stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורות הקודש
תוכן הספר > חכמת הקודש

החלק הראשון, העוסק בשיטה הפילוסופית־מחשבתית של הרב, נפתח בשני מבואות.
המבוא הראשון, חכמת הקודש, עוסק במהותה וסגולתה של חכמת התורה. התורה היא החוכמה העליונה שמוצאה מן הקב"ה, והיא כוללת את כל החוכמות כולן, ומתוך ראייתה הכוללת מלמדת כיצד בכל חוכמה יש גרעין של אמת. מתוך כלל יסודי זה, נובעות סגולותיה הייחודיות של חכמת התורה: איחוד מחשבתי של התכנים הנגלים עם תכנים נסתרים, איחוד מחשבתי של תכנים פרטיים עם תכנים כלליים, איחוד של תוכני קודש עם תוכני חול, ומתוך אלו הבנת הרבדים הנסתרים של המציאות. חכמת התורה מתגלמת באופן השלם ביותר על ידי הופעת רוח הקודש ונבואה בארץ ישראל, אז מתאחדים חוכמת הקודש והגיון הקודש: מכאן המעבר למבוא השני.
המבוא השני, הגיון הקודש, עוסק בהשראה האלוהית המופיעה באדם, לדרגותיה השונות. היצירה הרוחנית האנושית היא שריד, הד קלוש, של הנבואה. הוודאות באמיתות התוכן המופיע על ידי השראה פנימית לאדם, מתבררת שלב אחרי שלב במדרגות רבות ושונות, החל מסינתזה של התוכן ההשראתי עם בירור ומחקר שכלי, ועד לכדי הכרת וודאות עליונה בדבר תכנים שהם ממעל לאפשרות בירור שכלי, על ידי 'השערה ודמיון עליון', שמקורם הכמוס בנבואה. ועל ידי השתלמות כוחות הדמיון, השכל, הרגש והרצון, כשכל אחד מהם מזוקק מטעויות ועסוק כולו בקודש, יכול האדם לעלות במעלות קדושה עד לכדי השראת רוח הקודש, ולעתיד לבוא אף נבואה למדרגותיה השונות.
לאחר שני מבואות אלו, עוסק הספר בשיטתו המחשבתית של הרב קוק, המורכבת מחמישה יסודות:
הקודש הכללי – ביסוד המציאות מצויה הוויה של קודש, שאי אפשר להגדירה במונחים הלקוחים מהעולם הזה כיוון שהיא ממעל לו. הקדושה הנובעת מקודש זה מופיעה באדם ובעולם, בצורה של אידיאלים, ומרוממת אותם לתכליתם.
החיות העולמית – כל החיים המצויים בעולם הם הופעה של כח חיים אלוהי אחדותי המתפרט לפרטי החיים כולם. החיים שואפים לעליה מתמדת.
האחדות הכוללת – המציאות כולה היא אחדות שלמה ומושלמת. עניין זה יכול להיות מובן לאשורו רק על ידי העמקה בחכמת הקבלה.
הטוב הכללי – מתוך הבנת האחדות הכוללת, מתברר שהכל טוב במציאות לגמרי, ואין שום רע כלל. לשם השלמת ההבנה של יסוד זה, נדרש היסוד החמישי:
התעלות העולם – העולם מצוי בתהליך תמידי של התעלות, התקנות, באופן שכל מציאות הרע בעולם מטרתה הבאת טוב עליון יותר לעולם. העולם עתיד להגיע לכדי שלמות גמורה.
תוכן הספר > מוסר הקודש

גם החלק השני של אורות הקודש, העוסק בהשקפתו של הרב קוק על תורת המוסר, נפתח בשני מבואות.
המבוא הראשון, מוסר הקודש, עוסק בלימוד עיוני של תורת המוסר. מקור המוסר בציווי האלוהי, ולא הבנה אנושית כלשהי כשיטתם של רוב הפילוסופים. המוסר האנושי הטבוע באדם הוא הכנה בלבד למוסר השלם, שמקורו אלוהי. על כן, חיים על פי מצוות התורה הם החיים השלמים והמאושרים, וככלל לא ייתכנו חיי מוסר שלמים ללא קיום מצוות התורה.
התכונה של האדם עליה פועלת העבודה המוסרית היא הרצון, כשם שטיעונים הגיוניים פועלים על השכל. חופש הבחירה של האדם, הוא ניצוץ מהחופש האלוהי. מכאן שמטרת העבודה המוסרית היא לעשות את הרצון חופשי, והחופש האמיתי של הרצון הוא הדבקות במקורו האלוהי, והאהבה לכלל המציאות, שכן היא הופעה של החיות האלוהית.
תכליתו של המוסר היא הטוב העליון, שהוא תענוג הדבקות האלוהית, והוא יושג לכלל האנושות לעתיד לבוא עם תיקון העולם, אולם יחידים יכולים להגיע אליו גם כעת.
המבוא השני, דרך הקודש, עוסק ביסודות העבודה המוסרית המעשית של האדם מישראל, שתכליתה להגיע לידי נבואה, שזהו המצב הנפשי־הרוחני השלם ביותר. ישנם חמישה יסודות, המסודרים לפי סדר עולה:
הקדשת חיי האדם לעבודת הקב"ה. משמעות הדבר היא שכל דרכיו יהיו שווים לדרכי הקב"ה.
תיקון המידות, על ידי שימוש בכל מידה לטובה.
פרישות מדרכי העולם הזה (ליחידי סגולה).
חסידות – אהבה לכל, עשיית חסד לכל וסבלנות.
תודעה קבועה של ציפייה לישועה.
לאחר שני מבואות אלו, עוסק חלק זה במידות הנפש העיקריות המגלמות באופן מעשי את העקרונות המוסריים שהובאו לעיל. גם מידות אלו מסודרות לפי סדר עולה:
האהבה הכוללת – אהבת העולם כולו, מתוך דבקות באל שהוא מקור העולם.
הדבקות הכללית – קישור נפשי עמוק ותדירי לאל, המתבטא בכל רובדי החיים.
הענווה האצילית – הענווה היא הטובה שבמידות ויסוד כל המידות הטובות, ועניינה הוא הכרת ערכו האמיתי של האדם.
השלום – הבאת שלום, לאומה הישראלית ולעולם כולו, שיתממש במלואו באחרית הימים.
העלאת העולם – עבודתם המשיחית של יחידי סגולה, לתיקונו השלם של העולם כולו.
תוכן הספר > 'נעילת שערים'

אף על פי שהחלק השלישי של הספר לא הושלם על ידי הרב הנזיר, כאמור, יש לציין את הנושאים בהם הוא התעתד לעסוק, לצורך השלמת סקירת תורתו ההגותית של הרב (נושאים אלו מופיעים בהרחבה בספרו של הרב קוק "אורות", שנערך בחייו על ידי בנו הרב צבי יהודה הכהן קוק):
אור תורה, אור ישראל וארץ ישראל – עם ישראל הוא העם שנבחר להופיע לעולם את אותם האידיאלים שהוצגו בשני החלקים הראשונים של הספר. הדרך של עם ישראל לקיים את ייעודו היא על ידי ישיבתו בארץ ישראל, שסגולתה הרוחנית מיוחדת לעם ישראל, וקיומו את התורה.
אורו של משיח – המטרה הכללית של עם ישראל, גאולת העולם כולו, יוצאת אל הפועל על ידי תהליך ביאת המשיח, שהחל באופן גלוי בתקופה שמאז קום התנועה הציונית (המכונה "עקבתא דמשיחא").
עריכה, הוצאה לאור, מהדורות

עבודת העריכה של הרב הנזיר נמשכה יותר משלושים שנה וכללה סידור שיטתי של יסודות שיטת הרב קוק, וקיבוץ פסקאות נבחרות מכתבי הרב על פי יסודות אלו. במהלך העריכה התייעץ הנזיר עם הרב קוק לעיתים רחוקות. בסוף העבודה על 'חכמת הקודש' הנזיר הראה לרב קוק את הגליונות המוכנים לדפוס והרב קוק העיר כמה הערות בכתב ידו, למשל הוא הוסיף פסקאות בסוף פרקים מ"ה וק"א. בכך ראה הנזיר את הסכמתו המלאה של הרב קוק לפעולת העריכה. בנוסף לכך הנזיר התייעץ גם עם הרב חרל"פ.
הרב הנזיר הוסיף מבואות לספר, המודפסים בתחילת הכרך הראשון ובסוף הכרך הרביעי, ובהם התוויית קווים כלליים לשיטתו של הרב כפי שהיא מופיעה בספר.
המהדורה הראשונה של אורות הקודש הודפסה בפעם הראשונה בשנת תרצ"ח 1938. מהדורה זו כללה את שני כרכים בהם שני החלקים של "חכמת הקודש", השערים והמאמרים. על חלק זה עבד הנזיר 12 שנה. בשנת תש"י 1950 ראה אור הכרך השלישי הכולל את השערים ל"מוסר הקודש".
בשנת תש"ן הוציאו הרב עוזי קלכהיים והרב יוחנן פריד את הכרך הרביעי, שנערך עוד בימי הנזיר, ונשאר בכתב יד, הכולל את המאמרים של מוסר הקודש.
מהדורה שנייה של חכמת הקודש והשערים של מוסר הקודש ראתה אור בשנת ה'תשכ"ג (1963), כמעט שלושה עשורים אחרי פטירתו של הרב קוק, נעשו בה שינויים בין שני הדפוסים, שינויים טכניים: נפתחו ראשי תיבות, הוסרה הנקודה שהייתה בסוף כל כותרת במהדורה הראשונה, וגם שינויים קלים בתוכן שיסודם כנראה בטעויות דפוס.
מלבד ארבעת הכרכים המוכרים בהוצאת "מוסד הרב קוק", טיוטה ראשונית מהחלק החמישי 'אור תורה בישראל' שתוכנן על ידי הרב הנזיר אך לא יצא אל הפועל, הודפסה על ידי הרב הראל כהן ראש מכון נזר דוד, בספר "נשמה של שבת" שיצא לזכר נכד הראי"ה, הרב אליהו שלמה רענן.
פירושים לספר

החלק הראשון של אורות הקודש מלווה במקורות אותם ליקט הרב הנזיר, והביאם בסוף הכרך השני, שחותם את החלק הראשון של אורות הקודש: "חכמת הקודש". מדובר ברשימת הפניות בלבד, ללא גוף המקורות. חלק גדול מן המקורות מפנים ישירות לספרות הקבלה על ספריה השונים.
הרבנים שלמה ואהרון טולדאנו הוציאו על ספר "אורות הקודש" פירוש דיבור ומחשבה. עד כה יצאו חמישה כרכים בסדרה – שלושת הכרכים הראשונים מכילים פירוש על השער הראשון "חכמת הקודש" בספר הראשון מתוך ארבעת כרכי אורות הקודש, ושני הכרכים הנוספים מבארים את "הגיון הקודש". פירוש דיבור ומחשבה מפענח את השפה המיוחדת לרב קוק ואת מושגיו, תקציר כל פרק והסברו בשפה המותאמת למושגים של דורנו, והערות "חוויות הקודש" המפענחות את מקורותיו הפילוסופיים והקבליים של הרב קוק.
בשנת תשע"א (2011) יצא לאור "אורות הקודש המבואר", ובו פירושו של הרב יששכר היימן על חלק ב' של אורות הקודש. הסבר פשוט בשפה השווה לכל נפש לחלק ב' של אורות הקודש, החלק המרכז והעיקרי, הבונה את עיקרי תפיסת עולמו של הרב קוק.
בשנת תשע"ג (2013) יצא לאור "אורות הקודש עם פירוש רז תורה" מאת הרב שלמה גילת. פירוש זה הוא בעצם הרחבה של המקורות שציין הרב הנזיר עצמו בסוף הכרך השני של אורות הקודש. הפירוש תמציתי מאוד, ומכוון להשמת אורות הקודש בהקשר של המקורות אותן ציין הרב הנזיר, ולהבהרה קצרה של הקשר בין הפרקים למקורות. הפירוש מקיף כל החלק הראשון של אורות הקודש על שני שעריו וחמשת מאמריו, המתפרשים על פני הכרך הראשון והשני. לחלק השני של אורות הקודש הרב הנזיר עצמו לא הספיק להכין מקורות.
בשנת תשע"ד (2014) יצא לאור פירוש וביאור מקיף ושיטתי לשער חכמת הקודש, פרק אחר פרק, מתוך עיון במקורותיו בקבלה ובפילוסופיה מאת הרב זאב סולטנוביץ'.
שיעורים באורות הקודש – סיכומים של שיעורי הרב הנזיר על 36 פרקים מתוך אורות הקודש, הספר נערך על ידי הרב אהרן מונדשיין. חלק ניכר מפרקים אלה פורסם בעבר בחוברות ניצני ארץ של ישיבת מרכז הרב.
"חוג הראיה – שיעורי הרב הנזיר על אורות הקודש", מכון נזר דוד, כרך א' – ה'תשע"ח. כרך ב' – ה'תשע"ט. כרך ג' – ה'תש"ף.
ספריית חוה הוציאו את פירושו של הרב שלמה אבינר לחלק "חכמת הקודש".
יזם הנדל"ן אלדד פרי עסק במשך שנים בפירוש שיטתי של הספר. מאמריו נדפסו בעלון השבת שהוציא אלדד פרי והוקדש למשנת הרב קוק.
לקריאה נוספת

דוד כהן ("הנזיר"), חוג הראי"ה : מתוך קובץ שיעורים ב"אורות הקודש" למרן הראי"ה קוק, ירושלים: הוצאת נזר דוד, תשמ"ח־1988.
גרשם שלום, דברים בגו, א', תל אביב: הוצאת עם עובד, תש"ן־1990, עמודים 76–77.
הרב ד"ר מאיר מוניץ, חוג הראי"ה ועריכת כתביו של הרב קוק, עבודה לשם קבלת התואר דוקטור לפילוסופיה של אוניברסיטת בר־אילן, תשס"ט
הרב אוריאל עיטם, סקירת כתבי ההגות של הראי"ה, צהר, י"ח (תשס"ד), עמודים 19–38
מאיר מוניץ, עריכת הספר אורות הקודש לראי"ה קוק, עלי ספר, 22, 2011 עמודים: 67–114
יוסף אביב"י, קבלת הראי"ה, ארבעה כרכים. יד בן-צבי, ירושלים תשע"ח.
הערות שוליים

↑  אורות הקודש, כרך א', עמוד 24.
↑  אורות הקודש, א', עמוד 23.
↑  הרב שלמה גורן, 'קדושת נזרו', שאר ישוב כהן (עורך), נזיר אחיו א', עמוד ד'.
↑  משנת הנזיר, הוצאת נזר דוד תשס"ה, עמוד צ"ב
↑  ראו: אורות הקודש, כרך א', עמוד 23.
↑  ספר חדש מהרב קוק, ז"ל, הצופה, 18 באפריל 1938, עמוד 3
↑  אורות הקודש - אור תורה בישראל, בספר נשמה של שבת (תשנ"ט) עמ' 191-134.
↑  זמין לקריאה בספריית אסיף, ראו כאן.
| הרב אברהם יצחק הכהן קוק |
| --- | --- | --- |
| כתביו | אגרות הראי"ה • אורות • אורות הקודש • אורות התורה • אורות התשובה • עולת ראיה • עין איה • מאמרי הראי"ה • שמועות ראי"ה • חדריו דעת כהן • משפט כהן • אורח משפט • עזרת כהן • שבת הארץ • כתבים נוספים |  |
| ממשנתו | למהלך האידיאות בישראל • הרצאת הרב • חזון הצמחונות והשלום • מאמר הדור • יסוד כסא השם בעולם • המספד בירושלים |  |
| משיריו | שיר האמונה •  ישמח לבי • לחשי ההוויה • כנפי רוח |  |
| תלמידיו | הרב צבי יהודה הכהן קוק (בנו) • הרב יעקב משה חרל"פ • הרב הנזיר • הרב שלום נתן רענן (חתנו) • הרב יצחק אריאלי • הרב אריה לוין •  הרב שאול ישראלי • האדמו"ר החלוץ • הרב משה צבי נריה • הרב יצחק הוטנר • תלמידים נוספים |  |
| מוסדותיו | הרבנות הראשית לישראל • ישיבת מרכז הרב • מכון הלכה ברורה ובירור הלכה • תנועת דגל ירושלים |  |
| כהונות ברבנות | זיימל • בויסק • יפו • מחזיקי הדת (לונדון) • ירושלים • ארץ ישראל |  |
| הנצחתו | בית הרב קוק • כפר הרא"ה • מוסד הרב קוק • פרס הרב קוק לספרות תורנית • פרס ירושלים לספרות תורנית • קבוצת אברהם |  |
ציונות דתית • תורת ארץ ישראל • מועדי הראי"ה • משפחתו • תלמידי הרצי"ה • עוד
| כתבי הראי"ה |
| --- | --- | --- |
| בהלכה וש"ס | דעת כהן • משפט כהן • אורח משפט • עזרת כהן • שבת הארץ • חבש פאר • עץ הדר • עיטור סופרים • טוב ראי |  |
| בהגות | עין איה • עולת ראיה • מאמרי הראי"ה • אדר היקר • ראש מילין • לנבוכי הדור • מדבר שור • מוסר אביך • מידות הראי"ה • עקבי הצאן • ארץ חפץ • חזון הגאולה |  |
| סדרת ה"אורות" | אורות (אורות ישראל) • אורות הקודש • אורות התורה • אורות התשובה • אורות הראי"ה • אורות התפילה • אורות האמונה |  |
| כתבים | למהלך האידיאות בישראל • הרצאת הרב • חזון הצמחונות והשלום • מאמר הדור • אגרות הראיה • שמונה קבצים • פנקסי הראי"ה • משנת הרב • המספד בירושלים • חדריו |  |
| שירים | נכתבו על ידו כשירים: שיר האמונה  • ישמח לבי • לחשי ההויה קטעים ופיסקאות שהולחנו: כנפי רוח • יסוד כסא השם בעולם |  |
הערה: חלק מספרי ה"אורות" הם ליקוטים מאוחרים ממשנתו סביב נושאים שונים, שהשתמשו אף הם בשם "אורות".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007526567405171  LCCN: n2015012502  VIAF: 315084235   WorldCat (עם VIAF): 315084235
Super Live in Japan

Super Live in Japan הוא אלבום הווידאו השני של להקת הרוק הבריטית-קנדית קווין+פול רודג'רס משנת 2006, אשר יצא לאור ביפן בלבד. האלבום הוקלט בעת הופעה באולם סאיטאמה סופר ארנה ב-27 באוקטובר 2005, במסגרת סיבוב ההופעות הראשון של הלהקה, Queen + Paul Rodgers Tour. על אף שהסרט הופץ ביפן בלבד, 15 מהשירים המופיעים בו הופיעו בגרסה המורחבת של אלבום האולפן הראשון של הלהקה, The Cosmos Rocks משנת 2008. הסרט מכיל גרסאות כיסוי לשירי להקות קווין, רוק ת'רפי, בד קומפני, פרי, וקריירות הסולו של בריאן מיי ופרדי מרקיורי, סולן הלהקה שקדם לרודג'רס.
האלבום נפתח בשיר "Lose Yourself" של הראפר אמינם. כאות תודה על השימוש בשירו, כתב את "Beautiful"- סאמפל לגרסת כיסוי שהקליטה הלהקה לשיר "Reaching Out" של רוק ת'רפי, בה היו חברים מיי ורודג'רס.
אל סרט ההופעה צורף סרט דוקומנטרי באורך 25 דקות בשם Backstage in Budapest.
רשימת השירים

| מס' | שם | כותב(ים) | אלבום מקורי | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Lose Yourself (שיר של אמינם; הוקלט מראש)   | אמינם, ג'ף בס, לואיס רסטו | 8 Mile |   |
| 2. | Reaching Out (גרסת כיסוי לרוק ת'רפי)   | אנדי היל, דון בלאק | ללא אלבום |   |
| 3. | Tie Your Mother Down (גרסת כיסוי לקווין)   | בריאן מיי | A Day at the Races |   |
| 4. | Fat Bottomed Girls (גרסת כיסוי לקווין)   | מיי | Jazz |   |
| 5. | Another One Bites the Dust (גרסת כיסוי לקווין)   | ג'ון דיקון | The Game |   |
| 6. | Fire and Water (גרסת כיסוי לפרי)   | אנדי פרייזר, פול רודג'רס | Fire and Water |   |
| 7. | Crazy Little Thing Called Love (גרסת כיסוי לקווין)   | פרדי מרקיורי | The Game |   |
| 8. | Say It's Not True  | רוג'ר טיילור | The Cosmos Rocks |   |
| 9. | '39 (גרסת כיסוי לקווין)   | מיי | A Night at the Opera |   |
| 10. | Love of My Life (גרסת כיסוי לקווין)   | מרקיורי | A Night at the Opera |   |
| 11. | Teo Torriatte (Let Us Cling Together) (גרסת כיסוי לקווין)   | מיי | A Day at the Races |   |
| 12. | Hammer to Fall (גרסת כיסוי לקווין)   | מיי | The Works |   |
| 13. | Feel Like Makin' Love (גרסת כיסוי לבד קומפני)   | רודג'רס, מיק ראלפס | Straight Shooter |   |
| 14. | Let There Be Drums (גרסת כיסוי לסנדי נלסון)   | סנדי נלסון, ריצ'רד פודולור | Let There Be Drums |   |
| 15. | I'm in Love with My Car (גרסת כיסוי לקווין)   | טיילור | A Night at the Opera |   |
| 16. | Guitar Solo (מאת בריאן מיי)   | מיי | ללא אלבום |   |
| 17. | Last Horizon (גרסת כיסוי למיי)   | מיי | Back to the Light |   |
| 18. | These Are the Days of Our Lives (גרסת כיסוי לקווין)   | טיילור | Innuendo |   |
| 19. | Radio Ga Ga (גרסת כיסוי לקווין)   | טיילור | The Works |   |
| 20. | Can't Get Enough (גרסת כיסוי לבד קומפני)   | ראלפס | Bad Company |   |
| 21. | A Kind of Magic (גרסת כיסוי לקווין)   | טיילור | A Kind of Magic |   |
| 22. | Wishing Well (גרסת כיסוי לפרי)   | רודג'רס, סיימון קירק, טטסו ימאוצ'י, פול קוסוף, ג'ון בונדריק | Heartbreaker |   |
| 23. | I Want It All (גרסת כיסוי לקווין)   | מיי | The Miracle |   |
| 24. | Bohemian Rhapsody (גרסת כיסוי לקווין)   | מרקיורי | A Night at the Opera |   |
| 25. | I Was Born to Love You (גרסת כיסוי לפרדי מרקיורי)   | מרקיורי | Mr. Bad Guy |   |
| 26. | The Show Must Go On (גרסת כיסוי לקווין)   | מיי | Innuendo |   |
| 27. | All Right Now (כיסוי לפרי)   | פרייזר, רודג'רס | Fire and Water |   |
| 28. | We Will Rock You (גרסת כיסוי לקווין)   | מיי | News of the World |   |
| 29. | We Are the Champions (גרסת כיסוי לקווין)   | מרקיורי | News of the World |   |
| 30. | God Save the Queen (גרסת כיסוי לשיר עממי; הוקלט מראש)   | עממי | גרסה מקורית: ללא אלבום גרסה נוכחית: A Night at the Opera |   |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 155:00 |
משתתפים

פול רודג'רס - שירה מובילה וגיטרה
בריאן מיי - גיטרה מובילה, שירה מלווה ושירה מובילה
רוג'ר טיילור - תופים, שירה מלווה ושירה מובילה
ג'יימי מוזס - גיטרת קצב ושירה מלווה
דני מירנדה - גיטרת בס ושירה מלווה
ספייק אדני - קלידים
המעבדה המטלורגית של אוניברסיטת שיקגו

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית 
 קואורדינטות:  41°47′22″N 87°35′58″W﻿ / ﻿41.7894°N 87.5994°W﻿ / 41.7894; -87.5994
 he
 
המעבדה המטלורגית באוניברסיטת שיקגו הוקמה בפברואר 1942 כדי ללמוד ולהשתמש ביסוד הכימי החדש שהתגלה, הפלוטוניום. היא חקרה את הכימיה ואת המטלורגיה של הפלוטוניום, תכננה את הכורים הגרעיניים הראשונים בעולם שהפיקו את היסוד, ופיתחה תהליכים כימיים שבאמצעותם ניתן היה להפריד את הפלוטוניום מיסודות אחרים. באוגוסט 1942 הצליחו כימאי המעבדה לראשונה אי-פעם להפריד כימית ולייצר כמות זעירה של פלוטוניום. ב-2 בדצמבר 1942 הצליחה המעבדה לייצר תגובת שרשרת גרעינית נשלטת, שוב לראשונה אי-פעם, בכור שכונה "שיקגו פייל-1" (אנ')‏, שהוקם מתחת לטריבונות של אצטדיון הפוטבול הישן של האוניברסיטה.
המעבדה המטלורגית הוקמה כחלק מהפרויקט המטלורגי, שנודע גם כ"פרויקט פייל" (Pile, ערמה) או "פרויקט X-10", בראשותו של פרופסור אוניברסיטת שיקגו ארתור קומפטון, חתן פרס נובל בפיזיקה לשנת 1927. הפרויקט המטלורגי היה חלק מפרויקט מנהטן, שבו פיתחו וייצרו בעלות הברית, בהובלת ארצות הברית, את פצצות האטום הראשונות במהלך מלחמת העולם השנייה. במעבדה עבדו, בין היתר, המדענים זוכי פרס נובל בפיזיקה: אנריקו פרמי, ג'יימס פרנק, יוג'ין ויגנר, וזוכה פרס נובל בכימיה: גלן סיבורג. בשיאה, ביולי 1944, עבדו במעבדה 2,008 עובדים.
בתחילת 1944 נבנה בה הכור הראשון בעולם שהשתמש במים כבדים כממתן נייטרונים. הכור הפך קריטי במאי 1944, והופעל לראשונה בעוצמה מלאה ביולי 1944. המעבדה המטלורגית של שיקגו שימשה כגוף המחקר העיקרי שסיפק תמיכה מדעית במהלך המלחמה לאתר הגרעיני הענק באוק רידג' שבטנסי. כחלק מפרויקט מנהטן היא תכננה כורי פלוטוניום עבור אתר אוק רידג' (כור הגרפיט X-10), ועבור אתר הנפורד שבמדינת וושינגטון (כור הפלוטוניום B).
אף שנעשה על הפלוטוניום גם מחקר מטלורגי, המעבדה נקראה "מטלורגית" בעיקר כשם כיסוי לעבודתה המרכזית בתחום הגרעין הצבאי. המעבדה חקרה את הכימיה של הפלוטוניום, ועבדה עם חברת דופונט על פיתוח תהליך פוספט-ביסמוט, שבאמצעותו בוצעה הפרדת הפלוטוניום מהאורניום. כשהתברר שכורים גרעיניים מערבים חומרים רדיואקטיביים בכמויות גדולות, החל חשש גדול בהיבטים בריאותיים ובטיחותיים, וחשיבות המחקר על ההשפעות הביולוגיות של קרינה גדלה. התגלה כי הפלוטוניום הרדיואקטיבי, כמו הרדיום, מצטבר בעצמות, מה שהופך אותו למסוכן במיוחד. ב-1 ביולי 1946 הפכה המעבדה המטלורגית למעבדה הלאומית הראשונה בארצות הברית, ונקראה "המעבדה הלאומית ארגון" (אנ').
הקמה

גילוי הביקוע הגרעיני של אורניום על ידי הכימאים הגרמנים אוטו האן ופריץ שטרסמן בדצמבר 1938, וההסבר התאורטי שלו על ידי ליסה מייטנר ואוטו פריש זמן קצר לאחר מכן, פתח את האפשרות שנייטרונים הנוצרים בביקוע ייגרמו לתגובת שרשרת גרעינית מבוקרת ונשלטת. באוניברסיטת קולומביה, החלו אנריקו פרמי ולאו סילארד לחקור כיצד ניתן לבצע הלכה למעשה את תגובת השרשרת המבוקרת. באוגוסט 1939 ניסח סילארד מכתב חסוי לנשיא ארצות הברית, פרנקלין רוזוולט, בו תיאר את הפוטנציאל הצבאי הכביר הטמון בתגלית, התריע על אפשרות לפרויקט נשק גרעיני גרמני-נאצי, ושכנע את חברו הוותיק אלברט איינשטיין לחתום על המכתב לנשיא. זה הביא לתמיכת הנשיא והממשל הפדרלי במאמצי המחקר על ביקוע גרעיני.
באפריל 1941, ביקשה "ועדת המחקר להגנה לאומית בנושא אורניום" (NDRC) מארתור קומפטון, פרופסור לפיזיקה מאוניברסיטת שיקגו וזוכה פרס נובל, לדווח על תוכנית האורניום. נילס בוהר וג'ון וילר תיארו איזוטופים כבדים עם מספרים אטומיים מוזרים, כמו פלוטוניום-239, כחומרים הניתנים לביקוע גרעיני. אמיליו סגרה וגלן סיבורג ייצרו 28 מיקרוגרם של פלוטוניום בציקלוטרון 60 האינץ' של אוניברסיטת קליפורניה בברקלי במאי 1941. הם גילו שלפלוטוניום-239 יש חתך פעולה ללכידת נייטרונים תרמיים הגדול פי 1.7 מזה של אורניום-235. אף שניתן לייצר בציקלוטרון כמויות קטנות של פלוטוניום-239, לא ניתן להשתמש בו לייצור פלוטוניום בכמויות גדולות. קומפטון שוחח עם יוג'ין ויגנר מאוניברסיטת פרינסטון על האופן בו ניתן לייצר פלוטוניום בכור גרעיני, ועם הפיזיקאי רוברט סרבר מאוניברסיטת אילינוי על האופן שבו ניתן יהיה לבצע אחר כך הפרדה כימית של הפלוטוניום שנוצר בכור מהאורניום, שהיה חומר המוצא בתהליך.
ב-20 בדצמבר, זמן קצר לאחר ההתקפה היפנית על פרל הארבור שהכניסה את ארצות הברית למלחמה, מונה קומפטון לראש פרויקט הפלוטוניום. מטרות הפרויקט היו לייצר כורים להמרת אורניום לפלוטוניום, למצוא דרכים להפרדה כימית של הפלוטוניום מהאורניום, ולתכנן ולבנות פצצת אטום המבוססת על פלוטוניום. אף שטרם נבנה כור מוצלח בגודל הנדרש, מדענים כבר פיתחו מספר עקרונות תכנון שונים אך מבטיחים. על קומפטון היה מוטל לבחור ולהחליט מהי הדרך שבה יש להמשיך. הוא הציע לוח זמנים שאפתני, שמטרתו להשיג תגובת שרשרת גרעינית מבוקרת עד ינואר 1943, ופצצה אטומית מוכנה לפעולה עד ינואר 1945.
קומפטון הרגיש כי צוותי המדענים באוניברסיטאות קולומביה, פרינסטון, שיקגו וברקלי, יצרו כפילויות רבות ומצבים של שיתוף פעולה בלתי מספק, והחליט לרכז את המחקר במקום אחד. איש לא רצה לזוז ממקומו, וכולם טענו בעד האוניברסיטה שלהם. בינואר 1942, זמן קצר לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, החליט קומפטון לרכז את המחקר והפיתוח במקום שבו עבד, באוניברסיטת שיקגו. הוא ידע שבה יש לו תמיכה רחבה ובלתי מסויגת של הנהלת האוניברסיטה, בעוד שלדוגמה אוניברסיטת קולומביה עסקה בתמיכה מדעית במאמצי העשרת האורניום, והיססה לקחת על עצמה פרויקט סודי נוסף. גורמים נוספים שתרמו להחלטה היו מיקומה המרכזי של שיקגו, וזמינותם של מדענים וטכנאים במערב התיכון שטרם נלקחו לעבודות מלחמה. בנוסף, הדיור בה היה זמין יותר, וכעיר היבשתית היא הייתה חשופה פחות להתקפת אויב. מוסד המחקר החדש הוקם לבסוף בפברואר 1942, ונקרא "המעבדה המטלורגית" או "מט לאבּ".
פיתוח הכורים > שיקגו פּייל-1

בין 15 בספטמבר ל-15 בנובמבר 1942 הקימו קבוצות בראשות וולטר צין והרברט אנדרסון שישה עשר כורים ניסיוניים (שנקראו באותה עת "ערמות", באנגלית Piles). פרמי תכנן כור אורניום וגרפיט חדש שניתן להביאו לתגובת שרשרת גרעינית מבוקרת המקיימת את עצמה.
בניית הכור, שכונה שיקגו פייל-1 (CP-1), החלה ב-16 בנובמבר 1942. העבודות בוצעו במשמרות של שתים-עשרה שעות, עם משמרת יום תחת צין ומשמרת לילה תחת אנדרסון. מבנה הכור היה בצורת אליפסה, גובהו 6.1 מטר, ורוחבו בציר האורך 7.6 מטר. הוא כלל 5.4 טונות מתכת אורניום, 45 טונות תחמוצת אורניום, ו-360 טונות גרפיט. עלות הבנייה הייתה כ-2.7 מיליון דולר (במחירי 1942).
ב-2 בדצמבר 1942 הוא השיג תגובה גרעינית מבוקרת ראשונה. ב-12 בדצמבר 1942 הוגדלה תפוקת הכוח שלו ל-200 ואט, המספיקה להדליק נורה. בהיעדר מיגון מכל סוג שהוא, הקרינה מהכור היוותה סכנה לכל הסביבה. לאחר מכן, נמשכו הניסויים בעוצמה נמוכה מאוד של 0.5 ואט בלבד.
פיתוח הכורים > שיקגו פּייל-2

פעולת הכור הראשון, שיקגו פייל-1, הופסקה ב-28 בפברואר 1943. הכור פורק, הועבר לארגון, פרוור של שיקגו, ונבנה מחדש כ'שיקגו פייל-2', תוך שימוש בחומרים ובחלקים מהכור שפורק. במקום המבנה המעוגל-אליפטי של הכור הראשון, הכור החדש נבנה בתכנון דמוי קובייה, שגובהה 7.6 מ', ובסיסה ריבוע שצלעו כ-9.1 מ'. הכור הוקף בקירות בטון בעובי של 1.5 מ', שנועדו להגן בפני זליגת קרינה רדיואקטיבית. גג הכור נבנה משילוב של עופרת בעובי 15 ס"מ ושל עץ בעובי 130 ס"מ.
הכור השתמש בכמות גדולה יותר של אורניום - 47 טונות, ובהתאם, היה צורך בכמות גדולה הרבה יותר של גרפיט כחומר ממתן - 428 טונות. לא הותקנה מערכת קירור, מכיוון שהכור תוכנן להפיק רק קילוואטים ספורים. כבר במרץ 1943 הפך הכור שיקגו פייל-3 החדש לפעיל.
פיתוח הכורים > שיקגו פּייל-3

כור שני, שכונה שיקגו פייל-3 (CP-3), נבנה ב"אתר ארגון" בתחילת 1944. היה זה הכור הראשון בעולם שהשתמש במים כבדים כחומר ממתן נייטרונים. מים כבדים לא היו זמינים בעת בניית CP-1, אך כעת סופקו בכמויות הדרושות הודות לפרויקט P-9 (אנ') שבוצע כחלק מפרויקט מנהטן.
הכור היה בנוי ממכל אלומיניום גדול בקוטר של 1.8 מטרים, שהיה מלא במים כבדים, ושקל כ-5.9 טונות. הכיסוי היה מנוקב בחורים במרווחים קבועים, שדרכם 121 מוטות אורניום עטויים באלומיניום הוחדרו למים הכבדים. המכל הוקף ברפלקטור נייטרונים עשוי מגרפיט, והוקף במיגון עופרת ובטון. המיגון בחלקו העליון של הכור כלל שכבות של לבנים נשלפות ריבועיות (30 ס"מ), שנבנו משכבות של ברזל ומזוניט (אנ'). המים הכבדים קוררו באמצעות מחלף חום שקורר במים.
מאיר לייפר

רבי מאיר לייפר (1881, אדר תרמ"א – 9 באפריל 1941, י"ב בניסן תש"א) היה אדמו"ר משושלת נדבורנה בקליבלנד.
ביוגרפיה

נולד באדר תרמ"א (1881) בהונגריה, לרבי ישכר בער מסאטמר ולטויבא רחל ונקרא על שם דודו רבי מאיר מפרמישלאן. כשהיה בן שנה נפטרה אמו, ואביו נישא בזיווג שני לאחייניתה, דבורה, שהייתה צעירה לימים ולא יכלה לגדל אותו ומשום כך נמסר לתקופה לאומנה אצל ידידי המשפחה.
נישא לאסתר רייזל, בת רבי יצחק מאלעסק - סטניסלאב (נכדו של רבי שלום מבעלזא), ולאחר נישואיו גר בבוטשאטש, גליציה. לאחר מכן עבר להאלמין (הסמוכה לסאטמר, מקום מגורי אביו), בהמשך עבר לקיווישאד.
במלחמת העולם הראשונה עבר לבודפשט, שם פתח בית תמחוי למאות הפליטים היהודים ששהו בעיר. כיוון שבמהלך המלחמה סייע לבחורים יהודים להשתמט מגיוס והסתיר עריקים בביתו, העמידו אותו השלטונות לדין והוא ברח לאמריקה.
בכ"ה באייר תרפ"ב (1922) הגיע לאמריקה והשתכן באיסט סייד, שם כיהן כאדמו"ר מנדבורנה, לאחר כמה חודשים ביקשוהו יהודי קליבלנד - בה היה ריכוז גדול של יוצאי הונגריה - שיעבור לעירם, ושם הקימו לו בית מדרש בשם "חברת שומרי שבת", ולצדו מעון מגורים. בקליבלנד נודע רבי מאיר כמכניס אורחים והיה מארח בביתו שד"רים מאירופה ומארץ ישראל.
כיוון שלא זכה לילדים מאשתו הראשונה, התגרש - תוך שהוא משאיר לה את כל רכושו למעט בגדיו והחנוכיה שלו. ונישא בשנית לרחמה מירל, בתו של רבי אלתר זאב מסטריזוב. לאחר הצעת השידוך נסע לסטריזוב ומשם לבודפשט, ולאחר מכן חזרו הזוג לאמריקה יחד עם ראכל, בתה של רחמה מנישואיה הראשונים.
בשנת תרצ"ג (1932) חלה, ובהוראת רופאיו עבר לויליאמסבורג, שם גר תקופה אצל גיסו ובן דודו רבי יצחק מפיצ'נזין (בן רבי יוסף מנירעדהאז). בשנת תרצ"ה (1934) נסע לנפוש בעיר המרפא קרלובי וארי בצ'כיה, ומשם רצה להמשיך לארץ ישראל, אולם בהוראת רופאיו נאסרה עליו הנסיעה והוא שב לניו יורק, שם פתח את בית המדרש 'בני מרדכי'.
בשנת תרצ"ו (1935) הידרדרה בריאותו שוב והוא עבר ללוס אנג'לס, שם מזג האוויר נוח יותר. בי"ב בניסן תש"א (1941) נפטר, ונקבר בלוס אנג'לס, על פי רצונו להקבר היכן שימות.
צאצאיו

בתו היחידה נישאה לרבי אשר מרדכי מקליבלנד, בנו הבכור של רבי ישכר בער רוזנבוים.
ספרו

ניניו (חתני נכדו רבי יהושע העשיל רוזנבוים מקליבלנד) הוציאו את חידושי תורתו בספר 'אורות המאירים', ניו יורק, תשס"ו.