stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברכת המשפט
נוסח הברכה > נוסח רומניא

הָשִׁיבָה שׁוֹפְטֵינוּ כְּבָרִאשׁוֹנָה, וְיוֹעֲצֵינוּ כְּבַתְּחִלָּה, וְתִמְלֹךְ עָלֵינוּ אַתָּה לְבַדְּךָ בְּחֶסֶד וּבְרַחֲמִים, וְצַדְּקֵנוּ בַּמִשְׁפָּט, וְאַל נָא תַּרְשִׁיעֵנוּ בַּדִּין. בָּרוּךְ אַתָּה ה', מֶלֶךְ אוֹהֵב צְדָקָה וּמִשְׁפָּט.
נוסח הברכה > נוסח פרובאנס

הָשִׁיבָה שׁוֹפְטֵינוּ כְּבָרִאשׁוֹנָה, וְיוֹעֲצֵינוּ כְּבַתְּחִלָּה, וְהַסֵּר מִמֶּנּוּ יָגוֹן וַאֲנָחָה, וּמְלוֹךְ עָלֵינוּ מְהֵרָה אַתָּה ה' לְבַדֶּךָ וְצַדְּקֵנוּ בְּמִשְׁפָּט בְּחֵן וּבְחֶסֶד וּבְרַחֲמִים. בָּרוּךְ אַתָּה ה', מֶלֶךְ אוֹהֵב צְדָקָה וּמִשְׁפָּט.
נוסח הברכה > נוסח קטלוניה

הָשִׁיבָה שׁוֹפְטֵינוּ כְּבָרִאשׁוֹנָה, וְיוֹעֲצֵינוּ כְּבַתְּחִלָּה, וְהָסֵר מִמֶּנּוּ יָגוֹן וַאֲנָחָה. וּמְלוֹךְ עָלֵינוּ אַתָּה ה' לְבַדְּךָ בְּחֵן בְּחֶסֶד וּבְרַחֲמִים, וְצַדְּקֵנוּ בַּמִשְׁפָּט. בָּרוּךְ אַתָּה ה', מֶלֶךְ אוֹהֵב צְדָקָה וּמִשְׁפָּט.
נוסח הברכה > נוסח תימן

הָשִׁיבָה שׁוֹפְטֵינוּ כְּבָרִאשׁוֹנָה, וְיוֹעֲצֵינוּ כְּבַתְּחִלָּה, וְהָסֵר מִמֶּנּוּ יָגוֹן וַאֲנָחָה. וּמְלוֹךְ עָלֵינוּ אַתָּה לְבַדֶּךָ בְּרַחֲמִים בְּצֶדֶק וּבְמִשְׁפָּט. בָּרוּךְ אַתָּה ה', מֶלֶךְ אוֹהֵב צְדָקָה וּמִשְׁפָּט.
נוסח הברכה > נוסח ארץ ישראל

הָשִׁיבָה שׁוֹפְטֵינוּ כְּבָרִאשׁוֹנָה וְיוֹעֲצֵינוּ כְּבַתְּחִלָּה, וּמְלוֹךְ עָלֵינוּ אַתָּה לְבַדֶּךָ. בָּרוּךְ אַתָּה ה' אוֹהֵב הַמִּשְׁפָּט.
שינויים

בעשרת ימי תשובה, במקום המילים "מֶלֶךְ אוֹהֵב צְדָקָה וּמִשְׁפָּט" יאמר "הַמֶּלֶךְ הַמִּשְׁפָּט".
אדם השוגה ואומר בעשרת ימי תשובה "מלך אוהב צדקה ומשפט" אם נזכר לפני סיום העמידה חוזר לברכת השיבה, ואם סיים העמידה לדעת השולחן ערוך חוזר לראש התפילה אך לדעת הרמ"א אינו חוזר מאחר שהזכיר מילת ה'מלך'.
הרב קוק מסביר שינוי זה שנעשה בנוסח התפילה בכך שבכל השנה שופט האל את בני האדם במשפט וברחמים (בצדק), אולם בעשרת ימי תשובה, בהם שערי השמים פתוחים, אם אדם לא חוזר בתשובה, לא יזוכה מן הדין ברחמים אלא יעמוד למשפט.
יש מי שרצו לפרש את הביטוי "המלך המשפט" לא כסומך ונסמך (כי אז היה צריך להיות כתוב 'מלך המשפט') אלא כשני תארים של האל - הוא גם המלך, וגם מקור המשפט[דרוש מקור]. אחרים טוענים כי יש לפרש את הברכה במשמעות של סומך ונסמך (ולא כשני תארים), ואת הימצאותה של ה' הידיעה במילה 'המלך' מתרצים כניסוח נדיר (אך לא יחידאי) או כטעות סופרים שנגררה בעקבות הנוסח של כל השנה - 'האל הקדוש'.
רקע היסטורי ומיקום הברכה

ככל הנראה, אף ברכה זו, בדומה לברכת קיבוץ גלויות, הותקנה עוד לפני חורבן בית שני; ומאחר שהברכה נתקנה בתקופה בה עדיין היו בתי דין יהודיים בארץ ישראל, וכן פעלו בה מוסדות משפטיים כגון הסנהדרין, נראה כי היא מתכוונת לגאולה של אחרית הימים ולא להקמת בתי משפט - וכמו כן נראה שהמילים "שופטים" ו"יועצים" אינן מכוונות לשופטים ומשפטנים למיניהם, אלא קוראות לחידוש חרות לאומית תחת הנהגה עצמאית ראויה, דוגמת זו שבימי שפוט השופטים או זו שבימים הטובים של שלטון בית דוד. מה שמחזק את ההשערה כי מדובר בברכה שענינה תקווה לגאולה זו העובדה שהיא נסמכת על שני קטעים מספר ישעיהו שעניינם גאולה:
וְאָשִׁיבָה שֹׁפְטַיִךְ כְּבָרִאשֹׁנָה, וְיֹעֲצַיִךְ כְּבַתְּחִלָּה; אַחֲרֵי-כֵן, יִקָּרֵא לָךְ עִיר הַצֶּדֶק--קִרְיָה, נֶאֱמָנָה. צִיּוֹן, בְּמִשְׁפָּט תִּפָּדֶה; וְשָׁבֶיהָ, בִּצְדָקָה.
וּפְדוּיֵי ה' יְשֻׁבוּן, וּבָאוּ צִיּוֹן בְּרִנָּה, וְשִׂמְחַת עוֹלָם, עַל-רֹאשָׁם; שָׂשׂוֹן וְשִׂמְחָה יַשִּׂיגוּ, וְנָסוּ יָגוֹן וַאֲנָחָה.
אפשר שבדומה לברכת קיבוץ גלויות אשר פותחת בבקשה ל"חרות", כך גם ניסוח ברכת המשפט מרמז לשאיפה להשתחרר מעול שלטונם, חוקיהם ומשפטם של הרומאים (הכוונה לאותם המשפטים שערכו נציבי הרומאים, כגון פונטיוס פילאטוס, ליהודים שונים); ואפשר גם שבעקבות האכזבה ממלכות בית חשמונאי והורדוס, או משלטונם ומשפטם של הכהנים שפעלו בכפיפות לשלטון הרומי, ניסוח הברכה מרמז לשאיפה לחזור לתקופת השופטים - שבה ה' לבדו מלך על ישראל ושפט את העם באמצעות נביאים ושופטים שפעלו בהשראתו הישירה, ולא באמצעות מלך ושושלת שלטונית - תקופה אשר נחשבת במקרא לשלב הראשוני והטהור ביותר של מערכת היחסים בין ה' והעם.
עם חורבן הבית השני קיבלה ברכה זו משמעות נוספת ויתרה - הבעת שאיפה שכחלק משלבי הגאולה, גם הקמת המדינה המחודשת באחרית הימים (לאחר קיבוץ הגלויות) תדמה לתקופת כיבוש הארץ וימי שפוט השופטים, ותתבסס על שחרור מעול שלטון הגויים וחוקייהם (שנכפו על העם בגולה) ועל הקמת מערכת שלטון ומשפט צדק יהודיים עצמאיים בהשראה אלוהית ישירה.
הערות שוליים

↑  ברומא, מילנו וטורינו, משמיטים מילה זו.
↑  ברומא ובמילנו מוסיפים מילה זו.
↑  ברומא, מילנו וטורינו, מוסיפים מילים אלו.
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תקפ"ב, סעיף א'.
↑  הגהת הרמ"א על שולחן ערוך, אורח חיים, סימן קי"ח, סעיף א'.
↑  רש"י על הגמרא, ברכות, יב עמוד ב. ובמחזור ויטרי, שיג' הרחיב על כך וכתב: "והמלך המשפט שהוקשה בה שהיה לנו לומר מלך המשפט: גם אני הוקשיתי בה שנים רבות. ואו' לבי שהגרסני' לפי מרוצתם שנו בגרסתם המלך המשפט וגם המלך הקדוש. אך שלא לשנות מנהג ראשונים יש לנו לסמוך על כמה מקראות שדברו בלשון הזה..."
↑  אז השופטים והמלכים שימשו גם כמנהיגים מדיניים וגם היו יושבים לשפוט את העם; וראו: שופטים ד' 4 - 5; שמ"א ז' 15 - ח' 6; שמ"ב ט"ו 2 - 6; ירמיה כ"ב 1 - 5, 13 - 17.
↑  וראו: שופטים ב' טז - יח. שופטים ח' כב- כג, שמואל א' ח ד -ז. שמואל א י"ב ו- יג.
| תפילת העמידה |
| --- | --- | --- |
| שלוש הברכות הראשונות | שלוש הברכות הראשונות |  |
| ברכות שבח | ברכת אבות • ברכת גבורות • ברכת קדושת השם |  |
| הברכות האמצעיות | הברכות האמצעיות |  |
| בקשות תפילת שמונה עשרה | ברכת חונן הדעת • ברכת תשובה • ברכת סליחה • ברכת גאולה • ברכת רפואה • ברכת השנים • ברכת קיבוץ גלויות • ברכת המשפט • ברכת המינים • על הצדיקים • ברכת ירושלים • מצמיח קרן ישועה • שומע תפילה |  |
| בתפילת שבע | ברכת קדושת היום |  |
| בתפילת תשע | מלכויות זכרונות ושופרות |  |
| בתפילת עשרים וארבע | זכרונות • שופרות • אל ה' בצרתה לי • אשא עיני אל ההרים • ממעמקים קראתיך ה' • תפלה לעני כי יעטוף |  |
| שלוש הברכות האחרונות | שלוש הברכות האחרונות |  |
| ברכות הודאה | ברכת עבודה • ברכת הודאה • ברכת שים שלום |  |
| תוספות | תוספות |  |
| הזכרות | משיב הרוח ומוריד הגשם • מוריד הטל • שאלת גשמים |  |
| בחזרת הש"ץ | קדושה • מודים דרבנן • ברכת כהנים |  |
| בזמנים מיוחדים | אתה חוננתנו • יעלה ויבוא • על הנסים • תפילת נחם • תפילת עננו • ועננו בורא עולם • ותערב • הוספות ושינויים לעשרת ימי תשובה • וידוי |  |
| תפילות העמידה השונות | תפילות העמידה השונות |  |
| בכל יום | תפילת שחרית • תפילת מנחה • תפילת ערבית |  |
| בשבתות ובמועדים | תפילת מוסף |  |
| ביום הכיפורים (ובתענית ציבור) | תפילת נעילה |  |
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
האקדמיה ללשון העברית

.
| --- | --- |
סמליל האקדמיה מאז 2007
בניין אליעזר בן יהודה בקמפוס האוניברסיטה העברית
בניין אליעזר בן יהודה בקמפוס האוניברסיטה העברית
 גוף פיקוח על לשון
 תקופת הפעילות:  שנת 1890 – ועד הלשון העברית משנת 1953 – האקדמיה ללשון העברית – הווה
 מייסדים:  אליעזר בן-יהודה 
 קמפוס:  קריית האוניברסיטה העברית, גבעת רם
 בעלי תפקידים
 נשיא:  פרופסור אהרן ממן
 סגן נשיא:  פרופסור יוסף עופר
 מנכ"ל:  דורית לרר
 מיקום
 מיקום:  דרך ליאון סימון, ירושלים
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°46′20″N 35°11′55″E﻿ / ﻿31.772316666667°N 35.198530555556°E﻿ / 31.772316666667; 35.198530555556
 https://hebrew-academy.org.il/
 he  (למפת ירושלים מוגדלת) האקדמיה ללשון העברית(למפת ירושלים רגילה) האקדמיה ללשון העברית(למפת הרי ירושלים רגילה) האקדמיה ללשון העברית(למפת הרי ירושלים מוגדלת) האקדמיה ללשון העברית
 
סמליל האקדמיה ללשון עד 2007
האקדמיה ללשון העברית (נקראת גם בקיצור: "האקדמיה ללשון") היא "המוסד העליון למדע הלשון העברית" במדינת ישראל. האקדמיה היא ממשיכתו של ועד הלשון העברית. על פי החוק, החלטות המוסד ששר החינוך (כיום שר התרבות והספורט) יפרסם ב"רשומות" מחייבות את מוסדות המדינה כולל את השלטון המקומי. ההחלטות אינן מחייבות את הציבור הרחב, אך משמשות כמידע מועיל.
לפי תקנון האקדמיה, מטרותיה הן:
הקמת האקדמיה

בשנת 1929 קרא חיים נחמן ביאליק לקונגרס הציוני להפוך את ועד הלשון העברית לאקדמיה ללשון עברית ולתקצב אותה בהתאם. בינואר 1930 קראה לשכת בני ברית, בראשות דוד ילין, ישעיהו פרס ויהודה יונוביץ להקמת אקדמיה ללשון עברית תוך שהיא מבטיחה לממן אותה.
באוגוסט 1948 התכנס הוועד המרכזי של ועד הלשון העברית והודיע כי הושלמו ההכנות לייסוד האקדמיה ללשון העברית, הרחבתה והחייאתה, כמוסד שיעמוד לרשותה ובחסותה של ממשלת ישראל. ב־3 בינואר 1949 הוכרז רשמית על הקמת האקדמיה ללשון העברית.
עם חקיקת חוק המוסד העליון ללשון העברית, תשי"ג-1953 מונתה ועדה לבחירת הרכב האקדמיה הראשון. ועדה זו הורכבה מ־11 חברים, בהם שישה שמונו בידי הממשלה וחמישה על ידי ועד הלשון העברית. בשלב ראשון מונו לאקדמיה 15 חברים: הסופרים יצחק דב ברקוביץ, ש"י עגנון וחיים הזז, המשוררים יעקב כהן, זלמן שניאור ודוד שמעוני, אנשי המדע נפתלי הרץ טור־סיני, זאב בן־חיים, שמואל ייבין, יוסף יואל ריבלין, יוסף קלוזנר, דוד צבי בנעט, מנחם זולאי, יעקב פולוצקי וחנוך ילון.
החלטות האקדמיה > מפעל המינוח וחידושי המילים

מפעל המינוח הרחב באקדמיה ולפניה בוועד הלשון שינה את פני העברית במהלך מאה השנים האחרונות. עשרות אלפי מונחים חדשים נקבעו בכל התחומים המקצועיים. מפעל זה כלל את הסדרת המינוח הקיים לצד יצירת חידושים בשיתוף פעיל של אנשי מקצוע המשתמשים בעצמם במונחים. רשימות המונחים שנקבעו בוועד הלשון ובאקדמיה פורסמו במילונים מקצועיים בהוצאת האקדמיה. למן שנת 2000 כל המונחים נגישים לציבור באתר מונחי האקדמיה במרשתת.
מונחים רבים שחודשו לכאורה מחוץ לכותלי ועד הלשון והאקדמיה, נקבעו למעשה בשיתוף נציגיהם, לדוגמה בצה"ל.
בין חידושי האקדמיה שנקלטו במידה זו או אחרת: קלטת ("קסטה"), עיצומים ("סנקציות"), שדולה ("לובי"), מדגש ("מרקר"), מרשם רופא ("רצפט"), סוללה ("בטרייה") ופעלולים ("אפקטים"). הצעות רבות אחרות, כגון "אימונית" (טרנינג), "גלגשת" (סקייטבורד) ו"מרשתת" (אינטרנט) לא נקלטו או נקלטו רק באופן חלקי והציבור משתמש כמעט בלעדית במונח הלועזי. לעיתים מתקבל חידוש מן הציבור הרחב במקום החידוש שהציעה האקדמיה. כך למשל המילה "ממעך" שהציעה האקדמיה לא נקלטה והציבור משתמש ב"כותש שום" (בהמשך אישרה האקדמיה את הצירוף והוא נכלל ברשימת המילים בשימוש כללי, תשס"א).
החלטות האקדמיה > החלטות בדקדוק

לאורך השנים דנה האקדמיה במסגרת ועדת הדקדוק שלה בסוגיות רבות בתחום הדקדוק וקבעה כללים ותקן. נקבעו כללים שיטתיים בנטיית השם הערוכים לפי סימני הניקוד – הקמץ, הפתח, החולם, הצירי והסגול. בכללים אלו גם החלטות הנוגעות למשקלים. נוסף על כך נדונו משקלים מסוימים לגופם. החלטות רבות נוספות קיבלה האקדמיה בתחום השמות: נקבעו ניקודם ונטייתם של שמות בעלי סיומות; צורתם וניקודם של עשרות שמות, כגון אַבָּהוּת, מַטָּס ותְעוּזָה; צורת הרבים של שמות שונים; כתיבתם של שמות כמו דוגמה ומשכנתה בה"א בסופם; מינם של שמות כגון בֹּהֶן וחֲנִיכַיִם (שתיהן נקבה). האקדמיה קיבלה כמה החלטות בענייני ניקוד ובראשן ההחלטה לקיים בנטייה את הדגש החזק באותיות שוואיות ובהן גם ביו"ד שוואית – שלא כבניקוד הרגיל במקרא, וכן אחרי מ"ם השימוש. בתחום הפועל נקבעו כללים שיטתיים בנטיית פעלים בעלי עיצורים גרוניים, בגזרת ל"א ובגזרות ע"ו והכפולים. בגזרות אחרות נקבעו כללים במידת הצורך. בתחום שימושי הלשון והתחביר האקדמיה ממעטת לפסוק, ובמעט השאלות שנדונו נהגה האקדמיה בדרך כלל להתיר את השימושים המהלכים. האקדמיה קבעה כללים שונים בשימוש ראשי תיבות – המשקפים במידה רבה את הנוהֵג. נקבעו כללים לשימוש שם המספר וכללי ניקוד של מילים לועזיות.
החל משנת 2005 מפרסמת האקדמיה את החוברת "החלטות האקדמיה בדקדוק" במהדורות המתעדכנות מדי פעם. במבוא לחוברת הוצגו העקרונות המנחים את האקדמיה בהחלטותיה, וזה תמציתם: הבסיס לדקדוק, ובעיקר למורפולוגיה, הוא המקרא וניקודו, ועם זאת האקדמיה מתחשבת בממצאים מתקופות הלשון האחרות ובמסורות שבכתב ובעל פה וכן במנהגי הלשון הרווחים בפי דוברי העברית בימינו. לצד אלו האקדמיה שואפת לפשט ולהסדיר את המערכת הדקדוקית במקום שיש ריבוי צורות וחריגים במקורות. החלטות האקדמיה מתקבלות ברוב דעות, ולעיתים גובר שיקול אחד ולעיתים גובר שיקול אחר, ולכן אין בהכרח עקיבות בהחלטות.
באתר האקדמיה מפורסמות כל ההחלטות בדקדוק.
עוד קבעה האקדמיה כללים בכתיב, בפיסוק ובתעתיק:
כללי הכתיב המלא (בעבר: הכתיב חסר הניקוד. הכללים המעודכנים נקבעו בשנת 2017)
כללי הפיסוק
כללי התעתיק, הכוללים תעתיק מעברית לכתב לטיני, מערבית לעברית ומלועזית לעברית. באתר האקדמיה מובאים גם כללי תעתיק מעברית ערבית ומערבית לכתב לטיני שנקבעו בוועדת משנה של ועדת השמות הממשלתית.
החלטות האקדמיה > סמכויות האקדמיה

האקדמיה היא המוסד הפוסק בתחום הלשון, והחלטותיה בענייני דקדוק, כתיב, מינוח או תעתיק שנתפרסמו ב"רשומות" מחייבות את מוסדות החינוך והמדע, הממשלה, מחלקותיה ומוסדותיה והרשויות המקומיות. ההחלטות אינן מחייבות את הציבור הרחב, ולכן השפעתה על משתמשי השפה אינה רבה כל כך, בפרט בכל הנוגע לחידושי מילים, אף על פי שישנם לא מעט חידושי לשון שהתקבלו בציבור.
השימור והטיפוח של הלשון הם תופעות מודרניות, הקשורות לעליית הלאומיות וכינון מדינת לאום. ההשראה להקמת האקדמיה הגיעה מצרפת, שבה הוקמה האקדמיה הצרפתית, למטרות שימור הצרפתית וטיפוחה. אך מטרות מטפחי הלשון העברית, יחידים וארגונים, במיוחד מאז שלהי המאה ה־19, נבעו מן ההיסטוריה הייחודית של העברית: העברית פסקה מלשמש לשון דיבור בקרב היהודים בקהילות שונות ברחבי העולם אך המשיכה לשמש לשון כתב ולשון קודש; היא אף הושפעה מן הלשונות שאימצו היהודים בארצות מגוריהם ובד בבד השפיעה עליהן. עם התעוררות הלאומיות היהודית והקמת התנועה הציונית למן העלייה הראשונה הפכה תחיית העברית והפיכתה ללשון דיבור בארץ ישראל מחזון למציאות, אך לשם כך נדרשה פעולה רחבה של חידוש והתאמה של הלשון העתיקה למציאות החדשה, ועל כן המטלות שניצבו לפני אנשי התחייה ובראשם ועד הלשון העברית ואחר כך האקדמיה ללשון העברית היו גדולות ונרחבות פי כמה מן המוסדות המקבילים באומות העולם.
השם "אקדמיה"

בשנת 1950 ביקש נשיא ועד הלשון העברית, פרופסור נפתלי הרץ טור־סיני, מחברי הוועד להציע שם עברי למונח אקדמיה. לדבריו רוב החברים התנגדו לשינוי השם משום ”שאין אפשרות להביע במילה עברית מחודשת את כל משמעותו של השם הבין-לאומי הזה, שנתייחד בשימושו למוסד תרבותי עליון במדינה בכל אומה ולשון בהיסטוריה”. יצחק בן־צבי, אז חבר הכנסת וחבר ועד הלשון הציע את השם "תחכמונה". ראש הממשלה דוד בן-גוריון הציע את השם "תחכמון" והסביר שהשם "אקדמיה" אינו בין־לאומי כפי שנהוג לחשוב אלא מקובל רק בקרב האומות יורשות התרבות היוונית־רומאית. (ארכיון המדינה, ג/43/5551/10). במכתב לבן-גוריון כתב יוסף קלוזנר, נשיא ועד הלשון לצד טור־סיני:
בשנת 1953 הוגש לאישור הכנסת "חוק המוסד העליון ללשון העברית", אז נקבע השם "אקדמיה ללשון" באופן רשמי. משה שרת, אז ממלא מקום ראש הממשלה, הציע את החלופות: תחכמון ומילשן. בדיון בוועדת החינוך והתרבות של הכנסת בנושא, אמר שרת:
כאשר באים להקים מוסד ללשון העברית, הוא צריך להיות זך כגביש. זה לא יכול להיות תחת שם זר, בבחינת טומאה בהיכל הקדושה. במידה שיש לי חוש ללשון, חוש זה סולד מפני כך שדווקא המוסד העליון ללשון העברית ייקרא בשם לא עברי. אני מציע לומר בחוק שמוקם בזה מוסד שימלא את תפקיד האקדמיה למדע הלשון העברית ומוסד זה יקבע אחר־כך את שמו.
הוועדה קיבלה את הצעת שרת והוסיפה לנוסח החוק את המשפט "ושמו ייקבע על ידו". בישיבת המליאה השנייה של האקדמיה ללשון העברית הוחלט ששם המוסד יהיה "האקדמיה ללשון העברית".
באתר האקדמיה במרשתת מובאת השתלשלות הדיון בעניין שם המוסד, ובין השאר נאמר שם כי מאז הוחלט על השם עם קום האקדמיה "הייתה זו בחירתם של נשיאי האקדמיה ללשון העברית וחבריה לדורותיהם לכבד את רצונם של מייסדיה". עוד מצוטט שם פרופ' משה בר־אשר: "אין סיבה לשנות את השם הכה מושרש, כפי ששימרו לפנינו את המילה היוונית 'סנהדרין'".‍‍
מחקרים מאוחרים יותר מציעים כי מקורה של המילה הוא אכן בשורש העברי הקדום – ק־ד־מ:
מקור המילה אקדמיה הוא מיוונית: akademeia כלומר "שייך לאָקָדֶמוֹס". אקדמוס (Akademos) היה גיבור אתונאי ממוצא זר, שלפי המיתולוגיה היוונית היה הבעלים של מטע זיתים בפרברי אתונה...
לימים, בסביבות שנת 385 לפני הספירה, הקים אפלטון באותו מטע, גימנסיון שנקרא על שם הבעלים המקורי של השטח: אקדמיה. משמעות המילה אקדמיה התרחבה עם הזמן לתיאור כל מוסד להשכלה גבוהה, על שם המוסד של אפלטון.
חלק מהמקורות מזהים את אקדמוס גם עם דמות נוספת במיתולוגיה היוונית, קדמוס. קדמוס, שהיה ממוצא פיניקי... הוא "הבא מן המזרח" (כמו קֶדֶם בעברית) שהביא את האלף־בית ליוון. ככל הנראה, בין היתר בהשראת סיפורו של קדמוס, בתרבויות מסוימות מיוחס למזרח מקור החוכמה, כפי שיעיד הביטוי הלטיני Ex Oriente Lux – האור (הנאורות) המגיע מן המזרח...
נראה שהמילה היוונית אקדמיה הגיעה במקורה מהמילה העברית קדם – מזרח.
בנייני האקדמיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
כיום האקדמיה שוכנת בשני מבנים סמוכים בחלק הדרום מזרחי של קריית האוניברסיטה העברית שבגבעת רם.
עד סוף שנות ה־50 שכנה האקדמיה בדירת שלושה חדרים בבית המעלות במרכז ירושלים. בהמשך נבנה בית האקדמיה בגבעת רם בשני שלבים.
הבניין הראשון שנבנה הוא בית שמחה זאב ומלכה זלצמן (זאלצמאן) על שם התורמים למימון בנייתו.
את הבניין תכננו לאה אטיאס ואהרון קשטן שזכו בתחרות פומבית. הבניין נבנה בסגנון הבין־לאומי, והיה מן הראשונים שהוקמו בקריית האוניברסיטה בגבעת רם. אבן הפינה הונחה בי"ב באייר תשט"ז (23 באפריל 1956). בי"ט באייר תשי"ט (27 במאי 1959) התקיים טקס חנוכת הבניין בנוכחות נשיא המדינה יצחק בן־צבי, פרופ' נפתלי הרץ טור־סיני, שר החינוך והתרבות זלמן ארן, נשיא האוניברסיטה העברית בנימין מזר, ראש הממשלה לשעבר וחבר הכנסת באותם הימים משה שרת, ראש עיריית ירושלים גרשון אגרון וראש עיריית תל אביב חיים לבנון.
בהמשך נבנה בניין נוסף לאקדמיה, הקרוי גם "יד בן־יהודה", והוא נחנך בשנת תשל"ג (1973).
בין שני המבנים ישנה רצפת פסיפס של בית הכנסת העתיק בבית שאן, שהובאה לאקדמיה באדיבות אגף העתיקות של משרד החינוך והתרבות.
בנייני האקדמיה > מנווה האקדמיה ללשון העברית

בשנת 2012 החליטה ממשלת ישראל על הקמתו של בניין חדש שבו ירוכזו כל יחידות האקדמיה. בתחילת שנת 2014 אושרה התוכנית לבנות קריה חדשה לאקדמיה, שתכלול גם מוזאון לשפה העברית, מכוני מחקר וספרייה. הקריה החדשה אמורה לקום בקריית הלאום בירושלים. בחודש מרץ 2020 פורסמה, באיחור של שמונה שנים, תחרות אדריכלים לתכנון המבנה החדש שיקרא "מנווה האקדמיה ללשון העברית".
השיח הציבורי על האקדמיה

מעת היווסדה של האקדמיה ללשון העברית היא ספגה ביקורת בחוגים שונים. בשנת 1953, זמן קצר לאחר היווסדה, אמרה עליה המשוררת לאה גולדברג (לימים חברת האקדמיה): "מעולם לא בנתה שום אקדמיה את השפה. השפה נוצרת על ידי העם וע"י טובי הסופרים והמשוררים." רבים מתחו ביקורת על כך שמהרכבה הראשון של האקדמיה נעדר אברהם שלונסקי. אמר על כך אברהם חלפי: "זו אקדמיה ללא כינור ראשון. משהו צורם את האוזן למשמע מקהלת השמות המשתתפים בה. הרי שלונסקי הוא אדריכל העברית המודרנית, ואין לתאר את הלשון ללא חידושי השמות, התארים ופעלים על כל צורותיהם שהכניס בה". מאוחר יותר נבחר אף שלונסקי לחבר האקדמיה. יונתן רטוש שאל: "איזו דמות יש לו ל'ועד הלשון העברית' ללא חבר אחד ששפת אימו היא עברית, ללא אחד שהוא יליד הארץ?" ומאמר מערכת בעיתון "משא" קבע: "בהרכבה זה מופיעה האקדמיה כמוסד 'אקדמאי' שהוא אמנם 'מורם מעם', ע"פ השמות הנעלים של משתתפיו, אלא שמורם ממנו גבוה מדי, כשפריר עליון של מלכות הרוח ו...הכבוד. ותחת מוסד מעשי שהוא צורך חיוני לארץ למילוי משימות של קביעת הלכות ומתן גושפנקא רשמית לשפה המתהווה בכל שדרות העם – תהיה לנו 'מועצת זקנים' בבחינת שבת תחכמוני."
חלק מהחלטותיה של האקדמיה ללשון העברית לאורך השנים היו שנויות במחלוקת, ונתקלו בהתנגדות מצד ציבור דוברי השפה, כותבים ולשונאים.
סוג אחד של ביקורת מפנה את חיציו כלפי עצם היומרה של גוף מרכזי כלשהו לקבוע החלטות "מלמעלה" בנוגע ללשון, אשר מטבעה מעוצבת בידי העם. גלעד צוקרמן תוהה: "אחת משלוש המטרות של האקדמיה ללשון העברית היא "לכוון את דרכי התפתחותה של הלשון העברית לפי טבעה". אולם, האם אין זה אלא אוקסימורון? אם אנו רוצים ששפה תתפתח על־פי טבעה, מדוע לכוון אותה?"
סוג שני של ביקורת מצביע נקודתית על כך שהקשר שבין האקדמיה ובין הציבור דובר העברית אינו בהכרח הדוק, וכך רבים מתחדישיה אינם נקלטים בציבור כלל, ובעצם אינם רלוונטיים. כדוגמה אפשר להביא את המילה "hit" ("להיט"): הצעות האקדמיה לחלופה עברית לא התקבלו בציבור, ואילו החלופה שנטבעה ברדיו היא שזכתה לאהדת הציבור, ובסופו של דבר גם אושרה באקדמיה עצמה.
כמענה לטענה הראשונה מסבירים דוברי האקדמיה כי אין היא מתיימרת לקבוע את צורתה של הלשון באופן מחייב, אלא להציע תקן למעוניינים בכך. כתגובה לטענה השנייה מצביעה האקדמיה על מילים המשמשות היטב בציבור, ואם כן מבחינתה היא רלוונטית, גם אם חלק מתחדישיה נדחים.
בעבר הייתה נטייה בקרב לשונאים לדבר על צורות "נכונות" ו"בלתי נכונות" בעברית, אך כיום רבים מחזיקים בדעה שאין 'נכון' ו'לא נכון' בשפה טבעית. אפשר לדבר רק על "תקני" ו"לא תקני" במשלב מסוים של הלשון. שינוי תפיסה זה משתקף גם ביחסה המשתנה של האקדמיה במהלך השנים לתחדישיה ולהחלטותיה, שכיום מוצגות יותר כהמלצות.[דרוש מקור]
מבין המתנגדים לאקדמיה יש הקוראים להגדיר אותה כגוף מסייע ולא גוף מחליט; כלומר, גוף המייעץ לדוברי השפה (שהיא שפה טבעית) על דרך קבלת מילים חדשות ויצירתן, בעוד הוא עוזר לקדם ולהפיץ מילים אלה.[דרוש מקור]
פרסומי האקדמיה

לאקדמיה פרסומים רבים בתחום השפה העברית, ובהם:
"אֲקַדֵּם" – ידיעון האקדמיה ללשון העברית
"לַמֵּד לְשׁוֹנְךָ" – עלונים לחידושי מילים ולתיקוני לשון. מדור זה נכלל בשנים האחרונות בגיליונות "אֲקַדֵּם"
"לשוננו" – כתב עת מדעי לחקר הלשון העברית והתחומים הסמוכים לה
"העברית" (לשעבר "לשוננו לעם") – רבעון לענייני לשון
החלטות האקדמיה בדקדוק; כללי הכתיב הפיסוק והתעתיק
מילונים מקצועיים רבים (כ־150 במספר, המכילים כמאה אלף מונחים) בתחומים מגוונים:
הטכנולוגיה והטכניקה: חשמל, מכונית, נגרות ועוד
מדעים מדויקים: מתמטיקה, פיזיקה, בינה מלאכותית ועוד
מדעי החיים: צמחי ארץ ישראל, זואולוגיה, ביולוגיה, רפואה ועוד
מדעי הרוח: מוזיקה, ספרנות, דקדוק ועוד
מדעי החברה: פסיכולוגיה, סוציולוגיה, מדע המדינה ועוד
מילונים הקשורים לחיי היום יום: משפחה, תפירה ולבוש, כלכלת הבית ועוד
מילונים מתחומי עשייה שונים בחברה: חינוך, תרבות הגוף, דיפלומטיה, כבאות, ועוד
זיכרונות האקדמיה
סדרות הספרים "מקורות ומחקרים" והסדרה "אסופות ומבואות"
פרסומי המילון ההיסטורי ללשון העברית ובהם דוגמה לערך "ערב" (החוברת מחזיקה 75 עמודים ומרמזת על היקפו הגדול של מפעל זה).
ראו גם

האקדמיה ללשון הערבית
שפה
משפחת שפות
כתב
קוד שפה
הערות שוליים

↑  כך על פי חוק המוסד העליון ללשון העברית, תשי"ג-1953
↑  תקנון האקדמיה, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  ועד הלשון-אקדמיה ללשון העברית, הארץ, 29 במאי 1929
↑  אקדמיה ללשון העברית, דואר היום, 17 בינואר 1930
↑  הושלמו ההכנות להקמת אקאדמיה לעברית, הארץ, 20 באוגוסט 1948
↑  נפתחה האקדמיה ללשון העברית, הארץ, 4 בינואר 1949
↑  "משאל על האקדמיה והרכבה", משא – במה לספרות אמנות וביקורת 12(28), 1953
↑  נשיא חדש לאקדמיה ללשון העברית באתר האקדמיה ללשון העברית, 21 בספטמבר 2022
↑  "זיכרונות האקדמיה", באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  חברי האקדמיה, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  המליאה והוועדות, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  אוסף מסורות ישראל, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  ההחלטות בדקדוק, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  סעיף 10 לחוק המוסד העליון ללשון העברית, תשי"ג-1953
1 2  ועד הלשון העברית בא"י, האקדמיה ללשון העברית, מסמך באתר ארכיון המדינה, ג/43/5551/10
↑  זיכרון הדברים מישיבת המליאה השנייה, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  לשאלת שמו של המוסד העליון ללשון העברית, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  עדי ארבל, מקור עברי אפשרי למילה "אקדמיה", באתר ישראל היום, ‏6 בדצמבר 2018
↑  האקדמיה ללשון העברית – בית זאלצמאן חנוכת הבית, ירושלים, 27 במאי 1959
↑  חנוכת בית האקדמיה ללשון העברית, ירושלים, 27 במאי 1959
↑  המנווה – בית חדש לאקדמיה ומוזאון לעברית, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  קידום מעמדה של הלשון העברית בישראל ובעולם, החלטת ממשלה מ-18 בנובמבר 2012
↑  קשת רוזנבלום, אושרה תוכנית המשכן החדש של האקדמיה ללשון עברית בירושלים, באתר הארץ, 27 בינואר 2014
↑  המוזיאון הלאומי לעברית יוקם במשכן החדש של האקדמיה ללשון בירושלים, באתר Xnet‏, 15 במרץ 2020
↑  משאל על האקדמיה והרכבה, משא, עמ' 2
↑  משאל על האקדמיה והרכבה, משא, עמ' 2–3
1 2  משאל על האקדמיה והרכבה, משא, עמ' 3
↑  גלעד צוקרמן, ישראלית שפה יפה, תל אביב: עם עובד, 2008, עמ' 57
| נשיאי ועד הלשון העברית והאקדמיה ללשון העברית |
| --- | --- | --- |
| ועד הלשון העברית | אליעזר בן-יהודה • דוד ילין • אהרן מאיר מזי"א • חיים נחמן ביאליק • נפתלי הרץ טור-סיני • יוסף קלוזנר |  |
| האקדמיה ללשון העברית | נפתלי הרץ טור-סיני • זאב בן-חיים • יהושע בלאו • משה בר-אשר • אהרן ממן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007256719705171  ISNI: 0000 0001 2107 5499  LCCN: n84023783  VIAF: 124624568   WorldCat (עם VIAF): 124624568 
בניין זלצמן – הבניין הראשי של האקדמיה ללשון העברית
יריית אבן הפינה לבניין ע"ש זלצמן, 1956
רצפת בית הכנסת העתיק
אסטנה

אסטנה (בקזחית וברוסית: ‏Астанаקובץ:Kk-astana.ogg‏Ⓘ‏) היא בירת קזחסטן. העיר שוכנת בצפון המדינה במישור שטוח. את העיר חוצה נהר אישים (אנ') והיא ממוקמת בצפון-מרכז המדינה במחוז אקמולה, אף שלעיר מעמד מיוחד נפרד מהמחוז.
העיר נמצאת בצמיחה מתמדת מאז הכרזתה לעיר בירה בשנת 1997 והיא אחת הערים המודרניות ביותר במרכז אסיה. בשנת 2021, הממשלה בחרה בעיר כאחת מעשרה יעדים בעלי עדיפות גבוהה לפיתוח תיירותי. אסטנה המודרנית היא עיר מתוכננת ומאז 1997 השתנה דרמטית קו האופק שלה. העיר מהווה מושב הממשלה, הפרלמנט, בית המשפט העליון והנשיא, כמו גם סוכנויות ממשל רבות. בעיר נבנים גורדי שחקים רבים בעלי עיצוב פוטוריסטי.
שמות העיר

העיר נקראה אסטנה בשנים 1997–2019 עד ששמה שונה לנור-סולטן (בקזחית: Nūr-Sūltan/Нұр-Сұлтан; ברוסית: Нур-Султан), על שם נשיאה הראשון של קזחסטן ואבי האומה הקזחית נורסולטן נזרבייב. בספטמבר 2022 חתם נשיא קזחסטן על חוק שהחזיר חזרה את שם העיר ל"אסטנה".
1832–1961: אקמולינסק
1961–1991: צלינוגרד
1991–1997: אקמולה
2019–2022: נור-סולטן
1997–2019, 2022-ואילך: אסטנה