stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רומולו בטנקור
ביוגרפיה > כהונתו השנייה כנשיא > הבחירות בשנת 1963

אחד ההישגים הגדולים, אולי הגדול ביותר, של בטנקור, היה הצלחת הבחירות הדמוקרטיות בשנת 1963. על אף איומים בהפרעת התהליך, כמעט 90% מהבוחרים השתתפו ב-1 בדצמבר 1963 בהצבעה. ב-11 במרץ 1964, למרבה גאוות העם הוונצואלי, בוצעה העברת שלטון דמוקרטית מסודרת אל הנשיא החדש, ראול לאוני. עד לרפורמות של בטנקור כל נשיאי ונצואלה היו נבחרים על ידי הקונגרס.
הדגם שיצר בטנקור שרד במדינה שנים רבות.
ביוגרפיה > כהונתו השנייה כנשיא > דוקטרינת בטנקור

סלידתו של בטנקור משלטון בלתי דמוקרטי השתקפה במה שנקראה "דוקטרינת בטנקור" לפיה ונצואלה לא תעניק הכרה דיפלומטית לכל משטר, ימני או שמאלי, שהגיע לשלטון באמצעות הפיכה צבאית. בטנקור ייצג והגן בהתמדה את הערכים והעקרונות הדמוקרטיים באמריקה הלטינית. גישה זה העמידה אותו בעימות עם שליטים צבאיים באזור. בנאומו הראשון כנשיא ונצואלה, בתחילת כהונתו השנייה ב-12 בפברואר 1959, בטנקור הצהיר:
אל משטרים שאינם מכבדים את זכויות האדם, מפרים את חירות אזרחיהם, משליטים עליהם את עריצותם בעזרת משטרה פוליטית טוטליטרית, צריכים לנהוג בהסגר סניטרי קפדני לחסלם מן השורש באמצעות התערבות קולקטיבית, מצד הקהילה המשפטית הבין-אמריקאית
בעת משבר הטילים בקובה בין ארצות הברית לקובה, התהדקו היחסים בין בטנקור לנשיא ג'ון קנדי יותר מתמיד. לצורך התאום והיוועצות בין השניים נקבע קו חם בין הבית הלבן לארמון מיראפלורס
כמתורגמנית בשיחות ביניהם שימשה בתו של בטנקור, וירחיניה, שהייתה אשת אמוני אביה.
מאוחר יותר מצא הנשיא רפאל קלדרה שדוקטרינת בטנקור איננה ריאלית והיא עלולה לבודד את ונצואלה בעולם.
שנותיו המאוחרות

בשנת 1964, בתור נשיא לשעבר, התמנה בטנקור לסנטור לכל החיים בסנאט של ונצואלה. את שנותיו האחרונות הקדיש בטנקור במידה רבה לכתיבה ולאשתו השנייה, ד"ר רנה הארטמן.
הוא נפטר ב-28 בספטמבר 1981 בבית החולים "דוקטורס" בניו יורק בעקבות אירוע וסקולרי מוחי.
נשיא ארצות הברית, רונלד רייגן, ביכה את מותו כאובדן של פטריוט ונצואלי וידיד קרוב של ארצות הברית. "היה לנו הכבוד, שאדם אמיץ זה, שחייו הוקדשו לעקרונות החירות והצדק, – אדם שנאבק בדיקטטורות מימין ומשמאל – שהה בימיו האחרונים במקומותינו". רייגן הזכיר את היותה ארצות הברית ארץ מקלט עבור בטנקור בכמה הזדמנויות בעבר.
גופתו הוטסה למולדת והובאה אחרי טקס ממלכתי לקבורה בבית הקברות המזרחי, כ-24 ק"מ מעיר הבירה.
חייו האישיים

בטנקור היה נשוי פעמיים. אשתו הראשונה, איתה התחתן בשנת 1934 בנישואים אזרחיים, ללא טקס דתי, הייתה כרמן ולוורדה, חברה למאבק הפוליטי וגננת במקצועה, בת למשפחה קוסטה-ריקנית, בעלת שורשים אינדיאנים מאל סלוודור. היא הייתה הגברת הראשונה של ונצואלה בשנים 1945–1948 ושוב ב-1959–1964. בתם היחידה הייתה וירחיניה בטנקור ולוורדה, ילידת 1935. אחרי גירושיו מולוורדה, התחתן בטנקור שוב עם ד"ר רנה הרטמן.
מורשתו

המודל הפוליטי שנקבע בהסכם פונטו פיחו משנת 1958 העניק לוונצואלה יציבות פוליטית רבה, תוך שמירה על כללים דמוקרטיים, להבדיל משכנותיה. הוא איפשר גם שילוב המעמדות העממיים במערכת הפוליטית תוך יישום מנגנון של חלוקת המשאבים מחדש. בעיני רבים בוונצואלה נחשב בטנקור ל"אבי הדמוקרטיה" או לאחד ממקדמי הדמוקרטיה בארצו.
בשנות ה-1980–1990 חלה הידרדרות באמון הציבור בשיטת הממשל הקפואה, בעיקר בגלל השחיתות שפשתה, המשבר הכלכלי וירידת ההכנסות מן נפט.
בשנות ה-1990–2000 האשים המנהיג החדש הוגו צ'אווס שהגיע לשלטון בשנת 1999 את בטנקור המנוח בכך שהקים משטר אוליגרכי, מושחת וקליינטליסטי שכונה לפי הסכם פונטו פיחו "פונטופיחיזם" ושהנציח את השלטון לסירוגין של שתי מפלגות. הוא האשים את בטנקור שהיה סוכן של ה-CIA.
לקריאה נוספת

Robert Jackson Alexander, Rómulo Betancourt and the Transformation of Venezuela, Transaction Books, New Brunswick and London, 1982
הערות שוליים

↑  Edda Pujadas 2013
↑  הביוגרפיה באתר קרן בטנקור
↑  1982 R.J. Alexander עמ' 74
↑  R.J.Alexander 1982 עמ' 79
↑  ד"ר חיים גמזו, אקלימן הפוליטי של הארצות הבוליבאריות, הארץ, 25 בספטמבר 1946
↑  אליהו טולידאנו, יהודים, נפט ומהפכות בונצואלה, הארץ, 12 באוגוסט 1949
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302311905171  PLWABN: 9810683406005606  BNE: XX1038014  BnF: cb12415106w (data)  CANTIC: a10307035  GND: 133479129  ISNI: 0000 0001 1845 4391  LCCN: n50012376  NARA: 10583112  NKC: ola2004219985  NLG: 85457  NTA: 070283230  SNAC: w6qz2bwj  SUDOC: 033267766  Trove: 1040651  VcBA: 495/133728  VIAF: 112010772   WorldCat (עם VIAF): 112010772 
סטודנטים מה"דור של 28". רומולו בטנקור – בשורה העליונה באמצע
רומולו בטנקור בשנת 1975
שלוש נקודות

| שלוש נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
…
| סימני פיסוק | סימני כתב נוספים |  |  |  |  |  |
|  נקודה .   פסיק ,   נקודה ופסיק ;   סוגריים ( ) [ ] { }  נקודתיים :   מקף ־   שלוש נקודות …   קו מפריד –   סימן שאלה ?   סימן קריאה !   אפוסטרוף ’   גרש ׳   גרשיים ״   מירכאות “ ” ‘ ’   לוכסן /   סימן תמיהה ?!   |  אמפרסנד (סימן "וגם")  &   כוכבית *   כרוכית @   לוכסן שמאלי \   צלבון (פגיון) † ‡   מעלה °   סולמית #   טילדה ~   קו תחתון _   קו ניצב | ¦   פילקרו ¶   גג ˆ   סימן קרט ^   תבליט רשימה •   סימן נומרו №   סימן הסעיף §   אחוז %   פרומיל ‰   רבבית ‱   סימן מטבע ¤   שקל ₪  דולר $  סמל סימן מסחרי ™  סמל סימן מסחרי רשום ®  סמל זכויות יוצרים ©  |  |  |  |  |  |
|  סימן קריאה הפוך ¡  סימן שאלה הפוך ¿  סימן אירוניה ⸮  |  אמפרסנד (סימן "וגם")  &   כוכבית *   כרוכית @   לוכסן שמאלי \   צלבון (פגיון) † ‡   מעלה °   סולמית #   טילדה ~   קו תחתון _   קו ניצב | ¦   פילקרו ¶   גג ˆ   סימן קרט ^   תבליט רשימה •   סימן נומרו №   סימן הסעיף §   אחוז %   פרומיל ‰   רבבית ‱   סימן מטבע ¤   שקל ₪  דולר $  סמל סימן מסחרי ™  סמל סימן מסחרי רשום ®  סמל זכויות יוצרים ©  |  |  |  |  |  |
שלוש נקודות (…) הוא סימן פיסוק המורכב משלוש נקודות בזו אחר זו. שימושו העיקרי הוא כציון מקומו של טקסט שלא נכתב במלואו מסיבות שונות.
שימושים

לסימן שלוש הנקודות מספר שימושים:
במהלך פסיחה על מילה או מספר מילים בהבאת ציטוט. "...ואעשה עמו חסד אלהים ויאמר ציבא אל המלך עוד בן ליהונתן נכה רגלים" (ספר שמואל ב', פרק ט', פסוק ג').
כדי לציין שתיקה: "אמא: אתה שברת את האגרטל? יותם: …"
במקום שבו על הקורא להשלים את המשך הכתוב בעצמו: "שלם את החשבון, אחרת…".
כדי לבטא רגש או היסוס: "הייתי מדבר אתו… אבל הוא קצת מפחיד אותי…".
כדי לסמן את סופה של בדיחה או הלצה: "הייתי רוצה לעזור אבל פחות משלא הייתי רוצה לעזור…".
בתרבות האינטרנט, בפרט אצל בני נוער, משמשות לעיתים שלוש נקודות (או יותר) במקום סימן פיסוק אחר: "ענק… איזה קטעים…", פעמים רבות נכתבות רק שתי נקודות ".." במקום שלוש.
במתמטיקה משתמשים בשלוש נקודות כדי לציין "וכך הלאה", לדוגמה, את המשכה של סדרה שיש בה חוקיות ידועה וברורה מאליו: 2, 4, 6, 8, …
בשפת התכנות JavaScript נעשה שימוש בשלוש נקודות כדי לפרוס את האלמנטים של מערך או אובייקט לולאתי אחר.
יש המשתמשים בשתי נקודות בלבד או בארבע נקודות או יותר, אך הצורות הללו אינן נחשבות כתקניות.
הערות שוליים

↑  Spread syntax, באתר MDN Web Docs
שינגאווה

| --- | --- |

נהר מגורו בשינגאווה
 מידע
 עיר:  טוקיו 
 תאריך ייסוד:  15 במרץ 1947 
 על שם:  Shinagawa 
 שטח:  22.84 קמ"ר (נכון ל־1 בינואר 2021) 
 אוכלוסייה:  415,729 (1 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  35°36′33″N 139°43′49″E﻿ / ﻿35.609166666667°N 139.73016666667°E﻿ / 35.609166666667; 139.73016666667
  מיקום רובע שינגאווה באזור טוקיו רבתי
 
שינגאווה (ביפנית: 品川区) הוא רובע במרכז העיר טוקיו שביפן.
אטרקציות תיירות בולטות באזור זה כוללות בין היתר את המוזיאון לאמנות מודרנית, האקווריום של שינגאווה, מוזיאון תולדות שינגאווה, ומסלול מרוצי הסוסים אוי.
נכון ל-2016 אוכלוסיית הרובע מנתה כ-380,293 תושבים, וצפיפות האוכלוסין ברובע הייתה 16,510 נפש לקמ"ר. הרובע משתרע על פני 22.84 קמ"ר.
רובע שינגאווה נוסד ב-15 במרץ 1947 ומורכב מחמישה תתי-מחוזות - אוסאקי, אבארה, שינגאווה, אוי, ויאשיו.
שינגאווה הוא מקום הולדתה של קיסרית יפן מיצ'יקו ושל במאי הקולנוע אקירה קורוסאווה.
רובע שינגאווה מכיל תשעה שגרירויות של מדינות זרות, וכמו גם את משרדי המטה של חברות יפניות וחברות זרות רבות.
ערים תאומות

שווייץ ז'נבה, שווייץ
ניו זילנד אוקלנד, ניו זילנד
ארצות הברית פורטלנד, מיין, ארצות הברית
גלריית תמונות

אזור התחנה המרכזית של שינגאווה
מופע דולפינים באקווריום של שינגאווה
מסלול מרוצי הסוסים Ōi
אזור התחנה המרכזית של שינגאווה
איור של אזור שינגאווה משנות ה-30 של המאה ה-19 מאת האמן היפני הירושיגה
הערות שוליים

↑  "Statistics of Shinagawa City". Shinagawa City Government. נבדק ב-14 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559590805171  CiNii: DA07023387  LCCN: n81125557  MusicBrainz: cf92b48d-317f-4829-95e7-47d1b08dc986  NDL: 00259782  VIAF: 148937406   WorldCat (עם VIAF): 148937406 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שלוש פנים לחוה

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 בימוי:  ננלי ג'ונסון 
 הופק בידי:  ננלי ג'ונסון 
 תסריט:  ננלי ג'ונסון, הרווי מ. קלקלי 
 עריכה:  פרג'ורי פולר 
 שחקנים ראשיים:  ג'ואן וודוורד מרי פילד מיימי גיבסון Nancy Kulp ריצ'ארד גריק דוגלאס ספנסר אל תומפסון Alistair Cooke דייוויד וין לי ג'יי. קוב וינס אדוארדס 
 מוזיקה:  רוברט אמט דולן 
 צילום:  סטנלי קורטז 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1957 
 משך הקרנה:  92 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט בלשי 
 פרסים:  פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (ג'ואן וודוורד) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
שלוש פנים לחווה (באנגלית: The Three Faces of Eve) הוא סרט משנת 1957 המבוסס על קורות חייה של אישה שלקתה בפיצול אישיות. הסרט הוא עיבוד קולנועי של ספר שנכתב על ידי שני פסיכיאטרים שאף השתתפו בכתיבת התסריט. הם פנו לנונלי ג'ונסון והוא כתב את התסריט, וביים והפיק את הסרט. את התפקיד הראשי גילמה ג'ואן וודוורד והיא זכתה עליו בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. שחקנים מרכזיים נוספים הם לי ג'יי. קוב ודייוויד ויין.
הסרט נחשב לאחת מאבני הדרך של הקולנוע הפסיכולוגי ולאחד הגורמים התרבותיים שתרמו לשינוי תפיסת הציבור לגבי הלוקים בהפרעות נפשיות קשות, כאנשים שחשים סבל ודורשים עזרה ולא כמי שיש לנדות ולדכא אותו. הסרט תרם גם למודעות ציבורית רחבה למחלה של פיצול האישיות ולהבדלה בינה ובין הסכיזופרניה.
עלילה

בעלה הגס וחסר ההתחשבות של עקרת הבית התבוסתנית, אווה וייט ("חוה לבן"), חזר מעבודתו באחד מהימים ומצא את אשתו כשהיא מנסה לחנוק למוות את בתם. האישה טענה כי היא אינה אשתו אלא אווה בלק ("חוה שחור"). אווה בלק לא התרככה למשמע איומיו של הבעל ודיברה באופן זר לחלוטין לאווה וייט – היא דיברה כמו נערה שטחית, הוללת, חסרת אחריות ומעצורים. היא טענה גם שבתה ומשפחתה של אווה וייט שייכות לאווה וייט ולא לה. הבעל גילה גם שהאישה קנתה שמלת ערב יקרה באשראי. כשהאישה נרגעה וחזרה להתנהג כרגיל, היא לא זיהתה את השמלה ולא זכרה דבר מהתקריות שבהן הייתה מעורבת אווה בלק.
בטיפול פסיכולוגי אובחנה האישה כלוקה בפיצול אישיות. מסתבר שהבעל המדכא וההורים המדכאים והמתעללים שהיו לאווה וייט, גרמו לה לנזק נפשי חמור. הפסיכולוגים בסרט מתקשים להחליט על דרך הטיפול. זה המקרה הראשון של פיצול אישיות שהם פוגשים בו מחוץ לספרות המקצועית, וגם המקרים המתוארים בספרות הם בודדים ותיאורם אינו מעמיק. מעבר לזאת, קשה להם להחליט על דיכוי אחת הנשים שבגופה של אווה והאדרת השנייה, כי גם גברת וייט התבוסתנית וגם גברת בלק חסרת המעצורים הן נשים לא בריאות נפשית.
הפסיכולוגים מלמדים כל אחת מהנשים על אודות השנייה, ומסייעים בהעלאה של זיכרונות ילדות מודחקים של אווה. במהלך הטיפול מתחילה לצמוח אישיות שלישית, בריאה ושלמה יותר, בגופה של אווה. האישיות החדשה בוחרת לעצמה את השם ג'יין, חיה בשלום עם כל זיכרונותיה, מתגרשת ממר וייט ומוצאת גבר שאוהב אותה. אהובה החדש של ג'יין מקבל אותה כפי שהיא, עם שתי השותפות לגופה, ושותפות אלה הולכות ונעלמות.
ראו גם

סיביל (ספר)
רשימת טיראנים של סירקוסאי

טיראנים שלטו בעיר היוונית סירקוסאי שבסיציליה במשך כל שנות קיומה כמעט. ראשון הטיראנים הידועים לנו הוא גלון ששלט במאה ה-5 לפנה"ס, והאחרון הוא היירונימוס ששלט עד שנת 214 לפנה"ס. לרוב הטיראנים לא היו מאותה משפחה והשושלות התחלפו בקצב מהיר.
בית דאינומנס

בית זה נקרא על שם דאינומנס שכל הטיראנים מבית זה היו בניו.
גלון  (485 לפנה"ס - 478 לפנה"ס)
היירון הראשון (478 לפנה"ס - 466 לפנה"ס)
תרסיבולוס (466 לפנה"ס - 465 לפנה"ס)
בית דיוניסיוס

בית זה נקרא על שם מייסדו דיוניסיוס הראשון.
דיוניסיוס הראשון (405 לפנה"ס - 367 לפנה"ס)
דיוניסיוס השני (367 לפנה"ס - 357 לפנה"ס)
דיון (354 לפנה"ס - 352 לפנה"ס)
תקופת המהפכות

בתקופה זו הטיראנים התחלפו בקצב מהיר ולא היו מאותה משפחה. התקופה נפסקה עם שלטונו של טימוליאון שייסד בעיר דמוקרטיה.
קליפוס (354 לפנה"ס - 352 לפנה"ס)
היפרינוס יחד עם ארטאוס (352 לפנה"ס - 359 לפנה"ס)
ניסאוס (350 לפנה"ס - 346 לפנה"ס)
דיוניסיוס השני חזרה לשלטון (346 לפנה"ס - 344 לפנה"ס)
טימוליאון (345 לפנה"ס - 337 לפנה"ס)
בית אגתוקלס

אגתוקלס (317 לפנה"ס - 289 לפנה"ס)
מאגתוקלס עד פירוס

בתקופה זו הטיראנים התחלפו בקצב מהיר ולא היו מאותה משפחה. התקופה נפסקה עם שלטונו של היירון השני.
היקטאס (289 לפנה"ס - 280 לפנה"ס)
תוינון (280 לפנה"ס)
סוסיסטראטוס (280 לפנה"ס - 277 לפנה"ס)
פירוס מלך אפירוס כאשר כבש את סירקוסאי (278 לפנה"ס - 276 לפנה"ס)
בית היירון

בית זה שלט עד שנת 214 לפנה"ס. ולאחר תקופה קצרה של דמוקרטיה נכבשה העיר בידי הרפובליקה הרומית.
היירון השני (275 לפנה"ס - 215 לפנה"ס)
היירונימוס (215 לפנה"ס - 214 לפנה"ס)
שיר של יום חולין – אוסף הבלדות

"שיר של יום חולין – אוסף הבלדות" הוא אלבום האוסף ה-12 של הזמרת הישראלית אילנית. את האלבום הוציאה בשנת 1999 לאור חברת התקליטים הד ארצי. אלבום האוסף הוא חלק ממארז תקליטורים של חמישה אוספים שונים, הנקרא "כך היה כך יהיה", אותם הוציאה אילנית באותה השנה. הוא קרוי על שם השיר "שיר של יום חולין", שהפך ללהיט עצום במדינת ישראל.
רשימת רצועות

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | המלאכים הולכים על בהונות  | 3:48 |
| 2. | שיר של יום חולין  | 3:35 |
| 3. | נחמה  | 3:22 |
| 4. | כשהיינו ילדים  | 3:30 |
| 5. | שיר בארבעה בתים  | 2:20 |
| 6. | כבר אחרי חצות  | 2:40 |
| 7. | לאורך השדרה שאין בה איש  | 2:35 |
| 8. | תצלום ישן  | 3:35 |
| 9. | הכרתי פעם איש  | 3:09 |
| 10. | כך היה כך יהיה  | 3:09 |
| 11. | קחי נשימה  | 4:59 |
| 12. | רק בינתיים  | 3:38 |
| 13. | מעבר להרים  | 2:31 |
| 14. | הלב  | 1:20 |
| 15. | אם ובנה  | 4:36 |
| 16. | חבר  | 3:25 |
| 17. | אין מקום בחוף  | 4:21 |
| 18. | כי הנני בא  | 4:31 |
| 19. | מה עוד נותר  | 4:31 |
| 20. | אל תשאלו אותי  | 3:51 |
| 21. | עיר אחרת  | 3:35 |
| 22. | אהבה אחת קטנה  | 3:39 |
הערות שוליים

↑  , דיסק סנטר
↑  אילנית* – כך היה כך יהיה, דיסקוגס
| אילנית |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | עמיחי בגבול ירדן • אילנית לילדים • אילנית בשירי חגים לילדים (מס' 1) • אילנית (1972) • אילנית (1974) • להיטים לילדים • שירי משוררים לילדים • שירו שיר לשמש • בואו ונשיר ביחד • טיול לילי ושירים אחרים שאני אוהבת • סולו? הופעה פומבית • תקליט מס' 20 במקצב ברזילאי ובשירים נבחרים • שירים שילדים אוהבים והשירים היפים של מרים ילן-שטקליס • רגשות מעורבים • אל הדרך • מתנה לילדים – השירים שכל הילדים אוהבים • אולי עוד פעם • סרט בשחור לבן • בוא נתחיל מבראשית • חלום ברזילאי • ישראלית |  |
| אלבומי אוסף | הלהיטים הגדולים של אילנית ואילן ואילנית • שירי הייצוג של ישראל • להיטי הזהב של אילנית • ארבעה צדדים • עכשיו כולם ביחד • 21 הלהיטים הגדולים של אילנית • כבר אחרי חצות – אוסף שירי אהבה • נאסף תשרי, אוסף מס. 3 • אי שם – אוסף שירי הפופ והייצוג • ללכת שבי אחרייך – אוסף שירי ארץ ישראל • כל מקום – אוסף שירים בינלאומיים • שיר של יום חולין – אוסף הבלדות • ושוב איתכם – אוסף שירי אילן ואילנית • המיטב • אוסף להיטים • שירים ליום חולין – אוסף כפול |  |
| ערכים קשורים | אירוויזיון 1973 • ישראל באירוויזיון 1973 • אירוויזיון 1977 • ישראל באירוויזיון 1977 • אילן ואילנית • שלמה צח |  |
| אילנית – שירים |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-60 | "שיר בארבעה בתים" |  |
| שנות ה-70 | "אהבתה של תרזה די מון" • "רק הירח" • "פעם לאהוב" • "לאורך השדרה שאין בה איש" • "איש הסתיו" • "גוליבר" • "אי שם" • "אין מקום בחוף" • "עכשיו אני יודע" • "אחיי גיבורי התהילה" • "ללכת שבי אחרייך" • "אהבה אחת קטנה" • "אבל המנגינה" • "Chaque matin la joie du monde" • "אם ייפול הכוכב שלי" • "עיר אחרת" • "כי הנני בא" • "כשקיבלו את התורה" • "כשיבוא שלום לארץ" • "שירו שיר לשמש" • "שלום" • "כך היה כך יהיה" • "הכרתי פעם איש" • "האוניות חזרו" • "ילד בקרקס" • "עפרוני" • "דניאל" • "שיר של יום חולין" • "אל תשמעי לקול ליבך" • "ארץ" • "אדם רחוק" • "אהבה היא שיר לשניים" • "הנה הלילה" • "תבורכי" • "הנה ימים באים" • "הנה בא השלום" • "רגשות מעורבים" • "היי דנה" |  |
| שנות ה-80 | "אני לא מאמינה" • "פעם בשנה" • "חמסין של ניסן" • "הבית של פיסטוק" • "בשביל אל הכפר" • "עד עולם" • "אל הדרך" • "פרפר נחמד" • "נחמה" • "בשורה טובה" • "תצלום ישן" • "הלב" • "שיר על נחלים" • "אולי עוד פעם" • "בואו בואו" • "אם ובנה" • "בללייקה" • "עכשיו כולם ביחד" • "חלק בעולם" • "הנחמה היחידה" • "רק בינתיים" • "סרט בשחור לבן" • "קחי נשימה" • "חבר" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 2c0ae45c-9f77-4ff2-bc81-18a77ab81db5
שמואל פישר

ערך זה עוסק בבדרן רב-תחומי ישראלי. אם התכוונתם למו"ל גרמני, ראו .
שמואל פישר
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
שמואל (שמוליק) פישר (1914 – 17 ביולי 1971) היה שחקן, בדרן, קומיקאי, קונפרנסייה, קריין, פזמונאי ומערכונאי ישראלי.
ביוגרפיה

שמואל בן יצחק פישר נולד בשנת 1917 בפרמישלן שבגליציה המזרחית, פולין. בשנת 1938, כשהיה כבן 21, עלה לארץ ישראל. תחילה עבד כפועל בניין, אך בתוך זמן קצר הצטרף לתיאטרון הסאטירי הקטן "כל הרוחות" שפעל בתל אביב מתחילת שנת 1939 ועד 1941, שם הופיע ביחד עם מתתיהו רוזין. פרט לפועלו על הבמה, בעיקר כקונפרנסייה, גם כתב לתיאטרון, ועד מהרה התפרסם בכישרונו לחיבור פזמונים, מערכונים ומונולוגים. בהמשך כתב והשתתף בתיאטרונים "לי-לה-לו" (שנוסד בשנות ה-40) ו"דו-רה-מי" (שנות ה-50).
בסוף שנת 1952 נסע למסע הופעות בן תשעה חודשים בצרפת ומערב אירופה, ובסוף 1953, זמן קצר לאחר שובו, נסע לחפש את מזלו בארצות הברית. שם הופיע בפני קהל יהודי ביחד עם שחקנים כדני קיי וקלודט קולבר, ומדי פעם היה שב לישראל להופיע. מ-1957 שהה בארץ והופיע ב"תיבת נוח" בפני חיילי צה"ל, בסוף שנת 1958 נסע שוב לארצות הברית, וב-1959 נישא לזמרת הסופרן והשחקנית היידית שרה ליפטון (פריידל'ה (פריידעלע) ליפשיץ; בתה של השחקנית היידית לנה ליפשיץ) והתגורר עִמה ברחוב ברודוויי שבמנהטן. במשך שבע שנים חי ועבד בארצות הברית, וחרף רצונו לא יכֹל היה לשוב לארץ, בשל מצבה הבריאותי של חותנתו. ב-1962 העלה עם ליפטון במכללת האנטר בניו יורק תוכנית מיצירתו של מרדכי גבירטיג.
לבסוף שב לישראל בראשית שנת 1966 עם רעייתו ואמהּ.
לאחר מספר חודשי התאקלמות, החל להכין מופעים משולבים עם אשתו – מופעי פולקלור יהודי, ביידיש, שבה שילבו השניים את כישוריהם - הוא בהגשת קטעי הומור והיא בזמרה. הוא ביקש להגשים את חלומו ולפתוח במה עצמאית, ולשם כך שכר אולם קטן בשדרות דוד המלך פינת אבן גבירול (מול קפה "רוול") וקרא לה "טווס הזהב" (די גאָלדענע פּאווע), על שם המוטיב המפורסם של איציק מאנגר. אולם המציאות הישראלית שהכיר משנות ה-40 וה-50 השתנתה, והוא נאלץ לסגור את התיאטרון הזעיר שלו כבר אחרי הצגה אחת.
עם זאת, הוא הוסיף לפתח פורמט כזה של מופע, והעלה כמה הצגות שזכו להערכה. ב-1968 העלה את המופע "אגדת מרדכי גבירטיג", ביידיש עם קטעי קישור בעברית. פישר הפיק, ערך את דברי הקישור וביים, ובמופע השתתפו עוד אשתו, צבי בורודו ומרדכי בן שחר (תפאורה מאת אלכסנדר בוגן).
בפברואר 1970 העלה את התוכנית "קמץ אלף והגדי הלבן", על מרק ורשבסקי ואברהם גולדפדן. בתוכנית, שבה השתתפו מרדכי בן שחר ואינו טופר, הוגש סיפור חייהם בעברית, והשירים חלקם במקור ביידיש וחלקם בעברית.
תוכניתם האחרונה של פישר ואשתו הייתה "פרנסות ביי יידן" ('פרנסות בישראל'). בתוכנית, שהועלתה בסוף חודש מאי 1971, הופיעו פישר וליפטון כשתיא רפאלי מלווה אותם בפסנתר.
עם להיטיו הידועים של פישר נמנים השירים "ארצנו הקטנטונת" שהלחין הנריק גולד, "חביבי" ("חביבי - הכל עובר, חביבי"; על יסודו קבעה להקת הכל עובר חביבי את שמה), "בעמדה" ("בחורים, בחורות"), "אמרי לי", "שלום".
כמו כן, חיבר גרסאות עבריות ל"שיר על עץ" של איציק מאנגר ו"צימוקים ושקדים" של אברהם גולדפדן, וכן חיבר מילים ללחנים רוסיים כמו "הגידו חבריא מדוע" ו"מנגינה נשכחת".
ב-17 ביולי 1971, זמן קצר לפני שעלה לבמה בבית שלום עליכם, לקה בהתקף לב, התמוטט ונפטר במקום, בגיל 54.
נקבר בבית עלמין הדרום.
במותו הותיר פישר את אשתו. לא היו לו ילדים.
הערות שוליים

1 2 3  שמואל פישר באתר חברה קדישא ת"א–יפו
1 2  שמואל פישר, קוראים כותבים | פישר – למען זכרו של גבירטיג, מעריב, 18 בפברואר 1969.
↑  אלנה, מאחורי הקלעים: שמואל פישר חזר, מעריב, 1 ביוני 1953.
↑  י. ד., פרידה לקומיקן, מעריב, 21 באוקטובר 1953.
↑  ש. ערן, הערות המאזין: פיליטון בנוסח קוקוריקו, דבר, 4 באוקטובר 1957.
↑  רם עברון, מאזני המאזין, מעריב, טור 3, 24 באוקטובר 1958.
↑  שמואל פישר, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב.
↑  על אמה ראו: מתה השחקנית האידית לנה ליפשיץ, מעריב, 26 באפריל 1970.
↑  "מיודענו שמואל פישר שרוי במבוכה. הוא אמנם נשא אשה חיננית, הזמרת פריידלה ליפשיץ, אך אין הוא יכול לצאת אתה לישראל בשל אמה. השחקן חי עם רעיתו בדירה נאה מאד בברודוויי, אך עבודה וסיפוק אמנותי אין להם. בינתיים מתגעגע פישר ל"נוגה", ל"כסית" ולהופעות בצה"ל – וחושב על תחבולות שונות כיצד להחיש שובו לארץ" (משה רון, אמנים ישראלים – "כוכבים תועים" בניו-יורק, מעריב, טור 4, 8 בדצמבר 1960).
↑  תמר אבידר, מסך ומסכה | תוכנית מיוחדת לשירי גבירטיג, מעריב, 8 בספטמבר 1968.
↑  טלילה בן-זכאי, מסך ומסכה | שמואל פישר חזר – עם אשה ותוכניות, מעריב, 2 בפברואר 1966; טלילה בן-זכאי, מסך ומסכה | במה עצמאית לקומיקאי שחזר, מעריב, טור 4, 27 בנובמבר 1966; "טווס הזהב", דבר, 15 בדצמבר 1966.
1 2  "קמץ אלף והגדי הלבן" אצל שמואל פישר, דבר, 13 בינואר 1970.
↑  תמר אבידר, מסך ומסכה | שביבים, מעריב, 27 באוקטובר 1968); תמר אבידר, מסך ומסכה | תוכנית מיוחדת לשירי גבירטיג, מעריב, 8 בספטמבר 1968; אגדת מרדכי גבירטיג, דבר, 16 בספטמבר 1968; נחמן בן עמי, במה זעירה | נעימות הנגר-הפייטן: ערב שירי מרדכי גבירטיג, מעריב, 23 בינואר 1969; יעקב העליון, מסך ומסכה | שירי גבירטיג – בבית "שלום עליכם", מעריב, 2 בנובמבר 1969.
↑  יעקב העליון, מסך ומסכה: ורשבסקי וגולדפאדן – בהצגה של פישר, מעריב, טור אחרון, 8 בינואר 1970; "קמץ אלף והגדי הלבן" אצל שמואל פישר, דבר, 13 בינואר 1970; יצחק סלע, "קמץ אלף והגדי הלבן", דבר, 26 בפברואר 1970; נחמן בן-עמי, על ערב שירים: מימים משכבר: שירי גולדפאדן ומארק וארשבסקי, מעריב, 16 במרץ 1970.
↑  פרנסות בישראל נוסח שמואליק פישר, דבר, 20 במאי 1971; באגודת סופרי אידיש "בית ליוויק", דבר, 28 במאי 1971.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300658605171  ISNI: 0000 0000 2487 0546  LCCN: n78085377  MusicBrainz: 707be040-b6b6-4e2e-ba5f-62cfd62efbea  VIAF: 40638365   WorldCat (עם VIAF): 40638365
שלמה ישראלי (מוזיקולוג)

| --- | --- |

 לידה:  18 במאי 1952 (בן 72) 
 ענף מדעי:  מוזיקולוגיה, צילום 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  קול ישראל  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 shlomoisraeli.com
 
מתוך התערוכה "בין ערפל לצל"
מתוך התערוכה "בין ערפל לצל"
שלמה ישראלי (נולד ב-18 במאי 1952) הוא מוזיקולוג, מוזיקאי, איש רדיו ומרצה ישראלי, מומחה לג'אז, למוזיקת עולם ולמוזיקה קלאסית.
ביוגרפיה

ישראלי ניגן בכלי נגינה שונים מגיל שלוש, בעיקר כלי נשיפה וכלי הקשה. יצר מספר מופעי יחיד עם מוזיקה מקורית ואלתור חפשי. למד מוזיקולוגיה וספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים. עבד בקול ישראל - רשת ג' וקול המוסיקה משנת 1976 עד שנת 2005, שם שידר תוכניות אישיות והפיק קונצרטים חיים. בתוכניות שילב בין סוגי מוזיקה שונים: ג'אז, מוזיקה קלאסית, מוזיקת העולם ומוזיקה עכשווית.
במקביל עסק בהוראה, בייעוץ ובניהול מוזיקלי של פסטיבלים וסדרות קונצרטים. שימש כיועץ אמנותי לפסטיבל ישראל בין השנים 2007-2004. ערך במשך שבע שנים את הסדרה "אנדרלמוזיקה" - שילוב של הרצאות וקונצרטים בבית הקונפדרציה בירושלים. ניהל אמנותית פסטיבל מוזיקה במטולה ואת סדרת הקונצרטים "עולם אחד" ו"ימי המוזיקה היהודית". חבר בוועדות מקצועיות בישראל ומחוצה לה, ומלמד באוניברסיטה העברית בירושלים, ב"אסכולות" של האוניברסיטה הפתוחה ובמקומות נוספים.
בהמשך החל לעסוק בצילום אמנותי. הציג תערוכות בישראל ובעולם.
רחמים מלמד כהן

ערך זה עוסק ברב. אם התכוונתם למפקח במשרד החינוך, נכדו של הרב, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  1865 כ"ה באלול ה'תרכ"ה פרס
 פטירה:  1932 (בגיל 67 בערך) ד' בשבט ה'תרצ"ב ישראל
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מקום פעילות:  פרס, ישראל
 תקופת הפעילות:  ?–1932 
 השתייכות:  חרדי לאומי
 רבותיו:  רבי יוסף חיים מבגדאד
 חיבוריו:  כיסא רחמים, ישועה ורחמים, צדקה ורחמים, חיי רחמים, זיכרון רחמים, עתרת רחמים
 
הרב רחמים מלמד הכהן (כ"ה באלול ה'תרכ"ה 16 בספטמבר 1865 - ירושלים, ד' בשבט ה'תרצ"ב 12 בינואר 1932) היה רבה של עדת יהודי פרס בירושלים.
קורות חייו > ילדותו

נולד בשבת, כ"ה באלול ה'תרכ"ה (16 בספטמבר 1865), בשיראז שבאיראן. הוא היה בנם הבכור של טוטי ורבי חיים בן רבי שמואל כ"ץ (כהן צדק/צמח), שמו השני היה רחמן.
בגיל שלוש התייתם מאמו. לאחר פטירתה נשא אביו בחורה רווקה בשם שרה. להם נולדו עוד שני בנים ובת - יוסף, עזרא, ומרים. אמו החורגת נהגה בו כבן לכל דבר ואף הייתה מסנגרת עליו בעת הצורך בפני אביו, ומעודדת את האב ללמוד עם בנו בנחת.
קורות חייו > רב צעיר

עד גיל תשע למד תורה עם אביו. כבר בהיותו כבן אחת-עשרה החל לדרוש בדברי תורה ברבים, כשבסיומה של כל דרשה נהגו הנוכחים להזכיר שטרם מלאו לו שלוש-עשרה ואינו בר מצווה כך שגם אינו יכול להשלים מניין לענות לקדיש הנאמר בסיום הדרשה, בשל כך זכה לכינוי "מולא קוצ'יק" (חכם קטן, בשפה הפרסית), ושם זה דבק בו כל חייו ובו התכבד. ביום רביעי, כ"ה אלול ה'תר"ם (1 בספטמבר 1880) בו חל יום הולדתו החמישה-עשר, חלה במחלה שסיכנה את חייו. אנשי קהילתו הרבו להתפלל בעבורו, וכעבור כשבועיים וחצי הוטב מצבו הרפואי. לאחר שהתייצב מצבו הרפואי היו מבני הקהילה שטענו בפני אביו שהגיע הזמן לחתן את בנו, ומשהסכים, התחילו לשלוח אליו הצעות לשידוך. לבסוף בחר רבי חיים כאשה לבנו נערה בשם אסתר בת ר' אגאי ובגום קצב, אך ביקש להמתין עם החתונה עד שיגיע בנו לגיל שמונה-עשרה שנים. במוצאי שבת, כ"ה אלול תרמ"ב (9 בספטמבר 1882), יום הולדתו השבע-עשרה (ותחילת השנה השמונה-עשרה), נערכה החתונה.