stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה
חממות סם שפיגל

בשנת 2011 יזם בית הספר את הקמת החממה הבינלאומית לקולנוע ירושלים, המביאה לירושלים בכל מחזור 12 יוצרי קולנוע מהעולם ומישראל לעבודה על סרטם הראשון או השני באורך מלא. העבודה נעשית בתנאי חממה, מול עורכי תסריט ישראליים ובינלאומיים. כ-70% מסרטי החממה הופקו, הוקרנו וזכו להשתתף בפסטיבלים מרכזיים ובהם פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, פסטיבל הקולנוע טורונטו, ופסטיבל הסרטים של ונציה. כ-10 מסרטי החממה הוקרנו עד כה בפסטיבל הקולנוע בקאן, וביניהם: "ראן" של פיליפ לקוט, חוף השנהב, 2013; "הגננת (סרט, 2014) של נדב לפיד, 2013; "הבן של שאול" של לאסלו נמש, 2014; "שבוע ויום", של אסף פולונסקי, 2016 ו"המתמחה" של בו ג'אנפנג. סרטו של לאסלו נמש, זכה בפרס חבר השופטים של פסטיבל הקולנוע בקאן, בפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר, ובפרס אוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר בשנת 2015.סרטה של אנטונטה קוסיאנוביץ, "מורינה" זכה ב-2021 בפרס מצלמת הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן.
עם יסודה הצטרפה החממה הירושלמית לחממות נוספות בעולם כמו זו של פסטיבל סאנדנס (ארצות הברית) וטורינו (איטליה). יוזם החממה הוא המנהל לשעבר של בית הספר סם שפיגל לקולנוע וטלוויזיה רנן שור. מנהלת החממה היא מור אלדר.
12 היוצרים הנבחרים זוכים לשתי תקופות כתיבה אינטנסיביות, פיזית בירושלים ואונליין. בין שתי תקופות הכתיבה ממשיכים משתתפי החממה במלאכת הכתיבה, תוך שמירה על קשר רציף עם עורכיהם. במהלך תקופות הכתיבה היוצרים זוכים לכיתת אמן עם במאים ויוצרים מרחבי העולם, כמו גם הרצאות העשרה והיכרות מעמיקה של הפרויקטים הנוספים שעמם הם עוברים את החממה.
עורכי התסריט של החממה הם קלייר דאונס (בריטניה), ז'אק אקשוטי (צרפת) תומאס היילר (גרמניה) ושרי תורג'מן (ישראל). כמו כן, שימשו בעבר עורכי תסריט גם אבי נשר, ערן ריקליס, ג'ינו ונטריליה (איטליה) וקובי גל רדאי (ישראל).
המפגש האחרון מתקיים בירושלים ובמהלכו המשתתפים מציגים את הפרויקט הבשל באירוע פיצ'ינג בפני חבר שופטים בינלאומי ועשרות אנשי מקצוע מהעולם ומישראל, במסגרת ימי התעשייה בשיתוף עם פסטיבל הקולנוע ירושלים. היוצרים זוכים לפגישות אחד על אחד עם אנשי תעשיית הקולנוע הבינ"ל ולבסוף מתקיים טקס נעילה של החממה, ובו מוכרזים הזוכים.
במרץ 2022 השיק בית הספר לראשונה את המחזור הראשון של חממת סם שפיגל לסדרות טלוויזיה, אותו הקימה דנה בלנקשטיין כהן יחד עם אורית זמיר. זמיר הייתה המנהלת של המחזור הראשון של חממת הסדרות. בשנת 2023 נכנסה לנהל את שתי החממות מור אלדר.
חממת הסדרות פועלת בתמיכת נטפליקס, סרטי פרמאונט, חברת ההפקה האמריקאית New Mandate Films, סרטי יונייטד קינג, המיזם לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים, עיריית ירושלים ומשרד החוץ. במסגרת החממה מפתחים בכל מחזור 8 יוצרות ויוצרים מישראל תסריטים לסדרות טלוויזיה בליווי מנטורים מקצועיים מהארץ ובעולם, ביניהם: נח סטולמן, רונית ויס ברקוביץ, אוסי נשרי, דרור משעני, דפנה לוין ונציג נטפליקס, המפיק והתסריטאי ג'ו פרצ'יו.
זוהי חממת סדרות הטלוויזיה הראשונה בישראל פתוחה ליוצרות ויוצרים ישראלים בתחילת דרכם, והיא מתקיימת בירושלים ובמשרדי נטפליקס בלוס אנג'לס בשיתוף Scripted Israel של משרד החוץ וכן בפגישות און ליין.
הכרה בינלאומית

סרטי בית הספר זכו בכ-470 פרסים בפסטיבלי סרטים בינלאומיים. בשנת 2008 זכה הסרט "המנון" בבימויו של אלעד קידן, בוגר מחזור י"ד, בפרס הסרט הטוב ביותר בתחרות ה-"Cinéfondation", תחרות סרטי הסטודנטים של פסטיבל קאן. הייתה זו הפעם הראשונה שסרט ישראלי זכה בתחרות זו. בשנת 2016 זכה גם הסרט "אנה" בבימויה של אור סיני בתחרות זו.
לבית הספר נערכו עד כה כ-210 הוקרות ורטרוספקטיבות בפסטיבלים בינלאומיים בכ-55 מדינות, ובכללם זה של המוזיאון לאומנות מודרנית בניו יורק (1996), פסטיבל רוטרדם (1997), פסטיבל הוואנה (1999), פסטיבל מוסקבה (1999), פסטיבל ויאדוליד, ספרד (2000), פסטיבל ברלין (2004), פסטיבל מלבורן (2004), פסטיבל פיפ"א-ביאריץ (צרפת, 2004), פסטיבל האמפטונס (ניו יורק, 2005), פסטיבל ירושלים (2005), פסטיבל קלרמונט-פראנד, צרפת (2005), פסטיבל סרייבו (2008) ואוניברסיטת קיימברידג' (2016).
רנן שור, מייסד ומנהל בית הספר הראשון כיהן בין השנים 2004-2000 כנשיא ארגון בתי הספר לקולנוע של אירופה GEECT.
בית הספר יזם כינוסים בינלאומיים בתחומי הוראה שונים של הסרט הקצר בברלין, הלסינקי, פריז וברטיסלאבה.
באוקטובר 2007 החל בית הספר בפרויקט להבאת יוצרי קולנוע חשובים לישראל בשיתוף עם הסינמטקים. האורח הראשון היה דייוויד לינץ'. אורחים אחרים היו הבמאי טוד סולונדז (מרץ 2008), הבמאי וים ונדרס (נובמבר 2009), הבמאי היווני תיאו אנגלופולוס והסופר פול אוסטר (מאי 2011), התסריטאי ז'אן-קלוד קארייר (ינואר 2012), הצלם האמריקאי אד לחמן (אפריל 2012), הבמאי מישל גונדרי (אפריל 2014) והמפיק הקבוע של סטנלי קובריק, יאן הרלן (2016).
בשנת 2015, במסגרת חגיגות 25 שנה להקמת בית ספר, הקים בית הספר קרן ייעודית למימוש פיצ'ר (סרט קולנוע באורך מלא) ראשון של בוגריו – קרן סם שפיגל לפיצ'ר ראשון. בית הספר העמיד – בשיתוף עם חברת ההפקה הצרפתית ARP – סכום של מאה אלף דולר לפרויקט לפיצ'ר ראשון של בוגרי בית הספר במשך 3 שנים.
בשנת 2015 יזם בית הספר בשיתוף "הארץ" וקרן גשר לקולנוע רב תרבותי את תחרות התסריט הקצר, המתפרסמת מדי סוכות בהארץ ומעמידה סכום של 150 אלף ₪ למימוש הסרט והקרנתו בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
"בית האילמת", סרט הגמר של תמר קיי, היה מבין עשרת המועמדים לפרס אוסקר בשנת 2016 בקטגוריית הסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר.
ביוני 2022 ביקר בבית הספר מנכ"ל נטפליקס העולמית, טד סרנדוס, וערך שיחה עם סטודנטים ובוגרים על עתיד היסטוריטלינג.
"וראייטי (מגזין)" קבע ב-2019 כי סם שפיגל הוא אחד מ-50 בתי הספר לקולנוע הטובים בעולם[דרוש מקור].
בשנים 2017–2023 דירג המגזין האמריקאי "הוליווד ריפורטר" את בית הספר לאחד מבתי הספר לקולנוע הטובים בעולם (מחוץ לארצות הברית) - 7 שנים ברציפות.[דרוש מקור].
לקריאה נוספת

רותי קדוש, ‏גם כשהתותחים רועמים: עולם התרבות במאמץ לחזור לפעילות - ולהציע נחמה, באתר מעריב אונליין, 4 בדצמבר 2023
מירושלים לנטפליקס: המחזור השני של חממת סם שפיגל לסדרות טלוויזיה: ראיון עם מור אלדר, אתר פורטפוליו, יובל סער, 27 ביולי 2023
בשיתוף נטפליקס וחברות הפקה בינלאומיות: הסדרות החדשות של חממת סם שפיגל, כל העיר, רפי גמיש, 13.6.23
חשיפה: אחרי 30 שנה - בית קולנוע חדש ייפתח במרכז העיר, mynet ירושלים, קותי פונדמינסקי, 14.05.23
סיכום 2022 / בתי הספר לאמנויות חוזרים למרכז ירושלים, פורטפוליו, 1 בינואר 2023
מור אלדר מונתה למנהלת החדשה של חממות סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, אתר בית הספר סם שפיגל, נובמבר 2022
סם שפיגל, בית הספר המיתולוגי לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים עבר אחרי 33 שנה להיווסדו למשכן קבע חדש במרכז העיר, אוקטובר 31, 2022, Jnews
רותה קופפר, מנהלת סם שפיגל: "נטפליקס משקיעים בבית הספר למרות שאין להם את הזכויות", באתר כלכליסט, 27 ביולי 2022
נירית אנדרמן, המנהלת החדשה של סם שפיגל לא חוששת מהצל של רנן שור, באתר הארץ, 4 בנובמבר 2020
איתי שטרן, דנה בלנקשטיין כהן היא היורשת של רנן שור בניהול "סם שפיגל", באתר הארץ, 13 באוגוסט 2019
מתן שירם, ‏חממות של תקווה, באתר גלובס, 18 ביוני 2012
12 קולנוענים התחילו אתמול את חממת התסריטים השנייה בירושלים - סינמסקופ, דצמבר 2012
שני גורקביץ'‏, סאנדנס בירושלים? סם שפיגל יקימו חממת קולנוע בינלאומית, באתר וואלה, 13 בפברואר 2011
הערות שוליים

↑  רונאל פישר, הסיפור המוזר על בית הספר לקולנוע, חדשות, 6 ביוני 1989
אהד פישוף, ובנימה אופטימית זו | בית־הספר לקולנוע סוגר שנה ראשונה , כל העיר, 6 ביולי 1990
↑  ניר בכר, הצגת הקולנוע הראשונה - לבית־הספר החדש לקולנוע יש כבר בית, מורים, קפטריה ותוכנית הוראה. נותרו עדיין כרטיסים בודדים לשנת הלימודים הבאה, כל העיר, 4 באוגוסט 1989
↑  כרמל בן אפרים, המחזור הראשון, חדשות, 18 בדצמבר 1992
↑  גואל פינטו, מחזור בוגרים ראשון של מגמת התסריטאות בבית הספר סם שפיגל בירושלים, באתר הארץ, 7 באוגוסט 2001
↑  מסלול לימודים חדש בבית ספר סם שפיגל - "הפקה יוזמת", באתר הארץ, 15 בדצמבר 2003
↑  גיליון מיוחד: בית הספר לקולנוע ולטלוויזיה ע"ש סם שפיגל בן 15, גיליון 135, יולי–אוגוסט 2005
↑  נירית אנדרמן, הוכרז כתב עת חדש לקולנוע, באתר הארץ, 17 באוקטובר 2013
↑  Short Film Studies - Volume 6, Issue 2, 2016
↑  איתי שטרן, "הוליווד ריפורטר": סם שפיגל בין 15 בתי הספר לקולנוע הטובים בעולם, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2017
↑  איתי שטרן, דנה בלנקשטיין כהן היא היורשת של רנן שור בניהול "סם שפיגל", באתר הארץ, 13 באוגוסט 2019
↑  כרמל שטרן, ‏נטפליקס משיקה שיתוף פעולה ראשון בישראל עם סם שפיגל, באתר ‏מאקו‏, 7 בפברואר 2022
↑  רותה קופפר, מנהלת סם שפיגל: "נטפליקס משקיעים בבית הספר למרות שאין להם את הזכויות", באתר כלכליסט, 27 ביולי 2022
↑  אדם אקרמן, המלצת קריאה: בית הספר המצטיין בירושלים שמעניק רגעי הפוגה למפוני קו העימות, באתר כל העיר, 11 בנובמבר 2023
↑  נירית אנדרמן, ביה"ס סם שפיגל מקים "חממת קולנוע" בינלאומית לעידוד כתיבת סרטי עלילה, באתר הארץ, 14 בפברואר 2011
↑  אבנר שביט, קאן‏, פסטיבל קאן 2014: גודאר נגד טרנטינו, באתר וואלה, 22 במאי 2014
↑  אורי קליין, נדב לפיד קוצר הצלחה בינלאומית עם סרטו החדש "הגננת" ומגלה מה משותף לו ולגיבור הסרט בן ה-6, באתר הארץ, 23 בינואר 2015
↑  סרט הונגרי-ישראלי העוסק בשואה זכה בפסטיבל "קאן", באתר גלובס, 25 במאי 2015
↑  אורון שמיר, עכבר העיר, "הבן של שאול": להסתכל לשואה ישר בעיניים, באתר הארץ, 14 בפברואר 2016
↑  מרב יודילוביץ', "לא בניתי על הפרס הגדול", באתר ynet, 23 במאי 2008
↑  אבנר שביט, קאן‏, הישג מרשים: "אנה" הישראלי זכה במקום הראשון בתחרות הסטודנטים של פסטיבל קאן, באתר וואלה, 20 במאי 2016
↑  גואל פינטו, דייוויד לינץ' ייפגש עם פוליטיקאים ישראלים וסטודנטים לקולנוע, באתר הארץ, 9 באוקטובר 2007
↑  אורי קליין, טוד סולונדז בארץ עוץ, באתר הארץ, 12 במרץ 2008
↑  דנה שוופי, וים ונדרס ישתתף בחגיגות ה-20 של בית הספר סם שפיגל, באתר הארץ, 22 באוקטובר 2009
↑  נירית אנדרמן, הבמאי היווני תיאו אנגלופולוס יעביר היום סדנת אמן בירושלים, באתר הארץ, 6 באפריל 2011
↑  אורי קליין, חשיבותה של צניעות: ראיון עם התסריטאי ז'אן-קלוד קארייר, באתר הארץ, 24 בינואר 2012
↑  נירית אנדרמן, בית הספר סם שפיגל הקים קרן תמיכה בפיצ'ר ראשון לבוגריו, באתר הארץ, 3 בדצמבר 2014
↑  תחרות התסריט הקצר של "הארץ" סם שפיגל וקרן גשר יוצאת לדרך, באתר הארץ, 21 במרץ 2016
↑  נירית אנדרמן, הסרט התיעודי הישראלי "בית האילמת" בין עשרת המועמדים לאוסקר, באתר הארץ, 27 באוקטובר 2016
↑  ידיעה באתר ווראייטי, 16 במאי 2019
↑  ידיעה באתר הוליווד ריפורטר, 13 באוגוסט 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303335105171  GND: 16135423-3  LCCN: n91106382  VIAF: 148293352   WorldCat (עם VIAF): 148293352 
ספריית הסרטים בבית הספר
רטרוספקטיבה לבית הספר בפסטיבל ברלין, 2004. עיצוב פוסטר: יהודית שץ
הכניסה לבית הספר
ליאון הלוי

| --- | --- |

 לידה:  1802 פריז, הרפובליקה הצרפתית הראשונה 
 פטירה:  1883  (בגיל 81 בערך) סן-ז'רמן-אן-לה, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד (6 במאי 1846)  פרס בורדין (1862) 
 
ליאון הלוי (בצרפתית: Léon Halévy;‏ 1802–1883) היה איש ציבור, היסטוריון, סופר, משורר ומחזאי יהודי צרפתי.
ביוגרפיה

נולד למשפחה יהודית בפריז, בנו של החזן אלי חלפון הלוי, שהיה מזכיר הקהילה היהודית של פריז, סופר ומורה לעברית. אחיו הגדול של ליאון הלוי היה המלחין ז'אק פרומנטל הלוי.
היה תלמידו של הוגה הדעות הצרפתי קלוד-אנרי דה סן-סימון. בשנת 1828 כתב את "תולדות היהודים בעת החדשה", אחת היצירות המוקדמות בנושא זה.
נישא לבתו של האדריכל הצרפתי לואי-היפוליט ליבאס. ב-1831 התמנה למרצה לספרות צרפתית באקול פוליטקניק וכעבור שלוש שנים פרש. לאחר מכן עמד בראש הלשכה של האגודות המדעיות, עד לפרישתו בשנת 1853.
את שארית חייו הקדיש לכתיבה. כתב מספר רב של שירים, תרגומים, מחזות ויצירות אחרות. כתב את הביוגרפיה של אחיו ז'אק פרומנטל הלוי, שפורסמה לאחר מותו של ז'אק פרומנטל בשנת 1864.
ליאון הלוי מת בשנת 1883 בגיל 81. בנו היה לודוביק הלוי, ליבריתן של אופרות צרפתיות רבות, ביניהן כרמן של ז'ורז' ביזה. בן נוסף, שנולד מפרשת אהבים עם זמרת אופרה, היה הפוליטיקאי לוסיין-אנטול פרבו-פרדול (Lucien-Anatole Prévost-Paradol).
מנחם פרומן

| --- | --- |

הרב פרומן בימי ההתנתקות
 לידה:  1 ביוני 1945 כ'ט באב ה'תש"ה כפר חסידים, ישראל 
 פטירה:  4 במרץ 2013 (בגיל 67) כ"ג באדר ה'תשע"ג תקוע, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת מרכז הרב  ישיבת הכותל 
 מקום פעילות:  תקוע, עתניאל
 תקופת הפעילות:  ? – 4 במרץ 2013 
 השתייכות:  ציונות דתית, חסידות חדשה
 תחומי עיסוק:  חסידות, קבלה, שלום
 רבותיו:  צבי יהודה קוק 
 חיבוריו:  אדם מן הארץ   שלום עם אדמה   דין וחשבון על השיגעון   חסידים צוחקים מזה
 בן או בת זוג:  הדסה פרומן 
 מספר צאצאים:  10 
 
הרב מנחם חי שלום פרומן (כ' בסיוון ה'תש"ה, 1 ביוני 1945 – כ"ג באדר ה'תשע"ג, 4 במרץ 2013) היה רבה של תקוע, פעיל שלום ומשורר. הוא לימד בישיבה הגבוהה מקור חיים, בישיבת תקוע ובישיבת עתניאל.
קורות חייו

נולד וגדל בכפר חסידים, ללאה רייזל וליהודה אריה פרומן.
אביו בא ממשפחה של חסידי גור ויצא בשאלה. בנעוריו היה קומונר בתנועת הנוער העובד והלומד ונמנה עם גרעין "תדהר" שנועד להתיישב בקיבוץ האון.
הוא סיים את בית הספר הריאלי בחיפה ועבר לפני גיוסו של"ת בקיבוץ כפר רופין. המשיך לשירות מלא בצה"ל (בחטיבת הצנחנים) ולחם כחייל מילואים בקרב אום כתף במלחמת ששת הימים. אחרי הצבא הגיע לקיבוץ האון בשנת 1966. למד מחשבת ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים והתחיל תהליך של חזרה בתשובה. הוא למד בישיבת מרכז הרב, והתגורר תקופה בבית ראש הישיבה הרב צבי יהודה הכהן קוק באותה התקופה למד חברותא במשך שנים יחד עם הרב מיכאל הרשקוביץ. לאחר מכן למד בישיבת הכותל. הוא הוסמך לרבנות על ידי הרבנים שלמה גורן ואברהם שפירא. כיהן כרב קיבוץ מגדל עוז, לימד במכון מאיר בירושלים ושימש כר"מ בישיבת עטרת כהנים. לימד בישיבה הגבוהה "מקור חיים", שהוקמה בידי הרב עדין שטיינזלץ והרב שמעון גרשון רוזנברג. כשנה וחצי לאחר הקמת הישיבה התבקש הרב פרומן לעזוב, אבל המשיך להעביר פעם בשבוע שיעור לחלק מהתלמידים בבית כנסת סמוך. לאחר כחצי שנה חזר לישיבה לשנה וחצי נוספות, עד לסגירתה[דרוש מקור].
היה ממובילי המפגשים בן אישי שמאל וערבים לבין תלמידי ישיבת שפע מקור חיים.
עד למותו כיהן כרב היישוב תקוע, וכן לימד חסידות וקבלה בישיבת ההסדר בעתניאל. בשנת תשנ"ו זכה בפרס אבי חי.
הרב פרומן היה נשוי לאמנית ולמחנכת הרבנית הדסה פרומן ואב לעשרה ילדים. בסוף שנת 2010 התגלה בגופו סרטן המעי הגס, ובעקבות זאת הוסיף לשם משפחתו את השם חי-שלום. נפטר בכ"ג באדר תשע"ג (4 במרץ 2013).
ארכיונו האישי נתרם על ידי אלמנתו לספרייה הלאומית ב-2016.
עמדותיו > תפיסת השלום של הרב פרומן

הרב פרומן החזיק בעמדות ייחודיות ביחס לפתרון הרצוי בין הישראלים לערבים. לפי תפיסתו בסיסו של הסכסוך היהודי-ערבי הוא דתי, ועל כן הבסיס לפתרון הסכסוך ולשלום בין העמים ייכון רק באמצעות אנשי דת. הוא האמין שבין הצדדים הנושאים והנותנים, אך בעיקר מהצד הישראלי, שורר יחס מובנה של זלזול המונע את האפשרות ליצור דיאלוג אמיתי משותף וכן. לטענתו, הסכם שלום אפשר להשיג דווקא עם ארגון חמאס, שכן דווקא אנשים שמאמינים באלוהים יכולים לקבל בהשלמה מצב שבו חזונם לא מתגשם מידית אלא לפי רצון האלוהים (זאת בניגוד לתפיסה החילונית הרואה את האדם המאמין כאדם חסר יכולת התפשרות, שממנה נובעת לדעתו אי ההסכמה הישראלית לנהל משא ומתן עם אנשי חמאס).
הרב פרומן נפגש וקיים שיח עם מנהיגים דתיים מוסלמיים בניסיון להגיע להסכם שלום על בסיס דתי. הוא שימש כ'איש קשר' בין הרב אליהו בקשי דורון למנהיגים מוסלמיים. הרב פרומן נהנה ממעמד מיוחד גם בציבור הערבי-הישראלי: הוא היה היהודי היחיד שנאם בלוויות האזרחים הערבים שנרצחו בפיגוע הטרור היהודי בשפרעם והצטרף למחאה נגד סגירת תיקי החקירה של המעורבים באירועי אוקטובר 2000. הוא השתתף בוועידת השלום במדריד, 1991, נפגש מספר פעמים עם יאסר ערפאת, עם ראש ממשלת טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן בעקבות אירועי המשט לעזה ועם יושב ראש הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס. בהזדמנויות שונות הכריז על האיסור ההלכתי לגזול ולעקור עצי זית של פלסטינים ולפגוע ברכושם. ביקר כמה פעמים במסגדים שעל פי החשד יהודים הזיקו להם במסגרת מה שמכונה "תג מחיר". בפברואר 2008 הציגו הרב פרומן והעיתונאי הפלסטיני חאלד עמאיירי הצעת הסכם בין ישראל לחמאס. ההצעה כללה הסכמה על הפסקת מעשי האיבה משני הצדדים ושחרור אסירים פלסטינים מצד אחד וגלעד שליט מצד שני. על פי עמאיירי "ההצעה שלנו הוצגה בפני הדרג הבכיר ביותר בממשלת חמאס בעזה וזכתה להסכמה במאת האחוזים".
בעקבות פעילותו ספג איומים, קריאות להחרמות ואף איומי רצח. הרב פרומן נמנה עם מנהיגי תנועת ארץ שלום. הוא פעל להסדרת יחסים עם תושבי הכפר ג'ובת א-דיב, הסמוך למקום מגוריו.
לצד פעילותו הרבה להידברות עם ערבים, התנגד לפינוי של יישובים יהודים או ערבים בכל הסדר עתידי. בהתאם להשקפתו זו התנגד לתוכנית ההתנתקות ואף נטל חלק פעיל במאבק נגד פינוי גוש קטיף.
עמדותיו > זוגיות

הרב פרומן עסק רבות בקדושת הקשר הזוגי שבין האיש והאשה. הוא הדגיש את תפיסת הקבלה הרואה במערכת היחסים בין אלהים ל'כנסת ישראל' או 'השכינה' מערכת של זוגיות מקודשת, שהיא אב טיפוס לכל מערכות היחסים בבריאה. הוא נהג להקריא את מאמרי הזוהר בנושא זה תחת החופה בחתונות שבהן השתתף ולהסביר כי החתונה היא גם דבקות של האדם באלוהים. לתלמידים שלמדו אצלו קורסים בזוהר במסגרת לימודי הוראה נהג לתת ציון מסכם 100, לנשואים - על שהתחתנו, ולרווקים "על שמקבל על עצמו להתחתן השנה בלי נדר".
בהקשר זה הדגיש גם את התנגדותה של היהדות להומוסקסואליות. כחלק מניסיונותיו ליצור שיתופי פעולה דתיים יהודים-מוסלמים, היה שותף למחאה בין-דתית נגד קיום מצעד הגאווה בירושלים, והזהיר כי "ביקור של מיליונים שנושא את דגל הטומאה הזה" עלול להביא לשפיכות דמים בכל העולם המערבי. בפברואר 2010 אמר בדיון פומבי לברכה קורן, לסבית דתייה, לאחר שסיפרה כי הוריה לא מוכנים לארח אותה בשבת עם בת זוגה: "אני מוכן לדבר עם ההורים שלך. תני לי את הכתובת, אני אדבר ואגיד להם: הורים, בואו תשבו עליה שבעה, תבכו". הדבר עורר סערה ולאחר כמה ימים הרב פרומן חזר בו.
שירה ויצירה

הרב פרומן פרסם שירים בכתב העת משיב הרוח ושני ספרי שירה: "אדם מן האדמה" (1994) ו"דין וחשבון על השיגעון" שיצא אחר פטירתו (2015). שיריו עוסקים בעיקר בשגרת החיים, ולרוב לא בנושאים דתיים או פוליטיים שהרב היה מזוהה אתם.
בשנים האחרונות לחייו יזם הרב פרומן אירועים שנקראו "תורה-שירה". במפגשים אלו אירח הרב אמנים ומוזיקאים, חלקם מוכרים מאוד, לאירוע ששילב שיעורים ודיבורים על ספר הזוהר ועוד, בליווי הופעה מוזיקלית. לאחר מותו הוציאו בני משפחתו אלבום משיריו. הפרויקט נקרא "כנפי רוח" ומומן באתר הדסטארט. את השירים הלחינו וביצעו בהתנדבות אמנים שהשתתפו במפגשים, בהם שלמה גרוניך, אהוד בנאי, ברי סחרוף, מיכה שיטרית וקובי אוז.
הרב פרומן עסק גם בתחומי אומנות אחרים.
ספריו

אדם מן הארץ (שירים), ספריית בית אל, 1994
שׂחקִי ארץ: שלום עם אדמה (אוסף מאמרים), הוצאת ידיעות אחרונות והוצאת ראובן מס, 2014
דין וחשבון על השיגעון (שירים), הוצאת קשב לשירה ומשיב הרוח, 2015, בעריכת חוה פנחס-כהן
חסידים צוחקים מזה (לקט שיחות וסיפורים), הוצאת חי שלום ודברי שיר, 2016, בעריכת יוסי פרומן
תן לי זמן ("רעיונות על ציר השנה ומרחב הארץ"), הוצאת מגיד, 2017, ליקט וערך שלמה ספיבק.
האדם הוא כמו חייט (לקט שיחות וסיפורים), הוצאת חי שלום ודברי שיר, 2020, בעריכת ליהרז טויטו (פרומן)
לקריאה נוספת

ליהרז טויטו (פרומן), שמונה דקות אור, בהוצאת ידיעות ספרים 2015 - פרוזה המספרת את סיפורה האישי של המשפחה
הערות שוליים

↑  Technologies, Meydata Advanced Internet. "דף ההנצחה של לאה-רייזל פרומן - כפר חסידים ישוב במטה זבולון". כפר חסידים ישוב במטה זבולון. נבדק ב-2018-09-19.
↑  Technologies, Meydata Advanced Internet. "דף ההנצחה של יהודה-אריה פרומן - כפר חסידים ישוב במטה זבולון". כפר חסידים ישוב במטה זבולון. נבדק ב-2018-09-19.
↑  "הדרך המחברת / צבי צמרת". מוסף "שבת" - לתורה, הגות ספרות ואמנות. 2013-03-29. נבדק ב-2018-09-19.
↑  יונתן אחיטוב, איזה ילד אתה, מנחם, באתר nrg‏, 26 בפברואר 2014
↑  הרב הראשי - שלמה גורן - רב' (1) - ענייני הרבנות הראשית - כרך א' - 1981, באתר ארכיון המדינה, עמ' 33
↑  אריאל הורוביץ, מתח גבוה, מוסף שבת של מקור ראשון, 16 ביוני 2017
↑  שלמה פיוטרקובסקי, רבנים ושייח'ים מתפללים לבריאותו של הרב פרומן, באתר ערוץ 7, 20 בפברואר 2011
↑  קובי נחשוני, בשל המחלה: הרב פרומן הוסיף "חי-שלום" לשמו, באתר ynet, 27 בפברואר 2011 
 בני טוקר, "ההתנחלויות הן האצבעות של היד שמושטת לשלום", באתר ערוץ 7, 2 במרץ 2011
↑  עוזי ברוך, הרב פרומן הלך לעולמו, באתר ערוץ 7, 4 במרץ 2013
↑  ארכיון מנחם פרומן, בספרייה הלאומית
↑  רנית נחום-הלוי, רבנים מציעים: משא ומתן בין יהודים לערבים במעורבות מנהיגים רוחניים, באתר News1 מחלקה ראשונה, 16 ביולי 2004
סגן השר מלכיאור: רבנים ושייחים בכירים דנים בהפסקת האש, באתר ynet, 5 ביולי 2001
↑  ynet ועתי"ם, הרב הראשי בקשי דורון שיגר לערפאת מכתב גינוי לרצח, באתר ynet, 20 ביולי 2001
↑  אלי בוהדנה ומנחם רהט, ערפאת העניק למתנחלת תכשיטים - מתנה לחתונתה, באתר nrg‏, 17 במרץ 2000
↑  הרב פרומן על המפגש עם ארדואן, באתר ערוץ 7, 6 ביוני 2010
↑  ביקור מפתיע ברמאללה:הרב של ההתנחלות תקוע, באתר nana10‏, 31 באוגוסט 2011(הקישור אינו פעיל, 22.3.2020)
↑  יאיר אטינגר, רב ישראלי ועיתונאי פלשתינאי ניסחו הצעה לשחרור גלעד שליט, באתר הארץ, 3 בפברואר 2008
↑  מאת אורי יבלונקה, איומים ברצח באמצע התפילה, באתר nrg‏, 31 בדצמבר 2003
↑  אורי גליקמן ואיתמר ענברי, אנשי כהנא: לנדות את רב ההתנחלות תקוע, באתר nrg‏, 26 בינואר 2004
↑  הלל מאיר, "עניינה של המדינה זה לבנות", באתר ערוץ 7, 6 בספטמבר 2011
↑  ‏יח"ד החליטה לתמוך במצעד העולמי, GoGay,‏ 10 במאי 2005
↑  יצחק טסלר, הרב פרומן: צריך לשבת שבעה על בת לסבית, באתר nrg‏, 16 בפברואר 2010
↑  הפרויקט "כנפי - רוח" של משפחת פרומן באתר הדסטארט
↑  מרב יודילוביץ', סימפוזיון בינלאומי לתיאטרון יהודי באוניברסיטת ת"א, באתר ynet, 16 במאי 2005
↑   חייו השנויים במחלוקת של הרב מנחם פרומן דרך עיני בתו, הסופרת ליהרז טויטו-פרומן, באתר הארץ, 5 במרץ 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007498531605171  BnF: cb17002544m (data)  GND: 1062797566  ISNI: 0000 0000 4242 7150  LCCN: n95042887  VIAF: 1716696   WorldCat (עם VIAF): 1716696 
הרב פרומן (חובש ספודיק לבן) בהילולת רבי שמעון בר יוחאי במירון 2012
אימפריית השמש

ערך זה עוסק בסרט קולנוע בבימוי של סטיבן ספילברג. אם התכוונתם לסדרת טלוויזיה ישראלית, ראו .
| --- | --- |

 מבוסס על:  קיסרות השמש 
 בימוי:  סטיבן ספילברג
 הופק בידי:  קתלין קנדי  פרנק מרשל סטיבן ספילברג
 תסריט:  ג'יימס גראהם באלארד (נובלה),   טום סטופארד
 עריכה:  מייקל קאן 
 שחקנים ראשיים:  כריסטיאן בייל,   ג'ון מלקוביץ',  מירנדה ריצ'רדסון
 מוזיקה:  ג'ון ויליאמס
 צילום:  אלן דביאו
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  אמבלין אנטרטיינמנט 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  9 בדצמבר 1987
 משך הקרנה:  154 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית, יפנית, מנדרינית
 סוגה:  סרט מלחמה, סרט דרמה, סיפור התבגרות, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  שאנגחאי 
 תקציב:  35 מיליון דולר
 הכנסות:  66 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   empireofthesun
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר  פרס מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית לסרט הטוב ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אימפריית השמש (באנגלית: Empire of the Sun) הוא סרט קולנוע משנת 1987 בבימויו של סטיבן ספילברג ובכיכובם של ג'ון מלקוביץ' וכריסטיאן בייל. סרט זה מבוסס על ספר באותו השם של ג'יימס גראהם באלארד, שיצא לאור בשנת 1984. הסרט זכה לתשואות המבקרים, היה מועמד לשישה פרסי אוסקר, וזכה בשלושה פרסי באפט"א (בקטגוריות טכניות).
תקציר העלילה

הסרט עוקב אחר סיפורו של ילד בריטי צעיר (כריסטיאן בייל) ושמו ג'ים גרהאם (כשם מחבר הספר), שגדל בשאנגחאי עם הוריו. בזמן שהיפנים כובשים את העיר הוא מופרד מהוריו, ומגיע לבדו למחנה שבויים יפני. הוא מתחבר שם עם שבוי אמריקאי כריזמטי ושמו בייסי (ג'ון מלקוביץ'), ההופך אותו ליד ימינו.
הפקה

אולפני האחים וורנר רכשו את הזכויות ליצירת הסרט, ובתחילה דייוויד לין נבחר לביים את הסרט וסטיבן ספילברג להפיק. לין החליט לפרוש מתפקידו כבמאי ולתת אותו לספילברג שהצהיר ״מהרגע הראשון שקראתי את הרומן רציתי לביים את הסרט״.
הסרט צולם בבריטניה, ספרד ובסין, והיה לסרט ההוליוודי הראשון אשר צולם בסין. בצילומי הסרט השתתפו למעלה מ-5,000 ניצבים מקומיים, חלקם חיו בתקופת המאורעות האמיתיים. ספילברג ניסה לחקות את שנות ה-40 בצורה מדויקת, בעיקר בעזרת כלי הרכב והמטוסים בסרט.
הפצה וביקורות

זהו סרט הדרמה הראשון של ספילברג, ועל כן גם ההכנסות של הסרט נמוכות בהרבה משוברי הקופות שביים לפני כן.
סופר הרומן המקורי, ג'יימס גראהם באלארד, התלהב מהתוצאה הסופית. הביקורות היללו את משחקו של כריסטיאן בייל הצעיר. באתר ״rotten tomatoes" קיבל הסרט ציון של 77% על סמך 64 ביקורות.
פרסים והוקרה

הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר והבמאי מאגודת המבקרים הלאומית (National Board of Review of Motion Pictures), וכריסטיאן בייל קיבל ציון לשבח על המשחק שלו, הפרס הראשון המוענק לשחקן צעיר.
בטקס ה-60 של פרס אוסקר הסרט היה מועמד ל-6 פרסי אוסקר בתחום הצילום, בימוי אומנותי, עריכה, פסקול, עיצוב התלבושות הטוב ביותר ומיקס הסאונד הטוב ביותר אולם לא זכה באף פרס.
בין הפרסים והמועמדויות, היה גם מועמד לסרט הטוב ביותר בפרסי גלובוס הזהב, אולם לא זכה.
שחקנים

ג'ים (ג'יימס) גרהאם – כריסטיאן בייל
בייסי – ג'ון מלקוביץ'
גברת ויקטור – מירנדה ריצ'רדסון
דוקטור רולינס – נייג'ל הייברס
פרנק דמרסט – ג'ו פנטוליאנו
מאקסטון – לסלי פיליפס
סמ"ר נאגוט'ה – Masatô Ibu
אמא של ג'ים – אמילי ריצ'רד
אבא של ג'ים – רופרט פרייזר
מר ויקטור – פיטר גל
דנטי – בן סטילר
כהן – ראלף סיימור
מר לוקווד – רוברט סטיבנס