stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניר עברון
ביוגרפיה

עברון נולד בעיר הרצליה. בשנים 1997–2001 השלים את לימודיו לתואר הראשון במחלקה לצילום בבצלאל, במסגרתם למד בסטודיו האמן ז'אן מארק בוסטמנט בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריז. ב-2005 סיים את לימודיו לתואר השני במחלקה לאמנות מדיה בבית הספר לאמנות סלייד, בלונדון.
עבודותיו של עברון הוצגו במוזיאונים וחללי תצוגה רבים בישראל ומחוצה לה. בין תערוכות היחיד הבולטות שנאצרו לו ניתן למנות את "מסד" במוזיאון תל אביב לאמנות (אוצרות: אלן גינתון), "אחרית" במרכז לאמנות עכשווית CCA (אוצרות: מעין שלף), "שלוש מכפלות" בבית האמנים בירושלים (אוצרות: ד"ר ניסן פרז),"Endurance" במרכז לאמנות LAXART בלוס אנג'לס, "Nir Evron: A Free Moment" ב-Ryerson Image Centre בטורונטו, קנדה, ו-"Projected Claims" במכון לאמנות עכשווית (ICA), בריצ'מונד, ארצות הברית.
ב-2015 זכה בפרס לאמנות חזותית ע"ש מירון סימה על פרויקט הצילום שלו "דרייפוס/מלייס" המבוסס על סרטו הלא-נודע של חלוץ הקולנוע ז'ורז' מלייס "פרשת דרייפוס" מ-1899. ב-2016 זכה בפרס משרד התרבות לאמן וידאו בכיר.
החל מ-2007 עברון מרצה במחלקה לצילום של האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל. בשנת 2015 היה מרצה אורח במחלקה לצילום באוניברסיטת VCU, בריצ'מונד, ארצות הברית.
עברון עובד בצילום, בווידאו ובפילם, ומשתמש בהם על מנת להרהר על האופנים השונים בהן נכתבות ומובנות היסטוריות חברתיות ופוליטיות, תוך שהוא בוחן אופנים היסטוריים וחומריים שונים הנוגעים למדיום הצילום ולפעולת הראיה האנושית. העיסוק שלו בזיכרון, בהיסטוריה ובכתיבתה מתמקד לעיתים קרובות באופן בו אמצעי התקשורת השונים וחומריהם הפיזיים (פילם, צילום אנלוגי, וידאו דיגיטלי וכו') מסקרים, מייצגים משמרים וזוכרים עבורנו אירועים היסטוריים. מחקריו נשענים על ממצאים ועדויות מהעבר, כגון מסמכים ארכיוניים, מבנים היסטוריים, מונומנטים, אוספי תצלומים, ביוגרפיות ועקבות אחרים למהלכה של ההיסטוריה. באמצעות אסטרטגיות אמנותיות שונות שהוא מפעיל על ממצאים אלו, וכן לעיתים באמצעות תוספות נראטיביות כדוגמת ערוצי קריינות, מייצר עברון עבודות רפלקסיביות הבוחנות את הדימוי הסטטי והנע ושואלות אודות האופנים בהם המדיה מעצבת את תפיסת העבר שלנו.
ביוגרפיה > חיים פרטיים

עברון מתגורר ועובד בתל אביב.
תערוכות יחיד

2020 "Nir Evron: A Free Moment" במרכז Ryerson Image, טורונטו, קנדה
2016 "מסד" במוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, ישראל
2015 "Projected Claims" במכון לאמנות עכשווית, אוניברסיטת VCU, ריצ'מונד, וירג'יניה, ארצות הברית
2015 "שלוש מכפלות" בבית האמנים בירושלים, ישראל
2014 "Endurance" בגלריה LAXART, לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
2014 "בחזרה על מחזה החזיונות" (תערוכה משותפת עם עומר קריגר) בגלריה בקיבוץ בארי, ישראל
2013 "Schemen – Narration und Videokunst" במרכז לתרבות E-WERK, פרייבורג, גרמניה
2012 "נימה" (תערוכה משותפת עם דני יהב-בראון) הגלריה לאמנות במכללת אורנים, קריית טבעון, ישראל
2011 "אחרית" במרכז לאמנות עכשווית, תל אביב, ישראל
2008 "Generator" בגלריית סדנאות האמנים בתל אביב, ישראל
2007 "עקלתון" בגלריית סדנאות האמנים בתל אביב, ישראל
2005 "One Forest" במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, ישראל
תערוכות קבוצתיות נבחרות

2019 "Fly Me to The Moon" ב-Kunsthaus Zürich, ציריך, שווייץ, וב-Museum der Moderne, זלצבורג, אוסטריה
2018 "של מי העבודה הזאת?" בגלריה מינוס 1, תל אביב, ישראל
2018 הקרנה בפסטיבל הסרטים הקצרים הבינלאומי ה-64, אוברהאוזן, גרמניה
2017 "The Still Point of the Turing World" במוזיאון הצילום (FOMU), אנטוורפן, בלגיה
2017 " Bilder Fragen" במרכז H2 לאמנות בת זמננו בגלאספלסט, אאוגסבורג, גרמניה
2015 "The Great Ephemeral" בניו-מיוזיאום, ניו יורק, ארצות הברית
2015 "The Century Mark" במוזיאון מרטין-גרופיוס-באו, ברלין, גרמניה
2015 "שירת המקהלה" במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, ישראל
2014 הביאנלה לאמנות של סידני, מרכז רב תחומי לאמנויות Carriageworks, אוסטרליה
2014 "מסעות" במוזיאון ישראל, ירושלים
2013 "מארח ואורח" במוזיאון תל אביב לאמנות, ישראל
2013 "The Compromised Land" במוזיאון האמנות ע"ש נויברגר, ניו יורק, ארצות הברית
2013 "A Different Kind of Order" בטריאנלה של מרכז הצילום הבינלאומי (ICP) במנהטן, ניו יורק, ארצות הברית
2012 "La Bas" ב-Maison Européenne de la Photographie, פריז, צרפת
2012 "ICI" ב-Galerie Michel Rein, פריז, צרפת
2012 "סוטים" במרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית, חולון, ישראל
2012 פסטיבל הקולנוע הבינלאומי של רוטרדם (IFFR), הולנד
2011 "עושים מקום: צילום ישראלי עכשווי" במוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, ישראל
2010 הביאנלה ה-6 לאמנות בברלין, גרמניה
2008 "Visits To (Some)Where" בגלריה BWA, ז'לונה גורה, פולין
2008 "Untamed Paradises" בהפקת המוזיאון לאמנות בת זמננו של ויגו (MARCO) והמרכז האנדלוסי לאמנות בת זמננו (CAAC), סביליה, ספרד
2006 "The Impossible Landscape" בגלריה UMASS, אמהרסט, ארצות הברית
2002 "מפולת" בגלריה בצלאל, תל אביב, ישראל
פרסים ומלגות

2017 פרס פרויקט ארטיס
2016 פרס משרד התרבות והספורט לאמן וידאו בכיר
2015 מלגת קרן שוסטרמן לאירוח אמן ישראלי באוניברסיטה בארצות הברית
2015 פרס לאמנות חזותית ע"ש מירון סימה
2012 פרס הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה, תל אביב
2011 פרס קרן משפחת אוסטרובסקי, פסטיבל הקולנוע ירושלים
2011 פרס עידוד היצירה לאמנות פלסטית מטעם משרד התרבות והספורט
2008 פרס ע“ש שמואל גבעון לאמן צעיר מטעם מוזיאון תל אביב לאמנות וגלריה גבעון
2008 מענק הקרן לווידאו–ארט וקולנוע ניסיוני של המרכז לאמנות עכשווית (CCA)
2007 פרס האמן הצעיר מטעם משרד התרבות והספורט
2005 מענק הקרן לווידאו–ארט וקולנוע ניסיוני של המרכז לאמנות עכשווית (CCA)
2003 פרס לאמן צעיר מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל
הערות שוליים

1 2  ניר עברון זכה בפרס ע״ש מירון סימה, באתר ערב רב Erev Rav
1 2  תערוכת הזוכים בפרסי משרד התרבות תוצג במוזיאון בת ים, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2017-12-11
↑  ניר עברון: מסד / מוזיאון תל אביב לאמנות, באתר www.tamuseum.org.il
↑  זוכה הפרס לאמנות חזותית בתחום הצילום ע”ש מירון סימה לשנת 2015 « The Jerusalem Artists House - בית האמנים בירושלים
↑  Nir Evron: A Free Moment | Ryerson Image Centre, ryersonimagecentre.ca
↑  Institute for Contemporary Art at VCU presents Nir Evron’s largest U.S. exhibition, a multimedia exploration of his native Israel and its areas of conflict, news.vcu.edu (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297017505171  VIAF: 233027636   WorldCat (עם VIAF): 233027636
ניקולאי יז'וב

| --- | --- |

 לידה:  8 באפריל 1895 (יוליאני) קובנה, האימפריה הרוסית 
 הוצאה להורג:  4 בפברואר 1940 (בגיל 44) מוסקבה, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות 
 מדינה:  הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 מקום קבורה:  בית הקברות דונסקויה החדש 
 תפקיד:  ראש הנ.ק.ו.ד. (1936-1938)
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות 
 השקפה דתית:  אתאיזם 
 בן או בת זוג:  Antonina Titova (1919–1930)  Yevgenia Ezhova (1930–21 בנובמבר 1938) 
 פרסים והוקרה:  עיטור לנין  עיטור הדגל האדום (מונגוליה)  מדליה להנצחת 20 שנים לצבא האדום  חבר כבוד בק.ג.ב. 
 חתימה:   
 
ניקולאי איוונוביץ' יז'וב (ברוסית: Никола́й Иванович Ежо́в‏; 1 במאי 1895 – 4 בפברואר 1940) היה שר הפנים וראש המשטרה החשאית הסובייטית, הנ.ק.ו.ד., בתקופת הטיהורים הגדולים (1936-1938). תקופתו נקראת לעיתים "יז'ובשצ'ינה" (תקופת יז'וב) על שמו. הוצא להורג בירייה.
הערות שוליים

↑  סבר פלוצקר, היהודים של סטלין, באתר ynet, 19 בדצמבר 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312041205171  PLWABN: 9810632178905606  BNE: XX5459820  BnF: cb14583816j (data)  GND: 119495465  ISNI: 0000 0001 2140 5953  LCCN: nr95041600  LNB: 000102958  NKC: jo2004213435  NTA: 243180438  SELIBR: 223550  SUDOC: 077250141  VIAF: 77126867   WorldCat (עם VIAF): 77126867
נמניה ניקוליץ' (כדורגלן מונטנגרי)

נמניה ניקוליץ' (במונטנגרית: Немања Николић; נולד ב-1 בינואר 1988) הוא כדורגלן מונטנגרי המשחק בעמדת הקשר בקולובארה ובנבחרת מונטנגרו.
קריירה

ניקוליץ' התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של OFK בלגרד. כאשר סיים את גיל הנוער נרכש על ידי הכוכב האדום בלגרד ומיד לאחר מכן הושאל לזלטיבור וודה ובהמשך חזר לליגה המונטנגרית כאשר הושאל לגרבאלי. בעונת 2008/2009 חזר לכוכב האדום, עמה זכה בגביע הסרבי. בעונה שלאחר מכן הושאל לספרטק סובוטיצה. בקיץ 2011 עזב באופן רשמי את הכוכב האדום וחזר למועדון נעוריו, OFK בלגרד, בו שיחק שנה וחצי.
בינואר 2013 חתם ניקוליץ' בדינמו מינסק מליגת העל הבלארוסית, במדיה שיחק שנה וחצי וערך 74 הופעות בכל המסגרות, בהן כבש שמונה שערים. ביולי 2015 חתם בבאטה בוריסוב, עמה זכה באליפות בלארוס ובמדיה שיחק בשלב הבתים של ליגת האלופות. בסך הכל ערך 22 הופעות במדי הקבוצה בכל המסגרות, בהן כבש שלושה שערים.
ב-3 בפברואר 2016 הגיע ניקוליץ' לישראל וחתם לעונה וחצי בקבוצת הפועל תל אביב. ארבעה ימים לאחר מכן כבר פתח בהרכב הקבוצה בדרבי מול מכבי תל אביב, במשחק שהסתיים בתיקו 1–1. ב-19 במרץ 2016 כבש לראשונה במדי הפועל תל אביב, כאשר הבקיע צמד שערים בניצחון החוץ 3–0 על הפועל כפר סבא במסגרת המחזור הראשון של הפלייאוף התחתון בליגת העל. בסך הכל כבש שלושה שערים והוסיף ארבעה בישולים בעשר הופעות ליגה עד תום העונה. באוגוסט 2016 האריך את חוזהו בקבוצה לשנתיים נוספות, ומונה לקפטן הקבוצה. ב-14 בדצמבר 2016, עקב בעיות כלכליות אליהם נקלע המועדון, שוחרר ניקוליץ' מהקבוצה.
ב-10 בפברואר 2017 חתם בקבוצת ווז'דובאץ מליגת העל הסרבית. בנובמבר 2017 חזר לישראל וחתם בקבוצת הפועל רעננה. בינואר 2019 הוקפא לאחר החתמתו של מילוש זמאן, וב-23 במרץ 2019 חתם במינסק מליגת העל הבלארוסית.
ביולי 2019 חזר ניקוליץ' לווז'דובאץ. בקיץ 2020 חתם בטולזה סיטי הבוסנית.
ב-25 בינואר 2021, ניקוליץ' חתם בגריפצ'אר.
ב-15 ביולי 2021 ניקוליץ' חתם בקולובארה.
קריירה > נבחרת לאומית

ב-12 באוגוסט 2009 ערך ניקוליץ' את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מונטנגרו, בניצחון 2–1 נגד ויילס. במשחקי מוקדמות יורו 2016 ערך ניקוליץ' ארבע הופעות, ובמוקדמות מונדיאל 2018 שותף בשני משחקים.
הערות שוליים

↑  עמית גולדשטיין‏, הפועל תל אביב: נמניה ניקוליץ' חתם לשנה וחצי, באתר וואלה, 3 בפברואר 2016
↑  עמית גולדשטיין‏, הפועל תל אביב הודיעה: מרקו סימיץ' ונמניה ניקוליץ' שוחררו, באתר וואלה, 14 בדצמבר 2016
↑  תום נחום, ‏רשמית: זמאן חתם והוצג ברעננה, ניקוליץ' הוקפא, באתר ONE‏, 16 בינואר 2019
נקודת מפנה

| --- | --- |
כרזת נקודת מפנה
כרזת נקודת מפנה
 בימוי:  הרברט רוס
 הופק בידי:  ארתור לורנץ, הרברט רטס, נורמה קיי
 תסריט:  ארתור לורנץ
 עריכה:  ויליאם ריינולדס
 שחקנים ראשיים:  שירלי מקלין אן בנקרופט לזלי בראון מיכאיל ברישניקוב  טום סקריט
 מוזיקה:  פרדריק שופן 
 צילום:  רוברט סרטיס
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 הקרנת בכורה:  14 בנובמבר 1977
 משך הקרנה:  119 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה 
 הכנסות:  33,600,000‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   turningpoint
 פרסים:  מועמדות ל-11 פרסי אוסקר
 דף הסרט ב־IMDb
 
נקודת מפנה (באנגלית: The Turning Point) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1977 בבימויו של הרברט רוס, עם שירלי מקלין, אן בנקרופט, לזלי בראון ומיכאיל ברישניקוב בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס באופן חפשי על חייהן של הבלרינות איזבל מירוו בראון (אנ') אותה מגלמת שירלי מקלין, ונורה קיי(אנ'). לזלי בראון היא בתה של איזבל מירוו בראון.
הסרט היה מועמד ל-11 פרסי אוסקר אך לא זכה אפילו באחד. בזה הוא משתווה לסרט הצבע ארגמן, שזכה אף הוא באותו מספר מועמדויות.
מועמד לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (שילי מקלין ואן בנקרופט), פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (מיכאיל ברישניקוב), פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (לזלי בראון) וכן פרסי אוסקר על הבימוי, העריכה, התסריט, הסאונד, העיצוב האמנות, הסרט הטוב ביותר והצילום.
הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה.
לשם הסרט יש כפל לשון - אדם העומד בנקודת מפנה בחייו וגם רקדנים הרוקדים על קצות אצבעותיהם ב נעלי פוינט. בסרט משובצים קטעי בלט רבים של מלחינים שונים.
תקציר העלילה

דידי רודג'רס (שירלי מקלין) הייתה רקדנית ראשית בלהקת בלט בניו יורק. כאשר נכנסה להיריון מרקדן הלהקה וויין (טום סקריט) הם החליטו לעזוב את הלהקה לאוקלהומה סיטי שם הקימו בית ספר לבלט וגידלו שתי בנות ובן.
אמה ג'קלין (אן בנקרופט) נשארה בלהקה ומונתה לפרימה בלרינה במקומה. כעת היא נמצאת בסוף הקריירה המוצלחת שלה. הלהקה מבקרת באוקלהומה סיטי וזו הזדמנות לדידי להיפגש עם חברי הלהקה ולהעלות זכרונות.
בתה הבכורה של דידי, אמיליה (לזלי בראון) שואפת אף היא להיות רקדנית בלט. דידי מקבלת אפשרות לצרף את אמיליה להשתלמות בלהקה בניו יורק ומצטרפת אליה לשם כדי לעודד אותה כי היא ביישנית ומופנמת.
אמיליה מתאהבת ביורי (מיכאיל ברישניקוב), רקדן רוסי רודף נשים. הוא מנצל את תמימותה ומכניס אותה למיטתו לאחר שהם רוקדים ביחד. אמיליה מאושרת, אבל כשהיא רואה אותו מפלרטט עם רקדנית אחרת היא נכנסת למשבר.
דידי ואמה נפגשות ומחליפות ביניהן האשמות. דידי מאשימה את אמה כי עודדה אותה להיכנס להריון מווין כדי שתעזוב את הלהקה והיא תתפוס את מקומה. הריב ביניהן הופך ממילולי לפיזי עד שהן מתעשתות ונופלות ומתחבקות.
לבסוף אמיליה משלימה עם יורי והם מופיעים בפה דה דה כשאמה ודידי צופות בהם.
משלחת מס' 27 לתחנת החלל מיר

צוות המשלחת
ויקטור אפנסייב
סרגיי אוודייב
ז'אן פייר אניירה
תיאור תחנת החלל מיר בזמן פעילות המשלחת
משלחת מס' 27 (ברוסית: основная экспедиция ‏я‏-27) הייתה משלחת לתחנת החלל מיר שפעלה מ-20 בפברואר 1999 ועד ל-28 באוגוסט 1999. מפקד המשלחת היה ויקטור אפנסייב. פעילות המשלחת נמשכה 188 ימים.
הרכב המשלחת

| שם | תפקיד | חללית הגעה | 20> 02.1999–28.08.1999 | חללית חזרה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| רוסיה ויקטור אפנסייב | מפקד המשלחת | סויוז TM-29 |  | סויוז TM-29 | חבר משלחת מס' 27  מפקד חללית "סויוז TM-27" |
| רוסיה סרגיי אוודייב | מהנדס טיסה | סויוז TM-28 |  | סויוז TM-29 | חבר משלחת מס' 26 ו-27 |
| צרפת ז'אן פייר אניירה | מהנדס טיסה | סויוז TM-29 |  | סויוז TM-29 | חבר משלחת מס' 27 |
רקע

בתקופת פעילות המשלחת תחנת החלל כללה את המודול הבסיסי, מודול "קוואנט 1", מודול "קוואנט 2", מודול "קריסטל", מודול "ספקטר" ומודול "פרירודה". נפח מחיה היה 381 מ"ק (מעשית בעקבות פגיעה במודול "ספקטר" שהתרחשה בשנת 1997 הוא לא היה מאוכלס). הספק מיוצר על ידי פאנלים סולאריים היה יכול להיות 47 קו"ט. בעקבות פגיעה במודול "ספקטר" ופאנל סולארי שהותקן עליו, הספק מיוצר היה קטן באופן משמעותי.
בניגוד למשלחות קודמות לא היו ניסיונות לחדש פעילות במודול "ספקטר".
פעילות המשלחת

חללית סויוז TM-29 עם חברי המשלחת שוגרה ב-20 בפברואר 1999.
ב-22 בפברואר בוצעה עגינה לתא עגינה במודול הבסיסי. בתחנת החלל פעלה משלחת מס' 26 בפיקוד גנאדי פדאלקה. במשך כ-5 ימים צוות שכלל 5 אנשים ביצע תוכנית ניסויים ותהליך העברת אחריות של תחנת החלל לצוות החדש. בחללית הגיע גם איוואן בלה מסלובקיה לביקור קצר. הוא ביצע ניסויים במסגרת תוכנית Stefanik שהוכנה עבורו וכלל הניסויים בתחום רפואה.
ב-27 בפברואר מפקד משלחת מס' 26 גנאדי פדלאקה ואיוואן בלה עזבו את תחנת החלל בחללית סויוז TM-26. הם נחתו בהצלחה בכדור הארץ. האחריות על תחנת החלל עברה למשלחת מס' 27 שהחלה בפעילות סדירה. סרגיי אוודייב הצטרף למשלחת מס' 27. פעילות זאן פייא אניירה התרכזה בביצוע תוכנית ניסויים Perseus שהייתה המשך של תוכניות ניסויים משותפות לרוסיה וצרפת.
ב-4 באפריל חללית מטען פרוגרס M-41 חוברה לתא עגינה במודול "קוואנט 1". העגינה עברה במשטר אוטומטי ללא בעיות. עם החללית הגיע מטען של 2,438 ק"ג. בנוסף למצרכים רגילים בחללית המטען הגיע ציוד לניסויים שיבוצעו על ידי אניירה וחללית חובבות רדיו Sputnik-99.
ב-16 באפריל אפנסייב ואניירה ביצעו פעילות חוץ-רכבית שנמשכה כ-6.5 שעות. הם הרכיבו ציודים לניסויים בחלק החיצוני של תחנת החלל ושחררו למסלול לוויין Sputnik-99.
ב-9 ביולי הופסקה אספקת חשמל ממודול "פרירודה". כתוצאה מבך חלק מהציודים לרבות ציוד תקשורת נותרו ללא אספקת חשמל. בהמשך התקלה תוקנה על ידי הצוות.
ב-17 ביולי חללית מטען פרוגרס M-41 נותקה מתחנת החלל ובהמשך נשרפה באטמוספירה.
ב-18 ביולי חללית מטען פרוגרס M-42 חוברה לתא עגינה במודול "קוואנט 1". העגינה עברה במשטר אוטומטי ללא בעיות. עם החללית הגיע מטען של 2,438 ק"ג. בנוסף למצרכים רגילים בחללית מטען הגיעה אנטנה חדשה שהיה צריך להתקין בחלק החיצוני של תחנת החלל. חללית הייתה מחוברת לתחנת החלל עד לפברואר 2000 ונותקה מתחנת החלל כאשר היא הייתה לא מאוישת.
ב-23 ביולי אפנסייב ואוודייב ביצעו פעילות חוץ-רכבית שנמשכה כ-6 שעות. הם התקינו אנטנה חדשה אך לא הצליחו לפתוח ולהפעיל אותה. לקראת סיום הפעילות התגלתה בעיה בוויסות חום של חליפת החלל שלבש אפנסייב. היה צורך לחזור לתחנת החלל בדחיפות.
ב-28 ביולי אפנסייב ואוודייב ביצעו פעילות חוץ-רכבית שנמשכה כ-6 שעות. הם ביצעו הפעלת אנטנה שהותקנה בפעילות קודמת. כמו כן בוצעו פעולות הקשורות עם מכשירים מדעיים שפעלו בחלק החיצוני של תחנת החלל.
במהלך שהות בתחנת החלל חברי המשלחת ביצעו ניסויים רבים בתחומים שונים.
ב-27 באוגוסט חברי משלחת מס' 27 נכנסו לחללית סויוז TM-29 ועזבו את תחנת החלל. הם נחתו בהצלחה בכדור הארץ.
תחנת החלל המשיכה לפעול במשטר לא מאויש.
הערות שוליים

1 2  מטען של חלליות מטען
↑  Sputnik-99
מודול "ספקטר" לאחר פגיעה
משלחת מס' 25 לתחנת החלל מיר

צוות המשלחת
טלגט מוסאבייב
ניקולאי בודארין
אנדרו תומאס
תיאור תחנת החלל מיר בזמן פעילות המשלחת
משלחת מס' 25 (ברוסית: основная экспедиция ‏я‏-25) הייתה משלחת לתחנת החלל מיר שפעלה מ-29 בינואר 1998 ועד ל-25 באוגוסט 1998. מפקד המשלחת היה טלגט מוסאבייב. פעילות המשלחת נמשכה 207 ימים.
הרכב המשלחת

| שם | תפקיד | חללית הגעה | 29> 01.1998–12.06.1998 | 12> 06.1998–25.08.1998 | חללית חזרה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| רוסיה טלגט מוסאבייב | מפקד המשלחת | סויוז TM-27 |  |  | סויוז TM-27 | חבר משלחת מס' 25  מפקד חללית "סויוז TM-27" |
| רוסיה ניקולאי בודארין | מהנדס טיסה | סויוז TM-27 |  |  | סויוז TM-27 | חבר משלחת מס' 25 |
| ארצות הברית אנדרו תומאס | אסטרונאוט חוקר | STS-89 |  |  | STS-91 | חבר משלחת מס' 24 ו-25 |
רקע

בתקופת פעילות המשלחת תחנת החלל כללה את המודול הבסיסי, מודול "קוואנט 1", מודול "קוואנט 2", מודול "קריסטל", מודול "ספקטר" ומודול "פרירודה". נפח מחיה היה 381 מ"ק (מעשית בעקבות פגיעה במודול "ספקטר" הוא לא היה מאוכלס). הספק מיוצר על ידי פאנלים סולאריים היה יכול להיות 47 קו"ט. בעקבות פגיעה במודול "ספקטר" ופאנל סולארי שהותקן עליו, הספק מיוצר היה קטן באופן משמעותי.
הערות שוליים

1 2  מטען של חלליות מטען
מודול "ספקטר" לאחר פגיעה
ניר סאות' סייד (שיקגו)

| --- | --- |

 מידע
 עיר:  שיקגו 
 שטח:  4.53 קמ"ר 
 אוכלוסייה:  21,390 (2010)
 קואורדינטות:  41°51′24″N 87°37′29″W﻿ / ﻿41.8566999°N 87.6247738°W﻿ / 41.8566999; -87.6247738
 he
 
המיקום של אזור ניר סאות' סייד בשיקגו
ניר סאות' סייד (באנגלית: Near South Side) היא אחת מ-77 תתי-האזורים של שיקגו. זהו האזור הדרומי ביותר מבין שלושת האזורים המהווים את מרכז העיר שיקגו (שני האזורים האחרים הם אזור הלופ והאזור ניר נורת' סייד). האזור ממוקם דרומית לרובע העסקים המרכזי במרכז שיקגו אשר מכונה הלופ. אזור זה נתחם בדרך רוזוולט מצפון, רחוב 26 מדרום, בנהר שיקגו ממערב, ובאגם מישיגן ממזרח.
אתרים בולטים באזור ניר סאות' סייד

אצטדיון סולג'ר פילד, המשמש כאצטדיון הבית של קבוצת הבייסבול שיקגו ברס מה-NFL, וקבוצת הכדורגל שיקגו פייר מה-MLS
מק'ורמיק פלייס (אנ'), מרכז הכנסים העיקרי בשיקגו
קמפוס המוזיאונים (אנ'), אשר כולל את מוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע, אקווריום שד (אנ') ופלנטריום אדלר.
משלחת מס' 26 לתחנת החלל מיר

צוות המשלחת
גנאדי פדאלקה
סרגיי אוודייב
תיאור תחנת החלל מיר בזמן פעילות המשלחת
משלחת מס' 26 (ברוסית: основная экспедиция ‏я‏-26) הייתה משלחת לתחנת החלל מיר שפעלה מ-13 באוגוסט 1998 ועד ל-28 בפברואר 1999. מפקד המשלחת היה גנאדי פדאלקה. פעילות המשלחת נמשכה 198 ימים.
הרכב המשלחת

| שם | תפקיד | חללית הגעה | 13> 08.1998–28.02.1999 | חללית חזרה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| רוסיה גנאדי פדאלקה | מפקד המשלחת | סויוז TM-28 |  | סויוז TM-27 | חבר משלחת מס' 28  מפקד חללית "סויוז TM-28" |
| רוסיה סרגיי אוודייב | מהנדס טיסה | סויוז TM-28 |  | סויוז TM-29 | חבר משלחת מס' 28 ו-29 |
רקע

בתקופת פעילות המשלחת תחנת החלל כללה את המודול הבסיסי, מודול "קוואנט 1", מודול "קוואנט 2", מודול "קריסטל", מודול "ספקטר" ומודול "פרירודה" . נפח מחיה היה 381 מ"ק (מעשית בעקבות פגיעה במודול "ספקטר" שהתרחשה בשנת 1997 הוא לא היה מאוכלס). הספק מיוצר על ידי פאנלים סולאריים היה יכול להיות 47 קו"ט. בעקבות פגיעה במודול "ספקטר" ופאנל סולארי שהותקן עליו, הספק מיוצר היה קטן באופן משמעותי.
בניגוד למשלחות קודמות לא היו ניסיונות לחדש פעילות במודול "ספקטר".
פעילות המשלחת

חללית סויוז TM-28 עם חברי המשלחת שוגרה ב-13 באוגוסט 1998.
ב-12 באוגוסט חללית מטען פרוגרס M-39 שהייתה מחוברת ממאי נותקה מתחנת החלל ופינתה תא עגינה לחיבור חללית "סויוז TM-28".
ב-15 באוגוסט בוצע עגינה של חללית "סויוז TM-28" לתא עגינה במודול "קוואנט 1". בתחנת החלל פעלה משלחת מס' 25 בפיקוד טלגט מוסאבייב. במשך כ-10 ימים צוות שכלל 5 אנשים ביצע תוכנית ניסויים והתקדם תהליך העברת אחריות של תחנת החלל לצוות החדש. בחללית הגיע גם יורי בטורין לביקור קצר.
ב-25 באוגוסט צוות משלחת מס' 25 ויורי בטורין עזבו את תחנת החלל בחללית סויוז TM-25. הם נחתו בהצלחה בכדור הארץ. אחריות על תחנת החלל עברה למשלחת מס' 26 שהחלה בפעילות סדירה.
ב-27 באוגוסט חללית "סויוז TM-25" נותקה ממודול "קוואנט 1" וחוברה לתא עגינה במודול הבסיסי.
ב-1 בספטמבר חללית מטען פרוגרס M-39 חוברה מחדש לתא עגינה במודול "קוואנט 1". עגינה עברה במשטר אוטומטי ללא בעיות.
ב-15 בספטמבר פדאלקה ואוודייב ביצעו פעילות חוץ-רכבית שנמשכה כחצי שעה. הם נכנסו למודול "ספקטר" שהיה ללא אוויר וביצעו חיבור מחדש של מספר כבלי חשמל.
במהלך ספטמבר ואוקטובר צוות עסק בביצוע ניסויים רבים בתחומים שונים.
ב-10 באוקטובר צוות בקרה העביר מידע לחברי המשלחת על כך שאיכות אוויר בתחנת החלל הולכת ויורדת. בהמשך קוסמונאוטים הרגישו בעיות נשימה. היה צורך בביצוע פעולות תיקון במערכת אספקת אוויר כדי להחזיר איכות האוויר לרמה סבירה.
ב-25 באוקטובר חללית מטען פרוגרס M-39 נותקה מתחנת החלל ובהמשך נשרפה באטמוספירה.
ב-27 באוקטובר חללית מטען פרוגרס M-40 חוברה לתא עגינה במודול "קוואנט 1". עגינה עברה במשטר אוטומטי ללא בעיות. עם החללית הגיע מטען של 2438 ק"ג בנוסף למצרכים רגילים בחללית מטען הגיע ציוד לניסויים שיבצעו על ידי אנשים שצפויים להגיע לתחנת החלל בהמשך.
ב-11 בנובמבר פדאלקה ואוודייב ביצעו פעילות חוץ-רכבית שנמשכה כ-6 שעות שעה. הם התקינו על החלק החיצוני של תחנת החלל רגש לצילומי מטר מטאורים לאונידים כמו כן שוחרר למסלול לוויין Sputnik-41 שהגיע בחללית מטען באוקטובר.
במהלך דצמבר/ינואר בוצעו ניסויים שונים ובוצעו עבודות תחזוקה של מערכות תחנת החלל.
ב-4 בפברואר חללית מטען פרוגרס M-40 נותקה מתחנת החלל. בוצע ניסיון לפתוח רפלקטור Znamya-2.5. במהלך פתיחה הוא נתפש על ידי אנטנה וניסיונות לשחרר אותו לא הצליחו. בהמשך חללית מטען נשרפה בכניסה לאטמוספירה.
ב-8 בפברואר חללית "סויוז TM-28" נותקה מתחנת החלל וחוברה מחדש למודול "קוואנט 1".
ב-22 בפברואר בתחנת החלל עגנה חללית סויוז TM-29 עם ויקטור אפנסייב ז'אן פייר אניירה שהיו צריכים להיות חלק של משלחת מס' 27, איוואן בלה מסלובקיה שהגיעה לביצוע ניסויים. היא עגנה בתא עגינה במודול הבסיסי. צוות בתחנת החלל גדל ל-6.
איוואן בלה החל בתוכנית ניסויים Stefanik שהוכנה עבורו תוך ניצול ציוד שהובא קודם לכך בחללית מטען.
ב-27 בפברואר פדאלקה ובלה נכנסו לחללית סויוז TM-28 ועזבו תחנת החלל. הם נחתו בהצלחה בכדור הארץ.
אחריות על תחנת החלל עברה למשלחת מס' 27 בפיקוד ויקטור אפנסייב. סרגיי אוודייב הצטרף למשלחת החדשה.
הערות שוליים

↑  מטען של חללית מטען
↑  לוויין Sputnik-41
מודול "ספקטר" לאחר פגיעה
נאומכיה

נאומכיה מודרנית שנערכה במילאנו ב-1807
נַאוּמָכְיָה (בלטינית: naumachia, מיוונית עתיקה: ναυμαχία, מילולית: "מלחמת אוניות", "קרב ימי") הוא השם שניתן ברומא העתיקה הן לקרב ראווה ימי הן למקווה המים או הזירה בהם נערך.
הנאומכיות הראשונות

את הנאומכיה הראשונה הידועה לנו ערך יוליוס קיסר ברומא ב-46 לפנה"ס לציון הטריומף  הרביעי שלו. הוא חפר מקווה מים סמוך לנהר טיבריס, שהיה מסוגל להכיל בירמות, טרירמות וקווינקוורמות של ממש, ובו נלחמו 2000 חיילי צי ו-4000 חותרים, שבויי מלחמה כולם.
ב-2 לפנה"ס, בחנוכת מקדש מרס אוּלְטוֹר (Mars Ultor - "מרס הנוקם"), ערך אוגוסטוס נאומכיה כדוגמת זו של קיסר. כמסופר בתיאור מפעלותיו של אוגוסטוס האלוהי, הוא חפר מקווה מים בגדתו הימנית של הטיבריס, בו נלחמו 3000 איש, לבד מן החותרים, ב-30 אוניות מלחמה, עליהן נוספו ספינות קטנות יותר.
קלאודיוס ערך נאומכיה בשנת 52 לספירה באגן מים טבעי, באגם הפוקיני, קודם שנשלמה מלאכת ניקוזו והוא יובש. הלוחמים היו 9000 נדונים למוות, וכפי שמספר סווטוניוס, ברכו ה-naumachiarii את הקיסר קודם הקרב בקריאה המפורסמת Ave Caesar, morituri te salutant ("היה שלום, קיסר, ההולכים למות מברכים אותך!").
הנאומכיה הייתה על כן חיזיון עקוב-דם יותר מקרבות הגלדיאטורים, אשר כללו התנגשויות קטנות יותר ובהן לא נסתיימה הלחימה בהכרח במות המפסידים. ליתר דיוק, הופעת ה"נאומכיה" קשורה קשר הדוק והיא קודמת אך במעט לחיזיון אחר, "קרב הקבוצות", שבו לא נלחמו לוחמים בודדים זה בזה, אלא שני צבאות קטנים. גם במקרה זה היו הלוחמים מי שנדונו למוות ולא עברו את האימונים המיוחדים לגלדיאטורים. יוליוס קיסר, מי שיצר את הנאומכיה, צריך היה פשוט להעתיק את העיקרון אל סביבה אחרת.
בנאומכיות ניתן היה להציג נושאים היסטוריים או פסיאודו-היסטוריים, כשכל אחד מן הציים מייצג את אחת המעצמות הימיות של יוון העתיקה או של המזרח ההלניסטי: מצרים ואנשי צור בנאומכיה של קיסר, פרסים ואתונאים בזו של אוגוסטוס, אנשי סיציליה ורודוס בזו של קלאודיוס. המשאבים שנדרשו להצגת נאומכיה היו גדולים לאין שיעור משעשועים אחרים, ולפיכך שמרו את החזיונות הללו לאירועים מיוחדים במינם, כמו חגיגות הקיסר, ניצחונותיו וחנוכת מפעלי הבנייה שלו. עצם טבעו של החיזיון וכן הנושאים ההיסטוריים שהושאלו מן העולם היווני קשורים קשר הדוק למונח "נאומכיה". מילה זו, שהיא תעתיק פונטי של המילה היוונית ל"קרב ימי" (ναυμαχία), נעשתה מאז מונח המציין גם את מקווי המים המלאכותיים הגדולים שנוצרו לשם הצגת חזיונות ימיים אלה.