stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסטרונאוט בטיסה מסחרית
הערות שוליים

↑  "SpaceShipOne". National Air and Space Museum (באנגלית). 2016-03-20. אורכב מ-המקור ב-5 ביולי 2016. נבדק ב-2019-06-12. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sheetz, Michael (2018-12-13). "Virgin Galactic flies its first astronauts to the edge of space, taking one step closer to space tourism". CNBC (באנגלית). נבדק ב-2022-02-06.
1 2  Kramer, Miriam (20 ביולי 2021). "New wrinkle for space tourism: Deciding who counts as an astronaut". Axios. נבדק ב-20 ביולי 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Foust, Jeff (20 ביולי 2021). "New Shepard astronauts rave about suborbital spaceflight experience as Bezos faces backlash". {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Commercial Space Flight - New Legislation and the Industry and Developments which Impact Commercial Airports, FAA NW Mountain Region 2005-04-05, accessed 2007-02-20(הקישור אינו פעיל, November 2017)
↑  "IAC-13-E6.4.5 – Industry Standards for Commercial Space Transportation" (PDF).
↑  "FAA Commercial Space Astronaut Wings Program" (PDF). FAA (באנגלית). נבדק ב-2021-07-22.
↑  "First on CNN: The US gives Bezos, Branson and Shatner their astronaut wings". CNN. 10 בדצמבר 2021. נבדק ב-11 בדצמבר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  FAA: No more commercial astronaut wings, too many launching
↑  FAA to no longer award commercial astronaut wings, Orlando Sentinel, ‏2021-12-10 (באנגלית אמריקאית)
↑  FAA Commercial Human Space Flight Recognition, Federal Aviation Administration
קורבן

.
ערך זה עוסק בקרבנות באופן כללי. אם התכוונתם לקרבנות ביהדות, ראו .
ערך זה עוסק בקרבנות באופן כללי. אם התכוונתם לקורבניות בפסיכולוגיה, ראו .
קורבן (עם ניקוד: קָרְבָּן, מקובל גם הכתיב החסר קרבן) הוא סוג של פולחן, בו נותנים המשתתפים בפולחן, דבר מאכל, משקה, בושם, ייצור חי או נכס כלשהו לטובת האל או האלים להם נועד הפולחן.
ישנם מספר סוגים של קורבנות, המותאמים לדרגת החשיבות של הטקס: קורבנות אדם, בעלי חיים, דברי מאכל ופרחים. עיקרו של פולחן הקורבנות הוא כילוי הקורבן, לרוב על ידי שרפה, לעיתים יותר נדירות על ידי הטבעה, קבורה, השלכה מצוק וכיוצא בזה.
פולחני הקרבה הם מהעתיקים שבפולחנים הקיימים והם עדיין נפוצים מאוד בדתות פגאניות, וזכר להם ניתן למצוא גם בדתות מונותאיסטיות, אם במפורש, ואם בצורה סמלית.
בתרבויות הקדומות

על פי האמונה בתרבויות הקדומות, בני האדם היו תלויים באלים ששלטו על כוחות הטבע ועל גורלם של בני האדם. מכיוון שהאלים ברובם עברו תהליך של פרסוניפיקציה ונתפסו ברוב התרבויות כבעלי חיים עילאיים או כבני אדם עילאיים או כסוג של שילוב בין בני אדם ובעלי חיים, בני האדם דימו שיש להם פסיכולוגיה ומאווים דומים לבני האדם, וניתן לרצות את פניהם ולשכך את כעסם באמצעות הבאת מתנות והקרבת קורבנות.
כך למשל בתרבות האוגריתית בעלילות בעל וענת האלים מתוארים כמי שעושים משתאות ואוכלים בשר ושותים יין, ולכן אגדת אקהת פותחת בכך שדנאל הצדיק העקר שרוצה להפקד בבן, מאכיל ומשקה את האלים במקדש. תרבות זאת של הקרבת קורבנות, הבאת מנחות וניסוך יין הייתה כנראה משותפת לכל העולם העתיק והייתה קיימת באמריקה הדרומית עד למאה ה-16.
בתרבויות הקדומות, קורבנות אדם היו נפוצים מאוד. כפי שעולה מעדויות שונות, טקסים בהם הקריבו קורבנות אדם היו נהוגים בכל התרבויות האליליות הקדומות ואף בגיא בן הינום שבירושלים. בעולם הישן הלכו טקסים אלה ונהיו נדירים עם הזמן, ועדויות אחרונות לקורבן אדם ניתן למצוא בכתביו של דיודורוס איש סיציליה המעיד כי כאשר הטיל מושל סירקוזה מצור על קרתגו (309 לפנה"ס) הקריבו תושבי העיר מאתיים ילדים לאלים. טקסים כאלה המשיכו בתרבויות שהתקיימו בעולם החדש. אחת העדויות הדרמטיות להתרחשות כזו, הם הממצאים שהתגלו בטוקומה שבפרו, שם במאה ה-16 עם הפלישה הספרדית של הקונקיסטאדורים שנתפסה כמאיימת ביותר על בני האינקה, התגלו בעיר הפירמידות גויות של 119 בני אדם, שעברו הליך של פולחן ריטואלי שבמהלכו לאחר שסוממו, נשחטו, ראשם נערף, וליבם נעקר מקרבם והוקרב.
בדתות > ביהדות

על פי המקרא בני האדם הקריבו קורבנות החל משחר האנושות. לפי התלמוד, אדם הקריב שור בעל קרן אחת ביום השלישי לבריאתו (היום השמיני לבריאת העולם). קין היה הראשון להקריב מנחה ובעקבותיו הבל הקריב צאן, מה שהוביל לריב ביניהם ולרצח הבל. נח הקריב עולה כהודאה על הצלתו ממי המבול:
"וַיִּבֶן נֹחַ מִזְבֵּחַ לַה' וַיִּקַּח מִכֹּל הַבְּהֵמָה הַטְּהֹרָה וּמִכֹּל הָעוֹף הַטָּהוֹר וַיַּעַל עֹלֹת בַּמִּזְבֵּחַ"
יצחק כמעט שהוקרב באירוע עקדת יצחק (במקומו הוקרב איל).
ביהדות קורבן הוא מתנה לאלוהים. הקורבן הוקרב על גבי ה"במה" או על גבי המזבח בבית המקדש. הקורבן נקרא כך כיוון שבאמצעותו מתקרב האדם לאל[דרוש מקור]. הקרבת קורבנות הייתה חלק מרכזי בפולחן הדתי. המזבחות והמקדשים היוו מרכזים רוחניים לעם במשך תקופה ארוכה. רוב פירוט דיני הקורבנות לסוגיהם נמצא בתורה בספר ויקרא ובאופן פחות בספר במדבר. בנביאים מופיעים דיני כהונה וקורבנות גם בספר יחזקאל. במשנה ולאחריה בתלמוד הבבלי דיני הקורבנות מופיעים בעיקר בסדר קודשים.
הקורבנות מגוונים מאוד - מהחי ומהצומח, כאשר כל סממן בקורבן טעון במשמעות סמלית. כך לדוגמה במנחת הקנאות של הסוטה אין שמן או לבונה, וכן גם במנחת החוטא, כדי שהקורבן יהיה בזוי ופחות. כהן גדול שחטא מביא פר לקורבנו בעוד שאדם פשוט מביא רק כבשה או שעירה.
בעקבות דברי הגמרא במסכת ברכות, שתפילות תוקנו "כנגד תמידין" קיימת התייחסות לתפילות הקבועות לאורך שגרת היום, כמהוות תחליף לאקט ההקרבה.
הבל מקריב קורבן מן הצאן
קין עצוב לאחר שמנחתו לא התקבלה
המלאך מונע מאברהם לשחוט את יצחק
בדתות > באסלאם ובדת הדרוזית

באסלאם פולחני הקרבת קורבנות נותרו באופן סמלי בלבד. כך למשל, בחג הקורבן או עיד-אל-אדחא. המוסלמים והדרוזים נוהגים לשחוט בעל חיים (עז, כבש, פרה) כדי לשחזר את נכונותו של אברהם להקריב את בנו ישמעאל. בנוסף בקרב קהילות דוברות ערבית במזרח התיכון נהוג טקס עקיקה (בערבית: عقيقة), שמסמל במסורת הערבית את כניסתו של הרך הנולד אל חוג המשפחה. לפיכך, נהוג לשחוט בעל חיים למען הילד, ולהכין מבשר בעל החיים סעודה לכל המשפחה.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף ח', עמוד א'
↑  ספר יחזקאל, פרק מ' - ספר יחזקאל, פרק מ"ח
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף כ"ו עמוד ב'
| אלים במיתולוגיה הכנענית |
| --- | --- | --- |
| מפחרת האלים | אל • אשרה • בעל־הדד • ענת • עשתרת • דגן • אדון • בעלת גבל • בוהו • מוֹת • בעל פעור • ים • שמש • ירח  • כושר וחסיס • כושרות • רשף • חורון • קדש • אשמון • עשתר • כמוש • מלך • קוס • יהוה • שחר • שלם • צד • נכל ואב • שכמן ושנם • לויתן • תנין (אנ') • מלקרת • תנת • בעל חמון • פמי (אנ') • סכן • צדק (אנ') • מישור (אנ') • שלמן • גד • רפאים |  |
| אתרים מקודשים | מרום צפון • חכפת • כפתר • עשתרות • תותול |  |
| ספרוּת | שירה אוגריתית: עלילות בעל וענת ‧ עלילת אקהת ‧ עלילת כרת ‧ הולדת שחר ושלם ‧ חתונת ירח ונכל ‧ לחש עלילת האלים הנאבקים בנחש • כתבי סכניתן |  |
| פולחן | במות • מרזח • פסלים מצבות • מצבות נדר • בית אל • כס עשתרת • מקדש מגדול • תרפים • נסך וקטורת • מזבחות אבן ונחושת • קורבנות, זבחים, מנחות, זבח חלב, שלמים, כליל ועולות • העלאה באוב |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551065705171  BNE: XX527972  BnF: cb119365756 (data)  GND: 4137524-5  LCCN: sh85116387  NDL: 00564020  NKC: ph123643 
קאוושיקאלי (Cuauhxicalli) אבן מזבח אצטקית ללב של קורבן אדם (אנ')
ליגת העל של מקאו

| --- | --- |

 תחום:  כדורגל
 ארגון:  התאחדות הכדורגל של מקאו
 מדינות:  מקאו מקאו
 קונפדרציה:  AFC (אסיה)
 קבוצות:  10
 מירב הזכיות:  לאם פאק (9)
 תקופת הפעילות:  1973–הווה (כ־52 שנים)
 אלופה נוכחית:  בנפיקה דה מקאו (2024)
 מפעל מקביל:  טאקה דה מקאו
 מפעל נמוך:  הליגה השנייה של מקאו
 אתר רשמי
ליגת העל של מקאו היא ליגת הכדורגל הבכירה במקאו. הליגה הוקמה בשנת 1973 ומנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל של מקאו. בדומה להונג קונג, גם למקאו התאחדות כדורגל נפרדת משל הרפובליקה הסינית וכן נבחרת לאומית נפרדת וסבב ליגות נפרד.
בליגה משתתפות עשר קבוצות ואחת מהקבוצות הללו היא נבחרת מקאו עד גיל 18, דבר שנועד לקדם את הנבחרת הלאומית של מדינה זאת, דבר הנהוג גם במדינות אחרות כמו בטאיוואן.
הקבוצות המובילות לאורך השנים בליגה זו הן גרופו דספורטיבו דה לאם פאק, מונטה קרלו ופוליסיה דה סגורנסה פובליקה.
אלופות הליגה לפי עונות

קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בטאקה דה מקאו באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
טבלת אליפויות

| קטגוריה | זוכה | עונות זכייה |
| --- | --- | --- |
| לאם פאק | 9 | 1992, 1994, 1997, 1998, 1999, 2001, 2006, 2007, 2009 |
| בנפיקה דה מקאו | 6 | 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2024 |
| מונטה קרלו | 5 | 2002, 2003, 2004, 2008, 2013 |
| פוליסיה דה סגורנסה פובליקה | 4 | 1949, 1973, 2000, 2005 |
| האפ קוואן | 4 | 1986, 1987, 1989, 1990 |
| ווינדזור ארך | 3 | 2010, 2011, 2012 |
| ווה סנג | 2 | 1984, 1988 |
| GD ארטילהיירוס | 2 | 1995, 1996 |
| צ'או פאק קאי | 2 | 2019, 2021 |
| ספורטינג קלאב דה מקאו | 1 | 1991 |
| לנג אנגאן | 1 | 1993 |
יטי

איור של יטי
יטי (או איש השלג הנורא/המתועב) הוא יצור מיתולוגי דמוי קוף או דוב, שנאמר עליו כי חי באזור הרי ההימלאיה בנפאל ובטיבט. השמות "יטי" ו"מה-טה" שגורים בפיהם של המקומיים ומהווים חלק מההיסטוריה ומהמיתולוגיה של האזור. סיפורים אודות יטי הופיעו לראשונה כהיבטים של התרבות המערבית הפופולרית במאה ה-19.
הקהילה המדעית ברובה רואה ביטי אגדה, בעיקר לאור מחסור בעדויות, אולם הוא עדיין נותר אחד היצורים המפורסמים ביותר של הקריפטוזואולוגיה (חקר יצורים מיתולוגיים). ניתן לראות ביטי את המקבילה לאגדות ביג פוט מצפון אמריקה.
אטימולוגיה ושמות חלופיים

השם "יטי" מקורו בשפה הטיבטית, והוא נגזר ככל הנראה משילוב של מילים שפירושן "אזור הררי" ו"דוב". שמות נוספים המשמשים את תושבי ההימלאיה לא מתורגמים בדיוק באותה דרך, לטבע ולאגדות המקומיות:
"מה-טה", המתורגם כ"איש הדוב".
"דזו-טה", שמשמעותו המלאה היא "דוב הבקר" והוא דוב ההימלאיה החום.
"מי-גוי", שמשמעותו "האדם הפראי".
"מירקה" – שם נוסף לאדם הפראי, או, כפי שהאגדה המקומית מספרת, "כל מי שרואה אותו מת או נהרג", וזאת על-פי עדות כתובה של פרנק סמית שרפאס מ-1937.
"קאנג-אדמי", שפירושו "איש השלג".
לנפאלים יש מגוון שמות ליטי, ובהם "באן-מאנץ'", שפירושו "איש היער הפראי", או "קאנגצ'נג'ונגה-ראצ'יאס", שפירושו "השד מקאנגצ'נג'ה".
"איש השלג הנורא"

המונח "איש השלג הנורא" לא נטבע עד 1921, השנה בה לוטננט-קולונל צ'ארלס הווארד-בארי הוביל את החברה הגאוגרפית המלכותית ב"משלחת חקירת האוורסט" ותיעד את מסעה בספר. בספר כולל הווארד-בארי תיעוד של חציית "לאקפה- לה" בגובה 6,400 מ', שם גילה עקבות שהוא האמין כי ככל הנראה נוצרו על ידי זאב אפור גדול, אשר יצרו בשלג הרך עקבות זוגיות הדומות לאלו של אדם יחף. הוא מוסיף כי המדריכים משבט השרפה שלו ציינו מיד כי העקבות חייבים להיות של "איש הפרא המושלג" לו הם קראו "מהטו-קאגמי" - "מהטו" פירושו "אדם דוב" ו-"קאגמי" פירושו "איש השלג".
הסברים אפשריים

טעות בזיהוי של חיי הבר בהימלאיה הוצעה כהסבר אפשרי לתצפיות של יטי, כולל צ'ו-טה (סוג של קוף החי בגבהים הנמוכים יותר), הדוב הכחול הטיבטי או דזו-טה, הידוע גם כדוב האדום מההימלאיה. היו גם שהציעו כי יטי הוא למעשה נזיר מתבודד.
שרידי הקוף הענק:
מעריצים מעלים אפשרות כי היצורים המדווחים יכולים להיות צאצאים של ימינו של הגיגנטופיתקוס. עם זאת, בעוד שיטי מתואר בדרך כלל כהולך על שתיים, רוב המדענים סבורים שהגיגנטופיתקוס הלך על ארבע והיה כה מאסיבי עד שאילו לא התפתח ליצור הולך על שתיים (כמו קופי אדם), הליכה זקופה הייתה קשה יותר עבורו מאשר לקרובו ההולך על ארבע - האורנג אוטן.
בתרבות הפופולרית

יטי הפך לאייקון תרבותי ומוזכר בסרטים, ספרים ומשחקי מחשב. היצור מתואר כ"איש השלג הנורא", אבל בדרך כלל מוסבר כי מדובר בטעות בזיהוי והוא משמש בעיקר כאתנחתא קומית. סדרת הקומיקס הקלאסית "הרפתקאותיו של טינטין", למשל, מקדישה כרך אחד להרפתקה בהרי ההימלאיה, שבמהלכה הקורא פוגש את היטי האמיתי, וגיבורי הספר לא מגלים את קיומו לציבור כדי להגן עליו מסקרנים. בסדרת המדע הבדיוני דוקטור הו, אחד מאויביו של הדוקטור הוא יצור עתיק שמנסה להשתלט על מוחות של בני אדם בעזרת רובוטים שמוסווים בצורת יטי. גם שם אחד מהפרקים בהם הרובוטים האלו מופיעים בסדרה, הפרק אנשי השלג המתועבים (The Abominable Snowmen), מבוסס על אחד מכינויי היטי.
ראו גם

המפלצת מלוך נס
אוגופוגו
ביג פוט
דוב חום ההימלאיה
גבריאלה שלו

גבריאלה שלו (נולדה ב-19 באוגוסט 1941) היא אשת חינוך, חוקרת משפט ודיפלומטית ישראלית. כיהנה כפרופסור למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, ולאחר מכן כיהנה כרקטור הקריה האקדמית אונו, דיקן הפקולטה למשפטים ונשיאת המועצה האקדמית העליונה במוסד זה. כיהנה כשגרירת ישראל באו"ם מיולי 2008 עד ספטמבר 2010.
ביוגרפיה

שלו נולדה ב-1941 בתל אביב בשם גבריאלה מנהיים. את שירותה הצבאי סיימה בשנת 1961 בדרגת סגן והחלה בלימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. שלו סיימה את לימודי התואר הראשון בהצטיינות יתרה בשנת 1964 והחלה להתמחות אצל השופט ד"ר יואל זוסמן בבית המשפט העליון. שלו הוסמכה לעריכת דין בשנת 1968. בשנת 1969 סיימה בהצטיינות יתרה לימודי תואר שני והמשיכה ללימודי דוקטורט, בהדרכת פרופ' גד טדסקי. בין השנים 1969 – 1980 שימשה עורכת ראשית של קובץ פסקי הדין של בית המשפט העליון (עריכה מדעית).
ביוגרפיה > פעילות אקדמית ומקצועית

ב-1973 סיימה בציון "מעולה" את עבודת הדוקטורט בנושא "תניות פטור במשפט האנגלי ובמשפט הישראלי", בהדרכתו של פרופסור גד טדסקי. באותה שנה מונתה למרצה בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים ולימדה דיני חוזים. בשנת 1977 קודמה לדרגת מרצה בכיר, לאחר שהשתלמה בפוסט-דוקטורט באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית (1974 – 1976) ועסקה בהוראה בהרווארד, באוניברסיטת טמפל ובוסטון קולג'. בשנתיים שבהן שהתה בארצות הברית (1974–1976) החלה שלו בפרויקט של "פירוש חוק החוזים הכללי". במסגרת זו כתבה את הספר "חוזה לטובת אדם שלישי".
בין תפקידיה האקדמיים של שלו היא שימשה כממונה על המשמעת באוניברסיטה (1978 – 1980), יו"ר הוועדה למקצועות בחירה וסמינריונים בפקולטה למשפטים (1978 – 1981), ראש המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי (1981 – 1984), חברת ועדת המינויים המצומצמת של האוניברסיטה (1984 – 1986), יו"ר ועדת הערעורים לענייני משמעת של הסטודנטים (1985 – 1989), יו"ר הוועדה להגדלת הכנסות הפקולטה למשפטים (1987 – 1988), חברת הוועדה להעלאות המקנות קביעות בסגל האוניברסיטה (1987 – 1989), נציגת הסנאט בוועד הפועל של האוניברסיטה ויועצת האוניברסיטה לנושא מעמד האישה (1988 – 1990), חברת ועדת המינויים (1989), יו"ר ועדת המינויים למדעי הרוח, מדעי החברה ומשפטים (1991 – 1994).
בשנת 1981 מונתה לפרופסור חבר וב-1986 מונתה לפרופסור מן המניין. לאורך השנים הייתה שלו פרופסור אורח באוניברסיטאות שונות בצפון אמריקה ובאירופה ובאוניברסיטת תל אביב. בשנת 1990 מונתה לראש הקתדרה לדיני חוזים על שם לורנס ביל באוניברסיטה העברית. משנת 1995 כיהנה כחברה בוועדת המינויים האוניברסיטאית העליונה.
ב-2002 פרשה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, והצטרפה לקריה האקדמית אונו, שם כיהנה כנשיאה המועצה האקדמית העליונה עד למינויה כשגרירת ישראל באו"ם בחודש יולי 2008.
שלו היא כלת פרס זוסמן למשפט (1989) ופרס צלטנר למשפט (1991).
ביוגרפיה > פעילות ציבורית

שלו שימשה יועצת בבוררות שנערכה בעניין מפעל הפוספטים בערד (1975 – 1979) ובשנת 1980 מונתה לבוררת בסכסוך בין אל על לבין הסתדרות העובדים הכללית בעניין מעמד הנווטים בחברת התעופה. בסוף 1978 מונתה על ידי שר התעשייה והמסחר, יורם ארידור, לוועדה להכנת חוק למניעת תחרות בלתי הוגנת.
בשנת 1982 מונתה שלו לנציגת אלוף פיקוד הצפון של צה"ל בוועדת כהן[דרושה הבהרה], אשר חקרה את הטבח במחנות הפליטים סברה ושתילה בימי מלחמת לבנון הראשונה.[דרוש מקור]
בשנת 1983 מונתה לחברה בבית הדין לחוזים אחידים.
משנת 1984 הייתה עורכת מדור המשפט באנציקלופדיה העברית ומשנת 1990 חברת הוועדה למונחי משפט באקדמיה ללשון העברית. כמו כן הייתה משנת 1985 חברת הוועדה לקודיפיקציה במשפט האזרחי בראשות השופט אהרן ברק, ובשנת 1987 מונתה לחברת ועדת החקיקה של לשכת עורכי הדין בישראל.
בשנת 1988 הייתה נציגת ישראל בקונגרס האירופי לעניין תנאים כלליים בחוזים ובשנת 1990 הייתה נציגת ישראל בקונגרס הבינלאומי למשפט השוואתי. בשנת 1991 שימשה יועצת משפטית של הרפורמה במערכת הבריאות.
כיהנה שנים ארוכות כחברת הוועדה הסטטוטורית להכרה בבתי ספר למשפטים. בשנים 1991 – 1993 הייתה חברת ועדת המשנה של המועצה להשכלה גבוהה לנושא הכרה אקדמית לבית הספר למשפטים של המכללה למינהל. ב-1997 מונתה ליו"ר הוועדה למתן הכרה אקדמית למכללה האקדמית נתניה ולמרכז הבינתחומי הרצליה. משנת 1993 שימשה גם יועצת אקדמית למכללה לביטוח.
בנוסף, כיהנה שלו כחברה בוועדה הציבורית לעניין גיבוש כללי אתיקה לחברי הממשלה בראשות נשיא בית המשפט העליון מאיר שמגר.
שלו כיהנה לאורך השנים בדירקטוריונים במוסדות וחברות, ובתפקידים ציבוריים שונים:
יו"ר ועדת הביקורת בדירקטוריון חברת החשמל (1995 - 2005)
יו"ר ועדת הביקורת של דירקטוריון בנק הפועלים
חברת ועדות ציבוריות: הוועדה למתן היתרים לשרים ולסגני שרים (2000 - 2003), הוועדה למינויים בשירות המדינה, הוועדה המייעצת לצנזורה לתקשורת ולעיתונות, ועדת האיתור לבחירת היועץ המשפטי לממשלה (2015).
משנה ליו"ר רשות השידור
חברות בדירקטוריונים: העיתון "מעריב" (משנת 1991), הנהלת המכון הישראלי לדמוקרטיה (משנת 1991), בנק הפועלים (1991 – 1996), חבר הנאמנים של מכון ון ליר (משנת 1995), דירקטוריון בית החולים הדסה (משנת 1996), נשיאות התנועה למען איכות השלטון בישראל (משנת 1997), דירקטוריון כור תעשיות (1999 - 2006), המועצה הציבורית של מרכז יצחק רבין לחקר ישראל (משנת 2000), דירקטוריון טבע תעשיות פרמצבטיות (משנת 2003), דירקטוריון קבוצת דלק (משנת 2006), חבר הנאמנים של הסוכנות היהודית ואחרים.
יו"ר מועצת הנאמנים של הקרן לקידום המשפט (משנת 1991), חברת ועדת המשפטים של הקרן החדשה לישראל (משנת 1992) ויו"ר הוועדה (משנת 1996), חברת ועדת המעקב האקדמית של עמותת נוער שוחר משפט עברי (משנת 1993).
נשיאת המועצה האקדמית של הקריה האקדמית אונו (מ-2010).
חברת הוועד המנהל של ארגון הלל
חברת דירקטוריון בנק לאומי
פעילותה באו"ם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לקראת סיום תפקידו של שגריר ישראל באו"ם דני גילרמן, בקשה ציפי לבני, שרת החוץ, למנות אישה לתפקיד ולאחר ששלו הסכימה להיות מועמדת לתפקיד היו שני מועמדים עיקריים: אלון פנקס - בתמיכת אהוד אולמרט, ראש הממשלה, ושלו - בתמיכת לבני. מועמדותה של שלו לתפקיד עוררה ביקורת בממשלה מכיוון שהגיעה מרקע משפטי ולא דיפלומטי או הסברתי, אך לבסוף ב-20 ביולי 2008 נבחרה על ידי ממשלת ישראל לכהונת שגרירת ישראל באו"ם.
במסגרת פעילותה שקדה שלו על פיתוח היחסים עם מדינות שלהן קשר דיפלומטי מעורער עם ישראל, וכן ניסתה לחשוף את הצדדים הלא־ביטחוניים של מדינת ישראל. לדוגמה, משלחת ישראל בראשות שלו חתמה בדצמבר 2008 על תוכנית הפיתוח של האו"ם, במסגרתה תעביר ישראל כספים לפיתוח אפריקה, וכן יזמה שיתופי פעולה בתחומי הרפואה, האקדמיה והטכנולוגיה.
עם זאת, מבצע עופרת יצוקה טרף את הקלפים בנוגע לתוכניותיה של שלו, שכן במהלכו נדרשה לעמוד בחזית מול מרבית המדינות החברות באו"ם, ולעזור לנהל את המערכה המדינית שתוביל להפסקת האש שתסיים את המבצע הצבאי.
ביוני 2010 הודיעה שלו על פרישה מתפקידה כשגרירת ישראל באו"ם, תפקיד אותו סיימה בספטמבר 2010. לאחר סיום תפקידה עמדה שלו על מורכבות התפקיד, בין היתר מאחר, שלדבריה, האו"ם מנקז אליו איבה כנגד ישראל. שלו גם עמדה על כך שלאור הרגישות המיוחדת המאפיינת את ייצוג מדינת ישראל בזירה הבינלאומית, על הנציגים הישראלים היה לנקוט זהירות יתירה בהתבטאויותיהם בפורום זה
חייה הפרטיים

בתחילת שנות השישים נישאה שלו לשאול שלו, חברה מימי בית הספר התיכון, שהיה קצין בצה"ל. לזוג נולדו בת ובן, נרקיס בר-לב, פסיכולוגית שיקומית ופרופ' ערן שלו, מרצה להיסטוריה באוניברסיטת חיפה. ביומה הרביעי של מלחמת יום הכיפורים, במהלך קרבות הבלימה בתעלת סואץ, נהרג סא"ל שאול שלו, מפקד גדוד 184, מספר שעות לאחר שחילץ תחת אש בטנק שלו שלושים ושלושה לוחמים ממעוז "פורקן". לאחר המלחמה ערכה שלו ספר הנצחה לזכרו של שאול.
גבריאלה שלו חיה בזוגיות עם עוזי לוי, מיוצאי חבורת "ניקוי ראש" ומי שהיה מנכ"ל מגדל חברה לביטוח.
מפרסומיה > ספרים שכתבה

תניות פטור בחוזים, בהוצאת המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי, 1974;
חוזה לטובת אדם שלישי, במסגרת הסדרה פירוש לחוקי החוזים בעריכת ג. טדסקי, הוצאת המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי, 1977;
כריתת חוזה, במסגרת הסדרה פירוש לחוקי החוזים בעריכת ג. טדסקי, הוצאת המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי, 1978;
פגמים בכריתת חוזה, במסגרת הסדרה פירוש לחוקי החוזים בעריכת ג. טדסקי, הוצאת המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי, 1981;
חוזי רשות בישראל, 1985;
תוכן החוזה, במסגרת הסדרה פירוש לחוקי החוזים בעריכת ג. טדסקי, הוצאת המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי, ירושלים 1988;
דיני חוזים, הוצאת דין 1990; מהדורה שנייה, 1995.
דיני חוזים - החלק הכללי. לקראת קודיפיקציה של המשפט האזרחי, הוצאת דין 2005.
דיני חוזים (עם ד"ר אפי צמח), הוצאת נבו 2019.
דיני חוזים- תרופות: לקראת קודיפיקציה של המשפט האזרחי (עם ד"ר יהודה אדר), הוצאת דין 2009.
מפרסומיה > ספרים שערכה

האנציקלופדיה העברית, עורכת מדור חוק ומשפט בכרכים החדשים (שטרם יצאו לאור);
ספר זוסמן (תשמ"ד), יחד עם אהרן ברק, יצחק זמיר, חיים כהן ונפתלי ליפשיץ;
הפירוש הקצר לחוקים במשפט הפרטי, יחד עם מרדכי ראבילו ואיל זמיר;
ספר טדסקי (בהוצאת מכון הארי סאקר), יחד עם יצחק אנגלרד, אהרן ברק ומרדכי ראבילו.
מפרסומיה > מאמרים שכתבה

דין פירוש החוזה - על מחלוקת פוסקים והסכמת הצדדים (דיון נוסף בהלכת אפרופים) קריית המשפט י, 1 (2012), עם אפי צמח
שוויון בדיני החוזים ספר מנשה שאוה - מחקרים במשפט לזכרו 115 (הוצאת רמות, 2006)
חופש העיסוק וחופש החוזים ספר מנחם גולדברג 486 (הוצאת סדן, 2002)
הסוחר מוונציה בראי המשפט הישראלי עלי שיח חוברת 50 61 (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2003)
מיהם שליטי החוזה (דיון נוסף בהלכת אפרופים) ספר מישאל חשין 645 (2009)
פסק הדין בפרשת כנפי – תחכום משפטי ושיקולי צדק המשפט גיליון 26 51 (2009)
תרופות בשל הפרת חיוב – מבט על פרק התרופות בהצעת הקודקס האזרחי החדש קריית המשפט ו 185 (2006), עם יהודה אדר
שחיקתו ההולכת ונמשכת של עקרון חופש החוזים קריית המשפט ה 335 (2004)
תרומתו של שמגר לדיני החוזים: עיון, ערכים וחכמת המעשה ספר שמגר חלק ג 157 (2003)
עוד על עקרון תום הלב קריית המשפט ג 121 (2002)
הסכמים ג'נטלמניים (שם זמני) משפטים לב 3 (2002)
סוס הפרא – לאן או מה אירע לתקנת הציבור? קריית המשפט 21 ב (2002)
פרשנות החוזה – תורת ברק המשפט ח 23 (2002)
השפעת חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו על דיני החוזים קריית המשפט א 41 (2001)
מכרזים פרטיים משפטים 179 כט (1998)
מכרזים ציבוריים לאחר חוק חובת המכרזים מחקרי משפט 393 יב (1996)
חופש וצדק בדיני חוזים שנתון משפט העבודה 153 (1995)
לזכרו של גד טדסקי – דברים במלאת שלושים למותו האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים 25 (1995)
לקראת דיני סיכול חדשים ספר זיכרון לגד טדסקי 607 (1995)
מכרזים ציבוריים לאחר חקיקת חוק חובת המכרזים משפט וממשל ב 455 (1994)
ירושלים בין ונציה לבלמונט – הערות על שניותו של המשפט משפטים כג 13 (1994)
דפנה ברק, האחריות החוזית של רשויות המינהל (ביקורת ספרים) משפט וממשל א 557 (1993)
הסכמים פוליטיים עיוני משפט טז 215 (1992)
חוזה הסותר את תקנת הציבור ספר אורי ידין כרך ב 229 (1991)
ארבעים שנה לדיני החוזים משפטים יט 651 (1990)
חובת הגילוי בחוזי ביטוח הפרקליט מ 20 (1990)
זיכרון דברים ותום לב משפטים יט 457 (1990)
ההליך הטרום חוזי עיוני משפט יד 293 (1989)
אריאל בן-נון: חוק החוזים האחידים (ביקורת ספרים) משפטים יג 665 (1988)
מה נותר מחופש החוזים משפטים יג 465 (1988)
הבטחה, השתק ותום לב משפטים יז 295 (1987)
חוזה רשות: הדין והדיין עיוני משפט יא 201 (1986)
השתחררות המדינה מחוזה ספר זוסמן 159 (1984)
טעות בחתימה – האמנם לא נעשה דבר? משפטים יא (1981)
פגמים בכריתת חוזה – קווים מנחים משפטים יא (1981)
המדינה כצד לחוזה אחיד משפטים יב (1981)
האם חייבת המדינה לכבד את התחייבויותיה החוזיות? הפרקליט לג (1980)
האם חלה תורת ההפרה היסודית במשפט הישראלי משפטים ח 466 (1978)
סעיף 12 לחוק החוזים: תום לב במשא ומתן משפטים ז 118 (1976)
זכות צד לחוזה וזכות אדם שלישי ערב חוק החוזים החדש עיוני משפט ה 141 (1976)
צדק ודין חוזים משפטים ו 544 (1974)
להוכחת תנאי מאוחר משפטים ד 653 (1973)
תוקפה והיקפה של תניית פטור בתוכנית ההגרלות של מפעל הפיס משפטים ה 173 (1973)
הפרת חוזה וביטולו משפטים ב 652 (1971)
חוזה נספח משפטים א 577 (1969)
הערות שוליים

↑  ועדה תכין חוק למניעת תחרות בלתי הוגנת, מעריב, 18 בדצמבר 1978
↑  איילת שני, גבריאלה שלו לא היתה מייצגת את נתניהו באו״ם, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2012
↑  מינוי שגרירה לאו"ם, החלטה מספר 3809 של ממשלת ישראל השלושים ואחת, משנת 2008, באתר של משרד ראש הממשלה
↑  שלום ירושלמי, "האו"ם מנקז אליו את האיבה כלפי ישראל", באתר nrg‏, 3 בספטמבר 2011
↑  אהוד מיכלסון, אבירי לב: גדוד 184, משרד הביטחון, 2003, עמ' 70–74, 192-182
| מנהלי רשות השידור |
| --- | --- | --- |
| יושבי הראש | חיים יחיל • ולטר איתן • ראובן ירון • מיכה ינון • אהרן הראל • מיכה ינון • רינה שפירא • גיל סמסונוב • נחמן שי • אברהם נתן •  גבריאלה שלו • משה גביש • אמיר גילת |  |
| מנהלים כלליים | חנוך גבתון • שמואל אלמוג • יצחק לבני • יוסף לפיד • אורי פורת • אריה מקל • מוטי קירשנבאום • אורי פורת • רן גלינקא • יוסף בראל • יאיר אלוני • מרדכי שקלאר • יוני בן-מנחם • יונה ויזנטל • ברי בר-ציון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267961705171  ISNI: 0000 0000 6694 5972  LCCN: n85218611  NTA: 381045994  SNAC: w6z17835  SUDOC: 183289919  VIAF: 43284834   WorldCat (עם VIAF): 43284834
אבי לוזון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 באפריל 1955 (בן 69) פרדסיה, ישראל 
 שם לידה:  אברהם לוזון
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום מגורים:  נווה עוז, פתח תקווה, ישראל
 מקצוע:  בנקאות
 תואר:  מנהל בכיר בחטיבה העסקית של בנק דיסקונט
 תקופת כהונה:  2007–2014
 השקפה דתית:  יהדות 
 בת זוג:  עדנה
 
אברהם "אבי" לוזון (נולד ב-24 באפריל 1955) הוא עסקן כדורגל ישראלי, המשמש כבעלים של המועדון מכבי פתח תקווה. בעבר כיהן כיושב ראש ההתאחדות לכדורגל בישראל וכחבר הוועד הפועל של אופ"א. בעבר שימש גם כמנהל בכיר בבנק דיסקונט.