stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נקודת שוויון 2
הפקה

ב-24 בפברואר 2014, שבעה חודשים לפני יציאת "נקודת שוויון", הוכרז כי סוני מתכננים סרט המשך, כאשר ריצ'רד וונק יכתוב שוב את התסריט. בתחילת אוקטובר 2014 הצהיר אנטואן פוקואה כי יהיה סרט המשך רק אם הצופים ודנזל וושינגטון ירצו בכך. הוא אמר שמדובר בדמות מעניינת, ושההמשך יכול להיות בעל טעם בינלאומי יותר.
ב-22 באפריל 2015 הודיעה סוני רשמית על סרט המשך, כאשר וושינגטון חוזר לתפקידו כרוברט מק'קול. חזרתו של פוקואה טרם אושרה תחילה. בספטמבר 2016 חשף המפיק טוד בלאק כי התסריט של הסרט הושלם, וכי פוקואה ישוב לביים, כשהצילומים יתחילו בספטמבר 2017.
ב-21 באוגוסט 2017 לוהק פדרו פסקל לתפקיד בסרט יומיים לאחר מכן אושרו מליסה לאו וביל פולמן כי ישובו לגלם את תפקידיהם מהסרט הראשון, בתור סוזן ובריאן פלאמר, ודווח כי הסרט יופק על ידי ג'ייסון בלומנטל, בלאק, וושינגטון, סטיב טיש, מייס נויפלד, אלכס סיסקין וטוני אלדרידג'. ב-24 באוגוסט 2017, אשטון סנדרס הצטרף לסרט כדי לשחק דמות שתהווה למק'קול דמות אב. ב-25 במרץ 2018, נחשף כי סקינה ג'פרי הצטרפה לצוות.
הצילומים החלו באזור הדרום אנד בבוסטון, מסצ'וסטס, ב-14 בספטמבר 2017. הצילומים התרחשו גם בלין שור דרייב, מסצ'וסטס, גשר פוינט פאודר וכן בברנט רוק, מסצ'וסטס.
בעוד שסוני ופרסומים אחרים דיווחו כי הסרט נוצר בתקציב הפקה נטו של 62 מיליון דולר, "דליין הוליווד" הצהירה כי מקורותיהם התעקשו שהעלות הייתה "בטווח הגבוה [70 מיליון דולר]" לאחר זיכוי מס שהעניקה מדינת מסצ'וסטס.
אפיפוני

| --- | --- |
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2008
 חברת תקליטים:  IMP
 חברים
 איתי קלדרון מיטל דה רזון
 
אפיפוני (באנגלית: Epiphony) הוא צמד מוזיקלי ישראלי, המורכב מהדי ג'יי איתי קלדרון והזמרת-יוצרת מיטל דה רזון.
בשנת 2008 יצא הסינגל "Out of My Skin" ביחד עם הדי ג'יי עופר ניסים. החל מיציאתו בנובמבר 2008 ועד סוף שנת 2009 היה לאחד מלהיטי המועדונים המצליחים ביותר בישראל. ביוטיוב הוא צבר למעלה מ-4.5 מיליון צפיות בסך הכול והיה לשיר שתיפקד כחלק מבחירתו של עופר ניסים לרשימות של DJ Mag – מה שהוסיף לפרסום שלו גם מבחינה בין-לאומית.
להיטים נוספים שיצאו הם "Million Stars", "Story Ending", ו-"Believe".
ביוגרפיה > 2008–הווה: הקמת הצמד

בשנת 2008 חצי שנה בלבד לאחר יציאתו של Happy People, הוציא הדי ג'יי עופר ניסים מהדורה חדשה לאותו האלבום בשם, Happy People (Winter Edition). האלבום היה שונה לחלוטין מגרסת הקיץ שלו, ולראשונה הציג בו עופר ניסים את ההרכב החדש שילווה אותו בהפקות המקור שלו בשנים הבאות, הצמד אפיפוני בו חברו הדי ג'יי איתי קלדרון והזמרת-יוצרת מיטל דה רזון. לאחר מכן, כתבו קלדרון ודה רזון את מילות השיר של "Out of My Skin" ללחן שיצרו ביחד עם ניסים. על ההפקה המוזיקלית היו אחראית ניסים וקלדרון בעוד שדה רזון מונתה על השירה. בשנת 2010 יצאה גרסה מחודשת לשיר בשם "Yeni Ben (Out of My Skin)" כחלק מאלבומו של ניסים, Pride All Over 2010.
בהמשך לכך, יצא השיר "Story Ending" שזכה להצלחה במועדונים בהתאמה. "Million Stars" שיצא לאחר מכן, זכה לרמיקסים וגרסאות שונות. שיר נוסף בשם "Believe" שנכלל ב-Happy People (Winter Edition) זכה גם הוא להצלחה רבה במועדונים ובמצעדי הדאנס השונים. שני שירים בשם "Mr. Charming" ו-"Boxing Ring" מתוך Pride All Over 2010 זכו להצלחה גם כן.
ב-30 בנובמבר 2023 חברו קלדרון ודה רזון מחדש והוציאו יחד את "Long Time".
חברי ההרכב

איתי קלדרון – מפיק מוזיקלי ויוצר ישראלי.
דנה ברגר – נולדה ב-31 בינואר 1985. היא זמרת, פזמונאית ומפיקה מוזיקלית ישראלית.
הערות שוליים

↑  [Epiphony https://www.discogs.com/artist/1559913-Epiphony]
↑  Andreas Alexandris (2008-11-22), Offer Nissim Feat Epiphony - Out Of My Skin (FULL -HQ- ORIGINAL), נבדק ב-2024-06-27
↑  EpiphonyMexOficial (2012-01-19), Offer Nissim Ft. Epiphony & Elisete - Million Stars (Club Mix) .wmv, נבדק ב-2024-06-27
1 2  Andreas Alexandris (2009-08-30), Offer Nissim Feat. Epiphony - Story Ending (radio edit), נבדק ב-2024-06-27
↑  Andreas Alexandris (2008-12-10), Offer Nissim Feat. Epiphony - Believe In Me (Original Mix)  |FULL HQ|, נבדק ב-2024-06-27
1 2  Offer Nissim Official (2011-06-06), Offer Nissim Feat Epiphony Out of my skin, נבדק ב-2024-06-27
↑  Pride All Over 2010, 2010-06-01, נבדק ב-2024-06-26
↑  Vu Doan (2012-10-11), Offer Nissim ft.Epiphony And Elisete - Million Stars, נבדק ב-2024-06-27
↑  Saulae Production (2023-11-01), Offer Nissim ft Epiphony & Elisete   Million Stars SMF Radio Mix, נבדק ב-2024-06-27
↑  Offer Nissim Official (2011-06-06), Offer Nissim Feat Epiphony Believe, נבדק ב-2024-06-27
↑  megachido27 (2009-09-10), Offer Nissim Feat Epiphony - Believe In Me(Radio Edit), נבדק ב-2024-06-27
↑  Epiphony - Topic (2014-09-25), Mr. Charming, נבדק ב-2024-06-27
↑  Epiphony - Topic (2015-08-07), Boxing Ring, נבדק ב-2024-06-27
↑  jetfiremusic (2023-12-01), Itay kalderon x Meital de razon  (Epiphony)   - Long Time, נבדק ב-2024-06-27
קליפסו (לוויין)

| --- | --- |
קליפסו בעיני אמן
קליפסו בעיני אמן
 מידע כללי
 סוכנות חלל:  נאס"א
 מפעיל:  נאס"א, המרכז הצרפתי הלאומי לחקר החלל 
 יצרן:  Alcatel Space 
 תאריך שיגור:  28 באפריל 2006
 משגר:  דלתא 2
 אתר שיגור:  Vandenberg Space Force Base Space Launch Complex 2 West 
 אתר המשימה בנאס"א
 משימה
 סוג משימה:  חקר עננים ואירוסולים
 לוויין של:  כדור הארץ
 מסלול:  מסלול מסונכרן-שמש 
 נטייה:  98 מעלות
 אפואפסיד:  687 ק"מ
 פריאפסיד:  689 ק"מ
 זמן הקפה:  98.5 דקות
 משך המשימה הכולל:  28 באפריל 2006 – הווה (18 שנים) 
 משך המשימה:  3 שנים
 מידע טכני
 משקל:  635 ק"ג 
 אורך:  1.49 מ' 
 קישורים חיצוניים
 מספר קטלוג לוויינים:  29108
 מאגר המידע הלאומי:  2006-016B
 
קאליפסו (CALIPSO) הוא לוויין סביבתי אמריקאי-צרפתי, ששוגר על גבי הטיל דלתא 2 ב-26 באפריל 2006 מבסיס חיל האוויר האמריקני ונדנברג שבקליפורניה. שמו הוא ראשי תיבות של "Cloud-Aerosol Lidar and Infrared Pathfinder Satellite Observations." הלוויין מנטר באמצעות לייזר את העננים במשך 24 שעות ביום. קליפסו טס בתצורה המכונה "A Train" ביחד עם הלוויינים קלאודסאט ששוגר ביחד עמו וכן עם הלוויינים אקווה, אאורה, והלוויין הצרפתי פאראסול.
מכשירים

CALIOP מתקן Lidar - LIght Detection And Ranging המספק תמונה אנכית ברזולוציה גבוהה של האירוסולים והעננים.
מצלמת שדה רחב - גרסה משופרת של מצלמה מסחרית המשמשת למעקב אחר כוכבים. הותקנה גם בלוויין אקווה
רדיומטר באינפרה אדום (IIR) - משמש לאיתור גודל החלקיקים והתכונות האחרות של ענני הצירוס.
מכשיר ה-CALIOP מתואם לאמצע תמונת ה-IRR כדי לבצע אופטימיזציה של התצפית.
חקר האירוסולים

האירוסולים הם חלקיקים המרחפים באוויר בעלי צורות מורכבות ומכילים מגוון של מרכיבים כימיים שיכולים להיות מוצקים או נוזליים ואפילו חלקיקי חומרים מוצקים בתוך טיפות נוזלים. אורך החיים שלם משתנה - כאשר כמה תרכובות אירוסולים חיים רק כמה ימים לפני שהם מתפרקים בעוד שאחרים שוהים באוויר במשך חודשים. מדידת אירוסולים קשה מאוד ולכן יש צורך במגוון רחב של מכשירים.
העננים תלויים למעשה באירוסולים כדי להיווצר. האירוסולים מספקים לעננים את הגרעינים שסביבם מתגבשות טיפות המים. עננים הנוצרים באזור שבו האוויר נקי מורכבים מטיפות הנותות להיות גדולות יותר משום שהן נוצרות ממספר קטן יותר של גלעינים, ועננים אלה צפויים ליצור יותר גשם. עננים שנוצרים באזורים מלוכלכים יוצרים הרבה יותר טיפות גשם אך הטיפות קטנות יותר. עננים אלה גם נראים בהירים יותר.
באמצעות איסוף בנפרד של הנתונים הללו יסייע קליפסו למדענים להבין את ההשפעות הישירות והעקיפות של האירוסולים על האקלים.
שיגור הלוויינים קלאודסאט וקליפסו על גבי טיל דלתא 2 ב-26 באפריל 2006
המכשור של קליפסו
דוריט הקטנה (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  דוריט הקטנה מאת צ'ארלס דיקנס
 בימוי:  כריסטין אדזרד 
 הופק בידי:  ג'ון ברבורן ריצ'רד ב. גודווין
 תסריט:  כריסטין אדזרד צ'ארלס דיקנס (רומן)
 עריכה:  פרייזר מקלין אוליבר סטוקמן
 שחקנים ראשיים:  דרק ג'קובי ג'ואן גרינווד מקס וול פטרישה הייז אלק גינס מרים מרגוליס סיימון דורמנדי שרה פיקרינג
 צילום:  ברונו דה קייזר 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  Sands Films 
 חברה מפיצה:  Cannon Film Distributors
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  11 בדצמבר 1987
 משך הקרנה:  357 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 הכנסות:  1,025,228 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   littledorrit
 דף הסרט ב־IMDb
 
דוריט הקטנה (באנגלית: Little Dorrit) הוא סרט קולנוע משנת 1987, עיבוד לרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס. כריסטין אדזרד כתבה את התסריט וביימה את הסרט, והפיקו ג'ון ברבורן וריצ'רד ב. גודווין. מייקל סנבויסין עיבד את המוזיקה של ג'וזפה ורדי.
בסרט מככבים דרק ג'קובי בתפקיד ארתור קלנהם ושרה פיקרינג בתפקיד איימי דוריט. צוות גדול של שחקני קולנוע ותיאטרון בריטים נאסף לגלם את שלל הדמויות שברומן. בהם אלק גינס, סיימון דורמנדי, ג'ואן גרינווד, רושאן סת', מרים מרגוליס, סיריל קיוזק ומקס וול.
הפקה

הסרט נמשך 360 דקות והוא יצא לאקרנים בשני חלקים שאורך כל חלק כ-3 שעות. שם החלק הראשון היה "Nobody's Fault" (איש אינו אשם), שמרמז על אחד השמות שדיקנס הציע לרומן המקורי. חלק זה מגולל את סיפורו של ארתור קלנהם, ומביא את האירועים מנקודת מבטו. החלק השני שנקרא "Little Dorrit's Story" (סיפורה של דוריט הקטנה) מציג את אותם אירועים מנקודת המבט של הגיבורה, איימי דוריט. שני החלקים החופפים בחלקם משלימים את התמונה המלאה.
חברת ההפקה "Sands Films" מופעלת על ידי הבמאית כריסטין אדזרד ובעלה ריצ'רד ב. גודווין. הסרט היה מועמד לשני פרסי אוסקר: שחקן המשנה הטוב ביותר לאלק גינס, ופרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר עבור כריסטין אדזרד. הסרט יצא בפורמט DVD בבריטניה ב-27 באוקטובר 2008.
צוות השחקנים

דרק ג'קובי - ארתור קלנהם
ג'ואן גרינווד - גברת קלנהם
מקס הול - ג'רמיה פלינטוויץ'
פטרישה הייז - אפרי פלינטוויץ'
לוק דאקט - ארתור הצעיר
אלק גינס - ויליאם דוריט
סיריל קיוזק - פרדריק דוריט
שרה פיקרינג - דוריט הקטנה
אמלדה בראון - פאני דוריט
דניאל שאטו - טיפ דוריט
מרים מרגוליס - פלורה פינצ'ינג
ביל פרייזר - מר קאסבי
רושאן סת' - מר פאנקס
מולי מורין - הדודה של מר פ.
דיאנה מאלין - משרתת של מר קאסבי
פולין קווירק - מגי
פיפ טורנס - הנרי גאוון
השתתפו שחקנים נוספים בתפקידים קטנים: רוברט מורלי, טוני ג'אי, מייקל אלפיק, אלינור ברון, ג'ון סאבידנט, ליז סמית, כריסטופר הנקוק, ג'ון וורנר והרולד אינוסנט
הערות שוליים

↑  Little Dorrit
↑  נסים דיין, צידו הבהיר של הירח, חדשות, 15 בדצמבר 1988
↑  יפתח אילן, דיקנס הישן והטוב - "דוריט הקטנה" (בריטניה, 1988), במאית: כריסטין אדזארד, שחקנים: אלק גינס, דרק ג'קובי, שרה פיקרינג, ג'ואן גרינווד, סיריל קיינאק;, כל העיר, 3 במרץ 1989
אוניברסיאדת פלמה (1999)

| --- | --- |

 עיר מארחת:  ספרד פלמה דה מיורקה, ספרד
 מדינות משתתפות:  125 במספר
 ספורטאים משתתפים:  4,076
 תחרויות:  12 ענפים
 טקס הפתיחה:  3 ביולי 1999
 טקס הנעילה:  13 ביולי 1999
 נפתח רשמית על ידי:  אלנה, דוכסית לוגו 
 האצטדיון הראשי:  אצטדיון איברוסטאר
 
אוניברסיאדת הקיץ ה-20 נערכה בפלמה דה מיורקה, ספרד ב-1999; טקס הפתיחה, טקס הנעילה ומשחקי אתלטיקה וכדורגל נערכו באצטדיון איברוסטאר שנבנה לקראת האירוע. במשחקים השתתפו כ-4,000 ספורטאים.
באוניברסיאדה זו נערכו תחרויות ב-12 ענפי ספורט: אתלטיקה (45 תחרויות), ג'ודו (18 תחרויות), התעמלות מכשירים (14 תחרויות), טניס (5 תחרויות), כדורמים, כדורסל (2 תחרויות), כדורעף (2 תחרויות), כדורגל (גברים בלבד), סיף (10 תחרויות), קפיצה למים (8 תחרויות), שחייה (34 תחרויות) ושייט (6 תחרויות).
סך הכול הוענקו 451 מדליות, מתוכן 60 לארצות הברית.
אירועים מיוחדים

מארק וארקנטין מארצות הברית זכה ב-4 מדליות זהב בשחייה.
טבלת המדליות (חלקית)

| מקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ארצות הברית ארצות הברית | 28 | 17 | 15 | 60 |
| 2 | רוסיה רוסיה | 14 | 19 | 11 | 44 |
| 3 | קובה קובה | 12 | 4 | 13 | 29 |
| סך הכל | סך הכל | 142 | 141 | 168 | 451 |
ישראל באוניברסיאדה

הספורטאים הישראלים זכו ב-2 מדליות:
- מיקי חליקה זכה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי
- ענת פבריקנט ושני קדמי זכו במדליית ארד בשייט במפרשית מדגם 470
יואב גת סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר גב
יואב מאירי סיים במקום שמיני במשחה ל-200 מטר מעורב אישי
בית ספר פרסונס לעיצוב

| --- | --- |


 מכללה
 על שם:  Frank Alvah Parsons 
 תקופת הפעילות:  1896–הווה (כ־128 שנים)
 מייסדים:  ויליאם מריט צ'ייס 
 תלמידים
 :  כ-5,000
 מיקום
 מיקום:  ניו יורק, ניו יורק
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  40°44′07″N 73°59′39″W﻿ / ﻿40.735277777778°N 73.994166666667°W﻿ / 40.735277777778; -73.994166666667
 www.newschool.edu/parsons/
 he
 
בית ספר פרסונס לעיצוב (באנגלית: Parsons School of Design) הוא מכללה פרטית לאמנות ולעיצוב הממוקמת בשכונת גריניץ' וילג' בניו יורק. בית הספר נוסד ב-1896 על ידי קבוצה של אמנים שפרשו מבתי ספר אחרים לאמנות שהיו באותה עת במנהטן במחאה על הגבלת החופש האמנותי שלהם.
פרסונס הוא אחד מבתי הספר הוותיקים לאמנות ועיצוב בניו יורק והיה בית הספר לאמנות (אנ') הראשון שהציע תוכניות בעיצוב אופנה, עיצוב פנים, פרסום, עיצוב גרפי ועיצוב תאורה (אנ'). כמו כן, זהו בית הספר האמריקאי הראשון שפתח שלוחה מחוץ לארצות הברית, כאשר הקים בשנת 1921 את בית ספר פרסונס פריס (אנ'). זהו גם בית הספר הפרטי לאמנות ולעיצוב הראשון שהתחבר לאוניברסיטת מחקר לאומית פרטית, כאשר הפך בשנת 1970 לאחת החטיבות של הניו סקול. בבית הספר יש חמש חטיבות עיקריות (המכונים גם הם בתי ספר) המציעות כשלושים תוכניות לתואר ראשון ולתואר שני במגוון תחומים באמנות ובעיצוב. סטודנטים בבית הספר יכולים גם לשלב שיעורים ומגמות נוספות במכללות אחרות של הניו סקול.
בית ספר פרסונס מדורג כמוסד המוביל בארצות הברית להוראת אמנות ועיצוב ואחד משלושת המוסדות המובילים בעולם, בין היתר בזכות התכנית לעיצוב אופנה, המדורגת כאחת הטובות בעולם.
הקמפוס המרכזי של בית הספר שוכן בשדרה החמישית מספר 65 והוא כולל בתוכו ספרייה, מעונות סטודנטים, אולמות הרצאות, אודיטוריום של 800 מקומות ישיבה, שלוש פינות אוכל, חללי אירועים, מעבדות מחשבים, כיתות וסדנאות לתפירה, סטודיו לייצור נעליים, 17 סטודיו לציור, ו-12 כיתות לימוד. קמפוסים נוספים של בית הספר נמצאים במספר בניינים באזור הקמפוס המרכזי, כמו מרכז העיצוב על שם שילה ג'ונסון השוכן בשדרה החמישית מס' 66-68-70, ופרסונס מזרח השוכן ברחוב 13 מספר 25 מזרח ובו נמצאות המחלקות לארכיטקטורה, עיצוב פנים, עיצוב תאורה ועיצוב מוצר.
היסטוריה

בית הספר הוקם לראשונה במנהטן בשנת 1896 כבית הספר צ'ייס על ידי מייסדו, הצייר האימפרסיוניסטי האמריקאי ויליאם מריט צ'ייס, שהוביל קבוצה קטנה של אמנים בחיפוש אחר מוסד פחות מסורתי ויותר מתקדם. אסכולת צ'ייס חינכה כמה מהמאורות הגדולים של המודרניזם האמריקאי המוקדם, כמו מרסדן הארטלי ואדוארד הופר. ב-1904, שכר צ'ייס את הצייר פרנק אלווה פרסונס ללמד בבית הספר, אף שהיה באותה עת עדיין סטודנט לאמנות באוניברסיטת קולומביה. השפעתו של פרסונס הצעיר על בית הספר ניכרה כמעט מיד. כמי שצפה את החשיבות של אמנות ועיצוב לעולם התעשייה, יזם פרסונס את פתיחתן של התוכניות הראשונות אי פעם בעיצוב אופנה (במקור נקרא עיצוב תלבושות) ב-1904, עיצוב פנים (במקור נקרא קישוט פנים) ב-1906, ועיצוב גרפי (במקור נקרא פרסום ואיור מסחרי) ב־1910. בשנת 1909 שונה שם בית הספר לבית הספר לאמנות יפה ואמנות שימושית בניו יורק במטרה לשקף את התוכניות החדשות ששילבו אמנות ועיצוב. בשנת 1911 קיבל על עצמו פרסונס את ניהול בית הספר, ובשנת 1921 הוא יזם את הקמת השלוחה של בית הספר בפריז.
עם מותו של פרסונס בשנת 1930, מונה ויליאם מ. אודום למנהל בית הספר, ובשנת 1941, כהוקרה על תרומתו הרבה להתפתחות בית הספר, שונה שם בית הספר לבית ספר פרסונס לעיצוב. הצעד המשמעותי הבא בהתפתחות בית הספר היה בשנת 1970, כאשר בית הספר הפך לחלק מהניו סקול, מה שאפשר לבוגרי בית הספר לקבל תארים אקדמיים בעיצוב אופנה, עיצוב פנים ועיצוב תאורה. בדצמבר 2023 השיק בית הספר, בשיתוף עם סוכנות הייעוץ לנגישות "Tilting the Lens", תוכנית לימודים חדשה ופורצת דרך עבור סטודנטים עם צרכים מיוחדים.
תוכניות אקדמית

בית ספר פרסונס מציע למעלה משלושים תוכניות לתואר ראשון ותואר שני בחמש חטיבות (בתי ספר) עיקריות:
בית ספר להיסטוריה ותיאוריה של אמנות ועיצוב
בית ספר לאמנות, מדיה וטכנולוגיה
בית ספר לעיצוב הסביבה וקיימות
בית ספר לאסטרטגיות עיצוב
בית ספר לעיצוב אופנה
הסטודנטים

שיעור הקבלה לבית הספר הוא 46%. המועמדים איננם נדרשים לגשת לבחינות הקבלה המקובלות באוניברסיטאות ובמכללות אחרות בארצות הברית (SAT או ACT), אבל נדרשים ברוב המקרים להגיש תיק עבודות ולעמוד במבחן פנימי של בית הספר הנקרא "אתגר פרסונס". נכון לשנת 2022 היו רשומים בבית הספר למעלה מחמשת אלפים סטודנטים, כ-80% מהם לתואר ראשון ו-20% הנותרים הם סטודנטים לתארים מתקדמים. 70% מהסטודנטים בבית הספר הגדירו עצמם כנשים, 24% כגברים ו-6% כלא-בינאריים. כשליש מהסטודנטים בבית הספר מגיעים מחוץ לארצות הברית (מ-116 מדינות שונות), וכ-80% מהסטודנטים מקבלים מבית הספר מגלות וסיוע כספי.
סגל ההוראה

נכון לשנת 2022 היו בפרסונס 127 חברי סגל במשרה מלאה ו-1,056 חברי סגל במשרה חלקית, רבים מהם תאורטיקנים ואמנים פעילים. בין חברי הסגל הבולטים ניתן למצוא את האדריכל הידוע פרנק לויד רייט, הצייר ההולנדי פיט מונדריאן, והאמנים הישראלים מיכאל גיטלין, יורם רוזוב ופנחס כהן גן.
בוגרים מפורסמים

בבית הספר למדו כמה מהמעצבים המפורסמים ביותר בתעשיית האופנה, ביניהם דונה קארן, מארק ג'ייקובס, טום פורד, אייזיק מזרחי, ואחרים.
קלארנס ג'ונסון

| --- | --- |

 לידה:  27 בפברואר 1910 אישפמינג, ארצות הברית 
 פטירה:  21 בדצמבר 1990 (בגיל 80) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  פארק הזכרון פורסט לוון 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מישיגן  Flint Central High School  Mott Community College 
 מוסדות:  לוקהיד קורפוריישן 
 פרסים והוקרה:  המדליה הלאומית לטכנולוגיה וחדשנות (1988)  היכל התהילה הלאומי לממציאים (2008)  המדליה הלאומית למדעים (1965)  היכל התהילה הלאומי של התעופה (1974)  honorary Royal Designer for Industry (1984)  פרס המייסדים של האקדמיה הלאומית להנדסה  מדליית האחים רייט  מדליית החירות הנשיאותית  מדלית דניאל גוגנהיים  עמית האגודה האווירונאוטית המלכותית 
 
קלארנס לאונרד "קלי" ג'ונסון (באנגלית: Clarence Leonard "Kelly" Johnson;‏ 27 בפברואר 1910 – 21 בדצמבר 1990) היה מהנדס אווירונאוטיקה ונבחר על ידי המגזין Aviation Week & Space Technology לאחד החלוצים הגדולים והחשובים בהיסטוריה של התעופה. קלי היה מנהל הצוות הראשון בסדנת הבואשים של לוקהיד והשתתף בפיתוחם של יותר מ-40 מטוסים.
קלי טבע את המונח KISS שהפך לעקרון מנחה בעיצוב ופיתוח מוצרים.
המטוסים שבפיתוחם השתתף

אוריאון 9D
דגם 10 אלקטרה
דגם 12 אלקטרה-ג'וניור
דגם 14 סופר-אלקטרה
דגם 18 לודסטאר
דגם 22
B-37
P-38 לייטנינג
לוקהיד קונסטליישן
F-80 שוטינג-סטאר
מטוסי אימון T-33 ו-TV-2
P2V נפטון
XF-90
F-94 סטארפייר
X-7
F-104 סטארפייטר
F-117 נייטהוק
C-130 הרקולס
U-2
כל משפחת מטוסי הציפור השחורה - A-12‏, ‏YF-12‏, SR-71, D-21.
C-140 ג'טסטאר
הערות שוליים

↑  רשימת 100 הגדולים בהיסטוריה של התעופה לפי מגזין Aviation Week.(הקישור אינו פעיל, 11.1.2024)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605585805171  CiNii: DA14535775  GND: 1274497175  ISNI: 0000 0000 3475 4274  LCCN: n84123180  NARA: 10568127  VIAF: 6336972   WorldCat (עם VIAF): 6336972 
ערך זה הוא קצרמרבנושא תעופה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פוליטיקה של ספרד

ספרד היא מונרכיה חוקתית דמוקרטית שבראשה עומד מלך ספרד. היא מתנהלת לפי החוקה שהתקבלה ב-1978 אחרי תום השלטון הדיקטטורי של פרנסיסקו פרנקו.
הרשות המחוקקת היא ה"קורטס חנרלס" ("Cortes Generales"), פרלמנט המורכב משני בתים: קונגרס הנציגים ("Congreso de los Diputados") שהוא הבית התחתון ואשר לו סמכויות רבות יותר, והסנאט (ספרד) ("Senado") שהוא הבית העליון. חברי הבית התחתון נבחרים בשיטה אזוריות-יחסית, בה לכל מחוז בחירה יש כמה נציגים שמתחלקים בין רשימות המפלגות באופן יחסי לתוצאות במחוז. רוב חברי הבית העליון נבחרים בבחירות אישיות, והיתר ממונים על ידי בתי המחוקקים של הקהילות האוטונומיות.
המפלגות הגדולות הן "מפלגת הפועלים הסוציאליסטית הספרדית" (PSOE) משמאל, והמפלגה העממית (PP) מימין, ובנוסף יש עוד מספר מפלגות קטנות, רבות מהן מקומיות.
בראש הרשות המבצעת עומד ראש הממשלה אשר זקוק לאמון הבית התחתון של הפרלמנט (הקורטס).
מערכת המשפט היא מערכת עצמאית שבנוסף אליה קיים בית משפט לענייני חוקה.
בנוסף לשלטון המרכזי, לקהילות האוטונומיות שמרכיבות את ספרד יש סמכויות שלטוניות שמשתנות בין קהילה לקהילה.
החוקה

החוקה הספרדית הנוכחית התקבלה ב-1978 במהלך המעבר לדמוקרטיה אחרי מות פרנקו ב-1975. ב-1977 נערכו הבחירות הדמוקרטיות הראשונות לפרלמנט שאחרי עידן פרנקו, ובעידודו ולחצו של המלך חואן קרלוס ניגש פרלמנט זה למלאכת כינון החוקה. ועדה בת שבעה חברי פרלמנט מכל צידי הקשת הפוליטית ניסחה את החוקה, והיא אושרה על ידי הפרלמנט ב-31 באוקטובר 1978, ובמשאל עם ב-6 בדצמבר – תאריך שנחגג בספרד כיום החוקה. החוקה נחתמה על ידי המלך וראשי הפרלמנט ב-27 בדצמבר ונכנסה לתוקף יומיים אחר כך.
החוקה פותחת בהקדמה שבה מובעת מחויבות לצדק, לחופש, לביטחון כל האזרחים, לדמוקרטיה, לסדר כלכלי וחברתי צודק, לזכויות אדם, לשלטון החוק, לכיבוד המסורות והשפות של אזרחי המדינה ולחיזוק יחסי שלום ושיתוף פעולה עם כל עמי העולם.
המשך החוקה מחולק לעשרה פרקים המוקדשים לזכויות והחובות של אזרחי המדינה, לכתר, לפרלמנט, לממשלה, ליחסים בין הפרלמנט והממשלה, למערכת המשפט, לכלכלה, לארגון הטריטוריאלי, לבית המשפט החוקתי ולדרכי השינוי של החוקה.
על פי הפרק האחרון של החוקה, שינוי בחוקה צריך להתחיל בתור הצעת חוק רגילה ביוזמה של הממשלה, של חברי הפרלמנט, או של האספות של הקהילות האוטונומיות. עליו לעבור ברוב של שלוש חמישיות מחברי כל אחד מהבתים, ואם יש מחלוקת בין הגרסאות יכול לעבור שינוי שזכה ברוב מוחלט של חברי הסנאט (הבית העליון של הפרלמנט) ורוב של שני שלישים מחברי הקונגרס (הבית התחתון). תוך 15 יום מאישור התיקון בפרלמנט יכולים עשירית מחברי כל אחד מהבתים לדרוש משאל עם לאישור התיקון.
חלק קטן מהסעיפים, הנוגע לזכויות הבסיסיות ולחרויות האזרחיות, וכן לכתר, זוכה להגנה מיוחדת, ותיקונים שנוגעים אליהם צריכים לעבור בתהליך מורכב שכולל קבלה ברוב של שני שלישים בכל אחד מבתי הפרלמנט, פיזור מיידי של הפרלמנט, אישור חוזר ברוב של שני שלישים בכל אחד מבתי הפרלמנט החדש ולבסוף משאל עם. אולם הפרק שקובע את ההגנה המיוחדת הזו אינו מוגן בעצמו.
מאז כינונה החוקה שונתה פעם אחת, על מנת לתת לאזרחי האיחוד האירופי שאינם אזרחי ספרד לבחור ולהיבחר בבחירות מקומיות.
חוקת ספרד היא אחת היחידות אשר זכויות האדם המעוגנות בה כוללות לא רק זכויות פרט וזכויות פוליטיות אלא גם זכויות חברתיות.
המלך

מאז קבלת החוקה של 1978 ספרד היא מונרכיה חוקתית. ראש המדינה הוא מלך (או מלכה) אשר מסמל את אחדות ספרד והמשכיותה, ותפקידו הוא טקסי וייצוגי. המלך הראשון שמלך במסגרת החוקה הוא חואן קרלוס הראשון שהומלך עוד לפני כינון החוקה, עם מותו של פרנקו. בתחילה הוא היה גם שליט המדינה בפועל, אולם בניגוד לציפיותיו של פרנקו הוביל את הפיכת ספרד לדמוקרטיה, ואחרי קבלת החוקה הקפיד להישאר מעל למחלוקות פוליטיות. המלך הנוכחי הוא בנו, פליפה השישי, שעלה למלוכה עם פרישתו ב-2014.
החוקה קובעת כי עם קבלת הכתר וההכרזה בפני הפרלמנט על תחילת שלטונו, על המלך החדש להשבע לקיים בנאמנות את חובותיו, לציית לחוקה ולחוקים ולהבטיח את הציות להם, ולכבד את זכויותיהם של האזרחים ושל הקהילות האוטונומיות.
על פי החוקה המלך מפקח על פעולות מוסדות השלטון, ובין סמכויותיו נמצאות חתימה על חוקים, כינוס הפרלמנט או פיזורו והקדמת הבחירות, הצעת מועמד לראשות הממשלה, מינויו ופיטוריו, מינוי חברי הממשלה ופיטוריהם, מתן חנינות, הפיקוד העליון על הכוחות המזוינים והכרזת מלחמה או חתימה על הסכם שלום. המלך מפעיל את סמכויותיו אלו לפי בקשת הממשלה או הפרלמנט, או באישורם, ללא הפעלת שיקול דעת עצמאי. בחלק מהמקרים הדבר מעוגן בחוקה עצמה, ובחלק במוסכמה חוקתית.
הפרלמנט

הפרלמנט הספרדי נקרא "קורטס חנרלס" ("Cortes Generales") והוא מורכב משני בתים – הסנאט ("Senado") שהוא הבית העליון, וקונגרס הנציגים ("Congreso de los Diputados") שהוא הבית התחתון.
סמכויות הקונגרס נרחבות יותר משל הסנאט. הממשלה צריכה לקבל את אמונו על מנת להיכנס לתפקידה, ובסמכות הקונגרס להביע אי אמון בממשלה. רוב החקיקה מתחילה מהקונגרס, ועוברת אל הסנאט. אם הסנאט מאשר אותה כלשונה היא עוברת לחתימה על ידי המלך. במקרה שהסנאט דוחה הצעת חוק או מתקן אותה היא חוזרת לקונגרס, ובסמכותו לאשר את התיקונים ברוב רגיל, או לאשר את הנוסח המקורי ברוב מוחלט של חברי הקונגרס, או ברוב רגיל לאחר המתנה של חודשיים.
בקונגרס צריכים להיות על פי החוקה בין 300 ל-400 חברים. חברי הקונגרס נבחרים בבחירות אזוריות ב-52 אזורי בחירה שהם חמישים מחוזות ספרד והערים סאוטה ומלייה שעל חופי מרוקו. מספר הצירים שמוקצה לכל מחוז נקבע לפי הנוסחה הבאה: 102 מהמקומות מוקצים בצורה בלתי פרופורציונלית לגודל המחוז, אלא בהקצאה של שני מקומות לכל אחד מ-50 המחוזות ומקום אחד לכל אחד מהאזורים של סאוטה ומליה. שאר 248 הצירים מחולקים בין המחוזות באופן פרופורציונלי למספר תושביהן. המחוזות הגדולים ביותר הם של מדריד וברצלונה שלכל אחד מהם יש למעלה מ-30 נציגים, לערים בינוניות יש מחוזות בני כעשרה נציגים, אך יש לא מעט מחוזות עם מספר נציגים בודדים, דבר אשר גורם לייצוג יתר שלהם. חלוקת המושבים בין המפלגות השונות בכל מחוז נעשית בשיטה יחסית לפי שיטת ד'הונד ("שיטת בדר-עופר"), כשכל מפלגה מציגה רשימת מועמדים.
בסנאט יש כיום 264 חברים, מהם 208 נבחרים בבחירות בחמישים המחוזות השונים. לרוב המחוזות מוקצים ארבעה סנאטורים, ואילו במחוזות המורכבים מאיים יש בין שניים לשלושה סנטורים לכל אי (או קבוצת איים). הסנאטורים נבחרים בכל מחוז בבחירות אישיות, ולכל בוחר יש זכות להצביע עבור שלושה מועמדים לכל היותר. יתר החברים ממונים על ידי הגופים המחוקקים של 19 הקהילות האוטונומיות של ספרד, כשלכל קהילה אוטונומית מוקצה סנאטור אחד בתוספת של עוד סנאטור על כל מיליון תושבים.
זמן הכהונה המקסימלי של שני הבתים הוא ארבע שנים, ולמרות שהחוקה לא מחייבת זאת, עד כה הבחירות לשני הבתים נערכו תמיד בו זמנית. ראש הממשלה יכול להביא לפיזור הקורטס חנרלס, או כל אחד מבתיו, על ידי בקשה מהמלך.