stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ורג' וושינגטון ויליאמס
קריירה > נסיעתו לאירופה ואפריקה

בשנת 1889 ארגן ויליאמס נסיעה לאירופה כדי לכתוב מאמרים כנציג עיתונות הספרות המזוהה של SS McClure. הוא קיבל ראיון לא רשמי עם לאופולד השני, מלך הבלגים, ממנו התרשם בתחילה מאוד. הוא החל להתעניין בנסיעה למדינת קונגו החופשית, שהייתה בשליטת המלך ודן בעניינו בפיתוח. ויליאמס קיבל תמיכה נוספת מממשל הנשיא בנג'מין הריסון ונסע לקונגו בשנת 1890. הוא נחרד ממה שגילה, מכיוון שהמלך הפעיל מיליציה פרטית לאכיפת ייצור גומי על ידי הקונגו. ויליאמס מצא עדויות התומכות בשמועות שנפוצו על התעללות קשה בעבדים ובני משפחותיהם, שהביאו למצב של עבדות למשפחות רבות, מום פיזי של עובדים שלא יכלו לעמוד ביעדי הייצור ולשיעור גבוה של מקרי מוות.
מסטנלי פולס כתב ויליאמס "מכתב גלוי להוד מלכותו לאופולד השני, מלך הבלגים וריבון מדינת קונגו החופשית" ב-18 ביולי 1890. במכתב זה הוא גינה את היחס האכזרי והלא אנושי לקונגולזים בידי אירופאים ואפריקאים המפקחים עליהם למען מדינת קונגו החופשית. הוא הזכיר את התפקיד שמילא הנרי מורטון סטנלי, שנשלח לקונגו על ידי המלך, בהונאה והתעללות בקונגולזים המקומיים. ויליאמס הזכיר למלך שהפשעים שבוצעו נעשו כולם בשמו, מה שהופך אותו לאשם כמו העבריינים. הוא פנה לקהילה הבינלאומית בבקשה "להתקשר וליצור ועדה בינלאומית שתחקור את ההאשמות... בשם האנושות...".
המלך ותומכיו ניסו להכפיש את ויליאמס, אך הוא המשיך להתבטא על ההתעללויות במדינת קונגו החופשית, ועזר לייצר פעולות בבלגיה ובקהילה הבינלאומית. בסופו של דבר השתלטה ממשלת בלגיה על הפיקוח על מדינת קונגו החופשית וניסתה לשפר את הטיפול בקונגולזים.
קריירה > מוות באנגליה

כשנסע חזרה מאפריקה, הוא חלה בקהיר ונסע חזרה ללונדון עם ארוסתו אליס פרייר כשהוא גר בנפרד מאשתו. ויליאמס מת בבלקפול, אנגליה, ב-2 באוגוסט 1891, משחפת וצדרת. הוא קבור בבית העלמין לייטון, בלקפול. בשנת 1975 הונחה מצבה על קברו על ידי היסטוריון אמריקני ותומכים מקומיים, שהנציח את ויליאמס כ"היסטוריון אפרו-אמריקאי".
דמותו הופיעה בסרט "האגדה של טרזן" וגולמה על ידי סמואל ל. ג'קסון.
ביבליוגרפיה

History of the Negro Race in America From 1619 to 1800 (vol 1) and 1800–1880 (vol 2): Negroes As Slaves, As Soldiers, and As Citizens (1882), full text at Internet Archive
A History of the Negro Troops in the War of the Rebellion, 1861-1865 (The North's Civil War), 1887, full text at Internet Archive
לקריאה נוספת

Franklin, John Hope, George Washington Williams: A Biography, Chicago: University of Chicago Press, 1985; Reprint, Durham, N.C.: Duke University Press, 1998. – Video-recorded interview of Franklin about his biography of Williams, October 8, 2008, 49m23s runtime.
הערות שוליים

1 2  Jr, Henry Louis Gates; Higginbotham, Evelyn Brooks (2004-04-29). African American Lives (באנגלית). Oxford University Press. pp. 890–892. ISBN 978-0-19-988286-1.
1 2 3 4 5 6 7 8  Berlin, Ira (August 15, 1999), "Soldier, Scholar, Statesman, Trickster" (review of new edition of John Hope Franklin's biography of George Washington Williams), The New York Times. Retrieved October 26, 2018.
1 2  Blight, David (2001). Race and Reunion: The Civil War in American Memory. Cambridge: Belknap Press of Harvard University Press. p. 169. ISBN 9780674417656.
↑  Chronicling America, Library of Congress.
↑  Civil Service Reform Association (1885). The Civil Service Record. Boston: Civil Service Reform Association. p. 103.
↑  [No Headline] Washington Bee (Washington, DC), June 4, 1887, p. 3. Retrieved November 8, 2016.
↑  Washington, T. Booker, The Story of the Negro: The Rise of the Race from Slavery. New York: Doubleday 1 (1909), pp. 324–325.
↑  "An Open Letter to His Serene Majesty Leopold II, King of the Belgians and Sovereign of the Independent State of Congo (1890)". Apropos of Africa: Sentiments of American Negro Leaders on Africa From the 1800s to the 1950s. London: Frank Cass and Company Limited. 1969.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007422985105171  BnF: cb12067987r (data)  CiNii: DA10802064  GND: 139179887  ISNI: 0000 0000 8285 1431  LCCN: n50015757  NTA: 071996605  RERO: 02-A010167600  SNAC: w6sf52bn  SUDOC: 101445652  VIAF: 100373407   WorldCat (עם VIAF): 100373407 
ג'ורג' וושינגטון ויליאמס פונה לבית המחוקקים באוהיו
קברו של ג'ורג' וושינגטון ויליאמס, בית עלמין לייטון, בלקפול, אנגליה
דאנקן השני, מלך סקוטלנד

דאנקן השני (באנגלית: Duncan II, בגאלית סקוטית: דונכד מק מל קולם - Donnchad mac Maíl Coluim באיות עתיק, Donnchadh mac Mhaoil Chaluim באיות מודרני, כלומר "דאנקן בנו של מלקולם";‏ 1060 לערך - 12 בנובמבר 1094) היה מלך סקוטלנד.
קורות חיים

דאנקן היה בנם של מלקולם השלישי מלך סקוטלנד ושל רעייתו הראשונה אינגיביורג פינסדוטר (אלמנתו של תורפין דיגורדון, רוזן אורקני).
בשנת 1072 הועבר דאנקן לידיו של ויליאם הראשון, מלך אנגליה כבן ערובה, והתגורר שנים רבות בחצר בית המלוכה של ממלכת אנגליה, ושם למד להכיר את התרבות הנורמנית. אביו לא פעל לשחרר את דאנקן, ובתקופת מלכותו של ויליאם השני בממלכת אנגליה שהה בחצר המלוכה כאחד מאצילי המלך, ואף קיבל מהמלך האנגלי תואר אבירות.
לאחר מותו של מלקולם השלישי, ומות יורשו אדוארד (אחיו למחצה של דאנקן) בשנת 1093 במהלך פלישה צבאית של סקוטלנד לנורת'מבריה, ירש דונלד את כס המלוכה הסקוטי.
ככל הנראה בשנה זו או בשנת 1094 התחתן דאנקן עם אוכטרדה מנורת'מבריה, בתו של גוספטריק, רוזן נורת'מבריה ודנבר. לדנקן ולאוכטרדה נולד בן אחד - ויליאם פיץ דאנקן.
דאנקן טען לכתר סקוטלנד, ובסיוע של ויליאם השני פלש לסקוטלנד (הסיוע של ויליאם השני לא כלל סיוע צבאי ישיר, מאחר שבאותה עת תכנן ויליאם את פלישתו לנורמנדי). דאנקן פלש לסקוטלנד (בתמיכת בניו האחרים של מלקולם השלישי) בקיץ 1094, והביס את דונלד השלישי. בעקבות הניצחון הומלך דאנקן כמלך סקוטלנד, אולם לא זכה לתמיכת תושבי סקוטלנד, ואלה מרדו נגדו בשלהי 1094, ורצחו את דאנקן.
דאנקן נקבר במנזר דנפרמליין, מקום קבורתם המסורתי של מלכי סקוטלנד.
גרשון ריבלין

| --- | --- |

גרשון ריבלין
 לידה:  20 באפריל 1914 דאוגבפילס, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  27 במאי 1994 (בגיל 80) 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 תאריך עלייה:  1921
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 סגן עורך ראשי של הוצאת "מערכות"  מפקד הוצאת "מערכות" ועורך ראשי שלה בשנים 1967–1973
 עיטורים
 יקיר רמת גן (1986) 
 תפקידים אזרחיים
 מנהל המכון למורשת בן-גוריון
 
גרשון ריבלין (20 באפריל 1914 - 27 במאי 1994) היה העורך הראשי של הוצאת "מערכות" בשנים 1967–1973, לאחר שבמשך שנים רבות היה סגן העורך הראשי. היה מומחה להיסטוריה צבאית של המחתרות העבריות בתקופת המנדט, מלחמת העצמאות והקמת צה"ל. כתב וערך עשרות ספרים, בהם יומניו של דוד בן-גוריון ו"ספר תולדות ההגנה".
תולדות חייו

ריבלין נולד בדווינסק שבאימפריה הרוסית (כיום בלטביה), ועלה לארץ ישראל עם הוריו ב-1921, בהיותו בן 7. המשפחה התיישבה ברמת גן וניהלה משק חקלאי. אביו, זלמן ריבלין, היה חבר המועצה הראשונה של העיר רמת גן (על שמו רחוב בעיר – רחוב ז"ר).
בתקופת המאבק נגד הבריטים היה ריבלין לחבר ב"הגנה", עסק בהוצאת עיתון מחתרתי ובהפעלת תחנת שידור מחתרתית. משנת 1940 היה סגן העורך הראשי של הוצאת "מערכות", ובשנים 1967–1973 היה העורך הראשי של הוצאת "מערכות". ב-1972 פרש מצה"ל בדרגת אלוף-משנה.
בשנת 1976 היה למנהלו הראשון של המכון למורשת בן-גוריון בשדה בוקר (עד 1981). כמו כן היה עורך בהוצאה לאור עם עובד, מרצה בכיר בחוג לתולדות ארץ-ישראל באוניברסיטת בן-גוריון, חוקר במכון לחקר המחתרות באוניברסיטת בר-אילן, מפעילי הקמת מוזיאון היכל העצמאות, היסטוריון בית אברהם קריניצי (המוזיאון לתולדות רמת גן), חבר מועצת המנהלים של מוזיאון ארץ ישראל, חבר מערכת המהדורה העברית של אנציקלופדיית בריטניקה לנוער ומייסדו של כתב העת "עלי זית וחרב" במרכז גלילי לחקר כוח המגן.
בשנת 1986 זכה לתואר יקיר העיר רמת גן.
מבחר ספרים שכתב וערך

מורשת תל חי, מערכות, 1948
אלבום העשור לצה"ל, מערכות, 1958
לאש ולמגן: תולדות הנוטרות העברית, מערכות, 1963
חטיבת אלכסנדרוני במלחמת הקוממיות, מערכות, 1964
ימי רמה: פרקי רמת הכובש, מערכות, 1964
אל תאמרו לי רוץ
דוד בן-גוריון: האיש וצה"ל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1986
דוד בן-גוריון: יומן המלחמה שלושה כרכים, משרד הביטחון – ההוצאה לאור והמכון למורשת בן-גוריון, 1986
מול האויב הנאצי: 1939-1945 כרך ג', הוצאת ארגון חיילים ופרטיזנים נכי המלחמה בנאצים, 1986
עלי זית וחרב: מקורות ומחקרים בגנזי ההגנה, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1990
זר לא יבין: כינויי סתר ביישוב היהודי בארץ ישראל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1988 (יחד עם רעייתו עליזה)
אטלס כרטא לתולדות ההגנה, הוצאת כרטא, 1991
חלק מן הערכים על ה"הגנה" אצל מרדכי נאור בלקסיקון כח המגן – ההגנה, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1992.
דוד בן-גוריון, ביחד עם ישראל קולת, עורכים: נורית ברוורמן, יהואש ביבר, הוצאת מרכז הסברה - שירות הפרסומים, תשנ"ו, 1995.
צנחני התקווה, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1996
הערות שוליים

↑  גרשון ריבלין, ‏ועד השלושה לא בא, מערכות גיליון 428-427 אוקטובר 2009 עמוד 86
↑  דף בספר יקירי העיר רמת גן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304674105171  BnF: cb16220718r (data)  GND: 1089827342  ISNI: 0000 0001 1652 6398  LCCN: n83126246  VIAF: 59499586   WorldCat (עם VIAF): 59499586
גוסטב גיומה

| --- | --- |

 לידה:  26 במרץ 1840 פיטו, או-דה-סן, צרפת 
 פטירה:  14 במרץ 1887 (בגיל 46) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Gustave Achille Guillaumet 
 מקום קבורה:  בית הקברות של מונמארטר 
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות 
 תקופת הפעילות:  1855–1887 (כ־32 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור, ספרות 
 זרם באמנות:  אוריינטליזם 
 הושפע על ידי:  François-Édouard Picot, Louis-Ernest Barrias, Abel de Pujol 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד (1878) 
 
גוסטב אשיל גִיוֹמֶה (בצרפתית: Gustave Achille Guillaumet;‏ 26 במרץ 1840 – 14 במרץ 1887) היה צייר שהשתייך לאוריינטליזם הצרפתי.
ביוגרפיה

בנו של תעשיין. החל את הכשרתו אצל Picot, ו Barrias, וב-1857 התקבל לבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות וקיבל פרס רומא. ב-1861 החל להציג באופן קבוע בסלון. ב-1862 התכוון לנסוע לרומא אך שינה כיוון ונסע לצפון אפריקה. למרות שורה של התקפי מלריה, היה זה ביקורו הראשון מתוך עשרה במרוקו ואלג'יר. היצירות שצייר בעקבות מסעותיו זכו להצלחה גדולה, ונמכרו במחירים גבוהים. הוא היה בין האמנים הבודדים שנדדו לדרום אלג'יר שם אורחות החיים המסורתיים עדיין לא נפגעו. הוא עסק בתיעוד המקומיים, מגוריהם ועבודתם מתוך חיבה גדולה. רק בשנה שלפני מותו ביקר לבסוף באיטליה, וסיים את חייו בפריז.
לקריאה נוספת

Stevens Maryanne, western art and its encounter with the Islamic world 1798-1914, at Stevens Mary Anne(ed), The Orientalists : Delacroix to Matisse : European painters in northern Africa and the near East, Royal Academy of Arts, London, 1984,
קברו של גילומט בבית בית הקברות של מונמארטר
גבעת טיפיץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 קואורדינטות:  69°32′09″S 71°19′56″W﻿ / ﻿69.535833333333°S 71.332222222222°W﻿ / -69.535833333333; -71.332222222222
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהגבעת טיפיץ(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהגבעת טיפיץ(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיגבעת טיפיץ(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיגבעת טיפיץ
 
תמונת לוויין של האי אלכסנדר
גבעת טיפיץ או תלולית טיפיץ (באנגלית: Tipits Knoll; בבולגרית: Типицка могила) היא גבעה או הר המכוסה בעיקרה קרח, בקצה הדרומי של הרי אוניברסיטת סופיה, בצפון האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
אורכה של הגבעה 800 מטרים בכיוון צפון-דרום;
רוחבה של הגבעה 470 מטרים;
שיא גובהה 1,000 מטרים מעל פני הים.
הגבעה מתנשאת מעל שדה הקרח ניקולס, שמדרום מזרח לה.
הגבעה ממוקמת 3.12 קילומטרים מדרום-מזרח להר קלמנט אוחרידצקי שבהרי אוניברסיטת סופיה; 7.33 קילומטרים דרומית-מערבית לרכס וולה; 4.23 קילומטרים מערבית - צפון-מערבית לנונאטאק שו; ו-8.1 קילומטרים צפונית - מזרחית להר דבול שבהרי לאסוס.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הגבעה

הגבעה מופתה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1971.
הראשונים שהגיעו אל הגבעה (ב-2 בפברואר 1988) היה צוות הסקר הגאולוגי של חריסטו פימפירב (Христо Пимпирев), ובוריסלב קאמנוב (Борислав Каменов), שניהם אנשי המשלחת האנטארקטית הבולגרית הראשונה, וכן פיליפ נל (Philip Nell) ופיטר מארקיז (Peter Marquis) מהסקר האנטארקטי הבריטי.
היסטוריה > מקור השם

הגבעה נקראת על שם פסגת טיפיץ בהרי פירין, שבבולגריה.
לקריאה נוספת

הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית)
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי הבולגרי
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע היסטורי
גילי עזגד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 בדצמבר 1993 (בן 30) הרצליה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2015
 https://giliazgad.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
גילי עזגד (נולד ב-23 בדצמבר 1993) הוא במאי, תסריטאי, עורך, וצלם ישראלי. התחיל את הקריירה שלו כצלם סקי וסנובורד, ובהמשך הרחיב את פעילותו לתחומי הבימוי והעריכה.
ביוגרפיה

עזגד נולד וגדל בהרצליה. בנעוריו למד במגמת הכדורסל בתיכון "היובל" הרצליה אותו סיים בהצלחה בשנת 2012. את שירותו הצבאי העביר ביחידת אגוז כמדריך הסוואה.
קריירת בימוי, עריכה וצילום

בשנת 2015, עם שחרורו מצה"ל עזב לאירופה, שם בילה שנתיים כצלם סקי, במהלכן צילם גולשים מקצוענים ב-14 אתרי סקי בלמעלה מ-10 מדינות שונות. בתקופה זו, עזגד ביים, צילם וערך פרסומות בהשתתפות אמנים וידוענים עבור חברת סקידיל. בשנת 2017 שב לישראל ומאז מתגורר ועובד בעיר תל אביב-יפו. בשנים האחרונות[דרושה הבהרה] ביים, ערך וצילם עזגד קליפים לשורה של מוזיקאים בהם ג'יין בורדו, עדן בן זקן ונטע ברזילי. בין לקוחותיו המסחריים חברת איקאה, סלקום, אסם, MyHeritage, Playtika, הטכניון, HIT, סיאט ורנואר.
עבודותיו המרכזיות > שנת 2017

צילם לחברת סקידיל באירופה בהשתתפות אושרי כהן, אנה ארונוב, נטלי דדון, שני חזן, עידן אלטרמן ודביר בנדק.
צילם וערך את הקליפ "No Reason", שביצעה הראפרית אקו כקאבר ל-Bonobo (אנ'), כמחווה להגעתו של האמן לישראל.
עבודותיו המרכזיות > שנת 2018

ביים, ערך וצילם את הסינגל הראשון "תנו לנמנם" לקראת אלבומה השלישי "אוקיינוסים" של להקת ג'יין בורדו
צילם פרסומת לחברת MyHeritage בלונדון בהשתתפות כדורגלנים לשעבר בהם רוברט פירז, הרנן קרספו, לואיס גרסיה וז'ילברטו סילבה
צילם פרסומות לחברת פלייטיקה באיים הקריביים ובלוס אנג'לס
ביים, ערך וצילם את הסינגל "בוס" של הראפרית אקו, מתוך אלבום הבכורה שלה "אחת" שהופק על ידי שאנן סטריט
ביים, ערך וצילם קאבר לשיר "אחותך" של דודו פארוק, בביצועו של המוזיקאי תומר בר
ביים, ערך וצילם את הקליפ "Born last night" של הזמרת ג'ני פנקין
ביים, ערך וצילם את הקליפ "SHTUBY'S Theremin" של שטובי
עבודותיו המרכזיות > שנת 2019

יזם, הפיק וצילם את פרויקט "Truffles" במסגרתו חשף מוזיקאים פנומנליים אשר לא נמצאים בקדמת הבמה על אף שחלקם לוקחים חלק בהפקות ענק. בפרויקט השתתפו המוזיקאים תומר בר, ספי ציזלינג, קרן אילן, מתן אגוזי, אמיר ברסלר, יונתן אלבלק, נדב פאסט ובינג׳ה.
ביים, ערך וצילם את השיר "הגעגוע של פנלופה" של הזמרת יערה שאוליאן
עבודותיו המרכזיות > שנת 2020

ביים, ערך וצילם את הסינגל "נסיכה" מתוך אלבומו השני "בזמנו" של עוזי נבון ומכרים. השיר נכלל בפלייליסט של גלגלצ
ביים וערך קליפ "Human" לפסנתרן הישראלי שי מאסטרו
ביים ערך וצילם את השיר "Sleepwalker’s Bike" של להקת Geshem
עבודותיו המרכזיות > תערוכות יחיד

בשנת 2017 הציג בתערוכת יחיד בגלריית אוריאל 23 בתל אביב את עבודותיו, מהתקופה בה התגורר וטייל באירופה, בשם "Travel So Far".
בשנת 2019 הציג בתערוכת יחיד בגלריית כולי עלמא בתל אביב את גוף עבודותיו מתיעוד הנוף, האנשים והרחוב בהוואנה, קובה בשם "El Presnete en Cuba".
הערות שוליים

↑  צפו: אושרי כהן בחופשת סקי בלז ארק, באתר ynet, 27 בדצמבר 2016
↑  נטלי דדון, חופשת סקי: נטלי דדון עושה את אישגל, באתר ynet, 11 בינואר 2017
↑  ynet, צפו: חופשת הסקי של שני חזן בוואל טורנס, באתר ynet, 14 בדצמבר 2016
↑  יואב גלזנר, אלתרמן ובנדק עם הילדים בקייטנת סקי, באתר ynet, 4 בינואר 2017
↑  פרויקט "Truffles" מתוך האתר הרשמי של גילי עזגד, באתר giliazgad.com
↑  אירוע השקה של פרויקט "Truffles" באתר TEDER.FM
↑  עוזי נבון ומכרים – נסיכה
↑  תערוכת יחיד, גילי עזגד; כולי עלמא: El Presente En Cuba
גיורו

| --- | --- |
סמל גיורוסמל גיורו

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  מערב טרנסדנוביה
 מחוז:  גיור-מושון-שופרון גיור-מושון-שופרון
 נפה:  נפת קאפובאר
 שטח:  11.65 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  364 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  47°29′27″N 17°01′31″E﻿ / ﻿47.490869444444°N 17.025311111111°E﻿ / 47.490869444444; 17.025311111111 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://gyoro.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.גיורו(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.גיורו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
גיורו (בהונגרית: Gyóró) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון שבצפון-מערב הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית גיורו קטנה משמעותית, מ-460 תושבים בשנת 1990 עד 384 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-16%).
בגיורו חיו מעט יהודים.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1880 | 7 | 724 |
| 1910 | 5 |  |
| 1930 | 1 |  |
| 1941 | 3 | 650 |
הערות שוליים

↑  מפקד האוכלוסין ההונגרי 2018
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז גיור-מושון-שופרון |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | שופרון  • גיור  |  |
| ערים |  בלד •  צ'ורנה •  פרטד •  פרטוסנטמיקלוש •  יאנושומוריה •  קאפובאר •  לבן •  מושונמגיארובאר •  פנונהלמה •  טט |  |
| כפרים | סאן • פאראד • אויקר • אשבאנירארו • בבוט • ציראק • דנשפה • אדווה • גיורו • הימוד • הוויי • קישפלוד • מיהאיי • אושלי • ראבקצל • רפצסמרה • סארפלד • ואדושפה • ואשארושפלו • וסקן • ויטנייד • אבדה • בזי • בן • רטלפ • ברץ' • דונסג • דונסנטפאל • אנשה • פהרטו • גניי • גיורלדמר • גיורשאג • גיורשבנהאז • פר • גיוראויפלו • גיוראויבראט • גיורזאמוי • איקרן • קאיארפץ • קישבאיץ' • קורונצו • קונסיגט • מושונסנטמיקלוש • מזארש • נג'בייץ' • ראבפטונה • שוקורופאטקה • טלטשטווה • טניה • ונק • ואמושסבדי • ניול • אטוונן • נאג'סנטיאנוש • אגפלווה • צ'אפורדיאנושפה • צ'פוד • אגיאגושסרגן • צ'ר • אברגץ • אג'האזשפלו • פרטבוז • פרטאנדרד • פרטהומוק • פרטראקוש • פרטספלק • גיאלוקה • הרקה • הג'קה • הידגשג • איוואן • קופהאזה • לווה • נג'צנק • נג'לוז' • נמשקר • פרסטג • פטהאזה • פיניה • פוסטצ'לאד • רפצוויש • רייטקמוז'אי • שרוד • שופרונהורפאץ' • שופרונקבשד • סקון • אונד • ולצ'יי • ז'ירה • אצ'לג • באגיוגסובאט • ברבץ' • בודונהיי • בוגיוסלו • בשארקאן • דר • צקוהאזה • אגייד • יובהאזה • קון • מגלוצה • מגיארקרסטור • מרקוטבדגה • פאלי • פאסטורי • פוטיונד • ראבצ'נק • ראבפורדאן • ראבשבש • ראבסנטאנדראש • ראבטמאשי • ראבצקפי • שובור • שופרונמטי • סיל • סילשארקאן • טארנוקרטי • ז'בהאזה • בזניה • דרנוז'לי  • דונקיליטי • דונרמטה • דונסיגט • פקטארדה • הלאסי • הדרוואר • הגיישהלום • קארויהאזה • קימלה • לבל • קישבודק • מאריאקאלנוק • מושונסולנוק • מושונאודוואר • אוירונפה • וארבלוג • ראיקה • ליפוט • פישקי • מצ'ר • בקונגיירוט • בקונפטרד • בקונסנטלאסלו • אץ' • פנייפה • גייראסונפה • לאזי • ניאלקה • פאזמאנדפאלו • רבזד • טריאנפוסטה • רומאנד • טאפסנטמיקלוש • וספרמוורשאן • שיקאטור • טאפ • ארפאש • צ'יקוואנד • פלפץ • גיארמט • גיימרה • גיירסמרה • קישבבוט • מרגש • ואג • מוריצהידה • ראבצ'צ'ן • ראבסנטמיהאי • סרצ'ן • ראבסנטמיקלוש |  |
| יישובים בנפת קאפובאר |
| --- | --- | --- |
| יישובים | קאפובאר • בבוט • בלד • ציראק • דנשפה • אדווה • גיורו • הימוד • הוויי • קישפלוד • מיהאיי • אושלי • ראבקצל • רפצסמרה • סארפלד • ואדושפה • ואשארושפלו • וסקן • ויטנייד |  |
גליי

ערך זה עוסק בלהקת רוק יפנית. אם התכוונתם לכפר בהונגריה, ראו .
| --- | --- |

 מקום הקמה:  הקודאטה 
 תקופת הפעילות:  מ-1988
 סוגה:  רוק, פופ, רוק פופ
 חברת תקליטים:  Extasy Records, Platinum Records, EMI מיוזיק יפן 
 פרסים והוקרה:  Japan Record Awards 
 http://www.glay.co.jp/
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 Teru,‏ Takuro, ‏Hisashi, ‏ג'יירו
 חברים לשעבר
 Nobumasa, ‏Akira, ‏Iso, ‏Shingo
 
גליי (Glay, נכתב לעיתים כ־GLAY) היא להקת רוק מהוקאידו שביפן, שהוקמה על ידי הגיטריסט Takuro והזמר Teru בשנת 1988, בהיותם בבית ספר תיכון. גליי מלחינה בעיקר מוזיקת פופ ורוק, אך לעיתים משתמשת במרכיבים מסגנונות מוזיקליים שונים, ביניהם רגאיי וגוספל. נכון ל־2008, הלהקה מכרה כ־28 מיליון תקליטים של 43 סינגלים ו־23 מיליון עותקים של 14 אלבומים.
נכון לאוגוסט 2010, גליי מכרה כ־37.5 מיליון עותקים ביפן, ועל פי נתוני אוריקון שהוצגו בתוכנית הטלוויזיה ”Music Station“, היא ממוקמת במקום השביעי מבחינת המכירות ביפן.
היסטוריה > 1988–1994

גליי הוקמה כלהקת תיכון בשנת 1988, כשביקש Teru מ־Takuro, חברו לכיתה, לנגן בתופים. השניים מצאו בסיסט אך לא הצליחו למצוא זמר ללהקה. Teru הקליט את עצמו שר ונתן את ההקלטה ל־Takuro. יחד הם החליטו שהוא יהיה הסולן, והחליטו למצוא אדם אחר לנגן בתופים. בחיפושם אחר גיטריסט, דחה Hisashi את הצעתם מכיוון שהיה חבר בהרכב פאנק/רוק בשם ”ארי“, שהתאים יותר לטעמו במוזיקה. בסופו של דבר, לאחר התפרקותה של ארי, הוא הצטרף ללהקה כגיטריסט הראשי.
עד לסיום לימודיהם של Takuro ו־Teru נהנתה הלהקה מהצלחה מקומית מסוימת. לאחר סיום הלימודים של Hisashi בשנת 1990, עברה הלהקה לטוקיו בניסיון להרחיב את הקריירה המוזיקלית שלהם. עם זאת, הבסיסט והמתופף נשארו ב־Hakodate. אף על פי שהיו להקה די מצליחה ב־Hakodate, לא היה קל להתחיל קריירה מוזיקלית בטוקיו. ההופעות שלהן משכו מספר מועט של אנשים, והיו להם אף הופעות אליהן לא הגיע אף אדם. מועדוני הופעות חיות רבים לא קיבלו אותם מכיוון שהם לא התאימו לסגנון המוזיקלי שלהם. חברי הלהקה נאלצו לשלב את קריירת המוזיקה שלהם עם משרות עבודה חלקיות, והם נתקלו בקשיים כלכליים רבים.
בזמן הזה, החלו חברי הלהקה לעזוב ולהצטרף אליה לעיתים קרובות. כשהבסיסט של הלהקה עזב, Takuro ידע שג'יירו, שהיה מהעיר שלהם גם כן וניגן בלהקת האינדי Pierrot עבר לטוקיו, והוא הזמין אותו להצטרף ללהקה. ג'יירו סירב בטענה שהוא כבר מצא את הסגנון המוזיקלי המתאים לו. באחת מההופעות שלהם Takuro ביקש ממנו למלא את מקום הבסיסט שחסר, ומאז אותה הופעה המשיך לקבל הזמנות לנגן איתם. בסופו של דבר, ג'יירו הצטרף באופן רשמי כבסיסט של הלהקה.
חברי הלהקה קידמו אותה על ידי חלוקת פליירים ברחוב, וחלוקת הקלטות דמו. בסופו של דבר הם הפכו למוכרים יותר במועדוני ההופעות בטוקיו, וקהל רב יותר החל להגיע להופעותיהם. לאחר שראה אחת מההופעות שלהם (באוקטובר 1993), הציע להם Yoshiki, המתופף והפסנתרן של להקת X Japan חוזה עם חברת התקליטים שלו אקסטזי רקורדס. ב־1994 הם הוציאו את אלבומם הראשון Hai to Diamond ואת הסינגל הראשון Rain.
היסטוריה > 1995–2000

לאחר יציאת האלבום, גליי הפכה ללהקה מעט פופולרית יותר. הסינגל הרביעי שלהם, ”Freeze My Love“ הגיע על עשרים המקומות הראשון באחד ממצעדי הפזמונים היפניים, כאשר נכנס היישר אל המקום ה־19. חודשיים מאוחר יותר, הגיע אלבומם השני ”Speed Pop“ אל המקום השמיני במצעד, וב־1996, כבש אלבומם ”Beat Out!‎“ את פסגת המצעד. השיר סומן כנקודת מפנה בקריירה המוזיקלית של הלהקה. אלבומם הבא, ”Beloved“ שיצא לאור באותה שנה, היה האלבום הראשון שלהם שמכר יותר ממיליון עותקים. ב־1996 גליי הופיעו לראשונה ב־Budokan (זירת תיאטרון בטוקיו) עם סיבוב ההופעות ”Beat Out! Reprise Tour“. הלהקה הגדירה את ההופעה כהתגשמות החלום הגדול ביותר שלהם. באוגוסט 2007 הסינגל ה־12 שלהם, ”However“ שהה בפסגת המצעד במשך שבועיים, ולאחר שבוע חזר אליה למשך שלושה שבועות רצופים.
מאז, הלחינה גליי מספר להיטים, כאשר רובם הגיעו לפסגת המצעדים ביפן. בין 1997 ל־2000 הוציאה גליי שישה סינגלים שמכרו מעל מיליון עותקים, והייתה ללהקה השלישית במספר הלהיטים שלה שמכרו מעל מיליון עותקים ביפן. הסינגל ”Yuuwaku“ שלהם דורג במקום הראשון במצעד השנתי של 1998 של חברת אוריקון. ב־1999, דורג הסינגל ”Winter, Again“ של הלהקה במקום השני במצעד השנתי, וזכה בפרס ”Grand Prix“ בטקס פרסי התקליטים היפני, פרס שנחשב לפרס החשוב ביותר מפרסי המוזיקה היפניים. האלבומים שלהם הצליחו גם כן; Pure Soul, ‏Heavy Gauge ואף אלבום האוסף Drive: Glay Complete Best מכרו כל אחד יותר משני מיליון עותקים.
הצלחת הלהקה הייתה גדולה עד כדי כך שב־1998, קרסה חברת טלפון יפנית בגלל כמות המעריצים הגדולה שניסו להזמין כרטיסים לסיבוב ההופעות הבא שלהם.
באותה תקופה, זכתה הלהקה במספר פרסים. אלבומם ”Review - Best of Glay“ נשאר במקום הראשון של מצעדי אוריקון במשך חמישה שבועות רצופים, והיה לאלבום הנמכר ביותר ביפן עד אז. הסינגל-וידאו שלהם ”Survival“ מכל כ־900,000 עותקים, והוא ה־DVD/וידאו הנמכר ביותר ביפן בכל הזמנים.
באותה שנה, ההופעה ”Expo“ שלהם הביאה קהל של כ־200,000 אנשים.
Takuro תיאר את Expo כחלום הגדול ביותר שלהם שהתגשם. כשאלבומם ”Heavy Gauge“ יצא לאור באוקטובר 1999, כתב Takuro באתר הרשמי שלהם קטע מיומן, בו הוא אומר שהאלבום מתאר את רגשותיו באותה העת. הוא לא הרגיש שמחה, אלא ריקנות, ולא ידע מה לעשות לאחר שהלהקה עשתה כל מה שהם רצו. האלבום סימל תחילתה של דרך חדשה עבור הלהקה. בשנת 2000, שקלה הלהקה להתפרק, לאחר שהוציאו את אלבום האוסף השני שלהם. האוסף יצא בעקבות המלצתה של הזמרת יוקי איסויה, שלהקתה, ג'ודי ומארי התפרקה.