stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טוויסטד סיסטר
דיסקוגרפיה

1982 – Under the Blade
1983 – You Can't Stop Rock 'n' Roll
1984 – Stay Hungry
1985 – Come Out and Play
1987 – Love Is For Suckers
1992 – Big Hits and Nasty Cuts
1994 – Live At Hammersmith
1999 – Club Daze Volume 1: The Studio Sessions
2001 – Club Daze Volume 2: Live In The Bars
2002 – The Essentials
2004 – Still Hungry
2005 – Live At Wacken: The Reunion
2006 – A Twisted Christmas
טוויסטד סיסטר מופיעה במנצ'סטר, 2006
טבח וולה

| --- | --- |

 תאריך:  5 באוגוסט 1944 – 8 באוגוסט 1944 (4 ימים) 
 מקום:  וולה 
 קואורדינטות:  52°14′19″N 20°59′01″E﻿ / ﻿52.23869444°N 20.98351389°E﻿ / 52.23869444; 20.98351389
 סוג:  רצח המוני, פשעי מלחמה גרמניים 
 הרוגים:  30,000 
 מבצע:  SS-Sturmbrigade "Dirlewanger", Bergmann Battalion, 29th Waffen Grenadier Division of the SS RONA (1st Russian), משטרת הסדר, אס אס, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 he
 
טבח וולה (בפולנית: Rzeź Woli) התרחש בין 5 באוגוסט ל-12 באוגוסט 1944 בפרוור וולה שליד העיר ורשה שבפולין, כחלק ממרד ורשה במהלך מלחמת העולם השנייה. במהלך הטבח נספו כ-50 אלף אזרחים פולנים. הוא בוצע על ידי היחידה ה-36 של הוואפן אס אס של גרמניה הנאצית, עליה פיקד אריך פון דם באך-צלבסקי.
מהלך הטבח

ב-5 באוגוסט החלו שלוש חטיבות גרמניות להתקדם לכיוון מרכז ורשה מקצותיו המערביים של רובע וולה, לאורך הרחובות וולסקה וגורצ'בסקה. הכוחות הגרמניים כללו יחידות מגדודי הוורמאכט והאס אס. ההיסטוריון הבריטי מרטין וינדרו תיאר את יחידתו של דירלוואנגר[דרושה הבהרה] כ"המון מפחיד" של "משספי גרונות סדיסטים שסורבו להתקבל ביחידות אחרות". זמן קצר לאחר שהחלו להתקדם לכיוון מרכז ורשה, נבלמו שתי החטיבות הגרמניות המרכזיות באש כבדה של לוחמי התנגדות פולנים. משלא יכלו להתקדם, החלו חלק מהחיילים הגרמנים לעבור מבית לבית תוך ביצוע פקודותיהם של מפקדיהם לירות בכל התושבים. אזרחים רבים נורו במקום אך חלקם נהרגו לאחר עינויים ותקיפה מינית. לפי הערכה, 10,000 אזרחים נהרגו במחוז וולה ב-5 באוגוסט בלבד, היום הראשון של המבצע. רוב הקורבנות היו קשישים, נשים וילדים. ההיסטוריון האמריקאי טימותי סניידר, כתב כי "למעשי הטבח בוולה לא היה שום דבר במשותף עם הלחימה... היחס בין הרוגים אזרחים לצבא היה יותר מאלף לאחד, גם אם סופרים קורבנות צבאיים משני הצדדים".
הערות שוליים

↑  רצחו 40 אלף איש בשבועיים: "יחידת המתאבדים" של היטלר, באתר ynet, 3 בפברואר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810678755105606
חתול סרנגטי

| --- | --- |

 מיון
 משפחה:  חתוליים
 מין:  חתול בר וחתול בנגלי
חתול סרנגטי הוא חתול בן כלאיים בין חתול בנגלי (שהוא עצמו מוכלא בין חתול בר לחתול נמרי בנגלי) לבין חתול אסייאתי קצר שיער.
על פי האיגוד האמריקאי לחתולים, בני הדור הראשון להכלאה אינם נחשבים כחתול סרנגטי, אלא רק מהדור השני ומעלה. קארן סאוסמן מקליפורניה הייתה מגדלת החתולים הראשונה בשנת 1994 שגידלה חתול סרנגטי. הגזע עדיין נחשב לגזע חדש במיני החתולים ומגדלי ומרביעי חתולים נוספים משביחים תכונות שונות שלו. הרעיון שעמד בבסיס יצירת גזע חתולים זה היה יצירת חתול שמזכיר את הסרוואל, ללא שימוש בחתולי בר. החתול המתקבל מן ההכלאה הוא חתול בעל פרווה עם תבנית של פסים (טאבי), רגליים ארוכות ואוזניים גדולות מאוד ומחודדות. צוואר החתול ארוך ועבה כשל נמר, הזכרים יהיו לרוב גדולים יותר מהנקבות ומשקלם נע בין 4.5 ל-7 קילוגרמים. הנקבות שוקלות בין 3.5 ל-5.5 קילוגרמים.
ראו גם

חתול סוואנה - הכלאה בין סרוואל לבין חתול הבית.
טבח התיירים בלוקסור

| --- | --- |

מקדש חתשפסות, בו התרחש הטבח
 תאריך:  17 בנובמבר 1997 
 מקום:  דיר אל-בחרי 
 קואורדינטות:  25°44′18″N 32°36′23″E﻿ / ﻿25.738333°N 32.606389°E﻿ / 25.738333; 32.606389
 סוג:  פיגוע 
 נשק:  רובה אוטומטי, סכין 
 הרוגים:  62 
 פצועים:  26 
 מבצע:  אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה 
  (למפת מצרים מוגדלת) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםטבח התיירים בלוקסור(למפת מצרים רגילה) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםטבח התיירים בלוקסור
 
טבח התיירים בלוקסור היה פיגוע טרור קטלני שהתרחש ב-17 בנובמבר 1997 באזור דיר אל-בחרי, אתר ארכאולוגי מפורסם שליד העיר לוקסור במצרים.
האירוע

בשעה 08:45 בבוקר, חוליה בת שישה חברים של ארגון אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה המצרי, הלבושים במדי שירותי הביטחון, תקפה קבוצת תיירים גדולה שביקרה במקדש חתשפסות, בעזרת רובים אוטומטיים וסכינים.
החוליה רצחה 62 איש, מתוכם 58 תיירים זרים משווייץ, יפן, בריטניה, גרמניה, צרפת וקולומביה וארבעה מצרים. לאחר שהתוקפים ניסו להימלט ברכב מהמקום, החל קרב יריות בינם לבין כוחות הביטחון המצריים שבו נפצע אחד המחבלים. המחבלים נמלטו להרים סמוכים והתאבדו.
המחבלים הותירו אחריהם בזירת האירוע כרוזים של ארגון אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה וענדו על ראשיהם סרטים עם הכיתוב "מוסטפא חמזה - לפקודתך", על שם מנהיג הארגון.
הטבח, שהתרחש בשיאה של עונת התיירות המצרית, פגע בה קשות והפחית בצורה ניכרת את כמות התיירים במצרים למשך מספר שנים.
לקריאה נוספת

לורנס רייט, המגדלים הגבוהים: 11 בספטמבר, אלקאעידה וכישלון המודיעין האמריקני, מאנגלית: רותי ונֹעם אור, כנרת זמורה ביתן, 2007. עמ' 272–275
ערך זה הוא קצרמרבנושא מצרים ובנושא טרור. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זודי עראיה

| --- | --- |

זודי עראיה בשנת 1975
 לידה:  10 בפברואר 1951 (בת 73) דקמהרה, אריתריאה אריתריאה
 מדינה:  אריתריאה אריתריאה   איטליה איטליה
 תפקיד:  שחקנית, זמרת, דוגמנית, מפיקת סרטים
 בן זוג:  פרנקו כריסטאלדי (1983–1992)  מאסימו ספאנו (1994 - הווה)
 מספר צאצאים:  1 
 
זודי עראיה (באנגלית: Zeudi Araya; נולדה ב-10 בפברואר 1951 בדקמהרה (אנ') שבאריתריאה) היא שחקנית, זמרת, דוגמנית ומפיקת סרטים אריתריאה-איטלקית.
קריירה

במסע לאיטליה בשנת 1972, זודי עראיה הקליטה פרסומת לקפה, שם היא פגישה את הבמאי לואיג'י סקטיני (אנ'), שליהק אותה עם בבה לונקר (אנ') לסרט הסיישלי "La ragazza dalla pelle di luna" (בתרגום חופשי לעברית: הנערה עם עור הירח). בשנת 1973, זודי עראיה שרה שירים שנכתבו על ידי פיירו אומיליאנו (אנ') עבור הסרט "La ragazza fuoristrada" (בתרגום חופשי לעברית: הנערה מחוץ לכביש) שם היא שיחקה בתפקיד הראשי. בין השנים 1973 עד 1975, זודי עראיה השתתפה במספר סרטים שרובם בוימו על ידי לואיג'י סקטיני. בשנת 1976, זודי עראיה השתתפה עם פאולו וילג'יו (אנ') בסרט הקומדיה "Mr. Robinson" (בתרגום חופשי לעברית: מר רובינסון) שבויים על ידי סרג'יו קורבוצ'י (אנ'). זודי עראיה השתתפה במגזין "פלייבוי" שיצא במרץ 1974.
הופעתה הבולטת האחרונה של זודי עראיה הייתה בסרט הפעולה "Hearts and Armour" (בתרגום חופשי לעברית: לבבות ושריון) ששוחר בשנת 1983. זודי עראיה עזבה את המשחק, ומאז היא מפיקת סרטים.
חיים אישיים

אביה של זודי עראיה היה פוליטיקאי ודודה היה דיפלומט ברומא. זודי עראיה הייתה נשואה למפיק הסרטים פרנקו כריסטאלדי (אנ') משנת 1983 ועד מותו שהתרחש בשנת 1992. עראיה מתגוררת כיום עם הבמאי מאסימו ספאנו (איט'), איתו יש לה בן בשם מיכלאנג'לו ספאנו.
פילמוגרפיה מובחרת

| שנה | שם הסדרה / הסרט בשפת מקור | שם הסדרה / הסרט בעברית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1973 | La ragazza dalla pelle di luna (אנ') | הנערה עם עור הירח | סימון | סרט באורך מלא |
| 1973 | La ragazza fuoristrada | הילד מחוץ לכביש | מרים | סרט באורך מלא |
| 1974 | The Prey (אנ') | הטרף | נאגאינה | סרט באורך מלא |
| 1974 | The Body (אנ') | הגוף | סימואה | סרט באורך מלא |
| 1975 | La peccatrice | החוטא | דברה | סרט באורך מלא |
| 1976 | Mr. Robinson (אנ') | מר רובינסון | יום שישי | סרט באורך מלא |
| 1978 | Neapolitan Mystery (אנ') | המסתורין הנפוליטני | אליזבת | סרט באורך מלא |
| 1979 | Tesoro mio (אנ') | יקירתי | טסורו הואה | סרט באורך מלא |
| 1979 | Atrocious Tales of Love and Death | סיפור אהבה ומוות | אליזבת הובר | סרט באורך מלא |
| 1983 | Hearts and Armour (אנ') | לבבות ושריון | מרפיסה | סרט באורך מלא |
| 1987 | Control (אנ') | שליטה | שיבא | סרט באורך מלא |
| 1996 | Aurizio Costanzo Show | מופע מאוריציו קוסטנזו | בתפקיד עצמה | תוכנית טלוויזיה |
| 1996 | Marching in Darkness (אנ') | צועדים בחשיכה | זודי אריה קריסטלדי | סרט באורך מלא |
| 2009 | Franco Cristaldi e il suo cinema Paradiso | פרנקו קריסטלדי והקולנוע שלו פרדיסו |  | סרט תיעודי |
דיסקוגרפיה

סינגלים
1973 - מעבר למים של הנהר/מרים
הערות שוליים

↑  Zeudi Araya, באתר "filmscoop"‏, 23 באפריל 2009
↑  Le Favolose Attrici Anni Settanta, באתר "גוגל ספרים", 2017
↑  Roma, Zeudi Araya raggirata da tre acquirenti del suo terreno,‏ Redazione Blitz, באתר "Blitz Quotidiano"‏, 23 ביולי 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4993292  BnF: cb16927127z (data)  ICCU: RMLV056516  ISNI: 0000 0004 4245 4895  MusicBrainz: 6ab90a3f-b352-49c2-889d-b12134b6633d  VIAF: 312567906   WorldCat (עם VIAF): 312567906 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "זודי עראיה".
זודי עראיה בסרט "La ragazza dalla pelle di luna" ‏(1973)
ח'רבת ח'ייבר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מיקום
 קואורדינטות:  32°21′07″N 35°16′37″E﻿ / ﻿32.351944444444°N 35.276944444444°E﻿ / 32.351944444444; 35.276944444444
  (למפת צפון השומרון מוגדלת) ח'רבת ח'ייבר(למפת צפון השומרון רגילה) ח'רבת ח'ייבר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ח'רבת ח'ייבר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ח'רבת ח'ייבר
 
ח'רבת ח'ייבר הוא תל הנמצא בשומרון, צפונית מהכפר הפלסטיני מיית'לון, 3 ק"מ מזרחית מהכפר סָנוּר, שבו נמצאו שרידים מהתקופות הרומית, הביזנטית והערבית הקדומה.
התל נקרא במפות הסקר הבריטי משנת 1888 בשם "Tel Kheibar" ובמפה הישראלית "ג'בל חיבר".
תיאור המקום

ח'רבת חייבר, או תל ח'ייבר, הוא תל מבוצר השוכן על גבעה מבודדת בסמוך לקצה המערבי של עמק סנור. הוא מתנשא לגובה של 423 מטר מעל לפני הים.
התל נסקר בסקר הר מנשה. מורדותיו המזרחיים של התל תלולים מאוד, ופסגתו הגבוהה השטוחה מוקפת בשרידי חומה, אשר לא נאמד מועד הקמתה, שהשתמרו בחלקם עד לגובה שלושה מטרים. חומה זו תחמה עיר קדומה, בגודל 5 דונמים. השטח המיושב השתרע בימי קדם גם מעבר לחומות העיר, לפחות בתקופה הרומית, אך ייתכן שגם בתקופות נוספות. השטח נטוע עצי פרי. בכל רחבי התל וכן על הגבעה שעליה הוא שוכן נתגלו חרסים רבים, בורות מים, מערות קבורה, ועוד. כמו כן נמצאו באתר שרידי סרקופאג מהתקופה הרומית.
הארכאולוג אדם זרטל הציע לזהות את האתר עם בירת הטריטוריה של בני מילכה משבט מנשה.
הקשר היהודי

חוקרי סקר ארץ ישראל המערבית ציטטו מסורת מקומית על התל, שקישרה את האתר עם "מלך יהודי, שלפי האיכרים המקומיים, ישב בסנור. לבתו הייתה אחוזת קיץ בסמוך לתל במרג' אל-ע'ורוק".
הארכאולוג צבי אילן סייר במקום בשנת 1971, ומצא כי תושבי הכפר סאנור הסמוך מודעים לכך "כי שם גרו היהוד בימי קדם (ח'רבת ח'ייבר)". התושבים יודעים גם על מסורת ערבית-מקומית שעל פיה כאשר גורשו היהודים מחצי האי ערב היו שבחרו לעלות לארץ-ישראל ולהתיישב בח'רבת ח'ייבר אשר בעמק סנור.
אילן וברסלבי הזכירו מסורות המקשרות את שם המקום ליהודי ח'ייבר תושבי החיג'אז במאה ה-7 לספירה.
מקום נוסף בארץ בו חיים מוסלמים אשר מזהים עצמם עם צאצאי יהודי ח'ייבר הוא יטה, בדרום הרי חברון. ח'רבת ח'ייבר רחוקה מנתיבי התחבורה בארץ ישראל ומתאימה כמקום מקלט לשבט היהודי שברח ממוחמד 
בעקבות קרב ח'ייבר, בשנת 628.
חפירות באתר

בנובמבר 1985 נחפרה מערת קבורה בשיפולים המערביים של התל. היה זה במסגרת אישור תוכנית בנייה בכפר מיית'לון על ידי הממשל הצבאי. החפירה נערכה מטעם קצין מטה ארכאולוגיה ביהודה ושומרון על ידי עפר שיאון ועבד א-רחים חמראן.
המערה, בגודל 8.5 מטר על 7.5 מטר נחשפה במדרון המכוסה במדרגות חקלאיות. למערה שני חלקים: חלק דרומי וחלק צפוני.  שני החלקים נפתחים  אל עבר חצר חצובה. החלק הדרומי של המערה כולל אולם, אשר במרכזו נמצא סרקופג שבור. אל המערה ירדו בשש מדרגות. החלק הצפוני כולל שני מפלסים ושישה כוכים טבעיים שהורחבו בעבודת סיתות גסה. למערה זו ירדו בארבע מדרגות. פתח זה נמצא חסום באבן גולל. בשני האולמות נמצאו שלדיהם של 11 בני אדם.
הממצא הקרמי במערה כלל: שברי קנקנים, סירי בישול, קערות ושני בקבוקים.  התיארוך הוא לתקופה הרומית המאוחרת ולתקופה הביזנטית. כן נמצאו באתר 11 נרות חרס שלמים ושני שברי נרות מהתקופה הביזנטית והתקופה הערבית  הקדומה.
החופרים סבורים כי המערה שימשה לקבורה לתושבי ח'ייבר מתקופת הברונזה התיכונה ב' עד לימי הביניים.
לקריאה נוספת

חדשות ארכאולוגיות – 1994, רשות העתיקות, 1994 – ח' ח'יבר – [547-A  [64
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Adam Zertal, Sanur Valley: Landscape Unit 4, The Manasseh Hill Country Survey, Volume I: The Shechem Syncline, כרך 1The Manasseh Hill Country Survey, Volume I: The Shechem Syncline, Brill, 2004-01-01, עמ' 241–242, ISBN 978-90-474-1352-3. (באנגלית)
↑  Zertal, Adam (2004-04-01). The Manasseh Hill Country Survey, Volume I: The Shechem Syncline. Brill. p. 74. doi:10.1163/9789047413523_009. ISBN 978-90-474-1352-3.
חוה שלמברג

חוה שלמברג הייתה שחיינית ארץ ישראלית, הטובה ביותר בישראל בסוף שנות ה-40 במשחים ל-100 מטר חופשי ול-400 מטר חופשי, וזוכת מדליית כסף מהמכביה השלישית (1950).
ביוגרפיה

שלמברג התאמנה בקבוצת השחייה של מכבי חיפה בהדרכתו של איזיה פייגנבוים.
ביוגרפיה > 1946

באליפות ארץ ישראל שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1946 זכתה שלמברג במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי, אחרי אווה בראונר ממכבי חיפה (1:28.8 דקות) ואהובה דוד ממכבי טבריה.
ביוגרפיה > 1947

בתחרות ארצית לנוער שנערכה ברחובות ב-6 בספטמבר 1947 זכתה שלמברג במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא נערות חדש של 1:30.6 דקות, שיפור לשיא הנערות של יעל ברגהיים (1:32.0 דקות). שבועיים לאחר מכן, באליפות הנוער של ארץ ישראל שנערכה בפתח תקווה היא ניצחה במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא נערות חדש של 1:25.3 דקות שבועיים לאחר מכן, בתחרות מבחן לקביעת סגל הנבחרת לתחרות הבינלאומית נגד יוון, שנערכה בבריכת רמב"ם, גבעתיים באוקטובר היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:25.5 דקות, לפני אורה שלגר מברית מכבים עתיד (1:34.8 דקות). שבועיים לאחר מכן במסגרת התחרויות הבינלאומיות נגד יוון, היא סיימה במקום שני (מחוץ לתחרות) במשחה ל-100 מטר חופשי נערים בשיא ארץ ישראלי חדש לנערות של 1:23.5 דקות, אך השיא לא הוכר מאחר ששחתה נגד בנים.
ביוגרפיה > 1948

בתחרות שחיה שנערכה בגלי גיל, רמת גן באוגוסט 1948 זכתה שלמברג במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי תוצאה של 38.1 שניות, לפני אורה שלגר (40.0 שניות) ואהובה לוין מברית מכבים עתיד (45.0 שניות). חודש וחצי לאחר מכן, בתחרות שחייה שנערכה בבריכת מכבי שעל הכרמל בסוף ספטמבר 1948 זכתה שלמברג במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:28.5 דקות לפני לוינר מהפועל תל אביב (1:40.0 דקות).
ביוגרפיה > 1949

בתחרות שנערכה בחיפה ב-1 באוקטובר 1949 קבעה שלמברג במשחה ל-100 מטר חופשי את התוצאה המהירה בישראל של 1:24.4 דקות, לפני דפנה אורן ממכבי חיפה שקבעה את התוצאה השנייה בטיבה בישראל (1:28.9 דקות).
ביוגרפיה > 1950

בתחרות ארצית של מכבי שנערכה בפתח תקווה ביולי 1950 זכתה שלמברג במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:30 דקות
ביוגרפיה > 1950 > המכביה השלישית

בתחרויות השחייה של המכביה השלישית שנערכו בתחילת אוקטובר אותה שנה היא זכתה במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר ביחד עם לילי ליכטנטל, דפנה אורן ונוגה למדני בתוצאה של 5:45.2 דקות, אחרי בריטניה (5:41.2 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי וראשון מבין השחייניות הישראליות במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 7:04.9 דקות
לקריאה נוספת

יובל 90 למכבי חיפה
הערות שוליים

↑  אליעזר רואי, בספורט - השחיה הספורטיבית בישראל בשנת 1949, דבר, 21 באוקטובר 1949
1 2  צבי כתבי, טבלת השגי השחיה בישראל לשנת תש"ט 1949, דבר, 21 באוקטובר 1949
↑  צבי כתבי, טבלת השגי השחיה בישראל לשנת 1950, דבר, 17 בנובמבר 1950
↑  צבי כתבי, טבלת השגי השחיה בישראל לשנת 1950, דבר, 17 בנובמבר 1950
↑  תחרויות אליפות א"י בשחית בוגרים לשנת 1946, המשקיף, 13 באוקטובר 1946
↑  שלושה שיאים חדשים בשחיה לנוער, המשקיף, 7 בספטמבר 1947
↑  שני שיאים ארצישראליים חדשים בתחרויות על אליפות השחיה לנוער, הַבֹּקֶר, 21 בספטמבר 1947
↑  שני שיאים בתחרויות הארציות לשחיה, המשקיף, 7 באוקטובר 1947
↑  נצחון אחרון ליון בשחיה ובכדור מים, המשקיף, 19 באוקטובר 1947
↑  צבי כתבי, סקירה שבועית - יש גם תמונה של חוה שלמברג, דבר, 27 באוגוסט 1948
↑  צבי כתבי, בספורט - תחרות השחיה על הכרמל - יש גם תמונה של חוה שלמברג, דבר, 1 באוקטובר 1948
↑  שתי תחרויות שחייה בארץ, הַבֹּקֶר, 23 ביולי 1950
↑  גביעי הכדורגל והשחיה - לישראל, הַבֹּקֶר, 6 באוקטובר 1950
↑  החלו תחרויות השחיה בחיפה, באתר הארץ, 4 באוקטובר 1950
חזית ארץ ישראל

ערך זה עוסק בלובי פוליטי. אם התכוונתם לערך העוסק בחזית ארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה, ראו .
חזית ארץ ישראל היא לובי פרלמנטרי שהוקם על ידי ח"כ מיכאל איתן בשנות ה-80 במטרה לסייע להתיישבות היהודית ביש"ע ולחזק את מעמדה הציבורי. פעילות החזית בתחילת דרכה הייתה בעיקר הצהרתית והפגנתית. מועצת יש"ע שיתפה פעולה עם החזית, והסתייעה בה להעברת תקציבים בוועדת הכספים של הכנסת לטובת פיתוח היישובים היהודים ביש"ע, הרחבתם ושמירה על ביטחונם.
היסטוריה

בשנת 1996 מונה מיכאל איתן ליו"ר הקואליציה בכנסת הארבע עשרה. תפקידו החדש העמיד אותו בניגוד עניינים עם תפקידו כיו"ר חזית ארץ ישראל שהתנהלה כאופוזיציה לנתניהו מימין. איתן ביקש להעביר את השרביט לח"כ אחר מסיעתו, ומי שנכנס לנעליו היה ח"כ מיכאל קליינר.
היסטוריה > המאבק בהסכם חברון

קליינר נכנס לתפקידו כיו"ר חזית ארץ ישראל בתקופה סוערת במיוחד מנקודת מבט של מפעל ההתנחלויות. הימים היו הימים שלאחר הסכמי אוסלו ובפתח עמד "הסכם חברון" שעליו חתם בנימין נתניהו, ובמסגרתו אמור היה להעביר את השליטה בחלקים מחברון לידי הפלסטינים. פעילות חזית ארץ ישראל בתקופה זו הפכה ליותר ויותר פוליטית. כיו"ר החזית עלה מיכאל קליינר על דוכן הכנסת והודיע כי אם הסכם חברון לא יגיע להצבעה בכנסת יחבור לאופוזיציה מימין ובתור חבר קואליציה יתמוך בהצעת האי-אמון בממשלה שהגישה סיעת "מולדת". האיום נשא פרי. דוד לוי, ששימש אז כשר החוץ בממשלת נתניהו והיה משיב מטעם הממשלה בדיון בכנסת, התחייב בשם הממשלה להביא את ההסכם לאישור הכנסת, וכך היה. לאחר קיום ההצבעה על הסכם חברון בכנסת, התברר כי היו 17 חברי כנסת שהצביעו נגד ההסכם. בריאיון בערוץ הראשון שנערך סמוך לאחר ההצבעה כינה קליינר את חברי החזית שהצביעו נגד הסכמי חברון "כוח 17", וכינוי זה דבק בחברי החזית שהפכה מיליטנטית יותר ושימשה כאופוזיציה לוחמת מימין.
היסטוריה > המאבקים לבנייה יהודית במזרח ירושלים

מאבק למען בניית השכונות היהודיות בהר חומה – כשהתברר שנשיא ארצות הברית ביל קלינטון מתנגד לבניית השכונות היהודיות החדשות באזור הר חומה, התחייב נתניהו בפני קלינטון כי יקפיא את תוכניות הבנייה. כתגובה, 14 מחברי החזית יצאו לסיור הפגנתי בהר חומה, והותירו את הקואליציה של נתניהו ללא רוב בהצבעות שהתקיימו באותה עת בכנסת. הקואליציה נחלה תבוסה בהצבעות, וכשחרב דמוקלס של נפילה נוספת בהצבעות עקב איום מצד חברי החזית לחזור על הצעד ההפגנתי הזה, חזר בו נתניהו מהבטחתו לקלינטון ואפשר את הבנייה בהר חומה.
מאבק החזית למען בניה במעלה הזיתים (ראס אל עמוד) – שכונת "מעלה הזיתים" עתידה הייתה לקום על קרקע פרטית בבעלותו של ארווין מוסקוביץ' במזרח ירושלים, אך נתקלה בהתנגדות מצד הממשל האמריקאי. למרות שתוכניות הבנייה אושרו על ידי ועדות הבנייה העירוניות בפברואר 1998, הכריז נתניהו על הקפאת הבנייה ולא אפשר לגדר את המתחם המיועד לבנייה. עשרות המטרים הראשונים של הגדר הוקמו על ידי 3 מחברי חזית ארץ ישראל (מיכאל קליינר, ח"כ ניסן סלומיאנסקי, הרב בני אלון) שהגיעו לשטח ותוך ניצול חסינותם הקימו את הגדר. הקמת הגדר שעברה בשקט יחסי מצד הפלסטינים תושבי המקום סללה את הדרך להקמת השכונה כולה.
היסטוריה > המאבק נגד הסכמי וואי והפלת ממשלת נתניהו

לקראת צאתו של נתניהו לוואי פלנטיישן, באוקטובר 1998, גיבשו חברי חזית ארץ ישראל מכתב אולטימטום שבו הודיעו כי אם יפעל נתניהו למימוש הסכם וואי יתמכו בהפלת הממשלה בראשותו. שנים עשר חברי כנסת חתמו על המכתב: בני בגין, חנן פורת, רחבעם זאבי, מיכאל קליינר, בני אלון, צבי הנדל, ניסן סלומיאנסקי, שאול יהלום, דוד ראם, רפאל איתן, משה פלד וחיים דיין. נתניהו לא שעה לאזהרות, ובדצמבר אישרה הממשלה את חמשת התנאים להמשך יישום הסכם וואי, והתוצאה הייתה שארבעה מתוך חברי החזית (בני בגין, רחבעם זאבי, מיכאל קליינר ובני אלון) הודיעו כי יצביעו בעד החוק להקדמת הבחירות שח"כ חיים רמון העלה להצבעה. הודעתם הבטיחה רוב של 61 חברי כנסת לחוק, ובשל כך הצטרפו לעמדתם גם חברי הכנסת מהמפד"ל (חנן פורת וצבי הנדל). כך נפלה ממשלת נתניהו.
היסטוריה > בסיס לכינון סיעת האיחוד הלאומי

לאחר נפילת ממשלת נתניהו הפכה חזית ארץ ישראל בסיס להקמתה של סיעת האיחוד הלאומי. בני בגין, מיכאל קליינר ודוד ראם פרשו מהליכוד והקימו את חרות - התנועה הלאומית. בשלב מאוחר יותר פרשו חנן פורת וצבי הנדל מהמפד"ל וחברו למפלגת "תקומה" שהוקמה על ידי בכירים ממועצת יש"ע. שלוש המפלגות – מולדת, חרות החדשה ותקומה – הקימו יחד את רשימת האיחוד הלאומי, שהתמודדה בבחירות לכנסת ה-15.
היסטוריה > בתקופת ממשלת שרון

עם הקמת ממשלת שרון הראשונה ערכה החזית כנס במאי 2001, אך פריצת האינתיפדה השנייה הסירה את החשש שממשלת ישראל תאשר פינוי יישובים או פגיעה בהתיישבות. עם הקמת ממשלת שרון השנייה, במאי 2003, אחר כך חברה לגורמים רבים נוספים במטרה להילחם תוכנית ההתנתקות.
הערות שוליים

↑  אביב לביא, עד כדי כ"ך, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2002
↑  יהודה רייכספלד, ‏הסכם חברון: טוב ליהודים, טוב לערבים, באתר גלובס, 16 בינואר 1997
לוי מורב, ‏הכלכלה הוציאה את נתניהו מחברון?, באתר גלובס, 23 בינואר 1997
↑  מתנחלי חברון: זהו יום קשה ועצוב לכולנו, באתר גלובס, 16 בינואר 1997
↑  כתבי גלובס, ‏הממשלה מאשרת את הסכם חברון, באתר גלובס, 16 בינואר 1997
↑  "כוח 17" והחשמל, באתר גלובס, 23 בפברואר 1997
↑  נדב שרגאי, רקע / רוב הקרקעות הופקעו מיהודים, באתר הארץ, 24 בספטמבר 2002
↑  שרון: ראס אל-עמוד – מקום קטן בעל חשיבות גדולה, באתר גלובס, 17 בספטמבר 1997
↑  ידיעות אחרונות, ‏אושרה בניית השכונה היהודית בראס אל עמוד, באתר גלובס, 5 בפברואר 1998
↑  עתי"ם, ‏משטרת ירושלים מנעה גידור מיתחם ראס אל-עמוד, באתר גלובס, 26 באוקטובר 1998
↑  רמון: אין צורך בבניית בתים עבור יהודים בראס אל-עמוד, באתר גלובס, 7 ביולי 1999
↑
↑  רן דגוני, וואי מילס, מרילנד, ‏פיסגת וואי פלנטיישן לשלב קריטי; קלינטון ביטל נסיעתו לקליפורניה, באתר גלובס, 21 באוקטובר 1998
↑  סוכנויות הידיעות, ‏אולברייט: נתניהו צריך להמשיך בנסיגה; ישראל אינה יכולה להוסיף כעת תנאים, באתר גלובס, 10 בדצמבר 1998
↑  שירות גלובס, ‏הממשלה אישרה את חמשת התנאים להמשך יישום הסכם וואי, באתר גלובס, 21 בדצמבר 1998
↑  צבי לביא, ‏שלושת השבועות שהפילו את נתניהו, באתר גלובס, 23 במאי 1999
↑  צבי לביא, ‏רצח במערכה השלישית, באתר גלובס, 19 באוקטובר 2001
↑  נדב שרגאי, חזית ארץ ישראל מתכנסת שוב, באתר הארץ, 16 במאי 2001
↑  נדב שרגאי, חזית א"י קמה לתחייה אך תימנע מחישוק שרון, באתר הארץ, 15 במאי 2003
↑  ניר חסון, אנשי ההר נגד אנשי החול, באתר הארץ, 3 באוגוסט 2005
חומר בקיע

בפיזיקה גרעינית חומר בקיע (באנגלית: Fissile material) הוא רדיואיזוטופ שיכול לעבור ביקוע גרעיני ויש לו אפשרות ליצור תגובת שרשרת גרעינית כאשר קיימת מסה קריטית שלו.
טבעת של החומר הבקיע פלוטוניום-239. כמות הפלוטוניום בטבעת מספיקה לייצור פצצת ביקוע גרעיני
קיימים איזוטופים רבים שיכולים לעבור ביקוע גרעיני בעקבות פגיעה של נייטרון. חומר בקיע יכול לעבור ביקוע גרעיני גם כתוצאה מפגיעת נייטרון בעל אנרגיה קינטית אפסית, ועל כן לא כל חומר שיכול לעבור ביקוע גרעיני (fissionable) הוא חומר בקיע (fissile). כך, למשל, אורניום-238 אינו חומר בקיע; הוא יעבור ביקוע רק כאשר יפגע בו נייטרון מהיר, ורוב הנייטרונים שמשתחררים בביקוע לא יגרמו לביקוע של אטומים נוספים.
בחומרים בקיעים קיימת אפשרות של היווצרות תגובת שרשרת, משום שעבור חומרים אלו הסיכוי ליצירת ביקוע נוסף כתוצאה מפגיעת נייטרון, בין אם הוא נייטרון מהיר ובין אם הוא נייטרון איטי, גבוה למדי. הפקת אנרגיה גרעינית נעשית בדרך כלל באמצעות תגובת שרשרת, ולכן חומרים בקיעים חיוניים לצורך פעולתם של כורים גרעיניים ולצורך הכנת נשק גרעיני.
החומר הבקיע היחיד שנמצא בטבע בכמויות משמעותיות הוא אורניום-235. חומר בקיע נפוץ נוסף הוא פלוטוניום-239 שמיוצר באופן מלאכותי מאורניום-238. גם אורניום-233, פלוטוניום-241 ונפטוניום-237 הם חומרים בקיעים. כל האיזוטופים הבקיעים המוכרים שייכים לסדרת האקטינידים.
ראו גם

כור גרעיני טבעי
העשרת אורניום
חיים כהן (רופא)

אין תמונה חופשית
חיים כהן (1914–1988) היה רופא עור, פרופסור לדרמטולוגיה,  בבית הספר לרפואה, האוניברסיטה העברית בירושלים, מנהל מחלקת עור ומין בבית החולים הדסה בירושלים.
כהן היה מראשוני החוקרים בארץ בתחום "דלקת עור ממגע" (Contact Dermatitis) ו"דלקת עור ממגע בכרום".
קורות חיים

כהן נולד בשנת 1914 בלאריסה בירת חבל תסליה ביוון.
בשנת 1939 סיים כהן את לימודי הרפואה ב"אוניברסיטת אתונה" באתונה, יוון.
בשנת 1944 סיים כהן את התמחותו במחלות עור ומין, בבית החולים "Andreas Syggros Hospital" באתונה.
בשנת 1944 נמלט כהן מהנאצים, לטורקיה, משם לסוריה ומשם ללבנון.
בשנת 1944 עלה כהן לארץ ישראל.
בישראל

בשנת 1946 התיישב כהן בירושלים.
בשנת 1947 קיבל כהן משרה קבועה במחלקת עור ומין בבית החולים הדסה בירושלים במחלקה שניהל הפרופסור אריה דוסטרובסקי.
בין השנים 1951–1953 השתלם כהן בדרמטולוגיה בניו יורק אצל הפרופ' סולצברגר.
בשנת 1966 מונה כהן לפרופסור לדרמטולוגיה, בבית הספר לרפואה, באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1978 מונה חיים כהן לנהל את מחלקת עור ומין בבית החולים הדסה, לאחר שהפרופ' פליקס זגהר פרש לגמלאות.
ביו השנים 1978–1982 ניהל כהן את מחלקת עור ומין בבית החולים הדסה בירושלים.
בשנת 1982 פרש כהן לגמלאות. מנהל המחלקה שמונה בשנת 1982 היה הפרופ' קרל הולובר.
כהן נפטר בשנת 1997.
ראו גם

דרמטולוגיה