stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סם אונס
הסוגים הנפוצים של סם אונס

יש כמה סוגים של סמי אונס:
אלכוהול הוא סם האונס הנפוץ ביותר. שתיית משקה אלכוהולי יכולה להביא לשכרון, עייפות, פגיעה ביכולת לקבל החלטות ואף לעילפון. חרף השפעה זו, בשפת הדיוטות אין האלכוהול נכלל במושג "סם אונס".
GHB (גמא-הידרוקסי-בוטיראט או gamma-hydroxybutyrate). סם זה הוא ממשפחת הסמים המרגיעים, מרדימים, שפועל לדיכוי פעולתה של מערכת העצבים המרכזית. GHB נמצא באופן טבעי בגוף האדם בכמויות מזעריות, והוא חסר צבע וחסר טעם. בסוף שנת 2003 הוכנס GHB לפקודת הסמים המסוכנים בישראל.
GBL (גאמה ביוטרולקטון- gamma-Butyrolactone) (אנ'), חומר בשימוש בתעשיות הפלסטיק, הגורם לערפול חושים.
קטמין (Ketamine Hydrochloride), סם זה יוצר לראשונה כחומר הרדמה שאינו גורם לדיכוי מערכות גוף חיוניות. הסם גורם להזיות, תחושת בלבול וחלומות בהקיץ, ולכן נעשה בו שימוש לא-רפואי. מוכר כסם אונס לפי פרסומי הרשות למאבק באלימות, בסמים ובאלכוהול בישראל.
פלוניטרזפם (Flunitrazepam)(אנ'), חומר ממשפחת הבנזודיאזפינים, שהשמות המסחריים שלו הם "היפנודורם" ו"רוהיפנול". סם זה מדכא את מערכת העצבים המרכזית. בעבר היה נטול צבע או ריח, אך בשל התלונות בדבר השימוש בו כסם אונס החלו חלק מן היצרנים להוסיף לו צבע כחול המתפרק בתוך משקאות, כדי לסייע בזיהויו.
היקף התופעה

התופעה של שימוש בסם אונס החלה להיות נפוצה באמצע שנות התשעים, והתגברה בתחילת שנות האלפיים. קשה לאסוף סטטיסטיקה אמינה על ההיקף האמיתי של התופעה, משום שרבים מהקורבנות אינם מבינים או אינם בטוחים מה אירע להם, או שאינם מתלוננים; וכמו כן הסם מתנקה מן הגוף במהירות יחסית (כ-6 עד 8 שעות) ואינו משאיר עקבות. בסוף שנת 2006 פורסם כי בשנה וחצי שלפני הפרסום הגיעו למשטרת ישראל כ-40 תלונות של נשים עד גיל 35 על אונס תוך כדי שימוש ב"סם אונס". בשנת 2013 העריכו גורמים במשטרה כי במהלך כל סוף שבוע ישנם בממוצע בין אירוע אחד לשניים שבהם מעורב סם אונס. בישראל יש קושי לאתר את עקבותיו של סם אונס משום שיש רק מעבדה אחת היכולה לזהות סם אונס בבדיקת דם. בתחילת 2014 פורסם כי נתונים על 1,744 מקרי תקיפה מינית שנאספו בישראל במהלך שמונה שנים אינם כוללים ולו מקרה אחד שבו נתגלו שרידי GHB.
מאבק הרשויות בתופעה

באוקטובר 2006 הוגש לוועדה למלחמה בנגע הסמים בכנסת דו"ח שכותרתו: "סמים המשמשים כ"סמי אונס"", שמציג מידע ונתונים על סמים ותרופות המשמשים לניצול ולהתעללות מינית בלי ידיעת הנפגע, ומציג את עמדת משרד הבריאות ואת פעילות קופות החולים בנושא.
מאחר שקשה לגלות את עקבות הסם, מנסה משטרת ישראל להתחקות אחרי מקורות הסם. בשנת 2011 שלושה כתבי אישום הוגשו נגד תושבי תל אביב שניסו לייבא ולהפיץ בישראל את הסם GBL, הידוע כ"סם האונס מהולנד". ב-2013 סגרה המשטרה כמה מועדונים בתל אביב ל-30 יום, מאחר שעל פי החשד נוהלו בהם עסקאות לסחר בסמי אונס. באוקטובר 2013 נעצרה אישה בחשד שהפעילה מעבדה ליצור סם אונס בדירתה בנתניה. למרות זאת, בישראל אף אחד לא הועמד לדין בגין שימוש בסם אונס לצורך תקיפה מינית. באפריל 2014 פורסם כי משרד הבריאות ממליץ לחייב את בתי החולים לבדוק נוכחות של סם אונס בדמה של כל אישה שייתכן ונאנסה. ביוני 2014 פורסם כי בפעם הראשונה בישראל נעצרו שלושה ישראלים בחשד שביצעו עבירות מין בנשים, תוך שימוש בסם אונס מסוג GBL.
בינואר 2020 הוטל לראשונה עונש מאסר בפועל על יבוא סם אונס מסוג GBL.
מאבק הרשויות בתופעה > הגברת המודעות

בתחילת 2014 נערך קמפיין הנושא את הסלוגן "תשמרי על הכוֹס שלך", ביוזמת חברת "זניט מדיה" בשיתוף עם מגזין "טיים אאוט".
מאבק הרשויות בתופעה > נקיטת אמצע זהירות

הרשות הלאומית למלחמה בסמים ואלכוהול ממליצה להיזהר משתיית משקאות המוגשים בבקבוקים או בפחיות שאינם סגורים (במועדונים או במסיבות), משום שאפשר להוסיף אליהם סם אונס שהוא חסר טעם וריח. יזמים מנסים לפתח אמצעים לזיהוי סמי אונס, כמו כוס שתתריע על החדרת הסם לכוס, או ערכת בדיקה לגילוי הסם שעושה שימוש בננוטכנולוגיה.
הערות שוליים

↑  Welner, Michael; Welner, Barbara (2008). "Chapter 23: Drug-Facilitated Sex Assault".  In Hazelwood, Robert R.; Burgess, Ann Wolbert (eds.). Practical Aspects of Rape Investigation: A Multidisciplinary Approach (4th ed.). CRC Press. pp. 445–462. doi:10.1201/9781420065053.ch23. ISBN 978-1-4200-6504-6.
↑  Alcohol Is Most Common 'Date Rape' Drug, Medical News Today (באנגלית)-Alcohol Is Most Common 'Date Rape' Drug
↑  מירי חסון, "סם האונס": כ-40 תלונות בשנה וחצי, באתר ynet, 30 באוקטובר 2006
↑  יוגברו ההכשרות של צוותים לזיהוי סם האונס באתר רשות השידור
↑  סם האונס - אמת או אגדה אורבנית?, באתר כלכליסט, 16 בינואר 2014
↑  דו"ח, סמים המשמשים כ"סמי אונס" – פיקוח והגבלת מכירה ושימוש באתר הכנסת
↑  גלעד גרוסמן‏, אישום: ייבאו והפיצו סם אונס מהולנד, באתר וואלה, 5 בינואר 2011
↑  מור שמעוני‏, מאבק אבוד מראש? הסם שסגר את מועדוני תל אביב, באתר וואלה, 2 במרץ 2013
↑  מרינה גולן, בת 20 הפעילה מעבדה לייצור סם אונס, באתר mynet‏ נתניה, 7 באוקטובר 2013
↑   יניב קובוביץ, סוד הסם הנעלם: למרות ריבוי קורבנות סם האונס, איש עוד לא הועמד לדין בישראל, באתר הארץ, 4 ביוני 2014
↑  מיטל יסעור בית-אור, "סם האונס מעולם לא אותר בקרבנות תקיפה מינית", באתר ynet, 4 ביוני 2008
↑  בקרוב: בתי חולים יחויבו לבדוק נוכחות סם אונס בדם נאנסות באתר גלי צה"ל
↑  חדשות 2, ‏יוזמה: בתי החולים יחוייבו לבצע בדיקת סם אונס במתלוננות, באתר ‏מאקו‏, 29 באפריל 2014
↑  דורון הרמן, פרסום ראשון: פרשת "האנס המסמם" - המשטרה עצרה חשוד בעשרות מקרי אונס, באתר nana10‏, 21 ביוני 2014
↑  יונתן אוריך, ”טיפה מרה“: סיממו נשים, שכבו איתן והפיצו בוואטסאפ, באתר nrg‏, 25 ביוני 2014
↑  לראשונה הושת עונש מאסר בפועל בגין עבירות סחר ויבוא של סם מסוג GBL המשמש כסם אונס., באתר GOV.IL
↑  מור שמעוני‏, קמפיין למאבק ב"סם האונס": "שמרי על הכוס שלך", באתר וואלה, 1 בינואר 2014
↑  אילן לוקאץ', ‏קמפיין המודעות לסם האונס - בוטה אבל אפקטיבי, באתר ‏מאקו‏, 2 בינואר 2014
↑  רוני שגב, ‏בקרוב: הכוס שמתריעה מפני סם האונס, באתר ‏מאקו‏, 9 ביוני 2014
↑  גלי וינרב, ‏סטארט-אפ בשבוע: כך ניתן לזהות את סם האונס, באתר גלובס, 29 ביוני 2013
↑  הפיתוח המהפכני שישים סוף לסיפורי "סם האונס" באתר feeder
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542124505171 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
שור (אתר מקראי)

ערך זה עוסק באתר המופיע במקרא. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
.
האגם המר הגדול בצילום אווירי מצפון מערב. משמאל לו מיקומו של שור
שׁוּר הוא חבל ארץ בצפון סיני, בסמוך לגבול המזרחי של מצרים העתיקה, ששימש כשער למצרים עבור הבאים אליה או היוצאים ממנה. מוזכר מספר פעמים במקרא. הדרך העוברת דרכו או אליו מכונה "דרך שור", והמדבר הסמוך אליו (ככל הנראה ממזרח) מכונה "מדבר שור".
מיקום

יש המשערים כי השם "שוּר" המוזכר במקרא הוא "חומה" (כמו בארמית, שוּר=חומה) ועל פי כן מזהים את המקום עם "חומות המושל" המוזכרות בתעודות מצריות עתיקות. משערים כי אלו שרשרת מצודות שהקימו המצרים מעבר לאגמים המרים ואף עד חבל קנטרה (כיום במרכז תעלת סואץ), שהגנו על המצרים מפני פולשים נוודים שבאו מאזור סיני אל האגמים המרים. אזור זה המשיך להיות מבוצר גם בתקופת החיקסוס ובתקופת הממלכה החדשה.
אחרים משערים כי "שוּר" מורה על מקור מים, ועל פי כן מזהים את המקום עם תעלת מים עתיקה שהייתה נמשכת בסמוך לזרוע המזרחית של הדלתה של הנילוס, "הזרוע הפֵּילוסית" (הזרוע התייבשה בהדרגה בימי הביניים). תעלה זו יצאה מהזרוע הפילוסית באמצעה, ונמשכה רוחבית לכיוון מזרח עד לאגם תמסח (על גדותיו קיימת כיום העיר אסמאעיליה), ומשם סובבה צפונה בקו תעלת סואץ שכיום. התעלה שימשה כגבול למצרים, והיוותה מכשול הפרדה מפני פלישות אויבים הבאים אל הדלתה. שרידים מתעלה זו התגלו בסוף המאה ה-20.
מדבר שור

לאלו המזהים את "שור" עם "חומות המושל", שטח "מדבר שור" הוא ממזרח לאזור האגמים המרים, בצפון-מערב רמת א-תיה. אך גם לאלו ניתן – וכך מעדיפים במחקר – להרחיב את שטח המדבר על פני כל אורך הגבול המזרחי של הדלתה של הנילוס, מהאגמים המרים ועד לחוף הים התיכון.
בספרות חז"ל מזוהה המקום עם "מדבר כוב".
המקום "כוב" מוזכר בספר יחזקאל, ונראה מהפסוק כי הוא מקום בסמיכות למצרים, אולם זיהויו הברור אינו ידוע.
דרך שור

דרך שור היא דרך המובילה מדרום כנען אל אזור "שור". נקודת המוצא המזרחית שלה, שבכנען, היא אזור באר שבע, קדש ברנע וקצימה, וכך גם מורה תרגום ירושלמי, המתרגם "שור - חלוצה", מה שמצביע לעיר הנבטית חלוצה הממוקמת כ-20 ק"מ דרומית-מערבית לבאר שבע, בינה לבין ניצנה.
הקצה המערבי של דרך שור הוא באזור "שור". לאלו המזהים את "שור" עם "חומות המושל", והמצמצמים את שטח מדבר שור, "דרך שור" מסתיימת באגמים המרים והתוואי של דרך זו חופף לכביש איסמעיליה–ניצנה–באר שבע שנסלל על ידי הבריטים בימי מלחמת העולם השנייה. לאלו המרחיבים את שטח מדבר שור, מערב דרך שור ממוקם צפונה מהאגמים המרים - במבצר הגבול "סילה" (כיום סמוך לקנטרה), המקום שממנו החל דרך הים (או "דרך ארץ פלשתים").
במקרא

המקום "שוּר", וסביבותיו המכונות על שמו, מופיעים מספר פעמים במקרא, בעיקר בספר בראשית:
הגר, שפחתה של שרה, כאשר גורשה מביתם של אברהם ושרה, ברחה דרומה אל המדבר, ושם פגשה במלאך ”עַל עֵין הַמַּיִם בַּמִּדְבָּר עַל הָעַיִן בְּדֶרֶךְ שׁוּר”.
במהלך נדודיו של אברהם אבינו, אחר הפיכת סדום ולפני לידת בנו יצחק, עקר אברהם מאלוני ממרא שבסמוך לחברון אל האזור שמדרום לכנען ושנמשך עד למצרים, עד שבא אל מקום מושבו החדש: ”בֵּין קָדֵשׁ וּבֵין שׁוּר”. בתקופה זו אירעה לקיחת שרה אל בית אבימלך מלך גרר.
מקום מושבם של בני ישמעאל, על שבטיהם, התפרס: ”מֵחֲוִילָה עַד שׁוּר אֲשֶׁר עַל פְּנֵי מִצְרַיִם”.
מיד לאחר קריעת ים סוף, לקח משה את בני ישראל אל מדבר שור.
במלחמת שאול בעמלק, הביס שאול את עמלק, והרג את העמלקיים אשר ”מֵחֲוִילָה בּוֹאֲךָ שׁוּר אֲשֶׁר עַל פְּנֵי מִצְרָיִם”.
בחז"ל ובספרות הדרש > אופי מדבר שור

את "מדבר שור" מתארים חז"ל: ”שהיה שמנה מאות פרסה על שמנה מאות פרסה, כולו מלא נחשים ועקרבים”, וכן מתארים את האפעה המצוי בו: ש”רואה צל עוף שהוא פורח באויר, וכשהוא רואה העוף ומתחבר אל צלו - איבריו (של העוף) נושרין”. חז"ל מספרים גם על אדם שהלך במדבר זה וראה נחש שהיקפו היה "כקורת בית הבד", ואף על פי שהנחש עצמו לא ראה אותו משום שישן, נחרד אותו אדם מנחש זה עד שנשרו שערותיו והוא נותר קירח לצמיתות. מעשה נוסף מופיע במדרש על שבור מלך פרס, שעברו במדבר זה שלוש שיירות השייכות לו ונחש בלע אותן בזו אחר זו; עד שמצאו תחבולה לתת לו לבלוע 10 שקי תבן, מה שגרם למותו.
בחז"ל ובספרות הדרש > שמו של מדבר שור

בספרות חז"ל נדרש "מדבר שור" במספר אופנים:
שיציאת מצרים וקריעת ים סוף היו ”בזכות אברהם - שדִּבַּרתי עמו ואמרתי לו 'וגם את הגוי אשר יעבודו' וגו' - שכתוב בו 'ישב בין קדש ובין שור'”.
”שנתאוו ישראל ליעשות בו שורות שורות דגלים דגלים”.
”עד שלא יצאו ישראל ממצרים / עד שלא קבלו ישראל את התורה - היה העולם מדבר; כיון שיצאו נעשה העולם שור” (שור - חומה עם בעלים).
בספר הזוהר דורש אף הוא את השם "מדבר שור":
מַאי "מִדְבַּר שׁוּר"? מַדְבְּרָא דַּהֲווֹ בָּעָאן לְאִסְתַּכְּלָא בֵּיהּ, זִיוָא יְקָרָא דְּמַלְכָּא קַדִּישָׁא, וְעַל דָּא אִקְרֵי מִדְבַּר שׁוּר: אִסְתַּכְּלוּתָא שָׁם (תרגום: מַה זֶּה "מִדְבַּר שׁוּר"? מַנְהִיג שֶׁהָיוּ רוֹצִים לְהִסְתַּכֵּל בּוֹ, זִיו כְּבוֹדוֹ שֶׁל הַמֶּלֶךְ הַקָּדוֹשׁ, וְעַל זֶה נִקְרָא מִדְבַּר שׁוּר: שָׁם הִסְתַּכְּלוּת)
רבי יעקב אנטולי דרש את "שור": ”רמז לחכמה העיונית, מגזרת 'תשורי מראש אמנה'”.
לקריאה נוספת

יהודה אליצור ויהודה קיל, אטלס דעת מקרא, "שור, שיחור וארץ גשן", הוצאת מוסד הרב קוק, ירושלים תשנ"ח, עמ' 94–95
שמואל אחיטוב, אנציקלופדיה מקראית, כרך ז', ערך "שור", הוצאת מוסד ביאליק ירושלים, עמ' 600–602
הערות שוליים

↑  ראו ספר עזרא, פרק ד', פסוקים י"ב–י"ג, וכן ספר בראשית, פרק מ"ט, פסוק כ"ב, ספר שמואל ב', פרק כ"ב, פסוק ל' וספר תהילים, פרק י"ח, פסוק ל'.
↑  ב"נבואת נפרתי" על אמנמחת הראשון (מייסד השושלת ה-12 של מצרים) הוזכר כי אמנמחת יבנה את "חומות המושל" על מנת לעצור את האסייתים מפני פלישה למצרים. "חומות המושל" מוזכרות שוב בסיפור בריחתו של שׂאנהת ממצרים. יש חוקרים הטוענים כי "חומות המושל" כבר רמוזות ב"צוואה למריכּארע" (או מריקר), מהשושלות התשיעית והעשירית.
1 2  מכילתא דרבי ישמעאל, בשלח - מסכתא דויסע, פרשה א', ד"ה ויסע משה; מכילתא דרשב"י, פרק ט"ו, פסוק כ"ב; שמות רבה, פרשה כ"ד, פסקה ד'.
↑  ספר יחזקאל, פרק ל', פסוק ה'.
↑  יעקב ליוור, אנציקלופדיה מקראית, ערך "כוב", כרך ד', עמ' 45; יחיאל צבי מושקוביץ, דעת מקרא, יחזקאל, פרק ל', פסוק ה'.
↑  ראו מיקומו בגוגל מפות.
↑  תרגום יונתן, בראשית, פרק ט"ז, פסוק ז'; שם, פרק כ"ה, פסוק י"ח. וראו גם בבראשית רבה - יהודה תיאודור, פרשה מ"ה, אות ז'. במדרש שכל טוב (פרק כ"ה, סימן י"ח) מצביע על מיקום סמוך: קדש.
↑  ספר בראשית, פרק ט"ז, פסוק ז'.
↑  ספר בראשית, פרק כ', פסוק א'.
↑  ספר בראשית, פרק כ"ה, פסוק י"ח.
↑  ספר שמות, פרק ט"ו, פסוק כ"ב.
↑  ספר שמואל א', פרק ט"ו, פסוק ז'.
↑  מדרש תנחומא, פרשת בשלח, סימן י"ח (בובר, סימן י"ז).
↑  שמות רבה, פרשה כ"ד, פסקה ד'.
↑  מגילת שיר השירים, פרק ד', פסוק ח'.
↑  רבי יעקב אנטולי, מַלְמַד התלמידים, פרשת בשלח.
נוף מדברי באזור קסם אל-חסנה (قسم الحسنة), שבצפונו עוברת דרך שור
אירינה סלזניובה

| --- | --- |

אירינה סלזניובה בכרזת הסרט "משחק חייו"
 לידה:  8 בספטמבר 1961 (בת 63) קייב, ברה"מ 
 סוגה מועדפת:  דרמה, ספרות בלשית, סרט קומדיה 
 מדינה:  ברית המועצות, ישראל, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1985 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות התיאטרון בסנקט פטרבורג 
 בן או בת זוג:  מקסים ליאונידוב 
 פרופיל ב-IMDb
 
אירינה סלזניובה (נולדה ב-8 בספטמבר 1961, קייב, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית) היא שחקנית קולנוע ותיאטרון, שפעלה בישראל כעשר שנים, בעיקר בתיאטרון הקאמרי, החל משנת 2000 מתגוררת בממלכה המאוחדת.
ביוגרפיה

סלזניובה נולדה בקייב, בתחילת דרכה הייתה שחיינית מקצוענית בנבחרת ברית המועצות, אך ויתרה על הספורט לטובת לימודי תיאטרון. ובשנת 1983 סיימה את לימודיה באקדמיה לאמנויות התיאטרון בסנקט פטרבורג. היא עבדה בתיאטרון הדרמה הגדול על שם גורקי, ובתיאטרון הדרמה מאלי בסנקט פטרבורג (אז לנינגרד). במקביל שיחקה גם במספר סרטי קולנוע.
בשנת 1990 עברה לישראל עם בעלה הזמר מקסים ליאונידוב. סלזניובה למדה עברית תוך זמן קצר, וחצי שנה אחרי שעלתה לישראל שיחקה בהצגת היחיד "אהבה רוסית", מונולוגים של עשר דמויות נשים מהמחזאות הרוסית הקלאסית, שביים ארתור קוגן. המחזה עלה במסגרת פסטיבל תיאטרונטו וזכה בפרס על־שם נסים עזיקרי, יחד עם השחקנית דניאלה מיכאלי. חבר השופטים, כלל את חנה מרון, ציפי פינס ואהוד מנור, שהגיעו להחלטה פה אחד, והודיעו כי הפרס הכפול איננו תוצאה של פשרה, אלא אות הוקרה להישג הייחודי של כל אחת משתי השחקניות. את הקשר בין סלזניובה לבמאי קוגן, שהיה אז סטודנט שנה שלישית בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, יצר אילן רונן המנהל האמנותי של התיאטרון הקאמרי שראה את סלזניובה מופיעה בלנינגרד.
הופעתה ב"אהבה רוסית" קיבלה גם ביקורות נלהבות, ההצגה עלתה עוד מספר פעמים לאחר הפסטיבל וסלזניובה קיבלה גם את הפרס על שם השחקן אברהם בן-יוסף. אחר כך הוזמנה להצטרף לצוות התיאטרון הקאמרי, ולשחק בתפקיד נינה במחזה "השחף", יחד עם השחקן מיכאיל קוזקוב שגם עלה לישראל באותה עת.
בתחילת 1992 גילמה את אחת מבנותיו של טוביה במחזה "תפילה", קופרודוקציה של הקאמרי עם תיאטרון חיפה, עיבוד של גריגורי גורין לסיפורו של שלום עליכם, "טוביה החולב". באוקטובר החלה לשחק בתפקיד ליידי אן במחזה "ריצ'רד השלישי" מאת שייקספיר בבימוי של עמרי ניצן, ובסוף השנה שיחקה במחזה "המאהב" מאת הרולד פינטר יחד עם מיכאיל קוזקוב ששיחק וביים.
בקיץ 1993 שיחקה במחזה "חלום ליל קיץ" מאת שייקספיר בבימויו של ליביו צ׳וליי הרומני, שהוזמן במיוחד לישראל לביים על ידי הקאמרי.
בשנת 1994 שיחקה במחזה "תמול שלשום", ע"פ ספרו של ש"י עגנון, בבימויו של יורם פאלק.
בשנת 1995 שיחקה במחזה "פעורי פה" מאת חנוך לוין בבימויו של רוברט סטורואה, שזכתה לשבחי הביקורת.
בשנת 1996 שיחקה בסרט "משחק חייו"" בבימוי יקי יושע לצד עמוס לביא.
בשנת 1998 שיחקה בסרט "פעמיים בוסקילה" שהפיק, כתב וביים זאב רווח.
בשנים 1998–1999 שיחקה בעונה השלישית של הסדרה "רחוב סומסום" בטלוויזיה החינוכית.
בשנת 1999 שיחקה בקאמרי במחזה "אלמה" מאת יהושע סובול.
חיים אישיים

סלזניובה הייתה נשואה לזמר מקסים ליאונידוב 14 שנים, אך בשנת 1996, ביקש להחיות את הקריירה שלו ברוסיה וחזר לגור שם, התאהב בשחקנית צעירה והשניים התגרשו. בישראל הכירה את ווילף, אזרח בריטי שהיה בישראל לצורך עבודה. לאחר שחזר לאנגליה והגיע לבקר מדי פעם, החליטה סלזניובה להתחתן ולעבור לאנגליה בסוף שנת 2000. שם ניסתה שוב להשתלב בעולם התיאטרון.
הערות שוליים

↑  אילן לוטנברג, ולא הנחת שם להחרידנו, חדשות, 11 ביוני 1993
↑  ליקי אגנסקי, רק עם אתניקס יש לו בעיה, חדשות, 1 בספטמבר 1991
↑  שוש אביגל, תיאטרונטו /  בסך הכול – אירוע סימפטי, חדשות, 29 באפריל 1991
↑  תמי לוביץ, הצלחה בניסיון ראשון, חדשות, 30 באפריל 1991
↑  שוש אביגל, תיאטרונטו / פעם אלוהים פגש בסלזניובה, חדשות, 28 באפריל 1991
↑  ג. עיטור, פרסי הקאמרי לתאומי וסלזניובה, חדשות, 13 בנובמבר 1991
↑  תמי לוביץ, כוכב הקולנוע והבמה הרוסי, קוזאקוב, החליט להישאר בישראל, חדשות, 7 ביולי 1991
↑   שוש אביגל, הצגה / התקווה הרוסית מכזיבה - 'השחף' בקאמרי, חדשות, 17 בדצמבר 1991
↑  שוש אביגל, הצגה / שלוליות סכרין ואגמי קיטש - "תפילה בתיאטרון הקמארי, חדשות, 10 בפברואר 1992
↑  ג. עיטור, ניצן מביים, חדשות, 10 ביוני 1992
↑  שוש אביגל, תיאטרון / ג'ינס אלגנט, חדשות, 13 בדצמבר 1992
↑  שוש אביגל, תיאטרון / אירוע קשה - "חלום ליל קיץ", חדשות, 7 ביולי 1993
↑  מיכאל הנדלזלץ, בשבחי הלנה, באתר הארץ, 21 בינואר 2008
↑  טל פרי, ‏עמוס לביא 1953–2010, באתר גלובס, 10 בנובמבר 2010
↑  מיכאל הנדלזלץ, חיית במה: המיקום של "אלמה" בעייתי, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2009
↑  מודי קרייטמן, נסעה בעקבות האהבה, באתר ynet, 24 באפריל 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011045670105171  LCCN: no2017130370  VIAF: 287150808939619000008   WorldCat (עם VIAF): 287150808939619000008
היפר-אינפלציה ברפובליקת ויימאר

ערימות של שטרות נוטגלד (כסף חירום) חדשים ממתינים להפצה ברייכסבנק במהלך ההיפר-אינפלציה
היפר-אינפלציה השפיעה על הפאפירמארק הגרמני, המטבע של רפובליקת ויימאר, בין 1921 ל-1923, בעיקר ב-1923. במהלך מלחמת העולם הראשונה הייתה אינפלציה משמעותית של המטבע הגרמני, בשל האופן שבו ממשלת גרמניה מימנה את המאמץ המלחמתי שלה באמצעות הלוואות, עם חובות של 156 מיליארד מארק עד 1918. החוב הלאומי הזה גדל במידה ניכרת ב-50 מיליארד מארק של פיצויים שניתן היה לשלם במזומן ובעין (למשל, עם פחם ועץ) במסגרת לוח התשלומים של לונדון במאי 1921 שהוסכם לאחר חוזה ורסאי.
האינפלציה הזו נמשכה גם בתקופה שלאחר המלחמה, במיוחד כאשר באוגוסט 1921 החל הבנק המרכזי הגרמני לקנות מטבע קשה בעד שטרות כסף בכל מחיר, בטענה כי עליהם לשלם פיצויים במטבע קשה, אם כי בפועל שולמו רק תשלומי פיצויים מועטים עד 1924. המטבע התייצב בתחילת 1922, אך לאחר מכן ההיפר-אינפלציה המריאה, כששער המארק ירד מ-320 מארק לדולר באמצע 1922 ל-7,400 מארק לדולר אמריקאי עד דצמבר 1922. ההיפר-אינפלציה נמשכה לתוך 1923, ועד נובמבר 1923, דולר אמריקאי אחד היה שווה 4,210,500,000,000 מארק. אמצעים שונים הוכנסו על ידי השלטונות הגרמניים כדי להתמודד עם זה, כולל מטבע חדש בשם רנטמארק, מגובה באיגרות חוב, שהוחלף מאוחר יותר בעצמו ברייכסמארק, וחסימת הבנק הלאומי מהדפסת מטבע נייר נוסף.
עד 1924 המטבע התייצב ותשלומי הפיצויים הגרמניים החלו שוב במסגרת תוכנית דוז. מכיוון שהצניחה הקטסטרופלית בערך המארק חיסלה למעשה את החובות שחויבו, חלק מהחובות (למשל, משכנתאות) שוערכו מחדש כדי שהמלווים יוכלו להחזיר חלק מכספם.
היפר-אינפלציה גרמה לחוסר יציבות פוליטית פנימית ניכרת במדינה. היסטוריונים וכלכלנים חלוקים בדעתם לגבי הגורמים להיפר-אינפלציה הזו, במיוחד המידה שבה היא נגרמה מתשלומי הפיצויים.
רקע > האינפלציה במהלך מלחמת העולם הראשונה

כדי לשלם עבור העלויות הגדולות של מלחמת העולם הראשונה הממושכת, גרמניה השעתה את תקן הזהב (המרה של המטבע שלה לזהב) עם פרוץ המלחמה ב-1914. בניגוד לצרפת, שהטילה את מס ההכנסה הראשון שלה כדי לשלם עבור המלחמה, הקיסר הגרמני וילהלם השני והרייכסטאג החליטו פה אחד לממן את המלחמה במלואה באמצעות הלוואות.
הממשלה האמינה שהיא תוכל לפרוע את החוב על ידי ניצחון במלחמה והטלת פיצויי מלחמה על מדינות ההסכמה המובסות. הדבר היה אמור להיעשות על ידי סיפוח שטח תעשייתי עתיר משאבים במערב ובמזרח והטלת תשלומים במזומן לגרמניה, בדומה לפיצוי הצרפתי שבא בעקבות ניצחון גרמניה על צרפת ב-1870. לפיכך, שער החליפין של המארק מול הדולר האמריקאי ירד בעקביות מ-4.2 ל-7.9 מארק לדולר בין 1914 ל-1918, אזהרה מקדימה לאינפלציה הקיצונית שלאחר המלחמה.
אסטרטגיה זו נכשלה כאשר גרמניה הפסידה במלחמה, והותירה את רפובליקת ויימאר החדשה טובעת בחובות מלחמה עצומים שלא יכלה לעמוד בהם: החוב הלאומי עמד על 156 מיליארד מארק בשנת 1918. בעיית החוב החריפה על ידי הדפסת כסף ללא כל משאבים כלכליים שיגבו אותו.
ג'ון מיינרד קיינס אפיין את המדיניות האינפלציונית של ממשלות שונות בזמן מלחמה בספרו משנת 1919 "ההשלכות הכלכליות של השלום" באופן הבא:
האינפלציוניזם של מערכות המטבעות של אירופה נמשכה לאורך תקופה יוצאת דופן. הממשלות הלוחמות השונות, שלא היו מסוגלות, או עדינות מדי או קצרות רואי מדי להבטיח באמצעות הלוואות או מסים את המשאבים הדרושים להם, הדפיסו שטרות כסף עבור יתרת החוב שלהן.
רקע > האינפלציה מיד לאחר מלחמת העולם הראשונה

ערכו של המטבע הגרמני המשיך לרדת מיד לאחר מלחמת העולם הראשונה. עד סוף 1919, אז חתמה ממשלת גרמניה על חוזה ורסאי, שכלל הסכם לתשלום פיצויים משמעותיים למדינות ההסכמה הן במטבע קשה והן במשלוחים ממשיים של סחורות כמו פחם ועץ, 48 פאפירמארק נדרשו על מנת לקנות דולר אמריקאי אחד. במאי 1921 הסכום שישולם על ידי מעצמות המרכז בכללותו נקבע ל-132 מיליארד גולדמארק לפי לוח התשלומים של לונדון שקבע מועדים רבעוניים לתשלומים. מתוכם, 50 מיליארד גולדמארק נרשמו באג"ח A ו-B לפירעון לפי המועדים הרבעוניים בלוח, הסכום הנותר של כ-82 מיליארד גולדמארק רשומים כאג"ח C שלמעשה היו כימריות ולא ניתנות לפירעון לפי הלוח, אך במקום זאת נותרו למועד עתידי לא מוגדר, כאשר לגרמנים הודיעו שהם באופן ריאלי לא יצטרכו לשלם להם.
המטבע הגרמני היה יציב יחסית על כ-90 מארק לדולר במהלך המחצית הראשונה של 1921. מכיוון שהחזית המערבית של המלחמה נערכה בעיקר בצרפת ובבלגיה, גרמניה יצאה מהמלחמה עם רוב התשתית התעשייתית שלה ללא פגע, מה שהותיר אותה במקום כלכלי טוב יותר מאשר צרפת או בלגיה השכנות.
התשלום הראשון של מיליארד גולדמארק בוצע כאשר הגיע לפרעון ביוני 1921, בשלב זה, עמדות המכס במערב גרמניה נכבשו על ידי פקידי בעלות הברית, כלומר היה ניתן לאכוף את לוח התשלומים. עם זאת, בעקבות התשלום הראשון, פקידי בעלות הברית נסוגו מכל מקום מלבד דיסלדורף, ובעוד כמה תשלומים ממשיים נמשכו, רק תשלומים קטנים במזומן בוצעו לאחר מכן עבור יתרת השנים 1921–1922.
מאוגוסט 1921 החל נשיא הרייכסבנק, רודולף האוונשטיין, באסטרטגיה של קניית מטבע זר עם מארקים בכל מחיר, ללא כל התחשבות באינפלציה, וזה רק הגביר את מהירות קריסת ערך המארק. גורמים רשמיים גרמנים טענו שהדבר נועד לבצע תשלומים במזומן המגיעים לבעלות הברית באמצעות מטבע זר. מומחים בריטיים וצרפתים הצהירו כי הדבר נעשה במאמץ להרוס את המטבע הגרמני, ובנוסף מלחמוק מהצורך ברפורמה תקציבית, להימנע מתשלום פיצויים, טענה שנתמכת על ידי רישומי קנצלר הרייך המראים כי עיכוב הרפורמה במטבע ובתקציב שיכלה לטפל בהיפר-אינפלציה נתפס כיתרון. אף על פי שהיא הייתה הרסנית לכלכלה וערערה את היציבות הפוליטית, להיפר-אינפלציה היו היבטים מועילים עבור ממשלת גרמניה שכן, אף על פי ששילומי המלחמה לא היו רשומים במטבע נייר, החובות המקומיים שנותרו ממלחמת העולם הראשונה התבטלו, כלומר, האינפלציה הפחיתה מאוד את החוב הזה יחסית להכנסות.
במחצית הראשונה של 1922 התייצב המארק על כ-320 מארק לדולר. נערכו כנסים בינלאומיים. האחד, ביוני 1922, אורגן על ידי בנקאי ההשקעות האמריקאי ג'. פ. מורגן הבן. הפגישות לא הניבו פתרון בר-ביצוע, והאינפלציה התדרדרה להיפר-אינפלציה, כשהמארק ירד ל-7,400 מארק לדולר אמריקאי עד דצמבר 1922. מדד יוקר המחיה היה 41 ביוני 1922 ו-685 בדצמבר, עלייה של כמעט פי 17.
לאחר שגרמניה כשלה בפעם השלושים וארבעה בשלושים ושישה חודשים לשלם פיצויים ממשיים של פחם, בינואר 1923 כבשו כוחות צרפתים ובלגים את עמק הרוהר, אזור התעשייה העיקרי של גרמניה. 900 מיליון גולדמארק של פיצויים הושגו בסופו של דבר בדרך זו.
תגובתה של ממשלת גרמניה הייתה להורות על מדיניות של התנגדות פסיבית ברוהר, כאשר לעובדים נאמר לא לעשות דבר אשר עזר לצרפתים ולבלגים בשום צורה. בעוד שמדיניות זו, בפועל, הסתכמה בשביתה כללית למחאה על הכיבוש, עדיין היה צריך לתת לעובדים השובתים תמיכה כספית. הממשלה שילמה לעובדים הללו על ידי הדפסת עוד ועוד שטרות כסף, כאשר עד מהרה הוצפה גרמניה בכסף נייר, מה שהחריף עוד יותר את ההיפר-אינפלציה.
היפר אינפלציה

כיכר לחם בברלין שעלתה בסביבות 160 מארק בסוף 1922 עלתה 200,000,000,000 או 2×1011 מארק עד סוף 1923.
עד נובמבר 1923, דולר אמריקאי אחד היה שווה 4,210,500,000,000 או 4,2105×1012 מארק גרמני.
50,000 מארק, אאכן, 1923
500,000 מארק, לייפציג, 1923
מטבע של 5 מיליון מארק, אוסטפאליה, 1923
5,000,000 מארק, דנציג, 1923
50,000,000 מארק, טריר, 1923
500,000,00 מארק, דרזדן, 1923
5 מיליארד מארק, ברלין, 1923
50 מיליארד מארק, פלאואן, 1923
500 מיליארד מארק, ברלין, 1923
5 טריליון מארק, שטוטגרט, 1923
50 טריליון מארק, אשוויילר, 1923
אאכן