stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קובי שבתאי
ביוגרפיה > מפכ"ל המשטרה > מלחמת חרבות ברזל

בינואר 2024, לאחר שמלאו 3 שנים לכהונתו, אישרה הממשלה את הארכתה בשישה חודשים, לפי המלצתו של בן גביר ולאור התמשכות מלחמת חרבות ברזל. במאי 2024 פורסם על אווירה עכורה השוררת בין שבתאי לבן גביר על רקע מינויים בצמרת המשטרה, כששבתאי פורסם כמתלונן על עיסוקו של בן גביר במינויים. לאחר שבן גביר פנה באופן ישיר למפקד מג"ב, בריק יצחק, שלח שבתאי מכתב ליועמ"שית בתלונה על התערבות אסורה של השר בעבודת המשטרה. זמן קצר לאחר מכן שלח בן גביר לשבתאי, דרך אמצעי התקשורת, זימון לשימוע. היועמ"שית הודיעה שזימון זה אינו חוקי. ב-13 ביוני עדכן שבתאי את היועמ"שית כי בן גביר הנחה את סגנו, ניצב אבשלום פלד, שאמור להחליפו בתפקיד, להימנע מאבטחה של שיירות הסיוע לרצועת עזה, מבלי לעדכנו וכי כאשר שבתאי סירב להנחיה זו, אמר לו בן גביר כי "יהיו לכך השלכות".
ב-17 ביולי 2024 סיים את תפקידו כמפכ"ל משטרת ישראל.
חיים אישיים

שבתאי בוגר תואר ראשון במנהל עסקים ותואר שני בחינוך. הוא נשוי לטל ומתגורר בפרדס חנה-כרכור. בתו יער היא קצינת משטרה בדרגת מפקח.
הערות שוליים

↑  גלעד כהן, "האבא של השוטרים" ימונה למפכ"ל: "לוחם שחושב מחוץ לקופסה", באתר ynet, 15 בדצמבר 2020
↑  עיטור המופת של משטרת ישראל לרפ"ק יעקב שבתאי, באתר הגבורה.
↑  יהושע בריינר‏, "מבצעי פעולות 'תג מחיר' פעלו כארגון טרור לכל דבר", באתר וואלה, 27 בספטמבר 2013.
↑  עיטור האומץ של משטרת ישראל לסנ"צ יעקב שבתאי, באתר הגבורה
עמיר רפפורט, מפקד מג"ב: "הלוחמות לא נופלות מהבנים באירועי אמת", באתר nrg
↑  סבב מינויים בסגל הפיקוד הבכיר, אתר משטרת ישראל, 6 בינואר 2016
↑   יהושע בריינר, אוחנה הודיע כי ימליץ על מפקד מג"ב קובי שבתאי לתפקיד המפכ"ל, באתר הארץ, 15 בדצמבר 2020
↑  איתמר אייכנר, מינויו של יעקב שבתאי לתפקיד המפכ"ל אושר בממשלה: "אוכיח שאני ראוי", באתר ynet, 17 בינואר 2021
↑  ynet - אסון מירון, באתר ynet
↑  "החלטת ועדת החקירה הממלכתית לחקר אסון מירון בנושא הודעות אזהרה לפי סעיף 15 לחוק ועדות חקירה, תשכ"ט-1968". GOV.IL. נבדק ב-2023-09-13.
↑  קובי רוזן, ‏המפכ"ל מגיב על הדו"ח: "נוטל אחריות. אסיים את תפקידי ברגע שהממשלה תחליט", באתר כיכר השבת, 6 במרץ 2024;
דין וחשבון ועדת החקירה הממלכתית לחקר אסון הר מירון, ‏6 במרץ 2024
↑  טובה צימוקי, מאיר תורג'מן, היועמ"שית מקפיאה את הדחת מפקד מחוז ת"א: "חשש כבד לחוקיות ההליך", באתר ynet, 10 במרץ 2023
↑  מאיר תורג'מן, איתמר אייכנר, מורן אזולאי, גלעד כהן, המפכ"ל מזהיר: "משמר לאומי כפוף לשר עלול להביא לפגיעה בביטחון האזרחים". גם היועמ"שית מתנגדת, באתר ynet, 2 באפריל 2023
↑  משה נוסבאום, ‏המפכ"ל בשיחה סגורה: "הם רוצחים אחד את השני. זו המנטליות של הערבים", באתר ‏מאקו‏, 4 באפריל 2023
↑  הממשלה אישרה: כהונת המפכ"ל תוארך בחצי שנה, באתר ynet, 14 בינואר 2024
↑   יהושע (ג'וש) בריינר, המפכ"ל לקצינים במשטרה: בן גביר סוחט אותי, נהייתי חולה בגללו, באתר הארץ, 9 במאי 2024
↑   יהושע בריינר וחן מענית, המפכ"ל: בן גביר פנה ישירות לסגני כדי למנוע את אבטחת הסיוע לעזה, באתר הארץ, 13 ביוני 2024
↑   חן מענית ויהושע בריינר, היועמ"שית לבן גביר: זימון המפכ"ל לשימוע אינו חוקי ואין לקיימו, באתר הארץ, 28 במאי 2024
↑  גלעד מורג, מאיר תורג'מן, המפכ"ל ליועמ"שית: בן גביר הנחה את סגני לא לאבטח שיירות סיוע, ואיים ב"השלכות" כשסירבתי, באתר ynet, 13 ביוני 2024
השר לביטחון הפנים גלעד ארדן והמפכ"ל רוני אלשיך מעניקים לשבתאי דרגות הניצב, ינואר 2016
דמוגרפיה של אוסטריה

| --- | --- |
 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 נתונים לתאריך:  הערכה 1 בפברואר 2025
 נתונים
 אוכלוסייה:  9,116,548
 צפיפות:  108.70
 תוחלת חיים בלידה:  82.4
 דירוג תוחלת חיים:  23
 HDI:  0.926
 דירוג HDI:  22
 שיעור ילודה ל-1,000:  9.41
 שיעור תמותה ל-1,000:  9.42
 שיעור פריון:  1.46
 תמותת תינוקות ל-1,000:  3.45
 שיעור הגירה נטו ל-1,000:  5.56
 התפלגות גילאים
 0-14 שנים:  14.23
 15-24 שנים:  9.93
 25-54 שנים:  40.04
 55-64 שנים:  15.20
 65+ שנים:  20.61
 יחס גברים/נשים
 יחס כללי:  0.96
 יחס בלידה:  1.05
 יחס 0-14 שנים:  1.05
 יחס 15-24 שנים:  1.04
 יחס 25-54 שנים:  1.00
 יחס 55-64 שנים:  0.98
 יחס +65 שנים:  0.76
 שפות
 שפות רשמיות:  גרמנית, שפת הסימנים האוסטרית 
 שפות מדוברות:  גרמנית, גרמנית אוסטרית, גרמנית שווייצרית, Walser German, אלמאנית, שפת הסימנים האוסטרית, סלובנית, הונגרית, קרואטית, Burgenland Croatian, בווארית 
 
פירמידת אוכלוסייה באוסטריה נכון לשנת 2016
מדינת אוסטריה מנתה לפי מפקד אוכלוסין האחרון שנערך בשנת 2001 כ-8,032,587 בני אדם כשמתוכם 88.6% הם דוברי גרמנית (ומתוכם 96% דוברים בווארית ו-4% דוברים אלמאנית) בעוד ש-11.4% הנותרים מדברים שפות אחרות. דוברי השפות שאינן גרמניות באוסטריה מתחלקים לשתי קבוצות: אלו שמשתייכים לטריטוריות רשמיות לשעבר של בית הבסבורג ומיעוטים אחרים אשר הגיעו לאוסטריה כתוצאה מהגירה. בשנת 2023 מנתה אוכלוסיית אוסטריה כ-9,131,761 תושבים.
אוכלוסייה

הנתונים הדמוגרפים הבאים נאספו על ידי ספר העובדות העולמי של ה-CIA והלשכה לסטטיסטיקה של אוסטריה.
אוכלוסייה
אוכלוסייה לפי גיל
גיל אמצעי
סטטיסטיקות מאז שנת 1900 > גידול טבעי נוכחי

מספר לידות: ינואר–מרץ 2016 = 20,704
מספר לידות: ינואר–מרץ 2017 = 20,820
מספר פטירות: ינואר–יוני 2015 = 43,208
מספר פטירות: ינואר–יוני 2016 = 40,044
שיעור גדילה טבעי: ינואר–יוני 2015 = 2,053
שיעור גדילה טבעי ינואר–יוני 2016 = 2,297
קבוצות אתניות > קבוצות אתניות וותיקות

באוסטריה קיימות רק שלוש קבוצות מיעוטים אתניות וותיקות במדינה: 14,000 סלובנים לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2001 (ארגונים סלובנים מעריכים את המספר ב-50,000) בקרינתיה, 25,000 קרואטים ו-20,000 הונגרים בבורגנלנד.
קבוצות אתניות > קבוצות אתניות חדשות

לפי הלשכה האוסטרית לססטיסטיקה בשנת 2006 היו באוסטריה כ-814,800 תושבים אשר נולדו מחוץ לאוסטריה, הם היוו כ-9.8 אחוז מכלל האוכלוסייה. מתוכם כ-305,100 נולדו ביוגוסלביה ו-110,800 נולדו בטורקיה.
קבוצות אתניות > הגירה

בשנת 2011 הודיעה הלשכה האוסטרית לססטיסטיקה ש-81% מאזרחי אוסטריה (6.75 מיליון) אינם בעלי רקע הגירתי. 19% מתושבי אוסטריה (1.6 מיליון) היו בעלי לפחות הורי אחד בעל רקע הגירתי. לפי הלשכה האירופית לססטיסטיקה היו באוסטריה לפחות 1.27 מיליון (15.2% מתושבי אוסטריה) תושבים אשר נולדו מחוץ לגבולות אוסטריה כשמתוכם 764,000 (9.1%) נולדו בתוך מדינות המרכיבות את האיחוד האירופי ו-512,000 (6.1%) מחוצה לו.
350,000 טורקים אתניים מתגוררים באוסטריה הם מהווים כ-3% מהאוכלוסייה והם המיעוט הגדול ביותר באוסטריה.
קבוצות אתניות > הגירה > מספר תושבים אשר נולדו מחוץ לגבולות אוסטריה לפי מדינות

| דירוג | לאום | אוכלוסייה (1 ינואר 2016) |
| --- | --- | --- |
| 1 | גרמניה | 176,463 |
| 2 | סרביה | 116,626 |
| 3 | טורקיה | 116,026 |
| 4 | בוסניה והרצגובינה | 93,973 |
| 5 | רומניה | 82,949 |
| 6 | קרואטיה | 70,248 |
| 7 | הונגריה | 63,550 |
| 8 | פולין | 57,589 |
| 9 | אפגניסטן | 35,618 |
| 10 | סלובקיה | 35,326 |
שפות

גרמנית: 88.8%.
סרבו-קרואטית: 3.7%.
טורקית: 2.3%.
סלובנית: 0.2-0.5%.
הונגרית: 0.2%.
צ'כית: 0.2%.
סלובקית: 0.1%.
הערות שוליים

1 2  World Bank Open Data, World Bank Open Data
| דמוגרפיה של מדינות העולם |
| --- | --- | --- |
| המזרח התיכון | איחוד האמירויות הערביות • איראן • אלג'יריה • בחריין    • טורקיה • ירדן • ישראל • כווית • לבנון • לוב • מצרים • מרוקו • סוריה • עומאן • ערב הסעודית • עיראק  • קטר  • תוניסיה • תימן |  |
| אסיה | אוזבקיסטן • אינדונזיה • אפגניסטן • בהוטן • בנגלדש • ברוניי • הודו • הונג קונג • המלדיביים • הפיליפינים • טאיוואן • הרפובליקה העממית של סין • וייטנאם • טג'יקיסטן • טורקמניסטן • יפן • לאוס • מונגוליה • מזרח טימור • מיאנמר • מלזיה  • נפאל • סינגפור • סרי לנקה • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן • קירגיזסטן • קמבודיה • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק  • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונטנגרו • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קוסובו • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אפריקה | אוגנדה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בוטסואנה • בורונדי • בורקינה פאסו • בנין • גאנה • גבון • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניגריה • ניז'ר • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה  • סיירה לאון • סיישל • סנגל • צ'אד • קומורו • הרפובליקה של קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה |  |
| אמריקה | אורוגוואי • איי בהאמה    • אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • אקוודור • ארגנטינה  • ארצות הברית • בוליביה • בליז • ברבדוס • ברזיל   • ג'מייקה • גואטמלה • גיאנה • גרנדה  • דומיניקה • האיטי  • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • ונצואלה • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סורינאם • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס  • פנמה • פרגוואי • פרו • צ'ילה • קובה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • איי מרשל   • איי שלמה  • ונואטו • טובאלו • טונגה • מיקרונזיה • נאורו • ניו זילנד • סמואה  • פיג'י • פלאו • פפואה גינאה החדשה • קיריבטי |  |
ורונה

ערך זה עוסק בעיר באיטליה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
ורונה (באיטלקית: Verona) היא עיר עתיקה הנמצאת במחוז ונטו שבצפון איטליה. אוכלוסייתה מונה כ-265,000 בני אדם.
טירת סן פייטרו
מפת מרכז העיר
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
העיר ורונה נוסדה ב-550 לפנה"ס לערך, ובשנת 89 לפנה"ס הפכה לטריטוריה בשליטה רומית. בשל מיקומה של ורונה בצומת של דרכי סחר, על גדות נהר האדיג'ה, ידעה העיר, עוד מהתקופה הרומית פריחה כלכלית.
בשנת 1117 העיר הייתה במרכז רעידת אדמה בין החזקות בצפון איטליה עד היום.
בשנת 1814 היא נכבשה על ידי אוסטריה ואוחדה עם איטליה רק ב-1866.
תרבות ותיירות

בוורונה ישנם ארמונות מפוארים מתקופת הרנסאנס ואתרים חשובים נוספים מהתקופה הרומית, המושכים לעיר תיירים רבים, לדוגמה גשר האבן בוורונה. בכול שנה בעיר מתקיים פסטיבל יין גדול Vinitaly. בכל שנה נערכים בעונה החמה, החל מאמצע יולי ועד חודש ספטמבר, מופעי קיץ שונים. מתקיימות הצגות תיאטרון במקומות פתוחים שונים בעיר.
לעיר יש נמל תעופה בינלאומי משלה, נמל התעופה ורונה-וילפרנקה. הנמל ממוקם כ-12 ק"מ מהמרכז ההיסטורי של ורונה, ומשרת גם את תושבי ותיירי האזור כולו, לרבות את אזור אגם גארדה.
פיאצה ברה

פיאצה ברה היא הכיכר הראשית של ורונה. הכיכר ענקית, יש הסבורים שהיא הגדולה באיטליה ובאירופה. בכיכר ניצבת הארנה של ורונה (אמפיתיאטרון רומי) שנבנה בין 40 ל-42 לספירה, הוא האמפיתיאטרון השלישי בגודלו בעולם. כיום משמש המקום כבמה המרכזית של ורונה, ומוצגות בו אופרות מידי קיץ, ונערכים בו מופעים שונים. בעבר יכל היה להכיל עד 30,000 צופים. בתוך פיאצה ברה וסביבה ארמונות רבים, ביניהם ארמון ברביירי, המשמש כבניין עיריית ורונה, וארמון המשמר הגדול, שבו מועלות הצגות נערכים קונצרטים, ומתקיימות בו תערוכות. לאורך הפיאצה עוברת טיילת ליסטון, שבה בתי קפה, בתי יין ומסעדות רבות. בכניסה לפיאצה ניצבים שערי ברה, שער עם קשת כפולה שתחתיו סלול רחוב בו מתנהלת תחבורה ערה. בין הקשתות מצוי שעון עגול גדול. עוד בפיאצה גן ציבורי, פסל של המלך ויטוריו אמנואלה השני, ולוח זיכרון לקורבנות הנאצים.
פיאצה ברה > הבית של יוליה

המוקד התיירותי הידוע ביותר בעיר הוא ביתה של יוליה (באיטלקית: Casa di Giulietta) מהמחזה המפורסם רומיאו ויוליה. הבית הוא בית מספר 23 ברחוב Capello בעיר. הסופר האיטלקי לואיג'י דה פורטו היה הראשון שכתב את המחזה על שתי המשפחות בעיר ורונה. המשפחות היו משפחות מוכרות שחיו באותה תקופה בעיר, אולם העלילה הייתה פרי דמיונו של הכותב. בין רומיאו ובין יוליה לא היה כל קשר, ובין משפחותיהם לא היה כל סכסוך. מאוחר יותר עיבד ויליאם שייקספיר את המחזה לגרסה המוכרת שלו כיום.
בחזית הבית נמצאת "מרפסת יוליה" שעליה עמדה יוליה במהלך המחזה. בחצר הבית ניתן למצוא את פסלה של יוליה. המבקרים נוהגים לשלוח יד אל השד הימני של יוליה. לפי המסורת המקומית זוהי סגולה לאהבת נצח אמיתית.
על קירות החצר נמצאות מאות אלפי הצהרות אהבה כתובות של המבקרים במקום.
ספורט

לעיר שתי קבוצות כדורגל בסרייה א', הליגה הראשונה באיטליה: קייבו ורונה והלאס ורונה. בענף הכדורסל, הקבוצה הבכירה היא סקאליג'רה ורונה שזכתה בשנת 1991 בגביע האיטלקי ובשנת 1998 זכתה בגביע קוראץ' האירופאי.
יהדות ורונה

היהודים הגיעו לעיר כבר במאה ה-9. בשנת 1146–1147 חי בוורונה הפרשן אברהם אבן עזרא. כמו ברוב הערים באיטליה, בואם של היהודים לעיר היה קשור לעיסוק במתן הלוואות, מקצוע שנאסר על הנוצרים. בנוסף, הותר ליהודים לעסוק ברפואה. בתקופת הרנסאנס נוצר עניין בתרבות היהודית ומצבם היה טוב. הבחירה של היהודים לגור בוורונה נבע מהיחס הסובלני שהיה כלפיהם, חוץ מטלאי צהוב כסמל על בגדם.
בשנת 1555 השתנה המצב. היה זה בעקבות הבולה Cum nimis absurdum של האפיפיור פאולוס הרביעי, אשר קבעה כי היהודים הם רוצחי ישו ואינם יכולים לחיות כאזרחים שווי זכויות בעיר אחת עם הקתולים, ועליהם לגור בתחום נתון - לימים ייקרא התחום גטו. תושבי העיר דרשו זאת בשנת 1526, אך שליטי ונציה, אשר משלו בעיר, התנגדו. רק בשנת 1578 נבחר מקום הגטו, המשפחות התארגנו ותחום הגטו הוגדר רשמית רק בשנת 1599. עברו עוד כעשרים שנה עד שאורגן ורק משנת 1620 הגטו היה לעובדה. הכניסה והיציאה ממנו נעשתה דרך שערים, אשר נשמרו על ידי נוצרים שקיבלו שכרם מהקהילה היהודית. העיסוק העיקרי בו הורשו לעסוק היהודים היה מסחר בבגדים ישנים. בנוסף לכך, נדרשו פעם בשבועיים לשמוע הטפות של כומר נוצרי או לשאת בקנס גבוה.
רוב תושבי הגטו היו מאשכנז ורק מיעוט נמנה עם יוצאי ספרד. ליהודי ורונה היה נוסח תפילה מיוחד - "אשכנזי - איטלקי". עם הקמת הגטו מספר היהודים היה כ-400 ולהם היה כ-25 חנויות. לקראת סוף המאה ה-18 הוכפל מספרם ועד מחצית המאה ה-19 היה ל-1,000.
בשנת 1797 הרס הצבא הצרפתי שנכנס לעיר את שערי הגטו ואפשר ליהודים לגור בעיר כולה, תוך מתן שוויון זכויות מלא. אזור הגטו הפך להיות לתחום מגורים לעניי העיר. בשנת 1924 נהרסו מבנה הגטו ונבנו בו מבנים חדשים. אזור זה נמצא היום במרכז העיר וורונה.
בתחילת המאה ה-16 שימש בה כרב חזקיה מרדכי בשאן; חלק מכתביו נדפס על ידי נינו, הרב והרופא מנחם נווירה, בספר "פני יצחק".
במפקד שנערך בקרב יהודי ורונה בשנת 1942 נפקדו 100 מועסקים: 24 סוחרים, 17 - בעלי מקצוע, 12 - פקידים ועוד. שיעור הנישואין המעורבים היה 55%. התנהגות תושבי העיר, בעקבות חוקי הגזע באיטליה לא הייתה חריגה לעומת המקובל. לפי עדויות באתר האיטלקי הייתה אדישות למצבם.
בתום המלחמה הוקמה הקהילה מחדש. מספר חבריה היום פחות מ-100 לעומת 340 לפני השואה. בוורונה בית כנסת מעוטר הנמצא בעיר העתיקה, בסמטא סמוכה לרחוב מציני. הסמטא נקראת על שם הפרטיזנית היהודיה, ריטה רוזאני. על קיר הכניסה לבית הכנסת יש שלט לזכרה. מסביב לדלת הראשית קיימים שישה עיטורים מסורתיים: מגדל דוד, מנורת המאור, יד אבשלום, שער הזהב, תורה עוז (עיטור שבמרכזו לוחות הברית עם האותיות א' - י', שמימינם ומשמאלם אריות ומעליהם כתר) וקבר רחל.
צילום פנקסי הקהילה מהמאה ה-16, המאה ה-17 ועד שנות השלושים של המאה ה-18 נמצא בארכיון הספרייה הלאומית בירושלים. פנקס הקהילה הוא תיעוד עשיר ומקורי לחיי הקהילה. בנוסף קיים בספרייה הלאומית אוסף תעודות של הקהילה היהודית מהמאות ה־19 וה20
ערים תאומות

קרואטיה פולה, קרואטיה
צרפת נים, צרפת
גרמניה מינכן, גרמניה
אוסטריה זלצבורג, אוסטריה
הרשות הפלסטינית בית לחם, הרשות הפלסטינית
ישראל רעננה, ישראל
סלובקיה קושיצה, סלובקיה
יפן נגהמה, יפן
ארצות הברית פרזנו, קליפורניה, ארצות הברית
איראן משהד, איראן
איטליה לצ'ה, איטליה
פרו אייקוצ'ו, פרו
גלריה

המרפסת של חדרה של יוליה
הארנה של ורונה
אחד הקירות בחצר הבית
מראה כללי של העיר
בית הכנסת בוורונה משנת 1600
פסל דנטה אליגיירי בורונה
כיכר פיאצה דלה ארבה, כיכר שוק בוורונה.
המבצר העתיק בוורונה.
הערות שוליים

↑  Piazza Bra - Verona, Italy, ItalyGuides.it (באנגלית אמריקאית)
↑  Romeo's House in Verona, www.veronissima.com
↑  פני יצחק, מנטובה, 1744, באתר היברובוקס
↑  "פנקס קהל וירונה" משנת רצ"ט עד שנת ש"ץ (1670-1559) נדפס בשלשה כרכים על ידי א. בוקסבוים בהוצאת אוניברסיטת תל אביב תש"ן.
↑  ארכיון אוסף קהילת ורונה, בספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269601705171  BNE: XX456530  BnF: cb16658684h (data)  CiNii: DA13004514  GND: 4063110-2  ISNI: 0000 0001 1482 0083  LCCN: n79021787  MusicBrainz: e563fe8d-58bb-4f50-8393-2604ad4de5bf  NARA: 10044302  NKC: ge131277  RERO: 02-A000172243  SUDOC: 027418243  VcBA: 497/10033  VIAF: 140704516   WorldCat (עם VIAF): 140704516 
קיר כתובות האהבה בכניסה לביתה של יוליה בוורונה, מלא בציורי לבבות ובדברי אהבה.
לוח זיכרון לקורבנות הנאצים בכיכר ברה, המיקום המרכזי ביותר בוורונה.
פסלו של המלך ויטוריו אמנואלה השנה במרכז פיאצה ברה
פייבל פולקס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בספטמבר 1900 סוקאל, ארץ הוויסלה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  10 במאי 1982 (בגיל 81) ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 תאריך עלייה:  1920
 ידוע בשל:  פגישותיו עם בכירים בגרמניה הנאצית, בהם אדולף אייכמן
 השקפה דתית:  יהדות 
 
פייבל פולקס (Feivel Polkes, שינה את שמו לפייבל פולס;‏ 11 בספטמבר 1900, סוקאל, פולין – 10 במאי 1982, ישראל) היה יהודי מארץ ישראל שנפגש עם אדולף אייכמן בשנת 1937 בנסותו לנקוט יוזמה לחילוץ רבבות יהודים מגרמניה הנאצית.
פגישתו עם אייכמן באה בעקבות הקשרים שקיים עם סוכן האס דה פרנץ רייכרט, שהזמין אותו לפגישה זו. הוא נפגש פעמיים עם אייכמן – בברלין ובקהיר – ודן על אפשרות להוצאה לפועל של עסקאות לעליית יהודים לארץ ישראל, אך הפגישות לא הניבו סיכום ברור.
דבר פגישותיו של פייבל פולקס עם הצמרת הנאצית לא נודע בארץ ישראל עד 1954, אז פורסמו רמזים ראשונים על העניין. פרטים ברורים יותר לגבי הפרשה פורסמו ב-1966 בעיתון הגרמני "דר שפיגל", אז גם פורסמה ברבים זהותו של פולקס, והפרשה עוררה סערה ציבורית בישראל.
קורותיו של פייבל פולקס אפופי מסתורין. הנאצים ראו בו בעל תפקיד בכיר ב"הגנה" (כך הוצג על ידי רייכרט), בעוד שלמעשה לא החזיק בפועל בתפקיד רם כלשהו בדרג הארגון. ייתכן, עם זאת, שעמד בקשרים עם הנאצים בהוראת צמרת "ההגנה" ותוך שיתוף פעולה עם הארגון, אך לא ברור לגמרי מה היו מטרות ואופי הקשר שניהל עם הנאצים. מעבר לכך, עסק בשליחות דיפלומטית גם ב-1948 וב-1949, כשנשלח על ידי דוד בן-גוריון לשוחח עם הארכיבישוף ג'ורג' חכים על מנת להגיע להסדר עם ערביי ארץ ישראל.
ראשית דרכו

פייבל פולקס נולד בסוקאל שבפולין (כיום בתחומי אוקראינה) בשנת 1900, בן למשה אהרון פולקס ובינה לבית שומן, עלה לארץ ישראל בשנת 1920. הוא התיישב בירושלים, והחל משנת 1923 עבד כממונה על התובלה בהנהלת הרכבת המנדטורית. בתפקידו זה העביר ידיעות לארגון "ההגנה" על תנועות הצבא הבריטי לארץ וממנה, באמצעות יעקב פת, מבכירי "ההגנה".
בשנת 1930 התוודע פולקס לגרמני בשם ד"ר פרנץ רייכרט (Franz Reichert), שהיה נציגה של חברת בנייה קפריסאית בארץ ויצר עמו קשר כדי להיעזר בו לקבלת עבודות עבור חברתו. חמישה חודשים לאחר מכן פוטר פולקס מעבודתו בהנהלת הרכבת, ורייכרט הציע לו לנהל את עסקי החברה הקפריסאית. פולקס עבד בחברה שנתיים וחצי, אך אז הסתבכה החברה בחובות ופשטה את הרגל, ורייכרט נעלם מהארץ כשהוא נותר חייב לפולקס סכום של 200 לירות ארץ ישראליות. בשנת 1933 חזר רייכרט לארץ כנציג "סוכנות החדשות הגרמנית" Deutsches Nachrichtenbüro, שהייתה נתונה אז בשליטת הנאצים לאחר עלייתם לשלטון. רייכרט שימש כסוכן של האס דה, שירות המודיעין של המפלגה הנאצית ושל האס אס, והעביר ידיעות בקשר לנעשה בקרב היישוב היהודי. רייכרט הציג עצמו כאנטי-נאצי, והציע להחזיר לפולקס את חובו בתשלומים.
הממונים על רייכרט באס דה ביקשו ממנו לקשור קשרים עם ההנהגה היהודית בארץ ישראל, והוא, על סמך קשריו עם פולקס, שהיה אז איש עסקים פרטי, הציע להם להיפגש עמן בברלין, והציג את פולקס כבכיר בארגון "ההגנה", בעוד שפולקס היה חבר "ההגנה" מן השורה ולא בכיר בה. רייכרט ארגן את נסיעתו של פולקס לברלין, ואף מימן מכיסו חלק מהוצאות הנסיעה.
הפגישה בברלין

בפברואר 1937 נפגש פולקס בברלין עם אדולף אייכמן ועם הממונה עליו במחלקה היהודית של האס דה, הרברט האגן. הפגישה נערכה במסעדת יינות בשם Traube ("פרי הגפן") בגן החיות בברלין. פולקס הגיע לפגישה בלוויית הברון אוטו פון בודלשווינג (Otto von Bodelschwingh), שהיה בעל עסק לחומרי בניין בחיפה, ושימש סוכן של האס דה למידע על הנעשה בקרב ערביי ארץ ישראל. פולקס שלט היטב בשפה הגרמנית, אך העדיף לדבר באנגלית, כדי להרוויח זמן למתן תשובות. המתורגמן היה פון בודלשווינג.
בחקירתו במשטרת ישראל, לאחר שנלכד בשנת 1960, ובעדותו במשפטו, סיפר אייכמן כי פולקס הציע להם עסקה, שבה ישולם להם נתח מכספי הסכם ההעברה, והם מצדם יגבירו את זרם העולים לארץ לכדי 50,000 עולים בשנה ויתירו לכל עולה להוציא מגרמניה 1,000 לירות שטרלינג, כדי להשביע את רצון שלטונות המנדט כי העולים יהיו בעלי הון. לאחר שפולקס פירט באוזני שני הנאצים את הצעתו, אמר להם ש"ההגנה" מבקשת להגיע במהירות לרוב יהודי בארץ ישראל, והצהיר, לפי דברי אייכמן, על נכונות "ההגנה" לפעול למען הביון הגרמני, כשם שהיא פועלת עבור הבריטים והצרפתים, וכן על הסכמתו לקבל מהם בשכר המידע סך של 15 לירות שטרלינג לחודש. בסיום הפגישה נתן להם פולקס רשימה של יהודים שהגרמנים סירבו לאשר את הגירתם, והשניים הודיעו לו כי ישקלו את הצעתו ודרישותיו.
בעקבות הפגישה החליטו האגן ואייכמן להגיע אישית לארץ ישראל כדי לעמוד על מצב הדברים בה מכלי ראשון, וכן על מנת להיפגש שנית עם פולקס ולנסות להיפגש עם המופתי חאג' אמין אל-חוסייני, מנהיג המרד הערבי. ראש האס דה, ריינהרד היידריך, אישר את הביקור.
דבר הפגישה לא דלף בזמנו לעיתונות העברית, אך שמו של פולקס נקשר בשמו של רייכרט, בידיעה שהופיעה בעיתון הבקר ב-29 במרץ 1937, בקשר לפרשת הרצח הידועה כפרשת הרצח בחולות תל נוף, שהסעירה את הציבור ביישוב בפרשה זו הואשם יזם הקרקעות ראובן שֶיינצוִיט, שפולקס שימש במשך 15 חודשים החל בדצמבר 1935 כמזכירו וכמנהל חשבונותיו, ברציחתו של המהנדס יעקב צוַואנגֶר. בידיעה, תחת הכותרת "מיהו הפקיד פולקוס?" נאמר (תוך שיבושים קלים בשמותיהם של הנוגעים בדבר):
בין צוינגר ושנצוייט הסתובב תמיד פקידו של שנצוייט אשר נקרא אדון פולקוס... אבל ביום בהיר אחד לפני כשנתיים וחצי קיבל פולקוס 500 לא"י פיצויים ועזב באווירון את הארץ בדרכו לצרפת, כפי שסיפר פעם שנצוייט. לאחר טיול בסוריה עבד פולקוס תחת פיקודו של הסוכן הנאצי רייכר בסוריה. עד עתה נעלמו עקבותיו של פולקוס
תגובתו של פולקס נתפרסמה ב"דבר" ב-20 באפריל 1937:
פ. פולקיס, מי שהיה פקיד במשרדו של ר. שיינצויט, מבקש לפרסם מכתבו זה: ב"הבוקר" מיום 29 במארס ש.ז. מצאתי עלילות שקר ודיבות המטילות בי דופי והעלולות להזיק לעתידי בארץ. שלחתי להם הכחשה אולם לצערי אני רואה, כי ברדיפתם לאחר סנסציות מוסיף העתון הזה לערבב את שמי בעניינים בלתי טהורים. על כן הנני מצהיר ברבים, כי כתבתי לקצין שיף שאני נמצא בפאריס ואני מוכן לחזור לארץ ישראל לפי דרישת השלטונות כדי להוכיח את צדקתי. אני מצהיר כי העלילות של "הבוקר" הוא שקר מוחלט וכי אני מוכן לעמוד לפני כל משפט כדי להוכיח את אי אשמתי
הפגישה בקהיר

ב-2 באוקטובר 1937 הגיעו אייכמן והאגן בספינה לנמל חיפה. הכיסוי לביקורם בארץ היה שאייכמן הוא עיתונאי והאגן הוא סטודנט.
תקוותיהם של שני הנאצים לפגוש בארץ את פייבל פולקס נכזבו. אף על פי שהיו בידיהם אשרות תייר, סירבו השלטונות הבריטים, שככל הנראה ידעו את תפקידיהם האמיתיים של העיתונאי והסטודנט, לתת להם היתר כניסה לארץ. לאחר שהות של לילה אחד בחיפה הם הפליגו בספינה לאלכסנדריה. מאלכסנדריה נסעו אייכמן והאגן לקהיר, ובה נערכה הפגישה עם פייבל פולקס, שלא הצליחו לקיימה בארץ ישראל. הפגישה התקיימה ב-10 וב-11 באוקטובר 1937. מקום הפגישה היה בבית הקפה "גרופי" בקהיר, בית קפה מהודר שלימים יהווה גם מקום מפגש למתנדבי היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה.
אייכמן סיפר בחקירתו במשטרת ישראל ובעדותו במשפטו, כי פולקס אמר בפגישה שהחוגים היהודיים הלאומיים שבעי רצון מן המדיניות הגרמנית הקיצונית נגד היהודים, כיוון שעל ידי כך יגדל כוחה של האוכלוסייה היהודית בארץ ישראל עד כדי כך שבעתיד הקרוב ישיגו היהודים עליונות מספרית בארץ ישראל. חוקר השואה דן מכמן סבור שיש להטיל מקצת ספק בדיווחו של אייכמן על תוכן השיחה. לדעתו, פולקס ציין כי הגירת היהודים מגרמניה לארץ ישראל כתוצאה מהמדיניות הנאצית מועילה למטרה הציונית בארץ-ישראל. דבר לא סוכם בפגישה זו, ופולקס לא ראה עוד את אייכמן עד משפטו של אייכמן בירושלים בשנת 1961.
בתקופת המדינה

על שליחות שהוטלה עליו בתקופת הקמת המדינה מספר יואב גלבר בספרו בשפה האנגלית Palestine 1948: War, Escape And The Emergence Of The Palestinian Refugee Problem ("ארץ ישראל 1948: מלחמה, בריחה ויצירתה של בעיית הפליטים"), כי בראשית המלחמה ניסה דוד בן-גוריון להשתמש בשירותיהם של אנשים שונים כדי לשמש כמתווכים עם הערבים, ובין היתר פנה אל פייבל פולקס כדי שינצל את קשרי המסחר שהיו לו עם הארכיבישוף ג'ורג' חכים, מן המנהיגים הבולטים של ערביי ארץ ישראל, על מנת לפוגשו כדי לדון עמו על הסדר נאות עם ערביי ארץ ישראל. פולקס פנה בינואר 1948 לארכיבישוף, שזה אך חזר מפגישות עם מנהיגים ערבים בקהיר. חכים שאל את פולקס האם היהודים מוכנים לדון באפשרות להצטרף לפדרציה ערבית, ופולקס העביר את שאלתו של חכים לבן-גוריון באמצעות המזרחן מיכאל אסף, אחד מן העיתונאים המובילים של העיתון "דבר". בן-גוריון הורה לבדוק האם חכים מדבר בשם הליגה הערבית, או שהליגה מינתה נציגות אחרת שעמה יוכלו היהודים לנהל משא ומתן רשמי. לדברי פולקס, מנהיגי הנוצרים בלבנון, שראו בחיוב את הצטרפותו של גוף לא מוסלמי נוסף לליגה הערבית, עמדו מאחורי יוזמתו של חכים. פולקס תיאר את חכים כ"ערמומי כנחש ורחוק מכנות כשם שהאמת רחוקה מן השקר". מגעי הגישוש עם חכים נמוגו כאשר חכים עזב ללבנון במהלך ההפוגה הראשונה, וחודשו רק עם שובו לישראל ב-1949 באמצעות בכור שטרית.
בשנת 1964 נהרג אברהם רימון, פקיד בכיר במוסד לביטוח לאומי בירושלים, שהיה יושב ראש סניף ירושלים של ארגון חברי "ההגנה" וחבר המזכירות הארצית של הארגון, בתאונת דרכים. באותה עת כיהן פולקס כיושב ראש לשכת המסחר בירושלים.
קבוצה מנכבדי ירושלים, רובם מאנשי תנועת העבודה, פרסמה ב-19 בנובמבר 1964 מודעת אבל על פטירתו בעיתון "דבר". בין המנחמים היו רחל ינאית בן-צבי, אלמנת הנשיא השני של מדינת ישראל יצחק בן-צבי ובעברה פעילה ב"הגנה", מנשה אלישר, איש עסקים ונשיא לשכת המסחר בירושלים, שבעקבות קשריו הענפים עם ערבים, ידיעת השפה והמנטליות סייע בידי אנשי הש"י (שירות הידיעות, המודיעין הצבאי של ההגנה), משה ברעם מי שהיה שר בממשלת ישראל, גרשון מרינוב, ממייסדי קואופרטיב התחבורה הירושלמי "המקשר", צבי שורץ, מוותיקי עורכי הדין בירושלים ואחרים. פולקס חתום גם הוא על המודעה, דבר המעיד על מעמדו הציבורי במסגרת חברתית זו של אנשי הממסד וותיקי "ההגנה".
היה נשוי ונולדו לו 2 ילדים. פולקס נפטר בשנת 1982.