stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משבר ברלין השני
מהלך המשבר > הכרזת האולטימטום

ב-27 בנובמבר 1958 פרסם חרושצ'וב איגרת ובה דרש שמדינות המערב יוציאו את כוחותיהם ויסיימו את הכיבוש במערב ברלין, כדי להפוך את העיר ל"עיר חופשית", כלומר בשליטת הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית. בנושא גרמניה ככלל, דרש שיסתיים המשא והמתן על חלוקתה בהסכם חוזי. חרושצ'וב הוסיף אולטימטום: אם המערב לא ייענה לדרישה זו תוך שישה חודשים, ייחתם הסכם שלום נפרד בין ברית המועצות לרפובליקה הדמוקרטית של גרמניה. פירושו של דבר שהאזור הגרמני בשליטת הסובייטים ייחשב למדינה עצמאית, היא הרפובליקה הדמוקרטית של גרמניה. לפי הסכם שלום זה שאלת איחוד שתי הגרמניות תהיה עניין פנימי שלהן, על שתיהן ייאסר להחזיק בנשק אסטרטגי, החזקת צבא תותר בתנאים מגבילים, ותותר פעילות המפלגה הקומוניסטית.
מטרות האיגרת והאולטימטום היו לגרום למערב להכיר בגרמניה המזרחית ובמשטרהּ הקומוניסטי, ולמנוע מנאט"ו להציב נשק גרעיני על אדמת גרמניה. ב-19 בדצמבר 1958 לווה האולטימטום בהכרזות צבאיות. מפקד קבוצת הכוחות הסובייטים של מזרח גרמניה אמר שאם המערב ישתמש בכוח להגנת מערב ברלין, ברית המועצות תשתמש ב"טנקים ובכלי נשק חזקים יותר". מאותו הרגע, תקיפה על מזרח גרמניה נחשבה להכרזת מלחמה על הסובייטים. המערב פירש את האולטימטום כדרישה להפקיר את מערב ברלין לכיבוש הסובייטי. ויתור שכזה היה מעיד על חולשתה של ברית נאט"ו, ולכן דרישות האולטימטום לא נענו והכוחות הצבאיים הושארו בברלין.
מהלך המשבר > פעילות דיפלומטית

כדי למנוע את הסלמת האירוע בוצעה פעילות דיפלומטית נמרצת, שבמהלכה, בין השאר, ראש ממשלת בריטניה ביקר במוסקבה. בביקור זה נקבעה ועידת פסגה בז'נבה של שרי החוץ של ארבע המעצמות, אך בוועידה עצמה לא הושגה התפתחות משמעותית מלבד דחייה חוזרת ונשנית של מועד פקיעת האולטימטום.
לאחר ביקורו ביולי 1959 בברית המועצות של סגן הנשיא דאז, ריצ'רד ניקסון (הכולל את ויכוח המטבח המפורסם), נסע חרושצ'וב לארצות הברית להיפגש עם הנשיא דווייט אייזנהאואר באתר הנופש הנשיאותי, קמפ דייוויד. גם במפגש זה לא הושגה כל התקדמות – בעוד שחרושצ'וב סירב להסכים לפיקוח על נשקו הגרעיני, עמדתו של אייזנהאואר בנושא ברלין הייתה קשיחה.
אך למרות אי התקדמותו של המשא והמתן, הביקורים עצמם הובילו להשקפה חדשה: הן התקשורת הסובייטית והן המערבית החלו לדבר על "רוח קמפ דייוויד". ברית המועצות קיבלה מספר החלטות לקיצוץ הכוחות הקונבנציונליים שלה מטעמי עלות. בנוסף, היא סיימה סדרת ניסויים בנשק גרעיני ולאחר מכן ביקשה מהמעצמות להפסיק גם הן את הניסויים בנשק האטומי. התעמולה הסובייטית נצלה מהלכים אלו כדי להעיד על ברית המועצות כרודפת שלום וכמתנגדת ללוחמה גרעינית, מהלכים שתרמו לרוח התקווה שהתעוררה.
השינוי שהובטח בקמפ דייוויד נראה לרגע קרוב, אך דעך במהרה; התנגדות קשה הוצבה על ידי הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, שחששה מהכרה עולמית במזרח גרמניה ומפשרה עם הסובייטים בנושא ברלין, וכן על ידי של צרפת, שחששה משליטה עולמית כוללת של המעצמות תוך התעלמות ממדינות קטנות יותר. שתי המדינות לפיכך התנגדו נחרצות להוצאת הכוחות מברלין ותמכו בשמירת הסטטוס קוו באזור. נשיא צרפת, שחשש מהרוח החדשה, ביקש לדחות את הפסגה למאי 1960, בפריז. ואולם, העמדה האמריקנית נותרה קשוחה כשהייתה, ולחששה של צרפת ושל גרמניה המערבית לא היה בסיס.
מהלך המשבר > תקרית מטוס ה-U-2

בבוקר ה-1 במאי 1960 הופל מטוס ריגול אמריקני מדגם U-2 בעומק אלפיים קילומטרים בתוך ברית המועצות. טיסות ביון אמריקניות נערכו במשך ארבע שנים מעל ברית המועצות, אך זו הייתה הפעם הראשונה שבה עלה בידי הסובייטים להפיל טיסה כזאת. הטייס פרנסיס גארי פאוורס נלכד בחיים, ועמו כל הציוד הטכנולוגי של המטוס.
תחילה, הסובייטים לא פרסמו את המידע, ווושינגטון הודיעה שאחד מ"מטוסי מזג האוויר" שלה נעלם. אולם בברית המועצות הבינו בשלב זה שהמהלכים הדיפלומטיים לא יועילו להם עוד, שכן המדיניות האמריקנית בנושא ברלין תוותר קשיחה, ובנוסף שככל הנראה פער הטילים שלהם נחשף בידי האמריקנים והם נמצאים כעת בשפל אסטרטגי. ברית המועצות החליטה לחשוף את הפרשה – ובין השאר את העובדה שהטייס נותר חי – ולתבוע התנצלות מארצות הברית. חרושצ'וב איים שאם אייזנהאואר לא יתנצל ויפסיק את טיסות הביון, הוא לא יגיע לפסגה בפריז. בתגובה אייזנהאואר הבטיח להשבית את טיסות הריגול וחרושצ'וב אכן הגיע לוועידה, אולם משראה כי אייזנהאואר מסרב להתנצל, הוא "פוצץ" את הוועידה והודיע כי ברית המועצות לא תנהל יותר משא ומתן עם אייזנהאואר.
משם חרושצ'וב טס ישירות אל מזרח ברלין ובעולם נוצר החשש ממימוש האולטימטום - חתימה על הסכם שלום נפרד עם מזרח גרמניה והבאת העולם לסף מלחמה גרעינית. בצעד מפתיע, חרושצ'וב לא ממש את האולטימטום ואף הציע לקיים מפגש פסגה נוסף בעוד שישה חודשים, לאחר בחירת נשיא חדש בארצות הברית.
מהלך המשבר > עימותים בין קנדי לחרושצ'וב

בינואר 1961 ג'ון קנדי מונה לתפקיד הנשיא ה-35 של ארצות הברית. כבר בפברואר הציע לחרושצ'וב להיפגש עמו, ולאחר התמהמהות ארוכה חרושצ'וב הסכים. השניים נפגשו בווינה ב-3 ביוני 1961. הפגישה התחילה בעמדת נחיתות אמריקנית קלה, שכן הסובייטים הובילו באותה העת במירוץ לחלל עם שיגור של חללית מאוישת, וגם הפלישה הכושלת למפרץ החזירים הציגה את קנדי באור מביך.
בפגישתם דנו קנדי וחרושצ'וב בשאלת גרמניה וברלין בפרט. בוועידה, חרושצ'וב התנהל במדיניות של הפחדה כלפי הנשיא החדש וחסר הניסיון: הוא הזכיר לו כי ארצות הברית התחייבה להוציא את צבאה מאירופה לאחר שנתיים מתום המלחמה, דרש ממנו לקבל את דרישת ברית המועצות בנושא הפסקת הניסויים הגרעיניים, וגם חידש את תאריך הפקיעה של האולטימטום לסוף השנה.
פגישתם של קנדי וחרושצ'וב, כפי שתיאר אותה האחרון בזיכרונותיו:
באחת מקבלות הפנים האלה או באחד הערבים בתיאטרון התקיימה פגישתי האחרונה עם קנדי. אני זוכר שלא זו בלבד שהוא נראה מודאג אלא שהיה מדוכדך מאוד. אני זוכר בבירור את ההבעה על פניו. בהתבונני בו לא יכולתי שלא להרגיש גם אני צער מסוים וגם מעט דכדוך. לא התכוונתי להעציב אותו. רציתי מאוד שניפרד במצב רוח שונה. אך לא יכולתי לעשות דבר כדי לעזור לו. הבדל בעמדותינו המעמדיות מנע אותנו מלהגיע להסכם – על אף כל המאמצים מצדי. הפוליטיקה היא עסק אכזרי, אך ההכרה בעובדה זו לא חסכה ממני את הצער שחשתי כלפי קנדי. כאדם לאדם, הרגשתי רע ביחס לאכזבתו.
בעקבות הפגישה התחוללה "מלחמת עצבים" בין שני הגושים. חרושצ'וב, באמירה פרובוקטיבית, סיפר בתקשורת כי להשמדת בריטניה נדרשות שש פצצות גרעין ולהשמדת צרפת תשע. בנוסף, הודיע כי השעה את תוכניתו לקיצוץ בכוחות הקונבנציונליים, ואף העלה את תקציב הביטחון של ברית המועצות בשלושה מיליארד ומאה מיליון רובלים. ברית המועצות אף החלה בסדרת ניסויים אטומיים חדשים בחלל כשהשיא היה פיצוצה של פצצת הצאר, שעצמתה 50 מגה-טון.
בתגובה למעשים אלו, קנדי הודיע על תוספת של שלושה מיליארד וארבע מאות מיליון דולר לתקציב ההגנה של ארצות הברית. קנדי גם תגבר את מערך הכוחות הקונבנציונליים האמריקניים ביותר ממאתיים אלף איש, פרס שמונה מאות טילים בין יבשתיים, והחל להציב צוללות נושאות טילים מסביב לברית המועצות. קנדי קבע כי אם יהיה צורך, עניין ברלין יוביל למלחמה.
מהלך המשבר > חומת ברלין

חידוש הדיונים בנושא ברלין האיץ את זרם הפליטים אל חלקה המערבי של העיר. מספר הבורחים הגיע לשיא של כשלושים אלף בחודש, לרוב צעירים ומשכילים. הסובייטים לא יכלו לסבול ערעור זה על הקומוניזם ואת הדילול בכוח האדם. ב-13 באוגוסט 1961, תחת הגנתם של חיילים סובייטים, הוקמה במהירות חומה לאורך הגבול בין ברלין המזרחית לזאת המערבית. בנוסף הוצבו מכשולים בגבול שבין שתי הגרמניות, והעימות היה בשיאו.
בתגובה להקמת החומה שיגר קנדי כוח של כאלף וחמש מאות לוחמים מגרמניה המערבית למערב ברלין, דרך שטחה של גרמניה המזרחית. באוקטובר של אותה שנה, באחת מנקודות המעבר בחומה, עמדו במשך לילה שלם טנקים סובייטים מול טנקים מערביים, אולם הכוחות נמנעו מהצגת צעדים התקפיים ונמנעה הסלמה קיצונית.
סוף המשבר ותוצאותיו המידיות

באוקטובר 1961, לאחר ליל הטנקים, הבין חרושצ'וב כי המתח רב מדי וסף המלחמה קרוב מדי. בקונגרס העשרים ושניים של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות הוא הודיע שהאולטימטום מוסר לאלתר ובכך בעצם הודה בכישלונו לאחד את ברלין תחת שלטונה של מזרח גרמניה.
לקריאה נוספת

עודד ערן, מדיניות החוץ של ברית המועצות - מלנין עד גורבצ'וב כרך ב, האוניברסיטה הפתוחה, 1991, עמ' 101-80.
אברהם בן-צבי, ארצות הברית בזירה הבינלאומית מאז 1945, האוניברסיטה הפתוחה, 2006, עמ' 109-107.
פרדריק קמפ, ברלין 1961 - קנדי, חרושצ'וב והמקום המסוכן ביותר בתבל, תרגמה כרמית גיא, ספרית אפקים, עם עובד, 2016.
ליפוט ודאס

ליפוט ודאס (במקור ויינברגר עד 1882, בהונגרית: Vadász Lipót; קישווארדה, 13 בנובמבר 1861 – בודפשט, 29 באוגוסט 1924)  היה עורך דין, פוליטיקאי, חבר באספה הלאומית ההונגרית (1910-1918), עורך יהודי-הונגרי.
קורות חיים

ליפוט ודאס נולד במשפחה יהודית בעיירה בהונגריה ש-25% מתושביה היו יהודים לפני השואה. אביו היה ברנאט ויינברגר (1837–1904) ואמו מריה מיטלמן (1840–1907). ודאס למד משפטים באוניברסיטת בודפשט (שמו כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד) ופתח משרד עורכי דין בעיר הולדתו לאחר שקיבל את התואר במשפטים. הוא ייסד את התאחדות התעשיינים של מחוז סאבולץ', בה החזיק בנשיאות במשך עשר שנים. בשנת 1886 היה ממייסדי המפלגה הליברלית במחוז וערך את "עיתון של סבולץ' העליון" (Felsőszabolcsi Hírlap). בין השנים 1910 לבין 1918 היה חבר פרלמנט מטעם "מפלגת העבודה הלאומית" (שהמשיכה את הקו של המפלגה הליברלית) והיה איש סודו האישי של אישטוואן טיסה. בפרט, השתתף במאבק הפרלמנטרי באספה הלאומית להחמרת תקנות הבית. על פי הצעתו, בית הנבחרים העביר החלטה בשנת 1915 שקראו לו על שמו "לקס ודאס" (חוק ודאס), שחוקק מחדש כללי בית נבחרים מחמירים שנקבעו בעבר למאבק בפיליבסטר. בין השנים 1913–1917 הוא היה סגן שר המשפטים (מזכיר מדיני לשר), תחילה בקבינט של לאסלו לוקאץ' ואחר כך בקבינט של אישטוואן טיסה. ודאס היה מעורב בהכנת טיוטות תקנות בנושא הסכמים מחוץ לפשיטת רגל, בחקיקת עיכוב או השהייה של פעיליות כלכלית בתקופת המלחמה ובחוק העיתונות, וכן עבד על הסדרת המשפט האזרחי. לאחר נפילת ממשלת טיסה בשנת 1917, הוא עבר תחילה לאופוזיציה, ואחר כך פרש לחלוטין מהפוליטיקה. שוב עבד כעורך דין והשתתף בחיי הקהילה היהודית של פשט. הוא היה הנשיא המשותף של האגודה הספרותית היהודית-הונגרית. פרסם מספר מחקרים משפטיים בכתבי עת מקצועיים.
ודאס הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני. טקס ההלוויה נערך על ידי הרב פרנץ הבשי.
משפחתו

אשתו הייתה קורנליה ראדו (1869–1945), בתם של ברנאט רוזנבליט (אחר כך ראדו), רופא, ושל יוליאנה פוקס, אותה נשא ב-5 באפריל 1892 בקישווארדה.
ילדיהם:
פאל ודאס (1893–?)
בלה ודאס (1894–1946) היה עורך דין. אשתו הייתה אילונה בוז'וקי (1898–?).
עבודותיו

כרך נאומים נבחרים בפרלמנט (בודפשט, 1925)
פרסים והוקרה

הצלב האמצעי של מסדר ליפוט (1916)
הצלב הגדול של מסדר פרנץ יוזף
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában - (נתוניו במוזיאון הספרות פטפי)
Magyar életrajzi lexikon II. (L–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1969 - (לקסיקון ביוגרפי הונגרי)
Magyar politikai lexikon. Szerk. T. Boros László. Budapest, Európa Irodalmi és Nyomdai Rt., 1929. - (לקסיקון פוליטי הונגרי)
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. ליפוט ודאס
Zsidó síremlékek Budapesten. Szerk. Haraszti György. Budapest, Nemzeti Kegyeleti Bizottság, 2004. - (קברים יהודיים בבודפשט. עורך ג'רג' הראסטי. בודפשט, ועדת החסד הלאומית, 2004)
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 8723/1882. Forrás: Névváltoztatási kimutatások 1882. év 16. oldal 41. sor
↑  "Születési bejegyzése a kisvárdai izraelita hitközség születési akv. 82/1861. folyószáma alatt".
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest I. kerületi polgári halotti akv. 1581/1924. folyószáma alatt".
↑  "Vadász Lipót meghalt". Budapesti Hírlap. 1924-08-30. p. 2.
↑  "Weinberger Bernát gyászjelentése (1904)".
↑  "Házasságkötési bejegyzése a kisvárdai izraelita hitközség házassági akv. 7/1892. folyószáma alatt".
שלום יוסף פרידמן

רבי שלום יוסף פרידמן (9 בספטמבר 1812, י"ג בתשרי ה'תקע"ג - 8 בספטמבר 1851, י"א באלול ה'תרי"א) מסדיגורה, היה אדמו"ר חסידי, בנו הבכור של רבי ישראל פרידמן מרוז'ין.
קורות חייו

נולד ברוז'ין לרבי ישראל פרידמן מרוז'ין ולשרה. נקרא על שם סבו רבי שלום שכנא מפראהביטש ועל שם יוסף שבריתו חלה ביום האושפיזין שלו. נישא לבלומה רייזל, בתו של רבי  דן מראדוויל, נכדו של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב וחתנו של הרב מאפטא.
סירב לקבל רבנות במקומות אחרים מפני שהיה קשור מאוד לאביו. לאחר פטירת אביו בג' בחשוון ה'תרי"א, תפס את מקומו בהנהגה, אולם הוא לא האריך ימים ונפטר עשרה חודשים בלבד אחריו בי"א באלול ה'תרי"א, בגיל שלושים ותשע ונקבר בבית הקברות בלייפציג, כפי שחזה אביו בשעת לידתו.
תורותיו

דברי תורתו פורסמו בספרים רבים. ולאחרונה לוקטו כל מאמריו הפזורים והן מתוך כתבי יד, בספר רשפי קודש ויצא לאור על ידי מכון 'תורת אמת'-שטפנשט.
ילדיו

רבי יצחק פרידמן אבי שושלת בוהוש.
רבי מנחם נחום דוב בער (ר' נחום בער'ניו) מסדיגורה. חתן דודו רבי אברהם יעקב פרידמן מסדיגורה
לאה רחל, נישאה לקרוב משפחתה, רבי אברהם יהושע העשיל ממעז'יבוז'
בת שבע, אשת בן דודה רבי מנחם נחום מרדכי פרידמן בנו הגדול של רבי דוד משה פרידמן מצ'ורטקוב ובזיווג שני אשת בן דודה רבי ישראל פרידמן מסאדיגורה. בנה היה רב יצחק פרידמן.
לקריאה נוספת

אנציקלופדיה לחכמי גליציה, מאיר וונדר
נר ישראל חלק ו'
רשפי קודש רוז'ין
אתר הנצחה לחללי קהילת המודיעין

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אנדרטה 
 על שם:  חללי קהילת המודיעין
 מיקום:  מחנות גלילות 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – יוני 1985
 תאריך פתיחה רשמי:  6 ביוני 1985 
 אדריכל:  ברוך ברוך ויוסף סלומון
 קואורדינטות:  32°08′34″N 34°49′01″E﻿ / ﻿32.1429°N 34.816938888889°E﻿ / 32.1429; 34.816938888889
  (למפת גוש דן מוגדלת) אתר הנצחה לחללי קהילת המודיעין(למפת גוש דן רגילה) אתר הנצחה לחללי קהילת המודיעין(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אתר הנצחה לחללי קהילת המודיעין(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אתר הנצחה לחללי קהילת המודיעין
 
אתר הנצחה לחללי קהילת המודיעין שוכן בקרבת הכניסה למחנה בית הספר למודיעין שבאגד מחנות גלילות, ממערב לרמת השרון. האתר מנציח את שמות חללי אגף המודיעין, חיל האיסוף הקרבי, שירות הביטחון הכללי והמוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים. נכון לשנת 2024, מונצחים באתר 585 איש ואשה.
מבנה

אתר ההנצחה ניצב בשכנות למרכז למורשת המודיעין. הוא כולל שני מרכיבים – אנדרטה ואוהל שם.
האנדרטה היא מבוך של כתלים הגבוהים מקומת אדם, כך שלא ניתן להשקיף מעבר להם. תכנון זה מכוון לדמות את המורכבות של מוח האדם, שהוא המפתח לעבודת המודיעין, וכן את פסיפס המודיעין שקהילת המודיעין עסוקה כל העת בהרכבתו.
במבוך מספר חצרות. כל חצר מתייחסת לאחת התקופות בתולדות קהילת המודיעין. כותלי החצרות מחופים באבן חול ועליהם נחרתו שמות הנופלים ותאריכי נפילתם.
על כותל בכניסה למבוך נחרתו מספר שורות מתוך השיר ראי אדמה מאת שאול טשרניחובסקי:
פרחי פרחים בך טמנו רעננים ובהוד
הא לך הטובים בבנינו, נער טהר-חלומות
ברי לב, נקיי כפים, טרם חלאת אדמות
אין לנו טובים מכל אלה. את הראית? ואיפה?
ואת תכסי על כל אלה. יעל הצמח בעתו!
מאה שערים הוד וכח, קדש לעם מכורתו!
על גבי כותל אחר נרשמו שורות מאת חיים חפר:
לפעמים אין אנו יודעים את חייהם
מתחתיהן נרשם:
המבוך נבנה בתוך חורשת עצי אקליפטוס ובשוליו הותקנה רחבה שבה ניצבים עדיין כמה מהעצים.
מבנה אוהל השם ממוקם בשולי האנדרטה. ליד פתחו נטוע עץ זית . המבנה מכיל חדר תיקים אישיים של החללים ששמותיהם נחרתו על גבי האנדרטה, כולל צילומים, קטעי עיתונות וספרים עליהם, ובצדו מאגר מידע דיגיטלי אודותיהם. עוד נמצאים בו חדר יזכור, בית כנסת וחדר לזכר חברי עמותת המרכז למורשת המודיעין שנפטרו.
בצד האנדרטה ניצבת רחבת טקס שבצדיה יציעי ישיבה גבוהים.
האתר תוכנן על ידי האדריכלים ברוך ברוך ויוסף סלומון. הוא נחנך ב-6 ביוני 1985. אוהל השם הוקם בשנת 1988.
גלריה

אהל שם במרכז למורשת המודיעין
חדר יזכור באהל שם
ראו גם

כותל הזיכרון של סוכנות הביון המרכזית
הערות שוליים

↑  משרד הבטחון, חללים המונצחים באתר ההנצחה לחללי קהילת המודיעין, באתר יזכור
↑  מקור: דברי ההסבר הקוליים המושמעים בעמדת המידע בכניסה לאנדרטה. נוסח דברי ההסבר - נכון ל-28 ביוני 2019.
↑  האדריכלים זכו בתחרות להקמת האתר, והצעתם בה זכתה בהמשך בפרס אלחנני לאדריכלות.
| אתרי הנצחה ממלכתיים ואתרי הנצחה חיליים בישראל |
| --- | --- | --- |
| אתרי הנצחה ממלכתיים | אנדרטה לזכר עולי הגרדום וחללי אצ"ל • אנדרטת הלוחם הבדואי • אנדרטת חטיבת הנגב • אתר הנצחה לחללי קהילת המודיעין • בית יד לבנים הדרוזים • האריה השואג • גבעת התחמושת • מצודת יואב - בית חטיבת גבעתי |  |
| אתרי הנצחה חיליים | אנדרטה לזכר לוחמי חיל האוויר שנפלו בעת שירותם • אתר הנצחה לחללי חיל הלוגיסטיקה • אנדרטה לנופלי פיקוד העורף • אנדרטת דרך הגבורה לחללי חיל ההנדסה בכל מערכות ישראל • אנדרטת הצנחנים • אנדרטת החיל הכללי • אנדרטת חיל השלישות • אתר הנצחה ומוזיאון חטיבת גולני • אתר הנצחה לחללי המשטרה הצבאית • אתר הנצחה לחללי הנח"ל וחיל החינוך • אתר הנצחה לחללי חיל הטכנולוגיה והאחזקה • אתר הנצחה לחללי חיל הקשר והתקשוב • אנדרטת חיל הרפואה • האנדרטה לחללי חיל התותחנים • אנדרטת משמר הגבול • אנדרטת חטיבת כפיר • יד לחללי חיל הים • יד לשריון |  |
טיסה 6491 של טורקיש איירליינס

| --- | --- |

המטוס שהתרסק, (צולם ב-11 בינואר 2017, 5 ימים לפני ההתרסקות)
 תאריך:  16 בינואר 2017
 שעה:  7:19
 מיקום:  בישקק שבקירגיזסטן
 גורם:  טיסה נשלטת לתוך הקרקע 
 קואורדינטות:  43°03′26″N 74°26′14″E﻿ / ﻿43.05722°N 74.43722°E﻿ / 43.05722; 74.43722
 הרוגים:  39 (מתוכם 35 על הקרקע)
 פצועים:  36 
 ניצולים:  0
 המעורבים באסון

כלי טיס
 כלי טיס:  בואינג 747-412f
 מספר זנב:  TC-MCL
 מוצא:  נמל התעופה הבין-לאומי הונג קונג, הונג קונג
 יעד:  נמל התעופה הבין-לאומי איסטנבול אטאטורק, איסטנבול
 חניות ביניים:  נמל התעופה מאנאס, בישקק
 מפעיל:  טורקיש איירליינס בשירות ACT איירליינס
 אנשי צוות:  4
  (למפת קירגיזסטן מוגדלת) בישקק אוש בטקן ג'לאל-אבאד נרין טלס קארקול איסיק קול הרפובליקה העממית של סין קזחסטן אוזבקי. טג'יקיסטןמקום ההתרסקות(למפת קירגיזסטן רגילה) בישקק אוש בטקן ג'לאל-אבאד נרין טלס קארקול איסיק קול הרפובליקה העממית של סין קזחסטן אוזבקי. טג'יקיסטןמקום ההתרסקות 
 מקום התרסקות המטוס מסומן במעוין אדום
 
טיסה 6491 של טורקיש איירליינס (TK6491/THY6491) הייתה טיסת מטען סדירה שהופעלה על ידי חברת ACT איירליינס (אנ') מטעם טורקיש איירליינס קרגו, מהונג קונג לאיסטנבול דרך בישקק שבקירגיזסטן. ב-16 בינואר 2017 לקראת הנחיתה בנמל התעופה מאנאס שבבישקק המטוס מדגם בואינג 747-412f התרסק, ו-4 אנשי הצוות של המטוס ועוד 35 בני אדם נהרגו בהתרסקות על הקרקע.
ההתרסקות

בשעה 07:19 שעון מקומי (01:19 UTC), המטוס התרסק סמוך למסלול 26 בנמל התעופה מאנאס שבבישקק, ביום של ערפל סמיך. על פי דיווחים ראשוניים עולה כי המטוס לא הצליח לטפס לגובה מספיק כדי לבצע הקפה, והתרסק לתוך הבניינים הסמוכים. הרשויות המקומיות טענו מיד שצוות הטיסה התעקש לנחות מיד, ולא נסה לבטל את הנחיתה. בהתרסקות נהרגו 39 אנשים, ביניהם 4 אנשי צוות על המטוס ו-35 על הקרקע. בין ההרוגים היו 17 ילדים. עדים מקומיים דיווחו שמיד לאחר ההתרסקות אחד הטייסים עדיין היה בהכרה והיה צריך לחתוך את חגורת הבטיחות ממנו. הוא הובהל באמבולנס לבית החולים. בנוסף, כ-15 אנשים נפצעו, ביניהם ילדים, ולפחות 23 בתים נהרסו בהתרסקות. נמל התעופה נסגר וכל הטיסות בוטלו.
ראו גם

אסון ביילמר
הערות שוליים

↑  סוכנויות הידיעות, מטוס טורקי התרסק על בתים: 37 נהרגו, באתר ynet, 16 בינואר 2017
↑  רויטרס, לפחות 37 הרוגים בהתרסקות מטוס מטען טורקי בקירגיזסטאן, באתר הארץ, 16 בינואר 2017
↑  Harro Ranter, ASN Aircraft accident Boeing 747-412F TC-MCL Bishkek-Manas International Airport (FRU), aviation-safety.net
↑  The authorities of Kyrgyzstan: in the crash of Boeing killed 38 people | 24-my.info, 24-my.info (באנגלית) (ארכיון)
↑  Kyrgyzstan Mourns Victims Of Plane Crash That Devastated Village, RadioFreeEurope/RadioLiberty
↑  Turkish cargo Boeing 747 crashes in Kyrgyzstan, www.aljazeera.com
ערך זה הוא קצרמרבנושא תקריות ואסונות תעופה ובנושא קירגיזסטן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זנב המטוס לאחר ההתרסקות
סבטלי (מחוז קלינינגרד)

| --- | --- |
סמל סבטליסמל סבטלי

 מדינה:  רוסיה רוסיה
 אובלסטי:  מחוז קלינינגרד מחוז קלינינגרד
 נפה:  פיונרסקי
 תאריך ייסוד:  1640
 שטח:  26 קמ"ר
 גובה:  5 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  21,054 (2023)
 קואורדינטות:  54°41′00″N 20°08′00″E﻿ / ﻿54.68333°N 20.13333°E﻿ / 54.68333; 20.13333
 אזור זמן:  UTC +3
 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת רוסיה מוגדלת) מוסקבה נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניסבטלי(למפת רוסיה רגילה) מוסקבה נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניסבטלי(למפת מחוז קלינינגרד רגילה) קלינינגרד סובטסק צ'רניאחובסק בלטייסק גברדייסק זלנוגרדסק ליטא פולין הים הבלטי סבטלי(למפת מחוז קלינינגרד מוגדלת) קלינינגרד סובטסק צ'רניאחובסק בלטייסק גברדייסק זלנוגרדסק ליטא פולין הים הבלטי סבטלי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פיונרסקי (ברוסית: Светлый, עד שנת 1947 נקראה בשמה הגרמני "צימרברודדה" Zimmerbude, בליטאית: Cimerbūdė) היא עיר במובלעת הרוסית קלינינגרד, ומשמשת כמרכז המנהלי של נפה עירונית סבטלובסקי. העיר נמצאת במרחק של כ-30 ק"מ מערבית לבירת החבל קלינינגרד. סבטלי שוכנת על גדת תעלת קלינינגרד, אשר מחבר את העיר קלינינגרד עם הים הבלטי.
היסטוריה

כפר דייגים צימרברודדה הוזכר לראשונה בשנת 1640. הוא נשאר יישוב קטן לאורך השנים. נכון לשנת 1939 התגוררו בו כ־700 תושבים. במהלך מלחמת העולם השנייה הכפר לא ספג פגיעות. הוא נכבש ללא קרב על ידי הצבא האדום באפריל 1945. האוכלוסייה הגרמנית גורשה מן העיר בתום המלחמה, לאחר שהאזור עבר לידי ברית המועצות.
בשנת 1947 הוחלף שם היישוב ל"סבטלי" (בהיר או מואר בתרגום מרוסית). בתקופת ברית המועצות נבנו בקרבת היישוב מפעלי תעשייה, מה שהביא לגידול משמעותי באוכלוסייה. בשנת 1955 קיבל סבטלי מעמד של עיר. בשנת 1959 התגוררו בה כ־7400 תושבים. בשנת 1989 - חיו בעיר כ-20 אלף תושבים.
אוכלוסייה

נכון לשנת 2023 התגוררו בעיר כ־21 אלף תושבים. 88% מהתושבים הם רוסים, 2% בלארוסים ו1% אוקראינים (יש לציין כי כ-7% מהתושבים סירבו לציין את השיוך האתני שלהם בטפסי מרשם האוכלוסין).
ערים תאומות

לגורייבסק חמש ערים תאומות:
פולין קנטשין (אנ'), פולין
פולין נובי דבור גדנסקי (אנ'), פולין
בלארוס מלדזייצ'נה, בלארוס
בלארוס לידא, בלארוס
שוודיה קרלסהאמן (אנ'), שוודיה
אמנון וולמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 באפריל 1955 (בן 69) ירושלים 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 פרופיל ב-IMDb
 
אמנון ווֹלמן (נולד ב-20 באפריל 1955) הוא מלחין ומורה ישראלי, אשר שימש בעבר כמנהל האמנותי של אנסמבל מוזיקה נובה. כמו כן הוא פרופסור לקומפוזיציה המלמד באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
יצירתו

וולמן מחבר מוזיקה וטקסטים לכלים שונים, לרבות מחשב. מכלול יצירותיו כולל מוזיקה סימפונית, ווקאלית וקאמרית להרכבים שונים לצד מוזיקה ממוחשבת, מוזיקה לסרטים, לתיאטרון ולמחול. יצירותיו שנוגנו לא מכבר בביצועי בכורה כוללות את "אתר פיקניק", לכוריאוגרפיה שיצרו טרישה בראון וסטיב פאקסטון לביאנלה של ליון; "דרך מתפצלת" לחליל ואלקטרוניקה למריו קארולי בפסטיבל TRAIETTORIE בפארמה, איטליה; "הנסיעה אסורה כשהאורות מהבהבים" למקהלת גיי גותאם ב"בית גריניץ'" בניו יורק; ו"ומחשבתה נעה על פני דממה", לצ'מבלו וצלילים אלקטרוניים, לוויויאן ספיטרי בטורונטו, קנדה. היינץ הוליגר, צ'ארלס ניידיץ' והתזמורת הקאמרית הישראלית, בין השאר, הזמינו יצירות אצל וולמן. הפרטיטורות שלו יוצאות לאור במכון למוזיקה ישראלית ובמרכז למוזיקה ישראלית. וולמן לימד באוניברסיטת נורת'ווסטרן, באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת סטנפורד, בברקלי ובברוקלין קולג', שם היה חבר בסגל המורים להלחנה ומנהל המרכז למוזיקה ממוחשבת של ברוקלין קולג'.
פרסים ואותות הוקרה

התחרות הבינלאומית של קווינ'ס קולג', אוקספורד לשנת 2000
אות כבוד בתחרות מוזיקה נובה בפראג
פרס ראשון בתחרות הבינלאומית למוזיקה חדשה (NewComp) לשנת 1988
מלגות לימודים מקרנות שונות, בהן קרן איסטמן, רוקפלר, קרן התרבות אמריקה-ישראל ועוד.
פסקולי הסרטים של וולמן הוצגו בפסטיבלי סרטים באירופה ובארצות הברית בין השנים 1981 ל-2000 וזכו במדליות.
במאי 2006 חזר וולמן לישראל והחל לעסוק בהוראה, בין השאר באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים. מאז 2008 הוא עומד בראש אנסמבל מוזיקה נובה הישראלי.
משפחתו

וולמן הוא בנו של הפרופ' משה וולמן ואחיו של הבמאי דן וולמן
הערות שוליים

↑  אתר הבמה, כולל דברי הסבר של אמנון וולמן
↑  נעם בן זאב, עכבר העיר, 24.12.08
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269984305171  BnF: cb13951628f (data)  GND: 134677935  ISNI: 0000 0000 7839 8507  LCCN: nr91030564  MusicBrainz: c39e10d1-1d3b-4231-814d-8c30208cf5f2  NKC: jx20060403008  SNAC: w6r22w9w  VIAF: 98311191   WorldCat (עם VIAF): 98311191
מייקי ג'ונסטון

מייקל אנדרו ג'ונסטון (באנגלית: Michael Andrew Johnston; נולד ב-19 באפריל 1999 בגלאזגו שבסקוטלנד) הוא כדורגלן אירי-סקוטי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת וסט ברומיץ' אלביון,  ובנבחרת אירלנד.
קריירת מועדונים

ג'ונסטון גדל במחלקת הנוער של סלטיק. ב-6 במאי 2017 ערך ג'ונסטון את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 4-1 על סט. ג'ונסטון במסגרת ליגת העל הסקוטית.
ב-2 בספטמבר 2022 הושאל ג'ונסטון למשך עונה אחת לוויטוריה דה גימארייש מליגת העל הפורטוגלית. ב-9 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על ק.ד. סנטה קלרה במסגרת המחזור השישי בליגה לעונת 2022/2023.
ב-1 בפברואר 2024 הושאל ג'ונסטון לוסט ברומיץ' אלביון עד לסיום העונה, ג'ונסטון קיבל את הספרה 23. יומיים לאחר החתימה עלה להופעת בכורה מהספסל בניצחון 1-0 נגד ברמינגהאם. ב-13 בפברואר 2024 כבש את שער הבכורה שלו 30 שניות אחרי שעלה מהספסל בניצחון נגד קארדיף סיטי. ג'ונסטון זכה בשחקן החודש של מרץ 2024 של הצ'מפיונשיפ אחרי שכבש 4 שערים ובישל שער אחד במהלך החודש. ב-30 באוגוסט 2024 חתם ג'ונסטון בווסט ברום בהעברה קבועה.
קריירה בינלאומית

ב-22 במרץ 2023 ערך ג'ונסטון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אירלנד, בניצחון 3-2 על נבחרת לטביה במשחק ידידות.