stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסף אוריון
ביוגרפיה

אביו הוא הפסל והמשורר עזרא אוריון. עם גיוסו לצה"ל, בשנת 1984, שובץ אוריון בחיל המודיעין. בהמשך השלים קורס קצינים ושימש בתפקידי פיקוד ומטה בחיל - בין היתר ביחידה 8200. בהמשך, שימש כראש מחלקה באגף התכנון וריכז את הקשרים עם צבא לבנון ויוניפי"ל, ושירת במשלחת צה"ל לשיחות המשא ומתן עם הפלסטינים. בתפקידו האחרון שימש כראש החטיבה לתכנון אסטרטגי בין השנים 2010–2015.
אוריון הוא בעל תואר ראשון בשפה וספרות ערבית והיסטוריה של המזרח התיכון מטעם אוניברסיטת תל אביב ותואר שני במינהל ציבורי מבית הספר לממשל ע"ש קנדי מאוניברסיטת הרווארד במסגרת תוכנית קרן וקסנר.
בשנת 2015 השתחרר מצה"ל, והצטרף כחוקר לנושאי סוריה ומנהל תוכנית סין במזרח התיכון במכון למחקרי ביטחון לאומי.
הערות שוליים

↑  תא"ל אסף אוריון - ראש החטיבה האסטרטגית באגף התכנון, באתר ערוץ 7, 19 באוגוסט 2010.
↑   עמוס הראל, האמריקאים יכולים לפעול נגד אסד, אבל ממש לא רוצים, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2016.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007410745605171  GND: 1141582449  VIAF: 14153833159664331621   WorldCat (עם VIAF): 14153833159664331621 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארבעה דורות של מפקדי "חצב" בכנס מפקדי "חצב" 2018, מימין לשמאל: אפרים לפיד, אלי זיו, נעם שפירא ואסף אוריון
אני לא יכולה בלעדיך

"אני לא יכולה בלעדיך" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל. הוא יצא לאור בנובמבר 1994, בהוצאת חברת התקליטים IMP דאנס בע"מ, כסינגל הרביעי מתוך אלבום האולפן השני שלה, אומפטמפה (1994). את השיר כתב מקס גת-מור, ללחן של צביקה פיק והפקה מוזיקלית של עופר ניסים.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד העברי השבועי של רשת ג'.
רקע וכתיבה

את השיר כתב מקס גת-מור, הלחין צביקה פיק והפיק עופר ניסים. באלבום יש ל"אני לא יכולה בלעדיך" שתי גרסאות שונות. הראשונה היא גרסתו הרגילה והשנייה (המכונה "פאוור דאנס") מקוצרת והמקצב שלה מהיר יותר. "אני לא יכולה בלעדיך" יצא לאור גם בגרסה אקוסטית, שנכללה באלבום האוסף, דיווה – האוסף (1998).
בפברואר 2012 הסבירה דנה אינטרנשיונל כי מילות השיר סובבות סביב סיפור ההתאהבות שלה בבחור ושמו ניסים בכר, שאותו פגשה באחת מהופעותיה. הוא נהרג בתאונת אופנוע, ומאז מותו היא נוהגת להשיב לשאלות על חיי האהבה שלה באומרה "אני נשואה לעבודה שלי".
הצלחה

ב־13 בדצמבר 1994 נכנס השיר לראשונה למצעד הסינגלים השבועי של רשת ג', במקום ה־15. ב־15 בינואר 1995 הגיע למקום הראשון ושם שהה שלושה שבועות ברציפות. הוא יצא מן המצעד לאחר 18 שבועות רצופים ב־16 באפריל. במצעד הפזמונים העברי השנתי ה'תשע"ה הגיע "אני לא יכולה בלעדיך" למקום החמישי.
אחת ההופעות הזכורות ביותר של אינטרנשיונל עם השיר התרחשה בתוכנית הטלוויזיה "בשידור חי – דן שילון מארח", בליווי התזמורת הסימפונית של בת ים ובניצוחו של דוד קריבושי. פיק אף הוציא לאור גרסה משלו לשיר, שכתובה בלשון זכר, בשם "אני לא יכול בלעדייך".
בתרבות הפופולרית

שיר זה נכלל במחזמר הלהיטים "מרי לו", שעלה לראשונה בתיאטרון הבימה בשנת 2002 ומבוסס על 25 משיריו של צביקה פיק.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1994–1995)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1994–1995)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1994–1995)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1994–1995)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | המצעד העברי השבועי של רשת ג' | 1 |  |
|  ישראל | המצעד העברי השבועי של גלי צה"ל | 1 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1995)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1995)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1995)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1995)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | המצעד העברי השנתי של רשת ג' | 5 |  |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| כלל העולם | נובמבר 1994 | תקליטור | IMP דאנס |  |
אנדרה הופמן

אנדרה הופמן (בגרמנית: André Hoffman; נולד ב-28 בפברואר 1993) הוא כדורגלן גרמני המשחק כקשר הגנתי בקבוצת פורטונה דיסלדורף.
הופמן שיחק במחלקת הנוער של קבוצת דיסבורג עד לקיץ 2010, עת קודם לסגל הבוגר של המועדון. ב-3 בינואר 2013, לאחר 3 שנים בדיסבורג, חתם בהנובר 96. ב-20 באפריל 2013 כבש הופמן את שערו הראשון עבור הנובר, בתבוסת קבוצתו 6:1 מול באיירן מינכן.
הופמן שיחק במדי כל נבחרות גרמניה הצעירות בין הגילאים 16–21.
אליהו אסאס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1946 (בן 78 בערך) ה'תש"ו וילנה, ברית המועצות 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  ירושלים 
 מקום פעילות:  ברית המועצות, ישראל
 תחומי עיסוק:  חזרה בתשובה, ציונות
 מעסיק:  אש התורה 
 
הרב אליהו אסאס (ברוסית: Илья Эссас; נולד ב־1946, ה'תש"ו) הוא בעל תשובה וממייסדי ומנהיגי תנועת התשובה בברית המועצות. נחשב למסורב עלייה הוותיק ביותר שעלה לארץ ישראל, לאחר 13 שנות סירוב. מתגורר בירושלים.
ביוגרפיה

נולד בווילנה, כאיליה אסאס, לצבי ולסוניה. הוריו דיברו בשפת היידיש, אך ידעו גם עברית, והיו בעלי השקפות לאומיות-יהודיות. בשנת ה'תשט"ז (1956) ביקשו הוריו היתר יציאה כדי לעלות לארץ ישראל. בווילנה הוא סיים תיכון וקיבל השכלה גבוהה במתמטיקה.
במהלך לימודיו האוניברסיטאיים הוא החל להתעניין במדינת ישראל וביהדות, ותר אחר חומר בעניין בספריות ציבוריות ובסאמיזדאט. בין הספרים שהשפיעו עליו אידאולוגית היה הספר אקסודוס של ליאון יוריס. בגיל 26, בשנת ה'תש"ל (1970), הוא עבר להתגורר במוסקבה. כשנה לאחר מכן, בשנת ה'תשל"א (1971) ביקר לראשונה בבית כנסת, ומאז ביקוריו נמשכו בעקביות. לאחר כשנה נוספת הוא נכנס לישיבת "קול יעקב" שבמוסקבה, אך נפלט משם לאחר שמונת חודשי לימוד, אחר שלא ראתה אצלו הנהלת הישיבה שאיפה מספקת לעלות לארץ ישראל. לאחר מכן הוא התקרב לרבי אברהם מילר, מתלמידי רבי ישראל מאיר הכהן ("החפץ חיים"), שמסר שיעורים בבית הכנסת הגדול במוסקבה, והיה מחלוצי תנועת התשובה בברית המועצות. לטענת אישים מקרב חסידות חב"ד, תהליך חזרתו בתשובה הונע ולווה על ידי חב"ד, ולדבריהם אף הודה כי התקרב ליהדות על ידי חסיד חב"ד בשם רבי געצע ווילנסקי.
ביוגרפיה > החְזרה בתשובה ופעילות דתית

בשנת ה'תשל"ז (1977) חש כי יכול הוא לחלוק מידיעותיו ולהשפיע על אחרים החוזרים בתשובה, והחל לפעול במישור זה שהיה בעת פריחתו. הוא השתתף באולפני עברית, בסמינרים לתרבות יהודית שאורגנו על ידי התנועה הציונית ברוסיה, ובפסטיבלי שירה יהודית; הוא אף נשא דברים באירועים אלו. באותה השנה העלה הצעה לאחד את כל הגופים הדתיים לגוף מאוחד; באספה הראשונה לגוף זה נכחו כ-15 איש. הוא היה דומיננטי ובולט בהפצת תכנים דתיים בסאמיזדאט היהודי. בין החומר שהפיץ, היה תוכן על חגי ישראל ולוח השנה היהודי, מאמרים ותוכניות לפעולה מעשית. העביר הרצאות ושיעורי תורה ביער, כדי להימנע מחשיפת פעילות לעין הק.ג.ב.. בשנת ה'תשמ"ג (1983) הוסמך לרבנות. בין תלמידיו במוסקבה היו פעילים ציוניים ידועים, מסורבי עלייה, בהם יוסף ביגון, פנחס פולונסקי, אביגדור אסקין, אלכסנדר אטרמן ועוד. במשך שהותו במוסקבה, הקדיש הרב אסאס את זמנו וכוחו לחיזוק יהדות ברית המועצות ולבניית קהילה יהודית אורתודוקסית. הוא יצר רשת של לימודי תורה, חינוך נוער ומחנות קיץ. כמו כן עסק בפעילות ציבורית ברחבי רוסיה, בה - בין היתר - החתים רבים על הצהרות שונות, כחלק ממאבקו.
זאב אלקין, ציין כי כשהתחיל את פעילותו בתנועה היהודית בברית המועצות "הרב אסאס היה אחד מהדמויות האגדתיות שקראתי עליו".
ביוגרפיה > סירוב עלייתו

החל משנת ה'תשל"ג (1973), משהתאפשרה לו חוקית הגשת הבקשה, פנה הרב אסאס לשלטונות הסובייטים בבקשה לעלות לארץ ישראל, אך סורב שוב ושוב, בין היתר בטענה שאשתו נושאת בתפקיד ביטחוני רגיש.
לאחר 13 שנות סירוב עלייה - מספר השנים הגדול ביותר של מסורב עלייה בברית המועצות שעלה לארץ ישראל - בחורף של שנת ה'תשמ"ו (ינואר 1986) הורשתה משפחת אסאס לעלות לארץ ישראל, לאחר עסקאות פוליטיות בין אדגר ברונפמן, נשיא הקונגרס היהודי העולמי, לבין הרשויות הסובייטיות, יחד עם פעילות דיפלומטית של אישים נוספים, בעיקר מהקונגרס היהודי העולמי, ובהם אשת הציבור רעיה יגלום.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית מאוחרת

בשנת ה'תשמ"ט (1988) עמד הרב אסאס לבחירות לכנסת ברשימת מפלגת דגל התורה, ואף הוקלט לתשדיר התעמולה של המפלגה, יחד עם משה גפני וחיים ברילנט.
משנת ה'תשנ"ט (1999) הרב אסאס מלמד בישיבת אש התורה בירושלים. הוא מייסד האתר היהודי-רוסי evrey.com.
ביוגרפיה > משפחתו

נשוי לאניה, ולהם שני בנים ובת.
משנתו הדתית והציונית

בראיון לכתב עת "יהודי ברית המועצות" הוא תמצת את משנתו בעניין הדת והציונות:
העיקר והבסיס של עם ישראל הוא התורה, ולחיות בארץ-ישראל ולעלות לארץ זה חלק בלתי-נפרד מקיום מצוות התורה. ציונות בשבילי היא דרך טבעית בחיי תורה ומצוות. להיות דתי ולא לחיות בארץ זה בעיני [להיות] יהודי לא-שלם, להיות לא דתי בעיני בכלל [להיות] אדם לא-שלם. חיים רק פעם אחת, אזי למה לא להיות שלמים?
ראו גם

הרב יוסף מנדלביץ'
הערות שוליים

↑  חשיפות מרתקות וזכרונות, באתר שטורעם.נט.
1 2 3  סוגיית מסורבי העלייה, ישיבת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, 1 בדצמבר 2009.
↑  בצלאל קאהן, הפרויקט המיוחד של קאהן: כך הוקמה 'דגל התורה', באתר רדיו קול חי, כ״ו באדר ב׳ תשע״ו (5 באפריל 2016).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007438519105171  GND: 131970496  ISNI: 0000 0000 3345 4464  LCCN: n91126820  VIAF: 41027202   WorldCat (עם VIAF): 41027202
אנציקלופדיה ynet

דף הבית של אנציקלופדיה ynet, אוגוסט 2009
אנציקלופדיה ynet הייתה אנציקלופדיית אינטרנט עברית כללית שהפעילה קבוצת ידיעות אחרונות. חלק קטן מערכיה היה פתוח לקריאה לציבור, ורובה ניתן לעיון בתשלום.
הקמת האנציקלופדיה נמשכה כשנה וחצי, עם צוות של כעשרה אנשים בניהולה של מיכל שכטר ובעריכתו המדעית של ד"ר עמנואל לוטם, בהובלת העורך הראשי של ynet, יון פדר. גרסת ניסיון של האנציקלופדיה נפתחה לציבור בדצמבר 2002, ובנובמבר 2003 הושקה האנציקלופדיה רשמית, תוך הפיכתה לאתר למנויים בתשלום.
האנציקלופדיה ירדה מאתר ynet בדצמבר 2020.
מאפייני האנציקלופדיה ודרכי שיווקה

העמוד הראשי של האנציקלופדיה הוביל לערכים הנמצאים בה דרך תריסר שערים: מדעים מדויקים, מדעי החיים, מדעי כדור הארץ, טכנולוגיה, היסטוריה, ישראל, חברה ומשפט, פוליטיקה, תרבות ופילוסופיה, דת ומיתוס, ספרות ואמנות, אמנויות הבמה. כל אחד משערים אלה נחלק לתחומים אחדים.
חלק מהמידע באנציקלופדיה לא נכתב במיוחד עבורה, אלא היה מבוסס על חומר מאנציקלופדיות עבר מודפסות:
"האנציקלופדיה הישראלית הכללית", בעריכת ד"ר רפאל פוזנר
"יהדות - אנציקלופדיה למושגים, אישים ומסורת ישראל", בעריכת שאול מייזליש
"החי והצומח של ארץ ישראל", בעריכת עזריה אלון
"לקסיקון אנציקלופדי חדש", בעריכת פרופ' מיכאל פלדמן ומחבר הערכים - דוד שחם
בשנותיה הראשונות הדגישה האנציקלופדיה כי היא "האנציקלופדיה היחידה באינטרנט בשפה העברית", אך בהמשך צומצם הדגש שניתן לקביעה זו. בשנת 2007 החלה האנציקלופדיה להדגיש את אמינותה: ללוגו שלה נוספה הסיסמה "ידע עם אחריות", ובדף ההסבר נכתב:
ברשת האינטרנט קיימים מיליוני אתרים שונים על כל דבר ועניין. לגולשים התמימים קשה לעיתים לזהות את טיבו ומידת אחריותו המקצועית של אתר זה או אחר. אנציקלופדיה ynet מציעה מידע מהימן ואמין, אשר נכתב ונבדק על ידי צוות הבית של האנציקלופדיה. כך תוכלו להיות בטוחים כי המידע המוגש באנציקלופדיה הוא המידע הנכון והשלם ביותר.
משוב מהקוראים

מהאנציקלופדיה נעדר מאפיין בולט של אתר ynet - מנגנון תגובות הגולשים. עם זאת, הייתה לקוראים אפשרות לשלוח למערכת הערות ותיקונים, וערכי האנציקלופדיה עודכנו בהתאם.
בתחילת דרכה, עלו טענות לפיהן היא מוטה כלפי שמאל מבחינה פוליטית, וגם לעיתים כלפי ימין. טענות אלו נדחו בתוקף על ידי עורכיה, אם כי הם הכניסו כמה שינויים בערכים שנחשדו כלא-מאוזנים. יון פדר, עורך ynet, הדגיש כי בעיניו "אנציקלופדיה צריכה להיות נטולת כל עמדה פוליטית וכל תפישה אידאולוגית. היא אמורה לספק רק עובדות". טענות הגיעו מימין, בין היתר, נגד הערך "אלטלנה", שבו הוצנע, לדעת המתלוננים, חלקו של יצחק רבין, ונגד הערך "יאסר ערפאת", שבו פסחו כותבי האנציקלופדיה על צדדיו הטרוריסטיים. בעקבות התלונות, הורה פדר לתקן את הערך על ערפאת.
גם משמאל הגיעו תלונות: למשל, מדוע ערך קרוי "פרשת כפר קאסם" ולא "טבח כפר קאסם". באנציקלופדיה ynet הוחלט שלא להשתמש בתואר "קיצוני", כמו "ימין קיצוני" ו"שמאל קיצוני".
לדברי עורכי האנציקלופדיה, תלונות רבות הגיעו על מחסור בערכים, חלקם ערכים אזוטריים שב־ynet הופתעו מכך שהקוראים ציפו להופעתם.
תשלום לאנציקלופדיה

בשנה הראשונה להשקתה (החל מדצמבר 2002), הייתה האנציקלופדיה פתוחה לכלל הציבור ללא תשלום. לאחר מכן, הותר השימוש בה רק למנויים. פסקת הפתיחה של כל ערך הייתה פתוחה לכול בחינם, עם הפניה לערך המלא בתשלום. בכמה מאות מערכיה התאפשרה צפייה חופשית, ולעיתים נפתחה האנציקלופדיה בשלמותה לקהל הרחב.
ניתן היה לרכוש מנוי חודשי או שנתי לאנציקלופדיה, וכן היו מסלולי קנייה קבוצתית עבור מוסדות חינוך, באמצעות מט"ח.
בקיץ 2005, החלה האנציקלופדיה להפיץ עלון דואר אלקטרוני בשם "אנציקלופדיה+", שנשלח בחינם למעוניינים בו וכלל מידע אנציקלופדי נרחב על הנושא שבו הוא עסק.
הקשר בין אתר החדשות לאנציקלופדיה

הקשר בין אתר החדשות של ynet לבין האנציקלופדיה התבטא במספר דרכים:
מדי יום, הפנה אתר ynet לכמה ערכים, והתאפשרה צפייה חופשית בהם.
בחלק מהכתבות שהופיעו בחדשות, ובעיקר בפרויקטים המיוחדים של אתר החדשות, הופיעו קישורים לאנציקלופדיה.
ניתן היה לחפש באנציקלופדיה ynet באמצעות תיבת החיפוש של אתר ynet.
הקישורים מאתר ynet לאנציקלופדיה שימשו כאחד הערוצים המרכזיים לפרסומה.
הערות שוליים

↑  הודעת הסגירה באתר האנציקלופדיה
↑  מערכת אנציקלופדיה ynet, באתר ynet, 3 במרץ 2011
↑  אוף טופיק - פלוטו ועדכניות האנציקלופדיות, באתר "Whatsup - קוד פתוח ותוכנה חופשית", 27 באוגוסט 2006
↑  יובל דרור, רק עלתה וכבר מותקפת, באתר הארץ, 31 בדצמבר 2003
1 2  יובל דרור, המאפיה השמאלנית, טוענים בימין, השתלטה גם על האנציקלופדיה המקוונת, באתר הארץ, 30 בדצמבר 2003
אנרי דיטרה-קרוזון

| --- | --- |

הספר "סיכום פרשת דרייפוס" מאת אנרי דיטרה-קרוזון, 1924
 מידע
 תואר:  כותבים ב-Revue d'Action française
 שיוך:  אקסיון פראנסז
 אזרחות:  צרפת
אנרי דיטרה-קרוזון הוא השם הבדוי המשותף של הקולונלים הצרפתיים פרדריק דלבק וז'ורז' לארפנט, שני פעילי התנועה הפוליטית אקסיון פראנסז, שראתה את צרפת כמונרכיה קתולית. הם כתבו במשותף בכתב העת Revue d'Action française, שהופץ מבית קפה פריזאי, והפך ב-1908 ל-L'Action française בניהולו של שארל מוראס, הוגה דעות צרפתי לאומני ואנטישמי, שהיה האידאולוג הראשי של אקסיון פראנסז.
היסטוריה

שם העט דיטרה-קרוזון נוצר בתחילת המאה ה-20 אחרי פרשת דרייפוס, שתוצאותיה השפיעו על חוגים לאומניים שהיו נגד אלפרד דרייפוס. בשנת 1909 כתבו דיטרה-קרוזון את פרייסיז (Précis), סיכום פרשת דרייפוס, וב-1924 הודפסה מהדורה סופית של הספר בהיקף של 400 עמודים. הספר נראה כמחקר מדעי, עם תיאור מדוקדק של עובדות, מקורות רבים, ניתוח אנליטי ברמה גבוהה וביבליוגרפיה שופעת. הדיוק בספר עומד בצורה מיומנת בקריטריוני עבודה מלומדת ודידקטית, ומהווה הסברה רחבה נגד פרשת דרייפוס. העובדות בספר מכחישות את חפות דרייפוס, אף על פי שנקבעה במועד פרסומו של הספר. קולונל אובר-ז'וזף אנרי, ששלח יד בנפשו לאחר שנאלץ להודות בזיוף מסמכים נגד דרייפוס, הוצג בספר כקדוש מעונה, מגיני ערכים מסורתיים וצבאיים זוכו, וניתנה לגיטימציה לאנטישמיות על ידי הפרכת ההיסטוריה של פרשת דרייפוס, שנכתבה בשבעה כרכים על ידי עורך הדין והעיתונאי היהודי ז'וזף ריינאך.
אף על פי שפרשת דרייפוס הוכיחה את חפותו של דרייפוס ושיקמה אותו, פרסמו דיטרה-קרוזון את עבודתם פעמים נוספות, והמשיכו בתעמולה נגד דרייפוס על ידי פרסומים שונים, בלי לחסוך באמירות אנטישמיות ובהתקפות אישיות. הם עשו זאת בסדרת חוברות בשם "פנייה למדינה", שתוכנן נכלל בספר פרייסיז. מתוך נאמנותם למדיניות אקסיון פראנסז, פרסמו דלבק ולארפנט גם מסות פולמוסיות נגד מוסדות רפובליקניים, והצטרפו למוראס בספרו ההפיכה בכוח אפשרית (אנ') (1910) כדי לדון באפשרות הפיכה מונרכיסטית.
לפי ההיסטוריונים פייר וידאל-נאקה ווינסנט דוקלר, מנוסח הפרייסיז כיצירה פורצת דרך של שליליוּת, לפי המונח שטבע ההיסטוריון אנרי רוסו (אנ'). בספר פועלות רטוריקה שלילית ואסטרטגיות של עשיית שימוש פסול בעובדות למטרות אידאולוגיות ולזיוף. כרוב חברי הדור הראשון של אקסיון פראנסז, גישת ההכחשה של דיטרה-קרוזון נבעה בעיקר מטינה ומחוסר שביעות רצון שנבעו מכישלון האקטיביזם האנטי דרייפוסי לאורך שנים. כאנשי צבא, הושפעו דלבק ולארפנט בעיקר ממשבר זה, שהותיר את עקבותיו בפעילותם. מהדורת הספר משנת 1924 המשיכה את עלילת הפרשה, וכללה את מאבק אקסיון פראנסז לאמת שלה, שלפיה לא יכירו לעולם תומכי אמת זו בחפותו של קפטן דרייפוס.
במלחמת העולם השנייה, הפך ז'ורז' לארפנט לתומך בשיתוף פעולה פעיל עם הכובשים הנאצים, והצטרף לליגה הצרפתית (צר') ששיתפה פעולה עם הנאצים. פרדריק דלבק נפטר ב-9 באפריל 1940.
הערות שוליים

1 2 3 4  Jean Stouff (2011-10-28). "Le Précis de l'affaire Dreyfus, bréviaire anti-dreyfusard" [סיכום פרשת דרייפוס, ליטורגיה נגד הפרשה]. Biblioweb.hypotheses.org (בצרפתית). נבדק ב-2023-12-31.
↑  Jean Stouff (2011-10-28). Le Précis de l’affaire Dreyfus, bréviaire anti-dreyfusard (PDF). Editions-allia.com (בצרפתית). נבדק ב-2023-12-31.
↑  Henri Dutrait-Crozon (1924). Précis de l'Affaire Dreyfus, Avec un répertoire analytique [סיכום פרשת דרייפוס, עם רפרטואר אנליטי]. The-savoisien.com (בצרפתית). Paris. נבדק ב-2023-12-31.
↑  Pierre Vidal-Naquet (2006-01-24). Mes affaires Dreyfus [דבריי על דרייפוס]. Veill.es (בצרפתית). Paris. נבדק ב-2024-01-02.
↑  Eugen Weber (1985-11-07). L'Action française [אקסיון פראנסז]. Fayard.fr (בצרפתית). Fayard. p. 320. נבדק ב-2024-01-02. Elle appuya sans restriction un Chef d'Etat dont la politique comprenait la collaboration avec l'ennemi allemand [תמכה ללא גבולות בראש מדינה שמדיניותו כללה שיתוף פעולה עם האויב הגרמני]
אסף אטדגי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 בנובמבר 1975 (בן 48) רמלה, ישראל ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 עיסוק:  פזמונאי • מלחין
 שפה מועדפת:  עברית 
 פרופיל ב-IMDb
 
אסף אטדגי (נולד ב-29 בנובמבר 1975) הוא אמרגן, פזמונאי ומלחין ישראלי.
ביוגרפיה

אסף אטדגי נולד ברמלה לאסתר, עובדת עירייה, ולמשה, עובד בתנובה, שעלו לישראל ממרוקו. לאטדגי עוד ארבעה אחים. בילדותו למד במוסדות חינוך ממלכתי דתי, ובגיל 15 עבר ללמוד בפנימיית "יד נתן". שירת בצה"ל כלוחם בגרעין נח"ל.
בתחילת דרכו בעולם המוזיקה ניגן עם עמיר בניון ואף כתב לו מספר שירים. בהמשך שימש כאמרגן של יוצאי תוכנית המציאות המוזיקלית "כוכב נולד", בהם את שירלי לילו, וזוכי התוכנית הראל מויאל (לו כתב והלחין שיר) ויהודה סעדו. הוא גם ייצג את הראפרית שורטי.
לאחר מכן פתח אולפן הקלטות, והחל לעבוד עם הזמרת מרגלית צנעני. שהייתה אז שופטת בתוכנית "כוכב נולד". אטדגי כתב לצנעני מספר שירים, בהם "עץ ירוק מפלסטיק" והיה לאמרגנה. בשנות ייצוגה חזרה צנעני לתודעה הציבורית כזמרת.
בשנת 2009 החל לשמש כמנהלו האישי של עומר אדם, מיוצאי "כוכב נולד". אטדגי כתב לאדם שירים והלחין עימו את השיר "יום אחד". באותה השנה היה לאחד ממפיקי האלבום "דווקא היום", ואף השתתף בכתיבת והלחנת השירים "סרט ישן", "דווקא היום" ו-"חסידות", אשר נכללים בו.
אטדגי התפרסם בתקשורת כאשר צנעני הורשעה בשנת 2011 בעבירה של סחיטתו באיומים בהקשר לייצוג של עומר אדם, ונגזרו עליה ביצוע עבודות שירות.
אטדגי כתב והלחין לזמרים נוספים. הוא כתב שלושה שירים עבור גידי גוב, שהופיעו באלבום "בקצה ההר", ושניים מהם כתב בשיתוף פעולה עם עמיר בניון. אטדגי גם כתב עבור הזמרים גוסטו ומאיה בוסקילה.
בשנת 2012 השתתף עם עומר אדם בתוכנית המציאות התיעודית "הסוכנים" ששודרה בערוץ הוט בידור ישראלי, ובשנת 2015 החל להגיש את התוכנית "הבילויים" לצדה של עינת ארליך.
בתחילת 2014 היה חלק מצוות הפאנל שהנחה את העונה החמישית של התוכנית "חדשות הבידור". בנובמבר אותה שנה החל אטדגי לשמש כחלק מצוות השיפוט בעונה השנייה של "הכוכב הבא לאירוויזיון", והמשיך בתפקיד זה גם בעונה השלישית.
אטדגי הנחה לצד עינת ארליך את תוכנית "הבילויים" בערוץ 24, תוכנית פאנל יומית בשידור חי בה מסקרים את כל מה שקורה בתחומי המוזיקה, הבילוי, הבידור והתרבות בישראל.
ב-2016 השתתף בעונה הרביעית התוכנית "גולסטאר".
ב-2018 השתתף אטדגי בסדרה המוקומנטרית "קיסריה אקספרס".
ב-2021 שיחק בסדרה "מנגן ושר" בתור עצמו.
הערות שוליים

↑  ישראל קמחי Music Team (2010-06-10), מרגלית צנעני | סרט ישן, נבדק ב-2019-04-18
↑  נעמה כהן פרידמן, מרגלית צנעני הורשעה, לא תיכלא: מאשרת ומודה, באתר ynet, 27 בנובמבר 2011
↑  סמדר שילוני, "הסוכנים": כבר לא סוכנים חשאיים, באתר ynet, 4 בספטמבר 2012
↑  קים בוסי, ‏בליינד דייט: מה הקשר בין ארליך לאטדגי? | הבילויים, באתר ‏מאקו‏, 15 במרץ 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309581105171  VIAF: 297533173   WorldCat (עם VIAF): 297533173
אלפא קנטאורי A

| --- | --- |
השוואת גדלים בין כוכבים במערכת אלפא קנטאורי והשמש
השוואת גדלים בין כוכבים במערכת אלפא קנטאורי והשמש
   
 המיקום של מערכת אלפא קנטאורי - פינה שמאלית תחתונה
 נתוני תצפית
 קבוצת כוכבים:  קנטאור
 שמות נוספים:  Rigil Kentaurus, Toliman, LHS 50
 סוג:  כוכב הסדרה הראשית מסוג G
 בהירות נראית:  0.01-
 סיווג ספקטרלי:  G2 V
 עלייה ישרה:  14ʰ 39ᵐ 35.1-36.5ˢ מילי-שניות קשת בשנה
 נטייה:  ‏02.3-13.8″ ‏50′ ‏60°‏- מילי-שניות קשת בשנה
 מאפיינים פיזיים
 בהירות מוחלטת:  4.38
 מרחק:  4.365  שנות אור 1.34  פארסק
 רדיוס:  1.227 רדיוסי שמש
 מסה:  1.1 מסות שמש
 עוצמת הארה:  פי 1.519 מהשמש
 טמפרטורה:  5,800 K
 מהירות סיבוב:  2.64 קילומטר לשנייה
 מהירות רדיאלית:  −15.252±0.167 קילומטר לשנייה
 היסט:  743±1.3 אלפיות של שניות קשת
 מתכתיות:  0.252 
 מערכת
 כוכבים נלווים:  אלפא קנטאורי B, פרוקסימה קנטאורי
 
אלפא קנטאורי A הוא הכוכב המרכזי של מערכת הכוכבים המשולשת אלפא קנטאורי. הוא מסיווג ספקטרלי G2 הזהה לשמש אם כי הוא קצת יותר גדול ממנה. אלפא קנטאורי A ואלפא קנטאורי B מקיפים את מרכז מסתם המשותפת ב-80.1 שנות ארץ.
ראו גם

פרוקסימה קנטאורי
אלפא קנטאורי
אנרי הראשון, דוכס גיז

אנרי הראשון, דוכס גיז (בצרפתית: Henri Ier de Lorraine; ‏31 בדצמבר 1550 – 23 בדצמבר 1588), היה אציל צרפתי. ממנהיגי הקתולים במלחמות הדת בצרפת נגד ההוגנוטים. ניסה לרשת את אנרי השלישי שיורשו (אנרי מלך נווארה) היה הוגנוטי. לשם כך ארגן את הליגה הקתולית. הוא הצליח לגרום למלך להוציא את הכפירה ההוגנוטית אל מחוץ לחוק, מה שגרם לפריצת מלחמת שלושת האנרים. במהלך המלחמה הוא נהרג על ידי אנשי משמר המלך.
ביוגרפיה

אנרי נולד ב-31 בדצמבר 1550, והיה בנו בכורו של פרנסואה, דוכס גיז (על שם העיר גיז בחבל פיקרדי שבצפון צרפת). בשנת 1563 נרצח אביו בידי המתנקש ההוגנוטי ז'אן דה פולטרו דה מרה, ואנרי קיבל את חינוכו אצל דודו, שארל, קרדינל לורן, ששלח אותו למסעות באירופה כדי לרכוש ניסיון צבאי.
ב-1565 לחם נגד הטורקים בהונגריה, וכאשר שב לצרפת הפך לאחד ממנהיגי הקתולים במלחמות הדת בצרפת נגד ההוגנוטים. הצטיין בקרב ז'רנאק (13 במרץ 1569) ובקרב מונקונטור (3 באוקטובר של אותה שנה). בשנת 1570 ביקש להינשא למרגריט דה ולואה, בתה של קטרינה דה מדיצ'י ואחותו של שארל התשיעי, מלך צרפת, אך ללא הצלחה. באוקטובר של אותה שנה נשא לאישה את קטרינה מקלב, בתו של פרנסואה דוכס נבר. בעצת דודיו תכנן את רצח מנהיג ההוגנוטים, אדמירל גאספאר דה קוליני, שבו ראה את האחראי לרצח אביו. מאורע זה היווה את תחילת טבח ליל ברתולומאוס הקדוש (24 באוגוסט 1572), שבו נרצחו אלפי הוגנוטים. בשנת 1575 נפצע בקרב ובשנת 1576 ארגן את הליגה הקתולית כדי לחדש את המלחמה בהוגנוטים.
אנרי הראשון דוכס גיז טען לכתר צרפת כצאצא של השושלת הקרולינגית. בשנת 1582 כרת ברית עם פליפה השני, מלך ספרד, שמימן את פעולות הליגה הקתולית. בשנת 1584 נפטר פרנסואה דוכס אנז'ו, אחיו הצעיר של אנרי השלישי מלך צרפת ויורש העצר, מה שהותיר את אנרי מלך נווארה (לימים אנרי הרביעי מלך צרפת) שעמד בראש ההוגנוטים, כיורש העצר הצרפתי. אך פריז הקתולית לא הייתה מוכנה למלך הוגנוטי, ובשנת 1585 נאלץ המלך, שהיה חולני וחלוש בגופו, לחתום על צו שעל פיו הוצאה הכפירה הפרוטסטנטית אל מחוץ לחוק, על פי דרישתם של אנרי הראשון הדוכס מגיז ושל האפיפיור סיקסטוס החמישי, שנידה את אנרי מלך נווארה ושלל את זכותו לשמש כיורש עצר.
עקב זאת, פתח אנרי, מלך נווארה במלחמה (שנודעה בשם מלחמת שלושת האנרים) נגד המלך אנרי השלישי ונגד אנרי הראשון, דוכס גיז, והביס אותם בקרב קוטרה בשנת 1587. הקתולים, שלא היו מרוצים מהנהגתו של המלך אנרי השלישי, הקימו ממשלה מהפכנית בפריז ופתחו במשא ומתן עם פליפה השני מלך ספרד שמטרתו הייתה לפלוש לאנגליה ולצרפת ולהדיח את המלך. אנרי הראשון, דוכס גיז נקרא על ידי הקתולים לכבוש את פריז.
ב-12 במאי 1588 נמלט המלך מפריז אחרי שהדוכס מגיז השתלט על העיר. המלך נאלץ למנות את הדוכס מגיז למפקד הראשי של הצבא המלכותי, וקרא לאספת המעמדות הצרפתית להתכנס בארמונו שבעיר בלואה (על גדות הנהר לואר). משהגיע הדוכס מגיז, הוא נרצח מיד בידי אנשי משמרו של המלך, גופתו נשרפה ואפרו הושלך אל הנהר (23 בדצמבר 1588). למחרת ניתן צו מאסר נגד ראשי הליגה הקתולית, ולואי השני הקרדינל מגיז, אחיו של הדוכס מגיז, הוצא להורג.
מאורעות אלה גרמו לכך שמרבית הצרפתים האשימו את המלך ברצח. הפגנות רחוב קראו להדחתו, והתאולוגים של סורבון, בתמיכת האפיפיור סיקסטוס החמישי, שחררו את הצרפתים משבועת האמונים למלך אנרי השלישי. המלך כרת ברית עם אנרי מלך נווארה, מנהיג ההוגנוטים, ומינה אותו ליורשו. כוחותיהם משותפים הביסו את צבא הליגה הקתולית, והם עשו הכנות לעלות על פריז.
ב-1 באוגוסט 1589 בעת שהמלך הכין את צבאו להתקפה על פריז, הוא נפצע אנושות בידי מתנקש ומת ביום המחרת.
משפחתו

ב-4 באוקטובר 1570 התחתן אנרי בפריז עם קתרין דה קלווה, ממנה נולדו לו 14 ילדים:
שארל, דוכס גיז (1571–1640)
אנרי מלורן (1572–1574)
קתרין מלורן (1573)
לואי השלישי, קרדינל גיז (1575–1621), ארכיבישוף ריימס
שארל מלורן (1576)
מארי מלורן (1577–1582)
קלוד, דוכס שברוז (1578–1657) התחתן עם מארי דה רואן
קתרין מלורן (1579)
כריסטין מלורן (1580)
פרנסואה מלורן (1581–1582)
רנה מלורן (1585–1626)
ז'אן מלורן (1586–1638)
לואיז מרגריט מלורן (1588–1631), התחתנה עם פרנסואה, נסיך קונטי
פרנסואה אלכסנדר מלורן (1589–1614)
אנרי הראשון, מלך נווארה

אנרי השמן (בבסקית: Henrike I.a, Gizena, בצרפתית: Henri le Gros, בספרדית: Enrique el Gordo; בערך 1244 – 22 ביולי 1274) היה מלך נווארה (בתור אנרי הראשון) ורוזן שמפאן ובריי (בתור אנרי השלישי) משנת 1270 ועד מותו.
ביוגרפיה > ראשית חייו

אנרי היה בנם הצעיר של תאובלד הראשון, מלך נווארה ומרגרט מבורבון, מלכת נווארה. בתקופת שלטונו של אחיו הבכור חסר הילדים תאובלד השני הוא החזיק כעוצר במהלך רבים מהיעדרויותיו הרבות של תאובלד. בשנת 1269 התחתן אנרי עם בלאנש מארטואה, בתו של אחיו של לואי התשיעי, מלך צרפת, רובר הראשון, רוזן ארטואה.