stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פתיתונים

קונפטי
מצעד קונפטי לכבוד האסטרונאוטים של אפולו 11, אוגוסט 1969
פְּתִיתוֹנִים (בלעז: קוֹנְפֶטִי) הם פירורי נייר, פלסטיק או נייר-אלומיניום שייעודם הוא עיצוב וקישוט וכן להיות מפוזרים באירועים גדולים. המושג הגיע מהשפה האיטלקית, אם כי פירוש המילה באיטלקית הוא שקדים מסוכרים ושמם של פתיתי הנייר הוא קוריאנדולי (Coriandoli).
כיום נהוג להשתמש בתותחי קונפטי עם שבירת הכוס בחתונה, באירועי ספורט גדולים או ברגעי שיא באירועים שונים. בעיר ניו יורק קיים שימוש בקונפטי במהלך מצעדים חשובים, העוברים דרך שדרות ברודוויי ורובע העסקים ונקראים מצעד קונפטי (ticker-tape parade) (על שם שאריות הנייר של מכונות פסנוע, אמצעי תקשורת מוקדם שהעביר מידע לסוכני הבורסה על גבי קווי טלגרף).
קונפטי מיוצר לעיתים בעבודת יד (באמצעות שימוש במנקב ובשאריות נייר ביתיות, כמו נייר רציף למדפסת סיכות). בייצור תעשייתי פתיתי הקונפטי עשוים לרוב מנייר משי, אם כי בתעשיית הנייר נעשה לעיתים שימוש בשאריות תעשייתיות לייצור קונפטי. הצורות המקובלות של פתיתים אשר הוכנו מראש כקונפטי הן לבבות, פרפרים, כוכבים. יש אף שמספקים דוגמאות קונפטי מיוחדות לפי הזמנה בדגמים של כלי נגינה, חיות ועוד.
אמצעים לפיזור הקונפטי:
"תותח קונפטי ידני" - צינור קרטוני שעל ידי סיבוב או משיכת חוט מפעיל לחץ אוויר שגורם לאלפי פיסות נייר לעוף לגבהים שונים ולרדת חזרה לקרקע.
"תותח קונפטי חשמלי" - באירועים גדולים וכן בחתונות נהוג להשתמש בתותח קונפטי המופעל באמצעות חשמל או גז. תותח זה הוא בעל עוצמה חזקה יותר מאשר התותח הידני ומספק מראה מרשים של גשם של נייר.
פוסטר המתאר קונפטי, מאת טולוז לוטרק
סתיו טוריאל

סתיו טוריאל (נולד ב-14 בינואר 2001) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקיצוני הימני בהפועל תל אביב.
קריירה

טוריאל נולד וגדל בבת ים. החל את דרכו במחלקת הנוער של הפועל תל אביב, ואחר כך עבר למחלקות הנוער של מכבי עירוני בת ים ומכבי יפו.
ב-6 בספטמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת של מכבי יפו, בניצחון 1–0 על הפועל אזור.
ב-19 ביולי 2020 חתם במ.ס. אשדוד לחמש שנים. ב-18 בפברואר 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 1–2 לעירוני קריית שמונה.
ב-2021 הושאל להפועל כפר סבא.
ב-6 בינואר 2024 רכשה הפועל תל אביב את טוריאל תמורת 450 אלף שקלים.
הערות שוליים

↑  איציק כלפי, ‏רצה הגורל: טוריאל נקודת אור, ישאיר את הפועל?, באתר ONE‏, 11 במאי 2024.
↑  ההתאחדות לכדורגל בישראל - פרטי משחק, באתר www.football.org.il (באנגלית)
↑  יניב טוכמן‏, מ.ס. אשדוד: סתיו טוריאל חתם בקבוצה לחמש שנים, באתר וואלה, 19 ביולי 2020
↑  ההתאחדות לכדורגל בישראל - פרטי משחק, באתר www.football.org.il (באנגלית)
↑  משה סידי, סתיו טוריאל הושאל להפועל כפר סבא, באתר אשדוד אונליין, ‏2021-09-08
↑  יניב טוכמן‏, הפועל תל אביב רכשה את סתיו טוריאל ממ.ס. אשדוד, באתר וואלה, 6 בינואר 2024
אמה מארסק

| --- | --- |

אמה מארסק בנמל ברמרהאבן זמן קצר לאחר השקתה
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מכולות
 צי:  דנמרק
 דגל הצי:  דנמרק
 חברת ספנות:  מארסק
 סדרה:  E-class
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  מספנת אודנסה
 תחילת הבנייה:  20 בינואר 2006
 הושקה:  18 במאי 2006
 תקופת הפעילות:  31 באוגוסט 2006 – הווה (18 שנים)
 מידות
 תפוסה:  170,793 
 אורך:  397.7
 רוחב:  56
 שוקע:  16.02
 נתונים טכניים
 מהירות:  25.5
 גודל הצוות:  13
 הנעה:  מנוע דיזל 109,000 כ"ס
 צורת הנעה:  מדחף
 
אמה מארסק (דנית: Emma Mærsk) היא אוניית מכולות, הראשונה בסדרה E-class ובה שמונה אוניות מכולות בבעלות תאגיד מארסק. כאשר הושקה בשנת 2006, הייתה אמה מארסק אוניית המכולות הגדולה ביותר בעולם. נכון לשנת 2013, היו אמה מארסק ואחיותיה לסדרה הן אוניות המכולות הארוכות ביותר בעולם (397.7 מטר). על פי הנתונים הרשמיים שהתפרסמו באשר לאונייה היא מסוגלת לשאת כ-11,000 מכולות 20 רגל תקניות TEU, או 14,770 TEU, בהתאם להגדרה בה עושים שימוש. בחודש מאי 2010 האונייה האחות אבה מארסק נשאה מספר שיא של 15,011 לנמל טנג'יר במרוקו.
היסטוריה

האונייה נבנתה במספנות אודנסה בדנמרק וקרויה על שמה של אשת ארנולד מארסק מק'קיני מולר, מנהל החברה עד לשנת 1993. האונייה יצאה להפלגת בכורה ב-8 בספטמבר 2006 מנמל אורהוס בדנמרק, בדרכה ליוקוהמה, דרך תעלת סואץ. בדרכה פקדה נמלים רבים באירופה ובאסיה. בדצמבר 2006 זכתה לכותרות לאחר ששייטה מסין לבריטניה כשכל מטענה מכיל מוצרי מתנות לחג המולד. את דרכה חזרה מבריטניה לסין עשתה כשכל מכולותיה מכילות אשפה המיועדת למיחזור בסין.
ב-1 בפברואר 2013 נפגע מדחף האונייה בעת מעבר בתעלת סואץ ולתוכה פרצו מים כה רבים עד שנאלצה להיעזר בגוררות כדי לעגון בנמל פורט סעיד ולפרוק לצורך תיקונים 13,500 מכולות שהיו עליה. לאחר תיקונים ראשוניים היא נגררה לנמל פלרמו, שם תוכננו לה כארבעה חודשי תיקונים ובדיקות.
קיבולת

בדיווחים ראשונים על האונייה דיווחה חברת מארסק כי קיבולתה היא 11,000 TEU, בהנחה שכל מכולה שוקלת משקל מקסימלי של 14 טון. לטענת חברת מארסק, בעת הכנסתה של אמה מארסק לשירות קיבולתה הייתה גדולה בכ-1,400 מכולות מכל אוניית מכולות אחרת בעולם. אולם מאוחר יותר פרסמה חברת מארסק כי קיבולתה של האונייה הוא 14,770 TEU. קיבולת מדויקת של אוניית מכולה היא בגדר סוד מסחרי של חברות הספנות ועל כן לא ניתן לדעת נתונים מדויקים על קיבולתה של אמה מארסק.
בשנת 2012 השיקה חברת הספנות CMA את אוניית המכולות CMA CGM Marco Polo אשר קיבולתה במכולות לא עמוסות היא 16,020 TEU, הגדולה יותר מזו של אמה מארסק. אולם קיבולת מכולות עמוסות של המרקו פולו היא 10,000 TEU, פחות מזו של האמה מארסק. ב-21 בפברואר 2011 הזמינה חברת מארסק עשר אוניות מכולות במספנות דייהו (Daewoo), בסדרת Triple-E, להן קיבולת מתוכננת של 18,000 TEU. האונייה הראשונה מסדרה זו צפויה להיכנס לשירות בשנת 2014.
הנעה וגוף

לאמה מארסק מנוע דיזל מדגם Wärtsilä-Sulzer RT-flex96C מתוצרת פינלנד. זהו מנוע הדיזל הגדול ביותר בעולם, גובהו 13.5 מטר, אורכו 26.59 מטר ומשקלו מעל 2,300 טון. למנוע 14 צילינדרים המפיקים כ-109,000 כ"ס. במהירות גבוהה המנוע צורך כ-14,000 ליטר דלק כבד בשעה. האונייה מצוידת במספר אמצעים כדי להפחית את פגיעתה בסביבה בהם שימוש חוזר בגזי פליטה.
האונייה מצוידת בארבעה מדחפי צד, שניים סמוך לחרטום ושניים סמוך לירכתיים, המאפשרים לה יכולת תמרון משופרת. היא מצוידת אף בסנפירי ייצוב כדי להפחית את תנודותיה בים. מנוע האונייה מוקם באמצע האונייה כדי להקנות לה יציבות. בים סוער, כאשר האונייה נוטה מצד לצד בזווית של 20 מעלות, גשר האונייה הנמצא בראש המבנה העילי נע 35 מטר. האונייה נצבעה בצבע סיליקון מיוחד, כדי להפחית את צמיחת האצות וקונכיות על גוף האונייה, זאת להבדיל מרוב האוניות הצבועות בצבע רעיל כדי להשיג את אותה מטרה. על פי הערכה, הצבע המיוחד בו נצבעה האונייה מביא לחסכון של כ-1,200 טון דלק בשנה. לאונייה חרטום בולבוסי בדומה לאוניות משא רבות אחרות.
קוטר הסיבוב של האונייה במהירות 24 קשר הוא 1.5 קילומטר.
הערות שוליים

↑  suez-canal Emma Maersk ship faces leakage in Suez Canal. Al-Masri Al-Yum, 2.2.2013
↑  Emma Maersk disabled by engine room flood, towed from Suez Canal. SeaNews.com 5.2.2013
↑  Emma makes Palermo. tradewindsnews.com, 26.2.2013
↑  Vessels. maerskline.com
↑  CMA CGM MARCO POLO. containership-info.com
↑  Wärtsilä RT-flex96C. wartsila.com
↑  The world's most powerful engine enters service. wartsila.com
יאיר לפיד

ערך זה עוסק בחבר הכנסת מטעם סיעת יש עתיד, ראש ממשלת ישראל לשעבר, פוליטיקאי ואיש תקשורת ישראלי. אם התכוונתם לתוכנית הטלוויזיה בהנחייתו, ראו .
יאיר לפיד (נולד ב־5 בנובמבר 1963, י"ח בחשוון ה'תשכ"ד) הוא פוליטיקאי ישראלי, ראש האופוזיציה, מייסד ויושב ראש מפלגת "יש עתיד" וחבר הכנסת מטעמה. כיהן כראש ממשלת ישראל ה־14, וכן כשר החוץ, ראש הממשלה החליפי ושר האוצר.
לפני כניסתו לפוליטיקה, היה סופר, עיתונאי, עורך, תסריטאי, מחזאי, פזמונאי, שחקן קולנוע ומנחה טלוויזיה. פריצתו לפוליטיקה הישראלית הייתה לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה בשנת 2013, כשהקים את מפלגת "יש עתיד" והובילהּ להישג של 19 מנדטים כמפלגה השנייה בגודלה בכנסת. מאז הוא מכהן כחבר הכנסת מטעמה. עם הקמת הממשלה ה־33 בראשות בנימין נתניהו, מונה לפיד לשר האוצר בממשלתו, והיה לנדבך מרכזי בממשלה בטרם פוטר מתפקידו לצד שרת המשפטים ציפי לבני. בכנסת ה־20 פחת כוחה של יש עתיד ל־11 מנדטים, ולפיד היה חבר הכנסת באופוזיציה החבר בוועדת החוץ והביטחון ובוועדת המשנה למודיעין ולשירותים החשאיים.
במהלך הבחירות לכנסת העשרים ואחת התאחדה מפלגתו עם "חוסן לישראל" בראשות בני גנץ ועם "תל"ם" בראשות משה יעלון, והאיחוד בין שלוש המפלגות יצר את רשימת "כחול לבן", שהתפצלה לאחר הבחירות לכנסת העשרים ושלוש. במאי 2020 הפך לפיד לראש האופוזיציה מיד עם השבעת ממשלת ישראל השלושים וחמש. כשנה לאחר מכן הוביל לפיד את הקמת הממשלה ה-36, שבתחילת כהונתה היה לפיד ראש ממשלת ישראל החלופי במקביל להיותו שר החוץ. מ־1 ביולי 2022, לאחר פיזור הכנסת העשרים וארבע, שימש לפיד כראש ממשלת ישראל עד ל-29 בדצמבר 2022, אז הוחלף על ידי בנימין נתניהו.
ביוגרפיה

לפיד הוא בנם של העיתונאי והפוליטיקאי יוסף (טומי) לפיד, ניצול השואה יליד יוגוסלביה, והסופרת והמחזאית שולמית לפיד, ואחיה של הפסיכולוגית מירב רוט (אמה של השחקנית נטע רוט). סבו מצד אמו היה העיתונאי דוד גלעדי. הוא נולד בבית החולים אסותא בתל אביב ובילדותו התגורר בבית מגורי העיתונאים שבשכונת יד אליהו, שבו התגוררו כמה עיתונאים בולטים. משפחתו התגוררה בלונדון, בשנים 1963–1966, כשטומי לפיד שימש שם כנציג מעריב. בנעוריו למד בגימנסיה העברית הרצליה, אך סיים את לימודיו ללא זכאות לתעודת בגרות. אחותו הבכורה, מיכל דורבן, נהרגה בתאונת דרכים ב-1984. בצעירותו היה מתאגרף חובב.
את רוב שירותו הצבאי עשה ככתב בעיתון "במחנה", בין השנים 1982 ל-1985. לאורך השנים, העלה לפיד שתי גרסאות שונות בקשר לתחילת שירותו ונסיבות העברתו ל"במחנה". לפי גרסה אחת, החל את שירותו בחיל השריון, ובמהלך מלחמת לבנון הראשונה סבל מהתקף אסתמה כתוצאה מרימון עשן שפגע בקרבתו במהלך הנחתת מסוק. לפי גרסה מאוחרת יותר, החל את שירותו במערך הנ"מ וסבל מהתקף אסתמה כתוצאה מחשיפה לאובך ולאבק בטירונות. בגלל האסתמה עבר לשרת ככתב צבאי.
בשנת 2011 התקבל ללימודי דוקטורט באוניברסיטת בר-אילן בתוכנית לפרשנות ולתרבות במסלול לתלמידים ללא-תואר, על סמך הישגיו הספרותיים והעיתונאיים. לאחר שהדבר התפרסם לפיד עזב את המסלול, והמועצה להשכלה גבוהה (המל"ג) אסרה על האוניברסיטאות לקבל למסלולים של לימודי הדוקטורט מועמדים שאינם-מחזיקים בתארים אקדמיים מוכרים.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית

לפיד היה פעיל בעמותת "על"ה" לקידום הסטודנטים העיוורים והדיסלקטים בישראל, בעמותת "ילדים בסיכון" למען ילדים אוטיסטים ובעמותת "קרן להתחדשות בחינוך לנוער" (YRF) לעידוד החינוך בקרב מעוטי יכולת. בשנים 2004–2006 שימש כיו"ר עמותת ידידי "מפת"ן צפת". בשנת הלימודים תש"ע העביר שיעורי העשרה בתקשורת בתיכון ביפו.
לפיד הנחה מדי שנה את האירוע "שרים בכיכר" בערב יום הזיכרון בכיכר רבין, עד כניסתו לפוליטיקה.
ב-2008 כתב בטורו בעיתון כי אינו רפורמי, אך הוא מתפלל זה שנים בבית כנסת רפורמי.
ביוגרפיה > איש תקשורת

לפיד שירת בכתב העת הצבאי "במחנה". עם שחרורו מצה"ל החל לעבוד ככתב בעיתון "מעריב", ופרסם שירה בכתבי עת ספרותיים, כמו גם ב"מעריב".
בשנת 1988 מונה לעורך המקומון התל אביבי "עיתון תל אביב" מקבוצת "מעריב". בשנת 1989 החל לכתוב טור שבועי במגזין סוף השבוע, תחילה ב"מעריב" ואחר כך ב"ידיעות אחרונות". הטור נכתב בקביעות במשך תשע עשרה שנה, עד לפרישתו לפוליטיקה באוקטובר 2012.
בשנת 1991 גילם את שולץ בסרטו של ינקול גולדווסר "מעבר לים". ב-1992 הופיע בתפקיד קטן בסרט "כבלים" (כניצב במערכונים "ים אדוני" ו"עדרים עדרים"). ב-1994 גילם את עופר בסרטו של איתן פוקס "שירת הסירנה".
ב-1994 החל להנחות את "סופשבוע", תוכנית האירוח המרכזית של הערוץ הראשון, ששודרה בליל שבת. בשנים 1995–1997 הנחה את התוכנית "סוגרים שבוע" באותה המשבצת.
בשנת 1997 עבר לפיד לגור בארצות הברית לחצי שנה, לאחר שהתמנה למנהל מחלקת הטלוויזיה בחברת "ניו ריג'נסי" של המפיק הישראלי-אמריקאי ארנון מילצ'ן.
בשנים 1997–1999 הנחה את תוכנית הראיונות "יאיר לפיד חי בעשר", ששודרה מדי ערב בערוץ 3 בכבלים. בשנים 2000–2007 הנחה בערוץ 2, בשידורי הזכיינית "רשת", את תוכנית האירוח הפופולרית וזוכת פרסי "מסך הזהב", "יאיר לפיד". במקביל, שידר בהתנדבות בגלי צה"ל את התוכנית "ציפורי לילה מארחות", יחד עם דפנה שפיגלמן, עורכת תוכנית הטלוויזיה שלו.
ב-2003 החל לשמש כפרזנטור של בנק הפועלים, וקיבל על השתתפותו בקמפיינים הפרסומיים של הבנק כ-220 אלף דולר לשנה. לאחר שנבחר להגיש את מהדורת "אולפן שישי" של חדשות ערוץ 2 נאלץ, בהוראת הרשות השנייה, לוותר על החוזה עם הבנק.
ב-2004, לאחר שהיועץ המשפטי לממשלה חייב את "ידיעות אחרונות" למכור את המניות שלה ב"רשת", פורסם כי לפיד סייע, לכאורה, למילצ'ן לגבש עסקה להשגת רוב בבעלות המניות על החברה, לפני המכרז לקבלת זיכיון להפעלת ערוץ 2. לפיד, אשר מונה כשבוע לפני כן לחבר בצוות המכין את חברת "רשת" למכרז, הכחיש את מעורבותו במהלך ואמר כי ארנון מוזס, הבעלים של "ידיעות", וארנון מילצ'ן מכירים כבר כ-20 שנה.
בינואר 2008 החל בהגשת מהדורת "אולפן שישי", במקום אהרון ברנע. הצהרתו על כך שיפרוש לפוליטיקה ביוני 2010 העלתה לסדר היום את "חוק לפיד", לפיה איש תקשורת שיבקש להתמודד בבחירות לכנסת יחויב בתקופת צינון של חצי שנה.
ביוגרפיה > איש תקשורת > ידיעות אחרונות

לפיד היה בעל טור שבועי קבוע במוסף סוף השבוע של "ידיעות אחרונות", "7 ימים". בטור זה כתב לפיד על מגוון נושאים, נגע בענייני זהות, תקינות שלטונית ונושאים חברתיים, תוך שהוא מציג השקפת עולם ליברלית. המאייר הקבוע של הטור היה יזהר כהן. לקט מטוריו של לפיד הופיע בספר "עומדים בטור", שיצא לאור בשנת 2005. לקט נוסף, בשם "שוב עומדים בטור", יצא לאור בשנת 2011. בין שלל טוריו שזכו להד ציבורי:
ב-16 בנובמבר 2007, עם ההכרזה על מיזם "עם הספר" של "הוצאת ידיעות אחרונות", פרסם לפיד טור בן שלושה עמודים על הסדרה המתוכננת, שלה שותפים העיתון המעסיק אותו, המו"ל שבו יוצאים לאור ספריו והבנק שאותו הוא מפרסם. לפיד ציין "העובדה שאני כותב עליו היא הפרה ברורה של שבעה-שמונה כללי אתיקה עיתונאית" והסביר "אף אחד לא דרש ממני לכתוב עליו, אך כאשר הוצג בפניי התנדבתי מיד לשווק אותו". באופן חריג פורסם טור זה גם באתר ynet.
ב-6 ביוני 2008, חמישה ימים לאחר הלווייתו של אביו, יוסף לפיד, פרסם לפיד טור ובו תיאור מפורט ואף אינטימי על ימיו האחרונים של אביו.
בעקבות טור שכתב ב-2006 נתבע לפיד על ידי חננאל דיין בגין הוצאת דיבה והפרת חוק הגנת הפרטיות. בית משפט השלום פסק תשלום פיצויים לדיין, אולם בערכאת ערעור נדחתה תביעתו של דיין.
ב-13 בינואר 2012 פרסם לפיד טור בו פירט את משנתו, והסביר מדוע החליט לעזוב את הכיסא של מגיש התוכנית "אולפן שישי" בחברת החדשות של ערוץ 2. הוא העלה לסדר היום הציבורי את השאלה "איפה הכסף?", והגדיר את עצמו כנציג מעמד הביניים: "מדוע דווקא המעמד היצרני, משלם המיסים, ממלא החובות, עושה המילואים, המחזיק על גבו את כל המדינה, אינו רואה את הכסף?" כתב. לדבריו, המנגנונים הממשלתיים הבזבזניים והסחטנות הפוליטית הובילו למחאת האוהלים ב-2011.
ביוגרפיה > יוצר

בשנת 1986 עבד כמפיק ועורך סרטים בחברה בבעלות ארנון מילצ'ן בהוליווד. שנים לאחר מכן כתב שלוש סדרות טלוויזיה: הסדרה לנוער "החופש האחרון", ששודרה בערוץ הראשון בשנת 1989, קומדיית המצבים "שבט כהן", ששודרה בערוץ הראשון בשנת 1991, אותה כתב לצד אביו, טומי לפיד, וסדרת הדרמה "חדר מלחמה", ששודרה בערוץ 2 בשנת 2005.
לפיד כתב שנים עשר ספרים, בהם ספר הילדים אלבי סיפור אבירים, ספרי המתח "הראש הכפול", "החידה השישית", "האשה השנייה", הרומן "שקיעה במוסקבה" והביוגרפיה של אביו "זכרונות אחרי מותי: סיפורו של יוסף (טומי) לפיד". בנוסף כתב את הפזמונים למחזמר "מלך היהודים" מאת הסופרת דבורה עומר, וכן את המחזה "הגיל הנכון לאהבה", אשר הוצג בתיאטרון הקאמרי בבימויו של רוני פינקוביץ'.
כעיתונאי, כתב בשנת 1993 טור בשם "ההחמצה", המוקרא בטקסי ימי זיכרון. בנוסף עסק לפיד בכתיבת שירים, בעיקר בנושאי זוגיות והחברה הישראלית. לפחות 22 משיריו הולחנו, 17 מתוכם על ידי חברו רמי קלינשטיין. מרבית שיריו בוצעו על ידי רמי קלינשטיין וריטה. שיריו הבולטים כוללים את השירים "לבכות", "שיר אהובת הספן" (בביצועה של ריטה), "גרה בשינקין" (בביצועה של להקת מנגו) ו"הגבירה מול האגם" (בביצועם של יגאל בשן ומיקי גבריאלוב). בנוסף, הוא גם תרגם את שירו של בוב דילן "צעיר לנצח", שהולחן מחדש על ידי רמי קלינשטיין. לפיד גם הופיע עם קלינשטיין במופע של הגיגים ושירים. ב-19 באוקטובר 2016 הצטרף לרמי קלינשטיין וקרן פלס במופעם המשותף כאשר שרו את "צעיר לנצח".
פוליטיקה > הצטרפות לפוליטיקה

בתחילת 2010 התרבו פרסומים באמצעי תקשורת לגבי האפשרות כי ייכנס לפוליטיקה. בפברואר 2010, בעת ריאיון עם אייל ברקוביץ בשידור חי, ביטל לפיד את פנייתו של ברקוביץ אליו שיפתח בקמפיין לבחירתו כראש הממשלה. בעקבות הפרסומים כתב למעסיקיו – הנהלת חברת החדשות של ערוץ 2 – כי הוא "לא הולך לפוליטיקה" כרגע, וכי ייתן התראה של שישה חודשים אם ירצה לעשות כן. בינואר 2012, במקביל לניסיון לקדם בכנסת הצעת חוק "צינון" לעיתונאים, לקראת כניסתו לחיים הפוליטיים, הודיע לפיד על עזיבת חברת החדשות של ערוץ 2 והצטרפותו לפוליטיקה. בעקבות הצטרפותו למירוץ חוקק בכנסת חוק (שכונה "חוק לפיד 2") הדורש ממועמדים לכנסת דיווח על תרומות וניהול חשבון בנק שקוף.
פוליטיקה > הקמת יש עתיד (2012–2013)

ב-29 באפריל 2012 רשם לפיד את מפלגתו ברשם המפלגות בשם "יש עתיד – בראשות יאיר לפיד". ב-1 במאי 2012 נערך הכנס הראשון של המפלגה, שבו הציג את עיקרי המצע שלה. לפי תקנון המפלגה יושב ראש המפלגה יקבע את רשימת מועמדיה לכנסת, יחליט בסוגיות פוליטיות כגון הצטרפות לקואליציה, וליושב הראש המייסד (לפיד) מובטח תפקיד יושב הראש עד תום כהונתה של הכנסת העשרים, מועד שבהמשך עודכן עד לתום כהונתה של הכנסת העשרים ואחת, ולאחר מכן עד לתום כהונתה של הכנסת העשרים ושתיים. בנובמבר 2019 הוארכה כהונתו בעוד 3 כנסות, עד לתום הכנסת ה-25, ללא התמודדות.
לפיד הגדיר את המפלגה שהוא עומד בראשה, "יש עתיד", כמפלגת מרכז שתדאג למעמד הביניים ומאמינה שיש לשנות את סדרי העדיפויות הנהוגים במדינה על ידי מתן דגש על חינוך חילוני, שינוי שיטת הממשל ומלחמה בשחיתות הציבורית. לפיד הצהיר, שיפעל לגיוס לצה"ל או לחלופין שירות אזרחי של כלל האוכלוסייה, במקביל להעלאת אחוז המועסקים בקרב חרדים וערבים. בנוסף, הצהיר שיפעל לשינוי שיטת הממשל בישראל, בין היתר על ידי חקיקת חוק שיגביל את מספר השרים ל-18, העלאת אחוז החסימה, שיפור השירות לאזרח וחיזוק שלטון החוק. תוכניתו המדינית כללה פינוי התנחלויות קטנות במסגרת הסדר שתי מדינות לשני עמים, שיכלול את סיפוח אריאל, גוש עציון ומעלה אדומים. לפיד הודיע כי לא יהיו במפלגתו פוליטיקאים מכהנים, אם כי בנובמבר 2012 סיפר שהציע לציפי לבני את המקום השני ברשימת מפלגתו.
בבחירות לכנסת ה-19 התמודד תחת הסלוגן "איפה הכסף?" והוביל את מפלגתו להישג בולט, כאשר זו זכתה ב-19 מנדטים והפכה למפלגה השנייה בגודלה בכנסת. כשנשאל לאחר הבחירות, השיב שהוא מניח שבבחירות הבאות יתמודד מול נתניהו על ראשות הממשלה וינצח. ב-5 בפברואר 2013 החל את כהונתו כחבר הכנסת. ב-15 במרץ 2013 חתם על הסכם קואליציוני עם "הליכוד ביתנו" על הקמת ממשלת ישראל השלושים ושלוש, שבמסגרתו הוחלט כי יכהן כשר האוצר. ב-18 במרץ 2013 נכנס לתפקידו עם השבעת הממשלה.
באפריל 2013 נכלל ברשימת "100 המשפיעים ביותר בעולם" של "טיים מגזין". בנימוק לבחירה נכתב כי "אם העולם באופן כללי רואה את ישראל דרך הסכסוך שלה עם הפלסטינים, לפיד מייצג באישיותו את הפוקוס הפנימי של האומה". במאי 2013 דורג במקום הראשון ברשימת "היהודים המשפיעים ביותר בעולם" של עיתון הג'רוזלם פוסט. בדצמבר 2013 נבחר לפיד במקום ה-31 ברשימת 100 ההוגים של כתב העת האמריקאי "פוריין פוליסי" בנימוק, כי "קרא תיגר על הגוש האורתודוקסי המשפיע".
פוליטיקה > שר האוצר (2013–2014)

ב-18 במרץ 2013 החל לפיד לכהן כשר האוצר. עם כניסתו לתפקיד, הקים לפיד מועצה מייעצת המורכבת מחמישה אנשי כלכלה מן האקדמיה ומהמגזר העסקי: פרופ' מנואל טרכטנברג, פרופ' אבי בן בסט, ענת לוין, קובי הבר (ראש החטיבה העסקית בבנק לאומי) ופרופ' צבי אקשטיין (דיקאן בית הספר לכלכלה במרכז הבינתחומי הרצליה).
ב-7 במאי 2013, על רקע גירעון של 40 מיליארד ש"ח בתקציב המדינה שנוצר בשנת 2012, וצפי לגירעון תקציבי חריג של 4.9% בשנת 2013, הציג לפיד הצעה לתקציב דו-שנתי לשנים 2013–2014, תקציבו הראשון כשר האוצר. במהלך 2013 המע"מ הועלה מ-17% ל-18%, הועלה המיסוי על סיגריות (כ-3 ש"ח לחפיסה) ואלכוהול, וקוצצה קצבת הילדים. החל מ-2014 נקבע, בין השאר, כי מס חברות יעלה מ-25% ל-26.5%, יוטל מס רכישה חדש על רכישת דירה שנייה (כולל החלפת דירה) שיהיה 3.5% החל מהשקל הראשון. על מנת ליישם קיצוצים בתקציב הוחלט על הפחתה או ביטול תקצוב בתי הספר החרדיים, בנימוק של היעדר הכשרה לשוק העבודה, קיצוץ בתקציב הישיבות בכ-40% (400 מיליון ש"ח בשנת 2014), דחיית מיזמים בתחום התשתיות והפחתת תוספות המיועדות למשרד החינוך.
בנובמבר 2013 הושקה ברשות החברות הממשלתיות, נבחרת הדירקטורים – מאגר מועמדים לאיוש דירקטוריונים בחברות הממשלתיות.
מתחילת דרכו הפוליטית הצהיר לפיד שמעמד הביניים אינו יכול לשאת עוד "בנטל המעמסה של הציבור החרדי", ושהוא יפעל לשילובם בצבא, בשירות האזרחי ובשוק העבודה, ואכן, לאחר התמנותו לשר האוצר נקט במהלכים בכיוון זה. הוא קיצץ כמחצית התקציב לישיבות החרדיות וביקש לקצץ את התקציב הממשלתי והמוניציפלי לבתי ספר חרדיים, ולבטלו כליל אם לא ישתתפו בתוכנית הליבה, הוביל את "החוק לשוויון בנטל" ואיים לפרק את הממשלה אם לא יוטלו על בני ישיבות שיסרבו להתגייס סנקציות פליליות. לפיד העביר בממשלה שינוי הדרגתי בכללי השתתפות המדינה בהוצאות מעונות יום ומשפחתונים, לפיו לימודי האב בכולל לא יהוו חלופה לעבודה, וביטול הדרגתי של הבטחת הכנסה למשפחות אברכים. לפיד הודיע שהחוק שיזם, לפטור מתשלום מע"מ ברכישת דירה, יחול רק על מי ששירת בצה"ל או בשירות לאומי-אזרחי. הצעת האוצר לתקציב 2015 כללה ביטול של התמיכות הניתנות על ידי המשרד לשירותי דת להקמת מבני דת חדשים, בסך 25 מיליון ש"ח לשנה. בתגובה, התעוררה כנגדו התרעמות רבה בחוגים חרדיים, והוא הותקף על יחסו לציבור זה. בין יתר התבטאויות חריפות המנהיג הליטאי הרב אהרן לייב שטיינמן קרא לו עמלק. לפיד האשים את העיתונות החרדית בהסתה נגדו.
עם הקמת הממשלה התמנה לפיד גם לראשות "קבינט הדיור", ועדה בה חברים חברי ממשלה וגורמים מקצועיים, שהוקמה לצורך תיאום וקידום פתרונות דיור. יוזמתו המשמעותית ביותר של לפיד בתפקיד זה הייתה הנהגת מע"מ אפס לזכאים על רכישת דירה ראשונה מקבלן. יוזמה זו ספגה ביקורת עזה מצד מומחים רבים, ובהם מיכאל שראל, הכלכלן הראשי באוצר, שהתפטר במחאה, נגידת בנק ישראל, קרנית פלוג, ומנכ"לי משרד האוצר לשעבר, שמואל סלבין וירום אריאב. עיתונאים רבים הצביעו על טעויות עובדתיות בכתיבתו ובהתבטאויותיו של לפיד, החל מימיו כעיתונאי וכלה בהסבריו להחלטות מיניסטריאליות שקיבל.
ב-2 בדצמבר 2014 פוטר מהממשלה, יחד עם ציפי לבני, על ידי ראש הממשלה, בנימין נתניהו.
פוליטיקה > בכנסת העשרים (2015–2019)

בבחירות 2015 הוביל לפיד את יש עתיד תחת הסיסמה של "מלחמה בשחיתות". המפלגה נחלשה וקיבלה בבחירות 11 מנדטים. לאחר הבחירות סירב להיכנס עם "הליכוד" למשא ומתן קואליציוני, נותר באופוזיציה והכריז שוב על מועמדותו לראשות הממשלה. בתקופה זו ביטא עמדות ניציות יותר, ובלשונו: "אנחנו מפלגת מרכז אפילו עם נטייה קלה ימינה". בין השאר אמר: "ארגון 'שוברים שתיקה' חותר תחת מדינת ישראל וגורם לה נזק כבד מאוד מבפנים ומבחוץ".
כחבר האופוזיציה הרבה לבקר את מדיניות הממשלה, אך גם עסק בהסברה פרו-ישראלית מחוץ לישראל, לרבות נאומים, פגישות עם פוליטיקאים בכירים בחו"ל והובלת הפגנות. לדוגמה, במרץ 2016 יזם הפגנה בת מאות משתתפים פרו-ישראלים מול בניין מועצת זכויות האדם, ובאוגוסט 2016 הוביל עצרת תמיכה למען ישראל בסטוקהולם, שוודיה, עם מאות תומכי ישראל, חברי פרלמנט שוודים ונציגי הקהילה היהודית. במהלך הקדנציה כיהן כראש קבוצת הידידות הפרלמנטרית בין ישראל–קוריאה.
ביולי 2015 הגיש ביחד עם עופר שלח הצעת חוק שנועדה למנוע תמריץ לחטיפת אזרחים וחיילים על יד ארגוני הטרור, ולפיה בעסקאות חטופים ישוחרר מחבל אחד בלבד תמורת חייל אחד, לא יתבצע שחרור מחבלים חיים תמורות גופות חיילים ותנאיהם של אסירים המשויכים לארגון הטרור שביצע חטיפת חייל יופחתו למינימום האפשרי המחויב על פי האמנות הבין-לאומיות.
ביוני 2016 נקנס על ידי ועדת האתיקה של הכנסת בגין היעדרותו ממשכן הכנסת ב-32 מתוך 75 ימי הישיבות במושב החורף. לפניית מיזם מאה ימים של שקיפות באשר להיעדרויותיו, השיב לפיד כי רוב פעילותו היא בוועדת החוץ והביטחון ובעיקר בוועדת המשנה לשירותים החשאיים, שישיבותיה אינן מופיעות ברשומות. מבדיקת המיזם, לפיד הגיע לעשר מתוך 177 ישיבות במליאת וועדת החוץ והביטחון, ול-32 מתוך 98 ישיבות ועדות המשנה – הנוכחות הנמוכה ביותר בקרב חבריה.
בשנת 2017 הגיש והעביר הצעת חוק למען ילדים ואנשים על הרצף האוטיסטי, שאושר בקריאה שנייה ושלישית אף על פי שהוגש על ידיו כח"כ מהאופוזיציה. זאת גם הודות לפעילותם של גופים חרדיים שעודדו תמיכה בקרב חברי הקואליציה, ביניהם ארגון מסוגלים של איש התקשורת אבי מימרן.
במאי 2017 הוטלו על מפלגת "יש עתיד" קנסות בסך 40,000 ש"ח על ידי הרשות למשפט, טכנולוגיה ומידע, על שהפרה את חוק הגנת הפרטיות כששלחה תעמולת בחירות על פי רשימות של ניצולי השואה שקיבלה המפלגה מקולט אביטל, לבקשתו של לפיד.
במסגרת סיכומי החקירה של המשטרה בפברואר 2018, לגבי תיק 1000 בעניינו של בנימין נתניהו וארנון מילצ'ן, הודיעה המשטרה כי לפיד הוא עד מרכזי בתיק זה. הוא העיד במשטרה כנגד נתניהו, כי פעל לקדם חקיקה שתאריך את תקופת פטור המס לתושב חוזר בישראל על הכנסות מחוץ לישראל, ל-20 שנה (במקום 10 שנים), בעוד לפיד כשר האוצר הסתייג מהשינוי.
פוליטיקה > כחול לבן

לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת, שנערכו באפריל 2019, התאחדה מפלגת יש עתיד עם מפלגות חוסן לישראל ותל"ם לרשימה משותפת בשם "כחול לבן". בהסכם האיחוד הוחלט, כי אם תוקם ממשלה בראשות מועמד הסיעה, אזי בני גנץ, יו"ר מפלגת חוסן לישראל יכהן ראשון כראש ממשלה וכעבור שנתיים וחצי יחליפו לפיד. סמוך לבחירות הוזמן לפיד לפגישה עם נשיא צרפת עמנואל מקרון. כחול לבן קיבלה בבחירות 35 מנדטים.
פוליטיקה > כחול לבן > הכנסת ה-22 וה-23

בבחירות לכנסת העשרים ושתיים, שנערכו בספטמבר של אותה שנה, קיבלה "כחול לבן" 33 מנדטים. במהלכה המשיך לפיד לכהן כחבר בוועדת החוץ וביטחון, מאז הכנסת ה-20.
בדצמבר 2019, לקראת ההכרזה על הבחירות לכנסת העשרים ושלוש, הוסכם שגנץ יהיה מועמד הרשימה לראשות הממשלה, ללא רוטציה. גם בבחירות אלו "כחול לבן" שמרה על כוחה וקיבלה 33 מנדטים.
ב-26 במרץ 2020 הודיע לפיד ביחד עם משה יעלון על פרישת מפלגותיהם מסיעת כחול לבן על רקע כוונותיו של יו"ר כחול לבן, בני גנץ, לקדם משא ומתן לממשלת אחדות עם הליכוד בראשות בנימין נתניהו. השניים הקימו סיעה משותפת בשם יש עתיד – תל"ם.
ב-10 בינואר 2021 הודיע משה יעלון על סיום השותפות עם יאיר לפיד ובכך התפרקה סופית "כחול לבן" לגורמים ממנה הורכבה, חוסן לישראל, תל"ם ויש עתיד.