ג'ון קר
המושל הכללי של אוסטרליה > המשבר החוקתי של 1975 > הפיטורין

ב-6 בנובמבר קיים קר פגישה נוספת עם פרייזר (באישורו של ויטלם). בפגישה זו הגביר פרייזר את הלחץ על קר, הבהיר לו שהאופוזיציה לא תיסוג מעמדתה ולא תקבל שום פשרה והזהיר אותו שאם הוא לא ינקוט בשום צעד כלפי ויטלם, תחל האופוזיציה למתוח עליו ביקורת ישירה בפומבי על כישלונו במילוי תפקידו. פרייזר דחק בקר לגרום לעריכן של בחירות לפני סוף השנה. על פי הוראות חוק הבחירות, התאריך המוקדם ביותר שניתן היה להכריז על עריכת בחירות לפני סוף השנה היה ה-11 בנובמבר.
ב-9 בנובמבר נועץ קר בנשיא בית המשפט העליון, סר גרפילד ברוויק. קר ביקש ממנו לאשר לו אם בידו הסמכות החוקתית לפטר את ויטלם וברוויק אישר לו זאת בכתב. הוא גם אישר לקר שלפחות אחד משופטי בית המשפט העליון, סר אנתוני מסון, היה שותף לדעתו.
נראה היה שקר הגיע לידי החלטה לפטר את ויטלם כבר באותו יום. הוא חש שמין הראוי לא לחשוף את כוונתו זו בפני ויטלם או בפני שרי הממשלה בשל חששו שויטלם ייעץ למלכה להפעיל את סמכותה החוקתית לסיים את כהונתו של קר כמושל הכללי. בעשותו זאת, היה קר מודע לתקדים שנקבע ב-1932, כאשר מושל ניו סאות' ויילס, סר פיליפ גיים, פיטר את ממשלת המדינה בראשותו של ג'ק לאנג. גיים הזהיר את לאנג מראש על כוונתו לפטר אותו במידה והוא לא יענה על תנאים מסוימים שהוצבו בפניו על ידי גיים. במצב זה יכול היה לאנג להעז ולדרוש את פיטוריו של גיים, אך הוא לא עשה כן.
בבוקרו של ה-11 בנובמבר, התקשר ויטלם לקר בטלפון וקבע איתו פגישה לשעה 12:45 בצהריים, לאחר טקסי יום שביתת הנשק. במקביל, התבקש פרייזר להגיע לפגישה עם קר רבע שעה מאוחר יותר מבלי שנאמרה לו סיבת הפגישה. מאוחר יותר טען פרייזר שבשיחת טלפון שאל אותו המושל הכללי אם במידה והוא ימנה אותו כראש הממשלה, הוא יעביר את חוק התקציב, יבקש מידית פיזור של שני בתי הפרלמנט, לא יבצע מינויים חדשים, לא ייזום מדיניות חדשה כלשהי ולא יבצע שום חקירה בנוגע למעשיה של הממשלה הקודמת.
לימים דיווח פרייזר ששיחת טלפון כזאת אכן התקיימה ושהוא ענה בחיוב על כל התנאים שהוצגו בפניו על ידי קר. בזיכרונותיו, הכחיש קר מכל וכל את קיומה של שיחה זו.
בשעה 12:55 הופסקו דיוני הפרלמנט להפסקת צהרים. ויטלם הגיע למעון המושל בשעה 13:00, באיחור של רבע שעה. פרייזר הגיע לשם כבר מוקדם יותר והתבקש להמתין בחדר אחר. ויטלם וקר נפגשו ביחידות בחדר העבודה. קר ידע שבכוונתו של ויטלם לבקש עריכת בחירות לסנאט, צעד שהתבקש עקב אי אישור חוק התקציב. לאחר שהיה ברור לקר מעל לכל ספק שויטלם מתכוון להמשיך לכהן בלי תקציב מאושר, הוא הגיש לו את מכתב ההתפטרות. מאוחר יותר טען קר שויטלם רצה לטלפן באותו רגע לארמון בקינגהאם ולהמליץ למלכה על פיטוריו של קר, אך ויטלם הכחיש זאת. במסיבת העיתונאים שהתקיימה באותו יום הוא אמר: "המושל הכללי מנע ממני ליצור קשר עם המלכה על ידי פיטורי". במאמר שפורסם ב-2005 על ידי המזכיר הרשמי של קר, דייוויד סמית, נטען שויטלם היה מודע לכוונותיו של קר, שכוונתה של המלכה לא להתערב בעניין הייתה ידועה הן לקר והן לויטלם ושקר הציע את האפשרות של פיזור כפול של הפרלמנט כדי להיות הוגן עם שני המועמדים, מתוך אמונה כנה שויטלם יצליח להשיג רוב בשני בתי הפרלמנט ולהמשיך לכהן כראש הממשלה.
לאחר שויטלם יצא ממעון המושל, קרא קר לפרייזר שהמתין בחדר סמוך ושאל אותו את השאלות שפרייזר טען שנשאל כבר באותו בוקר. כאשר השיב פרייזר בחיוב, מינה אותו קר לתפקיד ראש הממשלה.
מאוחר יותר הסביר קר את המניעים לצעדו בחמישה סעיפים:
על פי סעיף 53 לחוקה רשאי הסנאט לדחות את חוק התקציב.
הממשלה מחויבת להעביר את חוק התקציב בפרלמנט.
במקרה שהממשלה לא מסוגלת להשיג את תמיכת הפרלמנט בחוק התקציב, עליה להתפטר או להכריז על בחירות.
במקרה שהממשלה מסרבת לפעול על פי אחת מהאפשרויות, זכותו וחובתו של המושל להתערב.
מאחר שראש הממשלה יכול בכל רגע נתון לייעץ למלכה לסיים את כהונתו של המושל הכללי, למושל הכללי יש את הזכות לפטר את הממשלה מבלי להתריע מראש על כוונתו זו.