stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צבא ההגנה לישראל במלחמת העצמאות
מהלך המלחמה

ב-26 במאי 1948 וכשבועיים לאחר הכרזת העצמאות, ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון הכריז על הקמת צה"ל באמצעות "פקודת צבא ההגנה לישראל". צה"ל התבסס על מבנה ההגנה והפלמ"ח (שפורק רשמית בנובמבר 1948), ואליו התמזגו לוחמי הבריגדה היהודית, וכן לוחמי המחתרות אצ"ל ולח"י. עם הקמתו (28 במאי), שירתו בצה"ל כ-28,852 איש אל מול כ-35,000 איש לכוחות ערב.
עם הכרזת העצמאות והקמתו של צה"ל, העימותים חדלו להתקיים רק בשטח ארץ ישראל לבדה, כאשר מדינות ערב פלשו אל ישראל. המבצעים הראשונים בימים שלאחר הקמת צה"ל היו בן נון א' ובן נון ב', שבהם הכוחות הישראליים ניסו ללא הצלחה לכבוש את אזור לטרון מידי הלגיון הערבי. בנוסף על כישלון זה, בימים אלו נכנע גם הרובע היהודי לשלטונות ירדן.
המבצע האחרון של צה"ל במלחמה היה מבצע עובדה במרץ 1949, שבו נכבש הנגב הדרומי ואזור אילת.
לאחר המלחמה

כשנתיים לאחר סיום המלחמה הוחלט לתת את אות מלחמת הקוממיות לחיילים ואזרחים שהשתתפו במלחמה.
ראו גם

חטיבות צה"ל במלחמת העצמאות
מבצעי צה"ל במלחמת העצמאות
חיל האוויר הישראלי במלחמת העצמאות
אמצעי לחימה במלחמת העצמאות
אנדרטאות מלחמת העצמאות בישראל
פיתון זית

| פיתון זית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: פיתוניים
סוג:: פיתון מים
מין:: פיתון זית
שם מדעי
 Liasis olivaceus ‏גריי, 1842
תחום תפוצה


פיתון על הקרקע
פיתון זית (שם מדעי: Liasis olivaceus) הוא מין של נחש גדול ממשפחת הפיתוניים ומהסוג פיתון מים החי בצפונה של אוסטרליה במערב אוסטרליה, בקווינסלנד ובטריטוריה הצפונית.
מאפיינים

אורכו מגיע ל-2–4 מטרים והוא בעל קשקשים בצבע ירוק זית ולעיתים גם כהה יותר, ומכאן שמו. הנחש חי על העצים אך גם שוחה הרבה בבורות ובנהרות וגם באזורים סלעיים.
טרפו של פיתון הזית מורכב מזוחלים אחרים, עופות ויונקים קטנים עד בינוניים, כגון וולבי הסלע, עטלפים, עופות מים, יונים וכו'. הם אורבים לטרף בשבילי דרכים בצמחייה או אורבים להם מתחת למים ותוקפים אותם כשהם מתקרבים לשתות. פיתונים גדולים במיוחד טרפו אפילו לטאות כוח ואף תנינים קטנים.
תת-מינים

L. o. olivaceus
L. o. barroni
הערות שוליים

↑  פיתון זית באתר הרשימה האדומה של IUCN
| פיתוניים |
| --- | --- | --- |
| פיתון קטן | פיתון צ'ילדרן • פיתון מנומר • פיתון גמדי • פיתון סטימסון |  |
| פיתון איריאן (סוג ומין יחיד) | פיתון איריאן |  |
| פיתון מפוספס | פיתון שחור-ראש • פיתון וומה |  |
| פיתון ביסמרק טבעתי (סוג ומין יחיד) | פיתון ביסמרק טבעתי |  |
| פיתון לבן-שפה (סוג ומין יחיד) | פיתון לבן-שפה |  |
| פיתון מים | פיתון מים חום  • פיתון מקלוט • פיתון זית |  |
| פיתון עצים | פיתון השיחים • פיתון בולן • פיתון ברדלי • פיתון עבה-קשקשים • פיתון אונפלי • פיתון השטיחים • פיתון עצים ירוק |  |
| פיתון | פיתון טימור • פיתון מלכותי • פיתון דם • פיתון הודי • פיתון בורמזי • פיתון אנגולה • פיתון ברונגרסמה • פיתון בורנאו • פיתון סלעים אפריקני • פיתון מרושת • פיתון מיאנמר |  |
פיתון השטיחים

| פיתון השטיחים |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: פיתוניים
סוג:: פיתון עצים
מין:: פיתון השטיחים
שם מדעי
 Morelia spilota ‏לספד, 1804

פיתון השטיחים (שם מדעי: Morelia spilota) הוא מין של נחש גדול ממשפחת הפיתוניים החי באוסטרליה, גינאה החדשה ובכמה איים באינדונזיה.
מאפיינים

פיתון השטיחים מגיע לאורך של 2–4 מטרים ולמשקל של 15 קילוגרם, והוא בעל צבעים משתנים מזית ואפור עד לזהוב או לצבע שמנת. הרצועות חומות או על רקע אפור. כמו לקרוביו למשפחה גם לנחש זה חיישנים ליד פיו, החשים בחום גופם של היצורים סביבו, דבר המאפשר לו לכוון לטרפו.
הם חיים באזורים טרופיים, בעיקר יערות ומגיעים גם לאזורים עירוניים, והם פעילים בשעות הערב ומטפסים על העצים כדי לחפש את טרפם הכולל יונקים קטנים, עטלפים, עופות ולטאות החיות על עצים, וכבר היו שמועות שהפיתון הזה טרף כלבים קטנים.
מאפיינים > תת-מינים

לנחש זה 7 תת-מינים:
M. s. cheynei - מצוי בקווינסלנד
M. s. imbricata - מצוי בדרום מערב אוסטרליה
M. s. mcdowelli - מצוי בקווינסלנד ובניו סאות' ויילס
M. s. metcalfei - מצוי מקווינסלנד, ניו אות ווילס, אגן מארי-דרלינג, ויקטוריה ובדרום אוסטרליה
M. s. spilota - מצוי ניו סאות ווילס ובויקטוריה
M. s. variegata - מצוי בצפון מערב אוסטרליה ובטריטוריה הצפונית
M. s. harrisoni - מצוי בפפואה ניו גיני ובאינדונזיה
הערות שוליים

↑  פיתון השטיחים באתר הרשימה האדומה של IUCN
| פיתוניים |
| --- | --- | --- |
| פיתון קטן | פיתון צ'ילדרן • פיתון מנומר • פיתון גמדי • פיתון סטימסון |  |
| פיתון איריאן (סוג ומין יחיד) | פיתון איריאן |  |
| פיתון מפוספס | פיתון שחור-ראש • פיתון וומה |  |
| פיתון ביסמרק טבעתי (סוג ומין יחיד) | פיתון ביסמרק טבעתי |  |
| פיתון לבן-שפה (סוג ומין יחיד) | פיתון לבן-שפה |  |
| פיתון מים | פיתון מים חום  • פיתון מקלוט • פיתון זית |  |
| פיתון עצים | פיתון השיחים • פיתון בולן • פיתון ברדלי • פיתון עבה-קשקשים • פיתון אונפלי • פיתון השטיחים • פיתון עצים ירוק |  |
| פיתון | פיתון טימור • פיתון מלכותי • פיתון דם • פיתון הודי • פיתון בורמזי • פיתון אנגולה • פיתון ברונגרסמה • פיתון בורנאו • פיתון סלעים אפריקני • פיתון מרושת • פיתון מיאנמר |  |
פרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר

| --- | --- |
 תיאור:  הסרט התיעודי הישראלי הטוב ביותר של השנה
 מדינה:  ישראל
 הגוף המעניק:  האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה
 תקופת הפרס:  1991–הווה (כ־33 שנים)
 israelfilmacademy.co.il
 
פרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר או כפי שנקרא החל משנת 2014, פרס אופיר לסרט התיעודי מעל 60 דקות הטוב ביותר הוא פרס אופיר, הניתן מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה מאז שנת 1991 על הפקה יוצאת מן הכלל בסרט תיעודי.
עד לשנת 2014, פרס זה התייחס לסרטים תיעודיים באורכים שונים כמועמדים לאותה הקטגוריה. בשנה זו, הוחלט לפצל את הפרס ל־2 קטגוריות: הראשונה, לסרטים תיעודיים מעל 60 דק', והשנייה, לסרטים תיעודיים מתחת ל־60 דקות - סרטים תיעודיים קצרים.
זוכים ומועמדים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מציין את הזוכה
זוכים ומועמדים > שנות ה־90 של המאה ה־20

| שנה | סרט | בימוי | הפקה | סימוכין |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ‏1991 (ה־2) | שאנן שיא | אורי סיון וארי פולמן |  |  |
| ‏1992 (ה־3)  | שנת 66 הייתה טובה לתיירות | עמית גורן |  |  |
| ‏1993 (ה־4)  | סנג'ין | ג'ולי שלז ועמית ברויאר |  |  |
| ‏1994 (ה־5)  | אל תגעו לי בשואה | אשר טללים |  |  |
| ‏1994 (ה־5)  | שש פתוח, 21 סגור | עמית גורן |  |  |
| ‏1994 (ה־5)  | מי היה עמוס אוריון | אורי רוזנווקס |  |  |
| ‏1995 (ה־6)  | באבא לובה | ג'ולי שלז ועמית ברויאר |  |  |
| ‏1996 (ה־7)  | בית שאן: סרט מלחמה | רינו צרור ודורון צברי |  |  |
| ‏1997 (ה־8)  | האולימפיאדה הראשונה של אמא | רן כרמלי ומיכה שגריר |  |  |
| ‏1997 (ה־8)  | אמיל חביבי: נשארתי בחיפה | מרק רוזנבאום, דליה קרפל |  |  |
| ‏1997 (ה־8)  | יצאתי לחפש אהבה... תכף אשוב | דן קציר |  |  |
| ‏1997 (ה־8)  | ג'ני וג'ני | מיכל אביעד |  |  |
| ‏1998 (ה־9) | יומן ראש הממשלה | שחר סגל, רות לב-ארי וסשה קליין |  |  |
| ‏1998 (ה־9) | החברים של תיאו | איל חלפון |  |  |
| ‏1998 (ה־9) | שלוש אחיות | ציפי רייבנבך |  |  |
| ‏1998 (ה־9) | דרך בן-צבי 67 | עדו צוקרמן, רן טל |  |  |
| ‏1998 (ה־9) | מחבואים | סילבן ביגלאייזן, איריס רובין |  |  |
| ‏1999 (ה־10) | הקומדיאנטים | ארנון גולדפינגר ואמיר הראל |  |  |
| ‏1999 (ה־10) | וגבול נתן | נורית קידר וערן ריקליס |  |  |
| ‏1999 (ה־10) | מנליק | דניאל וקסמן |  |  |
| ‏1999 (ה־10) | מרטין | רענן אלכסנדרוביץ', עידו סגל, דוד אופק |  |  |
זוכים ומועמדים > העשור השלישי של המאה ה־21

| שנה | סרט | בימוי | הפקה | סימוכין |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2020 (ה־31) | לאה צמל, עורכת דין | רחל לאה ג'ונס ופיליפ בלאיש | רחל לאה ג'ונס, פיליפ בלאיש, פול קדיאו וז'ואל ברטוסה |  |
| 2020 (ה־31) | גולדה | שגיא בורנשטיין, אודי ניר ושני רוזנס | שגיא בורנשטיין, אודי ניר, גאורג טשורטשנטהאלר וכריסטיאן ביט |  |
| 2020 (ה־31) | החבר דב | ברק היימן, אורי לוי | ברק היימן |  |
| 2020 (ה־31) | להאיר את יוסי | קובי פרג', מוריס בן מיור | שיר הלנה רוזן |  |
| 2020 (ה־31) | מאיר אריאל, שיר כאב |  |  |  |
| 2021 (ה־32) | שפר בדרך להוליווד | ונסה לאפא | ונסה לאפא, תומר אליאב |  |
| 2021 (ה־32) | אהבה זאת לא היתה | מיה צרפתי | ניר סער, קורט לנגביין |  |
| 2021 (ה־32) | דני קרוון | ברק הימן | ברק הימן |  |
| 2021 (ה־32) | להיות ענת קם | שלומי אלדר |  |  |
| 2021 (ה־32) | קופסה כחולה | מיכל ויץ | אסף אמיר, אינה פישמן, אריק גוסנס, אורי שמאלי, פרדריק ניקולאי |  |
| 2022 (ה־32) | מחברות שחורות | שלומי אלקבץ |  | ‏ |
| 2022 (ה־32) | אשת חיל | אנה סומרשף |  | ‏ |
| 2022 (ה־32) | המצלמה של דוקטור מוריס | איתמר אלקלעי ומיטל צביאלי |  | ‏ |
| 2022 (ה־32) | טנטורה | אלון שוורץ |  | ‏ |
| 2022 (ה־32) | ענת גוב, על החיים ועל המוות | תמר טל ענתי |  | ‏ |
צ'ה בום-קון

זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא .
צ'ה בום-קון (הנגול: 차범근; ‏נולד ב־22 במאי 1953) כדורגלן דרום קוריאני, חלוצה הפורה של נבחרת קוריאה הדרומית בשנות השבעים, שהיה לשחקן בולט בבונדסליגה בשנות השמונים.
קריירת משחק

אחד מהטובים שבכדורגלני יבשת אסיה בכל הזמנים, בום-קון זכור בקרב אוהדי נבחרת ישראל בשנות השבעים ואף בקרב שחקניה, ממספר משחקים בין נבחרות קוריאה וישראל, במוקדמות גביע העולם. שחקן הנבחרת הישראלית גידי דמתי אמר ל"הארץ" כי: "כולנו הכרנו רק שם אחד, צ'ה בום קון. כל התרגולים היו על השחקן הזה, שהיה גבוה, מהיר עם משחק ראש מצוין ובעיטות איומות בשתי הרגליים".
אף שקוריאה הדרומית של בום-קון מנעה מישראל את ההעפלה למונדיאל 1978, היא גם לא הגיעה לשם בעצמה. בשנים שלאחר מכן לא שותף במשחקי הנבחרת, לאחר שעבר לשחק בגרמניה בגיל 27. לאחר פחות משנה במדי דרמשטדט, הוא עבר לשחק באיינטרכט פרנקפורט וזכה עימה בגביע אופ"א. לאחר מספר שנים עבר לבאייר לברקוזן וגם עימה זכה באותו מפעל אירופי, לאחר ניצחון במפגש גמר כפול מול אספניול. במשחק הראשון בחוץ, בו הובסה לברקוזן בתוצאה 3–0, נפצע בום-קון והוחלף לאחר 18 דקות. בגומלין, בו ניצחה לברקוזן באותה תוצאה, כבש בום-קון את השער השלישי של קבוצתו, שניצחה לבסוף בדו-קרב פנדלים. באותה תקופה היה בום-קון אחד מהכוכבים הגדולים בבונדסליגה; כשפרש ב-1989, עמדו לזכותו 98 שערים ב-308 הופעות בליגה הגרמנית הבכירה - יותר מכל שחקן זר אחר לפניו.
במובן מסוים הקדימה ההצלחה של בום-קון את זמנה. הכדורגל בארצו לא היה מפותח דיו אז. הליגה המקצוענית הקוריאנית (K-League) נוסדה רק ב-1983; הנבחרת הלאומית העפילה לראשונה מזה שלושים ושתיים שנה למונדיאל רק ב-1986. במקסיקו 1986 שיחק אמנם בום-קון עם הנבחרת, לאחר שנעדר ממנה שמונה שנים. אולם את הפריחה שבאה אחר כך, שהתבטאה בשש הופעות רצופות נוספות במונדיאל, החמיץ כשחקן, אף שהיה לו בה חלק כמאמן.
קריירת אימון

עם שובו לקוריאה פנה לעסוק בפיתוח הכדורגל בה. הוא הקים רשת של בתי ספר לכדורגל ואימן את קבוצת אולסן יונדאי הוראנג-אי מהליגה הקוריאנית, במשך שלוש שנים (1991–1994). ב-1997 מונה למאמן הנבחרת הלאומית, אותה הצעיד להעפלה למונדיאל 1998 בצרפת, ולהדחה נוספת מהטורניר כבר בשלב הבתים הראשון. לאחר התבוסה הכואבת 5-0 להולנד של חוס הידינק, פוטר מתפקידו. אז האשים בתקשורת את ההתאחדות הקוריאנית על שלא הציעו בונוסים ראויים, והוסיף על כך את הטענה שתוצאות משחקי הכדורגל המקצועני בקוריאה נקבעות מראש. ההתאחדות הקוריאנית הטילה עליו עונש מיידי של הרחקה לחמש שנים. הוא עזב את קוריאה עם אשתו. הידינק החליף אותו בתפקיד מאמן נבחרת קוריאה הדרומית, ובהמשך הוביל אותה להישג הגדול (מקום רביעי) במונדיאל 2002, אותו אירחה.
לאחר שאימן במשך כשנה וחצי את קבוצה שנג'ן פינגאן מהליגה הסינית וזכה באליפות, חזר לקוריאה ועבד כפרשן בטלוויזיה שם. ב-2003 שב לליגה הקוריאנית כמאמנה של סוואן סמסונג בלו-וינגס, עימה זכה באליפות ב-2004.
בנו, צ'ה דו-רי, שיחק כמו אביו לפניו, בליגה הגרמנית ובנבחרת קוריאה הדרומית.
צ'ה צ'ה צ'ה

ילדים רוקדים בתחרות ריקודי צ'ה צ'ה צ'ה בצ'כיה
צ'ה צ'ה צ'ה (בספרדית: Chachachá) הוא ריקוד קובני במוצאו, שהתפתח מהממבו והרומבה.
בתחילה נקרא "טריפל ממבו", כלומר ממבו שהוסיפו לו שלושה צעדים. שלושת הצעדים כונו: "צ'ה צ'ה צ'ה", ומהווים סינקופה על הספירות 4 & 1. הריקוד מביע שמחה, שובבות ואלמנטים של חיזור הדדי. המוזיקה עשירה במקצבים, וכלי ההקשה המרובים בולטים מאוד. תנועות האגן הבולטות הן תוצאה ישירה של עבודת הרגליים. כאשר רוקדים צ'ה צ'ה, הרגליים נשארות קרובות ככל האפשר לקרקע כך שנראה שהן מחליקות עליה.
מקורות הצ'ה צ'ה צ'ה

בשלהי שנות ה-40 הייתה העיר הוואנה בקובה אתר נופש פופולרי עבור תושבי צפון אמריקה. תזמורות מהמפורסמות באמריקה ותזמורות מקומיות ניגנו בבתי הקזינו שבקובה. חלקן ניסו לשלב את סגנון הג'אז האמריקאי יחד עם קצב הרומבה הקובני. התוצאה הייתה סגנון מוזיקלי חדש בשם ממבו (Mambo).
בין צורותיו השונות של הממבו, הייתה אחת הנקראת צ'אצ' (Chatch) אשר שילבה שלושה חילופי משקלים מהירים ולאחריהם שני צעדים איטיים. בתחילת שנות החמישים של המאה העשרים, פותחה צורה זו של הממבו לריקוד המורכב מווריאציות פשוטות של צ'אצ'. ריקוד זה קיבל את השם צ'ה צ'ה (Cha Cha), אך מכיוון שבריקוד זה ישנם שלושה חילופי משקלים בצעדי הבסיס של הריקוד, יש הנוהגים לקרוא לו צ'ה צ'ה צ'ה (Cha Cha Cha).
ההיסטוריה של הצ'ה צ'ה צ'ה

כאשר הרקדן האנגלי מונסיור פייר (Monsieur Pierre) ביקר בקובה ב-1952, הוא שם לב שלפעמים הרומבה נרקדת עם ביטים נוספים. כאשר חזר לאנגליה, הוא החל ללמד צעדים אלה כריקוד נפרד. שם הריקוד נלקח ממקור השנוי במחלוקת. ייתכן ונלקח מהמילה הספרדית Chacha שמשמעותה "מטפלת" או מהמילה Chachar שמשמעותה ללעוס עלי קקאו, או מהמילה Char שמשמעותה "תה". אך האפשרות הסבירה ביותר היא הריקוד הקובני הקצבי Guaracha. אפשרות נוספת היא שמקור השם הוא משלושת הצעדים המהירים בבסיס הריקוד.
בשנת 1954 תואר הריקוד כממבו בקצב הגווירו (אנ') (Mambo with a guiro rhythm).
צבא הגנבים

| --- | --- |
כרזת הסרט הרשמית
כרזת הסרט הרשמית
 בימוי:  מתיאס שווייגהופר
 הופק בידי:  דבורה סניידר זאק סניידר ווסלי קולר מתיאס שווייגהופר דן מאג
 תסריט:  שאי האטן 
 עריכה:  אלכסנדר ברנר
 שחקנים ראשיים:  מתיאס שווייגהופר נטלי עמנואל גוז חאן רובי או. פי סטיוארט מרטין ג'ונתן כהן נואמי נקאי פיטר סימונישק
 מוזיקה:  טום הולקנבורג
 צילום:  ברנרד ג'ספר
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית גרמניה גרמניה
 חברת הפקה:  The Stone Quarry Pantaleon Films
 חברה מפיצה:  נטפליקס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  29 באוקטובר 2021
 משך הקרנה:  129 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית גרמנית צרפתית
 סוגה:  שודים 
 סרט קודם:  "צבא המתים" (2021)
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
צבא הגנבים (באנגלית: Army of Thieves) הוא סרט שודים קומי גרמני-אמריקאי משנת 2021 שבוים על ידי מתיאס שווייגהופר מתסריט של שאי האטן, המבוסס על סיפור שכתב יחד עם זאק סניידר. בסרט מככבים שוויגהופר, נטלי עמנואל, גוז חאן, רובי או. פי, סטיוארט מרטין, ג'ונתן כהן, נואמי נקאי ופיטר סימונישק. הסרט הוא פריקוול לסרט "צבא המתים" (2021).
הסרט הופק על ידי דבורה וזאק סניידר, ווסלי קולר, שווייגהופר ודן מאג, והוא עלה לשידור בשירות הזרמת המדיה של נטפליקס ב-29 באוקטובר 2021.
עלילת הסרט

עלילת הסרט מתרחשת לפני אירועי "צבא המתים", ומגוללת את סיפורו של לודוויג דיטר, פקיד בנק משועמם בעיירה קטנה, היוצא להרפתקת חייו לאחר שאישה מסתורית משכנעת אותו להצטרף לחבורה של פושעים הנמצאים בראש רשימת המבוקשים של האינטרפול, במטרה לפרוץ כספות בלתי-ניתנות לפריצה ברחבי אירופה.
לודוויג נהג לפרוץ כספות מאז ילדותו. בבעלותו ערוץ יוטיוב שבו הוא מתאר את מיומנותו. שודדת תכשיטים בשם גוונדולין מגיבה על אחד מסרטוניו ומזמינה אותו לתחרות פריצת כספות, שם הוא מנצח. היא עוקבת אחרי שגרת יומו ונפגשת איתו כדי להציע לו להצטרף לכנופיה שהקימה. הכנופיה כוללת את קורינה- האקרית, רולף- נהג, ובראד- צלף. תחילה הם פורצים לכספת ידועה על שם הנס ווגנר (מנעולן בעל שם עולמי) בפריז.
סבסטיאן מתאהב בגוונדולין ומעורר את הקנאה של בן זוגה בראד, חבר הכנופיה. הם מגיעים לפראג כדי למצוא את הכספת השנייה של ווגנר. שם מתחיל מעקב האינטרפול ומסע נקמתו של ראש האינטרפול בכנופיה אחרי שנורה על ידי בראד בעבר. סבסטיאן וגוונדולין שודדים את הכספת בזמן שבראד פותח בשוד מזוין לצורך הסחת דעת. סבסטיאן ננטש מאחור ובורח מהמשטרה.
קורינה ההאקרית נוטשת עם גוונדלין את משאית הכנופיה בגלל הזלזול של בראד בסבסטיאן, למרות שתכננו לנטוש אותו לאחר שדידת הכספת האחרונה. השלושה מגיעים לשווייץ (לכספת האחרונה) ובעקבותיהם האינטרפול. לראש האינטרפול נודע שהכספת נלקחה קודם (על ידי קורינה וגוונדולין), ובכך שתיהן הערימו על ראש הארגון וגם בראד ורולף.
בראד ורולף משיגים את סבסטיאן וגוונדולין במרדף (קורינה נתפסה על ידי האינטרפול), וזו מציעה להם להצטרף בחזרה, אך מדובר בתחבולה, והיא כובלת אותם למשאית. סבסטיאן וגוונדולין נתפסים על קצה מזח בידי ראש האינטרפול. היא מסגירה את עצמה ומבקשת שסבסטיאן ישוחרר לחופשי, וראש הארגון מסכים לכך. סבסטיאן עוזב את המזח בסירה ומוצא שם דרכון מזויף שגוונדולין הנפיקה לו. לאחר זמן רב סבסטיאן נמצא בקליפורניה תחת השם הבדוי בדרכון- לודוויג. שני עוברי אורח נכנסים לחנות מנעולים שבה עובד ומציעים לו לפרוץ את הכספת הידועה שפעם ניסה לפרוץ עם גוונדולין.
צוות השחקנים הראשי

מתיאס שווייגהופר – סבסטיאן שלנכט-והנרט/לודוויג דיטר
נטלי עמנואל – גוונדולין
גוז חאן – ראלף
רובי או. פי – קורינה
סטיוארט מרטין – בראד קייג'
ג'ונתן כהן – דלקרואה
נואמי נקאי – ביאטריקס
פיטר סימונישק
טרנט גארט - מיסטר. קול גאי
הפקה

לצד ההכרזה על הפקת הסרט "צבא המתים", נטפליקס הכריזה על פיתוח סרט פריקוול, שנקרא אז "צבא המתים: הפריקוול", שיתמקד בשלביה הראשונים של התפרצות מגפת הזומבים.
באפריל 2021, נחשף שמו הרשמי של הסרט – "Army of Thieves" (בתרגום מילולי לעברית: "צבא הגנבים").
הפקה > צילומים

צילומי הסרט החלו בגרמניה באוקטובר 2020 והסתיימו בדצמבר 2020.
הערות שוליים

↑  D'Alessandro, Anthony (2020-09-03). "Zack Snyder Netflix Zombie Pic 'Army Of The Dead' Spawning Film Prequel & Anime Series". Deadline. Retrieved 2020-09-03.
↑  Ep 145: Deborah Snyder, retrieved 2021-03-04
↑  Guttmann, Graeme (April 13, 2021). "Army of the Dead Prequel Movie Title Confirmed As Army Of Thieves". Screen Rant. Retrieved April 13, 2021.
↑  "That's a wrap on Army of the Dead: The Prequel. Thanks to all the cast & crew and Netflix #armyofthedead #aotd". Twitter. 22 December 2020. Retrieved 25 December 2020.
↑  "Zack Snyder's 'Army of the Dead' Prequel Movie Has Already Wrapped Filming". /Film. 2020-12-23. Retrieved 2020-12-28.
| זאק סניידר |
| --- | --- | --- |
| במאי | שחר המתים (2004) • 300 (2006) • השומרים (2009) • אגדה עם כנפיים (2010) • סאקר פאנץ' (2011) • איש הפלדה (2013) • באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק (2016) • ליגת הצדק (2017) • ליגת הצדק: גרסת סניידר (2021) • צבא המתים (2021) • ירח המרד (2023) |  |
| תסריטאי | 300: עליית האימפריה (2014) • וונדר וומן (2017) • צבא הגנבים (2021) |  |
| מפיק | וונדר וומן 1984 (2020) |  |
| שונות | The Stone Quarry • דבורה סניידר |  |
פרויקט הגנוגרפיה

מפת חלוקה של אוכלוסיית הגברים להפלוגרופ (אנ') על פי ממצאי הפרויקט, עם נתיבי הגירה אפשריים
פרויקט הגנוגרפיה הוא מיזם משותף לאגודת נשיונל ג'יאוגרפיק ולחברת IBM, שמטרתו חקר דפוס התפשטות האדם על פני כדור הארץ באמצעות שימוש בידע ובטכנולוגיה מתחום הגנטיקה האבולוציונית. מטרות נוספות של המחקר הן יצירת מאגר דגימות גנטיות של אוכלוסיות ילידיות ההולכות ונעלמות וכן פיתוח שיטות התמודדות עם בסיסי נתונים רחבים במיוחד.
ההכרזה הרשמית על הפרויקט הייתה ב-13 באפריל 2005. הפרויקט נועד להמשך חמש שנים.
לצורך הפרויקט יילקחו דגימות DNA של כ-100,000 איש, גברים בלבד, מאזורים נבחרים ברחבי העולם. הבחירה בגברים נעשתה מאחר שרק גברים נושאים את כרומוזום Y, שאינו עובר שחלוף ועל כן משתנה בצורה איטית יותר מאשר שאר הכרומוזומים במשך הדורות, ושומר על דמיון רב בקרב קרובי משפחה.
את איסוף המידע מרכזים עשרה מרכזי מחקר מקומיים, אשר באחריות כל אחד מהם להגדיר באזור עליו הוא ממונה מהן האוכלוסיות מהן יילקחו הדגימות, לאסוף את הדגימות עצמן בשטח, ולנתח אותן.
תקציב הפרויקט הוא כ-40 מיליון דולר.
בנוסף, תמורת תשלום של 100 דולר נשלחות ערכות למעוניינים בכך. ערכות אלה נבדקות במעבדות והתורמים מקבלים מידע על מוצאם - גברים יכולים לבחור בין בדיקת כרומוזום ה-Y (השושלת הגברית) לבין בדיקת הגנום המיטוכונדריאלי (השושלת הנשית), ואילו אצל נשים נבדק ה-DNA המיטוכונדריאלי (השושלת הנשית). נכון לינואר 2006 הוזמנו ערכות כאלה על ידי למעלה מ-100,000 איש, 90% מהם תושבי צפון אמריקה. כל משתתף מקבל את המידע באופן אישי ומאובטח, ויכול לבחור לתרום את המידע הגנטי שלו לפרויקט המחקר, באופן אנונימי.
הערות שוליים

↑  How to Participate - The Genographic Project, web.archive.org, ‏2006-11-13
↑  Sample Results - The Genographic Project, web.archive.org, ‏2006-11-14
צ'ה מין-הו

זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא .
צ'ה מין-הו (בקוריאנית: 최민호; באנגלית: Choi Min-ho;‏ נולד ב-18 באוגוסט 1980) הוא ג'ודוקא עבר דרום קוריאני אשר התחרה בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג. הוא האלוף האולימפי מבייג'ינג 2008 וזוכה מדליית הארד מאולימפיאדת אתונה 2004. צ'ה הוא אלוף העולם משנת 2003 ומחזיק במדליית ארד מאליפות העולם משנת 2007.
ביוגרפיה

באפריל 2001, צ'ה זכה במדליה המשמעותית הראשונה שלו כשהתחרה באליפות אסיה וזכה במדליית הכסף. שנה לאחר מכן השתתף במשחקי אסיה שנערכו בפוסן שבמדינת הולדתו וזכה במדליית הארד. באליפות העולם בשנת 2003 שנערכה באוסקה שביפן, צ'ה התחרה בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג וזכה במדליית הזהב. בקרב הראשון הוא ניצח את מיגל אלבראת'ין הארגנטיני, בקרב השני ניצח את אלצ'ין איסמיילוב האזרי ובשמינית הגמר גבר על אלברט טכוב הליטאי. ברבע הגמר הוא ניצח את ארמן נזאריאן הארמני ובחצי הגמר ניצח את אניס לוניפי התוניסאי. בגמר הוא התמודד מול קרייג פאלון הבריטי וניצח לאחר שהשיג ניקוד איפון שתי דקות ו-12 שניות לסוף הקרב.
באולימפיאדת אתונה 2004, צ'ה התחרה בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג וזכה במדליית הארד. בקרב הראשון הוא ניצח את לודוויג פיישר האוסטרי, בשמינית הגמר הוא ניצח את בנז'מן דרבולה הצרפתי וברבע הגמר הפסיד לצגאנבטר חסבטאר המונגולי. צ'ה נשר לקרבות בית הניחומים שם ניצח את אקרם שה ההודי ואת אוליבר גוסנברג הגרמני ועלה לקרב על מדליית הארד. בקרב על המדליה הוא התמודד מול מסעוד חאג'י אחונד זאדה האיראני וניצח באיפון תוך דקה ו-13 שניות לאחר תרגיל סיאו-נגי.
באליפות העולם 2007 שנערכה בריו דה ז'ניירו, צ'ה זכה במדליית הארד לאחר שגבר על רוק דראקשיץ' הסלובני בקרב על המדליה. באולימפיאדת בייג'ינג 2008, צ'ה זכה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג לאחר שניצח את כל 5 הקרבות באיפון. בקרב הראשון הוא ניצח את מיגל אלבראת'ין הארגנטיני, בשמינית הגמר הוא ניצח את האיראני מסעוד חאג'י אחונד זאדה וברבע הגמר גבר על רישוד סובירוב האוזבקי. בחצי הגמר צ'ה ניצח את רובן האוקס ההולנדי ובגמר ניצח את אלוף אירופה המכהן לודוויג פיישר האוסטרי תוך 2 דקות ו-15 שניות.
הערות שוליים

↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
↑  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
↑  הקרב מול קרייג פאלון גמר אליפות העולם 2003, אתר JudoInside
|  אלופים אולימפיים בג'ודו – משקל קל ביותר (גברים) |
| --- | --- | --- |
| עד 60 ק"ג | 1980:  תיירי ריי   •   1984: יפן שינג'י הוסוקאווה   •   1988: קוריאה הדרומית קים ג'יי-יופ   •   1992: נאזים חוסיינוב    •   1996: יפן טדהירו נומורה   •   2000: יפן טדהירו נומורה   •   2004: יפן טדהירו נומורה   •   2008: קוריאה הדרומית צ'ה מין-הו   •   2012: רוסיה ארסן גלסטיאן   •   2016: רוסיה בסלאן מודראנוב   •   2020: יפן נאוהיסה טקאטו •  2024: קזחסטן ילדוס סמטוב |  |
צ'ארלס ג'ון וינטור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1871 
 פטירה:  31 במאי 1916 (בגיל 45 בערך) 
 בן או בת זוג:  Katherine Mary Keyes (3 באוקטובר 1900–ערך בלתי־ידוע) 
 צאצאים:  Rosemary Wintour 
 השתייכות:  הצי המלכותי הבריטי הצי המלכותי הבריטי
 תקופת הפעילות:  1885–1916 (כ־31 שנים)
 דרגה:   קפטן
 
קפטן צ'ארלס ג'ון וינטור (באנגלית: Charles John Wintour;‏ 10 בדצמבר 1871 – 31 במאי 1916) היה קצין בצי המלכותי. הוא נהרג בפעולה בקרב יוטלנד ב-1916.
וינטור נולד ב-10 בדצמבר 1871 והיה בנו של כומר, והצטרף לאה"מ בריטניה כצוער ב-1885. כמומחה ניווט, במהלך הקריירה המוקדמת שלו הוא מילא רצף מינויים כקצין ניווט, לפני שפיקד על מספר משחתות וסיירות. בשנת 1913, הוא מונה לקפטן (D) של שייטת המשחתות הרביעית. בקרב יוטלנד בשנת 1916, וינטור נהרג בפעולה על גשר אוניית הדגל שלו אה"מ טיפררי.
הר וינטור באלברטה, קנדה, נקרא לכבודו.
הערות שוליים

1 2  "Charles John Wintour". The Dreadnought Project. ארכיון מ-2022-03-14.
↑  "Late Captain Wintour". Sheffield Daily Telegraph. 22 במאי 1919. p. 3. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CWGC: 3039237 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אנשי צבא ובנושא בריטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צ'ארלי ג'ונס

צ'ארלס "צ'ארלי" ג'ונס (באנגלית: Charles "Charlie" Jones;‏ 12 בדצמבר 1899 - אפריל 1966) היה כדורגלן ולשי.