stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איזק הדג'אר
מרוצים > פורמולה 1

| שנה | קבוצה | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | מיקום | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2025 | ויזה קאשאפ ר.ב. | אוסטרליה פרש | הרפובליקה העממית של סין | יפן | בחריין | ערב הסעודית | ארצות הברית | איטליה | מונקו | ספרד | קנדה | אוסטריה | בריטניה | בלגיה | הונגריה | הולנד | איטליה | אזרבייג'ן | סינגפור | ארצות הברית | מקסיקו | ברזיל | ארצות הברית | קטר (מדינה) | איחוד האמירויות הערביות | 19 | 0 |
↑  העונה טרם הסתיימה
הערות שוליים

↑  Isack Hadjar's busy Abu Dhabi weekend could end with a future in F1, The National, 8 December 2024
↑  Hitech confirm Hadjar and Crawford for all-Red Bull 2023 line-up, FIA Formula 2. 18 January 203
↑  Isack Hadjar stalls at start in ‘worst moment of my life’ as Gabriel Bortoleto wins F2 title, The Independent, 8 December 2024
↑  Isack Hadjar to drive for AlphaTauri in Mexico City GP practice, Formula Scout, 25 October 2023
↑  Red Bull Racing to run Isack Hadjar in Abu Dhabi GP practice, Formula Scout, 28 October 2023
↑  Hadjar signs for RB as he takes final seat on 2025 F1 grid, Formula1.com, 20 December 2024
מברק צימרמן

גרסתו המוצפנת של מברק צימרמן. כל מילה במברק הוחלפה בקוד בן 5 ספרות, לפי ספר צופן
חלק מפענוח המברק. המילה Arizona, המופיעה בתחתית הדף, לא נכללה בספר הצופן, ולכן פוצלה לחלקים אחדים, שכל אחד מהם הוצפן כמילה נפרדת.
מברק צימרמן מפוענח ומתורגם לאנגלית
במפה זו מוצג שטחה של מקסיקו בשנת 1917 בירוק כהה, והשטח שהובטח למקסיקו במברק צימרמן מוצג בירוק בהיר, מתוך כלל השטח שנכבש ממקסיקו במלחמת ארצות הברית–מקסיקו (שמסומן בקו אדום)
מברק צימרמן היה מברק מוצפן, שנשלח ב-16 בינואר 1917 על ידי שר החוץ של גרמניה, ארתור צימרמן, לשגריר גרמניה בארצות הברית, הרוזן יוהאן היינריך פון ברנסטורף, על מנת שיעבירו לשגריר גרמניה במקסיקו, היינריך פון אקארדט. במברק הוסמך פון אקארדט להציע למקסיקו ברית עם גרמניה נגד ארצות הברית, תמורת תמיכה כלכלית נדיבה והבנה מצד גרמניה שעל מקסיקו לכבוש מחדש את שטחי דרום-מערב ארצות הברית (המדינות טקסס, ניו מקסיקו ואריזונה) שהיו בעבר בריבונות מקסיקנית. יירוט המברק ופענוחו על ידי המודיעין הימי הבריטי היו מהגורמים המרכזיים להצטרפותה של ארצות הברית למדינות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה.
רקע

המברק נשלח במהלך מלחמת העולם הראשונה, שהחלה שנתיים וחצי קודם לכן. בשלב זה של המלחמה הייתה ארצות הברית נייטרלית, משום שנשיאה, וודרו וילסון, סבר שהדרך הנאותה לסיום המלחמה היא הסכם שיושג במשא ומתן, שבו תפעל ארצות הברית כמתווכת.
בסוף שנת 1916 הייתה החזית המערבית שבין גרמניה מצד אחד, ובריטניה וצרפת מצד שני, במצב של קיפאון כמעט מוחלט. כלי הנשק המודרניים שבהם השתמשו שני הצדדים מנעו אפשרות לניצחון של צד כלשהו, כפי שהעידו האבדות הכבדות בקרב על הסום. במצב זה חיפשו הגנרלים הגרמנים, מהלך אסטרטגי שיביא להם את הניצחון, והאמינו כי מצאו אותו בדמות לוחמת צוללות בלתי מוגבלת, לוחמה שבה יוטבעו כל ספינות הצי המסחרי הנייטרלי שיימצאו בים. הגרמנים האמינו כי הפעלת הצוללות תמנע כל אספקה לבריטניה, ותביא אותה עקב כך לכניעה מוחלטת. לפיכך עסקו בגרמניה בבניית צי צוללות גדול.
גרמניה חששה כי הכרזה על לוחמת צוללות בלתי מוגבלת תכניס את ארצות הברית למלחמה נגדם, ולכן חיפשו מראש דרך למנוע מהאמריקנים לשלוח כוחות צבא. הרעיון שהתגבש היה לעודד את המקסיקנים לצאת למלחמה נגד ארצות הברית. המקסיקנים נטרו טינה לארצות הברית עקב אובדן השטחים שנשלטו על ידם עד 1848, כשנוצחו במלחמת ארצות הברית–מקסיקו, וכן עקב פלישת צבא ארצות הברית לצפון מקסיקו במרדף אחרי המהפכן פנצ'ו וייה ששלח ידו גם בשוד.
גורם נוסף שניסו הגרמנים לצרף אליהם הייתה האימפריה היפנית, חברה בברית "מדינות ההסכמה", שהייתה להלכה במלחמה נגד גרמניה, אך כפי שהיטיבו הגרמנים להבין, הסיבה לצירופה לצידם הייתה אופורטוניזם בלבד. היפנים השתלטו בתחילת המלחמה על מושבותיה של גרמניה בסין, ובאוקיינוס השקט, לא השתתפו בפעולות מלחמתיות גדולות לאחר מכן, אך שלחו שייטת לים התיכון שהשתתפה בציד צוללות של מעצמות המרכז. היה ברור לגרמנים שבמצב עניינים זה, ארצות הברית היא האויב הטבעי לשאיפות ההתפשטות של היפנים, ולכן יש טעם בברית בין המקסיקנים ליפנים. ברית כזו תוכל להציע ליפנים בסיס שממנו יוכלו לתקוף את ארצות הברית.
מברק צימרמן בא לקשור בין הקצוות באמצעות הפעלת הצוות הדיפלומטי הגרמני בארצות הברית ובמקסיקו, על מנת לשכנע את מקסיקו ואת יפן בתועלת שתצמח להם מהברית המוצעת.
משלוח המברק

ליירוט המברק סייעה העובדה שבתחילת המלחמה ניתקה בריטניה את כבלי התקשורת הישירים בין גרמניה לארצות הברית, כך שהתקשורת עברה בערוצים חלופיים שהיה קל יותר לצותת להם.
להעברת מברקים מוצפנים לארצות הברית השתמשה גרמניה בתקשורת האזרחית (אם כי האמריקנים סירבו מדי פעם לאפשר זאת), באמצעות בלדר שוודי, ולמרבה הפלא אף באמצעות מחלקת המדינה האמריקנית. האמריקנים ניסו באותה תקופה לתווך בין הצדדים על מנת להגיע ל"שלום ללא ניצחון".
הגרמנים דרשו לאפשר להם לשלוח את הצעות השלום האמריקניות ואת התגובה בשדרים מוצפנים, ומחלקת המדינה העמידה לרשותם את האמצעי להעברתם. צימרמן בחר להעביר את מברקו בשלושה נתיבים שונים על מנת לוודא את קבלתו. המברק נשלח דרך תקשורת הרדיו ודרך שני כבלי טלגרף שונים בכיסוי של תקשורת דיפלומטית, כביכול. כבלי הטלגרף עברו דרך שתי מדינות נייטרליות - שוודיה וארצות הברית, אך כיוון שביום הראשון למלחמה ניתקה בריטניה את כבלי הטלגרף הטרנס-אטלנטים של גרמניה, עברו קווים אלה דרך בריטניה, ומצב זה איפשר לבריטים ליירט את המברק המוצפן ולנסות לפענחו.
צימרמן שלח את המברק המוצפן ב-16 בינואר 1917 לשגריר גרמניה בארצות הברית, פון ברנסטורף. המברק, לידיעתו וגם להעברה לידיעת שגריר גרמניה במקסיקו, אקארדט. ב-17 בחודש הגיע המברק למחלקת המדינה האמריקנית (ביום בו יורט על ידי המודיעין הבריטי). למחרת היום הועבר המברק ממחלקת המדינה לפון ברנסטורף, שהעביר אותו ב-19 בינואר, באמצעות "וסטרן יוניון", לשגריר גרמניה במקסיקו, שמסר את תוכנו המפוענח לממשלת מקסיקו.
תוכן המברק

באחד בפברואר בכוונתנו להתחיל בלוחמת צוללות בלתי מוגבלת. אף על פי כן, בכוונתנו לעשות מאמצים כדי לשמור על הנייטרליות של ארצות הברית. אם דבר זה לא יצליח, אנו מציעים ברית עם מקסיקו על סמך ההבנות הבאות: אנו נעשה מלחמה יחדיו ושלום יחדיו. אנו ניתן סיוע כספי נדיב והבנה מצדנו, לפיה על מקסיקו לכבוש מחדש את שטחי ניו מקסיקו, טקסס ואריזונה שאיבדה לארה"ב. פרטי ההסדר נתונים לשיקולכם. עליך להודיע לנשיא מקסיקו על הצעתנו בסודיות מוחלטת ברגע שיהיה ברור שמלחמה עם ארצות הברית אכן עתידה לפרוץ, ולהציע כי הנשיא, ביוזמתו האישית, יזמין את יפן להצטרף לתוכנית זו ובאותו זמן, להציע לתווך בינינו לבין יפן. אנא הבא לתשומת לבו של הנשיא כי השימוש הבלתי מתפשר שלנו בצוללות טומן בחובו סיכוי שבריטניה תיאלץ להציע שלום תוך מספר חודשים.
תגובת הממשלה המקסיקנית

נשיא מקסיקו, ונוסטיאנו קאראנסה, התייעץ עם גנרל בכיר בצבאו וביקש ממנו להעריך את סיכוייה של המדינה להחזיר לעצמה את השטחים הכבושים שהוזכרו במברק. הגנרל קבע כי דבר זה לא יהיה אפשרי או אף רצוי מהסיבות הבאות:
ניסיון לכבוש מחדש את השטחים הכבושים משמעו יציאה למלחמה נגד ארצות הברית החזקה.
סיוע כלכלי גרמני, נדיב ככל שיהיה, יהיה חסר ערך מכיוון שמקסיקו לא תוכל להיעזר בו לרכישת נשק ותחמושת, כיוון שארצות הברית היא ספקית אמצעי הלחימה היחידה בכל יבשת אמריקה. קיים גם ספק רציני אם העברת אספקה גרמנית דרך אוקיינוס האטלנטי אפשרית נוכח שליטת הצי המלכותי הבריטי על קווי התעבורה הימיים באזור.
גם אם היה למקסיקו מספיק כוח צבאי לכבוש את השטחים מחדש, לא ברור כלל אם ביכולתה להתמודד עם אוכלוסייה הגדולה של דוברי אנגלית שתעבור לשליטתה.
מקסיקו שיתפה פעולה עם מדינות מרכזיות בדרום אמריקה דוגמת ארגנטינה, ברזיל וצ'ילה, שעזרו למנוע מלחמה נוספת בין ארצות הברית למקסיקו. הידברות זו הביאה לשיפור היחסים הדיפלומטיים בין המדינות. אם מקסיקו תחליט כעת לפתוח במלחמה נגד ארצות הברית, הדבר יביא למתיחות ביחסיה עם מדינות דרום אמריקה, וקיים חשש שאלו יכריזו מלחמה נגד גרמניה ויעברו בסופו של דבר לצדה של ארצות הברית.
קאראנסה, לאחר ששמע את מסקנות הגנרל, דחה באופן רשמי את הצעתו של צימרמן ב-14 באפריל; אולם אז כבר הייתה ארצות הברית במלחמה נגד גרמניה.
פענוח המברק

עם יירוטו הועבר המברק לפענוח בחדר 40, שם ישבה מחלקת הצפנים של הצי המלכותי. המברק הוצפן באמצעות ספר צופן, שבו לכל מילה היה קוד מספרי משלה. מפענחי המברק הסתייעו בו כבר במברקים קודמים מסוגו, ותוך שעות אחדות פיענחו את עיקרו, והבינו את מהותו. עם פענוח המברק עמדו הבריטים בפני דילמה: כיצד לחשוף את תוכן המברק, ובכך לגרור את ארצות הברית למלחמה, מבלי לחשוף בפניה שבידה לשלוט בקשורת דיפלומטית נייטרלית (דבר שהיה עלול להכעיס אותה, ובעיקר לסכן מקור מודיעיני חשוב. בריטניה ניחשה נכונה, כי השגרירות הגרמנית בארצות הברית תעביר את המברק המוצפן למקסיקו, דרך חברת טלגרף מסחרית רגילה.
השגריר הגרמני שינה את המברק קלות לפני ששלח אותו. הוא מחק את ההוראות שנועדו אליו, ושינה את הכתובת שהייתה על המברק. הבריטים הבינו שאם הם יצליחו להשיג עותק של המברק החדש, הם יוכלו להעבירו לארצות הברית מבלי שזו תחשוד שהוא יורט. לשם כך הופעל סוכן בריטי במקסיקו סיטי, שהצליח להשיג עותק של המברק המוצפן החדש על ידי מתן שוחד לאחד העובדים בחברת הטלגרף, שקיבלה את המברק. אנשי חדר 40 הצליחו לפענח את המברק החדש במלואו, שכן הוא הוצפן באמצעות ספר צופן שנפל לידי הבריטים קודם לכן.
המברק בגרסתו המקסיקנית נמסר לשר החוץ הבריטי, ארתור ג'יימס בלפור, והוא מסר אותו ב-23 בפברואר 1917, לידי שגריר ארצות הברית בבריטניה, וולטר פייג'. יומיים לאחר מכן נמסר המברק המפוענח לנשיא ארצות הברית, וודרו וילסון.
כדי שלא לחשוף בפני גרמניה את יכולתה של בריטניה לפענח את התקשורת המוצפנת שלה, הומצא סיפור כיסוי על כך שהמברק המפוענח נגנב במקסיקו. ארצות הברית גיבתה את סיפור הכיסוי הבריטי, אף על פי שידעה שהבריטים פענחו את המברק בעצמם. גרמניה לא האמינה כי הצופן הסודי שלה פוצח על ידי הבריטים ובחרה להאמין לסיפור הכיסוי הבריטי, תוך שהיא יוצאת לציד מכשפות אחר בוגדים בשגרירות הגרמנית במקסיקו.
פרסום המברק

הלך הרוח בארצות הברית היה באותה עת אנטי-גרמני ואנטי-מקסיקני. כוחות של צבא ארצות הברית היו עסוקים כבר זמן מה במרדף אחר השודד המהפכן המקסיקני פנצ'ו וייה, שערך פשיטות אחדות לתוך ארצות הברית. הנשיא וילסון נטה להפסיק את המרדף, בתקווה שבעקבות הבחירות הצפויות במקסיקו תקום שם ממשלה חדשה, שתביא לאישור חוקה חדשה. הידיעה אודות מברק צימרמן עוררה מתח בין ארצות הברית למקסיקו, משום שהברית המוצעת בו עשויה הייתה למנוע בחירת ממשלה מקסיקנית נוחה לארצות הברית.
ב-1 במרץ, מסרה ממשלת ארצות הברית את המברק לפרסום בעיתונות. כדי להסוות את מקור המברק המפוענח, אדמירל ויליאם רג'ינלד הול, מפקד המודיעין של הצי המלכותי הבריטי, שתל ידיעה בעיתונות הבריטית, ובה ביקורת על יחידתו על שכשלה ביירוט המברק.
תחילה האמין הציבור האמריקאי שהמברק הוא זיוף שנועד לגרור את ארצות הברית למלחמה. דעה זו זכתה לעידודם של דיפלומטים מגרמניה, מקסיקו ויפן, וכן לעידודם של פציפיסטים ותומכי גרמניה. עם זאת, במהלך מפתיע ביותר, אישר צימרמן את אותנטיות המברק במסיבת עיתונאים בברלין ב-3 במרץ, וכן בנאום ברייכסטאג ב-29 במרץ.
הכעס הציבורי בעקבות מברק צימרמן, הוביל לניתוק סופי של היחסים בין ארצות הברית למעצמות המרכז (גרמניה ובעלות בריתה). ב-2 באפריל ביקש הנשיא וילסון מהקונגרס להכריז מלחמה על גרמניה, והקונגרס נענה לו ברוב גדול ב-6 באפריל 1917.
מברק צימרמן לא היה הגורם היחיד לכניסת ארצות הברית למלחמה. צוללות גרמניות תקפו ספינות אמריקניות ליד בריטניה, ואף זו הייתה עילה למלחמה. חשיבותו העיקרית של המברק הייתה בהשפעתו על דעת הקהל בארצות הברית, והטייתה לכיוון הצטרפות למלחמה. ייתכן שארצות הברית הייתה מצטרפת למלחמה גם ללא פיענוח מברק צימרמן, אך אין ספק שהמברק גרם להקדמת הצטרפותה, וגם לכך חשיבות רבה.
הערכת חשיבותו של פענוח המברק

סיפורו של מברק צימרמן הוא הישג יוצא דופן של המודיעין הבריטי, ברמה הטקטית וברמה האסטרטגית. מרכיביו של הישג זה: זיהוי תוכנו של ספר הצופן, יירוט ופענוח המברק, השגת גרסתו המתוקנת כדרך למנוע את חשיפת הדרך שבה התגלה, וגולת הכותרת: השימוש שנעשה במברק לשם צירוף ארצות הברית למלחמה. ריי סטנרד בייקר, איש אמונו של וילסון וכותב הביוגרפיה שלו, אמר על מברק צימרמן כי "מעולם לא הונחתה מכה מזעזעת יותר על התנגדותו של וילסון להיכנס למלחמה".
ברברה טוכמן העריכה כי
לולא נלכד המברק, ולולא פורסם, אין ספק שהגרמנים היו עושים משהו אחר, שהיה מכניס את ארצות-הברית למלחמה בשלב מאוחר יותר. אך השעה הייתה כבר מאוחרת, ולו המשיכה ארצות-הברית להתמהמה זמן ניכר, אפשר שבעלות-הברית היו נאלצות לפתוח במשא ומתן על שלום. מבחינה זו, שינה מברקו של צימרמן את מהלך ההיסטוריה. אך מצד שני, כפי שאמר סר וינסטון צ'רצ'יל, תמיד משתנה מסלול ההיסטוריה על ידי משהו, אם לא על ידי ספק מסוים - כי אז על ידי מברק שנקלט. מברקו של צימרמן כשלעצמו לא היה אלא חלוק נחל בדרכה הארוכה של ההיסטוריה. אך כידוע, חלוק נחל קטן יכול להרוג את גוליית. המברק מחה את אשליית האמריקנים שיכולים הם לעסוק בשלהם תוך ריחוק מאושר מכל שאר האומות. מבחינת ענייני העולם הייתה זו קנוניה פעוטה של מיניסטר גרמני. לגבי חייו של העם האמריקני היה זה קץ האמונה התמימה.
לקריאה נוספת

ברברה טוכמן, מברק צימרמן: המברק שהניע את ארצות-הברית להיכנס למערכה במלחמת העולם הראשונה, הוצאת דביר, 2003.
סיימון סינג, סודות ההצפנה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2003, עמ' 147–157.
הערות שוליים

↑  ברברה טוכמן, מברק צימרמן: המברק שהניע את ארצות-הברית להיכנס למערכה במלחמת העולם הראשונה, הוצאת דביר, 2003, עמ' 210.
↑  ברברה טוכמן, מברק צימרמן: המברק שהניע את ארצות-הברית להיכנס למערכה במלחמת העולם הראשונה, הוצאת דביר, 2003.
סטיבן גראהם

| --- | --- |

 לידה:  3 באוגוסט 1973 (בן 51) קירקבי, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Stephen Graham Kelly 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1990 
 מקום לימודים:  רוז ברופורד קולג'  Salvatorian Roman Catholic College 
 מספר צאצאים:  2
 פרופיל ב-IMDb
 
סטיבן גראהם (באנגלית: Stephen Graham; נולד ב-3 באוגוסט 1973) הוא שחקן אנגלי מוכר מתפקידיו בסרטים "זו היא אנגליה", "כנופיות ניו יורק" "עונת המכשפה" ובסדרה "אימפריית הפשע" בה גילם את אל קפונה.
ביוגרפיה

גראהם נולד בעיירה קירקבי שבמרזיסייד, צפון מערב אנגליה. הוא למד ב"מכללת רוז ברופורד" לתיאטרון. גראהם החליף את המבטא הסוונזי שלו למבטא לונדוני לשם הופעתו הראשונה, בסרט הפשע של גאי ריצ'י "סנאץ'" בתור טומי.
גראהם שכלל לא היה מלוהק לסרט, הגיע ללוות חבר לאודישן ומצא חן בעיניו של ריצ'י שליהק אותו על המקום. לאחר הופעת הבכורה המוצלחת נסע להוליווד והתפרסם בשני פרקים בסדרת המופת "אחים לנשק" ובתור שאנג חברו ומתומכיו של מנהיג הכנופיה האירית אמסטרדם וולון (לאונרדו דיקפריו) בדרמת הפשע התקופתית של מרטין סקורסזה "כנופיות ניו יורק".
לאחר מספר תפקידי משנה בהפקות אמריקאיות בהן לא בלט, התפרסם גראהם בתפקיד הגזען הבריטי  גלוח הראש קומבו גאסגואין בדרמה "זו היא אנגליה". ב-2009 שיחק גראהם לצידו של ג'וני דפ בסרט הפשע "אויבי הציבור" וגילם את שודד הבנק והרוצח הפסיכופת בייבי פייס נלסון.
ב-2010 גילם את המאפיונר האיטלקי אל קפונה בראשית דרכו בסדרת הפשע המוצלחת "אימפריית הפשע".ב-2011 הופיע במותחן הפעולה התקופתי "עונת המכשפה" בתור הנוכל האגאמר המתלווה אל שני האבירים ביימן (ניקולס קייג') ופלסון (רון פרלמן) ובשובר הקופות "שודדי הקאריביים: זרמים זרים" בתור הפיראט סקראם המשרת על סיפון ספינת "נקמת המלכה אן" תחת פיקודו של שחור הזקן (איאן מקשיין). בשנת 2018 שיחק בסרט הפשע "יארדי", סרטו הראשון של אידריס אלבה כבמאי.
בשנת 2021 לוהק לעונה השישית של סדרת הפשע התקופתית "כנופיית ברמינגהאם"; אשר עלתה לשידור במהלך 2022.
בספטמבר 2024, פורסם כי גראהם לוהק לסרט "Deliver Me From Nowhere", בכיכובו של ג'רמי אלן וייט, אשר יגלם את ברוס ספרינגסטין. גראהם יגלם את דאגלאס "דאץ'" ספרינגסטין, אביו של ברוס ספרינגסטין. באוקטובר 2024, גרהאם אישר שהוא יככב בסרט העתידי של "כנופיית ברמינגהאם" שיופק עבור נטפליקס. גרהאם שיחק את הדמות היידן סטאג בעונה השישית והאחרונה של הסדרה.
חיים אישיים

גראהם נשוי לשחקנית האנה וולטרס ואב לשני ילדים.
פילמוגרפיה

סנאץ' (2000)
ראש בראש (2001)
כנופיות ניו יורק (2002)
הרוצח שבתוכי (2003)
בני דודים אמריקאים (2003)
לוחם הבורות (2005)
גול! (2005)
אדם נתעב (2006)
זו היא אנגליה (2006)
הלילה הטוב (2007)
חוכמה וזוהמה (2008)
הצוות (2008)
לב של דיו (2008)
ימים עברו (2009)
יונייטד המקוללת (2009)
מאורת הכלבים (2009)
אויבי הציבור (2009)
שדרות לונדון (2010)
עונת המכשפה (2011)
שודדי הקאריביים: זרמים זרים (2011)
סוס המלחמה (2011)
החפרפרת (2011)
Best Laid Plans‏ (2012)
האיש עם לב הברזל (2017)
שודדי הקאריביים: נקמתו של סלזאר (2017)
כוכבים חיים לנצח (2018)
יארדי (2018)
הלבוי (2019)
רוקטמן (2019)
האירי (2019)
גרייהאונד (2020)
השף (2021)
מטילדה (2022)
אישה צעירה והים (2024)
ונום: הריקוד האחרון (2024)
בליץ (2024)
כנופיית ברמינגהאם (2025)
Deliver Me From Nowhere (יפורסם בהמשך)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

Last Rights ‏ (2005)
אימפריית הפשע (2010–2014)
Little Boy Blue‏ (2017)
נעלמת (2018)
מזמור חג המולד (2019)
שחיתות (2019)
רצח בחווה הלבנה (2020)
קוד 404 (2020–הווה)
כלואים (2021)
עזרה (2021) – סרט טלוויזיה של ערוץ 4
The North Water‏ (2021)
The Walk-In‏ (2022)
כנופיית ברמינגהאם (2022)
הגופה (2023)
נקודת רתיחה (אנ') (2023)
A Thousand Blows‏ (2025)
התבגרות (2025)
הערות שוליים

↑  GRALF LIMITED people - Find and update company information - GOV.UK, find-and-update.company-information.service.gov.uk (באנגלית)
↑  Richard Simpson, Line Of Duty's Stephen Graham stars with wife in BBC show and it's 'brilliant', The Mirror, ‏2021-06-05 (באנגלית)
↑  Sam Cook, Stephen Graham's fairytale romance with wife Hannah, Wales Online, ‏2023-09-29 (באנגלית)
↑  Mark Jefferies, Nicola Methven, Pirates of the Caribbean star on how he's overcome dyslexia, The Mirror, ‏2016-08-16 (באנגלית)
↑  https://x.com/stephengraham73/status/870312425404411904
↑  Ethan Shanfeld, Stephen Graham to Play Bruce Springsteen’s Dad in Jeremy Allen White Movie ‘Deliver Me From Nowhere’ (EXCLUSIVE), Variety, ‏2024-09-27 (באנגלית אמריקאית)
↑  Max Goldbart,Baz Bamigboye, Stephen Graham To Star In ‘Peaky Blinders’ Movie, Deadline, ‏2024-10-10 (באנגלית אמריקאית)
↑  Lee Marlow, Meet Stephen Graham, Hollywood star who lives in county, Leicestershire Live, ‏2019-09-04 (באנגלית)
↑  ארז דבורה, בין הרס לתקווה: "בליץ" מציע מבט ייחודי על האנושות בזמנים אפלים, באתר ynet, 27 בנובמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007363513405171  PLWABN: 9811989018505606  BIBSYS: 8014689  BNE: XX4612245  BnF: cb15505228v (data)  GND: 116834610X  ISNI: 0000 0001 1613 4343  LCCN: no2008100452  NKC: xx0179050  NLK: KAC2020N8319  NTA: 340480300  SUDOC: 124451934  VIAF: 29348943   WorldCat (עם VIAF): 29348943
טרור יהודי בישראל

גרפיטי על בית פלסטיני ליד מעלה לבונה, 2014
טרור יהודי בישראל כולל פעולות טרור שבוצעו על ידי יהודים אחרי הקמת מדינת ישראל, ביוזמת יחידים או התארגנויות מקומיות. מרבית מעשי טרור אלו כוונו כלפי ערבים ישראלים או כלפי פלסטינים ממניעים לאומניים, כנקמה על מעשי טרור, מתוך כוונה לטרפד מהלכים מדיניים לטובת הפלסטינים או בכדי לגרום לעזיבת מקומות יישוב (טרנספר). היו גם מקרים שבהם כוון טרור יהודי נגד יהודים ממחנה השמאל.
בנוסף לאחריות המשטרה לתפוס מפגעים, מפעיל השב"כ מחלקה ייעודית למניעה, סיכול ופענוח של מעשי טרור המבוצעים על ידי יהודים. ישנם קולות בימין הישראלי הטוענים שהשב"כ מפעיל משאבים רבים מדי ואמצעים חריפים מדי יחסית לשוליות התופעה.[דרוש מקור] הטרוריסטים היהודים שנתפסו הועמדו לדין ונידונו למאסר, אך לרוב זכו להקלות בעונשיהם. לדוגמה, בשנות ה-90 קוצרה תקופת מאסרם של מפגעים יהודיים בעקבות לחצים פוליטיים שהופעלו על נשיא המדינה.
ארגוני טרור יהודי נגד ערבים > כך

הרב מאיר כהנא הקים את תנועת "כך" בשנת 1971; האידאולוגיה שאימץ כללה טרנספר של הערבים, הקמת מדינת הלכה בישראל ועידוד אלימות של יהודים נגד גויים. ב-1984, יהודה ריכטר, פעיל בתנועת כך שבין השאר הופיע במקום השני ברשימתה לקראת הבחירות לכנסת האחת עשרה, היה שותף לפיגוע ירי על אוטובוס שהסיע פועלים פלסטינים ליד מזרעה א-שרקיה. מהירי נפצעו שישה נוסעים. ריכטר נלכד, הגיע לעסקת טיעון עם התביעה, נידון לחמש שנות מאסר, ושוחרר לאחר שריצה שלוש וחצי מהן. ב-1988 נפסלה תנועת כך מלהתמודד בבחירות, לאחר שהוכנסו תיקונים לחוק יסוד: הכנסת וחוק הבחירות לכנסת המונעים מרשימות המסיתות לגזענות להתמודד.
"הוועד לביטחון בכבישים", בהנהגת ברוך מרזל, שמואל בן ישי ואחר כך טירן פולק, נחשבה ל"זרוע המבצעית" של כך. הארגון ערך פעולות נקם בשכונות ערביות בעקבות יידוי אבנים על רכבי יהודים, ובהן הצתת בתים וניקוב צמיגי מכוניות. ב"וועד לביטחון בכבישים" היו כ-350 חברים, אך ב"עת הצורך" הצטרפו אליו מתנדבים נוספים. לדבריו של פולק, בשנים 1993-1992 היה הארגון מעורב ביותר מ-500 "תקריות אלימות" עם ערבים. ב-1993, לדוגמה, חטף הארגון נער בן 17 בחברון והכה אותו קשות, לאחר ש"סיור של הוועד תפס את הנער בבית הקברות היהודי בעיר, וחשד בו בחילול קברים".
ב-1994 נרצחו שלושה פלסטינים באזור תרקומיא, ו"הוועד לביטחון בכבישים" של כך נטל על עצמו את האחריות לרצח. באותה השנה ביצע ברוך גולדשטיין את הטבח במערת המכפלה, בו נרצחו 29 מתפללים מוסלמים. גולדשטיין היה פעיל בתנועת כך, ובין השאר הופיע במקום השלישי ברשימתה לקראת הבחירות לכנסת האחת עשרה ונבחר מטעמה למועצת קריית ארבע. בעקבות הטבח, מדינת ישראל הכריזה על תנועת כך כארגון טרור. בעקבותיה, גם קנדה, ארצות הברית והאיחוד האירופי כללו את התנועה ברשימות ארגוני הטרור.
בשנת 2001, "הוועד לביטחון בכבישים" נטל אחריות על פיגוע ירי בו נרצחה תינוקת בת כחודשיים וחצי ושני קרובי משפחתה; באותה השנה הארגון לקח אחריות גם על מספר פעולות טרור נוספות, כולל פיגוע ירי נוסף, הצתת 43 מכוניות, יידוי אבנים על עשרות כלי רכב, והכאת ארבעה ערבים שנזקקו לטיפול רפואי.
ארגוני טרור יהודי נגד ערבים > המחתרת היהודית

בראשית שנות השמונים התארגנה קבוצה של יהודים, שכונתה בעיתונות המחתרת היהודית. ב-2 ביוני 1980, כחודש לאחר שנרצחו שישה מתלמידי ישיבה בחברון, ניסו חברי הארגון להתנקש בחייהם של שלושה ראשי ערים פלסטינים החברים בוועדה להכוונה לאומית. התקיפה גרמה לפציעתם הקשה וכריתת רגליהם של שניים מהם. חבלן משמר הגבול שניסה לפרק מטען שלישי איבד בפיצוץ את מאור עיניו. ביולי 1983 תקפו כמה מאנשי המחתרת את המכללה האסלאמית בחברון בירי ורימונים, רצחו באופן אקראי שלושה סטודנטים ופצעו שלושים נוספים.
באפריל 1984 תכננו חברי החוליה לפוצץ חמישה אוטובוסים במזרח ירושלים, אך נתפסו על ידי השב"כ בסמוך להטמנת חומר הנפץ. נגד 29 אנשים הוגשו כתבי אישום בגין השתייכות לארגון, ו-15 מהם הורשעו לימים חנן הנשיא חיים הרצוג את אנשי המחתרת, בתנאי שלא יהפכו את שחרורם לאירוע תקשורתי.
ארגוני טרור יהודי נגד ערבים > ט.נ.ט

טרור נגד טרור (או ט.נ.ט.) הוא שם שנתנו לעצמן מספר התארגנויות של יהודים שביצעו פעולות טרור ונקם נגד פלסטינים בסוף שנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80, בהשראת הרב מאיר כהנא.
בדצמבר 1983 וינואר 1984 אירעו כמה מקרים של הטמנת רימונים ממולכדים במסגדים באזור ירושלים. ב-9 באפריל 1984 נעצרו חברי הארגון החשודים במעשים. עמרם דרעי, דוד דרעי ואורי בן-עיון נידונו ב-21 בנובמבר 1984 לשש שנות מאסר בפועל. הרביעי, אברהם דרעי שימש כעד מדינה במשפט.
ארגוני טרור יהודי נגד ערבים > כנופיית ליפתא

בינואר 1984 נחשפה התארגנות יהודית לפוצץ את מסגדי הר הבית. חברי הכנופיה, שהתגוררו בכפר הנטוש ליפתא, חדרו בליל 26 בינואר לרחבת הר הבית עם מטעני חבלה, אך התגלו לפני שהצליחו לבצע את הפעולה. שניים מחברי ההתארגנות נמצאו בלתי כשירים לעמוד לדין, אחד נמלט מהארץ והרביעי, שמעון ברדה נשפט לשנים בכלא. ב-1988 נמלט ברדה מכלאו והצליח להשיג רקטת לאו באמצעותה ביקש להשלים את המזימה, אך הסגיר את עצמו למשטרה לפני כן.
ארגוני טרור יהודי נגד ערבים > סיירת הנקמה

לאחר רצח מאיר כהנא ב-1990, התארגנו ארבעה בני נוער חברי כהנא חי בקבוצה שקראה לעצמה "סיירת הנקמה" ושמטרתה הייתה לנקום את הירצחו של כהנא. חברי הקבוצה היו טל שחר, זאב וולף, נחמיה משבאום וגרשון הרשקוביץ. ביום השנה השני להירצחו של הרב כהנא, בנובמבר 1992, הם זרקו רימון בשוק הקצבים שברובע המוסלמי בעיר העתיקה, ירושלים. כתוצאה מהתפוצצות הרימון, נהרג ערבי אחד ורבים נפצעו. שמונה חודשים מאוחר יותר נעצרו חברי ההתארגנות על ידי השב"כ והורשעו ברצח, כשהם נידונים לחמש עד חמש עשרה שנות מאסר. שניים מהם קיבלו חנינה מהנשיא עזר ויצמן כ"משקל נגד" לשחרור השייח' אחמד יאסין בעקבות ניסיון ההתנקשות בחאלד משעל והשלישי שוחרר לאחר ניכוי שליש ב-2002.
ארגוני טרור יהודי נגד ערבים > מחתרת בת עין

בשנת 2002 נעצרה קבוצה שכונתה מחתרת בת עין לאחר שניסו להניח מטען חבלה ליד בית ספר לבנות בא-טור. הם הורשעו בניסיונות לביצוע פעולות טרור ובאחזקת אמצעי לחימה שנגנבו מצה"ל.