stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נושאים באוטוביוגרפיות של מאיה אנג'לו

מאיה אנג'לו, מדקלמת את שירה "דופק לבו של הבוקר" (On the Pulse of Morning)‏ (אנ') בעת השבעתו של הנשיא ביל קלינטון, 1993.
הנושאים בשבע האוטוביוגרפיות של הסופרת האפרו-אמריקאית מאיה אנג'לו כוללים גזענות, זהות, משפחה ומסעות. עיקר פרסומה של אנג'לו נבע מהאוטוביוגרפיה הראשונה שלה, אני יודעת למה הציפור הכלואה שרה (1969). יתר ספרי הסדרה שלה הם האספו יחד בשמי (Gather Together in My Name) (אנ')‏, (1974), שרים, מנגנים וחוגגים כמו בחג המולד (Singin' and Swingin' and Gettin' Merry Like Christmas) (אנ') ‏(1976), לבה של אישה (The Heart of a Woman) (אנ')‏ (1981), כל ילדי האל זקוקים לנעלי הליכה (All God's Children Need Traveling Shoes) (אנ')‏ (1986), שיר מושלך לשמיים (A Song Flung Up to Heaven) (אנ')‏ (2002), ואמא ואני ואמא (Mom & Me & Mom) (אנ')‏ (2013).
מספרה הראשון "ציפור כלואה" ועד האוטוביוגרפיה האחרונה שלה השתמשה אנג'לו במטפורה של ציפור, המייצגת את מאסרה של אנג'לו כתוצאה מגזענות ודיכאון, ותארה את מאבקה לבריחה מכלובה, כמתואר בשירו של פול לורנס דנבר "סימפתיה". את האוטוביוגרפיות של אנג'לו ניתן למקם במסורת הספרות האפרו-אמריקאית העוסקת במחאה פוליטית. אחדותה של ספרות זו הדגישה את אחד הנושאים המרכזיים בהם עוסקת אנג'לו: עוולות הגזענות ודרכי הלחימה בה. במהלך כתיבת האוטוביוגרפיות השתנו דעותיה על יחסי שחורים-לבנים והתגוונו. ככותבות אחרות בשנות ה-60 המאוחרות ושנות ה-70 המוקדמות, השתמשה אנג'לו באוטוביוגרפיה שלה כדי לדמיין דרכים אחרות לשם כתיבה על חייהן וזהויותיהן של נשים בחברה המצויה בשליטת גברים. מטרתה המקורית הייתה לכתוב על חייהן של נשים שחורות באמריקה, אך מטרה זו התפתחה בהמשך לכתיבה תיעודית על השינויים בחייה-שלה.
נושאי המשפחה וקשרי המשפחה מהותיים בכל ספריה של אנג'לו, מהחווייה המכוננת של נטישה על ידי ההורים כפי שזו מתוארת בספר "ציפור כלואה" ועד יחסיה עם בנה, בעליה, חבריה ואוהביה. כפי שנהוג באוטוביוגרפיות אמריקאיות בכלל ובאוטוביוגרפיות אפרו-אמריקאיות במיוחד, ששורשיהן בנרטיב העבדות, מסעות הן נושא חשוב אחר באוטוביוגרפיות של אנג'לו. החוקרת יולנדה מנורה (Manora) כינתה את מוטיב הנסיעות בביוגרפיות של אנג'לו, החל מ"ציפור כלואה", "מטפורה מרכזית לניידות רגשית". האוטוביוגרפיות של אנג'לו מתרחשות בכל רחבי העולם, מארקנסו לאפריקה ובחזרה לארצות הברית, ונעה על פני כמעט ארבעים שנה, החל מתחילתה של מלחמת העולם השנייה ועד ההתנקשות בחייו של מרטין לותר קינג.
גזענות > "שרים, מנגנים וחוגגים"

האוטוביוגרפיה השלישית של אנג'לו, שרים, מנגנים וחוגגים כמו בחג המולד (Singin' and Swingin' and Gettin' Merry Like Christmas, ‏1976) הייתה מעין ציון דרך: הייתה זו הפעם הראשונה שסופרת אפרו-אמריקאית ידועה מרחיבה את סיפור חייה לאוטוביוגרפיה שלישית. היא מתחתנת עם גבר לבן, ובאה במגע אינטימי עם לבנים שהיו שונים מאוד מהגזענים שפגשה בילדותה. היא גילתה שחוסר האמון שלה בלבנים התפתח כדי להגן על עצמה מפני אכזריותם ואדישותם. כפי שמציינת מקפרסון, "מכיוון שעברה התניה על ידי חוויות קודמות, אנג'לו אינה מעריכה איש, במיוחד את הלבנים. עם זאת, היא מופתעת שוב ושוב מטוב לבם ומרצונם הטוב של לבנים רבים שהיא פוגשת, וחשדותיה מתחילים להתרכך לכדי הבנה". קג'ו כתבה כי בשרים, מנגנים וחוגגים הוכיחה אנג'לו למעשה את "חוסר הפגיעות של האישיות האפרו-אמריקאית", וכן את ההגנות החזקות שהקימה סביב אישיות זו כדי שתוכל לבסס קשרים חיוביים עם לבנים ואנשים מגזעים אחרים. עם זאת, מקפרסון עמדה על כך שאנג'לו "חייבת לבחון את האופן בו היא מבצעת השלכה כשהיא מגבשת את השקפותיה הסטריאוטיפיות לגבי לבנים". הייגן הסכים והצביע על כך שאנג'לו נאלצת לבחון מחדש את דעותיה הקדומות, שאחיזתן בה מתמשכת, כאשר היא מתמודדת עם עולם רחב יותר ובו סוגים שונים של אנשים לבנים.
סיפוריה של אנג'לו בשרים, מנגנים וחוגגים מכילים "אמירות חזקות ורבות כוח, שמציגות בתוקף את התמרמרותה וזעמה על עקירת השחורים". לדוגמה, כשהיא מתחתנת עם טוש אנג'לוס (Tosh Angelos) בניגוד לעצותיה ורצונותיה של אמה, היא חווה תגובות שליליות מצד אחרים. אף על פי שטוש התייחס אליה ואל בנה גי (Guy) היטב בתחילת נישואיהם, הוא התעייף במהרה ממערכת היחסים שלהם והיא חשה שנעשה בה שימוש ושהיא נבגדת בידי גבר לבן נוסף. אנג'לו נעה בין העולם הלבן והעולם השחור, בעודה מגדירה עצמה כחברה בקהילה שלה ובה בעת נפגשת עם לבנים "בצורה הרבה מלאה וחושית". היא מתארת את המתח שחוותה כבדרנית שחורה המתפקדת בעולם הנשלט על ידי הלבנים בשנות החמישים. על תפישותיה ביחס למערכות יחסים בין שחורים ללבנים הוטל להשתנות ללא הרף, למרות העמדות והרעיונות לגבי לבנים שאותם למדה מאמה וסבתה. תחושותיה של אנג'לו לגבי גזע וגזענות נעשו אמביוולנטיות כשהחלה לחוות חוויות חיוביות יותר ויותר עם אנשים לבנים.
גזענות > "לבה של אישה"

עוד לפני פרסום האוטוביוגרפיה הרביעית של אנג'לו, לבה של אישה, בשנת 1981, זכו להצלחה האוטוביוגרפיות הקודמות שלה וכן שלושה ספרי שירה שכתבה. לבה של אישה נפתח בתיאור מגוריהם של אנג'לו ובנה גי בקומונה ניסיונית עם לבנים, בעודם מנסים להיות חלק מגל של פתיחות חדשה בין שחורים ולבנים. אנג'לו לא חשה בנוח עם הסידור. עדיין לא היה לה אמון בלבנים, ובספרה לא נקבה בשמותיהם של שותפיה לחדר ולא תיארה את דמויותיהם. בספרה תיארה אנג'לו אינטראקציות חופשיות עם לבנים, אך מדי פעם תיארה כיצד היא נתקלת בדעות קדומות המזכירות את אשר חוותה בשנותיה הראשונות, למשל כאשר נזקקה לסיוע של חברים לבנים בשכירת בית בשכונה מבודדת. בהשוואה לספריה האחרים, עשתה אנג'לו "דרך ארוכה" באינטראקציות שלה עם לבנים ואנשים מגזעים אחרים. היא נותרה חשדנית כלפי ליברלים לבנים, אך דיווחה על האופטימיות של מרטין לותר קינג ביחס ליחסי גזע ואינטראקציות חיוביות אחרות עם לבנים. בספר זה המשיכה אנג'לו לבטא מעין כתב אישום נגד מבנה הכוח שמשמרת החברה הלבנה, ולמחות נגד עוול גזעני - נעימת הנושא בכל ספריה. במקום להציע פתרונות, היא מדווחת על אירועים, מגיבה עליהם ומתארת אותם באופן דרמטי.
בלבה של אישה הפכה כתיבתה של אנג'לו פוליטית יותר והחלה להפגין תחושה חדשה של זהות שחורה. היא הציגה את החלטתה לעזוב את עסקי השעשועים כהחלטה פוליטית, וראתה בספר זה "היסטוריה חברתית ותרבותית של אמריקאים שחורים" בסוף שנות החמישים ותחילת שנות השישים. אנג'לו ראתה את עצמה כהיסטוריונית של תנועת זכויות האזרח ושל התנועה הספרותית השחורה. היא נמשכה יותר ויותר לנושאי מאבק של לוחמי חירות שחורים, הן בארצות הברית והן באפריקה, נכנסה למערכת יחסים עם לוחם החירות הדרום אפריקאי ווסומזי מייק (Vusumzi Make) (אנ'), והפכה מחויבת יותר לאקטיביזם. בתקופה זו החלה להיות מפגינה ופעילה פוליטית, והשתמשה בסוגה האוטוביוגרפית כדי להדגים כיצד תנועת זכויות האזרח השפיעה על אדם אחד המעורב בה. היא החלה לתרום לזכויות האזרח כמגייסת כספים ומארגנת בהתאחדות ההנהגה הדרומית-נוצרית.
גזענות

נושא הזהות נקבע מראשית סדרת האוטוביוגרפיות של אנג'לו, משורות הפתיחה בהציפור הכלואה, אשר "מנבאות את הפרויקט האוטוביוגרפי של אנג'לו: לכתוב את סיפורו של הסובייקט הנשי השחור המתפתח, על ידי סיפור מהלך התבגרותה והתהוותה של ילדה שחורה דרומית." אנג'לו וסופרות אחרות בסוף שנות השישים ותחילת שנות השבעים השתמשו באוטוביוגרפיה כדי לדמיין מחדש דרכי כתיבה על חיי נשים וזהויות בחברה הנשלטת על ידי גברים. החוקרת הפמיניסטית מריה לורט יצרה קשר בין האוטוביוגרפיות של אנג'לו, אותן כינתה לורט "פיקציות של סובייקטיביות" ו"נרטיבים בגוף ראשון פמיניסטי", לבין נרטיבים בדיוניים בגוף ראשון (כמו "חדר הנשים" מאת מרילין פרנץ' ו"מחברת הזהב" מאת דוריס לסינג) שנכתבו באותה תקופה. שני הז'אנרים הציגו את המספרת כגיבורה והשתמשו ב"סימונן [של הגיבורות] על ידי אשליית הנוכחות". החוקרת יולנדה מ' מנורה הסכימה ואמרה כי אנג'לו שברה סטריאוטיפים של נשים אפרו-אמריקאיות על ידי תיאור הדימויים והסטריאוטיפים הללו, ואז הפרכתם, באופן שהיווה את הבמה להתפתחות זהותה של אנג'לו כפי שהיא מפגינה אותה באוטוביוגרפיה המאוחרת שלה.
כאישה שחורה, הדגימה אנג'לו את גיבוש זהותה התרבותית לאורך כל הנרטיבים שלה, והשתמשה בתפקידיה הרבים, בגלגוליה ובזהויותיה כדי לחבר בין שכבות הדיכוי באמצעות ההיסטוריה האישית שלה. אנג'לו הציגה עצמה כמודל חיקוי עבור נשים אפרו-אמריקאיות במובן רחב יותר, על ידי שחזור הדימוי של האישה השחורה באמצעות נושאים של כוח אינדיבידואלי ויכולת להתגבר. ביצירתה חקרה אנג'לו את הנשים שהשפיעו על התפתחותה וצמיחתה. לדברי מנורה, שלוש דמויות ב"הציפור הכלואה" - אמה של אנג'לו ויויאן, סבתה אנני הנדרסון וגברת פלאוארס (שעזרה לאנג'לו למצוא את קולה שוב לאחר שנאנסה), שיתפו פעולה כדי "ליצור שלישייה המשמשת כמטריצה הקריטית בה הילדה מטופחת ומתחזקת במהלך מסעה דרך הילדות, כילדה שחורה דרומית".
מטרתה המקורית של אנג'לו הייתה לכתוב על חייהן של נשים שחורות באמריקה, אך עבודתה הענפה תיעדה את העליות והמורדות בחייה-שלה. האוטוביוגרפיות של אנג'לו מספקות סקירה היסטורית של המקומות בהם התגוררה ואופן התמודדותה בהקשר של חברה לבנה גזענית. באוטוביוגרפיה השלישית שלה, שרים, מנגנים וחוגגים כמו בחג המולד, הדגימה אנג'לו בהצלחה את הצלחתה של הדמות האפרו-אמריקאית ליצור אינטגרציה פנימית וחיצונית כשהחלה לחוות אינטראקציות חיוביות יותר עם לבנים. בכרך השני של אנג'לו, האספו יחד בשמי, עסקה אנג'לו במשמעות היותה אישה שחורה בארצות הברית דרך עדשת החוויה הפרטית שלה.
משפחה

לדברי מקפרסון, העיסוק בנושא המשפחה והיחסים המשפחתיים בספריה של אנג'לו מתחיל ב"עיסוק במשפחה הגרעינית המסורתית" למרות העובדה שניסיונה של אנג'לו כולל הינטשות על ידי הוריה, כמתואר בהציפור הכלואה. אולם בסופו של דבר מושג המשפחה ביצירתה של אנג'לו מתרחב עד כי הוא כולל את המשפחה המורחבת, בה "אמון הוא המפתח להפגנת דאגה הנובעת מקרבה משפחתית". החוקרת מרי ג'יין לפטון סבורה כי יש להבין את מושג המשפחה לאור עקירתם של אנג'לו וביילי. תיאורם של יחסים משפחתיים קרובים ביצירתה של אנג'לו, כמו גם מערכות היחסים שלה עם הוריה ובנה (יחסים שאותם מסגרה לפטון כ"דפוס האם-ילד") היו נושא מאחד שקישר בין כל האוטוביוגרפיות של אנג'לו. האימהות הייתה נושא שחזר ונחקר דרך חוויותיה של אנג'לו כאם במשפחה חד-הורית, כבת וכנכדה. לפטון סברה כי בניית העלילה באוטוביוגרפיות של אנג'לו והתפתחות דמותה הושפעו ממוטיב האם / ילד ביצירתה של משוררת הרנסאנס של הארלם ג'סי רדמון פוזט (אנ').
החוקרת יולנדה מנורה סברה כי שלוש נשים ב"הציבור הכלואה" - "האם ההיברידית" של סבתה של אנג'לו, אמה וחברתה גברת פלאוארס - לימדו אותה איך להיות אמא לבנה גי. אף שסבתה של אנג'לו נפטרה בתחילת הסדרה, אנג'לו מצטטת אותה בהרחבה באוטוביוגרפיה השלישית שלה, שרים, מנגנים וחוגגים כמו בחג המולד. רצונה של אנג'לו להשיג חיים בטוחים לגי הניע אותה להתחתן עם טוש אנג'לוס בשרים, מנגנים וחוגגים, והניע גם רבות מהחלטותיה האחרות, בחירות העבודה שלה ויחסיה הרומנטיים. החוקרת סיפוקאזי קויאנה (Siphokazi Koyana) סברה כי בשל גזעה ורקעה הכלכלי של אנג'לו, "חווית האימהות שלה שזורה באופן בלתי נפרד בעבודה". לדברי קויאנה, "אימהות שחורה תמיד כללה עבודה". רשימת העיסוקים הארוכה של אנג'לו מעידה על האתגרים שעמדו בפניה, במיוחד כפי שמפורט באוטוביוגרפיה השנייה שלה האספו יחד בשמי. היא התמודדה כאישה עובדת ובו זמנית אם למתבגר, מה שהוביל אותה לעיתים קרובות להחלטות "מהירות וקלות". קויאנה קבעה כי רק לאחר שהצליחה לנצל הזדמנויות, כמו תפקידה בפורגי ובס, הצליחה אנג'לו לפרנס את עצמה ואת בנה גי באופן מלא, ואיכות חייה ותרומתה לחברה השתפרו. עם זאת, לא יכלה להצליח בלא שמשפחתה המורחבת תספק טיפול בבנה; למשל, היא השאירה את גי בטיפול סבתו למרות הסכסוך והאשמה שחוותה כתוצאה מכך (אם כי, כדברי קויאנה, האשמה מסוג זה אינה אלא ארטיפקט שהושלך עליה על ידי החברה הרחבה). דפוס זה קבעה אמה-שלה, כמתואר בהציפור הכלואה, כאשר השאירה את אנג'לו ואת אחיה בהשגחת סבתה של אנג'לו.
כותבות אוטוביוגרפיה שחורות כמו אנג'לו הפריכו סטריאוטיפים שסבו סביב אמהות אפרו-אמריקאיות, כמו "המגדלת המטריארכית", והציגו אמהות אלה כבעלות תפקידים יצירתיים ומספקים יותר. על פי החוקרת סונדרה אוניל, האוטוביוגרפיות של אנג'לו הציגו נשים שחורות באופן שונה מכפי שתוארו בספרות עד אז. אוניל טענה כי "אף אישה שחורה בעולמה הספרותי של אנג'לו איננה מפסידנית", וכי אנג'לו הייתה הדור השלישי של נשים אינטליגנטיות ובעלות תושייה שהתגברו על מכשולי הגזענות והדיכוי. לפי קויאנה, אנג'לו מתארת נשים ו"תיאוריות אודות האישה" בעידן של מעבר תרבותי, וספריה תיארו את ניסיונותיה של אישה שחורה אחת ליצור הערכה עצמית בריאה ולשמרה. חוויותיה של אנג'לו כאם חד-הורית ממעמד הפועלים ערערו על השקפות מסורתיות ומערביות של נשים וחיי משפחה, כולל המבנה המשפחתי הגרעיני. אנג'לו תיארה כוחות חברתיים, אסטרטגיות של הישרדות כלכלית וחוויות דיפרנציאליות של מבנה המשפחה.
האפקט הטריבואלקטרי
הערות שוליים

↑  Shuaihang PAN1, Zhinan ZHANG, [https://link.springer.com/article/10.1007/s40544-018-0217-7#Abs1 Fundamental theories and basic principles of triboelectric effect:
A review], TSINGHUA UNIVERSITY PRESS, SPRINGER Friction 7, 2–17 (2019). https://doi.org/10.1007/s40544-018-0217-7, 2018, עמ' 2-17
חברה בת

חברה בת, חברת בת או חברה נשלטת היא חברה הנמצאת בבעלות או בשליטה של חברה אחרת, הנקראת חברה אם, חברת אם או חברה שלטת. כאשר חברת הבת נשלטת בידי חברה ממשלתית, גם החברה הבת היא חברה ממשלתית. לחברה אם שהיא חברה ציבורית תיתכן חברה בת שהיא ציבורית או פרטית, וכן לחברה אם שהיא חברה פרטית תיתכן חברה בת שהיא ציבורית או פרטית.
חברות בנות (או "חברות בת") הן תופעה נפוצה בעולם העסקי, וכל התאגידים הבין-לאומיים נוהגים לארגן את פעילותם בדרך זו. חברה שכל מהותה רכישת מניות בחברות אחרות ושליטה בחברות בנות, ואין לה פעילות עסקית משלה, נקראת גם חברת החזקות.
היחס בין חברה בת לַחברה האם

חברות בנות הן ישויות משפטיות נפרדות מהחברה האם לעניין מיסוי, רגולציה ואחריות משפטית. מסיבה זו הן שונות מחטיבות, שהן עסקים המשולבים באופן מלא בחברה המרכזית, ואינם נבדלים ממנה מבחינה חוקית. במילים אחרות, חברה בת יכולה לתבוע ולהיתבע בנפרד מהחברה האם והתחייבויותיה בדרך כלל לא תהיינה התחייבויות עבור החברה האם. עם זאת, ייתכן כי נושים של חברה בת חדלת פירעון יוכלו לקבל פסק דין נגד החברה האם אם יצליחו לחדור את מסך ההתאגדות ולהוכיח שהחברה האם והחברה הבת מתנהלות בפועל כישות אחת.
הדרך הנפוצה ביותר להשגת שליטה בחברה בת היא באמצעות הבעלות על מניות בחברה הבת על ידי החברה האם. מניות אלו נותנות לחברה האם את הקולות הדרושים כדי לקבוע את הרכב הדירקטוריון של החברה הבת, וכך לממש את השליטה. הדבר מעלה את ההנחה הרווחת כי 50% מהמניות בתוספת מניה אחת מהווה בעלות מספקת כדי ליצור שליטה בחברה בת. עם זאת, ישנן דרכים אחרות שיכולות להביא לשליטה על חברה בת (למשל באמצעות החזקת מניות שליטה או מניית זהב), והכללים המדויקים לגבי איזו שליטה נחוצה ואיך היא יכולה להיות מושגת עשויים להיות מורכבים, ותלויים גם בחוקי המדינות השונות. לחברה בת עצמה יכולות להיות חברות בנות, ולאלה, בתורן, יכולות להיות חברות בנות משלהן (ראו דוגמאות להלן). מערך של חברות הכולל חברה אם יחד עם כל החברות הבנות שלה יחד נקרא "קבוצה", ושרשרת של חברות בנות קרויה "פירמידה".
החברה האם לא צריכה להיות גדולה יותר או ישות "חזקה יותר" מהחברה הבת; החברה האם יכולה להיות קטנה יותר מהחברה הבת. לעומת זאת, החברה האם יכולה להיות גדולה יותר מכל החברות הבנות שלה או מכמה מהן (אם יש לה יותר מאחת), כיוון שמערכת היחסים בין החברות מוגדרת לפי שליטה במניות בעלות, ולא לפי מספר העובדים או היקף הפעילות.
חברת האם וחברת הבת לא מוכרחות לפעול באותם מקומות, או לפעול באותם תחומים. עם זאת, לעיתים לא רק שהן פועלות באותו התחום אלא שהן אף עשויות להיות מתחרות באותו שוק, דבר שקורה לעיתים קרובות בעת השתלטות עוינת או בעת מיזוג מרצון. כמו כן, משום שחברת האם וחברת הבת הן ישויות נפרדות, ייתכן שאחת מהן תהיה מעורבת בהליכים משפטיים, פשיטת רגל, עבריינות מס, כתב אישום, או תחת חקירה, ואילו האחרת לא.
כאשר חברה אם מוכרת את החזקותיה בחברה בת, מתנתק הקשר אם-בת ביניהן.
היחס בין חברה בת לַחברה האם > מגבלות חוקיות על יחסים בין חברה בת לחברה אם

על אף היותה של חברה בת ישות משפטית נפרדת מהחברה האם, חוק החברות הישראלי קובע מספר מגבלות וכללים לגבי היחסים בין החברות. כך למשל מוגבלת חברה בת ברכישת מניותיה של החברה האם לאותו שיעור שבו החברה האם רשאית לרכוש את מניותיה שלה ולבטלן, וכן יכול בעל מניה שבבעלותו 10% ומעלה מזכות ההצבעה בחברה האם לקבל לידיו מידע על סך התשלומים שקיבלו חברי הדירקטוריון בחברה האם כולל הסכומים שקיבלו בגין היותם נושאי משרה בחברה בת.
כמו כן לחברה בת המחזיקה במניות בחברה האם אין זכות הצבעה בגין מניות אלו.
דוגמאות לחברות-בנות במשק הישראלי

חברת פזגז היא חברה בת של חברת פז
בנק מסד הוא חברה בת של הבנק הבינלאומי
השותפויות אבנר חיפושי נפט ודלק קידוחים הן בנות של חברת דלק אנרגיה, שהיא בעצמה חברה בת של קבוצת דלק
חברת נטוויז'ן היא חברה בת של חברת סלקום, שהיא חברה בת של השקעות דיסקונט, שהיא חברה בת של חברת ההחזקות אי די בי חברה לפיתוח
חברת אגד תעבורה היא חברה בת של חברת קואופרטיב אגד ושל חברת תעבורה (לכל אחת מהשתיים בדיוק 50% בעלות)
הערות שוליים

1 2  צירופי שמות וראשי תיבות: חברה בת וחברת בת, באתר האקדמיה ללשון העברית
1 2  חוק ניירות ערך, סעיף 1 (הגדרות), "חברה-בת"
חברה בת, חברה נשלטת, מילון אתר "מעות"
↑  חברה אם, חברה שלטת, מילון אתר "מעות"
↑  חברה בת ממשלתית, מילון אתר "מעות"
↑  חברה לאחזקות, לקסיקון לכלכלה, באתר ynet
↑  יסודות החשבונאות ודיווח פיננסי, יחידות 9–12, כרך 3, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, עמוד 280: "כאשר מתקיימים התנאים הנדרשים לשליטה, ניתן לראות בקבוצת החברות, הכוללת את החברה האם ואת כל החברות הבנות שבשליטתה, ישות כלכלית אחת, על אף שכל אחת מהחברות היא ישות משפטית נפרדת."
↑  קבוצה (ארגון וניהול עסקים), מילון אתר "מעות"
↑  חוק החברות, 309 (א), מתוך ויקיטקסט
↑  חוק החברות, 186 (א), מתוך ויקיטקסט
↑  חוק החברות, 309 (ב), מתוך ויקיטקסט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4124317-1  NDL: 00566141  NKC: ph292476
גורדון קנדי (שחקן)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בפברואר 1958 (בן 66) טרננט (אנ') 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1986 
 מקום לימודים:  מכללת ג'ורג' ווטסון 
 פרופיל ב-IMDb
 
גורדון קנדי (באנגלית: Gordon Kennedy; נולד ב-22 בפברואר 1958) הוא שחקן סקוטי.
ביוגרפיה

קנדי גדל בעיר טרננט שבמזרח לותיאן בסקוטלנד. הוא למד בקולג' ג'ורג' ווטסון באדינבורו. אחר כך למד בקולג' ג'ורדנהיל באוניברסיטת סטרת'קלייד (אנ').
תפקידו הבולט הראשון של קנדי היה בתוכנית המערכונים "Absolutely" (אנ'). הוא הגיש את תוכנית הלוטו (אנ') לצדה של מנחת הטלוויזיה אנתאה טרנר, והופיע בתפקיד עצמו בתוכנית הפרודית "Plugs".
הוא שיחק בסדרות דרמה כמו "כובע אדום" של ה-BBC בתפקיד סמל ברוס הורנסבי. עוד הופיע באופרת סבון של ערוץ BBC Scotland בשם "River City".
מ-2006 ועד 2009 שיחק בתפקיד ג'ון הקטן בכל שלוש העונות של סדרת הטלוויזיה "רובין הוד" בהפקת ה-BBC.
מאז 2007 הוא הקריין בתוכנית הריאליטי הבריטית "Kitchen Nightmares" (אנ')
בנוסף להיותו שחקן, קנדי הוא גם מאמן רגבי בקבוצת לונדון ואספס (אנ'). פעמים רבות השתתף בתוכנית הרדיו "Test Match Sofa" העוסקת בפרשנות של משחקי קריקט.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1992 |  | Just Like a Woman | C.J |  |
| 1999 | איתך או בלעדייך | With or Without You | אורמונד |  |
| 2000 |  | The Announcement | פרנק |  |
| 2009 |  | Mad Sad & Bad | הארי |  |
| 2013 |  | The Borderlands | דיקון |  |
| 2013 |  | Tank 432 | סמית' |  |
| 2013 | טריינספוטינג 2 | T2 Trainspotting | טולוך | סרט המשך ל"טריינספוטינג" |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1986 |  | The Kenny Everett Television Show |  | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 1986 |  | The Russ Abbot Show | תפקידים שונים |  |
| 1988 | המפקח מורס | Inspector Morse | בלש | בפרק "The Settling of the Sun" |
| 1988 |  | This is David Lander | אנגלר |  |
| 1989–1993 |  | Absolutely | תפקידים שונים | תפקיד קבוע; 28 פרקים |
| 1989 | ננס אדום | Red Dwarf | הודזן | בפרק "The Last Day" |
| 1991 |  | The Insiders | מנחה | שודר רק בסקוטלנד |
| 1994 |  | Tales of Para Handy | השוטר מקלאוד | בפרק "A Night Alarm" |
| 1994 |  | Jolly a Man for All Seasons | צ'ארלי צ'למרס | סרט טלוויזיה |
| 1995 |  | Atletico Partick | ג'ק רואן |  |
| 1998 |  | The Morwenna Banks Show | תפקידים שונים |  |
| 1998 |  | Norman Ormal: A Very Political Turtle | יו"ר Yob | סרט טלוויזיה |
| 1999 |  | Bostock's Cup | אדגר פנדולו | סרט טלוויזיה |
| 2000 |  | Stressed Eric | תפקידים שונים | דיבוב |
| 2000 |  | Glasgow Kiss | יואן סומרוויל |  |
| 2001 |  | Love or Money | מייקל | סרט טלוויזיה |
| 2001 |  | Baddiel's Syndrome | מר דרונדה | בפרק "Dream Home" |
| 2002 |  | Where the Heart Is | בוב בארקר |  |
| 2003 |  | The Deal | ג'ון בראון | סרט טלוויזיה |
| 2003–2004 | כובע אדום | Red Cap | סמל ברוס הורנסבי |  |
| 2005 |  | River City | גריים 'מאק' מקדונלד | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2005 |  | The Man-Eating Wolves of Gysinge | תור פטרי | סרט טלוויזיה |
| 2005 | מקום בו נמצא הלב | Where the Heart Is | אליסטר פופ | בפרק "Brief Encounters" |
| 2006–2009 | רובין הוד | Robin Hood | ליטל ג'ון | סדרת טלוויזיה (38 פרקים) |
| 2007 |  | The Bill | ג'ים לוסון |  |
| 2007 |  | You Can Choose Your Friends | פיט ארדן |  |
| 2007–2008 |  | Kitchen Nightmares | הקריין בגרסה הבריטית | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2010 | רופאים | Doctors | תומאס ברוקר | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2011 | סקינס | Skins | מורה לאנגלית |  |
| 2011 |  | Red Faction: Origins | קורבאליס | סרט טלוויזיה |
| 2011 |  | Combat Hospital | קפטן פיצהרולד |  |
| 2012 | שרלוק | Sherlock |  |  |
| 2013 | כמעט אנושיים | Being Human | אבא של אלכס |  |
| 2013 | חדר מיון | Casualty | סטיבן |  |
| 2017 |  | The Halcyon | רובי |  |
| 2019 | ורה | Vera | אדי | בפרק "Cold River" |
| 2019 | פרוצות | Harlots | ארתור צ'דוויק | סדרת טלוויזיה (4 פרקים) |
| 2019 | הנסיכה הספרדייה | The Spanish Princess | ג'ון סטיוארט דוכס אולבני | מיני-סדרה |
| 2021 | פשע באדינבורו | Crime | אדי רודג'רס | סדרת טלוויזיה |
תפקידים בתיאטרון

The Corstorphine Road Nativity - המספר
מופע האימים של רוקי (1990/1991) בתפקיד אדי / ד"ר סקוט
The James Plays - התיאטרון הלאומי בלונדון (אוקטובר 2014) - בתפקיד מורדק סטיוארט / ליווינגסטון / ג'ון
הערות שוליים

↑  Red Cap
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2010025289  VIAF: 107427546   WorldCat (עם VIAF): 107427546
תפילה (שיר של עפרה חזה)

"תפילה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית עפרה חזה. השיר יצא לאור ביולי 1981, כסינגל מתוך אלבומה השני, בוא נדבר. במרוצת השנים, הפך השיר לנכס צאן ברזל במדינת ישראל. לשיר בוצעו עשרות גרסאות כיסוי ורמיקסים.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד של רשת ג', ובנוסף לכך, הגיע למקום השביעי במצעד השנתי של רשת ג'.
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי בצלאל אלוני והולחן על ידי הנרי ברטר. אלוני סיפר בריאיון כי את מילותיו של השיר כתב עבור עפרה חזה וכי אם היה כותב אותו למישהו אחר, מילותיו היו שונות. על השיר החלו לעבור בקיץ 1980, כאשר הנרי ברטר, עולה חדש מצרפת, הגיע אל ביתו של אלוני. לאחר שהגיע לביתו, ביקש אלוני מברטר ליצור לחן מסוים עבור השיר בתוך ימים אחדים.
ברטר סיפר בריאיון כי החל ליצור את לחן השיר בזמן שנסע באוטובוס. בהמשך, הגיע ברטר אל ביתו של אלוני שוב, במטרה להשמיע לו את הלחן הסופי. אלוני תיאר את הלחן כ"להיט פנטסטי" והחליט לבקש מחזה להקליט דמו שלו. את מילותיו של השיר החל לכתוב אלוני כאשר עלה במדרגות אל ביתו.
בנוסף לכך, סיפר אלוני כי השיר היה "שיר התפילה של עפרה חזה", והוסיף כי היא שרה אותו במלואו בכל פעם שחוותה משבר.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לראשונה ליוטיוב ב-11 באוגוסט 2016. הקליפ הועלה לערוץ היוטיוב של כאן מוזיקה ובמקור לקוח מתוך פרק מתוכנית הטלוויזיה הישראלית "זהו זה!", אשר שודר לראשונה ב-30 ביולי 1981. הקליפ צולם בשחור-לבן ובו ניתן לראות את חזה על במה כשלהקת ליווי מאחוריה.
על גבי השיר, נתמך אלבום הווידאו האחרון של חזה תפילה: לשיר קריוקי משירי עופרה, שיצא בשנת 2007.
הופעה

בצלאל אלוני ועפרה חזה החליטו לשלוח את השיר לקדם-אירוויזיון 1981. לבסוף, נדחה השיר. מפיו של אלוני נאמר כי: "הם לא קיבלו את עפרה ואותי משום שאנחנו שחורים". לאחר מכן, קיבל אלוני הזמנה להופיע עם השיר בפסטיבל הזמר הבין-לאומי שהתקיים בפורטוגל. אלוני נענה להצעה, והופעתה של חזה זכתה לשבחים ולביקורות חיוביות.
באותו פסטיבל הזמר הבין-לאומי שהתקיים בפורטוגל, הגיעה חזה אל המקום ה-5.
גרסאות כיסוי

לשיר בוצעו מאות גרסאות כיסוי, ביניהן ניתן למנות את גרסתם של:
אוף שימחעס, שביצעו את השיר בשנת 2010.
ישי לפידות, שביצע את השיר בשנת 2010.
דפנה דקל, שביצעה את השיר עבור ערוץ הטלוויזיה, הופ! ילדות ישראלית.
נינט טייב, שביצעה את השיר במסגרת תוכנית הטלוויזיה "השיר שלנו".
רינת גבאי, שביצעה את השיר במסגרת "HOT VOD Young".
קובי אפללו, שביצע את השיר בשנת 2018, עבור אלבום המחווה, קול הנשמה: שרים עפרה חזה, בהפקה מוזיקלית של יוסי מור.
עומר אדם, שביצע את השיר בשנת 2020.
במהלך השנים, קבל השיר מעמד של להיט גדול בהונגריה, תוך הפרת זכויות יוצרים. עם מילים המחודשות שכתב איוון סנש, בביצוע הזמר גיורגי קורדה, והזמרת ההונגריה קלארי באלאז, שחתומה בהונגריה על הלחן לשם קבלת תמלוגים.
ב-2022 הוציא יעקב שוואקי יחד עם נפתלי שניצלר קאבר נוסף לשיר.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1981)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1981)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1981)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1981)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 1 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1981)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1981)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1981)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1981)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 7 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | מצעד שירי עפרה חזה | 5 |  |