stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צלף (צמח)
צלף סיצילי

צָלָף סִיצִילִי (שם מדעי: Capparis spinosa var. canescens Coss, שם נרדף: Capparis sicula) - צלף קוצני תת-מין 'מאפיר', כונה בעבר צלף ביצני, הוא שיח או בן שיח גדל לאורך בקעת הירדן מהחולה עד ים המלח הוא נפוץ בבקעת כנרות, בגלבוע ובבקעת בית שאן; מצוי בבקעת חולה ובערבות הירדן; נדיר בגולן; נדיר מאוד בגליל התחתון, בעמק יזרעאל, במדבר יהודה ובגלעד. הגבעולים ירוקים-אפורים, ושעירים. העלים ירוקים כסופים דמויי ביצה, מכוסים פלומת שיער דקה. עלי הכותרת צרים, נותרים רווחים ביניהם. הפרח דומה מאוד לפרפר. מספר האבקנים 43 עד 76 ובממוצע 63. הזרים לבנים עם ורוד בהיר. עמוד השחלה שעיר בתחתיתו. הצוף רב, הבליטה המכסה על הצוף גדולה כ-6 מ"מ. הפרי דמוי אגס או ביצה.
צלף סחוסי

צָלָף סְחוּסִי (שם מדעי: Capparis cartilaginea, שם נרדף: Capparis sinaica) הוא שיח ירוק-עד נדיר בעל גוון ירוק בהיר, שגובהו 100 עד 200 ס"מ. הוא צומח רק במדבר הקיצוני, שבדרום עמק הערבה ובהרי אילת, בעיקר בערוצי נחלים ובסדקי סלעים. זהו מין סודני אוהב חום שאיננו עומד בטמפרטורות של הנגב המרכזי והערבה הצפונית ולכן נעדר מהחלק הצפוני של המדבר בישראל. פרט יחיד ומנותק מאזור אילת גדל במצוק קטן של גיר בעין סהרונים שבמכתש רמון. העלים סחוסיים-בשרניים, על פי רוב דמויי ביצה, כחלחלים (ירוק בהיר צהבהב), אורכם 2 עד 4 ס"מ לעיתים רחוקות עד 6. מראש העורק הראשי של העלה יוצא חוד קוצני מאונקל. הפטוטרות ארוכות, בבסיסיהם זוג לוואים קוצניים קצרים מאונקלים. הפרחים (גם הפקעים), שגודלם 8 עד 9 ס"מ, בעלי סימטריה דו-צדדית מודגשת, לבנים, יוצאים מחיק העלים. עלי הגביע אינם שווים, האחורי מגיע לגודל של 4 ס"מ, הוא כפוף מאוד ולו צורת קסדה או מקטרת. בתחתית הפרי ישנה בליטה ירוקה דמוית חוטם מעוגל, זהו עלה הגביע העשוי בצורת כוסית עמוקה, שבתוכה ערוכים חלקי כותרת בעלי רקמה המפרישה צוף. הצוף הרב נאגר בתוך הגביע והוא מוסתר מפני התאדות וחרקים לא רצויים למיניהם (שודדים) באמצעות חלקי הכותרת הסוגרים את כוסית הצוף מעל. רק חרק רב כוח או ארוך חדק יכול לפתוח את שפת הצופן ולשתות את הצוף.
צלף רותמי

צָלָף רָתְמִי (Capparis decidua) הוא שיח או עץ נדיר מאד ובסכנת הכחדה. בית גידולו ואדיות ושולי מעיינות במדבר החם בנגב הדרומי ובסיני. ישראל מהווה את גבולו הצפוני של תפוצתו שמשתרעת במדבריות החמות של צפון אפריקה, חצי האי-ערב ועד להודו. מספר פרטים הונבטו בהצלחה וגדלים בשמורת עין גדי. בשנת 2012 אוכלוסייה בת עשרות פרטים בנחל קצב בנגב הדרומי. צָלָף רָתְמִי הוא שיח או עץ ירוק-עד, בעל גזע יחיד, ענפיו קירחים, ירוקים (מטמיעים), חלקים, כמעט חסרי עלים (רותמיים) וגובהו 1.5 עד 4 מ'. העלים עגולים בשרניים, אורכם 2.5 עד 4 ס"מ ובבסיסם קוצים מאונקלים. הע
העלים קטנים, מופעים לתקופה קצרה על ענפים מלווים בזוג קוצים. הקוצים קטנים, צהובים, ישרים או מאונקלים. הפרחים מופעים בקבוצות קטנות של 3 עד 5 ויוצאים מחיק הקוצים. הפרחים נשאים על גבי עוקצים ארוכים. הפרחים בעלי 4 עלי כותרת כתומים-אדומים, שעירים בשוליים, אורכם כס"מ אחד וינו עולה על 1.5 ס"מ. האבקנים אינם רבים 5 עד 15, ארוכים מהכותרת. השחלה ירוקה נישאת על עוקץ, אורכה 10 עד 20 מ"מ. הפרי דמוי ביצה או כמעט כדורי, קליפתו אדומה והוא צהוב ועסיסי בפנים ואורכו 5 עד 10 מ"מ. הפריחה מסוף אפריל ועד תחילת אוקטובר.
צלף רמון

צלף רמון (Capparis ramonensis) הוא שיח זוחל ירוק-עד, נדיר מאוד ובסכנת הכחדה, אנדמי לישראל וגדל אך ורק על סלעי גבס באזור מצומצם במכתש רמון. הוא תואר למדע בשנת 2011 על ידי פרופ’ אבינעם דנין. צלף רמון הוא צמח זוחל גובהו 5 עד 15 ס"מ לעיתים רחוקות 40 ס"מ. ענפיו הבוגרים, שאורכם 100 עד 200 ס"מ וצבעם ירוק בהיר, מִתְעַצִּים ומתים בחורף. בחודשים נובמבר עד פברואר מצויים רק ענפים יבשים על הקרקע. בכל שנה מלבלב ענף חדש לביד, לבן ושרוע והדוק לקרקע בעוד הענפים שהיוו את נוף הצמח בשנים שעברו מתבלים לאט, מאפירים ומשחירים. העלים זקופים ניצב לקרקע ופונה צפון ודרום (עלי "מצפן"). הפטוטרת קצרה כ-7 מ"מ מלווה לוואים קוצניים מאונקלים וצהובים, אורכם 4 עד 6 ס"מ והם משתיירים גם בחורף לאחר שהעלים נשרו. פקעי הפרחים מחודדים. עוקצי הפרחים באורך 1.5 עד 2.5 ס"מ. הפרחים בעל סימטריה דו-צדדית ולהם ארבעה עלי כותרת לבנים ו-40 עד 60 אבקנים, המאבקים ורודים במקצת, אורכם 2 עד 2.5 מ"מ. האבקה לבנה. הפרי ענבה בשרנית דמוית ביצה בעלת ציפה אדומה, ובה זרעים חומים כהים. הפריחה מאמצע מאי ועד סוף יולי ועיקרה בחודש יוני.
מורפולוגיה

שיחים, מטפסים (מסתרגים) או עצים קטנים, ירוקי-עד, זקופים, מטפסים או לפעמים שרועים.
הענפים החדשים לרוב עם שערות מסועפות או פשוטות שנושרות במהרה או משתיירות לאורך זמן.
הלוואיים הקוצניים ישרים או מאונקלים כלפי בסיס הצמח (בישראל), לפעמים נעדרים.
העלים מסורגים, ערוכים באופן לולייני לאורך הגבעול או בשני טורים (אחד מעל השני), פשוטים עגולים או ביציים, רחבים, בעל פטוטרת או יושבים, תמימים. הטרפים רכים או סחוסים-בשרניים.
הפרחים גדולים, בודדים בחיק עלים או בקצות הענפים, לפעמים בקבוצות דמויות סוכך.
הפרחים על פי רוב דו-מיניים, בעלי עטיף כפול, אינם נכונים (בעלי סימטריה דו-צדדית), צופניים, בעלי שחלה עילית (עלי הגביע, עלי הכותרת והאבקנים מאוחים, מתחת לשחלה כל אחד לחוד.
מצעית הפרח מתארכת לצורת עמוד, הנושא את השחלה או גם את האבקנים (נושא שחלה, גינופור).
הצופן מצוי על המצעית, בין בסיסיהם של עלי הגביע ועלי הכותרת (מכונים צופני מצעית שוליים). מראהו החיצוני כצורת משולש לבן שקודקודו פונה כלפי האבקנים ובסיסו נמצא ממול עלה הגביע הגדול ביותר, הדומה לסירה. בסירה זו מצטבר הצוף המופרש בכמויות גדולות ובלעדיה הצוף היה נשפך. שתי הצלעות האחרות של המשולש גובלות בשני עלי כותרת. שוליהם התחתונים של עלי הכותרת, הסמוכים לצופן, מעובים במקצת ומקופלים כלפי מטה, וכך הם יוצרים סדק צר ביניהם. בחלקם העליון של שני העלים חופים השוליים הסמוכים אלה על אלה. כדי שדבורה תוכל לינוק את הצוף מהמאגר היא ניצבת על שני עלי הכותרת, ובכך היא מרחיקה את שני העלים, האחת מרעותה, ותוחבת את חדקה דרך הסדק שנוצר בין השוליים התחתונים של עלי כותרת.
הגביע משתייר עם 4 עלי גביע מפורדים או מאוחים. אחד מהם, הסמוך לגבעול ממנו יוצא הפרח, גדול מהשאר, קעור ובבסיסו ובין זוג עלי הכותרת המכוסים על ידו יש צופן משולש לבן (מאגר מוגן).
הכותרת אינה נכונה, עם 4 עלי כותרת, מפורדים זה מזה, נושרים ביחידות. שני עלי כותרת הסמוכים לצופן צמודים זה לזה בבסיסם על ידי שערות.
האבקנים מרובים ובולטים מעבר לעלי הכותרת. הזירים ארוכים. המאבקים נפתחים בסדקי אורך.
השחלה עילית, סגורה בראשה, נישאת על עוקץ ארוך (נושא שחלה, גינופור), בעלת 2 עד 8 עלי שחלה שאינם מופרדים זה מזה לגמרי מאוחים. השליה דופנית.
הפרי ענבה בשרנית, מוארכת או דמוית כדור או ביצה ובה זרעים רבים, חלקים וכהים הנתונים בתוך חומר ספוגי ומתוק. הענבה נפתחת באופן בלתי סדיר באמצעות 2 עד 4 קשוות או נשארת סגורה.
בתרבות

במקרא היה צָלָף שֵם אדם (נחמיה, ג', ל'), אולם ייתכן ששמו נגזר מן השורש צלף במשמעות העיקרית: בקע. ייתכן שבהשפעתו נקרא המושב צלפון בשפלת יהודה בשמו.
בהלכה, מוזכר הצלף כצמח שחלקיו השונים נאכלים, ומקובל לזהות אותו דווקא עם המין צלף קוצני.
הצלף מסוגל לגדול במקומות קשים עם מעט מאד אדמה. ניתן לראותו בנקיקי סלעים ובקירות מבנים. בתלמוד (ביצה, כה ע"ב) מופיע הצלף כצמח עז שאינו נרתע מקשיים. בשל תכונות אלו הצלף נבחר כסמל של פארק נאות קדומים.
גלריית תמונות

שיח ופירות הצלף
צלף בעין בוקק
פרי הצלף
צלף מצרי בנחל אשלים שיח צלף ביישוב יקיר בשומרון
לקריאה נוספת

אנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 10 – "צמחים בעלי פרחים א'", בעריכת דוד הלר ומיכה לבנה, הוצאת משרד הביטחון, 1982
שיח ועץ במורשת ישראל מאת נגה הראובני. הוצאת נאות קדומים. עמ' 42–54. 1984 ISBN 965-233-010-8
הערות שוליים

1 2 3  Capparis Tourn. ex L. | Plants of the World Online | Kew Science, Plants of the World Online (באנגלית)
↑  .Capparis L, WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏18-7-2023
↑  צלף, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  דרור מלמד, משפחת הצלפיים, באתר צמח השדה
↑  ראו למשל משנה, מסכת מעשרות, פרק ד', משנה ו'.
1 2  א. פאהן, אנטומיה של הצמח, מהדורה שניה, מורחבת ומעודכנת, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1987, עמ' 531, 535-538
1 2  אורי פרגמן-ספיר, פרחי עין גדי וחוף ים המלח, ירושלים: העמותה לעידוד וקדום שמירת הטבע במזרח התיכון, 2008, עמ' 170-1
↑  Capparis decidua, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  מבוסס על: "הספר האדום - צמחים בסכנת הכחדה בישראל", צלף רותמי, באתר פורטל הערכות הסיכון לטבע בישראל
↑  צלף רותמי, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  צלף רמון, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  צלף רמון, באתר פורטל הערכות הסיכון לטבע בישראל
↑  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד 1989 מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, 1989, עמ' 175
1 2 3  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 216-8, 17,23
1 2  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל ירושלים כנה 1998, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 216-8
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530069505171 
צלף קוצני בירושלים ברום 780 מ'
צלף קוצני תת-מין 'מצרי'
צלף מצרי
צלף סחוסי בנחל המפלים, הר שלמה
פרח של צלף קוצני
רופיית הים

| רופיית הים |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
סדרה:: כף צפרדע
משפחה:: משפחת הרופיניים
סוג:: רופיניים
מין:: רופיית הים
שם מדעי
 Ruppia maritima ‏לינאוס, 1753

Ito, Y. (2013) Aquatic Plant Surveys in Asia, Australia, Europe, and N. America. Bunrui 13: 47-60.
רופיית הים (שם מדעי: Ruppia maritima; ידועה גם בשם רוּפְּיַת הַיָּם) הוא סוג של עשב רב-שנתי טבול ממשפחת הרופיניים המזכיר במראה אצת ים. הוא גדל במים מלוחים או חצי מלוחים. הצמח רב שנתי ונפוץ בעולם ובישראל ניתן למצוא אותו בעיקר בביצות ומעיינות מלוחים.
תיאור הצמח

הגבעולים של רופיית הים נימיים ומסתעפים. העלים נימיים. אורך עוקצי התפרחות אינו עולה בדרך כלל על אורך העלים, והם כפופים, אך לא מסולסלים. התפרחות הן סוככים קטנים ודלי פרחים. הפרחים דו-מיניים, חסרי עטיף או בעלי עטיף קטנטן. לפרח שני אבקנים וארבעה עלי שחלה. ההאבקה מתרחשת במים. ההאבקה עצמית ונעשית על ידי העברת אבקה בתוך התפרחת על שטח הפנים של בועות אוויר המתפתחות כאשר האבקנים נפתחים ונשארות קשורות לתפרחת במשך כמה שעות. המין הדומה ביותר לרופיית הים הוא רופיה לוליינית שבה גבעולי התפרחת ארוכים מאורך העלים והם מסתלסלים לאחר ההפריה. פורח בחודשי הקיץ, בתוך המים.
תפוצה בישראל

הצמח נמצא כיום בחמש גלילות: חוף הכרמל, פלשת, הבקעה, אזור ים המלח והערבה. ידועים בארץ שמונה אתרים בארץ, ולפי הערכה ישנם בסך הכל שנים-עשר אתרים. בחוף הכרמל נמצא בעבר ואותר מחדש בעתלית; בפלשת מוכר מאשקלון ומנחל שקמה; בבקעה מוכר מאזור יריחו; באזור ים המלח נמצא בנווה זהר ובנאות הכיכר; ובערבה בנחל צין ובמלחת אילת. נכחד משתי גלילות: עמק עכו, שם נאסף פעמים אחדות בין השנים 1926–1960 בעכו ובמלחת הקישון; ומהנגב הצפוני בו נאסף פעם אחת בגילת ב-1959 על ידי מיכאל זהרי.
הערות שוליים

↑  רופיית הים באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548660705171
רודיולה רוזאה

| רודיולה רוזאה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: בקעצוראים
משפחה:: טבוריתיים
סוג:: רודיולה (סוג)
מין:: רודיולה רוזאה
שם מדעי
 Rhodiola rosea ‏לינאוס, 1753
רודיולה רוזאה (שם מדעי: Rhodiola rosea) הוא צמח בעל-פרחים ממשפחת הטבוריתיים. לרודיולה קנה שורש עבה ופרחים צהובים ריחניים, הוא מגיע לגובה של 30–76 ס"מ, והוא נפוץ באדמה חולית באזורים קרים וגבוהים באירופה ואסיה. עקב שימוש מוגבר ברודיולה על ידי חברות מסחריות, באזורים מסוימים הפך הצמח למוגן תחת סכנת הכחדה.
שימושים רפואיים > העת העתיקה וימי הביניים

התיעוד המוקדם ביותר לצמח הוא מהמאה ה-1 לספירה.
הצמח היה בשימוש נפוץ ברוסיה וצפון אירופה. בנורווגיה נוצרו סביב הרודיולה מסורות שונות של רפואה עממית, והצמח נחשב בעבר כתרופה למספר מחלות. על פי עדויות מהמאה ה-13 ואילך, בעבר נשתלו צמחי הרודיולה על גגות בנורווגיה במטרה להרחיק רוחות מזיקות.
שימושים רפואיים > במאה ה-21

בימינו משווק צמח הרודיולה כתוסף תזונה במטרה לשפר סיבולת, קשב, זיכרון ויכולת התמודדות עם לחץ.
מספר מחקרים ניסו לבחון את האפקטיביות של הצמח לטיפול בעייפות פיזית או נפשית וטיפול בדיכאון קל עד בינוני, אולם נכון לשנת 2020 מחקרים אלו לא רבים, איכות חלקם חלשה ופגומה, וכן הממצאים של מחקרים אלו סותרים ואינם חד-משמעיים, כאשר בחלק מהמקרים השפעותיו של הרודיולה אף נופלות מהשפעותיהם של תוספי פלצבו.
מחקרים אחרים הראו שבמינונים שונים לצמח השפעות סותרות - מעוררות או מרגיעות - אולם מכיוון שהיקף המחקר סביב הרודיולה לא רחב מספיק, מחקרי המשך לא הצליחו ליצור השפעה אחידה על נבדקים.
מספר ניסויים בבעלי חיים מצביעים על השפעות חיוביות אפשריות, אולם אלו טרם הוכחו בבני אדם.
בשנת 2019 מנהל המזון והתרופות האמריקאי שלח מכתב אזהרה למשווקים של תוספי תזונה מבוססי רודיולה, והתרה שטענות שונות במסרים השיווקיים שלהם - לפיהן הרודיולה מסייע לתחושת אושר טבעית, מפחית תאים סרטניים ומפחית את הכולסטרול הרע – אינן מבוססות ומנוגדות לחוק, והורה להם להסירן מהמידע השיווקי.
הערות שוליים

1 2  Ethnobotany of Rhodiola rosea (Crassulaceae) in Norway, researchgate
1 2 3  Rhodiola, nccih
1 2 3 4 5  Rhodiola Rosea, drugs.com
↑  Peak Nootropics LLC aka Advanced Nootropics, FDA
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546261405171  NKC: ph116075
רוטבגה

| רוטבגה |
| --- | --- |
 רוטבגה
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
סדרה:: צלפאים
משפחה:: מצליבים
סוג:: כרוב
מין:: לפתית
שם מדעי
 Rutabaga

רוטבגה (באנגלית: Rutabaga) או סוויד (באנגלית: swede) הוא זן תרבותי של כרוב הנאפוס שבשורשו עושים שימוש קולינרי. בין שמותיו הנוספים הם: לפת שוודית, ניפ (בסקוטלנד) וסנאגר (בצפון אמריקה).
את הרוטבגה ניתן להכין למאכל במגוון דרכים, ונהוג גם לאכול את עליו. השורשים של הירק משמשים גם להאכלת חיות משק. בסקוטלנד, צפון אנגליה, מערב אנגליה ואירלנד התקיימה בעבר מסורת של גילוף השורשים בצורות שונות בעת ליל כל הקדושים.
ליל כל הקדושים > היסטוריה

במערב אנגליה, אירלנד וסקוטלנד נהוג היה לגלף את השורש לצורות שונות ואף לגלפו לפנסי ג'ק-או-לנטרן במטרה להדוף את הרוחות המזיקות שהסתובבו בערים בעת ליל כל הקדושים. בימי הביניים הסתובבו חבורות שעטו מסכות מפחידות, תוך שהן נשאו רוטבגה מגולפת שכונו בסקוטלנד כ"ראשי טומשי".
ליל כל הקדושים > כיום

מתחילת שנות השמונים הדלעת זמינה באופן נרחב באירופה, ולכן היא תפסה את מקומה של הרוטבגה במנהגי ליל כל הקדושים. באי מאן, פנסי ג'ק-או-לנטרן מלפת עדיין מגולפים בחג ההופ-טו-נא (חג קלטי הנחגג בתאריך ליל כל הקדושים), ומוארים באמצעות נרות או לפידים חשמליים. יש שמשתמשים בפנסים כדי לאסוף ממתקים בערב החג, בדומה למסורת תעלול או ממתק.
הערות שוליים

↑  Arnold, Bettina (31 October 2001). "Bettina Arnold – Halloween Lecture: Halloween Customs in the Celtic World". Halloween Inaugural Celebration. University of Wisconsin–Milwaukee: Center for Celtic Studies. Retrieved 16 October 2007.
↑  Rogers, Nicholas (2002). "Festive Rights: Halloween in the British Isles". Halloween: From Pagan Ritual to Party Night. pp. 43, 48. Oxford University Press.
↑  Lesley Bannatyne, HALLOWEEN: An American Holiday, an American History, Pelican Publishing Company, 1998-08-31, ISBN 978-1-4556-0553-8. (באנגלית)
↑  Irene A Baxter, Monika J. A Schröder, John A Bower, The influence of socio-economic background on perceptions of vegetables among Scottish primary school children, Food Quality and Preference 10, 1999-07-01, עמ' 261–272 doi: 10.1016/S0950-3293(98)00042-1
↑  Hop Tu Naa Celebrations at Cregneash - Isle of Man News | Manx.net, www.manx.net
↑  "What's the difference between Hop-tu-Naa and Halloween?". BBC News (באנגלית בריטית). 2011-10-24. נבדק ב-2020-10-21.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548527405171  GND: 4365218-9  NKC: ph395776
שאגן אדום יד

| שאגן אדום יד |
| --- | --- |
 שאגן אדום יד
מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: קופי עכביש
סוג:: שאגן
מין:: שאגן אדום יד
שם מדעי
 Alouatta belzebul ‏לינאוס, 1766
תחום תפוצה


שאגן אדום יד (שם מדעי: Alouatta belzebul) הוא מין של שאגן ממשפחת קופי העכביש החי באמריקה הדרומית ביערות הגשם של ברזיל ביער האטלנטי עם אוכלוסיות מבודדות בין סרז'יפה לריו גראנדה דו נורטה. הוא מצוי בטבע בסכנת הכחדה עקב בירוא יערות.
תיאור

השאגן הוא קוף בעל פרווה שחורה שאורכו עד מטר אחד ומשקלו 4.8 עד 6.2 קילוגרם בנקבות ו-6.5 עד 8 קילוגרם בזכרים. לקוף "זקן פנים" ארוך וגפיים ארוכות וחזקות בגוונים אדמדמים, מהם קיבל את שמו והוא בעל זנב לופת בדומה למינים דומים ממשפחתו. הוא אוכל צמחים מובהק הניזון מפרחים, עלים שונים, לרוב צעירים ומפירות בשלים או חתוכים (בשבי). העלים אינם מזינים ביותר, כך שהקוף שרוי מרבית זמנו בתנומה על הענפים בעיכול.
כאשר זכר שליט מגלה זכר אחר או יריבים נוספים הוא קורא קריאות חזקות ורועמות תוך שימוש בשרירי לשונו הגדולים להברחת יריבו. רק לעיתים רחוקות ייגררו למלחמה. השאגנים חיים במרומי הצמרות בקבוצות של 4 עד 12 פרטים והנקבות מתרבות במשך מרבית עונות השנה, ממליטות ולד אחד כל פעם. הגורים נגמלים כעבור 15 חודשים ומתבגרים תוך 36 עד 40 חודשים. בטבע השאגן יכול לחיות עד 20 שנה.
הערות שוליים

↑  שאגן אדום יד באתר הרשימה האדומה של IUCN
קיסוס החורש

| קיסוס החורש |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: סוככאים
משפחה:: קיסוסיים
סוג:: קיסוס
מין:: קיסוס החורש
שם מדעי
 Hedera helix ‏לינאוס, 1753
תחום תפוצה

קִיסוֹס הַחֹרֶשׁ (שם מדעי: .Hedera caucasigena Pojark שם נרדף בישראל : Hedera helix) הוא שיח מטפס רב שנתי ענף, מין יחיד בסוגו ובמשפחתו בישראל אשר משויך לסוג קיסוס ממשפחת הקיסוסיים.
קיסוס החורש צומח באזור הים התיכון, בישראל הוא צמח נדיר הצומח בחורשים לחים באזור יהודה, השומרון והגליל. משמעות שמו המדעי של הסוג היא מטפס, ומשמעות תואר המין היא מתפתל.
קיסוס החורש נפוץ כצמח נוי בבתים ובגינות. הקיסוס מטהר אוויר בחדרים שבהם הוא נמצא, ומאיץ את תחלופת האוויר ויצירת החמצן. הוא זכה בציונים גבוהים בניסויים של נאס"א בניקוי האוויר מרעלים ובשיפור רמות החמצן. הקיסוס הוא צמח חסון וקל לגידול.
הקיסוס הוא צמח ירוק-עד שיכול לטפס עד לגובה של כ-20-30 מטרים על משטחים מתאימים (עצים, צוקים, קירות), או לכסות את הקרקע כאשר אין בסביבתו אפשרות לטפס לגובה. הקיסוס מעדיף לטפס על משטחים כהים וקשיחים עם pH נייטרלי בקירוב. הפריחה מתחילה בקיץ המאוחר ומסתיימת בסתיו המאוחר. הפרי מבשיל בחורף המאוחר ומכיל אחד עד חמישה זרעים, ומהווה מקור מזון חשוב לציפורים רבות המפיצות את זרעיו.
שמות הצמח

השם קיסוס ניתן על ידי הוועד ללשון עוד בשנת 1913 על סמך התלמוד. ושם התייחס לשם הערבי "חבאב אל מסכין" ולשם המדעי Hedera helix. בהסתמך על משנה, מסכת כלאים, פרק ה', משנה ח' השם "קיסוס" אושרר במילון "ילקוט הצמחים" (הערה 617) משנת 1930. והוא שוב אושרר במילון "צמחי ארץ ישראל – שמות המשפחות והסוגים" משנת 1946 בסעיף 429 ושם המשפחה קיסוסיים ניתן בסעיף 78. השם המדעי העברי "קיסוס החורש" ניתן במילון "צמחי ארץ ישראל" בשנת 2003 אשר לא התפרסם בדפוס.
שם אנגלי עממי: Ivy, Common Ivy, English Ivy
שם גרמני עממי: Efeu
מאפיינים

קיסוס החורש הוא צמחים מטפס מעוצה רב-שנתי, גובה חלקיו המעוצים עולים על מטר אחד והוא נאחז בעזרת שורשי אחיזה (שורשים קצרים ודקים בצורת מברשת), הצומחים מתוך ענפים.
הגבעולים הצעירים גמישים וצבעם ירוק חום, והם נושאים עלים מסורגים פשוטים שבסיסים דמוי לב בעלי פטוטרת קצרה ומעוקמת.
העלים מסורגים גדולים, ואורכם עד 10 ס"מ והעורקים על פי רוב בהירים יותר וללא לוואים פשוטים. העלים מצויים בשתי צורות: בענפים שאינם נושאים פרחים טרף העלה בעלי 3 עד 5 אונות משולשות ועירוקם כעין כף יד, ואילו בענפים הנושאים פרחים, הסמוכים לתפרחות, הטרף תמים מחוסר אונות וצורתו דמוית ביצה או מעוין ועירוקם מנוצה.
הפטוטרות ארוכות, כל השערות המכסות את הפטוטרות ואת צידן התחתון של העלה הם כוכביים.
התפרחות ערוכים בסוככים ובאשכולות או מכבדים על גבי גבעול התפרחת. עוקצי התפרחת מכוסים בשערות כוכביות.
הפרחים דו-מיניים, נכונים, קטנים, ירוקים-צהבהבים. עוקצי הפרחים מכוסים בשערות כוכביות.
הגביע קטן ובלתי ניכר, דמוי-ספלול ומעורה כולו בשחלה, שיניו שעירות או בלתי נראות כמעט.
עלי הכותרת 5, מפורדים זה מזה ונושרים ביחידות.
האבקנים צומחים מהדיסקוס שמעל השחלה וניצבים בין עלי הכותרת. ומספרם כמספר עלי השחלה. המאבקים נפתחים בסדק לאורכם.
השחלה תחתית, עלי השחלה מאוחים ביניהם והיא בעלת 5 מגורות ובכל מגורה ביצית אחת. השחלה בעלת קונוס בראשה ממנו עולה עמוד שחלה אחד.
הפרי הבשל שחור, דמוי ענבה כדורית עטוף ברובו בגביע המאוחה, קוטרו 5 עד 8 מ"מ ובעל 5 מגורות, ו-3 עד 5 זרעים. ראש הפרי חופשי, דמוי כיפה ובמרכזה העלי.
תפוצה ובית גדול

טיפוס התפוצה של קיסוס החורש (Hedera caucasigena) הוא ים תיכוני ותפוצתו משתרעת מטורקיה לטרנס-קווקז וצפון הקווקז, ומשם לסוריה ולבנון עד ישראל. תפוצתו של המין Hedera helix רחבה ביותר ומקיפה את כל אירופה.
בישראל תפוצתו קיסוס החורש הגדל בר הוא בהרי הגליל העליון והתחתון, הגולן ואדום. כצמח תרבות הוא גדל כמעט בכל אזורי ישראל וקרקעות שונים: טרה רוסה ורנדזינה עם העדפה לקרקע עם pH 6.5 שהוא קרוב לנטרלי.
טקסונומיה

לפי אתר POWO שמו המדעי המקובל של קיסוס החורש, עוד משנת 1950, הוא Hedera caucasigena, שמשרעת תפוצתו מטורקיה ועד ישראל בלבד. הבוטנאים הישראליים מאז ועד היום מחזיקים בשם המדעי Hedera helix ורואים בישראל כגבול תפוצתו הדרומי. לפי אתר POWO המין Hedera helix אינו גדל בר בישראל ומשרעת תפוצתו היא מאירופה ועד צפון טורקיה ומערבה בלבד.
הערות שוליים

1 2 3  .Hedera caucasigena Pojark, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
1 2 3  Hedera helix L., POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  .Hedera caucasigena Pojark, WFO: World Flora Online. Published on the Internet
↑  Thomas E. Pinelli, Myron Glassman, Walter E. Oliu, Rebecca O. Barclay, NASA/DoD Aerospace Knowledge Diffusion Research Project. Report Number 1: Part 2. Technical Communications in Aerospace: Results of Phase 1 Pilot Study, 1989-02-01(הקישור אינו פעיל, 4 באפריל 2021)
↑  הוועד ללשון, הצמחים המצויים בארץ, 1913, עמ' 17
↑  ילקוט צמחים, 1930, עמ' 37
↑  צמחי ארץ-ישראל, שמות המשפחות והסוגים, 1946
1 2 3  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 317-318
1 2 3  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 316-318
1 2 3  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 458
↑  ערגה אלוני, קיסוס החורש, באתר צמח השדה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532146205171  GND: 4151061-6  LCCN: sh89005041
ריסה שחורת-רגל

| ריסה שחורת-רגל |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: שחפאיים
משפחה:: שחפיים
סוג:: ריסה
מין:: ריסה שחורת-רגל
שם מדעי
 Rissa tridactyla ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


ריסה שחורת-רגל.
ריסה שחורת-רגל (שם מדעי: Rissa tridactyla) היא מין של עוף ימי ממשפחת השחפיים מהסוג שכולל 2 מינים. מקור שמה הוא רגליה השחורות לעומת הריסה אדומת-הרגל.
מאפיינים

אורכה של הריסה 37–41 ס"מ ומשקלה 305–525 גרם. מוטת הכנפיים מגיעה לאורך 91–105 ס"מ בממוצע. הזכרים גדולים מעט מהנקבות, אך בשאר המאפיינים דומים להם ביותר.
לריסות מקור צהוב, גוף לבן עם גב וכנפיים אפורות וכמו שנרמז משמם - רגליים שחורות, שלעיתים נמצאות מעט אדמדמות כנראה במיני כלאיים של הריסות אדומות-הרגל. צווארם ארוך מעט ועיניהם קטנות ביחס לשחפים אחרים ובחורף ישנם מינים בעלי עיניים מעט כתומות-אפורות.
הריסות עפות ומתרבות בחופים עם צוקים בצפון האוקיינוס השקט והאוקיינוס האטלנטי ואחד מהעופות המקננים הנפוצים ביותר שם. הם מקננים במושבות צפופות ורעשניות יחד עם עופות מקבוצת האלקיים. הקן מורכב מאצות ים ומטחבים שונים ובו הנקבה מטילה את ביציה. הגוזלים לבנים כיוון שאין להם צורך להסתתר מטורפים והם יכולים גם להתבגר לאט.
הריסות ניזונות מדגים, סרטנים ורכיכות ימיות ועפות רחוק יותר בלב ים משחפים אחרים. הן גם לא ניזונות מפסולת של מזבלות.
ראו גם

עופות ימיים
שחף
ריסה אדומת-רגל
הערות שוליים

↑  ריסה שחורת-רגל באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535014605171  LCCN: sh2005008742 
ריסות בתעופה.
רעמתניים

| רעמתניים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-דקר
משפחה:: רעמתניים
סוג:: רעמתן
מינים
 רעמתן כחלחל  רעמתן פומפנו
שם מדעי
 Coryphaenidae ‏ליניאוס, 1758

רַעַמְתָנִיִּים (שם מדעי: Coryphaenidae) היא משפחת דגים מקריני סנפיר מסדרת הדקראים, אשר מכילה בתוכה סוג אחד בלבד של דגים בשם רעמתן (Coryphaena) ובו שני מיני דגים. דגי הרעמתן בעלי שיעור גדילה המהיר ביותר מכל דגי האוקיינוס, ולכן משמשים מקור מזון עיקרי לדגים טורפים באוקיינוס הפתוח.
תיאור ותפוצה

לדגים אלו ראש פחוס למראה, וסנפיר גבי בודד הנמשך לכל אורכו של גב הדג כאשר פרוש מזכיר בצורתו רעמה, בדומה לדגים רבים של מים פתוחים סנפיר הזנב מפוצל. הזכרים בעלי מצח גבוה יותר מהנקבות. צבעם ססגוני ומרהיב ונע מירוק צהבהב ועד סגלגל. אורכם המקסימלי הוא 1.5 מטר, והם נמצאים עד עומק של כ-80 מטר אולם נפוצים יותר ב 5-10 מטר. דגים אלו מאוד פעילים, וחיים במימי אוקיינוס טרופים וממוזגים בכל העולם. בארצנו נפוצים בים התיכון, מסוף הקיץ, כאשר הם מעדיפים קרבת מצופים גדולים, ספינות עוגנות ושאר עצמים צפים ונייחים. דגי הרעמתן הם דגים טורפים הניזונים מדיונונאים דגים קטנים ושאר יצורים ימיים קטנים. דגים אלו ידועים כשחיינים מצוינים וינדדו למרחקים ארוכים במשך חייהם.
מיון

במשפחת הרעמתניים שני מינים מסוג אחד:
רַעַמְתָן כְּחַלְחַל, המכונה בפי הדייגים בישראל דוראדו (Coryphaena hippurus)
רעמתן פומפנו, (Coryphaena equiselis)
רעמתן פומפנו
רעמתן כחלחל (דוראדו)
מיון > שמות נפוצים

השם העברי, רעמתן, נקרא כך בשל סנפיר הגב המרשים של הדג, כאשר פרוש מזכיר בצורתו רעמה. לסוג דגים אלו שמות נפוצים רבים בארצות שונות, כך באנגלית הרעמתן נקרא דג-דולפין בשל העובדה שלעיתים נוהג ללוות סירות בדומה לדולפינים, שמות נוספים באנגלית הם מַהִי-מַהִי בשפת הוואי שמשמעה חזק מאוד, שם נפוץ ביותר לדג הוא דוראדו שנלקח מספרדית -שם זה נפוץ מאוד בקרב הדייגים בישראל כמו גם בשפה האנגלית, בקובה, בצרפת ובפיליפינים; דוראדו-Dorado מקורו בלטינית ומשמעו מזהיב, זהוב. ביתר השפות ישנם שמות רבים ומגוונים.
רעמתן כחלחל, זכר.
רעמתן כחלחל שנידוג.