stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טומאה רצוצה
גדר הדין

גדר דין זה אומר כי יש להחשיב את כל המקום שמעל הטומאה ועליה כאילו היה מלא טומאה, ואז כל מי שנוגע במקום ההוא או עובר מעליו טמא בטומאת מגע, כך לפי שיטת רבי זירא, ולכן אם אדם מאהיל על חצי כזית של טומאה רצוצה, ובידו האחרת הוא נוגע בחצי זית אחר, ניתן לצרף את שני חצאי הכזית לשיעור זית המטמא, שכן שם הטומאה של שניהם משותף. ההלכה נפסקת למעשה כרבי זירא, ולכן טומאה רצוצה - תוקפה הוא מדין טומאת מגע.
נחלקו הרמב"ם והראב"ד בגדר הדין של טומאה רצוצה. לפי שיטת הרמב"ם, כל טומאה שאין מעליה או במקומה אוהל, נחשבת לטומאה רצוצה, מכיוון שאין אוהל המגביל את מקום הטומאה. אך אם יש מקום של טפח על טפח בגובה טפח מעל מקום הטומאה, (ניתן להחשיב כמובן גם את המקום שהטומאה עצמה מונחת בו, שכן גם הוא נחשב כחלק מהאוהל), אין הטומאה רצוצה. לפי שיטת הראב"ד, טומאה רצוצה היא טומאה שאין מעליה מקום בשטח טפח ברום טפח שבו מתפשטת הטומאה, נחשבת לטומאה רצוצה, ולכן: טומאה גלויה אינה נחשבת לטומאה רצוצה (בניגוד לדעת הרמב"ם), וכן אין מקום הטומאה נחשב כחלק מהטפח, אלא צריך שיהיה מעליה טפח.
למרות שטומאה גלויה נחשבת גם היא לטומאה רצוצה, קיימים בה גם הדינים הרגילים של טומאת מת, המטמאת באוהל. באופן שונה, טומאה רצוצה שאיננה גלויה, תוקפה הוא מדין טומאת מגע, ואין לה דיני טומאת אוהל. כך שלמרות שהמאהיל עליה נטמא מדין טומאה רצוצה שגדרה שכל המאהיל עליה נחשב כנוגע בה, הרי שאין לטומאה כח להתפשט לכל חלקי אוהל המאהיל עליה, שכן אין לה תוקף של טומאת אוהל, ורק האדם המאהיל עליה ישירות נטמא.
התייחסויות הלכתיות אקטואליות

דין זה של טומאה רצוצה גורם למכשולות רבים לכוהנים הצועדים מעל קבר שבו נקבר מת באדמה, שנקבר לרוב ללא כל כיסוי מעליו. במקרה כזה כל העובר מעל מקום זה נטמא, ואסור לכוהנים ליטמא. לפעמים מסלול של מטוס עובר מעל בית קברות, ואז עולה הבקשה להעביר את מסלול הטיסה מסיבה זו.
התייחסויות הלכתיות אקטואליות > ציון הרשב"י במירון

התייחסות נרחבת בדור האחרון לדינים אלו, הייתה בפרשת האיסור על עליית כהנים למירון, כאשר היו שטענו שקיימים קברים בהר מירון סמוך לציון הרשב"י, ומכיוון שלרוב כאשר מת קבור - הוא נקבר ללא חלל טפח בינו לבין העפר המכסה עליו, נמצא שהטומאה נחשבת ל"רצוצה", והיא עולה עד לרקיע. במקרה כזה, כל אדם שעובר מעל הקבר ומאהיל עליו, נטמא בטומאת אוהל, ויש הסוברים שאף בטומאת מגע, שכן יש להחשיב את הטומאה כאילו היא ממלאה את כל החלל עד הרקיע, וכל העובר שם כאילו נגע בטומאה. בעיה מיוחדת הייתה אודות לאדמו"רים שהם כוהנים, כמו האדמו"ר מתולדות אהרון ותולדות אברהם יצחק, שלא יכלו לקיים את ההדלקה לכבוד רבי שמעון בר יוחאי במקום.
הרב מרדכי גרוס הציע לייצר חליפות צוללנים, שישמשו כצמיד פתיל החוצץ בפני הטומאה לכוהנים, ואילו האדמו"ר מתולדות אהרון הגיע למקום במבנה שעל גבי רכב, כך שהטומאה לא תחשב כטומאה רצוצה.
הפרשה נסתיימה, כאשר פוסקי העדה החרדית, ביררו את העניין, ונתגלה כי מקום הקברים אינו ליד ציון הרשב"י.
התייחסויות הלכתיות אקטואליות > מערת המכפלה

כן דנו הפוסקים באפשרות היתר כניסה למערת המכפלה, מכיוון שהבניין שמעל המערת המכפלה, נחשב לקומה שנייה מעל המבנה של המערה עצמה, ולכן למרות שהקומה הראשונה אסורה בטומאת קבר מכיוון שהיא מאהילה על קבר של מת, יש מקום לומר, שהקומה השנייה מותרת לכניסת כוהנים. אך יש שכתבו, שדווקא כאשר באוהל שעל גבי הקבר, ישנה מקום בגודל טפח שבו יכולה הטומאה לצאת האוהל חוצץ בפני הטומאה, או לחלופין אם יש פתח - גם אם נעול זמנית בגודל ארבעה טפחים. אך אם לאוהל הראשון אין פתח, נחשבת הטומאה לטומאה רצוצה, שבוקעת ועולה עד השמים. אך במערת המכפלה, הפתח נסתם בבטון, וגודלו הוא 28 ס"מ ואין בגודלו ארבעה טפחים, ולכן אסור לכוהנים להיכנס למקום, ואף להתקרב במרחק ד' טפחים, שכן גם הקומה השנייה נחשבת לקבר.
התייחסויות הלכתיות אקטואליות > כבישים בארץ ישראל ובעולם

בעיה נפוצה היא, נסיעה במכונית, ברכבת או בכלי רכב אחר, שנסלל מעל בית קברות. כבר ברוסיה הייתה שאלה זו נפוצה, ורבי יצחק אלחנן ספקטור התיר לנסוע ברכבות שנסללו מעל כבישים כאלו, בהסתמך על היתרים דחוקים, כשעת הדחק.
בארץ ישראל הועלתה הבעיה ביתר תוקף, בכביש החוצה את הר הזיתים שבמשך שנים רבות שימש ככביש יחיד, שחיבר בין ים המלח לירושלים. רבי יהושע לייב דיסקין, ששימש בזמנו כרבה של העיר ירושלים, הורה כי במידת הדחק יש לסמוך על ישיבה על פשוטי כלי עץ - כלי עץ שאין להם בית קיבול - שאינם מקבלים טומאה, במהלך הנסיעה, כך שהמכונית משמשת כאוהל המאהיל על הטומאה רצוצה וחוצץ בפני הטומאה, ואילו העץ עליו יושב האדם אינו נטמא כתוצאה מהנגיעה באוהל, שכן פשוטי כלי עץ אינם מקבלים טומאה. אם כי, פתרון זה נחשב כהיתר בעייתי.
באופן בהם בתי הקברות הם של גויים, נחשבת הבעיה לקלה יותר במעט; שכן ישנה דעה שקברי גויים אינם מטמאים בטומאת אוהל, (אך הרמ"א מחמיר בדין זה). למרות שלכל הדעות הם מטמאים במגע ומשא. השאלה היא, איזה דין יש לטומאה רצוצה. לפי דעת הגר"א לטומאה רצוצה יש דין חמור כטומאת מגע, ולכן גם אלו המקילים בקברי נוכרים צריכים להחמיר בדין זה; להלכה פסק הגאון רבי שלמה זלמן אוירבך כי ראוי להחמיר כדבריו; אם כי רוב העולם לא נוהגים בזה; ובפרט שדברי הגר"א נחשבים לחידוש, ואינם ההלכה המקובלת.
הערות שוליים

↑  רש"י בתלמוד בבלי, מסכת חולין, דף קכ"ה, עמוד ב'.
↑  חולין קכה ע"ב.
↑  לפי הרמב"ם גם טומאה גלויה נחשבת לטומאה רצוצה, מכיוון שאין מעליה אוהל.
↑  על פי ביאורו הנרחב של רבי חיים סולובייצ'יק מבריסק, מובא בחידושי הגר"ח על הש"ס מהדורת תשס"ח בחידושים על מסכת אהלות.
↑  כוהנים ילבוש חליפות צוללנים? באתר TOG
↑  נחשף פסק: כהנים מורשים לעלות למירון באתר כיכר השבת
↑  פירוש "תפארת ישראל" למסכת אהלות, "קריית ארבע" – הקדמה לפרק רביעי ג, ב.
↑  "חידושי הגרשוני" (יו"ד שע"א על הט"ז, ס"ק, י')
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר טהרה, הלכות טומאת מת, פרק ז', הלכה ד'.
↑  כניסת כהנים למערת המכפלה / הרב יועזר אריאל באתר מנהלת מערת המכפלה חברון
↑  נסיעת כהנים בכבישים בעיתיים / הרב דני וולף באתר דף קשר לתלמידי ישיבת הר עציון.
| טומאה וטהרה ביהדות |
| --- | --- | --- |
| דרגות טומאה | אבי אבות הטומאה • אב הטומאה • ולד הטומאה (ראשון • שני • שלישי ורביעי) |  |
| דרגות קבלת טומאה | חולין • מעשר שני • תרומה • קודש • חטאת |  |
| קבלת טומאה | אוהל • מגע • משא • היסט • מדרס • ביאה • בועל נידה • ביאה לבית • מדף • בליעה • עיסוק |  |
| מטמאים מן התורה | מת • נבלת חיה ובהמה • נבלת עוף טהור • נבלת השרץ • בעל קרי • פולטת שכבת זרע • מטמאי משכב ומושב - נידה, יולדת, זבה, זב • צרעת (אדם, בתים, בגדים) • שכבת זרע • חטאות המטמאות • מי חטאת |  |
| מטמאים מן דרבנן | ידיים • ארץ העמים • בית הפרס • כתבי הקודש • גויים • עבודה זרה • טבילה במים שאובים |  |
| נטמאים | אדם • כלים (כלי מתכות, כלי עץ, כלי חרס, בגדים, כלי עור, שק, וכלי עצם) • אוכלים •  משקין |  |
| אחרים | טומאת מקדש וקדשיו  • האיסור לכהן להיטמא למת • הכשר לקבל טומאה • טומאה רצוצה • טומאה הותרה בציבור |  |
| טהרה | טבילה • פרה אדומה • מקווה • חציצה • טבול יום • מחוסר כיפורים • טהרת מצורע • טבילת עזרא |  |
| סדר טהרות | כלים • אהלות • נגעים • פרה • טהרות • מקוואות • נידה • מכשירין • זבים • טבול יום • ידיים • עוקצים |  |
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
הר מירון עליו נתגלו מערות קבורה ונוצר חשש לטומאה כאשר יעלו אל ההר כהנים
הרב דיסקין התיר ישיבה במכונית על כלי עץ ללא כלי קיבול, ובכך להנצל מטומאה
יום טוב בן יצחק מיואני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 תקופת הפעילות:  ? – 17 במרץ 1190 
 פטירה:  17 במרץ 1190 טירת יורק, הממלכה המאוחדת 
 רבותיו:  רבנו תם 
 
רבי יום טוב בן יצחק מיואני (נפטר ביורק בשנת 1190) היה מבעלי התוספות ותלמיד של רבנו תם אשר נולד ביואני (אנ') ופעל בעיקר באנגליה.
פעילותו

רבי יום טוב היה פרשן התלמוד, פרשן מקרא ופייטן. מפיוטיו המוכרים ביותר היא הסליחה "אָמְנָם כֵּן" הנאמרת בקהילות אשכנז בסליחות שבתפילת ערבית של יום הכיפורים.
דבריו מוזכרים בתוספות במספר מסכתות וכן בתוס' ר' יהודה שירליאון. פסק דין מפורסם שלו הוא שמי שמקדש אשה שלא מדעת אביה או שלא מדעת קרוביה אם הם נמצאים במדינה, כופים אותו לגרשה.
מותו

רבי יום טוב נהרג על קידוש השם במהלך הטבח ביהודי יורק, ב-17 במרץ 1190. על פי כותב הזכרונות "בשנת תתקנ"א קמו טועים על עם ה' בעיר אברווך (יורק) אשר באנגלטירא בשבת הגדול ועת הנס, ויעמוד הרב ר' יום טוב וִישְחט כס' (60) נפשות, וגם אחרים שחטו".
הפייטן ר' יעקב מקרטרש (Chartres) כתב קינה על המאורע ולזכרו כתב "סין ועוקר הרים, למישור שם עקוב. על פה וספרים במישור לא ינקב. ישכן לבטח בשרו לא ירקב. מה טובו אהליך יעקב."
לקריאה נוספת

א.א. אורבך, בעלי התוספות, מוסד ביאליק, ירושלים, 1980, עמ' 144–146
הערות שוליים

↑  עץ חיים לר' יעקב חזן מלונדון, ח"ב, קצ"ח, במהדורת ברודי
↑  א.מ. הברמן (עורך), גזרות צרפת ואשכנז, ירושלים תש"ו, עמ' קכ"ז
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007414526905171  VIAF: 13155464883702041921   WorldCat (עם VIAF): 13155464883702041921 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים ובנושא אנגליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מצודת יורק
טורה! טורה! טורה!

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  רומן טורה! טורה! טורה! של גורדון פרנג' רומן "החותם השבור" של לדידלס פאראגו
 בימוי:  ריצ'רד פליישר ארצות הברית ארצות הברית טושיו מסודה, קינג'י פוקסאקויפן יפן
 הופק בידי:  אלמו ויליאמס, ריצ'רד פליישר, דאריל זאנוק
 תסריט:  לארי פורסטר, הידאו אוג'וני, ריוזו קיקוצ'ימה, אקירה קורוסאווה
 עריכה:  ג'יימס ניוקום, פמברוק הרינג, אינו צ'יקיה
 שחקנים ראשיים:  מרטין בלסם ג'ייסון רוברדס ג'וזף קוטן סו ימאמורה
 מוזיקה:  ג'רי גולדסמית'
 צילום:  צ'ארלס ווילר
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית יפן יפן
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  23 בספטמבר 1970
 משך הקרנה:  144 דקות
 שפת הסרט:  יפנית, אנגלית 
 סוגה:  סרט מלחמה 
 תקציב:  25,500,000 דולר
 הכנסות:  37,150,000 דולר
 פרסים:  פרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר (א. ד. פלאוורס, L. B. Abbott)  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
נושאת המטוסים "יורקטאון" ששימשה להסרטת טורה! טורה! טורה!
טורה! טורה! טורה! (באנגלית: Tora! Tora! Tora!) הוא סרט מלחמה אפי אמריקאי משנת 1970, המשחזר את מתקפת היפנים של פרל הארבור והאירועים שקדמו לה. שם הסרט נגזר מהמילים שהיו הקוד לפתיחת המבצע. טורה ביפנית זה נמר (טייגר) אבל הכוונה הייתה שתי המילים היפניות TOtsugeki RAigeki" (突撃雷撃), שמשמעותן "התקפת ברק".
התסריט מבוסס על הספר טורה! טורה! טורה! של גורדון פרנג' (אנ')‏ (1963) ו"החותם השבור" של לדיסלאס פאראגו (אנ')‏ (1967). את הצד היפני גילמו שחקנים יפנים שדברו יפנית בלבד בבימוי יפני של טושיו מסודה וקינג' פוקסאקו. את הצד האמריקאי ביים ריצ'רד פליישר. הבמאי אקירה קורוסאווה השתתף בהכנות שארכו כשנתיים ובכתיבת התסריט אך הודח על ידי המפיקים זמן קצר לאחר התחלת הצילומים והוחלף על ידי ריצ'רד פליישר.
נושאת המטוסים "יורקטאון" (אנ') שימשה מודל לנושאת המטוסים היפנית "אקאגי" משם נוהלה ההתקפה. אחת הטעויות הבולטות בשחזור המתקפה הייתה כאשר מטוסי התקיפה טסים מעל הרכס החולש על הנמל ועליו צלב גדול לזכר הנופלים האמריקאים בהתקפה הזאת.
האמריקאים ביקרו את הסרט כי לדעתם הציג את היפנים באור חיובי ואת האמריקאים כמבולבלים וחסרי ביטחון. הסרט הצליח מאוד ביפן וגרף 194 מיליון ין.
תקציר העלילה

היחסים בין יפן וארצות הברית הורעו לאחר שזו הטילה אמברגו על משלוחי נפט ליפן כדי לעצור את התפשטותה במזרח הרחוק. בסרט מראים את חתימת חוזה ההגנה בין יפן, גרמניה ואיטליה (מדינות הציר).
על נושאת המטוסים אקאגי נמצאים אדמירל איסורוקו יממוטו (סו ימאמורה), אדמירל צ'ואיצ'י נגומו, מפקד הצי האווירי הראשון (אג'ירו טונו), קומנדר מינורו גנדה, מתכנן המתקפה (טאטסויה מיהאשי) והטייס מיטסו פושידה (טקהירו טאמורה), מפקד מטוסי התקיפה. הטייסים היפנים עוברים אימונים על מודלים של פרל הארבור והדרכות לזיהוי אניות הצי האמריקאי בשמותיהן. גנרל שורט (ג'ייסון רוברדס) חושש מחבלה במטוסים על ידי גורמים עוינים באי ופוקד להוציא את המטוסים על מסלולי ההמראה כדי שיהיה אפשר להשגיח עליהם יותר טוב - החלטה הרת אסון.
בוושינגטון די. סי. מצליח מפקד המודיעין של גזרת המזרח הרחוק, קולנל בראטון (א.ג. מרשל) לפענח בעזרת מכונת PURPLE תשדורת בעלת 14 סעיפים שהאחרון בהם היה מתן אולטימטום בשעה 13:00 למזכיר המדינה קורדל הול (ג'ורג' מקריידי). ביחד עם עוזרו הקריפטולוג לויטננט קומנדר אלווין קרמר (וסלי אדי) הוא מגיע לפנטגון שכולו ריק מאנשים בגלל יום ראשון. ראש המטות המשולבים, ג'ורג' מרשל יצא לרכיבה על סוס. לבסוף הם מצליחים למצוא את מזכיר המדינה (ג'ורג' מקריידי), מזכיר המלחמה (ג'וזף קוטן), הרולד סטארק, ראש המבצעים הימיים (אדוארד אנדרוז) וגנרל מרשל (קית' אנדס). מרשל נותן פקודת התראה אך בגלל קשיי קליטה בהוואי היא נשלחת כטלגרמה רגילה ומגיעה לאחר סיום ההתקפה.
היפנים שולחים את מכתב האולטימטום לשגרירם בוושינגטון אבל בגלל הצורך לפענח אותו הוא הגיע 55 דקות לאחר תחילת המתקפה וכך יכול היה רוזוולט להודיע כי ארצות הברית הותקפה ללא כל אזהרה.
אדמירל קימל (מרטין בלסם), מפקד צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית מוציא את נושאות המטוסים "אנטרפרייז" בפיקודו של ויליאם הולסי ו"יורקטאון" למשימות באוקיינוס השקט והן ניצלו מההתקפה. כשעה לפני ההתקפה הוא מקבל הודעה על טיבוע צוללת יפנית זעירה בפתח הנמל ומגיע למפקדה בעת פתיחת ההתקפה.
לשם התראה מוקמת תחנת מכ"ם על אחת הפסגות, בתחילה ללא קשר קווי ואחר כך על ידי טלפון שדה. החייל במשמרת מזהה במכ"ם מטוסים מתקרבים ומדווח אך במפקדה עונים לו שאלה כנראה מטוסי B-17 אמריקאים. מדריכת טייס נתקלת לראשונה בקבוצת המטוסים ומצליחה בקושי להימלט מהם.
לבסוף נוחתים הטייסים על נושאת המטוסים ובראשם פושידה. הם צוהלים ושמחים ובחדר המפקדה יושבים הקצינים הבכירים בראשותו של יממוטו ומאזינים להודעה מרדיו טוקיו המודיע על ההתקפה ומשבח את יממוטו. כולם מוחאים לו כף אבל הוא נעמד חמור פנים ואומר: "מפני שתקפנו לפני הגשת האולטימטום אני חושש, הערנו ענק ישן שקם חדור כעס ומרץ להגיב נגדנו".
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| מרטין בלסם | אדמירל האסבנד קימל | מפקד צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית |
| ג'וזף קוטן | הנרי סטימסון | מזכיר המלחמה |
| ג'יימס ויטמור | תת אדמירל ויליאם הולסי | מפקד נושאת המטוסים "אנטרפרייז" |
| ג'ייסון רוברדס | גנרל וולטר שורט | מפקד כוחות הצבא בהוואי |
| א.ג. מרשל | קולונל רופוס בראטון | מפקד המודיעין של המזרח הרחוק |
| וסלי אדי | לוטננט קומנדר אלווין קרמר | קריפטולוג |
| קית' אנדס | ג'ורג' מרשל | יושב ראש המטות המשולבים |
| אדוארד אנדרוז | אדמירל הרולד סטארק | ראש המבצעים הימיים |
| ג'ורג' מקריידי | קורדל הול | מזכיר המדינה של ארצות הברית |
| סו ימאמורה | איסורוקו יממוטו | מפקד הצי היפני המשולב |
| איג'ירו טונו | צ'ואיצ'י נגומו | מפקד הצי האווירי הראשון |
| טאטסויה מיהאשי | קומנדר מינורו גנדה | מתכנן המתקפה על פרל הארבור |
| טקהירו טאמורה | מיטסו פושידה | מפקד הכוח המוטס |
פרסים

הסרט זכה בפרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר.
מועמדות לפרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר.
מועמדות לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר.
מועמדות לפרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר.
מועמדות לפרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר.
ראו גם

המתקפה על פרל הארבור
פרל הארבור (סרט)
יהודה ליברמן

יהודה (הודי) ליברמן (נולד ב-1954) הוא מנכ"ל מכללת שערי משפט בהוד השרון ויו"ר עמותת "הקרן לגאולת קרקע". לשעבר ראש מועצת קרני שומרון.
ביוגרפיה

ליברמן נולד בחדרה כילד בכור לצילה, ניצולת השואה שהגיעה ארצה מפולין, ולמרדכי שהגיע ארצה מרוסיה בגיל שלוש ושימש במשך שנים כסגן ראש עיריית חדרה. אחיו הצעיר הוא בנצי ליברמן.
בילדותו למד בבית הספר הממלכתי דתי בחדרה ובבגרותו, במדרשיית נועם בפרדס חנה.
שימש כראש מועצת קרני שומרון במשך כ-10 שנה.
שימש במשך תקופה קצרה גם כראש מטה מועצת יש"ע.
משנת 2013 משמש ליברמן בתפקיד יו"ר "הקרן לגאולת קרקע" - עמותה שהוקמה בתחילת שנות ה-80, ביוזמת אישים ביהודה ושומרון כמו בני קצובר, צבי סלונים, עו"ד משה גליק ואברהם מינץ. הקרן קיבלה מהמדינה לפחות 9,000 דונם ביהודה ושומרון. שווי הקרקעות, לאור הזינוק במחירי המגרשים ביהודה ושומרון, מוערך ב-2–3 מיליארד שקל - קרקעות שאותן היא מפתחת באמצעות חברות מסחריות המוכרות אותן בסופו של דבר למתיישבים ביישובים ביו"ש.
נשוי לאתי ומתגורר בקרני שומרון.
הערות שוליים

↑  מתוך אתר מכללת שערי מדע ומשפט
↑  אצלנו בחצר, באתר ערוץ 7, 2 בספטמבר 2004
↑  ראש מטה מועצת יש"ע הודי ליברמן התפטר, באתר ערוץ 7, 12 ביוני 2005
↑  משה ליכטמן, ‏תחקיר "גלובס": ניגוד העניינים של בנצי ליברמן ואחיו, באתר גלובס, 24 במרץ 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012689374305171
טייסת אוויר ימית 809

| --- | --- |

 פרטים
 כינוי:  "בני אל מוות"
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצי המלכותי הצי המלכותי
 סוג:  טייסת תקיפה קרקעית
 בסיס האם:  מרהאם, נורפוק אה"מ נסיך ויילס (R09ׂ)
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  15 בינואר 1941 – הווה (83 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה מלחמת פוקלנד
 נתוני היחידה
 כלי טיס:  F-35 לייטנינג II
 כלי טיס בעבר:  פיירי פולמאר סופרמרין סיפייר בלקברן בקניר בריטיש אירוספייס הרייר ימי
 פיקוד
 יחידת אם:  זרוע האוויר של הצי המלכותי
טייסת אוויר ימית 809 היא טייסת תקיפה של זרוע האוויר של הצי המלכותי המפעילה מטוסי F-35 לייטנינג II.
הטייסת הוקמה במהלך מלחמת העולם השנייה והתקיימה במספר גלגולים עד לסוף שנות ה-70, לאחר מכן הוקמה כדי לשרת במלחמת פוקלנד, ואז בדצמבר 2023 הוקמה מחדש בתור הטייסת השנייה לקלוט את מטוסי ה-F-35 החדישים (והראשונה בצי המלכותי). הטייסת שוכנת דרך קבע בבסיס חיל האוויר המלכותי מרהאם לצד שאר מערך ה-F-35 הבריטי ומשמשת כוח תקיפה אווירי העיקרי של נושאת המטוסים אה"מ פרינס אוף ויילס מסדרת "קווין אליזבת".
היסטוריה

הטייסת הוקמה ב-15 בינואר 1941 על בסיס מטוסי הקרב פיירי פולמאר, כאשר ביולי נשלחה הטייסת יחד עם נושאת המטוסים אה"מ ויקטוריוס (R38) לשירות בים הצפוני. ביולי 1942 הועברה הוויקטוריוס וקבוצת האוויר שלה לים התיכון, שם לקחה חלק בין היתר במבצע פדסטל, לאחר מכן הוחלפו מטוסי הטייסת במטוסי סופרמרין סיפייר (הגרסה הימית של הספיטפייר) ובאוקטובר חזרה הטייסת על נושאת המטוסים ויקטוריוס לזירה הצפון אפריקאית ולקחה חלק בין היתר במבצע לפיד.
לאחר המלחמה החליפה הטייסת בינואר 1949 את מטוסיה לזה הבילנד סי הורנט, ב-1954 הוצבה במלטה ועברה למטוסי הסילון דה הבילנד סי וונום איתם לקחה חלק בין היתר במלחמת סיני ב-1956 כאשר היא נלחמת מאה"מ אלביון (R07). בשנת 1959 נסגרה הטייסת והוקמה מחדש ב-1963 עם מטוסי בלקברן בקניר S.1, היא נסגרה שוב למספר חודשים ונפתחה מחדש ב-1966 עם קליטת הגרסה המשופרת של הבקניר, ה-S.2. במהלך שנות ה-70, הטייסת הפכה ליחידה שהפעילה מטוסי בקניר בצי הבריטי והיא הוצבה לסירוגין ב-אה"מ ארק רויאל (R07) ובסיס זרוע האוויר לוסימות' ובהמשך בבסיס חיל האוויר המלכותי הונינגטון. בנובמבר 1978 מטוסי הבקניר של הטייסת הועברו לטייסת 216 (חיל האוויר המלכותי) שהייתה האחרונה להפעיל אותם וטייסת 809 נסגרה.
עם תחילת מלחמת פוקלנד ב-1982, הצי המלכותי כלל שתי טייסות (800 ו-801) וטייסת אימון והכשרה (899) בלבד על בסיס מטוסי בריטיש אירוספייס הרייר ימי, כחלק מאמצי הסיוע לכוחות הבריטים באיי פוקלנד, הוחלט על הקמת טייסת רביעית וטייסת 809 הוקמה מחדש וסייע ללחימה מאה"מ אילסטריוס (R06). לאחר המלחמה חזרה הטייסת לבריטניה וב-17 בדצמבר 1982 נסגרה שוב.
ב-8 בדצמבר 2023 נפתחה הטייסת מחדש בבסיס חיל האוויר מרהאם, בתור טייסת ה-F-35 לייטנינג הראשונה בצי המלכותי, והשנייה סך הכל בכוחות המזוינים הבריטים אחרי טייסת 617 של חיל האוויר המלכותי (אף הוא במרהאם). קליטת מטוסי ה-F-35 עתידה להתפרס על פני מספר חודשים והטייסת מתוכננת להיות במצבתה הקרבית המלאה בשנת 2025.
מטוסי הטייסת לאורך השנים

פיירי פולמאר
סופרמרין סיפייר
דה הבילנד סי הורנט
דה הבילנד סי וונום
בלקברן בקניר
בריטיש אירוספייס הרייר ימי
‏F-35 לייטנינג II
יאגול

חצר משחק הכדור
יאגול (בספרדית: Yagul) הוא אתר ארכאולוגי של עיר-מדינה הקשורה לתרבות הזפוטקית מהתקופה הפרה-קולומביאנית של מסו-אמריקה במרכז מדינת ואחאקה שבדרום מקסיקו. האתר הוכרז כאחד מארבעת המונומנטים הטבעיים של המדינה ב-13 באוקטובר 1998. האתר מכונה בקרב המקומיים גם בשם "פואבלו וייחו" (Pueblo Viejo, "הכפר הישן") והיה מיושב בזמן הכיבוש הספרדי. לאחר הכיבוש הועברה האוכלוסייה לעיירה המודרנית הסמוכה טלקולולה (אנ') שבה עדיין מתגוררים צאצאיהם.
יאגול יושבה לראשונה בסביבות 500–100 לפני הספירה. בסביבות 500–700 לספירה נבנו במקום מבני מגורים, מבנים אזרחיים ומבנים טקסיים. עם זאת, רוב השרידים הגלויים מתוארכים לשנים 1250–1521 לספירה, כאשר האתר תפקד כבירת עיר-מדינה בתקופה הפוסט-קלאסית (אנ').
האתר נחפר בשנות ה-50 וה-60 על ידי הארכאולוגים איגנסיו ברנאל (Ignacio Bernal) וג'ון פאדוק (John Paddock).
שרידים של מגורי אדם באזור, דוגמת ציורי צוקים בקבאייטו בלנקו (Caballito Blanco), מתוארכים ללפחות 3,000 לפני הספירה. לאחר נטישת מונטה אלבאן בסביבות שנת 800 לספירה, התמקמו תושבי האזור במרכזים קטנים שונים כמו למביטייקו (אנ'), מיטלה ויאגול.
אטימולוגיה

השם יאגול מגיע מהשפה הזפוטקית, הוא נוצר מ"יא" (עץ) ו"גול" (ישן), ומכאן "עץ ישן".
מיקום

אתר יאגול ממוקם ממש ליד כביש 190 של מקסיקו בין העיר ואחאקה למיטלה, כ-36 קילומטרים מוואחאקה. האתר ממוקם על מחשוף וגעשי מוקף באדמת סחף פורייה, בזרוע טלקולולה של עמק ואחאקה (אנ'). הנהר סלאדו (Salado) זורם מדרום לאתר.
היסטוריה של האתר

היישוב ביאגול מתוארך עוד מהתקופה הקדם-קלאסית (אנ') התיכונה עד המאוחרת. נחפרו ביאגול קברים מושקעים מהתקופה הקדם-קלאסית, בלוויית כלי חרס מעוצבים כדמויות המעידים על השפעתה הגוברת של מונטה אלבאן על האליטה המקומית.
בתקופה הפוסט-קלאסית (אנ') המאוחרת, מיד לפני הכיבוש הספרדי, מנתה יאגול אוכלוסייה של יותר מ-6000 איש.
תיאור האתר

יאגול הוא אחד האתרים הארכאולוגיים הנחקרים ביותר בעמק ואחאקה. הפירוש המילולי של שם המרכז הפרה-היספני החשוב הזה "מקל ישן" או "עץ ישן". האתר ממוקם סביב גבעה, וניתן לחלקו לשלושה אזורים עיקריים: המבצר, מרכז הטקסים ואזורי המגורים. אבן הבנייה ביאגול היא בעיקר חלוקי נחל שנוצרו מסלע געשי כמו בזלת. ביאגול התגלו כ-30 קברים, לפעמים ממוקמים בזוגות. כמה מהם נושאים כתובות בכתב הירוגליפי.
תיאור האתר > המצודה

ממוקמת על גבי הצוקים בצפון-מזרח האתר ומוגנת על ידי חומות טבעיות ומלאכותיות, יש ממנה נקודת תצפית מצוינת על כל עמק טלקולולה. יש בה מספר נקודות תצפית, כולל אחת אליה מגיעים באמצעות גשר צר.
תיאור האתר > אזור מגורים

אזורי מגורים שלא נחפרו שוכנים על טרסות מדרום, ממזרח וממערב לגבעה. מגורים מהתקופה הקלאסית נמצאים מצפון-מערב למרכז הטקסים שנחפר, ומסביב לליבת האתר מניחים שהיו מגורים מהתקופה הפוסט-קלאסית של המעמד הנמוך.
תיאור האתר > אזור הטקסים

המרכז הטקסי נחפר בשנת 1974 על ידי ברנאל וגאמיו. הוא מרכיב את הרוב המכריע של מה שנחפר, ומה שניתן לראות היום. המרכז הטקסי מורכב ממספר פאטיו גדולים הגובלים בארכיטקטורה מונומנטלית, וכולל גם מגרש משחק כדור ומתחם מגורים של האליטה. חלק מהמבנים באזור זה הם:
מגרש משחק כדור – הכיוון של מגרש משחק הכדור המשוחזר הוא מזרח-מערב והוא הגדול ביותר בעמק ואחאקה. ראש נחש מגולף, שנמצא כיום במוזיאון האזורי בוואחאקה, נמצא קבוע בראש הקיר הדרומי. מגרש משחק הכדור נבנה בתקופה הקלאסית בין 500 ל-700 לספירה, ולאחר מכן הורחב בין 700 ל-900 לספירה. אורך המגרש הכולל 47 מטרים, אורך השדה המרכזי 30 מטרים, ורוחבו 6 מטרים.
ארמון ששת הפאטיו – זהו מבנה מבוך שנוצר ממכלול סבוך של מעברים וחדרים רבים. הוא מורכב משלושה מתחמי אליטה, שלכל אחד מהם שני פאטיו מוקפים בחדרים. בכל זוג פאטיו, הצפוני היה כנראה בית מגורים והדרומי היה אולי השטח המנהלי. בכל פאטיו נמצאה כניסה לקבר. אותו מתווה נמצא באתר מיטלה הסמוך למרות ששני האתרים היו כנראה עצמאיים. בפנים הקירות בנויים מאבנים מסותתות וטיח על פני אבן מחוספסת וליבת חרסית, הרצפות נבנו מטיח אדום. פאטיו F שונה במקצת מהאחרים במתחם בכך שהוא נפתח אל מגרש משחק הכדור ומתחמי הפאטיו התחתונים ונראה כי היה לו תפקיד ציבורי יותר. היה בו ספסל נמוך הממוקם בתוך חדר שהיה גלוי לאזורים שמתחתם ואולי נועד לקליטת מבקרים. מתחם הארמון כלל גם מקדש.
פאטיו 1 הוא שטח פתוח גדול דרומית-מזרחית לארמון ששת הפאטיו. יש בו חדרים מכל הצדדים מלבד הצד הדרומי. בסמוך מדרום לפאטיו 1 נמצא מקדש.
פאטיו 4 שוכן מדרום-מזרח למגרש משחק הכדור והוא חלק ממכלול מקדש-פאטיו-מזבח שנוצר מארבע תלוליות סביב מזבח מרכזי. המכלול היה בשימוש לפחות מהתקופה הקלאסית ועד לפוסט-קלאסית. פסל של דמות צפרדע נמצא בבסיס התלולית המזרחית.
קבר 30. הקבר הפוסט-קלאסי הזה שוכן מתחת לפאטיו 4. הוא מורכב משלושה חדרים עם פאנלים מעוטרים, בחדר הראשי יש חזית המעוטרת בשני ראשי אדם מגולפים באבן. דלת הקבר היא לוח אבן עם כתובות הירוגליפים משני הצדדים.
לשכת המועצה. זהו חדר צר וארוך בכיוון מזרח–מערב, השוכן מדרום ל"רחוב" צר. פעם הוא היה מעוטר בפסיפס אבן והכניסה אליו הייתה דרך מדרגות מפאטיו 1, השוכן בסמוך מדרום. הכניסה מחולקת ל-3 חלקים על ידי שני עמודים ברוחב 2 מטר. בשל אופיו שאינו למגורים והיעדר מקדש, יש להניח כי חדר זה היה בתפקיד מנהלי.
רחוב מקושט. כיוון "רחוב" צר זה הוא מזרח–מערב בין ארמון ששת הפאטיו מצפון ללשכת המועצה מדרום. אורכו של הקיר הדרומי הוא למעלה מ-40 מטרים והוא עוטר בפסיפסי אבן גאומטריים הדומים לאלו במיטלה.
בניין U. מבנה זה נבנה על בימה מלאכותית בחלקו הצפוני של האתר, מתחת לרצפתו שוכן קבר. מגיעים אליו במדרגות מדרום ונשקף ממנו נוף על רוב האתר.
האתר מנוהל על ידי המכון הלאומי לאנתרופולוגיה והיסטוריה (אנ') (בראשי תיבות INAH) ופתוח לציבור.
המונומנט הטבעי יאגול

יאגול הוגדר כמונומנט טבעי בשנת 1999 על ידי ממשלת מקסיקו. שטח המונומנט הוא 10.76 קילומטרים רבועים. הוא מנוהל על ידי הוועדה הלאומית של אזורים טבעיים מוגנים (Comisión Nacional de Áreas Naturales Protegidas, בראשי תיבות CONANP).