stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הומר ווטסון
הערות שוליים

1 2 3  Foss, Brian (2018). Homer Watson: Life & Work. Toronto: Art Canada Institute
↑  Bloomfield, Elizabeth (1995). Waterloo Township Through Two Centuries. Kitchener: Waterloo Historical Society.
↑  Jennifer Watson, Homer Watson in the Kitchener-Waterloo Art Gallery, RACAR : Revue d'art canadienne / Canadian Art Review 14, 1987, עמ' 143–150 doi: 10.7202/1073457ar
↑  Williamson, Moncrieff. "Robert Harris: An Unconventional Biography". search.library.utoronto.ca. McClelland & Stewart, Toronto. p. 180-183.
↑  Canada Post - Collecting, web.archive.org, ‏2013-10-17
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7377 9941  LCCN: n90671465  RKD: 83041  SNAC: w6dz1vbd  SUDOC: 113279221  ULAN: 500010056  VIAF: 23763539   WorldCat (עם VIAF): 23763539
קרול מרקוביץ'

| --- | --- |

קרול מרקוביץ' בתחילת שנות ה-80 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  8 ביוני 1938 בוחוש, ממלכת רומניה 
 פטירה:  29 בדצמבר 2006 (בגיל 68) 
 מדינה:  ישראל 
 
קרול מרקוביץ' (ברומנית: Carol Marcovici;‏ 8 ביוני 1938 – 29 בדצמבר 2006) היה זמר ושחקן תיאטרון יהודי ברומניה ובישראל, בשפות יידיש, עברית ורומנית.
מרקוביץ' עם טרייסי אברמוביץ' בהצגה "היהודיה מטולדו", בתיאטרון היידי ברומניה, 1976
קורות חיים

נולד בעיירה בוחוש, ומגיל ילדות התגורר עם משפחתו בעיר פיאטרה ניאמץ, שם השתתף בחוגים למשחק של בית התרבות המקומי. בגיל 19 החל להשתלם בסטודיו של התיאטרון הממלכתי היידי בבוקרשט אצל אלכסנדרו פינצי וביאטה פרדנוב. ובגיל 21 זכה להופיע לראשונה בתפקיד בהצגה "דעת הקהל" של אאורל סטורין. מרקוביץ' היה שחקן וזמר בולט ברומניה ואחד הכוכבים של התיאטרון הממלכתי היידי. בין ההצגות בהן הופיע ברומניה: "הגולם" מאת ה. לייוויק, "אוריאל אקוסטה" מאת קארל גוצקו, "איוואנוב ואיוואנוב" מאת צ'כוב, "סטמפניו", "נתן החכם", "מותו של סוכן", "היהודיה מטולדו", מאת אלכסנדרו מירודן, לפי ספרו של פויכטוונגר, "הדיבוק" ופרנק החמישי, כמו כן במחזות זמר.
הוא עלה לישראל בשנת 1977 ובשנת 1979 החל להופיע בהבימה. בישראל שיחק בתיאטרון הבימה בהצגות כמו: נישואי פיגרו, אופרה בגרוש, משיח (מחזה של יוסף מונדי), "סיפור פשוט" (ד"ר לנגסם), "עלי כינור" (הפריץ), "טרוילוס וקרסידה" (אכילס) ואחרות.
לאחר שמונה שנים ב"הבימה" עבר מרקוביץ' לתיאטרון הקאמרי והשתתף בהצגות רבות, ביניהן: עלובי החיים, מבקר המדינה, ריצ'רד השלישי ,"סוגרים את הלילה" ו"מאחורי הגדר".
ב-1991 השתתף במחזמר "הערב מחזמר" שהעלה הקאמרי עם ריטה ודודו פישר.
כמו כן שיחק בשנית את תפקיד הבישוף במחזמר עלובי החיים בהפקת האופרה הישראלית החדשה. קרול מרקוביץ' הופיע גם בהצגת יחיד עם קטעי משחק ושירה שונים.
בשנת 1993 שיחק מרקוביץ בתפקיד אורח בפרק בסדרת הטלוויזיה עניין של זמן ובשנת 1995 שיחק מרקוביץ בתפקיד אורח בפרק בסדרת הטלוויזיה איצ'ה, בכיכובו של ספי ריבלין. ב-1997 השתתף בסרט "מינוטאור".
במהלך הקריירה שלו הופיע בהפקות והצגות רבות ביידיש, בכ-120 תפקידים שונים.
לאחר עשר שנות משחק ב"קאמרי" הצטרף מרקוביץ' בסוף שנות ה-90 ללהקה הקבועה של "תיאטרון יידישפיל" שם היה שחקן וזמר בולט.
שבוע לפני פטירתו הופיע לאחרונה בהצגה "מסעות בנימין השלישי".
מרקוביץ' נפטר ממחלת הסרטן בגיל 68, ונקבר בבית העלמין הדרום בחולון, עיר מגוריו. הוא הותיר אחריו את רעייתו, מיכאלה מרקוביץ', בן, בת ונכדים. חתנו הוא השחקן והמדבב ערן מור.
מקור

סולו הר - דור ההתמודדות, הוצאת פפירוס, תל אביב, 1994 (ברומנית) ‏;Solo Har - Generaţia confruntărilor, editura Papyrus, Tel Aviv
עומר דקל

| --- | --- |

 לידה:  1964 (בן 60 בערך) רחובות, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תחומי מחקר:  דיני מכרזים 
 
עומר דקל (נולד ב- 1964) הוא פרופסור למשפטים ומומחה לדיני מכרזים ולמשפט מנהלי.
ביוגרפיה

דקל נולד וגדל ברחובות. הוא בוגר בית הספר התיכון ע"ש עמוס דה- שליט, ועד לגיוסו לצה"ל היה פעיל בתנועת הצופים. במסגרת שירותו בצה"ל עשה דקל שנת שירות בעיירת הפיתוח חצור הגלילית, וכן שירת כקצין ביחידת המזל"טים של חיל המודיעין.
בשנת 1992 סיים דקל את לימודי התואר הראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. את התמחותו עשה דקל בפרקליטות המדינה כמתמחה של פרקליטת המדינה דורית ביניש, ובמשרד עורכי הדין קירש, שקד פלס, כמתמחה של עו"ד ד"ר מיכל שקד. לאחר סיום התמחותו בשנת 1993 מונה דקל לעוזרה המשפטי של פרקליטת המדינה דורית ביניש, וזאת עד מינויה לבית המשפט העליון. לאחר מכן כיהן דקל כעוזרו המשפטי של שר המשפטים פרופ' דוד ליבאי וכן כעוזרה המשפטי של פרקליטת המדינה עדנה ארבל. כמו כן, כיהן דקל כמזכיר הוועדה הציבורית בראשותו של חיים צדוק לניסוח חוק עיתונות חדש, וייצג את המדינה בפני בית המשפט העליון.
את עבודת הדוקטורט שלו כתב דקל במסגרת המסלול הישיר לדוקטורט באוניברסיטה העברית, בנושא חובת המכרז של גופים מנהליים, ובהנחייתו של פרופ' אייל בנבנישתי. בשנת 2001 פורסמה עבודת הדוקטורט כספר, בהוצאת המכון למחקרי חקיקה של האוניברסיטה העברית.
בשנת 1998 הצטרף דקל לסגל ההוראה של המרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת גן, כמרצה בתחום המשפט המנהלי ודיני המכרזים; ובין השנים 2008 – 2010 כיהן כדיקן הראשון, שנבחר מקרב חברי הסגל הפנימי של הפקולטה למשפטים.
בשנת 2000 שהה דקל כחוקר אורח באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה. בשנה זו החל לכתוב את ספריו בתחום דיני המכרזים, שהפכו עם פרסומם לספרים המובילים בתחום, המצוטטים במאות פסקי דין של בית המשפט העליון ושל בתי המשפט לעניינים מנהליים. בשנת 2012 שהה דקל שוב באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה כחוקר אורח.
בשנת 2005 מונה דקל לשמש כיועץ מיוחד לוועדת מנכ"לים בראשות מנכ"ל משרד ראש הממשלה לביצוע רפורמה בדיני המכרזים והרכש הממשלתי, ובשנת 2008 כיהן כיועץ מיוחד לוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, שביצעה רפורמה מקיפה בתקנות חובת המכרזים.
בין השנים 2007 – 2010 כיהן דקל כיו"ר מועצת בתי הדין המנהליים, הפועלת מכוח חוק בתי הדין המנהליים.
דקל מלמד דיני מכרזים במסגרת האקדמית והמעשית כאחד. דקל הוא מרצה מן החוץ לדיני מכרזים בפקולטות למשפטים של אוניברסיטה העברית ואוניברסיטת תל אביב, ולימד דיני מכרזים גם באוניברסיטת חיפה, באוניברסיטת בר-אילן, במרכז הבינתחומי הרצליה ובמכללה למנהל. דקל מוזמן דרך קבע להרצות בתחום דיני המכרזים בהשתלמויות שופטים, בהשתלמויות עורכי דין, ובהשתלמויות שעורכים גופים המחויבים בעריכת מכרזים על פי חוק.
מחקריו

מחקריו של דקל עוסקים בתחום המשפט המנהלי ודיני המכרזים, ועיקר פועלו המחקרי הוא בפיתוח תאורטי ומעשי של דיני המכרזים מנקודת מבט רב-תחומית – משפטית, כלכלית, פסיכולוגית ועוד. 

ספריו של דקל – מכרזים א' ומכרזים ב' – הם הספרים המובילים והחשובים בארץ בתחום דיני המכרזים, והקנו לו מעמד של בר-סמכא בתחום המכרזים. הספרים מצוטטים במאות פסקי דין של בתי המשפט לעניינים מנהליים ובעשרות פסקי דין של בית המשפט העליון. רבים מהרעיונות המפורטים בספריו של דקל היוו בסיס להלכות שיפוטיות חדשניות בתחום המכרזים, וחלקם אף הוטמע בתקנות חובת המכרזים, במסגרת רפורמה חקיקתית מקיפה שנערכה בשנת 2009.
בסדרה של מחקרים שבחנו את ההשפעות של הטיות קוגניטיביות על הליך קבלת ההחלטות במכרז הראה דקל את ההטיה הקוגניטיבית של מקבלי החלטות במכרזים לטובת המציע הזול, גם כאשר הצעה זו אינה מיטבית מבחינת איכותה. ממצאי המחקר הוצגו בשורה של כנסים בינלאומיים ופורסמו בכתבי עת יוקרתיים.
במחקרים אחרים בחן דקל את ההשלכות של המחקר הכלכלי בתחום תורת המשחקים, לתחום דיני המכרזים. מחקר אחד יישם תובנות אלה על מכרזים שערכה ממשלת ישראל בפועל בתחום המקרקעין, והראה כי שימוש בתובנות מתחום תורת המכרזים יכול לשפר את יעילותם. מחקר אחר יישם תובנות מתחום תורת המשחקים לתחום של מכירת נכסים במצבי חדלות פירעון, הנערכת בפיקוח בית המשפט.
מחקר אחר של דקל הציע שינוי רדיקלי של הגישה להצעות פגומות – במקום פסילה של הצעה פגומה, מתן אפשרות לתקנה, תוך הטלת סנקציה על המציע ששיעורה קבוע מראש במסמכי המכרז.
במחקר נוסף, הפעם בתחום המשפט המנהלי, ביקר דקל את הכלל הנוהג במשפט המנהלי בישראל, שאינו מתיר עריכה של חקירות נגדיות בבג"ץ כמעט בכלל, ומתיר חקירה נגדית בבית המשפט לעניינים מנהליים במקרים נדירים וחריגים בלבד. המחקר כלל בחינה נורמטיבית של הלכה זו ובחינה אמפירית של השלכותיה על ההתדיינות השיפוטית, תוך שימוש בנתונים כמותיים ואיכותניים כאחד. במחקר אחר טען דקל לזכאותו של נאשם שזוכה בהליך פלילי לפיצוי בגין הנזק שגרם לו ההליך הפלילי.
פרסומים נבחרים > ספרים

מכרזים – כרך ב' (2006) (564 עמ').
מכרזים – כרך א' (2004) (621 עמ').
חובת המכרז של גופים מינהליים, המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי של האוניברסיטה העברית (2001) (506 עמ').
מבוא לדיני מכרזים - הרצאה
מאמרים

"לא חייבים לפסול הצעה פגומה – הצעה להסדר חלופי באשר לדינן של הצעות פגומות במכרז", משפטים מה (2015) 157.
"ההשפעה השונה של הטיות קוגניטיביות על סוגים שונים של החלטות – ניסוי בתחום המכרזים", משפטים מד (2014) 689 (עם יואב דותן).
"חקירה נגדית בבג"ץ ובבית המשפט לעניינים מינהליים", עיוני משפט לה (2012) 151.
"הזכאי זכאי לפיצויים? על זכותו של נאשם שזוכה לפיצוי בגין נזקיו", עלי משפט ט' (2011) 523.
"שינוי תנאיה של התקשרות שנכרתה בעקבות מכרז", משפט ועסקים ה' (2007),  287.
"מטרות המכרז – השוויון אינו העיקר", "ספר זמיר על משפט ממשל וחברה", עמ' 441 בעריכת יואב דותן ואריאל בנדור לכבודו של שופט בית המשפט העליון בדימוס - יצחק זמיר (2005).
"משיכת הערבות כיוצרת מניעות", משפט וממשל ו' (2003), 609.
"מהו המכרז האופטימלי – המכרז כמשחק", משפטים ל' (2000), 637.
"Improving Public Procurement Efficiency – Applying a Compliance Criterion", 24 Public Procurement Law Review 63 (2015).
"Cognitive Biases in Government Procurement – an Experimental Study with Real Bid Evaluators", 10 REVIEW of LAW AND ECONOMICS 169 (2014) (with Amos Schurr).
"The Bankruptcy Auction as a Game - Designing an Optimal Auction in Bankruptcy", 32 Review of Litigation 323 (2013) (with Yaad Rotem).
"Should the Acquitted Recover Damages? The Right of an Acquitted Defendant to Receive Compensation for the Injury He Has Suffered", 47(3) Criminal Law Bulletin 474 (2010).
"Modification of a Government Contract Awarded Following a Competitive Procedure", 38 Public Contract Law Journal 401 (2009).
"The Legal Theory of Competitive Bidding for Government Contracts", 37 Public Contract Law Journal 237 (2008).
הערות שוליים

↑  פרופסור עומר דקל - מאמרים ומחקרים במכרזים, באתר www.omerdekel.co.il(הקישור אינו פעיל)
סקייפול

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 מבוסס על:  ג'יימס בונד מאת איאן פלמינג
 בימוי:  סם מנדס
 הופק בידי:  ברברה ברוקולי   מייקל ג. וילסון
 תסריט:  ג'ון לוגאן  ניל פרביס  רוברט ווייד   לפי דמויות מאת:   איאן פלמינג
 עריכה:  סטיוארט בירד  קייט בירד
 שחקנים ראשיים:  דניאל קרייג   חאווייר ברדם   ג'ודי דנץ'   רייף פיינס   נעמי האריס   אלברט פיני
 מוזיקה:  תומאס ניומן  שיר הנושא "Skyfall" מבוצע על ידי אדל
 צילום:  רוג'ר דיקינס
 מדינה:  בריטניה   ארצות הברית
 חברת הפקה:  Eon Productions
 חברה מפיצה:  MGM   סרטי קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת   23 באוקטובר 2012   ארצות הברית ארצות הברית   9 בנובמבר 2012   ישראל ישראל   26 באוקטובר 2012
 משך הקרנה:  143 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  מותחן אקשן, סרט ריגול, סרט פעולה 
 תקציב:  200 מיליון דולר
 הכנסות:  1,142,471,295 דולר (4 באוגוסט 2023)
 הכנסות באתר מוג'ו:   bond23
 פרסים:  שני פרסי אוסקר שני פרסי באפט"א   פרס גלובוס הזהב   פרס גילדת שחקני המסך   פרס סאטורן
 סרט קודם:  קוונטום של נחמה (2008)
 סרט הבא:  ספקטר (2015)
 www.skyfall-movie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
סקייפול (באנגלית: Skyfall) הוא סרט קולנוע בריטי-אמריקאי מסוגת פעולה, וה-23 בסדרת סרטי ג'יימס בונד. הסרט יצא לאקרנים ב-23 באוקטובר 2012 בממלכה המאוחדת, ב-25 באוקטובר 2012 בישראל וב-9 בנובמבר 2012 בארצות הברית. הסרט בוים על ידי סם מנדס. דניאל קרייג חוזר בפעם השלישית לגלם את דמותו של בונד בסרט זה, ועמו מככבים בסרט חאווייר ברדם, ג'ודי דנץ', רייף פיינס, נעמי האריס ואלברט פיני.
הסרט זכה בשני פרסי באפט"א בקטגוריות הסרט הבריטי הטוב יותר והפסקול הטוב ביותר, בפרס גלובוס הזהב על הסינגל מאת אדל, בפרס גילדת שחקני המסך על אנסמבל הפעלולנים ובפרס סאטורן בקטגוריית סרט הפעולה/מותחן הטוב ביותר לשנת 2012.
הסרט נחשב בעיני רבים לסרט הטוב והאיכותי ביותר של ג'יימס בונד, ולסרט הרווחי ביותר בסדרה בכל הזמנים.
ברחבי העולם ובישראל הסרט יצא לאקרנים בגרסת IMAX.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| דניאל קרייג | ג'יימס בונד |  |
| ג'ודי דנץ' | M | ראש MI6 והמפקדת של בונד |
| רייף פיינס | גארת' מאלורי | יו"ר הוועדה לביון והביטחון שמקבל לידיו את תפקידה של M כראש MI6 |
| נעמי האריס | איב מאניפני | סוכנת שטח לשעבר של MI6 המתמנה למזכירתו החדשה של מאלורי |
| בן וישו | Q | האפסנאי והמומחה הטכני של MI6 |
| רורי קיניר | ביל טאנר | ראש המטה של MI6 |
| ברניס מרלו | סברין | הפילגש של סילבה |
| אלברט פיני | קינקייד | שומר היער של אחוזת סקייפול |
| אולה ראפאס | פטריס | שכיר חרב צרפתי |
| חאווייר ברדם | ראול סילבה | הנבל הראשי של הסרט, טרוריסט קיברנטי וסוכן MI6 לשעבר אשר נולד כטיאגו רודריגז ורצה לנקום ב-M על כך שלא נתנה לו עזרה במשימה שלו ביפן |
סרט ההמשך

זמן קצר לאחר צאת הסרט אישרו אולפני MGM כי סם מנדס חתם לבימוי סרט ההמשך – ספקטר, שכונה תחילה "בונד 24". לתסריטאי נשכר ג'ון לוגאן ודווח כי צילומי הסרט יחלו באוקטובר 2014, כשהתכנון הוא להוציא את הסרט לאקרנים ב-6 בנובמבר 2015. בן וישו לוהק שוב לתפקיד Q, אותו גם גילם ב"סקייפול". דניאל קרייג אישר אף הוא כי ישוב לגלם את ג'יימס בונד, בעוד נעמי האריס תגלם שוב את הסוכנת איב מאניפני ורייף פיינס יגלם את "M". שמועות שונות טענו כי פנלופה קרוז צפויה לגלם את נערת בונד, אלה הוחלפו בשמועות לפיהן את נערת בונד תגלם דווקא הצרפתייה לאה סדו. בנובמבר 2014 דווח על ליהוקו של כריסטוף ואלץ לתפקיד בסרט שצילומיו החלו בדצמבר 2014 והתקיימו במקסיקו, אוסטריה, מרוקו, איטליה ולונדון
הערות שוליים

↑  "Skyfall (2012)". Box Office Mojo. IMDb.
↑  השחקנית הצרפתייה ליאה סדו תהיה נערת בונד הבאה, באתר הארץ, 12 באוקטובר 2014
↑  נירית אנדרמן, כריסטוף וולץ ישחק בסרט הבא בסדרת ג'יימס בונד, באתר הארץ, 14 בנובמבר 2014
| סרטי ג'יימס בונד |
| --- | --- | --- |
| שון קונרי | ד"ר נו (1962) • מרוסיה באהבה (1963) • גולדפינגר (1964) • כדור הרעם (1965) • אתה חי רק פעמיים (1967) • יהלומים לנצח (1971) |  |
| ג'ורג' לייזנבי | בשרות הוד מלכותה (1969) |  |
| רוג'ר מור | חיה ותן למות (1973) • האיש בעל אקדח הזהב (1974) • המרגלת שאהבה אותי (1977) • מונרייקר (1979) • לעינייך בלבד (1981) • אוקטופוסי (1983) • רצח בעיניים (1985) |  |
| טימותי דלטון | 007  באזור המסוכן (1987) • רישיון להרוג (1989) |  |
| פירס ברוסנן | גולדן איי (1995) • מחר לנצח (1997) • העולם אינו מספיק (1999) • למות ביום אחר (2002) |  |
| דניאל קרייג | קזינו רויאל (2006) • קוונטום של נחמה (2008) • סקייפול (2012) • ספקטר (2015) • לא זמן למות (2021) |  |
| הפקות לא-רשמיות | קזינו רויאל (1967, דייוויד ניבן ואחרים) • לעולם אל תאמר לעולם לא (1983, שון קונרי) |  |
| זוכי פרס באפט"א לסרט הבריטי הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1947‏-1967 | Odd Man Out‏ (1947) • The Fallen Idol‏ (1948) • האדם השלישי (1949) • The Blue Lamp‏ (1950) • The Lavender Hill Mob‏ (1951) • The Sound Barrier‏ (1952) • ג'נבייב (1953) • בחירתו של הובסון (1954) • ריצ'רד השלישי (1955) • מרקיע שחקים (1956) • הגשר על הנהר קוואי (1957) • מקום בצמרת (1958) • Sapphire‏ (1959) • מוצאי שבת ובוקר יום א' (1960) • קורטוב של דבש (1961) • לורנס איש ערב (1962) • טום ג'ונס (1963) • דוקטור סטריינג'לאב (1964) • תיק איפקרס (1965) • המרגל שחזר מן הכפור (1966) • אדם לכל עת (1967) |  |
| 1992–היום | משחק הדמעות (1992) • ארץ הצללים (1993) • חברים לרצח (1994) • טירופו של המלך ג'ורג' (1995) • סודות ושקרים (1996) • Nil by Mouth‏ (1997) • אליזבת (1998) • East Is East‏ (1999) • בילי אליוט (2000) • פארק גוספורד (2001) • The Warrior‏ (2002) • לגעת באינסוף (2003) • אהבה של קיץ (2004) • וולאס וגרומיט והארנב הקטלני (2005) המלך האחרון של סקוטלנד (2006) • This Is England‏ (2007) • Man on Wire‏ (2008) • מטען הכאב (2009) • נאום המלך (2010) • החפרפרת (2011) • סקייפול (2012) • כוח משיכה (2013) • התאוריה של הכול (2014) • ברוקלין (2015) • אני, דניאל בלייק (2016) • שלושה שלטים מחוץ לאבינג, מיזורי (2017) •  המועדפת (2018) •  1917 (2019) • צעירה מבטיחה (2020) • בלפסט (2021) • רוחות אינישרין (2022) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16742123f (data)  LCCN: no2012148504  VIAF: 291000990   WorldCat (עם VIAF): 291000990
רק כלבים רצים חופשי

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ארנון צדוק
 הופק בידי:  פניליין פרודקשן בע"מ
 תסריט:  אסי דיין
 עריכה:  עודד פרבר
 שחקנים ראשיים:  ליאור אשכנזי נטע גרטי אלון אבוטבול איילת זורר
 מוזיקה:  איל ליבמן   תומר קורן אריק רודיך
 צילום:  עופר ינוב
 מדינה:  ישראל 
 חברה מפיצה:  סרטי יונייטד קינג
 הקרנת בכורה:  18 באוקטובר 2007
 משך הקרנה:  100 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 דף הסרט ב־IMDb
 
רק כלבים רצים חופשי הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של ארנון צדוק, שיצא לאקרנים בשנת 2007. התסריט נכתב כ-25 שנים לפני יצירת הסרט בידי אסי דיין, ועובד על ידי ארנון צדוק. הוא הופק באמצעות מענק של קרן הקולנוע הישראלי בסך 300 אלף דולר.
המשפט "במקום בו אני חי, רק כלבים רצים חופשי" פותח את הסרט.
תקציר העלילה

אוּרי (ליאור אשכנזי) הוא עורך דין תל אביבי מצליח אשר נקרא במפתיע למילואים כקצין ביחידה מובחרת על מנת לקחת חלק בלחימה ביהודה ושומרון. במהלך הפעילות, לאחר שנהרגים שלושה מאנשי היחידה, יורה מפקדה היחידה וחברו הטוב, נדב (יפתח קליין), בשני מחבלים שנכנעו ובילד פלשתינאי. בעוד אורי נדרש להעיד במשפט כנגד חברו, אשתו של אורי, תלמה (איילת זורר), עובדת סוציאלית המנסה לסייע למשפחת סיטון (נטע גרטי ויגאל עדיקא), עוברת אונס אלים על ידי חבורת עבריינים, ומתאבדת. אורי מחליט לנקום את מותה.
שחקנים

| שחקנ/ית | דמות |
| --- | --- |
ליאור אשכנזי: אורי בלום
איילת זורר: תלמה בלום
נטע גרטי: עמליה סיטון
אלון אבוטבול: חיים נוימן
יגאל עדיקא: אלי סיטון
יפתח קליין: נדב שדמי
מתי סרי: כרמי
אליענה בקייר: שרה
פיני קידרון: יונס
איטן גרינברג: ששת
שירי ארצי: בחורה בבית משפט
הערות שוליים

↑  גואל פינטו, סרט חדש לאסי דיין וארנון צדוק, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2005
| סרטי אסי דיין |
| --- | --- | --- |
| עבודתו כבמאי | הזמנה לרצח (1973) • חגיגה לעיניים (1975) • יופי של צרות! (1976) • גבעת חלפון אינה עונה (1976) • שלאגר (1979) • עם ישראל חי (1981) • מלך ליום אחד (1982) • בחינת בגרות (1983) • הטוב הרע והלא נורא (1986) • החיים על פי אגפא (1991) • שמיכה חשמלית ושמה משה (1995) • מר באום (1997) • המדריך לכיסוי התחת (קצר, 1998) • הבשורה על פי אלוהים (2004) • ד"ר פומרנץ (2012) |  |
| עבודתו כשחקן | הוא הלך בשדות (1967) • סיירים (1967) • חמישה ימים בסיני (1969) • נאהבים לנצח (1969) • מותו של יהודי (1970) • השמלה (1970) • הבטחה עם שחר (1971) • חצי חצי (1971) • שלושה ואחת (1974) • המכירה הכללית (1976) • מבצע יונתן (1977) • קשר האורניום (1978) • רגעים (1979) • האיש שבא לקחת (1981) • מירי (1983) • מאחורי הסורגים (1984) • בנות (1985) • עד סוף הלילה (1985) • מחץ הדלתא (1986) • הקרב על הוועד (1986) • פוטו רומן (1988) • הינשוף (1988) • זמן אמת (1991) • זיכרון דברים (1995) • בן-גוריון (1997) • אין שמות על הדלתות (1997) • כאילו כלום לא קרה (1999) • ההסדר (2000) • זמזום (2001) • אודות המוניטין (2001) • השיבה מהודו (2002) • מדורת השבט (2002) • בקרוב יקרה לך משהו טוב (2006) • למראית עין (2006) • הדברים שמאחורי השמש (2006) • חופשת קיץ (2007) • מדוזות (2007) • רק כלבים רצים חופשי (2007) • ד"ר פומרנץ (2012) |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מוזי ורטהיים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 בינואר 1930 ירושלים, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  31 באוגוסט 2016 (בגיל 86) תל אביב-יפו, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1958–2016 (כ־58 שנים)
 מעסיק:  המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים 
 תפקיד:  מנהל כללי 
 
משה (מוּזִי) ורטהיים (18 בינואר 1930 – 31 באוגוסט 2016) היה איש עסקים ישראלי, בעל השליטה בחברות בתחום המזון, התקשורת, הנדל"ן והבנקאות, ובהן החברה המרכזית לייצור משקאות קלים זכיינית חברת קוקה-קולה בישראל, בנק מזרחי-טפחות ושידורי קשת.
ביוגרפיה

ורטהיים נולד בירושלים בבית דתי, ועד גיל 15 למד בישיבה. בגיל 17 התגייס לפלמ"ח.
לאחר שסיים את שירותו בצה"ל למד לתואר ראשון במחזור הראשון של הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית. בזמן לימודיו עבד ביחידה הכלכלית של שירות הביטחון הכללי שפעלה נגד השוק השחור בתקופת הצנע. לאחר שסיים את התואר החל בהתמחות בעריכת דין, תוך כדי שהוא לומד לתואר שני בפקולטה למנהל עסקים באוניברסיטה העברית. שירת ב"מוסד", ושימש מנהל תחנה של המוסד בשווייץ ובאיטליה.
בשנת 1965 פרש מ"המוסד" והחל לעבוד בחברת התרופות אסיא כמנהל כספים ויצוא.
בשנת 1967 לקח חלק, יחד עם אברהם פיינברג, איל הון יהודי-אמריקני, בהקמת זכיינית חברת קוקה-קולה בישראל, החברה המרכזית לייצור משקאות קלים. בשנים 1973–1980 היה מנכ"ל החברה ומשנת 1980 שימש כנשיאה. בשנת 2001, לאחר מותו של פיינברג, רכש את מניותיו בחברה.
באמצע שנות ה-90 רכש מניות בזכיינית ערוץ 2, שידורי קשת, ולאחר שרכש מחיים סבן את חלקו בה, הוא החזיק ב-51% אחוזים מהחברה.
בשנת 1993 זכה ורטהיים בפרס התעשייה בקטגוריית המזון.
בשנת 1994 רכש כ-26% ממניות בנק המזרחי ובשנת 1997 רכש 25% נוספים, בשיתוף עם האחים עופר נכסים, ובהמשך החזיק ב-20% מבנק מזרחי-טפחות, אשר בבעלותו גם בנק אדנים למשכנתאות.
ורטהיים החזיק בנדל"ן במרינה בהרצליה, בחברת חיפושי הנפט שדות ים, בחברת ההשקעות זינגר-ברנע ובתחנת הרדיו באילת "קול הים האדום", ב-25.5% מחברת הנדל"ן אלוני חץ, וכן בחברת ברגר הולדינגס, בעלת השליטה בדש ני"ע, חברת הברוקרים הפרטית הגדולה בישראל.
בשנת 2004 רכש, באמצעות "החברה המרכזית לייצור משקאות קלים", את יצרנית מוצרי החלב "טרה".
בדצמבר 2005 ניצל ורטהיים את שליטתו בשידורי קשת על מנת לעכב שידור של תחקיר במסגרת התוכנית "עובדה" על אירוע של כמעט-תאונה בחברת ישראייר, וזאת לבקשת נוחי דנקנר, שחברת התעופה נמצאה בשליטתו. לאחר מכן פרסם מאמר ב"ידיעות אחרונות" ובו טען כי זו הייתה טעות מצד שידורי קשת לקנות את "עובדה".
בנובמבר 2012 מונה ורטהיים ליושב ראש זמני של בנק מזרחי-טפחות, במקום יעקב פרי, שהצטרף למפלגת יש עתיד.
ורטהיים עמד בראש עמותת "דע אמת", הנהנית מתרומות של החברה המרכזית לייצור משקאות קלים.
היה חבר מרכז הליכוד, אולם לפי תחקיר, היה מקורב במקביל לאריאל שרון, אהוד אולמרט, יעקב פרי ואהוד ברק. בעבר אף תרם למערכת הבחירות של אהוד ברק ושל מפלגת העבודה.
ורטהיים היה נשוי לחסיה לבית שוורץ, צאצאית של הראש"ז ומפיקת דיבוב בטלוויזיה החינוכית, ולהם שני ילדים. בשנותיו האחרונות התגורר במתחם "סי אנד סאן" שבצפון תל אביב.
את שרביט הניהול של עסקיו העביר ורטהיים לילדיו דודי ודרורית עוד כשהיה בפעילות מלאה. ורטהיים בחר בבנו דודי כממשיך דרכו העיקרי, וב-2012 העביר לידיו 63% ממניות החברה המרכזית למשקאות; לבתו דרורית העביר את 37% הנותרים.
הערות שוליים

↑  יוסי מלמן, דן רביב, מלחמת הצללים, הוצאת ידיעות אחרונות, 2012, פרק שני
↑  מוזי ורטהיים: מעורב בהחלטות בערוץ 2, באתר TheMarker‏, 3 ביולי 2008
↑   נתי טוקר, איש סודו של נתניהו קיבל חצי מיליון שקל מעמותה של ורטהיים שפעילותה אפסית, באתר TheMarker‏, 29 בפברואר 2016
↑  הדס מגן, שלומית לן, ‏כך מנסה מוזי ורטהיים למנוע מאבקי ירושה עתידיים בין ילדיו, באתר גלובס, 4 באפריל 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009841884605171  VIAF: 4162478703937461034   WorldCat (עם VIAF): 4162478703937461034
התלת רגליים

ערך זה עוסק בטרילוגיה. אם התכוונתם לדגים, ראו .
|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  ג'ון כריסטופר 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  ספרות ילדים 
 נושא:  עבדות, מחתרת 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1967 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  עם עובד, סדרת דן חסכן
 תאריך:  1987
 תרגום:  דורית לנדס
 מספר עמודים:  342
 
תמונת הפתיחה מתוך הסדרה
התלת רגליים (אנגלית: The Tripods) היא טרילוגיה שכתב הסופר סמואל יוּד (תחת שם העט ג'ון כריסטופר) לקראת סוף שנות ה-60. שני הספרים הראשונים היוו את הבסיס לסדרת טלוויזיה בשם זה שהופקה על ידי ה-BBC בשנות ה-80 (אנ'). הגרסה העברית של הטרילוגיה יצאה בשנת 1987 בכרך אחד ובכריכה רכה בהוצאת עם עובד, בתרגום דורית לנדס.
סיפור התלת רגליים הוא סיפור אפוקליפטי עתידני: האנושות נסוגה מבחינה מדעית-טכנולוגית לימי הביניים ומבחינה חברתית מתפקדת רק באופן בסיסי. בני האדם חיים באופן מאוד נאיבי ופשוט, וסוגדים ל"תלת רגליים" – רובוטים מתכתיים ענקיים בעלי שלוש רגליים אותם הם רואים כאדוניהם. כל המבוגרים החל מגיל 16 עוברים טקס של השתלת כיפה (Cap) משולשת על ראשם, דבר הגורם להם להיות משועבדים לתלת רגליים וחסרי כל סקרנות, יצירתיות או רצון להתמרד.
עלילות הספרים > ההרים הלבנים (The White Mountains) (1967)

הסיפור מתחיל בכפר קטן באנגליה. גיבור הסיפור הוא וויל (Will), אשר גם מספר את הסיפור מנקודת מבטו. וויל בן 15 ואמור לעבור את טקס השתלת הכיפה בשנה שלאחר מכן. וויל ודודנו הנרי בורחים מהכפר על מנת להימנע מהטקס ולא להיות משועבדים לאדוני הברזל. בהצעתו של אוזימנדיאס (Ozymandias) "אדם חופשי" (המתחזה כ–Vagrant - נוודים אשר טקס ההשתלה גרם להם להפוך לתימהוניים), הם יוצאים לעבר ה"הרים הלבנים", הלא הם הרי האלפים בצרפת, שם לטענתו של אוזימנדיאס נמצאת קבוצה של אנשים חופשיים אשר רוצים להילחם בתלת רגליים (אשר מקורם לא נודע). לאחר חציית תעלת למאנש לעבר צרפת, הם נתקלים בצעיר צרפתי בשם ז'אן-פול (Jean-Paul) המכונה בפיהם בין-פול (Beanpole). יחד, מתחילים שלושת הצעירים במסע ארוך לעבר ההרים הלבנים על מנת להצטרף לאנשים החופשיים. בדרכם הם עוברים הרפתקאות רבות ואף חוצים את פריז השוממת וההרוסה. לבסוף, לאחר תלאות רבות ומזל רב, הם מגיעים אל המקום המיוחל.