stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעקב זלצמן
פעילותו הציונית והפוליטית

בילדותו היה יעקב פעיל ומדריך בתנועת הנוער הציוני בעירו רובנו שבפולין. לאחר סיום לימודי התיכון התמנה למפקד הקן בו התחנך. בשנת 1936 הוא הראה דוגמה אישית לחניכיו, ועלה בגפו לארץ, כשבמזוודת העץ שלו החביא אקדח מפורק המיועד לארגון ההגנה.
מייד לאחר הגעתו לארץ, הצטרף לשורות ארגון ההגנה, תוך כדי לימודיו בטכניון בפקולטה לארכיטקטורה והנדסת בניין ועיסוק לפרנסתו בעבודות מזדמנות.
בשנת 1941 הוא נענה לקריאת מנהיגי היישוב והתגייס לצבא הבריטי, למרות גילו ואף על פי שהוכה ונפצע על ידי שוטרים בריטים בהפגנות נגד מימוש ה"ספר הלבן". הוא שירת כשנתיים כמהנדס ושרטט מפות בחיל ההנדסה במצריים בתקופה בה התחוללו קרבות אל עלמיין, ושירת כשנתיים באיטליה, חלקם במסגרת הבריגדה היהודית.
לאחר המלחמה שב לארץ, אך נשלח שוב מטעם הסוכנות היהודית לאיטליה, כדי לשכנע עולים במחנות הפליטים לעלות לישראל. הוא חזר לארץ כמפקד האוניה טטי בספטמבר 1948. על פעילות זו הוא סיפר במאמר לעיתון "על חופים", עיתון ארגון "הציונים הכלליים", "הנוער הציוני", ו"העובד הציוני", באוקטובר 1948.
מייד לאחר הגעתו לארץ, התנדב לחיל המודיעין, ותרם מניסיונו בצבא הבריטי בנושא שרטוט מפות.
על חלקו במאבק בתקומת ישראל זכה יעקב לעיטור לוחמי מדינה, אות ההתנדבות, אות הלוחם בנאצים, אות ההגנה, ואות מלחמת הקוממיות.
לאחר הקמת המפלגה הפרוגרסיבית בשנת 1948, הוא הצטרף לידידו ושותפו לפעילות בתנועת "הנוער הציוני" בפולין, משה קול, והיה פעיל במוסדות המפלגה, גם לאחר התאחדותה למפלגה הליברלית, ופיצולה לליברלים עצמאיים.
לאחר מלחמת ששת הימים, נפגש יעקב עם מר משה קול, ופרש בפניו הצעת תוכנית לגבי הריבונות של ירושלים המזרחית. המלצתו הייתה להפוך את העיר העתיקה והאגן הקדוש לישות עצמאית, המנוהלת על ידי נציגי שלוש הדתות, ובכך להמעיט מההתנגדות הבינלאומית לשליטה הביטחונית הישראלית במקום, וליצור גשר לקשרים עם כל העולם, כולל מדינות ערב. יוזמה דומה הוצגה פעמים רבות מאוחר יותר, כולל מתווה קלינטון.
פעילותו כארכיטקט

יעקב למד בטכניון שבחיפה, בפקולטה לארכיטקטורה והנדסת בניין בשנים 1937–1941. בשנות החמישים הוא עבד בתכנון העיר חיפה, והיה אחראי לתכנון כמה מהשכונות החדשות בעיר, בהן הטכניון בנוה שאנן, שכונת דניה, ועוד. בשנים 1961÷1967 הוא עבד בחברת "רסקו" בהקמת בניינים רבים בחיפה וסביבתה. בתקופה זו גם ביצע פרויקט של תכנון העיר העתיקה בעכו, ועבודות שיקום העיר העתיקה בעכו בשנות השישים בוצעו על פי תוכנית זו, והפכו את עכו העתיקה לאתר תיירות מהבולטים בארץ.
בשנות השישים הוא שימש כמזכיר הוועדה החיפנית לעריכת תקנות הבניה, שהיוותה בסיס לתקנות הבנייה הארצית הראשונה.
באוקטובר 1967, זמן קצר אחרי מלחמת ששת הימים, הוא התמנה לראש מחלקת תכנון עיר בעיריית ירושלים המאוחדת, אך נפטר במפתיע כשבוע לאחר תחילת עבודתו. הוא נקבר בבית הקברות חוף הכרמל.
פעילותו האמנותית

יעקב היה צייר ופסל, ועסק באומנות, הן כמקצוע והן כתחביב. עוד בנערותו מסר למשורר חיים נחמן ביאליק, בביקורו בקהילה היהודית ברובנו, תבליט דמותו של הרצל. לאורך כל תקופת חייו הבוגרים הוא הרבה לצייר בציפורן, צבעי מיים, רישום בעפרון פחם, חריטה בעץ ופיסול בגבס. במיוחד הרשימה אותו האומנות והארכיטקטורה האיטלקית, אותה הרבה לצייר בתקופות שהותו באיטליה.
בתקופת לימודיו בטכניון הוא לימד אומנות בבתי ספר שונים, ונטע את אהבת האמנות בתלמידיו. אחת מתלמידותיו, אהובה שרמן, גילתה בעזרתו את כישוריה והפכה לאמנית בעל שם עולמי.
משפחה

יעקב נשא לאישה את לאה, אותה הכיר במחנה בפליטים באיטליה, ושכנע את משפחתה לעלות לארץ. הם התחתנו בשנת 1949 בארץ. נולדו להם שני ילדים – שלמה לירן, טייס בחיל האוויר ומנכ"ל במספר חברות, וטוביה לירן, נווט בחיל האוויר, איש היי-טק וממציא.
גלריית יצירות

ציור פורטרט של נערה משנת 1940
ציור בציפורן של ונציה בשנת 1945
תבליט עץ על פי תרשים מספר לימוד יפני עתיק
רחוב יוסף בחיפה בשנת 1937
הערות שוליים

↑  יעקב זלצמן באתר GRAVEZ
יעקב זיו (מדען)

| --- | --- |
זיו, 2009
זיו, 2009
 לידה:  27 בנובמבר 1931 טבריה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  25 במרץ 2023 (בגיל 91)
 ענף מדעי:  הנדסת חשמל
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס 
 מנחה לדוקטורט:  John Wozencraft 
 מוסדות:  Melpar (1961–1962)  משרד הביטחון  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל  מעבדות נוקיה בל 
 תלמידי דוקטורט:  נרי מרחב 
 פרסים והוקרה:  חבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית   פרס ישראל  פרס ביטחון ישראל (2) מדליית ריצ'רד המינג מדליית ה-IEEE
 תרומות עיקריות
 אלגוריתם למפל-זיו לדחיסת נתונים
 
יעקב זיו (27 בנובמבר 1931 – 25 במרץ 2023) היה מדען מחשב ומהנדס חשמל ישראלי, שפיתח, יחד עם אברהם למפל, את אלגוריתם למפל-זיו לדחיסת נתונים. זיו היה פרופסור מחקר בטכניון בחיפה ונשיא האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. זכה פעמיים בפרס ביטחון ישראל ובשנת ה'תשנ"ג זכה בפרס ישראל במדעים מדויקים. זכה במדליית ה-IEEE לשנת 2021.
ביוגרפיה

נולד בטבריה למשפחה שעלתה ממוסקבה בירת ברית המועצות. אביו בן-ציון זיו (זלצין) היה מורה ומנהל, תחילה בטבריה ואחר כך ברעננה (על שמו נקרא בית ספר "זיו" ברעננה). אמו חנה הייתה צאצאית של הבעל שם טוב. אחיו הבכור של זיו, יהודה זיו, היה גאוגרף ובלשן.
למד בגימנסיה הרצליה בתל אביב, ובגיל 16, עם תחילת מלחמת העצמאות, התגייס, וכעבור זמן מה עבר קורס טכנאי מכ"ם והפעיל מכ"ם נייד. בהמשך שירת במילואים ביחידה הטכנולוגית של אגף המודיעין ובמסגרת זו זכה בפרס ביטחון ישראל.
זיו קיבל תואר ראשון בשנת 1954 ותואר שני בשנת 1957, שניהם בהנדסת חשמל מהפקולטה להנדסת חשמל בטכניון. את הדוקטורט השלים במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בשנת 1962.
קריירה מקצועית

בשנים 1955–1959 עבד ברשות לפיתוח אמצעי לחימה, שם עסק במחקר ופיתוח של מערכות תקשורת. בשנת 1962, עם שובו מלימודי הדוקטורט בארצות הברית, שב לרשות לפיתוח אמצעי לחימה, שם שימש ראש המחלקה לתקשורת. בשנים 1968–1970 עסק במחקר במעבדות בל בארצות הברית, שאליהן שב שלוש פעמים בין השנים 1977 ו-1992 כמדען אורח.
בשנת 1969 נמנה עם מייסדיה של חברת המחשוב טכם – טכנולוגיה מתקדמת, שבהמשך נמכרה לתדיראן.
בשנת 1970 הצטרף לסגל הטכניון, ובשנת 1972 מונה לפרופסור מן המניין. שימש, בין היתר, דיקן הפקולטה להנדסת חשמל ומשנה לנשיא לעניינים אקדמיים. נושאי המחקר שלו כוללים דחיסת נתונים, תורת האינפורמציה ותקשורת סטטיסטית.
בשנת 1977 הציג את אלגוריתם למפל-זיו לדחיסת נתונים, שאותו פיתח יחד עם אברהם למפל. האלגוריתם משיג דחיסה על ידי החלפה של מופעים חוזרים של מידע, במצביע לעותק יחיד של אותה פיסת מידע, במופע הראשון שלו בקלט הרצפים הלא דחוס. הרעיון בבסיס הקידוד הוא כי כל מילה בקידוד היא המילה הארוכה ביותר שנראתה עד לאותה נקודת זמן, בתוספת של אות אחת. בשנת 1978 הציגו השניים את LZ78 – אלגוריתם המשיג דחיסה על ידי החלפת מידע שחוזר על עצמו במצביע במילון למופע יחיד של אותו מידע. במשך השנים התפתחו אלגוריתמים שונים על בסיס האלגוריתם למפל-זיו אשר שיפרו את הביצועים בצורה משמעותית והתגבשה משפחה של אלגוריתמים. הדחיסה היא מסוג דחיסה משמרת מידע, המאפשרת שיחזור המידע הדחוס במלואו (ללא עיוות).
קריירה מקצועית > תפקיד ציבורי

בדצמבר 1985 החל לכהן כיושב ראש הוועדה לתכנון ולתקצוב.
חיים אישיים

נישא לשושנה, מורה לריתמיקה, ולהם שני בנים ושתי בנות.
פרסים והוקרה

זכה פעמיים (ב-1973 ובשנה נוספת) בפרס ביטחון ישראל.
בשנת 1981 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, ואף שימש כנשיאה בשנים 1996–2004.
בשנת 1993 זכה בפרס ישראל במדעים מדויקים.
בשנת 1995 זכה במדליית ריצ'רד המינג של ארגון IEEE וכן בפרס מרקוני.
בשנת 1997 זכה בפרס שאנון של IEEE.
בשנת 1997 זכה, יחד עם אברהם למפל, ב-ACM Paris Kanellakis Theory and Practice Award.
בשנת 1998 נבחר כחבר זר של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ובשנת 2004 לחבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית. הוא חבר החברה הפילוסופית האמריקאית.
בשנת 2004 הכריז האיגוד הבינלאומי של מהנדסי החשמל והאלקטרוניקה (IEEE) כי אלגוריתם למפל-זיו הוא "אבן דרך בהנדסת האלקטרוניקה והמחשבים" וכי הוא "תרם תרומה משמעותית להפיכתה של רשת האינטרנט לאמצעי אפקטיבי בתקשורת הגלובלית".
במאי 2009 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב, על הישגיו בהנדסת חשמל ובתורת האינפורמציה, על חלקו בהפיכת ישראל למובילה עולמית בתחום התקשורת, כהוקרה על מנהיגותו בקרב קהילת המדענים הישראלית, ועל פועלו לחיזוק ביטחון ישראל ולפיתוח ההשכלה הגבוהה בישראל.
ביוני 2009 זכה בפרס חזית הידע (Frontiers of Knowledge) של קרן BBVA הספרדית, על "המצאותיו פורצות הדרך בתחום דחיסת המידע ותורת האינפורמציה". סכום הפרס 400 אלף אירו.
בשנת 2017 זכה בפרס א.מ.ת בקטגוריה מדעים מדויקים: הנדסת מחשבים ואלקטרוניקה.
זיו הוא חתן מדליית ה-IEEE לשנת 2021.
לקריאה נוספת

ד"ר שי חורב, הערך "יעקב זיו" בלקסיקון החיפאים, אישים ודמויות בחיפה, דוכיפת הוצאה לאור, 2018, עמ' 158.
הערות שוליים

↑  מינויים בטכניון, מעריב, 7 באוגוסט 1972
↑  גלית חמי וסופי שולמן, להמציא כל בוקר מחדש - סיפורה של החדשנות הישראלית, ידיעות ספרים, 2018, הפרק "בור סוד שאינו מאבד טיפה", עמ' 128–129
↑  Ziv, J., & Lempel, A. (1977). A universal algorithm for sequential data compression. IEEE Transactions on Information Theory, 23(3), 337–343
↑  פרופ' זיו יו"ר הוועדה לתכנון ולתקצוב במועצה להשכלה גבוהה, מעריב, 1 בדצמבר 1985
1 2  בטכניון חגגו 90 לפרופ' יעקב זיו: "מקור השראה לכולנו", באתר ynet, 28 בנובמבר 2021
↑  ACM Paris Kanellakis Theory and Practice Award, ACM
↑  אוניברסיטת תל אביב תעניק תוארי ד"ר כבוד לפילוסופיה בטקס חגיגי שיתקיים היום 18.05.2009, באתר של אוניברסיטת תל אביב
↑  הטכניון, ‏הפרס הגדול בעולם אחרי נובל – לפרופסור יעקב זיו מהטכניון, באתר "הידען", 30 בינואר 2009
↑  הכבוד הרם ביותר בהנדסת חשמל, באתר הטכניון, 26 בנובמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298131305171  dblp: 16/3406  GND: 1284520315  ISNI: 0000 0004 0217 7926  MGP: 204490  SUDOC: 243699328  VIAF: 297722671   WorldCat (עם VIAF): 297722671
ים ג'אווה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  האוקיינוס השקט 
 סוג:  ים 
 מידות
 שטח:  320,000 קילומטר רבוע
 מידע נוסף
 נהר מזין:  Barito River, Bodri River, Ci Manuk, Kumai River, Lamandau River, Ciliwung River, Kahayan River, Bengawan Solo River, Ci Tarum, Tulang Bawang River 
 מדינות באגן הניקוז:  אינדונזיה 
 קואורדינטות:  5°S 110°E﻿ / ﻿5°S 110°E﻿ / -5; 110
  (למפת אינדונזיה מוגדלת) ג'קרטה נוסאנטארה סורבאיה מדן מקאסאר פונטיאנאק ג'איאפורה מ האוקיינוס ההודי האוקיינוס השקט מלזיה פים ג'אווה(למפת אינדונזיה רגילה) ג'קרטה נוסאנטארה סורבאיה מדן מקאסאר פונטיאנאק ג'איאפורה מ האוקיינוס ההודי האוקיינוס השקט מלזיה פים ג'אווה
 
ים ג'אווה (באנגלית: Java Sea; באינדונזית: Laut Jawa; בג'אווה: Segara Jawa) הוא ים שנמצא ליד האיים האינדונזיים בורנאו, ג'אווה, סומטרה וסולאווסי. הים נמצא צפונית-מערבית ממצר קארימאטה, ומים סין הדרומי. הים נשאר במערב האוקיינוס השקט.
היסטוריה

בפברואר–מרץ 1942, בזמן מלחמת העולם השנייה, התקיים באזור קרב ים ג'אווה (אנ'). הקרב היה אחד מקרבות הים היקרים ביותר במלחמת העולם השנייה. כוחות הים של הולנד, בריטניה, אוסטרליה וארצות הברית כמעט נהרסו בניסיון להגן על האי ג'אווה מפני התקפה יפנית.
ב-28 בדצמבר 2014, טיסה 8501 של אייר אסיה אינדונזיה התרסקה באזור, לאחר שהמריאה מנמל התעופה הבינלאומי ג'ואנדה, סורביה, אינדונזיה לכיוון נמל התעופה סינגפור צ'נגי, סינגפור. כל 155 הנוסעים ו-7 אנשי הצוות נספו.
ב-29 באוקטובר 2018, טיסה 610 של ליון אייר התרסקה באזור, לאחר שהמריאה מנמל התעופה הבינלאומי סוקרנו-האטה, ג'קרטה, אינדונזיה לכיוון שדה התעופה דפאטי אמיר (אנ') בפנגקל פיננג (אנ'), אינדונזיה. כל 181 הנוסעים ו-8 אנשי הצוות נספו.
ב-9 בינואר 2021, טיסה 182 של סריוויג'איה אייר התרסקה באזור, לאחר שהמריאה מנמל התעופה הבינלאומי סוקרנו-האטה, ג'קרטה, אינדונזיה לכיוון נמל התעופה הבינלאומי סופדיו (אנ'), פונטיאנאק, אינדונזיה. כל 50 הנוסעים ו-12 אנשי הצוות נספו.
פעילות כלכלית

בחלקים הדרומיים והצפוניים של קרקעית הים נמצאים שדות נפט מתרחשים ומשתרעים מתחת לים. ייתכן שיש גם שדות נפט ליד קאלימנטן. כאתר החיפושים המוצלח אחר נפט וגז טבעי, ים ג'אווה נהיה בסיס תוכנית הייצוא של אינדונזיה.
דיג הוא פעילות כלכלית חשובה בים ג'אווה. מעל 3,000 מינים של דגים נמצאים באזור.
האזור שמסביב לים ג'אווה הוא יעד תיירותי פופולרי. צלילה באזור הים מציעה הזדמנות לחקור ולצלם מערות מתחת למים, אוניות טרופות, אלמוגים, ספוגיים ובעלי חיים ימיים אחרים.
לקריאה נוספת

Touwen, Jeroen (editor). Shipping and trade in the Java Sea region, 1870-1940 : a collection of statistics on the major Java Sea ports. 2001. ISBN 90-6718-162-5
Java Sea a study on its economic impacts. 2008
הערות שוליים

↑  AirAsia flight QZ8501: 5 things about Java Sea, where search for plane is taking place (אורכב 08.03.2021 בארכיון Wayback Machine). The Straits Times. December 28, 2014
↑  Java Sea (אורכב 26.04.2020 בארכיון Wayback Machine). Encyclopædia Britannica.
↑  Oosten, F. C. van The Battle of the Java Sea Publisher: London : I. Allen, 1976. ISBN 0-7110-0615-6
↑  Thomas, David A. Battle of the Java Sea. London: Pan Books, 1971. ISBN 0-330-02608-9
↑  AirAsia flight: teams retrieve bodies from Java Sea (אורכב 08.03.2021 בארכיון Wayback Machine). The Guardian. Dec 30, 2014.
↑  Noyes, James Massola, Jenny (2018-10-29). "Lion Air flight crashes in Indonesia". The Sydney Morning Herald (באנגלית). ארכיון מ-2018-12-26. נבדק ב-2018-10-29.
↑  עותק בארכיון (ארכיון)
↑  Epton, Nina. The Islands of Indonesia. London, Pitman 1955
| דגל אינדונזיה גופי מים באינדונזיה |
| --- | --- | --- |
| אוקיינוסים | האוקיינוס ההודי • האוקיינוס השקט |  |
| ימים | ים אנדמן • ים אראפורה • ים באלי • ים בנדה • ים ג'אווה • ים האלמאהרה • ים טימור • ים מאלוקו • ים סאבו • ים סין הדרומי • ים סלבס • ים סראם • ים פלורס |  |
| מצרי ים | מצר אומבאי • מצר אלאס • מצר אלור • מצר באדונג • מצר באלי • מצר באנגקה • מצר גאספאר • מצר דמפייר • מצר ווטאר • מצר לומבוק • מצר מאדורה • מצר מלאקה • מצר מנטאוואי • מצר מקאסאר • מצר סאפה • מצר סומבה • מצר סונדה • מצר סינגפור • מצר קארימאטה • מצר ריאו |  |
| מפרצים | מפרץ באליקפאפאן • מפרץ בונה • מפרץ בינטוני • מפרץ ג'קרטה • מפרץ טומיני • מפרץ סאלה • מפרץ סנדרוואסי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531509005171  BNE: XX6148477  BnF: cb151878190 (data)  GND: 4759054-3  NKC: ge164702  SUDOC: 028163737  VIAF: 315526850   WorldCat (עם VIAF): 315526850
יניב שפירא

| --- | --- |

 לידה:  16 בפברואר 1967 (בן 57) יזרעאל, ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 תחום יצירה:  אוצרות 
 
יניב שפירא (נולד ב-16 בפברואר 1967) הוא אוצר אמנות ישראלי, שימש כאוצר וכמנהל המשכן לאמנות בעין חרוד בשנים 2016-2023.
ביוגרפיה

נולד וגדל בקיבוץ יזרעאל בעמק יזרעאל. אביו פרופ' אברהם (פצ'י) שפירא היה מרצה להיסטוריה של עם ישראל ולפילוסופיה יהודית באוניברסיטת תל אביב, עורך כתב העת "שדמות" ומעורכי הקובץ "שיח לוחמים". אימו איריס שפירא היא מורה ומטפלת באמנות (בפנסיה). בצבא שירת בגדוד 50, נח"ל מוצנח.
בשנים 1991–1993 שהה שפירא באמסטרדם, שם פגש את האמן העכשווי רולנד ואן דר ברכה (נ. 1943 Roland van der Berghe) ושימש כאסיסטנט שלו בהולנד, בלגיה וגרמניה, וכן ליווה אותו במסעו בישראל. מהלכיו האמנותיים של ואן דר ברכה השפיעו על תפיסת האמנות של שפירא. בשנת 1995 הצטרף לצוות המשכן לאמנות בעין חרוד כעוזר לאוצרת ומנהלת המשכן ד"ר גליה בר אור, וכן לצוות השימור. הוא השתלם ברסטורציה אצל האדריכל והמשמר יון ננו, שתכנן במשכן את אגף ספריית מאיר אגסי, קפה ביקלס ואת האודיטוריום ע"ש מירון סימה. באותן שנים שימש גם כמתקין ותולה תערוכות. בין השנים 2004 ל-2009 ניהל שפירא את הקיבוץ, גלריה לאמנות ישראלית בתל אביב ושימש בה אוצר ראשי. בשנת 2016 התמנה מנהל ואוצר ראשי של המשכן לאמנות בעין חרוד. לאחר 8 שנים פרש עקב חילוקי דעות עם מנכ"לית המשכן.
שפירא הוא בעל תואר ראשון בתולדות האמנות ופילוסופיה יהודית (1995), ותואר שני בתולדות האמנות (1997) שניהם מאוניברסיטת תל אביב. התזה שכתב לתואר השני עסקה בנושא "ממתחים בין ניגודים לשאיפה לאחדות: הפיקטוגרפים של אדולף גוטליב 1942-1953". כמו כן סיים את התכנית ללימודי תעודה במוזיאולוגיה באוניברסיטת תל אביב (2003). פרויקט הגמר שלו מוזיאון מאיר אגסי: חלל מנטלי, מטאפורי, ממשי נבחר להיות מוצג בגלריה האוניברסיטאית, תל אביב (2003) ונדד לאחר מכן אל המשכן לאמנות בעין חרוד. בשנת 2010 החל בלימודי דוקטורט בהנחיית פרופ' מרדכי עומר ופרופ' גילה בלס אך עדיין לא סיים.
פרסומים

2002 – "אור פניו, הדיוקנאות העצמאים של ליאוניד בלקלב", לאוניד בלקלב, פני האור, משכן לאמנות, עין חרוד, עמ' 19–29, עברית/אנגלית.
2003 – "מוזיאון מאיר אגסי: חלל מנטלי, מטאפורי, ממשי," מוזיאון מאיר אגסי: חלל מנטלי, מטאפורי, ממשי, הגלריה האוניברסיטאית, אוניברסיטת תל אביב; משכן לאמנות, עין חרוד, עמ' 6–47, עברית/אנגלית.
2005 – "פנחס צינוביץ: ציור בורא," פנחס צינוביץ: ציור בורא, משכן לאמנות, עין חרוד, עמ' 15–32, עברית/אנגלית.
2005 – "הביוגרפיות האבודות של מאיר אגסי," המדרשה 8, כתב העת של בית הספר לאמנות מכללת בית ברל, עמ' 177 - 187.
2006 – "היאוש היוצר ו'ציור בורא'," מענית הלב, מנחת דברים למוקי צור, הקיבוץ המאוחד, עמ' 232 - 236.
2006 – "חשבון נפש", חירות, דוד וקשטיין + נ.צ., מועצת הפיס לתרבות ואמנות, עמ' 274 - 276.
2008 – "בריאת העולם," נועם עומר, העולם, גלריית הקיבוץ, תל אביב, עמ' 3–6, עברית/אנגלית.
2009 – "פיסול בין אדם לעולם," ברני פינק, זרעים קוסמיים, המוזיאון הפתוח, גן התעשייה עמר, עמ' 17 - 36, עברית/אנגלית.
2009 – "בין מסגרת לחלון," אלימה: בין מסגרת לחלון, מוזיאון תל אביב לאמנות, עמ' 13–49, עברית/אנגלית.
2010 – "הטבע של ידיד," ידיד רובין: צבע חרוש, מוזיאון תל אביב לאמנות, עמ' 95–102, עברית/אנגלית.
2010 – "גלריית אם," קו נטוי, מס' 10, המכללה האקדמית לחינוך, אורנים, 121-119.
2011 – "שאלות ותשובות," עידית לבבי גבאי: שעת ההתבהרות, משכן לאמנות, עין חרוד, עמ' 13–29.
2012 – "דיוקן משפחתי," נעם עומר: עולם הולך ונעלם, מרכז לאמנות קולבנבורג, בילרבק, גרמניה וחלל לאמנות און-אוף, המבורג, גרמניה, עמ' 84–89.
2013 – "יוצרים במגפיים (וכיפה)," עמודים, חשון תשע"ג, עמ' 8–11.
2013 – "שאין להם התחלה ולא סיום," צבי טולקובסקי – ספר אמן, מועצת הפיס לתרבות ואמנות, הוצאת כרמל.
הערות שוליים

1 2   נעמה ריבה, "מוזיאון זה לא מתנ"ס": הטלטלה במשכן לאמנויות בעין חרוד, באתר הארץ, 5 ביוני 2023
↑  גליה בר אור (2004) נמל באוויר: על מוזיאון מאיר אגסי, בתוך מוזאון מאיר אגסי: חלל מנטלי מטפורי ממשי, אוניברסיטת ת"א, הגלריה לאמנות ע"ש שרייבר, משכן לאמנות ע"ש חיים אתר, עין חרוד
↑  קרני עם עד, אוצר ונפרד, Mynet, שבעה עשר באוגוסט 2009
↑  חגית פלג רותם, בלדה לעוזב קיבוץ, גלובס, חמישה באוגוסט 2008, עמ'18.
↑  יובל סער, מעבר לזמן ולמקום:80 למשכן לאמנות בעין חרוד, מגזין פורטפוליו, שני בספטמבר, 2018
↑  פרחיה בהר דוד, שפירא יניב, סוד האור, אדריכלות האור במשכן לאמנות, ישראל: משכן לאמנות עין חרוד, 2020
↑  יניב שפירא פרויקט אופוריה, אשכול תערוכות לציון 50 שנה למלחמת ששת הימים, קטלוג דיגיטלי, 2017.
↑  יניב שפירא (עורך), 14 כיוונים לרוח: דיוקן המשכן, ישראל: משכן לאמנות עין חרוד, 2019
↑  סמדר שפי, אופק חדש לאופקים חדשים, בלוג החלון, 22 במרץ 2016.
↑  גדעון עפרת, המסע לעין חרוד, המחסן של גדעון עפרת, 24 נובמבר 2019
↑  משכן לאמנות, עין חרוד, אופק חדש לאופקים חדשים, קובץ סרטים/ קטלוג יום עיון, 2016
↑  יניב שפירא, חיים אתר: ציורי הבשר, קונטרס, משכן לאמנות, עין חרוד, 2020
↑  יניב שפירא (עורך), נפש עירומה: חיים סוטין והאמנות הישראלית, משכן לאמנות, עין חרוד, 2020.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268050405171  LCCN: nr2004017781  VIAF: 97320107   WorldCat (עם VIAF): 97320107
ירי ספורטיבי

תחרות ברובה אוויר למרחק 10 מטר.
ירי ספורטיבי הוא שם כולל לענפי ספורט הכוללים תחרויות ירי וקליעה למטרות נייחות או ניידות במגוון סגנונות, המבוצעות במגוון סוגי כלי נשק.
בין ענפי הירי הספורטיבי ניתן למצוא ענפים אולימפיים כגון קליעה, בהם נעשה שימוש ברובה או אקדח בקוטר זעיר, או ירי בצלחות חרס, המבוצע ברובה ציד, וענפים שאינם אולימפיים כגון ירי מעשי, המדמה מצבים דינאמיים של הגנה עצמית, או ספורטינג (ירי דינאמי המדמה מתווי ציד).
ישנן תחרויות ספורט המשלבות ירי ספורטיבי עם ענפים אחרים, כגון הביאתלון. עם זאת לא נהוג לכלול ענפים מסוג זה תחת הגדרת ירי ספורטיבי.
ישנן מדינות בהן גם ציד מוגדר כירי ספורטיבי. בשנת 1900 הוכנסה לאולימפיאדת פריז תחרות ירי בפסיונים. בשנים האחרונות ארגוני ספורט רבים מתנגדים לשימוש בכינוי זה מטעמי אידאולוגיה והגנת החי. בשפות שונות, ענף הציד נקרא גם ספורט סינגטי. בישראל ציד לא מוגדר כספורט ואינו כלול בהגדרת ירי ספורטיבי.
ענפי הירי הספורטיבי ממוינים בהתאם לסוג כלי הנשק, קוטרו, סוג ותצורת מטרות, המרחק מהמטרה וניידות. העוסקים בספורט זה נקראים קלעים (בתחומים האולימפיים) או ספורטאי ירי (כמו במקרה של ירי מעשי).
מושגים

בעברית קיים בלבול בין המושגים ירי ספורטיבי, ירי אולימפי וקליעה, עם זאת לא כל ירי ספורטיבי הוא ענף אולימפי, ולא כל פעילות קליעה נעשית לצורכי ספורט (קליעה צבאית או צליפה, למשל). ירי אולימפי יכול לכלול רק ענפים מסוימים מתחום רחב יותר (כמו במקרה של ירי בצלחות חרס). ככלל, נהוג בעברית לחלק את המושג ירי ספורטיבי לירי אולימפי וירי מעשי, אף כי קיימים תחומים ש"נופלים" בין ההגדרות.
קשתות היא ענף קליעה, אולם אינה ענף ירי. ספורטאים העוסקים בענף זה נקראים קשתים ולא קלעים. הגדרה זו נכונה גם לקשת מוצלבת, על אף שמנגנון הירי בה כולל הדק.
יששכר נבון

יששכר (שוכר)  נבון קליגר (נולד ב-1945) הוא ספורטאי פאראלימפי.
ביוגרפיה

נולד ברומניה ב-1945 עלה לארץ בגיל 5 גדל בתל אביב ובקיבוץ גלאון. במלחמת יום כיפור שירת באוגדה בפיקודו של אריאל שרון וב-22 באוקטובר 1973 לאחר חציית תעלת סואץ, נפצע קשה ברגלו השמאלית שנקטעה מעל הברך, לאחר תהליך שיקום קצר החל להתהלך על פרוטזה ולהתאמן בבית הלוחם.
השתתף במשחקי סטוק-מנדוויל אנגליה, ב-1974 זכה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל. כנ"ל ב-1979. ב-1983 במשחקי פריז זכה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל ובמדליית ארד בזריקת דיסקוס.  ב-1985 השתתף באליפות אירופה בבריסל. השתתף באליפות אירופה בגטבורג שוודיה, ב-1986.
השתתף במשחקים הפאראלימפיים בשנים 1976, 1980, 1984 והתחרה בענפי אתלטיקה: קרב חמש, זריקת דיסקוס, הדיפת כדור ברזל והטלת כידון. ב-1976 זכה במדליית זהב בזריקת דיסקוס (33.02 מטר שיא עולמי) ובמדליית ארד בהדיפת כדור ברזל (10.68 מטר). ב-1980 זכה בשתי מדליות ארד בזריקת דיסקוס (32.36 מטר) ובתחרות קרב חמש. ב-1984 זכה במדליית ארד אחרונה בתחרות הדיפת כדור ברזל (10.12 מטר). במשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976) היה חבר נבחרת הכדורעף וזכה במדליית זהב.
בינואר 1974 נישא לשלומית ניצן בטקס שערך הרב הראשי לצה"ל מרדכי פירון. הוא אב לשלוש בנות. עבד כשלושה עשורים כמאמן כושר בהרצליה ובתל אביב.
יובל היהלום למלכות ויקטוריה

יובל היהלום של המלכה ויקטוריה נחגג רשמית ב-22 ביוני 1897 לרגל יום השנה ה-60 להכתרת המלכה ויקטוריה ב-20 ביוני 1837. זו הייתה חגיגת יובל היהלומים הראשונה של כל מונרך בריטי בהיסטוריה באותה תקופה.
רקע

המלכה ויקטוריה עלתה על סבה המלך ג'ורג' השלישי במשך תקופת המלוכה הארוכה ביותר ב-23 בספטמבר 1896, אירוע שציינה באופן פרטי בטירת בלמורל. היא כתבה ביומן שלה, "אנשים רצו לעשות כל מיני טקסים, מה שביקשתי מהם לא לעשות עד שאסיים את שישים השנים ביוני הבא". יובל היהלום היה אפוא הזדמנות לחגוג את מעמדה של ויקטוריה כמלך המכהן הארוך ביותר, בנוסף לציון 60 שנה על כס המלכות. ב-20 ביוני 1897, יום השנה השישים להצטרפותה, כתבה ויקטוריה ביומנה:
היום עתיר האירועים הזה, 1897, נפתח, ואני מתפלל לאלוהים שיעזור ויגן עלי כפי שעשה עד כה שישים השנים הארוכות והארוכות הללו! אני מרגישה עצובה על האבדות הטריות שספגתי, במיוחד האחרון של ליקו האהוב שלנו! אלוהים בטוח יעזור לי! כמה טוב אני זוכרת את היום הזה לפני שישים שנה שבו קראו לי ממיטתי על ידי אמא היקרה לקבל את הבשורה על עלייתי לשלטון!
יום השנה השישים להצטרפותה נחגג ב-20 ביוני 1897 בטקס הודיה בקפלת סנט ג'ורג', טירת וינדזור.
חגיגות

האירוע צוין בפומבי יומיים לאחר מכן על ידי פסטיבל האימפריה הבריטית שהוצע על ידי ג'וזף צ'מברלין, אשר קידם את הרעיון של חגיגה עולמית המתאימה למלך השולט על 450 מיליון איש. היום הוכרז כחג בנקאי בבריטניה, אירלנד והודו. הצבא הבריטי והצי המלכותי וכן חיילים מקנדה, הודו, אפריקה ודרום האוקיינוס השקט השתתפו בתהלוכה בלונדון. המלכה שלחה מסר לכל העמים באימפריה הבריטית: "מלבי אני מודה לעמי האהוב. שאלוהים יברך אותם."
בשעה 11:15, המלכה, יחד עם הנסיכה הלנה והנסיכה מוויילס, השתתפו במצעד בכרכרה פתוחה מארמון בקינגהאם אל קתדרלת סנט פול, שם התקיימה טקס חג ההודיה. שבע עשרה כרכרות אחרות שהובילו בני משפחת המלוכה עקבו אחריה. 11 ראשי ממשלה קולוניאליים נכחו:
ראש ממשלת קנדה וליידי זואי לורייה
ראש ממשלת ניו סאות' ויילס
ראש ממשלת ויקטוריה וליידי טרנר
ראש ממשלת ניו זילנד וגברת סדון
ראש ממשלת קווינסלנד וליידי נלסון
ראש ממשלת אוסטרליה הדרומית ומרת קינגסטון
ראש ממשלת מושבת הכף וליידי ספריג
ראש ממשלת טסמניה וליידי בראדון
ראש ממשלת ניו פאונדלנד וליידי ווייטוויי
ראש ממשלת אוסטרליה המערבית וליידי פורסט
ראש ממשלת נטאל ומרת אסקומב
מאחר שהמלכה סבלה מדלקת פרקים חמורה ולא יכלה לטפס במדרגות, המלכה נשארה במאמן שלה, אז הטקס הקצר של חג ההודיה נערך מחוץ לבניין. הצטרפו אליה אנשי הדת והנכבדים. ויקטוריה חזרה לארמון בקינגהאם לאחר סיור באזור גדול בלונדון. מאוחר יותר, כשהרהרה באירוע אמרה ויקטוריה:
אף אחד מעולם, אני מאמינה, לא זכה למחיאות כפיים כמו שניתנו לי, כשעברתי את ששת הקילומטרים האלה של הרחובות... ההמונים היו בלתי ניתנים לתיאור וההתלהבות שלהם באמת נפלאה ונוגעת ללב. התרועות היו מחרישות אוזניים ונראה היה שכל פרצוף מלא בשמחה.
אלפי תושבים בלונדון ובמנצ'סטר השתתפו בסעודות רחוב, שם חילק תומאס ליפטון בירה חינם וטבק. שרשרת של משואות הודלקה ברחבי הממלכה המאוחדת ונוטינגהאם, ברדפורד וקינגסטון על ההאל קיבלו את אמנת העיר שלהם כחלק מהחגיגות. למחרת ביקרה המלכה את דרך קונסטיטושן בעיר לונדון, שם התאספו 10,000 תלמידי בית ספר, והשתתפו בקבלת פנים בסלואו.
החגיגות נמשכו שבועיים ומסיבת גן בארמון בקינגהאם ומשתה ממלכתי נערכו לציון המאורע. מזרקות זיכרון ומגדלי זיכרון הוקמו לציון המאורע, כולל מגדל היובל על הבורות מעל דארון בלנקשייר ומגדל השעון של קנינגהם בפשאוור בגבול הצפון-מערבי של הודו הבריטית. אלפרד אוסטין ורודיארד קיפלינג כתבו גם שירים מיוחדים לכבוד המלכה.