stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דימוי
יצירת דימוי בעיצוב (Image Making)

החשיבות של יצירת דימויים מקוריים עלתה מאוד בשנים האחרונות עקב הנגישות לדימויים ברשת. איור מוכר כשיטה מקובלת להמחשת טקסט באופן חזותי. לעומת זאת יצירת דימוי בעולם העיצוב הוא המרחב של מעצב התקשורת החזותית להעברת מסר.
הבדל נוסף בין שני התחומים הוא שאיור מחויב בנוכחות של טקסט, לעומת דימוי בתקשורת חזותית היכול להכיל את המסר במלואו. העברת מסר באופן חזותי מאפשרת יצירת רבדים ותקשורת מורכבת עם הצופה כמו יצירת רגש, יצירת הקשר, יצירת חוויה והנעה לפעולה.
דוגמאות לדימויים

בספרות:
"והיה כעץ שתול על פלגי מים אשר פריו יתן בעיתו ועלהו לא יבול וכל אשר יעשה יצליח" (ספר תהלים, פרק א', פסוק ג')
"כחומץ לשיניים וכעשן לעיניים כן העצל לשולחיו" (ספר משלי, פרק י', פסוק כ"ו)
"כל זמן שהיינו יחדיו, היינו כמספריים טובים ומועילים" (יהודה עמיחי)
"תמונותי שקופות כחלונות בכנסייה" (לאה גולדברג)
"האהבה הושחלה כמו גומי לתחתונים" (רוני סומק)
בעיתונות:
"לחוות דעתה של יחימוביץ' על אתיקה עיתונאית יש בערך אותו תוקף מוסרי שיש לחוות דעתו של אלחנן טננבאום על אהבת מולדת" (נחום ברנע.)
הדימוי בכתיבה עיונית > קשר בין הדימוי ובין המשך הדיון

בכתיבה עיונית, שימוש בדימוי יכול להועיל בבניית הפתיחה למאמר או לפרק בספר עיון. משפט הפתיחה יכול להעביר את הקורא מעולמו שלו לעולם המאמר, וכך לגשר על הפער ביניהם. עם זאת, לא די בדימוי מבריק כדי לבנות גשר זה; יש גם ליצור קשר הדוק בין הדימוי ובין המשך הדיון. 

לנקודה זו מתייחס חיים גנז במסגרת דברי ביקורת על כתיבתו של אהרן ברק בספר "שיקול דעת שיפוטי". בהתייחס לאחד הדימויים בהם השתמש ברק, כותב גנז:
הדימוי בכתיבה עיונית > זהירות בבחירת דימויים

פסקי דין נכתבים בדרך כלל תוך הקפדה על לשון נקייה, אך לא כך קרה בפסק דין שבו קבע השופט כי כלל לא היה מקום להגשת כתב אישום, והוסיף כי מדובר בבלון: "שכל מה שיש בו באותו בלון, זה מעט אוויר חם ותו לא. אוויר זה שמילא את הבלון והגביהו אל על לשמחת הצופים ולהשתאותם, השתחרר בסופו של דבר ויצא בנפיחה יגעה, שלא זו בלבד שלא נשמעה כלל לאוזניהם הכרויות של הצופים, אלא שלא הניבה אפילו במעט ריח רע לרפואה". בערעור על פסק דין זה ציינה השופטת י' שטופמן "אכן, אין הצדקה לכך שעולם הדימויים העשיר של בית משפט קמא יעסיק את ערכאת הערעור, שהרי, איש איש וסגנונו, איש איש ודימויו. עם זאת, לא אוכל להימנע מלהעיר כי זכאים המתדיינים כולם, תובעים ונאשמים כאחד, גם אלה שטענותיהם נדחות על ידי בית משפט, כי בית המשפט ינהג בהם בכבוד ובנימוס, ומוטב היה לו לבית משפט קמא להימנע מאותה הערה בוטה ומיותרת לחלוטין".
לקריאה נוספת

שמעון זנדבנק, "מזשיר - מדריך לשירה" הוצאת כתר, 2002
דוד פישלוב, כמטר שמים - עיונים בדימוי הפואטי, הוצאת מאגנס, תשנ"ו
יעקב יגר, מטאפורה דימוי וניב (דיונים בפרקי לשון), הוצאת ספרים מ. ניומן בע"מ, חיפה, תשל"ד (1973)
הערות שוליים

↑  ח"כ שלי יחימוביץ: נחום ברנע מ"ידיעות אחרונות" - מגינם הקבוע של החזקים והמושחתים; על המתלוננת במשפט רמון: "היא גיבורה בעל כורחה", באתר גלובס, 1 בפברואר 2007
↑  "משפטים", כרך יח, 1988
↑  עפ 70643/01 מדינת ישראל נ' אביגדור קהלני, ניתן ב-25.10.01
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph621776
מייקל ברג'ס

מייקל קליפטון ברג'ס (באנגלית: Michael Clifton Burgess; נולד ב-23 בדצמבר 1950) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה־26 של מדינת טקסס בין השנים 2003–2025. הוא חבר המפלגה הרפובליקנית, ובקונגרס ייצג את פרווריה הצפוניים של דאלאס ואת פורט וורת'. ברג'ס הוא רופא במקצועו, עם התמחות במיילדות וגינקולוגיה.
ביוגרפיה

מייקל ברג'ס נולד ברוצ'סטר שבמינסוטה, בנם של נורמה (לבית קרוהרסט) והארי מרדית' ברג'ס. משפחת אביו היגרה לארצות הברית מנובה סקוטיה שבקנדה. ברג'ס השלים את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת צפון טקסס בשנת 1972, וב-1977 היה לבוגר בית הספר לרפואה של אוניברסיטת טקסס ביוסטון. הוא סיים התמחות רפואית במיילדות וגינקולוגיה בבית החולים פארקלנד ממוריאל בדאלאס. ברג'ס משתייך אל זרם האנגליקניזם.
ברג'ס, שמעולם לא מילא תפקיד ציבורי טרם היבחרו לקונגרס ואף הצביע במערכות הבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית בשנים 1990, 1992 ו-1994, נכנס לבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית ב-2002 בשאיפה להחליף את מנהיג הרוב בבית הנבחרים, דיק ארמי. יריבו היה בנו של ארמי, סקוט. המחוז, שכלל כמעט את כל מחוז דנטון, היה מעוז רפובליקני מובהק – לפיכך חזו הפרשנים הפוליטיים כי המנצח בפריימריז לא רק שייבחר לקונגרס ביום הבחירות הכלליות, אלא יובטח לו לפחות עשור בבית הנבחרים האמריקאי. באמצעות הסיסמה "אבא שלי אינו דיק ארמי", זכה ברג'ס בתמיכת ועדת הפעולה הפוליטית הרפואית וארגונים כמו "איגוד סיטונאי הבירה הלאומי".
ברג'ס זכתה במקום השני בפריימריז, עם 23% מהקולות לעומת 45% שגרף סקוט ארמי. משום שאף אחד מהמועמדים לא זכה במרב קולות הבוחרים, על השניים נכפה סיבוב שני מכריע. לפני הסיבוב השני פרסם העיתון "The Dallas Morning News" סדרת כתבות הטוענות כי ארמי ניצל את השפעתו כשופט במטרה להבטיח מכרזים ומשרות ציבוריות עבור מקורביו. הפרסומים פגעו במסע הבחירות של ארמי, שהפסיד בסיבוב השני אחרי שברג'ס גרף 55% מקולות הבוחרים. בבחירות הכלליות ברג'ס הוסיף לנצח עם 75% מהקולות.
ב-3 בינואר 2003 הושבע ברג'ס לתפקידו בבית הנבחרים של ארצות הברית. כמי שמשתייך לתנועת מסיבת התה, ברג'ס נחשב לחבר שמרני בבית הנבחרים. עד 2011 היה לו דירוג חיים בן 93.59% מהאיגוד השמרני האמריקאי. ברג'ס תמך בפתיחת הליך הדחה נגד נשיא ארצות הברית ברק אובמה, הצביע נגד חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה, ותמך בחקיקה האוסרת על ביצוע הפלה מלאכותית אחרי השבוע ה-22 להיריון. במרץ 2019 היה ברג'ס הרפובליקני היחיד שתמך בהורדת גיל ההצבעה ל-16 שנים.
ב-13 בנובמבר 2023 הכריז ברג'ס כי אין בכוונתו להתמודד לתקופת כהונה נוספת בבחירות 2024. כהונתו נחתמה בראשית ינואר 2025.
הערות שוליים

↑  Michalski, Dan (2002-11-01). "The Rise and Fall of Scott Armey". D Magazine. Archived from the original on 2012-09-25. Retrieved 2011-09-13.
↑  Peters, Jeremy W. (June 18, 2013). "In Partisan Vote, House Approves Ban on Abortions After 22 Weeks". The New York Times.
↑  זאק בורדיק, GOP rep who supports lowering voting age: 'It's on us' if 16-year-olds vote Democratic, באתר The Hill‏, 27 במרץ 2019 (באנגלית)
↑  דייוויד ג'ורדן, Burgess announces House retirement after 11 terms, באתר Roll Call‏, 13 בנובמבר 2023 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 1905 6694  LCCN: no2011050886  US Congress: B001248  VIAF: 170189050   WorldCat (עם VIAF): 170189050
דן קילדי

דניאל טימותי קילדי (באנגלית: Daniel Timothy Kildee; נולד ב-11 באוגוסט 1958) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של מדינת מישיגן בין השנים 2013–2025. קילדי, חבר המפלגה הדמוקרטית, היה טרם היבחרו אל הקונגרס של ארצות הברית מנכ"ל של מוסד ללא כוונת רווח ובשנים 1984–2009 מילא תפקידים ציבוריים במחוז ג'נסי. ב-2012 נבחר להחליף את דודו דייל קילדי, שייצג את מחוז הקונגרס החמישי בכלל, ואת העיר פלינט בפרט, בקונגרס במשך 36 שנה.
ביוגרפיה

קילדי נולד באוגוסט 1958 בפלינט שבמישיגן. הוא למד בבית הספר התיכון צפון פלינט ובאוניברסיטת מרכז מישיגן. בשנת 2008 השלים את לימודיו בקורס של אוניברסיטת מרכז מישיגן וקיבל תואר ראשון בפיתוח קהילתי. הוא למד קורסים בפילוסופיה ובניהול קהילתי. בגיל 18 היה קילדי לאחד מנבחרי הציבור הצעירים ביותר בארצות הברית כשנבחר למועצת החינוך של פלינט בשנת 1977. ב-1984 נבחר קילדי לכהונה במועצת הנציבים של מחוז ג'נסי, שם שירת במשך תריסר שנים מהן חמש כיושב ראש. כיושב ראש המועצה הוביל קילדי את המאמץ להקים את רשות נמל התעופה הבינלאומית בישופ, השוכן בפלינט.
בשנת 1991 התמודד לראשות העיר פלינט. הוא היה אחד מארבעת המועמדים שקראו תיגר על ראש העיר המכהן מת'יו קולייר בבחירות המקדימות הלא-מפלגתיות ב-6 באוגוסט. חבר מועצת העיר וודרו סטנלי סיים ראשון עם 24% מהקולות, ראש העיר קולייר התייצב אחריו במקום השני עם 23% מהקולות, והעפיל ליום הבחירות הכלליות בנובמבר. קילדי סיים שלישי עם 18%. ב-1996 נבחר קילדי לגזבר מחוז ג'נסי. הוא נבחר מחדש בשנים 2000, 2004 ו-2008. בשנה האחרונה גרף כ-72% מקולות הבוחרים. כגזבר, פיקח פיקח על דירוג האשראי של המחוז והנהיג חמישה שדרוגים של דירוג איגרות חוב במחוז. ב-2002 ייסד קילדי בנק מחוזי בשם "Land Bank", מוסד ראשון מסוגו במישיגן המוקדש לטיפול בבליה עירונית בערים כמו פלינט. בנק זה סייע בניקוי מבנים נטושים בפלינט. הממשלה הפדרלית של ארצות הברית, מוסדות ללא כוונות רווח וקבוצות חשיבה פנו לקילדי בבקשה להרחיב את עבודתו לחמישים ערים שנדרשו לטיפול במבנים נטושים ולא-מאוכלסים, לפי זיהוי של מכון ברוקינגס – בהן דטרויט, בולטימור, ממפיס, פיטסבורג ופילדלפיה.
דודו של קילדי, דייל קילדי (אנ'), ייצג בבית הנבחרים של ארצות הברית את מחוז הקונגרס החמישי של מישיגן בשנים 1977–2013. ביולי 2011 הודיע דייל קילדי כי יפרוש מהקונגרס. אחיינו, דן קילדי, הכריז על מועמדותו לבית הנבחרים ב-1 בנובמבר. בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית נבחר קילדי ללא מתנגדים. בבחירות הכלליות בנובמבר 2012 הוא ניצח את חבר בית הנבחרים המדינתי ומועמד המפלגה הרפובליקנית ג'ים סלזאק ברוב של 65% מהקולות. בינואר 2013 מונה קילדי בידי מצליף סיעת המיעוט סטני הוייר לעוזר מצליף הסיעה הדמוקרטית. חבריו למפלגה שנבחרו בבחירות 2012 לכהונה ראשונה בחרו בקילדי לשמש כנציגם בוועדת ההיגוי והמדיניות של הסיעה.
בספטמבר 2016 דחף קילדי את הקונגרס לאשר מימון לסיוע במשבר המים בפלינט. הקונגרס ה-114 של ארצות הברית העביר אמצעי מימון שסיפקו סיוע הומניטרי בן 170 מיליון דולר אמריקני לקהילות במחוזו של קילדי, בהן העיר פלינט שנזקקה לשיפורי תשתית המים שלה. באפריל 2018 ייסד קילדי ביחד עם ג'ארד הופמן, ג'יימי רסקין וג'רי מקנרני את "שדולת המחשבה החופשית בקונגרס", קבוצה של מחוקקים דמוקרטים התומכים בהפרדת הדת מהמדינה ובהתנגדות לאפליה של אתאיסטים, אגנוסיטיים, אנשי דת וחסרי דת.
ב-16 בנובמבר 2023 הודיע קילדי כי לא יתמודד בבחירות 2024 ועל פרישתו מהחיים הפוליטיים, לאחר שאובחן כחולה במחלת הסרטן. בבחירות אלה נבחרה קריסטן מקדונלד ריווט, חברת הסנאט של מישיגן, להחליפו.
הערות שוליים

↑  ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית)
↑  New members: K-L-M, באתר פוליטיקו, 17 בינואר 2013 (באנגלית)
↑  בלייק ת'רון, Dan Kildee: Congressman-elect quickly finds himself in the spotlight, באתר MLive‏, 7 בנובמבר 2012 (באנגלית)
↑  רון פונגר, Dan Kildee says he will consider running for uncle's congressional seat, באתר MLive‏, 15 ביולי 2011 (באנגלית)
↑    Tom Leonard, ‏US cities may have to be bulldozed in order to survive, The Telegraph, 12 June 2009
↑  דניאל שטראוס, Rep. Dale Kildee to retire after 18 terms, באתר The Hill‏, 15 ביולי 2011 (באנגלית)
↑  בלייק ת'רון, Dan Kildee (D) wins in Michigan 5th Congressional District election 2012 results, באתר MLive‏, 7 בנובמבר 2012 (באנגלית)
↑  קריסטין לונגלי, U.S. Rep. Dan Kildee of Flint appointed assistant Democratic whip, באתר MLive‏, 8 בינואר 2013 (באנגלית)
↑  מת'יו דיילי, House Dem: GOP leaders refuse to help Flint because of race, באתר AP‏, 27 בספטמבר 2016 (באנגלית)
↑  מליסה נאן בורק, House OKs Flint aid measure, averts shutdown, באתר דטריויט ניוז, 28 בספטמבר 2016 (באנגלית)
↑  ג'וליה מנצ'סטר, Dem lawmakers launch 'Freethought' congressional caucus, באתר The Hill‏, 30 באפריל 2018 (באנגלית)
↑  שרה פאוורס, Michigan Rep. Dan Kildee won't seek re-election, באתר CBS News‏, 16 בנובמבר 2023 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2019050292  US Congress: K000380  VIAF: 4344155566485113380001   WorldCat (עם VIAF): 4344155566485113380001
הזירה האיטלקית במלחמת העולם השנייה

החזית האיטלקית במלחמת העולם השנייה היא כינוי מקובל לסדרה של מבצעים צבאיים של בעלות הברית בשטח איטליה, שנערכו מסתיו 1943 ועד לתום המלחמה ביבשת אירופה. הפיקוד העליון של בעלות הברית חשב, שניתן יהיה להשלים את כיבוש איטליה תוך זמן קצר, אך המערכה באיטליה הפכה במהרה למלחמת התשה, במהלכה נאבקו כוחות בעלות הברית להתקדם באיטיות צפונה במעלה חצי האי האפניני מול התנגדות גרמנית עיקשת. המערכה הצבאית באיטליה נחשבה לזירת לוחמה משנית במסגרת מלחמת העולם השנייה. היא עמדה בצילן של המערכות הצבאיות הגדולות יותר, שהתנהלו בחזית המזרחית, ובמערב אירופה (לאחר הפלישה לנורמנדי). עם זאת, הייתה לזירה זו חשיבות מורלית וחשיבות אסטרטגית מסוימת, והיא ריתקה כוחות גרמניים חזקים. במהלך המערכה באיטליה ספגו הצדדים היריבים אבדות כבדות, שהוערכו בכ-90 אלף הרוגים בצד בעלות הברית, וכ-100 אלף הרוגים לכוחות הציר.
רקע אסטרטגי > המצב האסטרטגי בשנת 1943

בשנת 1943 לאחר הניצחון הרוסי בקרב סטלינגרד ולאחר הניצחונות במערכה בצפון אפריקה לא שררה הסכמה בקרב בעלות הברית המערביות על האסטרטגיה הטובה ביותר שיהיה בה כדי להביס את מדינות הציר.
הבריטים, ובמיוחד וינסטון צ'רצ'יל, טענו כי יש לנקוט באסטרטגיה עקיפה המבוססת על יתרונן של בעלות הברית בזירת הים התיכון, תוך שימוש בכוחות קרקע מצומצמים, אך בכוח ימי גדול. הייתה זו האסטרטגיה הבריטית המסורתית כנגד אויב המבוצר ביבשה, להילחם כחלק מקואליציה, ולהכות באויב במספר מבצעים באזורים משניים, על מנת להחלישו בהדרגה. ארצות הברית, שהזרימה לאירופה כוחות יבשתיים גדולים, העדיפה מבצע ישיר כנגד הכוח העיקרי של האויב. מבצע כזה היה תלוי בניצחון מוחץ בקרב בזירה האטלנטית, מערכה ימית שהגיעה לשיאה בין החודשים מרץ ומאי בשנת 1943.
אי ההסכמה האסטרטגית הייתה עמוקה, וראשי המטות של ארצות הברית שתמכו בפלישה לצרפת מוקדם ככל האפשר, נתקלו בהתנגדות עזה של הבריטים, שתמכו במערכה בים התיכון. האמריקנים האמינו כי פלישה רבתי לצרפת מוקדם ככל האפשר הייתה הכרחית על מנת להביא את המלחמה באירופה לסיומה, ושאין לנקוט בכל מאמץ משני שעלול להביא לדחיית המערכה העיקרית. הבריטים טענו כי נוכחות כוחות גדולים של בעלות הברית, המאומנים בפלישה מן הים, איפשרה פלישה בהיקף מצומצם באזור הים התיכון, וכי הזדמנות זו יש לנצל.
לבסוף החליטה המנהיגות הפוליטית של בעלות הברית להתחייב לפלישה בהיקף נרחב לצרפת ב-1944, אך להקדים לה מבצע מצומצם באיטליה. רוזוולט רצה לשמור על נוכחות פעילה של חיילי ארצות הברית בזירה האירופית בשנת 1943, וכן קסם לו הרעיון להוציא את איטליה מרשימת המדינות המשתתפות במלחמה.
היה ברור כי העם האיטלקי כבר אינו נלהב מהמלחמה, שהמיטה עליו אך אסונות, והביאה למותם של בניו בשדות קרב רחוקים באפריקה ובסטלינגרד, וניתן היה לצפות כי פלישה תביא להתמוטטות המשטר הפשיסטי, וליציאתה של איטליה מן המלחמה. בנוסף לרווח התעמולתי שניתן היה להפיק מחיסולה של בעלת בריתו הבולטת של היטלר בזירה האירופית, ניתן היה לצפות כי התמוטטותה של איטליה תביא לשליטה מוחלטת של הצי הבריטי בים התיכון, ולרווח אסטרטגי נוסף בכך שגרמניה תיאלץ להעביר חיילים מחזית המזרח על מנת להגן על איטליה, ועל חופה הדרומי של צרפת, וזאת בשעה בה עמד הוורמאכט במגננה לאחר כישלונו בקרב קורסק. כן ניתן היה לצפות כי העסקתם של חיילים גרמנים רבים באיטליה תמנע את חיזוק הביצורים במערב צרפת, המקום שתוכנן לפלישה היבשתית הגדולה בשנת 1944.
הפלישה לסיציליה

ב-10 ביולי 1943 פלש כוח משימה בריטי-קנדי-אמריקני לסיציליה במבצע ימי ואווירי, שכונה "מבצע האסקי". המבצע נערך במפרץ ג'לה וצפונית לסירקוזה, בדרום מזרח סיציליה. הגרמנים לא יכלו למנוע את הפלישה לאי, ונפילתו, אך הצליחו לפנות את רוב חייליהם אל היבשת, עד ל-17 באוגוסט. מבצע זה העניק לבעלות הברית ביטחון בעליונותן בזירה, וביכולתן לקיים מבצעי נחיתה מן הים ומן האוויר, תוך שילוב כוחות ממספר מדינות.
נפילתו של מוסוליני וכניעת איטליה

ב-24 ביולי 1943, הצביעה המועצה הפאשיסטית העליונה, לפי הצעת יושב ראשה, דינו גראנדי על הדחתו של בניטו מוסוליני. מוסוליני הוחלף במרשל פייטרו באדוליו. באדוליו החל במשא ומתן חשאי עם בעלות הברית, שהתכוננו לכניעת הכוחות האיטלקים ללא תנאי. בשיחות אלו בין באדוליו ובין בעלות הברית דובר אף על הצטרפות איטליה למלחמה כנגד בעלת בריתה גרמניה.
בעוד שהגרמנים הכירו באופן רשמי בממשלה האיטלקית החדשה, הם שלחו במקביל יחידות של הוורמאכט לאיטליה, הן על מנת להתכונן לפלישה הצפויה, והן על מנת להעמיד את באדוליו, שהיה עדיין מבחינה פורמלית קשור בברית עם גרמניה, במקומו. ב-3 בספטמבר 1943 חתמו בחשאי נציגיו של באדוליו על הסכם שביתת נשק עם בעלות הברית בסיציליה הכבושה.
ב-8 בספטמבר ניתן פומבי להסכם, כשהכריז באדוליו על כניעתה של איטליה. היטלר שהיה מודע למצב לאשורו, פעל באופן מיידי והורה לכוחות הגרמנים להשתלט על צפון איטליה ומרכזה. פעולה זו בוצעה ללא התנגדות. באדוליו נמלט מרומא, ולא הותיר כל הוראות לצבא האיטלקי, שהתמוטט ונפל על ציודו בידי הגרמנים המתקדמים. במקביל, החלו בעלות הברית לנחות בדרומה של איטליה.
לאחר שאותר מוסוליני, שהוסתר בידי שוביו במלון בהרי האפנינים, הוקמה בראשותו ממשלת בובות פרו נאצית, שכונתה "הרפובליקה של סאלו", ש"שלטה" בשטח שלא הוחזק בידי בעלות הברית מדרום, ושלא סופח לגרמניה בצפון.
הכוחות האיטלקים היו עדיין פרוסים בבלקנים ובאזורים נוספים בדרום מזרח אירופה. הצבאות האיטלקים בבלקנים נכנעו לגרמנים, חלקם לאחר לחימה. בדודקאנס נערך ניסיון בריטי לחבור אל הצבא האיטלקי ולמנוע את נפילת האיים האסטרטגיים בדרום הים האגאי לידי הגרמנים. מערכת הדודקאנס שנמשכה בין ספטמבר לנובמבר 1943 הסתיימה בתבוסת הכוחות הבריטים והאיטלקים, ובנפילת האיים לידי גרמניה.
הפלישה לאיטליה היבשתית

כוחות הארמייה השמינית של הצבא הבריטי נחתו ב"עקב המגף" האיטלקי ב-3 בספטמבר 1943 במבצע שכונה "מבצע בייטאון". ב-9 בספטמבר נחתו כוחות הארמייה החמישית של ארצות הברית, בפיקודו של הגנרל מארק קלארק (שבדצמבר 1944 קיבל את הפיקוד על כל כוחות בעלות הברית באיטליה, והיה המפקד הבולט של כוחות בעלות הברית באיטליה) בסלרנו ב"מבצע אוואלאנש", וכוחות בריטים נוספים נחתו בטאראנטו ב"מבצע סלפסטיק", שכמעט ולא נתקל בהתנגדות. ניתן היה לצפות כי כניעת הממשלה האיטלקית תביא לייצוב קו גרמני בצפון, וכי היטלר סבור שאין לדרום איטליה חשיבות אסטרטגית. אך על אף התקדמות נאה של הארמייה השמינית לאורך חופה המזרחי של איטליה, כניעת הנמל החשוב בבארי ושדות התעופה האסטרטגיים שליד פוג'ה, גילו הגרמנים התנגדות וכמעט והצליחו להדוף את הפלישה באזור סלרנו. המאמץ העיקרי של בעלות הברית במערב התרכז בתחילה בנמל נאפולי, שהיה הנמל הצפוני ביותר בו ניתן היה לקיים פעילות מבצעית של בעלות הברית בכיסוי מלא של מטוסים שפעלו מבסיסים בסיציליה.
ככל שהתקדמו בעלות הברית לצפון, כן הפכו פני השטח לקשים יותר, ומאופיינים בנהרות מהירי זרימה ובמצוקים תלולים, וההתנגדות הגרמנית מנעה את ההתקדמות המהירה של תחילת הפלישה.
קו החורף, אנציו ומונטה קאסינו

בתחילת אוקטובר 1943 היטלר שוכנע על ידי מפקד צבאותיו בדרום איטליה, גנרלפלדמרשל אלברט קסלרינג שהקרבות באיטליה צריכים להיערך רחוק ככל האפשר מהגבול הגרמני. לשם כך ניתן היה להיעזר בפני השטח ובקווי המגננה הטבעיים במרכז איטליה, ולמנוע מבעלות הברית שימוש בשדות תעופה שיקלו עליהן את משימות ההפצצה בגרמניה. היטלר השתכנע שנפילתה של דרום איטליה תעניק לבעלות הברית קרש קפיצה לפלישה אל הבלקנים, שהיוו מקור חיוני לנפט, בוקסיט ונחושת שהיו הכרחיים להמשך הלחימה.
קסלרינג קיבל את הפיקוד על כל צבאות כוחות הציר באיטליה, ומיד הורה על הכנת סדרה של קווי מגננה לאורכה של איטליה מדרום לרומא. שני קווים "קו וולטורנו" ו"קו ברברה" נועדו על מנת לעכב את התקדמות בעלות הברית ולהרוויח זמן על מנת לבצר את קו המגננה העיקרי קו החורף, השם הכולל ל"קו גוסטב" ושני קווי הגנה נוספים מערבית להרי האפנינים, "קו ברנהרדט" ו"קו אדולף היטלר". קו החורף הפך למכשול עיקרי בפני בעלות הברית בהתקדמותן בשנת 1943, ועצר לחלוטין את התקדמות הארמייה החמישית במערב איטליה. על אף שקו גוסטב נפרץ בחזית הארמייה השמינית, סופות שלג וראות לקויה בסוף דצמבר הביאו אף לעצירת התקדמותה של ארמייה זו.
תשומת לבן של בעלות הברית הופנתה אל הלחימה במערב איטליה, ונראה כי פריצה דרך עמק לירי תיתן אפשרות להתקדמות הנכספת עד רומא. הנחיתה בחוף אנציו, מצפון לקו גוסטב, נועדה לאלץ את הגרמנים לפנות במהירות את הקו, אך התקווה לפריצה מהירה מראש הגשר באנציו, שתנתק את מגיני קו גוסטב מעורפם, לא התגשמה. הכוח הנוחת באנציו רותק למקומו בראש הגשר הקטן, והדף בקושי שורת התקפות נגד גרמניות עזות. רק לאחר ארבע מתקפות שנערכו בין ינואר ומאי 1944 הצליחו בעלות הברית לפרוץ לבסוף את קו גוסטב, במתקפה משולבת של כוחות הארמייה החמישית והארמייה השמינית, שהסתייעו בכוחות צרפתים, פולנים וקנדים. הקו נפרץ בחזית בת 32 קילומטר, בין מונטה קאסינו ובין הים במערב.
במקביל לפריצת "קו גוסטב" על ידי צבאות בעלות הברית באמצע מאי 1944, הצליחה גם הארמייה החמישית לפרוץ מראש הגשר שלה באנציו, אך ניסיונה לכתר את הארמייה הגרמנית העשירית, שנסוגה מקו גוסטב, נכשל. בין השאר, משום שמפקד הארמייה, גנרל מארק קלארק, הורה לכוחותיו לנוע במהירות לכיוון רומא, במקום לתת עדיפות לכיתור הגרמנים הנסוגים. רומא הוכרזה כעיר פרזות על ידי הצבא הגרמני, ונכבשה על ידי בעלות הברית ב-4 ביוני 1944.
שלבי המערכה האחרונים

המערכה באיטליה הייתה תמיד זירת לחימה משנית בחשיבותה, ולאחר הפלישה לנורמנדי ביוני 1944 עובדה זו קיבלה משנה תוקף. יחידות של צבאות בעלות הברית, שצברו ניסיון רב במהלך הלחימה באיטליה, הועברו משם כדי להשתתף בפלישה לדרום צרפת (מבצע דרגון). בין מאי לספטמבר 1944 המשיכו צבאות בעלות הברית להתקדם צפונה באיטליה, כבשו את אורבייטו ביוני 1944, את ליבורנו ביולי 1944 ואת פירנצה באוגוסט 1944 והתקרבו לקו הגנה נוסף שבנו הגרמנים, שכונה בשם "הקו הגותי".
קו הגנה זה שנבנה מדרום לבולוניה, נפרץ חלקית במהלך הלחימה בסתיו 1944, אך ההתקדמות של בנות הברית הייתה איטית. במזרח פעלה הארמייה השמינית שבתחילת דצמבר 1944 הצליחה לכבוש את רוונה. הקרבות נמשכו ולאחר כחודש הצליחו כוחות המחנה השמיני להתקדם כ-14 קילומטר צפונה מרוונה. במערב איטליה פעלה הארמייה החמישית שהתקדמה באיטיות בגלל מזג האוויר החורפי. הגרמנים הוציאו מתקפת נגד באמצע דצמבר 1944, והצליחו להדוף את הארמייה החמישית אחורה מספר קילומטרים, אך בסוף דצמבר שבו כוחות בעלות הברית וכבשו את שהפסידו קודם לכן. עד אפריל 1945 לא השיגו בעלות הברית התקדמות משמעותית נוספת בחזית האיטלקית.
צ'רצ'יל קיווה שהבקעת הקו הגותי בסתיו 1944 תאפשר התקדמות מהירה של בעלות הברית מאיטליה דרך ליובליאנה לווינה והונגריה, במטרה להקדים את הצבא האדום, שהתקדם מערבה לאחר שכבש את רומניה ובולגריה, ולמנוע מברית המועצות להשתלט על מדינות דרום-מזרח אירופה. אך הגישה האסטרטגית שהוא ניסה לקדם נתקלה בהתנגדות הממשל האמריקאי וראשי המטות של בעלות הברית. כשהתקדמות הצבאות הסדירים נעצרה בחורף 1944/1945, המשיכה להתנהל לוחמת גרילה עזה מאחורי הקווים הגרמניים בצפון איטליה, כשפרטיזנים איטלקים לחמו הן כנגד הכובש הגרמני, והן כנגד משתפי הפעולה הפשיסטים שלה, שהקימו את הרפובליקה של סאלו. שתי ממשלות איטלקיות, שפעלו משני צדי המתרס, התיימרו להיות הממשלה האיטלקית הלגיטימית, והלחימה קיבלה צורה של מלחמת אזרחים. במסגרת זו התרחש באזור בולוניה בסתיו 1944 טבח מרזבוטו, אחד מפשעי המלחמה הגדולים ביותר שקרו בחזית האיטלקית.
בסוף מרץ 1945 הודיע הגנרל קלארק בשידור רדיו לפרטיזנים להיות מוכנים למתקפה של בעלות הברית נגד הגרמנים.
ב-6 באפריל 1945 החלה מתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה, שלוותה במתקפה כוללת של הפרטיזנים באזורי העורף הגרמניים. "הקו הגותי" נפרץ תוך זמן קצר, וב-29 באפריל חתם פון ויטינגהוף (שהחליף את קסלרינג בפיקוד על הכוחות באיטליה) על ההסכם לכניעת כל הכוחות הגרמנים באיטליה, לפיו יסתיימו מעשי האיבה ב-2 במאי.
ראו גם

איטליה במלחמת העולם השנייה
הצבא המלכותי האיטלקי
הזירה/החזית האיטלקית במלחמת העולם הראשונה
לקריאה נוספת

מרטין בלומנסון, "אנציו ההימור שנכשל", הוצאת מערכות, 1989.
הערות שוליים

↑  באיטליה נסוגו הגרמנים מאקווילה עד הים האדריאטי, הַבֹּקֶר, 16 ביוני 1944
↑  באיטליה נכבשה אריצו, ליבורנו מוקפת, הַבֹּקֶר, 17 ביולי 1944
כחות הברית עולים על פירנצה, הַבֹּקֶר, 21 ביולי 1944
↑  נכבשה פירנצה, הַבֹּקֶר, 13 באוגוסט 1944
↑  הגרמנים באיטליה נסוגו עד הקו הגוטי, הַבֹּקֶר, 14 באוגוסט 1944
↑  נפרץ הקו הגותי, משמר, 3 בספטמבר 1944
↑  קרבות קשים באיטליה, הַבֹּקֶר, 5 בדצמבר 1944
↑  נכבשו ראבינו ורוסי באיטליה, הַבֹּקֶר, 6 בדצמבר 1944
↑  נתק האויב מצפון לרונה, הארץ, 8 בינואר 1945
↑  הפוגה בחזית האיטלקית, הארץ, 23 בינואר 1945
↑  התקדמות וכיבושים באיטליה, דבר, 2 בינואר 1945
↑  בקרוב פעולה רבתי נגד הגרמנים באיטליה, דבר, 30 במרץ 1945
| זירות ומערכות במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| הזירה האירופית | המערכה בפולין • מתקפת הסאר • המלחמה המדומה • המערכה בנורווגיה • המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה • הקרב על בריטניה • המערכה בבלקן • מבצע ברברוסה • החזית המזרחית • הזירה האיטלקית • החזית המערבית |  |
| המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט | מלחמת סין–יפן השנייה • המערכה באוקיינוס השקט • המערכה בדרום מערב האוקיינוס השקט • הזירה הדרום-מזרח אסייתית • מבצע סערת אוגוסט |  |
| הים התיכון, המזרח התיכון וצפון אפריקה | הקרב על הים התיכון • המערכה בצפון אפריקה • המערכה במזרח התיכון • המערכה במזרח אפריקה • המלחמה האנגלו–עיראקית • הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן |  |
| זירות ומערכות אחרות | המערכה באוקיינוס האטלנטי |  |
| מערכות שלא יצאו אל הפועל | מבצע טננבאום: כוונות לכיבוש שווייץ וליכטנשטיין • מבצע ארי-הים: כוונות לכיבוש בריטניה • מבצע איקרוס: כוונות לכיבוש איסלנד • כוונות לכיבוש היישוב היהודי בארץ ישראל (התוכנית לארץ ישראל שלאחר כיבוש • תוכנית המבצר האחרון) • מבצע גרין: כוונות לכיבוש אירלנד • מבצע הרקולס: כוונות לכיבוש מלטה • מבצע פליקס: כוונות לכיבוש ספרד וגיברלטר • מבצע נפילה: כוונות לכיבוש יפן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566075405171  LCCN: sh85148326
קספר טרהו

קספר טרהו (בפינית: Casper Terho; נולד ב-24 ביוני 2003 בהלסינקי שבפינלנד) הוא כדורגלן פיני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת פאדרבורן 07 בהשאלה מרויאל אוניון סן-ז'ילואז מליגת העל הבלגית.
קריירת מועדונים

טרהו גדל במחלקת הנוער של ה.י.ק. הלסינקי. בשנת 2019 החל לשחק בקלובי 04, קבוצת המילואים של המועדון. הוא ערך 41 הופעות ליגה במדי הקבוצה הראשונה של המועדון, בהן הבקיע ששה שערים.
ב-29 בספטמבר 2022 חתם טרהו ברויאל אוניון סן-ז'ילואז מליגת העל הבלגית החל מ-1 בינואר 2023. ב-8 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–3 על אנדרלכט במסגרת המחזור ה-19 בליגה לעונת 2022/2023.
ב-1 בינואר 2025 הושאל אל פאדרבורן 07.
תארים

ליגת העל הפינית (3): 2020, 2021, 2022
הערות שוליים

↑  Casper Terho will join Union SG from January 2023 באתר הרשמי של רויאל אוניון סן-ז'ילואז, 29 בספטמבר 2022 (באנגלית)
AppLovin

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  2012–הווה (כ־13 שנים) 
 מיקום המטה:  פאלו אלטו 
 ענפי תעשייה:  תעשיית התוכנה 
  
 www.applovin.com
 
AppLovin (באנגלית: Applovin Corporation) היא חברה אמריקאית העוסקת בתחום הטכנולוגי של התקשורת סלולרית. היא פועלת ממטה בפאלו אלטו בה הוקמה בשנת 2012. החברה מאפשרת למפתחי משחקים שונים לנצל את הטכנולוגיה שלה לפיתוח, ניתוח ופרסום משחקי מחשב לסמרטפונים ומכשירים ניידים נוספים.