מחיקה לסבית
בהקשר לנשים טרנסיות

חילוקי הדעות בין סיסג'נדר לסביות לבין נשים טרנסיות נוגעים לנושא הנטייה המינית ולאלו שלא מאמינים שנשים טרנסיות יכולות להיות לסביות מבלי למחוק את המשמעות של להיות לסבית. ג'ינה דוידסון, מהעיתון The Scotsman (אנ'), אמרה כי: ”בבסיסה, ישנה התמקדות בזכויות טרנס על ידי ארגוני להט"ב, ובשאלות פילוסופיות וביולוגיות על איך שמוגדרת אישה, והשפעתה על הנטייה המינית ועל הלסביות.” בנוסף, היא אמרה כי: ”האם לסביות היא משיכה מינית רק לגופים נשיים או שהיא משיכה לזהות נשית? האם זה יכול להיות מעורב בנשים טרנסיות שעדיין יש להן גוף גברי?”. מחלוקות אלו הוצגו גם באירועים להט"בים שונים. הקבוצה הניו זילנדית הברית לזכויות לסביות אאוטהרואה לא הורשה לצעוד במצעד הגאווה בולינגטון משום שהיא ”לא מספיק מכילה 'אנשים טרנסיים'”, בעוד שחברים בודדים מהקבוצה עדיין הצליחו לצעוד. במצעד הדייקיות בוונקובר, קנדה, נאמר לקבוצה הלסבית הקולקטיבית להוציא כרזות וסמלים של גאווה לסבית, שלדברי מארגני הצעדה היא אי-הכללה של נשים טרנסיות. סכסוכים כאלו התרחשו גם בארצות הברית וברחבי בריטניה.
המונח "מחיקה לסבית" שומש על ידי מספר פמיניסטיות רדיקליות, כמו חברות בארגון בריטניה Get the L Out,‏ שמתמקד בנשים טרנסיות. הקבוצה, המציעה הקמת קהילה לסבית אוטונומית, טוענת כי לסביות ”מושכלות כל הזמן ומודרות מהקהילה הגאה בשל הצהרת העדפתן המינית הבלעדית”, וכי הרחבת זכויות הטרנס מוחקת את הלסביות, שהאקטיביזם הטרנסי (אנ') מעודד לסביות לשנות את מגדרן לגברים סטרייטים, וכי הקהילה הגאה הופכת יותר ויותר אנטי-לסבית ומיזוגינית. הקבוצה ערכה את מחאתה הראשונה במצעד הגאווה בלונדון (אנ') ב-2018 וכנותה כטרנספובית או כ-"אנטי-טרנסית" על ידי מארגני מצעד הגאווה בלונדון, ועל ידי אוול פישר (אנ') בגרדיאן.
החלת המונחים טרנספובית, ביגוט או טרמינולוגיה דומה על לסביות שאינן מתחשבות בנשים טרנסיות, כולל כאלו שלא עברו ניתוח להתאמה מגדרית, מפני ששותפים מיניים טוענים כי זה סוג של מחיקה לסבית או טיפול המרה. מצב בו לסבית מסרבת לצאת עם אישה טרנסית יכול להיקרא "תקרת הכותנה" (ביטוי שנטבע כמקביל למונח תקרת הזכוכית, כדי לתאר את הקושי שעוברות נשים טרנסיות, כאשר הן מחפשות קשר רומנטי או מיני עם לסבית סיסג'נדרית). טרי מקדונלד, מהמגזין New Statesman (אנ'), הצהירה כי המונח תקרת הכותנה ”מריח שנאת נשים וזכאות גברית [וכי] לא רק פמיניסטיות רדיקליות חושבות [על כך שקוראים ללסביות טרנספוביות על אי קבלתן של נשים טרנסיות כשותפות מיניות, היא] בעייתית: חלק מהנשים טרנסיות עושות זאת גם. האם זה באמת רק קנאה לא הגיונית?” מקדונלד וחוקרים ב-Daily Nous (אנ') הצהירו כי ניתן להשתמש במונח TERF (קיצור של "פמיניסטית רדיקלית מדירות מטרנס"), כדי להתייחס ללסביות סיסג'נדריות שאינן נמשכות מינית לנשים טרנסיות. התאורטיקנית הפמיניסטית, קלייר היוכאן, שימשה במונחים "ווגינופיל", "פטישיסט בנרתיק", "טרנסמיסוגיניסט", ו-"דמוניזציה של הפין" עבור לסביות סיסג'נדריות שמסרבות עד היום לצאת לדייט או לקיים יחסי מין עם נשים טרנסיות והצהירה שהיא עדיין לא ראתה מצב שבו ”גבר הומו שמואשם בהיותו פטישיסט של הפין, פין או שד נרתיק כתוצאה ממיניותו - זה שמור לנשים. איכשהו, זה תמיד כך.”
שרה דיטום, מהמגזין New Statesman (אנ'), הצהירה כי הוויכוח על משיכה מינית חשובה כל כך עבור לסביות מאחר שהן ”התמודדו בעקביות עם כל דבר, מלגלוג ועד לאלימות משום שהתעקשו על גבולות למיניותם”, וכי חלקן חוו אונס מתקן. היוכאן אמרה כי ”נשים בילו את אלפי השנים האחרונות בהיותן מותנות ונאלצות לקיים יחסי מין הכרוכים בפין”, וכי זה לא הוגן ובלתי הומני ”להפחית את מיניותן של נשים לסביות למקור תוקף לנשים טרנסיות.” לדבריה, ”מסוכן לשלב נשים שמתייחסות לכבוד למישהו עם נשים הרואות מישהו כבת זוג מינית פוטנציאלית, במיוחד בהקשר הפוליטי שבו זכויות נשים נתקלות בסכנה חדשה.” היוכאן טענה גם כי ”לסבית היא שוב קטגוריה שנויה במחלוקת, [ו]אפילו הכרה בנראות לסבית מתוארת כ-'טרנספוביה של שריקת כלבים' ... לסבופוביה אינה מגיעה משמרנות חברתית (אנ') כפי שהיה בעבר, אלא רק בקהילה הגאה.” אמנית הביצועים והסופרת הלסבית האפרו-אמריקאית, פיפה פלמינג, שכתבה בהאקונומיסט, אמרה כי: ”זהות לסבית מכונה כעת הרחקה או טרנספוביה. את/ה לעזאזל צודק כי זה בלעדי: ללסביות יש זכות לומר לא לפאלוס, לא משנה איך הוא מוסתר או נחשף.” בנוסף, היא אמרה כי ”פטריארכיה ודיכוי מבוסס-מין הם אמיתיים, והם הכוח המניע מאחורי נראותם של לסביות שחורות. הניסיון של תנועת הזהות המגדרית למתג מחדש את הלסבית כקווירית, וההצהרה ש-'כל אחת יכולה להיות לסבית', היא לא פחות ממחיקה.”
חלק מפעילי הלהט"ב התנגדו לשימוש במונח מחיקה לסבית בכל הקשור לאקטיביזם טרנסי (אנ')‏. במכתב פתוח מ-2018 שהתנגד לשימוש במונח זה, 12 עורכים ומוציאים לאור של 8 פרסומים לסביים הצהירו כי ”איננו חושבים שתמיכה בנשים טרנסיות מוחקת את זהותנו הלסבית; אלא אנו מועשרים על ידי חברים ואוהבים טרנסיים, הורים, ילדים, קולגות ואחים.” עורכת המגזין Diva (אנ') ויוצרת המכתב, קארי לייל, אמרה כי: ”אמנם אין הכחשה שהנשים [הטרנסיות] מגיעות לשולי הקהילה הגאה, אם זה לא קשור לאנשים טרנסיים או לנושאים טרנסיים, זה חדשות בשבילי.” היא גם התייחסה לטענה לפיה נשים טרנסיות לוחצות על לסביות "לקבל אותן כשותפות מיניות" כ-"הפחדה". שאנון קיטינג, מ-BuzzFeed, טענה כי ”אף על פי שלסביות בשום פנים ואופן לא מותקפות על ידי טרנסים, הגישה האמריקאית לגבי זהות מגדרית מתפתחת החלה להשפיע על הדרך בה רבים מאיתנו חושבים על נטייה מינית.”
אביגיל קורלו, של המגזין Vice, טענה וציינה כי סיסג'נדרים עלולים למצוא את עצמם נמשכים מינית לאישה טרנסית, במיוחד אם זה מרגיע את ”[ה]דעות [ה]קדומות ו[ה]סטריאוטיפים על טרנסים”. בנוסף, היא אומרת כי ”[זה] מאוד שונה מאשר לומר שאם את/ה לא נמשכ/ת לנשים טרנסיות, את/ה טרנספובי/ת.” לדבריה, היא לא מביישת אנשים על נטייתם המינית או קובעת כי אין השפעה ביולוגית, אלא מציינת דעות קדומות של החברה ומבקשת מהם ”לשקף ביקורתית את הגורמים העשויים לעצב את האטרקציות [שלהם].” הסופרת מורגן לב אדוארד הולב טענה כי לסביות שהן פמיניסטיות רדיקליות מחוץ להדרה ”נחרדות לחלוטין מהאפשרות להימשך לאישה טרנסית מכיוון שזה ייפגע במעמדן כמעוז של פמיניסטיות בדלניות לסביות, כשהן נמשכות למישהי שהן רואות בה באופן שגוי כ-'איש'.” הולב הוסיפה גם כי אנשים טרנסים ”מודעים היטב להבדלים הביולוגיים בין [טרנסג'נדר] לסיסג'נדר, [וכי] טרנסים אינם מנסים 'למחוק' את ההבדלים הביולוגיים, [אלא] אנו מנסים להבטיח את זכויותינו הבסיסיות ולהדגיש את המאבקים המשותפים כשאנחנו מדברים על אקטיביזם וצדק.”