stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליפות ישראל באתלטיקה 2024
תוצאות הנשים > מקצועות השדה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  
| קפיצה לגובה | ורוניקה צ'יינוב   אתלטי הנגב | 1.75 מטר | דניאל פרנקל בריינר   מכבי תל אביב | 1.70 מטר | רוני חובב   אתלטי הנגב | 1.65 מטר |
| קפיצה לרוחק | רומי טמיר   מכבי תל אביב | 6.30 מטר (1.1+) | פולינה אסקינה   מכבי חיפה כרמל | 6.11 מטר (1.0+) | לינוי לוי   מכבי ראשון לציון | 6.10 מטר (0.7+) |
| קפיצה במוט | ירדן מנטל   הפועל אתלטי אורן כפר סבא | 3.95	מטר | ליה כצנלסון קוגן   מכבי תל אביב | 3.45	מטר | הילה עצמון   לידר ירושלים | 3.45 מטר |
| קפיצה משולשת | פולינה אסקינה   מכבי חיפה כרמל | 13.20	מטר (0.9+) | רומי טמיר   מכבי תל אביב | 12.98 מטר (0.3+) | אנג'ליקה מיטין   מכבי תל אביב | 12.41 מטר (0.1-) |
| הדיפת כדור ברזל | אסטל ולאנו   מכבי תל אביב | 14.82 מטר | עדי אדאנה אונייליסי   מכבי תל אביב | 12.94 מטר | מרגריטה דורוז'ון   אתלטי הנגב | 12.68 מטר |
| זריקת דיסקוס | אסטל ולאנו   מכבי תל אביב | 52.86 מטר | לייה גיא   אס. רמת השרון | 45.98 מטר | דנה גרימוביץ   אתלטי הנגב | 35.58 מטר |
| הטלת כידון | מרגריטה דורוז'ון   אתלטי הנגב | 52.43 מטר | בלטו בלאו   אתלטי הנגב | 42.02 מטר | עדי אדאנה אונייליסי   מכבי תל אביב | 39.38 מטר |
| יידוי פטיש | יבגניה זבולוטני   מכבי ראשון לציון | 55.22 מטר | אסטל ולאנו   מכבי תל אביב | 54.83 מטר | מאיה אפודי   לידר ירושלים | 43.75 מטר |
קרב שבע:
תוצאות הגברים > מקצועות המסלול

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  
| ריצת 100 מטר | בלסינג אפריפה   מכבי תל אביב | 10.30 שניות | עידו פרץ   הפועל חולון | 10.60 שניות | דור קולביץ   מכבי תל אביב | 10.73 שניות |
| ריצת 200 מטר | בלסינג אפריפה   מכבי תל אביב | 20.82 שניות | עומרי שיף   לידר ירושלים | 21.35 שניות | דור קולביץ   מכבי תל אביב | 21.76 שניות |
| ריצת 400 מטר | ערן סיבוני   לידר ירושלים | 48.22 שניות | מוחמד אבו ענזה   אתלטי הנגב | 48.48 שניות | איוון אנדריינקו   מכבי ראשון לציון | 49.45 שניות |
| ריצת 800 מטר | נועם ממו   הפועל עמק חפר הדסה נעורים | 1:48.19 דקות | נצו טאייצ'ו   מכבי תל אביב | 1:52.95 דקות | אלון אברג'ל   הפועל עמק חפר הדסה נעורים | 1:53.42 דקות |
| ריצת 1500 מטר | נצו טאייצ'ו   מכבי תל אביב | 3:41.61 דקות | דרבה איילה   הפועל תל אביב | 3:45.32 דקות | זמנו מוצ'ה   הפועל חולון | 3:49.89 דקות |
ריצת 5000 מטר: 
| ריצת 110 מטר משוכות (2.1+) | דור חיון   אתלטי הנגב | 14.07 שניות | אייל עוזיאל   מכבי ראשון לציון | 14.42 שניות | שגיא למדיאל   לידר ירושלים | 14.63 שניות |
| ריצת 400 מטר משוכות | עומרי שיף   לידר ירושלים | 50.83 שניות | מתן דן   מכבי ראשון לציון | 52.69 שניות | אדם יעקובי   הפועל חולון | 52.83 שניות |
ריצת 3000 מטר מכשולים:
תוצאות הגברים > מקצועות השדה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  
| קפיצה לגובה | יונתן קפיטולניק   מכבי תל אביב | 2.20 מטר | הראל ג'יידן   מכבי תל אביב | 2.05 מטר | לב קרמזין   מכבי תל אביב | 2.00 מטר |
| קפיצה לרוחק | אלעד עדיקה   לידר ירושלים | 7.64 מטר (0.4+) | עדן סלע   מכבי תל אביב | 7.50 מטר (0.5+) | ישי איפראימוב   לידר ירושלים | 7.50 מטר (0.9+) |
| קפיצה במוט | לב סקוריש   מכבי תל אביב | 5.20 מטר | ניקיטה מירקין   מכבי ראשון לציון | 4.75 מטר | רועי אפשטיין   לידר נתניה | 4.75 מטר |
| קפיצה משולשת | גל סיני   מכבי ראשון לציון | 15.44 מטר (1.5+) | רועי ליבוביץ   מכבי תל אביב | 15.12 מטר (1.2+) | גיא מרגלית   מכבי תל אביב | 14.57 מטר (1.2+) |
| הדיפת כדור ברזל | דניס ואליאולין   מכבי תל אביב | 14.14 מטר | אריאל אטיאס   מכבי חיפה כרמל | 14.01 מטר | מנחם מענדל חן   מכבי ראשון לציון | 13.99 מטר |
| זריקת דיסקוס | מנחם מענדל חן   מכבי ראשון לציון | 51.89 מטר | דניס ואליאולין   מכבי תל אביב | 51.56 מטר | אליאס בטצ'איב   הפועל עמק חפר הדסה נעורים | 49.26 מטר |
| הטלת כידון | ניקולאי גילימוביץ   לידר ירושלים | 61.11 מטר | אריאל ממן   לידר ירושלים | 54.35 מטר | אריאל אטיאס   מכבי חיפה כרמל | 52.62 מטר |
| יידוי פטיש | איגור קניאזב   הפועל עמק חפר הדסה נעורים | 55.95 מטר | יהב אדיר   הפועל אתלטי אורן כפר סבא | 52.25 מטר | ויקטור זגינאיקו   הפועל עמק חפר הדסה נעורים | 51.58 מטר |
קרב עשר: 
|  אליפויות ישראל באתלטיקה |
| --- | --- | --- |
| אליפויות ארץ-ישראל באתלטיקה | 1935 • 1936 • 1937 • 1938 • 1939 • 1940 • 1941 • 1942 • 1943 • 1944 • 1945 • 1946 • 1947 • 1948 |  |
| אליפויות ישראל באתלטיקה | 1949 • 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 |  |
בוריס יופה

| --- | --- |

בוריס יופה
 לידה:  28 באוקטובר 1946 (בן 78) ליטא, ברית המועצות
 לאום:  ישראלי
 תאריך עלייה:  1978
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת המדינה של אירקוטסק (1963–1969)
 התמחות:  כירורגיה (המרכז הרפואי ברזילי)
 תואר:  פרופסור חבר
 תפקידים:  ראש מחלקת כירורגיה כללית וכירורגית כלי דם במרכז הרפואי ברזילי
בוריס יופה (נולד ב-28 באוקטובר 1946 בליטא, ברית המועצות) הוא רופא ישראלי, פרופסור חבר לכירורגיה כללית וכירורגיית כלי דם באוניברסיטת בן-גוריון, ראש מחלקת כירורגיה כללית וכירורגית כלי דם במרכז הרפואי ברזילי באשקלון. יופה הוא מנתח בכיר וממייסדי כירורגית כלי הדם בישראל.
ביוגרפיה

יופה נולד ב-28 באוקטובר 1946 בליטא, ברית המועצות, למשפחה של ניצולי שואה. אביו - יעקוב, ניצול גטו קובנה שהיה פעיל בארגון לוחמי הגטאות אבצ (ארגון ברית ציון) ואימו - מוסיה, נפגשו בקובנה אחרי סיום מלחמת העולם השנייה ושחרור הגטאות, יום הניצחון (9 במאי). ב-1948, אחרי מספר שנים של בניית החיים מחדש בקובנה, הוגלתה משפחתו על ידי הממשל הסובייטי לסיביר, שם גדל והתחנך. הוריו עבדו בכפייה עד 1953, אז קיבלה משפחתו חנינה ועבודות הכפייה הופסקו. בשנת 1963 הוא סיים בהצטיינות את לימודיו בבית הספר לרפואה באוניברסיטת המדינה של אירקוטסק (אנ') שבסיביר (רוסיה). ב 1968 נישא לאשתו - אניה יופה, רוקחת שסיימה את לימודיה בסיביר גם כן, בשנת 1969 נולד בנם הבכור ובפברואר 1978 עלה לישראל עם הוריו, אשתו ושני הילדים שנולדו שם (בן ובת) ושירת בצה"ל (1978–1979). בתום שירותו הצבאי עבד בבית החולים שיבא בתל השומר. ב-1982 נולד בננם הצעיר ובוריס עבר לעבוד באשקלון והתמחה בכירורגיה כללית בבית החולים ברזילי שבעיר.
ב-2009 קיבל יופה תואר פרופסור באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. נכון למרץ 2017, יופה פרסם 33 מאמרים מדעיים.
מ-1982 מנהל יופה את המחלקה לכירורגיה כללית וכלי הדם בברזילי, ומשמש מנתח יועץ של המחלקה הכירורגית וכירורגית כלי הדם. בנוסף, יופה הוא מרצה בכיר לכירורגיה כללית בפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן- גוריון, וכן בוחן במבחני שלב ב' בכירורגיה כללית וכירורגית כלי דם מטעם המועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית.
חברות בארגונים מקצועיים

יופה חבר בארגונים מקצועיים רבים ובמהלך הקריירה שלו השתתף בוועדות רפואיות ומקצועיות רבות:
ועדת הלסינקי והוועדה לתקנון אקדמי בבית החולים ברזילי
ההסתדרות הרפואית בישראל
ארגון רופאי המדינה בישראל
איגוד הכירורגים בישראל
האיגוד הישראלי לכירורגית כלי-דם
החברה הישראלית לטראומה
האגודה לרפואה ולמשפט
החברה הישראלית לכירורגיה של הקולון והרקטום
החברה הישראלית לכירורגיה אנדוסקופית - חיל האוויר
האיגוד הבינלאומי לאנגיולוגיה
הוועדה המקצועית לציוד רפואי במשרד הבריאות
ועדת הבחינה בכירורגית כלי דם, 2005
ועדת ההכרה במחלקות האגף הכירורגי- המועצה המדעית
דירקטוריון המכללה האקדמית אשקלון
ועדת הקבלה ללימודי רפואה באוניברסיטת בן-גוריון: 2004, 2006
מועצת הפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון
(American College of Surgeons (FACS
American Society of Angiology
Edward B. Diethrich Vascular Surgical Society
The European Society for Cardiovascular Surgery - ESCVS
European Association for Endoscopic Surgery and other Interventional Techniques - EAES
European Society for Vascular Surgery - ESVS
International Society of Endovascular Specialists - ISES
International Union of Angiology- IUA
International Federation for the Surgery of Obesity IFSO
Society of Laparoendoscopic Surgeons - SLS
פרסים והוקרה

1993 - פרס עובד מצטיין של המרכז הרפואי ברזילי ושל משרד הבריאות
1993 - פרס עובד מעולה של נציבות שירות המדינה
2005 ו-2006 עיתון מעריב, מגזין הנבחרים השנתי, אחד מעשרת הכירורגים של כלי הדם הטובים ביותר
2018 - יקיר העיר אשקלון עיריית אשקלון
חיים אישיים

בוריס נשוי לאניה ולהם משפחה גדולה בישראל. נולדו להם שלושה ילדים אך בנת הבכור נפטר בשנת 2015. יש להם שמונה נכדים ונינה.
אנדרטת השואה ביודנפלאץ

אנדרטת השואה ביודנפלאץ
אנדרטת השואה ביודנפלאץ (בגרמנית: Mahnmal für die 65.000 ermordeten österreichischen Juden und Jüdinnen der Shoah, ובתרגום לעברית: אנדרטה לזכר 65,000 יהודי אוסטריה שנרצחו בשואה) הידועה גם בשם "הספרייה חסרת השם" ניצבת ביודנפלאץ ברובע הראשון של וינה. זוהי האנדרטה המרכזית לזכר קרבנות השואה האוסטרים. היא עוצבה על ידי האמנית הבריטית רייצ'ל וייטריד.
היסטוריה

בניית האנדרטה הייתה ביוזמתו של שמעון ויזנטל. לאחר המחאות נגד האנדרטה נגד מלחמה ופשיזם הממוקמת בכיכר אלברטינה במרכז העיר וינה, שנוצרה על ידי אלפרד הרדליקה בשנת 1988, שהציגה את הקורבנות היהודים באופן לא מכובד. בעקבות כך יזם ויזנטל הקמת אתר הנצחה חדש, שיוקדש במיוחד לקורבנות היהודים של הפשיזם הנאצי באוסטריה. האתר נבנה על ידי עיריית וינה, לפי עיצובה של רייצ'ל וייטרייד, שנבחר פה אחד על ידי חבר שופטים בינלאומי בראשותו של האדריכל הנס הוליין.
סיום הבנייה, תוכנן במקור ל-9 בנובמבר 1996, יום השנה ה-58 לליל הבדולח, אך הבנייה התעכבה בכ-ארבע שנים בשל מחלוקות פוליטיות ואסתטיות שונות, וכן לצורך חפירות הארכאולוגיות מתחת לאתר, שבו נחשפו חורבות בית כנסת שנהרס בשנת 1421. לאחר מסע רדיפה אלים מצד הכנסייה הקתולית, אשר הוביל עשרות יהודים להתאבד בתוך בית הכנסת, ולא לוותר על אמונתם. (הבניין הוצת ב-12 במרץ 1421, באותו יום שבו נכנסו חיילים נאצים לווינה 517 שנים מאוחר יותר...). סך העלויות הכולל ששילמה עיריית וינה היה 160 מיליון שילינג, מתוכם 8 מיליון עבור העיצוב של רייצ'ל וייטרד, 15 מיליון עבור תכנון הכיכר, 23 מיליון עבור עבודות התשתית, 40 מיליון עבור בניית בית הארכיון הסמוך, ו 74 מיליון עבור אולם התצוגה הארכאולוגי ואזור המוזיאון. האנדרטה נחנכה לבסוף ב-25 באוקטובר 2000, יום לפני החג הלאומי האוסטרי. באירוע נכחו נשיא אוסטריה תומאס קלסטיל, ראש עיריית וינה מיכאל האופל, נשיא הקהילה היהודית וינה אריאל מוזיקאנט (אנ'), שמעון ויזנטל, רחל וייטרייד ואורחים חשובים נוספים.
האנדרטה הוקמה חמש שנים לפני הקמת האנדרטה לזכר יהודי אירופה שנרצחו, בברלין.
עיצוב

תמונות תקריב של ה"ספריה", בה נראים שולי הספרים לכיוון הצד החיצוני
האנדרטה בנויה על בסיס יצוק מבטון ופלדה שאורכו 10 מטר ורוחבו 7 מטר, וגובהה הוא 3.8 מטר. כשעליו בנויים כמין מדפים מאבן גיר, שעליהם מונחים מאות כרכי ספרים, ללא כיתוב כל שהוא, המדמים עותקים אינסופיים של ספרים סגורים ממהדורה זהה, אך גב הספר נמצא כלפי פנים, ודפי הספר לכיוון החיצוני. לסמל את חוסר אפשרות לקרוא מה כתוב בה. הדבר המסמל את מספרם הרב של הקורבנות, כמו גם את המושג של היהודים כ"עם הספר". ביניהם יצוקות כמין דלתות כפולות ללא ידיות, שאינם נפתחים, ליצור השראה של דממה אילמת. חלק מהמשמעות של הספרים היא לסמל מרחב תרבותי של זיכרון ואובדן שנגרם על ידי רצח העם של יהודי אירופה. באמצעות הדגשת הריק והחוסר שנותר.
כיצירת אמנות, האנדרטה לא נועדה להיות יפה, בניגוד לחלק גדול מאמנות הבארוק והאדריכלות של וינה. יש בה היבט של אי נוחות, שנועד בנוכחותה הקשה לעורר מחשבה אצל הצופה על הטרגדיה והאכזריות של השואה. ובמילותיו של שמעון ויזנטל בעת הסרת הלוט, "האנדרטה הזו לא צריכה להיות יפה, היא חייבת לכאוב".
לבקשת האמנית, לא ציפו את האנדרטה בציפוי שימנע השחתה בגרפיטי. היא הסבירה: ”אם מישהו מרסס עליה צלב קרס, אנחנו יכולים לנסות לקרצף אותו, אבל כמה צלבי קרס באמת יגרמו לאנשים לחשוב על מה שקורה בחברה שלהם”.
תחריטים

למרות שלא נכתב כלום על ספרי האבן, נחקק סמל מגן דוד בבסיס האנדרטה, על רצפת הבטון, למול הדלתות הכפולות הנעולות, וסביבו כיתוב בשלש שפות, בגרמנית, עברית ואנגלית.
זכר למעלה מ-65.000 יהודים אוסטריים 
 שנרצחו בשנים 1945-1938 
 על ידי הפושעים הנציונלסוציאליסטיים ימ"ש.
Zum Gedenken an die mehr als 65 000 österreichischen 
 Juden, die in der Zeit von 1938 bis 1945 von den 
 Nationalsozialisten ermordet wurden.
In commemoration of more than 65,000 Austrian Jews 
 who were killed by the Nazis between 
 1938 and 1945.
מצידי האנדרטה, על הבסיס, חקוקים שמות הערים והמחנות שבהם נרצחו יהודי אוסטריה בתקופת השלטון הנאצי: אושוויץ, בלז'ץ, ברגן-בלזן, ברצ'קו, בוכנוולד, חלמנו, דכאו, פלוסנבירג, גרוס-רוזן, גירס, הרטהיים, איזביצה, יאסנובאץ, יונגפרנהוף, קייזרוולד, קיילצה, וואגוב, ליצמנשטט, לובלין, מיידנק, מאלי טרוסטינץ, מאוטהאוזן, מינסק, דורה-מיטלבאו, מודליבורשצה, נאצוויילר, נוינגמה, ניסקו, אפטא, אופולה, ראוונסבריק, רייובייץ, ריגה, שאבאץ, זקסנהאוזן, סן סבא, סוביבור, שטוטהוף, טרזיינשטט, טרווניקי, טרבלינקה, ולודבה וזמושץ'.
אתר היודנפלאץ

במקום זה, בו נבנתה האנדרטה, נמצאים אתרים היסטוריים נוספים, כמו עתיקות בית הכנסת שנהרס בתקופת גזירות וינה, על ידי הכנסייה ב–12 במרץ 1421, לאחר שעשרות יהודים שלא הסכימו להמיר את דתם התכנסו בו, והתאבדו בתוכו. שרידיו מוצגים מתחת למקום האנדרטה. כשהכניסה היא ממרתף המוזיאון היהודי שנמצא בסמוך. כמו כן בבניין המוזיאון, נמצא אתר השמות, שהוקם בשיתוף הקהילה היהודית וינה, בו מופיעים שמותיהם של 65,000 יהודי אוסטריה שנרצחו בשואה, וחומר רב על הנסיבות שהובילו לרציחתם.
ראו גם

מצבת זכרון לקדושי יהודי אוסטריה
הקהילה היהודית וינה
המוזיאון היהודי בווינה
יודנפלאץ
הערות שוליים

1 2  הודעה לעיתונות, יודנפלאץ - מקום הנצחה (באנגלית)
↑  הודעה לעיתונות, 25 באוקטובר 2000, יודנפלאץ – מקום הזיכרון (בגרמנית)
1 2 3 4  קייט קונולי,ספרים סגורים וחיים דוממים בגארדיאן 26 באוקטובר 2000 (באנגלית)
↑  אחרי כמעט שש שנים של הכנה, דיון ובנייה, הגיע הזמן: בווינה יש אנדרטה לזכר יהודי אוסטריה שנרצחו על ידי הנאצים. (בגרמנית)
↑  מסביב לעולם היהודי: אנדרטת השואה בווינה נפתחת לאחר שנים של עיכוב ומחלוקת סוכנות הטלגרף היהודית, 26 באוקטובר 2000
↑  כיכר היהודים - Judenplatz באתר למטיילים
↑  ג'יימס אדוארד יאנג, בקצה הזיכרון: תמונות לוואי של השואה באמנות ואדריכלות עכשווית, הוצאת אוניברסיטת ייל, 2000 מסת"ב 0-300-09413-2
תמונת האנדרטה בה נראים בבירור סמל ה"מגן דוד" והכיתובים
מזכיר המדינה של ארצות הברית מייק פומפאו בהנחת זר באנדרטה
נשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין מניח זר באנדרטה, מרץ 2001
שרידי בית הכנסת הנמצאים מתחת לאנדרטה
פלך ראדום

| --- | --- |
סמל פלך ראדוםסמל פלך ראדום

 מדינה:  האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 בירת החבל ההיסטורי:  ראדום
 תאריך ייסוד:  1867
 שטח:  11,578 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בחבל ההיסטורי:  814,947 (1897)
 קואורדינטות:  51°24′00″N 21°10′00″E﻿ / ﻿51.4°N 21.1667°E﻿ / 51.4; 21.1667 
  מפת מיקום  מפה מפורטת    מפה היסטורית של פלך ראדום  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פלך ראדום היה גוברניה של האימפריה הרוסית, שבירתו ראדום. שטח הפלך היה 11,578 קמ"ר, ואוכלוסייתו מנתה 814,947 תושבים בזמן מפקד האוכלוסין ב-1897. פלך רדום גבל בממלכת גליציה ולודומריה של האימפריה האוסטרו-הונגרית בדרום,  בפלך קיילצה ובפלך פטרוקוב במערב, בפלך ורשה בצפון, בפלך לובלין במזרח.
הפלך נוסד בשנת 1844. מבחינה מנהלית הפלך היה מחולק ל־7 אוייזדים. פלך ראדום התקיים כיחידה מנהלית באופן רשמי עד למהפכת פברואר ברוסיה. דה פקטו - הפסיק להתקיים בשנת 1915 בעקבות כיבושו על ידי צבאות גרמניה ואוסטרו-הונגריה במהלך מלחמת העולם הראשונה. בתום מלחמת העולם הראשונה נכלל שטח הפלך בתחומי פולין .
אוכלוסייה

חלוקת אוכלוסיית הפלך לפי שפת אם ב-1897:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שפה | מספר תושבים | % מהתושבים |
| פולנית | 681,061 | 83.5 |
| יידיש | 112,123 | 13.8 |
| רוסית | 9,581 | 1.2 |
| גרמנית | 8,755 | 1.1 |
| שפות אחרות | 3,427 | 0.4 |
חלוקת אוכלוסייתה הפלך לפי דת ב-1897:
| --- | --- |
דת: % מהתושבים
נצרות קתולית: 83.5
יהדות: 13.8
לותרניזם: 1.1
נצרות אורתודוקסית: 1.5
דתות אחרות: 0.1
ערים מרכזיות בפלך

ראדום (בירת הפלך)
קונסקיה
קוז'יניצה
סנדומייז'
הערות שוליים

↑  מפקד האוכלוסין של האימפריה הרוסית ב-1897.
↑  מפקד האוכלוסין של האימפריה הרוסית ב-1897.
רומן יגל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 במאי 1922 בירצ'ה, פולין
 פטירה:  17 בינואר 2016 (בגיל 93) תל אביב, ישראל
 תאריך עלייה:  1956
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום  פולין הצבא הפולני    משטרת ישראל
 תקופת הפעילות:  1940–1943 (הצבא האדום)   1943–1954 (הצבא הפולני)   1957- 1971 (משמר הגבול)  1971- 1974 (שב"כ)   1974- 1976 (משטרת ישראל)
 דרגה:   סמל (הצבא האדום)  פולקובניק (אלוף-משנה) (הצבא הפולני)  תת-ניצב
 תפקידים בשירות
 מפקד רגימנט חיל רגלים  סמג"ד מג"ב רמאללה  מפקד משטרת נתב"ג  שליח משטרת ישראל לאינטרפול
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה   מלחמת ששת הימים
 עיטורים
 צלב הכסף של וירטוטי מיליטארי  עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה דרגה ראשונה  עיטור הכוכב האדום  צלב קרב לנינו  Bronze Cross of Merit  מדליית העוז  מדליה על כיבוש ברלין  מדליה על ההצטיינות בקרב  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  מדליה על שחרור פראג  עיטור האומץ של אוקראינה דרגה שלישית  מדליית הניצחון והחירות 1945  מדליית המלחמה 1939-1945  מפקד במסדר פולוניה רסטיטוטה  מפקד עם כוכב של מסדר פולוניה רסטיטוטה  מסדר צלב גרונוולד, דרגה 3  מדליה ללוחמים בגזרת האודר, נייסה והים הבלטי  קצין במסדר פולוניה רסטיטוטה  Cross of Independence with Swords  אביר במסדר פולוניה רסטיטוטה  צלב הגבורה  צלב הקצין של מסדר ההערכה של הרפובליקה של פולין  עיטור המופת של המשטרה 
 
רומן יגל (1 במאי 1922 – 17 בינואר 2016) היה קצין במשטרת ישראל בדרגת תת-ניצב, שכיהן כמפקד משטרת נתב"ג ושליח משטרת ישראל לאינטרפול. בעל עיטור המופת. לפני עלייתו לישראל שירת בצבא האדום ובצבא הפולני, לחם במלחמת העולם השנייה. בערוב ימיו היה יושב ראש ארגון חיילים ופרטיזנים נכי המלחמה בנאצים.
קורות חיים > תחילת דרכו ושירותו בצבא האדום ובצבא הפולני

נולד בשם רומן ריטר בכפר בירצ'ה שליד לבוב (אז בתחומי פולין וכיום באוקראינה), אחד מתוך 12 ילדים של דוד ודורותיה ריטר. קיבל חינוך יהודי מסורתי. בגיל 13 עזב את הבית, עבר לקרקוב, שם התגורר אצל בן דוד של אביו ועבר כשוליית פרוון. בספטמבר 1939 פלשה גרמניה הנאצית לפולין ואזור, בו התגורר רומן נכבש על ידי ורמאכט. רומן יגל עם חברו הצליחו לברוח מקרקוב, הם הצליחו להגיע אל כפר הולדתו של יגל, אשר בינתיים עבר לידי ברית המועצות כחלק מהסכם ריבנטרופ–מולוטוב. בשנת 1940 התנדב רומן יגל לצבא האדום. הוא נשלח לקורס מש"קים בעיר פשמיסל, ולאחר סיום הקורס הוצב ביחידת משמר הגבול. מהרגעים הראשונים של הפלישה הנאצית לברית המועצות השתתף בקרבות. נסוג עם שארית יחידתו לזיטומיר. משם הועבר לקייב. בקייב צורף ליחידה שנשלחה להילחם בעיר בילה צרקבה. באוגוסט 1941 נפל בשבי. לאחר שבועיים הצליח לברוח מהשבי עם חייל נוסף ולהגיע אל השטח שבשליטת הצבא האדום. הוא נשלח לעיר בלגורוד, שם הוקמה יחידה שהורכבה מחיילי משמר הגבול. לחם בקבות באזור העיר וורונז'.
בקיץ 1943, כאזרח פולני, נשלח אל העיר ריאזן, שם החלה הקמה של דיוויזיה פולנית, בפיקודו של זיגמונט ברלינג. יגל סיים בריאזן קורס קצינים מזורז ומונה למפקד מחלקה. באוקטובר 1943 נפצע קשה באחד הקרבות ואושפז בבית החולים עד למרץ 1944. בשובו מבית החולים מונה למפקד פלוגה. לחם באוקראינה, פולין וגרמניה. השתתף בכיבוש ברלין. על גבורתו ואומץ ליבו בקרבות עוטר בשני עיטורים סובייטים ובארבעה עיטורים פולנים. לאחר המלחמה ביקר בכפר הולדתו בירצ'ה, שם נודע לו כי כל בני משפחתו (הוריו, אחיו ואחייניו) נרצחו בידי הנאצים ועוזריהם המקומיים.
בתום המלחמה נשאר לשרת בצבא. מונה למפקד בית הספר לקצינים בקרקוב. בשנת 1946 נעצר והוחזק בכלא במשך תשעה חודשים, בחשד לסיוע לפעילים ציונים. בסופו של דבר לא הצליחו להוכיח את ההאשמות והוא שוחרר מן הכלא. הוא עזב את הצבא ועבד בהנהלת נמל בשצ'צ'ין. בשנת 1951 חזר לשירות הצבאי. עבר קורס מג"דים ומונה למפקד גדוד רגלים בדיוויזה ה-1 (בה שירת במהלך מלחמת העולם השנייה). התקדם מהר בסולם התפקידים ובשנת 1953 מונה למפקד רגימנט שהוצב בעיירה ליד לודז'. בשנת 1954, במהלך ריב בינו לבין מפקדו הישיר (מפקד דיוויזיה), האחרון קרא לו "יהודי מלוכלך", רומן שלף אקדח, ירה במפקד הדיוויזיה ואף בעצמו, מפני שידע מה צפוי לו. לאחר שמונה חודשים בבית חולים, שוחרר מהצבא כנכה מלחמה, ללא משפט.
שירותו בישראל

לאחר שחרור מן הצבא הפולני עזב את פולין ועלה לישראל. בשנת 1957 התגייס למשמר הגבול וקיבל דרגת מפקח משנה. שירת בפלוגה ה' במרחב שרון, ליד קיבוץ אייל. במג"ב עבר קורס מ"פ. השתתף במלחמת ששת הימים, לחם באזור קלקיליה וטול כרם. אחרי המלחמה מונה למושל העיר העתיקה בירושלים. בשנת 1968 הועלה לדרגת סגן-ניצב ומונה לסמג"ד מג"ב רמאללה. בשנת 1971 הושאל לשירות הביטחון הכללי. שירת כקצין ביטחון בציריך. בשנת 1974 חזר לשירות במשטרה, הועלה לדרגת ניצב-משנה ומונה למפקד תחנת המשטרה בנמל התעופה בן-גוריון. במאי 1976 העניק לו מפכ"ל משטרת ישראל שאול רוזוליו את עיטור המופת של משטרת ישראל על פועלו רבות השנים . בסוף אתה שנה פרש רומן יגל מהמשטרה.
לאחר הפרישה עבד כקצין ביטחון של אל-על בווינה. בשנת 1981 שב לארץ ועבד כמנהל מחלקת אבטחה באל על. בשנת 1985 פרש לגמלאות. בשנת 1986 שב לשורות המשטרה, קיבל דרגת ייצוג של תת-ניצב ומונה לנציג משטרת ישראל במטה האינטרפול, שירת בתפקיד עד לשנת 1989, אז פרש סופית לגמלאות.
היה פעיל בארגון וותיקי מלחמת העולם השנייה. בשנת 2005 נבחר ליו"ר ארגון ותיקי מלחמות פולין בישראל וב-2007 נבחר ליושב ראש ארגון חיילים ופרטיזנים נכי המלחמה בנאצים. שמש כחבר המועצה הציבורית של העמותה להקמת מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה.
נפטר בביתו בתל אביב ב-17 בינואר 2016.
הערות שוליים

↑  אתר הגבורה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312595905171  ISNI: 0000 0003 6973 4208  VIAF: 233937631   WorldCat (עם VIAF): 233937631
יהודה לנדי

הרב יהודה לנדי היה חוקר תורני חרדי, שעסק בנושאים תורניים בעלי היבטים ארכאולוגיים, היסטוריים וגאוגרפיים.
נולד למשפחת לנדי המיוחסת לגאון מווילנה. למד בישיבת איתרי, נשא לאישה את רבקה, בתו של הרב חיים שאול קרליץ. לאחר נישואיו התגורר בטלז סטון ולימד שם בישיבה לבחורים מארצות הברית. התמחה בארכאולוגיה מקראית וחיבר בה ספרים ומאמרים רבים, ובלט כחוקר שעוסק בנושא זה מתוך הציבור החרדי ומתוך גישה אורתודוקסית. הוכר כסמכות בתחום, העביר שיעורים רבים והופיע בכנסים שונים, בכללם הכנס השנתי של אגודת מטמוני ארץ החרדית שעוסקת בריאליה תורנית. נפטר בי"ד באלול תשפ"ג, בגיל 64, ונקבר בבית הקברות שומרי שבת בבני ברק.
ספריו

כתב סדרת ספרים העוסקים בגאוגרפיה מקראית ובתקופת חז"ל, תוך התמקדות בזיהוי מקומות. הספרים יצאו לאור בעברית ובאנגלית, בפורמט אלבומי בדפי כרומו, וכוללים מפות ותמונות רבות להמחשה, לצד מחקר מקורי והתפלמסות עם דעות שונות של מפרשים קלאסיים וחוקרים מודרניים. בספריו מודגשת החשיבות של נתונים טופוגרפיים, לא פעם כשיקול מכריע בזיהוי מקומות וגבולות.
ספריו > ערכה של ארץ ישראל

ביאור ריאלי על ספר יהושע, המתמקד בזיהוי המקומות שבהם התרחשו האירועים המתוארים בו והמקומות המוזכרים ברשימות נחלות הערים. על ספר זה נכתב: "המחבר לא בא לפרש את ספר יהושע עקב בצד אגודל. לא יימצאו בו פירושים לכל פסוק ופסוק בפרשת גבולות נחלת השבטים, אלא מפה סופית המציירת את שמות המקומות המצוינים בפסוקים. כמו כן, אין בספר הנמקה לכל מיקום משוער או זיהוי המפורטים בו ובמפותיו. לרוב, המחבר משרטט מפה או פורש נתונים לפי הידע שצבר וההכרעות ששקל בדעתו, כשהוא נוטל כמה פרטים, מיקומים או אירועים ודן בהם ובשיקולים שהנחו אותו בהרחבה".
ספריו > ואלה דברי ימי ירמיהו

ביאור ריאלי על ספר ירמיהו, כולל נבואות ירמיהו המתייחסות לארצות הסמוכות לארץ ישראל: מצרים, לבנון ועוד.
ספריו > ויהי בימי האימפריה הפרסית

ביאור ריאלי על מגילת אסתר. כולל ניסיון לשחזר את ארמונו של אחשוורוש לפי ממצאים משושן העתיקה.
ספריו > שלוש ארצות לשביעית

הספק עוסק בנושא גבולות הארץ. עיסוקו של הרב לנדי בנושא החל בשרטוט מפות עבור ביאור של מסכת שביעית מהתלמוד הירושלמי במהדורת שוטנשטיין, והתפתח לכתיבת הספר. הספר עוסק בזיהוי מקומות בארץ המוזכרים בדברי חז"ל ובמשמעותם ההלכתית, והוא בעל השלכות הלכתיות על קביעת גבולות הארץ בזמננו.
ספריו > חיבורים נוספים

במשך עשרים שנים, נשא דרשה מדי שבת בבית כנסת 'בדרכי אבותינו' בקריית יערים. חלק קטן מהדרשות פורסמו על ידו בחוברות 'חיים שאל ממך' ו'שלח לכם אליהו'. ככלל, דרשות אלו אינן בעלות היבטים מחקריים. מלבד זאת, השאיר כתבים שונים ובכללם ספר על מסכת מידות וזיהוי מקום המקדש בהר הבית, הספר עודנו בעריכה.
מעמדותיו ופעילותו

בספריו מביע לעיתים עמדות שונות מהמקובל בפרשנות הקלאסית, וכשנשאל על כך, אמר בין היתר: "אני לא מוכן שהבנים שלי בישיבות, יקראו את הספר שלי, אלא רק בגיל מבוגר לאחר שמלאו את כרסם בש"ס ופוסקים, יהיה מותר להם ללמוד אותו". סבר שממצאים ארכאולוגיים מלמדים שקריית יערים נמצאת במקומה של קריית יערים המקראית, ועל כן יש לנהוג בה פורים דמוקפים בט"ו אדר, כדין עיר מוקפת חומה מימות יהושע בן נון. בספרו שלוש ארצות לשביעית, העלה טענות כנגד היתר המכירה.
השתלם בהדרכת טיולים מטעם משרד התיירות, השתתף בטיולים וסיורים באתרים שונים במסגרת מחקריו, ותכנן טיול בסיני לצורך חקירת עניינים הקשורים לפסוקי התורה.
בשנת תשע"ג (2013) החל לכתוב עבודת דוקטורט באוניברסיטת בר-אילן בהנחיית פרופ' יגאל לוין בנושא: "כיבושי יהושע בן נון בכנען, מקרא מול ממצא ארכאולוגי, בחינה מחודשת". העבודה לא הושלמה, וייתכן שהסיבה לכך היא פערי אמונות והשקפות בין עמדותיו ובין עמדות אקדמיות.[דרוש מקור]
לקריאה נוספת > ספריו

ויהי בימי האימפריה הפרסית, מגילת אסתר ממבט היסטורי, ארכאולוגי וגאוגרפי, ירושלים: הוצאת פלדהיים, תשע"א 2011. (הספר בקטלוג הספרייה הלאומית)
שלוש ארצות לשביעית: ביאורים חדשים ובהירים לנושאים הגאוגרפיים של מסכת שביעית, מלווים במפות חדשות ותמונות. ועוד נוספו עליהם ביאורים חדשים לסוגיות בירושלמי בעניין יבול נכרים בשביעית, מהדורה שנייה, קריית יערים תשפ"א (הספר בקטלוג הספרייה הלאומית)
ויהי בימי האימפריה הפרסית: מגילת אסתר ממבט היסטורי, ארכאולוגי וגאוגרפי, הוצאת פלדהיים, ירושלים תשע"א (הספר בקטלוג הספרייה הלאומית)
ואלה דברי ימי ירמיהו: תקופת ירמיהו הנביא, סקירה היסטורית, גאוגרפית וארכאולוגית, הוצאת קולמוס, ירושלים תשע"ו (הספר בקטלוג הספרייה הלאומית)