stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנטישמיות באוניברסיטאות בארצות הברית

יהודים התמודדו עם אנטישמיות ואפליה באוניברסיטאות ובקמפוסים בארצות הברית מאז ייסוד האוניברסיטאות בשלוש עשרה המושבות ועד היום בעוצמות שונות. מתחילת המאה ה-20, ועד שנות ה-60, הוטלו מכסות עקיפות על קבלה ליהודים, מכסות הוטלו לראשונה על יהודים על ידי אוניברסיטאות עילית כמו קולומביה, הרווארד וייל והיו נפוצות עוד בשנות ה-60 באוניברסיטאות כמו סטנפורד. מכסות יהודים הופסקו בשנות ה-70.
בתחילת המאה ה-21, החלה התעוררות מחודשת של האנטישמיות, בדחיפת ארגוני BDS בתחילת שנות ה-2000, וביתר שאת לאחר מתקפת הפתע של חמאס על ישראל ב-7 באוקטובר 2023, כאשר דווח כי במסגרת מחאות אנטי-ישראליות פעילים ומפגינים היו מעורבים באלימות פיזית ומילולית כלפי סטודנטים ואנשי סגל יהודים באוניברסיטאות אמריקאיות. מנהלי האוניברסיטאות האמריקאיות זכו לביקורת על כך שלא הצליחו להגן על סטודנטים יהודים ונשיאי אוניברסיטת הרווארד, פנסילבניה ו-MIT ספגו ביקורת על כך שלא יצאו נגד קריאות לרצח עם של יהודים ולא הגדירו את הקריאות כהפרה של קוד ההתנהגות של האוניברסיטאות שלהם. היו שקראו לרצח עם או טיהור אתני של יהודים החיים בישראל.
המאה ה-18 והמאה ה-19

רק יהודי אחד, יהודה מוניס, קיבל תואר אקדמי מאוניברסיטה אמריקאית לפני שנת 1800. מוניס התקבל כמרצה לעברית בהרווארד בתנאי שימיר את דתו לנצרות. למרות שהתגייר והתחתן עם נוצריה, הוא לא היה אהוד על ידי עמיתיו בהרווארד.
המאה ה-20

בתחילת המאה ה-20, מנהלי אוניברסיטאות עילית בארצות הברית ביקשו לפתור את מה שנקרא "הבעיה היהודית" בהתייחסם ליהודים רבים מדי בקמפוסים. המנהלים הגבילו את הרישום של היהודים ויצרו את תהליך הקבלה המודרני כדי להגביל את מספר התלמידים שהתקבלו ממוצא יהודי. לפי הוושינגטון פוסט, צורת הגשת הבקשהשכללה הצהרה על מוצא אתני וגאוגרפי וראיון היו חלק מהמאמץ לטפל ב"בעיה היהודית" ולהפחית את מספר התלמידים היהודים. אוניברסיטת קולומביה בניו יורק, הרווארד, ייל ופרינסטון היו בין האוניברסיטאות הראשונות שהגבילו את הרישום היהודי, בעקבות אוניברסיטאות עילית, מאות מכללות אחרות בארצות הברית הגבילו את הקבלה של יהודים עד שנות ה-60.ג'רום קרבל, סוציולוג מאוניברסיטת קליפורניה כתב בספרו "הנבחרים: ההיסטוריה הנסתרת של קבלה והדרה בהרווארד, ייל ופרינסטון" ("The chosen: The hidden history of admission and exclusion at Harvard, Yale and Princeton") שהיהודים נתפסו כמתגיירים סוציאליסטים על ידי הילידים, כמו גם כגזע נחות מבחינה גנטית על ידי כמה אמריקאים. כמו כן טען כי יהודים נחשבו בלתי מקובלים חברתית על ידי חוגים חברתיים מובחרים.
המאמצים להגביל את ההרשמה היהודית החלו בעיר ניו יורק, עיר ש-30% אוכלוסייתה הייתה יהודית בתחילת המאה ה-20. באוניברסיטת קולומביה בשנת 1920 היה שיעור רישום יהודים של 40%. מכיוון שרוב הסטודנטים היהודים באותה תקופה היו עניים, עבדו בעבודות לילה כדי לשלם את שכר הלימוד וגרו בבית, דרשה קולומביה מהסטודנטים לגור במעונות בקמפוס וכן הגבילה את המלגות שיכלו לקבל.
אוניברסיטת קולומביה גם החלה לערוך ראיונות בתהליך הקבלה ולפי אופנהיימר, נציגי האוניברסיטה זיהו מבטאים או סימנים של מוצא יהודי גם אם שמו של הפונה אינו יהודי בבירור. בהרווארד היוו היהודים כ-22% מאוכלוסיית הסטודנטים ב-1922. הרווארד החלה תוכנית גיוון גאוגרפי לרשום תלמידים ממדינות עם מספר נמוך של יהודים. נשיא הרווארד, אבוט לורנס לואל, היה "התומך המשמעותי ביותר בהגבלת הקבלה של יהודים".
מבחני הקבלה באוניברסיטאות ארצות הברית תוכננו כך שיתאימו לחינוך עילית פרוטסטנטי לבן עם שאלות בנושאים קלאסיים כגוןיוונית ולטינית שלא נלמדו בבתי ספר בהם למדו היהודים ומהגרים אחרים.
אוניברסיטת סטנפורד תחת הנשיא מארק טסייר-לאבין הודתה ב-2022 שהגבילה את הקבלה של סטודנטים יהודים בשנות ה-50, וכינתה התנהלות זו כ"התנהגות אנטישמית מחרידה".
בשנות ה-70 המכסות על יהודים בוטלו בהדרגה וקבלת תלמידים ממוצא יהודי עלתה בהשכלה הגבוהה האמריקאית.
בסוף המאה ה-20, מכחישי שואה קיבלו במה להפעיל קמפיינים של דיסאינפורמציה בעיתונים מרובים של סטודנטים וכן באמצעות ביקורים באוניברסיטאות. לפי ה-ADL, באמצעות עקרונות של חופש אקדמי ואקטיביזם של סטודנטים, הותר לקיצוניים ולרטוריקה אנטישמית לומר את דעותיהם בקמפוסים באוניברסיטאות. לפי ADL דבר זה אילץ את האוניברסיטאות בסופו של דבר להילחם ישירות באנטישמיות ובקיצוניות.
המאה ה-21

בשנת 2001 החלה תנועת ה-BDS ללחוץ על אוניברסיטאות אמריקאיות לנתק קשרים עם אקדמאים ישראלים ומישראל. למרות שלרוב מאמצים אלו נחלו כישלון, הוועדה לזכויות האזרח של ארצות הברית פרסמה דו"ח בשנת 2005 הקובע כי "האנטישמיות נמשכת בקמפוסים של מכללות ולעיתים קרובות מוצגת כביקורת על ישראל". עוד אמרו כי סטודנטים יהודים חשים לעיתים קרובות מבודדים ומוטרדים מצד פעילי BDS.
בשנת 2022 פרסם הקונגרס היהודי האמריקני דו"ח שקבע כי שליש מהסטודנטים היהודים חשו לא בטוחים או לא בנוח בקמפוס בשל זהותם היהודית.
בסתיו 2023, לפני ה-7 באוקטובר נערך בקמפוס אוניברסיטת פנסילבניה פסטיבל ספרות פלסטינית, בו השתתפו אורחים שנויים במחלוקת כולל רוג'ר ווטרס שקרא להשמדת ישראל וכן השתמש בשפה אנטישמית.
המאה ה-21 > בעקבות פיגועי ה-7 באוקטובר

לאחר מתקפת חמאס על ישראל ב-7 באוקטובר, סטודנטים למען צדק בפלסטין (SJP) חגגו את המתקפה ואמרו כי כל היהודים הישראלים הם מטרות לגיטימיות. הארגון נתמך וממומן כלכלית על ידי המוסלמים האמריקאים למען פלסטין, שלפי הקרן להגנת הדמוקרטיות קשורה לחמאס. קבוצה דו-מפלגתית של מחוקקים קראה לחקירה פדרלית על מימון SJP. אוניברסיטת קולומביה ואוניברסיטת ראטגרס הרחיקו את פעילי SJP מהאוניברסיטה שלהן בסוף 2023. בסוף נובמבר 2023, המרכז לחקר אנטישמיות מצא כי 73% מהסטודנטים היהודים במכללה ו-43.9% מהסטודנטים הלא-יהודים חוו או היו עדים לאנטישמיות בשנת הלימודים 2023–2024.
ב-16 הימים הראשונים שלאחר מעשי הטבח של חמאס נגד ישראל ב-7 באוקטובר חלה עלייה של 400% בתקריות אנטישמיות, כולל תקיפה, הטרדה והשחתה נגד יהודים בארצות הברית, הוושינגטון פוסט אמר כי כמה מהמקרים הבולטים ביותר של אנטישמיות התרחשה בקמפוסים בארצות הברית.
בשנת 2023 הקונגרס היהודי האמריקאי פרסם דו"ח שמצא כי 44% מהסטודנטים היהודים נפגעו מאנטישמיות בקמפוס. 25% מהסטודנטים היהודים נמנעו מללבוש או להציג פריטים שיכולים לזהות אותם כיהודים. יותר מ-50% מהסטודנטים היהודים הודחו או הרגישו מודרים מתלמידים אחרים יותר מפעם אחת.
בדצמבר 2023, נשיאי הרווארד, MIT ופנסילבניה העידו בפני הקונגרס בנוגע למצב האנטישמיות באוניברסיטאות שלהם ונשאלו אם "הקריאה לרצח עם של יהודים" מנוגדת לקודי ההתנהגות של מוסדותיהם. שלושת הנשיאים ענו כי מדובר בהפרה רק "בהתחשב בהקשר האמירה". נשיאת הרווארד, קלודין גיי ונשיאת פן, מגיל התפטרה לאחר מכן בעקבות ביקורת. בדצמבר 2023, הקונגרס של ארצות הברית פתח בחקירה על אנטישמיות באוניברסיטאות האמריקאיות.
בסוף 2023 דיווח הניו יורק טיימס כי כמה יהודים בהרווארד הפסיקו לחבוש כיפה בגלוי. וכן נכתב כי לאור ההיסטוריה של המכסות האנטישמיות נגד יהודים בהרווארד, "לראות אנטישמיות שהתחדשה, היא דבר מאוד מאוד כואב עבור הרבה יהודים". ד"ר גיי לאחר התפטרותה התנצלה על עדותה בקונגרס וכן אמרה שקריאות שנשמעו בהרווארד כמו "גלובליזציה של האינתיפאדה" ו"מהנהר ועד לים" הן אנטישמיות וקריאה לאלימות נגד יהודים.
בסוף 2023, מחאה שהחלה בפאתי קמפוס פנסילבניה הביאה לפגיעה פיזית במסעדה בבעלות יהודית בפילדלפיה.
בשנת 2024 הנשיא האמריקני ג'ו ביידן וסגנית נשיא ארצות הברית קמלה האריס גינו את האנטישמיות בקמפוסים.
המאה ה-21 > במסגרת המחאות נגד מלחמת חרבות ברזל

| --- | --- |
 :  ראו גם – אנטישמיות בתקופת מלחמת חרבות ברזל, השימוע בקונגרס האמריקאי בדבר אנטישמיות בקמפוסים
באפריל 2024 אסרה אוניברסיטת קולומביה על הפרופסור הישראלי שי דוידאי להיכנס לחלקו העיקרי של הקמפוס, אחד ממנהלי אוניברסיטת קולומביה טען שזה נעשה כדי לשמור על בטיחות הקהילה. דוידאי כתב ב-X (טוויטר) "למיטב ידיעתי, הפעם האחרונה שנמנעה גישה לאוניברסיטה של פרופסור בשל היותו יהודי הייתה בגרמניה הנאצית".
באותו חודש, קראו סטודנטים לחידוש אינתיפאדה ולהרחבתה לרחבי העולם, וקראו לגדודי חמאס להרוג חיילים ישראלים. כמה מפגינים קראו לשרוף עד היסוד את תל אביב.
הליגה נגד השמצה דרגה 85 אוניברסיטאות אמריקאיות בשנת 2024 בנוגע למדיניות להגנה על סטודנטים יהודים מפני אנטישמיות בקמפוס. 12 אוניברסיטאות כולל הרווארד, MIT, סטנפורד, אוניברסיטת שיקגו, פרינסטון ואחרות קיבלו F. שניים בלבד קיבלו A. אוניברסיטת קולומביה ופנסילבניה קיבלו D בדירוג.
ראו גם

נומרוס קלאוזוס
אנטישמיות באוניברסיטת קולומביה
אנטישמיות באוניברסיטאות במאות ה-20 וה-21
קרן אנגלית

| --- | --- |

 
 סיווג:  אירופוניים
 קבוצה:  כלי נשיפה
 מנעד
  
 
קרן אנגלית (צרפתית: Cor anglais. אנגלית: English Horn) היא כלי נשיפה מעץ בעל לשונית כפולה ממשפחת האבוב. הכתיבה לקרן האנגלית מתבצעת בטרנספוזיציה (היא מצלצלת קווינטה נמוך מן הכתוב בתווים) ומנעדה מקביל פחות או יותר למנעד האלט בקול האנושי, לכן נהוג להתייחס אל הכלי כאל כלי אלט (על פי גישה אחרת, האבוב ד'אמורה הוא כלי אלט, ואילו הקרן האנגלית כלי טנור). טכניקת הנשיפה והאצבוע בקרן האנגלית דומה מאוד לזו של האבוב; בשל כך, רוב נגני הקרן האנגלית הם אבובנים.
מקור השם

הקרן האנגלית אינה קרן ומוצאה אינו אנגלי. ההסבר המקובל כי מקור המילה anglais (אנגלי) בשיבוש המילה anglé (מכופף) אינו מבוסס. מקור השם כנראה בדמיונו של הכלי אבוב ציד (Oboe da Caccia), שממנו התפתחה הקרן האנגלית, לקרנות שבהן מנגנים המלאכים בציורים כנסייתיים מימי הביניים והרנסאנס, בעיקר במרכז אירופה. בגרמנית כונו הכלים engellisches Horn (קרן מלאכית), כינוי שהתגלגל בשם הנוכחי (בגרמנית בינונית פירוש המילה engellisch היה גם 'אנגלי').
היסטוריה

הקרן האנגלית התפתחה, כאמור, מאבוב הציד, שהיה אבוב טנור בעל פעמון מתרחב מפליז. בשנות העשרים של המאה ה-18 הוחלף בכמה כלים פעמון הפליז בפעמון עץ דמוי-ביצה - ייתכן שהממציא הוא בונה הכלים י. ט. וַייגְל מברסלאו. אבוב הציד המקורי היה כלי מעוקל; בסוף המאה החלו להופיע גם כלים זוויתיים, ובשני הטיפוסים נעשה שימוש במאה התשע-עשרה.
עד המאה התשע-עשרה שימשה הקרן האנגלית בעיקר באופרה בשפה האיטלקית (גלוק, למשל, עשה בה שימוש לעיתים קרובות), אם כי היא הופיעה לעיתים גם במוזיקה כלית (סימפוניה מס' 22 מאת היידן, לדוגמה). בתקופה הרומנטית צבר הכלי פופולריות בשל צלילו המאנפף, שנתפס כ'פיקנטי' ומלנכולי, ונכתבו לו תפקידי סולו רבים, בין השאר ברקוויאם של סליירי, בפתיחה וילהלם טל של רוסיני ובכמה מיצירותיו של ברליוז. עד אמצע המאה כבר נתקבע מעמדו של הכלי ככלי סולו בעיקר, ולרוב אין הוא משתתף במרקם התזמורתי של שאר כלי הנשיפה.
קטעי סולו ידועים לקרן אנגלית

סימפוניה מס. 9 מן העולם החדש מאת דבוז'אק, פרק שני.
סימפוניה ברה מינור מאת סזר פרנק, פרק שני.
שחרזאדה מאת ניקולאי רימסקי-קורסקוב, פרק שלישי.
הברבור מטואונלה מאת ז'אן סיבליוס.
קונסיירטו דה ארנחואס מאת חואקין רודריגו, פרק שני.
האופרה טריסטן ואיזולדה מאת וגנר (מערכה שלישית).
קונצ'רטו לפסנתר בסול מאת מוריס ראוול (פרק שני)
רחל (שיר)

| --- | --- |
 שיר
 יצא לאור:  1926 
 סוגה:  זמר עברי
 שפה:  עברית
 כתיבה:  רחל המשוררת
 לחן:  יהודה שרת
 
המשוררת רחל בלובשטיין-סלע
"רחל" הוא שירה של רחל המשוררת על דמותה של רחל אמנו שעל שמה נקראה ועם דמותה הזדהתה, גם בשיריה האחרים. חובר בשנת תרפ"ו - 1926.
 השיר מבטא געגועים, הן לדמות הנשית והאמהית המקראית רחל, בתו של לבן הארמי, רעייתו של יעקב אבינו ואמם של יוסף ובנימין, אשר נקברה ”בדרך אפרתה” וקולה נשמע ”ברמה”, ”מבכה על בניה” ולדמויות תנ"כיות בכלל, שבוטא גם בשירים אחרים של המשוררת; והן לתקופת המקרא, ויש בו הכרזה על המשכיות מהותית בינה לבין תקופתה של המשוררת, בדומה לתודעתם של רבים מחבריה חלוצים וחלוצות אנשי העלייה השנייה והוגים ציוניים בני דורה.
 "רחל" הולחן על ידי יהודה שרת ונהגו לשיר אותו בתנועות הנוער היהודיות הציוניות ביישוב ולאחר הקמת המדינה.
ראו גם

מיכל (שיר)
לקריאה נוספת

רחל בלובשטיין, רחל, שירת רחל, תל אביב: הוצאת דבר, תרצ"ה-1935, עמ' נו.
מילות השיר "רחל" והאזנה לו, באתר זמרשת
הערות שוליים

↑  ראו למשל: חלי אברהם-איתן, רחל המשוררת: דמויות תנ"כיות בשירתה, ההרצאה נאמרה ביום עיון בחצר כנרת מטעם אגודת הסופרים העברים והמועצה לשימור אתרים בחול המועד סוכות.
↑  ראו: רחל, באתר זמרשת.
| שירת רחל |
| --- | --- | --- |
| ספיח (1927) | זמר נוגה • אל ארצי • רחל • כאן על פני אדמה • אני • כנרת • הן יצאנו בסך • כוחי הולך ודל • מיכל • פגישה, חצי פגישה • יום בשורה |  |
| מנגד (1930) | עקרה • ספר שירי • ואולי לא היו הדברים... • אם צו הגורל... • להקיץ ולדעת • זמר • גן נעול • העברת ידך • לא פעם, בקיץ • פשטתי יד לבקש רחמים • הוי ארצי הורתי • בלילה • שי • אקליפטוס • מנגד • זו הדרך • אני ואתה |  |
| נבו (1932) | אביב • רק על עצמי • הנה אקח את מבט עיניך • בגני נטעתיך • על הגורן • עם שחר • חג • מתי • כה ציפיתי ליום והגיע • ליד החלון |  |
| טיוטות ותרגומים | חופי ירדן • אל נא תשירי • התזכרי ליל אביב? • שיבה • אל גדר דחויה |  |
בור מסל

בור מסל (בגרמנית: Grube Messel) הוא מחצבת פצלי שמן נטושה, השוכנת דרומית-מזרחית לעיירה מסל (אנ') במחוז הכפרי דרמשטאדט-דיבורג (גר') במדינת הסן בגרמניה. בגלל האיכות המעולה של המאובנים מהאאוקן שנמצאו שם, הוא הוכרז אתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו בשנת 1995. נמצאו בו נציגים של כל קבוצות בעלי החוליות וכן חרקים וצמחים. הנציגים המוכרים ביותר של בעלי החיים של מסל הם ככל הנראה שני מינים מוקדמים ממשפחת הסוסיים: פרופלאותריום ואירוהיפוס, שבאתר נחפרו מעל ל-70 פרטים שלהם. ממצאים חשובים נוספים הם Messelornis cristata (גר'), מין עוף מסדרת העגוראים ו-Darwinius masillae ("אידה"), מין פרימט קדום מהסוג דרוויניוס.
היסטוריה > מהתחלת הכרייה עד שנות ה-70 של המאה ה-20

היסטוריית הכרייה של מכרה מסל החלה בשנת 1859 עם בנייתו של מכרה עפרות ברזל הביצות. בעת כריית העפרות, נתקלו הכורים בשכבות דמויי ליגניט, שגם הן נכרו בתחילה. בסופו של דבר הם הגיעו לפצלי השמן, שבמיצוים התרכזו פעולות הכרייה עד לסגירת המכרה בשנת 1971.
פצלי השמן נכרו משנות השמונים של המאה ה-19 על ידי "חברת המכרות מסל" (Bergrechtliche Gewerkschaft Messel), שהוקמה במיוחד למטרה זו, ובקרבה למכרה עברו תהליכי פירוק באמצעות פירוליזה להפקת מוצרי נפט. מערכות מסילות ברזל שונות היו קיימות להובלת מוצרי כרייה מהמכרה ומוצרי פסולת מהבעירה של הפירוליזה לאתרי פסולת.
כבר בשנת 1876, במהלך הניסיונות הראשונים לכריית פצלי שמן, נמצא שלד תנין ("Crocodilus ebertsi"), ובשנת 1898 פרסם הגאולוג ארנסט ויטיץ' (Ernst Wittich‏; 1871–1952) מסה מדעית ראשונה מקיפה על מכרה מסל בעבודת המחקר שלו לתואר באוניברסיטה של גיסן. בשנת 1912 קיבל מוזיאון המדינה של הסן בדרמשטאדט (גר') את הזכויות על ממצאי המאובנים מפצלי השמן של מסל.
ב-1923 נרכשה חברת המכרות מסל על ידי חברת A. Riebeck’sche Montanwerke AG (מ-1925 חלק מאי גה פארבן). בשנת 1945 הוחרם המפעל, שנפגע קשות במלחמת העולם השנייה על ידי הממשל הצבאי האמריקני והופקד תחת "המשרד המרכזי של אי גה פארבן" (I.G. Farben-Central-Office) בפרנקפורט שהיה אחראי על פירוק קונצרן אי גה פארבן בשל חלקו בזוועות של מלחמת העולם השנייה. תשע שנים לאחר מכן, בשנת 1954, הוקמה חברת "תעשיות פרפין ושמן מינרלי בע"מ" (Paraffin- und Mineralölwerk Messel GmbH) שקיבלה את זכויות הכרייה של המכרה ממדינת הסן. בשנת 1959 השתלטה קבוצת איטונג (Ytong) השוודית על החברה, ועיבדה את הפסולת מהבעירה של פצלי השמן לבלוקים של איטונג. בשנת 1962 הופסקה הפקת השמן המינרלי שהפכה רווחית פחות ופחות ופצלי השמן נכרו רק בכמויות קטנות יחסית.
היסטוריה > משנת 1990: הכרזה על אתר מורשת הטבע העולמי של אונסק"ו

לאחר שהמכרה נקנה על ידי מדינת הסן בשנת 1991 תמורת 32.6 מיליון מארק, היא העבירה את הפעלת המכרה לאגודת מחקר הטבע זנקנברג, שכרתה מאז פצלי שמן לצרכים מדעיים, באופן רשמי על פי חוקי הכרייה.
בינתיים, בשל ממצאים רבים ואיכותיים ייחודיים, הפך בור מסל למצבור מאובנים ברמה עולמית, ומשום כך פנה משרד המדע והאמנות של הסן לאונסק"ו בבקשה לכלול את בור מסל ברשימת אתרי המורשת העולמית בשנת 1994. ב-8 בדצמבר 1995 הוכרז בור מסל כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשם "אתר המאובנים בור מסל" (Messel Pit Fossil Site).
לכבודו של יושקה פישר, שכשר לאיכות הסביבה של הסן, פעל נגד השימוש במכרה כמטמנה וחתם על החוזה לרכישת המכרה על ידי מדינת הסן בשנת 1991, כונה על שמו בשנת 2004, מין מאובן של פלאופיתון (Palaeopython fischeri) שנתגלה בפצלי השמן. המין הוקצה בשנת 2020 לסוג חדש Eoconstrictor.
בשנת 1997 הוקמה פלטפורמת צפייה בקצה הדרומי של הבור והחלו סיורים מודרכים למבקרים. רק כעבור שלוש עשרה שנים נפתח מרכז המבקרים. ב-9 בדצמבר 2010 נערך טקס לציון 15 שנה להכללת הבור ברשימת אתרי המורשת העולמית. במהלכו הוענקו ל-55 תושבי קהילת מסל שתבעו נגד הקמת המטמנה כרטיסי כבוד "בשל מעורבותם האזרחית המצטיינת", המעניקים להם גישה לכל החיים בחינם למרכז המבקרים.
גאולוגיה > השלב המוקדם

הסלעים שעליהם התגבשו במסל המשקעים באאוקן נוצרו בפלאוזואיקון, לפני למעלה מ-300 מיליון שנה. חלקם הם פלוטונים גרניטיים, שהתרוממו בשלב המאוחר של האורוגנזה הווריסקנית (אנ') בקרבון הפנסילבני, וחלקם עתיקים עוד יותר, בעיקרם סלעי יסוד במקור ששקעו עמוק בקרום כדור הארץ במהלך היווצרות עפרות ושם עברו התמרה כתוצאה מלחץ גבוה וטמפרטורה גבוהה (למשל אמפיבוליט).
כתוצאה מסחיפה של ההרים הגבוהים שהתרוממו באורוגנזה הווריסקנית, נוצרו שכבות מולאס של השברים מהסחיפה בשלהי הקרבון ובמהלך הפרם באגנים בין ההרים ולמרגלותיהם. סוג מולאס זה מכונה בדרך כלל במרכז אירופה במונח רוטליגנד (אנ'), המחולק לשני סוגים "רוטליגנד תחתון" (Unterrotliegend) ו"רוטליגנד עליון" (Oberrotliegend). באזור מסל מדובר בשכבות מורט (Moret-Schichten) של "רוטליגנד עליון".
במזוזואיקון כוסה המולאס של הרוטליגנד על ידי משקעים אחרים, כולל אבני חול ואבני חרסית של הרצף הליתולוגי המכונה בונטזנדשטיין (אנ') (טריאס תחתון), אשר ניתן למצוא כיום מדרום-מזרח וממזרח לאזור דרמשטאדט, באבן החול אודנוואלד (Buntsandstein-Odenwald) ובאבן החול ספסרט (אנ').
גאולוגיה > מקור פצלי השמן

ההיסטוריה של פצלי השמן של מסל מתחילה לפני כ-48 מיליון שנה באאוקן. כתוצאה מטקטוניקת הלוחות הייתה אירופה קרובה מעט יותר לקו המשווה והטמפרטורה העולמית הממוצעת הייתה גבוהה משמעותית מזו שהיא כיום. היווצרות הרי האלפים עוררה תהליכים גאודינמיים (אנ') בקרום מרכז אירופה ומתחתיו, מה שהוביל, בין היתר, לשקיעת הגראבן של הריין העליון ולהתרוממות של היער השחור-אודנוולד-שולה, כולל ההורסט של שפרנדלינגר (Sprendlinger). כתוצאה מהסחיפה של האזורים העליונים של הגושים המורמים, נחשפה התשתית של האורוגנזה הווריסקנית ביער השחור ובמערב אודנוולד. בהורסט של שפרנדלינגר המורם פחות, הסחיפה הגיעה רק עד לרוטליגנד. התנועות הטקטוניות גרמו גם להופעת הרי געש.
קידוח מחקרי בסתיו 2001 גילה שמרכז געשי כזה נמצא גם באזור מסל. משם עלתה מאגמה בזלתית אל פני האדמה, פגעה במי התהום וגרמה להתפוצצות קיטור אדירה. פיצוץ זה התרחש באותה תקופה פחות מ-100 מטרים מתחת לפני האדמה ויצר מכתש עמוק. זה איפשר למים לחדור לכיוון המרכז הוולקני ופיצוץ הקיטור הבא התרחש אז בעומק גדול יותר בהתאמה. חזרה על תהליך זה מספר פעמים הביאה למשפך פיצוץ בעומק של יותר מ-700 מטר בתשתית. על פי מחקר שפורסם בסוף 2014, פיצוצים אלה התרחשו לפני 48.49 עד 47.89 מיליון שנה. בעוד החלק התחתון של המשפך מכיל שברי סלעים (ברקציה) וטוף, 200–300 מטרים העליונים התמלאו במים לאחר שהגעשיות שככה ונוצר מאר (אגם ממקור געשי). באגם זה שקעו אז משקעים שונים, בעיקר אבן בוץ ביטומנית, המכונה כיום "פצלי השמן של מסל" (Messeler Ölschiefer).
האקלים החם בדרך כלל ותנודות הטמפרטורה העונתיות הנמוכות, יחד עם העומק הגדול מאוד של האגם ביחס לפני השטח, מנעו החלפת מים באמצעות הסעה. עובדה זו הוביל בהכרח למחסור בחמצן ולשיעור גבוה של גופרית בשכבות המים העמוקות יותר. בשל התנאים האוקסיניים (אנ') (מים חסרי חמצן ועשירים בגופרית) הללו נוצרה בעומק המאר בוצה שיצרה לבעלי חיים וצמחים מתים שששקעו לקרקעית האגם את התנאים הטובים ביותר לשימור המאובנים שלהם. במהלך מיליוני השנים הבאות נדחס בוץ זה לאבן חרסית שחורה, שכבת פצלי השמן. עובי שכבות פצלי השמן הם עד 150 מטר, מה שמעיד על תקופת השקעה של כ-1.5 מיליון שנה.
גאולוגיה > הפטרוגרפיה של פצלי השמן

פצלי השמן של מסל מורכבים בעיקר מסמקטיטים. אלה הם מינרלי חרסית שמקורם מבליה כימית של סלעים געשיים בסיסיים. חלקם נוצרו לפני שנשטפו לאגם, אך חלקם נוצרו רק לאחר שהמינרלים הראשוניים (אוליבין, פירוקסן, אמפיבול) הושקעו. כניסת המינרלים התרחשה ככל הנראה בעיקר דרך זרימת מי גשמים, הסמקטיטים והמינרלים הראשוניים הגיעו ממורדות קירות הטוף שהקיפו את האגם, ושנשטפו לאגם. ייתכן, עם זאת, כי מקורם של חלק מהחומרים ששקעו באגם היה מגשם של אפר געשי שהגיע מהתפרצויות הרי הגעש הסמוכים. רכיבים מינרליים נוספים הם סידריט, פיריט (האחראי בחלקו לצבע הכהה של הסלע), קוורץ / אופאל וזאוליט. השיעור הגבוה של הסידריט, המרוכז בשכבות של פחות ממילימטר אחד (למינציה), בצבע אפור-צהבהב או בצבע כתום, הוא מאפיין מיוחד של פצלי שמן של מסל שנוצרו על קרקעית האגם בשל תכולת הברזל הגבוהה של המים.
אצות הן גם מקור הרוב (כ-80%) מהמרכיבים האורגניים של פצלי השמן, הקרוגנים. הסוג הנפוץ ביותר של אצות הוא "טטראדרון מינימום" (Tetraedron minimum). חלק גדול מהלמינציה של פצלי שמן של מסל תואמת לריבוד המתחלף, בין למינות העשירות במיוחד בחומרים אורגניים לבין שכבות עשירות יותר בחרסית. תופעה זו מוסברת על ידי העובדה שהאצות התרבו במיוחד בחודשי השנה היבשים והשמשיים יותר ושקעו לקרקעית האגם לאחר מותם. במחצית הגשומה יותר של השנה נשטפו ושקעו מינרלי חרסית. אם השערה זו נכונה, למינציה של פצלי השמן היו ורוות אמיתיות. מכיוון שקצב השקיעה של החומר המינרלי היה גבוה באופן טבעי בשולי האגם, שיעור החומרים האורגניים בפצלי השמן בקצה הבור הוא נמוך יותר בהתאמה (edge slate "לווחת קצה"). הלמינציה גם לא מובחנת שם בצורה כה ברורה. כ-19% מהרכיבים האורגניים מקורם בצמחים יבשתיים עילאיים יותר, ורק 1% מגיע מבעלי חיים, כאשר המיקרואורגניזמים (זואופלנקטון) מהווים ללא ספק את החלק הגדול ביותר.
מאובנים > כללי

ממצאי המאובנים מבור מסל הם נרחבים מאוד וכוללים לא רק צמחים, אלא גם חסרי חוליות וחולייתנים. יותר מ-75 משפחות עם למעלה מ-200 מינים ידועים של צמחים בלבד, שקיימים כמיקרו-וכמאקרו מאובנים. אותרו 130 טקסונים ודאיים בקרב בעלי חוליות, כולל למעלה מ-40 מינים ביותר מ-30 סוגים של יונקים בלבד. טקסונים רבים קיבלו את התיאור המדעי הראשון שלהן ממאובנים שהתגלו בבור מסל. מצב השימור של המאובנים הטבועים בפצלי השמן הוא מצוין: אצל בעלי חוליות נשמרים מדי פעם תכולת הקיבה או פרטי הרקמות הרכות, בחרקים נשתמרו הוורידים של הכנפיים או הצבע המקורי של שלד הכיטין. מידע כזה אובד בדרך בתהליך ההתאבנות הרגיל.
מוזיאון הטבע זנקנברג בפרנקפורט ומוזיאון המדינה של הסן בדרמשטאדט (גר') מבצעים חפירות באופן קבוע במהלך חודשי הקיץ.
קיימת בעיית שימור עם המאובנים מבור מסל: החומר התומך, אבן הבוץ (פצלי השמן), מכיל כ-40 אחוז מים. אם הוא מתייבש, הוא נקרע ומתפרק לעלים קטנים, בדומה לקליפות עץ יבשות. רק מאז תחילת שנות השישים של המאה העשרים ניתן היה להעביר מאובנים לשרף סינתטי (שרף אפוקסי או שרף פוליאסטר) ובכך לשמר אותם לצמיתות, לשמר אותם למחקר ולהציג אותם. השיטה פותחה על ידי חוקרי תחביבים בשנות ה-70 בצורה המשמשת עד היום, מכיוון שהכרייה הפרטית של פצלי נפט נסבלה על ידי הרשויות עד 1974.
מאובנים > חילוץ המאובנים מהפצלים

על מנת להגן על מאובני של בעלי חוליות ממסל מפני נזק או הרס כתוצאה מהתייבשות פצלי השמן באוויר, הם מופרדים מפצלי השמן ונשמרים בכמה שלבים.
בעזרת כלי עדין (אזמל או מחט לניתוח) מוסרים שרידי סלע המכסים את המשטח של פצלי השמן, שעליו כבר נראים חלקים בשלד, עד שכמחצית ("החלק העליון") של השלד חשוף לחלוטין.
מסגרת בגובה שניים עד שלושה סנטימטרים (למשל עשויה פלסטלינה) מחוברת ללוח הסלע סביב המאובן שנחשף עד לנקודה זו, כך שנוצרה מעין אמבטיה שטוחה, שתחתיתה נוצרת על ידי פצלי השמן עם השלד שעדיין מוטבע בהם למחצה.
השלד מיובש בעזרת אקדח אוויר חם עד שהוא מעט קל יותר מהסלע שמסביב. הלוח עטוף בינתיים בניילון כדי לשמור על לחות פצלי השמן.
לאחר הסרת כיסוי הניילון מוזרם למסגרת שרף סינתטי נוזלי עד לכיסוי השלד בשכבה שעובייה לא יותר מסנטימטר אחד. נדרשים כ-12 שעות עד שהשרף מתקשה.
לאחר מכן מסירים את המסגרת. כעת ניתן להפוך את הלוח ולשחרר את "החלק התחתון" של השלד המחובר היטב לשרף הסינתטי מפצלי השמן שנותרו בעזרת כלי מתאים.
מאובנים > הממצאים > חסרי חוליות

אף על פי שבור מסל היה בעבר אגם, כמעט ולא נמצאו חסרי חוליות השוכנים במים. סרטנים של מים מתוקים (אנ'), חלזונות כמו הסוג ויויפרוס (אנ') וחיפושית חובבת מים (אנ') ניתן למצוא רק בשכבות מסוימות של פצלי שמן. חרקים החיים ביבשה נפוצים הרבה יותר. בולטים במיוחד החיפושיות מהמשפחות זבליות אדמה (אנ'), ברקניתיים (אנ') וחדקוניתיים, ויש גם נציגים של המשפחה Cupedidae, שנכחדה מאירופה. בחלק מהמאובנים יש אפילו שאריות צבע. כך גם לגבי המין Adscita statices ממשפחת הססמבריקיים (אנ'), שבמאובן שלו ניתן היה לקבוע את צבע הכנפיים. חרקים נוספים מיוצגים על ידי מינים מהסוג גזרנית (Megachile, דבורים חותכות עלים), נציגים גדולים של חרגוליים ועל ידי משפחת הציקדיים (Cicadidae).
ממצא מיוחד הוא חרק מהמשפחה Phylliidae (אנ'), חרק דמוי עלה מהסוג הנכחד Eophyllium, שהיה דומה מאוד לקרוביו הנוכחיים. חרקים מעופפים מיוצגים על ידי מינים השייכים לסדרת הזבובאים מהמשפחה Nemestrinidae (כולל הסוג Hirmoneura) וסדרת הדבוראים. האחרונים כוללים את הדבוריים שנמצאו במסל עם הסוגים שנכחדו של Pygomelissa ו-Protobombus. ישנם גם נציגים טפיליים שונים של הצרעות הטפיליות ממשפחת הצרעתניים (אנ'), כולל הסוגים הנכחדים של Trigonator‏, Mesornatus‏, Polyhelictes‏, Rhyssella ו-Xanthopimpla. חלק מהסוגים כמו Mesornatus או Polyhelictes אינם ניתנים לסיווג מדויק באופן שיטתי, אך Trigonator שייך לתת-המשפחה Labeninae (אנ'), חרקים החיים כיום ביבשות הדרומיות (אפריקה, אמריקה הדרומית ואוסטרליה). נמלים מיוצגות בעיקר על ידי מלכות וזכרים בעלי כנפיים. בהן נמצאו נמלים אורגות (אנ') והמינים הגדולים ביותר של נמלים: למלכות מהמין Titanomyrma gigantea מוטת כנפיים של עד 16 סנטימטרים. מעניין גם גילוי הפטרייה הטפילית של המין Ophiocordyceps unilateralis, המתמחה בנמלים.
מאובנים > הממצאים > דגים

מיני הדגים השכיחים ביותר במסל הם מקריני סנפיר מקוריים, מהם שלושה מינים שהתגלו במסל: מהמשפחה הAmiidae (אנ') המין Cyclurus kehreri ודגי התנין Masillosteus kelleri ו-Atractosteus kinkelini (לשעבר A. strausi). מקריני סנפיר מודרניים (כליל-גרמיים), כמו Thaumaturus intermedius דמוי הסלמון, הצלופח Anguilla ignota ושלושת המינים של דקראים הנדירים יותר: Amphiperca multiformis‏, Palaeoperca proxima ו-Rhenanoperca minuta.
מאובנים > הממצאים > דו-חיים

בנוסף לקרפדה Eopelobates wagneri, התגלו במסל גם נציגים של המשפחה הנכחדת Palaeobatrachidae והסלמנדרה הענקית Chelotriton robustus.