סרסואלה
המאה ה-20

‏A "zarzuela" sung by Lola Membrives and Paco Martínez, recorded in Barcelona in 1903קובץ:Château Margaux (1903).ogg‏Ⓘ‏
משנת 1900 לערך, המונח ("ז'אנר נמוך") נוצר כדי לתאר צורת בידור מתפתחת הקשורה (רוויו) סוג של קומדיה מוזיקלית: אלו היו יצירות מוזיקליות דומות לסרסואלה ג'נרו צ'יקו, אך קלילות ונועזות יותר בביקורת החברתית שלהן, עם סצנות המתארות נושאים מיניים והרבה משמעויות מילוליות. יצירה פופולרית אחת משנות הג'נרו אינפימו היא La corte de Faraón (1910), מאת ויסנטה לאו, שהתבססה על האופרטה הצרפתית מאדאם פוטיפר.
בעשור השני של המאה, השפעותיהן של האופרטה הווינאית וחסידי סאליבן האנגלים כמו ליונל מונקטון הרגישו, ביצירות כמו Molinos de viento ו־El asombro de Damasco (שתיהן מאת פבלו לונה), לפני כן. המסורת הספרדית של ההופעות הגדולות הוחזרה בספרו של אמדאו ויבס "דוניה פרנסיסקיטה" (1923). הסרסואלה המשיכה לפרוח בשנות ה-30, הודות למלחינים במעמדם של פבלו סורוז'בל - שהניעו אותה מחדש כאמצעי להערה חברתית-פוליטית - פדריקו מורנו טורובה ופרנסיסקו אלונסו.
במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20, "סרסואלה גראנדה" בת שלוש המערכות שבה את מעמדה כצורה הפופולרית ביותר של תיאטרון מוזיקלי ספרדי, לא רק בספרד אלא גם במקומות שונים בעולם ההיספני. הכותרים הפופולריים ביותר כללו את "דוניה פרנסיסקיטה" של אמדאו ויבס (1923), סיפור על תחפושות וזהויות מוטעות במרדף אחר אהבה; "לואיסה פרננדה" של פדריקו מורנו טורובה (1932), סיפור על משולש אהבה המתרחש במהלך המהפכה הספרדית של 1868; ו־La tabernera del puerto של פבלו סורוזאבאל (1936; "הברמנית בנמל"), סיפור אהבה ימי המתרחש בנמל דמיוני בצפון ספרד. זרזואלה גם שגשגה בכמה מהמושבות לשעבר של ספרד, בעיקרקובה והפיליפינים. בקובה הז'אנר היה חדור במקצבים אפרו-קובניים, והסיפורים נגזרו במידה רבה מהחוויה הקולוניאלית הקובנית. בין הכותרים החשובים ביותר ברפרטואר הזרזואלה הקובני היו סרטו של גונזלו רויג בשתי מערכות "ססיליה ואלדס" (1932) ו"מריה לה או" (1930) של ארנסטו לקוונה. בתוך ההפיליפינים, "סרסוולה" (sarsuela) בשפה הטאגלוגית הייתה פופולרית לסירוגין במהלך המאה ה-20, עם עליות ניכרות בשנות ה-50, ה-70 וה-80. כמו עם zarzuelas במקומות אחרים, אלה כללו סגנונות מוזיקליים מקומיים ונושאים. הסרסוולה הידועה ביותר בפיליפינים היא ה-Dalagang bukid של Hemogenes Ilang ושל ליאון איגנסיו (1917; "עלמת מדינה").
בעיקר בגלל שינוי בחיים הפוליטיים והכלכליים, הלאומנות הדעיכה וההרס של תיאטראות וקהילותיהם במהלך מלחמת האזרחים בספרד, זרזואלה ירדה בהדרגה בפופולריות בספרד לאחר אמצע המאה ה-20. עם זאת, הצורה שמרה על מקום צנוע ברפרטואר התיאטרון המוזיקלי של הפיליפינים ורוב העולם דובר הספרדית, כולל הפזורה דוברת הספרדית, בעיקר בקהילה הקובנית של דרום פלורידה, שם הופקו לסירוגין זרצואלה קובניות. בכל אזורים אלה, רוב היצירות שבוצעו היו ישנות יותר, אך מדי פעם הופקו גם כותרים חדשים ומתוקנים. ב-2012, למשל, הועלתה במנילה הפקה חדשה של ה-Tagalog sarswela Walang sugat (1902; "ללא פצעים", הליברית
עם זאת, מלחמת האזרחים בספרד הביאה לדעיכה של הז'אנר, ולאחר מלחמת העולם השנייה, הכחדתו כז'אנר חי הייתה כמעט מוחלטת. לא היו מחברים חדשים והיצירות אינן מותאמות. לא נוצרו יצירות חדשות משמעותיות מאז שנות ה-50; הרפרטואר הקיים יקר להפקה, וקלסיקות רבות בוצעו רק באופן ספורדי בשנים האחרונות, לפחות באופן מקצועי.
הז'אנר שוב חזר לאפנה בספרד ובמקומות אחרים: אנשים צעירים יותר, נמשכו למוזיקה הלירית ולמחזה התיאטרלי שלו בשנות ה-40 וה-50. הרדיו והטלוויזיה הספרדית הקדישו זמן ל-zarzuela ב-1978, לא מעט בסדרת תוכניות פופולרית שהופקה על ידי TVE ונקראת Antología de la zarzuela ("אנתולוגיה של סרסואלה"). אלה התבססו על סינכרון ליפ של ההקלטות הקלאסיות של שנות ה-40 וה-50. כמה שנים קודם לכן, האימפרסריו חוסה טמאיו עבד על מופע תיאטרלי באותו השם, שהפך קטעים של סרסואלה לפופולריים בכמה סיורים לאומיים ובינלאומיים.