שם משפחה יהודי
סוגים שונים של שמות משפחה

שמות המשפחה שנבחרו על ידי ראשי המשפחות ניתנים לחלוקה על ידי מספר קבוצות:
על-פי עיסוק ראש המשפחה:
אנשים הוסיפו לעצמם שם משפחה על סמך מקצועם או מקצוע בני משפחתם. יש להניח כי במקרים רבים שם מן הסוג הזה שימש קודם ככינוי בפועל למחזיקו ורק אחר כך הפך לשם המשפחה הרשמי.
אפשר בקלות לשער את מקצועו של אבי המשפחה המקורי, על פי שם משפחתו. דוגמאות מעדות שונות, בעיקר מעדות המזרח: אלבז - מאלף הבזים; פלאח - עובד אדמה, חָלָק - סַפָּר (מלשון חלאקה), בוזגלו - יצרן כלי הרתמה לבקר עול, ברבי - הלחם מילים בארמית שמשמעותו: "בן רבי", גבאי - גבאי (משרה בבית הכנסת); ג'מצ'י - זגג; סעצ'י - שען; גלאם - נוקד (מגדל צאן וסוחר בתוצריו - עור, חלב וצמר); מסיקה - מוסק זיתים; מועלם - מורה. ובקרב דוברי הספרדית: אלמושנינו - חזן; אלפנדרי - נגיד. אלחלאואצי - מייצר חלווה בכורדית; בנא - בנאי בפרסית.
והנה דוגמאות מיהדות אשכנז: שם המשפחה לדרמן שייך למשפחת מתקני עור/מוכרי עור/ התעסקות עם עור ממוצא גרמני ("לדר" בגרמנית פירושו עור, ו"מן" פירושו איש), משפחת מילר היא משפחה של טוחני קמח גרמנים ("מילר" בגרמנית פירושו טוחן) וכדומה. באזורים שבהם דיברו היהודים יידיש או גרמנית, משה החייט הפך למשה שניידר, הרב הפך לרבין, השוחט לשכטר וכדומה. דוגמאות נוספות: שומאכר (סנדלר), פישר (דייג), לעהרער או לרר (מורה), גלזר (זגג), קרמר (חנווני) ותהילים-זוגער (אומר תהילים, שמו המקורי של דן בן אמוץ). לעיתים הפך עיסוקו של אדם לשם משפחתו. למשל, וייץ (חיטה), זילבר (כסף) ואפל (תפוח). פישר - דייג; ריכטר - שופט; אייזנר ואייזנהמר- עובד בברזל (אייזן); בוכבינדר - כורך ספרים; ברונפמן - מזקק; דיכטר - פייטן; דורפמן - כפרי, איש הכפר. אמנם ביהדות אשכנז הפך שם המקצוע לשם המשפחה בשפה המדוברת (יידיש) ואולם בנוגע למקצועות של כלי-קודש, לעיתים נקבע המקצוע כשם המשפחה (או הכינוי המשלים את השם הפרטי) בשפה העברית, שכן השתייך לעולם הקדושה בו שלטה לשון הקודש. כך למשל במקרה של חזנים בקהילת יהודי פראג של המאה ה-17: החזן שבתי משורר בס או החזן לייב שיר השירים. ובעדות שונות: שמות המשפחה "חזן", "דיין", "גבאי", "סופר", "מלמד", "מגיד" וכיוצא באלו. במקרים אחרים הופיעו גם מקצועות כלי-קודש כשמות משפחה לועזיים: למשל "קנטור" או "שולמן". גם מקצוע הרבנות הפך לשם משפחה, על הטיותיו: רבין, רבינר. השפה העברית בולטת גם בשמות משפחה המבוססים על מסורת ישראל, כגון: משפחת לוי - לצאצאי שבט לוי, משפחת כהן או כ"ץ (=כהן צדק) - לצאצאי אהרן הכהן, משפחת נפתלי - לצאצאי שבט נפתלי, ואולם גם כאן השפיעה השפה המדוברת על הטיות המונח העברי המקורי: לוין, לווין, ליווי, כהנא, כהנר, כגן, וכן הלאה.
שם משפחה כמו בוכריס (עם סיומת משתנה גם ל-ץ או ץ') הוא דוגמה למקרה מיוחד המשלב בין המסורת (שבט זבולון שזכה לברכת יעקב ”זְבוּלֻן לְחוֹף יַמִּים יִשְׁכֹּן וְהוּא לְחוֹף אֳנִיּוֹת וְיַרְכָתוֹ עַל צִידֹן”) לבין עיסוק אבות המשפחה, שכן משמעותו היא יורד-ים, וכוונתו להמחיש כי ראשית הקהילות בארץ המוצא היא בסוחרים יהודים.
על-פי מקומות שמהם מוצא המשפחה:
מזכרת לשמו של ראש המשפחה:
שם האב, ששימש כשם משפחה מהסוג הישן, הפך לשם משפחה פטרונימי העובר מדור לדור. מרבית הסיומות מסוג -וויץ, -וביץ, -סקי, -ויצי, -וב, -וף, -שווילי, -זון, -קין וכו' מציינות את המילה "בן". הסיומות -סקי ו -וב אינן משמשות רק לשמות משפחה שמקורם בשמו של אדם, אלא גם לשמות משפחה שמקורם בשם של מקום, שכן הן סיומות סלאביות המציינות שייכות בכלל ולא רק שייכות בין בני משפחה. אברמוביץ, אברמוביצי, אברמוב ודומיהם, משמעותם "בן אברהם". במקרים נדירים הושמטה הסיומת ונשאר רק השם עצמו. לדוגמה, אברהם, אברהמס (יידיש: של אברהם). לעיתים קרובות התקבעו השמות בהיגוי הלועזי או היידי ולאו דווקא בהיגוי העברי שלהם. למשל מושק (משה), כמו במושקוביץ, ולייב (אריה), כמו בלייבוביץ. (ראו למשל מרדכי סלומון שנקרא על-שם אביו שלמה זלמן = סלומון)
כמה דוגמאות מעדות המזרח:ועקנין - בן יעקב בברברית, וענונו - "בן נונו (=הנס)" בברברית, יוספיאן - בן יוסף בפרסית. אגגבבה - אביו של אגג בפרסית.
דוגמה עדכנית יותר לתופעה זו של שמות משפחה הנקבעים לפי אבי המשפחה מצויה במקרה של יהדות ביתא ישראל עם עלייתה לישראל. באתיופיה לא נהוג לתת שמות משפחה. אדם מכונה בשמו הפרטי, שם אביו ושם סבו, בדומה לנהוג בתקופת התנ"ך. כשעלו יהודי אתיופיה לישראל, הם נדרשו על ידי הרשויות להשתמש בשמות משפחה כפי שנהוג בישראל. לרוב בחרו לקחת את שם הסב והפכו אותו לשם משפחה. במקרה שהסב עדיין חי נקבע שם המשפחה על פי אביו של הסב. ובמקרה בהם אב המשפחה לא חי בעת עליית המשפחה לישראל, נקבע השם על פי שם האב המנוח.
שמות כמזכרת לשם אם המשפחה (מטרונים)
במקרים מסוימים שם המשפחה היה מטרונים, נגזר משם האם או הרעיה.
דוגמאות: סורקין על שם סורא/שרה, רבקס על שם רבקה, רוחלין על שם רחל, מרגליות/מרגוליס/מרגולין על שם מרגלא, מלכין על שם מַלכה/מִלכה, צייטלין על שם צייטל, פרומקין על שם פרומא. וביהדות המזרח: אוחנה - בן חנה, בברברית.
ילדים קיבלו את שם המשפחה של האם כשבני הזוג נישאו בנישואים דתיים בקהילה ולא נרשמו לנישואים אצל הרשם האזרחי. כשנולדו לזוג ילדים והיה צורך ברישום הלידה אצל הרשם האזרחי, הילדים נרשמו כילדי האם בלבד ולמעשה כצאצאים מנישואים בלתי חוקיים.
היו מגוון סיבות לרישום כזה, ביניהן:
איסור על חתונות מרובות מדי במשפחה אחת הביא לחתונה יהודית בלבד, כשנמלאה המכסה.
איסור על נישואים שניים אף אם בן הזוג נפטר.
נישואים בגיל הנמוך מזה המותר בחוק או היטל גבוה עבור רישום הנישואים.
אב שנעלם, נטש את משפחתו או נפטר בגיל צעיר.
נישואים אזרחיים במקום א' ולידה של ילדים במקום ב' שלא הכיר ברישום הנישואים של מקום א' או שחייב רישום מחודש.
רצון להימנע משיוך ברור של הילדים למשפחה מסוימת כדי למנוע את גיוסם לצבא.
שם משפחה עם ייחוס אז נעשה לעיתים שימוש בשני שמות המשפחה. במקרים אלו, נשכח לפעמים שם המשפחה של האב לאחר מספר דורות.
שמות על שם אם המשפחה היו נפוצים יותר בקרב החסידים משאצל שאר העדות האשכנזיות. כמו כן ילדים קיבלו לפעמים מסיבות שונות את שם האם. לפעמים שיוך שם משפחה לשמה של אישה אינו מעיד בהכרח על אם המשפחה אלא על אחות במשפחה. דוגמאות לשמות על פי שמות נשיים: דבורקין - לפי דבורה; חבקין - לפי חווה; חנקין - לפי חנה; בייליס - של ביילא; רבקש (רבקה'ס) - של רבקה; עטקס (עטקה'ס) - של עטקא.
אצל יהודים יוצאי חצי האי האיברי ישנם גם שמות משפחה על שם דרגות ייחוס במשפחה המורחבת: נונה - סבתא באיטלקית, פאפו - סבא בספרדית (היו שהציעו שזהו כינוי לאישים בשם יוסף), פרימו - בן דוד (ייחוס) בספרדית. ניניו - בן בהקשר של צאצא.
שמות שנבחרו כסגולה להצלחה:
לסוג זה משתייכים שמות כמו רייך (עשיר/שליט), קלוג/קליג (חכם), גליק/גלוק (מזל) ולנגליבן/ולנגלובן (חיים ארוכים).
שמות תארים, שמות שנלקחו מהטבע, מהצבע, על פי סלעים ומתכות, על פי מידת/עיסוק אבי המשפחה ועל פי בעלי חיים:
שמות משפחה על שם בעלי חיים: לופו, לופז ולופס (הנפוץ גם בקרב לא-יהודים מאזורים דוברי ספרדית) משמעותם "זאב" היו שהציעו כי זהו רמז שאב המשפחה נקרא בנימין שסמלו במקרא הוא אכן זאב, לובאטון פירושו "זאב קטן". פלקו ופלקון הם בז בספרדית בצורות שונות. טוויטו היא ציפור שחורה בערבית תוניסאית. לאון משמעו אריה, ייתכן רמיזה לכך שאחד מאבות המשפחה נקרא יהודה שסמל שבטו במקרא הוא אריה. ויזל משמעותו סמור בגרמנית. דאקס משמעותו גירית מצויה בגרמנית, בעוד "גנץ" משמעותו אווז.
שמות שהם ראשי תיבות:
שמות גנאי: