stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היהדות החרדית בארצות הברית
לימודי חול > כיום

החלוקה של הקהילה החרדית האמריקאית לקהילה חסידית וקהילה ליטאית באה לידי ביטוי ביחס ללימודי החול של הבנים.
לפי חלוקה זו, החסידים לומדים את המינימום ההכרחי, וכך מיישבים את הנורמה הקהילתית המקובלת עם הדרישות החיצוניות. לעומת זאת לימודי החול במוסדות הליטאיים נלמדים לרוב מגישה של הכנה לחיי המעשה, ולעיתים יש בהם גם מסר חינוכי של תורה עם דרך ארץ, על פי דרכו של רבי שמשון רפאל הירש. בחינוך החסידי מקובל שלימודי החול נמשכים רק עד כיתה ח', ואילו בחינוך הליטאי תלמידים לומדים את מקצועות החול גם בגיל התיכון. בזרם הליטאי המרכזי, היקף לימודי החול נרחב הן בגיל היסודי הן בתיכון.
הפערים בין זרמי החינוך ניכרים בעיקר בחינוך לבנים. בבתי הספר לבנות, ההבדלים קטנים יותר, בנות מכלל הזרמים החרדיים בארצות הברית, לרבות הזרם החסידי, לומדות לימודי חול בהיקף רחב.
לימודי חול > כיום > לימודי תיכון במגזר הליטאי

מבחינת לימודי החול, אפשר לחלק את בתי ספר בקהילה החרדית־ליטאית בארצות הברית לשלוש קבוצות:
בניין בית המדרש הישן של ישיבת לייקוודישיבות מהקבוצה הראשונה במגזר הליטאי, כמו נר ישראל, נוטות לעסוק בלימודי חול בהיקף ניכר, המתקרב במידה רבה להיקף בישיבות תיכוניות דתיות־לאומיות בישראל. חלק ניכר מהבוגרים שלהן פונים ללימודים אקדמיים. בתי ספר אלו נמצאים בריכוזי הליטאים בכל מדינות ארצות הברית, למעט בריכוזים השמרניים בלייקווד, ניו ג'רזי ובברוקלין, ניו יורק.
גם בישיבות מהקבוצה השנייה, של המגזר הליטאי, תלמידים ניגשים לבחינות בגרות. בניו יורק, בשכונות כמו בורו פארק ופלטבוש, למשל, מקובל כי ישיבות קטנות מהמגזר הישיבתי ליטאי מכינות את תלמידיהן לבחינות רמה אחידות, של המדינה. רמת הלימודים משתנה ממוסד למוסד. ברוב המוסדות מבחני הבגרות הם בהיקף המינימלי הנדרש ולא למעלה מכך, אם כי יחידים, במוסדות המודרניים יותר, יכולים להרחיב את היקף הבגרות שלהם כדי שיוכלו להתקבל למוסדות להשכלה גבוהה ולעסוק בעתיד במגוון רחב יותר של מקצועות.
הישיבות בקבוצה השלישית, בזרם הליטאי, מבקשות לחנך את הבנים על "טהרת הקודש", כלומר בגישה דומה לגישה החרדית־ליטאית המקובלת בישיבות הקטנות בישראל. על פי גישה זו, שאומצה בלייקווד, אין לומדים כלל מקצועות חול בגיל תיכון, ומובן שלא נבחנים בהם בבחינות הגמר הרשמיות של המדינה. מרכזיותה של גישה זו מתעצמת לנוכח הנהירה של צעירים ומשפחות חרדיות לעיר זו, שבה לומדים כיום קרוב לשליש מתלמידי הציבור החרדי־ליטאי בארצות הברית. אך גם המשך הלימודים בישיבות אלה לאחר גיל תיכון עשוי להקנות נקודות זכות אקדמיות. כך, למשל, ישיבת לייקווד מזכה את תלמידיה בתואר ראשון במדעי הרוח.
תעסוקה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תעסוקה > השכלה

נתוני סקר על החברה החרדית כולה מעידים ש־ 15% מהחרדים בארצות הברית הם בעלי תואר ראשון וכ-10% נוספים — בעלי תואר שני. שיעור בעלי התארים האקדמיים בקרב הליטאים גבוה יותר, ובקרב החסידים נמוך מכך בהרבה, בפאלם טרי החסידית שיעור האקדמאים עומד על 5.5%. ואילו בעיר לייקווד, בעלת צביון ליטאי שמרני, היה שיעור האקדמאים 31%.
תעסוקה > עוני

שיעור המשפחות הליטאיות שהכנסתן מתחת לקו העוני עמד על 21%, פחות ממחצית משיעורן בקרב החסידיות. שיעורי העוני בקריית יואל החסידית גבוהים ביותר ועומדים על 44%, שיעור גבוה במעט משיעור העוני בקרב משפחות חרדיות בישראל שעומד על 42%.
תעסוקה > הכנסות

מסקר שנערך ב־2021 עולה שההכנסה השנתית הממוצעת של משק בית ליטאי עמדה על 164,000 דולר, לא הרבה פחות מהכנסה של משק בית אורתודוקסי מודרני 188,000 דולר. לעומת זאת, ההכנסה השנתית הממוצעת של משק בית חסידי הייתה נמוכה הרבה יותר ועמדה על 102,000 דולר בלבד.
לקריאה נוספת

גלעד מלאך ויאיר אטינגר, תורה ודעת: חינוך חרדי לבנים בארצות הברית, המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2021.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  תורה ודעת: חינוך חרדי לבנים בארצות הברית
↑  יהודים אורתודוקסים בארצות הברית במאה ה־20
1 2  אורתודוקסיה בעולם החדש: רבנים ודרשנות באמריקה
↑  מרים הולצמן ויונתן קירשנבאום, ‏האורתודוכסים המודרנים בארה"ב: קהילות חזקות, גם הן במתח בין שמרנות לפתיחות, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 23 בספטמבר 2018
↑  הישיבות בארה"ב
↑  טלי פרקש, על סף שינוי: יהדות ארה"ב תהיה אורתודוכסית, באתר ynet, 2 בספטמבר 2015
↑  הקהילה החרדית בארצות הברית – רשמי מסע
↑  תפנימו: הכול מתחיל ונגמר בלימודי הליבה, באתר מקור ראשון
↑  יאיר שרקי, ‏"ברוקלין של קודש" - בין ארה"ב לישראל, באתר ‏מאקו‏, 28 בדצמבר 2017
↑  פוטבול וציציות: חרדיות בין ישראל לארה"ב / יואל פינקלמן, באתר נאמני תורה ועבודה
↑  שחר אילן, רק בישראל: מימון חינוך חרדי פרטי ללא לימודי ליבה, באתר כלכליסט, 27 באוגוסט 2019
משפחה חסידית בניו יורק
מבנה בית הכנסת של קהילת שארית ישראל בסנטרל פארק וסט
תלמיד בישיבת נר ישראל הליטאית
משפחה מחסידות סאטמר, ניו-יורק
אוניברסיטת טורו קולג המציעה מסלולים ייעודיים לחרדים
הנשיא ראובן ריבלין עם נציגי מפלגת יהדות התורה בסבב ההתייעצויות בבית הנשיא
ישיבת תפארת ירושלים
נמל התעופה מאלגה

נמל התעופה מַ֫אלָגָה (בספרדית: Aeropuerto de Málaga-Costa del Sol) הוא נמל תעופה בין-לאומי השוכן בסמוך לעיר מאלגה שבספרד. מאלגה הוא נמל התעופה הרביעי בין נמלי התעופה בספרד במספר הנוסעים העוברים דרכו, אחרי נמלי התעופה של מדריד, ברצלונה ופלמה דה מאיורקה. סימנו הבין-לאומי של נמל התעופה בארגון יאט"א הוא AGP, והוא מסומן LEMG בארגון ICAO. החברה המפעילה את הנמל היא Aena, המפעילה בספרד נמלי תעופה רבים.
מקור השם

בספרדית יש שני חלקים לשמו של נמל התעופה.
החלק הראשון הוא "מאלגה", כשם העיר הראשית הסמוכה, אותה משרת הנמל. באשר למקור השם, הסברה היא שהמקור הראשוני מגיע ממילה פיניקית מַלָק, שפירושו שליט, או מלך. נמצאו שרידי מקדש של האלה עשתרת (Astarte) שנחשבה למלכת השמים, ומכאן ההקשר למלכות. מאוחר יותר בימיי רומא העתיקה העיר נקראה מַלָקָה (Malaka), שבמהלך השנים השתבש והפך למאלגה. אחרים מרחיקים לכת וקושרים את השם לשיבוש של "מלכה" בעברית.
החלק השני של השם בספרדית הוא "קוסטה דל סול" (Costa del Sol). חלק זה מצביע על האזור הגאוגרפי בו נמצא נמל התעופה. פירוש המונח "קוֹסְטָה דֶל סוֹל" הוא "חוף השמש". השם ניתן כפי הנראה, עקב הקרבה המיידית של הנמל לאזור החוף הנקרא קוסטה דל סול.
בעבר כונה נמל התעופה בשמות שונים, אל רומפדיזו (El Rompedizo), שמשמעותו המפסק, ועל-שם גרסיה מוראטו (אנ') (García Morato), שהיה טייס במלחמת האזרחים הספרדית ולזכותו נזקפו הפלות מטוסים רבות. שם הנמל שונה לנמל התעופה מאלגה בשנת 1965, ומציין המקום קוסטה דל סול נוסף ב-2011.
גאוגרפיה ואקלים > גאוגרפיה

נמל התעופה נמצא בחלק הדרום מזרחי של ספרד, באזור אנדלוסיה. הנמל ממקום מדרום למאלגה, בקרבה של כ-9 ק"מ ללב העיר, ובמרחק של כ-7 ק"מ צפונית לטורמולינוס. המרחק לאתרים מרכזיים באזור: לגיברלטר כ-130 ק"מ, לקורדובה 171 ק"מ, לסביליה 213, ולגרנדה 132ק"מ. הנמל בקרבה מיידית של כ-2 ק"מ בלבד לים התיכון, לחוף קוסטה דל סול. הגובה מעל פני הים הוא 16 מטרים. נהר נהר גאדלהורס (אנ') (Rio Guadalhorce) זורם בסמוך לגדר הצפונית של נמל התעופה.
גאוגרפיה ואקלים > אקלים

למשטר הרוחות ולעננות חשיבות גדולה בהקשר לתפעול נמלי תעופה. מהירות הרוח השנתית הממוצעת בנמל עומדת על 14.2 ק"מ לשעה. החודשים בהם מהירות הרוח גבוהה יחסית הם מנובמבר עד סוף אפריל, וראשית מאי, בעונה זו הרוח נושבת במהירות של מעל ל-15 ק"מ לשעה בממוצע. במשך כתשעה חודשים נושבת באזור רוח מזרחית. ביתר החודשים, מסוף מרץ ועד סוף יוני הרוחות מערביות. העננות רבה יותר בחודשי החורף. בממוצע השדה מכוסה עננים בפחות משליש מהזמן. החודשים במהלכם השמים בהירים יותר הם יולי ואוגוסט. חודשים אלו הם גם החמים בשנה, וממוצע הטמפרטורות בהם מגיעות ל-30 מעלות צלזיוס בימים, ו-21 מעלות בלילות. החודש הקר בשנה הוא ינואר, במהלכו הטמפרטורה הממוצעת בימים עומדת על 16 מעלות, ובלילות על 8. הממוצע הרב שנתי של כמות הגשם היא 385.5 מ"מ לשנה.
היסטוריה

ראשיתו של הנמל בתאריך 19 במרץ 1919, כאשר חלוץ התעופה הצרפתי פייר ז'ורז' לטקוארה (Pierre-Georges Latécoère) הגיע בטיסה ונחת בנקום בו מוקם מאוחר יותר נמל התעופה מאלגה. הוא חיפש אתרים בספרד לנחיתות ביניים, לצורך הקמת קווי דואר אוויר וקווי תעופה מסחריים, מטולוז בצרפת לצפון אפריקה וובשלב שני לדרומה של אפריקה. לאחר מספר טיסות מבחן, החל נמל התעופה לתפקד באופן סדיר בספטמבר 1919. בשנת 1937 חל מפנה, ונמל התעופה הפך לבסיס אווירי צבאי. ב-1946 הנמל חזר לתיפוקדו האזרחי. במהלך השנים נוספו לנמל טרמינלים חדשים, וב – 1995 בוצע שיפוץ ושדרוג. הגידול המתמיד בתנועת הנוסעים הכתיב פתיחת טרמינל חדש שנקרא על שם הצייר פבלו פיקאסו (Pablo Ruiz Picasso). בשנים 1995 עד 1997 נוספו מבנים ואזורי חניה למכוניות. מגדל פיקוח חדש ומודרני נחנך ב-2002. המשך הגידול בהיקף תנועת הנוסעים הביא להפעלת טרמינל נוסף וגדול ב-2011, בשם T3 (טרמינל 3).
מסלולים וטרמינלים

מסלולים: לנמל התעופה מאלגה שני מסלולים סלולים עם אספלט, שניהם ברוחב 45 מטרים. מסלול באורך 3,200 מטרים, בכיוון 13/31, ומסלול נוסף באורך 2,750 מטרים, בכיוון 12/30.
טרמינלים: קיימים שלושה טרמינלים לנוסעים. בנוסף, הוקם מסוף נפרד למטענים.
טרמינל 1 (T1) – הוא הטרמינל הישן, שהיה בשימוש נרחב בשנות ה-60 וה-70 של המאה העשרים. לאחר הפעלתם של שני הטרמינלים החדשים יותר, משמש T1 כטרמינל גיבוי לשעת הצורך.
טרמינל 2 (T2) – מוכר בשמו "טרמינל פיקאסו". נחנך בשנת 2002, וממנו יוצאים פרוזדורום B ו-C, שמהם מסתעפים "שרוולים" למטוסים.
טרמינל3 (T3) – הטרמיל החדש והגדול ביותר, הבנוי כולו מזכוכית ומתכת. הטרמינל נחנך חגיגית על ידי מלך ומלכת ספרד בשנת 2010. ב-T3 מופעלות 86 עמדות צ'ק אין ובנוסף, 15 מכשירי צ'ק אין אוטומטיים. פרוזדור שרוולים D מסתעף מטרמינל זה, אך גם הפרוזדורים של טרמינל T2 מחוברים אליו. באזור הנוסעים הנכנסים קיימים 11 מסועי מזוודות. בקומות נוספות פועלות מכונות אוטומטיות למיון והעברת כבודה.
נוסעים, מטענים ושירותים

נוסעים ומטענים: בשנת 2023 עברו בנמל התעופה מאלגה 22,344,343 נוסעים. משנת 2004 ועד 2023 גדל מספר הנוסעים בנמל בכ-85%. הגידול בנספר הנוסעים עקבי, למעט ירידה חדה בשנים 2020 ו-2021, בתקופת מגפת הקורונה. בשנת 2023 היו בנמל התעופה 161,684 תנועות מטוסים (המראות ונחיתות). כמות המטען בנמל ב-2023 הייתה 2,806 טון.
שירותים: ניתנים בנמל התעופה כל השירותים המקובלים, לרבות חנויות פטורות ממכס, המרות מטבע, שירות וסיוע לנכים ומוגבלי תנועה, לאימהות ולתינוקות, השכרת רכב, הסעדה, מלון, תחבורה וחנייה, שירות הטענת טלפונים, wifi, ויתר סוגי השירותים הנהוגים בנמלי תעופה בין-לאומיים גדולים ומודרניים.
תאונות ותקריות > תאונות

התאונה החמורה: התאונה החמורה ביותר בנמל התעופה מאלגה אירעה ב-13 בספטמבר 1982. המטוס המעורב היה מסוג DC-10 דאגלס (Douglas DC-10) בשירות חברת ספאנטאקס-Spantax, בטיסה BX995. על סיפון המטוס היו 391 נוסעים ו-13 אנשי צוות. המטוס המריא בדרכו לניו יורק. על מסלול ההמראה הרגישו הטייסים רעידות ושמעו רעש חזק, שהתחזק כאשר המטוס היה במהירות המראה, וניתק מהקרקע. לאחר שהיה באוויר המטוס לא הצליח להתרומם כיאות, פגע בבניין של מכשור מערכת ההנחתה האוטומטית, לאחר מכן פגע בכביש סמוך ובשלושה כלי רכב ולבסוף, פגע בבניין בחווה חקלאית סמוכה. כתוצאה מהתאונה נהרגו 47 נוסעים ו-3 אנשי צוות, ובסך הכל נהרגו 50 בני אדם. ועדה קבעה שסיבת התאונה הייתה ניתוק חלקי של אחד מהגלגלים הקדמיים של המטוס, ואי קיום הוראות בטיחות מקובלות.
תאונה נוספת:
בתאריך 29 באוגוסט 2001, מטוס מסוג CASA 235 בשירות חברת בינטר קווי הים התיכון-Binter Mediterranean Airline הנמיך לנחיתה בנמל התעופה של מאלגה. אחד המנועים הפסיק לפעול זמן קצר לפני הנחיתה. הטייס ניסה לכבות את המנוע התקול על-מנת למנוע שריפה, אך בטעות כיבה את המנוע השני, שהיה תקין. המטוס נחת בסמוך לכביש מהיר N340. ארבעה מתוך 47 נוסעים איבדו את חייהם בתאונה.
תאונות ותקריות > תקריות

בתאריך 8 באוקטובר 1961, מטוס מסוג דאגלס סקיימאסטר Douglas C–54A עלה באש בעת ביצוע הליך של תדלוק. המטוס נשרף כליל, אף לא היו נפגעים בתקרית.
בתאריך 13 בספטמבר 1977, מטוס מסוג פוקר F27 נוסעים (Fokker F-27 Friendship 200) נחת בזווית חדה מדי. המטוס החליק לאורך כ-400 מטרים. לא היו נפגעים בתקרית.
בתאריך 11 בספטמבר 2019 אירעה כמעט תאונה בין שני מטוסי בואינג 737–800, שני המטוסים הופעלו על-ידי חברת ריינאייר, האחד מהם היה בהליך המראה והאחר בהליך של נחיתה. המטוסים התקרבו האחד לשני למרחק של 710 מטרים, כאשר הקרבה המותרת היא עד 3,200 מטרים – כאורך המסלול. בתקרית לא היו נפגעים.
מוזיאון התעופה

מוזיאון התעופה (Museo Aeronáutico de Málaga) ממוקם באחד מהבניינים הישנים ביותר של הנמל. מוצגים בו פריטים היסטוריים הקשורים לתעופה בספרד ובאזור, בטיסה ובכל מה שקשור מסביב, דוגמת מטוסים ומכוניות כיבוי תעופתי, שהיו בשירות בעבר.
תחבורה אל הנמל וממנו

כבישים: בסמוך לנמל התעופה עוברים כבישים מהירים. אוטוסטרדה A7 מצפון לדרום, ואוטוסטרדה A357 בכיוון מזרח-מערב. בנוסף, סלולים בקרבתו כבישים מהירים M21 ו־M20 ורשת צפופה של כבישים אזוריים.
תחבורה ציבורית:
רכבת: תחנת רכבת צמודה לטרמינל T3, ליד אגף הנוסעים הנכנסים. הרכבת פועלת עד חצות הלילה בלבד. הרכבת מקומית ומגיעה עד למרכז מלאגה בלבד, עם ארבע עצירות בדרך. ממלאגה ניתן להמשיך הלאה ברכבות בין עירוניות מהירות של רנפה-חברת הרכבות הספרדית (אנ'), או באמצעי תחבורה אחר.
אוטובוס: שירות אוטובוסים פועל מנמל התעופה לתחנה המרכזית של מאלגה. אוטובוס אקספרס ישיר נוסע למרבייה (Marbella). יוצאים גם קווי אקספרס העוצרים במספר מצומצם של תחנות לסן פדרו (San Pedro), אסטפונה (Estepona) ו-לה לינאה (La Linea). מהנמל ואליו נוסעים אוטובוסים גם אל ומערי האזור פואנחירולה ו-מיחאס. קווים ארוכי טווח יוצאים לכוון ערים מרכזיות בספרד, במחוז אנדלוסיה, דוגמת קורדובה, גרנאדה וסביליה.
אמצעי תחבורה אחרים: בנמל התעופה פועלים שירותי מוניות והשכרת רכב. קיימים חניוני רכב מוסדרים בתשלום.
גלריה

חלק מטרמינל 3 החדש.
מגדלי הפיקוח.
אולמות המתנה בנמל.
חזית נמל התעופה, טרמינל 2 (טרמינל פיקאסו").
תחנת הרכבת הצמודה לטרמינל T3.
מכונית כיבוי ישנה במוזיאון התעופה, הממוקם בבניין בנמל התעופה.
ראו גם

מאלגה
נמל התעופה מדריד-בראחס
נמל התעופה ברצלונה-אל פראט
נמל התעופה אליקנטה-אלש מיגל ארננדס
הערות שוליים

↑  Tony Bryant, Malaga, how did it get its name?, Sur in English, ‏2024-02-02 (באנגלית)
↑  Airnav Systems LLC, AirNav Radar - Global Flight Tracking Intelligence | Live Flight Tracker and Airport Status, AirNav Radar (באנגלית)
↑  Málaga Airport Climate, Weather By Month, Average Temperature (Spain) - Weather Spark, weatherspark.com (באנגלית)
↑  History | Málaga-Costa del Sol Airport | Aena, www.aena.es (באנגלית)
1 2  Brenda Padilla, Malaga Airport - Terminals, Andalucia.com, ‏2013-04-23 (באנגלית)
↑  Málaga | SKYbrary Aviation Safety, skybrary.aero (באנגלית)
↑  Neonpastell GmbH, Málaga Airport Terminal 3, Roschmann Group (באנגלית אמריקאית)
↑  Top Malaga Airport Statistics: Fascinating Trends & Numbers, MALAGA Airport & Visitors Guide (באנגלית)
↑  Chris Chaplow, Malaga Airport Statistics, Andalucia.com, ‏2013-04-18 (באנגלית)
↑  Malaga Airport direct Flights, Andalucia.com, ‏2013-04-04 (באנגלית)
↑  Crash of a Douglas DC-10-30CF in Málaga: 50 killed, Bureau of Aircraft Accidents Archives (באנגלית)
↑  Brenda Padilla, Incidents and Accidents at MÁlaga Airport, Andalucia.com (באנגלית)
↑  B738 / B738, Malaga Spain, 2019 | SKYbrary Aviation Safety, skybrary.aero
↑  National Museum of Airports and Air Transport, visita.malaga.eu, ‏2025-01-25 (באנגלית)
↑  Transport Options at Malaga Airport, Malaga Airport&Visitors Guide (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2011004524  VIAF: 265109695   WorldCat (עם VIAF): 265109695
קרל הראשון, קיסר אוסטריה

קַרְל הראשון, קיסר אוסטריה (בשמו המלא: קַרְל פְרַנְץ יוֹזֶף לוּדְוִויג הוּבֶרט גֵּאוֹרְג אוֹטוֹ מָרִיָּה פוֹן הַבְּסְבּוּרְג-לותְרִינְגֶן, בגרמנית:
Karl Franz Joseph Ludwig Hubert Georg Otto Marie von Habsburg-Lothringen, ובהונגרית: Károly Ferenc József;‏ 17 באוגוסט 1887 – 1 באפריל 1922), היה המונרך האחרון מבית הבסבורג והקיסר האחרון של האימפריה האוסטרו-הונגרית בין השנים 1916–1918. הוא היה האחרון שנשא בתואר "מלך הונגריה" (בשם קָארוּיֵ הרביעי) ובתארים הנגזרים: מלך בוהמיה וקרואטיה (בשם קַארֶל השלישי), ומלך גליציה ולודומריה. בנובמבר 1918 הודיע לו ראש ממשלתו שרצוי כי "יוותר על השתתפותו בענייני המדינה", אך הוא לא הודח רשמית. עד מותו ניסה לרכוש לגיטימציה על מנת לחזור לכס השלטון.
קרל ירש את הכתר האוסטרו-הונגרי בנובמבר 1916, בעקבות מותו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ובמהלכה של מלחמת העולם הראשונה. הוא ניסה ללא הצלחה להביא לשביתת נשק בין מעצמות המרכז ומדינות ההסכמה דרך משא ומתן חשאי. כדי למנוע את התפרקותה של האימפריה ניסה קרל להפוך את אוסטרו-הונגריה לפדרציה שבה לכל המיעוטים האתניים יוענק ייצוג שווה. ניסיונות אלו כשלו ובסיומה של מלחמת העולם הראשונה האימפריה קרסה לנוכח תסיסה אזרחית שנבעה מלאומיות בדלנית כמו גם עקב מחסור חריף במזון (שהוביל למהומות), האינטרס של מדינות ההסכמה להביא לפירוק אוסטרו-הונגריה ועוד.
קרל מעולם לא הודח מכסאו, ולכן המשיך לטעון לבעלות על הכתר גם לאחר התפרקות האימפריה ויציאתו לגלות. הוא ניסה לשוב לכס ההונגרי בשני ניסיונות הפיכה, שכשלו עקב ההתנגדות מצד העוצר ההונגרי, מיקלוש הורטי, שבפועל שלט על הונגריה. הורטי הגלה את קרל ומשפחתו אל איי מדיירה, מושבה של הרפובליקה הפורטוגזית הראשונה. קרל נפטר עקב אי-ספיקה נשימתית באיי מדיירה, שנה אחת לאחר שהוגלה, בעודו בן 34 בלבד. בשנת 2004 הוכרז קרל כמבורך הכנסייה הקתולית בידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני. ההכרזה נבעה בעיקרה מאדיקותו הדתית של קרל בחייו וניסיונותיו להביא לסיום מלחמת העולם הראשונה, שבמסגרתם הוא פעל לצד האפיפיור בנדיקטוס החמישה עשר.
באימפריה האוסטרו-הונגרית > מלחמת העולם הראשונה

| --- | --- |

קרל הראשון, 1917
 מקום קבורה:  Igreja de Nossa Senhora do Monte 
 מדינה:  אוסטריה, ציסלייטניה (ארצות אוסטריה) 
 השכלה:  גימנסיית שוטן  אוניברסיטת קארל בפראג 
 בן או בת זוג:  זיטה, נסיכת בורבון-פארמה (21 באוקטובר 1911–1 באפריל 1922) 
 צאצאים:  אוטו, נסיך הכתר של אוסטריה, אליזבת, ארכידוכסית אוסטריה (1922–1993), אדלהייד, ארכידוכסית אוסטריה, פליקס, ארכידוכס אוסטריה, רודולף, ארכידוכס אוסטריה (1919–2010), רוברט, ארכידוכס אוסטריה-אסטה, קרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה, שרלוטה, ארכידוכסית אוסטריה 
 השתייכות:   הצבא האוסטרו-הונגרי.
 תקופת הפעילות:  1914–1918 (כ־4 שנים)
 דרגה:   פלדמרשל
 תפקידים בשירות
 מפקד הקורפוס ה-20   מפקד הארמייה ה-12   מפקד קבוצת ארמיות הארכידוכס קרל   המפקד העליון של הצבא האוסטרו-הונגרי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 מסדר גיזת הזהב   מסדר העיט השחור   פור לה מריט
 
בהוראת הקיסר, נשלח קרל לקראת המלחמה ללמוד על המנהל הצבאי במטה הכללי האוסטרי (AOK; Armee ober kommando). ראש המטה האוסטרו-הונגרי, קונרד פון הצנדורף, סירב לאפשר לו להתערב בתכנונים אסטרטגיים עם פרוץ המלחמה. במקום זאת, קרל נשלח תחילה לבקר בחזית בשם הקיסר, צפה במצעדים צבאיים וחילק עיטורים. בהמשך נשלח קרל, בהיותו בדרגת קולונל, אל קרב גליציה כקצין קישור עבור צבא הקיסרות הגרמנית. בהמשך הוא נשלח לשרת במטה הצבא בטשן (צ'שין כפי שהיא ידועה בפולנית), תחת פיקודו של הארכידוכס פרידריך, דוכס טשן. בהמשך הועלה קרל לדרגת סגן-פילדמרשל והיה מעורב במתקפת גורליצה-טרנוב, שהייתה למתקפת נגד של מעצמות המרכז בחזית גליציה.
במהלך ההשתלטות של צבאות גרמניה ואוסטרו-הונגריה על נחלות האימפריה הרוסית, קודם נרטיב לפיו צבאות מעצמות המרכז משחררות את יהודי מזרח אירופה מעול שלטון הצאר הרוסי שכפה עליהם מגורים בתחום המושב. בהמשך לנרטיב זה בירך קרל את יהודי העיירה צ'רנוביץ עם שחרורה מידי השלטון הרוסי (העיירה נכבשה בתחילת המלחמה בידי הצבא הרוסי) בגלויה ובה כתב: "יהודים סבלו מאוד תחת השלטון הרוסי. האוכלוסייה היהודית פטריוטית מאד ואנו לא נשכח זאת לעולם".
במהלך מתקפת גורליצה-טרנוב נגד הרוסים בגליציה, התברר לקרל עד כמה היה הצבא האוסטרו-הונגרי תלוי במקבילו הגרמני עבור המלחמה. לאחר הניצחון של מעצמות המרכז במתקפה, החלה הנסיגה הגדולה של הצבא הרוסי. באביב 1916 מונה קרל למפקד הקורפוס ה-20, שהיה חלק מהארמייה ה-11 בפיקוד ויקטור דנקל בחזית האיטלקית, והשתתף עם הקורפוס שבפיקודו במתקפת טרנטינו. ב-4 ביולי 1916 מונה קרל למפקד הארמייה ה-12 בחזית המזרחית, וב-13 באוגוסט 1916 הוא מונה למפקד קבוצת ארמיות הארכידוכס קרל (הקבוצה כללה את הארמייה הראשונה ואת הארמייה השביעית של האימפריה האוסטרו-הונגרית) בחזית המזרחית, והשתתף עימה בבלימת מתקפת ברוסילוב הרוסית.
באימפריה האוסטרו-הונגרית > קיסר האימפריה האוסטרו-הונגרית > פוליטיקה, משברים ותסיסה אזרחית

בתחילת דצמבר 1916 הוכתר קרל למלך הונגריה בחסות פרנץ יוזף לקראת מינויו לקיסר האימפריה. בטקס הכתרתו הוא הבטיח כי ישמר את חוקתה הקיימת של הממלכה, אשר אישרה את עקרון הדואליזם הקיסרי ובכך אישר קרל את שימור מעמדם המיוחס של ההונגרים (יחד עם זה של האוסטרים הגרמנים) בתוך המדינה הרב לאומית. בכך ויתר למעשה על ההזדמנות להפוך את הפלך ההונגרי של המלוכה הכפולה למבנה פוליטי פדרליסטי יותר עם מעורבות רבה יותר של אוכלוסיית העמים הסלאביים. מבקריו רואים זאת כאחת הטעויות האסטרטגיות הפוליטיות הגדולות שלו. עם מותו של הקיסר פרנץ יוזף ב-21 בנובמבר 1916 הוכתר קרל לקיסר. במקביל התמנה גם לגנרל-פלדמרשל, ולמפקדו העליון של צבא אוסטרו-הונגריה במהלך המלחמה. קרל ניסה, ללא הצלחה, להפחית את ההשפעה הגרמנית על האימפריה האוסטרו-הונגרית.
בשנים הראשונות של המלחמה, הייתה אוסטריה דיקטטורה למעשה ללא כל ייצוג עממי. לאחר רצח פרנץ פרדיננד, הפרלמנט האוסטרי (בניגוד להונגרי) פוזר באמצעות צו חירום, מתוך חשש שלא ניתן יהיה להבטיח את פעולתו בזמן המלחמה. במאי 1917, כינס קרל את הרייכסראט (המועצה הקיסרית; הבית התחתון של הפרלמנט האוסטרי), מהלך שנתפס כאמצעי לפיוס מבקרי השלטון, ובכך הוא החזיר את הליך הייצוג העממי.
אחת מפעולותיו הראשונות של קרל בהיותו קיסר הייתה כניסה לשיחות שלום חשאיות עם צרפת; כאשר גיסו, סיסטו, נסיך בורבון-פארמה, אחיה של אשתו, אשר היה קצין בצבא בלגיה, שימש כמתווך. כאשר דבר השיחות הודלף באפריל 1918, התנער קרל ממעורבות במגעים עד אשר ראש ממשלת צרפת, ז'ורז' קלמנסו חשף את ההתכתבות החשאית. הדבר גרם לאוסטריה להסתבך דיפלומטית עם בעלות בריתה ונדרשה ממנה מעורבות רבה יותר במלחמה מצד האימפריה הגרמנית בת בריתה שעליה נשענה. באותה העת, חלק נרחב מהתסיסה האזרחית נבע ממחסור אספקה, דיכוי פוליטי, צנזורה ממשלתית, קשיי המלחמה, עיצומים מסחריים מצד מדינות ההסכמה ועוד. בתוך הממשל עלתה השאלה לגבי האפשרות להסדיר מונופול ממשלתי על חלוקת הייבולים בין תושבי האימפריה, הצעה שנתמכה בעיקר בידי גורמים סוציאליסטים.
מספר פוליטיקאים מהאופוזיציה (כגון נשיא צ'כוסלובקיה לעתיד, טומאש מסריק) יצאו לגלות כדי להימלט מרדיפות מצד רשויות השלטון האוסטרים. כמה צירים הועמדו לדין ונכלאו בגין חתרנות פוליטית; הסגן ססארה בטיסטי האיטלקי אף הוצא להורג באשמת בגידה. בניגוד לכוונותיו של הקיסר, הרייכסראט המחודש הפך כעת לזירה עיקרית בהסלמות הסכסוכים הלאומיים והתפוררות המלוכה. ממשלות הוקמו ופוזרו ללא הרף וללא בסיס פוליטי יציב בציסלייטניה. המצב הסלים עוד יותר בקיץ 1918. המתקפה האוסטרית בחזית האיטלקית הסתיימה בסטטוס קוו, ומיצוי היכולות הצבאיות של אוסטרו-הונגריה היה ברור לעולם בכלל.
לאחר תום הקיסרות > ניסיונות ההפיכה בהונגריה להשבת הכתר > המצב הפוליטי בהונגריה

הצהרת הוויתור של קרל על סמכויות השלטון נעשתה במקביל לחתימת הסכם הכניעה הגרמני ב-11 בנובמבר 1918. קרל הודיע לקציניו שהוא משחרר אותם מחובת נאמנותם האישית אליו והודיע שהוא מעניק לעמו את הרשות להחליט לגבי צורת הממשל העתידית. באותו יום עזבה המשפחה המלכותית את וינה. ב-13 בנובמבר פרסם קרל הודעה זהה לעם ההונגרי. הוא הקפיד להדגיש שלא הודח מעולם. המשפחה המלכותית עזבה לשווייץ והתמקמה בטירת פרנז'ן (Prangins), על גדות אגם ז'נבה.
על אף הוויתור על סמכויותיו, קרל מעולם לא התפטר באופן רשמי ולא ויתר על טענתו לכתר. ב-1921 דרש קרל משליט הונגריה, מיקלוש הורטי, ששלט כעוצר (כלומר ממלא מקומו של המלך בהיעדרו), את כתר הונגריה, בטענו שתוארו של הורטי אינו חוקי כאשר יש מלך חוקי להונגריה. הסיעה השמרנית-מלוכנית הפוליטית בהונגריה שלטה במדינה מאז 1920 וראשיה הכריזו על הקמתה המחודשת של ממלכת הונגריה, אך לנוכח שהותו של קרל בשווייץ, הורטי מונה לכהן כעוצר בהיעדר הריבון. עם שיבתו של קרל להונגריה, שמירת העוצרות בידי הורטי נתפסה בעיני המלוכנים ההונגרים כבגידה במלוכה.
הורטי אחז בסמכויות רודניות והיה ביכולתו לפזר את הפרלמנט, למנות שרים ולפקד על הכוחות המזוינים. הוא נסמך חוקית על תמיכת הפרלמנט בהתנגדותו להחזרת את קרל לכס המלוכה. עוד בנובמבר 1919 הוא ארגן פגישה עם קרל בניסיון לשכנעו שלא ישוב לטעון לכתרו בבודפשט. נראה שצעד זה נבע מאיומן של המדינות השכנות של הונגריה (צ'כוסלובקיה וממלכת יוגוסלביה שאך-זה זכו לעצמאות) לפלוש להונגריה אם יעלה קרל על כס המלוכה שם. נוסף על השכנות המיידיות של הונגריה, ממלכת איטליה והאימפריה הבריטית התנגדו גם כן לשיבת קרל למלוכה. חששן היה שעם שיבת קרל למלוכה תחל הונגריה לטעון מחדש לנחלותיה בגבולות שקדמו לחוזה טריאנון. באותה העת, בשביל למנוע את התממשות הטענות הטריטוריאליות הללו, ממלכת רומניה, ממלכת יוגוסלביה וצ'כוסלובקיה היו בתהליך הקמת ברית "ההסכמה הקטנה". שר החוץ הצ'כוסלובקי אדווארד בנש טען כי הונגריה הפכה למרכז פעילות עבור ראקציה פרו-מלוכנית, שאיימה על הסדר המדיני החדש במרכז אירופה. במקביל לכך, היה מאבק בין תושבים הונגרים ותושבים אוסטריים על הריבונות בחבל בורגנלנד המסוכסך בגבול בין הונגריה ואוסטריה הגרמנית.
גורמים פוליטיים אזרחיים רבים ברחבי הונגריה עדיין תמכו בקרל ובשיבתו לכתר ויחדיו נודעו בכינוי "קרליסטים". בהונגריה, התמיכה העממית במלוכה הייתה גדולה יותר מאשר באוסטריה, ונוסף על כך הממשלה ההונגרית מעולם לא הכריזה על ביטול מוסד המלוכה. היו חברי אצולה הונגרים רבים שתמכו גם כן בשיבת קרל למלוכה, כגון אלברט אפוני. קצינים שונים בצבא שהזדהו עם התרבות הגרמנית, כמו גם הכנסייה הקתולית, תמכו בשיבת המלוכה גם הם. הורטי וראש הממשלה פאל טלקי ניסו לפתור ללא הצלחה את שאלת המלוכה דרך הפרלמנט במסגרת מאמציהם להביא לפשרות פוליטיות. התסיסה האזרחית גברה עם חתימת חוזה טריאנון, שלאחריו שלח קרל מכתב חריף להורטי בו הדגיש את נכונותו לכתר לפי חוק ולפי זכות דתית. על אף המכתב, הורטי נשאר מבוצר בעמדתו ובהמשך טען כי עדיין לא היה זה הזמן המתאים עבור השבת קרל למלוכה ההונגרית.
לאחר תום הקיסרות > גלות ומוות

קרל, ששהה בהונגריה, נכלא יחד עם אשתו (שהייתה הרה עם בנו השמיני) במנזר טיהאן, ומשם שוחרר אל גלותו הסופית באי מדיירה, אליו הגיע בספינת מלחמה בריטית. משפחתו הצטרפה אליו ב-2 בפברואר 1922. הוא מת באי, כתוצאה של הצטננות, אשר התפתחה לברונכיטיס ולדלקת ריאות, אליהן הצטרפו שני אירועים של התקף לב, ונקבר שם, בעוד לבו הוסר ונקבר באחוזת הקבר המשפחתית של בית הבסבורג בווינה.