stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של התעופה
1903-1945

וילבור ואורוויל רייט, שני בוני אופניים מאוהיו, ארצות הברית, עסקו החל משנות ה-90 של המאה ה-19 בניסיונות לבנות מכונה מעופפת. בשנים 1900–1902 הם ייצרו בסדנת האופניים שלהם סדרה של דאונים אשר במהלך בנייתם ערכו מדידות אווירודינמיות מדויקות להפליא. הם בנו לשם כך את מנהרת הרוח הראשונה אי-פעם שבעזרתה שיכללו את דאוניהם. בסוף שנת 1903 הם כבר היו מסוגלים להוסיף לדאונם מנוע בוכנה קל משקל אותו פיתחו בעצמם. ב-17 בדצמבר 1903 התקבצו ארבעה מבוגרים וילד לחזות בניסיון הטסת ה"מעופף של רייט". וילבור נבחר להטיס ראשון אך לא הצליח להמריא. לאחריו היה זה תורו של אורוויל רייט שהצליח להטיס את "המעופף" למרחק של 37 מטרים בטיסה שארכה 12 שניות. האדם הצליח לטוס. בשנת 1903[דרושה הבהרה] הכירה הפדרציה הבינלאומית לאווירונאוטיקה בטיסת ה-Flyer I של האחים רייט כ"הטיסה המתמשכת והמבוקרת הראשונה בכלי טיס כבד מהאוויר".
לאחר הטיסה הראשונה החלה התעופה לשבור שיא אחר שיא. בשנת 1906, הממציא הברזילאי אלברטו סנטוס דומונט תכנן, בנה והטיס את ה-14-bis, מטוס שקבע את שיא העולם הראשון בטיסה למרחק 220 מטר בפחות מ 22 שניות. ב-8 ביולי 1908 הייתה תרזה פלטייר האיטלקייה האישה הראשונה שטסה במטוס כנוסעת. ב-25 ביולי 1909 חצה לואי בלריו במטוסו את תעלת למאנש והיה הראשון שהטיס מטוס מעל מקווה מים גדול. ב-1910 פיתח הנרי פאבר את המטוס הימי. בשנת 1910 הוצג והוטס הקואנדה 1910 שהיה מטוס הסילון הראשון.
ב-1909 הוקם הכוח האווירי הראשון, שירות האוויר של צבא צרפת. במלחמת איטליה-טורקיה ב-1911 נרשמה התקיפה האווירית הראשונה כאשר מטוס איטלקי הטיל רימוני יד על עמדות הטורקים. במלחמת הבלקן הראשונה משימות הפצצה רבות בוצעו נגד מעוזים טורקים, ביניהם גם ההפצצה הלילית הראשונה בהיסטוריה. מאוחר יותר מדינות הבלקן שיתפו בניסיון זה גם את הצבא הגרמני הקיסרי.
1903-1945 > מלחמת העולם הראשונה

המטוס העניק לאדם גובה ומהירות, שני יתרונות בולטים בקרב. אין פלא אפוא שכאשר נראה היה כי מלחמה עומדת בפתח, מדינות אירופה עסקו בבניית חילות אוויר ובהכשרת טייסים. קרב האוויר הראשון התרחש ב-1913 מעל מדבר סהרה בין מטוסים של איטליה ושל האימפריה העות'מאנית. פחות משנה אחריו אדמת אירופה כבר בערה עקב פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
במלחמה פותחו מטוסי הקרב הראשונים בדמות מטוס דו כנפי אשר נוספה לו מכונת ירייה. לעיתים הטייס שם מתחת למושבו לוחות פלדה על מנת להגן על עצמו מפני אש מהקרקע. ההפלה הראשונה הידועה התרחשה ב-1915 כאשר לויטננט קורט ווינטג'נס משירות האוויר הגרמני השתמש במכונת ירייה מסונכרנת. המטוס המפורסם ביותר של המלחמה היה מטוס הסופווית קאמל של בעלות הברית אשר לו נזקפו רוב הפלות המטוסים במלחמה. אך היה זה דווקא טייס גרמני אשר שמו הוא המוכר ביותר מבין שמות הטייסים. מנפרד פון ריכטהופן אשר היה ידוע יותר בכינויו הברון האדום הפיל 80 מטוסים בקרבות אוויר לרוב עם הפוקר DR.I שהופל בעצמו ונהרג בידי טייס עלום שם בשלהי המלחמה בשנת 1918. מהצד השני היה זה רנה פול פונק הצרפתי אשר נזקפו לו הפלות של 75 מטוסי אויב.
1903-1945 > שנות ה-20 וה-30

"תור הזהב של התעופה" התרחש בין שתי מלחמות העולם. בעקבות מלחמת העולם הראשונה המשיכה טכנולוגיית המטוסים להתפתח. בתקופה זו חוותה התעופה את ההתפתחות הרבה ביותר ופריצות דרך חלוציות.
טייסי הקרב של המלחמה פרשו והחלו להעלות מופעים בהם הטיסו מטוסי שעשועים. בעקבות הפופולרית של מופעים אלה הכריזו העיתונים הגדולים על פרסים לאלה אשר ישלימו אתגרי תעופה שונים. האתגר הגדול ביותר מבין אלה היה לחצות את האוקיינוס האטלנטי ללא חניית ביניים. אלוקוק ובראון חצו את האוקיינוס האטלנטי לראשונה בשנת 1919. צ'ארלס לינדברג בנה לצורך כך מטוס פשוט אשר אפילו מכשירי הקשר הוצאו ממנו על מנת להקל במשקל ולפנות מקום רב יותר לדלק. המטוס, שכונה "ספיריט אוף סנט לואיס", המריא מניו יורק ב-20 במאי 1927 וכעבור 33 וחצי שעות של אי ודאות נחת המטוס בלה בורז'ה שליד פריז. לינדברג זכה ב-25,000 דולר והאנושות זכתה לראות כי כבר לא נשאר מרחק אותו לא מסוגל המטוס לגמוא.
בשנים אלה השתנתה צורת המטוס לבלי הכר. נכנסו לשימוש המנוע הרדיאלי מקורר האוויר לצד מנועי V-12 חזקים המקוררים בנוזל, ומטוסי העץ הדו-כנפיים פינו את הדרך למטוסים חד כנפיים עשויים מסגסוגת אלומיניום. ב־1915 בנה הוגו יונקרס את המטוס הראשון שכולו מתכת, מה שאיפשר את פיתוחם של מטוסי ענק רב מנועיים בתחילת שנות השלושים, התעופה האזרחית התפתחה והנוסעים החליפו את תיירות האוניות במטוסים. ב־1919 החלו הטיסות המסחריות הראשונות בין ארצות הברית לקנדה. ב-1934 בנה אנדריי טופולב את המטוס "מקסים גורקי", שהיה מטוס הנוסעים הגדול ביותר בתקופתו (היה יכול להטיס 60 נוסעים), אך המטוס שתרם לכך יותר מכל להתפתחות התעופה האזרחית היה ללא ספק הדאגלס DC-3 הנודע בכינוי דקוטה שטס לראשונה בשנת 1935. הוא הציע לנוסעים חוויית טיסה הדומה לתנאים אליהם הם רגילים מאוניות הנוסעים והיה להצלחה מסחררת. מטוסים החלו להגיע ליותר ויותר נקודות על כדור הארץ ושדות תעופה נבנו בקצב הולך וגדל.
שנות ה-30 הסתיימו עם 2 פיתוחים מהפכניים בתחום התעופה. איגור סיקורסקי הטיס בארצות הברית את ה-VS-300 שהיה המסוק הראשון שנבנה בתצורה המודרנית, ואילו מעבר לאוקיינוס פיתחו במקביל פרנק ויטל הבריטי והאנס פון אוהיין מגרמניה הנאצית את מנוע הסילון. שתי ההמצאות הללו עתידות להשפיע על עולם התעופה רק לאחר מלחמת העולם השנייה שכבר עמדה בפתח.
1903-1945 > מלחמת העולם השנייה

במלחמת העולם השנייה תפסו המטוסים תפקיד משמעותי החל מיריית הפתיחה. המטוסים היוו גורם משמעותי במלחמת הבזק הנאצית ששטפה את אירופה ובתחילת המלחמה לא הייתה תשובה לעליונותו האווירית הברורה של המסרשמיט 109 הגרמני בשמי אירופה. בטוחים ביכולת של מטוסיהם, יצאו הנאצים בשנת 1940 לקרב על בריטניה שהפך לקרב האוויר הגדול בהיסטוריה. הבריטים העמידו מול המסרשמיט הגרמני את הסופרמרין ספיטפייר אשר זריזותו ותמרוניו החדים תפסו פעם אחר פעם את המסרשמיטים בעמדת נחיתות. כניסתו של המכ"ם לשדה הקרב לצד הבריטים, יחד עם עליונותם של מטוסי הספיטפייר הכריעו את הכף לטובת הבריטים אשר הסירו מעליהם את איום הכיבוש הנאצי.
כניסת ברית המועצות, ארצות הברית ויפן הקיסרית למלחמה הוסיפה שלל מטוסים לקרבות. אך היו אלה המטוסים האמריקאיים שבלטו מעל השאר, ובייחוד מטוס ה-P-51 מוסטנג שהיה לדעת רבים המטוס המוצלח במלחמה. ככל שהמלחמה קרבה אל סופה הלכו ותפסו המפציצים הכבדים תפקיד חשוב יותר ויותר בהפצצת ערים ומרכזי התעשייה של פנים גרמניה הנאצית. מפציצי ה-B-17 וה-B-29 האמריקאיים הכו פעם אחר פעם בלב גרמניה ועל אף טילי השיוט הקטלניים V-1 ו-V-2 שהגרמנים הכניסו לשירות מבצעי בסוף המלחמה, תבוסתה הייתה כבר בלתי נמנעת. בימיה האחרונים של המלחמה נכנס למשחק כלי חדש: מטוס הסילון. הגלוסטר מטאור הבריטי החל לפעול בשמי אירופה וכך גם התשובה הגרמנית – המסרשמיט 262. שני החלוצים של עידן הסילון אמנם הספיקו ליטול חלק פעיל במלחמה אך הם היו מועטים מדי ומאוחרים מדי על מנת להטות את הכף לכאן או לכאן.
מ-1945 עד היום

לאחר תום מלחמת העולם השנייה החלו מטוסי הבוכנה לפנות את מקומם למטוסי הסילון. תחילה הוצאו משירות מטוסי הקרב המצוידים במנוע בוכנה, ולאחר הצגתו של הדה הבילנד קומט, וביתר שאת לאחר פיתוחו של הבואינג 707, יצאו משירות גם רוב מטוסי הנוסעים שאינם סילוניים.
מנוע הסילון איפשר לאדם להתקרב בטיסתו למהירות הקול, אך כאשר קרבו מטוסי הסילון למחסום הקול הם החלו לשקשק ולרעוד והיה חשש שיתפרקו. בסופו של דבר התגברה הטכנולוגיה על הפחדים ובאוקטובר 1947 טס טייס הניסוי האמריקאי צ'אק ייגר במטוס הבל X-1 ועבר את מהירות הקול. לא חלף זמן רב ונבנו מטוסי הקרב העל קוליים הראשונים בייצור סדרתי.
כעבור מעט יותר מעשור, גם השמיים כבר לא היו הגבול כאשר בשנת 1961 יורי גגארין היה לאדם הראשון שביצע טיסת חלל. בטיסה זו הוא הקיף את כדור הארץ תוך 108 דקות.
כעבור שש שנים, בשנת 1967, טס המטוס בעל המנוע הרקטי, X-15, במהירות הגבוהה ביותר שהאדם השיג מעודו. 7,297 הקילומטרים לשעה אותם השיג המטוס היו יותר מפי-6 ממהירות הקול שנשברה לראשונה רק 20 שנה לפני כן, ופי 146 ממהירות מטוסם של האחים רייט שהמריא אך לפני מעט יותר מ-60 שנה.
גם המסוק הלך והתפתח בשנים אלה. בשנת 1946 עיצב ארתור יאנג מחברת בל את המסוק בל 47 שהיה הראשון שזכה ברישיון שימוש אזרחי בארצות הברית. 20 שנים לאחר פיתוח מסוק חלוצי זה הוצג מסוק חשוב אחר, הבל 206 המפורסם שהפך למסוק המסחרי הנמכר ביותר אי פעם. גם בתחום הצבאי מקומם של המסוקים לא נפקד, מלחמת וייטנאם הייתה המלחמה הראשונה בה בוצע שימוש נרחב במסוקים, בתחילה רק במערכים תומכי הלחימה כגון מערך התובלה או מערך פינוי הפצועים, והיה זה רק עניין של זמן עד שמסוקי קרב יחלו לבצע פעילות מבצעית טהורה. בשלהי מלחמת וייטנאם כבר הספיק לטוס מסוק הקוברה, שזכה להיות מסוק הקרב הראשון. דגמים חדשים של המסוק עודם נמצאים בשירות מבצעי פעיל בחילות אוויר רבים, בין היתר בחיל האוויר האמריקאי, היפני.
השגי התעופה רדפו אחד את השני בעולם שהיה שרוי זה מכבר במלחמה קרה בין ברית המועצות לארצות הברית. שיגור האדם לחלל על ידי הסובייטים ב-1961 הפך להיסטוריה כאשר האמריקאים ניל ארמסטרונג ובאז אולדרין הגיעו בשנת 1969 לירח. באותה השנה הציגה חברת בואינג את מטוס הנוסעים הדו קומתי – הבואינג 747, שהיה מטוס הנוסעים הגדול ביותר בעולם. 6 שנים לאחר מכן חברת טופולב הרוסית פיתחה את ה־Tu-144, מטוס הנוסעים העל קולי הראשון. התשובה המערבית לא איחרה לבוא והיא באה בדמותו של הקונקורד, מטוס על קולי פרי שיתוף פעולה בריטי-צרפתי שהיה לסמל סטטוס לטסים בו.
כיום, רגליו של האדם הולכות ונדחקות לטובת מכשירי ומחשבי טיסה משוכללים. לא עברו אלא מעט יותר מ-70 שנה לאחר פיתוחה של טיסת המכשירים ב-1929 על ידי ג'ימי דוליטל ובשנת 2003 מטוס ללא טייס כבר חצה, לגמרי בעצמו, את האוקיינוס האטלנטי. בראשית המאה ה-21, מעט יותר ממאה שנים לאחר שהאדם טס לראשונה, התעופה הפכה לאחד מסמלי העולם המודרני ונדמה כי ידם של המטוסים בכל – החל מהטסת נוסעים בטיסות טרנס-אטלנטיות ועד לריסוס שדות חקלאיים.
ב-2006 איב רוסי היה לאדם הראשון שהצליח להרכיב ולהטיס מתקן המבוסס על כנפיים ומנוע סילון ממוזער המחוברים לגוף האדם הדואה.
תעופה בכוכבי לכת אחרים

בעוד שהתעופה בשמי כדור הארץ מותאמת לפי הרכב אטמוספירת כדור הארץ ותנאי הכבידה, תעופה בכוכבי לכת אחרים מהווה אתגר למהנדסים. המסוק אינג'ניואיטי שוגר למאדים כחלק ממשימת מארס 2020 וב-19 באפריל 2021 ביצע לראשונה טיסה בכוכב לכת אחר. צניחה, דאייה, ריחוף, נחיתה או שיגור באמצעות מנועי דחף נעשו כבר בנחיתה ובשיגור מפני הירח של רכב הנחיתה "איגל", וכן מתרחשים בעת נחיתה על מאדים.
ראו גם

תעופה צבאית
תעופה אזרחית
הערות שוליים

↑  Ben Ruhe, K I T E, כרך No.10, Seattle, Washington, U.S.A: Drachen Foundation, 2002, THE DRACHEN FOUNDATION
J O U R N A L, עמ' 18. (באנגלית)
↑  Joseph Needham, Part 1. Physics, Science and Civilisation in China, כרך Volume 4. Physics and Physical Technology, Cambridge University Press, 1962, Science and Civilisation in China, עמ' 127, ISBN 9780521058025. (באנגלית)
↑  David Gomberg, Kite History, Gomberg Kite Productions International(הקישור אינו פעיל, 11.1.2024)
↑  White, Lynn, Eilmer of Malmesbury, an Eleventh Century Aviator: A Case Study of Technological Innovation, Its Context and Tradition, Technology and Culture 2, Johns Hopkins University Press, 1961, עמ' 111-97
↑  Tom D. Crouch, Sir George Cayley, Britannica
↑  Harwood, Craig; Fogel, Gary, Quest for Flight: John J. Montgomery and the Dawn of Aviation in the West, Norman, Oklahoma: University of Oklahoma Press, 2012, ISBN 978-0806142647
↑  Beril, Becker, Dreams and Realities of the Conquest of the Skies, New York: Atheneum, 1967, עמ' 125-124
↑  "Telegram from Orville Wright in Kitty Hawk, North Carolina, to His Father Announcing Four Successful Flights, 1903 December 17". World Digital Library. 1903-12-17. נבדק ב-2013-07-21.
↑  https://www.flightglobal.com/flight-international/is-personal-jet-pack-set-for-thrust-into-mass-market/141124.article
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000102774  NKC: ph488979 
ילדים מטיסים עפיפון בשנת 1828 בבוואריה, מאת יוהאן מייקל וולט
אחד משרטוטי המטוסים של לאונרדו דה וינצ'י
ספינת האוויר לפראנס
אוטו ליליינטל באחת מדאיותיו
אחת הטיסות הראשונות של "המעופף של רייט"
סופווית קאמל
ספיריט אוף סנט לואיס
מטוסי P-51 מוסטנג
X-15 מחובר לכנף של מפציץ מדגם B-52
ויליאם וקי

ויליאם וקי (באיטלקית: Villiam Vecchi;‏ 28 בדצמבר 1948 – 3 באוגוסט 2022) היה כדורגלן איטלקי ששיחק בעמדת השוער בעיקר במספר קבוצות באיטליה. שימש כמאמן שוערים בקבוצת א-סד.
קריירת מועדונים

וקי נולד בסקנדיאנו שבאיטליה. שיחק במילאן מהסרייה א' בין השנים 1967 ל-1974, ולאחר מכן עבר לקליארי. לאחר שתי עונות במועדון עבר לקומו, איתה נע בין הליגות הראשונה, השנייה והשלישית. בעונת 1981/1982 שיחק וקי בספאל.
קריירת אימון

וקי אימן את דידה ואת ג'אנלואיג'י בופון כמאמן שוערים במילאן ובפארמה. הוא שימש בתפקיד זה גם ברג'אנה וביובנטוס. בשנת 2013 החל לשמש כמאמן שוערים בריאל מדריד, ואימן את איקר קסיאס, את קיילור נבאס ואת פרננדו פאצ'קו. ב-25 במאי 2015 עזב וקי את ריאל מדריד לאחר שפלורנטינו פרס החליט לפטר את קרלו אנצ'לוטי, המאמן תחתיו אימן וקי בכל הקבוצות בהן שימש כמאמן שוערים.
וקי שימש כמאמן שוערים בא-סד מליגת העל הקטרית.
נפטר ב-3 באוגוסט 2022.
זולטאן הורבאט (היסטוריון)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 באוקטובר 1900 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  15 בנובמבר 1967 (בגיל 67) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 בן או בת זוג:  מרתה שארקזי 
 
זולטאן הורבאט (בהונגרית: Horváth Zoltán;‏ 25 באוקטובר 1900, בודפשט – 15 בנובמבר 1967, בודפשט) היה עיתונאי, מתרגם, היסטוריון יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה

זולטאן הורבאט נולד במשפחה יהודית כבנם של גזה הורבאט (1863-1925), מנכ"ל "כרוז החדשות הטלפוני" ושל פאולינה מורטון. (מטרתו של כרוז החדשות הטלפוני הייתה מתן שירות חדשות המהיר ביותר שניתן היה אז להעלות על הדעת, כך שניתן היה לשמוע חדשות בטלפון שנקראו לתוך מיקרופון בודד בו זמנית בכמה חלקים שונים של העיר בודפשט). ב-1916 הפך זולטאן הורבאט לחבר ב"איגוד הלאומי של הפקידים" וחבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית. בחודש דצמבר 1919 היגר לווינה והצטרף ל"קבוצה אור" (Világosság-csoport).
הוא חזר להונגריה במהלך שנות ה-20, התחתן עם מרתה מולנר (אחרי גירושיהם מרתה שארקזי), בתם של הסופר פרנץ מולנר והעיתונאית מרגיט וסי (בתו של העיתונאי יוז'ף וסי), ב-21 במרץ 1926. בנם, אדם הורבאט, נולד ב-1930. מאוחר יותר התגרשו ומרתה הפכה לאשתו של הסופר היהודי-הונגרי ג'ורג' שארקזי שניספה לאחר מכן בשואה.
זולטן הורבאט עבד אז כעיתונאי וכמתרגם (תרגם להונגרית את יצירותיהם של שטפן צווייג, קונרד פרדיננד מאייר, אריך קסטנר) ובמקביל הקדיש את זמנו לכתיבת יצירות היסטוריות. הוא היה העורך של סדרת הרומנים הקלאסיים של "הוצאת הספרים גריל" (Grill Könyvkiadó). בין השנים 1938–1941 התגורר בצרפת. הוא חזר לבודפשט ב-1942, שם היה כתב חיצוני (פרילנס) בעיתון נפסבה, כי בשל יהדותו אסור היה להעסיקו כשכיר, והצליח לשרוד את השואה, משנת 1945 עמד בראש מדור מדיניות החוץ של העיתון.
אחרי מלחמת העולם השנייה הצטרף למנהיגות הלאומית של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, ונאם נאום אישום ותביעה פוליטי בשם המפלגה במשפט פושע המלחמה בלה אימרדי, שר האוצר הימני קיצוני ואנטישמי של ממשלת הונגריה שהוצא להורג לאחר מכן. מ-1947 עבד כעורך הראשי של העיתון "אור". ב-1948 מילא תפקיד חשוב באיחוד שתי מפלגות הפועלים ונבחר לחבר ההנהלה המרכזית של ה-MDP בקונגרס המאחד. עד מהרה מונה לעורך הראשי של נפסבה. הוא נעצר באשמות מפוברקות ב-1949 ונשלח לכלא, ממנו שוחרר בקיץ 1956. לאחר מכן הפך שוב לעורך הראשי של נפסבה עד פרישתו ב-1 בנובמבר 1956. לאחר מכן עסק רק בהיסטוריוגרפיה.
כתביו

לקסיקון לתולדות העולם (עם ג'רג' פראגי 1942)
מלינקולן ועד רוזוולט. כיצד הפכה ארצות הברית למעצמה עולמית (תרגום עבודתו של מקס זילברשמידט עם בלה רייצר, 1943)
איך נבחן העם ההונגרי? (1945)
המדיניות של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (1946)
תחילת המאה ה-20 ההונגרית. תולדות הדור השני של הרפורמות 1896–1914 (1961, גם בגרמנית);
לאסלו טלקי, 1810–1861 (ביוגרפיה 1964)
ספרות והיסטוריה (1968)
לקריאה נוספת

לקסיקון ביוגרפי הונגרי
הערות שוליים

↑  "Halotti bejegyzése a Budapest V. ker. polgári halotti akv. 210/1925. folyószáma alatt".
↑  "Házasságkötési bejegyzésük a Budapest VII. ker. polgári házassági akv. 32/1895. folyószáma alatt".
↑  Budapest V. ker. állami házassági akv. 175/1926. folyószám.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274513005171  PLWABN: 9810568159605606  BIBSYS: 90941336  BnF: cb114880190 (data)  GND: 1153752018  ISNI: 0000 0001 1076 474X  LCCN: n85159972  NLA: 35138231  NSK: 000638134  NTA: 072208929  RERO: 02-A003384050  SUDOC: 067052088  VcBA: 495/164020  VIAF: 1685147665808860670001   WorldCat (עם VIAF): 1685147665808860670001
ויליאם הרדינג (מושל איווה)

ויליאם לויד הרדינג (באנגלית: William Lloyd Harding;‏ 3 באוקטובר 1877 –  17 בדצמבר 1934) היה פוליטיקאי אמריקאי מאיווה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל איווה ה-22 בשנים 1917–1921.
ראשית חייו

ויליאם הרדינג נולד בעיר סיבלי שבאיווה. מאוחר יותר הוא חי בסו סיטי. בשנים 1897–1901 הוא למד בקולג' מורגנסייד, המשיך בלימודיו וקיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת דקוטה הדרומית.
קריירה פוליטית

ב-1906 נכנס הרדינג לחיים הפוליטיים וכיהן כחבר בית הנבחרים של איווה, תפקיד בו הוא החזיק במשך שש שנים. בשנים 1913–1917, במלך תקופת כהונתו של המושל ג'ורג' קלארק, הוא כיהן כסגן מושל המדינה. ב-1916 זכה הרדינג במועמדות המפלגה הרפובליקנית למשרת מושל איווה ובבחירות הוא זכה בניצחון סוחף, כאשר ניצח ב-98 מתוך 99 מחוזות איווה. ב-11 בינואר 1917 הושבע הרדינג כמושל המדינה ה-22.
ב-1918 נבחר הרדינג לכהונה שנייה, וכך היה למושל איווה בתקופת מלחמת העולם הראשונה. בתקופה זו פעלו בכל אחת ממדינות ארצות הברית "מועצות הגנה", זאת בעקבות הצהרתו המפורסמת של הנשיא וודרו וילסון "העולם חייב להיות בטוח עבור הדמוקרטיה", ו"מיליוני גברים ונשים ילידי גרמניה האוהדים אותה חיים בינינו... אם קיימת חוסר נאמנות היא תטופל ביד חזקה".
הרדינג היה משוכנע שהטמעה תחזק את הפטריוטיות וחש שקיים קשר בין התקשורת וההטמעה. הוא גם טען שכל שימוש בשפה זרה תיתן לאויב את האפשרות להפיץ תעמולה. הוא היה למושל היחידי בארצות הברית שהוציא מחוץ לחוק את השימוש בשפות זרות. הוא התייחס לסוגיות אלו בצו שכותרתו הייתה "הצהרת בבל" (Babel Proclamation), שאסר על כל תקשורת ציבורית בכל שפה למעט אנגלית. הצו אסר על שימוש בשפות זרות בציבור, בשיחות טלפון, בבתי ספר ובתפילות.
תקופת כהונתו של הרדינג כמושל עמדה בצל שערוריות. עוינותו כלפי המהגרים וקבוצות אתניות זרות התרחבה מעבר ליחסו אל הגרמנים וכללה גם את תושבי איווה ממוצא נורווגי ודני.
בחקירה שנוהלה, נחשף מתן שוחד לכאורה בסכום של 5,000 דולר שניתן תמורת קבלת חנינה של הרדינג לפושע שהורשע באונס. כתוצאה מכך התפטרו מספר בעלי תפקידים, והוגשה הצעה להליך הדחה, אך זו לא צלחה. החלטת גינוי עברה ברוב של 70 מול 34. ב-1920 לא התמודד הרדינג על כהונה נוספת.
ויליאם הרדינג נפטר בדה מוין ב-17 בדצמבר 1934. הוא נטמן בבית הקברות גרייסלנד פארק שבסו סיטי.
הערות שוליים

↑  Making the World “Safe for Democracy”: Woodrow Wilson Asks for War - History Matters
↑  Jerry Harrington, William Harding: Making the case for perhaps Iowa’s worst governor,  Iowa History Journal
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1183622848  LCCN: n85173276  SNAC: w6xh2x43  VIAF: 75291357   WorldCat (עם VIAF): 75291357
היסטוריה של השואה - השנים שלפני מלחמת העולם השנייה

אירופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה הייתה פצועה, חבולה ומוכה מנקודת מבטן של מדינות ואומות אחדות. במיוחד אזרחים בגרמניה הרגישו מושפלים בשל הסכמי הכניעה - הסכם ורסאי, משום שזה קבע כי גרמניה ובעלות בריתה הן האשמות הבלעדיות במלחמה, והטיל על גרמניה עונשים כבדים. ישנם היסטוריונים הטוענים כי כבר בעקרונות הסכם ורסאי נזרעו זרעי מלחמת העולם השנייה.
אדולף היטלר
כבר בתקופה זו שלאחר תום מלחמת העולם הראשונה, צצו זרמים לאומניים ימניים, איטליה הפכה לפשיסטית, וגם בגרמניה החלה להתעורר תנועה של משוחררי צבא שלימים תהיה המפלגה הנאצית.
המפלגה הנאצית עד עלייתה לשלטון (1932-1919) > 1919

5 בינואר - ייסוד "מפלגת הפועלים הגרמנית" - גרעינה של המפלגה הנאציונל-סוציאליסטית (המפלגה הנאצית) ותחילתה שגשוגה של האידאולוגיה הנאצית.
המפלגה הנאצית עד עלייתה לשלטון (1932-1919) > 1920

24 בפברואר - חיבורו של מצע המפלגה הנאצית.
המפלגה הנאצית עד עלייתה לשלטון (1932-1919) > 1921

29 ביולי - אדולף היטלר נהיה ליושב ראש המפלגה הנאצית, ובעל סמכות מלאה ומוחלטת בה.
המפלגה הנאצית עד עלייתה לשלטון (1932-1919) > 1923

8 בנובמבר - הפוטש במרתף הבירה, ניסיון מרידה של הנאצים בראשותו של היטלר, יחד עם אריך לודנדורף וגורמים לאומניים נוספים להשתלט על מדינת בוואריה. עם כישלון הפוטש נכלא היטלר לזמן קצר, וחיבר את ספרו האידאולוגי והפרוגרמטי מיין קאמפף. והמפלגה הנאצית הוצאה זמנית אל מחוץ לחוק.
המפלגה הנאצית עד עלייתה לשלטון (1932-1919) > 1930

14 בפברואר - בבחירות לרייכסטאג זכו הנאצים ב-18% מקולות המצביעים - עלייה מטאורית לעומת 3% מהקולות בהם זכו בבחירות 1928.
המפלגה הנאצית עד עלייתה לשלטון (1932-1919) > 1932

31 ביולי - בבחירות לרייכסטאג זכו הנאצים ב-37% מקולות המצביעים והיו למפלגה הגדולה ביותר.
המדיניות הנאצית כלפי היהודים (1939-1933)

בשש השנים הללו הוקמו הכלים והאמצעים לביצוע רצח העם והטיהור האתני על פי האידאולוגיה נאצית והאינטרסים של גרמניה כפי שתוכננו על ידי מנהיגי המפלגה הנאצית. במשך שש השנים הללו גילו מעצמות המערב אזלת יד בכך שלא הגיבו לחימושה של גרמניה כשבראשה דיקטטור. בין השאר, בשנים הללו גיבשו הנאצים בגרמניה חוקים המפלים לרעה את היהודים ומשפילים אותם. סופו של הליך זה, או המשכו, הוא פרוץ מלחמת העולם השנייה בתחילת ספטמבר 1939 במלחמת העולם השנייה נהרגו למעלה מ-60 מיליון בני אדם, כשלמעלה מ-20 מיליון מהם לא היו חמושים. למעלה משבעה מיליון פולנים נרצחו ולמעלה מחמישה מיליון רוסים, סרבים, סלובקים ויוונים נרצחו על ידי הגרמנים. בניגוד לרצח של לא-יהודים אחרים, רצח היהודים היה שיטתי, מכוון מראש ונעשה באופן פרוצדורלי וביורוקרטי. בתקופת השואה נרצחו כשישה מיליון יהודים, וגורשו, הורעבו ונוצלו מיליונים רבים נוספים. קהילות שלמות נספו ולא נותר מהן זֵכֶר. למעלה מ-90% מיהודי פולין, שמנו כשלושה מיליון נפש לפני המלחמה, נספו בגטאות, במחנות הריכוז ובמחנות ההשמדה.
המדיניות הנאצית כלפי היהודים (1939-1933) > 1933

30 בינואר - היטלר מונה לקנצלר של גרמניה. מספר היהודים בעליית היטלר לשלטון - 522,000 ועל פי הגדרות גזעניות - 566,000 בלבד.
20 במרץ - הקמת מחנה הריכוז דכאו, הראשון בגרמניה. למחרת הגיעו ראשוני האסירים.
24 במרץ - אישור "חוק ההסמכה" ברייכסטאג.
1 באפריל - יום חרם על בתי עסק של יהודים בגרמניה.
7 באפריל - פרסום החוק האנטי-יהודי הראשון בגרמניה - הגבלת שיעור הסטודנטים היהודים במוסדות השכלה גבוהה (נוּמֶרוּס קְלַאוּזוּס) וסילוק היהודים משירות המדינה.
21 באפריל - חוק איסור שחיטה כשרה.
25 באוגוסט - חתימת הסכם ה"העברה" (טרנספר) בין רשויות הכלכלה בגרמניה ובין ההתאחדות הציונית בגרמניה ובנק אנגלו-פלשתינה.
14 באוקטובר - פרישת גרמניה מחבר הלאומים.
30 בנובמבר - 63,000 יהודים היגרו מגרמניה ב-11 החודשים הראשונים לשלטון הנאצי.
המדיניות הנאצית כלפי היהודים (1939-1933) > 1934

26 בינואר - חתימת הסכם אי ההתקפה הפולני-גרמני (אנ') לעשר שנים בין גרמניה לפולין
30 ביוני - "ליל הסכינים הארוכות"
25 ביולי - רציחתו של קנצלר אוסטריה, אנגלברט דולפוס, בידי נאצים אוסטרים, בעת ניסיון נפל שלהם לתפוס את השלטון.
2 באוגוסט - פאול פון הינדנבורג, נשיא גרמניה, נפטר ובעקבות זאת נהיה היטלר גם לנשיא המדינה ורודנותו התחזקה.
המדיניות הנאצית כלפי היהודים (1939-1933) > 1935

16 במרץ - הנהגת גיוס חובה בגרמניה, תוך הפרת חוזה ורסאי.
18 ביוני - הסכם ימי (אנ') בין גרמניה לבריטניה.
15 בספטמבר - פרסום חוקי נירנברג
3 באוקטובר - פרוץ המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה
11 באוקטובר - חבר הלאומים החליט להטיל עיצומים כלכליים על איטליה. העיצומים לא היו יעילים והם דחפו את איטליה לזרועות גרמניה.
המדיניות הנאצית כלפי היהודים (1939-1933) > 1936

7 במרץ - כניסת צבא גרמני לחבל הריין, תוך הפרת חוזה לוקרנו ובלי תגובה של ממש מצד המעצמות.
9 במרץ - פוגרום ביהודים בעיירה פשיטיק שבפולין.
19 באפריל - פרוץ מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט בארץ ישראל ובעקבותיהן צמצום דרסטי במכסות העלייה לארץ.
17 ביולי - מרד בצבא ספרד פתח את מלחמת האזרחים של 36-39. איטליה וגרמניה סייעו למורדים בהנהגת פרנסיסקו פרנקו.
25 באוקטובר - הקמת "ציר רומא-ברלין" עם חתימת ההסכם בין גרמניה לאיטליה.
המדיניות הנאצית כלפי היהודים (1939-1933) > 1937

21 במרץ - פרסום האנציקלופדיה Mit brenneder sorge שבה הוקיע האפיפיור פיוס ה-11 את הגזענות והפשיזם.
7 ביולי - פרוץ מלחמת סין–יפן השנייה
16 ביולי - הקמת מחנה בוכנוואלד
28 בדצמבר - הקמת ממשלה אנטישמית ברומניה בראשות אוקטוין גוגה.