stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המטבח האינדונזי
מאפיינים

במהלך השנים הייתה אינדונזיה מעורבת במסחר בשל מיקומה ואוצרות הטבע שלה. שיטות הבישול המקומיות באינדונזיה, לפחות של המלאיים מושפעות מהודו, מהמזרח התיכון, מסין ומאירופה. סוחרים ספרדים ופורטוגזים הביאו למדינה תוצרת חקלאית מהעולם החדש אפילו לפני תקופת הקולוניאליזם ההולנדי. איי מאלוקו, מפורסמים בשם "איי התבלינים", תרם גם הוא להכנסת תבלינים מקומיים למטבח הכללי כמו ציפורן ואגוז מוסקט. החברה האינדונזית מורכבת מלמעלה מ-300 קבוצות אתניות שונות המאכלסות בסביבות 6000 איים, מה שמעניק למטבחה הייחודי מגוון רב. המאכלים האינדונזים הפופולריים נפוצים כמעט בכל אסיה. מאכלים כמו סטאי, בקר רנדנג וסמבל נאכלים גם במלזיה וסינגפור. מאכלי סויה כמו טופו וטמפה (סוג של עוגה מטופו) פופולרים מאוד גם הם. בדרך כלל אוכלים את האוכל האינדונזי עם כף ומזלג, הנאחזים ביד ימין ושמאל בהתאמה. בחלקים רבים של המדינה (כמו ג'אווה המערבית) מקובל גם לאכול בידיים. המרכיבים הבולטים במטבח האינדונזי הם אורז, נודלס, ומרקים הנמכרים בדוכני רחוב קטנים בשם "ווארוּנג". למעשה, באינדונזיה קיימים מטבחים מקומיים רבים אשר מושפעים משילוב בין תרבויות ילידיות מקומיות ומהשפעות חיצוניות, בעיקר מסין, הודו והולנד.
קיימות השפעות רבות על המטבח האינדונזי אשר משתנה מאוד במאפייניו מאזור לאזור. לדוגמה, המטבח המאפיין את האי סומטרה בצפון מערב המדינה מושפע מהמטבח המזרח תיכוני וההודי ואילו המטבח המאפיין את האי ג'אווה בדרום המדינה מבוסס בעיקר על מטבח מקומי עם השפעות סיניות קלות. המטבחים של מזרח אינדונזיה דומים למטבח הפולינזי והמלזי. קיימים מאפיינים מתוך המטבח הסיני שנטמעו לחלוטין במטבח האינדונזי כמו נודלס, כדורי בשר וספרינג רולז.
המטבח האינדונזי מדגים לרוב שילוב מורכב של טעמים, הנרכש ממרכיבים מסוימים ומתערובת התבלינים האינדונזיים המכונה "בומבו". המנות האינדונזיות מאופיינות בטעמים עשירים, הן מתוארות לרוב כריחניות, חריפות ומתובלות היטב. שבע שיטות בישול אינדונזיות עיקריות הן טיגון, קלייה, צלייה, הקפצה, גריל, הרתחה ואידוי.
מספר מנות אינדונזיות פופולריות כגון נאסי גורנג (nasi goreng, שם כללי למנות על בסיס אורז מטוגן), גאדו-גאדו (gado-gado, סלט המכיל ירקות מאודים, ביצה קשה, עלי בננה וטופו), סטאיי (satay, בשר בגריל מוגש עם רוטב) וסוטו (soto, מנת מרק על בסיס ציר בשר) נפוצות מאוד ברחבי המדינה ונחשבת למנות לאומיות. המאכל הלאומי הרשמי של אינדונזיה הוא "טומפנג" (tumpeng) לאחר שבשנת 2014 נבחר על ידי משרד התיירות האינדונזי, מנה זו נבחרה משום שהיא קושרת מגוון רב של מסורות קולינריות אינדונזיות שונות.
מנהגים, צורת הגשה ואופן האכילה

ארוחות אינדונזיות מסורתיות מורכבות בדרך כלל מאורז מאודה מוקף ירקות ומרק לצד תוספות של בשר או דגים. בארוחה משפחתית טיפוסית, בני המשפחה מתאספים סביב שולחן שמלא באורז מאודה וכמה מאכלים אחרים. כל מנה מוגשת בצלחת משותפת גדולה נפרדת או בקערות. לכל מנה כזו מצורפת כף הגשה המשמשת אך ורק להעברת המזון מהצלחת המשותפת לצלחות האישיות של הסועדים. לכל אחד מחברי המשפחה יש צלחת אישית אשר מכילה אורז מאודה. לרוב, לבן המשפחה המבוגר ביותר או לאב יש את הזכות להתחיל בארוחה. לאחר מכן יוכלו שאר בני המשפחה להגיש לעצמם את המנות.
האורז המאודה על כל אחת מהצלחות האישיות של הסועדים יוקף בשתיים, שלוש או יותר מנות נוספות; ירקות ודגים או בשר. לפי המנהגים האינדונזים, בניגוד למנהגים היפניים, מקובל למדי לערבב את המנות השונות בצלחת אישית אחת במהלך הסעודה. מנהג זה נפוץ למדי כאשר מגישים את המנות הפופולריות "נאסי-צ'אמפוּר", "נאסי-פאדאנג" ובצורת הגשה של מזנון. מנת "סאוופי" לעומת זאת, תוגש לרוב בקערה אישית קטנה נפרדת. היום, במסעדות אינדונזיות עכשוויות, תפריט קבוע מרכזי מוצע לעיתים קרובות. דבר זה הוביל למנהג ההגשה האישית, באופן דומה למטבח היפני.
מנות אינדונזיות נאכלות בדרך כלל בשילוב של כף המוחזקת ביד ימין ומזלג ביד שמאל. סכין עם זאת נעדר משולחן האוכל ורוב המצרכים כמו הירקות והבשר כבר מוגשים חתוכים בגודל המתאים לנגיסה. יחד עם זאת, בחלקים רבים של המדינה, כגון מערב ג'אווה ומערב סומטרה, מקובל גם לאכול בידיים חשופות.
מנהגים, צורת הגשה ואופן האכילה > זמני הארוחות

באינדונזיה המרכזית והמערבית אוכלים את הארוחה העיקרית בסביבות אמצע היום. במשפחות רבות אין שעה קבועה בה כל בני המשפחה אוכלים ביחד. לכן, רוב המאכלים מתבשלים כך שיהיו אכילים גם אם נשארו עומדים בטמפרטורת החדר שעות רבות. אותם מאכלים מחוממים מחדש לקראת ארוחת הערב. רוב הארוחות מוגשות סביב ערמת אורז בצורת חרוט. ארוחה טיפוסית כוללת מרק, סלט (או ירקות מוקפצים עם שום) ומנה עיקרית נוספת. לצד המנות מוגשים מאכלים מוחמצים בשם סמבל.
באינדונזיה המזרחית, בה התושבים מושפעים יותר מתרבות האיים באוקיינוס השקט, כמו פפואה וטימור, הארוחות מוגשות סביב מקור פחמימות אחר כמו סגו או דגן.
המרכיבים המרכזיים > אורז

האורז הוא ללא ספק המרכיב המרכזי במטבח האינדונזי באופן חוצה מעמדות ויש לו ביטוי משמעותי בתרבות האינדונזית בכלל. הוא מעצב את הנוף, נמכר בשווקים ומוגש ברוב הארוחות כמנה פיקנטית או מתוקה. בדרך כלל אוכלים את האורז בצורתו הפשוטה (nasi putih) עם מעט חלבון וירקות כתוספת. בנוסף הוא מוגש מאודה בתוך עלי קוקוס (ketupatt), מאודה בעלי בננה (lontong), פריכיות אורז (intip), כקינוח, אטריות אורז, יין אורז (brem), ואורז מטוגן (nasi goreng).
המרכיבים המרכזיים > חיטה

צמח החיטה אינו בעל שורשים ארוכים בארכיפלג של אינדונזיה ולמעשה חדר אליו בעיקר באמצעות סוחרים מסין ומהולנד. תושבי אינדונזיה פיתחו חיבה למאכלים על בסיס חיטה כגון אטריות (נודלס) מסין, לחם רוטי מהודו ולחמים אירופיים מהולנד. בקרב אינדונזים ממוצא סיני, מאכלים על בסיס חיטה כמו נודלס וכיסונים הם מרכיבים עיקריים בתזונה. לעומת זאת, בקרב רוב התושבים של אינדונזיה, ובעיקר באיים ג'אווה וסומטרה, השימוש באורז כל כך מרכזי עד כי מאכלים על בסיס חיטה תופסים מקום משני בלבד במנות. בשנים האחרונות, ובעיקר מאז שנות ה-70, הפך הנודלס בהכנה מיידית למוצר נפוץ מאוד במדינה.
המרכיבים המרכזיים > מרכיבים נוספים

המטבח האינדונזי כולל בתוכו גם מקורות פחממתיים נוספים מלבד האורז והחיטה, כגון בטטות, תפוחי אדמה, יאם, קסאווה וטארו. בנוסף קיים שימוש בפרי עץ הלחם ובפרי הג'ק.
המרכיבים המרכזיים > ירקות

מטבח האינדונזי ישנו שימוש רב בעלים כמו תרד, עלי פפאיה, תרד סיני, ג'ינג'ר וגנטום (מוכר גם כמלינג'ו) במרקים צלולים. ירקות כמו חצילים, קלבאש (מוכר גם בשם "מלון ארוך"), קיוט (פרי ממרכז אמריקה המוכר גם בשם כריסטופין), אספרגוס, תרמילי מורניגה (המוכרים גם בשם "קלור") וכו' משמשים בעיקר לטיגון או לבישול במרקים. גם עגבניות ומלפפונים ניתן למצוא במטבח האינדונזי ואלו מוגשים בדרך כלל ללא בישול. מנות שאינן מכילות בשר נפוצות במטבח האינדונזי.
המרכיבים המרכזיים > פירות

השווקים באינדונזיה גדושים בסוגים רבים של פירות טרופיים, המהווים חלק חשוב מהרגלי האכילה במדינה. הפירות נאכלים בצורתם הגולמית, בקינוחים מתוקים ואף במאכלים פיקנטיים (כמו רוג'אק, במאלאית: "לפתן"). רבים מהפירות הללו ייחודיים לאינדונזיה (כמו מנגוסטין,דוריאן, וגם סאלאק, באנגלית: Snake Fruit) או לארכיפלג האינדונזי (כמו הרמבוטן). פירות אחרים יובאו מארצות טרופיות אחרות. הבננה והקוקוס חשובים במיוחד, לא רק במטבח, אלא גם לשימושים נוספים כגון בנייה בעץ, התקנת מיטות, בניית גגות, הפקת שמן, כלי שולחן, אריזות וכו'.
המרכיבים המרכזיים > בשר

מנות רבות מכילות בשר עוף, ברווז, בקר ועזים. ישנו שימוש גם בבשר כבש ובשר בפאלו, אך מועט יותר. באזורים מסוימים ישנו אף שימוש מצומצם בבשר כלב. השימוש בבשר חזיר אינו נפוץ בשל היותה של אינדונזיה מדינה בעלת רוב מוסלמי. עם זאת, ניתן למצוא מנות המכילות בשר חזיר בחלקים במדינה עם מספר רב של תושבים לא מוסלמיים כמו האי באלי, צפון סומטרה, צפון סולאווסי, מזרח נוסה, טנגארה, מלקו ופפואה המערבית. גם ברבעים הסיניים בערים המרכזיות של אינדונזיה ניתן למצוא מנות עם בשר חזיר.
המרכיבים המרכזיים > דגים ומאכלי ים

כיאה לארכיפלג עם גישה משמעותית לים, מאכלי ים נפוצים מאוד ומהווים מרכיב משמעותי במטבח האינדונזי. הדבר נכון בעיקר באזורי החוף ובמזרח המדינה שם רוב התושבים עוסקים בדייג. באזורים השונים קיים מגוון רחב מאוד של דגים וסרטנים המבושלים בעיקר במרקים, בטיגון ובאמצעות גריל.
תיבול

המילה האינדונזית לתיבול היא "רמפה" ואילו המילה "בומבו" מתארת תערובת תבלינים נפוצה. באינדונזיה ניתן למצוא את "איי התבלינים" הנקראים גם מלוקו אשר תרמו לעולם מגוון רחב של תבלינים וטעמים כגון אגוז מוסקט, ציפורן, עלי פנדן, קלוואק וגלנגל. תבלינים נפוצים במטבח האינדונזי שהגיעו מהודו הם פלפל שחור, כורכום, למון גראס, קינמון, כוסברה, אגוז השמן ותמרהינדי. לעומת זאת, ג'ינג'ר, שום ובצל ירוק הגיעו לאינדונזיה מהמטבח הסיני. ההשפעה של תבלינים אלו על המטבח האינדונזי השתרשה ככל הנראה כבר בימי קדם. אינדונזיה היוותה מקור מרכזי ליצוא תבלינים לכל רחבי העולם על ידי חברת הודו המזרחית ההולנדית. החיך האינדונזי הידוע בחיבתו לטעמים חריפים קיבל בחום את תבלין הצ'ילי החריף אשר הוצג במאה ה-16 על ידי הספרדים כחלק מהעושר הרב שהתגלה "בעולם החדש". מאז, רוטבי הסמבל השונים, תערובת אדומה כתומה על בסיס צ'ילי חריף ומרכיבים נוספים, הם מרכיבים נפוצים ומורגשים במנות אינדונזיות רבות. עוד תבלין נפוץ הוא רוטב הסויה שהגיע למטבח האינדונזי מסין. באינדונזיה הרוטב עבר טרנספורמציה על ידי הוספת סוכר הדרים והוא מוכר בשם "קֶצָ'אפּ מָניס". ברוטב זה משתמשים בעיקר במרינדות לבשר ודגים.
טעם דומיננטי מאוד במנות רבות הוא של בוטנים. גם הבוטנים הגיעו למטבח האינדונזי בשלב מאוחר יחסית (במאה ה-16) וכמו הצ'ילי גם מוצאם מיבשת אמריקה. הבוטנים באים לידי ביטוי פעמים רבות במה שמכונה "בּוּמבּו קָצָ'אנְג" או רוטב בוטנים. רוטב זה נוכח במנות דגל רבו כגון "סטאי", "גָאדוֹ-גָאדוֹ", "קָרֶדוֹק" ועוד. מעבר לרוטב, בוטנים משמשים לקישוט מנות, מתבלים והם לעיתים חלק אינטגרלי מהמנות. אחד השמנים הנפוצים לבישול באינדונזיה הוא שמן בוטנים.
עוד רכיב חשוב במטבח האינדונזי הוא חלב הקוקוס. עץ הקוקוס נפוץ באזורים הטרופיים של אינדונזיה מה שהפך אותו לחלק יסודי מהמטבח האינדונזי העתיק והעכשווי. חלב קוקוס מצוי במטבחים נוספים כמו המטבח הפיליפיני, התאילנדי, המלזי וכו' אך ניתן לומר כי במטבח האינדונזי הוא דומיננטי ביותר. חלב קוקוס משמש לבישול וכחלק מרטבים מסוימים אך ניתן למצוא אותו גם בקינוחים רבים. קיימות של וריאציות של חלב קוקוס: חלב דליל וחלב קוקוס מרוכז. החלב הדליל יותר משמש בעיקר למרקים ואילו החלב הסמיך משמש בעיקר לקינוחים.
חטיפים ומאכלי רחוב

ברוב הערים ניתן למצוא מאכלים סינים כמו לחמניות מאודות ואיטריות הנמכרים על ידי רוכלי רחוב. גם מסעדות לעיתים מוכרות מאכלים מהמטבח הסיני והאינדונזי גם יחד. הבדל נפוץ הוא שמאכלי בשר חזיר אינם בנמצא, כיוון שרוב תושבי המדינה מוסלמים. לצד רוכלי הרחוב, ניתן למצוא רוכלים המוכרים את מרכולתם על אופניים או עגלות בעלות 3 גלגלים. עגלונים אלו נוהגים לשיר או לנקוש על עצמי מתכת או עץ כדי לשווק את סחורתם. עגלת הרוכלים נקראת "קָאקי לימה" שמשמעו במאלאית/אינדונזית: "רגל חמש" למרות שאינה נשענת על 5 רגלים אלא על 3 רגלים ושני גלגלים.
צורות בישול

המנות המרכזיות במטבח האינדונזי קרויות לרוב על שם הרכיבים העיקריים בהן וצורת הבישול שלהן. שיטות הבישול העיקריות הן טיגון ("גוֹרֶנְג"), הקפצה בווק ("טוּמיס"), הקפצה במחבת שטוח ("סַנגרַיי"), צלייה ("בקר", במאלאית: "שרוף"), אפייה ("פנגנג"), בישול לבן ("רֶֶבּוּס"), ואידוי ("קוּקוּס").
מטבחים מקומיים

נהוג לחלק את המטבח האינדונזי למספר רב של מטבחים מקומיים השונים אחד מהשני במרכיביהם, צורות הבישול הנפוצות בהם, ההשפעות עליהם וכו. המטבח של ג'קרטה ספג השפעות רבות מהמטבח ההודי, הערבי, הסיני והאירופאי והוא מגוון מאוד. את האי ג'אווה ניתן לחלק למטבח המערבי (או הסונדני) המאופיין בעיקר בשימוש רב בירקות טריים לא מבושלים, למטבח של מרכז ג'אווה המאופיין בטעמים מתוקים ולמטבח של מזרח ג'אווה המאופיין גם הוא בטעמים מתוקים עם מעט יותר חריפות ושימוש רב יותר במאכלי ים. המטבח של האי באלי שונה ביחס לשאר החלקים של אינדונזיה ומושפע מאוד מהמטבח ההודי. לדוגמה, לא ניתן למצוא בו כמעט בקר. במטבח המאפיין את אזור אצ'ה בצפון האי סומטרה קיימות השפעות ערביות, הודיות ופרסיות. במטבח הבטאקי בצפון האי סומטרה קיים שימוש מוגבר בבשר חזיר ולפעמים אף בבשר כלב. במטבח המיננגקבאו שבמערב סומטרה יש שימוש רב בבשר בפאלו. למטבח המלאי של מזרח סומטרה קרבה רבה למטבח המלזי. ישנם גם מטבחים נפרדים בדרום סומטרה, מטבח מנָדואי (בצפון סולאווסי), מטבח דרום סולאווסי, מטבח המאפיין את אזור נוסה טנגרה, את מלוקו ואת פפואה.
השפעות מן החוץ

אינדונזיה, כמוקד שהיווה במשך השנים מרכז סחר אזורי והיה נתון להשפעתו של שלטון קולונלי הולנדי החל מ-1850, ספגה השפעות קולינריות חיצוניות רבות למטבחיה המקומיים. ניתן לומר באופן גס כי ההשפעות המרכזיות באו מהודו, סין והולנד. ההשפעות ההודיות על המטבח האינדונזי החלו כבר החל מהמאה ה-4 והן התגברו עם חדירת האסלאם למדינה, בין היתר על ידי הגירה של מוסלמים הודיים. אחד המאפיינים הבולטים של המטבח ההודי באינדונזיה הוא שימוש בתבלין הקארי שנפוץ בעיקר במטבחים של צפון האי סומטרה. השפעותיו של המטבח הסיני באינדונזיה מורגשת זה מאות שנים, בעיקר בעקבות גלי ההגירה מסין שהחלו עוד מהמאה השביעית והתגברו בתקופת השלטון ההולנדי במדינה. ההשפעות הסיניות עמוקות ונרחבות כל כך עד כי ניתן לומר שחלק מהמטבחים האינדונזיים הם התכה בין מטבח אינדונזי מסורתי למטבח סיני. השימוש ברוטב סויה באינדונזיה למשל כל כך עתיק עד כי הווריאציות המקומיות המתוקות שלו בארכיפלג נחשבות לתבלין מקומי ולא חיצוני. השפעות דומות של המטבח הסיני ניתן למצוא גם במדינות שכנות לאינדונזיה כמו סינגפור ומלזיה. משנת 1512 ועד 1851 היו חלקים מסוימים בארכיפלג היה תחת שליטה פורטוגלית, מה שחשף את המטבח האינדונזי לפירות ולתבלינים השונים שהגיעו מהעולם החדש. הבוטנים הגיעו לאיים בדרך זו והחלו לקבל מקום מרכזי ומכובד ברבות מן המנות המקומיות. ההשפעות האירופאיות על המטבחים המקומיים התרחבו במהלך המאה ה-16 עם סוחרי התבלינים ההולנדים שהגיעו לאיים. האירופאים הציגו לעולם הקולינרי המקומי את הלחם, הגבינה, החביתית, הריבה, החמאה, המרגרינה, הכריך והברביקיו ועוד מאכלים רבים. השפעות אלה היו בולטות יותר בצלחותיהם של אנשי המעמדות הגבוהים שהיו חשופים לתרבות הזרה שהביאו האירופאים.
השפעות כלפי חוץ

השפעותיה של השליטה הקולונאלית ההולנדית איננה מורגשת רק במטבחים האינדונזיים המקומיים אלא גם במטבח ההולנדי עצמו. ראשית, ניתן למצוא מסעדות אינדונזיות רבות בערים ההולנדיות הגדולות כמו אמסטרדם, האג ורוטרדם, אותם פתחו מהגרים אינדונזיים שהשתקעו במדינה. במהלך השנים הרבות של השליטה הולנדית בארכיפלג, ובעיקר לאחר קבלת העצמאות של אינדונזיה אחרי מלחמת העולם השנייה, שבו רבים מהמתיישבים ההולנדים לארצם והחזירו עימם מנות ורעיונות קולינריים מימיהם באינדונזיה. למטבח האינדונזי קיימות השפעות גם עקב הגירה למדינות שכנות כמו מלזיה ואף תאילנד הרחוקה יותר. מטבחה של מערב סומטרה הקרוי גם "מטבח פדאנג" מזכיר מאוד את המטבח המלזי וניתן למצוא מנות רבות דומות בין שני המטבחים. בדרום מלזיה קיימות השפעות בולטות יותר דווקא למטבח המאפיין את האי ג'אווה. ההשפעות על המטבח התאילנדי צנועות בהרבה וייתכן כי רבות מהן התרחשו עקב השפעתו של המטבח המלזי על המטבח התאילנדי.
מנות בולטות

סטאי – מנה בשרית הנפוצה בכל המדינה ובעיקר בסומטרה ובג'אווה. מדובר בבשר, לעיתים משומר, צלוי ומוגש ברוטב סמיך. הרוטב הוא לרוב על בסיס בוטנים או סויה. במדינה קיימות וריאציות רבות של המנה.
גאדו-גאדו – מנה שמקורה בג'אווה, לעיתים צמחונית ולעיתים מכילה פירות ים. המנה מכילה תערובת של ירקות, שרימפס או קרקרים ודגים עם רוטב בוטנים. לעיתים המנה מכונה גם "הסלט האינדונזי".
נאסי צ'אמפור – מנה על בסיס אורז מטוגן הנפוצה בכל רחבי המדינה. המנה מכילה אורז מטוגן, ירקות מוקפצים ולעיתים בשר.
נאסי גורנג – מנה נוספת על בסיס אורז מטוגן הנפוצה אף היא בכל רחבי המדינה. במנה זו האורז מקבל גוון כהה יותר בערבות רוטב הסויה המתוק. לעיתים רבות במנה משולבת ביצה טרופה ובשרים מסוגים שונים.
סוֹטוֹ – מרק בשר הנפוץ בכל רחבי המדינה. למרק וריאציות רבות הכוללות עוף או בשר אך מאפיין המשותף לרוב הסוגים הוא גוונו הצהבהב של המרק בעקבות השימוש בכורכום כאחד התבלינים המוספים אליו.
אָיָאם בקר - מנת עוף בגריל אשר נפוצה בכל רחבי אינדונזיה.
קראק טלור - אורז דביק עם בלילת ביצים, קוקוס ובצל מטוגן. המנה נפוצה בעיקר בג'קרטה.
אָיָאם גוֹרֶנג – עוף מטוגן בשמן קוקוס עמוק. המנה נפוצה בכל רחבי המדינה.
בֶּבֶּק גוֹרֶנג – מנת ברווז מטוגן אשר נפוצה בכל רחבי המדינה. מוגשת לרוב עם סמבל, משחת צ'ילי חריפה. סמבל מסוג זה זהה בצורתו ובטעמו לסחוג האדום הנפוץ בישראל.
אוֹפּוֹר אָיָאם – מנת מרק עוף המבושל בחלב קוקוס. מנה זו אף היא נפוצה בכל רחבי המדינה.
סֶמוּר - נזיד בשר עם רוטב סויה מתוק (קצ'אפ מניס). גם מנה זו נפוצה ברחבי הארכיפלג.
קְרוּפּוּק קוּליט – קינוח הדומה לקרקרים ומיוצר מעור של פרה.
טוּמפֶּנג – צורת הגשה של מנת אורז ותוספות של ירקות ובשר כך האורז מוגש כקונוס גבוה ובצדדיו מוגשות התוספות.
סאיוּר לוֹדֶה - ירקות במיץ קוקוס.
הערות שוליים

↑  AMANINA TSANI, A short History of Indonesian Cuisine, culinary-indonesia, ‏11 February 2013
↑  WARUNG: אחת מ-4 המלים המאלאיות / אינדונזיות שמשמעותן" חנות".
↑  Nadya Natahadibrata, Celebratory rice cone dish to represent the archipelago, The Jakarta Post, ‏10 February 2014
↑  Indonesian food, Belindo.com, ‏July 2011
↑  Klopfer, Lisa, Padang restaurants: Creating “ethnic” cuisine in Indonesia, Food and Foodways
↑  Gregory Rodgers, Nasi Goreng, About.com, ‏21 October 2012
↑  Luh De Suriyani, Gado-gado' Ayu Minantri, Bali Daily, ‏5 December 2013
↑  Grilled Beef Satay, Food Reference.com, ‏2010-07-06
↑  A Soto Crawl, ‏Retrieved 5 July 2010
↑  Mike, Lininger, [ttps://www.etiquettescholar.com/dining_etiquette/table-etiquette/pacific_dinner_etiquette/indonesian.html International Dining Etiquette — Indonesia], Etiquette Scholar, ‏28 May 2015
↑  Hines, Windyn R., Food preparation methods and regional identification in Indonesia, The University of Utah
↑  Tan, Mely G., Chinese dietary culture in Indonesian urban society, The globalization of Chinese food
↑  Kubo, Michiko, The Development of an Indonesian National Cuisine: A Study of New Movement of Instant Foods and Local Cuisine, Globalization, Food and Social Identities in the Asia Pacific Region
↑  Kumar's Curries & Bumbus, http://www.verstegen-direct.co.uk (ארכיון)
↑  Petty elliott, Regional Indonesian Food (ארכיון)
↑  A Guide to Dutch Indonesian Cuisine, Awesome Amsterdam, ‏15 August 2014
↑  במאלאית: NASI=אורז, CAMPUR = מעורב / תערובת/.
↑  משמעות המלה המאלאית SOTO היא "מרק"
↑  משמעות המלה המאלאית KULIT היא: "עור"
| מטבחים בעולם |
| --- | --- | --- |
| אוקיאניה | אוסטרליה • ניו זילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • איסלנד • אירלנד • איטליה • אסטוניה • בלארוס • בולגריה • בלגיה • בריטניה (אנגליה • סקוטלנד) • גרמניה • הונגריה • הולנד • יוון • לוקסמבורג • ספרד • סקנדינביה (דנמרק • נורווגיה • שוודיה) • פולין • פורטוגל • צ'כיה • צרפת • רומניה • רוסיה • שווייץ |  |
| אמריקה | ארצות הברית • ארגנטינה • ברזיל • האיטי • ונצואלה • מקסיקו • פרו |  |
| אסיה | אינדונזיה • גאורגיה • הודו • וייטנאם • טורקיה • יפן • קוריאה • ירדן • ישראל • לבנון • מונגוליה • סוריה • סין • סינגפור • עיראק • פרס • קזחסטן • קטר • תאילנד • תימן |  |
| אפריקה | אריתראה • אתיופיה • דרום אפריקה • לוב • מדגסקר • מצרים • מרוקו • תוניסיה • גאנה |  |
| שונות | המטבח היהודי • מטבחי אמריקה הלטינית • המטבח המזרח-תיכוני • המטבח הים-תיכוני • המטבח האסייתי • המטבח ביוון העתיקה • מטבח ימי הביניים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560223905171  BnF: cb12048044t (data)  LCCN: sh85031837  LNB: 000288915  NDL: 00564097 
סטאי, אחד המאכלים הנפוצים באינדונזיה
פרי עץ הלחם
רנדנג כבש
יאן טופורובסקי

| --- | --- |

 לידה:  4 ביולי 1950 (בן 74) אוקספורד, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  כלכלה, כלכלה עולמית, מימון, משבר פיננסי 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ברמינגהאם  בירקבק, אוניברסיטת לונדון 
 מוסדות:  בית הספר ללימודי המזרח ואפריקה של אוניברסיטת לונדון  אוניברסיטת סאות' בנק 
 
יאן טופורובסקי (באנגלית: Jan Toporowski; נולד בשנת 1950) הוא כלכלן בריטי ופרופסור המתמחה בנושאים של משברים פיננסיים בבית הספר ללימודי המזרח ואפריקה (SOAS) באוניברסיטת לונדון.
חייו

טופורובסקי נולד באוקספורד בשנת למהגרים פולנים. הוא בעל תואר ראשון בסוציולוגיה ומדעי המדינה, אותו סיים באוניברסיטת ברמינגהאם ב-1972, ובעל תואר שני בכלכלה, אותו סיים בבירקבק, אוניברסיטת לונדון ב-1977. ב-1983 השלים טופורובסקי לימודי תואר שלישי בכלכלה באוניברסיטת ברמינגהאם.
קריירה מקצועית

עם סיום לימודיו לתואר ראשון, החל לעבוד בקרן הפנסיה של הכנסייה של אנגליה. התנסות זאת הציתה את התעניינותו בכלכלה פיננסית. לאחר שסיים את לימודי התואר השלישי חזר יאן טופורובסקי לעבוד במימון, בתור כלכלן בכיר ב-Standard Chartered Bank, שם בלט בביקורת שמתח על הבנקאות הבינלאומית ועל חלקה בהיווצרות משבר החוב הבינלאומי של שנות ה-80. עבד כחוקר בבית הספר המרכזי לתכנון וסטטיסטיקה בוורשה בשנות ה-80, כחוקר באוניברסיטת קיימברידג' בשנים 2003-2004, כחוקר במרכז לחקר כלכלה וסטטיסטקה בשנים 2004–2005, וכחוקר בבנק פינלנד (אנ') ב-2005. במהלך שנות ה-90 לימד באוניברסיטת South Bank, לונדון. ב-2004 מונה לפרופסור לכלכלה ומימון בפקולטה לכלכלה של בית הספר ללימודי המזרח ואפריקה (SOAS) באוניברסיטת לונדון, שם שימש גם כדיקן מספר שנים. מאז 2004 הוא משתף פעולה עם המרכז לחקר ההיסטוריה והמתודולוגיה של הכלכלה באוניברסיטת אמסטרדם. עבודתו האקדמית של טופורובסקי על כלכלה מוניטרית זכתה לפרסום נרחב. ב-2013 הוא הוציא לאור ביוגרפיה אינטלקטואלית על הכלכלן הפולני מיכאל קלצקי (אנ'), בה פירט את עבודתו על כלכלה מוניטרית, תאוריית הרווח, בעיות הסוציאליזם ומדינות מתפתחות. בשנת 2013 זכה ספרו של יאן טופורובסקי "למה הכלכלה העולמית זקוקה לקריסה פיננסית" בפרס יוניקוס על הספר הטוב ביותר לקידום ההבנה הכלכלית ביריד הספרים בוורשה.
מבחר מספריו ומאמריו

Co-author Dictionary of Economics London: Charles Letts 1983. pp. 199.
The Economics of Financial Markets and the 1987 Crash Aldershot: Edward Elgar 1993. pp. 162 + ix.
The End of Finance: The Theory of Capital Market Inflation, Financial Derivatives and Pension Fund Capitalism London: Routledge 2000. pp. 160 + xvi.
Theories of Financial Disturbance Cheltenham: Edward Elgar 2005.
Why the World Economy needs a Financial Crash’ and other critical essays on Finance and Financial Economics London: Anthem Press 2010
Michał Kalecki An Intellectual Biography Volume I Rendezvous in Cambridge 1899-1939 Basingstoke: Palgrave 2013.
Crédito y Crisis de Marx a Minsky Mexico City: Facultad de Economía, Universidad Nacional Autónoma de México & Miguel Ángel Porrúa 2016.
Michał Kalecki An Intellectual Biography Volume II By Intellect Alone 1939 – 1970 Basingstoke: Palgrave 2018.
חפרפרת זנב-שעיר

| חפרפרת זנב-שעיר |
| --- | --- |
 ציור של חפרפרת זנב-שעיר
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: אוכלי חרקים
משפחה:: חפרפרתיים
תת־משפחה:: scalopinae
שבט:: Scalopini
סוג:: Parascalops 
מין:: חפרפרת זנב-שעיר
שם מדעי
 Parascalops breweri ‏בקמן, 1842
תחום תפוצה

שמות נוספים
 החפרפרת של ברואר

חפרפרת זנב-שעיר (שם מדעי: Parascalops breweri), המוכרת גם בשם החפרפרת של ברואר, היא חפרפרת צפון אמריקאית בגודל בינוני, וסוג ומין יחיד. את המיון לחפרפרת קבע תומאס מאיו ברואר, חוקר טבע אמריקאי.
תיאור

לחפרפרת זו יש פרווה אפורה כהה עם חלקים בהירים יותר, האף שלה מחודד ויש לה זנב קצר ושעיר (ומכאן שמה). אורך החפרפרת הוא כ-15 ס"מ, כולל הזנב שאורכו 3 ס"מ, ומשקלה כ-55 גרם. כפותיה הקדמיות רחבות כדי לשמש לחפירה. בנוסף, יש לה 44 שיניים, עיניה מכוסות בפרווה ואוזניה אינן חיצוניות. צבען של כפות רגליה הוא ורוד, אך הן הופכות ללבנות ככל שהחפרפרת מזדקנת. ניתן לראות אצל החפרפרת מספר התאמות לחיים מתחת לקרקע: עורה צפוף מאוד ועדין, ורגליה רחבות, שטוחות וכבדות. החפרפרת מסתמכת מעט מאוד על ראייתה ויש להן ראייה חלשה מאוד. כדי להתגבר על חוסר הראייה שלה, לחפרפרת יש שערות שפם רגישות על קצה האף, והרגליים רגישות מאוד לתנודות באדמה.
בית גידול

החפרפרת חיה באזורי יערות או שטחים פתוחים עם קרקעות יבשות במזרח קנדה ובצפון-מזרח ארצות הברית. מכיוון שהיא יונק החי מתחת לקרקע, היא צריכה אדמה לחה אבל חזקה, כדי שהיא תוכל לחפור בקלות. החפרפרת מעדיפה חורשות נשירים (חורשות בהן מתרחש הזמן בו עצים ושיחים מנשירים את עליהם) ויערות מחטניים, שדות ישנים וצידי דרכים.
התנהגות

חפרפרת זו נחשבת קטלנית, מאחר שהיא מתגוררת בעיקר מתחת לפני הקרקע במנהרות רדודות, והיא צדה טרף במשך כל היום, כשבלילה היא עולה לפני-הקרקע. החפרפרת פעילה קרוב יותר לפני השטח במהלך חודשי הקיץ החמים יותר וחופרת עמוק יותר מתחת לאדמה בסתיו ובחודשי החורף הגשמיים.
חפרפרת זו מבלה את רוב זמנה מתחת לקרקע, בחיפוש אחר מחילות של חרקים, זחלים ותולעי האדמה. היא פעילה כל השנה, וטורפיה כוללים ינשופיים, שועלים ונחשים גדולים.
החפרפרת נוהגת להתבודד למעט תקופת הרבייה שנמשכת בתחילת האביב. לידה ממוצעת כוללת 4 עד 5 צאצאים אשר הנקבה יולדת אותם במאורה תת-קרקעית עמוקה. משך חייה של החפרפרת עשוי לחיות הוא בין 3 ל-4 שנים.
תזונה

חפרפרות אלה אוכלות בעיקר חרקים, גרגירים, תולעי אדמה, זחלי חיפושיות, שבלולים ונמלים. לפעמים היא מתבססת על ירקות כשזה מקור המזון הזמין היחידי
הערות שוליים

↑  חפרפרת זנב-שעיר באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007547066205171
יוסף לוינשטיין (פוליטיקאי)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1926 הנובר, הרייך הגרמני 
 פטירה:  28 ביוני 2015 (בגיל 89 בערך) 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פרסים והוקרה:  חבר במסדר האימפריה הבריטית 
 
יוסף "ג'ו" לוינשטיין (באנגלית: Joe Lobenstein; ה'תרפ"ז, ~1927 - י"א בתמוז ה'תשע"ה, 28 ביוני 2015) היה ראש מועצת רובע הַאקְנִי של העיר לונדון במשך ארבע שנים וכן סגן נשיא התאחדות קהלות החרדים. הוא היה סגן הנשיא של הבריטים באגודת ישראל.
יוסף לוינשטיין נולד בהנובר ליצחק לוינשטיין. נמלט עם משפחתו ב-1939 מגרמניה הנאצית והגיע לאנגליה. נישא לבלה, ילידת שווייץ. נפטר ב-28 ביוני 2015.
חתנו הוא הרב נפתלי פאלק מייסד הארגון "אבות ובנים" ובנו של הרב פסח אליהו פאלק.