stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיליפ וילסון סטיר
ביוגרפיה ועבודה

סטיר נולד בבירקהנד, צ'שייר, בנו של צייר פורטרטים ומורה לאמנות, פיליפ סטיר (1810–1871) ורעייתו, אמה הריסון (1816–1898). כאשר סטיר היה בן שלוש עברה המשפחה לוויטצ'רץ' ליד מונמות' משם, לאחר תקופת לימודים ביתית, הוא למד בבית הספר בקתדרלת הרפורד. לאחר שמצא שהבחינות בשירות המדינה הבריטי תובעניות מדי, הוא הפך לאמן בשנת 1878. הוא למד בבית הספר לאמנות גלוסטר ואחר כך בין השנים 1880–1881 בבתי הספר לציור בדרום קנזינגטון. הוא נדחה על ידי האקדמיה המלכותית לאמנות, ולכן למד בפריז בין השנים 1882–1884, תחילה באקדמיה ז'וליאן, ולאחר מכן בית ספר לאמנויות יפות בראשות אלכסנדר קבנל, שם הפך לחסיד של אסכולת האימפרסיוניזם. בפריז הוא הושפע רבות כשראה יצירות מאת אדוארט מאנט וג'יימס מקניל ויסלר והציירים הצרפתים.
כשחזר לאנגליה, הקים סטיר אולפן בלונדון והחל לפתח סגנון אימפרסיוניסטי בו תיאר סצנות חוף ונופי ים באור שקוף וכסוף. ציורו של נמל פול, שהושלם בשנת 1890, הוא דוגמה לאפקטים האטמוספיריים הבולטים שהוא הצליח לתפוס. סטיר שהה לעיתים קרובות בעיירת החוף וולברסוויק בסופוק, והעבודות שצייר שם מעניינות בשל רעננותן ותיאורן את האור והצל. עבודות כמו הגשר, החוף בוולברסוויק (1890) ובנות רצות: מזח וולברסוויק (1894) מציגות את סטייר בשיא יכולותיו.
בין השנים 1883 - 1885 הציג סטייר באקדמיה המלכותית ובשנת 1886 הפך למייסד מועדון האמנות האנגלי החדש, איתו המשיך להציג באופן קבוע. עם וולטר סיקרט הוא הפך לאימפרסיוניסט בריטי מוביל, והציג עבודות בתערוכה האימפרסיוניסטית בלונדון שהתקיימה בגלריית גופיל בשנת 1889. מלבד האימפרסיוניסטים הצרפתים הוא הושפע מוויסלר ומאוחר יותר מציירים ותיקים כמו פרנסואה בושה, תומאס גיינסבורו, ג'ון קונסטבל וג'יי מ' טרנר. סטיר ספג ביקורת תדיר על ידי מבקרים בריטים שמרניים על עבודותיו האימפרסיוניסטיות, עד כדי כך שבמשך תקופה מסוימת הפסיק להציג את יצירותיו הנועזות יותר.
בשנות ה-90 של המאה ה-19 כשהתרחק מהאימפרסיוניזם הצרפתי, עבודתו של סטיר קיבלה הערכה רבה יותר. דיוקנאות, כמו נערה קוראת ספר משנת 1895, דיוקן של רוז פטיגרו, הדוגמנית וחברתו, ודיוקנה של גברת ריינס (1922) התקבלו היטב. בשנת 1887 בילה סטיר זמן מה במושבת האמנות של Etaples. בתחילת שנות ה-90 החל לצייר בצבעי מים יותר ממה שהיה בעבר. בין השנים 1893–1911 ביקר בכמה אתרים הקשורים לציורי המאה ה-18.
ב־1893 מונה פרדריק בראון לפרופסור לאמנות והוא מינה את סטייר לפרופסור לציור בבית הספר Slade of Fine Art בלונדון. סטיר לימד שם, לצד בראון, הנרי טונקס וולטר ראסל עד 1930. קבוצה זו תמשיך במסורת של ריאליזם בציור וברישום ותשפיע על דורות של אמנים צעירים ובהם אוגוסטוס ג'ון, ויליאם אורפן, סטנלי ספנסר, פול נאש ואנה איירי. הוא התגורר בצ'לסי ובקיץ צייר ביורקשייר, בקוטסוולדס במערב ובחופי הדרום והמזרח של בריטניה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה גויס סטיר על ידי לורד ביברברוק, יו"ר ועדת הנצחה למלחמה בבריטניה, כדי לצייר תמונות של הצי המלכותי והוא בילה זמן מה בציור תמונות ימיות בדובר.
בשנת 1927 סטיר החל לאבד את הראייה בעין אחת אך הוא המשיך לצייר, אם כי בעיקר בצבעי מים ולא בשמן, ויצירותיו נעשו הרבה יותר רופפות, לפעמים כמעט מופשטות אך עד 1940 הוא הפסיק לצייר.[9] בשנת 1931 הוענק לו מסדר הכבוד.
סטיר נפטר בלונדון, 18 במרץ 1942.
סטיר מעולם לא התחתן ולאורך חייו היה היפוכונדר, אך היה גם הגון, צנוע, משעשע והוקיר כבוד רב לאלה שהכירו אותו.
גלריה

החוף באטפ
בחוף בולון
נערות רצות בחוף
קיץ בקאוס
אשה בחוף
ילדים בחוף
סטיר אתל
הגשר
הערות שוליים

↑  Tate, Works by Philip Wilson Steer - Exhibition at Tate Britain, Tate (באנגלית)
↑  Jane Hodgson, The Oxford Dictionary of Art (3rd ed.)2004343Edited by Ian Chilvers. The Oxford Dictionary of Art (3rd ed.). Oxford: Oxford University Press 2004. xlvi+816 pp.,, Reference Reviews 18, 2004-09, עמ' 51–51 doi: 10.1108/09504120410552822
↑  Tate, ‘Girls Running, Walberswick Pier’, Philip Wilson Steer, 1888–94, Tate (באנגלית)
↑  Tate, Philip Wilson Steer 1860–1942, Tate (באנגלית)
↑  Steer, P Wilson, Imperial War Museums (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280985805171  PLWABN: 9810546973605606  AGSA: 3605  BNE: XX5577819  BnF: cb11962716w (data)  GND: 118798553  ISNI: 0000 0000 6676 803X  LCCN: n86068502  NGV: 1253  NKC: ola2003192348  NLA: 35937769  NTA: 168454130  RKD: 74876  SNAC: w61j9nj3  SUDOC: 027626962  TePapa: 2154  Trove: 1154497  ULAN: 500019703  VIAF: 40174630   WorldCat (עם VIAF): 40174630
סאמי אבו זוהרי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 במרץ 1967 (בן 57) עזה, רצועת עזה 
 מדינה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 השכלה:  אוניברסיטת דמשק 
 מפלגה:  חמאס
 
סַאמִי חמדאן עַוַואד אַבּוּ זוֹהְרִי (בערבית: سامي حمدان عواد أبو زُهْري, תעתיק מדויק: סאמי חמדאן עואד אבו זהרי) הוא פוליטיקאי פלסטיני, הדובר הרשמי של תנועת חמאס.
רקע

אבו זוהרי נולד בעיר עזה ב-1967. הוא גורש ללבנון במסגרת גירוש פעילי חמאס בשנת 1992. היה כלוא בישראל בין השנים 1989–1994.
אבו זוהרי הוא בעל תואר דוקטור בהיסטוריה אסלאמית.
חייו האישיים

נשוי ואב לשישה ילדים.
הערות שוליים

↑  Hamas spokesman caught smuggling cash, Ynetnews, ‏2006-05-19 (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עמנואל רינגלבלום

| --- | --- |

עמנואל רינגלבלום בצעירותו
 לידה:  21 בנובמבר 1900 בוצ'אץ', האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 נרצח:  7 במרץ 1944 (בגיל 43) ורשה, גנרלגוברנמן 
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 מקום מגורים:  Bunker "Krysia" 
 השכלה:  אוניברסיטת ורשה 
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר פולוניה רסטיטוטה 
 
שלט הנצחה לעמנואל רינגלבלום ברחוב רינגלבלום בפתח תקווה
עמנואל רינגֶלבּלוּם (Emanuel Ringelblum;‏ 21 בנובמבר 1900 בוצ'אץ', אוסטרו הונגריה – 7 במרץ 1944 ורשה, פולין) היה היסטוריון, פוליטיקאי, ועובד סוציאלי יהודי-פולני, אשר נודע בשל ספריו "רשימות מגטו ורשה", "רשימות על פליטי זבאשין", ובעיקר בשל ארכיון רינגלבלום המחתרתי מגטו ורשה.
תולדות חייו

עמנואל רינגלבלום נולד ב-1900 בעיירה בוצ'אץ' שבחבל גליציה המזרחית, למשפחת סוחרים. בגיל 12 התייתם מאימו, ובשנות המצוקה של מלחמת העולם הראשונה עקר עם משפחתו לעיר נובי סוֹנְץ'. שם הצטרף למפלגת פועלי-ציון שמאל, ודיבר בזכות השימוש ביידיש כשפה המייצגת את היהדות החילונית בפולין. ב-1919 היגר לוורשה על מנת ללמוד רפואה באוניברסיטת ורשה, אך סורב בשל חוקי ה"נומרוס קלאוזוס". רינגלבלום הגיש בקשה מחודשת והתקבל ללימודי היסטוריה. בין מוריו היה הד"ר יצחק שיפר. ב-1927 קיבל רינגלבלום, היסטוריון צעיר ומצטיין בתחום חקר תולדות יהדות פולין, את תואר הדוקטור. עסק בהוראה והשתתף בעבודות מחקר במסגרת "ייוו"א" ונודע גם כהיסטוריון המתמחה בהיסטוריה של יהודי פולין בימי הביניים והמאה ה-18. רינגלבלום לא הסתפק בפעילות אקדמית אלא היה פעיל במספר ארגונים פוליטיים וחברתיים כגון פועלי ציון שמאל והג'וינט. בין פעולותיו העיקריות היה סיוע ליהודים שגורשו מגרמניה ב-1938 ו-1939.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היה רינגלבלום אחד העומדים בראש הפעולה הסוציאלית הענפה של הג'וינט בפולין, אך לאחר הקמת הגטאות גורשו רינגלבלום ובני משפחתו לגטו ורשה. גם בגטו עסק רינגלבלום בסיוע לנזקקים הרבים והיה בין הפעילים ביותר בתנועת "עזרה חברתית יהודית", ארגון שהוקם כדי לעזור לסובלים מרעב בגטו. לפני פרוץ מרד גטו ורשה הוברחו רינגלבלום ומשפחתו מהגטו והוסתרו בצד ה"ארי" של העיר. באפריל 1943, בעת שנכנס בחזרה בחשאי לשטח הגטו, נתפס רינגלבלום ונשלח למחנה הריכוז טרווניקי. במבצע מתוחכם שתוכנן בידי חברו אדולף ברמן ובהשתתפות אמילקה קוסובר חולץ רינגלבלום מטרווניקי באוגוסט 1943, וחזר אל משפחתו בקרבת הגטו.
ברם, ב-7 במרץ 1944 גילו הגרמנים את מקום המסתור, ורינגלבלום, אשתו ובנו נרצחו יחד עם חסידי אומות העולם הפולנים שהסתירו אותם.[דרוש מקור]
ארכיון "עונג שבת"

למרות תנאי הדחק והמחסור, ב-1940 יזם רינגלבלום את הקמתו של ארכיון סודי בגטו ורשה שמטרתו תיעוד הקהילה היהודית בפולין לפני ובמהלך הכיבוש הנאצי. הארכיון קיבל את שם הקוד עונג שבת. רינגלבלום ארגן סביבו צוות עובדים מסורים – היסטוריונים, מדענים, מורים, רבנים, עיתונאים ועוד שכתבו שלל סקירות, דוחות, אתנוגרפיות, יומנים אישיים וכן אספו מסמכים רשמיים וחפצים. את כלל החומרים הטמינו בשלושה חלקים במקומות שונים בגטו, בין קיץ 1942 לאביב 1943 שהתגלו רק לאחר המלחמה. אוסף זה כולל גם את יומנו של רינגבלום עצמו מתקופת חייו בגטו, יומן שתורגם לשפות רבות ומהווה מסמך עתיר ידע על קורות יהדות פולין, ועל חיי היום-יום בגטו ורשה ובגטאות אחרים.
הארכיון כלל חומרים שנאספו, לדוגמה: כרזות, עטיפות ממתקים, מסמכים רשמיים של היודנראט וכו', אך כלל גם עבודות מחקר יזומות בנושאים שנראו לצוות הארכיון כחשובים לתיעוד ולמחקר. בין נושאים אלה ניתן למצוא את עבודותיהם על כלכלת הגטו, על יחסי יהודים-פולנים ועל האישה היהודייה בגטו. עבודה חשובה נוספת שהוכנה עבור הארכיון אך מעולם לא אותרה, עסקה בתיעוד המחתרת היהודית בגטו בין 1942–1943. בין הניירות שנשמרו ישנם גם תיאורים מפורטים על השמדת גטאות נוספים בפולין ועל הנעשה במחנות השמדה טרבלינקה וחלמנו.
בשלושה מועדים שונים בין קיץ 1942 לאביב 1943, לאחר האקציה הגדולה בגטו, הוטמן הארכיון בכדי חלב ובמכלי מתכת אחרים ונקבר בשלושה חלקים במרתפי בניינים מקומיים. עם תום המלחמה, בספטמבר 1946 נמצאו 10 קופסאות מתכת בחורבות העיר ורשה. בדצמבר 1950 נמצאו שני כדי חלב במרתף בניין ברחוב נובוליפקי 68. בין המסמכים שנמצאו היו העתקים של מספר עיתונים מחתרתיים, תיאור הטרנספורטים מהגטו, הודעות מאת היודנראט, וכן תיאורי חיי היומיום בגטו, הזמנות לקונצרטים, תלושים לחלב ועטיפות שוקולד. למרות חיפושים נרחבים, המטמון השלישי טרם נמצא. בשנת 2001 נערכו חפירות מתחת לשגרירות הסינית בורשה לאיתור המטמון השלישי. במהלך החפירות נמצאו מנהרות מימי הגטו אולם חלקו השלישי של הארכיון לא נמצא.
לקראת יום השואה 2009 הודיע מוזיאון בית לוחמי הגטאות כי בסבירות גבוהה מאוד נמצא במחסניו החלק השלישי, שנחשב לאבוד, של ארכיון 'עונג שבת'.[דרושה הבהרה]
המכון לתולדות היהודים בוורשה יחד עם הקרן הצרפתית לחקר השואה ומוסדות וקרנות נוספים הקימו ארכיון מקוון, המציג מספר מועט של מסמכים שנמצאו.
הנצחה

בנתיב הזיכרון שבוורשה ישנה אנדרטת זיכרון לזכרו (ברחוב זמנהוף, לא הרחק מאנדרטת גיבורי הגטו). בערים ירושלים, תל אביב, באר שבע, כפר סבא, חולון ופתח תקווה נקראו רחובות על שמו.
זכרו של רינגבלום הונצח בבול דאר ישראלי. ב-24 בפברואר 2004, הוסיף דאר ישראל 3 בולי דאר לסדרה של 4 בולי דאר (שניפק ב-10 באפריל 2002) על היסטוריונים יהודים שעסקו בהיסטוריה של העם היהודי בגולה בתקופה שקדמה להקמת מדינת ישראל. בול אחד מהבולים הנוספים האלה הוקדש לזכרו של עמנואל רינגבלום שעליו מופיע דיוקנו. על השובל של הבול הופיעה הכיתובית: "כתבים מהגיטו". האמן אד ואן אוין עיצב את הבול.
ספר העדות של רינגלבלום

כתבים מימי המלחמה; מבואות, עריכה, הערות: ישראל גוטמן, יוסף קרמיש, ישראל שחם, ירושלים: יד ושם – רשות הזיכרון לשואה ולגבורה, תשנ"ג–תשנ"ד, 1993–1994. (נקרא גם: "כתבים אחרונים")
לקריאה נוספת

ישראל גוטמן (עורך), עמנואל רינגלבלום: האדם וההיסטוריון, ירושלים: יד ושם – המכון הבין-לאומי לחקר השואה, יד ושם, תשס"ו 2006. ISBN 965-308-264-7
אביהו רונן, להבריש את ההיסטוריה כנגד כיוון הפרווה: עמנואל רינגלבלום ומאבקו בהשמדת הזיכרון, זמנים 81 (2002–2003), עמ' 62–75
שמואל ד' קאסוב, מי יכתוב את ההיסטוריה שלנו?, תרגמה מאנגלית: עדי מרקוזה-הס, הוצאת יד ושם וכנרת, זמורה-ביתן, דביר, 2014
הערות שוליים

↑  שמואל ד' קאסוב, תרגום: עדי מרקוזה-הס, מי יכתוב את ההיסטוריה שלנו: מבט חדש על עונג-שבת – הארכיון היהודי החשוב מגטו ורשה, יד ושם, רשות הזיכרון לשואה ולגבורה וכנרת, זמורה-ביתן, דביר, 2014, עמ' 29–36
↑  יוסף קרוק, תחת דגלן של שלוש מהפכות – כרך ב', תל אביב, מחברות לספרות, 1970, עמ' 360
↑  יאיר שלג, מסמכים בכד חלב מתחת לאדמה, באתר הארץ, 3 באפריל 2003.
↑  ג'קי חורי, בית לוחמי הגטאות חשף את החלקים האבודים של הארכיון מגטו ורשה, באתר הארץ, 22 באפריל 2009
↑  ארכיון רינגלבלום באתר הצרפתי להנצחת השואה.
↑  יעקב צחור (עורך), בולי ישראל תש"ח–תשס"ב, קטלוג מס' 14, רשות הדאר – השירות הבולאי, כתר הוצאה לאור, 2008, עמ' 494
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267181205171  PLWABN: 9810656224505606  BIBSYS: 97042972  BNE: XX1651143  BnF: cb12055343s (data)  CiNii: DA00405997  GND: 11912212X  ICCU: RAVV059562  ISNI: 0000 0001 2138 7011  LCCN: n50045182  NDL: 00454255  NKC: kup19970000082959  NLA: 35453436  NTA: 068377118  RERO: 02-A003747766  SELIBR: 137245  SNAC: w6mq2n5h  SUDOC: 027711579  Trove: 958395  VIAF: 71410723   WorldCat (עם VIAF): 71410723
יראה

"Destruction of Tyre" מאת ג'ון מרטין (1840)
יראה הוא רגש הדומה לפליאה אך עם פחות שמחה. על גלגל הרגשות של רוברט פלוצ'יק יראה מתוארת כשילוב של הפתעה ופחד.
אחת ההגדרות המילוניות ליראה היא "תחושה סוחפת של יראת כבוד, הערצה, פחד ועוד, הנוצרת על ידי דבר שהוא גדול, נשגב, עוצמתי ביותר". הגדרה מילונית נוספת היא "רגש מעורב של יראת כבוד, כבוד, אימה ופליאה הנוצרת בהשראת סמכות, גאונות, יופי רב, נשגבות או עוצמה. לדוגמה: 'הרגשנו יראה כששמענו את עבודותיו של באך', 'הצופים יראו את הכוח ההרסני של הנשק החדש'".
באופן כללי, היראה מופנית כלפי דברים הנחשבים לגדולים יותר מזה שמרגיש אותם; מבנים גדולים, גודלו של היקום, ישות אלוהית ועוד – כל אלו יכולים לעורר תחושת יראה.
הגדרות

קשה להגדיר את היראה, ומשמעות המילה השתנתה עם הזמן. מושגים קשורים ליראה הם פליאה, הערצה, הנעלה והנשגב.
בספר "Awe: The Delights and Dangers of Our Eleventh Emotion", הנוירופסיכולוג וגורו הפסיכולוגיה החיובית פול פירסל מציג מחקר פנומנולוגי של יראה. הוא מגדיר את היראה כ"תחושת חיבור סוחפת ומבלבלת עם יקום מרהיב שנמצא בדרך כלל הרבה מעבר לרצועה הצרה של התודעה שלנו". פירסל רואה ביראה את הרגש ה-11, מעבר לאלה המקובלים מדעית (אהבה, פחד, עצב, מבוכה, סקרנות, גאווה, אושר, דכדוך, אשמה וכעס)."
רוב ההגדרות נותנות ליראה להיות רגש גם חיובי וגם שלילי, אך רוב האנשים יבחרו בחוויות חיוביות כדוגמה ליראה.
הגדרה אחת ליראה הרלוונטית למחקר שנדון בהמשך ערך זה נתבעה על ידי החוקרים מונרוי וקלטנר: יראה מוגדרת כצורך בשינוי החשיבה של האדם לגבי העולם, וכמרחב שנפער כאשר האדם סוטה מנקודת המבט הרגילה שלו.
אטימולוגיה

המונח יראה (באנגלית "Awe") נובע מהמילה האנגלית הישנה "ege", שפירושו "פחד, אימה, יראה", וייתכן שזו נבעה מהמילה היוונית "áchos", שפירושה "כאב". המילים "awesome" ו"awful", שפירושן "מדהים" ו"נוראי" בהתאמה – מקורן במילה "Awe".
תיאוריות > תיאוריות אבולוציוניות > היראה מחזקת היררכיות חברתיות

קלטנר והיידט הציעו הסבר אבולוציוני ליראה: רגש היראה הנוכחי מקורו בתחושות של "יראה קדמונית" – תגובה שחשו אנשים בעלי מעמד נמוך בנוכחות אנשים חזקים יותר ובעלי מעמד גבוה. היראה נבעה מהצורך של האדם מהמעמד הנמוך להתאים את עצמו ואת תפיסת עולמו בהתאם לאדם הנעלה ממנו (במעמד, גודל, חוזק או סמכות). קלטנר והיידט מציעים שיראה קדמונית זו נהייתה לאחר מכן כוללת יותר ונבעה מכל גירוי שהביא את האדם לצורך בהתאמת ראיית העולם שלו. כעת היראה עדיין נובעת מהימצאות בסביבתה של דמות גדולה יותר, אך גם מחוויות רוחניות, אסונות טבע וכוחות הטבע, עבודות אומנות ותיאוריות מדעיות גדולות. קלטנר והיידט סברו כי חמש תכונות תורמות להיותו של דבר מעורר יראה: איום, יופי, יכולת, מידות טובות ועל־טבעיות.
תיאוריות > תיאוריות אבולוציוניות > יראה היא מאפיין שנבחר מינית

הפסיכולוג ולדימיר קונצ'ני טען לעומת קלטנר והיידט, שהיראה תורגש רק מאובייקט שאינו מאיים פיזית על המרגיש. קונצ'ני סבר שהיראה החלה אבולוציונית ממפגש בלתי צפוי עם פלא טבעי. לאדם נעלה, עם רגישות נפשית ומחשבתית, היה סיכוי יותר גדול להיחשף לחוויה מעוררת יראה, ותכונות אלו ממש גם גורמות לו להיות בן זוג מעולה – ובכך עיקרון הברירה הטבעית מאפשר את המשך רגש היראה והתפוצה שלו. קונצ'ני הסיק מכך בנוסף שאנשים ממעמד גבוה ירגישו יראה יותר מאנשים ממעמד נמוך. התיאוריות שלו, עם זאת, לא נבדקו ולא אושרו.
תיאוריות > תיאוריות אבולוציוניות > היראה מגבירה את העיבוד השיטתי

תיאוריה אבולוציונית שלישית היא שיראה משמשת למשוך את תשומת הלב מה"עצמי" אל הסביבה. בכך האדם בונה את משאבי המידע שלו כאשר הוא חווה חוויה מורכבת. כלומר היראה מסייעת לעיבוד שיטתי ומותאם של חוויה, דבר שמסייע להישרדות. תיאוריה זו היא החדישה ביותר וזוכה לתמיכה אמפירית.
תיאוריות > תיאוריות לא אבולוציוניות

הפסיכולוגית לואיז סונדאראג'אן ביקרה גם היא את התיאוריה של קלטנר והיידט, בכך שלדעתה הימצאות בחברת אדם גדול ממך מייצרת תחושת הערצה, אבל לא דורשת שינוי נפשי – ההערצה מחזקת בסך הכל את ההיררכיה החברתית הקיימת. סונדאראג'אן טענה שכאשר אדם תופס שכלית דבר עצום ממנו יכולים לקרות אחד משלושה דברים: הראשון – האדם מצליח להטמיע את החוויה לתוך המרחב הנפשי הקיים שלו; או אז הוא לא יחווה תחושת יראה כלל. השני והשלישי – האדם לא מצליח להטמיע את החוויה, ולכן הוא מתאים את עצמו ואת המרחב הנפשי שלו על מנת להטמיע את המידע. אם הוא מצליח בכך הוא יחווה יראה, ואם לא – הוא יחווה טראומה נפשית.
מחקר

למרות הבסיסיות והחשיבות של היראה, מעט מאוד מחקר נעשה על הרגש הזה.
שיוטה, קלטנר ומוסמן (2007) ביקשו ממשתתפים לכתוב על אירוע שבו חשו יראה. הם גילו שטבע, אמנות או מוזיקה נבחרו לעיתים קרובות כגירוי המעורר יראה. אף על פי שרוב ההגדרות מציינות שיראה יכולה להיות חיובית או שלילית, המשתתפים תיארו רק גורמים חיוביים ליראה, ולכן ייתכן שיראה חיובית ויראה שלילית (אולי אימה) הם רגשות שונים במובהק.
יראה היא מצב רגשי ייחודי המכיל שמונה עד עשרה רגשות חיוביים המופעלים במהלך חוויה המאתגרת את המוכר. היראה כרוכה בחמישה תהליכים הקשורים לרווחה נפשית: "שינויים בנוירופיזיולוגיה, התמקדות מופחתת בעצמי, הגברת יחסים חברתיים, שילוב גדול יותר בחברה ותחושת משמעות מוגברת". היראה יכולה לגרום להרגשת אופטימיות, חיבור ורווחה נפשית תוך הפחתת חרדה, דיכאון ודחייה חברתית. היא מעצבת מחדש את התפיסה העצמית של האדם, מחזקת את תחושת החיבור שלו לאנושות ומעמיקה את המשמעות שהאדם מעניק לעצמו.
מחקר > ייצוגים גופניים

חוקרים ניסו גם לבחון את התגובות הגופניות והלא־מילוליות ליראה על ידי היזכרות המשתתפים בניסוי בחוויה בה חשו יראה ובהבעת הרגש באופן לא מילולי. באופן זה, החוקרים הבחינו כי יראה מוצגת לעיתים קרובות באמצעות הרמת גבות (78%), פעירת עיניים (61%) ופעירת פה עם שמיטת הלסת (80%). אחוז ניכר מהאנשים גם מפגינים יראה על ידי הקרבת ראשיהם קדימה (27%) ושאיפת אוויר ניכרת (27%), אך חיוך אינו שכיח (10%). יש צורך במחקר רב־תרבותי נוסף שיבדוק האם תגובות אלו משתנות בין תרבויות.
מחקר > אישיות ויראה

אנשים מסוימים עשויים לחוות יראה יותר מאחרים. באמצעות תשאול אנשים ועמיתים שלהם, חוקרים מצאו שחווית יראה באופן קבוע קשורה לפתיחות לחווית חוויות נוספות, ולאקסטרוברטיות (מוחצנות).
לקריאה נוספת

Awe: Schaffer, V., Huckstepp, T. & Kannis-Dymand, L. Awe: A Systematic Review within a Cognitive Behavioural Framework and Proposed Cognitive Behavioural Model of Awe. Int J Appl Posit Psychol (2023). https://doi.org/10.1007/s41042-023-00116-3
de Botton, Alain (2013). Religion for Atheists: A Non-believer's Guide to the Uses of Religion. Vintage.
Keltner, Dacher (2023). Awe: The New Science of Everyday Wonder and How It Can Transform Your Life. New York: Penguin Press. ISBN 9781984879684. OCLC 1345466567.
Pearsall, Paul (2007). Awe: The Delights and Dangers of Our Eleventh Emotion. Health Communications.
Schneider, Kirk J. (2004). Rediscovery of Awe: Splendor, Mystery and the Fluid Center of Life. Paragon House.
Schneider, Kirk J. (2009). Awakening to Awe: Personal Stories of Profound Transformation. Jason Aronson, Inc.
הערות שוליים

1 2  Keltner, Dacher; Haidt, Jonathan (2003). "Approaching awe, a moral, spiritual, and aesthetic emotion" (PDF). Cognition and Emotion. Informa UK Limited. 17 (2): 297–314. doi:10.1080/02699930302297. ISSN 0269-9931. PMID 29715721. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2015-06-10.
↑  Plutchik, R. "The Nature of Emotions". American Scientist. אורכב מ-המקור ב-16 ביולי 2001. נבדק ב-14 באפריל 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Awe". Reference.com.
↑  "Awe". TheFreeDictionary.com.
↑  Pearsall, Paul (2007). Awe: The Delights and Dangers of Our Eleventh Emotion. Health Communications, Inc. ISBN 978-0757305856.
1 2 3  Shiota, Michelle; Keltner, Dacher; Mossman, Amanda (2007). "The nature of awe: Elicitors, appraisals, and effects on self-concept". Cognition and Emotion. 21 (5): 944–963. doi:10.1080/02699930600923668.
↑  "Awe etymology". Dictionary.
↑  "Awesome". Oxford Dictionaries. אורכב מ-המקור ב-15 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Awful". Dictionary.com.
↑  Konečni, Vladimir J. (2005). "The Aesthetic Trinity: Awe, Being Moved, Thrills" (PDF). Bulletin of Psychology and the Arts. 5 (2): 27–44.
1 2  Shiota, Michelle; Keltner, Dacher; John, Oliver (2006). "Positive emotion dispositions differentially associated with Big Five personality and attachment style". The Journal of Positive Psychology. 1 (2): 61–71. CiteSeerX 10.1.1.421.1730. doi:10.1080/17439760500510833.
↑  Griskevicius, Vladus; Shiota, Michelle; Neufeld, Samantha (2010). "Influence of different positive emotions on persuasion processing: a functional evolutionary approach". Emotion. 10 (2): 190–206. doi:10.1037/a0018421. PMID 20364895.
↑  Sundararajan, Louise (2002). "Religious awe: Potential contributions of negative theology to psychology, "positive" or otherwise" (PDF). Journal of Theoretical and Philosophical Psychology. American Psychological Association. 22 (2): 174–197. doi:10.1037/h0091221. ISSN 2151-3341.
↑  Monroy, Maria; Keltner, Dacher (2022). "Awe as a Pathway to Mental and Physical Health". Perspectives on Psychological Science. SAGE Publications. 18 (2): 309–320. doi:10.1177/17456916221094856. ISSN 1745-6916. PMC 10018061. PMID 35994778.
↑  Shiota, Michelle; Campos, Belinda; Keltner, Dacher (2003). "The Faces of Positive Emotion: Prototype Displays of Awe, Amusement, and Pride". Annals of the New York Academy of Sciences. 1000 (1): 296–299. Bibcode:2003NYASA1000..296S. doi:10.1196/annals.1280.029. PMID 14766641.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4013691-7  NKC: ph475710 
הטייל מעל לים הערפילים (1818) מאת צייר הנוף הגרמני קספר דויד פרידריך
שרי אורובינדו

| --- | --- |

 לידה:  15 באוגוסט 1872 Sri Aurobindo Bhawan, הודו 
 פטירה:  5 בדצמבר 1950 (בגיל 78) פודוצ'רי, הודו הצרפתית 
 שם לידה:  অরবিন্দ ঘোষ 
 מדינה:  הראג' הבריטי, הודו 
 השכלה:  בית הספר סנט פול (1889)  קינגס קולג'  Loreto Convent 
 מעסיק:  אוניברסיטת מהרג'ה סיאג'יראו בברודה 
 השקפה דתית:  הינדואיזם 
 בן או בת זוג:  Mrinalini Devi 
 חתימה:   
 www.sriaurobindoashram.org
 
שְׁרִי אוֹרוֹבִּינְדוּ (15 באוגוסט 1872 – 5 בדצמבר 1950) היה פילוסוף הודי, יוגי, משורר ופעיל פוליטי. נמנה עם התנועה הלאומית ההודית מהשלטון הבריטי (הראג' הבריטי), עד 1910. היה מאנשי הרוח המשפיעים בהודו במאה ה-20 ונודע כמורה רוחני, שהציג את חזונותיו על התקדמות אנושית ואבולוציה רוחנית.
חיבוריו המרכזיים הם: "The Life Divine", שבו הוא מתמודד עם היבטים פילוסופיים של יוגה אינטגרלית, "Synthesis of Yoga", המתמודד עם עקרונות ושיטות של יוגה אינטגרלית, ו-"Savitri: A Legend and a Symbol".
ביוגרפיה

אורובינדו נולד בקולקטה, בנגל, למשפחת גוש המיוחסת. אביו היה רופא וסבו מצד אימו היה סופר ועיתונאי ונודע בכינוי "הסבא של הלאומיות ההודית". לאורובינדו היו שני אחים גדולים ממנו ואח ואחות צעירים ממנו. בגיל ארבע נשלח אורובינדו ללמוד במנזר בדרג'ילינג, וקיבל חינוך יסודי בבית-ספר ציבורי אנגלי. בגיל שבע עבר עם משפחתו לאנגליה ובגיל 11 פרסם את השיר הראשון שלו "אור". שנים אחדות מאוחר יותר התעורר בו להט להביא לשחרורה של הודו משלטון המנדט הבריטי של אותם ימים. אורובינדו למד עבור השירות האזרחי ההודי בקינגס קולג', קיימברידג', אנגליה. לאחר שחזר להודו הוא עבד בעבודות שירות שונות ונהיה מעורב בפוליטיקה לאומית - בקונגרס הלאומי ההודי ובתנועה המהפכנית שהתהוותה בבנגל. הוא נעצר בעקבות מספר הפצצות הקשורות לארגונו במשפט פומבי שבו התמודד עם אישומים בבגידה בגין קונספירציית אליפור. עם זאת, ניתן היה להרשיע ולכלוא את אורובינדו רק בשל כתיבת מאמרים נגד השלטון הקולוניאלי הבריטי בהודו. הוא שוחרר לאחר שלא ניתן היה לספק מספיק ראיות. במהלך שהותו בכלא חווה חוויות מיסטיות ורוחניות, ולאחר מכן עבר לפונדיצ'רי, ועזב את הפוליטיקה לעבודה רוחנית.
בפונדיצ'רי, פיתח אורובינדו תרגול רוחני שהוא כינה יוגה אינטגרלית. הנושא המרכזי בחזונו היה התפתחות החיים האנושיים לחיים אלוהיים בגוף אלוהי. הוא האמין בהכרה רוחנית שביכולתה לא רק לשחרר את הטבע האנושי אלא לשנות אותו, ולאפשר חיים אלוהיים עלי אדמות. ב-1926, בעזרת מירה אלפסה (המכונה "האם"), יהודייה צרפתייה שהייתה בת זוגו הרוחנית של אורובינדו וממשיכת דרכו, נוסד 'אשרם שרי אורובינדו'. עם מותו בשנת 1950 הנהיגה את האשראם על שמו. מפורסמים רבים נמשכו לאשראם בפונדיצ'רי, ביניהם בתו של נשיא ארצות הברית מרגרט וודרו וילסון, שהגיעה לאשראם ב-1938 ונשארה חברה וחסידה עד יום מותה.
שרי אורובינדו הגה את רעיון העיר האוניברסלית אורוויל ("עיר השחר"), שחזונה הוא אחדות ותושביה יראו עצמם כבעלי ייעוד רוחני. העיר הוקמה בשנת 1968 במדינת טאמיל נאדו, על ידי מירה אלפסה, אשר בהשראתה הוקמו מרכזים נוספים בעולם לעבודה רוחנית ואקולוגית.
הוגים ישראליים, בכללם שמואל הוגו ברגמן וראש ממשלת ישראל, דוד בן-גוריון, גילו עניין רב בהגותו של אורובינדו ועמדו בקשר עם מירה אלפסה ועם תלמידיו.
לקריאה נוספת

יצחק בר-יונה, שרי אורובינדו והאם – פרקים מתוך היוגה האינטגראלית, 2009
אורי לוטן, יש חדש במערב - תולדות הניו אייג', מדף הוצאה לאור, 2006
הערות שוליים

↑  Chaama, Sridhar, Remembering a guru, ‏16 August 2012
↑  Heehs, Peter, The Lives of Sri Aurobindo, Columbia University Press, 2008
↑  אמיר קלמן, אווטאר: אגדת אורובינדו, באתר nrg‏, 6 באפריל 2010
↑  אורי לוטן, אהבה סופר מנטלית, באתר nrg‏, 17 בנובמבר 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261614105171  PLWABN: 9810678532705606  BIBSYS: 90554182  BNE: XX1049184  BnF: cb11889589g (data)  CANTIC: a10993149  CiNii: DA02869558  GND: 118505157  ICCU: UFIV037681  ISNI: 0000 0001 2137 144X  LCCN: n79071149  LNB: 000043840  NDL: 00431920  NKC: jn20000601785  NLA: 36556815  NLG: 175112  NLK: KAC200901413  NTA: 068465874  SELIBR: 55820  SNAC: w6gt66x9  SUDOC: 02728090X  Trove: 1290640  VcBA: 495/145927  VIAF: 66462996   WorldCat (עם VIAF): 66462996