stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סומליה הגדולה
היסטוריה > מלחמת האזרחים

בתחילת מלחמת האזרחים הסומלית בסוף שנות השמונים, הרעיון החל להינטש והפך ללא רלוונטי. סומליה החלה להתפרק לאזורים שבהם שולטים מנהיגי מיליציה או שבטיים אחרים, בנוסף לישויות מאורגנות פוליטית, כמו סומלילנד ופונטלנד. סומליה נהפכה, למעשה, למדינת אנרכיה ואפילו העזרה של האו"ם וארצות הברית להחזרת המשטר לאזור לא צלחה. האנרכיה נמשכה, עד שב-6 ביוני 2006, אוחדו מספר בתי דין לתנועה אחת: "איחוד בתי הדין האסלאמיים", ארגון זה החלה לגבש את שליטתו סביב הבירה מוגדישו וכך הצליח לאחד חלק מסומליה תחתיו, ארגון זה החל להחיות שוב את הרעיון להצהרות כנגד קניה ואתיופיה. אתיופיה, אשר סבלה מפיגועי תופת בשטחה, בייחוד בסומלי, ראתה בזו הצהרת מלחמה וצבא אתיופיה פלש לסומליה בכדי להחזיר את השלטון ולסיים את האנרכיה. הפלישה, שהחלה ב-22 בדצמבר, הסתיימה לאחר שישה ימים שבהם אתיופיה כבשה את סומליה. מלחמה זו מכונת לעיתים "מלחמת ששת הימים האתיופית". כיום נעשים מאמצים לכונן שוב את המשטר, והממשלה הפדרלית הסומלית החלה בהקמת שלטון פדרלי-שבטי, שיצג את כל השבטים הסומלים, בדומה לאתיופיה שהיא פדרציה אתנית.
הערות שוליים

↑  חלק מהלאומנים רואים בחלק ג'יבוטי כחלק מהאזור ומצביעים על כך ש"רק" 60% מאוכלוסייתה סומלים.
↑  רפי בוכניק, מלחמת ששת הימים האתיופית, באתר אומדיה
האזור ב-1930
הכוכב בדגל סומליה, אשר מסמל את חמשת האזורים.
אזור הסכסוך.
הכוכב השחור בדגל סומלילנד מסמל את אובדן סומליה הגדולה.
ויליאם ס. בורוז

| --- | --- |

בורוז (מימין, עם דייוויד וודארד) ב-1997
 לידה:  5 בפברואר 1914 סנט לואיס, ארצות הברית 
 פטירה:  2 באוגוסט 1997 (בגיל 83) לורנס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות בלפונטיין 
 שם עט:  Willy a William Lee 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד, בית הספר ג'ון בורוז 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  מדע בדיוני, ספרות דיסטופית, סאטירה, אוטוביוגרפיה 
 זרם ספרותי:  דור הביט 
 יצירות בולטות:  Junkie, The Place of Dead Roads, Cities of the Red Night, נובה אקספרס, ארוחה עירומה 
 תקופת הפעילות:  מ-1945 
 הושפע מ:  לואי פרדינאן סלין, ז'אן-פול סארטר 
 בן או בת זוג:  ג'ואן וולמר (1946–6 בספטמבר 1951) 
 צאצאים:  ויליאם ס. בורוז הבן 
 פרסים והוקרה:  אביר מסדר האמנויות והספרות  מפקד מסדר האמנויות והספרות 
 realitystudio.org
 חתימה:   
 
ויליאם ס. בורוז (באנגלית: William S. Burroughs; ‏5 בפברואר 1914 – 2 באוגוסט 1997) היה סופר, מסאי, מבקר תרבות, צייר ואמן ספוקן וורד אמריקאי. יחד עם דמויות נוספות כמו ג'ק קרואק, אלן גינסברג, הרברט הנקה ופיטר אורלובסקי היה חלק מדור הביט. חלק ניכר מכתביו של בורוז מבוסס על חוויותיו האישיות, התנסותו בסמים שונים וניסיונות הגמילה שלו. בורוז היה הומוסקסואל גלוי.
קורות חייו

בורוז נולד בסנט לואיס. בשנת 1951 הרג בשוגג את בת זוגו ג'ואן וולמר בבר במקסיקו במהלך משחק בשם "שעשוע בסגנון וילהלם טל", שבו ניסה לירות בכוס זכוכית שהניח על ראשה. אחיו, שהגיע לבקרו בכלא, הצליח לשחד פקידי ממשל וסוהרים כדי לשחררו בערבות, ובורוז נמלט בחזרה לארצות הברית לפני תום משפטו. הוא הורשע שלא בפניו ונידון לשנתיים מאסר.
שנים לאחר מכן טען בורוז כי לאירוע הירי הייתה השפעה מכריעה על החלטתו להתמקד בכתיבה, אם כי הוא החל לכתוב עוד בשנת 1945.
ספרו הראשון ג'אנקי, שיצא לאור בשנת 1953, מתאר בגוף ראשון את חייו של מכור להרואין. את הספר החל לכתוב בהשפעת ידידו אלן גינסברג, ששימש עבורו גם עורך וסוכן ספרותי. בורוז פרסם את הספר בתחילה תחת שם העט ויליאם לי בהוצאת הספרים הקטנה Ace Books, שהוציאה עד אז בעיקר ספרי קומיקס, סיפורי פשע אמיתיים וסיפורים בלשיים.
לאחר שזכה לפרסום בין-לאומי בזכות ספרו ארוחה עירומה, הודפס הספר במהדורות חוזרות בשנות ה-60 ובשנות ה-70. בשנת 1962 הספר ארוחה עירומה נאסר למכירה בבוסטון ארצות הברית בשל גסות, אם כי ארבע שנים מאוחר יותר בית המשפט העליון במסצ'וסטס ביטל את ההחלטה והספר חזר להימכר. זה היה המשפט האחרון בנושא צנזורה בספרות שנערך בארצות הברית. הוא ציין שהושפעה מדנטון וולץ' והקדיש לו אחד מספריו.
ב-1984 זכה לעיטור אביר במסדר האמנויות והספרות של צרפת.
בורוז נפטר ב-2 באוגוסט 1997 מסיבוך של התקף לב שעבר יום קודם לכן. כמה אסופות של כתביו התפרסמו מאז מותו, ודיונים אודות כתביו ואישיותו מתקיימים בעשרות רבות של אתרי אינטרנט. מספר סרטים ותוכניות טלוויזיה נעשו על חייו ובהתבססות על כתביו.
עיבודים לספריו

ארוחה עירומה - בשנת 1991 הופקה גרסה קולנועית לספר בבימויו של דייוויד קרוננברג.
קוויר - בשנת 2024 הופקה גרסה קולנועית לספר בבימויו של לוקה גואדנינו.
הערות שוליים

↑  תוכנית רדיו באתר This American Life
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259354205171  PLWABN: 9810693739505606  BIBSYS: 90081851  BNE: XX1163063  BnF: cb11894617w (data)  CANTIC: a10972390  CiNii: DA01324653  GND: 118517805  ICCU: CFIV000644  ISNI: 0000 0001 2096 8287  LCCN: n79026862  LNB: 000036307  MusicBrainz: f150ed27-bee7-49d8-a226-31fef88c29b3  NDL: 00434913  NKC: jn19990009775  NLA: 35744615  NLG: 61243  NLK: KAC199604015  NSK: 000001141  NTA: 06911997X  PIC: 13636  RERO: 02-A000024416  RKD: 247523  SELIBR: 179750  SNAC: w6fn192d  SUDOC: 026759934  Trove: 1067635  ULAN: 500053989  VIAF: 108916275   WorldCat (עם VIAF): 108916275 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ולדימיר טריאפיצין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 ביולי 1928 סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 פטירה:  17 ביולי 2023 (בגיל 94) מוסקבה, רוסיה 
 ענף מדעי:  אנטומולוגיה 
 מקום לימודים:  Russian State Agricultural University 
 מנחה לדוקטורט:  Vladimir Popov, Maria Nikolaevna Nikolskaya 
 מוסדות:  Zoological Institute RAS 
 צאצאים:  Serguei V. Triapitsyn 
 
ולדימיר טריאפיצין (ברוסית: Владимир Александрович Тряпицын;‏ נולד ב-26 ביולי 1928, לנינגרד) היה אנטומולוג רוסי. טריאפיצין כתב כ-350 מאמרים וספרים וגילה כ-240 מינים.
ביוגרפיה

ויקטור טריאפיצין נולד בלנינגרד ובשנת 1947 סיים בהצטיינות בית ספר עירוני בפרבברי מוסקבה. בשנים 1947–1952 הוא למד באקדמיה למדעי החקלאות וסיים אותה עם הצטיינות בהתמחות בצמחים.
בשנת 1955 הוא סיים עבודת הדוקטורט והמשיך לעבוד במכון לזואולוגיה בלנינגרד.
טריאפיצין חקר את דבוראים. לצורך המחקר הוא סייר ברחבי ברית המועצות וביקר בווייטנאם ומקסיקו. בשנת 1963 הוא תיאר מחלקה חדשה של דבוראים על בסיס חקר ענבר. באותה שנה הוא תיאר לראשונה את אוביאוס. בשנת 1966 טריאפיצין חקר את הדבוראים בישראל בסיורו שנמשך חודשיים.
בשנת 1973 הסדיר את הטקסונומיה של Encyrtidae.
בשנת 1978 הוא נבחר לוועידה בין-לאומית לטקסונומיה והיה חבר ועדה במשך 15 שנים. בכל התקופה, שלטונות ברית המועצות נתנו לו להשתתף בישיבות הוועדה רק פעם אחת.
בשנת 1989 טריאפיצין פרסם ספר על דבוראים ו-Encyrtidae שכלל בין היתר תיאור של 1089 מינים.
בשנים 1995–2003 טריאפיצין התגורר במקסיקו והיה פרופסור באוניברסיטה שבטמאוליפס.
טריאפיצין תיאר לראשונה כ-240 מינים. מספר מינים נקראו על שמו (Trjapitzinellus‏, Trjapitzinia, ‏Trjapitzinichus Kostjukov ועוד).
יוחנן פלץ

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  18 באוגוסט 1917 ראדום, פולין פולין
 פטירה:  4 באפריל 2014  (בגיל 96) גני יהודה, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  יאנוש
 השתייכות:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי   ההגנה   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1936–1949 (כ־13 שנים)
 דרגה:  סרג'נט (אנ')    מייג'ור    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 סגן מפקד גדוד 89    מפקד קורס מפקדי גדודים
 פעולות ומבצעים
 המרד הערבי הגדול   מלחמת העולם השנייה     מלחמת העצמאות
 תפקידים אזרחיים
 מייסד חברת פוספטים בנגב, סמנכ"ל רשות הנמלים, יו"ר איגוד חיילים משוחררים, ממייסדי מושב גני יהודה
 
יוחנן (יאנוש) פֶּלְץ (18 באוגוסט 1917 – 4 באפריל 2014) היה לוחם הבריגדה היהודית, מראשי קבוצת הנוקמים, אשר בתום מלחמת העולם השנייה עסקה בחיסול נאצים. לחם במלחמת העולם השנייה בחזית איטליה ובמלחמת העצמאות כסגן מפקד גדוד הקומנדו 89. לאחר שחרורו היה תעשיין ומנהל.
ראשית חייו

נולד בשם יאנוש פלץ (בפולנית: Janusz Pelc) בעיר ראדום שבפולין וגדל בקיילצה. אביו, ד"ר משה פלץ, היה רופא ששירת בצבא האוסטרי במלחמת העולם הראשונה. בבעלותו הייתה קליניקה בעיר וכן כיהן כיהודי היחיד במועצת העיר. אמו פולה (לבית וורמן) הייתה בת למשפחת חקלאים.
למד בגימנסיה בקיילצה. בעקבות תקרית אנטישמית, בה זרק קסת דיו על מורה שדיבר על "גירוש היהודים המזוהמים לפלשתינה", סולק מבית הספר (זאת על אף תמיכת חבריו לכיתה). כשהבין שלא יוכל להתקבל לאוניברסיטה בפולין בשל יהדותו, נרשם פלץ ללימודי הנדסה בטכניון בחיפה.
כך, ב-1935, בהיותו בן 18, הפליג לארץ ישראל בגפו. במקביל ללימודיו, עבד כפועל בנמל חיפה. שנה אחר כך, עם פרוץ המרד הערבי הגדול, התגייס למשטרת המנדט כשוטר רכוב מטעם "ההגנה". בגיל 20 מונה למפקד משטרת סדום, שהגנה על מפעל האשלג, בדרגת סרג'נט. לצד שירותו במשטרה, השלים את לימודיו כמהנדס.
מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היה פלץ ממתנדבי היישוב לצבא הבריטי ושירת בפלוגת הרובאים 2 שעברה אימונים במדבר המערבי. בקרבות שנערכו סביב נהר סניו בצפון איטליה, היה מ"פ ב' בגדוד 3 של הבריגדה היהודית (בדרגת מייג'ור) והוביל את הקרב לכיבוש הכפר לה ז'ורז'טה שהוחזק על ידי יחידה גרמנית. היה מראשוני חיילי הבריגדה שהגיעו למחנה גונסקירכן שליד מאוטהאוזן, ויצרו קשר עם היהודים שניצלו. על כך סיפר:
”את הקרבות בהם לחמנו, יכלה כל אומה וכל כוח צבאי ללחום במקומנו, אך את המשמעות שנתנו לאותם ניצולים, את התקווה שהענקנו להם, את זאת רק אנחנו יכולים לבצע.”
כמו כן, היה המושל הצבאי של העיר ניימכן בהולנד לאחר שחרורה מידי הנאצים בספטמבר 1944.
עם תום המלחמה היה בין מובילי קבוצת הנוקמים, שחיסלה עשרות ואף מאות נאצים. היחידה הוקמה בבסיס הבריגדה בטרוויזיו ובין ראשיה, לצדו של פלץ, היו מאיר זורע (מפקדן של רוב הפעולות), מרדכי גיחון, ישראל כרמי, חיים לסקוב ויהודה קלאוז. פעולות אלה נותרו עלומות במשך עשרות שנים אך לימים ניאות פלץ לספר עליהן בסדרה הדוקומנטרית "הנוקמים" בבימויו של ירין קימור.
במהלך שנות המלחמה והשואה, נרצחו שני הוריו במחנות ההשמדה אושוויץ וטרבלינקה, ואחיו הצעיר יורק (יז'י) מת מרעב בקרבת טשקנט.
לאחר המלחמה והשירות בצה"ל

עם שובו לארץ ישראל החל לעבוד כנהג אוטובוס והמשיך בפעילותו ב"הגנה". במסגרת כך, הבריח נשק מתחת לרצפת האוטובוס בו עבד. כשקמה מדינת ישראל, היה זה שקיבל מהבריטים את המושבה שרונה עם עזיבתם.
שירת בתחילה כקצין בחטיבה 7 אך בשל חילוקי דעות עם מפקדה, שלמה שמיר עבר לחטיבה 8 שזה מקרוב הוקמה. במלחמת העצמאות היה סגנו של משה דיין, מפקד גדוד 89, והשתתף במבצע דני בכיבוש הכפרים קולה וטירה, וכן בפשיטה על לוד, בה נפצע. בדרך לכיבוש הכפר הערבי יהודייה מצא מנוחה תחת עץ שקמה ענק, שם הקים לימים את ביתו.
כיהן כמפקד קורס מג"דים וכמפקדו בפועל של קורס הקצינים הראשון בצה"ל שנערך במחנה דורה, והשתחרר בדרגת סגן-אלוף. בשירות המילואים עלה לדרגת אלוף-משנה.
תפקידים אזרחיים

לאחר שחרורו הקים את מפעל "פוספטים בנגב" וניהל את מפעל האשלג בסדום. הקים מפעלי מלח באוסטרליה, וכן הוביל את הקמתו של את המסוע המעלה את האשלג מים המלח לתחנת הרכבת התפעולית "צפע" באזור ערד.
בשנות ה-60 היה לסגנו של חיים לסקוב בכהונתו כמנהל רשות הנמלים וכן כיהן כיו”ר איגוד החיילים המשוחררים במשך שנים ארוכות וכיו"ר עמותת חטיבה 7. במסגרת כך, היה הרוח החיה בהקמת אתר החטיבה בקצביה. נמנה עם מייסדי מושב העובדים גני יהודה ובשנת היובל להקמתו אף זכה יחד עם רעייתו באות יקיר היישוב.
בבחירות לכנסת התשיעית התמודד ברשימת התנועה הדמוקרקטית לשינוי במקום ה-52.
חיים אישיים

פלץ נישא בראשונה לאסתר ונולדו להם הבת גיורית והבן אביגדור משה. לאחר גירושיו מאסתר נישא בשנית לרותי לבית רייזר, בת מושב אביחיל, ונולדה להם הבת תמי, לימים רעייתו של ראש מועצת סביון, מוטי לנדאו. פלץ הותיר אחריו שמונה נכדים ועשרה נינים.
התגורר עשרות שנים בגני יהודה שלימים אוחדה עם היישוב סביון למועצה אחת. נטמן בבית העלמין סביון.
הערות שוליים

1 2 3   יוחנן פלץ – ראיון מלא, סרטון בערוץ "ToldotYisrael", באתר יוטיוב (אורך: 02:20:49)
1 2 3  משפחת פלץ, באתר המאגר המרכזי של שמות קרבנות השואה
1 2 3 4 5  יוחנן פלץ, באתר הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה
1 2 3 4  גיורית יגל (פלץ), סבתא מספרת על סבא ינוש רב הפעלים, באתר הקשר הרב דורי, ‏26 ביולי 2014
1 2   הנוקמים – צברים מא"י סוגרים חשבון עם נאצים בתום מלחה"ע השניה | כאן 11 לשעבר רשות השידור, סרטון בערוץ "כאן 11 – תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 48:27)
↑  אבן שיש לה הופכין..., באתר הבקר, ‏19 במאי 1953
↑  רוח צוות, גיליון 90, באתר צוות, ‏30 באוגוסט 2009
↑  גיורית יגל (פלץ), סיפור חייה של אסתר, סבתא רבתא של מעיין, באתר הקשר הרב דורי, ‏29 במאי 2016
↑  סא"ל יוחנן (ינוש) פלץ ז"ל, באתר אבלים, ‏6 באפריל 2014
צ'אנגג'נג 1

צ'אנגג'נג 1 (בסינית: 长征一号‏, Long March 1, "המסע הארוך" – על שם מצעדו המפורסם של מאו דזה־דונג) היה משגר שפותח בסין על ידי תאגיד הטכנולוגיה בתחום החלל של סין. הפיתוח היה מבוסס על טיל בליסטי לטווח ביניים DF 3. כדי לתת לטיל יכולת להביא לוויין למסלול התווסף שלב שלישי. שני שלבים הראשונים התבססו על דלק נוזלי. לשלב השלישי פותח לראשונה בסין מנוע על דלק מוצק. המשגר היה יכול להביא מטען של כ-300 ק"ג למסלול לווייני נמוך בגובה של כ-200 ק"מ.
פיתוח המשגר בוצע במקביל לפיתוח משגרים דומים מדגם "פנג באו 1" שפיתוחם נתמך על ידי כנופיית הארבעה. אחרי שהם נושלו מעמדות מפתח והואשמו בבגידה הפרויקט נסגר.
ניסיון שיגור ראשון בוצע בשנת 1969 ולא צלח. ב-24 באפריל בוצע שיגור שהצליח להביא למסלול לוויין סיני ראשון Dong Fang Hong 1. בשנת 1971 בוצע שיגור מוצלח נוסף.
כל השיגורים בוצעו מכן שיגור LA-2B במרכז שיגור הלוויינים ג'יוצ'ואן.
לאחר שיגורים מוצלחים הוחלט להמשיך בפיתוח סידרה אך לעבור לתכנון על בסיס טיל בליסטי דונגפנג 5.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 בוצע שינוי בשלבים השני והשלישי של המשגר במטרה להתאים אותו לשיגורים מסחריים. דגם CZ-1D שוגר רק פעם אחת בנובמבר 1997.
הערות שוליים

↑  מוכר בתקשורת המערבית כ־Long March
| משגרי לוויינים וחלליות |
| --- | --- | --- |
| בשימוש | ארצות הברית אטלס 5 • טאורוס • מינוטואר • אלקטרון • אנטארס • פאלקון 9 • פאלקון כבד • פגאסוס • SLS‏ • וולקן קנטאור • פיירפליי אלפה   רוסיה סויוז 2 • אנגרה • פרוטון (פרוטון M)   הרפובליקה העממית של סין צ'אנגג'נג (2C‏ • 2D‏ • 2F‏ • 3A‏ • 3B‏ • 3C‏ • 4B‏  • 4C‏ • 5 • 6 • 7 • 8 • 11) • קואיג'ואו • קינטיקה 1 • קרס 1 • Zhuque • Jielong ‏• גרביטי • היפרבולה  הודו GSLV‏ • PSLV‏ •  SSLV • LVM-3‏  יפן H-II‏ (H-IIA)‏ • H-3‏ • אפסילון   איראן סימורג • Qaem  האיחוד האירופי וגה צרפת אריאן 6 קוריאה הדרומית נורי קוריאה הצפונית אונחה ישראל שביט |  |
| יצאו משימוש | ארצות הברית אטלס (1 • 2 • 3 • אג'ינה • אייבל • קנטאור • A‏ • B‏ • C‏ • D‏ • E/F‏ • G‏ • H‏ • LV-3B‏ • SLV-3) •  אתנה • ג'ונו 2 • דלתא (0100 • 2 • 3 • 4 • 1000 • 2000 • 3000 • 4000 • 5000 • A‏ • B‏ • C‏ • D‏ • E‏ • G‏ • J‏ • L‏ • M‏ • N)‏ • ואנגארד • טיטן (טיטן 2 23G‏ • טיטן 2 GLV‏ • 3A‏ • 3B‏ • 3C‏ • 3D‏ • 3E‏ • טיטן 3 מסחרי • 4‏ • 34D) • ליטל ג'ו • סטורן (1 • 5 • IB‏ • INT-21) • פאלקון 1 • רדסטון • תור (אג'ינה • אייבל • אייבלסטאר • בורנר • דלתא • תוראד-אג'ינה • DSV-2 • DSV-2U)‏ • Launcher One • סקאוט  ברית המועצות ספוטניק • לונה • ווסטוק (ווסטוק K • ווסטוק 2 • ווסטוק 2M) • קוסמוס (קוסמוס 2 • קוסמוס 3M) • מולניה • ווסחוד • סויוז (סויוז • סויוז FG • סויוז U) • פרוטון (פרוטון • פרוטון K) • רוקוט • זניט (זניט 2 • זניט-3SL) • דנייפר • ציקלון (ציקלון 2 • ציקלון 3) הרפובליקה העממית של סין פנג באו 1 • צ'אנגג'נג (1 • 2 • 3)  יפן N-1‏ • N-II‏ • H-I‏ • H-IIB‏ • Mu‏  הודו GSLV‏ (Mk I)‏ • צרפת דיאמנט • אריאן (1 • 2 • 3 • 4 • 5) • איראן סאפיר • קוריאה הדרומית נרו 1 |  |
| בפיתוח | ניו גלן • אירטיש • סויוז SPG • סטארשיפ • צ'אנגג'נג 9 • צ'אנגג'נג 12 • טיאנלונג-3 |  |
| פיתוחם בוטל | ארס 1 • ארס 5 • K-1‏ • Sea Dragon‏ • STAR 460 Stratolaunch |  |
קורמורן ממושקף

| קורמורן ממושקף |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: סולתאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: קורמורניים
סוג:: קורמורן
מין:: קורמורן ממושקף
שם מדעי
 Phalacrocorax perspicillatus ‏פאלאס, 1811
תחום תפוצה


קורמורן ממושקף (שם מדעי: Phalacrocorax perspicillatus) הוא מין עוף ימי שנכחד. הקומורן הממושקף חי בקצה המערבי של האיים האלאוטיים שבים ברינג והיה כמעט משולל יכולת תעופה. הוא היה מין הקורמורן הגדול ביותר בהיסטוריה, עם גובה של כמטר ומשקל שהגיע עד ל-6.5 ק"ג.
מין זה זוהה ב־1741 על ידי חוקר הטבע גאורג שטלר, בשעת מסעו עם ויטוס ברינג לגילוי ולחקר אלסקה. שטלר גילה את העופות לאחר שספינתו נטרפה על אי קטן, שנקרא מאוחר יותר בשם אי ברינג, על שם ברינג וצוותו שמצאו את מותם בשל החורף הקשה שפקד את האיים. שטלר תיאר את הקורמורן הממושקף כעוף בגודל של אווז גדול. בשלהי החורף, כשהרעב והתשישות הכניעוהם, החלו שטלר וחבריו לטבוח בעופות האיטיים והמגושמים. שטלר כתב ביומנו: "הם שקלו 6–7 ק"ג, כך שעוף אחד הספיק לשלושה אנשים מורעבים".
שטלר היה חוקר הטבע היחידי שראה את המין בעודו בחיים. אחרים למדו מספריו ומשרידים שהובאו למוזאונים בשנים 1830–1850. אוכלוסיית העופות התמעטה במהירות בעקבות כניסת ציידי לווייתנים וסוחרי פרוות אל אזורי מחייתם. בשנת 1850, כמאה שנים לאחר שהתגלה, הוכחד סופית הקורמורן הממושקף. בימינו, רק מקצת השרידים שאסף שטלר ושני שלדים שלמים הם העדות היחידה למין. יחד עם פרת הים שטלר זהו מין אנדמי נוסף שהוכחד על ידי האדם מאזור ים ברינג.
יוסף הרטמן

ערך זה עוסק ביוסף הרטמן. אם התכוונתם ליוסף הפטמן, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  14 באוקטובר 1941  (בן 83)  תל אביב-יפו
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום מגורים:   קריית מלאכי
 
הרב יוֹסֵף הַרְטְמָן (נולד בכ"ג תשרי תש"ב, 14 באוקטובר 1941) הוא איש חינוך, מרצה וסופר בתחום החינוך.
ביוגרפיה

יוסף הרטמן נולד בתל אביב לרב נחמן שלום שכנא, דור חמישי בחברון, סופר ואיש חינוך, שזכה בתואר יקיר החינוך הדתי בישראל, ולבילא לבית שדמי (פשדמייסקי; אחותו של הרב אברהם שדמי), שעלתה לארץ מרוסיה. יוסף עצמו הוא דור שביעי לרבי שניאור זלמן מלאדי ודור חמישי לנכדתו מייסדת היישוב היהודי האשכנזי בחברון הרבנית מנוחה רחל סלונים. למד בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה בראשותו של הרב משה צבי נריה ובהמשך בישיבת תומכי תמימים בלוד ובכפר חב"ד.
התחתן עם מתיה לרר, והם עברו לגור בכפר חב"ד, שם היה בין המייסדים של כולל אברכים בו למד שנתיים.
בשנת תשכ"ו (1966) עבר טירונות. שירת במילואים בצה"ל במשך כ־30 שנה, בתחילה בהגנה מרחבית ובצופי אוויר, ולאחר מכן בתפקיד מרצה בכיר ברבנות הצבאית.
בשליחות הרבי מליובאוויטש עבר בשנת תש"ל (1970) לנחלת הר חב"ד שבקריית מלאכי, ונמנה עם המשפחות המייסדות של השכונה. עם הגיעו לקריית מלאכי ייסד את בית הספר למלאכה עבור העולים מברית המועצות ולנוער ממשפחות מצוקה.
בין השנים תשל"ה-תשס"ה (1975-2005) שימש כמורה לתנ"ך ותושב"ע וכרב התיכון הדתי האזורי של המועצה אזורית שפיר, ובין השנים תשל"ו-תשס"ו (1976-2006) כרב בית הספר חב"ד בנות בקריית מלאכי. במקביל ניהל את המחלקה לתרבות תורנית בעיריית קריית מלאכי.
הרטמן פעיל בחינוך יהודי בקהילה, מעביר שיעורים קבועים בפרשת השבוע ומכין תלמידים רבים לקראת בר מצווה, ומבצעיו של הרבי מליובאוויטש.
פרסם טורים בעיתונות בנושאי חינוך, חסידות חב"ד, שלימות הארץ, קירבה לדת, ותיקון חוק "מיהו יהודי" בין השאר פרסם עשרות טורים ומאמרים ב"שערים" (החל משלהי שנות ה-60) וב"כפר חב"ד". כמו כן פרסם מאמרים ב"שמעתין".
בשנת תשס"ג (2003) קיבל יחד עם אשתו מתיה את התואר 'יקיר העיר' של קריית מלאכי. בשנת תשס"ח (2007) קיבל את התואר 'יקיר החינוך הדתי בישראל', ובשנת תשע"ה (2015) קיבל את אות 'יקיר הנוער' על פועלו בהתנדבות בייסוד והפעלת 'מכון בר מצווה'.
פרסומיו

הרב הרטמן חיבר וערך מספר ספרים, חוברות וכותרים, רובם חוברות בנושאי חינוך ומורשת ישראל או ליקוטים מדברי הרבי מליובאוויטש.
החינוך במשנת חב"ד – מבוסס ומלוקט משיחות הרבי מליובאוויטש, רשת אהלי יוסף יצחק ליובאוויטש, תשמ"ד (1984)
אחדות ישראל – טעמי המצווה, שורשיה וענפיה ולקט מקורות מאוצר החסידות, חוברת למורה, רשת אהלי יוסף יצחק ליובאוויטש, תשמ"ד (1984)
הרמב"ם: רבי משה בן מימון – לקט ספורים ועבודות לעיון ודיון, הוצאת 'מן הבאר', תשמ"ה (1985)
מדריך לאמהות בחינוך הגיל הרך – רשת אהלי יוסף יצחק ליובאוויטש, תשמ"ו (1986)
והנצח – זו ירושלים – חוברת לתלמידים לעיון ולעבודה, הוצאת 'מן הבאר', תשנ"ג (1993)
הסבא רבי דוד צלקשוילי – ביוגרפיה וסיפורים על רבי דוד צלקשוילי – מחכמי העדה הגאורגית, הוצאה פרטית.
כיצד נחנך את ילדינו – ספר העוסק בחינוך, שני חלקים, רשת אהלי יוסף יצחק, תשס"ז (2007)
סוד הארץ – חוברת לימוד ועבודה בנושא ערכי השמיטה ומצוותיה, תשס"ז, הוצאת דני ספרים (2007)
לאורם נתחנך – שני חלקים העוסקים בדמותם של 58 גדולי ישראל, מאברהם אבינו ועד הרבי מלובביץ', הוצאת 'יד נחמן', תשס"ח (2008)
הסבא – תולדות חייו של הרב אפרים צבי הכהן לרר, (מבוסס על הראיונות שלו,) הוצאה פרטית. (2017)
אנציקלופדיה אפקים – אנציקלופדיה כללית ותורנית ותוכנם הותאם לילדים שומרי תורה ומצוות, הוצאת דני ספרים. 10 כרכים (עורך) (2008);
משפחתו

לרב יוסף ורעייתו מתיה הרטמן שישה בנים ושלוש בנות.
אחיו, הרב רפאל צבי – מחנך, משפיע ורב קהילת חב"ד בבית שמש אחותו אהובה נשואה לעו"ד יעקב ברונר.
בתו לאה רבינוביץ מחנכת בבית הספר אשירה בירושלים. מנחת מורות.
בתו רבקה - מחנכת. בעלה הרב יוסף יצחק יוזביץ' – סמנכ"ל מוסדות תורת אמת בירושלים
בתו חנה - מורה ושליחה בקהילת פרנקפורט בגרמניה ובעלה הרב שלמה רסקין – רב, מרצה וסופר ידוע בפרנקפורט, גרמניה בעבר, מרצה.
בנו, הרב מנחם מנדל הרטמן – השליח הראשי ומנהל בית חב"ד בהו צ'י מין סיטי, וייטנאם
הערות שוליים

1 2 3  אפרים מורנו, מאה שנים לישיבת 'תורת אמת' בחברון, באתר ערוץ 7, 10 בנובמבר 2011
↑  הרב יוסף הרטמן, דור שישי לאדמו"ר האמצעי ● מיוחד שטורעם.נט.
↑  ראו: הרב יוסף הרטמן, הנר הקטן שהפך לאבוקה גדולה, מאורות נריה – חנוכה, אדר ופרים, קרית מלאכי: מרכז נריה, תשנ"ח, עמ' 102–104, באתר ספריית אסיף.
↑  המקביל לרעהו שבכפר חב"ד.
↑  קרית מלאכי: בר מצווה משותפת לתלמידי גימנסיה "דרכא", באתר חב"ד אינפו, ‏30 במאי 2023
↑  צביקה גרוניך. צילום: col, ‏קריית מלאכי: תפילין בין האזעקות, באתר כיכר השבת, 16 ביולי 2014
↑  יוסף גרינבוים, תקיעת שופר ראשונה: כך מרעידים לבבות של יהודים בר”ח אלול • צפו, באתר חרדים10, 12 באוגוסט 2018
↑  תשמעו סיפור: כשאתה חושב על מישהו שפגשת לפני 35 שנה, אתה גורם לו לצלצל אליך?, באתר חרדים10, 10 בספטמבר 2017
↑  סרוגים, ‏התשובה למר אובמה: לחרוש את יהודה ושומרון, באתר "סרוגים", 8 באפריל 2010
↑  הותר לפרסום - הזמן להתעורר • חשבון נפש, באתר חב"ד אינפו, ‏12 בנובמבר 2024
↑  בני טוקר, "להתחזק בכיפת ברזל רוחנית", באתר ערוץ 7, 16 בנובמבר 2012
↑  בן שאול, קולות חב"ד? "תיקון ל'מיהו יהודי'", באתר ערוץ 7, 8 במרץ 2021
↑  הרב יוסף הרטמן קיבל את תואר יקיר החינוך הדתי COL, ד' טבת תשס"ח.
↑  אות "יקיר הנוער" הוענק לרב יוסף הרטמן, באתר חב"ד אינפו, ‏4 ביוני 2015
↑  ערך יחד עם אביו, הרב נחמן שלום שכנא.
↑  800 עמודים על: כיצד נחנך את ילדינו? חב"ד און ליין.
↑  ספר חדש: לאורם נתחנך של הרב יוסף הרטמן חב"ד און ליין.
↑  אפרים לרר, באתר חב"דפדיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007430851005171  LCCN: no2003087270  VIAF: 1210158070772708780004   WorldCat (עם VIAF): 1210158070772708780004 
בית הספר למלאכה בקריית מלאכי, 2009
פרנסס צ'וקה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 באוגוסט 1936 לונדון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  16 בפברואר 2020 (בגיל 83) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1961 
 מקום לימודים:  בית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה 
 פרופיל ב-IMDb
 
פרנסס צ'וקה (באנגלית: Frances Cuka;‏ 21 באוגוסט 1936 – 16 בפברואר 2020) הייתה שחקנית אנגלייה, שהופיעה בעיקר בטלוויזיה בקריירה שנמשכה יותר משישים שנה. בשנותיה האחרונות הייתה ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד הסבתא נלי בולר בסיטקום "ארוחת ליל שישי".
ביוגרפיה

צ'וקה נולדה בלונדון, ללטישה אליס אנני ולג'וזף צ'וקה. בהמשך המשפחה עברה לגור בעיר הוב. כילדה השתתפה בתוכנית הרדיו "שעת הילדים" של ה-BBC. היא למדה משחק בבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה.
אחרי סיום הלימודים בגילדהול הצטרפה צ'וקה לסדנת התיאטרון. שם הופיע במחזה "מקבת'". ב-1958 שיחקה בתפקיד ג'ו במחזה "קורטוב של דבש" מאת שילה דילייני, והמשיכה להופיע באותו תפקיד בווסט אנד ובברודוויי. בין ההפקות של "קורטוב של דבש" שיחקה במחזות בתיאטרון רויאל קורט בהם "סוף משחק" ו-"Live Like Pigs". ב-1963 גילמה את דמותה של בקי שארפ במחזמר "יריד ההבלים" לצדם של ג'ורג' בייקר ודיים סיביל תורנדייק.
אחר כך עברה צ'וקה להופיע בטלוויזיה. ב-1971 שיחקה בעיבוד הטלוויזיוני לרומן "תבונה ורגישות" מאת ג'יין אוסטן. עוד שיחקה בסדרה הקומית "Adam Adamant Lives", בפרק "Charlie Boy" בסדרה "Hammer House of Horror", בסדרה "Hammer House of Horror", וב-"Minder". עוד שיחקה בתפקיד דול טירשיט במחזה "הנרי הרביעי, חלק שני". היא השתתפה באופרות הסבון "קרוסרודס" ו"קורוניישן סטריט". בקולנוע שיחקה בסרט "סקרוג'" בתפקיד אשתו של בוב קרצ'יט, ובסרט "הנרי השמיני ושש נשותיו" בתפקיד קתרין מאראגון.
צ'וקה לוהקה לתפקיד פגי מיטשל באופרת הסבון "איסטאנדרס" של ערוץ BBC1 בשנת 1991. היא הצטלמה לסצנות אחדות עם הדמות, אבל הסצנות קוצצו בעריכה. אחר כך לוהקה לתפקיד ג'ו וורן (Jo Warne).
מ-2006 עד 2009 שיחקה בתפקיד גברת באסי, אישה חסרת בית, בדרמה הרפואית "חדר מיון". הופעתה האחרונה בסדרה הייתה בספטמבר 2009, כשהדמות שגילמה מתה בפיצוץ במרכז קניות.
ב-2010 גילמה צ'וקה את ליידי ברקנל עם להקת התיאטרון לוגוס בתיאטרון Upstairs at the Gatehouse, בגרסה מיוחדת של המחזה "חשיבותה של רצינות".
במרץ 2011 החלה צ'וקה להופיע בסיטקום של ערוץ 4 "ארוחת ליל שישי", בתפקיד סבתא נלי בולר. ב-2018 עזבה את הסדרה בשל מחלתה, והופיעה בתפקיד קמע פעם אחת בעונה החמישית בפרק "הכינור".
צ'וקה נפטרה ב-16 בפברואר 2020, אחרי שלקתה בשבץ מוחי בביתה שהמפסטד.