stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טרחא יתירה
מקור

איסור טרחא יתירה היא מאיסורי שבות. אודות מקור האיסור כותבים הראשונים:
כך כתב הריטב"א בספרו:
וצריך את למידע דכל מאי דאמרינן בכל דוכתא שבות, לאו למימרא שאין לנו שבות מן התורה כלל, דאם כן נמצאת שבת כחול מן התורה, שהחנויות פתוחות דאוצרות תבואה ויין ומטלטלין חפצים מבית לבית דרך כרמלית ומודדין ושוקלים ומונין, ואינו בדין שאסרה תורה הוצאה כגרוגרת והתירה העמל הגדול הזה, שאם כן אין זה יום מנוחה, אלא כך עיקרן של דברים, כי בכלל מצוות עשה שבות של תורה לשבות ממלאכות, יש לשבות מכל שבות, דרך כלל שלא לעשות שבת כחול, אבל בכל פרט ופרט כי עבד ליה וזהיר באידך דלא הוי שבת כחול, הוי שבות דרבנן, נמצא שיש לשבות עיקר מן התורה ולפיכך העמידו חכמים דבריהם במקומות הרבה לדחות מצווה של תורה, וזו מרגליות שבידינו מרבינו הרמב"ן מפי מורינו ז"ל.
כך כתב גם הרמב"ן עצמו, שממנו נמסרה השיטה לריטב"א:
ונראה לי שהמדרש הזה לומר שנצטוינו מן התורה להיות לנו מנוחה ביום טוב אפילו מדברים שאינן מלאכה, לא שיטרח כל היום למדוד התבואות ולשקול הפירות והמתנות ולמלא החביות יין, ולפנות הכלים וגם האבנים מבית לבית וממקום למקום, ואם הייתה עיר מוקפת חומה ודלתות נעולות בלילה יהיו עומדים על החמורים ואף יין וענבים ותאנים וכל משא יביאו ביום טוב, ויהיה השוק מלא לכל מקח וממכר, ותהיה החנות פתוחה והחנווני מקיף והשולחנים על שולחנם והזהובים לפניהם, ויהיו הפועלים משכימים למלאכתן ומשכירין עצמם כחול לדברים אלו וכיוצא בהן, והותרו הימים הטובים האלו ואפילו השבת עצמה, שבכל זה אין בהם משום מלאכה, לכך אמרה תורה "שבתון", שיהיה יום שביתה ומנוחה לא יום טורח, וזהו פירוש טוב ויפה.
טרחא גדולה

אסרו חז"ל לעשות מאכל שנקרא "טיסני", שנעשה על ידי טורח גדול - כל גרגיר נחלק לארבעה חלקים, מכיוון שהדבר הוא טורח גדול.
טרחא מיותרת

אסרו חז"ל לטרוח טרחה שאינה לצורך החג, גם אם נעשית בדרך אגב אם מעשה שנעשה לצורך החג. כך גם נפסק ברמב"ם: ”המפשיט את הבהמה לא ירגיל ביום טוב. כיצד הוא המרגיל זה המוציא כל בשר מרגל אחת כדי שיוציא כל העור שלם ולא יקרע. מפני שטורח בהפשט זה טורח גדול ואין בו צורך למועד”. בית שמאי רצו לאסור גם לאפות פת מרובה בפעם אחת, אך בית הלל התירו את הדבר.
מלבד הדברים האסורים משום טרחא יתירה, התירו חז"ל כמה הלכות כדי למעט בטרחא, והם קבעו כי עדיף לסחוב הרבה בפעם אחת מאשר ללכת פעמים רבות יותר שזו היא טרחא גדולה יותר, ובכלל תמיד יש לחפש דרכים למעט בטרחא בחג ולא להרבות בו.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת ביצה, דף י"ד, עמוד א'.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות שביתת יום טוב, פרק ז', הלכה ו'
↑  תלמוד בבלי, מסכת ביצה, דף כ"ב, עמוד ב'.
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן של"ג.
↑  תלמוד בבלי, מסכת ביצה, דף ל', עמוד א'.
| הלכות ואיסורי שבת |
| --- | --- | --- |
| כללים | מזיד עם התראה • מזיד • שוגג • דבר שאינו מתכוון • פסיק רישא • מלאכה שאינה צריכה לגופה • מלאכת מחשבת • שניים שעשאוה • שינוי • גרמא בשבת • מקלקל • מתעסק • חצי שיעור • מסייע אין בו ממש • פיקוח נפש דוחה שבת. |  |
| מוקצה | מוקצה מחמת גופו • מוקצה מחמת איסור • מוקצה מחמת חסרון כיס • מוקצה מחמת מיאוס • מוקצה מחמת מצווה • כלי שמלאכתו לאיסור • ביטול כלי מהיכנו • בסיס לדבר האסור • נולד • טלטול על ידי דבר אחר • מיגו דאתקצאי • גרף של רעי |  |
| שבות | שבות דשבות • אמירה לנוכרי • עובדין דחול • מראית עין • ממצוא חפצך • ודבר דבר • הכנה משבת לחול • טרחא יתירה • מקח וממכר בשבת • שכר שבת • שטרי הדיוטות • מוליד • רחיצה בשבת • רדיית הפת • גזירת סנדל המסומר |  |
| עונשים | סקילה • כרת • קורבן חטאת • מלקות • מעשה שבת |  |
| שונות | מחמר • תחום שבת • שביתת כלים • שביתת בהמתו |  |
| מלאכות שבת | מלאכות שבת |  |
| צביעת יריעות המשכן | זורע • חורש • קוצר • מעמר • דש • זורה • בורר • טוחן • מרקד • לש • מבשל |  |
| הכנת היריעות | גוזז • מלבן • מנפץ • צובע • טווה • מיסך • שתי בתי נירין • אורג • פוצע • קושר • מתיר • תופר • קורע |  |
| הכנת כיסויי עורות | צד • שוחט • מפשיט • מעבד • ממחק • משרטט • מחתך |  |
| הקמת המשכן | כותב • מוחק • בונה • סותר • מכבה • מבעיר • מכה בפטיש • הוצאה מרשות לרשות |  |
| תולדות מלאכות שבת | מפרק • השקיה • הגבנה • חליבה בשבת |  |
| הלכות עירובין | הלכות עירובין |  |
| רשויות השבת | רשות הרבים • רשות היחיד • כרמלית • מקום פטור • (מדרבנן: קרפף יותר מבית סאתיים שלא הוקף לדירה) |  |
| המלאכה והאיסורים | עקירה והנחה • הוצאה מרשות לרשות • טלטול ארבע אמות ברשות הרבים • איסור טלטול בין רשויות היחיד • איסור טלטול בין רשויות היחיד |  |
| תיקוני החצר והמבוי | עירוב (על ידי צורת הפתח, לחי או קורה) • תיקון חצרות ומבואות • עירוב חצירות • שיתוף מבואות • פסי ביראות • ביטול רשות • חילוק רשויות |  |
טיפוס מצוקים

מטפס מצוקים
טיפוס מצוקים
סרטון וידאו בו סטף דייוויס מבצעת טיפוס סולו חופשי (אנ')
טיפוס מצוקים או גם טיפוס סלעים היא פעילות שבה המשתתפים מטפסים למעלה או יורדים למטה על פני תצורות סלע טבעיות. המטרה היא להגיע לפסגה של תוואי נוף או נקודת קצה של מסלול מוגדר מראש, מבלי ליפול. בשל אורך המסלול והסיבולת הממושכת הנדרשת, ומכיוון שתאונות נוטות יותר לקרות בירידה מאשר בעלייה, מטפסים על סלעים אינם יורדים בדרך כלל במורד המסלול שבו עלו. נדיר מאוד שמטפס ירד מצוק, בייחוד אם הירידה מורכבת ממספר קטעים (pitch) רב. המטרות בתחרויות טיפוס מקצועניות הן השלמת המסלול בזמן המהיר ביותר או השגת הנקודה הרחוקה ביותר על מסלול ההולך ונעשה קשה יותר ויותר. סקרמבלינג, היא פעילות דומה לטיפוס מצוקים, הכוללת טיפוס על גבעות ותצורות דומות. עם זאת, טיפוס מצוקים בדרך כלל נבדל מפעילות זו בשל השימוש המתמשך בידיים כדי לתמוך במשקל המטפס, כמו גם כדי לספק איזון.
טיפוס מצוקים הוא ספורט תובעני פיזית ונפשית, שבדרך כלל בוחן את כוחו של המטפס, את כושר הסיבולת שלו, את זריזותו ואת שיווי המשקל שלו יחד עם שליטתו המנטלית. הטיפוס יכול להיות פעילות מסוכנת, וידע בטכניקות טיפוס ושימוש בציוד טיפוס מיוחד חיוניים להשלמה של מסלולים בבטחה. בשל סוגים רבים ומגוון רחב של תצורות סלע ברחבי העולם, נהוג לחלק את טיפוס המצוקים למספר סגנונות שונים ותת-תחומים.
היסטוריה

ציורים המתוארכים לשנת 200 לפנה"ס מתארים סינים המטפסים על מצוקים. בתקופה הקדומה באמריקה נחשבו בני האנסאזי למטפסים מעולים. מטפסים ראשונים באירופה השתמשו בטכניקת טיפוס מצוקים ככישורים הנדרשים להגיע לפסגה בעת טיפוס הרים. בשנות ה-80 של המאה ה-19 החל באירופה ענף טיפוס מצוקים הנפרד מטיפוס הרים.
אף שטיפוס מצוקים היה מרכיב משמעותי בטיפוס הרים בהרי האלפים בתקופה הוויקטוריאנית משערים שספורט טיפוס המצוקים החל ברבע האחרון של המאה ה-19 בחלקים שונים באירופה. טיפוס מצוקים התפתח בהדרגה מיכולת נדרשת לטיפוס אלפיני לפעילות אתלטית נפרדת.
טיפוס עזרים (Aid climbing), טיפוס תוך שימוש בציוד הפועל כמאחז יד או רגל מלאכותיים הפך פופולרי בתקופה בין 1920 ל-1960, ואפשרו טיפוסים בהרי האלפים ובעמק יוסמיטי שנחשבו בלתי אפשריים בלא עזרים אלו. עם זאת, התפתחו טכניקות הטיפוס, הציוד ושיקולים אתיים בהתמדה. מאז הפך טיפוס חופשי (free climbing), טיפוס תוך שימוש במאחזים המורכבים לגמרי מסלע טבעי תוך שימוש בציוד אך ורק לשם הגנה ולא לשם עזרה בעליה, לצורה הפופולרית ביותר של הספורט. טיפוס חופשי התפתח מאז לכמה תת-סגנונות טיפוס כתלות בצורת האבטחה.
במהלך השנים הלכו ונוצרו שיטות דירוג במטרה להשוות באופן מדויק יותר את הקושי היחסי של טיפוס המצוקים.
סגנון

בספרו "כיצד לטפס על מצוקים" (How to Rock Climb) מציין המחבר ג'ון לונג (John Long) שעבור מטפסים בעלי כישורי טיפוס בינוניים לא די בלהגיע לקצה המסלול, חשוב כיצד מגיעים לפסגה. בטיפוס חופשי מבחינים בין שלושה סגנונות של טיפוס:
on-sight – טיפוס על המסלול ללא ניסיונות קודמים עליו, בלי ידע קודם עליו ובלא כל עזרים. זהו הסגנון הנחשב ביותר.
flash – בדומה ל-"on-sight" טיפוס על המסלול ללא ניסיונות קודמים עליו, בלא עזרים אבל להבדיל מ-"on-sight", עם ידע מוקדם על המסלול, כולל שיחות עם מטפסים שכבר טיפסו על המסלול.
Redpoint – טיפוס חופשי של המסלול אחרי שהמטפס כבר טיפס עליו קודם.
סוגי הטיפוס

מרבית הטיפוסים בתקופה המודרנית הם מהסוג המכונה טיפוס חופשי – טיפוס תוך הסתמכות על הכוח הפיזי של המטפס בלבד, כשהציוד נועד להגנה בלבד ולא לתמיכה – בניגוד לטיפוס עזרים, צורת הטיפוס התלויה בציוד עזר שהייתה דומיננטית בתקופה הראשונה של טיפוס מצוקים. טיפוס חופשי נחלק לכמה סגנונות השונים זה מזה כתלות בבחירת הציוד שבו משתמשים והתצורות של העגינה והחיבל.
ככל שהמסלול מתרחק יותר ויותר מהקרקע מחייב הסיכון ההולך וגובר של פציעות מסכנות חיים אמצעי אבטחה נוספים. קיים מגוון של טכניקות טיפוס וציוד טיפוס שנועדו לספק אבטחה זו. מטפסים פועלים בדרך כלל בזוגות ומשתמשים במערכת של חבלים ועוגנים שנועדו לעצור נפילות. את החבלים והעוגנים אפשר לנצל בדרכים שונות על מנת להתאים לסוגים רבים של טיפוס, והטיפוס בעזרת חבל מחולק לסוגי משנה המבוססים על שיטת האבטחה שבה משתמש המטפס. כללית, טירונים יתחילו טיפוס TopRope או טיפוס בולדרינג פשוט וימשיכו הלאה לטיפוס הובלה ומעבר לכך.
סוגי הטיפוס > טיפוס עזרים

עדיין השיטה הפופולרית ביותר לטפס על קירות גבוהים, מטפסים בעזרת עזרים מתקדמים במעלה המצוק תוך הצמדת ציוד עגינה שנועד לסייע בטיפוס ולקדם אבטחה.
סוגי הטיפוס > טיפוס חופשי

שיטה המתבססת על הכוח הפיזי והכישורים של המטפס על מנת להשלים את הטיפוס. טיפוס חופשי יכול להסתמך על שיטות אבטחה של TopRop או טיפוס הובלה על מנת לקבוע את ההגנה ותחנות האבטחה. עוגנים, חבלים ואבטחה נועדו לגיבוי והם פסיביים בניגוד לעזרי טיפוס אקטיביים. תת-סוגים של טיפוס חופשי הם טיפוס מסורתי וטיפוס ספורטיבי. טיפוס ספורטיבי. טיפוס חופשי נעשה בדרך כלל כ-"clean lead", שפירושו שלא נעשה שימוש ביתדות להגנה.
ביאורים

↑  השם שקבעה האקדמיה ללשון העברית ל-Rock climbing‏
↑  מאנגלית Scrambling, טרם נקבע מונח עברי, ראו באנציקלופדיית הטיפוס
↑  המונח של האקדמיה ל-Aid climbing‏
↑  באנגלית belay
הערות שוליים

1 2  טִפּוּס מְצוּקִים במילון שימוש כללי (תשנ"ט), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  Kidd, Timothy W. Kidd; Hazelrigs, Jennifer (2009). Rock Climbing. Human Kinetics 10%. p. 4. ISBN 9781450409001.
1 2  טִפּוּס עֲזָרִים במילון שימוש כללי (תשנ"ט), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  Bisharat, Andrew (2009). Sport Climbing: From Top Rope to Redpoint, Techniques for Climbing Success. The Mountaineers Books. pp. 209–210. ISBN 9781594854613.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph116167 
טיפוס מצוקים בגרמניה סביב 1965. שימו לב למחסור בנקודות עגינה ושיטת הקשרים הבלתי בטוחה, המדגימים את הסיסמה של אז "אסור למוביל ליפול"
חסחוסן

| חסחוסן |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
על־סדרה:: דמויי כריש
סדרה:: שש זימאים
משפחה:: חסחוסניים
סוג:: חסחוסן
מינים
 Chlamydoselachus africana  Chlamydoselachus anguineus
שם מדעי
 Chlamydoselachus ‏גארמן, 1884
חסחוסן (שם מדעי: Chlamydoselachus) הוא סוג בן שני מינים של דמויי כריש פרימיטיביים מהסדרה שש-זימאים, היחידי במשפחה חסחוסניים (Chlamydoselachidae). כמה חוקרים משייכים את כל בני המשפחה לסדרה עצמאית - חסחוסאים (Chlamydoselachiformes).
מאפיינים

דגים אלה דומים יותר לצלופחים מאשר לכרישים והם בעלי גוף מוארך ונחשי, ראשים מגודלים, מערכת שיניים חדות מוארכת וששה זימים בצידי הראש. הסנפירים שלהם קטנים והזנב מסתיים בשוט ארוך.
הם חיים בעומק רב ומזונם כולל דגים ודיונונים. רק פרטים מעטים שלהם נמצאו.
מינים

חסחוסן דרום אפריקני (Chlamydoselachus africana)
חסחוסן צלופחי (Chlamydoselachus anguineus)
מינים נספים שנכחדו:
Chlamydoselachus bracheri
Chlamydoselachus fiedleri
Chlamydoselachus garmani
Chlamydoselachus goliath
Chlamydoselachus gracilis
Chlamydoselachus keyesi
Chlamydoselachus landinii
Chlamydoselachus lawleyi
Chlamydoselachus tatere
Chlamydoselachus thomsoni
Chlamydoselachus tobleri9
טרטגל

| --- | --- |
סמל טרטגלסמל טרטגל

כיכר סן מרטין בטרטגל
 מדינה:  ארגנטינה ארגנטינה
 פרובינציה:  סלטה (פרובינציה) סלטה
 חבל ארץ:  צפון-מערב ארגנטינה
 תאריך ייסוד:  1924
 שטח:  3,015 קמ"ר
 גובה:  490 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  79,900 (2010)
  ‑ צפיפות:  26.5 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  22°30′54″S 63°47′56″W﻿ / ﻿22.515°S 63.799°W﻿ / -22.515; -63.799 
 אזור זמן:  UTC -3
 http://www.tartagal.gov.ar/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארגנטינה מוגדלת) בואנוס איירס קורדובה בארילוצ'ה רוסאריו טוקומאן מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט טרטגל(למפת ארגנטינה רגילה) בואנוס איירס קורדובה בארילוצ'ה רוסאריו טוקומאן מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט טרטגל(למפת סלטה רגילה) סלטה אוראן חנרל גואמס מטאן בוליביה פרגו. חוחוי פו. צ'אקו סנטיאגו דל אסטרו טוקומאן קטמרקה צ'ילהטרטגל(למפת סלטה מוגדלת) סלטה אוראן חנרל גואמס מטאן בוליביה פרגו. חוחוי פו. צ'אקו סנטיאגו דל אסטרו טוקומאן קטמרקה צ'ילהטרטגל  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
טרטגל (בספרדית: Tartagal) היא עיר בפרובינציית סלטה בארגנטינה. את טרטגל חוצה נהר טרטגל. העיר נמצאת במרחק של 365 קילומטרים מסלטה, בירת הפרובינציה, ובמרחק של 1,736 קילומטרים מבואנוס איירס, בירת ארגנטינה.
היסטוריה

בתחילת המאה ה-20 נחנכה במקום תחנת רכבת ששירתה אנשים מהכפרים באזור. תחילה התחנה נקראה על שם מנואלה פדרסה, גיבורה לאומית שנלחמה בכוחות שניסו להשתלט על בואנוס איירס בתחילת המאה ה-19, אולם כעבור זמן קצר השם שונה לטרטגל על שם הצמח טרטגו, מין של חלבלוב הגדל באזור.
כעבור זמן קצר התגלו במקום מצבורי נפט וגז גדולים. עקב כך החלה התיישבות גדולה באזור והעיירה טרטגל נוסדה באופן רשמי ב-1924. ב-22 בספטמבר 1949 טרטגל קיבלה מעמד של עיר.
העיר נפגעה עקב עליית נהר טרטגל על גדותיו ב-2006 ו-2009.
כלכלה

כלכלת העיר מסתמכת בעיקר על הפקת נפט וגז מהמצבורים באזור.
חינוך

בטרטגל נמצאות שלוחות של האוניברסיטה הלאומית של סלטה ושל האוניברסיטה הקתולית של סלטה.
תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה טרטגל, הנמצא במרחק של 7 קילומטרים דרומית לעיר.
טרטגל נמצאת על מסלול הכביש הלאומי מספר 34, המקשר בין הגבול עם בוליביה בצפון הפרובינציה ובין העיר רוסאריו בפרובינציית סנטה פה.
טיציאן (מכתש פגיעה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מכתש פגיעה
 על שם:  טיציאן 
 נתונים ומידות
 קוטר:  109 ק"מ 
 מיקום
 מיקום:  Kuiper quadrangle 
 גוף שמיימי:  כוכב חמה
 קואורדינטות:  3°36′01″S 42°05′50″W﻿ / ﻿3.6002777777778°S 42.097222222222°W﻿ / -3.6002777777778; -42.097222222222
  (למפת כוכב חמה מוגדלת) טיציאן(למפת כוכב חמה רגילה) טיציאן
 
מכתש טיציאן הוא מכתש פגיעה הנמצא על כוכב חמה אשר קרוי על שמו של הצייר האיטלקי טיציאן. האיגוד האסטרונומי הבינלאומי הכריז על שמו של המכתש ב-1976.
הערות שוליים

↑  Planetary Names: Crater, craters: Titian on Mercury, planetarynames.wr.usgs.gov
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טיצ'יאן פיל

| --- | --- |

טיצ'יאן פיל, רישום של רמברנדט פיל, ככל הנראה.
 לידה:  2 בנובמבר 1799 פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  13 במרץ 1885 (בגיל 85) פילדלפיה, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות לורל היל 
 תחום יצירה:  רישום 
 זרם באמנות:  אסכולת וולקנו 
 
טיצ'יאן רמזי פיל (באנגלית: Titian Ramsay Peale;‏ 17 בנובמבר 1799 - 13 במרץ 1885) היה אמן, וחוקר טבע אמריקאי. הוא היה מאייר מדעי ידוע, שציוריו וציורי הטבע שלו נודעו ביופיים וברמת דיוקם. הוא השתתף במספר סקרים מדעיים, בהם ליווה את סטיבן הרימן לונג בשנת 1819 כדי לחקור את הרי הרוקי ובהמשך שירת במשלחת הבדיקה של ארצות הברית (1838-1842).
ביוגרפיה

פיל נולד ב־17 בנובמבר 1799 בפילדלפיה, בנו הצעיר של האמן הנודע, צ'ארלס וילסון פיל. הוא נחשף לראשונה לחקר ההיסטוריה של הטבע תוך כדי סיוע לאביו בטיוליו הרבים בחיפוש אחר דגימות למוזיאון פיל. המשפחה עברה לג'רמנטאון, פנסילבניה, מחוץ לפילדלפיה, שם החל לאסוף ולצייר פרפרים וחרקים אחרים. אף על פי שחלק מאיורי הפרפרים והעשים שלו פורסמו, הרוב נותר ללא פרסום עד לא מזמן. כמו אחיו הגדולים רפאל, רמברנדט ורובנס פיל, גם טיצ'יאן עזר לאביו בשימור דגימות לתצוגה במוזיאון, שכלל תרומות מג'ורג' וושינגטון, תומאס ג'פרסון, ומשלחת לואיס וקלארק.
רישומיו פורסמו ב"אנטומולוגיה האמריקאית" של תומאס סאי כבר בשנת 1816, והוא נבחר זמן קצר לאחר מכן לאקדמיה למדעי הטבע.
פיל השתתף במסע 1817 של האקדמיה למדעי הטבע לפלורידה וג'ורג'יה, יחד עם תומאס סאי, ג'ורג' אורד ויליאם מקלור. הוא היה עוזרו של סאי במשלחת להרי הרוקי בהנהגת סטיבן הרימן לונג בשנת 1819. האוסף שהוגש לאקדמיה למדעי הטבע בפילדלפיה ממסע זה כלל 122 רישומים של פיל. הוא רכש תרנגול הודו פרא לאוספי המוזיאון.
פיל סיפק איורים לספר של סאיי "אנטומולוגיה אמריקאית" ( 1824-28) וכן לספר של צ'ארלס לוסיין בונפרטה (1825-1833). הוא גם התחייב למשלחת איסוף לפלורידה מטעם בונפרטה.
בשנת 1831 פרסם פיל עלון המכונה "חוזר של המוזיאון פילדלפיה: המכיל הוראות לשימור והכנת מוצגי טבע". מוזיאון פיל המשיך לצבור מוניטין עולמי. פיל פיתח שיטה יעילה לאחסון פרפרים בקופסאות אטומות עם חזיתות וגב זכוכית. כתוצאה מכך, חלקים מאוסף שלו נשמרו עד ימינו. הוא הותיר אוסף מוקפד של למעלה ממאה מיני פרפרים שונים שזכה לשבחים בזכות הצבעים והיופי של החרקים.
בשנת 1838, שנתיים לאחר שחזר צ'ארלס דרווין ממסעו על הביגל, פיל לקח חופשה מעבודתו במוזיאון כדי להפליג על סיפון אונייה "פיקוק", כחוקר הטבע הראשי של משלחת ארצות הברית, 1838-1842 בהנהגת סא"ל צ'ארלס וילקס. כחוקר טבע ראשי, הוא אסף ושמר דגימות שונות מהסביבה שעברו, שרבות מהן נארזו ונשלחו חזרה למוזיאון.
פיל לא הצליח להשלים את דו"ח הסיכום לאחר חזרת המשלחת, (1848). לפיכך, ג'ון קאסין נשכר כדי להפיק כרך מתוקן, שפורסם בשנת 1858. במהלך המשלחת, וילקס קרא מעבר על שם טיצ'יאן פיל.
ב־1 במאי 1843, לחצים כלכליים אילצו את פיל למכור את המוזיאון שפשט את הרגל לאייזק בראון פרקר.
טיצ'אן פיל המשיך לעבוד במשרד הפטנטים האמריקני והיה מחלוצי הצילום האמריקאני.
הערות שוליים

↑  Titian Ramsay Peale - Scientist of the Day, Linda Hall Library, ‏2018-11-02 (באנגלית)
↑  Images of the Peale Butterfly and Moth Collection, clade.ansp.org
↑  Antony Adler, From the Pacific to the Patent Office: The US Exploring Expedition and the origins of America's first national museum, Journal of the History of Collections 23, 2011-05-01, עמ' 49–74 doi: 10.1093/jhc/fhq002
↑  Titian Ramsay Peale, Florida Museum, ‏2018-07-02 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278647605171  BnF: cb162254529 (data)  DAAO: titian-peale  DSI: 740  GND: 117692727  ISNI: 0000 0000 8190 9718  LCCN: n85369245  NLA: 35813098  NTA: 185238327  PIC: 308259  RKD: 62246  SNAC: w6tm7dht  SUDOC: 12361810X  Trove: 1099259  ULAN: 500017044  VIAF: 796126   WorldCat (עם VIAF): 796126 
מאוסף הפרפרים והעשים של טיצ'יאן פיל
"כלב הפריריות", נברן, ציור של טיצ'אן פיל, 1820?
יוהאן בפטיסט זלה

| --- | --- |

 לידה:  1774 מסקירך, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  1814 (בגיל 40 בערך) שטוטגרט, ממלכת וירטמברג 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  ריאליזם 
 
יוהאן בפטיסט זֶלֶה ומשנת 1811 גם פון זֶלֶה (27 ביוני 1774, מסקירך (אנ') – 27 באוגוסט 1814, שטוטגרט) היה צייר גרמני. מחלוצי הריאליזם בראשית המאה ה-19.
אף שרעיונותיו, נקודות המבט של ציוריו והיבטים נוספים בהם שייכים לריאליזם, עדיין ניכרת התפיסה הקלאסית בביצוע עבודותיו ולכן אין לראות בזלה ריאליסט טהור.
לקריאה נוספת

הערך זלה, יוהאן בפטיסט פון־, בביוגרפיה הגרמנית הכללית, באתר ויקיטקסט בגרמנית (בגרמנית)
Hermann Mildenberger: Der Maler Johann Baptist Seele. Ernst Wasmuth, Tübingen 1984, ISBN 3-8030-4012-4.
Gabriele Brugger, Armin Heim: Johann Baptist Seele (1774–1814) und seine Zeitgenossen. Kunststiftung Hohenkarpfen, Hohenkarpfen 2001, ISBN 3-930569-22-1.
Gabriele Brugger: Der Maler Johann Baptist Seele und sein Werk.
גאורג קספר נגלר (אנ'): Neues allgemeines Künstler-Lexicon. Sechzehnter Band. E. A. Fleischmann, München 1846.
טיצ'ינו (קנטון)

טיצ'ינו (באיטלקית: Ticino, בגרמנית: Tessin) הוא אחד מעשרים ושישה הקנטונים של שווייץ, והיחיד שבו רוב תושבי הקנטון (83%) הם דוברי איטלקית. 8.3% מתושבי הקנטון הם דוברי גרמנית, והם מרוכזים רובם באזור אחד. הקנטון נמצא בדרום שווייץ, על גבול איטליה, ויחד עם חלקים מקנטון גראובינדן, הוא מהווה את האזור המכונה "שווייץ האיטלקית" (Svizzera Italiana). הקנטון קרוי על שם נהר טיצ'ינו, המנקז את מימיו מהרי האלפים ונשפך אל נהר פו באיטליה. שטח הקנטון מתפרס על פני 2,812 קמ"ר, והוא הקנטון החמישי בגודלו במדינה.
תולדות הקנטון

בימי קדם יישבו את האזור שבטים קלטים. בתקופת הקיסרות הרומית, כנראה בעת כהונתו של אוגוסטוס קיסר, סופח האזור לשטחי הקיסרות. עם נפילתה של הקיסרות המערבית התחלקה השליטה באזור בין האוסטרוגותים, הלומברדים והפרנקים. בסביבות שנת 1100 לספירה היה האזור במרכז זירת המאבק בין שליטי מילאנו ושליטי קומו. במאה ה-15 נכבש האזור בשלושה קרבות ניפרדים על ידי הקונפדרציה השווייצרית.
בשנת 1440 כבש קנטון אורי את עמק לבנטינה שבצפון קנטון טיצ'ינו, בשנת 1500 ניכבש על ידי השווייצרים אזור נוסף שכלל את עיר הבירה לימים של הקנטון – בלינצונה. בשנת 1512 התקיים הקרב השלישי באזור, והשטח שנכבש חולק בין הקנטונים הכובשים.
שטחי הקנטון היו השטחים האחרונים שנכבשו על ידי הקונפדרציה השווייצרית. בין השנים 1798 ו-1803, עת התקיימה הרפובליקה ההלווטית, נחלק האזור לשני קנטונים נפרדים ובשנת 1803 אוחדו האזורים לכדי קנטון אחד. עד לשנת 1878 הוכרזו שלוש מערי הקנטון (בלינצונה, לוגאנו ולוקרנו) כערי בירה, אך מאותה העת הוכרזה בלינצונה כעיר הבירה הרשמית והיחידה של הקנטון.
רשויות מקומיות

קנטון טיצ'ינו נחלק לשמונה מחוזות, המחולקים כל אחד למספר מועצות אזוריות (circoli), שמספרן עומד על 38. בקנטון טיצ'ינו 161 רשויות מקומיות (נכון לאפריל 2010). מאז סוף שנות ה-90 ישנה מגמה לאיחוד הרשויות.
יוהאן בנדרס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 ביולי 1907 בלומנדל, הולנד 
 התאבד:  6 באפריל 1943 (בגיל 35) אמסטרדם, נציבות הרייך הולנד 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 מקצוע:  לוחם מחתרת, מורה בתיכון 
 בן או בת זוג:  חריטדינה בנדרס-לטבוהר 
 צאצאים:  מארט בנדרס 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (27 במרץ 1997) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  יוהאן בנדרס
 
יוהאן בנדרס (בהולנדית: Johan Benders; ‏1 ביולי 1907 – 6 באפריל 1943) היה מורה הולנדי באמסטרדם ליסאום, שעודד את תלמידיו לזייף תעודות זיהוי וכרטיסי מזון עבור יהודים במטרה לעזור להם להימלט מרדיפות הנאצים. אשתו חריטדינה בנדרס-לטבוהר והוא סיפקו מחסה ליהודים בביתם.
יוהאן וחריטדינה נתנו מחסה לרוזאלי וקייטי וויינברג  ולור פולק, ילדה יהודייה נוספת. בתחילת אפריל 1943 עצר הגסטפו את יוהאן ואת הילדות קטי ולור להם נתנו מחסה בני הזוג, בעקבות הלשנה של שכן.
יוהאן נכלא. הוא נאשם בגניבה ממשרד הרשם בבית ספרו, ונכלא בכלא אמסטלבנסווג. שכנו לתא היה המשורר ההולנדי חריט קוונאר. מחשש שהוא יישבר תחת העינויים אליהם היה נתון, ונחוש שלא לחשוף את מקומות המסתור של היהודים שהוא ואשתו הסתירו, ניסה בנדרס להתאבד פעמיים בכלא. ב-6 באפריל 1943 התאבד בקפיצה מהקומה השלישית בבית הסוהר בו נחקר ועונה.
כמחאה, רבים מתלמידיו לשעבר של יוהאן צעדו מעבר לחומות הכלא ושרקו את המנון בית ספרם, כך על פי יד ושם. בנדרס לא חשף את שמותיהם או כתובותיהם של היהודים שעזר להציל.
ב־27 במרץ 1997 יד ושם  הוכרו יוהאן בנדרס ואשתו  כחסידי אומות העולם.
בני הזוג זכו גם לכבוד כאשר רחוב באמסטלפיין נקרא על שמם, כהוקרה לפעילותם בזמן מלחמת העולם השנייה.
הערות שוליים

↑  Fiore, Michaelle. "Johan Bender". The International Raoul Wallenberg Foundation.
1 2  Johan Benders, The International Raoul Wallenberg Foundation.
↑  Benders, Johan & Gerritdina (Letterboer), Righteous Among the Nations, Yad Vashem.
↑  Johan Benders, The Righteous During the Holocaust, Holocaust Memorial Center, Zekelman Family Campus.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008575559005171  GND: 1193456924  LCCN: no2019098967  VIAF: 9191155953612642630006   WorldCat (עם VIAF): 9191155953612642630006
יוהאן בקמן

| --- | --- |

 לידה:  4 ביוני 1739 הויה, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  3 בפברואר 1811 (בגיל 71) גטינגן, ממלכת וסטפאליה 
 ענף מדעי:  פילוסופיה 
 מקום מגורים:  גרמניה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אופסלה 
 מוסדות:  אוניברסיטת גטינגן 
 
יוהאן בקמן (גרמנית: Johann Beckmann‏; 4 ביוני 1739 - 3 בפברואר 1811) היה היסטוריון וסופר גרמני שלראשונה השתמש במונח "טכנולוגיה".
חייו

יוהאן בקמן נולד בעיר הויה בסקסוניה התחתית (אז חלק של נסיכות הבוחר מהנובר) למשפחת פקיד ממשלתי. לאחר סיום בית הספר בשטאדה הוא למד באוניברסיטת גטינגן. לאחר סיום הלימודים יוהאן בקמן ערך סיור בבראונשווייג והולנד במהלכו חקר מכרות, מפעלים ומוזיאונים לטבע. בשנת 1763 בהזמנת אנטון פרדריך בישינג הוא עבר לסנקט פטרבורג ולימד שם בגימנסיון גרמני. לאחר סיום כהונת המשרה הוא נסעה לשוודיה בה הכיר של קארל לינאוס.
בשנת 1766 יוהאן בקמן החל ללמד באוניברסיטת גטינגן ובשנת 1770 התמנה לפרופסור. בשנת 1768 הוא הקים באוניברסיטה את הגן הבוטני על בסיס רעיונות של קארל לינאוס.
במהלך הרצאות הוא לקח את הסטודנטים לבתי המלאכה במטרה להקנות יכולות פרקטיות. הוא פרסם ספר History of Inventions, discoveries and origins בה תיאר את ההמצאות של המאה ה-18 ובשנת 1772 לראשונה השתמש במונח "טכנולוגיה".
יוהאן בקמן היה חבר במספר אגודות מדעיות לרבות האקדמיה המלכותית השוודית למדעים. הוא נפטר בשנת 1811.
De historia naturalis veterum libellus primus, 1766