stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
2:22 (סרט, 2017)
ביקורות

באתר דירוג הביקורות Rotten Tomatoes קיבל הסרט 22% דעות חיוביות, עם דירוג ממוצע של 3.2 מתוך 10, בשקלול תשע ביקורות.
בביקורתו על הסרט, ניק אלן כתב שזהו סרט מיוגע עם דמויות גמלוניות, ובחלוף מחציתו, הסיבה לצפות עד הסוף היא כדי לראות אם הוא מתקבל על הדעת. אלן טוען שהרעיון של דברים המתנהלים לפי דפוס מחזורי יכול להיות מעניין, אבל במקום זאת, העלילה מתפתחת לסיפור אהבה כמו בדרמות רומנטיות. לדעתו, ההסתכלות של הבמאי על הסרט נאה, אך הוא לא הצליח להפוך את הפוטנציאל לעלילה שובת-לב.
אדוארד דאגלס סבור שהסרט ראוי לצפייה אם לא מתייחסים אליו ברצינות רבה מדי, וגם אם הוא לא הדוגמה הטובה ביותר לסוגת המדע הבדיוני, צופים המתעניינים ברעיונות מדע בדיוני מטופשים, יכולים ליהנות ממנו. האוסמן הוא שחקן נמרץ, וגם אם הוא לוקה בכריזמה, הוא נושא את הסרט על כתפיו ללא מאמץ וגורם לצופה להתעניין בתהליך שעובר דילן. פאלמר מוכיחה שהיא שחקנית עם איכויות דרמטיות, ואילו קארי, לדעת דאגלס, מוכיח שהוא קולנוען מוכשר המסוגל ליצור סרט מחוכם בהפקה צנועה.
פרסים ומועמדויות

"2:22" זכה בפרס גילדת מעצבי ההפקה האוסטרלית לשנת 2017 עבור עיצוב התפאורה הטוב ביותר בסרט עלילתי (ניקי גרדינר), וכן קיבל שתי מועמדויות:
פרס "סאטורן" לגרסת צפייה ביתית (DVD, Blu-ray) הטובה ביותר לשנת 2018 (חברת ההפצה Magnolia).
הפסקול הטוב ביותר בסרט קולנוע לשנת 2017 מטעם המועצה האוסטרלית לזכויות יוצרים (ג'יימס אור וליסה ג'רארד).
הערות שוליים

↑  2:22 (2017), The Numbers, Retrieved June 28, 2020
↑  "2:22 (2017)". CULTURE CRYPT (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-09-04.
1 2  2:22 (2017), נבדק ב-2018-09-04
1 2  2:22 (2017), otsoNY, ‏Retrieved March 22, 2019
↑  Google Maps: Report Inappropriate Image, www.google.com
↑  Gallery Henoch - Chelsea - New York, NY, Yelp (באנגלית)
↑  Tasha Robinson, In this harrowing exclusive clip from 2:22, precognition and air travel don’t mix well, The Verge, June 30, 2017
↑  Kevin Lally, Weekend Actuals: ‘Despicable Me 3’ Earns $72.4/99.0M, Breaks 7-Year Record for Highest Theater Count; ‘Baby Driver’ Revs To $20.5/29.9M; ‘The House’ Falls w/ $8.7/11.9M, Boxoffice Pro, July 2, 2017
↑  2:22 (באנגלית), נבדק ב-2018-09-04
↑  Nick Alen, 2:22, Roger Ebert, ‏June 30, 207
↑  Edward Douglas, Film Review: 2:22, Film Journal, ‏June 29, 2017 (ארכיון)
↑  2:22, נבדק ב-2018-09-05
↑  Dave McNary, ‘Black Panther,’ ‘Walking Dead’ Rule Saturn Awards Nominations, Variety, ‏March 15, 2018
↑  APRA AMCOS, Feature Film Score of the Year, apraamcos.com.au (ארכיון)
Black Butterfly

Black Butterfly (בעברית: פַּרְפַּר שָׁחוֹר) הוא המיני-אלבום השמיני של להקת המטאל הסימפוני הגרמנייה-נורווגית Leaves' Eyes. המיני-אלבום יצא לאור ב-22 בנובמבר 2019 בהוצאת חברת התקליטים AFM רקורדס (אנ'). הוא כולל שלושה שירים מקוריים וגרסת כיסוי ל-"Silent Night".
המיני-אלבום הופק על ידי אלכסנדר קרול, בדומה לאלבום הבא שהוציאה הלהקה, The Last Viking.
רקע והפקה

בשנת 2018 הוציאה הלהקה את אלבום האולפן השביעי שלה, Sign of the Dragonhead. לאחר מכן, הודיעה שבכוונתה להוציא מיני-אלבום שיכלול ארבע רצועות, ביניהן גרסת כיסוי לשיר חג מולד ידוע. בהמשך להודעה, נחשפה רשימת הרצועות ונודע שאלכסנדר קרול, הפיק את כל שירי המיני-אלבום.
בשנת 2020, יצא אלבום האולפן השמיני של הלהקה, The Last Viking, בו נכללו שלושה הרצועות הראשונות מ-Black Butterfly.
רשימת רצועות

| Black Butterfly> מס' | Black Butterfly> שם | Black Butterfly> משך | Black Butterfly>  | Black Butterfly>  | Black Butterfly>  | Black Butterfly>  | Black Butterfly>  | Black Butterfly>  | Black Butterfly>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Black Butterfly  | 4:26 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Serkland  | 4:19 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Night of the Ravens  | 4:35 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Stille Nacht  | 2:20 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 15:42 |  |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  Black Butterfly, 2019-12-06, נבדק ב-2022-02-08
↑  The Last Viking, 2020-10-23, נבדק ב-2022-02-08
1 2  Sign of the Dragonhead, 2018-01-12, נבדק ב-2022-02-08
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: bdcefe69-c6b2-45f4-9287-795b5eb45646
Black Barbies

| --- | --- |

 סינגל שיווקי בביצוע ניקי מינאז' בהשתתפות מייק ויל מייד איט
 יצא לאור:  30 בנובמבר 2016
 פורמט:  הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית
 תאריך הקלטה:  נובמבר 2016
 סוגה:  היפ הופ
 שפה:  אנגלית
 אורך:  4:14
 חברת תקליטים:  איר-דראמארס • אינטרסקופ
 כתיבה:  כותבים שונים
 הפקה:  מייק ויל מייד איט
Black Barbies (בעברית: ברביות שחורות) הוא סינגל שיווקי שהוקלט על ידי הראפרית הטרינידדית ניקי מינאז', ביחד עם הראפר האמריקאי מייק ויל מייד איט. השיר הוקלט בנובמבר 2016, ויצא לאור ב-30 בנובמבר 2016, על ידי חברות התקליטים איר-דראמארס ואינטרסקופ רקורדס, כסינגל שלא מתוך אלבום.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד השירים שבניו זילנד.
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי ניקי מינאז', חאליף בראון, אקוויל בראון, רדריק דייוויס, מייקל ויליאמס ומייק ויל מייד איט והופק על ידי מייק ויל מייד איט. השיר יצא בהשראת הלהיט הבינלאומי "Black Beatles", של הצמד ריי סרמרד, שהפך לתופעה ויראלית בכל העולם באותה התקופה.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-63 מיליון השמעות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2016)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2016)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2016)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2016)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 47 |  |
|  אוסטרליה | מצעד השירים האורבניים | 8 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 65 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הראפ | 20 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | - |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד שירי ה-R&B | 25 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 1 |  |
|  סקוטלנד | מצעד הסינגלים הסקוטי | 64 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 78 |  |
1326

שנת 1326 היא השנה ה-26 במאה ה-14. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד.
כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני.
אירועים

אורהן הראשון מקבל את המנהיגות של האימפריה העות'מאנית מעות'מאן הראשון.
ציור ראשון של תותח.
מקום מושבו של ראש הכנסייה הרוסית ארכיבישוף מטרופוליטני עובר מקייב למוסקבה.
3 ביוני – הסכם נובגורוד בין נורווגיה לבין נובגורוד על הגבול
נולדו

לאיוש הראשון מלך הונגריה (מת ב-1382).
איוון השלישי, נסיך מוסקבה.
5 במרץ – לאיוש הראשון, מלך הונגריה (נפטר ב-1382)
30 במרץ – איוואן השני, נסיך מוסקבה (נפטר ב-1359)
29 ביוני – מוראט הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית (נפטר ב-1389)
נפטרו

עות'מאן הראשון מייסד האימפריה העות'מאנית (נולד ב-1258)
15 בספטמבר – דמיטרי מטבר, נסיך ולדימיר (נולד ב-1299)
ראו גם

ילידי 1326‎
נפטרים ב-1326‎
תנו לקיסר את אשר לקיסר

"הדיון על הכסף" מאת טיציאן, המתאר הבאת המטבע הרומאי לישו
"תְּנוּ לַקֵּיסָר אֶת אֲשֶׁר לַקֵּיסָר" הוא תחילתו של משפט המיוחס לישו ורשום בבשורות הסינופטיות הרשומות בברית החדשה. נוסח המשפט המלא הוא "תנו לקיסר את אשר לקיסר, ולאלוהים את אשר לאלוהים" (ביוונית: Ἀπόδοτε οὖν τὰ Καίσαρος Καίσαρι καὶ τὰ τοῦ Θεοῦ τῷ Θεῷ (הבשורה על-פי מתי, כ"ב, 21).
זהו אחד הביטויים המוכרים והמצוטטים מהברית החדשה, והוא מצוטט באופן נרחב בדיונים הנוגעים ליחסי דת ושלטון (דת ומדינה). המשפט המקורי בא בתגובה לשאלה שנשאל ישו, האם יהודי מאמין נדרש לשלם את המס לקיסר. השאלה ותשובתו של ישו פותחים דיון נרחב בשאלה כיצד נדרש האדם המאמין להתייחס לסמכות המדינה הארצית, כאשר היא עומדת בסתירה או באי-התאמה לאמונותיו שלו או לציוויי האל.
הפסוק בהקשרו

"הָלְכוּ הַפְּרוּשִׁים וְהִתְיָעֲצוּ לְהַכְשִׁיל אוֹתוֹ בִּדְבָרוֹ. שָׁלְחוּ אֵלָיו אֶת תַּלְמִידֵיהֶם יַחַד עִם חֲסִידֵי בֵּית הוֹרְדוֹס וְהַלָּלוּ אָמְרוּ: "רַבִּי, אֲנַחְנוּ יוֹדְעִים שֶׁאַתָּה אִישׁ אֱמֶת וְאֶת דֶּרֶךְ אֱלֹהִים אַתָּה מוֹרֶה עַל־פִּי הָאֱמֶת. גַּם אֵינְךָ חוֹשֵׁשׁ מֵאִישׁ, כִּי אֵינְךָ נוֹשֵׂא פָּנִים לָאֲנָשִּׁים. עַל כֵּן אֱמֹר נָא לָנוּ, מַה דַּעְתְּךָ: הַאִם מֻתָּר לָתֵת מַס לַקֵּיסָר אוֹ לֹא?" הִבְחִין יֵשׁוּעַ בְּרִשְׁעָתָם וְאָמַר: "לָמָּה אַתֶּם מְנַסִּים אוֹתִי? צְבוּעִים! הַרְאוּ לִי אֶת מַטְבֵּעַ הַמַּס." הִגִּישׁוּ לוֹ דִּינָר. שָׁאַל אוֹתָם: "שֶׁל מִי הַדְּמוּת הַזֹּאת וְהַכְּתֹבֶת?" הֵשִׁיבוּ: "שֶׁל הַקֵּיסָר." אָמַר לָהֶם: "אִם כֵּן, תְּנוּ לַקֵּיסָר אֶת אֲשֶׁר לַקֵּיסָר וְלֵאלֹהִים אֶת אֲשֶׁר לֵאלֹהִים." כְּשָׁמְעָם זֹאת הִשְׁתּוֹמְמוּ, הִנִּיחוּ לוֹ וְהָלְכו". (הבשורה על-פי מתי כ"ב, 15–21.)
הנרטיב

בכל שלוש הבשורות הסינופטיות מובהר שהשאלה נשאלה על מנת להציב מלכודת לישו, ולגרום לו להשיב תשובה שתציגו כמורד במלכות ותסכן אותו, בשאלה אודות עליונות סמכות האלוהים על סמכות הקיסר ורשויות האימפריה הרומית. בספר הבשורה על-פי מתי כ"ב, 15–22, ובבשורה על-פי מרקוס, י"ב, 13–17, רשום כי השואלים היו הפרושים (מהם יצאה לימים היהדות הרבנית) וחסידי המלך הורדוס. לעומתם, בבשורה על-פי לוקאס כ' 20–26, נאמר רק כי השואלים הם "מרגלים" שנשלחו על ידי אנשי החוק וראשי הכהנים.
הדבר הצפוי והמתבקש היה, שישו יתנגד למס, ויבהיר כי סמכות האל עליונה על סמכות הקיסר ונציגיו ובכך יערער על סמכותו של המושל. מושל הפרובינקיה היה פונטיוס פילאטוס, שהיה האדם האחראי על איסוף של מיסים בממלכת יהודה, והיה נחוש בדעתו להכפיף את חוקי הדת לחוקי הקיסר. בתחילה, השואלים משבחים את ישו על היושרה שלו, על החלטותיו ללא משוא פנים, ועל מסירותו לאמת. בהמשך הם שואלים אותו, באם זה נכון עבור היהודים לשלם את המיסים שנדרשו על ידי קיסר. בבשורה על-פי מרקוס י"ב 15, מנוסחת השאלה באופן פרובוקטיבי אף יותר, "אנחנו צריכים לשלם או לא?".
בתחילת תשובתו, ישו משיב לשואלים ומכנה אותם "צבועים". הוא שואל אותם האם יש ברשותם מטבע רומאי אשר יהיה מתאים לצורך תשלום מס לקיסר. אחד מהם הראה לו ססטרטיוס או דנאריוס (מטבע רומאי). ישו שואל אותם, מי היא הדמות המתוארת על המטבע והכתובת המצורפת. הם השיבו "הקיסר", והוא הגיב: "אם כן, תנו לקיסר את אשר לקיסר; ולאלוהים את אשר לאלוהים".
ההקשר ההיסטורי > המטבע הרומי

ייתכן כי המטבע הרומי שהיה בשימוש באותו זמן, ולכן עליו הצביע ישו, היה הדנאריוס המתאר את טיבריוס. הכיתוב בצד הקדמי הוא "הקיסר אוגוסטוס טיבריוס, בנו של אוגוסטוס האלוהי". הטקסט רשום בכתב יווני עתיק, כתיבה שכפי הנראה שיוותה כבוד לדמות המופיעה עליה. בצד השני של המטבע מופיעה אישה יושבת, שדיוקנה הוא כפי הנראה של ליוויה, רעייתו השלישית של הקיסר אוגוסטוס והאישה הבולטת ביותר בתחילתה של התקופה האימפריאלית ברומא. היא מחזיקה שרביט ועלה זית, בדומה לאלת השלום פאקס.
אחרים סוברים, לעומת זאת, כי הדנאריוס לא היה בשימוש באותה תקופה במקום כה מרוחק גאוגרפית כפרובינקיה יודיאה, אלא המטבע האתונאי טטרדרכמא, שעליו הייתה חקוקה דמות ראשו של טיבריוס בצד אחד, ושל אביו אוגוסטוס מהצד השני. אפשרות נוספת היא כי היה ברשותו דנאריוס עם דיוקנם של אוגוסטוס, כאשר בצד השני היו גאיוס ולוקיוס, או לחלופין מטבע שעליו חקוקים יוליוס קיסר ומרקוס אנטוניוס. בכל מקרה, כל מטבע עליו הייתה חקוקה דמות של קיסר שדימה עצמו לאל, הייתה עשויה להיות עבירה על האיסור היהודי לעבודת אלילים, האוסר על "פסל וכל תמונה" . כך שמעבר לסיכון בשאלת הנאמנות לקיסר, הייתה פה שאלה של חילול הקודש, בשימוש במטבעות אלה, דבר שהציב את ישו במלכודת מילולית, לכאורה, בכל תשובה שבה היה בוחר.
ההקשר ההיסטורי > ההתנגדות לתשלום מיסים בממלכת יהודה

המיסים הכבדים שהיו מוטלים על פרובינקיה יודיאה מצד רומא, הובילה להתנגדות עממית ולמהומות. חוקר הברית החדשה ווילארד סווארטי, כותב:
המס המוזכר בטקסט היה מס ספציפי... היה זה מס גולגולת שהונהג בשנה השישית לספירה, כדי לאמוד את המשאבים העומדים בפני היהודים על מנת להיערך למרד אפשרי. יהודה הגלילי שחי באותה תקופה, היה מנהיג כת דתית יהודית בסוף תקופת בית שני, אשר מרדה באימפריה הרומית. האידאולוגיה שלו הוזכרה על ידי יוסף בן מתתיהו, וממנה צמחה מאוחר יותר תנועת הסיקריים. התנועה התנגדה למיסוי ולשליטה בהם, ותמכה בפעולות אלימות כנגד הרומאים כמו גם נגד מתנגדים פוליטיים מקרב היהודים. בספר מעשי השליחים (5:37), מתואר ניסיון ההתנגדות המאורגנת של יהודה הגלילי, שדוכאה על ידי הרומאים בקושי רב. יש חוקרים המזהים את האירוע, ולכן את עצם השאלה הרגישה גבי תשלום המס, עם אירועים אלה.
האנציקלופדיה היהודית כותבת כך על הקנאים בימי בית שני:
כאשר, בשנת 5 לספירה, החל יהודה בן חזקיה לארגן בגליל, התנגדות מאורגנת לרומא, הצטרף אליו אחד ממנהיגי הפרושים, ר' צדוק, תלמידו של שמאי הזקן, שהיה לימים אחד העדים שחיו עד המצור על ירושלים (70). ההתנגדות לתשלום המיסוי לשלטון הרומי, הייתה לטעמם של הקנאים מרכיב משמעותי בשיעבוד הרומי, והמריצה את התלקחות המרידות.
הפרדת דת ומדינה

פסוק זה הוא בסיס לדיונים נרחבים גם כיום, בעולם המודרני, בהקשר של הפרדה בין דת למדינה וסרבנות מיסים.
ישו מגיב כפי הנראה גם לנציב הרומי של ממלכת יהודה, פונטיוס פילאטוס על משנתו.
בקדמוניות היהודים (ספר שמונה-עשרה, פרק 3) מתאר יוסף בן מתתיהו את תקופת שלטונו של פילאטוס, שהחלה בתקרית חמורה. פילאטוס הציב בירושלים מספר "פרוטומות" - דיוקנאות של הקיסר טיבריוס. מבחינה שלטונית, הדבר נעשה כדי לשפר את מיתוגה של ירושלים, ובכך להשוותה לערים אחרות באימפריה, שנחשבו גדולות וחשובות, בהן הוצבו פיסלי הקיסר. הדבר היה אמור לרומם את מעמדה. אלא שמבחינת התושבים היהודים, היה הדבר בניגוד לנוהג שאסר הצבת פסלים בירושלים, דבר אותו ראו כמנוגד לציווי התורה, נוהג שכובד בהסכמה בשתיקה עד אז על ידי הרומאים. תקרית זו נחשבה על ידי היהודים כהתגרות. בתגובה קיימו היהודים שביתת שבת מול ביתו של פילאטוס בקיסריה. משנוכח פילאטוס כי היהודים מוכנים להיהרג על קידוש השם ולא לאפשר את הצבת הפסלים בירושלים, למרות שדרוגה של העיר, הוא הורה על הסרתם.
אירוע נוסף עליו מספר יוסף בן מתתיהו, היה מה שנחווה על ידי היהודים כביזת אוצר בית המקדש. מבחינת פילאטוס, השימוש באוצר בית המקדש למעשה נועד להטיב עם העיר ותושביה: באמצעות הקמת אמת מים. אף שכוונתו של פילאטוס הייתה חיובית - להזרים מים לאזור המקדש על-מנת לאפשר את ניקוי רחבת המקדש שהצחינה מדם הקרבנות, הנוצות ושאר חלקי החיות הטבוחות - עורר אירוע זה במיוחד את כעס הבריות. במקרה זה, לנוכח ההתארגנות המרדנית כנגד הרומאים, שילח בהם פילאטוס את חייליו שערכו שם טבח באנשים.
משפטו של ישו "תנו לקיסר את אשר לקיסר", תואם גם את עמדתו על ההתנגדות הדתית בממלכת יהודה למעשיו של פונטיוס פילאטוס. הוא מחווה דעה על ההתנגדות הדתית בממלכת יהודה למעשיו של פונטיוס פילאטוס, התנגדות שבמבט לאחור אכן קירבה את הקץ.
הדיון בשאלה האם הפרדת הדת מהמדינה היא הדבר המומלץ בכל עת, לא תמיד היה מקובל גם על העולם הנוצרי עצמו, ונחשב כמקובל יותר ויותר רק במאות שנים האחרונות.
ראו גם

פר ונרבילם
הערות שוליים

↑  ראו הרחבה בהמשך הערך.
↑  "Tiberius, Tribute Penny". אורכב מ-המקור ב-2011-09-08. נבדק ב-7 בספטמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lewis, Peter E.; Bolden, Ron (2002). The Pocket Guide to Saint Paul: Coins Encountered by the Apostle on his Travels. Wakefield Press. p. 19. ISBN 1-86254-562-6.
↑  Michael E. Marotta (2001). "Six Caesars Of The Tribute Penny". אורכב מ-המקור ב-2011-10-12. נבדק ב-7 ספט' 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Exodus 20:4, Leviticus 20:1
↑  Luke 20:1
↑  Marshall, I.H. Gospel of Luke: A Commentary on the Greek Text p. 735; Gross, David (ed.) We Won't Pay!: A Tax Resistance Reader ISBN 1-4348-9825-3 pp. 1–7
↑  Swartley, Willard M. The Christian and the Payment of Taxes Used For War 1980
↑  Spivey, Jim (Summer 1994). "Separation No Myth". Southwestern Journal of Theology. 36 (5). נבדק ב-18 בפברואר 2017. {{cite journal}}:  (עזרה)
"ישו ומטבעו של הקיסר", מאת פטר פאול רובנס
דנאריוס המתאר את טיבריוס. הכיתוב בצד הקדמי הוא "הקיסר אוגוסטוס טיבריוס, בנו של אוגוסטוס האלוהי".
ציורו של מJoachim Wtewael - מחוות הכסף, תנו לקיסר את אשר לקיסר.
תהליך בסמר

ממיר בסמר, איור סכמטי
תהליך בסמר (באנגלית: Bessemer process) היה התהליך התעשייתי הזול הראשון לייצור המוני של פלדה מברזל גולמי מותך לפני הפיתוח של תנור סימנס-מרטין (אנ'). עיקרון המפתח הוא סילוק פסולת מהברזל על ידי חמצון, באמצעות הזרמת אוויר דרך הברזל המותך. החמצון מעלה גם את הטמפרטורה של מָסַת הברזל ושומר עליה במצב מותך.
הקטנת אחוז הפחמן על ידי הזרמת אוויר הייתה בשימוש מחוץ לאירופה במשך מאות שנים, אך לא בקנה מידה תעשייתי. תהליך שכזה (בדומה למֵרוּס (אנ')) היה ידוע במאה ה-11 במזרח אסיה, כפי שמתאר המלומד בן התקופה שן קואו את השימוש בו בתעשיית הברזל והפלדה הסינית. מספרי מסע אירופיים מן המאה ה-17 אנו למדים כי אפשר שהיפנים השתמשו בשיטה זו לוויסות כמות הפחמן בפלדה המתקבלת.
תהליך זה להפקת פלדה נקרא בימינו על שם ממציאו, הנרי בסמר האנגלי, שרשם פטנט על התהליך ב-1856. יש הסבורים כי התהליך פותח בו־זמנית, ב־1851, על ידי האמריקאי ויליאם קלי, אך טענה זו שנויה במחלוקת..
תהליך הפקה באמצעות ממיר (קונוורטר) המרופד בלבני חול מהודק נקרא "תהליך בסמר בסיסי", ואילו זה המרופד על ידי לבני דולומיט נקרא "תהליך גילקריסט-תומאס" (אנ'), על שם ממציאיו.
היסטוריה > היסטוריה מוקדמת

מערכת הדומה לתהליך בסמר קיימת מאז המאה ה-11 במזרח אסיה. ההיסטוריון הכלכלי רוברט הרטוול כותב שהסינים של שושלת סונג (960-1279 לספירה) חידשו שיטת "דה-קרבוניזציה חלקית" של חישול חוזר ונשנה של ברזל יצוק תחת פיצוץ קר. הסינולוג ג'וזף נידהם והיסטוריון של תורת המתכות תיאודור א' ורטיים (Theodore A. Wertime) תיארו את השיטה כקודמת לתהליך בסמר לייצור פלדה. תהליך זה תואר לראשונה על ידי המלומד הפורה ופקיד הממשל הפולימאטי שן קואו (1031–1095) בשנת 1075, בעת ביקורו בצ'יז'ואו. הארטוול קובע, שככל הנראה, המרכז הקדום ביותר בו היה נהוג התהליך היה מחוז ייצור הברזל הגדול לאורך גבול חנאן-חביי במהלך המאה ה-11.
במאה ה-15 פותח באירופה תהליך חישול עדין (אנ'), תהליך נוסף שחולק את עקרון הזרמת האוויר עם תהליך בסמר. בשנת 1740 פיתח בנג'מין האנטסמן (אנ') את טכניקת כור ההיתוך לייצור פלדה (אנ'), בבית המלאכה שלו במחוז הנדסוורת' (אנ') בשפילד. לתהליך זה הייתה השפעה עצומה על הכמות והאיכות של ייצור הפלדה, אך הוא לא היה קשור לתהליך מסוג בסמר, בו נעשה שימוש בפירוק פחמן.
ייתכן שהיפנים עשו שימוש בתהליך מסוג בסמר, שנצפה על ידי מטיילים אירופאים במאה ה-17. ההרפתקן יוהאן אלברכט דה מנדללו (אנ') מתאר את התהליך בספר שפורסם באנגלית בשנת 1669. הוא כותב, "יש להם, בין היתר, המצאה מיוחדת להמסת ברזל, ללא שימוש באש, ויציקתו לתוך חבית גדולה, שם שומרים אותו (נוזלי) בנשיפה מתמדת, מוציאים אותו במצקות מלאות, כדי לתת לו את הצורה שהם רוצים." לפי ההיסטוריון דונלד וגנר, מנדללו לא ביקר באופן אישי ביפן, כך שתיאור התהליך שלו נגזר כנראה מדיווחים של אירופאים אחרים שנסעו ליפן. וגנר מאמין שהתהליך היפני אולי היה דומה לתהליך בסמר, אך מזהיר שגם הסברים חלופיים סבירים.
היסטוריה > מהפכה תעשייתית בארצות הברית

אלכסנדר ליימן הולי (אנ') תרם משמעותית להצלחתה של פלדת בסמר בארצות הברית. "מסכתו על כלי נשק ושריון" הוא יצירה חשובה על ייצור נשק ושיטות ייצור פלדה עכשוויות. בשנת 1862, הוא ביקר בסדנת שפילד של בסמר, והתעניין במתן רישיון לתהליך לשימוש בארצות הברית. עם שובו לארצות הברית, נפגש הולי עם שני יצרני ברזל מטרויה, ניו יורק (אנ'), ג'ון פ. וינסלו (אנ') וג'ון אוגוסטוס גריסוולד (אנ'), שביקשו ממנו לחזור לממלכה המאוחדת ולנהל משא ומתן עם הבנק המרכזי של אנגליה בשמם. הולי השיג רישיון עבור גריסוולד ווינסלו להשתמש בתהליכים המוגנים בפטנט של בסמר וחזר לארצות הברית בסוף 1863.
השלישייה החלה להקים מפעל בטרויה, ניו יורק בשנת 1865. המפעל הכיל מספר חידושים שהגה הולי, ששיפרו מאוד את התפוקה על פני המפעל של בסמר בשפילד, והבעלים הקימו תערוכה ציבורית מצליחה בשנת 1867. מפעל טרויה משך את תשומת הלב של חברת הרכבות פנסילבניה (אנ'), שרצתה להשתמש בתהליך החדש לייצור מסילת פלדה. היא מימנה את המפעל השני של הולי כחלק מחברת הבת שלה, פלדת פנסילבניה. בין 1866 ל-1877, הצליחו השותפים להעניק רישיון בסך הכל ל-11 מפעלי פלדת בסמר.
אחד המשקיעים שהצליחו למשוך היה אנדרו קרנגי, שראה הבטחה גדולה בטכנולוגיית הפלדה החדשה לאחר ביקור אצל בסמר ב-1872, וראה בה תוספת שימושית לעסקים הקיימים שלו, חברות Keystone Bridge ו-Union Iron Works. הולי בנה את מפעל הפלדה החדש עבור קרנגי, והמשיך לשפר ולייעל את התהליך. המפעל החדש, הידוע בשם אדגר תומסון סטיל וורקס (אנ'), נפתח בשנת 1875, והחל את צמיחתה של ארצות הברית כיצרנית פלדה עולמית גדולה. באמצעות תהליך בסמר, קרנגי סטיל הצליחה להפחית את העלויות של מסילות ברזל מפלדה מ-100 דולר לטון ל-50 דולר לטון בין השנים 1873 ו-1875. מחיר הפלדה המשיך לרדת עד שקרנגי מכרה מסילות ב-18 דולר לטון עד שנות ה-90 של המאה ה-19. לפני פתיחת מפעלי תומסון של קרנגי, תפוקת הפלדה בארצות הברית הסתכמה בסביבות 157,000 טון בשנה. עד 1910, חברות אמריקאיות ייצרו 26 מיליון טון פלדה בשנה.
ויליאם ווקר סקרנטון (אנ'), מנהל ובעלים של חברת Lackawanna Iron & Coal בסקרנטון, פנסילבניה, חקר גם הוא את התהליך באירופה. בשנת 1876 הוא בנה מפעל תוך שימוש בתהליך בסמר למסילות פלדה והכפיל פי ארבעה את ייצורו.
פלדת בסמר שימשה בארצות הברית בעיקר עבור מסילות רכבת. במהלך בניית גשר ברוקלין, התעוררה מחלוקת גדולה בשאלה האם יש להשתמש בפלדת כור היתוך במקום פלדת בסמר הזולה יותר. בשנת 1877, כתב אברם יואיט מכתב נוקב נגד השימוש בפלדת בסמר בבניית גשר ברוקלין. למכרז הוגשו הצעות הן עבור פלדת כור היתוך והן עבור פלדת בסמר; בניו של ג'ון א. רובלינג הגישו את ההצעה הנמוכה ביותר עבור פלדת בסמר, אך בהוראתו של יואיט, החוזה הוענק לחברת J. Lloyd Haigh Co.
פרטים טכניים

באמצעות תהליך בסמר, לקח בין 10 ל-20 דקות להמיר שלושה עד חמישה טון ברזל לפלדה - קודם לכן נדרשו לפחות יום שלם של חימום, ערבוב וחימום מחדש כדי להשיג זאת.
פרטים טכניים > חמצון

הזרמת אוויר דרך הברזל הגולמי המותך מכניסה חמצן לתהליך המסה, מה שגורם לחמצון, הסרת זיהומים המצויים בברזל הגולמי, כגון סיליקון, מנגן ופחמן בצורה של תחמוצות. תחמוצות אלו בורחות כגז או יוצרות סיגים מוצקים. הבטנה האדישה של הממיר גם משחקת תפקיד בתהליך ההמרה - מתמשים בשכבת חרסית כאשר יש מעט זרחן בחומר הגלם - זה ידוע כתהליך בסמר חומצתי. כאשר תכולת הזרחן גבוהה, דולומיט, או לפעמים מגנזיט, מונחים בבטנות בתהליך אבן הגיר ההבסיסית של בסמר. אלה ידועים גם כממירי גילקריסט-תומאס, על שם הממציאים שלהם, פרסי גילקריסט וסידני גילקריסט תומאס. על מנת לייצר פלדה בעלת תכונות רצויות, ניתן להוסיף לפלדה המותכת תוספים כגון שפיגלייזן (אנ') (סגסוגת פרומנגן), לאחר הסרת הזיהומים.
פרטים טכניים > ניהול התהליך

לאחר שנוצרה הפלדה הנדרשת, היא נוצקת למצקות ולאחר מכן מועברת לתבניות בעוד הסיגים הדקים נותרים מאחור. תהליך ההמרה, שנקרא "המכה", מושלם תוך כ-20 דקות. במהלך פרק זמן זה, התקדמות החמצון של הזיהומים נראית לפי הופעת הלהבה הנפלטת מפיו של הממיר. השימוש המודרני בשיטות פוטו-אלקטריות לרישום מאפייני הלהבה סייע רבות למפוח בשליטה על איכות המוצר הסופי. לאחר המכה, המתכת הנוזלית מחולקת מחדש למקומות הרצויים ונוספים חומרי סגסוגת נוספים, בהתאם למוצר הרצוי.
ממיר בסמר יכול לטפל ב"חום" (אצווה של מתכת חמה) של 5 עד 30 טון בכל פעם. הם מופעלים בדרך כלל בזוגות, כאשר באחד מוזרם אוויר והאחר ממולא או מרוקן מתכולתו.
פרטים טכניים > תהליכים קודמים

בתחילת המאה ה-19 תהליך ה-puddling היה נפוץ. עד שההתקדמות הטכנולוגית אפשרה לעבוד בחום גבוה יותר, לא ניתן היה להסיר לחלוטין זיהומי סיגים, אך תנור הדהוד (אנ') איפשר לחמם ברזל מבלי להכניסו ישירות לאש, מה שהציע מידה מסוימת של הגנה מפני הזיהום של מקור הדלק לחימום. לפיכך, עם כניסתה של טכנולוגיה זו, הפחם החל להחליף את פחם העץ. תהליך בסמר אפשר לייצר פלדה ללא דלק, תוך שימוש בפירוק הזיהומים של הברזל כדי ליצור את החום הדרוש. זה הפחית את עלויות ייצור הפלדה באופן רב, אך חומרי גלם בעלי המאפיינים הנדרשים היו קשים לעיתים להשגה.
פלדה איכותית נוצרה בתהליך הפוך של הוספת פחמן לברזל יצוק נטול פחמן, מיובא בדרך כלל משוודיה. תהליך הייצור, שנקרא תהליך צמנטול (אנ'), כלל חימום מוטות מברזל יצוק יחד עם פחם עץ לתקופות של עד שבוע בקופסת אבן ארוכה. זה ייצר פלדה מבועבעת. פלדה זו הוכנסה לכור היתוך עם ברזל יצוק והותכה, ויצרה פלדת כור היתוך. עד 3 טונות של קוק יקר נשרפו עבור כל טון פלדה שהופקה. פלדה כזו כשיועדה לסורגים נמכרה ב-50 עד 60 לירות שטרלינג (כ-3,390 ל-4,070 לירות שטרלינג במונחים כלכליים של 2008) לטון ארוך. עם זאת, החלק הקשה ועתיר העבודה בתהליך, היה ייצור ברזל יצוק שנעשה בבתי החרושת בשוודיה.
תהליך זה שוכלל במאה ה-18 עם כניסתה של טכניקות ייצור פלדת כור ההיתוך של בנג'מין האנטסמן, שהוסיף עוד שלוש שעות לזמן החימום ודרש כמויות גדולות נוספות של קוק. בהכנת פלדת היתוך, מוטות הפלדה המבועבעת נשברו לחתיכות והותכו בכור היתוך קטן, שכל אחד מהם הכיל 20 קילוגרמים לערך. היה זה הגורם לייצור פלדת כור היתוך באיכות גבוהה יותר אך גם הגדיל את עלותה. תהליך בסמר צמצם את הזמן הדרוש לייצור פלדה באיכות זו לכחצי שעה תוך שהוא מצריך רק את הקוק הדרוש לתחילת התהליך כדי להמיס את הברזל הגולמי. ממירי הבסמר המוקדמים ביותר ייצרו פלדה תמורת 7 לירות שטרלינג לטון ארוך, אף על פי שהיא נמכרה בתחילה בסביבות 40 לירות שטרלינג לטון.
פרטים טכניים > תהליך בסמר בסיסי לעומת חומצי

סידני גילקריסט תומאס, לונדוני שגדל לאב וולשי, היה כימאי תעשייתי שהחליט להתמודד עם בעיית הזרחן בברזל, שהביאה לייצור פלדה בדרגה נמוכה. הוא האמין שגילה פתרון, הוא יצר קשר עם בן דודו, פרסי גילקריסט (אנ'), שהיה כימאי במפעל הברזל בלאנבון (אנ'). המנהל דאז, אדוארד מרטין, הציע לסידני ציוד לבדיקות בקנה מידה גדול ועזר לו לערוך פטנט שנרשם במאי 1878. ההמצאה של סידני גילקריסט תומאס כללה שימוש בבטנות דולומיט או לפעמים אבן גיר עבור ממיר בסמר ולא בטנה חרסיתית, והוא נודע כתהליך בסמר ה'בסיסי' ולא כתהליך בסמר ה'חומצי'. יתרון נוסף היה שהתהליכים יצרו יותר סיגים בממיר, וניתן היה להשתמש בהם ולהגדיל את הרווחיות על ידי מכירתם כדשן פוספט.