stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרתה קינג
הערות שוליים

1 2  VII — Martha King ~ First Resident Botanical Artist | NZETC, nzetc.victoria.ac.nz
↑  New Zealand Ministry for Culture and Heritage Te Manatu Taonga, King, Martha, teara.govt.nz (באנגלית)
↑  Creese, Mary R. S.; Creese, Thomas M. (2010). Ladies in the laboratory III: South African, Australian, New Zealand, and Canadian women in science: nineteenth and early twentieth centuries: a survey of their contributions. Lanham, Maryland: Scarecrow Press. p. 122
↑  Dawson, Bee (1999). Lady painters: the flower painters of early New Zealand. Auckland: Viking. pp. 13–27
↑  "Death". Taranaki Herald. 1 June 1897. p. 1
↑  Martha King, Royal Society Te Apārangi
↑  Brownsey, Patrick; Eagle, Audrey (2013). The essential Audrey Eagle. Wellington: Te Papa Press. pp. 10–11.
↑  Delia Gaze, Dictionary of women artists, London ; Chicago : Fitzroy Dearborn Publishers, 1997, ISBN 978-1-884964-21-3
| --- | --- |
בקרת זהויות :  AAG: 807  DSI: 5685  FNZA: 8347  TePapa: 5526
משפחתי וחיות אחרות (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 מבוסס על:  משפחתי וחיות אחרות מאת ג'רלד דארל
 בימוי:  שרי פולקסון 
 תסריט:  ג'רלד דארל (ספר) סיימון ניי
 שחקנים ראשיים:  יוג'ין סימון אימלדה סטונטון כריס לנגהאם אומיד ג'לילי מת'יו גוד ראסל טובי טמזין מרצ'נט
 מדינה:  הממלכה המאוחדת
 חברת הפקה:  2 Entertain
 שיטת הפצה:  direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  27 בדצמבר 2005
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט שמבוסס על ספרים 
 דף הסרט ב־IMDb
 
משפחתי וחיות אחרות (באנגלית: My Family and Other Animals) הוא סרט טלוויזיה משנת 2005 שכתב סיימון ניי וביימה שיראי פוקסון. הסרט מבוסס על ספרו האוטוביוגרפי באותו שם של ג'רלד דארל, בו הוא מתאר אנקדוטות מחיי משפחתו בתקופה שגרו בקורפו בשנים 1935 עד 1939, כשהיה בן 10 עד 14.
תקציר עלילה

"משפחתי וחיות אחרות" מספר את סיפורה של בני משפחת דארל, לורנס דארל, לזלי דארל, מרגרט דארל וג'רלד דארל, וכן אמם לואיזה דארל, כשבילו במשך חמש שנים (1935–1939) באי היווני קורפו. המשפחה התגוררה בווילות אחדות, ועסקו בתחומי התעניינות מגוונים. ג'רלד טיפח את אהבתו לחיות בר, אמו בישלה ודאגה לכל האחרים, לארי כותב ומרגיז את כל המשפחה עם אורחיו והצעותיו חסרות התועלת, לזלי מתעניין בבליסטיקה ובהפלגות, ומרגו משתזפת ומושכת את לבם של הצעירים המקומיים.
צוות השחקנים

יוג'ין סימון – ג'רלד דארל
אימלדה סטונטון – אמא
כריס לנגהאם – תאודור סטפנידס
אומיד ג'לילי – ספירו
מת'יו גוד – לארי דארל
ראסל טובי – לזלי דארל
טמזין מרצ'נט – מרגו דארל
אלכסנדר ארמסטרונג – המספר / ג'רי המבוגר (קול)
ראו גם

הטרילוגיה של ספרי קורפו מאת ג'רלד דארל
משפחתי וחיות אחרות (1956)
חיות, ציפורים וקרובים (1969)
גן האלים (1978)
משפחתי וחיות אחרות - סדרת טלוויזיה משנת 1987 המבוססת על טרילוגיית הספרים של דארל
משפחת דארל (2016) סדרת דרמה בת שישה חלקים ברשת ITV
הערות שוליים

↑  Sam Wollaston (28 בדצמבר 2005). "Last night's TV". {{cite news}}:  (עזרה)
קורפו, מקום ההתרחשות של הסרט
משה זאב מרגליות

אין תמונה חופשית
רבי משה זאב מרגליות (לעיתים: יעב"ץ; כונה על שם עיר רבנותו: רֶבּ וועֶלוועֶלה ביאליסטוקֶר; ה'תקכ"ח, 1768 - ד' בטבת ה'תק"ץ, 30 בדצמבר 1829) היה רב ופוסק הלכה ליטאי, רבן של טיקטין וביאליסטוק ומחבר הספרים "מראות הצובאות" ו"אגודת אזוב".
ביוגרפיה

נולד בהורדנה ובה למד בעשרות שנותיו הראשונות. בשנת ה'תק"ע, 1810, הדפיס את ספרו לתקנת עגונות "מראות הצובאות", ספר יסודי בענייני עגינות שהתקבל במהרה והיה שימושי בבתי הדין. הספר הקנה למחברו פרסום רב, ובשנת ה'תקע"ג, 1813, נבחר לכהן כרבה של טיקטין.
את דרשותיו מימי כהונתו כרב בטיקטין הדפיס בספר "אגודת אזוב" (ביאליסטוק תקפ"ד). כתב חידושים על הלכות הרי"ף, לחלק מהמסכתות (לדוגמה רי"ף על מסכת עירובין). חידושים אלה הודפסו בש"ס וילנא, על הגיליון שמסביב להלכות הרי"ף. מכונים חידושי מהרמ"ז. עם הגיעו לכהן כרבה של ביאליסטוק בשנת ה'תקפ"ד, 1824. הוא כיהן כרבה של העיר שש שנים ונפטר בה בד' בטבת ה'תק"ץ, 30 בדצמבר 1829.
בנו, הרב מנחם דוד יעב"ץ הדפיס מכתביו את הספר "חידושי מוהרמ"ז" (ורשה תרי"ח).
לקריאה נוספת

משה צינוביץ, אישים וקהילות, תל אביב, מבצר התורה בביאליסטוק, עמ' 376–378 (הרחבה על תרומתו לצביונה היהודי של העיר)
מרכז המוזיקה של לוס אנג'לס

| --- | --- |

אולם הקונצרטים על שם וולט דיסני
 מידע כללי
 סוג:  מרכז אמנויות במה, מוסד ללא כוונת רווח 
 מיקום:  לוס אנג'לס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מייסדים:  לאונרד ה. שטראוס 
 קואורדינטות:  34°03′29″N 118°14′49″W﻿ / ﻿34.058055555556°N 118.24694444444°W﻿ / 34.058055555556; -118.24694444444
 www.musiccenter.org
  (למפת לוס אנג'לס מוגדלת) מרכז המוזיקה של לוס אנג'לס(למפת לוס אנג'לס רגילה) מרכז המוזיקה של לוס אנג'לס
 
דורותי צ'נדלר פביליון
תיאטרון אהמנסון
פורום מארק טייפר
מרכז המוזיקה של לוס אנג'לס (באנגלית: Los Angeles Music Center; שמו הרשמי - מרכז אמנויות הבמה של מחוז לוס אנג'לס, Performing Arts Center of Los Angeles County) הוא ממרכזי אמנויות הבמה הגדולים בארצות הברית, שממוקם במרכז העסקים של לוס אנג'לס. מרכז המוזיקה כולל את דורותי צ'נדלר פביליון, תיאטרון אהמנסון, פורום מארק טייפר ואולם הקונצרטים על שם וולט דיסני. המרכז מושך מעל 1.3 מיליון מבקרים מדי שנה, שבאים כדי להאזין ולצפות בהופעות של ארבעה מוסדות תרבות בעלי שם בינלאומי שמשכנן במרכז: התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, האופרה של לוס אנג'לס, מקהלת האמנים של לוס אנג'לס וסנטר ת'יאטר גרופ, לצד הופעות של להקת התיאטרון המצליחה של גלוריה קאופמן שפועלת אף היא במרכז. המרכז אף מארח מופעים קהילתיים, פסטיבלי אמנות, הופעות רחוב, פעילויות אמנות אינטראקטיביות וסדנאות, וכן תוכניות לימוד.
היסטוריה > רקע

באפריל 1955, דורותי צ'נדלר, רעייתו של מפיץ לוס אנג'לס טיימס נורמן צ'נדלר, החלה לאסוף תרומות להקמת בית קבע לתזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס. צ'נדלר הצליחה לגייס כמעט 20 מיליון דולר מתרומות פרטיות; מחוז לוס אנג'לס הקצה את האתר שבו יוקם האולם וגייס 14 מיליון דולר נוספים להשלמת הפרויקט על ידי שעבוד איגרות חוב מוניציפליות.
בנייתו של ה"דורותי צ'נדלר פביליון", שיועד להיות ביתה של התזמורת הפילהרמונית, החלה ב-9 במרץ 1962, והושלמה ב-27 בספטמבר 1964. לצדו הוקמו מבנים נוספים, פורום מארק טייפר ותיאטרון אהמנסון, שבנייתם הושלמה ב-19 וב-12 באפריל 1967, בהתאמה.
כאשר הדורותי צ'נדלר פביליון פתח את שעריו ב-6 בדצמבר 1964 הוביל את התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס זובין מהטה הצעיר, בן ה-28, במופע שכלל גם את הכנר יאשה חפץ וביצועים של הפנפר של ריכרד שטראוס והקונצ'רטו לכינור בדי מינור של בטהובן. פורום מארק טייפר פתח את שעריו עם הופעה פרובוקטיבית של מחזהו של ג'ון וייטינג The Devils ("השטנים"), ותיאטרון אהמנסון נפתח עם הופעה של "איש למנשה" בביצועה של להקת סיוויק לייט אופרה (Civic Light Opera). עונת המחזות הראשונה של תיאטרון אהמנסון כללה העלאה של המחזה "אחוזות מפוארות יותר" (More Stately Mansions) מאת יוג'ין או'ניל בכיכובה של אינגריד ברגמן, על מנת להדגיש את הכוונה של התיאטרון לשתף פעולה עם מחזאים ושחקנים מהשורה הראשונה.
מאז פתיחתו ב-1964, אירח מרכז המוזיקה את הופעות הבכורה האמריקאיות של סיימון ראטל ואסה-פקה סאלונן, את הצגות הבכורה העולמיות של ילדים חורגים לאלוהים ומלאכים באמריקה בפורום מארק טייפר, והופעות של ג'סיקה טנדי, יום קרונין, קתרין הפבורן ומגי סמית' בתיאטרון אהמנסון. במסגרת פעילותן במרכז שיתפו התזמורת הפילהרמונית ומקהלת האמנים של לוס אנג'לס פעולה כדי ביצירת פסקול לסרט האילם הקלאסי של סרגיי אייזנשטיין "אלכסנדר נבסקי". ב-1987 הייתה העונה האחרונה של הסיוויק לייט אופרה במרכז המוזיקה, אך ב-1986 הוקמה "האופרה של מרכז המוזיקה של אנג'לס" (Los Angeles Music Center Opera). עם הפקותיה ניתן למנות את "טריסטן ואיזולדה" של ריכרד וגנר בבימויו של ג'ונתן מילר עם עיצוב תפאורה של דייוויד הוקני.
היסטוריה > בניית אולם הקונצרטים על שם וולט דיסני

ב-23 באוקטובר 2003 נפתח במרכז המוזיקה אולם הקונצרטים על שם וולט דיסני, שאותו עיצב פרנק גרי, ובכך התרחב שטחו של המתחם ל-45 דונם. אולם הקונצרטים בן 2,265 המושבים משמש משכנן של התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס ושל מקהלת האמנים. האולם כולל את אודיטוריום התיאטרון על שם רוי ועדנה דיסני/קאל-ארטס (REDCAT) בן 266 המושבים, ושטחי הופעות פתוחים כולל אמפיתיאטרון הילדים של קרן W. M. Keck, הכולל 250-300 מושבים ואמפיתיאטרון נאדין ואד קרסון הכולל 120 מושבים.
היסטוריה > ניהול

מרכז המוזיקה מנוהל על ידי דירקטוריון בראשות ליסה ספק (Lisa Sphect), נכון ל-2013. נשיא המרכז ומנהל התפעול הוא סטפן ד. ראונטרי (Stephen D. Rountree), נכון ל-2013. מחוז לוס אנג'לס הוא הבעלים של מרכז המוזיקה ומספק מימון לתחזוקה, תפעול ואבטחה. הרווחים מהפעלת החניון של המרכז מכסים על הוצאות אלו. מרכז המוזיקה וארבעה מוסדות התרבות הפועלים בו אחראים להפקות המוצגות בתיאטראות ובאולמות. מרכז המוזיקה מתפעל את המבנים ואת שטחי המתחם ומפקח על החזקת התיאטראות, המסעדות וארכיוני מרכז המוזיקה.
פסלים במתחם > "שלום על פני האדמה"

ב-4 במאי 1969 נחנך במתחם המרכז הפסל "שלום על פני האדמה" ("Peace on Earth") בפיסולו של ז'אק ליפשיץ. הפסל מתאר יונה שיורדת לארץ עם בשורת השלום, שמיוצגת על ידי מריה שעומדת בתוך חופה בצורת דמעה, הנתמכת בבסיסה על ידי טלאים שכובים. לורנס א. דויטש ולויד ריגלר תרמו 250 אלף דולר להזמנת העבודה, שהוצבה בתוך מזרקה.
האדריכלים של מרכז המוזיקה, ולטון בקט (Welton Becket) ושות', התנגדו להצבת הפסל בכיכר שבין הדורותי צ'נדלר פביליון לפורום מארק טייפר. אולם, לאחר חיפוש יצירה מתאימה במשך שנתיים, החליטה לבסוף ועדת האמנות של מרכז המוזיקה להזמין את פסלו של ליפשיץ. כיום, זוהי יצירת האמנות הציבורית המצולמת ביותר בלוס אנג'לס.
פסלים במתחם > "דלת הריקודים"

פסל הארד "דלת הריקודים" (The Dance Door) נוצר ב-1978 בידי רוברט גרהם ונתרם למרכז המוזיקה ב-1982 על ידי פרדריק ומרסיה וייסמן. הפסל מורכב מדלת ארד מעוטרת בגודל בן-אדם. הדלת חלולה וכוללת מסגרת בלבד. היא נוצרה מ-7 פאנלים מרותכים של ארד בכל צד. על הדלת מעוטרים דמויות רקדנים.
הערות שוליים

↑
↑  Grimes, T. Historic American Building Survey, Music Center.
↑  Hunt, W. Total Design: Architecture of Welton Becket. New York: McGraw-Hill Book Company, 1972.
↑  Borda, D. Symphony: Frank Gehry's Walt Disney Concert Hall. Harry N. Abrams, Inc.
↑  Several, M. Public Art in LA April, 1998.
↑  Wharton, G. A Survey of Important Sculptures in Los Angeles County. Sculpture Conservation Studio, Inc.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007322763405171  GND: 5209337-2  ISNI: 0000 0001 0690 368X  LCCN: no95033512  MusicBrainz: c8367e09-0312-43ce-bea1-d4a35994d9aa  NKC: ko2009509750  VIAF: 135167834   WorldCat (עם VIAF): 135167834
מקס הזועם

| --- | --- |

 בימוי:  ג'ורג' מילר
 שחקנים ראשיים:  מל גיבסון
 חברה מפיצה:  האחים וורנר   Village Roadshow Pictures
 הקרנת בכורה:  2 ביוני 1979
 תקציב:  300,000 דולר
 הכנסות:  $100,000,000
 סרטים בסדרה:  מקס הזועם (1979)  מקס הלוחם בדרכים (1981)  מקס הזועם וכיפת הרעם (1985) מקס הזועם: כביש הזעם (2015)
 דף הסרט ב־IMDb
מקס הזועם (באנגלית: Mad Max) הוא זיכיון קולנועי אוסטרלי, סדרת סרטי פעולה ומדע בדיוני. הזיכיון החל עם טרילוגיית סרטים (שהחלה ב-1979 בכיכובו של מל גיבסון ובבימויו של ג'ורג' מילר והושלמה ב-1985). ב-2015 יצא סרט רביעי בסדרה, "מקס הזועם: כביש הזעם", בבימויו של מילר ובכיכובו של טום הארדי. ב-2023 יצא "פיוריוסה: סאגת מקס הזועם", סרט פריקוול ל"כביש הזעם" בכיכובה של אניה טיילור-ג'וי.
סדרת הסרטים מתארת עולם פוסט-אפוקליפטי מנוכר ואפל שבו כנופיות אופנוענים ופורעי חוק משליטות טרור ואימה על הכבישים ודרכי הגישה, זאת כדי לשלוט במשאב היקר ביותר – הדלק.
הסרטים > מקס הזועם (1979)

מקס רוקטנסקי (מל גיבסון) הוא שוטר היוצא למסע נקם לאחר שכנופיית אופנוענים חסרי מעצורים ופסיכוטיים גורמת לפציעתו האנושה של שותפו גוס (סטיב ביסלי) ולאחר מכן רוצחת בצורה אכזרית את אשתו ג'סי (ג'ואן סמואל) ואת בנו הקטן. תחושות הזעם והצער מלווים את מקס לאורך המשך סרטי הטרילוגיה וניכר כי הוא לאט לאט מאבד את הערכים המוסריים שהיו בו כשוטר והופך בעצמו לאיש חסר מעצורים ומסוכן.
בהמשך צולמו "מקס הלוחם בדרכים" (1981) ו"מקס הזועם 3: כיפת הרעם" (1985). הסרט נחשב כפריצת דרכו של מל גיבסון להכרה בינלאומית, מעבר לגבולות אוסטרליה. למרות תקציבו הנמוך של הסרט, הוא נכנס לספר השיאים של גינס כסרט המוצלח ביותר ביחס להשקעה הכספית בו (עד שפרויקט המכשפה מבלייר לקח את התואר בשנת 2000). בהשקעה ראשונית של 300,000 דולרים אוסטרליים בלבד גרף סכום אדיר של 100 מיליון דולר ברחבי העולם.
הסרטים > מקס הלוחם בדרכים (1981)

הסרט השני בסדרה, בוים אף הוא על ידי ג'ורג' מילר וגרף אף הוא סכום כסף נכבד. עלילת הסרט מתרחשת מספר שנים לאחר אירועי הסרט הקודם, בעולם אפוקליפטי ואנרכי לחלוטין, כאשר כל הרשויות למעשה התמוטטו ומקס מגיע לקבוצת מורדים אשר חיים בשממה המדברית ונאלצים להילחם מול מנהיג כוחני וחסר רחמים בשם הומאנגוס, העוטה מסכת ברזל כדי להסתיר את פניו המושחתות ולצדו כנופיה של אופנוענים אכזריים וחסרי רחמים. הומאנגוס רוצה לשים את ידיו על הדלק, המשאב היקר ביותר שנפל לידיהם של המורדים, ולחסלם כולל את מקס.
הסרטים > מקס הזועם וכיפת הרעם (1985)

הסרט השלישי בסדרה בוים אף הוא על ידי ג'ורג' מילר ובכיכובו של מל גיבסון. אירועי הסרט מתרחשים 15 שנים לאחר אירועי הפרק הקודם בסדרה. הסרט מציג את מקס הבודד מטייל ברחבי השממה אך נלכד בידי מנהיגת כנופיות אכזרית אשר גולמה בידי הזמרת המפורסמת טינה טרנר והכריחה את מקס להילחם מול אנשיה עד מוות כדי להישאר בחיים.
הסרטים > מקס הזועם: כביש הזעם (2015)

הסרט הרביעי בסדרה בוים אף הוא על ידי ג'ורג' מילר, אך במקומו של מל גיבסון לוהק טום הארדי לתפקידו של מקס ולצדו שרליז ת'רון, ניקולס הולט ויו קיז-ביירן, השחקן שגילם את "חותך הבהונות", הנבל הראשי בסרט הראשון ששב לגלם את דמותו של הנבל הראשי בסרט זה, אימורטן ג'ו, מנהיג אכזרי ומפחיד של צבאותיו הנקראים "בני המלחמה" ורוצה לשלוט בשממה המדברית ובעולם כולו.
השפעות > זרם הסייברפאנק

הסרט נחשב אחד הסרטים החשובים של זרם הסייברפאנק, זרם בספרות המדע בדיוני המבוסס על תרבות השוליים של שנות השבעים והשמונים של המאה העשרים ובעיקר על הפאנק. בסרט מתואר עולם מנוכר שבו אין דין ואין דיין ומקס כאנטי גיבור שפועל רק מדחפים חזקים של שנאה וזעם.
משחקי וידאו > מקס הזועם (2015)

משחק וידאו ששוחרר על ידי חברת SE ל-PC, ל-XBOX ONE, ול-PS4.
משחק הווידאו ממקם את מקס במדבר שומם, ומטרת המשחק היא לשפר את הרכב ולהשתלט על מוצבים, להילחם ולהתגבר על אויבים.
נבליים

| נבליים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
אינפרא־סדרה:: עורבאים
משפחה:: נבליים
סוג:: נבלי
שם מדעי
 Menuridae ‏לאת'אם, 1801

נבליים (שם מדעי: Menuridae) היא משפחה של ציפורי שיר גדולות ובה סוג אחד - נבלי (Menura). עופות אלה חיים רק ביערות ובערבות אוסטרליה והם בולטים בעיקר בזכות יכולות חיקוי הקולות שהם שומעים בסביבתם ובשל נוצות הראווה הגדולות של זנבם.
בסוג ישנם 2 מינים שאורכם הממוצע, יחד עם הזנב, הוא עד 90 ס"מ והם ציפורי השיר הגדולות ביותר לאחר המינים עורב שחור ועורב עב-מקור. הם חיים בחורשים האוסטרליים, בעיקר באזור הטרופי ומחפשים חרקים, פירות ועלים. הם עפים רק לעיתים רחוקות.
מיון

משפחה נבליים (Menuridae)
סוג נבלי (Menura )
מין נבלי הדור (Menura novaehollandiae)
מין נבלי אלברט (Menura alberti)
מין Menura tyawanoides - נכחד
מקס פון בהן

| --- | --- |

גנרל מקס פון בהן
 לידה:  16 באוגוסט 1850 ברומברג, ממלכת פרוסיה ממלכת פרוסיה (1803-1892)
 פטירה:  18 בפברואר 1921 (בגיל 70) אחוזת זומרפלד, רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  גימנסיום פרידריך-וילהלם 
 השתייכות:   צבא הקיסרות הגרמנית
 תקופת הפעילות:  1867–1918 (כ־51 שנים)
 דרגה:   גנרל-אוברסט
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-18   מפקד קורפוס המילואים ה-9   מפקד פלגת הארמייה C   מפקד הארמייה השביעית   מפקד קבוצת הארמיות בהן
 פעולות ומבצעים
 מלחמת צרפת–פרוסיה   מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 פור לה מריט עם עלי אלון   מסדר העיט השחור   מסדר העיט האדום
 
מקס פון בֶּהן (בגרמנית: Max von Boehn;‏ 16 באוגוסט 1850 – 18 בפברואר 1921) היה גנרל גרמני, שפיקד על קורפוס ועל ארמיות במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > תחילת הקריירה

פון בהן נולד בברומברג למשפחת אצולה בפומרניה עם רקע צבאי, אביו יוליוס פון בהן היה גנרל לוטננט בצבא הפרוסי. בשנת 1867 התגייס פון בהן לצבא הפרוסי, ולחם במלחמת צרפת–פרוסיה, שם נפצע וקיבל על כך את צלב הברזל. פון בהן מילא בצבא תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1905 מונה למפקד הדיוויזיה ה-18, ובשנת 1910 מונה למושל העיר אולם.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

בפרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה פון בהן למפקד קורפוס המילואים ה-9 שהיה מוצב תחת פיקוד ארמיית הצפון עד ה-22 באוגוסט 1914 ולאחר מכן היה חלק מהארמייה הראשונה ולחם בחזית המערבית. הקורפוס בפיקודו נטל חלק במצור על דנדרמונדה, ובספטמבר 1914 השתתף בקרב על האן. בסוף אוגוסט 1915 מונה במקביל לסגן מפקד הארמייה הראשונה, תפקיד אותו מילא עד לפירוק הארמייה ב-17 בספטמבר 1915. לאחר מכן הועבר תחת פיקוד הארמייה השנייה, וב-21 באוקטובר עבר תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחם בקרבות בפלנדריה ובארטואה.
בסוף פברואר 1916 עבר תחת פיקוד הארמייה החמישית עימה נלחם בקרב ורדן. ביולי 1916 עבר תחת פיקוד הארמייה הראשונה שהוקמה מחדש ולחם עימה בקרב על הסום. על הצלחתו בקרב קיבל ב-24 באוגוסט את העיטור פור לה מריט. ב-25 באוגוסט הועבר שוב תחת פיקוד הארמייה השישית, אך ב-26 בספטמבר הוחזר לגזרת הסום. ב-26 באוקטובר 1916 הועבר תחת פיקוד הארמייה הרביעית ששהתה בגזרת נהר האיזר.
ב-4 בפברואר 1917 מונה פון בהן למפקד פלגת הארמייה C, במקום גנרל הרמן פון שטרנץ. ב-11 במרץ 1917 מונה פון בהן למפקד הארמייה השביעית. באפריל 1917 הותקפה הארמייה שבפיקודו בידי כוחות צרפתיים במהלך מתקפת ניוול, ובכלל זה בקרב השני על האן. ב-20 במאי 1917 קיבל פון בהן תוספת עלי אלון לעיטור הפור לה מריט.
במהלך שנת 1918 פעלה הארמייה במסגרת קבוצת הארמיות של וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה. ב-15 - 17 ביולי 1918 השתתפו כוחות הארמייה במתקפה הגרמנית על המארן. ב-6 באוגוסט 1918 מונה פון בהן למפקד קבוצת הארמיות בהן ופיקד עליה עד סוף המלחמה.
לאחר המלחמה התגורר פון בהן בברלין, וב-18 בפברואר 1921 מת באחוזת זומרפלד.
ראו גם

הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה
מקס פולקהרט

| --- | --- |

 לידה:  17 באוקטובר 1848 דיסלדורף, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  1924 (בגיל 75 בערך) דיסלדורף, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנות של דיסלדורף (1870) 
 הושפע על ידי:  אדוארד פון גבהרדט 
 צאצאים:  קורט ק. פולקהרט, קלייר פולקהרט 
 מספר צאצאים:  3 
 
מקס פולקהרט (בגרמנית: Max Volkhart‏; 17 באוקטובר 1848 – 29 במרץ 1924) היה צייר גרמני מבית הספר לציור בדיסלדורף.
ביוגרפיה ועבודה

מקס פולקהרט היה בנו של הצייר וילהלם פולקהרט. כמו אביו, הוא קיבל הכשרה אמנותית באקדמיה המלכותית לאמנות פרוסית בדיסלדורף. הוא למד בעיקר אצל היינריך לונשטיין, אנדראס מילר ויוליוס רוטינג, הוא גם למד באופן פרטי אצל אדוארד פון גבהרט. תמונותיו הידועות הראשונות נוצרו בהשפעתו. מאוחר יותר הוא נסע לבלגיה והולנד לפרקי זמן ארוכים, שם צייר תמונות ובחלקו מהזמן עשה ציורים מהטבע. ברוטרדם בשנת 1881 הוא ביצע פנורמה גדולה המתארת את ניצחונו של נסיך אורנג' על הספרדים בקרב היבשתי והים בניואופורט.
במרץ 1883 הצטרף פולקהרט למועדון החתירה של דיסלדורף, שנוסד בשנת 1880. מאז 1883 היה לאגודה זו בית סירות קבוע בנמל. בניגוד לציירים אחרים במועדון, פולקהרט, כמו ארנסט רובר ופרדריק פוזין, היה שותף חלקי באירועי חתירה.
כמו אביו, פולקהרט היה גם חבר בעמותת האמנים מלכסטן. שם הוא השתתף ציורים שונים: ב"פסטיבל הגן בחגיגת קורנליוס "ב־24 ביוני 1879, ב"פסטיבל המסכות" בפברואר 1888", "חלום ליל החורף "ובפסטיבל יום השנה" ביולי 1898
ציוריו ותחריטים רבים שלו מראים לעיתים קרובות סצנות פשוטות מהמאות ה -18 עד ה -20, תוך התחשבות באופי התקופה בה מוצג תוכן התמונה. עבודתו מאופיינת במשיחות מכחול מדויקות ובטיפול זהיר בחומר על בסיס הסגנון ההולנדי הישן.
גלריה

חדשות טובות
מסר האהבה
אצל הנוטריון
שתי חברות
הערות שוליים

↑  Biographical notes, runeberg.org, ‏1887 (בשוודית)
↑  Max Volkhart in Düsseldorfer Ruderverein 1880, Mitglieder im Jahre 1887, digital.ub.uni-duesseldorf.de, ‏1887 (בגרמנית)
↑  Eine Doppelhochzeitsfeier : Festspiel zum fünfzigjährigen Jubiläum des "Malkasten" am Sonntag, den 3. Juli 1898 ; [Programmheft], 1898. (בגרמנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810627730405606  GND: 117489697  RKD: 81678  ULAN: 500029479  VIAF: 72172653   WorldCat (עם VIAF): 72172653 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מקס פולקהרט".
נאוגן

נאוגן הוא פרק הזמן השני בעידן הקנוזואיקון, בין הפלאוגן לרביעון. בעבר היה שייך לתור השלישון, שבוטל. משך תקופתו: 21.75 מיליוני שנים, מלפני 23.5 מיליוני שנים ועד לפני 2.58 מיליוני שנים. בנאוגן נמצאות התקופות פליוקן ומיוקן.
במשך הנאוגן האקלים העולמי התקרר והתייבש במידה ניכרת, מאשר באוליגוקן ושאר הפלאוגן, ונוצרו הקרחונים הראשונים באנטארקטיקה. חיות רבות נכחדו והיונקים והעופות המודרניים לבשו את צורותיהם המוכרות כיום, בעוד בשאר המחלקות לא נוצרו צורות חדשות מאוד. באמריקה נוצרה ההחלפה האמריקאית הגדולה, בה נוצר גשר יבשתי בין שתי האמריקות, אשר שינה את דפוסי החיים בהם ואת שוכני שתי היבשות.
בתקופה זו גם ראשוני קופי האדם התפתחו לראשונה באפריקה, ולפני 3.5 מיליון שנים החלו להיווצר ראשוני ההומינידים, האוסטרלופיתקוס ומיני הומינידים נוספים.
מינים רבים החלו לשגשג בנאוגן, אז נעלמו מרבית היערות הטרופיים והוחלפו ביערות נשירים, וכן הופיעו לראשונה ערבות העשב, ובאוסטרליה נוצרו חורשי האקליפטוס. בין השאר התפתחו ראשוני הצבאיים, הפריים והסוסיים בעלי האצבע האחת, טורפים כמו ראשוני הצבועיים והשנחרבים הקטלניים. באפריקה התפתחו מיני קופים וקופי אדם שונים.
בתקופת הנאוגן זרם נהר עמוק ממזרח לדימונה דרך באר שבע לכיוון עזה ושם נשפך לים. עומק הנהר היה בערך 200 מצ' באזור באר שבע, והוא הגיע לעומק של כ- 1,300 מטר באזור עזה. הנהר ידוע בטרמינולוגיה הגאולוגית כ"תעלה הנאוגנית" או "תעלת אפיק". משקעי הנהר וקיומו התגלו לראשונה בשנות החמישים של המאה ה-20, במחצבה בשכונה ד' דהיום בבאר שבע, ממנה חצבו את הלבנים ששימשו אז לבניית בתי שכונה א'.
איור של דיניקטיס במרדף אחר פרוטוצראס
היפודיון
פלטיבלודון
פירמיאוס
פורוסרקוס
ראו גם

קניון באר שבע עזה
לוח הזמנים הגאולוגי
הערות שוליים

↑  Spoor, Fred et al., 2015, Reconstructed Homo habilis type OH 7 suggests deep-rooted species diversity in early Homo, Nature, Volume 519, pp. 83-86
↑  עזי זלצמן בעז זלצמן (גאולוגיה הנדסית והנדסת סל), 2015. ניתוח סייסמולוגי לתוכנית מתאר לכביש בין אופקים לשדה תימן. עמ' 12 - 13.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560659505171  BnF: cb11937399w (data)  GND: 4130779-3  LCCN: sh85097134  NKC: ph117617 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נאוה בוקר

נאוה בוקר
נאוה בוקר (נולדה ב-15 בנובמבר 1970) היא נשיאת עמותת יד עזר לחבר ועיתונאית. היא כיהנה כחברת הכנסת בכנסת ה-20 כסגנית יו"ר הכנסת מטעם מפלגת הליכוד, קודם לכן הייתה יו"ר קרן ליאור בוקר, עמותה שפעלה לקידום מערך הכבאות וההצלה אותה הקימה בעקבות אסון השריפה בכרמל בה נספה בעלה, תנ"צ ליאור בוקר.
ביוגרפיה

נאוה בוקר נולדה בחדרה, בת ליחיא ורומיה ג'רפי, עולים מתימן. היא גדלה בפרדס חנה-כרכור, סיימה לימודי תואר ראשון במדעי החברה ובמדעי הרוח, בבית ברל ובאוניברסיטה הפתוחה.
שנים רבות הייתה כתבת "ידיעות חדרה" ו"מעריב". בהמשך הייתה כתבת רווחה בערוץ הראשון, וכן יועצת תקשורת ומרצה.
היא נישאה, ילדה שתי בנות והתגרשה. בגיל 27 פגשה, במסגרת עבודתה כעיתונאית ב"מעריב", את מפקד משטרת חדרה, ליאור בוקר, ונישאה לו במה שהגדירה "נישואים אלטרנטיביים". תת-ניצב ליאור בוקר נספה כשניסה לחלץ צוערים מאוטובוס בוער באסון השרפה בכרמל ב-2010. לאחר פטירתו הרבתה לעסוק ציבורית בעניין השרפה בכרמל. ב-2012 הקימה את "קרן ליאור בוקר", שמטרתה שיפור מערך הכבאות, על ידי הקמת מרכז ארצי להכשרת כבאים, הרחבת מערך המתנדבים, רכישת ציוד ועוד. בוקר שמשה יו"ר הדירקטוריון של הקרן.
ב-2015, לקראת הבחירות לכנסת ה-20, הצטרפה להתמודדות בפריימריז במפלגת הליכוד שבוע לפני קיומם, במטרה להתמודד על המקום המשוריין לאישה חדשה - מקום 25. בוקר זכתה לייצוג במקום זה, ונבחרה לכנסת.
ב-23 ביולי 2015 התמודדה בבחירות החשאיות על מקום בוועדה לבחירת דיינים כמועמדת הקואליציה, והפסידה לח"כ רויטל סוויד מהמחנה הציוני, מועמדת האופוזיציה.
בחודש יוני 2016 נבחרה לשמש סגנית יושב ראש הכנסת, לאחר שחברי סיעת הליכוד בחרו בה כנציגת הסיעה, על פני ח"כ אורן חזן, שסיים את כהונתו בתפקיד לאחר שנה, יחד עם ח"כ נורית קורן. באותו חודש פרסמה כי ”לא זכיתי להכיר את אחי ואחותי הגדולים, וסביר להניח שהם בין ילדי תימן החטופים. אולי איפשהו בעולם קיימים לי אח ואחות. אני לא יודעת אם הם מתים או חיים.”
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 התמודדה בפריימריז של מפלגת הליכוד, ונבחרה במקום ה-50 הלא ריאלי.
ב-2020 השתתפה בתוכנית הריאליטי הישרדות VIP עונה 3. כיום היא מנהלת את עמותת "יד עזר לחבר" התומכת בניצולי שואה.
בפברואר 2022 אמרה כי לא תחזור לפוליטיקה. לקראת הבחירות המקומיות ב-2023 הצטרפה בוקר לרשימת הליכוד באור עקיבא במקום ה-9 ולא ריאלי.