stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דמיטרי פאבליצ'נקו
טענות על חיסולים

בפברואר 2004 דיווח כריסטוס פורגורידס מוועדת המשפט וזכויות אדם של מועצת אירופה על חששות שמראים כי פאבליצ'נקו, יחד עם "בכירים במדינה", היו מעורבים בהתנקשות במספר אנשים, כולל פוליטיקאים בכירים.
הוא הצהיר כי מפקד המשטרה הפלילית של בלארוס, גנרל ניקולאי לפטיק, בפתק בכתב-יד מ-21 בנובמבר 2000, האשים את פאבליצ'נקו בהתנקשות בחייו של יורי זכרנקו, שר הפנים לשעבר שנעלם ב-7 במאי 1999. לטענת לפטיק זכרנקו נרצח באמצעות אקדח PB, המשמש בדרך כלל לביצוע עונש מוות בכלא מספר 1. זאת בהוראת שר הפנים, סיוואקוב. הוא גם הצהיר חשדות כי פאבליצ'נקו היה מעורב בהיעלמותם של ויקטור גונצ'ר, סגן נשיא הפרלמנט של בלארוס ואיש העסקים אנטול קראסוסקי ב-16 בספטמבר 1999.
פאבליצ'נקו נעצר ב-22 בנובמבר 2000 ועל פי דיווחיו של פורוגורידס, צו המאסר קובע כי (ציטוט):
חומרי החקירה מכילים נתונים מהימנים המאשרים כי דמיטרי ואלרייביץ' פאבליצ'נקו הוא המארגן וראש גוף פלילי העוסק בחטיפה ובחיסול אנשים. במיוחד הקבוצה הפלילית בראשות ד.ו. פאבליצ'נקו היהית מעורבת בחיסולו של ג. ו. סמילוב, מנהיג RNE, ארגון אזורי בלתי רשום בבלארוס וכן ברצח אנשים אחרים. בהתחשב בעובדה שד.ו. פאבליצ'נקו וקבוצתו הפלילית עשויים לבצע פשעים נוספים של אלימות מסוימת, [...], החליטו [להחיל מעצר מונע למשך 30 יום].
בעוד שהצו מציין כי המעצר יימשך למשך 30 יום, בפועל פאבליצ'נקו שוחרר מספר ימים לאחר מכן, בין אם ב-23 בנובמבר (על פי התובע הכללי ויקטור שיימן, שהפך לתובע הכללי ב-27 בנובמבר) או ב-27 בנובמבר (לפי דבריו של אלוף-משנה אולג אלאקייב, ראש כלא 1, שלימים יקבל מקלט מדיני בגרמניה). כריסטוס פורגורידס קובע כי עורך דינם של משפחת זכרנקו, וולצ'ק, הצהיר שהנשיא אלכסנדר לוקשנקו הורה באופן אישי לשחרר את פאבליצ'נקו מהכלא. ראש הק.ד.ב ופקידים בכירים אחרים בבלארוס פוטרו ונעצרו. הוא גם קובע כי שר החקלאות, לאונוב, אמר לו באופן אישי שלוקשנקו "מתח ביקורת קשה על הק.ד.ב. שעצר את פאבליוצ'נקו" בטלוויזיה. לוקשנקו פיטר גם הוא את ראש הק.ד.ב וכמה גורמים בכירים אחרים בבלארוס על מעצרו של פאבליוצ'נקו וניסיונות לחקור את מעשי הרצח. הגנרל לפטיק שהוזכר לעיל נאלץ לפרוש ולצאת לפנסיה בגיל 54.
המועצה המנהלת של האיגוד הבין-פרלמנטרי הביעה את דאגתה מהאשמות אלה ופאליוצ'נקו כפוף לסנקציות פיננסיות בינלאומיות ביחד עם כמה בכירים ופוליטיקאים אחרים בבלארוס.
הערות שוליים

↑  Pourgourides, Christos; Committee on Legal Affairs; Human Rights; Council of Europe (בפברואר 2004). "Disappeared persons in Belarus". Council of Europe. אורכב מ-המקור ב-2009-02-21. נבדק ב-2007-09-18. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "CASE No BLS/05 - VICTOR GONCHAR: Resolution adopted by the Governing Council at its 176th session (Manila, 8th April 2005)". Inter-Parliamentary Union. 2005-04-08. נבדק ב-2007-09-17.
↑  "Consolidated List of Financial Sanctions Targets in the UK". Bank of England. 2006-10-25. אורכב מ-המקור ב-2007-07-12. נבדק ב-2007-09-17.
דינה פרלשטיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1966 (בת 58 בערך) בני ברק
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  במאית, תסריטאית
 פרופיל ב-IMDb
 
דינה פרלשטיין (נולדה בשנת 1966) היא מפיקה, תסריטאית ובמאית חרדית, נחשבת ליוצרת הראשונה של עולם הסרטים החרדים הנשיים ולאחת מהיוצרות המובילות בתחום הקולנוע החרדי.
ביוגרפיה

נולדה ב-1966 בבני ברק וגדלה שם, בת למשפחה מחסידות בעלז. סרטיה היוו את החלוץ בתחום הקולנוע החרדי-נשי. בתחילה היא הפיקה סרטים המשלבים שקופיות סטילס וסרטים מוסרטים, ורק לאחר מכן הפיקה סרטים מוסרטים בלבד.
בתחילת דרכה שימשה פרלשטיין כבמאית, תסריטאית ועורכת הסרט. בהמשך, עם תחילת הפקתם של סרטים מוסרטים באורך מלא, היא שיתפה אנשי צוות נוספים.
סרטיה של פרלשטיין מיועדים גם להקרנה בחו"ל, בתרגום לאנגלית, והם מאופיינים לרוב באסתטיקה ולוקיישנים יוקרתיים יחסית.
פרלשטיין מממנת את סרטיה מהונה הפרטי ולא נעזרת בקרנות. בשנת 2016 זכתה בפרס שר החינוך לתרבות יהודית בתחום הקולנוע.
פילמוגרפיה חלקית

קשר של שתיקה
חשיפה גורלית
עדים דוממים
לילות באגם
שכרון מעמקים
רוחות באחוזה
שמור על ילדתי - (2011) בכיכובן של גאיה טארוב אילת מרגלית אולין הגואל
על קרח דק - סוכות 2012
על גג העולם - סוכות 2014
מתנות בחושך
זכות השתיקה - (2017)
תמרות עשן - (2019)
רסיסים - (2021)
זהות כפולה (2023)
הערות שוליים

↑  טלי פרקש, חיות בסרט, באתר ynet, 22 בדצמבר 2011
↑  הקולנוע החרדי, מרלין וניג, עמ' 43
↑  נירית אנדרמן, יאיר קדר ודינה פרלשטיין — זוכי פרס שר החינוך לתרבות יהודית בתחום הקולנוע, באתר הארץ, 21 ביולי 2016
גברת דאלוויי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  וירג'יניה וולף
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן
 מקום התרחשות:  לונדון 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1925
 מספר עמודים:  227
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת פן
 תאריך:  2008
 תרגום:  שרון פרמינגר
 סדרה
 ספר קודם:  Jacob's Room 
 הספר הבא:  אל המגדלור 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002610345
 
גברת דאלוויי (באנגלית: Mrs Dalloway פורסם ב-14 במאי 1925) הוא רומן מאת וירג'יניה וולף המתאר יום בחייה של קלאריסה דאלוויי לאחר מלחמת העולם הראשונה. גברת דאלוויי ממשיך להיות אחד מרומניה הידועים ביותר של וולף.
הרומן נוצר משני סיפורים קצרים: "גברת דאלוויי ברחוב בונד" והסיפור הלא גמור "ראש הממשלה", והוא מתאר את הכנותיה של קלאריסה למסיבה שבה היא המארחת. בנקודת המבט הפנימית של הרומן הסיפור מטייל קדימה ואחורה בזמן, בפנים ומחוץ למוחם של הדמויות, על מנת להרכיב תמונה מושלמת של חייה של קלאריסה ושל המבנה החברתי לאחר המלחמה.
מגזין "טיימס" מנה את הרומן ברשימת מאה הרומנים הטובים ביותר בשפה האנגלית בין השנים 1923–2005.
עלילת הספר

קלאריסה דאלוויי מטיילת בלונדון בשעות הבוקר ומתכוננת למסיבה שהיא מתכננת באותו ערב. היום הנחמד מזכיר את נעוריה בברטון וגורם לה לתהות על בחירתה בבעל- היא התחתנה עם ריצ'רד דאלוויי המהימן במקום פיטר וולש האניגמטי. פיטר עצמו מסבך את מחשבותיה כאשר הוא מבקר אותה לאחר שחזר מהודו באותו יום.
ספטימוס וורן סמית, חייל משוחרר ממלחמת העולם הראשונה, מבלה את יומו בפארק עם אשתו לוקרציה. הוא סובל מהזיות תמידיות ובלתי מובנות. הוא מתאבד בקפיצה דרך החלון.
המסיבה של קלאריסה באותו ערב היא הצלחה איטית. מגיעים לשם רוב הדמויות שהיא פגשה במהלך הספר, כולל אנשים מעברה. היא שומעת על התאבדותו של ספטימוס במסיבה, ובהדרגה מגיעה למסקנה שהיא מעריצה את המעשה- היא מחשיבה אותו כמעשה שבא לשמר את הטיהור של אושרו.
סגנון

מרבית האירועים בספר, למעט הפלאשבקים, מתרחשים ביום בודד ביוני. זו דוגמה לעלילה שמסופרת בסגנון זרם התודעה, במבנה וסגנון המזכירים את "יוליסס", לג'יימס ג'ויס, רומן שבדרך כלל נחשב לאחד הטובים של המאה ה-20. וולף עצמה לעגה לרומן של ג'ויס (היא ובעלה לאונרד סירבו לפרסם את הרומן באנגליה).
כל סצנה עוקבת באיטיות אחר המחשבות הרגעיות של דמות מסוימת. וולף מטשטשת את ההבחנה בין הנאום הישיר לבלתי ישיר במהלך הרומן, היא מחליפה את הסיפר שלה עם תיאור שיודע הכל, מונולוגים פנימיים לא ישירים וחד-שיח. העלילה עוקבת לפחות אחרי 20 דמויות בדרך זו, אבל רב הרומן מתרכז בקלאריסה וספטימוס.
נושאים עיקריים > פמיניזם

כפרשנות לחברה בזמן המלחמה, הדמות של קלאריסה מדגישה את תפקידה של האישה כ"מלאך של הבית" שכולל דיכוי מיני וכלכלי. היא ממשיכה ואפילו מאמצת את הציפיות מאשתו של פוליטיקאי, אבל היא 
עדיין מצליחה להביע את עצמה במסיבות שהיא עורכת.
סאלי סיטון, אותה קלאריסה מעריצה בכנות, מוזכרת כאישה עצמאית מאוד: היא מעשנת סיגרים, פעם היא רצה במסדרון עירומה, והצהירה הצהרות נועזות שלא מתאימות לגברת על מנת לקבל תגובות מאנשים. כאשר קלאריסה פוגשת בה בהווה, היא מתגלה כעקרת בית מושלמת, נישאה לגבר עשיר וילדה חמישה בנים.
נושאים עיקריים > הומוסקסואליות

קלאריסה דאלוויי נמשכת מאוד לסאלי סיטון בברטון - 20 שנה אחרי היא עדיין מחשיבה את הנשיקה שהן חלקו כרגע המאושר בחייה. היא מרגישה כלפי נשים "מה שגברים מרגישים" אך היא אינה מכירה ברגשות אלו כסימן להומוסקסואליות.
יכול להיות שגם ספטימוס וורן סמית הוא הומוסקסואל. הוא אובססיבי לגבי החייל שנהרג אוונס, הוא לא מרגיש אהבה אמיתית כלפי אשתו, ולרגשות האשם שלו יש הרבה במשותף עם פאניקה הומוסקסואלית.
נושאים עיקריים > מחלה נפשית

ספטימוס גיבור המלחמה בעל הפרעת דחק פוסט-טראומטית פועל כביקורת ליחס והטיפול למחלות נפשיות ודיכאון. וולף מצליפה במערכת הרפואית דרך ההתדרדרות של ספטימוס והתאבדותו. רופאיו שופטים את מצבו, הם מדברים איתו אך ורק דרך אשתו, ומבטלים את הווידויים הדחופים שלו לפני שהוא בכלל מספיק לבצע אותם.
יש דמיון בין מצבו של ספטימוס למאבקה האישי של וולף עם הפרעה דו-קוטבית שהיא סבלה ממנה (שניהם הוזים שציפורים שרות ביוונית וולף פעם ניסתה לזרוק את עצמה דרך החלון כפי שספטימוס עושה לבסוף). וולף בסופו של דבר הטביעה את עצמה.
נושאים עיקריים > סוגיות קיומיות

כאשר פיטר וולש רואה בחורה ברחוב ומטריד אותה במשך חצי שעה, הוא שם לב שיחסיו עם הבחורה "הומצאו כמו שאדם ממציא את החלק הטוב ביותר בחייו". בעזרת התמקדות במחשבותיהם ותפיסותיהם של הדמויות, וולף מבליטה את החשיבות של מחשבות פרטיות יותר מאשר אירועים ממשיים בחייו של אדם. רוב הנקודות החשובות בעלילה של הרומן הן הבנות שהדמויות מגיעות אליהן במוחם.
בעקבות ההתמודדות עם החולי שלה, קלאריסה דאלוויי מוצגת כאישה שמעריכה את החיים. האהבה שלה לעריכת מסיבות באה מתשוקה להפגיש אנשים יחד וליצור רגעים שמחים. היא מפרשת את מותו של סמית כמעשה שמאמץ את החיים, ומצב הרוח שלה נשאר קליל אפילו כאשר היא מבינה שנישואיה הם שקר.
עיבוד לקולנוע

גרסה קולנועית לרומן יצאה לאקרנים בשנת 1997, את קלאריסה דאלוויי שיחקה ונסה רדגרייב. צוות השחקנים גם כלל את נטשה מקאלהון, לנה הידי, רופרט גרייבס, מייקל קיטצ'ן, אלן קוקס, שרה באדל וקטי קאר.
גברת דאלוויי היה המפתח לעלילה של הספר והסרט "השעות".
דגל תפילה טיבטי

דגלי תפילה טיבטיים בסגנון ה"לונגטה" תלויים לאורך דרך הררית בנפאל.
דגלי תפילה טיבטיים הם, בבודהיזם טיבטי, דגלי בד מרובעים וצבעוניים, הנתלים בין פסגות הרים בהרי ההימלאיה על מנת לברך את הארץ. דגלים אלו ייחודיים לבודהיזם הטיבטי, ואינם בשימוש בענפיו האחרים של הבודהיזם. ייתכן שמקורם בתרבות הטיבטית הקודמת לבודהיזם. הדגלים מעוטרים בציורים וטקסט, אשר מודפסים עליהם בשיטת גלופות העץ המסורתית.
סגנונות

לדגלי התפילה שני סגנונות עיקריים: דגלי ה"לונגטה" (Lung-ta) האופקיים ודגלי ה"דארצ'ור" (Darchor) האנכיים. הדגלים האופקיים מחוברים בחוט ארוך ונתלים בין פסגות הרים וכדומה. הדגלים האנכיים, הנפוצים פחות, מחוברים למוט אשר מוצב על ראש גג או על האדמה.
סגנונות > צבעים

הדגלים מסודרים בסדרות של חמישה צבעים, משמאל לימין:
כחול, המסמל את השמיים, אלמנט החלל ואקשובהיה בודהא
לבן, המסמל את אלמנט האוויר והרוח ואמוגאסידי בודהא
אדום, המסמל את אלמנט האש ואמיטאבה בודהא
ירוק, המסמל את אלמנט המים וראטנה סאמבהווה הודהא
צהוב, המסמל את אלמנט האדמה וווירוקאנה בודה
איזון של חמשת האלמנטים תפקידו לקדם בריאות דרך הרמוניה.
מסורות

תפקידם של הדגלים הוא לרומם את תפילות ומנטרות המאמינים אל האלוהות ולהביא ברכה אל העולם. הברכות המובאות על ידי הדגלים מושפעות מנסיבות תלייתם; על פי המסורת, הזמן הטוב ביותר לתלות דגלי תפילה הוא בשעות הבוקר, ביום שטוף-שמש ורוח. את הדגלים הישנים מחליפים בחדשים בראש השנה הטיבטי. הדגלים המוסרים נשרפים; בשל קדושתם, המסורת אוסרת להניח אותם על האדמה או לעשות בהם שימוש אחר.
היסטוריה

בעת מהפכת התרבות בסין, תליית דגלי תפילה לא נאסרה, אך לא נראתה בעין יפה. כעת ישנה תחייה של המנהג בטיבט ובעולם, בעקבות עניין הולך וגובר בדתות המזרח בעולם המערבי, ובכלל זה הבודהיזם.
ראו גם

דגל הבודהיסטים
דונה פרטו

| --- | --- |

 לידה:  5 ביוני 1949 (בת 75) 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 פרסים והוקרה:  פרס יוג'ין סמית' (1985)  פרס האומץ בעיתונות (1993) 
 קישורים חיצוניים
 www.donnaferrato.com
 
דונה פרטו (באנגלית: Donna Ferrato; נולדה ב-5 ביוני 1949) היא צלמת עיתונאית ואקטיביסטית אשר ידועה בכיסוי שלה של תחום האלימות במשפחה והתיעוד שלה של השכונה טרייבקה בניו יורק.
ביוגרפיה

פרטו עבדה במגזינים כגון לייף, טיים מגזין, פיפל, הניו יורק טיימס ו-Mother Jones. הצילומים שלה זכו בפרסים רבים והופיעו בתערוכות יחיד שלה במוזיאונים וגלריות מסביב לעולם. היא הייתה חברת ועד מנהל של קרן יוג'ין סמית' (אנ') והייתה הנשיאה והמייסדת של הארגון ללא מטרות רווח Domestic Abuse Awareness למניעת אלימות במשפחה.
הערות שוליים

↑  דניאל צ'צ'יק, מבוך מרהיב בנפתולי החלום הספרדי, באתר הארץ, 24 ביוני 2019
↑  Donna Ferrato | 1993 Courage In Journalism Award
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007371794305171  GND: 121032116  ISNI: 0000 0000 7832 4452  LCCN: n92024385  NKC: js20040112003  NTA: 341322628  PIC: 322057  RKD: 276952  SUDOC: 152972749  ULAN: 500333526  VIAF: 35301837   WorldCat (עם VIAF): 35301837 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דונה שלאלה

דונה עדנה שלאלה (באנגלית: Donna Edna Shalala; נולדה ב-14 בפברואר 1941) היא פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-27 של מדינת פלורידה בשנים 2019–2021. קודם לכן כיהנה כנשיאת אוניברסיטת מיאמי, וכמזכירת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית בשנים 1993–2001 תחת הנשיא ביל קלינטון.
ביוגרפיה

שלאלה נולדה כאחת מזוג תאומות בקליבלנד שבאוהיו להורים מהגרים ממוצא לבנוני. סיימה תואר ראשון ב-1962 בקולג' מערבי לנשים (שהתמזג עם אוניברסיטת מיאמי (אוהיו) ב-1976). שלאלה שירתה בהתנדבות בחיל השלום באיראן מ-1962 עד 1964 שם היא התחברה למתנדבים אחרים בניסיון להקים קולג' חקלאי. את התואר השני והדוקטורט שלה עשתה באוניברסיטת סירקיוז שבניו יורק.
לימדה בקולג' ברוך (חלק מהאוניברסיטה העירונית של ניו יורק), ובאותה תקופה הייתה חברת האיגוד המקצועי של המורים. ב-1972 קיבלה מינוי פרופסורה לחינוך ומדע המדינה במכללה להכשרת מורים של אוניברסיטת קולומביה.
בשנים 1977–1980 שימשה, במקביל לקריירה האקדמית, כיועצת במשרד לפיתוח עירוני של ממשלת ארצות הברית.
ב-1980 מונתה כנשיאת מכללת הנטר, תפקיד אותו מילאה עד 1988. שימשה כנשיאת אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון בין השנים 1988 ל-1993.
משנת 1993 ולמשך 8 שנים כיהנה בתור מזכירת מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית בזמן כהונת הנשיא ביל קלינטון.
משנת 2001 עד 2016 הייתה נשיאת אוניברסיטת מיאמי (UM), אוניברסיטה פרטית בקורל גלייבלס פלורידה.
ביולי 2008 קיבלה שלאלה את מדליית החירות הנשיאותית, מידי הנשיא ג'ורג' ווקר בוש, העיטור האזרחי הגבוה ביותר במדינה. במהלך בחירות 2018 בארצות הברית התמודדה על מושב בבית הנבחרים כנציגת מחוז הקונגרס ה-27 של מדינת פלורידה. ביום הבחירות הכלליות הביסה את הנציגה המכהנת של המחוז מטעם המפלגה הרפובליקנית, אליאנה רוס-לאטינן. היא הושבעה לתפקיד בינואר 2019. שלאלה חברה בוועדת החינוך והעבודה ובוועדת הכללים של בית הנבחרים.
ב-4 בנובמבר 2020 הפסידה שלאלה בבחירות שהתקיימו במחוז הקונגרס ה-27 של פלורידה, למועמדת המפלגה הרפובליקנית מריה אלווירה סלזאר.
הערות שוליים

↑  נייל ויגדור, Donna Shalala, Clinton Cabinet Member, Is Upset in House Re-election Bid, באתר ניו יורק טיימס, 4 בנובמבר 2020 (באנגלית)
| מזכירי הבריאות ושירותי האנוש ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| מזכירי הבריאות, החינוך והרווחה   (1953 - 1980) | אובטה קאלפ הובי • מריון ב. פולסום • ארתור שרווד פלמינג • אברהם ריביקוף • אנתוני ג'וזף סלברצה • ג'ון ו' גרדנר • וילבור ג. כהן • רוברט פינץ' • אליוט ריצ'רדסון • קספר ויינברגר • פ. דייוויד מתיוס • ג'וזף א. קליפנו • פטרישה רוברטס האריס |  |
| מזכירי הבריאות ושירותי האנוש   (1980 - הווה) | פטרישה רוברטס האריס • ריצ'רד שוויקר • מרגרט הקלר • אוטיס בוון • לואיס וייד סאליבן • דונה שלאלה • טומי תומפסון • מייק ליוויט • קתלין סבליוס • סילביה מתיוס ברוול • טום פרייס • אלכס אזר • חבייר ביסרה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811472860805606  BIBSYS: 1542227327908  CiNii: DA11572491  GND: 138717567  ISNI: 0000 0001 1492 5977  LCCN: n50001464  NARA: 10581245  SNAC: w68t5h31  US Congress: S001206  VIAF: 62785693   WorldCat (עם VIAF): 62785693
דמיטרי סניאבין

| --- | --- |

 לידה:  17 באוגוסט 1763 בורובסק, Kaluga Governorate, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  17 באפריל 1831 (בגיל 67) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  Annunciation Church of the Alexander Nevsky Lavra 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 השכלה:  בית הספר לקציני צי  מכון הצי הפטרבורגי 
 השתייכות:  הצי הרוסי הקיסרי 
 דרגה:  פרח קצונה, קונטר-אדמירל, תת-אדמירל, admiral, michman, לוטננט, קפטן, captain lieutenant 
 פעולות ומבצעים
 Battle of Fidonisi  המלחמה העות'מאנית-רוסית  המלחמות הנפוליאוניות  קרב נאווארינו 
 עיטורים
 אביר במסדר אלכסנדר נבסקי (18 בספטמבר 1807)  עיטור ולדימיר הקדוש, דרגה 4 (1789)  דרגה רביעית במסדר גאורגיוס הקדוש (31 בדצמבר 1788)  מסדר סנטה אנה, דרגה 2 (8 בינואר 1799) 
 
דמיטרי סניאבין (ברוסית: Дмитрий Николаевич Сенявин;‏ 17 באוגוסט 1763 - 17 באפריל 1831) היה אדמירל רוסי, שלחם במלחמות של רוסיה עם האימפריה העות'מאנית וצרפת.
ביוגרפיה

סניאבין נולד בכפר במחוז קלוגה במשפחת אצילים שהיו קשורים עם הצי הרוסי. אביו היה מושל של קרונשטאדט. בשנת 1773 הוא נרשם לבית ספר לקציני הצי בסנקט פטרבורג. בשנת 1780 קיבל דרגות קצונה והחל לשרת בצי. בשנת 1780 השתתף במערכה צבאית בחופי פורטוגל. בשנת 1783 הועבר לצי של הים השחור. לקראת תחילת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1787–1792) היה עוזר של מפקד הצי בים השחור. במהלך מצור אוצ'קוב תמך בכוחות היבשה ופיקד על מספר פעולות צבאיות. קיבל פיקוד על מספר ספינות ובלט בקרב כף קאליאקרה.
לקראת תחילת הלחימה עם צרפת פיקד על אוניית קו "הפטר הקדוש" והשתתף במערכה של הצי בים התיכון בפיקוד פיודור אושקוב. במערכה זו השתתף בכיבוש האיים היוניים. עם סיום המערכה, בשנת 1800 מונה למפקד נמל חרסון.
בשנת 1805 קיבל דרגת סגן-אדמירל. בשנת 1805 בראש כוח של 6 ספינות יצאה מים הבלטי לים התיכון. בהגעת לים התיכון קיבל פיקוד על כל הכוחות של הרוסים באזור. במערכה זו לחם נגד צרפת. עם תחילת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1806–1812) עבר עם הכוח של 9 ספינות לים האגאי והחל במצור על דרדנלים. במאי 1807 ניצח את הצי הטורקי באזור דרדנלים. ב-1 ביולי 1807 ניצח בקרב חשוב באזור הר אתוס. כתוצאה מניצחונות אלו, המצור הימי על קונסטנטינופול נמשך ולרוסים הייתה שליטה מלאה בים האגאי. בהתאם לחוזה טילזיט עזב את האזור והחל בהפלגה לים הבלטי. בעקבות תחילת המלחמה עם אנגליה ספינותיו נעצרו בליסבון והוא נאלץ להעביר אותם לבריטים. בהתאם לתנאי ההסכם, הספינות הועברו לנמלים בריטים לכל זמן המלחמה. באוגוסט 1809 קיבל רשות לעבור עם כל הספינות לריגה. עם חזרתו לרוסיה בספטמבר 1809 לא הסתדר עם אלכסנדר הראשון. בשנת 1811 הועבר לפיקוד על נמל טאלין.
במהלך מלחמת 1812 ביקש לחזור לפעילות צבאית אך לא קיבל תשובה חיובית. באפריל 1813 עזב את השרות.
בשנת 1825 הוחזר לשירות וקיבל פיקוד על הצי הבלטי. בשנת 1826 קודם לדרגת אדמירל.
בשנת 1830 חלה ונפטר באביב 1831. הוטמן במנזר אלכסנדר נבסקי בסנקט פטרבורג.
הנצחה

על שמו נקראו:
אי בקבוצת איי קרולין
כף בים ברינג
כף על אי סחלין
חצי אי וכף בחצי אי קמצ'טקה
אנית מערכה חופית "אדמירל סניאבין" (1894)
גמביט (סרט שבוטל)

| --- | --- |
 מבוסס על:  "גמביט" (קומיקס)
 הופק בידי:  סיימון קינברג לורן שולר דונר צ'נינג טייטום ריד קרולין
 תסריט:  ג'וש זטומר וריד קרולין
 שחקנים ראשיים:  צ'נינג טייטום
 צילום:  בוז'אן בזלי 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  מארוול אנטרטיינמט פוקס המאה ה-20
 חברה מפיצה:  חברת וולט דיסני
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית יועד ל-13 במרץ 2020 (בוטל)
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט פעולה, סרט הרפתקאות 
 סרט קודם:  המוטאנטים החדשים 
 דף הסרט ב־IMDb
 
גמביט (באנגלית: Gambit) היה סרט גיבורי-על אמריקאי בלייב אקשן של פוקס אשר תוכנן לצאת לאקרנים ב-2020, אך הוא בוטל. לסרט לא נבחר במאי, אך ידוע כי את התסריט כותבים ג'וש זטומר וריד קרולין. הסרט מבוסס על הקומיקס "גמביט" בהוצאת חברת ההוצאה לאור מארוול קומיקס, והוא מהווה חלק מסדרת סרטי "אקס-מן".
ראשיתו של הפרויקט ב-2014, אז המפיקה לורן שולר דונר הכריזה כי היא והשחקן צ'נינג טייטום עובדים על פיתוח סרט שיתבסס על דמותו של גמביט. מאז, הוא ידע תלאות רבות, עד שבוטל באופן סופי ב-2019.
דמותו של גמביט בגילומו של טייטום הופיעה בהופעת קמע בסרט דדפול & וולברין כאחת מהדמויות שנשארו בvoid (התייחסות לכך שהדמות אכן 'בוטלה' במציאות), ונרמז שדמותו תחזור ליקום הקולנועי של מארוול.
שחקנים ודמויות

רמי לבו / גמביט: מוטאנט אמריקאי ממוצא קייג'ון אשר לו יכולת לטעון חפצים באנרגיה קינטית, גנב מיומן וחבר בגילדת המתנקשים של ניו אורלינס. השחקן צ'נינג טייטום לוהק לתפקיד.
בלה דונה בודרו: מוטאנטית איטלקייה אשר לה יכולות מסע אסטראלי וירי מטחי פלזמה, מנהיגת גילדת המתנקשים של ניו אורלינס. לתפקיד לוהקה במקור לאה סדו, ואחריה יועדה אליו ליזי קפלן.
הפקה > פיתוח

במהלך שלב הצילומים של "אקס-מן 2" ב-2003, הבמאי בריאן סינגר שכר את הפעלולן ג'יימס במפורד לצילום קמע בסצנה קצרה לדמותו של המוטאנט גיבור-העל גמביט. עם זאת, ההופעה נחתכה מהסרט, וסינגר הביע רצון לכלול את הדמות בהמשך בתפקיד נרחב, כשכבר ייעד בחזונו את השחקן קיאנו ריבס לגילומה. כאשר סינגר החליט לפרוש ולא להמשיך, התסריטאים זאק פן וסיימון קינברג נשכרו לכתוב תסריט חלופי, והם החליטו להכליל את הדמות בקמע בלבד, זאת בשל ריבוי של דמויות אחרות. ג'וש הולווי נבחר לגלם את הדמות, אך בסופו של דבר לא היה יכול לעשות את הדבר בעקבות התנגשות עם לוחות הזמנים של סדרת הטלוויזיה "אבודים". אחר כך, במקומו, צ'נינג טייטום לוהק לתפקיד, אך עוד לפני שהספיק לצלם את הופעתו הוחלט לחתוך אותה.
באוקטובר 2007, חברת ההפצה פוקס המאה ה-20 הודיעה כי דמותו של גמביט תופיע בספין אוף אודות דמותו של וולברין, "אקס-מן המקור: וולברין" אשר יועד לצאת לאקרנים ב-2009. טייטום לא היה יכול להתחייב מחדש לתפקיד בעקבות התנגשות עם לוחות הזמנים של הסרט "ג'י. איי. ג'ו כוח המחץ", ובמקומו לוהק טיילור קיטש, שחתם על חוזה לגילום הדמות בשלושה סרטים. אחד ממפיקיה של פוקס, ג'ף כץ, היה בטוח כי הדמות תתקבל בברכה, וכי היא תוכל לצאת לדרך עצמאית, בדומה לזו שייעדו לדמותו של דדפול, אך הסרט נכשל בצורה נחרצת, וביצועיו של קיטש זכו לביקורות שליליות בפרט.
בספטמבר 2013, טייטום הביע עניין מחודש בגילומה של הדמות, באומרו כי "גמביט הוא גיבור-העל האהוב עליי ביותר... אני מניו אורלינס, ואחד הדברים האהובים עליי ביותר הוא חיקוי מבטא קייג'ון... אני באמת יכול לעשות את זה... יש בו משהו שמאד מושך אותי, דברים שדי דומים ביני לבינו - רודף שמלות, שתיין ומעשן כבד. הוא מאוד מעניין, וממש לא כמו כל גיבורי-העל האחרים, הוא כבשה שחורה". בינואר 2014, המפיקה לורן שולר דונר הכריזה כי היא וטייטום עובדים על פיתוח סרט לדמותו של גמביט, וציינה בהתייחסותה לסוגת גיבורי-העל כי "זה לא חייב להיות סרט גדול, זה על גנב בניו אורלינס - זה סיפור אחר לגמרי". במאי, טייטום חתם בצורה רשמית על חוזה לגילום דמותו של גמביט, ויועד כבר להופיע בקמע ב"אקס-מן: אפוקליפסה". בתחילת אוקטובר, טייטום ציין כי החלו חיפושים אחר תסריטאי. בסוף אותו החודש, ג'וש זטומר נשכר למלאכת הכתיבה, ונודע כי הסרט יופק בידי קינברג ושולר דונר, וכי אליהם יצטרף טייטום עם חברת ההפקה שלו, "Free Association", והעומד בראשה ריד קרולין. בינואר 2015, הוכרז כי הסרט ייצא לאקרנים ב-7 באוקטובר 2016.
הפקה > רופרט ויאט

לאחר שטייטום נדחה על ידי בנט מילר, דארן ארונופסקי, גארת' אוונס וג'יי. סי. צ'נדור בבקשה לכך שישמשו כבמאים, ביוני 2015, רופרט ויאט נשכר לתפקיד. טייטום ציין כי הבחירה בויאט הייתה הטובה ביותר עבורם, מכיוון ש"סוף סוף מצאנו מישהו שבאמת מאמין ברעיון שלנו ורוצה ליצור את הסרט". במקביל, זטומר סיים טיוטה ראשונה של התסריט, אותה טייטום כינה כסיפור מקור "קטלני" ("Killer"), ועוד הוסיף כי "זה משנה קצת את חוקי הז'אנר הזה, עושה כמה דברים אחרים - [הסיפורים האלו] הם תמיד על הצלת העולם, אבל הפעם אנחנו הולכים לעשות משהו אחר". טייטום הוסיף כי סרט על דמותו של גמביט יהיה "דבר ייחודי ושונה בעולם רגיל ומוכר" וכי זו "הזדמנות שאסור לפספס", והוסיף והכריז כי הופעתו ב"אפוקליפסה" נחתכה.
טייטום כבר החל להתכונן לתפקיד, ולמד מהקוסם דייוויד קוונג את אמנות קסמי הקלפים, כששלב הצילומים יועד לאוקטובר או נובמבר של אותה השנה בניו אורלינס. בסוף יולי, נאמר כי הסרט יתמקד ב"מאפיונרים וגנבים [ולא] 'הצלת העולם'", בכוונותיה של פוקס להפוך את הדמות לפופולרית ככל האפשר, כשלמשימה אף ניתן תקציב עתיר של כ-$154,000,000. בדיוק באותו הזמן, החלו מבחני בד עבור התפקיד הנשי הראשי, כשלאה סדו הייתה המועמדת המועדפת לו.
בעקבות עזיבתו של יו ג'קמן את הזיכיון ופרישתו מגילום דמותו של וולברין, פוקס הביעה רצון בהפיכתו של טייטום לכוכב הראשי החדש של סדרת הסרטים. עם זאת, טייטום לא היה מסוגל להתחייב לדבר שבסדר גודל כזה, ובינו לבין פוקס החלו לצוץ קרעים. בתחילת אוגוסט, הוא נתבקש לחתום מחדש על חוזו, אשר הורחב בצורה קיצונית ומעבר לרצונותיו, והוא היה קרוב לעזיבת הפרויקט. עם זאת, בסופו של דבר, הוא מצא פשרה עם פוקס, והחוזה עמו חודש בתנאים מקלים יותר, ונחתם בצורה סופית, כשהוא הוגדר כ"מחויב לחלוטין" לדמות.
עוד באוגוסט, התפקיד הראשי הנשי נחשף כדמותה של בלה דונה בודרו, כשרבקה פרגוסון ואבי לי קרשו נשקלו לגילומו גם כן. בעוד פרגוסון העדיפה להצטרף ל"הבחורה על הרכבת" וקרשו כלל לא הביעה עניין בדבר, סדו לוהקה לתפקיד. כחודש לאחר מכן, בספטמבר, ויאט עזב את הסרט, בעקבות התנגשויות בלוחות הזמנים עם "Captive State". מאוחר יותר, נודע כי לויאט היו למעשה חילוקי דעות יצירתיים מהותיים ובלתי ניתנים לגישור עם פוקס וטייטום.
הפקה > דאג ליימן

מיד לאחר עזיבתו של ויאט, פוקס החלה בחיפושים קדחתניים אחר במאי מחליף, על מנת להמשיך בהפקת הסרט כמתוכנן, ופנתה, בין היתר, אל ג'ו קורניש, שיין בלאק ופ. גארי גריי, כשלבסוף, בנובמבר, נשכר לתפקיד דאג ליימן. במהרה, הוא החל לעבוד על התסריט, יחד עם טייטום וזטומר, והסרט תואר מחדש כ"סרט שוד ומותחן סקסי". בינואר 2016, שלב הצילומים נקבע למרץ. בנוסף, ליימן החל בליהוק מחדש, וביטל את ליהוקה של סדו. עם זאת, ההפקה המשיכה להיתקל בקשיים שונים, ולאחר ששלב הצילומים לא יצא לדרך, פוקס הסירה את הסרט מלוח הזמנים שלה.
קינברג שב והכריז כי הסרט עודנו נמצא בפיתוח, וציין, בנוגע לעיכובי ההפקה, כי "אף אחד לא היה מרוצה מהתסריט, זה היה קולקטיבי. אבל עכשיו אנחנו מאוד קרובים, יותר מאי פעם. הדבר החשוב ביותר הוא לקלוט את הטון הנכון... [אנחנו] מקווים ש'גמביט' יהיה כמו 'דדפול' - התחלה של זיכיון חדש ביקום האקס-מן, ואנחנו רוצים להיות בטוחים שאנחנו עושים את זה בדרך הנכונה". ויאט המשיך בעבודה של התסריט, וקיווה להתחיל בפרה-פרודקשן ממשי תוך כמה חודשים, כדי להתחיל בשלב הצילומים עוד באותה השנה. ביולי, קינברג ציין כי התסריט הושלם, וכי שלב הצילומים יחל בסביבות הרבעון הראשון של 2017. ליימן ניצל את העיכובים השונים, ובזמן החלון לו זכה הוא ביים את הסרט מלחמה "החומה". לבסוף, באוגוסט, הוא החליט לעזוב את ההפקה, בסיכום משותף עם פוקס. מאוחר יותר, הוא ציין כי הוא החליט לעזוב מכיוון שלא היה מרוצה מהתסריט.