stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניל סטיבנסון
סגנון

הגישה של מדע בדיוני היא שזה תמיד לעסוק בעתיד; זוהי המודעות שזה שונה
סטיבנסון, לפחות ברומנים המוקדמים שלו, עוסק רבות במטפורות ודימויים הנשענים על התרבות פופולרית, הדבר בא לידי ביטוי גם בדיאלוגים מהירים, כמו גם מונולוגים ארוכים. המספר לוקח עצמו פחות ברצינות מאשר רומנים קודמים של סייברפאנק, במיוחד אלו של ויליאם גיבסון.
ספריו של סטיבנסון נוטים לטוות עלילות מורכבות ויצירתיות המורכבות מרעיונות טכנולוגיים וסוציולוגיים רבים בעת ובעונה אחת. הדבר מבדיל אותו מסופרי מדע בדיוני אחרים הנוטים להתמקד במעט שינויים טכנולוגיים וחברתיים ולבודד אותם זה מזה. משיכתו של סטיבנסון למורכבות ופרוט הופכת אותו לסופר בארוקאי. ספרו The Diamond Age מציג מאפיינים של התקופה הנאו-ויקטוריאנית ומשתמש במושגים ספרותיים מהעידן הוויקטוריאני, ייתכן שניתן להחשיבו כנופל לתוך סוגת הסטימפאנק. בהשתמשו בסגנון הבארוק, ספריו של סטיבנסון התארכו ככל שהכרתו עלתה (לפחות מהדורה אחת של Cryptonomicon היא הרבה מעבר לאלף עמודים והרומנים מכילים סטיות שונות, בכללם סיפורים ארוטיים ארוכי יריעה על רהיטים עתיקים וגרביונים.)
מאפיין של סגנונו הוא "שבר האירועים", החובק באופן כללי שלושה רבעים מהרומן. זוהי האצה בהתפתחות העלילה, המלווה בכאוס, מבוכה, ולעיתים אלימות, וסיום פתאומי ולא שגרתי, זאת בלא שנקשרו כל חוטי העלילה. תבנית זו עוברת כחוט השני בכל ספריו של סטיבנסון, בכללם (כשקוראים אותו כמכלול) The Baroque Cycle.
ביבליוגרפיה

ספרות בדיונית:
The Big U (1984)
Zodiac  (1988) זודיאק / ניל סטיבנסון: ראה אור בעברית בהוצאת גומא, 2009, בתרגום איתמר פארן
Snow Crash (1992): סנוקראש / ניל סטיבנסון: ראה אור בעברית בהוצאת סיאל, 2015, בתרגום יונתן בר
Interface (1994) as Stephen Bury with J. Frederick George
Short story: "Hackers (short stories) (1994)
Short story: "The Great Simoleon Caper" (1995)
The Diamond Age: or A Young Lady's Illustrated Primer (1995) זוכה פרס הוגו לרומן הטוב ביותר. מועמד לפרס נבולה לרומן הטוב ביותר ; בעברית תור היהלום / ניל סטיבנסון, הוצאת אופוס, 1998.
The Cobweb (1996) as Stephen Bury with J. Frederick George
Short story: "Jipi and the paranoid chip" (1997)
Cryptonomicon (1999) Nominated for Hugo Award for Best Novel
Quicksilver (2003), volume I of The Baroque Cycle
The Confusion (2004), volume II of The Baroque Cycle
The System of the World (2004), volume III of The Baroque Cycle and winner 2005 Prometheus Award
ספרות לא בדיונית:
"Smiley's people". 1993.
"In the Kingdom of Mao Bell". 1994. A billion Chinese are using new technology to create the fastest growing economy on the planet. But while the information wants to be free, do they?
"Mother Earth Mother Board". 1996. In which the Hacker Tourist ventures forth across three continents, telling the story of the business and technology of undersea fiber-optic cables, as well as an account of the laying of the longest wire on Earth.
"Global Neighborhood Watch". 1998. Stopping street crime in the global village.
In the Beginning...was the Command Line. Perennial. 1999. (דף הבית)
"Turn On, Tune In, Veg Out". הניו יורק טיימס, June 17, 2005.
"It's All Geek To Me". הניו יורק טיימס, March 18, 2007.
הערות שוליים

↑  האתר בארכיון האינטרנט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007522787805171  PLWABN: 9810576814405606  BIBSYS: 90681901  BNE: XX4578805  BnF: cb13077068b (data)  CiNii: DA11726132  GND: 120560178  ICCU: RAVV093283  ISNI: 0000 0001 1591 4807  LCCN: n82269163  LNB: 000220436  MusicBrainz: 55aa45e9-6f8c-495f-a5a1-868a085b96e9  NDL: 00734261  NKC: ola2003174961  NLA: 35173216  NLK: KAC200302363  NSK: 000132377  NTA: 071226680  RERO: 02-A003863322  SNAC: w6x507v1  SUDOC: 057366020  Trove: 851670  VIAF: 7524021   WorldCat (עם VIAF): 7524021
הדת הבהאית

| --- | --- |

 שורשים, סיווג והנהגה
 זרם:  דתות אברהמיות 
 מקור השם:  בהאא אללה 
 מייסד:  בהאא אללה 
 הושפע מ:  מניכאיזם, אסלאם, באביזם, זורואסטריות, שיח'יה 
 מספר מאמינים:  6,000,000 
 ארגונים ופעילות
 bahai.org
 
מושב בית הצדק העולמי בחיפה, הגוף המנהלי של הדת הבהאית
עבד אל-בהאא (עבדול בהא), בנו של בהאא אללה, מייסד הדת
מקדש הבאב חיפה
הדת הבהאית (בפרסית: آئین بهائی או بهائیت) היא דת מונותאיסטית עצמאית חדשה שמקורה בדת הבאבית שנוצרה בפרס ב-1844 על ידי סייד עלי מוחמד שיראזי, הבאב. אמנם שורשי הדת הבהאית נטועים באסלאם השיעי, אך היא אינה מוגדרת כזרם בתוכו. מרכזה של הדת בעכו ובחיפה. רוב כתביה הקדושים נכתבו על ידי הנביא בהאא אללה, שטען כי הוא ממשיך בשורתו של הבאב. מעריכים שקיימים כשישה מיליוני מאמינים ברחבי העולם, במספר רב של ארצות. כתבי הדת הבהאית תורגמו למאות שפות. על אף שורשיהם המוסלמיים של מייסדיה, מעטים הם המאמינים הבהאיים ממדינות האסלאם. באיראן היא נרדפת קשות, והבהאים נחשבים ל"מורתדון", כלומר, מוסלמים שנטשו את אמונתם. אך ישנן מדינות אחרות במזרח התיכון כמו איחוד האמירויות הערביות, שם הבהאים נחשבים כחלק מהאוכלוסייה המוסלמית. את עיקר הצלחתה השיגה הדת הבהאית במערב ובהודו, בשל מסריה האוניברסליים.
המסר של הבאב ובהאא אללה הוא שישנו אל אחד, שמתגלה בפני האנושות לאורך השנים וחושף את רצונו. כל הדתות הן בעלות מוצא אלוהי משותף, וניתנו על ידי נביאים שהם שליחי האל, בהם משה, בודהה, מוחמד, קרישנה, ישו, זרתוסטרא והבאב. הם מייצגים שלבים עוקבים בהתפתחות הרוחנית של האנושות. בפי השליח האחרון ברצף, בהאא אללה, הייתה בשורה למתחבטים מול האתגרים המוסריים והרוחניים של העולם המודרני, ובשורה זאת, על פי האמונה, תעמוד למשך אלף שנים. היא מדגישה שלום כלל-עולמי, התקדמות מדעית והתנהגות מוסרית.
תולדות הדת

הדת הבהאית התפתחה מהדת הבאבית - שנוסדה על ידי הבאב ב-1844 בפרס. בפרס של אמצע המאה ה-19, גברו הציפיות לבואו של האימאם הנעלם, המהדי. הבאב טען שבואו הגשים ציפיות אלו והכריז בכתביו ובפומבי ששליחותו נועדה להכין את האנושות לבואו של 'זה אשר אלוהים יגלה אותו', והאיץ במאמיניו לתמוך בנביא החדש לכשיופיע. בשיאה סחפה הבאביות עשרות אלפים ודוכאה ביד קשה על ידי השלטונות האיראניים והשאה בראשם, ובסופו של דבר, הובילו הדברים לכך שמייסד הדת, הבאב ("שער" בערבית, כינויו של עלי מוחמד שנולד בשיראז), הוצא להורג בידי כיתת יורים ב-1850. עצמותיו רוסקו על-ידי השלטונות ושרידיהן נשמרו בסתר בידי חסידיו הנותרים, עד אשר הועברו לקבורה במאוזוליאום שעל הכרמל בחיפה, בשנת 1909.
הבאב סימן את מירזא יחיא, אחד ממאמיניו הראשונים, כיורשו. אולם יחיא היה אז נער בן 18 והתקשה לשאת במעמסה הכבדה של הנהגת שארית הפליטה של הבאבים, שחיו במחתרת בפרס. לכן פנתה הקהילה הבאבית לאחיו הגדול ממנו בארבע-עשרה שנה, שנודע לימים כבהאא אללה (מפרסית - "תהילת האל") וביקשה את הדרכתו. עם דיכוי מרד הבאבים נכלא בהאא אללה יחד עם באבים נוספים ואז חווה את חוויית התגלותו ומשיחתו לנביא. בהאא אללה לא גילה תחילה את דבר התגלותו אלא לקומץ מקורבים. הוא עשה כן בגני רידוואן שבבגדאד ב-1863.
בהאא אללה טען להיותו לא רק נביא "זה אשר אלוהים יגלה אותו", אלא גם התגלמותו של האל. הוא ביטל רבים מעיקרי אמונתו של הבאב וייסד תחתם דת חדשה, בעלת אופי אוניברסלי ופציפיסטי יותר. עדת מאמיניו של אחיו מירזא יחיא - אשר כונו על שמו "אזלים" - נותרה נאמנה יותר לפשוטם של כתבי הבאב. אך בסופו של התהליך, הייתה ידם של הבהאים, נאמני בהאא אללה, על העליונה ורוב הבאבים נהיו לבהאיים. האזלים נותרו כת מבודדת וקטנה.
בהאא אללה נולד בשם מירזא חוסיין עלי בשנת 1817, ומת ב-1892. למעשה, נחשב בהאא אללה למייסדה של הדת הבהאית כפי שהיא מוכרת בשנות האלפיים. בהאא אללה הכריז שהופעתו של הבאב בישרה את הופעתו של בהאא אללה (כשם שבנצרות יוחנן המטביל בישר את בואו של ישו; ומכאן הקשר אל קבורת שרידיו של הבאב על הר הכרמל, שכן זהו ההר של אליהו הנביא אשר על-פי המסורת יבשר את בואו של המשיח). בהאא אללה הטיף וכתב איגרות אודות הדת החדשה. גם הוא נרדף על ידי השלטונות, אך כיוון שהיה בן אצולה לא הוצא להורג, ולכן גורש לבגדאד, וב-1868, לאחר תלאות רבות, הוגלה ונכלא בידי הטורקים במצודת עכו.
למרות היותו אסיר האימפריה העות'מאנית עד סוף ימיו, כעבור זמן מה הורשה לצאת מהמצודה, התגורר זמנית בבית עבוד בעכו והגיע לבית מבודד ליד הכפר מזרעה שמצפון לעכו. בערוב ימיו הוא התגורר באחוזת בהג'י, בבית זה אסף את דרשותיו ואגרותיו, החשובים שבהם - הכתאב-י איקאן ואל-כתאב אל-אקדס. לאחר מותו ב-1892 הוא נקבר בבהג'י, וזה נהיה המקום הקדוש ביותר לבהאים.
בנו עבד אל-בהאא' ("עבד הבהאא"), שירש אותו, העתיק את פעילותו לחיפה ורכש אדמות בכרמל. במקביל רכשו בהאיים אחרים בהם אחיו של בהאא אללה, אדמות באזור הכנרת.
לאחר מותו של עבדול בהאא ב-1921 ירש אותו נכדו שוגי אפנדי, וכשמת הוא בשנת 1957, לא מונה לבהאים מנהיג יחיד. במקומו מונהגת הדת מאז 1963 בידי הנהגה בת תשעה חברים, הנבחרת מדי חמש שנים, ויושבת בראש בית הצדק העולמי, הממוקם במרכז הבהאי העולמי בחיפה.
עקרונות הדת

הבהאים מאמינים באחדות - של האלוהות, של הדתות ושל האנושות; חיפוש אחר האמת; אמונה בהרמוניה בסיסית בין דת למדע; התנדבות; שוויון בין גברים לנשים; מונוגמיה; שלילת דעות קדומות ואמונות טפלות; ציות קפדני לחוקי הממשלה המקומית, אי נשיאת נשק ולוחמה ואיסור על השתתפות בכוח צבאי של מדינה כלשהי, למעט כוחות או"ם; חינוך חובה בכל העולם; חיפוש אחר פתרון לבעיית הכלכלה העולמית; שימוש בשפה עולמית (בעבר אספרנטו וכיום לוז'באן)[דרוש מקור] וחתירה לשלום עולמי תחת ממשלה בינלאומית שתקבל לידיה חלק מסמכויותיהן של המדינות.
בנוסף, המספרים 9 ו-19 מקודשים בעיני הבהאים. לכן בלוח השנה הבהאי, יש 19 חודשים בשנה - בכל חודש 19 יום. ארבעה או חמישה ימים נוספים נקבעו בין החודש ה-18 וה-19 בסוף פברואר כדי להשלים את שנת השמש, ואלה מכונים "איאם-י הא". ראש השנה, הנורוז, חל בלוח הבהאי ב-21 במרץ.
אצל הבהאים אין פולחן ציבורי או ריטואלים דתיים, ואין להם כוהני דת. המתפללים הבהאים פונים לכיוון עכו, ולאחר מותם הם נקברים כשראשם לכיוון העיר הקדושה ביותר לדת, עכו. לדת עניין מיוחד בערכי ההיגיינה והאסתטיקה המשתקפים במרכזים ובמתקנים שלהם. הבניין המפואר בחיפה שאותו מזהים בטעות כמקדש הוא למעשה מאוזוליאום, קבר הבאב, ומשמש גם מקום תפילה ומדיטציה.
ההצטרפות לדת אינה אוטומטית: כל צאצא להורים בהאים בגיל 15 יכול להכריז על נכונותו לקבל על עצמו את עקרונות הדת. בן הדת הבהאית מורשה להתחתן עם מי שאינם בני הדת הבהאית.
על פי תפיסתו של בהאא אללה, יש להקים בכל הערים בעולם מבנים שמגמתם לאפשר לאוכלוסייה להתפלל. בהתאם לכך אכן רכשו הבהאים קרקעות בלמעלה ממאה ערים בעולם, וב-8 ערים בנו בתי תפילה בהאיים המיועדים לתפילה ומדיטציה, והן: שיקגו - ארצות הברית, ניו דלהי - הודו, פנמה, סידני - אוסטרליה, קמפלה - אוגנדה, פרנקפורט - גרמניה, אפיה - סמואה, וכן מבנה שנהרס ברעידת אדמה באשגבאט - טורקמניסטן. מקדש הבאב שבחיפה אינו בית תפילה כזה, והמקום להקמתו של בניין כזה בחיפה מצוין על ידי האובליסק המוצב בכרמל הצרפתי.
נתונים דמוגרפיים

ברוב האנציקלופדיות ועל פי המקורות הבאהים מעריכים כי בתחילת המאה ה-21 מנתה אוכלוסיית הבהאים הכלל-עולמית בין 6 ל-7 מיליון נפש. מאז שנת 1844 בה נוסדה הדת, היא התפשטה בעיקר באימפריות הפרסית והעוֹתְ'מָאנִית, עד תחילת המאה ה-20 גדלה הדת מבחינה מספרית הן מריבוי טבעי והן מהצטרפות אנשים שהמירו את דתם במדינות שונות, בהן דרום ודרום-מזרח אסיה, אירופה וצפון אמריקה. הודות פעילותו של ג'ורג' ג'ייקוב אוגור הדת הבהאית הגיעה ליפן במהלך העשור השני של המאה ה-20. בשנת 1920 החלה פעילות הקהילה הבהאית באוסטרליה. במהלך שנות החמישים והשישים של המאה ה-20 הושקעו מאמצים רבים במסעות ברחבי העולם בניסיון ללמד את הדת הבהאית ובפעולות מיסיונריות. זו הסיבה לכך שניתן למצוא מאמיני הדת הבהאית במדינות שונות על פני כדור הארץ. כיום הדת הבהאית היא המיעוט הדתי הגדול ביותר באיראן.
על פי ספר האלמנך וספר העובדות העולמי לשנת 2004
הריכוז הגבוה ביותר של הבהאים הוא ביבשות הבאות: באסיה (3.6 מיליון), אפריקה (1.8 מיליון) ואמריקה הלטינית (900.000). הקהילה הבהאית הגדולה ביותר, על פי הערכות שונות, ממוקמת בהודו ומונה 2.2 מיליון בהאים.
הבאה אחריה היא איראן עם קהילה המונה 350.000 וארצות הברית, עם 150.000. במדינות אחרות בעולם המספרים משתנים ממדינה למדינה. כיום, לא ידוע על מדינה בה יש רוב בהאי.
לפי אנציקלופדיה בריטניקה, הדת הבהאית היא הדת העצמאית השנייה בגודלה בעולם מתוך הדתות הנפוצות בעולם, ביחס למדינות המיוצגות. "בריטניקה" טוענת כי הדת הבהאית מבוססת ב-247 מדינות ושטחים טריטוריאליים ומיוצגת מעל 2,100 קבוצות אתניות שונות ושכתבי הקודש שלה תורגמו לכ-800 שפות.
הדת הבהאית דורגה על ידי ירחון ה-Foreign Policy magazine כדת השנייה בגודלה בקצב גידול האוכלוסייה בעולם באחוזים (1.7%) נכון לשנת 2007.
בהאי לשעבר ידוע הוא הסופר הבריטי-אירי דניס מק'יואן, שנודע גם בשמות העט שלו "ג'ונתן אייקליף" ו"דניאל איסטרמן". הוא הצטרף לדת הבהאית בשנת 1965 ונטש אותה ב-1980. זאת בשל חילוקי דעות אישיים עם הנהגתה בבריטניה.
בני הדת הבהאית הם בני מיעוט הנספר באיחוד האמירויות הערביות כחלק מהאוכלוסייה המוסלמית.
נתונים דמוגרפיים > אוכלוסייה בישראל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בישראל, בני הדת הבהאית מונים כמה מאות בלבד.[דרוש מקור] הרוב ממוקמים בחיפה ובעכו, על מנת לעבוד במקומות הקדושים להם. רובם תושבים זרים שאינם נשארים בישראל, הם באים לתקופות קצרות של עד שנה, ולאחר מכן מוחלפים במתנדבים אחרים. העולים לרגל למקומות הקדושים, יש להם אישור להגיע פעם אחת כל שנה וחצי. מדי פעם מגיעות קבוצות של מאמינים. ורק תשעת המנהיגים שמנהלים את בית הצדק העולמי ביחד עם המזכירות הכללית של הקהילה, מתגוררים בישראל למשך מספר שנים וגם הם מוחלפים.
בשנת 2013 נבחר ד"ר ג'ושוע לינקולן לתפקיד המזכיר הכללי של הקהילה הבהאית הבין-לאומית. בשנת 2019 הוא הוחלף על ידי ד"ר דייוויד רוטשטיין.
לעומת ישראל, במדינות ערביות ומוסלמיות מסוימות (כמו מצרים) הם נחשבים לכת.
הבהאים בישראל

המרכז הבהאי העולמי נמצא בחיפה על הר הכרמל, שאותו ראה בהאא אללה כקדוש, משום שזיהה אותו כ"הר ציון" שאליו יבואו כל הגויים באחרית הימים. המוסד העליון של המרכז הבהאי העולמי הוא "בית הצדק העולמי", מושב תשעת המנהיגים הנבחרים של הדת. מרכז נוסף של הבהאים נמצא בעכו, בבאהג'י, שם קבור בהאא אללה, שהוגלה לעיר על ידי שלטון האימפריה העות'מאנית. מרכז זה קדוש יותר, מבחינה דתית, מאשר זה הנמצא בחיפה. המבנים הבהאיים בחיפה ובעכו אינם מציגים פרטים הקשורים באמונה ובפולחן, ומוצגים בהם סמלים בודדים של הדת. תחת זאת הם מתרכזים באטרקציות נופיות ובפיתוח גינון מרהיב עין, המשלימים את עקרון חשיבות האסתטיקה עבור מאמיני הדת ומכבדים את מקום קבורתם של מייסדי הדת. המרכז ללימוד כתבי הקודש, הארכיון, המרכז ליועצים בינלאומיים ומושב בית הצדק העולמי, שנבנו בלב הגנים בחיפה, משמשים כמבנים מנהליים. מסיבה זו הם פתוחים לבהאים אשר עובדים שם בלבד ולאורחים, ולא לקהל הרחב.
על אף שהם שואפים להפיץ את דתם ברחבי העולם, בתקופה העות'מאנית קיבלו הבהאים על עצמם שלא להטיף לתורתם בארץ ישראל ואין הם מקבלים חברים מארץ ישראל (מי שבכל זאת מעוניין להצטרף נדרש לעזוב את הארץ לשם כך). הוראה זו ניתנה על ידי בהאא אללה, שלא לעסוק במסיונריות באזור זה. ישנם אף כמה מקורות הלקוחים כביכול מהכתבים הבהאים המוקדמים, הכוללים נבואה על שובו של עם ישראל לארצו וכמו כן ישנה תזת דוקטורט מאת החוקר הבריטי בהאי, סטיבן למבדן, העוסקת ביחסי הגומלין ובקשרים הענפים המצויים במסגרת המסורות האסלאמיות יהודיות לבין הדתות הבאבית והבהאית (Israiliyyat).
הגנים הבהאיים המפוארים במרכז הבהאי העולמי שבחיפה הורחבו בתהליך אשר הושלם בשנת 2001 והם מסמליה המוכרים של ישראל. בשנת 2008, הוכרו הגנים לצד אתרים בהאים קדושים בחיפה ובגליל המערבי כאתר מורשת עולמית.
את הגנים בעכו ובחיפה, הספרייה ושאר המבנים מתחזקים עובדים שכירים, וכן מתנדבים בהאים, המגיעים לישראל לתקופות התנדבות קצובות במסגרת צליינות.
הבהאים בישראל > הבהאים בחיפה

העיר, המשמשת מתחילת המאה ה-20 כ"מרכז העולמי של האמונה הבהאית", משמשת כמוקד עלייה לרגל עבור הבהאים מכל העולם. בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 הושלם בכספי תרומות פרויקט שבמרכזו הוקמו "הגנים התלויים" במורדותיו הצפוניים של הכרמל, שחולקו ל-19 טראסות - המספר הקדוש עבור הבהאים - חציין מעל מקדש הבאב וחציין מתחתיו. בעקבות מבצע הנדסי זה, שבו לקחו חלק בוטנאים, אדריכלי נוף ומהנדסים מכל רחבי העולם, זינקה תנופת המבקרים בגנים ובסביבתם, הן מקרב הבהאים והן תיירים, והגנים נכללו ברשימת פלאי-עולם.
הקהילה בחיפה מכילה מיעוט של תושבים קבועים ורוב גדול של ארעיים שאינם אזרחי ישראל או תושבי קבע במדינה - ואלה מונים עולי רגל ומבקרים - הבאים בתחלופה מוסדרת, לעיתים לאחר המתנה של שנים בארצות מוצאם, לתקופות של ימים ספורים - ומתנדבים הבאים לתקופות של שלושה חודשים ויותר. המתנדבים מועסקים בעבודות שונות כגינון ועבודות מנהלה. תושבי הקבע בעיר מבין הבהאים כוללים את הנציגים הנבחרים של הקהילה העולמית, שבסיסה ב"משכן הצדק העולמי" בשדרות גולומב, הדר. בית הצדק העולמי מורכב מ-9 חברים שנבחרים כל 5 שנים על ידי בהאים מכל רחבי העולם. מספר עולי הרגל אינו קבוע ומכאן שהאוכלוסייה הבהאית בעיר היא בעלת מספר משתנה של חברים, שוני שיכול להיות גדול מאוד. פרט לאמונתם אין מכנה משותף בין הצליינים המהווים את רוב האוכלוסייה הבהאית בחיפה. הם מגיעים ממדינות שונות, ממעמדות חברתיים-כלכליים שונים ובמגוון גילאים.
מרבית פעילותם של חברי הקהילה מתוחמת לאזור הגאוגרפי של הגנים הבהאים וסביבתם הקרובה, ומכך נגזר גם התחום הגאוגרפי בו הם גרים. רובם גרים בבתים וברחובות שסמוכים לשערי הכניסה השונים אל הגנים - ובראשם השכונות הדר עליון, המושבה הגרמנית ושכונת עבאס במערב הדר. לבהאים חלק בשיפוץ הנרחב של המושבה הגרמנית, שמבחינה טופוגרפית ונופית "ממשיכה" את הגנים ועל כן שיקומה היה חלק מפרויקט הגנים עצמם, ונעשה בשותפות מלאה של המרכז הבהאי והעירייה.
הבהאים בישראל > הבהאים בעכו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הבהאים בישראל > התיישבות הבהאים במזרח הכנרת ועמק הירדן

הבהאים הקימו ארבעה יישובים חקלאיים במזרח הכנרת ועמק הירדן: א-סמרה, נוקייב, אום ג'וני, ועדסייה. התיישבות זו החלה בשנת 1882 והסתיימה בשנת 1951.
הבהאים בישראל > התיישבות הבהאים במזרח הכנרת ועמק הירדן > בית הקברות ליד עין גב

נוקייב הייתה חווה באזור שכיום הוא חלקו הדרומי של קיבוץ עין גב. החווה התפנתה לפני מלחמת העצמאות מחשש לחייהם של יושביה. בית הקברות של אנשי היישוב שכן במקום הכלול בשטחי עין גב לכיוון סוסיתא. בשנת 1985 בתיאום עם ישראל הועבר בית הקברות לשטח מוסדר בקרבת סוסיתא. והבהאיים קיבלו בתמורה שטחים חלופיים בגליל. המקום שמור ומטופח ויש בו חמש עשרה מצבות שיש גדולות. על אחת המצבות יש כתובת ולפיה אחיו למחצה של בהאא אללה קבור במקום.
ראו גם

באביזם
התיישבות הבהאים במזרח הכנרת ועמק הירדן
ספרות בהאית
מעמד האישה בדת הבהאית
להט"ב והדת הבהאית
הדת הבהאית ומדע
הקהילה הבהאית בסין
נישואים בדת הבהאית
לקריאה נוספת

| --- | --- |
: ספר: הדת הבהאית
אוסף של ערכים בנושא הזמינים להורדה כקובץ אחד.
משה שרון, הדת הבהאית וכתב הקודש שלה - הספר הקדוש ביותר, הוצאת כרמל, 2005; מהדורה שנייה, מתוקנת ומורחבת, תשס"ח 2008.
אריאל (כתב עת), חיפה ואתריה, הוצאת אריאל, 1985.
שי רוזן, מעמק עכור לפתח תקווה - המרחב הבהאי בארץ ישראל, 1921-1868, חיפה, 2011.
יצחק יהודה גולדציהר, הרצאות על האסלאם, הוצאת מוסד ביאליק ירושלים, 1951, מהדורה שביעית 2014 (עמ' 195–202)
סיוון לרר, "הדת הבאבית והדת הבהאית", בתוך מאיר בר-אשר ומאיר חטינה (עורכים): האסלאם: היסטוריה, דת, תרבות, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2017, עמ' 673–681
צ'ארלס גרהארט

| --- | --- |

צ'ארלס גרהארט
 לידה:  6 ביוני 1895 ארצות הברית 
 פטירה:  9 באוקטובר 1976 (בגיל 81) ארצות הברית ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית 
 השתייכות:  צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1917–1948 (כ־31 שנים)
 דרגה:   מייג'ור גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-91   מפקד הדיוויזיה ה-29
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   מדליית השירות המצוין     כוכב הכסף    לגיון ההצטיינות     כוכב הארד (2)
 
צ'ארלס האנטר גרהארט (באנגלית: Charles Hunter Gerhardt ‏; 6 ביוני 1895 – 12 באוקטובר 1976) היה מייג'ור גנרל בצבא ארצות הברית, אשר פיקד על הדיוויזיה ה-29 בחזית מערב אירופה במלחמת העולם השנייה, ובכלל זה בחוף אומהה במהלך הנחיתה בנורמנדי.
ביוגרפיה > ראשית חייו

גרהארט נולד ב-6 ביוני 1895 לקצין קבע בצבא ארצות הברית, שסיים לבסוף בדרגת בריגדיר גנרל. בשנת 1913 החל גרהארט את לימודיו בווסט פוינט, ובשנת 1917 הוסמך כלוטננט משנה זמן קצר לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה. בין חבריו שסיימו עמו היו מת'יו רידג'וויי, מארק קלארק, ג'וזף לוטון קולינס, ארנסט הרמון, נורמן קוטה, לורנס קייזר, פרדריק אוגוסטוס אירווינג, ברייאנט מור, וויליאם קלי הריסון, ועוד רבים אחרים שהגיעו לתפקידי פיקוד בכירים במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחריה.
ביוגרפיה > קריירה צבאית

בתחילה שירת גרהארט ביחידת פרשים בטקסס, ולאחר מכן לחם בחזית המערבית במסגרת הדיוויזיה ה-89.
לאחר המלחמה מילא גרהארט תפקידים שונים בצבא, ובשנת 1932 נבחר לשופט באירועי הרכיבה במשחקים האולימפיים שהתקיימו בלוס אנג'לס.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

בזמן המתקפה היפנית על פרל הארבור היה גרהארט מפקד חטיבת הפרשים ה-56, ובאוגוסט 1942 מונה למפקד הראשון של הדיוויזיה ה-91 שהייתה אחראית על אימון הטירונים לצבא. ביולי 1943 מונה גרהארט למפקד הדיוויזיה ה-29 שהוצבה בדרום-מערב אנגליה לקראת הפלישה לנורמנדי.
גרהארט היה מפקד קפדן שהקפיד מאוד על המשמעת, ומסופר עליו שגער בחייל שהשליך קליפת תפוז על הקרקע במהלך הלחימה בחוף אומהה. גרהארט פיקד על הדיוויזיה ה-29 החל מהנחיתה בחוף אומהה, ועד לסיום מלחמת העולם השנייה. שיעור הנפגעים בדיוויזיה היה גבוה מאוד, ובמהלך הלחימה ספגה הדיוויזיה 20,600 הרוגים, פצועים ושבויים. כמו כן נחשב גרהארט למפקד רופף מבחינה מוסרית, משום שפתח בית בושת לחיילי הדיוויזיה ברן, עד שהורה עומר בראדלי לסגור אותו.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה הורד גרהארט לדרגת קולונל, בעקבות שיעור האבדות הגבוה שספגה הדיוויזיה, ועקב העמדה המוסרית הרופפת שלו. גרהארט שימש כנספח ההגנה של ארצות הברית בברזיל ובתפקיד בפורט מיד, מרילנד, ובשנת 1948 פרש מהצבא בדרגת מייג'ור גנרל.
ב-9 באוקטובר 1976 מת גרהארט בביתו, ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
הערות שוליים

↑  סטיבן אמברוז, "יום הפלישה", הוצאת זמורה-ביתן, 2002, עמ' 406
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2004019574  NARA: 10611827  SNAC: w63n2r22  VIAF: 9550205   WorldCat (עם VIAF): 9550205
היסטוריה של האיטי

ההיסטוריה המתועדת של האיטי מתחילה ב־5 בדצמבר 1492, כאשר כריסטופר קולומבוס הגיע לאי גדול באזור המערבי של האוקיינוס האטלנטי, אזור שמאוחר יותר ייקרא הים הקריבי. האי היה מיושב על ידי בני הטאינו שכינו את האי שלהם אייטי (Ayiti), בוהיו (Bohio) או קיסקייה (Kiskeya). קולומבוס תבע בעלות על האי כרכוש הכתר הקסטיליאני, ונתן לו את השם לה איסלה אספניולה (האי הספרדי), או אספניולה (Hispañola) (שמאוחר יותר שונה להיספניולה).
היספניולה הספרדית

קולומבוס הקים על האי נקודת התיישבות קטנה בשם סנטו דומינגו (והיה זה היישוב האירופאי הראשון בעולם החדש), אולם כאשר הוא חזר ב־1493 המתיישבים נעלמו, וככל הנראה נהרגו. הוא הכריז שכל האי שייך לספרד, והשאיר את אחיו, ברתולומיאו קולומבוס, על מנת להקים מחדש את היישוב.
בעקבות הגעת האירופאים, אוכלוסיית הילידים של האיטי כמעט ונכחדה, וככל הנראה מדובר בשיעור התמותה הגבוה ביותר של אוכלוסיית ילידים אמריקה בעקבות הגעת האירופאים. ניתן לייחס את שיעור התמותה הגבוה בהאיטי באופן חלקי לרצח, עבודת כפייה ודיכוי, אולם הסיבה העיקרית הייתה כתוצאה מהגעתן של מחלות העולם הישן, שלילידים לא הייתה כל חסינות נגדן. גורם עיקרי נוסף היה הפרת המאזן האקולוגי. אולם, מספר משמעותי של בני הטאינו ניצלו והקימו כפרים במקומות אחרים, הרחק מהמתיישבים האירופאים. מאוחר יותר הם התערבבו על העבדים השחורים הנמלטים ובמידה מסוימת גם עם אירופאים (בעיקר ספרדים).
העניין הספרדי בהיספניולה החל לדעוך במהלך שנות ה־20 של המאה ה־16, כאשר נמצאו מרבצי זהב וכסף חשובים במקסיקו ובדרום אמריקה. לאחר מכן החלה האוכלוסייה של היספניולה הספרדית לגדול באיטיות. בעקבות חשש מהתקפות פיראטים הורה המלך הספרדי לכל המתיישבים לעבור למגורים בקרבת עיר הבירה, סנטו דומינגו. הדבר היה בעוכריהם של הספרדים, שכן פיראטים בריטים, הולנדים וצרפתים הקימו בסיסים על החופים הצפוניים והדרומיים של האי שננטשו.
שלטון ארצות הברית (1915–1934)

ב-1915 כבשה ארצות הברית את המדינה, בתגובה לתלונות לנשיא וודרו וילסון מבנקים בארצות הברית שהאיטי הייתה בחובות עמוקים אליהם. הם הסבירו את הפלישה בסיכון שהאיטי תיפול בידי האירופים, במיוחד הקיסרות הגרמנית. "אם ארצות הברית לא הייתה לוקחת על עצמה את האחריות, כוח אחר היה עושה זאת", אמר מאוחר יותר מזכיר המדינה רוברט לנסינג, שהחל את כהונתו חודש לפני הכיבוש. השלטון הזר נמשך עד 1934. תושבי האיטי תפסו את הכיבוש כאובדן ריבונות והיו מרידות נגד כוחות ארצות הברית. למרות זאת בוצעו רפורמות.
תחת פיקוחם של מארינס, האספה הלאומית של האיטי בחרה בנשיא פיליפ סודרה דרטיגונאווה. הוא חתם על אמנה שהפכה את האיטי למדינת חסות של ארצות הברית דה יורה, כאשר פקידים אמריקאים נטלו על עצמם את השליטה על הייעוץ הפיננסי, גביית המכס, השוטרים, שירות העבודה הציבורי ושירות הבריאות הציבורי לתקופה של עשר שנים. הכלי העיקרי של הסמכות האמריקנית היה ז'נדרמריה ד'האיטי שזה עתה נוצרה, בפיקודו של קצינים מארצות הברית.
בשנת 1917, לדרישת פקידים אמריקאים, האספה הלאומית פוזרה, ופקידים יועדו לכתוב חוקה חדשה, שהוכתבה בעיקר על ידי פקידים במחלקת המדינה של ארצות הברית ומחלקת צי ארצות הברית. מסמך זה ביטל את האיסור על בעלות זרה על קרקע - המרכיב החיוני ביותר בחוק האיטי. כאשר האספה הלאומית החדשה שנבחרה סירבה להעביר את המסמך הזה וניסחה אחד משלה תוך שמירה על האיסור הזה, הוא פוזר בכוח על ידי מפקד הז'נדרמריה סמדלי באטלר. חוקה זו אושרה במשאל עם בשנת 1919, שבו הצביעו פחות מ-5% מהאוכלוסייה. משרד החוץ של ארצות הברית אישר את משאל העם הזה בהנחה ש"האנשים שיצביעו יהיו 97% אנאלפביתים, בורים ברוב המקרים בנושא שעליו הם מצביעים". עסקים מארצות הברית חכרו אלפי דונמים של קרקע למטעים, וחקלאים שימשו כוח עבודה זול במטענים.
ארצות הברית שלטה בהאיטי במשך 19 שנים. גם לאחר עזיבתם של החיילים בשנת 1934, האיטי שילמה חובותיה לבנקים בארצות הברית במשך 13 שנים נוספות.