stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תיאטרון בימי הביניים
ימי הביניים המוקדמים

התיאטרון אותו אנו מכנים - "ימי-ביניימי" התפתח לקראת אמצע ימי הביניים, עוד מהמאה ה-9 לספירה. אומנם, קודם לכן. לא קיים תיעוד לפעילות תאטרלית באירופה הנוצרית. וזאת משרה הנחה על בסיס היותה של אירופה מתקופת הנצרות הקדומה והלך, כמוקד של התנגדות לאופן הצגת הדת הנוצרית באופן התאטראלי, אשר נראה אפוא כחיקוי של נוהגי עובדי האלילים באימפריה הרומית. ברם, עם עליית הצורך להסביר את הדת הנוצרית להמוני המתנצרים החדשים ברחבי אירופה לאורך השנים, גררו את מוסד הכנסייה לחפש דרכים חדשות, לסגנן את המסרים והפולחן הנוצרי, לרבי האוכלוסייה האנאלפביתית, דרך מחזות דרמה המתבססים על סיפורי התנ"ך, הברית החדשה והמסורת הקדושה. המחזאות בראשית דרכה, החלה מתוך פסטיבלים חגיגיים בלוח השנה הליטורגי שבמהלכם התקיימו מיסות חגיגות ותפילות לקדושים ושרידיהם. כך לדוגמה - "הפסיון" - היה מחזה דרמה לשחזור צליבתו של ישו, הוצג לאורך התהלוכות של השבוע הקדוש. להן לווה בתפילה, הודיה וגם במוזיקה ושירה.
רוסבטיה הייתה נזירה נוצרייה מהעיר גנדרשיים, פעלה במאה ה-10 לספירה. היא הייתה הראשונה שתודעה כתובת מחזות קומיים, של ממש, בעלי אופי נוצרי טקסטואלי מובהק. מחזותיה אף הולחנו שלב מאוחר יותר לקראת המאה ה-12. במחזותיה פרט לאופי הנוצרי בהן ולמסרים על החברה והדת הנוצריים המושלמים. היא אף כתבה לראשונה הוראות במה לשחקים, הבדל מהותי מראשית המחזות הליטורגיים שהיו טקסיים יותר והרבה פחות תאטראלים.
ימי הביניים בשיאם

בחלוף פלישות הוויקינגים במאה ה-11, התפשטה הדרמה הליטורגית ברחבי אירופה מהמזרח הרוסי עד לסקנדיבניה ואיטליה. רק בחצי האי האיברי ובייחוד בממלכות הספרדיות של קסטילה ואראגון, לא הוצגו דרמות ליטורגיות לפחות עד סוף המאה ה-13 וזאת בשל הכיבוש המוסלמי עליהם. ועם זאת, מספר הרב של הדרמות הליטורגיות שנכתבו ושרדו מהתקופה, אך הכנסייה נהגה לבצע מספר מצומצם ודל למדי של מופעים תאטרליים ורוב הצגות הליטורגיות והלא ליטורגיות כלל ולא הוצגו ונותרו רק על הנייר. וזאת מכיוון שהאירוע המרכזי שבו הוצגו מחזות ליטורגיים ולא ליטורגיים במאות לעיל, היו בחג השוטים, בימי החג הוצגו מחזות דרמה וגם קומדיה להמונים. והיו היתר ללעוג לבקר את שיגרת חיי ההמון וחיי הכנסייה ואנשיה. אחד המחזות המוכרים שהוצגו בתקופה היה המחזה -דניאל. המתבסס על ספר דניאל התנ"כי.
עם ראשית המאה ה-12 ניתן לראות, נדידה של תחום המחזות ובייחוד הדתיים, למיזוג של דרמות וקומדיות לא ליטורגיות שנכתבו בשפה המקומית ולא בלטינית ובוצעו לעיניי ההדיוטיות בלא התערבות של גורם דתי המבצע טקסיים דתיים במהלך המחזה. מחזות מסוימים בתקופה אפיינו את ראשית הרנסאנס של המאה ה-12, אשר אפיין בפריחה אינטלקטואלית נרחבת באוכלוסיית אירופה. ולצד כתביה מרובה של פואמות, ספרי היסטוריה ובנייה של קתדרלות מפוארות. התחום התאטראלי התפתח עד מאוד. והחל להכתב בשפות המקומיות ואפיינו יותר את רוח ההמון ופחות את רוח הכנסייה. על-כך ניתן לראות במחזות אשר שרדו מהתקופה כמו למשל "תחיית לה סינטה", "משחק המלכים המאגיים" ו"ספאפוס". אלו הם דוגמה למחזות הראשונים שנכתבו בשפה מקומית ולא לטינית ועיקר תוכן היה חילוני ולא דתי. דהיינו, המקורות לכתיבת המחזה היו לא מתוך כתבי הקודש והמסורת הנוצרית, אלא מתוך סיפורי עם ופוקלור מקומי.
הסיבה למרב השינויים לעיל והתפתחות התיאטרון בקרב ההמון, התרחשה עקב שינויים כלכליים ופוליטיים רחבי היקף באירופה של ימי הביניים. והם הביאו עימם היווצרות של גידול ניכר באוכלוסייה וצמחיתן של ערים וצמחייה רחבה של אוכלוסייה אינטלקטואלית עמידה כמו סוחרים וגילדות מקצועיות. המימון המרכזי של כתיבת מחזות עבר מידי הכנסייה ומספר מצומצם של אצילים לידיהם של גילדות מקצועיות וסוחרים. עיקר המחזות שנכתבו עסקו בנושאים דתיים או בסיפור של קדוש נוצרי או סיפור תנ"כי מסוים העוסק במקצועם של אנשי הגילדה. כך למשל, גילדת האופים ביורק הציגה מחזה על שיחזור הסעודה האחרונה של ישו עם תלמידיו. רוב השחקים שהוצגו בהצגות תיאטרון של ימי הביניים נלקחו מתוך האוכלוסייה המקומית ואינם היו מוכשרים או מיומנים. התיאטרון הוצג על גבי בימות ניידות או במתחם בסמוך לכנסייה ואפילו כבימה הרתומה לעגלות סוסים. רוב השחקים היו גברים, אך מדי פעם היו גם שחקניות נשים בהתאם לצורך.
המחזאות והדרמה בימי-הביניים, כללה בין השאר, שירת אבירים, כמו למשל במחזה רובין ומריו של אדם דל האל משנת 1276. כמו כן, בלדות ופואמות מקומיות שהיו מוצגות בידי זרמים נודדים, הועלו על הכתב בידי נזירים ואנשי כנסייה לרבות שירת רולן. הביאו לידנו גם העלאתם של יצירות אוראליות מתחום המחזה. על אגדות המלך ארתור ורובין הוד. בטרם הופעתם של הדרמה האיזלבנתית במאה ה-16.
ביבליוגרפיה

Bate, Keith, ed. 1976. Three Latin Comedies. Toronto: Centre for Medieval Studies.
Brockett, Oscar G. and Franklin J. Hildy. 2003. History of the Theatre. Ninth edition, International edition. Boston: Allyn and Bacon. ISBN 0-205-41050-2.
Cohen, Robert. 2000. Theatre: Brief Edition. Mayfield: McGraw-Hill. ISBN 978-0077333515.
Hannant, Sara. 2011. Mummers, Maypoles and Milkmaids: A Journey Through the English Ritual Year. London: Merrell. ISBN 978-1-8589-4559-0.
Klaus,Carl H., Miriam Gilbert, and Braford S. Field, Jr. 1991. "Stages of Drama." New York: St. Martin's.
Knight, Alan E. 1983. "Aspects of Genre in Late Medieval French Drama." Manchester University Press.
McAlister, Linda. 1996. "Hypatia's Daughters: 1500 Years of Women Philosophers." Hypatia Inc.
Nelson, Alan H. 1972. "Some Configurations of Staging in Medieval English Drama" Medieval English Drama: Essays Critical and Contextual Chicago: University of Chicago Press. 116-147.
Styan, J.L. 1996. The English Stage: A History of Drama and Performance. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 0-521-55636-8.
Symes, Carol. 2007. A Common Stage: Theatre and Public Life in Medieval Arras. Ithaca: Cornell University Press. ISBN 978-0801445811.
Walsh, Martin. 2002. "Drama." Medieval Folklore: A Guide to Myths, Legends, Tales, Beliefs, and Customs. Oxford: Oxford University Press. ISBN 978-1576071212.
Wise, Jennifer and Craig S. Walker, eds. 2003. The Broadview Anthology of Drama: Plays from the Western Theatre, Volume 1. Toronto: Braodview Press.
רוסביטה מהעיר גנדרשיים, המחזאית הפוסט-העידן הקלאסי הראשונה.
אליפות העולם בהוקי קרח נשים

| --- | --- |

מדליית זהב מתוך היכל התהילה של ההוקי - טורונטו, אונטריו קנדה
 ענף:  הוקי קרח
 תאריך ייסוד:  1990
 ארגון מפעיל:  IIHF
 מספר מתמודדים:  45 (בשנת 2024)  מתוכן 10 בדרג העליון
 זוכה:  קנדה קנדה (זכייה 13)
 הכי הרבה זכיות:  קנדה קנדה (13 זכיות)
 
אליפות העולם בהוקי קרח נשים (באנגלית: IIHF Ice Hockey Women's World Championship) הוא טורניר בינלאומי עיקרי לנשים בהוקי קרח. מנוהל על ידי פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית (IIHF).
קנדה היא הנבחרת המצליחה ביותר עם 13 אליפויות העולם. אחריה ארצות הברית עם 10 אליפויות. אף נבחרת אחרת לא זכתה באליפות.
אליפות העולם הרשמית הראשונה נערכה ב-1990, עם עוד ארבע אליפויות שנערכו בשנות ה-90. החל בשנת 1989, בשנים שבהן לא נערך טורניר אליפות העולם, נערכה אליפות אירופה בשנים 1995, 1996. כחלק מהמאמץ לשפר את התחרות, ארגון IIHF החליט לקיים אליפות לנשים בשנים אולימפיות, החל מ-2014, אך לא ברמה העליונה, וב-2022 הוחלט לקיים גם את אליפות הדרג העליון בכל שנה כולל שנים אולימפיות.
שיטת האליפות

בדומה לאליפות העולם של הגברים, נערכת אליפות העולם בהוקי קרח נשים במספר דרגים, ביניהן יש תנועה של נבחרות בשיטת ליגה - הזוכה באליפות דרג עולה לדרג שמעליו בשנה שלאחר מכן, והאחרונה בדרג יורדת לדרג שתחתיו. בין הדרג העליון לדרג 1A, הדרג השני, עולות ויורדות שתי נבחרות בכל כיוון.
נכון ל-2024 האליפות כוללת שבעה דרגים - דרג עליון בן 10 נבחרות, שהאלופה שלו מוכתרת לאלופת העולם לאותה שנה; ושישה דרגי משנה לפי סדר איכות - 1A, ‏1B, ‏2A, ‏ 2B, ‏3A ו-3B, שכל אחד מהם כולל 6 נבחרות למעט האחרון הכולל 5 נבחרות נכול ל-2024. בכך הגיע מספר הנבחרות המשתתפות בכלל הדרגים ל-45 - שיא כל הזמנים.
ישראל באליפות העולם בהוקי קרח נשים

עד 2022 לא השתתפה ישראל מעולם באליפות העולם בהוקי קרח נשים. לקראת האליפות בשנת 2022 נרשמה ישראל להשתתפות ראשונה אי פעם באליפות, ונבחרת הנשים של ישראל החלה את השתתפותה בדרג הנמוך ביותר - דרג 3B, השביעי מתוך שבעה, שהוקם לראשונה בשנה זו. ישראל נוצחה בכל משחקיה מול אסטוניה, בוסניה-הרצגובינה והמארחת סרביה. נבחרת איראן, שנרשמה אף היא לאליפות, פרשה ממנה עם הרשמתה של ישראל.
ב-2023 אירחה ישראל את אליפות העולם לנשים דרג 3B באולם One Ice Arena שבמושב תנובות. נבחרת ישראל השיגה באליפות ניצחון היסטורי ראשון בתולדותיה, על נבחרת בוסניה.
במהלך מלחמת חרבות ברזל הודיעה פדרציית ההוקי קרח הבין-לאומית שהיא תמנע מישראל להשתתף באליפות 2024, "בשל חששות לבטיחותן וביטחונן של כל המשתתפות באליפות". לאחר שפורסם בתקשורת שההחלטה תקפה גם לגבי אליפות הנשים, הפדרציה פרסמה הודעה בה הבהירה שההחלטה תקפה רק לאליפות לגברים מתחת לגיל 20, ועוד לא התקבלה החלטה לגבי אליפות הנשים.. לבסוף הוחזרה ישראל לכל אליפויות העולם, ונבחרת הנשים השיגה שני ניצחונות - על בוסניה-הרצגובינה וסינגפור - וסיימה את האליפות במקום השלישי מבין חמש נבחרות. ב-2025 חל שיפור נוסף, וישראל השיגה שלושה ניצחונות על אסטוניה, בוסניה-הרצגובינה וסינגפור, מול הפסד בודד לבולגריה, וסיימה את האליפות במקום השני - הישג השיא שלה מאז הקמתה.
ראו גם

אליפות העולם בהוקי קרח
הערות שוליים

↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000002-QINU`"'"IIHF World Women's Championships". International Ice Hockey Federation.
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000004-QINU`"'Merk, Martin. "New era of women's hockey". International Ice Hockey Federation.
↑  אורן אהרוני, פרסום ראשון: בצל המלחמה, איגוד ההוקי הבינלאומי סילק את נבחרת הנשים של ישראל מאליפות העולם, ‏11-1-2024
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'עידו רקובסקי,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'לאחר ההרחקה מתחרויות בינלאומיות, איגוד ההוקי בישראל פנה לבית הדין לספורט, באתר הארץ, 11 בינואר 2024
↑  Israel barred from competitions over safety concerns -IIHF, רויטרס, ‏11-1-2024 (באנגלית)
↑  Israel banned from international hockey competitions over safety concerns, Canadian Broadcasting Corporation (אנ'), ‏11-1-2024 (באנגלית קנדית)
↑  IIHF reconsidering freeze-out of Israel hockey, ESPN.com, ‏2024-01-12 (באנגלית)
↑  IIHF - IIHF to provide further clarification regarding the participation of the Israeli National Team in IIHF Championships, IIHF International Ice Hockey Federation (באנגלית)
ויפו הכלב המעופף

| --- | --- |

 סוגה:  אנימציה ממוחשבת לילדים
 יוצרים:  Snowball vfx  Crew 972
 כותבים:  עידו אנג'ל
 בימוי:  עידו אנג'ל
 מדבבים בעברית:  דניאל מגון, לירון כרקוקלי, גיא רושיניאק, יובל דור, אלי לולאי, אתי קסטרו, רועי שגב, אורלי קטן
 פסקול:  ניב גולן, ניר גדסי
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  26
 תוכנית המשך:  הישרדות באי הזמן עם ויפו וחבריו
 הפקה
 מוזיקה:  ניר גדסי, ניב גולן
 אורך פרק:  11 דקות
 שידור
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הופ!
 תקופת שידור מקורית:  3 בנובמבר 2007 – הווה
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
ויפו הכלב המעופף (באנגלית: Vipo: Adventures of the Flying Dog, בתרגום חופשי: "ויפו: הרפתקאות הכלב המעופף") היא סדרת אנימציה ממוחשבת ישראלית לילדים שהופקה ב-2007 על ידי אולפני האנימציה הישראליים "סנואובול וי.אפ. אקס בע"מ" ו"Crew 972". הסדרה הופצה לראשונה באנגלית, ובהמשך דובבה ליותר מעשרים וחמש שפות, ושודרה ברחבי העולם. לסדרה נלווה גם קו של מוצרי צריכה הכוללים צעצועים, תקליטי די.וי.די, פוסטרים ועוד.
מוזיקה מקורית לסדרה נכתבה ובוצעה על ידי ניר גדסי וניב גולן.
בשנת 2011 יצאה לסדרה סדרת ספין אוף בשם "הישרדות באי הזמן עם ויפו וחבריו".
עלילה

הסדרה מתמקדת בכלב בעל אוזניים גדולות בשם ויפו, שחלומו הוא ללמוד לעוף. בהמשך הסדרה חלומו מתגשם והוא לומד להשתמש באוזניו כדי לעופף, ויוצא להרפתקאות ברחבי העולם ביחד עם חבריו - בטי, חתולת הצעצוע, והנרי, החסידה.
דמויות

ויפו - הכלב המעופף
בטי - חתולת הצעצוע הצהובה של ויפו
הנרי - חסידה לבנה ממין זכר שעוזר לויפו בהרפתקאותיו
מותק של פסטיבל

ב"הופ! מותק של פסטיבל 2 - הרפתקה בקרקס" הופיעו דמויות הסדרה לאחר שהם ברחו מקרקס בשם "קִרקָסוּם” (מילה שמורכבת מ"קרקס" ו"קסום") איים עליהם "אדון זדון" להופיע בלי רצונם. משתתפי המופע היו איתם ויחד איתם הקימו קרקס. המופע יצא בחנוכה 2009.
שירי מולדת ג'

שירי מולדת ג' הוא אלבום הסולו ה-12 של הזמרת הישראלית עפרה חזה. האלבום יצא לאור בשנת 1987, כחלק מסדרה בת שלושה אלבומים הנקראת "שירי מולדת". הראשון מביניהם, "שירי מולדת", יצא לאור בשנת 1983, והשני בסדרה "שירי מולדת ב'", יצא בשנת 1985.
האלבום מכיל בתוכו שלל שירים הקשורים לישראל, והוא יצא תחת חסותה של חברת התקליטים הד ארצי, בדומה לשניים האחרים.
רקע והפקה

בשנת 1987, במהלך שהותה של עפרה בלונדון לצורך הקלטת אלבום בינלאומי החליטה להוציא את האלבום השלישי בסדרה של "שירי מולדת" עם הלחנת השיר "בלילה" של רחל המשוררת. להבדיל משני התקליטים הראשונים, שעובדו על ידי שם טוב לוי, "שירי מולדת ג'" עובד על ידי בני נגרי שעיבד גם את האלבום "שירי תימן" שלוש שנים קודם לכן.
האלבום מכיל בין היתר את השיר "החליל" שהוקלט מהתוכנית "זמרת הארץ" בהנחיית אהוד מנור והושר כדואט עם יהודית רביץ בעיבודו של רפי קדישזון. האלבום הוקדש לציון ארבעים שנות עצמאות ישראל.
"שירי מולדת ג'" היה האלבום הישראלי האחרון של עפרה בשנות השמונים וכן האחרון שיצא בחברת התקליטים שהכי מזוהה עם חזה, "הד ארצי".
לאחר מספר הופעות במופע "פסטיגל", שהתקיים מספר חודשים לאחר צאת האלבום, הקריירה שלה התמקדה באירופה ורק ב-1994 שבה להקליט בעברית את האלבום "כל הנשמה".
בצלאל אלוני נתבע על ידי רלף הלינגר, בעל זכויות הקלטת הכרזת העצמאות הפותחת את האלבום, שהשתמש בהקלטה ללא ידיעתו.
פרט מסקרן באלבום היה המשך התנסותה של חזה בהלחנה, קו הממשיך את האלבום "ימים נשברים". הפעם היא התנסה בהלחנת שירה של רחל המשוררת, "בלילה". עוד ב"שירי מולדת א" שרה חזה את "זמר נוגה", ואף הקדישה לה ב-1995 תוכנית שבה הקריאה משיריה, וביניהם את "בלילה". ולימים הקלטה זו, לצד שירים נוספים שהוקראו באותה תוכנית רדיו, שולבה בשיר "The Poem" באלבום הרמיקסים "Forever".
בשנת 2024, בעת ביקור בבית הנשיא, העניק בצלאל אלוני לנשיא יצחק הרצוג את האלבום עליו חתומה עפרה חזה בעצמה וייעדה אותו בשעתו לאביו, חיים הרצוג, בעת שהוא עצמו כיהן כנשיא המדינה.
האלבום זכה למעמד זהב על סך מכירות של 20,000 עותקים. בשנת 1998 יצא האלבום לראשונה בפורמט CD, הפעם לרגל חגיגות החמישים למדינת ישראל.
רשימת רצועות

| שירי מולדת ג'> מס' | שירי מולדת ג'> שם | שירי מולדת ג'> כותב(ים) | שירי מולדת ג'> משך | שירי מולדת ג'>  | שירי מולדת ג'>  | שירי מולדת ג'>  | שירי מולדת ג'>  | שירי מולדת ג'>  | שירי מולדת ג'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | יום הכרזת המדינה, ה' באייר תש"ח  | דוד בן-גוריון | 0:56 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | לילה בכנען  | יעקב ליכטמן, ניסן כהן-מלמד | 4:10 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | ריח תפוח אודם שני  | יורם טהרלב, נחום היימן | 2:30 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | איילת אהבים  | מאנוס חג'ידאקיס, נעמי שמר | 3:30 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | בין נהר פרת ונהר חידקל  | חיים נחמן ביאליק | 3:00 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | בלילה  | רחל המשוררת, עפרה חזה | 3:15 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | החליל (בשיתוף יהודית רביץ)   | לאה גולדברג, דוד זהבי | 3:30 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | היה הוא אפור  | עודד אבישר, משה וילנסקי | 3:23 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | אבל מחר אחזור  | עמי גלוסקא, אפי נצר | 2:50 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | דבקה עבאיה  | עמנואל זמיר, נעים רג'ואן | 2:50 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | הנוקדים" / "מה יפים הלילות  | משה דור, יוסף הדר, יצחק קצנלסון | 3:02 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | בגליל בתל חי  | אבא חושי | 2:56 |  |  |  |  |  |  |
| 13. | הכותל  | יוסי גמזו, דובי זלצר | 4:20 |  |  |  |  |  |  |
הוקלט באולפני "טריטון", "קולינור" ו"סיגמא"
טכנאי הקלטה ומיקס ראשי: גיא יפה
טכני הקלטה נוספים: יהודה זייתון, קובי אשל, דורון היבשר
פרס אופיר לצילום הטוב ביותר

| --- | --- |
 תיאור:  הצלם הטוב ביותר
 מדינה:  ישראל ישראל
 הגוף המעניק:  האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה
 תקופת הפרס:  1990–הווה (כ־35 שנים)
 israelfilmacademy.co.il
 
פרס אופיר לצילום הטוב ביותר הוא פרס אופיר הניתן מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה מאז שנת 1990, והוא מייצג את ההכרה שצילום הסרט הייתה יוצאת מן הכלל. המועמדים והזוכה בקטגוריה זו נבחרים על ידי חברי האקדמיה, וההודעה על הזכייה מתבצעת בטקס פרסי אופיר.
מגדלנה זיבילה מהולשטיין-גוטורפ

מגדלנה זיבילה מהולשטיין-גוטורפ (בגרמנית: Magdalena Sibylla von Holstein-Gottorp;‏ 1631–1719), הייתה בתו של פרידריך השלישי, דוכס הולשטיין-גוטורפ, ואשתו של גוסטב אדולף, דוכס מקלנבורג-גיסטרוב.
ביוגרפיה

מגדלנה זיבילה נולדה בשנת 1631 בטירת גוטורפ, לפרידריך השלישי, דוכס הולשטיין-גוטורפ ולמריה אליזבת, דוכסית סקסוניה, בתם של יוהאן גאורג הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה ומגדלנה זיבילה, דוכסית פרוסיה.
ב-28 בדצמבר 1654 התחתנה סופיה אוגוסטה עם גוסטב אדולף, דוכס מקלנבורג-גיסטרוב, ממנו נולדו לה 11 ילדים. בשנת 1695 מת בעלה ללא בנים, ובעקבות כך פרץ סכסוך ירושה בין אדולף פרידריך, דוכס מקלנבורג-שטרליץ לאחיינו פרידריך וילהלם, דוכס מקלנבורג-שוורין. לאחר מאבק ירושה למעלה מ-5 שנים, הגיעו השניים בשנת 1701 להסכם; אדולף פרידריך ייסד את דוכסות מקלנבורג-שטרליץ, ואילו פרידריך וילהלם קיבל את דוכסות מקלנבורג-שוורין. מגדלנה זיבילה המשיכה לגור בטירה בגיסטרו, עד מותה בשנת 1719.
משפחתה

ב-28 בדצמבר 1654 התחתנה מגדלנה זיבילה עם גוסטב אדולף, דוכס מקלנבורג-גיסטרוב, ממנו נולדו לה 11 ילדים:
יוהאן, נסיך הכתר של מקלנבורג-גיסטרוב (1655–1660).
אלאונורה ממקלנבורג-גיסטרוב (1651–1652).
מריה ממקלנבורג-גיסטרוב (1659–1701), התחתנה עם אדולף פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ.
מגדלנה ממקלנבורג-גיסטרוב (1660–1702).
סופיה ממקלנבורג-גיסטרוב (1662–1738), התחתנה עם כריסטיאן אולריך הראשון, דוכס וירטמברג-אלס.
כריסטינה ממקלנבורג-גיסטרוב (1663–1749), התחתנה עם לודוויג כריסטיאן, רוזן שטולברג-גדרן.
קרל, נסיך הכתר של מקלנבורג-גיסטרוב (1664–1688), התחתן עם מריה אמליה מברנדנבורג.
הדוויג ממקלנבורג-גיסטרוב (1666–1735), התחתנה עם אוגוסט, דוכס סקסוניה-מרזבורג-צרביג.
לואיזה ממקלנבורג-גיסטרוב (1667–1721), התחתנה עם פרדריק הרביעי, מלך דנמרק.
אליזבת ממקלנבורג-גיסטרוב (1668–1738), התחתנה עם היינריך, דוכס סקסוניה-מרזבורג.
אוגוסטה ממקלנבורג-גיסטרוב (1674–1756).
דב גורביץ

| --- | --- |

 לידה:  23 במרץ 1881 פולטבה, אוקראינה
 פטירה:  25 בינואר 1948 (בגיל 66) תל אביב
 תאריך עלייה:  1925
 תפקידים:  רופא ילדים 
 
דב גורביץ (23 במרץ 1881 – 25 בינואר 1948) היה רופא ילדים ידוע בתל אביב בתקופה שלפני קום המדינה.
קורות חיים

דב גורביץ נולד ברשטילובקה פולטבה (אוקראינה), אחד מששת ילדיהם של אליהו גורביץ וחנה לבית אדנופוזיבבה. אביו היה תלמיד חכם נצר למשפחת הגאון מווילנה.
קיבל חינוך מסורתי ב"חדר", אך שאף לקבל גם השכלה חילונית. בגלל החוקים המגבילים יהודים ברוסיה הוא לא התקבל לגימנסיה ונאלץ ללמוד ולהבחן לבחינות הבגרות כ"אקסטרן" (בחינות חיצוניות). הוא הוכשל מספר פעמים בשל יהדותו, אך כשרונותיו ועקשנותו הביאוהו לקבלת תעודת בגרות בגדיץ (אזור פולטבה) בשנת 1904.
החליט לאחר מכן ללמוד רפואה, אך שוב, בשל יהדותו האוניברסיטאות ברוסיה לא קיבלוהו. בשנת 1905 נסע לגרמניה ולמד רפואה בברלין ובבון ובשנת 1909 קיבל תואר דוקטור לרפואה.
בינואר 1910 חזר לרוסיה, לאזור הולדתו באוקראינה. מאחר שלא הכירו ברוסיה בתואר מברלין, הוא נאלץ לנסוע לקאזאן, שם עבר בחינות ובינואר 1911 קיבל את התואר דוקטור לרפואה המוכר גם ברוסיה.
ד"ר דב גורביץ היה ציוני נלהב. משחזר לפולטבה, הוא נבחר שם ליו"ר ההסתדרות הציונית העולמית בעירו ולציר בדומה העירונית. לאחר מכן נבחר לציר בקונגרס הציוני העולמי העשירי, בו השתתף בבזל בשנת 1911.
בשנת 1911 ובמשך שלוש שנים, השתלם ברפואת ילדים, בבזל ובברלין.
בשנת 1912 נשא לאישה את ורה רבקה בת ישראל וחנה רוזנפלד, שלמדה רפואת שיניים.
רופא ילדים ובקטריולוג ברוסיה (אוקראינה)

ד"ר דב גורביץ חזר לפולטבה ברוסיה (אוקראינה), עבד כרופא בזמסטבו (ארגון הרשויות המקומיות), ולאחר מכן בבית החולים העירוני. בנוסף, הוא רכש מעבדה בקטריולוגית וניהל אותה.
בסוף שנת 1913 החליט לממש את שאיפותיו הציוניות ועלה לארץ ישראל בגפו. הוא הגיע ליפו בתחילת שנת 1914, שכר חדר בבנין בפינת הרחובות הרצל ולילינבלום, והתחיל לעבוד כרופא ילדים. מעטים היו הרופאים כמוהו, שידעו באותה עת עברית עם בואם לארץ. ד"ר גורביץ, שידע עברית, השתתף בכתיבה בעיתון הרפואי שהיה קיים אז, וערך את המדור "ביקורת וביבליוגרפיה רפואית".
בחודש יוני 1914 נסע לרוסיה במטרה להביא את משפחתו לארץ ישראל, אך לא הספיק לעלות לארץ כיוון שפרצה מלחמת העולם הראשונה. הוא גויס לצבא הקיסרי וכל שנות המלחמה עבד כמנהל מחלקה בבית החולים הזמסקאי של אזור פולטבה. סך הכל נאלץ להישאר ברוסיה אחת עשרה שנים עד שהצליח להגשים את חלומו ולעלות שוב לארץ ישראל.
בשנת 1919, לאחר המהפיכה הבולשביקית, גויס גורביץ על ידי הממשלה הסובייטית, ועבד בבית החולים הצבאי למחלות מידבקות, בנוסף לבית החולים לילדים בפולטבה. בנוסף לשני אלה, הוא גם ניהל מעבדה רפואית צבאית.
החל משנת 1923 ועד שנת 1925, ניהל את מחלקת הילדים בפוליקליניקה המרכזית של הפועלים ואת המעבדה לחולי שחפת.
בשנים הראשונות של המהפיכה, כשפעילות ציונית הייתה עדיין חוקית, ד"ר דב גורביץ עמד בראש ההסתדרות הציונית בעירו, היה חבר הנהלת הקהילה וחבר מועצת העירייה. כמו כן השתתף כציר בועידת פטרבורג.
רופא ילדים ביישוב

בשנת 1925 קיבל ד"ר דב גורביץ רישיון לעלות לארץ ישראל, ובחודש יולי אותה שנה הגיע עם אשתו ושלושת ילדיו ליפו. הוא קיבל רישיון רופא מס' 693.
היו אלו שנות המשבר הכלכלי של ימי העלייה הרביעית. האבטלה הייתה בשיעור גבוה ושליש מהרופאים היו מובטלים. לאחר חיפושים רבים מצא גורביץ דירה קטנה ברחוב שינקין 17 בתל אביב ובהמשך מצא עבודה כרופא בקופת חולים כללית של ההסתדרות, בחיפה. לאחר מכן חזר לתל אביב ועבד בבית החולים הדסה תל אביב. בשנת 1925 קיבל היתר לעלות לארץ.  עבד תחילה כרופא ילדים בקופת החולים של ההסתדרות ובבית חולים הדסה תל אביב ולאחר שד"ר שווארץ (מנהל מחלקת הילדים של הית החולים) שב לארצות הברית נתמנה מנהל זמני של המחלקה והחזיק בתפקיד עד תחילת 1926 עת התמנה לתפקיד ד"ר דוד ברשי לנדסמן. אז קופת חולים כללית הציעה לו משרה והוא חזר לעבוד בקופת החולים.
ד"ר דב גורביץ היה לאחד הרופאים המוערכים והמבוקשים ביותר בקרב הרופאים והמטופלים. מקצועיותו ומסירותו הקנו לו שם והערכה רבה.
בשנת 1934, לאחר רצח חיים ארלוזורוב (בשנת 1933), שפילג את היישוב ופרסום פסק הדין שהרשיע את אברהם סטבסקי הרוויזיוניסט ברצח, כתב גורביץ מכתב חריג ביותר לעיתונים. רק עיתון "הירדן" הרוויזיוניסטי פרסם אותו, ב-11 ביוני 1934. במכתב, גורביץ הביע את מחאתו על האשמות השווא נגד הרוויזיוניסטים, שהואשמו ברצח, ועל הרשעת סטבסקי. המכתב הופנה לדוד בן-גוריון, זלמן שזר, דב הוז, עורכי "בשער", "במשפטים", "בפרץ", "דבר", "הפועל הצעיר", "במעלה". נאמר בו: "מברך אני אתכם לניצחונכם הגמור. השגתם יותר ממה שדרשתם. רצונכם היה להשמיד שבט בישראל, משמידים אתם את עם ישראל כולו." חתום: "ד"ר דב גורביץ, רופא קופת חולים של ההסתדרות, מי שהיה חבר בהסתדרות העובדים הכללית".
סמוך לאחר פרסום המכתב, פרצו שישה אנשים לחדר עבודתו של ד"ר דב גורביץ בקופת חולים כללית, בזמן שטיפל בילדים חולים, ודרשו ממנו לעזוב מייד את חדרו ואת עבודתו. ד"ר גורביץ, שלא השתייך למחנה הרוויזיוניסטים, ניסה למחות, אך הללו לא נתנו לו להשמיע את דבריו. הוא פוטר מעבודתו.
אירוע זה גרם לגורביץ מפח נפש רב, והוא עזב את מחנה השמאל והצטרף למפלגת הציונים הכלליים. בהמשך עבר לעבוד בקופת חולים לאומית.
ד"ר דב גורביץ היה פעיל בהתאחדות יהודי רוסיה. לאחר שנודע בארץ על מצוקתם של יהודים רבים שנעקרו מבתיהם ברוסיה לאחר הכיבוש הנאצי בזמן מלחמת העולם השנייה, ניסו גורביץ וחבריו להתאחדות לסייע ליהודים ברוסיה. ב-17 ביוני 1942, הם פרסמו בעיתון המשקיף, קריאה לתמוך כספית, בבגדים ובמצרכים, ביהודים ברוסיה.
ד"ר דב גורביץ היה רופא נערץ בתל אביב. הוא היה מגיש עזרה רפואית לנזקקים ללא תשלום ואף מביא תרופות ללא תשלום למי שידם לא הייתה משגת לרכשם. הוא נפטר בתל אביב בי"ד בשבט תש"ח, 25 בינואר 1948. הניח אישה, שתי בנות ובן. בתו נעמי הייתה אשתו של פרופסור אלכסנדר גפל, מנהל מחלקה פנימית בבית חולים הדסה בתל אביב ובתו השנייה, מרים, הייתה אשתו של צבי צור, מנכ"ל כור כימיה.
פרסומים

ד"ר דב גורביץ, "ביקורת ספרות מקצועית", זכרונות ודברים חוברת ה', מרץ 1914
ד"ר דב גורביץ, "המחלות המידבקות אצל הילדים בארץ ישראל", הרפואה כרך ז' חוברת א', טבת–שבט, תרצ"ג
לקריאה נוספת

רופאיה של ארץ-ישראל 1799-1948, עורכים: ניסים לוי ויעל לוי. איתי בחור – הוצאה לאור 2008, עמ' 127
ד"ר מרים גרינשפן, ד"ר ד. גורביץ' (שבעה למותו), דבר, 1 בפברואר 1948
י. פעמוני, נפש יקרה נסתלקה – שבעה למותו של ד"ר ד. גורביץ ז"ל, המשקיף, 1 בפברואר 1948
ד"ר ד. גורביץ, הצופה, 26 בינואר 1948
הערות שוליים

↑  ד"ר מ. שרמן,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'קורות חייו של ד"ר דב בן אליהו גורביץ, הרפואה'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'ל"ד, עמ' 98
1 2  דוד תדהר (עורך), "ד"ר דב גורביץ", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1872
↑  הספרייה הלאומית, ירושלים
↑  יהודי רוסיה בארץ־ישראל מחדשים את ארגונם, המשקיף, 17 ביוני 1942
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313738205171  VIAF: 247442448   WorldCat (עם VIAF): 247442448
ממלוכים

חייל מצרי ממלוכי בשריון מלא. חמוש באקדחים, חרב, רומח ומגן
החרב הממלוכית של קציני חיל הנחתים האמריקני כיום שדומה לאלו ששימשו את הממלוכים
הממלוכים (בערבית: ביחיד: مملوك, קרי: ממלוכ, ברבים: مماليك, בתעתיק עברי מדויק: ממאליכ; פירוש המילה: "עבד") היו חיילים עבדים שהופיעו לראשונה בשירותם של הח'ליפים של בית עבאס. במהלך שקיעתה של שושלת זו התפשט השימוש בממלוכים גם בקרב שושלות מוסלמיות אזוריות. הממלוכים הצליחו אף להקים ממלכות עצמאיות משלהם במצרים, בהודו ובאזור בגדאד.
הממלוכים השפיעו רבות על ההיסטוריה של האימפריה המוסלמית וסיפקו השראה גם לצבאות אחרים, דוגמת היניצ'רים של האימפריה העות'מאנית, שגויסו בשיטת הדוושירמה.