stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מגדל אל-יעקוב

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  רב-קומות, גורד שחקים 
 מיקום:  דובאי
 מדינה:  איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2006–2013 (כ־7 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  2017 
 אדריכל:  עדנאן ספאריני
 מידות
 גובה:  328 מטר (1,076 רגל) מטר
 שטח:  53,350 מ"ר
 קומות:  69 (כולל קומת קרקע)
 
 קואורדינטות:  25°12′59″N 55°16′47″E﻿ / ﻿25.216333°N 55.279806°E﻿ / 25.216333; 55.279806
  (למפת דובאי מוגדלת) מגדל אל-יעקוב(למפת דובאי רגילה) מגדל אל-יעקוב
 
מגדל אל-יעקוב (בערבית: برج اليعقوب) הוא גורד שחקים הממוקם על דרך E11 שבדובאי, איחוד האמירויות הערביות. בניית הבניין החלה בשנת 2006, בשנת 2010 הוא הגיע לגובהו המקסימלי ובשנת 2013 בנייתו הושלמה. גובהו של הבניין הוא 328 מטר (1,076 רגל) והוא כולל 69 קומות. המבנה בבעלות פרטית של סיְף א-דין יעקוב וכולל 224 חדרי מלון. הבניין משתרע על שטח של 53,500 מטר רבוע.
הבניין עוצב בהשראת הביג בן בלונדון. למרות זאת, לא קיים שעון בחזית הבניין כמו בביג בן. קיים גם דמיון למגדל (דובאי), אשר ממוקם ישירות צפונית לו.
תמונות מבנייתו

4 במאי 2007
28 דצמבר 2007
יחסי קובה–קפריסין

| יחסי קובה–קפריסין |
| --- | --- |
קובה: קפריסין


קובה: קפריסין
שטח (בקילומטר רבוע)
110,860: 9,251
אוכלוסייה
10,954,682: 1,365,615
תמ"ג (במיליוני דולרים)
107,352: 32,230
תמ"ג לנפש (בדולרים)
9,800: 23,601
משטר
רפובליקה קומוניסטית: רפובליקה
שגרירים
אראמיס פואנטה הרננדז: איאקובוס גירגוסיאן
יחסי קובה–קפריסין הם היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקת קפריסין לבין הרפובליקה של קובה. קפריסין מיוצגת בקובה באמצעות שגרירות בהוואנה, וקובה מיוצגת בקפריסין באמצעות שגרירות בניקוסיה.
היסטוריה

היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-22 בנובמבר 1960.
ב-28 בספטמבר 2009, נשיא רפובליקת קפריסין, דימיטריס כריסטופיאס, ביקר באופן רשמי בקובה יחד עם שר החוץ, מרקוס קיפריאנו (אנ'), שר המסחר, התעשייה והתיירות, אנטוניס פסקלידס (אנ') ודובר הממשלה, סטפנוס סטפאנו. באותו יום, בארמון המהפכה, הנשיא הקובני ראול קסטרו העניק לנשיא קפריסין, דימיטריס כריסטופיאס את מדליית חוסה מארטי. באותו יום, נפתחה גם שגרירות קפריסין בהוואנה. ב-29 בספטמבר, נאם נשיא קפריסין באוניברסיטת הוואנה.
ב-26 בספטמבר 2015, נפתחה תערוכה בשגרירות קובה בניקוסיה לכבוד 55 שנים ליחסים בין שתי המדינות.
יחסי מסחר

הטבלה הבאה מציגה את יחסי המסחר בין שתי המדינות בשנים 2009–2013:
| שנה | ייבוא> מילוני € | שינוי> %, y-o-y | שינוי בייבוא באחוזים> % | ייצוא מקומי> מילוני € | שינוי> %, y-o-y | שינוי בייצוא באחוזים> % | רי-אקספורט> מילוני € | מסחר כולל> מילוני € |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009 | 23.9 | 5.37 | 0.42 | 0 | - | 0 | 0 | 24 |
| 2010 | 26 | 8.63 | 0.40 | 0 | - | 0 | 0 | 26 |
| 2011 | 28.8 | 10.80 | 0.46 | 0 | - | 0 | 0 | 28.8 |
| 2012 | 36.4 | 26.17 | 0.63 | 0 | - | 0 | 0 | 36.4 |
| 2013 | 33.6 | -7.68 | 0.70 | 0 | - | 0 | 0 | 33.6 |
שגרירים

החל מה-25 בינואר 2013, השגריר הקובני בקפריסין, הוא אראמיס פואנטה הרננדז. השגריר הקפריסאי בקובה הוא איאקובוס גירגוסיאן.
מגדל אחמד עבד א-רחים אל-עטאר

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים
 מיקום:  דובאי
 מדינה:  איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות
 בעלים:  e& 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2005–2015 (כ־10 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  9 בפברואר 2018 
 אדריכל:  Gulf Engineering & Consultants
 מידות
 גובה:  342 מטר (1,122 רגל) מטר
 קומות:  76 (+ 2 קומות תת-קרקעיות)
 
 קואורדינטות:  25°12′45″N 55°16′38″E﻿ / ﻿25.2125°N 55.277222222222°E﻿ / 25.2125; 55.277222222222
  (למפת דובאי מוגדלת) מגדל אחמד עבד א-רחים אל-עטאר(למפת דובאי רגילה) מגדל אחמד עבד א-רחים אל-עטאר
 
מגדל אחמד עבד א-רחים אל-עטאר (בערבית: برج أحمد عبد الرحيم العطار) הוא גורד שחקים בדובאי, איחוד האמירויות הערביות. הוא ממוקם על דרך E11.
המבנה

גובהו של הבניין הוא 342 מטרים (1,122 רגל) והוא כולל 78 קומות מתוכן 76 קומות עליות ו-2 קומות תת-קרקעיות. בניית הבניין החלה בשנת 2005.
המגדל הוא האחד עשר בגובהו בדובאי ואחד ממאה המבנים הגבוהים ביותר בעולם. הבעלים של הבניין הוא אחמד עבד אל-רחים אל-עטאר נכסים.
אל-עטאר נכסים שיווקה ומכרה נכסים רבים בדובאי בעשור האחרון; למרות זאת, הם לא סיימו את רוב הפרויקטים שהם החלו לבנות. חלק מהפרויקטים שלהם דוגמת מגדלי טורונטו ומגדל ונקובר בוטלו לאחרונה על ידי ה-RERA (אנ'). הם נתבעו על ידי משקיעים רבים שאיבדו את כספם. בין הפרויקטים שנבנו על ידי הקבוצה: lobal Point, Polaris Poladio .Skyscraper, Toronto tower Vancouver Tower, Vue De Lac, Vista De Lago.
מפקדת בעלות הברית בשלזוויג-הולשטיין ויוטלנד

| --- | --- |
סמל המפקדה
סמל המפקדה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה גרמניה דנמרק דנמרק
 שיוך:   בונדסוור  הצבא המלכותי הדני
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  3 באפריל 1962 – 18 בספטמבר 1999 (37 שנים)
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  60,000
מפקדת בעלות הברית בשלזוויג-הולשטיין ויוטלנד (בגרמנית: Hauptquartier der Alliierten Landstreitkräfte Schleswig-Holstein und Jütland או בקיצור LANDJUT) הייתה מפקדה של נאט"ו אשר ריכזה תחתיה כוחות מהבונדסוור ומהצבא המלכותי הדני.
היסטוריה

ב-1953 עזבה הבריגדה הגרמנית של הצבא המלכותי הנורווגי את צפון גרמניה, ואת מקומה תפסו יחידות מהצבא המלכותי הדני. הכוחות הדנים היו כפופים לפיקוד כוחות בעלות הברית בצפון אירופה. ב-1957 תוגברו הכוחות הדנים בכוחות מדיוויזיית הפאנצר ה-3. ב-1958 הועבר הפיקוד על כל כוחות נאט"ו באזור שלזוויג-הולשטיין. החל מ-22 בנובמבר 1961 הועברו הוכפפו כל כוחות נאט"ו באזור תחת פיקוד כוחות בעלות הברית במבואות הים הבלטי.
ב-3 באפריל 1962 הוחלט במפקדת כוחות בעלות הברית במבואות הים הבלטי לארבע מפקדות חדשות: כוחות היבשה בשלוויג-הולשטיין ויוטלנד, כוחות היבשה בסילנד, כוחות חיל האוויר בים הבלטי וכוחות הצי בים הבלטי. חלוקה זו הייתה אמורה להימשך כל עוד נמשכת המלחמה הקרה וישנו איום של פלישה סובייטית לצפון גרמניה ודרום דנמרק.
במקרה של פלישה סובייטית, מטרת הכוחות בשלזוויג-הולשטיין ויוטלנד הייתה להגן על אזורים אלו במשך כמה ימים עד שתגיע תגבורת משולבת בריטית-אמריקנית-הולנדית. הכוח המרכזי באזור זה היה דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-6 הגרמנית ודיוויזיית יוטלנד הדנית. מטה הפיקוד היה מחולק בצורה שווה בין הקצינים הגרמנים והדנים, ולצדם קצין קישור בריטי. לאחר סיום המלחמה הקרה הוחלט להשאיר את הכוחות בשלזוויג-הולשטיין ויוטלנד במתכונת של פיקוד משותף גרמני-דני. מצב זה השתנה כאשר ב-1999 הצטרפה פולין לברית נאט"ו. הגרמנים והדנים היו מעוניינים ביצירת מסגרת חדשה שתכלול גם חיילים פולנים. ב-18 בספטמבר של אותה שנה פורקה המפקדה, ועל בסיסה הוקם הקורפוס הרב-לאומי צפון-מזרח.
יחסי ספרד–קובה

| יחסי ספרד–קובה |
| --- | --- |
ספרד: קובה


ספרד: קובה
שטח (בקילומטר רבוע)
505,370: 110,860
אוכלוסייה
47,898,410: 10,954,682
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,580,695: 107,352
תמ"ג לנפש (בדולרים)
33,001: 9,800
משטר
מונרכיה חוקתית: דמוקרטיה עממית

היחסים בין ממלכת ספרד לבין הרפובליקה של קובה נכונו לפני כ-500 שנים. קובה הייתה קולוניה ספרדית משנת 1492 עד 1898 כשהיא נכבשה בידי ארצות הברית במלחמת ארצות הברית–ספרד וקיבלה עצמאות.
היסטוריה > קולוניאליזם ספרדי

המגעים הראשונים בין ספרד לקובה התרחשו באוקטובר 1492 כאשר החוקר ומגלה הארצות כריסטופר קולומבוס הגיע לקובה. היישוב הספרדי בקובה החל בשנת 1511 כאשר הכובש הספרדי דייגו ולאסקס דה קואיאר הקים יישוב באזור ברקואה של היום. כאשר הוקם בברקואה היישוב, קובה הפכה לנקודת מוצא לחקר ספרדי את אמריקה. בשנת 1521 הפכה קובה לחלק מהאימפריה הספרדית ומשנת 1525 נשלטה בידי מלכות המשנה של ספרד החדשה שבירתה הייתה מקסיקו סיטי.
במהלך הקולוניאליזם הספרדי בקובה היא הפכה למפיקה משמעותית של קנה סוכר וכדי לענות על דרישות העולם החלה ספרד לייבא לקובה עבדים ממערב אפריקה לעבודה בשדות. עצם התלותיות בענף אחד (ייצור סוכר) גרם לכלכלת קובה להיות מתנודדת ולא יציבה והיא נחשבה לכלכלה נחשלת יחסית באמריקה בתקופת הקולוניאליזם הספרדי.
היסטוריה > עצמאות

במהלך שנת 1868 מדינות רבות באמריקה הלטינית קיבלו עצמאות מספרד. באוקטובר אותה שנה הכריז קרלוס מנואל דה סספדס, בעל מטעי קנה סוכר, על עצמאותה של קובה. הכרזתו זו הובילה למלחמת עשר השנים עם השלטון הספרדי, מלחמה שהסתיימה בתבוסת המצדדים בעצמאות קובה. באוגוסט 1879 התפתח מאבק שני בין שני הצדדים, מאבק שהסתיים בספטמבר 1880 ונמשך עד תבוסת התומכים בעצמאות קובה.
בפברואר 1895 החל מאבק חדש לעצמאות קובה, שידוע בשם "מלחמת העצמאות הקובנית" שבראשו עמד המשורר חוסה מארטי, שנהרג בקרב דוס ריוס במאי 1895. המלחמה נמשכה עד 1898, עת ארצות הברית שלחה כוחות לקובה. באותה שנה, ספינת חיל הים האמריקאית USS מיין (ACR-1) התפוצצה וטבעה בנמל הוואנה, מה שהוביל את האמריקאים לטעון כי ספרד אשמה בתקרית. התקרית היוותה עילה למלחמת ארצות הברית–ספרד, שהחלה באפריל 1898 עד אוגוסט אותה שנה. בסוף המלחמה יצאה ארצות הברית מנצחת וזכתה בקובה וספרד הובסה. התבוסה אף היוותה גורם לקריסתה של האימפריה הספרדית. בשנת 1902 פרשה קובה מהשלטון האמריקאי והפכה לאומה עצמאית.
היסטוריה > אחרי העצמאות

ב-10 בדצמבר 1898, חתמו ארצות הברית וספרד על הסכם פריז, שעל פיו ויתרה ספרד על כל זכויותיה בקובה. הקונסול הדיפלומטי הספרדי הראשון, חוסה פליפה סגרריו, הגיע לקובה ביולי 1899 במהלך הכיבוש האמריקאי באי. הקונסול של ספרד חואקין מריה טורויה נתמנה לממונה על היחסים לאחר כינונה הרשמי של הרפובליקה הקובנית במאי 1902. באותה השנה, קובה וספרד ייסדו יחסים בילטרליים. בין 1902 עד 1928, לקובה היגרו יותר מ-1.2 מיליון מהגרים ספרדים.
במהלך מלחמת האזרחים בספרד (1936-1939), הממשלה הקובנית נקטה בעמדה נייטרלית בנוגע למלחמת האזרחים ונטתה לסייע לרפובליקה הספרדית השנייה. בשנת 1937 אהד נשיא קובה פולחנסיו בטיסטה את משטרו של פרנסיסקו פרנקו, ששיקף את יחסיו המשתנים עם ארצות הברית.
למרות האנטי-קומוניזם של פרנקו, קובה וספרד קיימו יחסים דיפלומטיים גם לאחר שפידל קסטרו עלה לשלטון ב-1959 ב-1960 גירש הנשיא קסטרו את השגריר הספרדי חואן פאבלו דה לוז'נדו איירור לאחר ויכוח בין השניים בטלוויזיה. תפקיד השגריר הספרדי בקובה יישאר לא מאויש במשך 15 השנים הבאות, אולם היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות המשיכו להתקיים בדרג ממונה על היחסים.
בתקופת כהונתו של פרנסיסקו פרנקו בספרד הנשיא קסטרו קידם בברכה את הרפובליקנים הספרדים, כדגמת דולורס איברורי, אנריקה ליסטר ואלברטו ביו, שלימדו את המהפכנים הקובנים במקסיקו לוחמת גרילה. כאשר ארצות הברית הטילה אמברגו נגד קובה בשנים 1960–1962, בעלות בריתה של קובה באמריקה הלטינית ובאירופה החליטו ללכת בעקבותיה של ארצות הברית, עם זאת, פרנסיסקו פרנקו החליט שלא לקחת בהטלת האמברגו על קובה. הלחץ האמריקאי נגד הפרת האמברגו מצד ספרד הוסט בידי המשאים והמתנים בנוגע לבסיסיים הצבאיים של הכוחות המזוינים של ארצות הברית בספרד ב-1963.
לאחר מותו של פרנקו, בקובה קבעו על קיום שלושה ימי אבל לאומי. ב-1974 מונו לראשונה מזה כ-15 שנים שגרירים בין שתי המדינות. לאחר מעבר המשטר בספרד לדמוקרטיה, ביקר ראש ממשלת ספרד אדולפו סוארס בקובה ב-1978.
ביולי 1992 ביקר פידל קסטרו בספרד בפעם הראשונה כדי להשתתף בפסגה האיברו-אמריקאית השנייה במדריד. בביקורו בספרד, קסטרו גם ביקר בעיר לאנסרה בגליסיה שבה נולד אביו. קסטרו שב לספרד בשנת 1998 כדי להיפגש עם ראש ממשלת ספרד חוסה מריה אסנאר.
בחודש נובמבר 1999, מלך ספרד חואן קרלוס הראשון ערך ביקור רשמי בקובה והשתתף בפסגה האיברו-אמריקאית התשיעית שנערכה בהוואנה. המלך חזר לקובה בשנת 2016 כדי להשתתף בהלווייתו של קסטרו.
ישנן טיסות ישירות בין קובה וספרד בחברות התעופה הבאות: אייר אירופה, קובאנה דה אוויאסיון, איבריה איירליינס, אוולופ איירליינס (אנ') ופלוס אולטרה ליינס.
יחסים בילטרליים

במהלך השנים חתמו שתי המדינות על מספר הסכמים, כמו הסכם הסגרה (1905); הסכם סחר (1978), (1982); הסכם לשותפות תרבותי וחינוכי (1982); הסכם לשמירה על השקעות (1994); הסכם למניעת כפל מס (1999); הסכם תובלה אווירית (2005) ועוד.
יחסים כלכליים

בשנת 2015 ייצאה ספרד לקובה סחורה מגוונת בסך של מיליארד דולר אמריקאי. באותה השנה ספרד ייבאה מקובה סחורה בסך 134 מיליון דולר אמריקאי שכללה בעיקר: טבק, משקאות חריפים, סוכר גולמי ופירות ים.
נציגויות דיפלומטיות

לספרד שגרירות בהוואנה.
לקובה יש שגרירות במדריד. וקונסוליות בברצלונה , לאס פלמס , סנטיאגו דה קומפוסטלה וסביליה .
שגרירות ספרד בהוואנה
הקונסוליה הכללית של קובה בברצלונה
הקונסוליה הכללית של קובה בסנטיאגו דה קומפוסטלה
לטיפה בינת-מוחמד אל-מכתום השנייה

| --- | --- |

 לידה:  5 בדצמבר 1985 (בת 39) דובאי, איחוד האמירויות 
 מדינה:  איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות
 
 חתימה:   
 
שייח'ה לטיפה בינת-מוחמד בן ראשד אאל מכתום (בערבית: شيخة لطيفة بنت محمد بن راشد آل مكتوم; נולדה ב-5 בדצמבר 1985) היא נסיכה אמירתית מדובאי. נמלטה מדובאי בפברואר 2018 והוחזרה בכוח מהמים הבינלאומיים ליד החוף ההודי במבצע משותף בין הודו לאמירויות ב-4 במרץ 2018.
רקע

לטיפה ואחיה מג'יד טופלו בילדותם המוקדמת על ידי דודתם מצד אביהם. לטיפה התחנכה בבית הספר דובר אנגלית בדובאי ובהמשך בבית הספר הבינלאומי שויפאת ושנה אחת בבית הספר "לטיפה" לבנות. לטיפה היא צנחנית מנוסה והודרכה על ידי אלופת העולם לשעבר בצניחה חופשית, סטפניה מרטיננגו.
פרשת היעלמותה

ב-24 בפברואר 2018 לטיפה וחברתה הפינית טינה יאוהיאינן עזבו את דובאי במכונית וחצו את הגבול לעומאן. הן עזבו את עומאן על גבי אופנועי ים והצטרפו לאזרח אמריקני-צרפתי ולקצין המודיעין הצרפתי לשעבר, הרווה ג'וברט, וצוותו ביאכטה "נוסטרומו". כעבור יומיים היא יצרה קשר עם עורך הדין הבריטי דייוויד היי והודיעה לו על עזיבתה את דובאי. היא פרסמה כמה הודעות עזיבה בחשבונות המדיה החברתית שלה, תוך פירוט הנסיבות לעזיבתה. ב-3 במרץ 2018, ג'וברט יצר קשר עם עיתונאי הודי לקראת סיום מסעם. למחרת הוא, לטיפה וחברתה וכן צוות של שלושה אזרחי הפיליפינים נעצרו על ידי הרשויות ההודיות עם התקרבותם לגואה. לפחות שלוש אוניות מלחמה הודיות ושתיים מהאמירות, שני מטוסים צבאיים ומסוק היו מעורבים בפשיטה על נוסטרומו, כ-50 מיילים מחופי גואה.
ב-9 במרץ 2018, דיווח ה"דיילי מייל" את הידיעה על היעלמותם של נוסטרומו והאנשים שהיו על סיפונה לאחר שיצרו עמם קשר באי כוחה של לטיפה. לטיפה הכינה מבעוד מועד סרטון באורך 39 דקות לפני ניסיון הבריחה, שישוחרר למקרה שחייה היו בסכנה, הוא פורסם ב-11 במרץ 2018. הקליפ הוקלט בדירתה של חברתה הפינית ומסביר את הרקע המשפחתי שלה ואת הנסיבות שהובילו להחלטתה לברוח. בסרטון היא גם מאשימה את אביה בהתעללות בה ובאחותה שמסה (גם שמסה ניסתה לברוח מחיק המשפחה במהלך חופשה בבריטניה אך נתפסה במהרה) יחד עם אישומים חמורים נוספים, בהם רצח.
לשכת החקירות הלאומית של פינלנד אישרה את היעלמותה של יאוהיאינן ופתחה בחקירה בשיתוף משרד החוץ הפיני. אחיה של יאוהיאינן אישר את חברותה עם שייחה לטיפה. ב-20 במרץ 2018 אותרה היאכטה נוסטרומו בנמל פוג'יירה שבאיחוד האמירויות. למחרת היא יצאה לסרי לנקה עם הצוות המשוחרר, כולל ג'וברט ושלושת האזרחים הפיליפינים. נוסטרומו הגיעה לגאלה שבסרי לנקה ב-2 באפריל 2018. ב־22 במרץ 2018 נמצאה יאוהיאינן, מה שגרם למשרד החוץ הפיני להפסיק את חיפושו בשיתוף פעולה עם רשויות דובאי. המיקום בו נמצאה יאוהיאינן ופרטים על אירועים קודמים לא פורסמו רשמית, אך לדברי משפחתה היא חזרה מדובאי לפינלנד באותו הלילה.
בדצמבר 2018, לפני יציאתו של פרק בסדרת הטלוויזיה הדוקומנטרית BBC Two - Escape from Dubai: The Mystery of the Missing Princess - הוציא בית המשפט המלכותי בדובאי הצהרה לפיה לטיפה בטוחה בבית. ב־25 בדצמבר פורסמו תצלומים שצולמו ב־15 בדצמבר ובהם ניתן לראות את לטיפה לצד מרי רובינסון, הנציבה העליונה של האו"ם לזכויות האדם לשעבר ונשיאת אירלנד לשעבר.
ב-16 בפברואר 2021 חשפה רשת ה-BBC סדרת סרטונים שצילמה בחשאי ב-2018, בתא השירותים שבביתה בו שהתה, בהם היא מגוללת את אשר עברה וטוענת שאביה מחזיק אותה כבת ערובה וכי נשקפת סכנה לחייה.
משפחתה

אביה, שיח' מוחמד בן ראשד אאל מכתום, הוא המונרך (אמיר) של דובאי וראש הממשלה וסגן נשיא איחוד האמירויות הערביות, ואמה, חוריה אחמד למרה, היא מאלג'יריה.
לשייחה לטיפה יש שתי אחיות למחצה עם אותו שם (אחת מבוגרת ממנה ואחת צעירה). היא אחותה המלאה של שיח'א מאיתא (ילידת 1980), שייחה שמסא (ילידת 1981), ושייח מג'יד (יליד 1987).
הערות שוליים

↑  Player FM, The Plight Of Princess Latifa - 4.27 The Sean Hannity Show podcast, player.fm (באנגלית)
↑  האם האמיר של דובאי מחזיק את בתו הנסיכה כלואה בבידוד?, באתר הארץ, 7 במאי 2018
↑   לאחר כישלון הבריחה מהארמון בדובאי, כל מה שנשאר מהנסיכה הוא סרטון, באתר הארץ, 13 בפברואר 2019
↑  AP, תמונות ראשונות: בתו החטופה של שליט דובאי, באתר ynet, 24 בדצמבר 2018
↑  בתו של שליט דובאי: "אבי מחזיק אותי כבת ערובה", באתר כאן-תאגיד השידור הישראלי
↑  Vidéo. Scandale / Séquestrée durant trois ans, la fille de l’émir de Dubaï, née d’une mère algérienne, s’enfuit du pays :Algerie Focus France, web.archive.org, ‏2019-04-12
↑  País, El (2018-03-19). "La desesperada huida de una hija del emir de Dubái". El País (בספרדית). נבדק ב-2019-06-09.
↑  هل كان لحاكم دبي إبنة من أم جزائرية ؟ | Algeria Post, web.archive.org, ‏2018-04-22
↑  Free Latifa (2018-03-11), Sheikha (Princess) Latifa Al Maktoum - FULL UNEDITED VIDEO - #FreeLatifa, נבדק ב-2019-06-09
↑  Il giallo della principessa scomparsa con l'ex 007, web.archive.org, ‏2018-03-23
↑  Millar, Stuart; Wilson, Jamie (2001-12-10). "Strange case of the sheikh's daughter". The Guardian (באנגלית בריטית). נבדק ב-2019-06-09.
↑  Millar, Stuart; Wilson, Jamie (2001-12-15). "Sheikh's daughter escaped family's UK home before 'kidnap'". The Guardian (באנגלית בריטית). נבדק ב-2019-06-09.
↑  Free Latifa (2018-03-11), Sheikha (Princess) Latifa Al Maktoum - FULL UNEDITED VIDEO - #FreeLatifa, נבדק ב-2019-06-09
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1173082425  VIAF: 8688154501925339210007   WorldCat (עם VIAF): 8688154501925339210007
יחסי סין–קובה

| יחסי סין–קובה |
| --- | --- |
הרפובליקה העממית של סין: קובה


סין: קובה
שטח (בקילומטר רבוע)
9,596,967.75: 110,860
אוכלוסייה
1,417,420,624: 10,954,682
תמ"ג (במיליוני דולרים)
17,794,782: 107,352
תמ"ג לנפש (בדולרים)
12,554: 9,800
משטר
רפובליקה עממית: רפובליקה סוציאליסטית

ג'ואו אנלאי מברך את צ'ה גווארה בפברואר 1965. זו הפעם השנייה שצ'ה גווארה מבקר בסין, הפעם הראשונה בנובמבר 1960.
יחסי סין–קובה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה העממית של סין לרפובליקה של קובה. היחסים החלו כאשר שושלת צ'ינג הקימה קונסוליה בהוואנה בעוד קובה הייתה עדיין מושבה של ספרד ב-1879. בשנת 1902, שושלת צ'ינג הכירה בעצמאותה של הרפובליקה של קובה מארצות הברית, שכבשה אותה מספרד ב-1898. קובה הכירה בסין בספטמבר 1960.
היחסים מבוססים על מסחר, אשראי והשקעות, שעלו משמעותית מאז שנות ה-90. סין היא שותפת הסחר השנייה בגודלה של קובה אחרי ונצואלה. בכינוס סחר חגיגי בהוואנה בתחילת 2006, אמר שגריר סין בקובה, "לממשלה שלנו יש עמדה איתנה לפתח שיתוף פעולה מסחרי בין מדינותינו. המדיניות, הכיוון, נקבעה. מה שנותר הוא העבודה להשלמת התוכניות שלנו." למרות שגם קובה וגם סין נשלטות על ידי מפלגה קומוניסטית, הן היו בצדדים שונים במהלך המלחמה הקרה, כאשר קובה הייתה בעלת ברית של ברית המועצות, שסין בדרך כלל התנגדה לה בעקבות הפיצול הסיני-סובייטי.
סין וקובה מכבדות זו את ענייניה הפנימיים הריבוניים של זו, וכתוצאה מכך חוות יחסים הדדיים טובים. בנוסף, הן חברות ביוזמת החגורה והדרך למסחר. סין שיתפה פעולה עם קובה לשדרוג רשת הרכבות ויוזמות אחרות.
יחסי סחר

הסחר הדו-צדדי בין סין לקובה ב-2005 הסתכם ב-777 מיליון דולר, מתוכם 560 מיליון דולר יצוא סיני לקובה. הסחר הדו-צדדי בין סין וקובה ב-2014 הסתכם ב-1.6 מיליארד דולר. סחורות סיניות הפכו לכלי העיקרי הן בהחייאה המתוכננת של תשתית התחבורה הקובנית והן ב"מהפכת האנרגיה" של 2006 כדי לספק חשמל לאוכלוסייה הקובנית. כמה עסקאות בקנה מידה גדול כוללות:
יחסי סחר > תחבורה

נכון לאמצע 2006, קובה רכשה 100 קטרים מסין תמורת 130 מיליון דולר.
החל מתחילת 2006, קובה חתמה על חוזה ל-1,000 אוטובוסים סיניים לתחבורה עירונית ובין-מחוזית.
יחסי סחר > מכשירי חשמל

ממשלת קובה מחליפה מכשירי חשמל ישנים בדגמים חדשים וחסכוניים יותר באנרגיה, כולל (נכון לתחילת 2006) 30,000 מקררים סיניים.
השקעות > ניקל

החל משנת 2004, סין הסכימה להשקיע 500 מיליון דולר בהשלמת ותפעול לאס קמאריוקס, מתקן עיבוד לא גמור מהתקופה הסובייטית. על פי ההסכם, Cubaníquel, יצרנית הניקל המנוהלת על ידי המדינה, מחזיקה ב-51% ו-Minmetals Corporation בבעלות ממשלת סין מחזיקה ב-49%. המימון לפרויקט הוא מהבנק לפיתוח סין, כאשר Sinosure, תאגיד ביטוח היצוא והאשראי הסיני, מספקת ערבויות.
השקעות > נפט

ל-SINOPEC, חברת הנפט הממלכתית הסינית, יש הסכם עם CUPET (Cuba Petroleum) בבעלות המדינה לפיתוח משאבי נפט. החל מאמצע 2008, SINOPEC ביצעה כמה בדיקות סיסמיות עבור משאבי נפט באי קובה, אך לא קידוחים. לחברה יש גם חוזה לייצור משותף באחד מהאזורים הימיים של קובה עם פוטנציאל תשואה גבוה, מול חופי פינאר דל ריו, אך לא ביצעה קידוחים ימיים מאמצע 2008.
בנובמבר 2005, PetroChina Great Wall Drilling Co., Ltd ו-CUPET ערכו טקס חתימה על שני חוזי שירותי קידוח; קידוח החומה הגדולה סיפקה אסדות קידוח לחיפושי נפט בחוף הצפוני של קובה.
השקעות > ביוטכנולוגיה

בדצמבר 2005 חתמו שתי המדינות על הסכם לפיתוח מיזמים משותפים בתחום הביוטק בשלוש עד חמש השנים הקרובות. שני מפעלי ייצור המשתמשים בטכנולוגיה ובתהליכים קובניים, פעלו בסין מתחילת 2006.
יחסים פוליטיים וצבאיים

בשנת 1912, ממשלת קובה כוננה יחסים עם ממשלת בייאנג של הרפובליקה הסינית בפקינג. היחסים המשיכו עם הממשלה הלאומנית בנאנג'ינג ובטאיפיי לאחר שאיבדה את רוב שטחה. שתי המדינות היו בעלות ברית הן במלחמת העולם השנייה והן במלחמת קוריאה. מספטמבר 1960, קובה לאחר המהפכה העבירה את ההכרה לרפובליקה העממית של סין.
בסוף שנות ה-90, סין סיפקה לממשלת קובה ציוד לחסימת אותות מרדיו מרטי.
נשיא סין ומזכיר המפלגה חו ג'ינטאו ביקרו בקובה בנובמבר 2004, ונשיא סין ומזכיר המפלגה שי ג'ינפינג ביקר בקובה ביולי 2014.
הסינים מפעילים שתי תחנות איתות מודיעיניות בקובה מאז תחילת 1999.
קובה הייתה אחת מ-53 מדינות, שביוני 2020 תמכה בחוק הביטחון הלאומי בהונג קונג באו"ם.
לפי פרסומים שונים משנת 2023, סין הגיעה להסכם סודי עם קובה להקמת מתקן האזנה אלקטרוני באי. התקנת מתקן זה תאפשר לבייג'ינג לאסוף תקשורת אלקטרונית מדרום מזרח ארצות הברית. לפי הממשל האמריקאי, סין ביצעה שדרוג של מתקני איסוף המודיעין שלה בקובה בשנת 2019.
נציגויות דיפלומטיות

סין מחזיקה בקובה שגרירות בהוואנה.
קובה מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג וקונסוליות כלליות בגואנגג'ואו ושאנגחאי.
נרגל-אושזיב

| --- | --- |

 לידה:  המאה ה־8 לפנה״ס 
 פטירה:  המאה ה־7 לפנה״ס 
 מדינה:  בבל 
 
נרגל-אושזיב (שמו במקור היה שוזוב) היה אציל בבלי, שבשנת 694 לפנה"ס מונה על ידי ממלכת עילם להיות מלך בבל, לאחר שהעילמים כבשו את בבל ורצחו את מלכה הקודם אשור-נדין-שומי, בנו של המלך האשורי סנחריב. נרגל-אושזיב מלך על בבל קצת יותר משנה אחת, עד ספטמבר 693 לפנה"ס.
בתקופה זאת בבל הייתה ממלכה וסאלית של אשור. אשור-נדין-שומי היה יורש העצר של אשור. הוא מונה להיות מלך בבל בשנת 699 לפנה"ס, לאחר סדרה של מרידות שאירעו בבבל כנגד אשור. גם ניסיונו של סנחריב למנות את בל-איבני, אציל בבלי שחונך באשור, לא צלח והמרידות נמשכו. העילמים כבשו את בבל, אשור-נדין-שומי נלקח על ידם לעילם ומת שם. סנחריב המשיך במאבקו בעילם ובבני בריתו הכשדים במטרה להחזיר את ממלכת בבל לשליטתו ולנקום את מות בנו. בספטמבר 693 לפנה"ס, נוצח נרגל-אושזיב על ידי אשור בקרב ליד העיר ניפור ונלקח בשבי. המשך גורלו אינו ידוע. במקומו עלה לשלטון נסיך כשדי בשם מושזיב-מרדוך (Mushezib-Marduk), שהמשיך במרד כנגד אשור.
הערות שוליים

↑  The Archaeology of Elam: Formation and Transformation of an Ancient Iranian State מאת D. T. Potts, עמ' 269
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אשור-נדין-שומי  699–694 לפנה"ס | מלך ממלכי בבל בתקופת השושלת העשירית האשורית   693-694 לפנה"ס | הבא: מושזיב-מרדוך 693–689 לפנה"ס |
יחסי ספרד–צרפת

| יחסי ספרד–צרפת |
| --- | --- |
ספרד: צרפת


ספרד: צרפת
שטח (בקילומטר רבוע)
505,370: 643,801
אוכלוסייה
47,898,410: 66,608,755
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,580,695: 3,030,904
תמ"ג לנפש (בדולרים)
33,001: 45,503
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה נשיאותית למחצה

יחסי ספרד–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים שבין ממלכת ספרד והרפובליקה הצרפתית. שתי המדינות חולקות גבול משותף בהרי הפירנאים. שתי המדינות הן חברות באיחוד האירופי, אשר משתמשות במטבע האירו, והם גם חברות בנאט"ו ובאיחוד הלטיני.
שתי הממלכות היו החזקות ביותר באירופה בעת החדשה המוקדמת, והן נלחמו ביניהן במשך 24 שנים במלחמת צרפת-ספרד (1635–1659) עד חתימת הסכם הפירנאים ב-1659. האמנה נחתמה על אי הפסיון בין שתי המדינות, אשר מאז נמצא בניהול משותף.
המדינות שיתפו פעולה נגד הקבוצה הבדלנית אט"א, אשר נלחמה על עצמאות חבל הבסקים משתי המדינות.
היסטוריה > האימפריה הרומית וימי הביניים

גאליה והיספניה היו פרובינציות של האימפריה הרומית, אשר הושפעו רבות מהתרבות הלטינית.
מאפיין חשוב של היחסים המוקדמים בין המדינות, היה שיתוף הפעולה של קטלוניה ונווארה, אשר לחמו כתף אל כתף עם המלכים הפרנקים (בתקופת השושלת הקרולינגית), כדי להגן על אירופה מפני ממלכת אל אנדלוס המוסלמית. ברצלונה הייתה רוזנות של האימפריה הפרנקית, תחת הגנה של המלך הפרנקי.
קטלוניה ונווארה נשארו וסאלים של האימפריה הפרנקית עד לשנת 985. אולם, לאחר שלותר, מלך צרפת לא הצליח להגן על ברצלונה מהערבים, הפכה רוזנות ברצלונה לעצמאית, וממנה הוקמה בהמשך ממלכת אראגון. למרות היותה עצמאית מצרפת ומשולבת בכתר אראגון, ברצלונה נותרה באופן חוקי כמדינה של צרפת, ומלך צרפת שמר על זכותו דה יורה להצביע בבתי המשפט הקטלאניים במאות הבאות. מצב זה הוליד סכסוכים טריטוריאליים רבים בין שתי הממלכות על השליטה בשטחי דרום צרפת וצפון ספרד (תמיכתה של אראגון ברוזן טולוז, המוות בפרפיניאן של פיליפ השלישי, מלך צרפת שהיה נשוי לאיזבלה מאראגון, ומסע הצלב האלביגנזי, הם כמה מן הדוגמאות המפורסמות ביותר) אשר מילאו תפקיד פוליטי משמעותי במרד הקטלאני שהסתיים עם הסכם הפירנאים.