stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניז'ני נובגורוד (כדורעף)
הישגים

ליגת העל הרוסית בכדורעף
מקום 4: 2013
גביע CEV
גמר: 2014
גביע האתגר האירופי
גמר: 2015
ליגת הכדורגל האזורית של רוסיה

| --- | --- |
 שם מלא:  ליגת הכדורגל האזורית
 כינוי:  הליגה הרוסית הרביעית
 תחום:  כדורגל
 ארגון:  התאחדות הכדורגל הרוסית
 מדינות:  רוסיה
 תקופת הפעילות:  1998–הווה (כ־27 שנים)
 שמות קודמים:  הליגה הרוסית השלישית
 מפעל גבוה:  הליגה הרוסית השלישית גביע האזורים
 מפעל נמוך:  אליפויות הערים
 
ליגת הכדורגל האזורית של רוסיה (רשמית: "תחרות רוסיה בקרב מועדונים חובבניים של פדרציות הכדורגל האזוריות בליגה הרביעית", ברוסית: Первенство России среди любительских команд региональных федераций футбола IV дивизиона), המכונה גם הליגה הרביעית הרוסית (ברוסית: Четвёртый дивизион), היא תחרות כדורגל הנערכת בין קבוצות חובבניות של פדרציות הכדורגל האזוריות והיא תחרות בין מועדוני כדורגל ברמה האזורית. זו הליגה החמישית בחשיבותה במערך הליגות ברוסיה.
נערכת כטורניר העפלה להשתתפות בגביע האזורים של אופ"א ומנצחת בה מעפילה לליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה, אשר זכייה בה מאפשרת העפלה לליגה המקצוענית.
בשנים 1994-1997 הליגה הייתה חלק מהאליפות החובבנית (כעת, הליגה השלישית).
פורמט

התחרות מתקיימת בארבעה שלבים:
שלב א: טורניר ישויות הפדרציה הרוסית בקרב קבוצות הליגה החובבנית.
נערכת על פי תקנון שאושר על ידי פדרציית הכדורגל האזורית ונכללת בלוח השנה של הרשות המבצעת בתחום תרבות גוף וספורט. בשלב הראשון של התחרות, נערך טורניר מחזורי ובו הקבוצות מתמודדות במספר מחזורים, עד לקביעת אלופה אזורית בטורניר טבלת ליגה.
שלב ב: גביע אלופות המחוז — מנצחות השלב הראשון.
בשלב זה משתתפות קבוצה אחת מכל אחת מפדרציות הכדורגל האזוריות, שזכו בשלב הראשון ובאליפות הטורניר האזורי.
שלב ג: טורניר גמר כל-רוסי, בהשתתפות עשר המנצחות של השלב השני.
נערך על פי כללי התאחדות הכדורגל הרוסית כמיני-טורניר קצר בקרב זוכות הגביע האזורי.
שלב ד: משחקי העפלה לגביע האזורים.
נערכים שני משחקי גמר בין מנצחות השלב השלישי, לקביעת הקבוצה המשתתפת בגביע האזורים האירופי.
אליפויות אזוריות ומחוזיות

הליגה הרביעית מורכבת למעשה מטורנירי אליפות אזוריים ומחוזיים.
אליפויות אזוריות ומחוזיות > המחוז הפדרלי הדרומי

האליפויות האזוריות במחוז הפדרלי הדרומי כוללות את אליפויות המחוזות הבאים:
אדיגיה
קאראצ'אי-צ'רקסיה
קברדינו-בלקריה
קלמיקיה
צפון אוסטיה - אלניה
אינגושטיה
דאגסטן
צ'צ'ניה
מחוז סטברופול
מחוז קרסנודאר
מחוז אסטרחן
מחוז רוסטוב
אף שרפובליקת קרים נמצאת בשטח המחוז הפדרלי הדרומי, אופ"א אינה מאפשרת לקבוצות מחצי האי קרים להשתתף בטורנירי הכדורגל של רוסיה ולכן אליפות קרים בכדורגל הוא טורניר עצמאי נפרד, הנערך בחסות אופ"א והתאחדות הספורט של קרים ואינו מהווה חלק מהאליפויות הרוסיות.
אליפויות אזוריות ומחוזיות > המחוז הפדרלי של הוולגה

האליפויות האזוריות במחוז הפדרלי של הוולגה כוללות את אליפויות המחוזות הבאים:
מארי אל
מורדוביה
טטרסטן
אודמורטיה
צ'ובשיה
מחוז ניז'ני נובגורוד
מחוז אורנבורג
מחוז סמרה
מחוז סרטוב
מחוז פנזה
מחוז אוליאנובסק
אליפויות אזוריות ומחוזיות > צ'רנוזמיה

אליפות צ'רנוזמיה כוללות את:
מחוז בלגורוד
מחוז בריאנסק
מחוז וולגוגרד
מחוז וורונז'
מחוז קלוגה
מחוז קורסק
מחוז ליפצק
מחוז אוריול
מחוז ריאזאן
מחוז סמולנסק
מחוז טמבוב
מחוז טולה
אליפויות אזוריות ומחוזיות > טבעת הזהב

האליפויות האזוריות באזור טבעת הזהב כוללות את האליפויות הבאות:
מחוז ולדימיר
מחוז איוואנובו
מחוז קירוב
מחוז קוסטרומה
מחוז טבר
מחוז יארוסלבל
אליפויות אזוריות ומחוזיות > מוסקבה

אליפות מוסקבה בכדורגל
אליפויות אזוריות ומחוזיות > המחוז הפדרלי הצפון-מערבי

האליפויות האזוריות במחוז הפדרלי הצפון-מערבי כוללות את אליפויות המחוזות הבאים:
סנקט פטרבורג
קרליה
רפובליקת קומי
מחוז ארכנגלסק
מחוז מורמנסק
מחוז קלינינגרד
מחוז לנינגרד
מחוז נובגורוד
מחוז פסקוב
המחוז האוטונומי של הניינץ
מחוז וולוגדה
אליפויות אזוריות ומחוזיות > סנקט פטרבורג

אליפות סנקט פטרבורג בכדורגל
אליפויות אזוריות ומחוזיות > אורל ומערב סיביר

האליפויות האזוריות כוללות את אליפויות המחוזות הבאים:
בשקורטוסטן
מחוז פרם
מחוז קורגאן
מחוז אומסק
מחוז אורנבורג
מחוז סברדלובסק
מחוז טיומן
מחוז צ'ליאבינסק
אליפויות אזוריות ומחוזיות > סיביר

האליפויות האזוריות כוללות את אליפויות המחוזות הבאים:
רפובליקת אלטאי
בוריאטיה
רפובליקת טובה
חקסיה
מחוז אלטאי
מחוז עבר הבאיקל
מחוז קרסנויארסק
מחוז אירקוטסק
מחוז קמרובו
מחוז נובוסיבירסק
אליפויות אזוריות ומחוזיות > המזרח הרחוק הרוסי

האליפויות האזוריות כוללות את אליפויות המחוזות הבאים:
רפובליקת סאחה
קמצ'טקה
פרימוריה
מחוז חברובסק
מחוז אמור
מחוז מגדן
מחוז סחלין
המחוז האוטונומי היהודי
הערות שוליים

↑  אליפות מוסקבה 2018 באתר פדרציית הכדורגל המוסקבאית
| כדורגל ברוסיה רוסיה |
| --- | --- | --- |
| ניהול | איגוד כדורגל רוסי • הפרמייר ליג הרוסי בכדורגל • ליגת הכדורגל הלאומית • התאחדות ליגת הכדורגל המקצוענית • קבוצות • אצטדיונים • תחרויות • מבנה מערך הליגות |  |
| תחרויות ליגה | ליגת העל • הליגה הראשונה • הליגה השנייה • הליגה החובבנית • הליגה האזורית |  |
| תחרויות ליגה נוספות | ליגת הנוער • ליגת הצעירים • ליגת הנשים • ליגת הנערות בכדורגל |  |
| תחרויות גביע | הגביע הלאומי • הסופר קאפ •  הגביע בכדורגל נשים |  |
| נבחרות | הנבחרת הלאומית (היסטוריה) • הנבחרת הצעירה • עד גיל 19 • עד גיל 17 • נבחרת רוסיה בכדורגל נשים |  |
| תחרויות עבר | אליפות האימפריה הרוסית בכדורגל • אליפות רוסיה הסובייטית בכדורגל • גביע רוסיה הסובייטית בכדורגל • גביע הליגה הרוסית • גביע ליגת הכדורגל המקצוענית • גביע ליגת הכדורגל הלאומית |  |
| משחקי דרבי מרכזיים | דרבי ערי הבירה (זניט-ספרטק • זניט-צסק"א • זניט-לוקומוטיב) • זניט-קרסנודאר • הדרבי של מוסקבה (הדרבי הוותיק • ספרטק-צסק"א • לוקומוטיב-ספרטק) • דרבי המזרח הרחוק • הדרבי של סנקט פטרבורג • הדרבי של קרסנודאר • הדרבי של רוסטוב |  |
| רוסיה במפעלים האירופיים | אלניה • אנז'י • דינמו • זניט • טורפדו • לוקומוטיב • ספרטק • צסק"א • רובין • קרסנודאר • רוטור • רוסטוב |  |
| ראו גם | כדורגל נשים ברוסיה |  |
נטליה בסטמיאנובה

נטליה פילימונובה בסטמיאנובה (רוסית: Наталья Филимоновна Бестемьянова; נולדה ב-6 בינואר 1960 במוסקבה) היא מחליקה על הקרח יהודייה סובייטית. היא אלופה אולימפית (קלגרי 1988) וארבע פעמים ברציפות אלופת עולם (1985–1988) בריקוד זוגות בהחלקה אמנותית על הקרח. חברת מועצת הקונגרס יהודי-רוסי
קריירה

נטליה בסטמיאנובה החלה אימוניה בהחלקה על הקרח כבר בגיל חמש. עד לשנת 1977 התחרתה בהחלקת נשים ואף זכתה בגביע ברית המועצות. לאחר מכך החלה להתאמן בהחלקה על קרח בסגנון ריקודים. יחד עם אנדריי בוקין זכתה במקום ראשון במשחקים האולימפיים ב-1988. ארבע פעמים זכתה באליפות עולם וחמש פעמים באליפות אירופה, שלוש פעמים באליפות ברית המועצות.
בשנת 1983 התחתנה עם איגור בוברין, מחליק על הקרח בעצמו. לאחר סיום הקריירה הספורטיבית הופיעה בתיאטרון על הקרח. בשנים 2006–2008 הייתה מגישת תוכנית טלוויזיה בטלוויזיה רוסית ובריטית.
בשנים 2011–2012 הייתה בסטמיאנובה חברה בצוות השופטים בתוכנית הטלוויזיה "גביע מקצוענים" בערוץ הטלוויזיה הארצית של רוסיה הערוץ הראשון (רוסיה).
הערות שוליים

↑  .http://www.rjc.ru/files/RJC_in_English.pdf
↑  "של אנשי מקצוע "
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 5844 9979  LCCN: n97857617  VIAF: 79530540   WorldCat (עם VIAF): 79530540 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספורטאים ובנושא רוסים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מילאן טרייקוביץ'

| --- | --- |

טרייקוביץ' ב-2016
 לידה:  17 במרץ 1992 (בן 32) סורדוליצה, יוגוסלביה
 מידע כללי
 מדינה:  קפריסין קפריסין
 משקל:  82 ק"ג
 גובה:  1.87 מטרים
 ספורט
 ענף ספורט:  אתלטיקה
 תת-ענף:  ריצת 110 מטר משוכות
 הישגים
 שיאים אישיים:  ריצת 110 מטר משוכות: 13.25   ריצת 60 מטר משוכות: 7.56 שניות
מילאן טרייקוביץ'  (בסרבית: Милан Трајковић, ביוונית: Μίλαν Τραΐκοβιτς; נולד ב-17 במרץ 1992) הוא אתלט קפריסאי יליד סרביה בענפי ריצת 110 מטר משוכות וריצת 60 מטר משוכות.
קריירה > 2013

ב-2013, זכה טרייקוביץ' במדליית זהב במשחקי מדינות אירופה הקטנות בלוקסמבורג, לאחר שחצה ראשון עם תוצאה של 14.03 שניות. בהמשך עונת 2013, הוא השתתף באליפות אירופה באתלטיקה עד גיל 23, וסיים במקום השמיני בגמר בתוצאה של 14.22.
קריירה > 2015

ב-2015, טרייקוביץ' זכה שוב במדליית זהב במשחקי מדינות אירופה הקטנות, לאחר שניצח עם זמן של 13.86 שניות.
קריירה > 2016

באליפות אירופה באתלטיקה 2016, טרייקוביץ' סיים חמישי בגמר בתוצאה של 13.44. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), טרייקוביץ' החל את השתתפותו בסיבוב הראשון בתוצאה של 13.59 שניות, שהספיקה לו להעפיל לחצי הגמר, בו סיים במקום השני בתוצאה של 13.31 שניות. בגמר, הוא סיים במקום השביעי, עם תוצאה של 13.41. עם העפלתו לגמר, הפך טרייקוביץ' לאתלט הקפריסאי הראשון שמעפיל לגמר בתחרות הזו במשחקים האולימפיים.
קריירה > 2017

באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2017 (ריצת 60 מטר משוכות) טרייקוביץ' קבע את שיאו האישי בחצי הגמר (7.56 שניות) ועלה לגמר, שם סיים שישי בתוצאה של 7.60 שניות. באליפות העולם באתלטיקה 2017, הוא לא הצליח להעפיל אל הגמר, לאחר שסיים חמישי בחצי הגמר עם תוצאה של 13.32. הוא קבע את שיאו האישי בריצת 110 מטר משוכות (13.25 שניות), בתחרות בלונדון.
קריירה > 2018

טרייקוביץ' סיים רביעי במשחקי חבר העמים הבריטי, בתוצאה של 13.42 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה באולם 2018, טרייקוביץ' העפיל לגמר לאחר שקבע 7.51 בחצי הגמר. בגמר, טרייקוביץ' זינק מוקדם ובכך פסל.
קריירה > 2019

טרייקוביץ' זכה במדליית זהב ב-אליפות אירופה באתלטיקה באולם 2019 (60 מטרים משוכות), לאחר שסיים עם זמן של 7.60 שניות. באליפות העולם באתלטיקה 2019, טרייקוביץ' סיים שמיני בגמר, עם תוצאה של 13.87.
הערות שוליים

↑  Rio Replay: Men's 110m Hurdles Final, נבדק ב-2019-10-04
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14480568
אברהם ניניו

| --- | --- |

 לידה:  25 בדצמבר 1918 אלכסנדריה, מצרים
 פטירה:  17 במאי 1985 (בגיל 66)
 מדינה:  ישראל
 תקופת הפעילות:  1939–1985 (כ־46 שנים)
 עיסוק:  במאי ושחקן
 בת זוג:  חנה בן-ארי
 צאצאים:  רוני ניניו, דורלי ניניו
 פרסים והוקרה:  פרס מילוא על בימוי הצגת "12 המושבעים"; פרס כינור דוד על בימוי הצגת "ממלא המקום"
אברהם ניניו (25 בדצמבר 1918 – 17 במאי 1985) היה במאי ושחקן בתיאטרון הישראלי ובחוץ לארץ.
קורות חיים

אלברט ניניו נולד למשפחה ספרדית מסורתית, לאביו בכור שמואל, סוחר עורות בעיסוקו, ולדונה לבית בונדי באלכסנדריה שבמצרים.
הוריו עלו עמו לארץ ישראל בשנת 1927 והשתקעו בשכונת נווה שלום, תל אביב. את לימודיו התיכוניים סיים בבית הספר אליאנס.
ניניו שחונן בקול ערב, השתתף כחבר מקהלת בית הכנסת "אוהל מועד" ולאחר מכן כסולן במקהלתו של החזן שלמה רביץ. ניניו היה החבר הספרדי היחידי במקהלה, לשם כך למד את נוסח תפילות אשכנז. בהיותו בן 14 התפלל כחזן בבית הכנסת הגדול ובאולם "אוהל שם". במסיבות "עונג שבת" פגש במשורר חיים נחמן ביאליק שהדריך אותו כיצד לבטא ולהגות את יצירותיו.
פועלו כשחקן

את דרכו בתיאטרון החל באולפן הדרמטי של צבי פרידלנד. בהמשך שימש גם כעוזרו של פרידלנד בחוג הדרמטי בגימנסיה הרצליה, שבו הכיר את אשתו לעתיד, חנה זילברשטיין (בן ארי).
לימים, סיפר ניניו על מבחן הקבלה לאולפן הדרמטי:
[...] ואני מקבל הודעה להתכונן לבחינה בבית הספר "כרמל", ביום ה' ב-11 בלילה. [...] באתי למקום לבוש בחליפת שבת. חושך. אין נפש חיה. דלת נפתחת, קרן אור, וסילואטה של בחור צעיר יוצאת. "חכה כאן עד שנקרא לך". בחורה יוצאת. בחור נכנס. דפיקות הלב. סוף-סוף - "ניניו". נכנסתי. מוקף בכעשרים בחורים ובחורות ישב איש נלבב, עייף חריף, עם שערות מפוזרות ועיניים פיקחיות ועירניות: המורה צבי פרידלנד. קראתי סיפור של פרץ ושיר של ביאליק, ושרתי חזנות נוסח ספרד ונוסח אשכנז ושיר בלאדינו. "אתה מוכן להקריב הכל כדי להגיע לתיאטרון?" "כן", עניתי בביטחון. "מעכשיו אתה איתי, אבל תזכור: עליך לעבוד, לעבוד, לעבוד!"
בשנת 1939 החל ניניו לשחק בתיאטרון "הבימה". בתחילה השתתף בהצגות בהתנדבות ובמקביל עבד כפקיד בבנק אפותיקאי. ההצגה הראשונה בה השתתף הייתה "האנוסים", בבימויו של צבי פרידלנד. תפקידו המרכזי הראשון היה שלמה'לה בהצגה "טוביה החולב" בבימויו ברוך צ'מרינסקי. בין תפקידיו הבולטים: פוק ב"חלום ליל קיץ", עוץ ב"אהבת ציון", אנדרה ב"אמא טבע" וזמלה ב"עלי כינור". בשנת 1958 התקבל לקולקטיב "הבימה".
במלחמת העצמאות גויס לצה"ל והופיע בפני חיילים, יחד עם השחקנית עדה טל, במסגרת הצמד "עדה וניניו".  להיטי הצמד "הבה ונתפייסה" (מתוך ההצגה "עלי כינור") ו"סטן וברן", זכו להצלחה גדולה והוקלטו ע"ג תקליט (במהירות 78 סל"ד). בנוסף הקליט הצמד ביצוע לשירו של נתן אלתרמן "נסים ותמר" ולאחד מלהיטי להקת הצ'יזבטרון, "הג'יפ" (חיים חפר).
פועלו כבמאי

לאחר המלחמה השתלם בפריז בקורס במאים. בשנת 1951, ביים את הצגתו הראשונה, "אגדת הנהר" ובכך פתח פֶּתַח לבימוי הפנימי של הדור השני בתיאטרון "הבימה".
על עבודת הבימוי הראשונה של ניניו וחשיבותה, ניתן ללמוד מרשימה שפורסמה בעיתון "דבר הפועלת":
"שחקן צעיר של "הבימה", אברהם ניניו, ניסה כוחו זו הפעם הראשונה במלאכת הבימוי. מספרים, כי הכין את ההצגה 'במחתרת' - ללא ידיעת הנהלת 'הבימה', וכאשר היה ערוך ומוכן לכל פרטיו, הציגה לפניה וקיבל הסכמתה להעלותה. עצם בחירת המחזה וכן ההסתכנות בבימוי 'הפרטיזאני', מוכיחים בלי ספק, יוזמת נעורים רעננה וצמאון ליצירה עצמאית. אך דווקא משהועלה המחזה על הבמה, וקהל הצופים עקב אחריו בתשומת לב - מתברר עוד יותר מה דרושה לנו במה נסיונית בארצנו, כפי שהיא קיימת בכל ארץ תרבותית ורבה ברכתה לגילוי כישרונות ולניסוי מחזות. 'הבימה', הכרח לה בבמאי קבוע בעל שאר רוח, כדי שתוכל לשזור מחדש מסורת אחידה ובהירה של התיאטרון הישראלי הלאומי הדרושה לעם יושב במולדתו, ויוצר מחדש את תרבותו הלאומית. ואילו הבמה הנסיונית, היא אשר תשמש זירה לגילוי בעלי היכולת ותיתן להם הזדמנות "לגאלית" להראות כוחם במשחק ובימוי.
בהמשך, ביים ב"הבימה" את המחזות: "אמא טבע", "הכובשים", "שש כנפיים לאחד", "העושה נפלאות", "12 המושבעים" מאת רג'ינלד רוז (אשר עליה זכה בפרס מילוא, 1960), "ג'יג'י", "אירמה לה דוס", "הפיזיקאים", "בלוז למיסטר צ'ארלי", "קשה להיות יהודי", "דבר אלי בורדים", "חינניות הסתיו" ועוד. על בימוי המחזה "ממלא המקום" זכה בפרס כינור דוד בשנת 1964. מרבית ההצגות בבימויו, בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 זכו להצלחה הן אומנותית והן קופתית, אשר לא פעם הצילו את "הבימה" מפשיטת רגל.
בתיאטראות אחרים ביים בין היתר את ההצגות: "שלושת המלאכים" (תיאטרון האהל), "החייל האמיץ שוויק" (התיאטרון הוורוד), "רצח האחות ג'ורג'" (תיאטרון דורות), "אבא מצליח אבל עצבני" (התיאטרון העממי), "בני הדוקטור" (תיאטרון לילך), "אוסקר" (תיאטרון הזמן), "במזל דגים" (מחזה אותו ביים וכתב יחד עם אשתו חנה בן ארי, בתיאטרון גיורא גודיק), "אינה גורפינקל חוזרת", "אצל מיקולינסקי" ("צוותא"). כמו כן ביים את רביעיית מועדון התיאטרון בתוכניתה "הגמל המעופף" שהועלתה ביריד המזרח (יוני, 1962).
בראשית שנות השבעים הואשם ניניו, יחד עם חבריו להנהלת "הבימה" במעילה שבעטיה ריצה תקופת מאסר קצרה.. בנו רוני ניניו כתב וביים סרט על פרשה זו בשם "היו לילות, בשנת 2010.
בשנת 1979, בעידודם של כמה משחקני "הבימה", שב לעבוד בתיאטרון וביים את הצגת "עלי כינור" ב"הבימה".
מסוף שנות ה-70 הוזמן גם לביים באופרה הישראלית (נסגרה ב-1982).
פועלו כבמאי > עבודות בימוי ביוהנסבורג - דרום אפריקה

מנהלי תיאטרון "אלכסנדר"(אנ') ביוהנסבורג צפו בהצגתו "העושה נפלאות" ב"הבימה" והזמינו אותו לביים שם. ההצגות "שלהבת בהירה", "משפט אנדרסונוויל", "עצרו את העולם אני רוצה לרדת" בכיכובה של אנה קוויל, "ממלא המקום", "12 המושבעים", "יתוש בראש" ו"פאני", שהועלו בבימויו בתיאטרון "אלכסנדר", בשפה האנגלית, היו הצלחות גדולות ביוהנסבורג.
ניניו ביים גם הצגות ביידיש, בין היתר גם עם שמעון דז'יגאן ובתיאטרון הפולקסבינה בניו יורק.
בנוסף ביים באופרה הישראלית, לפני סגירתה בסוף עונת 1982, את "סיפורי הופמן" ו"הרוזנת מאריצה".
אחת מהופעותיו האחרונות, הייתה במסגרת סדרת הטלוויזיה "מישל עזרא ספרא ובניו", בתפקיד חכם עטיה.
מותו והנצחתו

אברהם ניניו נפטר בתל אביב ונטמן בבית עלמין הדרום, לצד רעייתו חנה בן ארי, שנפטרה ב-1978 ממחלת הסרטן. הותיר אחריו בן, רוני – במאי תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע ובת, דורלי.
במאי 2011 הציבה עיריית תל אביב שלט זיכרון על הבניין בו התגורר עם אשתו חנה בן-ארי ניניו ברחוב קפלן.
בשנת 2017, נבחר ארכיונו וארכיונה של רעייתו להיכלל במסגרת פרויקט שימור ותיעוד אמני במה של הספרייה הלאומית. החומר הפיזי שמור בארכיון והמוזיאון לתיאטרון ע"ש ישראל גור, באוניברסיטה העברית, בירושלים.
הערות שוליים

↑  "אמנים בישראל" מאת יהושע יפה נוף. הוצאת "יסוד", 1959. עמ' 51
↑  "80 לילה ולילה" מאת דורי פרנס. הוצאת "ידיעות אחרונות", 1998. עמ' 46
↑  רבקה כצנלסון, עיתון "דבר הפועלת", 5 ביוני 1951
↑  יהודית דגן, העונש ועונשו, דבר, 17 בספטמבר 1979
↑  ציפי שוחט, הבימה החדש - האם יפטרו מה"דיבוק", באתר הארץ, 25 בנובמבר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312129605171  ISNI: 0000 0000 7756 5852  LCCN: no2019125180  VIAF: 120139015   WorldCat (עם VIAF): 120139015 
אברהם ניניו בצעירותו
אברהם ניניו ורעייתו חנה בן-ארי
אברהם ניניו יושב ראשון משמאל, בטקס הענקת "כינור דוד", 1964

לוחית זיכרון על ביתם של אברהם ניניו וחנה בן-ארי ברחוב קפלן 13 בתל אביב
חנה בן-ארי

| --- | --- |

 לידה:  29 באוגוסט 1928 ברלין, רפובליקת ויימאר, גרמניה
 פטירה:  13 בספטמבר 1978  (בגיל 50) ישראל
 שם לידה:  חנה זילברשטיין
 מדינה:  ישראל
 תקופת הפעילות:  1947–1978 (כ־31 שנים)
 עיסוק:  אשת רדיו, מחזאית, תסריטאית, מתרגמת ופזמונאית
 בן זוג:  אברהם ניניו
 צאצאים:  רוני ניניו, דורלי ניניו
חנה בן-ארי (ניניו) (29 באוגוסט 1928 – 13 בספטמבר 1978) הייתה אשת רדיו, תסריטאית, מחזאית, מתרגמת ופזמונאית.
חנה בן-ארי בצעירותה
ביוגרפיה

נולדה בשם חנה זילברשטיין בברלין, גרמניה ועלתה ארצה בשנת 1938.
למדה בגימנסיה הרצליה, שם הכירה בחוג הדרמטי את בעלה לעתיד, הבמאי והשחקן אברהם ניניו.
פועלה כאשת רדיו

חנה בן-ארי החלה לעבוד כקריינית ב"קול ההגנה" ב-1947 והייתה לאחת מהקרייניות הראשונות ב"קול ישראל". במשך שנים ניהלה את מחלקת הדרמה ברדיו והייתה אחראית על שידורם של מאות תסכיתי רדיו בתוכנית "המסך עולה". כמו כן, תרגמה ועיבדה תסכיתים רבים מהרפרטואר התיאטרון העולמי והמקומי. ערכה תוכניות דוקומנטריות רבות וניהלה את מחלקת ההסברה והמדע שבמסגרתה הגתה והעלתה את תוכנית הרדיו "הנושא בטיפול" בהנחיית גדעון לב-ארי, שלימים הפכה ל"כלבוטק" הטלוויזיונית.
פועלה כמחזאית, תסריטאית ומתרגמת

חנה בן-ארי החלה לעסוק בכתיבה ובעיבודים דרמטיים יחד עם בעלה. הראשונים שבהם היו מחזות לנוער, שהוצגו בתחילה בגימנסיה הרצליה ולאחר מכן ברחבי הארץ.. המחזה "הכיתה שחזרה" שכתבו יחדיו, הוצג במשך שנים בגרסאות רבות בבתי ספר ובחוגים דרמטיים.
בן-ארי כתבה ועיבדה תסריטים לטלוויזיה, בהם "דודי ורעי" (על פי ספרה של נעמי פרנקל), "כנרת כנרת" (על פי מחזהו של נתן אלתרמן) ו"דורית-חשיפה איטית", שבוים לערוץ הראשון בידי בנה רוני ניניו, כמה שנים לאחר מותה. ערכה, בין היתר, את תוכנית הטלוויזיה "אין פרפרים פה". 
בנוסף כתבה תוכניות לילדים לערוץ הראשון, ביניהן סדרת אגדות לילדים בצלליות בשם "שחור לבן" (את הבובות לתוכנית עיצב דוד בן שלום (הונזו). ייבאה את תוכנית הטלוויזיה לילדים שאת שמה הגתה בעברית, "ריצ'רץ'". בטלוויזיה החינוכית, יצרה וכתבה את הסדרה "רגע עם דודלי", שזכתה להצלחה רבה.
תרגמה מחזות מאנגלית ומגרמנית, עבור תיאטרון "הבימה", ביניהם: "אגדת הנהר", "אמא טבע", "העלמה יוליה", "12 המושבעים" (תחת הפסבדונים מ. בן גרשון), "העושה נפלאות", "הפיזיקאים", "בלוז למיסטר צ'ארלי", "יום א' בניו יורק", " ו"חינניות הסתיו". כמו כן, עיבדה את המחזה "ממלא המקום", בתרגומו של יהודה עמיחי, אף הוא לתיאטרון "הבימה". עבור תיאטרון אוהל תרגמה את המחזה "אלף ליצנים".
כתבה יחד עם אברהם ניניו את המחזמר "במזל דגים", שהוצג בהצלחה רבה בתיאטרון גיורא גודיק.
עיבדה וביימה סדרת תקליטי ילדים, ביניהם: "דירה להשכיר ו"מיץ פטל".
ערכה את "ספר השנה של העיתונאים" לשנת תשל"ז (1977), מהבולטים בשנות השבעים.
פועלה כמחזאית, תסריטאית ומתרגמת > כתיבה ותרגום פזמונים

במהלך השנים כתבה בן ארי פזמונים שזכו להצלחה. לאלבומו הראשון של בועז שרעבי, "BOAZ", כתבה בן-ארי חמישה שירים באנגלית, ביניהם הגרסה המקורית לשיר "פמלה", שצעד במשך שבועות במקום הראשון במצעד הפזמונים הלועזי. בהמשך, בוצע השיר על ידי טוני הקטן). כמו כן כתבה את הגרסה האנגלית לשיר "יש לך שמש" בביצועה של גלי עטרי.. ליורם ארבל כתבה מספר פזמונים, בהם "נערה ושמה שוקולי".
מותה והנצחתה

בן-ארי נפטרה בתל אביב ממחלה ממארת ונטמנה בבית עלמין הדרום. היא הותירה אחריה את בעלה אברהם ניניו, בנה, הבמאי רוני ניניו ובתה, דורלי.
בנה, רוני ניניו כתב וביים סרט על חייה עם אברהם ניניו ועל המחלה שגרמה למותה בשם "היו לילות" (2010).
במאי 2011 הציבה עיריית תל אביב שלט זיכרון על הבניין בו התגוררה עם בעלה אברהם ניניו ברחוב קפלן.
בשנת 2020 נבחר ארכיונה וארכיונו של בעלה להיכלל במסגרת פרויקט שימור ותיעוד אמני במה של הספרייה הלאומית. החומר הפיזי שמור בארכיון והמוזיאון לתיאטרון ע"ש ישראל גור, באוניברסיטה העברית.
הערות שוליים

↑  תכניית ההצגה "במזל דגים", תיאטרון גיורא גודיק, 1972
↑  "בית ובית ספר. עיתון "על המשמר", 15 ביוני 1950. עמ'2
↑  12 המושבעים באתר ארכיון "הבימה"
↑  "אירועי תרבות ואומנות", מיכל סנונית. עיתון "על המשמר", 17 בפברואר 1972. עמ'4
↑  Pamela - Original Mix Little Tony
↑  Beautiful Colors - Gali Atari
↑  - "שוקולי" - יורם ארבל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010305273605171  MusicBrainz: 1777c302-abb7-4260-9345-a7e991acf7d4  VIAF: 1330163274264612440006   WorldCat (עם VIAF): 1330163274264612440006 
חנה בן-ארי משדרת ב"קול אמריקה"
חנה בן-ארי עם בעלה אברהם ניניו

לוחית זיכרון על ביתם של אברהם ניניו וחנה בן-ארי ברחוב קפלן 13 בתל אביב
נבחרת ניקרגואה בכדורסל

| --- | --- |
ניקרגואה
 מידע כללי
 הצטרפות:  1959
 השתייכות:  פיב"א אמריקה
 דירוג פיב"א (26 בנובמבר 2024):  77       ‎+4‏
  - ניקוד פיב"א:  121.8
 מאמן:  דויד רוסאריו
 
 גביע העולם בכדורסל
 הופעות:  0
 אליפות האמריקות בכדורסל
 הופעות:  1 (הראשונה ב-2025)
 
נבחרת ניקרגואה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של ניקרגואה, המנוהלת על ידי פדרציית הכדורסל של ניקרגואה. הדירוג הנוכחי של נבחרת ניקרגואה ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות גברים, הוא המקום ה-77 בעולם, נכון ל-26 בנובמבר 2024, עלייה של 4 מקומות לעומת דירוג קודם.
הנבחרת נחשבת לנבחרת חלשה, והישגה המשמעותי ביותר הוא המקום השני במשחקי אמריקה המרכזית שנערכו ב-2017. הטורניר הגדול הראשון בו תשתתף הנבחרת הוא אליפות אמריקה בכדורסל, אותה תארח בשנת 2025.
במשחקים האולימפיים

1936 עד 1956 - לא הייתה חברה בוועד האולימפי הבין-לאומי
1960 עד 2024 - לא העפילה
בגביע העולם בכדורסל

1950 עד 1959 - לא הייתה חברה בפיב"א
1963 עד 2023 - לא העפילה
באליפות האמריקות בכדורסל

1980 עד 2022 - לא העפילה
2025 - העפילה כמארחת
הערות שוליים

↑  ניקרגואה, באתר פיב"א
↑  דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נבחרת סנט קיטס ונוויס בכדורגל

נבחרת סנט קיטס ונוויס בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של סנט קיטס ונוויס.
הדירוג הנוכחי של נבחרת סנט קיטס ונוויס ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-144 בעולם, נכון ל-19 בדצמבר 2024; הניקוד הוא 1,064.99 – ללא שינוי לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 73 נמדד לראשונה באוקטובר 2016, והדירוג הנמוך ביותר 176 נמדד לראשונה בנובמבר 1994. אחד מהישגי השיא של נבחרת זו, היא העפלתה לסיבוב המוקדמות השני של מונדיאל 2006. ב-1997 סיימה הנבחרת במקום השני בגביע הקריביים.
כל גביעי העולם

מונדיאל 1930 עד מונדיאל 1994 - לא נרשמה
מונדיאל 1998 עד מונדיאל 2022 - לא העפילה
כל אליפויות CONCACAF/גביע הזהב

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
ארצות הברית 1991: לא העפילה
ארצות הברית מקסיקו 1993: לא העפילה
ארצות הברית 1996: לא העפילה
ארצות הברית 1998: לא העפילה
ארצות הברית 2000: לא העפילה
ארצות הברית 2002: לא העפילה
ארצות הברית מקסיקו 2003: לא העפילה
ארצות הברית 2005: לא העפילה
ארצות הברית 2007: לא העפילה
ארצות הברית 2009: לא העפילה
ארצות הברית 2011: לא העפילה
ארצות הברית 2013: לא העפילה
ארצות הברית קנדה 2015: לא העפילה
ארצות הברית 2017: לא העפילה
ארצות הברית קוסטה ריקה ג'מייקה 2019: לא העפילה
ארצות הברית 2021: לא העפילה
| ארצות הברית קנדה 2023 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 0 | 3 | 0 | 14 |
ארצות הברית קנדה 2025: לא העפילה
| סה"כ | 1/18 | 3 | 0 | 0 | 3 | 0 | 14 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
ליגת האומות של CONCACAF

| שנה | דרג | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ארצות הברית 2019-2020 | ב | ירדה לדרג ג | 6 | 1 | 2 | 3 | 8 | 8 |
| ארצות הברית 2022-2023 | ג | עלתה לדרג ב | 4 | 3 | 1 | 0 | 9 | 4 |
| ארצות הברית 2023-2024 | ב | ירדה לדרג ג | 6 | 1 | 1 | 4 | 4 | 12 |
| ארצות הברית 2024-2025 | ג | עלתה לדרג ב | 4 | 3 | 1 | 0 | 10 | 3 |
| ארצות הברית 2026-2027 | ב |  |  |  |  |  |  |  |
| סה"כ | סה"כ | סה"כ | 20 | 8 | 5 | 7 | 31 | 27 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א
1 2  החל מדצמבר 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרת זו
סטרוגינו מוסקבה (כדורגל חופים)

סטרוגינו מוסקבה (ברוסית: Пляжный футбольный клуб «Строгино» Москва) הוא מועדון כדורגל חופים מרובע באותו שם במחוז האדמיניסטרטיבי הצפון-מערבי בעיר מוסקבה, שנוסד בשנת 2006 ובתשע שנות קיומה התמודד במפעלים הבכירים ביותר במדינה בענף כדורגל חופים.
המועדון זכה בשתי אליפויות לאומיות בכדורגל חופים ובשתי גביעים לאומיים.
תארים

אליפות רוסיה בכדורגל חופים
גביע רוסיה בכדורגל חופים