stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מארי דקר
קריירה > שיא הקריירה

ב-1982 הציבה דקר שישה שיאי עולם חדשים, במרוצים למרחקים שבין מייל ל-10,000 מטרים. בשנה שאחרי-כן היא השיגה את "דקר הכפול" (Decker Double), אחרי שזכתה בתחרויות של 1,500 מטר ו-3,000 מטר באליפות העולם בהלסינקי. ב-1982 היא קיבלה את מדליית ג'יימס סאליבן שמוענקת לאתלט החובב הטוב ביותר בארצות הברית, ובשנה שאחריה היא זכתה בפרס ג'סי אוונס מהאגודה לאתלטיקה קלה של ארצות הברית ומגזין ספורטס אילוסטרייטד הכתיר אותה בתואר ספורטאית השנה.
דקר הייתה מועמדת מובילה לזכות במדליית הזהב באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) שנערכה בלוס אנג'לס. במהלך ריצת הגמר ל-3,000 מטר, עקפה זולה באד את דקר ורצה בנתיב הפנימי וכנראה לא הגבירה את מהירותה בהתאמה. דקר נתקלה תחילה ברגלה בבאד וכשבאד מעדה קלות והתנדנדה, התנגשה דקר בבאד שנית ומעדה בכבדות על אבן השפה. מפרק הירך של דקר נפגע ולא היה באפשרותה לסיים את המרוץ. היא הורמה מהמסלול ונישאה בידי חברה דאז ובעלה לעתיד ריצ'רד סלייני, תוך שהיא מתייפחת. במסיבת עיתונאים היא אמרה שבאד אשמה בהתנגשות (באתלטיקה קלה בדרך כלל מוטלת על האתלט העוקב האחריות להימנע ממגע עם הרץ המוביל; מצד שני, יש מוסכמה בין רוב האצנים למרחקים ארוכים שעל המוביל להיות ביתרון של צעד שלם לפני שהוא חותך למסלול הפנימי) רשויות האתלטיקה פסלו בתחילה את באד בעוון הכשלה, אולם הם החזירו אותה כעבור שעה אחרי שצפו בקלטת המרוץ. בשנת 2016, יצא לאור הסרט הדוקומנטרי 'הנפילה' (באנגלית: The Fall) העוסק ברקע של שתי האתלטיות, וכן בהתרחשויות של אותה תחרות.
דקר התגרשה מרון טאב בתום שתי שנות נישואים, וב-1 בינואר 1985 נישאה לזורק הדיסקוס הבריטי ריצ'רד סלייני. דקר שבה להתחרות בינואר 1985, זכתה במרוץ Sunkist לריצת 2000 מטר שנערך באולם סגור, אף הוא בלוס אנג'לס וקבעה שיא עולם חדש. היא נשאלה אם היא מתחרטת על תגובתה לגבי באד, היא ענתה: "אני לא מרגישה שום סיבה להתנצל. טעיתי, כמו כל אחד אחר באותו מצב."
דקר ובאד נפגשו שוב ביולי 1985, במרוץ ל-3000 מטר שנערך ב-Crystal Palace National Sports Centre בלונדון, אנגליה. דקר זכתה במרוץ, בעוד באד הגיעה למקום הרביעי. בתום המרוץ, נפגשו שתי הנשים, לחצו ידיים והתפייסו. דקר המשיכה והוקלטה באומרה שבאד גזלה ממנה את מדליית הזהב במרוץ 3000 מטר בלוס אנג'לס. שנים רבות אחרי התקרית אמרה דקר: "הסיבה שנפלתי לדעת כמה אנשים היא שהיא הכשילה אותי בכוונה. אני יודעת שזה כלל אינו כך. הסיבה שנפלתי הייתה שהייתי מאוד חסרת ניסיון בריצה בקבוצה.
לדקר הייתה עונה נפלאה ב-1985, בה זכתה בתריסר מרוצי מייל ו-3000 מטר יוקרתיים באירופה, שכללו את שבירת שיא העולם במייל לנשים עם תוצאה של 4:16.71. היא נמנעה מלהשתתף בעונת 1986 מכיוון שילדה את בתה היחידה, אשלי לין (נולדה ב-30 במאי 1986), אולם החמיצה את עונת 1987 מחמת פציעה, ולא עלה בידה להתחרות באולימפיאדת סיאול (1988) בסיאול, קוריאה הדרומית (אם כי היא נשאה את דגל ארצות הברית בטקס הפתוח) והיא לא עמדה בדרישות לאולימפיאדת ברצלונה (1992).
מחלוקת

ב-1996, בגיל 37, כשהיא עברה את המבחנים לריצת 5000 מטר באולימפיאדת אטלנטה (1996), הייתה דקר מעורבת בנושא שנוי במחלוקת.  בדיקת שתן שנערכה לה ביוני במבחנים לאולימפיאדה, הראתה יחס 6 ל-1 של טסטוסטרון לאפיטסטוסטרון (T/E) גדול יותר מהמרבי.
דקר ועורכי דינה טענו שמבחן היחס T/E אינו אמין עבור נשים, במיוחד לנשים בשלהי שנות השלושים לחייהן או מבוגרות מכך שנוטלות  גלולות למניעת היריון. בינתיים, השתתפותה של דקר באולימפיאדה נפסלה.
ביוני 1997, אסרה התאחדות האתלטיקה הבינלאומית על דקר להתחרות. בספטמבר 1999, צוות שופטים של אגודת האתלטיקה הקלה של ארצות הברית התיר את השתתפותה בתחרויות.


התאחדות האתלטיקה הבינלאומית הרשו לה להתחרות אולם העבירו את המקרה לבוררות. באפריל 1999, צוות הבוררים פסק נגדה, אחרי שהתאחדות האתלטיקה הבינלאומית פסלה את מדליית הכסף בה זכתה בריצת 1500 מטר באליפות העולם באולם סגור ב-1997.
באפריל 1999, הגישה דקר תלונה נגד התאחדות האתלטיקה הבינלאומית והוועד האולימפי האמריקני שפיקח על המבחן, וטענה שהמבחן היה לקוי ושאין ביכולתו להבחין בין אנדרוגן שנגרמו מהשימוש בחומרים אסורים לאנדרוגן שנגרמו מהשימוש בגלולות למניעת הריון.
בגלל שגיאות מסוג I ו-II, במיוחד בקרב אתלטיות מבוגרות, מבחן ה(T/E) תוקן ומעבדות עורכות כיום גם מבחן באיזוטופ פחמן (CIR), אם היחס הוא גבוה באופן יוצא דופן.
המשך חייה

בשלהי הקריירה שלה, דקר סבלה מסדרת לחצים שגרמו לשברים. אחרי שהיא הפסידה במשפט ב-1999, היא הסכימה לעבור סדרה של למעלה משלושים טיפולים אורתופדיים. בעיקר בשוקיה ובכפות רגליה, הם נערכו בניסיון לאפשר לה לרוץ באופן תחרותי במרתונים. אולם, הניתוח רק הגדיל את הבעיה. כתוצאה מכך היא פרשה ביחד עם בעלה לחווה בת 220 דונם ביוג'ין שבאורגון, בה היא כיום רצה פעם ביומיים. תחביביה האחרים כוללים תפירה, גינון, שיפוץ האחוזה, והליכה ביחד עם כלבי הויימרנר שלה.
הערות שוליים

↑  מארי סלייני (דקר), באתר ההתאחדות האמריקאית לאתלטיקה קלה
↑  "מארי דקר - מארי הקטנה", sports.jrank.org
↑  "מארי דקר - מארי הקטנה", sports.jrank.org
↑  "מארי דקר - מארי הקטנה", sports.jrank.org
↑  תסמונת המדור
↑  ג'ייני מקדונלד, "מארי דקר סלייני בת ה-31, אתלטיקה קלה", ספורטס אילוסטרייטד, 29 בנובמבר 1999
↑  סוזן צ'פלין-טיילור, "ריצתה של מארי דקר אל האושר ביחד עם בעלה ריצ'רד סלייני", פיפל, 29 בספטמבר 1986
↑  "מארי דקר - מתקנת את הנזק", sports.jrank.org
↑  The Fall: Zola Budd v Mary Decker, skysports.com
↑  טארא פרקר-פופ, "זכרונות מהעבר", הניו יורק טיימס, 1 באוגוסט 2008
↑  פרנק ליצקי, "אתלטיקה קלה: סלייני תובעת את התאחדות האתלטיקה הבינלאומית בשל המבחן הרפואי בו נקבע שהשתמשה בסמים", הניו יורק טיימס, 14 באפריל 1999
↑  "אתלטים ששבו מפרישה; ילדי הקאמבק: מארי דקר", ביזנסוויק
↑  "האצנית עדיין חשה חרטה על הכישלון במשחקים האולימפיים של 1984", ‏taipeitimes, ‏25 ביולי 2009
↑  מייק רובוטום, "אתלטים: סלייני עוברת שימוע בהתאחדות האתלטיקה הבינלאומית בעקבות פסילתה בחשד לשימוש בסמים", אינדיפנדנט, 22 באפריל 1999
↑  Charles Yesalis,
Anabolic steroids in sport and exercise,
2000, 2nd ed.). Human Kinetics. p. 367. ISBN 0880117869, ISBN 978-0-88011-786-9.) בגוגל ספרים
↑  "חמש טבעות זה טוב, ארבע טבעות זה רע", rsc.org, מרץ 2010
↑  ג'ין צרי, "מארי סלייני עדיין משתוקקת לרוץ", רויטרס, 28 ביולי 2009
| אלופות עולם באתלטיקה – ריצת 3,000 מטר וריצת 5,000 מטר |
| --- | --- | --- |
| ריצת 3,000 מטר | 1983: מארי דקר ארצות הברית • 1987: טטיאנה דורובסקיך ברית המועצות • 1991: טטיאנה דורובסקיך ברית המועצות • 1993: קו יונשיאה הרפובליקה העממית של סין   |  |
| ריצת 5,000 מטר | 1995: סוניה או'סאליבן אירלנד • 1997: גבריאלה סאבו רומניה • 1999: גבריאלה סאבו רומניה • 2001: אולגה יגורובה רוסיה • 2003: טירונש דיבאבה אתיופיה • 2005: טירונש דיבאבה אתיופיה • 2007: מסרט דפאר אתיופיה • 2009: ויויאן צ'רויוט קניה • 2011: ויויאן צ'רויוט קניה • 2013: מסרט דפאר אתיופיה • 2015: אלמז איינה אתיופיה • 2017: הלן אובירי קניה • 2019: הלן אובירי קניה • 2022: גודאף צגאי אתיופיה • 2023: פיית' קיפייגון קניה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14321414  LCCN: n83130356  VIAF: 65383323   WorldCat (עם VIAF): 65383323
מולי כהן

| --- | --- |
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 74 בחטיבה 188  רמ״ח ארגון זרוע היבשה  ראש ענף אימונים במפקדת זרוע היבשה  סגן מפקד חטיבה 7  מפקד גדוד 77 בחטיבה 7  קצין אג"ם של עוצבת געש  מפקד חטיבת אגרוף הברזל
 פעולות ומבצעים
   מבצע צוק איתן
 
שמואל (מולי) כהן הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, אשר פיקד על חטיבת אגרוף הברזל.
ביוגרפיה

התגייס לצה"ל ועבר קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון. שימש מפקד מחלקה ומפקד פלוגה. בהמשך מונה לקצין אג"ם בחטיבה 7. בשנים 2011–2012 פיקד על גדוד 74 בחטיבה 188. בעקבות תקרית שהקשר שלו נשאר לבד בכפר בודרוס הסמוך לרמאללה, הודח מתפקידו והועבר לתפקיד הדרכתי כראש ענף אימונים במפקדת זרוע היבשה, לאחר מכן כיהן כסגן מפקד חטיבה 7. בשנת 2014–2015 שב לפקד על גדוד ומונה למפקד גדוד 77 בחטיבה 7. לאחר מכן כיהן כקצין אג"ם של עוצבת געש. בשנים 2017–2019 פיקד על חטיבת אגרוף הברזל.
נשוי לשרי ואב לחמישה. מתגורר בעלי.
הערות שוליים

↑  5 בינואר 2014: שובו של המג"ד שהודח
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מבצר גאגרון

מבצר גאגרון (בהינדית: गागरौन दुर्ग) הוא מבצר עתיק, הנמצא כ-10 קילומטרים צפונית-מערבית לעיר ג'הלאוור (אנ') בדרום-מזרח מדינת ראג'סטאן שבצפון-מערב הודו. המבצר הוא דוגמה למבצר שההגנה עליו מסתמכת על גבעה ומים. המבצר נבנה על ידי ביג'לדב במאה ה-12. מאוחר יותר, המבצר היה בבעלותם של שר שאה סורי (אנ') ואכבר מהאימפריה המוגולית. המבצר בנוי על מפגש הנהרות אהו וקאלי סינד (אנ') ומוקף במים משלושה צדדים וחפיר בצד הרביעי ומכאן זכה לשם ג'לאדורגה (जलदुर्ग, "מבצר מים").
בשנת 2013, במושב ה-37 בוועדת המורשת העולמית שהתקיימה בפנום פן בקמבודיה, הוכרז מבצר גאגרון, יחד עם חמישה מבצרים נוספים של ראג'סטאן, כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו, כקבוצת מונומנטים הקרויה מבצרי הגבעות בראג'סטאן.
היסטוריה

מבצר גאגרון נבנה במהלך המאה ה-12 על ידי המלך ביג'לדב והמצודה נשלטה על ידי ממלכת קינצ'י במשך 300 שנה. התאריך המדויק שבו נבנה המבצר אינו ידוע, אך היסטוריונים מעריכים כי המבצר נבנה מהמאה השביעית עד המאה הארבע עשרה.
השליט האחרון במבצר זה היה המלך אצ'ל דאס קינצ'י. הושאנג שאה (אנ') הסולטאן הראשון של סולטנות מאלווה (אנ') תקף את המבצר בשנת 1423 עם צבא שכלל 30 אלף פרשים ו-84 פילים. כשהבין אצ'ל דאס קינצ'י שהתבוסה שלו היא בלתי נמנעת בשל העדיפות המספרית של הלוחמים בצבא הסולטן וכלי הנשק הטובים יותר שעמדו לרשותם, לא נכנע ונלחם עד שאיבד את חייו, בהתאם למסורת הראג'פוטים. יתר על כן, נשים רבות ביצעו ג'אוהר (אנ') (הצתה עצמית), על מנת להימנע מלהילקח בשבי כוחות הסולטן. על פי הדיווחים ההיסטוריים, נערכו במבצר 14 קרבות ו-2 ג'אוהרים של מלכות.
המבצר נכבש גם על ידי שר שאה סורי (אנ') ואכבר מהאימפריה המוגולית. אכבר הפך את מבצר זה למטה שלו ומאוחר יותר נתן אותו לפרתוויראג', וסאל של אכבר מביקאנר (אנ'), כחלק מנחלתו.
כיום מתגוררים במבצר כ-300 תושבים.
תיאור

מבצר גאגרון משתרע על כל שטח רמה שהיא חלק מרכס וינדייה (אנ') והוא מוקף במים משלושה צדדים וחפיר מלא במים בצד הרביעי. המבצר בנוי על מפגש הנהרות אהו וקאלי סינד (אנ') המבצר מוקף בשתי חומות בגובה בין 10 ל-15 מטרים עם מגדלים עגולים בגובה 25 מטרים. פסגת הגבעה מוגנת בצד הנהר על ידי צוק אנכי בגובה 93.6 מטרים, מה שמונע גישה למבצר מצד זה. הצוק שימש גם כמקום להוצאות להורג. למבצר שתי כניסות עיקריות. שער אחד מוביל לכיוון הנהר, בעוד השער השני מוביל לכיוון הדרך ההררית.
אדריכלות

אזור הארמון במבצר ממוקם בצפון-מערב המתחם הפנימי, וכולל בעיקר מבנים מהמאות ה-18 וה-19, כמו שיש מהאל או ההרמון ומרדנה מהאל, עם עיטורי העלים ופתחים מקושתים של מתקופתו של זלים סינג ג'אלה (המאה ה-19).
מבנים נוספים הם מקדש וישנו ההינדי הנקרא מדאן מוהאן (המאות ה-18–19), מקדש הנומאן ההינדי ומסגד מוסלמי, הדרגה (המאה ה-16). מבצר גאגרון כולל גם אנדרטאות, מאגרי מים ובארות וכן מבני אחסון ובתי מגורים.
תרבות

קבוצה של שישה מבצרים של ראג'סטאן: מבצר גאגרון, מבצר צ'יטורגר, מבצר קומבלגר, מבצר רנתמבור, מבצר אמבר ומבצר ג'איסלמר נוספו לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו בשם מבצרי הגבעות בראג'סטאן במהלך הישיבה ה-37 של ועדת המורשת העולמית בפנום פן ביוני 2013. הם נכללו ברשימת אתרי המורשת העולמית כנכס תרבותי סדרתי ודוגמאות לאדריכלות הצבאית של הראג'פוטים.
הערות שוליים

↑  "Jhalawar Tourism: Tourist Places in Jhalawar - Rajasthan Tourism". tourism.rajasthan.gov.in.
↑  Sharma, Meghna (2008). "Forts in Rajasthan and recent tourism inclination" (PDF). S Asian J Tourism Heritage.
1 2 3 4 5 6  Mehta, Juhee (2019-03-04). "This Fort in Jhalawar is India's only Fort Built without Foundation | Read to Know More | UdaipurBlog" (באנגלית אמריקאית).
1 2  Hill Forts of Rajasthan
1 2  "Gagron fort witness of sacrifice, thousands of women saved their chastity by sacrificing lives". www.maharajatrails.com.
1 2 3 4  Hill Forts of Rajasthan - Advisory Body Evaluation (ICOMOS)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2009210207  VIAF: 144485371   WorldCat (עם VIAF): 144485371 
מבצר גאגרון הוא היחיד בצפון הודו המוקף במים
מוס שוקולד

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מוס, מוס שוקולד 
 מוצא:  צרפת 
 מרכיבים עיקריים:  חלבון הביצה, שוקולד, קצפת 
 
מוּס שוקולד הוא קינוח מסוג מוס (קְצִיפָה) האופייני למטבח הצרפתי, שהוא תערובת הכוללת לפחות שוקולד וחלבון מוקצף.
היסטוריה

מוס שוקולד הופיע לראשונה בשנת 1755, בספר הבישול הצרפתי של Menon Les soupers de la cour. הטבח תיאר ארבעה מוסים שונים: שמנת, קפה, שוקולד וזעפרן. לפני ההגשה הוא המליץ להחזיק אותם על קרח למשך שעתיים.
הכנה

קינוח מסוג זה משתמש בדרך כלל בקצפת וביצים כמרכיבים בסיסיים, אליהם מתווספים שוקולד או מחית פירות, בהתאם לסוג הטעם שנועד להעניק. ניתן לקשט את הקינוח בחלמון ביצה, סוכר או קצפת, תבלינים או קליפות הדרים. ג'לטין משמש בדרך כלל כקישוט.
מוס מודרני מתקבל מתערובת של מרנג איטלקי, קצפת וחומרי טעם, במקרה של פירות. אם מחליפים את הפירות בפירות יבשים ושוקולד, משתמשים בסירופ במקום במרנג.
הכנת המוס מתבצעת על ידי הקצפת הביצים והשמנת בנפרד והוספתם יחד בהליך המכונה "קיפול" (בניגוד לערבוב). פעולה זו שומרת על מרקמו הקרמי והאוורירי של המוס.
לרוב, מגישים את המוס קר (בטמפרטורה של 4–8 מעלות צלזיוס) או בטמפרטורת חדר.
בשל השימוש בביצים לא מבושלות בהכנת המוס, הכנה לא זהירה או שמירת המוס בצורה לא נאותה יכולה להביא להרעלת מזון הנגרמת בשל חיידק הסלמונלה. לכן, כדי למנוע זאת, במקרים רבים מפסטרים את הביצים המשמשית למוס.
גלריה

מוס שוקולד עם קצפת ופירורי שוקולד
עוגת מוס שוקולד בצורת לב
הערות שוליים

↑  Menon, Les Soupers de la Cour, Tomo IV, 1755, pp. 300-303
↑  Loris Oss Emer. "Differenza fra mousse e bavarese". pianetadessert.it.
מיכיל ואן דר לאן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  המאה ה־20 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 השכלה:  Koninklijke Militaire Academie 
 השתייכות:   צבא הולנד
 תקופת הפעילות:  מ-1987
 דרגה:   לויטננט-גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הבריגדה הממוכנת ה-13 מפקד הקורפוס הראשון הגרמני-הולנדי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת בוסניה מלחמת אפגניסטן (2001–2021)
 
מיכיל ואן דר לאן (בהולנדית: Michiel van der Laan) הוא לויטננט-גנרל הולנדי אשר משמש כנציג ממלכת ארצות השפלה בוועדה הצבאית של נאט"ו.
ביוגרפיה

ואן דר לאן למד באקדמיה הצבאית המלכותית בברדה וסיים את לימודיו ב-1987. לאחר מכן הוצב ברגימנט הסיור ה-103 בסיידורף. בשנת 1995 הוא השתתף בקורס המטה הכללי ההולנדי, ולאחריו הועלה לדרגת מאיור. לאחר מכן הועסק כקצין מטה ותכנון במטה הכללי של הצבא ההולנדי. משנת 1998 עד 2000, ואן דר לאן השתתף בקורס הסגל הכללי הבינלאומי באקדמיה לפיקוד ומטה של הבונדסוור בהמבורג. באוקטובר 2002 הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל ומונה למפקד גדוד הטנקים ה-11. בתפקיד זה הוא נשלח להשתתף במלחמת בוסניה ב-2003, שם הוביל את כוח המשימה הממוכן ה-11 (כוח גדוד) של כוח הייצוב הבינלאומי. לאחר שקודם לדרגת קולונל ב-2006, הוא הוצב מחדש במטה הכללי בהאג.
בשנת 2009 הועלה ואן דר לאן לדרגת בריגדה גנרל, ונשלח להשתתף במלחמת אפגניסטן. בדצמבר 2009 הוא הפך למפקד הבריגדה הממוכנת ה-13 באוירסקווט. במהלך המחצית הראשונה של שנת 2011 הוא שימש במקביל כמפקד קבוצת הקרב של האיחוד האירופי 2011/1. קבוצה זו כללה חיילים הולנדים, גרמנים ופינים. בינואר 2013 הוא לדרגת גנרל-מיור ושימש כסגן המפקד של הקורפוס הראשון הגרמני-הולנדי. בתפקיד זה היה אחראי גם על הכנת "כוח המשימה המשותף של נאט"ו 2015 למוכנות גבוהה מאוד" (VJTF15). בין 2014 ל-2016 היה ואן דר לאן ראש אגף המבצעים במטה הכללי של הכוחות המזוינים של הולנד. בתפקיד זה הוא היה אחראי לכל הפעולות והמשימות בחו"ל של הכוחות המזוינים ההולנדיים. ב-2016 הוא חזר לקורפוס הגרמני-הולנדי ומונה למפקד הקורפוס בדרגת לויטננט-גנרל. ב-2018 הוא הוביל את כל כוחות היבשה של נאט"ו במהלך תרגיל משותף שנקרא "Trident Juncture". תרגיל זה נערך בנורווגיה, והיה התרגיל הגדול ביותר שערכה נאט"ו מאז המלחמה הקרה. ביולי 2019, הוא מונה לנציג הולנד וממלכת ארצות השפלה בוועדה הצבאית של נאט"ו.
מארק מילר (פוליטיקאי)

מארק מילר (באנגלית: Marc Miller; נולד ב־12 במרץ 1973) הוא פוליטיקאי ועורך דין קנדי המכהן כשר לענייני ילידים בממשלתו של ג'סטין טרודו. פועל מטעם המפלגה הליברלית.
ביוגרפיה

מילר נולד במונטריאול, קנדה. הוא למד בבית ספר פרטי ביחד עם ג'סטין טרודו והם חברים מאותה תקופה. הוא למד באוניברסיטת מונטריאול ממנה קיבל תואר במדעי המדינה. בשנת 2001 הוא סיים אוניברסיטת מקגיל עם תואר במשפטים. לאחר קבלת התואר הוא עבד בתחום המשפטים.
בשנת 2007 ובשנת 2013 מארק מילר היה פעיל במערכות בחירות של ג'סטין טרודו. בשנת 2015 הוא נבחר לבית הנבחרים של קנדה ומכהן בו גם בשנת 2022. בשנת 2017 הוא מונה למזכיר שר התשתיות. ביוני 2017 מילר לראשונה נעם בשפת האינדיאנים במטרה להראות שניתן ללמוד שפות נוספות במקביל לקריירה מוצלחת בפוליטיקה.
בשנת 2019 הוא מונה לשר ובשנת 2021 מונה לשר לענייני ילידים במקום קרוליין בנט.
שפת האם של מילר היא אנגלית אך הוא שולט גם בצרפתית.
מילר נשוי לילידת שוודיה אותה פגש בתקופת לימודים. לזוג נולדו שלושה ילדים.
מולטיפיאנו

| --- | --- |
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 
מולטיפיאנו הוא הרכב פסנתרנים ישראלי שנוסד בתל אביב בשנת 2011. ההרכב מקדיש עצמו לביצוע, פרסום והפצה של הרפרטואר המקורי והעשיר שנכתב לאנסמבל פסנתרנים מבאך ועד ימינו. מאז הקמתו הופיע ההרכב בארבע יבשות וזכה לתהודה רבה בשל תרומתו לקידום והפצת הספרות המקורית להרכבי פסנתרים. ההרכב הוקם על ידי הפסנתרן והמחנך תומר לב ופועל בחסות בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה, המשותף לאוניברסיטת תל אביב ולתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
תומר לב וקבוצה של פסנתרנים מתלמידיו הקימו את אנסמבל "מולטיפיאנו" המתמחה בביצוע יצירות שנכתבו ליותר מפסנתרן אחד.
בשנת 2015 הוענק להרכב פרס שרת התרבות בגין הישגיו הרבים בישראל ומחוצה לה.
כיום כולל הגרעין הקבוע של ההרכב את הפסנתרנים תומר לב, ברניקה גליקסמן, נמרוד מאירי-הפטל, אלמוג סגל ואייל פלץ.
מטרות ורפרטואר

הרכב הפסנתרנים מולטיפיאנו נוצר במטרה לתת ניסיון בימתי משמעותי וחשיפה בינלאומית לקבוצת פסנתרנים צעירים ומצטיינים, מן הבולטים שבדור הפסנתרנים הצעירים בישראל. הפסנתרנים הצעירים התמחו, בנגינה משותפת עם מורם, הפסנתרן הישראלי הוותיק תומר לב, בנגינת אנסמבל בכל הרכבי המקלדת האפשריים: בפסנתר אחד, שניים, שלושה וארבעה, מ-4 ועד 8 ידיים. האנסמבל מתבסס על הרפרטואר העשיר שנכתב להרכבי המקלדת השונים על ידי מלחינים כבאך, מוצרט, מנדלסון, סמטנה, רחמנינוב, ראוול, שניטקה, צ'רני, מושלס ורבים אחרים.
חלק מן היצירות נזנחו ונשכחו במהלך הדורות, וביצוען המחודש על ידי ההרכב עורר התעניינות ציבורית רבה. לכך נוספו עיבודים חדשים של יצירות קיימות ואף יצירות חדשות שהוזמנו במיוחד עבור ההרכב, יוזמות שהובילו ליצירת קליידוסקופ עשיר של סגנונות, סוגות ומערכי-ביצוע, המאפיינים את תוכניות ההרכב.
פעילות בימתית וסיורי קונצרטים

כבר בשנת פעילותו הראשונה יצא אנסמבל מולטיפיאנו לסיור במזרח הרחוק ומאז הופיע לעיתים תכופות בצפון אמריקה, דרום אמריקה, אירופה, המזרח הרחוק וישראל.
ההרכב שיתף פעולה עם גופים אמנותיים מן המובילים בעולם וביניהם: התזמורת הפילהרמונית המלכותית בלונדון, התזמורת הקאמרית האנגלית, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, ה"מוצרטיאום" של בואנוס איירס; הפסטיבלים למוזיקה של טייפה (טאיוואן), שיאמן (סין), אוטווה (קנדה), הים הבלטי, הואליאן (טאיוואן), פסטיבל ישראל (ירושלים), פסטיבל פליציה בלומנטל למוזיקה (תל אביב); ואולמות השורה הראשונה, כולל ה"תיאטרו קולון" וה"גראן רקס" בבואנוס איירס, ה-Beijing Concert Hall בבייג'ינג, "מרקין הול" בניו יורק, ואולמות הקונצרטים החשובים באירופה ואמריקה - מלונדון ופרנקפורט, דרך מונטריאול ושיקגו ועד ריגה וטאלין.
ההרכב הקליט גם לתחנות רדיו וטלוויזיה רבות, כולל ה-TV Publica וה-Radio Nacional בארגנטינה, וערוץ 2 ו"קול המוסיקה" בישראל. "הניו יורק טיימס" הגדיר את תוכניתם כ"חגיגה מרובת ידיים ומקלדות".
בישראל הופיע ההרכב בנגינת סולו עם רוב התזמורות החשובות ובהן: התזמורת הפילהרמונית הישראלית, הקאמרטה הישראלית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית, אנסמבל סולני תל אביב, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, התזמורת הסימפונית חיפה ותזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית, עמה גם סיירו ברחבי דרום אמריקה, כולל קונצרטים בבואנוס איירס, מונטווידאו, לימה, בוגוטה, רוסאריו וקורדובה.
פרויקטים מיוחדים

בספטמבר 2014 הקליט אנסמבל מולטיפיאנו עם התזמורת הקאמרית האנגלית בלונדון את הקונצ'רטים לשניים ולשלושה פסנתרים ותזמורת מאת מוצרט, כמו-גם את ה"הלרגטו ואלגרו" שלו לשני פסנתרים ותזמורת (וינה, 1781) בהקלטת בכורה עולמית. יצירה זו נותרה לא גמורה על ידי מוצרט והושלמה ותוזמרה על ידי תומר לב.
בנובמבר 2016 ביצע ההרכב בנגינת בכורה עולמית גרסה חדשה של הסימפוניה קונצ'רטנטה של פרנק מרטן (1944-45) לשלושה פסנתרים ותזמורת מיתרים כפולה עם הקאמרטה הישראלית ירושלים בניצוח אבנר בירון. בגרסתה המקורית נכתבה היצירה לפסנתר, צ'מבלו, נבל ותזמורת מיתרים ועובדה בשיתוף פעולה עם הוצאת "אוניברסל" בווינה על ידי תומר לב.
באפריל 2016 הציג ההרכב עם התזמורת הסימפונית חיפה את יצירתם האבודה של מנדלסון ומורו, איגנץ מושלס, פנטזיה ברילאנטית עם וריאציות לשני פסנתרים ותזמורת. היצירה התגלתה מחדש בסנט-פטרסבורג, שוחזרה ב-2009 וביצועה זה היה הביצוע המקצועי הראשון מאז ביצועי הבכורה ההיסטוריים, שנערכו בלונדון בנגינת שני המלחינים בשנת 1833.
ביוני 2016 הופיעו חברי מולטיפיאנו עם תזמורת נתניה – הקאמרית הקיבוצית בגרסה מיוחדת של הקונצ'רטו לארבע מקלדות של באך (בעקבות ויואלדי). הגרסה החדשה מאפשרת את ביצוע היצירה בשני פסנתרים בשמונה ידיים, מבלי לגרוע מהפרטיטורה המקורית של באך, ובכך פותחת פתח נרחב לביצוע היצירה, גם באולמות בהם לא ניתן למצוא ארבעה פסנתרי כנף על במה אחת.
במרץ 2017 הציגו חברי ההרכב יחד עם אנסמבל סולני תל אביב בניצוח ברק טל גרסה חדשה של הרונדו לשני פסנתרים אופ. 73 של שופן, בליווי תזמורת.
באפריל 2017 הקליטו חברי האנסמבל עם התזמורת הפילהרמונית המלכותית בלונדון את הקלטת הבכורה העולמית של ה"סימפוניה הקונצ'רטנטה" של מרטן, ה"קונצ'רטינו" אופ. 94 של שוסטקוביץ' בגרסה לשני פסנתרים ותזמורת ואת יצירתו של אריה לבנון "ארץ ארבע השפות" (ראה: יצירות מוזמנות בהמשך).
יצירות מוזמנות

בין היצירות שהוזמנו על ידי אנסמבל מולטיפיאנו יש למנות את "ארץ ארבע השפות" לשני פסנתרים בשמונה ידיים ותזמורת מיתרים מאת אריה לבנון; ואת "אשרי הזורעים" לשני פסנתרים בשמונה ידיים, מקהלה ותזמורת מיתרים מאת עודד זהבי. שתי היצירות בוצעו עם "אנסמבל סולני תל אביב" בניצוחם של ברק טל ואי-אן שו.
שורה של יצירות נוספות עובדו במיוחד בהזמנת ההרכב לאנסמבל פסנתרנים וכלי הקשה, ובהן: "ליל יוחנן הקדוש על הר קירח" (הגרסה המקורית משנת 1861 של "לילה על הר קירח" מאת מוסורגסקי), הקונצ'רטו ברה מינור לשני פסנתרים מאת פולנק, וסוויטת "כרמן" מאת ביזה-שצ'דרין. היצירות בוצעו לראשונה במאי 2015, במסגרת פסטיבל פליציה בלומנטל במוזיאון תל אביב עם צמד הנקשנים תומר יריב ודן מושייב.
חברי ההרכב

הגרעין המייסד של ההרכב כלל את הפסנתרנים תומר לב, ברניקה גליקסמן ודניאל בורוביצקי. בהמשך הצטרפו אליהם הפסנתרנים יובל גלעד, רביב לייבזירר ומספר פסנתרנים אורחים. כיום כולל ההרכב את תומר לב, ברניקה גליקסמן, נמרוד מאירי-הפטל, אלמוג סגל ואייל פלץ.
הערות שוליים

↑   אמיר מנדל, האוצר המוזיקלי שהתגלה בטירה העתיקה, באתר הארץ, 9 במאי 2021
לוקאס סילבה

לוקאס סילבה בורז'ס (בפורטוגזית: Lucas Silva Borges; נולד ב-16 בפברואר 1993) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בקבוצת קרוזיירו.
היסטוריית מועדונים

סילבה נולד בבום ז'זוס דה גויאס שבגויאס. ב-2007 סילבה הצטרף לקבוצה הצעירה של קרוזיירו בגיל 14 לאחר שהתחיל את הקריירה בקבוצה עירונית קטנה "אובל". תחילה כמעט יצא מקבוצת הנוער של אובל אך לאחר מכן התחיל להשתפר.
ב-2012 הושאל סילבה לנאסיונל אספורטה קלוב עד לסיום אליפות מינאס ז'ראיס של אותה השנה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-10 במרץ בהפסד 2–4 לאתלטיקו מיניירו.
ב-26 באפריל 2012 לאחר שחזר מההשאלה הועלה סילבה לקבוצה הבוגרת בה ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבכירה ובליגה הברזילאית בכדורגל ב-18 ביולי בניצחון 2–0 בחוץ כאשר נכנס בחילוף במחצית השנייה נגד פורטוגזה ובאותה העונה הופיע 8 פעמים בלבד.
ב-2014 סילבה היה דומיננטי יותר לאחר הגעתו של מרסלו אוליביירה. הוא כבש את שערו הראשון ב-1 בספטמבר בניצחון 5–3 ביתי נגד ואסקו דה גאמה והופיע 23 פעמים נוספות ובסופו של דבר זכתה קבוצתו באליפות ברזיל. ב-2014 סילבה היה שחקן הרכב בקרוזיירו ומדי פעם היה משחק בעמדת הקשר האחורי. בסוף העונה זכו פעם נוספת באליפות.
ב-22 בינואר 2015 הקבוצה הספרדית ריאל מדריד רכשה אותו תמורת סכום לא ידוע. ישנן שמועות שמחיר העברתו הוא 14 מיליון יורו[דרוש מקור], למחרת הוציא המועדון הודעה רשמית על העברתו. הוא חתם על חוזה למשך 5 וחצי שנים. סילבה ערך את הופעת הבכורה שלו ב-14 בפברואר 2015 כאשר נכנס במחצית השנייה במקום אסייר אייארמנדי בניצחון 2–0 נגד דפורטיבו לה קורוניה.
ב-26 באוגוסט 2015 הושאל למרסיי. במהלך עונת ההשאלה במרסיי ערך סילבה 22 הופעות ליגה בהן לא כבש שערים. בקיץ 2016 סיכם סילבה את תנאיו בספורטינג ליסבון אך לא עבר את הבדיקות הרפואיות במועדון כיוון שהתגלתה בעיה בלבו. ב-10 ביולי 2016, החליט סילבה להקשיב לעצת הרופאים ולאחר ארבע שנות משחק בלבד פרש ממשחק פעיל, אולם בהמשך חזר בו.
ב-31 בינואר 2017 הושאל לקרוזיירו לעונה וחצי.
ב-1 בינואר 2020 חתם בגרמיו לחמש שנים.
ב-10 ביולי 2023 חזר לאחר שלוש וחצי שנים לקרוזיירו.
תארים > קבוצתיים

אליפות סרייה א' הברזילאית (2): 2012, 2013
אליפות מינאס ז'ראיס בכדורגל (1): 2014
תארים > בינלאומיים

גביע טולון (1): 2014
תארים > אישיים

הקשר ההגנתי הטוב ביותר בליגה הברזילאית: 2014
הערות שוליים

↑  מערכת וואלה! ספורט‏, לוקאס סילבה: "אני לא מתכוון לפרוש מכדורגל, זו לא סוף הדרך עבורי", באתר וואלה, 11 ביולי 2016
לי ברנס

לי סטרטפורד ברנס (באנגלית: Lee Stratford Barnes;‏ 16 ביולי 1906 – 28 בדצמבר 1970) היה אתלט אמריקני. אלוף אולימפי (פריז 1924) ושיאן עולם (1928–1932) בקפיצה במוט.
ביוגרפיה

ברנס נולד וגדל בסולט לייק סיטי, יוטה. הוא למד באוניברסיטת דרום קליפורניה, בלוס אנג'לס, קליפורניה.
ביוגרפיה > 1924

בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס ב-24 במאי 1924 הוא קבע תוצאה של 4.01 מטר וסיים את השנה במקום 2 בעולם.
ביוגרפיה > 1924 > אלוף אולימפי

באולימפיאדת פריז זכה במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 3.95 מטר, לפני חבריו לנבחרת גלן גרהם (3.95 מטר) וג'יימס ברוקר (3.90 מטר).
ביוגרפיה > 1925

באליפות ארצות הברית שנערכה בסן פרנסיסקו, קליפורניה בתחילת יולי 1925 זכה במדליית כסף.
ביוגרפיה > 1926

בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס ב-27 בפברואר 1926 הוא קבע בקפיצה במוט שיא ארצות הברית חדש של 4.11 מטר. חודשיים וחצי לאחר מכן, בפאלו אלטו, קליפורניה ב-15 במאי הוא שיפר את השיא הלאומי והעמידו על 4.16 מטר ודורג שני בעולם אותה שנה. חודשיים לאחר מכן, באליפות ארצות הברית שנערכה בפילדלפיה בתחילת יולי אותה שנה הוא זכה במדליית ארד בתוצאה של 3.81 מטר.