stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ימאגוצ'י
הערות שוליים

↑  המספר הקטן ביותר של תושבים בין בירות מחוזות יפן
↑  ההיסטוריה של מחוז ימאגוצ'י
↑  Yamaguchi, Japan: Climate, Global Warming, and Daylight Charts and Data אתר climate-charts
↑  כך במקור היפני
↑  אתר המוסד
↑  Yamaguchi Centre for Arts and Media (YCAM) תיאור המבנה וצילומים
↑  Yamaguchi: Rich With History and Rural Charm
↑  אתר התיירות של מחוז ימאגוצ'י
↑  Yamaguchi City אתר Japan National Tourism Organization
↑  האתר Wa-pedia טוען כי נבנתה ב-1404
↑  אתר התיירות של מחוז ימאגוצ'י שתי האחרות הן אורייו-ג'י בנארה ודאייגו-ג'י בקיוטו
↑  The rough guide to Japan עמ' 597
↑  אתר Wikivoyage, אתר West Japan-Travel ו-The rough guide to Japan
↑  אתר West Japan-Travel
↑  אתר Hometown, אתר West Japan-Travel, הספר The rough guide to Japan ואתר התיירות של מחוז ימאגוצ'י
↑  אתר West Japan-Travel
↑  אתר West Japan-Travel
↑  המקור לתיאור הפסטיבלים מאתר Hometown
↑  אתר Japan National Tourism Organization
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555170405171  CiNii: DA06201730  GND: 4317936-8  LCCN: n81108832  MusicBrainz: 34f56b0c-22bd-4ff5-8050-97a88a1ba3b7  NDL: 00262780  NKC: ge690510  VIAF: 151282931   WorldCat (עם VIAF): 151282931 
המרכז לאמנות ומדיה של ימאגוצ'י
פגודת רוריקו-ג'י
הכנסייה לזכר פרנסיסקו חאווייר
ישראל תפוחי

| --- | --- |

 לידה:  2 במרץ 1946 (בן 78) ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  ירושלים 
 השכלה:  אוניברסיטת מלבורן 
 מעסיק:  פיליפס 
 השקפה דתית:  יהדות 
 מספר צאצאים:  4 
 
ישראל (איזי) תפוחי (נולד ב-2 במרץ 1946) הוא רואה חשבון ומנהל ישראלי, כיהן כנשיא הבונדס וכיו"ר דירקטוריון החברות אפריקה ישראל להשקעות ובזק.
ביוגרפיה

תפוחי נולד בישראל וגדל באוסטרליה אליה היגרו הוריו. בוגר תואר ראשון בכלכלה חשבונאות ומנהל עסקים מאוניברסיטת מלבורן ומוסמך לראיית חשבון מאוניברסיטת RMIT.
את הקריירה המקצועית שלו החל תפוחי ב-1970 בשלוחה האוסטרלית של תאגיד וסטינגהאוס, ב-1971 הצטרף לקבוצת פיליפס בה שימש בתחילה כחשב באחת מחברות הבת האוסטרליות, ב-1975 כרואה חשבון בהנהלה הראשית של פיליפס אוסטרליה בסידני וב-1977 כחשב פיליפס אוסטרליה.
תפוחי היה פעיל ציוני בניו סאות' ויילס וכיהן כיו"ר לענייני עלייה של הקהילה המקומית. ב-1979 עלה לישראל יחד עם משפחתו, עבד תחילה במשרד רואי החשבון ליובושיץ קסירר ושות', ולאחר מכן כחשב בחברות דומיין ופיוניר קונקריט ישראל כשב-1989 מונה לסמנכ"ל הכספים ולדירקטור במועצת המנהלים שלה. ב-1986 התקבל תפוחי ללשכת רואי חשבון בישראל. תפוחי כיהן כיו"ר מועצת המנהלים של חברת אפריקה ישראל להשקעות וב-1997 מונה ליו"ר דירקטוריון בזק תפקיד בו שימש עד יולי 2000, בתקופתו בבזק נפתח שוק השיחות הבינלאומיות לתחרות, והחלו ההכנות לקראת הפרטתה. לאחר עזיבתו כיהן תפוחי במועצה המייעצת לבנק ישראל, כמנכ"ל החממה הטכנולוגית אינקסופט של רון לאודר, וכחבר דירקטוריון בחברות רבות, בהן שיכון ובינוי, חברת החשמל, הראל השקעות, שטראוס עלית ותדיראן קשר. ב-2016 מונה לדירקטור בבנק הפועלים.
בנוסף לפעילותו העסקית חבר תפוחי באגודת ידידי מכון ויצמן ובחבר הנאמנים של המכון, חבר הנהלת לשכת המסחר ישראל-אוסטרליה ולשכת המסחר ישראל-שווייץ. שימש כגזבר תנועת הליכוד והיה חבר בצוות חשיבה של אנשי כלכלה במשרד ראש הממשלה בעת כהונתו הראשונה של בנימין נתניהו כראש הממשלה. מאז מלווה תפוחי את נתניהו ומשמש כיועצו הכלכלי, הוא שימש כחבר בצוות מאה הימים שהקים נתניהו לקראת כינון ממשלת ישראל השלושים ושתיים. לתפוחי הוצע לשמש כמנכ"ל משרד ראש הממשלה אך הוא סירב. בנובמבר 2011 מונה לנשיא ארגון הבונדס, וכיהן בתפקיד עד ספטמבר 2016.
תפוחי מתגורר בירושלים נשוי ואב לארבעה ילדים.
הערות שוליים

↑  הודעה באתר משרד ראש הממשלה
↑  לילך ויסמן, ‏נשיא הבונדס החדש: איזי תפוחי; יחליף את יהושע מצא, באתר גלובס, 2 במאי 2011
יעקב צבי מקלנבורג

| --- | --- |

רפרודוקציה מהדפס ובו דיוקן הרב יעקב צבי מקלנבורג. יש להניח כי רפרודוקציות אלו הופקו באופן מסחרי בגרמניה, ברבע האחרון של המאה התשע עשרה
 לידה:  1785 תקמ"ה 
 פטירה:  1865 (בגיל 80 בערך) תרכ"ה 
 תקופת הפעילות:  ?–1865 
 
עמוד השער של הספר "הכתב והקבלה"
הרב יעקב צבי מֶקְלֶנְבּוּרג (מעקלענבורג; תקמ"ה בערך – י' בניסן תרכ"ה; 1785 – 1865) היה מרבני גרמניה במאה ה-19. התפרסם בחיבורו על התורה הכתב והקבלה. ספרו זה היה הראשון בסדרת ספרים שהתפרסמו בתקופתו על ידי רבנים אורתודוקסים שונים במגמה למנוע את התפשטות הרפורמה.
ביוגרפיה

נולד בערך בשנת תקמ"ה לאביו גמליאל. בצעירותו עסק במסחר. משנת תק"ץ (1830) שימש כרב בקניגסברג בפרוסיה המזרחית, שם התוודע ל"מתקני הדת" ונאלץ להתמודד עִמם. יחד עם המלבי"ם יצא נגד אספת הרבנים הרפורמים שהתקיימה בשנת תר"ד (1844) בבראונשווייג. באספה זו דנו על תיקונים שיש להכניס בדת ועל קידום תנועתם. החלטות האספה היו ביטול תפילת "כל נדרי" וההיתר לנישואין בין יהודים לגויים. המלבי"ם כתב על אספה זו: ”קול תורת ה' תתייפח, ודמעתה על לחייה כי בגדו בה רעיה, כי נבערו קצת רעי אשכנז ואת ה' ניאצו, ויתאספו להפר דת וחוקים ועל צפוניו התייעצו. ויעלו רועים רבים יכנו את עצמם רבנים כל אלה חוברו אל עיר בראונשוויג אל עמק השידים שועלים קטנים ובזנבותיהם אודים...”
חיבורו העיקרי הוא פירושו על חמישה חומשי תורה, "הכתב והקבלה". מטרת חיבור זה היא לחבר את התורה שבכתב ("הכתב") עם התורה שבעל פה ("הקבלה"). ספרו זה ראה אור לראשונה עוד בחייו, בשנת תקצ"ט, ונדפס שנית בשנת תר"מ, 15 שנה לאחר פטירתו, במהדורה מורחבת הכוללת פסקאות שנשמטו מהמהדורה הראשונה. מאז נדפס הספר במהדורות נוספות וזכה לפופולריות רבה. לפני מספר שנים יצאה לאור מהדורה מחודשת ומהודרת, והיא מומנה על ידי אחד מצאצאיו וקרויה על שמו - "מהדורת לובינג". בנוסף לחיבור זה כתב פירוש על סדר התפילה בשם "עיון תפילה", שבמהדורותיו הראשונות נדפס יחד עם ספרו של הרב יעקב לורברבוים מליסא "דרך החיים".
בשנת תרכ"א (1861) היה מהראשונים שנתנו את הסכמתם לספרו של הרב צבי הירש קלישר "דרישת ציון". בהסכמתו כתב: ”מי יתן ויתעוררו רבים מבני ישראל, משלמי האמונה, ויחזיקו בידיהם לנטוע ארץ הנשמה ולבנות הנהרסות, ולהצמיח קרן ישועה למייחלים לה'”.
נפטר בי' בניסן תרכ"ה (1865). ונקבר בקניגסברג.
שיטתו הפרשנית

מטרת הספר ה"כתב והקבלה" היא ”לפרש את המקראות על דרך הפשט לאחדם עם התורה שבעל פה” (כך בשער הספר). זהו הפירוש השלם הראשון על התורה שנכתב כנגד הגישה הרפורמית. בהקשר זה מדגיש המחבר ”כי התורה הכתובה והתורה המקובלת תאומות הנה ושתיהן צדקו יחדיו, ותפקחנה מעט עיניים עוורות לראות כי שתי תורות אלה תתלכדנה זו עם זו לא תפרדנה, ושתיהן אמת אחת הנה גם יחד, כי בידי רועה אחד נאמן ביתך נתנו מורשה לקהילת יעקב”. פירושו מראה את היסודות הלשוניים והדקדוקיים של דרשות חז"ל בטקסט המקראי, ובכך מראה את החיבור בין התורה שבכתב לתורה שבעל פה. במקום הקדמה כתב המחבר מאמר מליצי בשם "מאמר התורה", בו כביכול מסבירה התורה בעצמה מדוע נכתבה בלשון קצרה וסתומה המחייבת להסתייע בדברי חז"ל על מנת להבינה. ”והמפריד בין הדבקים אין כל מאומה בידו, כי מה לו לבשר אם רוח חיים אין בקרבו, ומה לגוף הכתב בלא נשמת הקבלה”. ”אין הבדל בין הדרש ובין הפשט כי אם כמו תוך הכלי וחיצונו”. הספר כולל פירושים לשוניים ופרשניים מקוריים רבים, והוא מרבה להסתמך מלבד על הפרשנות המסורתית גם על פירושיהם של הגר"א, נפתלי הרץ וייזל ושד"ל.
דוגמאות לפרשנותו המקורית המתבססת על דקדוקים לשוניים:
את המילה 'וינחם' בפסוק "וינחם ה' כי עשה את האדם בארץ ויתעצב על לבו", הוא מפרש על סמך כמה מקורות במשמעות 'רחמים'. פירוש מקורי זה פותר את קושייתם של פרשנים רבים על פסוק זה.
את המילה 'אל' בפסוק "ויאמר קין אל הבל אחיו" פירש במשמעות של בעבור או בגלל, כמו בפסוק "אל הנער הזה התפללתי". פירוש זה מתרץ את קושיית רש"י במקום בדרך פשוטה.
השחתת שיער האמורה בפרשת קדושים היא דווקא השחתה של הרבה שיער בבת אחת. לפי הסבר זה יש מקום להתיר את הסרת השיער במספריים.
את חטאם של המרגלים בפרשת שלח לך הסביר בכך שהלכו 'לרגל' את הארץ שמשמעותו שלילית, לחפש את מגרעותיה של ארץ ישראל, ולא כפי שנצטוו 'לתור', לחפש את הצדדים הטובים.
הערות שוליים

↑  על פי עדות אפרים מרדכי אפשטיין, שראה מצבתו בקניגסברג בשנת תר"מ. אפרים מרדכי אפשטיין, גבורות הארי, ווילנא, תרמ"ח, באתר היברובוקס.
↑  בהקדמתו לפירושו על ספר ויקרא.
↑  על פי עדות אפרים מרדכי אפשטיין, שראה מצבתו בקניגסברג בשנת תר"מ. אפרים מרדכי אפשטיין, גבורות הארי, ווילנא, תרמ"ח, באתר היברובוקס.
↑  מיכאל גרוס, דרכי פרשנות לתורה במאה הי"ט לאור הפולמוס הפנים-דתי של התקופה
↑  בסוף הספר, לאחר ספר דברים
↑  "מאמר התורה" בפתיחת הספר
↑  הרב שבתי רפפורט, גילוח הזקן במכונה, תחומין.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312038305171  GND: 104157380  ISNI: 0000 0001 1650 7621  LCCN: n87861550  NKC: zmp20201063429  NTA: 297043242  SUDOC: 06664447X  ULAN: 500129485  VIAF: 58142014   WorldCat (עם VIAF): 58142014
יעקב גולומב

| --- | --- |

 לידה:  5 ביוני 1947 
 פטירה:  19 ביולי 2023 (בגיל 76) 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  אהל שם (בית ספר) 
 מנחה לדוקטורט:  ירמיהו יובל
 עיסוק:  סופר, מרצה, מתרגם 
 הושפע מ:  ניטשה, קירקגור, סארטר, קאמי
 מדינה:  ישראל 
 pluto.huji.ac.il/~msorian/
 
יעקב גוֹלוֹמְבּ (5 ביוני 1947 – 19 ביולי 2023) היה פרופסור בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטה העברית בירושלים. כתב, ערך ותרגם ספרים בנושאי פילוסופיה אקזיסטנציאליסטית (ניטשה, קירקגור, סארטר וקאמי), בענייני זהות ישראלית-יהודית ובענייני ציונות ותרבות.
ביוגרפיה

יעקב גולומב נולד ב-5 ביוני 1947 לאליהו ולברברה גולומב, בעיר ורוצלב שבפולין, וגדל בוורשה. בשנת 1957, בהיותו בן עשר שנים, זמן קצר לאחר שנודע לו דבר היותו יהודי, עלתה משפחת גולומב לישראל והשתקעה ברמת גן. האב אליהו היה מהנדס וממציא, עסק בחינוך והיה בין מייסדיהם של בתי ספר מקצועיים כגון שנקר ומכללת אורט גבעת רם. את לימודיו היסודיים למד גולומב בבית הספר חשמונאים ברמת גן, ואת לימודי התיכון סיים בבית הספר אהל שם בעיר.
בשנת 1966 התגייס לצה"ל ושירת כחובש צבאי. עם שחרורו מצה"ל בשנת 1969 החל את לימודיו האקדמיים באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1972 סיים בהצטיינות תואר בוגר במקצועות פילוסופיה ופסיכולוגיה. את עבודת המוסמך שלו כתב גולומב בנושא "פסיכולוגיה מנקודת מבטו הפנומנולוגית של אדמונד הוסרל". העבודה, שנכתבה בהדרכתו של פרופ' נתן רוטנשטרייך, נשלמה בשנת 1973 וזיכתה אותו בפרס על שם שמואל הוגו ברגמן. עבודת מאסטר זו הייתה נקודת מפנה בקריירה האקדמית של גולומב, שבהמלצת פרופ' רוטנשטרייך, שבו ראה את מורו ורבו, נטש את לימודי הפסיכולוגיה לטובת פילוסופיה כללית ועברית. בשנת 1974 קיבל מלגה מממשלת גרמניה, לצורך לימוד השפה הגרמנית במינכן. בשנים 1975–1978 השלים לימודי התמחות באוניברסיטת מקגיל במונטריאול שבקנדה (בין השאר עם פרופ' צ'ארלס טיילור בצוותא). במסגרת לימודיו אלו הוענקה לו מלגת "דאו היקסון", וכן מלגה להשלמת שלוש שנות לימודים לקראת תואר דוקטור של המועצה להשכלה הגבוהה הקנדית.
בשנת 1977 שימש גולומב מרצה אורח לפילוסופיה באוניברסיטת קרלטון באוטווה. בשנת 1982 שקד באוניברסיטה העברית בירושלים על עבודת הדוקטורט שלו, בנושא "ניטשה – פסיכולוג העוצמה", בפיקוחו של פרופ' ירמיהו יובל, ומשנת 1988 שימש שם מרצה בכיר לפילוסופיה. בשנת 1987 מונה לעמית אורח בקולג' וולפסון באוקספורד. בשנים 1991–1992 זכה ב"מלגת טיסן", שבה נעזר במחקריו על "ניטשה ויהודי השוליים" ועל השפעותיו של ניטשה על הרצל, נורדאו, ברדיצ'בסקי, אחד העם, ז'בוטינסקי, ברנר, בובר ואחרים.
בשנת 1996 מונה גולומב לפרופסור חבר לפילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 2006 מונה בה לפרופסור מן המניין. באותה תקופה שימש גם פרופסור אורח באוניברסיטת מדינת פנסילבניה וכמנהל 'המרכז ללימודי אוסטריה' באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2007 הופקד פרופ' גולומב על הקתדרה לפילוסופיה כללית על שם אחד העם באוניברסיטה העברית.
משנת 1990 פרופסור גולומב שימש העורך הפילוסופי של הוצאת מאגנס של האוניברסיטה העברית. בתוקף תפקידו זה יזם וערך את הוצאת ספריהם של גדולי הפילוסופים בעולם.
גולומב נפטר ב-19 ביולי 2023.
ספריו

ניטשה-פסיכולוג העוצמה: עבודת דוקטורט, ירושלים: האוניברסיטה העברית, 1982.
הפיתוי לעוצמה – בין ניטשה לפרויד, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, ירושלים, 1987.
מבוא לפילוסופיות הקיום – אקזיסטנציאליזם, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1990.
אביר האמונה או גיבור הכפירה? חיפושי האותנטיות מקירקגור עד קאמי, ירושלים: הוצאת שוקן, 1999.
ניטשה בבתי הקפה של וינה, ירושלים: הוצאת כרמל, 2006.
ניטשה העברי, בעריכת חיים פסח, תל אביב: הוצאת ידיעות אחרונות, 2009.
מתק סתרים: ברנר כאקזיסטנציאליסט עברי, הוצאת כרמל, 2015.
זהות בלא נחת: על יהודי שוליים נאורים וזיקתם אל ניטשה, ירושלים: מאגנס, 2022.
ספריו > ספרים שתרגם, ערך או השתתף בהוצאתם

סרן קירקגור, חיל ורעדה – ליריקה דיאלקטית (תרגום מדנית: איל לוין; הקדמה ועריכה: יעקב גולומב), ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, 1986.
ז'אן-פול סארטר, האקסיסטנציאליזם הוא הומניזם (תרגום, עריכה ואחרית דבר: יעקב גולומב), ירושלים: הוצאת כרמל, 1988.
פרידריך ניטשה, מסות על חינוך לתרבות (תרגום, הקדמה ועריכה: יעקב גולומב), ירושלים: הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס האוניברסיטה העברית, 1988.
פרידריך ניטשה, דיוניסוס ואפולו - מסות על האמנות (תרגום, הקדמה והערות: יעקב גולומב), תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1990.
ג'ון לוק, איגרות על הסובלנות (תרגום מלטינית ומאנגלית: יורם ברונובסקי; עריכה יעקב גולומב), ירושלים: הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס האוניברסיטה העברית, 1990.
אדמונד הוסרל, מבחר מאמרים (עריכת המהדורה המעובדת: יעקב גולומב), ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, 1993.
ז'אן-ז'אק רוסו, מאמרים (תרגום מצרפתית: עידו בסוק; עריכה והוספת מבוא: יעקב גולומב), ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, 1993.
עמנואל לוינס, אתיקה והאינסופי שיחות עם פיליפ נמו (תרגום מצרפתית: אפרים מאיר; עריכה: יעקב גולומב), ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, 1995.
יעקב גולומב (עורך), ניטשה בתרבות העברית, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, 2002.
רידיגר ספרנסקי, ניטשה - חיי הגות (תרגום מגרמנית: יעקב גוטשלק; ייעוץ מדעי: יעקב גולומב), ירושלים: הוצאת כרמל, 2003.
שטפן צווייג, אראסמוס מרוטרדם (מבוא מאת יעקב גולומב), ירושלים: הוצאת כרמל, 2004.
קרל יאספרס, שאלת האשמה (עריכה: דוד בנקיר ויעקב גולומב), ירושלים: הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, 2006.
פרידריך ניטשה, אנושי, אנושי מדי (הקדמה ועריכה: יעקב גולומב), ירושלים: הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס האוניברסיטה העברית בירושלים, 2008.
סרן קירקגור, העת הזאת חזרה: ההבדל בין גאון לשליח (תרגום מדנית: מרים איתן; הקדמה ועריכה מדעית: יעקב גולומב), ירושלים: הוצאת כרמל, 2008.
סרן קירקגור, או-או (הקדמה ועריכה יעקב גולומב), ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, 2008.
לקריאה נוספת

אלחנן ניר, "במערת זרתוסטרא 'ייסדתי את מדינת היהודים'", מקור ראשון, מוסף שבת, 15 בינואר 2010.
יהודה קורן, "ניטשה בתרבות העברית", ידיעות אחרונות, מוסף תרבות ספרות אמנות, 8 במרץ 2002.
אירי ריקין, בין ניטשה לנחצ'ה, מעריב, מוסף ספרות, 25 בדצמבר 2009.
הערות שוליים

↑  מלגות ופרסים באוניברסיטת מקגיל
↑  מלגת טיסן היא מלגת מחקר יוקרתית מטעם ממשלת גרמניה וחברת טיסן (קונצרן תעשייתי גדול בגרמניה, בתחום הפלדה והביטחון, הכולל כ-670 חברות בנות ברחבי העולם).
↑  המרכז ללימודי אוסטריה באוניברסיטה העברית בירושלים הוקם בשנת 2001 כיוזמה משותפת של משרדי החוץ והחינוך האוסטריים ואגודת ידידי האוניברסיטה העברית באוסטריה. המרכז הוקם במטרה ליצור ולקיים קשרים בין חוקרים אוסטריים וישראלים במדעי החברה, מדעי הרוח והמשפטים.
↑   איתמר בן-עמי, מורה נבוכים ליהודי שוליים אבודים, באתר הארץ, 10 באוגוסט 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261830205171  PLWABN: 9810578467005606  BIBSYS: 90867119  BnF: cb12200576d (data)  CiNii: DA0933022X  GND: 12381183X  ISNI: 0000 0001 1047 2886  LCCN: n87915463  NTA: 146633180  RERO: 02-A003306686  SUDOC: 030627923  VIAF: 27113732   WorldCat (עם VIAF): 27113732
כיבוש השמים (מיני-סדרה)

| --- | --- |
 סוגה:  סדרות טבע
 יוצרים:  BBC 
 כותבים:  דייוויד אטנבורו 
 בימוי:  דייוויד לי 
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת 
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  3 
 הפקה
 אורך פרק:  60 דקות
 שידור
 רשת שידור:  Sky 3D Sky One
 רשת שידור בישראל:  כאן 11
 תקופת שידור מקורית:  1 בינואר 2015 – 15 בינואר 2015
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
כיבוש השמים (באנגלית: David Attenborough's Conquest of the Skies 3D) היא מיני-סדרת טבע תיעודית תלת מימדית בת 3 פרקים שהופקה על ידי ה-BBC ושודרה בינואר 2015. סדרה זו עוסקת בבעלי חיים מעופפים שונים והתפתחותם במשך הזמן, ומוצגת עם הדמיית תלת-מימד מושקעת. מגיש הסדרה הוא החוקר ויוצר סרטי הטבע הבריטי דייוויד אטנבורו.
בישראל הסדרה שודרה בתרגום עברי בתאגיד כאן 11.
פרקי הסדרה

הראשונים לעוף: בפרק הראשון אטנבורו עוסק ביצורים הראשונים שהחלו לעוף - החרקים. בפרק נראה לרווה של שפירית טורפני, המשנה את צורתו לשפירית בוגרת בעלת 4 כנפיים ארוכות, חיפושיות גדולות בעלות חיפוי קשה על כנפיהם, הנפתח בשביל התעופה, פרפרים בעלי כנפיים מגודלות וצבעוניות וזבובים המעופפים בעזרת בוכנות קטנות העוזרות להם מעוף בצורה ייחודית ואווירודינמית.
תחרויות: בפרק זה נראים ראשוני החולייתנים שהחלו לעופף לאחר החרקים. מכיוון שהחרקים לא יכלו לגדול מאוד השמיים נותרו זירה חסרת שליטים במשך זמן רב. כמה חיות מסוגלות לדאות עם קרומי דאייה כמו חרדון דואה, צפרדע מעופפת או סנאים דואים, אך לא באמת יכולים להתרומם לאוויר. בדימוי תלת-מימד נראית שפירית פרהיסטורית שנחטפת בידי דימורפודון, אחד הפטרוזאורים שהחלו לעוף בטריאס וגדלו עד לגודל הקוואצלקואטלוס - המעופף הגדול ביותר שהיה מעולם. הפטרוזאורים חלקו את עולמם עם דינוזאורים קטנים כמו מיקרורפטור שדאה בין העצים והארכאופטריקס שהיה ראשון העופות. עופות מסוימים עפים בדומה לעופות הקדומים, כמו ברבורים שרים הדואים על אוויר חם. יחד איתם החלו לעופף כמה יונקים שהבולטים מביניהם הם העטלפים ששרדו לאחר הכחדת הדינוזאורים והעופות החלו להתחרות איתם. נראה עיטם לבן חזה בציד של עטלפי פרי ענקיים.
המנצחים: פרק זה מציג את שליטי האוויר הגדולים - העופות. הפרק מציג נשרים דואים בספרד, בז נודד ברומא לוכד זרזירים מסתחררים, קוליברי באקוודור עם תעופתו המיוחדת ותנשמת מצויה באנגליה לוכדת מכרסמים. אטנבורו מסכם שהחרקים היו הראשונים שהחלו לעוף, הפטרוזאורים היו החולייתנים הראשונים שעפו והיו לגדולים שבמעופפים, אך חלקו את השמיים עם דינוזאורים מנוצים ולאחר שאלה נכחדו העופות והיונקים המעופפים - העטלפים נלחמו ביניהם על השליטה והעופות ניצחו, אף שהמלחמה נמשכת עד היום, עם המצאת המטוסים האנושיים.
עשיית הסדרה: פרק מיוחד של מאחורי הקלעים.
יום הפילוסופיה העולמי

| --- | --- |

 סוג:  מועד בין-לאומי
 סיבה:  פילוסופיה 
 מתקשר עם:  אונסק"ו
 מועד
 תאריך:  יום חמישי השלישי של חודש נובמבר
 
יום הפילוסופיה העולמי (באנגלית: World Philosophy Day) הוא מועד בינלאומי המצוין מדי שנה ביום חמישי השלישי של חודש נובמבר.
היסטוריה

יום הפילוסופיה העולמי נוסד על ידי ארגון אונסק"ו, ונחגג לראשונה ב-21 בנובמבר 2002. בשנת 2005 החליט ארגון אונסק"ו כי יום זה יצוין מדי שנה ביום חמישי השלישי של חודש נובמבר. בשנת 2009 היום צוין ביותר ממאה מדינות ברחבי העולם.
מטרה

ארגון אונסק"ו החליט לייסד את יום הפילוסופיה העולמי כדי להדגיש את הערך המתמשך של הפילוסופיה לפיתוח החשיבה האנושית בכל התרבויות.
בכינוס שנערך בוועידה הכללית של אונסק"ו ביום הפילוסופיה העולמי בשנת 2005 צוין כי תורת הפילוסופיה היא דיסציפלינה קריטית המעודדת מחשבה עצמאית ויכולה לגרום בעולם להבנה הדדית ולקידום סובלנות ושלום. עוד הוכרז באותה ועידה כי הציפייה היא שייסוד יום זה יתן תנופה ללימודי פילוסופיה ברחבי העולם, ובייחוד יקדם חינוך פילוסופי מגיל צעיר.
הערות שוליים

↑  PDF  Resolution 33C/Res. 37 http://unesdoc.unesco.org/images/0014/001428/142825e.pdf
↑  Welttag der Philosophie. Seit der Deutschen UNESCO-Kommission. Abgerufen am 19. Januar 2015.
יום העצמאות (ג'מייקה)

| --- | --- |

 מדינה:  ג'מייקה 
 סוג:  חג ציבורי 
 סיבה:  קבלת עצמאות
 
יום העצמאות של מדינת ג'מייקה הוא חג לאומי במדינת ג'מייקה, המציין את קבלת העצמאות מידי הממלכה המאוחדת.
רקע

מושבת ג'מייקה קיבלה את עצמאותה מהממלכה המאוחדת ב־6 באוגוסט 1962, לאחר יותר מ־300 שנה שהאזור היה בשליטתה. הלאומיות השחורה אומנה במיוחד בג'מייקה במחצית הראשונה של המאה ה-20, כאשר המנהיג הבולט ביותר במדינה היה מרקוס גארבי, מנהיג העבודה וחסידי תנועת החזרה לאפריקה, שקראה לאנשים ממוצא אפריקני לחזור למולדת אבותיהם. הסנטימנט הלאומני הגיע לשיא במהלך אי שקט העבודה הבריטי במערב הודו בשנות ה-30 של המאה ה-20, שבמהלכו התרחשו מחאות בין תושבים ילידים ובריטים של איי הודו המערבית הבריטיים. לאחר תום מלחמת העולם השנייה החל דה-קולוניזציה, כאשר פוליטיקאים מקומיים בג'מייקה ובאימפריה הבריטית העבירו את מושבות הכתר שלהם למדינות עצמאיות.
חגיגות

החגיגות העיקריות מתקיימות בשעות הערב בזירה הלאומית בפארק העצמאות. ביום העצמאות ג'מייקנים משתתפים בצעדות רחוב ענקיות, לובשים בגדים צבעוניים כמו דגל ג'מייקה ומלבישים כל מיני תצוגות תרבותיות.
ציר זמן

ביום שג'מייקה קיבלה את עצמאותה, הוחלף דגל בריטניה בדגל ג'מייקה. הנסיכה מרגרט פתחה את המושב הראשון של פרלמנט ג'מייקה באיחוד.
פארק האמנציפציה בקינגסטון נפתח ימים לפני יום העצמאות וערב יום האמנציפציה בשנת 2002.
בשנת 2019, נשיא קניה, אוהורו קניאטה, נכח בחגיגות יום השנה ה-57, כחלק מביקור ממלכתי בן שלושה ימים בג'מייקה כאורח ראש הממשלה אנדרו הולנס.
הערות שוליים

↑  "Historian situates 'back-to-Africa' movements in broad context". 1 March 2006. Stanford.edu. נבדק ב-24 באוגוסט 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  https://www.caribbeannationalweekly.com/caribbean-breaking-news-featured/jamaicans-emancipation-independence-celebrate/
↑  "A Special Gleaner Feature on Pieces of the Past". 2001. Jamaica-Gleaner. אורכב מ-המקור ב-18 ביוני 2013. נבדק ב-24 באוגוסט 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The History of Emancipation Day". Trinidad and Tobago Newsday. 1 באוגוסט 2012. נבדק ב-11 באוגוסט 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "The Development of Emancipation Park". Emancipation Park Jamaica. נבדק ב-11 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
פארק העצמאות הוא מקום החגיגות של יום העצמאות.
סגן שר החוץ הבריטי הנרי בלינגהאם באירוע שנערך בבית ג'מייקה לציון 50 שנה לעצמאות ג'מייקה, 6 באוגוסט 2012.
כוכב נולד (סרט, 1937)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  ויליאם ולמן
 הופק בידי:  דייוויד או. סלזניק
 תסריט:  ויליאם ולמן, דורותי פארקר, רוברט קרסון
 עריכה:  ג'יימס ניוקום
 שחקנים ראשיים:  ג'נט גיינור פרדריק מארץ' אדולף מנז'ו
 מוזיקה:  מקס שטיינר
 צילום:  סול פוליטו
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Selznick International Pictures 
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  30 באפריל 1937
 משך הקרנה:  111 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט רומנטי, סרט מוזיקלי 
 תקציב:  1,200,000 דולר
 הכנסות:  2,000,000 דולר
 פרסים:  פרס האוסקר לסיפור הטוב ביותר (ויליאם ולמן, רוברט קרסון)  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
ג'נט גיינור ופרדריק מארץ' בכוכב נולד 1937
כוכב נולד (באנגלית: A Star Is Born) הוא סרט דרמה רומנטית אמריקאי בצבעי טכניקולור משנת 1937, בבימויו של ויליאם ולמן, עם ג'נט גיינור, פרדריק מארץ' ואדולף מנז'ו בתפקידים הראשיים.
העלילה מספרת על כוכב קולנוע מפורסם שמריץ את הקריירה של אשתו ובאותו זמן הקריירה שלו דועכת עד לסוף טרגי.
שלושה רימייקים נוספים הופקו לסרט:
כוכב נולד (1954) – בכיכובם של ג'ודי גרלנד וג'יימס מייסון.
כוכב נולד (1976) – בכיכובם של ברברה סטרייסנד וקריס קריסטופרסון
כוכב נולד (2018) – בכיכובם של בראדלי קופר וליידי גאגא.
תקציר העלילה

אסתר ויקטוריה בלדג'ט (ג'נט גיינור) גרה בחוה חקלאית בדקוטה הצפונית ושואפת להיות שחקנית קולנוע. אביה ודודתה מתנגדים לכך ורק סבתה (מיי רובסון) תומכת בה בהשגת שאיפותיה ונותנת לה כסף בחשאי לטיסה להוליווד.
היא מתחילה לחפש עבודה כשחקנית אך נאמר לה שהסיכוי שלה הוא אחד למאה אלף. היא מתוודעת לדייר סמוך לחדרה בשם דני מקווייר (אנדי דיויין) שהוא עוזר במאי שמזמין אותה לקונצרט בהוליווד בול שם היא רואה לראשונה את נורמן מיין (פרדריק מארץ') שהקריירה שלו מקרטעת בגלל בעיות השתייה שלו.
דני מסדר לה עבודה כמגישה בנשף של שחקנים שם היא נתקלת שוב בנורמן שמתאהב בה ומשכנע את המפיק שלו, אוליבר נילס (אדולף מנז'ו) לתת לה תפקיד בסרט שבו הוא מופיע. נילס מתלבט אך לבסוף מסכים. היחצ"ן העיתונאי שלו, מאט ליבי (ליונל סטנדר), מראיין את אסתר, משפץ את קורות חייה ובהסכמה עם נילס הוא משנה את שמה לוויקי לסטר.
ויקיר מתפרסמת בסרט הזה שמצליח בקופות והם מתחתנים ונוסעים לירח דבש. הקריירה של נורמן יורדת לשפל בעוד שוויקי מתפרסמת. הוא מובטל ונשאר בבית והיא מפרנסת אותו.
כאשר היא מקבלת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר הוא מתפרץ שיכור ומטיח דברים קשים נגד האקדמיה.
לבסוף הוא נעלם ונעצר על ידי המשטרה באשמת שוטטות ושיכרות. השופט רוצה לכלוא אותו לשנתיים אך ויקי מגיעה למשפט ומשכנעת את השופט כי יבטל את גזר הדין והיא תהיה אחראית על שיקומו.
הוא חוזר הביתה והיא ממשיכה בעבודתה אך הוא שקוע בדיכאון עמוק, פוסע לים ומתאבד בטביעה. ויקי בדיכאון ורוצה להפסיק לשחק אך סבתה מגיעה ומשכנעת אותה להמשיך. בטקס ההקרנה של סרטה החדש היא מודיעה לקהל: "אני גברת נורמן מיין".
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ג'נט גיינור | אסתר בלדג'ט/ויקי לסטר |  |
| פרדריק מארץ' | נורמן מיין | שחקן |
| אדולף מנז'ו | אוליבר נילס | מפיק |
| ליונל סטנדר | מאט ליבי | יחצ"ן |
| אנדי דיויין | דני מגווייר |  |
| מיי רובסון | לטי בלדג'ט | הסבתא |
פרסים

פרס אוסקר לשם כבוד – ויליאם הווארד גרין, על טכניקת הטכניקולור בסרט.
פרס אוסקר לסיפור הטוב ביותר – ויליאם ולמן, רוברט קרסון.
מועמדות לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר – דייוויד או סלזניק.
מועמדות לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר – ויליאם ולמן.
מועמדות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר – פרדריק מארץ'
מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר – ג'נט גיינור
מועמדות לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר – אלן קמפבל, רוברט קרסון, דורותי פרקר
מועמד לפרס אוסקר לעוזר במאי – אריק סטייסי