stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השאלה המזרחית
גישות מחקריות לתקפותה של השאלה המזרחית

בעבר טענו חוקרים והיסטוריונים כי התמוטטות האימפריה נמנעה במשך מאות שנים רק עקב השאלה המזרחית וחוסר הרצון של אירופה להתחיל בקרב על השלל העות'מאני. לפי גישה זו, הרפורמות שביצעה האימפריה לאחר לחץ של המערב היו פשטניות בלבד, בעיקר בתחום הצבאי והטכנולוגי. הם היו כמעין הנשמה מלאכותית לאימפריה הגוססת שאפשרו לה לשרוד עוד זמן קצר לפני הקריסה הבלתי נמנעת. גישה זו רואה באימפריה העות'מאנית גוף פסיבי וחלש למדי שהצליח, אולי, לתמרן מעט פוליטית בין המעצמות הגדולות ששלטו בעולם.
בשנים האחרונות עולה גישה הרואה בתהליך ירידת האימפריה תהליך מורכב יותר. גישה זו טוענת כי התמורות שעברה האימפריה העות'מאנית היו עמוקות יותר והן נגעו גם בתחומי תרבות ודת. כמו כן ניתן לראות ברפורמות שביצעו העות'מאנים גם השפעה מהמסורת האסלאמית והמורשת העות'מאנית ולא רק העתק גס של המערב.
בנוסף, נטען כי השאלה המזרחית לא הייתה גורם כה מרכזי וכי מייחסים לה חשיבות יתרה כשבאים לבחון את ההיסטוריה העות'מאנית. ראשית, ברור היום כי המזרח התיכון היה רק זירה אחת של התגוששות בין מעצמות אירופה, וייתכן אף שלא הזירה החשובה ביותר. שנית, עולות עדויות חדשות שמראות כי האימפריה לא הייתה לחלוטין בובה של המערב ובתקופות מסוימות הצליחה לעמוד מולו מבחינה תרבותית וצבאית. אפילו במלחמת העולם הראשונה היא הצליחה להגיע להישגים נאים בחזית גליפולי ולהחזיק מספר חזיתות במקביל. יתר על כן, יש הטוענים כי ההתעוררות הלאומית בבלקנים נבעה דווקא מהתחזקות האימפריה העות'מאנית. השלטון המרכזי של העות'מאנים נעשה אפקטיבי יותר ולכן החיכוך שלהם עם האוכלוסייה המקומית בבלקנים גבר.
ראו גם

מלחמת קרים
מאזן כוחות
הפארק הלאומי דורמיטור

הפארק הלאומי דורמיטור (סרבית  Национални парк Дурмитор; Nacionalni park Durmitor) הוא אחד מארבעה פארקים לאומיים במונטנגרו, והוא שוכן בצפון-מערבה של המדינה. הפארק קרוי על שמו של רכס הרים בשם זה באלפים הדינרים, וייתכן שמקור שמו הוא במילה הרומאנית המזרחית שמשמעותה "ישן" או בצירוף המילים הקלטי "הר עם מים".
גאוגרפיה

הפארק הלאומי ששטחו 390 קמ"ר, הוכרז בשנת 1952 ובשנת 1980 הכליל אותו ארגון אונסק"ו ברשימת אתרי המורשת העולמית. הוא משתרע בין גבהים של 450 ל-2,525 מטר מעל פני הים, והוא מתחלק לאזור ההררי, לרמה בגובה ממוצע של 1,500 מטר, ולמספר קניונים. בגלל המגוון הטופוגרפי של נוף הפארק ומיקומו הגאוגרפי הוא מושפע משני אזורים אקלימיים שונים - אקלים ים תיכוני ואקלים אלפיני.
האזור ההררי כולל 48 פסגות מעל גובה של 2,000 מטר, ומגיע לשיאו בהר בובוטוב קוק (Bobotov Kuk) הנישא לגובה של 2,525 מטר.
בפארק ארבעה קניונים עיקריים שהידוע שבהם הוא קניון נהר טארה (Kanjon reke Tare; Кањон реке Таре) הנמתח לאורך של 68 ק"מ והוא השני בגודלו בעולם אחרי הגרנד קניון. עומקו המרבי של הקניון הוא 1,333 מטר, והוא חלק מנהר באורך כולל של 144 ק"מ הנשפך בסופו של דבר לדרינה. הטארה הוא אתר פופולרי לחובבי רפטינג. הוא ידוע גם בזכות גשר ג'ורג'וויצ'ה (Đurđevića) שאורכו 365 מטר וגובהו של 172 מטר, ואשר הוקם בשנים 1937-1940. מבחינה גאולוגית הקניונים עשויים ממסיב סלעי שמקורו בטריאס התחתון עד לרביעון, והמאפיין העיקרי שלהם הוא אבן גיר מהטריאס המרכזי ועד לקרטיקון העליון.
ברמה 18 אגמים קרחוניים קטנים שזכו לכינוי "עיני ההר", ואלה שוכנים בגבהים שבין 1,140 ל-2028 מטר. הידוע שבאגמים הוא האגם השחור (Црно језеро; Crno jezero) השוכן ברום של 1,442 מטר. שטחו של האגם הוא כחצי דונם ועומקו המרבי 24.50 מטר. אגם זה מזין את מימיהם של שני אגני ניקוז, זה של הטארה, ובאופן תת-קרקעי גם את אגנו של נהר קורמניצה (Komarnica) המתחבר לאחר מכן אל הטארה.
החי והצומח

הצמחייה בפארק רב גונית וכוללת למעלה מ-1,300 מיני צמחים. היא מכסה שטח של כ-200 קמ"ר בפארק, שרובו עשוי מיערות עצים נשירים ומיערות מחטניים וכן כרים אלפיניים. העצים השכיחים הם עצי אורן, אשוח ואשור, ולהם נוספים 37 מינים אנדמיים.
מימי הנהרות והאגמים עשירים בדגים, בייחוד דגי סלמון, ועל היונקים נמנים הדוב החום, הזאב המצוי, חזיר הבר וחתול הבר. העופות כוללים מספר סוגי עיט, את הקורא ועוד.
השפעת האדם

בתחומי הפארק מתגוררים כ-4,000 איש, והעיירה הגדולה ביותר היא ז'אבליאק (Žabljak) שבה מתגוררים כמחצית מהם. היא משמשת כמרכז ספורט החורף במדינה, ובשנת 2005 הורה ארגון אונסק"ו על הוצאתה מתחומי הפארק הלאומי בשל בנייה והתפתחות בלתי שקולים, ועל הוספת שטחים אחרים הראויים להגנה. לפי החלטת אונסק"ו, על צעד זה להתקיים לפני שנת 2010 ובסופו יעמוד שטחו הכולל של הפארק על 340 קמ"ר.
המקום הוא יעד ביקור ונופש פופולרי בכל עונות השנה, ובקיץ פוקדים אותו מטפסי הרים ומטיילים. בתחומי הפארק אתרים היסטוריים מתקופת יוון העתיקה ורומא העתיקה ובייחוד מימי הביניים. על אלה נמנים תילי קבורה, מצבות ונקרופוליסים, שרידי מנזרים ומבנים מבוצרים, וכן כנסיות מהמאה ה-19.
גלריה

נוף בפארק ליד אוביטה גרדה
שתי הכיפות של סדלנה גרדה
קניון הטארה
מראה במסיב דורמיטור
האגם השחור
הערות שוליים

↑  האתר הרשמי
↑  ארבעה מהם מחוץ לתחומי הפארק
↑  flora
↑  Foresrs
↑  Draft decision
↑  The culture
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537070005171  GND: 4498405-4  LCCN: sh92005847  NKC: ge242733  VIAF: 315160531   WorldCat (עם VIAF): 315160531 
גשר ג'ורג'וויצ'ה מעל קניון הטארה
וויו פור

| --- | --- |

 מדינה:  סנט לוסיה סנט לוסיה
 מחוז:  וויו פור
 שפה רשמית:  אנגלית
 גובה:  1 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  2,827 (2001)
 קואורדינטות:  13°43′41″N 60°57′14″W﻿ / ﻿13.728°N 60.954°W﻿ / 13.728; -60.954 
 אזור זמן:  UTC -4
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סנט לוסיה מוגדלת) קסטריז גרו איסלט סופרייר הים הקריבי דנריוויו פור(למפת סנט לוסיה רגילה) קסטריז גרו איסלט סופרייר הים הקריבי דנריוויו פור  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
וויו פור (Vieux Fort) היא בירת מחוז הנושא את אותו שם בסנט לוסיה. המקום קרוי על שמו של מבצר ששימש לתצפית כלפי דרום.
במאות ה-18 וה-19 העיירה שמשה כמרכז לתעשיית הסוכר של האי. במהלך מלחמת העולם השנייה בנה צבא ארצות הברית במקום שדה תעופה שלאחר המלחמה הפך לנמל התעופה הראשי של האי. כיום וויו פור היא שער הכניסה לסנט לוסיה וכן פועל בה נמל. זהו גם אזור תעשייתי מפותח.
הערות שוליים

↑  www.citypopulation.de
↑  אתר נמל התעופה
↑  אתר הנמל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007494255505171  LCCN: n2001040280  VIAF: 131724168   WorldCat (עם VIAF): 131724168
הקונגרס הלאומי העיראקי

| --- | --- |

 מדינה:  עיראק עיראק
 מייסד:  אחמד צ'לבי
 מנהיגים:  אראס חבּיבּ כּרים (מאז 2015)
 תקופת הפעילות:  1992–הווה (כ־32 שנים)
 אידאולוגיות:  דמוקרטיזציה, חילוניות, מדינת רווחה
 בטאון רשמי:  אל-מואתמר
 מטה:  בגדאד
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז (פוליטיקה) 
 inciraq.com
 
הקונגרס הלאומי העיראקי (בערבית: المؤتمر الوطني العراقي; תעתיק מדויק: אַלְמֻאְתַמַר אַלְוַטַנִי אַלְעִרָאקִי), היה ארגון-גג אופוזיציוני גולה לשלטון מפלגת הבעת' העיראקית בראשות סדאם חוסיין, בעקבות מלחמת המפרץ הראשונה שאחת ממטרותיו המרכזיות הייתה לרתום את ארצות הברית להפלתו של שלטון הבעת' ולכונן בעיראק משטר חדש. הארגון, שהוקם בשנת 1992 על-ידי איש העסקים והפוליטיקאי אחמד צ'לבי, ששימש גם כיושב הראש שלו, הציב כמטרתו הראשונה את פתרון הסכסוכים האתניים בעיראק בדרכי שלום ובדרכים דמוקרטיות. הארגון היה מעורב בהכנות למבצע הפלישה האמריקאית לעיראק ועודד את הממשל האמריקאי להוציא לפועל את תוכניותיו להפלת משטר הבעת' בתקווה שהשלטון החדש בעיראק יתגבש סביב הארגון. חרף מחלוקות רבות בין בכירי הממשל האמריקאי לבין אנשי הארגון לקראת הפלישה וחרף חשדות שהתעוררו בקרב נציגי הממשל האמריקאי באשר לתחזיות שסיפק צ'לבי בדבר עתידה של עיראק, חזרו אנשי הארגון לעיראק עם הכוחות האמריקאיים והשתלבו בשלטון החדש שהתגבש במדינה לאחר הניצחון האמריקאי. לאחר השלמת הפלישה האמריקאית לעיראק, הפך הארגון למפלגה פוליטית שהתמודדה בכל מערכות הבחירות שהתקיימו במדינה מאז 2005 במסגרת גושים מפלגתיים שונים.
הקמת הארגון וגיבוש מטרותיו

כינוס ההקמה של הקונגרס הלאומי העיראקי נערך בווינה ונפתח ב-15 באוגוסט 1992, בהשתתפות כ-1,300 נציגים מקבוצות אופוזיציה עיראקיות שונות מן הגולה. הקריאה המרכזית של הכינוס הייתה גיבוש אג'נדה לאומית דמוקרטית לעיראק על רקע החשש כי משטר הבעת' העיראקי מערער את יציבותה של המדינה ומסכן את קיומה. בכינוס הונחו התוכניות להפוך את עיראק לדמוקרטיה והדיונים בו נסובו סביב ארבעה תחומים עיקריים: סוגיות פוליטיות ומשטריות, ביטחון, שיקום ופיתוח, זכויות אדם וצדק. בתום הכינוס נבחרו 81 נציגים לאספה הלאומית, שנקבע כי תפעל לשפר מספר תחומים הנוגעים לתפקודה של המדינה העיראקית: שיפור המצב הכלכלי, שיקום המדינה, מעבר למשטר דמוקרטי וביטול אפליה גזעית, דתית, עדתית או כל סוג אפליה אחר במדינה.
אחמד צ'לבי, איש עסקים ממוצא עיראקי שבילה שנים רבות מחייו בבריטניה ובארצות הברית, היה יוזם הכינוס ומונה במהלכו לנשיא הקונגרס. צ'לבי נחשב לכוח המרכזי והמניע של הקונגרס הלאומי העיראקי והשקיע מאמצים רבים בניסיון להקים את הקונגרס באזור הכורדי בצפון עיראק, שיעניק לקונגרס בסיס פעולה בתוך שטח עיראק אך הרחק מהישג ידו של משטר הבעת', ויאפשר לו לנצל את השנאה שחשו עיראקים רבים כלפי סדאם חוסיין ושלטונו. בהקמת הקונגרס הלאומי העיראקי ביקש צ'לבי לעודד את ארגוני האופוזיציה העיראקיים השונים בגולה שלא לפעול בנפרד אלא להתאגד לפעולה  משותפת תחת ארגון אחד שיכלול את כולם ויתכלל את פעולתם, תוך מתן אפשרות גם לגורמים אחרים שפעלו מחוץ לקבוצות האופוזיציה הללו להשתלב תחת מטריית הפעולה של הקונגרס.
מטה הקונגרס נקבע בחבל הכורדי בצפון עיראק, שנחשב למקום בטוח בהשוואה לאזורים אחרים בעיראק. בעקבות מלחמת המפרץ ודיכוי האינתיפאדה הכורדית שפרצה בעקבותיה, הטילה ארצות הברית אמברגו אווירי על שטחי צפון עיראק ומנעו את כניסתם של כוחות צבא עיראק לאזור. עובדה זו הפכה את האזורים הכורדיים למתאימים במיוחד לבניית מטה הקונגרס. סיבה נוספת לקביעת ממטה הקונגרס בחבל הכורדי הייתה חיזוק שיתוף פעולה והברית בין הכוחות הכורדים, הקונגרס וגורמי האופוזיציה העיראקיים האחרים, באופן שיאפשר את הגברת הלחץ על משטר הבעת' העיראקי ויוביל להשגת השינוי הפוליטי המיוחל. על-פי עדויות שונות, נוכחותו של מטה הקונגרס בכורדיסטן העיראקית התקבלה באופן חיובי, ומספר לא מבוטל של מבקרים פקד אותו. מטה הארגון שימש גם כמקום שבו נערכו מפגשים שמטרתם לפתור סכסוכים בין גורמים עיראקיים שונים בדרכי שלום דמוקרטיות. כנגד הצלחות אלה, משטר הבעת' הקפיד לומר שנוכחות הקונגרס הלאומי העיראקי על אדמת עיראק מהווה איום על משטרו, וניהל מסעות הכפשה נרחבים בתקשורת העיראקית נגד הארגון במטרה לפגוע בתדמיתו.
מטרות הקונגרס הלאומי העיראקי

מטרה מרכזית של הקונגרס, כגורם שיוביל לשילוב כוחות האופוזיציה העיראקיים, הייתה להפוך את הארגון לגורם שיפעיל לחץ על הנשיא סדאם חוסיין ועל משטרו האוטוריטרי ופעולות הסברה ושכנוע מול מדינות שונות בעולם שיציגו את משטר הבעת' כמקור לבידודה של עיראק ולתוקפנותה כלפי אזרחיה וכלפי הקהיליה הבינלאומית. התמיכה שזכה לה הארגון בקרב מדינות מערביות ובראשן רבות ממדינות אירופה, הפך את הקונגרס לשחקן מרכזי במאבק נגד שלטון הבעת' ואיפשר לו להפעיל לחץ רב להגביר את הלחץ הבינלאומי והעיצומים על המשטר העיראקי.
הקונגרס הלאומי העיראקי שאף להימנע משימוש בכוח לפתרון סכסוכים אתניים ודתיים בעיראק, שכן מטרתו האמיתית היא להשיג הקמת מדינה עצמאית ודמוקרטית שתפתור סכסוכים ומחלוקות באמצעי שלום. צירי הקונגרס הדגישו את שאיפתם להשיג דמוקרטיה בעיראק ולהקים בה משטר שיכבד את זכויות האדם. הם הביעו תמיכה בדמוקרטיה פלורליסטית שתוכל להיות פתרון לבעיות רבות שמהן סבלה המדינה העיראקית תחת שלטון הבעת', כגון רצח עם, דיכוי פוליטי של אזרחי המדינה ומצב המלחמה המתמשך שבו הייתה נתונה המדינה.
האתגרים שעמדו בפני הקונגרס הלאומי העיראקי

הקונגרס הלאומי העיראקי התמודד עם אתגרים רבים בפעולתו למען הגשמת מטרותיו: הארגון התמודד עם קשיים בייצוג כלל הקבוצות הדתיות, העדתיות והאתניות בעיראק. הארגון היה גם מטרה לניסיונות רבים לערער על הלגיטימיות שלו מצד משטר הבעת' העיראקי וגורמים אחרים שהתנגדו לו, לרבות בשורות האופוזיציה העיראקית הגולה. הארגון סבל גם מחוסר אחידות ומפערים גדולים בין האינטרסים שאליהם היו מחויבים חבריו מן הזרמים השונים ולצד זאת התקשה לגייס תמיכה ממדינות זרות כדי להשיג את מטרותיו. חרף האתגרים שעימם התמודד לאורך שנות פעולתו, היה הקונגרס הלאומי העיראקי אחד מארגוני האופוזיציה החשובים ביותר שפעלו בעיראק בתקופה זו, ודבק בשאיפתו המוצהרת להשיג חופש ודמוקרטיה עבור עיראק.
הישגי הקונגרס הלאומי העיראקי

ארצות הברית תמכה בקונגרס הלאומי העיראקי כלכלית, דיפלומטית ופוליטית. כבר בראשית ימיו של הקונגרס נערכה פגישה בין ראשיו לבין מזכיר המדינה האמריקאי ונציגי הממשל, שהביעו את תמיכתם בקונגרס. אל התמיכה האמריקאית בקונגרס הצטרפו גם שלטונות כווית, טורקיה ובריטניה. המטרה העיקרית מאחורי התמיכה המתמשכת שלה זכה הקונגרס הלאומי העיראקי מצד הממשל האמריקאי הייתה הפלת משטרו של סדאם חוסיין על רקע תוצאותיה של מלחמת המפרץ ומשבר כווית. היחסים בין הממשל האמריקאי לבין הקונגרס נמשכו לאורך שנות ה-90, הן בתקופת נשיאותם של ג'ורג' ה' בוש וביל קלינטון. הנשיא בוש, שתחת פיקודו הכניע צבא ארצות הברית את עיראק אך הותיר את משטר הבעת' על כנו ונמנע מלהפיל את סדאם חוסיין מהשלטון, קרא לשינוי משטרי בעיראק בשנים שלאחר סיום המלחמה. ההבנה של ממשל בוש שכיבוש צבאי ושימוש בכוח לא יובילו לתוצאות הרצויות ולשינוי המשטר המצופה במדינה, הובילה אותו לאימוץ פתרון חלופי, שבו ארגון כמו הקונגרס הלאומי העיראקי יוביל את העם העיראקי למרוד במשטרו של סדאם חוסיין ולהפילו, עמדה שנותרה על כנה גם בתקופת שלטונו של הנשיא קלינטון.
האמריקאים ראו את אחמד צ'לבי כאחד הדמויות הפוליטיות החשובות בחזית האופוזיציה לשלטונו של סדאם חוסיין, והם נעזרו בשירותיו לאורך תהליך ההכנה והחשיבה לקראת הפלישה לעיראק בשנת 2003, הן כמומחה המכיר את המדינה היטב והן כפוליטיקאי שיוכל להיות אחד מציריה החשובים של המערכת הפוליטית החדשה שתיבה בעיראק הדמוקרטית ושניתן יהיה לשתף איתו פעולה לאחר החלפת השלטון במדינה. כחלק מיחסים אלה, שנרקמו בין הצדדים, קידם צ'לבי את עצמו ואת הקונגרס הלאומי העיראקי וזכה לתמיכה כספית חודשית עבור הקונגרס ומימון פעילויותיו ופעולתו בגובה של 342 אלף דולר. אף על-פי כן, עוד בזמן ההכנות לפלישה וגם לאחריה נשמעו קולות רבים בממשל האמריקאי ובגופי המודיעין והביון שלו שהטילו ספק בהערכותיו ובניתוחיו של צ'לבי, בייחוד ביחס לנשק להשמדה המונית שהיה בידי שלטון הבעת ואומדני הכמות והאיכות של נשק זה, כפי שהציג צ'לבי בפני בכירים אמריקאי. גם חשדות אלה לא הצליחו לרופף את הקשר בין צ'לבי והקונגרס לבין הממשל האמריקאי שהיה נחוש לפלוש לעיראק והשתמש בנתונים שסיפקו אנשי הקונגרס כ"אקדח מעשן" שיצדיק את הפלישה. צ'לבי ואנשי הקונגרס הגיעו לעיראק זמן קצר ארחרי הפלישה בחסות אמריקאית והתיישבו מחדש בבגדאד, אך בתוך זמן קצר, משלא נמצאו ראיות לקיומו של נשק להשמדה המונית בעיראק ומשהערכותיהם של אנשי הקונגרס התגלו כחסרות כל שחר, התרחקו הבכירים האמריקאים מצ'לבי ומאנשי הארגון והחלו לגלות כלפיהם עוינות.
לאחר הפלת משטר הבעת' בשנת 2003, הפך הקונגרס הלאומי העיראקי למפלגה פוליטית, שכן הוא כלל מספר רב של מתנגדי משטר הבעת'. נציגי הקונגרס השתתפו בתהליכים פוליטיים בראשית ימיה של המדינה העיראקית החדש והנבנית ווהמשיך לדגול בקריאה לדמוקרטיזציה בעיראק במטרה להגביר את יציבות המדינה לאחר עשורים של רודנות, מלחמה וסכסוכים פנימיים. באשר למעמדו של אחמד צ'לאבי בקרב האמריקנים לאחר הפלת משטרו של סדאם חוסיין, הוא הושפע עם הזמן עקב התפתחויות באירועים הפוליטיים בעיראק ובשל שינוי העמדות הפוליטיות, כאשר בתקופה זו נוצרה תחרות בין דמויות פוליטיות ומפלגות.
הערות שוליים

1 2  Nimrod Raphaeli, Iraqi National Congress - an Exercise in Democracy, MEMRI, ‏August 27, 2004 (באנגלית)
1 2  Laurie Mylroie, The United States and the Iraqi National Congress, Middle East Intelligence Bulletin, ‏April 2001 (באנגלית)
1 2  Whither the Iraqi Opposition? The Future of the Iraqi National Congress, The Washington Institute for Near East Policy, ‏September 25, 1996 (באנגלית)
1 2  The Iraqi National Congress: Strengths, Weaknesses, and Challenges, cia.gov, ‏17 September 1993 (באנגלית)
↑  Jane Mayer, The Manipulator, The New Yorker, ‏May 30, 2004
הסכם טרואה

הסכם טרואה (או חוזה טרואה) שנחתם ב- 21 במאי 1420 בין הנרי החמישי, מלך אנגליה לבין שארל השישי, מלך צרפת. החוזה מסמן את שיא עליונותה של אנגליה במלחמת מאה השנים.
על פי הסכם זה, שנחתם בקתדרלת טרואה בצרפת, הוכר הנרי החמישי כיורש העצר החוקי של ממלכת צרפת והיה אמור לרשת את הכתר אחרי מותו של שארל השישי. בהסכם נקבע גם כי הנרי החמישי יישא לאישה את קתרין דה ולואה, בתם של שארל השישי ושל אשתו איזבו מבוואריה.
ההסכם נחתם אחרי קרב אז'נקור (25 באוקטובר  1415) שבו הנחיל הנרי החמישי מפלה ניצחת לצרפת. הוא שב לצרפת ב-1417 והטיל מצור על העיר רואן שבנורמנדיה, עד שתושביה שגוועו ברעב נכנעו לו. ב-1419 הוא התקדם אל עבר פריז, מה שגרם לכניעתה של צרפת ולחתימה על הסכם טרואה.
שארל השישי, שמאז 1392 סבל מהתקפי שיגעון חוזרים ונשנים, לא היה מסוגל לנהל משא ומתן. במקומו "ייצג" את צרפת במשא ומתן על הסכם טרואה פיליפ השלישי, דוכס בורגונדיה, שכרת ברית עם אנגליה. הוא עשה יד אחת עם הנרי החמישי כדי למנוע משארל (לימים שארל השביעי, מלך צרפת) את מילוי תפקידו כיורש עצר, בטענה שהיה מעורב ברצח ז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה (10 בספטמבר 1419).
ב-1 בדצמבר 1420 נכנס הנרי החמישי לפריז והסכם טרואה אושר על ידי אספת המעמדות הצרפתית. שארל יורש העצר נמלט אל העיר בורז' שבמרכז צרפת ומשם ניהל את ההתנגדות לכיבוש האנגלי.
ב-31 באוגוסט 1422 מת הנרי החמישי, וב-21 באוקטובר של אותה שנה מת גם שארל השישי. בנו של הנרי החמישי, שהיה בן עשרה חודשים בלבד, הוכרז למלך צרפת ואנגליה בשם הנרי השישי, אך ג'ון הראשון, דוכס בדפורד, אחיו של הנרי החמישי, שלט בצרפת כעוצר בשמו.
ב-1429 הטילו האנגלים מצור על העיר אורליאן. כאן הופיעה ז'אן ד'ארק שהובילה את ההתקפה הצרפתית על האנגלים וגרמה להתעוררות לאומית. ניצחונותיו של שארל יורש העצר, שהפך בינתיים לשארל השביעי, מלך צרפת, הפכו את הסכם טרואה לחסר משמעות לחלוטין. אולם, מלכי אנגליה המשיכו להחזיק בתואר "מלך צרפת" עד הסכם אמיין ב-1802.
הנרי מורגנטאו (הבן)

הנרי מורגנטאו הבן (באנגלית: .Henry Morgenthau, Jr;‏ 1 במאי 1891 - 6 בפברואר 1967) היה פוליטיקאי יהודי אמריקאי, שכיהן כמזכיר האוצר של ארצות הברית במשך רוב תקופת נשיאותו של פרנקלין דלאנו רוזוולט. מורגנטאו היה משתתף מרכזי בעיצובו ובמימונו של הניו דיל. לאחר 1937 הוא היה משתתף מרכזי במימון השתתפותה של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. הוא גם היה משתתף חשוב בעיצוב מדיניות החוץ, במיוחד בנוגע להשאל-החכר, הסיוע לסין, הסיוע לשארית הפליטה, וההצעה, באמצעות תוכנית מורגנטאו, למניעה מגרמניה מלהפוך שוב לאיום צבאי באמצעות השמדת תעשייתה ומכרותיה. הוא היה היהודי היחידי בקבינט של הנשיא רוזוולט. בזמן מלחמת העצמאות היה אחראי ל"מגבית היהודית" לטובת מדינת ישראל ולאחר מכן היה ממקימי מפעל הבונדס. הוא המשיך לכהן כמזכיר האוצר בחודשים הראשונים לנשיאותו של הארי טרומן, ובמשך ימים ספורים בסוף יולי ובתחילת יוני 1945, בעקבות התפטרותו של מזכיר המדינה אדוארד סטטיניוס, הוא היה הראשון בתור בסדר הירושה של נשיא ארצות הברית, היהודי הראשון שזכה לכבוד זה.
אביו של מורגנטאו, הנרי מורגנטאו (האב), היה שגריר ארצות הברית באימפריה העות'מאנית.
מורגנטאו היה אביהם של רוברט מ. מורגנטאו (אנ'), שהיה התובע הכללי של מנהטן במשך 35 שנה, ושל הנרי מורגנטאו השלישי (אנ'), סופר ומפיק טלוויזיה אמריקאי. אחייניתו הייתה ההיסטוריונית ברברה טוכמן.
על שמו של מורגנטאו קרוי המושב טל שחר ("מורגנטאו": "טל בוקר" בגרמנית) ועל שמו של אביו קרוי רחוב בירושלים.
ראשית חייו

הנרי מורגנטאו נולד למשפחה בולטת מיהודי ניו יורק, כבנם של ג'וזפין (לבית סייקס) ושל הנרי מורגנטאו (האב), איל מקרקעין ודיפלומט, שנולדו בגרמניה. למורגנטאו היו שלוש אחיות. הוא התחנך באקדמיית פיליפס אקסטר, ומאוחר יותר עבר לבית הספר דווייט. לאחר סיום לימודיו הוא למד אדריכלות וחקלאות באוניברסיטת קורנל. ב-1913 היא הכיר את פרנקלין דלאנו רוזוולט ואת רעייתו אלינור רוזוולט והתיידד איתם. הוא רכש וניהל את חוות פישקיל (Fishkill Farms) ששכנה בסמוך לאחוזת משפחת רוזוולט בהייד פארק שבמדינת ניו יורק, והתמחה, כמו רוזוולט,  בגידול עצי חג המולד. הוא היה מודאג בנוגע למצוקתם של החקלאים, שהיו יותר מרבע מאוכלוסייתה של ארצות הברית. ב-1922 הוא רכש את השליטה במגזין "החקלאי האמריקאי" (American Agriculturist), והפך אותו לקול של ההחזרה לטבע, השימור והחקלאות המדעית. ב-1929 מינה אותו רוזוולט, שהיה אז מושל ניו יורק, כיושב ראש הוועדה המייעצת לחקלאות של מדינת ניו יורק וכחבר ועדת השימור של המדינה.
מזכיר האוצר > הניו דיל

ב-1933 החל רוזוולט לכהן כנשיא ארצות הברית והוא מינה את מורגנטאו כנציב מועצת החקלאות הפדרלית (Federal Farm Board). עם זאת, היה מורגנטאו מעורב בהחלטות מוניטריות. רוזוולט אימץ את הרעיון להעלאת מחיר הזהב כדי לפחת את שער המטבע ולבלום את עליית המחירים. הרעיון הגיע מפרופסור ג'ורג' וורן מאוניברסיטת קורנל. מורגנטאו כתב ביומנו:
שבת - הלכתי אל הבית הלבן ופגשתי שם את ג'ונס. אמרתי לנשיא שלא רכשנו שום זהב אמש. הוא אמר, "זה נכון. הריסון התקשר ודיבר עם ג'סי". לא יכולתי להבין אם הוא גם דיבר עם הנשיא. לאחר מכן טען הריסון שהואיל ושבת הוא חצי יום, הם לא צריכים לרכוש שום זהב. הן הנשיא והן ג'ונס אמרו שהם חשבו שהם שגו כשהסכימו עם הריסון. אני מאמין שזה היה ביום שישי שהעלנו את השער ב-21 סנט, והנשיא אמר, "זה מספר מזל בגלל שזה שלוש פעמים שבע". אם מישהו ידע אי פעם איך באמת קבענו את שער הזהב באמצעות צירוף של מספרי מזל וכו', אני חושב שהם באמת יהיו מפוחדים. בשבת העלינו את שער הזהב ב-10 סנט. נשארתי לאחר שג'ונס עזב והייתה לי שיחה טובה של חצי שעה שבה רוב הזמן לואיס האו היה נוכח.
ב-1934 כאשר ויליאם הרטמן וודין התפטר בשל בריאותו הלקויה, מינה הנשיא רוזוולט במקומו את מורגנטאו כמזכיר האוצר של ארצות הברית. מורגנטאו היה מוניטריסט קפדן. הנשיא רוזוולט, מורגנטאו ויושב ראש מועצת הנגידים של הפדרל ריזרב מרינר אקלס, שמרו יחדיו על תעריפי ריבית נמוכים במהלך השפל הגדול כדי לעודד צריכה ציבורית מסיבית, ובהמשך לתמוך בהתחמשות מחדש, לתמוך בבריטניה ובהשתתפותה של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה.
ב-1934 ביקש רוזוולט ממורגנטאו לבדוק את תשלום המיסים של ויליאם רנדולף הרסט, שכן הוא "קיבל עצה שהרסט תכנן לעשות שימוש בעיתוניו כדי לשגר מתקפה על מדיניות הניו דיל ועל המדיניות הכלכלית שלו". מורגנטאו הסביר שהוא ביצע בדיקה של תשלומי המיסים של הרסט ושל השחקנית מריון דייוויס (אנ') ו"יעץ לרוזוולט להכות מכה מקדימה על שניהם".
מזכיר האוצר > המערכה נגד השחיתות

מורגנטאו עשה שימוש במעמדו כמזכיר האוצר כדי לחקור את הפשע המאורגן ושחיתות בממשל. המודיעין של האוצר וסוכנויות נוספות (למערכת אכיפת החוק הפדרלית של ארצות הברית שנודעה בחלוקתה לגופים שונים ורבים, היו חמישה גופי חקירה במחלקת האוצר לבדה) לא היו מתואמים במאמציהם. המאמצים ליצור סוכנות-על נבלמו על ידי ג'ון אדגר הובר, שחשש שהסוכנות החדשה תאפיל על ה-FBI שבראשו הוא עמד. על כל פנים, מורגנטאו יצר תפקיד של מתאם לסוכנויות של מחלקת האוצר. אף על פי שהמתאם לא יכול היה לשלוט בהן, הוא יכול היה להניע אותן לשיתוף פעולה בצורה זו או אחרת.
למשרה זו מונה ב-1937 ראש החקירות הפליליות של  שירות הכנסות הפנים שלעבר, אלמר לינקולן אירי, שניהל כמה חקירות מרכזיות, כולל העמדתו לדין המוצלחת של אל קפונה. החקירות של השחיתות בממשל גרמו לנפילתו של הבוס הפוליטי תומאס "ביג טום" פנדרגסט מקנזס סיטי. קרב יריות שהיה קשור לפעילות המאפיה ושחיתות מסיבית בממשלה הובילו לחקירות מוצלחות נגד פנדרגסט והמאפיה המקומית בראשותו של צ'ארס קרולו. פקידי ממשל נוספים, בנוסף לגנגסטרים, במספר מקרים בודדים, הורשעו בזכות חקירותיו של מורגנטאו.
מזכיר האוצר > מדיניות מוניטרית

מורגנטאו האמין באיזון תקציבי, במטבע יציב, בצמצום החוב הלאומי, ובצורך ליותר ויותר השקעות פרטיות. "חוק יחסי העבודה הלאומי של 1935" (National Labor Relations Act of 1935), או כפי שנודע בשם "חוק וגנר", שנגע לאיגודי העובדים, עמד בקנה אחד עם השקפותיו של מורגנטאו, בשל העובדה שהוא חיזק את הבסיס הפליטי של המפלגות ולא הצריך שום הוצאות כספיות חדשות. מורגנטאו ראה בתקציב הדו-שנתי של רוזוולט כלגיטימי, כלומר, תקציב מאוזן ו"תקציב חירום" עבור סוכנויות הממשל, כמו "מינהל קידום העבודות" (Works Progress Administration), "מנהל העבודות הציבוריות" (Public Works Administration) וחיל השימור האזרחי, שיקבע את מימונן עד לשיקום מלא של המשק. הוא נאבק נגד הבונוס של וותיקי המלחמה עד שלבסוף עקף הקונגרס את הווטו של רוזוולט והקצה ב-1936 סכום של 2.2 מיליארד דולר. ב"שפל שבתוך השפל" של 1937 לא עלה בידו של מורגנטאו לשכנע את רוזוולט לחדול מהוצאת כספים מתמשכת על חשבון הגרעון. רוזוולט המשיך לדחוף להרחבת ההוצאה, ומורגנטאו מצידו קידם את רעיון התקציב המאוזן. בכל אופן, ב-1937 הצליח מורגנטאו לשכנע את הנשיא להתמקד סוף סוף באיזון התקציב באמצעות קיצוצים נרחבים בהוצאות והעלאת מיסים. הכלכלנים הקיינסיאנים טענו שניסיון זה של רוזוולט לאזן את התקציב יצר המיתון של 1937–1938 (Recession of 1937–1938). ב-10 בנובמבר 1937 נשא מורגנטאו נאום בפני האקדמיה למדע המדינה במלון אסטור שבניו יורק, ובו הוא ציין שהשפל מצריך הוצאה על בסיס גרעון, אך על הממשלה לקצץ בהוצאות כדי להחיות את הכלכלה. בנאומו זה הוא אמר:
אנחנו רוצים לראות את העסקים מתרחבים. ...אנו מאמינים שאחת הדרכים החשובות להשגת יעדים אלו בעת הזאת היא להמשיך להתקדם לקראת איזון בתקציב הפדרלי.
הצלחתו הגדולה ביותר של מורגנטאו הייתה תוכנית הביטוח הלאומי החדשה. הוא הפך על פיהן את ההצעות לממן את התוכנית מהכנסות המדינה ועמד על כך שהיא תמומן באמצעות מיסים חדשים שיוטלו על המועסקים. הוא עמד על כך שעובדים במגזר החקלאות ועובדים במשק בית לא ייכללו בתוכנית הביטוח הלאומי. הוא הטיל ספק בערכה של ההוצאה על חשבון הגרעון שלא הורידה את שיעור האבטלה ורק הוסיפה לחוב הלאומי:
ניסינו להוציא כסף. אנו מוציאים כסף יותר משהוצאנו אי פעם בעבר וזה לא מצליח. ויש לי אינטרס אחד בלבד, ואם אני טועה... מישהו אחר יכול לבצע את עבודתי. אני רוצה לראות את הארץ הזו משגשגת. אני רוצה לראות את האנשים מוצאים עבודה. אני רוצה לראות את האנשים מצליחים להשיג מספיק אוכל. מעולם לא הסתפקנו בהבטחותינו. ... אני אומר לאחר שמונה שנים של הממשל הזה שרמת האבטלה זהה לזו שבה התחלנו. ...וקיים חוב גדול להתמודד עמו.
כדי לצמצם את הגרעון טען מורגנטאו שיש להעלות מיסים, במיוחד מיסים על עושר.
מעולם לא התחלנו בהטלת מיסים על אנשים בארץ הזאת באופן שעלינו לעשות... אני לא משלם כפי שאני צריך לשלם. אנשים במעמד שלי לא משלמים. האנשים שיש להם צריכים לשלם.