stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי אתיופיה–ישראל
בתקופת החונטה הצבאית (1974–1991)

במדינה שלטה החונטה הצבאית האתיופית המרקסיסיטית-מיליטנטית (ה"דרג") שנתמכה על ידי ברית המועצות. במלחמה נגד אריתריאה שהתחילה כשנה לאחר מכן, פנתה אתיופיה שוב לעזרת ישראל. ב-1977 נסגרה עסקה סודית בין אתיופיה לישראל, שבמסגרתה העבירה ישראל סיוע צבאי בתמורה להעלאת יהודי אתיופיה. כמאתיים מיהודי אתיופיה הצליחו להגיע לישראל במטוסי תובלה ישראלים, אבל העסקה נפסקה לפני השלמתה בגלל החשיפה של המבצע בתקשורת על ידי משה דיין ב-1977. בנוסף, עד 1977 גם ארצות הברית סייעה לאתיופיה בהכשרה וציוד צבאי. מ-1976 נכנסו לתמונה לוב ודרום תימן, מדינות האסלאם שתמכו במאבקה של אריתראה קודם לכן והחלו להעניק סיוע לאתיופיה וגם גברה השפעתה של ברית המועצות באתיופיה. וכך, בעקבות הלחץ של ברית המועצות, מנגיסטו, מנהיג המדינה ניתק את הקשרים עם ישראל. מ-1978 ואילך נעלמה הנוכחות הצבאית של ישראל מאתיופיה.
בתחילת שנות ה-80 שוב הופשרו היחסים בין המדינות ולפי חלק מהדיווחים, ישראל אף סיפקה לאתיופיה ב-1983 ציוד צבאי סובייטי בשווי 20 מיליון דולר, שהוחרם במאבק עם אש"ף. לפי חלק מהמקורות, ב-1985 יועצים צבאיים ישראלים חזרו לאתיופיה. באותו זמן גם התבצע מבצע משה. יש הסבורים שהעברת הציוד קשורה לעליית יהדות אתיופיה. עיתוי המבצע היה מכריע גם כן, משום שבתקופה זו השתולל רעב באתיופיה ו-350 אלף פליטים ברחו לסודאן. יחד עם זאת, כאשר דבר המבצע נודע בתקשורת, ממשלת אתיופיה טענה שתושביה נחטפים ודרשה להחזירם. הרכבת האווירית יצאה משטח סודאן, מדינה שלישראל לא היו יחסים עמה. סודאן ספגה ביקורת והופעלו עליה לחצים מצד העולם הערבי והמבצע הופסק. האיסוף של שאר יהודי אתיופיה נעשה מאוחר יותר בשנת 1985 תחת כיסוי מטוסי סיוע אמריקאים לסודאן. המבצע נודע כמבצע שבא. נטען שארצות הברית הבטיחה סיוע אמריקאי מוגבר למנהיג סודאן, כאשר החוב של סודאן באותו זמן עמד על 9 מיליארד דולר, והוא הבטיח לאפשר לישראל לבצע את האיסוף משטח סודאן. ב-1989 חודשו קשרים בין אתיופיה לישראל. בעקבות השינויים במאזן הכוחות של המלחמה הקרה והפסקת התמיכה המתוכננת של ברית המועצות, אתיופיה החלה להפנות את מבטה אל המערב ולישראל. ב-1991 התקיים מבצע שלמה שנעשה בתיאום גלוי עם ממשלת אתיופיה. אתיופיה ביקשה נשק תמורת שיתוף הפעולה וישראל הציעה לה מתקנים להתפלת מים. בסופו של דבר אתיופיה קיבלה סיוע של 35 מיליון דולר. במסגרת התחממות ביחסים בין שתי המדינות, אתיופיה נמנעה בהצבעה באו"ם על החלטה 4686, שנועדה לבטל את החלטה 3379 אשר הגדירה את הציונות כגזענות. מספר חודשים לאחר מכן הגיעה משלחת אתיופית לישראל בנושא חקלאות ותעשייה.
כיום (החל מ-1991)

ב-1991 הוצע לאריתריאה סיוע בתחום החקלאות והפיתוח. אריתראה קיבלה את עצמאותה מאתיופיה בשנת 1993.
ב-1993 הגיע ראש ממשלת אתיופיה לישראל ושתי המדינות חתמו על הסכם סיוע רפואי וחקלאי. לסיכום, אתיופיה הייתה מוקד אסטרטגי חשוב לישראל, בהתחשב במיקומה בקרן אפריקה בסביבת משטרים אסלאמיים.
ביוני 2004 נחתמה אמנה למניעת כפל מס בין ישראל לבין אתיופיה.
ביולי 2016, כחלק ממסעו של ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו לאפריקה, הייתה גם אתיופיה. נתניהו הוא ראש הממשלה הראשון שמבקר באתיופיה זה 30 שנה. נתניהו נפגש עם מקבילו האתיופי והצדדים חתמו על הסכמים בתחום המדע, הטכנולוגיה והתיירות. לגבי בני העדה שעדיין לא עלו לישראל אמר נתניהו: "מחויבים להם". במסגרת הביקור ביקשה ישראל את עזרת אתיופיה בהחזרת הנעדר אברה מנגיסטו מרצועת עזה.
ראש ממשלת אתיופיה אמר כי מדינות מזרח אפריקה תומכות בחזרתה של ישראל כמדינה משקיפה לאיחוד האפריקאי, ממנו סולקה בשנת 2002 בלחץ פלסטיני.
ביולי 2017 ביקר ראש ממשלת אתיופיה בישראל והתקבל בנמל התעופה בן-גוריון על ידי שר התקשורת איוב קרא. במהלך ביקורו בישראל הוא נפגש עם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ועם נשיא המדינה ראובן ריבלין.
במאי 2018, ביקר נשיא המדינה ראובן ריבלין באתיופיה ונפגש עם נשיא אתיופיה מולטו טשומה, הפטריארך האתיופי האורותודוכסי אבונא מתיאס (אנ') וראש ממשלת אתיופיה אביי אחמד.
בספטמבר 2019, ביקר ראש ממשלת אתיופיה אביי אחמד בישראל ונפגש עם ראש הממשלה בנימין נתניהו.
ראובן ריבלין והפטריארך האתיופי האורתודוקסי (אנ'), אבונא מתיאס (אנ'), מאי 2018
ראובן ריבלין בפגישה עם הנהגת אתיופיה, מאי 2018
נשיא המדינה עם ראש ממשלת אתיופיה, אבי אחמד, במהלך ביקורו הממלכתי של הנשיא באתיופיה, מאי 2018
ראובן ריבלין ונשיא אתיופיה מולטו טשומה, מאי 2018
ראובן ריבלין ונשיא אתיופיה מולטו טשומה, מאי 2018
לקריאה נוספת

משה יגר, ראשיתו של שירות החוץ 1948–1967, הוצאת כרמל, 2021, עמ' 241–242.
חובנטוד בדאלונה

חובנטוד בדאלונה (בקטלאנית: Joventut de Badalona, מתועתק ונהגה ז'ובנטוט) היא קבוצת כדורסל ספרדית מהעיר בדאלונה שבקטלוניה המשחק בליגת העל הספרדית בכדורסל והיורוקאפ. הקבוצה היא אחת משתי קבוצות שמעולם לא ירדו מהליגה הראשונה בספרד, יחד עם ריאל מדריד.
הקבוצה נוסדה ב-30 במרץ 1930 ושינתה את שמה מספר פעמים, עד שנקבע שמה הנוכחי בשנת 1939. בשנת 1991 עברה לשחק באולם הספורט האולימפי בעיר, המכיל 12,500 מקומות ישיבה.
נס בדאלונה

שמה של חובנטוד נקשר לקבוצת הכדורסל של מכבי תל אביב לאחר סדרת משחקים שנערכה בין השתיים בשנת 1967, שהוכתרה בשם "נס בדאלונה", לאור התוצאה המפתיעה. במשחק הראשון, שהתקיים ב-23 בפברואר, ניצחה בדאלונה בברצלונה 101:69 (הפרש של 32 נקודות). במשחק הגומלין, שהתקיים ב-2 במרץ ביד אליהו, ניצחה מכבי תל אביב באותו הפרש (83:51). במשחק השלישי והמכריע שהתקיים ב-4 במרץ ביד אליהו ניצחה מכבי 75:51 ועלתה לחצי גמר גביע אירופה למחזיקות גביע. בהמשך הדרך ניצחה מכבי את בוטב הבולגרית והעפילה לגמר, אך הפסידה את הגביע לקבוצה האיטלקית איניס וארזה.
תארים

אליפויות ספרד (4): 1967, 1978, 1991, 1992
גביעים (8): 1948, 1953, 1955, 1958, 1969, 1976, 1997, 2008
גביע נסיך אסטוריאס (3): 1987, 1989, 1991
הליגה הקטלאנית (11): 1987, 1988, 1989, 1991, 1992, 1993, 1995, 1999, 2006, 2008, 2009
אליפויות אירופה (1): 1994
גביע יול"ב (1): 2008
גביע קוראץ' (2): 1981, 1990
יורוקאפ (פיב"א) (1): 2006
שחקנים בולטים בעבר

ג'ורדי וילאקאמפה
קורני תומפסון
מייסאו באסטון
ריקי רוביו
רודי פרננדז
ראול לופז
אלכס מומברו
ג'רום מוייסו
זוראן סלאבניץ
ז'אן טבק
אלמר בנט
מרסלו הוארטס
ג'יימי ארנולד
מאמנים מפורסמים

ז'ליקו אובראדוביץ'
ההיכל הביתי אולימפיקו
קדחת צהובה

| --- | --- |

נגיפי קדחת צהובה
 תחום:  מחלות זיהומיות 
 גורם:  נגיף הקדחת הצהובה 
 תסמינים:  דימום, נפיחות, גודש, דלקת המוח, splenomegaly, anuria, אוליגוריה, hepatomegaly, חום, בחילה, dark urine, כאב גב, הלם, body ache, תשישות, תת לחץ דם, melena, טכיקרדיה, כאב ראש, הקאה, עייפות, ברדיקרדיה, כאב בטן, כיחלון, סימן פאז'ה, אנורקסיה, צהבת, כאבי מפרקים, צמרמורת, כאבי שרירים 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  232244 
 MeSH:  D015004
 סיווגים
 ICD-11:  1D47 
 
קדחת צהובה (Yellow Fever) היא מחלה הנגרמת על ידי נגיפים (וירוסים) ממשפחת פלאוויווירידה, הנישאים באמצעות יתושי הַאֵדֶּס (יתוש הנמר האסיאתי). המחלה אופיינית בעיקר לאזורים טרופיים וסובטרופיים.
הנגיף הגורם למחלה מתרבה בעיקר בתוך תאי הכבד תוך כדי הרס שלהם. בין סימני המחלה: דימומים, כולל דימום מהקיבה, צהבת, כאבי ראש, בחילות, צמרמורת וחום גבוה.
בתחילת 2016 התרחשה התפרצות של קדחת צהובה באנגולה. נכון לאפריל 2016, תועדו 1,600 מקרי הידבקות ו-225 מקרי מוות.
מניעה

קיים חיסון לקדחת צהובה שנותן לילדים מגיל 9 חודשים ואילך ומבוגרים הגנה מפני הדבקות במחלה כשהם מגיעים לאזורים נגועים. דוחי יתושים, ביגוד מגן ורשתות על הבתים אינם תמיד מספיקים למניעת הידבקות. באזורים נגועים הדברת יתושים הוכיחה את עצמה כדרך יעילה לצמצם את מספר ההידבקויות במחלה.
קדחת צהובה היא אחת מהמחלות היחידות שקבלת חיסון כנגדן מוצבת כתנאי, על ידי מדינות מסוימות, בפני מטיילים לאזור נגוע. במדינות אלה יש לרוב תקנות שמחייבות בידוד אנשים שהגיעו לאזור נגוע ללא תיעוד שקיבלו חיסון לקדחת צהובה. זאת מכיוון שאחד ממעבירי המחלה, יתוש האדס (Aedes), קיים גם באזורים טרופיים אחרים בעולם (שבהם אין קדחת צהובה) וישנו פוטנציאל להתפרצות המחלה אם תובא לשם.
טיפול

אין תרופה למחלה אשר עלולה להיות קטלנית בעיקר למי שמערכת החיסון שלו חלשה; ולכן החיסון חשוב ביותר. הטיפול הקיים מטפל בסימפטומים בלבד. אינפוזיה, כדי להילחם בלחץ דם נמוך ועירויי דם נחוצים במרבית המקרים החמורים. חולה עם חום זקוק להרבה מנוחה, אוויר צח, והרבה נוזלים.
הערות שוליים

↑  ANGOLA: YELLOW FEVER DEATH TOLL RISE TO 225 AMID VACCINE SHORTAGE, באתר ניוזוויק, 6 באפריל 2016
1 2 3  פאול דה קריף, ציידי החיידקים, 1926
↑  John Lawrence Tone, War and Genocide in Cuba, 1895-1898,  UNC Press, 2006, page 100
↑  Sheldon H. Harris (2002). Factories of Death: Japanese Biological Warfare, 1932-45 and the American Cover-Up, 2nd ed. Routledge. pp.59, 151. ISBN 978-0415932141
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531989805171  BNE: XX530152  BnF: cb11940364r (data)  GND: 4276496-8  LCCN: sh85149092  NARA: 10641580  NDL: 00568824  NKC: ph1114445 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
משפט עבודה-אנרגיה

בפיזיקה, משפט העבודה-אנרגיה קובע כי העבודה שנעשית על ידי שקול הכוחות על גוף מסוים, כאשר הוא נע מנקודה אחת לאחרת, שווה בדיוק להפרש באנרגיה הקינטית של הגוף, בין סופה לתחילתה של התנועה המדוברת. באופן פורמלי,  W_{\Sigma F}=\Delta {E_{k}}.
הוכחה

ההוכחה המוצגת כאן היא במסגרת המכניקה הניוטונית. נניח כי גוף נע מנקודה  a אל נקודה  b על פני מסילה  C תחת השפעת הכח השקול  {\vec {F}}, כאשר ברגע  t_{a} הוא נמצא ב- a וברגע  t_{b} הוא ממוקם ב- b. העבודה שעושה הכח תוך כדי התנועה היא:
W=\int _{C}{\vec {F}}\cdot d{\vec {r}}
על ידי שימוש בחוק השני של ניוטון,
 {\vec {F}}=m{\vec {a}}, מתקבל:
W=\int _{C}m{\vec {a}}\cdot d{\vec {r}}=m\int _{C}{\frac {d{\vec {v}}}{dt}}\cdot d{\vec {r}}
באמצעות שימוש בקשר  d{\vec {r}}={\vec {v}}dt ובפרמטריזציה לפי משתנה הזמן –  t, מתקבל:
W=m\int _{t_{a}}^{t_{b}}{\frac {d{\vec {v}}}{dt}}\cdot {\vec {v}}dt
משימוש בהחלפת משתנים נובע כי:
W=m\int _{v(t_{a})}^{v(t_{b})}{v}d{v}={\frac {mv^{2}(t_{b})}{2}}-{\frac {mv^{2}(t_{a})}{2}}
והואיל והגודל  {\frac {mv^{2}}{2}} מוגדר להיות האנרגיה הקינטית, הרי שניתן לכתוב:
W={\frac {mv^{2}(t_{b})}{2}}-{\frac {mv^{2}(t_{a})}{2}}=\Delta {E_{k}}
ובכך המשפט הוכח.
הנרי וסרמן

| --- | --- |

פרופ' הנרי וסרמן
 לידה:  31 בינואר 1943 רדישוב, פולין
 פטירה:  19 בינואר 2025 (בגיל 81) תל אביב-יפו, ישראל
 עיסוק:  היסטוריון
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 מנחה לדוקטורט:  פרופ' יעקב כ"ץ
 מוסדות:  האוניברסיטה הפתוחה
 מספר צאצאים:  4
הנרי וסרמן (בגרמנית: Henry Wassermannֿ;‏ 31 בינואר 1943 – 19 בינואר 2025) היה היסטוריון ישראלי, פרופסור במחלקה להיסטוריה, פילוסופיה ויהדות באוניברסיטה הפתוחה, שעסק בהיסטוריה של גרמניה ויהדות גרמניה בעת החדשה, ובחקר הלאומיות.
ביוגרפיה

וסרמן נולד ברדישוב, פולין בתקופת מלחמת העולם השנייה, לפאולה לבית דר (Daar) ולאוסקר (אוזיאש) וסרמן, בזמן שהמשפחה מצאה מסתור אצל משפחה פולנית, עדה ופרנטישק טומק (Tomek). עם סיום המלחמה, כשהיה בן 3, היגרה המשפחה לשוודיה. כשהיה בן 7, ולאחר שאמו נהרגה בתאונת דרכים בסטוקהולם, היגרו הוא, שתי אחיותיו ואביו לדטרויט, ארצות הברית. בהיותו בן 12 (ב-1955) עלה לישראל וגדל אצל בני הזוג אמה ופאול להן במושב רשפון. הוא סיים את לימודיו התיכוניים בתיכון חדש בתל אביב והתגייס לשרות חובה בצה"ל.
הוא למד לתואר ראשון, שני ושלישי באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1968 סיים תואר ראשון בפילוסופיה. ב-1972 סיים תואר שני בהיסטוריה כללית. את עבודת המ.א. שלו, שעסקה בארגון, רפורמה ואמנסיפציה ביהדות גרמניה בשנים 1806–1850, כתב בהדרכת ההיסטוריונים פרופ' שמואל אטינגר ופרופ' יהושע אריאלי. ב-1979 סיים תואר שלישי. את עבודת הדוקטורט שלו שעסקה ביהודים, הבורגנות והחברה הבורגנית בעידן הליברלי בגרמניה (1840–1880) כתב בהדרכת ההיסטוריון פרופ' יעקב כ"ץ.
לאחר הדוקטורט השתלם וסרמן באוניברסיטת היידלברג.
בשנים 1980–1992 עבד ביד ושם כעורך ראשי של פנקס הקהילות - גרמניה.
מאז 1985 ועד לפרישתו לגמלאות כיהן כחבר סגל האוניברסיטה הפתוחה.
במסגרת עבודתו באוניברסיטה הפתוחה פיתח כמה קורסים ובהם קורס היסוד "אירופה: ערש הלאומיות" והקורס "סוגיות בחקר הלאומיות", שבמסגרתו גם ערך וסרמן עם עמיתו, פרופ' יוסי דהאן, סדרת ספרים מתורגמים ששימשו את כלל הסטודנטים באוניברסיטאות ובמכללות בישראל.
וסרמן ניהל גם פרויקט ביבליוגרפי על יוצאי גרמניה בישראל (בני ובנות "העלייה החמישית") שיצא לאור בגרמנית.
ביוגרפיה > חיים אישיים

היה נשוי, משנת 1965 ועד לשנות ה-80, לרותי לבית פייגלסון (שאותה הכיר מגיל 15). אב לארבעה. אחת מבנותיו, ענת, נפטרה מלוקמיה בשנת 1980.
התגורר בתל אביב.
כתביו

אירופה: ערש הלאומיות, תל אביב, האוניברסיטה הפתוחה, 1989 (הקורס כולל את יח' 1: סוגיות בחקר הלאומיות, יח' 2: מעשיות האחים גרים, יח' 3–4: "ורוח האומה מרחפת על פני היער: הצייר קספר דויד פרידריך", יח' 5–7: לאומיות מול קומוניזם, יח' 8: המלחין סמטנה והלאומיות הצ'כית, לאומיות בחסד היחיד: ביוגרפיה אינטלקטואלית של היינריך פון קלייסט).
עם, אומה, מולדת: על ראשיתם, תולדותיהם ואחריתם של שלושה מושגים מחוללי-לאומיות, רעננה, האוניברסיטה הפתוחה, 2007 (ספר מבוא לקורס "אירופה: ערש הלאומיות" המתאר את תולדותיהם של המושגים "עם", "אומה" ו"מולדת", למן הופעתם לראשונה במקרא ובעולם העתיק, ועוקב אחר המשמעויות המגוונות ולעיתים אף סותרות, שניתנו למושגים אלו בתקופות שונות).
"אך גרמניה היכן היא?" גרמניה 1770–1830: מאומת תרבות לתרבות לאומית - מבוא היסטורי, תל אביב, האוניברסיטה הפתוחה, 2001
ההיסטוריה הגרמנית יהודית שירשנו: גרמנים צעירים כותבים היסטוריה יהודית, ירושלים, מאגנס, 2004
כתביו > ספרים בעריכתו

הנרי וסרמן (ליקוט, עריכה ומבוא), שייע: כתבי שחרות של פרופ' ישעיהו ליבוביץ ורעייתו גרטה לבית וינטר, ירושלים, מכון ליאו בק והוצאת כרמל, 2010
יוסי דהאן והנרי וסרמן (עורכים), להמציא אומה: אנתולוגיה (פתח דבר: אריק הובסבום), רעננה, האוניברסיטה הפתוחה, 2006 (הספר נכלל בקורס "סוגיות בחקר הלאומיות" והוא כולל מאמרים על לאומיות שתורגמו מאנגלית ומאמרים בעברית של חוקרים ישראלים על תופעות של "המצאת הלאומיות" הישראלית. בין כותבי המאמרים: אורי רם, יעל זרובבל, זאב שביט, יעקב שביט, בת ציון עראקי קלורמן, סלינה משיח וההיסטוריון הפלסטיני עצאם נצאר)
הנרי וסרמן ובנימין פרל (עורכים), להקשיב למוזיקה וללאומיות: קובץ מאמרים (תרגומים: הנרי וסרמן, עדו אברבאיה), רעננה, האוניברסיטה הפתוחה, 2015
כתביו > מבחר ממאמריו

הנרי וסרמן, יהודים בסגנון יוגנדשטיל, זמנים: רבעון להיסטוריה, 1990, באתר JSTOR
הנרי וסרמן, "ליל הבדולח: פרעות ספונטניות או פעולה מתוכננת?", ילקוט מורשת: כתב-עת לתיעוד ועיון, חוברת מ"ו, ניסן תשמ"ט, אפריל 1989
הנרי וסרמן, "מחשבות על "היסטוריה – מיתוס או מציאות?", בספר: רם בן שלום, אבריאל בר-לבב, אמיר הורוביץ, אורה לימור (עורכים), העבר ומעבר לו: עיונים בהיסטוריה ובפילוסופיה – שי לאלעזר וינריב, רעננה, האוניברסיטה הפתוחה, 2006
הנרי וסרמן, "היהודים ב'חברה הבורגנית' הגרמנית במאה התשע-עשרה בראי הקריקטורה (ניסיון מתודולוגי)" בספר: עמנואל אטקס, יוסף שלמון (עורכים), פרקים בתולדות החברה היהודית בימי-הבינים ובעת החדשה: מוקדשים לפרופסור יעקב כ"ץ במלאת לו שבעים וחמש שנה, ירושלים, מאגנס, 1980
כתביו > ספרים שיזם את תרגומם

וסרמן יזם כאמור, עם עמיתו, פרופ' יוסי דהאן, תרגום מאנגלית של ספרים מרכזיים בנושא הלאומיות ושניהם היו העורכים של סדרת ספרים זו:
ארנסט גלנר, לאומים ולאומיות (תרגום: דן דאור, הקדמה: יולי תמיר, אחרית דבר: ז'וז'ה ברונר), מהדורה מחודשת, רעננה, האוניברסיטה הפתוחה, 2021
בנדיקט אנדרסון, קהיליות מדומיינות: הגיגים על מקורות הלאומיות והתפשטותה (תרגום: דן דאור, פתח דבר: אוריאל אבולוף), מהדורה מחודשת, רעננה, למדא - ספרי האוניברסיטה הפתוחה, 2022
פרתה צ'טרג'י, חשיבה לאומית והעולם הקולוניאלי: שיח משני? (תרגמו: הנרי וסרמן ורוני אמיר) מהדורה מחודשת, רעננה, למדא – ספרי האוניברסיטה הפתוחה, 2021
כתביו > כתיבה בעיתון "הארץ"

ארתור קסטלר, בריחה מן הקדושה וקרנבל בעיר האביב, באתר הארץ, 18 במרץ 2008 (מאמר שכתב הסופר היהודי ארתור קסטלר בסוף שנות העשרים והתגלה באחרונה בגרמניה. תרגם מגרמנית: הנרי וסרמן)
הנרי וסרמן, שרה'לה שרון של ההיסטוריונים הישנים, באתר הארץ, 31 ביולי 2008
הנרי וסרמן, חומות ומגדלים ואף לא צריח מסגד אחד: הדפסים מימי המנדט, באתר הארץ, 30 בדצמבר 2012
הנרי וסרמן, כשהלב של גרשם שלום נשבר, באתר הארץ, 2 בפברואר 2013
הנרי וסרמן, פתי יאמין לכל דבר, באתר הארץ, 15 בדצמבר 2016
על כתביו

יוסף גורני, לאומיות כקונספירציה, או האם ארה"ב היא מודל אידיאלי למדינה: על האנתולוגיה "להמציא אומה" בעריכת יוסי דהאן והנרי וסרמן, באתר הארץ, 18 במרץ 2007.
על ספרו "שייע: כתבי שחרות":   איתמר מרילוס, ‏אחד היה ישעיהו, בעיתון מקור ראשון, 2 באפריל 2011
לקריאה נוספת

משפחת וסרמן, הוצאה פרטית, אין שנת הוצאה (ביוגרפיה של 'משפחת וסרמן המורחבת' כולל תמונות רבות ותרשים של 'עץ המשפחה')
הערות שוליים

↑  הכתיבה על השנים הראשונות בחיי וסרמן מבוססת על הספר: משפחת וסרמן, הוצאה פרטית, אין שנת הוצאה (ביוגרפיה של משפחת וסרמן המורחבת כולל תמונות רבות)
↑  הנרי וסרמן, אירגון, רפורמה ואמנסיפציה ביהדות גרמניה, 1806-1850 (בהנחיית שמואל אטינגר ויהושע אריאלי), ירושלים: האוניברסיטה העברית, 1971
↑  הנרי וסרמן, יהודים, בורגנות, ו"חברה בורגנית" בעידן הליברלי בגרמניה (1840–1880) (בהנחיית יעקב כ"ץ), ירושלים: האוניברסיטה העברית, 1979
↑  הנרי וסרמן, פנקס הקהילות - גרמניה: אנציקלופדיה של היישובים היהודיים למן היווסדם ועד לאחר שואת מלחמת העולם השנייה, כרך שלישי: הסן, הסן-נאסאו, פראנקפורט, ירושלים: יד ושם, תשנ"ב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269878905171  BnF: cb127590763 (data)  CiNii: DA04584173  GND: 1070881279  ISNI: 0000 0000 8141 0159  LCCN: n88194751  NSK: 000042132  NTA: 075053748  RERO: 02-A003959376  SUDOC: 085713392  VIAF: 61673345   WorldCat (עם VIAF): 61673345
קולי סנדר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1937 רומניה רומניה
 פטירה:  26 ביוני 2017 (בגיל 80 בערך)
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1965–2006 (כ־41 שנים)
 עיסוק:  תפאורן, ומעצב
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר על מפעל חיים (2002)
קולי סנדר (1937 – 26 ביוני 2017) היה תפאורן, מעצב, וזוכה פרס אופיר על מפעל חיים על הישגים מקצועיים (2002).
ביוגרפיה

סנדר נולד ברומניה. ב-1950 עלה לישראל עם משפחתו. למד ציור במכון אבני בתל אביב. במקביל ללימודים עבד כצובע תפאורות ומנהל הצגה בתיאטרון אהל, ובהמשך הפך למעצב תפאורה בתיאטרון. במקביל לקריירה הישראלית, פיתח קריירה ענפה כמעצב אמנותי בקולנוע וטלוויזיה בגרמניה. ב-2002 הוא זכה בפרס אופיר על מפעל חיים על הישגים מקצועיים.
עיצוב אומנותי
"מבצע קהיר" (1965)
"פורטונה" (1966)
"999... עליזה מזרחי" (1967)
"טוביה ושבע בנותיו" (1968)
"המטרה טיראן" (1968)
"מרגו שלי" (1969)
"הפריצה הגדולה" (1970)
"מלכת הכביש (1971)
"חסמבה ונערי ההפקר" (1971)
"כץ וקרסו" (1971)
"התרנגול" (1971)
"אני אוהב אותך רוזה" (1972)
"הבריחה אל השמש" (1972)
"הטרמפיסט" (1972)
"הבית ברחוב שלוש" (1973)
"אבו אל בנאת" (1973)
"שלושה ואחת" (1974)
"יהיה טוב סלומוניקו" (1975)
"יהלומים" (1975)
"לופו בניו יורק" (1976)
"הרשלה" (1976)
"מבצע יונתן" (1977)
"אסקימו לימון" (1978)
"מיליונר בצרות" (1978)
"שדר מן העתיד" (1981)
"זעם ותהילה" (1984)
"הכלה" (1985)
"שרשרת פיקוד" (1994)
"רמת אביב גימל" (1995־2000)
"שישה מיליון רסיסים" (2001)
"השיבה מהודו" (2002)
"סימה וקנין מכשפה" (2003)
"מעורב ירושלמי" (2003)
"מחילות" (2006)
ב-2015 התראיין בסדרת הטלוויזיה הדוקומנטרית "חגיגה לעיניים – סיפורו של הקולנוע הישראלי" ששודרה בערוץ הראשון.
הערות שוליים

1 2  מאגר העדויות של הקולנוע הישראלי, באתר www.ictd.co.il
↑  קולי סנדר, 1937-2017 - סינמסקופ, באתר סינמסקופ, ‏27 ביוני 2017
↑  אריה אליאס יקבל את פרס האקדמיה הישראלית על מפעל חיים; פרס למעצב קולי סנדר על הישגים בקולנוע ובטלוויזיה, באתר הארץ, 10 בספטמבר 2002
חסידה

| חסידה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חסידאים
משפחה:: חסידתיים
סוג:: חסידה
שם מדעי
 Ciconia ‏בריסון, 1760

חסידה שחורה
חסידה לבנה
חסידת מגווארי
חסידה מזרחית
חסידה אבדימית
חסידת סטורם
חֲסִידָה (שם מדעי: Ciconia) היא סוג עוף במשפחת החסידתיים. לחסידה רגליים גבוהות ואדומות ומקור ארוך, ישר וחד. גובהה כמטר. תוחלת החיים של החסידה בטבע היא 10–12 שנה ובשבי גילה עשוי להגיע אף ל־30 שנה.
מינים

חסידה שחורה (Ciconia nigra)
חסידה אבדימית (Ciconia abdimii)
חסידה לבנת־גרון (Ciconia episcopus)
חסידת סטורם (Ciconia stormi)
חסידת מגווארי (Ciconia maguari)
חסידה לבנה (Ciconia ciconia)
חסידה מזרחית (Ciconia boyciana)
תזונה

שלא כרוב בני הסדרה, הניזונים בראש ובראשונה מדגים, ניזונה החסידה בעיקר מחרקים כגון: ארבה, חרגולים וצרצרים. היא ניזונה גם מבעלי חוליות: דגים (בעיקר חלשים ומתים), דו־חיים, נחשים (ואף צפעונים), אפרוחים וגוזלים שונים, מכרסמים קטנים כגון נברנים ועוד. החסידה משפדת את טרפה בדקירת מקור. בעלי חיים קטנים היא מניפה כלפי מעלה, ובולעת אותם; בעלי חיים הגדולים מכושר בליעתה, היא מרטשת קודם לכן במקורה. החסידות חורפות בארץ בעיקר בבריכות הדגים, לרוב בלהקות גדולות למדי, ומרבות לאכול דגים.
קינון ונדידה

החסידה נודדת למרחקים גדולים. היא מקננת באירופה ובאסיה שבחצי הכדור הצפוני, וחורפת באפריקה שבחצי הכדור הדרומי. בסתיו ובאביב חולפים בשמי ארץ ישראל שני מיני חסידות, החסידה הלבנה (Ciconia ciconia) והחסידה השחורה (Ciconia nigra), ולעיתים נדירות מקננת החסידה הלבנה בארץ.
החסידה בונה את קינה במקומות שטופי שמש, לרוב על עצים ולעיתים על סלעים. בסביבה עירונית נבנה הקן לעיתים על מגדלים, צריחים, ארובות, עמודי חשמל, וכיוצא באלה, מעשי ידי אדם. קוטר הקן עשוי להגיע ל־1.5-2 מטרים.
החסידה נוהגת, בדרך כלל, לשוב שנה אחר שנה לאותו קן, ועם שובה ממסע הנדידה היא משפצת אותו, כך שהקן הולך וגדל במשך השנים, ועשוי להגביה עד לכדי 2-2.5 מטרים. הרבייה מתבצעת לאחר מחוות ראווה מתמשכות וטקס חיזור מורכב. הנקבה מטילה 2–5 ביצים. הגוזלים פורחים מהקן כשהם בני כ־60 יום. ימים אחדים לאחר מכן הם נוטשים את האזור ונודדים. בני הזוג נקשרים זה בזה לכל חייהם.
כ־70% מקרב גוזלי החסידות לא שורדות את מסע הנדידה. בעקבות שינוי האקלים העולמי, קיצור תקופת החורף והתחממות העולמית, ישנם חסידות שלא נודדות ונותרות באירופה והאדם מסייע בהאכלתם, כך הן גם לא צורכות אנרגיה. הבעיה שנוצרת מכך שבעלי חיים שהיו נאכלים על ידי החסידות מתרבים ומצד שני בעלי חיים שהיו צדים את החסידות מתמעטים.
החסידות מתלהקות ללהקות בנות מאות, ולעיתים אלפי פרטים. הן עושות את מרבית מעופן בדאייה, כשמדי פעם, בהתאם לתנאי הדאייה, הן ממריאות מעלה, ללא ניע־כנף, בארובות של אוויר חם (תרמיקות), וממשיכות בגלישתן־דאייתן. לרוב הן דואות ברום של 300–600 מטרים, אך הן עשויות להינשא לרום של למעלה מ־1.5 ק"מ. בלהקת חסידות נודדת אין סדר וארגון, ולמעשה כל חסידה נודדת כביכול לעצמה, ללא תלות בחברותיה הנודדות עימה. על פי סימן זה קל להבדיל בין להקת חסידות ללהקת שקנאים, המאורגנים במבנים ברורים.
בנדידתן מאירופה לאפריקה, בחודשי הסתיו, עוברות החסידות מרחק של כ־12,000 ק"מ, כ־300 ק"מ ביום. בדרכן הן חולפות לאורך הבקע הסורי־אפריקני ומתנקזות בעיקר דרך עמק בית שאן. מספר החסידות שחולפות בישראל בדרכן דרומה נאמד במאות אלפי פרטים. בדרכן חזרה לאירופה, בתחילת האביב, חולפות חסידות רבות באזור מישור החוף. נדידתן אז איטית יותר, ובעונה זו ניתן לראות חסידות בכל רחבי הארץ, בכרי מרעה, בשדות חרושים, ליד שלוליות, בבריכות דגים ואף במדבר. הגידול במספר החסידות החורפות בישראל חל, כנראה, בגלל הגדלת שטחי השלחין ובריכות הדגים, וזוהי כנראה גם הסיבה לכך שישנן חסידות ששבו לקנן בארץ.
מחקר שנערך בגמניה ובאוסטריה והתפרסם במרץ 2024 הראה, שחסידות עשויות לשנות את נתיב הנדידה שלהן משנה לשנה, בהתאם לניסיונן המצטבר מהנדידות הקודמות. כלומר - החסידות לומדות מהניסיון ולא פועלות רק על סמך קידוד גנטי כאשר הן קובעות את מסלול הנדידה שלהן.
אוכלוסייה

ברוב אזורי אירופה נמצאת אוכלוסיית החסידות בירידה מתמדת, בעיקר במערבה ובמרכזה. סיבותיה של ירידה זו אינן ברורות די הצורך. חסידות רבות נפגעות מחוטי חשמל, מרכב ומכלי טיס. ייבוש ביצות וזיהום מקורות מים תורם גם הוא לירידה במספרן. באזורים שונים בעולם אף יורים בהן בנשק חם. ייתכן שגם חומרי ההדברה שמשתמשים בהם בחקלאות משפיעים עליהן.
בתרבות > במצרים

במצרים העתיקה העריצו את החסידה והיא הייתה הסמל לחיבור בין אב לבנו.
בתרבות > ביוון

ביוון העתיקה הוציאו להורג את מי שפגע בחסידה.
בתרבות > באירופה

בפולקלור האירופי תופסת החסידה מקום נכבד. באמונה הנוצרית היא מסמלת צניעות ומתינות, וקשורה בבשורה: כשם שהבשורה למריה מסמלת את לידת ישו, כך מבשרת החסידה את בוא האביב. בתרבות העממית מקושרת החסידה להבאת תינוקות. המקור לאגדה הוא במיתוסים של צפון אירופה: החסידות שבות לאירופה בכל שנה בסביבות מרץ־אפריל, בערך 9 חודשים לאחר היום הארוך בשנה – 21 ביוני. בתרבויות האליליות של השבטים הגרמאניים היה היום הארוך נחגג בפסטיבלים והיה נהוג לערוך בו חתונות (מעין ל"ג בעומר פגני). מי שהתחתן ביוני קיווה לילד בסביבות מרץ־אפריל, עם הגעת החסידות. דווקא החסידה נקשרה בפולקלור עם משפחתיות וילודה מכל הציפורים הנודדות המגיעות לבלות את הקיץ באירופה משום שהיא עוף גדול ובולט, וטבעי שעוף מונוגמי החוזר לקנן באותו מקום ועם אותו בן/בת זוג ודואג לאפרוחים תקופה ממושכת.
גם באירופה הנוצרית היו שראו את החסידה כצליינית החוזרת מירושלים. מוטיב זה מופיע גם ב"שיר החסידה" של חיים אידיסיס, ביחס לקהילת ביתא ישראל.
החסידה היא הסמל של חבל אלזס בצרפת, וככזו היא מופיעה באינספור ציורים, פסלים ובובות ברחבי החבל.