stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בייבי שארק - המופע הגדול!
הפקה

ב-5 ביוני 2019, הוכרז שהסדרה נמצאת בפיתוח בניקלודיאון. ב-25 ביוני 2020, הוכרז שניקלודיאון הודיע רשמית שהעונה הראשונה תשודר עם 26 פרקים.
ב-12 בנובמבר 2020, הוכרז שהסדרה תעלה לאקרנים ב-11 בדצמבר 2020.
ב-20 ביולי 2021, הוכרז שניקלודיאון חידשה את הסדרה לעונה שנייה בת 26 פרקים, שהוצגה לראשונה ב-18 באוקטובר 2022.
ב-13 ביוני 2023, הסדרה חודשה לעונה שלישית בת 22 פרקים באורך 30 דקות שהוצגה לראשונה ב-17 באפריל 2024.
דירוגים

אמילי אשבי, נתנה לתוכנית דירוג של 2 (מתוך 5) כוכבים. היא כתבה כי "שם הזיכיון של פינק-פונג נושא את המופע הזה רק עד כה והכתיבה והעלילה חסרות הברק לא ממש יכולים לפצות על השאר."
ביעותי לילה

ערך זה עוסק בהפרעת שינה. אם התכוונתם לחלום בלתי-נעים, ראו .
| --- | --- |
 תחום:  פסיכיאטריה 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D020184
 סיווגים
 ICD-10:  F51.4 
 ICD-11:  7B00.2 
 
ביעותי לילה או חלום בלהות (באנגלית: Sleep Terror Disorder; לטינית: pavor nocturnus) הם הפרעת שינה המאופיינת בחרדה קיצונית ואי יכולת זמנית לשוב למודעות.
ביעותי לילה מתרחשים בדרך כלל בין השלבים 1–4 של השינה, ולא בשנת REM/רע"מ (ריצודי עין מהירים), בה מתרחשים רוב החלומות. בשלבים אלו עשוי האדם להתעורר במקוטע משינה עמוקה (slow-wave sleep) בדרך כלל בליווי בכי, השתנקות, גניחות או צרחות. בשונה מסיוט, שבו החולם מתעורר לרוב עם תחושת מצוקה, זוכר את החלום או את התחושה השלילית שעורר, ומתקשה לחזור לישון למשך זמן מסוים, בחלום בלהות כמעט בלתי אפשרי להעיר את האדם לגמרי, ובסיום ההתקף הוא חוזר לישון מבלי שהתעורר כלל. כמו כן, נדיר שהאדם יזכור את תוכנו של חלום הבלהות.
ביעותי לילה נפוצים בעיקר בגיל 3–6. מרבית הילדים הסובלים מתופעה זו עלולים לסבול ממנה עד גיל ההתבגרות המאוחר. אם התופעה מתפרצת לראשונה בגיל ההתבגרות, היא תימשך ככל הנראה עד הבגרות. רוב הסובלים מתופעה זו מצליחים לטפל בה ולמתן את התסמינים שלה עד גיל ההתבגרות. במהלך ביעותי הלילה אין להפריע או לנסות להרגיע את הילדים, כיוון שפעולה זאת רק עלולה לבלבל את הילד ולהפחיד אותו ואף להוביל לעלייה פרדוקסלית בתוקפנות.
הערכה קלינית

הערכה הראשונית מתבצעת על ידי תשאול ההורים, כאשר הם מתבקשים לתאר את ביעותי לילה שקרו לילדם. דרך תיאור זה ניתן להבחין בין ביעותי לילה למצבים אחרים. בנוסף, היסטוריה ואירועים שחווה הילד בילדות המוקדמת עשויים לקבוע האם ההפרעה נובעת מגורם התפתחותי, סביבתי, אורגני, פסיכולוגי או גנטי. גם הגיל שבו התפרצה התופעה בפעם הראשונה, תדירות ביעותי הלילה, תסמינים במהלך שעות היום, מספר שעות שינה, מתח רגשי, היסטוריה משפחתית של ביעותי לילה, מחלות ביניים, שימוש בסמים אסורים ותרופות שהם נטלו או חיפשו מידע לגביו.
כדי לאבחן אדם הסובל מביעותי לילה אין צורך לבצע בדיקת שינה במעבדת שינה אלא יש לשקול לבצע בדיקת וידאו-פוליסומנוגרפיה (אנ'), ברגע שישנם ביעותי לילה חוזרים ויוצאי דופן מבחינת גיל ההתחלה, משך או התנהגות ספציפית. במצב בו מתרחשים לפחות פעמיים בשבוע ביעותי לילה יש לשקול לבצע גם פוליסומנוגרפיה בווידאו.
להופעת ביעותי לילה בגיל 12 יש קשר ישיר לכל התסמינים שהוצגו לעיל, כמו כן כאשר הם משפיעים על יכולת התפקוד במהלך שעות היום, זה עשוי להצביע על אירוע טראומטי מודחק בקרה במהלך השנים הראשונות.
על פי ספר DSM-5, ביעותי לילה הם אפיזודות חוזרות של עוררות חלקית ופתאומית משלב השינה העמוק. קורה בעיקר בחלק השלישי של מחזור השינה ומלווה בצרחות, בהלות, פחד עז, חוסר תגובה יחסית ותסמינים של עוררות אוטונומית כמו טכיקרדיה, טכיפניאה, סרעפת ואישון מורחב במהלך השלב הזה. בנוסף, ישנם תסמינים של חוסר זכירה של חלומות, אמנזיה, רטרוגרדית, מצוקה או פגיעה משמעותית בתפקודים חברתיים או אקדמיים.
הערכה קלינית > תופעות/ הפרעות נלווית

במקרים קיצוניים ביעותי לילה עשויים להוביל להליכה או ריצה מהירה ומכאן לפגיעות גופניות או נזק לרכוש. בנוסף, ביעותי לילה עלולים לגרום לחרדה משמעותית מצד ההורים של הילד. אנשים עם ביעותי לילה נמצאים בסיכון מוגבר לישנוניות, עייפות, דיכאון וחרדה מאנשים שאינם סובלים מתופעה זו.
טיפול

אחת הדרכים להקל על התסמינים של הסובלים מתופעה זו היא ליצור סביבת שינה מתאימה והיגיינית (הכוללת סילוקם של גורמים העלולים להעיר את הילד, חיות מחמד על המיטה ורעשים סביבתיים). יש להימנע ממשקאות המכילים קפאין, תרופות שיכולות לעורר ביעותי לילה וכן להפחית את רמת הלחץ המופעלת על הילד.
טיפול > שיטות טיפול מומלצות

ההשקפה הרווחת של DOA[דרושה הבהרה] כהתנהגויות אוטומטיות ואמנזיה אותגרה על ידי תצפיות סובייקטיביות (דיווחי חלומות) ואובייקטיביים (התנהגויות מחוללות חלומות המתועדות בווידאו-פוליסומנוגרפיה), מה שמצביע על כך שהסהרורים הם 'הליכת חלום' במהלך הפרקים שלהם. נתונים התנהגותיים, חווייתיים, קוגניטיביים ומוחיים (אלקטרואנצפלוגרפיה של הקרקפת [EEG], סטריאו-EEG, צפיפות גבוהה-EEG, הדמיה מוחית פונקציונלית) מתכנסים בהצגת דפוס מנותק במהלך הפרקים. דפוס מנותק זה דומה למושג החדש של עוררות מקומית עם הפעלה דמוית ערות באזורים מוטוריים ולימביים ועצימות שינה נשמרת (או אפילו מוגברת) על פני רשת פרונטו-פריאטלית. EEG וקריטריונים התנהגותיים התומכים באבחון DOA עם רגישות וספציפיות גבוהות זמינים כעת. עם זאת, הטיפול עדיין מתבסס על שליטה בגורמי ההתחלה והמזרזים, כמו גם על הניסיון האישי של הרופאים עם תרופות הרגעה. יש צורך בניסויים מבוקרי פלצבו כדי לשפר את הטיפול בחולים. ל-DOA מגיע יותר תשומת לב מחוקרי שינה ורופאים. שיטה זאת מבוססת על מחקר שבחן כ-2,907 מטופלים שמצא קשר בין ביעותי לילה לטנטון כרוני.
סיוטים מול ביעותי לילה

סיוטים וביעותי לילה מתרחשים שניהם בשלב שינת ה-REM, אך נבדלים מהותי אלה מאלה. ביעותי לילה הם פחדי לילה המלווים בתופעות פיזיולוגיות, אך מרבית האנשים אינם זוכרים שזה קרה להם. לעומת זאת, סיוטים הם חלומות טורדניים אשר זוכרים אותם בשלב ההתעוררות, ובשונה מביעותי לילה אין כלל תגובות פיזיולוגיות או עוררות יתר כמו צרחות או דופק מהיר. כמו כן, ביעותי לילה נפוצים בעיקר בגילאים 3–6 ואילו סיוטים שכיחים בכל הגילאים. בנוסף, פחדי לילה נחשבים לפאראסומניה (אירוע לא רצוי במהלך השינה), בעוד שסיוטים הם סוג של דיסומניה (התנהגות חריגה בשינה).
סיוטים לא יכולים להוביל לביעותי לילה. אלה שתי תופעות שונות לחלוטין ואין ביניהן קשר ישיר. בעוד שסיוטים יכולים לגרום למצוקה ולהעיר את האדם, הם אינם מעוררים או עוברים ישירות לפחדי לילה, שהם אירוע פיזיולוגי והתנהגותי מובהק הנובע משנת REM עמוקה לשתי התופעות יש מנגנונים בסיסיים שונים ומתרחשות בשלבי שינה שונים.
ראו גם

שיתוק שינה
סהרוריות
סיוט
טנטון
הערות שוליים

↑  Muna Irfan, Carlos H. Schenck, Michael J. Howell, Non–Rapid Eye Movement Sleep and Overlap Parasomnias, CONTINUUM: Lifelong Learning in Neurology 23, 2017-08, עמ' 1035–1050 doi: 10.1212/CON.0000000000000503
↑  Alexander K. C. Leung, Amy A. M. Leung, Alex H. C. Wong, Kam Lun Hon, Sleep Terrors: An Updated Review, Current Pediatric Reviews 16, עמ' 176–182 doi: 10.2174/1573396315666191014152136
↑  Shang-Rung Hwang, Sheng-Wei Hwang, Yia-Chi Chu, Juen-Haur Hwang, Association of sleep terror, walking or talking and tinnitus, Journal of the Formosan Medical Association 120, 2021-01, עמ' 145–149 doi: 10.1016/j.jfma.2020.03.014
↑  Anna Castelnovo, Giuseppe Loddo, Federica Provini, Silvia Miano, Mauro Manconi, Mental Activity During Episodes of Sleepwalking, Night Terrors or Confusional Arousals: Differences Between Children and Adults, Nature and Science of Sleep Volume 13, 2021-06, עמ' 829–840 doi: 10.2147/NSS.S309868
| טראומה נפשית |
| --- | --- | --- |
| מצבי טראומה | סכנת חיים • אלימות • התעללות • אונס • אלימות מינית • מלחמה • טרור  • קרב • תאונת דרכים • טראומה גופנית • שכול • שוד  • אסון טבע • שרפה • הגירה |  |
| מאפייני טראומה | מצוקה נפשית • חרדה • פחד • דאגה • בכי • חוסר אונים • אימה • תבהלה • עוררות • טריגר •  הימנעות • התמודדות ממוקדת הימנעות • רומינציה • מחשבות פולשניות • מחשבות אילו • אשמת שורדים • האשמה עצמית (אנ') • האשמה (אנ') • אשמה (רגש) |  |
| תגובת דחק | דחק • תגובת הילחם או ברח • מערכת העצבים הסימפתטית • ציר ה-HPA • עומס אלוסטטי |  |
| הפרעות | הפרעות הקשורות לטראומה וגורמי דחק • נפגע חרדה • הפרעת דחק חריפה • הפרעת דחק פוסט-טראומטית • הפרעה פוסט-טראומטית מורכבת • טראומה משנית • הפרעת הסתגלות • הפרעת חרדה • התקף חרדה • ביעותי לילה • נדודי שינה • דיסוציאציה • פלשבק • הפרעת דה-פרסונליזציה • הפרעת דה-ריאליזציה |  |
| גורמי חוסן | חוסן נפשי • רשת חברתית • דתיות • מודל רגישות-דחק • מודלים של תורשה, סביבה והתפתחות • סטטוס חברתי • שונות קצב לב |  |
| התמודדות | התמודדות • צמיחה פוסט-טראומטית • תמיכה חברתית • עזרה עצמית • פעילות גופנית • טכניקות הרפיה • מדיטציה טרנסצנדנטלית • אימוני נשימה • הסחת דעת • אסקפיזם |  |
| תרופות | תרופות נוגדות דיכאון • סרטרלין • פרוקסטין • ונלפקסין • פלואוקסטין • קנאביס |  |
| טיפול נפשי | טיפול בהפרעת דחק פוסט-טראומטית • עזרה ראשונה פסיכולוגית • מודל מעש"ה • קבוצת תמיכה • טיפול קוגניטיבי-התנהגותי • טיפול קוגניטיבי-התנהגותי ממוקד בטראומה (אנ') • טיפול בעיבוד קוגניטיבי • EMDR • תרפיית חשיפה ממושכת |  |
| עמותות | ער"ן • נט"ל |  |
הגנה אזרחית

הגנה אזרחית היא הצעדים הננקטים בקרב האוכלוסייה האזרחית (להבדיל מכוחות הביטחון) לשם התגוננותה מפני תקיפה, במסגרת מלחמה או פעולת טרור. שותפים מרכזיים בפעולות הגנה אזרחית הם, בנוסף לאזרחים עצמם, המשטרה, מכבי אש, שירותי חירום רפואיים וכוחות צבא המיועדים להגנה אזרחית.
סוגי איומים על האוכלוסייה האזרחית:
תקיפה בחומר נפץ מרסק, באמצעות פצצות המוטלות מהאוויר, הפגזה ארטילרית מהיבשה ומהים, רקטות וטילים.
תקיפה בנשק כימי: שימוש בכימיקלים, בצורת גז או רסס נוזלי, כאמצעי להרעלת הקורבן.
תקיפה בנשק ביולוגי: תקיפה תוך שימוש באורגניזם כלשהו (חיידק או נגיף או גורם מחלה אחר) או רעלן המצוי בטבע.
תקיפה בנשק גרעיני.
פעילות ההגנה האזרחית כוללת:
היערכות לתקיפה אפשרית של העורף: תרגול של כוחות ההצלה השונים, בניית מקלטים, חלוקת ערכות מגן, הפצת מידע לאזרחים על דרכי התגוננות, תרגול ירידה למקלטים בבתי ספר ובמקומות עבודה, ועוד.
מתן התרעה על תקיפה מיידית, ומתן אות הרגעה בסיומה של הסכנה. כלי עיקרי לכך הוא אזעקה, וכן משמשים לכך שידורי הרדיו, הטלוויזיה, ומערכות התראה מבוססות טלפונים סלולריים.
טיפול בנפגעי התקיפה: חילוצם מהמקום שנפגע, העברת פצועים לבית חולים וטיפול בהם בבית החולים.
מקלט בנתיבות בזמן מבצע עופרת יצוקה
הגנה מפני תקיפה בחומר נפץ

מלחמת האזרחים בספרד חשפה את לראשונה את ההשפעה ההרסנית שיש להפצצות של חיל אוויר מודרני על אוכלוסייה אזרחית. חברי "קבוצת המדענים האנטי מלחמתית של קיימברידג'" ערכו ניסיונות בהשפעה של חומרי נפץ וגזים על מבנים, ופרסמו את התוצאות בספר "ההגנה על הציבור מפני התקפות אוויריות", שבו התריעו על חוסר המוכנות של בריטניה בתחום זה. תחילה התייחס הממשל הבריטי להתרעות בעוינות גדולה, בייחוד מכיוון שבאו מקבוצה שמאלנית קיצונית. אלא שבהדרגה, כאשר גם עיתוני בריטניה החלו לעסוק בנושא, הודו השרים העוסקים בנושא באופן פרטי כי המדינה מפגרת בצורה מסוכנת בתחום זה.
שנים אחדות לאחר מכן הוכח הצורך בהגנה אזרחית מפני תקיפות אוויר, כאשר ב-7 בספטמבר 1940 החל הבליץ - הפצצות הכבדות של לונדון בפרט ושל ערי בריטניה בכלל על ידי הלופטוואפה, חיל האוויר של גרמניה הנאצית, כחלק מהקרב על בריטניה במהלך מלחמת העולם השנייה בשנים 1940–1941. החורבן שנגרם למבנים בערים שנפגעו היה בהקפים חסרי תקדים, ורק בשנות ה-80, למעלה מ-40 שנה לאחר ההפצצות, הסתיימו עבודות פינוי ההריסות והבנייה. למעלה מ-43,000 אזרחים נהרגו בהפצצות ו-139,000 נפצעו. למעלה ממיליון בתים נהרסו. בריטניה לא נערכה להפצצות אוויריות, והמחסור במקלטים אילץ את הרשויות להפוך את 80 תחנות הרכבת התחתית של לונדון למקלטים, ולשכן בהם כ-177,000 תושבים.
אמצעי עיקרי להגנה אזרחית בפני הפצצות והפגזות בחומר נפץ מרסק הוא המקלט - מבנה תת-קרקעי או על-קרקעי שנועד למטרה זו ובנוי מבטון מזוין. לעיתים משמשים לכך מרחבים תת-קרקעיים שנבנו למטרה אחרת, כגון תחנות רכבת תחתית, מנהרות ומרתפים.
הגנה מפני תקיפה בנשק כימי

יעילות הנשק הכימי במלחמה היא מוגבלת, גם כאשר הוא מופנה נגד אזרחים. עיקר כוחו בפאניקה שהוא גורם כאשר מתבצע שימוש בו כנגד אוכלוסייה אזרחית. דרכי התגוננות מפני נשק כימי ידועות וקלות לביצוע, וכוללות מסכת גז, המסננת את האוויר קודם נשימתו, ושהייה בחדר אטום, המונע חדירת גז. טווח השפעתו קטן ומושפע ממזג האוויר ופני השטח.
הגנה מפני תקיפה בנשק גרעיני

בשלהי מלחמת העולם השנייה הוטלה פצצת ביקוע גרעיני על העיר היפנית הירושימה וכעבור יומיים הוטלה פצצת ביקוע גרעיני שנייה על העיר היפנית נגסאקי. היו אלה שני מקרים יחידים של תקיפה בנשק גרעיני, אך די היה בהם כדי להמחיש את עוצמתו: 80,000 איש נהרגו כתוצאה מיידית מהתפוצצות הפצצה בהירושימה. 60,000 איש נוספים מתו עד סוף 1945 כתוצאה מפגיעות שגרמה להם הפצצה, ורבבות אנשים נוספים סבלו מנזקי הקרינה במשך שנים רבות.
בשנת 1950, שנה לאחר שברית המועצות פוצצה בפעם הראשונה פצצת ביקוע גרעיני, פרסמה ממשלת ארצות הברית את החוברת "כיצד לשרוד מתקפה גרעינית", שהכילה הסברים כיצד להתגונן, כיצד להגן על האוכל והשתייה וכיצד להגן על הבית. בחוברת מוסבר כיצד למנוע כוויות וכיצד לפעול במקרה של חשיפה לקרינה. החוברת התבססה על חישובים הנוגעים להשפעות שיש לכלי הנשק החלשים יחסית של אותה תקופה (20 קילוטון TNT). לכן, רוב המידע שבחוברת כבר מיושן. החוברת פורסמה לפני שבוצעו מחקרים מקיפים אודות ההשלכות של נשק גרעיני על אזורים מיושבים.
במהלך שנות ה-50, במהלך המלחמה הקרה, נבנו במדינות רבות מקלטים גרעיניים, שנועדו להגן על יושביהם מפני נשורת גרעינית. שווייץ בנתה רשת ענפה של מקלטים גרעיניים (הדבר היה כרוך בהקשחת מבנים ממשלתיים כמו בתי ספר). המקלטים בשווייץ מסוגלים להגן על האוכלוסייה כולה ולספק לה מזון במהלך שנתיים לאחר התרחשות מתקפה גרעינית. בהשוואה למדינות העולם, בשווייץ קיים היחס הגבוה ביותר של מרחב ממוגן לעומת כמות האוכלוסייה. כל המקלטים בשווייץ מסוגלים לעמוד במתקפה גרעינית ובפני מתקפות כימיות או ביולוגיות. הדרישה לעמידות בפני הדף משתנה בהתאם לגודל המבנה. המבנים הגדולים ביותר מאובזרים במקלטים ייעודיים החצובים באבן. מדינות מערב אירופאיות נוספות שדאגו למקלטים שכאלו הן פינלנד ושוודיה.
העניין במקלטים גרעיניים דעך לאחר תום המלחמה הקרה.
איום נוסף בקטגוריה זו הוא "פצצה מלוכלכת" - מטען חבלה שלו נוספו פסולת גרעינית או חומר רדיואקטיבי על מנת לגרום לזיהום ופאניקה נרחבים.
טבליות לוגול מחולקות לאוכלוסייה המתגוררת בסמוך לכור גרעיני, לשימוש במקרה של פגיעה בכור שתביא לדליפה של קרינה רדיואקטיבית.
הגנה מפני טרור

פיגועי 11 בספטמבר הביאו למודעות עולמית [דרוש מקור]את הצורך בהגנה אזרחית מפני אירועי טרור. במדינות החשופות למעשי טרור התקיימה מודעות זו עוד קודם לכן. בערי ישראל, למשל, נערכו פעולות הגנה אזרחית מפני טרור החל מסוף שנות השישים, בעקבות פיגועים אחדים של טרור פלסטיני.
אמצעי הטרור העיקרי הוא חומר נפץ, המוטמן במקום הומה אדם, מובל על גופו של מחבל העורך פיגוע התאבדות או מובל במכונית תופת. כוחות ביטחון נערכים גם לאפשרות של טרור בנשק כימי או בנשק ביולוגי.
פעולת הגנה אזרחית נפוצה מפני טרור היא בקרת הנכנסים למקומות הומי אדם, באמצעות שומר הניצב בכניסה, גלאי מתכות ומצלמות אבטחה.
הגנה אזרחית בארץ ישראל

בשנת 1938 נוסד על ידי עיריית תל אביב המשמר האזרחי, כגוף של מתנדבים לשעות חירום ומצוקה. למשמר האזרחי התנדבו אזרחים רבים שמילאו תפקידים של שמירה על הסדר בכנסים ובלוויות וטיפלו בעולים ובמעפילים. בימי מלחמת העולם השנייה מילא המשמר האזרחי גם תפקיד של ארגון הגנה אזרחית, הפיץ הוראות להתגוננות אזרחית ופיקח על ביצוען. המשמר האזרחי תיאם את שירותי כוחות ההצלה בעת ההתקפה האווירית האיטלקית על תל אביב ב-9 בספטמבר 1940, שבה נהרגו כ-100 אזרחים, רבים נפצעו ונגרמו נזקים רבים.
בחיפה הוקם בשנת 1942 "משמר העם", שפעילותו כללה גם אחזקת עמדות ומקלטים.
בספטמבר 1947, בעקבות המצור על ירושלים הוקמה בעיר יחידת מתנדבים לשם שמירת הסדר, ואליה התקבלו אנשים מעל גיל גיוס וכאלו שלא התגייסו מסיבות בריאות. תפקידי היחידה כללו, בין השאר, עזרה בהגנה אזרחית ואחריות על מקלטים, לפי הדוגמה של לונדון בבליץ, ופעולה למניעת גנבות וביזה של חנויות ודירות באזורי קרבות.
הערות שוליים

↑  הדו"ח הראשוני של הוועדה לבחינת מוכנות העורף במצבי חירום, אתר הכנסת, ספטמבר 2006
↑  אילנה קוריאל ורוני סופר, הנחיות פיקוד העורף: מי צריך לרדת למקלט?, באתר ynet, 27 בדצמבר 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283809205171  NKC: ph119252 
בניינים מופצצים בלונדון
שלט המוביל למקלט תת-קרקעי בלונדון
חובש הלובש בגדי מגן מפני תקיפת אב"כ, בעת תרגיל
ענן בצורת פטרייה מיתמר מעל הירושימה שניות לאחר הפיצוץ של פצצת האטום שהוטלה על העיר
קבוצת צופי אש (ARP) מתנדבים בירושלים בשנת 1942. המלחין יוסף טל עומד ליד האשה בסודר השחור.
סמל הג"א, התגוננות אזרחית
צופר אזעקה בחיפה
משפחה ישראלית במקלט עם מסכות גז, בעת מלחמת המפרץ
מדבקת מקרר ועליה הנחיות פיקוד העורף לאזרחים בעת ירי קסאם
מיכל רשף (עיתונאית)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 ביוני 1985 (בת 39) ישראל
 מדינה:  ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2009
 עיסוק:  עיתונאית, מגישת טלוויזיה
 מעסיק:  כאן 11 בעבר: וואלה
 מספר צאצאים:  2
 קישורים חיצוניים
 טוויטר (X):  michalresh
 
מיכל רשף (נולדה ב-2 ביוני 1985) היא עיתונאית ישראלית, כתבת חוץ בתאגיד השידור הישראלי. החל מ-2017 משמשת כמגישה מחליפה בתוכניות "העולם היום", "חדשות שישי", "חדשות הלילה" ובתוכניות נוספות. קודם לכן הייתה כתבת לענייני חינוך של אתר "וואלה" ובהמשך שימשה גם כמגישה מ-2009 עד שעברה לתאגיד השידור.
קריירה

את תחילת דרכה כעיתונאית התחילה רשף ב-2009 כאשר הצטרפה לאתר וואלה. תחילה שימשה ככתבת החינוך באתר, ולאחר מכן קודמה לתפקיד מגישה. בוואלה סיקרה, בין היתר, אירועים חדשותיים מרכזיים רבים, בהם הבחירות לנשיאות ארצות הברית, מבצע צוק איתן והבחירות לכנסת העשרים.
ב-29 בנובמבר 2017 הודיעה רשף שלאחר 8 שנות עבודה בוואלה! היא עוזבת את האתר ועוברת לדסק החוץ בתאגיד השידור הישראלי. רשף משמשת גם כמנחה מחליפה בתוכניות כגון "העולם היום", "חדשות שישי" ו"חדשות הלילה".
חיים אישיים

רשף נשואה לאמנון רבינוביץ' מנהל בית הספר גבעת גונן ואם לשניים, מתגוררת בצובה
הערות שוליים

↑   ציוץ של Michal Reshef ברשת החברתית אקס (טוויטר), ”תיקון קטן: נולדתי ב-2 ביוני 😀“
↑   28.06.22: כ-50 גופות מסתננים התגלו במשאית בטקסס, בביצוע העולם היום, סרטון  באתר יוטיוב
↑  מוואלה לכאן: מיכל רשף תצטרף ותמונה לכתבת חוץ, באתר אייס, 29 בנובמבר 2017
↑  הודעה בדף הפייסבוק של בעלה של רשף, פייסבוק, 22 באוגוסט 2021.
דומיטיה לפידה הצעירה

| --- | --- |

 לידה:  5 לפנה"ס רומא, האימפריה הרומית 
 הוצאה להורג:  54 (בגיל 58 בערך) רומא, האימפריה הרומית 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 בן או בת זוג:  מרקוס ולריוס מסאלה ברבאטוס פאוסטוס קורנליוס סולה Appius Junius Silanus 
 
דומיטיה לפידה הצעירה (בלטינית: Domitia Lepida Minor;‏ 5 לפנה"ס - 54 לספירה) הייתה אצילה רומאית.
ביוגרפיה

אביה של דומיטיה לפידה היה הקונסול לוקיוס דומיטיוס אהנובארבוס, ואמה הייתה אנטוניה הזקנה, בתם של המצביא מרקוס אנטוניוס ושל אוקטביה, אחותו של אוגוסטוס. הייתה לה אחות גדולה בשם דומיטיה הזקנה, ואחיה היה גנאיוס דומיטיוס אהנובארבוס, בעלה הראשון של הקיסרית לעתיד אגריפינה הצעירה ואביו הביולוגי של הקיסר לעתיד נירון. היא נודעה כאשה יפה עשירה ומשפיעה, שהחזיקה באדמות בקלבריה. טקיטוס כותב שהיא וגיסתה אגריפינה "לא נבדלו הרבה זו מזו. כיוון ששתיהן חסרות בושה היו, נודעות לשמצה ונשי-חמס, התחרו זו בזו בשחיתותן". סוויטוניוס כותב שהיא הואשמה בגילוי עריות עם אחיה, אולם הם התחמקו מהעונש עקב מות טיבריוס.
היו לה שלושה בעלים בחייה. בעלה הראשון היה בן-דודתה מרקוס ולריוס מסאלה ברבאטוס, לו נישאה ככל הנראה בשנת 15. בתם, מסלינה, הפכה לאשתו של הקיסר לעתיד קלאודיוס. ברבאטוס מת ככל הנראה בשנת 20 או 21, זמן קצר לאחר לידתה של מסלינה. בעלה השני היה פאוסטוס קורנליוס סולה, שהיה קונסול סופקטוס בשנת 31, ונצר ללוקיוס קורנליוס סולה. באזור שנת 22 נולד בנם פאוסטוס קורנליוס סולה פליקס, אשר נישא לקלאודיה אנטוניה, בתם של קלאודיוס ואליה פאיטינה. בעלה השני מת בשנת 40 בערך.
בתחילת שלטונו של קלאודיוס, היא נישאה לאפיוס יוניוס סילאנוס. בשנת 42 הוצא סילאנוס להורג באשמת קשירת קשר נגד קלאודיוס, אולם לשונות רעות טענו כי למעשה בתה של דומיטיה לפידה, הקיסרית מסלינה, הפלילה אותו לאחר שלא נענה לחיזוריה. מסלינה לא הייתה נאמנה לקלאודיוס, בשנת 48 הוא יצא למסע וכשחזר הודיעו לו שמסלינה נישאה למאהבה האחרון, הסנאטור גאיוס סיליוס. בזמן שרבים היו מצווים על מותה, הקיסר העניק לה הזדמנות נוספת. אחד מקציניו הבכירים, שראה זאת כחולשה, ציווה על מותה ללא ידיעת הקיסר. השליח שהיה אמור להורגה מצא אותה בחצר עם דומיטיה לפידה, כשזו האחרונה, על אף שהייתה ביחסים גרועים אתה, ניסתה להסביר לה שכלתה עליה הרעה ומוטב לה להתאבד ולמות מוות של כבוד. מסלינה סרבה להקשיב לה, ונדקרה למוות. דומיטיה לפידה קיבלה את הגופה המבותרת.
טקיטוס מספר שדומיטיה ניסתה "בשפת חלקות וביד נדיבה" לרכוש את ליבו של אחיינה הצעיר נירון, שהיה בעל סיכויים טובים לרשת את הכס. הקיסרית אגריפינה, אמו של נירון, חששה מהשפעתה של גיסתה על בנה, ובשנת 54 גרמה להוצאתה להורג בטענה שהפעילה כישופים נגדה, ובטענה שלא ריסנה כראוי את עבדיה ובכך הפרה את שלום איטליה.
הערות שוליים

↑  טקיטוס, ספרי השנים, ספר שנים עשר, 64.
↑  סוויטוניוס, "נירון האלוהי", 5.
↑  טקיטוס, "ספרי השנים", ספר אחד עשר, 38.
↑  טקיטוס, "ספרי השנים", ספר שנים עשר, 65.
גאיוס קילניוס מאיקנס

| --- | --- |

מאיקנס (פסל שמוצב באירלנד)
 לידה:  בערך 70–66 לפנה"ס ארצו, איטליה 
 פטירה:  8 לפנה״ס 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 בן או בת זוג:  טרנטיה 
 
גאיוס קילניוס מאיקנס (Gaius Cilnius Maecenas; בערך 70–66 לפנה"ס – 8 לפנה"ס) היה ידידו ואחד מיועציו הקרובים של הקיסר אוגוסטוס, ומילא תפקיד משמעותי במאורעות שהובילו להקמת הקיסרות הרומית לאחר קץ הרפובליקה. מאיקנס היה איש סודו ואמונו של אוגוסטוס, חברו האישי ושליחו לעניינים מיוחדים. אף שלא קיבל מעולם מינוי לתפקיד רשמי, הייתה לו השפעה רבה על הפוליטיקה הפנימית ברומא.
מאיקנס מוכר בייחוד כפטרונם של כמה משוררים מתור הזהב של הספרות הרומית, בהם ורגיליוס והוראטיוס. הוא תמך במשוררים רבים כחלק מהניסיון של המשטר החדש לבסס את עצמו ולרכוש אהדה, אך גם מתוך מניעים אישיים אלטרואיסטיים. עזרתו פטרה משוררים נבחרים מדאגות כלכליות, ובכך תרמה לפריחה הספרותית. בכך שימש מאיקנס דוגמה והשראה בדורות שאחריו, ומשמו נגזר המונח "מצנט" כשם נרדף לפטרוני אמנויות.
אישיותו

כשנדרש לכך, היה מאיקנס אדם תכליתי ויעיל וביצע את המוטל עליו באופן המקצועי ביותר, אבל כשהזמנים אפשרו זאת הוא נהנה מחיי מותרות ותענוגות "כמעט יותר מאישה". הוא נהג לערוך משתאות וסעודות בביתו ולאפשר את הכניסה אליהם גם למי שלא נמנו עם האליטה הרומאית והרשה לעצמו לנהוג באורח "לא קונבנציונלי" בלבושו ובמנות שהגיש. למרות זאת, ואולי עקב זאת, היה פופולרי מאוד ברומא ובכמה מקומות כתוב כיצד זכה לתשואות הקהל כאשר הגיע לקרקס ולתיאטרון.
מוחצנותו יוצאת הדופן כללה הופעה בבגדי משי ותכשיטים, הגשת בשר עַיר (מנה לא מקובלת במטבח הרומי העתיק) בסעודות בביתו והרעפת ביטויי אהבה על הבדרן באת'ילוס, שהיה עבד משוחרר שלו. מאיקנס האמין בהערכה ובקידום על סמך כישרון ולא על סמך עושר או מעמד חברתי, ונטייה זו באה לידי ביטוי בבחירת המשוררים שהכניס לחוגו ובאמון שנתן לשיקול דעתם האומנותי.
סנקה, פילוסוף שנולד כמה שנים אחרי מותו של מאיקנס, תיאר אותו באור שלילי בהרבה:
האין זה מזעזע אתכם מיד כאשר אתם קוראים את המילים (שאומרות) שאיש זה תמיד צעד ברחבי העיר בטוניקות משוחררות? הרי אפילו כשהיה מבצע את מטלות הקיסר בהיעדר האחרון מהעיר הוא נתן את חותמתו כשאינו לבוש. או מכך שהופיע בבית המשפט או נאם או נכח בכל פגישה פומבית כשראשו מכוסה גלימה שהשאירה את אזניו בולטות בשני הצדדים כמו עבד שבורח מעשיר בפארסה? שהיה זה אדם שבזמן שהתחוללה מלחמת אזרחים והעיר הייתה מתוחה ובכוננות צבאית, הסתובב בציבור כשלצידו שני סריסים, שניהם גבריים יותר משהיה הוא? שהיה זה אדם שהתחתן אלף פעמים, על אף שהייתה לו רק אישה אחת?
סנקה גם בז לכך שמאיקנס לא הפגין אופי של סטואיקן טוב והביע באחד משיריו העדפה לחיות ולדחות את המוות בכל מחיר. הוא הוסיף ביקורת על כתיבתו של מאיקנס באומרו שיש קשר בין הפגמים באישיותו של מאיקנס לבין הפגמים בכתיבתו: ”המילים נבחרו בטעות וסודרו בצורה מרושלת. הן מעידות על אופיו של האדם: מוזר, תמהוני ולא שפוי”. סנקה לא היה היחיד שביקר את מאיקנס שלא נחשב לסופר כישרוני, על אף היותו פטרון הספרות. מקרוביוס כינה את סגנונו מרושל, נשי ורפוי והבדיחות של אוגוסטוס על חשבון כתיבתו כבר הוזכרו (ראו פרק "תולדות חייו").
ה"קינה למאיקנס", שנכתבה אחרי מותו על ידי משורר לא ידוע, ניסתה להגן על שמו כנגד הביקורות על אורח חייו הפרובוקטיבי שמאמציו בעבר קנו לו בזכות את חיי המותרות שלו. כך למשל נכתב שם: ”השלום הגיע ואיתו פנאי שהרגיע את הסגנון הישן. כל הדברים הולמים את המנצחים בשוך המלחמה”, כך שאין טעם לפגם בהתנהגותו של מי שפעל רבות ותרם להשגת השלום הרומאי.
לקריאה נוספת

צבי יעבץ, אוגוסטוס: ניצחונה של מתינות, תל אביב: דביר, 1988.
Ronald Syme, The Roman revolution, London:Oxford University Press, 1963 (1939).
Joan E. Carr, Gaius Maecenas in Salem press biographical encyclopedia, 2014..
Jasper Griffin, Augustan poetry and Augustanism in The Cambridge companion to the Age of Augustus, Karl Galinsky (Ed.), Cambridge: Cambridge University Press, 2005, pp. 306-320.
Peter White, Poets in the new milieu: Realigning in The Cambridge companion to the Age of Augustus, Karl Galinsky (Ed.), Cambridge: Cambridge University Press, 2005, pp. 321-339.
Peter White, Maecenas' retirement, Classical Philology, 86 (2), 1991, pp. 130-138.
Duncan Fishwick, Dio and Maecenas: The emperor and the ruler cult, Phoenix, 44 (3), 1990, pp. 267-275.
Shannon N. Byrne, Maecenas (Doctoral dissertation), Northwestern University, 1996.
Shannon N. Byrne, Martial's Fiction: Domitius Marsus and Maecenas, The Classical Quarterly, 54 (1), 2004, pp. 255-265.
G. Williams, Did Maecenas "fall from favor"? Augustan literary patronage in Between republic and empire: Interpretations of Augustus and his principate, Kurt A. Raaflaub and Mark Toher (Ed.), Berkeley: University of California Press, 1990, pp. 258-275.