stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפנתאון ברומא
משמעות סימבולית > תפקוד חילוני או דתי?

ישנם חוקרים הטוענים כי לפנתאון אין כל קשר איקונוגרפי או דתי, אלא היה תרגיל בעיצוב בעזרת צורות גאומטריות מושלמות בלבד, כאשר חלוקתה של הרוטונדה ל-16: 8 נישות ו-8 מוקדי עומס ביניהן, היוותה בסיס למודול העיצוב. באותה הרוח, נטען כי 28 הטורים של הפאנלים השקועים (קסטות), המעטרים את הכיפה, מייצגים מספר מושלם המתיישב עם השלמות האריתמטית של אוקלידס ופיתגורס. תאוריות מעין אלו תומכות בטענה כי הפנתאון כלל לא היה מקדש אלא חלל ציבורי לשימוש הקהל הרחב כגון אספות הסנאט. עדות לכך ניתן לראות בכתביו של דיו קסיוס, בהם מתואר כי בשיתוף עם הסנאט, ערך הקיסר אדריאנוס פגישות ודיונים בנושאים דחופים במבנים ציבוריים שונים, בהם הפורום, הארמון וגם הפנתאון, כדי שכל הנעשה בפגישות אלו יהיה ידוע בפני הציבור. עם זאת, ידוע כי מקדשים רבים שימשו לא פעם את הסנאט, ולכן שימוש זה של הסנאט בפנתאון אינו סותר ואף מחזק את ההשערה ששימש הוא גם כמקדש.
שימושו של הפנתאון כמקדש מקבל חיזוק גם על פי הכתבים של היסטוריה אוגוסטה, וכן על פי אופיים של העיטורים והתבליטים אשר אותרו במבנה: בקירות הצידיים של "הבלוק המתווך" ובמעבר אשר מוביל לדלת הראשית. חלק מהדימויים המופיעים בעיטורים אלו כוללים כלי קורבן וזרים עם פירות ופרחים, הקשורים למנורות מעוטרות בסרטים. סמלים אלו היוו מוטיב עיטורי חוזר במקדשים ונועדו לקשור את השליט והקיסר למהותו הדתית של המבנה, במקרה זה הפנתאון. שימוש במוטיבים מעין אלו נמצא במקדשים רומיים רבים ומקורותיהם עוד בתקופתו של אוגוסטוס, כמו ארה פקיס שבשדה מרס. תפקידם היה לרמז על איכויותיו הדתיות של הקיסר ולהשוות את מעמדו של הקיסר לאלים המסורתיים.
משמעות סימבולית > חיבור בין עולם ישן לחדש, דת ופוליטיקה

אדריאנוס היה קשור לשני קצוות שעיצבו את השקפת עולמו ואמונתו. מחד הוא נמשך לכל מה שעתיק וייצג את העולם הישן. מאידך, הוא חיפש אחר התייחדות עם המימד האבסולוטי וקיווה לשלווה פנימית שלאחר המוות. לאמונתו הדתית, היה פן פוליטי חזק, כפי שניכר אצל קיסרים אחרים. האחדות שרצה להביא אדריאנוס על האימפריה באה לידי ביטוי באופן שבו הוא עודד ותמך בקיומה של אמונה הלניסטית לצד פולחן לטיני (רומי). חיבור נוסף שביקש אדריאנוס לייצר הוא אל ימיה הראשונים של האימפריה הרומית, זאת באמצעות הבניית זהות בינו ובין עם אוגוסטוס ואגריפה ועם האלים שהיו קשורים לביתו של אוגוסטוס. הדבר בא לידי ביטוי בכמה אופנים: עצם העובדה שבחר להקים את הפנתאון, על אותה התוכנית של הפנתאון של אגריפה ובאותו הקשר עירוני למונומנטים שבנה אוגוסטוס בשדה מרס: הפנתאון מוקם במרחק שווה של 800 מטרים מן המאוזוליאום של אוגוסטוס ו-800 מטרים ממקדש יופיטר הקפיטוליני. מערך שאגריפה יצר בזמנו, כדי לחבר בין משפחת אוגוסטוס לסמלי ייסודה של רומא. גם סמל הנשר והאלון, אשר משוער כי עיטר את חזית גמלון הפרונאוס של הפנתאון של אדריאנוס, מזוהה עם מינויו של אוגוסטוס לקיסר על ידי הסנאט ובכך כנראה תרם לסימבוליות של המבנה כבית משפחתו של אוגוסטוס ושל אלי המשפחה היוליאנית, בהם ראה אדריאנוס כבסיס לשלטונו וסמכותו. אדריאנוס לקח על עצמו את תפקיד ממשיכו של אוגוסטוס וראה במדיניות שלו כהמשך לימיה הראשונים של האימפריה, תוך מתן חשיבות לאלמנטים המסורתיים בה.
שילוב השימושים בפנתאון היה מימושו הפיזי של התיווך בין הפוליטיקה והרוחניות שאדריאנוס ביקש להקנות לאימפריה תחת שליטתו. באתר זה ביקש אדריאנוס לבנות את זהות השליט שלו, על ידי קישור דמותו לאלים המגינים של משפחת הקיסרות, לרומולוס, ולדמויות המייצגות את ייסודה של רומא הקיסרית: אוגוסטוס ויוליוס קיסר. הדבר בא לידי ביטוי באדריכלות המבנה: מחד, באמצעות קווי הדמיון הבולטים של הפרונאוס בפנתאון למקדש החשוב והעתיק ביותר ברומא, מקדש יופיטר הקפיטוליני, נקשר הוא לייסודה של העיר רומא ובוססה שורשיותו. מאידך, על ידי החלפת המבנה המקורי של אגריפה ברוטונדה המקורה בכיפה, הוסיף אדריאנוס מימד נוסף של סימבוליזם. כיפה זו ייצגה במבנה את הקוסמוס ובכך חיזקה את רעיון האחדות והאוניברסליות שביקש להביא באמצעות הפנתאון. בצורה זו הפנתאון שימש סמל לשוויון והאחווה בין הפרובינקיות והעמים השונים, המאוגדים יחד על ידי מסורת וממשל, סביב דמותו של הקיסר.
משמעות סימבולית > תפקידה של השמש בעיצובו ומשמעותו של הפנתאון

במאמרם, רוברט חנה (Robert Hannah) וג'וליו מליי (Giulio Magli) מציעים תזה כי לאור השמש מקום מרכזי בשימוש סימבולי להעברת מסרים והדגשת ערכים, הן ברמת עיצוב החלל הפנימי של הפנתאון והן ברמת התכנון העירוני של מתחם שדה מרס.
בניגוד למקדשים אחרים באיטליה, הפנתאון נפתח כלפי צפון כך שהשמש הישירה היחידה החודרת למבנה היא מלמעלה, דרך האוקולוס בלבד. ניתן לזהות דמיון בעיצוב זה למתקן שעון שמש כיפתי (המכונה hemicyclium). סוג זה של שעון שמש זוהה מתוך שרידים חומריים ואף מתואר בכתביו של ויטרוביוס.
מהתבוננות במסלול קרני האור בחלל הפנתאון, נראה כי הודות לפרופורציות המתוכננות של המבנה, רכיבים באדריכלות מודגשים על ידיהן במועדים מסוימים במיוחד: בימי השוויון וב-21 באפריל. בימים אלו, נופל האור בצהריי היום בדיוק על דלת הכניסה. מפני ש-21 באפריל הוא התאריך המסורתי ליום יסודה של רומא ואפריל הוא חודש המוקדש לאלה ונוס, יש לשער כי אור השמש שימש ליצירת קשר סימבולי בין רומא לעולמם של האלים. כמו כן, ניכרת מגמה של הדגשת כיוון הצפון במבנה לעומת אגפיו הדרומיים שנותרים אפלים לכל אורך השנה, באופן אנלוגי לצורה שבה אורגנו מתחמי סגידה רומיים (templum) מן המאה ה-1 לפני הספירה. מתחמים אלו ביקשו לייצג את הסדר הקוסמי באופן גשמי והאלים המועדפים מוקמו באגפיהם הצפוניים. ייתכן גם שישנו דגש על כיוון צפון כדי לחזק בפנתאון את הקשר שבין דת וכוח פוליטי, זאת משום שתופעת האלהת יוליוס קיסר החלה בעקבות מופעו של כוכב שביט על פני האופק הצפוני, בזמן הלווייתו.
גם בהקשרו העירוני אליו משתייך הפנתאון, מתחם שדה מרס, נעשה שימוש באור וצל כדי לייצר מסרים סימבולים:
הקשר הסימבולי לאל השמש צוין ביוזמתו הראשונה של אוגוסטוס, בעזרת שימוש באובליסק ממצרים כשעון שמש וסימל גם את תפקידו של השליט כ"שומר הזמן" שכן הקמת האובליסק מתוארכת לאותה שנה שבה אוגוסטוס החיל את לוח השנה החדש (9 לפנה"ס).
ביום השוויון, שעון השמש - האובליסק שהובא ממצרים שמזרח, היה מטיל צל על מזבח הארה פקיס, שציין את הישגיו של אוגוסטוס במערב. לכך היה אפקט פוליטי ואידאולוגי, במיוחד אם לוקחים בחשבון את יום הולדתו של אוגוסטוס, שהוא סביב יום השוויון הסתווי.
מן המפות הזמינות למחקר, נראה שחזית הארה פקיס, בעלת תבליט המתאר את ונוס, פנתה לעבר השמש העולה בחודש אפריל, חודש אשר ניתן בו כבוד מיוחד לאלה ונוס.
המשכיות של רעיונות אלו באה לידי ביטוי בהקמתו מחדש של הפנתאון על ידי אדריאנוס, באותו הקשר עירוני כשל הפנתאון של אגריפה ובאופן הצבת המאוזוליאום של אדריאנוס (כיום טירת סנטאנג'לו) על ציר מזרח-מערב מול הארה פקיס. בצורה כזו, מכיוון הפנתאון, נצפתה השמש כשוקעת מעל למאוזוליאום וכך נקשרו מפעלי הבנייה של אדריאנוס עם אלו המזוהים עם אוגוסטוס.
הפנתאון כמקור השראה

מקוריות עיצובו של הפנתאון והעובדה כי נשמר בצורה יוצאת דופן הפכו אותו למקור חיקוי והשראה, לא רק על ידי הרומאים אלא גם מצד תרבויות מאוחרות יותר בעולם המערבי. ישנן דוגמאות רבות להשפעתו הניכרת של הפנתאון על עולם האדריכלות, ביניהן: הבפטיסטריום של פירנצה, בזיליקת פטרוס הקדוש ברומא, מבנים שונים בתכנונו של אנדראה פלדיו ואף האוניברסיטה בקמפוס שבווירג'יניה, ארצות הברית, של תומאס ג'פרסון.
ראו גם

פנתאון
אדריכלות רומית
מבט פנורמי על חלל הפנים של הרוטונדה עם ציון הרכיבים האדריכליים הבולטים בו.
תוכנית הפנתאון בצירוף ציון הרכיבים האדריכליים המרכיבים אותו.
לקריאה נוספת

Adam Ziolkowski, What did Agrripa's Pantheon look like? New Answer to an Old Question, The Pantheon In Rome-contributions to the conference ,Bern, November 9-12, 2006, Bern Studies in History and Philosophy of Science, 2009, p. 29-39.
Hubert Cancik and, Helmuth Schneider, The Pantheon in Rome, Brill’s New Pauly, Brill Online, 2015. Reference 07 February 2015 First appeared online: 2006. First Print Edition: ISBN 9789004122598, 20110510.
John w. Stamper, Hadrian's Pantheon, The Architecture of Roman Temples - The Republic to the Middle Empire, Cambridge University Press, United Kingdom 2005, p. 184-205. ISBN 9780521810685
John w. Stamper, Rebuilding Rome in The Time of Augustus, Cambridge University Press, United Kingdom 2005, p. 126-129.
Kjeld de Fine Licht, The Rotunda in Rome- A Study of Hadrian's Panteon, Jutland Archeological Society, 1996.
Luigi Piale, Mariano Vasi, New Guide of Rome and the Enirons According to Vasi and Nibby, 1851, L. Piale.
New Guide of Rome and the Enirons According to Vasi and Nibby
Mark Wilson Jones, The Pantheon and the Phasing of its Construction, The Pantheon In Rome-contributions to the conference ,Bern, November 9-12, 2006, Bern Studies in History and Philosophy of Science, 2009, p. 69-87.
Robert Hannah, Giulio Magli, The Role of the Sun in the Pantheon’s Design and Meaning, Numen 58 (2011), 486–513.
Tod A. Marder, The Pantheon after antiquity, The Pantheon In Rome-contributions to the conference, Bern, November 9-12, 2006, Bern Studies in History and Philosophy of Science, 2009, p. 145-154.
William L. Macdonald, The Pantheon - Design, Meaning and Progeny, Harvard University Press, Cambridge, Massachusetts, London, England, 2002. ISBN 9780674010192
MGTOW

הלוגו של פילוסופיית MGTOW כפי שהוצג בפרק "גברים במלחמה" בסדרת הטלוויזיה הבריטית "Reggie Yates' Extreme UK" בערוץ ה-BBC
MGTOW (ראשי תיבות של: Men Going Their Own Way או בתרגום חופשי לעברית "גברים שהולכים בדרך שלהם"; מבוטא "מג-טאו") היא פילוסופיית חיים, המבוססת על האמונה שעל גברים הטרוסקסואלים לשבור את התבנית המחשבתית הקיימת בחברה לפיה יש לחתור לקיים מערכת יחסים רצינית עם נשים במטרה להקים משפחה. עם זאת, האנשים שדוגלים בפילוסופיה זו אינם קוראים לגברים לבחור להימנע מכל פעילות מינית, אלא במקום זאת לבחור בדרך חיים חדשה, המבוססת על התמקדות בפיתוח עצמי והגשמה עצמית תוך כדי הימנעות מנישואין, ומגורים משותפים עם נשים. הקיצוניים שבהם ישללו כל תקשורת עם נשים.
ישנם אנשים רבים במיוחד התומכים בפילוסופיית MGTOW במדינות מערביות, שבהן נישואין וחיים משותפים עם נשים מסוכנים יותר לגברים, וזאת כתוצאה משיעורי גירושין גבוהים יותר שיוזמות בעיקר נשים, וכתוצאה מהגישה הגינוצנטרית והיותר קשה אשר ננקטת בבתי המשפט לענייני המשפחה של אותן המדינות נגד מרבית הגברים שמתגרשים.
בין המתנגדים לפילוסופיית ה-MGTOW יש הטוענים, כי מדובר בפילוסופיה מיזוגניסטית ואנטי-פמיניסטית. כמו כן, יש אשר סיווגו את האנשים שתומכים בפילוסופיית MGTOW כמשתייכים לתנועות הימין האלטרנטיבי, ואחרים מסווגים אותם כתנועת שנאה שאינה שונה מתת-תרבות האינטרנט של האינסלים.
שורשי הפילוסופיה והתעצמותה

בעוד שגברים רבים פועלים לפי פילוסופיה זו לאורך ההיסטוריה הרבה לפני שהוטבע המונח, במהלך אמצע העשור הראשון של המאה ה-21 החל להיעשות לראשונה שימוש במונח באינטרנט, ובעקבות כך עם השנים הוא זכה לפופולריות ועניין רב באינטרנט. בהווה אנשים התומכים בפילוסופיית MGTOW פעילים בעיקר באינטרנט - באתרים, בלוגים, ברשתות החברתיות – במסגרת הפלטפורמות המקוונות המכונות בעגה האינטרנטית "המנוספירה" (Manosphere)(אנ').
העקרונות המשותפים לתומכי הפילוסופיה

המשותף לאנשים התומכים בפילוסופיית MGTOW, אשר מגיעים ממדינות שונות ומעמדות שונים בחברה, הן ההשקפות לגבי הבעיות החברתיות שעומדות בפני גברים ברחבי העולם בעת הנוכחית, וכמו גם הפתרון המוצע בו תומכים רבים מהם - התמקדות בפיתוח עצמי והגשמה עצמית במקום בנישואין או בחיים משותפים עם נשים.
בשונה מהתנועה לזכויות הגבר, שקראה לאורך השנים לשנות את הסטטוס קוו באמצעות אקטיביזם ועריכת מחאות נגד מקרים של אפליה נגד גברים, אנשים התומכים בפילוסופיית MGTOW סבורים שבמדינות מערביות מסוימות קשה במיוחד לשנות את החברה אשר בה המערכות הקיימות הן גינוצנטריות ונועדו בראש ובראשונה להיות לתועלת של נשים, ועל כן מתמקדת בכך שגברים הטרוסקסואלים יחתרו להתמקדות בריבונות אישית, בשמירה על הונם ובהגשמה עצמית.
ההיבט המשפחתי

בעוד שחלק מהגברים שתומכים בפילוסופיית MGTOW לא מעוניינים להביא לעולם ילדים, לא מעט מהגברים שמזדהים כ-MGTOW הם גברים גרושים, שיש להם כבר ילדים, אשר גילו את פילוסופיית MGTOW רק לאחר הגירושין ובחרו בעקבות השפעה זו לא לחתור להתחיל מערכת יחסים רצינית חדשה או להתחתן בשנית. גברים אחרים שתומכים בפילוסופיית MGTOW קוראים להביא ילדים דרך אם פונדקאית. האנשים הקיצוניים יותר מבין הגברים שתומכים בפילוסופיית MGTOW, אשר נמנעים לחלוטין מאינטראקציה כלשהי עם נשים, מכונים "נזירי MGTOW"‏ (MGTOW monks).
ההבדלים בין MGTOW לתנועת האינסלים

בעוד שישנם קווי דמיון בין פילוסופיית MGTOW לבין תת-תרבות האינטרנט של האינסלים, בעוד שהגישה של האינסלים ממוקדת בשנאת נשים מכיוון שהן לא מעוניינות בקשר רומנטי עימם, פילוסופיית MGTOW לעומת זאת לטענת חבריה מתמקדת יותר בהתפתחות אישית מבלי קשר לנשים ולדבריהם המטרה היא להימנע במכוון ממערכות יחסים ארוכות טווח עם נשים מחשש שהן ינקטו במוקדם או במאוחר בצעדים משפטיים נגדם באמצעות בתי המשפט לענייני משפחה, אשר יובילו לכך שהם יפסידו את ילדיהם ורכושם.
מטאפורת הגלולה האדומה בהקשר ל-MGTOW

בקרב אנשים התומכים בפילוסופיית MGTOW המונח "הגלולה האדומה" (Red pill) הפך למטאפורה נפוצה לתיאור הרגע שבו לטענתם גברים מגלים שתפקידים מגדריים מסוימים שמצפים מגברים למלא בחברה, כמו נישואין ומונוגמיה, נועדו בראש ובראשונה להיות לתועלת של נשים, ולא לתועלת הדדית ו"הגלולה הכחולה" (Blue pill) לתיאור גברים שעדיין לא מודעים לכך או שמתנגדים לפילוסופיית MGTOW.
ראו גם

התנועה לשחרור גברים (אנ')
תנועת הגברים
התנועה לזכויות הגבר
אפליית גברים
גברים אוכלי עשב (מונח יפני)
גינוצנטריות
לקריאה נוספת

Helen Smith (2013). Men on Strike: Why Men Are Boycotting Marriage, Fatherhood, and the American Dream – and Why It Matters. Encounter Books. ISBN 978-1-59403-675-0.
הערות שוליים

↑  Men at War, www.bbc.co.uk
↑  Maxim Masculinity: One Legacy of the Divorce Revolution | Institute for Family Studies, web.archive.org, ‏2017-07-12
↑  Laura Perrins: Feminists and male supremacists have much in common – both are wrong | The Conservative Woman, web.archive.org, ‏2019-04-02
↑  "Balls to all that". The Economist (באנגלית). 2016-06-16. נבדק ב-2018-03-05.
↑  The Fear of Being Alone Has Ruined Modern Dating, HuffPost Canada, ‏2015-06-09 (באנגלית)
↑  "Male Supremacy". www.splcenter.org. נבדק ב-20 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Inside the Group of Straight Men Who Are Swearing Off Women - VICE, web.archive.org, ‏2019-04-08
↑  McCarthy, James (22 בנובמבר 2015). "David Sherratt, 18, is a men's rights activist who won't have casual sex in case he is falsely accused of rape". Wales Online. נבדק ב-31 בדצמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  Doyle, Paulie (5 בינואר 2017). "How 'Fight Club' Became the Ultimate Handbook for Men's Rights Activists". Broadly. אורכב מ-המקור ב-6 בינואר 2017. נבדק ב-10 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lamoureux, Mack (24 בספטמבר 2015). "This Group of Straight Men Is Swearing Off Women". Vice. נבדק ב-6 ביוני 2019. {{cite news}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  Goldwag, Arthur (Spring 2012). "Leader's Suicide Brings Attention to Men's Rights Movement". Intelligence Report. Southern Poverty Law Center. נבדק ב-6 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  Daubney, Martin. "Meet the men giving up on women" (באנגלית). נבדק ב-2021-04-06.
יאנז יאנשה

יאנז יאנשה, 2011
נשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין בפגישת עבודה עם ראש ממשלת סלובניה יאנז יאנשה, משכן הנשיא, דצמבר 2020
איבן ("יאנז") יאנשה (בסלובנית: Janez Janša; נולד ב-17 בספטמבר 1958) הוא פוליטיקאי סלובני שכיהן כראש ממשלת סלובניה בשנים (2004–2008, 2012–2013 ו-2020–2022). מנהיג המפלגה הדמוקרטית הסלובנית - SDS, שהיא מפלגה שמרנית.
קורות חיים

שמו המקורי של יאנז יאנשה הוא איבן יאנשה. הוא נולד ב-1958, ילדם השני מתוך שלושה של זוג קתולי בסלובניה, אז חלק מיוגוסלביה הקומוניסטית. סיים ב-1982 תואר ראשון באוניברסיטת ליובליאנה, ב"לימודי הגנה" (חלק מלימודי מדעי החברה ביוגוסלביה של אז) והחל לעבוד בתפקיד זוטר במשרד ההגנה הסלובני.
דרכו הפוליטית נפתחה כשהיה עיתונאי פרילנסר בשבועון היוגוסלבי המעין אופוזיציוני, "מלאדינה". ב-1983 הוא פרסם לראשונה מאמר אופוזיציוני ובעקבות זאת, בגיל 26 סולק מהמפלגה הקומוניסטית היוגוסלבית, ששלטה אז במדינה, וכמעט כל מקומות העבודה נסגרו בפניו. לפרנסתו נאלץ לעבוד כמתכנת מחשבים עצמאי וכמדריך למטפסי הרים. כעבור ארבע שנים, במאי 1988 הוא אף נאסר יחד עם שלושה עיתונאים אחרים מ"מלאדינה", בשל פעילותם האופוזיציונית. הדבר גרר הפגנות סוערות יחסית, ביוגוסלביה הדיקטטורית של אותן שנים ונחשב לראשיתו של "האביב הסלובני". הוא ריצה עם זאת רק שישה מתוך 18 חודשי המאסר שנגזרו עליו.
בינואר 1989 היה מעורב בהקמת אחת המפלגות הסלובניות האופוזיציוניות הראשונות, האיחוד הדמוקרטי הסלובני ובעקבות זאת נאסר שוב על ידי השלטונות. בינואר 1990 הקים שבועון אופוזיציוני חדש בשם "דמוקרטיה" (Demokracija) וכיהן כעורכו הראשי כארבעה חודשים, עד בחירתו לפרלמנט הדמוקרטי הראשון של סלובניה. השבועון קיים ופעיל גם נכון ל-2018.
יאנשה הוא גם סופר פעיל, שכתב וערך מספר ניכר של ספרי עיון בעיקר על הקמתה ושנותיה הראשונות של סלובניה.
נשוי ואב לארבעה, שניים מאשתו הנוכחית ושניים מבת זוגו הקודמת.
חבר פרלמנט ושר הגנה

בבחירות הדמוקרטיות הראשונות בסלובניה, שהייתה אז עדיין חלק מיוגוסלביה, באפריל 1990 נבחר יאנשה לפרלמנט הסלובני. כעבור כחודש, אף על פי שמפלגתו קיבלה בסך הכל פחות מעשרה אחוז מהקולות הוא נבחר לשר ההגנה. בתפקידו זה נטל חלק חשוב במלחמת עשרת הימים, מלחמת העצמאות הקצרה של סלובניה כנגד יוגוסלביה, ב-1991. המלחמה הסתיימה בניצחון סלובני ובעצמאות ויאנשה נשאר שר ההגנה עד שנת 1994.
משנת 1993 הוא מכהן כיושב ראש המפלגה הדמוקרטית הסלובנית, שהחלה את דרכה כמפלגה סוציאל - דמוקרטית והימינה בהדרגה תחת הנהגתו. המפלגה הייתה במשך רוב העשור האחרון של המאה העשרים חלק מהאופוזיציה הימנית לממשלה הסלובנית השמאלית.
בשנת 2000 הוקמה בסלובניה לתקופה קצרה ממשלת ימין - מרכז ויאנשה הפך שוב לשר ההגנה בה, אך הוא כיהן בתפקיד זה רק כחצי שנה, עד נובמבר 2000, עת נפלה ממשלה זו והוחלפה בממשלת שמאל - מרכז.
הערות שוליים

↑  הארץ, ראש ממשלת סלובניה לשעבר נשלח לשנתיים מאסר בפועל, באתר הארץ, 5 ביוני 2013
↑  "Constitutional court overturned the convictions in the Patria case"
↑  אריאל בולשטיין, "המיינסטרים האירופי לא יחזיק מעמד", באתר ישראל היום, 20 בספטמבר 2018
↑  R. T. V. Slovenija, Radio Si, Radio Si (באנגלית) (הקישור אינו פעיל, 1 בינואר 2025)
↑  https://www.usnews.com/news/business/articles/2022-04-24/slovenians-vote-in-tight-race-between-populists-liberals
↑  Agence France-Presse, Slovenia election: liberal newcomer Robert Golob defeats populist PM, the Guardian, ‏2022-04-24 (באנגלית)
↑  "With a pro-Orban prime minister gone, things are looking up in Slovenia". The Economist. ISSN 0013-0613. נבדק ב-2022-06-30.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811559957505606  BIBSYS: 2078165  BnF: cb167425675 (data)  CiNii: DA15001663  GND: 119355752  ISNI: 0000 0001 0957 4199  LCCN: nr90004210  NKC: js20241226782  NSK: 000040366  NTA: 143289667  SUDOC: 257292381  VIAF: 18029890   WorldCat (עם VIAF): 18029890
אור זרוע

| --- | --- |

שער הספר משנת תרכ"ב בדפוס זיטאמיר
 מידע כללי
 מאת:  יצחק מווינה 
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  ספרות הלכתית 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1862 
 
ספר אור זרוע הוא ספר הלכתי שנכתב על ידי רבי יצחק בן משה מהעיר וינה שבאוסטריה. הספר נכתב במאה ה-13 והודפס לראשונה במאה ה-19. הספר מכיל פסקי הלכה, פירושים ותשובות לפי נושאים, באופן דומה לסידור המסכתות.
שמו של הספר נלקח מהפסוק בספר תהלים (פרק צ"ז, פסוק י"א) "אור זרע לצדיק ולישרי לב שמחה", שמסופי התיבות שלו הסיק רבי יצחק שיש לכתוב את שמו של רבי עקיבא עם האות ה בסופו (כלומר, עקיבה), ומתוך שמחתו על גילוי זה, קרא לספרו על שם הפסוק.
אור-זרוע הקצר

ספר אור זרוע המצוי בימינו הוא קיצור מהחיבור המקורי, שהיה גדול יותר. בנוסף, בנו של כותב הספר, ר' חיים בן ר' יצחק, קיצר עוד יותר את הספר שכתב אביו, והוא מוכר בשם "אור זרוע הקצר", או (בהוצאות חדשות יותר) "סימני אור זרוע".
בזכות העיבוד ועבודת הקיצור שעשה לספרו של אביו, זכה הבן לכינוי "מהר"ח אור זרוע". אם כי, ייתכן שמדובר בכינוי שנמשך מאב לבן, כעין שם משפחה.
מעמדו של הספר

הספר מצוטט ומובא במקומות רבים בפוסקים שאחריו. חשיבותו נובעת בין השאר מהיותו מקור חשוב מאוד לצורות אחרות של תורת בעלי התוספות וחכמי אשכנז, בנוסף על כך שהוא מקפיד מאוד להיות "מוסר שמועה" יותר ממה שהוא משתדל לחדש.
ה"הגהות אשר"י" בעיקרו הוא ציטוטו, בחתימה 'מא"ז' (ופסקי מהרי"ח), ומשם צוטט גם ב"בית-יוסף" ובעיקר ב"דרכי משה", ומהם צוטט והובא בכל שאר הפוסקים (בגלל העדרו בדפוס). כיוון שדרכו לקצר, הוא משתמש הרבה בלשונות ה"אור זרוע הקצר" אבל גם בגוף הספר. ספר נוסף המביא את האור זרוע מפעם לפעם (מגוף הספר) הוא ה"מרדכי".
הספר "אור זרוע" היווה את הבסיס הראשי למחקרו הענף של פרופסור א.א. אורבך "בעלי התוספות" כפי שאורבך מציין זאת בספרו.
מהדורות

הספר יצא לאור בדפוס לראשונה בין השנים תרכ"ב (1862) - תר"נ (1890), כאשר שני החלקים הראשונים נדפסו בז'יטומיר, מתוך כתבי יד מספריית רבי עקיבא להרן מאמשטרדם (המקור נמצא בספריית רוזנטליאנה), ושני החלקים האחרים נדפסו בירושלים, על פי כתבי יד מהמוזיאון הבריטי. חלק א' כולל את החיבור על סדר זרעים, סדר נשים, סדר קדשים וסדר טהרות. חלק ב' כולל את החיבור על סדר מועד. חלק ג' כולל את החיבור למסכת בבא קמא, מסכת בבא מציעא ומסכת בבא בתרא. חלק ד' כולל את החיבור על מסכת סנהדרין ומסכת עבודה זרה. בראש החלק הראשון נדפסו גם פלפולים על סדר אותיות האלפבית העברי.
אור זרוע על מסכת שבועות יצא לאור לראשונה בברסלאו בשנת תרע"א (1911), בתוך המאסף "תפארת ישראל" לכבודו של ישראל לוי, בתוספת הערות מאת אהרן פריימאנן. באותה שנה יצא גם תדפיס של ה"אור זרוע" למסכת שבועות כשהוא כרוך בנפרד.
בשנת תש"ג (1943) יצאו לאור "שו"ת אור זרוע", הכוללות שאלות ותשובות מאת ה"אור זרוע" ומהר"ם מרוטנבורג, על פי כתב יד הנמצא בספריית אוניברסיטת אוקספורד, עם הגהות, הערות וביאורים מאת יצחק זאב כהנא.
בשנים שלאחר מכן נדפס הספר בדפוס צילום, שהוא העתק מהמהדורות הקודמות.
שני כרכים של הספר, על שבת ועירובין, ועל מועדים וזרעים, נדפסו במהדורה מחודשת בהוצאת המכון התורני שעל ידי ישיבת אור עציון בשיתוף עם מכון ירושלים; אחר כך מכון ירושלים השלים את עריכת הספר כולו, בשלשה כרכים, כשהוא כולל בתוכו - במקביל ל"אור זרוע" עצמו - גם את "סימני אור זרוע".
בהמשך הוציא המכון התורני אור עציון שני כרכים נוספים על נשים במהדורה עצמאית מורחבת, ובכוונתו להוציא לאור כרכים נוספים. עיקר ההבדל בין המהדורות הוא בהיקף השוואת הנוסחאות, ובהוספת הערות עיוניות שנועדו להעמיק ולהרחיב את הלימוד, להשוות לשאר הראשונים בסוגיה, ועוד.
ראו גם

פרישה סמוך לווסת - עונת אור זרוע
הערות שוליים

↑  הקדמת הספר
↑  אביגדור אפטוביצר, שבלים, הצופה מארץ הגר, א, תרע"א, עמ' 90-88.
↑  לפעמים נוצרו טעויות בהבנת דבריו על ידי כן, והמשנה ברורה מציין לחלקם (ראה יהושע ענבל, לדרכי התקבלות המ"ב והחזו"א, ישורון לא).
↑  ראה בהקדמה לאור זרוע הקצר שנדפס בתוך מרדכי השלם, ביצה ירושלים תשמ"ה.
↑  כרך א' עמוד 436
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263110805171  VIAF: 176526660   WorldCat (עם VIAF): 176526660
אגסים, שעועית ובייקון

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  צלי קדירה, Eintopf 
 מוצא:  גרמניה 
 מרכיבים עיקריים:  cooking pear 
 
מנת אגסים, שעועית ירוקה ושפק
אגסים, שעועית ובייקון (בגרמנית: Birnen, Bohnen und Speck) הוא מאכל צפון גרמני שפופולרי במיוחד במדינות הפדרטיביות של גרמניה: שלזוויג-הולשטיין, סקסוניה התחתונה, מקלנבורג-מערב פומרניה ובהמבורג. הזמינות העונתית של מרכיביו גורמת לכך שהמנה נאכלת בעיקר בחודשים אוגוסט וספטמבר.
מאפיינים

המנה היא סוג של נזיד, שבו - כפי שהשם מעיד - המרכיבים העיקריים הם אגסים, שעועית ושְפֶּק (מעין בייקון). במטבחים כפריים בצפון גרמניה, היו מוסיפים גם תפוחי אדמה, על אף שהם לא מוזכרים במפורש.
מרכיבים

בדרך כלל משתמשים בשעועית ירוקה חתוכה (Brechbohnen). בהמבורג בשווקים ניתן למצוא מדי פעם "אפונה טורקית", למרות שמו זן שעועית זה (בגרמנית: Vierlande) גדל בגרמניה ושימש בעבר תדיר להכנת מנה זו. במהלך ההכנה מוסיפים מספר ענפי צתרה לשעועית.
האגסים המשמשים למנה זו הם אגסי בישול, שאינם אכילים והם עדיין לא בשלים. הם קטנים, ירוקים וקשים כסלע, חסרים את המתיקות של זני האכילה הפופולריים. באזור המבורג משתמשים בזנים נוספים: ה-Vierländer ואגסי הבישול המתוקים יותר של Finkenwerder. ניתן להשתמש גם באגסי Bürgermeisterbirne. הם לא מתוקים כשהם בושר.
להכנת המנה בדרך כלל משתמשים בקותל חזיר מעושן.
ההעדפה של המבורג ושלזוויג-הולשטיין היא להוסיף תפוחי אדמה לתבשיל הזה שלהם, שעדיין יציבים בעת בישול, כמו הזנים של תפוחי האדמה בעלי קליפה אדומה.
הכנה

לפי הטעם, מניחים את הבייקון ברצועות שלמות או חותכים לחתיכות גדולות, מוסיפים למים ומביאים לרתיחה. בינתיים מנקים את השעועית, שוטפים וחותכים לחלקים. לאחר 25 דקות בישול מוסיפים את השעועית יחד עם הצתרה לבייקון והבישול ממשיך. האגסים נשארים את הגבעולים ועם קליפתם לכל אורך הבישול. לאחר מכן מניחים אותם על השעועית והכל מתבשל יחד.
את תפוחי האדמה הקלופים מבשלים בנפרד במי מלח או מבשלים יחד עם שאר התבשיל. לקראת סוף זמן הבישול הכולל של כ-50 דקות מערבבים מעט קמח עם מים, יוצקים לסיר ומרתיחים לזמן קצר להסמכה.
כמויות אופייניות לארבעה אנשים הן:
750 גרם שעועית
500 גרם אגסים
400 גרם בייקון
500 גרם תפוחי אדמה
1 ענף צתרה
2 כפות קמח
לכל אדם מגישים אגס אחד או שניים, מנה טובה של בייקון, שעועית ותפוחי אדמה ומרק לפי העדפה. בירה טרייה משתלבת היטב עם המנה.
יש וריאציות שמבטלות את הצתרה, אבל מוסיפים פטרוזיליה טרייה קצוצה לקראת הסוף, ואחרות שמשתמשות במרק במקום מים לבישול (מוכן או ביתי) ושמשתמשים גם בפלפל שחור.
הערות שוליים

↑  Eckhard Supp (2011), "Kapitel: Regionale Gerichte im deutschsprachigen Raum", Duden. Wörterbuch Kochkunst. Von Amuse-Bouche bis Zierschnee (בגרמנית), Mannheim u. a.: Dudenverlag, p. 88, ISBN 978-3-411-70392-0{{citation}}:  תחזוקה - ציטוט: date and year (link)
↑  Eckhard Supp (2011), "Kapitel: Regionale Gerichte im deutschsprachigen Raum", Duden. Wörterbuch Kochkunst. Von Amuse-Bouche bis Zierschnee (בגרמנית), Mannheim u. a.: Dudenverlag, p. 97, ISBN 978-3-411-70392-0{{citation}}:  תחזוקה - ציטוט: date and year (link)
↑  NDR.de: "Birnen, Bohnen und Speck". אורכב מהמקור ב-2021-07-29. נבדק ב-2022-05-03.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: bot: original URL status unknown (link)
ברני דו פלסיס

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 ספורט
 ענף ספורט:  פיתוח גוף 
 הישגים
 פרסים והוקרה:  אליפות היקום 
 
ברני דו פלסיס (באנגלית: Barny Du Plessis) הוא מפתח גוף בריטי, מר יוניברס לשנת 2014.