stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוף שקלטון

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  ארנסט שקלטון 
 סוג:  קו חוף 
 מידע נוסף
 קואורדינטות:  82°S 162°E﻿ / ﻿82°S 162°E﻿ / -82; 162
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיחוף שקלטון(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיחוף שקלטון
 
חוף שקלטון (באנגלית: Shackleton Coast) הוא חלק מחוף שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
החוף מצוי מצידו המערבי של מדף הקרח רוס - באזור שבין כף סלבורן ופסגת איירדרופ, בצידו המזרחי של קרחון בירדמור. הר צ'יוורס בגובה של 1765 מ' ופסגת סטורם  בגובה של מעל 3 ק"מ ממקומים באזור.
היסטוריה > מקור השם

שמו של החוף ניתן לו בשנת 1961 על ידי ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד.
החוף נקרא על שמו של סר ארנסט שקלטון, שבשנים 1901–1903 היה אחד המשתתפים במשלחת סקוט לכיבוש הקוטב הדרומי. לאחר מכן הוביל שלוש משלחות חקר לאנטארקטיקה ובהן משלחת נמרוד (בין השנים 1907–1909). שקלטון גילה את האזור שבין מפרצון שקלטון לקרחון בירדמור, וכן גילה את המסלול הנוח ביותר להגיע אל הקוטב הדרומי, אך בשל מחסור באספקה הגיע למרחק של 180 קילומטרים מהקוטב.
לקריאה נוספת

• Ute Christina Herzfeld, , P 243
• Gunter Faure, Teresa M. Mensing, , PP 162, 427, 709
הערות שוליים

1 2 3 4  מידע גאוגרפי והיסטורי
כונן רשת

כונן רשת או מיפוי כונן רשת (באנגלית: Drive mapping) היא שיטה בה משתמשות מערכות הפעלה כגון Microsoft Windows ו-OS/2 לצורך קישור אות כונן מקומי (A עד Z) לתיקייה משותפת ברשת מחשבים.
המשתמש יכול לקרוא את הקבצים ואף לבצע בהם שינויים בהתאם להרשאות שהוקצו עבורו (כל גישה לכונן הרשת תגרום לגישה לכונן הפיזי המרוחק).
אם המחשב שמשתף את התיקייה כבוי או שהתיקייה ששותפה איננה קיימת עוד, כונן הרשת לא יהיה זמין.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יצחק פרידמן (בוהוש, השני)

| --- | --- |

רבי יצחק פרידמן מבוהוש
 לידה:  1903 שפיקיב, אוקראינה 
 פטירה:  1992 (בגיל 89 בערך) 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 תקופת הפעילות:  ?–1992 
 אב:  שלום יוסף פרידמן (שפיקוב) 
 
רבי יצחק פרידמן (כ"ו באייר תרס"ג, 23 במאי 1903 – י"ד באב תשנ"ב, 13 באוגוסט 1992) היה האדמו"ר מבוהוש, הרביעי בשושלת. כיהן באדמו"רות גם בתל אביב ובני ברק. עמד בנשיאות כולל רומניה. כיהן גם באדמו"רות שפיקוב.
תולדותיו

נולד בשפיקוב לרבי שלום יוסף פרידמן. אמו הייתה בתו של רבי מרדכי טברסקי, האדמו"ר משפיקוב. לאחר מלחמת העולם הראשונה, נשאר אביו האדמו"ר היחידי לבית רוז'ין תחת השלטון הרוסי וחסידי רוז'ין שחיו תחת השלטון הרוסי נסעו אליו.
בשנת תר"פ קיבל היתר הוראה מהרב יהודה לייב צירלסון. באותה שנה התפרצה מגפת טיפוס באזור, והוריו נפטרו בהפרש של שבועיים, בסוף שבט ובפורים. הוא עצמו גם חלה, ולא יכול לשבת שבעה על הוריו.
לאחר שנרפא, הוכתר לממלא מקום אביו בעודו רווק, לצד אחיו רבי דוד, שכיהן בפלוישט הרומנית. לאחר מספר חודשים, החלו רדיפות מצד הרוסים נגד היהודים ובפרט נגד המנהיגים, והוא נמלט וחזר לבוהוש הרומנית, שם גדל אצל דודו רבי מנחם מנדל פרידמן, לימים האדמו"ר מבוהוש. בשנת תרפ"ד נישא ליוכבד פייגא, בתו של דודו רבי מנחם מנדל.
בשנת תר"צ עבר לבוקרשט שם כיהן כאדמו"ר למעט החסידים שהתגוררו בה. בזמן מלחמת העולם השנייה, עת יהודים רבים נמלטו לבוקרשט, פתח את ביתו לציבור, והסתכן בחייו עקב זאת. בשנת תש"ג נפטר חותנו, וחסידי בוהוש התלכדו סביבו. בי"ד באייר תשי"א עלה לארץ ישראל עם אשתו ובתו והתיישב בתל אביב, כשאר אדמו"רי רוז'ין ופתח בית כנסת בשדרות רוטשילד. הוא היה אוהב ישראל וארץ ישראל. נהג ללכת ביום העצמאות לתפילת שחרית בבית הכנסת הגדול. בשנת תשל"ב פתח כולל אברכים בבית מדרשו בתל אביב (לימים עבר הכולל לבני ברק). בשנת תשמ"ה פתח את ישיבת בוהוש בבני ברק. בשנת תשמ"ז עבר לבני ברק שם כבר היה בית כנסת של חסידי בוהוש.
נפטר בזמן שהותו בארוזה, שווייץ. גופו הועלה לקבורה לבית הקברות נחלת יצחק בגבעתיים בחלקת אדמו"רי רוז'ין.
בתו היחידה, שיינדל שרה דבורה (1936 - 23 ביולי 2023), נישאה לרב ישראל שלום יוסף פנחס פרידמן, בנו של רבי יעקב דוד פרידמן, האדמו"ר מפשקאן ובן דודם של אביו וחותנו של רבי יצחק. להם שני ילדים, רבי יעקב מנדל פרידמן, ממלא מקום סבו באדמו"רות, ויהודית מלכה, אשת רבי צבי רבינוביץ, האדמו"ר מביאלא רמת אהרן ומחבר הספר "עיוני הלכות" (שלושה חלקים).
דעותיו

הוא היה ידוע כבעל השקפה אוהדת לציונות, בין היתר ביום העצמאות היה נוהג להגיד הלל ולערוך טיש שהתנהל כאירוע חסידי לכל דבר, עם שירים, מזמורים ודברי תורה מפי הרבי. בדבריו ציין הרבי את המקובל בידינו שמזמור "למנצח בנגינות" (תהילים סז), המכיל 49 מילים, מכוון ל־49 ימי ספירת העומר. בהתאם לכך, המילה השייכת ליום ה' אייר היא "יִשְׂמְחוּ", כפי שמופיע בסידורים. מכאן רמז לחובת השמחה ביום זה. בנוסף בחזית ביתו של הרבי מבוהוש נתלה דגל המדינה. כמו כן בגלויה ששלח לבן משפחתו לקראת יום העצמאות 1958, כתב "אנא בואו לבקרנו במלאת עשר שנים למדינתנו", וחתם את דבריו בברכת "מועדים לשמחה".
הערות שוליים

↑  שאר אדמו"רי השושלת נמלטו לווינה, עקב פחדם מהקיסר הרוסי, ששמר טינה על בריחת רבי ישראל מרוז'ין מהכלא הרוסי.
↑  משה ליפשיץ, טיש ביום העצמאות: האדמו"רים הציוניים שנשכחו, באתר מקור ראשון
↑  משה ויסברג, מתי חתם הרבי מבוהוש זצ"ל 'מועדים לשמחה'?, באתר בחרדי חרדים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310625605171  ISNI: 0000 0000 5305 0061  LCCN: nr95004387  VIAF: 299469600   WorldCat (עם VIAF): 299469600
חנן הנחבא

| --- | --- |
 השקפה דתית:  יהדות 
 
קברים המיוחסים לחנן הנחבא ולאבא חלקיה, נכדיו של חוני המעגל, סמוך לחצור הגלילית
חנן הנחבא (מופיע גם בשם חנין הנחבא) היה חסיד ידוע, בן בתו של חוני המעגל, שחי בסוף תקופת בית שני. הוא מוזכר בתלמוד כאדם חשוב אך נחבא אל הכלים.
כמו סבו המפורסם, שחג עיגול והתפלל לגשמים, גם חנן הנחבא היה ידוע בכוח תפילתו, ופעם אחת כשהייתה שנת בצורת, שלחו אליו החכמים ילדים שיבקשו ממנו להתפלל על הגשמים.
הילדים רצו אליו, משכו בשולי בגדיו וביקשו ממנו: "אבא, אבא, תן לנו גשם". פנה חנן לאלוהים ואמר: "ריבונו של עולם, תן גשם למען הילדים האלו, שלא מבדילים בין אבא שנותן גשם לאבא שלא נותן גשם" (בכך רצה להביע את מורת רוחו מכך שמבקשים גשם ממנו ולא מאלוהים).
בגמרא מבואר שחנן קיבל את כינויו "הנחבא" מפני שהיה מסתתר בבית הכיסא, כשלדבר קיימים מספר פירושים:
מפני שהיה מחביא עצמו בעת שהתפלל על הגשם מתוך ענווה, שלא יבחינו שהגשם הופיע בזכותו.
מפני שהיה צנוע ומתכסה בבגדיו גם כשהיה משתמש בבית הכיסא.
מפני שהסתתר בבית הכיסא בעת שרצו החכמים למנותו לפרנס על הציבור.
עם זאת, ישנם המבארים שחנן התחבא ב"בית הכיסא" בצורה מטאפורית, ולא בצורה פיזית, מפני שיש בדבר בעיות הלכתיות.
על פי המסורת, חנן הנחבא קבור לצד בן דודו, אבא חלקיה, בסמיכות לקברו של סבם חוני המעגל.
הערות שוליים

1 2  תלמוד בבלי, מסכת תענית, דף כ"ג, עמוד ב'.
1 2  פירוש רש"י, מסכת תענית דף כ"ג עמוד ב'
↑  פירוש רבינו חננאל, מסכת תענית דף כ"ג עמוד ב'
↑  להתחבא בבית-הכסא | הרב מרדכי הוכמן | בית המדרש, באתר ישיבה
↑  חנן הנחבא – אהלי צדיקים, באתר zadikim.com
זרמים קטועים

| --- | --- |
זרמים קטועים
זרמים קטועים
 בימוי:  גיא דוידי, אלכסנדר גוצ'מאן
 הופק בידי:  גיא דוידי, אלכסנדר גוצ'מאן
 עריכה:  גיא דוידי, אלכסנדר גוצ'מאן
 מוזיקה:  אבנר גבריאלי
 צילום:  גיא דוידי, אלכסנדר גוצ'מאן
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  1 יוני 2010 פסטיבל קולנוע דרום בשדרות (טרום בכורה)4 יולי 2010 פסטיבל קולנוע ירושלים
 משך הקרנה:  75 דקות
 שפת הסרט:  ערבית, עברית
 סוגה:  סרט תיעודי 
 פרסים:  פרס דוד מצלמת הכסף - פסטיבל קולנוע יהודי ורשה 2010
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
זרמים קטועים הוא סרט דוקומנטרי ישראלי-שווייצרי משנת 2010, בוים על ידי גיא דוידי הישראלי ואלכסנדר גוצ'מאן השווייצרי.
הסרט צולם משנת 2005 ועד 2008 בכפר בילעין, מערבית לרמאללה והוא מתעד את החיים בכפר הסובל מניתוקים תדירים מרשת המים.
תקציר

מסלולי חיים נפגשים בכפר אחד בשומרון. לאורך קווי צנרת המים השבורה נעים אנשי הכפר בילעין במסלוליהם לעבר עתיד לא ברור. ישראל, השולטת על מקורות המים, מספקת מעט מים לשתייה, וכאשר זרם המים אינו ודאי - דבר לא יכול להתפתח. השליטה על הלחץ בצינורות אינה רק שליטה באורח החיים, אלא גם בתודעה. היו ימים בהם בילעין (פירוש שמו: בלי מים) היה הכפר הראשון באזור שהתחבר לרשת המים. זו הייתה אפשרות לקדמה ולהתפתחות, אולם בעיני חלק מהתושבים היו מי הצינור - מים מרים. מי הצינור שימשו ככלי להשפעה על האנשים על מנת שישתפו פעולה עם השב"כ הישראלי והצבא. הקרע הפריד בין האנשים בכפר לשני מחנות. החזרה לטכניקה העתיקה של חפירת בארות לאיסוף מי גשמים היא ביטוי לעצמאות המתחדשת של התושבים אולם ספק אם היחסים בין האנשים בכפר יחלימו.
הפקת הסרט

לאחר שיצרו יחד מספר סרטים קצרים החליטו היוצרים גוצ'מאן ודוידי לגור במשך שלושה חודשים בכפר בילעין והתחילו לצלם את מה שיהווה הבסיס לסרט. הרעיון לסרט החל בעקבות שמו של הכפר בילעין שפירושו בלי מקור מים.
המעבר לבילעין עורר תגובות מעורבות בכפר בגלל החשש לביקורת על הכפר על עצם שיתוף הפעולה עם ישראלים. זרמים קטועים הופק באופן עצמאי במימון פרטי בלבד, רוב הצילומים לסרט נעשו מסתו 2005 ועד אביב 2006.
סצנת הסיום הוויזואלית של הסרט כללה צילומים תחת גשם ועל מנת להשלים אותה נדרשו שלוש שנים. הרעיון לשם הסרט הוא מטאפורה למספר הרב של הדמויות בסרט שגורלן נקטע בדרך כלשהי.
הפצת הסרט

זרמים קטועים השתתף בתחרות הקולנוע הדוקומנטרית של פסטיבל קולנוע דרום 2010 ובמסגרת התחרות הדוקומנטרית בפסטיבל הסרטים בירושלים 2010.
הוא הוצג בעשרות פסטיבלי קולנוע ברחבי העולם[דרוש מקור] וזכה בשנת 2011 בציון לשבח מצלמת דוד בקטגוריית הסרט התיעודי בפסטיבל הקולנוע היהודי בורשה.
על אף העניין הרב בסרט שהיווה את הבסיס לסרטו השני של דוידי "חמש מצלמות שבורות" הסרט מעולם לא שודר בטלוויזיה בישראל.
הערות שוליים

↑  תחרות קולנוע תיעודי-נסיוני לסרטי ביכורים באתר של פסטיבל קולנוע דרום 2010
↑  אבנר שביט‏, פורסמו המועמדים בתחרות הסרט התיעודי הישראלי בפסטיבל הקולנוע בירושלים, באתר וואלה, 6 ביוני 2010
↑  פרס Documentary feature באתר פסטיבל הקולנוע היהודי בורשה
יצחק פרידמן (בוהוש)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 בדצמבר 1834 ה' בכסלו תקצ"ה 
 פטירה:  7 באוגוסט 1896 (יוליאני) (בגיל 61) י' באלול תרנ"ו בוחוש, ממלכת רומניה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בב בוחוש 
 תקופת הפעילות:  ? – 7 באוגוסט 1896 
 אב:  שלום יוסף פרידמן 
 צאצאים:  ישראל שלום יוסף פרידמן  משה יהודה לייב פרידמן  אברהם יהושע השיל פרידמן  דוד פרידמן (בוהוש)  יעקב פרידמן 
 
ערך זה עוסק באדמו"ר הראשון מבוהוש. אם התכוונתם לנינו, האדמו"ר מבוהוש בישראל, ראו .
רבי יצחק פרידמן (ה' בכסלו תקצ"ה, 1834 - י' באלול תרנ"ו, 1896) היה האדמו"ר הראשון מבוהוש, נכדו של רבי ישראל מרוז'ין.
תולדותיו

בנם של בלומא רייזיל ורבי שלום יוסף פרידמן מסאדיגורה. אמו הייתה בתו של רבי דן מראדוויל נכדו של רבי יחיאל מיכל מזלאטשוב וחתנו של רבי אברהם יהושע השיל מאפטא. אשתו שיינא רחל הייתה בתם של פסיה לאה (בת רבי משה לייב מסאסוב) ורבי דוד הגר מזבלטוב, בן רבי מנחם מנדל הגר מקוסוב.
אביו כיהן כממלא מקומו של אביו רבי ישראל מרוז'ין שנפטר בג' בחשוון תרי"א (1850) אך הוא נפטר עשרה חודשים אחריו. לאחר פטירתו ירשו אחיו, רבי אברהם יעקב. בהמשך שאר אחיו החלו לכהן באדמו"רות.
רבי יצחק, החל לכהן לאחר פטירת אביו במקביל לדודיו, כאשר היה בן 17. בהתחלה כיהן בפוטיק, אחוזת אדמו"רי רוז'ין. בשנת תרט"ז (1856) עבר רבי יצחק לאיזמאיל, שבדרום בסרביה ובתרכ"ו (1866) קבע את מושבו בעיירה בוהוש, במולדובה. לאחר שהתיישב בבוהוש, הפכה זו למרכז חסידי גדול ואלפי חסידים היו פוקדים אותה.
קהילה של חסידיו התיישבה בשליחותו בצפת, ודוד שוב, פורץ הדרך של העלייה הראשונה, היה מחסידיו ויצא לדרך עם ברכתו, וכך גם רבים ממייסדי ראש פינה וזכרון יעקב. היה נשיא "כולל בסרביה" ולאחר איחודו עם "כולל מולדובה" היה נשיא הכולל המאוחד "כולל רומניה".
ילדיו

רבי ישראל שלום יוסף פרידמן, ממלא מקומו.
רבי דוד פרידמן, נפטר בחיי אביו. בנו רבי מנחם מנדל פרידמן, מילא את מקום דודו וחותנו רבי ישראל שלום יוסף, יחד עם בן דודו.
רבי אברהם יהושע העשיל פרידמן, ייסד חצר חסידית באדז'וד.
רבי משה יהודה לייב פרידמן, ייסד חצר חסידית בפאשקאן.
רבי יעקב פרידמן, בעל ה"אהלי יעקב", חתנו וממלא מקומו של רבי ישראל פרידמן מהוסיאטין.
אסתר אשת רבי ישראל פרידמן מסאדיגורה.
חנה שרה בזיווג ראשון אשת הרב חיים מאיר יחיאל שפירא בנו של רבי אלימלך שפירא מגראדז'ינסק ובזיווג שני אשת רבי שלום הלפרין, מוואסלוי.
יוכבד אשת רבי משה טברסקי בן רבי מנחם נחום מרחמסטריווקא ובזיווג שני אשת רבי ברוך אברמוביץ מבענדער.
פסיה לאה אשת רבי חיים הגר מאנטניא.
שבע אשת רבי חיים מאיר יחיאל שפירא מדרוהוביטש.
חוה גיטל אשת רבי מרדכי זוסיא טברסקי מטריסק האצעליס-יאס (שושלת טשרנוביל). בנם רבי דוד, מילא את מקום דודו וחמיו, רבי ישראל שלום יוסף, יחד עם בן דודו.
מלכה אשת רבי פנחס השיל מז'ינקוב, שהיה צאצא של רבי אברהם יהושע השיל מאפטא.
ברכה אשת רבי אהרן טברסקי מסקווירא.
חיה שפרה אשת רבי דוד אהרן טברסקי מז'וריק נכדו של המגיד מטריסק.
הערות שוליים

↑  זלמן שזר,הבאהושי האחרון בצפת בתוך כוכבי בוקר, הוצאת דבר ועם עובד, תש"י
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520402105171  VIAF: 310743326   WorldCat (עם VIAF): 310743326
לואי פרדיננד, נסיך פרוסיה

לואי פרדיננד ויקטור אדוארד מיכאל הוברטוס אדלברט, נסיך פרוסיה (בגרמנית: Louis Ferdinand Victor Eduard Adalbert Michael Hubertus Prinz von Preußen ‏9 בנובמבר 1907 - 26 בספטמבר 1994) היה בנו השני של וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה, וזכה בתואר ראש בית הוהנצולרן לאחר שאחיו הבכור וילהלם, נסיך פרוסיה ויתר עליו. היה מתנגד חריף לנאציזם.
ביוגרפיה

לואי פרדיננד נולד ב-9 בנובמבר 1907 כבנם השני של וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה וצציליה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, בתם של פרידריך פרנץ השלישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין ואנסטסיה מיכאילובנה, הדוכסית הגדולה של רוסיה. סבו היה וילהלם השני, קיסר גרמניה, וכבר בגיל עשר[דרוש מקור] הוענק לו אות מסדר העיט השחור מאת סבו.
לאחר המהפכה הגרמנית גלה אביו להולנד, אולם לואי פרדיננד נשאר עם אמו ואחיו בפוטסדאם. אחיו וילהלם, נסיך פרוסיה התאהב במהלך לימודיו באוניברסיטת בון בדורותיאה פון סלוויאטי, אולם סבו וילהלם השני לא אישר את הנישואים, משום שמוצאה לא הלם את תנאי הנישואים של בית הוהנצולרן, ובשל כך ויתר וילהלם על התואר ראש בית הוהנצולרן ללואי פרדיננד.
לואי פרדיננד לא היה מעורב בקשר העשרים ביולי להתנקשות באדולף היטלר בשנת 1944 אבל נחקר על ידי הגסטפו מייד לאחר הקשר ונכלא במחנה הריכוז דכאו.
לואי פרדיננד מת ב-26 בספטמבר 1994, ונכדו גאורג פרידריך, נסיך פרוסיה - בנו של בנו החמישי שנקרא אף הוא לואי פרדיננד, נסיך פרוסיה הפך לראש בית הוהנצולרן, והוא ראש בית הוהנצולרן הנוכחי.
משפחתו

בשנת 1938 התחתן לואי פרדיננד עם קירה קירילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של קיריל ולדימירוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה וויקטוריה מליטה, נסיכת אדינבורו וסקסה-קובורג-גותה, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
פרידריך וילהלם, נסיך פרוסיה (1939–2015)
מיכאל, נסיך פרוסיה (1940–2014)
מארי ססיל, נסיכת פרוסיה (נולדה ב-1942)
קירה, נסיכת פרוסיה (1943–2004)
לואי פרדיננד, נסיך פרוסיה (1944–1977)
כריסטיאן-זיגיסמונד, נסיך פרוסיה (נולד ב-1946)
קסניה, נסיכת פרוסיה (1949–1992)
הערות שוליים

↑  Louis Ferdinand, Prince of Prussia, The Rebel Prince (Chicago: Henry Reegnery, 1952): 306–324
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264734305171  BnF: cb118865574 (data)  CiNii: DA16662660  GND: 11859642X  ISNI: 0000 0001 1598 1911  LCCN: n84115145  NKC: jo20231178128  NTA: 071452206  SNAC: w6cz5gsw  VcBA: 495/147823  VIAF: 14764711   WorldCat (עם VIAF): 14764711
חנן וינטרניץ

| --- | --- |

חנן וינטרניץ תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  11 במרץ 1914 
 פטירה:  3 בנובמבר 1995 (בגיל 81) 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 
לוחית זיכרון לחנן וינטרניץ על ביתו בתל אביב
חנן וינטרניץ (11 במרץ 1914 - 3 בנובמבר 1995) היה מוזיקאי, מעבד מנצח ומלחין ישראלי.
קורות חיים

וינטרניץ נולד במזרח בוהמיה (כיום - צ'כיה). עוד מילדות ספג חינוך מוזיקלי. אמו נגנה בכינור ואביו בפסנתר. בהשפעת אביו שהיה עורך דין פנה ללימודי משפט בפראג וב-1938 קיבל תואר דוקטור למשפטים.
ביחד עם סיום לימודי המשפטים סיים את לימודי המוזיקה בקונסרבטוריון בפראג.
ב-1939 נישא לפאולה (לבית פלדמן) והזוג הצליח להשיג אשרת עלייה לארץ ישראל. עם עלייתו התקבל לעבודה כמעבד ומלווה בפסנתר בתזמורת של קול ירושלים. עם הקמת המדינה ניצח על תזמורת קול ישראל שהפכה לאחר מכן לתזמורת הסימפונית ירושלים רשות השידור. בשנת 1960, נמנה עם מקימי תזמורת הבידור של קול ישראל ושימש בה כמלחין ומעבד הבית.
וינטרניץ עבד בחברות התקליטים המובילות, הד ארצי, מקולית, סי בי אס ישראל ועוד. הוא כתב מאות עיבודים לשירים, שבוצעו על ידי יהורם גאון, יפה ירקוני, שושנה דמארי, חוה אלברשטיין, בני ברמן, אופירה גלוסקא, שמעון בר, חדווה עמרני, ליאור ייני, בני אמדורסקי, הדסה סיגלוב, נחמה הנדל, גדעון זינגר, רמה סמסונוב, אברהם פררה, מייק בורשטיין, אורי שבח, מיכל טל, עדנה לב, צמד העמרנים, שרה בדישי, דודו פישר, להקת הנח"ל, להקת בצל ירוק, להקת איילון ועוד.
ייחודו כמוזיקאי הוא בכתיבת עיבודים להרכבים תזמורתיים מגוונים ובליווי כפסנתרן. עיבודיו מתאפיינים בתזמור רגיש וקפדני ובתכנים ורצפים הרמוניים לא שיגרתיים (לעיתים קרובות אף לא צפויים), בהתייחס ללחן שבבסיס העיבוד. במקביל, עשה וינטרניץ שימוש מגוון במבנים קונטרפונקטיים שעל אף פשטותם התחבירית, נשמעים מורכבים ומעניינים ונטמעים כחלק חי בלחן העיקרי. כך גם לגבי הקדמה וקטעי ביניים בין בתים שונים של שיר שעובד על ידו. לרב, לא חזר וינטרניץ על אותו עיבוד בבתים חוזרים של שיר, אלא כתב לכל בית עיבוד בהתאם לרוח התמליל. כך גם לגבי זמר או זמרת שונים שביצעו שיר זהה.
רבגוניותו של וינטרניץ התבטאה בכתיבת עיבודים ובליווי פסנתרני עשיר ללחניהם של יוצרים מכל הסוגות במשך כ 50 שנה. בכלל זה, ללחניהם של רב המוזיקאים הישראליים שיצרו בשנות פעילותו, ליצירות מהספרות הקלאסית והקלה לדורותיהם, לפסטיבלי הזמר הישראליים (הכללי, המזרחי והחסידי), לשירי ילדים, לשירי קודש ויצירות חזנות בביצוע אמנים כנפתלי הרשטיק, משה שטרן, דוד קוסביצקי משה קוסביצקי ועוד. כן ליווה בפסנתר אמנים בינלאומיים שהגיעו לישראל, ביניהם אמה סומאק ולארי אדלר, שברפרטואר שלהם נכללו חמרים ממחזות זמר, שירי עם ויצירות מהספרות הקלה והקלאסית. בד בד, זכורים עיבודיו בסיגנונות רוק, לטינו אמריקאי, ג'אז (כגון לשירים "מלאך אדוני" ללחן של ליאור ייני ובביצועו, "מקהלה עליזה" ללחן של נורית הירש בביצוע חוה אלברשטיין, "שיתפוצץ" ללחן של פרנק פלג, בביצוע רחל אטאס).
זיקתו המיוחדת ומומחיותו בשדה העיבוד המוזיקלי התבטאה גם בשנות פעילותו כמורה ומרצה בבתי ספר למוזיקה ובאקדמיה למוזיקה בת"א וכן בעבודת מחקר אותה כתב במשך למעלה משני עשורים, בנושא העיבוד במוזיקה מהמאה ה-13 ועד המאה העשרים.
בין יצירותיו כמלחין נכללות המוזיקה לסרט "דן וסעדיה", להצגת "הרופא בעל כורחו" של מולייר שהוצגה בהבימה וכן הפתיחה התזמורתית "100 יצירות ב-10 דקות", בה משתלבים קטעים מיצירות מוכרות מהספרות הקלאסית, בתוך מתווה קונטרפונקטי מקביל. זוהי יצירה עם קריצת הומור, בעלת מבנה שלם בביצוע הרכב תזמורתי סימפוני מלא.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון על ביתו ברחוב ויזל 17 בתל אביב.
לואי פרדינאן סלין

| --- | --- |

 לידה:  27 במאי 1894 קורבוואה, סן, צרפת 
 פטירה:  1 ביולי 1961 (בגיל 67) מודון, או-דה-סן, צרפת 
 שם לידה:  Louis-Ferdinand Destouches 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  Longs-Réages cemetery 
 אירועים משמעותיים:  גלות 
 שם עט:  Louis-Ferdinand Céline 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת רן 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 סוגה:  מסה, מחזה, פמפלט, לברית 
 זרם ספרותי:  מודרניזם, אקספרסיוניזם, ריאליזם 
 יצירות בולטות:  מסע אל קצה הלילה, Conversations with Professor Y, Cannon-Fodder, Guignol's Band, School for Corpses, Trifles for a Massacre, מוות בתוכנית האשראי, Normance, מטירה לטירה, North, Rigadoon, Fable for Another Time, Mea Culpa, בפסקה זו 12 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 תקופת הפעילות:  1931–1961 (כ־30 שנה) 
 בן או בת זוג:  אדית פולה (10 באוגוסט 1919–21 ביוני 1926)  לוסט דטוש (1935–1 ביולי 1961)  אליזבת קרייג (1926–1933)   Lucienne Delforge 
 פרסים והוקרה:  פרס רנודו (1932)  צלב המלחמה 1914–1918  המדליה הצבאית הצרפתית 
 חתימה:   
 
לואי פרדינאן סלין (בצרפתית: Louis-Ferdinand Céline;‏ 27 במאי 1894 – 1 ביולי 1961) היה סופר צרפתי.
תולדות חייו

סלין הוטבל בשם לואי פרדינאן דטוש בקורבואה שליד פריז. אביו היה מנהל בדרג ביניים בחברת ביטוח ואמו הייתה בעלת חנות לממכר בדי תחרה.
ב-1905 סיים את לימודיו בבית ספר יסודי ואחרי כן החל לעבוד כשליח וכשוליה בעסקים שונים. בין 1908 ו-1910 היה בגרמניה ובאנגליה, שאליהן נשלח על ידי הוריו כדי לרכוש שפות זרות לצורך תעסוקתו בעתיד.
ב-1912 החל בשירות של שלוש שנים בחיל הפרשים הצרפתי. באוקטובר 1914 נפצע בחזית אחרי שהתנדב לפעולה ליד העיר איפר שבבלגיה, וקיבל אות הצטיינות על גבורתו בקרב. הוא נפצע בידו הימנית (אך לא בראשו, בניגוד לשמועות שהפיץ). השירות הצבאי גרם לסלין זעזוע וגועל והוא הפך לפציפיסט. ב-1915 שוחרר סלין מן הצבא ונשלח ללונדון כדי לעבוד במחלקת הדרכונים של השגרירות הצרפתית, וכאשר היה שם נישא והתגרש.
ב-1916 נסע לקמרון שבאפריקה בשליחות חברה צרפתית שעסקה בסחר עצים, ושב לצרפת ב-1917. במשך שלוש השנים הבאות עבד בקרן רוקפלר בחבל ברטאן בצרפת, ובתפקידו זה פרסם אינפורמציה על מחלת דלקת הריאות. בתקופה זו המשיך בלימודיו וקיבל תעודת בגרות.
ב-1919 נשא לאישה את אדית פולה שהייתה בתו של מנהל בית הספר לרפואה בעיר רן שבחבל ברטאן. ב-1920 נולדה בתו קולט. ב-1924 קיבל תעודת מוסמך לרפואה אחרי שכתב עבודה על אודות הרופא ההונגרי איגנץ זמלווייס. ב-1925 עזב את משפחתו ונסע בשליחות חבר הלאומים לשווייץ, אנגליה, קמרון, קנדה, ארצות הברית וקובה. ב-1928 פתח בפרקטיקה פרטית כרופא במונמארטר שבצפון פריז, וב-1931 החל לעבוד במכון לרפואה ציבורית.
ב-1932 פרסם את ספרו "מסע אל קצה הלילה" שהפך ליצירת המופת שלו. הספר משקף תפיסת חיים ניהיליסטית, אנרכיסטית ומיזנתרופית. הוא היה מועמד לפרס גונקור, אך עקב חילוקי דעות בקרב חברי הוועדה הבוחרת, לא זכה בפרס. ב-1936 פרסם את ספרו "מוות בתוכנית האשראי" שני ספריו אלה גרמו לפרסומו של סלין כמחדש הסגנון הספרותי וכמספר סיפורים מעולה, והשפיעו על סופרים צעירים ובהם ז'אן-פול סארטר.
סלין החזיק בתפיסות פשיסטיות וכתב שורה של ספרים בהם הביע את עמדותיו. ב-1944, לאחר מפלת ממשלת וישי, נמלט סלין אל העיר זיגמרינגן שבדרום גרמניה, בעקבות אנרי פיליפ פטן ופייר לאוואל, והיה רופאו הפרטי של האחרון במשך תקופה קצרה. אחרי המלחמה נמלט סלין לדנמרק, שם נעצר לבקשת הצרפתים בדצמבר 1945. דנמרק סירבה להסגירו לצרפת בטענה שאין הוכחה מספקת ששיתף פעולה עם הנאצים והוא שוחרר בשנת 1947. ב-1950 הועמד למשפט בצרפת שלא בפניו כמשתף פעולה עם הנאצים ונידון לשנת מאסר, אך קיבל חנינה ושב לצרפת ב-1951. הוא סירב לאשר את פרסום כתביו האנטישמיים.
ב-1957 זכה סלין שוב לפרסום בשל ספרו "מטירה לטירה" שבו תיאר את תקופת שהותו בזיגמרינגן ואת כיבוש העיר בידי בעלות הברית.
לואי פרדינאן סלין מת ב-1961 כתוצאה ממפרצת, ונקבר בעיר מדון שליד פריז.
עמדותיו הפשיסטיות

פרינדד סלין היה תומך של רעיונות פשיסטים וגילה אהדה לרעיונות נאציים ואנטישמיים.
אחרי עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, פרסם סלין כתבים פוליטיים תחת הכותרת "זוטות בדבר רצח המוני" (1937; Bagatelles pour un massacre תורגם על ידי דורי מנור בשם "פרפראות לטבח") "בית הספר לגוויות" (1938; L'École des cadavres) ו"מצב ביש" 1941; Les Beaux draps). ספר אחרון זה פורסם בעת הכיבוש הנאצי של צרפת.
אף כי רעיונותיו הפוליטיים של סלין היו דומים במידה רבה לאלה של הנאצים, הוא כינה את אדולף היטלר בשם "יהודי" ו"בלוף ארי". הרצח ההמוני שעליו כתב ב-1937 לא התייחס ליהודים אלא ללא-יהודים שימצאו את מותם במלחמה הצפויה. אך דעותיו הפשיסטיות באו על ביטוין בספרו "בית ספר לגוויות" שבו קרא ליצירת ברית בין צרפת וגרמניה נגד המשטרה החשאית הבריטית שלדעתו עשתה יד אחת עם "הקנוניה היהודית הבינלאומית".
בשלהי 2017 הודיעה אלמנתו, שהייתה אז בת 105 והחזיקה בזכויות הפרסום לכתביו, שהיא מתירה להוצאת גלימאר להוציא לאור ספר שיכלול את כתביו הפוליטיים המכילים אמירות אנטישמיות של סלין, במסגרת של ספר עיון שיכלול פתח דבר והערות שוליים שיבארו את השקרים שטווה סלין בדבריו. גורמים יהודיים וממלכתיים בצרפת הביעו התנגדות נחרצת לפרסום, דבר שהוביל את ההוצאה להודיע בינואר 2018 על השעיית פרסום הספר.
ספריו שתורגמו לעברית

מסע אל קצה הלילה, הוצאת עם עובד, 1994, תרגמה אילנה המרמן
זמֶֶלְווייס - האיש שזעק אמת, ספרית פועלים, 2021, תרגמה והוסיפה אחרית דבר רמה איילון
לקריאה נוספת

ראובן עשור, בוגדים ומשתפי פעולה במלחמת העולם השנייה, הוצאת ירון גולן, 1997.
הערות שוליים

↑  O'Connell, David (1976). Twayne's World Author Series: Louis Ferdinand-Céline. Twayne Publishers.
↑  נאסר סופר צרפתי, משמר, 19 בדצמבר 1945
↑  A beloved French author was also an anti-Semite. Now his most notorious works are being republished, הוושינגטון פוסט, 27 בדצמבר 2017
↑  French publisher suspends reprint of Céline's anti-Semitic texts, BBC, 12 בינואר 2018
↑   נועה לימונה, מציל האימהות: איש לא הבין מדוע היולדות מתות, עד שהגיע איגנץ זמלווייס, באתר הארץ, 31 במרץ 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260012305171  PLWABN: 9810592970705606  BIBSYS: 90068905  BNC: 000035774  BNE: XX822960  BnF: cb11895729d (data)  CANTIC: a11145110  CiNii: DA00331165  GND: 118519867  ICCU: CFIV030337  ISNI: 0000 0003 6864 0226  LCCN: n79063419  LNB: 000040019  MusicBrainz: 22220116-8fce-4bfd-8c8f-aa11ebf72487  NDL: 00435592  NKC: jn19981000542  NLA: 35729699  NLG: 85401  NLK: KAC199604672  NSK: 000052518  NTA: 068783884  RERO: 02-A000045818  RKD: 414769  SELIBR: 180759  SNAC: w6vd73sx  SUDOC: 026774240  Trove: 1061270  ULAN: 500340530  VcBA: 495/32873  VIAF: 36916020   WorldCat (עם VIAF): 36916020