stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גינתר בלובל
מחקר

בלובל הושפע מעבודתו מ-1945 של אלבר קלוד, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1974, עבודות שיישמו את מיקרוסקופ האלקטרונים לתאים, ומצאו את הרשתית התוך-פלזמית. הוא עבד במעבדתו של ג'ורג'ה אמיל פאלאדה, שחקר את החלבונים המופרשים. המסלול הביוכימי שגורם לחלבונים להגיע לרשתית התוך-פלזמית. ב-1971 בלובל ודייוויד סביטיני (David Sabatini) העלו את ההשערה שחלבונים מגיעים לרשתית התוך-פלזמית באמצעות חלק בקצה האמיני של החלבון שגורם למעבר לאזור.
ב-1975 שופרה התאוריה, והם דיברו על קישור של הריבוזום לחלבון המופרש שמתורגם ואלה כקומפלקס לחלבון ממברנה שנמצא על הרשתית התוך-פלזמית (signal recognition particle receptor). בנוסף, באותו מודל הם הוסיפו נוכחות של פפטידאז שיכול לחתוך את האזור שגורם לקישור לחלבון שמעביר את החלבון המופרש. ב-1979 מחקר נוסף באותה מעבדה הראה שיש בנוסף לרצף כניסה לרשתית התוך-פלזמית גם רצף שגורם ליציאה משם (stop transfer sequence). כך, חלבונים ממברנליים יכולים להיווצר באותה מערכת כמו חלבונים מופרשים, אולם מתאפשרת חיבור לממברנה. הם הראו בניסוי שמדובר באותה מערכת שעובדת בחלבונים מופרשים וממברנליים.
בהמשך, סטודנט אחר בודד את ה-signal recognition particle ‏(SRP), החלבון שנקשר לרצף שגורם להעברה לתוך הרשתית התוך-פלזמית. אחרי המחקר הזה מצאו שיש חלבון שהוא הומולוג ל-SRP בחיידקים. בהמשך מצאו שיש קולטן ל-SRP על הקרום של הרשתית התוך-פלזמית (signal recognition particle receptor). בצורה זו מתאפשרת הספציפיות של המעבר לרשתית התוך-פלזמית ולא לאברונים תאיים אחרים.
ב-1986 הצליחו לבודד את הפפטידאז שחותך את הרצף החלבוני ששולח לרשתית התוך-פלזמית.
אחת המטרות של המעבדה של בלובל הייתה ליצור ליפוזומים, שהם בועיות שמורכבות ממבנה של קרום כפול, שיכילו את החלבון שחושבים שגורם להעברה לממברנה, ואז להראות שאכן יש את המעבר לתוך הליפוזומים. העברה שכזו תוכיח שמדובר בחלבון המסוים הזה שמאפשר את ההעברה לתוך האברון. ב-1990 הצליחו ליצור מחדש ליפוזומים כאלה. מחקרי המשך בוצעו במעבדה של רנדי שקמן, שזכה על כך גם הוא בפרס נובל מאוחר יותר.
בלובל בהמשך ניסה לפתור את המבנה של ה-Nuclear pore complex. חלבונים אלה הם גדולים במיוחד, 100 מיליון דלטון, נפוצים מאוד וסלקטיביים מאוד. Nuclear pore complexes יכולים להעביר מולקולות משני צדי הקרום של גרעין התא. כל אחד מהחלבונים מורכב מ-8 תת-יחידות. לצורך כך, במעבדתו מבטאים את החלבונים הללו בחיידקים, כלומר מוסיפים פלסמיד עם הגן לחיידקים וגורמים לכך שהחיידקים יתעתקו את הגנים ולבסוף יתרגמו אותם. לאחר מכן, הם מבודדים את החלבונים הללו, ומגבשים אותו ומנסים לפתור את המבנה תוך שימוש בקריסטלוגרפיה בקרני רנטגן. המבנים של חלק מהחלבונים הללו פוענחו כבר במעבדתו, ונתנו מידע על איך התעלות הללו פועלות. יש חשיבות רבה בתעלות אלה, ופגיעות בהן מובילות למחלות שונות בעכברים.
פילנתרופיה

גינתר בלובל נודע גם בתמיכתו האקטיבית בשיקום של דרזדן שבגרמניה. הוא עשה זאת באמצעות הקמה של "Friends of Dresden, Inc.‎" ועמידה בראשה. הוא תרם את הכספים בהם זכה בפרס נובל לצורך שיקום העיר, ובייחוד לצורך בנייה מחדש של הפראואנקירכה (שהושלמה ב-2005) ובנייה של בית כנסת חדש.
פרסים והוקרות

התקבל כחבר לאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית ב-1983
התקבל כחבר לחברה הפילוסופית האמריקאית ב-1989
1993 – פרס לסקר למחקר בסיסי ברפואה
1999 – פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה
2013 – תואר לשם כבוד מאוניברסיטת רוקפלר
גינתר ליצו

| --- | --- |

 לידה:  4 בספטמבר 1912 קיל, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  24 באפריל 1945 (בגיל 32) ליד שרובנהאוזן, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית 
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  פפורטה 
 השתייכות:  רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1931–1945 (כ־14 שנים)
 דרגה:   אוברסט (לופטוואפה)
 תפקידים בשירות
 מפקד כנף הקרב ה-3   מפקד כנף הקרב ה-51
 פעולות ומבצעים
 מלחמת האזרחים בספרד   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
  לב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
גינתר ליצו (בגרמנית: Günther Lützow; ‏ 4 בספטמבר 1912 – 24 באפריל 1945), היה אוברסט בלופטוואפה (חיל האוויר הגרמני), אשר הוכתר כאלוף הפלות וקיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

ליצו נולד ב-4 בספטמבר 1912 בקיל, שם סיים אביו פרידריך ליצו את הכשרתו כקצין מטה האדמירליות, ומאוחר יותר עברה המשפחה לווילהלמסהאפן. הוא סיים את לימודיו בפנימייה למחוננים וב-3 במרץ 1931 התגייס לרייכסווהר והחל את הכשרתו בבית הספר לטייס מסחרי שלייסהיים ב-7 באפריל 1931 יחד עם קציני לופטוואפה לעתיד כמו וולפגנג פאלק, חלוץ טייסי הקרב הליליים הגרמניים, וברנד פון בראוכיטש, בנו של גנרל ולטר פון בראוכיטש ומאוחר יותר שליש ראשי של המפקד העליון של הלופטוואפה, הרמן גרינג. הקורס, שכלל גם אירועים חברתיים כמו חוג ריקוד, הסתיים ב-19 בפברואר 1932 עם קבלת רישיון הטיס.
לאחר שלב ראשון זה בהכשרתם, נשלחו אותם תלמידי טיסה שהיו אמורים להיות טייסי קרב לליפצק על הוורונש – ביניהם ליצו. שם, בבית הספר הסודי לטיסה ובאתר המבחן של הרייכסווהר והרחק מחוזה ורסאי, אימן חיל האוויר הגרמני את טייסי הקרב הזוטרים שלו לאחר שנחתם הסכם מקביל על בסיס הסכם רפאלו ב-15 באפריל 1925. ב-8 בספטמבר 1932 הושלם גם חלק זה של ההכשרה והטייסים הסטודנטים הפכו למועמדים לקציני צבא מכיוון שלא הורשו לטוס באופן פעיל ברייכסווהר. ליצו הצטרף לרגימנט הרגלים הפרוסי ה-5. מה-20 באפריל עד ה-30 ביוני 1933 הורשו הטייסים המאומנים להתרענן בכישוריהם בשלייסהיים, וב-13 במרץ 1934 הם עברו את הבחינות שלהם בבית הספר לקצינים של דרזדן. ב-20 בספטמבר הם קיבלו את דרגת הקצונה שלהם והוקצו לאגודות התעופה המוסוות השונות ברייך. עם חשיפת הלופטוואפה ב-8 במרץ 1935, הפך ליצו ללויטננט בחיל האוויר הגרמני.
במאי 1936, הפך ליצו לקצין טייסת בטייסת הרביעית של כנף 132 "ריכטהופן" בייטרבוג-דאם, תפקידו האחרון לפני שפעל בלגיון הקונדור.
ביוגרפיה > לגיון קונדור

מ-26 ביולי 1936, גרמניה הנאצית תמכה בפרנקו בספרד, במיוחד בחלקים מחיל האוויר, וגינתר ליצו גם נשלח לספרד ב-4 בנובמבר 1936. ב-9 במרץ 1937, מונה למפקד ה-2./J88 מידי זיגפריד להמן, שהיה אמור להיות כוח המשימה הראשון שהחליף את מטוסיו ל-Bf 109. עם זאת, מכיוון שבתחילה היו זמינים רק מספר קטן של מסרשמיטים חדשים, לאחר מכן פיתח ליצו טקטיקה חדשה עם המטוס החדש, שעברה מהטיסה הקודמת בשרשרת (כלומר שלושה מטוסים) אל הכנף או הנחיל (שניים או ארבעה מטוסים), ובכך חולל מהפכה בטקטיקת טייסי הקרב. את יסודותיה השלים מאוחר יותר ורנר מלדרס; השניים הם אפוא האבות של עקרונות טקטיקת טייסי הקרב שתקפים עד היום. במהלך שירותו בספרד הפיל ליצו 5 מטוסי אויב. על הישגיו בספרד, קיבל ליצו את המדליה הספרדית דה לה קמפניה ובמדליה צבאית ובצלב הספרדי בזהב בחרבות ויהלומים. ב-15 בספטמבר 1937 חזר ליצו לגרמניה.
לאחר שעבד במשרד התעופה של הרייך וקידומו להאופטמן ב-1 בנובמבר 1937, מונה ליצו למפקד הטייסת השלישית שהייתה בשלבי בנייה בבית הספר לטייסי הקרב ורנוכן. מ-16 באוגוסט 1938 עד 31 באוקטובר 1939, כיהן בתפקיד ראש הקורס. בוורנוכן הוא גם פגש את גיזלה פון פריסדורף בנשף קרנבל ב-12 בפברואר 1938. האירוסין התקיימו ב-19 ביולי 1938, והחתונה ב-11 במרץ 1939 בברלין. נולדו להם שני ילדים; הבן הנס-אולריך נולד ב-29 בינואר 1940, הבת קרולה ב-31 באוגוסט 1942.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

באוקטובר 1939 ליצו מונה למפקד הלהק של I./JG 3, אשר הועבר מברנדיס ליד לייפציג לצרבסט. ב-10 בינואר 1940 הועברה הטייסת לפפנהובן ליד ריינבאך. ב-25 ביולי 1940 הגיעה המערכה המערבית לסיומה, במהלכה השיג ליצו תשע הפלות ב-64 משימות. לקראת תחילת הקרב על בריטניה, JG 3 עבר לבולון ב-1 באוגוסט, שם הפך ליצו גם למפקד טייסת וקודם לדרגת מיור ב-25 באוגוסט. לאחר ניצחונו האווירי ה-15 ב-15 בספטמבר, קיבל ליצו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. לאחר תום קרב האוויר זכתה הטייסת לביקורים תכופים של מפקדים בכירים; בערב חג המולד 1940, אדולף היטלר ביקר בטייסת של ליצו.
באביב 1941 עברה הטייסת לגרמניה לצורך אימון רענון והוכשרה מחדש על ה-Me 109F. בסוף אפריל הודיע גרינג לליצו ומלדרס תחת חותמת הסודיות העמוקה ביותר שמבצע ברברוסה יתחיל בקרוב. עם זאת, טייסות קרב מועברות לתעלת למאנש לפני כן. ליצוב והטייסת שלו עברו ב-8 ביוני 1941 מפה-דה-קאלה לברסלאו (Fliegerhorst Breslau-Gandau) ומאוחר יותר לדבלין בפולין הכבושה. שם פעלה הטייסת של ליצו כחלק מקורפוס האוויר ה-5 בפיקודו של הגנרל רוברט ריטר פון גריים יחד עם קבוצת ארמיות מרכז; ליצו קיבל את תוספת עלי האלון עבור עיטור צלב האבירים ב-21 ביולי 1941. לאחר התאבדותו של ארנסט אודט ב-17 בנובמבר, הרמן גרינג העניק ל-JG 3 את השם המסורתי "אודט" לפי צו היום ב-1 בדצמבר 1941. ב-24 באוקטובר השיג ליצו את ניצחונו האווירי ה-101 והוענק לו תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים.
ליצו, שהיה כעת אוברסט-לויטננט, נשאל על ידי כוח משימה קטן של שירות הביטחון של האס אס ביוני 1942 אם יוכל לההשאיל צוות אחר הצהריים כדי לסייע בירי של קומיסרים פוליטיים, יהודים ואחרים. ליצו סירב, העמיד את כל הטייסת בתור במדים רשמיים, דיווח להם על כוונות כוח המשימה ודיבר במפורש על מעשים פליליים. הוא נשבע לטייסת שלו שהם יעזבו את הלופטוואפה אם אפילו אחד מהם יתנדב להשתתף בירי. כדי לעמוד אז בפני בית משפט צבאי אפשרי כדי להגן, ליצו הורה לצוותו על ידי ידידו של הגנרל, אדולף גאלאנד. ב-11 באוגוסט 1942 הוא מסר את Jagdgeschwader 3 לוולף-דיטריך וילקה.
ב-12 ביוני 1943 הועלה ליצו לדרגת אוברסט, ומ-13 ביוני 1943 עד 10 באוגוסט 1943 הוא הוביל את יחידות הלופטוואפה בסיציליה נגד המספר ההולך וגדל של ההתקפות של מפציצים אמריקאיים כמפקד טייסות הקרב איטליה. ב-10 ביולי 1943 החלו כוחות בעלות הברית המערביות בפלישה לסיציליה. ב-20 בנובמבר 1943, מונה ליצו לתפקיד במפקדת דיוויזיית הקרב הראשונה בפיקודו של גנרל מיור יוזף שמיד. בגלל חילוקי דעות עם שמיד הוא שוחרר מתפקידו ב-16 במרץ 1944 וקיבל תפקיד חדש רק ב-1 באוגוסט; הוא הפך למפקד המחלקה הרביעית בבית הספר לטיסה.
ביוגרפיה > הסכסוך עם גרינג ומותו

ליצו הסכים עם חברים ותיקים רבים, כולל יוהנס שטיינהוף, כי העליונות של חילות האוויר של בעלות הברית מלווה יותר ויותר בכישלון בהנהגה של גרינג. קדמה לכך פגישה של קציני לופטוואפה בברלין-גאטו בין ה-6 ל-12 בנובמבר 1944, אותה כינס גרינג על מנת לנתב את הביקורת בצורה המתאימה לו, אך היא הסתיימה במתקפה חמורה נגדו באופן אישי. הקש האחרון של טייסי הקרב היה הפיאסקו של מבצע בודנפלטה ב-1 בינואר 1945 נגד בסיסי אוויר של בעלות הברית בצפון צרפת, בלגיה והולנד, בהם הושמדו כ-400 מטוסי אויב, אך במחיר של יותר מ-300 מטוסים גרמנים – ובניגוד לבעלות הברית, טייסי קרב שאין להם תחליף הופלו, חלקם על ידי הנ"מ שלהם. נקודות כואבות נוספות היו שהגנרל של טייסי הקרב, אדולף גאלאנד, הודח על ידי גרינג מבלי למנות לו יורש, ניצול לרעה של גרינג ברוח הלחימה של טייסי הקרב, והאסטרטגיה הכוללת שהובילה בין היתר ל-מסרשמיט Me 262 החדש – מטוסי קרב סילוניים הועמדו לרשות המפציצים הגרמנים במקום הגנות נגד כוחות המפציצים של בעלות הברית. בהנהגתו של ליצו, התפתח מה שכונה מאוחר יותר כמרד טייסי הקרב, ואשר בתחילה אף נועד למנות מפקד עליון אחר במקום גרינג, שבגינו פנו למפקד צי האוויר ה-6, גנרל-אוברסט רוברט ריטר פון גריים. הוא הפנה אותם לראש המטה הכללי של חיל האוויר, גנרל קרל קולר ושלל כל מעורבות בעניין זה. קולר דיווח על החשש לגרינג, שביקש לדבר עם הטייסים בברלין ב-22 בינואר 1945. גרינג, שעומת על ידי ליצו עם ההאשמות, העליב את הקושרים ואיים על גינתר ליצו בירי. גרינג, שחשד שגאלאנד, שהודח על ידו, הוא היוזם של המרד, אך איבד הרבה תמיכה מהיטלר בגלל כישלונותיו הברורים, והשאיר אותו בליווי איסורים והעברות כפויות.
ליצו הועבר כעונש לאיטליה על ידי גרינג, הליך שגרינג תיאר כ"גירוש הרייך" ושימש לבודד את ליצו ממנהיגים אחרים של מה שנקרא מרד טייסי הקרב. לליצו גם אסור היה לקיים כל מגע עם טייסי קרב אחרים מחוץ לפיקודו – כאשר שטיינהוף, שגם הוא הושבת, רצה לבקר את ליצו בכוחות עצמו באיטליה, הוא נאלץ להסתובב לאחור זמן קצר לפני השער בהוראת גרינג. ליצו הגיע לוורונה ועמד בראש יחידות חיל האוויר הגרמני באיטליה עד שהועבר ליאגדפרבנד 44, בראשות אדולף גאלאנד, במינכן-ריאם באמצע אפריל 1945.
ליצו נעלם אחר הצהריים של 24 באפריל 1945 במשימה עם Me-262 באזור סביב אינגולשטאט ודונאוורת'. ליצו דיווח על הפלת מפציץ B-26 מראודר באותו בוקר. אחר הצהריים הוא תקף כוח מפציצים נוסף המורכב ממטוסי B-26 וליווי של מטוסי P-47 ת'נדרבולט יחד עם מטוסי Me-262 נוספים. בקרב האוויר שהתפתח, ליצו נכנס לצלילה לא מבוקרת והמטוס פגע בקרקע והתפוצץ. הן החיפוש של חבריו והן של הכוחות האמריקאים אחר אתר ההתרסקות לא צלחו.
אדולף גאלאנד וגינתר ליצו באיטליה, 1943
דואיטמה

דואיטמה (בספרדית: Duitama) היא עיר במחוז בויאקה בקולומביה הממוקמת כ-195 קילומטרים צפונית־מזרחית לבוגוטה ו-50 קילומטרים צפון־מזרחית לבירת המחוז טונחה. גובה העיר הוא כ-2590 מטר מעל פני הים והטמפרטורה הממוצעת היא 16 מעלות צלזיוס.
היסטוריה

דואיטמה נקראה טרם הכיבוש הספרדי טונדמה. בשנת 1536 הקונקיסטאדור הספרדי גונסאלו חימנס דה קסדה עבר בעיר על מנת לחקור ולכבוש את האזור.
דואיטמה המודרנית נוסדה ב-1819, לאחר שסימון בוליבר כבש את האזור מידי הספרדים. דואיטמה הייתה חקלאית בשנותיה הראשונות, שצמחה לאחר חנוכת תחנת הרכבת ב-1923. משנת 1950 ואילך העיר עברה תהליכי תיעוש. בשנת 1995, דויטמה הייתה העיר השנייה באמריקה הלטינית שאירחה את אליפות העולם באופני כביש.
גלריה

פלאסה ליברטדורס
אנדרטה ללוחם השוורים ססאר רינקון (César Rincón)
כנסיית לה טרינידד
הקתדרלה של דואיטמה
גינתר ויקטור, נסיך שוורצבורג

| --- | --- |

 לידה:  21 באוגוסט 1852 רודולשטדט, נסיכות שוורצבורג-רודולשטדט  
 פטירה:  16 באפריל 1925 (בגיל 72) זונדרסהאוזן, רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר 
 מדינה:  גרמניה 
 בן או בת זוג:  Princess Anna Louise of Schönburg-Waldenburg (9 בדצמבר 1891–ערך בלתי־ידוע) 
 
הנסיכה אנה לואיזה, שמתה ב-1951 כאזרחית GDR
גינתר ויקטור, נסיך שוורצבורג (בגרמנית: Günther Victor von Schwarzburg-Rudolstadt‏; 21 באוגוסט 1852 – 16 באפריל 1925) היה הנסיך הריבוני האחרון של שוורצבורג-רודולשטדט ושוורצבורג-זונדרסהאוזן.
ביוגרפיה

גינתר ויקטור נולד ב-21 באוגוסט 1852 ברודולשטדט, והיה בנם של אדולף, נסיך שוורצבורג-רודולשטדט (1801–1875) ומתילדה, נסיכת שנבורג-ולדנבורג (1826–1914), בתם של אוטו ויקטור, נסיך שנבורג-ולדנבורג (1785–1861) ותקלה, נסיכת שוורצבורג-רודולשטדט (1795–1861), שהייתה בת דודתו של אביו.
לאחר מות אביו ב-1 ביולי 1875 הפך גינתר ויקטור ליורש העצר של נסיכות שוורצבורג-רודולשטדט. לאחר מותו של בן דודו הראשון גאורג אלברט, נסיך שוורצבורג-רודולשטדט ב-19 בינואר 1890 הנסיך גינתר ירש אותו כנסיך הריבוני של שוורצבורג-רודולשטדט.
עם מותו של לאופולד, נסיך שוורצבורג-זונדרסהאוזן ב-20 באפריל 1906 הפך הנסיך גינתר גם ליורש העצר של נסיכות שוורצבורג האחרת. מותו של נסיך שוורצבורג-זונדרסהאוזן, קרל גינתר ב-28 במרץ 1909 איחד את שתי נסיכויות שוורצבורג תחת הנסיך גינתר באיחוד אישי. זו הייתה הפעם הראשונה ששתי הנסיכויות אוחדו תחת אותו שליט מאז המאה ה-16 כאשר נוצרו קווי זונדרהאוזן ורודולשטדט. בעקבות ירושת זונדרסהאוזן הנסיך גינתר הסיר את השם רודולשטדט מתוארו וקיבל את התואר נסיך שוורצבורג.
לאחר פרוץ המהפכה הגרמנית התפטר הנסיך גינתר ב-22 בנובמבר 1918. לאחר מותו בזונדרסהאוזן ב-16 באפריל 1925, ירש אותו כראש בית שוורצבורג הנסיך סיזו.
משפחתו

הנסיך גינתר התחתן עם אנה לואיזה, נסיכת שנבורג-ולדנבורג (1871–1951) ברודולשטדט ב-9 בדצמבר 1891. היא הייתה בתם של גאורג, נסיך שנבורג-ולדנבורג (1828–1900) ולואיזה, נסיכת בנטהיים-טקלנבורג (1844–1922), אולם לא היו להם ילדים.
בשנת 1942 אימצה הנסיכה אנה לואיז את אחיינה וילהלם, נסיך שנבורג-ולדנבורג (1913–1944) ואת בנו הנסיך אולריך (יליד 1940).
הערות שוליים

1 2 3  House Laws of Schwarzburg
↑  Regnal chronologies (אורכב 27.09.2007 בארכיון Wayback Machine)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 123901480  VIAF: 42757271   WorldCat (עם VIAF): 42757271
דיאנדרה במברי

| --- | --- |

במברי בשנת 2020
 לידה:  4 ביולי 1994 (בן 30) שארלוט, קרוליינה הצפונית, ארצות הברית
 עמדה:  קלע, סמול פורוורד
 גובה:  1.96 מטרים
 מספר:  95
 מכללה:  אוניברסיטת סנט ג'וזף
 דראפט:  בחירה מספר 21, 2016 אטלנטה הוקס
 קבוצות כשחקן
 2016–2020 2020–2021 2021–2022   2022–:  אטלנטה הוקס טורונטו ראפטורס ברוקלין נטס   מילווקי באקס
דיאנדרה פייר במברי (באנגלית: DeAndre' Pierre Bembry; נולד ב-4 ביולי 1994) הוא כדורסלן אמריקאי, שמשחק בקבוצת מילווקי באקס מליגת ה-NBA, בעמדות הקלע והסמול פורוורד. בן דודו של שחקן פילדלפיה 76', ג'יידן ספרינגר.
קריירת מכללות

במברי נולד וגדל בשארלוט שבקרוליינה הצפונית, ובשנת 2013 החל ללמוד באוניברסיטת סנט ג'וזף בפילדלפיה. כבר בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה שימש כשחקן חמישייה קבוע, לצד הרכז לנגסטון גאלוויי, ובשתי העונות הבאות הפך לשחקן המוביל של הקבוצה, ורשם ממוצעים של 17.6 נקודות, 7.7 ריבאונדים ו-4.1 אסיסטים למשחק.
קריירת משחק מקצועית > אטלנטה הוקס

בדראפט ה-NBA‏ 2016 נבחר במברי על ידי אטלנטה הוקס, בבחירה ה-21. לאורך 4 עונותיו עם ההוקס קלע 6.2 נקודות ואסף 3.4 ריבאונדים בממוצע למשחק.
קריירת משחק מקצועית > טורונטו ראפטורס

בנובמבר 2020 חתם על חוזה בטורונטו ראפטורס. בעונתו היחידה בקבוצה קלע 5.7 נקודות בממוצע למשחק. ב-16 במאי 2021 קלע שיא קריירה של 23 נקודות, בהפסד של הראפטורס מול אינדיאנה פייסרס.
קריירת משחק מקצועית > ברוקלין נטס

באוגוסט 2021 חתם במברי על חוזה בברוקלין נטס. ב-27 בנובמבר קלע שיא עונתי של 18 נקודות כולל 9 ריבאונדים בהפסד לפיניקס סאנס. ב-10 בפברואר 2022 שוחרר מהקבוצה.
קריירת משחק מקצועית > מילווקי באקס

ב-16 בפברואר 2022 חתם במברי במילווקי באקס.
הערות שוליים

↑  הסטטיסטיקות של במברי בליגת המכללות, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 2016, באתר basketball-reference.com
↑  במברי חותם על חוזה בברוקלין, באתר הקבוצה, 8 באוגוסט 2021
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דואלה

| --- | --- |
"פסל החירות החדשה" בכיכר דֵיידו
"פסל החירות החדשה" בכיכר דֵיידו
 מדינה:  קמרון קמרון
 אזור:  אזור החוף
 מושל:  פריץ נְטוֹנֶה נְטוֹנֶה
 שטח:  210 קמ"ר
 גובה:  13 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  2,768,436 (2015)
  ‑ צפיפות:  11,652 נפש לקמ"ר (2012)
 קואורדינטות:  4°03′N 9°42′E﻿ / ﻿4.05°N 9.7°E﻿ / 4.05; 9.7 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.douala-city.org/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קמרון מוגדלת) יאונדה מרואה גארואה ברטואה במנדה נגאונדרה ניגריה ניז'ר צ'אד הרפובליקה המרכז אפריקאית  קונגו גבון גינאה המשוונית  מפרץ גינאה דואלה(למפת קמרון רגילה) יאונדה מרואה גארואה ברטואה במנדה נגאונדרה ניגריה ניז'ר צ'אד הרפובליקה המרכז אפריקאית  קונגו גבון גינאה המשוונית  מפרץ גינאה דואלה(למפת אזור החוף רגילה) לום נקונגסמבה אדיאה הדרום המרכז המערב דרום-מערבדואלה(למפת אזור החוף מוגדלת) לום נקונגסמבה אדיאה הדרום המרכז המערב דרום-מערבדואלה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
דואלה (בצרפתית: Douala) היא הגדולה בערי קמרון, עיר הנמל הראשית ומרכזה הכלכלי של המדינה.
נמל דואלה הוא מהחשובים שבנמלי אפריקה התיכונה, ודרכו נסחר עיקר תוצרת הייצוא של קמרון. העיר שוכנת בשפכו של הנהר וורי (Wouri) אל מפרץ גינאה שבאוקיינוס האטלנטי, והיא פרושה משני צדי הנהר כאשר גשר אחד בלבד מחבר את שני חלקיה. לבד מהיותה בירת נפת וורי ובירת אזור החוף (Littoral Province), דואלה היא גם משכנו של השוק הגדול ביותר בקמרון, והעיר היקרה ביותר באפריקה.
האקלים בדואלה טרופי: הטמפרטורות יציבות לאורך מרבית החודשים סביב 26 מעלות צלזיוס והאוויר מצטיין בחום ובלחות, כאשר הגשם הרב ביותר יורד בין יוני לאוקטובר.
שמה של העיר לקוח משם הקבוצה האתנית שייסדה אותה, בני הדוּאַלָה. העיר של ימינו היא עם זאת פסיפס של בני חתכים וקבוצות אתניות המרכיבים את קמרון, ואת גידולה היא חבה לשבר החברתי-הכלכלי שאילץ מאות אלפי כפריים מאזורי פנים הארץ לעזוב במרוצת השנים ולהתיישב בערים. דואלה היא גם רב-דתית: הסובלנות היחסית מאפשרת למגוון האמונות לשכון זו לצד זו בדו-קיום. הדתות העיקריות הן זרמי הנצרות – הקתולים והפרוטסטנטים; העיר היא מושבהּ של קתדרלת הקדושים פטרוס ופאולוס. מיעוט מוסלמי חי בעיר. הקהילה הלא-אפריקנית הגדולה מונה בעיקר צרפתים ולבנונים, רובם עובדים בתעשיית הנפט.
האירופאים הראשונים שהגיעו לאזור באו מפורטוגל, במאה ה-15. עד לאמצע המאה ה-17 כבר היה המקום לעיר הגירה, בעיקר של כפריים בני-הדואלה; עיר שלאורך המאה ה-18 תשמש כאחד המרכזים החשובים ביותר של סחר העבדים הטראנס-אטלנטי. ב-1884 עברה העיר תחת שלטון גרמני, ושמה היה "קָמֶרוּנְשְׁטָדְט". ב-1907 היא קיבלה את שמה הנוכחי, ולאחר תום מלחמת העולם הראשונה הייתה לחלק מקמרון הצרפתית. בין 1940 ל-1946 היא שימשה כבירתה של קמרון, בטרם חזרה בירת הרפובליקה אל יאונדה.
רבעים

רבעיה החשובים של דואלה הם:
אקווה (Akwa) - לאורך הנמל: הרובע ההיסטורי, היום מרכז התרבות והקולינריה
בונברי (Bonaberi) - הגדה הימנית של הוורי: כאן נמצאים מרבית מפעלי התעשייה
בונפריזו (Bonapriso) - הרובע האירופאי
ניו בל (New Bell) - מאוכלס בבני שבטים שונים
בוננז'ו (Bonanjo) - הרובע המנהלי - הבנקים, החברות ומגורי אנשי הממשל
בונמוסאדי (Bonamoussadi) - שכונת מגורים גדולה מרוחקת יחסית מהמרכז.
ערים תאומות

איטליה טריאסטה, איטליה (מ־1971)
דווידה סנטון

דווידה סנטון (באיטלקית: Davide Santon; נולד ב-2 בינואר 1991 בשכונת פורטומגיורה שבנפת פרארה, איטליה) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת המגן בקבוצת רומא.
קריירה

בשנת 2005 הצטרף סנטון למחלקת הנוער של אינטר בעודו בן 14. ב-21 בינואר 2009 השלים 90 דקות בהופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק רבע גמר הגביע האיטלקי נגד רומא. באותה עונה עלה לשחק 13 פעמים בהרכב בליגה ופעמיים עלה מהספסל. את העונה סיים בזכייה בתואר האליפות תחת הדרכתו של ז'וז'ה מוריניו. ב-31 בינואר 2011 עבר סנטון בהשאלה לצ'זנה מהליגה השנייה באיטליה. קצת יותר מחצי שנה לאחר מכן חתם סנטון על חוזה לחמש שנים בניוקאסל בתמורה ל-5.5 מיליון ליש"ט שעברו לאינטר. בינואר 2015 עבר סנטון לאינטר בהשאלה, ובקיץ עבר באופן מלא לקבוצה.
דושנוק

דושנוק (בהונגרית: Dusnok) הוא יישוב (כפר) שממוקם בנפת קלוצ'ה של מחוז באץ'-קישקון בדרום הונגריה.
מיקום

הכפר הגדול הוא אחד מהיישובים לאורך תעלת הוואיאש (Vajas), בערך באמצע הדרך בין הערים באיה לבין קלוצ'ה. היישוב ממוקם 135 קילומטרים דרומית לבודפשט, בצד השמאלי (המזרחי) של הדנובה ושוכן כחמישה קילומטרים מהנהר. האזור מאופיין בנוף של גדת נהר, שפני השטח שלו עוצבו על ידי המים של הדנובה, הואייאש והארייג (Örjeg). מיקום הכפר הפך לאטרקטיבי בשל הדנובה הסמוכה, תעלת ואייאש האדמות הפוריות והיערות השופעים בסביבתו.
מיקום > נגישות

נתיב הגישה החשוב ביותר היבשתי הוא כביש ראשי 51, שדרכו ניתן להגיע עד אמצע המדינה. האזור המנהלי של הכפר מושפע מהכביש המהיר M9 בדרום ומכביש 5312 במזרח.
היסטוריה

מכתב הענקה, של בלה השלישי, מלך הונגריה, שמתאורך לתקופה 1193 עד 1196 מזכיר לראשונה את שמו של דושנוק. בשנת 1639 הכפר ואדמותיו היה רכושם של יאנוש מישקי ושל אישטוואן וורש. בסוף המאה ה-17 אכלס היישוב קתולים דלמטיים ובוסנים. בתחילת המאה ה-18, משפחת הרוזן צ'סנקי דרשה אותו בחזרה, אך בסופו של דבר היישוב הפך לרכושו של הארכיבישופות של קאלוצ'ה. היישוב נפל קורבן לשריפה הרסנית ב-1864.
קהילה יהודית

אין פרטים על הקהילה היהודית המקומית, אך בית קברות יהודי קטן המקום מעיד על קהילה יהודית מקומית. בית הקברות היהודי הקטן נמצא ליד בית הקברות הכללי של היישוב. מפתחות בית העלמין נשמרים בלשכת ראש העיר. בשנת 1990 שוחזרו הקברים בבית העלמין המוזנח והוצבו בחלק ייעודי מיוחד של בית העלמין של הציבורי הכללי.
אתרים בעלי עניין

הכנסייה הרומית-קתולית
הכנסייה הרומית-קתולית, שנבנתה בחלק הגבוה ביותר של הכפר, קרוב לקו המים, הוקמה על ידי הארכיבישוף גאבור פטאצ'יץ' בשנת 1744 מלבנים מיובשות בשמש לכבוד השליחים פיליפ הקדוש ויעקב הקדוש. הכנסייה, יחד עם רוב הכפר, נשרפו ב-1780, אך נבנתה מחדש ב-1844. ציורי הקיר שלו צוירו על ידי לאיוש מארטון, ציור המזבח שלו על ידיאסטריק קאקוני.
אירוע תרבות ובידור
אירוע תרבות ובידור בשם "Rác Pentecost" מתקיים מדי שנה בחג השבועות הנוצרי כדי לטפח מסורות אתניות. אלפיים-שלושת אלפים איש מגיעים לתוכניות הצבעוניות והמגוונות. השירה והאווירה המוזיקלית-ריקודית מועצמים על ידי מרק הדגים המקומי האיכותי, המאכלים האתניים, והיינות המקומיים.
ואייאש
מי הוואייאש המתפתלים והמקיפים את הכפר הם גן עדן מוכן לדייג, מושלם לטיולי חתירה מתחילת האביב, אשר לא משמש רק את המקומיים.
יער ובקתת ציד
באזור המנהלי של דושנוק שוכן יער לנש ובית הציד שבו, שמבוקש על ידי ציידים זרים ומקומיים כאחד.
גלריית תמונות

מבט על דושנוק ממעוף הציפור
צילום אוויר של מגרש הכדורגל של דושנוק
Dusnok, מבט אווירי של הכנסייה הקתולית
דושנוק מהאוויר
פארק פנאי מלמעלה
ילידי המקום

שרי פוניו, (במקור עד 1912 שרולטה פרוינד בהונגרית: Fonyó Sári; דושנוק, 18 באפריל 1891 – בודפשט, 3 בינואר 1949) הייתה יהודייה-הונגרייה פקידת בנק, מנהיגת תנועת נשים, עובדת מפלגה ובכירה בבנק הלאומי ההונגרי.
דב שיאון

| --- | --- |

 לידה:  18 באוקטובר 1920 אוז'הורוד, צ'כוסלובקיה 
 פטירה:  22 במרץ 2003 (בגיל 82) תל אביב-יפו, ישראל 
 תאריך עלייה:  1941
 מדינה:  ישראל ישראל
 בן או בת זוג:  יעל דיין 
 השתייכות:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי  ההגנה ההגנה   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1941–1986 (כ־45 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 דובר צה"ל  סגן מפקד המכללה לביטחון לאומי  מפקד יחידת הקישור לכוחות זרים
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה   מלחמת העצמאות    מלחמת סיני   מלחמת ששת הימים    מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון הראשונה
 
משמאל דב שיאון, מימין דב וויט, באיטליה, 1944
משמאל לימין: אסי דיין, אהרונה לבית מלכין, יעל דיין ואל"ם דב שיאון (במדים) ביום חתונתם, בבית דיין בצהלה, 23 ביולי 1967
תעודת קצין בחיל המודיעין של דב שיאון, 1948.
דב שיאון (18 באוקטובר 1920 – 22 במרץ 2003) היה תת-אלוף בצה"ל, שימש כדובר צה"ל וראש הוועדה המשותפת לישראל ומצרים לאכיפת הסכם השלום בין המדינות.