stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קצ'ואה (עמים)
מאכלים אופייניים

בעמקים ובמישורים של הרי האנדים מרבים להשתמש בתירס ובתפוחי אדמה. הבשר שנאכל הוא בדרך כלל בשר אלפקה ושרקנים, וגם כבשים ופרות. פצ'מנקה הוא מאכל שמייחד את האזור של הרי האנדים, הוא מכיל סוגים שונים של בשר, עשבים וירקות, שמבושלים בישול ארוך ואיטי מתחת לאדמה על מצע של אבנים לוהטות. בדרך כלל מכינים אותו באירועים מיוחדים בחגים וחתונות. עוד מאכל שמייחד את האזור הוא צ'ארקי, זה בשר שמכינים עם ירק שדומה לתפוח אדמה אך יש לו מרקם שונה. משמעות המילה צ'ארקי היא שיטת ההמלחה ששמים על הבשר כדי להפוך אותו לראוי למאכל. הבשר מוגש כנזיד עם בשר אלפקה או למה ויחד עם אורז.
אנשי קצ'ואה מפורסמים

מגאלי סולייר, שחקנית קולנוע שנולדה באייקוצ'ו
טופאק אמארו השני, מהפכן
מאנקו קאפאק
אויאנטה אומאלה – שירת כנשיא ה-65 של פרו בין השנים 2011–2016.
אלחנדרו טולדו – הנשיא ה-63 של פרו, בין השנים 2001–2006, וכעת מואשם על ידי האינטרפול בלקיחת שוחד של 20 מיליון דולר מחברת בנייה ברזילאית בתקופת כהונתו.
בנג'מין בראט, שחקן קולנוע
ביבליוגרפיה

Fiesta! Peru.Danbury, Conn.: Grolier Educational, 1997.
Hemming, John.The Conquest of theIncas. New York: Harcourt Brace Jovanovitch, 1970.
Hudson, Rex A.Peru in Pictures.Minneapolis, Minn.: Lerner Publications Co., 1987.
Jermyn, Leslie.Peru.Milwaukee, Wisc.: Gareth Stevens, 1998.
Kalman, Bobbie.Peru: The People and Culture.New York: Crabtree Publishing Company, 1994.
הערות שוליים

↑  Undernutrition in Bolivia: Geography and Culture Matter
↑  ISBN-10: 185359492X by Joshua A Fishman Can Threatened Languages Be Saved?
↑  Examples (Ancash Quechua with Spanish translation) at "Archived copy". Archived from the original on 19 December 2007. Retrieved 12 May 2009. and (in Chanka Quechua) "Archived copy". Archived from the original on 12 March 2010. Retrieved 12 May 2009.
↑  Karneval von Tambobamba. In: José María Arguedas: El sueño del pongo, cuento quechua y Canciones quechuas tradicionales. Editorial Universitaria, Santiago de Chile 1969. Online: "Archived copy". Archived from the original on 5 June 2009. Retrieved 12 May 2009. (auf Chanka-Quechua). German translation in: Juliane Bambula Diaz and Mario Razzeto: Ketschua-Lyrik. Reclam, Leipzig 1976, p. 172
↑  History of the Inca Empire: An Account of the Indians' Customs and Their Origin, Together with a Treatise on Inca Legends, History, and Social Institutions (Texas Pan American Series)
↑  Resistance, Rebellion, and Consciousness in the Andean Peasant World - 18th to 20th Centuries by Steve J. SternISBN-13: 978-0299113544
↑  ISBN-13: 978-1853836817The Community Tourism Guide: Exciting Holidays for Responsible Travellers
↑  Why Indians wear clothes - hanne veber
↑  Family Solidarity and Quality of Life in an Agricultural Peruvian Community pp. 497-504
↑  Quechua: An oppressed language of an oppressed people by lauren krauth
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553300705171  BnF: cb11955020q (data)  LCCN: sh85109788  NKC: ph117671 
אינטי ריימי
מרה פיליון

מרה פיליון (באפריקנס: Marais Viljoen;‏ 2 בדצמבר 1915 – 4 בינואר 2007) היה נשיא דרום אפריקה החמישי וכיהן בתפקיד זה בין 4 ביוני 1979 ל-4 בספטמבר 1984, וכמו כן כיהן עוד קודם לכך לזמן קצר כנשיא-בפועל, בין 21 באוגוסט ל-10 באוקטובר 1978.
פיליון היה המנהיג האחרון שנשא בתואר "הנשיא המדינתי של דרום-אפריקה" (Staatspresident van Suid-Afrika) בגרסתו הטקסית, כלומר, נשיא נטול-כוח; מוסד שהתקיים מאז כינון הרפובליקה ב-1961 ועד שבוטל במתכונתו הפורמלית-הטקסית ב-1984 והפך למשרה ביצועית.
עוד קודם לכן שימש פיליון כראש הבית העליון של הפרלמנט הדרום אפריקני בין 22 בינואר 1976 ו-19 ביוני 1979 (מוסד שבוטל גם הוא בינתיים).
שם משפחתו הוא הטיה לאפריקנס של שם הוגנוטי צרפתי שעימו מזוהים כל צאצאי בית פרנסואה ויליון מקלרמונט (Villion), חלוץ שהתיישב בכף התקווה הטובה במאה ה-17.
פיליון, שטרם כניסתו לחיים הפוליטיים עבד בסניף דואר - ובהמשך בעיתון אפריקנרי בעריכתו של הנדריק פרוורד, נבחר ב-1953 לבית התחתון של בית המחוקקים כנציגה של העיירה אלברטון שבפרוורי יוהנסבורג, ובהמשך כנשיא הבית העליון (הסנאט) וכממלא-מקום נשיא-הרפובליקה, ונחשב מתון יחסית בין חברי המפלגה הלאומית שכוננה את האפרטהייד.
לפרקי זמן של שנים אחדות הוא שימש כשר העבודה והמכרות; שר הדואר והתקשורת, ושר לענייני צבעונים.
לאחר התפטרותו של ג'ון פורסטר ממשרת הנשיא ב-1979 נכנס מרה פיליון למשרה הלא-ביצועית, שבה החזיק עד לפרישתו ב-1984, כשבשנה קודם לכך תיקנה החוקה את הגדרת תפקיד הנשיאות לתפקיד מנהלי עם יותר סמכויות. עם החלפתו בידי פיטר בותה עזב פיליון את החיים הציבוריים אולם שמר על עניין בפוליטיקה.
הוא נפטר בראשית 2007 כתוצאה מכשל בלב, ונטמן בבלומפונטיין לאחר טקס הלוויה ממלכתי שנערך בפרטוריה.
משה עסיס (כדורגלן)

ערך זה עוסק בכדורגלן ישראלי. אם התכוונתם לחוקר התלמוד הירושלמי, ראו .
משה עסיס (נולד ב-9 באוקטובר 1943) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר במכבי תל אביב בשנות ה-60 של המאה ה-20 ותחילת שנות ה-70 של המאה ה-20.
עסיס שיחק בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב והופעתו הראשונה בקבוצה הבוגרת הייתה לפני גיל 18, ב-15 במאי 1961
במשחק הדרבי נגד הפועל תל אביב במסגרת הליגה הראשונה. ב-1968 עמנואל שפר ניפה את עסיס מסגל נבחרת ישראל לקראת אולימפיאדת מקסיקו סיטי, ובעקבות כך החליט עסיס לפרוש מכדורגל, אך לאחר בקשות של ג'רי בית הלוי המשיך לשחק עד סוף העונה. ב-1969 עבר לגור בניו יורק שבארצות הברית, ובסוף 1971 חזר לישראל והצטרף שוב למכבי תל אביב, עד שפרש סופית מכדורגל ב-1973.
במדי הקבוצה זכה ב-3 אליפויות, 4 גביעי מדינה, פעמיים באלוף האלופים ופעמיים בליגת האלופות האסיאתית.
לעסיס 15 הופעות במדי נבחרת ישראל. הופעתו הראשונה הייתה ב-8 במאי 1966 במשחק ידידות נגד נבחרת פינלנד. את שערו היחידי במדי הנבחרת, כבש ב-26 באוקטובר 1966 במשחק ידידות נגד נבחרת דנמרק. הוא השתתף בשני משחקים במסגרת גביע אסיה בכדורגל 1968.
לאחר שפרש מכדורגל, הקים את מסעדת דרבי בר בתל אביב-יפו.
תארים

אליפות (3): 1966/1968, 1969/1970, 1971/1972
גביע המדינה (4): 1963/1964, 1964/1965, 1966/1967, 1969/1970
אלוף האלופים (2): 1964, 1967
ליגת האלופות האסיאתית (2): 1968/1969, 1970/1971
הערות שוליים

1 2  אביעד פוהורילס, "פחדנו פחד מוות מהפועל לפני ה–0:5, אבל שיחקנו בשביל לנצח", באתר nrg‏, 23 באפריל 2009
↑  נאווה ליברמן וורד ברלל, לדרבי חוקים משלו: משה עסיס מבשל לארבעה, באתר nrg‏, 2 בדצמבר 2009
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - גביע אסיה בכדורגל 1968 (מקום שלישי) |
| --- | --- | --- |
|   לוין |   ויסוקר |   בלו |   דרוקר |   קרקו |   מרילי |   רוזן |   רום |   עסיס |   בורסוק |    נוריאלי |   רוזנטל |  בורבה |   רומנו |  שפיגל |  שפיגלר |  טלבי |  יאנג | מאמן: צ'יריץ'  |   לוין |   ויסוקר |   בלו |   דרוקר |   קרקו |   מרילי |   רוזן |   רום |   עסיס |   בורסוק |    נוריאלי |   רוזנטל |  בורבה |   רומנו |  שפיגל |  שפיגלר |  טלבי |  יאנג | מאמן: צ'יריץ'  | ישראל |
מרתה דירנפלד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 באפריל 1953 (בת 71) קלוז'-נאפוקה, הרפובליקה העממית הרומנית 
 עלתה לישראל:  1959
 לימודי רפואה:  הפקולטה לרפואה בטכניון
 התמחות:  מומחית לטיפול בבעיות פריון
 תואר:  פרופסור חבר קליני
 תפקידים:  מנהלת היחידה לפריון והפריה חוץ-גופית במרכז הרפואי כרמל
 
מרתה דירנפלד (נולדה ב-22 באפריל 1953) היא רופאת נשים, מומחית לטיפול בבעיות פריון. מייסדת ומנהלת היחידה לפריון והפריה חוץ-גופית במרכז הרפואי כרמל; פרופסור חבר קליני, נמנית עם הסגל האקדמי בפקולטה לרפואה בטכניון.
ביוגרפיה

עלתה עם הוריה, שושנה ושרגא דירנפלד, ניצולי שואה, חברי תנועת הנוער הציוני, לחיפה ב-1959 מקלוז', רומניה. אמה הייתה קוסמטיקאית ומורה, ניהלה את בית הספר לאסתטיקה של יהודית מילר. אביה היה חוקר, פרופסור חבר, ממייסדי הפקולטה להנדסת חומרים בטכניון ובאוניברסיטת בן-גוריון.
מרתה דירנפלד למדה בתיכון עירוני ו' בחיפה. בוגרת בית הספר לרפואה בטכניון. ב-1978 התחילה התמחות במחלקת נשים ויולדות במרכז הרפואי כרמל ובבלגיה. בין השנים 1982–1984 נסעה להתמחות במחלקת נשים ויולדות של האוניברסיטה החופשית של בריסל, ULB, שם הצטרפה לקבוצת רופאים אשר הקימה את אחת מיחידות IVF הראשונות בעולם.
ב-1985 הקימה את היחידה לפריון והפריה חוץ גופית במרכז הרפואי כרמל, במחלקת נשים ויולדות. בשנת 1986 נולדה שם תינוקת המבחנה הראשונה, ומאז היא מנהלת את היחידה להפריה חוץ גופית. בתקופת ניהולה נולדו ביחידה מעל 7000 תינוקות מטיפולי פריון ו-IVF.
דירנפלד היא פרופ' חבר קליני ונמנית עם הסגל האקדמי בפקולטה לרפואה בטכניון.
בין השנים 2002–2004 ניהלה מכון פריון בלונדון. ניהלה צוות IVF ו-PGD, כלומר אבחון טרום השרשה שמשלב גנטיקה בטיפולי הפריון, במרכז האוניברסיטאי בארטס בלונדון.
ב-2008 נבחרה להיות הנציגה של ישראל באיגוד האירופאי לפריון - (ESHRE (European Society for Human Reproduction and genetics
בשנים 2010–2013 שימשה מרתה דירנפלד יו"ר האגודה הישראלית לחקר הפריון (איל"ה). היא חברה באגודה הישראלית לחקר הפוריות, באגודה האמריקאית לרפואת הרבייה ובאגודה האירופאית לפוריות ואמבריולוגיה.
נשואה לאליעזר וינברג ולהם ארבעה ילדים. מתגוררים בחיפה.
פרסומים

מרתה דירנפלד חקרה תהליכי ההפריה והשרשה ברחם, את הסיבה לכישלונות חוזרים בטיפולי הפריה (IVF) וביצעה מחקרים בנושא תרומת ביציות. השתתפה במחקרים בינלאומיים בנושא הקפאת ביציות לצורך שימור פריון באישה, ומחקר בנושא השפעת הטלפונים הסלולריים על פריון הגבר.
פרסומים > פרקים בספרים שכתבה

Dirnfeld M., Lejeune B., Camus M., Puissant F., Leroy F., "Resutlts from 18 months of IVF program". Published in the Book of Group de Contact. Editors: ULB University Press: Brussels 1984.
Blumenfeld Z., Dirnfeld M., Beck D., Abramovici H., Brandes J.M., "Comparison of treatment of uterine leiomyomata with 3 different GnRH agonist analogues". in: GnRH Analogues in Cancer and Human Reproduction: Benign and Malignent Tumors - Volume III. Editors: B.H. Vickery and B. Lunenfeld., 1990
Abramovici H., Dirnfeld M., Auslender R., Blumenfeld Z., "Pregnancies following treatment by gonadotropin releasing hormone agonist and myomectomy in infertile women, caused by uterine leiomyomata". Chapter 15 in GnRH analogues in cancer. Edited by Lunenfeld. Parthenon Publishing, 1991.
Shotland Y., Dirnfeld M., Calderon I., Abramovici H., "Electroejaculation: Diagnosis and treatment of ejaculatory dysfunction". In: Progress in reproductive biology and medicine. Karjer Publishers. Switzerland, p. 158-164, 1992.
Mashiach SH., Birnbaum-Carmeli D., Mashiach R., and Dirnfeld M., "The contribution of Israel researchers to Reproductive Medicine: Fertility expert's perspective". In: Kin, Gene, Community, Reproductive Technologies among Jewish Israelis. Vol 19 part I chapter 1, 2010
Gil Peer, Ron Auslender and Martha Dirnfeld, "Complications of Intrauterine Insemination". In: Intra Uterine Insemination. Editor: Gautam N Allahbadia, 3rd Edition, Jaypee Brothers Medical Publishers, p. 390-406, 2013
Grace Younes, Ron Auslender and Martha Dirnfeld, "Does the experience of the provider affect pregnancy rates after embryo transfer?" In: Human Embryo Transfer. Editors: Allahbadia/Chillik (Eds) Springer LtD, 2013
Lena Sagi -Dain and Martha Dirnfeld, "Effect of Paternal Age on Reproductive Outcome: Data from Intracytoplasmic Sperm Injection and Oocyte Donation". In: Intracytoplasmic Sperm Injection, Indications, Techniques and Applications. Editors: Gianpiero D Palermo and E. Scott Stills. Springer International Publishing AG capter 4, p 39-49, 2018
פרסומים > מקצת מהמחקרים שבהם השתתפה

Patient-centered elective egg freezing: a binational qualitative study of best practices for women's quality of care. J Assist Reprod Genet. 2019 May
The impact of intentional endometrial injury on reproductive outcomes: a systematic review and meta-analysis. Hum Reprod Update. 2019 Jan 1;25(1):95-113
Ten pathways to elective egg freezing: a binational analysis. J Assist Reprod Genet. 2018 Nov;35(11):2003-2011
פעילות ציבורית

מרתה דירנפלד חברה בוועדות של משרד הבריאות (ועדת הלסינקי העליונה, ועדת מור יוסף, הוועדה לבחירת מין היילוד); מעורבת בכתיבת נירות עמדה של האגודה הישראלית לחקר הפוריות (אי"לה). ניירות העמדה ביססו את הדיסציפלינה הקלינית של טיפולי הפריון, וביניהם טיפולי ההפריה החוץ-גופית בישראל, ואומצו על ידי ההסתדרות הרפואית ומשרד הבריאות; הייתה חברה בוועדות שונות בכנסת הקשורות בקידום בריאות האישה.
בזמן כהונתה כיו"ר אי"לה הובילה דירנפלד את פרויקט "הגעת לגיל 31 חשוב שתדעי". במסגרת זו רופאים ומומחי פוריות הרצו בברים ברחבי הארץ כדי להסביר לנשים על עקרונות בסיסיים שקשורים לפריון על מנת להעלות מודעותן בהקשר של ירידה משמעותית בפריון עם העלייה בגיל והסיכויים הקלושים להיריון אחרי גיל 42.
במשך שנים עבדה בהתנדבות ב"דלת פתוחה", בייעוץ על אמצעי מניעה וטיפול ותמיכה בבני נוער. הייתה חברה במועצת המנהלים של "אחווה", ארגון נכים בחיפה.
עסקה בייעוץ חינם לאוכלוסיית הפליטים בלונדון; מציעה ייעוץ בחינם לאוכלוסייה נזקקת בישראל במסגרת "בוני עולם", ארגון המעניק סיוע וליווי לחשוכי ילדים ולמתקשים ללדת.
הערות שוליים

↑  פרופ' מרתה דירנפלד-וינברג, באתר clalit.co.il, ‏נלקח ב-18 ביולי 2019
↑  Academic Staff, אתר הטכניון, ‏נלקח ב-17 ביולי 2019
↑  מיטל יסעור בית-אור, "מגיל 44: תרומת ביצית במקום הפריה חוץ־גופית", באתר ישראל היום, 1 במאי 2013
↑    Agency, ‏Mobile phones are 'cooking' men's sperm, The Telegraph, 22 February 2016
↑  Patient-centered elective egg freezing:, אתר pubmed.gov, ‏נלקח ב-17 ביולי 2019
↑  The impact of intentional endometrial injury on reproductive outcomes, אתר Oxford Academic, ‏2 בנובמבר 2018
↑  Ten pathways to elective egg freezing: a binational analysis, אתר Springer Link, ‏3 באוגוסט 2018
↑  הגעת לגיל 31 – חשוב שתדעי! הקפאת ביציות סוציאלית, באתר clalit.co.il, ‏נלקח ב-18 ביולי 2019
מריה הראשונה, מלכת פורטוגל

מריה הראשונה, מלכת פורטוגל (בפורטוגזית: Maria I de Portugal;‏ 17 בדצמבר 1734 – 20 במרץ 1816) הייתה מלכת פורטוגל, ברזיל ואלגארבה, משנת 1777 ועד מותה.
ביוגרפיה > נעוריה

מריה נולדה בארמון המלוכה בליסבון כבתם הבכורה של ז'וזה הראשון ומריאנה ויקטוריה מספרד, בתם של פליפה החמישי, מלך ספרד ואליזבטה פארנזה.
כאשר אביה עלה על כס המלוכה ב-1750 היא הוכרזה כיורשת המיועדת וקיבלה את התארים נסיכת ברזיל ודוכסית ברגנזה, בתקופת נעוריה האיש החזק בפורטוגל היה סבשטיאאו דה מלו.
בעקבות רעידת האדמה בליסבון של 1755, נמנע אביה המלך ממקומות סגורים עד כדי חשד לקלאוסטרופוביה ודה מלו חיזק את כוחו הפוליטי.
ב-1760 נישאה לדודה (אחיו הצעיר של אביה), פדרו השלישי, מלך פורטוגל ונולדו להם 6 ילדים.
ביוגרפיה > מלכותה

ב-1777 מת המלך ז'וזה הראשון ומריה הראשונה הומלכה למלכה והייתה המלכה הראשונה ששלטה על פורטוגל. השליטה החדשה לא אהדה את דה מלו. היא לא סלחה לו על האכזריות בה נהג כלפי משפחת טאבורה ואחד מצעדיה הראשונים כמלכה היה לפטרו מכל תפקידיו. בנוסף, הוצא נגדו צו הרחקה על פיו דה מלו חייב לשהות במרחק של 20 מייל לפחות מהמלכה, ובמקרה שמריה הגיעה לאזור מגוריו, היה חייב דה מלו לעזוב את ביתו עד שתסיים את ביקורה.
מריה סבלה מדיכאון, אחרי מותו של בעלה במאי 1786 ומותו של בנה הבכור ב-1788 מאבעבועות שחורות, החמיר הדיכאון כך שהפריע לה לתפקד כשליטה, החל ב-1792, אחרי מותו של הכומר המוודה שלה, החמיר הדיכאון עד כדי אי-מסוגלות לשלוט כך שבנה הרביעי, ז'ואאו השישי, שלט בשמה החל ב-1799.
ביוגרפיה > השפעת המלחמות הנפוליאוניות

פורטוגל הייתה חלק מהקואליציה האנטי צרפתית השנייה, ובעקבות כך פלשה לפורטוגל בשנת 1801, ספרד שנתמכה על ידי נפוליאון בונפרטה. בהסכם בדחוס שנחתם בחודש יוני של אותה שנה הסיגה ספרד את כוחותיה בתמורה לוויתור על טריטוריות מצד פורטוגל.
פורטוגל סירבה ב-1807 להיענות לדרישת נפוליאון לתמוך במצור על בריטניה, כחלק מאמברגו על הממלכה המאוחדת. כתוצאה מכך פלשו לפורטוגל כוחות צרפתיים, תחת פיקודו של הגנרל ז'ונו (Junot), כחלק ממלחמת חצי האי, והשתלטו על הבירה ב-1 בדצמבר 1807.
לאחר הכיבוש עברה חצר המלוכה לברזיל ושם נפטרה מריה ב-20 במרץ 1816. לאחר מותה הובאה גופתה לקבורה בפורטוגל.
משפחתה

מנישואיה לדודה פדרו השלישי, מלך פורטוגל, היו לה שבעה ילדים:
ז'וזה, נסיך ברזיל (1761–1788)
ז'ואאו (1762)
ז'ואאו פרנסיסקו (1763)
ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל (1767–1826)
מריאנה ויקטוריה, נסיכת פורטוגל (1768–1788)
מריה קלמנטינה (1774–1776)
מריה איזבל (1776–1777)
ראו גם

רשימת שליטי ממלכת פורטוגל
הערות שוליים

↑  שני בנים נוספים מתו בינקותם כך שז'ואאו היה הבכור מבין הנותרים בחיים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007333066305171  PLWABN: 9810574458205606  BnF: cb149540426 (data)  GND: 136730795  ICCU: MUSV042019  ISNI: 0000 0001 2099 1006  LCCN: n84073698  NARA: 10567948  NKC: jo20191054065  NTA: 32140713X  SUDOC: 128508647  TePapa: 67637  VIAF: 11245067   WorldCat (עם VIAF): 11245067 
ציור של פרנצ'סקו פאבונה, 1739
מרה

ערך זה עוסק בנוזל עיכול. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

מרה (חומר צהוב) בביופסיה של כבד בצביעת המטוקסילין-אאוזין אצל סובל מעימדון מרה (כולסטזיס)
 שיוך:  ישות אנטומית מסוימת 
 היווצרות:  כבד 
 תיאור ב:  אנציקלופדיית נוטל 
 מזהים
 קוד MeSH:  A12.200.087 
 מזהה MeSH:  D001646 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0005388 
 
מרה (בלטינית: Bilis) היא נוזל המיוצר בכבד ומשמש בתהליך העיכול. המרה מופרשת מהכבד ונאגרת בכיס המרה, ממנו היא משוחררת בזמן עיכול של שומנים דרך צינור המרה אל התריסריון (תחילת המעי הדק), על מנת לעזור בפירוק המזון. נוזל המרה משתתף בתהליכי עיכול חשובים כגון פירוק טיפות שומן בשביל הגדלת שטח פנים  במהלך תהליך העיכול. במרה ישנן מולקולות שלהן יכולות דטרגנטיות היוצרות תחליב עם טיפות השומן שבמזון. למעשה נוזל המרה גורם לחלוקת טיפות השומן מהמזון לטיפות מיקרוסקופיות ששטח פניהן גדול, ובכך מאפשרות גישה יעילה של אנזימים מפרקי שומנים (המומסים במים) אל מולקולות השומן (שאינן מתמוססות היטב במים עקב תכונותיהן ההידרופוביות).
המרה מורכבת ממים (85%), ממלחי מרה (10%), מרירית ופיגמנטים (3%) משומנים (1%), ממלחים אי-אורגניים ומכולסטרין. כשמה, טעמה מר. צבעה של המרה נקבע משני פיגמנטים עיקריים, בילירובין אשר צבעו צהוב, וצורתו המחומצנת בילוורדין אשר צבעה ירוק. כאשר הם מתערבבים הם יוצרים את צבעה החום של צואה. בגופו של אדם מבוגר מתווצרת בין 400-800 מיליליטר מרה ביממה.
המרה היא בסיסית, בעלת pH 7.8 – 8.6, ולכן היא מסייעת בסתירת החומציות הרבה שקיימת בקיבה, בשלב של המעבר למעי.
בנוסף למרה, צינור המרה מוביל לתריסריון גם אנזימים המיוצרים בלבלב.
מרבית (כ-95%) מיצי המרה ממוחזרים דרך וריד פורטלי לכבד ואינם מופרשים מהגוף, כאשר כ-5% מהם מופרשים בצואה.
ראו גם

ארבע הליחות
קפלה פלאטינה

הפורטיקו החיצוני של קפלה פלאטינה
הבימה לפני האיקונוסטאזיס ופסיפסים מעשה ידי בני משפחת קוסמאטי
תוכנית הכנסייה
הגניוס של פלרמו
קפלה פלאטינה (באיטלקית: Cappella Palatina) היא בזיליקה בסגנון נורמני-ביזנטי, שהוקמה בשנת 1140 על ידי המלך רוג'רו השני, מלך סיציליה, והיא שוכנת במתחם האדריכלי של פאלאצו דיי נורמני בפלרמו בירת האי סיציליה באיטליה. זהו אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, בתוך האתרים הערביים-נורמניים בפלרמו והקתדרלות של צ'פלו ומונריאלה.
היסטוריה > התקופה הנורמנית

הקפלה נבנתה החל משנת 1129, לבקשת רוג'רו השני, מלך סיציליה, היא הוקמה תחילה ככנסייה קהילתית על ידי הארכיבישוף פייטרו (Pietro) מהארכידיוקסיה של פלרמו (אנ'), והועלתה לדרגת כנסייה קולגיאטית (אנ'). הוקדשה ב-28 באפריל 1140 כקפלה פרטית של משפחת המלוכה על ידי הארכיבישוף רוג'רו פסקה (Ruggero Fesca) בנוכחות ראשי הכמורה של הממלכה. העבודות הושלמו בשנת 1143 עם חנוכתה שנחגגה ב-29 ביוני ודרשה מהללת שנישאה על ידי הארכיבישוף פילאגטו מצ'רמי מטאורמינה. כתובת בשלוש שפות (לטינית, יוונית-ביזנטית וערבית) בחלקה החיצוני של הקפלה מציינת בניית שעון אסטרונומי בשנת 1142.
היסטוריה > תקופת ממלכת אראגון

בתקופת הרנסאנס בסיציליה הקציב אלפונסו החמישי, מלך אראגון 20 אונקיות זהב מדי שנה לתחזוקת הקפלה.
בשנת 1458, מימן המלך חואן השני, מלך אראגון עבודות שיקום לתיקון הגג. בזכות העבודות שבוצעו בחצר אראגון בנאפולי, שיתוף פעולה להקמת שער הניצחון בקאסטל נואובו, מתועדות הפעילות הראשונה של הפסל דומניקו גאג'יני (אנ') בפלרמו בשנים 1460 עד 1463. העבודות כללו שחזור, שיקום ותחזוקה של פסיפסים, ערבסקות והַטְלָאוֹת תַּשְׁבֵּץ (אנ'), של חפצי שיש קיימים. עבודות שתמורתן קיבל 60 אונקיות זהב. ב-1482 שוקמו ציורים נוספים. ב-1506 מימן פרננדו השני, מלך אראגון את הפסיפסים על הקיר הדרומי החיצוני וכנראה גם החיפוי בשיש צ'יפולינו (אנ') בחלק התחתון.
היסטוריה > תקופת בית בורבון

בשנים 1716 ו-1753 נמשכו עבודות השיפוצים של שיקום, שיחזור ובניית פסיפסים חדשים, של המזבח הגבוה, והקמת בניית פסל השיש המתאר את סן פייטרו, מאת ג'ובאני בטיסטה רגוזה (אי'). יצרן הפסיפסים מאטיה מורטי (Mattia Moretti, מת ב-1779), שפעל בסדנה ברומא, נקרא על ידי קרלוס השלישי, מלך ספרד בשנת 1753 במהלך המנדט שלו כמלך סיציליה, לשחזר את קישוטי הפסיפסים היקרים. על הקיר החיצוני הוכן ציור חדש, אלגוריה של הרגע ההיסטורי המסוים, המבוסס על אירועי דוד ואבשלום, המאופיין במדליון בו משוחזרים הפרופילים של פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות ואשתו מריה קרולינה מאוסטריה.
מסיבות לוגיסטיות וגודל הכנסייה נהגו להשתמש בה לארח אירועים מינוריים בלבד, רק קתדרלת פלרמו שימשה כאתר לחגיגת הטקסים החשובים ביותר: הכתרות ונישואים מלכותיים. עם זאת, ב-1810 הייתה הקפלה המקום בו נטבל השליט לעתיד פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות, בנם של פרנצ'סקו הראשון ומריה איזבלה מספרד.
זה היה האתר שבו ב-1807 נישאה מריה כריסטינה מנאפולי וסיציליה, בתו של פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות לקרלו פליצ'ה מסבויה, רוזן ג'נובה ולעתיד מלך סרדיניה, וב-1809 נישאה בו מריה אמליה מנאפולי וסיציליה ללואי פיליפ, מלך הצרפתים, דוכס אורליאן ולעתיד מלך צרפת.
לוח תבליט שהוצב בפורטיקו מנציח את לידתו של פרדיננדו בנאפולי ב-1800, הבן הבכור של פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות ואשתו מריה קלמנטינה, שמת כמה חודשים אחר כך, זמן קצר לפני שאימו מתה משחפת.
היסטוריה > התקופה המודרנית

מחקר מעמיק על קפלה פלאטינה נערך על ידי האדריכל הרוסי אלכסנדר פומרנצ'ב ניקנורוביץ', הניתוח המונומנטלי והמפורט של העבודות שנכללו בו זיכה אותו בתואר חבר האקדמיה הקיסרית באדריכלות (אנ') בסנקט פטרבורג בשנת 1887. העבודה כללה פירוט עם איורים ותמונות של 172 סצנות פסיפס המלוות את היצירה עם רפרודוקציות גרפיות של התגליפים והתחריטים של תקרת העץ המשוכללת. בין הסופרים הידועים שביקרו ושיבחו את נפלאות הקפלה במהלך הטיול הגדול נמצא גם גי דה מופאסאן שבמהלך ביקורו בפלרמו בשנת 1885, הוא תיאר את הקפלה כ"הכנסייה היפה ביותר בעולם, התכשיט הדתי המפתיע ביותר שמחשבה אנושית חלמה עליו".
הקפלה נפגעה ברעידת אדמה בספטמבר 2002, ועברה שיפוצים שהושלמו ביולי 2008. פרויקט השיקום, שאותו הוביל האדריכל גווידו מלי (Guido Meli), מנהל "המרכז האזורי לשיקום" באזור סיציליה, מומן על ידי הפטרון הגרמני ריינהולד וירט (Reinhold Würth) בעלות של יותר משלושה מיליון אירו. העבודות בוצעו על ידי קבוצה של משפרי מורשת תרבותית בהנחייתו הטכנית של האדריכל מריו לי קסטרי (Mario Li Castri).
מיסה נערכת בקפלה בכל יום ראשון בשעה 10:00 בבוקר. שירותי התיירות מנוהלים על ידי הארגון המקומי, קרן פדריקו השני (Fondazione Federico II), כאשר הכניסה לכנסייה ולארמון המלכותי היא בכיכר הפרלמנט (פיאצה דל פרלמנטו), שם ממוקם משרד הכרטיסים.
מאז 3 ביולי 2015 מהווה הקפלה חלק מאתר המורשת העולמית של אונסק"ו במסגרת האתרים הערבים-נורמנים בפלרמו והקתדרלות של צ'פלו ומונריאלה.
אדריכלות

הממדים של המקדש שהוקם כקפלה פרטית הם: אורך 33 מטרים ורוחב 13 מטרים, בנוסף קיים גם מקום הפולחן הפרימיטיבי במפלס התחתון. האפסיסים, שעל פי הכללים של הביזנטיים פונים למזרח, ממוקמים באגף הרנסאנס של פאלאצו דיי נורמני, גוף הכנסייה מפריד בין החצרות הפנימיות העיקריות של הארמון. הקיר של הספינה הימנית והלוג'יה הצמודה משקיפים על החצר המכונה "חצר מקדה" (Cortile Maqueda) של הארמון. במקור נראו הכיפה ומגדל הפעמונים מהארמון לפני ששולבו במכלול הבניינים של הארמון המלכותי, בעקבות הבניינים שהוקמו על ידי המשנים למלך ספרד.
המבנה הוא בזיליקה עם שלוש ספינות המופרדים על ידי עמודים מגרניט וכותרות משיש צ'יפולינו (אנ') התומכים במבנה של קשתות מחודדות, חמש מכל צד, ובסך הכול שישה עשר, כולל הקשתות של הפרותזיס (אנ') והדיאקוניקון (אנ'). המבנה הושלם על ידי כיפה, שהוצבה מעל המצלב (אנ') שבין הקודש לבית המקהלה, האזור האחרון מגודר ומורם מרצפת הספינות. הכיפה, הטרנספט והאפסיסים מקושטים לחלוטין בחלקם העליון על ידי פסיפסים בסגנון ביזנטי, בין החשובים ביותר בסיציליה, המתארים סצנות שונות מהתנ"ך, ספרי הבשורה והברכה של ישו פנטוקראטור, הדמות הבולטת ביותר בקפלה. הפסיפסים מחולקים לשני אזורים, אלו שהם נורמנים טהורים ואלו שנוצרו בתקופת בית בורבון:
השלב הנורמני כולל את המצלב, הכיפה והאפסיסים מתקופת רוג'רו השני, מלך סיציליה; מתקופת גוליילמו הראשון, מלך סיציליה הפסיפסים המתארים סצנות מבראשית בספינה המרכזית; מתקופת גוליילמו השני, מלך סיציליה הפסיפסים בספינות הצדדיות כולל חייהם של פאולוס ופטרוס.
השלב האחרון בשלטון בורבון אופיין על ידי התאוששות, שחזורים ויישומים חדשים שבוצעו בשנת 1716 (תאריך הסיום של 1719 בזמן פליפה החמישי, מלך ספרד מוצג על לוחית בגב המבנה המתומן) ועל ידי הפסיפסים החיצוניים שהוזמנו על ידי פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות, שלב זה הוכן ללא הסממנים הביזנטיים, אלמנטים אופייניים לשלב הראשון.
על הקירות אפיזודות מהברית הישנה והחדשה עם פסיפסים שנושאם נע בין בריאת העולם מספר בראשית לחיים בגן עדן; אפיזודות הנוגעות לחיי נח והמבול האוניברסלי; אפיזודות של מאברהם, יצחק, יעקב ועד לידת ישו, חייו, נסים שעשה והפסיון של ישו. סדרת הסצנות על השליחים פטרוס ופאולוס מסיימת את הפסיפסים. הייצוגים של המלאכים, הנביאים, המבשרים, מורי הכנסייה והקדושים מתוארים בגוף מלא או רק דיוקנאות במדליונים.
במהלך מאות השנים, הכניסה לקפלה האישית המקורית של רוג'רו השני השתנתה, והיום היא דרך שני גרמי מדרגות סימטריים שהוצבו משני צידי הטרנספט.