stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוחמד עודה
ביוגרפיה

נולד בירושלים בשכונת סילוואן והתגורר בה עד לשנת 1967. באותה שנה לאחר מלחמת ששת הימים, עבר עם משפחתו לירדן שם התגייס לארגון אש"ף. בשנת 1970 היה ממייסדי ארגון פת"ח ושנה לאחר מכן, בשנת 1971, היה מבין אלה שהקימו בחשאי את הארגון "ספטמבר השחור", שהוקם על מנת לנקום את גירושם של הארגונים הפלסטינים מירדן שנה קודם לכן, במה שכונה חודש ספטמבר השחור. כאחד ממנהיגי הקבוצה, היה אחראי לתכנון טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן בשנת 1972 בה נרצחו 11 ספורטאים ישראלים.
לאחר פעילותו בארגון ספטמבר השחור חזר עודה לפעילותו בפת"ח ואש"ף ופעל בשיתוף פעולה הדוק עם אבו איאד וגורמים נוספים בארגון. בפברואר 1973 נעצר בירדן לאחר שנחשד והודה בתכנון פיגוע נגד מטרות במדינה, אולם לאחר כמה חודשים שוחרר במסגרת חנינה כללית שהעניק המלך חוסיין לאסירים בארצו. לאחר מכן פעל בלבנון ובמהלך מלחמת האזרחים בלבנון פיקד על קבוצות פלסטיניות חמושות. בינואר 1977 נעצר בצרפת לאחר שביקר בה תחת זהות בדויה. מערב גרמניה ביקשה את הסגרתו אולם בגלל פגמים בבקשת ההסגרה וככל הנראה בגלל חוסר רצון של צרפת להתעסק עם הארגון, הוא לא הוסגר ושוחרר ממעצרו. שחרורו זכה למחאות רבות בעולם, בהן של ארצות הברית וישראל. הוא טס לאלג'יריה ולאחר תקופה ממושכת שב לירדן.
ב-1 באוגוסט 1981 נורה עודה בידי אלמוני כאשר ישב בבית הקפה של מלון סופיטל ויקטוריה בוורשה. הוא נפצע וטופל תחילה בבית חולים מקומי ולאחר מכן במזרח גרמניה. עודה ייחס את ניסיון ההתנקשות למוסד ואמר כי מדובר בתגובת נקם על טבח הספורטאים במינכן.
לאחר החתימה על הסכמי אוסלו בשנת 1993, הוענקה לעודה חנינה והוא שב לרמאללה, ולאחר כמה שנים עבר עם משפחתו לסוריה והתיישב בה. בתקופה זו הרבה לדבר והעניק ראיונות לאל ג'זירה ולתקשורת הבינלאומית על חייו ועל אירועי מינכן. בשנת 1996 הותר לעודה לעבור בישראל כדי שיוכל להשתתף בוועידה של אש"ף שהתקיימה ברצועת עזה במטרה לבטל את הסעיף באמנת אש"ף הקורא לחיסולה של מדינת ישראל.
בשנת 1999 פרסם את ספרו "פלסטין: מירושלים למינכן", בו הודה לראשונה כי היה שותף לטבח במינכן וגולל את חלקו בפרשה. כמה שנים לאחר מכן, כאשר פורסם הסרט מינכן, התראיין על כך וסירב להתנצל על חלקו באירוע.
ב-3 ביולי 2010 מת עודה בבית חולים בדמשק מאי-ספיקת כליות. הוא נקבר במחנה הפליטים אל-ירמוכ בדרום העיר דמשק.
הערות שוליים

↑  ראש המודיעין של ‚פתח’ נלכד בירדן, דבר, 18 בפברואר 1973; המשך
↑  מת מתכנן טבח הספורטאים הישראלים במינכן, באתר ynet, 3 ביולי 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007496245605171  PLWABN: 9810583759705606  BnF: cb13527087f (data)  GND: 122568036  ISNI: 0000 0001 1495 820X  LCCN: n99261023  SUDOC: 050379291  VIAF: 97605049   WorldCat (עם VIAF): 97605049
מוניס פריירי

| --- | --- |
דגל מוניס פריירידגל מוניס פריירי
 מדינה:  ברזיל ברזיל
 מדינה:  אספיריטו סאנטו אספיריטו סאנטו
 תאריך ייסוד:  1 במרץ 1891
 על שם:  מוניס פריירי 
 שטח:  679.922 קמ"ר
 גובה:  625 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במועצה האזורית:  17,319 (1 ביולי 2020)
  ‑ צפיפות:  28.5 נפש לקמ"ר (2008)
 קואורדינטות:  20°27′50″S 41°24′46″W﻿ / ﻿20.46389°S 41.41278°W﻿ / -20.46389; -41.41278
 אזור זמן:  UTC -3
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ברזיל מוגדלת) ברזיליה ריו דה ז'ניירו סאו פאולו סלבדור פורטלזה בלו הוריזונטה קוריטיבה מנאוס רסיפה פורטו אלגרה בלםאורוגוואי ארגנטינה צ'ילה פרגוואי בוליביה פרו קולומביה ונצואלה גויאנה האוקיינוס האטלנטימוניז פראיר(למפת ברזיל רגילה) ברזיליה ריו דה ז'ניירו סאו פאולו סלבדור פורטלזה בלו הוריזונטה קוריטיבה מנאוס רסיפה פורטו אלגרה בלםאורוגוואי ארגנטינה צ'ילה פרגוואי בוליביה פרו קולומביה ונצואלה גויאנה האוקיינוס האטלנטימוניז פראיר(למפת אספיריטו סאנטו רגילה) ויטוריה קשואיירו קולטינה גוארפארי ליניארס באהיה מינאס ז'ראיס ריו דה ז'ניירו האוקיינוס האטלנטי מוניז פראיר(למפת אספיריטו סאנטו מוגדלת) ויטוריה קשואיירו קולטינה גוארפארי ליניארס באהיה מינאס ז'ראיס ריו דה ז'ניירו האוקיינוס האטלנטי מוניז פראיר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מוניס פריירי היא מועצה אזורית (município) ברזילאית במדינת אספיריטו סאנטו. בשנת 2004, עמדה אוכלוסייתה על 19,449 תושבים.
מיס סייגון

| --- | --- |

כרזת המחזמר
 מבוסס על:  "מאדאם באטרפליי" מאת ג'אקומו פוצ'יני
 ליברטיסט:  אלן בובליל, ריצ'רד מאלטבי
 מוזיקה:  קלוד-מישל שנברג
 מקום ההתרחשות:  סייגון
 תקופת ההתרחשות:  1975
 מדינה:  בריטניה בריטניה ארצות הברית ארצות הברית
 סוגה:  מחזמר
 הצגת בכורה:  1989–2014
 מספר מערכות:  2
 שפה:  אנגלית
 www.miss-saigon.com
מיס סייגון (באנגלית: Miss Saigon) הוא מחזמר שנוצר על ידי קלוד-מישל שנברג ואלן בובליל, המבוסס חלקית על האופרה "מאדאם באטרפליי" של ג'אקומו פוצ'יני, ומביא באופן דומה סיפור רומנטי-טרגי על אישה אסיאתית שננטשה על ידי המאהב האמריקאי שלה. העלילה במחזמר עברה לסייגון בסוף מלחמת וייטנאם, ועוסקת ברומן בין חייל אמריקאי ובחורה וייטנאמית.
העלאה ורקע

המחזמר הועלה לראשונה בתיאטרון דרורי ליין בלונדון בספטמבר 1989, זכה להצלחת ענק וירד אחרי יותר מ-4,000 הופעות, באוקטובר 1999. במקביל עלה בתיאטרון ברודוויי בשנת 1991, ושיחק לאחר מכן בערים רבות אחרות. לפני עלייתו מחדש בלונדון 2014, נטען כי "מיס סייגון" קבע שיא עולם חדש למכירת כרטיסים ליום הפתיחה. הצגה זו היא ההצלחה הגדולה השנייה של שנברג ובובליל, לאחר "עלובי החיים" ב-1985. נכון ל-2017, מיס סייגון עדיין מוצג בברודוויי.
ההשראה לכתיבת המחזמר הייתה תמונה עם כיתוב, ששנברג מצא במקרה במגזין. בתמונה נראית אם וייטנאמית שהשאירה את הבת שלה בשער היציאה של בסיס חיל האוויר "טאן סון נוט" בסייגון, לקראת עלייתו על מטוס בדרך לארצות הברית, שם עמד לאסוף אותה אביה, חייל משוחרר. שנברג ראה את האם כקורבן האולטימטיבי, שמוכנה להקריב את אושרה על מנת לספק לבתה חיים טובים יותר, מה שהניב את הרעיון המרכזי לעלילה של "מיס סייגון".
הקטע הבולט במחזמר כולל את הפינוי של האמריקנים במסוק מגג השגרירות בסייגון בזמן שקהל וייטנאמים נטושים צורחים בייאוש, מצעד הניצחון של המשטר הקומוניסטי החדש וסצנת מועדוני הלילה המטורפת בעת התבוסה.
עלילה

סייגון, אפריל 1975, השבועות האחרונים של מלחמת וייטנאם. במועדון "ארץ החלום" מתקיימת תחרות יופי. בין הבנות מופיעה גם הנערה הווייטנאמית קים בת ה-17, שמבלה את הלילה הראשון שלה שם. אחד האורחים, החייל האמריקאי הצעיר כריס, נמשך אליה. ידידו ג'ון קונה מבעלי הבר (המכונה "המהנדס") ראש טבעת על מנת לתת לכריס לבלות ליל אהבים עם קים. שניהם מתאהבים, אבל האושר הוא קצר מועד: המצב הצבאי בסייגון מגיע לסופו, וכריס עוזב אותה עם המסוקים האמריקאים שנחתו בעיר. זמן קצר לאחר מכן, כוחות הוייטקונג נכנסים לסייגון.
שלוש שנים מאוחר יותר. קים ילדה לכריס ילד בשם טאם וחיה את חייה תחת הדיקטטורה של השליטים החדשים. היא עדיין מאמינה בחזרתו של כריס, שאינו יודע דבר על בנו. יום אחד, מצווה בן דודה של קים, טְהוי, שנעשה לקומיסר בממשלה הקומוניסטית החדשה, לחפש אחר קים, אשר שודכה לו בגיל שלוש עשרה, על מנת לממש את נדר הנישואין. כאשר קים מסרבת לו, הוא מתרתח. לאחר שהיא מציגה בפניו את בנה, הוא מנסה בכעס להורגו. בייאושה, קים יורה בו ונמלטת עם "המהנדס" ואלף פליטים אחרים בספינה לבנגקוק.
בארצות הברית, כריס עתה נשוי לאלן האמריקאית והקים חיים חדשים, אבל לא יכול לשכוח את קים ואת וייטנאם. שוב ושוב הוא מתייסר מסיוטים. בכנס על גורלם של ילדים וייטנאמיים אמריקאים, "בּוּי דּוֹי", כריס סוף סוף לומד מחברו ג'ון כי קים עדיין בחיים וכי יש לו בן. הוא מחליט לעשות מעשה וטס יחד עם אלן וג'ון לבנגקוק כדי לראות את ילדו. קים המאושרת לומדת על הגעתו ומספרת ל"מהנדס" שכריס בא לקחת את שלושתם לאמריקה. הוא חושב שזו ההזדמנות שלו לממש את "החלום האמריקאי", וקים היא הכתובת שלו לכך. קים עוברת סיוטים על השעות האחרונות עם כריס לפני שעזב: מאות ווייטנאמים מסתערים על שגרירות ארצות הברית, מבקשים נואשות לצאת מווייטנאם וצופים בחוסר אונים איך המסוק עוזב בלעדיהם, אבל כריס לוקח את קים לגג השגרירות.
במציאות, קים רצה למלון שבו שוהה כריס. היא מלאה בציפייה לפגישה המחודשת ורוצה להפתיע אותו בחדרו. אבל שם היא פוגשת את אשתו של כריס, אלן, שאומרת לה את האמת על החיים החדשים של כריס. קים יוצאת מהמלון נסערת ונואשת. אלן מספרת מאוחר יותר לכריס על המפגש שלה עם קים ושואלת אותו האם החליט בינה לבין קים. כריס חושף בפניה את האירועים הדרמטיים בסייגון ואומר לה שעכשיו היא מרכז חייו. לאחר מכן החליט לתת לבנו לחיות עם אמו בבנגקוק ולתמוך בהם מבחינה כלכלית. קים, לעומת זאת, לא רוצה יותר מאשר לתת לבנה לגדול בבית מוגן בארצות הברית. כאשר כריס, אלן וג'ון מתארחים אצל קים, היא רואה רק דרך אחת להעניק לבנה חיים טובים יותר: היא מתאבדת ומתה בזרועותיו של כריס.
הערות שוליים

↑  Schönberg, Claude-Michel " This Photograph was for Alain and I the start of everything..", October 1995. Retrieved on 2007-December 15.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: d68d12e9-e09d-4141-b0c0-0a30d07e0d0e  MusicBrainz work: 4663ec31-2305-45a8-863a-6a3f29710a86
מוחמד עומאר

מולא מוחמד עומאר (בפשטו: ملا محمد عمر, תעתיק מדויק: מחמד עמר;‏ 1959 – 23 באפריל 2013) היה כהן דת, מנהיג פוליטי ולוחם אסלאמיסטי אפגני, ראש תנועת הטליבאן הפועלת בחלקים שונים באפגניסטן ובפקיסטן. הוא כיהן בתפקיד מנהיגה של אפגניסטן בפועל משנת 1996 ועד שלהי שנת 2001, ונשא את התואר הרשמי של "אמיר המאמינים" וראש המועצה העליונה של האמירות האסלאמית של אפגניסטן. לאחר מותו תפס את הנהגת הארגון אחטר מנסור.
ביוגרפיה

עומאר נולד למשפחה איכרים ענייה ללא קרקעות בעיר קטנה ליד קנדהאר שבאפגניסטן. הוא גדל בבקתה עשויה בוץ בכפר באזור מאיוואנד במחוז קנדהאר, אשר בדרום אפגניסטן. אביו נפטר לפני שנולד, ולכן הוא נשא באחריות לדאוג לבני משפחתו בבגרותו.
עומאר הופיע ברשימת הטרוריסטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI מאוקטובר 2001, כיוון שסיפק מחסה לאוסאמה בן לאדן ופעילי אל-קאעידה בשנים שקדמו לפיגועי 11 בספטמבר. האמונה הרווחת הייתה כי הוא נמצא בפקיסטן, ומשם הוא מכוון את התקוממות הטליבאן כנגד כוחות נאט"ו וממשלו של חאמיד כרזאי באפגניסטן. בין השאר, עומאר היה זה שנתן את הפקודה להחריב את פסלי בודהה בבמיאן ב-2001.
למרות מעמדו הפוליטי ומיקומו הגבוה ברשימת המבוקשים של ה-FBI, רב הנסתר על הגלוי אודותיו. ישנן תמונות מעטות שלו, אך אף אחת מהן איננה רשמית ויש עוררין על מהימנותן. מלבד העובדה שחסרה לו עין, ישנה מחלוקת על מראהו החיצוני. עומאר מתואר כאדם גבוה מאוד וביישן, שאינו נוטה לדבר עם גורמים זרים.
ב-2013 מת עומאר משחפת.
הערות שוליים

↑  Afghanistan: Taliban Preps for Bloody Assault, באתר ניוזוויק., ‏5 במרץ 2007 (באנגלית) (ארכיון)
↑  Afghan intel agency: Taliban leader died two years ago, www.usatoday.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300709705171  PLWABN: 9810585650305606  GND: 1050565622  ISNI: 0000 0001 1637 163X  LCCN: n2002057630  NKC: jx20110315021  SUDOC: 242497217  VIAF: 48587761   WorldCat (עם VIAF): 48587761 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מולי שויחט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1965 (בת 59 בערך) קנדה 
 ענף מדעי:  הנדסה ביו-רפואית
 מקום מגורים:  קנדה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מסצ'וסטס
 מוסדות:  אוניברסיטת טורונטו
 תלמידי דוקטורט:  ג'פרי קרפ 
 פרסים והוקרה:  פרס לוריאל-אונסק״ו לנשים במדע (2015)  עמיתה באגודה האמריקאית לקידום המדע (2010)  עמית החברה המלכותית (2019)  Rutherford Memorial Medal in Chemistry (2006)  קצינה במסדר קנדה (29 בדצמבר 2017)  מסדר אונטריו  עמית החברה המלכותית של קנדה 
 
פרופ' מולי שויחט (באנגלית: Molly Shoichet; נולדה בטורונטו, קנדה) היא מדענית קנדית עטורת פרסים בתחום הנדסה ביו-רפואית, הידועה בעיקר בעבודתה בהנדסת רקמות. היא בעלת אות העבודה הגבוה ביותר בקנדה - מסדר קנדה (באנגלית: Order of Canada) והיא פרופסור להנדסה כימית יישומית, כימיה וביו-חומרים והנדסה ביו-רפואית באוניברסיטת טורונטו, קנדה (University of Toronto, Canada). היא מומחית בחקר תכונות פולימרים המעודדים ריפוי והבראת רקמות בגוף.
ביוגרפיה

מולי שויחט שומרת על פרטיות ואין הרבה פרטים אישיים עליה. נולדה בטורונטו קנדה באזור אונטריו (באנגלית: Ontario), שם למדה בבית הספר הצרפתי. את התואר בוגרת במדעים מדויקים (B.Sc) קבלה מן המכון הטכנולוגי לכימיה של מסצ'וסטס (באנגלית: 1987, Massachusetts Institute of Technology in Chemistry). ואת הדוקטורט שלה בהנדסת ומדעי הפולימרים (באנגלית: Polymer Science and Engineering) קבלה מהאוניברסיטה של מסצ'וסטס (באנגלית: 1992 University of Massachusetts).
לימודים

1987 - המכון הטכנולוגי לכימיה של מסצ'וסטס (באנגלית: Massachusetts Institute of Technology in Chemistry).
1992 - האוניברסיטה של מסצ'וסטס (באנגלית: University of Massachusetts).
כתביה

פרופ' שויחט פרסמה כתבי מחקר רבים בצורה עצמאית ובשיתוף עם חוקרים נוספים.
כתביה > מאמרים שפורסמו במגזינים

Shoichet, M.S. 2004 “Crossing Over – The Promise of Regenerative Medicine” L’Actualité chimique canadienne / Canadian Chemical News, June Issue.
Shoichet, M.S. 2002 “Challenges of Regenerative Medicine” Life Science Today, May Issue (Britain).
כתביה > מאמרי מערכת

Shoichet, M.S. 2017 “Engineered Microenvironents” in Looking Back: Disease Modeling, Cell Stem Cell, 20: 756; doi: 10.1016/j.stem.2017.05.006
Van Hest, J.; Sumerlin, B.; Anseth, K.; Shoichet, M.S.; Hammes-Schiffer, S. 2017 “Polymer Bioconjugates in Biology and Medicine”, a virtual issue published in Bioconjugate Chemistry, Biomacromolecules, and Chemical Reviews.
ראו גם

נשים במדע
הנדסת רקמות
ביוכימיה
לקריאה נוספת

מאמר שפרופ' שויחט פרסמה ב-18 ביוני 2016 בשיתוף עם ד"ר פ. מלגוסיה ומ. שיין במגזין "מדע" הוצאת ניו יורק (באנגלית "Designer protein delivery: From natural to engineered affinity-controlled release systems").
ספר שפרופ' שויחט פרסמה בשנת 1998 בשיתוף עם ג'. א. האבל. אוטרכט, הולנד (באנגלית : "Polymers for tissue engineering").
הערות שוליים

↑  מתוך ביוגרפיה על מולי שוחט באתר בלומברג (באנגלית)
↑  רשימת הישגייה של פרופ' שוחט מתוך אתר המעבדה של מולי שוחט
↑  פרסומיה של פרופ' מולי שוחט מתוך אתר המעבדה של מולי שוחט (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007456643505171  ISNI: 0000 0000 3455 7588  LCCN: n99802743  NTA: 175894957  ORCID: 0000-0003-1830-3475  SUDOC: 140405771  VIAF: 78116078   WorldCat (עם VIAF): 78116078
מימון בירדוגו

| --- | --- |
ספר לב מבי"ן - פני מבי"ן לרבי מימון בירדוגו
ספר לב מבי"ן - פני מבי"ן לרבי מימון בירדוגו
 לידה:  1767 ה'תקכ"ז מקנס
 פטירה:  1827 (בגיל 60 בערך) ה'תקפ"ז מקנס,
 כינוי:  המבי"ן
 מקום קבורה:  מקנס
 מקום פעילות:  מקנס
 תחומי עיסוק:  פסקי הלכה, דרושים, שו"ת.
 תפקידים נוספים:  דיין (הלכה), דרשן, פוסק
 רבותיו:  רבי רפאל בירדוגו
 תלמידיו:  רבי שמואל ן' מלכא.
 בני דורו:  רבי פתחיה מרדכי בירדוגו.
 חיבוריו:  'לב מבי"ן', 'פני מבי"ן'
הרב מימון בירדוגו (מכונה: מבי"ן; כ"ג אייר ה'תקכ"ז 22 במאי 1767- ה'תקפ"ז 1827) היה דיין מקנס בראשית המאה התשע עשרה, ודרשן. מחבר הספרים "לב מבי"ן" ו"פני מבי"ן".
קורות חייו

נולד לרבי רפאל בירדוגו במקנס בשנת ה'תקכ"ז. למד תורה ככל הנראה מאביו רבי רפאל. נשא את פריחא. מבין תשובותיו נראה שהיה מורה צדק בכיר בענייני שחיטה ובדיקה, ושאלות רבות הופנו אליו משוחטים שונים. לרוב בקיאותו בנושא, כתב הגהות וחידושים על קונטרס מנהגי הבדיקות שכתב אביו רבי רפאל. חידושים אלו התפרסמו והגיעו עד לבבל. בתשובותיו מרבה להרחיב ולבסס את דעת אביו ולהתבסס על הנהגותיו ופסקיו. אמנם לא נמנע מלהגיה הגהות על פסקי אביו, ופעמים שאביו השיב לו על הגהותיו. כמו כן בדומה לאביו, כתב הגהות לפסקי זקנו המרבי"ץ. פסיקה יוצאת דופן היא חידושו שמשערים את האיסורים במשקל ולא בנפח. שימש בדיינות יחד עם אביו רבי רפאל, בן דודו רבי יעקב בירדוגו, רבי משה אבן שלוש, רבי יהודה אבן צור ורבי שאול שמואל טולידאנו. יצוין שפעמים רבות חותם יחידי על פסקי דין.
היה דרשן וספדן. בין היתר כובד להספיד את דודו רבי יקותיאל - רבה של העיר.
ביתו נישאה לבן דודו רבי יעקב בירדוגו. בנו רבי יוסף שהיה מחכמי מכנאס נפטר בחייו בשנת ה'תקפ"ו. זמן קצר לאחר מכן באותה שנה נפטרה גם אשתו פריחא.
נפטר בגיל 60 בשנת ה'תקפ"ז במקנס.
חיבוריו

רבי מימון השאיר אחריו חיבורים רבים, מתוכם פורסמו תשובותיו:
'לב מבי"ן' - שאלות ותשובות על יורה דעה ואבן העזר.
'פני מבי"ן' - שאלות ותשובות על חושן משפט. שני הספרים הנ"ל נדפסו במכנאס בשנת ה'תש"א, בהשתדלות חברת 'דובב שפתי ישנים' בניצוחו של רבי שלום משאש. יצוין שכיום נמצאו שאלות ותשובות נוספות בכתבי יד, שטרם יצאו לאור.
הגהות למנהגי בדיקת הריאה - נדפס בסוף ספר 'תורות אמת'.
דרשות והספדים - כתב יד מכון אהבת שלום.
ראו גם

רבי רפאל בירדוגו
רבי יקותיאל בירדוגו
רבי יעקב בירדוגו
הערות שוליים

↑  הרב פרופ' משה עמאר כתב בקונטרס רבני משפחת בירדוגו (נדפס בסוף ספר מים עמוקים) שנפטר בה'תקכ"ד. אולם רבי שלום משאש מביא בהקדמה לספר פני מבי"ן שנפטר בשנת פרש"ז (=תקפ"ז) וכן כתבו חוקרי חברת אהבת שלום (מן הגנזים חלק י"א עמוד ש"ב הערה 139). וכך נכתב למעלה.
↑  למשל, מהשוחט רבי שמואל ן' מלכא, ראו למשל לב מבין יו"ד סימן ל"ג.
↑  נדפסו בסוף ספר תורות אמת (החל מדף קל"ט ע"ב).
↑  ראו זבחי צדק על יורה דעה סימן ל"ט אותיות ק"ו, קמ"ז.
↑  ראו למשל לב מבי"ן יורה דעה סימנים ל', ל"ב, ס', ס"א, ס"ט, ע"ב, פ', פ"ב, פ"ז, ק"א.
↑  ראו שו"ת משפטים ישרים ח"א סימן רכ"ו. וראו עוד 'מן הגנזים' חלק י"א עמוד שע"ג.
↑  ראו למשל בספר תורת המרבי"ץ הלכות טוען ונטען סימן ה', הלכות גביית חוב מן היתומים סימן ב', הלכות משכונא סימן א', ועוד.
↑  לב מבי"ן יורה דעה סימן ק"א, משם אביו. וכתב שכך המנהג. ראו גם מזרח שמ"ש יורה דעה סימן צח.
↑  ראו בכתב יד הספרייה הלאומית, ירושלים, ישראל Ms. Heb. 28°6127. ראו גם אבני שיש מהדורה חדשה חלק א' סימן ע"ג.
↑  כפי שניתן לראות מרוב התשובות המובאות בספריו.
↑  להספד המלא, ראו תורת יקותיאל עמוד 85.
↑  ראו בספר קול יעקב 'קול נהי' קינה ל"ב שקונן רבי יעקב על אשתו.
↑  הספידה רבי אברהם חלואה, וציין שתאריך פטירתה היה ביום חמישי לסדר פרשת חקת, כלומר ח' בתמוז תקפ"ו. ראו כאן: https://www.nli.org.il/he/manuscripts/NNL_ALEPH000123955/NLI#$FL54341080
↑  ראו בכתב יד ספריית בית המדרש ללימודי יהדות, ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית Ms. 7173. באתר הספרייה הלאומית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007500792905171  VIAF: 24532577   WorldCat (עם VIAF): 24532577
מישל רישאר דלאלנד

| --- | --- |

 לידה:  15 בדצמבר 1657 פריז, ממלכת צרפת 
 פטירה:  18 ביוני 1726 (בגיל 68) ורסאי, ממלכת צרפת 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1680 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית, המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  עוגב, צ'מבלו 
 פרסים והוקרה:  מסדר סן-מישל 
 פרופיל ב-IMDb
 
מישל רישאר דלאלנד (בצרפתית: Michel-Richard de Lalande;‏ 1657 – 18 ביוני 1726) היה מלחין בארוק צרפתי פורה ונגן עוגב. דלאלנד היה מחשובי המלחינים של מה שכונה גראן מוטט ותפוקתו בסוגה זו התקרבה ל-80 יצירות. כמו כן חיבר סוויטות תזמורתיות, שנודעו כ"סימפוניות לארוחת הערב של המלך", או בניסוח החלופי של התקופה, פשוט "סימפוניות". דלאלנד חיבר גם באלטים.
קורות חייו

דלאלנד, שנולד בפריז, היה בן זמנם של ז'אן-בטיסט לולי ופרנסואה קופרן. הוא היה המורה למוזיקה של בנות מלך צרפת לואי ה-14 וניצח על הקאפלה המלכותית משנת 1714 עד מותו בורסאי ב-1726.
יש הרואים בדלאלנד את גדול מלחיני ה"מוטט הגדול" הצרפתי, יצירה כנסייתית לסולנים, מקהלה ותזמורת גדולה יחסית, שענתה לטעמו של לואי ה-14 הודות להוד ולהדר שאפיינו אותה. בהתאם למסורת, ארגן לואי ה-14 תחרות בין מלחינים, שהתבקשו לחבר מוזיקה לטקסט מוסכם במשך זמן קצוב. המלך היה השופט היחיד בתחרות. דלאלנד היה בין ארבעת הזוכים, ועליו הוטלה המשימה לחבר מוזיקה לרבע האחרון של השנה (שאר המתמודדים היו קופייה, קולאס ומינורה). הרבעון של דלאלנד היה החשוב מכולם בזכות חג המולד. בהמשך הוטל עליו מלוא האחריות לחיבור מוזיקה כנסייתית במשך כל השנה.
דלאלנד הותיר אחריו גרסאות רבות של יצירותיו. בגרסאות המוקדמות ניכרת נאמנות לסגנון הבארוק הצרפתי, אך השינויים שבאו אחריהן משלבים קווים קישוטיים יותר, איטלקיים בסגנונם ומקדישים יתר תשומת לב לקונטרפונקט פוליפוני.
לפחות ארבעה קבצים של יצירותיו קיימים כיום, כל אחד מהם מציג השקפה שונה כלפי עבודתו של מלחין, כפי שראו אותה האנשים שהרכיבו קבצים אלה.
עבודת המחקר ביצירתו של דלאלנד נתקלה בקשיים בגלל חוסר העקביות באיות שם משפחתו: דה לאלנד, לאלאנד, לה לאנד, דה לה לאנד ועוד. המשפחה כתבה את השם Delalande
מיצג (יוכבד וינפלד)

| --- | --- |

 מידע כללי
 אמן:  יוכבד וינפלד
 תאריך יצירה:  16 במאי 1976
 טכניקה וחומרים:  מיצג; עירוב טכניקות
"מיצג" הוא מיצג ללא כותרת, שנוצר ובוצע בשנת 1976 בידי האמנית יוכבד וינפלד.
תיאור

בשנת 1976 הציגה ויכבד וינפלד תערוכת יחיד בגלריה דבל בירושלים (8 במאי 1976 - 22 במאי 1976). במסגרת התערוכה התקיים ב-16 במאי מיצג בגלריה, תחת השם "מופע".
בטקסט שנלווה להזמנה כתבה וינפלד:
מופע זה הוא הראשון מסוגו שאני מקיימת. הוא קשור בחומר המוצג בתערוכה ומבוסס עליו.
במשך המופע יעשו מספר פעולות טקסיות בגופי. כל הפעולות תוכננו בקפדנות והן תבוצענה על פי הוראות מדויקות. המופע יוקלט בווידאוטייפרקורדר והסרט יהווה תיעוד
במיצג בוצע רצף פעולות שיצר מעין טקס היטהרות, שהתבסס גם על חלקים מן הספר "קיצור שולחן ערוך" מאת שלמה גאנצפריד. "יופיו של הטקסט, החיבור והעיסוק שלו בחומרים שמהם יצרתי עבודות באותה תקופה", תיארה וינפלד בראיון מאוחר, "הביאו אותי לשלבם יחד במיצג בגלריה דבל". במהלכו של הטקס ישבה האמנית על כיסא בגלריה, ועברה פעולות שבוצעו על ידי סטודנטית שכונתה ד'. יעל גילעת ציינה את פעולת ההזרה של המיצג, שבה הועתק הטקס הפרטי אל המרחב הציבורי-אמנותי.
בראשית הטקס ביצעה ד' קריעה בבגדה של וינפלד, ולאחר מכן הוקראו טקסטים ובהמשך בוצעו פעולות שונות, הקשורות להיבטים של דיני טומאה וטהרה, נידה ואבלות ביהדות. אילנה טננבאום תיארה את העבודה כביטוי פמיניסטי המשקף את היחס המסורתי ביהדות לאשה. "הטקסטים השונים", כותבת טננבאום, "יצרו מארג הכורך בין גופה של האישה ומניותה לבין יסודות של מוות ואבלות - זיקה המדגישה את מותה הסמלי של האישה בתוך הבניה תרבותית מבזה".
הטקס תועד בסרט, שהוצג ב-23 ביוני באירוע "מיצג 76", שהתקיים בית האמנים תל אביב בתל אביב-יפו. סרט זה אבד וכיום מוכר המיצג מתצלומי סטילס שצילמו דוד דרום ומיכה בר-עם. הצגה נוספת של הסרט נערכה ב"וידאו-טייפ" - אירוע של גלריה דבל ליום נעילת היריד הבינלאומי לאמנות בתל אביב-יפו ב-14 באפריל 1977.
העבודה הופיעה בפרסומים שונים אודות תולדות האמנות הישראלית החל משנות ה-80 של המאה ה-20. בין היתר בספר "אמנות ישראל" (1980, מסדה) "היבטים באמנות הישראלית של שנות השבעים: גבולות השפה" (1998, מוזיאון תל אביב לאמנות), "כתוב בגוף: פעולה בשידור חי" (2006, מוזיאון חיפה), "שנות ה־70 באמנות הישראלית: גופי עצמי" (2008, מוזיאון תל אביב לאמנות) "100 שנות אמנות ישראלית" (2010, מוזיאון ישראל) ועוד. תצלומי המיצג אף הוצגו בשנת 2018 בקירוב לתקופה בתערוכת הקבע של האמנות הישראלית במוזיאון ישראל.
הערות שוליים

↑  ראו טקסט בארכיון גלריה דבל, מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים.
↑  על-פי דברי האמנית מתוך תכתובת עם דוד שפרבר (2011). ראו: שפרבר, דוד, "אמנות יהודית-פמיניסטית", באתר בצלאל, ינואר 2012.
↑  ראו: גילעת, יעל, "מגדר, ריטואל ווידאו־ארט", עיונים בתקומת ישראל, כרך 7, עמ' 586
↑  טננבאום, אילנה, כתוב בגוף: פעולה בשידור חי, מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה, 2006, עמ' 42.
↑  ראו מודעה: מיצג 76, מעריב, 18 ביוני 1976
מיצג מולד

מיצג מולד בעיר במברג, גרמניה, 2015
פרנציסקוס הקדוש בגרצ'ו מאת ג'וטו, 1295
מיצג מולד או סצנת המולד (הידועה גם כסצנת האבוס, סצנת בית לחם או באיטלקית presepio) היא מנהג במסורת הנוצרית הנהוג בעונת חג המולד, שכולל תערוכה של חפצי אמנות המייצגים את לידתו של ישו. התערוכה משחזרת בצורה ויזואלית באמצעות דמויות ותפאורה, קטנים או גדולים, מודל משוחזר של אירוע לידת ישו בבית לחם. לעיתים מתקיימים שחזורים הנקראים "תמונה חיה" (בצרפתית: tableau vivant) שבהם משתתפים בני אדם ובעלי חיים אמיתיים.
מיצג המולד מציגות דמויות המייצגות את ישו התינוק, אמו מרים, ובעלה יוסף. בנוסף, ניתן יהיה לראות לרוב גם דמויות נוספות מסיפור המולד, כגון הרועים והכבשים שלהם, המלאכים, ושלושת האמגושים (החכמים מן המזרח) והגמלים שלהם, המתוארים בבשורת מתי. המיצג בדרך כלל יוצג ליד אבוס או בתוך מערה, כמתואר בבשורה על-פי לוקאס. לרוב ימצאו במיצג גם חמור ושור ואף ייצוג של כוכב בית לחם.
לפי המסורת, מקובל כי המיצג לא כולל את ישו התינוק עד לחג המולד, חצות שבין ה־24 ל־25 בדצמבר, ורק מאותה נקודה והלאה, מונחת דמותו של ישו התינוק באבוס במיצג.
מי שמיוחסת אליו המסורת הוא פרנציסקוס מאסיזי, שלפי המסופר יצר את מיצג המולד הראשון בשנת 1223 על מנת להעלות על נס את הפולחן למשיח. פרנציסקוס קיבל את ההשראה מביקורו בארץ הקודש, שם הוצג לו מקום הולדתו המקורי של ישו בבית לחם. הפופולריות של המיצג העניקה השראה לקהילות ברחבי מדינות נוצריות להציג מיצגים דומים.
מיצגי מולד מוצגים בדרך כלל במהלך עונת חג המולד בכנסיות, בבתים, בקניונים, בכיכרות ציבוריות ובמקומות נוספים כמו שטחים ציבוריים ומבני ציבור.
גלריה

פרספיו נפוליטני במוזיאון קרנגי לאמנות בפיטסבורג
פרט של פרספיו נפוליטנית משוכללת ברומא
עריסה לחג המולד בכיכר פטרוס הקדוש, הוותיקן
מולד חי בכנסיית סנט וויצ'ך, ווישקוב, פולין, 2006
עריסה לחג המולד בתוך בזיליקת פטרוס הקדוש, הוותיקן
מיצג מולד בבוצ'ץ', אוקראינה
מיצג מולד בבואנוס איירס (1924)
ראו גם

חג המולד
מישל שוורל

| --- | --- |

 לידה:  31 באוגוסט 1786 אנז'ה, ממלכת צרפת 
 פטירה:  9 באפריל 1889  (בגיל 102) הרובע החמישי של פריז, צרפת 
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  צרפת
 מקום קבורה:  Cemetery of L'Haÿ-les-Roses 
 מוסדות:  קולז' דה פראנס 
 פרסים והוקרה:  צלב גדול של לגיון הכבוד (1875)  חבר זר של החברה המלכותית (23 בנובמבר 1826)  מדליית אלברט (1873)  מדליית קופלי (1857)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  72 השמות החרוטים על מגדל אייפל 
 צאצאים:  Henri Chevreul 
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
מישל אז'ן שוורל (בצרפתית: Michel Eugène Chevreul‏; 31 באוגוסט 1786 – 9 באפריל 1889) היה כימאי צרפתי שעבודתו עם חומצות שומן הובילו ליישום הנושא בתחומי המדע והאמנות. מזוהה עם גילוי החומצה המרגרית (אנ') ויצירת סוג מוקדם של סבון עשוי משומני חיות ומלחים. מחלוצי חקר הגרונטולוגיה. חי עד גיל 102.