stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנאלי

| --- | --- |

 מדינה:  הודו הודו
 מדינה:  הימאצ'ל פרדש
 מחוז:  מחוז קולו
 גובה:  2,050 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  8,096 (2011)
 קואורדינטות:  32°14′35″N 77°11′21″E﻿ / ﻿32.243086°N 77.189236°E﻿ / 32.243086; 77.189236
 אזור זמן:  UTC+5:30
 https://himachaltourism.gov.in/destination/manali/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הודו מוגדלת) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודימנאלי(למפת הודו רגילה) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודימנאלי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מנאלי (באנגלית: Manali) היא עיירה הנמצאת במחוז קולו, במדינת הימאצ'ל פרדש שבהודו. העיירה ממוקמת בעמק קולו (אנ'), על גדות נהר הביאס (אנ').
העיירה ממוקמת כ-30 ק"מ צפונית לקולו (אנ') וכ-130 ק"מ צפונית לשימלה.
כלכלה

בעבר היו מתפרנסים תושבי העיירה מגידול תפוחים ודובדבנים. כיום מלאה העיירה באכסניות (גסט האוסים), בתי קפה ועוד, אך עדיין ישנם עצי תפוחים ודובדבנים רבים ברחבי העיירה.
תיירות

מנאלי נחשבת ליעד תיירותי פופולרי בשביל החומוס, ועשרות אלפי תרמילאים מגיעים לשם בקיץ, מתוכם אלפי ישראלים.
באזור החדש של מנאלי (ניו מנאלי) ישנו שוק גדול, ושם מרוכזת התיירות ההודית. באזור הישן (אולד מנאלי), שם מתרכזים התרמילאים הישראלים, ישנו בית חב"ד עם בית כנסת, מקווה טהרה, מסעדה כשרה, ארוחות שבת וחג וכתובת לכל עניין יהודי עבור המטיילים, וכן "הבית הישראלי" הנועד לעזרה לנפגעי סמים.
עונת התיירות נעה בין אפריל - מאי לאוגוסט - ספטמבר.
מיצובישי קולט 600

| --- | --- |

Mitsubishi-Colt 600
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Mitsubishi Heavy Industries (אנ') (משנת 1970 מיצובישי מוטורס)
 שנות ייצור:  1962–1965
 הרכבה:  יפן יפן
 מודל קודם:  מיצובישי 500
 מודל אחריו:  מיצובישי קולט 800/1000F/1100F/11F
 מרכב:  Rear-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  3,385 מ"מ
 רוחב:  1,410 מ"מ
 גובה:  1,370 מ"מ
 משקל:  555 ק"ג (ריק), 830 ק"ג (ברוטו), מייחס לדגם 2 דלתות - סדאן
 בסיס גלגלים:  2,065 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  2 צילינדרים, מנוע מחזור ארבע פעימות, 594 סמ"ק המפיק 25 כ"ס מנוע מיצובישי (אנ')) מסוג "NE35A", מנוע בתצורה "Straight-twin engine" (אנ'))
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות
 מהירות מרבית:  100 קמ"ש
מימין: מיצובישי 500, משמאל: מיצובישי קולט 600
מיצובישי קולט 600 (באנגלית: Mitsubishi Colt 600) היא מכונית מיני מתוצרת Mitsubishi Heavy Industries (אנ') (משנת 1970 התאגיד הרב-לאומי מיצובישי מוטורס) היפני, אשר יוצרה בין השנים 1962–1965.
"מיצובישי קולט 600"

2 דלתות
דלתות קדמיות - "דלתות התאבדות" (ציר כיוון פתיחת הדלת מנוגד לכיוון תנועת הרכב)
5 נוסעים
מנוע אחורי
סוג הנעה: הנעה אחורית 4x2
מנוע בנזין
מנוע קירור אוויר
"מיצובישי קולט 600" > תצורות

2 דלתות - סדאן
2 דלתות - קבריולה
ראו גם

מיצובישי מוטורס
מיצובישי קולט
מיצובישי קולט 1500/1200/1100/1000
הערות שוליים

↑  מיצובישי מוטורס - היסטוריה web.archive.org/web/20050319071743/http://www.mitsubishi-motors.co.za
↑  היסטוריה של מיצובישי בין השנים 1960–1969 / ראו "מיצובישי קולט 600" mitsubishi-motors.com/corporate/museum/history/1960
↑  "מיצובישי קולט 600", שנת 1962 - מפרט catalog.com/make/mitsubishi/colt_600
↑  קולט 600 web.archive.org/web/20081011084425
↑  "מיצובישי קולט 600" mitsubishi-motors.co.uk/discover/heritage/explore-600
↑  "מיצובישי קולט 600" - קטלוג automobile-catalog.com/model/mitsubishi/colt_600
↑  "מיצובישי קולט 600" - קבריולה web.archive.org/web/20120322204013
↑  מבט ראשון למיצובישי קולט קופה קבריולה carpages.co.uk/mitsubishi/mitsubishi-colt-coupe-cabriolet
מלון לוטציה

| --- | --- |

 חדרים:  184 
 בעלות:  אלרוב נדל"ן ומלונאות 
 בניית המלון
 תאריך פתיחה:  1910 
 אדריכל:  Louis-Charles Boileau, Alain-Charles Perrot, Jean-Michel Wilmotte, Henri Tauzin, Florent Richard 
 קואורדינטות:  48°51′05″N 2°19′38″E﻿ / ﻿48.851354310678°N 2.3272030978076°E﻿ / 48.851354310678; 2.3272030978076
 האתר הרשמי
  (למפת פריז מוגדלת) מלון לוטציה(למפת פריז רגילה) מלון לוטציה
 
מלון לוטציה בלילה
חזית המלון
מלון לוטציה (נכתב גם כמלון לוטסיה; בצרפתית: Hôtel Lutetia) הוא בית מלון ברובע ה-6 של פריז, בפינת סן ז'רמן דה פרה נחשב אחד מששת מלונות היוקרה בפריז והיחיד מתוכם הממוקם בגדה השמאלית של נהר סן. המלון שימש כתחנת קליטה לניצולי השואה, מיד אחרי מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

את המלון בנו אריסטיד ומרגרט בוסיקו בשנים 1907-1910 בסגנון אר דקו והוא נועד לשרת את לקוחות בית הכלבו המפואר "אוֹ בּוֹ מַרשֶׁה" "Au bon marché" שבבעלותם. לוטציה היה מלון הפאר היחיד בגדה השמאלית של הסן, לפני המלחמה התאכסנו בו אנשי בוהמה, אנשי רוח ופליטים שיכלו להרשות לעצמם את המחיר.
ב-15 ביוני 1940, מיד אחרי הכיבוש הגרמני של פריז, הופקע המלון ואדמירל קנריס מיקם בו במהלך כל מלחמת העולם השנייה את מפקדת האבווהר, שירות הריגול והריגול הנגדי של הצבא בפיקודו של קולונל פרידריך רודולף.
מיד אחרי שחרור פריז הופקע המלון לשם שיכונם של קציני בעלות הברית. הפקעה נוספת נועדה להפוך את המלון ל"מרכז קליטה" לשבים למולדת. אוכלוסיית החוזרים כללה שבויי מלחמה, מגויסים לעבודות כפייה, תושבי אלזס-לורן שגויסו לשירות הנאצי ומגורשים, כולל אלו שגורשו למחנות הריכוז.
המלון שימש מאפריל ועד אוגוסט 1945 כמרכז מידע וקליטה, ומרבית פליטי מחנות הריכוז הנאציים מצאו בו תחנה ראשונה בדרכם אל חירותם שהושבה להם, ומידע על יקיריהם שנקרעו מהם. שמחתם לא יכלה למחות את מצוקתם וצערם של קרובי אלפי הנעדרים שהמתינו לשווא לשובם במקום זה
ב-2009 היו הכנסות המלון כ-24.7 מיליון יורו והוא נהנה מתפוסה שנתית ממוצעת של 70%
נכון ל-2010 יש במלון 231 חדרים וסוויטות. בנוסף עליהם יש במלון מסעדות, מרכז עסקים, אולמות אירועים וספא.
חברת לוקה הולדינג, חברה בת של אלרוב נדל"ן, הנמצאת בשליטת אלפרד אקירוב הודיעה באוגוסט 2010 על השלמת רכישת המלון בתמורה ל-135 מיליון יורו.
לקריאה נוספת

פייר אסולין, לוטסיה, הוצאת מטר, 2007
הערות שוליים

↑  דה מרקר, 5 במאי 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604841405171  BIBSYS: 1560455413638  GND: 7553512-9  LCCN: nr95009129  SUDOC: 204768217  Trove: 1504718  VIAF: 136486699   WorldCat (עם VIAF): 136486699
מרטין קופייק

| --- | --- |

 לידה:  4 בדצמבר 1956 (בן 67) בואנוס איירס, ארגנטינה ארגנטינה
 ענף מדעי:  מיקרוביולוגיה 
 עיסוק:  גנטיקאי וחוקר סרטן
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית
 מנחה לדוקטורט:  גיורא שמחן
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב
 פרסים והוקרה:  פרס לנדאו (2017)  מלגת אלון (1988) 
 https://mkyeastlab.wixsite.com/mklab
 תרומות עיקריות
 חקר המנגנונים השומרים על יציבות הגנום
 
מרטין קופייק (נולד ב-4 בדצמבר 1956) הוא גנטיקאי וחוקר סרטן ישראלי, פרופסור מן המניין בבית הספר שמוניס למחקר ביו-רפואי וחקר הסרטן באוניברסיטת תל אביב. לשעבר נשיא האגודה הישראלית לגנטיקה, וחתן פרס לנדאו למדעים לשנת 2017.
ביוגרפיה

קופייק נולד בארגנטינה ועלה לישראל בשנת 1977.
הוא השלים תואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטה העברית בשנת 1979 והמשיך ללימודי תואר שלישי בגנטיקה (במסלול ישיר) בהנחייתו של פרופ' גיורא שמחן, גם כן באוניברסיטה העברית. נושא התזה שלו, שהוגשה בשנת 1985, היה "תפקידם של גנים מתקני-דנ"א במיוזה של השמר Saccharomyces cerevisiae".
בשנים 1985–1988 שהה קופייק כעמית בתר-דוקטורי במחלקה לגנטיקה מולקולרית וביולוגיה של התא באוניברסיטת שיקגו, בהנחייתו של תומאס פיטס (Thomas Petes). עם סיום תקופה זו שב לישראל והשתלב כמרצה במחלקה למיקרוביולוגיה מולקולרית וביוטכנולוגיה באוניברסיטת תל אביב, אז גם זכה במלגת אלון לחוקרים צעירים מצטיינים.
ב-1992 קודם לדרגת מרצה בכיר, ב-1998 לפרופסור חבר וב-2003 לפרופסור מן המניין. ברבות השנים ביקר כחוקר אורח במספר מוסדות, ובהם אוניברסיטת וושינגטון, מכון וייטהד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, ואוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
קופייק מכהן כיושב ראש הקתדרה על שם פאשה גול למיקרוביולוגיה שימושית וניהל את מכון קונסטנטינר לגנטיקה מולקולרית עד לשנת 2020. בשנת 2013 נבחר לנשיא החברה לגנטיקה בישראל, המקדמת נושאי מחקר וחינוך הקשורים להתפתחויות האחרונות בתחום הגנטיקה, ושימש בתפקיד זה עד 2020.
עם תלמידיו של קופייק לאורך השנים נמנים: הפרופסורים תמיר טולר ועדי ברזל (מאוניברסיטת תל אביב), שי בן ארויה (מאוניברסיטת בר-אילן), סיגל בן יהודה (מהאוניברסיטה העברית), אמנון קורן (מאוניברסיטת קורנל), יובל מזור (מאוניברסיטת המדינה של אריזונה), שרית סמוליקוב (מאוניברסיטת איווה) והדוקטורים אורן פרנס (מהאוניברסיטה העברית) ועופר רוג (מאוניברסיטת יוטה).
מחקר

קופייק משתמש בשמרים כמערכת מודל על מנת לבחון תהליכים יסודיים ואוניברסליים שקשה לבחון אותם באורגניזמים אחרים. זאת מאחר ששמרים הם אורגניזם איקריוטי שנלמד בצורה הטובה והמעמיקה ביותר מבחינת תפקודיו הגנטיים. שני השמרים המשמשים כמודלים במחקרו של קופייק הם שמרי אפייה (Saccharomyces cerevisiae) ושמרי ביקוע (Schizosaccharomyces pombe).
עם הסוגיות איתן מנסה קופייק להתמודד, נמנות: תיקון דנ"א לנוכח קיומם של נזקי קרינה, כימיקלים ותהליכים תאיים מטבוליים; יציבות הגנום האיקריוטי, העומדת בפני טלטלות כתוצאה מפעילות התא (הכפלת דנ"א, שעתוק) ושיכולה להביא להתפתחות סרטן; התהליכים שקובעים את אורך הטלומרים (הקצוות של הכרומוזומים, להם תפקיד מרכזי בתהליכי הזדקנות וסרטן); תהליכי ויסות וגדילה הנשלטים על ידי קינאזות.
ארגז הכלים הגנטי והמולקולרי שנבנה עבור שמרים הביא ללידתו של תחום הביולוגיה של מערכות (Systems biology). קופייק עושה שימוש בכלים אלה על מנת לענות על שאלות יסודיות הקשורות לסידור גנים וליחסי הגומלין ביניהם, כמו גם ליחסי הגומלין בין חלבונים לבין עצמם. בפיתוח הכלים הללו שיתף קופייק פעולה עם מדעני מחשב באוניברסיטת תל אביב.
קופייק שימש כעורך וכחבר מערכת במספר כתבי עת מובילים בגנטיקה ובחקר הסרטן.
פרסים והוקרה

מלגת אלון (1988)
פרס נתן טריינין מטעם האגודה למלחמה בסרטן (1999)
פרס הצטיינות בהוראה מטעם אוניברסיטת תל אביב (2007, 2021)
מחזיק הקתדרה על שם פאשה גול למיקרוביולוגיה יישומית (מאז 2008)
חבר האקדמיה האמריקאית למיקרוביולוגיה (מאז 2011)
נשיא האגודה הישראלית לגנטיקה (2013–2020)
פרס לנדאו למדעים (2017)
הערות שוליים

↑  פרופ' מרטין קופייק, באתר פרס לנדאו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305695605171  ORCID: 0000-0002-7934-3342  VIAF: 298810583   WorldCat (עם VIAF): 298810583
מרגריט פריי

| --- | --- |

 לידה:  19 באוקטובר 1909 שיקגו, ארצות הברית 
 פטירה:  13 במאי 1975 (בגיל 65) לובסיין, צרפת 
 שם לידה:  Marguerite Catherine Perey 
 ענף מדעי:  פיזיקה 
 מקום לימודים:  סורבון 
 מנחה לדוקטורט:  מארי קירי 
 מוסדות:  האוניברסיטה של שטרסבורג 
 פרסים והוקרה:  קצינה בלגיון הכבוד (1960)  מדליית לבואזיה (1964)  פרס לקונט (1960)  מפקדת במסדר ההצטיינות הלאומי (1974)  מפקד במסדר הדקל האקדמי (1960) 
 
מרגריט קתרין פריי (באנגלית: Marguerite Catherine Perey;‏ 19 באוקטובר 1909 – 13 במאי 1975) הייתה כימאית ופיזיקאית צרפתייה שגילתה את היסוד פרנציום, היסוד הכימי האחרון שהתגלה בצורה טבעית. פריי הייתה האישה הראשונה שנבחרה לאקדמיה הצרפתית למדעים בשנת 1962.
נעוריה ותחילת דרכה

פריי נולדה בווילמומבל - עיירה הממוקמת מזרחית לפריז, להורים פרוטסטנטים, הצעירה מבין חמישה אחים. אביה מת כשהייתה בגיל 5 ובעקבות כך משפחתה נקלעה לקשיים כלכליים. פריי נאלצה לוותר על שאיפתה ללמוד רפואה, ובמקום זאת החלה ללמוד טכנאות כימית ב-École d’Enseignement Technique Féminine
הכשרה זו אפשרה לפריי להתקבל לעבודה במכון למחקר רדיום שהקימו מארי קירי ובעלה בפריז, במטרה לקדם חקר חומרים רדיואקטיביים. פריי החלה לעבוד במכון עם סיום לימודיה, בשנת 1929, בהיותה בת 20. היא שימשה כעוזרת האישית של מארי קירי, אשר לקחה את פריי תחת חסותה תוך כדי שהיא מקנה לה מיומנויות מעבדה בסיסיות בכימיה.
אף כי תחילה פריי הועסקה על ידי קירי לעבודה במשך שלושה חודשים בלבד, קירי התרשמה מאוד מיכולותיה, והחליטה להעניק לה משרה קבועה במכון.
גילוי הפרנציום

עבודתה של פריי במעבדה במכון לחקר רדיום כללה בעיקר זיכוך אקטיניום Ac89 (יסוד בעל 89 פרוטונים) טהור מתוך טונות של עפרות אורניום, להכנת דגימות כימיות עבור מארי קירי וחוקרים נוספים במכון שחקרו את הקרינה הנפלטת מהיסוד.
לאחר חמש שנים בהם עבדה פריי במעבדה, במהלכן הפכה למומחית בזיכוך אקטיניום, נפטרה מארי קירי מסרטן הנגרם כתוצאה מהיחשפות ממושכת לקרינה רדיואקטיבית, ופריי המשיכה בייצור דגימות אוקטיניום עבור אנדרה-לואי דביירן (אנ').
בשנת 1935 פרסם צוות חוקרים אמריקאי כי הצליח לזהות קרינת בטא הנפלטת מאקטיניום. קרינת בטא (β) היא קרינה רדיואקטיבית במהלכה נייטרון הופך לפרוטון בגרעין האטום תוך פליטת אלקטרון אל מחוץ לגרעין. פריי, שעבדה עם אקטיניום מספר שנים, הטילה ספק בממצאים ובשיעורי הקרינה שנצפו במחקר והחליטה לבחון את התוצאות ולחקור את הקרינה הנפלטת מאקטיניום בעצמה.
במחקר שכלל זיכוך אקטיניום לרמה טהורה במיוחד, כך שהמסה הנחקרת תכיל אך ורק את היסוד אקטיניום, ולא חומרים אחרים, וחקר הקרינה הנפלטת ממנו טרם התפרקותו פריי גילתה כי 99% מהקרינה הנפלטת מהחומר היא קרינת בטא (Ac89→Th90+ β ). והאחוז הנותר הוא קרינת אלפא, שלא זוהתה נפלטת מאקטיניום מעולם, בה נפלטים מגרעין האטום שני פרוטונים ושני נייטרונים. כך, חלק זעיר מ-Ac89 הופך ליסוד חדש בעל 87 פרוטונים, שלא נצפה מעולם לפני כן.
פריי החליטה לקרוא ליסוד החדש פרנציום Fr87, על שם ארץ מולדתה - צרפת. היא גילתה שמדובר ביסוד בלתי יציב ביותר, בעל זמן מחצית חיים של 22 דקות. בנוסף, על פי מיקום היסוד בטבלה המחזורית ושיוכו למשפחת המתכות האלקליות, גם הפרנציום מתמוסס בקלות במים, כמו יתר המתכות האלקליות ליתיום ,Li3 נתרן Na11, אשלגן ,K19 רובידיום Rb37, וצזיום Cs55.
המשך הקריירה

לאחר הגילוי עזבה פריי את המכון לחקר רדיום לטובת לימודיי דוקטורט באוניברסיטת סורבון בפריז. מאחר שלא הייתה לפריי השכלה מספקת או תואר אקדמי כלשהו, היא נאלצה לקחת קורסים באוניברסיטה, ורק לאחר השלמתם קיבלה פריי תואר דוקטורט בשנת 1946.
בזכות הדוקטורט חזרה פריי אל המכון לחקר רדיום בתור מדענית בכירה, שם המשיכה לעבוד כשלוש שנים עד שבגיל 40 עזבה על מנת לשמש יו"ר המחלקה לכימיה באוניברסיטת שטרסבורג, שם הקימה תוכנית ללימודי רדיוכימיה ומעבדה במרכז למחקר גרעיני. במסגרת זו חקרה את ההשפעות הביולוגיות של הפרנציום, מתוך תקווה כי יוכל לסייע בגילוי מוקדם של סרטן.
בנוסף שימשה פריי חברה בוועדה למשקל אטומי (אנ') (CIAAW) בין השנים 1950-1963, ובשנת 1962 הפכה פריי לאישה הראשונה שנבחרה לאקדמיה הצרפתית למדעים.
פריי נפטרה בשנת 1975 לאחר מאבק ממושך של כ-15 שנה במחלת הסרטן, כמו מדענים רבים שעבדו במכון לחקר רדיום או עבדו בסביבת חומרים רדיואקטיביים, ביניהם מארי קירי, גם פריי נפטרה ממחלה הנובעת מחשיפה לקרינה. לאחר מותה, גופתה התגלתה כרדיואקטיבית במיוחד, ומותה העלה מודעות לסכנה שבחקר רדיואקטיביות ותרם לפיתוח אמצעי הגנה מפני קרינה במעבדות מחקר.
פרסים והוקרה

1950 - פרס וילדה של האקדמיה הצרפתית למדעים (The French Academy of Science Wilde Prize)
1960 - פרס לקונט (אנ') של האקדמיה הצרפתית למדעים (The French Academy of Science Le Conte Prize)
1960 - פרס העיר פריז למדעים (The City of Paris Science Grand Prize)
1960 - איתור קצין בלגיון הכבוד (Officer of the Legion of Honor)
1964 - מדליית לבואזיה (אנ') של החברה הכימית הצרפתית (Lavoisier Prize of the French Chemical Society)
1964 - מדליית כסף של העיר פריז (אנ') (Silver Medal of the City of Paris)
1973 - אות מסדר הכבוד הלאומי (אנ') בדרגת קצין (Commander of the National Order of Merit)
לקריאה נוספת

"Francium (Atomic Number 87), the Last Discovered Natural Element"; Adloff, Jean-Pierre, George B. Kauffman; ספטמבר 2005.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  Marguerite Perey, Famous Scientists
1 2 3 4  ג'וי הארווי, מרילין אוגילביה, The Biographical Dictionary of Women in Science
↑  Francium, Chemistry Explained
1 2 3  Veronique Greenwood, My Great-Great-Aunt Discovered Francium. And It Killed Her, ניו יורק טיימס
1 2 3  לביא ביגמן, היסוד שהשלים את הטבלה המחזורית, באתר מכון דוידסון לחינוך מדעי, ‏7 בינואר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb111237801 (data)  GND: 1174998806  ISNI: 0000 0003 9857 6325  Léonore: 290811  SUDOC: 074781308  VIAF: 203127313   WorldCat (עם VIAF): 203127313
מרטין קיאון

מרטין ריימונד קיאון (באנגלית: Martin Raymond Keown; נולד ב-24 ביולי 1966 באוקספורד, אנגליה) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק לאורך רוב הקריירה שלו בארסנל, ומשחק כיום במועדון החובבים אף. סי. וומבלי.
קריירת מועדונים

קיאון שיחק בעמדת הבלם המרכזי, והחל את דרכו בקבוצות נוער מקומיות באוקספורד. הוא חתם עם ארסנל על חוזה נוער ב-1980, אך ערך את הופעת הבכורה שלו כמקצוען ב-1984, בעת שהיה מושאל לברייטון אנד הוב אלביון. קיאון שב לארסנל לאחר 22 משחקים, אך ב-1985 הועבר לאסטון וילה לפי החלטתו של המאמן ג'ורג' גרהאם. קיאון שיחק באסטון וילה במשך שלוש עונות, ובקיץ 1989 עבר לאברטון.
קיאון חזר לארסנל בפברואר 1993 תמורת שני מיליון לירות שטרלינג. הוא התחרה עם סטיב בולד על המקום השני במרכז ההגנה לצידו של טוני אדמס. קיאון לא הרבה לשחק בעונת הדאבל של גביע הליגה וגביע ה-FA ב-1993, אך עלה כמחליף בניצחון של ארסנל על פארמה בגמר גביע המחזיקות בשנה שלאחר מכן. בסופו של דבר קיאון הצליח להפוך לשחקן הרכב קבוע בסגל של ארסן ונגר, והיה חלק חשוב בזכיית ארסנל בדאבלים ב-1998 וב-2002. קיאון סבל ממספר פציעות ומתחרות על המקום בהרכב עם מתיו אפסון, אך הצליח להתגבר על כל אלה ולזכות עם ארסנל בדאבל ב-2002. לאחר תום העונה הוחתם בארסנל הבלם פסקל סייגן שהתחרה עם קיאון על חולצת ההרכב הראשון, וכתוצאה מכך הוא השתתף רק ב-24 משחקים בעונת 2002/2003.
קיאון שיחק בארסנל עד 2004, וזכה עם המועדון באליפות פרמייר ליג נוספת, לפני ששוחרר בהעברה חופשית. הוא חתם בלסטר סיטי, אך עזב תוך פחות משישה חודשים וחתם ברדינג בינואר 2005 על חוזה שיהיה בתוקף עד לסיום העונה. לאחר מכן הוא פרש ממשחק פעיל. בעונתו האחרונה של קיאון בארסנל המועדון לא הפסיד באף משחק.
קיאון הצטרף לצוות האימון של ניוברי באוגוסט 2005, אך כיום הוא עובד בצוות של ארסנל. קיאון זכה למחמאות ממאמן ארסנל לשעבר טרי ניל, שטען כי הוא אחת מדמויות המפתח מאחורי חוליית ההגנה המוצלחת של ארסנל שלא ספגה ולו שער אחת במהלך עשרה משחקים רצופים בעונת 2005/2006 של ליגת האלופות.
בעונת 2007/2008 קיאון עבד במשרה חלקית כמאמן קבוצת הכדורגל של אוניברסיטת אוקספורד.
בעונת 2012–2013, הסכים קיאון לחזור מפרישה ולשחק במועדון החובבים האנגלי, אף. סי. וומבלי.
קריירה בינלאומית

קיאון שיחק עבור הנבחרות האנגליות עד גיל 16 ועד גיל 18. משחקו הראשון במדי נבחרת אנגליה הבוגרת היה נגד נבחרת צרפת ב-1992. כיוון שמארק רייט נפצע הוא זומן לסגל הנבחרת לקראת יורו 1992, ושיחק בכל שלושת המשחקים של אנגליה.
טרי ונבלס, שהחליף את גרהאם טיילור בתפקיד מאמן הנבחרת, התעלם מקיאון כליל ולא זימן אותו למשחקים. קיאון זומן מחדש על ידי גלן הודל ב-1997, והיה בסגל (מבלי לשחק) למונדיאל 1998. קיאון הפך לשחקן הרכב קבוע אצל קווין קיגן (ואף היה הקפטן במשחק נגד נבחרת פינלנד), ושיחק בשני משחקים של אנגליה ביורו 2000. גילו של קיאון החל לתת את אותותיו כאשר סוון-גוראן אריקסון החל לאמן את אנגליה, אף למרות זאת הוא היה בסגל הנבחרת האנגלית למונדיאל 2002 (גם כן לא שיחק). בסך הכל הוא השתתף במדי הנבחרת ב-43 משחקים, והבקיע בהם שני שערים.
תארים

אליפות אנגליה (3): 1997/1998, 2001/2002, 2003/2004
הגביע האנגלי (3): 1997/1998, 2001/2002, 2002/2003
גביע אירופה למחזיקות גביע: 1993/1994
מגן הצדקה (3): 1998, 1999, 2002
הערות שוליים

↑  nrg מעריב, קלאודיו קאניג'ה חוזר למגרשים, באתר nrg‏, 24 ביוני 2012
| נבחרת אנגליה – יורו 1992 |
| --- | --- | --- |
|  1 וודס •  2 קרל •  3 פירס •  4 קיאון •  5 ווקר •  6 רייט •  7 פלאט •  8 סטיבן •  9 קלאף •  10 ליניקר •   11 סינטון •  12 פאלמר • 13 מרטין •  14 דוריגו • 15 ווב • 16 מרסון • 17 סמית' • 18 דיילי • 19 באטי • 20 שירר • מאמן: טיילור |  1 וודס •  2 קרל •  3 פירס •  4 קיאון •  5 ווקר •  6 רייט •  7 פלאט •  8 סטיבן •  9 קלאף •  10 ליניקר •   11 סינטון •  12 פאלמר • 13 מרטין •  14 דוריגו • 15 ווב • 16 מרסון • 17 סמית' • 18 דיילי • 19 באטי • 20 שירר • מאמן: טיילור | אנגליה |
| נבחרת אנגליה – מונדיאל 1998 |
| --- | --- | --- |
|  1 סימן •  2 קמפבל •  3 לה סו •  4 אינס •  5 אדמס •  6 סאות'גייט •  7 בקהאם •  8 באטי •  9 שירר •  10 שרינגהאם •   11 מקמנמן •  12 נוויל • 13 מרטין •  14 אנדרטון • 15 מרסון • 16 סקולס • 17 לי • 18 קיאון • 19 ל. פרדיננד • 20 אואן • 21 ר. פרדיננד • 22 פלאוורס • מאמן: הודל |  1 סימן •  2 קמפבל •  3 לה סו •  4 אינס •  5 אדמס •  6 סאות'גייט •  7 בקהאם •  8 באטי •  9 שירר •  10 שרינגהאם •   11 מקמנמן •  12 נוויל • 13 מרטין •  14 אנדרטון • 15 מרסון • 16 סקולס • 17 לי • 18 קיאון • 19 ל. פרדיננד • 20 אואן • 21 ר. פרדיננד • 22 פלאוורס • מאמן: הודל | אנגליה |
| נבחרת אנגליה – יורו 2000 |
| --- | --- | --- |
|  1 סימן •  2 ג. נוויל •  3 פ. נוויל •  4 קמפבל •  5 אדמס •  6 קיאון •  7 בקהאם •  8 סקולס •  9 שירר •  10 אואן •   11 מקמנמן •  12 סאות'גייט • 13 מרטין •  14 אינס • 15 בארי • 16 ג'רארד • 17 וייז • 18 בארמבי • 19 הסקי • 20 פיליפס • 21 פאולר • 22 רייט • מאמן: קיגן |  1 סימן •  2 ג. נוויל •  3 פ. נוויל •  4 קמפבל •  5 אדמס •  6 קיאון •  7 בקהאם •  8 סקולס •  9 שירר •  10 אואן •   11 מקמנמן •  12 סאות'גייט • 13 מרטין •  14 אינס • 15 בארי • 16 ג'רארד • 17 וייז • 18 בארמבי • 19 הסקי • 20 פיליפס • 21 פאולר • 22 רייט • מאמן: קיגן | אנגליה |
| נבחרת אנגליה – מונדיאל 2002 |
| --- | --- | --- |
|  1 סימן •  2 מילס •  3 א. קול •  4 סינקלייר •  5 פרדיננד •  6 קמפבל •  7 בקהאם •  8 סקולס •  9 פאולר •  10 אואן •   11 הסקי •  12 בראון • 13 מרטין •  14 ברידג' • 15 קיאון • 16 סאות'גייט • 17 שרינגהאם • 18 הרגריבס • 19 ג. קול • 20 וסל • 21 באט • 22 ג'יימס • 23 דאייר • מאמן: אריקסון |  1 סימן •  2 מילס •  3 א. קול •  4 סינקלייר •  5 פרדיננד •  6 קמפבל •  7 בקהאם •  8 סקולס •  9 פאולר •  10 אואן •   11 הסקי •  12 בראון • 13 מרטין •  14 ברידג' • 15 קיאון • 16 סאות'גייט • 17 שרינגהאם • 18 הרגריבס • 19 ג. קול • 20 וסל • 21 באט • 22 ג'יימס • 23 דאייר • מאמן: אריקסון | אנגליה |
מנשה (מחזה)

| --- | --- |

העמוד הראשון של "מנשה" (1900)
 כתיבה:  רונטי רומאן
 מדינה:  רומניה
 סוגה:  דרמה ב-4 מערכות
 הצגת בכורה:  12 במרץ 1901
 שפה:  רומנית
| --- | --- |
 בימוי:  Jean Mihail 
 תסריט:  Jean Mihail 
 מדינה:  רומניה 
 הקרנת בכורה:  1925 
 משך הקרנה:  84 דק' 
 שפת הסרט:  רומנית 
 סוגה:  ראינוע
 דף הסרט ב־IMDb
 
המחזה מנשה (ברומנית: Manasse) נכתב על ידי המחזאי היהודי רומני רונטי רומאן (שם העט של ארון בלומנפלד) ופורסם לראשונה ב-1900, ברומנית, בבוקרשט. המחזה הוסרט והיה נושא למחלוקת ציבורית.
ביאשי

את הצגת הבכורה של המחזה הכינו בברכת המועדון הציוני של יאשי, שגם דאגו להפיץ חלק מהכרטיסים. לפי דיווח עיתונאי מהתקופה, היו אישים יהודים שהשיבו את הכרטיסים, שהוצעו להם, בטענה שמדובר במחזה מעודד התבוללות.
הבכורה הייתה ב-12 במרץ 1901 על בימת התיאטרון הממלכתי של יאשי.
בבוקרשט

ב-25 במאי 1904 הגיע המחזה "מנשה" לבוקרשט. את המחזה הציגה קבוצת שחקנים בהנהגתו של השחקן בן יאשי, Gheorghe Cârje (גאורגה קרז'ה). ההצגות נערכו בגן רשקה. ההצלחה של המופעים עוררה את תשומת הלב של התיאטרון הממלכתי של בוקרשט, שהכניס את המחזה לרשימת המופעים של עונת 1904 - 1905. הצגת הבכורה בתיאטרון הממלכתי של בוקרשט הייתה ב-5 בפברואר 1905 ובמהלך שני החודשים עד סוף העונה ההצלחה הייתה גדולה.
לאור ההצלחה, אלכסנדרו דאבילה, מנהל התיאטרון, השאיר את ההצגה גם לעונה 1905 - 1906.
בבוקרשט > פרשת מנשה

בלי קשר ישיר להצגה של המחזה "מנשה", ברומניה ובמיוחד בבוקרשט, היה מאבק של החוגים הלאומיים הרומנים נגד התופעה של הצגות תיאטרון צרפתיות, בצרפתית, בתיאטראות הרומניים. החוגים הלאומיים הרומנים צירפו גם את המחזה "מנשה" לרשימת המטרות, שהותקפו על ידם, כמטרות לא רומניות. המחזה "מנשה" נכתב ברומנית, הוצג ברומנית ועסק בעלילה המתרחשת ברומניה ולמרות כל אלה נכלל בין המחזות ה"לא רומניים" בגלל היות מחברו יהודי.
הצגה של המחזה, שתוכננה ל-12 במרץ 1906, בוטלה בלחץ הסטודנטים הרומנים המוסתים על ידי ניקולאה יורגה. למחרת, ב-13 במרץ, בכיכר שלפני התיאטרון הלאומי, היה עימות אלים בין הסטודנטים, שחסמו את המעבר לתיאטרון ובין הצבא והמשטרה.
בנוסף לערכו הספרותי, למחזה זה הייתה השפעה ניכרת ביחסים שבין יהדות רומניה ודעת הקהל הרומנית והיה סיבה ישירה להפגנות סטודנטים, שהובילו לאיסור הצגת המחזה בתיאטרון הממלכתי של בוקרשט במחצית הראשונה של המאה העשרים.
תוכן המחזה

המחזה, שבמרכזו סיפור אהבה בין משפטן רומני נוצרי צעיר וצעירה יהודייה, נוקט עמדה כלפי חוסר הסובלנות הדתי בשני הצדדים ובכך עורר נגדו ציבורים מסוימים. מנשה הוא הסב היהודי הנזעק לנסות למנוע את הנישואים של נכדתו, לליה (לאה) עם עורך הדין מאתיי פרונזה.
תוכן המחזה > הדמויות המרכזיות

מנשה כהן - הדמות המרכזית, יהודי השומר באדיקות על המסורת, מתגורר בעיר שדה
נסים כוחנוביץ', בנו של מנשה כהן ואביה של לליה, בנקאי בבוקרשט
אסתר כוחנוביץ', אשתו של נסחם ואם לליה
לליה (לאה) כוחנוביץ', בתו של נסים
לאזר כוחנוביץ', בנו של נסים
מאתיי פרונזה, עורך דין רומני נוצרי המקווה לשאת את לליה
נטליה פרונזה, אחותו של מאתיי
זליג שור, מתווך יהודי שופע הומור עממי
אמיל הורן, יהודי המקווה לשאת את לליה
רוזה בלום, סטודנטית יהודייה לרפואה
המשכים, עיבודים ותרגום

המחזה הוצג בהצלחה רבה בתיאטראות פרטיים ברומניה, תורגם ליידיש על ידי יעקב שטרנברג וב-1925 זכה לגרסה מוסרטת בבימויו של ז'אן מיכאיל ותסריט של סקרלט פרודה - ההפקה הייתה של איזידור גולדברג.
המשכים, עיבודים ותרגום > אחרי מות מנשה

אחרי מותו של רונטי רומאן, ב-1915, פרסם אדריאן וראה מחזה המשך בשם "אחרי מות מנשה" (ברומנית: Dupa moartea lui Manasse) המציב את הדמויות במרחק של עשר שנים, לאחר מותו של מנשה. מחזה זה מתמקד באווירה האנטישמית ויוצר דרמה הנובעת מהיותו של המשפטן הרומני נשוי ליהודיה, מכשול ענק ביכולתו להתקדם.
במקום דמותו של היהודי מנשה, השומר באדיקות על המסורת היהודית, מוסיף וראה את דמות בן דודו של מאתיי פרונזה, טנאסה פרונזה, אנטישמי המתנגד בתוקף למינוי בן משפחתו כשר, בגלל היותו נשוי ליהודיה.
הערות שוליים

↑  מורשת יהודית ברומניה 08.03.2020 - היסטוריה של הצגת התיאטרון "מנשה"
↑  Verea (Wechsler), Adrian (באנגלית)