stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבנה ציבור
סוגים

על פי חוק התכנון והבניה בישראל, מוגדרים כמבני ציבור:
מבנים המשמשים את הציבור באופן ישיר ושוטף: מבני חינוך, תרבות, דת, רווחה ושירותים חברתיים, בריאות, ספורט, מקלטים ומחסות ציבורים, תחנות לתחבורה ציבורית (בכללן מסופי נוסעים בנמלי ים ותעופה).
מבנים המשמשים רשויות, בהם מבנים מוגבלים לגישת הציבור כתחנות משטרה, בתי סוהר ובתי מעצר, תחנות כיבוי אש, משרדי ממשלה או כל רשות אחרת המשמשים אותה למילוי תפקידה.
תפקידים ותפקוד

בדרך כלל למבנה ציבורי יש תפקידים מוגדרים וברורים אשר קשורים זה לזה באופן ישיר, למשל ספרייה הנותנת שירותי השאלת ספרים וחדר עיון, או בית חולים הנותן מגוון של שירותי רפואה.
השירותים במבני ציבור ניתנים למגוון רחב מאוד של אנשים בעלי יכולות וצרכים שונים, ולכן התפקוד מותאם לצרכים אלו. תוצאות של היות מבני ציבור מוקד לשימוש של ציבור רחב היא הפיכתם למרכזי קהילה, ולעוגנים המגדירים את המרחב העירוני, בעיקר בתחום הדתי, החברתי והתרבותי. מבני ציבור רבים עומדים (בחלקם, לפחות) לרשות הציבור גם מחוץ למסגרת ולשעות הפעילות הייעודיות שלהם (למשל, שימוש במגרשי ספורט של בית ספר מחוץ לשעות הלימודים).
תכונות

מכיוון שהקמתם ותפעולם של מבני ציבור נעשים מכספי ציבור, בניינים אלה נבנים לא פעם בפאר רב, תוך שימוש בחומרי גלם איכותיים ואף יוקרתיים. ההכרה בכך שמבני ציבור מייצגים את השלטון, וכאמור לעיל מהווים מוקד של חיי הקהילה, מובילה להקמת מבנים גדולים באופן ניכר בעלי שפה אדריכלית ייחודית עם תשומת לב רבה לחזיתות.
במקרים רבים ניצבים מבני ציבור במרחב המהווה חלק מהם, הכולל רחבות פתוחות או אף כיכר או שדרה המובילה אליהם. שטחים אלו פתוחים לקהל הרחב ובדרך כלל מיועדים להולכי רגל, ועיצובם נחשב כחלק אינטגרלי מהמבנה, וכולל גינון, הצללות, אזורי מנוחה, התכנסות וכיוצ"ב.
תכנון ובנייה

מבנה ציבורי נבנה על פי הדרישות של רשות ציבורית. כיום תכנון של מבנה ציבורי נעשה על פי פרוגרמה. בתכנון של מבנה ציבורי מעורב צוות רחב מאוד שנועד לכסות את כל האספקטים של המבנה. צוות זה יכלול מלבד אדריכל ומהנדס בניין גם יועצים למגוון של תחומים - חשמל, אינסטלציה סניטרית, בטיחות, נגישות, אקוסטיקה, תנועה, פיתוח נוף, ועוד.
בשל היותם של מבני ציבור סמלי שלטון, הם מהווים יעד לונדליזם ואף לפעולות טרור. תכנון ובניה של מבנים אלו מביאים זאת כיום בחשבון, ומטמיעים אמצעי ביטחון על מנת לצמצם את פגיעותם.
בניית מבני ציבור נעשית מחומרים איכותיים במיוחד ובטכניקות מקצועיות גבוהות, והם כוללים אלמנטים אדריכליים וקישוטיים שנדיר למצוא במבנים אחרים, לעיתים אף נכללות במבנים יצירות אומנות מפורסמות, שהופכות מזוהות עם המבנה.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
גלריה

הזיקורת הגדול של אור, מבנה בן 4,000 שנה
חדר הקריאה בספריית העיר ניו יורק
בית האופרה של סידני, מהמפורסמים במבני הציבור של ימינו
בית החייל בתל אביב, שילוב של המרחב העירוני במבנה ציבור
ראו גם

מרחב ציבורי
הערות שוליים

↑  פרקים ו'-ז' בחלק ה' להצעת חוק התכנון והבנייה, התש"ע - 2010
הקלות ושימושים חורגים, הוראות שונות (ס. 367-378)
↑  טלי זרחיה פרומוביץ, תכנון מבני ציבור
↑  דוד נופר, מבנה ציבור – צל כלכלי
↑  הגדרת שירותי ציבור במגזר הכפרי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546173505171  BnF: cb13318747t (data)  GND: 4055001-1  LCCN: sh85108620  LNB: 000061717  NKC: ph137183 
היכל הספר, דוגמה לאדריכלות ייחודית של מבנה ציבור
הפסל דוד מוצב באקדמיה לאמנות של פירנצה
מישל פרו

| --- | --- |

 לידה:  18 במאי 1928 (בת 96) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Michelle Roux 
 מדינה:  צרפת 
 מקום מגורים:  מונמורנסי, Moncontour, פריז 
 השכלה:  הפקולטה לאמנויות של פריז 
 מעסיק:  אוניברסיטת פריז 7, סורבון, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 תפקיד:  מרצה באוניברסיטה (1971) 
 בן או בת זוג:  Jean-Claude Perrot 
 פרסים והוקרה:  פרס סימון דה בובואר (2014)  פרס האיגוד הרציונליסטי (2010)  מפקדת במסדר ההצטיינות הלאומי (14 במאי 2014)  Prix Femina essai (2009)  קצין גבוה בלגיון הכבוד (31 בדצמבר 2021) 
 
מישל פרו (בצרפתית: Michelle Perrot; נולדה ב-18 במאי 1928 בפריז) היא היסטוריונית צרפתית ופרופסור אמריטוס להיסטוריה בת זמננו באוניברסיטת פריז דידרו. זכתה ב-2009 בפרס פמינה.
ביוגרפיה

פרו חקרה את ההיסטוריה של תנועות העבודה, ולמדה אצל ארנסט לאברוס, אצל מישל פוקו ואצל רוברט באדינטר.
פרו היא חלוצה בהופעתם של תולדות נשים ולימודי מגדר בצרפת. היא ערכה יחד עם ז'ורז' דובי את "Histoire des femmes en Occident" ("היסטוריה של נשים במערב"; 5 כרכים), פלון, 1990–1991).
עבודתה מופיעה בכתב העת ליברסיון, והיא הפיקה והציגה את תוכנית הרדיו "היסטוריה בימי שני" ברדיו פראנס קולטור.
ב־2009 זכתה בפרס פמינה.
ב־2014 היא קיבלה את פרס סימון דה בובואר.
עבורה, פמיניזם הוא חופש אוניברסלי. היא שותפה לכתיבת הספר "היסטוריה של נשים במערב".
לקריאה נוספת

Délinquance et système pénitentiaire en France au XIXe siècle, Annales: Économies, Sociétés, Civilisations, 1975.
Georges Duby & Michelle Perrot (eds.), Histoire des femmes en Occident, Paris: Plon, 1990–1991 (5 vols.)
Images de femmes, (co-written with) Georges Duby, Paris: Plon, 1992, 189 p.
Les femmes ou les silences de l'histoire, Paris: Flammarion, 1998.
Les Ombres de l’Histoire. Crime et châtiment au XIXe siècle, Paris: Flammarion, 2001.
Mon histoire des femmes, Paris: Éditions du Seuil, 2006, 251 p. (מסת"ב 978-2-7578-0797-2).
Histoire de chambres, Paris: Le Seuil, 2009 – Prix Femina Essai 2009.
George Sand à Nohant: Une maison d'artiste, 2018
הערות שוליים

↑  "+titre+". Univ-paris-diderot.fr. נבדק ב-2015-11-15.
↑  "L' Histoire de chambres de Michelle Perrot : prix Femina essai 2009 - Nonfiction.fr le portail des livres et des idées". Nonfiction.fr. נבדק ב-2015-11-15.
↑  "Le prix Simone-de-Beauvoir pour la liberté des femmes attribué à Michelle Perrot". Le Monde.fr (בצרפתית). 2013-12-24. ISSN 1950-6244.
↑  "Qui a peur de Beauvoir ?". France Culture (בצרפתית). 2018-01-08.
↑  Duby and Perrot, Georges and Michelle (1993). A history of women. London, England: The Belknap Press of Harvard University Press. pp. Nil. ISBN 0-674-40366-5.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272615405171  PLWABN: 9810691297505606  BIBSYS: 90133636  BNE: XX1722665  BnF: cb11919302r (data)  CANTIC: a10136770  CiNii: DA01988835  GND: 118888218  ISNI: 0000 0001 2320 0249  LCCN: n85094804  LNB: 000074244  NDL: 00472941  NKC: jx20050914017  NLA: 35417854  NLG: 72571  NLK: KAC200206920  NSK: 000279818  NTA: 070764808  RERO: 02-A000129506  SUDOC: 027067319  Trove: 945574  VcBA: 495/367195  VIAF: 22146913   WorldCat (עם VIAF): 22146913
מיס אירופה 2003

מיס אירופה 2003 היא תחרות מיס אירופה ה-56 במספר. התחרות נערכה ביורודיסני בצרפת, הנחו אותה אסטל לפבור וז'אן פייר פוקו, ההנחיה נעשתה באנגלית ובצרפתית, השדרן הרשמי של התחרות היה ערוץ TF1. 36 מתמודדות לקחו חלק בתחרות.
תוצאות > מיקום

| תואר | מתמודדת |
| --- | --- |
מיס אירופה 2003:  הונגריה הונגריה - זוסוזנה לאקי
סגנית ראשונה:  סלובקיה סלובקיה - מירוסלאבה לוברדובה
סגנית שנייה:  סרביה ומונטנגרו סרביה ומונטנגרו - סניה פפיץ'
סגני שלישית:  ספרד ספרד - פטרישיה לדסמה ניטו
סגנית רביעית:  פולין פולין - מרתה מתיאסיק
טופ 12:  צרפת צרפת - קורין קומאן  גרמניה גרמניה - אלסנדרה אלורס  יוון יוון - מריאטה חרושלה  ישראל ישראל - שחר נהוראי  פורטוגל פורטוגל - איווה קטרינה דה סילבה למאראו  רוסיה רוסיה - יוליה אכונקובה  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת - סמנתה ווהן
תוצאות > פרסים מיוחדים

| פרס | מתמודדת |
| --- | --- |
מיס חברות:  ישראל ישראל - שחר נהוראי
מיס פוטוגניות:  פולין פולין - מרתה מתיאסיק
שופטים

אינה זובובה
ריקי מרטין
ארוס רמאצוטי
מטורינוס

| --- | --- |

פסלו של מטורינוס בכנסייה בטסי סו ויר
 לידה:  המאה ה־3 לרשן 
 פטירה:  300 לערך רומא
 קדוש עבור:  הכנסייה הקתולית, נצרות אורתודוקסית
 חג:  1 בנובמבר
 פטרון של:  ליצנים וליצני חצר; יורדי ים בבריטני; פחחים בפריז; שרברבים; הסובלים ממחלות נפש ומבעיות פריון
 
מטורינוס (צרפתית: Mathurin, מטורין; מת בשנת 300 לערך) היה מגרש שדים ומיסיונר צרפתי, אשר נחשב לקדוש נוצרי.
העדות הכתובה הראשונה לסיפורו מופיעה בספר מרטירולוגיה שכתב נזיר בשם אוזואר (Usuard) ב-875. על פי ההגיוגרפיה המופיעה שם, כ-600 שנים לאחר מותו של מטורינוס, הוא היה בנם של הורים פגאנים, אשר התבקשו על ידי הקיסר מקסימיאנוס לבער את הנצרות מאזורם. מטורינוס הצעיר, לעומת זאת, הוטבל לנצרות עוד בגיל נעוריו (על פי ההגיוגרפיה על ידי פוליקרפוס, למרות שהלה חי כמאה שנים לפני חייו של מטורינוס) והחל מבצע ניסים, מרגיע אנשים פרועים ומגרש מהם שדים.
כישוריו העל טבעיים הקנו לו שם והוא המיר דתם של רבים לנצרות. בשנת 297 הוא הומזן לרומא לגירוש שדים מגופה של פלאביה מקסימיאנה תיאודורה, אשתו של הקיסר. הוא הצליח בכך ונותר בעיר עוד שלוש שנים עד שנפטר. הוא נקבר בלרשן.
מחלה אידיופתית

מחלה אידיופתית או מחלה עלומה היא כל מחלה שאין לה סיבה ידועה או מנגנון ברור, ונראה כי התרחשה באופן ספונטני. מהמילה היוונית ἴδιος - של עצמו ו-πάθος - סבל. פירוש המילה אידיופתיה, אם כך, הוא "מחלה משל עצמה".
יש מצבים רפואיים בהם מבינים, במידת מה, סיבה אחת או יותר למחלה, אבל אצל אחוז מסוים מהאנשים שלוקים בה לא ניתן לקבוע או לאפיין בקלות את הסיבה לבעיה. במקרים כאלה נהוג לומר שהבעיה הרפואית היא ממקור אידיופתי. במחלות מסוימות ישנו אחוז גדול יחסית של מקרים שבהם הגורם למחלה אינו ברור - כך למשל מחלת כליות גלומרולרית הגורמת לתסמונת נפרוטית (Focal Segmental Glomerulosclerosis) או דלקת וקשיון החוליות (ankylosing spondylitis), אשר רוב המקרים המאובחנים שלהן נחשבים אידיופתיים. במצבים רפואיים אחרים, רק אחוז קטן מכלל המקרים נחשב אידיופתי, למשל פיברוזיס ריאתי (pulmonary fibrosis).
התקדמות הרפואה משפרת את המחקר של הגורמים למחלות ומיונן. כך, שיעור המקרים שמאופיינים כאידיופתיים עבור מחלה מסוימת נוטה לרדת בהדרגה, כאשר עם הזמן מתגלים גורמים נוספים לפרוץ המחלה וניתן להסביר מקרים שבעבר נדמו ספונטניים.
המילה "ראשונית" (essential) היא לעיתים מילה נרדפת ל"אידיופתית", כמו בתרומבוציטמיה ראשונית (Essential thrombocythemia) או שחמת ראשונית של המרה (primary biliary cirrhosis). במילה ראשונית (primary) משתמשים כדי להעמיד אותה בניגוד למחלה משנית, כלומר מחלה שידוע כי היא נגרמת כתוצאה ממצב רפואי אחר. גם למילה קריפטוגנית (מהמילה קריפטו - חבוי + גן - סיבה) יש משמעות נרדפת לאידיופתית.
מומים מולדים מסוימים הם אידיופתיים, ולפעמים משתמשים במילה "מולדים" כמילה נרדפת לאידיופתיים. עם זאת, בשימוש קפדני יותר השימוש במונח "מולד" נשמר למצבים בהם מתקיימת המשמעות המילולית של המילה, כלומר פתופיזיולוגיה שהייתה קיימת מהינקות.
הערות שוליים

↑  עָלוּם במילון רפואה – אורולוגיה ועוד (תשס"ז), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  "Oxford Reference". Concise Medical Dictionary (8 ed.). נבדק ב-2017-11-02.
↑  "Focal and segmental glomerulosclerosis". Cell Mol Life Sci. 63 (21): 2506–11. 2006. doi:10.1007/s00018-006-6171-y. PMID 16952054.
↑  "Medical Encyclopedia: Idiopathic pulmonary fibrosis". MedlinePlus. נבדק ב-2017-11-02.
↑  Dorland's Illustrated Medical Dictionary, Elsevier.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מוזיאון הראשונים (אבן יהודה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון להיסטוריה
 כתובת:  איילת השחר 1, אבן יהודה
 מיקום:  אבן יהודה 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2008
 קואורדינטות:  32°16′12″N 34°53′09″E﻿ / ﻿32.269888888889°N 34.885833333333°E﻿ / 32.269888888889; 34.885833333333
 http://rishonim-e-y.org.il
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת נתניה מוגדלת) מוזיאון הראשונים(למפת נתניה רגילה) מוזיאון הראשונים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מוזיאון הראשונים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מוזיאון הראשונים  he מוזיאון הראשוניםמפת  __ אבן יהודה (in English: Even Yehuda) [‌השרון (in English: Sharon plain)‌]מצפון: __ נתניה (in English: Netanya) מצפון וממזרח: __ מועצה אזורית לב השרון (in English: Lev HaSharon Regional Council), __ קדימה צורן (in English: Kadima-Zoran) ממזרח: __ תל מונד (in English: Tel Mond) ממערב ומדרום: __ מועצה אזורית חוף השרון (in English: Hof HaSharon Regional Council) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מוזיאון הראשונים הממוקם בבית יחיאל הוא מוזיאון באבן יהודה המתעד את הקמתה והתפתחותה של המושבה. הוא נמצא ברחוב איילת השחר, סמוך לרחוב המייסדים במרכז המושבה.
היסטוריה

במבנה המקורי שכנו תחילה משרדי חברת ההתיישבות "הנוטע", ובהמשך משרדי אגודת "החקלאי". אחר כך שכן בה הבנק "קופת מלווה". ב-1962 החלה אגודת "החקלאי", בעלת הקרקע, להרחיב את החלק הדרומי של המבנה ולהוסיף אולם, כך שישמש בית תרבות. בתקופה זו נפטר יחיאל זלינגר, שכיהן כראש המועצה השני של אבן יהודה בשנים 1963-1955; האגודה החליטה לקרוא למבנה על שמו. המבנה נחנך כשנה לאחר מותו, ב-1964. בתקופה זו התארגנה "אגודת בית יחיאל", שנועדה להפעיל את בית התרבות ולארגן בו אירועי תרבות וחינוך. בשנות ה-60 וה-70 התקיימו בבית התרבות חוגים לילדים, הרצאות, מופעים ומסיבות, תפילות בימים הנוראים, טקסים וישיבות מועצה חגיגיות. בשנות ה-80, עם הגידול באוכלוסיית המושבה, עברו רוב הפעילויות לבית הספר ולרחבה שלפני מבנה המועצה. בעקבות חילוקי דעות בין המועצה המקומית לאגודת "החקלאי", נעזב המבנה.
לאחר מכן תרמה אגודת "החקלאי" את המבנה לקהילה, והוא שופץ כדי להפוך למוזיאון. החומרים למוזיאון נאספו וסודרו החל מ-1986, אז התקיים כינוס ראשון של ותיקי המושבה לקראת הקמת המוזיאון. התקיימו מספר אירועים בהם הוזמנו אנשי המושבה לתרום חפצים ועדויות מהעבר, שיסייעו להמחשת חיי המושבה במוזיאון שיוקם. במסגרת התיעוד ואיסוף העדויות למוזיאון גם יצא לאור ספר על ההיסטוריה של אבן יהודה, "אבן יהודה - בראשית היו חולות" (1988). המוזיאון נחנך באוקטובר 2008.
המוזיאון כולל תצוגות בנושא ההיסטוריה של היישוב, ההדרים והלול שמהם התפרנסו תושביו בעשורים הראשונים, כלים ורהיטים שאפיינו כל אחת מהתקופות בהיסטוריה של היישוב, שחזור של צריף המתיישבים הראשון, שחזור האוטובוס שחיבר את המושבה לתל אביב בשנות ה-30, ועוד.
המוזיאון מאפשר כיום כניסת מבקרים, ומקיים גם פעילויות חינוך והעשרה לתלמידי מערכת החינוך. המוזיאון כמו גם המבנה בית יחיאל נחשב כיום אתר מורשת לאומית, הפועל תחת חסות המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
בחלקו האחר של בית יחיאל חזרו להתקיים פעילויות לרווחת התושבים דוגמת הרקדות, הרצאות וכנסים. המבנה הנטוש משנות ה-80, חזר לפעילות ענפה.
הערות שוליים

↑  בית יחיאל, באתר המוזיאון
↑  בית הראשונים - העמותה
מבנה רישאת

במרכז: מבנה רישאת במפה טופוגרפית של מאוריטניה
מבנה רישאת (בערבית: رِيشَة, נוצה), המכונה גם "עין הסהרה", הוא מבנה גאולוגי גדל-ממדים, המצוי בסהרה בתחומי מאוריטניה, סמוך לעיירה ואדאן. המבנה מעוגל, ובשל חשיפת השכבות הקונצנטריות הבונות אותו הוא נראה כלוח מטרה.
המבנה הגדול – שרוחבו כ-50 ק"מ וגובהו מעל פני הים מגיע ל-485 מטרים – נראה היטב מחוץ לכדור הארץ. ב-21 ביוני 1965 צולם לראשונה מן החלל על ידי האסטרונאוטים ג'יימס מקדיוויט ואדוארד היגינס וייט מג'מיני 4. לאחר הופעת הצילומים הראשונים שלו תואר מבנה רישאת כאמוניט ענק במדבר. תפוצה נרחבת של תמונות הלוויין גרמה להפיכתו של המבנה הנידח מוקד עניין לתיירים ולמדענים, ולבניית מתקנים למבקרים באתר.
מאחר שהמבנה בולט בנוף המדברי המונוטוני, הוא הפך לציון דרך עבור צוותי מעבורות חלל.
גאולוגיה

מבנה רישאת שוכן על גבול מסיב אדרר (Adrar) וימת החול אַל-קוּבּרָה. הוא מורכב מטבעות בעלות הרכב סלעי שונה, הניכרות לעין בשל הבדלי ההתנגדות של המסלע המרכיב אותן לסחיפה. חלק מהמבנה נחתך באמצעות מערכת של העתקים שכיוונם צפון-מזרח, אך נראה שאין קשר בין קיומם להיווצרות המבנה. לטבעות דיפ ממוצע שבין 20–25 מעלות, המגיע אף ל-35 מעלות. שחזור של השכבות הסחופות באמצעות הדיפ שלהן מצייר תמונה של קמר שגובהו לפני סחיפה נע בין 3 ל-4 ק"מ.
הסטרטיגרפיה של כיפת מבנה רישאת כוללת כמה סוגים של סלעי משקע: אבן גיר, דולומיט, אבן חול, אבן בוץ, ברקציה וצור. מחקרי שדה ובדיקות פטרולוגיות מצביעות על כך שסלעי הברקציה מורכבים משברים מזוּותים ומעוגלים כאחד של סוגי צור שונים, המגובשים בסיליקה. במסלע חלו שינויים מאוחרים לשיכוב שכללו המסה של הסיליקה בברקציה ותהליכי דולומיטיזציה וסולפידציה באבן הגיר. מעוות גמיש מוקדם בצור מצביע על חדירת תמיסות סיליקה למסלע.
השונוּת בין שברי הצור בברקציה נובעת משני שלבים של היווצרותה. מתצפיות שדה עולה כי הברקציה נוצרה באמצעות התמוטטות סינגנטית של מסלע שחלה בו המסה קרסטית. הפרשנות הסבירה ביותר לתצפיות היא כי הצור במבנה רישאת נוצר במדף יבשתי גבוה, שנותר במצבו מהפרוטרוזואיקון ועד לקרטיקון. על כן מהווה הצור באתר סמן למשך הזמן בו נותר המבנה במיקום זה.
גילוי ומחקר > מקור

ההערכה היא כי רישאת נוצר בתקופה שבין הפרוטרוזואום המאוחר לאורדוביק (הטבעת העתיקה ביותר היא 500–600 מיליון שנה). בעבר הוצע כי מבנה הטבעת הוא מכתש השפעה[5], אולם השערה זו אינה עולה בקנה אחד עם הצורה השטוחה של הקרקעית והיעדר מוחלט של סלעים עם עקבות השפעה. היווצרות המבנה כתוצאה מהתפרצות וולקנית נראית גם היא בלתי סבירה ביותר בשל היעדר כיפה העשויה מסלעים מתפרצים או וולקניים.
מדענים מודרניים מאמינים[6] כי סלעי המשקע של מבנה הרישאת הם תוצאה של פעולת השחיקה בעת העלאת קטע של קרום כדור הארץ.
בהתבסס על הנתונים החזותיים של תצלום הלוויין של מבנה רישאת, ניתן לטעון בביטחון מסוים שהוא נוצר בזכות מגה mud volcano שהוכיח את עצמו לפני כ -500 מיליון שנה. הגיל של הmud volcano נקבע על ידי הגיל של הטבעת החיצונית. הטבעת החיצונית הראשונה מורכבת מסלעי משקע. זה הראשון מתפרץ על ידי בועת גז של ה mud volcano. לאחר מכן נפלטים סלעים עמוקים יותר בעלי גיל גדול יותר, בהתאמה. ובמרכז, באופן טבעי - הסלע העתיק ביותר שהתפרץ בגיל 2.5 מיליארד שנים. זוהי הבועה הקפואה האחרונה של הmud volcano הפעיל שפעם השתמש בכוחותיו. בעין בלתי מזוינת ניתן לראות היטב את המבנה של היווצרות רציפה של טבעות בוץ, ואחריו התגבשות שלהם התקשות.
גילוי ומחקר > השערת המטאוריט

המבנה תואר לראשונה בשנת 1916, בדיווח של קצין צרפתי על מבנה ענק שנוצר מפגיעת מטאוריט. עם זאת, מחקרים שהחלו בשנת 1924 ויצאו מתוך הנחת היווצרות זו בגלל צורתו המעוגלת של המבנה – הסתיימו ללא הצלחה.
חוקר הטבע הצרפתי תאודור מוֹנוֹ (Théodore André Monod,‏ 1902–2000), שהשתתף במשלחות מחקר רבות לאפריקה – החל מגיל 25 ועד שהיה בן 96 – גילה עניין נלהב במבנה העגול. הוא הגיע לאתר לראשונה בשנת 1934 בראש משלחת מחקר וחיפש את המטאוריט, אך ללא הצלחה. עם זאת, גילה כי המבנה המעוגל שהחל לחקור הורכב מסלעי משקע מהפרקמבריון ובו סלעים סיליקטיים המורכבים ממיקרואורגניזמים חד-תאיים פרימיטיביים. בשנת 1937 פרסם מונו את ממצאיו הראשוניים – המשמשים עד היום במיפוי הגאולוגי של המבנה. משלחות מחקר נוספות שארגן מונו בשנים 1987 ו-1988 שבו עם מסקנות דומות, והסתיימו בהחלטה לנטוש את חיפוש המטאוריט. לאחר ביקור נוסף באתר בשנת 1989 אישר מונו כי "כל הסיפור מקורו בבלבול בשטח רגיל וסלעי שיוחס לגוף מטאוריטי". קביעתו זו נתמכת בהיעדר ראיות לפגיעה של גוף חוץ-ארצי.
גילוי ומחקר > מודל פלוטוני

במהלך עשורים רבים נערכו באתר ביקורים של מדענים וגאולוגים, ובשנת 1963 הופיע מבנה רישאת לראשונה במפות בקנה מידה של 1:200,000 של המכון הגאוגרפי הלאומי של צרפת.
מתחילת המאה ה-21 היה מקובל להניח שהמבנה הוא כיפה שכבתית הנובעת מצורה נדירה של געשיות. בשנת 2005 הוצע מודל שגרס כי למבנה ייחודי זה מקור ארצי ולא מטאוריטי, וכי הוא נוצר בקרטיקון לפני כ-100 מיליון שנים כתוצאה מהשפעה של מחדר שמקורו במעטפת.
המודל נשען על קיומם של דייקים טבעתיים בהרכב בזלתי, מחדרים קימברליטיים וסלעים געשיים אלקליים במבנה. צוות החוקרים הציע כי חדירה של מחדר פלוטוני גרמה להתרוממות הקרום מעליו ולהיווצרות תמיסות הסיליקה, ובכך תרמה ליצירת סביבה מתאימה להמסה של סלעי המשקע. על פי מודל זה עולה אפשרות כי היווצרות החללים לתוכם חדרו התמיסות גרמה לקריסת המסלע ולהיווצרות הברקציה בשכבות העליונות.
גילוי ומחקר > שאלה פתוחה

על אף הימצאם של סלעים ומחדרים מגמטיים, לא קיימות עדויות תומכות נוספות לקיומו של מחדר פלוטוני גדול, שהיה עשוי להניע את היווצרות מבנה רישאת. בדיקות כבידה שנערכו במבנה לא מצאו מחדר פלוטוני או דיאפירי כזה בעומק סביר. בנוסף מצויים בכמה מקומות במבנה סילים ודייקים דולריטיים וסלעים סמוכים עתירי אנלציט. נוכחותם של אלה פורשה כתוצאה של המרה הידרותרמית של מחדרים ריוליטיים, לאור העובדה שלא נמצאו במבנה עדויות לגעשיות נרחבת.
בדיקות הכבידה גם אינן מצביעות על קיומן של שכבות ברקציה במבנה האופייני למכתשי פגיעה. ההשערה כי המבנה לא נוצר בדרך זו נשענת על כמה ממאפייניו הנוספים, ובעיקר:
מבנה השכבות – דיפ מתון יחסית, מרכז שטוח ואחיד ולא ניכרת הפרעה חיצונית במבנה השכבות
סחיפה – תהליכי הסחיפה שחלו במבנה היו איטיים וממושכים, אך לא עזים ונרחבים דיים להסיר כל שריד להתמרה האופיינית לפגיעת מטאוריט
לאור ממצאים אלה מסכימים חוקרים כי המבנה נוצר בתהליך ארצי, אך התהליך המדויק בו נוצר והיווצרות הברקציה המצויה בו נותרו שאלות פתוחות, וכך גורס גם המחקר התומך במודל הפלוטוני.
כיום מוכרות תופעות דומות, רבות מהן בצפונה של אפריקה. מבנה נוסף שקוטרו כ-5 ק"מ מצוי כ-25 ק"מ מערבית למבנה רישאת, וקבוצה קטנה של מבנים דומים מקיפה את משולש הגבולות בין מצרים, לוב וסודאן.
ראו גם

גאולוגיה - מונחים
מחדר פלוטוני
מעוות
הערות שוליים

↑  עין הסהרה באתר למדע פופולרי ובאתר טיולים
1 2  The Eye Of Africa
↑  צילום ראשון של המבנה מן החלל
↑  מבנה רישאת באתר מצפה NASA
↑  דיפ – הזווית המרבית של נטיית השכבות ביחס לאופק
1 2 3 4  Structures of probably magmatic doming origin in North-Africa
↑  דולומיטיזציה – הפיכה לדולומיט בתהליך של החלפת יונים של סידן במגנזיום בקלציט
↑  סולפידציה – חדירה של גופרית להרכב
↑  סינגנטי – במקביל, בו-זמני
1 2  Théodore Monod ou Le Désert en Vérité (צרפתית)
↑  Asteroids, Meteorites, and Comets
↑  Four centuries of geological travel
1 2  Resolving the Richat enigma
↑  המרה (alteration) – שינוי כימי של סלע בנוכחות נוזלים חמים
↑  An Alternative Origin For Coesite From The Richat Structure
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 2911152381765701950009   WorldCat (עם VIAF): 2911152381765701950009 
מבנה רישאת מן החלל בצבעים טבעיים, NASA
תאודור מונו (במרכז) בביקור בסהרה, 1967
מבנה רישאת בצילום לוויין מעובד, NASA
מוריס והיונים

| --- | --- |
 תאריך שידור מקורי:  1990
 שפה:  עברית
 
מוריס והיונים הוא מערכון מאת מתי כספי ובביצועו. המערכון מבוסס על קטע בהצגה "קריזה" העוסקת באפליית בני עדות המזרח בישראל.
כספי השמיע את המערכון לראשונה כאלתור בעת שהתארח בתוכנית ציפורי לילה של דורי בן זאב בגלי צה"ל ב-1977. המערכון זכה לתפוצה נרחבת והושמע תדירות ברדיו, בעיקר בגלי צה"ל (שדר הרדיו אלי ישראלי נהג להשמיע את המערכון כל יום בתקופה מסוימת, עד שנגנבה ההקלטה המקורית), אך לאחר שיצא בתקליט שדרים הושמע גם בשעת המערכונים של קול ישראל ברשת ב'. ב-1990 הוציא כספי את המערכון באופן רשמי באלבום שירים במיץ עגבניות, שהוקדש כולו למערכונים ולשירים הומוריסטיים. בהקלטה החדשה הותיר כספי את קול הצחוק של דורי בן זאב, שהוקלט באופן ספונטני בזמן ההקלטה המקורית.
המערכון הוא מונולוג של כספי, המספר במבטא מרוקאי כבד ובעברית משובשת על סכסוך שפרץ בין מכרה שלו, שרה, והשכן שלה, מוריס, על רקע תחביבו של הלה לגדל יונים והעובדה כי אלו "עומדים על הכביסה של שרה ומ-ח-ר-ב-נ-י-ם על הכביסה". הסכסוך מתדרדר ולאחריו תוהה הדובר, בשורה מפורסמת שזכתה לחיים משלה, "אז אני לא מבין למה אומרים שהיונה מביאה את השלום!". שורות אחרות מן המונולוג הפכו אף הן למצוטטות תדיר, כמו למשל תיאור העבודה של שרה: "מכבסת - תולה".
מיכאיל השני, קיסר רוסיה

מיכאיל אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (ברוסית: Михаил Александрович Романов, הקרוי גם הצאר מיכאיל השני; 22 בנובמבר 1878 - 12 ביוני 1918), היה בנו של הצאר אלכסנדר השלישי, ואחיו של הצאר ניקולאי השני.
ביוגרפיה > ראשית חייו

מיכאיל נולד ב-22 בנובמבר 1878 בארמון אניצ'קוב, סנקט פטרבורג, לאלכסנדר אלכסנדרוביץ', הצארביץ' של רוסיה ולדאגמאר, נסיכת דנמרק, בתם של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק ולואיזה, נסיכת הסן-קאסל.
בשנת 1881 נרצח סבו אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, ואביו עלה לשלטון במקומו כאלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה. בשל היותו הבן הצעיר במשפחה, ניהל מיכאיל חיים חסרי דאגות והוא אהב מאוד מכוניות ספורט ומרוצי סוסים.
בשנת 1899 מת אחיו גאורגי אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה במפתיע משחפת, ובעקבות כך הפך מיכאיל לנסיך הכתר הרוסי. בשנת 1904 נולד אחיינו אלכסיי ניקולאייביץ', הצארביץ' של רוסיה, אולם בשל היותו חולה בהמופיליה, נשאר מיכאיל כיורש אפשרי של כס המלוכה.
ביוגרפיה > משפחתו

בשנת 1902 פגש מיכאיל את ביאטריס, נסיכת אדינבורו וסקסה-קובורג-גותה והתאהב בה, אולם בשל היותם בני דודים סירב אחיו לאשר את הנישואים ובשל כך ניתק מיכאיל את הקשר עמה. לאחר מכן קיים מיכאיל יחסים עם אחת מנערותיה של אחותו אולגה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה - אלכסנדרה דינה קוסיקובסקאיה ורצה להתחתן עמה בסתר, אולם ניקולאי סירב אף לנישואים האלו ואיים עליו בגלות, ולבסוף אף כלא את דינה לשארית חייה.
בעת שירותו כקפטן ברגימנט קוזאקי משמר החיים, פגש מיכאיל את נטליה שרמטייבסקיה ושניהם התאהבו ממבט ראשון. מכיוון שנטליה כבר הייתה נשואה פעם שנייה ואף הייתה לה בת, היא לא נחשבה לכלה הולמת עבורו, אולם אף לאחר שהוא נשלח לרגימנט הוסארים בפלך אוריול הוא המשיך לשמור על הקשר עמה. בשנת 1910 נולד בנו גאורגי, ובשנת 1912 הם התחתנו בכנסייה האורתודוקסית הסרבית בווינה. בעקבות הנישואים סירב אחיו לאשר לו לחזור לרוסיה, ורק לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא סלח לו והכיר בנישואים כנישואים מורגנטיים. בשנת 1915 הוכר בנו גאורגי כבן חוקי, ואשתו קיבלה את התואר הרוזנת בראסובה.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ המלחמה הותר למיכאיל לחזור לרוסיה ועד מהרה הוא מונה למפקד דיוויזיית הפרשים הפראיים והיה פופולרי מאוד בקרב חייליו. מיכאיל עם הדיוויזיה שבפיקודו נלחם בחזית האוסטרית ובמהלך מתקפת הקרפטים הגיע עם כוחותיו עד למרגלות הרי הקרפטים. בפברואר 1915 קיבל מיכאיל את עיטור מסדר גאורגי הקדוש, בשל הצלחתו בכיבוש סטניסלב.