stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כלבם של בני בסקרוויל
עלילת הספר > אדמות הבור

בהגיעו ביחד עם סר הנרי לטירת בסקרוויל מתוודע ד"ר ווטסון למספר דמויות מאנשי אדמות הבור:
האסיר הנמלט
המשרת ברימור ואשתו
מר סטפלטון ואחותו
מר פרנקלנד
לורה לאונס (ליאונז)
האיש המסתורי המתבודד באדמות הבור
בכל אותה עת נמצא הולמס בלונדון. ווטסון מתאר בפניו את כל המתרחש באדמות הבור ואת הדמויות השוכנות בה. ווטסון וסר הנרי מגלים את סוד עצבותה ובכייה של מרת ברימור. הם עוקבים אחריה ומגלים כי היא יוצאת בלילות לאדמות הבור ומוסרת מזון לאסיר הנמלט. היא מתוודה בפני ווטסון וסר הנרי כי האסיר הנמלט הוא אחיה. סר הנרי בטוב לבו נותן לה אחדים מבגדיו כדי שתמסור אותם לאחיה. תגלית נוספת ורבת חשיבות, שהצליח ווטסון לגלות, היא כי סר צ'ארלס יצא בליל מותו לאדמות הבור כדי לפגוש את לורה לאונס, לפי בקשתה, כדי שתוכל לבקש את עזרתו הכספית שתעזור לה להתגרש מבעלה, אך היא לא באה לפגישה משום שהשיגה עזרה ממקור אחר.
בעזרת מר פרנקלנד החקרן מצליח ווטסון לגלות את מקום מחבואו של המתבודד באדמות הבור, בסוכת אבן של האדם הניאנדרטלי. כשהוא מגיע למקום מקבל את פניו האיש בברכה: "ערב נעים... ווטסון יקירי". מתברר כי המתבודד הוא שרלוק הולמס שכל אותה עת לא נמצא בלונדון, אלא שכן באדמות הבור, עקב אחרי אנשיה ועיכל את פרטי המידע שבמכתבים ששיגר לו ווטסון, שהועברו אליו מלונדון. שרלוק הולמס מבשר לווטסון כי כבר פתר את התעלומה: "רצח הוא, ווטסון - רצח משוכלל ואכזרי".
התרגומים לעברית

כלבם של בני בסקרויל, תרגום: אוריאל הלפרין (יונתן רטוש), הוצאת אמנות, 1929. נחשב לתרגום הקלאסי של הספר.
כלבם של בני בסקרויל, תרגום: יאיר בורלא (תרגום ערוך ומקוצר מעט לנוער), הוצאת כתר, 1974.
כלבם של בני בסקרויל, תרגום: רותי שמעוני, עם ציורים של סידני פאג'ט (המאייר המקורי של ספרי שרלוק הולמס באנגליה). הוצאת זמורה ביתן, 1986.
כלבם של בני בסקרויל, תרגום: בינה אופק, עופרים הוצאה לאור, 2003
כלבם של בני בסקרוויל – ועוד סיפורים, הסדרה המוערת", העיר: לזלי ס. קלינגר, תרגם מאנגלית והוסיף הערות: יניב פרקש, אריה ניר הוצאה לאור, 2008, תשס"ח
גרסת קומיקס של הסיפור שיוצריה אינם ידועים הופיעה בשבועון "הארץ שלנו" בהמשכים בספטמבר 1976 – 12 באפריל 1977.
בקולנוע

עלילת הספר עוררה את דמיונם של יוצרי הסרטים, בנרטיב ה"קולנועי" שלה, עוד מימי הסרט האילם. הספר הוסרט מספר רב של פעמים, החל מגרסה אילמת בגרמניה בשנת 1914, ובהמשך בסרטי קולנוע, וסרטי טלוויזיה. הסרט האחרון הוא משנת 2002.
שתי הגרסאות הנודעות ביותר הן הגרסה הבריטית משנת 1939, שבה גילם השחקן בסיל רטבון את דמותו של שרלוק הולמס. סרט זה היה אחד מסדרת סרטי קולנוע בריטיים, שהופקו בין השנים 1939 ל-1946 ובהם גילם רטבון את דמותו של שרלוק הולמס; והגרסה הבריטית הצבעונית משנת 1959, שבה הופיעו שני שחקני סרטי אימים נודעים, פטר קשינג כשרלוק הולמס וכריסטופר לי כסר הנרי.
הקשרים תרבותיים

כלב הציד האימתני מבוסס על אגדה עתיקה מאזור דארטמור, שבו מתרחשת העלילה. באופן כללי, סיפורים על כוחות על-טבעיים מאיימים שפועלים בבתה החשופה, בפסגות סחופות הרוח ובביצות הטובעניות מוצאים את מקומם בטבעיות בפולקלור הקיים של האזור, וקונן דויל השתמש היטב באווירה המיוחסת למחוז דבון ולדרטמור בפרט כדי לשרת את עלילת ספרו. כך גם מוזכרים שוב ושוב מאפייני הנוף, הצוקים והבקתות הקלטיות העתיקות.
העלילה הבלשית שבספר, שבה לאירועים על-טבעיים יש בסופו של דבר הסבר רציונלי, והתופעה העל-טבעית שלכאורה נועדה לאמיתו של דבר להסתיר מזימת רצח, שימשה מקור לספרים בלשיים רבים שנכתבו אחריו. הידועה מכל היא עלילת הסרט "ורטיגו" משנת 1958 בבימויו של אלפרד היצ'קוק, המבוססת על רומן בלשי מפרי עטם של צמד הסופרים פייר בוליו ותומאס נרסג'ק. דוגמה אחרת היא ספרו של דשיל האמט "קללת בני דאיין". הדמות המרכזית בספרו הבלשי-פילוסופי של אומברטו אקו "שם הוורד" היא הנזיר ויליאם מבסקרוויל. בעולם הרפואה ניתן להתקף לב קטלני שבא כתוצאה מלחץ נפשי השם "אפקט בסקרוויל".
צורה זו היא גם הבסיס לסדרה סקובי דו, בה מתחיל פרק בגישה על טבעית ומסתכם בהסבר רציונלי.
ארתור קונאן דויל שהאמין בספיריטואליזם בחר בספרו זה, דווקא לדחות את האמונות הטפלות, את הפחד מפני "קללת משפחה" ושאר כוחות על-טבעיים.
הפרק השני בעונה השנייה של הסדרה הבריטית "שרלוק", מבוסס באופן רופף עד מאוד על רומן זה, כשכותרת הפרק היא "כלבם של בני בסקרוויל".
עטיפת הספר בתרגום לעברית על ידי יאיר בורלא, גרסה משנת 1974
ירגזי חלוד-חזה

| ירגזי חלוד-חזה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: ירגזיים
סוג:: פויסילה
מין:: ירגזי חלוד-חזה
שם מדעי
 Poecile davidi ‏ברזובסקי וביאנקי, 1891
תחום תפוצה


ירגזי חלוד־חזה (שם מדעי: Poecile davidi) הוא מין של ציפור שיר קטנה ממשפחת הירגזיים שחי בהרים במרכז סין.
מאפיינים פיזיים

הירגזי חלוד־החזה הוא עוף קטן, אם כי בינוני בהשוואה לבני משפחתו, באורך 12–13 ס"מ ובמשקל 10–12.5 גרם. כיפת הראש, הגרון והסנטר שחורים, והלחיים לבנות. הבטן והצווארון כתומים בגוון החלודה, מקור שמו. הגב חום אפרפר. קשתית העין כהה, המקור שחור וקצר, והרגל אפרפרה ירקרקה. אברות הכנף חומות אפורות עם שוליים בצבע אפור בהיר ואברות הזנב אפורות חומות עם קצה לבן. בהשוואה למינים ירגזי סצ'ואני, ירגזי הרים וירגזי לבן-גבה, הגחון הרבה יותר רווי ופחות דהוי. הנקבה והזכר דומים. הצעירים דומים לבוגרים, אם כי הכיפה והגרון בהירים יותר, שולי האברות דהויים יותר, הלחיים צהובות יותר, והגחון דהוי. הכנפיים באורך 65–68 מ"מ אצל הזכרים ו-64–67 מ"מ אצל הנקבות. כף הרגל באורך 14–18 מ"מ. הקריאות הן נשיפות בקול גבוה שנשמעות כמו "ציט" ו"צ'יט-איט-איט". בדומה למיני פויסילה אחרים, לירגזי חלוד־החזה קריאה שנשמעת כ-"צ'יקדי-די-די", שמורכבת מהברות גבוהות שלאחריהן צלילים נמוכים יותר.
התנהגות

מחוץ לעונת הקינון, הירגזים נעים בקבוצות של 5–10 פרטים. הירגזי חלוד–החזה הוא עוף זריז ואקרובטי, שנצפה מחפש מזון בחופת עצים גבוהים. לא ידוע הרבה על הרבייה של מין זה. בסצ'ואן, עונת הקינון מתחילה במאי. הקן מוקם בחלל בעץ או בגזע מת, בגובה 4–10 מטר מפני הקרקע. הקן נבנה ממספר חומרים, בהם חזזית. השרת הנוצות מתבצעת בסתיו, באוקטובר-נובמבר.
טקסונומיה

הירגזי חלוד־החזה תואר לראשונה על ידי 2 חוקרים רוסים, מיכאיל ברזובסקי וולנטין ביאנקי בשנת 1891, אך נחשב שנים רבות למין בסוג ירגזי עם רוב הירגזיים האחרים. נחשב בעבר למין אחד עם ירגזי החרמון (על סמך פרופורציות, ללא תמיכה מתצפיות שטח) ולקרוב לירגזי לבן-גבה. מחקר משנת 2005 (גיל, סליקאס ושלדסון, 2005) מבוסס נתונים גנטיים ומורפולוגיים תמך בהפרדת הסוג פויסילה, כפי שביצעו גופים אחדים, בהם IUCN‏, ITIS‏, ו-IOC (אנ').‏ תוצאות דומות חזרו במחקר מאוחר יותר (יוהנסון ואחרים, 2013), אם כי פוצלו מהסוג מספר מינים לסוג סיטיפרוס. מקור ההולוטייפ בגאנסו. השם המדעי ניתן למין על שם ארמן דוד, זואולוג וכומר צרפתי.
העץ הפילוגנטי של הסוג (Poecile), על פי טריץ' ואחרים (2017), הוא:
תפוצה ובית גידול

הירגזי חלוד־החזה חי ביערות טרופיים וסובטרופיים (בעיקר אשוחית, אורן, אשוח, שדר, צפצפה, במבוק, ערבה, אלנוס ואלון) לחים בגבהים של 2,135–3,400 מטר מעל פני הים. הוא מצוי בהרים של מרכז סין (בחוביי, שאאנשי, גאנסו וסצ'ואן).
טווח התפוצה (כ–369,000 קמ"ר) של מין זה בינוני, ולכן המין אינו מתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון גודל הטווח. גודל האוכלוסייה לא כומת, אך לא סביר שהוא מתקרב לסף סכנת ההכחדה על פי קריטריון גודל האוכלוסייה. לא ידועה מגמת האוכלוסייה, אך לא סביר הירידה מהירה מספיק כדי להתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון מגמת האוכלוסייה. על כן, ירגזי חלוד-חזה מסווג כמין ללא חשש. איום על המין הוא הרס בתי גידול כתוצאה מכריתת יערות.
לוצרן (קנטון)

לוצרן (בגרמנית: Luzern, ‏האזנהקובץ:De-Luzern.ogg‏Ⓘ‏) הוא קנטון של שווייץ. הוא ממוקם במרכז שווייץ. בירת הקנטון, שנושאת גם את שמו, היא לוצרן והיא העיר הגדולה בקנטון.
גאוגרפיה

קנטון לוצרן ממוקם במרכז שווייץ. חוצים אותו נהר רויס (אנ') ונהר קליינה אמה, ובמזרחו הוא גובל בימת ארבעת הקנטונים. שטח הקנטון נמצא למרגלות האלפים השווייצרים. הנקודה הגבוהה בקנטון היא 2,350 מטר. שטח הקנטון הוא 1,493 ק"מ².
היסטוריה

קנטון לוצרן מכיל טריטוריות שהשיגה בירתה לוצרן על ידי הסכם, כיבוש צבאי או רכישה, בצורה נרחבת עד 1415. לוצרן הצטרפה לאיחוד השווייצרי ב-1332. הקנטון ניסה להפרד מהאיחוד בשנים 1841–1847 אך הובס בקרב על ידי כוחות שווייצרים והצטרף מחדש לאיחוד השווייצרי ב-1848 כחבר מלא.
כלכלה

כ-90 אחוז משטח הקנטון היא אדמה הראויה לעיבוד חקלאי. חקלאות היא המקור הראשי לפרנסה בקנטון, אך גם התעשייה מפותחת. התוצרים החקלאיים החשובים הם דגנים, פירות ובקר. התעשייה מתרכזת בעיקר בטקסטיל, תעשיית מכונות, נייר, עץ וטבק.
גם לתיירות חשיבות רבה. הקנטון קולט תיירים בחופשה לאלפים הקרובים. כמו כן, חלק ניכר מהתחבורה היבשתית החוצה את שווייץ מצפון לדרום עוברת בקנטון.
דמוגרפיה

אוכלוסיית לוצרן מונה (נכון לדצמבר 2014) 394,604 נפשות. 18.1% מכלל האוכלוסייה הם אזרחים זרים, מתוכם 15.5% הם מאירופה, 1.4% מאסיה, 0.7% מאפריקה, ו -0.5% מן אמריקה.
רוב האוכלוסייה (החל משנת 2010) דוברת גרמנית (91%) ואחריה ישנן סרבו-קרואטית, איטלקית, אלבנית ואנגלית (3%), פורטוגזית וצרפתית 2% וספרדית עם 1%.
דמוגרפיה > דת

מהמפקד שנערך בשנת 2000, 70.9% הכריזו על עצמם כקתולים, בעוד ש- 11.2% שייכים לכנסייה הרפורמית השווייצרית. 2.23% מכלל האוכלוסייה, היו בכנסייה האורתודוקסית ו- 2.16% מכלל האוכלוסייה שהשתייכו לכנסייה נוצרית אחרת. 3.77% מוסלמים, 875 בודהיסטים, 1,715 הינדים, 5.90% הכריזו על עצמם כאתאיסטים או חסרי דת, ו-3.71% מכלל האוכלוסייה שלא ענו על השאלה.
בלוצרן חיים כ-400 יהודים, ומצוי בו בית חב"ד בניהול הרב חיים דרוקמן.
הערות שוליים

↑  Switzerland's population in 2019, נוישאטל 2020, באתר המשרד הפדרלי לסטטיסטיקה, שווייץ. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557382305171  BnF: cb12106122n (data)  GND: 4036734-4  HDS: 007382  ISNI: 0000 0001 1087 0219  LCCN: n50051976  MusicBrainz: 50a7af21-30e8-4884-b238-6a615728ad23  NKC: ge487328  VIAF: 126073629   WorldCat (עם VIAF): 126073629 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של שווייץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כריסטיאן פרידריך הנריצי

| --- | --- |
 לידה:  14 בינואר 1700 Stolpen, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  10 במאי 1764 (בגיל 64) לייפציג, נסיכות הבוחר מסקסוניה 
 מדינה:  נסיכות הבוחר מסקסוניה 
 השכלה:  אוניברסיטת לייפציג 
 
כריסטיאן פרידריך הנריצי (Christian Friedrich Henrici; ‏ 14 בינואר 1700 - 10 במאי 1764) היה לבריתן גרמני שנודע בעיקר בקנטטות שחיבר עם המלחין יוהאן סבסטיאן באך. חתם בשם העט "פיקאנדר" (Picander).
הנריצי ובאך

הנריצי למד משפטים באוניברסיטת האלה-ויטנברג, כאשר החל מחבר לבריות בתור הכנסה צדדית, והוסיף לכתוב אף שפיתח קריירה בשירות המדינה. באך עבר ללייפציג בשנת 1723 והחל לעבוד עם הנריצי בשנת 1725. טקסטים רבים של הנריקי שימשו ליצירותיו הקוליות של באך, דוגמת קנטטת הקפה וקנטטת האיכרים. יד הגורל קבעה כי מקצת מהלבריות נשמרו בעוד הלחן המקורי של באך, דוגמת רי"ב 244a, אבד. בין מוזיקולוגים נתגלעה מחלוקת באשר למהימנות הצהרתו של הנריצי לפיה הלחין באך את כלל הלבריות שלו בשנת 1729.
יעקב אנטולי

| --- | --- |
 לידה:  1194 מרסיי, צרפת 
 פטירה:  1256 (בגיל 62 בערך) 
 מדינה:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  ?–1256 
 תלמידיו:  משה בן שלמה מסלרנו 
 
רבי יעקב ב"ר אבא מרי ב"ר שמשון אנטוּלִי (1194, פרובאנס, דרום צרפת - 1256), היה מחכמי פרובנס, רב, תלמיד חכם, פילוסוף, דרשן, רופא, ומתרגם. שם משפחתו, אנטולי, ניתן לו על פי שמו של אבי סבו. הוא היה חתנו של רבי שמואל אבן תיבון.  נודע בעבור קובץ דרשותיו על התורה "מלמד התלמידים".
הליכה בדרך הרמב"ם

חותנו של ר' יעקב אנטולי, רבי שמואל אבן תיבון, שהיה גם מורו, חיבב עליו את שיטתו של הרמב"ם ואת הדרך המיוחדת שבה הוא פירש את כתבי הקודש. הערצתו של ר' אנטולי לרמב"ם גרמה לו מחד לקדש בספריו את שמו, ומאידך לבזות את מתנגדיו.
מלמד התלמידים

בהיותו בן חמישים וחמש ר' יעקב אנטולי השלים את ספר "מלמד התלמידים", המבוסס על דרשות שהיה דורש בשבתות וימים טובים. הספר כולל דרשות על פרשות התורה, ברוח פרשנות פילוסופית-אלגורית, בהשראת הרמב"ם, תוך דגש על מוסר ודרך הישר. לדבריו, אי אפשר לדעת היחוד ואהבה וקיום המצוות כראוי מאין דרישת התורה על דרך החכמה, העצלות של חכמי ישראל בנוגע לחקירה ודרישה בכתבי הקודש מביאה לידי חילול כבוד התורה ונפילת רגשי הדת, והוא בא לתקן המעוות הזה בדרשותיו.
כתב הרב  שמעון יעקב הלוי גליקסברג: "תוכנית הספר, סגנונו, אופן הרצאתו ונמוקיו שונים המה לגמרי מספרי הדרשות, שקדמוהו. כל דרשה ודרשה של הדרשן רבי יעקב אנטולי אינה העתקה של דרשות הקדמונים, אלא מאמר מקורי בפני עצמו, שיש לו נושא מיוחד, והדרשן הולך ומברר את רעיונו המרכזי בפסוקים מן התורה ובדרשות חז"ל, ואגב זה הוא מבאר את הכתובים והמאמרים בחקירה הגיונית".
לשיטתו, לכל סיפורי התורה יש תועלת, בין תועלת הנהגתית ובין תועלת אמונית, והוא מדגים זאת בספרו.
חיבה יתירה רחש רבי יעקב אנטולי למזמורי תהילים ולספרי משלי וקהלת, והוא מרבה להזכירם בדרשותיו. לדבריו, על פי מדרש בראשית רבה, חיבר שלמה את ספריו כדי ללמד את הנהגת האדם מצד אחד, שזהו החלק הגלוי בתורה, ומצד שני כדי ללמד סתרי תורה, וחובה על כל יהודי ללמוד את שני העניינים גם יחד. כמעט כל דרשה מדרשותיו נפתחת בפסוק, מספר משלי או מספר תהילים, המשמש יסוד לדרשה.
דרשותיו עוררו התנגדות אצל מתנגדי הרמב"ם ולימודי הפילוסופיה, שהיו רבים בדרום צרפת, והוא נאלץ לחדול מדרשותיו בציבור. כעבור שני דורות דרשותיו שבו לבית הכנסת כשצאצאיו קראו מהן ברבים. מכל מקום, לספרו הייתה השפעה ניכרת על רבים מחכמי פרובנס במאות ה-13 וה-14, ביניהם ר' משה אבן תבון, ר' לוי בן אברהם, ר' מנחם המאירי, ר' נסים ממרסיי, ר' לוי בן גרשום, ואחרים; והשתמשו בו מרבני ספרד הראשונים, בהם מנורת המאור, אבודרהם, ר' יעקב סקילי (תורת המנחה), ועוד.
בחצר מלך סיציליה

פרנסתו של ר' יעקב אנטולי באה לו מתרגום ספרות פילוסופית ומדעית מערבית לעברית. הוא התמחה בתרגומי חיבורים ערביים בתחומי הלוגיקה האריסטוטלית והאסטרונומיה, והיה הראשון שתרגם לעברית מכתבי אבן רושד.
דבר מומחיותו בתרגום הגיע לאוזניו של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית ומלך סיציליה, אשר לקח אותו לתפקידי תרגום (עברית הייתה נגישה יותר בארצות הנוצרים מאשר הערבית), ומאז התגורר בנאפולי, שהייתה באותה עת בירתה של סיציליה. בחצרו של פרידריך התיידד ר' אנטולי עם המלומד הסקוטי מייקל סקוטוס, והוא מצטט אותו כ-16 פעמים בספרו "מַלְמַד התלמידים". כמו כן, נעזר סקוטוס בר' יעקב אנטולי לצורך תרגומיו. ר' אנטולי, שהיה מיודד עם חכמי הנוצרים, הרחיב בעזרתם את ידיעותיו בחוכמות הכלליות, בהן השתמש בביאוריו. בספרו "מלמד התלמידים" התנצל על כך והסביר:
”ואין ראוי לחכם לתפוש אותי בַּזֶה, ולא לבזות הדבר הכתוב בשמו, לפי שאינו מבני עמנו, כי אין לבחון הדבר רק מצד עצמו ולא מצד אומרו”
הוא מתרץ את הבאת הדברים בספר, על פי מעשיו של משה רבנו:
”הלא תראה כי משה רבנו עליו השלום, הקדים פרשת יתרו למתן תורה, לחבוב דעתו”
תרגומיו לעברית (רובם בכתב יד)

"ההיקש הקצר" - תרגום מערבית לאחד מספרי האורגנון של אריסטו.
"אומנות הניצוח" (המופת) - תרגום מערבית, אף זהו אחד מספרי האורגנון.
"הספיסטיקא" (ההטעאה) - עוד חיבור מתוך ספרי האורגנון של אריסטו על פי העתקתו של אל-פאראבי - תרגום מערבית.
"הגיון אבן רושד" (כולל ספר המבוא, המאמרות, המליצה, ההיקש והמופת). - תרגום פירושו של הפילוסוף המוסלמי אבן רושד לחמשת הספרים של תורת-ההגיון לאריסטו.
"אלמגסטי" (-אלמגסט) ספרו של תלמי התוכן, עם ביאורים של אבן רושד - תורגם ב־1231.
ספריו

"מלמד התלמידים" - הוצא לאור לראשונה על ידי חברת מקיצי נרדמים, הדפסה אחרונה ב־2004
יש המייחסים לאנטולי גם את הספר "רוח חן", אך לדעת החוקרים מדובר בטעות שכן ניכר מן הספר שנכתב על ידי אדם שלא שלט בשפה הערבית.
תלמידיו

רבי משה מסלרנו
לקריאה נוספת

שמעון יעקב גליסברג, הדרשה בישראל, ספר ראשון, פרק ארבעה עשר,  תל אביב ת"ש.
אברהם מלמד, "מי אפסים" - הדיון המדיני ב"מלמד התלמידים" לר' יעקב אנטולי, ב-" דעת: כתב-עת לפילוסופיה יהודית", מס' 20 (תשמ"ח), ע' 115-91.
ישראל בן-סימון, משנתו הפילוסופית והאלגורית של ר' יעקב אנטולי והשפעתה על ההגות והאלגוריה היהודית בפרובנס במאות הי"ג והי"ד, חיפה תשע"ב.
ישראל בן-סימון, דרשות התורה: ר‘ יעקב אנטולי והשפעתו על דרשות ר‘ יהושע אבן שועיב, ב-"דעת: כתב-עת לפילוסופיה יהודית", מס' 81 (תשע"ו), ע' 87-69.
ישראל בן-סימון, שלמות האדם במשנתו של ר' יעקב אנטולי, ב-"דעת: כתב-עת לפילוסופיה יהודית", מס' 83 (תשע"ז), ע' 160-145.
אביעזר רביצקי, על דרך חקירתה של הפילוסופיה היהודית בימי הביניים, ב-"מחקרי ירושלים במחשבת ישראל", חוברת א, כרך 1, ע' 22-7.
הערות שוליים

↑  יהודה דוד אייזנשטיין באנציקלופדיה אוצר ישראל מציין שיעקב אנטולי היה חתנו של אבן תיבון. מהרש"ק קלוגר, בהסכמתו לספרו של אנטולי מַלְמַד התלמידים, טוען שאנטולי היה חותנו של אבן תיבון, אך זו טעות. עם זאת, בהקדמתו של המחבר, הוא קורא לאבן תיבון "חתני".
↑  יעקב ב"ר אבא מרי ב"ר שמשון אנטולי, מלמד התלמידים, הסכמת רבי שלמה קלוגר, באתר היברובוקס
1 2  יעקב ב"ר אבא מרי ב"ר שמשון אנטולי, מלמד התלמידים, הקדמת המחבר, באתר היברובוקס
↑  ”הוא ספר מורה הנבוכים אבל הוא פוקח עוורים לחזות בנועם השם ולבקר בהיכלו” - יעקב ב"ר אבא מרי ב"ר שמשון אנטולי, מלמד התלמידים, הקדמת המחבר, באתר היברובוקס
↑  ”מה שדברו על הרב רבינו לפי שהם בני בלי לב” - יעקב ב"ר אבא מרי ב"ר שמשון אנטולי, מלמד התלמידים, לפרשת בא, עמוד נ"ב, באתר היברובוקס
↑  יעקב ב"ר אבא מרי ב"ר שמשון אנטולי, מלמד התלמידים, הקדמת המחבר, באתר היברובוקס
↑  כוונתו של אנטולי שסיפורו של יתרו, שהיה גוי, ובא ויעץ למשה רבנו, קדם לסיפור מתן תורה עצמו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310586205171  BnF: cb13522809n (data)  GND: 129612367  ICCU: MILV300688  ISNI: 0000 0001 1878 4374  LCCN: nr96024988  NKC: mzk2009529378  NTA: 304955140  SELIBR: 265623  SUDOC: 11767124X  VcBA: 495/28224  VIAF: 79259912   WorldCat (עם VIAF): 79259912
ירגזי הערער

| ירגזי הערער |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: ירגזיים
סוג:: באולופוס
מין:: ירגזי הערער
שם מדעי
 Baeolophus ridgwayi ‏ריצ'מונד, 1902
תחום תפוצה


ירגזי הערער (שם מדעי: Baeolophus ridgwayi) הוא מין של ציפור שיר קטנה ממשפחת הירגזיים.
מאפיינים פיזיים

ירגזי הערער הוא עוף קטן; מסתו 10–22 גרם. על ראשו ציצה אפורה קטנה, קשתית העין שחורה והמקור אפור, קצר וחזק. הגוף בצבע אפור. גבו, כנפיו וזנבו כהים במקצת מהגחון. זנבו בינוני באורכו. הירגזי יכול להניע את הציצה, כך שתהיה גלויה לחלוטין, מוסתרת לחלוטין, או גלויה למחצה. הירגזי עף בתנועה גלית עם חבטות כנפיים קצרות ומהירות. הירגזי לרוב שר וקורא ממקומות גבוהים. שירו מורכב מ-5 עד 15 הברות מהירות. קריאתו צרודה וקשה הדומה לזו של ירגזי גמבל וירגזי שחור-כיפה, אבל היא קצרה וקשה יותר.
התנהגות

כמו רבים מבני משפחת הירגזיים, ירגזי הערער לא נודד. אחת הדרכים שבהן הם שורדים את החורף, שבו חרקים נדירים, היא על ידי אחסון זרעים בסדקים של עצים או במקומות אחרים כדי לאכול אותם מאוחר יותר. הירגזי מחפש מזון תוך דילוג בין ענפי עצים, ולפעמים הוא נתלה הפוך מרגליו, בחיפוש אחר חרקים בצד התחתון. הירגזי ניזון בעיקר מחרקים (כמו זחלים, חיפושיות, ופשפשים), ועכבישים. אוכל גם צנוברים, בלוטים, זרעים, ולפעמים פירות יער או פירות קטנים. הירגזי פותח אגוזים תוך החזקתם ברגלו והכאתם במקורו כבפטיש. הוא גם יגיע למתקני האכלה לציפורים.
הירגזים עשויים להגן על טריטוריות הקינון במשך כל השנה. הקן מוקם בדרך כלל בחור בעץ, לפעמים בגדם, עמוד או קן נקרים נטוש. כמו כן ישתמש בתיבות קינון, או חריצים בגזעים ישנים ומפותלים של ערער או אורן. הקן בנוי מדשא, מטחב ומקליפה ומרופד בנוצות ופרווה. הנקבה מטילה 4–7 (בדרך כלל 5–6) ביצים לבנות המנוקדות בצבע ערמון. הדגירה אורכת 14–16 ימים. צעיר: שני ההורים מביאים אוכל לגוזלים. הצעירים עוזבים את הקן כ-16–21 ימים לאחר הבקיעה. הנקבה הדוגרת נרתעת מלעזוב את הקן כשהיא דוגרת על הביצים. אם היא מופרעת בדגירה, היא תנשוף כמו נחש ותסרב לזוז. ירגזי הערער המבוגר ביותר שתועד היה נקבה בת לפחות 4 שנים וחודשיים שתועדה בניו מקסיקו.
בית גידול ותפוצה

ירגזי הערער חי ביערות אורן פיניון וערער בגובה של כ-685-2,438 מטר. ציפורים מקננות-חללים אלו נוטות לקנן בעצים בוגרים. באזורים בהם תפוצתו מתלכדת עם זו של ירגזי הרסן, ירגזי הרסן חי בסבכי אלון צפופים, בעוד שירגזי הערער חי בחורשי אלון וערער פתוחים. טווח התפוצה (כ–1,380,000 קמ"ר) וגודל האוכלוסייה של מין זה גדולים מאוד, ולכן המין אינו מתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון גודל הטווח וקריטריון גודל האוכלוסייה. מגמת האוכלוסייה יציבה, ועל כן המגמה לא מצטמצמת בקצב מהיר מספיק כדי להתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון מגמת האוכלוסייה. ירגזי הערער מסווג כמין ללא חשש.
טקסונומיה

מיני הסוג באולופוס סווגו בעבר בסוג ירגזי. מחקר משנת 2005 (גיל, סליקאס ושלדסון, 2005) מבוסס נתונים גנטיים ומורפולוגיים תמך בהפרדת הסוג באולופוס, כפי שביצעו גופים אחדים, בהם IUCN‏, ITIS‏, ו-IOC (אנ'). המין ירגזי הערער נכלל בעבר כחלק מהמין ירגזי חדגוני.
העץ הפילוגנטי של הסוג באולופוס על פי יוהנסון ואחרים (2013):
ישנים שני תת-מינים של ירגזי הערער:
B. r. ridgwayi – ריצ'מונד, 1902, מצוי מאיידהו לאריזונה וצפון מקסיקו
B. r. zaleptus – אוברהולסר, 1932, מצוי באורגון, נבדה וקליפורניה
הערות שוליים

↑  ירגזי הערער באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3 4 5  Juniper Titmouse Overview, All About Birds, Cornell Lab of Ornithology, www.allaboutbirds.org (באנגלית)
1 2  Juniper Titmouse, Audubon, ‏2014-11-13 (באנגלית)
↑  Bridled Titmouse Overview, All About Birds, Cornell Lab of Ornithology, www.allaboutbirds.org (באנגלית)
↑  Juniper Titmouse (Baeolophus ridgwayi) - BirdLife species factsheet, datazone.birdlife.org
↑  Frank B. Gill, Beth Slikas, Frederick H. Sheldon, Phylogeny of Titmice (Paridae): II. Species Relationships Based on Sequences of the Mitochondrial Cytochrome-B Gene, The Auk 122, 2005-01-01, עמ' 121–143 doi: 10.1093/auk/122.1.121
↑  ירגזי טקסני, באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  ITIS - Report: Baeolophus atricristatus, www.itis.gov
1 2  Waxwings and allies, tits, penduline tits – IOC World Bird List (באנגלית אמריקאית)
↑  Ulf S. Johansson, Jan Ekman, Rauri C. K. Bowie, Peter Halvarsson, A complete multilocus species phylogeny of the tits and chickadees (Aves: Paridae), Molecular Phylogenetics and Evolution 69, 2013-12-01, עמ' 852–860 doi: 10.1016/j.ympev.2013.06.019
| ירגזיים |
| --- | --- | --- |
| ירגזי | ירגזי אפרפר • ירגזי יפני • ירגזי מצוי • ירגזי ירוק-גב |       |
| מכלולופוס (אנ') | ירגזי לבן-עורף (אנ') • ירגזי טאיוואני • ירגזי שחור-פס • ירגזי צהוב הודי (אנ') • ירגזי צהוב-לחי |       |
| מלאניפרוס (אנ') | ירגזי גינאי (אנ') • ירגזי לבן-כנף (אנ') • ירגזי מפויח • ירגזי קארפ • ירגזי לבן-בטן (אנ') • ירגזי לבן-גב (אנ') • ירגזי כהה (אנ') • ירגזי אדום-גחון • ירגזי שחור-ראש (אנ') • ירגזי אדום-גרון • ירגזי מפוספס-חזה (אנ') • ירגזי סומלי (אנ') • ירגזי אפור-שת • ירגזי אפרורי • ירגזי הכף |       |
| פויסילה | ירגזי סצ'ואני • ירגזי שחור-סינר • ירגזי חלוד-חזה • ירגזי גמבל • ירגזי קרוליינה • ירגזי מקסיקני • ירגזי הדסון • ירגזי ערמוני-גב • ירגזי לבן-גבה • ירגזי פרסי • ירגזי שחור-כיפה • ירגזי סיבירי • ירגזי הרים • ירגזי ביצות • ירגזי החרמון |       |
| ירגזי-כחול | ירגזי כחול • ירגזי קנרי • ירגזי תכול (ירגזי פלסקה) |       |
| סיטיפרוס (אנ') | ירגזי לבן-מצח (אנ') • ירגזי אדום-בטן • ירגזי איריומוטה (אנ') • ירגזי רבגוני • ירגזי איזו (אנ') |       |
| לופופאנס | ירגזי מצויץ • ירגזי אפור-ציצה |       |
| באולופוס | ירגזי דו-גוני • ירגזי טקסני • ירגזי הערער • ירגזי חדגוני • ירגזי הרסן |       |
| פריפרוס | ירגזי האשוחית • ירגזי שחור-ציצה • ירגזי שחור |       |
| פרדליפרוס (אנ') | ירגזי צהוב-בטן • ירגזי פיליפיני • ירגזי פלאוואני (אנ') |       |
| מינים יחידים בסוגם | ירגזי כיפת-אש • ירגזי צהוב-גבה • ירגזי סולטני • ירגזי קרקעי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563897605171
יריעת גרסמן

בגאומטריה אלגברית, יריעת גראסמן (או גראסמניאן) היא יריעה אלגברית פרויקטיבית חלקה  \operatorname {Gr} (k,V), שהנקודות שלה נמצאות בהתאמה למרחבים מממד (אפיני) קבוע  k במרחב וקטורי  V. לדוגמה,  \operatorname {Gr} (1,V) אינו אלא המרחב הפרויקטיבי  {\mathbb {P} }V. אם  V מרחב מממד  n, יריעת גראסמן, שמקובל לסמן אותה גם ב- {\mathbb {G} }^{n,k}, משוכנת (על ידי שיכון פלוקר) במרחב הפרויקטיבי  {\mathbb {P} }^{{\binom {n}{k}}-1}. נקראת על שם הרמן גראסמן.
יריעות גראסמן מופיעות באופן טבעי במחקר של יריעות חלקות, משום שאם  M היא היריעה מממד  k ומשוכנת במרחב האפיני ה- n ממדי, אז המרחב המשיק בכל נקודה הוא תת-מרחב  k ממדי של  {\mathbb {R} }^{n}, כך שהמרחב המשיק מגדיר העתקה רציפה מ- M אל יריעת גראסמן  \operatorname {Gr} (k,n). את הרעיון הזה אפשר להכליל לאגד משיק כללי.
דוגמאות

הדואליות בין מרחבים מממד  k למרחבים מממד  n-k (שהיא הדואליות בין קבוצות משוואות למרחבי פתרונות), מראה כי  \operatorname {Gr} (n-k,n)\cong \operatorname {Gr} (k,n).
כאמור, אם  k=1, אז  \operatorname {Gr} (1,n)\cong {\mathbb {P} }^{n-1}. בפרט, אם  k=1 ו- n=3, היריעה מקודדת את הישרים דרך הראשית במרחב התלת־ממדי, ואינה אלא המישור הפרויקטיבי. הדוגמה הפשוטה ביותר שאינה מרחב פרויקטיבי, היא היריעה  \operatorname {Gr} (2,4) של המישורים דרך הראשית במרחב הארבעה ממדי.
תיאור כמרחב הומוגני

החבורה הליניארית הכללית  \operatorname {GL} _{n}(F) פועלת טרנזיטיבית על אוסף התת-מרחבים מממד  k. המייצב של תת-מרחב הוא התת-חבורה הפרבולית של מטריצות הבלוקים  H_{k}=\left({\begin{array}{cc}*&*\\0&*\end{array}}\right) (עם בלוקים אלכסוניים בגודל  k\times k ו- (n-k)\times (n-k)), וכך מתקבלת הזהות  \operatorname {Gr} (k,F^{n})=\operatorname {GL} _{n}(F)/H_{k}. בפרט, הממד של יריעת גראסמן הוא  k(n-k).
אם  F^{n} מצויד במכפלה פנימית (או ביתר כלליות בתבנית ריבועית אנאיזוטרופית), אז הפעולה על תת-קבוצות אורתוגונליות מספקת את הזהות  \operatorname {Gr} (k,F^{n})=O_{n}(F)/(O_{k}(F)\times O_{n-k}(F)). המעבר לחבורת האיזומטריות המיוחדות  \operatorname {SO} _{n} מגדיר את יריעת גראסמן המכוונת  \operatorname {SO} _{n}(F)/(\operatorname {SO} _{k}(F)\times \operatorname {SO} _{n-k}(F)), שהיא כיסוי כפול של יריעת גראסמן מאותם ממדים.
מעל המרוכבים, הצגה דומה באמצעות חבורת המטריצות האוניטריות שהיא חבורה קומפקטית, מראה שיריעת גראסמן (הממשית או המרוכבת) היא קומפקטית.
נוכחות המכפלה הפנימית הופכת את יריעת גראסמן למרחב מטרי, אם מגדירים  d(W,U)=\lVert P_{W}-P_{U}\rVert ,, המרחק בין ההטלות של  W על  U ושל  U על  W, לפי הנורמה האופרטורית.