stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיים צימר

אין תמונה חופשית
חיים צימר הוא איש עסקים, יו"ר קבוצת הפועל פתח תקווה בכדורגל בתחילת שנות ה-80 ויו"ר הפועל תל אביב בכדורגל בסוף שנות ה-80. שימש כממלא-מקום יו"ר ההתאחדות לכדורגל בישראל וסמנכ"ל ההתאחדות בסוף שנות ה-90. בתחילת שנות ה-2000 שימש כמנכ"ל ההתאחדות לכדורגל.
כיו"ר הפועל פתח תקווה, תרם צימר להעלאת הקבוצה אל ליגת העל בכדורגל. מיוחסת לו המצאת המושג "מנג'ר" בכדורגל הישראלי, עם מינוי של גיורא שפיגל למנג'ר הפועל פתח תקווה, ושל דרור בר נור למאמן הקבוצה. בנוסף מינה צימר את אברהם גרנט לתפקיד האימון הראשון בקריירה שלו. הוא גילה את כישרונם של מספר שחקנים בולטים בכדורגל הישראלי, בהם אלון חזן וניר לוין. ב-1986 היה בין המובילים של קבוצת הפועל תל אביב לזכייה באליפות. כעבור שנתיים ירדה הקבוצה תחת ניהולו, לראשונה בתולדותיה, לליגה השנייה.
צימר אחראי להקמת מערך המחשוב בהתאחדות לכדורגל, הקמת ענף כדורגל נשים בישראל, וכן הקמת ליגת העל וכל הכרוך בשינוי גדול זה שנערך בכדורגל הישראלי.
טיבור נוימן

| --- | --- |

נוימן במדי נבחרת ישראל, 1952
 מידע אישי
 לידה:  4 באוגוסט 1922 צ'כוסלובקיה 
 פטירה:  16 באוגוסט 2010 (בגיל 88) 
 
טיבור (טיבי) נוימן (4 באוגוסט 1922 - 16 באוגוסט 2010) היה כדורגלן ישראלי ששיחק בהפועל חיפה בשנות ה-50 של המאה ה-20.
ביוגרפיה > נעוריו

נוימן נולד בצ'כוסלובקיה, ובגיל 13 התייתם מאביו. נוימן החל לשחק כדורגל בעיר הולדתו, רימבסקה סובוטה, כשעד מהרה היה לכוכב קבוצת הנוער המקומית. בגיל 16 קיבל כבר זימון לשחק בקבוצת הבוגרים, אך באותה שנה פרצה מלחמת העולם השנייה וכך נקטעה זמנית הקריירה של נוימן.
עקב מצבו הגופני הטוב, נשלח לעבוד בעבודות כפייה תחת הכיבוש הנאצי. פעמיים נמלט מן העבודות, אך נתפס והושב לעבוד בעבודות קשות מנשוא. לקראת סוף המלחמה, כשכבר ברור היה כי המשטר הנאצי עומד בפני תבוסה צבאית, הוא הובל ביחד עם אסירים נוספים בנסיגה מערבה, אך במהלך הצעידה הותקפה השיירה על ידי בעלות הברית, וכך שוחרר מעול הכיבוש. נוימן כבר הכין עצמו להגירה לארצות הברית לאחר שהוכר כפליט מלחמה, אך אחיו הבכור, פול, הצליח ליצור איתו קשר לאחר ששרד גם הוא את המלחמה, ויחד הם החליטו לעלות לישראל ב-1949.
עם הגיעו לישראל נישא נוימן לניצולת מחנה ההשמדה אושוויץ, ולזוג נולדה בת בשנת 1955, רונית, אשר הייתה לספורטאית.
ביוגרפיה > הקריירה בישראל

מייד עם הגיעו לישראל, הוחתם נוימן בהפועל חיפה לאחר שהציג יכולות מרשימות במבחני הקבלה. למרות שנות המלחמה בהן לא שיחק, הצליח בגיל מבוגר יחסית לכדורגלן (27) להשתלב בהצלחה בקבוצה, ואף להפוך לקפטן הקבוצה בשנות ה-50. במקביל, התגייס למשטרת ישראל ושירת בה כ-30 שנים והשתחרר בדרגת סגן ניצב. נוימן כיכב אף בנבחרות הכדורגל והכדורעף של המשטרה ושל חיל הים. את נבחרת חיל הים הוביל נוימן לניצחון בגמר גביע הרמטכ"ל כשהוא כובש שלושה שערים במשחק הגמר נגד נבחרת הנח"ל.
יכולתו יוצאת הדופן של נוימן בליגות השונות זכתה לתשומת לב מצד ראשי נבחרת ישראל אשר זימנוהו לשחק בשורותיה, יחד עם אגדות כדורגל ישראליות כגון השוער יעקב חודורוב. הישגו של נוימן ראוי לציון במיוחד לאור העובדה כי באותם ימים נהוג היה להרכיב את נבחרת ישראל משחקני הפועל תל אביב ומכבי תל אביב בלבד, כשמדי פעם נתנו הזדמנות לשחקנים בולטים מהפריפריה. נוימן השתייך לסגל הנבחרת במספר משחקים, אך שותף רק במשחק ידידות לא רשמי מול נבחרת טורקיה.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל ב-1956, פנה נוימן לאימון, והשקיע רבות בפיתוח מחלקות הנוער של הפועל חיפה. נוימן נודע בהנחלת משמעת נוקשה בחניכיו ומקצוענות מוחלטת, ועם זאת רגישות לשחקניו. הישגו הבולט כמאמן נוער היה הובלת הקבוצה לאליפות המדינה בעונת 1975, הישג אותו לא שחזרה הקבוצה במשך למעלה מ-25 שנה. בין השחקנים שאימן נוימן במהלך שנותיו בהפועל חיפה היה גם טל בנין, לימים קפטן נבחרת ישראל.
בנוסף אימן נוימן בקבוצות רבות בצפון- עוספיה, דלית אל-כרמל, טירת כרמל ועוד. בעדה הדרוזית הוא זכור לטובה בתור מאמן רב פעלים וזכה להוקרה רבה. כמו כן, היה נוימן ממייסדי ליגת הקט-רגל לנשים, שצברה תאוצה מאז הקמתה ומנתה מאז אלפי כדורגלניות. במקביל פיתח נוימן את ליגת הקט-רגל למקומות עבודה והעביר שנים רבות בהתנדבות במתנ"סים באזור הצפון על מנת לקדם את הכדורגל בישראל.
על פועלו, זכה נוימן לאות הוקרה מיוחדת מטעם איגוד הספורט "הפועל" בשנת 2005, במעמד חגיגי בהשתתפות ספורטאים מהשורה הראשונה כגון יעקב חודורוב והמדליסט האולימפי אריק זאבי. כמו כן, זכה לאות "יקיר ההסתדרות" על תרומתו רבת השנים לחברה.
ביוגרפיה > מותו

נוימן נפטר ב-16 באוגוסט 2010, והותיר אחריו אישה, שני ילדים וחמישה נכדים. הוא נקבר בבית הקברות תל רגב ליד חיפה.
לאחר מותו, הודיעה הפועל חיפה על רצונה לקרוא על שמו את קבוצת הנוער של המועדון. ב-21 באוגוסט 2010 נערכה דקת דומיה לזכרו של נוימן לפני משחק הפתיחה של העונה בין הפועל חיפה לאלופת המדינה הפועל תל אביב באצטדיון קריית אליעזר. באותו משחק ניצחה הפועל חיפה 0–1.
ויליאם גאלאס

ויליאם אריק גאלאס (בצרפתית: William Éric Gallas; נולד ב-17 באוגוסט 1977 באנייר-סיר-סיין) הוא כדורגלן עבר צרפתי ממוצא גוואדלופי ששיחק בעמדת הבלם. לזכותו של גאלאס 84 הופעות במדי בנבחרת צרפת.
קריירת מועדונים

גאלאס הוא בוגר אקדמיית הכדורגל הצרפתית בקליירפונטיין. הוא החל את הקריירה שלו כמקצוען בקן מהליגה השנייה, וסייע לקבוצה להעפיל לליגת העל הצרפתית ב-1996. ב-1997 הוא עבר לשחק באולימפיק מרסיי. גאלאס שיחק במרסיי במשך ארבע עונות, בין השאר לצדו של רובר פירס. משחקו הראשון בליגת האלופות במדי מרסיי היה נגד צ'לסי ב-2000.
קריירת מועדונים > צ'לסי

במאי 2001 הובא גאלאס לצ'לסי על ידי המאמן קלאודיו ראניירי תמורת סכום של 6.2 מיליון לירות שטרלינג. תחת ראניירי גאלאס פיתח את יכולתו כבלם עם מרסל דסאי ומאוחר יותר עם ג'ון טרי; השותפות עם טרי כללה רצף של 16 משחקים ללא ספיגת שער. בתקופה שבה שיחק בצ'לסי תחת ראניירי הוא זכה לזימונו הראשון לנבחרת צרפת.
גאלאס היה חלק חשוב מהסגל של צ'לסי שזכה באליפות הפרמייר ליג ובגביע הליגה תחת הדרכתו של ראניירי ויורשו ז'וזה מוריניו. בעקבות פציעתו הקשר של המגן השמאלי ויין ברידג' בעונת 2004/2005 נאלץ גאלאס להחליפו. גאלאס שיחק מספר פעמים בצד השמאלי של ההגנה למרות הבאתו של אסייר דל הורנו ב-2005, והוא התקשה להסתגל לעמדה זו. למרות זאת הצליח גאלאס להבקיע מספר שערים חשובים שסייעו לצ'לסי לזכות באליפות גם בעונת 2005/2006.
החוזה בין גאלאס לצ'לסי היה אמור להסתיים במאי 2007. הוא סירב לחתום על חוזה חדש עם תנאים משופרים וטען שהצעת צ'לסי אינה מתאימה לו וכי הוא מעוניין לשחק בסרייה א'. הנהלת צ'לסי לא הסכימה לשחררו במאי 2006 וטענה כי הוא חשוב מאוד עבור המועדון. גאלאס סירב להצטרף לסיבוב המשחקים של צ'לסי באמריקה שנערך לאחר מונדיאל 2006, וטען כי הוא עייף כתוצאה מהמאמץ הכרוך בהשתתפות במונדיאל. כשמיכאל באלאק הגיע לצ'לסי הוא קיבל את חולצה מס' 13 שהייתה שייכת לגאלאס, והיה זה סימן למעמדו המתערער בצ'לסי. ביום הצגת השחקנים בסטמפורד ברידג' הוא זכה לתגובות מעורבות מקהל האוהדים. כתוצאה משערוריית מכירת המשחקים בסרייה א' התבטלה האפשרות שגאלאס יעבור לאיטליה, והמועדון היחיד שהביע עניין היה ארסנל. בנוסף, המגן ההולנדי ח'אלד בולחרוז הצטרף לצ'לסי וכתוצאה מכך התגברה התחרות על מקום בהרכב הראשון.
ב-1 בספטמבר 2006 עבר גאלאס לארסנל כחלק מהעסקה שבה אשלי קול עבר לצ'לסי בנוסף לחמישה מיליון פאונד. בתקשורת דווח על כך שז'וזה מוריניו כעס על שחרורו של גאלאס לארסנל, וכי עסקת גאלאס-קול נכפתה על ידי פיטר קניון, יושב ראש צ'לסי. לאחר ביצוע העסקה פורסמה הודעה מטעם הנהלת צ'לסי, ובה נאמר כי גאלאס איים להבקיע בכוונה שערים עצמיים אם לא יותר לו לעזוב. בעקבות המהומה שעוררו חילופי הדברים בין המועדון למקורביו של גאלאס הוא אמר כי הוא לעולם לא יחזור לצ'לסי.
קריירת מועדונים > ארסנל

גאלאס חתם על ארסנל על חוזה לארבע שנים, וקיבל את חולצה מס' 10 שהייתה שייכת לדניס ברגקאמפ שפרש. גאלאס שיחק בעמדת המגן השמאלי בהופעת הבכורה שלו בארסנל, במשחק נגד מידלסברו ב-9 בספטמבר 2006. שערו הראשון במדי ארסנל הובקע במשחק נגד שפילד יונייטד שבועיים לאחר מכן.
גאלאס זכה לקבל את סרט הקפטן של ארסנל ב-9 באוגוסט 2007, כאשר קולו טורה מונה לממלא מקומו בתפקיד. מהלך זה עורר מספר דיונים כיוון שהיה צפוי כי ז'ילברטו סילבה יהיה זה שיזכה לקבל את התפקיד. משחקו הראשון כקפטן היה ב-12 באוגוסט 2007 נגד פולהאם, והוא הסתיים בניצחון של ארסנל. גאלס נפצע במפשעה במהלך המשחק נגד בלקברן רוברס ב-19 באוגוסט, וחזר לשחק רק במשחק נגד בולטון וונדררס שנערך ב-20 באוקטובר. במשחק הבית נגד מנצ'סטר יונייטד שנערך ב-3 בנובמבר הוא הבקיע את שער השוויון של ארסנל בדקה האחרונה.
גאלאס הבקיע את שער הניצחון (והיחיד של ארסנל) נגד צ'לסי במשחק שנערך ב-16 בדצמבר 2007.
גאלאס ספג ביקורת בעקבות פעילותו בתיקו 2 - 2 מול ברמינגהאם סיטי ב-23 בפברואר 2008, במשחק שבו עמיתו לקבוצה אדוארדו דה סילבה שבר את רגלו לאחר תיקול של מרטין טיילור. לאחר שנפסק פנדל לרעת ארסנל בזמן הפציעות של המחצית השנייה גאלאס הלך אל מחצית המגרש של ברמינגהאם, ככל הנראה למחות. הוא עמד במרכז המגרש כאשר החלוץ ג'יימס מקפאדן הבקיע את הפנדל. מספר אנשים נאלצו לרסן את גאלאס שרצה להתנפל על הקהל. לאחר שריקת הסיום גאלאס התיישב על הדשא והחל לבכות, בזמן ששאר השחקנים ירדו לחדר ההלבשה. ארסן ונגר, מאמן ארסנל, נאלץ לגשת אל גאלאס ולנחמו. לאחר המשחק נטען כי גאלאס יודח מתפקיד הקפטן של ארסנל. בעקבות השמועות אמר ונגר כי הוא ישקול את הנושא בסיום העונה.
באוגוסט 2008 הוכרז כי גאלאס יהיה הקפטן של ארסנל גם בעונת 2008/2009. בעונה זו הוא הפגין יכולת גבוהה בליגת האלופות עם שלושה שערים: 2 נגד טוונטה אנסחדה ושער שוויון נגד דינמו קייב. שער הליגה הראשון של גאלאס הובקע בתיקו הביתי 4 - 4 מול טוטנהאם הוטספר. הוא זכה לקבל ביקורות טובות לאחר שיתוף הפעולה שלו עם מייקל סילבסטרה בניצחון 2 - 1 על מנצ'סטר יונייטד, מועדונו הקודם של סילבסטרה.
בנובמבר העניק גאלאס ריאיון לסוכנות Associated Press, וחשף בו את המתחים שהיו קיימים בסגל של ארסנל והפריעו למורל הקבוצתי. גאלאס הציע כי השחקנים הצעירים של ארסנל יראו יותר אומץ אם ברצונם להצליח. גאלאס לא נכלל בסגל לקראת המשחק נגד מנצ'סטר סיטי, ודווח כי הוא נקנס בסכום השווה למשכורת של שבועיים. ב-24 בנובמבר אושר כי גאלאס הודח מתפקיד הקפטן באופן קבוע, שניתן לססק פברגאס. ונגר הצהיר כי לגאלאס יש עתיד בארסנל, וזאת בניגוד להשערות שהועלו בתקשורת. גאלאס שיחק במסגרת ליגת האלופות יום אחד לאחר מכן.
בסוף עונת 2009/2010 הסתיים חוזהו של גאלאס בארסנל, ולאחר שהמשא ומתן על חידושו לא הצליח הוא עבר ליריבה טוטנהאם הוטספר. ב-23 באוקטובר חתם לעונה אחת בפרת' גלורי.
ב-16 באוקטובר 2014 פרש גאלאס מכדורגל.
נבחרת צרפת

גאלאס היה חלק מסגל הנבחרת הצרפתית שזכתה באליפות אירופה עד גיל 18. הוא שיחק גם עבור הנבחרת עד גיל 20 במונדיאל 1997 לצדם של וילי סאניול ותיירי הנרי.
גאלאס הוא שחקן קבוע בסגל של נבחרת צרפת והוא היה הבחירה הראשונה של ריימונד דומנק לעמדת הבלם במהלך מונדיאל 2006, יורו 2008 ומונדיאל 2010. הופעת הבכורה שלו בנבחרת הייתה בניצחון 5 - 0 על נבחרת סלובניה במסגרת מוקדמות יורו 2004, והוא היה בסגל הנבחרת גם ביורו 2004. גאלאס היה בסגל הנבחרת שזכה בגביע הקונפדרציות 2003.
משחקו ה-50 במדי צרפת היה בניצחון 3 - 1 על נבחרת איטליה ב-6 בספטמבר 2006, במסגרת מוקדמות יורו 2008.
גאלאס זכאי לייצג גם את נבחרת גוואדלופ, כיוון שהיא איננה חברה בפיפ"א. לודוביק קוויסטין, בן דודו של גאלאס, השתתף במשחקים רבים של גוואדלופ.
הערות שוליים

↑  כתבה באתר ה-BBC
↑  כתבה באתר ה-BBC
↑  כתבה באתר ה-BBC
↑  כתבה באתר הטיימס
↑  כתבה באתר ה-BBC
| נבחרת צרפת – יורו 2004 |
| --- | --- | --- |
|  1 לנדרו •  2 בומסונג •  3 ליזארזו •  4 ויירה •  5 גאלאס •  6 מאקללה •  7 פירס •  8 דסאי •  9 סאהה •  10 זידאן •   11 וילטור •  12 הנרי • 13 סילבסטרה •  14 רוטן • 15 תוראם • 16 בארטז • 17 דאקור • 18 פדרטי • 19 סניול • 20 טרזגה • 21 מרלה • 22 גובו • 23 קופה • מאמן: סנטיני |  1 לנדרו •  2 בומסונג •  3 ליזארזו •  4 ויירה •  5 גאלאס •  6 מאקללה •  7 פירס •  8 דסאי •  9 סאהה •  10 זידאן •   11 וילטור •  12 הנרי • 13 סילבסטרה •  14 רוטן • 15 תוראם • 16 בארטז • 17 דאקור • 18 פדרטי • 19 סניול • 20 טרזגה • 21 מרלה • 22 גובו • 23 קופה • מאמן: סנטיני | צרפת |
| נבחרת צרפת – מונדיאל 2006 (מקום שני) |
| --- | --- | --- |
|  1 לנדרו •  2 בומסונג •  3 אבידל •  4 ויירה •  5 גאלאס •  6 מאקללה •  7 מאלודה •  8 דוראסו •  9 גובו •  10 זידאן •   11 וילטור •  12 הנרי • 13 סילבסטרה •  14 סאהה • 15 תוראם • 16 בארטז • 17 גיבט • 18 דיארה • 19 סניול • 20 טרזגה • 21 שימבונדה • 22 ריברי • 23 קופה • מאמן: דומאנק |  1 לנדרו •  2 בומסונג •  3 אבידל •  4 ויירה •  5 גאלאס •  6 מאקללה •  7 מאלודה •  8 דוראסו •  9 גובו •  10 זידאן •   11 וילטור •  12 הנרי • 13 סילבסטרה •  14 סאהה • 15 תוראם • 16 בארטז • 17 גיבט • 18 דיארה • 19 סניול • 20 טרזגה • 21 שימבונדה • 22 ריברי • 23 קופה • מאמן: דומאנק | צרפת |
| נבחרת צרפת – יורו 2008 |
| --- | --- | --- |
|  1 מנדנדה •  2 בומסונג •  3 אבידל •  4 ויירה •  5 גאלאס •  6 מאקללה •  7 מאלודה •  8 אנלקה •  9 בנזמה •  10 גובו •   11 נאסרי •  12 הנרי • 13 אברה •  14 קלרק • 15 תוראם • 16 פריי • 17 סקילאצ'י • 18 גומיס • 19 סניול • 20 טולאלאן • 21 דיארה • 22 ריברי • 23 קופה • מאמן: דומאנק |  1 מנדנדה •  2 בומסונג •  3 אבידל •  4 ויירה •  5 גאלאס •  6 מאקללה •  7 מאלודה •  8 אנלקה •  9 בנזמה •  10 גובו •   11 נאסרי •  12 הנרי • 13 אברה •  14 קלרק • 15 תוראם • 16 פריי • 17 סקילאצ'י • 18 גומיס • 19 סניול • 20 טולאלאן • 21 דיארה • 22 ריברי • 23 קופה • מאמן: דומאנק | צרפת |
| נבחרת צרפת – מונדיאל 2010 |
| --- | --- | --- |
|  1 לוריס •  2 סאניה •  3 אבידל •  4 רבייר •  5 גאלאס •  6 פלאנוס •  7 ריברי •  8 גורקוף •  9 סיסה •  10 גובו •   11 ז'יניאק •  12 הנרי • 13 אברה •  14 טולאלאן • 15 מאלודה • 16 מנדנדה • 17 סקילאצ'י • 18 דיארה • 19 דיאבי • 20 ולבואנה • 21 אנלקה • 22 קלישי • 23 קראסו • מאמן: דומאנק |  1 לוריס •  2 סאניה •  3 אבידל •  4 רבייר •  5 גאלאס •  6 פלאנוס •  7 ריברי •  8 גורקוף •  9 סיסה •  10 גובו •   11 ז'יניאק •  12 הנרי • 13 אברה •  14 טולאלאן • 15 מאלודה • 16 מנדנדה • 17 סקילאצ'י • 18 דיארה • 19 דיאבי • 20 ולבואנה • 21 אנלקה • 22 קלישי • 23 קראסו • מאמן: דומאנק | צרפת |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb159706533 (data)  ISNI: 0000 0000 5731 639X  VIAF: 79230690   WorldCat (עם VIAF): 79230690
חיים של אבא

| --- | --- |
סמליל התוכנית
סמליל התוכנית
 סוגה:  מציאות תיעודית
 בימוי:  איתן שמואלוף
 משתתפים:  ראו בהמשך
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  5
 תוכנית מקור:  6 אבות
 הפקה
 מפיק:  תמי גרייניק
 עורכים:  איתן שמואלוף
 צלמים:  יובל מיימון עודד הורוביץ שלום רפואיזן
 אורך פרק:  47-53 דקות
 שידור
 רשת שידור:  רשת 13
 פורמט (תמונה):  16:9, HDTV
 תקופת שידור מקורית:  12 בספטמבר 2021 – 29 בספטמבר 2021
 קישורים חיצוניים
 האתר הרשמי
חיים של אבא היא תוכנית מציאות תיעודית ישראלית המהווה תוכנית בת של התוכנית "6 אבות". התוכנית עוקבת אחר האבהות של שישה גברים מפורסמים. התוכנית שודרה בין ה-12 בספטמבר עד ה-29 בספטמבר 2021 ברשת 13 וכללה 5 פרקים.
תוכן

התוכנית עוקבת אחר שישה אבות מפורסמים לילדים ועוסקת בהתמודדותם בסוגיות מרכזיות בחייהם: הורות בפעם הראשונה, שילוב בין הקריירה להורות, הנוכחות בחיי הילדים והדילמות בנוגע לחינוך שלהם.
כל פרק מורכב מכמה קטעים שבכל קטע מופיע משתתף אחד בתוכנית, ושאר המשתתפים מגיבים עליו את דעתם.
סקירת התוכנית

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה> הפרק הראשון | שודרה לראשונה> הפרק האחרון | מדרוג | ממוצע צופים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 5 | 5 | 12 בספטמבר 2021 | 12 בספטמבר 2021 | 8.9% | 224,000 |
סקירת התוכנית > פרקים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מספר פרק | שם הפרק | תאריך שידור מקורי ישראל | נתוני צפייה | נתוני צפייה | מקור |
| מספר פרק | שם הפרק | תאריך שידור מקורי ישראל | אחוזי צפייה | מספר צופים | מקור |
| 1 | תוכנית הבכורה | 12 בספטמבר 2021 | 11.5% | 283,000 |  |
בפרק הבכורה אנו מכירים את שישה המשתתפים בתוכנית: אורן חזן, בן בן ברוך, גיא יחזקאל, ישראל אור, עומר מילר וקובי פרץ, ונחפשים לקשיים, האתגרים והדילמות השונות שהם חווים במהלך האבהות שלהם.
| 2 | הקשיים של בן בן ברוך | 14 בספטמבר 2021 | 8.3% | 207,000 |  |
בן מתקשה לעמוד בציפייות של שירן ובמקביל לעבוד מהבית. עומר מספר על המחלה שהרסה לו את ילדותו. למרות התנגדותה של ענבל, קובי לוקח את בנו הקטן לטקס דתי בצפון. אורן חזן מתיישב לשיחה מתוחה עם אבא שלו.
| 3 | הסיפור של גיא יחזקאל | 19 בספטמבר 2021 | 8.2% | 226,000 |  |
גיא מספר על הקשיים מאז שאיבד את אשתו בפיגוע, ועל התמודדויות בגידול של קאי לבדו. בן מנסה להבין מדוע ילדיו אינם מקשיבים לו. ישראל טס לחופשה באיטליה עם ביתו מישל.
| 4 | אורן מנסה לטהר את שמו | 21 בספטמבר 2021 | 8% | 166,000 |  |
אורן מנסה להילחם משפטית בטענות שעלו נגדו לפני שהפך לחבר כנסת. קובי חוזר לבקר בשכונת ילדותו. עומר מנסה לשלב בין חיי לילה להורות החדשה שלו. ישראל חושף חלק מפתיע מהעבר שלו.
| 5 | הקורונה משנה את הכול | 29 בספטמבר 2021 | 8.7% | 238,000 |  |
האבות נאלצים להתמודד עם ההשלכות של מגפת הקורונה. עומר נלחץ בעקבות סגירת המסעדות שלו. קובי ובן כועסים על ביטול ההופעות שלהם. אורן מתקשה לשעשע את הילדים שלו במהלך ימי הסגר.
↑  המדרוג נכתב על פי נתוני צפייה ראשוניים, כולל צפייה נדחית עד 2:00 בלילה
↑  במגזר היהודי
↑  באוכלוסייה הכללית
משתתפים

אורן חזן - איש עסקים וחבר כנסת לשעבר. נשוי לרינת ואב ל-2 ילדים.
בן בן ברוך - סטנדאפיסט ומנחה הסכת ראיונות. נשוי לשירן ואב ל-4 ילדים.
גיא יחזקאל - איבד את אשתו קים בפיגוע הירי באזור התעשייה ברקן, ומגדל לבדו את בנם קאי.
ישראל אור - יהלומן ואב לבת.
עומר מילר - שף ומסעדן. נשוי לשירן ואב לתאומים.
קובי פרץ - זמר ישראלי. נשוי לענבל ואב ל-4 ילדים.
ביקורת

התוכנית זכתה לביקורות שליליות במיוחד.
ניר וולף מ"ישראל היום" ביקר את הליהוקים לתוכנית ואת התוכן המשודר בה: ”הדוקו־ריאליטי עוקב אחר אתגרי האבהות של גברים ישראלים פריווילגיים [...] אם ציפיתם לקבל סדרה שמערערת על חלוקת התפקידים המסורתית במשפחה - זה לא המצב”.
רועי אבן מאתר "mako" ביקר את אופי התוכנית: ”'חיים של אבא' עמוסה ברגעי אטימות, שוביניזם ופרימיטיביות שיגרמו לכם לצרוח”.
נדב מנוחין מאתר "וואלה!" נתן לתוכנית ביקורת שלילית וכתב: ”זה לא סתם חסר ערך, זו גם טלוויזיה משעממת להפליא”.
הערות שוליים

↑  רייטינג: 'חיים של אבא' בפרק הבכורה עניין את הקהל?, באתר אייס, 13 בספטמבר 2021
↑  כפיר אדר, רייטינג: לאן הצופים ברחו מרשת 13 וקשת 12?, באתר אייס, 15 בספטמבר 2021
↑  רייטינג, בערוץ הטלגרם של רן בוקר, 20 בספטמבר 2021
↑  רייטינג: אסי עזר ניצח את חיים של אבא?, באתר אייס, 22 בספטמבר 2021
↑  רייטינג: האם חיים של אבא התפוצצה בפרק סיום העונה?, באתר אייס, 30 בספטמבר 2021
↑  ניר וולף, הסדרה "חיים של אבא": גברים כתינוקות מגודלים, באתר ישראל היום, 13 בספטמבר 2021
↑  רועי אבן, ‏ברוכים הבאים לבית האסורים, באתר ‏מאקו‏, 1 באוקטובר 2021
↑  נדב מנוחין‏, השנה רק החלה אבל ספק אם תעלה בה תכנית כה צינית כמו "חיים של אבא", באתר וואלה, 13 בספטמבר 2021
חנוך פרבר

| --- | --- |
כיתוב תמונה
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1952 תל אביב, ישראל 
 פטירה:  27 בספטמבר 2005 (בגיל 53 בערך) קיסריה, ישראל 
 מסעדות:  גרגנטוא (נסגרה)  זליג (נסגרה)  סרדו  חגיגה בכפר בכפר הס
 טלוויזיה:  גידי גוב הולך לאכול תוכניות נוספות
 
חנוך (חני) פרבר (1952 - 27 בספטמבר 2005) היה שף, עיתונאי אוכל ומחבר ספרי בישול ישראלי.
ביוגרפיה

פרבר יליד תל אביב, בוגר בצלאל במגמת עיצוב מוצר. היה השף והבעלים של מסעדת "זליג" ברחוב אבן גבירול בתל אביב, בה גם עבדו אורנה אגמון ואלה שיין, שלימים הקימו שותפות מוצלחת - אורנה ואלה, בעלים של מסעדת גרגנטואה הצרפתית ביפו (בשותפות עם ליאון אלקלעי ויועץ קולינרי למוסדות רבים. כתב מדורים קבועים ב"ידיעות אחרונות" וב"גלובס" והיה במשך שנים רבות עורך גסטרונומי במגזין על השולחן.
פרבר היה אחראי, יחד עם המפיקה אתי אנטה, לתוכנית האוכל "גידי גוב הולך לאכול" בהנחיית גידי גוב. כמו כן, היה שותף יחד עם השפית מיכל קורן, ואשתו רונית, בגן האירועים "חגיגה בכפר" שבכפר הס. הגן שהמשיך לגדול ולהתפתח בשנים האחרונות מנוהל על ידי מיכל ורונית וממשיך לקיים את אותו התפריט הים תיכוני, הייחודי והבלתי מתפשר שהותיר חנוך אחריו.
פרבר הגה את הרעיון ל"מדריך מפה לטיולי אוכל" וכתב אותו יחד עם עפרה ריזנפלד.
במשך 13 שנה לאחר שהתגלתה אצלו מחלת כליות, המשיך חנוך בעשיה ובקידום תחום האוכל והקולינריה בישראל, טייל וכתב על אוכל בכל העולם והביא את המטבח הישראלי הים תיכוני למחוזות חדשים, עם 10 ספרי בישול וטיולים שהיו לרבי מכר.
חני נפטר מדום לב בביתו שבקיסריה בספטמבר 2005 והותיר אחריו את רונית אשתו ועומרי בנו.
ספריו

מדריך מפה לטיולי אוכל, הוצאת מפה, 1998
מדריך מפה לטיולי אוכל 2, הוצאת מפה, 1999
הנאות פשוטות: אוכל שקל להכין: כשר, הוצאת מפה, 2000
200 המסעדות הטובות בישראל, הוצאת ספרות עכשיו, 2000
מדריך מפה לטיולי אוכל 3, הוצאת מפה, 2002
ספר מתוק: כשר, הוצאת משכל - ידיעות אחרונות, 2002
ספר הבשר, מועצת הבשר, 2002
תוצרת הארץ: לחם, יין, גבינות, שמן זית, הוצאת ספרות עכשיו, 2002
גידי גוב הולך לאכול: מבחר המתכונים, המסעדות והאנשים מתוך התוכנית גידי גוב הולך לאכול, הוצאת ליאור שרף - הפצות, 2002
טוב על האש: מתכוני גריל לפיקניק ולבית, הוצאת חרגול, 2003
וייפר (קומיקס)

| --- | --- |

 סוג:  נבל-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  Captain America #110 (פברואר 1969)
 יוצרים:  ג'ים סטראנקו
 גילום הדמות:  סבטלנה חודצ'נקובה, Mallory Jansen, סנדרה הס 
 מידע
 שם אמיתי:  אופליה סרקיסיאן
 כינויים:  הנסיכה הלוחמת הלבנה, מרים דרו, ליאונה היס, גברת סמית', מאדאם הידרה, המלכה הירוקה
 סטטוס:  פעיל
 מקצוע:  טרוריסט, שכיר חרב, שליט
 כוחות:  טלפורטציה, אריכות חיים
 חברה בקבוצה:  הידרה
 חברה לשעבר בקבוצה:  H.A.M.M.E.R מועדון הלפייר בת בריתו של הגולגולת האדומה מעסיקתם של הסמוראי הכסוף ובומרנג יחידת הנחשים
 דמויות קשורות
 משפחה:  ג'יימס האולט (בעל לשעבר, מת)
 אויבים:  קפטן אמריקה, ספיידרוומן 
 
וייפר (באנגלית: Viper, "צפע") היא דמות בדיונית של נבלת-על המופיעה בחוברות הקומיקס קפטן אמריקה ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Captain America #110 מפברואר 1969 ונוצרה על ידי הכותב ג'ים סטראנקו.
את דמותה של וייפר בסרט הלייב אקשן "וולברין" גילמה השחקנית סבטלנה חודצ'נקובה. בסדרת הלייב אקשן "סוכני S.H.I.E.L.D.", השחקנית מלורי ג'נסן מגלמת את AIDA, מודל חיקוי אנושי המשתמשת בדארקהולד על מנת ליצור גוף אנושי. AIDA מתגלה כגרסת ההיקום הקולנועי של מארוול לווייפר.
ביוגרפיה בדיונית

וייפר היא האלטר אגו של אופליה סרקיסיאן, יתומה מאב ומאם אשר נלקחה על ידי ארגון הידרה וגודלה תחת חסותו של קומנדר קראקן. במרוצת השנים היא הפכה לתלמידתו הטובה ביותר ועלתה בשורות הארגון. הפכה למנהיגת הארגון תחת השם מאדאם הידרה, לחמה לראשונה בקפטן אמריקה ולכדה אותו כאשר ניסתה לזהם את אספקת המים של העיר ניו יורק. השתמשה בריק ג'ונס כפיתיון והכניעה את קבוצת האוונג'רס באמצעות גז, ותכננה לקוברם בעודם בחיים. נהרגה לכאורה כשקפטן אמריקה וריק ג'ונס התחמקו מטילים שירתה לעברם, והיא נלכדה בפיצוץ.
בהמשך, היא חוזרת ומנתקת את קשריה עם הידרה. היא עוזרת לנבל בשם ג'ורדן סטרייק להימלט ממעצר בווירג'יניה, רק כדי להתנקש בחייו ולקחת ממנו את שם הקוד שלו, וייפר, כמו גם את המנהיגות שלו על קבוצת "יחידת הנחשים". היא השתלטה על נושאת המטוסים המרחפת של סוכנות הביון S.H.I.E.L.D. ותכננה לרסק אותה על בניין הקונגרס האמריקאי. לשם כך היא העסיקה את הסמוראי הכסוף ואת בומרנג, ולחמה בגיבורים כספיידרמן, ספיידרוומן, האלמנה השחורה, שאנג-צ'י וניק פיורי.
וייפר נכנסה לעימות גם עם קבוצת אקס-מן, וזאת כאשר היא ניסתה להתנקש בחייה של מאריקו ישידה בשם בן בריתה ומאהבה, הסמוראי הכסוף. היא כמעט והרגה את חברות האקס-מן סטורם ורוג. כמו כן, היא התעמתה עם קבוצת המוטנטים החדשים והייתה אחראית למותה לכאורה של קארמה (כפי שהתברר בהמשך, זו האחרונה נחטפה בידי מלך הצללים).
מאדאם הידרה הקימה ארגון טרור משלה ובמשך השנים לחמה בגיבורים ובנבלים כאחד. רצונה בניהיליזם ונכונותה להפיץ מוות בכל אשר תלך הקשה על נבלי-על אחרים לחבור אליה. היחיד שראה בכך מעלה היה הגולגולת האדומה, שפיתח עמה מערכת יחסים לזמן מה. מערכת יחסים זו הסתיימה כשהגולגולת גילה שהיא משתמשת במשאביו כדי לממן מעשי טבח ללא כל סיבה מוצדקת ורווחית לשניהם. היא גם העסיקה כפילות של עצמה לתקופה מסוימת, אך אחת מהן ניהלה רומן עם המעניש במהלך כנס בינלאומי בלאס וגאס והזהירה את סוכנות S.H.I.E.L.D. על תוכנית אדוניתה לגנוב טילים גרעיניים במוסקבה. וייפר ראתה בכך פגיעה חמורה באנונימיות שלה והרגה באופן אישי את הכפילה הבוגדנית.
כמאדאם הידרה, היא הערימה על וולברין שיתחתן עימה כדי להבטיח את שלטון אימפריית הפשע שלה במדריפור - שלטון שמשאביו נועדו לממן פעולות טרור של הידרה. אף על פי שהיו אלה נישואי נוחות, מרומז על כך שהיו לה רגשות כלפיו. מאוחר יותר, היא הייתה חברה במועדון הלפייר בקצרה, תחת הכינוי "הנסיכה הלוחמת הלבנה". בנוסף, היא התחברה לארגון היד וחידשה את קשריה עם הסמוראי הכסוף. היא הופלה משלטונה במדריפור בידי טוני סטארק, שהיה מנהל S.H.I.E.L.D. בשעתו.
באירועי שלטון אפל עוזבת וייפר את מאהבה הסמוראי הכסוף ומצטרפת לברון סטרוקר ולמועצה השלטת של הידרה. מתברר כי קונטסה ולנטינה אלגרה דה לה פונטיין החליפה אותה כמאדאם הידרה, אך בעימות בין השתיים וייפר נורתה. היא הוחזרה לחיים בידי ארגון היד, והיא קוראת לעצמה בשנית "מאדאם הידרה". במהלך הפחד עצמו, היא מצטרפת לארגון H.A.M.M.E.R החתרני לאחר שנורמן אוסבורן נמלט ממתקן הכליאה "הרפסודה". לאחר תבוסתו של אוסבורן וקבוצת האוונג'רס האפלים שלו, מאדאם הידרה משתמשת במשאבי ארגון H.A.M.M.E.R כדי להקים מחדש את הידרה. היא מזהירה את ספיידרוומן ואת הוקאיי מפני ניסיון שוד במחסן אספקה של S.H.I.E.L.D., אך למעשה מנצלת את הסחת הדעת כדי לתקוף מתקן נוסף של הסוכנות ולשחרר מספר חברים מגזע הסקרול משני הצורה שנותרו מאחור לאחר "פלישה סודית".
לאחרונה, מאדאם הידרה הובילה מתקפה על מגדל האוונג'רס בזמן שהקבוצה לא הייתה במקום. היא ושארית כוחותיה הובסו בידי אנג'ל וגרסתו הצעירה יותר מיקום חלופי.
הערות שוליים

↑  Captain America #110
↑  Captain America #113
↑  Captain America #170, February 1974
↑  Captain America #180, December 1974
↑  Marvel Team-Up #83-85
↑  X-Treme X-Men #11
↑  New Mutants #6, August 1983
↑  Captain America #419, September 1993
↑  Punisher War Journal #45-47, August-October 1992
↑  Nick Fury, Agent of S.H.I.E.L.D. Vol.2 #45, March 1993
↑  Silver Sable and the Wild Pack #15, August 1993
↑  Astonishing Tales Vol.2 #6
↑  Uncanny X-Men #452
↑  Iron Man Annual #1
↑  Secret Warriors #2
↑  Secret Warriors #12-15
↑  New Avengers Vol.2 #16.1
↑  Avengers Vol.4 #24
↑  Avengers Vol.4 #30
↑  All-New X-Men #8