stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעל קציר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 בדצמבר 1942 (בת 81) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת בוסטון 
 פרופיל ב-IMDb
 
יעל קציר (נולדה ב-4 בדצמבר 1942) היא היסטוריונית וקולנוענית ישראלית, לשעבר ראש החוג להיסטוריה במכללת בית ברל.
ביוגרפיה

נולדה בתל אביב לפרופ' ארוין רבאו וציונה רבאו קטינסקי, בתם של ברוך קטינסקי וגוטה לבית שרתוק. אחותה היא פרופ' נורית כנען-קדר ואחיה הוא הכירורג פרופ' מיכה רבאו.
למדה באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. את עבודת הדוקטורט עשתה באוניברסיטה העברית בנושא ההיסטוריה של ימי הביניים. לאחר מכן השלימה לימודי קולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת בוסטון.
הייתה ראש החוג להיסטוריה במכללת בית ברל ושימשה כמרצה להיסטוריה וכן לקולנוע במכללת בית ברל, באוניברסיטה העברית, בחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטה הפתוחה ובסמינר הקיבוצים.
הקימה ומנהלת את הטלוויזיה הקהילתית בכבלים של מכללת בית ברל. כמו כן היא פועלת כבמאית ומפיקה עצמאית. ביימה סרטי תעודה רבים, בהם סרטי תעודה היסטוריים וכן סרטים בעלי אופי אישי ותיעוד יומני. בשנת 2003 יצרה את הסרט "שבעה על אמא" – יומן תיעודי שצולם בזמן ישיבת "שבעה" על אמה ומביא את קורות משפחתה. את הסרט צילם והפיק בנה דן קציר. בשנת 2004 זכה הסרט בפרס השופטים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-44 בקרקוב. בשנת 2009 יצרה את הסרט "צפירה מלכת שינקין", על דודתה צפירה עוגן. בשנת 2015 יצרה את הסרט "אור בקצה המגף", המספר את מסען של שלוש נשים אל מחנות העקורים שבהם נולדו בקצה המגף של איטליה. בשנת 2019 יצרה את הסרט "הקוד האלבני" על הצלת אלפי פליטים יהודיים בזמן השואה על ידי אלבנים מוסלמים באלבניה.
נשואה לפיזיקאי פרופ' אברהם קציר, בנו של פרופ' אהרן קציר והם הורים לדן קציר, במאי סרטים, ופרופ' תמר קציר, ראש החוג ללקויות למידה באוניברסיטת חיפה. מתגוררת בתל אביב.
ספרים

סיירת ממוש, הוצאת משרד הביטחון
ירושלים לדורותיה: בירת ממלכת הצלבנים, האוניברסיטה הפתוחה
יוטיקה

יוטיקה (באנגלית: Utica) היא עיר הבירה של מחוז אוניידה במדינת ניו יורק שבארצות הברית. אוכלוסיית העיר היא 62,235 תושבים על פי מפקד האוכלוסין בארצות הברית של שנת 2010, עלייה של 2.6% ממפקד האוכלוסין של שנת 2000.
יוטיקה והעיר הסמוכה, רומא הם הערים העיקריות באזור המטרופולין יוטיקה-רומא.
היסטוריה

יוטיקה ממוקמת במקום הרדוד ביותר לאורך נהר מוהוק. לפני שהאירופאים הגיעו לאזור חיו שם שבטי האירוקוי האינדיאנים. שנת 1773 הייתה השנה שבה התיישבו לראשונה אירופאים ביוטיקה.
בשנת 1794 נסלל כביש אשר חיבר בין יוטיקה לאולבני והיה נקרא "סטייט רוד", בשנת 1797 הכביש הורחב והושלם ונקרא כמו בשמו כיום, כביש ג'נסי. ההתיישבות הקטנה הזו הפכה לאזור הובלה חשוב להעברת סחורות ולאנשים שעברו למערב מדינת ניו יורק והיו צריכים לעבור את האגמים הגדולים. בתחילת המאה ה-20 התרחש בעיר מקרה שבעקבותיו הוגש פסק הדין התקדימי לוכנר נגד מדינת ניו יורק.
בין שנות השלושים לשנות החמישים במאה ה-20 יוטיקה נודעה בארצות הברית ואפילו בעולם כ"עיר חטאים" עקב מידת השחיתות והשליטה הפוליטית של רופוס פ. אלפנטה.
גאוגרפיה ואוכלוסין

יוטיקה ממוקמת באזור נהר המוהוק במדינת ניו יורק. בהתאם ללשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, השטח הכולל של העיר הוא 43 קמ"ר אשר מתוכם 42 קמ"ר הם יבשה ו-0.78 קמ"ר מים.
לפי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2010, בעיר היו 62,235 תושבים. לפי המפקד של שנת 2000, צפיפות האוכלוסייה הייתה 1,432.3 נפש לקמ"ר, היו 29,186 יחידות דיור בעיר בצפיפות ממוצעת של 689.2 יחידות דיור לקמ"ר. בשנת 2010 החלוקה האתנית בעיר הייתה: 69.0% לבנים, 15.3% אפרו-אמריקנים, 0.3% אינדיאנים, 7.4% אסיאתים, 0.1% פאסיפים, 3.9% מגזעים אחרים ו-4.0% משני גזעים או יותר.
פנורמה של העיר בשנת 1909
יעקב כהנא

| --- | --- |
 לידה:  1764 תקכ"ד 
 פטירה:  מרץ 1826 (בגיל 62 בערך) י"ט באדר ב' תקפ"ו וילנה, האימפריה הרוסית 
 תקופת הפעילות:  ? – מרץ 1826 
 רבותיו:  הגאון מווילנה 
 
רבי יעקב כהנא (תקכ"ד ~1764 - י"ט באדר ב' תקפ"ו מרץ 1826, וילנה), היה מתלמידי הגאון מווילנה, נודע בשל ספרו גאון יעקב על מסכת עירובין.
ביוגרפיה

נולד בשנת תקכ"ד לרבי אברהם כהנא, אב בית דין ברסטיץ, ולפריידיל, בתו של רבי שאול מאמסטרדם. בשנת תקל"ז (1777) נישא לרויזע בתו של רבי יששכר בער אחי הגאון מווילנה. בימי חייו הצניע את תורתו, וזו לא הייתה מוכרת גם בקרב יהודי עירו וילנה. נודע בענוותו ובצדקתו.
היה תלמידו של הגר"א במשך עשרים ואחת שנה, עד פטירת הגר"א. הגר"א, שהיה בכור, פדה את עצמו אצלו.
מנע את עצמו מלשמש ברבנות, ולאחר פטירת חותנו התפרנס מניהול כספי הצדקה של יהודי וילנה.
נפטר בי"ט באדר ב' תקפ"ו ונטמן בווילנה.
כתביו

יש המייחסים אליו את עריכת פירוש הגר"א לסדר טהרות, ובענוותו סירב להזכיר את שמו על עריכת הפירוש.
חיבר חיבורים רבים בנגלה ובנסתר. מתוכם הודפס הספר גאון יעקב, על מסכת עירובין. נערך והוצא לאור לאחר פטירת המחבר על ידי הרב רפאל נתן נטע רבינוביץ. החיבור מצוטט במשנה ברורה עשרות פעמים ובספרים רבים נוספים.
בתוספתא שבש"ס וילנא מובא פירושו למסכת עירובין "מרא דמתניתא". פירושו לירושלמי נקרא "תנא ירושלמי".
הערות שוליים

↑  עליו, ראה כתבי הגאונים עמ' 5 הערה א'
↑  ראו כאן בדברי רבי בצלאל הכהן.
| פרשני התלמוד הירושלמי |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-16 | רבי שמואל יפה אשכנזי • רבי אלעזר אזכרי • רבי שלמה סיריליו |  |
| המאה ה-17 | רבי יהושע רפאל בנבנישתי (שדה יהושע) • רבי משה בן שלמה אבן חביב |  |
| המאה ה-18 | רבי אליהו מפולדא • רבי דוד פרנקל (קרבן העדה) • רבי יעקב כהנא • רבי משה מרגלית (פני משה) • הגאון מווילנה • רבי נחום טרייביטש (שלום ירושלים) |  |
| המאה ה-19 | רבי יחיאל מיכל הלוי אפשטיין • רבי אברהם אשכנזי (נחמד למראה) • רבי מאיר מארים שאפיט • רבי יוסף שאול הלוי נתנזון • רבי יהושע אייזיק שפירא (נועם ירושלמי) • רבי יעקב דוד וילבסקי (הרידב"ז) • רבי ישראל משקלוב |  |
| המאה ה-20 | רבי יחיאל בר לב • רבי ישראל חיים דייכס • רבי חיים קניבסקי • רבי יצחק אייזיק קרסילשציקוב • רבי חיים אלעזר שפירא • רבי שאול ליברמן • רבי ישכר תמר • רבי משה פיינשטיין |  |
| פירושים אבודים | הרמב"ם • רבי יהודה בר יקר • רבי מנחם זמבה |  |
| פירושים שלא פורסמו | רבי משה זכות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007499097905171  ISNI: 0000 0000 5023 4949  LCCN: nr97017288  NTA: 355584352  VIAF: 78684044   WorldCat (עם VIAF): 78684044
יחסי הממלכה המאוחדת – סינגפור

| יחסי הממלכה המאוחדת – סינגפור |
| --- | --- |
הממלכה המאוחדת: סינגפור


הממלכה המאוחדת: סינגפור
שטח (בקילומטר רבוע)
243,610: 719.20
אוכלוסייה
69,242,094: 5,842,033
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,340,032: 501,428
תמ"ג לנפש (בדולרים)
48,237: 85,831
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

יחסי הממלכה המאוחדת–סינגפור הם קשרי החוץ הבילטרליים בין סינגפור לבריטניה המיוצגים על ידי הנציבות הגבוהה של בריטניה בסינגפור, והנציבות הגבוהה של סינגפור בלונדון. שתי המדינות חברות מלאות במדינת העמים.
היסטוריה

בריטניה הקימה לראשונה יישוב באי סינגפור בשנת 1819 תחת סר תומאס סטמפורד ראפלס, והשתלטה על האי כולו בשנת 1823. היא הפכה רשמית למושבה בריטית בשנת 1824, ונשארה בידי בריטניה (מלבד הכיבוש היפני בשנים 45–1941) עד 1963, אז הוענק לאי עצמאותו. בין 1963 ל-1965 הייתה סינגפור חלק ממלזיה. כוחות הצבא הבריטי שמרו על נוכחות בסינגפור לבקשת ראש הממשלה המייסד לי קואן יו מטעמי יציבות, ועל מנת לאפשר מעבר הדרגתי לעצמאות והסתמכות עצמית. לאחר סיום מצב החירום במלאיה ועימות אינדונזיה-מלזיה, הצבא הבריטי נסוג בהדרגה במהלך שנות ה-60 וה-70, כאשר התשתית הועברה לידי הכוחות המזוינים של סינגפור.
כתוצאה מהקשר ההיסטורי הארוך, אנגלית היא אחת מארבע השפות הרשמיות של סינגפור.
היחסים בין שתי המדינות

בריטניה משתפת פעולה עם סינגפור במגוון רחב של סוגיות בינלאומיות. החברות הלא קבועה של סינגפור במועצת הביטחון של האו"ם (2001/02) חיזקה עוד יותר את המגעים הדו-צדדיים בנושאים מרכזיים המשפיעים על שלום וביטחון בינלאומיים. בריטניה וסינגפור אף משתפות פעולה הדוק בתחום הלוחמה בטרור, הן מבחינה פוליטית והן מבחינה מבצעית.
היחסים בין שתי המדינות > הגנה

מאז 1971 שתי המדינות שיתפו פעולה צבאית באמצעות הסכם ההגנה חמשת הכוחות, הכוללות תרגילים משותפים שנתיים עם שותפים אחרים, כולל מלזיה, אוסטרליה וניו זילנד. לבריטניה נספח הגנה בסינגפור ומחסן אספקה לוגיסטי. לעומת זאת, בסינגפור אין נספח צבאי בנציבות הגבוהה שלהם בלונדון. דו"ח של מרכז האיחוד האירופי סינגפור מציע כי נספח ההגנה של סינגפור לבריטניה נמצא בשגרירות בפריז. דו"ח חדשות שפורסם לאחרונה קבע כי בריטניה מבקשת להגדיל את שיתוף הפעולה ההגנתי עם סינגפור.
היחסים בין שתי המדינות > סחר והשקעות

סינגפור היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של בריטניה בדרום-מזרח אסיה, כאשר שני שלישים מייצוא בריטניה לאזור זה זורם לסינגפור. יצוא הסחורות בבריטניה רק לסינגפור בשנת 2010 הוערך ב-3.29 מיליארד ליש"ט, עלייה של 15% משנת 2009, ואילו יבוא הסחורות מסינגפור בשנת 2010 הוערך ב-3.9 מיליארד ליש"ט, עלייה של 18% משנת 2009. הייצוא העיקרי של סחורות בבריטניה לסינגפור הוא מכונות לייצור חשמל, משקאות ומכונות תעשייתיות כלליות, בעוד שהסחורות המיובאות המובילות מסינגפור היו כימיקלים אורגניים, מכונות לייצור חשמל ומכונות משרדיות. החל משנת 2009 הייתה סינגפור השוק ה-11 בגודלה בבריטניה לשירותי יצוא.
ישנם מעט תעריפי יבוא מסינגפור התומכים באופן מלא בתהליך ארגון הסחר העולמי. סינגפור הייתה המדינה הראשונה באיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה שפתחה במשא ומתן עם האיחוד האירופי להסכם סחר חופשי דו צדדי (FTA).
בריטניה היא המשקיעה הזרה הרביעית בגודלה בסינגפור עם מלאי מצטבר של 23.5 מיליארד ליש"ט בסוף 2009. זה מהווה כ-20% מכלל ההשקעות של האיחוד האירופי בסינגפור. בסינגפור יש מעל 31,000 אזרחים בריטים וכ-700 חברות בריטיות. רבים מהמשקיעים הבריטים הגדולים לטווח הרחוק הגדילו את השקעותיהם בסינגפור לאחרונה, ביניהם ברקליס, דייסון, HSBC, רולס-רויס, Shell ו-Standard Chartered. נרשמה עלייה משמעותית במספר החברות הקטנות והבינוניות הבריטיות שנכנסו לשוק והאוניברסיטאות הבריטיות מקיימות שיתופי פעולה עם מוסדות החינוך של סינגפור.
בריטניה מושכת למעלה משני שלישים מכלל ההשקעות הסינגפוריות לאיחוד האירופי, סבכום מצטבר של 20.6 מיליארד ליש"ט, כאשר שירותי הכספים והביטוח, נדל"ן ותקשורת הם המגזרים המשמעותיים ביותר.
היחסים בין שתי המדינות > ביקורים רשמיים

בשנת 2011 ביקרו בסינגפור 6 נכבדים מבריטניה ובהם פיטר ריקטס, היועץ לביטחון לאומי בינואר, מרטין דונלי, מזכיר הקבע של BIS בפברואר, ג'ון אסטון, הנציג המיוחד של ה-FCO לשינויים באקלים בחודש מרץ, ג'רמי בראון, שר המדינה במשרד החוץ והקהיליה הבריטית באפריל, ליאם פוקס, מזכיר המדינה להגנה ביוני והדוכס מיורק בספטמבר. שני הנכבדים הסינגפוריים שביקרו בבריטניה בשנת 2011 הם או פונג פנג, המזכיר הקבוע בסינגפור במשרד המסחר והתעשייה בספטמבר וטוני טאן, נשיא סינגפור בדצמבר. באוקטובר 2014, טוני טאן ערך את ביקורו הרשמי הראשון של נשיא סינגפור בבריטניה והתארח אצל המלכה אליזבת והדוכס והדוכסית מקיימברידג'.
חילופי משלחות אקדמיות

קשרי החינוך בין סינגפור לבריטניה הם חזקים. נכון לשנת 2011, יותר מ-3,000 סינגפורים למדו בבריטניה והמועצה הבריטית מעריכה כי מדי שנה כ-80,000 סטודנטים מקבלים תואר בסינגפור באמצעות תוכניות "חילופי סטודנטים". בשל החברות של סינגפור בחבר העמים הבריטי, סטודנטים סינגפוריים זכאים למלגות כמו מלגת חבר העמים ותוכנית מלגות ידידות להמשך לימודיהם בבריטניה. הקשרים בתחום האמנויות גם הם חזקים, עם אמנים וארגונים בריטים רבים המופיעים בסינגפור, ונוכחות מבוססת של לוחות בחינות מוזיקה בריטיות כמו ABRSM.
למועצה הבריטית נוכחות גדולה המלמדת אנגלית לכ-20,000 סינגפורים ותושבים זרים. פרויקטים עכשוויים של המועצה הבריטית מתמקדים בפרויקטים בינלאומיים של חינוך, בטיפוח מנהיגים צעירים לנקוט בפעולות נגד שינויי האקלים, וחילופי ידע ומומחיות בענפי האמנות והתעשייה היצירתית.
נציגויות דיפלומטיות

בריטניה מחזיקה בסינגפור נציבות עליונה בלבד, מאידך, סינגפור מחזיקה בבריטניה נציבות עליונה בלונדון בלבד.
יעקב כהן (ש"ס)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 בדצמבר 1947 י"א בטבת ה'תש"ח ירושלים, פלשתינה (א"י) המנדט הבריטי 
 פטירה:  29 בדצמבר 2018 (בגיל 71) כ"א בטבת ה'תשע"ט ירושלים, ישראל ישראל 
 מדינה:  ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות
 מפלגה:  ש"ס
 דת:  יהדות
 
יעקב כהן (24 בדצמבר 1947, י"א בטבת ה'תש"ח – 29 בדצמבר 2018, כ"א בטבת ה'תשע"ט) היה איש ציבור חרדי, ממייסדי מפלגת ש"ס וסגן ראש עיריית ירושלים מטעמה; מייסדה ובעליה של הוצאת הספרים "שיח ישראל".
ביוגרפיה

כהן נולד בירושלים לשמחה אליגרה ולראובן כהן, מצאצאי החיד"א וצאצאי הרב הגדול תנא דאורייתא הרב דוד פארדו. למד בישיבת הרמב"ם בראשות הרב אברהם חפוטא.
מספר שנים לאחר נישואיו הקים את הוצאת הספרים 'שיח ישראל' בשכונת מקור ברוך. הדפיס את כל ספרי סביו וספרים רבים נוספים. לוח השנה בהוצאתו, 'לוח שיח ישראל' - הכולל זמני הלכה, מולד הירח וימי זיכרון של חכמי ישראל, זכה להצלחה.
בשנת 1982 הקים עם ניסים זאב ושלמה דיין את מפלגת ש"ס כרשימה שהתמודדה לבחירות בעיריית ירושלים, כדי להילחם באפליה במוסדות החינוך החרדיים, שנשלטו אז בעיקר על ידי אגודת ישראל. הרשימה זכתה להישג בלתי צפוי כשהכניסה שלושה נציגים למועצת העיר (לעומת שני מנדטים לאגודת ישראל ומנדט אחד למפד"ל). כהמשך להצלחה המוניציפלית הוקמה מפלגת ש"ס הארצית, ובמהלך ההתמסדות והקמת מועצת חכמי התורה, נדחק יעקב כהן למקום החמישי ברשימה, כשבראשות הרשימה הוצב הרב יצחק פרץ. המפלגה זכתה לארבעה מושבים בבחירות והוא לא נכנס לכנסת.
לאחר הבחירות פרש מש"ס והתמקד במעשי חסד וסיוע לציבור. בביתו ברחוב מלכי ישראל הקים מדי שנה בימי חג הסוכות את 'סוכת החסד', שאליה היו מגיעים אנשים שנקלעו לירושלים וסעדו בסוכה.
כהן נפטר ממחלה בשבת, בכ"א בטבת תשע"ט. לאחר פטירתו עלו ראשי מפלגת ש"ס ובראשם שר הפנים אריה דרעי לקברו, שם הודו לו על פועלו וביקשו מחילה על התנהלות המפלגה כלפיו בראשית ימיה.
בתרבות הפופולרית

בשנת 2018 יצא לאקרנים הסרט "הבלתי רשמיים" המספר על הקמת מפלגת ש"ס, שבו מגלם שולי רנד את דמותו של יעקב כהן.
הערות שוליים

↑  על פי דבריה של ד"ר ענת פלדמן, בסרטו של ניסים מוסק, מבט שני - "בין לינדנשטראוס לש"ס" (18 בינואר 2012). קודם לכן ניסה ניסים זאב להקים בית ספר עבור בנות מזרחיות. כשניסה לגייס מימון מעיריית ירושלים אמר לו פקיד בעירייה כי ללא כוח פוליטי לא יוכל לגייס מימון ותמיכה
↑  כשסיעת ש"ס עלתה לקברו של הנפטר לבקש מחילה • צפו, באתר בחדרי חרדים, 2 בינואר 2019
לוח שיח ישראל בהוצאתו רבת השנים של הרב יעקב כהן
יעקב פזי

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
יעקב פזי (1927 – 9 ביולי 2002) היה פעיל לזכויות להט"ב וממייסדי האגודה לזכויות הפרט (לימים אגודת הלהט"ב) בישראל.
ביוגרפיה

פזי נולד בפרנקפורט שבגרמניה ב-1927 למשפחה יהודית דתית ואמידה, שעברה לצרפת בשנה השלישית לחייו. לאחר כיבוש צרפת במלחמת העולם השנייה בידי הנאצים, נשלח אביו למחנה ריכוז, שם נרצח. פזי נדד עם אימו ומשפחתו ממקום למקום עד שלבסוף התיישבו במחנה פליטים בשווייץ. בסיום המלחמה עלה לארץ ישראל, התיישב בקיבוץ יסודות ויצא בשאלה. פזי שמר על קשר עם בני משפחתו הדתית שניצלה מהשואה.
בשנת 1956 פגש פזי את בן דודו תיאו מאינץ בטיילת מתחת למלון דן בתל אביב, מקום בו נפגשו הומוסקסואלים בזמנו ("השְׁטְרִיךְ", ה"קו" בגרמנית). כבני דודים וכפעילים באגודה, שמרו השניים על קשר קרוב והדוק לאורך חייהם.
באותם ימים כונה פזי "מאדאם וספה", משום שהיה בבעלותו קטנוע מסוג וספה – מיצרך מותרות נדירות במדינת ישראל דאז.
בשנת 1975 הקימו יעקב פזי, בן דודו תיאו מאינץ,  ועוד כעשרה נוספים את האגודה לזכויות הפרט – שלימים נקראה אגודת הלסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) – הגוף ההומו-לסבי הראשון בישראל. יושב ראש הארגון הראשון של האגודה היה אבי אנגל; במסמכים שהוגשו למשרד הפנים הוא רשום כיושב ראש של הוועד המייסד של הארגון. בשנים הראשונות של האגודה התקיימו רוב המפגשים בביתו של פזי. לדברי מאינץ, הקמת האגודה הייתה חוויה עמוקה מאוד עבורו. השניים עשו רבות לחיזוק ולביסוס האגודה ותחזקו אותה לאורך שנים, בין היתר בעידוד הצטרפות חברי הקהילה הגאה לשורותיה. כמו כן, פזי היה אחראי לארגון טיולים ברחבי הארץ מטעם האגודה.
פזי הסתיר את נטיותיו ההומוסקסואליות באופן חלקי – הנושא מעולם לא עלה על הפרק בפני משפחתו, והוא העדיף להישאר חלקית בארון, אך הוא לא נתן לעובדה זו לפגוע בהשתתפותו המלאה בכל פעילויות האגודה.
פזי היה פעיל שנים רבות בוועד למלחמה באיידס, במסגרתו התמחה בטיפול בחולי איידס, להם הוא סייע בהתאם לצרכיהם בביתם וגם אל מול המוסד לביטוח לאומי.
פזי עסק בהוראת רכיבה על אופנוע והיה מבעלי בית הספר "חלוץ" לנושא . לאחר שפרש מן המקצוע טיפל בקשישים עד ליומו האחרון.
לקראת סוף ימיו היה פזי חולה מאוד והפך למשותק לחלוטין. עם אשפוזו בבית חולים סיעודי, הוריש פזי את כל רכושו לאגודה. בין רכושו הייתה דירה ברחוב כרמיה, דירה זו נמכרה לאחר מותו. "בית פזי״ ברחוב נחמני בתל אביב, אשר נתרם ע״י אלמוני, ואשר שימש שנים רבות כבית האגודה נקרא על שמו.
יעקב גולדפרב

יעקב גולדפרב (נולד ב-13 באוקטובר 1938) הוא שחקן כדורעף וכדורגלן בעבר ומאמן כדורגל וכדורעף ישראלי ששיחק בעמדת השוער.
קריירה

גולדפרב נולד ברמת גן ובגיל 12 עבר עם הוריו לקיבוץ גינוסר, שם שיחק כדורסל וכדורעף בהפועל גינוסר ובנבחרת ישראל בכדורעף. בגיל 22 עזב את המשק ועבר לעיר טבריה, שם הצטרף לאימוני הפועל טבריה בכדורגל וכבר באימון הראשון שבר את כתפו ונעדר חמישה חודשים. כשחזר לאימונים שיחק את משחק הבכורה שלו מול הכח תל אביב במסגרת גביע המדינה. גולדפרב העפיל עם הפועל טבריה כל הדרך מליגה ב' ועד להעפלה לליגה הלאומית בסיום עונת 1960–1961. גולדפרב התגורר ברמת גן על מנת שיוכל להגיע ללימודי הדרכת ספורט במכון וינגייט ופעמיים בשבוע נסע לטבריה לאימונים. 
בעונת 1963–1964 נבחר גולדפרב לנבחרת העונה. בליגה הלאומית שיחק גולדפרב עם הפועל טבריה 4 עונות ולאחר ירידתה, שיחק עונה אחת בליגה א'. ובעונה הכפולה 1966–1968 עמד בשערה של שמשון תל אביב ברוטציה עם יעקב חודורוב. בגיל 30 פרש ממשחק.
יכולתו הטובה של גולדפרב לא נעלמה מעיניו של המאמן הלאומי גיולה מנדי והוא זימן אותו לנבחרת ישראל בכדורגל בשנת 1962, במדיה ערך 3 שלוש הופעות.
קריירת אימון > כדורגל

גולדפרב אימן את קבוצת מכבי יבנה שש שנים והעלה אותה מליגה ב' לליגה א' בעונת 1975–1976. בעונת 1979–1980 אימן את הפועל מרמורק בליגה א' דרום.
קריירת אימון > כדורעף

בתחילת שנות ה-60 שיחק ואימן בקבוצת הכדורעף של אליצור תל אביב.
הערות שוליים

↑  קפיצת הדרך של הטבריינים, מעריב 19 במאי 1961
↑  גולדפרב "קנה עולמו" בחיפה, מעריב 4 במרץ 1962
↑  ה-11 של העונה, על המשמר 14 ביולי 1964
↑  המאמנים בתזוזה, על המשמר 11 בספטמבר 1966
↑  22 כדורגלנים הוזמנו לאימון הסגל, חרות 13 במרץ 1962
↑  קול ענות מענית, הצופה 15 במרץ 1962
יחסי גרמניה–ניז'ר

| יחסי גרמניה–ניז'ר |
| --- | --- |
גרמניה: ניז'ר


גרמניה: ניז'ר
שטח (בקילומטר רבוע)
357,022: 1,267,000
אוכלוסייה
84,431,715: 27,252,903
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,456,081: 16,819
תמ"ג לנפש (בדולרים)
52,777: 617
משטר
רפובליקה פדרלית: משטר נשיאותי

שגרירות ניז'ר בברלין
יחסי גרמניה–ניז'ר הם היחסים בין גרמניה לבין ניז'ר.
סקירה כללית

גרמניה המערבית כוננה יחסים דיפלומטיים עם ניז'ר ב-11 בינואר 1963, לאחר שהאחרונה קיבלה את עצמאותה מצרפת. במשך שנים רבות התמקדו היחסים בין גרמניה לניז'ר בשיתוף פעולה לפיתוח. עם זאת, שתי המדינות גיוונו את קשריהן בשנים האחרונות[דרושה הבהרה] וכללו ביטחון אזורי והגירה והרחיבו את הקשרים ביניהן.
בשל המעורבות במדיניות הביטחון של גרמניה באזור סאהל ובסיס התחבורה האווירית בניאמיי, המאפשרים גישה לאספקה ופינוי רפואי עבור המשלחת הגרמנית ל-MINUSMA, הציבור הגרמני נהיה מודע יותר למדינה.
לצד ניגריה, נורווגיה והאו"ם, גרמניה יוזמת שיתוף פעולה בין המחוזות בניז'ר, ניגריה, קמרון וצ'אד הגובלים באגם צ'אד, שמטרתו לייצב את אזור אגם צ'אד ולסייע במעבר מחירום הומניטרי לביטחון ופיתוח. יתרה מכך, ממשלת גרמניה מקדמת צעדים כלל-לאומיים לטיפוח יציבות ושמירה על שלום, למשל בנושא אבטחת גבולות, הכשרה משטרתית ודו-קיום שליו של קבוצות אוכלוסייה שונות. תחום הביטחון זוכה לתמיכה בתחומי הלוגיסטיקה וההנדסה הצבאית. משרד החוץ הפדרלי מספק באופן קבוע סיוע הומניטרי במהלך משברי אספקה.
ניז'ר היא מדינת מעבר מרכזית להגירה מאפריקה שמדרום לסהרה. כמו כן, מומנו פרויקטים שמטרתם לשפר את ניהול ההגירה, למניעת פשע מאורגן וכן תוכנית אזורית רב שנתית שמפעיל הארגון הבינלאומי להגירה כדי לסייע למהגרים ולהקל על חזרתם ושילובם מחדש.
שיתוף פעולה בנושא מדיניות הפיתוח וההגירה

מאז 1962, שיתוף הפעולה הטכני והפיננסי הדו-צדדי בין גרמניה לניז'ר הסתכם בקצת פחות ממיליארד אירו - רבע מהסכום הזה מאז 2017. שיתוף הפעולה מתמקד בביזור וממשל טוב וכן בחקלאות פרודוקטיבית וביטחון תזונתי. בנוסף, ישנם פרויקטים בנושא בריאות וחינוך יסודי. במסגרת מדיניות הביטחון וההגנה המשותפת, המשלחת האזרחית של האיחוד האירופי EUCAP סאהל ניז'ר מאמנת את כוחות הביטחון של המדינה בניאמיי ובאגדז.
נציגויות דיפלומטיות

גרמניה מחזיקה בניז'ר שגרירות בניאמיי.
ניז'ר מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין.
יחסי גרמניה–נפאל

| יחסי גרמניה–נפאל |
| --- | --- |
גרמניה: נפאל


גרמניה: נפאל
שטח (בקילומטר רבוע)
357,022: 147,181
אוכלוסייה
84,431,715: 29,642,749
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,456,081: 40,908
תמ"ג לנפש (בדולרים)
52,777: 1,380
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה פדרלית דמוקרטית

יחסי גרמניה–נפאל הם היחסים הדו-צדדיים בין גרמניה לנפאל.
היסטוריה

הביקור של מהנדרה, מלך נפאל ברפובליקה הפדרלית של גרמניה בשנת 1958 היה בעל חשיבות רבה בהקשר של היחסים הדיפלומטיים בין נפאל וגרמניה. לגרמניה לא הייתה באותה עת שגרירות קבועה בנפאל, אך מהר מאוד הוכר כי נפאל מועילה מאוד כמדינה נייטרלית בעימות מזרח-מערב. לפיכך הוקמו שגרירויות קבע של המדינה האחרת בשתי המדינות משנת 1963 ואילך. גרמניה הייתה השישית שהקימה שגרירות קבועה בנפאל אחרי בריטניה, הודו, ארצות הברית, הרפובליקה העממית של סין וברית המועצות. בדצמבר 1972 כוננה נפאל יחסים דיפלומטיים עם גרמניה המזרחית, שמעולם לא חרגה מפעילות מודיעינית.
ביקוריהם הדיפלומטיים של ראש הממשלה של נפאל פושפה כמאל דהל ושר החוץ, אנדרנדה ידב, בתאריכים 9–13 במרץ 2009 בגרמניה היו בנוגע לבעיות אזוריות ובינלאומיות. בנוסף, שר המסחר, לכה ראג'בהט, ביקר במרץ 2012. נשיא גרמניה היינריך ליבקה ביקר בנפאל בשנת 1967, הקנצלר הפדרלי הלמוט קוהל בשנת 1987 והנשיא הפדרלי רומן הרצוג בנובמבר 1996. היו גם ביקורים רשמיים נוספים של חברי הבונדסטאג בשנים האחרונות.
שיתוף פעולה כלכלי

הסכם הגנת השקעות נחתם עם נפאל בשנת 1986. בשנת 1990 נוסדה בקטמנדו לשכת המסחר והתעשייה הגרמנית-נפאלית, המכונה לשכת המסחר והתעשייה הגרמנית בנפאל (NGCCI), במטרה לקדם יחסי סחר דו צדדיים.
כיום גרמניה היא אחת משותפות המסחר החשובות ביותר של נפאל, במיוחד כשוק מכירות של מוצרי טקסטיל כמו שטיחים. חלק גדול מהמוצרים המיובאים של נפאל הם מכונות ומוצרים תעשייתיים מגרמניה.
נציגויות דיפלומטיות

גרמניה מחזיקה בנפאל שגרירות בקטמנדו.
נפאל מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין ו-5 קונסוליות בקלן, פרנקפורט, המבורג, מינכן ושטוטגרט.
יחסי סומליה–קטר

| יחסי סומליה–קטר |
| --- | --- |
סומליה: קטר (מדינה)


סומליה: קטר
שטח (בקילומטר רבוע)
637,657: 11,586
אוכלוסייה
19,169,848: 3,065,289
תמ"ג (במיליוני דולרים)
11,680: 235,770
תמ"ג לנפש (בדולרים)
609: 76,916
משטר
רפובליקה פדרלית למחצה ורפובליקה נשיאותית למחצה: מונרכיה אבסולוטית

בין מדינת קטר לבין הרפובליקה הפדרלית של סומליה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מאז שנות השבעים המאוחרות. שתי המדינות חברות הליגה הערבית.
סקירה כללית

בין שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים בשנות ה-70. קטר תמכה ובירכה על תוצאות ועידת הפיוס הלאומית הסומלית שנערכה בג'יבוטי בשנת 2000. קטר ציינה כי "תשמח לעזור לסומליה בכל הקשור למשברים פוליטיים וביטחוניים, ויחד הן ייצאו מהמשבר".[דרוש מקור][מפני ש...]
באוקטובר 2017 במהלך הפיגועים במוגדישו, נפגע קשות בניין שגרירות קטר בעיר.
קטר תמכה באופן פעיל בבחירתו של מוחמד עבדאללהי מוחמד.
שיתופי פעולה

בחודש מרץ 2015 ראש הממשלה הסומלי עומאר עבדיראשיד עלי שארמארק הביא למפגש עם ראש הממשלה הקטרי, עבדאללה בן נאצר בן ח'ליפה אאל ת'אני. המפגש התמקד בחיזוק קשרי ההשקעות וקשרי המסחר והממשל בין השתיים. מפגש זה הסתיים בהסכם בתחום האווירונאוטיקה. בין תנאי ההסכם נכללו טיסות של קטר איירווייז לנמל התעופה הבינלאומי עדן עדה.
הסכמים

הסכם על הגירת הסומלים לקטר נחתם בשנת 1983.
משלחות ונציגים דיפלומטיים

לרפובליקה הפדרלית של סומליה יש משלחת במדינת קטר והיא שגרירות רשמית בעיר דוחה. בראש המשלחת עומד השגריר עומר אדריס. קטר מחזיקה שגרירות במוגדישו גם היא, בראשות השגריר חסן בן חמזה אסד מוחמד.
יוטלנד

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים הצפוני 
 קואורדינטות:  55°37′46″N 9°12′04″E﻿ / ﻿55.62955°N 9.20105°E﻿ / 55.62955; 9.20105
 שטח:  29,777 קילומטר רבוע
 נתונים מדיניים
 מדינה:  דנמרק, גרמניה 
 על שם:  יוטים 
  (למפת דנמרק מוגדלת) קופנהגן אודנסה אולבורג אורהוס אסביירג שוודיה גרמניהיוטלנד(למפת דנמרק רגילה) קופנהגן אודנסה אולבורג אורהוס אסביירג שוודיה גרמניהיוטלנד
 
יוטלנד או יילן (בדנית: Jylland; בגרמנית: Jütland; בפריזית: Jutlân) הוא חצי אי באירופה, הכולל את החלק היבשתי של דנמרק והחלק הצפוני ביותר בגרמניה. יוטלנד מפריד בין הים הצפוני לים הבלטי.
דנמרק שולטת בשני השלישים הצפוניים של חצי האי. השטח הדני הוא 29,775 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 2,491,852 תושבים (נכון ל-2004). אין שם נפרד לחלק הדני של יוטלנד, כך שמתארים אותו באותו השם. חלקו הצפוני ביותר של חצי האי הפך לאי בעקבות שיטפון ב-1825, כעת מפריד הלימפיורד את האי משאר השטח, שמו של האי הוא ונדסיסל ("האי היוטלנדי הצפוני") והוא עדיין נחשב לחלק מיוטלנד.
השליש הדרומי הוא חלק ממדינת שלזוויג-הולשטיין בגרמניה, בה שלטו הדנים בחלק מההיסטוריה.
נהר האלבה יוצר את הגבול הטבעי הדרומי של יוטלנד עם העיר המבורג לחופו. למעשה, מאז השלמתה של תעלת קיל הפך חצי האי לאי המוקף ים מכל צדדיו.