stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוקי צור
ספריו

ללא כתונת פסים, ערך א. שפירא, תל אביב, עם עובד, 1976.
כאן על פני אדמה, קובץ מקורות, עורכים מוקי צור, תאיר זבולון, חנינא פורת, תל אביב 1981.
אביב מוקדם, צבי שץ והקבוצה האינטימית, תל אביב, עם עובד, 1984.
אהבה תכסה, פגישה עם א. מ. סלוצקין, עם עובד, תל אביב, 1991.
התשמע קולי, על המשוררת רחל, עם עובד, תל אביב, 1994.
לחופי ירדן וכנרת, בעקבות שירי רחל, בית הקברות של כנרת, אריאל, ירושלים, 1998.
לעכב את הקריעה, מאמרי אבא קובנר, ערך מוקי צור, עם עובד, תל אביב, 1998.
יהודה שרת - גיבור תרבות, תל אביב, הקיבוץ המאוחד, 2000.
בשנה הבאה: 'שנות טובות' מן הקיבוץ. יד יערי, גבעת חביבה, המרכז למורשת בן-גוריון, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, יד טבנקין, אפעל, 2001
יוצאים בחודש האביב: פסח ארץ-ישראלי בהגדות מן הקיבוץ, יד בן צבי/מכון בן-גוריון/יד טבנקין/יד יערי, 2004.
אורות רחוקים, רשימות ופרקי שיחה, הקיבוץ המאוחד, 2005.
עד פנה היום, ברל כצנלסון על עצמו, (אחרית דבר : צביה ולדן), עם עובד, תל אביב, 2006.
כרך ציונות, מתוך סדרת "עם הספר", מוקי צור ערך, כתב את המבוא ואת ההקדמות, ידיעות אחרונות, 2008.
לא בעבים מעל: מאה ראשונה לדגניה, הוצאת הקיבוץ המאוחד ויד בן צבי, 2010.
כחכות רחל : קווים ביוגרפיים, רחל השירים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2011.
רוח עצוב: בעקבות יצחק קצנלסון, הוצאת הקיבוץ המאוחד ובית לוחמי הגטאות ע"ש יצחק קצנלסון, 2012.
מעגל הדרכה: במה לפדגוגיה של אתרי המורשת, חוברת מס' 1, הוצאת מועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2013.
פניה ברגשטיין - סיפורה של משוררת וחלוצה ומבחר משיריה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2014.
חצי חליל: אוטוביוגרפיה, הוצאת הקיבוץ המאוחד 2014
אבני דרך - אבני בניין; על דרכו האדריכלית של מנחם באר, הוצאת יד יערי, 2015
כאחד הדשאים, כאחד האדם: איחוד הקבוצות והקיבוצים 1950-1980 הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2016.
הר / שדה / בית הוצאת הקיבוץ המאוחד/בינ"ה, 2018.
עורך: הם באו עד חומה - אבא קובנר היומן, הכרוז, השיר, הוצאת יד יערי, מורשת ויד ושם, 2018.
לקריאה נוספת

"מענית הלב - מנחת דברים למוקי צור", בהוצאת "הקיבוץ המאוחד" ו"בינה". ספר יובל בו כונסו מאמרי עיון, מחקרים, מסות ודברי ספרות לכבודו.
כשלושים ממאמריו של מוקי צור, רשומים בקטלוג של בית הספרים. רובם כונסו לימים בספריו. רשימת כתבי העת שבהם נדפסו היא מרשימה, ונכללים בה רוב כתבי העת החשובים בתחום.
שיחו של בן-הארץ, על ספרו של מוקי צור "ללא כתונת פסים", מאת גצל קרסל, נדפס ב"מאזנים", מ"ד, תשל"ז 1977.
מוקי צור - עקבות של חלום,"אתרים" - ביטאון של המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, גיליון מס' 58, אפריל 2019 .צור מספר בראיון איתו על שורשיו הנטועים במשפחה ובקיבוץ, ובמיוחד על תפיסותיו בנושא היסטוריה וזיכרון, ועל מורשת ושימור אתרים.
הערות שוליים

↑  ביוגרפיה, באתר מוקי צור
↑  לילי גלילי, היום יש כאלה שיורים ויש כאלה שבוכים, באתר הארץ, 27 במאי 2001
↑  מרדכי נאור, 100 שנות קיבוץ: בתנועה מתמדת, באתר הארץ, 22 בנובמבר 2010
↑   יחיעם ויץ, מוקי צור חוזר אל תחנות מרכזיות בחייו, באתר הארץ, 31 במאי 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307211405171  PLWABN: 9810607581405606  BnF: cb145630387 (data)  GND: 138754934  ISNI: 0000 0000 6657 5043  LCCN: n88194755  NTA: 072739916  RERO: 02-A009234232  SUDOC: 144612593  VIAF: 34699029   WorldCat (עם VIAF): 34699029
שמעון קליר

| --- | --- |

 לידה:  6 בינואר 1937 כ"ג בטבת ה'תרצ"ז תל אביב
 פטירה:  17 בפברואר 2024 (בגיל 87) ח' באדר ה'תשפ"ד סביון
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות סביון
 השכלה:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 פרסים והוקרה:  • פרס קפלן • עמית כבוד של האוניברסיטה הפתוחה • יקיר הטכניון • פרס InterSolar
 
הכניסה למפעל ארגמן ביבנה
בידוד שקוף, הומצא על ידי שמעון קליר
שמעון קליר (6 בינואר 1937 – 17 בפברואר 2024) היה תעשיין ויזם ישראלי.
ביוגרפיה

שמעון קליר נולד וגדל בעיר רמת-גן. בנו של התעשיין אברהם קליר, ממקימי מפעלי ארגמן לטקסטיל.
קליר למד הנדסת תעשייה וניהול בפקולטה להנדסה בטכניון - מכון טכנולוגי לישראל.
בשנת 1965 לבקשת רוה"מ לוי אשכול אשר ביקש ליישם את תוכניות פיזור האוכלוסין, תכנן וניהל קליר בשיתוף עם האדריכל רם כרמי, את העברת מפעלי "ארגמן" לטקסטיל מהעיר רמת גן אל העיר יבנה. בשנת 1969 זכה בפרס קפלן על הסבת מחלקת צביעת החוטים של המפעל לתהליכים אוטומטיים.
בשנת 1972 מונה למנכ"ל תשלובת ארגמן עד למכירתה בשנת 1989 לחברת לודז'יה-רוטקס. בהובלתו של שמעון קליר, הפכה ארגמן לתשלובת הטקסטיל הגדולה בישראל שהעסיקה מעל ל-1,000 עובדים במפעליה שנבנו בעיר יבנה וכללו גם את מפעלי יומאר, ארגטן, אראל בקרה, אראל אנרגיה, אראל תקשורת, ארקום, אראן ועוד. ארגמן, בהובלתו של קליר, תפקדה גם כחממה הטכנולוגית הראשונה בישראל והקימה מעל לעשר חברות טכנולוגיה מתקדמות.[דרוש מקור] חלקן הונפקו בבורסה בתל אביב וחלקן בנאסד"ק.[דרוש מקור]
בתחילת שנות התשעים הקים והוביל את חברת אימראד שפיתחה מצלמה לרפואה גרעינית מבוססת גבישי קדמיום-תלוריד וטכנולוגיה להדמיה גרעינית..קליר רשם מספר פטנטים וביניהם פטנטים על טכנולוגית הבידוד השקוף המהווה אלמנט משמעותי בפיתוחים של הפקה ואגירת אנרגיית חום מתחדשת.[דרוש מקור]
קליר היה חבר במספר דירקטוריונים וועדי הנהלה במשך הקריירה שלו.בין פעילויותיו הציבוריות, כיהן בחבר המנהלים של בית הספר למשחק "בית צבי" (שהוקם על ידי הוריו נעימה ואברהם קליר) לזכרו של צבי, אחיו הבכור שנפל במלחמת השחרור בקרב על אשדוד. מדי שנה העניק יחד עם אשתו את פרס צבי קליר לבוגר בית הספר המצטיין.
בשנת 2023, כחלק מחגיגות 100 שנה לעיר רמת-גן, הקימה העירייה במסגרת פרויקט "ספסלים מספרים" ספסל עם סיפור הקמת בית צבי אותו מספר שמעון קליר.
פעילות ציבורית

חבר בוועדת חורב להגדרת צורכי כח האדם של חברות טכנולוגיות בישראל
חבר בוועדת עמית לתיאום צורכי העלייה בין הסוכנות היהודית והממשלה
חבר בוועדת גליל 2000 לתכנון ופיתוח הגליל
חבר הוועדה להקמת קרן בירד (לתמיכה ושיתוף פעולה בין חברות טכנולוגיה ישראליות ואמריקאיות)
חבר הוועדה להקמת מתימופ (לימים הרשות לחדשנות), לקידום השקעות בטכנולוגיה ישראלית
עמד בראש ועדת פרס התעשייה של המועצה לישראל יפה
פרסים

פרס קפלן, 1969
עמית כבוד של האוניברסיטה הפתוחה, 2003
יקיר הטכניון
פרס InterSolar על מצוינות וקדמה של פתרונות סולארים, גלובל קלין-טק 100
הערות שוליים

↑  ⁨הוענקו פרסי קפלן להגברת פריון העבודה | ⁨על המשמר⁩, באתר אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, ‏9 יולי 1969
↑  מיכאל יעקובסון, סיבוב במה שנשאר מארגמן, חלון אחורי
↑  הערכות: GE רוצה לרכוש את טכנולוגיות הגרעין של אימארד הישראלית, באתר הארץ, 3 בפברואר 2005
↑  חברותו בדירקטוריון האוניברסיטה הפתוחה האוניברסיטה הפתוחה (חל"צ)
↑  אבל כבד בתעשייה: מחלוצי האנרגיה המתחדשת בישראל הלך לעולמו, באתר אייס, 18 בפברואר 2024
↑  ספסל 12: בית צבי - שמעון קליר, באתר podbean.com
↑  Intersolar AWARD 2022: Winners present outstanding Solar Technology, באתר Solar Thermal World
הומוסקסואליות גברית

שני סמלי מאדים שלובים זה בזה אשר מייצגים לעיתים רבות הומוסקסואליות גברית.
גברים הומוסקסואלים הם גברים בעלי נטייה מינית הומוסקסואלית (הרכב של המילים "הומו" (יוונית: זהה) ו-"סקס" (לטינית: מין); ביחד: "מין זהה"), דהיינו גברים בעלי משיכה מינית ורגשית לגברים.
חלק מהגברים שהם ביסקסואלים והומו-רומנטיים עשויים להזדהות גם כגברים הומוסקסואלים, וישנם גם גברים הומוסקסואלים רבים שנוטים להזדהות כקוויר.
גברים הומוסקסואלים ממשיכים להתמודד עם אפליה ניכרת בחלקים רבים ברחבי העולם, ובמיוחד ברוב יבשת אסיה ויבשת אפריקה. במדינות המערב גברים הומוסקסואלים רבים עדיין חווים אפליה בחיי היומיום, אם כי כמה גברים הומוסקסואלים מוצהרים הצליחו לאורך השנים לזכות בהצלחה רבה כולל להפוך לראשי מדינות או ממשלות, כמו במקרים של קסאבייה בטל (לוקסמבורג), אדגארס רינקביצ'ס (לטביה), וליאו ורדקר (אירלנד).
בעוד שהמילה "הומוסקסואל" יכולו להתייחס לכל מי שנמשך באופן בלעדי לבני אותו המין (כולל לסביות), המונח "גברים הומוסקסואלים" מתייחס ספציפית לגברים בעלי נטייה הומוסקסואלית.
הומוסקסואליות גברית בהיסטוריה העולמית

בתרבויות שהושפעו מהדתות האברהמיות, החוק והכנסייה הגדירו מעשי סדום כעבירה על החוק האלוהי או כפשע נגד הטבע. אף על פי כן הנוהג לגנות מין אנאלי המבוצע בין גברים קדם עוד לאמונה הנוצרית. לאורך רוב ההיסטוריה הנוצרית רוב התאולוגים והזרמים הנוצרים ראו בהתנהגות הומוסקסואלית כהתנהגות לא מוסרית או כחטא. לאורך השנים היו היסטוריונים שהתייחסו לאישים בולטים שונים בהיסטוריה, כולל סוקרטס, לורד ביירון, אדוארד השני ואדריאנוס, כהומוסקסואלים או ביסקסואלים.
הומוסקסואליות גברית בהיסטוריה העולמית > באפריקה

סברה רווחת היא שהעדות ההיסטורית המוקדמת ביותר להומוסקסואליים הם חנומחוטפ וני ענח' חנום(אנ') אשר חיו במצרים הקדומה בסביבות 2400 לפני הספירה. חנומחוטפ וני ענח' חנום היו שני פקידים בכירים בארמון של פרעה. בקברם נמצאו מספר ציורים שמתארים אותם מחובקים ונוגעים זה באפו של חברו, מעשה שאשר באמנות המצרית העתיקה סימל נשיקה.
הקולוניזציה של יבשת אפריקה על ידי מעצמות אירופה במהלך המאה ה-19 והמאה ה-20 הוביל לכך שבמדינות רבות באפריקה חוקקו חוקים מחמירים נגד ביצוע מעשה סדום, וזו נחשבת בדרך כלל לסיבה המרכזית לכך שבחלק גדול ממדינות אפריקה ישנם כיום חוקים כה מחמירים נגד גברים הומוסקסואלים. שלוש המדינות באפריקה בהן קיים עונש מוות לגברים הומוסקסואלים הן מאוריטניה, בניגריה (בחלק מתחומי השיפוט במדינה), ובסומליה (רק במחוז הדרומי ביותר של המדינה).
הומוסקסואליות גברית בהיסטוריה העולמית > באמריקה

לאורך השנים התגלו באמריקה עדויות ארכאולוגיות לקיומם של אקטים מיניים הומואירוטיים בין גברים בתרבויות רבות שקדמו לכיבוש של אמריקה הלטינית, בהם האצטקים, בני המאיה, הקצ'ואים, תרבות מוצ'ה, התרבות הזפוטקית, ואימפריית האינקה.
הקונקיסטאדורים הספרדים היו מזועזעים מכך שגילו שמעשי סדום היו שכיחים בקרב גברים ילידים רבים, והדבר נחשב בעיניהם כראייה לנחיתותם לכאורה של אותם האוכלוסיות. הקונקיסטאדורים הזכירו רבות בכתביהם את מעשי הסדום שמבוצעים על ידי הילידים על מנת לתאר אותם כברברים ומכאן להצדיק את הכיבוש שלהם ואת ההמרה הכפוייה שלהם לנצרות. כתוצאה מההשפעה והכוח הגוברים של הקונקיסטאדורים, בהדרגה החלו גם המנהיגים של האוכלוסיות הילידות לגנות מעשים הומוסקסואלים. במהלך התקופה שלאחר הקולוניזציה האירופית של אמריקה, האינקוויזיציה הייתה אחראית על העמדה לדין של אנשים על מעשים הומוסקסואלים, ולעיתים רבות אף קבעה גזר דין מוות על ביצוע מעשי סדום. בעקבות כך גברים הומוסקסואלים רבים בחרו להסתיר את זהותם ואף להתחתן עם נשים לצורך כך, וחלקם הפכו לאנשי דת על מנת להסתיר את נטייתם המינית.
בשנת 1658 האינקוויזיציה במלכות המשנה של ספרד החדשה עצרה 123 גברים בחשד להומוסקסואליות. אף על פי שרבים מהם הצליחו להימלט, בית הדין המלכותי גזר עונש מוות על 14 גברים מרקעים חברתיים ואתנים שונים, אשר נשרפו למוות.
הומוסקסואליות גברית בהיסטוריה העולמית > במזרח אסיה

ישנם עדויות רבות בהיסטוריה הקדומה של מזרח אסיה להומוסקסואליות גברית. ישנם עדויות להומוסקסואליות גברחץ בסין עוד משנת 600 לפני הספירה לערך. הומוסקסואליות גברית הוזכרה גם רבות ביצירות מפורסמות בספרות הסינית. אינטראקציות מיניות בין גברים מתוארות בין היתר ברומן הקלאסי "חלום החדר האדום". בספרות של שושלת מינג, כמו בין היתר "ביאן אר צ'אי" (弁而釵/弁而钗), הוצגו אף מערכות יחסים הומוסקסואליות בין גברים כמהנות יותר ו"הרמוניות" יותר מיחסים הטרוסקסואלים. בכתבים משושלת ליו סונג מאת וואנג שונו נטען אף כי הומוסקסואליות גברית בסין הייתה נפוצה כמו הטרוסקסואליות במהלך סוף המאה ה-3. ההתנגדות להומוסקסואליות גברית בסין החלה לפי ההערכות בתקופת ימי הביניים בשושלת טאנג (618–907 לספירה), ומיוחסת בעיקר להשפעה הגוברת של ערכים נוצריים ואיסלאמיים בסין באותה התקופה, אך לא התבססה במלואה עד שהחלו מאמצי ההתמערבות של סין לקראת סוף שושלת צ'ינג ובמהלך תקופת הרפובליקה הסינית (1912–1949).
הומוסקסואליות גברית בהיסטוריה העולמית > באירופה > בתקופה הקלאסית

העדויות המוקדמות ביותר במדינות המערב למקרים של הומוסקסואליות גברית הם מיוון העתיקה. מערכות היחסים הללו התקיימו בין גברים "נורמליים" לגברים צעירים אשר היו מאהביהם. יחסים בין גברים בוגרים, לעומת זאת, עדיין נחשבו במידה רבה לטאבו בתרבות היוונית העתיקה. לאור החשיבות בחברה היוונית של טיפוח הגבריות של הגברים הבוגרים, הומוסקסואליות בין גברים בוגרים ממעמד חברתי דומה נחשבו לבעייתיים במיוחד, ולרוב אנשים נמנעו מכך בשל סטיגמה חברתית.
הסטיגמה הזו, לעומת זאת, לא חלה על גברים יווניים שלקחו על עצמם התפקיד המיני האקטיבי, בעוד שאלו שלקחו על עצמם התפקיד המיני הפסיבי "הפכו נשיים". ישנן עדויות רבות במחזות התיאטרון של אריסטופאנס למקרים בהם גברים שלקחו על עצמם את התפקיד המיני הפסיבי היו מושא ללעג בחברה היוונית הקדומה.
ישנם אף חוקרים שטוענים שניתן למצוא דוגמאות להומוסקסואליות גברית בספרות של יוון העתיקה, כמו במקרה של אכילס ופטרוקלוס ביצירה "איליאדה". ברומא העתיקה מקרים של הומוסקסואליות גברית היו קיימים בעיקר בין גברים חופשיים מבוגרים לבין גברים עבדים או גברים צעירים חופשיים שלקחו על עצמם התפקיד המיני הפסיבי. בעוד שהקיסר הרומאי אדריאנוס היה ידוע היה ידוע בקשריו ההומוסקסואלים עם יווני בשם אנטינואוס, הקיסר הנוצרי תאודוסיוס הראשון גזר חוק ב-6 באוגוסט 390 אשר לפיו גברים שלקחו על עצמם התפקיד המיני הפסיבי צריכים להישרף על המוקד.
הומוסקסואליות גברית בהיסטוריה העולמית > באירופה > בתקופת הרנסאנס

בתקופת הרנסאנס בערים עשירות בצפון איטליה – ובמיוחד ונציה ופירנצה – הומוסקסואליות גברית הייתה נפוצה למדיי על פי המודל שהיה קיים ביוון העתיקה ובקרב הרומאים. על אף שהומוסקסואליות גברית הייתה נפוצה למדיי באותה התקופה, השלטונות נהגו באות העת להעמיד לדין, לקנוס ולכלוא אנשים רבים על כך.
החל מהמחצית השנייה של המאה ה-13 ברוב אירופה היה מקובל להוציא אנשים להורג כעונש על יחסים הומוסקסואלים.
הומוסקסואליות גברית בהיסטוריה העולמית > במזרח התיכון

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
באשור העתיקה הומוסקסואליות גברית הייתה נפוצה. באותה העת הדבר לא נאסר, אנשים לא נשפטו על כך, והדבר לא נחשב לבלתי מוסרי. חלק מהטקסטים הדתיים מכילים תפילות לברכות אלוהיות על מערכות יחסים הומוסקסואליות.
בעת המודרנית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
בעת המודרנית > רדיפת גברים הומוסקסואלים בגרמניה הנאצית

במהלך תקופת שלטונו של אדולף היטלר גרמניה הנאצית כלאה גברים הומוסקסואלים במחנות ריכוז, סירסה אותם, והרגה אותם.
מבחינה היסטורית גרמניה החלה את הרדיפה של גברים הומוסקסואלים עוד ב-1871 בעקבות חקיקת סעיף 175 השנוי במחלוקת שהתקבל בעקבות איחוד הקיסרות הגרמנית ואסר על יחסים אינטימיים בין גברים בגרמניה הנאצית. באותה העת החוק חל רק על גברים שביצעו אקטים מיניים עם גברים אחרים כמו מין אנאלי ומין אוראלי, בעוד שגברים שהתנשקו או התמזמזו עם גברים אחרים לא נענשו באותה העת במסגרת חוק זה.
ב-1935 הנאצים בחרו לשנות את ההגדרה של החוק כדי לטפל ב"פרצות" בחוק. בהתאם לתיקון של החוק כל ה"ביטויים" של הומוסקסואליות הוגדרו כפשעים עליהם ניתן להישפט. בעקבות כך החלה בפועל הרדיפה של כל הגברים ההומוסקסואלים באשר הם. באותה העת נשיקות, אוננות הדדית ומכתבי אהבה בין גברים נחשבו לסיבות לגיטימיות לביצוע מעצרים של גברים הומוסקסואלים.
בין 1933 ל-1945, על פי ההערכות המשטר הנאצי עצר כ-100,000 גברים הומוסקסואלים, מתוכם כ-50,000 נשפטו באופן רשמי. רוב האנשים הללו ריצו זמן בכלא, בעוד שלפי ההערכות בין 5,000 עד 15,000 אנשים נכלאו במחנות הריכוז של גרמניה הנאצית. לטענת הפרופסור הגרמנירודיגר לאוטמן, אשר הוא מחוקרי הלהט"ב הבולטים בגרמניה, ייתכן ששיעור התמותה של הגברים ההומוסקסואלים במחנות הריכוז היה בסביבות 60%. הגברים ההומוסקסואלים במחנות הריכוז סבלו ממידה חריגה של אכזריות מצד שוביהם והנאצים ערכו בהם גם ניסויים רפואיים שונים כאשר הם ניסו למצוא "תרופה" להומוסקסואליות.
בעת המודרנית > משבר האיידס בארצות הברית

מגפת האיידס נחשבת לתקופה הקטלנית ביותר בהיסטוריה המודרנית לגברים הומוסקסואלים. בתחילה, המגפה הייתה חמורה במיוחד בארצות הברית. בשנת 1980, תושב סן פרנסיסקו, קן הורן, הגיע למרכז לבקרת מחלות ומניעתן עם סרקומת קפושי. הוא זוהה רטרואקטיבית כחולה הראשון של מגפת האיידס בארצות הברית. ב-1981 לורנס מאס היה העיתונאי הראשון בעולם שכתב על מגפת האיידס בעיתון New York Native. התאריך הרשמי לפרוץ המגפה במערב הוא ה-5 ביוני 1981. ביום זה דווח על חמישה צעירים הומוסקסואליים מלוס אנג'לס שלקו בדלקת ריאות הקשורה לאיידס (הם לקו בה במהלך מחצית השנה שקדמה לתאריך פרוץ המגפה). השם איידס ניתן למחלה רק בשנת 1982, לאחר שבמשך תקופה מסוימת היא נקראה G.R.I.D. (קיצור של Gay-Related Immunodeficiency Disease, "כשל חיסוני של הומוסקסואלים") משום שבתחילה הסברה הרווחת הייתה שהמחלה משפיעה רק על גברים הומוסקסואלים. מגפות מקומיות החלו בערים הגדולות של ארצות הברית, ובראשן ניו יורק וסן פרנסיסקו.
לאור התפשטות מחלת האיידס שטרם קיבלה אז את שמה בשנת 1982 הקים המחזאי האמריקני לארי קרמר את הארגון "משבר הבריאות של הגברים ההומואים"(אנ') שמטרתו הייתה לגייס כספים לסיוע לחולי איידס, ולקדם מחקר רפואי בנושא.
במהלך השנים הראשונות של המגפה כמות ניכרת של מידע מוטעה אודות המחלה הפך נפוץ ברחבי העולם. בין אותן השמועות שהפכו נפוצות הייתה השמועה שניתן להידבק באיידס אם רק נמצאים באותו החדר עם גבר הומוסקסואלי, או אם גבר הומוסקסואל נוגע בך. רק באפריל 1984 הודיעה שרת הבריאות האמריקנית מרגרט הקלר במסיבת עיתונאים כי המדען האמריקני רוברט גאלו גילה את כי נגיף ה-HIV הוא זה שגורם למחלה. בספטמבר 1985, במהלך כהונתו השנייה הזכיר נשיא ארצות הברית רונלד רייגן לראשונה את האיידס בפומבי לאחר שנשאל על כך שהממשל שלו נמנע מלממן מחקר רפואי של מחלת האיידס. ארבעה חודשים לאחר מכן, אנתוני פאוצ'י, מנהל המכון הלאומי לאלרגיה ומחלות מידבקות, הצהיר ש"מיליון אמריקאים כבר נדבקו בנגיף ושמספר זה יקפוץ לפחות ל-2 מיליון או 3 מיליון תוך 5 עד 10 שנים". עיקר האנשים שמתו מאיידס במהלך העשור הראשון להפרצות המחלה היו גברים הומוסקסואלים, נשים טרנסיות וגברים ביסקסואלים. בעוד שמשבר האיידס הפך בסופו של דבר למגפה עולמית, ונכון לשנת 2019 כל מקרי המוות הכרוכים באיידס כללו כ-32.7 מיליון מקרי מוות ברחבי העולם.
המעמד המשפטי של גברים הומוסקסואלים בחברה המודרנית > אפריקה

ישנן 54 מדינות באפריקה המוכרות על ידי האו"ם או האיחוד האפריקאי. ב-34 מהמדינות הללו יחסים בין גברים הומוסקסואלים אסורים במפורש. בדו"ח משנת 2015 של ארגון Human Rights Watch צוין שבבנין וברפובליקה המרכז-אפריקאית יחסים בין גברים הומוסקסואלים אינה אסורה במפורש, אף על פי כן בפועל החוקים הקיימים באותן המדינות מיושמים באופן שונה כלפי הגברים ההומוסקסואלים מאשר אלו המיושמים כלפי הגברים ההטרוסקסואליים. במאוריטניה, בצפון ניגריה, בסומלילנד ובסומליה על פי החוק גברים מקבלים עונש מוות על מעשים הומוסקסואלים. בסיירה לאון, טנזניה ואוגנדה על פי החוק גברים מקבלים מאסר עולם בגין מעשים הומוסקסואלים, אף על פי שחוק זה אינו נאכף באופן עקבי בסיירה לאון. בניגריה ישנם כיום חוקים אשר גרמו לכך שעבור בני משפחה, וחברים של גברים הומוסקסואלים בלתי חוקי להביע תמיכה בגלוי בהומוסקסואליות גברית, וניגריה נודעת במיוחד בשל העמדות הנוקשות שלה כלפי גברים הומוסקסואלים. החוק הניגרי קובע כי כל אדם הטרוסקסואלי שמנהל, עד או מסייע לפעילות בין גברים הומוסקסואלים חייב לקבל על פי החוק עונש של 10 שנות מאסר. באוגנדה ארגונים פונדמנטליסטים נוצריים מארצות הברית היו הממנים של המהלך לחוקק חוק שיטיל עונש מוות על גברים הומוסקסואלים. הצעת החוק נפסקה כבלתי חוקתית על ידי בית המשפט העליון של אוגנדה פסק לבסוף ב-2014 שהצעת החוק היא בלתי חוקתית, אף על פי שישנה תמיכה רחבה בקרב הציבור באוגנדה להוספת החוק לספר החוקים וייתכן בהחלט שבעתיד יהיו ניסיונות נוספים לקדם את הצעת החוק שוב. מכל המדינות באפריקה שמדרום לסהרה, דרום אפריקה היא המדינה הליברלית ביותר ביחס שלי כלפי גברים הומוסקסואלים. ב-2006 דרום אפריקה הפכה למדינה החמישית בעולם בה זוגות חד מיניים רשאים להתחתן, והחוקה של דרום אפריקה מבטיחה כיום לזוגות של גברים הומוסקסואלים ולסביות שוויון זכויות והגנה מלאים. דרום אפריקה היא המדינה היחידה באפריקה שבה אפליה של להט"ב היא אסורה מבחינה חוקית. עם זאת, אפליה חברתית נגד גברים הומוסקסואלים דרום אפריקאים קיימת בפועל עדיין באזורים הכפריים של המדינה, שם יש עדיין יש אוכלוסייה מסורתית ודתית.
המעמד המשפטי של גברים הומוסקסואלים בחברה המודרנית > בקאריביים

ביבשת אמריקה (הן באמריקה הצפונית והן באמריקה הדרומית), הומוסקסואליות גברית היא חוקית בכל המדינות (למעט גיאנה). לעומת זאת, בתשע מדינות באזור הקריביים ביצוע "מעשה סדום" נחשב לעבירה פלילית לפי החוק של אותן המדינות. אותן תשע המדינות הן ברבדוס, סנט וינסנט והגרנדינים, דומיניקה, סנט קיטס ונוויס, גרנדה, סנט לוסיה, אנטיגואה וברבודה, גיאנה וג'מייקה. בג'מייקה החוק מתיר לתת תקופת מאסר לגברים שמקיימים יחסי מין עם גברים. אף על פי כן מותר לנשים בג'מייקה, על סמך החוקים הקיימים, לקיים יחסי מין עם נשים אחרות, אם כי ישנה עודנה סטיגמה חברתית קשה כלפי לסביות בחברה הג'מייקנית.
היו בעבר מקרים בהם גברים הומוסקסואלים עברו עינויים פיזים וחוו אלימות מצד משטרת ג'מייקה. בשנת 2013 ארגון אמנסטי אינטרנשיונל דיווח ש"גברים הומוסקסואלים ולסביות הוכו, נחתכו, נשרפו, נאנסו ונורו על רקע מיניותם. ... אנו מודאגים מכך שהדיווחים הללו הם רק קצה הקרחון. הומוסקסואלים רבים בג'מייקה מפחדים מדי ללכת לרשויות ולבקש עזרה". כתוצאה מהאלימות הזו, מאות גברים הומוסקסואלים מג'מייקה ביקשו לאורך השנים להגר למדינות עם המקפידות על זכויות האדם של תושביהם.
באיים הקריביים, כמו במדינות מתפתחות רבות ברחבי העולם, הזהות ההומוסקסואלית מיוחסת לעיתים רבות להתמערבות, ובשל כך קיימת באותו האזור האמונה הנפוצה שהומופוביה היא מוצדקת כדרך להתנגד לקולוניאליזם.
המעמד המשפטי של גברים הומוסקסואלים בחברה המודרנית > במזרח אירופה

במהלך המאה ה-21 ישנה שחיקה הדרגתית ניכרת בזכויות של גברים הומוסקסואלים במזרח אירופה. ברפובליקה הרוסית של צ'צ'ניה הפכו נפוצים מקרי היעלמויות כפויות של גברים צ'צ'נים הומוסקסואלים (חטיפות שבוצעו בחשאי, מאסרים, עינויים, ואפילו הוצאה להורג ללא משפט שבוצעה על ידי הרשויות הצ'צ'ניות). מספר לא ידוע של גברים, שנעצרו משום שנחשדו כהומוסקסואלים ביסקסואלים, מתו בעת שהייה במתקני כליאה. כלי תקשורת עצמאיים וארגוני זכויות אדם דיווחו שגברים הומוסקסואלים נשלחים למתקני כליאה חשאיים בצ'צ'ניה, אשר תוארו על ידי עד ראייה כ"מתקני כליאה סגורים, שאיש אינו יודע רשמית על קיומם". לאורך השנים היו מספר מקרים בהם של גברים הומוסקסואלים שניסו לברוח מצ'צ'ניה, אך נעצרו על ידי המשטרה הרוסית ונשלחו חזרה לצ'צ'ניה. הגברים ההמוסקסואלים שנכלאים באותם מתקני הכליאה מוחזקים שם בצפיפות גבוהה ביותר, כאשר בסביבות 30 עד 40 אנשים נמצאים בכל חדר מעצר (אשר בגודל שניים עד שלושה מטרים), ומעטים מהם זוכים למשפט. ישנם גם עדויות לכך שהם מוכים באופן תדיר על ידי שוביהם (מתחת למותניים עם צינורות פוליפרופילן), שם מעונים במכות חשמל ושהסוהרים נוהגים לירוקים בפניהם. במקרים מסוימים חלק אף נפטרו במתקני הכליאה כתוצאה מהעינויים. נכון לשנת 2021 המצב בצ'צ'ניה עדיין ממשיך להחמיר עבור אוכלוסיית הגברים ההומוסקסואלים. ישנם גם מדינות אחרות במזרח אירופה בהן הזכויות של גברים הומוסקסואלים ממשיכות להידרדר. נשיא פולין אנדז'יי דודה התחייב לאסור לימוד על גברים הומוסקסואלים בבתי הספר בפולין, התחייב להקים "אזורים חופשיים מלהט"ב", וכמו גם התחיב לאסור נישואים בין זוגות חד מיניים, ואת האפשרות של אותן הזוגות לאמץ ילדים.
המעמד המשפטי של גברים הומוסקסואלים בחברה המודרנית > במזרח התיכון ובצפון אפריקה

החוקים הקיימים בחלק גדול ממדינות המזרח התיכון וצפון אפריקה הם מהחוקים הקשים והעוינים ביותר הקיימים כיום בעולם נגד גברים הומוסקסואלים. מין בין גברים אסור במפורש ב-10 מתוך 18 מדינות אזור המזרח התיכון וב-6 ממדינות המזרח התיכון יש עונש מוות על מעשים הומוסקסואלים. העלייה בכוח של הפונדמנטליזם איסלאמי במדינות מסוימות השפיע רבות על האלימות הקיצונית שמופנה כלפי גברים הומוסקסואלים. בעוד שבבחריין, קפריסין, הגדה המערבית, טורקיה, לבנון, ישראל, ירדן ועיראק אין עונש על מעשים הומוסקסואלים, במדינות סוריה, עומאן, קטר, כווית ומצרים מעשים הומוסקסואלים בין גברים הם בלתי חוקיים ומי שנתפס צפוי לקבל על כך עונש מאסר ממושך. ישראל היא המדינה המתקדמת ביותר במזרח התיכון בכל הנוגע לזכויות להט"ב והיא אף מכירה במגורים משותפים של בני זוג הומוסקסואלים, עם זאת עם השנים הועלו גם ביקורות מצד אנשי אקדמיה כמו שרה שולמן וג'ייסון ריצ'י על פינקוואשינג בישראל. ואף על פי שנישואים חד מיניים אינם חוקיים בישראל, ישנה תמיכה ציבורית רחבה בהכרה וברישום של נישואים חד מיניים שנערכו במדינות אחרות.
באיחוד האמירויות, בערב הסעודית, באיראן ובקטר מקובל אף לתת עונש מוות על ביצוע מעשים הומוסקסואלים בין גברים. ברצועת עזה ובתימן העונש המקובל על מעשים הומוסקסואלים בין גברים יכול להיות הן עונש מוות או לחלופין מאסר ממושך בהתאם למעשה שבוצע. בסקר מקיף שבוצע בשנת 2018 ברחבי אזור המזרח התיכון על ידי מרכז המחקר פיו נמצא שבסביבות 80% מהנשאלים סברוו שהומוסקסואליות היא "בלתי מקובלת מבחינה מוסרית", אם כי אחרים טענו שהמספר האמיתי של האנשים שתומכים בזכויות של גברים הומוסקסואלים אינו ברור בשל הפחד הקיים בקרב רבים מתגובות נגד ועונשים על עמדות מסוימות.
באמנות ובתרבות העכשווית > באופנה

מאז תחילת המאה ה-20 גברים הומוסקסואלים מילאו תפקידים מרכזיים בתעשיית האופנה העולמית, הן כמעצבי אופנה והן כמייסדים של בתי אופנה בולטים. גברים הומוסקסואלים בולטים במיוחד בתעשיית האופנה העולמית לאורך השנים כוללים בין היתר את מעצב האופנה הספרדי-בסקי כריסטובל בלנסיאגה, את מעצב האופנה הצרפתי כריסטיאן דיור, ואת מעצב האופנה הצרפתי איב סן-לורן.
באמנות ובתרבות העכשווית > באמנויות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ייצוג באמנות ובמדיה

הייצוב של גברים הומוסקסואלים במדיה המערבית התפתחה באופן ניכר לאורך השנים, ומשקפת את השינויים בעמדות חברתיות בנושא. בעוד שבתחילה לעיתים רבות גברים הומוסקסואלים הוצגו בטלוויזיה ובקולנוע באופן שהנציח סטריאוטיפים שליליים. כמו כן בתחילת הדרך הדמויות של גברים הומוסקסואלים לרוב לא היו הדמויות הראשיות בסרטי מיינסטרים. לרוב אותן הדמויות היו דמויות משנה סטריאוטיפיות, המוצגות כקורבנות או כנבלים.
לקראת סוף המאה ה-20 חלה באופן הדרגתי עלייה בייצוגים חיוביים ומגוונים של גברים הומוסקסואלים במדיה. בנוסף לכך יוצרים וכותבים הומוסקסואלים מוצהרים החלו לעיתים רבות להשתתף בהפקות שונות וכתוצאה מכך נוצרו גם סרטים וסדרות שהיו אותנטיות יותר וסייעו להציג לראשונה באופן מדויק יותר את החוויות שחווים הומוסקסואלים גברים בחברה. לסדרות טלוויזיה כמו "וויל וגרייס", "הכי גאים שיש", ו"משפחה מודרנית" היה תפקיד משמעותי בלאתגר את הסטריאוטיפים שהיו קיימים בעבר בחברה אודות גברים הומוסקסואלים וסייעו בהאנשה של דמויות הומוסקסואליות במדיה.