stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברנדן קאר
חבר בוועדת התקשורת הפדרלית (FCC)

הנשיא דונלד טראמפ מינה את קאר להיות נציב ה-FCC ביוני 2017, וקאר אושר על ידי הסנאט של ארצות הברית באוגוסט 2017. קאר זכה לכהונה מלאה של חמש שנים על ידי הנשיא טראמפ ב-2018 ואושר על ידי הקונגרס בהצבעה קולית ב-2 בינואר 2019. כהונתו הראשונית נמשכה מ-1 ביולי 2018 עד 30 ביוני 2023. במאי 2023 הנשיא ג'ו ביידן אישר כהונה נוספת של קאר שתפוג ב-30 ביוני 2028 והוא אושר על ידי הסנאט ב-30 בספטמבר 2023.
בשנת 2021, קאר מתח ביקורת על הצעת ממשל ביידן לפריסת פס רחב חדשה של 100 מיליארד דולר כחלק מההצעה המקורית של תוכנית הג'ובים האמריקאית. במאי 2022, קרא קאר לסגור את מועצת הממשל של דיסאינפורמציה, מועצת מייעצת בתוך המחלקה לביטחון המולדת, ותקף את הגוף כ"אורווליאנית".
עמדות פוליטיות

קאר מתנגד להגנות על נייטרליות רשת ואישר את המאמצים לרפורמה בסעיף 230 של חוק הגינות התקשורת.
קאר התנגד בתוקף למאמצים לחסום את רכישת טוויטר על ידי אילון מאסק.
בשנת 2023, קאר כתב את הפרק על ועדת התקשורת הפדרלית (FCC) בספר פרויקט 2025 של קרן המורשת, מנדט למנהיגות: ההבטחה השמרנית. בפרק, קאר מציע "לרסן את ביג טק" כאחת המטרות העיקריות של ה-FCC.
יונתן רוט

| --- | --- |

 לידה:  11 במרץ 1972 (בן 52) תל אביב
 לאום:  ישראל ישראל
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת תל אביב
 התמחות:  נוירוכירורגיה
 תואר:  פרופסור חבר
 תפקידים:  מנהל המערך הנוירוכירורגי בית חולים איכילוב מנהל המחלקה לנוירוכירורגית ילדים
 מחלקות ובתי חולים:  בית חולים דנה-דואק לילדים, המרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי
יונתן רוט (נולד ב- 11 במרץ 1972) הוא נוירוכירורג ישראלי מנהל המערך הנוירוכירוגי בבית חולים איכילוב. 
מנהל המחלקה לנוירוכירורגית ילדים בבית חולים דנה-דואק לילדים, במרכז רפואי תל אביב.
ביוגרפיה

פרופסור רוט הוא בוגר בית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב, רופא בכיר במחלקה לנוירוכירורגיה ובמחלקה לנוירוכירורגית ילדים בבית חולים דנה-דואק לילדים. פרופסור רוט מומחה לעיסוק ב: הידרוצפלוס; גידולים מוחיים; ציסטות קולואידיות; ציסטות ארכנואידליות; קרניופרינגיומות; ניתוחים אנדוסקופים; ניתוחי אפילפסיה בילדים וניתוחים בחולים עם tuberous sclerosis.
הוא פרסם מעל 100 מאמרים מדעיים בג'ורנלים מובילים כגון Child's Nervous System, Journal of Neurosurgery Pediatrics, World Neurosurgery ועוד.
חיים אישיים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
השתלמויות

2008: התמקצעות בניתוחים אנדוסקופיים לפתולוגיות תוך חדריות, וגישות דרך האף, לניתוחי בלוטת ההיפופיזה וגידולים של אזור בסיס הגולגולת, מרכז רפואי קורנל (NY)
2008-2009: תת-התמחות בנוירוכירורגית ילדים, תוך דגש על ניתוחים אנדוסקופים, ניתוחים לאפילפסיה ולגידולי מח. (NYUMC, NYC, NY)
חברות באגודות מקצועיות

החברה הישראלית לנוירוכירורגיה
החברה האירופאית לנוירוכירורגית ילדים (ESPN)
החברה הבינלאומית לנוירוכירורגית ילדים (ISPN)
החברה הבינלאומית לנוירוכירורגיה אנדוסקופית (IFNE)
הערות שוליים

↑  פרופ' רוט יונתן, מתוך הדף הרשמי של המרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי
↑  פרופ' רוט יונתן, מתוך Research Gate
ערך זה הוא קצרמרבנושא רופאים ובנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מיקלוש בסרמני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 בינואר 1914 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  1 בדצמבר 2002 (בגיל 88) בודפשט, הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 שם לידה:  Böszörményi Miklós Gáspár 
 לימודי רפואה:  האקדמיה למוזיקה פרנץ ליסט בבודפשט, אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקידים:  רופא, רופא ריאות 
 פרסים והוקרה:  Order of Merit for Socialist Hungary (1978)  אזרחות כבוד (1998)  פרס הרפובליקה העממית ההונגרית (1970)  Pro Urbe Budapest  בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 מספר צאצאים:  2 
 
מיקלוש בסרמני (במקור גולדהמר, בהונגרית: Böszörményi Miklós;‏ בודפשט, 29 בינואר 1914 – בודפשט, 1 בדצמבר 2002) היה דוקטור לרפואה (MD), רופא ריאות, פרופסור באוניברסיטה, קנדידט למדעי הרפואה (,CSc) (1957), דוקטורט (.DSc) (1958). חבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
קורות חייו

מיקלוש גולדהמר נולד במשפחה יהודית כבנם של מהנדס המכונות ינה בסרמני (1872–1957) ושל אילונה לוואי (1888–1958). לפי הטענה, ללא תיעוד, הוריו הוטבלו בשנת 1917 לדת הרומית-קתולית. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון בבודפשט. ב-1931 נרשם לפקולטה ללימודי דת של אוניברסיטת פאזמאן פטר בבודפשט (כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד), אך לאחר סמסטר עבר לפקולטה לרפואה. בנוסף ללימודי הרפואה, היה סטודנט באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט וסיים בשנת 1937 כמורה לפסנתר. ב-24 בספטמבר 1938 הוסמך כדוקטור לרפואה. לאחר מכן התגייס לשירות חובה ושוחרר מהצבא בשל יהדותו במאי של השנה שלאחר מכן. בגלל החוק היהודי השני, הוא קיבל עבודה רק כעוזר מתמחה בסנטוריום על שם המלכה ארז'בט (סיסי). בשנת 1941 נלקח למחנות שירות העבודה, (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). בשנת 1942 הצליח לגשת לבחינה רפואית לקבלת מומחה לשחפת. בסתיו 1943 נשלח למחנה הריכוז בור בסרביה, שם הוכשר לעבוד במכרה הנחושת. ב-15 באוקטובר 1944 הוצעד לעבר אוסטריה בהצעדת מוות, אך הוא נמלט מטור הצועדים והסתתר בבודפשט עד השחרור.
לאחר המלחמה חזר למקום עבודתו הקודם, בבית ההבראה של המלכה ארז'בט, שלאחר ארגון מחדש קיבל תוך שנים ספורות את שמו של "המכון הלאומי לשחפת מוקדמת". בין השנים 1945-1948 עבד כרופא, ובין השנים 1948-1953 מונה לרופא ראשי ומנהל מחלקה. מ-1953 עד 1957, היה מנהל המחלקה הקלינית מספר 1, במקביל סגן המנהל המדעי של המכון, ובין השנים 1957-1970 היה הרופא הראשי והמנהל של המכון. בין השנים 1957–1964 היה פרופסור חבר של המחלקה לרפואת ריאות באוניברסיטה לחינוך רפואי (אחרי 1956, שונה שמה אוניברסיטת היינל אימרה למדעי הבריאות) ומ-1964 ועד פרישתו לגמלאות ב-1983, היה ראש המחלקה בתור פרופסור מלא באוניברסיטה. ממרץ 1954, הוא שהה שנה ברפובליקה העממית הדמוקרטית של קוריאה, שם עבד כרופא הריאות המוביל של קבוצת הרפואה ההונגרית.
משנת 1949 עד 1956, היה חבר בוועד הפועל רובע 12 של מפלגת העובדים ההונגרית. בין 1970 ל-1980 כיהן בתפקיד נשיא ועדת בודפשט של איגוד עובדי הרפואה והבריאות.
הוא עסק בטיפול בשחפת ריאתית, בעיקר עם הישנות (חזרות) המתרחשות לאחר הריפוי לכאורה של השחפת, ולאחר מכן חקר את הכימותרפיה של השחפת.
אשתו משנת 1944 הייתה אווה מיהלפי (1911–1988), נציגת הונגרוטקס. ילדיו הם קטלין (1946), רופאה, ולאסלו (1949), מהנדס.
פרסים והוקרה

עיטור מסדר העבודה (1955)
מסדר הדגל האדום של קוריאה (1955)
מסדר ההצטיינות של דגל המדינה. דרג 3 (1958)
מדליית הזיכרון על שם פרידייש קוראני (1959)
רופא דגול (1960)
פרס מרקושובסקי (עם אימרה פאוסט, 1964)
הפרס הראשון בתחרותפרידייש קוראני (על עבודתו על טיפול תרופתי בשחפת ריאתית במבוגרים, 1964)
עובד מצטיין בחינוך (1966)
פרס המדינה (1970)
מדליית יובל השחרור (1970)
עיטור מסדר הכבוד של העמל דרג זהב (1978)
עיטור מסדר הכבוד להונגריה הסוציאליסטית (1986)
פרו אורבה בודפשט
אזרחות כבוד של בודפשט (1998)
הנצחה

בשנת 2015 הקימה האגודה ההונגרית לרפואת ריאות את פרס מיקלוש בסרמני, המעניק כבוד לרופאים אשר בעבודתם היומיומית תורמים באופן משמעותי להעלאת רמת הטיפול בחולים.
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי)
Ajkay Zoltán (2004-01-11). "Dr. Böszörményi Miklós emlékére". שבועון רפואי. 145 (2): 85.
Alexander Emed. "A tuberkulózis egyik legyőzője". Ezredvég. 15 (12): 107–108. (אלכסנדר אמד. חיפה. אחד הנמצחים של השחפת)
Gergely András: Jeles magyar zsidó orvosok lexikona. Budapest, Makkabi, 2001 (אנדראש גרגיי: לקסיקון רופאים יהודים הונגרים מצטיינים ומפורסמים. בודפשט. הוצאת מכבי. 2001)
Hahn Géza: Böszörményi Miklós = Orvosi Lexikon. Főszerk. dr. Hollán Zsuzsa. Szerk. dr. Ákos Károly, dr. Révész György. Budapest, 1967. Akadémiai Kiadó. I. köt. (לקסיקון רפואי)
Ki kicsoda 2000. Főszerk. Hermann Péter. Budapest, 1999. Greger-Biográf ISSN 1215-7066 (מי זה מי?)
Révai Új Lexikona. Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd, 1998. Babits Kiadó. III. köt. מסת"ב 9639015741
Kozák Péter: Böszörményi Miklós. www.nevpont.hu (2013) (מיקלוש בסרמני)
ביבליוגרפיה

Magyar nagylexikon IV. (Bik–Bz). Főszerk. Élesztős László, Rostás Sándor. Budapest: Akadémiai. 1995. ISBN 963-05-6928-0
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári születési akv. 92/1914. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-12-10.
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 414/1909. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-12-12.
↑  Magyar Közlöny, 1964. február 12. (10. szám)
↑  "45 év az Országos Korányi Tbc- és Pulmonológiai Intézetben – Beszélgetés dr. Böszörményi Miklós professzorral, az orvostudományok doktorával". Egészség. 1986-10-01.
↑  Magyar Közlöny, 1955. július 27. (81. szám)
↑  Magyar Közlöny, 1958. április 27. (28. szám)
↑  Művelődésügyi Közlöny, 1966. október 15. (10. évfolyam, 20. szám)
↑  Magyar Közlöny, 1978. november 18. (80. szám)
↑  Magyar Közlöny, 1983. június 9. (25. szám)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7995 3664  LCCN: n82211236  VIAF: 50584856   WorldCat (עם VIAF): 50584856
רשימת פלאי תבל

רשימות פלאי תבל הן רשימות שנערכו לאורך ההיסטוריה האנושית בניסיון לקטלג קבוצות של אתרים מרשימים ביותר או הישגים הנדסיים ייחודיים.
שבעת פלאי תבל של העולם העתיק היא הרשימה הידועה הראשונה של מבנים יוצאי דופן. הרשימה הייתה מבוססת על כתבים הלניים שונים וכללה שבעה מבנים אשר הוקמו בעת העתיקה ונחשבו להישגים אנושיים יוצאי דופן.
רשימת שבעת פלאי תבל הולידה מספר רב של גרסאות לאורך כל הדורות.
בין הגרסאות המוקדמות הידועות היו אלו של המשורר הרומאי מארטיאליס, ושל הבישוף גרגוריוס מטור. עם הזמן, ובהשפעת גורמים כמו פגעי הטבע, השחתה ועליית הנצרות, אתרים רומיים כמו הקולוסיאום החלו להופיע ברשימות. היסטוריונים מודרניים, אשר יצאו מנקודת הנחה שרשימת הפלאים העתיקים הייתה מוגבלת בהיקפה הגאוגרפי, יצרו גרסאות חדשות לרשימה, שכללו אתרים מעבר לעולם ההלניסטי.
כיום קיימות רשימות רבות שפורסמו על ידי ארגונים וכותבים שונים, בנושאים מגוונים – פלאי הטבע, הישגים הנדסיים, מבנים חשובים בימי הביניים. כמו כן קיימות רשימות שמטרתן, מעבר למניית מקומות מעניינים בסגנון מדריך טיולים, היא להוות אוסף של אתרים הזקוקים לשימור והגנה.
שבעת פלאי תבל של העולם העתיק

היסטוריונים ומלומדים שונים בעת העתיקה נהגו לערוך רשימות של מבנים מרהיבים ויוצאי דופן שנבנו באזור הים התיכון. רשימות אלה שימשו כמעין קטלוג של יצירות האדם המפוארות והיו פופולריות בקרב מטיילים ונוסעים בעולם העתיק. מאמינים כי היו קיימות מספר גרסאות לרשימת הפלאים, אך למעט הפניות מכתבים אחרים, מעט מהן שרדו.
שבעת הפלאים כללו את:
הפירמידה הגדולה של גיזה
הגנים התלויים בבבל
מקדש ארטמיס באפסוס
פסל זאוס באולימפיה
המאוזוליאום בהליקרנסוס
הקולוסוס מרודוס
המגדלור באלכסנדריה
רשימות מוקדמות כללו את שער אשתר כפלא השביעי של העולם במקום המגדלור באלכסנדריה.
הרשימה כפי שהיא ידועה כיום הורכבה בימי הביניים, אז כבר רוב האתרים חדלו להתקיים. כיום, הפלא היחיד של העולם העתיק שעדיין קיים היא הפירמידה הגדולה של גיזה.
ימי הביניים

לקראת סוף המאה ה-19 הופיעו מספר כותבים שהעלו השערות בדבר קיומן של רשימות פלאי תבל שונות בזמן ימי הביניים. רבים מהמבנים ברשימות אלו הוקמו בתקופות מוקדמות והובאו לידיעה עולמית מאוחר יותר. כיום נהוג לייחס את יצירת הרשימות האלו למאות מאוחרות יותר מימי הביניים.
האתרים המוזכרים לרוב:
סטונהנג'
הקולוסיאום
החומה הגדולה של סין
איה סופיה
מגדל פיזה
הקטקומבות של קום אל שוקאפה (אנ')
מגדל החרסינה של נאנג'ינג (אנ')
אתרים נוספים שמופיעים בכתבים:
טאג' מהאל
מצודת קהיר
קתדרלת אילי
מנזר קלוני
פלאי העולם המודרני

ארגונים רבים הרכיבו רשימות של המבנים המרשימים ביותר שנבנו בעת המודרנית או של פלאי הטבע הגדולים הקיימים כיום. כמה מן הרשימות הידועות מוצגות כאן.
פלאי העולם המודרני > האגודה האמריקאית להנדסה אזרחית

האגודה האמריקאית להנדסה אזרחית (אנ') הרכיבה רשימה של פלאי העולם המודרני:
מנהרת התעלה
מגדל סי אן
בניין אמפייר סטייט
סכר איטייפו
גשר שער הזהב
העבודות בדלתה של הריין-מז-סכלדה ובדלתה של הזאודרזיי (אנ')
תעלת פנמה
פלאי העולם המודרני > שבעת פלאי תבל החדשים

בשנת 2001, יזם ארגון שווייצרי סקר כלל עולמי לקביעת שבעת פלאי תבל החדשים מתוך רשימה של 200 מונומנטים קיימים. תוצאות הסקר הוכרזו ב-7 ביולי 2007. הפירמידה הגדולה של גיזה הוכרזה כפלא השמיני במעמד של כבוד.
החומה הגדולה של סין
פטרה
פסל ישו הגואל
מאצ'ו פיצ'ו
צ'יצ'ן איצה
הקולוסיאום
טאג' מהאל
הפירמידה הגדולה של גיזה
פלאי העולם המודרני > שבעת פלאי עולם הטבע

בשנים 2007–2011 נבחרו שבעת פלאי עולם הטבע. בבחירתם השתתפו מיליונים ברחבי העולם.
יער ונהר האמזונאס
מפרץ הא לונג
מפלי איגואסו
צ'ג'ו
הפארק הלאומי קומודו
הנהר התת-קרקעי פוארטו פרינססה
הר השולחן
פלאי העולם המודרני > שבעת פלאי תבל החדשים של USA Today

בשנת 2006 הרכיב העיתון האמריקאי USA Today, בשיתוף עם תוכנית הטלוויזיה 'בוקר טוב אמריקה', רשימה של שבעה פלאי תבל חדשים. מאוחר יותר נוסף לרשימה הגרנד קניון כפלא השמיני.
ארמון פוטאלה
העיר העתיקה בירושלים
כיפות הקרח (אנ') של הקטבים
המונומנט הלאומי הימי בפפהאנאומוקואקאה.
האינטרנט
חורבות המאיה בחצי האי יוקטן
הנדידה הגדולה בסרנגטי ובמסאי מארה
הגרנד קניון
פלאי העולם המודרני > שבעת פלאי הטבע של העולם

בדומה לרשימות פלאי תבל רבות, אין הסכמה לגבי רשימת שבעת פלאי הטבע של העולם, ובנושא התקיימו דיונים רבים.
אחת מן הרשימות הורכבה על ידי CNN בשנת 1997:
הגרנד קניון
שונית המחסום הגדולה
הנמל בריו דה ז'ניירו
הר האוורסט
זוהר הקוטב
הר הגעש פריקוטין
מפלי ויקטוריה
פלאי העולם המודרני > שבעת פלאי ערים החדשים

היא ההצבעה העולמית השלישית שאורגנה על ידי New7Wonders בשנת 2014. שבעת הערים נבחרו מתוך רשימה של 1,200 ערים מ-220 מדינות.
דרבן, דרום אפריקה
ויגאן, הפיליפינים
הוואנה, קובה
קואלה לומפור, מלזיה
ביירות, לבנון
דוחה, קטר
לה פאס, בוליביה
פלאי העולם המודרני > שבעת הפלאים של העולם התת-ימי

בשנת 1989 הארגון האמריקאי CEDAM, המוקדש לחקר הימים, פרסם את רשימת האזורים התת-ימיים שנחשבים ראויים לשימור והגנה:
פלאו
מערכת שוניות המחסום בבליז
שונית המחסום הגדולה
נביעות הידרותרמיות
איי גלאפגוס
ימת באיקל
צפון ים סוף
פלאי העולם המודרני > שבעת הפלאים של העולם התעשייתי

בשנת 2003 הפיק ה-BBC סדרה תיעודית בשם 'שבעת הפלאים של העולם התעשייתי'. הסדרה הציגה את סיפורם של שבעת ההישגים ההנדסיים הבולטים של המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
ספינת הקיטור גרייט איסטרן
המגדלור בבל רוק (אנ')
גשר ברוקלין
מערכת הביוב של לונדון
מסילת הרכבת הטרנס-יבשתית הראשונה
תעלת פנמה
סכר הובר
פלאי העולם המודרני > שבעת פלאי מערכת השמש

במאמר שפורסם ב-1999 הציג המגזין "אסטרונומיה" (אנ') את "שבעת פלאי מערכת השמש". מאוחר יותר מאמר זה הפך לסרטון.
אנקלדוס, ירח של שבתאי
הכתם האדום הגדול של צדק
חגורת האסטרואידים
פני השמש
אוקיינוסים של כדור הארץ
טבעות שבתאי
אולימפוס מונס על מאדים
פלאי העולם המודרני > רשימות אחרות

ארגונים רבים ברחבי העולם הרכיבו רשימות פלאים שונות בנושאים מגוונים. בנושא נכתבו גם מספר רב של ספרים המתארים יצירות מעשי ידי אדם ואת פלאי הטבע. בנוסף, מדינות שונות וביניהן קנדה, קולומביה, פולין, פורטוגל, רומניה, רוסיה, סרביה, אוקראינה ו-וויילס פרסמו רשימות של שבעת הפלאים הגדולים בתחומן.
בשנת 1972 הוקמה באו"ם ועדת המורשת העולמית, האחראית על בחירת אתרים הראויים לשימור בזכות חשיבותם המיוחדת למורשת המשותפת לאנושות. נכון ל-2011 כוללת רשימת אתרי המורשת העולמית 936 אתרים ב-154 מדינות. 725 מהאתרים הוגדרו כאתרי תרבות, 183 כאתרי טבע ויתר 28 האתרים משלבים את שני התחומים.
ראו גם

הפלא השמיני של העולם
הפירמידה הגדולה של גיזה, היחידה שנותרה קיימת מבין פלאי העולם העתיק
הקולוסיאום ברומא
החומה הסינית
בניין אמפייר סטייט
צ'ג'ו
העיר העתיקה בירושלים
הגרנד קניון
שונית המחסום הגדולה
סכר הובר
הרברט פרוינד

פרופ' הרברט (ברטי) פרוינד
הרברט (בֶּרְטִי) רודולף פרוינד (20 בספטמבר 1941 – 17 בינואר 2021) היה רופא כירורג ופרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים. ניהל את המחלקה הכירורגית בבית החולים הדסה הר הצופים במשך כעשרים שנה ולאחר מכן ניהל את בית החולים משגב לדך בירושלים.
ביוגרפיה

נולד וגדל בחיפה, בן יחיד להוריו, זוג פליטים מאירופה אשר נפגשו על האניה בדרכם ארצה, ושהו יחד במחנה המעפילים עתלית. אמו, אֶמִי, נולדה בווינה, אוסטריה, ועבדה כספרנית. אביו, קוּרְט, יליד חבל הסודטים, היה כנר, אך לאחר עלייתו ארצה עבד כמנהל חשבונות.
בשנים 1947-1959 למד ביסודי ובתיכון בבית הספר הריאלי.
בשנים 1959-1962 שירת כלוחם בחיל התותחנים.
עם סיום שירותו, בשנת 1962, נסע ללמוד רפואה באוניברסיטת גראץ באוסטריה. לאחר שהשלים שם שלוש שנים של למודי מדעים בסיסיים שב לארץ והשלים את לימודי הרפואה בפקולטה לרפואה, האוניברסיטה העברית. בשנת 1969 הגיש את עבודת הגמר שלו ברפואה. בשנת 1970 החל את ההתמחות בכירורגיה כללית בבית החולים הדסה עין כרם תחת הנחייתו וניהולו של פרופ' נתן זלץ (אחד מאבות הכירורגיה המודרנית בארץ וחתן פרס ישראל לרפואה). עם סיום ההתמחות הפך לרופא בכיר במחלקת כירורגית ב' בבית החולים הדסה עין כרם.
בשנת 1977 יצא לארצות הברית להשתלמות עמיתים בבית החולים הכללי מסצ'וסטס המסונף לאוניברסיטת הרווארד. במהלך תקפה זו שימש גם כחוקר במעבדה של אוניברסיטת הרווארד בתחום של מטבוליזם (חילוף חומרים) והזנה תוך-ורידית. בתקופה זו פרסם מספר מאמרים פורצי דרך בתחום זה.
בשנת 1978 יצא שוב לארצות הברית להשתלמות עמיתים קלינית ומחקרית נוספת באוניברסיטת סינסינטי אוהיו.
בשנת 1981, בגיל 40 בלבד, קיבל מינוי כפרופסור מן המניין לכירורגיה בפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1988 השלים התמחות על בטיפול נמרץ בבית החולים מאונט סיני בניו יורק.
בשנת 1989 התמנה למנהל של שתי המחלקות הכירורגיות בבית החולים הדסה הר הצופים, ושימש שם כמנהל המחלקות עד שנת 2008, אז הוחלף בתפקידו על ידי פרופ' אחמד עיד.
בשנים 2011-2017 כיהן כמנהל בית החולים משגב לדך בירושלים.
במהלך השנים נסע פרוינד כפרופסור אורח להשתלמויות רבות באוניברסיטאות ובמרכזים רפואיים בארצות הברית, ובהן: ב-1983-1984 במרכז הרפואי סינסינטי, אוהיו, בשנים 1992, 1995 ו-1997 באוניברסיטת סטנפורד, קליפורניה, ב-2000 במרכז הסרטן ממוריאל סלואן קטרינג, ניו יורק, וב-2003 באוניברסיטת רוצ'סטר, מינסוטה.
ביוגרפיה > מחלתו

בשנים האחרונות לחייו לקה פרוינד בעיוורון קורטיקלי כתוצאה מסינדרום ניוון קליפת המוח האחורי (אנ') (PCA). המחלה גרמה לו לעיוורון מוחלט בתקופת חייו האחרונה, אך הוא שמר על צלילות וחדות המחשבה עד למותו.
חיים אישיים

היה נשוי לרותי (תוּתְלָה) פרוינד לבית פישר, אחות טיפול נמרץ בבית חולים הדסה, ובהמשך, מנהלת מחלקת בקרה במשרד הבריאות, שבמקביל עסקה גם בציור ובכתיבה (כתבה שלושה ספרי פרוזה). אב לשני בנים, דניאל פרוינד (אדריכל) וד"ר מיכאל פרוינד, רופא כירורג, המתמחה בכירורגיה של המעי הגס והרקטום, אשר ממשיך את דרכו המקצועית במרכז הרפואי שערי צדק.
התגורר בשכונת גבעת אורנים (ירושלים).
עבודתו כרופא

פרוינד היה מבכירי הכירורגים בארץ בתחומי הכירורגיה של מערכת העיכול, המערכת האנדוקרינית, מטבוליזם ותזונה בכירורגיה. עסק בעיקר בהסרת גידולים ובטיפול במחלות מעי דלקתיות. עם חזרתו מהשתלמות עמיתים בארצות הברית בתחילת שנות ה-80, היה הראשון שהכניס והטמיע את התחום של הזנה תוך-ורידית בבית החולים הדסה, שיטת הזנה שבה מוחדרים תרופות או מזון אחר, בהזלפה ישירה, לתוך וריד המטופל. שיטת טיפול זו הצילה חיים של רבים מהחולים במחלת קרוהן, שעברו ניתוחים להסרת המעי. פרוינד נחשב לאחד מחלוצי התזונה הקלינית בארצות הברית, באירופה ובישראל. ממקימי החברה לתזונה קלינית (שהוקמה בשנת 1999), ופועלת במסגרת ההסתדרות הרפואית בישראל.
פרוינד גם פעל בתחום החינוך הכירורגי, והקדיש זמן רב להכשרת הדור הבא של הכירורגים במרכז הרפואי הדסה בפרט ובישראל בכלל. תחת הדרכתו צמחו לאורך השנים כירורגים בולטים, ובהם: פרופ' אבירם ניסן, ד"ר נחום בגלייבטר, פרופ' תניר אלוייס, פרופ' עמיר סולד ופרופ' חגי מזא"ה, אשר לימים המשיך את דרכו של פרוינד כמנהל המחלקה הכירורגית בית חולים הדסה הר הצופים.
היה יו"ר החוג לכירורגיה בפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית וכן היה חבר באיגוד הכירורגים בישראל וכיהן כיו"ר האיגוד בשנים 1996–2001.
היה פעיל בהסתדרות הרפואית בישראל, ובמסגרתה היה יו"ר ועדת הבחינות העליונה בשנים 2000–2005 וסגן יו"ר המועצה המדעית.
בתחילת שנות האלפיים, בתקופת האינתיפאדה השנייה, הגה את העקרונות של פריסת פינוי הפצועים לבתי החולים בירושלים בזמן אירוע רב נפגעים. עקרונות אלה, של פינוי מיטבי על פי חומרת הפגיעה והקִרבה לבתי החולים, משמשים את שרותי הפינוי והרפואה בירושלים עד היום.
עבודתו כרופא > כרופא צבאי

במקביל לעבודתו האזרחית, שימש פרוינד גם רופא צבאי במילואים בחיל הרפואה בדרגת רב-סרן.
במלחמת יום הכיפורים היה כירורג בכיר בבית חולים שדה, שפרס צה"ל בבסיס רפידים, בסיני תחת פיקודו של פרופ' רוני רוזין.
במלחמת לבנון הראשונה בהיותו רופא במילואים, פרס בית חולים שדה בסמוך למרכז הרפואי זיו בצפת. בהמשך, עם התקדמות הלחימה, הפעיל קרון ניתוחים נייד בתוך מכולה ייעודית בעומק לבנון.
עבודתו כרופא > דרכו המקצועית

פרוינד נחשב לחלוץ ומנהיג בתחום הכירורגיה המודרנית בישראל. הוא דגל בהצבת סטנדרטים גבוהים ובנחישות בטיפול בחולה, המשלבת יושרה, הגינות ושקיפות. פרוינד גם היה ידוע בנטייתו להיות תמיד בחזית של החדשנות הכירורגית והיה מהחלוצים בארץ של המהפכה הזעיר פולשנית (לפרסקופיה) בכל תחומי הכירורגיה הכללית.
את העקרונות האלה הטמיע בתלמידיו. במהלך השנים הרבות בהן פעל הוא לימד, חינך והדריך דורות של כירורגים, הפועלים במרכזים רפואיים בארץ ובעולם ובתפקידים רבים באקדמיה ובמחקר.
פרסומיו

פרוינד פרסם יותר מ-100 מאמרים מדעיים ועשרות פרקים בספרים ערוכים בתחומי התמחותו. להלן כמה מהם:
פרסומיו > בעברית

הרברט פרוינד, דן צרור, דני אימרל ועודד זמיר, ניסיון ראשוני בתיקון לאפארוסקופי של בקעים מפשעתיים, הרפואה, 1 בדצמבר 1997.
סרגיי חייטוב, אבירם ניסן, נחום בגלייבטר והרברט פרוינד, מעקב ארוך-טווח בקבוצת חולים במחלת קרוהן שנותחה בהוריה של איכות-חיים, הרפואה, מרץ 2003.
פרסומיו > באנגלית

Herbert R. Freund, John A. Ryan, Jr., Josef E. Fischer, Amino Acid Derangements in Patients With Sepsis: Treatment With Branched Chain Amino Acid Rich Infusions, Annals of Surgery 188(3), 1978, עמ' 423-429
Auryan Szalat, Haggi Mazeh, Herbert R Freund, Lithium-associated hyperparathyroidism: report of four cases and review of the literature, European Journal of Endocrinology 160(2), 01 February 2009, עמ' 317-323
הערות שוליים

↑  הרברט פרוינד, המענה החשמלי של הרשתית והקורטקס הויזואלי בחתול בתגובה לגירוי אזורים שונים ברשתית, ירושלים: האוניברסיטה העברית, הפקולטה לרפואה, 1969
↑  ספריה של רותי פרוינד הם: מגיע לך לעוף (2020), שקר משפחתי (2018), חשופית (2015). שלושת הספרים יצאו לאור ב"הוצאת מנדלי מוכר ספרים ברשת".
↑  ד"ר מיכאל פרוינד, באתר המרכז הרפואי שערי צדק
↑  מורשת איגוד הכירורגים - מאז ועד היום, מאי 2019, תחקיר ד"ר און סיבירסקי, לרגל 60 שנים להקמת האיגוד, באתר youtube, ‏3 ביוני 2019
↑  Sharon Einav et al., Evacuation priorities in mass casualty terror-related events: implications for contingency planning, Annals of Surgery 239(3), 2004 Mar., עמ' 304-310
↑  פרופ' הרברט (ברטי) פרוינד, עקרון בית החולים הממיין (הרצאה), באתר youtube, ‏10 בספטמבר 2019
↑  מאמריו באנגלית חתומים לרוב בשם: Herbert R. Freund או: HR Freund.
רסיסים של אור

| --- | --- |
 
 מידע כללי
 מאת:  ברנדון סנדרסון 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה אפית
 הוצאה
 הוצאה:  ספרי טור 
 תאריך הוצאה:  2014
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  אופוס
 תאריך:  2016
 תרגום:  צפריר גרוסמן
 סדרה
 סדרת ספרים:  גנזך אורות הסער
 ספר קודם:  דרך המלכים
 הספר הבא:  בעל השבועה
 
רסיסים של אור (באנגלית: Words of Radiance) הוא הספר השני בסדרת הפנטזיה האפית "גנזך אורות הסער" של ברנדון סנדרסון העוקבת אחר המלחמה המתפתחת בין גזע בני האדם לגזע הפרשנדים בעולם בשם רושאר. קדם לו הספר "דרך המלכים" (2010), שהציג את שלושת הגיבורים מצד בני האדם של הסדרה - קאלאדין, עבד שעולה בדרגות והופך לקפטן בצבא האלת'י. דאלינאר קולין, דודו של המלך המנסה לקדם איחוד פוליטי וצבאי של כל הממלכות הקטנות של אלת'קאר ושאלאן דאבאר, בת למשפחת אצולה קטנה שהופכת לשולייה של ג'סנה קולין, אחייניתו של דאלינר, ואחותו של המלך. ברסיסים של אור, מתווספת לנקודות המבט של דמויות ראשיות, אשונאי, לוחמת מקרב הפרשנדים, היחידה בעלת חרב רסיס, ואחות של ואנלי, מהמלומדות החברות במועצה המנהלת של הפרשנדים.
הספר הגיע עם יציאתו למקום הראשון ברשימת רבי המכר של "הניו יורק טיימס" לספרי בדיון בכריכה קשה, ונשאר ברשימה זו במשך חמישה שבועות.
רסיסים של אור מורכב מפרולוג אחד, אפילוג אחד, 89 פרקים, ו-14 הפוגות. הספר הבא אחריו הוא "בעל השבועה" (2017). ב-2015, הספר זכה בפרס דייוויד גמל לפנטזיה, לספר הטוב ביותר לשנה זו.
פיתוח והפקה

הוצאתו לאור של הספר נדחתה, הודות להתחייבות קודמת של סנדרסון לספר האחרון של סדרת כישור הזמן, זיכרון האור. במקור, סנדרסון תכנן לקרוא לספר בשם של הספרון ששאלאן מקבלת בסוף הספר הקודם "ספר אינסוף הדפים", אולם השם שונה לאחר שהעורך של סנדרסון העיר לו "אתה בטוח שאתה רוצה לקרוא לספר פנטזיה ארוך מאוד, עבה מאוד, 'הספר של אינסוף עמודים'?" סנדרסון הסכים וניסה לחשוב על מספר שמות חלופיים שכוללים את השם "ספר" בתוכם, אולם בסוף החליט על "רסיסים של אור". הספר שהגיע ל-1088 דפים, הוא בגודל המקסימלי האפשרי להדפסה בכרך אחד להוצאת "TOR", מה שהופך אותו לספר הארוך ביותר שהוצאה זו הוציאה עד אז.
ביולי 2013, סנדרסון הודיע בחשבון הטוויטר שלו שהוא סיים את הטיוטה הראשונה של "רסיסים של אור". כמה ימים אחר כך, TOR פרסמו קטעים מהספר, שכללו התחלה של קטע מעבר שכולל את המלך של קרבראנת', טארבנג'יאן. ב-10 בדצמבר, פרסמו TOR שסנדרסון הגיש את העותק הסופי להוצאה, כך שתהליך הבאתו לדפוס יכול להתחיל. באותו היום, קטע מעבר נוסף פורסם, שגילה דמות חדשה בשם "ליפט". ב-30 בדצמבר 2013, TOR חשפו את הסקיצות שנעשו בידי האמן מייקל וולאן, בזמן עבודתו על הכריכה השנייה של הספר, אשר מתארת את שאלאן מציירת את המישורים המנופצים.
במהלך חודש ינואר 2014, TOR פרסמו את 14 הפרקים הראשונים של הספר (למעט פרק 13). הם התחילו בפרסום שני הפרקים הראשונים של הספר ב-8 בינואר, וסיימו בפרק 14 וקטע המעבר הראשון, אשר פורסמו ב-28 בינואר. לאחר, במשך חודש פברואר, TOR פרסמו "הצצות של אור", ופרסמו סדרה של ביקורות ללא ספויילרים לספר, וכמו כן מספר דוגמאות לציורים המצויים בתוך הספר.