stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלבר קלמט
תולדות חייו > התחלת הקריירה כרופא וחוקר במושבות שמעבר לים

משנת 1883 עבד כרופא בהונג קונג במסגרת יחידת הרפואה של הצי. השתתף במסע של האדמירל קובר לסין .הוא נשלח בהמשך למערב אפריקה, בגבון וב"קונגו הצרפתית". באזורים tהוא חקר את המלריה, גם את מחלת השינה והפלגרה.
בעבודת הדוקטורט חקר את האטיולוגיה והפתוגניה של המחלות הטרופיות המיוחסות לפילריה של הדם. (Étude critique sur l'étiologie et la pathogénie des maladies tropicales attribuées à la filaire du sang humain).  ב-1888 הוא התחתן עם אמיל דה לה סאל. נאלץ לעזוב  את עיניינו בארצות הטרופיות ובאותה שנה ועד 1890 עבר לאיי סן-פייר ומיקלון בצפון האוקיינוס האטלנטי, קרוב לטרה נובה, שם חקר מחלה של דג הבקלה ("האדום של הבקלה" -  rouge de la morue)
הוא בודד מיקרוקוק שגרם לבקלה המלוחה להפוך לאדומה בעת הובלתהבים. הוא מצאאת מקור החיידק במלח  ותיאר את התנאים שבהם התפתחה המחלה ומצא פתרון  בהוספת כמות זעירה של נתרן היפוסולפיט  שמונע את התרבות החיידק. באותה עת החליט לעזוב את הקריירה הימית ולהתגייס לצוותים של גיס הרפואה של המושבות., שהפך מאוחר יותר לגיס הסניטרי של הכוחות הקולוניאליים שנועד להקים וולפתח שירותי רפואה במושבות של צרפת. הוא ביקש לנצל הזדמנות זו על מנת להמשיך לחקור מחלות טרופיות. הוא המשיך לשתף פעולה עם ארמאן קור והשניים כתבו ביחד ספר לימוד לגאוגרפיה רפואית.
בשנת 1890 הורשה לשוב לפריז והשתלם במעבדתו של אמיל רו בפריז. בהיותו שותף למחקרים של פסטר, הוטל עליו להקים את מכון פסטר בעיר סייגון. הוא ארגן בשלוחה שהקים מעבדה לייצור חיסונים נגד הכלבת ונגד אבעבועות שחורות. כמו כן התמסר למחקרים בתחום הטוקסיקולוגיה, ענף מדעי שהתפתח לא מכבר, בחיבור ישיר אל האימונולוגיה
בית החולים של קלמט שהיה המצויד ביותר בסייגון שיתף פעולה עם בית החולים שו-קואן שהוקם על ידי התושבים. בבית החולים שלו בין המאושפזים שלטו הדיזנטריה, השלשולים הכרוניים והקדחות, בעוד שבבית החולים השני בלטו מחלות העור, האבעבועות השחורות, הכולרה, הכלבת, והצרעת. אחרי כישלון חרוץ בניסיונות לטפל בצרעת בעזרת הזרקות טוברקולין ("הלימפה של קוך") פנה קלמט לחקור  את הארס של הנחשים והדבורים ואת  הרעלים שבצמחים ובקוררה. במקביל חקר  את הכולרה, הדיזנטריה ואת תסיסת האופיום והאורז. פעילותו התאפיינה בהצמדת העזרה הרפואית למחקר במעבדה, אז דבר חדשני במושבות.
תולדות חייו > המשך פעלו בצרפת. המכון פסטר בליל. מרפאת קלמט

ב-1894 שב קלמט לצרפת וייצר את הנסיובים הראשונים נגד הכשת נחש באמצעות נסיובים שנלקחו מסוסים שעברו חיסון ועל ידי שיטות אימוניזציה אחרות (הנסיוב על שם קלמט).
מחקרים אלה נמשכו מאוחר יותר במכון בוטנטן בסאו פאולו על ידי הרופא הברזילאי ויטל ברזיל שיצר נסיובים שונים נוספים נגד ארס נחשים, עקרבים ועכבישים. 
קלמט השתתף גם בפיתוח הנסיוב המחסן הראשון נגד הדבר, ביחד עם אמדה בורל ואלכסנדר ירסן (1943-1863) שהיה בין מגלי חיידק מחולל המחלה, Yersinia pestis. הוא נסע לעיר פורטו בפורטוגל כדי לחקור מגפת דבר שפרצה שם ולעזור במיגורה.
בשנת 1895 פסטר ואמיל רו הטילו עליו את ניהול המכון פסטר החדש בעיר ליל והוא החל מ-1899 פעל כמנהלו במשך 25 שנה. בינואר 1901 הקים קלמט את מרפאת "אמיל רו" (שבימינו נקראת על שמו - "מרפאת קלמט") ששימשה דגם לסוג השירותים הרפואיים שנדרש להקים בצרפת לפי החוק ע"ש לאון בורז'ואה שנחקק בשנת 1916 לצורך המאבק בשחפת.
עסק בחקר האנקילוסטומיאזיס ובטיהור המים המתוקים. 
ב-1904 הוא הקים את הליגה הצפונית למאבק בשחפת, הקיימת עד ימינו. ב-1905 יחד עם אדואר אמבו נמנה עם חבריו המייסדים של האיגוד הכללי של המהנדסים, האדריכלים, התברואנים והטכנאיים העירוניים שהפך מאוחר יותר לאיגוד הכללי של התברואנים והטכנאים העירוניים (A.G.H.T.M.) ואחר כך לאיגוד המדעי והטכני לענייני מים וסביבה (A.S.T.E.E). ב-1908 נמנה עם מייסדי החברה לפתולוגיה אקזוטית ובשנת 1909 השתתף גם בהקמת שלוחה באלג'יר של מכון פסטר.
בימי מלחמת העולם הראשונה התמנה קלמט לסגן מנהל שירותי הרפואה באזור הצבאי 1 בליל, אך לא הצליח להגיע לעיר שנכבשה על ידי הכוחות הגרמנים. הוא עסק בארגון מתקני עזר צבאיים לאשפוז.
מחקריו בתחום השחפת

המחקר המדעי העיקרי שהביא לו תהילה עולמית והנציח את שמו בתולדות הרפואה עסק ביצירת חיסון נגד השחפת, מחלה שכונתה גם "הדבר הלבן" ושעשתה שמות בקרב בני האדם באותה תקופה. 
ב-1882 גילה המיקרוביולוג הגרמני רוברט קוך את החיידק האחראי למחלה: Mycobacterium tuberculosis או :המתג על שם קוך". התגלית עוררה את עניינו של פסטר.
ב-1906 קאמי גרן, רופא וטרינר ואימונולוג קבע שיכולת החיסון נגד השחפת קשורה לחיידק החי בדם. תוך שימוש בשיטות של פסטר, שאף קלמט לדעת אם כושר חיסוני זה יתפתח אצל בעלי חיים בעקבות הזרקת באצילים מוחלשים של שחפת הפרות. סוג זה של חיסון נקרא על שם שני ממציאיו, קלמט וגרן. חיסון זה הושג על ידי גידול הבאצילים בתרבית שכללה מרה, לפי רעיון של חוקר נורווגי בשם כריסטיאן פייר אנדוורד (1934-1855), לפיכך שמו המלא הוא חיסון "קלמט-גרן מרתי" (Bilié Calmette Guérin), בקיצור BCG.
בשנים 1921-1908 עמלו גרן וקלמט על גידול זני באצילים פחות ופחות אלימים, תוך כדי שימוש בשורה של תרביות שונות. לבסוף, ב-1921 השתמשו בהצלחה ב-BCG אצל ילודים בבית החולים שאריטה בפריז. 
תוכנית החיסונים קיבלה מכה רצינית כשבשנת 1930 72 ילדים בעיר הגרמנית ליבק שקיבלו חיסון לקו בשחפת. חקירת המקרים הוכיחה שמכון פסטר סיפק זנים מתאימים ושהרופאים האחראים בליבק היו רשלנים בצורה פושעת: הרופאים נידונו לעונשי מאסר בפועל ואילו מכון פסטר נמצא חסר אשמה. דבר השערורייה מליבק פגע מאוד בבריאותו של קלמט שנפטר במכון פסטר בפריז שנה לאחר מכן. אחרי שנת 1932 חיסונים מסיביים של ילדים נגד שחפת חודשו ביתר שאת בארצות רבות, תוך שימוש בשיטות ייצור בטוחות יותר.
אלבר קלמט היה אחיו הצעיר של גסטון קלמט (1914-1858), שהיה בשנים 1903–1914 העורך הראשי של העיתון "לה פיגרו" ונרצח ב-1914 על ידי אנרייט קאיו, אשת שר האוצר הסוציאליסטי ז'וזף קאיו.
פרסים ואותות הוקרה

1919 - נבחר לחבר באקדמיה הלאומית לרפואה
15 במאי 1921 - חבר בחברה המלכותית של לונדון
1922 - חבר באקדמיה למדעים לענייני המושבות שמעבר לים
1927 - חבר באקדמיה למדעים של צרפת
חבר האקדמיה המלכותית לרפואה של בלגיה
הנצחה

רחובות, מוסדות חינוך ורפואה מרובים בצרפת ובמושבות צרפתיות לשעבר נושאים את שמו 
כמו כן קיבלו את שמו:
2009 - גשר בעיר הו צ'י מין סיטי, קרוב ליציאה ממנהרת תו תיים
תחנת חשמלית (tramway) בעיר גרנובל
מרכז אשפוז אזורי אוניברסיטאי בעיר ליל
תחנת מטרו בליל
בית חולים אוניברסיטאי בלוריאן
בית חולים בפנום פן, בירת קמבודיה
בית ספר תיכון בעיר ניס
בניין במתחם בית החולים אלבר שנווייה בקרטיי.
דיוקנו הופיע בבולי הדואר של בלגיה (1953), ברית המועצות  ושל סן פייר ומיקלון (1963)
לקריאה נוספת

Noël Bernard, Léopold Nègre Albert Calmette, sa vie, son œuvre scientifique (1940)
הערות שוליים

↑  {{{מחבר}}}, Léon Charles Albert Calmette, 1863-1933, Obituary Notices of Fellows of the Royal Society 1, 1934-12, עמ' 315–325 doi: 10.1098/rsbm.1934.0015
1 2 3 4 5 6  [https://www.sma.org.sg/UploadedImg/files/SMJ/5307/5307stamp1.pdf Albert Calmette (1863–1933): Originator of the BCG
vaccine]
↑  ארמאן קור היה רופא של חיל הים הצרפתי ששירת בארצות ובמושבות טרופיות והתפרסם בין היתר, פרט לפעילותו הרפואית, גם במאמריו וספריו בתחום האתנו-סוציולוגיה והקרימינולוגיה.
↑  קלמט  באתר החברה המלכותית
↑  אתר האקדמיה למדעים של צרפת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007438156705171  PLWABN: 9810690925505606  BIBSYS: 90660544  BNC: 000444742  BnF: cb12360554h (data)  Botanist: Calmette  CiNii: DA08834126  GND: 102078645  ISNI: 0000 0001 0858 5961  LCCN: n84805499  NDL: 00435125  NKC: nlk20000082156  NLG: 222326  NSK: 000706166  NTA: 071747699  RERO: 02-A003070517  SELIBR: 182709  SNAC: w6574j0x  SUDOC: 032608357  VIAF: 73929480   WorldCat (עם VIAF): 73929480 
הבית בעיר ניס שבו נולד ב-1863 אלבר קלמט
המכון פסטר בעיר ליל, אותו ניהל קלמט למשך 25 שנה
ריק רוס

| --- | --- |

רוס ב-2019
 לידה:  28 בינואר 1976 (בן 48) פלורידה, ארצות הברית
 שם לידה:  ויליאם ליאונרד רוברטס השני
 שם במה:  Rozay 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2000
 מקום לימודים:  Miami Carol City Senior High School, Albany State University 
 עיסוק:  ראפר
 סוגה:  היפ הופ
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  Def Jam South   Maybach Music Group   איילנד דאף ג'אם מיוזיק גרופ
 www.godforgivesidont.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ויליאם ליאונרד רוברטס השני (באנגלית: William Leonard Roberts II; נולד ב-28 בינואר 1976) הוא ראפר אמריקאי הידוע יותר בשם הבמה שלו ריק רוס. שם הבמה שלו הוא על שם סוחר הסמים ריקי "המהיר" רוס (באנגלית: Ricky Freeway Ross) למרות שלא היו לו קשרים איתו. ריק "המהיר" אף ניסה לתבוע אותו על הרווח שעשה מגנבת שמו, אך התביעה נכשלה בשנת 2010 ובית המשפט פסק נגד ריק רוס האמיתי. רוס ייסד ?את חברת התקליטים "Maybach Music Group", שבהם הוציא לאור את אלבומי הסטודיו שלו: Deeper Than Rap ו - Teflon Don. חוץ מקריירת הסולו שלו, רוס היה חבר מוביל בקבוצת ההיפ הופ Triple C's.בנובמבר 2023, הוא הוציא אלבום שיתופי עם Meek Mill, Too Good to Be True. רוס היה מועמד בסך הכל לתשעה פרסי גראמי, וזכה בתואר "איש השנה" במשך שנתיים רצופות על ידי מגזין ההיפ הופ The Source בשנים 2010 ו-2011, כמו גם "Hottest MC in the Game" על ידי MTV ב 2011.
אלבומי סולו

2006: Port of Miami
2008: Trilla
2009: Deeper Than Rap
2010: Teflon Don
2012: God Forgives, I Don't
Mastermind :2014
Hood Billionaire :2014
Black Market :2015
אלבומי סולו > אלבומים משותפים

2009: Custom Cars & Cycles (עם טריפל סיסס)
2011: Self Made Vol. 1
2012:Self Made Vol. 2
אלבומי סולו > אלבומי אוסף

2007: Rise to Power
פילמוגרפיה

2008 ימים של זעם
2008–2012 ג'ימי קימל בשידור חי! בתפקיד עצמו אורח מוזיקלי
2009 לייט נייט דייוויד לטרמן
2009–2010 Late Night עם ג'ימי פאלון
2010–2012 צ'לסי לייטלי
2010 Freaknik: The Musical Television Big
2013 Magic City Butterball עונה
2016 Martha & Snoop's Potluck Dinner Party  עונה1
2017 חתום - עונה 1
2018 Superfly
2019 2019 Step Up: High Water  עונה 2
2021 מגיע לאמריקה
2025, רופוס.
הערות שוליים

↑  Freeway Ricky Ross’ Lawsuit Against Rick Ross Thrown Out, The Urban Daily, ‏2010-07-06 (באנגלית)
↑  Rick Ross Covers   25th Anniversary Issue of  The Source
↑  ‘Coming 2 America’ Sets March 2021 Release Date on Amazon

וראייטי
↑  רופוס, מאת מארס רוברג' וארז מירנץ בIMDb
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb142223076 (data)  GND: 13805830X  ISNI: 0000 0000 5886 7353  LCCN: no2006084615  MusicBrainz: 13bcb2bb-db37-4397-baf5-e0f085be2d64  NTA: 15123096X  VIAF: 19892474   WorldCat (עם VIAF): 19892474 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קרב נהר פיאווה

קרב נהר פיאווה במלחמת העולם הראשונה נערך בימים 15 ביוני 1918 - 23 ביוני 1918 בין הצבא האוסטרו-הונגרי ובין הצבא האיטלקי המחוזק בכוחות בריטניה, צרפת, צ'כוסלובקיה וארצות הברית. זאת הייתה המתקפה הגדולה האחרונה של צבא אוסטרו-הונגריה בחזית האיטלקית ובמלחמה כולה. הקרב הסתיים בניצחון הצבא האיטלקי ובהדיפת האוסטרו-הונגרים בחזרה לגדה הצפונית של נהר פיאווה.
הקרב ידוע באיטליה בשם Battaglia del Solstizi, (קרב נקודת היפוך), Battalglia di Mezzo Giugno (קרב מחצית יוני) או Seconda Battaglia del Piave (הקרב השני על נהר פיאווה כאשר קרב קפורטו נקרא גם הקרב הראשון על נהר פיאווה).
רקע היסטורי

לאחר שרוסיה יצאה מהמלחמת ב-1917, התרכז הצבא האוסטרו-הונגרי בעזרת עמיתיו מהצבא הגרמני בחזית האיטלקית כדי להכניע את איטליה ולהוציא אותה מהמלחמה. ב-24 באוקטובר 1917 פתחו האוסטרים והגרמנים בקרב קפורטו, ותוך זמן קצר גרמו לאיטלקים לסגת נסיגה עמוקה באבדות כבדות בהרוגים, פצועים ושבויים. הצבא האיטלקי נסוג עד לנהר פיאווה ושם הצליחו האיטלקים להקים קו הגנה כדי למנוע מהאוסטרים לנוע לעבר ונציה.
נהר פיאווה מתחיל בהרי האלפים, משם הוא זורם בכיוון דרום-מזרח לאורך 220 ק"מ עד לים האדריאטי, צפונית לוונציה. ב-1809 הביסו שם האיטלקים והצרפתים את האוסטרים. לאחר הפשרת השלגים באלפים מתרחב הנהר ומהווה מכשול קשה לחצייה.
הרמטכ"ל האוסטרו-הונגרי ארתור ארץ פון שטראוסנבורג ומפקד הצבא האוסטרו-הונגרי בדרום טירול, קונרד פון הצנדורף הסכימו לבקשתו של קרל הראשון, קיסר אוסטריה, לפתוח בהתקפה רחבת היקף על האיטלקים. התפתחה מחלוקת בין שני המפקדים היכן לתקוף. שטראוסנברג בחר לתקוף בחזית רחבה באזור נהר פיאווה ואילו פון הצנדורף העדיף לתקוף באזור אסיאגו לעבר ויצ'נזה, חזית בה נחלו תבוסה שנתיים לפני כן בקרב אסיאגו. לבסוף נוהלה המתקפה בשתי החזיתות, דבר שהיה אחת הסיבות לכישלונה.
בראש הצבא האיטלקי עמד ארמנדו דיאז שמונה לאחר שהרמטכ"ל הקודם לואיג'י קדורנה הודח לאחר תבוסת האיטלקים בקרב קפורטו. דיאז נקט הפעם בטקטיקה של הגנה גמישה שבה היה אפשרות לנייד כוחות צבא במהירות ממקום למקום לפי הצרכים המשתנים בשדה הקרב. נוסף לכך הוא העמיד כוח עתודה גדול של 13 דיוויזיות מצוידות ב-6,000 משאיות לשם הגעה מהירה לכל מקום שיש בו צורך.
הכנות האוסטרו-הונגרים לא נעלמו מעיניו של דיאז ובעזרת מודיעין צבאי טוב ידע את שעת ההתקפה - 15 ביוני 1918 בשעה 03.00.
ההתקפה

בשעה 02.30, חצי שעה לפני תחילת ההתקפה, פתחו האיטלקים בהפגזה ארטילרית כבדה לכל אורך חזית נהר פיאווה.
ההפגזה האטה את התקפת האוסטרים בחלק מהחזית אבל למרות זאת הם הצליחו לצלוח את הנהר ולבסס ראש גשר ברוחב 24 ק"מ ובעומק 8 ק"מ עד שנעצרו לנוכח התנגדות קשה של האיטלקים. הארטילריה האיטלקית הרסה את הגשרים על הפיאווה ומנעה הזרמת תגבורות לחיילים האוסטרים בראש הגשר שמצאו את עצמם לכודים ונתונים להפגזה בלתי פוסקת. בניסיון לחצות את הנהר בחזרה טבעו אלפים מהם.
באותו זמן תקף קונרד פון הצנדורף באזור אסיאגו, אבל נהדף על ידי כוחות בריטים וצרפתים שגרמו לו אבדות כבדות. במקום להפסיק את ההתקפות באזור זה ולחבור לצבא האוסטרו-הונגרי בחזית הפיאווה, העדיף פון הצנדורף להמשיך בהתקפות כושלות במישור אסיאגו.
לאור כישלון ההתקפה נתן הקיסר קרל שלקח על עצמו פיקוד על ההתקפה ב-20 ביוני 1918 פקודת נסיגה. עד 23 ביוני 1918 החזירו האיטלקים לעצמם את כל השטחים שאיבדו בתחילת ההתקפה.
תוצאות הקרב

בקרב נהר פיאווה נחל הצבא האוסטרו-הונגרי תבוסה קשה. זו הייתה המתקפה הגדולה האחרונה שלו במלחמת העולם הראשונה. בעקבות זאת החלה בו דמורליזציה קשה. קרב זה סימן את התחלת התפוררות הצבא והאימפריה האוסטרו הונגרית, תהליך שהסתיים ארבעה חדשים לאחר מכן בניצחון האיטלקים בקרב ויטוריו ונטו.
ימים ספורים לאחר תום הקרב, ב-8 ביולי, בפוסאלטה די פיאווה, נפצע ארנסט המינגוויי מפגז של תותח שנחת בסמוך לו והרג אדם שעמד בינו למבין מקום נחיתת הפגז. המינגוויי שימש אז כנהג אמבולנס מתנדב. הוא נפצע באורח קשה מפגיעת פצצת מרגמה, בזמן שחזר על אופניים משליחות לקנטינה כדי להביא לחיילים בחזית סיגריות ושוקולד. למרות פציעתו, סחב המינגוויי חייל איטלקי פצוע למקום מבטחים, פעולה שזיכתה אותו במדליית הכסף לגבורה מממשלת איטליה.
נהר פיאווה מכונה מאז באיטליה כ-Fiume Sacro alla Patria (הנהר הקדוש של המולדת).
הערות שוליים

↑  ^ Mellow 1992, pp. 59–60
↑  ^ Meyers 1985, pp. 30–31
| החזית האיטלקית במלחמת העולם הראשונה |
| --- | --- | --- |
| 1915 | הקרב הראשון על האיזונצו • הקרב השני על האיזונצו • הקרב השלישי על האיזונצו • הקרב הרביעי על האיזונצו |  |
| 1916 | הקרב החמישי על האיזונצו • קרב אסיאגו • הקרב השישי על האיזונצו (קרב דוברדו) • הקרב השביעי על האיזונצו • הקרב השמיני על האיזונצו • הקרב התשיעי על האיזונצו |  |
| 1917 | הקרב העשירי על האיזונצו • קרב הר אורטיגרה • הקרב האחד עשר על האיזונצו • קרב קפורטו |  |
| 1918 | קרב נהר פיאווה • קרב ויטוריו ונטו |  |
| ערכים נוספים | קרבות נהר איזונצו • קרב סן מתאו • קרב מונטה גראפה |  |
הזירה האירופאית במלחמת העולם הראשונה החזית באיטליה • המערכה בבלקן • מערכת גליפולי • החזית המזרחית • החזית המערבית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548404005171  GND: 4210207-8  LCCN: sh85101907  NKC: ph118916
אשר פלד

| --- | --- |

 לידה:  1 בנובמבר 1906 י"ג בחשוון תרס"ז האימפריה הרוסית
 פטירה:  18 בפברואר 1970 (בגיל 63) י"ג באדר א' תש"ל ישראל ישראל
 תאריך עלייה:  1926
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   ההגנה    צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1933–1948 (הגנה)   1948 – 1951 (צה"ל)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 קצין חימוש ראשי
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות
 תפקידים אזרחיים
 ראש אגף החימוש במשרד הביטחון
 
אשר (אושרק'ה) פלד (1 בנובמבר 1906 – 18 בפברואר 1970) היה מראשוני צה"ל וקצין חימוש ראשי הראשון.
חייו

נולד כאשר ויינברג לישראל וסימה בעיר אומן, שברוסיה (כיום באוקראינה). נין ונכד לבעש"ט. 
עלה ארצה בשנת 1926. טרם הצטרפותו לארגון ההגנה, בשנת 1933, עבד בפיק"א.
במסגרת ההגנה היה סגן מפקד הגליל התיכון, סגן מפקד מחוז ירושלים ומפקד מחוז שומרון וירושלים. בשנת 1941 מונה פלד לראש מחלקת החימוש של הארגון - תפקיד החמש הכללי.
עם הקמת צה"ל הוצב בראש שירותי הנדסת חימוש בדרגת סגן-אלוף. באוגוסט 1949 הפכו "שירותי הנדסת חימוש" ל"חיל החימוש והתובלה" ופלד מונה למפקד הראשון של חיל החימוש. בשנת 1950 שונה שם התפקיד ל"קצין החימוש הראשי". באפריל 1951 הועלה לדרגת אלוף-משנה והתמנה כעוזר לראש אגף האפסנאות במטכ"ל. בשנה זו גם סיים את שירותו הצבאי והועמד בראש אגף החימוש של משרד הביטחון (1952–1966). בשנים אלו היה שותף לרכש הביטחוני של מערכת הביטחון בתקופות מבצע קדש והתקופה שקדמה למלחמת ששת הימים. בנוסף, שימש כמזכיר מועצת החימוש העליונה. היה מגיע אישית פעמים רבות כדי להיות פעיל בפריקת ציוד ונשק והעברתו לידי צה"ל.
משנת 1966 ועד פטירתו שימש כיושב ראש ועדת הקליעה של התאחדות הקליעה בישראל.
אשר פלד נפטר מהתקף לב בחדרה ונטמן בבית העלמין בעיר. הותיר אחריו את רעייתו, בלה, שתי בנות ונכדים.
עיריית חדרה קראה רחוב בעיר לזכרו.
יצחק וידרקר

יצחק וידרקר (1909 – 18 באוקטובר 1974) היה ראש העיר השני של חדרה בשנים 1954–1965.
חייו

וידרקר, נולד בפולין והיה פעיל החלוץ בפולין. בשנת 1935 עלה לארץ ישראל והתיישב בחדרה.
הוא שימש כמנהל לשכת המס, מזכיר מועצת הפועלים וחבר מועצת העיר החל מכהונתה הראשונה לאחר שהוכרזה חדרה כעיר. בשנת 1954 נבחר לראשות העיר והחליף בתפקיד את ראש העירייה הראשון דוד ברמן.
בשלוש הקדנציות בהן כיהן וידרקר (עד 1965) התפתחה העיר משמעותית. בבחירות בשנת 1965 זכה המערך בארבעה מושבים בלבד במועצת העיר אל מול שישה של גח"ל, והניסיונות של וידרקר להקים קואליציה בראשותו לא צלחו. דב ברזילי החליף את וידרקר כראש עיר ב-1 בדצמבר 1965. וידרקר המשיך לכהן במועצה ועמד בראש האופוזיציה, עד 1969.
בתקופת כהונתו הוקמו בעיר בית יד לבנים, הספרייה העירונית, תחנת הרכבת, בנק לאומי, סניף מגן דוד אדום, המרכז הרפואי הלל יפה במשכנו הנוכחי, בניין העירייה ותחנת אגד. כמו כן נוסד קו החשמל הראשון לשכונת העולים "גבעת אולגה" והוקמו כעשר שכונות חדשות.
מנגד הואשם וידרקר בכרסום הדרגתי באופייה הישן של חדרה המושבה ובהריסת מבנים ישנים.
לאחר פרישתו מהתפקיד עבר וידרקר בגזברות הוועד הפועל במחלקת תקציבי מועצות הפועלים והיה חבר מרכז מפלגת העבודה.
וידרקר נפטר בשנת 1974 ונקבר בבית העלמין הישן בעיר. בעירייה הנציחו את זכרו וקראו על שמו רחוב. אלמנתו, בלומה, האריכה ימים ונפטרה באפריל 2006.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑  מת יצחק וידרקר, מעריב, 18 באוקטובר 1974
↑  המערך בחדרה מנהל מו"מ, מעריב, 7 בנובמבר 1965
↑  קראו לי דוביק - אמר עו"ד ברזילי, מעריב, 2 בדצמבר 1965
↑  חדרה: ארבע במקום שש, מעריב, 25 בספטמבר 1969
צומת יד מרדכי

| --- | --- |

צומת יד מרדכי, המבט הנשקף לבאים מאשקלון
 מיקום:  יד מרדכי
 כבישים בצומת:    כביש 4   כביש 34
 אתרים סמוכים:  המרכז המסחרי "מפגש יד מרדכי", אתר הנצחה לתשעת הישראלים שנהרגו בפיגוע איסמעיליה
 קואורדינטות:  31°35′18″N 34°33′48″E﻿ / ﻿31.58833333°N 34.56333333°E﻿ / 31.58833333; 34.56333333
  (למפת מערב הנגב מוגדלת) צומת יד מרדכי(למפת מערב הנגב רגילה) צומת יד מרדכי(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צומת יד מרדכי(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צומת יד מרדכי
 
צומת יד מרדכי (על שם הקיבוץ שבקרבתו) הוא צומת בקצהו הדרומי של כביש 4, והוא שוכן כ-6 קילומטרים מצפון למחסום ארז. מהצומת מתפצל כביש 34 החולף על העיר שדרות, ומגיע עד צומת נתיבות. בצמוד לצומת ממוקם המרכז המסחרי "מפגש יד מרדכי", ובו תחנת דלק, מסעדות, חנות לממכר מוצרי דבש של קיבוץ יד מרדכי, וחנויות נוספות.
בסוף שנת 2005 לאחר ההתנתקות הקימו מפוני אלי סיני בצומת, עיר אוהלים במחאה על כך שבניגוד למובטח, טרם נמצאו להם פתרונות דיור. הם קיימו במקום חיי קהילה, תוך בניית אוהלי לינה ענקיים, אוהל סלון משותף, וקרוונים שהוסבו למטבח מרכזי. העיר פורקה רק לאחר 334 יום ביולי 2006, כאשר המשפחות עברו למשכנן הזמני בעיר אשקלון.
צומת יד מרדכי נבחר כאתר הנצחה לתשעת הישראלים שנהרגו בפיגוע איסמעיליה, כיוון שבמקום הייתה תחנתם האחרונה בישראל בטרם עברו את הגבול למצרים. האתר ממוקם על גבעה בפינה הדרום מזרחית של הצומת.
בחודש יולי 2012 חלה הסלמה בפעילות ארטילרית מכיוון רצועת עזה למדינת ישראל. בירי ממקלע כבד אל צומת יד מרדכי נגרם נזק למבנים ולמכוניות שחנו במקום [דרוש מקור].
במהלך טבח שבעה באוקטובר התפרסו לוחמי מג"ב בצומת בעקבות הכרזת מפקד המחוז הדרומי על חדירת מחבלים ואירוע רב זירתי, והצליחו לעצור ולהרוג את מחבלי החמאס שהיו רכובים על שמונה אופנועים בדרכם צפונה לערי ישראל הדרומיות.
הערות שוליים

↑  מאיר תורג'מן, מפקד המחוז עבר לשדרות רק חודש לפני הטבח, נפצע מירי - אך המשיך להילחם: "ניצחנו - וננצח", באתר ynet, 20 באוקטובר 2023
כפר גלעדי

| --- | --- |
"בית ראשונים" בכפר גלעדי (2009)
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: הגליל העליון
גובה ממוצע: ‎313 מטר
תאריך ייסוד: 1916
תנועה מיישבת: התנועה הקיבוצית
סוג יישוב: קיבוץ
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 789 תושבים
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת אצבע הגליל מוגדלת) כפר גלעדי(למפת אצבע הגליל רגילה) כפר גלעדי(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר גלעדי(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר גלעדי33°14′33″N 35°34′29″E﻿ / ﻿33.2424622542701°N 35.5747291674302°E﻿ / 33.2424622542701; 35.5747291674302  heמפת היישובים של מועצה אזורית הגליל העליון (in English: Upper Galilee Regional Council) באדום - כפר גלעדי בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 5 מתוך 10
http://www.kfar-giladi.org.il
התחשיבה - הצריף הראשון של כפר גלעדי, 1918
מבנה חדר האוכל הישן של כפר גלעדי (2007)
מוזיאון "בית השומר" (2011)
אנדרטת "האריה השואג" בבית הקברות בכפר גלעדי (2004)
חלקת "השומר" בבית הקברות (2006)
אנדרטה ל-12 הצנחנים שנהרגו מרקטה ב-2006, ליד בית הקברות בכפר גלעדי (2009)
כפר גלעדי, מתוך סדרת תצלומי אוויר של זולטן קלוגר, 1937-1938
כְּפַר גִּלְעָדִי הוא קיבוץ באצבע הגליל ליד מטולה וקריית שמונה השייך למועצה אזורית הגליל העליון. הקיבוץ מורכב מאיחוד שנעשה בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 בין כפר גלעדי, תל חי וקיבוץ טבריה. מדרום לקיבוץ שוכנת כיום מכללת תל חי.
שם הקיבוץ

צריף הראשונים התנוסס למרחוק ונקרא בפי הערבים "א-תַּחְשִׁיבָּה" - "צריף העץ" (בערבית: التَّخْشِبَة, תעתיק מדויק: אל-תַּחְ'שִׁבָּה), וסימל את היישוב בשנותיו הראשונות. תחילה חשבו לקרוא ליישוב "גבעת־השומר" אבל בסוף הוחלט על השם 'כפר ב"ג', ראשי תיבות של ארגון בר גיורא, שחבריו הקימו את ארגון השומר. בשנת 1918, עם מות חברם, ישראל גלעדי, שהיה מראשי "השומר" ומנהיג הקבוצה שהתיישבה במקום, הוחלט לקרוא ליישוב על שמו.
גִּלְעָדִי הוא שם ייחוס מן גִּלְעָד. גִּלְעָד או הַגִּלְעָד הוא שמו של חבל ארץ הררי בעבר הירדן המזרחי. הגלעד נזכר לראשונה בסיפור הברית שבין יעקב ללבן. שם מצליח לבן להדביק את יעקב עם נשיו, ילדיו, רכושו ומקנהו בבורחם מבית לבן אל ארץ כנען. במקום שבו נכרתה הברית מוקם גל אבנים – "וַיִּקְרָא לוֹ לָבָן יְגַר שָׂהֲדוּתָא וְיַעֲקֹב קָרָא לוֹ גַּלְעֵד" (בראשית לא, מז). לבן מעניק למקום שם ארמי, ויעקב מעניק לו שם עברי זהה בהוראתו. יש מי שסובר שהֶלחם המילים גַּל ועֵד הוא מקור השם גִּלְעָד. אחרים משערים כי השם מבוסס על השורש גלע"ד, המוכר מן הערבית במובן 'קשה ומחוספס' (וגם 'עז ואמיץ'), אולי לציון מקום הררי וסַלעי.
תולדות היישוב > הקמת היישוב

כפר גלעדי הוקם במלחמת העולם הראשונה, בתאריך 21 באוקטובר 1916, על אדמת יק"א. ראשוני חלוציה היו חברי אגודת השומר שנוסדה בשנת 1909 בגליל. החברים המקימים היו ישראל ומניה שוחט, יוסף טרומפלדור, ישראל גלעדי, מניה לויטין, יצחק בן-צבי, אלכסנדר זייד, יחזקאל חנקין, יחזקאל ניסנוב, צבי בקר, מנדל פורטוגלי ומשה גבעוני (גולדשטיין). שאיפת המייסדים, שהיו שומרי מושבות, הייתה להתיישב על גבולות הארץ, במקומות מסוכנים ביותר. לפיכך בחרו בגבעה זו בקרבת גבול הארץ, מתוך ההבנה שגבולות הארץ נקבעים בהתאם לתחומי ההתיישבות.
כפר גלעדי כמו תל חי ויישובים אחרים בסביבה היו חלק מההתיישבות החדשה בתחילה המאה ה-20 באצבע הגליל. לאחר מלחמת העולם הראשונה נמצא היישוב בתחילה בתחום המנדט הצרפתי על סוריה, מאוחר יותר תוקן הגבול ואזור אצבע הגליל צורף למנדט הבריטי על ארץ ישראל. הימצאות היישובים היהודיים באצבע הגליל תרמה להחלטה על צירוף האזור לארץ ישראל[דרוש מקור].