stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בארץ' (הונגריה)

בארץ' (בהונגרית: Barcs) היא עיר במחוז שומוג' בהונגריה. העיר מוקפת בפארק הלאומי של דנובה-דראווה (אנ'). פירוש שם העיר בהונגרית הוא "מרגמה".
היסטוריה

בארץ' מוזכרת לראשונה במסמכים היסטוריים שנכתבו בין השנים 1389–1417. הטירה שבמקום מוזכרת לראשונה במסמכים משנת 1460. בעלי האדמות באזור באותה תקופה היו אצילים מקומיים. ב-1480 נפטר בעל האדמות בלא להותיר יורשים, ואדמות היישוב הועברו לבית המלוכה ההונגרי, אשר העניק אותן למשפחת אצולה אחרת. מסמכי מיסוי משנת 1500 מעידים על שינוי נוסף של הבעלות על הקרקע ועל העברתה לידי משפחת אצולה אחרת. באמצע המאה ה-16 נכבש האזור על ידי האימפריה העות'מאנית וממפקד אוכלוסין ומיסוי שביצעו פקידי האימפריה ב-1566 עלה כי ביישוב יש 46 בתים. בשנת 1664 נכבש האזור שוב על ידי הונגריה. בקרבות שהתחוללו בעת הכיבוש, נשרפה הטירה המקומית.
במרידות אביב העמים של 1848 כבשו את בארץ' מורדים קרואטים למשך מספר שבועות, עד שהובסו על ידי כוחות האימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1857 חרבו חלקים גדולים של העיירה בשריפה.
הבניין העתיק ביותר הקיים ביישוב כיום, להוציא הטירה, הוא בניין בסגנון נאו-קלאסי מתחילת המאה ה-19, שבמקור יועד לשמש כמחסן סחורות שהועברו על הנהר דראווה. הוא נחשב בית היסטורי על פי חוק.
בתחילת המאה ה-20 חיו בעיירה כ-6,500 תושבים, כשני שלישים מהם הונגרים, כרבע מהם גרמנים, וכן מאות יהודים ומאות קרואטים. כ-80% מתושבי העיירה היו קתולים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בארץ' בשטח יוגוסלביה. בשנת 1928 הוענק לה מעמד של עיר.
קהילה יהודית

ב-1941 חיו בעיר כ-300 יהודים מתוך כ-7,000 תושביה. רוב היהודים היו סוחרים ובעלי מלאכה, והקהילה היהודית השתייכה לזרם הנאולוגי. בתקופת מלחמת העולם השנייה גויסו גברים יהודים רבים מהעיר לשרות העבודה.
בשנת 1944 חיו בעיר 284 יהודים ובאפריל של אותה שנה הוקם גטו בעיר ויהודי האזור נכלאו בו, וכן 1,580 יהודים ממחוזות ומיישובים הונגריים סמוכים. במאי גורשו יהודים אלה לאושוויץ.
ילידי המקום

מרתה גרגיי (במקור לוסטיג, 1913–1973) הייתה סופרת יהודייה-הונגרייה, סופרת נוער, עורכת.
יאנוש טאוס (1911–1988) היה פוליטיקאי יהודי-הונגרי, שר בממשלת הונגריה, חבר באספה הלאומית ההונגרית.
לקריאה נוספת

אלכסנדרה לוסה, בארץ', אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 316), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
הערות שוליים

↑  דף הקהילה בארץ' מתוך מפקד קהילות הונגריה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559923005171  GND: 4408802-4  LCCN: n85084266  MusicBrainz: 5fc74c22-4666-45a0-96da-ce1d590e6985  NKC: ge1096484  VIAF: 147809332   WorldCat (עם VIAF): 147809332
בית היולדות סדובסקי

| --- | --- |

השלט המוצג על בית הכשרת היישוב ומנציח את בית היולדות (רצוי להגדיל את התמונה)
 היסטוריה
 תאריך ייסוד:  1933 
 גאוגרפיה
 מיקום:  ירושלים, ממלכת יהודה
 קואורדינטות:  31°46′49″N 35°13′03″E﻿ / ﻿31.78027778°N 35.2175°E﻿ / 31.78027778; 35.2175
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית היולדות סדובסקי(למפת ירושלים רגילה) בית היולדות סדובסקי(למפת הרי ירושלים רגילה) בית היולדות סדובסקי(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בית היולדות סדובסקי
 
בית היולדות סדובסקי היה בית יולדות פרטי בירושלים ברחוב הלל 14 שפעל בין השנים 1933–1948. בית היולדות נקרא עוד בחייו על שם מייסדו, מנהלו ורופאו הראשי, ד"ר אריה סדובסקי (1890–1976).
היסטוריה

בשנת 1933 פתח ד"ר סדובסקי את בית החולים בירושלים. בית החולים נודע במקצועיותו בתחום המיילדות ומחלות נשים. בנוסף נערכו בו בריתות. במרד הערבי הגדול ובמלחמת העצמאות פעל בית החולים גם כבית חולים כללי וכבית חולים לשעת חירום וטיפול בפצועים, עד לסגירתו לאחר קום המדינה.
בשנות ה-60 נהרס הבניין המקורי בו שכן בית החולים ובמקומו הוקם בית הכשרת היישוב המשכן את הסניף הירושלמי של מעריב והסניף המרכזי של בנק יהב בעיר.
היסטוריה > ד"ר סדובסקי - המנהל ראשון

בתחילת דרכו בארץ ישראל היה ד"ר סדובסקי שותפו של ד"ר יהודה לייב פוחובסקי בבית החולים גלעד בתל אביב. בשנת 1931 הוא היה מנהל מחלקת יולדות בבית חולים רוטשילד בירושלים. סדובסקי נודע במחקריו בתחום המיילדות ופוריות האישה ומשנת 1944 הרצה על מחלות נשים באוניברסיטה העברית. לאחר סגירת בית החולים, עבר סדובסקי להיות אחד ממייסדי בית היולדות של בית החולים הדסה (חדרי הלידה בהדסה הר הצופים קרויים על שמו). גם בנו, פרופסור אליהו סדובסקי (1923–1994) היה לרופא מיילד בהדסה.
היסטוריה > ד"ר סדובסקי - המנהל ראשון > הכנוס המדעי של ההסתדרות הרפואית העברית בארץ ישראל, שנת 1939

בתאריכים 31 במאי – 1 ביוני לשנת ה'תרצ"ט 1939 נערך בבית הבריאות ע"ש שטראוס ברחוב צ'נסלור, בירושלים כנס רפואי-מדעי שארגנה ההסתדרות הרפואית העברית בא"י. בכנס השתתפו מרבית מבכירי הרופאים בארץ ישראל לתקופה. ראו: הרצאה ד"ר אריה סדובסקי "היפרטוניה והריון", בתאריך 1 ביוני 1939
בלייד 2

| --- | --- |

 בימוי:  גיירמו דל טורו 
 הופק בידי:  וסלי סנייפס 
 תסריט:  דייוויד ס. גויר 
 עריכה:  פטר אמנדסון 
 שחקנים ראשיים:  וסלי סנייפס (Blade) לוק גוס (Jared Nomak) תומאס קרצ'מן (Eli Damaskinos) לאונור ורלה (Nyssa Damaskinos) קריס קריסטופרסון (Abraham Whistler) רון פרלמן (Dieter Reinhardt) קרל רודן Daz Crawford Jan Révai דני ג'ון-ג'ולס Santiago Segura Marek Vašut לדיסלב בראן טוני קאראן מאט שולץ נורמן רידוס דוני ין Marit Velle Kile 
 מוזיקה:  מרקו בלטרמי 
 צילום:  Gabriel Beristáin 
 מדינה:  ארצות הברית, גרמניה 
 חברת הפקה:  ניו ליין סינמה 
 חברה מפיצה:  InterCom, Microsoft Store, ניו ליין סינמה, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  22 במרץ 2002 
 משך הקרנה:  117 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית, צ'כית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט ערפדים, נאו-נואר, סרט פנטזיה, סרט מתח, סרט אימה, סרט מדע בדיוני 
 הכנסות באתר מוג'ו:   blade2
 www.blade2.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
בלייד 2 (באנגלית: Blade II) הוא סרט פעולה ואימה אמריקאי משנת 2002 בבימויו של גיירמו דל טורו. הסרט הוא ההמשך לסרט "בלייד" משנת 1998 ומבוסס על סדרת הקומיקס של חברת מארוול. הסרט מבוסס על דמות הקומיקס בלייד חצי-אדם חצי-ערפד ועוקב אחר מאבקו נגד גזע חדש של ערפדים קטלניים המאיימים על כל החיים, בני אדם וערפדים כאחד.
עלילה

בלייד (ווסלי סנייפס), לוחם ערפדים חצי-ערפד בעצמו, ממשיך במאבקו נגד הערפדים שמאיימים על האנושות. לאחר שהתמודד עם אויביו האישיים בסרט הראשון, הוא נאלץ לשתף פעולה עם אויביו המסורתיים כדי להילחם באיום חדש: גזע של יצורים בשם "הראפרס" (Reapers), ערפדים מסוכנים ובלתי ניתנים לעצירה שתוקפים גם בני אדם וגם ערפדים אחרים. בלייד מצטרף ל"דם חם", קבוצה של לוחמי ערפדים מאומנים, במטרה להשמיד את הראפרס ולהציל את האנושות מסכנה מוחלטת. עם הזמן מגלה בלייד כי האיום החדש קשור קשר הדוק לעברו האישי ולעולם הערפדים שהוא נלחם נגדו.
צוות שחקנים

וסלי סנייפס בתפקיד בלייד - חצי-אדם חצי-ערפד עם כוח, מהירות ויכולת ריפוי על-אנושיים. בלייד נלחם בערפדים כדי להגן על בני האדם, והוא מוצא את עצמו נאלץ לשתף פעולה עם אויביו כדי להתמודד עם איום חדש.
קריס קריסטופרסון בתפקיד ויסלר - המנטור של בלייד ומדען שיצר עבורו את נשקיו. ויסלר שורד תקיפה של ערפדים ומצטרף לבלייד במאבק נגד הראפרס.
רון פרלמן בתפקיד ריינהרט - לוחם ערפדים מיומן וחבר ב"דם חם", קבוצה של ערפדים שנוצרה כדי להילחם בראפרס.
לאונור ורלה בתפקיד ניסה דמדסקינוס - בתו של מנהיג הערפדים ומנהיגה ב"דם חם". ניסה משתפת פעולה עם בלייד כדי להילחם באיום החדש, אך נאמנותה מונחת בספק כשהאמת על מוצאו של האיום מתגלה.
ביקורות

"בלייד 2" זכה לביקורות חיוביות באופן כללי, במיוחד בזכות סגנון הבימוי הייחודי של גיירמו דל טורו ואפקטי הפעולה המרשימים. המבקרים שיבחו את האווירה האפלה והקצב המהיר של הסרט, וכן את הופעתו של ווסלי סנייפס בתפקיד הראשי. הסרט קיבל ציון של 57% באתר Rotten Tomatoes ו-52 מתוך 100 באתר Metacritic. למרות הביקורות המעורבות, הסרט זכה להצלחה מסחרית והמשיך לבסס את בלייד כדמות אייקונית בעולם הסרטים של מארוול.
בוריס פאבלוביץ' מרגוליאן

| --- | --- |

 לידה:  1919 קייב, הרפובליקה העממית של אוקראינה אוקראינה
 נהרג:  5 במרץ 1945 (בגיל 26 בערך) פרברי קניגסברג פרוסיה המזרחית גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית (כעת רוסיה רוסיה)
 מקום קבורה:  קלינינגרד 
 מדינה:  ברית המועצות 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1939–1945 (כ־6 שנים)
 דרגה:   סטרשינה (רב-סמל)
 תפקידים בשירות
 מפקד כיתה ביחידת סיור של רגימנט חי"ר מס' 1344.
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה מבצע לנינגרד-נובגורוד  מבצע ממל  מבצע פרוסיה המזרחית
 עיטורים
 עיטור התהילה מדרגה שלישית (15.02.1944)   עיטור התהילה מדרגה שנייה (28.12.1944)   עיטור התהילה מדרגה ראשונה (19.04.1945)  
 
בּוֹרִיס פַּאבְלוֹבִיץ' מַרְגוּליאַן (ברוסית: Борис Павлович Маргулян; ‏1919 - 5 במרץ 1945) היה יהודי סובייטי שעוטר בשלוש הדרגות של עיטור התהילה על פועלו כחייל בצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה

נולד בעיר קייב במשפחת פקידים יהודית. בהמשך המשפחה עברה למוסקבה. התגייס לצבא האדום במרץ 1939.
בנובמבר 1943 נשלח לחזית מלחמת העולם השנייה. ב-1 בפברואר 1944 בקרב ליד כפר דושנבו בנפת קאלינין בהיותו מפקד כיתת סיור של גדוד סקי באוגדת חיל רגלים מס'-319, בארמייה ה-22 של החזית הבלטית השנייה החליף מקלען שנפגע והדף 3 התקפות נגד של הגרמנים כשהוא מחסל 14 חיילי אויב. על מעשה גבורה זה ב-15 בפברואר של אותה השנה עוטר בעיטור התהילה מדרגה שלישית. במהלך השנה הצטרף גם למפלגה הקומוניסטית.
לאחר מכן מונה למפקד כיתה ביחידת סיור של רגימנט מס' 1344 של אותה האוגדה שהועברה לארמייה ה-43 בחזית הבלטית הראשונה. בלילה שבין 24 ל-25 בדצמבר אותה השנה בהיותו מפקד על קבוצת מרגלים צלח על קרח את נהר ניימאן ליד עיירת זוקאייטן דרומית מזרחית לממל והביא בחזרתו חייל שבוי מן המשמר כוחות הורמאכט. על כך קיבל ב-28 בדצמבר 1944 את עיטור התהילה מדרגה שנייה.
ב23 - 24 בינואר 1945 ליד עיירת לביאו (כעת עיר פולסק) חדר לכוחות הגרמניים תפס והביא חזרה ליחידתו מקלע ושני שבויים. נהרג ב-5 במרץ ליד קניגסברג (כעת קלינינגרד) ונקבר שם בקבר אחים. את עיטור התהילה מדרגה ראשונה העניקו לו לאחר מותו ב-19 באפריל.
הערות שוליים

↑  דף משרד הביטחון הפדרציה הרוסית (רוסית)
↑  דף על שמו עם צילום קבר אחים באתר "prussia 39" (רוסית)
בוריס פאנג'ה

בוריס פאנג'ה (נולד ב-15 בדצמבר 1986 במוסטאר שבבוסניה והרצגובינה) הוא כדורגלן בוסני המשחק בעמדת הבלם.
קריירה

פאנג'ה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של זרינסקי מוסטאר, ובשנת 2004 עבר לשירוקי ברייג. בשנת 2006 עבר להיידוק ספליט מליגת העל הקרואטית. בשנת 2010 עבר למכלן מליגת העל הבלגית במקום יונס איוונס עם חוזה ל-3 שנים. בעונתו השלישית בקבוצה איבד את מקומו בהרכב, ובסופה שוחרר מהמועדון. בקיץ 2013 חתם בגורניק זאבז'ה מליגת העל הפולנית, ולאחר עונה אחת שוחרר מהמועדון.
ב-2 ביוני 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בוסניה והרצגובינה, בניצחון 2-3 נגד טורקיה. עד מהרה הפך פאנדזה לשחקן מפתח בנבחרת והיה שותף להעפלה ההיסטורית שלה למונדיאל 2014 לראשונה בתולדותיה. בספטמבר 2014 פרש מהנבחרת.
הערות שוליים

↑  https://web.archive.org/web/20140722050941/http://footgoal.net/suite.php?selection=55952
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים ובנושא בוסניה והרצגובינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בארץ לובנגולו מלך זולו

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  נחום גוטמן 
 איורים:  נחום גוטמן 
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  ספר ילדים
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת דבר (מהדורה ראשונה)
 תאריך הוצאה:  1940 (מהדורה ראשונה)
 מספר עמודים:  147 (מהדורה ראשונה)
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001845011, 001845012, 003661262, 002153283, 003809017
 
בארץ לובנגולו מלך זולו או, בשמו המלא, "בְּאֶרֶץ לוֹבֶּנְגּוּלוּ מֶלֶך זוּלוּ אֲבִי עַם הַמְטַבּוּלוּ אֲשֶר בְּהָרֵי בּוּלַוָּיָה" הוא ספר ילדים שכתב ואייר נחום גוטמן.
רקע

נחום גוטמן נסע בשנת 1935 לדרום אפריקה כדי לצייר את דיוקנו של ראש ממשלת דרום אפריקה, יאן כריסטיאן סמאטס. לאחר שסיים את משימתו, טייל בארץ וערך שם מסע ספארי בפארק קרוגר. לבקשת עורך דבר לילדים, יצחק יציב, שיגר גוטמן מדרום אפריקה מכתבים מאוירים אשר פורסמו בהמשכים. המכתבים הראשונים היו איור מלווה במעט טקסט-הסבר, ועם הזמן הלכו הטקסטים המלווים את האיורים והתארכו ולבסוף כתב גוטמן סיפור מסע הרפתקאות פרי דמיונו ששולב בחוויותיו.
לאחר שחזר גוטמן נערכו המכתבים ופורסמו בספר. היה זה ספרו הראשון של גוטמן כמחבר (ולא רק כמאייר) והוא זכה להצלחה מיידית.
החוקר איתן בר יוסף טען כי הטקסט בספרו של גוטמן דומה לטקסט שכתב הדלי צ'ילברז בספרו "שבעת הנתיבים האבודים של אפריקה" (1930), ובחלק מהמקומות שני הטקסטים זהים. בספרייתו של גוטמן נמצא עותק מספרו של צ'ילברז עם הערות בכתב ידו.
עלילה

הספר כולל שלוש עלילות:
א. אֶל אַפְרִיקָה! - חלק זה מספר על מסעו של גוטמן באונייה מחיפה, דרך נאפולי ודקר לכף התקווה הטובה. בדרכו הוא מתאר את הר הגעש וזוב, חציית קו המשווה והר השולחן. המשך חלק זה עשיר בתיאורי חיות כתובים ומאוירים. גוטמן מתאר מסעות ציד להעברת חיות לגן חיות, שיטוט בין קופים ותיאור ארוך של לילה בג'ונגל.
ב. אוֹצָר לוֹבֶּנְגּוּלוּ מֶלֶך זוּלוּ אֲבִי עַם הַמְטַבּוּלוּ בְּהָרֵי בּוּלַוָּיָה - חלק זה הוא סיפור הרפתקאות אודות מסע שנערך בעקבות אוצר אגדי של מלך הזולו לובנגולו (השם מושפע משמו של מלך אמיתי בדרום אפריקה - לובנגולה, Lobengula מלך שבט הנדבלה) נאמר שהוא אבי עם המטבולו, שם עם קרוב לזולו, המאטאבלה. חלק זה שונה משאר חלקי הספר ורובו מסופר כביכול מפיו של מתיישב בורי בשם מר ויליאמס.
ג. אַחַר מַעֲשֵׂה הָאוֹצָר - סיפור החזרה לארץ ישראל דרך מזרח אפריקה.
הערכה

הספר אהוב ופופולרי מאוד מאז התפרסם בהמשכים ב"דבר לילדים". למרות שפתו העשירה שהתיישנה מעט הוא נלמד בכיתות הנמוכות ובגנים וכרזות ובהן תמונות מן הספר נמכרות ונתלות במוסדות חינוך ובמוסדות אחרים המופנים לילדים (למשל במחלקות ילדים בבתי חולים ובמרפאות).
בספר באה לשיא יכולתו של גוטמן לתאר בעין בוחנת, אוהבת ואנושית את עולם החי. הן ציוריו והן הטקסטים שלו מבטאים תשומת לב לפרטים. הוא נוטה לדמות את החיות לבני אדם ועל ידי כך לקרב את הילדים לבעלי החיים.
הספר, ובמיוחד הקשר בין הסיפורים לאיורים שבו, משמש כר נרחב למחקרים וקורסים אקדמאים.
לאורך הדורות נמתחה ביקורת על חוסר הדיוק המדעי וההיסטורי שבספר (שיבוש שמות, למשל הנמר מצויר כטיגריס וכדומה) ועל גישתו הקולוניאליסטית.
בחלק גדול מהדמויות והמקומות המצוינים בספר, קיים דמיון רב לפרטים בהיסטוריה של מדינת זימבבואה, מצפון לדרום אפריקה. שבט הנדבלה שכן בחלק הדרומי של זימבבואה. צאצאי השבט הם חלק בלתי נפרד מאזרחי זימבבואה כיום, החיים כמיעוט לצד אנשי שבט השונה (Shona). לובנגולה, מלך שבט הנדבלה, ייסד את העיר "בולאוואיו" (Bulawayo) שהיא העיר השנייה בגודלה כיום בזימבבואה - דמיון למילה הָרֵי בּוּלַוָּיָה.
העיר Bulawayo שוכנת באזור Matabeleland בזימבבואה - דמיון למילה מְטַבּוּלוּ.
נראה כי גוטמן שאב שמות אלה ואחרים מזימבבואה ועיוות את שמם לצורך הכתיבה.
מהדורות

כל מהדורה יצאה במספר הדפסות:
הוצאת דבר, תל אביב, 147 עמודים, ת"ש 1940, מהדורה נוספת יצאה בשנת 1947
מהדורה ג' - דביר תל אביב, 147 עמודים, תשי"ג 1953
מהדורה ד' - דביר, תש"ך (1960)
מסדה גבעתיים, 119 עמודים, תשל"ח 1969
מודן, 1990 - בכריכה רכה
לקריאה נוספת

אוריאל אופק, מרובינסון עד לובנגולו, או איך נכתבו ספרי ילדים, מסדה, תשכ"ד
הערות שוליים

↑  תום שגב, חדשות מארץ זולו, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2002
↑  מנחם רגב, הסתכלותו של נחום גוטמן על עולם החי העלון למורי הביולוגיה 1994 (138)
↑  למשל בבצלאל, מחקר של נורית בוכוויץ ב"עולם קטן", כתב עת לחקר ספרות ילדים ונוער
↑  למשל: אירית בק, אפריקה:לא לובנגולו ולא ארץ זולו וכן בני מאיר, בעין בוחנת על עינו הבוחנת של נחום גוטמן, תגובה למאמרו של מנחם רגב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007602029305171  VIAF: 317131492   WorldCat (עם VIAF): 317131492
בוריס סלוצקי

| --- | --- |
קברו של בוריס סלוצקי
 לידה:  7 במאי 1919 סלוביאנסק, אוקראינה 
 פטירה:  23 בפברואר 1986 (בגיל 66) טולה, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית 
 מדינה:  ברית המועצות 
 מקום קבורה:  Pyatnitskoye cemetery 
 מקום לימודים:  מכון גורקי לספרות 
 שפות היצירה:  רוסית 
 פרסים והוקרה:  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  עיטור אות הכבוד  מדליית ההגנה על מוסקבה  מדליית "שחרור בלגרד"  עיטור הכוכב האדום  עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה דרגה ראשונה  דרגה שנייה במסדר המלחמה הפטריוטית  מדליה להנצחת 40 שנים לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941־1945 
 
בוריס אברמוביץ' סלוצקי (ברוסית: Бори́с Абра́мович Слу́цкий) ;‏ 7 במאי 1919 – 23 בפברואר 1986), היה משורר ומתורגמן יהודי-סובייטי, שכתב ברוסית.
קורות חיים

בוריס סלוצקי נולד בעיר סלוביאנסק שבמזרח אוקראינה, בכור מבין שלושת ילדיו של אברהם ואלכסנדרה סלוצקי. כחצי שנה לאחר לידתו עברה המשפחה לחרקוב, שם התגוררו שני אחיו של אברהם סלוצקי - שמעון וצבי-שאול. ב-1920 עזבו שני האחים את אוקראינה ועלו לארץ. אלוף מאיר עמית הוא בנו של שמעון סלוצקי (ובן דודו של בוריס סלוצקי)
בוריס החל לכתוב שירה עוד בתקופת לימודיו בבית הספר התיכון. בסיום לימודיו, רצה ללמוד ספרות באוניברסיטה, אך בלחץ אביו הסכים ללמוד "מקצוע רציני" - התקבל ללימודי משפטים במוסקבה ב-1937. כעבור שנתיים עזב את לימודי המשפטים והחל ללמוד בחוג לספרות באוניברסיטה. ב-1940 הצטרף אל חוג המשוררים הצעירים, שקראו לעצמם "דור 1940" (בין היתר היו חברים בחוג דוד סמויילוב ופאבל קוגן).
לאחר הפלישה הנצית לברית המועצות ביוני 1941 התנדב אל הצבא האדום. הוא לחם תחילה כחייל חי"ר פשוט, לאחר מכן שירת כחוקר שבויים וכקצין פוליטי. הגיע עם יחידתו עד לאוסטריה. את המלחמה סיים בדרגת רב-סרן. על חלקו בקרבות עוטר בשלושה עיטורים. במהלך המלחמה נפצע קשה, מה שהוביל לשחרורו מן הצבא בתום המלחמה על סעיף נכות.
בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה עבד סלוצקי כמתורגמן וכעורך של תוכניות רדיו. הוא המשיך לכתוב שירה, אך לא הצליח לפרסם אותם. חשיפתו אל הציבור הרחב התרחשה ב-1956, כאשר איליה ארנבורג הקריא בפומבי כמה משיריו של סלוצקי במהלך המפגש שלו עם קוראיו. ב-1957 יצא לאור ספר השירים הראשון של סלוצקי. בשיריו ביקר סלוצקי את התנהלות משטרו של סטלין. גם נושא השואה תפס חלק נכבד ביצירותיו של סלוצקי. למעשה הוא היה בין הבודדים בין המשוררים בברית המועצות שהתייחס לנושא שואה בשיריו.
סלוצקי גם תרגם מיידיש לרוסית את שיריהם של לייב קביטקו, שמואל הלקין, יעקב שטרנברג, אהרון ורגיליס ואשר שוורצמן.
בשנת 1977 נפטרה אשתו של בוריס סלוצקי. מאורע זה היווה טראומה קשה עבורו, בעקבותיה הוא הפסיק לפרסם את שיריו. בסוף חייו התגורר בביתו של אחיו הצעיר חיים בעיר טולה. שם נפטר בפברואר 1986.
ספרו בעברית

בוריס סלוצקי שירים, הקיבוץ המאוחד, 2004.
במבירפטור

| במבירפטור |
| --- | --- |
שלד של במבירפטור  בהשוואה לאדם
תקופה
קרטיקון עליון 72 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: דרומאוזאוריים
סוג:: במבירפטור
מין:: Bambiraptor feinbergi
שם מדעי
 Bambiraptor
תחום תפוצה


במבירפטור (שם מדעי: Bambiraptor; מילולית: "שודד במבי") הוא סוג של דינוזאור נכחד ממשפחת הדרומאוזאוריים שחי לפני 72 מיליון שנים מזמננו. הדינוזאור תואר בשנת 2000 בידי משלחת של אוניברסיטת קנזס, אוניברסיטת ייל ואוניברסיטת ניו אורלינס והוא התגלה לראשונה בתוך הפארק הלאומי גליישר שבמונטנה ב-1993 בידי צייד מאובנים צעיר, אשר חפר לצד הוריו וחשף שלד ש-95% ממנו הושלם. שלד זה נבדק בידי חוקרים כמו ג'ון אוסטרום, אשר טען שדינוזאור הוא מאובן מעבר לאבות העופות המודרניים, בהתבסס על גופו הקל ומבנה העצמות הדומות לאלה של עופות. ככל הנראה היה זה דינוזאור מנוצה כמו קרוביו. שלד זה נחקר, וב-1997 הניחו מספר חוקרים שהוא שייך לולוצירפטור בהתבסס על המבנה שלו, אך הוא הופרד לסוג משלו בשנת 2000.
דינוזאור זה הגיע לאורך של מטר אחד בלבד ומשקל של לא יותר משני קילוגרם ובגלל גודלו הקטן סוברים שמדובר בפרט צעיר, ייתכן של סוג דרומזאור אחר - הזאורורניתולסט. גודל של פרט בוגר הגיע לאורך מטר וחצי ולמשקל 5 ק"ג, ע"פ הערכה של החוקר גרגורי ס. פאול. גודלו הקטן, המזכיר את האייל הבדיוני המפורסם "במבי", נתן לדינוזאור את שמו.
הדינוזאור היה בעל גפיים קדמיות ארוכות מאוד עם אצבעות מופנות קדימה וכן רגליים אחוריות ארוכות שעזרו לו לרוץ מהר והיה בעל מוח גדול בהרבה מהיחס לגופו, כך שהוא היה טורף חברתי פעיל.
דינוזאור זה נחשב לקרוב של דרומזאורים אחרים כמו הזאורורניתולסט והאטרוסירפטור. שלושה סוגים אלה שייכים לתת-המשפחה Saurornitholestinae.
איור אפשרי
בוריס פאיצ'דזה

בּוֹריס פּאיצָ'דזֶה (בגאורגית: ბორის პაიჭაძე, ברוסית: Борис Соломонович Пайчадзе; ‏3 בפברואר 1915 - 9 באוקטובר 1990) היה כדורגלן גאורגי מפורסם, ששיחק בעמדת חלוץ מרכזי; הוא היה קפטן של קבוצת דינמו טביליסי, שהתפרסם בזכות זריזותו, מיומנויות הכידרור שלו והבקעת שערים.
ביוגרפיה

בוריס פאיצ'דזה נולד בשנת 1915 בכפר אונצ'יכתי שבחבל גוריה, כאשר גאורגיה הייתה חלק מהאימפריה הרוסית; הוא סיים את לימודיו בבית הספר בתום כיתה ח' והחל ללמוד בבית הספר לטכנאות ימאית של פותי. במקביל ללימודיו, פאיצ'דזה עבד כסבל בנמל והתקדם לדרגה של מנהל עבודה; הוא הכיר את הכדורגל באמצעות משחקים, שימאים אנגלים ארגנו בעת עגינת אוניותיהם בנמל פותי; אחרי סיום לימודיו בבית הספר הטכני, פאיצ'דזה החל לעבוד כמכונאי על האונייה "טֵנדרַה".
בשנת 1934 פאיצ'דזה הצטרף לראשונה לקבוצת כדורגל - זאת הייתה נבחרת העיר פותי. באותה שנה הוא החל ללמוד במכון הטכני של עבר הקווקז. בשנת 1936, לפני פתיחת עונתה הראשונה של ליגת העל הסובייטית, פאיצ'דזה הועבר מקבוצתו הראשונה לדינמו טביליסי בהוראתו של לברנטי בריה (שהיה אז המזכיר הראשון של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הגאורגית ושל ועד עבר הקווקז במפלגה הקומוניסטית הרוסית).
בשנת 1938 פאיצ'דזה הוכר כחלוץ מרכזי השלישי בטיבו באותה עונת אליפות סובייטית (נכלל ברשימת 33 המצטיינים כסגן שני של החלוץ המרכזי שבין 11 המצטיינים).
פאיצ'דזה השתתף ב-180 משחקי דינמו טביליסי בליגת העל הסובייטית וכבש 99 שערים לזכותה. בשנים 1939, 1940 ו-1951 הוא זכה יחד עם קבוצתו בסגנות אליפות ברית המועצות, ואילו בשנים 1936, 1946, 1947 ו-1950 - במקום השלישי.
פאיצ'דזה שיחק ב-40 במדי דינמו טביליסי במסגרת גביע ברית המועצות וכבש 25 שערים לזכותה; שלושה מאותם 40 משחקים היו משחקי גמר הגביע (בשנים 1936, 1937 ו-1946); בשנים 1937-1946, הוא השתתף בכל שבעת המשחקים הבינלאומיים בהן שיחקה הקבוצה, כולל הופעות באיראן ורומניה.
בשנת 1950 פאיצ'דזה נפצע בעת מאבק על הכדור עם שחקנהּ של טורפדו מוסקבה, ניקולאי מורוזוב. בשנת 1951 הפציעה חייבה אותו לסיים את קריירת המשחק. פאיצ'דזה היה מוכר כשחקן הוגן, שבמהלך הקריירה לא קיבל ולו אזהרה אחת מהשופטים.
פאיצ'דזה לא רצה להיות מאמן בתום קריירת המשחק, אך בשנים 1954-1953 הוא אימן דינמו טביליסי. בשנים 1963-1954 הוא שימש כיו"ר ועד הספורט של העיר טביליסי. בשנים 1985-1963 פאיצ'דזה ניהל את האצטדיון של דינמו טביליסי, שלימים (מ-1991) ייקרא על שמו.
פאיצ'דזה זכה בחייו בתארים ובפרסים הבאים: עיטור "אות הכבוד" של ברית המועצות (1941), אמן ספורט נכבד של ברית המועצות (1944), עיטור הדגל האדום של העמל (1957) ופרס וחטנג גורגסלי הגאורגי.
בוריס פאיצ'דזה מת בשנת 1990 בטביליסי. נכון לשנת 2014, הוא ניצב במקום ה-26 במועדון המבקיעים של גריגורי פדוטוב, עם 136 שערים (המועדון הלא-רשמי מהווה רשימת דירוג של כדורגלנים סובייטים ורוסים, שהבקיעו 100 שערים ויותר במשחקים רשמיים בכול המסגרות).
בשנת 2001 בוריס פאיצ'דזה הוכרז רשמית ככדורגלן הגאורגי הטוב ביותר במאה ה-20.
הבמאי הגאורגי רוואז צ'חיידזה ביים סרט על בוריס פאיצ'דזה.
פרסים

דינמו טביליסי
שלוש מדליות כסף על סגנות אליפות ברית המועצות: 1939, 1940, 1951
ארבע מדליות ארד על מקום שלישי באליפות ברית המועצות: 1936 (סתיו), 1946, 1947, 1950
בכר סדקי

| --- | --- |

 לידה:  1890 כירכוכ, עיראק 
 נרצח:  12 באוגוסט 1937 (בגיל 47 בערך) מוסול, עיראק 
 מדינה:  עיראק 
 השכלה:  הקולג' הצבאי העות'מאני 
 
בכר סדקי (בערבית: بكر صدقي, תעתיק מדויק: בכר צדקי; 1890 - 12 באוגוסט 1937) היה קצין עיראקי ממוצא כורדי שעמד בשנת 1936 בראש הפיכה צבאית, שהייתה ההפיכה הצבאית הראשונה במדינות ערב. סדקי נרצח בשנת 1937 במוסול שבעיראק, ולאחר רציחתו הושב המשטר שקדם להפיכה.
קריירה מוקדמת

סדקי נולד למשפחה כורדית בעיראק. בצעירותו התגייס לצבא האימפריה העות'מאנית, אך מגיל צעיר פיתח אהדה לשאיפות הלאומיות הערביות. הוא למד במכללה הצבאית באיסטנבול, וקיבל דרגת קצונה ב-1915. עם פרוץ המרד הערבי במלחמת העולם הראשונה הצטרף לצבאו של פייסל בנו של חוסיין בן עלי מחג'אז, שהניף את נס המרד. הוא שירת בסוריה באזור חלב. לאחר המלחמה עמד בקשרים עם הבריטים. ניסיון זה הביא אותו לעיראק, אותה מסרו הבריטים לשלטון בית המלוכה העיראקי, שהקים פייסל ב-1921, לאחר שפייסל איבד את השלטון בסוריה. במהלך שירותו למד בבית הספר לפיקוד ומטה בבריטניה, ונחשב לקצין מוכשר. ב-1928 מונה לדרגת קולונל, וב-1933 לגנרל. ב-1933 היה מעורב בדיכוי מרד האשורים תוך מעשי טבח קשים באוכלוסייה האזרחית. ב-1935 סייע בדיכוי מרד השיעים שדוכא אף הוא ביד קשה.
ההפיכה הצבאית

פייסל הראשון מת במפתיע ב-1933 ואת מקומו ירש בנו ראזי שהיה צעיר ובלתי מנוסה, ונטה לפייס את האלמנטים הלאומניים הקיצוניים שהתרבו בשורות הצבא והפוליטיקה העיראקית. עיראק הייתה להלכה מונרכיה פרלמנטרית, אך נשלטה למעשה על ידי אוליגרכיה של המקורבים אל השושלת ההאשמית, שלא הייתה לרוחם של האלמנטים הלאומיים הקיצוניים.
ב-29 באוקטובר 1936 יזם סדקי את ההפיכה הצבאית הראשונה במדינות ערב בעידן המודרני, אשר כוונה כנגד המשטר הפרלמנטרי העיראקי, בראשות ראש הממשלה יאסין אל-האשמי. ההפיכה התחילה בהטלת כרוזים מן האוויר הקוראים למלך ראזי לפטר את ראש הממשלה אל-האשמי, ולמנות במקומו את הפוליטיקאי חכמת סוליימן, ומאיימים בפעולה כוחנית אם הדבר לא יתבצע. סוליימן היה פוליטיקאי שמרני מן הימין, אשר כרת ברית עם מפלגת אל-אהלי השמאלית שקראה לרפורמות. הקבוצה החדשה יצרה קשר עם קציני צבא, ונראתה כמשקל שכנגד לממשלתו הפרו-בריטית של אל-האשמי, שבה היה חבר גם שר ההגנה ג'עפר אל-עסכרי המקורב לבריטים ולחצר המלוכה ההאשמית.
הפעולה התבצעה בעת שמפקד הצבא, הגנרל טה אל-האשמי היה בביקור באנקרה, וסדקי שימש כמפקד הצבא בפועל. סדקי הורה למפקדו, אל-האשמי, שלא לשוב, במברק ששלח לאנקרה. בלחץ המאורעות התכנסה הממשלה העיראקית, כאשר כוחות צבא זורמים אל הבירה בגדאד, ומשרדי הממשלה מופצצים מן האוויר. יאסין אל-האשמי הודיע למלך ראזי על התפטרותו, ובאותו הערב מינה המלך ממשלה חדשה בראשות סוליימן, כפי שדרשו המורדים. שר ההגנה אל-עסכרי נרצח בידי המורדים.