stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסיה קייט דילון
ביוגרפיה

מקום הלידה של דילון הוא אית'קה, ניו יורק. בלידה הוגדר/ה כבת. אמא של דילון הייתה אמנית ובחרה את השם בהשפעת להקת הסופרגרופ הבריטית אסיה (אנ'). דילון למד/ה בתיכון אלטרנטיבי שם אפשרו לו/לה לשחק בכל תפקיד שהתאימה לו. קוויר היא הזהות המינית שנבחרה בגיל התיכון. הלימודים של דילון הושלמו באקדמיה האמריקאית למוזיקה ולדרמה. למד/ה בתוכנית ההכשרה של מייזנר במרכז לאמנויות הבמה באית'קה החל מגיל 16 - הגיל הצעיר ביותר בו מישהו התקבל לתוכנית.
דילון מזדהה כפאנסקסואל/ית.
קריירה

דמויות בולטות שגולמו על ידי דילון:
ברנדי אפס, דמות גזענית גלוחת ראש שהופיעה בשמונה פרקים בסדרה "כתום זה השחור החדש" (2016).
טיילור מייסון, מתמחה בקרן גידור והדמות הא-בינארית הראשונה בטלוויזיה, בסדרה מיליארדים של שואוטיים משנת 2017. בהגשת המועמדות לפרס אמי לשחקן או השחקנית הטובים ביותר, אושר לדילון להגיש את המועמדות לכל אחד מהמגדרים. לפי בחירת דילון המועמדות הוגשה בקטגוריית השחקן הטוב ביותר, משום שהמילה "Actor" באנגלית היא מילה נייטרלית מבחינה מגדרית.
הבוררת בסרט "ג'ון וויק 3" (2019), לצד קיאנו ריבס.
אינז בסרט "The Outside Story" ‏(2020).
הערות שוליים

↑  אמבר דוולינג, Meet TV's First Non-Binary-Gender Character: Asia Kate Dillon of Showtime's 'Billions', אתר The Hollywood Reporter, ‏‏24 בפברואר 2017 (באנגלית)
↑  קרולין ל. טוד, Meet Billions' Asia Kate Dillon, TV's First Non-Binary Star, אתר Refinery29, ‏‏27 בפברואר 2017 (באנגלית)
↑  אלן א. ג'ונס, Billions star Asia Kate Dillon: 'I cried when I read the script', אתר Standard, ‏‏14 בפברואר 2017 (באנגלית)
↑  ג'יימס היברד, TV's first gender non-binary character introduced in Billions premiere, אתר EW, ‏‏19 בפברואר 2017 (באנגלית)
↑  Asia Kate Dillon Biography, אתר IMDB (באנגלית)
↑  מישל קסל, How 'Billions' actor Asia Kate Dillon uses their platform as 1st non-binary TV star to help others, אתר ABC News, ‏‏19 במרץ 2019 (באנגלית)
1 2  Gabriella Paiella, Asia Kate Dillon on Finding the Way to ‘They’, The Cut, ‏2019-06-03 (באנגלית)
↑  Soloski, Alexis (2019-05-26). "Asia Kate Dillon: 'This Is Who I Am' (Published 2019)". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-10-10.
↑  סטיב לי, Asia Kate Dillon makes history as one of the first non-binary gender identifying actors to be cast on mainstream TV, אתר LGBT Weekly, ‏‏19 בדצמבר 2016; אוחזר ב-21 ביוני 2018 (באנגלית)
↑  רפי ארמק, 12 Celebrities Who Came Out As Pansexual, אתר Pride.com, ‏‏24 ביוני 2020 (באנגלית)
↑  אסיה קייט דילון, ‘Billions’ Star Asia Kate Dillon Calls for SAG Awards to Abolish Gender-Specific Categories (EXCLUSIVE), אתר Variety, ‏‏10 ביוני 2020 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2019134128  VIAF: 43156856241849600160   WorldCat (עם VIAF): 43156856241849600160
אילן יגודה

| --- | --- |

 לידה:  5 באוגוסט 1958 (בן 66) גבעת שמואל, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  במאי
 מקום לימודים:  בית צבי 
 בת זוג:  איילת גבאי יגודה
 מספר צאצאים:  2
 פרופיל ב-IMDb
 
אילן יגודה (נולד ב-5 באוגוסט 1958) הוא במאי ומפיק קולנוע ישראלי, המתמקד ביצירת קולנוע דוקומנטרי חברתי ופוליטי.
ביוגרפיה

אילן יגודה נולד וגדל בגבעת שמואל, בן למשפחת פועלים, להורים שעלו לישראל מפולין לאחר המלחמה. יגודה למד בתיכון חדש, בתל אביב. כבוגר תנועת הנוער "השומר הצעיר" הצטרף במהלך שירותו הצבאי לגרעין נח"ל לקיבוץ מגידו. החל לעסוק בקולנוע בעת שהותו בקיבוץ.
הוא בוגר בית ספר לאומנות הבמה והקולנוע "בית צבי" 1983, בהצטיינות יתרה. בתום תקופת לימודיו ביים שני סרטי גמר – תיעודי ("דודו מה יגידו" - סוף שבוע בחייו של רמי לבנה, אסיר פוליטי לשעבר, ומשפחתו על רקע מלחמת לבנון הראשונה ורצח אמיל גרינצווייג, סרט שמעלה שאלות על המחיר אותו אנו מוכנים לשלם עבור עמדותינו) ועלילתי ("ריקושטים" - על פועל יהלומים צעיר ששואף לשנות את אורח חייו). בתום לימודיו ריכז במשך שנתיים את מגמת הקולנוע ב"בית צבי".
לאחר סיום לימודיו החל לעבוד בערוץ 1 וביים עבורם כתבות תחקיר שונות למגזינים השונים, ובהן גם לתוכנית "מבט שני". במסגרת זאת ביים את הסרט "בעניין הבאסים", שחקר את התופעה של צמיחת מאות להקות רוק בישראל של תחילת שנות התשעים. הסרט חשף לראשונה בטלוויזיה את להקת "כנסיית השכל", וליווה את "זקני צפת", חמי רודנר ו"איפה הילד", ערן צור, ירונה כספי ותמיר אלברט בראשית דרכם. עשר שנים לאחר מכן חזר אל חלק מהמשתתפים בסרט המשך שנקרא "זר במקום מוכר", שביקש לבחון את תהליך ההתבגרות של הלהקות וחבריהן.
יגודה ביים כתבות רבות ל'תיק תקשורת' וליומן של ערוץ 2 בהנחיית ירון לונדון. עם ירון לונדון עבד גם במסגרת התוכנית "מסמך", במסגרתה ביים יחד עם נתן זהבי כתבה נרחבת על החיים ב"משולש אלנבי".
בסרטו "גשם 1949" (1996) חוזר יגודה לקיבוץ מגידו ומספר את סיפורם של פליטי השואה שהקימו את הקיבוץ (עם גרעין המייסדים נמנתה גם אמו) ושל פליטי הכפר הערבי לג'ון, שחיו שם קודם לכן. הסרט הוקרן בפסטיבלים רבים ברחבי העולם וזכה לפרסים ולציונים לשבח.
סרטו "מה שצפוי להיות" (2000) מספר את סיפורו של צעיר דרוזי שגדל בסביבה יהודית ונקרע בין שתי התרבויות. הוקרן בפסטיבל חיפה.
בשנים האחרונות סרטיו של יגודה עוסקים יותר בטבע האדם ובתהליכי חיים כמו ביחס שלנו למוות ולזקנה. סרטו "חסד" (2005) מלווה שישה תהליכים של פרידה מהחיים בהוספיס לחולי סרטן בתל השומר. הוקרן בפסטיבל דוקאביב שם זכה בפרס העריכה, הוקרן בפסטיבלים חשובים בעולם: פסטיבל הוט דוקס, קנדה. וויז'ונס דה ריל (אנ'), ניון, שווייץ ונבחר לייצג את ישראל באינפוט העולמי (אנ')
סרטו "שכונה" (2013) מלווה שנה בחייהן של ארבע נשים יוצאות תימן שנפגשות מדי יום על ספסל בשכונת מגוריהן וחוות את השתנות העולם שסביבן. הסרט צולם בהוד השרון, בשכונה בה הוא מתגורר.
הוקרן בפסטיבל דוקאביב ובפסטיבלים ברחבי העולם. היה מועמד לפרס הקולנוע הדוקומנטרי הישראלי 2013.
סרטו "טיונינג"(כיוון, התכווננות) (2020) הוא סרט התבוננות שמלווה התרחשויות שמתחוללות סביב פסנתר כנף שמוצב בתחנת הרכבת מרכז בתל אביב. הסרט הוקרן בפסטיבל "דוקאביב" וכן בפסטיבלים חשובים בעולם: פיפאדוק (אנ') צרפת, ביוגרפילם (אנ'), איטליה, היה מועמד לפרס הקולנוע הדוקומנטרי הישראלי  2020.
הוא ביים את ההצגה "ציפור עיוורת", על פי מונולוג של חולת נפש שעובד להצגת יחיד בה שיחקה אשתו, איילת גבאי יגודה, ההצגה זכתה בפרס החממה בפסטיבל עכו, 1990.
יגודה הוא זוכה "פרס אמנות הקולנוע" מטעם משרד התרבות (2012).
הוא מורה לבימוי, מנחה סדנאות ואחראי על התחום הדוקומנטרי במגמת קולנוע במכללת "תל חי" (2021-1992). לימד בבי"ס לקולנוע "במעלה" ירושלים ובבית הספר לאמנות "מנשר", מלמד במדרשה לאמנות "בית ברל" וב"סמינר הקיבוצים".
חבר הנהלת "פורום היוצרים הדוקומנטריים" (2000–2004).
אילן יגודה נשוי לאיילת גבאי יגודה, שחקנית במקצועה, להם שני ילדים (עלמה ומיכאל) והם מתגוררים בהוד השרון.
תסריט ובימוי

"דודו מה יגידו" – דוקומנטרי. 20 דק'. 1983. הוקרן בפסטיבלים בישראל ומחוצה לה.
"ריקושטים" – עלילתי. 15 דק'. 1984.
"הביקור" – עלילתי. 28 דק'. 1987. (שני צעירים שחולמים חלום של התעשרות מהירה שמתנפץ באכזריות.)
"בעניין הבאסים" – סרט דוקומנטרי. 44 דק', 1992, עבור ערוץ 1.
"משולש אלנבי" – דוקומנטרי. 25 דק'. 1995. עבור ערוץ 2.
"הצ'ולנט של אמא" – דוקומנטרי. 13 דק'. בהפקת שירות הסרטים הישראלי. 1997.
"גשם 1949" – דוקומנטרי. 53 דק'. בהפקת שירות הסרטים הישראלי ובסיוע הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה. הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים בחיפה וצוין לשבח. הוקרן בפסטיבלים רבים ברחבי העולם בהם זכה לפרסים ולציונים לשבח. הוקרן בערוץ 1. 1999.
"מה שצפוי להיות" – דוקומנטרי. 40 דק'. הוקרן בפסטיבל הסרטים בחיפה. הוקרן בערוץ 2. 2000.
"זר במקום מוכר" – דוקומנטרי. 52 דק'. הוקרן בפסטיבל חיפה. הופק עבור ערוץ 1. 2001.
"חסד" - דוקומנטרי. הוקרן בפסטיבל דוקאביב שם זכה בפרס העריכה. הוקרן בפסטיבלים: הוטדוקס, קנדה. וויז'ונס דה ריל (אנ'), ניון, שווייץ. נבחר לייצג את ישראל באינפוט העולמי (אנ')  שנערך בטייוואן. הופק בתמיכת קרן רבינוביץ' והוקרן בערוץ 8. 2005. הפקה ובימוי.
"שכונה" – דוקומנטרי. הופק בתמיכת קרן גשר לקולנוע רב תרבותי, קרן "רבינוביץ'", "מועצת הפיס לתרבות ואמנות" וערוץ 8. הוקרן בפסטיבל דוקאביב 2012. מועמד לפרס הקולנוע הדוקומנטרי הישראלי 2013. הפקה ובימוי.
"טיונינג (כיוון, התכווננות)" – דוקומנטרי. הופק בתמיכת קרן "רבינוביץ'" ו"מועצת הפיס לתרבות ואמנות". הוקרן לראשונה בפסטיבל דוקאביב 2020 וכן בפסטיבלים "פיפא-דוק" (אנ') צרפת, ביוגרפילם (אנ'), איטליה. מועמד לפרס הקולנוע הדוקומנטרי הישראלי 2020. הפקה ובימוי.
הפקה

"תל אביב מעולם לא הייתה קטנה" – סדרה דוקומנטרית על תל אביב. במאי: עידו צוקרמן. 100 דק'. עבור ערוץ 1 (שותף בכתיבת התסריט) 1991.
"דודא"– דוקומנטרי. במאית: ענת אבן. 63 דק'. הוקרן בפסטיבל הקולנוע ירושלים, בפסטיבל לייפציג בגרמניה (אנ')  ובפסטיבלים נוספים בעולם 1994.
"השמים הם גבול" – דוקומנטרי. במאי: אמנון בנימין. 24 דק'. עבור ערוץ 2. 1998.
"חסד" – דוקומנטרי 2005.
"שכונה" – דוקומנטרי 2012.
"טיונינג (כיוון, התכווננות)" – דוקומנטרי. 2020.
פרסים וציונים לשבח

זוכה "פרס אמנות הקולנוע 2012" מטעם משרד התרבות, 2012.
מועמדות לפרס הקולנוע הדוקומנטרי הישראלי לסרט "טיונינג", 2020.
מועמדות לפרס הקולנוע הדוקומנטרי הישראלי לסרט "שכונה", 2013.
פרס העריכה ל"חסד" בפסטיבל דוקאביב ישראל, 2005.
Gold Panda ל"גשם 1949" פסטיבל SCTVF (אנ') סין, 2001.
Honorable Mention ל"גשם 1949" פסטיבל "קולומבוס אינטרנשיונל" (אנ') ארצות הברית, 2000.
ציון לשבח לגשם 1949 בפסטיבל חיפה, ישראל, 1999.
לקריאה נוספת

אודות הסרט "חסד"
אושרה שוורץ, "דוק של דמעות", בעיתון Time Out תל אביב, 31 במרץ – 7 באפריל 2005, עמ' 64
אושרה שוורץ, "החיים שאחרי" – ריאיון עם אילן יגודה, בעיתון Time Out תל אביב, 7 – 14 באפריל 2005, עמ' 58
חנה קליימן, "מת לחיות", בעיתון צומת השרון, 6 באפריל 2005
Christine Bloch, DISTRICT NYON (20 April, 2006)
אודות הסרט "גשם"
Greer Fay Cashman, 'Rain 1949': A disturbing documentary, The Jerusalem Post, February 5, 1999
אודות הסרט "שכונה"
טל מילר, "שחקניות ספסל", בעיתון "ידיעות השרון", 14 בפברואר 2014, עמ' 256–258
דורון ברוש, "שכונה" – לראות, במוסף סופשבוע של העיתון מעריב.
אישה טרנסית

מלה פרנקו הביג'אן, זוכת תחרות היופי "מיס טרנס גלובל" לשנת 2020
אישה טרנסג'נדרית (בקיצור אישה טרנסית, באנגלית גם male-to-female או בקיצור MTF או M2F) היא אישה שזהותה המגדרית לא תואמת לייעוד המגדרי שניתן לה בלידתה, כלומר, אישה שזוהתה בלידתה כזכר וכבן.
נשים טרנסיות מתמודדות עם אפליה משמעותית בתחומים רבים, בין היתר בתעסוקה ובגישה לדיור, ומתמודדות עם אלימות פיזית ומינית ופשעי שנאה, לרבות מצד בני זוג. בארצות הברית, האפליה היא חמורה במיוחד כלפי נשים טרנסיות שהן בנות מיעוט גזעי, שלעיתים קרובות מתמודדות עם הצטלבות של טרנספוביה וגזענות.
התאמה מגדרית

נשים טרנסיות עשויות לחוות דיספוריה מגדרית. דיספוריה מגדרית היא מצוקה שנובעת מסתירה בין הזהות המגדרית לבין המין ששויך בשעת לידה, ומההשכלות לכך, כמו התפקיד המגדרי הנלווה או מאפייני המין העיקריים והמשניים. נשים טרנסיות עשויות לעבור התאמה מגדרית כדי להקל את הדיספוריה המגדרית. התהליך הרפואי להתאמה מגדרית עבור נשים טרנסיות כולל טיפול הורמונלי חליפי, ניתוח לנישוי פנים, ניתוח לנישוי קול, וניתוח להתאמה מגדרית. נשים טרנסיות עוברות טיפולים נוספים להתאמה מגדרית כגון הסרת שיער בלייזר ופיתוח קול.
התאמה מגדרית > טיפול הורמונלי

המרכיב העיקרי בתהליך הרפואי של התאמה מגדרית עבור נשים טרנסיות הוא טיפול הורמונלי חליפי באמצעות אסטרוגן, חוסמי טסטוסטרון, פינסטריד, ולעיתים פרוגסטרון. הטיפול ההורמונלי גורם להתפתחות מאפייני מין משניים (אנ') נשיים: צמיחת שדיים, חלוקת שומן הגוף בדפוס נשי, שינוי במרקם העור, ירידה באקנה, שינוי במרקם שיער הראש והגוף, עצירת תהליך התקרחות, שינוי בכמות וריח הזיעה, וירידה במסת השריר. בנוסף, הטיפול גורם לעליה בפרולקטין וירידה הדרגתית עד לכדי הפסקה ביצור תאי זרע. השינויים יחדיו יכולים להוביל לשינויים רחבים יותר כמו יחס מותניים-ירכיים נמוך יותר. עם זאת, טיפול הורמונלי חליפי באמצעות אסטרוגן לא משנה את מבנה וגודל העצמות לאחר ההתבגרות המינית, אלא רק לפני כן. לאור זאת, תהליך התאמה מגדרית של נשים טרנסיות לאחר התבגרות מינית בדרך כלל כולל גם ניתוח לנישוי פנים, וניתוח לנישוי קול.
התאמה מגדרית > חשק מיני

במחקר שפורסם בשנת 2008 לא נמצא הבדל מובהק סטטיסטית בליבידו (החשק המיני) בין נשים סיסג'נדריות לנשים טרנסיות שעברו ניתוח תחתון. בנוסף, המחקר לא מצא מתאם בין רמות הטסטוסטרון לבין החשק המיני אצל נשים טרנסיות. במחקר שפורסם בשנת 2014 נמצא כי 62.4% מהנשים הטרנסיות דיווחו על ירידה בחשק המיני לאחר הטיפול ההורמונלי. עם זאת, במחקר שפורסם בשנת 2020 נמצא שהירידה בחשק המיני אצל נשים טרנסיות לאחר תחילת הטיפול ההורמונלי היא זמנית וחולפת כעבור שלוש שנים.
נטייה מינית

נשים טרנסיות עשויות להזדהות כהטרוסקסואליות, ביסקסואליות, לסביות, א-מיניות או כשום דבר מהנ"ל. סקר שנערך בקרב כ-3,000 נשים טרנסיות אמריקאיות הראה כי 31% מהן מזדהות כביסקסואליות, 29% כ"לסביות/נמשכות-לאותו-מגדר", 23% כהטרוסקסואליות, 7% כא-מיניות, 7% כ"קוויריות" ו-2% כ"אחר".
אלימות כלפי נשים טרנסיות

נשים טרנסיות מתמודדות עם סוג של אלימות המכונה "טרנס באשינג" (trans bashing). הוושינגטון בלייד דיווח כי Global Rights (אנ'), ארגון בינלאומי לא-ממשלתי, עקב אחר ההתעללות בנשים טרנסיות בברזיל, כולל בידי המשטרה. כדי להנציח את אלה שנרצחו בפשעי שנאה, יום הזיכרון הטרנסג'נדרי מצוין במקומות שונים ברחבי אירופה, אמריקה, אוסטרליה וניו זילנד, ופרטים על מקרי הרצח ומקורות מידע שונים מסופקים באתר האינטרנט שלהם.
אלימות כלפי נשים טרנסיות > ארצות הברית

על פי דו"ח משנת 2009 של הקואליציה הלאומית האמריקאית לתוכניות נגד-אלימות (אנ'), שצוטט על ידי המשרד לנפגעי פשע (אנ'), 11% מכל פשעי השנאה כלפי להט"בים הופנו כלפי נשים טרנסיות.
בשנת 2015, נתון כוזב אשר דווח בהרחבה בתקשורת האמריקאית קבע כי תוחלת החיים של אישה טרנסית שאינה לבנה עומדת על 35 שנים בלבד. ככל הנראה הדבר היה מבוסס על הערה ספציפית על אמריקה הלטינית בדו"ח של הוועדה הבין-אמריקאית לזכויות אדם, אשר אסף נתונים על גיל המוות של נשים טרנסיות שנרצחו באמריקה כולה (צפון, דרום ומרכז), ואינו מתחלק לפי גזע.
בשנת 2016, 23 טרנסג'נדרים נרצחו בארצות הברית. דו"ח הקמפיין זכויות האדם מצא שחלק ממקרי המוות הללו הם תוצאות ישירות של הטיה אנטי-טרנסג'נדרית, וחלקם בגלל גורמים קשורים כמו חסרות-בית.
סוג מסוים של אלימות כלפי נשים טרנסיות מבוצע על ידי תוקפים שמגלים שבן/ת הזוג שלהם הוא/היא טרנסג'נדר/ית ומרגישים שהולכו שולל. כמעט 95% מהפשעים הללו בוצעו על ידי גברים סיסג'נדרים כלפי נשים טרנסיות. על פי מאמר משנת 2005 העוסק בניתוח צורכי HIV ביוסטון, טקסס, "50% מהטרנסג'נדרים/ות שנשאלו נפגעו על ידי בן זוגם לאחר שיצאו מהארון כטרנסג'נדרים/ות".
אפליה

נשים טרנסיות, כמו כל האנשים עם שונות מגדריות, מתמודדות לעיתים קרובות עם אפליה וטרנספוביה. סקר של מכון ויליאמס משנת 2015 מצא שמתוך 27,715 משיבים טרנסג'נדרים, 52% מאלה שמשפחותיהם דחו אותם ניסו להתאבד, וכך גם 64.9% מאלה שהותקפו פיזית בשנה האחרונה.
סקר שנערך בקרב כ-3,000 נשים טרנסיות המתגוררות בארצות הברית, כפי שסוכם בדו"ח "אי-צדק בכל פינה: דו"ח סקר האפליה הלאומי של טרנסג'נדרים", מצא שנשים טרנסיות דיווחו כי:
36% איבדו את מקום עבודתן בשל מגדרן.
55% הופלו לרעה בתעסוקה.
29% סורבו לקבל קידום בעבודתן.
25% סורבו לקבל טיפול רפואי.
60% מהנשים הטרנסיות שביקרו במקלטים לחסרי בית דיווחו על מקרי הטרדה במקום.
כאשר הציגו מסמכי זיהוי שאינם תואמים לזהות או לביטוי המגדרי שלהן, 33% הוטרדו ו-3% הותקפו פיזית.
20% דיווחו על הטרדה מצד המשטרה, כאשר 6% דיווחו על תקיפה פיזית ו-3% דיווחו על תקיפה מינית על ידי שוטר. 25% טופלו באופן כללי בחוסר כבוד על ידי שוטרים.
מבין הנשים הטרנסיות הנמצאות בכלא, 40% הוטרדו על ידי אסירים, 38% הוטרדו על ידי הצוות, 21% הותקפו פיזית ו-20% הותקפו מינית.
הדו"ח של הקואליציה הלאומית האמריקאית לתוכניות נגד-אלימות בנושא אלימות נגד להט"ב משנת 2010, מצא שמתוך 27 האנשים שנרצחו בגלל זהותם הלהט"בית, 44% היו נשים טרנסיות.
האפליה כלפי נשים טרנסיות שאינן לבנות היא חמורה במיוחד, בעוד הן חוות את ההצטלבות של גזענות וטרנספוביה. לדוגמה, תוצאה פוטנציאלית של אפליה כזו היא שלנשים טרנסיות רב-גזעיות, לטיניות, שחורות וילידות אמריקאיות יש סיכוי גדול פי שניים עד יותר משלושה מנשים טרנסיות לבנות להיפגע מינית בכלא.
בספרה "Whipping Girl", האישה הטרנסית ג'וליה סרנו מתייחסת לאפליה הייחודית שחוות נשים טרנסיות כ"טרנסמיזוגניה", מונח שנטבע מאוחר יותר בתחום.
פסטיבל המוזיקה של מישיגן וומין (אנ') הנהיג מדיניות של אפליה נגד נשים טרנסיות, כאשר הפסטיבל קבע כלל לפיו הוא יהיה רק לנשים סיסג'נדריות. האפליה הובילה למחאות של נשים טרנסיות ותומכותיהן, ולהחרמה של הפסטיבל על ידי ארגון Equality Michigan בשנת 2014. לחרם הצטרפו הקמפיין לזכויות אדם, הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה, המרכז הלאומי לזכויות לסביות וכוח המשימה הלהטב"קי הלאומי. המטרה של "נשים-שנולדו-נשים" (womyn-born-womyn) הגיעה לראשונה לתודעת הציבור ב-1991, לאחר שמבקרת טרנסקסואלית בפסטיבל, ננסי בורקהולדר, התבקשה לעזוב את הפסטיבל כאשר מספר נשים זיהו שהיא אישה טרנסית והביעו אי-נוחות עם נוכחותה בחלל.
ראו גם

גבר טרנס
טרנספמיניזם
TERF
ביאורים

↑  לעיתים הקהילה הטרנסג'נדרית משתמשת במונח "מעבר" (Passing) לתיאור יכולתו של אדם טרנסג'נדר להיראות כמו המין שהוא מזדהה איתו
אנג'י זפאטה

| --- | --- |

 לידה:  5 באוגוסט 1989 ברייטון, ארצות הברית 
 פטירה:  17 ביולי 2008 (בגיל 18) גרילי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית
 מקום מגורים:  קולורדו, ארצות הברית
 כינויים נוספים:  ג'סטין בריאן זפאטה
 respectance.com
 
אנג'י זפאטה (בקדמת התמונה)
אנג'י זפאטה (באנגלית: Angie Zapata‏, 5 באוגוסט 1989 - 17 ביולי 2008) הייתה אישה אמריקאית שהוכתה למוות בעיר גרילי שבקולורדו, ארצות הברית, וזאת על רקע היותה טרנסג'נדרית. אלן אנדרדה הורשע ברצח ממדרגה ראשונה וביצוע פשע שנאה, שכן רצח את זפאטה לאחר שגילה כי היא טרנסקסואלית. פרשיית הרצח הייתה הראשונה במדינה אשר בה התקבלה הרשעה בביצוע פשע שנאה כנגד טרנסקסואלים. הפרשה עוררה הדים רבים בארצות הברית ופורסמה בהרחבה באמצעי התקשורת, בעיקר בשל גילה הצעיר של זפאטה, שהייתה בת 18 בעת הרצח. כמו כן נודעה הפרשייה בקרב הקהילה ההיספנית וסרט אודות המקרה שודר בערוץ "Univision", הגדול ביותר הפונה לקהילה זו בשם "סיפורה של אנג'י זפאטה".
רקע

זפאטה נולדה כזכר בשם ג'סטין בריאן זפאטה ב-5 באוגוסט 1989, בברייטון שבקולורדו. היא אימצה לעצמה את השם "אנג'י" כאשר הייתה בת 16, אז החלה לנהל את חייה בתור אישה. היא הייתה בת 18 כאשר הכירה את אלן אנדרדה (אז בן 31), דרך רשת חברתית סלולרית. לפי אנדרדה, השניים נפגשו לראשונה ב-15 ביולי 2008 ובילו יחד במשך שלושה ימים, במהלכם קיימו יחסי מין. התובע מטעם המדינה ציין כי מאוחר יותר נודע לאנדרדה כי זפאטה היא טנסג'נדרית, ועקב כך הכה אותה למוות – ראשית באגרופים ולאחר מכן במטף לכיבוי אש, עד שמתה. בתצהיר המעצר, אמר אנדרדה שידע כי "הרג את זה" בטרם עזב את זירת הרצח במכוניתה של זפטאה עם כלי הרצח וראיות מפלילות נוספות. הוא נעצר בסמוך למקום מגוריו, נוהג במכוניתה של זפאטה.
משפטו של אנדרדה

התביעה להכיר ברצח כפשע שנאה ולא כפשע רגיל הוגשה על ידי משפחתה של זפאטה. המשפט החל ב-6 באפריל 2009, ובמהלכו הושמעה לחבר המושבעים הקלטה של שיחה מבית הכלא, ובה התבטאות הומופובית של אנדרדה שאמר "דברים הומואיים חייבים למות". ב-22 באפריל 2009 הורשע אנדרדה ברצח ממדרגה ראשונה של זפאטה, ביצוע פשע שנאה, גנבת רכב חמורה וגנבת זהות. הוא נשלח למאסר עולם ללא אפשרות לשחרור מוקדם. כיוון שהיו לאנדרדה שש הרשעות קודמות, כינה אותו השופט "פושע סדרתי", והכפיל בארבע את עונשו ל-60 שנים נוספות.
ראו גם

גוון אראוחו
ברנדון טינה
הערות שוליים

1 2 3  Spellman, Jim (22 באפריל 2009). "Transgender murder, hate crime conviction a first". CNN. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Asmar, Melanie (28 במאי 2009). "Who was Angie Zapata? Her murderer's trial didn't tell the whole story". Westword. p. 1. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Whaley, Monte (31 ביולי 2008). "Transgender victim referred to as "it"". The Denver Post. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Banda, P. Solomon (31 ביולי 2008). "Colorado man charged in transgender slaying". USA Today. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Shoetz, David (1 באוגוסט 2008). "Transgender Teen's Murder Suspect Snapped". ABC News. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Staff (23 ביולי 2008). "Hundreds mourn slain teen; hate crime suspected". The Denver Post. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Whaley, Monte (24 ביולי 2008). "Kin believe transgender teen's killing a hate crime". The Denver Post. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Whaley, Monte (25 ביולי 2008). "Transgender teen's murder possibly a hate crime". The Denver Post. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Luning, Ernest (22 באפריל 2009). "Andrade sentenced to life without parole in Zapata killing". Colorado Independent. אורכב מ-המקור ב-2009-07-18. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Asmar, Melanie (8 במאי 2009). "In Zapata case, sixty years added to murderer's life sentence". Westword. אורכב מ-המקור ב-2009-07-18. נבדק ב-2009-07-18. {{cite news}}:  (עזרה)
אם ננעלו

ערך זה עוסק בפיוט הכתוב במאה ה־17 על ידי המשורר התימני רבי שלום שבזי. אם התכוונתם לשיר של עפרה חזה המבוסס על פיוט זה, ראו .
"אִם נִנְעֲלוּ" הוא פיוט כתוב עברית ותימנית-יהודית מאת המשורר התימני בן המאה ה-17 רבי שלום שבזי. השיר, הנכלל בדיוואן, הוא שיר מרכזי במסורת השירה התימנית, ומושר בשמחות, ובעיקר בטקסי הנישואין השונים, ובראשם החתונה.
תוכן ומבנה

הפיוט הוא במבנה ה"שירה" התימני, הוא ה"מֻוַַשַּׁח" בעל המבנה הייחודי של אזור כפול. השיר הוא בן שבעה בתים, בית עברי ובית ערבי לסירוגין, ונחתם על ידי שבזי באקרוסטיכון ראשי הבתים כ"אלשבזי". שמו של שבזי מוזכר פעם נוספת בשיר, כאשר בשורה ה-55 מופיעות המילים "סִינֻן אַלִף וַאללַּאם וַאלְמִים", כלומר ס' א' ו-ל' ו-מ', היוצרות את שמו הפרטי – "סאלם".
את השיר פותח שבזי בדברי שבח לאל, באמצעות תיאור גרמי השמיים, ש"יַעְנוּ בְּקוֹל שִׁירִים עֲרֵבִים". הבית הערבי שלאחר מכן מציג את תולדות עם ישראל: בריאת העולם, בחירת ארץ ישראל מכל המקומות והענקתה לעם ישראל, מתן תורה ונביאותו של משה רבנו. בבית העברי שלאחר חרוזה ערבית זו מתאר המשורר את הקשר של הנפש עם הקב"ה ואת הקשר שבין עם ישראל לאלוהיו, כמעין-משל לחתן והכלה הארציים. החרוזה הערבית הבאה פותחת בהזכרת מקום החתונה ("חַית אַלעְרַאיִס וַאלשְׁרַאבּ" משמעו "במקום החתונה והמשתה"), אך גם חתונה ארצית זו הופכת למשל לשמחת הגאולה שמבוטאת בגעגועים לקודש ולארץ ישראל. רק בבית העברי שמגיע אחרי החרוזה הזו מתייחס לחתונה לא כמשל ולא כאלגוריה ליחסים רוחניים, אלא לשמחת החתן והכלה הארציים ולמסובים בשמחתם. מיד אחר כך עובר הפייטן לחרוזה ערבית המטיפה מוסר, ומבקש מן הנפש לשוב לדרך הישר לפני מותה. בחרוזה העברית שבה מסיים שבזי את השיר הוא מודה לאל ומשבחו, כפי שעשה בחרוזה הראשונה, ומסיים בברכה ל"בְנֵי מְסִבָּה הָאֲהוּבִים".
הפיוט במוזיקה

בשנות ה-50 הקליטה שושנה דמארי את השיר.

בשנות ה-70 הקליט יגאל בשן ביצוע שלו לשיר (עפרה חזה ליוותה בקולות רקע), שהופיע באלבומו "יש לי ציפור קטנה בלב (יחד עם "חברים טובים")".

בשנות ה-80 הקליטה עפרה חזה את השיר בשתי גרסאות שונות (1984 ו-1987), והוא זכה להצלחה בינלאומית רחבה. השיר יצא בשם לועזי, "Im Nin'alu".

בשנת 2020 יצא השיר בגרסה של הזמרת פלורה במסגרת פרויקט "מנגינות לשעת חרום", שיזמו עדי שחם יחד עם המוזיקאית נומקה, ומורכב כולו משירים שנכתבו במהלך הסגר הראשון בתקופת הקורונה. השיר זכה להשמעות רבות ונבחר למקום 27 במצעד השנתי של תחנת הרדיו כאן 88.
לקריאה נוספת

יוסף טובי (עורך), שלום שבזי: שירים, תל אביב: ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב, 2012, ISBN 9789657241547, עמ' 79–81, 84–88
הערות שוליים

↑  לפי המסורת הפילוסופית-מדעית שרווחה בימי הביניים, וממנה הושפעו רבנים תימנים בתפיסתם הפילוסופית, המוזיקה שמפיקים הגלגלים השמימיים בעת תנועתם היא הדרך בה הם עובדים את האל. התפישה הזו נקראת בפילוסופיה "Musica universalis" (אנ').
↑   אם ננעלו, בביצוע שושנה דמארי, וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב
↑  יעקב בר-און, ‏"פסק זמן": נומקה ועדי שחם עם אלבום פרי תקופת הקורונה, באתר מעריב אונליין, 22 ביוני 2020
↑  שירי השנה של כאן 88, תש"פ, 30 שירי השנה הישראליים שבחרו אנשי כאן 88, מערכת כאן, 17 בספטמבר 2020
אם המושבות החדשה (שכונה)

| --- | --- |

הפארק המרכזי של השכונה "פארק לב הסביונים" ומסביבו בניינים.
 מידע
 שם נוסף:  הדר המושבות החדשה
 עיר:  פתח תקווה
 תאריך ייסוד:  2003
 על שם:  כינויה של העיר פתח תקווה
 שטח:  1,000 דונם
 אוכלוסייה:  21,000 (2023)
 קואורדינטות:  32°06′08″N 34°52′24″E﻿ / ﻿32.10222222°N 34.87333333°E﻿ / 32.10222222; 34.87333333
 שכונות נוספות בפתח תקווה
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) אם המושבות החדשה(למפת גוש דן רגילה) אם המושבות החדשה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אם המושבות החדשה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אם המושבות החדשה  he אם המושבות החדשהhe אם המושבות החדשהמפת  __ פתח תקווה (in English: Petah Tikva)  __ גבעת שמואל (in English: Giv'at Shmuel) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ רמת השרון (in English: Ramat HaSharon), __ הוד השרון (in English: Hod HaSharon) מצפון, ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית דרום השרון (in English: Drom HaSharon Regional Council) מדרום: __ מועצה אזורית חבל מודיעין (in English: Hevel Modi'in Regional Council), __ גני תקווה (in English: Ganei Tikva), __ קריית אונו (in English: Kiryat Ono) מדרום-מערב: __ רמת גן (in English: Ramat Gan) ממערב: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ תל אביב (in English: Tel Aviv) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כיכר יעל רום ומאחוריה "מרכז רום"
כיכר בשכונה ומאחוריה "מרכז צים"
שלט הנמצא בכיכר הרעות ומסביר על מאורעות תרפ"א
"כיכר החתולים" הנמצאת בשכונה
רחוב יעל רום בשכונה
אם המושבות החדשה או בשמה הרשמי הדר המושבות החדשה, היא שכונה הנמצאת בצפון-מערב פתח תקווה. השכונה נוסדה בשנת 2003, בשם "לב הסביונים" (שם שהציעה "אפריקה ישראל"), ושטחה הוא 1,000 דונם. השכונה גובלת בשדות פתח תקווה מהצפון, בית הקברות סגולה מהמזרח, שכונות קרול ונווה גן מהדרום, שכונת אחים ישראלית מדרום-מערב ושכונת אם המושבות מהמערב.
אופי הבנייה בשכונה שונה מאופי הבנייה בשכונה הוותיקה, והוא מאופיין בבניינים רבי קומות בני 9–23 קומות. בקרבת השכונה נמצאים אזורי התעשייה קריית אריה וסגולה, הקניון הגדול, הפארק הגדול, אצטדיון המושבה, בית משפט השלום ועוד.