stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'ורז' דנטון
ביוגרפיה > קשר הזרים

מאז ראשית המהפכה זרמו פליטים לצרפת המהפכנית. בין הפליטים היו רבים שנכנסו לפעילות המהפכנית בעד הרפובליקה. כמו כן היו בנקאים עשירים שקשרו קשרים עם היעקובינים והז'ירונדינים, אך כל מטרתם הייתה לעשות הון על חשבון המהפכה. אותם "זרים" שנחשבו כתומכיה של המהפכה, הפכו לשונאי הרפובליקה ונחשדו כמרגלים אנטי פטריוטיים. הקונוונט עקב אחר פעילויותיהם ופרשת החברה ההודית גרמה למעצר המוני של רובם עד דצמבר 1793. משמעויותיו היותר עמוקות של קשר הזרים היו שהממשלה נתפסה כנגועה בשחיתות זו. התחושה כי קשר אריסטוקרטי במימון אנגלי מאיים על הרפובליקה החלה לקנן בליבם של האנשים. הוועד לשלום הציבור הופתע לא רק מהגילוי עצמו אלא מעוצמת ההד הציבורי שעורר דיון בשאלת הכרחיות הטרור, ובשאלת ההתנגדות לטרור שהחלה להיווצר.
ביוגרפיה > המלחמה באברטיסטים

לאחר פרשה זו, החל הוועד לטפל בסכנה שאיימה עליו יותר מכל, האברטיסטים. האברטיסטים היו קבוצה גדולה ששלטה בקלוב הקורדליירים ובמשרד המלחמה. מצעם לא היה ברור, אך כלל את העקרונות הבאים: מלחמה בכנסייה בעד כלכלה לאומית ומעורבות המדינה בחיי הכלכלה, שנאת עשירים "מלוכלכים" ומדיניות נוקשה כלפי ספסרים ומפקיעי מחירים.
מול האברטיסטים התייצבו גם רובספייר וגם הדנטוניסטים. לאחר שדנטון עזב את הוועד לשלום, הוא החל לגלות נטייה הולכת וגוברת של התנגדות לטרור. דנטון שהיה אז עם אשתו הצעירה בת ה-22 (בארסיס סיר אוב), נאלץ לחזור לפריז ב-17 בנובמבר.
דנטון לא חיכה זמן רב לפני שהחל לתקוף, יחד עם רובספייר, את האברטיסטים. את התקפתו על האברטיסטים פתח דנטון ב-3 בדצמבר 1793 כאשר תקף את ההצעה כי הקונוונט יממן את הקלובים הפופולריים על חשבון האוצר. רובספייר הצטרף לדנטון ושיבח אותו.
בזכות ידידם דמולן ועיתונו "הקורדלייר הזקן", תקפו רובספייר ודנטון את "האב דושן" של אבר. העיתון החל מפרסם מאמרים נגד הרעיון של שלטון הטרור ונראה היה כי ישנם סימנים להרגעת הטרור. ב-20 בדצמבר הסכים הקונוונט על הקמת "ועדת חנינות" אשר תבדוק שורה של אסירים "חשודים" ותוציא לחופשי את אלה החפים מפשע.
האברטיסטים החלו תוקפים מתקפת נגד בעזרת כתבי אישום מפרשת החברה ההודית. כך הצליחו לבטל את ועדת החנינות זמן קצר אחרי שנוסדה, ובכך נבלמה מתקפתם של הדנטוניסטים. לבסוף, ב-13 במרץ הואשמו ראשי האברטיסטים, וב-24 בחודש עלו לגיליוטינה. זאת הייתה הפעם הראשונה שבה נשלחו לגיליוטינה מנהיגי המהפכה העממית ובכך הוריד רובספייר את כוח מתנגדיו מהצד השמאלי.
ביוגרפיה > סילוקו של דנטון

לאחר סילוק האברטיסטים מהשלטון, היה על רובספייר לסלק את דנטון, משימה קשה יותר מסילוקו של אבר מכיוון שלדנטוניסטים היו יותר אנשים בקונוונט שתמכו בהם. בנוסף, הייתה קיימת מערכת יחסים של אהדה בין רובספייר, דנטון ודמולן. רובספייר זכר כי דמולן היה אחד מאישיה החשובים של המהפכה, מנפילת הבסטיליה, דרך נאומו בדבר מותו של המלך ועד לפרסומיו נגד האברטיסטים ב"קורדלייר הזקן". למרות כל זאת, היה קשה לרובספייר להבליג על הדברים אשר אמר דמולן נגד מדיניות הוועד לשלום הציבור.
לעומת זאת, היחסים שבין רובספייר לדנטון היו קשים יותר. רובספייר אומנם לא יכול היה להתעלם מתרומת דנטון להצלחת הרפובליקה כאשר האויב עמד לפלוש לפריז ב-1792, אך מצד שני היה לו קשה להתעלם גם מיחסו הסלחני מדי של דנטון אל כל סובביו. רובספייר החל להיות יותר ויותר חשדני כלפי דנטון, הן מסיבות אישיות (היה ידוע כי דנטון מאוהב עד מעל לראש באשתו הצעירה, לואיז) והן ממניעים אידאולוגיים. רובספייר שהיה נחשב לנקי כפיים, כעס על כך שדנטון הסתבך בפרשיות שחיתות. בנוסף, דנטון, כמו דמולן, ביקש אף הוא להרגיע את הטרור וראה בו דבר מיותר ובלתי אנושי, מה שעורר את כעסו של רובספייר.
ב-22 במרץ נפגשו השניים לארוחת צהריים. דנטון, שהיה שיכור ביקש מרובספייר להתפייס, אך רובספייר נשאר אדיש ועמד על שלו. כעבור כמה ימים נראו שניהם בתיאטרון. כאשר בהצגה הושמעו המילים "מוות לעריץ", קמו דנטון וידידיו וכיוונו אגרופים לכיוון רובספייר. הצו למאסר דנטון הוצא ב-30 במרץ בישיבה משותפת של הוועד לשלום הציבור והוועד לביטחון הכללי. להוצאת הצו קדמו רגעים של היסוס, שכן דנטון היה פופולרי מאוד בקונוונט והשאלה הייתה האם קודם להאשימו בפני הקונוונט או קודם לעצרו.
לבסוף הוחלט כי יש תחילה לעצור את דנטון. על הצו חתמו 18 מתוך 20 נציגי חברי הוועד. חתימתו של רובספייר הייתה בין האחרונות. השניים אשר סירבו לחתום היו ריהל, ידידו של דנטון ורובר לינדה אשר ראה בכך שחיתות לשמה.
דנטון לא רצה שיעצרו אותו אל מול אשתו, לכן יצא אל הרחוב והסגיר עצמו לידי רודפיו. הוא הועבר לכלא לוקסמבורג, שם פגש בדמולן ובעוד חבריו. המונים קראו לעבר הקונוונט כי יש לשמוע את טיעוניו של דנטון והקונוונט הסכים לשמוע טיעונים של חבריו. כאשר סיימו חלק מהם את נאומיהם, פרץ רובספייר לאולם ופתח בנאום. איש מתומכי דנטון לא העז להתנגד לו.
המשפט

דנטון וחבריו שהו בכלא לוקסמבורג כיומיים. ב-2 באפריל, הועברו לתא הנידונים למוות בכלא הקונסיירז'רי שממנו הלכו הנאשמים רק לגיליוטינה. שם גם שמע דנטון את כתב האישום הרשמי נגדו.
המשפט כמשפט ראווה

משפטו של דנטון היה מראשיתו משפט ראווה ולכך כמה ראיות:
הוועד לשלום הציבור הזהיר את התובע מטעם הוועד, אנטואן פוקייה טינוויל, כמו גם את נשיא בית המשפט, אנטואן ארמן, כי אם לא יצליחו להרשיע את דנטון, ישלמו על כך בחייהם.
חבר המושבעים היה מורכב משבעה אנשים בלבד, היחידים שהיה אפשר לסמוך עליהם שירשיעו את דנטון.
על השופטים היה מוטל לעשות כמעט כל מהלך חוקי כדי לשלול את זכות הדיבור של דנטון מחשש שדבריו יטו את הכף לטובתו.
דנטון וחבריו הושבו על אותו ספסל נאשמים שעליו ישבו נאשמי "החברה ההודית" כדי שהציבור והשופטים יזהו את דנטון כמי ששייך לחבורת הפושעים הקשורה לשחיתות.
למשפט זה לא נשאר כל רישום היסטורי, את רישומיו היו ההיסטוריונים צריכים לרשום על סמך דיווחים של עדי ראייה ורישום חלקי שנעשה בידי אחד המושבעים.
המשפט כמשפט ראווה > מהלך המשפט

את היום הראשון למשפט העבירו האנשים בתיאור בעיית חברת הודו המזרחית, ולדנטון לא ניתנה שום הזדמנות להשמיע את קולו. למחרת דרש דנטון את רשות הדיבור. ההפרעות באולם המשפט הצפוף נמשכו בזו אחר זו עד שהושמעו לבסוף ההאשמות. דנטון הואשם שזמם להחזיר את המונרכיה ולהמליך את הדוכס מאורליאן. בסוף ההאשמות פנה דנטון לקהל הרב שהצטופף באולם. כל אותו יום (ה-3 באפריל), רותק הציבור לנאומו של דנטון ומחיאות הכפיים שקיבל הראו על האהדה לה זכו ביציעים. ארמן, נשיא בית המשפט, ניסה אומנם להשתיק את דנטון, אך קולו רעם בעוצמה עד שאף ההמון מחוץ לפאלה דה ז'וסטיס שמע אותו.
דנטון המשיך והוקיע את הקנוניה נגדו ותקף את הוועד ה"טמא". הוא המשיך בטיעונים ששכנעו את ההמון כי ההאשמות נגדו הן חסרות יסוד. ארמן הודיע לפוקייה-טינוויל כי הוא מתכוון למנוע למשך חצי שעה את דנטון מלהגן על עצמו. דנטון השתולל מכעס. השינוי החפוז בתוכנית חיסל את שמץ החוקיות האחרון במשפטו של דנטון. נשיא בית המשפט והתובע הוציאו את הנאשמים מהאולם לאחר השתוללויותיו הרבות של דנטון, והמושבעים יצאו כדי לקבל החלטה. אף על פי שהיו אלה שבעה מאויביו של דנטון שנבחרו בקפידה, חששו ארמן ופוקייה-טינוויל מפני זיכוי. בצעד אחרון של פאניקה, הם נכנסו, בניגוד לחוק, לחדר שבו התכנסו המושבעים, מוכנים לאיים על המהססים. המושבעים שבו עם פסק הדין הנדרש. ארמן הכריז על עונש מוות, והורה לקרוא אותו באוזני האסירים שעמדו להיות מובלים לגיליוטינה ביום המחרת. לאחר ששמע דנטון את פסק הדין, קרא בקול "רוצחים! הביטו בהם! הם רדפו אותנו עד מוות! רובספייר השפל! גם אתה תלך לגרדום. אתה תלך בעקבותיי, רובספייר".
המשפט כמשפט ראווה > סופו של דנטון

ב-6 באפריל הגיע השופט דיקרי והקריא בשנית בפני דנטון וחבריו את פסק הדין. בכלא נעשו עתה הכנות אחרונות. עוזרו של סנסון התליין, קרע את חולצותיהם סביב הצוואר וגזז את שערותיהם סביב המקום שעליו תיפול המערפת. כל ה-16 הועלו על שלושה קרונות והוסעו דרך רחובות פריז לעבר הגיליוטינה בכיכר המהפכה. בהגיעם לכיכר, כבר המתין להם קהל רב, דומם הפעם. דנטון הביט בבוז לעבר הקהל, במיוחד לעבר האנשים שבאו מטעם הוועד לשלום הציבור. דמולן עלה שלישי לגיליוטינה ודנטון היה האחרון. בהגיע תורו לעלות לגיליוטינה, הוא קרא לעבר סנסון התליין "הראה את ראשי לעם. הוא שווה את זה".
דנטון היה בהישלחו לגיליוטינה בן שלושים וארבע. נבואתו בדבר גורלו של התובע שלו, התגשמה כעבור שלושה חודשים. רובספייר הלך בעקבות יריבו אל הגיליוטינה.
דנטון נותר אחד מסמליה ודמויותיה המפורסמות של המהפכה בזיכרון ובתרבות. ב-1835 פרסם גאורג ביכנר את המחזה מות דנטון. מחזה נוסף, "המקרה של דנטון", נכתב על ידי סטניסלבה פרזיביסגווסקה ב-1929. סרט הקולנוע "דנטון" הופק ב-1983, בכיכוב ז'ראר דפארדיה.
ארנון פלטי

| --- | --- |

 לידה:  22 בדצמבר 1955 (בן 69) חיפה, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  מכללת ברקלי למוזיקה, בית הספר מנהטן למוזיקה, אוניברסיטת בר-אילן 
 סוגה:  ג'אז 
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  בס 
 
ארנון פלטי (נולד ב-22 בדצמבר 1955 בחיפה) הוא פרופסור למוזיקה, מלחין, מעבד, מאייר ותמלילן ישראלי.
ביוגרפיה

בתקופת שירותו הצבאי היה נגן בס בלהקת חיל הים. בהמשך, ניגן והקליט עם אמנים ישראליים ובינלאומיים, ביניהם אריק איינשטיין, יוני רכטר, יהודית רביץ, גידי גוב, שלמה ארצי ויוסי בנאי, בתקליט הילדים הכבש השישה עשר, וגם בלהקתו "פלוטוניום", שבה נמנים עשרה נגנים שעבורם חיבר ועיבד את כל הטקסטים והמוזיקה. שימש כבסיסט של להקת הרוק המתקדם דובדבן ושל להקת הרוק המתקדם "Ordinary Listeners" הבריטית. כמו כן, ניגן בתוכנית הטלוויזיה של דורי בן זאב דורי באוויר.
כמעבד, נגן ומלחין הוציא פלטי שישה אלבומים, כשביניהם אלבום המוקדש לעיבודים פרי עטו עבור אמן הג'אז דייב ליבמן ותזמורתו (ביג בנד). נוסף על כך הוציא פלטי אלבום לאופרת הג'אז "זרח החייזר", שלה כתב את הלברית ואת המוזיקה.
פלטי סיים תואר ראשון בעיבוד והלחנה ממכללת ברקלי למוזיקה, תואר שני מבית הספר מנהטן למוזיקה ותואר דוקטור בהצטיינות יתרה מאוניברסיטת בר-אילן בנושא הרמוניית הג'אז.
כמו כן לפלטי תואר שני בכתיבה יוצרת (שירה ופרוזה) מאוניברסיטת חיפה ודיפלומה באנימציה ממכללת מורלי, לונדון, אנגליה.
פלטי היה סגן מנהל אקדמי בבית הספר למוזיקה רימון בשנים 2006–2007, שם ניהל את מחלקת הבס בשנים 2002–2014. הוא לימד גם בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה, ושימש כמרצה וכראש מחלקת הג'אז בבית הספר למוסיקה בקריה האקדמית אונו. פלטי משמש כפרופסור באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים וכיהן בה כדיקן של הפקולטה למוזיקה רב-תחומית, בנוסף על תפקידים מנהליים אחרים . בנוסף, הוא משמש כמרצה אורח במכללת ברקלי בבוסטון, אוניברסיטת מוראביאן בפילדלפיה, אוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת מישיגן באן-ארבור, אוניברסיטת נורת'איסטרן בבוסטון ובאוניברסיטאות רבות ברחבי העולם כולל אירלנד, הולנד, גרמניה ומונגוליה. הוא ידוע כמומחה להוראת הרמוניית הג'אז, עיבוד ונגינת ג'אז.
פלטי זכה בחמישה פרסי קרן אמריקה-ישראל כמלחין ונגן ג'אז בין השנים 1973–1978, פרס מיוחד מ"לילה לבן" עבור רביעיית המיתרים אופוס 500, פרס ראשון בעיבוד ג'אז בתחרות עיבוד תזמורות ביג בנד במנהיים, גרמניה 2012 ובפרס ראש הממשלה למלחינים בתחום הג'אז בשנת 2021.
ארנון פלטי בתזמורת הליווי של תוכנית הטלוויזיה דורי באוויר עם דורי בן זאב ומסקי שיברו
הערות שוליים

↑  "דובדבן", באתר "רוק מתקדם - מדריך עברי", 15 בנובמבר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297611605171  VIAF: 98466094   WorldCat (עם VIAF): 98466094
אגודת חסידי חב"ד בישראל

ערך זה עוסק בארגון בישראל. אם התכוונתם לארגון העולמי, ראו .
הלוגו של אגודת חסידי חב"ד בישראל
ישיבת האגודה, תשי"ב-1952. מימין לשמאל, הרבנים: משה גורארי', צבי-הירש גינזבורג, אליעזר קרסיק (יו"ר), אלכסנדר סנדר יודסין, פנחס אלטהויז, שמריהו גורארי', שמואל זלמנוב (מזכיר)
בית אגודת חסידי חב"ד בכפר חב"ד
אגודת חסידי חב"ד בישראל (שמה המלא: אגודת חסידי חב"ד בארצנו הקדושה. מכונה בראשי תיבות: אַגוּ"ח) היא ארגון הגג של תנועת חב"ד בישראל. האגודה מייצגת את ענייני חב"ד ומוסדות חב"ד בישראל, מתאמת בין הגופים והמחלקות של חב"ד בישראל ומפקחת עליהם, ומפעילה פרויקטים בתוך ומחוץ לקהילה, כמו איתור מקומות תעסוקה, סיוע למוסדות ועוד. העמותה מסווגת אצל רשם העמותות כבמצב של "פירוק זמני".
על אודות הארגון

האגודה הוקמה על ידי האדמו"ר רבי יוסף יצחק שניאורסון בקיץ ה'תש"א (1941), במטרה לחזק את הקשרים בין חסידי חב"ד בישראל, ולפתח את לימוד תורת חסידות חב"ד. בשנים הראשונות ניהלה האגודה מערך שיעורי תורה וחסידות בבתי כנסת בישראל ובהקמת היישוב כפר חב"ד וריכוזי מגורים חב"דיים ברחבי הארץ. ממלא מקומו, האדמו"ר רבי מנחם מנדל שניאורסון, קבע בשנת ה'תשנ"א (1990) את האגודה לגוף הארגוני העליון בחסידות חב"ד בישראל. מאז, האגודה מייצגת את ענייני חב"ד, ומתאמת ומפקחת על המוסדות ועל קהילת חב"ד בישראל. האגודה הקימה מוסדות רבים בישראל.
היו"ר הראשון של האגודה היה הרב שאול דוב זיסלין. אחריו מונה בשנת ה'תש"ט (1949) הרב אליעזר קרסיק. לאחר פטירת קרסיק בשנת ה'תש"ך (1960) מונה אפרים וולף. החליפו בתפקיד זה בשנת ה'תש"ן (1990) שלמה מיידנצ'יק ששימש בתפקיד עד לפטירתו בתשס"ד.
בשנת ה'תשס"ד (2004) מונה ליו"ר יוסף יצחק אהרונוב ולעמותה צורפו שישה חברים המזוהים עם הזרם המתון בחסידות. נגד המהלך הוגשה עתירה משפטית. באביב תשע"ג (2013) ניתן פסק בוררות שפסל את חוקיות הליך צירופם של החברים החדשים עד לכינוס אספה בפיקוח עורך דין מטעם בית המשפט. האספה כונסה בח' בתמוז תשע"ג (16 ביוני 2013), ובה נבחר ועד העמותה שאישר מחדש את הוספת ששת החברים, ואת מינויו של אהרונוב ליו"ר העמותה. אהרונוב שימש כיו"ר האגודה עד שנת 2015, אז הורשע בפלילים ובעקבות כך הודח מתפקידו.
בשנת 2017 החל רשם העמותות הליכים לפירוק העמותה עקב חובות שצברה.  על פי החלטת בית המשפט, כל חברי העמותה שהיו חברים בה בעת הגעתה לפירוק, לא יוכלו לחזור ולכהן בה בעתיד. בשלהי 2023 אישר בית המשפט המחוזי הקמת ועדת איתור לבחירת חברים חדשים לעמותה במסגרת הליך להבראתה והשבתה לפעילות שוטפת.
מטה האגודה שוכן בבניין 770 בכפר חב"ד שנבנה לבקשת הרבי באמצע שנות השמונים עבור האגודה. כמו בבניין המקורי בברוקלין, גם כאן הכיתוב בפתח הבניין הוא "בית אגודת חסידי חב"ד".
הערות שוליים

↑  תולדות חב"ד בארץ הקודש פרק מג. מסמך מההתחלה
↑  בצילום מכתב-יד הרבי (המופיע כאן) נאמר: "תוקף והנהגת ועניין אנשי שלומנו שיחיו בארץ הקודש [כלומר, חסידי חב"ד בישראל] הוא בידי אגודת חסידי חב"ד בארץ הקודש ובראשם (ועד) רבני אנ"ש שיחיו"
↑  הרב אהרונוב מונה לתפקידו על ידי בית דין רבני חב"ד. היו רבנים וחברים שהתנגדו למינוי
↑  העתירה נידונה בבית המשפט המחוזי ועל הפסק שלו הוגש ערעור לבית המשפט העליון, שנדחה.
↑  מנדי שוחט, אחרי תשע שנים: הבוררים קבעו את חברי אגו"ח, באתר חב"ד אינפו
↑  באספה הכללית של אגו"ח נבחר מחדש הוועד הנוכחי COL, ח' תמוז תשע"ג.
↑  צביקה קליין, רימה במיליונים: כתב אישום נגד יו"ר "צעירי חב"ד", באתר nrg‏, 25 באוקטובר 2015; אלה לוי-וינריב, ‏שנתיים מאסר ליו"ר עמותת צעירי חב"ד יוסף אהרונוב, באתר גלובס, 29 בנובמבר 2015
↑  חיים גיל מראיין את מנחם לרר, ההתרחשויות מאחורי הקלעים: כך נבנה 770 בכפר-חב"ד, באתר חב״ד און ליין - COL, ‏22-07-2016
ממשלת ישראל העשרים ושתיים

| --- | --- |
 
 ממשלת ישראל ה-22 בראשות יצחק שמיר בבית הנשיא חיים הרצוג. עומדים מימין לשמאל: אריאל שרון, יצחק מודעי, עזר ויצמן, יגאל הורביץ, אברהם שריר, יצחק חיים פרץ, משה שחל, זבולון המר, גדעון פת, יוסף שפירא, שושנה ארבלי-אלמוזלינו, יעקב צור, גד יעקבי, חיים בר-לב, משה קצב, אמנון רובינשטיין, משה ארנס, אריה נחמקין, יצחק רבין, משה נסים ויוסי ביילין מזכיר הממשלה. יושבים מימין לשמאל: דוד לוי, שמעון פרס, חיים הרצוג, יצחק שמיר ויצחק נבון
 מידע כללי
 20 באוקטובר 1986 – 22 בדצמבר 1988 (שנתיים)
 תחום שיפוט:  ישראל 
 ראש ממשלה:  יצחק שמיר
 ממלא מקום ראש הממשלה:  שמעון פרס
 מפלגה שולטת:  הליכוד
 סיעות הקבינט:  הליכוד, המערך, מפד"ל, מפלגת ש"ס, מפלגת שינוי ואומץ
 מספר שרים:  26
 הקבינט הקודם:  ממשלת ישראל העשרים ואחת
 הקבינט הבא:  ממשלת ישראל העשרים ושלוש
 
ממשלת ישראל ה-22 בראשות יצחק שמיר ביום השבעתה ב-20 באוקטובר 1986 במליאת הכנסת
יצחק שמיר ושמעון פרס
ממשלת ישראל העשרים ושתיים, בראשות יצחק שמיר, הושבעה ב-20 באוקטובר 1986 י"ז בתשרי ה'תשמ"ז, וסיימה כהונתה ב-22 בדצמבר 1988, י"ד בטבת ה'תשמ"ט. יחד עם הממשלה ה-21 היא כונתה ממשלת הרוטציה.
הרכב הכנסת האחת עשרה בעת הקמת הממשלה

| סיעה | ראש הסיעה | מספר מנדטים | מושב | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| הליכוד | יצחק שמיר | 41 | קואליציה |  בהמשך כהונת הכנסת הצטרפו אהרן אבוחצירא מתמ"י ויגאל הורביץ מאומץ |
| המערך | שמעון פרס | 40 | קואליציה |  הצטרפו חברי יחד, פרשו חברי מפ"ם ויוסי שריד  בהמשך פרש חבר הכנסת עבד אל-והאב דראושה והקים סיעת יחיד  בהמשך פרש חבר הכנסת יצחק ארצי והצטרף לשינוי |
| מפד"ל | זבולון המר | 5 | קואליציה |  הצטרף הרב חיים דרוקמן שפרש ממורשה |
| חד"ש |  | 4 | אופוזיציה |  בהמשך כהונת הכנסת הצטרף מוחמד ותד שפרש ממפ"ם |
| מפ"ם |  | 6 | אופוזיציה |  הסיעה פרשה מהמערך בעקבות הקמת ממשלת האחדות ב-1984  בהמשך פרש חבר הכנסת מוחמד ותד והצטרף לחד"ש |
| התחיה-צומת | גאולה כהן | 5 | אופוזיציה |  בהמשך כהונת הכנסת פרש נציג צומת רפאל איתן |
| רצ | שולמית אלוני | 4 | אופוזיציה |  הצטרף יוסי שריד שפרש מהמערך  בהמשך כהונת הכנסת הצטרף חבר הכנסת מרדכי וירשובסקי משינוי |
| ש"ס | יצחק חיים פרץ | 4 | קואליציה |  בהמשך כהונת הכנסת פרש שמעון בן שלמה והקים סיעת יחיד |
| שינוי | אמנון רובינשטיין | 3 | קואליציה |  בהמשך פרש חבר הכנסת מרדכי וירשובסקי והצטרף לרצ  בהמשך הצטרף חבר הכנסת יצחק ארצי מהמערך |
| הרשימה המתקדמת לשלום |  | 2 | אופוזיציה |  |
| אגודת ישראל |  | 2 | קואליציה |  |
| מורשה | אברהם ורדיגר | 1 | אופוזיציה |  שם הסיעה שונה מ"מורשה" לאחר פרישת נציג מצ"ד חיים דרוקמן |
| אומץ | יגאל הורביץ | 1 | קואליציה |  הצטרף בהמשך כהונת הכנסת לליכוד |
| כך | מאיר כהנא | 1 | אופוזיציה |  |
| תמ"י | אהרן אבוחצירא | 1 | אופוזיציה |  הצטרף בהמשך כהונת הכנסת לליכוד |
הקמת הממשלה

הממשלה הייתה ממשלת אחדות לאומית שהוקמה על בסיס הסכם הרוטציה עליו הוחלט לפני הקמת הממשלה העשרים ואחת. שמעון פרס שכיהן כראש ממשלה התפטר, כמוסכם, ומונה לשר החוץ ולממלא מקום ראש הממשלה, במקום יצחק שמיר שמונה לראשות הממשלה.
ציוני דרך ומדיניות > אירועים מרכזיים

הסכם לונדון - הסכם שנחתם על ידי שר החוץ שמעון פרס וחוסיין, מלך ירדן, ללא ידיעתו וללא הסכמתו של ראש הממשלה שמיר. על פי ההסכם הייתה אמורה להתקיים ועידה בינלאומית שתוביל בסופו של דבר להעברת יהודה ושומרון לידי הירדנים. ההסכם לא יצא לפועל בשל התנגדות ראש הממשלה שמיר.
משפט דמיאניוק - משפט שנערך לג'ון דמיאניוק ב-1987. דמיאניוק נחשד כפושע מלחמה נאצי. הוא נידן תחילה למוות, אולם ב-1993 הכריז ביהמ"ש כי יש ספק באשמת דמיאניוק ויש לגרשו מהארץ.
פרשת פולארד - פרשה שבה נתגלה מרגל מטעם ישראל בשם ג'ונתן פולארד, יהודי אמריקני שעובד כסוכן של הצי האמריקני. פולארד העביר מידע חשוב ומסווג לידי ישראל, ונידון למאסר עולם עם המלצה שלא לשחררו לעולם. במשך שנים התקיימה מערכה ציבורית בישראל ובארצות הברית שקראה לחנינתו. לאחר שריצה 30 שנות מאסר, שוחרר לפי החלטת ועדת שחרורים מהכלא בנובמבר 2015 בתנאים מגבילים לחמש שנים. חמש שנים לאחר מכן החליטה ועדת השחרורים של בית המשפט בארצות הברית, להסיר את ההגבלות המחמירות שהוטלו עליו ולהגדירו כאדם חופשי. בדצמבר 2020 עלה פולארד לישראל.
האינתיפאדה הראשונה - מהומות קשות ביהודה ושומרון וברצועת עזה, שהחלו בסוף 1987.
ציוני דרך ומדיניות > מדיניות כלכלית

נמשכה תוכנית הייצוב הכלכלית של 1985.
ציוני דרך ומדיניות > סיום כהונת הממשלה

הממשלה סיימה את כהונתה עם פיזור הכנסת והשבעת ממשלת ישראל העשרים ושלוש.
סיעות הקואליציה

| סיעה | מנדטים | משרדי השרים | משרדי סגני השרים | תחילת חברות בממשלה | סיום חברות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הליכוד | 41 | משרד ראש הממשלה, משרד הבינוי והשיכון,  משרד האוצר, משרד המדע והפיתוח,  משרד המשפטים, משרד התיירות,  משרד העבודה והרווחה, משרד התחבורה,  משרד התעשייה והמסחר, 2 שרים בלי תיק | משרד הביטחון,  משרד ראש הממשלה | 20 באוקטובר 1986 | 22 בדצמבר 1988 |  |
| המערך | 40 | משרד החוץ, משרד החינוך והתרבות,  משרד האנרגיה והתשתית, משרד הביטחון,  משרד הבריאות, משרד החקלאות,  משרד הכלכלה והתכנון, משרד התקשורת,  משרד המשטרה, המשרד לקליטת עלייה,  2 שרים בלי תיק | משרד האוצר,  משרד החקלאות | 20 באוקטובר 1986 | 22 בדצמבר 1988 |  |
| מפד"ל | 5 | משרד הדתות, שר בלי תיק |  | 20 באוקטובר 1986 | 22 בדצמבר 1988 |  |
| ש"ס | 4 | משרד הפנים, שר בלי תיק | משרד העבודה והרווחה | 20 באוקטובר 1986 | 22 בדצמבר 1988 | יצחק חיים פרץ כיהן תחילה כשר בלי תיק עד שמונה  לשר הפנים |
| שינוי | 3 | משרד התקשורת |  | 20 באוקטובר 1986 | 26 במאי 1987 |  |
| אגו"י | 2 |  |  | 20 באוקטובר 1986 | 22 בדצמבר 1988 | הייתה חברה בקואליציה ללא ייצוג בממשלה |
| אומץ | 1 | שר בלי תיק |  | 20 באוקטובר 1986 | 22 בדצמבר 1988 |  |
96 ח"כים לפני פרישת סיעת שינוי (20 באוקטובר 1986 - 26 במאי 1987).
93 ח"כים לאחר פרישתה (26 במאי 1987 - 22 בדצמבר 1988).
הרכב הממשלה > חילופי שרים

| השר היוצא | סיעה | משרד | עילת סיום התפקיד | תאריך סיום התפקיד | השר המחליף | סיעה | תאריך כניסה לתפקיד |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| יצחק חיים פרץ | ש"ס | משרד הפנים | התפטרות | 6 בינואר 1987 | יצחק שמיר | הליכוד | 6 בינואר 1987 |  |  |
| אמנון רובינשטיין | שינוי | משרד התקשורת | פרישת הסיעה מהקואליציה | 26 במאי 1987 | גד יעקבי | המערך | 9 ביוני 1987 |  |  |
אלי שוקרון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  המאה ה־20 
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה
 עיסוק:  תקופת בית שני, עיר דוד
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית
 מוסדות:  רשות העתיקות
 
אלי שׁוּקְרוֹן הוא ארכאולוג ישראלי המתמחה בארכאולוגיה של ירושלים, ומנהל פרויקטים מטעם רשות העתיקות. הוא גילה מספר ממצאים חשובים מהתקופה של בית המקדש השני בירושלים.
קורות חיים

אלי שוקרון הוסמך על ידי המכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית. בשנות ה-90 הוא החל את עבודתו בעיר דוד, וכיום הוא מנהל את החפירות במקום ונחשב לאחד המומחים בתחום.
עבודתו המדעית

משנת 1995 ועד שנת 2010 חפר שוקרון ביחד עם הארכאולוג רוני רייך, חפירה מתמשכת בעיר דוד. חשובה במיוחד החפירה סמוך למעיין הגיחון, שחשפה חלקים בנויים וחצובים חדשים של מערכת המים הכנענית, זו המכונה מערכת פיר וורן. כך יכלו רייך ושוקרון להציע הבנה מחודשת, שונה בתכלית למה שהיה מקובל במחקר ביחס לאתר שהוא הנחפר ביותר בישראל. המסקנות החשובות שעלו בחפירה כוללות את העובדה שנמצא שהמעיין היה מבוצר במגדל גדל-מידות כבר בתקופת הברונזה התיכונה II. כן הבחינו שפיר וורן למעשה איננו חלק ממערכת המים, שכן בתקופת הברונזה התיכונה הפיר לא נראה לעין ולא היה כלל נגיש. תחת זאת חשפו בצד המעיין חציבה גדולה (המכונה הברכה החצובה), שבה נשאבו מי המעיין על ידי תושבי העיר.
בשנת 2004 שוקרון חשף יחד עם רייך את בריכת השילוח שמתקופת בית שני. התגלית פורסמה רשמית ב-9 באוגוסט 2005. הבריכה שימשה עבור יהודי העיר לצורכי ריפוי ולטקסים. בברית החדשה מצוינת הבריכה כמקום בו התרפא ישו באורח נס.
בשנת 2007 חשפו רייך ושוקרון את תעלת המים של ירושלים העתיקה (אנ') שניקזה את הביוב אל מחוץ לעיר. הפריטים שהתגלו במנהרה מאששים את סיפורו של יוסף בן מתתיהו על שימושם של יהודי במערכות הביוב לשם הימלטותם מהעיר הבוערת בשלביו המאוחרים של המצור על ירושלים. בין הממצאים היה מטבע נדיר של מחצית השקל, אותו נהגו לשקול לקופת בית המקדש. נכון להיום, רק שבעה מטבעות מסוג זה נמצאו בחפירות. חפץ נוסף שנמצא על ידו במקום הוא פעמון מזהב ששימש כתכשיט לבגד. ככל הנראה מדובר בפעמון שתלה על מעילו של הכהן הגדול. ממצא נוסף שהתגלה בחפירות הוא חרב מברזל באורך 60 ס"מ הנתונה בתוך נדן מעור. החרב כנראה הייתה שייכת ללגיונר רומי. החפירות בתעלה טרם הסתיימו.
בספטמבר 2009 חשפו רייך ושוקרון את הגן הארכאולוגי ירושלים. כיום חלקים ממנו פתוחים לציבור.
במאי 2012 דיווח שוקרון על איתור שבר של בולה שנמצאה במהלך סינון פסולת מאתר החפירות בעיר דוד, דרומית לחומות של העיר העתיקה של ירושלים, על הבולה הופיע שם העיר בית לחם. בולה זו היא למעשה המקור העתיק יותר לאזכור העיר מחוץ לתנ"ך.
במאי 2014, טען שוקרון כי גילה את מצודת דוד המוזכרת בתנ"ך, במהלך חפירת עתיקות עיר דוד במזרח ירושלים. עמיתו, רייך, חולק על המסקנה.
הערות שוליים

↑  רוני רייך ואלי שוקרון, חפירות חדשות במדרון המזרחי של עיר דוד, באתר מקרא־נט.
↑  "Archaeologists identify traces of miracle pool". Jerusalem. AP. 23 דצמ' 2004. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  CBS News, December 23, 2004
↑  Associated press, cited in Boston Globe, September 11, 2007
↑  Herald Sun, September 11, 2007
↑  Jerusalem Post, March 21, 2008, cited at pqasb.pqarchiver.com
↑  פעמון זהב, באתר "עיר דוד - ירושלים הקדומה".
↑  עוזי ברוך, פעמון מימי בית שני בעיר דוד, באתר ערוץ 7, 21 ביולי 2011.
↑  אלי שוקרון,  מיוחד ליום כיפור: "כך נשמעו צלילי פעמון הזהב של הכהן הגדול", סרטון  באתר יוטיוב.
↑  אלי מנדלבאום, חורבן הבית: מסע תת-קרקעי עם המורדים היהודים, באתר ynet, 9 באוגוסט 2011.
↑  Ha'aretz, January 24, 2007
↑  The Times of Israel, 23rd May 2012
↑  Archaeologists claim to have found Biblical Citadel of David, באתר Descrier ‏, 6 במאי 2014.
↑  Archaeologist claims to unearth King David’s citadel, באתר The Times of Israel.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007517072005171  GND: 1252267746  ISNI: 0000 0005 1236 9574  LCCN: no2021042844  VIAF: 315202398   WorldCat (עם VIAF): 315202398