stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סרבן גניאה
ביאורים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  בתור טכנאי/מיקסר.
1 2  בתור מיקסר.
הערות שוליים

↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000000-QINU`"'"Serban Ghenea | Credits". AllMusic.
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000002-QINU`"'"Grammy winner Serban Ghenea has 24K Magic touch as mixing engineer". montrealgazette.com.
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000004-QINU`"'"Welcome". Mixed by SERBAN GHENEA.
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000006-QINU`"'"Serban Ghenea". Advanced Alternative Media.
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000008-QINU`"'"Serban Ghenea". GRAMMY.com. 2 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  2024 Juno Award Winners: Charlotte Cardin, Karan Aujla & more | Billboard Canada, ca.billboard.com (באנגלית)
↑  2025 GRAMMYs: See The Full Winners & Nominees List | GRAMMY.com, grammy.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: d1f01df7-fcac-4c64-a530-0f49aacf98bb
פולחן האישיות של אדולף היטלר

פולחן האישיות של אדולף היטלר היה מאפיין בולט בפוליטיקה, התרבות והחינוך בגרמניה הנאצית, פולחן אישיות זה החל כבר בימיה הראשונים של המפלגה הנאצית, אך בממדים קטנים מהפולחן שהתפתח בהמשך חייו של היטלר. פולחן האישיות התבסס על עקרון הפיהרר, לפיו המנהיג (הפיהרר) תמיד צודק. עיקרון (אנ') זה הוצג על ידי תעמולה נאצית בלתי פוסקת, וחוזק על ידי "ההצלחה" שגרם היטלר לכאורה בתיקון הבעיות של כלכלת גרמניה, וניצחונותיו ללא שפיכת דמים במדיניות החוץ טרם מלחמת העולם השנייה. התעמולה הנאצית ופולחן האישיות גם תודלקו במלחמה עצמה, לאחר הניצחונות הנאצים בפלישה לפולין ובמערכה על צרפת.
המיתוס של היטלר כגאון שאינו יכול לטעות, ובעל תוכניות הירואיות וכמעט על-אנושיות, שימש ככלי לאיחוד העם הגרמני מאחורי אישיותו, דעותיו ומטרותיו של היטלר והיה האבן המרכזית בפולחן האישיות שלו.
עקרון הפיהרר

האידאולוגיה שעומדת מאחורי עקרון הפיהרר או כל ארגון היררכי, גורסת שלכל מנהיג יש אחריות מוחלטת בתחומו והוא דורש צייתנות מוחלטת מכל הכפופים לו ונענה רק לממונים עליו. הצייתנות והנאמנות המוחלטת למנהיג פירושה גם התעלמות מחוקי המוסר של מותר ואסור. ה"מנהיג העליון", הפיהרר, אדולף היטלר, נענה רק לאלוהים ולעם הגרמני. הפילוסוף האיטלקי ג'ורג'ו אגמבן טען שהיטלר ראה את עצמו כהתממשות הרשות השלטת, וכן כחוק חי או החוק הגבוה ביותר, ושילב תפישות אלה להפיכתו לרשות המחוקקת, הרשות השופטת והרשות המבצעת בעת ובעונה אחת. לאחר ליל הסכינים הארוכות, היטלר אמר: "בשעה זו, אני הייתי אחראי לגורל הלאום הגרמני, ולכן הייתי השופט העליון של העם הגרמני!".
עקרון הפיהרר מקביל לשרשרת הפיקוד בארגונים צבאיים, בראשם עומד מפקד אחד שהכל כפופים לו (ראש מטה, גנרל וכדומה). גם הפרייקור, הארגונים הצבאיים למחצה בגרמניה שהיו מורכבים מחיילים שלחמו במלחמת העולם הראשונה ולא רצו לחזור לחייהם האזרחיים, התנהלו לפי עקרון המנהיג. חלקם, היו בנעוריהם בתנועות נוער גרמניות-צבאיות בשנים 1904–1913. גם תנועות אלה התבססו על אותו עקרון. ההצדקה לשימוש בעקרון המנהיג בעולם האזרחי הייתה שצייתנות לא עוררין על הממונים תוביל לסדר ולשגשוג אותו יקצרו "הראויים להנהיג".
במקרה של הנאצים, עקרון הפיהרר נהפך לחלק אינטגרלי של המפלגה הנאצית ביולי 1921, כאשר היטלר כפה על עימות עם מנהיגי המפלגה הראשונים לאחר שהבין כי בכוונתם למזג את המפלגה לתוך מפלגה סוציאלית כל-גרמנית גדולה. מששמע על כך, וביודעו שמיזוג כזה יחליש מאוד את כוחו במפלגה, היטלר עזב אותה. אנטון דרקסלר, שהבין שהמפלגה תאבד את כל כוחה בלי היטלר פתח עימו במשא ומתן. היטלר הציב אולטימטום אחד: על כולם להכיר בו כמנהיג היחידי של המפלגה ולתת לו שליטה מוחלטת עליה. ועדת המפלגה נכנעה לדרישתו והוא חזר להנהיג את המפלגה הנאצית לאחר מספר ימים כשליט הקבוע שלה, ובתגובה מינה את דרקסלר להיות יושב ראש המפלגה לצמיתות.
לקריאה נוספת

Burleigh, Michael (2012). The Third Reich: A New History. Pan Macmillan. ISBN 978-0-330-47550-1.
Crew, David (2013). Nazism and German Society, 1933-1945. Routledge. ISBN 978-1-134-89107-8.
Ehrenreich, Eric (2007). The Nazi Ancestral Proof: Genealogy, Racial Science, and the Final Solution. Indiana University Press. ISBN 978-0-253-11687-1.
Evans, Richard J. (2012a). The Coming of the Third Reich: How the Nazis Destroyed Democracy and Seized Power in Germany. Penguin Books Limited. ISBN 978-0-7181-9680-6.
Fritzsche, Peter (2009). Life and Death in the Third Reich. Harvard University Press. ISBN 978-0-674-03374-0.
Heck, Alfons (2001) [1985]. A Child of Hitler: Germany In The Days When God Wore A Swastika. Phoenix, Arizona: Renaissance House. ISBN 978-0-939650-44-6.
Hoffmann, Hilmar (1996). The Triumph of Propaganda: Film and National Socialism, 1933-1945. Berghahn Books. ISBN 978-1-57181-122-6.
Kater, Michael H. (2009). Hitler Youth. Harvard University Press. ISBN 978-0-674-03935-3.
Kershaw, Ian (2001a). Hitler 1889-1936: Hubris. Penguin Books Limited. ISBN 978-0-14-192579-0.
הערות שוליים

↑  Kershaw, Ian (בנובמבר 1985). "The Hitler Myth". History Today. Vol. 35, no. 11. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kershaw, Ian (30 בינואר 2008). "The Führer Myth How Hitler Won Over the German People". Der Spiegel. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Durr, Dagobert (1932). "Adolf Hitler der deutsche Arbeiter und Frontsoldat" [Adolf Hitler: German Worker and Front Soldier]. Franz Eher.
↑  Goebbels, Joseph. "Annual speeches on the eve of Hitler's birthday". German Propaganda Archive.
↑  Robert Ley Speech (3 November 1936), research.calvin.edu
שלט רחוב בטוזלה בו נכתב "אדולף היטלר פלאץ"
תמונותיו של היטלר על בולי דואר היו דבר נפוץ למדי בתקופת גרמניה הנאצית
שלט שמה של הכיכר של שוק העיר העתיקה של פוזנן שבפולין בימי הכיבוש הנאצי במקום בו נכתב "אדולף היטלר פלאץ'"
יעקב בכרך

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 במאי 1824 י"א באייר ה'תקפ"ד סייני, האימפריה הרוסית
 פטירה:  29 בדצמבר 1896 (בגיל 72) כ"ד בטבת ה'תרנ"ז ביאליסטוק, האימפריה הרוסית
 מקום קבורה:  פולין ביאליסטוק, פולין
 מקום פעילות:  סבסטופול, ביאליסטוק
 תקופת הפעילות:  ? – 29 בדצמבר 1896 
 השתייכות:  יהדות אורתודוקסית
 תחומי עיסוק:  רבנות, מחקר תורני, הלוח העברי
 בני דורו:  רבי ישראל מסלנט, רבי יוסף דוב סולובייצ'יק, רבי שמואל מוהליבר
 
הרב יעקב בכרך (י"א באייר ה'תקפ"ד, 9 במאי 1824 - כ"ד בטבת ה'תרנ"ז, 29 בדצמבר 1896) היה למדן וחוקר תורני. מחבר הגהות על ארבעה טורים וסדרת ספרי מחקר תורני ואפולוגטיקה אודות הכתב האשורי, עיבור השנים בתקופות קדומות ועל קדמות הניקוד העברי וטעמי המקרא.
ביוגרפיה

נולד למשה בכרך ושיינא בת ר' יעקב משצ'וצ'ין בפולין, בסייני שבה כיהן סבו רבי יהודה בכרך כרב העיר. בצעירותו היה תלמידו ועוזרו של הסב. לאחר נישואיו סירב להצעות רבנות, את פרנסתו מצא מזיקוק יי"ש של משפחת המלוכה הרוסית.
הוא היה מקורבם של רבי ישראל מסלנט ורבי יוסף דוב סולובייצ'יק ומצטט מדבריהם שבעל-פה בכתביו. כן עמד בקשרי מכתבים עם רבנים בולטים בדורו כמו רבי צבי הירש חיות ורבי שמואל שטראשון (רש"ש). במשך שנים התגורר בסבסטופול וידיעות שרכש בה במגעיו עם חכמי הקראים בעיר שימשו אותו בעבודותיו.
במשך זמן מה שימש מזכירו של רבי שמואל מוהליבר בביאליסטוק, ובשנת 1882 אף נסע לסיור בארץ ישראל מטעם חובבי ציון. את רשמי המסע פרסם בחוברת בשם "ספר המסע לארץ הקדושה" (ורשה תרמ"ד) שאת ההכנסות ממכירתה הקדיש "לתמיכת בני ביל"ו בארץ הקדושה".
הוא נפטר בביאליסטוק בכ"ד בטבת ה'תרנ"ז, 29 בדצמבר 1896, ונקבר בה. על מצבתו נחקק:
ויגוע יעקב בהרב ר' משה בכרך ויאסף אל עמיו

ירה המוות חצו, ורעדה אחזה בית יעקב

על כבוד אשר כלה, כסה צלמות אהלי יעקב

קול יעקב חדל, נשמע מספד בעדת יעקב

בעלות רוחו למרום, רעשו מושבות יעקב

במאמריו הכתובים בדעת, שמענו קול יעקב

נשם ושחר שקד והגה בתורת אלקי יעקב

משכיל וחוקר ע"ד אמת, חותר אביר יעקב

שמר בכל לבו ונפשו, במצות קדוש יעקב

השכיל בספריו להאיר כיני בני יעקב

בספרו היחש נראה חריפותו בתורת יעקב

כבוד מצאה ידו בהגהה על ד' טורים לר' יעקב

רוב דעת והעיבור ובירח למועדי יעקב

כבוד נתן בהאשתדלות לחכמי יעקב

ז"ל במאמריו בכתובים ולא זכה לה"ל'"`UNIQ--ref-00000003-QINU`"'

תהא נפשו צרורה בצרור החיים כי עלה השמים

נולד י"א אייר תקפ"ד נפטר כ"ד טבת תרנ"ז
חיבוריו

עבודתו הבולטת היא הגהותיו על ארבעה טורים במהדורת קניגסברג, אותן רשם במסגרת עבודתו כמנהל המחלקה העברית של בית הדפוס בקניגסברג. מלבדה הדפיס סדרת חיבורי מחקר שאותה הכתיר בשם "מאמרי יעקב הבכרי" או "מאמרי יעקב הבכרכי":
ספר היחש לכתב אשורי (ולתולדותיו הנקודות והטעמים), פולמוס עם רעיונותיו של אליהו בחור על התפתחות הניקוד. ורשה, תרי"ד/1854
מהעבור ומנין השנים, פולמוס עם דעות הקראים וחז"ס בדבר הלוח העברי הקדום, בשני חלקים: 1. עבור יחזקיהו המלך; 2. ירח למועדים. ורשה, תרנ"ג
אִשְׁתַּדָּלוּת עם שְׁדָ"ל, פולמוס עם שמואל דוד לוצאטו על קדמות הניקוד והטעמים בשני חלקים, ורשה, תרנ"ו
אלי גורפינקל הוציא לאור וההדיר את הערותיו על מורה הנבוכים.
לקריאה נוספת

הגהות על משניות שביעית מהגאון רבי יעקב בכרך זצ"ל, מוריה, רכו-רכח, אב תשנ"ד, עמ' לו ואילך. בראש המאמר מבוא לתולדותיו
הערות שוליים

↑  התאריך לפי הכתובת על מצבת קברו. במקורות אחרים מופיע התאריך: י"ב בחשוון ה'תקפ"ד, 17 באוקטובר 1823.
↑  לפי ערכו באנציקלופדיה תדהר, הייתה המזקקה שייכת לילנה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה. הידיעה לא מסתדרת עם התאריכים.
↑  אלי גורפינקל, חובב ציון קורא את מורה הנבוכים: הערות והגהות ר' יעקב בכרך למורה הנבוכים ולפירושי נרבוני וסטאנוב.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311966505171  PLWABN: 9810679382005606  GND: 139706542  ISNI: 0000 0000 7331 5936  LCCN: nr91009953  NTA: 30093940X  SNAC: w6t45wc7  SUDOC: 127108734  VIAF: 102562904   WorldCat (עם VIAF): 102562904
ארמית מערבית חדשה

ארמית מערבית חדשה, אחד מניבי הארמית החדשה, הוא ניב מודרני של הענף המערבי של הארמית. הניב מדובר כיום בשלושה כפרים בסוריה.
כנסייה בכפר מעלולה
ארמית מערבית חדשה היא השריד היחיד לענף המערבי של הארמית (שקרוב לארמית של תרגום אונקלוס). זאת לעומת הענף המזרחי, שקיים היום בכמה ניבים נוצריים ויהודיים. כיום מדברים בארמית מערבית חדשה בשלושת הכפרים מעלולה (معلولا), בח'עה (بخعة) וג'ובעדין (جبّعدين), באזור קלמון שבהרי מול הלבנון, כ-60 קילומטר מצפון מזרח לדמשק. הסיבה שניב זה השתמר בסביבה שכולה דוברת ערבית היא כנראה הבידוד היחסי של שלושת הכפרים באזור ההררי. עד לפני כמאתיים שנה היו תושבי שלושת הכפרים נוצרים, ואולם כיום תושבי בח'עא וג'ובעדין מוסלמים כולם ורק במעלולה נותרו חלק מהתושבים נוצרים (בכנסייה המלכיתית). מספר הדוברים בשפה מוערך ב-15,000, מהם כ-8,000 במעלולה. כל הדוברים הם דו-לשוניים, ומדברים מלבד הארמית גם ערבית סורית.
מאפייני השפה מושפעים משלושה גורמים: ירושה היסטורית מהארמית הבינונית והמאוחרת, במיוחד מהניבים המערביים ובהם ארמית גלילית (המשתקפת בתלמוד הירושלמי ובמדרשים הארצישראליים) וארמית נוצרית; השפעה חזקה של ערבית סורית, בעיקר בתחום אוצר המילים; ותהליכים עצמאיים של שינוי בשפה. יש הבדלים דיאלקטליים מסוימים בין שלושת הכפרים.
מחקר מודרני של השפה החל בסוף המאה ה-19, ונמשך לאורך המאה ה-20, בין השאר על ידי בלשנים שמיים שהתגוררו מספר שנים בכפרים. המחקרים כתובים רובם בגרמנית. בין החוקרים היו גוטהלף ברגשטרסר, תאודור נלדקה ואנטון שפיטלר; בשנים האחרונות החוקר הבולט ביותר של השפה הוא פרופ' ורנר ארנולד (Arnold) מאוניברסיטת היידלברג.
ברחבי העולם יצא שמה של מעלולה כמקום שבו ניתן לשמוע את השפה שבה ישו דיבר.
כתב

ארמית מערבית חדשה נחשבת לשפה שעברה דורות רבים בדיבור בלבד וללא כתב. עם זאת, בעת החדשה החלו אי-אלו דוברים להשתמש בכתב סורי או בכתב ערבי. מלומדים מערביים תיעדו את השפה גם בגרסה של כתב לטיני.
בשנות האלפיים, במסגרת לימודי הארמית במעלולה, נעשה שימוש בגרסה מקומית של "כתב מרובע", אשר התפתח מכתב ארמי קדום — מה שנראה זהה לאותיות שמוכרות כיום בתור אלפבית עברי. בעקבות לחצים והתנגדות ציבורית, המקשרת גופן כזה לשפה העברית שמדוברת בישראל (אשר ידועה כישות אויבת בסוריה), הופסק הנוהג. במקום זאת, המורים אימצו את הכתב התדמורי.
ב-2016 יצא ספר לימוד בצרפתית בנושא ארמית מערבית חדשה, ובו הוצעה גרסה של אלפבית פיניקי, בתוספת אותיות תנועה
לקריאה נוספת

Anton Spitaler, Grammatik des neuaramäischen Dialekts von Ma'lula (Antilibanon), AKM 23,1, Leipzig 1938
Werner Arnold, Das Neuwestaramäische, 5 Bände, Wiesbaden 1989f
Werner Arnold, Lehrbuch des Neuwestaramäischen
Wehbi, Rimon (2017). Die aramäischen Wassermühlen in Maalula (בגרמנית). Heidelberg: Heidelberg University.
Wehbi, Rimon (2021). "Zwei neuwestaramäische Texte über die Wassermühlen in Maalula (Syrien)". Mediterranean Language Review (בגרמנית). Wiesbaden: Harrassowitz Verlag. 28 (1): 135–153. doi:10.13173/MLR.28.1.135.
הערות שוליים

↑  מאמר מאתר DW בערבית: https://www.dw.com/ar/%D8%AD%D8%B1%D9%88%D9%81-%D8%B9%D8%A8%D8%B1%D9%8A%D8%A9-%D9%84%D9%84%D8%BA%D8%A9-%D8%A7%D9%84%D8%A2%D8%B1%D8%A7%D9%85%D9%8A%D8%A9-%D9%81%D9%8A-%D8%B3%D9%88%D8%B1%D9%8A%D8%A7/a-5200563
↑  לעיון בספר: https://books.google.co.il/books?id=-0LPDAAAQBAJ&printsec=frontcover&hl=iw&source=gbs_ge_summary_r&cad=0#v=onepage&q&f=false
סילבסטר השני

האפיפיור סילבסטר השני (Pope Sylvester II;‏ סביבות 946 – 12 במאי 1003) נולד בשם גרברט מאוריאק או ז'רבר מאוריאק (בצרפתית: Gerbert d'Aurillac) היה מלומד נוצרי בן המאה העשירית, האפיפיור הצרפתי הראשון. ז'רבר שימש כמנהל בית הספר הקתדרלי בריימס וכמורם של שניים מקיסרי האימפריה הרומית הקדושה, היה הארכיבישוף של ריימס ומאוחר יותר של רוונה, טרם מונה לאפיפיור. הוא נודע בקידומם של לימודי מתמטיקה, אסטרונומיה ומדעים נוספים שלא היו בשימוש באירופה מאז התקופה הקלאסית.
ביוגרפיה > חייו המוקדמים

המחקר חלוק בשאלות אודות הרקע וחייו המוקדמים של ז'רבר. על פי מסורות מקומיות, ייתכן כי נולד בכפר בייאק (Belliac) באזור אקיטן (Aquitaine) שבצרפת, בין השנים 945-950, וככל הנראה הגיע מרקע צנוע ולא מיוחס. בסביבות השנה 963 הצטרף ז'רבר, כמו צעירים רבים אחרים, למנזר סנט ז'רלד בעיר אוריאק. לאחר הצטרפותו למנזר, החל ז'רבר אימון במקצועות הטריוויום (לימודי דקדוק, לוגיקה ורטוריקה) תחת ריימונד דה לאבור, שהיה נחשב מורה מצוין, ולזכותו זקף ז'רבר את רוב הידע שרכש בחייו. לימודי השפה והספרות, אליהם פיתח העדפה, חשפו בפניו את העושר של התרבות הרומית העתיקה
.
ביוגרפיה > לימודיו בקטלוניה

נקודת המפנה בחייו התרחשה בשנת 957, כאשר הברון בורל (Borrell) מברצלונה הגיע לביקור במנזר באוריאק לצורך עלייה לקברו של הקדוש סן ג'ראר. באותם ימים, הקשרים בין אקוויטן בצרפת לבין קטלוניה בספרד היו קרובים מאוד. ע"פ אחד מתלמידיו של ז'רבר, רישה דה סן רמי, ביקש המנזר מהברון בורל לקחת עמו חזרה לקטלוניה את ז'רבר, שהוכיח את עצמו כתלמיד מבריק במיוחד, כדי שירכוש שם השכלה מדעית ומתמטית.
קטלוניה, שגבלה באל-אנדלוס הספרדית מדרום, סימנה באותה עת את גבולה הסופי של הציוויליזציה הנוצרית - מערבית ומבצר העומד בפני פלישת המוסלמים. אולם כתוצאה מהפיגור היחסי של אירופה הנוצרית בהשוואה לעולם המוסלמי, שימשה קטלוניה נקודת ממשק של ידע ומסחר בין הציוויליזציות. ספרים וכתבי יד היו חלק מאוד מרכזי בסחר חליפין זה שהתקיים בין אל-אנדלוס לבין קטלוניה במהלך אותה תקופה, ובאמצעות קשרים אלו הצליח הרבה מהידע היווני-רומי להגיע חזרה לאירופה יחד עם תוספות של מלומדים מוסלמיים ותחומי ידע מהודו ומהמזרח הרחוק.
הודות למיקום הגאוגרפי שלה, קטלוניה החזיקה באחת הספריות הגדולות באירופה במנזר סנטה מריה שבעיר ריפול (Ripoll), בה בילה ז'רבר שעות רבות בלמידה. תחת הדרכתו של אטו, בישוף העיר ויק (Vic), הפך ז'רבר לבקיא בצורה יוצאת דופן במקצועות המדעים, המתמטיקה והאסטרונומיה (קוואדריוויום) במהלך אותם שנים.
ביוגרפיה > ז'רבר כמורה

בשנת 970, הצטרף ז'רבר למשלחת של הבישוף אטו לרומא שם הצליח להרשים את האפיפיור יוחנן השלושה עשר בבקיאותו במדעי הקוואדריוויום. בהמלצתו הנלהבת של האפיפיור, מונה ז'רבר לאחר ביקורו להיות מורהו הפרטי של בנו של אוטו הראשון מלך גרמניה ואיטליה (ולימים קיסר האימפריה הרומית הקדושה). לאחר שנתיים בהם שימש כמורה עבור אוטו השני, פנה ז'רבר ללימודים בבית הספר הקתדרלי בעיר ריימס, שם מונה על ידי הארכיבישוף אדלברון ללמד את מקצועות הקוודיריוויום בהם הצטיין
. זמן מה לאחר מכן, בשנת 973, מונה ז'רבר על ידי מעסיקו הקודם, אוטו הראשון, לשמש כאב המנזר בבוביו. אולם על אף ניסיונותיו הרבים לקדם רפורמות בהנהלת המנזר ובתוכניות הלימוד, נתקל ז'רבר בהתנגדות עזה ולכן שב ללימודיו בריימס כעבור שנה, שם הפך מונה לשמש כמנהל בית הספר עד שנת 997.
תחת ניהולם של ז'רבר מאוריאק ושל הארכיבישוף אדלברון ידע בית הספר הקתדרלי בריימס תקופה של פריחה אינטלקטואלית. הארכיבישוף אדלברון, שהיה אחיו העשיר של דוכס לורן, נודע אף הוא במהפכנותו, ובמשך שנים היה חלוץ בניסיונות לקדם רפורמות ולימודים מדעיים. באותן שנים בית הספר בריימס נודע בהתמחותו באתיקה, ברטוריקה קיקרויאנית, בספרות קלאסית ובקוואדריוויום. בשנת 987, ז'רבר שיתף פעולה עם אדלברון על מנת למנות את הוגו קאפה למלך צרפת תחת לותר, המלך הקרולינגי האחרון ובכך למנוע ממנו לקחת את לורן מידיו של אוטו השלישי.
בשנת 989 נפטר הארכיבישוף אלדברון. על אף שז'רבר נדמה כמחליפו הטבעי, קאפה מינה במקומו את ארנולף, בנו הלא חוקי של לותייר, המלך המודח, לארכיבישוף ריימס. לאחר מינויו של ארנולף ידע בית הספר בריימס תקופה קשה, ועמד במרכזם של סכסוכים פוליטיים רבים שאילצו את ז'רבר להימלט. ארנולף עצמו הודח ממשרת הארכיבישוף בשנת 991 באשמת בגידה במלך הוגו קאפה וז'רבר מונה תחתיו לארכיבישוף ריימס. המינוי עורר תערעומת רבה כל כך, עד כי האפיפיור יוחנן החמישה עשר שלח נציג רשמי לצרפת מטעמו על מנהת להשעות את ז'רבר מתפקידו. ז'רבר נאבק על מנת להוכיח כי הצו היה בלתי - חוקי אך סינוד בשנת 995 קבע כי הדחתו של ארנולף לא תקפה ובכך סתם את הגולל על מאמציו של ז'רבר שנאלץ לעזוב את ריימס.
ביוגרפיה > המינוי לאפיפיורות

מעבר להשתייכותו לבית הספר בריימס, שמר ז'רבר על קשרים קרובים גם עם גורמים בחצר הקיסרות, שם שימש בעבר כמורה. לאחר שעזב ז'רבר את ריימס מצא מקלט במגדבורג וברוונה בחצרו של אוטו השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בחצרו של אוטו השלישי שימש ז'רבר כמלמד וכיועצו של הקיסר, שהיה באותה עת בן שש עשרה בלבד. לצד זאת, אוטו דאג לקדם את מורו בתפקידיו בכנסייתיים ובשנת 998 מינה האפיפיור גרגוריוס החמישי את ז'רבר לארכיבישוף רוונה. כקיסר האימפריה, החזיק אוטו השלישי בהשפעה רבה בנוגע למינוי של משרת האפיפיור. אין הדבר מפתיע, אם כן, שאוטו השלישי בחר בז'רבר, המורה הפרטי של משפחתו, לשמש כאפיפיור תחת גרגוריוס החמישי. וכך, בשנת 999, מונה ג'רבר מאוריאק לאפיפיור וקיבל את השם סילבסטר השני. הבחירה בשם סילבסטר לא הייתה מקרית, שכן סילבסטר הראשון היה האפיפיור בזמן הקיסר קונסטנטינוס. לאוטו השלישי, כבנה של נסיכה ביזנטית ושל קיסר האימפריה הרומית הקדושה, היו שאיפות פוליטיות גבוהות וראה בעצמו כממשיכו של הקיסר קונסטנטין. הוא אף קיווה שהאפיפיור החדש, בדמותו המהפכנית של ז'רבר מאוריאק, ישתף עמו פעולה בשאיפותיו החילוניות עבור האימפריה. לאחר מינוי כאפיפיור החל סילבסטר השני בניקוי אורוות מוסרי בשורות הכמורה והכנסייה, ויצא חוצץ כנגד תופעות של מכירת משרות ופילגשות. דעותיו ופעולותיו המהפכניות עוררו שוב התנגדות עזה, כפי שהיה בתפקידו כאב מנזר בבוביו, ואף היה עליו אף להימלט מרומא לזמן מחשש למרד בקיסר.
לאחר שנים ספורות, במאי 1003, חלה סילבסטר השני במהלך טקס המיסה בכנסייה ברומא ונפטר ממחלתו כעבור תשעה ימים
.
מורשתו האינטלקטואלית

אחד ממקורות המידע העשירים ביותר אודות מפעלו האינטלקטואלי של ז'רבר מאוריאק הוא רישה (Riché) מסן רמי, שהיה אחד מתלמידיו בבית הספר בריימס. רישה מתאר בכתביו את ז'רבר מאוריאק כמורה כריזמטי ויצירתי שהצליח, על ידי שיטות לימוד מגוונות ויישומיות, להעמיד תלמידים משכילים ובעלי ידע נדיר ביחס לאותה תקופה
. במשך תקופת ההוראה של ז'רבר בבית הספר בריימס הושם דגש מיוחד על לימודי הרטוריקה. כתביו של המדינאי הרומי המפורסם קיקרו, שהיו מהמקורות האהובים על ז'רבר, היוו את הבסיס ללימודים אלו. בנוסף לקיקרו נלמדו גם כתבים קלאסיים אחרים מתקופת יוון ורומא, דבר שלא היה נפוץ בתקופה זו.
אולם מלבד הדגש על מדעי הטריוויום ההומניסטים, ז'רבר מאוריאק נודע במידה רבה בזכות הידע המופלג שלו במדעי הקוואדריוויום, ובכללם מתמטיקה, גאומטריה ואסטרונומיה. לימודי המתמטיקה היוו נקודת התחלה עבור התלמידים בריימס לכל לימודי המדעים המדויקים. חידוש נוסף המיוחס לז'רבר הוא הכנסתן לשימוש של הספרות הערביות בעת שבאותה תקופה היה נהוג השימוש בספרות רומיות באירופה הנוצרית. בנוסף, מספר לנו רישה בכתביו על החזרתו לשימוש של מכשיר האבקוס על ידי ז'רבר, עבור חישובים מהירים. לימודי האסטרונומיה היו חלק מרכזי בהוראתו של ז'רבר מאוריאק, ובמסגרתם עשה שימוש נרחב באמצעי המחשה ומדידה שבנה בכוחות עצמו. הוא ביסס את הוראת האסטרונומיה והגאומטריה במידה רבה על תאוריות יווניות ופיתגוראיות, ונעזר לשם כך בספירות ובגלובוסים בכיתת הלימוד, כדי להמחיש את מבנה העולם ותנועת הכוכבים.
ז'רבר מאוריאק לימד כמה ממלומדים החשובים והמשפיעים ביותר של תקופתו. בשל כך הפך ז'רבר למקור השראה של לימוד וידע במשך דורות רבים אחריו. ידועים לנו על לפחות שלושה עשר תלמידים שלמדו תחת ז'רבר מאוריאק בבית הספר בריימס והפכו ברבות הימים לבישופים או ארכיבישופים. תלמידים אלו העבירו את הידע, שרכשו מפיו של ז'רבר, לתלמידיהם במנזרים ובבתי הספר הקתדרלים ברחבי אירופה.
רשימת מקורות

Cigola, Michela, Distinguished Figures in Descriptive Geometry and Its Applications for Mechanism Science: From the Middle Ages to the 17th Century (Springer, 2016)
Darlington, Oscar G., "Gerbert, the Teacher", The American Historical Review 52, no. 3 (1947), p. 456-476.
Riche, Pierre, Gerbert d'Aurillac: Le pape de l'an mil (Fayard,1987)
Sigismondi, Costantino, Gerbert of Aurillac: astronomy and geometry in tenth century Europe, International journal of modern Physics 1:18 (February 2012)
Truitt, E. R., "Celestial Divination and Arabic Science in Twelfth-Century England: The History of Gerbert of Aurillac's Talking Head", Journal of the History of Ideas Vol. 73, No. 2 (April 2012), p. 201-222.
Zuccato, Marco, Gerbert of Aurillac and a Tenth-Century Jewish Channel for the Transmission of Arabic Science to the West Author,Speculum Vol. 80, No. 3 (July 2005), p. 742-763
הערות שוליים

↑  Pierre Riché, Gerbert d'Aurillac: Le pape de l'an Mil, Paris, (Fayard, 1987), p.18-19
↑  Pierre Riché, Gerbert d'Aurillac: Le pape de l'an Mil, Paris, (Fayard, 1987), p.21
↑  Pierre Riché, Gerbert d'Aurillac: Le pape de l'an Mil, Paris, (Fayard, 1987), p. 22
↑  Pierre Riché, Gerbertd'Aurillac, le pape de l'an Mil, Paris, (Fayard, 1987), p. 40
↑  E. R. Truitt. "Celestial Divination and Arabic Science in Twelfth-Century England: The History of Gerbert of Aurillac's Talking Head",Journal of the History of Ideas Vol. 73, No. 2 (April 2012), p. 207-208
↑  Oscar G.Darlington, "Gerbert, the Teacher",The American Historical Review 52, No. 3 (1947), p. 463
↑  Michela, Cigola,Distinguished Figures in Descriptive Geometry and Its Applications for Mechanism Science: From the Middle Ages to the 17th Century (Springer, 2016), p. 36
↑  E. R. Truitt. "Celestial Divination and Arabic Science in Twelfth-Century England: The History of Gerbert of Aurillac's Talking Head." Journal of the History of Ideas Vol. 73, No. 2 (April 2012), p. 207-208
↑  Marco Zuccato, Gerbert of Aurillac and a Tenth-Century Jewish Channel for the Transmission of Arabic Science to the West Author, Speculum Vol. 80, No. 3 (July 2005), p. 747
↑  Michela Cigola, Distinguished Figures in Descriptive Geometry and Its Applications for Mechanism Science: From the Middle Ages to the 17th Century (Springer, 2016), p. 35
↑  Costantino Sigismondi, Gerbert of Aurillac: astronomy and geometry in tenth century Europe, International journal of modern physics 1:18 (February 2012), p. 2
↑  Oscar G Darlington, "Gerbert, the Teacher", The American Historical Review 52, No. 3 (1947), p. 473
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: גרגוריוס החמישי | אפיפיור (רשימת האפיפיורים) | הבא: יוחנן השבעה עשר |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305063205171  PLWABN: 9810662092005606  BIBSYS: 90939555  BNE: XX1232334  BnF: cb120577541 (data)  CANTIC: a10157372  CiNii: DA04393186  GND: 11861438X  ICCU: MILV055565  ISNI: 0000 0003 8221 4952  LCCN: n50053288  NKC: skuk0005254  NLA: 35986673  NLG: 232247  NTA: 072231475  RERO: 02-A003832251  SELIBR: 199517  SUDOC: 028820398  Trove: 1174056  VcBA: 495/42396  VIAF: 264422706   WorldCat (עם VIAF): 264422706
אנטישמיות מודרנית

אנטישמיות היא מושג שנקבע בשנת 1879 על ידי המשכיל הגרמני וילהלם מאר. אף שיש במושג זה כדי להצביע על הגזע השמי כולו, הרי שהשימוש שנעשה בו היה נגד היהודים. האנטישמיות, שנאת העם היהודי, התקיימה מדורי דורות, דבר שחיזק את ההיבדלות החברתית והתרבותית של היהודים מיתר העמים.
הורדת אלפרד דרייפוס בדרגה
האנטישמיות המודרנית החלה במאה ה–19 והיא כוונה בעיקר נגד האנשים היהודים, ולא ספציפית נגד היהדות. במילים אחרות, השנאה לדת היהודית המירה עצמה בשנאה לעם היהודי כולו.
אנטישמיות מודרנית היא אנטישמיות הקיימת מהמאה ה-18 ועד לימינו אנו. האנטישמיות המודרנית, שהתפתחה באירופה ומשם חלחלה לכל העולם שונה מהאנטישמיות המסורתית בסיבותיה, מטרותיה ואופיה, והיא מתבססת על שיטות מודרניות (מדע, תקשורת המונים, פוליטיקה מפלגתית וכו').
האנטישמיות המודרנית הגיעה לשיאה בתקופת השואה, בה נרצחו מיליוני יהודים בשל יהדותם.
"שנאה ישנה"

שנאת ישראל המסורתית התקיימה כבר בתקופות קדומות, בעת העתיקה ובימי הביניים, וזאת מכמה סיבות:
שנאת השונה והנבדל - שנאה על רקע מנהגים ומסורת.
שנאה דתית על רקע נוצרי - מאחר שעל פי הברית החדשה הסגירו יהודים את ישו לרומאים, רואים חלק מהנוצרים את היהודים כולם כחייבים בעונש.
גנוסיס - במהלך ימי הביניים התפתחו כתות מינות גנוסטיות, שראו בעולם זה בריאתו של דמיורגוס, מעין שטן. אלוהים התנ"כי נתפס במקרים רבים כדמיורג זה, והמאמינים בו כגזע השטן.
שנאה על רקע כלכלי - במהלך ימי הביניים ועד למאה ה-19 היו יהודים רבים מלווים בריבית. מאחר שהכנסייה אסרה על נוצרים לעסוק בתחום זה, ופעמים רבות נאסר על יהודים להחזיק בקרקעות, מצאו בו יהודים רבים את משלח ידם. שלא כיום, לעיתים הגיע גובה הריבית שדרשו יהודים לכדי 100% מן ההלוואה עצמה, לפיכך נצטברה אצל הנוצרים טינה רבה.
עלילות דם - עלילות דם התפתחו בעיקר על רקע דתי. בין השאר נטען כי היהודים משתמשים בדם ילדים נוצרים, הנרצחים על ידם, לצורכי אפיית מצות.