stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרי צ'ייפין קרפנטר
ביוגרפיה > תחילת דרכה

קרפנטר נולדה ב-1958 בפרינסטון, ניו ג'רזי, לאביה צ'ייפין קרפנטר ג'וניור, מנהל במגזין לייף, ואמה מרי בואי רוברטסון. היא התגוררה ביפן משנת 1969 עד 1971, ואז וושינגטון די. סי.
קרפנטר מתארת את ילדותה, בתור "די טיפוסית לפרברים". הטעם המוזיקלי שלה הושפע על ידי אחיותיה, והיא הייתה מאזינה לThe Mamas & the Papas, הביטלס, ג'ודי קולינס, וכדומה כאשר קרפנטר הייתה בת 16, ההורים שלה התגרשו, אירוע שהשפיע עליה קשות, ועליו כתבה בשיר שלה "בית הקלפים". קרפנטר בילתה את רוב זמנה בתיכון בניגון על גיטרה ופסנתר. למרות עניינה במוזיקה, היא לא חשבה להופיע בציבור, עד אשר אחרי סיום התיכון אביה הציע לה להופיע באירוע "מיקרופון פתוח", חוויה מלחיצה עבור קרפנטר הביישנית. אך היא צלחה את הערב, ומאוחר יותר אף אירחה אירוע מיקרופון פתוח בבר בשכונת קליבלנד פארק של וושינגטון די. סי. במשך מספר שנים.
קרפנטר סיימה תואר ראשון בתרבות אמריקאית באוניברסיטת בראון ב-1981. היא ניגנה במהלך הקיץ בסצנת המוזיקה של וושינגטון, שם פגשה את הגיטריסט ג'ון ג'נינגס, שמאוחר יותר הפך למפיק שלה ויצר עמה שיתופי פעולה. עם זאת, היא עדיין החשיבה את המוזיקה לתחביב, ותכננה להשיג "עבודה אמיתית". היא הפסיקה להופיע בעת שחיפשה עבודה, אבל אחרי כמה ראיונות החליטה לחזור למוזיקה. ג'נינגס שכנע את קרפנטר לנגן חומר מקורי במקום גרסות קאבר. בתוך כמה שנים, היה לה מנהל מקצועי והקלטת דמו, ואלו הובילו לחוזה עם קולומביה רקורדס.
ביוגרפיה > תקליטים ראשונים

האלבום הראשון של קרפנטר, Hometown Girl, הופק על ידי ג'ון ג'נינגס ויצא בשנת 1987. שירים מהאלבום הושמעו בתחנות רדיו ציבוריות ובקמפוסים, אבל רק אחרי שקולומביה החלו לקדם את קרפנטר כאמנית קאנטרי, היא מצאה לעצמה קהל רחב יותר. במשך זמן רב, נגר היה אמביוולנטית לגבי התיוג הזה, ואמרה שהיא מעדיפה את המונח "זמרת-יוצרת" או לפחות להוסיף "לוכסן רוק" (במובן של קאנטרי/רוק). היא אמרה בריאיון ל"רולינג סטון" ב-1991: "מעולם לא ניגשתי לתהליך כתיבת המוזיקה מתוך מקום של קטגוריזציה, כך שזה מפריע להיות קורבן של הדבר הזה".
ישנם מבקרי מוזיקה שטוענים שהסגנון של קרפנטר מכסה מגוון השפעות רחב הרבה יותר מאשר אלה של קאנטרי ופולק בלבד. מבקר TIME מגזין, ריצ'רד קורליס תיאר את השירים באלבום שלה  A Place in the World כ"מזכירות את המוזיקה המוקדמת של הביטלס או מוטאון מתגלגל", ובביקורת על האלבום שלה Time* Sex* Love*  צוין שההרמוניות מזכירות את The Beach Boys, ושיש שימוש בלופים של גיטרה ואף בנגינת סיטאר ברצועה אחת, כולם האלמנטים שלא מצויים בדרך כלל באלבומי קאנטרי ופולק.
אחרי שיצא אלבומה משנת 1989 State of the Heart, קרפנטר הוציאה את Shooting Straight in the Dark ב-1990, אשר הניב את הסינגל המצליח ביותר שלה עד לנקודה זו, זוכה פרס גראמי "Down at the Twist and Shout". שנתיים מאוחר יותר, הוציאה קרפנטר את האלבום המצליח ביותר שלה עד כה,  Come On Come On (1992). האלבום הגיע לסטטוס פלטינה x4, ונשאר ב-100 המובילים של מצעד הקאנטרי יותר מ-97 שבועות, ובסופו של דבר הוליד שבעה סינגלים שעלו למצעדים. Come On Come On זכה גם לשבחי המבקרים; קרן שומר, מבקרת של "הניו יורק טיימס", כתבה שקרפנטר "עלתה בשורות הקאנטרי בלי פלאש או רהב: ללא שיער גדול, שמלות מנצנצות, או הופעות מדמיעות... והאלבום Come On Come On, המועשר בעדינותה של קרפנטר, נהיה חזק יותר, ויפה יותר עם כל האזנה."
לשירים של Come On Come On היו את התכונות שהפכו למזהות את עבודתה של קרפנטר: הומורי, מקצב קאנטרי-רוק מהיר, עם מוטיבים של התמדה, רצון, עצמאות, המשולבים לסירוגין עם בלדות איטיות ומופנמות, המדברות על בעיות חברתיות או ביחסים. הסינגל "Passionate Kisses", קאבר לשירה משנת 1988 של לוסינדה ויליאמס, הגיע בשיאו למספר 4 במצעד Hot Country Songs, והיה הראשון מבין שיריע של קרפנטר לחצות אל מצעדי הפופ המיינסטרימים, והגיע למספר57 במצעד בילבורד הוט 100 ולמספר 11 במצעד המוזיקה העכשווית.
אך היה זה הסינגל השישי, "He Thinks He'll Keep Her", שהיה הלהיט הכי גדול מהאלבום, והגיע למספר 2. במצעד הקאנטרי של בילבורד, ולמספר 1 במצעד הקאנטרי Radio & Records.
ביוגרפיה > הצלחה בשנות ה-1990

בעקבות ההצלחה של Come On Come On, קרפנטר כתבה שירים עבור מגוון רחב של אמנים, כולל ג'ואן באאז, שהקליטה את "Stones in the Road" עבור אלבומה משנת 1992 Play Me Backwards, לאחר ששמעה את קרפנטר שרה אותו בהופעה חיה. היא כתבה גם השיר "ג'ון ויקלס בות" שביצע טוני רייס באלבום שלו משנת 1992 Native American. זמרת הפופ סינדי לאופר כתבה יחד איתה את "Sally's Pigeons", והוא נכלל באלבומה משנת 1993 Hat Full of Stars. זמרת הקאנטרי ווינונה ג'אד הקליטה את יצירתה של קרפנטר "Girls With Guitars" ב-1993 לאלבום Tell Me Why. ג'אד הוציאה את השיר כסינגל ב-1994, ועל זה אמרה קרפנטר שהוא "הדבר הכי מרגש שקרה לי, ככותבת שירים", והוא הגיע בשיאו למספר 10 במצעד Hot Country Songs.
מאוחר יותר, קרפנטר כתבה את "Where Are You Now", אשר טרישה יירווד הקליטה לאלבום משנת 2000  Real Live Woman; השיר הגיע למקום 45 במצעד הקאנטרי. בשנת 1990, קרפנטר הקליטה דואט עם שון קולווין (השתיים הופיעו לעיתים קרובות באלבומים אחת של השנייה), והיא שרה גיבוי בשיר של רדני פוסטר "Nobody Wins", ועבור דולי פרטון (בסינגל מ-1993 "Romeo"), וכן עבור ג'ואן באאז בהקלטה חיה ב-1995 של "Diamonds & Rust". היא גם ביצעה מספר הופעות עם באאז והאינדיגו גירלז בשם The Four Voices במהלך באמצע וסוף שנות ה-1990.
האלבום הבא של קרפנטר היה Stones in the Road ב-1994, עליו נכתב בעיתון היום בארה " ב "בלי להישמע כלל כפי שכוכבת קאנטרי הייתה אמורה להישמע בעבר, קרפנטר היא אחת הכוכבות הגדולות של הז'אנר." Stones in the Road מכר רק בסביבות שני מיליון עותקים, אבל הוא היה הצלחת קרוס-אובר והיה לפופולרי בקרב קהלים מחוץ לז'אנר הקאנטרי. גם ב-1994, קרפנטר תרמה את השיר "Willie Short" לאלבום ההתרמה למען האיידס Red Hot + Country. האלבום השישי של קרפנטר, Place in the World, יצא ב-1996 לשלל תשבחות, בפרסומים מגוונים כמו TIME, "פיפל", Elle, "ניו יורק פוסט", USA Today ו"הבוסטון גלוב".
ב-1996, הקאבר של קרפנטר לשירו של ג'ון לנון "Grow Old With Me", מתוך אלבום מחווה ללנון, Working Class Hero, הפך ללהיט במצעד המוזיקה העכשווית. שירה "10,000 Miles" היה לשיר ההיכר של הסרט משנת 1996 סרט לכל המשפחה Fly Away Home.
ביוגרפיה > שנות ה-2000

ב-2001, קרפנטר הוציאה את אלבום האולפן הראשון שלה מזה חמש שנים, Time*Sex*Love. בביקורת ב"ניו יורק טיימס" נכתב כי באלבום "קשה יותר מאשר אי פעם להגדיר [את קרפנטר] מבחינה סגנונית".
Time*Sex*Love נמכר בפחות עותקים מאשר עבודתה המוקדמת יותר של קרפנטר, ורק סינגל אחד ממנו עלה למצעדים, "Simple Life", אשר הגיע לשיאו למקום 53 במצעד Hot Country Songs.
בשנת 2004, קרפנטר הוציאה את Between Here and Gone, אלבום נוגה שהתייחס לאירועים כגון פיגועי 11 בספטמבר ומותו של הזמר דייב קרטר. האלבום זכה לביקורות מהטובות בקריירה שלה.
אלבום האולפן התשיעי של קרפנטר, The Calling, יצא בשנת 2007, וכלל התייחסויות לסוגיות של פוליטיקה עכשווית, כולל להשפעה של הוריקן קתרינה ("Houston"), וסולידריות עם הדיקסי צ'יקס, אשר חוו התייחסות שלילית מאוהדי קאנטרי בשל התנגדותן למלחמה ("On With the Song"). בתוך פחות משלושה חודשים לאחר השקת האלבום, נמכרו יותר מ-100,000 עותקים בארצות הברית, ללא סיוע משמעותי של השמעה בתחנות קאנטרי מסחריות. בסוף אותה שנה יצא אלבום חג המולד, Come Darkness, Come Light, ששילב חומר מקורי ומסורתי. שני אלבומים אלה יצאו בלייבל Zoë .
אלבומה העשירי, The Age of Miracles יצא ב-27 באפריל 2010. הוא הגיע מיד למקום 28 במצעד האלבומים, המקום הגבוה ביותר שהגיעה אליו מאז 1996.
ב-2012 יצא האלבום, Ashes and Roses; ב-2013 הקליטה בפעם הראשונה עם תזמורת, שיצא בתחילת 2014 בשם Songs from the Movie. ב-2016, עברה לחברת תקליטים חדשה, איתם הוציאה שני אלבומים עד כה, The Things That We Are Made Of ב-2016, ו-Sometimes Just the Sky ב-2018.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בשנת 2002 קרפנטר נישאה לקבלן טים סמית'. הם התגרשו ב-2010.
לאורך הקריירה שלה, תמכה קרפנטר באופן פעיל במספר ארגונים למטרות שונות, ביניהם CARE (אחד הארגונים ההומניטריים הבינלאומיים הוותיקים ביותר) וכן Habitat for Humanity (ארגון שבונה בתים עבור משפחות חסרות אמצעים). היא גם ערכה הופעות לגיוס כספים למטרות כגון מיגור של מוקשים.
קרפנטר מתגוררת באפטון, וירג'יניה.
פרסים

Academy of Country Music
1990 Top New Female Vocalist
1992 Top Female Vocalist
Americana Music Honors & Awards
2010 Spirit of Americana/Free Speech Award
Country Music Association
1992 Female Vocalist of the Year
1993 Female Vocalist of the Year
פרסי גראמי
1992 ביצוע הקאנטרי הטוב ביותר של זמרת - "Down at the Twist and Shout"
1993 ביצוע הקאנטרי הטוב ביותר של זמרת - "I Feel Lucky"
1994 ביצוע הקאנטרי הטוב ביותר של זמרת - "Passionate Kisses"
1995 אלבום הקאנטרי הטוב ביותר - "Shut Up and Kiss Me"
1995 ביצוע הקאנטרי הטוב ביותר של זמרת - "Shut Up and Kiss Me"
תואר לשם כבוד
1996 אוניברסיטת בראון
דיסקוגרפיה > אלמובי אולפן

| אלבום | מקום שיא במצעדים> US Country  | מקום שיא במצעדים> US  | מקום שיא במצעדים> US Folk  | מקום שיא במצעדים> CAN Country  | מקום שיא במצעדים> CAN  | מקום שיא במצעדים> UK  | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Hometown Girl 1987 | — | — | — | — | — | — |  |
| State of the Heart 1989 | 28 | 183 | — | — | — | — |  RIAA: זהב |
| Shooting Straight in the Dark 1990 | 11 | 70 | — | — | — | — |  MC: זהב  RIAA: פלטינום |
| Come On Come On 1992 | 6 | 31 | — | 4 | — | — |  BPI: כסף  MC: פלטינום*2  RIAA: פלטינום*4 |
| Stones in the Road 1994 | 1 | 10 | — | 1 | 29 | 26 |  BPI: כסף  MC: פלטינום  RIAA: פלטינום*2 |
| A Place in the World 1996 | 3 | 20 | — | 13 | — | 36 |  MC: זהב  RIAA: זהב |
| Time* Sex* Love* 2001 | 6 | 52 | — | — | — | 57 |  |
| Between Here and Gone 2004 | 5 | 50 | — | — | — | 92 |  |
| The Calling 2007 | 10 | 59 | — | — | — | 95 |  |
| Come Darkness, Come Light: Twelve Songs of Christmas 2008 | 30 | 155 | — | — | — | — |  |
| The Age of Miracles (album)|The Age of Miracles 2010 | 6 | 28 | 1 | — | — | 101 |  |
| Ashes and Roses 2012 | 16 | 72 | 7 | — | — | 26 |  |
| Songs from the Movie 2014 | — | 75 | 6 | — | — | 95 |  |
| The Things That We Are Made Of 2016 | 8 | 102 | 3 | — | — | 47 |  |
| Sometimes Just the Sky 2018 | 29 | — | 13 | — | — | 74 |  |
ויל שארפ

| --- | --- |

 לידה:  22 בספטמבר 1986 (בן 38) הממלכה המאוחדת לונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת
 שם לידה:  ויליאם טומומורי פוקודה שארפ   William Tomomori Fukuda Sharpe
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2008
 עיסוק:  שחקן, תסריטאי, במאי
 מקום לימודים:  וינצ'סטר קולג', אוניברסיטת קיימברידג'
 יצירות בולטות:  Black Pond (אנ')  The Darkest Universe (אנ')  Flowers (אנ')  Giri/Haji (אנ')  החיים המחשמלים של לואיס ויין (אנ')  הלוטוס הלבן
 בת זוג:  סופיה די מרטינו (אנ')
 מספר צאצאים:  2
 פרופיל ב-IMDb
 
ויליאם טומומורי פוקודה שארפ (באנגלית: William Tomomori Fukuda Sharpe, ביפנית: ウィリアム トモモリ フクダ シャープ; נולד ב-22 בספטמבר 1986), הידוע בשמו ויל שארפ (Will Sharpe) הוא שחקן, תסריטאי ובמאי אמריקאי. בתחילת דרכו כתב תסריטים לסדרות קומדיה, וכן הופיע במשך שנתיים בדרמה הרפואית הבריטית "Casualty" (אנ'). מאז הוא החל בעבודתו כבמאי, עם סרטו הראשון באורך מלא "Black Pond" (אנ'), וכן זכה להכרה על הופעתו בדרמה הקומית "Flowers" (אנ') של ערוץ 4. בהמשך הוא כיכב בקומדיית המצבים "Defending the Guilty" (אנ') ובדרמת הפשע "Giri/Haji" (אנ'), שתיהן של ערוץ BBC Two הבריטי, כאשר עבור תפקידו באחרונה זכה בפרס באפט"א לטלוויזיה. בשנים שלאחר מכן ביים שארפ את הסרט הביוגרפי "החיים המחשמלים של לואיס ויין" (אנ') ואת המיני-סדרה "סודות בחצר האחורית" (אנ'), וכן כיכב בעונתה השנייה של המיני-סדרה האמריקאית "הלוטוס הלבן".
ראשית חייו והשכלה

שארפ נולד בלונדון וגדל בטוקיו עד גיל שמונה. אמו היא יפנית. לאחר שחזר לממלכה המאוחדת החל ללמוד בווינצ'סטר קולג' (אנ').
אחרי שסיים את לימודיו בווינצ'סטר, שארפ למד לימודים קלאסיים באוניברסיטת קיימברידג', שם גם כיהן כנשיא קבוצת אמני הרביו "Footlights Revue".
קריירה מקצועית

לאחר שסיים את לימודיו האקדמיים ב-2008, שארפ הצטרף לקבוצת הלהקה השייקספירית המלכותית, בעונת 2008/2009. במשך שנה שארפ היה חבר הקבוצה, ובמסגרת כך הופיע במחזות כדוגמת אילוף הסוררת, הסוחר מוונציה ו"הטרגדיה של תומאס הובס", בו גילם את דמותו של אייזק ניוטון בצעירותו. מספטמבר 2009 לינואר 2011 גילם שארפ את דמותו של יוקי רייד בדרמה הרפואית "Casualty" (אנ') מבית ה-BBC.
בשנת 2009, שארפ השתתף בבימויו ובכתיבתו של הסרט הקצר "Cockroach", יחד עם חברו טום קינגסלי (אנ'). שנתיים לאחר מכן, בנובמבר 2011, סרטם העלילתי הראשון של הצמד, "Black Pond" (אנ'), הוקרן בבית הקולנוע פרינס צ'ארלס בלונדון. זמן קצר לאחר מכן הוכרז שארפ, לצד קינגסלי ומפיקת הסרט שרה ברוקלהרסט, כמועמד לפרס באפט"א לסרט הביכורים הטוב ביותר של תסריטאי, במאי או מפיק בריטי.
שארפ כתב וביים את הדרמה הקומית השחורה "Flowers" (אנ') שעלתה לשידור ב-2016 בערוץ 4, וכן היה אחד משחקניה, לצד אוליביה קולמן, ג'וליאן באראט (אנ'), דניאל ריגבי וסופיה די מרטינו (אנ'). הסדרה, העוסקת בנושא בריאות הנפש, עוקבת אחר חייהם של ארבעת בני משפחת פלאוורס בעודם מנווטים את חייהם יחדיו, לצד השדים הפנימיים שלהם. עונתה הראשונה של הסדרה זכתה בפרס באפט"א לטלוויזיה עבור הסדרה הקומית הטובה ביותר, ועונתה השנייה, שעלתה לשידור ב-2018, זכתה לשבחים רבים.
בשנת 2020 זכה שארפ בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן המשנה הטוב ביותר עבור תפקידו כרודני יאמאגוצ'י בדרמת הפשע "Giri/Haji" (אנ') של BBC Two. על תפקידו בסדרה נכתב באינדפנדנט "אחת התפניות המצחיקות ביותר מאז שריצ'רד אי. גרנט הגיע אלינו בתפקיד וית'נייל".
בשנת 2021 שארפ ביים והשתתף בכתיבת סרט הדרמה הקומית הביוגרפי "החיים המחשמלים של לואיס ויין" (אנ'), בכיכובו של בנדיקט קמברבאץ' בתפקיד האמן לואיס ויין.
בשנת 2022 שארפ הצטרף לצוות השחקנים של הסדרה האמריקאית "הלוטוס הלבן" מבית רשת HBO, בעונתה השנייה המתרחשת בסיציליה. בעונה הוא מגלם את דמותו של אית'ן ספילר, יזם טכנולוגיה חדש ומבוסס השוהה בחופשה.
בשנת 2023 נודע כי שארפ יביים את העיבוד הקולנועי לספר היכרונות "Crying in H Mart" (אנ') מאת מישל זאונר, סולנית להקת האינדי פופ Japanese Breakfast (אנ').
חיים אישיים

אחיו הוא המלחין ארתור שארפ, שכתב את הפסקול לסרטים "The Darkest Universe" (אנ') ו-"Black Pond" ולסדרה "Flowers".
שארפ מתמודד עם הפרעה דו-קוטבית מסוג II.
מאז 2009, שארפ נמצא בזוגיות עם השחקנית סופיה די מרטינו (אנ'). לזוג שני ילדים, שנולדו ב-2019 ו-2021.
פילמוגרפיה

| שנה | סדרה/סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008 | Never Mind the Buzzcocks (אנ') | — | תסריטאי |
| 2008 | The Wrong Door (אנ') | תפקידים שונים | 3 פרקים |
| 2009 | Cockroach | קיושי | תסריטאי, במאי |
| 2009–2010 | Casualty (אנ') | יוקי רייד |  |
| 2011 | Sirens (אנ') | תלמיד | דרמה קומית |
| 2011 | Black Pond (אנ') | טים | סרט עלילתי; שחקן, תסריטאי, במאי שותף |
| 2012 | שרלוק | רב-טוראי ליינוס | עונה 2, פרק 2: "The Hounds of Baskerville" (אנ') |
| 2012 | Dirk Gently (אנ') | דייוויד צ'ו | סדרת טלוויזיה; פרק 2 |
| 2016 | The Darkest Universe (אנ') | זאק | סרט עלילתי; שחקן, תסריטאי, במאי |
| 2016–2018 | Flowers (אנ') | שון | סדרת טלוויזיה; שחקן, תסריטאי, במאי |
| 2017 | W1A | מייקל צ'אנג | 3 פרקים |
| 2018–2019 | Defending the Guilty (אנ') | ויל פקהאם | סדרת טלוויזיה |
| 2019 | Giri/Haji (אנ') | רודני ימאגוצ'י | סדרת טלוויזיה |
| 2021 | החיים המחשמלים של לואיס ויין (אנ') | — | סרט עלילתי; תסריטאי, במאי |
| 2021 | סודות בחצר האחורית (אנ') | — | מיני-סדרה; במאי |
| 2022 | הבית (אנ') | אליאס | סרט אנתולוגיה |
| 2023 | הלוטוס הלבן | אית'ן ספילר | תפקיד ראשי; עונה 2 מועמד פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן משנה בסדרת דרמה (אנ') (2023) |
| 2024 | כאב אמיתי | ג'יימס |  |
| 2024 | עמנואל (אנ') | קאי |  |
| TBA | Too Much | פליקס | סדרת טלוויזיה עתידית של נטפליקס |
נפתלי אברהם הלל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1848 ה'תר"ג פודול-אילוי, רומניה
 פטירה:  1906 (בגיל 58 בערך) ז' בתשרי ה'תרס"ז בוחוש, רומניה
 תאריך עלייה:  1882
 מקצוע:  איכר, בורר, כורם
 בת זוג:  רחל לאה הלל
 צאצאים:  חיה בלומה (הלל) וינצויג, יצחק הלל והלל הלל
 מספר צאצאים:  3
 
נפתלי אברהם הלל (1848, פודול-אילוי, רומניה - 1906, בוחוש, רומניה) היה אחד ממייסדי ראשון לציון, חבר ועד המושבה וראש ועד המושבה.
ביוגרפיה

הלל נולד בשנת 1848 בעיירה פודול-אילוי, רומניה להלל הלל ולפסיה הלל.
בילדותו קיבל חינוך חסידי אדוק בבית הוריו. כשגדל, הפך לאברך, נשא לאישה את רחל לאה בת דן מפודול אילוי, ועבר ליאשי, שם עסק במסחר בעלי טבק ובנייר סיגריות. בהמשך, עסק בגביית מסי הממשלה מהאיכרים.
בשנת 1882 עלה לארץ ישראל ליפו, והגה יחד עם זלמן דוד ליבונטין את רעיון ייסוד "ועד חלוצי יסוד המעלה". הלל הצטרף למייסדי ראשון לציון, קיבל סיוע מהברון רוטשילד ואף היה חתום על ספר התקנות הראשון.
הלל היה כורם ואיכר בעל משק גדול, שם סייעו לו בעבודתו אשתו וילדיו. בנוסף, היה הלל בורר בתקופה בה לא היו פונים לדין ומשפט של ערכאות בארץ.
זאת ועוד, לקח הלל חלק בפעילות הציבורית במושבה, נבחר כחבר ועד המושבה וכיהן כראש ועד המושבה בשנים 1897–1898.
בין השנים 1900–1902 כיהן כחבר בוועד בית הספר (תוכנית הלימודים של בית הספר הוכנה על ידי הוועד).
עד שנת 1898 שימש כראש האספות. בתקופת כהונתו תוקנו התקנות הבאות:
תקנה 1: "על כל אזרחי המושבה להשתדל להפריח את אשרה, לדאוג לקיומה, להרבות השלום, לקשר האחדות בתיהם למען הגיע למלא את המטרה הנשגבה אשר הציבו למו".
תקנה 2 (על העדה): "בני העדה המה אלה, אשר ראשית כל, יש להם פה אחוזת קרקע, ואשר עסקם הוא או בעבודת אדמה או באומנות יד".
תקנה 16: "שלושה פנקסים בוועד העדה: 1. ספר יומי 2. ספר כללי, שבו כל החשבונות וביניהם הקופה; 3. ספר "זכרונות דברי האספות, וענייני הוועד".
תקנה 27: "כל אזרח מחויב לעמוד לבחירה לכל משרה שהמושבה תתן על שמו ואין לו רשות להשתמט".
תקנה 33: "כל יתר תושבי המושבה נכנעים תחת חוקי העדה".
בשנת 1906, בעת שהותו אצל רבו ברומניה, רבי איצלה מבוחוש, חלה ונפטר. הוא נקבר באדמת רומניה. זמן מה אחר כך הועלו עצמותיו לקבורת קבע בראשון לציון.
רחוב בראשון לציון קרוי על שמו.
משפחתו

לאברהם הלל ואשתו נולדו שלושה ילדים: חיה בלומה (הלל) וינצויג, יצחק הלל והלל הלל.
ראו גם

זלמן דוד ליבונטין
הערות שוליים

1 2 3 4  נפתלי אברהם הלל, באתר gen.rlzm.co.il
↑  נפתלי אברהם הלל, באתר www.myheritage.co.il
1 2  דוד יודילוביץ, ראשון לציון: התרמ"ב-1882 – התש"א-1941, עמ' 51
1 2 3 4  דוד יודילוביץ, ראשון לציון: התרמ"ב-1882 – התש"א-1941, עמ' 52
1 2 3  נפתלי אברהם הלל, באתר ראשון לציון
↑  דוד יודילוביץ, ראשון לציון: התרמ"ב-1882 – התש"א-1941, עמ' 165
↑  רשימת שמות רחובות ראשון לציון, באתר למה כמה?, ‏2020-05-06
מרטין קאהיל

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  23 במאי 1949 דבלין, אירלנד
 פטירה:  18 באוגוסט 1994 (בגיל 45) דבלין, אירלנד
 מדינה:  אירלנד
 מקום קבורה:  בית הקברות בהר ג'רום
 כינויים נוספים:  הגנרל
 ידוע בשל:  מנהיג ארגון פשע
 השקפה דתית:  קתולי
מרטין קאהיל (באנגלית: Martin Cahill; ‏23 במאי 1949 - 18 באוגוסט 1994) היה פושע אירי מפורסם, היה ידוע בכינוי "הגנרל". נודע בעיקר בזכות מספר מעשי שוד מתוחכמים עליהם היה אחראי.
ילדותו

קאהיל נולד בשכונת מצוקה ברובע הצפוני של דבלין. היה הילד השני מתוך שנים-עשר. הוריו היו אגנס שיין ופטריק קאהיל אשר הועסק בתור שומר מגדלור והיה אלכוהוליסט. כבר בתקופת בית הספר, היו מרטין ואחיו הגדול, ג'ון גונבים אוכל על-מנת לעזור להכנסת המשפחה. בשנת 1960 משפחתו עברה כתובת כחלק מהמאמצים לנקות את שכונות העוני של דבלין. לאחר המעבר נשלח מרטין לבית ספר נוצרי באזור מגוריו, אך גם שם המשיך בביצוע גנבות ופריצות לבתים ביחד עם אחיו. בגיל 15 ניסה להתקבל לצי המלכותי, אולם נדחה כנראה בעקבות העובדה שכבר היה קיים לו תיק פלילי באותה תקופה.
מהלך חייו

בגיל 16 הורשע קאהיל בשני מעשי שוד ונשלח לבית ספר מקצועי-קתולי (מקומות אליהם נשלחו בני נוער אשר הגיעו משכונות מצוקה או היו בעל רקע פלילי) אשר נמצא בעיר דניגין במחוז אופאלי. לאחר שחרורו התחתן עם פרנסס לואלס.
באותה תקופת זמן המשיך קאהיל לבצע פריצות וגנבות משכונות אמידות ביחד עם אחיו, כשבאחת הפעמים הם אף גנבו כלי נשק ממחסן כלי הנשק שהוחרמו על ידי המשטרה האירית (גארדה שיכנה). תוך זמן קצר התחילו האחים קאהיל לבצע שודים חמושים. בתחילת שנות ה-70 הוגדרו האחים קאהיל כפושעים גדולים על ידי כוחות הביטחון האירים.
מהלך חייו > העלייה לגדולה

בשנת 1978, החלו הרשויות בדבלין להתכונן להריסת מבנים בשכונת הוליפילד. קאהיל שבאותו זמן ריצה עונש מאסר על תנאי של ארבע שנים בכלא, נלחם דרך בתי המשפט במטרה למנוע את הרס השכונה בה גר. לאחר שהמבנים נהרסו המשיך קאהיל להתגורר באוהל באתר ההריסה והסכים להתפנות רק לאחר שראש מועצת העיר של דבלין הגיע לבקרו והצליח לשכנעו לעבור למקום מגורים ראוי יותר באזור.
בשנת 1983 ביצעו קאהיל והארגון שעמד בראשו שוד יהלומים וזהב בשווי של 2 מיליון לירות שטרלינג (2.55 מיליון אירו) מ-תכשיטי אוקונר (O'Connor's jewellers). השוד הוביל לסגירת המפעל ולפיטוריהם של קרוב ל-100 אנשים. בשנת 1986 היה מעורב בגנבת כמה מהציורים בעלי הערך הגבוה ביותר בעולם שנמצאו ב-Russborough House. יתר על כן, באותה תקופה גבה דמי חסות ממסעדות וספקי מזון בדבלין.
מהלך חייו > מעקב צמוד

כתוצאה מן הפחד שההתקדמות הטכנולוגית של הזיהוי פלילי תוכל להביא להרשעתו במעשי השוד שביצע, הטמין קאהיל מטען במכוניתו של מפקד מחלקת הזיהוי פלילי ד"ר ג'יימס אודונובן, דבר שהוביל להשבתה חלקית של פעילותו.
בפברואר 1988, דיווח העיתון Today Tonight שקאהיל אחראי להטמנת הפצצה מתחת לרכבו של אודונובן וכן לשוד הזהב והתכשיטים מתכשיטי אוקונר. כתוצאה מכך העלה בקונגרס מנהיג מפלגת הפרוגרסיב דמוקרטס (Progressive democrats) את הגילויים על כך שלקאהיל ישנם רכוש ודירה יקרים על אף שלא עבד מעולם. אחת מן הטענות שהעלה מנהיג המפלגה הייתה ההערה הצינית לכך שקאהיל נדרש לבנות קיר נוסף על מנת לתלות שם את יצירות האומנות שלו. בשל הפרסומים, החל בדצמבר 1988 מבצע הקרוי "חולית טנגו" (Tango squad) אשר במסגרתו התנהל מעקב רציף (24/7) סביב קאהיל. המעקב עצמו נעשה בצורה גלויה כך שיהיה ברור לקאהיל שכל צעד שלו מצוי במעקב. יתר על כן הוקם מעקב גם על ביתם של אנשים שהיו מעורבים בעקיפין בקשר פלילי עם קאהיל.
מהלך חייו > התנקשות

בתאריך 18 באוגוסט 1994, נורה קאהיל למוות במהלך נסיעתו לספריית וידאו מקומית על מנת להחזיר סרט וידאו שכור (סיפור מרובע ברונקס). קאהיל נפגע בראשו ובפלג גופו העליון ומת כמעט באופן מיידי. המתנקש שהיה חמוש באקדח מגנום 357, נמלט מן הזירה באמצעות אופנוע.
ישנן מספר תאוריות סביב ההתנקשות במרטין קאהיל:
כמספר שעות לאחר ההתנקשות לקחה המחתרת האירית את אחריות להתנקשות. הסיבות שצוינו היו מעורבות לכאורה של מרטין קאהיל עם כוחות שמתנגדים להם (כוח המתנדבים מאלסטר). במסגרת הסיבות נמנה ניסיון הטמנת מטען על ידי הארגון בפאב בדבלין שאירח מגייס כספים עבור מפלגת השין-פיין, במסגרת הניסיון התפתח עימות עם אחד השומרים, מרטין דוהרטי, שהיה מתנדב בשורות המחתרת האירית. במסגרת העימות הוא נורה למוות ונהרג. עילה נוספת להתנקשות היא שקאהיל עזר כספית לכוח המתנדבים מאלסטר בקניית נשק ותחמושת מדרום אפריקה דבר שהוביל אותו להיות המבוקש מספר אחד של המחתרת האירית. בהודעה שנמסרה מאוחר יותר, מסרה המחתרת האירית כי המעורבות והסיוע של קאהיל לארגונים פרו-בריטים הובילה אותם להתנקש בו.
תאוריה נוספת שהועלתה היא הטענה ששניים מעוזריו של קאהיל (ג'ון גיליגאן וג'ון טריינור) החלו בסחר סמים מסיבי. כאשר קאהיל דרש חלק מן הרווחים, טריינור וגיליגאן דיווחו למחתרת האירית שקאהיל עוסק בסחר בהרואין, סם שארגון המחתרת האירית התנגד לו וניסה למנוע את הסחר בו בדבלין. סיבה זו בנוסף למעורבות של קאהיל עם ארגונים אשר מתנגדים למחתרת האירית נתנו למחתרת האירית את הסיבה להתנקש בו. תמריץ נוסף לטענה זו סופק בשמועה שהמחתרת האירית שילמה סכום נכבד לגיליגאן בתמורה לחיסול של קאהיל. התאוריה עצמה הועלתה בפרסום בספר הגנרל על ידי כתב הפלילים האירי, פול ויליאמס והתבססה על שמועות מתוך החקירה שניהלה המשטרה.
בספר הזכרונות של פרנסיס קאהיל, מרטין קאהיל, אבא שלי, ישנה הכחשה גורפת למעורבותו של מרטין קאהיל בסחר בסמים תוך הדגשה על כך שמרטין קאהיל תיעב והתרחק מן הסחר בסמים.
לאחר תפילת אשכבה קתולית, נקבר מרטין קאהיל בבית הקברות בהר ג'רום. בשנת 2001 הושחתה מצבתו כאשר נשברה לשני חלקים.
בתרבות

בשנת 1998 יצא הסרט הגנרל בבימויו של ג'ון בורמן. הסרט עצמו הוא סרט המתאר את חייו של מרטין קאהיל, כאשר קאהיל עצמו משוחק על ידי ברנדן גליסון. הסרט זכה בפרס הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל קאן. הסרט עצמו מבוסס על הספר הגנרל שנכתב על ידי פול ויליאמס. בורמן עצמו נפל קורבן למעשה פריצה על ידי קאהיל, במהלכה נגנב אלבום זהב בו זכה בורמן עבור פסקול הסרט גברים במלכודת. במהלך הסרט יש רמזים למקרה זה.
בסרט וורוניקה גווירין שיצא בשנת 2003 נטען שג'ון גיליגאן הזמין את הרצח של מרטין קהאיל. בסרט עצמו גיליגאן וטריינור אינם פקודים של קאהיל אלא גיליגאן מתפקד כמנהיג ארגון יריב וטריינור כאיש בדרג נמוך בארגון.
הסרט Ordinary Decent Criminal בכיכובו של קווין ספייסי מושפע באופן רופף מן הספר והסרט הגנרל.
בספר המשחק האירי: סיפור האמת של הפשע והאומנות שנכתב על ידי מת'יו הארט ב-2004, ישנה התייחסות לגנבת הציורים על ידי קאהיל בשנת 1986.
ציטוטים

בית הספר הרפורמי היה בית הספר היסודי שלי, מכון סנט פטריק היה בית ספר התיכון שלי ומונג'וטי (בית כלא באירלנד) היה האוניברסיטה שלי, הם לימדו אותי כל מה שידעתי.
כל מה שאתה אומר שאני, אני לא. כל מה שתרצה ממני, אני אביא. כל מה שתיקח ממני, אתה יכול לקחת. מה אתה יכול לעשות לי? הדבר הכי גרוע שאתה יכול לעשות הוא להרוג אותי, אחרי זה לא יפריע לי כלום, אני עדיין חופשי.
ראו גם

המחתרת האירית - IRA
שין פיין
כוח המתנדבים מאלסטר
גארדה שיכנה
דבלין
הערות שוליים

↑  by Paul Williams, Badfellas, Penguin UK, 27 October 2011
↑  Paul Williams, The General, page 21
↑  Paul Williams,The General, pages 35–37
↑  Paul Williams, The General, pages 95–116
↑  THE IRISH TIMES, Key role miscast in near-perfect crime
↑  Paul Williams, The General, pages 11–14, 273–280
↑  Charles Taylor, Safe Haven (ארכיון)
↑  Paul Williams, The General
↑  Martin Cahill My Father, Frances Cahill
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007440462005171  GND: 140878637  LCCN: no99075104  VIAF: 34096133   WorldCat (עם VIAF): 34096133