stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חנה וירט-נשר
קריירת חינוך והוראה

את התואר הראשון באנגלית היא סיימה בהצטיינות באוניברסיטת פנסילבניה בשנת 1970. לאחר מכן למדה, לתואר שני בפילוסופיה ודוקטורט באנגלית וספרות השוואתית באוניברסיטת קולומביה, והשלימה את לימודיה בשנת 1977. היא הייתה אחת הדוקטורנטים האחרונות של מבקר הספרות האמריקאי ליונל טרילינג.
היא עסקה במחקר פוסט-דוקטורט בתוכנית של אוריאל וויינרייך בחקר השפה והספרות היידישית במכון למחקר יהודי "ייווא" YIVO בין השנים 1978 - 1979.
בין השנים 1976 - 1981 היא הייתה פרופסור לאנגלית במכללת לאפייט באיסטון, פנסילבניה, ופרופסור חבר בין השנים 1981 ל-1984.
בשנת 1984 עלתה לישראל, שם הפכה למרצה בכירה באוניברסיטת תל אביב במשך 10 השנים הבאות. היא הפכה לפרופסור חבר בשנת 1994. במקביל, היא עמדה בראש המחלקה לאנגלית בשנים 1985 עד 1990 ובשנים 1993 עד 1997.
בשנת 2004 הפכה לפרופסור מן המניין ללימודי אנגלית ואמריקה באוניברסיטת תל אביב, תפקיד אותו היא ממלאת עד היום.
מאז 1998, היא יו"ר הקתדרה ע"ש סמואל ל' ופרי הבר לחקר החוויה היהודית בארצות הברית, ומאז 2005 היא מנהלת את המכון ללשון, לספרות ולתרבות היידיש ע"ש משפחת גולדרייך. היא הייתה פרופסור אורח בתוכנית פולברייט באוניברסיטת תל אביב בין השנים 1982–1983, וכמו כן הייתה פרופסור אורח באוניברסיטת קונסטנץ בגרמניה (קיץ 1998 ו-2000), אוניברסיטת ג'ונס הופקינס (סתיו 2001), ואוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין (פברואר 2007). היא הייתה מרצה אורחת באוניברסיטאות ובמכללות רבות ברחבי ארצות הברית, כולל אוניברסיטת הרווארד, ייל, אוניברסיטת פרינסטון, אוניברסיטת נורת'ווסטרן, דרטמות' קולג', אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, אוניברסיטת דרום קליפורניה, אוניברסיטת ראטגרס, אוניברסיטת ניו יורק ואוניברסיטת העיר ניו יורק.
חקר ספרות

וירט-נשר גדלה כשאביה הקריא לה ביידיש, אמה וסבתה דיברו איתה בגרמנית, וחבריה שוחחו איתה באנגלית. ההתנסות האישית בשפה הביאה אותה ללמוד יידיש "לעצמה" וללמד ספרות אמריקאית ואנגלית ברמה האוניברסיטאית. היא כתבה מאמרים ומאמרים רבים על סופרים חשובים בספרות אמריקאית ואנגלית, ביניהם צ'ארלס דיקנס, הנרי ג'יימס, ג'יימס ג'ויס, מארק טוויין, וירג'יניה וולף, יחד עם כותבי ספרות אמריקאית יהודית כמו שלום עליכם, סול בלו, סינתיה אוזיק, הנרי רוט, פיליפ רות, ויצחק בשביס זינגר.
פעילויות נוספות

ווירט-נשר הייתה עורכת משנה של Prooftexts: כתב עת להיסטוריה של ספרות יהודית בין השנים 1981–2004. היא גם הייתה עורכת יועצת בספריית פוזן לתרבות ולציוויליזציה יהודית, כרך 10.
פעילויות נוספות > תוכנית קיץ ביידיש

בשנת 2005, כמנהלת המכון המשפחתי לגולדרייך לשפת יידיש, הקימה יחד תוכנית קיץ שנתית ביידיש באוניברסיטת תל אביב בשיתוף עם מרכז התרבות בית שלום עליכם.
וירט-נשר ופרופסור אברהם נוברשטרן מהאוניברסיטה העברית בירושלים ובית שלום עליכם מנחים יחד את התכנית האקדמית, המציעה 80 שעות לימוד אינטנסיביות בשפת היידיש. תוכנית זו כוללת גם לימודי תרבות כמו סדנאות בנושא תיאטרון יידיש, מוזיקה ושירה, וסיורים בהדרכת יידיש בתל אביב ובירושלים, וכן אירועי חברה בערב. בין 100 ל-130 סטודנטים מישראל ומחוצה לה משתתפים מדי שנה.
פעילויות נוספות > חברויות

ווירט-נשר משמשת כחברת הנהלה במכון פורטר לפואטיקה וסמיוטיקה באוניברסיטת תל אביב מאז 1992, ובית הספר ללימודי תרבות שירלי ולסלי פורטר מאז 1990.
היא גם חברה בוועדות המייעצות הללו: אוספי טרום פרסום של מכון פורטר (מאז 1994), מכון לונגפלו במחלקה לספרות אנגלית ואמריקאית,
, אוניברסיטת הרווארד (מאז 1997), ומכון ג'יימס ג'ויס בציריך (מאז 1993). בין השנים 1986 ל-2005 הייתה חברת מועצה מייעצת בכתב העת לספרות מודרנית (The Journal of Modern Literature.) היא כיהנה בכמה ועדות מבצעות באגודה לשפות מודרניות, ויועצת ל"ניסיון היהודי-אמריקני" כחבר בוועדת התוכנית של מוזיאון בית התפוצות בין השנים 1997–2000. מאז 2004 היא חברה בוועד הדו-לאומי של קרן פולברייט.
משפחתה
בעלה נולד בישראל, בן לניצולי שואה. יש להם שלושה ילדים.
ביבליוגרפיה > ספריה

מפתחות העיר : הרומן האורבני במאה העשרים (תרגום אילנה שילה)
City Codes: Reading the Modern Urban Novel (1996)
Call It English: The Languages of Jewish American Literature (2008)
ביבליוגרפיה > עריכה

The Cambridge- History of Jewish American Literature- Cambridge University Press. (2015)
The Cambridge Companion to Jewish-American Literature- Cambridge University Press. (2003).
New Essays on Call It Sleep. Cambridge University Press. (1996)
ביבליוגרפיה > פרקים נבחרים

Budick, Emily Miller, ed. (2012). "Magnified and Sanctified: Liturgy in Contemporary American Jewish Literature". Ideology and Jewish Identity in Israeli and American Literature. SUNY Press. pp. 115–130. ISBN 978-0791490143.
Wertheimer, Jack, ed. (2007). "The Accented Imagination: Speaking and writing Jewish America". Imagining the American Jewish Community. UPNE. pp. 286–303. ISBN 978-1584656708.
Parrish, Timothy, ed. (2007). "Roth's Autobiographical Writings". The Cambridge Companion to Philip Roth. Cambridge University Press. p. 158ff. ISBN 978-1139827935.
Paddison, Ronan, ed. (2001). "Impartial Maps: Reading and writing cities". Handbook of Urban Studies. Sage Publications, Ltd. p. 62
ביבליוגרפיה > מאמרים נבחרים

"Tradition, the Individual Talent, and Yiddish". In Geveb: A Journal of Yiddish Studies. 7 December 2015. Retrieved 26 December 2015.
"Call It Sleep: Jewish, American, Modernist, Classic". Judaism: A Quarterly Journal of Jewish Life and Thought. 22 September 1995. Archived from the original on 20 February 2016.
"Final Curtain on the War: Figure and Ground in Virginia Woolf's between the Acts". Style. 22 June 1994. Archived from the original on 20 February 2016.
Wirth-Nesher, Hana (Winter 2001). "Resisting Allegory, or Reading "Eli, the Fanatic" in Tel Aviv". Prooftexts. 21 (1): 103–112. doi:10.1353/ptx.2001.0010. S2CID 161252512.
הערות שוליים

↑  סגל המכון, באתר humanities.tau.ac.il
↑  RG-50.120.0353_tcn_en.pdf, docs.google.com
↑  Prof. Hana Wirth-Nesher, web.archive.org, ‏2015-03-01
↑  TA University wraps up summer Yiddish program, The Jerusalem Post | JPost.com (באנגלית אמריקאית)
↑  Nostalgia Spurs Young Israelis To Take Another Look at Yiddish - The Washington Post | HighBeam Research, web.archive.org, ‏2016-02-20
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270017605171  PLWABN: 9810627122605606  BnF: cb12572142f (data)  GND: 13335301X  ISNI: 0000 0003 7432 3550  LCCN: n87147326  LNB: 000044353  NKC: osd2010555651  NTA: 135064902  SELIBR: 272623  SUDOC: 035035811  VIAF: 30724602   WorldCat (עם VIAF): 30724602
טפסני הפיליפינים

| טפסני הפיליפינים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: טפסני הפיליפינים
סוג:: טפסן פיליפינים
מינים
 Rhabdornis grandis  Rhabdornis inornatus  Rhabdornis mystacalis
שם מדעי
 Rhabdornithidae ‏רייכנבאך, 1853

טפסני הפיליפינים (שם מדעי: Rhabdornithidae) היא משפחת ציפורי שיר המצויה רק בפיליפינים וכוללת סוג יחיד - טפסן פיליפינים (Rhabdornis) בו שלושה מינים.
מאפיינים

בני הקבוצה מזכירים את טפסי העצים מחצי הכדור הצפוני והם בעלי מקורים מעוקלים מעט העוזרים להם לחטט עם המקור בין חורי העצים וללקט חרקים. עם לשונם דמוית המברשת הם יכולים לאסוף גם צוף מפרחים.
הם בעלי נוצות אפורות ובעלי פסים לאורך הראש והחזה. העיניים קטנות והמקור גדול ומוארך ומוטה מטה בעיקול. הכנפיים חומות והזנב קצר. הם חיים רוב הזמן בין העצים ושם ניזונים. אורכם הממוצע 15 ס"מ ואין הבדלים בין הזוויגים.
מיון

החוקרים בעבר חשבו שהם שייכים למשפחת הזרזיריים ובהמשך קטלגו אותם למשפחת הטימליים, הגדרוניים, טפסי עצים והסלילניים. לבסוף הוחלט לשייכם למשפחה עצמאית שקרובה לסוכיים מאוסטרליה.
משפחה טפסני הפיליפינים (Rhabdornithidae)
סוג טפסן פיליפינים (Rhabdornis )
מין טפסן פיליפינים גדול (Rhabdornis grandis)
מין טפסן פיליפינים מפוספס חזה (Rhabdornis inornatus)
מין טפסן פיליפינים מפוספס ראש (Rhabdornis mystacalis)
טפרה

שכבה של כ-9 ס"מ טפרה, דמוי שלג, אשר נפל בבסיס חיל האוויר קלארק בפיליפינים ב-15 ביוני 1991, לאחר התפרצות הר הגעש פינטובו
טֶפְרָה - החומר שנפלט לאוויר בהתפרצות הר געש ונופל אחר כך לקרקע. הטפרה בדרך כלל עשירה בסיליקה  בדומה לסלע ריוליט, שכן התפרצויות  וולקניות עזות מכילות בעיקר, מאגמה פלסית, כלומר, עשירה בסיליקה ובעלת צמיגות גבוהה.
מקורו של המונח Tephra הוא מיוונית ופירושו "אפר". המונח הוצע על ידי סיגורדור טאורארינססון (Sigurdur Thorarinsson), וולקנולוג איסלנדי, בשנת 1954 בעקבות התפרצות הר הגעש הקלה (Hekla) בשנת 1947.
מאפייני הטפרה

האפר הנפלט מהר הגעש מופיע על פני הקרקע כטפרה  והוא עשוי להתגבש לטוף. הטפרה מתפזר בסביבת מקום ההתפרצות בהתאם לגודל הגרגירים, לגובה אליו מגיע האפר בהתפרצות ולנסיבות האקלים. החלקים הכבדים (המכונים פצצות געשיות) נופלים בקרבת ההתפרצות, אבל הגרגרים הקלים יותר יכולים להישאר בסטרטוספירה כמה שבועות ולהינשא לעיתים למרחקים של אלפי קילומטרים. ענן האפר יכול לפעול כמראה המשקפת את קרינת השמש בחזרה לחלל ולגרום להורדה של הטמפרטורה ולגידול בכמות הגשמים, תופעה המכונה חורף געשי.
המיון של הטפרה הוא לפי גודל החלקיקים:
אפר געשי - פחות מ-2 מ"מ בקוטר.
לפילי (Lapilli) -‏ 2 מ"מ עד 64 מ"מ.
בלוק געשי או "פצצה געשית" - גדול מ-64 מ"מ.
השימוש העיקרי

השימוש העיקרי בשכבות הטפרה בתיארוך רדיומטרי של המסלע, במקרה זה ממקור געשי. השיטה המקובלת למקרה זה היא תיארוך אשלגן-ארגון. בגאוכרונולוגיה – המדע העוסק בגילו של כדור הארץ ובגילן של שכבות הסלעים שעל פניו נעשה שימוש בלוח הזמנים הגאולוגי על מנת לקבוע את תקופת היווצרותם של סלעים תוך שימוש בשיטות תיארוך שונות. הטפרה מהווה את אחד חומרים אשר לפיהן פועלת השיטה הרדיואקטיבית, המבוססת על העובדה שאיזוטופים מסוימים הם בלתי יציבים ומתפרקים בצורה ספונטנית ליסודות אחרים (תוך שחרור אנרגיה).
חסידות טריסק

|  שורשים, סיווג והנהגה |
| --- | --- |
 קבוצה:  תנועת החסידות
 התפלג מ:  חסידות צ'רנוביל
 מקום ייסוד:  טוריסק 
 מייסד:  אברהם טברסקי (טוריסק) 
 ארגונים ופעילות
 מיקום:  מזרח אירופה
 נכחדה בשואה
 
חסידות טריסק היא חסידות ווהלינית (אז האימפריה הרוסית, כיום אוקראינה), ענף של בית צ'רנוביל. אדמו"רי החצר כיהנו גם בפולין. לפני מלחמת העולם השנייה היא הייתה חסידות גדולה בת כעשרים אלף חסידים. החסידות נכחדה בשואה.
כיום מכהנים מספר צאצאים של השושלת.
הדור הראשון

החסידות הוקמה על ידי רבי אברהם מטריסק (תקס"ו - ב' בתמוז תרמ"ט), בנו החמישי של רבי מרדכי מצ'רנוביל. נישא לריקל, בתו של רבי יעקב אריה מקאוולא בנו של רבי מרדכי מנישכיז. כיהן כמגיד ואדמו"ר בעיר טוריסק אחרי פטירת אביו בשנת תקצ"ז. ספרו מגן אברהם הוא ספר יסוד של חסידות טריסק בפרט ושל חסידות צ'רנוביל בכלל.
חתניו של רבי אברהם היו: אחיינו רבי אפרים מרגליות (נכדו של השערי תשובה), רבי שמואל מקרילוביץ, אחיינו רבי ישראל בן רבי יצחק מסקווירא, אחיינו רבי מרדכי מקוריסטשוב וקרובו רבי דוד ממקארוב.
הדור השני

בנו הראשון של רבי אברהם היה רבי מנחם נחום טברסקי, האדמו"ר מטריסק. נולד בכ"ב בסיוון ה'תקפ"ט. התחתן בי"ג בסיוון ה'תר"ז עם חיה, בתו של דודו רבי דוד מטולנא. אביו הסמיכו להנהיג חסידות בחייו, והיה שולחם אליו לעיתים קרובות הזכרות שיתפלל בעדם. נפטר בד' בשבט ה'תרמ"ז בחיי אביו. רבי יוסף בער סולובייצ'יק בעל הבית הלוי הספידו. תורותיו ומכתביו נדפסו בספר "זיכרון מנחם נחום" (ירושלים ה'תשס"ה) על ידי צאצאו רבי יצחק דוד טווערסקי האדמו"ר מטריסק-טאלנא.
בנו השני היה רבי מרדכי טברסקי (המכונה ר' מאטעלע) מקוזמיר, חתן רבי אשר פרלוב מסטולין (מזיווגו הראשון). סבל מנידודים רבים בהם וולדובקה, דומברוביץ, חלם, לובלין, קוזמיר וקילץ. חיבר ספר בשם "מאמר מרדכי". נפטר ללא צאצאים בח' בתמוז ה'תרע"ז. את מקומו מילא אחיינו רבי ניסן יהודה לייב מקילץ, בן גיסו רבי דוד ממקארוב.
בנו השלישי היה רבי יעקב אריה לייב טברסקי מטריסק חתנו של רבי יוחנן טברסקי מרחמסטריווקא. כיהן בהרוביישוב ובטריסק. נפטר בכ"ח באייר תרע"ח. חתניו היו: קרובו רבי משה מסקווירא, אחיינו הרב נחום משה טברסקי רבה של קובל, רבי צבי אריה מאליק ו (בזיווג שלישי) רבי ישראל מויז'ניץ.
על פי גזירת ממשלת רוסיה נאלצו רבי מנחם נחום ואחיו רבי מרדכי מקוזמיר לנסוע מהעיר טריסק בסביבות שנת תרמ"ה. רבי מנחם נחום עבר לעיר סלאוויטא, ואחר כך עבר לכפר קטלנה שליד בריסק שבליטא.
הדור השלישי

בניו של רבי מנחם נחום מטריסק היו:
רבי מרדכי זוסיא טברסקי (תר"כ - כ"ז באדר תרצ"ז) האדמו"ר מטריסק. נולד בטולנא. התחתן עם חוה גיטל בתו של רבי יצחק מבוהוש. לאחר פטירת סבו רצו החסידים להכתירו לממלא מקומו (בהיותו נכדו הגדול) אך סירב ולאחר שנתיים בשנת תרנ"א עבר להוצלס (מחוז חרסון) ולאחר מספר שנים לבוהוש וליאסי. נקבר שם באוהל. חתניו היו: הרב אביגדור שור, רבי מנחם נחום מרגליות, האדמו"ר משטפנשט, רבי ישראל מסקאליה, רבי דוד מרדכי מטריסק שטפנשט ו (בזיווג ראשון-) רבי מרדכי השל מבני ברק ו (בזיווג שני-) רבי משה יהושע מבנדר. תורותיו נדפסו בספר "נועם מרדכי" (ירושלים תשס"ה) על ידי נכדו רבי יצחק דוד טווערסקי האדמו"ר מטריסק-טאלנא. בנו רבי דוד חתן דודו רבי ישראל שלום יוסף מבוהוש מילא את מקום חמיו לאחר פטירתו (יחד עם גיסו רבי מנדל פרידמן). נפטר בחיי אביו בכ"ג בכסלו תרצ"ד.
רבי משה יהודה לייב (תרל"ג - כ' בתמוז תרצ"ז) האדמו"ר מחלם. חתן דודו רבי מרדכי מקוריסטשוב ובזיווג שני של קרובו רבי פנחס מקונסטנטין. כיהן בבסלוב ולאחר פטירת דודו רבי מרדכי מקוזמיר רבים מחסידיו פנו אליו ועל כן עבר לחלם. היה מפורסם בתפילותיו הנלהבות. מחבר הספר "אמרי מ"י" על בראשית ושמות, (ורשה תרצ"ח). נקבר בקילץ, פולין באוהל דודו רבי מרדכי מקוזמיר. בנו רבי אברהם מנחם נחום מילא את מקומו. בתחילת מלחמת העולם השנייה היה בפינטשוב משם הועבר לקילץ יחד עם משפחתו. בי"א באלול לקחו את אשתו ובניו למחנה השמדה. למחרת הגיעו נאצים לקחתו. הוא סירב ונרצח.
בניו של רבי יעקב אריה:
רבי מנחם נחום מורשה (תרל"ד - תש"ב). חתנו של קרוב משפחתו רבי מרדכי משפיקוב ובזיווג שני של דודו רבי ישכר דב מחודרוב. היה ידוע בשם ה"והוא רחום רבי" מפני שהיה אומר "והוא רחום" בשני וחמישי בבכיות רבות, ורבים באו לשמוע אותו. נרצח בשואה בטריסק. בנו הוא חוקר תולדות ישראל פרופ' יוחנן טברסקי.
רבי משה מרדכי מלובלין (תרל"ז - ח' באייר תש"ג) חתנו של קרוב משפחתו רבי ברוך מאיר מאזרניץ (נכדו של רבי אהרן מצ'רנוביל). כיהן בלובלין. חיבר ספר בשם "אהל משה". נרצח ביער קרמפיץ
רבי דוד אהרון מז'וריק (תרמ"ב - תש"ג) חתן רבי יצחק מבוהוש. כיהן בז'רקי (מתרס"ו) ובצ'נסטוחוב, פולין. היו לו אלפי חסידים. נרצח בצ'נסטוחוב.
רבי זאב מקאוולה (- תש"ג), חתן קרובו רבי שלמה בן ציון מטשרנוביל. שימש כאדמו"ר בווהלין והיה נוסע מעיירה לעיירה. נרצח בשואה.
ניגוני טריסק

את ניגוני טריסק שהיו שרים החסידים בערב חג שבועות בעיירה הרוביישוב (שם נפטר הרבי מטריסק). העלה על הכתב החזן אברהם שטוקהמר, ושלח את תוויהם למכון ייוו"א שבוילנא טרם השואה.
לקריאה נוספת

יצחק אלפסי, החסידות, 1977, עמ' 64–70
טאר ערבי

| טאר ערבי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: יעלים
סוג:: טאר ערבי
מין:: טאר ערבי
שם מדעי
 Arabitragus jayakari ‏תומאס, 1894
תחום תפוצה


טאר ערבי (שם מדעי: Arabitragus jayakari), הוא מין יחיד בסוגו של אנטילופת-עז קטנה יחסית, האנדמי לדרום-מזרח חצי האי ערב. הוא תואר לראשונה בשנת 1894 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס.
הטאר הערבי הוא אחד משלושה מינים המכונים טארים לצד טאר ההימלאיה וטאר נילג'ירי ועד שנת 2005 סווגו תחת אותו סוג (Hemitragus).
כיום שלושתם נחשבים כסוגים נפרדים, ולכל אחד מהם יש קרבה גנטית לסוגים אחרים בתת-משפחת היעלים. אף על פי שהטאר הערבי קרוב מבחינה גנטית לעבדקן הרעמה, מבחינה חיצונית הוא דומה בעיקר לטאר ההימלאיה.
השם המדעי נגזר מיוונית כדלהלן: "Arabi" = "ערב", "tragus" = "תיש"; מתייחס למקום חיותו בחצי האי ערב. "jayakari" – על שם מגלהו, ערבי בשם ד"ר ג'איאקאר, ששלח דגימות ראשונות של טארים מסוג זה לאירופה. הטאר הערבי הוא הקטן מבין שלושת סוגי הטארים.
תיאור > קרניים

הטאר הערבי מתאפיין בזוג קרני-חרוט דמויות סהר או קשת, ויש להם מבנה המיוחד לסוגי הטאר: הקרניים צומחות מעלה לכיוון הצדדים, ואז מתעגלות ומתעקלות בחדות לאחור כלפי מטה בצורת "C"; בעוד שקרני הזכרים ממשיכות למטה עד כדי כך שהן מקבילות לבסיס ואף למעלה מזה - בצורה שמזכירה קרניים של כבשי בר, קרני הנקבות קצרות יותר ודומות יותר לנקבות של יעלים ועזי הבר. מיקום הקרניים בחלק העליון של המצח - במרחק ניכר מהעיניים והאוזניים. הקרניים די סמוכות אחת לשנייה בבסיס ולעיתים מתחברות ממש אצל זכרים מבוגרים, וככל שהן צומחות המרחק ביניהן מגיע עד לפי-7 מהבסיס. קרני הנקבות דקות למדי כקרני נקבות עזי הבר, ולעומתם קרני הזכרים עבות מאוד בכשני שלישים מהקרן ורק לקראת הסוף הן הופכות בהדרגה לדקות עד שמסתיימות בשפיץ חד או מעוגל. קרני זכרי הטאר הערבי מפוספסות לרוחבם בחריצים עבים כהים\בהירים בצדדי הקרן, בעוד שלקרני הנקבות יש טבעות המקיפות את כל הקרן. בדומה לזכרי טאר ההימלאיה גם לזכרי הטאר הערבי הקרניים שטוחות משני הצדדים, אך למרות זאת יש לה מראה עגלגל הנובע מכך שהקרן קמורה מעט בסופה. צבע הקרניים בהיר מן הרגיל - בדרך כלל צהבהב, אפרפר או שיש כשצבעים כהים פחות שכיחים, והקצוות בדרך כלל בצבע אפור כהה או חלודה.
תיאור > כסות

הפרווה של הטאר הערבי גסה למדי, ובעוד שאצל נקבות וזכרים צעירים היא קצרה יחסית, אצל זכרים בוגרים ומבוגרים היא הופכת לארוכה ומדובללת בעיקר בחורף. צבע הפרווה הוא גוונים שונים של זהוב צהבהב וחלוד (בהיר, כהה, דהוי) עם שילוב של שערות אדמדמות, כתמתמות, ואפרפרות, כשהגחון והעכוז נוטים לצבע לבן. הזנב שעיר למדי ובצבע שחרחר\חום שוקולד, ועל הרגליים יש שילוב של כתמים שחורים, חומים ולבנים בהתאמה. לפרווה הארוכה של הזכר יש שני מאפיינים בולטים מאוד שנעדרים אצל הנקבות: לאורך הגב - מהעורף ועד לזנב ישנה אדרת שיער מפוארת הסמורה במרכזה ושמוטה בצדדים כרעמת הסוס, ובאזור הכתפיים היא גדולה במיוחד ומזכירה צורה של אוכף. צבע האדרת עלול להשתנות בין הפרטים, וכולל בדרך כלל שלושה שילובים עיקריים: צהבהב, חום בהיר ולבן קרמי\אדמדם וזהוב\שחור ולבן, ויש מקרים בהם הצבע יהיה אחיד לגמרי או לחלופין שילוב של כולם ביחד. האדרת נוטה להתכהות עם הגיל בקצוות, אך במרכזה תהיה בהירה יותר. מאפיין נוסף הוא מעין אדרת או מברשת שיער בינונית המחפה את החלק העליון של כל רגל בדומה לכבש המושק וצבעה בדרך כלל זהה לצבע האדרת שבגב. לעיתים גם ישנה רעמה נוספת היורדת מהחזה. לנקבות כאמור אין את המאפיינים הללו, אך בגב תחת האדרת יש להם רעמה קצרצרה בצבע צהבהב בהיר או כהה מעט.
צבע ראשו של הטאר הערבי משתנה בין הזכרים לנקבות: לזכרים הלחיים בצבע זהוב או צהבהב - על פי רוב בהתאם לצבע הגוף, כשבמרכז החרטום ישנו כתם גדול ורחב בצבע שחור המקיף את החוטם והפה. המצח נוטה לצבע חום אדמדם כהה או ערמוני. לנקבות הצבע אחיד יחסית בכל הפנים - צהבהב בהיר או כהה, כשהחוטם כהה מעט ונוטה לחום ואילו הפה שחור. לשני המינים יש סימוני פנים המזכירים את אלו של הצבי: פס לבן עבה הנמשך מעל העין עד לפה ולעיתים מקיף את כולה בצורת "P", ופס שחור נוסף הנמשך מתחת לעין עד לפה במקביל לפס הלבן. הפסים בולטים יותר אצל הזכרים. הסנטר והחלק העליון של הגרון בצבע לבן. אף על פי שהטארים נבדלים מעזי הבר בכך שהם נעדרי זקן בסנטר, לזכרים של סוג זה יש מעין שני זקנים גדולים, ארוכים וייחודיים הצומחים מתחתית הלסת. הצבע שלהם בהתאם לצבע הזהוב של הלחיים, והם גורמים לדו-צורתיות זוויגית מובהקת בין הזכרים לנקבות יחד עם אדרת השיער שבגב וברגליים.
תיאור > מבנה ומידות גוף

מבנה הגוף של הטאר הערבי ארוך ומוצק, צווארו קצר, וראשו קטן יחסית - מה שנותן לו צורה קומפקטית בדומה לגוראל אדום. הכתפיים גבוהות במעט משאר הגוף, והרגליים קצרות וחזקות ומסייעות לו לטפס ולקפץ במהירות על סלעים וזיזים כשאר מיני היעלים - בין השאר בגלל כריות הגומי שבתחתית הפרסות. האוזניים שלו גדולות ועגלגלות, עיניו גדולות וכתמתמות, אפו קטן ושחור וזנבו קצרצר מן הרגיל. לנקבה יש ארבע פטמות. כאמור יש הבדל גדול בין הזכרים לנקבות במבנה הקרניים ובפרווה, אך במידות הגוף אין זה בולט כל כך והזכרים גדולים רק במעט מהנקבות.
| --- | --- |
גובה הכתפיים: 63-59 ס"מ
אורך הראש והגוף: 115-95 ס"מ
אורך הזנב: 10 ס"מ
אורך הקרן: 30-20 ס"מ
משקל הזכר: 40-25 ק"ג
משקל הנקבה: 20-17 ק"ג
תפוצה ובית גידול

הטאר הערבי כשמו אנדמי לדרום מערב חצי האי ערב. הוא נפוץ לאורך מזרח סולטנות עומאן (מחוזות: "א-דאח'יליה", "א-זאהרה", "א-שרקייה", "אל-באטנה", "אל-בוראימי" ו"מסקט"), מזרח איחוד האמירויות הערביות (אמירויות: ראס אל-ח'ימה, פוג'יירה, שארג'ה ודובאי), ולבסוף גם במובלעת העומאנית "מוסנדם" וכן באיים העומאניים הסמוכים למצר הורמוז. עם זאת התפוצה הנוכחית שלו מקוטעת מאוד וייתכן כי הוא נכחד באיחוד האמירויות. מקום חיותו העיקרי כיום הוא בהרי חג'ר.
בית גדולו של טאר זה הוא מדרונות הרריים, צוקים וסלעים בגבהים של 1,800-1,000 מטר מעל פני הים שבהם יש כמות משקעים גבוהה למדי, טמפרטורות קרירות, וצמחייה מגוונת יותר מהעמקים, אך אין זה נדיר לראות את הטארים גם באזורים נמוכים - בדרך כלל בעונת הרבייה שאז הזכרים מחפשים אחר קבוצות של נקבות, או בעונות היבשות בחיפוש אחר מקורות מים. כמו כן ניתן לראותו גם באזורים גבוהים מן הרגיל כדוגמת המורדות של ג'בל אח'דר בעומאן. הטמפרטורות בתחומי מחייתו הן 16–20 מעלות בממוצע, וכמות המשקעים הממוצעת נעה בין 400 ל-1,000 מילימטר לשנה.
אקולוגיה > התנהגות

הטאר הערבי הוא בעל חיים יומי - מתחיל במרעה משעות הבוקר המוקדמות וברוב שעות היום עד מספר שעות לפני השקיעה. בשעות החמות של הצהריים הם עלולים לנוח בצל הסלעים, אם כי מזג האוויר בבית גידולו ההררי נוח בדרך כלל ואינו מצריך שעות מנוחה רבות. הם נוטים לנוע לאורך קו המצוק או מדרון תלול כדי להגיע לאזורים עם צמחייה טובה יותר, ולפעמים גם יורדים לעמקים ושפלות כדי להגיע לוואדיות, לנחלים, למעיינות ולבורות מים.
אקולוגיה > ארגון חברתי

בניגוד לקרוביו הטאר הערבי חי בדרך כלל בגפו או פעיל בקבוצות משפחתיות קטנות בהיקף של 2–3 פרטים הכוללים בדרך כלל נקבה וגדי\זכר ונקבה\זכר, נקבה וגדי. סמוך למקור מים ניתן לראות לעיתים עד 5 פרטים בוגרים. עם זאת, בשבי הטארים יוצרים קבוצות גדולות יותר עם היררכיה חברתית מורכבת. מאפיין זה מצביע על אפשרות שהמבנה החברתי שלהם בטבע השתנה כתוצאה מקיטוע בין האוכלוסיות והנדירות שלהם. בטבע לכל טאר יש שטח ביתי קבוע שגודלו מגיע בממוצע ל-0.3 קילומטר המכיל מים וצמחייה, וכאשר אחד מהם חסר הוא נודד באופן זמני מחוץ לטריטוריה שלו. הזכרים נוטים לסמן את שטחם על ידי גירוד הקרקע עם הפרסות, צואה ושתן, וכן על ידי חפירת קערות שטוחות באדמה שבהם הם מתפלשים עם קרניהם.
אקולוגיה > תזונה ויחסי גומלין

תזונתו של הטאר הערבי מורכבת משיחים, עשבים, עלים, קליפות, ענפים, זרעים, דגנים, אגוזים ופירות, ובאופן כללי כל דבר הראוי למאכל ללא בררניות יתר. המים הם בדרך כלל ממשאבי הטבע המשפיעים ביותר על הטאר, ובמקרה של מחסור בהם הוא יעזוב את שטחו בחיפוש אחר מקורות זמינים. מסיבה זאת בצורות וחורפים שחונים יכולים להשפיע ברצינות על אוכלוסיות הטאר. בחורף כאשר יש צמחייה זמינה הטאר יכול לשרוד תקופות ארוכות ללא מים, אך בקיץ גם אם יש מזון בשפע הוא זקוק לשתיית מים כל יומיים-שלושה עד לכדי מספר פעמים ביום. שעות הלילה הם בדרך כלל השעות העדיפות לשתיית מים, כיוון שאז הטאר יכול לרדת לאזורים נמוכים בלי חשש של סכנה.
האויבים העיקריים של הטאר הערבי בטבע הם הנמר הערבי הנדיר, וכן עיט זהוב וקרקל המהווים איום לגדיים. על מנת להגן על עצמו מטריפה הטאר הערבי משתמש בזריזותו, וכאשר הוא מבחין בסכנה הוא מדלג ורץ בקלות על מצוקים תלולים ומדרונות בזכות פרסותיו. הפרווה הזהובה שלו מספקת לו הסוואה מצוינת בבית גידולו ההררי והמחוספס.
אקולוגיה > רבייה ומחזור חיים

עונת הרבייה מתרחשת במשך כל השנה, אך שיאה הוא בחודשי נובמבר ודצמבר. בתקופות אלה הזכרים עוזבים את שטחם בחיפוש אחר נקבה; מרוב התצפיות כיום בטבע עולה כי הטאר הערבי הוא בעל חיים מונוגמי, אך ייתכן כי זה נובע מהנדירות שלו. הקרניים של הזכרים כפופים אמנם כך שהקרבות אינם אכזריים כל כך בדומה לצפיר הקורדילרים, אך במקרה של ניסיון לנגוח תוך כדי כיפוף הראש עלולה להיווצר מכה קטלנית כאשר השפיץ מופנה כלפי מעלה. למרות זאת הקרבות בין הזכרים די נדירים כיוון שהם נפגשים לעיתים רחוקות.
ההריון נמשך 140–145 ימים, ושיא הלידה הוא בחודשי מרץ ואפריל. כאשר יש משאבי טבע בשפע זה די נפוץ שנקבות ימליטו עד 2 גדיים, אך בדרך כלל נולד גדי יחיד. בימים הראשונים הוא שוהה במקום מוגן בסלעים ולאחר מכן מצטרף עם אימו לכל מקום. הזכרים עשויים לתרום בעקיפין להגנת הנקבה והגדי כאשר הם מונעים מטארים אחרים להיכנס לשטחה של הנקבה - מה שגורם שיהיה לה מקורות מזון זמינים יותר.
הגדי נגמל לאחר שישה חודשים ונשאר עם אימו עד הגיעו לבגרות - בסביבות 2–3 שנים.
תוחלת החיים המקסימלית לטאר הערבי היא 22 שנה בשבי, אך בטבע בשל אובדן בית גידול, טריפה, ומחסור במזון תוחלת החיים נמוכה בהרבה.