושאות מקלעים, נגד איכרים, שהתמרדו בואדו רושקה (Vadu Rosca). הם ירו על האיכרים, שהיו מזוינים במוטות עץ וגרזנים, הרגו תשעה מהם במקום, ופצעו רבים אחרים. הכוחות גם עצרו איכרים רבים, שהועמדו למשפט באשמת מרד נגד הסדר החברתי ונידונו לשנות מאסר רבות.
חייו ברומניה הקומוניסטית > ירושת השלטון ברומניה

לאחר מותו של גאורגה גאורגיו-דז', פנה צ'אושסקו בנפרד לכל אחד מחברי ההנהגה הקומוניסטית של רומניה בהבטחה שישאיר את הכוח בידיהם ואף יגביר את השפעתם ותפקידיהם, אם ייבחר כיורש. מתחרהו הבולט, גאורגה אפוסטול, סבר שבחירתו מובטחת ולא פעל לגיוס תמיכה. אחרים מבכירי המפלגה לא התאימו לתפקיד כיוון שלא עמדו בשלושה תנאים מוקדמים, לא כתובים: מוצא רומני "טהור" (מוצאו של יון גאורגה מאורר היה גרמני, מוצאו של אמיל בודנראש היה אוקראיני וגרמני); רקע של פועל לשעבר; והיסטוריה של פעילות בתקופה המחתרתית של המפלגה הקומוניסטית הרומנית. שלושה ימים לאחר מותו של גאורגה גאורגיו-דז', במרץ 1965, נבחר צ'אושסקו למזכיר הכללי של מפלגת השלטון, "מפלגת הפועלים הרומנית" (Partidul Muncitoresc Român), אשר תחת הנהגתו חזרה לשם "המפורש": המפלגה הקומוניסטית הרומנית. צ'אושסקו שינה, בהמשך, גם את שם המדינה מ"הרפובליקה העממית הרומנית" ל"הרפובליקה הסוציאליסטית רומניה". ב-1967 נהיה צ'אושסקו יושב ראש מועצת השרים של רומניה (מקביל לראש ממשלה).
חייו ברומניה הקומוניסטית > גינוי קודמו וטיהור מורשעים

עם עלייתו לשלטון, מינה צ'אושסקו ועדה שנועדה לחקור פעולות שנעשו על ידי השלטונות לפני כניסתו לתפקיד, בהם פרשת שטפאן פוריש ופרשת לוקרציו פטרשקנו. בקונגרס המפלגה הקומוניסטית הרומנית מאפריל 1968, בהנהגת צ'אושסקו, גונו שיטות השליטה והדיכוי של גאורגה גאורגיו-דז' וטוהרו רבים ממורשעי אותה תקופה, ובהם לוקרציו פטרשקנו (שמייד עם הרשעתו הוצא להורג) ואנה פאוקר, שהודחה מן הצמרת, ולימים נפטרה. המורשעים שטוהרו ונותרו בחיים שוחררו מן הכלא ואף שוקמו בעבודה ובחברה. טוהרו גם קומוניסטים רומנים שחוסלו בגלותם בברית המועצות בתקופת סטלין. בהזדמנות זו הודחו ממעמדם בכירים קומוניסטים אחרים, דוגמת אלכסנדרו דרגיץ', שהיו קשורים בחקירות ובביום משפטי הראווה בתקופת גאורגיו-דז'.
חייו ברומניה הקומוניסטית > נשיא רומניה

ב-28 במרץ 1974 יסדה האספה הלאומית הגדולה של רומניה בחוק את תפקיד נשיא רומניה, וניקולאה צ'אושסקו נבחר פה אחד למשרה.
כצפוי ממנהיג קומוניסטי, היה ניקולאה צ'אושסקו אתאיסט מוצהר וקפדן, וכשנזדמן לסעודה בחו"ל שבה השתתף גם איש כנסייה בכיר, שעמד על עריכת התפילה לפני תחילת הארוחה, הוא נהג לקום ולעזוב. עם זאת היה מתירני כלפי אחרים, וב-1969 אמר:
”אני מעדיף חבר מפלגה שהולך לכנסייה, אך הוא ממושמע בעבודתו, מסודר ומקיים את התחייבויותיו על פני זה שלא הולך לכנסייה, אך מחדיר אי סדר, חוסר משמעת וכאוס בחברה.” אמו של צ'אושסקו הייתה אדוקה בדתה, וכשמתה, השתתף הבן בטקס דתי שנערך על ידי כומר ואף הורה על בניית כנסייה על שמה בכפר.
מדיניותו של צ'אושסקו > מדיניות הפנים

לאחר עלייתו לשלטון ברומניה, ערך צ'אושסקו שינויים מבניים בהנהגת המדינה ובחלוקה האדמיניסטרטיבית שלה. בנוסף להיותו מנהיג המפלגה הקומוניסטית הרומנית, הוא התמנה לתפקיד נשיא המדינה – תפקיד חדש, העליון במדרג האדמיניסטרטיבי של המדינה. כשהוא מרכז בידיו את עוצמת השלטון, החליש צ'אושסקו את מנגנוני הבקרה ובכך חיזק עוד יותר את שלטונו. שינויים אלה הדאיגו מאוד את מנהיגי הגוש הקומוניסטי, שדנו בכך וחיפשו דרכים להתמודד עם המצב, כולל ניסיונות לפלג את הנהגת המפלגה הקומוניסטית הרומנית, ניסיונות שנכשלו.
ניקולאה צ'אושסקו הנהיג משטר מהדגם הנושא את התואר "דמוקרטיה", אך בעל אפיונים דיקטטוריים מובהקים. רק המפלגה הקומוניסטית הרומנית הייתה חוקית, אמצעי הייצור היו מולאמים, והכל נוהל בצורה ריכוזית מתוכננת. התקשורת והספרות היו מצונזרים בקביעות, והיוצרים המקומיים נדרשו ליצור בסגנון ריאליזם סוציאליסטי.
בנובמבר 1968, בוועידת הסופרים הרומנים, הזהיר צ'אושסקו את הסופרים מהשפעת התורות הפילוסופיות הזרות, גינה מגמות "לא בריאות", לדבריו, שנתגלו אצל סופרים מסוימים, והודיע שהמפלגה הקומוניסטית נקטה אמצעים כדי שהדבר לא יישנה.
בריחת המוחות מרומניה למערב התגברה בהדרגה. ב-1967 לא שבו לרומניה 11 מומחים שיצאו לביקורים במערב, ב-1968 לא שבו 28, וב-1969 לא חזרו 51 מומחים. ניתנו הוראות להחרמת כל הדרכונים ושמירתם בסקוריטטה ומסירתם למעוניינים רק לאחר בדיקות ובירורים מעמיקים לכל נסיעה ונסיעה, והנסיעות התמעטו מאוד. ב-1970 חוקק חוק נגד הפרזיטיות, ועל סמך חוק זה ניתן היה להרשיע חברי קהילות דתיות לא מוכרות; על פי הסעיף הראשון היו צפויים אזרחים בעלי תפיסת חיים פרזיטית או אנרכית לעונש של עד שישה חודשי מאסר וקנס עד חמשת אלפי ליי.
הוחלט שמגורים בבוקרשט מותרים רק למי שעובד בה ולגמלאים, ובכך הפכה הרשות לגור בעיר הבירה למבוקשת מאוד.
מדיניותו של צ'אושסקו > המדיניות הכלכלית

במסגרת השוק המשותף של מדינות הגוש הקומוניסטי יועד לרומניה תפקיד של ספקית תוצרת חקלאית. רומניה לא השלימה עם ההחלטה הזאת והחליטה להשקיע בתיעוש ובמיוחד בפיתוח התעשייה הכבדה. ההשקעות הכבדות שנדרשו נעשו על חשבון רווחת בני העם הרומני, והתוצאה הייתה ירידה ברמת החיים של האוכלוסייה. כדי להתגבר על הגירעונות פנתה רומניה של צ'אושסקו אל המערב בבקשת הלוואות, והמשיכה במדיניות מכירת המיעוטים שלה: פדיון יהודי רומניה ופדיון בני המיעוט הגרמני ברומניה – מתן היתרי הגירה תמורת מטבע זר. לצורך פיתוח הפרויקטים התעשייתיים, לקחה רומניה הלוואות גדולות בשוקי הכספים של המערב וחובות החוץ שלה צמחו מ-1.2 מיליארד דולר אמריקאי ב-1971 ל-9.5 מיליארד ב-1981.
צ'אושסקו יזם מפעלים כלכליים, דוגמת המפעל לייצור יהלומים מלאכותיים בבוקרשט, שהפיקו הכנסות לרומניה. אלה הפרו פטנטים והתבססו על ריגול תעשייתי.
בתקופת צ'אושסקו נחפרה תעלת דנובה-הים השחור, בניית ארמון הפרלמנט עמדה בפני סיום ובוצע חלק גדול מכריית תעלת דנובה-בוקרשט. צ'אושסקו שם דגש על פיתוח התעשייה והתשתיות והפנה לכך את מרבית ההשקעות. הוא לא הסתפק לשם כך במקורות הפנים, אלא לקח הלוואות, הן במערב והן מהגוש הקומוניסטי. ב-1971 הוקם מפעל Electroargeş (אלקטרוארג'ש), שנועד לייצר מכשירי חשמל לצריכה ביתית ומוסדית (התחיל לייצר ב-1973); באפריל 1973 נחנך בבראילה מפעל לייצור מחפרים; באותו חודש התחילו לייצר במפעלי Electroputere (אלקטרופוטרה) בקראיובה את השנאי הגדול ביותר ברומניה, ובטולצ'אה נחנך שדה התעופה. כעבור חודשיים נחנך בטולצ'אה מפעל לייצור אלומיניום. באוקטובר באותה שנה נפתח המפעל לייצור אמוניה בסלובוזיה, ובהמשך החודש נחנך הסכר שליד וידרארו, חלק מהמערך ההידרואלקטרי על הנחל לוטרו. בדצמבר 1973 נפתח בטרגובישטה מפעל לפלדות מיוחדות.
צ'אושסקו סבר שחובות החוץ של רומניה פוגמים בעצמאותה, ולכן החליט לעשות מאמץ לפרוע אותם. משטר צנע, שהוטל על רומניה, גרם למחסור במוצרים שונים ואפילו בחשמל ובשידורי טלוויזיה, אך רומניה שילמה את כל חובותיה (פרט לתביעות השוודיות, שההתדיינות לגביהן נמשכה משנות העשרים של המאה העשרים ועד לאחר נפילת משטר צ'אושסקו) והמשימה הושלמה כחצי שנה לפני כן.
מדיניותו של צ'אושסקו > הבנייה בתקופת צ'אושסקו

צ'אושסקו הפנה משאבים רבים לצורכי הקמת מפעלי בנייה גדולים מאוד, בחלקם אולי גדולים מדי. הוא עקב אחר התקדמות מפעלי הבנייה ודאג לספק את צורכי הבונים, כדי שהמפעלים יצליחו. בחלקם, כמו הרכבת התחתית של בוקרשט ותעלת דנובה-הים השחור, מדובר ביוזמות ישנות, שנכשלו בתקופות קודמיו, אולם חלקם האחר, כמו ארמון הפרלמנט הענק, שהושלם רק לאחר הפלת צ'אושסקו, היו לנקודות משיכה עבור תיירים ונושאי גאווה, אך היוו גם מושא לביקורת על המשאבים הגדולים שהושקעו בהם; כשבעה וחצי קילומטרים רבועים ממרכז העיר הישנה הוחרמו לטובת בניית הארמון הענק, שכונה "ארמון העם", וכ-40,000 תושבים נאלצו להתפנות מהאזור. העלויות לבנייתו הוערכו בכשלושה מיליארד דולרים.
יוזמות בנייה אחרות, כמו מבני "קרקס הרעב", היו לתזכורת תמידית לכישלונות מדיניות צ'אושסקו.
עם נפילת צ'אושסקו ומשטרו נפסקו מפעלי בנייה רבים ובחלקם, דוגמת תעלת דנובה-בוקרשט, לא התחדשה העבודה בהם ומה שכבר נבנה, נבזז ונהרס בהדרגה.