stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הת'ר וילסון
ביוגרפיה

וילסון נולדה בקין שבמחוז צ'שייר בניו המפשייר ולה שני אחים. אמה הייתה אחות במקצועה, אביה היה טייס בחיל האוויר ובחברת תעופה מסחרית וסבה היה טייס שנלחם בשתי מלחמות העולם.
ב-1978 התקבלה ללימודים באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית, במחזור השלישי שאפשר זאת לנשים. ב-1982 סיימה תואר ראשון בהצטיינות. היא זכתה למלגת רודז ללימודים באוניברסיטת אוקספורד, בה סיימה תואר שני ב-1984 ותואר שלישי ביחסים בינלאומיים ב-1985. כמו כן הייתה חברה בנבחרת החתירה של האוניברסיטה. עבודת הדוקטורט שלה עסקה במשפט בינלאומי ושימוש בכוח על ידי תנועות שחרור לאומיות. היא שירתה בחיל האוויר כיועצת במפקדת חיל האוויר השלישי באנגליה ובמטה נאט"ו בבלגיה עד ב-1989.
בתום שירותה בחיל האוויר מונתה לראש תחום מדיניות הביטחון האירופאית ובקרת נשק במועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית. ב-1991 סיימה את תפקידה וייסדה את חברת הייעוץ "Keystone International" שעסקה בפיתוח עסקי ושיתופי פעולה בין ארצות הברית לרוסיה. ב-1995 מונתה על ידי מושל ניו מקסיקו גארי ג'ונסון למזכירת המחלקה לענייני ילדים, נוער ומשפחה בקבינט שלו.
בעקבות מותו של חבר בית הנבחרים מניו מקסיקו סטיבן שיף בעודו מכהן, נערכו במדינה בחירות מיוחדות להשלמת תקופת כהונתו. וילסון זכתה במועמדות מטעם המפלגה הרפובליקנית וביוני 1998 בבחירות הכלליות בהן גברה על מועמד המפלגה הדמוקרטית פיליפ מאעלוף ועל מועמד מפלגת הירוקים רוברט אנדרסון. היא הייתה בכך האישה השנייה לכהן בקונגרס מטעם ניו מקסיקו והראשונה מהמפלגה הרפובליקנית, כמו כן הייתה האישה הראשונה בקונגרס ששירתה בכוחות המזוינים של ארצות הברית. בנובמבר אותה שנה התמודדה שוב מול מאעלוף בבחירות הכלליות הרגילות, זכתה ברוב של 48% מול 41% ונבחרה לתקופת כהונה מלאה. מאז נבחרה לעוד ארבע כהונות נוספות בבית הנבחרים. בתקופת שירותה בקונגרס כיהנה כחברה בוועדת הכוחות המזוינים, בוועדת המסחר, בוועדת האנרגיה ובוועדה לענייני מודיעין. היא הייתה מהרפובליקנים הבולטים שהתנגדו למבצע כוח מאוחד, ההפצצות האמריקאיות במהלך מלחמת קוסובו.
ב-2008 התמודדה למושב בסנאט של ארצות הברית בעקבות פרישתו של פיט דומיניסי. וילסון הפסידה בבחירות המוקדמות של המפלגה הרפובליקנית לסטיב פירס, שהפסיד בבחירות הכלליות לטום יודול. ב-2012 התמודדה שוב בבחירות לסנאט, היא זכתה במועמדות מפלגה אך הפסידה בבחירות הכלליות לנציג המפלגה הדמוקרטית מרטין היינריך.
היא כיהנה כחברת דירקטוריון בחברות הציבורית "Peabody Energy", החברה הלא-ממשלתית הגדולה בעולם בתחום כריית הפחם וב-"Raven Industries" העוסקת במוצרי חקלאות מדייקת. בשנים 2009–2015 כיהנה כחברה בוועדה המייעצת למחקר של הסוכנות לביטחון לאומי. כמו כן כיהנה בוועדה המייעצת לקונגרס בנושא הפיקוח על הארגון לביטחון גרעיני.
ביוני 2013 מונתה לנשיאת בית הספר למכרות וטכנולוגיה של דקוטה הדרומית וכיהנה בתפקיד עד מאי 2017.
בינואר 2017 הודיע נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ כי וילסון היא מועמדתו לתפקיד מזכירת מחלקת חיל האוויר של ארצות הברית, במאי 2017 אישר הסנאט את מועמדותה. בנוסף נקבע שתכהן גם כיועצת הבכירה לענייני החלל.
במרץ 2019 הודיעה על התפטרותה שנכנסה לתוקף במאי אותה שנה. היא מונתה לנשיאת אוניברסיטת טקסס באל-פאסו באוגוסט 2019.
וילסון נשואה ואם לשלושה, הבכור בהם מאומץ.
הערות שוליים

1 2  SecAF: The first interview, אתר חיל האוויר של ארצות הברית, 2 ביוני 2017
↑  Puszynski Named Interim President at School of Mines, אתר בית הספר למכרות וטכנולוגיה של דקוטה הדרומית, 10 במאי 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007425225005171  ISNI: 0000 0000 8096 4109  LCCN: n87927836  SNAC: w6c35mxq  SUDOC: 03196964X  US Congress: W000789  VIAF: 17289710   WorldCat (עם VIAF): 17289710
יחידה 8200 (סדרת טלוויזיה)

.
| --- | --- |
 סוגה:  דרמת מתח
 יוצרים:  דב אלפון
 שחקנים:  גאיה וייס  Cyril Gueï  פטריק ברואל  כריסטיאן מילה  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 ארץ מקור:  ישראל ישראל צרפת צרפת
 שפות:  עברית צרפת
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  6
 הפקה
 חברת הפקה:  TF1 קשת אינטרנשיונל
 שידור
 רשת שידור:  TF1
 תקופת שידור מקורית:  2024 
 
יחידה 8200 (בצרפתית: Unité 8200) היא מיני-סדרת טלוויזיה בת 6 פרקים, מסוגת דרמה-מתח, קו-פרודוצקיה ישראלית-צרפתית, בבימויו של דן סחר, על פי תסריט מאת נגר דג'וואדי וברונו פיי. התסריט מבוסס באופן רופף על הספר "לילה ארוך בפריז" שכתב דב אלפון.
הסדרה הופקה בשיתוף פעולה בין Elephant International, קשת אינטרנשיונל ורשת הטלוויזיה הצרפתית TF1. הסדרה תעלה לשידור במהלך שנת 2024.
הספר "לילה ארוך בפריז"

דב אלפון כתב את הפרק הראשון של רומן בשם "יחידה 8200", מיד לאחר תום שירותו הצבאי ביחידה 8200. הוא לא חזר אליו עד 30 שנה לאחר מכן, כשהיה מנהל מערכת כנרת זמורה ביתן. רק לאחר שעזב את עיתון "הארץ" הוא הצליח לחזור לכתוב ולהשלים את הרומן. הרומן, ששמו המקורי הוא "לילה ארוך בפריז", יצא לאור בישראל בספטמבר 2016 וזכה מיד להצלחה מסחררת בקרב הקוראים והמבקרים. כאשר הוא פורסם בבריטניה, שם הוא עמד בראש טבלת המכירות במאי 2019, הוא עורר את סקרנותם של מוציאים לאור ברחבי העולם והוא תורגם ל-14 שפות.
עלילת הסיפור מתפתחת על פני 28 שעות: מנהל שיווק ישראלי נחטף על ידי בלונדינית מסתורית בנמל התעופה שארל דה גול, כקורבן למתיחה. קצין ישראלי מיחידה 8200, זאב עבאדי וסגניתו חסרת הפחד, סגנית אוריאנה טלמור, מבינים מהר שיעד החטיפה היה בכלל חייל מהיחידה שלהם שבא למכור סוד. השניים פותחים במצוד על פני רחובות פריז כדי להימנע מתקרית פוליטית-דיפלומטית. הרומן יצא לאור בצרפת בשם "Unité 8200" וזכה לביקורות נלהבות כולל זכייה בגראן פרי לספרות בלשית 2019, פרס מריאן והפרס הבינלאומי של Daggers מאת איגוד סופרי הפשע.
עלילת המיני-סדרה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
שחקנים ודמויות

פטריק ברואל - זאב עבאדי, קצין ביחידה 8200 המוצב בצרפת
נטשה לינדינגר - פלר ז'ירו
ונסן פאנטייה - פול מרטל
תיאו קורטס - קונסטנטיני
ניקולא אברהם
כריסטיאן מילה
ראשה בוקביץ'
גאיה ווייס
הפקה > צילומים

צילומי הסדרה התקיימו בפריז ובפרבריה וכן בתל אביב, באוגוסט 2023.
הערות שוליים

↑  www.allocine.fr/article/fichearticle_gen_carticle=1000038744.html
↑  https://vl-media.fr/unite-8200-patrick-bruel-et-natacha-lindinger-en-tournage-pour-tf1/ Unité 8200 : Patrick Bruel et Natacha Lindinger en tournage pour TF1]
↑  Quelle est l'histoire d'Unité 8200, nouvelle série avec Patrick Bruel et Natacha Lindinger tournée dès cette semaine ?
↑  Patrick Bruel dans la peau d'une légende du renseignement israélien pour TF1
כל ישראל ערבים זה בזה

"כל ישראל עֲרֵבִים זה בזה" הוא ביטוי שטבעו חז"ל, ומובנו המקורי הוא שכל יהודי נושא באחריות על קיום המצוות של חברו. לאחריות זו יש משמעות מוסרית וגם תוצאות הלכתיות מעשיות. בעת החדשה רווח הביטוי במשמעות שונה, שלפיה כל יהודי אחראי על שלומו ורווחתו של חברו.
הגדיר זאת הרב משה צבי נריה:
מטבע לשון זו היצוקה לנו מימי קדם - אין זו רק מימרה נאה בעלמא, רעיון של אגדה שיש עמו זירוז של מוסר. צא ובדוק במקורות ותמצא שזהו יסוד איתן ומוצק, בנין אב בהלכה, וממנו פינה לכמה גופי תורה. ולכשתדייק תשכח (=תמצא) שנעוץ כאן כל המערך הפנימי של משמרת התורה והמצווה ביחיד ובציבור.
הביטוי במובנו המקורי

"עָרֵב" הוא מי שמתחייב לשלם את חובו של חברו, במקרה שהלווה לא ישלם. זהו מובנו המדויק והמקורי של הביטוי "כל ישראל ערבים זה לזה": כל יהודי התחייב לשלם על חובותיו, כלומר, חטאיו, של חברו. מכאן שלכל אחד אחריות על קיום המצוות של זולתו, ואדם אחד עלול אף להיענש בידי שמיים על חטאי חברו.
המקור הקדום ביותר בו נאמר משפט זה הוא מדרש ההלכה "ספרא", על הפסוק: "וְכָשְׁלוּ אִישׁ בְּאָחִיו", המצוטט גם בתלמוד.
אינו אומר איש באחיו אלא איש בעוון אחיו, מלמד שכל ישראל ערבים זה בזה.
היקף הערבות

על פי המקרא (ספר דברים, פרק כ"ז, ספר יהושע, פרק ח') נצטוו בני ישראל בימי יהושע בן נון לעמוד בהר גריזים והר עיבל עם כניסתם לארץ, ולבצע  טקס שבו התחייב העם לקיים סדרת מצוות. על פי חז"ל, התחייבות זו כללה אחריות של כל אחד גם על חטאי אחרים, ומאותה שעה נחשב עם ישראל כגוף אחד, שעשוי להיענש באופן קולקטיבי על חטאי היחיד. הדוגמה לכך בתלמוד היא חטאו של עכן בן כרמי, שמעל בחרם שהטיל יהושע בן נון על העיר יריחו, וכתוצאה מכך נפלו חללים במלחמת העי. (ספר יהושע, פרק ז') מלבד התוצאה הקשה, המקרא גם מציין את החטא בלשון מכלילה: "וַיֹּאמֶר ה' אֶל יְהוֹשֻׁעַ... חָטָא יִשְׂרָאֵל וְגַם עָבְרוּ אֶת בְּרִיתִי אֲשֶׁר צִוִּיתִי אוֹתָם וְגַם לָקְחוּ מִן הַחֵרֶם וְגַם גָּנְבוּ וְגַם כִּחֲשׁוּ וְגַם שָׂמוּ בִכְלֵיהֶם. וְלֹא יֻכְלוּ בְּנֵי יִשְׂרָאֵל לָקוּם לִפְנֵי אֹיְבֵיהֶם...".
קיימת מחלוקת בין התנאים האם הערבות נאמרה רק על חטאים גלויים, שניתן היה לדעת עליהם, או גם על חטאים נסתרים. הדעה המקובלת היא שהערבות חלה רק על החטאים הגלויים, וגם עליהם אין עונש לזולת אלא אם כן היה בידו למחות, וייתכן שאילו היה מוחה - היו שומעים בקולו, והוא התרשל בחובתו ולא מחה.
משמעויות מוסריות והלכתיות

לכלל זה משמעות מפליגה על תפיסת היחיד את עצמו ואת אחריותו לזולת, כדברי המדרש:
שכל ישראל נקראו נפש אחת... ואם חטא אחד מהם - כולם ערבים זה בזה. למה הדבר דומה? לבני אדם שהיו באין בספינה, נטל אחד מקדח והתחיל קודח תחתיו. אמרו לו: שוטה! אתה קודח תחתיך, והמים נכנסין וכולן אבודין!
על פי ההלכה, מי שחייב לומר ברכה מסוימת יכול לקיים את חובתו ("לצאת ידי חובה") על ידי שמיעתה מאדם אחר. זה האומר את הברכה, רשאי לומר אותה לא רק במקרה שגם הוא עצמו חייב לברך, אלא אפילו אם הוא כבר בירך את הברכה בעצמו. במה דברים אמורים? בברכה הנאמרת לפני קיום מצווה ("ברכת המצוות", בנוסח: "ברוך... אשר קדשנו במצוותיו וציוונו..."), אבל לא בברכה לפני אכילה ("ברכות הנהנין"), ובה רק מי שעומד לאכול בפועל רשאי לברך עבור חברו. רש"י (בגמרא בראש השנה דף כט עמוד א) מסביר את הסיבה להבדל זה: במצוות יש לכל אחד אחריות על כך שגם חברו יקיים את המצווה, שהרי כל ישראל ערבים זה לזה, ולכן גם מי שכבר קיים את המצווה בעצמו - עדיין מחויב במצווה במידה מסוימת, וטרם השלים את חובתו לדאוג לכך שכל ישראל יקיימו את המצווה. לכן יכול הוא לברך בשנית על קיום המצווה על ידי חברו. לעומת זאת אכילה איננה חובה, ואיננה כלולה בערבות. בסוג השלישי של ברכות - ברכות השבח וההודאה - ישנו מחלוקת ראשונים האם אחד יכול לברך עבור חברו, כגון אחד מברך עבור חברו שיצא מהשירותים 'אשר יצר' ולמעשה, הרב עובדיה יוסף (יביע אומר ח"ט או"ח סי' ג אות ב) הכריע מספק ברכות שלא יברך עבור חברו.
ביטוי מעשי נוסף לערבות הוא נוסח הווידוי. הווידוי נאמר בלשון רבים, "אשמנו, בגדנו" וכו', וכל אחד מזכיר גם חטאים שלא עבר עליהם בעצמו, מפני שיש לו אחריות על חטאי הכלל, אם לא מחה עליהם. לפיכך תושבי חוץ לארץ מתוודים גם על עבירות שייתכן לעבור עליהם רק בארץ ישראל, בגלל אחריותם על תושבי הארץ.
רבי שמחה בן שמואל משפיירא (המאה ה-12) קבע, על סמך הכלל "כל ישראל ערבים זה בזה", שכאשר הוטל מס על היהודים בגלות, והמלך פטר מסיבה כלשהי את אחד היהודים - הוא חייב לשאת בנטל, "כי כל ישראל ערבים זה בזה לקבל עול גלותם".
שימושים מאוחרים בביטוי

כמליצה והומור שחור שימש ביטוי זה במובן אחר, לפיו הגויים מאשימים את כל היהודים בחטאיו של יחיד. שימוש זה בביטוי מופיע בשו"ת תרומת הדשן: (המאה ה-15)
כשנפלה הדליקה תחילה בביתו של ישראל איכא (=יש) סכנה, כי משפט הנכרים כך היה, כי ימצאו אותו שיצאה הדליקה מביתו - משליכין אותו לתוך האש... ואם כן על ידי כך יש סכנה לשאר ישראל, כדרכם לומר: כל ישראל ערבים זה בזה.
בעת החדשה משמש הביטוי בעיקר לציון סולידריות בין יהודים ואחריותו של כל יהודי לשלומו ורווחתו של חברו. לרעיון זה שורשים עמוקים ביהדות, כמו במצווה "לא תעמוד על דם רעך" ו"עזוב תעזוב עמו", וקיימים גם אזכורים קדומים של המשפט "כל ישראל ערבים" במובן זה.
למאמר זה ניתנה גם פרשנות חסידית, לפיה "כל ישראל ערבים זה לזה" פירושו: מתוקים ונעימים זה לזה.
הערות שוליים

↑  ספרא בחוקותי פרק ז, ה
↑  ספר ויקרא, פרק כ"ו, פסוק ל"ז
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף כ"ז, עמוד ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף ל"ז, עמוד ב', תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף מ"ג, עמוד ב', פירוש רש"י בספר דברים, פרק כ"ט, פסוק כ"ח.
↑  בבלי סנהדרין שם
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף נ"ד, עמוד ב', תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף כ"ז, עמוד ב', שו"ת מהרלב"ח סימן עז.
↑  אוצר המדרשים, ילמדנו, עמ' 225. ניסוח מעט שונה של המשל גם בתנא דבי אליהו רבה, פרשה יב.
↑  רש"י לתלמוד בבלי, מסכת ראש השנה, דף כ"ט, עמוד א' ד"ה אף על פי שיצא וד"ה חוץ מברכת הלחם.
↑  ספר חסידים, סימן כב ותרא
↑  מהרי"ל, הלכות יום כיפור, יח
↑  מובא בשו"ת מהר"ם מרוטנברג חלק ד (דפוס פראג) סימן תתקלב.
↑  מילון אבן-שושן, ערך "ערב"
↑  כל ישראל ערבים זה לזה, באתר 'מילון השפה עברית'
↑  בספר חסידים תשנג: "מפני שישראל ערבים זה לזה, לכך כשצער בא על אחד - חייבים כולם להצטער ולהתפלל".
↑  נועם אלימלך, הוספות "ליקוטי שושנה".
דייוויד נורקוויסט

דייוויד ל. נורקוויסט (באנגלית: David L. Norquist; נולד ב-24 בנובמבר 1966) הוא פקיד ממשל אמריקאי, שכיהן כמזכיר ההגנה של ארצות הברית בפועל. בשנים 2019–2021 כיהן כסגן מזכיר ההגנה, ולאחר ההשבעה של ג'ו ביידן לנשיאות ארצות הברית החל למלא באופן ארעי את תפקידי המזכיר עד אשר אושר מינויו של לויד אוסטין לתפקיד.
ביוגרפיה

נורקוויסט נולד בעיר קונקורד שבמסצ'וסטס. בשנת 1989 היה לבוגר אוניברסיטת מישיגן שבאן ארבור, ובאותה השנה השלים לימודי תואר שני במדיניות ציבורית. ב-1995 קיבל תואר שני נוסף מאוניברסיטת ג'ורג'טאון בלימודי ביטחון לאומי. אחיו הוא גרובר נורקוויסט, שדלן ופעיל חברתי לקיצוצי מסים.
ב-1989 החל נורקוויסט את דרכו הציבורית כעמית ניהול נשיאותי (PMF) ואנליסט תקציבי של תוכנית ה-GS-9, תפקיד פדרלי במחלקת הצבא של ארצות הברית (אנ'), וכיהן בתפקיד זה ארבע שנים. בשנים 1993–1995 היה אנליסט תקציבי בפיקוד המודיעין והאבטחה של צבא ארצות הברית. מ-1995 ועד 1996 נורקוויסט היה מנהל משאבי אנוש בתחנת מנווית' היל בעיר הרוגייט שממלכה המאוחדת, כחלק מפיקוד המודיעין והאבטחה של הצבא. במשך שש שנים, בשנים 1997–2002, עבד נורקוויסט בוועדת המשנה להגנה של ועדת ההקצבות בבית הנבחרים של ארצות הברית. החל מ-2002 ועד 2006 כיהן כסגן תת-מזכיר ההגנה בלשכת מבקר מחלקת ההגנה של ארצות הברית.
בשנת 2006 נבחר נורקוויסט בידי נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש למנהל הכספים הראשי במחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית. ב-1 ביוני 2006 החל למלא תפקיד זה, עד ל-1 בדצמבר 2008. הוא האדם הראשון שאושר מינויו לתפקיד זה בידי הסנאט של ארצות הברית, ובמסגרת תפקידו נקט בצעדים לטיפול בבעיות שונות בדו"חות הכספיים של המחלקה לביטחון המולדת. בשנת 2008 הצטרף נורקוויסט לחברה "Kearney and Company", המעסיקה רואי חשבון.
ב-20 במרץ 2017 הכריז הנשיא דונלד טראמפ על כוונתו למנות את נורקוויסט למבקר מחלקת ההגנה ולמנהל הכספים הראשי במחלקה. ב-25 במאי אותה שנה אישרה מליאת הסנאט פה אחד את מינויו לתפקיד, וכהונתו החלה ב-2 ביוני 2017. כמבקר המחלקה, פיקח נורקוויסט על ביקורת ספרי החשבונות הראשונה בתולדות מחלקת ההגנה, שכללה פיקוח של נכסים בני 2.7 מיליארד דולר אמריקני באמצעות למעלה מאלף רואי חשבון חיצוניים, שחשפו "פגמים גדולים" אם כי לא נמצאו עדויות להונאה או מעילה.
בעקבות התפטרותו של ג'יימס מאטיס בדצמבר 2018 מתפקידו כמזכיר ההגנה, סגן המזכיר פטריק שנהאן מונה לממלא מקומו ונורקוויסט לסגנו. במשך מספר חודשים כיהן כסגן המזכיר בפועל בטרם הועמד באורח רשמי לתפקיד. ב-18 ביוני 2019, אחרי התפטרותו הפתאומית של שנהאן, הנשיא טראמפ הודיע על כוונתו למנות את מזכיר הצבא מארק אספר למזכיר ההגנה. ב-21 ביוני הודיע הנשיא על כוונתו למנות את נורקוויסט לתת-מזכיר ההגנה. מועמדותו נשלחה לסנאט ב-23 ביולי ואושרה בהצבעה קולית ב-30 ביולי 2019, לאחר שמילא את התפקיד כשבעה חודשים. נורקוויסט התחייב לפעול למען הגדלת תקציב הביטחון ולתעדף מימון מחקר ופיתוח של טכנולוגיות חדישות כגון בינה מלאכותית ומהירות שגא קולית.
ב-20 בינואר 2021, מיד עם ההשבעה של ג'ו ביידן לנשיאות ארצות הברית, החל נורקוויסט למלא באופן זמני את תפקיד מזכיר ההגנה, עד אשר אושרה מועמדותו של לויד אוסטין בידי הסנאט האמריקאי. כהונתו תמה ב-22 בינואר.
הערות שוליים

↑  אלן מיטשל, Trump administration official Norquist sworn in as acting Pentagon chief, באתר The Hill‏, 20 בינואר 2021 (באנגלית)
↑  ג'יין אדוארדס, Trump to Nominate Kearney & Co. Partner David Norquist as DoD Comptroller, באתר Wayback Machine‏, 20 במרץ 2017 (באנגלית)
↑  ארון מטה, Here’s what the Pentagon’s first-ever audit found, באתר Defense News‏, 16 בנובמבר 2018 (באנגלית)
↑  ארון מטה, Pentagon comptroller to serve as acting deputy defense secretary, באתר Defense News‏, 2 בינואר 2019 (באנגלית)
↑  טרי מונק קרונק, Senate Considers Norquist for DOD Deputy, באתר defense.gov‏, 24 ביולי 2019 (באנגלית)
↑  פול מקלירי, Norquist Pledges To Shakeup Budget; Sharp Eye On R & D, באתר Breaking Defense‏, 25 ביולי 2019 (באנגלית)
↑  לארה סליגמן, Biden taps Trump appointee Norquist to be his temporary Defense secretary, באתר פוליטיקו, 14 בינואר 2021 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1224386345  ISNI: 0000 0000 4482 8492  LCCN: no2006112454  VIAF: 71155104   WorldCat (עם VIAF): 71155104
לנה מרקס

לנה ג'. מרקס (באנגלית: Lana J. Marks; נולדה ב-18 בנובמבר 1953) היא אשת אופנה יהודיה אמריקאית, שכיהנה כשגרירת ארצות הברית בדרום אפריקה במשך שנה מינואר 2020 עד ינואר 2021.
קורות חיים

לנה בנק נולדה באיסט לונדון שבדרום אפריקה. אביה, אלק בנק, היגר מליטא בילדותו, והיה מפתח נכסים ומנהיג בקהילה היהודית בדרום אפריקה. מרקס למדה בבית הספר התיכון לבנות "קלרנדון" השוכן בעיר הולדתה, והיא דוברת קוסה ואפריקאנס. היא גדלה בעיר פורט אליזבת, בת למשפחה יהודית בולטת בעיר. כטניסאית מושבעת, לאחר ששיחקה טניס בברמודה, זכתה מרקס במדליות ארד במשחקי המכביה השתים-עשרה כחברה במשלחת ארצות הברית. כמו כן, היא שיחקה באליפות דרום אפריקה הפתוחה והעפילה למוקדמות אליפות צרפת הפתוחה. היא למדה באוניברסיטת ויטווטרסראנד ובמכון לניהול אישי השוכנים ביוהנסבורג.
מרקס הייתה המנהלת הכללית והמעצבת של "לנה מרקס", מותג אביזרי אופנה המתמחה בעורות אקזוטיים שנודע ביצירת כמה מהתיקים היקרים בעולם. כשזכתה בפרס האוסקר ב-2007, הלן מירן נשאה את תיק היד של מרקס לבמה כדי לקבל את הפרס. בהווה, בתה של מרקס מנהלת את המותג. מרקס הייתה חברה בוועד המנהיגות לנשים בבית הספר לממשל ע"ש ג'ון פיצג'רלד קנדי באוניברסיטת הרווארד, והשתתפה בסדרת הרצאות באוניברסיטת ג'ורג'טאון בפני סטודנטים לתואר שני במנהל עסקים. לחברת "לנה מרקס" ישנן חנויות בניו יורק, בפאלם ביץ', בדובאי ובבוורלי הילס.
ב-2018 הודלפו הכוונות למנות את מרקס לשגרירת ארצות הברית בדרום אפריקה בידי המחלקה ליחסים בינלאומיים ולשיתוף פעולה במשרד החוץ בדרום אפריקה. ואכן, ב-14 בנובמבר 2018, נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ הודיע על מינויה של מרקס לשגרירת ארצה בפרטוריה. מינויה אושר פה אחד בידי הסנאט של ארצות הברית ב-26 בספטמבר 2019. היא הושבעה לתפקידה ב-4 באוקטובר 2019 והגיעה למשרד שלה בשגרירות האמריקאית ב-9 בנובמבר. ב-28 בינואר 2020 הציגה את כתב האמנתה בפני נשיא דרום אפריקה סיריל רמפוזה.
מרקס הצהירה כי היעדים העיקריים שלה כוללים העצמת נוער ונשים. במהלך שישים הימים הראשונים בתפקידה, מרקס הצהירה כי בכוונתה לנקוט בצעדים משמעותיים כדי לפתור רבים מחילוקי הדעות ביחסי ארצות הברית-דרום אפריקה, כולל הצורך בהגברת אמון המשקיעים האמריקאים בדרום אפריקה ובבקרה על מגפת ה-HIV. בראשית 2020 הכריזה על שאיפתה לקיים ועידת פסגה בהשתתפות כל מנהיגי מדינות אפריקה בוושינגטון הבירה כדי להכניס את דרום אפריקה לרשימת 20 שותפות המסחר המובילות של ארצות הברית.
מרקס נשואה לד"ר נוויל מרקס, פסיכיאטר העובד במרכז הרפואי JFK בפלורידה. בטרם עברו לפלורידה ב-1987, התגוררו בני הזוג בהמילטון. מרקס ובעלה חובקים שני ילדים. מרקס הייתה חברתה הקרובה של דיאנה, נסיכת ויילס. על פי מרקס, הן תכננו טיול בן ארבעה ימים באיטליה בסוף אוגוסט 1997. הטיול בוטל ברגע האחרון כשאביה של מרקס לקה בהתקף לב. דיאנה נסעה לפריז עם בן זוגה דודי אל-פאייד, שם נהרגו בתאונת דרכים. מאז 2010 מרקס חברה במועדון מאר-א-לאגו של דונלד טראמפ. זאת לאחר שמועדוני קאנטרי קלאב, לטענתה, לא מקבלים לשורותיהם חברים יהודים.
עם ההשבעה של ג'ו ביידן לנשיאות ארצות הברית, תם שירותה הדיפלומטי בדרום אפריקה.
הערות שוליים

↑  סוכנויות הידיעות, Trump nominates handbag designer Lana Marks as envoy to South Africa, באתר Times of Israel‏, 19 בנובמבר 2018 (באנגלית)
↑  אליסון קפלן סומר, The Long, Strange Journey of Lana Marks, Trump’s Pick for South African Ambassador, באתר הארץ, 22 בנובמבר 2018 (באנגלית)
↑  משרד דובר הבית הלבן, President Donald J. Trump Announces Intent to Nominate and Appoint Individuals to Key Administration Posts, באתר הבית הלבן, 14 בנובמבר 2018 (באנגלית)
↑  חיתה פראבאקר,  World's Most Extravagant Handbags, באתר פורבס, 2 באוגוסט 2007 (באנגלית)
↑  מייקל בלבי, We spoke to handbag designer and soon-to-be US ambassador to SA: this is what she said, באתר ביזנס דיי, 1 באוקטובר 2018 (באנגלית)
↑  Trump to nominate handbag designer as new South African ambassador, באתר רויטרס, 15 בנובמבר 2018 (באנגלית)
↑  פיטר פריבישיוס, Lana Marks has finally been confirmed as US ambassador to South Africa, באתר Daily Maverick‏, 27 בספטמבר 2019 (באנגלית)
1 2  פיטר פריבישיוס, US ambassador’s ambition: Lift SA into top 20 of US trade partners, באתר Daily Maverick‏, 31 בינואר 2020 (באנגלית)
↑  טיש דרקין, Talking With Ambassador Nominee Lana Marks, Who’s Ready to Ditch Palm Beach for Pretoria, באתר Intelligencer‏, 3 בפברואר 2019 (באנגלית)
דינה פאוול

דינה פאוול עם נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ ואנשי ממשלו במהלך תדרוך על התקיפה האמריקאית בסוריה (2017)
דינה חביב פאוול (באנגלית: Dina Habib Powell; נולדה ב-1973) היא מנהלת ויועצת אמריקאית, כיהנה כמשנה לענייני אסטרטגיה של היועץ לביטחון לאומי והיועצת לענייני יוזמות כלכליות לנשיא דונלד טראמפ, ממרץ 2017 לינואר 2018.
ביוגרפיה

פאוול נולדה בקהיר שבמצרים, בתם של הומה סולימאן וחוסני חביב, ששירת כקצין בצבא מצרים. משפחתה היא נוצרית קופטית. בגיל ארבע היגרה עם משפחתה לארצות הברית וגדלה בדאלאס שבטקסס בה הקימו הוריה מינימרקט ועבדו בו בצוותא. היא למדה בתיכון הפרטי "Ursuline Academy" בדאלאס וסיימה תואר ראשון במדעי הרוח באוניברסיטת טקסס באוסטין. בתקופת לימודיה עבדה כעוזרת משפטית בסנאט של טקסס. לאחר הלימודים התמחתה אצל הסנאטורית הרפובליקנית קיי ביילי האצ'יסון, לאחר מכן שימשה עוזרת של חבר הקונגרס דיק ארמי שכיהן כמנהיג הרוב בבית הנבחרים של ארצות הברית. בתפקידה הבא עבדה בוועדה הלאומית של המפלגה הרפובליקנית בוושינגטון די. סי. ועסקה במינויי חברי המפלגה לתפקידים בממשל.
לאחר היבחרו של ג'ורג' ווקר בוש לנשיא ארצות הברית עבדה תחת עוזר הנשיא לענייני כוח האדם והמינויים של הממשל קליי ג'ונסון וב-2003 החליפה את ג'ונסון בתפקידו והייתה בכך האדם הצעיר ביותר לכהן במשרה זו. היא שימשה שליחה של הנשיא למשימות שונות במזרח התיכון. בעקבות המלצתה של ליז צ'ייני מונתה ב-2005 לעוזרת לענייני חינוך ותרבות של מזכירת המדינה קונדוליזה רייס וכן שימשה עוזרת לתת-מזכירת המדינה לענייני דיפלומטיה ציבורית ויחסי ציבור קארן יוז. היא דוברת ערבית ושימשה נציגת המחלקה לקירוב מדינות ערביות לממשל האמריקאי.
ב-2007 הצטרפה לחברת גולדמן זקס וב-2010 מונתה לשותפה בחברה. היא עמדה בראש המחלקה להשקעות חברתיות ולפיתוח סביבתי. כמו כן כיהנה כנשיאת קרן גולדמן זקס, פיקחה על שני פרויקטים מרכזיים של הקרן לתמיכה בנשים יזמיות ובעסקים קטנים בינוניים ועל מיזמים פילנתרופיים נוספים.
היא כיהנה כחברה במועצה ליחסי חוץ (אנ'), בוועד המנהל של היוזמות החברתיות של בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד, בוועד המנהל של האוניברסיטה האמריקאית בקהיר, ושל המכינה לנשים נייטינגייל-במפורד בניו יורק.
פאוול מקורבת לאיוונקה טראמפ וייעצה לה בתחום העסקי ובמעורבות ביוזמות נדבנות.
בינואר 2017 מונתה יועצת לענייני יוזמות כלכליות לנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, במרץ מונתה בנוסף גם למשנה לענייני אסטרטגיה ליועץ לביטחון לאומי. היא כיהנה בתפקיד עד פרישתה ב-12 בינואר 2018. לאחר פרישתה חזרה לעבוד בגולדמן זקס.
ב-9 באוקטובר 2018 אמר נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ כי הוא שוקל למנותה לשגרירת ארצות הברית באו"ם לאחר פרישתה של ניקי היילי. בהמשך דווח כי פאוול דחתה את ההצעה ואמרה כי ״תשמח להמשיך לייעץ לממשל טראמפ באופן בלתי רשמי״.
היא הייתה נשואה לריצ'רד פאוול ולזוג שתי בנות. ב-2019 נישאה לדייוויד מקורמיק, מנכ"ל משותף של קרן ההשקעות ברידג'ווטר, שנבחר לסנאטור מטעם מדינת פנסילבניה בבחירות 2024.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Dina Powell, the West Wing's Hire Power, וושינגטון פוסט, 11 בינואר 2005
↑  אליזבת' בומילר, הראלד טריביון‏, המצריה שתמכור את ממשל בוש לערבים, באתר וואלה, 27 במרץ 2005
↑  What Dina Powell's promotion to the NSC means, אתר CNN, ‏17 במרץ 2017
↑  Dina Powell to be named deputy national security adviser for strategy, אתר CNN, ‏16 במרץ 2017
פרס מרכז קנדי

| --- | --- |

 תיאור:  פרס עבור תרומה לתרבות האמריקאית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפרס:  1978–הווה (כ־46 שנים) 
 נקרא על שם:  ג'ון פיצג'רלד קנדי 
 אתר רשמי
 
פרס מרכז קנדי מוענק לאישים מתחום הבידור ואמנות הבמה בעבור תרומתם לתרבות האמריקאית. הפרסים מוענקים החל מ-1978 מדי שנה בוושינגטון די. סי. לחמישה או שישה זוכים בכל פעם.
זוכים > 1970

1978: מריאן אנדרסון, פרד אסטר, ג'ורג' בלנשין, ארתור רובינשטיין, ריצ'רד רוג'רס
1979: מרתה גרהם, טנסי ויליאמס, הנרי פונדה, אלה פיצג'רלד, אהרן קופלנד
זוכים > 1980

1980: ליאונרד ברנשטיין, אגנס דה מיל, לין פונטיין, לאונטין פרייס, ג'יימס קאגני
1981: קאונט בייסי, קרי גרנט, הלן הייז, רודולף סרקין, ג'רום רובינס
1982: ג'ורג' אבוט, יוג'ין אורמנדי, בני גודמן, ליליאן גיש, ג'ין קלי
1983: קתרין מארי דאנהם, ג'יימס סטיוארט, פרנק סינטרה, איליה קאזאן, וירג'יל תומסון
1984: לנה הורן, ארתור מילר, ג'אן קרלו מנוטי, דני קיי, אייזק שטרן
1985: איירין דאן, בוב הופ, פרדריק לאו, אלן ג'יי לרנר, בוורלי סילס, מרס קנינגהם
1986: לוסיל בול, אנתוני טודור, ג'סיקה טנדי, יהודי מנוחין, ריי צ'ארלס, יום קרונין
1987: בטי דייוויס, סמי דייוויס ג'וניור, נתן מילשטיין, אלווין ניקולאס, פרי קומו
1988: אלווין איילי, ג'ורג' ברנס, מירנה לוי, רוג'ר סטיבנס, אלכסנדר שניידר
1989: הארי בלפונטה, אלכסנדרה דנילובה, מרי מרטין, קלודט קולבר, ויליאם שומן