stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיקלוש רוז'ה (סופר אמנות)
ביוגרפיה

מיקלוש רוז'ה נולד במשפחה יהודית כבנם של המורה מור רוזנטל ושל פרנציסקה ריינר. אביו נפטר בטרם נולד, ולכן אמו גידלה אותו לבד. הוא סיים את ארבע הכיתות הנמוכות בגימנסיה הקתולית בעיר הולדתו, ומהשנה החמישית (כיתה ט') למד בקולגיום הקלוויניסטי. מכיוון שנכשל ביוונית, אמו הוציאה אותו מבית הספר ומסרה אותו כחניך בחנות ספרים. כבר באותה תקופה כתב שירים ומאמרים לעיתונים הטרנסדאנוביים ועבד גם בעיתונים המקומיים בפאפה.
בשנת 1892 עבד בפשטי נפלו. בשנת 1893 עבר לצמיתות לבודפשט, שם הפך לעובד פנימי של היומון "מדיאר היראפ" (Magyar Hírlap), ומאוחר יותר של "יומן בודפשט" (Budapesti Napló). בינתיים סיים את לימודיו בתיכון באופן פרטי ובהמשך קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת בודפשט (כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד). בשנת 1894 כתב מחזה עממי מתוך הרומן בשם "יולצ'ה גאניו" של ז'יגמונד יוסט בשם "האמונה", אך ההצגה לא הוצגה אז על ידי תיאטרון העם באותה תקופה. רוז'ה הוציא שוב את ההצגה בשנת 1902 - זמן רב לאחר מותו של ז'יגמונד יוסט - ופעל רבות כדי לעלות אותה על הבמה. הוא הפך למזכירו של הצייר מיהאי מונקאצ'י, כשחזר הביתה מפריז בשנת 1896. את הידע האמנותי שלו רכש בעיקר בחו"ל, במסעותיו במינכן ובפריז. המאמרים שלו בכמה עיתונים ומגזינים, בעיקר בנושא אומנויות יפות, תיאורי תערוכות וביקורות אמנות היו משמעותיים ביותר.
בשנת 1909 הקים את "בית האמנים" והפך למנהל התפעול והאמנותי שלו. הוא היה מזכיר הסלון הלאומי במשך ארבע שנים. הוא עבד שנים כשותף ובמשך זמן מה כעורך בכתב העת "הֵט" (Hét-שבוע בהונגרית). כאחד העיתונאים המובילים של כתב העת, הוא הביע את ביקורתו על ממשלתו של מיהאי קארואי ואחר כך על הדיקטטורה הקומוניסטית של הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. פרסום העיתון נאסר ב-27 במרץ 1919, כשבוע לאחר הכרזת הרפובלקה הסובייטית.
עקב נישואיו הוא השתייך לחוג שושלת הבנקאות מדארשי-בק. משנת 1922, כפי שפורסם בעיתונות "קולנוע קורווין ( תיאטרון קורווין דאז) שנפתח לאחרונה יהיה בניהולו האמנותי ובניהולו הראשי של ד"ר מיקלוש רוז'ה, מנהל הבנק העירוני ההונגרי". אשתו הייתה בלנקה בק, סופרת (1880–1964), איתה התחתן ב-3 באוגוסט 1902 בבודפשט. משנת 1928 הוא ארגן מספר תערוכות בגלריה טמאש בבודפשט וניסה לזכות בתמיכת הציבור באמנות ההונגרית המודרנית. בנוסף, כיוון שקיבל רישיון עורך דין באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20, עסק גם בעריכת דין.
מיקלוש רוז'ה נחשב לאחד מקורבנות השואה, אך נסיבות מותו מוזכרות באופן שטחי בלבד או בכלל לא.
עבודותיו

שתיקת הרוח (שירים, הקדמה מאת ז'יגמונד יוסט. בודפשט, 1894)
קוצים: אהבת הוסארים ; סאקס - פולק, 1896
נידודים (בודפשט, 1897)
תושב יער הגשם. סיפור מהחיים האמריקאים ; לנוער הונגרי. מיקלוש רוז'ה; זאקס-פולק, 1898
עולם הילדים. סיפורים נחמדים ; לנוער הונגרי. מיקלוש רוז'ה; זאקס-פולק, 1898
ירח דבש בשלישייה (בודפשט, 1899)
מיקלוש רוז'ה: אמונה. מחזה עממי ; מבוסס על סיפור קצר מאת ז'יגמונד יוסט 1902 (תוכנית תיאטרון העם) בכורה - 22 בנובמבר 1902
צייד הפרוות. סיפור שקיעת שמש ; לנוער הונגרי. מיקלוש רוז'ה; 1905
עולם הילדים. סיפורים נחמדים ; לנוער הונגרי. מיקלוש רוז'ה; 1905
בקרב האינדיאנים. סיפור ; לנוער הונגרי. מיקלוש רוז'ה;, 1905
יומנו של אאורל קצ'קמטי. 1878-1851 הערות מיקלוש רוז'ה; 1909
שני הבויאים. מחזה; 1932
עבודותיו > ספריו בתולדות האמנות

על אמנות עממית. בתוך: דז'ה מאלונאי: אמנות העם ההונגרי. (1900–1908)
עבודות של טיהאמר מרגיטאי. תערוכה. בודפשט, הסלון הלאומי, 1903 מיקלוש רוז'ה: חייו ואומנותו של טיהאמר מרגיטאי ; סלון לאומי, 1903
עבודות של מיהאי זיצ'י. תערוכה בסלון הלאומי מיקלוש רוז'ה: חייו ואומנותו של מיהאי זיצ'י ; סלון לאומי, עמ '191?
מדריך לתערוכה האימפרסיוניסטית הבינלאומית של בית האמנות. אפריל-מאי 1910 ; עורך מיקלוש רוז'ה; 1910
מדריך לתערוכה הרטרוספקטיבית של קרולי קרנשטוק בבית האמנות. נובמבר - דצמבר 1911 ; עורך מיקלוש רוז'ה; בית האמנים, 1911
János Vaszary - Béla Lázár - Miklós Rózsaː התערוכה הקולקטיבית של יאנוש ואסארי בבית האמנים במרץ-אפריל 1912.
מדריך לתערוכת הפתיחה של בית האמנים ; עורך מיקלוש רוז'ה
ציור אימפרסיוניסטי הונגרי ; 1914
מראה קטנה אמנותית. שלישיית יופי, אהבה ואופנה נשית ; מדיאר לאפ - 1922
האסתטיקה של היופי הנשי. שלישיית יופי, אהבה ואופנה נשית ; 1923
אמנות ויופי ; הקישוטים שנחצבו בעץ והטיפוגרפיה שצוירה על ידי לאסלו רייטנר; 1943
עבודותיו > תרגומיו

פול דה קוק: בעל, אישה ומאהב ;
פול דה קוק: חמורו של מר מרטין ; 1897
הבתולה מבלוויל (אחרי פול דה קוק. בודפשט, 1898)
סיסמת האהבה (אחרי פול דה קוק. בודפשט, 1898)
הנערה בשלוש החצאיות (אחרי פול קוק. בודפשט)
הארכיפלג בלהבות ( אחרי ז'ול ורן, עיבוד מצרפתית. בודפשט, 1899)
הקוזקים. סיפור מהקווקז (אחרי לב ניקולייביץ 'טולסטוי. בודפשט, 1900)
האישה בת שלושים (אחרי אונורה דה בלזק. בודפשט, 1900)
נישואי אמנים וסיפורים אחרים (אחרי אלפונס דודה. בודפשט, 1900)
אידילק (אחרי פייר לויס. בודפשט, 1901)
גוסטאב אדולף מילר: שמשון ודלילה. שלושה לילות אהבה, 1904
פייר קוראר: בית הספר לאוהבים 1908
לקריאה נוספת

לקסיקון אמנות. עורך לאסלו איבר. כרך 2 בודפשט, 1935. מיקלוש רוז'ה עמודים 396–397
לקסיקון אמנות. כרך 4 בודפשט, 1968. מיקלוש רוז'ה עמוד 180
יוז'ף סיניאי"חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. 1906
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. מיקלוש רוז'ה
לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש 1969
לקריאה נוספת > בהונגרית

Korabeli híradás a Művészház megalakulásáról Művészet c. folyóirat, 1910. 2. szám.
A Művészház 1909-1914 - Modern kiállítások Budapesten A Magyar Nemzeti Galéria 2009. évi kiállításának ismertetője.
הערות שוליים

↑  Rózsa Miklós születési dátuma az 1935-ös Művészeti lexikonban, i.m.: 1873. március 12.
↑  Császtvay Tünde. "Hamis rózsakoszorú" (PDF). Balassikiado.hu. (89. o., 7. sz. lábjegyzet.)
↑  Kopócsy Anna. "Új Színben – Rózsa Miklós és művészönarckép-gyűjteménye 1932–1943". Artmagazin, 2007/3. 64-67. o. אורכב מ-המקור ב-2014-08-19. נבדק ב-2014-07-13.
↑  Bíró-Balogh Tamás: Közlemények Magyar Könyvszemle - 125. évf. (2009.) 4. sz.
↑  Kopócsy Anna, i. m.
↑  "Korabeli újságcikk képe". אורכב מ-המקור ב-2014-08-19.
↑  Beck Blanka szülei: dr. Beck Adolf és Spitzer Regina
↑  "Rózsa Miklósné Beck Blanka halotti bejegyzése a Budapest III. kerületi polgári halotti akv. 250/1964. folyószáma alatt".
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 793/1902. folyószáma alatt".
↑  S. Nagy Katalin, i. m. 180. o.
↑  Holokauszt Emlékközpont(הקישור אינו פעיל, 2018-11).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 1592 8512  LCCN: no2008081364  VIAF: 9657329   WorldCat (עם VIAF): 9657329
מערכה (תיאטרון)

עמוד הפתיחה של המחזה El testimonio vengado של המחזאי לופה דה וגה שכתב מספר רב של מחזות בעלי שלוש מערכות
מערכה (בלועזית: אַקט) בתיאטרון היא פרק ממחזה. מספר המערכות בהצגה יכול לנוע בין 1–5 ויותר, תלוי במבנה בו בחר המחזאי לתאר את הסיפור. משך זמן המערכה נע לרוב בין 30–90 דקות, אך עשוי להמשך גם זמן קצר יותר של כ-10 דקות.
מערכות מתקיימות גם בתחומי בידור נוספים כדוגמת אופרה, טלוויזיה, קולנוע, קברט, ומופעים מגוונים ומוזיקליים שונים.
היסטוריה

התיאטרון הרומי היה הראשון לחלק את ההצגות למספר מערכות המופרדות ביניהן במרווחים. ניתן לחלק מערכות גם לסצנות, כאשר בתיאטרון קלסי כל התארגנות מחדש של כניסות ויציאות של שחקנים מהבמה היא סצנה, אולם בתיאטרון המודרני ההגדרה פחות מובחנת באופן זה.
במחזות מודרניים, פעמים רבות, יש רק רמה מבנית אחת, אשר יכולה להיות לפי מערכות או סצנות בהתאם להחלטתו של המחזאי. חלק מהמחזאים מוותרים על החלוקה לפרקים שונים. סצנות רצופות בדרך כלל מופרדות אחת מהשנייה בזמן או במקום, אבל החלוקה בין מערכות קשורה למבנה הדרמטי הכולל של יצירה. לעיתים קרובות סיומה של מערכה מגיע יחד עם פעולה או החלטה חשובה שמקבלת על עצמה אחת או יותר מהדמויות במחזה, לרוב מדובר בהחלטה בעלת חשיבות שיש לה השפעה עמוקה על הסיפור.
אופרטות רבות ומרבית מחזות הזמר מחולקים לשתי מערכות, כך שבפועל ההפסקה נתפסת כנקודת החלוקה ביניהן.
מחזה בשלוש מערכות

במחזה בן שלוש מערכות, לכל מערכה יש אלמנט וחוויית קורא וצופה אחרת. במבנה הנפוץ ביותר, המערכה הראשונה מציגה את הנושאים, תחילה במצג שלאחריו נכנס הגיבור הראשי, ומוצגת הנחת היסוד הדרמטית ותיאור המצב ובין אמצע לסוף המערכה הראשונה מתרחש תיאור האירוע שמניע את העלילה. המערכה השנייה אפלה יותר ובה הדמות הראשית נתקלת במכשול המונע ממנה מלהשיג את הצרכים הדרמטיים שלה, ולרוב מופיע האנטגוניסט המרחיק אותה מהשגת מטרותיה. במערכה השלישית מתקיימת ההכרעה והגיבור הפרוטגוניסט מנצח וחוזר שיווי המשקל לסיפור.
מחזה בחמש מערכות

עד המאה ה-18, מרבית המחזות חולקו לחמש מערכות. תבנית זו ידועה כ"מחזה בחמש מערכות", ונותחה על ידי גוסטב פרייטג. חמש המערכות מהוות פונקציות ספציפיות במבנה הכללי של המחזה, אבל בביצועם בהצגה אין, בהכרח, כל הפרדה ברורה ביניהן.
פרייטג מחשיב את העלילה כמבנה נרטיבי שמחלק את הסיפור לחמישה חלקים, כמו מערכות של מחזה. חלקים אלו הם המצג של המצב, פעולה מתגברת באמצעות קונפליקט מרכזי, נקודת שיא (או נקודת מפנה), פעולה שוככת בה הקצוות הפתוחים בעלילה נסגרים ופתרון.
מבנה דומה של חמש מערכות קיים גם בתיאטרון הנו המסורתי ביפן.
לקריאה נוספת

George, Kathleen (1994). Playwriting: The First Workshop. Focal Press. ISBN 0240801903.
Gustav Freytag, Die Technik des Dramas, Leipzig: Hirzel 1863. Neudruck Stuttgart: Reclam 1983. ISBN 3-15-007922-5
מחלף בת שלמה

| --- | --- |
 תאריך הקמה:  תחילת העשור הראשון של המאה ה-21
 מיקום:  בת שלמה
 כבישים במחלף:    כביש 67 כביש הגישה לבת שלמה
 אתרים סמוכים:  מוזיאון בת שלמה
 קואורדינטות:  32°35′54″N 35°00′16″E﻿ / ﻿32.59827778°N 35.00458333°E﻿ / 32.59827778; 35.00458333
 
  (למפת הכרמל מוגדלת) מחלף בת שלמה(למפת הכרמל רגילה) מחלף בת שלמה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחלף בת שלמה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחלף בת שלמה
 
מחלף בת שלמה הוא מחלף בכביש 67 הבנוי בתצורת מחלף יהלום. הוא חוצה את המושב בת שלמה במרכזו וממוקם סמוך למזכירות היישוב ולמוזיאון בת שלמה. המחלף הוא מפגשם של כביש 67 וכביש הגישה לבת שלמה. המחלף נקרא על שם היישוב. המחלף נפתח לתנועה בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21.
כביש 67 מגשר המחלף לכיוון צפון מזרח
מליטופול

מליטופול (אוקראינית: Мелітополь; מיוונית: Μελιτόπολη "עיר הדבש") היא עיר במחוז זפוריז'יה באוקראינה.
היסטוריה

ב-1783 השטח עליה ממוקמת מליטופול עבר לידיה של האימפריה הרוסית, שנה מאוחר יותר הוקמה מליטופול. בסוף המאה ה-19 החלה להתפתח בעיר תעשייה בקצב מהיר, בעיר פעלו 14 מפעלים ותחנת כוח.
עם תחילתה של מלחמת האזרחים ברוסיה ב-1917 עברה השליטה על העיר מיד ליד עד שב-1920 השתלטו הסובייטים עליה סופית.
ב-6 באוקטובר 1941 נכבשה העיר על ידי הגרמנים. הצבא האדום פתח במתקפה נגד הוורמאכט ושחרר את העיר ב-23 באוקטובר 1943.
במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה בסוף פברואר 2022 נפלה העיר לידי רוסיה בעקבות קרב מליטופול. בשבועות הראשונים לכיבוש הרוסי התקיימו הפגנות אנטי-רוסיות המוניות במליטופול. ב-11 במרץ נחטף ראש העיר, איוון פדורוב, על ידי הצבא הרוסי ולאחר מכן השלטונות האוקראינים החליפו אותו בשבויי מלחמה רוסים. וב-12 במרץ מינו השלטונות הכובשים את גלינה דנילצ'נקו, סגנית מועצת העיר, ל"ממלאת מקום ראש העיר". בתקופת הכיבוש הושבתו המפעלים של מליטופול, חנויות רבות נסגרו, האבטלה גדלה מאוד, המחירים עלו פי כמה. שלטונות הכיבוש חטפו באופן מסיבי פעילים פרו-אוקראינים ומשתתפים בעצרות אנטי-רוסיות והודיעו בקביעות על הכנת משאל עם, שמטרתו הייתה סיפוח מחוז זפוריז'יה לרוסיה. כרזות עם ציטוטים של פוטין ואנדרטה לזכר יליד מליטופול, גנרל הנ.ק.ו.ד. פאבל סודופלטוב, הוצבו בעיר. חלק ניכר מהאוכלוסייה הצליח לעזוב את העיר דרך מחסומים ולעבור לחלק הלא כבוש של אוקראינה. פרטיזנים אוקראינים פתחו בפעילות חבלה ותעמולה אקטיבית במליטופול.
אוכלוסייה

שינוי אוכלוסייה של מליטופול לאורך השנים:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | אוכלוסייה | שנה | אוכלוסייה | שנה | אוכלוסייה |
| 1815 | 1,160 | 1872 | 6,524 | 1902 | 16,993 |
| 1816 | 1,493 | 1885 | 12,774 | 1904 | 17,726 |
| 1838 | 2,130 | 1884 | 12,516 | 1905 | 16,685 |
| 1845 | 2,385 | 1886 | 13,672 | 1906 | 15,582 |
| 1851 | 3,098 | 1887 | 13,832 | 1907 | 16,040 |
| 1852 | 3,125 | 1887 | 13,832 | 1908 | 17,175 |
| 1853 | 3,411 | 1888 | 14,326 | 1909 | 17,601 |
| 1856 | 3,687 | 1889 | 14,604 | 1910 | 18,519 |
| 1859 | 4,594 | 1890 | 14,661 | 1911 | 21,587 |
| 1861 | 5,282 | 1893 | 15,539 | 1912 | 22,022 |
| 1862 | 5,555 | 1894 | 15,817 | 1959 | 94,670 |
| 1863 | 5,865 | 1895 | 19,533 | 1970 | 136,860 |
| 1865 | 5,892 | 1896 | 19,731 | 1979 | 160,664 |
| 1867 | 5,864 | 1897 | 15,489 | 1989 | 173,385 |
| 1869 | 6,153 | 1899 | 16,168 | 2001 | 160,352 |
| 1871 | 6,340 | 1900 | 16,624 | 2010 | 157,600 |
תחבורה

בסביבות העיר עוברים שני כבישים בינעירוניים חשובים. האחד מחבר את חרקוב עם חצי האי קרים, ואילו השני מחבר את אודסה עם נובואזובסק.
בעיר ממוקמת תחנת רכבת ודרכה עוברות רכבות הנעות ממוסקבה וחרקוב לכיוון חצי האי קרים ולהפך. כמו כן בעיר ממוקמת תחנת אוטובוס המחברת את מליטופול עם רוב אזוריה של אוקראינה וגם עם מולדובה ורוסטוב-על-הדון.
קהילה יהודית

יהודים התחילו להתיישב במליטופול מיד לאחר יסוד העיר. היו אלה יהודים ממזרח פולין, מלטביה ומליטא. כבר בשנת 1838 מנתה הקהילה היהודית בעיר 128 איש (כ-3% מאוכלוסייה). פיתוח מואץ של האזורים בדרום רוסיה לאחר מלחמת קרים ובניית קו רכבת שהגיע עד העיר הביא מתיישבים חדשים לעיר (שרבים מהם היו יהודים). בשנת 1881 התגוררו במליטופול כ-1400 יהודים (כ-14% מהאוכלוסייה). הגידול המשמעותי באוכלוסייה היהודית במליטופול התרחש לאחר גל הפרעות בדרום רוסיה ובנוסף כתוצאה מגירוש היהודים מהאזורים הכפריים.
היהודים המגורשים (או הנמלטים מהפרעות) התיישבו בהמוניהם בעיר. לפי מרשם האוכלוסין של האימפריה הרוסית שנערך ב-1897 התגוררו במליטופול 6503 יהודים (כ-42% מהאוכלוסייה).
יהודים רבים בעיר עסקו בסחר בדגני חיטה וקמח. במליטופול הוקמו מחסני אחסון תבואה ענקיים לצורך אחסונם לפני המשלוח לחו"ל בספינות מחצי האי קרים.
גידול נוסף באוכלוסייה היהודית של העיר התרחש בתחילתה של מלחמת העולם הראשונה, כאשר ממשלת רוסיה גירשה יהודים מאזורי הגבול וחלק מהמגורשים התיישבו במליטופול. לקראת סוף המלחמה התגוררו בעיר כ-13,200 יהודים (56% מהאוכלוסייה). במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה סבלו יהודי מליטופול מפרעות הצבא הלבן.
בסיום מלחמת האזרחים וייצוב השלטון הסובייטי בעיר מנתה הקהילה היהודית בעיר כ-7300 איש. רוב הפליטים היהודים חזרו למקומות מגוריהם, בעוד חלק מהתושבים היגרו לפולין או עזבו את רוסיה לארצות הברית.
ערים תאומות

בלארוס בוריסוב, בלארוס
בולגריה סליבן, בולגריה
ליטא קדאיניאי, ליטא
הערות שוליים

↑  הבנק הלאומי של אוקראינה הפיק מדליית כסף באוקטובר 2013 במלאת 70 שנה לשחרור העיר
↑  http://demoscope.ru/weekly/ssp/ussr70_reg1.php
↑  http://demoscope.ru/weekly/ssp/ussr79_reg1.php
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562123805171  GND: 4250113-1  LCCN: n82273914  MusicBrainz: 00a9869e-6215-48af-a250-5f08dad2021d  NKC: ge1092787  SUDOC: 192432184  VIAF: 126701609   WorldCat (עם VIAF): 126701609 
בית כנסת במליטופול
מראש מקדמי ארץ

מראש מקדמי ארץ הוא פיוט שחובר על ידי הרב הפרסי וראש הקהילה היהודית בעיר המדאן (עיר המזוהה עם שושן הבירה) ר' מנחם שמואל הלוי (1884-1940). הפיוט סוקר את עלילת מגילת אסתר והופיע בספרו של הרב  הלוי "זמירות ישראל".
משקל השיר הוא הברתי-פונטי (שבו כל ההברות נשמעות כתנועות) ויש בו חריזה כפולה.
הערות שוליים

↑  מראש מקדמי ארץ – מילים, פירושים וביצועים | ר' מנחם שמואל הלוי | פיוט | הספרייה הלאומית – אתר הפיוט והתפילה, באתר www.nli.org.il
↑  מראש מקדמי ארץ: על תהליך איתורו של פיוט עלום, באתר www.nli.org.il
↑  איתי מרינברג, אמנות השיר: מראש מקדמי ארץ, באתר הפיוט והתפילה.
מנחם מנדל שנייבלג

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  17 בספטמבר 1921 מרגיטה, ממלכת רומניה 
 פטירה:  4 באפריל 2021 (בגיל 99) סלפורד, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  ? – 4 באפריל 2021 
 אב:  דוד צבי שנייבאלג 
 
הרב מנחם מנדל שנֵייבַּלג (י"ד באלול ה'תרפ"א ספטמבר 1921 – כ"ב בניסן ה'תשפ"א 4 באפריל 2021) היה רב קהל "מחזיקי הדת" במנצ'סטר.
ביוגרפיה

נולד במרגיטה, רומניה, לרבי דוד צבי שנייבאלג ולשרה באבציא. בצעירותו למד בישיבת ויז'ניץ בראשה עמד אביו, אותה הקים רבי אליעזר הגר. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נסגרה הישיבה והוא עבר לטרנסניסטריה עם אביו.
נישא לפייגא בת משה יהודה אהרנרייך, בן רבי שלמה זלמן, רעייתו מתה כעבור כמה שנים בשעת הלידה. לאחר מכן נישא בשנית לבלומא, בת רבי שרגא פאביל שטיינמץ.
מספר שנים לאחר נישואיו החל לכהן כרב קהילת "דמשק אליעזר" בפרסטוויטש (אנ'), מנצ'סטר.
לאחר שאביו עלה לישראל בשנות ה-60, החל לכהן כרב קהל מחזיקי הדת במנצ'סטר, בתפקיד זה שימש כ-60 שנה והיה מפקח על ענייני הכשרות וקהילה.
בשנותיו האחרונות חלה. נפטר וביום טוב שני של גלויות–אחרון של פסח תשפ"א.
ספריו

שו"ת שפתי עני – על שולחן ערוך
שפתי עני – על התורה ומועדים
שפתי עני – על פרקי אבות
שפתי מנחם – דרשות
משפחתו

מנישואיו הראשונים:
בנו הגדול הרב משה שנייבלג, מכהן כאדמו"ר מטשרנוביץ, בוויליאמסבורג, ארצות הברית.
בתו נישאה לרב אברהם שלום ישכר דב ליפשיץ הלברשטאם, האדמו"ר מסטרופקוב
מנישואיו השניים:
בנו הרב חיים שרגא פאוויל – ממלא מקומו ברבנות קהל מחזיקי הדת מנצ'סטר. לפני כן כיהן כרב קהל אברכים במונסי.
בנו הרב ישראל רב קהילת בולחוב בבורו פארק
בנו הרב פנחס - ראש ישיבת ויז'ניץ לונדון
בנו הרב יצחק אייזיק רב קהילת מחנובקא בעלז בוויליאמסבורג
בת נשוא לרב חיים אהרן צבי הלפרין – רב בית המדרש דברי חיים בשכונת גולדרס גרין, בן הרב אלחנן הלפרין
מודעת אבל ברחוב השומר בבני ברק על מותו של מנחם מנדל שנייבאלג
מר וגברת סמית' (סרט, 1941)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  אלפרד היצ'קוק 
 הופק בידי:  הארי אדינגטון
 תסריט:  נורמן קרסנה 
 עריכה:  ויליאם המילטון 
 שחקנים ראשיים:  קרול לומברד ג'ורג' מונטגומרי ג'ין ריינולדס 
 מוזיקה:  אדוארד וורד 
 צילום:  הארי סטרדלינג 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  RKO 
 חברה מפיצה:  RKO, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  31 בינואר 1941
 משך הקרנה:  91 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, קומדיית נישואים מחדש, קומדיה מטורפת 
 תקציב:  743,000 דולר
 הכנסות:  1,400,000 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   mrmrssmith41
 דף הסרט ב־IMDb
 
מר וגברת סמית' (באנגלית: Mr. and Mrs. Smith) הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 1941' בבימויו של אלפרד היצ'קוק עם קרול לומברד וג'ורג' מונטגומרי בתפקידים הראשיים.
זאת הקומדיה הרומנטית היחידה אותה ביים היצ'קוק בארצות הברית, והיא עוקבת אחר זוג צעיר שמגלה לאחר שלוש שנים כי מבחינה חוקית הם אינם נשואים.
זהו הסרט האחרון של קרול לומברד שיצא לאקרנים עוד בחייה. הסרט הבא, "להיות או לא להיות", יצא לאקרנים חודשיים לאחר מותה בתאונת מטוס.
תקציר העלילה

אן (קרול לומברד) ודייוויד (ג'ורג' מונטגומרי) סמית', גרים בניו יורק. הם נשואים שלוש שנים ודייוויד הוא עורך דין מצליח ביחד עם שותפו ג'ף (ג'ין ריימונד). הם מקניטים אחד את השנייה מדי פעם. יום אחד שואלת אן את דייוויד אם היה יכול לחזור שלוש שנים האם היה מתחתן איתה הוא עונה לה בכנות שלא, כי זה יפגע בחופש שלו, תשובה שמכעיסה אותה.
יום אחד מגיע אליו למשרד פקיד רשמי ומודיע לו כי הייתה טעות ברישיון הנישואים שלהם וכי מבחינת החוק הם אינם נשואים וצריכים להינשא מחדש. דייוויד מקבל זאת בצחוק אך אינו יודע שהפקיד הזה מכיר את אן ולאחר שהיה אצלו הוא הגיע לדירת אן והודיע זאת לאן ואימה.
דייוויד לוקח את אן בערב למסעדה בה סעדו לפני נישואיהם והיא בטוחה שיגיד לה שעליהם להינשא אך דייוויד לא מזכיר לה את זה. בחזרה לדירתם היא מתפרצת עליו וזורקת אותו מהדירה. לאחר מכן היא משנה את שמה לשם נעוריה - קראוסהיימר.
ג'ף רוצה לפייס ביניהם אך מתאהב באן. לוקח אותה לפארק שעשועים שם הם נתקעים על גלגל ענק בגשם. הם חוזרים רטובים לדירתו של ג'ף הרוצה לממש את אהבתם אבל אן משקה אותו בכמה כוסות אלכוהול ומצליחה להשתחרר משם.
דייוויד עוקב אחרי אן כמו בלש. הוא רואה שהיא נכנסת לחנות גדולה לבגדי נשים, נכנס לשם ומתחיל להתווכח אתה. למנהל שמוזעק למקום הוא אומר שזו אשתו והמנהל מפטר אותה כי הצהירה בקבוצה לעבודה שאינה נשואה למרות שהיא אומרת לו כעת שבאמת אינה נשואה...
ג'ף נוסע עם אן והוריו ללייק פלאסיד. הם מקבלים בקתה מרוחקת שמגיעים לשם במזחלת. להפתעתם הם מוצאים את דייוויד ליד הביתן "מתעלף" בשלג.
אן מטפלת בו במסירות וג'ף מתרשם שהיא עדיין קשורה אליו. כשהיא מגלה שהוא מתחלה מתחיל ריב גדול. הוריו של ג'ף מבקשים לבטל את הקשר ביניהם. הם עוזבים את הבקתה ביחד עם ג'ף ובמקום נשארים אן ודייוויד. דייוויד מרכיב לאן מחלקיים וכאשר היא מנסה לעמוד הוא תומך בה וזה מסתיים בנשיקה.
השפעה

הפילוסוף סטנלי קאבל משייך את הסרט לתת הז'אנר הקולנועי שהוא מכנה "קומדיית הנישואים מחדש" בספרו Pursuits of Happiness: The Hollywood Comedy of Remarriage משנת 1981.
מראשיה B

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Marussia Motors 
 מודל קודם:  Marussia B1 
 אורך:  4,635 מ"מ 
 רוחב:  2,000 מ"מ 
 גובה:  1,100 מ"מ 
 משקל:  1,100 ק"ג 
 בסיס גלגלים:  2,680 מ"מ 
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין 
 
Marussia B1
מראשיה B (ברוסית: Marussia B) הייתה סדרה של מכוניות ספורט שיוצרו על ידי יצרנית הרכב הרוסית מראשיה. הסדרה התחלקה לשני דגמים שכונו B1 ו-B2, שניהם היו דומים מאוד מבחינה טכנית, אך שונים מבחינת העיצוב החיצוני שלהם. לשני הדגמים היו את אותו המנוע, מאפיינים, מערכת מתלים, מערכת בלימה ומחיר (מחירו של כל רכב היה מעל ל-4,000,000 רובל או בקירוב 100,000 אירו או 85,000 לירות שטרלינג). אלו היו מכוניות הספורט הראשונות שיוצרו ברוסיה.
B1

הדגם B1 הוא הדגם הראשון בסדרת מכוניות אלו, ובנוסף הרכב הראשון שיוצר אי פעם על ידי חברת Marussia. מנועי המכונית לא מיוצרים ברוסיה, אלא באנגליה על ידי חברת קוסוורת' (Cosworth). חברת מארוסיה מתכוונת לייצר אך ורק 2999 יחידות של דגם זה. כוח המנוע נע בין 360 ל-420 כוחות סוס, הרכב יכול להגיע למהירות מקסימלית של 250 קמ"ש ולהאיץ מ-0 ל-100 קמ"ש ב-3.8 שניות.
B2

הדגם B2 הוא היורש של ה-B1, הוצג לראשונה בתערוכת רכב בפרנקפורט בשנת 2009. ההבדלים בין שני הדגמים הוא בעיצוב הדלתות ומכסה המנוע בלבד. לדגם B2 עיצוב חדשני יותר וגם פנים הרכב מפואר יותר. מכסה המנוע עוצב כך שהמתבונן ברכב מלפנים יראה את האות M שמזכירה את לוגו החברה. לרכב יש 420 כוחות סוס, מהירות מקסימלית של 310 קמ"ש, ושוב תאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-3.8 שניות. דגם זה הופיע בשני משחקי וידאו בסדרת Need For Speed שיצאו לאקרנים בשנת 2012 ו-2013. רק 12 עד 14 רכבים מדגם זה יוצרו עד לשנת 2014.
Marussia B2
מיקלוש רב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 באוקטובר 1906 שאטוראליאויהיי, הונגריה 
 פטירה:  22 במאי 1998 (בגיל 91) בודפשט, הונגריה 
 שם לידה:  Roth Miklós 
 מדינה:  הונגריה 
 השכלה:  אוניברסיטת מוהולי-נג'י לאמנות ולעיצוב 
 פרסים והוקרה:  פרס בלה באלאז' (1970)  עט הזהב (1978) 
 
מיקלוש רֵב (במקור עד 1945 רוט; בהונגרית: Rév Miklós; שאטוראליאויהיי, 20 באוקטובר 1906 – בודפשט, 22 במאי 1998) היה צלם יהודי-הונגרי, צלם עיתונות מפורסם עטור פרסים שהוציא מעל 10 ספרים, זוכה פרס בלה באלאז' (פרס הכבוד המקצועי הממלכתי ההונגרי הגבוה ביותר שניתן להעניק ליוצרי סרטי קולנוע ולמפיקי טלוויזיה).
ביוגרפיה

מיקלוש רוט נולד במשפחה יהודית כבנם של סוחר האופנה שמואל רוט ושל אידה פולאצ'ק (1879–1954) במשפחה עם שלושה ילדים. בגיל שנה עבר לבודפשט עם משפחתו. הוא למד עיצוב רהיטים במכללה לאמנויות שימושיות (כיום שמו Moholy-Nagy University of Art and Design). משנת 1920 עד 1945 היה בעיקר נגר. הוא התחיל לצלם ב-1923. התגורר בלוקסמבורג בין השנים 1925 עד 1926. בשנת 1926 הפך לחבר באגודת פיתוח הגוף של הפועלים (Munkás Testedző Egyesület-MTE) שהיה איגוד פיתוח הגוף הגדול הראשון שחבריו היו מועסקים באופן בלעדי כפועלים. ב-1934 הפך לחבר בקבוצת האמנים הסוציאליסטים (Szocialista Képzőművészek Csoportja). הוא נלקח לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) בזמן מלחמת העולם השנייה. אחת מתמונותיו, שהצליח לצלם במהלך שהותו במחנות העבודה הגיעה לממלכה המאוחדת במהלך המלחמה והופיעה בעיתון אנגלי רב תפוצה. מ-1945 עד 1947 תחילה היה צלם העיתונות ולאחר מכן הפך המנהל של מאפירט (Magyar Filmipari Rt.-Mafirt), החברה ההונגרית לסרטים. משנת 1948 עבד כראש דסק הצילום של העיתון היומי "העם החופשי" (Szabad Nép), עיתון מפלגת השלטון, קודמו של ההיומון החשוב "חירות העם" (Népszabadság). ב-1955 היה הצלם ההונגרי הראשון בסין העממית. ביקר בסין ובטיבט פעמיים בשנים 1955–1956. צילם בווייטנאם ב-1959, סייר ברחבי העולם בשנות ה-60 ושנות ה-70 (אלבניה, מצרים, צרפת, מונגוליה, בריטניה, ברית המועצות).
בשנת 1957 הפך לחבר בוועדת עריכת התמונות. מאותה השנה נבחר כחבר ב"אגודת הצלמים ההונגרים", משנת 1965 היה נשיא האגודה ולאחר פרישתו נשיא הכבוד שלה. הוא הוביל את הכשרת צלמי העיתונות בבית הספר MUOSZ לעיתונות וצילום עיתונות ובבית הספר הבינלאומי לעיתונאות. הוא היה משמעותי בתחום צילום הסטריאו וגם התמונות הצילומיות (המגוונות) שלו היו ידועות, אבל הוא הותיר את החותם המתמשך ביותר בתמונות הרפורטז'ה הקלאסיות שלו. הוא עבד יחד, בין היתר; עם הגרפיקאי לאיוש לנדייל, והצלמים (היהודים הונגרים גם הם) טיבור בש, פרנץ האר ודז'ה רוואי.
אשתו הייתה גיזלה אורבן, בתם של אישטוואן אורבן ושל יוליאנה קאג'י. הם נישאו ב-24 באוקטובר 1935 בבודפשט.
ספריו

טיבט (1957)
מהחומה הגדולה לאוקיינוס השקט (אלבום תמונות, 1958)
בודפשט (1959)
וייטנאם (1960)
אמנות וייטנאם (1967)
יורטים מתרחקים (1974)
במולדת החופשייה (1976)
מבוא לצילום עיתונות (1977)
מיקלוש רב ; מבוא ועריכה מיהאי גרה. בודפשט, 1997 (ספריית תמונות)
תערוכותיו > יחיד

1955, 1958, 1974, 1986 בודפשט
1978 שלגוטריאן
תערוכותיו > קבוצתי

1934 בבית האיגוד ואשאש (Vasas Székház)
פרסים והוקרה

מדליית מסדר העבודה (1953)
עיטור מסדר העבודה דרג זהב (1965; 1972)
לתרבות סוציאליסטית (1966)
פרס בלה באלאז' דרג 1 (1970)
עיטור מסדר העבודה דרג כסף (1970)
פרס האמן המצטיין (1973)
מסדר הכבוד להונגריה הסוציאליסטית (1976)
עט זהב (1978)
מסדר דגל הרפובליקה העממית ההונגרית (1986)