stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרפראים
הזדווגות

רוב המינים מוכנים להזדווג זמן קצר לאחר שהגיחו מהגלמים. גינוני הטקס שונים ממין האחד למשנהו, אך שלבי התנהגות דומים מתקיימים אצל רוב המינים. את הטקס מתחיל בדרך כלל הזכר, ולו שתי טקטיקות:
המתנה באתרים שבהם עפות נקבות.
סריקת אזור המחיה בחיפוש אחר נקבה.
שתי צורות התנהגות אלו עשויות להימצא באותו מין ואף באותו פרט בזמנים שונים.
לאחר שנראתה הנקבה, החיזור תלוי מאוד בתגובתה. במינים שנחקרו עד כה מתברר כי איתותי ריח שמסר הזכר נדרשים להמשך חיזור מוצלח. לרוב מפרישים גם הפרפרים חומר כימי המכונה פרומון או אקסהורמון, הורמון חיצוני שמועבר מגוף אחד לשני ומשמש למשיכת בן הזוג מאותו המין. פרומונים מופרשים על ידי הנקבה ועל ידי הזכר. פרומונים נוצרים בתאים בולטים אקטודרמליים, הקשורים לבסיס הקשקשים, והשונים בצורתם מיתר הקשקשים- קשקשי ריח, ונקראים אנדרוקוניה (Androconia). לרוב הם נמצאים על הצד העליון של הכנפיים. ברוב המקרים הפרומון מופרש על ידי הנקבה שמושכת את הזכרים ב-Hipparchia semele (סטירית) מגרה הבושם שמופרש מהאנדרוקוניה של הזכר ונוגעת בקצה מחושיה באנדרוקוניה, המעוררת בה את תאוות החיזור וההזדווגות.
האנדרוקוניה יכולה להופיע גם אצל הזכרים, בבסיס הבטן. את ההפרשה מהבלוטה הנמצאת בכיס, בתוך כתר שחור אחורי, שבצדן העליון של הכתפיים האחוריות. על ידי התכווצות שרירי הבטן והגדלת הלחץ של ההמולימפה, מעביר הזכר, בעזרת זוג מכחולי שערות שבקצה הבטן, את ההפרשה מהבלוטה בקצה הבטן, כתוצאה מכך הפרומון מתנדף באוויר או שהזכר מרפרף סביב הנקבה בעיקר מעל ראשה ומחושיה, או שהוא עומד מהצד ומנפנף בכנפיו כדי לגרותה.
במקורות רבים יש האומרים כי הריח של הפרומון נקלט על ידי עצבי הריח שבמחושים במרחק של כעשרה מטרים אצל פרפרי יום, לעומת הזכרים של פרפרי לילה מסוימים, שהם בעלי תאים המסוגלים, בעזרת תאי חישה מרובים, הנמצאים במחושיהם המסועפים, בהשוואה לנקבות, לקלוט את הריח ממרחק של כ־3.5 – 4.5 ק"מ, כשעוצמת הרוח היא 100 ס"מ לשנייה. לכל מין ריח אופייני של הפרומון, אך לא תמיד בהשפעות הפרומון של מין מסוים אופיינית אך לאותו המין בלבד. סוגים השונים זה מזה אינם נמשכים לפרומון של מין אחד. משיכה קבוצתית קיימת גם במשפחות אחרות.
עד כמה שידוע, אין ריח הפרומון משפיע על חוש הריח של האדם, אך אחדים מהריחות די חריפים, ויש אנשים שחשים בהם. מכך ניתן לגלות ולראות כי הפרפרים משתמשים בצורת החיזור באמצעות פיזור ריח.
הנקבה מזדווגת על פי רוב פעם או פעמיים, ורק לעיתים רחוקות יותר מזה. רוב הנקבות המתגלות על ידי הזכרים כבר הזדווגו, ולפיכך תגובתן על פי רוב שלילית.
המינים נפגשים במהלך טיסתם באוויר או בעת הזנה על הפרחים. באוויר מרפרפים שני בני הזוג, אחד מסביב לשני. לאחר שהנקבה מגורה במידה מספקת על ידי הריח של הזכר, יכולה להתקיים הזדווגות, אך היא תבוצע כשהנקבה במצב של מנוחה. הזכר עף אחריה, מרחף מעליה ומשתדל להורידה. אם הנקבה "בתולה" היא תיעתר לזכר, תוך עמידה על אחד הצמחים או מסעד מסוים, מרימה את קצה בטנה, ותוך ריטוט כנפיה ופרישתן לצדדים מאפשרת גישה נוחה לזכר.
הזכר עט על הנקבה, תופס בצבתות המין את קצה בטנה ומטה את עצמו ל-180 מעלות, כך שראשיהם מופנים לכיוונים נגדיים, וחלקי גופיהם האחוריים קשורים היטב על ידי הקרסים של איבר ההזדווגות. שניהם סוגרים את כנפיהם, כך שכנפי הזכר מונחות בדרך כלל בין כנפי הנקבה. ההזדווגות נעשית בעמידה. אם הם מוטרדים בשעת ההזדווגות, יעופו ביחד מבלי להיפרד ויעצרו בקרבת מקום.
משפחות בישראל (רשימה חלקית)

משפחת הצבעוניים Papilionidae
משפחת הלבניניים Pieridae
משפחת הנימפיתיים Nymphalidae
משפחת הכחליליים Lycaenidae
משפחת ההספריתיים Hesperiidae
משפחת הרפרפיים Sphingidae
משפחת השבתאיים Saturniidae
משפחת התנשמיתיים Noctuidae
הערות שוליים

↑   גרדיאן, הגנום של הפרפרים לא השתנה כ–250 מיליון שנים, באתר הארץ, 22 בפברואר 2024
↑  Patrick Greenfield, Butterfly genomes have barely changed for 250m years, study reveals, The Guardian, Feb 21, 2024
↑  מאמר מדעי פתוח: Charlotte J. Wright et al., Comperative genomics reveals the dynamics of chromosome evolution in Lepidoptera, Nature, Feb 21, 2024
↑  lepidoptera | Etymology, origin and meaning of lepidoptera by etymonline, www.etymonline.com (באנגלית)
↑  Michael S. Engel, Niels P. Kristensen, A history of entomological classification, Annual Review of Entomology 58, 2013, עמ' 585–607 doi: 10.1146/annurev-ento-120811-153536
↑  ראובן סיון, "התפתחותה של העברית המדעית והטכנית". מוסד ויצמן, "מדע" - עיתון מדעי לכל, כרך כה, מספר 5–6. העתק דיגיטלי באתר hebreunet.fr
↑   אילון גלעד, מה בין תנועת ההשכלה למילה פַּרְפַּר?, באתר הארץ, 30 במרץ 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012441060705171  BNE: XX528452  BnF: cb11932240r (data)  GND: 4052831-5  LCCN: sh85076067  NDL: 00569531  NKC: ph115365  SELIBR: 145169
גרנד אקול

ערך זה עוסק במוסדות להשכלה גבוהה בצרפת. אם התכוונתם לסרט הצרפתי בשם זה, ראו .
בית הספר "לואי לה גרנד" בפריז הוא אחד מבתי הספר המפורסמים ביותר שנותן שיעורי הכנה לקראת הגרנד אקול. (הוא ממוקם בצד ימין של רחוב סנט ז'אק; מצד שמאל הסורבון).
הגרנד אקול (ברבים: גרנדז אקול; בצרפתית: Grandes Écoles; מילולית: בתי ספר גדולים) הם מוסדות להשכלה גבוהה בצרפת, אשר מאורגנים מחוץ למסגרת של מערכת האוניברסיטאות הציבוריות של המדינה. שלא כמו האוניברסיטאות הציבוריות, אשר מחויבות לקבל כל מועמד בעל תעודת בגרות צרפתית (Baccalauréat) באזור עליו הן מופקדות, הגרנד אקול מגייסים את תלמידיהם באמצעות בחינות מאוד תחרותיות בכתב ובעל פה, והם בוגרים של בתי ספר מכינים לקראת הגרנד אקול. גודלם של הגרנד אקול בינוני, בגדול ביותר לומדים כ-3,000 סטודנטים.[דרוש מקור] בחלק מהמוסדות הללו לומדים תחום אחד – הנדסה, מנהל עסקים או מדעי הרוח.
הגרנד אקול מפיקים באופן מסורתי את הפקידות הגבוהה של צרפת, פוליטיקאים ומנהלים; כמו גם מדענים ופילוסופים בכירים.
ראו גם

אקול נורמל סופרייר
המכון למדע המדינה פריז
בית הספר הגבוה ללימודי תעשייה וניהול בפריז
אקול פוליטקניק
בית הספר הלאומי הגבוה לאדריכלות של ורסאי
בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות
מכון טולוז ללימודים פוליטיים
התזמורת הסימפונית של סן דייגו

| --- | --- |

 תאריך ייסוד:  1910 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מיקום:  סן דייגו, קליפורניה
 אולם קונצרטים:  אולם קופלי הול
 מנצח:  רפאל פאיארה
 www.sandiegosymphony.org
 
התזמורת הסימפונית של סן דייגו (באנגלית: San Diego Symphony) היא תזמורת סימפונית אמריקאית, היושבת בסן דייגו שבקליפורניה.
היסטוריה

ב-6 בדצמבר 1910 הופיעה בקונצרט הראשון שלה כ"תזמורת העירונית של סן דייגו". המנהל המוזיקלי שלה הוא המנצח הוונצואלי רפאל פאיארה.
התזמורת מגישה למעלה מ-100 קונצרטים בעונה. היא מופיעה בסדרות מנויים בקופלי הול, אולם מופעים שנבנה בשנת 1929 כאולם קולנוע מפואר בסגנון רוקוקו צרפתי בשם "תיאטרון פוקס". האולם נמסר לתזמורת בשנת 1984. "מגדלי סימפוני", הבניין השני בגובהו במחוז סן דייגו, נבנו סביב קופלי הול בשנת 1989. תוכנית הקונצרטים של תזמורת סן דייגו כוללת סדרות שונות ומגוונות, בהן יצירות מופת, מוזיקה קלה וקונצרטים לכל המשפחה. בחודשי הקיץ מציגה התזמורת עונת קונצרטים קלים תחת כיפת השמיים. מאז 2005 משמשים נגני תזמורת סן דייגו כתזמורת האופרה של סן דייגו.
התזמורת עברה במהלך שנות קיומה כמה תקופות של קשיים פיננסיים, שאילצוה להפסיק את פעולתה. התקופה הראשונה חלה בין 1921 ל-1926. התזמורת חידשה קונצרטי קיץ מוגבלים בשנת 1927, אבל התפרקה שוב ב-1936. ב-1949 חזרה התזמורת להופיע בקונצרטים. קשיי המימון של התזמורת הובילו להודעה על פשיטת רגל במאי 1996 ולהפסקת הופעות, שבאה לסיומה בשנת 1998, עם ג'ונג-הו פאק, מי שהיה עוזר המנצח בשנת 1994, כמנהל מוזיקלי. בין השנים 2004 - 2017 המנהל המוזיקלי היה ג'אג'ה לינג.
מלווין ג. גולדצבאנד, הארכיבר של תזמורת סן דייגו, הוציא לאור ספר על התזמורת, "הסימפונית של סן דייגו מפתיחה עד הדרן".
מנהלים מוזיקליים

רוסקו שריוק (1912–1920)
נינו מרצ'לי (1927–1938)
רוברט שו (1953–1958)
ארל ברנרד מאריי (1959–1966)
זולטאן רוז'נאיי (1967–1971)
פטר ארש (1972–1980)
דייוויד אתרטון (1980–1987)
יואב תלמי (1987–1996)
ג'ונג-הו פאק (1998–2002, מנהל אמנותי)
ג'אג'ה לינג (2004–2017)
רפאל פאיארה (2019 - ממשיך)
הערות שוליים

↑  Valerie Scher, "Melvin G. Goldzband gets the ins and out of a San Diego institution between covers".  San Diego Union Tribune, 11 March 2007.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007449238305171  BnF: cb145946242 (data)  ISNI: 0000 0001 0730 2747  LCCN: n80066582  MusicBrainz: 68f7b9d5-b329-40aa-a474-5abffd6dfb44  VIAF: 157426903   WorldCat (עם VIAF): 157426903
ראש המטה הכללי (צ'כוסלובקיה)

| --- | --- |
 דרכי מינוי:  בידי נשיא צ'כוסלובקיה
 תחום שיפוט:  צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה
 כפוף:  לשר ההגנה
 ייסוד המשרה:  28 באוקטובר 1918
 איוש ראשון:  יאן דיביש
 
ראש המטה הכללי (בצ'כית: Seznam náčelníků generálního štábu) היה הדרג הפיקודי העליון בצבא צ'כוסלובקיה. מקביל לתפקיד הרמטכ"ל בצה"ל. התפקיד התקיים בין 1918–1993, ועבר, כמו צ'כוסלובקיה עצמה, גלגולים רבים.
היסטוריה

ב-28 באוקטובר 1918, הכריזה צ'כוסלובקיה על עצמאותה מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. עוד באותו היום, מונה יאן דיביש למפקד צבא צ'כוסלובקיה, שמנה בתחילתו 70 איש בלבד. ב-1919 הגיעו הצ'כוסלובקים להסדר עם צרפת על פיו צרפת חיזקה את צבא צ'כוסלובקיה, ובתמורה ראש המשלחת הצבאית הצרפתית ישמש במקביל כראש המטה הכללי. בהתאם לכך, שני הרמטכ"לים הראשונים של הצבא הצ'כוסלובקי היו גנרלים צרפתים רק ב-1926 חזר התפקיד לידיים צ'כוסלובקיות.
ב-23 בספטמבר 1938, לנוכח משבר הסודטים והאיום במלחמה עם גרמניה הנאצית, מונה הרמטכ"ל דאז לודוביק קרייצ'י למפקד העליון של הצבא הצ'כוסלובקי בדרגת גנרליסימו. ולדימיר קאידוש מונה לרמטכ"ל במקומו. לאחר שהמשבר נפתר בוועידת מינכן, חזר קרייצ'י לתפקיד הרמטכ"ל. לאחר כיבוש צ'כוסלובקיה בידי הגרמנים, עברה הממשלה הצ'כוסלובקית הגולה לצרפת ואז לבריטניה, והקימה מטה כללי חדש שפיקד על הכוחות הצ'כוסלובקיים שלחמו ברבות מזירות המלחמה.
בספטמבר 1944, ייסדה ממשלת צ'כוסלובקיה את תפקיד "המפקד העליון של הצבא הצ'כוסלובקי" שהיה בכיר מהרמטכ"ל. לאחר סיום המלחמה חזר המטכ"ל לצ'כוסלובקיה. בסוף שנת 1945 בוטל תפקיד המפקד העליון, והרמטכ"ל חזר לסמכותו הקודמת. ב-1948 השתלטו הקומוניסטים על צ'כוסלובקיה והפכו אותה לגרורה דיקטטורית של ברית המועצות. ב-1954, שונה שמו של הצבא הצ'כוסלובקי ל"צבא העממי הצ'כוסלובקי". ב-1990 בוטל השלטון הקומוניסטי בצ'כוסלובקיה, והתואר "העממי" הוסר משמו. בתחילת 1993, פורקה צ'כוסלובקיה לשתי מדינות צ'כיה וסלובקיה. בהתאם לכך, פוצל גם הצבא הצ'כוסלובקי לשני צבאות נפרדים, והמטכ"ל הצ'כוסלובקי לשני מטכ"לים נפרדים.
כל הרמטכ"לים הצ'כוסלובקים היו צ'כים, למעט אנטון סלימאק שהיה סלובקי.
רשימת ראשי המטה הכללי > מפקד הצבא הצ'כוסלובקי (1918–1919)

| דיוקן | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- | --- |
|  | יאן דיביש | 28 באוקטובר 1918 | 17 בדצמבר 1919 |
רשימת ראשי המטה הכללי > ראשי המטה הכללי (1919–1939)

| דיוקן | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- | --- |
|  | מוריס פלה | 17 בדצמבר 1919 | 31 בדצמבר 1920 |
|  | אז'ן מיטלהאוזר | 31 בדצמבר 1920 | 31 בדצמבר 1925 |
|  | יאן סירובי | 31 בדצמבר 1925 | 11 בנובמבר 1933 |
|  | לודוביק קרייצ'י | 11 בנובמבר 1933 | 23 בספטמבר 1938 |
|  | ולדימיר קאידוש | 23 בספטמבר 1938 | 4 באוקטובר 1938 |
|  | לודוביק קרייצ'י | 4 באוקטובר 1938 | 1 במרץ 1939 |
רשימת ראשי המטה הכללי > ראשי המטה הכללי בגלות (1939–1945)

| דיוקן | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- | --- |
|  | בדז'יך נוימן | 1 בפברואר 1940 | 12 ביוני 1940 |
|  | ירוסלב צ'יהאק | 23 ביולי 1940 | 13 בינואר 1941 |
|  | ברונו סקלנובסקי | 13 בינואר 1941 | 12 באפריל 1945 |
רשימת ראשי המטה הכללי > ראשי המטה הכללי לאחר המלחמה (1945–1954)

| דיוקן | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- | --- |
|  | בוהומיל בוצ'ק | 12 באפריל 1945 | 1 באוגוסט 1948 |
|  | שימון דרגאץ' | 1 באוגוסט 1948 | 26 באפריל 1950 |
|  | ירוסלב פרוחזקה | 26 באפריל 1950 | 31 בינואר 1952 |
|  | ואצלב קראטוכוויל | 31 בינואר 1952 | 1 ביוני 1954 |
רשימת ראשי המטה הכללי > מפקדי הצבא הצ'כוסלובקי העממי (1954–1990)

| דיוקן | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- | --- |
|  | ואצלב קראטוכוויל | 1 ביוני 1954 | 28 ביולי 1958 |
|  | אוטאקאר ריטיר | 28 ביולי 1958 | 19 באפריל 1968 |
|  | קרל רוסוב | 19 באפריל 1968 | 26 בנובמבר 1979 |
|  | מילוסלב בלהניק | 26 בנובמבר 1979 | 13 באוקטובר 1987 |
|  | מירוסלב ואצק | 13 באוקטובר 1987 | 27 בדצמבר 1989 |
|  | אנטון סלימאק | 27 בדצמבר 1989 | 14 במרץ 1990 |
רשימת ראשי המטה הכללי > ראשי המטה הכללי (1990–1993)

| דיוקן | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- | --- |
|  | אנטון סלימאק | 14 במרץ 1990 | 1 במאי 1991 |
|  | קרל פצל | 1 במאי 1991 | 1 בינואר 1993 |
ראו גם

ראש המטה הכללי (צ'כיה)
ראש המטה הכללי (סלובקיה)
שלמה טירן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 באפריל 1937 
 פטירה:  11 בינואר 2015 (בגיל 77) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
שלמה טירן (16 באפריל 1937 – 11 בינואר 2015) היה מנהל מערכות מידע ישראלי. בשנת 2006 זכה לפרס על מפעל חיים מטעם המגזין "אנשים ומחשבים", על היותו חלוץ בתעשיית ההייטק והמיחשוב בישראל.
ביוגרפיה

שלמה טירן נולד בשנת 1937 וגדל בירושלים. הוריו אסתר וישראל אברהם טרוקמן-לוי נולדו בעיירת הטקסטיל גורשקוויצה ועלו לארץ כחלוצים בעלייה הרביעית. אביו היה מראשוני החייטים בירושלים.[דרוש מקור] שלמה למד בבית הספר 'במעלה' ואחר כך בבית ספר 'עמל', שם למד להיות מסגר מכני. התגייס לצה"ל בשנת 1955 ושירת בחיל השריון, משנפצע שירת בתפקידים פקידותיים.
בתום שירותו הצבאי ב-1958 נשלח מטעם חברת יבמ ישראל לעבוד כמנקב כרטיסים בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, לאחר מכן התקדם לתפקיד מרכיב לוחות חיבורים שבאמצעותם בוצעו פעולות בציוד לעיבוד נתונים.
בגיל עשרים וארבע השלים תעודת בגרות, בגיל עשרים ושמונה סיים תואר ראשון בכלכלה ומדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים. עבד שמונה חודשים כגזבר עיריית אילת.
בשנת 1966 הקים את יחידת המחשוב של רשות השידור. בשנת 1967 החל לעבוד כמנתח מערכות במשרד התחבורה ובשנת 1973 מונה למנהל אגף המחשוב של המשרד. במהלך תקופה זו סיים תואר שני במינהל ציבורי באוניברסיטה העברית. הגה חידושים במִנהל ומחשוב, ובהם שיטת הנקודות בכבישים, בדיקות ממוחשבות של מבחני תאוריה וקביעת תור למבחן מעשי באמצעות מחשב. ב-1977 נמנה עם מקימי ועד הגג של מנהלי מערכות המחשוב במשרדי הממשלה.
בשנת 1978 מונה למנהל אגף המחשוב של קופת חולים הכללית. באותו זמן הוקמה "קבוצת יעל" וטירן מונה ליושב ראש מועצת המנהלים שלה. בין השנים 1974 ל-1982, במקביל להיותו מנהל מערכות מידע, לימד ניתוח מערכות וניהול פרויקטים באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באוניברסיטה העברית ובמכון לפריון העבודה והייצור.
בשנת 1982 הקים ביחד עם דני דיין את חברת "אלעד מערכות". שהייתה החברה הראשונה בישראל שעסקה בהשמת כוח אדם בתחום המחשבים במיקור חוץ.
בשנים 1982–1984 היה טירן מנמ"ר משרד הבינוי והשיכון. בשנים 1984-1986 כיהן כמנכ"ל סולמל, חברת הבת של סולל בונה לשירותי מחשוב. ב-1986 שב ל"אלעד מערכות" והחברה החלה לעסוק בתפעול מערכות מידע. ב-1988 החלה "אלעד מערכות" לעסוק בפיתוח תוכנה.
טירן היה סגן יושב ראש איגוד המשתמשים של מיקרוסופט בישראל, היה שחקן נבחרת ישראל בכדורת ויושב ראש מועדון הכדורת ברמת גן.
ביבליוגרפיה

סימונה ברונפמן, "מנמ"ר המנמ"רים של הממשלה", Information Week, גיליון 1233, 14-10 בדצמבר 2006, עמ' 46–47.
רויטל פייגל, מהילד הזה לא יצא שום דבר: מבוסס על סיפור חייו של שלמה טירן, חולון: אורלי לוי, 2007.
רויטל פייגל, חבורת האבן הירושלמית, 2010.
חלוצי המחשוב בישראל/ שלמה טירן. 2011.
רויטל פייגל, בסוד ההצלחה - אלעד: שלושים השנים הראשונות, 2012.
הערות שוליים

↑  חידוש: משרד מתווך בכח־אדם למחשב, מעריב, 22 באוגוסט 1982
אביבה מץ, מחשבים - במקצוע העתיד אין עבודה, מעריב, 6 במרץ 1987
↑  ליאת רון, ‏פורטפוליו / יואש טרוקמן, באתר גלובס, 20 במרץ 2008
↑  TheMarker digital, אלעד מערכות תספק למשהב"ט שירותי פיתוח מערכות בעסקה של 500 אלף שקל, באתר TheMarker‏, 17 ביולי 2002
אביבה משמרי, ‏אלעד מערכות תוכנה זכתה במיכרז ביהמ"ש ב-4 מיליון ד', באתר גלובס, 5 בספטמבר 2000
↑  אורי טלשיר, באולינג: וואו, זה אור אבירם!, באתר הארץ, 8 באוגוסט 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311421905171  ISNI: 0000 0003 6989 3612  VIAF: 240600016   WorldCat (עם VIAF): 240600016
התזמורת הסימפונית של מונטריאול
מנהלים מוזיקליים

רפאל פאיארה (2022 - ממשיך)
קנט נגאנו (2006 - 2020)
שארל דיטואה (1977 - 2002)
רפאל פריבק דה בורגוס (1975 - 1976)
פרנץ-פאול דקר (1967 - 1975)
זובין מהטה (1961 - 1967)
איגור מרקביץ' (1957 - 1961)
אוטו קלמפרר (1950 - 1953)
דזירה דפו (1941 - 1952)
וילפריד פלטיה (1935 - 1940)
פרסים

| שנה | פרס | קטגוריה | פרויקט | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס ג'ונו | אלבום השנה הקלאסי - אנסמבל גדול | Mahler: Symphony No. 5 (בניצוח רפאל פאיארה) | מועמדות |  |
| 2024 | פרס ג'ונו | אלבום השנה הפרנקופוני | En concert avec l’Orchestre symphonique de Montréal (sous la direction du chef Simon Leclerc) (עם Les Cowboys Fringants) | זכייה |  |
| 2024 | פרס ג'ונו | עטיפת האלבום של השנה | Riopelle symphonique | זכייה |  |
הערות שוליים

↑  2024 Juno Award Winners: Charlotte Cardin, Karan Aujla & more | Billboard Canada, ca.billboard.com (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605396005171  PLWABN: 9810686365505606  BIBSYS: 1031700  BnF: cb13905605q (data)  CiNii: DA07118290  GND: 820093-2  ISNI: 0000 0001 0940 6777  LCCN: n81149885  LNB: 000146929  MusicBrainz: 52f351cf-e724-4225-82d6-dcb77333ace4  NKC: xx0022752  NLA: 35844638  NSK: 000063134  RERO: 02-A003657575  SUDOC: 08049305X  Trove: 1112881  VIAF: 124485948   WorldCat (עם VIAF): 124485948
משה צבירן

| --- | --- |

 לידה:  1955 (בן 69 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 ענף מדעי:  ניהול 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב  בית הספר של הצי ללימודים מתקדמים 
 
משה צבירן (נולד בשנת 1955) הוא פרופסור מן המניין  בפקולטה לניהול ע"ש קולר באוניברסיטת תל אביב. ומייסד "המדד של צבירן" לסקרי שכר השוואתיים בישראל. כיהן כדקאן הפקולטה לניהול בשנים 2022-2014 ומכהן כיום כראש מערך היזמות והחדשנות של אוניברסיטת תל אביב וכראש מרכז בלומברג-סגול למנהיגות עירונית באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

נולד וגדל בתל אביב. למד בבי"ס יסודי "ארנון" ובמגמה ריאלית-אלקטרונית בתיכון עירוני ד'. התגייס לצה"ל ב-1973 ושירת בחיל האוויר. סיים תואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב (1979) ותואר שני במדעי הניהול בהתמחות מערכות מידע (1982), שניהם מאוניברסיטת תל אביב. במקביל ללימודי התואר הראשון והשני עבד בתחום המחשבים במספר ארגונים והתקדם לתפקידי ניהול בתחום. בשנת 1984 החל את לימודי הדוקטורט בפקולטה לניהול ובשנת 1988 קיבל תואר דוקטור בניהול ומערכות מידע באוניברסיטת תל אביב. בשנים 1992–1988 היה חבר סגל בתחום מדעי הניהול ומערכות מידע באוניברסיטת הצי האמריקאי (Naval Postgraduate School) במונטריי, קליפורניה ובשנת 1992 חזר לישראל, תחילה כחבר סגל במחלקה להנדסת מערכות מידע באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ולאחר מכן, בשנת 1994 הצטרף לסגל האקדמי של הפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב .
תחומי המחקר של צבירן הם ניהול מערכות מידע ואבטחת מערכות מידע והוא פרסם עשרות מאמרים מדעייםשהתפרסמו בכתבי-עת מובילים וכן שני ספרים: "מערכות מידע לניהול", יחד עם ניב אחיטוב וזאב נוימן (1996), ו-"מערכות מידע הלכה למעשה" יחד עם זאב נוימן (2001). צבירן הוא מומחה בעל שם עולמי בתחום סיסמאות אלטרנטיביות ומחקריו בתחום זה מצוטטים בהרחבה. צבירן ושותפו למחקר, Prof.William Haga, היו מחלוצי המחקר על הגנה רב-שכבתית במערכות מחשוב ועל מאפייני שימושיות מול חוזק של סיסמאות ויחד השיקו את גישת הסיסמאות הקוגניטיביות שנמצאת כיום בשימוש נרחב כקו הגנה שני במגוון של מערכות ויישומים. צבירן הוזמן להרצות על מחקריו באוניברסיטאות ובכנסים אקדמיים רבים וכמו כן שימש במשך מספר שנים כפרופ' אורח בבית הספר למערכות מידע באוניברסיטת קלרמונט (Claremont Graduate University) בקליפורניה.
מאז הצטרפותו לפקולטה לניהול מילא צבירן תפקידים רבים, כולל: ראש התוכנית לניהול טכנולוגיה ומידע, ראש מכון אדמס למערכות מידע ניהולי, מנהל אקדמי של תוכנית ה-MBA בניהול טכנולוגיה, יזמות וחדשנות, מנהל אקדמי של מכון אלי הורוביץ לניהול אסטרטגי, סגן דקאן הפקולטה (2007-2014) ודקאן הפקולטה לניהול בשנים 2022-2014. צבירן מופקד על קתדרת יצחק גילינסקי ליזמות, טכנולוגיה, חדשנות וניהול שעוסקת במחקרים הנוגעים לניהול טכנולוגיה חדשנות ויזמות בסוגיות בעלות עניין בהיבט גלובלי כמו גם בהיבט של המשק הישראלי. הוא מכהן כיום כראש מערך היזמות והחדשנות של אוניברסיטת תל אביב וכראש מרכז בלומברג-סגול למנהיגות עירונית באוניברסיטת תל אביב. במקביל לפעילותו הענפה באקדמיה, משמש צבירן כיועץ לחברות וארגונים בסקטור העסקי והציבורי, בעיקר בנושאים של תגמול בכירים. כמו כן כיהן ומכהן במספר דירקטוריונים בחברות ציבוריות ופרטיות.
המדד של צבירן

בשנת 1984, במקביל ללימודי הדוקטורט, הגה צבירן את הרעיון של ביצוע סקרי שכר השוואתיים בתחום מערכות המידע בישראל ככלי ניהולי לארגונים וייסד את "המדד של צבירן" בשיתוף חברת אלעד מערכות. בשנת 1989 רכש, יחד עם רעייתו, את חלקה של אלעד מערכות והקים את חברת "צבירן ייעוץ וסקרים". במקביל להתפתחות המהירה של תעשיית ההי טק בישראל הרחיב צבירן את תחומי הכיסוי של סקרי השכר וההטבות לחברות טכנולוגיה והי-טק ולאחר מכן לתחומים נוספים ובכללם מוצרי צריכה, פארמה, תשתיות ובנייה ועוד, והפך להיות הגורם המוביל ושם דבר בתחום. במקביל לסקרים עסקה החברה בייעוץ וליווי חברות – הן בארץ והן בעולם – במגוון רחב של נושאים בתחום התגמול. בשנת 2012 נמכרה מלוא הבעלות בחברה - תחילה לחברת פילת אך כתוצאה של קשיי פילת להשיג את המימון הדרוש נמכרה החברה לחברת שלי-אפשטיין השקעות. תחת הבעלות החדשה החברה הרחיבה והעמיקה את פעילותה ואת קשת השירותים שהיא מעניקה בארץ ובעולם. החברה עדיין נושאת את השם צבירן אולם פרופ' צבירן אינו בעל מניות ואינו מעורב בחברה.
הערות שוליים

↑  הדף של משה צבירן באתר אוניברסיטת תל אביב
↑  הדף של פרופ' צבירן בגוגל סקולר
↑  הצגת המתווה לסיסמאות קוגניטיביות: https://www.sciencedirect.com/science/article/pii/016740489090115A
↑  אביב לוי, ‏כך עשה פרופ' צבירן אקזיט של 22 מ' שקל ממכירת חברה, באתר גלובס, 25 בספטמבר 2011
↑  אביב לוי, ‏משפחת שלי תתפוס את פילת ברכישת צבירן ייעוץ, באתר גלובס, 5 בפברואר 2012
יוסף קסטל

| --- | --- |
תא"ל (מיל.) יוסף (יוסק'ה) קסטל נואם בטקס 50 שנה להנחת אבן הפינה לנוה מונוסון בדצמבר 2003
תא"ל (מיל.) יוסף (יוסק'ה) קסטל נואם בטקס 50 שנה להנחת אבן הפינה לנוה מונוסון בדצמבר 2003
 לידה:  29 באוקטובר 1926
 פטירה:  15 ביולי 2015 (בגיל 88)
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  (יוסק'ה)
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד סיירת גולני  מפקד סיירת מטכ"ל  מפקד גדוד מילואים 76  מפקד גדוד 906  בית הספר למ"כים בשבטה  מפקד בית הספר לקצינים  מושל רצועת עזה וצפון סיני  מפקד חטיבת כרמלי  מפקד חטיבה ברמת הגולן  נספח צה"ל בדרום אמריקה  מזכיר הנספחים הצבאיים
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות   מלחמת סיני   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים
 עיטורים
   צל"ש אלוף
 תפקידים אזרחיים
 ראש המועצה המקומית נוה מונוסון
 
יוסף קסטל (29 באוקטובר 1926 – 15 ביולי 2015) היה איש צבא ופוליטיקאי ישראלי.
ביוגרפיה

נולד ב-1926 לאליעזר ואוג'יני קסטל. קסטל היה יוצא הקהילה היהודית בחברון, בה סבו, נסים קסטל, כיהן בתפקיד מוכתר. היה איש צבא (השתחרר בדרגת תת-אלוף), נספח צה"ל בחו"ל, פעיל פוליטי במפלגת העבודה וראש המועצה המקומית נוה מונוסון. מתעד תולדות שבט קסטל לדורותיו, החל מהמאה ה-13.
קסטל למד בבית ספר יסודי במזכרת בתיה, כנער הצטרף לארגון ההגנה, ב-1944 הצטרף לקבוצת הכשרה בקיבוץ חולתה והיה חבר הקיבוץ במשך שמונה שנים. בתום שירותו הצבאי מונה בשנת 1983 לשליח קרן קיימת לישראל באנגליה.
ביוגרפיה > שירותו הצבאי

במלחמת העצמאות לחם קסטל בשורות "ההגנה" ובצה"ל כמפקד כיתה. בהמשך עבר קורס קצינים ושימש כמדריך מחלקת צוערים בבה"ד 1. ב-1958 עבר לחטיבת גולני ושימש כמפקד פלוגה ומפקד סיירת גולני בשנים 1959 עד 1961. קסטל פיקד על כוח חסימה מן הסיירת במבצע חרגול. על פועלו במבצע הוענק לו צל"ש אלוף מאת אלוף פיקוד הצפון, מאיר זורע, על גילוי יוזמה והחלטה מהירה נוכח פני האויב תוך כדי הקרב על מוצבי תאופיק התחתונה. בשנים 1961–1962 פיקד על סיירת מטכ"ל. בהמשך פיקד על בית הספר למ"כים (גדוד 906) בשבטה. במלחמת ששת הימים לחם קסטל בחזית הדרום כמפקד גדוד מילואים 76 של חטיבה 99 מאוגדת אריאל שרון, הוא השתתף בכיבוש אום כתף ואל עריש. בהמשך פיקד על בית הספר לקצינים ועל חטיבת כרמלי. במלחמת יום הכיפורים לחם כמפקד כוח משימתי ברמת הגולן. ב-1974 מונה למפקד בית הספר לחי"ר (בה"ד 3) וב-1975 יצא לשליחות כנספח צה"ל בחמש מדינות בדרום אמריקה. ב-1977 מונה למושל רצועת עזה. בפרידתו מהתפקיד באוגוסט 1979 הזכיר קסטל את השיפור בתשתיות וברמת החיים ברצועת עזה ואמר: "שמשון לקח מכאן את שערי עזה, ואני לוקח את הדלת ללבבותיכם". בתפקידו האחרון בצה"ל, בדרגת תא"ל, שימש כמזכיר הנספחים הצבאיים בישראל אשר ייצגו 22 מדינות ברחבי עולם.
ביוגרפיה > פעילות מוניציפלית ופוליטית

התמודד מטעם מפלגת העבודה על ראשות עיריית בת ים
ראש המועצה המקומית נוה מונוסון 2003-1993, יישוב קהילתי במרכז הארץ.
מייסד רשימת קולנו נוה, שנתמכה על ידי מרבית תושבי נוה מונוסון בבחירות המוניציפליות שהתקיימו בשנים 1993, 1998 ו-2003.
בשנת 2003, לנוכח הקשיים התקציביים של המועצה המקומית שנבעו מביטול מענק האיזון של משרד הפנים, הסכים, לאיחוד המוניציפלי של המועצה המקומית נוה מונוסון עם עיריית יהוד, תוך הקמת מינהלת מקומית בנוה מונוסון במעמד מוניציפלי של ועד רובע עירוני שנועדה להבטיח את המשך האוטונומיה הקהילתית-חברתית של היישוב.
כיהן בתפקיד יו"ר ועדת ביטחון של מרכז השלטון המקומי בתחילת שנות ה-2000.
חבר ופעיל במפלגת העבודה ופעיל למען בחירתו של אהוד ברק לראשות הממשלה בבחירות 1999.