stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איגי - ארגון נוער גאה
מקור השם

"נוער גאה" הוא הכינוי לנוער המשויך לאוכלוסיות הלהט"ב. הכינוי "גאה" נגזר משני מקורות:
המילה העברית "גאווה" (Pride) שהיא המונח שאומץ על ידי אוכלוסיות הלהט"ב לצורך ייצוג, עמידה על זכויות, ומאבק על שוויון.
המונח "gay" באנגלית, שהוא הכינוי המכליל ללהט"ב.
הכינוי "איגי" נגזר מהשם באנגלית "Israel Gay Youth" שראשי התיבות שלו הוא IGY, המבוטאים איגי. עם הקמת הארגון רכש יניב ויצמן את שם המתחם האינטרנטי igy.org.il כמייצג את קיצור השם האנגלי, והקים בו אתר עבור ארגון הנוער. מהר מאוד הפך שם המתחם של האתר לכינוי המקובל בקרב הנוער, שהתייחס אליו כאל "איגי", וקבע בפועל את שם הארגון, שבהמשך הפך לשם הרשמי של הארגון ושל העמותה.
סוגי הפעילויות בארגון

הפעילות מיועדת לנוער גאה או לאוכלוסייה הכללית ומטרותיה הן חינוך, לימוד, יצירת מקום ומרחב שבו החניכים יכולים להתבטא בחופשיות, יצירת שינוי חברתי וכן מענה הדרכתי או פסיכולוגי לצרכים של הנער הגאה במגזרים השונים.
קבוצות חברתיות - סוג הפעילות הוותיק ביותר בארגון. בכל עיר שבה פועל הארגון ישנה לפחות קבוצה אחת. כל הקבוצות בארגון מיועדות לנוער, צעירים או הורים והן עוברות תהליך אחיד בהתאם לגילאים שבקבוצה ובקהל היעד שלה. המטרה של הקבוצה היא לייצר אינטראקציה חברתית עם להט"בים נוספים, ייצור מקום שבו החניכים יכולים להרגיש בטוחים להתבטא והעברת תכנים חינוכיים שמטרתם היכרות עם הקהילה הגאה, מתן עזרה ביצירת זהות מגובשת ודיון בנושאים חברתיים שקשורים במישרין או בעקיפין לקהילת הלהט"ב. ישנם בארגון מספר סוגי קבוצות חברתית:
קבוצה משולבת - קבוצה המיועדת לגילאים 14–23.
קבוצה צעירה - גילאים 14–17. מיועדת לרוב לכל המגדרים.
קבוצה בוגרת - גילאים 18–23.
קבוצה לבנים בוגרים - לעיתים הקבוצות הבוגרות מתפצלות מפאת ריבוי החניכים וכדי לתת לחניכים מענה הולם יותר לקבוצה נשית וקבוצה גברית.
קבוצה לבנות בוגרות - לעיתים הקבוצות הבוגרות מתפצלות כדי לתת לחניכים מענה הולם יותר, לקבוצה נשית וקבוצה גברית. זאת גם מפאת ריבוי החניכים.
קבוצה דתית - קבוצה המיועדת למגזר הדתי-מסורתי. היא מיועדת לחניכים מכל הזרמים.
קבוצה דתית צעירה - לעיתים הקבוצות הדתיות מתפצלות כדי לתת לחניכים מענה הולם יותר, לקבוצה צעירה וקבוצה בוגרת. זאת גם מפאת ריבוי החניכים. יש מקרים בהם גם הקבוצה הדתית הצעירה מתפצל לדתיים צעירה ודתיות צעירה.
קבוצה דתית בוגרת - לעיתים הקבוצות הדתיות מתפצלות כדי לתת לחניכים מענה הולם יותר, לקבוצה צעירה וקבוצה בוגרת. זאת גם מפאת ריבוי החניכים. יש מקרים בהם גם הקבוצה הדתית הבוגרת מתפצל לדתיים בוגרת ודתיות בוגרת.
קבוצת חרדים ויוצאי המגזר החרדי - קבוצה המיועדת ליוצאי המגזר החרדי- על הרצף. הקבוצה מיועדת ללהט"ב על הרצף הנ"ל עד גיל 30.
קל"א - קבוצה להט"בית אתיופית. פועלת בתל אביב ומיועדת לנוער להט"בי אתיופי בגילאים 14–23.
אלוואן - קבוצות בשפה הערבית - קבוצות ייעודיות לאוכלוסייה ערבית.
קבוצות טרנסג'נדריות - קבוצות ייעודיות לקהילה הטרנסג'נדרית.
קבוצת טרנסים - מיועדת לטרנסג'נדרים F2M (טרנסג'נדרים גברים).
קבוצת טרנסיות - מיועדת לטרנסג'נדריות M2F (טרנסג'נדריות נשים).
קבוצה א-בינארית - קבוצה עתידית שתהיה מיועדת לחניכות וחניכים המגדירות עצמן ג'נדרקוויר.
לאיגי מגוון תוכניות שונות, קבוצות מנהיגות, תוכנית ניר (על שמו של ניר כץ, שנרצח בפיגוע בברנוער בשנת 2009) ועוד.
הארגון גם שם לעצמו מטרה להפוך את בני הנוער מחניכים למתנדבים, ולכן מפתח מגוון של תוכניות מנהיגות שמטרתן ליצור תחושת מסוגלות ותרומה אצל החניכים ולהפוך אותם לחלק פעיל ותורם בארגון.
קבוצות שפעלו בעבר בארגון: "הכוכבים של איגי" - קבוצת דרמה, הקבוצות הדתיות בשיתוף חברותא ובת קול, "השגרירים של איגי" - קבוצת ההסברה בשיתוף חוש"ן - חינוך ושינוי, קבוצה לנשאי HIV, מועדון הנוער "המטבחון", שפועל גם הוא במרכז הגאה. נוסף לכך, עבד ארגון נוער גאה בשיתוף פעולה עם פרויקט "בני נוער וצעירים" (בנ"צ) של הבית הפתוח לגאווה ולסובלנות בירושלים.
פריסת פעילות הארגון ברחבי הארץ

קבוצות הארגון מחולקות לאזורים, ובראשם עומדים רכז אזור ומלווה מקצועי (איש טיפול).
מחוז הצפון: חיפה, הקריות, עפולה, מועצה אזורית מטה אשר, קצרין, כרמיאל, חצור הגלילית, זכרון יעקב, קריית שמונה, פרדס חנה.
שרון: כפר סבא, נתניה, חדרה, רעננה, אריאל, הוד השרון, קריית אונו, ראש העין, הרצליה, פתח תקווה.
תל אביב: מספר קבוצות הפועלות במרכז הגאה ובמנ"ש הגאה בתל אביב.
גוש דן: רמת גן, בת ים, ראשון לציון, חולון, גבעתיים, קריית אונו וגני תקווה.
שפלה: רחובות, לוד, שוהם, אשדוד, נס ציונה, יבנה.
מחוז ירושלים: בית שמש, מבשרת ציון, מודיעין, ירושלים.
מחוז הדרום: אשדוד, אשקלון, באר שבע, שדרות, קריית גת, אילת, ערד.
שנת שירות באיגי

החל משנת תשע"ב ניתן להתנדב במסגרת שנת שירות באיגי ומשנת תשע"ו ישנה קומונה של איגי בקיבוץ רוחמה.
אגודת הידידים והידידות, FOI

אגודת הידידות והידידים של איגי הוקמה בשנת 2018 במטרה לתמוך במיזמים החינוכיים של הארגון, המעודדים מתן שוויון הזדמנויות לנוער וצעירים להט"בים ברחבי הארץ, בדגש על הפריפריה הגאוגרפית או החברתית. בראש האגודה עומדים אלון מוליאן ואייל דולב.
בדצמבר 2019 נערך אירוע של גיוס כסף עבור הארגון, במשכן לאמנויות הבמה. האירוע היה מחווה ליוצר והמוזיקאי הגאה עופר ניסים, עם התזמורת ירושלים מזרח ומערב ובהשתתפות אמנים.
ראו גם

טקס פרסי הנוער הגאה "איגי LOVE"
יציאה מהארון
גיל ההתבגרות
להט"ב
הרצח בברנוער
החיים בוורוד (ספר)
איגנץ קונוש

| --- | --- |

 לידה:  22 בספטמבר 1860 היידושאמשון, הונגריה 
 פטירה:  12 בינואר 1945 (בגיל 84) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 
איגנץ קוּנוֹש (במקור לוסטיג עד 1881, בהונגרית: Kúnos Ignác; היידושאמשון, 22 בספטמבר 1860 – בודפשט, 12 בינואר 1945) היה בלשן, טורקולוג, פולקלוריסט, יהודי-הונגרי, חבר נספח של האקדמיה ההונגרית למדעים (1893). הוא היה טורקולוג (חוקר טורקיה) מהחשובים ביותר ברמה אירופית בתחום, אוסף השירה העממית הטורקית שלו (טקסט) ואיסוף סיפורי העם הטורקיים נשזרו במחקרי הפולקלור האירופי. הוא השיג תוצאות לא מבוטלות בתחום הבלשנות הטורקית ובחקר הדיאלקטולוגיה הטורקית, והיה מורה לפילולוגיה טורקית באוניברסיטת בודפשט במשך חצי מאה. הוא נספה בשואה.
היה נשוי לסל רוז'ה (Széll Rózsa). בנם קונוש אישטוון (הו') היה אביהם של ג'רג' קונוש (1942) שהיה רופא ופרמקולוג ולאסלו קונוש שהיה מתרגם (1947).
קורות חיים

קונוש נולד במשפחה יהודית. אביו היה סוחר בדברצן. הוא סיים את לימודיו במכללה הקלוויניסטית בדברצן ובשנת 1879 נרשם לאוניברסיטת בודפשט, שם השתתף בעיקר בהרצאות בבלשנות. הוא קיבל את הדוקטורט שלו במדעי הרוח ואת תעודת ההוראה לבתי ספר תיכוניים בשנת 1882. בתמיכתם הכספית של האקדמיה ההונגרית למדעים והקהילה היהודית של פשט, התגורר משנת 1885 בקונסטנטינופול במשך חמש שנים, שם בילה את זמנו בלימוד השפה והתרבות הטורקית (שמו הטורקי היה Kadir efendi). בשנת 1890 מונה באוניברסיטת בודפשט כמרצה לפילולוגיה טורקית ולימד כמרצה בכיר החל משנת 1902. הוא מונה בשנת 1890 כמורה לשפה הטורקית גם בקורס המזרחנות של "האקדמיה למסחר בבודפשט". בין השנים 1899 עד 1919 ניהל את עבודתה של "האקדמיה החדשה לסחר במזרח", שהכשירה מומחים לסחר חוץ עם המזרח. בין השנים 1919–1922 היה מנהל האקדמיה המשולבת בפקולטה לכלכלה של אוניברסיטת בודפשט, שכונה "המכון המזרחי", ומשנת 1922 המשיך ללמד באוניברסיטה כמרצה בכיר לטורקית. בקיץ 1925 ו- 1926, בהזמנת ממשלת טורקיה, היה פרופסור אורח באוניברסיטאות איסטנבול ואנקרה, ובשנת 1925 ארגן את המחלקה לפולקלור באוניברסיטת איסטנבול. בשואה שהה בבודפשט ומת שם במהלך הימים האחרונים של המצור הסובייטי על העיר בשל המחסור, הרעב, התנאים הסניטריים הלא אנושיים וגילו המתקדם.
יצירתו

בתחילת דרכו עסק בעיקר בסוגיות דיאלקטולוגיות, פונולוגיות ו מורפולוגיות של השפה ההונגרית, כמו גם במחקרים פינו-אוגריים, בשפה המרדווינית, והיה בין הראשונים שנסע לאזורים שהיו מאוכלסים בצ'אנגואים במולדובה ואסף ניבים יחד עם הבלשן ההונגרי יהודי אף הוא ברנאט מונקאצ'י.
בהשפעת מורו, ארמין ומברי, וכן בעידוד יוז'ף בודנץ ויצחק יהודה גולדציהר, פנה לשפה הטורקית ולפילולוגיה ב-1880 באמצע. שהותו בקונסטנטינופול בין השנים 1885–1890, נסע לרומליה, אנטוליה, סוריה, ארץ ישראל ומצרים. בדרכו רשם את הניבים הטורקים ואת אמנות הפולקלור, הרגלי האוכלוסייה ופריטים מסוימים אחרים של הפולקלור הטורקי, כגון קאראגוז הידוע כמשחק תיאטרון צלליות. הכשרון המשמעותי ביותר שלו היה הרישום של הסיפור עממי והאנקדוטה הטורקיים בהיקף ועושר חסרי תקדים במזרח התיכון. אוספי השירה (חריזה) העממית הטורקית שלו, שפורסמו מסוף שנות השמונים של המאה העשרים, פורסמו לא רק בהונגרית, אלא גם בכמה שפות אירופיות, ויצירותיו היו הראשונות לספק תובנה לעולם השירה העממית האנטולית והרומלית, שלא הייתה ידועה כמעט לאקדמיה ולקהל הרחב. הוא גם רשם את חוויותיו באסיה הקטנה כהערות מסע.
הוא סיכם, עיבד ופרסם את אוספיו משנת 1890 ואילך, כתב ספרי דקדוק טורקיים, עסק במגמות בספרות הטורקית בת זמנו ובסוגיות בתולדות הטורקולוגיה ולמד לעומק גם סיפורי עם יוונים ויפנים. האקדמיה ההונגרית למדעים הזמינה אצלו מילון הונגרי-טורקי, אך זה לא הושלם. במהלך מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1915, הוא אסף חומר עממי משמעותי מהאסירים הטטרים של קאזאן וחצי האי קרים שחיו במחנות הכלא באסטרגום ובאגר .
חברויות והוקרה

כהוקרה על הישגיו המדעיים:
נבחר בשנת 1893 לחבר נספח באקדמיה ההונגרית למדעים.
משנת 1889 הוא היה חבר חיצוני ב- Société asiatique בפריז,
משנת 1899 היה חבר כבוד בחברה המזרחית הגרמנית (Deutsche Morgenländische Gesellschaft),
נבחר כחבר נספח של האגודה הפינו-אוגרית בהלסינקי (Suomalais-ugrilainen Seura)
הוא מילא את תפקיד סגן הנשיא של המרכז הבינלאומי למרכז ומזרח אסיה. (International Society for the Investigation of Central and Eastern Asia).
לקריאה נוספת

Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái VII. (Köberich–Loysch). Budapest: Hornyánszky. 1900. חייהם ועבודתם של סופרים הונגרים.
Magyar életrajzi lexikon I. (A–K). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967. 1032–1033. o. מילון ביוגרפי הונגרי.איגנץ קונוש
Magyar nagylexikon XI. (Kir–Lem). Főszerk. Bárány Lászlóné. Budapest: Magyar Nagylexikon. 2000. 634. o. ISBN 963-9257-04-4
Új magyar életrajzi lexikon III. (H–K). Főszerk. Markó László. Budapest: Magyar Könyvklub. 2002. 1254–1255. o. ISBN 963-547-414-8
הרמן טסלר: הקריירה של איגנץ קונוש. בודפשט, 1941,
פוקוש-פוקס ד. רפאל: לרגל מאה שנה להולדתו של איגנץ קונוש. 1960.
איגנץ קונוש: הבדיחות של החוג'ה הטורקי
איגנץ קונוש: השירה (חריזה) העממית הטורקית
לקסיקון יהודי הונגרי. פטר אויווארי. 1929
הערות שוליים

↑  Egyes források szerint halálának időpontja január 7. Lásd ÚMÉL. III. 1254.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280523805171  PLWABN: 9811323239305606  BnF: cb12055743w (data)  CiNii: DA06602753  GND: 12216623X  ISNI: 0000 0001 1648 3367  LCCN: n80159114  NSK: 000094695  NTA: 074986252  RERO: 02-A003484853  SELIBR: 274185  SUDOC: 028795547  TDVİA: kunos-ignacz  VcBA: 495/212152  VIAF: 56629494   WorldCat (עם VIAF): 56629494 
קברו של איגנץ קונוש בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט (5B-10-22. )
איגור פוליאנסקי

איגור ניקולאיביץ פוליאנסקי (ברוסית: Игорь Николаевич Полянский; נולד ב-20 במרץ 1967) הוא שחיין מברית המועצות לשעבר. אלוף אולימפי (סיאול 1988), אלוף עולם (מדריד 1986), אלוף אירופה (סופיה 1985), אלוף האוניברסיאדה (קובה 1985) ושיאן עולם במשחי הגב.
ביוגרפיה

פוליאנסקי נולד בנובוסיבירסק, ברית המועצות. הוא התאמן בקבוצת דינמו בעיר מגוריו.
בתחרות שנערכה בארפורט, מזרח גרמניה במרץ 1985, קבע פוליאנסקי את שיאו העולמי הראשון במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:58.14 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בסופיה, בולגריה בשנת 1985 זכה פוליאנסקי בשתי מדליות זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.24 שניות לפני דירק ריכטר ממזרח גרמניה (56.02 שניות) ובן ארצו סרגיי זאבולוטנוב (56.86 שניות) וב-200 מטר גב בתוצאה של 1:58.50 דקות לפני בן ארצו זאבולוטנוב (2:01.88 דקות) ופרנק באלטרוש ממזרח גרמניה (2:02.57 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה במדריד, ספרד בשנת 1986 זכה פוליאנסקי בשתי מדליות זהב במשחים האישיים ב-100 מטר גב (55.58 שניות) לפני ריכטר (56.49 שניות) וזאבולוטנוב (56.57 שניות) וב-200 מטר גב (1:58.78 דקות) לפני באלטרוש (2:01.11 דקות) ופרנק הופמייסטר ממערב גרמניה (2:02.42 דקות). בנוסף הוא זכה במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:42.63 דקות אחרי הרביעייה המנצחת של ארצות הברית (3:41.25 דקות) ומערב גרמניה (3:42.26 דקות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בשטרסבורג, צרפת בשנת 1987 זכה פוליאנסקי במדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה 1:59.37 דקות, שתי מאיות השנייה לאט יותר מזאבולוטנוב (1:59.35 דקות) ובמדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:41.51 דקות.
במרץ 1988 שיפר פוליאנסקי את שיאו העולמי של ריק קארי מארצות הברית לאחר 4 וחצי שנים במשחה ל-100 מטר גב כשקבע תוצאה של 55.17 שניות.
באולימפיאדת סיאול (1988) זכה פוליאנסקי ב-3 מדליות, מדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:59.37 דקות לפני באלטרוש (1:59.60 דקות) ופול קינגסמן מניו זילנד (2:00.60 דקות), במדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.20 שניות אחרי המנצח מיפן דייצ'י סוזוקי (55.05 שניות) והשיאן העולמי הטרי משלב המוקדמות דייוויד ברקוף מארצות הברית (55.18 שניות). בנוסף הוא זכה במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:39.96 דקות אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש (3:36.93 דקות) וקנדה (3:39.28 דקות).
לאחר הזכייה, פוליאנסקי אמר שמשחה 200 מטר גב הוא משחה קשה עבורו הדורש ריכוז רב כל הזמן ושמירה על קצב והניצחון היה מתנה יפה עבורו. למרות זאת משחה 100 מטר גב הוא החביב עליו.
כיום מתגורר פוליאנסקי עם משפחתו באוקלנד, ניו זילנד.
השגים

בסך הכל שיפר פוליאנסקי 5 פעמים את השיא העולמי. 3 פעמים במשחה ל-100 מטר גב, פעם אחת במשחה ל-200 מטר גב ופעם נוספת במשחה ל-200 מטר גב בבריכות קצרות.
שיאו העולמי ב-200 מטר גב החזיק מעמד 6 שנים עד שנישבר על ידי השחיין הספרדי מרטין לופז זוברו.
בשנת 2002 זכה פוליאנסקי להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
ראו גם

התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר גב
התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר גב
הערות שוליים

↑  IGOR POLIANSKY (URS) - Honor Swimmer, באתר International Swimming Hall of Fame
אלברט גיורסו

| --- | --- |

 לידה:  15 ביולי 1915 ולחו, ארצות הברית 
 פטירה:  26 בדצמבר 2010 (בגיל 95) ברקלי, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  פיזיקה גרעינית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1937) 
 מוסדות:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 פרסים והוקרה:  מדליית הווארד נ. פוטס (1969)  Glenn T. Seaborg Award for Nuclear Chemistry (1973)  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית 
 www.ghiorso.org
 
אלברט גיורסו (באנגלית: Albert Ghiorso;‏ 15 ביולי 1915 - 26 בדצמבר 2010) היה פיזיקאי גרעין אמריקאי. עם הישגיו, במשך שישה עשורים של פעילות מחקרית, ניתן למנות שותפות בגילוים וביצירתם של שנים־עשר יסודות מלאכותיים.
תולדות חייו

נולד בקליפורניה למשפחה איטלקית-ספרדית. בשנת 1937 סיים את לימודיו לתואר ראשון בפיזיקה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
גיורסו התמחה בבניית מכשירי רדיו ומכשירי מדידה עדינים ומדויקים. יכולת זו הובילה אותו למעבדתו של גלן סיבורג, שם גם פגש את אשתו וילמה. בשנות מלחמת העולם השנייה השתתף יחד עם סיבורג בפרויקט מנהטן והיה אחראי על פיתוח גלאים מדויקים לקרינה רדיואקטיבית ודעיכה רדיואקטיבית ולניתוח תגובות ברמה הגרעינית. במהלך ניסויים אלו גילה שני יסודות חדשים: אמריציום (95=z) וקוריום (96).
לאחר המלחמה חזר עם סיבורג למעבדות אוניברסיטת ברקלי והתמקד ביצירת יסודות חדשים, בטכנולוגיה של הפגזת יסודות כבדים בגרעיני הליום מואצים. בשנים 1949–1950 זיהו חברי הצוות את היסודות ברקליום (97) וקליפורניום (98). ב-1952 זיהו חברי צוותו את היסוד פרמיום (100) באתר שבו פוצצה פצצת המימן הראשונה. בהמשך יצרו את היסודות איינשטייניום (99) ומנדלביום (101).
באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20 מונה גיורסו לראש פרויקט מאיץ החלקיקים החדש והעוצמתי יותר, שהיה דרוש לשם המשך משימת גילוים ויצירתם של יסודות טרנס-אורניים, (Berkeley Heavy Ion Linear Accelerator (HILAC. עד 1972 שימש מאיץ זה לייצור אטומים בודדים של היסודות נובליום (102), לורנציום (103), רתרפורדיום (104) ודובניום (105); חלקם גילויים ראשוניים וחלקם אישוש לגילוי יסודות שהתגלו על ידי מכונים אחרים. ב-1972 שודרג המאיץ ל-superHILAC, דבר שאיפשר לגלות אטומים של היסוד סיבורגיום (106).
במהלך עבודתו המציא גיורסו גלאים ומכשור מתקדם לניתוח תוצאות של ריאקציות גרעיניות של יסודות כבדים ושכלולים למאיצי חלקיקים ייעודיים לנושא זה, שסייעו בין השאר גם במשימת זיהוי שרידי טכנציום טבעיים.
גיורסו הוא שטבע את שמו של היסוד "האסיום" (שנגזר מהמילה Hassia, שמה הלטיני של מדינת הסה שבגרמניה, בה נתגלה); הציע לקרוא ליסוד "סיבורגיום" על שם גלן סיבורג עוד בחייו; ועתר ל-IUPAC לקריאת היסוד "דובניום" לכבוד העיר דוּבְּנָה, בה נמצא המכון המאוחד למחקר גרעיני ברוסיה, שם התגלה.
אישטוואן צ'ילאג (עיתונאי)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 בינואר 1922 בודפשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  10 בדצמבר 1978 (בגיל 56) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 
אישטוואן צ'ילאג (בהונגרית: Csillag István;‏ בודפשט, 12 בינואר 1922 – בודפשט, 10 בדצמבר 1978) היה עיתונאי יהודי-הונגרי, סופר. משתתף ומנחה קבוע בתוכניות רדיו וטלוויזיה במשך שנים רבות. חבר מערכת העיתון הלאומי "מדיאר נמזט" (האומה ההונגרית), מחברם של ספרים אחדים וכן תסריטאי של אחד הסרטים ההונגריים הידועים ביותר.
קורות חיים

אישטוואן צ'ילאג נולד במשפחה יהודית כבנם של דז'ה צ'ילאג (1895–1975), סוחר, ושל לנקה קלמאר (1899–1969). לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר למשחק של התאחדות השחקנים הארצית ב-1942 הוא נשלח מייד למחנות שירות עבודה בגלל מוצאו היהודי (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). הוא שרד את השואה וב-1945 חתם על חוזה עם התיאטרון הלאומי של סגד לזמן קצר. ב-1947 נרשם לפקולטה לרפואה של אוניברסיטת פאזמאן פטר בבודפשט (שמה כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד), אך שנה לאחר מכן קטע את לימודיו וחתם על חוזה עם הרדיו ההונגרי ככתב ספורט, שם עבד עד 1952. בין 1953 לבין 1958, הוא עבד עבור העיתונים:
Béke és Szabadság (שלום וחירות)
Hétfői Hírlap (ידיעון יום שני)
Magyar Hírlap (ידיעון הונגריה)
נפסבה
בין 1958 לבין 1960 היה ראש מחלקת העיתונות של "המנהלת הלאומית ליעור".
משנת 1960 ועד מותו כתב את מאמריו, דוחותיו ודעותיו למדיאר נמזט כמעט ללא הפרעה, בעיקר בנושאי מפוליטיקה פנימית, תרבות וספורט.
סדרת הפורטרטים העיתונאיים שלו הוצגה בתוכנית הטלוויזיה (וידויים באותיות דפוס מעופרת)
ב-1973 הוא ערך טיול מסביב לעולם על ספינת תענוגות בשם "הונגריה", וכתב על חוויותיו ורשמיו בספר בשם "מקולומבו לרוטרדם על ההונגריה. הספר הוא מסע ימי ארוך באונייה שנשאה משלוח גומי גולמי מהרפובליקה של סרי לנקה. טיול ים כזה מציע חוויות מעניינות רבות, כמה יפה מקצוע הימאות, איך נראית בירת האיים הקנריים, לאס פלמאס בחג המולד. איך חיים וחושבים ההונגרים שערקו לרפובליקה של דרום אפריקה.
כתביו (חלקי)

גיבורי העבודה (לקט סדרת מאמרים, בודפשט, 1951, 1952)
אזרח על המגרש (1952) כתיבת תסריט לסרט באותו השם (Civil a pályán)
הממונה על המחוז A körzeti megbizott) (1956))
מקולומבו לרוטרדם על ה"הונגריה" (בודפשט, 1978) (Colombótól Rotterdamig a Hungárián)
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי)
Magyar életrajzi lexikon III: Kiegészítő kötet (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1981. מסת"ב 963-05-2500-3 (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
"Meghalt Csillag István". Magyar Nemzet. 34 (292): 5. 1978-12-12. (מאדיאר נמזט: אישטוואן צ'ילאג מת)
Révai új lexikona IV. (Bűn–Cyt). Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd: Babits. 1999. מסת"ב 963-901-593-8 (הלקסיקון החדש של רוואי)
הערות שוליים

↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 444/1921. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-08-14.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אישטוואן צ'ילאג (עיתונאי)".
אל-מומיה

| --- | --- |

תמונה מתוך הסרט אל-מומיה
 בימוי:  שאדי עבדל סלאם 
 הופק בידי:  רוברטו רוסליני 
 תסריט:  שאדי עבדל סלאם 
 שחקנים ראשיים:  אחמד מרעי, אחמד חגאזי, זוזו חמדי אל-חכים, נדיה לוטפי
 מוזיקה:  מריו נשימבנה 
 צילום:  עבדל עזיז פהמי
 מדינה:  מצרים 
 חברת הפקה:  מרצ'נט ואייבורי הפקות 
 הקרנת בכורה:  1969 
 משך הקרנה:  102 דק' 
 שפת הסרט:  ערבית ספרותית
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אל-מומיה (בערבית: المومياء, המומיה) הוא סרט מצרי משנת 1969. במאי הסרט הוא שאדי עבדל סלאם. מבקרי קולנוע מצרים מציינים מזה שנים כי סרט זה הוא אחד הסרטים הטובים ביותר שנוצרו במצרים אי-פעם.
עלילת הסרט

עלילת אל-מומיה מתרחשת בשנת 1881, זמן קצר טרם תחילת השלטון הקולוניאלי הבריטי, ומבוססת על סיפורו האמיתי של עבד אל-רסולס, בן שבט ממצרים העליונה, אשר שדד אוצר קברים של מומיות אשר התגלה בקבר שסימנו הארכאולוגי הוא DB320 סמוך לדיר אל-בכרי, והוא מכר את העתיקות בשוק השחור. לאחר קונפליקט בשבט, אחד מחבריו ניגש למשטרה ומסייע לשירות העתיקות למצוא את האוצר.
סמליות

עלילת הסרט נסובה סביב החיפוש אחר זהות מצרית לאומית אמיתית, מקורית, המיוצגת על ידי חפצי העתיקות המוזנחים ובלתי מובנים של התרבות המצרית הקדומה. אולם, הקונפליקט שבין העיר והכפר מצביעה על שאלות שאינן באות על פתרונן בסרט, ועושות אותו ליצירה המעוררת תחושת חוסר נוחות, חסרת משמעות ברורה, על המחיר בחיפוש אחר זהות.
סגנון

קצבו האיטי של הסרט, זוויות הצילום יוצאות הדופן וצבעיו המיוחדים, מעניקים לסרט זה איכויות הדומות לחלום. איכויות אלה מתחזקות עוד יותר בזכות המוזיקה שחיבר לסרט המלחין האיטלקי מריו נשימבנה (Mario Nascimbene). הדיאלוגים בסרט הם כולם בערבית ספרותית, באופן יוצא דופן בסרטים מצריים, עובדה המוסיפה לאווירת הניתוק מן המציאות המלווה את הסרט.
הערות שוליים

↑  The best of Egyptian cinema. Daily News Egypt, 12/7/2007
אבן תיימיה

| --- | --- |

 לידה:  22 בינואר 1263 חרן, הסולטנות הממלוכית 
 פטירה:  ספטמבר 1328 (בגיל 65) דמשק, הסולטנות הממלוכית 
 מקום קבורה:  Sufism cemetery 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 זרם:  סלפיה
 תחומי עניין:  מד'הב
 עיסוק:  פקיה, משורר 
 מדינה:  הסולטנות הממלוכית 
 יצירות ידועות:  מג'מוע אל-פתאוא, מנהאג' א-סנה א-נבויה, אל-עקידה אל-וואסטיה 
 
תקי א-דין אחמד אִבּן תַיְימִיָה (ערבית: ابن تيمية) היה תאולוג ופרשן אסלאמי סוני שחי בחורן (22 בינואר 1263–1328), באזור טורקיה הגובל בסוריה של היום. ידוע בכינוי שיח' אל-אסלאם.
הוא היה מהאסכולה הסלפית הקיצונית, הגורסת כי יש לחיות לפי החוק הכתוב בקוראן ובחדית' ובכך היה מהוגי הדעות עליהם הסתמכו הסלפים. כתב את הלכותיו בתקופה שבה שלטו הממלוכים והמונגולים במזרח התיכון. נהג לבקר את המונגולים על קביעת חוקים אזרחיים, יאסה, בנוסף לשריעה האסלאמית. הוא הוסיף כי צריך לנהל ג'יהאד נגד אותו משטר. הוגים אסלאמיים פונדמנטליסטים נוהגים לסמוך את דבריהם על ספרי ההלכות שכתב, אף על פי שהוא עצמו פסק גם כי שלטון רע עדיף על אנרכיה.
ביוגרפיה

אבן תיימיה (בשמו המלא: תָקִי א-דין אבו אל-עבאס אחמד בן עבד אל-חלים בן עבד א-סָלאם בן תיימיה אל-חַרַּאנִי) נולד ב-1263 בחורן למשפחה של תאולוגים ידועים. מסמכים מהמאה ה-15 מעידים על כך שהוא נצר לשושלת הערבית בנו עמיר. אביו היה מורה ידוע במד'הב (אסכולה) החנבלי. באותו אופן הישגיו האקדמיים של סבו של אבן תיימיה היו ידועים גם כן.
בגלל הפלישה המונגולית, משפחתו של אבן תיימיה עברה לדמשק ב-1268, שאז נשלטה על ידי הממלוכים ממצרים. בתקופה זאת אביו נתן דרשות במסגד עומייד ואבן תיימיה הלך בדרכו בכך שלמד עם מיטב המלומדים של זמנו, ביניהם הייתה אישה, זַיְנַבּ בינת מַכִּי אשר ממנה למד חדית'. אבן תיימיה היה תלמיד שקדן והביא עצמו להיכרות עם המדעים הדתיים והחילוניים כאחד. הוא השקיע את עצמו בספרות הערבית אך למד לעומק גם דקדוק ומילונאות וכן מתמטיקה וקליגרפיה.
באשר ללימודי הדת, הוא למד מאביו את הפילוסופיה של המשפט ואת המד'הב החנבלי. אף על פי שגדל על המד'הב החנבלי, שאת הלכותיו למד ושינן, רכש אבן תיימיה ידע נרחב באסכולות האיסלאמיות, הקוראן והחדית'. נוסף על כל אלה למד אבן תיימיה כלאם וסופיות, עליהן מאוחר יותר מתח ביקורת נוקשה, ובשלב מסוים אף הקים זרם חדש וקיצוני שנקרא "סלפיה".
האגרסיביות של אבן תיימיה התבטאה פעמים מספר, ביניהן כאשר הלך עם משלחת עולמאית לראזאן, לח'אן הטטרי והאשים אותו בכפירה כשאמר: "אתה טוען שאתה מוסלמי ויש לך עמך מופתים, אימאמים ושייח'ים אך פלשת אלינו והגעת עד ארצנו לשם מה? בזמן שאביך וסבך, הולאגו חאן היו חילונים, הם לא תקפו ושמרו את הבטחותיהם. אך אתה הבטחת והפרת זאת."
ביוגרפיה > הסתבכות עם החוק

לאחר שהכריז על חכמי הדת האשערים, השיעים והמועתזילים ככופרים, נכלא אבן תיימיה מספר פעמים. ב-1293 הוא נכנס לוויכוח עם הרשויות המקומיות על כך שהתנגד לשחרורו של נוצרי שהואשם בהעלבת מוחמד, ואף מחה על זה באופן אלים. ב-1298 הוא הואשם בהאנשה של האל, ובכך שהטיל ספק בכלאם.
אבן תיימיה הוביל את ההתנגדות לפלישה המונגולית לדמשק ב-1300. בשנים שבאו לאחר מכן אבן תיימיה היה מעורב במספר פעילויות וכחניות נגד השלטון השיעי בלבנון ובתי ספר לתאולוגיה סופית, עליהם הכריז כאפיקורסים. ב-1306 נכלא אבן תיימיה במבצר בקהיר ל-18 חודשים עקב האשמות שלקח חלק בהאנשה. הוא נאסר שוב מאוחר יותר ב-1308 למספר חודשים, לאחר ששוב האשים את הסופים בכפירה.
אבן תיימיה בילה את 15 שנותיו האחרונות בדמשק, כאשר מעגל תלמידים מכל שכבות האוכלוסייה הקיף אותו. המפורסם שבתלמידיו, אבן קים אלג'וזיה (מת ב-1350), נאשם יחד עם אבן תיימיה מאוחר יותר במעשים משותפים. מאוגוסט 1320 ועד פברואר 1321 נכלא אבן תיימיה במבצר דמשק בהוראה מקהיר, בשל תמיכתו בדוקטרינה שתקשה על גברים מוסלמים להתגרש מנשותיהם.
ביולי 1326, הממשל בקהיר הורה לרתק את אבן תיימיה לתאו בכלא על כך שגינה את הביקורים בקברי קדושים על אף שאסרו עליו לעשות כך. אבן תיימיה נפטר בתאו בדמשק בלילה שבין ה-26 ל-27 בספטמבר 1328 בגיל 65. אבן תיימיה נקבר בבית הקברות הסופי בדמשק.
אבן תיימיה היה ידוע בזכרונו המדהים ובידע האנציקלופדי שלו.