stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ממלכת קסטיליה
היסטוריה > המאה ה-13: איחוד מקיף בין קסטיליה ללאון

אלפונסו השביעי החזיר את הנוהג הפיאודלי לחלק את ממלכותיו בין בניו. כך, סנצ'ו השלישי ירש את ממלכת קסטיליה, ופרננדו השני ירש את ממלכת לאון.
בשנת 1217 פרננדו השלישי, מלך קסטיליה ירש את ממלכת קסטיליה מאמו בֶּרֶנְגֶלַה, מלכת קסטיליה, אולם נאלץ להיאבק באביו אלפונסו התשיעי, מלך לאון. לאחר מות אביו בשנת 1230 ירש פרננדו אף את ממלכת לאון, ואיחד את שתי הממלכות, דבר אשר נחשב לייסוד הכתר של קסטיליה ואשר כלל בתוכו את ממלכת קסטיליה, ממלכת לאון, טאיפות ושטחים אחרים שנכבשו מהמוסלמים כגון: ממלכת קורדובה, ממלכת מורסיה, ממלכת חַאאֶן, וממלכת סביליה.. בנוסף, ניצל פרננדו את ההתדרדרות בכוחה של ממלכת אל-מוואחידון כדי לכבוש את עמק גואדלכביר, ובנו אלפונסו העשירי כבש את ממלכת מורסיה.
היסטוריה > המאות ה-14 וה-15: בית טראסטמרה

בית טראסטמרה הייתה שושלת אשר שלטה בקסטיליה משנת 1369 עד 1504, בממלכת אראגון משנת 1412 עד 1516, בנווארה משנת 1425 עד 1479, ובנאפולי משנת 1442 עד 1501.
מקור השם בא מהתואר רוזן (או דוכס) טראסטמרה אשר שימש את אנריקה השני, מלך קסטיליה מהמרסדס, לפני עלייתו לכס המלוכה ב-1369, במהלך מלחמת אזרחים עם אחיו הלגיטימי פדרו. אנריקה חונך על ידי הרוזן רודריגו אלברס.
היסטוריה > המאה ה-16: איחוד פרסונלי בין הכתר של קסטיליה לכתר של אראגון

עם מותו של חואן השני בתו, לאונור, ירשה את נווארה, ואחיה למחצה, פרננדו "הקתולי" (פרדיננד) ירש את אראגון. חתונתם של פרננדו ואיזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה בשנת 1469, בארמון פַּלַאסְיוֹ דֶה לוֹס וִיוֶארוֹ (Palacio de los Vivero), בוואיאדוליד, ייסד את האיחוד בין שני הכתרים. איחוד זה, מכל מקום, איים על כוחם של האצילים בקסטיליה, ומלחמת אזרחים פרצה בעקבות כך. בשנת 1474, כחמש שנים לאחר חתונתם, פרננדו ואיזבלה קיבלו על עצמם את הכתר של קסטיליה. עם נטילת הכתר פרננדו ואיזבלה, ייסדו את הקורטס של קסטיליה, אספה עממית המיועדת לקיים שלום בכל הארץ ולהעניש את אלה המבצעים פשעים כנגד החוקים המתקבלים בה.
שלטון: מועצות עירוניות ופרלמנטים

כבכל הממלכות הימי-ביניימיות, הכוח העליון הובן כשוכן אצל המונרך המושל "בחסד האל", כפי שהנוסחה החוקית הסבירה זאת. עם זאת, קהילות כפריות ועירוניות החלו ליצור אספות כדי להנפיק תקנות המתעסקות בבעיות היום-יום. עם הזמן, אסיפות אלו התפתחו למועצות עירוניות אשר נודעו בשמות "איונטאמיינטוס" (Ayuntamientos) או "קאבּילדוס" (Cabildos), אשר אצל חלק מהמשתתפים, מאלה אשר באו מקרב ראשי בעלי המשקים, נהוג היה לייצג את השאר. עד המאה ה-14, מועצות אלו צברו עוד ועוד כוחות כגון הזכות לבחור שופטי שלום עירוניים, פקידים (אלקאלדה, דוברים ולבלברים), ונציגים לפרלמנטים (הקורטס).
בעקבות הכוח הרב של המועצות העירוניות והצורך בתקשורת ביניהם ובין המלך, הקורטס הוקם בממלכת לאון ב-1188, ובקסטיליה בשנת 1250. בקורטס הלאונזי והקסטיליאני המוקדם ביותר, תושבי הערים יצרו קבוצה קטנה של נציגים וללא כל סמכות חקיקתית, אך הם היו קשר בין המלך ובין האוכלוסייה הכללית, דבר שהיה פורץ דרך בממלכות לאון וקסטיליה. בסופו של דבר, השיגו נציגי הערים את הזכות לחוקק ולהצביע בקורטס, לרוב בברית עם המלך כנגד האצילים הגדולים.
סמל ממלכת קסטיליה

בזמן שלטונו של המלך אלפונסו השמיני, הממלכה החלה להשתמש בשלטי גיבורים וגם בדגלים במבצר בעל שלושה צריחים בצבע זהב/צהוב, קווי מתאר שחורים ושערים וחלונות כחולים.
ראו גם

אל-אנדלוס
כתר קסטיליה
היסטוריה של ספרד
לבנסבורן

בית יולדות בתוכנית לבנסבורן
לֶבֵּנְסְבּוֹרן (בגרמנית: Der Lebensborn – "מעיין החיים") הייתה תוכנית של המפלגה הנאצית, בתקופת מלחמת העולם השנייה, ל"השבחת" הגזע הארי. התוכנית פעלה במסגרת המשרד הראשי לגזע והתיישבות של האס אס.
הגדרה ומאפיינים

התוכנית הוגדרה כתוכנית רווחה, שבמסגרתה מוקמו ילדים ממוצא ארי ובעלי נתונים גופניים מתאימים, במשפחות אומנה טהורות, או במוסדות טהורים, שנועדו לחנכם ולהכשירם כבני הגזע העליון.
חלק מהתינוקות נולדו לאימהות טהורות גזע גרמניות או סקנדינביות, שזווגו עם אנשי אס אס גרמניים בעלי נתונים אריים. חלק אחר מהתינוקות, שענו על הקריטריונים הגזעיים, נחטפו כפי הנראה מאמותיהם.
על התוכנית מטעם השלטון הנאצי היה אחראי היינריך הימלר. הימלר פעל בדרכים רבות להגברת טהרת הגזע הארי. בנוסף לפרויקט לבנסבורן דרש הימלר גם דרישות שלא יצאו אל הפועל, כמו מתן אפשרות בחוק לאנשי אס אס לשאת אישה שנייה, ולהורות לכל אישה עד גיל 35 בגרמניה ללדת ארבעה ילדים טהורי גזע לאנשי אס אס, ואחת היא אם אביהם נשוי או רווק. חלק מרעיונות אלו גובשו להצהרת כוונות פורמלית מטעם הרייך השלישי, בפקודה שניתנה ב-28 באוקטובר 1939, הקובעת כי משימתן העליונה של טהורות הגזע היא ללדת את ילדי הלוחמים היוצאים אל המלחמה.
רקע: הקמה ומימון

מתחילת מלחמת העולם הראשונה הייתה הילודה בגרמניה בירידה. בשנת 1920 היה מספר הלידות בגרמניה 894,978, ואילו בשנת 1932 היה מספר הלידות 516,793, ומהנמוכים, באחוזים, בעולם המתועש. מספר ההפלות היה כ-600,000 בשנה, דבר שהוסיף להקטנת הילודה.
שנתיים לאחר עליית המפלגה הנאצית לשלטון, בדצמבר 1935, הוקם בברלין מה שהוגדר כפרויקט רווחה ה"לבנסבורן" לעידוד טהרת הגזע הארי. המימון לתוכנית תוכנן להגיע מתרומות שאזרחי המדינה הגרמנים התבקשו, אך לא חויבו בחוק, לתרום, פרט לאזרחים שהיו רשומים כחברים באס אס. אלה חויבו לפי חוק לתרום עבור תוכנית הרווחה, לפי מספר הילדים במשפחה, במה שכונה "המחויבות הלאומית להגברת הילודה". את הסכום הגבוה ביותר שילמו משפחות ללא ילדים. משפחות שהיו להן יותר מארבעה ילדים היו פטורות מתשלום עבור התוכנית. עצם שיטת התשלום הייתה אמורה להוות תמריץ לילודה.
יישום

בתחילה תוכנן הפרויקט כ"תוכנית רווחה" לנשות קציני האס אס, באספקת מקומות שבהם הן היו יכולות ללדת בתנאי אירוח נוחים, ודאגה להן למנוחה בתקופת ההיריון והלידה. בהמשך החלה התוכנית לקבל גם נשים לא נשואות שהרו, אם היו טהורות גזע וזהותו הארית של האב הייתה ברורה.
לאחר פתיחת הפרויקט סופקו גם מגורים לאותן נשים, והתוכנית שימשה גם כסוכנות אימוץ לילדים "טהורי גזע" שהיו ללא הורים. במקרים שבהם לא היו הוריהם של התינוקות מוכרים כחברי אס אס, עברו התינוקות וההורים בדיקה רפואית מדוקדקת על ידי רופאי אס אס לפני כניסתם למעונות אלה.
באוגוסט 1936 נפתח "בית הלבנסבורן" הראשון של התוכנית, בכפר שטיינהרינג (Steinhöring), הסמוך למינכן. הבית תוכנן עבור אמהות ו-55 ילדים. תוך ארבע שנים הוכפל מספר המיטות במעון.
עם ניצחונותיה של גרמניה במלחמה וכיבוש מדינות אירופה, הורחבה התוכנית הן לגרמניה והן לארצות צפון אירופה, בעיקר לנורווגיה. בתי לבנסבורן הוקמו גם במרכז אירופה ובמזרחה, למשל בפולין, לרווחת משפחות האס אס ששירתו שם. עיקר התוכנית התקיימה בנורווגיה, שם נעשה מאמץ "להציל" תינוקות שנולדו לנשים נורווגיות מקשר עם חיילים גרמניים, על ידי העברתם למיקום מחדש, בדרך כלל למשפחות אס אס בגרמניה, שהתנדבו לגדל את הילדים.
מרכזי לבנסבורן הוקמו במקומות הבאים:
בגרמניה: 11 מרכזים
באוסטריה: 3 מרכזים
בפולין: 3
בנורווגיה: בין 9 ל-15
בדנמרק: 2
בצרפת: 1 (פעל בין פברואר 1944 לאוגוסט 1944)
בבלגיה: 1 (פעל בין מרץ 1943 לספטמבר 1944)
בהולנד: 1
בלוקסמבורג: 1
כ-8,000 תינוקות נולדו וגודלו בראשית חייהם במרכזי לבסנבורן בגרמניה, וכ-8,000 תינוקות נוספים בנורווגיה. לא ידועה כמות הילדים שנולדו בשאר מרכזי הלבנסבורן, אך מוערך שהייתה פחותה. בנוסף לכך, הנאצים העניקו את צלב הכבוד של האם הגרמנייה לנשים גרמניות שילדו לפחות שמונה ילדים למען הרייך השלישי. במקביל, מזכיר המפלגה הנאצית מרטין בורמן וראש האס אס היינריך הימלר ניסו להביא לחקיקת נישואים חדשה כדי להקל על גידול האוכלוסייה, מה שהיה מאפשר לגיבורי מלחמה מעוטרים להינשא לאישה נוספת ובכך להגביר את קצב גידול האוכלוסייה.
יישום > חטיפת ילדים באירופה לצורך שילובם בתוכנית

משנת 1939 החל שלב נוסף בתוכנית לבנסבורן, שכלל חטיפת ילדים בגיל הרך, שענו באופן מוחלט על הקריטריונים הגופניים של שיוך ל"גזע העליון", הבאתם באופן זמני לבתי לבנסבורן לצורך אוריינטציה עם הגזע הארי, ולאחר התאמתם – מסירתם לאימוץ במשפחות גרמניות חשוכות ילדים. אותם ילדים נחטפו בדרך כלל ברחוב, על ידי חיילים ששירתו ביחידה ייחודית שהייתה כפופה לפרויקט לבנסבורן. החטיפות בוצעו בעיקר במזרח אירופה הכבושה, בעיקר בפולין. בנוסף ליחידה הייחודית הזו, היו צוותי אס-אס פושטים על כפרים וחוות בכל רחבי אירופה הכבושה – בין השאר בנורווגיה, צרפת, פולין, אוקראינה ורוסיה. הם היו חוטפים ילדים מהוריהם ומגני שעשועים, וכן באמצעות אקציות. לעיתים היה מגיע צוות אס-אס למרכזו של כפר באמצע הלילה, מרכז את כל התושבים ולאחר סלקציה מפריד ילדים מאמהותיהם ומעביר אותם לגרמניה. אלפי ילדים שענו לקריטריונים של טוהר הגזע הועברו כך לגרמניה וגודלו כגרמנים. לעיתים מסר אותם האס-אס להורים גרמניים מאמצים, חלקם חשוכי ילדים. ילדים שכבר היו גדולים מכדי שישכחו את שפת אמם ואת אמם, סירבו לעיתים לעבור אינדוקטרינציה, חלקם התעקשו להמשיך לדבר בשפת אמם, סירבו להצדיע במועל יד וכתוצאה מכך נשלחו למחנות ריכוז או נרצחו במקום חינוכם.
מספר התינוקות והפעוטות שנחטפו בשל מראם החיצוני, במדינות אירופה השונות, ושנמסרו באופן ישיר לאימוץ למשפחות אס אס, במסגרת תוכנית הלבנסבורן, אינו ידוע. רק עשרה אחוז[דרושה הבהרה] מכלל ילדי לבנסבורן החטופים הוחזרו לאחר המלחמה לבתי הוריהם במזרח אירופה וביתר מדינות אירופה מהן נחטפו.
לאחר המלחמה

לאחר המלחמה הואשמו מרכזי הלבנסבורן באירופה בחטיפת הילדים מבתיהם, ובחיוב האמהות היולדות להשאירם שם. בשטחים ששוחררו על ידי כוחות הברית ושהיו בחזקת ארצות הברית, הועמדו לדין המנהלים והעובדים בבתי הלבנסבורן, ונערכו להם משפטים באשמת חטיפה. אולם מתוך כ-10,000 מקרים של ילדים זרים (לא גרמניים) שהיו קורבנות פרויקט לבנסבורן, ניתן היה להוכיח אשמה בבית המשפט רק ב-340 מקרים, שבהם היו ראיות מעל לכל ספק שהחזקת התינוקות הייתה ללא הסכמת ההורים. רוב המנהלים והעובדים במרכזי הלבנסבורן זוכו בבתי המשפט מאשמת חטיפה.
לאחר המלחמה > נורווגיה

בנורווגיה היו רשומים כ-250 ילדים שנלקחו לאימוץ על ידי תוכנית הלבסנבורן, שבהם התברר כי האמהות חתמו מדעת על ההסכמה לאימוץ, אף אם לא נאמר להן כי הילדים יועברו לגרמניה במסגרת התוכנית להשבחת הגזע. לאחר המלחמה החזירה ממשלת נורווגיה את רוב הילדים שנמסרו לאימוץ, פרט ל-80 מהם שנשארו בגרמניה.
בנורווגיה אחרי מלחמת העולם השנייה, ילדים שנולדו לאימהות נורווגיות ואבות גרמנים במהלך מלחמת העולם השנייה סבלו מרדיפות אשר כללו בין היתר בריונות, אונס, התעללות, חרמות, ורדיפה מצד הממשלה לאחר המלחמה. חלק מהילדים הושמו במוסדות פסיכיאטריים. ממשלת נורווגיה ניסתה לגרש את הילדים למדינות כמו גרמניה, ברזיל ואוסטרליה, אך מאמציה לא צלחו.
קבוצת ילדים שנולדו במסגרת מיזם לבנסבורן דרשה פיצויים מממשלת נורווגיה, בשל מה שראו כמעורבותה בהתעללות שספגו. בשנת 2008, פנתה הקבוצה לבית הדין האירופי לזכויות אדם, אך תביעתם נדחתה כיוון שהאירועים התרחשו זמן רב מדי בעבר. אף על פי כן, 12 אלף מהילדים שנולדו בין השנים 1940-1945 קיבלו פיצוי כ"א של 8,000 פאונד מהממשלה הנורווגית.
בתרבות הפופולרית

כמה מילדי ה"לבנסבורן" ששרדו הופיעו בסרט התיעודי Wars Don't End משנת 2018.
הסרט הצ'כי Spring of Life משנת 2000 מספר את סיפורה של נערה גרמנייה-סודטית המגויסת לשמש אם לעתיד במסגרת מיזם לבנסבורן בפולין.
בסדרת הטלוויזיה The Man in the High Castle, הדמויות ג'ו בלייק וניקול דורמר הן בין הדמויות שהיו ילדים שנולדו במסגרת מיזם לבנסבורן.
משחק הווידאו My Child Lebensborn, שזכה בפרס BAFTA Games Awards בשנת 2018 בקטגוריית "משחק מעבר לבידור", מאפשר לשחקנים לחוות את חוויות האפליה והבריונות שעברו ילדי לבנסבורן לאחר המלחמה.
בספר ובסרט בחירתה של סופי, הדמות סופי מנסה ללא הצלחה לשלב את בנה בתוכנית לבנסבורן.
דיון

פרויקט לבנסבורן היה חלק מתוכניותיו של הימלר בתחום טיהור הגזע. בהערכה מדעית – טכנית, ניתן לומר כי הפרויקט לא הצליח. הניסיון להרחבת "גזע העל" על ידי ריבוי מלאכותי של בעלי מאפיינים ביולוגיים נורדיים, לא הביא לשוני ולא השפיע בהמשך על הרכב האוכלוסייה הגרמנית באופן משמעותי. ההשפעה על התינוקות שהיו קורבנות הלבנסבורן, לעומת זאת, הייתה משמעותית. רבים מילדי לבנסבורן בנורווגיה נזקקו במהלך השנים לטיפולים פסיכיאטריים וחלקם חוו קשיים שונים.
ראו גם

תורת הגזע
יחסי ארצות הברית – קזחסטן

| יחסי ארצות הברית – קזחסטן |
| --- | --- |
ארצות הברית: קזחסטן


ארצות הברית: קזחסטן
שטח (בקילומטר רבוע)
9,833,517: 2,724,900
אוכלוסייה
346,357,555: 20,718,815
תמ"ג (במיליוני דולרים)
27,360,935: 261,421
תמ"ג לנפש (בדולרים)
78,996: 12,618
משטר
רפובליקה נשיאותית פדרלית: רפובליקה

היחסים דיפלומטיים בין ארצות הברית והרפובליקה של קזחסטן כוננו בשנת 1991 לאחר שקזחסטן קיבלה את עצמאותה מברית המועצות.
היסטוריה

ב-25 בדצמבר 1991 ארצות הברית הפכה למדינה השלישית (אחרי טורקיה והפדרציה הרוסית) שהכירה בעצמאותה של הרפובליקה של קזחסטן, לאחר קריסת ברית המועצות.
ארצות הברית הייתה המדינה הראשונה שפתחה בינואר 1992 את שגרירותה בקזחסטן, באלמה אטה, ולאחר מכן העבירה אותה לאסטנה ב-2006. בשנת 2009, ארצות הברית פתחה קונסוליה כללית באלמטי. בשנים שלאחר העצמאות של הרפובליקה של קזחסטן, המדינות הקימו יחסים דו-צדדיים קונסטרוקטיביים.
יחסים ביטחוניים

מאז 2003 נערכו מדי שנה בקזחסטן התרגילים הצבאיים של ארצות הברית-קזחסטן "סטפה איגל", תרגילים צבאיים שבהם השתתפו כוחות מארצות הברית, בריטניה, קירגיזסטן, טג'יקיסטן, וגם, לראשונה, אפגניסטן, נפאל וטורקיה השתתפו בתרגילים "סטפה איגל 2015".
בשנת 2003 שלחה קזחסטן 27 מהנדסים צבאיים לעיראק, ובסך הכל שהו בעיראק 290 חיילים קזחים.
על פי משרד החוץ הקזחי: "קזחסטן נטלה תפקיד מוביל בתמיכה במבצעים של ארצות הברית למאבק באיומים על ביטחון ויציבות באזור מרכז אסיה."
היחידות הצבאיות קזבט וקזברי הוקמו ומשתתפות באופן שוטף בשיתוף עם ארצות הברית וכוחות נאט"ו, ויחידות אלה משתתפות הן בפעולות צבאיות והן בתרגילי התפרעות קרובה אזרחית שנערכו בשטח קזחסטן ומחוצה לה.
בספטמבר 2016 נחנכה באלמטי מעבדה לאבחון מחלות זיהומיות ואחסון זנים של נגיפים מסוכנים במיוחד, אשר לצורך הקמתה הקצתה ארצות הברית 130 מיליון דולר.
יחסי סחר

נכון לשנת 2011, קזחסטן היא שותפת הסחר ה-78 בגודלה של ארצות הברית, עם מחזור של 2.5 מיליארד דולר. בשנת 2010 ההשקעה הישירה של ארצות הברית בכלכלה של קזחסטן הסתכמה ב-9.6 מיליארד דולר שהם 23.9% יותר מאשר בשנת 2009. ההשקעות מרוכזות בתחום הנפט והגז, טלקומוניקציה ואנרגיה. קזחסטן התקדמה מעט ביצירת אקלים השקעה חיובי, אם כי ישנן בעיות חמורות, כולל חוסר השלמות של מערכת המשפט. חוזה ההשקעות הדו-צדדי של ארצות הברית וקזחסטן וחוזה למניעת כפל מס נחתמו בשנים 1994 ו-1996. בשנת 2001 הקימו קזחסטן וארצות הברית שותפות אנרגיה ביניהן. הצטרפות לארגון הסחר העולמי נותרת בעדיפות עליונה עבור ממשלת קזחסטן.
תקשורת בתחומים שונים

ארצות הברית מסייעת לקזחסטן במאבק בפשע מאורגן, טרור וקיצוניות. לדברי ג'ורג' קרול, שגריר ארצות הברית בקזחסטן: "קזחסטן מילאה תפקיד ענק והפכה ביוני 2015 למדינה המארחת של הוועידה האזורית בנושא התמודדות עם קיצוניות אלימה. ועידה זו הייתה אירוע מפתח לקראת פסגת ההתמודדות עם קיצוניות אלימה, שתתקיים במסגרת העצרת הכללית של האומות המאוחדות בניו יורק בספטמבר."
מדיניות הנשק הגרעיני

שיתוף הפעולה בין ארצות הברית לקזחסטן בתחום הביטחון ואי-הפצת הנשק הגרעיני הוא אבן היסוד של היחסים, כפי שמעידים השתתפותה של רפובליקת קזחסטן בוועידת הביטחון הגרעיני בוושינגטון בשנת 2010, ואז בסיאול בשנת 2012. בשנת 1993 נטשה קזחסטן את הנשק הגרעיני וסגרה את אתר הניסויים סמיפלטינסק . ארצות הברית סייעה לקזחסטן בהשמדת ראשי נפץ גרעיניים, חומרי נשק ותשתיות תומכות שלהם. בשנת 1994, קזחסטן העבירה יותר מחצי טון אורניום בדרגת נשק לארצות הברית. בשנת 1995, קזחסטן הרסה את ראש נפץ הגרעין האחרון שלה, ובסיוע ארצות הברית השלימה את איטום 181 מנהרות גרעין. במהלך העשור הבא, ארצות הברית וקזחסטן אטמו יחד עוד 40 מנהרות גרעיניות. קזחסטן חתמה על אמנת הכוחות המזוינים הקונבנציונליים באירופה (1992), על אמנת START‏ (1992), על הסכם אי הפצת נשק גרעיני (1993), האמנה לאיסור כלי נשק כימיים ושלילת ניסויים גרעיניים מקיפים (2001). על פי תוכנית הפחתת איום השיתופית, ארצות הברית השקיעה 240 מיליון דולר כדי לסייע לחיסול נשק להשמדה המונית בקזחסטן.
נורסולטן נזרבייב וג'ורג' בוש בוושינגטון ב-2006.
ממלכת הונגריה

ערך זה עוסק בממלכה היסטורית בהונגריה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
ממלכת הונגריה (בהונגרית: Magyar Királyság, בלטינית: Regnum Hungariae) הייתה ממלכה היסטורית שהורכבה בשיא התפשטותה מהונגריה, מסלובקיה ומקרואטיה של ימינו (למעט איסטריה), מטרנסילבניה (ברומניה של ימינו), מקרפטו-רותניה (באוקראינה של ימינו), מוויבודינה (בסרביה של ימינו), מבורגנלנד (באוסטריה של ימינו), ומשטחים קטנים אחרים הגובלים בימינו ברפובליקה ההונגרית העכשווית. הממלכה התקיימה במשך כמעט אלף שנים, בין 1000–1946, אולם ידעה מאות שנים של שלטון זר ופיצולים. הרצף נשבר על ידי משטרים רפובליקנים בשנים 1918–1919.
היסטוריה > ימי הביניים

ממלכת הונגריה החלה להתקיים במרכז אירופה כשאישטוון הראשון הוכתר למלך בשנת 1000 או 1001 לספירת הנוצרים. הוא כפה שלטון מרכזי והכריח את נתיניו לקבל על עצמם את הנצרות. על אף שהמקורות הכתובים מדגישים את תפקידם של האבירים הגרמנים והאיטלקים וכן של הכמורה בתהליך, חלק גדול מאוצר המילים של השפה ההונגרית בתחומי החקלאות, הדת והמדינה נשאל דווקא משפות סלאביות. מלחמות אזרחים ומרידות פגאניות, יחד עם ניסיונותיהם של קיסרי האימפריה הרומית הקדושה להרחיב את שלטונם לשטחה של הונגריה, סיכנו את המונרכיה החדשה. שלטונה של המונרכיה התייצב תחת לסלו הראשון (1077–1095) ותחת קולומן (1095–1116). שליטים אלו כבשו את קרואטיה ואת דלמטיה, על אף ששני אזורים אלו שמרו על מעמדם האוטונומי. ממשיכיהם, ובייחוד בלה השני (1205–1235) ובלה הרביעי (1235–1270), המשיכו את מדיניות ההתפשטות לעבר חבל הבלקן ולעבר האדמות שממזרח להרי הקרפטים, ובכך הפכו את ממלכתם לאחת ממעצמות אירופה של ימי הביניים.
הונגריה, שהייתה עשירה באדמות לא-מעובדות, בכסף, בזהב ובמכרות מלח, הפכה ליעד המועדף על מתיישבים צרפתים, איטלקים וגרמנים. מהגרים אלו היו ברובם איכרים שהתיישבו בכפרים, אך גם אנשי מלאכה ומסחר הגיעו. להגעתם היה תפקיד מרכזי בעיצוב אורח החיים העירוני, המסורת והתרבות ההונגרית בימי הביניים. מיקומה של הממלכה בצומת הדרכים שבין נתיבי סחר בינלאומיים התאימה לקיומן של תרבויות רבות. הבנייה הרומנסקית, הגותית, הרנסאנסית וכן הספרות הלטינית משמשות הוכחה לטבעה הקתולי של התרבות, אך קהילות מיעוט אורתודוקסיות ואף לא־נוצריות כלל התקיימו. לטינית הייתה שפת החקיקה, הממשל והמשפט, אך "פלורליזם לשוני" תרם להישרדותן של שפות רבות, ובהן מגוון רחב של ניבים סלאביים.
העליונות של האדמות המלכותיות תחילה הבטיחו את עמדתו העליונה של השליט, אך עיתוק האדמות המלכותיות הובילה לעלייתה של קבוצת בעלי נחלות פחותות בעלי מודעות עצמית, שהיו ידועים כ"המשרתים המלכותיים". הם הכריחו את אנדראש השני לפרסם את בולת הזהב של 1222, שהיא בגדר "אחת הדוגמות הראשונות של הגבלות חוקתיות על כוחו של מונרך אירופי". הממלכה ספגה מהלומה קשה עם הפלישה המונגולית של 1241–1242. לאחר מכן, קבוצות של קומנים ושל יאסים התיישבו בשפלות התיכוניות, ומתיישבים הגיעו ממוראביה, מפולין וממדינות קרובות נוספות. בניית מבצרים על ידי בעלי נחלות, בעידודו של המונרך לאחר נסיגת המונגולים, הובילה להתפתחותן של "פרובינציות" אוטונומיות־למחצה הנשלטות על ידי אולגרכים או מגנאטים חזקים. חלק מאותם האוליגרכים (שנקראו בהונגרית tartományúr) אף קראו תיגר על שלטונו של אנדראש השלישי, הצאצא הזכר האחרון לשושלת בית ארפאד . לאחר מותו עברה הונגריה תקופת מעבר ואנרכיה, שממנה התאוששה רק בראשית שנות ה־20 של המאה ה־14.
ב-1309 קיבלו את הכתר ההונגרי שליטים מבית אנז'ו עקב מלחמות פנימיות. בשלב זה החלו הפלישות העות'מאניות, אשר נהדפו על ידי הפטריוט ההונגרי הגדול יאנוש הוניאדי, ב-1437. יאנוש, ובנו מתיאש הוניאדי היו מגדולי שליטי הונגריה וחיזקו אותה מבחינה חיצונית ופנימית. בראשית המאה ה-16, לאחר מותו של מתיאש הוניאדי, עלו לשלטון מלכי בוהמיה מבית יגלו. מלכים אלה איבדו את כל שהשיגו מלכי הוניאדי. מרד איכרים דוכא בשנת 1514, והניוון הפנימי של הממלכה קרא לפולשים מבחוץ. בשנת 1526 ניצחו העות'מאנים בקרב מוהאץ', והחלו מאה וחמישים שנות שלטון עות'מאני בהונגריה.
היסטוריה > שלטון בית הבסבורג

התבוסה בקרב מוהאץ' הביאה לאובדן עצמאות הונגריה לשנים רבות. החלקים מהונגריה אשר לא נכבשו על ידי העות'מאנים סופחו לאוסטריה. בטרנסילבניה נשמר מרכז קטן של הלאומיות ההונגרית, בצורת נסיכות עצמאית למחצה. במשך מאה וחמישים שנה נמשך מצב זה, כאשר לאזורי הונגריה שלא נכבשו על ידי העות'מאנים חדרו תורות דתיות פרוטסטנטיות, שהביאו לעימותים עם שליטי אוסטריה מבית הבסבורג, אשר דגלו בנצרות הקתולית. בתקופה זו קמו אישים כגאבור בתלן, אשר שימרו את רוח התרבותיות והלאומיות ההונגרית. ב-1686 כבשו האוסטרים את בודה, וב-1699 בשלום קרלוביץ עברה הונגריה כולה לשליטת בית הבסבורג.
בית הבסבורג הסמכותי והקתולי התקשה בתחילה לשלוט בהונגרים בעלי החשיבה העצמאית בנושאים מדיניים ודתיים. סכסוכים בנוגע לזכויות האצילים, כמו גם סכסוכים דתיים, הביאו להתקוממויות כנגד השלטון ההבסבורגי. מדיניות יישובה של הונגריה בגרמנים, ויישובה של טרנסילבניה בואלאכים, יצרה בעיית מיעוטים שלא הייתה קיימת קודם לכן בהונגריה. ב-1703 פרצה התקוממות עממית בראשותו של האציל פרנץ ראקוצי (מלחמת העצמאות של ראקוצי), שהביאה למעין עצמאות הונגרית קצרת ימים שהסתיימה ב-1711. המאה ה-18 הייתה תקופה של שקט ופיתוח כלכלי, תחת שלטונה של הקיסרית מריה תרזה, ויורשיה. רוחות השינוי והמפנה החברתי שנשבו באירופה, הביאו להתגבשותה של תנועה רפורמיסטית וליברלית, שהביאה בסוף למרידה, מהפכה ומלחמה ב-1848.
היסטוריה > המרד ההונגרי והפשרה של 1867

שנת 1848, היא שנת "אביב העמים", הביאה את המהפכה אף להונגריה. בהנהגתו של הרפורמיסט לאיוש קושוט ניסו המהפכנים להקים מדינה בעלת שלטון עצמי, אך מבלי לפרוק את מסגרת בית הבסבורג. גם הסדר זה לא היה לרוחם של בני הבסבורג, ובמלחמה שפרצה לחמו ההונגרים כנגד האוסטרים, אך גם כנגד המיעוטים הלאומיים בארצם הם, אשר דרשו אף הם את חירותם הלאומית.
לאחר שדיכא הקיסר פרנץ יוזף את המהפכה בארצו הוא, פנה לדכא את המרידה ההונגרית. בשורה של קרבות, שבהם נעזרה אוסטריה בצבאו של הצאר ניקולאי הראשון, אשר פלש להונגריה מן המזרח, דוכא המרד ביד רמה. קושוט נמלט לטורקיה ושלושה עשר ממנהיגי המרידה, ביניהם ראש הממשלה הראשון של הונגריה, לאיוש בתיאני, הוצאו להורג. הונגריה הפכה לחמישה מחוזות במדינה האוסטרית, שבהם מושל ממשל צבאי אוסטרי בחוזק יד.
תבוסותיהם של האוסטרים במלחמה באיטליה הביאו את הקיסר פרנץ יוזף להכיר בכך שחוזקה של האימפריה תלוי ביחסה למיעוטיה, ובראשם ההונגרים, וכי אם יימשך המצב של אי השקט הפנימי, תתמוטט האימפריה תחת הלחצים מבפנים ומבחוץ. לאחר משא ומתן ארוך, הגיעו העם ההונגרי ובית הבסבורג לפשרה, אשר כוננה ממלכה דואלית, בה ניתנה להונגרים אוטונומיה מוחלטת כמעט לנהל את ענייניהם, תוך השארת ענייני החוץ, הצבא והכלכלה בידי בית הבסבורג. פשרה זו שכונתה "Ausgleich" הביאה להקמת "האימפריה האוסטרו הונגרית" בשנת 1867.
היסטוריה > האימפריה האוסטרו-הונגרית

התקופה שלאחר מכן הייתה תקופת פריחה ושגשוג מדיני וכלכלי ברחבי הונגריה. הממשלה ההונגרית, בהנהגת קלמן טיסה, ולאחר מכן בנו אישטוון טיסה הייתה בעלת השפעה גוברת והולכת בניהול ענייני האימפריה, ויכלה אף לדכא את המיעוטים בשטחה היא. הממלכה התפתחה, עברה אף תהליכי דמוקרטיזציה וליברליזציה (תוך מתן שוויון זכויות אזרחי ליהודים), ואף הוקמה מפלגה סוציאל-דמוקרטית. ברקע הדברים עמדה תמיד שאלת המיעוטים הלאומיים באימפריה, שאלה שעם פרוץ מלחמת העולם הראשונה (אשר ברקע פריצתה המאבק הלאומי בבלקן), הפכה לשאלה החשובה ביותר שעל סדר היום ההונגרי, והיא שהביאה להתפוררות הממלכה לאחר המלחמה.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הצטרפה הונגריה למלחמה כחלק מהאימפריה האוסטרו הונגרית, כאשר ברקע הכניסה למלחמה בעיית המיעוטים הן באימפריה בכללותה והן בשטחי הונגריה.
במהלך המלחמה הצליחו צבאות אוסטריה-הונגריה לכבוש את סרביה ולהדוף פלישה רוסית לשטחם. לאחר הצטרפות רומניה למלחמה לצד מעצמות ההסכמה, נסוגו בתחילה הכוחות ההונגרים מפני הרומנים, אך לבסוף התגברו, וכבשו בסיוע הגרמנים את רומניה כולה. עם זאת, תבוסת האוסטרים באיטליה, והתקדמות צבאות בריטים וצרפתים בסרביה, כמו גם תבוסת בעלת הברית הגרמנית בחזית המערבית, הביאו ב-1918 לכניעת צבאות האימפריה, להתפטרות הקיסר, ולסופה של הממלכה הדואלית.
בעיית המיעוטים הייתה עתה הבוערת ביותר. הנשיא האמריקני וודרו וילסון הכריז ב"ארבע עשרה הנקודות" ששימשו בסיס לעמדת בעלות הברית לאחר המלחמה, כי יש לתת אוטונומיה למיעוטים בקיסרות האוסטרו-הונגרית. הונגריה עמדה בפני דרישות טריטוריאליות של יוגוסלבים, רומנים וצ'כוסלובקים.
היסטוריה > בין המלחמות

ב-16 בנובמבר 1918 הכריז הרוזן מיהאי קארואי על הקמתה של רפובליקה. משטרו של קארוי היה משטר כושל מבחינה מדינית וכלכלית, ולבסוף הוחלף ב-21 במרץ 1919 במשטר קומוניסטי שהנהיג בלה קון. משטרו של קון עמד בפני לחץ חיצוני - פלישה צ'כית ורומנית לשטחה של הונגריה, ופנימי - "צבא לבן" שהתארגן בעיר סגד, בראשות האדמירל מיקלוש הורטי כנגד המשטר הקומוניסטי. ב-6 באוגוסט כבשו הרומנים את בודפשט וקון נמלט לאוסטריה. לאחר תקופה של "טרור לבן", מעשי זוועה כנגד אנשי השמאל, ופוגרומים באוכלוסייה היהודית, הן מצד הרומנים והן מצד "הצבא הלבן", נכנס הורטי לבודפשט, וקיבל את השלטון, במרץ 1920.
לאחר נפילת ממשלתו הקומוניסטית של בלה קון, ערכו ההונגרים בינואר 1920 בחירות לפרלמנט בן בית אחד, אשר הכריז על מיקלוש הורטי כעוצר. ביוני 1920 נחתם חוזה טריאנון אשר קבע את גבולותיה של הונגריה, תוך שהוא קורע שני שלישים משטחה, ושיעור דומה מאוכלוסייתה, לטובת שכנותיה רומניה, יוגוסלביה וצ'כוסלובקיה.
מדיניותה של הונגריה משלב זה ואילך התמקדה בניסיון לקבל בחזרה את השטחים שאבדו. ובשל כך נקלעה הונגריה לברית עם אדולף היטלר, אשר תמך בה בבוררויות בינלאומיות שהחזירו לה את מקצת השטח, בשנים 1938 ו-1940.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

הונגריה הצטרפה להיטלר במלחמתו בברית המועצות ביוני 1941 כשגרמניה פתחה במבצע ברברוסה. ב-19 במרץ 1944 כבשו הגרמנים את הונגריה, שכן חששו כי ההונגרים מתכוונים להפר את הברית עמם, ולעבור לצידה של רוסיה. הכיבוש הביא עמו את השואה ליהדות הונגריה ומאות אלפים הושמדו במחנה המוות אושוויץ. באוקטובר 1944 הדיחו הגרמנים את הורטי, והעלו במקומו כשליט את פרנץ סלשי ומפלגתו הפשיסטית צלב החץ. בשלב זה הייתה מלחמתם של הגרמנים ובעלות בריתם אבודה. הרוסים נמצאו על אדמת הונגריה, וצרו על בודפשט. כיבושה של הונגריה על ידי הרוסים הושלם באפריל 1945.
לאחר שחרור הונגריה מידי הנאצים, על ידי הצבא האדום, הפכה הונגריה לחלק ממדינות הגוש המזרחי, ובשנת 1946 הוכרזה לרפובליקה, ובזאת בא הקץ על הממלכה שהתקיימה קרוב ל-1,000 שנים.
ראו גם

היסטוריה של הונגריה
טרנסילבניה
וויבודינה
היסטוריה של קרואטיה
סמל הונגריה
הערות שוליים

↑  Fukuyama, Francis (6 בפברואר 2012). "What's Wrong with Hungary". Democracy, Development, and the Rule of Law (blog). The American Interest. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ge311057 
ממלכת הונגריה בימות הביניים
הלוויה המונית ללאיוש קושוט, גיבור המאבק הלאומי נגד האוסטרים. קושוט מת בגלות איטליה ונקבר בבודפשט