stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לוטוס אלטרה
סקירה כללית

האלטרה מבוססת על פלטפורמה ייעודית שפותחה על ידי לוטוס עצמה כך שלא מדובר בפלטפורמה שנלקחה מחברת האם ג'ילי או מאחת חברות הבת כמו וולוו. הפלטפורמה הזו עושה שימוש נרחב באלומיניום וסיבי פחמן בכדי להפחית משקל ולהשיג קשיחות גבוהה לפיתול והיא מאפשרת בנוסף טעינה במתח של 800 וואט ובהספק של עד 350 קילוואט כך שבזמן של 20 דקות טעינה ניתן להוסיף כ-400 ק"מ לטווח. הדגם נשען כסטנדרט על קפיצי אוויר אליהם הרוכשים יוכלו להוסיף בולמים אדפטיביים, מערכת היגוי אחורית וסוג של דיפרנציאל מוגבל החלקה.
לוטוס עדיין לא חושפת את כל הפרטים על מערכת ההנעה החשמלית של הדגם אך היא כן מציינת שהדגם מצויד בסוללה בקיבלות של מעל ל-100 קוט"ש המאפשרת לדגם טווח נסיעה של כ-600 ק"מ. בנוסף, לוטוס מציינת כי דגם הבסיס ישווק עם מערכת הנעה בהספק כולל של מעל ל־600 כ"ס המאפשרת להשיג נתון תאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש של פחות מ-3.0 שניות ומהירות מרבית של 260 קמ"ש.
הערות שוליים

↑  לוטוס מציגה את האלטרה, באתר EV Magazine | מגזין רכב חשמלי, ‏2022-03-30
↑  בוריס רוזנר, הכירו את לוטוס אלטרה - רכב הפנאי החשמלי הראשון של המותג, באתר פורטל הרכב גיר, ‏30 במרץ 2022
↑  cartube, עידן חדש בלוטוס: לוטוס אלטרה - קרוסאובר חשמלי - cartube, באתר www.cartube.co.il
| לוטוס |
| --- | --- | --- |
| אישיים | קולין צ'פמן - מייסד |  |
| כלי רכב נוכחיים | לוטוס אימירה • לוטוס איוויה • לוטוס אלטרה |  |
| אחר | ג'ילי (חברת האם) |  |
כריסטיאן ואנדה ולדה

| --- | --- |

כריסטיאן ואנדה ולדה
 לידה:  22 במאי 1976 (בן 48) אילינוי שבארצות הברית ארצות הברית
 כינוי:  VDV, CVV
 גובה:  180 ס״מ 
 משקל:  69 ק"ג 
 תחום:  כביש
 התמחות:  רב-גוני
 קבוצה נוכחית:  גרמין-סרוולו
 קבוצות עבר:  רשות הדואר האמריקאית (1998-2003) ליברטי-סגורוס (2004) CSC ‏(2005-2007) גרמין (2008-היום)
 הישגי שיא:  הטור של מיזורי (2008)   מקום חמישי בטור דה פראנס (2008)
 christianvdv.com
 
כריסטיאן ואנדה ולדה (נולד ב-22 במאי 1976 באילינוי, ארצות הברית) הוא לשעבר רוכב אופניים אמריקאי שרכב עבור קבוצת גרמין-סרוולו.
קריירה

ואנדה ולדה הפך למקצוען בשנת 1998, עת הצטרף לקבוצת רשות הדואר האמריקאית. ב-1999 הוא הוביל למשך שישה קטעים את דירוג החולצה הלבנה של הרוכב הצעיר המוביל בטור דה פראנס - מרוץ האופניים הגדול בעולם. בשנים 1999 ו-2001 הוא סייע למוביל הקבוצה לאנס ארמסטרונג לזכות במרוץ. הוא עבר לקבוצת ליברטי-סגורוס ב-2004, והשתתף במדיה פעם נוספת בטור דה פראנס.
בשנת 2005 עבר ואנדה ולדה עבר לקבוצת CSC, במדיה שימש בתחילה בעיקר כפועל של הרוכבים הבכירים. המרוץ הראשון בו זכה במדי הקבוצה היה הטור של בנלוקס ב-2005, וכמו כן הוא השתתף בשנה זו בג'ירו ד'איטליה ובוואלטה אספניה, שניים משלושת הגרנד טורס. הוא ויתר בשנה זו על השתתפות בטור דה פראנס. ב-2006 זכה ואנדה ולדה בטור של לוקסמבורג, ואף הגיע למקום ה-24 בטור דה פראנס, מיקום השיא שלו באותה עת במרוץ זה. באותה שנה הוא סיים גם במקום התשיעי בטור של קליפורניה. ב-2007 הוא סיים במקום השני בטור של ג'ורג'יה.
ב-2008 חתם ואנדה ולדה בקבוצת סליפסטרים-צ'יפוטל (כיום גרמין-סרוולו), והיה לרוכב המוביל שלה. בשנה זו הוא הגיע להישג השיא בקריירה שלו, מקום חמישי בדירוג הכללי של הטור דה פראנס. בנוסף, הוא הוביל למשך קטע אחד את דירוג החולצה הוורודה של המוביל הכללי בג'ירו ד'איטליה. הוא זכה באותה שנה גם במקום הראשון בטור של מיזורי, וסיים במקום השלישי בטור של קליפורניה.
בשנים 2009 ו-2010 פקד אותו מזל ביש. ב-2009 הוא ניצח קטע במרוץ פריז-ניס אך בהמשך, פרש מהג'ירו ד'איטליה בקטע השלישי לאחר שנפצע בנפילה. באותה שנה סיים במקום השמיני בדרוג הכללי בטור דה פראנס. ב-2010 פרש שוב מהג'ירו ד'איטליה (גם כאן בקטע השלישי) לאחר פציעה שנגרמה מנפילה. גם בטור דה פראנס הוא פרש בשלב מוקדם (הקטע השני) לאחר שנפצע בנפילה שנגרמה מכתם שמן על הכביש.
באוקטובר 2012 הושעה ליפהיימר על ידי ה-USADA (הסוכנות האמריקאית למלחמה בסמים בספורט) למשך 6 חודשים בשל מעורבותו בפרשת השימוש בחומרי אמרוץ בקבוצת הדואר האמריקאי.
לאזר שייניאנו

| --- | --- |

 לידה:  23 באפריל 1859 פלוישט, הנסיכויות הרומניות המאוחדות 
 פטירה:  11 במאי 1934 (בגיל 75) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Eliezer Schein 
 ענף מדעי:  בלשנות
 מקום מגורים:  רומניה, צרפת
 מקום לימודים:  סורבון  אוניברסיטת בוקרשט  אוניברסיטת לייפציג 
 מוסדות:  אוניברסיטת בוקרשט 
 פרסים והוקרה:  Saintour Prize (1913)  לגיון הכבוד 
 הערות:  יהודי
 תרומות עיקריות
 חקר השפות הרומנית והצרפתית
 
לאזר שייניאנו (Lazăr Şăineanu‏;
23 באפריל 1859 - 11 במאי 1934) היה בלשן וחוקר פולקלור רומני יהודי מומר שהתיישב בצרפת החל משנת 1901.
חקר במיוחד את הפילולוגיה הרומנית ואת התפתחות השפה הצרפתית על נגזרותיה - למשל, את ה"ארגו הישן", הסלנג ששימש את העולם התחתון בצרפת, ואת שפתו של העשירה של סופר רבלה. כמו כן, שייניאנו נחשב לאחד החוקרים הראשונים של שפת היידיש.
ספרים

Elemente turcești în limba română. Influența orientală, în „Revista pentru istorie, arheologie și filologie”, 1885.
Încercare asupra semaseologiei limbei române, București, 1887.
Raporturile între gramatică și logică, c-o privire sintetică asupra părților cuvântului, studiu de linguistică generală, București, Stabilimentul Grafic I.V.Socec, 1891.
Basmele române, studiu comparativ, București, 1895.
Istoria filologiei române, cu o privire retrospectivă asupra ultimelor decenii (1870-1895) : Studii critice, ediția a 2-a, București, Editura Librăriei Socec & Co., 1895.
Dicționar universal al limbii române, 1896; a cincea edițiune, [1925]; ed. a VIII-a, Craiova, „Scrisul Românesc”, f.a. [1938]. (המילון האוניברסלי של השפה הרומני)
Influența orientală asupra limbii și culturii române, vol. I-III, București, 1900.
Histoire de la philologie roumaine, 1892
Les Sources de l’Argot ancien, 1912)
Œuvres complètes de François Rabelais, édition critique publiée sous la direction d'Abel Lefranc, Paris, 1912 et suivi d'un commentaire philologique des livres I et II.
L’argot des tranchées d’après les lettres de Poilus et les journaux du Front, Paris, Boccard, 1915
L'histoire naturelle et les branches connexes dans l'œuvre de Rabelais, Paris, 1920, 450 pages, à tirage limité {chez l'auteur, Paris, 38, rue Boulard).
Le langage parisien au XIX siècle. Facteurs sociaux, Contingents linguistiques, Faits sémantiques, Influences littéraires, Paris, 1920, 608 pages.
Le langage de Rabelais . Paris, Boccard, 1922 .
Le Cinquième livre de Rabelais. Son authenticité et ses éléments constitutifs
Histoire de mes ouvrages. Fragment de biographie intellectuelle (1901-1930), Paris, Boccard, 1930
הערות שוליים

↑  Natalie Zemon Davies, Listening to the Languages of the People, Budapest: CEU Press, 2022, ISBN 978-963-386-593-4
↑  Guli Dolev-Hashiloni, Review - N. Z. Davies: Listening to the Languages of the People. Lazare Sainéan on Romanian, Yiddish, and French, H-Soz-Kult, 2023
↑  לסלו אלכסנדרו, "מדען שדרכו עליו" (ברומנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267406505171  PLWABN: 9810696860705606  BIBSYS: 6064269  BnF: cb12291927d (data)  CANTIC: a12117808  GND: 116758805  ICCU: CUBV138783  ISNI: 0000 0001 1021 2291  LCCN: n86804694  Léonore: 335142  NKC: jn19990008402  NLG: 169263  NTA: 339153369  SELIBR: 402393  SUDOC: 031764630  Trove: 1478416  VcBA: 495/253964  VIAF: 12372157   WorldCat (עם VIAF): 12372157
כריסטיאן ויגנין

כריסטיאן איוואנוב ויגנין (בבולגרית: Кристиан Иванов Вигенин;‏ נולד ב-12 ביוני 1975, סופיה, הרפובליקה העממית של בולגריה) הוא פוליטיקאי בולגרי אשר כיהן כשר החוץ של בולגריה בשנים 2013–2014.
קורות חייו

כריסטיאן ויגנין נולד בסופיה. ב-1994 הצטרף למפלגה הסוציאליסטית ונמנה עם מקימי ארגון הנוער הסוציאליסטי בבולגריה. ויגנין רכש השכלה אקדמית ביחסים בינלאומיים ומקרו-כלכלה באוניברסיטה לכלכלה לאומית ועולמית בסופיה. ב-2005 נבחר מטעם המפלגה הסוציאליסטית לפרלמנט הבולגרי. לאחר הצטרפות בולגריה לאיחוד האירופי נבחר לחבר הפרלמנט האירופי מטעם מפלגת הסוציאליסטים האירופאים. ב-29 במאי 2013 התמנה לשר החוץ של בולגריה בממשלתו של פלמן אורשרסקי וכיהן בתפקידו עד ה-6 באוגוסט 2014, עת הוקמה ממשלתו השנייה של בויקו בוריסוב.
הערות שוליים

↑  כריסטיאן ויגנין, באתר הפרלמנט האירופי, אוחזר ב-3 ביולי 2015 (באנגלית).
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מארין רייקוב | שר החוץ של בולגריה  29 במאי 2013 - 6 באוגוסט 2014 | הבא: דניאל מיטוב |
כריסטיאן השני, רוזן אולדנבורג

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־12 אולדנבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  1233 
 מדינה:  גרמניה 
 בן או בת זוג:  Agnes von Berg-Altena 
 
כריסטיאן השני, רוזן אולדנבורג (נפטר ב-1233) היה אציל גרמני. הוא היה הרוזן השליט של אולדנבורג מ-1209 ועד מותו.
ביוגרפיה

כריסטיאן היה בנם של מוריץ הראשון, רוזן אולדנבורג וזלומה מוויקרודה.
לאחר מות אביו, הוא שלט במשותף עם אחיו אוטו הראשון. הם שלטו בהרמוניה והצליחו להרחיב משמעותית את הזכויות והשטח של אולדנבורג בפריזיה.
כריסטיאן השני הצליח לשים קץ לריבונות הארכיבישופות של ברמן על אולדנבורג; בתמורה, הוא סייע לברמן נגד האיכרים המורדים בשטדינגן. הוא גם נלחם בסכסוכים רבים נגד הווסאלים שלו, נגד בני דודיו ונגד רוזנות הויה.
משפחתו

כריסטיאן התחתן עם אגנס, בתו של ארנולד, רוזן אלטנה-איזנבורג ונולדו לו שני בנים:
אוטו מאולדנבורג (מת בערך 1280), אב המנזר בברמן
יוהאן הראשון, רוזן אולדנבורג
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1034676512  VIAF: 302511802   WorldCat (עם VIAF): 302511802
למונד מארי

| --- | --- |
 לידה:  20 באפריל 1973 (בן 51) פסדינה, קליפורניה, ארצות הברית
 עמדה:  סמול פורוורד
 גובה:  2.01 מטרים
 מספר:  7, 21, 30, 31
 מכללה:  אוניברסיטת קליפורניה
 דראפט:  בחירה שביעית, 1994 לוס אנג'לס קליפרס
 קבוצות כשחקן
  1994–1999 1999–2002 2002–2005 2005–2006 2007–2009:  רשימה חלקית: לוס אנג'לס קליפרס קליבלנד קאבלירס טורונטו ראפטורס ניו ג'רזי נטס גואנגדונג סאות'רן טייגרס
 הישגים כשחקן
 זכייה באליפות ליגת העל הסינית (2008)
למונד מוריס מארי (באנגלית: Lamond Maurice Murray; נולד ב-20 באפריל 1973) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1994–2012. ב-12 עונותיו הראשונות בקריירה שיחק בליגת ה-NBA, וממוצעיו הכוללים לאורך התקופה הם 11.3 נקודות, 4.1 ריבאונדים ו-1.3 אסיסטים למשחק.
בן דודו של כדורסלן העבר טרייסי מארי, אשר שיחק ב-NBA בין השנים 1992–2003.
קריירת מכללות

מארי נולד בעיר פסדינה שבקליפורניה, ובין השנים 1991–1994 למד באוניברסיטת קליפורניה. בעונת 1992/1993 הוביל את קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, לצד ג'ייסון קיד, לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen), לראשונה מזה 33 שנים. בעונה העוקבת הוליך את כל קלעי מחוז Pac-10 עם ממוצע של 24.3 נקודות למשחק, אולם קבוצתו הפסידה כבר במשחק הראשון של טורניר המכללות. בסיום אותה עונה עזב את האוניברסיטה, לאחר 3 שנים בלבד, לטובת התמודדות לבחירה בדראפט ה-NBA.
קריירת משחק מקצועית

בדראפט ה-NBA‏ 1994 נבחר מארי בבחירה השביעית, על ידי לוס אנג'לס קליפרס. בעונתו הראשונה ב-NBA היה הקלעי השני של קבוצתו (אחרי לוי ואט), עם 14.2 נקודות בממוצע למשחק, אך הקליפרס סיימו עם מאזן הניצחונות הגרוע ביותר בליגה; 17–65. ב-4 העונות הבאות שימש לסירוגין כשחקן חמישייה וכשחקן ספסל, ולאורך התקופה תרם 10.8 נקודות ו-4.1 ריבאונדים בממוצע למשחק.
באוגוסט 1999, לאחר 5 עונות עם הקליפרס, הועבר בטרייד לקליבלנד קאבלירס תמורת דרק אנדרסון וג'וני ניומן. ב-3 עונותיו בקליבלנד היה אחד השחקנים הבולטים של הקבוצה, ורשם ממוצעים כוללים של 15.0 נקודות ו-5.1 ריבאונדים למשחק. ב-2 בינואר 2002 קלע שיא קריירה של 40 נקודות בניצחון הקאבלירס מול גולדן סטייט ווריורס.
לקראת עונת 2002/2003 הועבר בטרייד לטורונטו ראפטורס, אולם באחד ממשחקי קדם-העונה נפצע בכף רגלו ונאלץ להחמיץ את העונה כולה. בשתי העונות הבאות שימש בטורונטו כשחקן ספסל, וקלע 6.0 נקודות בממוצע למשחק בלבד.
בספטמבר 2005 חתם על חוזה בניו ג'רזי נטס. בפלייאוף 2006 סייע לנטס להעפיל לחצי גמר האזור המזרחי, כמחליפו מהספסל של ריצ'רד ג'פרסון.
בין השנים 2007–2012 שיחק עבור הקבוצות גואנגדונג סאות'רן טייגרס מהליגה הסינית, "לונג ביץ' ברייקרס" ו"לוס אנג'לס סלאם" מליגת ה-ABA החדשה, "לוס אנג'לס לייטנינג" מליגת ה-IBL ו"אל-מוחארק" מהליגה הבחריינית.
הערות שוליים

↑  הסטטיסטיקות של מארי בליגת ה-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  הסטטיסטיקות של מארי בליגת המכללות, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1994, באתר basketball-reference.com
↑  מארי נשלח בטרייד לקליבלנד, באתר Associated Press,‏ 5 באוגוסט 1999
↑  סטטיסטיקות המשחק בין הקאבלירס לווריורס, באתר basketball-reference.com
↑  מארי נשלח בטרייד לטורונטו, באתר לוס אנג'לס טיימס, 26 בספטמבר 2002
↑  עונת 2002/2003: פציעות עוצרות את התקוות הגבוהות, באתר הראפטורס, 4 במאי 2004
↑  מארי חותם על חוזה בניו ג'רזי, באתר netsdaily.com,‏ 7 בספטמבר 2005
↑  אודות המייסד למונד מארי, באתר realruninternational.com
לוטוס סימן 6

| --- | --- |

לוטוס סימן 6
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  לוטוס מכוניות
 שנות ייצור:  1952–1957
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 מודל אחריו:  לוטוס 7
 סיווג:  מכונית ספורט
 מרכב:  2 דלתות
 משקל:  432 ק"ג
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 1,172 סמ"ק המפיק 50 כ"ס, ב-5,000 סל"ד, (מנוע פורד פרפקט דגם E93A ), מנוע 1,250 סמ"ק, מנוע 1,500 סמ"ק (דגם MG T-type), מנוע 1,500 סמ"ק (דגם Ford Consul)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות
 מהירות מרבית:  150 קמ"ש
 קשר:  פורד פרפקט
 מעצב:  Colin Chapman
לוטוס סימן 6 (באנגלית: Lotus Mark VI) היא מכונית ספורט, בתצורת קבריולה, רודסטר, 2 מושבים, מתוצרת יצרנית מכוניות המרוץ והספורט "לוטוס מכוניות" (אנ') הבריטית אשר יוצרו בין השנים 1952–1957.
השלדה הייתה עשויה מאלומיניום, המנוע וחלקים מהמארז נלקחו מפורד פרפקט E93A. את הדגם תכנן, בנה ועיצב קולין צ'פמן מייסד "לוטוס מכוניות".
תאוצת ה-"לוטוס סימן 6" בין 0–100 קמ"ש היא 15 שניות ויוצרו ממנה 110 יחידות.
גלריה

לוטוס סימן 6
לוטוס סימן 6
לוטוס סימן 6 - מבט לתא הנהג
לוטוס סימן 6
לוטוס סימן 6
ראו גם

לוטוס סימן 2
לוטוס 32
הערות שוליים

↑  Setright, L.J.K, "Lotus: The golden mean", in Northey, Tom, ed. World of Automobiles (London: Orbis, 1974), Volume 11, p.1223
↑  לוטוס סימן 6 conceptcarz.com/z20136/lotus-mark-vi
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלי רכב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כריסטיאן אמנפור

| --- | --- |

כריסטיאן אמנפור, 2008
 לידה:  12 בינואר 1958 (בת 66) לונדון, אנגליה
 שם לידה:  Christiane Maria Heideh Amanpour 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 השכלה:  אוניברסיטת רוד איילנד  מכללת המלחמה של צבא ארצות הברית  ניו הול סקול 
 תקופת הפעילות:  מ-1983 
 עיסוק:  כתבת, עיתונאית
 מעסיק:  CNN אינטרנשיונל 
 סוג כתב:  כתבת חוץ ראשית מנחה מגישת טלוויזיה
 בן או בת זוג:  ג'יימס רובין (1998–2018) 
 פרסים והוקרה:  Walter Cronkite Award for Excellence in Journalism (2011)  פרס אדוארד מורו (2002)  מסדר ההצטיינות האוקראיני, דרגה 3 (2022)  Weintal Prize for Diplomatic Reporting (1996)  פרס האומץ בעיתונות (1994)  אזרחות כבוד של סרייבו (2000)  פרס ג'ורג' פולק (1996)  פרס אדוארד מורו (2002)  פרס פיבודי  Livingston Award for International Reporting  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  פרס אלפרד דופונט-אוניברסיטת קולומביה  מפקדת במסדר האימפריה הבריטית 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  camanpour
 טוויטר:  amanpour
 http://us.cnn.com/CNNI/Programs/amanpour/
 
כריסטיאן אמנפור (באנגלית: Christiane Amanpour; בפרסית: کریستیان امان‌پور, נולדה ב-12 בינואר 1958) היא מגישת טלוויזיה וכתבת חוץ בריטית-איראנית. היא הכתבת הראשית של רשת הטלוויזיה האמריקאית CNN ומנחה את תוכנית הראיונות והאקטואליה היומית "אמנפור". במרץ 2009 הודיעה כי תצטרף לרשת ABC לאחר כשלושים שנה ב-CNN, ותנחה את התוכנית "This Week". כשלוש שנים אחר כך חזרה ל-CNN.
אמנפור דיווחה מאחדים מאזורי העימות המסוכנים בעולם וזכתה בפרסי עיתונות יוקרתיים רבים. היא דורגה על ידי מגזין "פורבס" כאחת ממאה הנשים החזקות בעולם, וקיבלה תוארי דוקטור של כבוד מאוניברסיטאות שונות על תרומתה לעיתונות. היא דוברת אנגלית, פרסית וצרפתית באופן שוטף ונחשבת לעיתונאית דעתנית ולאחת מכתבות החדשות המוּכרות ביותר בארצות הברית.
ביוגרפיה

אמנפור נולדה ב-12 בינואר 1958 בלונדון שבאנגליה למוחמד, עובד חברת תעופה איראני ולפטרישיה הבריטית. זמן קצר לאחר לידתה עברו הוריה לטהראן, שם חיו חיים נוחים תחת שלטון השאה. היא עזבה את איראן לאנגליה בשנת 1969, ולמדה בבית הספר לבנות ניו הול סקול (אנ') בצ'למספורד, אסקס. הוריה נמלטו מאיראן בפרוץ המהפכה האיראנית.
אמנפור עברה לארצות הברית כדי ללמוד עיתונאות באוניברסיטת רוד איילנד. היא סיימה את לימודיה לתואר ראשון בעיתונאות בהצטיינות יתרה בשנת 1983.
קריירה

במהלך לימודיה האקדמיים עבדה אמנפור כמעצבת גרפית במחלקת החדשות של תחנת רדיו מקומית בשם WBRU השייכת לרשת NBC ומשדרת מפרובידנס. בשנת 1983 נשכרה על ידי רשת CNN כסייעת בדסק חדשות החוץ של הרשת. בשנת 1989 נשלחה על ידי הרשת לפרנקפורט שבגרמניה משם דיווחה על המהפכה הדמוקרטית שהתרחשה באותה העת במזרח אירופה. בהמשך לכיבוש כווית על ידי עיראק בשנת 1990, דיווחיה של אמנפור בעת מלחמת המפרץ הקנו לה הכרה בקרב הציבור והעלו את CNN ברמת הדיווחים החדשותיים. בעקבות כך נשלחה לסקר את מלחמת בוסניה ולדווח מאזורי מלחמה נוספים.
במקביל לדיווחי החוץ השוטפים שלה עבור מהדורות החדשות, בין השנים 1996–2005 הייתה חתומה על חוזה עם התוכנית "60 דקות" לפיו תגיש בכל שנה כחמש כתבות מעמיקות בנושאים בינלאומיים בתור כתבת אורחת בתוכנית. דיווחים אלה זיכו אותה בשנת 1998 בפרס פיבודי לשידורי רדיו וטלוויזיה, בנוסף לזה שזכתה בו שנת 1993. עבודתה בתוכנית הופסקה לאחר חילופי העורך הראשי של התוכנית.
בשנים האחרונות החלה אמנפור לדווח פחות מהשטח, כמאפיין אותה, ולתעד סוגיות ונושאים לעומק. היא עסקה בבודהיסטים טיבטיים, ביתומי האיידס ובמרדף אחר בין לאדן ויצרה סרט דוקומנטרי בשם "דור האסלאם" המנסה לקשור בין המצוקה של ילדים וצעירים מוסלמים ממקומות שונים כמו עזה ואפגניסטן, ובין נכונותם להתגייס לשורות ארגוני טרור אסלאמי.
היא חברה בוועדה להגנת העיתונאים (CPJ) יחד עם עיתונאים בכירים נוספים.
קריירה > ביקורת על אופי דיווחיה

דיווחיה הרגשניים מסרייבו במהלך המצור על סרייבו הביאו כמה צופים ומבקרים לפקפק באובייקטיביות המקצועית שלה, בטענה כי דיווחיה מוטים לטובת המוסלמים הבוסניים. טענות דומות נשמעו גם לאחר שדיווחה על טבח סרברניצה. אמנפור הגיבה לטענות אלה באומרה: "יש מצבים שבהם עיתונאי אינו יכול להישאר נייטרלי; כאשר אתה נייטרלי אתה הופך למשתף פעולה. אובייקטיביות אינה מתן יחס שווה לשני הצדדים - אלא מתן זכות דיבור לכל צד".
טענות דומות נשמעו גם בישראל נגד סיקור רשת CNN את הסכסוך הישראלי-פלסטיני. לכך הגיבה אמנפור: "צר לי שאנשים סבורים שאנחנו נוקטים בצד אחד או אחר ואני דוחה את הטענה הזאת".
באפריל 2023 כינתה את פיגוע הירי בצומת חמרה בו נרצחו שלוש נשים כ"קרב יריות". בעקבות איום להגיש נגדה תביעת דיבה, פרסמה אמנפור התנצלות בתוכניתה. עם זאת, אב המשפחה ליאו די סירב לקבל את ההתנצלות.
קריירה > עיקר פעילותה ב-CNN

במהלך שנותיה ככתבת לעניינים בינלאומיים דיווחה כמעט על כל משבר ואזור עימות בעולם: עיראק, אפגניסטן, הרשות הפלסטינית, איראן, הודו, ישראל, פקיסטן, סומליה, רואנדה, הבלקן וניו אורלינס במהלך סופת ההוריקן קתרינה.
אמנפור ערכה ראיונות בלעדיים עם מנהיגים רבים במזרח התיכון, באירופה ובאפריקה: היא ראיינה את נשיאי סודאן, אפגניסטן וסומליה, וכן ראיינה כל נשיא איראני החל משנות ה-80', חלקם אף לראשונה, כגון מוחמד ח'אתמי ומחמוד אחמדינז'אד. עם זאת בשנת 2002 נאסרה כניסתה למדינה על ידי הממשלה האיראנית, ללא הסבר. כמו כן הייתה הראשונה לראיין את עבדאללה השני, מלך ירדן.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר הייתה הראשונה לראיין את ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר, את נשיא צרפת ז'אק שיראק ואת נשיא פקיסטן פרבז מושארף.
מלבד סיקוריה מבוסניה, בלטו במהלך הקריירה של אמנפור נקודות רבות בעשייתה העיתונאית. בישראל זכור סירובו של ראש ממשלת ישראל אריאל שרון לשוחח עמה, וכן ריאיון טלפוני שערכה עם יאסר ערפאת במהלך מבצע חומת מגן בעודו נצור במוקטעה ברמאללה בו טרק לה את הטלפון. חמישה ימים לאחר שנודע על חדירת מטוס קרב ישראלי לסוריה בספטמבר 2007, שעל פרטיה הוטל איפול בישראל ובסוריה, דיווחה אמנפור לראשונה שמדובר בתקיפת מטרה בסוריה.
לאחר קונצרט של התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק בקוריאה הצפונית היא ראיינה את מנהל המשא ומתן בנושא הגרעין של המדינה, קים קיי-גוואן ובשנת 2008 היא תיעדה את ביקורה בכור הגרעיני שם. בשנת 2009 היא סיקרה את מערכות הבחירות באיראן ובישראל.
לאחר יותר מ-26 שנים של דיווחים מהשטח החלה להנחות ברשת CNN תוכנית יומית משלה בת שעה בשם "אמנפור" בה היא מראיינת מדי ערב אישים בולטים בפוליטיקה העולמית. בתוכנית התראיינו בין היתר הנס בליקס, סאיב עריקאת, חאמיד כרזאי, רוברט מוגאבה וריצ'רד גולדסטון.
פרסים והוקרה

עבודתה העיתונאית של אמנפור זכתה להוקרה חסרת תקדים בתחום ההוקרה הטלוויזיונית; היא זכתה תשע פעמים בפרסי אמי בתחום החדשות והדוקומנטריה, ארבע פעמים בפרס פיבודי, פעמיים בפרס ג'ורג' פולק, שלוש פעמים בפרס duPont-Columbia, בפרס האומץ בעיתונות, בפרס Edward R. Murrow ובפרסי עיתונות נוספים.
אמנפור קיבלה תוארי דוקטור של כבוד מאוניברסיטת מישיגן, אוניברסיטת אמורי, אוניברסיטת ניו יורק, מכללת סמית', אוניברסיטת ג'ורג'טאון והאוניברסיטה האמריקאית בפריז. היא דורגה על ידי מגזין "פורבס" כאחת ממאה הנשים החזקות בעולם. בשנת 1998 העניקה לה עיריית סרייבו תואר אזרחית של כבוד.
בשנת 2007 הוענק לה על ידי אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת תואר מפקדת (CBE) במסדר האימפריה הבריטית על תרומתה לעיתונות.
חיים אישיים

אמנפור הייתה נשואה לג'יימס רובין, עיתונאי ודובר לשעבר של מחלקת המדינה של ארצות הברית, ונכון ל-2009 מרצה ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת קולומביה והיה יועץ בלתי-רשמי בנושא מדיניות חוץ להילרי קלינטון וברק אובמה. בשנת 2000 נולד בנם דאריוס ג'ון רובין. עד שנת 2013 גרו בניו יורק, ומאז עד היום גרה בלונדון. בשנת 2018 התגרשה אמנפור מרובין.
ביוני 2021 הודיעה אמנפור בשידור חי בתוכניתה ברשת CNN כי היא היא אובחנה כחולה בסרטן השחלות, עברה "ניתוח מוצלח להסרתו" וכעת תעבור כימותרפיה למספר חודשים.
הערות שוליים

↑  כריסטיאן אמנפור עוזבת את CNN, באתר וואלה, 19 במרץ 2010
↑  Christiane Amanpour - Britannica Online Encyclopedia
↑  Deborah White. "Profile of Christiane Amanpour, CNN Chief International Correspondent". Retrieved 2007-08-24
↑  "CPJ Board of Directors". Committee to Protect Journalists.
1 2  אריאנה מלמד, החיילת פשטה מדיה, באתר ynet, 12 בנובמבר 2009
↑  "Five Years Later, the Gulf War Story Is Still Being Told". New York Times. 1996-05-12.
1 2  "תוכנית הגרעין היא האג'נדה של אחמדינז'אד", נענע10, 14/09/2009
↑  ג'רוזלם פוסט, ‏"נהרגו מקרב יריות": ליאו די שוקל להגיש תביעת ענק נגד רשת CNN, באתר מעריב אונליין, 23 במאי 2023,
כתבת CNN מתנצלת בפני ליאו די: "טעיתי", באתר "סרוגים", 23 במאי 2023.
↑   ליאו די: "לא מקבל את ההתנצלות של המגישה, כועס יותר על CNN מאשר על המחבל", סרטון בערוץ "עכשיו 14, 23 במאי 2023", באתר יוטיוב (אורך: 07:07).
↑  איראן מחרימה את כריסטיאן אמאנפור, באתר ynet, 9 באוקטובר 2002
↑  "Israeli Troops Surround Arafat Compound". CNN. March 29, 2002
↑  וושינגטון פוסט: ישראל השמידה מתקני גרעין של צפון קוריאה בסוריה, "עניין מרכזי", 10 בספטמבר 2007
↑  חיים איסרוביץ, תיעוד מצולם: הכור הצפון-קוריאני מבפנים, באתר nrg, nrg, ‏9/5/2008
↑  צביקה בשור, הבחירות באיראן: יותר ממהפכה אחת, באתר כלכליסט, 15 ביוני 2009
↑  ynet, כריסטיאן אמנפור: "חליתי בסרטן", באתר ynet, 18 ביוני 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012548143005171  BNE: XX4951844  BnF: cb15729514q (data)  GND: 1147680175  ISNI: 0000 0001 2136 8494  LCCN: nr00002739  MusicBrainz: 774c7dd8-b0d1-4d84-b7ff-e951c355f5a3  NARA: 17357825  NKC: xx0272306  NSK: 000325669  SNAC: w6vr94p6  SUDOC: 248858548  VIAF: 64335887   WorldCat (עם VIAF): 64335887
חוד התער

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  רומן של סומרסט מוהם
 בימוי:  אדמונד גולדינג
 הופק בידי:  דריל זאנוק 
 תסריט:  למאר טרוטי
 עריכה:  ווטסון וב
 שחקנים ראשיים:  טיירון פאואר ג'ין טירני אן בקסטר קליפטון וב הרברט מרשל
 מוזיקה:  אלפרד ניומן
 צילום:  ארתור צ'ארלס מילר
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  דאריל זאנוק
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  25 בדצמבר 1946
 משך הקרנה:  145 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, פילם נואר, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 תקציב:  1,200,000 דולר אמריקני
 הכנסות:  5,000,000 דולר
 פרסים:  פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (אן בקסטר) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
חוד התער (באנגלית: The Razor's Edge) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1946 עם טיירון פאואר, ג'ין טירני, אן בקסטר וקליפטון וב בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "חוד התער" מאת סומרסט מוהם משנת 1943. ב-1984 הופק רימייק לסרט.
אן בקסטר זכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ובפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע.
קליפטון וב היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר וזכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע.
כן היה הסרט מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר ולפרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר.
בסרט כמו בספר, משתתף הסופר סומרסט מוהם (הרברט מרשל) שנפגש מדי פעם עם המשתתפים בסיפור.