stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חאתם שיבלי
ביוגרפיה

נולד לחאלד ועריפה וגדל בשבלי. הבכור מבין ארבעה אחים ואחיות. למד בבית ספר יסודי "שבלי" ובית ספר רב תחומי עמל דבוריה.
בשנים 1989–2001 עבד כסמנכ"ל תפעול בחברה לשיווק מזון פוד - קלאב. במקביל למד לתואר ראשון במנהל עסקים במכללה למינהל וסיים בשנת 2002.
בשנים 2002–2007 שימש סמנכ"ל מחלקה מסחרית בחברת הליסינג דורנט.
בשנת 2007 הקים את חברת הליסינג ש. ישראל ליסינג תפעולי ומאז עבד כעצמאי עד לבחירתו כראש מועצה ב-2024.
בנוסף התנדב במרכז תרבות נוער וספורט, מתנ"ס שבלי ושימש כסגן מנהל קבוצת הכדורגל "הפועל בני שבלי" עד להתפרקותה.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2018 התמודד לראשות המועצה מול עדנאן סעאידה, נעים שבלי, ומוניר שיבלי.
בסיבוב הראשון של הבחירות זכה שיבלי ל-29.65% מהקולות ולא עלה לסיבוב שני.
באוקטובר 2023 נורו יריות לעברו והוא נפגע ברגלו. ב-19 באוגוסט עשרה כדורים נורו לעבר רכבו ונגרם לו נזק.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2024 התמודד לראשות המועצה בשנית מול ראש המועצה המכהן מוניר שיבלי וסברי טליעאה, וניצח לאחר שקיבל 64.96% מהקולות לעומת 28.89% למוניר שיבלי.
הוא נשוי לעורכת הדין שיבלי סאמיה ואב לארבעה. מתגורר בשבלי.
הערות שוליים

↑  דניאל שמיל, בכיר בדורנט הקים חברה מתחרה להשכרת רכב - ומפעיל אותה מאותו משרד, באתר TheMarker‏, 30 ביוני 2009
↑  הודעות בדבר תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות, לראש הרשות ולמועצת הרשות, ילקוט הפרסומים 8024, עמ' 4000
↑  חן ביאר, המסר המאיים למועמד לראשות המועצה, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 19 באוגוסט 2023
↑  יריות נורו לעבר רכבו של מועמד בבחירות במועצת שיבלי, נזק נגרם לרכב, באתר רדיו קול רגע, ‏20 באוגוסט 2023
↑  הודעות בדבר תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות, לראש הרשות ולמועצת הרשות, ילקוט הפרסומים 12188, התשפ"ד, 13 במרץ 2024, עמ' 4978
בל AH-1 סופר-קוברה

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 סוג:  מסוק קרב
 ארץ ייצור:  ארצות הברית
 יצרן:  בל איירקראפט
 טיסת בכורה:  1969
 תקופת שירות:  1971 (AH-1J), 1986 (AH-1W) – 2020 (חיל הנחתים)
 יחידות שיוצרו:  1271+
 משתמש ראשי:  חיל הנחתים של ארצות הברית  צבא איראן  צבא טאיוואן  הצי הטורקי
 משתמשים משניים:  צבא דרום קוריאה
 דגמים:  AH-1J  AH-1T  AH-1W
ה-Bell AH-1 סופר-קוברה הוא מסוק קרב דו-מנועי שפותח מטעם חיל הנחתים של ארצות הברית, והופעל בעיקר על ידו.
משפחת הסופר קוברה כוללת מספר דגמים: AH-1J סי-קוברה (SeaCobra), AH-1T סי-קוברה משופר (Improved SeaCobra), AH-1W סופר-קוברה (SuperCobra).
מסוק הסופר קוברה הוא גרסה מתקדמת של המסוק AH-1 קוברה החד-מנועי, שפותח במהלך אמצע שנות ה-60 כמסוק קרב עבור צבא ארצות הברית. חיל הנחתים התעניין בדגם, אך חיפש מסוק דו-מנועי כדי לאפשר בטיחות גבוהה יותר בתנאי ים, יחד עם יכולות חימוש גדולות יותר. במאי 1968 הזמין משרד ההגנה מחברת בל 49 מסוקי AH-1J סי-קוברה דו-מנועיים.
הדגם החדש נכנס לשירות במהלך החודשים האחרונים של מעורבות ארצות הברית במלחמת וייטנאם, וכתוצאה מכך בוצע בו שימוש מבצעי מוגבל.
חיל הנחתים חיפש מייד קיבולת מטען גדולה יותר מזו שסיפק הסי-קוברה. לפיכך, ה-AH-1T, המצויד במערכות חדשות וגוף מוארך, פותח על ידי בל במהלך שנות ה-70. בשנות ה-80, בתגובה לשלילת התקציב לרכישת מסוק הקרב בואינג AH-64 אפאצ'י, בחר חיל הנחתים לרכוש גרסה מתקדמת יותר של המסוק, AH-1W, המצויד במערכות בקרת אש חדשות המתאימות לחימוש חדיש יותר, כמו טיל הנ"ט AGM-114 הלפייר. אספקת הדגם החלה ב-1986. במהלך שנות ה-90, חיל הנחתים חיפש גרסה מתקדמת יותר לקוברה, ופיתח את המסוק Bell AH-1Z Viper שנכנס לשירות בשנות האלפיים.
מסוקי הסי-קוברה השתתפו במספר מבצעים גדולים במהלך המחצית השנייה של המאה העשרים, כמו במהלך הפלישה לגרנדה ב-1983. במהלך מלחמת איראן-עיראק, איראן עשתה שימוש רב במסוקי סי-קוברה, שהוכיחו את עצמם הן בלוחמה נגד שריון והן בלוחמה נגד מטוסים. טורקיה, שהפעילה מספר רב של קוברות וסופר קוברות, השתמשה במסוק זה במספר הזדמנויות נגד המורדים של מפלגת הפועלים של כורדיסטן (PKK). מסוקי סי-קוברה של חיל הנחתים גם השתתפו במהלך מלחמת המפרץ, בפלישת ארצות הברית להאיטי ב-1994, והתערבות ארצות הברית במלחמות יוגוסלביה. במאה ה-21, המסוק פעל גם במלחמת אפגניסטן ובמלחמת עיראק.
במהלך אוקטובר 2020, חיל הנחתים הוציא משירות את אחרוני מסוקי הסופר-קוברה שלו לטובת הפעלת ה-AH-1Z באופן בלעדי.
עיצוב ופיתוח

מסוק AH-1 קוברה פותח באמצע שנות ה-60 כמסוק קרב עבור צבא ארצות הברית לשימוש במהלך מלחמת וייטנאם. בין 1967 ל-1973, ייצרה בל 1,116 מסוקי AH-1G עבור צבא ארצות הברית. מסוקים אלה פעלו במעל למיליון שעות טיסה במלחמה.
חיל הנחתים האמריקני התעניין ב-AH-1G, אך העדיף מסוק דו מנועי, שיספק בטיחות גבוהה יותר בסביבה ימית. בנוסף, החיל רצה גם חימוש כבד יותר בצריח המסוק. בתחילה, משרד ההגנה התנגד לספק לחיל הנחתים גרסה דו-מנועית של הקוברה מתוך אמונה שיתרונות האחידות בכלים בין הצבא לחיל הנחתים עדיפים על הגרסה הדו מנועית, אולם לבסוף משרד ההגנה השתכנע והזמין במאי 1968 מבל 49 מסוקי AH-1J סי-קוברה. הסי-קוברה צויד גם בתותח 20 מ"מ XM197 בעל 3 קנים. כאמצעי ביניים, צבא ארצות הברית העביר 38 מסוקי AH-1G לנחתים ב-1969.
במהלך שנות ה-70, ביקש חיל הנחתים יכולת נשיאת מטען גדול יותר בטמפרטורות גבוהות עבור הקוברה. בל השתמשה במערכות ממסוק הקינג-קוברה שלה כדי לפתח דגם חדש, ה-AH-1T, בעל גוף מוארך יותר, ובמנועים משודרגים. ה-AH-1T היה אמין יותר ופשוט יותר לתחזוקה בשטח. למסוק ניתנה יכולת ירי של טילי TOW עם מערכת מיקוד וחיישנים נוספים. גרסה מתקדמת יותר, הידועה בשם AH-1T+, שהייתה מצוידת במנועי T700-GE-700 חזקים יותר ואוויוניקה מתקדמת, הוצעה לאיראן בסוף שנות ה-70, אך עקב המהפיכה האיראנית התבטלה המכירה.
בתחילת שנות ה-80 חיפש חיל הנחתים מסוק חדש. בהתאם לכך, בחן החיל את מסוק הקרב בואינג AH-64 אפאצ'י במשך תקופה של שבועיים בספטמבר 1981, כאשר חלק מהבדיקות התבצעו על ספינה. עם זאת, בקשת החיל למימון לרכישת ה-AH-64 נדחתה על ידי הקונגרס באותה שנה. כאופציה חלופית, חיל הנחתים רכש גרסה חזקה יותר של ה-AH-1T. חלק מהשיפורים היו שינויים במערכות בקרת אש לשאת ויכולת ירי טילי AIM-9 סיידווינדר ו-AGM-114 הלפייר. הגרסה החדשה, שמומנה על ידי הקונגרס, קיבלה את השם AH-1W סופר-קוברה. במהלך מרץ 1986, הגיעו מסוקי הסופר-קוברה הראשונים לחיל הנחתים, שבסופו של דבר הסתכמו ב-179 מסוקים חדשים שנבנו יחד עם שדרוג של 43 מסוקי AH-1T קיימים.
במהלך סוף שנות ה-90, ניהלה בל משא ומתן לרכישת יצרנית המסוקים הרומנית IAR Brașov מתוך כוונה להקים קו ייצור בחו"ל עבור ה-AH-1W עבור לקוחות יצוא. במאי 1997 חתמה החברה על הסכם עם קרן הבעלות של המדינה הרומנית לרכישת 70% ממניותיה של הממשלה ב-IAR Brașov. עם זאת, במהלך נובמבר 1999, לאחר משא ומתן ממושך, הודיעה בל כי היא נטשה את מאמצי הרכישה שלה, ובכך את יוזמת הייצור בחו"ל, לאחר שממשלת רומניה הפסיקה להגיב להצעותיה.
הדגמים AH-1T+ ו-AH-1W נבדקו מאוחר יותר עם מערכת רוטור ראשי ניסיונית בעלת ארבעה להבים. התצורה החדשה הציעה ביצועים טובים יותר, רעש מופחת ושרידות משופרת בשדה הקרב. בהיעדר חוזה מחיל הנחתים, בל פיתחה את העיצוב החדש הזה ל-AH-1Z בכספים משלה. ב-1996, שוב נמנע מחיל הנחתים להזמין את ה-AH-64. פיתוח גרסה ימית של האפאצ'י היה יקר וסביר להניח שחיל הנחתים יהיה הלקוח היחיד שלו. במקום זאת, החיל חתם על חוזה לשדרוג של AH-1W ל-AH-1Z.
ה-Bell AH-1Z Viper שומר על חלק גדול מהעיצוב של ה-AH-1W, אך כולל גם מספר שינויים עיקריים. שתי הכנפיים של ה-AH-1Z ארוכות יותר כאשר בכל אחת מהן יש מתלה בצד עבור טיל כגון AIM-9 סיידווינדר. בכל כנף יש שתי מתלים נוספים לרקטות היידרה 70 מ"מ, או לארבעה טילי AGM-114 הלפייר. ניתן להרכיב את מכ"ם Longbow על בקצה הכנף. במהלך אוקטובר 2020, מסוקי ה-AH-1W האחרונים יצאו משירות בחיל הנחתים לטובת ה-AH-1Z.
היסטוריה מבצעית > ארצות הברית

במהלך החודשים האחרונים של מעורבות ארצות הברית במלחמת וייטנאם, חיל הנחתים השתמש במסוקי הסי-קוברה לצורך סיורים בצפון וייטנאם בסביבת האי הון לה (טייגר). סיורים אלה כונו מבצעי צייד-רוצח ימי (MARHUK) ונמשכו מיוני עד דצמבר 1972. המסוק השתתף במבצעי הלחימה האמריקניים האחרונים בווייטנאם. מספר מסוקי AH-1J נכחו כדי לסקר את פינוי שגרירות ארצות הברית בסייגון באפריל 1975.
במהלך 1983, מסוקי סי-קוברה השתתפו בפלישה לגרנדה. הם שימשו בדרך כלל לביצוע משימות תמיכה אווירית וליווי מסוקי סער; בסך הכל הופלו שני מטוסי AH-1T ושלושה אנשי צוות נהרגו. באותה שנה נפרסו מסוקי AH-1 של חיל הנחתים גם מול חופי ביירות, במהלך מלחמת האזרחים בלבנון, לתמיכה בכוח שמירת השלום הרב-לאומי. בלבנון, מסוקי ה-AH-1 היו חמושים בדרך כלל בטילי סיידווינדר ובתותחים, שנועדו לשמש כאמצעי הגנה אווירית כדי להתמודד עם האיום של מטוסים אזרחיים קלים המופעלים על ידי מחבלים מתאבדים.
במהלך אמצע שנות ה-80, גרסת ה-AH-1W נכנסה לשירות בחיל הנחתים. בין 1986 ל-1999, נכנסו לשירות 179 מסוקי סופר-קוברה.
בסוף שנות ה-80, במהלך מלחמת איראן-עיראק, נשלחו מסוקי קוברה של חיל הנחתים למפרץ הפרסי כדי ללוות את ספינות ארצות הברית ולהרתיע מהתקפות עליהם. במהלך משימות אלו הטביעו מסוקי הקוברה שלוש ספינות סיור איראניות תוך איבוד מסוק AH-1T בודד מאש נ"מ איראנית.
מסוקי קוברה של חיל הנחתים שימשו כחיפוי במהלך פינוי של אזרחים אמריקאים וזרים אחרים מליבריה בשנת 1990.
במהלך מלחמת המפרץ, נפרסו 78 מסוקי סופר-קוברה, שטסו בסך הכל 1,273 גיחות בעיראק. למרות שלא נרשמו אבידות קרב, שלושה מסוקי AH-1 אבדו בתאונות במהלך ואחרי פעולות הלחימה. למסוקי ה-AH-1W יוחסו השמדת 97 טנקים, 104 נגמ"שים וכלי רכב, ושני אתרי נ"מ במהלך המערכה הקרקעית של 100 שעות.
מסוקי קוברה של חיל הנחתים השתתפו גם בפעולות אחרות בשנות ה-90. המסוק סיפק תמיכה בהתערבות ההומניטרית של ארצות הברית בסומליה, מבצע החזרת התקווה, בשנים 1992–1993. הם לחמו גם במהלך הפלישה האמריקנית להאיטי במהלך 1994. המסוקים פעלו בהתערבויות צבאיות של ארצות הברית במלחמות יוגוסלביה; לדוגמה, שני מסוקי AH-1W סייעו בחילוץ של קפטן חיל האוויר סקוט אוגריידי, לאחר שה-F-16 שלו הופל על ידי נ"מ ביוני 1995.
במהלך שלב הפתיחה של מלחמת עיראק, מסוקי סופר-קוברה נפרסו בקווי החזית, ולעיתים קרובות טסו בצוותי צייד-רוצח (hunter-killer) עם מסוקי סער מדגם בל UH-1 אירוקוי ומסוקים אחרים. לפי הדיווחים, 46 מתוך 58 מסוקי הסופר-קוברה נפגעו במהלך הלחימה, רובם מנשק קל. מסוקי AH-1W היו מעורבים בחילוץ של טוראי ג'סיקה לינץ' מבית חולים עיראקי.
מסוקי סופר-קוברה השתתפו גם בלחימה באפגניסטן.
בסוף אוגוסט 2016, מסוקי סופר-קוברה החלו לטוס מעל סירת שבלוב במהלך הלחימה נגד מחוז לוב של המדינה האיסלאמית, תוך מתן תמיכה אווירית צמודה למיליציות ידידותיות על הקרקע.
באוקטובר 2020, חיל הנחתים האמריקאי הוציא משירות את אחרון מסוקי ה-AH-1W שלו לאחר 34 שנים, לאחר שהחליף את הדגם ב-Bell AH-1Z Viper. עד להוצאתם משירות, הדגם צבר 933,614 שעות טיסה.
היסטוריה מבצעית > איראן

ב-1971 רכשה איראן 202 מסוקי AH-1J משופר, בשם "AH-1J International", מארצות הברית. דגם זה כלל שיפורים כגון מנוע P&WC T400-WV-402 ומערכת הנעה מחוזקת. בנוסף משכך רתע הותקן לתותח ה-20 מ"מ, והותקנו כוונת ומושב מיוצבים לנווט. מתוך 202 מסוקי ה-AH-1J שהופעלו על ידי צבא איראן, 62 היו מסוגלים להשתמש בטיל TOW.
מסוקי AH-1J איראניים השתתפו במלחמת איראן-עיראק - שבה היה השימוש האינטנסיבי ביותר במסוקים בכל מלחמה קונבנציונלית. מסוקי AH-1J איראניים (במיוחד בעלי טילי TOW) היו יעילים מאוד בלוחמה נגד שריון, והסבו אבדות כבדות לרק"מ עיראקי. בפעולות על פני השטח החשוף בח'וזסתאן ואחר כך בדרום עיראק, לצד הטקטיקות הרגילות, פיתחו טייסים איראנים טקטיקות מיוחדות ויעילות, לרוב באותו אופן כפי שעשו הסובייטים עם מסוקי ה-מיל מי-24 שלהם. בשל סנקציות הנשק שלאחר המהפכה האיראנית, האיראנים נאלצו להסתפק במה שהיה בהישג יד: הם ציידו את מסוקי ה-AH-1J בטילי AGM-65 מאבריק והשתמשו בהם בהצלחה מסוימת במספר מבצעים.
החל מאוקטובר 1980, מסוקי ה-AH-1J עסקו בקרבות אוויר עם מסוקי מיל מי-24 עיראקים במספר הזדמנויות נפרדות במהלך מלחמת איראן-עיראק. תוצאות ההתקלויות הללו שנויות במחלוקת. במסמך אחד נכתב שמסוקי AH-1J איראניים גברו על מסוקי מיל מי-8 ומי-24 עיראקים. מקורות מדווחים כי טייסי ה-AH-1 האיראנים השיגו יחס הרג של 10:1 על פני טייסי המסוקים העיראקים במהלך ההתקלויות האלו. לעומת זאת, מקור אחר קובע כי עשרה מסוקי AH-1J איראניים אבדו במלחמה, לעומת שישה מסוקי מי-24 עיראקים שאבדו. האבידות מתוארות כשוות למדי במקור אחר. ה-מי-24 היה מהיר וחזק יותר, אבל ה-AH-1J היה זריז יותר. היו אפילו התקלויות בין מסוקי AH-1J איראניים למטוסים עיראקים. מסוקי ה-AH-1J הפילו 3 מטוסי מיג-21, השיגו הפלת Su-20 לא מאומתת, והשתתפו בהפלת מיג-23 - כולם תוך שימוש בתותח ה-20 מ"מ שלהם.
בתחילת 1984 הופל מסוק איראני AH-1J על ידי פילטוס PC-7 עיראקי. כמחצית ממסוקי ה-AH-1J אבדו במהלך המלחמה עקב לחימה, תאונות ובלאי. במהלך 1988, שני מטוסי מיג-23 סובייטים הפילו זוג מסוקי AH-1J איראניים שסטו לתוך המרחב האווירי של מערב אפגניסטן.
במאה ה-21, מסוקי AH-1J איראניים עדיין בשירות צבא איראן לאחר שעברו תוכניות השבחה מקומיות.
היסטוריה מבצעית > טאיוואן

במהלך 1992 טאיוואן הזמינה 42 מסוקי AH-1W סופר-קוברה. אספקה מסוקים אלו התקיימה בשנים 1993–1997. במהלך 1997, פורסם כי הוזמנו 21 מסוקי סופר-קוברה נוספים. משרד ההגנה הלאומי הקצה את המסוקים למרכז ההדרכה לתעופה של הצבא ולשני חטיבות מסוקי תקיפה של הצבא. בשנת 2011, טייוואן הזמינה גם 30 מסוקי AH-64E.
במהלך ינואר 2021, נחתם חוזה של 11.91 מיליון דולר עם ארצות הברית לאספקת תמיכה טכנית וחלקי חילוף לצי מסוקי הסופר-קוברה עד ספטמבר 2027.
היסטוריה מבצעית > טורקיה

בתחילת שנות ה-90, טורקיה קנתה עשרה מסוקי AH-1W סופר-קוברה, בנוסף ל-32 מסוקי AH-1 קוברה מצבא ארצות הברית. המכירה הייתה שנויה במחלוקת פוליטית בארצות הברית; באפריל 1996, רכישת עשרה מסוקי AH-1W נוספים על ידי טורקיה נבלמה על ידי ממשל קלינטון. בסוף 2011, טורקיה ביקשה לרכוש שלושה AH-1W מסוקי מחיל הנחתים.
הקוברות שימשו שוב ושוב בלחימה נגד המורדים ממפלגת הפועלים של כורדיסטן (PKK). ב-13 במאי 2016, לוחמי PKK הפילו מסוק AH-1W סופר קוברה של הצבא הטורקי באמצעות 9K38 איגלה. בסרטון שפורסם, הטיל ניתק את הזנב משאר המסוק, גרם לו להסתובב, להתפרק באוויר ולהתרסק, והרג את שני הטייסים שהיו בתוכו. ממשלת טורקיה הצהירה בתחילה כי המסוק התרסק עקב כשל טכני, אם כי מאוחר יותר התברר שהמסוק הופל. במהלך ניסיון ההפיכה הצבאית ב-2016, נטען כי מסוקי קוברה פתחו באש על ניידות משטרה.
גרסאות > חד-מנועי

עבור גרסאות G/Q/S/P/E/F וגרסאות חד-מנועיות אחרות, ראה AH-1 קוברה.
גרסאות > דו-מנועי

הגרסה דו-מנועית המקורית.
גרסת ייצוא של AH-1J סי-קוברה.
גרסה משופרת עם זנב וגוף מורחבים ותיבת הילוכים ומנועים משודרגים.
גרסת מבחן עם רוטור ראשי בעל ארבעה להבים המבוסס על רוטור Bell 680. אב טיפוס הומר מהמסוק - AH-1T 161022.
גרסה חדשה המכונה "Zulu Cobra". הגרסה כוללת רוטור ראשי משודרג עם ארבעה להבים ומוסיפה את מערכת הראייה למטרה (TSS).
גרסה ניסיונית לכל מזג אוויר המבוססת על הדגמים AH-1G הח-מנועי ו-AH-1J הדו-מנועי. יוצרו שני מסוקי קינג-קוברה; הראשון הונע על ידי סט מנוע PW& C T400-CP-400 Twin-Pac והשני הונע על ידי מנוע Lycoming T-55-L-7C.
גרסה שהוצעה לבריטניה.
גרסה שהוצעה לרומניה.
AH-1Z הוצע עבור תוכנית ATAK של טורקיה; נבחר לייצור בשנת 2000, אך בוטל מאוחר יותר כאשר בל וטורקיה לא הצליחו להגיע להסכמה על הייצור.
שדרוג איראני ללא רישיון של AH-1J International.
העתק איראני ל-AH-1J International, עם אוויוניקה ונשק ממקור מקומי.
מפעילות > נוכחי

צבא איראן
צבא טאיוואן
הצי הטורקי
מפעילות > בעבר

המדינה האימפריאלית של איראן
צבא איראן האימפריאלי
צבא הרפובליקה של קוריאה
חיל הנחתים של ארצות הברית AH-1W במהלך אימון
מפרט טכני > AH-1J סי-קוברה

צוות: 2 (טייס וטייס משנה/ נווט)
אורך: 16.28 מטרים כולל הרוטור, גוף בלבד - 14 מ'
רוחב: 3.28 מטרים
גובה: 4.09 מטרים
משקל ריק: 2,998 ק"ג
משקל המראה מרבי: 4,536 ק"ג
ביצועים
מהירות מקסימלית: 282 קמ"ש
טווח: 576 ק"מ
נסיקה: 5.5 מטרים בשנייה
חימוש
תותח M197 20 מ"מ בעל 3 קנים (750 פגזים)
28 או 76 רקטות 70 מ"מ (היידרה 70 ו-FFAR)
16 רקטות זוני (127 מ"מ)
2 טילי AIM-9 סיידווינדר
מפרט טכני > AH-1W סופר-קוברה

צוות: 2 (טייס וטייס משנה/ נווט)
אורך: 17.68 מטרים כולל הרוטור, גוף בלבד - 14 מ'
רוחב: 3.28 מטרים
גובה: 4.19 מטרים
משקל ריק: 4,627 ק"ג
משקל המראה מרבי: 6,690 ק"ג
ביצועים
מהירות מקסימלית: 350 קמ"ש
טווח: 587 ק"מ
נסיקה: 8.2 מטרים בשנייה
חימוש
תותח M197 20 מ"מ בעל 3 קנים (750 פגזים)
28 או 76 רקטות 70 מ"מ (היידרה 70 ו-APKWS II (אנ'))
8 רקטות זוני (127 מ"מ)
8 טילי TOW
8 טילי AGM-114 הלפייר
2 טילי AIM-9 סיידווינדר
לקריאה נוספת

Bishop, Chris (2006). Huey Cobra Gunships. Osprey Publishing. ISBN 1-84176-984-3.
Bishop, Tom Cooper & Farzad (2000). Iran-Iraq War in the air, 1980–1988. Atglen: Schiffer Publisher. ISBN 978-0-7643-1669-2.
Donald, David (2004). Modern Battlefield Warplanes. AIRtime Publishing Inc. ISBN 1-880588-76-5.
Frawley, Gerard (2002). The International Directory of Military Aircraft. Aerospace Publications Pty Ltd. ISBN 1-875671-55-2.
Gunston, B.; Spick, M. (1986). Modern Fighting Helicopters. New York: Crescent Books. pp. 104–05. ISBN 0-517-61349-2.
International Air Power Review, Volume 12. AIRtime Publishing. 2004. ISBN 1-880588-77-3.
Neville, Leigh (2015). Special Forces in the War on Terror (General Military). Osprey Publishing. ISBN 978-1-4728-0790-8.
Nolan, Keith William (1986). Into Laos: The Story of Dewey Canyon Ii/Lam Son 719. Presidio Press. ISBN 0-4402-0044-X.
Richardson, Doug (1987). Modern Fighting Aircraft, Volume 13, AH-1 Cobra. New York: Prentice Hall. ISBN 0-13-020751-9.
Richardson, Doug; Peacock, Lindsay (1992). Combat Aircraft: AH-64 Apache. London: Salamander Books. ISBN 0-86101-675-0.
Verier, Mike (1990). Bell AH-1 Cobra. Osprey Publishing. ISBN 0-85045-934-6.
Williams, Anthony G.; Gustin, Emmanuel (2004). Flying Guns of the Modern Era. Marlborough: Crowood Press. ISBN 978-1-86126-655-2.
גשם גשם מטפטף

ג'יהאן ג'אבר שרה את השיר לילדים
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
"גשם גשם מטפטף" הוא שיר ילדים שנכתב על ידי סבינה מסג תחת שם העט עדולה.
בפברואר 2017 זכה השיר לפרסום רב אחרי שג'יהאן ג'אבר, מורה לעברית מטייבה, שרה אותו לתלמידיה בליווי דרבוקה, במהלך שיעור ללימוד השפה העברית. השיעור תועד ומשהופץ ברשתות החברתיות, הפך לויראלי ולתופעת אינטרנט. לאחר מכן זכה לתהודה גם בתקשורת הישראלית.
השיר המקורי

השיר פורסם לראשונה במוסף לילדים של "ידיעות אחרונות". בפרסום זה כלל השיר שלושה בתים. לאחר מכן נדפס השיר גם בספרים:
"גשם! גשם! איזה כיף!" בתוך: עדולה: מי אוהב אותי?, הקיבוץ המאוחד, 1990. שני בתי שיר. (הספר בקטלוג ULI)
"גשם! גשם! איזה כיף!" בתוך: מיריק שניר, יונה טפר (עורכות): אני בחגים ובעונות, הקיבוץ המאוחד, 1999. הבית הראשון בלבד. (הספר בקטלוג ULI)
בספר הילדים ממנו נלקח השיר נכתב "ועכשיו אותו אלבש", ואילו בביצוע של ג'אבר היא השתמשה במילה "והיום אותו אלבש".
פרסום השיר

ג'אבר ביקשה מאחד מתלמידיה להקליטה מבצעת את השיר במהלך השיעור, לצורך קבלת הערכה לימודית. היא שיתפה את הסרטון עם חברה קרובה, ולאחר מכן הוא הופץ בוואטסאפ לגורמים נוספים, ללא ידיעתה של ג'אבר. בעקבות כך הפך הסרטון לוויראלי תוך זמן קצר. לאחר מכן עלה הסרטון ליוטיוב והופץ גם בפייסבוק ובטוויטר. לאחר מספר שעות קיבלה ג'אבר שיחות טלפון רבות בנוגע לסרטון, והיא הופתעה לגלות על הפצתו. הסיפור סוקר בהרחבה בתקשורת וג'אבר הוזמנה להתראיין בתוכנית שש עם עודד בן עמי. במסגרת הראיון היא ניגנה ושרה עם בן עמי שיר נוסף, "שיר העונות", שחיברה והלחינה סלעית פרידמן-בירן. גם קטע זה הופץ ברחבי הרשת וזכה לצפיות רבות.
בראיון של ג'אבר עם עודד בן עמי על השיר היא הסבירה:
"היום כל העולם מדבר על העניין של הלמידה המשמעותית, העניין של הלמידה דרך משחקים, דרך מדרש תמונה, כל מיני דרכים כדי להקל על התלמידים בהבנת החומרים וגם בהטמעת המילים, במיוחד בשפות."
ביצועה של ג'אבר לשיר "גשם גשם מטפטף" זכה לחיקויים וגרסאות כיסוי רבות, שפורסמו ברשת. בין המבצעים ישנם גם זמרים ידועים כמו שירי מימון, שרית חדד, עדן בן זקן, איב אנד ליר ועמירן דביר. בתוכנית הבידור הסאטירית "ארץ נהדרת" ביצע ירון ברלד חיקוי של ג'אבר.
לאחר פרסום הסרטון הוענק לג'אבר אות הצטיינות עבור שיטת הלימוד המוזיקלית שלה, על ידי ראש עיריית טייבה.
בעקבות הפרסום, ג'אבר התארחה בבית הנשיא ופגשה את נשיא המדינה רובי ריבלין. הנשיא אמר בדבריו ש"אפשר לגשר בין תרבויות שונות, ולכבד את התרבות האחרת, וכדי לכבד את התרבות האחרת צריך להכיר אותה קודם". בסיום המפגש היא העניקה לו דרבוקה במתנה והם ניגנו ושרו יחדיו את השיר "משנכנס אדר". בפברואר 2018 השתתפה בקמפיין של משרד התחבורה לעידוד חגירת חגורות בטיחות במגזר הערבי.
פרסום השיר > תגובות על הסרטון

הוויראליות של השיר בביצועה של ג'אבר התקבלה בתגובות מעורבות.
בנאום בן דקה של חבר הכנסת יהודה גליק במליאת הכנסת קרא גליק להוקיר את המורה על פועלה ללימוד העברית.
העיתונאי עודה בשאראת תיאר את השיר כ”שיר אנושי שדומה למשב רוח רענן בהוויה הלא אנושית שבה אנו חיים” וציין ”בשיר אחד, פשוט ונפלא, היא מנפצת לרסיסים את הסטריאוטיפ ששונאי האחר שקדו שנות דור לטפח. מתברר שג'יהאן לא רק שאינה שונאת יהודים, אלא היא אוהבת השפה העברית ומנסה להנחיל אותה, בדרך הכי כיפית שאפשר, לילדים הערבים”.
עמיתיו של בשאראת ב"הארץ" ראו את התקבלות השיר באור אחר. אריאנה מלמד כתבה: ”כשמבטא מעורר צחוק, לעולם יהיה זה צחוקו החלול של הגזען הקטן”, והסאטיריקן סייד קשוע כתב: ”זוהי ויראליות חולנית שסיבתה העיקרית היא התאווה הישראלית להרגשת עליונות, הצלחה שנעוצה ברצון לראות את הערבי כנחות. ... כשראיתי לראשונה את הסרטון של המורה מטייבה הזדעזעתי מאופן לימוד העברית לעוללים, שחוזרים במקהלה אחרי שגיאות המורה, שגיאות שילוו אותם לעד, ידגישו את זרותם וישמשו מקור לעג לישראלי הממוצע, בדיוק לפי ספר ההוראות של כובש־נכבש, של יליד וזר.”
הערות שוליים

↑   סבינה מסג, גשם, גשם, מטפטף, באתר הארץ, 30 במרץ 2017
↑  ליאור פלג, מי עומד מאחורי השירים ששברו את הרשת?, באתר ישראל היום, 27 בפברואר 2017
סלעית פרידמן-בירן, מכתב למורה הערבייה על סכסוך שלא היה, באתר פייסבוק
↑  גשם מיטפטף מכל מקום, באתר ‏מאקו‏, 26 בפברואר 2017
↑  צפו: המורה מטייבה מקבלת אות הצטיינות על שיטת הלימוד שלה, באתר "סרוגים", 28 בפברואר 2017
↑  חסן שעלאן ואיתמר אייכנר, צפו: הנשיא ריבלין והמורה מטייבה שרים ומתופפים, באתר ynet, 8 במרץ 2017
↑    אודי עציון, ג'יהאן ג'אבר מככבת בקמפיין חגורות בטיחות במגזר הערבי, באתר "ידיעות אחרונות", 17 בפברואר 2018
↑  יקי אדמקר‏, "גשם גשם מטפטף" גם בכנסת: המורה מטייבה זכתה לכבוד במליאה, באתר וואלה, 27 בפברואר 2017
↑   עודה בשאראת, "גשם גשם מטפטף" מאהבת אדם, באתר הארץ, 28 בפברואר 2017
↑  אריאנה מלמד, גשם גשם מיטפטף - יא, ערביה, איזה צחוקים!, באתר הארץ, 1 במרץ 2017
↑   סייד קשוע, המורה מטייבה לא מלמדת עברית מתוך אהבה, באתר הארץ, 2 במרץ 2017
רוברט אדם

| --- | --- |

דיוקן מאת ג'ורג' ויליסון, 1770–1775
 לידה:  3 ביולי 1728 קרקודי, ממלכת בריטניה הגדולה 
 פטירה:  3 במרץ 1792 (בגיל 63) לונדון, ממלכת בריטניה הגדולה 
 מקום קבורה:  מנזר וסטמינסטר 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אדינבורו  התיכון המלכותי של אדינבורו 
 תקופת הפעילות:  1743–1792 (כ־49 שנים) 
 תחום יצירה:  אדריכלות, עיצוב פנים 
 זרם באמנות:  אדריכלות פלדיאנית, נאו-קלאסיציזם, סגנון אדם 
 הושפע על ידי:  שארל-לואי קלריסו, ג'ובאני בטיסטה פירנזי, ויליאם אדם 
 יצירות ידועות:  Syon House, קדלסטון הול, גשר פולטני, טירת קולז'ין, Lansdowne House, בית הרווד 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית (1761)  עמית החברה המלכותית של אדינבורו (28 בינואר 1788)  עמית אגודת חוקרי העתיקות של לונדון 
 
רוברט אדם (באנגלית: Robert Adam;‏ 3 ביולי 1728 – 3 במרץ 1792) היה אדריכל נאו-קלאסי, מעצב פנים ומעצב רהיטים ממוצא סקוטי. אביו היה ויליאם אדם (אנ') (1689–1748), האדריכל הסקוטי הבולט של תקופתו, והוא למד ממנו את יסודות המקצוע. לאחר מות האב ויליאם, עבר העסק המשפחתי, שכלל עבודה יוקרתית בעבור מנהלת החימוש (אנ'), לידיו של רוברט ושל אחיו ג'ון (אנ').
ביוגרפיה

ב-1754 עזב אדם לרומא, ובילה בה כמעט חמש שנים בלימוד אדריכלות תחת שארל-לואי קלריסו (אנ')  וג'ובאני בטיסטה פיראנזי. כשחזר לבריטניה הקים עסק בלונדון עם אחיו הצעיר ג'יימס (אנ'). בלונדון הוא פיתח עם אחיו ג'יימס סגנון אדריכלות שנודע בשם "סגנון אדם (אנ')" (Adamesque Style, או "סגנון האחים אדם"), וכמו כן פיתח את התאוריה שלו בנושא "תנועה" באדריכלות, שמבוססת על לימודיו בנושא אדריכלות עתיקה. הוא הפך לאחד האדריכלים המצליחים והאופנתיים במדינה, והחזיק במשרת האדריכל המלכותי של המלך ג'ורג' השלישי משנת 1761 עד 1769.
רוברט אדם הוביל את השלב הראשון של "התחייה הקלאסית" באנגליה ובסקוטלנד משנת 1760 ועד מותו. הוא השפיע על פיתוחה של האדריכלות המערבית, הן באירופה והן בצפון אמריקה. הוא עיצב רהיטים, חללי פנים וכן בתים.‏
אדם אף שימש חבר הפרלמנט הבריטי, מטעם המפלגה העצמאית Kinross-shire, משנת 1768 עד 1774.‏
בין הפרויקטים שלו ניתן למנות את גשר פולטני, קדלסטון הול, פארק אוסטרלי וחידוש תיאטרון דרורי ליין, תיאטרון הוד מלכותה וטירת אניק.
לקריאה נוספת

Pevsner, Nikolaus (1951) An Outline of European Architecture 2nd Edition. Pelican
הערות שוליים

↑  Pevsner, p. 237
↑  Adam silver (1953). Victoria & Albert Museum, London. Her Majesty's Stationery Office (HMSO), p. 1.
↑  ‏Waterston, Charles D; Macmillan Shearer, A (ביולי 2006). Former Fellows of the Royal Society of Edinburgh 1783–2002: Biographical Index (PDF). Vol. I. Edinburgh: The Royal Society ofEdinburgh. ISBN 978-0-902198-84-5. {{cite book}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007444302205171  PLWABN: 9810629484805606  BNE: XX826635  BnF: cb12157117b (data)  CiNii: DA07087608  GND: 118643754  ICCU: TSAV377799  ISNI: 0000 0000 8343 949X  KulturNav: 59b839dd-727d-4f3f-b458-9583f9943b09  LCCN: n50035115  NDL: 00649742  NGV: 3110  NKC: xx0057459  NLA: 35000935  NLG: 216321  NSK: 000080108  NTA: 069043728  RERO: 02-A019036674  RKD: 364  SNAC: w6z32md4  SUDOC: 030083559  TePapa: 40938  Trove: 784721  ULAN: 500008907  VcBA: 495/127073  VIAF: 59122607   WorldCat (עם VIAF): 59122607
שימון דרגאץ'

| --- | --- |

 לידה:  8 בנובמבר 1892 מוטייניצה, האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית
 פטירה:  28 ביוני 1980 (בגיל 87) פראג, צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה
 מדינה:  צ'כוסלובקיה 
 השתייכות:   הצבא האוסטרו-הונגרי  צבא צ'כוסלובקיה
 תקופת הפעילות:  1914–1951 (כ־37 שנים)
 דרגה:  גנרל ארמייה
 תפקידים בשירות
 ראש המטה הכללי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה המלחמה ההונגרית-הרומנית
 עיטורים
 צלב האבירים של וירטוטי מיליטארי 
 
שימון דרגאץ' (בצ'כית: Šimon Drgáč‏; 8 בנובמבר 1892 – 28 ביוני 1980) היה גנרל ארמייה צ'כוסלובקי, אשר שימש כראש המטה הכללי של צבא צ'כוסלובקיה בין 1948–1950.