stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
One Day (שיר של מתסיהו)

| --- | --- |

 סינגל בביצוע מתיסיהו
 מתוך האלבום Light
 יצא לאור:  29 באפריל 2008
 תאריך הקלטה:  ספטמבר-אוקטובר 2007
 סוגה:  היפ פופ, פיוז'ן רגאיי
 שפה:  אנגלית
 אורך:  3:27
 חברת תקליטים:  אפיק רקורדס, JDub רקורדס 
 כתיבה:  מת'יו פול מילר, פיטר ג'ין הרננדז (ברונו מארס), פיליפ לורנס וארי לוין
 הפקה:  הסמיזינגטונס
 
"One Day" (בעברית: "יום אחד'") הוא שיר בביצוע של זמר הרגאיי האמריקאי מתיסיהו, שיצא לראשונה ב-2008, הסינגל הראשון שלו מאז "Jerusalem (Out of Darkness Comes Light)". השיר נכלל גם כתוספת של הרגע האחרון לאלבומו של מתיסיהו Light . השיר מבטא תקווה להפסקת האלימות, ותפילה לעידן חדש של שלום והבנה. הוא הופיע במצעד הרוק המודרני במקום ה-21 ובמקום ה-38 במצעד הרוק האמריקאי; גם במרץ 2010 הוא הופיע לראשונה בבילבורד הוט 100 במקום ה-90 והגיע למקום ה-85.
בראיון לספינר, מתיסיהו אמר להם: "One Day" הוא השיר שרציתי לעשות מאז שהתחלתי את הקריירה שלי. זה המנון של תקווה עם קצב גדול, מסוג השירים שגורמים לך להתבכיין את הראש ולפתח את הלב בו זמנית."
בנוסף הביע תמיכה בישראל בזמן מלחמת חרבות ברזל שביצע בכיכר החטופים את השיר.
רמיקס

רמיקס של השיר יצא בהשתתפות הראפר אייקון בנוסף הוציאו ההרכב אינפקטד מאשרום רמיקס משלהם שזכה להצלחה גדולה בישראל והגיע למקום 27 ברשת ג' ולמקום 96 במצעד העשור העברי של כאן גימל, בגלגלצ הגיע למקום 9, בנוסף הגיע במצעד העשור המחודש למקום 71.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעד העשור המחודש 2009–2010> מדינה |   ‏‏‏  מצעד העשור המחודש 2009–2010> מצעד |   ‏‏‏  מצעד העשור המחודש 2009–2010> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעד העשור המחודש 2009–2010>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | 71 | גלגלצ |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנת 2010> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנת 2010> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנת 2010> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנת 2010>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | גלגלצ | 9 |  |
|  ישראל | רשת גימל | 27 - (96 במצעד העשור של כאן גימל) |  |
הערות שוליים

↑  Emotionally (2024-01-20), Matisyahu live in Tel Aviv  |  One Day and Ascent  |  Kidnapped Square  |  January 20, 2024, נבדק ב-2025-01-26
↑  Matisyahu (2010-01-13), Matisyahu - One Day featuring Akon, נבדק ב-2025-01-26
↑  Infected Mushroom (2010-01-26), Matisyahu - One Day (Infected Mushroom Mix), נבדק ב-2025-01-26
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 07fdd339-2d5c-34ef-ab55-594faeeee00b
זאב סגל

| --- | --- |

 לידה:  13 בינואר 1947 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  11 בינואר 2011 (בגיל 63) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 תקופת כהונה:  ? – 11 בינואר 2011 
 תקופת הפעילות:  ? – 11 בינואר 2011 
 תחומי מחקר:  תורת המשפט 
 
זאב סגל (13 בינואר 1947 – 11 בינואר 2011) היה משפטן ישראלי, פרופסור למשפטים באוניברסיטת תל אביב, ראש תוכנית ללימודי מוסמך במדיניות ציבורית למנהלים, הפרשן המשפטי של עיתון "הארץ" וחבר הנהלת המערכת.
ביוגרפיה

זאב סגל נולד בתל אביב, להוריו לאה (לבית צ'צ'יק) ולאביו עו"ד צבי סגל (יקיר תל אביב).
למד בבית-הספר היסודי "הכרמל" ובתיכון עירוני א' במגמה מזרחנית.
בשנים 1965–1968 שירת בצה"ל ככתב צבאי בעיתון במחנה גדנ"ע.
במרץ 1973, מספר חודשים לפני פטירתו של דוד בן-גוריון, ערך איתו את הריאיון המקיף האחרון.
סיים בהצטיינות לימודי בוגר ומוסמך במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1982 קיבל תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת תל אביב.
עבד כעוזרו של שמעון פרס, שהיה אז שר התקשורת והתחבורה.
סגל היה פרופסור חבר למשפטים בחוג למדיניות ציבורית בפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב ובפקולטה למשפטים. התמחה במשפט חוקתי ובמשפט מנהלי, אתיקה ציבורית ודיני תקשורת.
במלאת שנה לפטירתו נחנך בפקולטה למדעי החברה באוניברסיטה תל אביב אולם זאב סגל.
חיים אישיים

היה נשוי לצלמת לילי סגל ואב לבן, הדר.
פעילות ציבורית

בשנים 1985–1997 שימש נציג ציבור במליאת מועצת העיתונות. חבר בית הדין לאתיקה של מליאת מועצת העיתונות.
בשנים 1995–1998 שימש חבר מועצת הנאמנות של התיאטרון הקאמרי.
חבר הוועד המנהל של האגודה הישראלית לפרלמנטריזם.
חבר הוועדה היוזמת של "בשער" אקדמיה למען החברה בישראל.
יועץ לוועדת החוקה, חוק ומשפט כוועדה לכינון חוקה בהסכמה רחבה.
חבר מועצת קרן תל אביב לפיתוח.
יושב ראש משותף של הפורום למשפט וחברה ליד המכללה האקדמית נתניה. מדצמבר 2012 קרוי הפורום על שמו "הפורום למשפט וחברה ע"ש פרופ' זאב סגל".
סגל היה מבין מנסחי אמנת כנרת השואפת ליצור מכנה משותף לזרמים והמחנות השונים ציבור היהודי (ימין-שמאל, דתיים-חילוניים וכו') ואף חתם עליה ביחד עם שורה של אנשי ציבור מהימין והשמאל.
ועדות ציבוריות

היה חבר בוועדת כשר, בראשות פרופ' אסא כשר, שמונתה על ידי מועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו לשם בדיקת הופעתו של תוכן שיווקי (פרסומת סמויה) בתוכניות טלוויזיה.
היה חבר בוועדת צדוק, בראשותו של חיים צדוק שהוקמה ב-1996 כדי להמליץ בנושאי חקיקה הקשורים לעיתונות.
היה חבר בוועדת נשיא המדינה לבחינת מבנה הממשל בראשות פרופ' מנחם מגידור ליד המרכז הישראלי להעצמת האזרח.
היה חבר הוועדה לקביעת קוד אתי לנבחרת ישראל בכדורגל בראשות פרופ' אפי יער.
היה חבר הוועדה הציבורית לבחינת נושא פרסומת לאלכוהול בערוץ 2 בראשות פרופ' שמעון שטרית.
היה חבר בוועדה לבדיקת החיסיון העיתונאי בראשותו של ד"ר אשר מעוז.
ספריו

דמוקרטיה ישראלית: עיקרים חוקתיים במשטר מדינת ישראל, הוצאת משרד הביטחון, 1988.
זכות העמידה בבג"ץ, הוצאת פפירוס, 1986, מהדורה שנייה – 1993.
בית המשפט העליון בעין החברה הישראלית (עם גד ברזילי ואפרים יער), הוצאת פפירוס, 1994.
חופש העיתונות – בין מיתוס למציאות, הוצאת פפירוס, 1996.
הזכות לדעת באור חוק חופש המידע, ההוצאה לאור של לשכת עורכי הדין, 2000.
אקטיביזם ופסיביזם שיפוטי (עם ד"ר לילך ליטור), הוצאת נבו, 2008.
עושה הכובעים, דין ודברים עם אהרן ברק (עם אריאל בנדור), כנרת, זמורה-ביתן, דביר, 2009.
מאמריו (רשימה חלקית)

הזכות לפרטיות למול הזכות לדעת עיוני משפט, ט (תשמ”ג – 1983) 175–204
איסור פרסום מטעמי “סוב יודיצה”: הצעה להיתר ולהסדר אלטרנטיבי מחקרי משפט ד (תשמ”ו-1983) 105–166
ועדת חקירה מכוח חוק ועדות חקירה, תשכ”ט 1968-: מעמדה הקונסטיטוציוני ומתחם הלגיטימיות לפעולתה מחקרי משפט, ג (תשמ”ד – 1984) 199–246
זכות האזרח לקבל מידע בעניינים ציבוריים עיוני משפט י (תשמ"ה – 1984) 625–657
הצנזורה הצבאית: סמכויותיה, ביקורת שיפוטית על פעולותיה והצעה להסדר חלופי עיוני משפט טו (תש”ן – 1990) 311–342
עילת העדר היחסיות ((disproportionality) במשפט המינהלי הפרקליט לט (תשנ”א-1991) 507–532
על הזכות המוגנת בבג”צ, הזכות לדעת והאזנת סתר משפטים כא (תשנ”ב-1992) 559–573
סמכות ביטחונית, יחסיות מינהלית וביקורת שיפוטית משפט וממשל א (תשנ”ג) 477–488
הדרך לביקורת שיפוטית על חוקתיות של חוקים – הסמכות להכריז על אי-חוקתיות חקיקה למי? משפטים כח (תשנ"ז-1997) 239–256
צללים מרחפים על שלטון החוק – עם פרשת בר-און ובעקבותיה משפט וממשל ד (תשנ"ח-1998) 587–663
בג"ץ במרקם החברה הישראלית – לאחר חמישים שנה משפט וממשל ה (תש"ס-1999) 235–296
(עם אריאל בנדור) היועץ המשפטי לממשלה – המשפט והממשל הפרקליט מד (תש"ס – 1999) 423–448
הפעלת נשק יום הדין בביקורת חוקתית – הרהורים בעקבות המודל הבריטי משפט וממשל ו (תשס"ג–2003) 337–341.
(עם אבי זמיר) הגנות מן הצדק כיסוד לביטול אישום – על קו התפר בין המשפט הפלילי למשפט הציבורי הפרקליט מז (תשס"ד – 2003) 42–76
משפט ואתיקה – בין תרבות השלטון לתרבות המשפט הפרקליט מח (תשס"ה – 2004) 244–264
הזכות לפרטיות של אישי ציבור מול זכות הציבור לדעת את מצבם הרפואי רפואה ומשפט דצמבר 2006 ) חוברת 35 עמ' 21–29
ז' סגל ו א' זמיר הגנה מן הצדק באור חוק סדר הדין הפלילי – סדר חדש של הגינות משפטית הפרקליט – ספר דויד וינר (תשס"ט-2009) עמ' 231–264
משפט מנהלי, ספר השנה של המשפט בישראל, תשנ”א (הפקולטה למשפטים, אוניברסיטת ת"א, ועד מחוז ת"א, לשכת עורכי הדין, תשנ”ב-1992-, עורך: אריאל רוזן-צבי) 109–146.
בית המשפט הגבוה לצדק – בית המשפט כמעצב חברתי בספר חברה במראה הוצאת רמות, תשס"א – 2000; עורכת: ח' הרצוג) 297–357.
חופש הביטוי באורו של מאיר שמגר בספר שמגר – מאמרים חלק א' ההוצאה לאור של לשכת עורכי הדין ומערכת כתב העת המשפט, תשס"ג – 2003) 111–126
למי השופטים כותבים? הערות והארות בספר משפט וספר (ההוצאה לאור של לשכת עורכי הדין, תשס"ז – 2007) עמ' 47–60
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267803205171  BnF: cb14504238s (data)  GND: 1055746609  ISNI: 0000 0000 6658 3473  LCCN: no91003081  SUDOC: 243857152  VIAF: 56841507   WorldCat (עם VIAF): 56841507
זהבית כהן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 בנובמבר 1963 (בת 61) 
 מדינה:  ישראל 
 תפקיד:  מנהלת כללית 
 בן זוג:  חיים כהן
 מספר צאצאים:  3 
 
זהבית כהן (מוכרת גם בשם זהבית יוסף-כהן; נולדה ב־16 בנובמבר 1963) היא אשת עסקים ישראלית, מכהנת כמנכ"לית קרן ההשקעות הפרטית אייפקס פרטנרס ישראל.
קורות חיים

זהבית כהן נולדה וגדלה בפתח תקווה, כזהבית שוחט, להורים ממוצא עיראקי. במשפחתה היו ארבעה ילדים.
שירתה בצה"ל ככתבת השבועון "במחנה", בין היתר בתקופת מלחמת לבנון הראשונה. לאחר שחרורה מצה"ל נסעה לארצות הברית, נישאה ליהודי אמריקאי, ממנו התגרשה. למדה לתואר ראשון בחשבונאות באוניברסיטת דיוקיין (אנ') בפנסילווניה, בפיטסבורג ותואר שני במינהל עסקים (MBA) באוניברסיטת פיטסבורג.
מלמדת במסגרת תוכניות לימודי חוץ למנהלים בבית הספר לניהול וורטון של אוניברסיטת פנסילבניה. חברה ב-Consulting faculty של המכללה למינהל. כמו כן לימדה במרכז הבינתחומי הרצליה.
חברה בחבר הנאמנים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון, בוועדת ההשקעות של האגודה למלחמה בסרטן ובוועדה המייעצת למועצה הלאומית לכלכלה. משנת 2009 מכהנת כיו"ר חבר הנאמנים של המכללה האקדמית בית ברל.
כהן נהגה להציג עצמה כבעלת תואר דוקטור (PhD) מאוניברסיטת לאסאל בלואיזיאנה האוניברסיטה (שנסגרה ומפעילהּ נידון למאסר) אינה מוכרת כמוסד להשכלה גבוהה בארצות הברית ולכן גם לא בישראל. כתוצאה מכך, התארים שהעניקה אינם קבילים והיא נחשבת לבית חרושת לתארים. בעקבות תחקיר על כך שפורסם ב"ידיעות אחרונות" לאור חשדות שעוררו כותבים בוויקיפדיה העברית אמרה כהן שהוטעתה על ידי האוניברסיטה האמריקאית, שלא הייתה מוסמכת להעניק תוארי דוקטור, והסירה את התואר ד"ר משמה.
קריירה עסקית

החלה בקריירה עסקית בחברת ראיית החשבון האמריקאית Coopers & Lybrand (שהתאחדה לאחר מכן עם Price Waterhouse). לאחר מכן מונתה לתפקיד סגן נשיא בחטיבת הכספים בבנק צ'ייס מנהטן. ב-1998 שבה לישראל, הצטרפה לקונצרן אי.די.בי שהיה בשליטת משפחת רקנאטי, ושימשה חשבת הקבוצה. לאחר שהשליטה עברה לנוחי דנקנר, נשארה בחברה ושימשה משנה למנכ"ל. היא כיהנה בדירקטוריונים רבים כנציגת אי.די.בי.
קריירה עסקית > אייפקס פרטנרס

ב-2006 עברה לחברת אייפקס פרטנרס, שבה היא משמשת מנכ"ל המשרד בישראל ושותפה בקרן הבינלאומית. היא משמשת נציגת הקרן בדירקטוריון חברת בזק, בו כיהנה בעת פרשת האופציות, והייתה מעורבת ברכישת גרעין השליטה בחברת תנובה. המכירה לוותה בקשיים עקב המספר הרב של בעלי המניות בתנובה – חברי מושבים וקיבוצים, שחלקם חשש מפני מסירת השליטה בחברה לידי גורם חיצוני שהוא תאגיד בעלי הון. על כך נכתב ב-TheMarker: "על הדרך המזהירה בה ניהלה זהבית כהן את המערכה על תנובה, עוד ילמדו בבתי ספר למינהל עסקים. היא לא ויתרה על אף פגישה עם אחרון בעלי המניות, עברה יום יום ממושב למושב ומקיבוץ לקיבוץ, כדי להרגיע את הרוחות הסוערות ובכל מקום ומקום זכתה מיד לאהדה ולאמון".
ב-2 באוקטובר 2011, בעקבות חקירת רשות ההגבלים העסקיים חשדות להסתרת מידע על ידי תנובה ועל רקע מחאת הקוטג' וחרם הצרכנים על מוצרי החברה שארגנה התאחדות הסטודנטים והביא לירידה במכירות, הודיעה זהבית כהן על התפטרותה מתפקידיה כיושבת ראש הדירקטוריון של תנובה ושל פסגות אך המשיכה לכהן כדירקטורית.
בסוף 2013 מונתה לשותפה בקרן אייפקס העולמית. ב-2014 הובילה את מכירת 56% מתנובה לחברת ברייט פוד הסינית, לפי שווי חברה של 8.6 מיליארד ש"ח. ב-2015 הקימה את קרן ההשקעות AMI, שגייסה כספים מאייפקס וממשקיעים ישראלים וזרים, ורכשה את חברת ההסעדה "שולץ" ואת zap group.
הישגים

בשנת 2009 דורגה רביעית מבין 50 הנשים המשפיעות בישראל על פי מגזין ליידי גלובס. שנה לאחר מכן זכתה כהן בתואר אשת השנה של ליידי גלובס ומאז שמה חוזר ומופיע ברשימות. בשנת 2018 דורגה במקום ה-22
חיים אישיים

נשואה לחיים כהן, מנכ"ל we4G, אחיו של ראש המוסד לשעבר יוסי כהן, ולהם שלושה ילדים.
הערות שוליים

↑  שלומי שפר, זהבית יוסף כהן בכנס הנשים של TheMarker: הכנסנו חמש נשים ישראליות לבית ספר למינהל עסקים של וורטון, באתר TheMarker‏, 19 בפברואר 2007
↑  50 הנשים המשפיעות של ליידי גלובס
↑  אתר מרכז ההכשרה למנהלים של בית הספר וורטון
↑  Dr. Zehavit Cohen Yosef
↑  Board of directors 2007-2008
↑  הודעת לשכת ראש הממשלה
↑  ראו, למשל, במסמך זה
↑  צח שפיצן ויניב חלילי, הדוקטורט המפוקפק של זהבית יוסף, באתר ynet, 30 בינואר 2008
↑  David M. Bresnahan (June 25, 1999), Government inundated with phony degrees, WorldNetDaily
↑  Sarah Carr and Andrea L. Foster (March 23, 2001), States Struggle to Regulate Online Colleges That Lack Accreditation, The Chronicle of Higher Education
↑  TheMarker‏, זהבית יוסף-כהן לא דוקטור, באתר וואלה, 30 בינואר 2008
↑  בכיר בקבוצת סבן: הוא לא מתערב בהטבות שכר, באתר News1 מחלקה ראשונה, 31 במרץ 2007
↑  עמירם כהן, הניצחון של זהבית יוסף-כהן, TheMarker
↑  עדי בן ישראל, ‏זהבית כהן מתפטרת מיו"ר תנובה ופסגות, באתר גלובס, 2 באוקטובר 2011
↑   מיכאל רוכוורגר, זהבית כהן מונתה לשותפה בקרן אייפקס העולמית לפני כחצי שנה, באתר TheMarker‏, 11 במאי 2014
↑  מיכאל רוכוורגר, עסקה שנייה לקרן החדשה של זהבית כהן: רכשה את זאפ תמורת 145 מיליון שקל, באתר הארץ, 30 במאי 2015
↑  גלית חתן, ‏אשת השנה של "ליידי גלובס": שרי אריסון, באתר גלובס, 8 בספטמבר 2009
↑  50 המשפיעות 2018, באתר גלובס
↑  יעל פטר, מזל טוב: לזהבית כהן מנכ"לית אייפקס נולדו תאומים, באתר TheMarker‏, 26 בינואר 2011
קאי סוטו

| --- | --- |

 לידה:  11 במאי 2002 (בן 22) לאס פיניאס, הפיליפינים
 שם מלא:  קאי זכארי פרלאדו סוטו
 עמדה:  סנטר
 גובה:  2.21 מטרים
 דראפט:  לא נבחר, 2022
 קבוצות כשחקן
 2021–2023   2023-:  אדלייד 36'   הירושימה דרגונפלייס
 הישגים כשחקן
 בחירת האוהדים ל-MVP של ליגת העל האוסטרלית (2022, ‏2023)
 
קאי זכארי פרלאדו סוטו (באנגלית: Kai Zachary Perlado Sotto; נולד ב-11 במאי 2002) הוא כדורסלן פיליפיני המשחק בעמדת הסנטר בהירושימה דרגונפלייס היפנית.
קריירה

סוטו נולד בלאס פיניאס שבמטרופולין מנילה, לאב שהיה כדורסלן בעברו. הוא החל לשחק כדורסל בתיכונים מקומיים, ובמרץ 2019 עבר לארצות הברית בניסיון לקדם את הקריירה שלו. ב-13 במאי 2020 חתם בג'י ליג איגנייט מליגת הפיתוח של ה-NBA. הוא היה אמור להצטרף לסגל הקבוצה לקראת משחקיה ב"בועה" מיוחדת שסודרה עבורה בשל מגפת הקורונה, אך בפברואר 2021 נחתך מהקבוצה לפני ששיחק במדיה משחק רשמי, לאחר שהעדיף לייצג את נבחרת הפיליפינים במוקדמות אליפות אסיה 2022 בעת שמשחקים אלו נקבעו על תאריכי פתיחת הליגה.
ב-21 באפריל 2021 חתם באדלייד 36' מליגת העל האוסטרלית, לאחר שלא התאפשר לו להתמודד בדראפט 2021 ב-NBA. בעונתו הראשונה העמיד ממוצעים של 7.5 נקודות, 4.5 ריבאונדים ו-0.8 חסימות ב-15.3 דקות למשחק, ובעונתו השנייה העמיד ממוצעים של 6.8 נקודות, 4.5 ריבאונדים ו-0.8 חסימות ב-12.9 דקות למשחק. ב-28 באפריל 2022 הודיע כי יתמודד בדראפט 2022 ב-NBA, אך לא נבחר ושב לאדלייד. בפברואר 2023 עזב את אדלייד וחתם בהירושימה דרגונפלייס היפנית עד לתום העונה. ב-18 במרץ 2023 רשם דאבל דאבל, עם 21 נקודות ו-12 ריבאונדים, בניצחון קבוצתו 90–72 על איבראקי רובוטס. ב-24 במאי האריך את חוזהו בקבוצה, כולל סעיף יציאה ל-NBA.
ב-23 ביוני 2023 הוזמן על ידי אורלנדו מג'יק לליגת הקיץ של ה-NBA, ובהופעת הבכורה שלו בטורניר, נגד פורטלנד טרייל בלייזרס, רשם שש נקודות, ארבעה ריבאונדים ושלוש חסימות ב-13 דקות משחק, אך נפצע בגבו במשחק הבא ולא שיחק יותר בטורניר.
קריירה > קריירת נבחרות

סוטו מייצג את נבחרת הפיליפינים בכדורסל. ב-2017 ייצג את נבחרת הפיליפינים באליפות דרום-מזרח אסיה עד גיל 16, העמיד ממוצעים של 16.8 נקודות, 8.5 ריבאונדים ושלוש חסימות למשחק, והוביל את קבוצתו לזכייה במדליית הזהב. באפריל 2018 ייצג את הפיליפינים באליפות אסיה עד גיל 16, הוביל את קבוצתו למקום הרביעי עם ממוצעים של 16.8 נקודות, 13.5 ריבאונדים ו-2.5 חסימות למשחק, ואף סיים את הטורניר כשחקן המוביל בריבאונדים, בחסימות ובמדד יעילות. הוא רשם 28 נקודות, 21 ריבאונדים ושלוש חסימות בניצחון ברבע הגמר על יפן, ורשם 26 נקודות, 21 ריבאונדים ושש חסימות בהפסד בחצי הגמר לסין.
חינוך תורני

חינוך תורני הוא מסגרת חינוכית שמושם בה דגש עיקרי על לימודי קודש ועל חינוך לעבודת ה' וליראתו. בעבר נמנע החינוך התורני מלימודי חול, אך בימינו לרוב נכללים בו גם לימודי חול בסיסיים. קיימות רמות שונות של מסגרות הנכללות בחינוך התורני, והן משתנות לפי אופי הקהילה שהמוסד החינוכי מותאם לאורח החיים שלה.
בחינוך התורני נהוגה הפרדה בין בנים לבנות - ישנם בתי ספר לבנים בלבד ואחרים המיועדים לבנות בלבד.
בנוסף לחינוך תורני מובהק, בציבור הדתי-לאומי משמש מושג זה לתיאור בתי ספר המתוגברים בלימודי קודש יותר מן המקובל בחינוך הממלכתי-דתי.
מסגרות לימוד בחינוך תורני לבנים

תלמוד תורה, שבו למדו ילדים מגיל 3 או 4 שנים עד גיל 13. ביהדות אשכנז תוכנית הלימודים כללה לימוד קריאה ולימוד חומש על פי פירושי התלמוד, רש"י ומדרשים. שיטת הלימוד העיקרית הייתה בדרך של לימוד בעל פה. בארצות האסלאם הפעילות המרכזית בבית הספר הייתה שינון טקסטים מהמקרא ומהתפילה. מטרתו העיקרית של מוסד חינוך זה הייתה להכין את הלומדים בו להשתתפות פעילה בבית הכנסת. תוכנית הלימודים לא הוגבלה אך ורק ללימודי קודש. רב האי גאון קבע כי "מותר ללמד תינוקות של בית הכנסת אגב לימוד התורה כתב ערבי וחשבונות, אבל שלא עם התורה אינו נכון".
ישיבה קטנה (או: ישיבה לצעירים) - ישיבה לגילאי חטיבת ביניים ותיכון (14 עד 17) שלומדים בה רק לימודי קודש.
ישיבה תיכונית - ישיבה דתית לאומית לגיל תיכון, המשלבת לימודי קודש ומדעים לבגרות.
ישיבה גדולה / גבוהה - ישיבה לגיל התיכון ואחריו (16/17 ומעלה). מוסד זה קיים בציבור הליטאי, בציבור החסידי, בציבור הספרדי ובציבור הדתי לאומי. בישיבה זו לומדים רק לימודים תורניים.
ישיבה לחוזרים בתשובה - ישיבה ללא הגבלת גיל, המשמשת את החוזרים בתשובה, המקדישים את יומם ללימוד תורה. הישיבה הראשונה בסגנון זה היא ישיבת אור שמח.
כולל - ישיבה לנשואים (אברכים), ליום שלם או לחצי ממנו. רוב הלומדים בכולל מקבלים מלגת קיום חודשית. סכום המלגה משתנה מכולל אחד למשנהו, ובישראל תקציב הכוללים מורכב לרוב מהקצבה של המדינה, המחושבת לפי מספר התלמידים ש - "תורתם אומנותם" ומתקציב נוסף שמקורו בדרך כלל בתרומות.
מסגרות לימוד בחינוך תורני לבנות

עד ראשית המאה ה-20 היה מקובל בבתי היהודים החרדים באירופה שהבנים לומדים בתלמוד תורה ואילו הבנות נשארות בבית כדי לעזור לאם המשפחה בעבודות הבית. תנועת ההשכלה, שפרחה החל מהמאה ה-18 השפיעה גם על היהודים לרצות להקנות השכלה פורמלית לבנות, ועל צעירות יהודיות לרצות לרכוש השכלה גבוהה לעצמן. עקב היעדרם המוחלט של מוסדות חינוך יהודיים לבנות, פנו צעירות רבות לחינוך הכללי וכתוצאה מכך עזבו חלקן את שמירת המצוות. בעקבות כך הקימה התופרת האלמונית שרה שנירר בשנת 1918 בית ספר חרדי לבנות, לו קראה 'בית יעקב'. המוסד הוקם בתמיכתם של הרב משה דוד פלאש, של האדמור הזקן מגור (ה"אמרי אמת") ובברכתו של האדמו"ר מבעלז.
רשת החינוך 'בית יעקב' כוללת כיום בתוכה גני ילדים, בתי ספר יסודיים, בתי ספר תיכוניים וסמינרים עבור כיתות י"ג-י"ד (ולעיתים גם שנה שלישית) בהם נלמדים לימודי מקצוע לצד מקצועות הקודש.
מדרשה תורנית לנשים היא מסגרת חינוך תורני לנשים הכוללת לימוד תורה אינטנסיבי במגוון מקצועות היהדות. ברוב המדרשות ניתן דגש על התודעה הדתית של הלומדות, ולכן הציר המרכזי של הלימודים הוא לרוב סביב מחשבת ישראל. בנוסף נלמדים במדרשות באינטנסיביות תחומים כמו מקרא, הלכה, ובחלק מהמדרשות אף חסידות. הגמרא נלמדת ברוב המדרשות, אך ברמת אינטנסיביות משתנה. בדרך כלל מדובר על לימוד של סוגיות מסוימות (בעיקר באגדה) בלבד, לעיתים תוך תרגום לעברית, אך בחלק מהמדרשות ישנו לימוד מעמיק הכולל לימוד של מסכת "על הסדר". המוסד העל תיכוני הראשון שהעניק לימודים תורניים מעמיקים לנשים הוא מכללה ירושלים, שהחלה את פעילותה בשנת הלימודים ה'תשכ"ה (1964/1965) כסמינר למורות, אך מטרתה הבסיסית הוגדרה כחינוך התלמידות לחיי תורה ומצוות שלמים. המדרשה הראשונה בישראל, שהוקמה כמוסד שתכליתו הבלעדית היא לימוד תורה בשבוע לימודים מלא, היא מדרשת לינדנבאום (בשנים 1977-1986 היא נקראה "ברוריה") שהוקמה בשנת הלימודים ה'תשל"ז (סוף 1976). במקביל נפתחה באותה שנת לימודים המדרשה לבנות באוניברסיטת בר-אילן (בשמה כיום: המכון הגבוה לתורה - המדרשה לנשים), הכוללת לימודים באופי ישיבתי ומקנה ללומדות מלגת לימודים ותחליף לחלק מהשעות האקדמיות.
התערבות המדינה בתוכנית הלימודים

העמידה על העיקרון של לימודי קודש בלבד בישיבות, מתנגשת לעיתים עם הרגולציה הקובעת תוכנית הלימודים ודורשת לכלול בה לימודי חול. דוגמה: בשנת 1924 עמדה ישיבת סלבודקה בפני סכנת סגירה, משום שהחוק הליטאי קבע כי כל ישיבה שלא תלמד לימודי חול כלליים לא תוכר על ידי השלטונות, ותלמידיה יגויסו לצבא. בעוד ישיבות אחרות קיבלו את החוק החדש[דרוש מקור], ראש ישיבת סלבודקה, הרב נתן צבי פינקל, סירב לכך בתוקף, בנימוק שהתערבות מסוג זה מקעקעת את עצם מהותו של המושג ישיבה, ולאחר שחלק מתלמידי הישיבה קיבלו צווי גיוס העביר את הישיבה, על כל תלמידיה ורבניה, לארץ ישראל.
חוק חינוך ממלכתי, שנחקק בשנת 1953, איחד את הזרמים השונים שהתקיימו במערכת החינוך בישראל לשתי מסגרות: חינוך ממלכתי וחינוך ממלכתי דתי. מסגרות אלה נמצאות בניהולו ובפיקוחו של משרד החינוך. מחוץ למסגרת האחידה של חוק חינוך ממלכתי נותרו בתי הספר של החינוך העצמאי של הזרמים החרדיים, המעניקים לתלמידיהם חינוך תורני. בתחילה, היו כל החרדים כלולים במסגרת החינוך העצמאי, אולם עם הקמת תנועת ש"ס, הקימה התנועה על רקע של אפליה עדתית רשת חינוך משלה בשם מעיין החינוך התורני.
החינוך העצמאי זוכה לתמיכה ממשלתית מופחתת בהשוואה לחינוך הממלכתי, אך נהנה מעצמאות בכל הנוגע לסדרי הלימוד ותכני הלימוד שבו, וכך גם סמינר בית יעקב והישיבות.
תוכנית הליבה גובשה בעשור הראשון של המאה ה-21 ולפיה כל בתי הספר וגני הילדים בישראל יחויבו בלימודי יסוד זהים, תוך התניית תמיכה כלכלית ביישום לימודים אלו. החרדים הביעו התנגדות נחרצת לכל התערבות בתכני החינוך במגזרם. בעקבות עתירה לבג"ץ למניעת תקצוב ממשלתי למוסדות חינוך במגזר החרדי הנמנעים מללמד את תוכנית הליבה, אושר בכנסת, ב-23 ביולי 2008, לפני מתן פסק הדין, חוק מוסדות חינוך תרבותיים ייחודיים, המאפשר לשר החינוך להכיר בבתי ספר שאינן מקיימים את תוכנית הליבה כ"מוסדות חינוך תרבותיים ייחודיים" ולתקצבם בשיעור של 60% מהתיקצוב הממשלתי של בתי ספר ממלכתיים.
לקריאה נוספת

שירה ברויאר, "חינוך תורני בעידן שוויוני - הלכה למעשה", להיות אשה יהודייה א, 2001, עמ' 252-247
הערות שוליים

↑  מיטל להבי, כפייה חרדית?, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 27 באפריל 2010
↑  שמחה אסף, מקורות לתולדות החינוך בישראל (תל אביב, תרפ"ה-תש"ג), כרך ב' ד'-ה'.
↑  המונח "ישיבה גדולה" נפוץ בעיקר בציבור החרדי, ואילו המונח "ישיבה גבוהה" מקובל בציבור הדתי-לאומי, אך החלוקה איננה מוחלטת
↑  משה לוונטהל, ‏ביוגרפיה של הרב משה דוד פלעש הי"ד, באתר "דעת"
↑  אנשיל פפר, החרדים מסרבים ללמד את "תוכנית הליבה", באתר הארץ, 21 בינואר 2004
אילן מרסיאנו, הרב אלישיב הורה: בלי מתמטיקה ואנגלית, באתר ynet, 27 במאי 2004
↑  בג"ץ 4805/07 המרכז לפלורליזם יהודי - התנועה ליהדות מתקדמת בישראל נ' משרד החינוך ואחרים, ניתן ב־27 ביולי 2008
↑  איציק וולף, חוק הליבה סינדל את בגצ, באתר News1 מחלקה ראשונה, 27 ביולי 2008
↑  חוק מוסדות חינוך תרבותיים ייחודיים, התשס"ח-2008, אריק בנדר, ישיבות יזכו לפטור מלימודי תוכנית הליבה, nrg‏, 23.7.2008
לימוד תורה ב"חדר" בעיירה היהודית נובוגרודק (כיום בבלארוס), 1930
לימודים בכולל "ברכת יצחק"
ירון וילנסקי

| --- | --- |

 לידה:  19 באוקטובר 1961 (בן 63)
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1975
 מעסיק:  גלי צה"ל
 תחום סיקור:  חדשות
ירון (נחמיה) וילנסקי (נולד ב-19 באוקטובר 1961) הוא עיתונאי ישראלי, מגיש יומן החדשות 'יומן הערב' בתחנת הרדיו גלי צה"ל.
ביוגרפיה

עובד בגלי צה"ל מתחילת שירותו הסדיר בצבא ב-1979, בעיקר במערכת החדשות.
ב-1988 יזם את התוכנית "24 היום שהיה" - מהדורת חדשות לילית לסיכום היום שחלף - והגיש בתוכנית עד 2000.
ב-1989 הגיש פינת ספורט בתוכנית הטלוויזיה זהו זה!.
מ-2001 מגיש את "חמש בערב", יומן לסיכום החדשות בימי השבוע. בין 2016 ל-2022, צורף לתוכנית, כמגיש נוסף, יעקב ברדוגו. בפברואר 2022 הודח יעקב ברדוגו מהגשת התוכנית והוצע לו להמשיך להגיש את התוכנית מחשבות בע"מ ביום שישי בבוקר. ברדוגו העדיף לוותר ופרש מגלי צה"ל.
שידר בשידור חי בגלי צה"ל את רגעי הפיגוע בבנייני התאומים במנהטן שבניו יורק, ב-11 בספטמבר, 2001. לאורך השנים, הובאה ההקלטה כפסקול, בתוכניות בגלי צה"ל על הפיגוע.
מ-2014, מגיש את התוכנית השנתית "אלה האחים שלי", המשודרת ביום הזיכרון, במסגרתה חיילים מנציחים ומבצעים שירי נופלים.
מלמד תקשורת בחוגים לתקשורת. בין היתר, לימד במכללת עמק יזרעאל ובמרכז הבניתחומי הרצליה.
מתגורר ביישוב רוגלית שבעמק האלה.
הערות שוליים

↑  מינוי חדש במכללת עמק יזרעאל, באתר News1 מחלקה ראשונה, 9 בספטמבר 2007
↑  מר ירון וילנסקי: קורסים - באתר המרכז
↑  לדבריו, בראיון
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יגאל ארנון

| --- | --- |

 לידה:  9 בדצמבר 1929 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  27 באפריל 2014 (בגיל 84) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית עלמין כפר שמריהו 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
יגאל ארנון (9 בדצמבר 1929 – 27 באפריל 2014) היה עורך דין, עמד בראש משרד עורכי הדין יגאל ארנון ושות', הנחשב אחד המובילים בישראל.