stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סופרבוי (קון-אל)

| --- | --- |

סופרבוי, כפי שהופיע על עטיפה אלטרנטיבית לחוברת Young Justice Vol.3 #1 ממרץ 2019, אמנות מאת חורחה חימנז.
 סוג:  גיבור-על
 הוצאה לאור:  DC קומיקס
 הופעה ראשונה:  לאחר שעת אפס: The Adventures of Superman #500 (יוני 1993) לאחר פלאשפוינט: Superboy Vol.6 #1 (נובמבר 2011)
 יוצרים:  קארל קסל טום גרומט
 גילום הדמות:  לוקאס גראביל, "סמולוויל" ג'ושוע אורפין, "טיטאנים"
 מידע
 שם אמיתי:  קון-אל/קונר קנט
 סטטוס:  פעיל
 מקצוע:  תיכוניסט, גיבור-על
 כוחות:  כוחות, מהירות, סיבולת ורפלקסים על-אנושיים, חסינות בפני כלי נשק, הזדקנות איטית. יכולות קריפטוניות: ראיית חום ורנטגן, ראיית הספקטרום האלקטרומגנטי, ראייה מיקרוסקופית, ראיית אינפרה-אדום, נשיפת-על, שמיעת-על, תעופה, ספיגת אנרגיה סולארית, טלפתיה, טלקינזיס טקטי, שדה כוח טלקינטי.
 חבר בקבוצה:  יחידת המתאבדים, משפחת סופרמן, צדק צעיר (לאחר פלאשפוינט) הטיטאנים הצעירים, לגיון גיבורי-העל, פרויקט קדמוס (לאחר המשבר)
 חבר לשעבר בקבוצה:  הטיטאנים הצעירים
 אזרחות:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  ניו יורק 
 דמויות קשורות
 אויבים:  סופרבוי פריים, Dabney Donovan, Silversword, Match, קינג שארק, Knockout, לקס לות'ר 
 
סופרבוי (באנגלית: Superboy , שידוע גם בשם קון-אל או קונר קנט) הוא דמות משנה בדיונית, המופיעה בחוברות הקומיקס סופרמן והטיטאנים הצעירים ביקום DC קומיקס. כגרסת העידן המודרני לדמותו של סופרבוי, הדמות הופיעה לראשונה בחוברת The Adventures of Superman #500 מיוני 1993 ונוצרה בידי הכותב קארל קסל והמאייר טום גרומט.
מאז תחילת פרסומה של הדמות לאחר המשבר בזמן ועד לאוגוסט 2003, סופרבוי תואר כשיבוט מטא-אנושי(אנ') מהונדס גנטית שפותח בידי פרויקט קדמוס ככפיל וכמקבילו הגנטי של סופרמן. הדמות שוכתבה מחדש בחוברות הטיטאנים הצעירים כהיבריד קריפטוני-אנושי שנוצרה מ-DNA של סופרמן ושל לקס לות'ר. אחרי האתחול המחודש "ה-52 החדשים" בשנת 2011, הדמות שוכתבה פעם נוספת כאחת שנוצרה משלוש דגימות של DNA בידי פרויקט N.O.W.H.E.R.E כיצירה מחדש של ג'ון ליין קנט ושל לויס ליין מקו זמן עתידי. אחרי מותה של הדמות בסדרת הסולו של סופרבוי, קון-אל הוחלף על ידי ג'ון ליין קנט בסיפורים שבאו בעקבותיה. אחרי האירועים שקרו בחוברת מספר 34, קון-אל חזר לתפקיד סופרבוי.
דמותו של קונר קנט כסופרבוי הופיעה בהופעת הבכורה הטלוויזיונית שלה בעונתה האחרונה של הסדרה "סמולוויל", בגילומו של לוקאס גראביל. כמו כן, הוא מופיע בתפקיד ראשי החל מעונתה השנייה של הסדרה "טיטאנים", בגילומו של ג'ושוע אורפין. בתחום האנימציה, קונור קנט הופיע כאחת הדמויות הראשיות בסדרה Young Justice.
בנזין (להקה)

| --- | --- |

עטיפת התקליט הראשון של הלהקה "עשרים וארבע שעות"
 מוקד פעילות:  קריית חיים, ישראל
 תקופת הפעילות:  1982–1985 (כ־3 שנים)
 סוגה:  רוק,רוק כבד
 חברת תקליטים:  סי.בי.אס
 חברים
 יהודה פוליקר – גיטרה ושירה בנימין "בנג'ו" קמחי – בס יחיאל "קיטש" אמסלם – גיטרה אלי חדד – תופים
יהודה פוליקר, סולן הלהקה ומלחין רוב שיריה
בנזין היא להקת רוק ישראלית, שפעלה למשך תקופה קצרה בשנות השמונים. הלהקה הוציאה במהלך שלוש שנות פעילותה, בין השנים 1982–1985, שני אלבומים שזכו להצלחה רבה והשפיעו רבות על הרוק הישראלי. לאחר פירוקה, המשיך סולנה, יהודה פוליקר, בקריירה עצמאית ומצליחה.
דיסקוגרפיה

עשרים וארבע שעות (1982)
משמרת לילה (1984)
הערות שוליים

↑  דודי פטימר, ‏בנזין מלא: חברי הלהקה חוזרים לתחילת הדרך ולהצלחה הגדולה, באתר מעריב אונליין, 1 באוגוסט 2022
↑  עמי פרידמן, 75 אלבומים ל-75 לישראל: "עשרים וארבע שעות", באתר www.israelhayom.co.il, ‏26-04-2023
1 2  שרה דר ליבוביץ, הג׳טרה הוציאה אותו משם, חדשות, 27 במרץ 1992
↑   בן שלו, יהודה פוליקר חוזר ל"בנזין" ומתחרט על כל השנים שבהן הסתיר והסתתר, באתר הארץ, 15 בינואר 2020
↑  יוסי חרסונסקי, הפיצוצים של פיק, מעריב, 6 באוגוסט 1980
1 2  יעקב בר און, הבנזין – להקת השנה, דבר, 23 בספטמבר 1982
↑  "משלנו" – מצעד הפזמונים העבריים של גלי צה"ל, דבר, 26 במרץ 1982
↑  "מקום בצמרת" – מצעד הפזמונים הישראלי – רשת ג' – קול ישראל, דבר, 19 באוגוסט 1982
↑  יוסי חרסונסקי, בנזין באוקטן גבוה, מעריב, 1 באוגוסט 1982
↑  להקת בידור: בנזין, מעריב, 7 באוקטובר 1982
↑  יוסי חרסונסקי, להקת "בנזין" בהופעה חיה מצליחה לשחזר את הצליל של התקליט, מעריב, 7 באוקטובר 1982
↑  יעקב בר-און, קקופוניה רדיופונית לא חינוכית ב"בית המורה", דבר, 30 בדצמבר 1982
מנגנים ביחד, דבר, 11 בפברואר 1983
↑  יעקב בר-און, חנוכה שמח לילדים, דבר, 7 בדצמבר 1982
↑  איציק יושע, בנזין: הדמעות שבשיר – עכשיו בחיים, חדשות, 23 באוגוסט 1984
1 2  יוסי חרסונסקי, הבנזין אזל ל"בנזין", מעריב, 31 באוגוסט 1984
↑  אבי אורנן, נו אז מי ניצח?, באתר nrg‏, 28 בפברואר 2008
↑  עכבר העיר, צומת וולקן, באתר הארץ, 15 בספטמבר 2006
↑  גידי אביבי, ביקורת – נוסעים העירה – 'משמרת לילה' – תקליט חדש של להקת בנזין, כותרת ראשית, 29 באוגוסט 1984
1 2  איציק יושע, אחרי שנתיים, חדשות, 12 בדצמבר 1986
↑  חיים נגיד, וודסטוק על חוף אילת, מעריב, 25 בספטמבר 1984
↑  איציק יושע, בנזין לא נוסעים, חדשות, 18 בפברואר 1985
↑  יהודה פרליקר כתב כשרשת ג' פרצה לאוויר בשידורי .F.M סטריאו, חדשות, 28 בפברואר 1985
↑  מיכל קפרא, סלט יוני, מעריב, 23 באוגוסט 1985
↑  נילי פרידלנדר, פוליקר בהיכל, מעריב, 22 בנובמבר 1985
↑  צפנת לו-ירון, ישנים וטובים, חדשות, 28 בנובמבר 1985
↑  גידי אביבי, הערב: נוסטלגיה מוסיקלית במועדונים בת"א, באתר הארץ, 14 בנובמבר 2001
↑  מנחם שיזף (לונדון), מוסיקה ישראלית בעיניים אנגליות, חדשות, 15 בדצמבר 1986
↑  עמית שהם, הרעלת בנזין, חדשות, 2 באפריל 1993
↑  נויה כוכבי, עכבר העיר, פוליקר מתכונן לקיסריה: הבוזוקי עוד זועם, באתר הארץ, 10 ביוני 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309423405171  VIAF: 123704031   WorldCat (עם VIAF): 123704031
המורה לאנגלית (סרט)

ערך זה עוסק בסרט משנת 2019. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 בימוי:  יובל אדלר 
 תסריט:  יובל אדלר 
 עריכה:  האנסיורג ויסבריך 
 שחקנים ראשיים:  דיאן קרוגר מרטין פרימן כאס אנוור 
 מוזיקה:  חיים פרנק אילפמן 
 צילום:  Kolja Brandt 
 מדינה:  ישראל, צרפת, גרמניה, ארצות הברית 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2 באוגוסט 2019 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  טורקיה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
המורה לאנגלית (באנגלית: The Operative) הוא סרט קולנוע מסוגת מתח בהפקה בינלאומית של ישראל, ארצות הברית, גרמניה וצרפת בבימויו של יובל אדלר. הסרט מבוסס של ספרו של יפתח רייכר-עתיר, "המורה לאנגלית". בסרט משחקים דיאן קרוגר, מרטין פרימן וקס אנבר. בסרט השתתפו גם שחקנים ישראליים כמו רותם קינן, לנה אטינגר, יואב לוי, יוחנן הרסון, גל פרידמן, אוהד קנולר, דורון צברי, לירון לבו, אריה צ'רנר, ולדימיר פרידמן, חנה ג'האן פרוז ויעקב זדה-דניאל. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין בפברואר 2019. הוא הופץ ב-2 באוגוסט על ידי "Vertical Entertainment".
תקציר עלילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
הסרט מתחיל בשיחת טלפון שמקבל תומאס (מרטין פרימן) מרייצ'ל (דיאן קרוגר), סוכני מוסד לשעבר, ובה היא אומרת מילות קוד מסוימות. מתברר שרייצ'ל אמרה קוד שנועד לחלץ אותה מאיראן. סיפורם של תומאס ושל רייצ'ל נחשף כאשר תומאס נדרש להעריך את רמת הסיכון שנובעת מרייצ'ל. תומאס הפעיל בעבר את רייצ'ל כסוכנת באיראן כדי לעכב את קצב פיתוח תוכנית הגרעין במדינה.
יחסי מאוריטניה–סין

| יחסי מאוריטניה–סין |
| --- | --- |
מאוריטניה: הרפובליקה העממית של סין


מאוריטניה: סין
שטח (בקילומטר רבוע)
1,030,700: 9,596,967.75
אוכלוסייה
5,229,965: 1,417,968,458
תמ"ג (במיליוני דולרים)
10,453: 17,794,782
תמ"ג לנפש (בדולרים)
1,999: 12,549
משטר
רפובליקה אסלאמית: רפובליקה עממית

יחסי מאוריטניה–סין הם היחסים הבילטרליים בין סין למאוריטניה. סין ומאוריטניה כוננו יחסים דיפלומטיים ב-19 ביולי 1965. סין מחזיקה במאוריטניה שגרירות בנואקשוט. מאוריטניה מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג.
היסטוריה

ממשלת מאוריטניה נהנית מקשרים הדוקים עם ממשלת הרפובליקה העממית של סין. בשנים האחרונות הם חתמו על שורה של הסכמים והחליפו שורה של מחוות דיפלומטיות שחיזקו את הקשר ביניהם.
ממשלת סין גילתה לאחרונה עניין מיוחד במרבצי הנפט של מאוריטניה. הפקת הנפט במאוריטניה החלה בפברואר 2006, ועד מאי באותה שנה חתמו ממשלות סין ומאוריטניה על הסכם על שיתוף פעולה חברתי וכלכלי. באוקטובר 2006 החל תאגיד הנפט הלאומי של סין לקדוח בארות נפט במאוריטניה, וקיבל שלושה היתרי חיפוש נוספים במאוריטניה. ממשלת מאוריטניה רואה בהפקת נפט אמצעי משמעותי להגברת הצמיחה הכלכלית.
במהלך הקמפיין לבחירות לנשיאות של מאוריטניה במרץ 2007, המועמד סידי אולד צ'יח עבדאללהי שיבח את קשריה המתהדקים של מאוריטניה עם סין, והבטיח "להמשיך בדרך של חיזוק היחסים הבילטרליים בכל מאמצי".
זכויות אדם

ביוני 2020, מאוריטניה הייתה אחת מ-53 מדינות שתמכו בחוק הביטחון הלאומי של הונג קונג באו"ם.
מימון פיתוח סיני למאוריטניה

משנת 2000 עד 2012, היו כ-15 פרויקטים רשמיים של מימון פיתוח סיניים שזוהו במאוריטניה באמצעות דיווחים שונים בתקשורת. פרויקטים אלו נעים מהרחבת נמל נואקשוט ב-900 מטר דרך הלוואה מועדפת בסך 2 מיליארד יואן סיני מבנק Ex-Im של סין ועד הלוואה בסך 136 מיליון דולר מהממשלה הסינית להקמת שדה תעופה בינלאומי חדש בנואקשוט.
שיט במשחקים האולימפיים

הצוות השוודי של הסקרי קרוזר 30 מ"ר, שהיה היחיד מסוגו שהתחרה באולימפיאדת אנטוורפן (1920), ומטבע הדברים גם ניצח
משט הדינגים באולימפיאדת פריז (1924)
מפרשית 6 מטר שצוותה הארגנטינאי זכה במדליית כסף באולימפיאדת לונדון (1948)
משט מפרשיות 5.5 מטר באולימפיאדת הלסינקי (1952)
צוות הדרגון היווני שזכה במדליית זהב באולימפיאדת רומא. משמאל, יורש העצר היווני, לימים קונסטנטין השני, מלך יוון
השייט הברזילאי טורבן גראל, שזכה בחמש מדליות אולימפיות בדגמי סטאר וסולינג, בין 1984 ל-2004
שיט מפרשיות מדגם פין באולימפיאדת סיאול (1988)
השייט הברזילאי רוברט שיידט עם מדליית הזהב בה זכה בדגם לייזר באולימפיאדת אתונה (2004). שיידט זכה במדליית זהב גם באולימפיאדת אטלנטה (1996), ובשלוש מדליות נוספות בין 2000 ל-2012
השייט הבריטי בן איינסלי, שזכה במדליית זהב בדגם לייזר באולימפיאדת סידני (2000) ובשלוש מדליות זהב רצופות בדגם פין בין 2004 ל-2012
השייטת הנורווגית סירן סונדבי, זוכת מדליית הזהב בדגם יורופ באולימפיאדת אתונה (2004)
השייט הבריטי פול גודיסון, זוכה מדליית הזהב בדגם לייזר באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
משט ה-49er באולימפיאדת לונדון (2012)
שַׁיִט, כלומר שיט מפרשיות תחרותי, הוא ענף במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת פריז (1900), וברציפות מאז אולימפיאדת לונדון (1908). עד אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) השתתפו גברים ונשים באותן תחרויות (אם כי רוב המתחרים היו גברים, ובמספר מקרים אף לא התחרו נשים כלל), ומאז אולימפיאדת סיאול (1988) נערכות תחרויות נפרדות.
מיקום התחרויות

מטבע הדברים, נערכות תחרויות השיט בים הפתוח, או לכל הפחות באגם גדול. לא כל הערים שאירחו את המשחקים האולימפיים שוכנות בסמוך לים או לאגם המתאימים לתחרויות שיט, ובמקרים כאלה נערכו התחרויות בעיר אחרת. במקרה הקיצוני ביותר, של אולימפיאדת מוסקבה (1980), נערכו תחרויות השיט בטאלין, המרוחקת כ-900 ק"מ ממנה. באולימפיאדת אנטוורפן (1920), תחרויות הדינגי 12 רגל אף נערכו מחוץ לבלגיה, בהולנד השכנה.
| אולימפיאדה | אתר התחרויות |
| --- | --- |
פריז 1900: מולאן  התחרויות לסירות במשקל 10 עד 20 טון נערכו בלה הבר
לונדון 1908: רייד שבאי וייט התחרויות לסירות 12 מטר נערכו בכפר האנטרס קוויי שבמחוז ארגייל וביוט בסקוטלנד
סטוקהולם 1912: נינסהאמן
אנטוורפן 1920: אוסטנדה תחרויות הדינגי 12 רגל נערכו באמסטרדם
פריז 1924: לה הבר תחרויות הדינגי נערכו במולאן
אמסטרדם 1928: דורגרדם
לוס אנג'לס 1932: לוס אנג'לס
ברלין 1936: קיל
לונדון 1948: טורקי
הלסינקי 1952: הרמיה
מלבורן 1956: מפרץ פורט פיליפ
רומא 1960: נאפולי
טוקיו 1964: אנושימה
מקסיקו סיטי 1968: אקפולקו
מינכן 1972: קיל
מונטריאול 1976: קינגסטון (אונטריו)
מוסקבה 1980: טאלין (אסטוניה)
לוס אנג'לס 1984: לונג ביץ' קליפורניה
סיאול 1988: פוסן
ברצלונה 1992: ברצלונה
אטלנטה 1996: סוואנה ג'ורג'יה
סידני 2000: סידני
אתונה 2004: אתונה
בייג'ינג 2008: צ'ינגדאו
לונדון 2012: וימות' ופורטלנד
ריו דה ז'ניירו 2016: ריו דה ז'ניירו
טוקיו 2020 (2021): אנושימה
שיטת התחרויות

כל מדינה רשאית לשלוח צוות אחד (או שייט אחד) לכל תחרות. השייטים יוצאים לעשרה שיוטים, ועל כל אחד מהם מקבלים ניקוד בהתאם לדירוגם: שייט שהגיע במקום השלישי מקבל 3 נקודות, שייט שהגיע במקום השביעי מקבל 7 נקודות, וכן הלאה. שייט שנפסל או לא סיים את השיוט מקבל מספר נקודות כמספר המשתתפים ועוד 1. מסך כל הנקודות מופחת הניקוד שניתן לשיוט החלש ביותר של כל שייט. לאחר המשט העשירי, ממשיכים לשיוט המדליות עשרת השייטים שהדירוג המצטבר שלהם בשיטה זו הוא הנמוך ביותר. בשיוט המדליות הניקוד שניתן כפול: שייט שהגיע במקום השלישי מקבל 6 נקודות, שייט שהגיע במקום השביעי מקבל 14 נקודות, וכן הלאה. הנקודות בשיוט המדליות מתווספות על הנקודות בשיוטים המקדימים. השייט שסך כל הנקודות שלו הוא הנמוך ביותר זוכה במדליית זהב, השני מקבל מדליית כסף והשלישי מדליית ארד.
מדליות

לאורך השנים זכו שייטים מ-45 מדינות שונות במדליות אולימפיות. המדינות המובילות בענף הן בריטניה וארצות הברית.
|  |  | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | בריטניה בריטניה | 30 | 21 | 12 | 63 |
| 2. | ארצות הברית ארצות הברית | 19 | 23 | 19 | 61 |
| 4. | צרפת צרפת | 15 | 14 | 20 | 49 |
| 8. | שוודיה שוודיה | 10 | 14 | 13 | 37 |
| 3. | נורווגיה נורווגיה | 17 | 11 | 4 | 32 |
| 5. | דנמרק דנמרק | 13 | 9 | 9 | 31 |
| 6. | אוסטרליה אוסטרליה | 13 | 8 | 8 | 29 |
| 10. | הולנד הולנד | 8 | 9 | 9 | 26 |
| 9. | ניו זילנד ניו זילנד | 9 | 8 | 6 | 23 |
| 7. | ספרד ספרד | 13 | 5 | 3 | 21 |
| 11. | ברזיל ברזיל | 8 | 3 | 8 | 19 |
| 12. | איטליה איטליה | 4 | 3 | 8 | 15 |
| 13. | גרמניה גרמניה | 3 | 5 | 7 | 15 |
| 14. | ברית המועצות ברית המועצות | 4 | 5 | 3 | 12 |
| 15. | פינלנד פינלנד | 2 | 2 | 7 | 11 |
| 16. | ארגנטינה ארגנטינה | 1 | 4 | 5 | 10 |
| 17. | בלגיה בלגיה | 2 | 4 | 3 | 9 |
| 18. | קנדה קנדה | 0 | 3 | 6 | 9 |
| 19. | אוסטריה אוסטריה | 3 | 4 | 1 | 8 |
| 20. | יוון יוון | 3 | 2 | 3 | 8 |
| 21. | הרפובליקה העממית של סין סין | 3 | 3 | 2 | 8 |
| 22. | גרמניה המערבית גרמניה המערבית (FRG) | 2 | 2 | 3 | 7 |
| 23. | גרמניה המזרחית גרמניה המזרחית (GDR) | 2 | 2 | 2 | 6 |
| 24. | אוקראינה אוקראינה | 1 | 2 | 2 | 5 |
| 25. | פולין פולין | 1 | 1 | 3 | 5 |
| 26. | שווייץ שווייץ | 1 | 1 | 1 | 4 |
| 27. | פורטוגל פורטוגל | 0 | 2 | 2 | 4 |
| 28. | קרואטיה קרואטיה | 1 | 2 | 0 | 3 |
| 29. | ישראל ישראל | 2 | 1 | 2 | 5 |
| 30. |  המשלחת הכלל-גרמנית (EUA) | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 31. | סלובניה סלובניה | 0 | 2 | 1 | 3 |
| 32. |  צוותים מעורבים (ZZX) | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 33. | רוסיה רוסיה | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 34. | בהאמה בהאמה | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 35. | אירלנד אירלנד | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 36. | הונגריה הונגריה | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 37. | יפן יפן | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 38. | אסטוניה אסטוניה | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 39. | הונג קונג הונג קונג | 1 | 0 | 0 | 0 |
| 40. | איי הבתולה של ארצות הברית איי הבתולה של ארצות הברית | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 41. | האנטילים ההולנדיים האנטילים ההולנדיים | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 42. | ליטא ליטא | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 43. | צ'כיה צ'כיה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 44. | קובה קובה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 45. | קפריסין קפריסין | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 46. | רוסיה רוסיה (אימפריה ) (RU1) | 0 | 0 | 1 | 1 |
ביאורים

↑  קיים הבדל במשמעות בין המונח העברי "שיט", המתייחס לכל שימוש בכלי המאפשר התקדמות על פני מים, למונח המקביל במקרה זה "Sailing", העוסק בכלי שיט בעלי מפרש (Sail).
הגולש גל פרידמן מתקבל בישראל עם שובו מאולימפיאדת אתונה (2004) בה זכה במדליית זהב
שחר צוברי עם מדליית הארד בה זכה בבייג'ינג
השייטת ורד בוסקילה, שסיימה במקום הרביעי בדגם 470 באולימפיאדת בייג'ינג (יחד עם ניקה קורניצקי
הגולשת לי קורזיץ, שסיימה במקום השישי באולימפיאדת לונדון (2012)
יוספוארטיגסיה

| יוספוארטיגסיה |
| --- | --- |
 שחזור של יוספוארטיגסיה
תקופה
פליוקן-תחילת פליסטוקן - 4–2 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: דמויי קביה
משפחה:: דינומיסיים
סוג:: יוספוארטיגסיה
מינים
 Josephoartigasia monesi  Josephoartigasia magna
שם מדעי
 Josephoartigasia ‏מונס, 2007

הדמיית אמן של היוספוארטיגסיה
יוספוארטיגסיה (שם מדעי: Josephoartigasia) הוא סוג של מכרסם נכחד ממשפחת דינומיסיים ומתת-הסדרה דמויי קביה והמכרסם הגדול ביותר שהתקיים אי-פעם. הוא חי לפני כ-2 עד 4 מיליון שנה, בתקופת הפליוקן עד תקופת הפליסטוקן בדרום אמריקה, יבשת שבה קרוביו הפקרנה והקפיבארה נפוצים עד היום. הוא התגלה לראשונה באורוגוואי ותואר ב-2007. הוא נקרא על שם המצביא האורוגוואי חוסה חרוואסיו ארטיגס (José Artigas).
משקלו הממוצע של היוספוארטיגסיה היה 1,000 ק"ג, אורכו 3 מטרים וגובהו 1.5 מטרים (אם כי ייתכן שהתקיימו גם פרטים גדולים יותר). היוספוארטיגסיה התקיים על צמחייה וירקות רכים, וחי בשפכי נהרות ובדלתה.
הוא החליף את קרובו המכרסם הענק פוברומיס, שהגיע למשקל של כ-700 ק"ג (אם כי ההערכות אינן מדויקות).
אוגרונאלוק

| אוגרונאלוק |
| --- | --- |
 Ugrunaaluk kuukpikensis
תקופה
קרטיקון עליון, 69 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
תת־סדרה:: צרפודה
משפחה:: הדרוזאוריים
סוג:: אוגרונאלוק
שם מדעי
 Ugrunaaluk ‏Mori & Druckenmiller & אריקסון, 2016

שחזור של אוגרונאלוקים
אוגרונאלוק (שם מדעי: Ugrunaaluk) הוא סוג דינוזאור ממשפחת ההדרוזאוריים, שייתכן שהוא טקסון מוטל בספק, המשתייך לסוג אדמונטוזאורוס. משמעות שמו היא משפות האינואיטים ופירושו: "מלחך עשב עתיק". הוא חי באזור הארקטי של אלסקה.
מאובניו של הדינוזאור נתגלו בשנת 1980 לצד נהר קולוויל (Colville River), כאשר מעל 6,000 עצמות נחשפו, אך מחקרים מאוחרים יותר סברו שמדובר בפרטי אדמונטוזאורוס, בייחוד של המין Edmontosaurus annectens. רק ב-2015 החליטו כמה חוקרים ששני המינים שונים מספיק כדי להפוך את האוגרונאלוק לסוג עצמאי. לעומתם רואים בו חוקרים רבים עדיין סוג מוטל בספק.
ככל הנראה חי דינוזאור זה בעדרים והיה נודד דרומה מאלסקה לפני בוא החורף לאזור.
גילה גולן

| --- | --- |

גולן, 1966
 לידה:  30 בדצמבר 1940 (בת 83) קרקוב, גנרלגוברנמן 
 מדינה:  ישראל, ארצות הברית 
 עיסוק:  דוגמנית, שחקנית
 מספר צאצאים:  3 
 פרופיל ב-IMDb
 
גילה גולן (נולדה ב-30 בדצמבר 1940) היא דוגמנית עבר ישראלית ושחקנית קולנוע הוליוודית.
קורות חייה

נולדה בקרקוב, פולין, במהלך השואה. היא נמצאה נטושה בתוך חבילה בתחנת רכבת ומשפחה קתולית אימצה אותה והסתירה אותה מהנאצים. הוריה המאמצים מסרו אותה בתום המלחמה לידי ארגון יהודי שאסף יתומים יהודים. היא הגיעה למחנה מעבר בצ'כוסלובקיה ומשם נשלחה לאקס-אן-פרובאנס שבדרום צרפת. במשך שנתיים למדה בפנימיה יהודית.
עלתה ארצה בשם זושה זבצקי בתחילת 1948 במסגרת עליית הנוער לארץ ישראל ואומצה על ידי משפחת גולדנברג מחיפה, שינתה את שמה למרים גולדנברג ונשלחה ללימודים בפנימייה דתית.
ב-1960, עת עבדה כפקידה במשרדי ארגון נכי צה"ל בתל אביב, החליטה להתמודד בתחרות למלכות היופי, שיפצה את אפה, הוכתרה למלכת היופי של תל אביב ומאוחר יותר באותה שנה גם לסגנית מלכת היופי של ישראל בתחרות של מגזין לאישה. לאחר הזכייה שינתה את שמה רשמית לגילה גולן (שלפני כן שימש אותה כשם במה). היא נשלחה לייצג את ישראל בתחרות מיס עולם שנערכה בלונדון בנובמבר 1960 ונבחרה לסגנית ראשונה. כפרס זכתה גולן ברכב חדש וב-100 ליש"ט, ונשארה בבריטניה למשך ארבעה חודשים לגיוס תרומות עבור עליית הנוער.
לאחר התחרות, סיפורה התפרסם בעולם ושורדי שואה רבים ראו בה כבתם האבודה אך גולן לא זכרה דבר מעברה.
בשנת 1961 נשלחה עם דוגמניות אחרות לארצות הברית כדי לייצג את ישראל ביריד העולמי בסיאטל (שנערך ב-1962), וב-1963 החלה לעבוד כדוגמנית בניו יורק.
ביוני 1964 ליהק אותה הבמאי האמריקאי-יהודי סטנלי קריימר, על סמך הקלטה של קולה, לתפקיד אלזה לוץ בסרטו "ספינת השוטים". הייתה זו הופעתה הראשונה בקולנוע. בשנת 1965 זכתה בתואר "מיס גולדן גלוב" והנחתה את אירוע חלוקת הפרסים לאותה שנה. בנוסף השתתפה בסדרה "Kraft Suspense Teatre" בתפקיד אורח.
בשנים 1965–1966 התארחה מספר פעמים בתוכניתו של ג'וני קרסון ה"טונייט שואו" ובתוכניות אירוח נוספות.
בשנת 1966 נישאה לאלכס אורבן והשתתפה בשני סרטים אמריקאים שעלו לאקרנים באותה שנה: "האיש שלנו פלינט" ששם הייתה בתפקיד הנושא את שמה הפרטי - גילה "ושלושה על ספה" ששם שיחקה את אנה ז'ק. מאוחר יותר גם שיחקה בתפקיד אורח בסדרה המצליחה "אני חולם על ג'יני" את הנסיכה טארג'י שמגיעה מהמזרח התיכון.
בפברואר 1968 התגרשה מאורבן ושיחקה בסרט האיטלקי: "Lo scatenato". במחצית אותה שנה לקחה שיעורי משחק בניו יורק.
בשנת 1969 שיחקה בסרטה האחרון "העמק של גואנגי" בתפקיד ט.ג. מאת אולפני האחים וורנר
השחקנית והפעילה הטרנסג'נדרית הישראלית גילה גולדשטיין ז"ל, בחרה לעצמה את השם "גילה" כהוקרה לגילה גולן.
חיים אישיים

בספטמבר 1969 נישאה למת'יו ברנרד רוזנהאוס, תעשיין אמריקאי-יהודי בתחום התרופות, פילנתרופ פרו-ישראלי, ומבעלי השליטה באולפני קולומביה. ושינתה את שמה לגילה רוזנהאוס להם שלוש בנות משותפות. בעלה השני נפטר ב-1980 מהתקף לב.
כמה שנים לאחר פטירתו של בעלה השני, גולן חזרה בתשובה, התעסקה מאוד ביהדות עם עניין מיוחד בחזנות וניהלה בית השקעות עם בעלה השלישי, לו נישאה במהלך שנות ה-80 ועמו היא מתגוררת בפלורידה
הערות שוליים

↑  יעקב בר-און, "האנשים שלנו בהוליווד", באתר ynet, 28 באפריל 2001
↑  ארכיון שערי לאשה, באתר laishacovers.ynet.co.il
↑  יעקב בר-און, האנשים שלנו בהוליווד, באתר ynet, 28 באפריל 2001
↑  Matthew Rosenhaus Dead at 68, Jewish Telegraphic Agency, ‏2015-03-20 (באנגלית אמריקאית)
↑  Niva Goldberg, Movie Star Gila (Golan) Rosenhaus Sells Her Apartment At The Pierre Hotel For $10 Million, ‏2014-05-18 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 98041760  BNE: XX1576146  BnF: cb14182095j (data)  GND: 1208762540  ISNI: 0000 0000 7824 3791  LCCN: no2003017468  VIAF: 11988794   WorldCat (עם VIAF): 11988794
רונן פייגנבוים

רונן פייגנבוים (נולד ב-2 באפריל 1975) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה

פייגנבוים החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל תל אביב. בקבוצת הנוער של המועדון שיחק לצידם של לירן שטראובר ושרון מימר, וב-1992 זכה עמה בגביע המדינה לנוער. את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת ערך ב-2 בינואר 1993. בסך הכל ערך שלוש הופעות ליגה במדי הפועל תל אביב.
בעונת 1995/1996 עבר פייגנבוים להפועל צפרירים חולון, ובתום עונת 1996/1997 ירד עם הקבוצה לליגת המשנה. בעונת 1997/1998 עבר למכבי הרצליה. בעונות 1998/1999 ו-1999/2000 שיחק במדי בני יהודה תל אביב, ולזכותו שער אחר במדי הקבוצה במסגרת גביע המדינה.
לקראת עונת 2000/2001 חזר לצפרירים חולון ושימש כקפטן הקבוצה. בתום העונה היה שותף לירידת הקבוצה לליגה הלאומית, ולאחר מכן לירידתה לליגה ארצית בעונת 2001/2002. כמה שעות לפני שהתברר שחולון תישאר לבסוף בליגה הלאומית (על חשבון הכח עמידר רמת גן שפשטה את הרגל), עבר פייגנבוים להפועל ירושלים.
בעונת 2003/2004 שיחק במדי הפועל נצרת עילית, ובעונה שלאחר מכן חתם במכבי אחי נצרת.
בשלהי הקריירה שיחק פייגנבוים בקבוצת מכבי עירוני קריית אתא מהליגה הארצית, ובשנת 2007 פרש ממשחק פעיל. בשנת 2010 חזר לשחק, ובמשך עונה אחת שיחק בבית"ר עירוני אריאל מליגה ג'.
בתחילת 2020 החל להשתתף בעונה העשירית של תוכנית המציאות "האח הגדול" והיה המודח הרביעי שלה.
שימש כמנכ"ל "אונליין tv", ערוץ טלוויזיה באינטרנט.
קריירה > נבחרת צעירה

פייגנבוים ערך חמש הופעות במדי נבחרת ישראל הצעירה. הופעת הבכורה שלו נערכה ב-26 במרץ 1996 במשחק ידידות נגד נבחרת קרואטיה, ואת שערו היחיד במדי הנבחרת כבש במשחק מול נבחרת טורקיה. פייגנבוים השתתף בשני משחקים במדי הנבחרת הצעירה במסגרת מוקדמות יורו 1998 עד גיל 21.
חיים אישיים

רונן הוא בנו של כדורגלן העבר ומאמן הכדורגל שייע פייגנבוים. רונן שיחק תחת אביו בהפועל צפרירים חולון ובני יהודה, ואף שיתף עמו פעולה בעונה השלישית ובעונה ה-11 של תוכנית הריאליטי "גולסטאר".
הערות שוליים

↑  לי אור שלגי, הווו, אין לי כוח, באתר אולטראס הפועל
↑  מועדון כדורגל הפועל תל אביב שחקני עבר והווה, באתר הרשמי של הפועל תל אביב
↑  מכבי חיפה מכבי הרצליה, באתר מכבי חיפה
↑  רונן פייגנבוים, באתר מוזיאון בני יהודה
↑  גולן בר יוסף, רונן פייגנבוים עובר לצפרירים, באתר ynet, 19 ביוני 2000
↑  תומר לוי, רונן פייגנבוים עוזב את נצרת-עילית. רוזן לא יגיע, באתר nrg‏, 5 באוקטובר 2004
↑  מיקי שגיא, גביע: בית"ר ירושלים הביסה 0:4 את קרית אתא, באתר ynet, 22 בפברואר 2006
↑  רז זהבי, צוות גולסטאר בדרך חזרה למגרשים: משפחת פייגנבוים במשא ומתן עם הפועל ירושלים, באתר ערוץ הספורט,‏ 28 בדצמבר 2015
גלעד בירן

| --- | --- |
בירן בטקס החלפת מפקד מערך ההגנה האווירית, אפריל 2021
בירן בטקס החלפת מפקד מערך ההגנה האווירית, אפריל 2021
 לידה:  14 באפריל 1975 (בן 49)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1993
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 2009 – מפקד גדוד 947 סטינגר  2009–2011 – מפקד גדוד "רם" 66  2011–2014 – מפקד גדוד 947 כיפת ברזל  2014–2016 – רע"ן שכבה תחתונה בלהק רמ"ט חה"א  2016–2018 – מפקד כנף 168  2019–2021 – מפקד בית הספר להגנה אווירית  2021 – מפקד מערך ההגנה האווירית
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן    מבצע צוק איתן  מבצע שומר החומות  מבצע עלות השחר  מלחמת חרבות ברזל
 
גלעד בירן (נולד ב-1975) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף המכהן כמפקד מערך ההגנה האווירית. קודם לכן שימש כמפקד בית הספר להגנה אווירית, מפקד כנף 168, רע"ן שכבה תחתונה בלהק רמ"ט חה"א, מפקד גדוד 947 (כיפת ברזל) ומפקד גדוד ״רם״ 66 (סטינגר).