stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקלאסיקו
היסטוריה > התקופה הדמוקרטית

לאחר מותו של פרנקו וסיום השלטון הדיקטטורי, נחלשה ריאל מדריד ושלטונה פסק לחלוטין. ברצלונה החתימה את ברנד שוסטר הגרמני ודייגו מראדונה הארגנטינאי. מראדונה היה השחקן הראשון שזכה לקימת כבוד מאוהדי ריאל מדריד בסנטיאגו ברנבאו. הוא כדרר ממחצית המגרש עד השער, תוך שהוא מהתל בשוער ובשחקני הגנה נוספים, ואז הבקיע שער. ברצלונה זכתה באליפות בזכותו של שוסטר בעונת 1984/85. בפתיחת העונה הביסה את מדריד 0–3 בסנטיאגו ברנבאו, לאחר שבלם ריאל כבש שער עצמי כבר בדקה הראשונה של המשחק. בסיום העונה הקדימה ברצלונה את ריאל ב-17 נקודות.
בשנות ה-90 הגיעה ברצלונה לשיאה: זכייה בארבע אליפויות ליגה ובאליפות אירופה. ב-1992 האליפות הוכרעה במחזור האחרון של העונה לטובת ברצלונה, אף על פי שריאל הובילה בפער גדול בהדרכת המאמן רדומיר אנטיץ' שפוטר למרות הצלחתו. ב-8 בינואר 1994 כבש רומאריו, שחקן ברצלונה, שלושער והוביל את קבוצתו לניצחון 0–5 על ריאל, עם שערים נוספים מרגליהם של רונאלד קומאן ואיוואן איגלסיאס. ב-7 במאי נערך הקלאסיקו מחזור אחד לפני סיום העונה, כשברצלונה הייתה חייבת לנצח כדי להישאר במרוץ לאליפות עם דפורטיבו לה קורוניה. מדריד שאפה למנוע מיריבתה לזכות באליפות, אך ברצלונה ניצחה 0–1 בדוחק. הכדור פגע בשופט, ובכך אפשר לברצלונה לצאת להתקפה מתפרצת שבסיומה כבש גיירמו אמור את שער הניצחון. לאחר ניצחון במחזור האחרון על סביליה זכתה ברצלונה באליפות.
בקיץ 1994 עבר מיכאל לאודרופ מברצלונה לריאל מדריד, במהלך שהותיר הפתעה גדולה עקב הזדהותו של לאודרופ עם ברצלונה והעובדה ששנים רבות לא עברו שחקנים בין המועדונים. ב-7 בינואר 1995, במהלך העונה הראשונה של לאודרופ בקבוצה, הביסה ריאל את ברצלונה בתוצאה 0–5 בראשותו של איבן זמורנו שכבש שלושער. אף על פי שברצלונה ניצחה במפגש השני בין הקבוצות באותה עונה 0–1 זכתה ריאל בסיומה באליפות הליגה.
נשיא ברצלונה ז'וזפ ליואיס נונייז, שהיה ידוע בשנאתו לאוהדי מדריד, אסר עליהם להיכנס לקלאסיקו שנערך בקאמפ נואו ב-14 בפברואר 1999. בנוסף, התיר נונייז את הכניסה למשחק רק לאוהדי ברצלונה שהחזיקו בתעודת החבר של המועדון. על אף הסכסוכים והפילוג הפנימיים בברצלונה, היא התאחדה לקראת המשחק והתרכזה במטרתה לנצח את ריאל. אוהדיה קיבלו את אוהדי ריאל מדריד שהגיעו לעיר בקללות ובתקיפת האוטובוס שבו נסעו. אוהדי ברצלונה חגגו לא רק את הניצחון 0–3 אלא גם את הרחקתו של שחקן ריאל רוברטו קרלוס.
שתי הקבוצות נפגשו בחצי גמר ליגת האלופות בעונת 2001/2002. ריאל מדריד, שזכתה באליפות המפעל, ניצחה במשחק בתוצאה 0–2. זהו היה ניצחונה הראשון של ריאל בקאמפ נואו לאחר 19 שנים, והמשחק כונה בתקשורת הספרדית כ"משחק המאה". ב-16 במרץ 2003 חדרו מפגינים נגד הגלובליזציה למגרש בעת הקלאסיקו וגרמו להפסקת המשחק למשך שבע דקות.
אחת ההעברות המפתיעות של שחקנים בין המועדונים היה של לואיש פיגו ב-2000, שחתם על חוזה בריאל מדריד אף על פי שחתם כבר על הארכת חוזהו בברצלונה. אוהדי ברצלונה כינו את פיגו "יהודה איש קריות" על הבגידה בקבוצתם. בקלאסיקו הראשון ששותף בו במדי ריאל מדריד בקאמפ נואו, נזרקו לעברו חפצים, כולל ראש חזיר. גם חבייר סביולה עשה דרך זו. סמואל אטו עשה את הדרך ההפוכה אך לא באופן ישיר. הוא שיחק בריאל מדריד בסוף שנות ה-90 והצטרף לברצלונה ב-2003, וכבש במספר משחקי קלאסיקו. בחגיגות זכיית האליפות של ברצלונה ב-2005 ליגלג על ריאל מדריד, כאשר הצטרף לאוהדי הקבוצה ששרו "מדריד זבלים, תצדיעו לאלופים", אם כי למחרת מיהר להתנצל על דבריו וטען שנסחף בלהט הרגע.
היסטוריה > בשנים האחרונות

ב-19 בנובמבר 2005 ניצחה ברצלונה 3-0, במשחק שנערך בסנטיאגו ברנבאו.
רונאלדיניו הבקיע צמד שערים. הניצחון נחשב כהצהרת כוונות מצידה של ברצלונה לזכייה באליפות באותה עונה. בעקבות הניצחון הפך מאמן ברצלונה פרנק רייקארד למאמן הראשון בתולדות הקבוצה שמנצח פעמיים בברנבאו.
בעונת 2007/2008 הבטיחה ריאל מדריד את זכייתה באליפות מחזור אחד לפני הקלאסיקו. על פי תקנון התאחדות הכדורגל הספרדית הייתה ברצלונה צריכה לערוך מסדר כבוד עבור האלופים החדשים. בגלל היריבות בין המועדונים היה זה אירוע משפיל לברצלונה. ריאל ניצחה במשחק 1–4.
בקלאסיקו השני של עונת 2008/2009, ב-2 במאי 2009, השיגה ברצלונה את אחד מהניצחונות המרשימים בתקופה החדשה של הקלאסיקו בתוצאה 2–6, עם צמדי שערים של תיירי הנרי וליונל מסי.
בקלאסיקו הראשון של עונת 2010/2011, ב-29 בנובמבר 2010, הביסה ברצלונה את ריאל מדריד בתוצאה 0–5. לקראת תום עונה זו נפגשו הקבוצות ארבע פעמים ב-18 ימים. הקלאסיקו השני של העונה בליגה נערך ב-16 באפריל 2011, והסתיים בתיקו 1-1 משני פנדלים של מסי ורונאלדו, ארבעה ימים מאוחר יותר נפגשו הקבוצות למשחק בגמר הגביע, ובו ניצחה ריאל מדריד 0–1, משער נגיחה של רונאלדו בהארכה, וזכתה בגביע. כמה ימים מאוחר יותר, ב-27 באפריל, במסגרת חצי הגמר של ליגת האלופות, התקיים שוב משחק בין שתי הקבוצות. שני שערים של מסי בברנבאו הכריעו את חלקו הראשון של חצי הגמר לטובת ברצלונה. הגומלין הסתיים ב-1-1, וברצלונה העפילה לגמר וזכתה בגביע.
ב-17 באפריל 2014 ניצחה ריאל מדריד 1–2 את ברצלונה בגמר גביע המלך, הודות לשער ניצחון של גארת' בייל בדקה ה-85, וזכתה בגביע.
ב-28 באוקטובר 2018 ניצחה ברצלונה את ריאל 1–5 במשחק ליגה בקמפ-נואו, בו הבקיע החלוץ האורוגוואי לואיס סוארס שלושער. תוצאת המשחק הובילה לפיטורי מאמן ריאל, ז'ולן לופטגי.
ב-2 במרץ 2019 ניצחה ברצלונה 0–1 את ריאל מדריד בליגה, ובכך שינתה לראשונה את מאזן הניצחונות לטובתה.
ב-1 במרץ 2020 ניצחה ריאל מדריד 0–2 את ברצלונה בליגה והשוותה את מאזן הניצחונות בין הקבוצות.
ב-19 במרץ 2022 הביסה ברצלונה את ריאל מדריד בתוצאה 0–4 באצטדיונה הביתי של ריאל מדריד.
סטטיסטיקות

נכון ל-13 בינואר 2025
סטטיסטיקות > שיאים

הניצחון בהפרש הגבוה ביותר בליגה הוא הניצחון של ריאל מדריד 2–8 במחזור העשירי של עונת 1934/1935. בכל המסגרות היה זה ניצחונה 1–11 של ריאל מדריד במשחק הגומלין במסגרת חצי גמר גביע המלך ב-1943.
שני שחקנים הבקיעו ארבעה שערים בקלאסיקו: מרטי ונטולרה מברצלונה ואילדפנסו סאונודו מריאל מדריד. שניהם בעונת 1934/1935 הראשון בניצחון קבוצתו 0–5, והשני בניצחון קבוצתו 2–8.
בחודשים אפריל-מאי 2011 נרשם שיא של משחקי קלאסיקו בחודש אחד: ב-16 באפריל נערך משחק ליגה בין שתי הקבוצות (תוצאה: 1-1), ב-20 באפריל נפגשו שתי הקבוצות בגמר גביע המלך הספרדי (תוצאה: 0–1 לריאל מדריד), וב-27 באפריל וב-3 במאי נפגשו הקבוצות לשני משחקי חצי הגמר של ליגת האלופות (תוצאות: 0–2 לברצלונה במשחק הראשון, 1-1 במשחק השני).
ב-10 בדצמבר 2011 כבש כרים בנזמה את השער המהיר ביותר במשחק קלאסיקו – בתוך 22 שניות משריקת הפתיחה.
ב-26 באוקטובר 2024, במהלך משחק ליגה, הפך לאמין ימאל לכובש הצעיר ביותר בקלאסיקו בגיל 17 ו-105 ימים.
סיקור תקשורתי

תקשורת הספורט בעולם, ובספרד בפרט, מתחילה לעסוק במשחקי הקלאסיקו זמן רב לפני המפגשים עצמם. פרשנים רבים מנסים לחזות מי תנצח במשחק. המשחק משודר בטלוויזיה ברשתות רבות ואחוזי הצפייה בו גבוהים מאוד.
גם באינטרנט הקלאסיקו מסוקר היטב: לפני המשחק כתבות רבות וסרטונים מתארים את הנוסטלגיה וההיסטוריה שלו, ולאחריו מופיעים תקצירים ושידורים חוזרים שלו. בעיתונות, נכתבים כתבות וטורים אישיים לפני קלאסיקו. בספרד, המשחק אף כונה בעיתון ה"מארקה" ככזה ש"יש בו את גאוותם של 22 השחקנים, של העשר הנוספים על ספסל המחליפים, של המאמנים, של מנהלי המועדונים ושל הרבבות שבאצטדיון".
הקלאסיקו זוכה לתיאורים קיצוניים גם מפי כדורגלני ומאמני עבר בכירים, ובמיוחד כאלה ששיחקו באחד מהמועדונים. דוגמה לכך היא בובי רובסון, שכינה את הקלאסיקו כ"מאורע היחיד בעולם שמחבר יחד יותר מ-100,000 איש פעמיים בשנה".
תארים > ריאל מדריד

ריאל היא שיאנית הזכיות בליגת האלופות ובאליפות ספרד. בליגת האלופות זכתה 15 פעמים, בשנים 1956–1960, 1966, 1998, 2000, 2002, 2014, 2016, 2017, 2018, 2022 ו-2024. באליפות ספרד זכתה 35 פעמים. ריאל זכתה 19 פעמים בגביע המלך הספרדי, פעמיים בגביע אופ"א, שלוש פעמים בגביע הבין-יבשתי, 5 פעמים באליפות העולם לקבוצות, 5 פעמים בסופר קאפ האירופי (שיא), 10 פעמים בסופר קאפ הספרדי ופעם אחת בגביע הליגה הספרדי.
תארים > ברצלונה

ברצלונה זכתה חמש פעמים בליגת האלופות - בשנים 1992, 2006, 2009, 2011 ו-2015. היא זכתה 27 פעמים באליפות ספרד. ברצלונה מחזיקה במספר רב יותר של זכיות בגביע המלך הספרדי, עם 31 זכיות בו (שיא). ברצלונה זכתה שלוש פעמים בגביע ערי הירידים, ארבע פעמים בגביע המחזיקות (שיא של המפעל), חמש פעמים בסופר קאפ האירופי (שיא), 14 פעמים בסופר קאפ הספרדי (שיא), פעמיים בגביע הליגה הספרדי, ושלוש פעמים באליפות העולם לקבוצות.
ראו גם

הדרבי של מדריד
הדרבי של ברצלונה
הקלאסיקו (כדורסל)
הערות שוליים

↑  איטן דהן, ‏לא רק מכבי ת"א: הקבוצות שלא ירדו ליגה מעולם, באתר ONE‏, 24 במרץ 2018
1 2 3 4 5  ספורטאנטר, סופר קלאסיקו, 15 בנובמבר 2004
1 2  אוריאל דסקל, אפטר פארטי: הליגה הספרדית מתחילה עוד שבוע, באתר כלכליסט, 21 באוגוסט 2008
↑  80 שנה לליגה הספרדית: אז מה היה לנו?, באתר ערוץ הספורט, 10 בפברואר 2009
↑  ספורט 5, קובאלה מי?, 17 באוקטובר 2006
1 2  ONE, רונאלדיניו בהרכב בארסה ב"סופר-קלאסיקו", 23 בדצמבר 2007
↑  ספרד: 1:1 בין ברצלונה לריאל מדריד, באתר ynet, 17 במרץ 2002
↑  פיגו בריאל, באתר ynet, 24 ביולי 2000
↑  סמואל אטו התנצל בפני ריאל מדריד, באתר וואלה, 17 במאי 2005
↑  הכי טוב בעולם, הכי טובה בעולם, באתר וואלה, 19 בנובמבר 2005
↑  אלופה אמיתית: ריאל השפילה את ברצלונה 1:4, באתר ynet, 7 במאי 2008
↑  סיקור המשחק באתר ריאל מדריד.
סיקור המשחק באתר ברצלונה.
↑  ימאל עשה היסטוריה, אך המספרים של לבנדובסקי מטורפים לא פחות, באתר וואלה, 26 באוקטובר 2024
↑  יזהר קישון, ‏ברצלונה וריאל: הסופר קלאסיקו, ראש בראש, באתר ONE‏, 13 בדצמבר 2008
נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר מלווה בשליט ספרד פרנסיסקו פרנקו בעת ביקור במדריד במשחק של הקלאסיקו, 1959
שחקני ברצלונה בשנת 1903
לסאנה דיארה מול ליונל מסי במהלך משחק, דצמבר 2011
סטפנו סנסי

סטפנו סנסי (באיטליה: Stefano Sensi; נולד ב-5 באוגוסט 1995) הוא כדורגלן איטלקי, המשחק בעמדת הקשר במונצה ובנבחרת איטליה.
קריירה

סנסי נולד בעיר אורבינו והחל לשחק בקבוצה המקומית אורבניה בגיל 6. בהמשך עבר בקבוצות הנוער של רימילי וצ'זנה.
סנסי החל את קריירת הבוגרים בצ'זנה וביולי 2013 הושאל לסן מרינט מהליגה השלישית. ב-8 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בהפסד 2-0 לרג'אנה. ב-16 בספטמבר כבש את שערו הראשון בניצחון 2-0 על קומו. סנסי הושאל לעונה שנייה בה כבש שמונה שערי ליגה.
בקיץ 2015 חזר לצ'זנה מהסרייה ב. ב-20 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בניצחון 4-1 על קטניה בהגביע האיטלקי. ב-3 באוקטובר הבקיע את שערו הראשון בפנדל בניצחון 1-0 על ליבורנו.
ב-13 בינואר 2016 חתם סנסי בססואולו מהסרייה א' והושאל בחזרה לצ'זנה עד לסוף העונה. ב-13 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בסרייה א בניצחון 1-0 על פאלרמו. ב-16 באוקטובר כבש את שערו הראשון בניצחון 2-1 על קרוטונה.
ב-2 ביולי 2019 הושאל לאינטר מילאנו עם אופציית רכישה. ב-26 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בניצחון 4-0 על לצ'ה בו גם כבש את שערו הראשון. בסיום העונה חתם באופן קבוע לארבע שנים.
ב-29 בינואר 2022 הושאל לסמפדוריה עד לסיום העונה. ב-6 בפברואר ערך את הופעתו הבכורה בניצחון 4-0 על ססואולו בו כבש את שערו הראשון.
ב-2 ביולי 2022 הושאל למונצה לעונה אחת. ב-8 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בניצחון 3-2 על פרוזינונה בגביע. ב-11 בספטמבר הבקיע את שערו הראשון בתיקו 1-1 נגד לצ'ה, שהביא למונצה את הנקודה הראשונה אי פעם בסרייה א'.
ב-8 באוגוסט 2024 חזר למונצה וחתם לעונה אחת.
קריירה > נבחרת איטליה

ב-20 בנובמבר 2018 ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת הבוגרת בניצחון 1-0 על ארצות הברית במשחק ידידות. ב-26 במרץ 2019 כבש את שערו הראשון בניצחון 6-0 על ליכטנשטיין במוקדמות יורו 2020.
תארים

אליפות: 2023/2024
סרביה ומונטנגרו באירוויזיון

| --- | --- |

 מדינה:  סרביה ומונטנגרו סרביה ומונטנגרו
 רשת שידור:  UJRT
 השתתפות ראשונה:  שוודיה מאלמה, 1992 (יוגוסלביה) טורקיה איסטנבול, 2004
 זכיות:  0
 השתתפויות:  2
 היעדרויות:  20
 אירוח האירוויזיון:  לא אירחה
 השתתפות אחרונה:  אירלנד מילסטריט, 1993 (יוגוסלביה) יוון אתונה, 2006
ז'ליקו יוקסימוביץ' באיסטנבול (2004)
סרביה ומונטנגרו נטלה חלק באירוויזיון רק פעמיים החל מהצטרפותה לתחרות ב-2004. לאחר התפרקותה, סרביה ומונטנגרו הצטרפו לתחרות, כל אחת, כמדינות עצמאיות.
רקע > אירוויזיון 2003

סרביה ומונטנגרו תכננה תחילה להשתתף באירוויזיון 2003, אולם לבסוף היא לא לקחה חלק בתחרות באותה שנה כיוון שאיגוד השידור האירופאי הודיע שנרשמו יותר מדי מדינות, ולכן מנע ממנה להשתתף. רשת השידור הסרבית RTS, ערכה תחרות קדם אירוויזיון (Beovizija 2003) שהייתה אמורה לשמש אותה במשך שנות השתתפותה לבחירת השיר שייצג אותה באירוויזיון. בשנת 2003, כיוון שהיא לא לקחה לבסוף חלק באירוויזיון, נערכה תחרות קדם האירוויזיון בתור "חזרה" לתחרויות ההמשך. את התחרות, שהתקיימה בתאריכים 12–14 באפריל, הנחו השחקן פדה סטויאנביץ', הדוגמנית קטרינה רברצ'ה ומנחה הטלוויזיה מיליקה גאסין. השיר הזוכה באותו ערב היה "Čija si" ("של מי") שבוצע על ידי הזמר המקדוני טושה פרוסקי. פרוסקי ייצג את מקדוניה באירוויזיון 2004 עם השיר "Life" ("חיים"), איתו הוא סיים במקום ה-14.
רקע > אירוויזיון 2004

לאירוויזיון 2004 שלחה סרביה ומונטנגרו את הזמר ז'ליקו יוקסימוביץ' עם השיר "Lane moje" ("אהובתי"), שנשלח מטעם רשת השידור הסרבית. השיר העפיל מהמקום הראשון בחצי הגמר לגמר, בו הוא סיים במקום השני אחרי אוקראינה בהפרש של 17 נקודות. זהו המקרה השני בתולדות האירוויזיון בו מדינה מסיימת במקום השני כבר בהשתתפות הראשונה שלה.
רקע > אירוויזיון 2005

הנציגות לאירוויזיון 2005 נבחרה מטעם רשת השידור של מונטנגרו. הלהקה No Name נבחרה לייצג את המדינה עם השיר "Zauvijek moja" ("לנצח שלי"). באירוויזיון הלהקה עלתה אוטומטית לגמר לאור ההישג הגבוה של סרביה ומונטנגרו ב-2004. בערב הגמר בקייב היא סיימה את התחרות במקום ה-7 עם 137 נקודות.
רקע > אירוויזיון 2006

סרביה ומונטנגרו תכננה לקחת חלק גם באירוויזיון 2006. מחצית משירי הקדם נשלחו מטעם רשות השידור הסרבית ומחציתם השנייה מרשות השידור המונטנגרית, וכן גם השופטים. אולם, לאור ההצבעה הטקטית של RTCG, רשת השידור של מונטנגרו, אשר הצביעה רק לשירים הנשלחו מטעמה, נבחרה שוב הלהקה No Name. הקהל הסרבי, שהבין את הסקנדל, התחיל לצאת מהאולם ולקרוא קריאות גנאי לעבר חברי הלהקה. דבר זה גרם לכך שרשת השידור המשותפת של סרביה ומונטנגרו לא הצליחה להגיע להסכמה מלאה בבחירת הנציג. ב-20 במרץ 2006 פרשה סרביה ומונטנגרו מהאירוויזיון באופן רשמי, אולם היא השתתפה בשלב ההצבעה בגמר האירוויזיון. חצי גמר אירוויזיון 2006 לא שודר במונטנגרו, וגם ההצבעות בשלב הגמר היו למעשה מסרביה לבדה.
השירים שייצגו את סרביה ומונטנגרו באירוויזיון

שורה בצהוב מסמלת ניצחון של המתמודדת באותה תחרות

 שורה באפור מסמלת תחרות בה המתמודדת הגיעה למקום השני

 שורה בחום מסמלת תחרות בה המתמודדת הגיעה למקום השלישי

 שורה באדום מסמלת תחרות בה המתמודדת דורגה במקום האחרון

 שורה בירוק-זית מסמלת תחרות ממנה המתמודדת פרשה או שלא השתתפה לאחר שכבר נבחר שיר
| שנה | מבצע | שיר | תרגום לעברית | גמר | ניקוד | חצי גמר | ניקוד |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004 | ז'ליקו יוקסימוביץ' | "Lane moje" | "אהובתי" | 2 | 263 | 1 | 263 |
| 2005 | No Name | "Zauvijek moja" | "לנצח שלי" | 7 | 137 | X | X |
| 2006 | No Name | "Moja ljubavi" | "האהבה שלי" | X | X | X | X |
מגישי הניקוד מטעם סרביה ומונטנגרו

| שנה | מגיש |
| --- | --- |
2004: נטשה מילז'קוביץ'
2005: נינה ראדולוביץ'
2006: יובאנה יאנקוביץ'
ראו גם

סרביה באירוויזיון
מונטנגרו באירוויזיון
יוגוסלביה באירוויזיון
סרביה ומונטנגרו באירוויזיון למוזיקאים צעירים
סרביה ומונטנגרו באירוויזיון הילדים
הערות שוליים

↑  פולין הייתה הראשונה לעשות זאת בשנת 1994.
↑  סרביה ומונטנגרו פרשה ב-20 במרץ 2006 מתחרות אירוויזיון 2006, עקב משאל העם על עצמאותה של מונטנגרו. עם זאת, איגוד השידור האירופי נתן לה רשות לקחת חלק בחצי-הגמר ובהצבעה הסופית של התחרות. בעקבות משאל העם חצי-הגמר של התחרות לא שודר במונטנגרו, וכן הקולות מסרביה ומונטנגרו היו, למעשה, מסרביה בלבד.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 6517e593-23f5-4ca6-8a1f-f9fa4f4eed8f
נפטכימיק ניז'נקאמסק (הוקי קרח)

סמל הקבוצה הישן
נפטכימיק ניז'נקאמסק (רוסית: Нефтехимик Нижнекамск) הוא מועדון הוקי קרח מקצועני מהעיר ניז'נקאמסק, טטרסטן, סובייקט פדרלי של הפדרציה הרוסית. מתמודד בבית חרלמוב שבליגת ההוקי הקונטיננטלית.
היסטוריה

נפטכימיק נוסדה ב-23 באוקטובר 1968 על ידי עובדי המפעל הפטרוכימי בניז'נקאמסק על מנת לייצג את העיר ניז'נקאמסק באליפות הרפובליקה הטטרית בהוקי קרח. לאחר הזכייה באליפויות אזוריות, הקבוצה התקדמה לרמה הלאומית.
הקבוצה העפילה לאליפות רוסיה בהוקי קרח בעונת 1995 ומאז מתמודדת בה מדי שנה. מהווה גם אחת ממייסדות ליגת ההוקי הקונטיננטלית בעונת 2008.
הישגים לפי עונה (KHL)

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
הערה: מ = משחקים; נצ = ניצחונות; ה = הפסדים; הפה = הפסדים בהארכה; נק = נקודות; ש"ז = שערי זכות; ש"ח = שערי חובה;
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| עונה | מ | נצ | ה | הפה | נק | ש"ז | ש"ח | מיקום | פלייאוף |
| 2008/09 | 56 | 22 | 24 | 2 | 79 | 146 | 140 | 4, צ'רנישב | שלב שמינית גמר, 3-1 (הפסידה ללוקומוטיב ירוסלבל) |
| 2009/10 | 56 | 27 | 21 | 0 | 93 | 176 | 166 | 3, חרלמוב | חצי גמר החטיבה, 4-2 (הפסידה לסלבאט יולאייב אופה) |
| 2010/11 | 54 | 22 | 26 | 2 | 75 | 159 | 162 | 4, חרלמוב | הפסידה ברבע גמר החטיבה, 4-3 (אוונגרד אומסק) |
| 2011/12 | 54 | 20 | 25 | 1 | 74 | 142 | 165 | 5, חרלמוב | לא העפילה |
| 2012/13 | 52 | 17 | 19 | 2 | 77 | 144 | 150 | 4, חרלמוב | הפסידה ברבע גמר החטיבה, 4-0 (לאק בארס קאזאן) |
| 2013/14 | 54 | 19 | 34 | 1 | 57 | 127 | 152 | 7, חרלמוב | לא העפילה |
| 2014/15 | 60 | 25 | 33 | 2 | 73 | 165 | 199 | 5, חרלמוב | לא העפילה |
| 2015/16 | 60 | 27 | 29 | 4 | 86 | 130 | 135 | 4, חרלמוב | הפסידה ברבע גמר החטיבה, 4-0 (לאוונגרד אומסק) |
| 2016/17 | 60 | 28 | 31 | 1 | 80 | 143 | 155 | 4, חרלמוב | לא העפילה |
| 2017/18 | 56 | 27 | 19 | 3 | 94 | 135 | 135 | 5, חרלמוב | הפסידה ברבע גמר החטיבה, 4-1 (לטרקטור צ'ליאבינסק) |
תארים

אליפות VHL‏ (1): 1995
גביע טמפרה (1): 2002
גביע נשיא קזחסטן (1): 2017
גביע בשקורטוסטן (1): 2017
טד (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |
סמליל הסדרה
סמליל הסדרה
 מבוסס על:  "טד" מאת סת' מקפרלן
 סוגה:  קומדיה
 יוצרים:  סת' מקפרלן
 כותבים:  סת' מקפרלן פול קוריגן בראד וולש דנה גולד ג'ון פולק ג'וליוס שארפ
 בימוי:  סת' מקפרלן
 שחקנים:  סת' מקפרלן אלנה אובך סקוט גריימס מקס בורקהולדר ג'ורג'יה ויגהאם
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  8
 הפקה
 מפיק:  סת' מקפרלן
 מפיקים בפועל:  סת' מקפרלן פול קוריגן בראד וולש אריקה האגינס אלנה קליימן ג'ייסון קלארק איימי קרלסון
 חברת הפקה:  fuzzy door productions mrc television Universal Content Productions
 הפצה:  ארצות הברית 11 בינואר 2024 ישראל 13 בינואר 2024
 שידור
 רשת שידור:  Peacock
 רשת שידור בישראל:  yes
 תקופת שידור מקורית:  11 בינואר 2024 – הווה 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
טד (באנגלית: Ted) היא סדרת טלוויזיה קומית אמריקאית שיצר סת' מקפרלן, אשר מהווה פריקוול לסרטי הקולנוע "טד" ו"טד 2". הסדרה עלתה לשידור ב-11 בינואר 2024 בספק שירותי הזרמת המדיה "Peacock".
מקפרלן שב לדבב את "טד" דוב הצעצוע, לצד צוות שחקנים הכולל את אלנה אובך, סקוט גריימס, מקס בורקהולדר וג'ורג'יה ויגהאם.
לגילאי 14+
תקציר העלילה

העלילה מתרחשת בשנת 1993, ומתארת את חייו המוקדמים של דוב הצעצוע בעל החיים, טד, כשהוא חי יחד עם ג'ון בנט ומשפחתו במסצ'וסטס.
צוות השחקנים והדמויות

אלנה אובך – סוזן בנט
סת' מקפרלן – טד
סקוט גריימס – מאטי סנט
מקס בורקהולדר – ג'ון בנט
ג'ורג'יה ויגהאם – בלייר
הפקה

ביוני 2021, נמסר כי Peacock אישרה סדרת פריקוול לסרט "טד" משנת 2012 ולהמשכו "טד 2" משנת 2015. בנוסף, נמסר כי סת' מקפרלן שב לדבב את הדמות הבדיונית "טד". באפריל 2022, סקוט גריימס, ג'ורג'יה ויגהאם הצטרפו לצוות השחקנים. במאי 2022, אלנה אובך הצטרפה לצוות השחקנים. באוגוסט 2022, נמסר כי הסדרה תהיה בעלת 8 פרקים.
הפצה

הסדרה עלתה לשידור ב-11 בינואר 2024, ובישראל ב-13 בינואר 2024.
הערות שוליים

↑  Gajewski, Ryan (June 1, 2022).
"Seth MacFarlane on Moving 'Orville' From Fox to "Classier" Hulu, Comedy's Controversies and His 'Ted' Hopes". The Hollywood Reporter. Retrieved June 2, 2022.
↑  "Coming Jan 11th on @peacock I truly cannot wait for people to see this, truly some of the funniest shit ever filmed #tedseries". instagram.com.
↑  Andreeva, Nellie (April 13, 2022).
"Ted: Giorgia Whigham, Max Burkholder & Scott Grimes Join Seth MacFarlane In Peacock Series Based On Films". Deadline Hollywood. Retrieved April 13, 2022.
↑  Petski, Denise (May 20, 2022).
"'Ted': Alanna Ubach Joins Seth MacFarlane's Peacock Series Based On Films". Deadline. Retrieved May 21, 2022.
↑  Rice, Lynette (November 16, 2023).
"'Ted': Peacock Reveals Premiere Date, Trailer For Event Series From Seth MacFarlane". Deadline Hollywood. Retrieved November 16, 2023.
מחזמר

"הנוכל השחור", שיש המגדירים אותו כמחזמר הראשון
מחזמר או תיאטרון מוזיקלי (ברבים: מַחֲזַמְרִים; מקובל: מחזות זמר) הוא הצגת תיאטרון המשלבת שירים, דיאלוגים, משחק וריקוד. הסיפור והתוכן הרגשי של המחזמר – הומור, פאתוס, אהבה, כעס – מתקשרים ומשתלבים באמצעות המילים, המוזיקה, התנועה והיבטים טכניים של הבידור. תיאטרון מוזיקלי חופף לצורות תיאטרליות אחרות כמו אופרה ומחול, אך נותן חשיבות שווה למוזיקה בהשוואה לדיאלוג, לתנועה ולאלמנטים האחרים. מאז תחילת המאה ה-20, הפקות תיאטרון מוזיקליות נקראות בדרך כלל, בפשטות, מחזמרים (המילה היא הלחם של המילים מחזה וזמר).
אף שהמוזיקה הייתה חלק מההצגות הדרמטיות מאז ימי קדם, תיאטרון מוזיקלי מערבי מודרני התפתח במהלך המאה ה-19, עם אלמנטים מבניים רבים שנוסדו מיצירותיהם של גילברט וסאליבן בבריטניה ואלה של האריגן והארט באמריקה. הם התפתחו על ידי מספר רב של קומדיות מוזיקליות ויצירות תיאטרון מוזיקליות של יוצרים אמריקאים כמו ג'ורג' מ. קוהאן ומופעים אחרים (כמו המחזמר "בשבילך אני שר" מ-1931), שהצעידו קדימה את הז'אנר מעבר לבידור בעל שירים מתקתקים שרווח בתחילת המאה ה-20, והובילו ליצירות פורצות דרך כגון "ספינת השעשועים" (1927) ו"אוקלהומה!" (1943).
חלק ממחזות הזמר המפורסמים והחשובים ביותר בעשורים שלאחר מכן כוללים את "סיפור הפרברים" (1957), "פנטסטיקס" (1960), "שיער" (1967), "שורת המקהלה" (1975), "עלובי החיים" (1985), "פנטום האופרה" (1986), "רנט" (1994), "קברט" (1972), "המפיקים" (2001) ו"המילטון" (2015).
מחזות זמר מבוצעים בכל רחבי העולם. הם עשויים להיות מוצגים במקומות גדולים, כמו ההפקות התיאטרון הגדולות ועתירות התקציב בווסט אנד בלונדון ובברודוויי בניו יורק, או בתיאטראות שוליים קטנים יותר, באוף ברודוויי ובהפקות מקומיות, בסיבובי הופעות, או על ידי קבוצות חובבים בבתי ספר וביצועים אחרים. בנוסף לבריטניה וצפון אמריקה, יש סצנות תיאטרון מוזיקליות תוססות במדינות רבות באירופה, אמריקה הלטינית, אוסטרליה ואסיה.
היסטוריה > התקדימים של תיאטרון מוזיקלי > מהעת העתיקה לימי הביניים

התקדימים של התיאטרון המוזיקלי באירופה נעוצים בתיאטרון ביוון העתיקה, שבו המוזיקה והריקוד נכללו בקומדיות במה וטרגדיות במהלך המאה ה-5 לפנה"ס. מוזיקה הולחנה ללווי מחזותיהם של אייסכילוס וסופוקלס ונוצרה כוריאוגרפיה לריקודים של הלהקה. הקומדיות הרומיות מהמאה ה-3 לפנה"ס של פלאוטוס כללו שירים וריקוד שבוצעה עם תזמורים. הרומאים גם הציג חידושים טכניים. לדוגמה, כדי להפוך את צעדי הריקוד לנשמעים באוויר הפתוח, שחקנים רומיים צרפו שבבי מתכת לנעלי הבמה שלהם.
עד ימי הביניים, תיאטראות באירופה היו מורכבים בעיקר מזמרים נודדים ולהקות קטנות של מבצעים, ששרו והעלו קומדיה סלפסטיק. במאות ה-12 וה-13, דרמות דתיות נלקחו מהליטורגיה הקדושה ומזמורי הכנסייה. מאוחר יותר נוצר "המחזה המסתורי" כדי לספר את סיפור המקרא ברצף משעשע לפרקים. עגלות על גלגלים היו עוברות בעיר, וקבוצה של שחקנים היו מציגות עליהם חלק מהסיפור. כשסיימו, הקבוצה הייתה ממשיכה הלאה עם עגלתם, ואז הקבוצה הבאה הייתה מגיעה להציג את חלקיו הנוספים של הסיפור. מחזות אלו התפתחו לצורה אוטונומית של תיאטרון מוזיקלי, עם צורות פיוטיות לעיתים, במקביל למחזות הפרוזה ומזמורים ליטורגים.