מונומנט לאומי (ארצות הברית)
היסטוריה

חוק העתיקות מ-8 ביוני 1906 היה תוצאה של חששות ממידת ההגנה על חורבות ואובייקטים פרהיסטוריים של הילידים (המכונים יחד "עתיקות") באדמות פדרליות במערב ארצות הברית. החוק אישר היתרים למחקרים ארכאולוגיים לגיטימיים ועונשים למי שלוקח או הורס עתיקות בלא אישור. בנוסף, החוק אישר לנשיא להכריז על "ציוני דרך היסטוריים, מבנים היסטוריים ופרהיסטוריים, ואובייקטים אחרים בעלי ערך היסטורי או מדעי" על אדמות פדרליות כמונומנטים לאומיים, "שגבולותיהם בכל המקרים יוגבלו לשטח הקטן ביותר המותאם להשגחה והניהול הנכונים של האובייקטים העתידים להיות מוגנים".
ההתייחסות בחוק ל"אובייקטים בעלי...ערך מדעי" אפשרה לנשיא תאודור רוזוולט להכריז על תופעה גאולוגית טבעית, מגדל השטן בוויומינג, כמונומנט הלאומי הראשון שלושה חודשים אחר-כך. בין שלושת המונומנטים הבאים עליהם הכריז רוזוולט ב-1906 היה היער המאובן באריזונה, אתר טבע.
ב-1908 השתמש רוזוולט בחוק על מנת להכריז על יותר מ-3,200 קילומטרים רבועים של הגרנד קניון כמונומנט לאומי.
ב-1918 הכריז הנשיא וודרו וילסון על המונומנט הלאומי קטמיי באלסקה, שהשתרע על שטח מעל ל-4,000 קילומטרים רבועים. קטמיי הורחב אחר-כך לקרוב ל-11,000 קילומטרים רבועים באמצעות הכרזות נוספות שהסתמכו על חוק העתיקות, ובמשך שנים רבות הוא היה היחידה הגדולה ביותר במערכת הפארקים. גם היער המאובן, גרנד קניון והדיונות הגדולות הוכרזו בתחילה כמונומנט לאומי ואחר-כך שודרגו למעמד של פארק לאומי בהחלטת הקונגרס.
בתגובה להצהרתו של רוזוולט על אנדרטת גרנד קניון, תבע אדם שרצה לרכוש זיכיון כרייה בבית משפט פדרלי וטען כי רוזוולט חרג מהסמכות שהעניק לו חוק העתיקות בכך שהגן על קניון שלם. ב-1920 פסק בית המשפט העליון של ארצות הברית פה אחד כי הגרנד קניון הוא אכן "אובייקט בעל חשיבות היסטורית או מדעית", וניתן להגן עליו באמצעות הכרזה, וקבע תקדים לשימוש בחוק העתיקות לשימור שטחים גדולים. בתי המשפט הפדרליים דחו מאז כל קריאת תגר על סמכות השימוש של הנשיא בחוק העתיקות לשם שימור, ופסקו כי החוק נותן לנשיא שיקול דעת בלעדי על קביעת הגודל והאופי של אובייקטים מוגנים.
התנגדות מהותית לסמכות הנשיא לא נוצרה עד 1943, כשהנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט הכריז על המונומנט הלאומי ג'קסון הול (Jackson Hole National Monument) בוויומינג. הוא עשה זאת כדי לקבל תרומה של קרקעות שנרכשו על ידי ג'ון ד. רוקפלר, הבן, כתוספת לפארק הלאומי גרנד טיטון, לאחר שהקונגרס סירב לאשר את הרחבת הפארק. ההכרזה של רוזוולט עוררה סערה של ביקורת על השימוש בחוק העתיקות כדי לעקוף את הקונגרס. הצעת חוק לבטל את המונומנט הלאומי ג'קסון הול עברה בקונגרס, אבל הנשיא רוזוולט הטיל עליה וטו, מה שעורר ניסיונות בקונגרס ובבתי המשפט לצמצם את סמכות ההכרזה. בשנת 1950 שילב הקונגרס סוף סוף את רוב המונומנט לתוך הפארק הלאומי גרנד טיטון, אבל החוק שאישר זאת הגביל שימוש נוסף בזכות ההכרזה על מונומנט לאומי בוויומינג, למעט שטחים בני 5,000 אקרים (קצת יותר מ-20 קילומטרים רבועים) או פחות.
השימוש המשמעותי ביותר בסמכות ההכרזה הגיע ב-1978, כאשר הנשיא ג'ימי קרטר הכריז על 15 מונומנטים לאומיים חדשים באלסקה, לאחר שהקונגרס התפזר מבלי להעביר הצעת חוק גדולה על השימוש בקרקעות פדרליות באלסקה שעוררה התנגדות גדולה באלסקה. הקונגרס העביר נוסח מתוקן של הצעת החוק בשנת 1980 המשלבת את רוב המונומנטים הלאומיים הללו בפארקים ושמורות לאומיים, אך גם הגבילה שימוש נוסף בסמכות ההכרזה באלסקה.
לא היה שימוש נוסף בסמכות ההכרזה בשום מקום עד 1996, שעה שהנשיא ביל קלינטון הכריז על המונומנט הלאומי גרנד סטיירקייס-אסקלנטה (Grand Staircase-Escalante National Monument) ביוטה. להכרזה זו הייתה התנגדות נרחבת ביוטה, והועלו הצעות חוק להגביל עוד יותר את סמכות הנשיא, שאף אחת מהם לא הפכה לחוק. מרבית 16 המונומנטים הלאומיים שיצר הנשיא קלינטון אינם מנוהלים על ידי שירות הפארקים הלאומיים, אלא על ידי לשכת ניהול הקרקעות כחלק ממערכת שימור הנוף הלאומית (National Landscape Conservation System).
הנשיאים השתמשו בסמכות ההכרזה של חוק העתיקות לא רק כדי ליצור מונומנטים לאומיים חדשים אלא גם להגדלת מונומנטים קיימים. לדוגמה, פרנקלין רוזוולט הרחיב באופן משמעותי את המונומנט הלאומי דינוזאור בשנת 1938. לינדון ג'ונסון הוסיף את אליס איילנד למונומנט הלאומי פסל החירות בשנת 1965, וג'ימי קרטר הרחיב מאוד את המונומנט הלאומי גליישר ביי ואת המונומנט הלאומי קטמיי בשנת 1978.
ב-24 ביוני 2016 קבע הנשיא ברק אובמה את פונדק סטונוול (Stonewall Inn), שהיה המוקד למהומות סטונוול, ואת סביבתו כהמונומנט הלאומי סטונוול, המונומנט הלאומי הראשון המנציח את המאבק על זכויות להט"ב בארצות הברית.
המגמה התהפכה בתקופת כהונתו של הנשיא דונלד טראמפ. באפריל 2017 חתם טראמפ על צו נשיאותי שקרא לבדוק מחדש את כל המונומנטים הלאומיים שהוכרזו מ-1996 שגודלם מעל ל-100,000 אקרים (כ-400 קילומטרים רבועים). וב-4 בדצמבר אותה שנה קוצצו שני מונומנטים לאומיים ביוטה. המונומנט הלאומי ברס אירס (Bears Ears National Monument), שהוכרז על ידי הנשיא אובמה בסוף תקופת נשיאותו איבד 1.1 מיליון אקרים (כ-4,500 קילומטרים רבועים), כ-85% ופוצל לשני מונומנטים נפרדים. המונומנט הלאומי גרנד סטיירקייס-אסקלנטה שהוכרז על ידי קלינטון קוצץ ב-800,000 אקרים (כ-3,200 קילומטרים רבועים), כ-45% משטח המונומנט ופוצל לשלושה מונומנטים.