stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון קמרון מיטשל
קריירה

מיטשל התחיל את הקריירה שלו בתיאטרון. קמרון מיטשל היה אמור לככב במחזמר "אל תוך היער" בתפקיד הנער ג'ק ואף הקליט שיר שנחתך מהאלבום הסופי של המחזמר. אבל בסוף קמרון מיטשל הוחלף בשחקן בן ורייט.
קמרון מיטשל היה מועמד למספר פרסים על הופעותיו במחזות המוזיקליים "שוב שלום" ו"סוד הגן הנעלם".
סרטו הראשון כשחקן היה סרט הפשע "Band of the Hand"(אנ') לצידו של סטיבן לאנג.
ב-2006 ביים כתב והפיק את הדרמה הקומית מעוררת המחלוקת "שורטבאס" שזכתה לביקורות מעורבות בעולם בשל סצנות הסקס הבוטות המוצגות בסרט, מהנועזות ביותר שהוצגו בקולנוע מזה שנים.
ב-2010 ביים מיטשל את הדרמה "מחילת הארנב" בכיכובן של זוכות האוסקר ניקול קידמן ודיאן ויסט וכוכב "האביר האפל" אהרון אקהרט. בשנת 2016 גילם את אנדי וורהול בסדרת הטלוויזיה "ויניל".
בשנת 2022 לוהק צוקרמן לדמותו של ארמורי בסדרת הטלוויזיה "עיר בלהבות" המבוססת על הרומן באותו שם מאת גארת ריסק הולברג משנת 2015. הסדרה תעלה לאוויר במהלך 2023 בשירות אפל TV פלוס.
הדוויג והשארית העצבנית

ב-1998 יצר מיטשל ביחד עם סטפאן טראסק את המחזמר "הדוויג והשארית העצבנית" אודות הטרנסג'נדרית הגרמנית הנזל שמידט העוברת ניתוח לשינוי מין ועוברת לארצות הברית עם חייל אמריקאי, שם מקימה להקת דרכים רוקיסטית. המחזה זכה להצלחה רבה בבמות אוף ברודוויי וברחבי בעולם.
ב-2001 ביים וכתב מיטשל גרסה קולנועית מוצלחת שזכתה להצלחה ביקורתית ובמהרה גם למעמד קאלט. בסרט גילם את אותה הדמות הראשית לצידו של מייקל פיט וקיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב על ההופעה המוזיקלית הטובה ביותר, על בימוי הסרט זכה מיטשל בפרס פסטיבל סאנדנס.
מארסיה

מארסיה (באנגלית: Queen Marcia) הייתה מלכת בריטניה [דרושה הבהרה] על פי ספרו של ג'פרי ממונמות' "ההיסטוריה של מלכי בריטניה". אין כל תיעוד היסטורי למלכותה, והיא נחשבת לאחד המלכים האגדיים של בריטניה.
מארסיה הייתה אשתו של המלך האגדי גויתלין, ולאחר מותו, בשנת 363 לפני הספירה, עלתה לכס במלכות במקומו, כיוון שבנם המשותף, סיסיליוס השני, היה רק בן 7 שנים באותה העת. מארסיה שימשה כמלכה העוצרת במשך כחמש שנים, עד מותה. היא הוחלפה על ידי בנה. מתוארת על ידי ג'פרי כאישה משכילה שהתעניינה באומנות ובמשפט. הייתה זו שניסחה את סדרת החוקים לקס מרטיאנה. חוקים אלה תורגמו לאנגלית עתיקה על ידי המלך אלפרד הגדול, ונוספו לחוקי מארסיה (Mercian Laws).
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: גויתלין | המלכים האגדיים של בריטניה | הבא: סיסיליוס השני |
היסטספס

| --- | --- |
 לידה:  570 לפנה״ס 
 פטירה:  495 לפנה״ס (בגיל 75 בערך) 
 מדינה:  הממלכה האחמנית, פרס 
 
וישטספה (Vishtaspa; נולד סביב 570 לפנה"ס) הידוע בשמו היווני היסטספס (Ὑστάσπης / Hystaspes) היה אחשדרפן פרסי האחראי על באקטריה (Bactria) ועל פרסיס (Persis), ואביו של דריווש הראשון (מלך פרס לאחר כנבוזי השני).
כבנו של ארסמס (אנ'), היה היסטספס חבר בית המלוכה האחמני. הוא היה הנציב של פרסיס תחת שלטונו של כנבוזי השני וכנראה גם תחת שלטונו של כורש הגדול. הוא ליווה את כורש במסעו נגד מסגתה (Massagetae), אך נשלח חזרה לפרסיס. שם נדרש להשגיח על דריווש בכורו, שכורש חשש כי הוא עומד למרוד בו בעקבות חלום שחלם.
חוץ מדריווש, היו להיסטספס שלושה בנים נוספים, ארטבנוס (Artabanus), ארטנס (Artanes), וארטפרנס (Artaphernes), ובת.
ההיסטוריון הרומי אמיאנוס מארקלינוס הכתיר אותו כראש המאגים שהיו מאמיני הזורואסטריות. הוא גם תיאר כיצד למד בהודו תחת הברהמינים.
שמו של היסטספס אף מופיע ב-כתובת גנג'נאמה בפרספוליס.
לקריאה נוספת

היסטפס במילון הביוגרפיות והמיתולוגיות היווניות והרומיות של ויליאם סמית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 99005722  GND: 124741940  ISNI: 0000 0004 9115 678X  VIAF: 402149106378168492915   WorldCat (עם VIAF): 402149106378168492915
מרדוך-זכיר-שומי השני

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־8 לפנה״ס 
 פטירה:  703 לפנה״ס 
 מדינה:  בבל 
 
מרדוך-זכיר-שומי השני היה אציל בבלי, אשר שימש במשך מספר חודשים בשנת 703 לפנה"ס כמלך בבל.
בתקופתו של סרגון השני מלך אשור, התקיימו מרידות בבבל, שהייתה מדינה וסאלית של אשור. באותה עת הצליח מרדוך-אפלה-אידינה השני, שהיה נסיך כשדי, למלוך בבבל במשך 12 שנים, בין השנים 710-722 לפנה"ס. בהמשך הצליח סרגון השני לגרש אותו מבבל. לאחר מותו של סרגון השני בשנת 705 לפנה"ס, עלה לשלטון בנו סנחריב, ותחילת שלטונו התאפיינה גם היא במרידות ברחבי האימפריה. מרידות אלה נוצלו גם על ידי העיר בבל למרידה. לאחר המרד בשנת 703 לפנה"ס בראשותו של מרדוך-זכיר-שומי השני, הגיע מרדוך-אפלה-אידינה השני לבבל, הוריד אותו מהשלטון ומלך בבבל, גם הוא לא לזמן רב. בהמשך אותה שנה, הצליח סנחריב לגרש גם אותו.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: סנחריב  703-705 לפנה"ס | מלך ממלכי בבל בתקופת השושלת העשירית האשורית   703 לפנה"ס | הבא: מרדוך-אפלה-אידינה השני 703 לפנה"ס |
היפסיקראטס

היפסיקראטס (ביוונית: Ὑψικράτης; בלטינית: Hypsicrates) היה סופר והיסטוריון יווני ברומא העתיקה, שפרח במאה ה-1 לפנה"ס.
עבודתו לא שרדה, אולם בקרב חוקרים ישנן השערות לגבי הסופר וחיבוריו. הוא ככל הנראה היה קשור לפונטוס וכתב חיבור על ההיסטוריה של האזור, שככל הנראה נעשה בו שימוש על ידי סטראבון.
סטראבון הזכיר את היפסיקראטס מספר פעמים בחיבורו "גאוגרפיקה". את אחד הקטעים ציטט יוסף בן מתתיהו בחיבורו "קדמוניות היהודים" - קטע העוסק בסיועם של אנטיפטרוס האדומי והורקנוס השני להצלת יוליוס קיסר באלכסנדריה בשנת 47 לפנה"ס.
ייתכן והוא אותו היפסיקראטס ששירת כעבד אצל יוליוס קיסר ושוחרר על ידו בשנת 47 לפנה"ס.
הערות שוליים

↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 14, פרק ח, פסקה ג, סעיף 139.
↑  M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. I, XXXIX. Hypsicrates, pp. 220-221
מארב הקומנדו המצרי ברומני

מתקפות הקומנדו המצרי בצפון סיני - מלחמת יום הכיפורים
מארב הקומנדו המצרי ברומני היה אחד מהמארבים של כוח קומנדו שהונחת במסוקים שהציב צבא מצרים במערב סיני ביום הראשון של מלחמת יום הכיפורים. המארב נועד לחסום את הציר הצפוני שמוביל אל תעלת סואץ ובכך למנוע את הגעת כוחות המילואים של צה"ל לחזית הקרבות. היה זה המארב הקטלני ביותר לכוחות צה"ל מבין מתקפות הקומנדו המצרי הרבות במהלך המלחמה. זה היה גם הקרב הראשון של חיילי המילואים של צה"ל בחזית זו והקרב הראשון שניהלה במלחמה אוגדה 162.
הנחתת הכוח והצבת המארב

בשעה 17:30 ביום 6 באוקטובר, כשלוש וחצי שעות לאחר פרוץ המלחמה, חדרו כ-5-6 מסוקי סער מצריים מדגם מיל מי-8 אל צפון-מערב סיני והנחיתו פלוגת קומנדו מצרית באזור רומני (כ-30 קילומטרים ממזרח לתעלת סואץ). משימתה של הפלוגה המצרית הייתה לעכב את הגעת כוחות המילואים של צה"ל, שצפוי היה שינועו על הציר, לחזית סיני. במהלך הלילה הפלוגה נעה רגלית כ-12 קילומטרים מזרחה והתמקמה באזורים שולטים בעומק של עד כ-500 מטר מצפון לכביש רומני-בלוזה, כשברשותה גם נשק נ"ט - טילים מדגם סאגר, רקטות RPG-7 ומטולי SA-7 אחדים נגד מטוסים.
הקרב הראשון

בליל 6 באוקטובר ובוקר 7 באוקטובר 1973 נעו כוחות צה"ל על הציר מבלי שהותקפו על ידי המארב. בין היתר נעו על הציר חפ"ק אוגדה 143 (אוגדת שרון) וכוחות מחטיבת השריון 217 בפיקודו של אלוף-משנה נתן ניר. חטיבה 217 הייתה אחת מחטיבות המילואים של אוגדה 162, בפיקודו של האלוף אברהם אדן. האוגדה התגייסה ביום הקודם ועמדה לקבל מידי אוגדת סיני את האחריות על הגזרה הצפונית של החזית. חטיבה 217 נעה מערבה על גבי מובילי טנקים בציר הצפוני של סיני, המתמשך מאל עריש אל רומני ובלוזה.
בשעה 5:00 לפנות בוקר ירדו מהמובילים בסמוך לרומני טנקי הגדוד הקדמי של החטיבה, גדוד 113 בפיקודו של סגן-אלוף אסף יגורי. הטנקים של הגדוד נעו מערבה על פני המארב המצרי מבלי שהותקפו על ידו. בשעה 5:30, הגיע למקום הגדוד השני, גדוד 142 בפיקוד סא"ל נתן פירעם שני טנקים מובילים ירדו מהמובילים כשני קילומטרים מזרחית למארב ומאחוריהם זחל"ם, משאיות וכלי רכב רכים. משחלפה השיירה באזור המארב פתחה הפלוגה המצרית באש עליו. במכת האש הראשונה נפגעו ועלו באש מספר כלים רכים, זחל"ם, משאית וכלים נוספים של הגדוד. בתגובה למכת האש יצאו שני טנקים ונגמ"ש ישראליים שלא נפגעו מהציר צפונה אל מתחם המארב תוך שהם משיבים באש מקלעים אל חיילי המארב המצרי ודורסים חלק מהם. חיילי הקומנדו המצרי ריכזו לעבר הטנקים והנגמ"ש אש נ"ט ורימונים, טיפסו עליהם והצליחו לפגוע בחלק מצוותיהם בין הפצועים המ"פ יצחק בריק. חיילי המארב המצרי שלא נפגעו נותרו במקומם והיו ערוכים להמשך הקרב.
הקרב השני

מפקד החטיבה ניר פקד על גדוד 113, שבינתיים הגיע לבלוזה להסתובב, לשוב אל אזור הקרב ולחסל את המארב המצרי. מפקד האוגדה אדן שמע את הפקודה ברשת הקשר והתנגד לה. הוא סבר שבכך משיגים המצרים את מטרתם – עצירת כוחות המילואים הישראלים מלהגיע לחזית. לדעתו היה מקום להשאיר את ההתגברות על המארב לכוחות האוגדה שהתקרבו למקום הקרב ממזרח, אך לאחר שהסביר לו ניר את ממדי המארב הוא ביטל את התנגדותו.
גדוד 113 שהיה עדיין בהתארגנות וכלל 10 טנקים וזחל"ם תקף את המארב ללא סיוע ארטילרי. בשעה 6:30 לערך הגיע גדוד 113 במטרה "לשטוף" את המארב המצרי אך מיד בתחילת ההסתערות נפגעו מספר טנקים, נהרגו 7 חיילים (בהם הקמב"ץ וקצין האג"ם של הגדוד) ו-12 חיילים נפצעו. חיילי הקומנדו המצרי לחמו ביעילות ושיגרו אמצעי נ"ט רבים. בשלב זה החליט המג"ד אסף יגורי להיערך לקרב מחדש. כיוון שהטנקים של חטיבה 217 התקשו לתמרן בדיונות העמוקות באזור המארב, ביקש המח"ט ניר תגבורת של חיל רגלים. חיילי החרמ"ש של האוגדה טרם הגיעו לחזית. על כן שלח האלוף אדן אל המארב המצרי שני צוותים של סיירת שקד, שהיו ממונעים על גבי שמונה זחל"מים, לאחר שפגש אותם במקרה ליד מפקדת הגזרה הצפונית של צה"ל בבלוזה. לחימת חיילי הסיירת סייעה בחיסול המארב שחייליו הנותרים נמלטו צפונה אל עבר הים. הקרב עם פלוגת הקומנדו המצרית נמשך שלוש שעות שבמהלכן נחסם הציר לתנועה.
סיכום הקרב ותוצאותיו

מבין הנחתות המוסקות של הקומנדו המצרי היה מארב הקומנדו ברומני הקטלני ביותר. במארב זה נגרמו לצה"ל כמחצית הנפגעים מכל ההתקיפות המוסקות יחד. בקרב נהרגו 32 חיילי צה"ל מתוך 67 ההרוגים בכל פעולות הקומנדו המצריות המוסקות. לכוח המצרי לפחות 70 חיילים הרוגים. יתרת הכוח המצרי נמלט מערבה. מפקד הפלוגה המצרית קפטן חמדי שלבי נפל בשבי צה"ל[דרוש מקור]. לפי מקור מצרי הצליחו להימלט לקווים המצריים 15 חיילים.
בעיני המצרים פעולת הקומנדו ברומני הייתה מוצלחת.
כמו לשאר הפעולות המצריות המוסקות גם לפעולת מארב ברומני לא הייתה תוכנית לנסיגה או חילוץ ולמעשה הכוח נשלח למשימה שסיכוי השרידות של חייליה נמוכים.
מפקד האוגדה אדן העריך את לחימת פלוגת הקומנדו המצרית כמוצלחת. עם זאת, המארב לא הצליח לעכב באופן משמעותי את הגעת אוגדה 162 לחזית, שכן האוגדה ניתבה את יתר כוחותיה שנעו מערבה אל ציר תנועה מקביל, שעקף את אזור רומני מדרום.
לאחר הקרב עם המארב המצרי, גדוד 113 של חטיבה 217 נפגע קשה למחרת במסגרת מתקפת הנגד הכושלת של צה"ל בסיני ומפקדו אסף יגורי נפל בשבי המצרי.
ראו גם

מארב הקומנדו המצרי בין רומני לבלוזה, 7 באוקטובר 1973, באתר צה"ל, 15 בנובמבר 2021
מתקפת הקומנדו המצרי בסיני
הערות שוליים

↑  הבר ושיף, עמ' 379. לפי מקור אחר (אדן, עמ' 40) היו למצרים 100 הרוגים. לפי דוח ארנן לישראל 32 הרוגים בקרב
↑  אדן, עמ' 40.
באטמן חוזר

| --- | --- |

 מבוסס על:  באטמן 
 בימוי:  טים ברטון 
 הופק בידי:  טים ברטון דניס דה נובי בנג'מין מלניקר מייקל אי. אוסלן פיטר גובר ג'ון פיטרס
 תסריט:  דניאל וותרס סם הם לפי דמויות קומיקס מאת: בוב קיין וביל פינגר
 עריכה:  כריס לבנזון 
 שחקנים ראשיים:  מייקל קיטון מישל פייפר דני דה ויטו כריסטופר ווקן   אנה קתרינה
 מוזיקה:  דני אלפמן 
 צילום:  סטפן צ'פסקי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פוליגרם, האחים וורנר 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  19 ביוני 1992
 משך הקרנה:  126 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  נאו-נואר, סרט פנטזיה, סרט מתח, סרט חג המולד, סרט פעולה, סרט גיבורי-על, סרט מדע בדיוני 
 מקום התרחשות:  גות'אם סיטי 
 תקופת התרחשות:  תקופת חג המולד 
 תקציב:  80 מיליון דולר
 הכנסות:  266,822,354 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   batmanreturns
 פרסים:  פרס סאטורן
 סרט קודם:  באטמן (1989)
 סרט הבא:  באטמן לנצח (1995)
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
באטמן חוזר (באנגלית: Batman Returns) הוא סרט גיבורי על מז'אנר הפעולה המבוסס על הדמות מתוך סדרת הקומיקס מבית DC קומיקס, "באטמן", שנוצרה על ידי בוב קיין וביל פינגר. הסרט יצא לאקרנים ב-19 ביוני 1992 בבימויו של טים ברטון, ובכיכובם של אנסמבל שחקנים כדוגמת מייקל קיטון בתור באטמן, מישל פייפר בתור קאטוומן ודני דה ויטו בתור הפינגווין. בנוסף, הסרט הציג דמות אחרת שאיננה שייכת לעולם הקומיקס של DC והיא מקס שרק, בגילומו של כריסטופר ווקן, שרק הוא איש עסקים מושחת שעוזר לפינגווין במזימתו.
הסרט זכה להצלחה מסחררת ולשבחים רבים, בנוסף למועמדויות לפרס אוסקר וזכייה בפרס סאטורן בקטגוריית האיפור. עם זאת, על הסרט נמתחו ביקורות זועמות של הורים בטענה כי הצגת דמותה של פייפר כקאטוומן גרמה לילדים לראות כמויות רעילות של מין ומוות ועד היום הסרט נחשב לסרט הקודר והאלים ביותר בסדרת סרטי באטמן.
הסרט הוא סרט המשך לסרט "באטמן" שיצא ב-1989. לסרט יצאו עוד שני סרטי המשך ב-1995 שנקרא "באטמן לנצח", ו"באטמן ורובין" שיצא בשנת 1997.
עלילה

הסרט מתחיל כאשר זוג הורים עשירים זורקים את בנם המעוות ודמוי הפינגווין לביוב בעיר גות'אם סיטי. התינוק מגיע לגן החיות של גות'אם ושם גדל בין הפינגווינים עד שהוא מאומץ בידי קרקס "המשולש האדום". כעבור שלושים ושלוש שנים, אוסוולד קובלפוט, המכונה "הפינגווין" (דני דה ויטו), עולה לעיר וסוחט את איש העסקים מקס שרק (כריסטופר ווקן) כדי שיעזור לו למצוא את הוריו וזהותו. שרק רוקם תוכנית בה קובלפוט יחליף את ראש העיר הנוכחי, וכך שרק יוכל לבנות את תחנת הכוח שלו ללא הפרעה. אך באטמן (מייקל קיטון) לא משתכנע מהצהרותיו של הפינגווין ומאמין כי הפינגווין אחראי למהומות בעיר ועומד בראש כנופיית קרקס "המשולש האדום" האחראית להעלמות ילדים באזור.
בינתיים, שרק זורק את מזכירתו, סלינה קייל (מישל פייפר), מחלון משרדו כשהיא מגלה שתחנת הכוח שהוא בונה תרוקן את העיר מאנרגיה במקום למלא אותה בה. סלינה חוזרת לתחייה על ידי קבוצת חתולים. היא חוזרת לביתה שם היא מכינה חליפת ויניל מיוחדת אותה תעטה בתור "קאטוומן". סלינה מתאהבת בברוס ויין, מה שמסבך את המצב משום שהיא חוברת לפינגווין במסע צלב כנגד באטמן אחרי שהוא מונע ממנה להשתולל על גגות העיר.
אחרי שהפינגווין מחבל בבאטמוביל ומנסה להפליל את באטמן ברצח, באטמן מצליח לחשוף את פרצופו האמיתי של הפינגווין ובכך לסתום את הגולל על סיכויו להיבחר לראשות העיר. ההמון הזועם זורק על הפינגווין ביצים ועגבניות, והלה בורח בחזרה למאורתו שבגן החיות של גות'אם. בזעמו, הפינגווין מנסה לממש את מזימתו הכוללת חטיפה והריגה של כל הבנים הבכורים בעיר (כ(נקמה על גורלו, שכן גם הוא היה בן בכור). אך באטמן מסכל מזימה זו. כתוכנית גיבוי מצייד הפינגווין להקת פינגווינים ברקטות ובאמצעות שליטת רדיו מתכנן לרכזם בכיכר העיר שם ישגרו את הרקטות ויהרגו את כלל האזרחים. באטמן ומשרתו, אלפרד פניוורת', מסכלים את המזימה וגורמים לפינגווינים לשגר את הרקטות על מאורתו של הפינגווין ולהעלות אותה בלהבות. בעימות הסופי שמתרחש במאורה הבוערת, מצליח באטמן לעצור את הפינגווין בעוד שקאטוומן הורגת את מקס כנקמה על ניסיון רציחתה. היא מוציאה את השוקר החשמלי שגנבה מהליצן שתקף אותה בתחילת העלילה (בפעם הראשונה בה פגשה את באטמן) ו"מנשקת" את שרק בעוד השוקר מפריד בין השפתיים שלהם. באטמן שמאוהב בקאטוומן (בדמותה כסלינה קייל) מחפש אותה בין הריסות המאורה, אבל מבחין רק בגופו החרוך של שרק. באטמן עוזב את המאורה ברכבו, משוכנע במותה של קאטוומן מתה. באמצע הדרך הוא רואה צללית של משהו שנראה כמו קאטוומן, באטמן (ברוס כרגע) יוצא מהמכונית ולא מוצא דבר פרט לחתול. ברוס לוקח את החתול לרכב ונוסע. מעל נראה סמל הבאטמן מואר ותחתיו צופה בסמל, קאטוומן.
צוות שחקנים ודמויות

מייקל קיטון - באטמן/ברוס ויין
מישל פייפר - סלינה קייל/קאטוומן
דני דה ויטו - הפינגווין/אוסוולד קובלפוט, הנבל הראשי של הסרט.
כריסטופר ווקן - מקס שרק
מייקל גוף - אלפרד פניוורת'
מייקל מרפי - ראש העיר
קריסטי קונאוויי - נסיכת הקרח
אנדרו בריאנסקי - צ'ארלס "צ'יפ" שרק
פט הינגל - המפכ"ל ג'יימס גורדון
אנה קתרינה - ליידי פודל
אפקטים מיוחדים > הציוד של באטמן

החליפה של באטמן שונתה במעט מהסרט הקודם, בעיקר בעיצוב שריון הבטן. שיפור נוסף הוא הוספת דאון מתקפל דמוי כנפי עטלף ענקיות לחליפה. באטמן משתמש בדאון עטלף זה במהלך הסרט.
גם בסרט זה משתמש באטמן ברובה חבלים. בנוסף הוא חמוש בבאטראנג נשלט-מחשב המאפשר לו לתקוף פושעים מרחוק.
הבאטמוביל מציגה אף היא חידושים טכנולוגיים בהם שריון מתקפל דור ב', רובי חבלים, גליל פיווט המאפשר לבאטמוביל להסתובב 360 מעלות במקום ומוד מצב חירום המאפשר מעבר דרך חללים צרים תוך השלת מעטפת הרכב.
אפקטים מיוחדים > בעלי חיים

לצורך הסרט נבנו מספר בובות אנימטרוניות בגודל טבעי בדמות פינגווינים.
במהלך הפקת הסרט נעשה שימוש בסימולציית החיים המלאכותיים Boids על מנת ליצור להקות עטלפים ממוחשבות בעלות מראה ריאליסטי.
ביקורת והכנסות

הסרט זכה לאהדת מבקרי הקולנוע. אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע העניק לסרט דירוג של 79% בהתבסס על 47 מבקרים. לצד ביקורות החיוביות, היו גם ביקורות על כך שהסרט אפל יותר מקודמו. בנוסף, רבים מהמבקרים[דרוש מקור] קטלו את משחקו של דני דה ויטו בתור הנבל הראשי ואף הוא קיבל מועמדות לפרס ראזי לשחקן המשנה הגרוע ביותר.
בסוף השבוע הראשון לצאתו של הסרט, הוא הכניס כ-45.69 מיליון דולר. נכון ל-2011 הסרט הכניס כ-162,831,698 בארצות הברית וכ-103,990,656 מחוץ לארצות הברית. הסרט הפך להיות הסרט הכי מכניס בארצות הברית לשנת 1992 ובמקום השישי בסרטים הכי מכניסים ברחבי העולם. למרות זאת, הסרט לא הצליח בהשוואה לסרט הקודם בסדרה שהכניס כ-410 מיליון דולר.
פרסים ומועמדויות

מועמדות לפרס אוסקר לאפקטים מיוחדים הטובים ביותר (מיכאל פינק, קרייג בארון, ג'ון ברונו ודניס סקוטאק)
מועמדות לפרס אוסקר לאיפור הטוב ביותר (סטן וינסטון ו-וי ניל)
מועמדות לפרס באפט"א לאפקטים מיוחדים הטובים ביותר (מיכאל פינק, קרייג בארון, ג'ון ברונו ודניס סקוטאק)
מועמדות לפרס באפט"א לעיצוב האיפור הטוב ביותר (סטן וינסטון ו-וי ניל)
מועמדות לפרס הוגו להצגה הדרמטית הטובה ביותר
מועמדות לפרס פטל הזהב לשחקן המשנה הגרוע ביותר (דני דה ויטו)
מועמדות לפרס MTV לנשיקה הטובה ביותר בסרט קולנוע (מייקל קיטון ומישל פייפר)
מועמדות לפרס MTV לנבל הטוב ביותר בסרט קולנוע (דני דה ויטו)
מועמדות לפרס MTV לאישה הנחשקת ביותר בסרט קולנוע (מישל פייפר)
מועמדות לפרס סאטורן לסרט הפנטזיה הטוב ביותר
מועמדות לפרס סאטורן לבמאי הטוב ביותר (טים ברטון)
מועמדות לפרס סאטורן לשחקן המשנה הטוב ביותר (דני דה ויטו)
זכייה בפרס סאטורן לעיצוב האיפור הטוב ביותר (סטן וינסטון ו-וי ניל)
מועמדות לפרס סאטורן לעיצוב התחפושות הטוב ביותר (בוב רינגווד, מרי ואגט ו-וין בארנהאם)
רשימת הסרטים שבסדרה

סדרה זו של סרטי באטמן כוללת את:
באטמן (1989) - הסרט הראשון בסדרה, בבימויו של טים ברטון
באטמן חוזר (1992) - הסרט השני בסדרה, בבימויו של טים ברטון
באטמן לנצח (1995) - הסרט השלישי בסדרה, בבימויו של ג'ואל שומאכר
באטמן ורובין (1997) - הסרט הרביעי והאחרון בסדרה, בבימויו של ג'ואל שומאכר
בתחילת המאה ה-21 הוצג אתחול קולנועי לסדרת סרטי באטמן: טרילוגיית האביר האפל של כריסטופר נולאן.
ארכלאוס (מצביא)

ארכלאוס (ביוונית:  Ἀρχέλαος) היה מצביא יווני בשירותו של מיתרידטס השישי, מלך פונטוס (תחילת המאה ה-1 לפנה"ס). לאחר הצלחות גדולות באסיה הקטנה במהלך מלחמת מיתרידטס הראשונה (88-85 לפנה"ס) הוביל פלישה גדולה ליוון האירופית. שם הוכה נחרצות בשני קרבות על ידי המצביא הרומי סוּלה, וקיבל הוראה ממלכו לנהל משׂא ומתן לשלום. בשנים שלאחר מכן נפל עליו חשד בחצר המלכות ששיתף פעולה עם סולה, וסופו שנמלט לרומא (83), ואף סייע בידיו של המצביא הרומי לוּקוּלוּס במהלך מלחמת מיתרידטס השלישית (74 לפנה"ס).
המלחמה המיתרדטית הראשונה > אסיה הקטנה

המלך השאפתן של ממלכת פונטוס, מיתרידטס השישי, פלש לאסיה הקטנה בשנת 89 לפנה"ס במטרה להרחיב את ממלכתו. שנים מבכירי מצביאיו, ארכלאוס ואחיו נאופטולמוס, הביסו במהרה את ניקומדס הרביעי שליט ביתיניה והשתלטו בהמשך אף על קפדוקיה ופפלגוניה. מרבית ערי אסיה הקטנה מיהרו להצהיר על תמיכתן במיתרידטס, למעט מספר ערים שבחרו לשמור על נאמנותן לרומא. אחת מהן הייתה העיר מגנסיה, שהתנגדה בעקשנות לניסיונותיו של מיתרידטס להכניעה, כשארכלאוס עצמו נפצע במהלך המצור עליה.
המלחמה המיתרדטית הראשונה > איי הים האגאי

בשלב הבא הפנה מיתרידטס את כוחותיו אל עבר ארץ האם היוונית. ארכלאוס נשלח בראש צבא שמנה כ-120,000 חיילים ופרשים לשם מילוי המשימה. תחילה הוכנעו איי הים האגאי, כשהמטרה הייתה הבטחת עליונותו הימית של הצי הפונטי בזירה זו. דרי האיים לא התנגדו למרוּת החדשה שנכפתה עליהם, ובמהרה האיים הקיקלדיים, דלוס ואובויה סופחו על ידי ארכלאוס. בתחילה אנשי דלוס בחרו לצדד ברומא ואף הצליחו תחילה להדוף התקפה אתונאית מוקדמת, אך מול צבאו האדיר של ארכלאוס לא היה להם סיכוי. דלוס ומקדש אפולו המפורסם שבתחומה נבזזו, ורבים מתושביה שהיו ממוצא איטלקי נטבחו. אנשי רודוס בחרו אף הם לשמור על נאמנותם לרומא והצליחו היכן שאנשי דלוס נכשלו. למרות עדיפות מספרית ניכרת, מכונות המצור המשוכללות, ונוכחותו של מיתרדטס במערכה, לא הואילו מאמצי הצי הפונטי לשבור את רוחם של אנשי רודוס. בסופו של יום מיתרידטס ויתר על רודוס והתפנה למימוש שאר חלקי תוכניתו. מיתרידטס התמהמה בפרגמון, בזמן שארכלאוס מיהר לנחות עם חילותיו על אדמת ארץ האם היוונית. חיש מהר באו תחת מרותו אכאיה, לאקוניה, מרביתה של בויאוטיה וחלקים מתסליה, כל אלה הצטרפו לאתונה שכבר תמכה במיתרידטס, כך שעד סוף שנת 88 לפנה"ס מרבית שטחה של יוון היה למעשה תחת מרות פונטית.
המלחמה המיתרדטית הראשונה > המערכה בארץ האם היוונית

העימות בין כוחותיו של ארכלאוס לכוחותיה של רומא היה עניין של זמן. התנגשות מוקדמת התרחשה בין ארכלאוס ללגאטוס ק. בּרָאיטיוס סוּרָה, שנשלח על ידי סנטיוס, מושל מקדוניה. בראש כוח מצומצם הצליח סורה להדוף את מֶטרוֹפָאנֶס, אחד מפקודיו של ארכלאוס, ואף לעמוד בהצלחה במשך שלושה ימים מול צבאו האדיר של ארכלאוס. לבסוף, אם בשל הגעת הלאקֵדָימוֹנים והאכַאים לסייע לארכלאוס או לחלופין בשל פקודה שהגיעה מלוקולוס, סורה נסוג לאחור והותיר את מלאכת הלחימה לסולה, שהיה בדרכו מרומא. סולה, לאחר שנבחר על ידי הסנאט להתמודד עם האיום הפונטי, נחת באפירוס בראש כוח שמנה חמישה לגיונות ומיד החל לצעוד לכיוון אטיקה. הגעתו של הצבא הרומי עודדה צלילה חדה בהשפעה הפונטית בקרב היוונים, וערים רבות החליפו את נאמנותן לרומא באותה הזריזות שבה הכריזו על תמיכתן במיתרידטס ערב נחיתת ארכלאוס בחופי יוון.
המלחמה המיתרדטית הראשונה > המערכה בארץ האם היוונית > המצור על אתונה ופיראוס

פאוסניאס וממנון מציינים ניצחון רומאי שבעקבותיו ארכלאוס והטיראן האתונאי אריסטיון מצאו את עצמם לכודים בפיראוס ובאתונה בהתאמה. סולה מיהר לפצל את צבאו ולהטיל מצור על אתונה ופיראוס גם יחד, כשסולה עצמו בחר להישאר עם הכוח שצר על פיראוס. ארכלאוס וחייליו ניסו לחבל במאמצי המצור בדרכים שונות אך ללא הועיל. בד בבד, המצור ההדוק על אתונה שנמשך לכל אורכו של חורף 86/87 הוביל את תושביה לחרפת רעב. בתחילת שנת 86 קרסה אתונה בפני הסתערות של הכוחות הצרים. זמן קצר אחר כך, בראשון במרץ כשהם מעודדים מנפילת אתונה, הצליחו חייליו של סולה לכבוש את פיראוס, אולם ארכלאוס הצליח לחמוק מן העיר עוד קודם לכן דרך הים לתסליה.
המלחמה המיתרדטית הראשונה > המערכה בארץ האם היוונית > קרב כירונאה

לאחר שהותיר לאנשיו לבזוז ולשרוף את פיראוס, כעונש לתמיכה בארכלאוס, יצא סולה בעקבותיו של ארכלאוס. שני הצבאות נפגשו במישור שליד כירונאה. צבאו של ארכלאוס, שהורכב מלאומים שונים, הגיע למספר המרשים של 120,000 חיילי רגלים, פרשים ומרכבות. צבאו של סולה סבל מנחיתות מספרית משמעותית כשכוחותיו מנו בסך הכול 15,000 רגלים וכ-1,500 פרשים. אך למרות הנחיתות המספרית הצליחו הלגיונרים של סולה להכניע את מרבית הגיס שעמד לרשות ארכלאוס, לא מעט הודות לתחבולותיו של סולה. קרוב למאה אלף חיילים מהכוח הפונטי מצאו את מותם, כשארכלאוס מצליח לנסוג לכלקיס עם 20,000 הניצולים. לאחר שארגן מחדש את כוחותיו החל לפשוט על חופי יוון כשהוא מנצל את העליונות הימית של הצי הפונטי.
המלחמה המיתרדטית הראשונה > המערכה בארץ האם היוונית > קרב אורכומנוס

כשהגיעו הידיעות על המפלה הצבאית בכירונאה הורה מיתרידטס על גיוס צבא נוסף בסדר גודל של קרוב ל-70,000 חיילים, ושליחתו ליוון. כוחות אלו חברו לכוחות שנשארו תחת הנהגתו של ארכלאוס והתכוננו למערכה נוספת. בקרב השני והמכריע, שהתקיים בסמוך לאורכומנס, תריסר ק"מ בלבד מזרחית לכירונאה, שוב נחלו הכוחות הפונטיים מפלה קשה. ביום הראשון לקרבות נפלו קרוב ל-20,000 חיילים מקרב החיל הפונטי, כולל דיוגנס, בנו של ארכלאוס. ביום השני חוסל הצבא הפונטי כליל ופוזר לכל עבר.
המלחמה המיתרדטית הראשונה > הסכם השלום

לאחר המפלה באורכומנוס השתכנע מיתרידטס שעליו למצוא דרך לסיים את העימות עם רומא. היה ברור למיתרידטס שהצעד הבאה של סולה, לאחר שהגיס הפונטי ביוון הושמד כולו, הוא לעבור לאסיה הקטנה עם כל צבאו ולהחזירה למרות רומא. מיתרידטס שלח את ארכלאוס כנציגו לדון עם סולה על הסכם שיביא לסיום המלחמה. שני המצביאים נפגשו ככל הנראה בסוף שנת 86 לפנה"ס. סולה דרש ממיתרידטס להסיג את כוחותיו מביתיניה, קפדוקיה ופפלגוניה, כמו כן מיתרידטס יאלץ לוותר על שאר כיבושיו באסיה הקטנה, לשלם 2,000 כיכרות כסף כפיצוי, לשחרר את כל השבויים שנמצאים ברשותו ולמסור שבעים אוניות מלחמה, על ציודן וצוותיהן. לכאורה, סולה דרש ממיתרידטס מחיר כבד תמורת שלום, אך הוא השאיר תחת שליטתו את ממלכת פונטוס וכנגזרת מכך את כס מלכותו ומעמדו כמלך. בנוסף הוא העניק למיתרידטס מעמד של חבר ובן ברית של העם הרומי. ארכלאוס הסכים לתנאים שהציג בפניו סולה, אך ההסכם עדיין היה כפוף לאשרור המלך. מיתרידטס נפגש עם סולה בעצמו וניסה להמתיק את הגלולה בניסיון לשמור על פפלגוניה ולבטל את סעיף מסירת אוניות המלחמה. סולה סירב בעקשנות לכל שינוי בהצעה שפרס בפני ארכלאוס ולבסוף מיתרידטס נעתר. על אף העליונות הפונטית בזירה הימית, הסכם השלום הפך להכרחי מבחינתו של מיתרידטס. פימבריה, מצביא רומי שעמד בראש הצבא שנשלח על ידי הסנאט כדי להחליף את סולה במערכה נגד מיטרידתס, כבר נחת באסיה הקטנה והחל לדחוק את הכוחות הפונטיים מפרגמון, ומיתרידטס העדיף את תנאיו הנוחים של סולה על פני כניעה לפימבריה. סולה עצמו היה שותף ברצון לסיים את מעשי האיבה בינו לבין מיתרידטס, כך שהראשון יוכל להפנות את מרצו ותשומת לבו לאויביו הפוליטיים ברומא. כך הגיעה לסיומה המלחמה המיתרדטית הראשונה.