stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי בורקינה פאסו – ספרד
נציגויות דיפלומטיות

ספרד אינה מיוצגת בבורקינה פאסו בדרג השגרירות. ספרד מיוצגת בבורקינה פאסו בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בואגאדוגו, בירת המדינה. ספרד האמינה את שגרירותה שבאביג'אן שבחוף השנהב, על בורקינה פאסו הסמוכה.
בורקינה פאסו אינה מיוצגת בספרד בדרג השגרירות. בורקינה פאסו מיוצגת בספרד בדרג הקונסולרי באמצעות ארבע קונסוליות שהיא מחזיקה במדריד (בירת המדינה), אלמריה, ברצלונה, וקאסטיון דה לה פלאנה. בורקינה פאסו האמינה את שגרירותה שבפריז, בירת צרפת, על ספרד הסמוכה.
יצחק ירון

יצחק ירון (1935‏ - 2 בנובמבר 2015) היה ראש העיר השלישי של גבעתיים, בין השנים 1978–1993.
ביוגרפיה

נולד בחדרה בשם יצחק פייפר. למד בבית הספר החקלאי בנהלל, בוגר בית המדרש למורים בגבעת השלושה והאוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנים 1968–1970 עבד כמנהל בית הספר היהודי באורוגוואי. בין השנים 1973–1974 ירון עבד כמורה וכמנהל בית הספר היסודי אופקים בגבעתיים. היה חבר הסתדרות המורים.
בשנת 1977 הצטרף לחברי מפלגת העבודה, שדרשו את התפטרותו של ראש עיריית גבעתיים, יעקב קרייזמן, בגלל ביקורת של היועץ המשפטי לממשלה על טוהר המידות בעיריית גבעתיים. בדצמבר 1977 הוא זכה למועמדות מפלגת העבודה לראשות העיר וב-1978 זכה בבחירות לראשות העיר גבעתיים ברוב של 48% מהקולות וכיהן כראש העיר השלישי של גבעתיים עד 1993. בבחירות בשנים 1983 ו-1989 זכה במעל 70% מהקולות.
בין השנים 1993–1995 כיהן ירון כיו"ר הרשות לחינוך ותרבות במרכז השלטון המקומי בישראל.
יצחק ירון נפטר בגיל 80. נטמן בבית עלמין בקיבוץ תל יצחק. הותיר אחריו את רעייתו, ניצה, שלושה ילדים ונכדים.
בסוף שנת 2016 החליטה עיריית גבעתיים לקרוא את התיאטרון העירוני על שמו.
הערות שוליים

↑  ילקוט הפרסומים 2989, 2 בדצמבר 1983, עמוד 637-638
ילקוט הפרסומים 3629, 12 במרץ 1989, עמוד 1879
↑  תיאטרון ע"ש יצחק ירון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297602405171  LCCN: no2010053852  VIAF: 268697658   WorldCat (עם VIAF): 268697658
יחסי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו – נורווגיה

| יחסי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו – נורווגיה |
| --- | --- |
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: נורווגיה


הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: נורווגיה
שטח (בקילומטר רבוע)
2,344,858: 323,802
אוכלוסייה
110,161,917: 5,588,322
תמ"ג (במיליוני דולרים)
66,383: 485,513
תמ"ג לנפש (בדולרים)
603: 86,880
משטר
ממשלת מעבר: מונרכיה חוקתית

יחסי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו–נורווגיה הם היחסים הדו צדדיים בין הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו לנורווגיה. הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו מיוצגת בנורווגיה באמצעות שגרירותה בלונדון, בריטניה. ישנם 1,930 בני דונג קונגו שחיים בנורווגיה. משרד החוץ הנורווגי הוציא אזהרת מסע לחלקים הצפוניים והמזרחיים של קונגו.
היסטוריה

קונגו הפכה עצמאית מבלגיה ב-30 ביוני 1960. נורווגיה החלה בסיוע הומניטרי לקונגו מאז 1963 לפחות. בשנת 1963 נורווגיה הייתה אחת משש המדינות היחידות אליהן. באותה שנה פנתה קונגו וביקשה לעזרה צבאית וביקשה עזרה להקמת חיל הים. נורווגיה דחתה את הבקשה וציינה מחסור במומחיות ההדרכה שקונגו חיפשה. בשנת 2003 נורווגיה העניקה לקונגו 40 מיליון כתר נורווגי. וידאר הלגסן, שר החוץ הנורווגי אמר: "למרות כמה סימנים מלאי תקווה בתהליך השלום והקמת ממשלת מעבר בקינשאסה, המצב ההומניטרי בחלק המזרחי של המדינה הוא רעוע." בשנת 2004 נמחל כל החוב הקודם. בשנת 2007 ביקרו בקונגו המזכ"לים של חמשת הארגונים ההומניטריים הנורווגיים הגדולים ביותר כדי להגיע למשבר. בשנת 2008 סופקו 15 מיליון כתר נורווגי נוספים. בשנת 2009 ביקרה שרת ההגנה אן-גרטה שטרום-אריכסן בקונגו כדי להתבונן בסכסוך. היא הסכימה לשלוח כוחות שיספקו כוח אדם לכוחות שמירת השלום של האו"ם במהלך הסכסוך בקיו. חוב הרפובליקה לנורווגיה, 143 מיליון כתרים נורווגיים, נמחק כתוצאה מהחלטה של הקבינט הנורווגי ב-21 באוקטובר 2011.
יחסי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו – הרפובליקה של קונגו

| יחסי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו – הרפובליקה של קונגו |
| --- | --- |
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: הרפובליקה של קונגו


הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: הרפובליקה של קונגו
שטח (בקילומטר רבוע)
2,344,858: 342,000
אוכלוסייה
110,161,917: 6,370,804
תמ"ג (במיליוני דולרים)
66,383: 15,321
תמ"ג לנפש (בדולרים)
603: 2,405
משטר
רפובליקה סמי נשיאותית: רפובליקה

יחסי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו–הרפובליקה של קונגו (או יחסי קינשאסה–ברזוויל) הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (שבירתה קינשאסה) לבין הרפובליקה של קונגו (שבירתה ברזוויל).
היסטוריה

היחסים בין שתי המדינות היו לבביים בזמן שלטונו של מובוטו ססה סקו.
בעשור השני למאה ה-21 החלה מתיחות בין השתיים. בשל הסתננות מורדים דרך הגבול המשותף, מאשימה הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו את שכנתה בכך שלא דאגה לסידורי אבטחה טובים בגבול בין השתיים. לעומת זאת, טוענת הרפובליקה של קונגו ששכנתה מתערבת בענייניה הפנימיים אך לא עושה דבר בנוגע לטיפול בבעיותיה הפנימיות שלה עצמה.
עוד דבר שהרגיז מאוד את הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הוא שהרפובליקה של קונגו לא מסגירה אליה מורדים שארגנו וביצעו פיגועי טרור ובמקום זאת נותנת להם מקלט מדיני.
יחסי איחוד האמירויות הערביות – קניה

| יחסי איחוד האמירויות הערביות – קניה |
| --- | --- |
איחוד האמירויות הערביות: קניה


איחוד האמירויות הערביות: קניה
שטח (בקילומטר רבוע)
83,600: 580,367
אוכלוסייה
11,106,647: 56,708,094
תמ"ג (במיליוני דולרים)
504,173: 107,441
תמ"ג לנפש (בדולרים)
45,394: 1,895
משטר
מונרכיה חוקתית פדרלית נבחרת: רפובליקה

יחסי איחוד האמירויות הערביות–קניה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין איחוד האמירויות הערביות לבין רפובליקת קניה.
היסטוריה

לאחר שמשטרת קניה גירשה משטחה ארבעה אזרחי אמרטים בחשד שהם טרוריסטים, איחוד האמירויות הטילה סנקציות על כמה תיירים קניינים שנסעו לאיחוד האמירויות לצורכי מגורים או לימודים. הסנקציות החדשות של האמירויות גרמו לחרדה רבה בקהילה הקניינית באיחוד האמירויות.
ביקורים רמי דרג > מקניה לאיחוד האמירויות הערביות

מוואי קיבאקי, נשיא קניה (2011)
אוהורו קניאטה, נשיא קניה (2014)
יחסים כלכליים

איחוד האמירויות הערביות היא המדינה המייצאת הרביעית בגודלה של קניה, ואילו קניה היא המדינה המייצאת החמישית בגודלה של איחוד האמירויות. על פי הלשכה האמירטית המרכזית לסטטיסטיקה, נכון לשנת 2010, עובדים באיחוד האמירויות כ-36,000 אזרחי קניה.
נציגויות דיפלומטיות

איחוד האמירויות הערביות מיוצגת בקניה בדרג השגרירות, באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בניירובי, בירת המדינה.
קניה מיוצגת באיחוד האמירויות בדרג השגרירות, באמצעו שגרירות רשמית באבו דאבי, בירת המדינה. קניה מיוצגת באיחוד האמירויות בדרג הקונסולרי, באמצעות קונסוליה רשמית אחת בעיר דובאי.
יחסי בורקינה פאסו – קנדה

| יחסי בורקינה פאסו – קנדה |
| --- | --- |
בורקינה פאסו: קנדה


בורקינה פאסו: קנדה
שטח (בקילומטר רבוע)
274,200: 9,984,670
אוכלוסייה
23,680,219: 39,838,945
תמ"ג (במיליוני דולרים)
20,325: 2,140,086
תמ"ג לנפש (בדולרים)
858: 53,718
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: מונרכיה חוקתית למחצה   דמוקרטיה פרלמנטרית למחצה

יחסי בורקינה פאסו–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין קנדה לבין בורקינה פאסו.
סקירה כללית

קנדה ובורקינה פאסו כוננו את יחסיהן בשנת 1962. שתי המדינות חברות בלה פרנקופוני וקיימות בהן קהילות גדולות של דוברי השפה הצרפתית. משום כך נוצר שיתוף פעולה של המדינות בתחום התרבות, החינוך, ולימודי השפות.
בשנת 2012 היה הסחר הדו-צדדי בין שתי המדינות 74.4 מיליון דולר אמריקאי. הייצוא הקנדי לבורקינה פאסו כולל מכונות, ציוד חשמלי, גומי, כלי רכב, כלים, ציוד רפואי ומוצרי ברזל ופלדה. הייצוא הבורקינה פאסי לקנדה כלל בעיקר אבני חן.
בשנים 2010 ו-2011 קנדה סיפקה 34.85 מיליון דולר לבורקינה פאסו - סיוע זר, באמצעות הסוכנות הקנדית לפיתוח בינלאומי (CIDA).
ייצוג

בורקינה פאסו מיוצגת בקנדה באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה באוטווה, בירת המדינה. בורקינה פאסו מיוצגת בקנדה גם בדרג הקונסולרי באמצעות 4 קונסוליות שהיא מחזיקה בערים: ונקובר, מונטריאול, טורונטו, וקאראקווט.
קנדה יוצגה לפני שנת 1995 בבורקינה פאסו באמצעות שגריר לא תושב מחוף השנהב. בשנת 1995 נוסדה השגרירות הקנדית בואגאדוגו, בירת בורקינה פאסו.
יחסי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו – ישראל

| יחסי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו – ישראל |
| --- | --- |
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: ישראל


הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: ישראל
שטח (בקילומטר רבוע)
2,344,858: 22,072
אוכלוסייה
110,161,917: 9,961,867
תמ"ג (במיליוני דולרים)
66,383: 509,901
תמ"ג לנפש (בדולרים)
603: 51,185
משטר
ממשלת מעבר: דמוקרטיה פרלמנטרית

ראשי הממשלה לאונרד מלאמבה (אנ') ולוי אשכול, 1966
יחסי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו – ישראל הם יחסי החוץ בין הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו לבין ישראל. לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו שגרירות בהרצליה פיתוח ולישראל יש קונסול כבוד בקינשאסה.
ישראל מיוצגת על ידי השגרירות הישראלית בקמרון.
ישראל קיימה יחסים דיפלומטיים עם קונגו-לאופולדוויל החל מעצמאותה ביוני 1960. אהוד אבריאל שימש כשגריר ישראל הראשון למדינה.
באפריל 1963 פנתה ממשלת קונגו לישראל בבקשה שתסייע לה לארגן מחדש את צבאה, ובמסגרת ההסכם השתתפו כמאתיים חיילים בקורס צניחה בקיץ אותה שנה, בהם גם רמטכ"ל הצבא, הגנרל מובוטו.
בדצמבר 1963 ערך נשיא קונגו, ז'וזף קסא-וובו, ביקור ממלכתי בישראל. בקיץ 1966 ביקר ראש ממשלת ישראל לוי אשכול ביקור ממלכתי בקונגו.
ב-1963 מונה שגריר קונגו בישראל, והשגרירות, שהוקמה ב-1965, ישבה בירושלים.
לאחר מלחמת יום הכיפורים ניתקה זאיר את יחסיה עם ישראל בעקבות הבטחת מדינות ערב לסיוע כספי בתמורה לניתוק הקשרים עם ישראל והחלטת האיחוד האפריקאי. בתקופת ניתוק היחסים יוצגה ישראל בזאיר על ידי דנמרק.
היחסים בין המדינות חודשו במאי 1982. בין היתר, ב-1983 נחתם הסכם צבאי בין המדינות, במסגרתו חימשה ואימנה ישראל את יחידות העילית של הצבא הקונגולזי. באותה תקופה אמר מובוטו כי: "זאיר מטילה על ישראל את המשימה לארגן מחדש את כל צבאה", והיה ידוע בכך שנהג לענוד את כנפי הצניחה הישראליות. בתקופה זו נערכו מספר ביקורים של הצמרת הישראלית במדינה, בהם של שר הביטחון אריאל שרון.
בנוסף, הקהילה היהודית בקונגו (אנ') סיפקה גורם נוסף לצמיחת היחסים בין המדינות. רוב יהודי המדינה עזבו עם סיום השלטון הבלגי, וכיום הקהילה במדינה מונה כ-100 חברים. ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו קיימת ישיבה חרדית, ויחסיה הטובים עם היהדות מתבטאים גם בביקורים בארגונים יהודיים בעולם.
כיום, עיקר היחסים בין המדינות נסבים סביב סיוע הומניטרי של ישראל לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, וכן סביב ייצוא וייבוא בין המדינות.
ב-2003 סגרה ישראל את שגרירותה בקינשאסה עקב מלחמת קונגו השנייה.
באוקטובר 2021 הודיע נשיא הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו פליקס צ'יסקדי, במהלך ביקורו בישראל כי מדינתו מתכוונת לפתוח נציגות דיפלומטית בירושלים ולמנות שגריר בישראל. כמו כן, הביע תמיכתו בצירופה של ישראל כמשקיפה בארגון האיחוד האפריקאי.
בספטמבר 2023 הודיעו ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ונשיא הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו פליקס צ'יסקדי כי ישראל תפתח שגרירות בקינשאסה, וכי קונגו תעביר את שגרירותה בישראל לירושלים.
לקריאה נוספת

משה יגר, ראשיתו של שירות החוץ 1948–1967, הוצאת כרמל, 2021, עמ' 250–251.
יצחק ירושלמי

ערך זה עוסק בחוקר. אם התכוונתם למשורר, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1928 
 פטירה:  2018 (בגיל 90 בערך) 
 תקופת הפעילות:  ?–2018 
 
הרב יצחק ירושלמי (באנגלית: Isaac Jerusalmi;‏ 1928 – 27 באפריל 2018) היה פרופסור אמריטוס למקרא ולשפות שמיות בהיברו יוניון קולג' בסינסינטי. חקר את השפות ארמית, ערבית, סורית ועברית, ותרגם מלאדינו.
קורות חיים

נולד בשנת 1928 באי רודוס למשפחה רבנית. עשה את לימדיו בסורבון שבפריז, ובשנת 1963 קיבל ממנו תואר דוקטור. הוסמך לרבנות בהיברו יוניון קולג'. בשנת 1959 היה רב מתלמד בבית הכנסת Rodef Shalom Temple בפיטסבורג.
מספריו

The Talmud is in Aramaic: Non-Halakhic Passages in Aramaic Selected from the Babli, Vocalized and Explained, Cincinnati: Hebrew Union College—Jewish Institute of Religion, 1982
Sephardic life in Cincinnati, 1906-1976: a synopsis, Cincinnati, OH, Sephardic Beth Shalom Congregation, 1976
יחסי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו – מקסיקו

| יחסי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו – מקסיקו |
| --- | --- |
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: מקסיקו


הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: מקסיקו
שטח (בקילומטר רבוע)
2,344,858: 1,964,375
אוכלוסייה
110,161,917: 131,133,866
תמ"ג (במיליוני דולרים)
66,383: 1,788,887
תמ"ג לנפש (בדולרים)
603: 13,642
משטר
רפובליקה חוקתית, סמי-נשיאותית (בפועל דיקטטורה): רפובליקה פדרלית

יחסי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו - המדינות המקסיקניות המאוחדות (בספרדית: Relaciones República Democrática del Congo-México, בצרפתית: Relations de la République démocratique du Congo - Mexique) הם היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות. היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות החלו בשנת 1960, כאשר מקסיקו הכירה בריבונותה של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו מהאימפריה הבלגית.
היסטוריה

בין המאה ה-16 למאה ה-19, במסגרת סחר העבדים האטלנטי, האימפריה הספרדית העבירה שיירות של עבדים מקונגו למלכות המשנה של ספרד החדשה. רוב העבדים הללו התקבלו בוראקרוס, לחופי האוקיינוס האטלנטי. סיום סחר העבדים בידי ספרד היה גורם לפריצתה של מלחמת העצמאות של מקסיקו אשר הופנתה נגד השלטון הספרדי. ביוני 1960 מקסיקו הכירה בעצמאותה של קונגו מהאימפריה הבלגית. במותו של ראש ממשלת קונגו, פטריס לומומבה, הביע שר החוץ המקסיקני, מנואל טלו באורוד (חבר המפלגה המוסדית המהפכנית), את צערו בשם הממשלה המקסיקנית. ב-31 ביולי 1975 סובסדו יחסים רשמיים בין קונגו (נודעה באותה העת בתור זאיר; תחת שלטונו של מובוטו ססה סקו) למקסיקו (תחת שלטונו של לואיס אצ'ווריה אלברס).
בתור חברה זמנית במועצת הביטחון של האומות המאוחדות, מקסיקו הצביע מספר פעמים בהחלטות האו"ם שנגעו לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. בשנת 2007 ביקר שגריר מקסיקו באדיס אבבה, אתיופיה, בקינשאסה, בירת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ופגש בנציגי הממשלה הקונגולזית. בשנת 2019, מאות פליטים קונגולזים נעו לעבר מקסיקו כדי להגר אל ארצות הברית דרך גבול ארצות הברית–מקסיקו. רוב הפליטים ברחו מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו עקב התפרצות האבולה במדינה. לאחר שהוסדרו חקיקות בארצות הברית שאסרו על חלק נרחב מההגירה, פליטים קונגולזים רבים השתכנו במקסיקו ללא כוונה לשוב לארצם. ממשלת מקסיקו הציעה לחנך צעירים קונגולזים מטעם כספיה וישנה קהילה של מקסיקנים ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, רוב תושביה הם פרופסורים וחוקרים. נכון לשנת 2018, סך המסחר בין מקסיקו והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו מנה 2.3 מיליון דולר אמריקאי.
משלחות דיפלומטיות

הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו אין משלחת דיפלומטית רשמית במקסיקו או קונסוליה המקושרת למקסיקו.
מקסיקו למקסיקו יש קונסוליה קונגולזית המקושרת לשגרירות המקסיקנית באדיס אבבה, בירת אתיופיה.
יחסי בורקינה פאסו – קוריאה הצפונית

| יחסי בורקינה פאסו – קוריאה הצפונית |
| --- | --- |
בורקינה פאסו: קוריאה הצפונית


בורקינה פאסו: קוריאה הצפונית
שטח (בקילומטר רבוע)
274,200: 120,538
אוכלוסייה
23,680,219: 26,517,006
תמ"ג (במיליוני דולרים)
20,325: 
תמ"ג לנפש (בדולרים)
858: 
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: דיקטטורה, טוטליטריזם, משטר חד מפלגתי

יחסי בורקינה פאסו–קוריאה הצפונית מתייחסים למערכת היחסים הנוכחית וההיסטורית בין קוריאה הצפונית, לבין בורקינה פאסו. אף מדינה לא שומרת על שגרירות באחרת, אם כי בעבר הייתה לקוריאה הצפונית שגריר בבירה ואגאדוגו.
היסטוריה

היחסים היו קרובים במיוחד במהלך המלחמה הקרה, כאשר קוריאה הצפונית הייתה פעילה ביותר בענייני החוץ שלה. קוריאה הצפונית סיפקה ציוד צבאי לצבא של מה שהיה אז הרפובליקה של וולטה העילית באמצע שנות השבעים, בתקופת שלטונו של אלוף גנרל סנגולה למאיזאנה. קוריאה הצפונית גם סיפקה סיוע חקלאי וטכני לבורקינה פאסו במהלך המלחמה הקרה. הסיוע הצבאי נמשך תחת שלטונו של קפטן תומא סנקרה, בהסכם שנחתם ב-1983. סנקרה, מהפכן מרקסיסטי, ביקר בפיונגיאנג מספר פעמים, תחילה כראש הממשלה ב-13 במרץ 1983 ולאחר מכן כנשיא ב-3 בספטמבר 1985. על פי הדיווחים, בתקופה זו נוצרה אגודת הידידות קוריאה הצפונית-בורקינה פאסו.
היחסים נשארו קרובים בתקופת שלטונו הראשון של יורשו של סנקארה, בלז קומפאורה, שעלה לשלטון בהפיכה צבאית ב-1987. קומפאורה ביקר בפיונגיאנג בספטמבר 1988. בסוף שנות השמונים היו כמה מקרים של שיתוף פעולה בין שתי המדינות - לדוגמה, הקמפיין הצפון קוריאני להקים תיאטרון פתוח בקודוגו, ונחתם הסכם סחר להחלפת כותנה ומינרלים של בורקינה פאסו למכונות חקלאיות צפון קוריאניות. הפעילות הדיפלומטית ירדה לאחר המלחמה הקרה, אך נמשך שיתוף הפעולה. בשנת 1998 השלימה ממשלת קוריאה הצפונית את בנייתם של חמישה מאגרי מים קטנים בבורקינה פאסו.
בהיותה משוחררת מהיחסים המסורתיים עם המדינה, הצביעה בורקינה פאסו - אז חברה זמנית של האו"ם באותה עת - בעד החלטת מועצת הביטחון של האו"ם 1874 בשנת 2009, שהטילה סנקציות כלכליות נוספות על קוריאה הצפונית. בהצהרה אמר נציג בורקינה פאסו כי הצבעת ארצו נובעת ממחויבותה לעולם ללא נשק גרעיני.
סחר

בשנת 2016, הסחר הבילטראלי היה שווה 34 מיליון דולר, מה שהופך את בורקינה פאסו לשותפת הסחר השביעית בגודלה של קוריאה הצפונית.
ראו גם

יחסי החוץ של קוריאה הצפונית
יחסי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו – צ'ילה

| יחסי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו – צ'ילה |
| --- | --- |
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: צ'ילה


הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: צ'ילה
שטח (בקילומטר רבוע)
2,344,858: 756,102
אוכלוסייה
110,161,917: 19,788,712
תמ"ג (במיליוני דולרים)
66,383: 335,533
תמ"ג לנפש (בדולרים)
603: 16,956
משטר
ממשלת מעבר: רפובליקה דמוקרטית

יחסי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו–צ'ילה הם יחסי החוץ בין צ'ילה והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות החלו בכנס שנערך בלוסקה ביוני 1967, כאשר צ'ילה וזאיר הקימו את המועצה הבין-הממשלתית של מדינות המייצאות נחושת, יחד עם פרו וזמביה, במטרה להסדיר את ייצור המינרל.
באופן רשמי, יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-31 במרץ 1972. חמש שנים מאוחר יותר, צ'ילה פתחה נציגות דיפלומטית בקינשאסה, והשגריר הצ'יליאני הראשון במדינה האפריקאית מונה בשנת 1985, כתוצאה מתהליך משא ומתן שהחל בשנת 1981, בסנטיאגו דה צ'ילה, במהלך החתימה על הסכם כללי לשיתוף פעולה כלכלי, טכני, מדעי, חברתי ותרבותי בין שתי המדינות. בשנת 1991, ובשל מגבלות תקציביות, החליטה צ'ילה לסגור את הנציגות ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, כך שהחל משנת 1997 נוכחותה של צ'ילה בוצעה על ידי משלחתה בארגון האו"ם, בניו יורק.
בשנת 2003, צ'ילה שלחה יחידת פינוי אוויר לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, כדי לתמוך במאמצי השלום והייצוב של האו"ם במדינה האפריקאית.
נציגויות דיפלומטיות

הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו מיוצגת בצ'ילה באמצעות שגרירותה בבואנוס איירס, ארגנטינה, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בסנטיאגו דה צ'ילה.
צ'ילה מיוצגת ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו באמצעות שגרירותה באו"ם.
יחסי בורקינה פאסו – צ'ילה

| יחסי בורקינה פאסו – צ'ילה |
| --- | --- |
בורקינה פאסו: צ'ילה


בורקינה פאסו: צ'ילה
שטח (בקילומטר רבוע)
274,200: 756,102
אוכלוסייה
23,680,219: 19,788,712
תמ"ג (במיליוני דולרים)
20,325: 335,533
תמ"ג לנפש (בדולרים)
858: 16,956
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה דמוקרטית

יחסי בורקינה פאסו–צ'ילה הם יחסי החוץ בין צ'ילה ובורקינה פאסו.
היסטוריה

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-29 בספטמבר 1992, בין שרי החוץ של צ'ילה ובורקינה פאסו, אנריקה סילבה סיממה ותומאס סנו, במסגרת האומות המאוחדות. עם זאת, עד היום לא נקבעו מנגנוני התייעצות פוליטיים, ולא נחתמו הסכמים דו-צדדיים בין שתי המדינות.
יחסים מסחריים

בשנת 2016, הסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-100,000 דולר, והיה מורכב כולו מיצוא יין צ'יליאני לבורקינה פאסו.
נציגויות דיפלומטיות

בורקינה פאסו מיוצגת בצ'ילה באמצעות שגרירותה באו"ם.
צ'ילה מיוצגת בבורקינה פאסו באמצעות שגרירותה באו"ם.
ישכר דב בעריש הורוביץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1948 
 פטירה:  2007 (בגיל 59 בערך) 
 תקופת הפעילות:  ?–2007 
 
רבי בעריש הורוביץ (משמאל) לצד אחיו רבי אייזיק, האדמו"ר מתולדות צבי ספינקא
רבי ישכר דב בעריש הורוביץ (ו' בשבט תש"ח, 1948 - י"ט בתשרי תשס"ח, 2007) היה האדמו"ר מספינקא-בית שמואל צבי בארצות הברית.
ביוגרפיה

נולד לרבי שמואל צבי הורוביץ ולאסתר רחל. בשנת תשכ"ו נישא לבלומא שרה, בת רבי אלעזר מייזליש אב"ד אויהל. בחיי אביו הקים, ניהל ועמד בראש מוסדות חסידות ספינקא. לאחר פטירת אביו בשנת תשנ"ז, עזב את בית מדרשו של אביו והקים חצר חדשה.
הוציא סדרת ספרים בשם "תפארת צבי", בה מכונסים דברי תורתו של אביו על התורה, המועדים, הזמירות לשבת ועל הגדה לפסח.
משפחתו

ילדיו:
חיה רויזא, אשת רבי יעקב דוד זעגעלבוים האדמו"ר מווינא.
רבי יוסף מאיר, האדמו"ר מבית שמואל צבי ספינקא. חתן רבי מנחם אליעזר זאב רוזנבוים האדמו"ר מקרעטשניף.
רבקה, אשת הרב צבי הלוי פרידמן אב"ד סעליש.
רבי משה יעקב, האדמו"ר מספינקא מונסי. חתן רבי שמואל יעקב קאהן האדמו"ר מתולדות אברהם יצחק.
יקותיאל יהודה, חתן רבי יצחק אייזיק מנחם אייכנשטיין האדמו"ר מגאלנטא.
פערל, אשת הרב נפתלי הירצקא בערגער בן רבי שמואל אב"ד מישקולץ.
רבי אהרן דוד האדמו"ר מזבילטוב, חתן רבי יעקב שמשון טירנויער האדמו"ר מחוסט.
טויבא, אשת רבי אשר זעליג אשרי אב"ד רידז.
יואל, חתן רבי שמואל חיים יחזקאל פאנעט מדעעש.
ישכר פרנקנטהל

ישכר פרנקנטהל (נולד בשנת 1956) הוא פוליטיקאי ישראלי שכיהן כראש עיריית בני ברק (2003–2008) וכראש מועצת עמנואל (2003–1996). כיום יו"ר הוועדה המקומית לתכנון ובניה אצבע הגליל.
ביוגרפיה

נולד בישראל, בנם של יואל ושרה פרנקנטהל, משתייך לחסידות גור. בוגר מוסדות החינוך של גור. בשנות ה-90 כיהן כגזבר ומזכיר העיר אלעד ולאחר מכן כמנהל לשכתו של ראש המועצה המקומית עמנואל. בין השנים 1996–2003 כיהן כראש מועצת עמנואל. בשנת 2003, כשנה לפני תום תקופת כהונתו, התפטר מתפקידו בעמנואל כדי לשמש נציג הסיעה המרכזית באגודת ישראל לראשות עיריית בני ברק, מכח הסכם רוטציה קואליציוני בין אגודת ישראל לדגל התורה. פרנקנטהל החליף בתפקיד את מרדכי קרליץ.
פרנקנטהל הובא לעיריית בני ברק על מנת לשפר את מצבה הכלכלי שהיה בשפל באותן שנים. בזמנו אושרו תוכניות המתאר למתחם מגדלי ב.ס.ר. בבני ברק (חלק משכונת BBC) והוחל בבנייתם.
על פי הסכם בין שתי המפלגות, סיים פרנקנטהל את תפקידו כראש עיריית בני ברק בתום קדנציה אחת, לטובת נציג דגל התורה. מחליפו היה יעקב אשר.
לאחר סיום תפקידו שימש כמנהל ישיבת גור בבני ברק. החל מדצמבר 2010 כיהן כיו"ר הוועדה המקומית לתכנון ובניה אצבע הגליל, המאגדת תחת סמכותה את היישובים: מטולה, יסוד המעלה, חצור הגלילית, ראש פינה וטובא-זנגרייה.
החל מ-2017, הוא מכהן כיו"ר ועדה מרחבית לתכנון ובניה מזרח השרון, וכן חבר הוועדה הגאוגרפית - ירושלים, יו"ש ושפלה.
הערות שוליים

↑  ענת ג'ורג'י, אושרה להתנגדויות תוכנית להקמת אזור תעשייה חדש בצפון בני ברק, באתר הארץ, 27 בפברואר 2006
| דגל ישראל ראשי מועצת ועיריית בני ברק |
| --- | --- | --- |
| ראשי ועד המושבה | יצחק גרשטנקורן 1924–1934 • רב העיר הרב נחמן שמואל יעקב מיודסר 1937–1934 |  |
| ראשי מועצה מקומית | יעקב פרבשטין 1939–1937 • יצחק גרשטנקורן 1949–1954 |  |
| ראשי עירייה | יצחק גרשטנקורן 1949–1954 • משה בגנו 1954 • ראובן אהרונוביץ' 1957–1954 • משה בגנו 1957–1959 • ראובן אהרונוביץ' 1959–1966 • שמואל וינברג 1966–1968 • שמעון סירוקה 1968–1969 • ישראל גוטליב 1969–1974 • יצחק מאיר 1974–1976 • ישראל גוטליב 1976–1978 • שמואל וינברג 1978–1983 • משה אירנשטיין 1983–1991 • ירחמיאל בויאר 1991–1993 • משה אירנשטיין 1993–1995 • עמוס מר-חיים (יו"ר ועדה קרואה) 1995–1998 • מרדכי קרליץ 1998–2003 • ישכר פרנקנטהל 2003–2008 • יעקב אשר 2008–2013 • אברהם רובינשטיין (מ"מ) 2013 • חנוך זייברט 2013–2018 • אברהם רובינשטיין 2018–2024 • חנוך זייברט 2024–מכהן |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ישכר לייב וינברג

קבר רבי ישכר לייב וינברג (מימין) לצד סבו רבי אברהם וינברג (הראשון)
רבי ישכר לייב וינברג (מכונה ביידיש: דער עלטערער, כלומר: המבוגר; נפטר בכ"ח בניסן תרפ"ח) היה אדמו"ר חסידי בדור השלישי בחסידות סלונים.
ביוגרפיה

נולד לרבי שמואל וינברג מסלונים, נכדו של היסוד העבודה, ונשא את בתו של רבי שלום פרלוב מבראהין. התפרסם בין הגויים בשל שנינותו הרבה.
לאחר פטירת אביו בי"ט בשבט תרע"ו פנו רוב החסידים אל אחיו הצעיר רבי אברהם שהתגורר בביאליסטוק, ומיעוטם מינו את רבי ישכר לייב לממלא מקום אביו בסלונים. למרות זאת שמרו השניים על קשר הדדי וכיבדו מאוד זה את זה. מסופר כי בראש השנה הראשון אחרי מינויו לאדמו"ר, תלה רבי ישכר לייב פתק בבית מדרשו בו הודיע כי מי שנמנע מליסע לביאליסטוק בשל כבודו הוא אינו מוציא ידי חובה בתקיעותיו. אחת בשנה ניהלו האחים טיש משותף בהיותם בוורשה ביום הילולת אביהם.
יחד עם אחיו עמד בראש כולל רייסין ופעל רבות למען היישוב החסידי בארץ ישראל.
נפטר בכ"ח בניסן תרפ"ח (1928). בנו רבי אברהם יהושע העשיל וינברג מילא את מקומו בסלונים, עלה לארץ ישראל בשנת תרצ"ה (1935) ופתח בית מדרש בתל אביב. חיבר ספר תורני-אנציקלופדי "אוצר ערכי התורה - אהלי יששכר". נכדו שמואל וינברג כיהן כראש העיר בני ברק.
חתנו רבי יוחנן מלובצקי מלעכוויטש, נרצח בשואה.
הערות שוליים

↑  חתן רבי דוד וידנפלד מוורשה - חותנו של הבית ישראל מגור. ראה מצבתו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304421305171  VIAF: 298907493   WorldCat (עם VIAF): 298907493
יצחק ירושלמי (משורר)

אין תמונה חופשית
יצחק ירושלמי (כתב בשם העט יעראָז; פברואר 1907 – 1985) היה משורר יידי ישראלי, חשמלאי במקצועו.