stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דנובה
החי והצומח באגן הדנובה > דיג

הדיג בדנובה, אשר היווה מקור פרנסה עיקרי ובעל ערך כלכלי חשוב לתושבים המתגוררים לאורכו בימי הביניים, איבד מחשיבותו וכיום רק דייגים מעטים מתפרנסים ממנו בנקודות מסוימות לאורכו ובאזור הדלתה של הדנובה, שם הוא מגלם עדיין ערך כלכלי. הדיג הספורטיבי מפותח וזוכה לפופולריות, כולל תחרויות מסוקרות בטלוויזיה. כדי להגן על המגוון יש מגבלות חוקיות לגבי צורות הדיג וכמות הדגה המותרת באיסוף.
הדגה בנהר מושפעת מהמתרחש באגן הניקוז של הדנובה, כך למשל, הייתה פגיעה קשה בדגה בנהר בגלל דליפת הציאניד בבאיה מארה בשנת 2000, דליפה שעברה ממאגר מים לנחל מקומי, משם לסומש, מהסומש לטיסה ומטיסה לדנובה וגרמה להרעלת דגים גדולה מאוד ברומניה, בהונגריה וביוגוסלביה. פגיעה אקולוגית משמעותית נוספת הייתה ב-2010, בגלל התאונה במפעל האלומיניום של אייקה, שכתוצאה ממנה זוהמו מי הדנובה.
מקרל הים השחור עולה במעלה הנהרות הנשפכים לים השחור, כולל הדנובה, כדי להטיל ביצים וזו הזדמנות לדייגים. פסטיבל המקרלים מתנהל החל משנת 2000 ביום ראשון של הפרחים. ב-2017 נחוג הפסטיבל ה-16 ביום 9 באפריל, על המישור התחתון של טיילת מצוקי הדנובה בגאלאץ.
באזור גאלאץ, באוגוסט 2013, פרופסור מיכאי קאדינויו הצליח לדוג שפמנון אירופי באורך שניים וחצי מטר ובמשקל 115 קילוגרם.
הדג הגדול ביותר, שתועדה לכידתו בדנובה, הוא בלוגה, שנדוג על ידי קבוצת עיתונאים בריטיים ב-1962, בדלתה של הדנובה – משקל הדג עלה על 900 קילוגרמים.
החי והצומח באגן הדנובה > החדקניים בדנובה

זנים שונים של חדקניים, שמהם מפיקים קוויאר, חיו בים השחור ועלו במעלה הנהרות, כולל הדנובה, לשם הטלת ביצים. החדקנים שחו במעלה הדנובה עד רגנסבורג שבגרמניה. הסכרים שנבנו על הדנובה ומבנים אחרים המיועדים למנוע הצפות, מונעים מהחדקנים את מסעם במעלה הנהר. בשרם הטעים של החדקנים והקוויאר, שהפך לאוכל יוקרתי מבוקש על ידי אנשים עשירים, גרמו לדיג אינטנסיבי של חדקנים, דיג שגרם להתמעטות הדגה, היעלמותם של כמה זנים והכנסת יתר הזנים לרשימת בעלי החיים בסכנת הכחדה. ב-1975 רומניה ייצאה 5 טונות קוויאר שחור בשנה.
ב-2006 אסרה רומניה את דיג החדקנים לחלוטין והאריכה את האיסור עד 2021. בולגריה ואוקראינה נקטו בצעדים דומים, כדי להציל את ששת זני החדקנים, שנותרו בדנובה ולנסות לשקם את תפוצתם. החדקן האטלנטי וזנים נוספים נכחדו לגמרי באזור הים השחור והדנובה. חרף האיסור יש עדיין בראקונז', דיג לא חוקי של חדקנים.
האיחוד האירופי ורומניה השקיעו שמונה עשר מיליוני יורו במאמצים לחידוש אוכלוסיית החדקנים בדנובה. הקרן העולמית לשימור חיות הבר תרמה למאמץ החיית אוכלוסיית החדקנים 20.000 דגיגים, ששוחררו למי הדנובה,
החי והצומח באגן הדנובה > גידול גפני היין

עמק הדנובה הוא גם אזור גידול גפן היין. האזור שמייצר את היינות האיכותיים ביותר הוא ואכאו, באוסטריה, שם גדלים בעיקר ענבי גרינר ולטלינר, ריזלינג ושרדונה.
בהונגריה מגדלים גפנים כמעט לכל אורכו של נהר הדנובה בין וישגראד לגבול הדרומי של המדינה. בירת היין ההונגרי היא ואץ. בתקופה הסוציאליסטית, יינות הונגריים, שפעם היו מפורסמים, איבדו הרבה מאיכותם אבל מאז שנות התשעים הכרם ההונגרי מתאושש.
גם גרמניה מייצרת מעט יין ליד באך, בין רגנסבורג לשטראובינג. זה קוריוז חסר משמעות כלכלית, אך זה השריד התרבותי האחרון, שהיה פעם חי מאוד, של יין בווארי שיובא על ידי הרומאים.
היסטוריה

לאחר שסיים לבסס את שלטונו במוקדון וביוון, יצא אלכסנדר מוקדון בשנת 335 לפנה"ס למסעות מלחמה נגד התראקים, שהתחילו לחרחר מלחמה בגבולו הצפוני. הוא חצה את הרי הבלקן והכניע את הטריבאלים, אחד משבטי התראקים. אלכסנדר המשיך צפונה לעבר נהר הדנובה ואף הצליח לעבור אותו בעזרת סירות מקומיות עשויות מגזעי עצים. הוא חדר אל ארץ התראקים עם צבא, וניצח בנקל את הצבא התראקי, שכלל 4,000 רוכבים ו-10,000 רגלים. המוקדונים רדפו אחר התראקים הנמלטים, נכנסו לעירם ובזזו אותה. פקודיו של אלכסנדר, מלאגרוס ופיליפוס, נשלחו חזרה עם השלל בעוד שאלכסנדר נשאר במקום עם צבאו, הרס את העיר עד היסוד, והקריב קורבנות הודיה לזאוס, להרקולס ולאל הנהר שאפשר לו לצלוח את הדנובה. מבצע זה הרתיע את השבטים הברברים מצפון למוקדון, והבטיח בכך את גבולה הצפוני של מוקדון מפלישות עתידיות.
במשך יותר מ-2,000 שנה שימש נהר הדנובה כאמצעי לתעבורת צבאות. גם האימפריה הרומית, אשר במאות הראשונות לספירת הנוצרים היה נהר הדנובה גבולה הצפוני, עשתה בו שימוש. מאוחר יותר חצו את נהר הדנובה הגותים, הסלאבים, ההונים ושבטים אחרים בדרכם אל תוך האימפריה הרומית.
מקורות יוונים-ביזנטים שונים תיארו בשנים 1047-1046 ששבטי הפצ'נגים חצו את הדנובה הקפואה עם הבהמות שלהם (אחד המקורות אף מעריך את מספרם בכ-600,000 איש). תיאורים אלו מעלים אפשרויות היסטוריות שונות, ביניהן עדות אפשרית לקיצוניות עזה במיוחד של מזג האוויר באזור באותן השנים, וכן חיזוק אפשרי להשערות לפיהן אגדות שונות על חציית הדנובה ברגל – אשר מזוהות עם ההונים ונחשבות למיתוסים – אולי נכונות בחלקן.
הצלבנים עשו שימוש בנהר הדנובה במהלך מסעות הצלב על מנת לנוע מהר יותר אל עבר ירושלים.
בשלהי ימי הביניים השתמשו אף הטורקים העות'מאנים בנהר הדנובה להקלת גיחותיהם במסעות כיבושיהם בדרום-מזרח אירופה ובמרכז אירופה עד שנבלמו במערכה על וינה בשנת 1683 אשר לאחריה לא היוו עוד איום על מרכז אירופה.
במאה ה-19 נחתמו הסכמים רבים על מנת למנוע ממדינה כלשהי להשיג שליטה רבה מדי על נהר הדנובה. באותה התקופה נחלשה השפעת האימפריה העות'מאנית בבלקן ואילו השפעת האימפריה הרוסית עלתה, על כן, פעלו מדינות אירופה החזקות למנוע השתלטות רוסית על שפך נהר הדנובה.
בשנת 1856 נחתם חוזה פריז שסיים את מלחמת קרים, הוראת החוזה הייתה שוועדה בינלאומית תפקח על השימוש בשפך נהר הדנובה לים השחור. ב-1890 ביצעה אוסטריה עבודות שיפור באזור הקרוי בשם "שער הברזל", המצוי כיום בגבול שבין רומניה לסרביה.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה, ועדת הפיקוח על נהר הדנובה אושרה מחדש בחוזה ורסאי.
לאחר מלחמת העולם השנייה הפיקוח על נהר הדנובה לא התאפשר בגלל חלוקת אירופה למזרח ומערב על ידי מדיניות מסך הברזל של הסובייטים כפי שהטיב לתאר אותה וינסטון צ'רצ'יל.
בתחילת שנות ה-90 סלובקיה היטתה חלק מנהר הדנובה ל"סכר גאבציקובה" על מנת להפיק חשמל בשיטה ההידרו-אלקטרית, מה שעורר משבר עם הונגריה על קו הגבול ביניהן, משבר שיושב רק באופן חלקי.
סכר זה היה פרויקט משותף של צ'כוסלובקיה, אוסטריה והונגריה אך הונגריה ואוסטריה נמנעו מלהשתתף בפרויקט עקב לחצים מצד קבוצות התומכות באיכות הסביבה וצ'כיה פרשה לאחר הפילוג בינה ובין סלובקיה.
ב-1992 חוברו נהר הריין, נהר המיין ונהר הדנובה במסגרת הפרויקט הגרמני "תעלת מיין-דנובה", מה שיצר נתיב מים באורך 3,500 ק"מ אשר קצהו האחד בשפך נהר הריין בים הצפוני וקצהו השני בשפך הדנובה בים השחור.
היסטוריה > מערת וטרני

באזור שערי הברזל, ליתר דיוק במקום המכונה "קאזאנלה" יש לא מעט מערות וצוקים. בהר "צ'יוקארול מארה" יש מערה נודעת, שהגישה אליה אפשרית רק מהמים, "מערת וטרני" המכונה גם בשמות "מערת פינזה קורי" או "מערת פיסקאבארה". המערה, שאורכה 173 מטרים ומתנשאת 70 מטר מעל הקרקע, שימשה, בגלל המיקום המיוחד, בזמנים שונים, כמוצב של כוחות צבא והשם "וטרני" הוא שמו של פרידריקו וטרני, גנרל אוסטרי ממוצא איטלקי, שציווה ב-1691 על ביצור המקום. המערה יכולה להכיל 250 אנשים ובמרכזה יש באר, שנחפרה על ידי שבויים עות'מאניים.
אגדות רבות נקשרות במערה ובאוצרות, שהוטמנו בה על פי אותן אגדות, לכן ביקרו בה לא מעט מחפשי אוצרות וחלקם מצאו שם את מותם.
היסטוריה > המעבר מתחת לדנובה

באזור גאלאץ מתהלכות אגדות על מעבר סודי מתחת לנהר הדנובה. לדברי האגדות הבויארים המקומיים חפרו מעבר תת-קרקעי היוצא מתחת לכנסייה, עובר מתחת לדנובה ומגיע לגדה השנייה. המעבר, שנחפר במאה ה-17, נועד להברחת הרכוש היקר מפני בוזזים עות'מאנים או טטרים ואחרים. על פי האגדות הפתחים של המעבר נחסמו משני הצדדים.
לדברי מנהל המוזיאון המקומי של גאלאץ אין יסוד של ממש לאגדות והן כנראה נובעות מהעובדה שהתגלה בעבר מעבר תת-קרקעי באורך של כ-300 מטרים בין שתי כנסיות בגאלאץ.
היסטוריה > נפט רומני שט אל גרמניה

גרמניה הנאצית נזקקה מאוד לייבוא נפט מרומניה – הנפט הרומני סיפק שליש מצרכיה במלחמת העולם השנייה. הנפט הובל בכלי שיט במעלה הדנובה, מרומניה עד כגרמניה. לא רק נפט, גם דגנים ומוצרים נוספים עשו את הדרך הזאת. בריטניה עשתה ככל יכולתה למנוע או לפחות לפגוע בקווי אספקה אלה. מאפריל עד אוקטובר 1944 הטילו מפציצים בריטיים מוקשים ימיים למי הדנובה, כדי לפגוע בשיט בה. חרף השנים הרבות שחלפו מאז עדיין מופיעים מפעם לפעם במי הדנובה מוקשים מאותה תקופה.
היסטוריה > השלכת יהודים לדנובה

בימי מלחמת העולם השנייה, ב-21 בינואר 1942, הוטל עוצר בנובי סאד, וחיילי צבא הונגריה הטילו סגר על העיר. בפעולות בתוך העיר השתתפו חיילים, כוחות ז'נדרמריה ומשטרה הונגריים. בשלב הראשון פרצו הכוחות ההונגריים באופן אקראי לבתי יהודים וסרבים והוציאו אותם להורג ביריות. בהמשך, ב-23 בינואר, ביימו הכוחות ההונגריים תקרית אש, וכפועל יוצא ממנה, 500 סרבים וכ-800 מיהודי העיר הוצעדו אל חוף הרחצה העירוני "שטראנד" אשר לגדת הדנובה בקור של מינוס 20oc, סודרו בשורות, נורו למוות, וגופותיהם הושלכו אל הדנובה. בסך הכל נרצחו בנובי סאד 1,120 מבני הקהילה היהודית, 800 סרבים ו-60 אזרחים בני לאומים שונים.
בעקבות מקרים חוזרים ונשנים שבהם הציף הדנובה את רחובות בודפשט, נבנו רציפי אבן משני צדי הנהר בגובה של כשלושה-ארבעה מטרים. בתקופת שלטונם של אנשי "צלב החץ" בהונגריה הובאו יהודים והועמדו על רציפים אלו, כשפניהם אל המים, ונורו בגבם. גופות המתים נפלו אל המים ונסחפו בזרם, מבלי שהובאו לקבורה. בהמשך ביקשו הרוצחים לחסוך בתחמושת, ולכן קשרו את היהודים זה לזה, הוסיפו אבנים ומשקולות, וירו רק בחלק מהם. כך נפלו כולם אל המים, והחיים טבעו אף הם. פעולות הירי נמשכו כמה חודשים, עד נפילת בודפשט בידי ברית המועצות, במהלך ינואר 1945. גם אז המשיכו אנשי צלב החץ במעשי הירי, ואלה הופסקו רק לאחר המלחמה. לפי הערכות נהרגו במהלך הקרב על בודפשט לבדה 15,000 יהודים ומתוכם כ-7,000 הוצאו להורג והושלכו לתוך הדנובה. נעליים על הדנובה היא אנדרטה ייחודית שהוקמה בשנת 2005 על גדות נהר הדנובה בבודפשט. האנדרטה מנציחה את מאות היהודים שנרצחו בידי גדודי צלב החץ ההונגרים, לאחר שנורו והושלכו למי הנהר בעת שואת יהודי הונגריה בשנים 1944–1945.
יום הדנובה הבינלאומי

כל שנה, החל משנת 2004, ביום 29 ביוני, חוגגים את היום הבינלאומי של הדנובה. החגיגות נערכות תחת פיקוח הוועדה הבינלאומית להגנת הדנובה. התאריך הזה נבחר לזכר אירוע החתימה על ההסכמה לשיתוף פעולה והגנה על הדנובה של הארצות השוכנות על חופיה. האירוע נערך בסופיה, בולגריה, ב-29 ביוני 1994.
בתרבות ובאמנות

"הדנובה הכחולה" הוא שמו של קטע מוזיקלי מפורסם בסגנון הוואלס, מאת המלחין האוסטרי יוהאן שטראוס.
"גלי הדנובה" הוא קטע מוזיקלי בסגנון ואלס מאת המלחין הרומני יוסיף איוונוביץ'. השם של הוואלס התרחב גם לעוגה בשם דונאוולה, בגרמנית "גלי הדנובה".
"סיפורי הדנובה" הוא שמה של סימפוניה מאת המלחין האוסטרי-אמריקני ג'ו זאווינול.
הדנובה מוזכרת בהמנון הלאומי של בולגריה ושל הונגריה לשם תיאור יופיין הטבעי של שתי הארצות.
בשירי העם הליטאיים מוזכרת הדנובה יותר מאשר הנמן, הנהר הארוך בליטא.
אסכולת הדנובה התפתחה בציור הגרמני במאה ה-16, כסגנון של ציורי נוף וטבע.
ספן הדנובה הוא שמו של ספר מאת הסופר הצרפתי ז'ול ורן (במקור השם היה Le Beau Danube jaune) ובמרכזו שיט לאורך כל הנהר.
המשורר הגרמני פרידריך הלדרלין כתב שיר על הנהר בשם "Der Ister" (איסטר הוא שמו הלטיני הקדום). אודות השיר העביר היידגר סדרת הרצאות, ונוצר סרט קולנוע בשם זה בעקבותיו.
הדנובה מוזכרת כאתר התרחשויות במספר רב של סרטי קולנוע.
בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים" מוזכרת ספינת חלל מסוג דנובה.
ישנו ניגון חסידי של חסידות חב"ד הנקרא "ניגון דונאיי" (שמו של נהר הדנובה ברוסית), המתוארך לסביבות שנת 1800. ניגון דונאיי הוא ניגון רגוע ושלו, ובא לרמז על הרועה ההולך בעקבות צאנו על שפת הנהר הזה, ומפיו מתפרץ שיר געגועים בקול ערב ונעים.
הדנובה מככבת גם בגסטרונומיה באמצעות זן עגבניות מוצלח בשם "דנובה".
"מבטה של הרוזנת האן-האן: במורד הדנובה" מאת פטר אסטרהאזי.
"ליד הדנובה" מאת אטילה יוז'ף
סרט תיעודי בשם The Danube Exodus שיצר Péter Forgács ב-1998, בהתבסס על צילומים אותנטיים מ-1939. הסרט עוסק ביציאתם של 900 יהודים ממרכז אירופה, בשתי ספינות על הדנובה לכיוון הים השחור, משם קיוו להגיע לפלשתינה. אחת הספינות הובילה בדרך ההפוכה, מרני ומגאלאץ, גרמנים, שנעקרו מבסרביה והועברו לגרמניה.
"Ştefan şi Dunărea" (שטפאן והדנובה), שיר של וסילה אלכסנדרי.
תמונות של הדנובה

המקום בו נהר הדנובה נוצר ממפגש בין הנהרות ברג ובריגאך, היער השחור, גרמניה
נהר הדנובה ברגנסבורג ביום
נהר הדנובה ברגנסבורג בלילה
רובע המשרדים בווינה, על גדות הדנובה
נוף הנהר בברטיסלבה, בירת סלובקיה
בניין הפרלמנט ההונגרי על גדת הנהר בבודפשט
גשר על הדנובה בבודפשט
טירה בעיר הסרבית נובי סאד
הדנובה בפארק שערי הברזל בגבול שבין סרביה לרומניה
דצ'באל (פסל) ענק על גדת הדנובה
נהר הדנובה בעיר ניקופול בחורף
הדנובה בעיר בראילה שברומניה
טיילת מצוקי הדנובה בגאלאץ, הנמל הגדול ביותר על הדנובה
תא שיט בתעלת דנובה–הים השחור, בנבודאר
שקנאים בדלתת הדנובה
ראו גם

ביצת יאלומיצה
לקריאה נוספת

ניק ת'ורפ, הדנובה, מסע במעלה הנהר מהים השחור אל היער השחור, מאנגלית: אורי שגיא, הוצאת עם עובד, 2018
ז'אן ברט, "ספר הדנובה" (ברומנית)
הדנובה שאיננה – הרעיון, הנהר והעתיד
פאווה

| --- | --- |

 מידע בסיסי
 ייעוד:  טיל שיוט
 ארץ ייצור:  איראן איראן
 שימוש ראשון:  המתקפה האיראנית על ישראל (אפריל 2024)
 משתמשים:  איראן איראן
פאווה (בפרסית: پاوه. תעתיק מדויק: פַאוֶּה) הוא טיל שיוט קרקע-קרקע ארוך טווח איראני בעל טווח של 1,650 ק"מ (1,030 מייל). הטיל הוא גרסה של ה-x55 הרוסי שהונדס לאחור באיראן ב-2001.
פיתוח

פאווה הוא חלק ממשפחת טילי השיוט סומאר שנחשף בשנת 2015, כאשר הטיל הראשון של המשפחה הוא סומאר שהיה לטווח של 700 ק"מ.
ב-2 בפברואר 2019, איראן חשפה את טיל השיוט חְוֵיזֶה (Hoveyzah), טיל קרקע-קרקע עם טווח מוצהר של למעלה מ-1,350 קילומטרים.
פאווה נחשף והוצג לציבור ב-2 בפברואר 2023.
יכולות

לטיל טווח של 1,650 ק"מ (1,030 מייל).
פאווה משתמש בכנפיים נשלפות על גופו, והמנוע של טיל שיוט זה נמצא גם הוא מחוץ לגוף וממוקם בחלקו העליון.
לפאווה יש את היכולת ללכת בדרכים שונות כדי להגיע למטרה. כלומר, לפני הגעה למטרה הוא מסתובב במידה הנדרשת ותוקף את המטרה מכיוון אחר.
יכולת נוספת של טילי שיוט של "פאווה" היא יכולתם של טילים אלו לתקוף במסה ולתקשר זה עם זה במהלך התקיפה. בשיטה זו, אחד הטילים משמש כמנהיג קבוצת הטילים התוקפת ומנחה את שאר הטילים. במידת הצורך, אחד או יותר מהטילים הממוקדים נשלחים קדימה על ידי מנהיג המחלקה ולמעשה מושכים אותם כדי לפתוח את הדרך לפגיעה מדויקת בטילים אחרים.
כלי התקשורת של הרפובליקה האסלאמית הודיעו כי לטילים החדשים יש טווח מספיק כדי להגיע לישראל. ובמהלך המתקפה האיראנית הראשונה על ישראל ב-2024 נעשה שימוש בדגם 351.
הערות שוליים

↑  "Iran says it has developed long-range cruise missile, repeats threats against Donald Trump". ABC News (בAustralian English). 2023-02-25. נבדק ב-2023-02-27.
↑  "Iran says it has developed long-range cruise missile". The Jerusalem Post | JPost.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-02-27.
↑  "Touting Its New Long-range Cruise Missile, Iran Says It's 'Looking to Kill Trump'". Haaretz (באנגלית). נבדק ב-2023-02-27.
↑  "Iran says it has developed long-range cruise missile". Al Arabiya English (באנגלית). 2023-02-25. נבדק ב-2023-02-27.
↑  ניצן סדן, טילים גרועים, פוליטיקה רעה: כך כשלה המתקפה האיראנית, באתר כלכליסט, 20 באפריל 2024
↑  Scarsi, Alice (2019-02-03). "World War 3: Furious Iran taunts US with new cruise missile". Express.co.uk (באנגלית). נבדק ב-2023-02-27.
↑  "Iran Says It Has Developed Long-Range Cruise Missile". VOA (באנגלית). נבדק ב-2023-02-27.
↑  "Iran says it has developed long-range cruise missile". Reuters (באנגלית). 2023-02-24. נבדק ב-2023-02-27.
↑  "رکوردشکنی "پاوه" با امکان حمله فوجی و ۳۶۰ درجه به اهداف/ تحول چشمگیر موشک‌های کروز زمینی ایران فقط طی ۸ سال +عکس". مشرق نیوز (בפרסית). 2023-02-26. נבדק ב-2023-02-27.
↑  جوان‌آنلاين (26 בפברואר 2023). "رکوردشکنی "پاوه" با امکان حمله فوجی و ۳۶۰ درجه به اهداف/ تحول چشمگیر موشک‌های کروز زمینی ایران فقط طی ۸ سال". fa (בפרסית). נבדק ב-2023-02-27. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "همزمان با افزایش تنش‌ها، جمهوری اسلامی از موشک کروز "پاوه" با برد ۱۶۵۰ کیلومتر رونمایی کرد". ایران اینترنشنال (בפרסית). נבדק ב-2023-02-27.
↑  הדגמים, המספרים והיכולות: זהו הנשק המתקדם ששוגר הלילה מאיראן לעבר ישראל, באתר כיכר השבת
סטרייקר

| --- | --- |
סטרייקר M1126 ICV
סטרייקר M1126 ICV
 מידע כללי
 סוג:  נגמ"ש אופני רב-משימתי
 מדינה מייצרת:  ארצות הברית
 יצרן:  ג'נרל דיינמיקס מערכות קרקע, ACDelco, ג'נרל דיינמיקס, קטרפילר 
 משתמשים עיקריים:   צבא ארצות הברית
 משתמשים משניים:   צבא קנדה
 מחיר:  4.9 מיליון דולר בשנת 2012 5.11 מיליון דולר לגרסה מותאמת בשנת 2016 (עבור ארצות הברית)
 שנת ייצור:  2002
 תקופת השימוש:  2002–הווה (כ־23 שנים) 
 דגם קודם:  Interim Armored Vehicle 
 מערכה מרכזית:  מלחמת אוקראינה–רוסיה 
 מידע טכני
 אורך:  6.95 מטר
 רוחב:  2.72 מטר
 גובה:  2.64 מטר
 משקל:  16 טון (תצורת חי"ר)   18 טון (תצורת תומ"ת)
 מהירות:  100 קמ"ש (כביש)
 טווח פעולה:  502 ק"מ
 מנוע:  350 כוחות סוס
 שריון:  פסיבי קל + מיגון כלוב
 צוות:  4 מפעילים
 מערכות נשק
 חימוש עיקרי:  ראו תצורות ודגמים
 
הסטרייקר היא משפחה של כלי רכב צבאיים המבוססים על נגמ"ש אופני (8 על 8) קל. הסטרייקר פותח על ידי חטיבת היבשה של חברת ג'נרל דיינמיקס האמריקנית וכרגע נמצא בשירות צבא ארצות הברית וקנדה. הסטרייקר מבוסס על הרק"מ הקל LAV III הקנדי, שמבוסס על הנגמ"ש Mowag Piranha. מספר נגמ"שי סטרייקר נקנו על ידי צה"ל למטרות ניסויים אך לבסוף לא בוצע רכש שלהם.
הסטרייקר נקרא על שם שני חללים אמריקנים: טוראי-ראשון (מומחה) רוברט סטרייקר (Spc. Robert F. Stryker) שקיבל מדליית כבוד על פעולתו במלחמת וייטנאם, וטוראי-ראשון סטוארט סטרייקר (Pfc. Stuart S. Stryker) שקיבל ציון לשבח במלחמת העולם השנייה. שניהם נהרגו בקרב.
היסטוריה > פיתוח

הסטרייקר הוא נגמ"ש אופני שפותח על בסיס הנגמ"ש הקנדי הקל LAV III והנגמ"ש האופני Mowag Piranha שפותח על ידי החברה Swiss Mowag corporation. חברה זו נרכשה על ידי חטיבת היבשה של ג'נרל דיינמיקס שאמצה את הפיתוח והמשיכה לשכללו. צבא ארצות הברית הוציא מכרז לפיתוח נגמ"ש אופני קל ומתקדם שיענה על הדרישות הבאות:
יהיה ניתן להעבירו ממקום למקום במטוס C-130 הרקולס.
יהיה ניתן לפרוש אותו בשטח מהר.
יהיה מצויד באמצעי תקשורת, שליטה וניהול קרב מתקדמים.
יהיה אופני - (1) כדי לא לפגוע בתשתיות המקומיות (כבישים) באזורים בהם הוא יפעל. (2) להוזיל את עלויות האחזקה והתפעול.
יהיה מודולרי ויהווה בסיס לסדרת רק"מ מגוונת, לרבות רכבי הנדסה, רכבי נ"ט ומערכת תותח קל מתנייע.
ההצעה שהגישה חטיבת היבשה של ג'נרל דיינמיקס זכתה במכרז ופיתוח הסטרייקר הושלם ב-2003, בדיוק בזמן למלחמה של ארצות הברית בעיראק.
חטיבת הסטרייקרים (Stryker Brigade Combat Team) הוא רעיון חדש יחסית ומבוסס על דוקטרינת Brigade Combat Team שפיתח צבא ארצות הברית ועיקרה חטיבה הומוגנית של כלים המקושרים זה לזה באופן דיגיטלי וחולקים במידע ובמטרות. דור חדש של אלקטרוניקה, מחשבים וציוד תקשורת אפשר ליצור חטיבה שלמה של נגמ"שי סטרייקר, המקושרים ביניהם באופן דיגיטלי ברשת שליטה ובקרה (C4I) של צבא. היתרון במבנה זה היא היכולת של הכלים לחלוק ביניהם מידע ומודיעין קרבי, להימנע מאיומים ולחלק מטרות בצורה יעילה. לדעת מומחים צבאיים, החיבור לרשת משותפת מגדיל את היעילות והקטלניות של החטיבה (בצה"ל קיים כיום פרויקט דומה - תוכנית צי"ד, אך ללא סטרייקרים). את התוכנית דחף גנרל אריק שינסקי, ראש המטה של צבא ארצות הברית.
היסטוריה > שירות מבצעי

הסטרייקרים הראשונים נפרשו בעיראק בסוף 2003 ומהר מאוד התגלו כפגיעים מדי לרקטות נ"ט שירו החמושים העיראקים ובפרט ל-RPG-7 הוותיק, אשר בראשו מותקן רש"ק מטען חלול חודר שריון (HEAT). כתוצאה מכך, הוצאו רכבי סטרייקר רבים משירות עד שהותקן עליהם מיגון "כלוב" - מעטפת של סורגי פלדה המקיפה את הכלי במטרה להגן כנגד רש"ק מטען חלול (בעגה של החיילים האמריקנים נקרא המיגון "קרינולינה", Slat armor או Catcher's Mask על שום דמיונו למסכה של התופס בבייסבול). הכלוב גורם למטעני חלול להתפוצץ במגע איתו ובמרחק מה מדפנות הרכב ובכך מפחית את יעילותם (שכן דרך הפעולה של מטען חלול מחייבת פגיעה במיגון העיקרי). התקנת מיגון זה הפחיתה את האבדות של צוותי הסטרייקרים מרקטות נ"ט, אך הסטרייקר עדיין נחשב לרכב פגיע עם מיגון לא מספק, בפרט כנגד מטעני צד ומטעני גחון. למרות חסרונות אלה, הסטרייקר זכה לביקורות חיוביות מהחיילים ששירתו עליו, ונחשב לעמיד יותר מאשר מכלי רכב אחרים, כגון ה-HMMWV שמיגונם קל יותר.
תצורות ודגמים

תובת הסטרייקר תוכננה להיות מודולרית, כך שיהיה ניתן להסיר ולהתקין בקלות מגוון רב של אמצעים ועזרים: החל ממיגון ומערכות אלקטרוניות, עבור בחימוש וכלי נשק שונים, וכלה בכלים ייעודיים כגון תותח או אמצעים הנדסיים. שתי התובות העיקריות שנבנו הן תובת החי"ר (באנגלית: ICV - Infantry Carrier Vehicle) ותובת התומ"ת (באנגלית: MGS - Mobile Gun System). תובת ה-MGS כבדה יותר על מנת לתמוך בתותח 105 מ"מ מחורק-קנה מדגם M68A1 (תותח זה שימש בטנק M1 אברהמס המקורי).
הסטרייקר קיים כיום בתצורות הבאות:
M1126 - נגמ"ש, חמוש במקלעי מאג 7.62 מ"מ ומדוכות רימוני עשן
M1127 - נגמ"ש סיור, מצויד באמצעי תצפית וחמוש במקלעי מאג 7.62 מ"מ ומדוכות רימוני עשן
M1128 - משחית טנקים, חמוש בתותח M68A1 מחורק קנה בקליבר 105 מ"מ
M1129 - מרגמה כבדה מתנייעת, חמוש במרגמה 120 מ"מ תוצרת סולתם
M1130 - נגמ"ש פיקוד טקטי
M1131 - נגמ"ש לחימה, מצויד בעמדת RCWS וחמוש במקלע 0.5 או במקל"ר בנוסף למקלעי מאג ומדוכות רימוני עשן
M1132 - נגמ"ש סיוע הנדסי
M1133 - נגמ"ש פינוי רפואי
M1135 - נגמ"ש סיור אב"כ
M1134 - צייד טנקים, חמוש בשני משגרי טילי נ"ט מדגם TOW ומקלע מאג
כל התצורות הללו מתבססות על שתי תובות בסיסיות ולכן בעלות חלקים רבים משותפים, דבר המקל מאוד על תחזוקת צי הרק"מ ומאפשר העברת חלקי חילוף בין הכלים. בכל הדגמים, הצמיגים הם צמיגי אל-תקר (run-flat) המאפשרים לסטרייקר לנסוע גם אם הצמיג נפגע מאש אויב.
משתמשים > מפעילים נוכחיים

ארצות הברית ארצות הברית - בשימוש צבא ארצות הברית והמשמר הלאומי של הצבא. סך של 4,466 רכבי סטרייקר נמסרו עד לסיום הייצור ב-2014. נכון לשנת 2024 קיימות שמונה חטיבות סטרייקר.
מקדוניה הצפונית מקדוניה הצפונית - מכירת 54 רכבי סטרייקר אושרה על ידי ארצות הברית בשנת 2021 בעלות כוללת של 210 מיליון דולר (מתוכם 30 מיליון דולר נתרמו).
תאילנד תאילנד - סה"כ 130 כלי רכב בשירות נכון לשנת 2023.
אוקראינה אוקראינה - 189 סטרייקרים, כולל 20 רכבי כיתת מהנדסים מסוג M1132 נמסרו ממרץ 2023 ואילך.
משתמשים > מפעילים עתידיים

בולגריה בולגריה ה-M1296 סטרייקר נבחר לתוכנית להחלפת נגמ"שי לחימה של בולגריה שתחליף את ה-BMP-1 בכוחות היבשה הבולגריים. משרד החוץ האמריקאי אישר מכירה פוטנציאלית של 183 סטרייקר לחימה תמורת 1.5 מיליארד דולר. ב-9 בנובמבר 2023 אישרה האספה הלאומית הבולגרית רכישת 183 סטרייקרים ו-15 משאיות HEMTT.
משתמשים > הצעות שנכשלו

קנדה קנדה – קנדה רכשה 66 סטרייקרים ב-2003, היו אמורים להיכנס לשירות ב-2010. בשנת 2006, הכוחות הקנדיים ביקשו מממשלתם לבטל את הרכישה. כי הסטרייקר שכלול טילי טאו נועד במקור לשמש ב"יחידת ירי בכינון ישיר". הסטרייקר היה אמור לחליף את טנקי לאופרד 1 היוצאים משירות. אך התועלת של הטנקים כפי שהוכח בעיראק ופריסה מהירה של טנקי לאופרד 2 הקנדיים לאפגניסטן, גרמו לקנדה להודיע על ביטול העסקה ורכישת עודפי לאופרד 2 מהולנד .
ישראל ישראל - צה"ל רכש 3 סטרייקרים לצורכי ניסויים. פותחו כמה דגמים שכללו הוספת אמצעי תצפית מוגנים, עמדת נשק RCWS ואת מערכת ההגנה מפני טילי נ"ט "מעיל רוח" של חברת רפא"ל. היה רעיון להצטייד בסטרייקר כנגמ"ש החי"ר הראשי של הצה"ל אך הוא נשלל עקב ליקויים רבים שנתגלו בסטרייקר ובפרט חוסר היתרון המהותי שלו על ה-M113 הזחלי במיגון. [דרוש מקור]
ראו גם

איתן (נגמ"ש) - הנגמ"ש האופני הישראלי הראשון
נמ"ר
אכזרית
M-113
M2 בראדלי
נגמ"ש
נגמ"שים כבדים בצה"ל
| רק"מ של ארצות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| טנקים קלים | M24 צ'אפי • M41 ווקר בולדוג • T92 ‏ • M551 שרידן • M8 |  |
| טנקים בינוניים | M4 שרמן • M26 פרשינג • M46 פטון • M47 פטון • M48 פטון • T95 |  |
| טנקים כבדים | M103 |  |
| טנקי מערכה | M60 פטון • M1 אברהמס |  |
| נגמ"שים | M75 ‏  • M59 ‏ • M-113 • ‏ AAV-7A1 • ‏ סטרייקר |  |
| נגמ"שי לחימה | בראדלי M2 • ‏ בראדלי M3 |  |
| תותחים מתנייעים | M56 סקורפיון ‏ • M50 אונטוס ‏ • M55 הוביצר • תותח מתנייע M-107 ‏ • M-108 הוביצר ‏ • תותח מתנייע M-109 ‏ • תותח מתנייע M-110 ‏ • M1128 ‏ • |  |
| רק"מ נ"מ | M42 דאסטר ‏ • M163 VADS ‏ • M247 סרג'נט יורק ‏ • ‏M6 "ליינבקר" ‏ • MIM-72 צ'פרל |  |
| כלים הנדסיים | טנק גישור M60AVLB ‏ • M9 ACE ‏ • דחפור קטרפילר די-7 • גריזלי • M1A1 Assault Breacher Vehicle‏ • טנק גישור M104 וולברין • דחפור משוריין קטרפילר די-9 |  |
לוחמי חי"ר פורקים מסטרייקר
סטרייקר עם מיגון כלוב. מיגון הכלוב נוסף לכלי עקב הפגיעות של הסטרייקר לנשק נ"ט כגון רקטות ה-RPG-7 הנפוצות בעיראק.
סטרייקר M1134 עם טילי נ"ט