גברילו פרינציפ
בוסניה הצעירה וההכנות לרצח פרנץ פרדיננד

פטר הראשון, מלך סרביה החדש, חפץ להפוך את ארצו למעצמה אזורית, ולפיכך החל במאמצים לנתק את סרביה סופית מהתלות שלה באוסטרו-הונגריה, ולחפש יחסים קרובים יותר עם מעצמות אחרות. ב-1904 חדל צבא סרביה לייבא תחמושת אוסטרית ותחמושת צרפתית. ב-1905 הקימה סרביה איחוד מכס עם נסיכות בולגריה. ב-1906 החליטו האוסטרים להעניש את הסרבים, והטילו מכס כבד על ייבוא בשר חזיר מסרביה. בשר למאכל היה ענף הייצוא העיקרי של סרביה, ואוסטריה הייתה הקונה העיקרית שלו. האוסטרים קיוו לחנוק את כלכלת סרביה, אולם הסרבים סירבו להיכנע, ובאמצעות שיפור שיטות האריזה במפעלי הבשר שלהם, הצליחו למצוא שווקים חדשים במדינות המערב. בפועל, ייצוא הבשר הסרבי רק גדל, והאוסטרים נתפסו בעולם כבריונים, ונאלצו לבטל את המכס ב-1908. המצב הוחמר בעקבות "משבר בוסניה", שבו סיפחו האוסטרים את בוסניה והרצגובינה.
לאחר המשבר שאפו תושבי בוסניה לחירות. כתוצאה מכך, צצו קבוצות סטודנטים שונות שהתעניינו בתנועות כמו ניהיליזם או אנטי-אימפריאליזם. פרינציפ נחשף בבית ספרו, ובאמצעות שותפו דנילו איליץ', גם לכתיבה סוציאליסטית, אנרכיסטית וקומוניסטית. פרינציפ החל להתרועע עם מהפכנים לאומנים צעירים בעלי דעות דומות והעריץ את בוגדן ז'רייץ', בוסני סרבי שניסה להתנקש בחייו של המושל האוסטרו-הונגרי של בוסניה והרצגובינה מריאן ורשנין. ביום השנה למותו החלו צעירים סרבים מסרייבו לפקוד את קברו ולהניח עליו פרחים. לדברי לואיג'י אלברטיני, זה המקום שבו התחיל פרינציפ לגבש את תוכניותיו. בשנת 1911 סיים את לימודיו והצטרף לבוסניה הצעירה (בסרבית: Mlada Bosna), תנועה שתמכה בשחרור כל השטחים הסלאביים הנתונים תחת שליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית ובאיחודם עם ממלכת סרביה ליצירת ממלכה פאן-סלאבית גדולה. קבוצה זו הורכבה מקרואטים, סרבים, בוסנים ומוסלמים שביקשו להביא לעצמאותם של העמים הסלאביים הדרומיים מידי אוסטרו-הונגריה.
מכיוון שהרשויות המקומיות אסרו על סטודנטים להקים ארגונים ומועדונים, החלו פרינציפ וחברים אחרים בבוסניה הצעירה להיפגש בחשאי, ובפגישות דנו בנושאים מתחום הספרות, האתיקה והפוליטיקה. ז'רייץ', שכמו פרינציפ גם הוא היה מבוסניה והרצגובינה, גילם בעיני רבים את האידיאל של הקרבה עצמית.
ב-18 בפברואר 1912 השתתף פרינציפ בהפגנה נגד שלטונות סרייבו, שאורגנה על ידי לוקה יוקיץ', סטודנט קרואטי מבוסניה. בהפגנה שרפו המפגינים את דגל בולגריה ורבים מהם נפצעו ונעצרו. במהלך ההפגנה נפגע פרינציפ מסיף פרשים ובגדיו נקרעו. למחרת הכריזו התלמידים על שביתה כללית, שבה השתתפו לראשונה יחד סרבים, קרואטים ומוסלמים. כתוצאה מהתנהלותו וממעורבותו בהפגנות נגד השלטונות האוסטרו-הונגריים, גורש פרינציפ מבית ספרו, ובאביב 1912 החליט לעבור לבלגרד. נטען כי כאשר חצה את הגבול לסרביה נשק את אדמתה. לאחר שעזב את סרייבו מבלי לספר לאחיו, חי פרינציפ בעוני ובתנאים קשים לצד תלמידים בוסנים אחרים. ביוני אותה שנה הלך לגימנסיה בבלגרד כדי לגשת לבחינה, בה נכשל.
כשפרצה מלחמת הבלקן הראשונה באוקטובר 1912 ביקש פרינציפ להצטרף ל"קומיטה" (אנ') – כינוי עות'מאני לכוחות גרילה סרביים שונים, בהם הכוח תחת פיקודו של הגנרל ווייסלב טנקוסיץ', חבר בכיר באגודה הסודית "איחוד או מוות" (Ujedinjenje ili Smrt) שלחמה במקדוניה נגד העות'מאנים. לאחר שנדחה בגלל ממדי גופו הקטנים, ניסה פרינציפ להתגייס ל"קומיטה" באמצעות פגישה עם טנקוסיץ' בפרוקופליה. טנקוסיץ' דחה אותו גם הפעם בשל היותו "קטן מדי וחלש מדי". פרינציפ חזר תחילה לבלגרד לזמן קצר ואז חזר לכפר האדיץ'. לפי ולדימיר דדייר (אנ'), כישלונו להתקבל ל"קומיטה" משום שנראה חלש, היה אחד המניעים העיקריים שדרבנו אותו לעשות מעשה נועז במיוחד.
בארצות הדרום סלאביות במערב הבלקן, הביאה ההצלחה הבלתי צפויה של הצבא הסרבי לחגיגות ולהפגנות תמיכה רבות. ב-2 במאי 1913, בזמן שפרינציפ שהה בסרייבו, הכריז מושל בוסניה והרצגובינה אוסקר פוטיורק על מצב חירום, פיזר את הפרלמנט, הטיל שלטון צבאי, ואסר את קיום כל האיגודים הסרביים הציבוריים, התרבותיים והחינוכיים.
בקיץ 1913 סיים את לימודיו התיכוניים, ובתחילת 1914 עבר לבלגרד, ועצר לזמן קצר בכפר הולדתו כדי לפגוש את הוריו. בעת שהותו בבלגרד ראה מודעה בעיתון המכריזה על ביקורו של הארכידוכס פרנץ פרדיננד מאוסטריה בבוסניה בחודש יוני. פרינציפ החליט להוביל קבוצת מתנקשים בחזרה לבוסניה כדי להתנקש בארכידוכס במהלך ביקורו הרשמי בסרייבו. הוא שכנע אדם בשם נדלקו צ'ברינוביץ' ואת ידידו הוותיק טריפון גראבז' להצטרף לכך. הם גם שקלו להרוג את אוסקר פוטיורק כאות מחאה נגד מצב החירום. פרינציפ שאל כלי נשק מחברו המוסלמי-בוסני, ג'ולאגה בוקובאץ, שהשתתף במלחמות הבלקן. בוקובאץ הציג אותו בפני מילאן ציגאנוביץ', שהשתתף אף הוא תחת פיקודו של ווייסלב טנקוסיץ' במלחמת הבלקן השנייה. ציגאנוביץ' היה חבר הבונים החופשיים והיה קשור לתנועת היד השחורה, שהייתה אחראית לרצח אלכסנדר הראשון, מלך סרביה ב-1903. ציגאנוביץ' הגיע אז לטנקוסיץ', שממנו הושאלו כלי הנשק.
ב-27 במאי 1914 סיפק ציגאנוביץ' לשלושת הבוסנים הצעירים חמישה אקדחי בראונינג, שישה רימוני יד וכמה בקבוקוני רעל. הוא גם לקח אותם ליער טופצ'ידר (אנ') ואימן אותם בהפעלת כלי נשק. פרינציפ הוכיח עצמו כצלף הטוב ביותר. שלושת המתנקשים עזבו את בלגרד ב-28 במאי, הגיעו לשאבאץ בסירה, התפצלו, ועברו בנפרד את הגבול לבוסניה. כל אחד מהם נשא שתי פצצות שנקשרו סביב המותניים, וכן אקדחים, תחמושת ובקבוק ציאניד. לפני שעזב את סרביה, הודיע פרינציפ באמצעות מכתב לשותפו בעבר, דנילו איליץ', על תוכנית ההתנקשות וביקש ממנו לגייס אנשים נוספים לכך. איליץ' גייס את מוחמד מחמדבאשיץ' (אנ'), נגר במקצועו, את צבטקו פופוביץ' ואת ואסו צ'וברילוביץ', תלמידים בני 18 ו-17.