stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תיאטרון
תיאטרון בישראל

מסגרת התיאטרון המאורגנת הראשונה שידועה הייתה בשנת 1905 הייתה תיאטרון חובבים ביפו בשם "חברת חובבי האומנות הדרמטית". תיאטרון זה זכה לפופולריות ופעל עד אשר הטורקים גירשו אותם בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
התיאטרון העברי הראשון נוסד בשנת 1920 בתל אביב, "התיאטרון העברי בא"י". התיאטרון הציג מחזות קלאסיים והתחלף ל"התיאטרון הדרמטי" בניהולה של מרים ברנשטיין-כהן. ב-1926, נוסד "התיאטרון הארץ ישראלי" בעזרתו של הבמאי מנחם גנסין שבו שיחקו שחקנים שפרשו מהתיאטרון הדרמטי ושלמדו בגרמניה.
בשנת 1925 נוסד תיאטרון הפועלים ההסתדרותי "האהל" שפעל עד לשנות ה-60. ב-1927 נוסד התיאטרון הסאטירי "הקומקום" בניהולו של אביגדור המאירי שהציג מערכונים בנושאים אקטואליים וחברתיים. את תיאטרון הקומקום החליף תיאטרון המטאטא שפעל עד לשנת 1954.
בשנת 1928 הגיע לישראל תיאטרון הבימה, שפעל במוסקבה וערך מסע הופעות בעולם. התיאטרון השתקע בארץ והתאחד עם התיאטרון הארץ ישראלי. בהמשך בלט התיאטרון בהעלאת הצגות קלאסיות, ובסוף שנות החמישים הפך ל"תיאטרון הלאומי" של ישראל. הכוכבת הגדולה שלו, שזכתה לכינוי "מלכת התיאטרון הישראלי", הייתה חנה רובינא.
בשנת 1943 נוסד התיאטרון לי-לה-לו שהעלה הצגות רוויו - שורת שירים ופזמונים וביניהם קטעי קישור קלים. את מרבית הפזמונים לתיאטרון כתב נתן אלתרמן, וביצעו אותם מספר זמרות יוצאות תימן, בהן שושנה דמארי. ב-1945 הוקם התיאטרון הקאמרי ביוזמתו של יוסף מילוא, שמטרתו הייתה להציג מחזות ברוח צעירה ובעברית "צברית", בניגוד למכובדות הקלאסית של "תיאטרון הבימה". מילוא גם הקים ב-1961 את התיאטרון העירוני חיפה ששם דגש על מחזות ישראליים מקוריים.
בראשית שנות השבעים הוקמו תיאטראות עירוניים נוספים: תיאטרון באר שבע ותיאטרון החאן בירושלים. בשנת 1980 הקימה ההסתדרות את תיאטרון בית ליסין.
בראשית שנות התשעים הוקם ביפו תיאטרון גשר, שהורכב ברובו משחקנים עולי ברית המועצות לשעבר, בניצוחו של הבמאי יבגני אריה והמנהל אורי לוי. התיאטרון העלה מחזות קלאסיים, ישראלים והתמקד במחזות על אירועים היסטוריים בחיי העם היהודי, שזכו לשבחי הקהל והביקורת.
תיאטרון יידישפיל המציג מחזות בשפת היידיש הוקם בשנת 1987 על ידי שמואל עצמון. כיום מועלות בהפקות פרטיות גם הצגות בשפה המרוקאית. בקרב ערביי ישראל פועלות מספר קבוצות תיאטרון, כגון "התיאטרון הערבי-עברי ביפו".
תיאטרון תמונע הוקם על ידי נאוה צוקרמן, המנהלת האמנותית, כאנסמבל בשנת 1981 ובשנת 2000 נפתח המרכז הקיים כיום, ברחוב שונצינו בתל אביב-יפו, המוגדר במרכז פרינג' עצמאי, ומכיל, מלבד הפקות האנסמבל, עוד עשרות הפקות עצמאיות במסגרת מרכז הפרינג'. התיאטרון מעלה מחזות קלאסיים, לצד מחזות ישראליים מקוריים ומחזות מודרניים של יוצרי שונים מכל קשת התיאטרון.
ראו גם

רשימת מחזאים
שחקני תיאטרון
במאי תיאטרון
אולם תיאטרון: המבנה הפיזי שבו מוצג המחזה.
תיאטרון המדוכאים
לקריאה נוספת

פיליפ קוק, תיאטרון מהו, הוצאת "אור-עם", 1990 (Philip Cook, How To Enjoy Theatre)
פיטר ברוק, החלל הריק, הוצאת "אור-עם", 1991 (Peter Brook, The Empty Space)
זמירה הייזנר, קרין חזקיה, החוויה התאטרונית - מבוא לדרמה ולתיאטרון, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2006.
הערות שוליים

↑  אקספרסיוניזם, באתר מט"ח
↑   מיכאל הנדלזלץ, האם התיאטרונים הרפרטואריים בישראל ממלאים את תפקידם?, באתר הארץ, 20 במאי 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531870305171  BNE: XX524524  BnF: cb13162689q (data)  GND: 4059702-7  HDS: 011895  LCCN: sh85134522  NARA: 10642068  NDL: 00561951  NKC: ph119513 
תיאטרון דיוניסוס באתונה
התיאטרון הרומי בטבריה. משמאל הבמה, מימינה האורכסטרה (הרחבה) ושרידי המושבים של הגוש התחתון
תיאטרון רומי בבוסרה, סוריה
הצגה בימי הביניים בחוצות העיר
קומדיה דל'ארטה
סצנת תיאטרון, ציור של אונורה דומייה המתאר מלודרמה
הכנת התפאורה להצגה.
הבימה - התיאטרון הלאומי של ישראל
ונצואלה במשחקים האולימפיים

ונצואלה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לונדון (1948). לאורך השנים, צברו הספורטאים הוונצואלים 19 מדליות, בהן שלוש מדליות זהב. 6 מהמדליות הושגו בענף האגרוף. ונצואלה השתתפה גם ב-4 אולימפיאדות חורף מאז אולימפיאדת נאגנו (1998), אך לא הגיעה בהם להישגים משמעותיים.
היסטוריה

הספורטאי הוונצואלי הראשון שזכה במדליה אולימפית היה ארנולדו דבוניש, שזכה במדליית ארד בקפיצה משולשת באולימפיאדת הלסינקי (1952). באולימפיאדת רומא (1960) היה זה הקלע אנריקו פורסיה שזכה במדליית ארד, בירי מ-50 מטר בשכיבה. באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה המתאגרף פרנסיסקו רודריגס במדליית הזהב הראשונה בתולדותיה של ונצואלה, בקטגוריית המשקל של עד 48 ק"ג. רודריגס כשל בניסיונו להגן על תוארו באולימפיאדת מינכן (1972), והודח כבר בסיבוב הראשון.
במהלך שני העשורים הבאים, המשיכו המתאגרפים הוונצואלים להגיע להישגים נאים: פדרו גמארו זכה במדליית כסף באולימפיאדת מונטריאול (1976), ברנרדו פיניאנגו זכה במדליית כסף באולימפיאדת מוסקבה (1980), ומרסלינו בוליבר ואומאר קטארי זכו במדליות ארד באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). בנוסף לבוליבר וקטארי, זכה השחיין רפאל וידאל במדליית ארד באולימפיאדת לוס אנג'לס, במשחה ל-200 מטר פרפר. במשחה ל-100 מטר פרפר סיים וידאל במקום הרביעי, ושחיין נוסף, אלברטו מסטרה, סיים במקום החמישי במשחה ל-200 מטר חופשי ובמקום השישי במשחה לחצי המרחק.
במשחקים הבאים לא הצליחו הספורטאים הוונצואלים לזכות במדליות, ולהישג השיא בשנים אלה הגיע השחיין פרנסיסקו סאנצ'ס, שסיים במקום השביעי במשחה ל-50 מטר חופשי ובמקום השמיני במשחה ל-100 מטר חופשי באולימפיאדת אטלנטה (1996). באולימפיאדת אתונה (2004), 20 שנה לאחר הפעם האחרונה שבה עמדו ספורטאים ונצואלים על הפודיום, הצליחו לעשות זאת שניים נוספים - לוחמת הטאקוונדו אדריאנה קרמונה, שהייתה לוונצואלית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית, ומרים המשקולות ישראל חוסה רוביו. שניהם זכו במדליות ארד. מרים משקולות נוסף, חוליו ססר לוניה, סיים במקום החמישי. ספורטאים בולטים נוספים כללו את רוכבת האופניים רוכבת האופניים דניאלה לאריאל שסיימה במקום השמיני בספרינט, והסייף סילביו פרננדס שהעפיל לשלב רבע הגמר בדקר.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) הייתה לוחמת הטאקוונדו דליה קונטרראס הספורטאית הוונצואלית היחידה שזכתה במדליה, במדליית ארד. הישגים נאים נוספים רשמו סייפי הדקר, שסיימו במקום השישי, המתעמל חוסה לואיס פואנטס, שדורג במקום השמיני בסוס הסמוכות והמתאגרפים הקטור מנסאנייה ואלפונסו בלנקו, שהעפילו לרבע הגמר.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה סייף הדקר רובן לימארדו במדליית הזהב הראשונה לזכות ונצואלה מזה 44 שנים. הייתה זו גם המדליה היחידה בה זכו הספורטאים הוונצואלים במשחקים אלה, אם כי כמה מהם הגיעו להישגים גבוהים: מרים המשקולות ג'וניור סאנצ'ס סיים במקום החמישי, נבחרת השליחים ל-400X4 מטר סיימה במקום השביעי והשחיינית אנדראינה פינטו סיימה במקום השמיני במשחה ל-800 מטר חופשי. אלחנדרה בניטס השתתפה במשחקים האולימפיים בפעם השלישית.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכו הוונצואלים בשלוש מדליות. יולימאר רוחאס זכתה במדליית כסף בקפיצה לרוחק רוכבת האופניים סטפני הרנאנדס זכתה במדליית ארד במרוץ אופני BMX והמתאגרף יואל פינול זכה אף הוא במדליית ארד. המתאבקים פדרו סבאיוס וברטסאבת ארגואיו סיימו במקום החמישי, לוחם הטאקוונדו אדגר קונטרראס סיים אף הוא במקום החמישי, המתעמלת ג'סיקה לופס סיימה במקום השישי בתרגיל המקבילים המדורגים ובמקום השביעי בקרב-רב, מרימת המשקולות יאניוסקה אספינוסה סיימה במקום השביעי והמתאגרף גבריאל מאסטרה הודח בשלב רבע הגמר.
מדליות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מדליות במשחקים האולימפיים
מדליות > לפי אולימפיאדה

באולימפיאדות הקיץ:
| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
אולימפיאדת לונדון (1948): 0
| אולימפיאדת הלסינקי (1952) | 0 | 0 | 1 | 1 |
אולימפיאדת מלבורן (1956): 0
| אולימפיאדת רומא (1960) | 0 | 0 | 1 | 1 |
אולימפיאדת טוקיו (1964): 0
| אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) | 1 | 0 | 0 | 1 |
אולימפיאדת מינכן (1972): 0
| אולימפיאדת מונטריאול (1976) | 0 | 1 | 0 | 1 |
| אולימפיאדת מוסקבה (1980) | 0 | 1 | 0 | 1 |
| אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) | 0 | 0 | 3 | 3 |
אולימפיאדת סיאול (1988): 0
אולימפיאדת ברצלונה (1992): 0
אולימפיאדת אטלנטה (1996): 0
אולימפיאדת סידני (2000): 0
| אולימפיאדת אתונה (2004) | 0 | 0 | 2 | 2 |
| אולימפיאדת בייג'ינג (2008) | 0 | 0 | 1 | 1 |
| אולימפיאדת לונדון (2012) | 1 | 0 | 0 | 1 |
| אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) | 0 | 2 | 1 | 3 |
| אולימפיאדת טוקיו (2020) | 1 | 3 | 0 | 4 |
| סך הכל | 3 | 7 | 9 | 19 |
מדליות > לפי ענף

בענפי הקיץ:
| ענף | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  אגרוף | 1 | 3 | 2 | 6 |
|  אתלטיקה | 1 | 1 | 1 | 3 |
|  סיף | 1 | 0 | 0 | 1 |
|  הרמת משקולות | 0 | 2 | 1 | 3 |
|  אופניים | 0 | 1 | 1 | 2 |
|  טאקוונדו | 0 | 0 | 2 | 2 |
|  קליעה | 0 | 0 | 1 | 1 |
|  שחייה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| סך הכל | 3 | 7 | 9 | 19 |
ראו גם

ונצואלה במשחקים הפאראלימפיים
ונצואלה במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-3 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-3 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
המתאגרף אומאר קטארי (מימין), שזכה במדליית ארד באולימפיאדת לוס אנג'לס
תוניסיה במשחקים האולימפיים

תוניסיה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת רומא (1960). היא החמיצה את המשחקים רק פעם אחת, לאחר שהצטרפה לחרם שהובילה ארצות הברית על אולימפיאדת מוסקבה (1980), בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן. גם השתתפותה באולימפיאדת מונטריאול (1976) הייתה מוגבלת. שלושה מספורטאיה הספיקו להתחרות בטרם החליטה להצטרף לחרם האפריקני על המשחקים, שנערך עקב סירובו של הוועד האולימפי הבינלאומי להשעות את ניו זילנד, שנבחרת הרוגבי שלה קיימה משחק עם נבחרת דרום אפריקה, בעת שבאחרונה היה נהוג משטר האפרטהייד. לאורך השנים, צברו הספורטאים התוניסאים 15 מדליות, מהן 5 מדליות זהב. המדליות הושגו בשישה ענפים שונים.
תוניסיה לא השתתפה מעולם באולימפיאדת חורף.
היסטוריה

תוניסיה השתתפה לראשונה באולימפיאדת רומא (1960). 45 ספורטאים גברים התחרו באתלטיקה, אגרוף, סיוף, רכיבה על אופניים, קרב חמש מודרני, קליעה וכדורגל. את דגל תוניסיה בטקס הפתיחה נשא הסייף היהודי ראול ברוך ובכך היה לספורטאי היהודי היחיד שנשא את דגל מדינתו במשחקים האולימפיים.
באולימפיאדת טוקיו (1964) זכו שני ספורטאים תוניסאים במדליות ראשונות. מוחמד גמודי זכה במדליית כסף בריצת 10000 מטר, והמתאגרף חביב גלחיה זכה במדליית ארד. באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) היה גמודי לתוניסאי הראשון שזוכה במדליית זהב אולימפית, כשניצח בריצת 5000 מטר. בנוסף, זכה במדליית ארד בריצת 10000 מטר. באולימפיאדת מינכן (1972) זכה גמודי במדליה הרביעית שלו, מדליית כסף בריצת 5000 מטר.
הפעם הבאה בה ספורטאי תוניסאי עמד על הפודיום הייתה 24 שנים מאוחר יותר, כשהמתאגרף פתחי מיסאווי זכה במדליית ארד באולימפיאדת אטלנטה (1996). באותם משחקים סיים עלי חכימי במקום השמיני בריצת 1500 מטר. באולימפיאדת אתונה (2004) סיימה הג'ודוקא אינסאף יחיאווי במקום החמישי. השחיין אוסאמה מלולי סיים במקום החמישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי ובמקום התשיעי במשחה לחצי המרחק, שתי מאיות השנייה מהתוצאה שהייתה מספיקה לו כדי להעפיל לגמר.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה מלולי במדליית הזהב במשחה ל-1500 מטר חופשי, והיה לספורטאי התוניסאי הראשון שזוכה במדליית זהב אולימפית מזה 40 שנה. מלולי גם סיים במקום החמישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי. המתאגרף ואליד שאריף הודח רק ברבע הגמר.
באולימפיאדת לונדון (2012) היה מלולי לשחיין הראשון בהיסטוריה שזוכה במדליות אולימפיות הן בבריכת השחייה והן במים פתוחים. מלולי איבד את תוארו ב-1500 מטר חופשי וזכה במדליית ארד, אך ניצח במרתון ל-10 ק"מ במים פתוחים וזכה במדליית הזהב. חביבה גריבי זכתה במדליית כסף בריצת 3000 מטר מכשולים, והייתה לאישה התוניסאית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית. נבחרת הכדוריד העפילה לשלב רבע הגמר, והודחה בידי נבחרת קרואטיה. גם הסייפות שרה בסבס ואינס בובאקרי הודחו בשלב רבע הגמר. לאחר סיום המשחקים מתחו גורמים איסלאמיים בתוניסיה ביקורת על גריבי, מאחר שרצה בחולצה חשופת בטן, ועל מלולי, מאחר ששתה מיץ לפני המשחים, שחלו בחודש הרמדאן.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכו התוניסאים בשלוש מדליות ארד, שלושתן בענפים בהם לא זכו עד כה ספורטאים תוניסאים במדליות. סייפת הרומח אינס בובכרי זכתה במדליית ארד. שתי סייפות נוספות סיימו במקום החמישי, האחיות שרה ואזה בסבס, שרה בדקר ואזה בחרב. לוחם הטאקוונדו אוסאמה וסלאטי זכה אף הוא במדליית ארד, וכך גם המתאבקת מרווה אמרי. שני הספורטאים הבולטים בלונדון לא הצליחו לשחזר את הישגיהם. מלולי סיים במקום ה-12 במשחה ל-10 ק"מ במים פתוחים וגריבי סיימה במקום ה-12 בריצת 3000 מטר מכשולים. ספורטאית בולטת נוספת, הג'ודוקא ניהל שייח' רוהו סיימה במקום השביעי.
באולימפיאדת טוקיו (2020) זכה השחיין אחמד חפנאווי במדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי. איה גזגז ואחותה התאומה השתתפו בתחרות והן בנות 15 בלבד.
מדליות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מדליות במשחקים האולימפיים
מדליות > לפי אולימפיאדה

באולימפיאדות הקיץ:
| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
אולימפיאדת רומא (1960): 0
| אולימפיאדת טוקיו (1964) | 0 | 1 | 1 | 2 |
| אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) | 1 | 0 | 1 | 2 |
| אולימפיאדת מינכן (1972) | 0 | 1 | 0 | 1 |
אולימפיאדת מונטריאול (1976): 0
אולימפיאדת מוסקבה (1980): לא השתתפה
אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984): 0
אולימפיאדת סיאול (1988): 0
אולימפיאדת ברצלונה (1992): 0
| אולימפיאדת אטלנטה (1996) | 0 | 0 | 1 | 1 |
אולימפיאדת סידני (2000): 0
אולימפיאדת אתונה (2004): 0
| אולימפיאדת בייג'ינג (2008) | 1 | 0 | 0 | 1 |
| אולימפיאדת לונדון (2012) | 2 | 0 | 1 | 3 |
| אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) | 0 | 0 | 3 | 3 |
| אולימפיאדת טוקיו (2020) | 1 | 1 | 0 | 2 |
| סך הכל | 5 | 3 | 7 | 15 |
מדליות > לפי ענף

בענפי הקיץ:
| ענף | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | 2 | 2 | 1 | 5 |
|  שחייה | 2 | 0 | 1 | 3 |
|  שחייה במים פתוחים | 1 | 0 | 0 | 1 |
|  טאקוונדו | 0 | 1 | 1 | 2 |
|  אגרוף | 0 | 0 | 2 | 2 |
|  היאבקות | 0 | 0 | 1 | 1 |
|  סיף | 0 | 0 | 1 | 1 |
| סך הכל | 5 | 3 | 7 | 15 |
ראו גם

תוניסיה במשחקים הפאראלימפיים
תוניסיה במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  זעם בתוניס: רצה חשפה בטן, שחיין שתה ברמדאן, באתר ynet, 15 באוגוסט 2012
↑  "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-23 במאי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-23 במאי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
השחיין אוסאמה מלולי, שזכה בשלוש מדליות בבייג'ינג ובלונדון
מוחמד גמודי מנצח בריצת 5000 מטר, אולימפיאדת מקסיקו סיטי
חביבה גריבי באולימפיאדת לונדון
הסייפת אינס בובכרי, שזכתה במדליית ארד בריו דה ז'ניירו
גביע אסיה בכדורגל 1988

| --- | --- |
 מארחת:  קטר (מדינה) קטר
 תקופת התחרות:  2 בדצמבר 1988 תאריך סיום=18 בדצמבר 1988 – 1988 
 מספר משתתפות:  10  (מתוך 24 משתתפות שנרשמו)
 הזוכה:   ערב הסעודית
 מספר משחקים:  24
 מספר שערים:  40 (1.67 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  קוריאה הדרומית לי טא הו (4 שערים)
 השחקן המצטיין:  קוריאה הדרומית קים ג'ו סאנג
 → 19841992 ←
 
גביע אסיה בכדורגל 1988 נערך בקטר בין ה-2 בדצמבר ל-18 בדצמבר 1988. לטורניר העפילו 10 נבחרות שחולקו לשני בתים, כאשר מכל בית העפילו שתי נבחרות לשלב חצי הגמר שהתקיים בשיטת נוקאאוט.
נבחרת ערב הסעודית זכתה בגביע לאחר שגברה במשחק הגמר על קוריאה הדרומית בתוצאה 4–3 בדו-קרב בעיטת עונשי לאחר 0–0 בתום הארכה.
המשחקים נערכו בשני אצטדיונים הממוקמים בדוחה, בירת קטר: האצטדיון הלאומי של קטר ואצטדיון אל אחלי אשר מונים שניהם כ-20,000 מקומות ישיבה.
הנבחרות

| נבחרת | סיבת העפלה | מספר הופעות בטורניר | הופעה אחרונה בטורניר | הישג שיא (עד תחילת הטורניר) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  קטר | מארחת הטורניר | 2 | 1984 | שלב הבתים (1980, 1984) |
|  ערב הסעודית | אלופת גביע אסיה בכדורגל 1984 | 1 | 1984 | אלופת אסיה (1984) |
|  איחוד האמירויות הערביות | מנצחת בית א' במוקדמות | 2 | 1984 | שלב הבתים (1980, 1984) |
|  כווית | מנצחת בית ב' במוקדמות | 4 | 1984 | אלופת אסיה (1980) |
|  סוריה | מנצחת בית ג' במוקדמות | 2 | 1984 | שלב הבתים (1980, 1984) |
|  בחריין | מנצחת בית ד' במוקדמות | 0 | – | – |
|  סין | סגנית בית א' במוקדמות | 3 | 1984 | סגנית (1984) |
|  יפן | סגנית בית ב' במוקדמות | 0 | – | – |
|  איראן | סגנית בית ג' במוקדמות | 5 | 1984 | אלופת אסיה (1968, 1972, 1976) |
|  קוריאה הדרומית | סגנית בית ד' במוקדמות | 6 | 1984 | אלופת אסיה (1956, 1960) |
שלב הבתים > בית ב'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  ערב הסעודית | 6 | 4 | 2 | 2 | 0 | 4 | 1 | 3 |
|  סין | 5 | 4 | 2 | 1 | 1 | 6 | 3 | 3 |
|  סוריה | 4 | 4 | 2 | 0 | 2 | 2 | 5 | -3 |
|  כווית | 3 | 4 | 0 | 3 | 1 | 2 | 3 | -1 |
|  בחריין | 2 | 4 | 0 | 2 | 2 | 1 | 3 | -2 |
ערב הסעודית וסין העפילו לחצי הגמר.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2 בדצמבר 1988 18:00 |  סוריה | 0–2 |  ערב הסעודית | האצטדיון הלאומי של קטר, דוחה שיפוט: סודאן אריק פרדריקסון |
| 2 בדצמבר 1988 18:00 |  |  | סאלח אל מוטלק  20'   מוחמד אל סווייד  82' | האצטדיון הלאומי של קטר, דוחה שיפוט: סודאן אריק פרדריקסון |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 3 בדצמבר 1988 17:00 |  כווית | 0–0 |  בחריין | אצטדיון אל אחלי, דוחה שיפוט: ארצות הברית וינסנט מאורו |
| 3 בדצמבר 1988 17:00 |  |  |  | אצטדיון אל אחלי, דוחה שיפוט: ארצות הברית וינסנט מאורו |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 4 בדצמבר 1988 17:00 |  סין | 3–0 |  סוריה | האצטדיון הלאומי של קטר, דוחה שיפוט: אלג'יריה מוחמד הנסל |
| 4 בדצמבר 1988 17:00 | גאו שנג  13'   קסיה יוקסין  14', 19' |  |  | האצטדיון הלאומי של קטר, דוחה שיפוט: אלג'יריה מוחמד הנסל |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 5 בדצמבר 1988 15:00 |  ערב הסעודית | 0–0 |  כווית | אצטדיון אל אחלי, דוחה שיפוט: צרפת מישל וטרוט |
| 5 בדצמבר 1988 15:00 |  |  |  | אצטדיון אל אחלי, דוחה שיפוט: צרפת מישל וטרוט |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 6 בדצמבר 1988 17:00 |  בחריין | 0–1 |  סין | האצטדיון הלאומי של קטר, דוחה שיפוט: הודו סייד שאהיד חאקים |
| 6 בדצמבר 1988 17:00 |  |  | זאנג קסיוואן  78' | האצטדיון הלאומי של קטר, דוחה שיפוט: הודו סייד שאהיד חאקים |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 8 בדצמבר 1988 17:00 |  סוריה | 1–0 |  כווית | אצטדיון אל אחלי, דוחה שיפוט: טורקיה יוסוף נמוג'יו |
| 8 בדצמבר 1988 17:00 | ווילד אל נאסר  63' |  |  | אצטדיון אל אחלי, דוחה שיפוט: טורקיה יוסוף נמוג'יו |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 9 בדצמבר 1988 15:00 |  ערב הסעודית | 1–1 |  בחריין | האצטדיון הלאומי של קטר, דוחה שיפוט: ארצות הברית וינסנט מאורו |
| 9 בדצמבר 1988 15:00 | יוסוף ג'זעה  78' |  | פחד מוחמד  44' | האצטדיון הלאומי של קטר, דוחה שיפוט: ארצות הברית וינסנט מאורו |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 10 בדצמבר 1988 17:00 |  כווית | 2–2 |  סין | אצטדיון אל אחלי, דוחה שיפוט: סודאן אריק פרדריקסון |
| 10 בדצמבר 1988 17:00 | אדל אבס  60'   מנסור באשה  62' |  | מא לין  10', 87' | אצטדיון אל אחלי, דוחה שיפוט: סודאן אריק פרדריקסון |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 11 בדצמבר 1988 15:00 |  בחריין | 0–1 |  סוריה | האצטדיון הלאומי של קטר, דוחה שיפוט: צרפת מישל וטרוט |
| 11 בדצמבר 1988 15:00 |  |  | ווילד אבו אל סל  72' | האצטדיון הלאומי של קטר, דוחה שיפוט: צרפת מישל וטרוט |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 12 בדצמבר 1988 15:00 |  סין | 0–1 |  ערב הסעודית | אצטדיון אל אחלי, דוחה שיפוט: אלג'יריה מוחמד הנסל |
| 12 בדצמבר 1988 15:00 |  |  | פחד אל בישי  56' | אצטדיון אל אחלי, דוחה שיפוט: אלג'יריה מוחמד הנסל |
שלבי ההכרעה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי הגמר | חצי הגמר |  |  | הגמר | הגמר |  |

|  | 14 בדצמבר-דוחה | 14 בדצמבר-דוחה |  |  |  |  |  |
|  |   קוריאה הדרומית |  2 |   |  |  |  |  |
|  |   סין |  1 |   |  |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | 18 בדצמבר-דוחה | 18 בדצמבר-דוחה |  |
|  |   |   |   |   |   קוריאה הדרומית |  0 (3) |  |
|  |   |   |   |   |   ערב הסעודית |  0 (4) |  |

|  |  |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | המשחק על המקום השלישי | המשחק על המקום השלישי |  |
|  | 15 בדצמבר-דוחה | 15 בדצמבר-דוחה |   |  | 17 בדצמבר-דוחה | 17 בדצמבר-דוחה |  |
|  |   ערב הסעודית |  1 |   |  |   סין |  0 (0) |  |
|  |   איראן |  0 |   |  |   איראן |  0 (3) |  |
שלבי ההכרעה > פירוט המשחקים > חצי הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 14 בדצמבר 1988 16:00 |  קוריאה הדרומית | 2–1‏ה |  סין | האצטדיון הלאומי של קטר, דוחה צופים: 1,000 שיפוט: ארצות הברית וינסנט מאורו |
| 14 בדצמבר 1988 16:00 | לי טא הו  93', 103' |  | מאי צ'או  100' | האצטדיון הלאומי של קטר, דוחה צופים: 1,000 שיפוט: ארצות הברית וינסנט מאורו |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 15 בדצמבר 1988 16:00 |  ערב הסעודית | 1–0 |  איראן | האצטדיון הלאומי של קטר, דוחה צופים: 17,000 שיפוט: בריטניה ג'ורג' קורטני |
| 15 בדצמבר 1988 16:00 | מייג'ד עבדולה  16' |  |  | האצטדיון הלאומי של קטר, דוחה צופים: 17,000 שיפוט: בריטניה ג'ורג' קורטני |
שלבי ההכרעה > פירוט המשחקים > משחק על המקום השלישי

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 17 בדצמבר 1988 16:00 |  סין | 0–0‏ה |  איראן | אצטדיון אל אחלי, דוחה צופים: 2,000 שיפוט: ירדן אחמד באש |
| 17 בדצמבר 1988 16:00 |  |  |  | אצטדיון אל אחלי, דוחה צופים: 2,000 שיפוט: ירדן אחמד באש |
|   |   | תוצאת פנדלים |   |   |
|   | דואן ג'ו    וואנג באושן    וו וונבינג  | 0–3 | מוג'טבה מוחראמי    מוחמד חסאן אנסריפרד    סירוס גחאייחראן  |   |
שלבי ההכרעה > פירוט המשחקים > משחק הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 18 בדצמבר 1988 16:00 |  קוריאה הדרומית | 0–0‏ה |  ערב הסעודית | אצטדיון אל אחלי, דוחה צופים: 20,000 שיפוט: צרפת מישל וטרוט |
| 18 בדצמבר 1988 16:00 |  |  |  | אצטדיון אל אחלי, דוחה צופים: 20,000 שיפוט: צרפת מישל וטרוט |
|   |   | תוצאת פנדלים |   |   |
|   | צ'ו מין קוק    לי טא הו    ביאן ביאנג ג'ו    קים ג'ו סאנג    צ'ו יון וואן  | 3–4 | סאלח ניימח    מוחמד אל ג'עווד    מייג'ד עבדולה    סאלח אל מוטלק    פחד אל בישי  |   |
פרסים

להלן הפרסים שהענקו על ידי קונפדרציית הכדורגל של אסיה בתום הטורניר:
קוריאה הדרומית קים ג'ו סאנג
קוריאה הדרומית לי טא הו
הרפובליקה העממית של סין זאנג הויקאנג
סטטיסטיקה > מלכי השערים

| דירוג | שחקן | שערים |
| --- | --- | --- |
| 1 | קוריאה הדרומית לי טא הו | 4 |
| 2-11 | הרפובליקה העממית של סין מה לין   הרפובליקה העממית של סין קסיה יוקסין   איראן פרשד פיוס   קוריאה הדרומית ביון ביאנג ג'ו   קוריאה הדרומית צ'אנג הא וון   קוריאה הדרומית וואנג סאן הונג   קוריאה הדרומית קים ג'ו סאנג   קטר (מדינה) אדל קחאמיס   קטר (מדינה) מנסור מופתה   קטר (מדינה) קחאליד סאלמאן | 2 |
| 12-27 | בחריין פחד מוחמד   הרפובליקה העממית של סין גאו שנג   הרפובליקה העממית של סין מאי צ'או   הרפובליקה העממית של סין זאנג קסיוואן   איראן קארים באבי   כווית אדל אבס   כווית מנסור באשה   ערב הסעודית סאלח אל מוטלק   ערב הסעודית מוחמד אל סוייד   ערב הסעודית פחד אל בישי   ערב הסעודית יוסוף ג'זעה   ערב הסעודית מייג'ד עבדולה   סוריה (1980–2024) ווילד אבו אל סל   סוריה (1980–2024) ווילד אל נאסר   איחוד האמירויות הערביות חסאן מוחמד   איחוד האמירויות הערביות עבדולזיז מוחמד | 1 |
| שערים עצמיים | איחוד האמירויות הערביות מושין מוסבח (נגד קטר) | 1 (עצמי) |
סטטיסטיקה > נבחרות כובשות שערים

| דירוג | נבחרת | שערים |
| --- | --- | --- |
| 1 | קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית | 11 |
| 2-3 | הרפובליקה העממית של סין סין   קטר (מדינה) קטר | 7 |
| 4 | ערב הסעודית ערב הסעודית | 5 |
| 5 | איראן איראן | 3 |
| 6-8 | כווית כווית   סוריה (1980–2024) סוריה   איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות | 2 |
| 9 | בחריין בחריין | 1 |
| 10 | יפן יפן | 0 |
גאורגיה במשחקים האולימפיים

המתאבק רוואז לשחי, שזכה במדליית כסף בלונדון
מרים המשקולות לאשה טלאחאדזה, שזכה במדליית זהב בריו, במהלך המשחקים
המתאבק גנו פטריאשווילי, עם מדליית הזהב בה זכה בריו
גאורגיה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לילהאמר (1994), ובמשחקי הקיץ מאז אולימפיאדת אטלנטה (1996). עד 1988 התחרו הספורטאים הגאורגים במסגרת המשלחת הסובייטית, וב-1992 במסגרת המשלחת המאוחדת, שכללה 12 מתוך 15 המדינות שהרכיבו את ברית המועצות. הוועד האולימפי הלאומי של גאורגיה נוסד בשנת 1989 והוכר על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי בשנת 1993.
לאורך השנים, צברו הספורטאים הגאורגים 40 מדליות, מהן 10 מדליות זהב. הענפים הבולטים ביותר הם היאבקות (19 מדליות, מהן 3 מדליות זהב) וג'ודו (12 מדליות, מהן 4 מדליות זהב). במשחקי החורף אף ספורטאי גאורגי לא הצליח עד כה לזכות במדליה.