גספארו דה סאלו
חייו

גספארו דה סאלו נולד בסאלו שעל אגם גארדה שבאיטליה, למשפחה שעסקה במשפטים, אמנות, מוזיקה ומלאכת מחשבת. סבו, סאנטינו, בעל קרקעות ומגדל צאן, שיש מקום להניח כי ייצר מיתרי גידים לכלי נגינה, עבר מפולפנאצה לסאלו, בירת הריביירה דל גארדה. מטרת המעבר הייתה, כנראה, לשפר את סיכוייו בזירת המוזיקה בסאלו, שהייתה עשירה מאוד ותוססת. גספארו היה בן ואחיין לשני מוזיקאים מוכשרים, פרנצ'סקו ואגוסטינו, שהיו כנרים ומלחינים ברמה מקצועית גבוהה דיה להצדיק את אזכורם במסמכים ששרדו מן התקופה כ"ויולי" או, בגרסה ארוכה יותר, למנוע ספקות, כ"ויוליני".
נוסף לבקיאותו בכלי נגינה, היה דודו של גספארו, אגוסטינו, הקאפלמייסטר הראשון של סאלו ובנו ברנרדינו, דודנו של גספארו, היה נגן וירטואוז, כנר וטרומבוניסט, שעבד בפרארה בחצר המוזיקלית של בית אסטה רב העוצמה, ואחר במנטובה, אצל וינצ'נצו גוזנגה הראשון, דוכס מנטובה בתקופתו של קלאודיו מונטוורדי, ולבסוף ברומא כ"מוזיקאי החצר של הוד קדושתו האפיפיור".
גספארו רכש את השכלתו המוזיקלית בתקופה של התגברות העידון והמקצוענות בקרב המוזיקאים והכנרים בסאלו ובברשה, שרבים מהם ניגנו בבזיליקת סן מרקו בוונציה, כמו גם בקרב מוזיקאים מחצרות אירופיות רבות מראשית שנות ה-40' של המאה ה-16 ואילך. הכשרתו המעמיקה בביצוע מוזיקלי, שעליה הקפידה משפחתו, הנודעת בקשריה המוזיקליים, באה לביטוי מתועד במסמך משנת 1604, שנמצא בברגאמו ועניינו המוזיקה בכנסיית סן מאריה מאג'ורה. במסמך זה מוזכר גספארו ככנר מחונן ביותר.
לאחר מות אביו, בסביבות 1562, עבר גספארו לברשה. כנראה שכר לו שם מיד בית ופתח סדנה בטבור חיי המוזיקה בשכונה, הקונטראדה אנטנייאטי, שנודעה בנוכחותה של שושלת בוני עוגבים מפורסמת ושאר אמנים מרובי-כלים, שישבו כולם בקוודרה סן ג'ובאני, בחזית הפאלאצו ורוקיו דל פודסטה (כיום ויה קאיירולי). מן העובדה, שהיה לאל ידו לשכור כמעט מיד בית עם סדנה בשכונה מבוקשת זו, ולאור הסיכוי הקלוש שהיה לו לזכות בירושה משמעותית, בהתחשב במספר אחיו ואחיותיו, אפשר להניח, שגספארו נחל הצלחה מסוימת במקצוע המשפחתי המסורתי של בניית כלי קשת. הוא הצליח בעסקיו די הצורך לשאת לאשה את איזבטה קאסטי, בתו של קדר ונופח זכוכית אומן, כעבור שלוש שנים. במרוצת הזמן הזה טיפח גספארו קשרים עם ג'ירולאמו וירקי, מן הבולטים ביותר באמני מלאכת המחשבת של העיר, המוזכר במסמך משנת 1563 כ"מאסטרו די מוזיקה אינסטרומנטיס" ("רב אמן של כלי נגינה"). בשנת 1565 היה וירקי סנדק לבנו של גספארו, פרנצ'סקו, הבכור לעוד שישה אחים, בהם שלושה בנים בשם מארקאנטוניו, ששניים מהם מתו בינקותם, ושלוש בנות.
באותה שכונה גרו גם שני נגני עוגב מפורסמים מאוד מן הקתדרלה של ברשה, פיורנצו מסקארה וממשיכו, קוסטאנצו אנטניאטי, וכנר נודע, ג'וזפה ביאג'יני. בדומה למוזיקאים אחרים בברשה, שניגנו ביותר מכלי אחד, הצטיין מסקארה גם בנגינת ויולה דה גמבה. הידידות עם וירקי ואנטניאטי והכרת עבודתם מקרוב פתחו לפני גספארו אופקים אמנותיים חדשים, שהביאו לשיפורים בצליל ובעיצוב של מיתרים ושל כלי מיתר. שומת מס משנת 1568 מעידה על שגשוג בעסקים, שהמשיכו לגדול באופן משמעותי. ב-1575 קנה גספארו בית ברובע קוסרה, המטה ההיסטורי שלו, ושם ייצר כלים רבים. הסדנה שלו הייתה עד מהרה לאחת החשובות באירופה במחצית השנייה של המאה ה-16 כיצרנית כל סוגי כלי המיתר של התקופה. גספארו פיתח את אמנות בניית כלי הקשת לרמה גבוהה מאוד ואת המסורת הזו הנחיל לחמישה תלמידים מוכרים: בנו הבכור פרנצ'סקו, הצרפתי אלכסנדר דה מרסיליס (שמוצאו ממרסיי, צרפת), ג'ובאני פאולו מאג'יני מבוטיצ'ינו שבסביבת ברשה, ג'אקומו דה לפרנקיני מוואלה קאמוניקה ובונה כלי קשת שנודע רק בשם באטיסטה. כלים נשלחו לרומא, ונציה וצרפת, כפי שמעידה פוליסה משנת 1588 ושאר מסמכים, וגספארו הזמין מיתרים ומיני עץ יקרים לאמנותו, מרומא ומוונציה. העסק איפשר לו לקנות אחוזות רחבות-ידיים בטריטוריה של קלוואג'זה, שכללו בתי אחוזה מפוארים ובתי חווה. ידוע, שגספארו עזר ברוחב-יד לאחותו לודוביקה ושימש אפוטרופוס לשלושת בניו של אחי אשתו, רוקו קאסטי, שמת כנראה, כמוהו כאשתו של גספארו, במגפת הדבר של 1577.
גספארו מת באפריל 1609. תעודת הפטירה הקצרה אך המשמעותית שרדה ונאמר בה: "האדון גספארו ברטולוטי, מאסטרו די ויוליני, מת ונקבר בסאנטו ג'וזפו". המקום המדויק שם טמונים שרידיו בין קברי הפנתיאון המוזיקלי של בני ברשה, יחד עם אנטניאטי קוסטאנצו, דון צ'זארה בולנייני ובנדטו מרצ'לו, אינו ידוע. אחד הקונטרבסים המפורסמים ביותר שלו, שמהירות תגובתו דומה לזו של כינור (שהיה שייך לווירטואוז בן המאה ה-18-19 דומניקו דרגונטי) שמור כיום בבזיליקת סן מרקו בוונציה; קונטרבס שני, נדיר במיוחד, אולי הדוגמה היחידה שנשמרה עד ימינו לוויולונו קונטרבאסו בעל שישה מפתחות כוונון, התגלה על ידי בונה ומשחזר כלי הקשת הרומאי לואיג'י אוטוויאני במחסני המוזיאון לכלי מוזיקה ברומא, שם הוא מוצג כיום.