stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קתרין ג'ונסון
שנותיה הראשונות

קתרין קולמן נולדה בווירג'יניה המערבית, ארצות הברית בשנת 1918, והייתה הצעירה מבין ארבעה ילדים. אביה היה חוטב עצים, חקלאי ואיש תחזוקה אשר עבד בבית מלון. אמה הייתה מורה. מילדותה התבלטה בכישרונה למתמטיקה. מכיוון שבית הספר במקום מגוריה לא סיפק אפשרויות לימודים לילדים אפרו-אמריקאים מעל כיתה ג', שלחו אותה הוריה לבית ספר המרוחק 125 מייל מביתם. היא הוקפצה מספר כיתות, החלה לימודים בתיכון בגיל 10 וסיימה אותם בגיל 14. לאחר התיכון זכתה למלגת הצטיינות מלאה ללימודים בקולג' המדינה של וירג'יניה המערבית (אנ'). בעודה בקולג' היא לקחה את כל קורסי המתמטיקה האפשריים, וקורסים נוספים במתמטיקה נפתחו במיוחד עבורה. מספר פרופסורים לקחו אותה תחת חסותם, כולל הכימאית והמתמטיקאית אנג'י טרנר קינג (אנ') שליוותה ותמכה בג'ונסון בזמן התיכון. היא סיימה תואר ראשון במתמטיקה ובצרפתית בהצטיינות יתרה ב-1937 ולאחר מכן עבדה כמורה למתמטיקה.
ב-1939 היא הפכה לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה שהפרה את ההפרדה הגזעית בתארים המתקדמים באוניברסיטת וירג'יניה המערבית. היא הייתה האישה היחידה מבין שלושת הסטודנטים שנבחרו ללמוד באוניברסיטה זו, לאחר פסיקת בית המשפט העליון של ארצות הברית ב-1938, אשר קבעה כי מדינות אשר סיפקו חינוך ללבנים היו חייבות לספק חינוך גם לאפרו-אמריקאים, בתוך המדינה עצמה. היא התפטרה מעבודתה כמורה ונרשמה ללימודי תואר שני במתמטיקה, אך נשרה לאחר סמסטר אחד בלבד עקב החלטתה להקים משפחה עם בעלה.
קריירה

אף על פי שג'ונסון החליטה לעסוק במחקר מתמטי למחייתה, כניסה לתחום זה הייתה קשה לאפרו-אמריקאים ונשים (קל וחומר לנשים אפרו-אמריקאיות), ובתחילת הקריירה שלה היא עבדה כמורה. רק ב-1952 סיפרה לה אחותה על מעבדת מחקר בתחום החלל שהוקמה על ידי הוועדה הלאומית המייעצת לאווירונאוטיקה (שלימים הפכה לנאס"א) בווירג'יניה. ג'ונסון ובעלה עברו להתגורר בסמוך ולאחר מאמצים של קרוב לשנה היא הצליחה להתקבל לעבודה במעבדה, כחלק מקבוצת נשים אפרו-אמריקאיות שהועסקו כמחשבות ובצעו את החישובים מתמטיים המסובכים שנדרשו על מנת להפיק את מסלולי הטיסה של החלליות.
בשנים 1953–1958 ג'ונסון עבדה בביצוע חישובים והתייחסה אל הקבוצה כאל "חשבונאיות לובשות חצאית". עקב חוקי ההפרדה הגזעית, אפרו-אמריקאים עבדו, אכלו והשתמשו בשירותים שונים מאשר העובדים הלבנים, ושלט על משרדן של קבוצת הנשים הכריז כ"חשבונאיות צבעוניות". חרף הקשיים על רקע אפליה גזעית ומגדרית, הצליחה ג'ונסון להתבלט בעבודתה. בזכות האסרטיביות והתעוזה שלה, היא הצליחה להצטרף לישיבות הצוות, הסגורות לגברים בלבד.
בשנת 1958, הוועדה הלאומית המייעצת לאווירונאוטיקה הפכה לנאס"א, אשר אימצה מחשבים דיגיטליים כדרך חישוב, ולכן קבוצת הנשים פורקה. בנוסף, ההפרדה הגזעית במוסד בוטלה, אך האפליה נגד נשים לא נפסקה:
כנשים בזמן ההוא, היינו חייבות להיות אסרטיביות - אסרטיביות ואגרסיביות - והמידה שבה היינו חייבות להיות כאלו הייתה תלויה במי היינו. אני הייתי חייבת להיות. בימיה הראשונים של נאס"א, נשים לא הורשו לכתוב את שמן על דו"חות - לאף אישה במחלקה שלי לא היה דו"ח על שמה. עבדתי עם טד סקופינסקי והוא רצה לעזוב ולעבור ליוסטון... אבל הנרי פירסון, הממונה עלינו - שלא היה אוהד נשים - דחף אותו לסיים את הדו"ח שעבדנו עליו ביחד. בסופו של דבר, טד אמר לו, "קתרין תסיים את הדו"ח, היא במילא עשתה את רוב העבודה". כך טד לא השאיר ברירה לפירסון; אני סיימתי את הדו"ח והשם שלי היה חתום עליו, וזו הייתה הפעם הראשונה ששמה של אישה מהמחלקה שלנו הופיע על משהו.
משנת 1958 ועד לפרישתה בשנת 1986, ג'ונסון עבדה כטכנולוגית תעופת חלל ובמהלך הקריירה שלה עברה לענף השליטה בחלליות. ב-1959 חישבה את המסלול של משימת מרקורי-רדסטון 3, משימת החלל המאוישת הראשונה של ארצות הברית במסגרת תוכנית מרקורי, בה שוגר לחלל האסטרונאוט אלן שפרד. היא חישבה את המסלולים, את חלונות ההשקה ואת מסלולי החזרה במצב חירום לטיסות רבות של תוכנית מרקורי ויצרה תרשימי ניווט אסטרונומי שאפשרו לאסטרונאוטים לנווט במקרה של כשל במכשירים האלקטרוניים. ב-1962 ביצעה את חישוב הגיבוי הידני למשימת מרקורי-אטלס 6 של ג'ון גלן, שבה נעשה לראשונה שימוש במחשב אלקטרוני לקביעת המסלול ומיקום הנחיתה. ג'ון גלן ביקש אותה ספציפית, וסירב לטוס אלא אם היא תאשר את החישובים.
בהמשך, ג'ונסון עבדה ישירות עם מחשבים דיגיטליים. בעזרת יכולותיה והמוניטין המקצועי שלה כמדענית מדויקת ביותר, היא סייעה לאחרים לבטוח בטכנולוגיה החדשה. בשנת 1961, עבודתה עזרה למצוא את הקפסולה של אלן שפרד במהירות לאחר הנחיתה, בזכות חישוב מדויק של המסלול.
ב-1969 השתתפה בחישובי המסלול של משימת אפולו 11 לירח. בשנת 1970 היא השתתפה במשימת אפולו 13. לאחר שמכל חמצן התפוצץ על סיפון החללית והצוות היה צריך לחזור לכדור הארץ בביטחה, עבודתה על תרשימי ונוהלי גיבוי עזרה לאסטרונאוטים לקבוע מסלול בטוח חזרה בעזרת מערכת תצפית על כוכב אחד, אשר מאפשרת לאסטרונאוטים לקבוע את מיקומם בדיוק גבוה. ג'ונסון אמרה: "כולם היו מודאגים מהדרך לשם. אנחנו דאגנו להחזירם". בהמשך הקריירה שלה בנאס"א השתתפה בתוכנית מעבורות החלל ובתכנון המשימות למאדים.
חיים אישיים

קתרין (קולמן) נישאה ב-1939 להנרי גובל ולזוג נולדו שלוש בנות. בשנת 1953 עברה המשפחה סמוך למתקן הוועדה הלאומית המייעצת לאווירונאוטיקה על מנת שקתרין תוכל להגיש מועמדות לעבודה במתקן. גובל נפטר ב-1956 בשל גידול מוחי.
ב-1959 קתרין נישאה לג'יימס ג'ונסון, שהיה בעל עבר צבאי במלחמת קוריאה. הזוג התגורר בהמפטון, וירג'יניה.
ג'ונסון נפטרה ב-24 בפברואר 2020, בגיל 101.
פרסים ומורשת

ג'ונסון הייתה מחברת שותפה ל-26 מאמרים מדעיים. היא נחשבה למודל לחיקוי ופורצת דרך במדע החלל ובמחשבים.
ב-2015 העניק לה נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, את מדליית החירות הנשיאותית, וב-2019 הוענקה לה מדליית הזהב של הקונגרס, שני העיטורים האזרחיים הגבוהים ביותר בארצות הברית.
ב-2016 נקרא על שמה הבניין החדש לחישוביות של נאס"א, באירוע לציון 55 שנים לטיסת החלל של אלן שפרד. באירוע, נאמר אודות ג'ונסון: "מיליוני אנשים בעולם צפו בטיסתו של שפרד, אבל מה שהם לא ידעו הוא שהחישובים שלקחו אותו בביטחה לחלל ובחזרה הביתה נעשו על ידי קתרין ג'ונסון". באותו אירוע, הוענק לג'ונסון פרס "סנופי כסוף" אשר מוענק לאלו שתרמו תרומה יוצאת דופן לבטיחות טיסות והצלחת משימות.
ב-2016 יצא לאקרנים סרט הקולנוע "מאחורי המספרים" על פעילותן של ג'ונסון ונשים אפרו-אמריקאיות נוספות בתוכנית מרקורי ובנאס"א. את ג'ונסון מגלמת בסרט טראג'י פ. הנסון. באותה השנה, היא הופיעה בסדרת "ללא זמן" של NBC וכן היא נכללה בסדרה "100 נשים" של ה-BBC, כאחת ממאה נשים משפיעות בעולם.
בשנת 2017, חברת לגו הנציחה את דמותה בסט "נשות נאס"א", יחד עם סאלי רייד, מרגרט המילטון, מיי ג'מיסון וננסי גרייס רומן.
ב 20.2.21 נשלחה חללית המשא הבלתי המאוישת סיגנוס NG-15 לשם אספקת תחנת החלל הבינלאומית, המשימה נקראה על שם קתרין.
הערות שוליים

↑  The Woman the Mercury Astronauts Couldn’t Do Without - Issue 43: Heroes - Nautilus, Nautilus
1 2  Katherine Johnson: Visionary Videos: NVLP: African American History, www.visionaryproject.org
1 2  "West Virginian of the Year: Katherine G. Johnson". Charleston Gazette-Mail (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-03-01.
↑  Bolden, Charles. "Katherine Johnson, the NASA Mathematician Who Advanced Human Rights with a Slide Rule and Pencil". Vanity Fair (באנגלית). נבדק ב-2017-03-01.
↑  "Missouri ex rel. Gaines v. Canada 305 U.S. 337 (1938)". Justia Law (באנגלית). נבדק ב-2017-03-01.
1 2  Loff, Sarah (2016-11-22). "Katherine Johnson Biography". NASA (באנגלית). נבדק ב-2017-03-01.
↑  הנשים השחורות שניצחו במירוץ לחלל, באתר davidson.weizmann.ac.il
↑  Johnson_Katherine biography, www-history.mcs.st-and.ac.uk
1 2 3  Smith, Yvette (2015-11-20). "Katherine Johnson: The Girl Who Loved to Count". NASA (באנגלית). נבדק ב-2017-03-02.
↑  "Katherine G. Johnson". MAKERS (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-2018-01-05. נבדק ב-2017-03-02.
↑  "Katherine Johnson, the Woman Who Inspired "Hidden Figures," Is GOAT". Inverse. נבדק ב-2017-03-02.
1 2 3  Katherine G. Johnson, Biography (באנגלית)
1 2  "The unbelievable life of the forgotten genius who turned Americans' space dreams into reality". Business Insider (באנגלית). נבדק ב-2017-03-02.
↑  "Katherine Johnson Turns 98". PEOPLE.com (באנגלית אמריקאית). 2016-08-26. נבדק ב-2017-03-02.
1 2  Johnson_Katherine biography, www-history.mcs.st-and.ac.uk
↑  המתמטיקאית שחישבה מסלולים בחלל מתה בגיל 101, באתר ynet, 24 בפברואר 2020
↑  404 Not Found, blogs.sun.com
↑  BBC 100 Women 2016: Who is on the list?, אתר BBC, ‏21 בנובמבר 2016
↑  A new LEGO set honors the women of NASA—and it looks pretty awesome, אריק ברגר, אתר arstechnica, מתאריך 18 באוקטובר 2017
↑  NASA Commercial Resupply Mission-NG-15, Northrop Grumman (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007359049205171  PLWABN: 9811810458405606  BIBSYS: 1488830536072  BNE: XX5744899  CANTIC: a19957361  GND: 1128107163  LCCN: n79016663  NDL: 032130802  NKC: xx0212139  NLK: KAC2021S7504  SNAC: w6mh8cc3  SUDOC: 200203649  VIAF: 928148997583759870001   WorldCat (עם VIAF): 928148997583759870001
איפה אתה חי?! (תוכנית טלוויזיה, 2004)

| --- | --- |
לוגו "איפה אתה חי?!"
לוגו "איפה אתה חי?!"
 סוגה:  סאטירה
 יוצרים:  מנטה הפקות, ארז טל
 כותבים:  ארז טל
 שחקנים:  ארז טל, אסי כהן, הדר לוי, שלמה בראבא
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית 
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  11
 שידור
 רשת שידור:  שידורי קשת (ערוץ 2)
 תקופת שידור מקורית:  11 ביולי 2004 – אוקטובר 2004
 
איפה אתה חי?! הייתה תוכנית טלוויזיה סאטירית ישראלית ששודרה בערוץ 2 במסגרת שידורי קשת בשנת 2004. התוכנית, שהגה ארז טל, ניסתה לשלב אלמנטים מ"רק בישראל" (תוכניתו המצליחה הקודמת של טל) ו"ארץ נהדרת", שעלתה זמן לא רב לפני כן וזכתה להצלחה רבה, באולפן אקטואליה מדומה, שמגישיו, ארז טל ואסי כהן, מעירים הערות הומוריסטיות על המצב בישראל.
כהן גילם בסדרה כמה דמויות מארסנל הדמויות הקומיות אותן פיתח במסגרת הצמד "אסי וגורי", ובהן: קוקו הזמר והימרי ה"הילר והומופוב". בתפקידי משנה קטנים הופיעו בסדרה גם שלמה בראבא והדר לוי.
תוכנית הפתיחה של "איפה אתה חי", זכתה למדרוג גבוה של 25.6%, שהיו אז 570 אלף צופים. התוכנית השיגה רייטינג של 18.3% בממוצע בעונה הראשונה שכללה עשר תוכניות, לעומת 23.3%-19.6% לעונות "רק בישראל" שהוביל ארז טל קודם. והוחלט לא להפיק עונות נוספות.
הערות שוליים

↑  ליבי בגנו, עכבר העיר, ארז טל ואברי גלעד: שתי פרסונות טלוויזיוניות מנוגדות, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2009
↑  אביבה קרול, ‏הצלחה גדולה לארז טל: רייטינג של 25.6%, עם שיא של 28.6%, באתר גלובס, 12 ביולי 2004
↑  יעל גאוני, ‏קשה לשחזר את "רק בישראל", באתר גלובס, 4 בנובמבר 2004
↑  אורן פרסיקו, ‏הקאמבק של ארז טל, באתר גלובס, 31 ביולי 2005
כל שבת שנייה

| --- | --- |

לוגו התוכנית
 מבוסס על:  ספר בעל אותו שם
 סוגה:  קומדיה לילדים ונוער
 יוצרים:  אבי כהן
 שחקנים:  ערן איוניר • מוטי כץ • חנה רוט • אפרת אביב
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית 
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  15
 הפקה
 מפיק:  עמי אמיר
 חברת הפקה:  נוגה תקשורת ומטר פלוס
 אורך פרק:  25 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ הילדים 
 תקופת שידור מקורית:  2004 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
כל שבת שנייה היא סדרה ישראלית לילדים ולנוער, בעלת 15 פרקים, ששודרה בערוץ הילדים בשנת 2004 בכיכובם של ערן איוניר, מוטי כץ, חנה רוט, אפרת אביב, אידו גולן ומיכל טרבס.
הסדרה מספרת על אב גרוש עם שלושה ילדים, המנסה לשמור על שפיותו לצד חברו השכן, אמו האובססיבית ודמויות נוספות שמופיעות בהפתעה.
הסדרה מבוססת על ספר בעל אותו שם של עופר קניספל, ונוצרה על ידיו ועל ידי אבי כהן והופקה על ידי עמי אמיר.
שחקנים ראשיים

יואל בר-שלום (ערן איוניר) בעל גרוש מאשתו טליה. מנהל יומן על חייו כאיש גרוש. בסוף הסדרה פותח פרק ב'.
עמנואל (מוטי כץ): חברו הטוב ושותפו לעבודה של יואל. נשוי לרונית שמנהלת לו את חייו.
חנה בר-שלום (חנה רוט): אמו של יואל. הייתה בעברה ילדת פלא במולדתה איטליה עד שעלתה לארץ. רוצה שיואל וגרושתו טליה יחזרו. בהמשך, כשיואל היה בזוגיות חדשה, היא לא חיבבה אותה.
שירה (אפרת אביב), עומר (אידו גולן) ועמליה בר-שלום (מיכל טרבס): ילדיו של יואל.
שחקנים אורחים

סוניה (שרית וינו אלעד) ואריאל (רמי ברוך): שחקנית ובמאי מחוג הדרמה של עמנואל.
טליה (אביטל פסטרנק): גרושתו של יואל.
מיקו (ששי סמוכה): מוכר בחנות צעצועים.
עודד מנשה
יותם (עופר סקר): חבר טוב של שירה.
ורדה (נטע הבר)
גורן (יובל סמו): מאמן הכדורגל של עומר.
שלו (תמר שם אור)
תחייה (דינה לימון): אמה של טליה.
אוסי (שירי גדני): בת הזוג של יואל. עיתונאית במקצועה.
צ'ואי (פלורנס בלוך) ורפי (יהויכין פרידלנדר)
נחמן פרנקל (גדי פור): במאי פרסומות, למד עם יואל בכיתה.
חוקר משטרה (אבי פניני): חוקר שעצר את עמנואל, בגלל אי הבנה. מעריץ את אמו של יואל.
ג'ק סוויגרט

| --- | --- |

 לידה:  30 באוגוסט 1931 דנוור, ארצות הברית 
 פטירה:  27 בדצמבר 1982 (בגיל 51) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוט בשירות נאס"א
 לאום:  ארצות הברית אמריקאי
 השכלה:  המכון הפוליטכני רנסליר  Regis Jesuit High School  אוניברסיטת הארטפורד  אוניברסיטת קולורדו בולדר  תיכון איסט 
 עיסוק בעבר:  טייס קרב בחיל האוויר האמריקאי
 תקופת השירות:  1966–1977 (כ־11 שנים)
 דרגה:  קפטן בחיל האוויר האמריקאי
 זמן שהייה בחלל:  5 ימים, 22 שעות ו-54 דקות
 ביוגרפיה בנאס"א:  ג'ק סוויגרט
 משימות
 אפולו 13
 
 עיטורים
 היכל התהילה הבנילאומי של החלל (1983)  מדליית השירות המצויין של נאס"א (1970)  היכל התהילה של האסטרונאוטים  מדליית החירות הנשיאותית 
 
ג'ון לאונרד "ג'ק" סוויגרט הבן (באנגלית: John Leonard "Jack" Swigert Jr.;‏ 30 באוגוסט 1931 – 27 בדצמבר 1982) היה טייס ניסוי אמריקאי, מכונאי ומהנדס אווירונאוטיקה בחיל האוויר האמריקאי, ואסטרונאוט מטעם נאס"א. הוא היה אחד מעשרים וארבעה האסטרונאוטים שטסו לירח, וטס לירח במסגרת אפולו 13.
לאחר שעזב את נאס"א, נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי החדש של קולורדו, אך מת לפני שהושבע.
ביוגרפיה

ג'ון לאונרד סוויגרט הבן נולד ב-30 באוגוסט 1931 בדנוור, קולורדו להורים ג'ון לאונרד האב ווירג'יניה סוויגרט. אביו של סוויגרט היה רופא עיניים. בגיל 14, הוקסם סוויגרט מעולם התעופה בעקבות מראה המטוסים הממריאים משדה קומבס הסמוך, סוויגרט הצעיר היה נחוש להיות יותר מצופה. הוא החל לעבוד בחלוקת עיתונים כדי להרוויח כסף לשיעורי טיסה, ובגיל 16 כבר היה בעל רישיון טיסה אזרחי.
הוא היה חבר בתנועת הצופים של אמריקה והגיע לדרגת מחלקה שנייה.
סוויגרט קיבל תואר ראשון בהנדסת מכונות מאוניברסיטת קולורדו ב-1953, שם גם שיחק כדורגל בקבוצה המקומית. מאוחר יותר הוא קיבל תואר שני במדעים בהנדסת אווירונאוטיקה מהמכון הפוליטכני של רנסלאר (קמפוס הרטפורד) ב-1965, ותואר שני במינהל עסקים מאוניברסיטת הרטפורד ב-1967.
כמו כן, קיבל תואר דוקטור לשם כבוד של המכללה האמריקנית הבינלאומית בשנת 1970, ותואר דוקטור לשם כבוד במשפטים מאוניברסיטת ווסטן סטייט בשנת 1970, ודוקטורט לשם כבוד במדע מאוניברסיטת ווסט מישיגן בשנת 1970.
קריירה

לאחר סיום לימודיו בשנת 1953, הצטרף סוויגרט לחיל האוויר האמריקני. עם סיום קורס טיס לטייסי קרב והכשרת מערכות נשק בבסיס חיל האוויר נליס, בנבדה, הוא הוצב כטייס קרב ביפן ובקוריאה. ב-1953 מטוסו התרסק לתוך יחידת מכ"ם על מסלול תעופה קוריאני והתלקח בלהבות. הוא יצא מהתאונה עם פציעות קלות.
לאחר שסיים את שירותו בחיל האוויר, שירת כטייס קרב במסצ'וסטס (1957-1960) ובמשמר הלאומי של קונטיקט (1960-1965). סוויגרט היה טייס ניסוי עבור חברת נורת' אמריקן אוויאיישן וגם עבור חברת פראט אנד ויטני, מ-1957 עד 1964. הוא צבר למעלה מ-7,200 שעות טיסה, מתוכם 5,725 שעות טיסה על מטוסי סילון.
השירות בנאס"א

סוויגרט בתקבל לכיתת האסטרונאוטים ה-5 של נאס"א באפריל 1966. הוא שימש בצוות התמיכה הקרקעי של טיסת אפולו 7.
השירות בנאס"א > אפולו 13

סוויגרט היה אחד משלושה אסטרונאוטים על משלחת אפולו 13 ששוגרה ב-11 באפריל 1970. בתחילה היה חלק מצוות הגיבוי של המשימה, אולם הוחלט שהוא מחליף את האסטרונאוט קן מטינגלי שלושה ימים לפני השיגור, כיוון שהצוות העיקרי נחשף לאדמת מהאסטרונאוט צ'ארלס דיוק ומטינגלי היה היחיד שלא היה מחוסן. נאס"א לא רצתה להסתכן במחלה במהלך הטיסה. (מטינגלי לא חלה לבסוף וסייע בתפעול הקרקעי במהלך הטיסה).
המשימה הייתה לנחות על הירח בפעם השלישית, אך התפוצצות במכל החמצן במודול השירות של החללית הביאה להפסקת המשימה ואילץ את הצוות לבצע אלתורים שונים במטרה לחזור אל כדור הארץ בשלום. סוויגרט היה האסטרונאוט ששלח את ההודעה הדרמטית "יוסטון, יש לנו בעיה כאן" ("Houston, we've had a problem here"). הכרזה שאושרה על ידי מפקד הטיסה ג'ים לוול. סוויגרט, יחד עם האסטרונאוטים לוול ופרד הייז, הצליחו לחזור בשלום לכדור הארץ ב-17 באפריל 1970 לאחר כ-5 ימים, 22 שעות ו-54 דקות. לצוות הוענקה מדליית החירות הנשיאותית יום לאחר מכן, על ידי הנשיא ריצ'רד ניקסון.
השירות בנאס"א > אפולו-סויוז

סוויגרט היה מיועד להיות טייס מודול הפיקוד במסגרת משימת אפולו-סויוז אולם הוא הוחלף בשל מעורבותו בתקרית הבולים לאחר חזרתם של טייסי אפולו 15.
השירות בנאס"א > בוועדה של בית הנבחרים

בשנת 1973 הוא לקח חופשה ללא תשלום מנאס"א, והפך להיות מנהל ועדת בית הנבחרים למדע, חלל וטכנולוגיה ולאחר מכן מנהל הספרייה המדעית של הקונגרס.
לאחר השירות בנאס"א

סוויגרט פרש מנאס"א באוגוסט 1977, כדי להיכנס לפוליטיקה. הוא ניסה לרוץ לסנאט ב-1978 אולם הפסיד לביל ארמסטרונג (אנ').
בשנת 1979, הוא הפך לסגן נשיא של תאגיד B.D.M. בגולדן, קולורדו. בשנת 1981 עזב את תאגיד B.D.M והפך להיות סגן הנשיא לכספים וענייני תאגיד עבור חברת International Gold and Minerals
בפברואר 1982 החליט סוויגרט לרוץ בשנית לקונגרס האמריקני כנציג המפלגה הרפובליקנית. ב-2 בנובמבר 1982 זכה במושב במחוז הקונגרסים ה-6 החדש של המדינה עם 64% מהקולות.
מותו

ב-1982, במהלך מסעו הפוליטי, התפתח אצל סוויגרט גידול ממאיר במחילת האף הימנית. הוא עבר ניתוח, אך הסרטן התפשט למח העצם ולריאות. שבעה שבועות לאחר הבחירות, הוא נלקח ב-19 בדצמבר מביתו בליטלטון לבית החולים ג'ורג'טאון בוושינגטון, ונפטר מכישלון נשימתי ב-27 בדצמבר, שבעה ימים לפני תחילת תקופת הקונגרס שלו. הוא היה בן 51 במותו. הוא נקבר בבית הקברות הר אוליב, בוויט רידג', קולורדו.
הערות שוליים

↑  ג'ק סוויגרט, אתר spacefacts.de
1 2 3 4  Carney, Emily (29 באפריל 2014). "For Jack Swigert, On His 83rd Birthday". AmericaSpace. נבדק ב-29 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  אסטרונאוטים שהיו בצופים, 22 באוגוסט 2012
↑  JOSEPH B. TREASTER (29 בדצמבר 1982). "JACK SWIGERT, ASTRONAUT ELECTED TO CONGRESS, DIES". New York Times. נבדק ב-30 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  "ביוגרפיה של סוויגרט באתר נאס"א" (PDF). NASA. בינואר 1983. נבדק ב-18 ביוני 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ג'ים לוול (1970-04-11). ""יוסטון, יש לנו בעיה"". History.nasa.gov. נבדק ב-29 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Remarks on Presenting the Presidential Medal of Freedom to Apollo 13 Astronauts in Honolulu". The American Presidency Project. נבדק ב-1 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  צבי אמיתי, מהחלל אל הסנאט, על המשמר, 18 בנובמבר 1974
1 2  Ringle, Ken (29 בדצמבר 1982). "Rep.-Elect Swigert Dies". The Washington Post. נבדק ב-1 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811330838805606  GND: 1208100475  ISNI: 0000 0000 3020 5964  LCCN: n87836864  MusicBrainz: 950970a8-f6d1-4075-9806-f4632e900948  NARA: 10572381  SNAC: w6k17tm3  VIAF: 8907361   WorldCat (עם VIAF): 8907361 
סוויגרט, מימין, עם המתקן המאולתר כדי להתאים את המערכת לסילוק פחמן דו-חמצני של תא הפיקוד (שהיה מרובע) עם הרכיב המתאים מרכב הנחיתה הירחי שהיה עגול
ג'ק סוויגרט מדווח: "יוסטון, הייתה לנו בעיה כאן".
ג'ק סוויגרט בזמן לבישת החליפה לקראת שיגור אפולו 13
טנאררו

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס השקט
 קואורדינטות:  21°18′S 136°45′W﻿ / ﻿21.3°S 136.75°W﻿ / -21.3; -136.75
 ארכיפלג:  איי טואמוטו
 שטח:  1.6 קמ"ר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  צרפת 
 אוכלוסייה:  0 (2012)
 אזור זמן:  UTC-10
 מגלה:  פדרו פרננדש דה קיירוש, או יו קאמינג (אנ')
 תאריך גילוי:  1606 או 1828
  (למפת פולינזיה הצרפתית מוגדלת) פפאטה פאאה טאיאוהא רורוטו האוקיינוס השקטטנאררו(למפת פולינזיה הצרפתית רגילה) פפאטה פאאה טאיאוהא רורוטו האוקיינוס השקטטנאררו
 
מפת אטול טנאררו
טנאררו (באנגלית: Tenararo) הוא האטול הקטן ביותר בקבוצת אקטון בחלק הדרום-מזרחי של איי טואמוטו בפולינזיה הצרפתית. האטול, מבחינה אדמיניסטרטיבית, הוא חלק מאיי גמבייה. הוא לא מיושב.
גאוגרפיה

טנאררו ממוקם 6 ק"מ מערבית לוואהנגה, האי הקרוב ביותר, 115 ק"מ מערבית לאיי גמבייה ו-1,370 דרום מזרחית לטהיטי. זהו אטול מעגלי עם שטח קרקע של 1.6 קמ"ר ושטח לגונה של 2 קמ"ר. לאטול מנחת בצד הצפון-מערבי בין הסלעים הקטנים שמקיפים את השונית. אין כניסה ללגונה.
היסטוריה

התצפית המתועדת הראשונה של אטול זה נעשתה במהלך המסע הספרדי של הנווט הפורטוגלי פדרו פרננדש דה קיירוש ב-5 בפברואר 1606 בשם Las Cuatro Coronadas ("ארבעת העטורים"), עם זאת, תצפיות אלה לא תועדו במלואן. ככזו, הגישה החד-משמעית הראשונה לאי נעשתה ב-14 במרץ 1828 על ידי החוקר יו קאמינג באונייתו ה-Discoverer שהנהיג סמואל גרימווד. הביקור הבא היה בשנת 1833 על ידי הנווט תומאס אבריל על ספינת הסוחר שלו Amphitrite ושוב בשנת 1837 על ידי לורד אדוארד ראסל, מפקד ה-HMS Actaeon, השם שניתן לקבוצה. בעבר הוא היה בבעלות אדם בשם קפטן ניקולס, אך הוא נפדה בשנת 1934.
במאה ה-19, הפך טנאררו לטריטוריה צרפתית, עם אוכלוסייה של כ-20 אנשים אבוריג'ינים בשנת 1850.
פלורה ופאונה

האטול הוא בית גידול חשוב עבור מינים רבים בסכנת הכחדה. על האי חיים מינים כמו יונת הקרקע הפולינזית (שנותרו בה פחות מ-120 פריטים בטבע), יונת פירות אטול, ביצנית פולינזית, חרמשון טהיטי ויסעורון מרפי. האטול נקי מטורפי יונקים שהוכנסו אליו, מה שהופך אותו לבית גידול חיוני לשמירה.
ראו גם

מאטוריוואבו
טנארונגה
וואהנגה
קבוצת אקטון
אי בודד
לקריאה נוספת

Sailing Directions, Pub 126, "Pacific Islands" NIMA 2002; page-12
הערות שוליים

↑  "Population". Institut de la statistique de la Polynésie française. נבדק ב-9 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Brand, Donald D. The Pacific Basin: A History of its Geographical Explorations The American Geographical Society, New York, 1967, p.136.
↑  Kelly, Celsus, O.F.M. La Austrialia del Espiritu Santo.
↑  Pacific Island: Eastern-Pacific - Geographical handbook series, James Wightman Davidson and Naval Intelligence Division, editions Naval Intelligence Division, 1945, p.224.
↑  Archaeology of Mangareva and neighboring atolls by Kenneth Pike Emory, editions Kraus, 1971, p.58-60.
↑  Notices sur les colonies françaises, Étienne Avalle, éditions Challamel aîné, Paris, 1866, p.642 Google Books
↑  Dahl, prepared by the International Union for Conservation of Nature and Natural Resources, Commission on National Parks and Protected Areas ; in collaboration with the United Nations Environment Programme ; based on the work of Arthur Lyon (1986). Review of the protected areas system in Oceania (Sept. 1986. ed.). Gland, Switzerland: IUCN. ISBN 9782880325091.
אפידורל (תוכנית טלוויזיה)

| --- | --- |
 סוגה:  מערכונים
 יוצרים:  שני מלמד, דריה שועלי
 כותבים:  שני מלמד, דריה שועלי
 בימוי:  שמואל חיימוביץ'
 שחקנים:  אפרת בוימולד, ריקי בליך, אוהד קנולר, עינת ויצמן, איריס אברמוביץ'
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית 
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  50
 הפקה
 מפיק:  דנה עדן
 חברת הפקה:  דנה הפקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ yes+‎
 תקופת שידור מקורית:  16 באוגוסט 2004 – הווה
 
אפידורל היא תוכנית מערכונים נשית ישראלית ששודרה ברשת yes בשנת 2004.
יוצרות התוכנית הן שני מלמד ודריה שועלי, שגם כתבו את התסריט, ובמאי התוכנית היה שמואל חיימוביץ'. חברת ההפקה הייתה דנה הפקות. התוכנית הייתה סדרת מערכונים שבועית, והעלתה מערכוני נונסנס סביב נושאים "נשיים". צוות השחקנים כלל ארבע שחקניות - אפרת בוימולד, ריקי בליך, עינת ויצמן ואיריס אברמוביץ' - וגבר אחד, אוהד קנולר.
בראיון לאתר ynet, התייחסה בליך לחלוקת הדמויות בין צוות השחקניות ואמרה: "פחות או יותר כולן עושות הכל, אבל יש טייפ-קאסטים שקשורים למראה חיצוני בין היתר. לפעמים אנחנו מנסים ללכת נגד זה וזה מסתדר באופן די הרמוני."
פרסים ומועמדויות

פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה 2005
התוכנית הקומית/סאטירית הטובה ביותר - מועמדות
השחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית-סאטירית - אפרת בוימולד - מועמדות
מסך הזהב 2005
השחקנית הטובה ביותר בסדרה מקורית - אפרת בוימולד - מועמדות
הערות שוליים

1 2 3  זוהר ישראל, "גברים הם עם מטומטם", באתר ynet, 15 בספטמבר 2004
1 2  נבחרו המועמדים לטקס פרסי הטלוויזיה; תתקיים בלי שום סיטקום, באתר הארץ, 25 ביולי 2005
↑  אלו מועמדי ״מסך הזהב 2005״, באתר וואלה, 8 בנובמבר 2005
אסון שרפת בית החולים בעיראק (2021)

| --- | --- |
 תאריך:  25 באפריל 2021
 מיקום:  בית החולים אבן אל-ח'טיב, בגדאד, עיראק
 גורם:  שרפה
 קואורדינטות:  33°13′27″N 44°30′40″E﻿ / ﻿33.224166666667°N 44.511111111111°E﻿ / 33.224166666667; 44.511111111111
 הרוגים:  82
 פצועים:  110
 he
 
אסון שרפת בית החולים בעיראק (2021) הייתה שרפה שהתרחשה בלילה שבין 24 באפריל ל-25 באפריל 2021, בבית החולים אבן אל-ח'טיב בבגדאד שבעיראק. לפחות 82 איש נספו ו-110 אחרים נפצעו. השרפה נגרמה מהתפוצצות מכלי חמצן המיועדים לחולי קורונה. מחסור במערכות גילוי וכיבוי אש תרם להתפשטות האש, ורבים מתו כתוצאה מהוצאתם ממכשירי האוורור שלהם כדי להימלט מהאש. האסון הוביל לקריאות לתת דין וחשבון, ולמחרת השעה ראש הממשלה מוסטפא אל-כאזמי את שר הבריאות חסן אל-תמימי.
רקע

מגפת הקורונה הטילה עומס גדול על עיראק. נכון לאפריל 2021 תועדו יותר ממיליון מקרים במדינה, יותר מאשר בכל מדינה ערבית אחרת. הציבור היה ספקן ביחס לחיסון נגד COVID-19, ורבים מהם לא נחפזו לחבוש מסכות במהלך המגפה.
אבן אל-חטיב היה אחד משלושה בתי חולים בבגדאד אשר מיועדו בתחילת המגפה על ידי משרד הבריאות העיראקי לטיפול בחולי קורונה. בית החולים שירת את אחת השכונות העניות בבגדאד, ודובר משרד הבריאות הצהיר כי הוא נבנה במקור בשנות החמישים ושופץ בשנה שעברה לטיפול בחולי נגיף כורון.
חולים בטיפול נמרץ בבית החולים קיבלו מכשירי הנשמה שיסייעו לנשימה, והיה קשה להעבירם במקרה של שרפה.
הנציבות האירופית פרסמה דו"ח מוקדם אזהרה 2021 של סיכון מוגבר של שריפות החולים עקב השימוש בחמצן במחלקות לטיפול בחולים קורונה.