stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
החלטה מראש
החלטה מראש בישראל

החלטות מראש נהוגות ברשויות שלטוניות אחדות בישראל, ובהן:
רשות המסים בישראל
רשות ניירות ערך
הממונה על ההגבלים העסקיים
רשות הפועלת מכוח חוק רישוי עסקים.
החלטות אלה נעשו במשך שנים רבות בהתאם לנוהלי העבודה של רשויות אלה, ולא מכוח חיוב שבחוק. שינוי בתחום זה נעשה במסגרת תיקון מס' 147 לפקודת מס הכנסה, שאושר בכנסת ב-25 ביולי 2005, ובמסגרתו נוסף לפקודה פרק שכותרתו "החלטות מיסוי", והוא מסדיר מתן החלטות מראש בנושאי מס הכנסה, מס ערך מוסף ומיסוי מקרקעין. בין השאר נאמר בתיקון זה:
וכן
דברי ההסבר להצעת החוק מבהירים את מטרת התיקון:
גם הממונה על ההגבלים העסקיים פרסם כללים למתן חוות דעת מראש מטעמו.
לקריאה נוספת

הרי קירש, "מיסוד ההחלטות המקדמיות - סוגיות אחדות", מיסים ח/2 (אפריל 1994)
הערות שוליים

↑  החלטה מראש במילון משפט: הדין האזרחי (תשע"ט), 2019, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 147), התשס"ה-2005, ס"ח 2023 מ-10 באוגוסט 2005
↑  הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 147), התשס"ה-2005, ה"ח הממשלה 186 מ-4 ביולי 2005
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
הפרפר חוצה את הכביש

הפרפר חוצה את הכביש (בפינית: Perhonen ylittää tien) הוא שמו של קובץ שירים, הכולל במקורו את כל יצירתה השירית של הסופרת והמשוררת הפינית אווה קילפי, אחת החשובות ביוצרות הפיניות בנות ימינו.
על הקובץ

קובץ זה ראה אור בהלסינקי בשנת 2000, והשירים הכלולים בו התפרסמו במקור בשישה ספרי שירה שונים:
זמר אהבה ושירים אחרים (1972).
בברכה (1976).
לפני המוות (1982).
אנימליה (1987).
תודה על האתמול (1996)
שירים אחרונים (1996-2000).
התרגום העברי של הקובץ ראה אור בשנת 2007, בתרגומו של רמי סערי, שאף הוסיף לו מבוא והערות.‏. האנתולוגיה העברית התפרסמה כחלק ממפעל שמטרתו להגביר את המודעות לספרות פינלנד בישראל[דרוש מקור].
מאפייני שירתה של קילפי

שירי "הפרפר חוצה את הכביש" ממוקדים ביחסי אנוש, ביחסים בין האדם לעולם החי והצומח ובגעגועים לחבל קרליה שהמשוררת נעקרה ממנו בילדותה עקב מלחמת העולם השנייה. עיסוק היוצרת ביחסי אנוש מציג לקוראים כלים להתמודדות עם מצוקת הבדידות ועם האבל, שכן היתמות והפרדה מקרובים ומאהובים היא אחד הנושאים החוזרים ונשנים ביצירתה. חסד האהבה, שהמשוררת שבה ומזכירה ברבים משיריה, נתפש כאמצעי יאה למעורבות חברתית ופוליטית ולהתנגדות לאדישות ולכוחניות ביחסים בין בני-האדם. שירתה של קילפי מעוררת גם למודעות בנוגע לבעיות הסביבה, וארגונים רבים שפעילותם קשורה לאקולוגיה עשו שימוש בשיריה.
לדוגמה השיר "המתווך צולח", המבטא את יחסה לטבע ולקשר בין חלק מבני-האדם לבינו:
המתווך צולח סבך עשב,
מקיף את הבית במשקפים שחורים,
בכרס תפוחה
פורש את ידיו: "פה יעבור הגבול."
"היער ההוא שם." "החוף הזה כאן."
הקונים מהנהנים. מרימים רגלים לגובה.
ירד גשם קודם לכן.
והינשוף יושב בחלל העץ,
מצפה ברטט
שחובבי הטבע יסתלקו.
רוב שיריה של קילפי הם חסרי כותרת (חסרי שם) ולכן הם מזוהים על-ידי המלים הראשונות שלהם.
קילפי מבטאת ביצירתה חמלה רבה כלפי כל יצורי הטבע - בעלי החייים והצמחים - ובמיוחד כלפי אלה הנשחטים ונאכלים על-ידי האדם. להלן קטע מהשיר "באחד הימים":
סלחי לי, אך יש אנשים
השומעים את הצלעות גועות על צלחתם,
ומתוך הנקניק נשאת לאזנם פעיה חלשה.
אנשים רכי לב.
וכשהם רואים פרסומות
ושולחנות גדושי שפע
באזניהם מתנגן השיר:
"בשרי מתוק, דמי סמיך..."
הערות שוליים

↑  אוה קילפי, הפרפר חוצה את הכביש. תרגום מפינית, מבוא והערות: רמי סערי, הוצאת כרמל, תשס"ז-2007. ISBN 9789654077606
הפרפר הכחול

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  מקרה אמיתי
 בימוי:  ליא פו 
 הופק בידי:  Alliance Atlantis
 תסריט:  פיט מק'קורמק 
 עריכה:  מייקל ארסנד 
 שחקנים ראשיים:  ויליאם הרט מרק דונאטו פסקאל בוסיירס
 מוזיקה:  סטפן אנדלמן 
 צילום:  פייר מיגנוט 
 מדינה:  קנדה קנדה
 חברה מפיצה:  Monterey Media
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  20 בפברואר 2004
 משך הקרנה:  91 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית ספרדית
 סוגה:  סרט דרמה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   bluebutterfly
 דף הסרט ב־IMDb
 
הפרפר הכחול (באנגלית: The Blue Butterfly) הוא סרט קולנוע קנדי משנת 2004 בבימויה של ליא פול (אנ'), עם ויליאם הרט, פרק דונאטי ופסקאל בוסיירס בתפקידים הראשיים.
העלילה מבוססת על סיפורו האמיתי של דייוויד מרנג'ר שחלה בסרטן המוח והבריא לאחר שנסע ליערות הגשם במרכז אמריקה עם האנטמולוג ג'ורנ' בוסארד (אנ') ומצא את פרפר המורפו הכחול.
תקציר העלילה

פיט קרלטון (מרק דונאטו) הוא ילד בן 10 שגר במונטריאול עם אמו תרזה (פסקאל ברוסיירס) שמגדלת אותו לבד מאז מת בעלה כשמרק היה בן חמש. מרק סובל מגידול מוחי ורופאיו נתנו לו 3–6 חודשים לחיות. הוא מתקשה בהליכה ונזקק לכסא גלגלים.
מרק הוא חובב חרקים נמרץ ויש לו אוסף גדול של חרקים. לאוסף שלו חסר פרפר מורפו כחול והוא מאמין כי אם ימצא אחד כזה, הדבר ירפא את מחלתו.
במוזיאון החרקים במונטריאול ניתנת הרצאה על ידי האנטמולוג המפורסם אלן אוסבורן (ויליאם הרט). מרק ואמו נפגשים אתו לאחר ההרצאה ומבקשים ממנו כי ייסע אתם לג'ונגל בקוסטה ריקה למצוא את הפרפר הכחול. אוסבורן דוחה אותם בתחילה אך מרק מתעקש ולאחר שאוסבורן מבקר אצלם ורואה את האוסף הגדול של מרק ודבקותו במטרה הוא מסכים למרות שלדעתו זה כבר סוף העונה של הפרפר הזה.
הם טסים לקוסטה ריקה שטים בנהר ומגיעים לכפר בלב היער שם נמצא אלחו (ראול טרוחיו), ידיד ותיק של אוסבורן שמציג להם את בתו יאנה (מריאנלה חימנז) שהיא בגילו של מרק.
הם יוצאים למסע בג'ונגל עם כיסא גלגלים. אוסבורן נושא את מרק על כתפיו והם צועדים בנהר אך תרזה אינה סובלת זאת, עלוקות נדבקות לרגליה, היא זועקת והם חוזרים בלי הפרפר הכחול.
מרק כמעט מיואש אך משכנע את אמו לתת לו לצאת שוב למסע בלעדיה כי צעקותיה מרחיקות כנראה את הפרפר הכחול. לאחר היסוסים היא מסכימה. אלחו בונה לו מתקן לנשיאה ובו נושא אוסבורן את מרק על גבו. במרדף אחרי הפרפר הם נופלים למערה. אוסבורן נפצע ולא יכול להמשיך ומרק זוחל כדי להזעיק עזרה אך שוקע בהזיות ולבסוף הוא נמצא על ידי אלחו ותרזה.
אוסבורן מובל לבית חולים ויאנה נותנת למרק מתנה - מורפו כחול שלכדה בכפר. מרק מתכוון להזריק לו זריקת מוות כדי לצרפו לאוסף שלו אך לבסוף מחליט לשחרר אותו כדי שייצור עוד פרפרים כאלה שיגבירו בקסמם את התקווה שלו להחלמה.
לבסוף מספר מרק כי הגידול שלו נעלם.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ויליאם הרט | אלן אוסבורן |  |
| מרק דונאטו | פיט קרלטון |  |
| פאסקל ברוסיירס | תרזה קרלטון |  |
| ראול טרוחיו | אלחו |  |
| מריאנלה חימנז | יאנה | בתו של אלחו |
הערות שוליים

↑  סיפורו של דייוויד מרנג'ר
הלצ'קרפטור

| הלצ'קרפטור |
| --- | --- |
 
תקופה
קרטיקון עליון, 75–71 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: דרומאוזאוריים
סוג:: הלצ'קרפטור
מין:: Halszkaraptor escuilliei
שם מדעי
 Halszkaraptor ‏2017

בהשוואה לאדם
הלצ'קרפטור (שם מדעי: Halszkaraptor; מילולית: "השודד של הלצ'קה") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הדרומאוזאוריים אשר התקיים באזור מונגוליה של ימינו בתור הקרטיקון, לפני 71–75 מיליון שנה. דינוזאור זה קרוי על שם החוקרת ההונגרית הלצ'קה אוסמולסקה (אנ'), אשר חקרה מאובנים רבים במדבר גובי. סוג זה הוגדר ב-2017 וכלל מין יחיד, Halszkaraptor escuilliei. שם המין נקרא על האספן פרנסיס אסקווילי (François Escuillié), אשר נתן את הממצאים למוזיאון.
גילוי

מאובני ההלצ'קרפטור נתגלו במונגוליה, כאשר נאספו בצורה לא חוקית ונמכר ליפן ובריטניה לאוספי מאובנים. המאובנים נאספו בידי חברת סוחרים והובאו למוזיאון הטבע של בלגיה, שם הם נחקרו. בהמשך הם הוחזרו למונגוליה. השלדים שנמצאו היו במצב שלם יחסית, בדומה למאובנים רבים שנתגלו במדבר גובי.
מאפיינים

מבנה גופו של דרומזאור זה הגיע לגודל של ברכייה ורימז שבעליו היה יצור חצי-מיימי, בעל מבנה הדומה לעופות מים מודרניות. אורך הראש הגיע לשבע ס"מ, אורך הצוואר 20 ס"מ והיו לו טפרים בכפות רגליו בדומה לוולוצירפטור. הדינוזאור היה כנראה מכוסה בנוצות ששמרו על בידודו במים. הוא היה בעל צוואר כמו של ברבור ומבנה הגפיים היה קצר וייתכן שדמה לכנפי פינגוויניים. הזנב שלו היה קצר וגם מבנה עמוד השדרה רמז שהיה חסר יציבות ביבשה.
ההלצ'קרפטור היה, ככל הנראה, שחיין זריז אשר רדף אחרי דגים במימי המדבר הקדום (שבעבר היה הרבה פחות יבש והכיל מקווי מים שונים סביבו). עם זאת, הוא נע גם על היבשה וקינן על אדמה יבשה, דבר שהופך אותו לדינוזאור התרופוד היחיד שחי במקווי מים, לצד בני משפחת הספינוזאוריים.
התזמורת הסימפונית של ציריך

| --- | --- |
 תאריך ייסוד:  1981 
 מדינה:  שווייץ שווייץ
 מיקום:  ציריך, שווייץ
 אולם קונצרטים:  טונהאלה
 מנצח:  מריו ברטה
 http://zuercher-symphoniker.ch/
 
התזמורת הסימפונית של ציריך (בגרמנית: 
Symphonischen Orchester Zürich) היא תזמורת בת 72 נגנים מקצועיים עצמאים, היושבת דרך קבע בציריך שבשווייץ. ייסד אותה בשנת 1981 מנהלה המוזיקלי לשעבר, דניאל שווייצר. התזמורת מגישה כשלושים וחמישה קונצרטים בשנה, בטונהאלה, אולם הקונצרטים הקבוע שלה.
בשנת 2013 התזמורת התחדשה וכיום מנהלה המוזיקלי הנוכחי הוא מריו ברטה.
התזמורת יוצאת לסיורי קונצרטים ועד כה הופיעה בסינגפור, גרמניה, איטליה וספרד.
הקורפוס ה-33 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  23 בינואר 1943 – 8 במאי 1945 (שנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
הקורפוס ה-33 (בגרמנית: XXXIII. Armeekorps) היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-23 בינואר 1943 בנורווגיה על בסיס הפיקוד המיוחד הגבוה ה-33 (Höheres Kommando z.b.V. XXXIII), וכמפקדו מונה ארווין אנגלברכט. הקורפוס השתתף בקרבות בנורווגיה כחלק מארמיית נורווגיה, ולאחר מכן כחלק מהארמייה ההררית ה-20, וב-8 במאי 1945 נכנע לבעלות הברית.
מפקדים

ארווין אנגלברכט (23 בינואר 1943 - 25 בדצמבר 1943)
לודוויג וולף (25 בדצמבר 1943 - 10 באוגוסט 1944)
קרל-אריק קהלר (10 באוגוסט 1944 - 31 במרץ 1945)
פרידריך פון אונגר (31 במרץ 1945 - 5 באפריל 1945)
פרידריך-וילהלם נוימן (5 באפריל 1945 - 8 במאי 1945)
הרפורדשייר

הֵרֵפוֹרְדְשֵׁייר (באנגלית: Herefordshire) הוא מחוז טקסי והיסטורי הממוקם באזור מערב המידלנדס באנגליה. הוא גובל בשרופשייר מצפון, ווסטרשייר ממזרח, גלוסטרשייר מדרום-מזרח, ובווילס ממערב. בירת המחוז היא העיר הרפורד.
המחוז הוקם בשנת 1996. צמיחת האוכלוסייה מהירה יחסית ביחס לאנגליה. בשנים 1991–2011 אוכלוסיית המחוז צמחה בכ-14.4%, בהשוואה ל-10% בכל אנגליה. 98.2% מהתושבים הם לבנים, 0.8% אסייתים, 0.2% שחורים ו-1.5% הוא מעורב או מגזע אחר.
ההרפורדשייר מכיל כשני מחוזות בחירה לבית הנבחרים הבריטי. כיום (2017), שני נציגי המחוז הם מן המפלגה השמרנית. במועצת המחוז פועלים כ-53 נציגים הבוחרים את מנהיג המחוז הממנה 8 נציגים נוספים לקבינט. הבחירות למועצה מתקיימות אחת לארבע שנים. הבחירות האחרונות התקיימו בשנת 2015.
הערות שוליים

↑  על מחוזות היסטוריים של אנגליה, ראו: Historic counties of England.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548159605171  GND: 4072438-4  LCCN: n81018212  MusicBrainz: 489a2478-a50f-41db-b59f-4aae0e2132cc  NKC: ge763071  VIAF: 130122410   WorldCat (עם VIAF): 130122410 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של אנגליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הפועל טבריה

הפועל טבריה הייתה קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר טבריה, שבשיאה שיחקה בשנות השישים ובשנות השמונים בליגה הבכירה בישראל.
היסטוריה

סניף הפועל בטבריה הפעיל קבוצת כדורגל במהלך שנות השלושים ושנות הארבעים שאף השתתפה בליגה ב' (הליגה השנייה באותה עת).
בשנת 1953 הקימו בני נוער מטבריה קבוצת כדורגל בשם אינ"ס, על שם ארבעה מבני טבריה שנפלו במהלך מלחמת העצמאות, וכעבור שנה, לאחר שזכו באליפות אזורית, הצטרפו להתאחדות לכדורגל, אשר חייבה אותם להצטרף למרכז ספורט. חברי הקבוצה בחרו להצטרף למרכז הפועל והקבוצה שינתה את שמה לשם הפועל טבריה.
בשנת 1958 (עם המאמן אוטו שלפנברג), בעת ששיחקה בליגה ב' (הליגה השלישית באותה עת), זכתה הקבוצה ב"גביע ההתאחדות", תחרות גביע שבה השתתפו קבוצות מליגה א' וליגה ב' לכבוד עשר שנים לקום מדינת ישראל, לאחר שניצחה 7–1 את הפועל באר שבע.
לאחר אובדן העלייה במחזור האחרון של עונת 1959–1960, העפילה הקבוצה (עם המאמן יז'י סוסנובסקי) בסיום עונת 1960–1961 לראשונה בתולדותיה לליגה הבכירה. מיקום השיא של הקבוצה הוא המקום השלישי אליו הגיעה בעונת 1961/1962. בתום עונת 1964/1965 ירדה הקבוצה ליגה לאחר ארבע עונות רצופות.
הקבוצה שיחקה עד סוף עונת 1975/76 בליגה השנייה, אז ירדה לליגה ב', לאחר שסיימה במקום ה-16 בליגה, אך בשתי העונות שלאחר מכן סיימה הקבוצה במקום הראשון ועלתה לליגה הארצית.
הקבוצה חזרה לליגה הבכירה בעונת 1988/1989 אך שרדה עונה אחת בלבד ומאז לא שבה יותר לליגה הבכירה. בקבוצה שיחק בתקופה זו עודד מכנס.
בעונת 1991/1992 נשרה הפועל טבריה לליגה א'. בתחילת העונה לא התייצבה הקבוצה למשחק חוץ מול הפועל רמת גן, ובית הדין של ההתאחדות פסק לקבוצה הפסקת פעילות על תנאי. כעבור 9 חודשים, בפתיחה של העונה הבאה, שוב לא התייצבה הקבוצה למשחק ליגה ביתי מול הפועל עכו. בית הדין העליון של ההתאחדות החליט להפעיל את העונש על תנאי, הפסיק את פעילות הקבוצה עד לסיום העונה והחליט להוריד את הקבוצה עד לליגה ג'. הפועל טבריה הייתה במצב כלכלי קשה ולא היה ברשותה די כסף להגשת ערעור והיא התפרקה.
תארים והישגים

גביע ההתאחדות:
זכייה (1): 1958
שחקני עבר במועדון

איציק קורנפיין
עודד מכנס
גבי לסרי
ברוך ממן
אריה אלטר
יעקב גולדפרב
יצחק נזרי
יז'י סוסנובסקי
רפי דומבובסקי
משה פרג'
יעקב פרג'
אורי מזרחי
יעקב זיתוני
חיים זיתוני
יעקב אדרעי
עמרם אלביליה
זאב רוגוז'ינסקי
יהודה פדאל
דוד באליס
יוסי אדרי
יעקב לוי
עופר דן
צביקה ג׳ומעה
לקריאה נוספת

זוהיר בהלול, רמי ברוש, יגאל ביטון, האנציקלופדיה לכדורגל ישראלי, כרך ג', עמ' 263, הוצאת ישראגול, 2011
הערות שוליים

↑  כדורגל, דבר, 9 במרץ 1936
↑  לארגון הספורט בארץ, דבר, 6 בפברואר 1938
↑  צבי לביא, קפיצת הדרך של הטבריינים, מעריב, 19 במאי 1961
↑  הפועל טבריה זכה בגביע ההתאחדות ניצח את "הפועל" באר שבע בתוצאה 1:7, דבר, 16 בנובמבר 1958
↑  צבי בר-שירה, טבריה - העליה הראשונה, מעריב, 20 ביוני 1988
↑  אלי דנון, טבריה תובעת שחייק ייבדק במכונת-אמת, מעריב, 21 ביוני 1976
↑  ברוך דגון, הפועל טבריה ומכבי הרצליה עלו לליגה הארצית, דבר, 14 במאי 1978
↑  יצחק פרי, אחרי 23 שנה - טבריה שוב בלאומית, מעריב, 20 ביוני 1988
↑
עמוד השחקן של יהודה פדאל באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
הקורפוס ה-33 (ארצות הברית)

| --- | --- |

תג הכתף של הקורפוס
 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  יוני 1944 – אוקטובר 1944 (כ־123 ימים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
הקורפוס ה-33 היה 'יחידת רפאים' שהוקמה ב-1944 כחלק מ-Fortitude South II.
מלחמת העולם השנייה

הקורפוס דווח לראשונה לגרמנים כשהגיע ביוני 1944, נחת בליברפול והקים את המפקדה שלו במארברי, צ'שייר, עם דיוויזיית הרגלים האמריקאית ה-11, דיוויזיית הרגלים האמריקאית ה-48 ודיוויזיית השריון ה-25 בפיקודו. ביולי דווח כי הקורפוס והיחידות שבפיקודו עוברים לתפוס עמדות שהתפנו על ידי הקורפוס ה-20 האמריקאי ביציאתו לנורמנדי.
עם המפקדה שלו בבורי סנט אדמונדס, סאפוק, לקורפוס היה תפקיד לעקוב אחר הנחיתות של הקורפוס האמריקאי ה-37 והקורפוס הבריטי השני בפה-דה-קאלה.
לאחר סיומו של Fortitude South II דווח כי הוא עבר לרומזי באוגוסט 1944. במהלך ספטמבר השליטה בדוויזיית השריון ה-25 עברה לקורפוס ה-37 ודיוויזיית הרגלים ה-17 הפכה לחלק מהקורפוס ה-33. באוקטובר 1944 פורסם לגרמנים כי הקורפוס פורק כדי לספק מחליפים ליחידות אחרות.
הערות שוליים

1 2 3  (Holt 2005, p. 899 & 900)
↑  (Hesketh 1999, p. 244)
↑  (Hesketh 1999, p. 418)
היום הרת עולם

הַיּוֹם הֲרַת עוֹלָם הן המילים הפותחות בפיוט של מחבר לא ידוע, שנוהגים לומר במהלכה של תפילת המוסף של שני ימי ראש השנה.
תוכן הפיוט

בפיוט שני מוטיבים מרכזיים - בריאת האדם וכן הדין והמשפט שהקדוש ברוך הוא גוזר על כל אדם.
"היום הרת עולם" כך נפתח הפיוט - דימוי לכך שבריאת העולם נעשתה כמו לידה ועל כן במהלכו של הפיוט מזכירים בני האדם כי הקדוש ברוך הוא יכול לשפוט אותם מכל זווית ראייה, כבנים, כעבדים או כבני אדם. רעיון דימוי הלידה של העולם מתקשר לכך כי הקדוש ברוך הוא יכול לשפוט את בני האדם כאילו היו בניו אשר הגיעו לעולם מתוך לידה והריון.
האימה והנוראה של הפיוט הוא שבני האדם אינם יודעים מה יהיה הדין אותו ייתן הקדוש ברוך הוא לבני האדם, כמו שנכתב במשפט האחרון בפיוט: "עֵינֵינוּ לְךָ תְלוּיוֹת עַד שֶׁתְּחָנֵּנוּ וְתוֹצִיא כָאוֹר מִשְׁפָּטֵנוּ אָיוֹם קָדוֹשׁ".
מנהגי אמירת הפיוט

במנהגי אשכנז (כולל נוסח ספרד) ובנוסח הספרדים, אומרים פיוט זה בסוף כל ברכה של מלכיות, זכרונות ושופרות, ביום חול אחרי שתוקעים בשופר, ובשבת אחרי חתימת הברכה.  בנוסח איטליה אומרים אותו אחרי מלכיות וזכרונות, ואילו אחרי שופרות אומרים במקומו ארשת שפתינו. בנוסח רומניא הוא היה נאמר אחרי כל שלשת הברכות.
לפי אחת הדעות התחיל העולם להיברא בכ"ה באלול  וביום השישי לבריאה (שהוא אחד בתשרי) נברא האדם הראשון, שהוא גְּמר כל הבריאה. הווי אומר, ראש השנה הוא יום הריונו ולידתו של כל העולם כולו – בקיצור: היום הרת עולם.
לדעת האר"י, בתשרי התעבר העולם ובניסן התרחשה הלידה. כלומר, בראש השנה החל הריון העולם.
ראו גם

ארשת שפתינו
מראה כהן
עת שערי רצון להפתח
הערות שוליים

↑  בנוסח הספרדים אומרים "קדוש" במקום "איום קדוש", ובנוסח איטליה ורומניא, אומרים במקום שורה זו "ותקבל ברחמים וברצון סדר מלכיותינו/זכרונותינו/שופרותינו".
↑  הלל משה סרמוניטה ואנג'לו מרדכי פיאטילי, מחזור לראש השנה כמנהג בני רומה, ירושלים תשע"ה, עמ' 131, 133, 136.  במקום המלים האחרונות "איום קדוש" שנהוגים באשכנז, נוהגים לומר "ותקבל ברחמים וברצון סדר מלכיותינו/זכרונותינו", שכנראה נלקח מפיוט ארשת שפתינו.
↑  מחזור רומניא, ויניציאה רפ"ג, דף שכ ע"א ואילך.  גם ברומניא אומר במקום "איום קדוש" אמרו "ותקבל ברחמים וברצון סדר מלכיותינו/זכרונותינו/שופרותינו", וגם אמרו אחריו את נוסח ארשת שפתינו, כך שמבקשים שיתקבלו התפילות פעמיים.
↑  אבא בנדויוד, הרת עולם, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏2012-09-12
↑  פרי עץ חיים שער השופר פרק ה – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
התזמורת הסימפונית של קוויבק

| --- | --- |

 תאריך ייסוד:  1902 
 מייסד:  ז'וזף וזינה
 מדינה:  קנדה קנדה
 מיקום:  קוויבק, קנדה
 מנצח:  פביאן גאבל
 www.osq.org
 
התזמורת הסימפונית של קוויבק (בצרפתית: Orchestre symphonique de Québec) היא תזמורת קנדית, שבסיסה בעיר קוויבק. התזמורת נוסדה בשנת 1902 והיא התזמורת הקנדית הפעילה הוותיקה ביותר. ז'וזף וזינה היה המנהל המוזיקלי הראשון של תזמורת קוויבק, מ-1902 עד 1924.
תזמורת קוויבק מקיימת תחרות שנתית למוזיקאים צעירים תושבי המקום, שבה יכולים המשתתפים לזכות בפרסים כספיים ובהזדמנות להופיע כסולנים עם התזמורת. תזמורת קוויבק מופיעה גם עם התיאטרון הלירי של קוויבק (Théâtre lyrique de Nouvelle-France) ועם המקהלה של קוויבק (Choeur symphonique de Québec)
מאז 2011, מנהלה המוזיקלי של תזמורת קוויבק הוא פביאן גאבל.
מנהלים מוזיקליים

יוזף וזינה (1902 - 1924)
רוברט טלבוט (1924 - 1942)
אדווין בלנז'ה (1942 - 1951)
וילפריד פלטייה (1951 - 1966)
פרנסואה ברנייה (1966 - 1968)
פייר דרוו (1968 - 1975)
ג'יימס דפריסט (1976 - 1983)
סימון סטריטפילד (1983 - 1991)
פסקל ורו (1991 - 1998)
יואב תלמי (1998 - 2011)
פביאן גאבל (2011 - ממשיך)
הלקאתו של ישו (פיירו דלה פרנצ'סקה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  פיירו דלה פרנצ'סקה
 תאריך יצירה:  1455-1460
 טכניקה וחומרים:  שמן וטמפרה על לוח עץ
 ממדים בס"מ
 רוחב:  82 ס״מ 
 גובה:  59 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  רנסאנס מוקדם 
 מיקום:  הגלריה הלאומית של מחוז מארקה, ארמון הדוכס, אורבינו
 
"הלקאתו של ישו" (באיטלקית: Flagellazione di Cristo) הוא ציור מאת הצייר האיטלקי, בן תקופת הרנסאנס פיירו דלה פרנצ'סקה. הוא נחשב לאחת מן היצירות המורכבות והחשובות במחקר תולדות האמנות. בנוסף, מהווה התיאור הפרספקטיבי שבציור את אחד מן ההשגים הטכניים של הציור בתקופת הרנסאנס.
הציור מתאר אירוע מחייו של ישו המתואר בברית החדשה, ובו מוכה ישו בידי החיילים הרומים. אירוע זה מהווה חלק מן התיאור המקובל של "הפסיון של ישו".
מידותיו הקטנות של הציור עוררו שאלות רבות בקשר ליעודו. ייתכן כי הוא נועד להוות חלק מתמונת מזבח, אולם גם על כך יש מחלוקת בין החוקרים.
תיאור

ההתרחשות בציור מתוארת בתוך חצר מקורה חלקית. בקדמת הציור, בחלקו הימני, מופיעות שלוש דמויות המשוחחות ביניהן. הן לבושות בגדים בני תקופת הרנסאנס.
בחלקו השמאלי של הציור, מופיע ישו הקשור לעמוד איוני שבראשו פסל מוזהב. הוא מולקה על ידי שלושה גברים. בצד התיאור מתוארת דמותו של פונטיוס פילאטוס, היושבת על כיסא, לבושה בבגד בצבע כחול וורוד, וחובשת כובע. מתחת לכסאו של הנציב הרומי מופיעה חתימתו של דלה פרנצ'סקה - "OPVS PETRI DE BVRGO S[AN]C[T]I SEPVLCRI" ("עבודתו של פיירו מ***** Borgo Santo Sepolcro).
ההלקאה מתרחשת במעין חלל פתוח למחצה, המופרד משאר התיאור בעזרת תיאור ארכיטקטוני. ראשית, המעמד מופרד על ידי מסגורו בין העמודים קורינתיים הנושאים את התקרה. שנית, על הרצפה מתואר דגם מורכב של מרצפות שיש בצבע לבן ושחור. על פי ניתוח הפרספקטיבה המורכבת של הציור שחזרו החוקרים את מבנה החלל של הציור.
פרשנות

לפי אחד מן הפירושים של הציור אלו הן דמויותיהן של הדוכס אודאנטיניו מאורבינו (montefeltro) ושל שני יועציו. פרשנות זו רואה בתיאור דמויותיהם ביקורת היסטורית על רקע הדחתו של הדוכס בהפיכה בשנת 1444.
לקריאה נוספת

אליק מישורי, אמנות הרנסאנס באיטליה, יחידות 9-10-11, האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, 1994, עמ' 138-144.
הפרקליט

ערך זה עוסק בכתב עת משפטי. אם התכוונתם לסרט קולנוע, ראו .
שער כתב העת. 1951
"הפרקליט" הוא כתב עת משפטי היוצא לאור על ידי לשכת עורכי הדין בישראל משנת 1943.
בשנים האחרונות נערך כתב העת על ידי סטודנטים למשפטים במסלול האקדמי המכללה למינהל בהדרכתו של עורך איש סגל בכיר של המכללה, והוא כתב העת המשפטי הוותיק ביותר בישראל.
הגיליון הראשון

בהתאם להחלטת ועידת הסתדרות עורכי הדין היהודיים בארץ ישראל בשנת התש"ג-1943, הוטל על נשיא הוועד המרכזי באותה תקופה, עוה"ד ד"ר מרדכי עליאש, וסגנו משה דוכן, לפעול להוצאת ביטאון משפטי של ההסתדרות. באותה שנה יצא לאור בעיר תל אביב, הגיליון הראשון של "הפרקליט" מבית הסתדרות עורכי הדין. עורכו הראשון של כתב העת היה פלטיאל דיקשטיין ולאחר סיום תפקידו בא במקומו כעורך הביטאון אהרון פולונסקי, שמאמריו פזורים בגליונות הפרקליט הראשונים תחת שם העט "אפולו". בדברי הפתיחה לרגל הוצאתו לאור של הגיליון הראשון, כתב עו"ד עליאש:
לא בלי רטט מלוה הוועד המרכזי של הסתדרות עורכי הדין היהודים בארץ ישראל את בכור ביטאונו בדרכו לקהל המשפטי העברי בארץ. עשרים שנות חכיון ותפלה לילד הזה יצדיקו בלי ספק דרישה לרמה גבוהה באיכות ובכמות, ומאידך גיסא מכריחים אותנו קשיי המלחמה, המחסור בנייר וטרדות הזמן להסתפק בחוברת הצנועה המוגשת בזה לקהל קוראינו. 

חוברת זו יוצאת לעולם בזמן הרס וחורבן, בעת צרה ומצוקה ליעקב שכמוה לא הייתה, בזמן שעצם החוק והמשפט, חופש האדם וערך חייו נרמסים ונדרסים ברשעה ובאכזריות השמים לאל את כל הישגי דורות התרבות בשדה המשפט והחברה. רק התקוה שהניצחון יביא אתו גם התפתחות עצומה בערכים המשפטיים, המדיניים והחברתיים של האנושות כולה וגם של עמנו וארצנו מחזקת את ידינו להתחיל בפעולה בזמן זה

תפקיד העריכה נמסר על ידי הוועד המרכזי לחבר מערכת בראשותו של הח' פ. דיקשטין ועזרתם של כל העוסקים במקצוע המשפט בארץ תהיה לנו הערובה הכי טובה לכך שאחרית מפעלנו זה, שראשיתו מצער, תשגה מאד.
הפרקליט בשנותיו הראשונות

בשנים שקדמו לקום המדינה, ובשנים הראשונות להיווסדה, שימש כתב-העת כר פורה של שיג ושיח אקדמי אודות עתידה של מערכת המשפט הישראלית ושופר לדעות וללבטים שפשו אותה עת בקרב קהילת המשפטנים הצעירה של מדינת ישראל. נכתב בו אודות אימוץ שיטת המשפט החדשה, השימוש במשפט העברי, משמעות הכרזת המדינה, חשיבות הפורמליזם וכדומה. בין הכותבים היו גדולי המשפט והמחקר האקדמאי באותה תקופה, השופטים חיים הרמן כהן ומשה זילברג, האקדמאים פרופ' גד טדסקי ופרופ' בנימין אקצין.
בשנים הראשונות לקום המדינה היה "הפרקליט" הביטאון המשפטי היחידי ששירת את עורכי הדין והשופטים במדינת ישראל, וזאת בטרם נוסדו הביטאונים של הפקולטות השונות למשפטים.
בשנת 1961, עם הפיכת לשכת עורכי הדין לאיגוד סטטוטורי, לאחר חקיקת חוק לשכת עורכי הדין, הפך "הפרקליט" לביטאונה המשפטי המקצועי המרכזי של לשכת עורכי הדין בישראל. באותן שנים הצטרפה הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים למערכת "הפרקליט".
הפרקליט בשנותיו האחרונות

נכון ל-2010, יוצא "הפרקליט" בתדירות של שני גליונות בשנה, וכותבים בו אנשי אקדמיה, שופטים ועורכי דין. במשך שנים ערך את כתב העת פרופ' מיגל דויטש. משנת 2006 ואילך שימשו כעורכים פרופ' יורם רבין וד"ר יניב ואקי, מבית-הספר למשפטים של המסלול האקדמי, המכללה למנהל. הפרקליט נערך בשיתוף עם תלמידי בית-ספר זה.
גיליונותיו האחרונים של "הפרקליט" מוצגים במלואם באתר האינטרנט שלו.
בין 2016 ל-2022 לא יצאו לאור חוברות חדשות, אך חוברת 'הפרקליט' נה החלה להתפרסם באתר האינטרנט של לשכת עורכי הדין בשנת 2022, בה צפויה החוברת השלמה לצאת לאור. עורכי הגיליון החדש הם ד"ר  יניב ואקי וד"ר אלון רודס.
לקריאה נוספת

הפרקליט - ספר היובל, ההוצאה לאור של לשכת עורכי הדין בישראל, דצמבר 1993.
התזמורת הסימפונית של צ'אוטקואה

| --- | --- |

 תאריך ייסוד:  1929 
 מדינה:  ניו יורק (מדינה) ניו יורק
 מיקום:  מכון צ'אוטקואה, מדינת ניו יורק
 מנצח:  רוסן מילאנוב
 www.ciweb.org/symphony
 
התזמורת הסימפונית של צ'אוטקואה (באנגלית: Chautauqua Symphony Orchestra) היא תזמורת הקיץ הקבועה של מכון צ'אוטקואה, מרכז השכלה למבוגרים בצפון מדינת ניו יורק.
התזמורת מופיעה בקונצרטים ברוב ערבי שלישי, חמישי ושבת בעונה של תשעה שבועות במכון. התזמורת מכנסת את חבריה מתזמורות מקצועיות בכל רחבי ארצות הברית ואחדים אפילו מחוצה להן. כמעט כל הכנרים (וגם ויולן אחד) הם נגנים ראשיים בתזמורות האם שלהם, ראיה לרמתם הגבוהה של הבאים לנגן בתזמורת הקיץ המקצועית הזאת. אחדים מן הנגנים מופיעים עם התזמורת מזה 45 שנים ויותר.
מאסטרו אורי סגל פרש מתפקידו בשנת 2007. מחליפו במשרת המנהל המוזיקלי משנת 2007 עד שנת 2010 היה שטפן זנדרלינג. רפרטואר התזמורת במשך העונה כולל יצירות מוכרות לצד כמה יצירות בנות זמננו והזמנות חדשות של התזמורת. בין מבחר היצירות מעונת 2005 הקונצ'רטו לפסנתר מס' 3 של רחמנינוב, הסימפוניה השביעית של מאהלר ו"הכובע משולש הפינות" (אנ')  של מנואל דה פאיה.
נוסף לקונצרטים הקבועים שלה, התזמורת מלווה מופעים של להקת הבלט ושל תוכנית "האמנים הצעירים" של האופרה של צ'אוטקואה.
כיום המנהל המוזיקלי של התזמורת משנת 2015 הוא המנצח והאבובן הבולגרי רוסן מילאנוב.
הנס אשבכר

| --- | --- |

 לידה:  18 בינואר 1906 ציריך, שווייץ 
 פטירה:  27 בינואר 1980 (בגיל 74) אוסטר, שווייץ 
 תחום יצירה:  ציור, פיסול 
 זרם באמנות:  אמנות מופשטת 
 
הנס אשבכר (בגרמנית: Hans Aeschbacher;‏ 18 בינואר 1906 – 27 בינואר 1980) היה צייר ופסל שווייצרי.