stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלסנדרו מניאסקו
הערות שוליים

↑  Alessandro Magnasco, called il Lissandrino (Genoa 1667-1749), Saint Joseph's dream at Christie's
1 2 3  Wittkower 1993, p. 478
↑  Dizionario geografico-storico-statistico-commerciale degli stati del Re di Sardegna, Volume 7, by Goffredo Casalis, Turin (1840), page 726: "potrebbe chiamarsi pittore romantico: dipingeva a tocchi franchi, e con isprezzatura ingegnosa, figure piccole in chiese d'architettura gotica, o in solitudini, romiti, cappuccini; ovvero mariuoli sulle piazze, soldati ne’quartieri".
↑  Lanzi, Luigi (1847). History of Painting in Italy; From the Period of the Revival of the Fine Arts to the End of the Eighteenth Century. III. Translated by Thomas Roscoe. London; Original from Oxford University, Digitized January, 2007: Henry G. Bohn. p. 287.
↑  Spike 1986, p. 87.
↑  Lanzi, p. 287.
↑  Wittkower, 1993, p. 478
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007287547305171  BnF: cb13171311x (data)  CANTIC: a10673702  CiNii: DA09410307  GND: 118730169  ICCU: RAVV024790  ISNI: 0000 0000 6630 1261  KulturNav: f9eb84cf-673c-4d05-b097-0a9597df142d  LCCN: nr87000716  NKC: ola2002153923  NLA: 35268668  NTA: 070704953  RKD: 51970  SNAC: w6cw2dpw  SUDOC: 03516333X  Trove: 890373  ULAN: 500015104  VIAF: 62343833   WorldCat (עם VIAF): 62343833 
אלסנדרו מניאסקו, פנים בית כנסת
אלסנדרו מניאסקו, ישו ושתי נזירות
אלסנדרו מנייסקו, חקירות בבית הכלא
אלסנדרו מניאסקו, ישו בכנרת
יאן מיל

| --- | --- |

 לידה:  1599? בוורן, בלגיה 
 פטירה:  3 באפריל 1663 (בגיל 64 בערך) טורינו, דוכסות סבויה 
 תחום יצירה:  אמנות חזותית 
 זרם באמנות:  ציורי בארוק פלמיים, במבוצ'יאנטי 
 יצירות ידועות:  Hunters Resting 
 
יאן מיל, נער מנגן בחלילית, 1630?
יאן מיל (בהולנדית: Jan Miel‏; 1599–1663) היה צייר וחרט פלמי, שהיה פעיל באיטליה. תחילה הוא היווה חלק ממעגל ציירי הז'אנר ההולנדי והפלמי ברומא המכונים "הבמבוצ'אנטי" והיו ידועים בזכות סצנותיהם המתארות את המעמדות הנמוכים ברומא. בהמשך התרחק מהסגנון הבמבוצ'אנטי וצייר נושאי היסטוריה בסגנון קלאסי.
הוא שיתף פעולה עם אמנים רבים ברומא ועבד בחלק האחרון של חייו בטורינו כצייר החצר של צ'ארלס עמנואל השני, דוכס סאבוי.
ביוגרפיה

יאן מיל נולד, ככל הנראה, בבורוורן-וואאס, או אולי באנטוורפן. אין מידע על הכשרתו, אך ההנחה היא שהתרחשה באנטוורפן. הביוגרף האיטלקי מהמאה השבע-עשרה ג'ובאני בטיסטה פסרי טוען כי ההכשרה של יאן מיל הייתה אצל אנתוני ואן דייק בפלנדריה, אך אין שום ראיות להצהרה זו.
השהות של מיל ברומא בתקופה 1636 - 1658 מתועדת, אך ייתכן שהוא כבר היה שם משנת 1633. ברומא הוא הפך לחבר בבנטפוכלס, אגודה של אמנים הולנדים ופלמיים שבעיקר עבדו ברומא. היה נהוג שהבנטפוכלס נתנו כינוי נוסף לחבר באגודתם. עבור מיאל מתועדים שני כינויים שונים: Bieco (שפירושו פזילה באיטלקית) והונינג-בי (שפירושו דבורת דבש) שלפיהם הוא היה ידוע באיטליה.
ברומא הוא גם נקשר למעגל ציירי הז'אנרים שיצירתם הושפעה מצייר הז'אנר ההולנדי פיטר ואן לאר וכונו במבוצ'אנטי. הבמבוצ'אנטי היו בעיקר אמנים הולנדים ופלמיים שעבדו ברומא, שהפיקו בעיקר ציורים קטנים או הדפסים מחיי היומיום של המעמדות הנמוכים ברומא ובסביבה הכפרית. יאן מיל היה דמות מרכזית בהתפתחותה של מסורת חדשה זו ברומא.
מיל הפך בשנת 1648 לאמן הצפוני הראשון שהתקבל לאקדמיה של סנט לוקה, אגודה יוקרתית של אמנים מובילים ברומא. תועדה שהותו של מיל בצפון איטליה בסביבות שנת 1654. משנת 1658 ועד מותו התגורר בטורינו, שם מונה לצייר החצר של צ'ארלס עמנואל השני, דוכס סבוי.
יצירתו

הציורים המתוארכים הראשונים של מיל משנות ה-1630 כבר מראים את השפעתם של פיטר פאן לר והבמבוצ'אנטי בכך שהם מתארים חיים של המעמד הנמוך העוסקים בחיי היומיום שלהם או משחקים. הנושאים הפופולריים כללו מהמרים, רקדנים בכפר, בעלי מלאכה, סנדלרים, נגנים, מטיילים, וכו'. דוגמאות לעבודותיו המוקדמות בז'אנר זה כוללות את ״הנגנים״ ואת ״הסנדלר״ שניהם הופקו בשנת 1633. בתקופה זו עיבד מחדש והעתיק ציורים של פאן לר.
דוגמה ליצירה בסגנון "במבוצ'יאנטי" היא "השרלטן" (בארמיטאז'). הפרשנות המסורתית ליצירה - מתארת רוכל המטייל עם עוזריו, ומדגים בפני קהל צופים חסרי השכלה את ההשפעות החיוביות של מרכולתו. הציור מהמאה ה-16, "המנתח" של יאן סנדרומדיה דה לארטה עס ואן המסן, תיאר את ״המנתח״ שהתחזה שמוציא עם סכין מהגולגולת הפתוחה של המטופל את מה שמכונה 'אבן השיגעון'. ציור הז'אנר של המאה השבע-עשרה חזר לנושא באופן קבוע כפי שניתן לראות ביצירותיהם של אדריאן ברואר, יאן סטיין ודוד טנירס הבן. הדמויות העיקריות בציור בהרמיטאז' מוצגות כשהן לבושות כדמויות של קומדיה דלארטה: השרלטן לובש את המסכה והתלבושת של איל דוטורה ואילו לנגן הגיטרה יש תחפושת של משרת מטורף. יאן מיאל צייר יצירות אחרות באמצעות דמויות מהקומדיה דלארטה כמו "קרנבל ברומא" (1653) ו"חזרות השחקנים".
בשנות ה-40 של המאה ה-16 ו-1650 החל מיל, לצייר כמו מיכלאנג'לו צ'רקואוצי, להרחיב את היקף ציורי היומיום ולהקדיש פחות תשומת לב לנוף שמסביב. במקום זאת הדגיש את ההיבטים האנקדוטליים של חיי העיר. יצירות אלה שימשו שוב ושוב כמודל על ידי ציירי הבמבוצ'אנטי במחצית השנייה של המאה ועל ידי ציירי הז'אנרים שעבדו ברומא בראשית המאה ה -18.
מיל תרם את תרומתו המקורית ביותר לציור ז'אנר באמצעות ציורי סצנות קרנבל. דוגמה לכך היא ה"קרנבל בכיכר קולונה" (1645). הציור נותן ייצוג רב עוצמה של הקרנבל.
כמקובל בקומפוזיציות "הבמבוצ׳אנטיות" של מיל, אנשים אצילים ואנשים פשוטים מופיעים באותה סצנה: האצולה הרומית הרוכבת על סוס, מוצגת בתלבושות אלגנטיות. לעומתם האנשים הפשוטים מצטופפים בכיכר ועוסקים בשעשועים, במשחקים פשוטים ופעילויות דלות אחרות. להקת קומדיה דלארטה העומדת על עגלה משתתפת גם היא בהילולה. העשייה מתקיימת ביום האחרון של הקרנבל כשההתרגשות הגיעה לשיאה. כפי שהקרנבל מכריז על תחילת האביב, הדמות המציינת את החורף - משתלשלת מהגרדום מצד שמאל שבציור.
שיתופי פעולה

מיל שיתף פעולה לעיתים קרובות עם אמנים אחרים כפי שהיה המינהג באותה תקופה. הוא צייר את "מראה העיר" של ויוויאנו קודאצי ואלסנדרו סלוצ'י והנופים של גאספארד ד'גט ואנג'לוצ'יו.
יאן מיל עבד באופן הדוק במיוחד עם אלסנדרו סלוצ'י, חדשן חשוב בציור מראות העיר. סלוצ'י ייצר מראות פנטסטיים רבים, אשר שילבו לעיתים קרובות אנדרטאות רומיות עתיקות בסביבות דמיוניות. שיתוף הפעולה בין שני האמנים החל בשנת 1635 והסתיים כשמיאל עזב את רומא לטורינו בשנת 1658. עם זאת, הדוגמה המתוארכת היחידה למאמצי שיתוף הפעולה של שני האמנים היא נמל דמיוני המתוארך לשנת 1656. מיאל הצטיין בתיאור סיפורים, שמילאו את השטחים הפתוחים בנופים של סלוצ'י. מיל כלל לרוב סצנות אנקדוטליות מרובות ביצירה יחידה. הדבר ניכר בציור "מראה ארכיטקטוני עם מזרקה, ארמון גותי ודמויות על הרציף" (1708). קומפוזיציה זו מציגה קבוצות שונות של אנשים הפועלים באופן עצמאי זה מזה. דמויותיו של מיל היו בדרך כלל אכרים, קבצנים, עקרות בית וסבלים לעיתים קרובות מעורבבים עם גברים ונשים לבושים באלגנטיות, שהעניקו מגוון עשיר של חיי יום-יום רומיים תוספת לתפאורה האדריכלית שיצר סלוצ'י.
יש עדויות לכך שבשנת 1641 תועד יאן מיל בסטודיו של אנדראה סלוצ'י. שיתוף פעולה כזה הוא די יוצא דופן מכיוון שסלוצ'י היה מבקר חשוב של סגנון הבמבוצ'יאנטי שמיל היה נציג חשוב שלו. שהות זו בסטודיו של סלוצ'י אולי סייעה להתפתחותו כאמן. מיל עבד עם אנדראה סאצ'י על הציור "אורבן השמיני מבקר בכנסייה" (1641). ההערכה היא שסאצ'י ביצע בעצמו רק חלק קטן מהציור וכי יאן מיל מחק את דמויות בחזית לאחר שנרשמו על ידי שאצ'י.
אחרית ימיו

בסביבות שנת 1650 החל יאן מיל לצייר פחות בסגנון הקודם והתרכז בציורים דתיים לכנסיות רומיות בפורמט גדול. ישנן מספר יצירות משנות 1650 בסגנון מכובד יותר, כמו "מזבח של המדונה והילד עם הקדושים בדואומו די סנטה מריה דלה סקאלה המתוארך לשנת 1651. במקביל יצר מיל גם ציורים קטנים עם נושאים דתיים. עבודות אלה הוזמנו על ידי פטרונים בולטים מרומא כמו משפחת ברבריני. עבודתו הראתה גם נטייה לקלאסיקה כפי שמעידים "דידו ואנייס".
לאחר שעבר לטורינו בשנת 1658, הוא קישט את בית הצייד המלכותי בסצנות רחבות היקף. הוא צייר יותר ויותר ציורים היסטוריים המדגימים את השתלטות הסגנון הקלאסי על יצירתו, שכבר נראה בציורים הדתיים של שנות ה-50. מיל החל גם ללמוד ולהעתיק את עבודותיו של רפאל, בדיוק כפי שהעתיק את עבודותיו של פיטר ואן לאר בראשית דרכו.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  Ludovica Trezzani. "Miel, Jan." Grove Art Online. Oxford Art Online. Oxford University Press. Web. 23 April 2016
1 2  Jan Miel at the Netherlands Institute for Art History (in Dutch)
↑  Giovanni Miele in: Giovanni Battista Passeri, Vite the pittori, scultori ed architetti che anno lavorato in Roma, Roma, 1772, page 224
1 2  Jan Miel Archived 24 September 2015 at the Wayback Machine on Hadrian
↑  Genre Painting in Northern Europe at the Metropolitan Museum of Fine Arts
↑  The Surgeon at the Prado Museum
↑  Jan Miel, Charlatan at the Hermitage
↑  Linda Maynard Powell, Feasts, Fairs and Festivals: Mirrors of Renaissance Society
↑  Alessandro Salucci (Florence 1590- Rome c. 1660), A Seaport with Figures at the Royal Collection
↑  Annalia Delneri, Andrea Emiliani, Anna Orlando, Francesco Petrucci, Mary Newcome Schleier, Angela Tecce, Old Masters 2011: Capolavori da prestigiose collezioni europee per la mostra Tefaaf Maastricht 2011 - Galleria Cesare Lampronti, Gangemi Editore spa, 2011, p. 17
↑  Jan Miel, Without Ceres or Bacchus, Venus would freeze at Sotheby's
↑  The painting Urban VIII visits the Church of the Gesù in the Galleria Barberini in Rome
↑  Kelli Peduzzi, The Katalan Collection of Italian Drawings: The Frances Lehman Loeb Art Center, Vassar College, Poughkeepsie, New York, Frances Lehman Loeb Art Center, Vassar College, 1 Mar 1995, p. 106
↑  J. J. P. P., Miel, Jan van Bike. Il Cavaliere Gioo at the Prado
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007500828405171  PLWABN: 9810614906805606  AAG: 1878  BnF: cb149529159 (data)  BPN: 07072355  GND: 135764351  ICCU: BVEV071640  ISNI: 0000 0001 1578 730X  KulturNav: 1454cea3-5082-48ec-91dd-ed344172371d  LCCN: nr90017322  NKC: xx0219167  NTA: 153311258  RKD: 56007  SUDOC: 191466700  TePapa: 1553  ULAN: 500009892  VcBA: 495/122533  VIAF: 95741399   WorldCat (עם VIAF): 95741399 
יאן מיל, קרנבל בפיאצה קולונה, רומא, 1645
יאן מיל, שחקני קומדיה דה לארטה על עגלה בכיכר העיר, 1640
יאן מיל ואלכסנדרו סלוצ'י, קשת קונסטטין ברומא, 1645
אברהם ברויגל

| --- | --- |

אברהם ברויגל, דיוקן (אולי האמן) עם זר פרחים
 לידה:  נובמבר 1631 אנטוורפן, דוכסות בראבנט, ארצות השפלה ההבסבורגיות 
 פטירה:  1690? (בגיל 58 בערך) נאפולי, ממלכת נאפולי, האימפריה הספרדית 
 תקופת הפעילות:  מ-1646 
 תחום יצירה:  טבע דומם 
 זרם באמנות:  בארוק 
 יצירות ידועות:  טבע דומם עם פירות, אשה לוקחת פרי מתוך קערה 
 
אברהם ברויגל, אשה לוקחת פרי מתוך קערה, 1716
אברהם ברויגל (בהולנדית: Abraham Brueghel; הוטבל ב־28 בנובמבר 1631 – בערך 1690) היה צייר פלמי ממשפחת האמנים המפורסמת של ברויגל. הוא היגר בגיל צעיר לאיטליה, שם מילא תפקיד חשוב בפיתוח סגנון הטבע הדומם של הבארוק הדקורטיבי.
ביוגרפיה

אברהם נולד באנטוורפן, בנו של יאן ברויגל הצעיר, נכדו של יאן ברויגל האב ונינו של פיטר ברויגל הזקן. חלק גדול מההכשרה האמנותית שלו הגיע מאביו יאן ברויגל הצעיר, צייר פורה ומשתף פעולה קבוע עם רובנס. אברהם התגלה מגיל צעיר כהבטחה גדולה כאמן, והחל לעשות לעצמו שם בשנות העשרה שלו. אביו מכר את אחד מציורי הפרחים שלו כשהיה רק בן 15.
המעבר לאיטליה

בשנת 1649, בגיל 18, נסע אברהם לאיטליה כדי להשלים עבודה עבור פטרונו, הנסיך אנטוניו רופו (אנ') בסיציליה. זו הייתה הראשונה מבין העבודות הרבות שבהן הפגין אברהם את יכולותיו האמנותיות בציור טבע דומם פרחוני. כבר בשנת 1649 מתעדת רשימת המלאי של ציורי הנסיך אנטוניו רופו תשעה ציורי פרחים של האמן בן ה-18.
עשר שנים אחר כך, בשנת 1659, עבר ברויגל לרומא שבאיטליה שם התחתן עם אישה איטלקית. בשנת 1670 הוזמן לאקדמיה די סן לוקה (Accademia di San Luca), אקדמיה רומאית, שמטרתה הייתה העלאת רמת עבודת האמנים.
אברהם הצטרף לבנטפוכלס, אגודה של אמנים הולנדים ופלמים שעבדו ברומא. היה נהוג שהבנטפוכלס נתנו כינוי לאמן. לאברהם ניתן הכינוי ריינגראף, כלומר "דוכס הריין", שהיה תואר אריסטוקרטי ישן בגרמניה. כאשר הצטרף לבנטפוכלס בשנת 1670 חתם אברהם ברויגל בשמו "אברהם ברויגל".
זמן מה בין 1672 ל־1675 עזב אברהם את רומא ועבר לנאפולי, איטליה. הוא מילא תפקיד חשוב בפיתוח ציורי טבע דומם בעיר. לפני הגעתו לנאפולי, האמנים שם התנגדו לסגנון הפלמי-רומי של טבע דומם.
ברויגל נשאר בנאפולי עד מותו, כנראה ב־1690 ובכל מקרה לא יאוחר משנת 1697.
יצירתו

אברהם ברויגל עשה לו מוניטין בשל ציור טבע דומם, ובמיוחד ציורים המכילים פרחים. ידוע על ציור טבע דומם אחד שנחתם ומתוארך על ידיו. בגלל חוסר האבולוציה בתקופת הבגרות של האמן ומיעוט העבודות המתוארכות, קשה לבסס כרונולוגיה של התפתחותו האמנותית של אברהם. משיחות המכחול שלו היו בדרך כלל מעט יותר ציוריות בתקופתו הרומית, בעוד לוח הצבעים שלו נעשה בהיר וחזק יותר בשנותיו המאוחרות.
ציורי הטבע הדומם השופעים יותר הם של הציירים הפלמים פרנס סניידרס, יאן פיט ופיטר בואל שעבדו גם הם באיטליה והיו מקור השפעה עיקרי על אברהם ברויגל. יואנס הרמנס, צייר פלמי אחר ברומא, צייר גם ציורי טבע דומם גרנדיוזיים המשלבים דמויות אנושיות, פרחים ופירות, שנעשו בזמן בואו של אברהם ברויגל לרומא בשנת 1653. ברויגל שילב את הסגנון הפלמי, והביא בו לביטוי רב גם את התנועה הגורפת של הבארוק האיטלקי של בני דורו, כמו מיכלאנג'לו צ'רקואוצי. התוצאה של ההשפעות המשלימות היו קומפוזיציות שנראות סתמיות, אך יש בהן שמירה על הרכב חזק ופירוט גבוה.
אברהם ברויגל ידוע במיוחד בזכות ציורי טבע דומם של פירות ופרחים, שהוצבו בדרך כלל מול נוף. הם מתהדרים לעיתים קרובות באמצעות אגרטל יקר, אנדרטה עתיקה או שברי פסל רומי. הזרים שלו כבדים וקישוטיים יותר.
לעיתים קרובות הוא שיתף פעולה עם ציירים מומחים אחרים כדי ליצור קומפוזיציות בארוקיות מורכבות. בדרך כלל צייר את הנופים בשיתופי פעולה אלה בזמן שנוצר צוות עם ציירים איטלקיים ידועים, כמו קרלו מראטה, ג'ובאני בטיסטה גאולי, ניקולה ואקארו ואחרים. תועדו כמה שיתופי פעולה בין אברהם ברויגל לגיום קורטויס, צייר צרפתי שהיה פעיל ברומא. דוגמה לכך היא טבע דומם של פירות ופרחים עם דמות. את הטבע הדומם צייר ברויגל וקורטויס צייר את הדמות. הציור הוא גרסה של ה"ענבים ורימון עם אגרטל פרחים ודמות נשית" שתוארך לסוף שנות ה-60 של המאה ה-17.
אברהם שיתף פעולה גם עם ציירי נוף מומחים וציידי ודוטה כדי ליצור עבודות שיתופיות המשלבות ציורי נוף וטבע דומם. דוגמה לכך היא "זר הפרחים והנוף הימי" - שיתוף פעולה עם צייר הנוף ג'נארו גרקו. הציור מראה במרכזו סצנה עם דמויות בקדמת הציור שמוקפת זר פרחים. היצירה אופיינית לציור נפוליטני של סוף המאה ה-17, שייעודו כמעט אך ורק לצורכי נוי וקישוט ולא שם דגש על נטורליזם. סוג זה של ציור שייך לקטגוריה של "ציורי גרלנד", סוג של טבע דומם שהומצא בראשית המאה ה-17 באנטוורפן על ידי סבו של אברהם, יאן ברויגל הזקן.
הסגנון הזה משך ציירים פופולרים מובילים, ובמיוחד דניאל סשררס, שעזר להפצת הז'אנר בארצות אחרות. ציורים בז'אנר זה הציגו בתחילה פרח או זר פירות. בהתפתחות המאוחרת יותר של הז'אנר הוחלפה הסצנה המרכזית על ידי נושאים אחרים כמו דיוקנאות, נושאים מיתולוגיים, סצנות אלגוריות ונופים.
הערות שוליים

↑  שם משפחתו נכתב גם:Breugel, Breughel, Briegel, Bruegel
1 2  John T. Spike, Italian still life paintings from three centuries, National Academy of Design (U.S.), Philbrook Art Center, Dayton Art Institute, Centro Di, 1983, p. 16-17
1 2  Abraham Brueghel at the Netherlands Institute for Art History (in Dutch)
1 2 3  Abraham Brueghel, A still life of a watermelon, cherries, peaches, apricots, plums, pomegranates and figs, with lilies, roses, morning glory and other flowers on an acanthus stone relief Archived 2 April 2015 at the Wayback Machine at Colnaghi
↑  Abraham Breugel, Ryngraaf in Arnold Houbraken's Schouwburg, Volume 2, p 351 (in Dutch)
↑  Natura viva, Coppia di dipinti ad olio su tela attribuiti a Joannes Hermans at the Associaz Cultur. Antonello Governale (in Italia
↑  Marie-Louise Hairs, Dominique Finet, The Flemish Flower Painters in the XVIIth Century, International Specialized Book Service Incorporated, 1985, p. 248
↑  Abraham Brueghel Archived 13 April 2014 at the Wayback Machine on Hadrianus
↑  Still life of fruits and flowers with a figure at Sotheby's
↑  Abraham Brueghel and Gennaro Greco, Flower garland and marine landscape of the Golf of Gaeta at Lopez de Aragon gallery
↑  Susan Merriam, Seventeenth-Century Flemish Garland Paintings. Still Life, Vision and the Devotional Image, Ashgate Publishing, Ltd., 2012
↑  David Freedberg, "The Origins and Rise of the Flemish Madonnas in Flower Garlands, Decoration and Devotion", Münchener Jahrbuch der bildenden Kunst, xxxii, 1981, pp. 115–150.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BPN: 41291962  GND: 121859053  KulturNav: ed084369-0db4-4a05-ae65-a81f8f19732a  RKD: 13285  ULAN: 500001301  VIAF: 95688553   WorldCat (עם VIAF): 95688553 
אברהם ברויגל וניקולה ואקארו, אשה קוטפת תאנים בגינה עם ילדים
נשימה אחת (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  חייה של נטליה מולצ'נובה
 בימוי:  ילנה חזנובה 
 הופק בידי:  אולגה דאנובה   סבטלנה איזבקובה   מריה סמירנובה
 תסריט:  אנדריי איוואנוב, אלנה אלובה 
 עריכה:  תומאס קייה   אנה מס   סרגיי איוואנוב
 שחקנים ראשיים:  ויקטוריה איסאקובה ולדימיר יאגליץ'
 מוזיקה:  סרגיי פטוחוב   איליה זליצ'נוק
 צילום:  איליה אובסנייב 
 מדינה:  רוסיה 
 חברת הפקה:  Public Opiion
 חברה מפיצה:  Karoprokat
 הקרנת בכורה:  5 במרץ 2020
 משך הקרנה:  100 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית אנגלית
 סוגה:  דרמת ספורט
 תקציב:  8,000,000 דולר אמריקאי
 הכנסות:  2 מיליון רובל
 דף הסרט ב־IMDb
 
נשימה אחת (ברוסית: Один вдох) הוא סרט ספורט רוסי בבימויה של ילנה חזנובה. הסרט מבוסס על עובדות בביוגרפיה של שיאנית ואלופת העולם בצלילה חופשית נטליה מולצ'נובה, שהקימה עם עמיתיה ברוסיה את בית הספר הבינלאומי הראשון לצלילה חופשית (בחסות הפדרציה הרוסית לצלילה חופשית) והפכה למחברת שיטות הוראה בצלילה חופשית.
הצילומים התרחשו בשנים 2018–2019 בשטח האקדמיה של המשרד למצבי חירום בעיר חימקי, סצנות צלילה צולמו בים הפתוח מול חופי מלטה. ב-7 בנובמבר 2019 הופיע הטריילר הרשמי לסרט. הקרנת הבכורה נערכה ב-5 במרץ 2020.
הסרט הופק בשיתוף פעולה עם קרן הקולנוע הרוסי ופורטל Ivi.ru.
תקציר עלילת הסרט

לאחר נישואים לא מוצלחים וגירושין מבעלה, מרינה גורדייבה בת הארבעים יוצאת לחופשה לים, אחרי שעבדה בעבודה שלא נהנתה בה. היא פוגשת את המציל איגנט, הפותח לה את עולם הצלילה החופשית, עולם חופשי אך גם מסכן חיים: עליה לעצור את נשימתה ולצלול לעולם התת-ימי, שם האויבים היחידים הם הפחדים שלה.
שחקנים ודמויות

ויקטוריה איסאקובה - מרינה גורדייבה
מקסים סוחאנוב - ואדים בטיארוב
ולדימיר יאגליץ' - איגנט
מאשה סוריקובה - בתו של איגנט
יליזבטה חמלבסקאיה - נסטיה, צוללנית
הערות שוליים

↑  Наталия Григорьева (2018-03-30). "Виктория Исакова научилась нырять без акваланга". Независимая газета. נבדק ב-2020-01-29.
↑  Сусанна Альперина (2018-03-05). "В России стартовали съемки спортивной драмы «Один вдох»". Российская газета. נבדק ב-2020-01-29.
↑  "Часть съемок фильма "Один вдох" с актрисой Исаковой планируют провести на Мальте". טאס"ס. 2017-10-07. נבדק ב-2020-01-29.
↑  "Российский фильм о фридайвинге с Викторией Исаковой выйдет весной 2020 года". ТАСС.
↑  "Стало известно, когда выйдет фильм о «королеве фридайвинга» Молчановой". רי"א נובוסטי. 2019-11-07. נבדק ב-2020-01-29.
↑  "Один вдох". Бюллетень кинопрокатчика. 2020. נבדק ב-2020-01-29.
↑  ערוץ היוטיוב הרשמי
סבסטיאן פרנקס

| --- | --- |
דיוקן של סבסטיאן פרנקס, צייר אנתוני ואן דייק
 לידה:  1 בפברואר 1573 אנטוורפן, ארצות השפלה ההבסבורגיות 
 פטירה:  19 במאי 1647 (בגיל 74) אנטוורפן, ארצות השפלה הספרדיות 
 זרם באמנות:  בארוק, ציורי בארוק פלמיים 
 יצירות ידועות:  The battle between Bréauté and Leckerbeetje on the heath outside Vught, 5 Februari 1600, The robber punished, The Kranenhoofd on the Schelde, Antwerp 
 
סבסטיאן פרנקס (בהולנדית: Sebastiaen Vrancx,‏ לעיתים נכתב גם  Sebastiaan או  Sebastian, וכן Franck או Franks‏; 22 בינואר 1573 - 19 במאי 1647) היה צייר בארוק פלמי, שידוע בעיקר בזכות סצנות הקרב שלו, ז'אנר שהוא היה החלוץ בו. הוא גם צייר נופים עם סצנות מיתולוגיות ואלגוריות, סצנות עם שודדים, סצנות כפר וחגיגות בערים. הוא היה צייר דמויות מחונן שהוזמן באופן קבוע לצייר בקומפוזיציות של ציירים עמיתים.
ביוגרפיה

סבסטיאן פרנקס הוטבל ב 22-בינואר 1573 בכנסיית סנט ג'יימס באנטוורפן. אביו יאן היה סוחר. אמו הייתה ברברה קוטרו.
הוא היה חניך בבית המלאכה של אדם ואן נורט, שהיה גם המאסטר של ציירים בולטים אחרים כגון פיטר פול רובנס, יאקוב יורדאנס והנדריק ואן באלן. ההערכה היא כי לאחר שסיים את חניכותו, הוא ביקר באיטליה מכיוון שהפך לחבר בגילדת האומנים באנטוורפן רק בשנת 1600.
הוא החל את הקריירה שלו באנטוורפן וזכה להכרה של חבריו האמנים. הוא הוערך במיוחד כצייר סצנות קרב ופיטר פול רובנס ידוע כי היה בבעלותו סצנת קרב של האמן.
בשנת 1610 הוא הוזמן להצטרף לאגודת Confrerie של Romanists, באנטוורפן, שבמגוון התפקידים שלה היה גם ליצור הזדמנות טובה למפגשים בין אמנים ופטרונים פוטנציאליים.[5] הוא נבחר לדיקן קבוצת הציירים של הגילדה בשנת 1611. פרנקס היה חבר וראש מחוז של המיליציה האזרחית המקומית משנת 1613 ואילך, ובשנת 1626 התבקש על ידי ראש עיריית אנטוורפן לתת כהונה של חמש שנים בתור קפטן המיליציה בתמורה לפטור מוחלט ממסים ושירותים עירוניים. בתפקידו הוא היה רשאי לשאת חרב. הוא צויר בתנוחה של איש מליציה עם חרב לצידו, על ידי אנתוני ואן דייק.
,
פרנקס היה חבר בקבוצת רטוריקה וסופרים שהייתה צמודה לגילדת האמנים. הוא היה מאוד פעיל בתא הרטוריקה וכתב 13 קומדיות ומספר השירים. וראקס עבד עם יאן ברויגל בן, הנדריק ואן באלון ופרנס פרנקן שני על עיצוב סמל עבור קבוצת הרטוריקה, שעבורו זכה בפרס ראשון 1618.
פרנקס חווה טרגדיה אישית כאשר אשתו וילדתו היחידה ברברה נפטרו כמה חודשים זאת אחר זאת בשנת 1639. הוא עצמו נפטר ב-19 במאי 1647 באנטוורפן.
תלמידיו של פרנקס כללו את פיטר סניירס שהפך לצייר קרב מוביל ובלתאסאר קורטויס, שעבודתו כמעט ולא ידועה. אין פרטים ברורים על גודל הסטודיו של פרנקס. במכתב משנת 1634 כתב יאן ברויגל הצעיר לבן זוגו העסקי בסביליה כי: 'לפרנקס יש הרבה מה לעשות אבל הוא מסרב להעסיק עוזרים, מה שאומר שעבודתו נמשכת זמן רב.
יצירותיו

סבסטיאן פרנקס ידוע כיום בעיקר בזכות סצנות הקרב שלו, ז'אנר שהוא ככל הנראה היה החלוץ שלו באמנות צפון אירופה. עם זאת נושאי הציור שלו היו הרבה יותר רחבים מסצנות קרב בלבד. הוא צייר נופים עם סצנות מיתולוגיות ודתיות, אלגוריות לעונות השנה, נופי עיר, סצנות אירועים, סצנות כפר, סצנות ז'אנר ואפילו ציורים ארכיטקטוניים. הוא גם הפיק איורים עבור בתי דפוס וההוצאות לאור באנטוורפן.
יצירותיו > צייר מלחמות

סבסטיאן פרנקס היה ככל הנראה האמן הראשון בצפון או בדרום הולנד שתיאר סצנות קרב. ניסיונו כקצין וכקפטן במיליציה האזרחית באנטוורפן אולי מילא תפקיד בהתעניינותו בפיתוח ז'אנר זה. כמחצית מיצירותיו הידועות מוקדשות למראות צבאיים. ניסיונו ממקור ראשון בנושאים צבאיים, ככל הנראה, היווה השראה לטיפולו בנושא ותמך במיומנותו בתיאור אירועי פרשים וקרבות במלחמת שמונים השנים. פרנקס הפך לדמות בעלת השפעה רבה בהתפתחות נושא זה.
החל מהתקופה של 1611–1625 התפתח סגנון הציור שלו כך שנופיו והדמויות בהם קיבלו אופי מיוחד שהוכר כסגנונו הבוגר. הוא השיג שליטה רבה יותר בייצוג החלל ובקבוצות דמויות גדולות ומורכבות יותר. בתקופתו המאוחרת משנות ה-1630 ואילך התאפיינו הקומפוזיציות שלו בטונליות חדה יותר ובביצוע דינמי יותר של העצים. הסגנון הבוגר של פרנקס מציג קבוצות של דמויות מורכבות הפועלות בנופים נרחבים.
אחד הנושאים אליהם חזר באופן קבוע היה ״הקרב בין לקרבינטה ודה ברואה״. הנושא שאב את השראתו מאירוע שהתרחש ב־5 בפברואר 1600, כאשר מפקד צבא צרפתי צעיר ובטוח יתר על המידה בשם פייר דה ברואטה, אתגר לדו-קרב את סגן הפרשים הספרדי ג'רארד ואן הובלינג, הידוע בכינויו לקרבינטה לאחר שהוא כביכול הפעיל את פרשיו טוב יותר מהספרדים. הדו-קרב היה באחו המיוער ליד העיירה ווכט בין העיירה לטחנה. לכל צד היו 21 פרשים חמושים בחרבות ואקדחים. לקרבינטה נהרג בתחילת הקרב ביריה מאקדח. במהלך ההתכתשות ספגו הצרפתים בסך הכל 19 הרוגים. פייר דה ברואה נתפס ואז נהרג על ידי מתנגדיו. נושא הקרב הזה הפך לפופולרי באותה תקופה.
נושא הקשור מקרוב לסצנות הצבאיות הוא סצנות ההתקפות של שודדים על נוסעים וסצנות של חיילים השודדים כפרים. דוגמה לכך היא ״התקפת השודדים״ ( מוזיאון ההרמיטאז'). בתמונה רואים סצנה של נוסעים על סוסים המנסים להדוף התקפה של שודדים. רבות מסצנות המארבים שלו משקפות את חוסר האונים של הקורבנות האזרחיים.
לפרנקס היו חסידים רבים בדרום הולנד, ביניהם פיטר מולינר, ז'אק ואן דר ווייגן ואדם פרנס ואן דר מיולן, שהיה תלמידו של פיטר סניירס (תלמידו של פרנקס) שבהמשך עבר לצרפת. סצנות הפרשים של פרנקס נותרו שמרניות, דומות לאלה של אנטוניו טמפרסטה .
יצירותיו > ארבע העונות

פרנקס יצר סדרות שונות של ציורים המייצגים את ארבע העונות או חודשי השנה. בתמונות האלגוריות הללו כל חודש או עונה מתאפיינים בשלבי הנוף והפעילויות האנושיות הנלוות אליו. ציורים אלה היו פופולריים מאוד בציור הפלמי בסוף המאה ה -16 ותחילת המאה ה -17. פיטר ברויל האב ייסד את הז'אנר כקטגוריה עצמאית של ציור עם מעגל החודשים המשפיע עליו שצויר לביתו של פטרונו. [7] סדרות של שנים עשר פאנלים של חודשים בודדים, של שישה פאנלים שכל אחד מהם מייצג חודשיים, וכן סדרות של ארבע העונות הופקו על ידי מספר אמנים.
בסדרה של ארבע העונות סבסטיאן פרנקס שילב מספר מוטיבים ופרטים יפים בנופים לייצוג העונות. האביב מציג מסיבת שייט אלגנטית העוסקת באהבה באדיבות ובאיכרים המטפלים בגנים, רועי צאן. הקיץ מציע נוף פנורמי של פועלים בעבודה, פיקניקים ורחצה בבריכה סמוכה במהלך הבציר. הסתיו מציג חצר משק שבה עובדים עסוקים בבחירת תפוחים ומסירת שקים מלאי ענבים שנקטפו כדי להפוך ליין. החורף מיוצג בשלג בפאתי עיר חומה, שם נערך קרנבל ואנשים מחליקים על קרח קפוא.