stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעקב קדמי (פעיל עלייה)
נתיב - לשכת הקשר ליהודי ברית המועצות

בשנת 1978 הצטרף קזקוב לנתיב כעובד זמני עוד ביוזמתו של מנחם בגין, ובמאי 1978 יצא לשליחות מטעם נתיב בשגרירות ישראל בווינה שבאוסטריה. כנהוג באותה התקופה, בדומה לדיפלומטים ישראלים רבים, שינה קזקוב את שמו לשם העברי קדמי. בשנת 1988 יצא כראש שלוחת נתיב לברית המועצות במסגרת משלחת דיפלומטית ישראלית לשגרירות הולנד. באותה השנה לקח חלק משמעותי בפתרון משבר חטיפת מטוס סובייטי שנחת בישראל.
בשנת 1989 יזם שינויים בתהליכי יציאת יהודים, שהביאו להפסקה כמעט מוחלטת של הגירת יהודים שיצאו את ברית המועצות עם אשרת יציאה לישראל, למדינות אחרות, תהליך שנודע בשם "נשירה". מי שקיבל אשרות יציאה לישראל ממוסקבה קיבל גם אשרת עלייה לישראל, שרק איתה ובצירוף כרטיס טיסה להונגריה או רומניה, יכול היה לצאת מברית המועצות. כדי שהמבצע יצליח, היה צורך להגיע להסכמות עם שליט רומניה הקומוניסטית, ניקולא צ'אושסקו, וישראל שכנעה אותו בהשגת מלווה לרומניה בכמאה מיליון דולר. סידורים דומים הופעלו גם בהונגריה, וגם עימה הגיעה ישראל להסכמות בנושא העלייה. כתוצאה ממעשיו, הביא קדמי לכך שמאותו הרגע ואילך יהודי ברית המועצות שעזבו עם אשרות יציאה לישראל השלימו את עלייתם לישראל. בשנות ה-90, עם נפילת "מסך הברזל", מאות אלפי יהודים יצאו מברית המועצות ושהו במחנות מעבר, בין היתר ברומניה ובאוסטריה, ורבים מהם קיוו להגר לארצות הברית. בעקבות התערבותו של יעקב קדמי הודיעו האמריקאים על גמר מכסות העלייה, לבקשתו של קדמי, ובכך נותרה בידיהם האפשרות היחידה – עלייה למדינת ישראל.
בשנת 1992 מונה קדמי לראשות הארגון. בהערכות מצב תקופתיות שהפיץ ארגון נתיב בראשותו של קדמי בקהיליית מודיעין, חלק קדמי על מירב הערכות המוסד ואמ"ן על המצב בברית המועצות לשעבר. בסוף שנות התשעים חלק על ההערכה של אמ"ן ושל המוסד, שרוסיה מסייעת לאיראן לייצר נשק גרעיני וטילים, כחלק מתפקידו במסגרת הוועדה לשירותים חשאיים לנושא איראן וקשרי אספקת ציוד צבאי רוסי לאיראנים.
קדמי עמד בראשות הארגון 7 שנים. ב-1999 התפטר מתפקידו כראש ארגון נתיב בגין חילוקי דעות עם ראש הממשלה בנימין נתניהו. בתגובה לחשיפת מכתב ההתפטרות חשף ראש הממשלה בפני עיתונאים חלקים חסויים מתוך דו"ח מבקר המדינה אשר התפרסם אודות "נתיב", שממנו עלה כאילו שיחד פקיד רוסי במסגרת תפקידו כראש הארגון. בעקבות זאת, הגיש קדמי תלונה נגד ראש הממשלה בחשד לביצוע עבירות על ביטחון המדינה ובהמשך לכך עתירה לבג"ץ (3930/00 יעקב קדמי נ' היועץ המשפטי לממשלה). היועץ המשפטי לממשלה, אליקים רובינשטיין, החליט שלא לפתוח בחקירה בנושא, ולאור זאת החליט בית המשפט העליון לדחות את העתירה, על מנת שלא להתערב בהחלטת היועץ המשפטי לממשלה. ישיבה משותפת של הוועדה לביקורת המדינה עם ועדת העלייה והקליטה כונסה כדי לדון בדו"ח ולשמוע את תגובתו של קדמי. קדמי ציין כי הוא אינו מקבל את הדו"ח, בעוד מבקרת המדינה מרים בן-פורת הגיבה בחריפות נגד קדמי ותגובותיו, ואף עזבה בזעם את הדיון.
בשנת 2000, לבקשת שירות הביטחון הפדרלי של רוסיה (פסב) נאסרה כניסתו של קדמי לרוסיה. האיסור הוסר בשנת 2016 ביוזמת השלטונות הרוסיים.
פוליטיקה ופעילות ציבורית

בתחילת דרכו נחשב קדמי כתומך במפלגות הימין. קשר זה התבסס בעיקר על רקע התמיכה של גורמים בימין במאבקו למען פתיחת שערי ברית המועצות לעלייה יהודית, ולאו דווקא בגלל זיהוי פוליטי, שכן קדמי מעולם לא היה מועמד של אף מפלגה בכנסת ולא עסק בפעילות מפלגתית, זאת על אף שמשה דיין הציע לו להצטרף למפלגה ששקל להקים ב-1977.
אחרי פרישתו מנתיב שימש קדמי כמתווך בין ראש הממשלה ברק לבין ראש האופוזיציה אריאל שרון במגעים להקמת ממשלת אחדות. קדמי היה המתווך לאור חברותו עם שני האישים, אך מאמציו לא הסתייעו לבסוף. לאחר ההכרזה על בחירות מיוחדות לתפקיד ראש הממשלה בשנת 2001 סייע קדמי לאהוד ברק בבחירות. במערכת הבחירות בשנת 2003 השתתף בתשדירי בחירות לטעמה של מפלגת שינוי אך לא היה מעורב בפעילותה הפוליטית והציבורית לאחר מכן.
בתחילת שנות ה-90 חיבר קדמי דו"ח מיוחד שנמסר למשטרת ישראל ובו התריע לראשונה על היקף החדירה לישראל של מה שכונה "הפשע הרוסי המאורגן", ועל בואם של גורמים פליליים כחלק מהעלייה מרוסיה. ב-2001 פעל למחיקת שמו של ולדימיר גוסינסקי מרשימת המבוקשים על ידי משטרת ישראל והאינטרפול, שכן לטענתו הערכת המשטרה שגוסינסקי זייף את מסמכיו על מנת לעלות לישראל ונישא באופן פיקטיבי לאישה יהודייה הייתה טענה שגויה.
בשנים האחרונות פועל קדמי כמרצה ויועץ בתחומי יחסים בין-לאומיים, יחסי רוסיה–ישראל ויחסי רוסיה והעולם. קדמי נשוי, אב לשלושה ילדים וסב ל-8 נכדים. מתגורר ביישוב אזור. הוא בוגר אוניברסיטת חיפה במדע המדינה וביחסים בין-לאומיים, ובוגר המכללה לביטחון לאומי.
בשנת 2011 הוציא בהוצאת מטר ספר אוטוביוגרפי בשם מלחמות אבודות, אשר תורגם לרוסית, לאנגלית ולשפות רבות אחרות. ב-2012 החל להופיע בערוץ אינטרנטי ישראלי ברוסית "עיתון טי וי" עד 2022.
במאה ה-21 הפך קדמי למשתתף קבוע בתוכניות אקטואליה בטלוויזיה הרוסית הממסדית, ונתפס כאחד מהתעמולנים המרכזיים של המשטר של פוטין. הוא השתתף בשולחנות עגולים ששודרו בטלוויזיה הרוסית, שבהם מושמעת תמיכה בצעדים שעשה ממשלו של ולדימיר פוטין. בנובמבר 2016 עורר קדמי מחלוקת כאשר ציין בשידור שיוסיף סטלין היה "המדינאי האחרון שדאג לארצו", בהקשר להיבט מסוים של שלטונו. בתקופה שקדמה לפלישה הרוסית לאוקראינה טען, בניגוד לטענות של שירותי המודיעין המערביים, שהסיכויים לכך נמוכים ושמטרותיו של השלטון הרוסי רחבות הרבה יותר וממוקדות בברית נאט"ו ונוכחותה הצבאית בקרבת גבולותיה של רוסיה. במהלך המלחמה הרוסית נגד אוקראינה יעקב קדמי היה אחת הדמויות הישראליות הבולטות היחידות שלא רק הצדיקו את התוקפנות הרוסית אלא אף עודדו אותה. על אף תמיכתו במלחמה באוקראינה, הוא יצא בתקשורת הרוסית נגד שימוש מופרז בכוח ופגיעה באזרחים, בניגוד לקו התקשורתי ברוסיה, ונגד העמדה הרוסית הרואה במשלוחי הנשק מהמערב לאוקראינה, כחלק ממהלך מלחמתי אירופאי נגד רוסיה.
ב-25 בפברואר 2023 הוטלו על קדמי סנקציות אישיות על ידי מועצת האיחוד האירופי. בין הטעמים להטלת הסנקציות צוינה פעילותו בתוכניות הטלוויזיה הרוסיות ובמופעי תעמולה מטעם הקרמלין, כמו גם קריאותיו הפומביות התומכות בהשתלטות הרוסית על אוקראינה ושלילת זכותה של אוקראינה להתקיים כמדינה.
לטענתו של קדמי, הוא מביע את דעותיו הפרטיות, הסנקציות הן "ניסיון לסתימת פיות", ודבריו נאמרים במסגרת חופש הביטוי, שכן הוא אינו חלק מהמשטר הרוסי, אינו מקבל החלטות ואינו בעל תפקיד כלשהו, וביקר את פעולות השלטון הרוסי לא מעט, גם בהקשר למלחמה באוקראינה.
מספריו

מלחמות אבודות: עדות אישית, הוצאת מטר, תל אביב, תשע"א, 2011 (427 עמודים).
הערות שוליים

1 2  החלטת מועצת האיחוד האירופי, 25 בפברואר 2023.
↑  יאשה קאזאקוב, יחיד מול מנגנון עצום ואכזר, באתר המרכז לטכנולוגיה חינוכית
↑  הספרייה הטכנולוגית של מט"ח, מכתבו של יעקב (יאשה) קדמי שהתפרסם בעיתון "וושינגטון פוסט", 1968, באתר מט"ח, ‏1968
↑  Golden, Peter, Powerful Western Star: American Jews, Russian Jews, and the Final Battle of the Cold War, Gefen Publishing House Ltd, 2012
↑  סרט לזכרו של דב שפרלינג
↑  אורי מילשטיין, ‏הישיבה אצל גולדה וההפגנה בכיכר: המאבק ההיסטורי למען מסורבי העלייה, באתר מעריב אונליין, 27 באוקטובר 2018
↑  AP, יאשה קזקוב נוחת בישראל לאחר שביתת הרעב בארה"ב - סרטון
↑  יעקב קדמי, 26, מלחמות אבודות, מטר, 2011
↑  יעקב קדמי, 31, מלחמות אבודות, מטר, 2011
↑  צבי לביא, ‏בן-פורת עזבה בזעם דיון בכנסת לאחר השתלחות נגדה בעקבות דו"ח נתיב, באתר גלובס, 3 במאי 1998
↑  דניאל ראקוב, האם אפשר להיות גם "גיבור ישראל" וגם "תועמלן רוסי"?, באתר זמן ישראל, 5 בנובמבר 2022
↑  Kedmi, The database “PUTIN'S LIST” (באנגלית אמריקאית)
↑  Автор: Яков Шаус, Кедми: «За Родину, за Сталина!
↑  ציוץ של בן כספית, באתר Twitter
↑  "הוא מגן על העם שלו": הישראלים שמעריצים את פוטין ומייחלים לניצחונו, באתר כאן, ‏11.3.2022
↑  David WuDigital Reporter2 min readNovember 22, 2022 - 11:00am, Putin sympathiser confronted on live television over 'obscene' war remarks, skynews, ‏2022-11-21 (באנגלית)
↑  Russian state TV host schooled by pundit over "direct involvement" claims, Newsweek, ‏2023-01-30 (באנגלית)
↑  "ניסיון מלוכלך לסתום פיות" - ב' הנבחרים, באתר omny.fm
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263748905171  PLWABN: 9812846663805606  GND: 103223864X  ISNI: 0000 0000 6927 3702  LCCN: no2011159091  VIAF: 97951302   WorldCat (עם VIAF): 97951302
ח'אלד ח'לאילה

ח'אלד ח'לאילה (בערבית: خالد خلايلة, תעתיק מדויק: ח'אלד ח'לילה; נולד ב-16 בדצמבר 1982) הוא כדורגלן עבר ערבי-ישראלי ששיחק בעמדת הקשר האחורי. ח'לאילה הוא שיאן ההופעות של המועדון בני סכנין בכל הזמנים.
קריירה

ח'לאילה החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בני סכנין, ובעונת 2000/2001 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, במשחק מול בית"ר באר שבע במסגרת הליגה הלאומית. ח'לאילה היה שותף לעלייה ההיסטורית של המועדון לליגת העל בסיום עונת 2002/2003, ובשנת 2004 זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, בפעם הראשונה בה קבוצה מהמגזר הערבי זוכה בתואר. במחזור ה-32 של עונת 2004/2005 רשם בישול ראשון בליגת העל, בהפסד 2–4 למכבי פתח תקווה. במחזור האחרון של עונת 2005/2006 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, במשחק מול מכבי חיפה, אשר הסתיים בתיקו 2–2, ובסיום העונה ירדה הקבוצה בחזרה לליגה הלאומית.
בעונת 2006/2007 ביסס ח'לאילה את מעמדו כשחקן הרכב פותח בקבוצה, והיה שותף לחזרתה לליגת העל. בינואר 2011 עזב מאיר כהן את המועדון, וח'לאילה החליף אותו בתפקיד קפטן הקבוצה.
ח'לאילה ידוע במשחק האגרסיבי שלו ובכמות הגבוהה של כרטיסים צהובים שהוא מקבל מדי שנה. מאז חזרתה של סכנין לליגת העל זכה בכל עונה בתואר שיאן הכרטיסים הצהובים, פרט לעונות 2007/2008 ו-2010/2011. ב-1 בינואר 2017 שבר את שיאו של יוסי אבוקסיס, שעמד על 124 כרטיסים צהובים, והפך לשיאן הכרטיסים הצהובים של ליגת העל בכל הזמנים. בסך הכל נשלפו לחובתו של ח'לאילה 151 כרטיסים צהובים בליגת העל.
בתום עונת 2018/2019 ירד עם בני סכנין לליגה הלאומית. ב-19 בנובמבר 2019 שוחרר מבני סכנין אחרי 19 שנים במועדון.
ב-15 בספטמבר 2020, ח'לאילה חתם במכבי טמרה מליגה א' צפון.
חיים אישיים

ח'לאילה נשוי ואב לשניים. הוא בוגר תואר ראשון בחינוך גופני ומחזיק בתואר שני בחינוך מיוחד.
תארים

גביע המדינה: 2003/2004
הערות שוליים

↑  דורון בן דור, ‏חלאילה על השיא: היו הרבה צהובים ששלפו סתם, באתר ONE‏, 2 בינואר 2017
↑  דוניא גנטוס, החתמת ענק בטמרה: חאלד חלאיילה וחמד גנאיים חתמו בקבוצה, באתר דאבל פס, 15 בספטמבר 2020
↑  מיקי שורץ, יהיה משעמם בלי המגשים סין סכנין לבית"ר בעיתון ידיעות אחרונות, 2 ביולי 2019, עמוד 3
לוני דונגן

| --- | --- |

לוני דונגן ב-1956
 לידה:  29 באפריל 1931 גלאזגו, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  3 בנובמבר 2002 (בגיל 71) פטרבורו, הממלכה המאוחדת 
 שם במה:  Lonnie Donegan 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1949 
 מקום לימודים:  תיכון סנט אמברוז 
 סוגה:  מוזיקת פופ, סקיפל 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  בנג'ו, גיטרה 
 חברת תקליטים:  פיי רקורדס, Oriole Records, דוט רקורדס, פיליפס רקורדס 
 צאצאים:  פיטר דונגן 
 פרסים והוקרה:  חבר במסדר האימפריה הבריטית 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנתוני ג'יימס (לוני) דונגן (באנגלית: Anthony James (Lonnie) Donegan;‏ 29 באפריל 1931 – 3 בנובמבר 2002) היה מוזיקאי בריטי, זמר ופזמונאי. פעל בעיקר בסגנון ה"סקיפל" בשנות ה-50 וה-60 והיה מזוהה עם הסגנון והפצתו בממלכה המאוחדת. בהשפעת להיטיו קמו הרכבי סקיפל רבים ברחבי הממלכה, רובם ככולם של נערים בני מעמד הפועלים, בהם להקת הקווארימן, ממנה צמחה להקת הביטלס ומוזיקאים רבים אחרים, בהם ג'ו קוקר, רורי גלאגר, ואן מוריסון, אלכסיס קורנר, מיק ג'אגר, ג'ימי פייג', ריצ'י בלקמור, דייוויד גילמור, גרהם נאש, קליף ריצ'רד ועוד. דוגנן הצעיד 31 שירים ב-40 המקומות הראשונים במצעד הפזמונים הבריטי, דבר שהפך אותו לאמן הבריטי המצליח ביותר טרם הביטלס. בשנת 1995 זכה בפרס אייבור נובלו ובשנת 2000 היה לחבר מסדר האימפריה הבריטית.
ביוגרפיה

נולד בגלאזגו, סקוטלנד, בן לאם אירית ואב סקוטי. אביו היה כנר מקצועי שניגן בתזמורת הסקוטית הלאומית. ב-1933 עברה המשפחה לאיסט האם שבמזרח לונדון.
כנער האזין רבות לסווינג ולמד לנגן בגיטרה בגיל 14. כמו כן האזין לשירי קאנטרי ווסטרן ובלוז ששודרו בתחנות רדיו אמריקאיות עבור חיילי צבא ארצות הברית שהוצבו באירופה עם תום מלחמת העולם השנייה. בסוף שנות הארבעים הופיע עם גיטרה במועדוני ג'אז ברחבי לונדון. כריס בארבר שכר אותו כנגן בנג'ו לתזמורת הביג בנד דיקסילנד ג'אז שלו לפני שגויס לצבא ב-1949. גם בבסיסו בסאות'המפטון וגם בעת שהוצב בווינה המשיך לנגן ולהכיר בעיקר מוזיקה אמריקאית.
ב-1952 הקים תזמורת ג'אז, Tony Donegan Jazzband. מיד לאחר הופעה עם הזמר לוני ג'ונסון ברויאל פסטיבל הול החליט דונגן לאמץ לעצמו את שמו של הזמר כשם במה.
ב-1954 יזם דונגן "הפסקת סקיפל" במסגרת תוכנית ההופעה של הלהקה. במסגרת ה"הפסקה" נטלו הנגנים כלי נגינה כג'אג, קרש כביסה וגיטרה ספרדית וניגנו קטעי פולק אמריקאי מאת וודי גאת'רי ולדבלי. הלהקה הקליטה קטע של לדבלי, Rock Island Line, בנגינת סקיפל כבי-סייד של סינגל שלה שראה אור בחברת דקה והוא הפך ללהיט ב-1956. בהמשך הקליטה הלהקה בשם Lonnie Donegan Skiffle Group תקליט שלם בסגנון, An Englishman Sings American Folk Songs, שהפך לתקליט זהב בבריטניה.
להקות רבות החלו לחקות את הסגנון. השימוש בכלי נגינה זולים ומאולתרים קסם לצעירים בני מעמד הפועלים ולהקות סקיפל קמו בכל רחבי בריטניה.
ב-1955 ביקר דונגן בארצות הברית והופיע בתוכניותיהם של פרי קומו ופול וינצ'ל.
בקיץ 1956 הוציא את אלבומו הראשון כנגן סולו, Lonnie Donegan Showcase, שזכה למעמד תקליט זהב. דונגן המשיך להיות אחד מייצרני להיטים הבולטים בבריטניה עד 1962.
במהלך שנות ה-60 פחת להופיע ולהקליט ועבר לקיירה של מפיק מוזיקלי.
ב-1976 סבל מאוטם שריר הלב ועבר ניתוח מעקפים. ב-1978 ראה אור התקליט Lonnie Donegan: Puttin' On The Style, בו ביצעו את שיריו המוקדמים אמנים כרינגו סטאר, בריאן מיי, אלטון ג'ון, רורי גלאגר ועוד. במהלך שנות השמונים שב להופיע, כולל עם כריס בארבר. ב-1992 סבל מהתקף לב שני ועבר ניתוח מעקפים שני. ב-1994 שב להופיע במסגרת סיבוב הופעות משותף עם כריס בארבר.
בשנת 1998 הופיע עם ואן מוריסון בבלפסט בהקלטות שראו אור בשנת 2000 בתקליט The Skiffle Sessions – Live in Belfast 1998 והופיע גם בפסטיבל גלסטונברי והספיק להקליט את תקליטו This Yere de Story שראה אור רק ב-2004, שנתיים לאחר מותו.
דונגן נפטר מהתקף לב בגיל 71, במהלך סיבוב הופעות בלינקולנשייר.
חיים אישיים

דונגן היה נשוי שלוש פעמים.
מורין טיילר (התגרשו ב-1962), שתי בנות
ג'ין ווסטלייק (התגרשו ב-1971), בן ובת
שרון, שלושה בנים. בהם פיטר דונגן, זמר שהופיע בתוכנית The Voice בשנת 2019 והציג את עצמו בשירו של אביו, I'll Never Fall in Love Again.
לקריאה נוספת

Spencer Leigh, Puttin' On The Style - The Lonnie Donegan Story
ויקטור יליסייב

| --- | --- |

 לידה:  9 ביוני 1950 (בן 74) מוסקבה, ברה"מ 
 מוקד פעילות:  רוסיה 
 מקום לימודים:  האקדמיה הרוסית למוזיקה על שם גנסין 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 פרסים והוקרה:  עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית  מדליית השירות המצוין, דרגה 3  מדליית השירות המצוין, דרגה 2  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית  עיטור הידידות (רוסיה)  מדליה להנצחת 850 שנים לייסוד מוסקבה  עיטור אלכסנדר נבסקי 
 
ויקטור פטרוביץ' יליסייב (ברוסית: Ви́ктор Петро́вич Елисе́ев; נולד ב-9 ביוני 1950) הוא גנרל, מנצח תזמורת ומורה למוזיקה רוסי. הוא מנהל אנסמבל מקהלת המשמר הלאומי, שבמשך שנים נוצר בלבול בינה לבין מקהלת הצבא האדום הרוסי.
ביוגרפיה

יליסייב נולד בשנת 1950 במוסקבה, רוסיה, לפיוטר וסרפימה יליסייב. הוא סיים את האקדמיה למוזיקה (היום מכון המוזיקה הממלכתי על שם שנקה במוסקבה). לאחר מכן שירת כחייל במשרד הפנים (1969–1971), ומונה למנהל המקהלה ביחידתו לשעבר. בשנת 1976 סיים יליסייב את המכללה למוזיקה על שם גנסין והתמחה בניצוח מקהלה.
יליסייב היה חלק ממקהלת משרד הפנים מאז הקמתה בשנת 1973. הוא החל כמנהל מקהלות, והפך למנהל המקהלה הראשי וסגן מנהל בשנת 1977. בשנת 1985 הוא הפך לראש ההרכב ובשנת 1995 גם לראש המרכז התרבותי של משרד הפנים. בשנת 1998 התמנה לפרופסור בקונסרבטוריון של מוסקבה.
יליסייב נשוי בשלישית ואב לשניים, אחד מהנישואים הראשונים ואחד מנישואיו השלישיים. הוא גר במוסקבה. בשנת 2012 עבר גירושין מתוקשרים עם אירינה.
הופעות ועבודה

בהנחיית יליסייב הופיע הרכב מקהלת משרד הפנים במדינות שונות, בהן בולגריה, צ'כוסלובקיה, גרמניה, הונגריה, צפון קוריאה, איטליה, יוון, ברזיל, מקסיקו, שווייץ, איחוד האמירויות, כווית, עומאן, קטר, ספרד, סין, טורקיה וישראל. יליסייב היה בחבר השופטים בתחרות שירי החיילים הבינלאומיים ב-1999 שהתקיימה בסוצ'י.
פרסים

יליסייב הוא בעל תואר אמן העם של רוסיה (1988) ובעל תעודת הכבוד הנשיאותית של רוסיה.
יליסייב עם מנהיג צפון קוריאה, קים ג'ונג און, ונשיא רוסיה ולדימיר פוטין במהלך פסגת רוסיה-צפון קוריאה בשנת 2019.
ילייזייב (מרכז קדמי) עם הרכב המקהלה
Dashlane

| --- | --- |


ממשק המחשב של Dashlane
 מפתח:  Dashlane
 מחזור חיים:  11 באוקטובר 2012 – הווה (12 שנים)
 גרסה אחרונה:  6.2146.0 (24 בנובמבר 2021) 
 מערכת הפעלה:  חוצה־פלטפורמות
 נכתבה בשפות:  C++ 
 סוג רישיון:  תוכנה קניינית
 קטגוריה:  מנהל סיסמאות
 www.dashlane.com
 
Dashlane הוא מנהל סיסמאות וארנק דיגיטלי מאובטח. האפליקציה זמינה ב-Mac ,Windows ,iOS ו־Android. גרסת האפליקציה שבתשלום (פרימיום) מאפשרת למשתמשים לסנכרן את הנתונים שלהם באופן בטוח בין מספר בלתי מוגבל של מכשירים בכל הפלטפורמות. גם גרסה חופשית היא זמינה, כאשר הסנכרון מושבת לאחר החודש הראשון. כברירת מחדל, הארנק מאוחסן בשרתים של החברה, אך יש אפשרות לשמור אותו במכשיר המשתמש במקום זאת.
סקירה

Dashlane הוקם בשנת 2011, על ידי ארבעה שותפים: ברנרד ליאוטאוט, מנכ"ל Business Objects (אנ') לשעבר, ז'אן גוילו, גיום מארון ואלכסיס פוגל. החברה ממוקמת בניו יורק וגייסה 52.5 מיליון דולר במימון הון סיכון של ‏ FirstMark Capital, Rho Ventures, Bessemer Venture Partners Bernard Liautaud ו-TransUnion.
Dashlane מגן על הסיסמאות על ידי אחסונן באופן מקומי באמצעות הצפנת AES-256, והמשתמשים יכולים לגשת למידע על החשבון שלהם רק באמצעות סיסמת אב יחידה שאינה נשמרת או מועברת לעולם. האפליקציה כוללת ארנק דיגיטלי שיכול לאחסן פרטי כרטיסי אשראי, חשבונות בנק, פרטים מזהים ומידע אישי אחר, וכן יכולה למלא באופן אוטומטי את המידע הזה עבור המשתמשים במהלך חוויות מקוונות, כגון כניסה לאתר או רישום יציאה (צ'ק־אאוט). תכונות אבטחה אחרות המוצעות בתוך לוח המחוונים כוללות יצירת סיסמאות אוטומטיות, לוח מחוונים מאובטח, התראות על הפרת אבטחה ומחליף סיסמאות אוטומטי. Dashlane פועלת על פי המודל העסקי המכונה freemium, ובעלי חשבון פרימיום יכולים לגבות את הנתונים שלהם ולסנכרן אותם על מכשירים ללא הגבלה. בסביבות שנת 2014, החברה פרסמה גם סיכום אבטחה רבעוני המנתח את מדיניות אבטחת סיסמאות של האתרים הפופולריים ביותר.
מאפיינים

AES-256 encryption.
Automatic logins and form-filling.
Cross-platform availability
Digital wallet.
One master password.
Password generator.
Secure data backup/sync.
Security breach alerts.
Security dashboard.
Two-factor authentication.
הצפנת AES-256.
כניסה אוטומטית ומילוי טופס.
זמינות בין פלטפורמות.
ארנק דיגיטלי.
סיסמת מאסטר אחת.
מחולל סיסמאות.
גיבוי נתונים מאובטחת / סינכרון.
התראות על הפרת אבטחה.
לוח מחוונים של אבטחה.
אימות דו־שלבי.
VPN (רשת וירטואלית פרטית).
ניטור אינטרנט כהה.
אחסון קבצים מאובטח.
ביטוח גנבת זהות (עד מיליון דולר).
ניטור אשראי.
תמיכת שחזור זהות.
היכולת לשנות את כל הסיסמאות בלחיצה אחת, כולל חשבונות עם אימות דו־שלבי מופעלת.
שבחים

בשנת 2013, סיקר הניו יורק טיימס את Dashlane כ"אחד הטובים ביותר" בתחומו, אף על פי שציין כי אינו מושלם. הסקירה הדגישה את יכולתה של התוכנה לחסוך זמן וטרחה למשתמשים, תוך שהיא מציעה שירות חינמי ברובו. העיתון USA Today השווה את Dashlane למתחרותיו LastPass ו-PasswordBox, והעניק ל-Dashlane את ההמלצה הגבוהה ביותר. הסקירה שיבחה את יכולותיו בניהול סיסמאות, פרטי כרטיסי אשראי וכתובות, וכן את האפליקציה הניידת שלו.
בשנת 2016, המגזין PCMag (אנ') סקר את Dashlane 4 והעניק לו את תואר "בחירת העורך" בקטגוריית מנהלי הסיסמאות. מאמר צרכני משנת 2017 מנה את Dashlane כאחת מארבע תוכנות ניהול הסיסמאות המובילות, לצד 1Password, KeePass ו-LastPass.
בשנת 2018, Dashlane זכתה שוב בתואר "בחירת העורך" של PCMag, עם דירוג של 4.5 כוכבים מתוך 5. הסקירה שיבחה את העיצוב והביצועים של התוכנה, וציינה לטובה את ה-VPN המובנה. באותה שנה, כלל העיתון וול סטריט ג'ורנל את Dashlane ברשימת "הטכנולוגיה הטובה ביותר של 2018".
חסרונות

Dashlane אינו תומך בצפיפות גבוהה (HDPI) במכשירי Windows.
הערות שוליים

↑  Perez, Sarah (16 באפריל 2012). "Dashlane Speeds Up The Web With Instant Logins, Automatic Checkout And More". TechCrunch. נבדק ב-23 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Pogue, David (5 ביוני 2013). "Remember All Those Passwords? No Need". The New York Times. נבדק ב-16 ביולי 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Knowles, Jamillah (10 במאי 2012). "Personal data assistant Dashlane launches in the UK to speed up online shopping". The Next Web. נבדק ב-23 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Zax, David (2 ביולי 2012). "Dashlane, The Mobile Future, and Mega-Passwords". Fast Company. נבדק ב-23 ביוני 2018. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Metz, Rachel (21 בספטמבר 2012). "More Passwords, More Problems". MIT Technology Review. נבדק ב-23 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Henry, Alan (17 באפריל 2012). "Password, Form, and Purchase Manager Dashlane Emerges from Beta with New Features". Lifehacker. נבדק ב-23 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Captain, Sean (16 ביולי 2012). "Dashlane Manages Passwords and Eases Online Shopping". NBC News. נבדק ב-23 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Perez, Sarah (11 בספטמבר 2012). "Dashlane's Password Management Service Now Alerts Users When Their Accounts May Be Hacked". TechCrunch. נבדק ב-23 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Henry, Alan (28 במאי 2013). "Dashlane Adds Two-Factor Authentication, a New Interface, and More". Lifehacker. נבדק ב-23 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
מרי קיי לטורנו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 בינואר 1962 טוסטין (אנ'), קליפורניה, ארצות הברית
 פטירה:  6 ביולי 2020 (בגיל 58) דס מוינס (אנ'), וושינגטון, ארצות הברית
 שם לידה:  מרי קאת'רין שמיטז
 מדינה:  ארצות הברית
 ידועה בשל:  קיום מערכת יחסים מינית עם תלמיד אותו היא לימדה
 השכלה:  תואר בהוראה מאוניברסיטת סיאטל (אנ')
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 בן זוג:  סטיב לטורנו (1984-1999) ווילי פלאו (2005-2019)
 מספר צאצאים:  6
 
מרי קת'רין "מרי-קיי" לטורנו פלאו (באנגלית: Mary Kay Letourneau 30 בינואר 1962 – 6 ביולי 2020) הייתה עבריינית מין ומורה אמריקאית, שהודתה באשמה בשנת 1997 בשני סעיפי אישום של אינוס סטטוטורי (יחסי מין עם קטין מתחת לגיל ההסכמה). הילד, ווילי פלאו, היה בן 12 שנים כאשר החל הקשר המיני בין השניים. הוא היה תלמידה בבית הספר היסודי בביורין, וושינגטון די. סי. בזמן שהמתינה לגזר הדין, לטורנו הביאה לעולם את בתם המשותפת.
בעוד שהמדינה ביקשה גזר דין של 7 וחצי שנים במאסר, לטורנו חתמה על הסדר טיעון שכלל 6 חודשים במאסר, 3 חודשים על תנאי, ניתוק קשר מפלאו למשך כל חייה ותנאים נוספים. המקרה שלה קיבל תשומת לב והתעניינות בינלאומית.
מעט לאחר שלטורנו השלימה 3 חודשים במאסר, המשטרה תפסה אותה במכונית יחד עם פלאו. השופט החליט לבטל את הסדר הטיעון והחזיר את גזר הדין המקורי - מאסר של 7 וחצי שנים. שמונה חודשים לאחר חזרתה לכלא, היא ילדה את ביתם השנייה. לטורנו הייתה במאסר בין השנים 1998–2004. לטורנו ופלאו נישאו במאי 2005, נישואים אלו נמשכו 14 שנה עד לפרידתם בשנת 2019.
שנותיה הראשונות

מרי קת'רין שמיטז נולדה ב-1962 בטוסטין (אנ'), קליפורניה, למרי אי (ששם נעוריה היה סוואר), כימאית לשעבר ולג'ון ג'י. שמיטז (אנ') (1930–2001), מורה במכללה קהילתית ופוליטיקאי.
לטורנו, שמשפחתה כינו אותה "מריי קיי" הייתה הילדה הרביעית מתוך 7 ילדים וגדלה בבית קתולי אדוק. אביה היה חבר באגודת ג'ון ברץ'. כשהייתה בת שנתיים, אביה החל בקריירה הפוליטית שלו, ורץ בהצלחה כרפוליקני לקבלת מושב בבית המחוקקים של קליפורניה. שמיטז היה סנטור מטעם מדינת קליפורניה ובקונגרס האמריקאי, כמו כן זכה בבחירות מיוחדות ובבחירות הכלליות בהמשך השנה.
ב-1972, אחיה השלישי של מרי טבע בבריכה בבית המשפחה, בקורונה דל מר (אנ'), קליפורניה, בזמן שמרי שיחקה עם אחד מאחיה במים הרדודים.
לטורנו הלכה לתיכון "קורנליה קונלי (אנ')", תיכון קתולי לנערות בקליפורניה. שם הייתה חברה בקבוצת המעודדות. בהמשך, לטורנו החלה את לימודיה באוניברסיטת אריזונה.
ב-1978 אביה נבחר מחדש לסנאט של קליפורניה כרפוליקני. הוא תכנן לרוץ לסנאט האמריקאי ב-1982, אבל הקריירה הפוליטית שלו ספגה פגיעה כשנתגלה באותה השנה שיש לו שני ילדים מחוץ לנישואים מרומן עם תלמידה לשעבר במכללת סנטה אנה (אנ') שם לימד מדעי המדינה. רומן זה גרם לפרידת הוריה של לטורנו, אך אלו חידשו את מערכת היחסים שלהם לאחר מכן.
נישואיה הראשונים

במהלך לימודיה באוניברסיטת אריזונה, מרי שמיטז נישאה לסטודנט בשם סטיב לטורנו, שלמד ביחד איתה וילדה לו ארבעה ילדים. מאוחר יותר אמרה לטורנו שהיא לא הייתה מאוהבת בסטיב, אבל נישאה לו בעקבות לחץ מהוריה. הזוג עברו לאנקורג', אלסקה. סטיב עסק כסבל בחברת התעופה "אלסקה איירליינס". אחרי שנה באלסקה, בעלה עבר לסיאטל, וושינגטון. שם, לטורנו ילדה את בנם השני. לטורנו סיימה את לימודי ההוראה באוניברסיטת סיאטל (אנ') ב-1989. לאחר מכן החלה ללמד תלמידי כיתה ב' בבית הספר היסודי "שורווד" בפרוור "ביורן (אנ')" בסיאטל.
במהלך נישואיהם, מרי וסטיב סבלו מקשיים כלכליים וניהלו רומנים מאחורי גבם האחד של השני. עורך דינה ושכנה לשעבר של לטורנו, דויד גרקי, העיד כי "היא עברה התעללות רגשית ופיזית על ידי בעלה" במהלך נישואיהם, וציין כי פעמיים "היא אושפזה בבית החולים ומשטרה הוזמנה", למרות זאת לא הוגשה תלונה מעולם. במהלך מאסרה במאי 1999, בני הזוג התגרשו, והיא קיבלה משמורת על ארבעת ילדיהם. בשנת 2010, לטורנו הפכה לסבתא.