stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוברט סטיגווד
ביוגרפיה > הקריירה

סטיגווד מצא תחילה עבודה כמשגיח במשמרות ב"מוסד לנערים מפגרים" במזרח אנגליה. עבד אחר כך עבור הקטור רוס בניו תיאטר רויאל בפורטסמאות', המפשייר, עד לסגירת התיאטרון. באותה תקופה פגש את פול ג'ונס הצעיר שהפך לימים לסולן להקת הרוק מנפרד מן.
בעקבות המפגש עם איש העסקים הצעיר סטיבן קומלוסי (קומלושי) ועם איש הסאונד, המלחין, הפזמונאי ומפיק ההקלטות הידוע ג'ו מיק, בשנות ה-1960 המוקדמות הקים סטיגווד סוכנות ניהול לשחקנים. היה מעורב בקריירה של השחקן הזמר ג'ון לייטון והוא חתם עם חברת EMI חוזה יוצא דופן בזמנו כמפיק הקלטות עצמאי. בגיל 28 הפך למיליונר.
בשנת 1965 הפסיד כסף רב בפרויקט סיור הופעות של הזמר-היוצר והגיטריסט האמריקאי צ'אק ברי באנגליה, אולם תוך זמן קצר, בגיל 34, התאושש כלכלית.
בשנת 1966 הוא היה למארגן של להקת "The Who" ושל "קרים", להקת רוק שבה חברו אריק קלפטון, ג'ק ברוס וג'ינג'ר בייקר. ההרכב הראשון של "קרים" בחסות המותג Reaction זכה להצלחה מידית.
סטיגווד היה לזמן קצר גם שותף עם אמרגנם של הביטלס, בריאן אפשטיין שמיזג את חברתו עם זו של סטיגווד. אחרי מותו של אפשטיין ב-1967 הקימו ביטלס את החברה שלהם "אפל קורפס". אז סטיגווד ייסד את חברתו שלו Robert Stigwood Organization ואת המותג שלה RSO.
הוא רתם עם להקת בי ג'יס, שהצטיינה באוסטרליה ככוכבים עוד בילדותם, והגיעו ללונדון בשנת 1967. עד אפריל 1967 הגיעו ה"בי ג'יס" לתפוס מקום ראשון במצעד הפזמונים 20 hit ועד ספטמבר תפסו את המקום הראשון באותה שנה בבריטניה.
סטיגווד דיקם גם את הקריירה של כוכבי פופ צעירים נוספים כמו דייוויד בואי ורוד סטיוארט.
בשנות ה-1960 המאוחרות הביא ללונדון להיטי ברודוויי כמו "שיער" ו"הו, קלקוטה".
המשיך לפעול בזירת התיאטרון בלונדון עם הפקת "אוויטה" (1978) מאת אנדרו לויד ובר וטים רייס.
הוא נאבק בחירוף נפש בהפקות בלתי חוקיות של "ישו כוכב עליון" בארצות הברית, כולל במסגרת בתי ספר תיכון.
בשנת 1978 הייתה לו עוגמת נפש כשגרסה קולנועית המבוססת על המוזיקה של ביטלס "“Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band,” שבה כיכבו בי ג'יס, פיטר פרמפטון וג'ורג' ברנס היוותה כישלון כלכלי ונקטלה על ידי המבקרים.
סטיגווד היה מעורב גם בהפקת סרטי קומדיות בטלוויזיה הבריטית ועיבד אותם עבור הקהל האמריקאי.
אחרי שצפה בג'ון טרבולטה בסרט "Welcome Back Kotter" הוא חתם איתו על חוזה לשלושה סרטים. אחרי שקרא מאמר (שהתברר לימים שהיה סיפור בדוי) של העיתונאי הבריטי ניק כהן במגזין "ניו יורק", עיבד אותו בעזרת ביל אוקס, לתסריט לסרט "שיגעון המוזיקה" (Saturday Night Fever)
המבוסס על המוזיקה של "בי ג'יס". הסרט היה פריצת דרך בקידום מוזיקת הדיסקו בעולם.
על אף ההצלחה המסחררת, בסופו של דבר נשאר סטיגווד עם הפסדים כלכליים גם בעקבות הפקות הסרטים "שיגעון המוזיקה" ו"גריז"
בשנות ה-1980 היו לו הפסדים כספיים נוספים אחרי שנתבע על ידי בי ג'יס על 200 מיליון דולר, בטענה שנישל אותם מתגמולים שהגיעו להם.
הוא תבע אותם על דיבה והפרת חוזה ולבסוף הגיעו לפשרה ולפיוס פומבי.
חברת RSO שלו המשיכה להפיק הקלטות גם בשנות ה-1980 המוקדמות, לרבות פסקול הסרטים "האימפריה מכה שנית" ו"תהילה"
התחיל להיות מעורב גם בפעילות חברת פוליגרם, שמהווה כיום חלק מקבוצת" יוניברסל מיוזיק".
בשנת 1996 הפיק סטיגווד את הגרסה הקולנועית של אלן פארקר ל"אוויטה".
בשנים האחרונות לחייו דורג על ידי התקשורת הבריטית כאחד מהאנשים העשירים ביותר בבריטניה.
חייו הפרטיים

סטיגווד היה רווק והיה ידוע כהומוסקסואל אף על פי ששמר על דיסקרטיות לגבי חייו הפרטיים. עד שנת 1967 ההומוסקסואליות אף בתחום הפרטי הייתה אסורה בבריטניה בחוק.
הוא היה מוקף תכופות בגברים ונשים יפים והיו בזמנו לרשותו מטוסים פרטיים, יאכטות, ופנטהאוס בסנטרל פארק ווסט בניו יורק, ועוד בתים בבוורלי הילס ובברמודה.
שנים רבות ניהל אחר כך חיים מסוגרים למדי באחוזת ברטון מנור על האי וייט אך נשאר בקשרים הדוקים עם משפחת גיב -בארי מוריס, רובין, מלהקת "בי ג'יס" וילדיהם. הוא מכר את האחוזה בשנת 2005
סטיגווד נפטר בלונדון בשנת 2016 בגיל 81.
מבחר הפקות > מחזות זמר

1967 -  Hair , שיער (1967)
1969 - Oh! Calcutta! הו, קלקוטה!
The Dirtiest Show in Town 1970
Sing a Rude Song 1970
Jesus Christ Superstar, 1971 - ישו כוב עליון
Pippin, 1972 - פיפין
John, Paul, George, Ringo ... and Bert,1974
1978 - Evita - אוויטה -מאת אנדרו לויד ובר, זכתה בפרס טוני על המחזמר הטוב ביותר בארצות הברית בשנת 1980
1979 - Sweeney Todd: The Demon Barber of Fleet Street (סוויני טוד)
מבחר הפקות > סרטים

Jesus Christ Superstar, 1973 - ישו כוכב עליון (סרט) - כמפיק שותף
Tommy , 1975 - טומי (על מוזיקת הלהקה "Who")
1976 Bugsy Malone באגסי מלון כמפיק כללי
1977 - Saturday Night Fever שיגעון המוזיקה
Moment by Moment , 1978
Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band, 1978
Grease - , 1978 - גריז
Times Square , 1980
1980 Fame תהילה, -מפיק של הפסקול
1980 The Empire Strikes Back הימרפיה מכה שנית - מתוך הסאגה "מלחמת הכוכבים" כמפיק של הפסקול
The Fan 1981
Gallipoli, 1981 גליפולי
Grease 2 , 1982 גריז 2
Staying Alive, 1983 להישאר בחיים
Evita , 1996 אוויטה
לקריאה נוספת

Kindle Edition Stephen Dando-Collins Mr Showbiz: The Biography of Robert Stigwood
הערות שוליים

↑  2006 S.Fanshawe
↑  J.Farber
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810686071005606  BNE: XX1306108  GND: 1073340309  ICCU: MODV145242  ISNI: 0000 0000 8114 7370  LCCN: n79010168  MusicBrainz: 61641555-bc7c-4039-b883-b8861905a5a5  NKC: mzk2018981032  NTA: 070654530  SUDOC: 070260397  Trove: 1138671  VIAF: 35566519   WorldCat (עם VIAF): 35566519
רודריגו טאדיי

רודריגו פרנטה טאדיי (נולד ב-6 במרץ 1980 בסאו פאולו) הוא כדורגלן עבר ברזילאי-איטלקי ששיחק בעיקר בעמדת הקשר הימני. הוא נודע בכישורי הכדרור שלו, בייחוד על תרגיל ה"אורליו" שביצע ב-18 באוקטובר 2006 במשחק מול קבוצת אולימיפיאקוס.
קריירה

הוא החל את הקריירה שלו בברזיל עם הקבוצה פאלמירס. הוא עזב לאיטליה בספטמבר 2002, שם חתם בסיינה, שהייתה אז קבוצה מהליגה השנייה. הוא היה אחד השחקנים הבולטים בקבוצה ועזר לקבוצה להגיע לליגה הראשונה.
בשלהי שנת 2003, נאבק טאדיי על חייו, לאחר שנפצע בתאונת רכב קטלנית. אחיו הצעיר, לאונרדו, נהרג וחברו לקבוצה נפצע גם הוא. לאחר השתקמותו, חזר לשחק בעבור הקבוצה סיינה, ועזר לקבוצתו להימנע מירידת ליגה.
לאחר עונה נוספת בסיינה, שאופיינה בעימותים עם הנשיא בגלל סירובו להארכת חוזהו, טאדיי עזב בהעברה חופשית לרומא ב-2005. צעד זה נעשה על אף חיזורים מקבוצות גדולות כמו יובנטוס, לאציו ואינטר מילאנו. הצטרפותו לרומא הביאה בפניו את ההזדמנות לשחק ברמה האירופית. הוא תרם ליכולת הטובה של רומא רבות, על ידי הענקת כישרון, קצב וטכניקה בצדי המגרש. טאדיי הבקיע שער חשוב ברבע גמר ליגת האלופות מול מנצ'סטר יונייטד בניצחון רומא 2-1. בחימום במשחק הגומלין נפצע טאדיי, ורומא ספגה תבוסה 7-1 באולד טראפורד.
ב-21 ביולי 2014 חתם בפרוג'ה מהסרייה ב'.
טאדיי פורסם בזכות תרגיל הכדורגל שביצע בשלב הבתים של ליגת האלופות ב-18 באוקטובר 2006, שלאחר מכן העניק לו את הכינוי "האורליו" על שם עוזר המאמן של הקבוצה.
רודי טומג'נוביץ'

| --- | --- |
טומג'נוביץ' בשנת 2009
טומג'נוביץ' בשנת 2009
 לידה:  24 בנובמבר 1948 (בן 75) המטראמק שבמישיגן
 עמדה:  פאוור פורוורד, סמול פורוורד
 גובה:  2.03 מטר
 מספר:  45
 מכללה:  אוניברסיטת מישיגן
 דראפט:  בחירה שנייה, 1970 סן דייגו רוקטס
 היכל התהילה:  נבחר כמאמן בשנת 2020
 קבוצות כשחקן
 1970–1981:  סן דייגו/יוסטון רוקטס
 הישגים כשחקן
 5 בחירות למשחק האולסטאר (1974–1977, 1979)
 קבוצות כמאמן
 1983–1992   1992–2003   2004–2005:  יוסטון רוקטס (עוזר)   יוסטון רוקטס   לוס אנג'לס לייקרס
 הישגים כמאמן
 שתי זכיות באליפויות ה-NBA‏ (1994, 1995)   מאמן במשחק האולסטאר (1997)   מדליית ארד באליפות העולם בכדורסל 1998   מדליית זהב באולימפיאדת סידני (2000)
רודולף "רודי" טומג'נוביץ' הבן (באנגלית: .Rudolph "Rudy" Tomjanovich, Jr; נולד ב-24 בנובמבר 1948) הוא כדורסלן  ומאמן עבר אמריקאי, ששיחק בסן דייגו/יוסטון רוקטס מליגת ה-NBA בין השנים 1964–1980, ואימן אותה בין השנים 1992–2003. בעונות 1994 ו-1995 הוביל את הרוקטס לזכייה בשתי אליפויות NBA כמאמן הקבוצה. כשחקן, נבחר 5 פעמים להשתתף במשחק האולסטאר, ורשם ממוצעים כוללים של 17.4 נקודות, 8.1 ריבאונדים ו-2.0 אסיסטים למשחק.
בשנת 2020 הוצג בהיכל התהילה של הכדורסל, בתור מאמן.
נעורים ומכללות

טומג'נוביץ' נולד וגדל בעיר המטראמק שבמישיגן. בין השנים 1967–1970 למד באוניברסיטת מישיגן, ובשלוש עונותיו כשחקן קבוצת האוניברסיטה רשם ממוצעים של 25.1 נקודות ו-14.4 ריבאונדים למשחק. בעונתו האחרונה באוניברסיטה, 1969/1970, נבחר לחמישיית העונה השנייה של ליגת המכללות ("Second-team All-American").‏ 1,039 הריבאונדים שהוריד כשחקן מישיגן מציבות אותו במקום הראשון בתולדות הקבוצה.
קריירת משחק

טומג'נוביץ' נבחר על ידי סן דייגו רוקטס בבחירה השנייה של דראפט ה-NBA לשנת 1970, אחרי בוב לניר שנלקח ראשון. ב-11 העונות הבאות היה טומג'נוביץ' אחד מכוכבי הקבוצה הבולטים ביותר, לצד הרכז קלווין מרפי, אשר נבחר על ידי הרוקטס באותו הדראפט (בחירה 18). אחד המקרים הזכורים ביותר מקריירת המשחק שלו אירע ב-9 בדצמבר 1977, כאשר שחקן לוס אנג'לס לייקרס קרמיט וושינגטון חבט בפניו של טומג'נוביץ' במהלך משחק בין הקבוצות. המכה שספג שברה את גולגולתו, אפו ולסתו, וגרמה לפגיעות ראש מסכנות חיים. לאחר עשרה חודשי אשפוז והחלמה, חזר טומג'נוביץ' לשחק בתחילת עונת 1978/1979, אותה סיים עם ממוצעים אופייניים של 19.0 נקודות ו-7.7 ריבאונדים למשחק. בתחילת עונת 1976/1977 הצטרף ליוסטון הסנטר הצעיר מוזס מלון, שיחד עם טומג'נוביץ' ומרפי הצעיד את הקבוצה למעמד גמר ה-NBA בעונת 1980/1981, לראשונה בתולדות המועדון. בסדרת הגמר עצמה הפסידו הרוקטס לבוסטון סלטיקס של לארי בירד, רוברט פאריש וסדריק מקסוול, בתוצאה 2–4. בסיום אותה עונה פרש טומג'נוביץ' ממשחק פעיל, בגיל 32.
טומג'נוביץ' ניצב במקום השלישי בתולדות הרוקטס במספר משחקים (768), דקות משחק (25,714) ונקודות (13,383) אחרי האקים אולאג'ואן וקלווין מרפי, ובמקום הרביעי במספר ריבאונדים (6,198) אחרי אולאג'ואן, אלווין הייז ומוזס מלון. ב-28 בינואר 1982 הועלתה גופייתו עם המספר 45 לתקרת אולמה הביתי של יוסטון רוקטס, כהוקרה על תרומתו למועדון.
קריירת אימון

מיד עם פרישתו ממשחק החל טומג'נוביץ' לשמש כסקאוט עבור הרוקטס, ולאחר שנתיים בתפקיד מונה לעוזר מאמן בקבוצה. ב-7 מתוך 8 עונותיו כעוזר מאמן, תחת ביל פיץ' ודון צ'ייני, הגיעה יוסטון לשלב הפלייאוף, ובעונת 1985/1986 אף העפילה לגמר ה-NBA. בפברואר 1992 החליף טומג'נוביץ' את צ'ייני כמאמן הראשי של הרוקטס, ונשאר בתפקיד זה עד שנת 2003. את עונתו המלאה הראשונה כמאמן, 1992/1993, סיימה יוסטון עם המאזן השני בטיבו באזור המערבי, והיא עברה את שלב הפלייאוף הראשון לראשונה מזה 6 עונות.
בעונת 1993/1994 הוביל טומג'נוביץ' את הרוקטס לזכייתה הראשונה באליפות ה-NBA, לאחר שגברה על ניו יורק ניקס בסדרת הגמר, בתוצאה 4–3. הכוכב הבלתי מעורער של הקבוצה היה הסנטר האקים אולאג'ואן, ולצידו בלטו שחקנים כגון אוטיס ת'ורפ, קני סמית', ורנון מקסוול, רוברט הורי, מריו אלי וסם קאסל. בעונה העוקבת הצטרף לרוקטס שחקן האולסטאר קלייד דרקסלר, אך הקבוצה סיימה את העונה הסדירה עם מאזן 47–35 אשר הציב אותה במקום השישי בלבד במערב. על אף הביקורות הרבות שהופנו כנגד הקבוצה, היא גברה לאורך הפלייאוף על ארבע הקבוצות בעלות המאזן הטוב ביותר, וזכתה באליפות שנייה ברציפות לאחר ניצחון על אורלנדו מג'יק בסדרת הגמר. במהלך טקס הענקת גביע האליפות הצהיר טומג'נוביץ': "לעולם אל תפקפקו בלב של אלופה" (במקור: "!Don't ever underestimate the heart of a champion"), הכרזה שהפכה לאחת הזכורות והמצוטטות ביותר בתולדות ה-NBA.
בכל אחת מ-4 העונות שלאחר האליפות העפילה יוסטון לפלייאוף, אך לא עברה את שלב גמר המערב, ובין עונות 2000–2003 רשמה הקבוצה מאזן כולל של 150 ניצחונות ו-178 הפסדים (45.7%) ולא הגיעה כלל לפלייאוף. בסיום עונת 2002/2003 עזב טומג'נוביץ' את הרוקטס לאחר שאובחן כחולה בסרטן שלפוחית השתן, ובכך סיים קשר של 33 שנים עם הקבוצה כשחקן, סקאוט, עוזר מאמן ומאמן ראשי. ב-11 וחצי עונותיו כמאמן הרוקטס העמידה הקבוצה מאזן כולל של 503 ניצחונות ו-397 הפסדים (55.9%) בעונה הסדירה, וכן 51 ניצחונות ו-39 הפסדים (56.7%) בפלייאוף ה-NBA.
באליפות העולם בכדורסל 1998 אימן טומג'נוביץ' את נבחרת ארצות הברית, אשר השתתפה בטורניר ללא אף שחקן NBA בשל שביתת שחקנים שהתקיימה במקביל. על אף הסגל המוגבל שאימן, אשר הורכב משחקני ליגת ה-CBA ושחקני מכללות, הוביל טומג'נוביץ' את הנבחרת לזכייה מפתיעה במדליית הארד. שנתיים לאחר מכן, באולימפיאדת סידני (2000), חזר לאמן את נבחרת ארצות הברית וזכה עמה במדליית הזהב לאחר שניצחה בכל 8 משחקיה.
לקראת עונת 2004/2005 מונה למאמנה הראשי של לוס אנג'לס לייקרס, במקומו של פיל ג'קסון. חוזהו המקורי בקבוצה היה לחמש עונות עבור 30 מיליון דולר, אך כעבור 43 משחקים בלבד התפטר מתפקידו, לדבריו עקב "תשישות נפשית וגופנית" שאינם קשורים למחלת הסרטן בה חלה בעבר. בין השנים 2005–2011 שימש כיועץ לענייני כדורסל עבור הלייקרס.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות קריירת המשחק של טומג'נוביץ' ב-NBA, באתר Basketball-Reference
↑  היכל התהילה מכריז על נבחרי מחזור 2020, באתר הרשמי, 4 באפריל 2020
↑  סטטיסטיקות המכללות של טומג'נוביץ', באתר Sports-Reference
1 2  פרופיל כשחקן, באתר ספריית ההיסטוריה של אוניברסיטת מישיגן
↑  רשימת הנבחרים בדראפט ה-NBA‏ 1970, באתר Basketball-Reference
↑  Three Decades Later, Washington Still Feels Effects of His Punch, באתר ניו יורק טיימס, 30 בינואר 2005
↑  המובילים הסטטיסטיים בתולדות יוסטון רוקטס, באתר Basketball-Reference
↑  Don't underestimate the heart of a champion - Rudy T, באתר Chron,‏ 12 ביוני 2005
↑  Classic NBA Quotes: Winning and Losing, באתר הרשמי של ה-NBA
↑  סטטיסטיקות האימון של טומג'נוביץ' ב-NBA, באתר Basketball-Reference
↑  סיכום הטורניר של נבחרת ארצות הברית באליפות העולם 1998, באתר USA Basketball
↑  סיכום הטורניר של נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת סידני, באתר USA Basketball
↑  Lakers Announce Coaching Change, באתר הרשמי של לוס אנג'לס לייקרס, 2 בפברואר 2005
↑  Rudy Tomjanovich's Lakers time is done, באתר Orange County Register,‏ 15 באוגוסט 2011
| נבחרת ארצות הברית – אליפות העולם בכדורסל 1998 (מדליית ארד) |
| --- | --- | --- |
|  1  •  2  •  3  •  4 לנגדון •  5 הוקינס •  6 גאריס •  7 סאסר •  8 קינג •  9 אדוארדס •  10 אוליבר •   11 אלכסיס •  12 קינג • 13 ווד •  14 אמאיה • 15 מילר • מאמן: טומג'נוביץ' |  1  •  2  •  3  •  4 לנגדון •  5 הוקינס •  6 גאריס •  7 סאסר •  8 קינג •  9 אדוארדס •  10 אוליבר •   11 אלכסיס •  12 קינג • 13 ווד •  14 אמאיה • 15 מילר • מאמן: טומג'נוביץ' | ארצות הברית |
| נבחרת ארצות הברית – האלופה האולימפית - סידני (2000) |
| --- | --- | --- |
|  1  •  2  •  3  •  4 סטיב סמית' •  5 ג'ייסון קיד •  6 אלן יוסטון •  7 אלונזו מורנינג •  8 טים הארדוויי •  9 וינס קרטר •  10 קווין גארנט •   11 וין בייקר •  12 ריי אלן • 13 אנטוניו מקדייס •  14 גארי פייטון • 15 שריף עבדור-רחים • מאמן: רודי טומג'נוביץ' |  1  •  2  •  3  •  4 סטיב סמית' •  5 ג'ייסון קיד •  6 אלן יוסטון •  7 אלונזו מורנינג •  8 טים הארדוויי •  9 וינס קרטר •  10 קווין גארנט •   11 וין בייקר •  12 ריי אלן • 13 אנטוניו מקדייס •  14 גארי פייטון • 15 שריף עבדור-רחים • מאמן: רודי טומג'נוביץ' | ארצות הברית |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CiNii: DA12452098  ISNI: 0000 0000 8326 7501  LCCN: n97002746  NTA: 326356487  VIAF: 116849521   WorldCat (עם VIAF): 116849521
רוברט מולקה

| --- | --- |

 לידה:  12 באפריל 1895 המבורג, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  26 באפריל 1969 (בגיל 74) המבורג, גרמניה המערבית 
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית, גרמניה הנאצית, גרמניה המערבית 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית 
 פרסים והוקרה:  צלב ההצטיינות במלחמה 
 
רוברט קרל לודוויג מולקה (12 באפריל 1895 – 26 באפריל 1969) היה קצין אס-אס בדרגת אובר-שטורמפיהרר. במחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ היה שלישו של מפקד המכנה אובר-שטורמבאנפיהרר רודולף פרנץ הס, ובכך היה לאדם השני בחשיבותו בשרשרת הפיקוד במחנה.
ביוגרפיה

מולקה היה בנו של עובד במשרד הדואר. הוא למד בבית ספד יסודי ובבית ספר תיכון גרמני (פולקסקול ורילסקול בהתאמה) אותו סיים בשנת 1911, לאחר מכן החל לעבוד בסוכנות ייצוא.
באוגוסט 1914 הוא התגייס כדי להילחם במלחמת העולם הראשונה. הוא שירת בצרפת, רוסיה וטורקיה והגיע לדרגת סגן-משנה ביחידת המילואים של צבא הקיסרות הגרמנית. בין השנים 1918 עד 1920 היה חבר בפרייקור ונלחם נגד בולשביזם במדינות הבלטיות. בשנת 1920 חזר להמבורג, וזמן קצר לאחר מכן נכלא למשך 8 חודשים בגין אחזקת רכוש גנוב.
מולקה המשיך לעבוד בסוכנות היצוא בה עבד משנת 1911 עד לשנת 1931. הוא החל לעבוד בתור עצמאי, אך היקף כמויות הייבוא והייצוא של עסקיו היה קטן ולא רווחי. בין השנים 1928 עד 1934, מולקה היה פעיל בתנועת קסדת הפלדה, חברותו בתנועה זו עודדה אותו להצטרף לתנועה אחרת - הרייכסווהר.
הוא אף היה חבר בתנועה Nationalverband Deutscher Offiziere ("הפדרציה הלאומית של קציני גרמניה"). בתנועה זו הוא היה חייל ביחידת המילואים וטיפס לדרגת סגן בשנת 1935, אך דרגותיו נשללו ממנו לאחר שנודע שהיה לו תיק פלילי ושהוא ישב במאסר.
בשורות הנאצים

בקשתו להצטרף למפלגה הנאצית בספטמבר 1939 אושרה לאחר כשנה, הוא נרשם כחבר מספר 7848085 של המפלגה. מולקה סירב להיכנס לארגון צבאי כחייל פשוט, גם בקשתו זו נענתה והוא החל את שירותו בוואפן אס אס כקצין בדרגת אס-אס אובר-שטורמבאנפיהרר. לזמן קצר היה מפקד של יחידת פלסים, אך מצבו הבריאותי הידרדר והוא היה יכול לשרת רק בשטח גרמניה. כתוצאה מכך הוא נשלח לשרת במחנה אושוויץ בתחילת שנת 1942. בשבועות הראשונים בשירותו במחנה פיקד על קבוצות שומרים, לאחר מכן שליש המחנה חלה וכך מולקה לקח את תפקידו ונהיה לאיש השני בחשיבותו בשרשרת הפיקוד במחנה.
כהונותו של מולקהשל הס במחנה נמשכה מה-1 ביולי 1942 עד ל-30 במרץ 1943, ביום זה הילדגרד בישוף, אשתו של אס-אס שטורמבאנפיהרר קרל בישוף (הארכיטקט האחראי על הקרמטוריום ועל תאי הגזים במחנה), טענה כי מולקה העיר הערת גנאי בנוגע ליוזף גבלס. למשך זמן קצר הוא היה במעצר, אך ההליכים המשפטיים נגדו נפסקו. עם זאת, הוא הורד מדרגת האופטשטורמפיהרר לדרגת אובר-שטורמבאנפיהרר.
הוא לא נשלח בחזרה לאושוויץ אלא חזרה להמבורג כאשר העיר היה נתונה להפגזות בלתי פוסקות של בעלות הברית. היה חלק מכוח השיטור של מפקד האס אס והמשטרה של נורדסי. בתחילת שנת 1944 נשלח להיות מדריך בבית ספר צבאי בתחום הפלסות, אך שוב מצבו הרפואי החמיר והוא נשלח בשלישית להמבורג שם נשאר עד תום המלחמה.
לאחר המלחמה

בשנת 1945 מולקה הקים חברה עצמאית בשם "סוכנות היבוא/יצוא של מולקה". באביב 1948 הוא נעצר והושם במעצר עקב חברותו באס אס. הוא הועמד למשפט במסגרת תהליך הדה-נאציפיקציה שעבר על גרמניה שלאחר המלחמה, אך קיבל חנינה ולא נכנס לכלא לתקופה שנקבעה לו, שנת מאסר וחצי בלבד.
בשנת 1960 עורך דין מכובד בגרמניה קרא את העיתון ונתקל בשם רולף מולקה, היה זה בנו של מולקה שזכה במדליית ארד באולימפיאדת רומא. אותו עורך דין היה מעורב במשפטים של פושעי מלחמה נאצים מאושוויץ משנת 1959, והוא מיד קישר בין המשפחה הלא נפוץ לבין רוברט מולקה. חשדו היה מוצדק, ומולקה נעצר בנובמבר 1960. הוא שהה במעצר מאז ועד למרץ 1961, ממאי עד דצמבר 1961, מפברואר עד אוקטובר 1964 ופעם נוספת מדצמבר 1964 עד למשפט אושוויץ השני.
לאחר המלחמה > משפט אושוויץ

עם פתיחת המשפט מולקה היה בן 68, נשוי ואב לבת ושני בנים. הקטגוריה ציינה כי מולקה לקח חלק חשוב בהסבת אושוויץ ממחנה ריכוז למחנה השמדה מאמצע שנת 1942. התביעה הוסיפה וציינה שמולקה תכנן וסייע לבנות את תאי הגז והמשרפות באושוויץ בירקנאו, היה פעיל באקציות סלקציה של אסירים שנשלחו למותם, וכי פועלו בכל אלה חופף את זמן כהונתו במחנה. במשפט, מולקה אמר שהאווירה באושוויץ הגעילה אותו: "המאורעות שהתרחשו שם זעזעו אותי מן ההתחלה". כאשר התבקש לפרט, הוא הצביע בציניות על מדי הפסים של האסירים ואמר שלקולגות שלו באס אס לא "היה סטייל".[דרוש מקור]
מולקה נמצא אשם בסיוע ובביצוע 750 מעשי רצח, בלפחות 4 אקציות בהן השתתף והוא נידון ל-14 שנות מאסר. בית הדין ציין בהרשעה:
לאחר שקילת כל הנקודות, אכן עולה חשד כבד, שהנאשם, כשליש, אישר מרצונו החופשי ותמך במעשי הרצח ההמוני ביהודים, ועל כן פעל מתוך מחשבה פלילית...
מותו

הוא ניסה להתאבד בבית הסוהר בקאסל אך נכשל. בשנת 1968 שוחרר ממעצר עקב בריאות רופפת ומת בשנה הבאה בביתו בהמבורג בגיל 74.
רולאן גארוס

ערך זה עוסק בטייס צרפתי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  6 באוקטובר 1888 סן-דני, צרפת 
 נהרג:  5 באוקטובר 1918 (בגיל 29) ווזיאר, צרפת 
 מקום קבורה:  ווזיאר 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  בית הספר הגבוה ללימודי תעשייה וניהול בפריז  קולז' סטניסלס בפריז  תיכון ז'אנסון-דה-סאי 
 השתייכות:  הכוחות המזוינים של צרפת 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה 
 עיטורים
 קצין בלגיון הכבוד  מוות למען צרפת  Grande médaille de l'Aéro-Club de France 
 
רולאן גארוס (בצרפתית: Roland Garros; ‏6 באוקטובר 1888 – 5 באוקטובר 1918) היה טייס צרפתי ואחד מחלוצי הטיסה במטוסי קרב במלחמת העולם הראשונה.
חייו

גארוס היה טייס ידוע עוד לפני המלחמה. ב-1913 הוא התפרסם כשהיה הראשון שחצה את הים התיכון בטיסה ישירה. שנה לאחר מכן התגייס לצבא צרפת. בשלב מוקדם של המלחמה הוא הכיר בצורך לחסוך מהטייס את פעולת הירייה הידנית, והתקין מכונת ירייה בחזית מטוסו. כדי שהכדורים לא יזיקו למדחף, הוא הרכיב מדחף משוריין במטוסו ואף התקין עליו לוחיות מתכת שיסיטו את הכדורים במקרה של פגיעה, מה שאפשר לירות דרך המדחף ללא חשש לחיתוכו על ידי הכדורים, אך הפחית את יעילות המדחף. גארוס, שהיה הראשון לטוס במטוס בו הותקנו המגנים, הפיל שלושה מטוסים גרמניים בעזרת היכולת החדשנית לירות ישר לפנים.
ב-18 באפריל 1915 הופל מטוסו והוא נאלץ לדאות לנחיתה בצד הגרמני. הוא לא הספיק לשרוף את מטוסו אשר נפל בידי אנטוני פוקר ואנשי צוותו, שבחנו את הטכנולוגיה החדשה ומיהרו להבין את היתרון בירי לפנים ממכונת ירייה מקובעת, לעומת כלי נשק מוחזקים בידי הטייס שהיו נהוגים עד אז. פוקר וציוותו לא חיקו את המערכת הצרפתית של הגנה על המדחף, ופיתחו במקום זאת מתאם הקושר את מנגנון המקלע לסיבוב המנוע, ומבטיח על ידי כך תזמון מתואם בין פעולת המקלע למצב המדחף, דבר שהבטיח שהכדורים לא יפגעו בלהבי המדחף. כתוצאה מהחידוש הזה התהפכו היוצרות וחיל האוויר הגרמני שלט בשמיים והפיל מטוסים רבים. עד סוף המלחמה יכולת הירי לפנים ממקלע מקובע פותחה על ידי כל הצדדים הלוחמים.
גארוס הצליח לברוח ממחנה שבויים גרמני בפברואר 1918 ולשוב לשורות הצרפתים. בקרב אוויר בו השתתף ב-2 באוקטובר דיווח על שתי הפלות נוספות, אך רק אחת מהן אושרה ונרשמה לזכותו. ב-5 באוקטובר 1918 הופל מטוסו מעל ווזיאר שבחבל ארדן והוא נהרג.
גארוס נחשב לעיתים בטעות לאלוף ההפלות הראשון, אך כאמור עומדות לזכותו ארבע הפלות מאושרות, כאשר נהוג לכנות "אלוף הפלות" טייס שהפיל חמישה מטוסי אויב. הוא היה חלוץ בתחומו, וכנראה טייס הקרב האמיתי הראשון.
הנצחה

ב-1920 נקרא על שמו אצטדיון רולאן גארוס, מרכז טניס שמארח את אליפות צרפת הפתוחה בטניס, אחת מארבע תחרויות הגרנד סלאם. התחרות עצמה קיבלה עם השנים באופן בלתי פורמלי את השם רולאן גארוס. כמו כן נקרא על שמו נמל התעופה הבינלאומי של ראוניון.
פסל רולאן גארוס בראוניון
קריסת חניון הברזל

| --- | --- |

אתר האסון שעות לאחר התרחשותו
 תאריך:  5 בספטמבר 2016
 שעה:  11:23
 מיקום:  רמת החייל, תל אביב, ישראל
 קואורדינטות:  32°06′30″N 34°50′23″E﻿ / ﻿32.108333°N 34.839694°E﻿ / 32.108333; 34.839694
 הרוגים:  6
 פצועים:  24
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) זירת קריסת חניון הברזל(למפת גוש דן רגילה) זירת קריסת חניון הברזל(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום זירת קריסת חניון הברזל(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום זירת קריסת חניון הברזל  he זירת קריסת חניון הברזלhe זירת קריסת חניון הברזלמפת  צפון __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ רמת השרון (in English: Ramat HaSharon), __ הרצליה (in English: Herzliya) ממזרח: __ פתח תקווה (in English: Petah Tikva), __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
קריסת חניון הברזל באזור תעשייה רמת החייל בתל אביב הוא אירוע שהתרחש ב-5 בספטמבר 2016, ברחוב הברזל, פינת רחוב הנחושת (בצמוד לבניין בית החולים אסותא). חניון תת-קרקעי בן ארבע קומות קרס בעת שהיה בשלבי בנייה אחרונים, ובעקבות הקריסה נהרגו 6 פועלים ו-24 נפצעו.
ההערכה היא כי קריסה של התקרה העליונה גררה קריסות נוספות של התקרות שמתחתיה. החקירה בחשד לרשלנות שהוטלה על יחידת ההונאה של המשטרה, העלתה כי הקריסה נגרמה כתוצאה מליקוי רשלני בתכנון מצד מהנדס המבנה. בדצמבר 2020 הוגש כתב אישום בגין גרימת מוות ברשלנות נגד חלק מהמעורבים.
בניית החניון

החניון נבנה על מגרש של עיריית תל אביב למען החברה העירונית "אחוזות החוף". במכרז להקמתו ותפעולו, במודל DBOT ל-20 שנה, זכתה חברת "אפריקה ישראל נכסים", שמסרה את מלאכת הבנייה לחברת "דניה סיבוס" (שתי החברות הן חברות בנות של חברת "אפריקה ישראל להשקעות"). אדריכלי החניון הם מושלי אלדר אדריכלים, ובקונסטרוקציה עסק משרד מילר-שנבל-צחר ושות' מהנדסים. בניית החניון החלה בנובמבר 2014, והוא תוכנן להכיל חניה ל-540 מכוניות בארבע קומות תת-קרקעיות, בשטח של כ-17,000 מ"ר. החניון נועד לשרת את באי מתחם רמת החייל, שבו שוכנים בית החולים אסותא (בצמוד לחניון), חברות רבות ומקומות בילוי. מעל לחניון תוכנן המשך לפארק הירקון הסמוך. עלות ההקמה נאמדה ב-64 מיליון ש"ח. חברת "אפריקה ישראל נכסים" התחייבה לסיים את הקמת החניון עד סוף 2016, ונקבע שתשלם 500 אלף ש"ח על כל חודש פיגור בהפעלת החניון. טרם קריסתו היה החניון בשלבי בנייה אחרונים, והיה אמור להיפתח בתוך שלושה שבועות.
הקריסה וניסיונות החילוץ

בעת שכלי צמ"ה ביצע עבודות עפר על גג החניון, קרסה הקומה העליונה כשהיא ממוטטת תחתיה את שאר הקומות. לאחר הקריסה החלו ניסיונות חילוץ של הלכודים תחת ההריסות, והאירוע הוכרז כאירוע רב-נפגעים. עבודות החילוץ נמשכו עד ל-10 בספטמבר 2016 בשעות אחר הצהריים, עם איתור גופתו של הנעדר האחרון. בסך הכל נהרגו בקריסה 6 בני אדם.
בהליך החילוץ השתתפו לוחמים מגדוד תבור וגדוד קדם של חטיבת החילוץ של פיקוד העורף, בנוסף השתתפו יחידת החילוץ וההצלה הארצית, כבאות והצלה לישראל וזק"א בזיהוי ההרוגים.
חקירה

המשטרה פתחה בחקירה לבדוק אם מדובר ברשלנות מצד חברה הבנייה - דניה סיבוס. על החקירה הוטל צו איסור פרסום. נחקרו כמה בכירים בחברות המפעילות את האתר, ובראשן של חברת הבנייה האחראית לעבודות הקמת החניון. במקביל נודע כי בחודש מאי נפצעו בחניון שני עובדים בשל התמוטטות קורת בטון. מינהל הבטיחות לא שלח מפקח מטעמו אחרי קריסת הקיר, והעבודות במקום נמשכו.