stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בקרקס
תיאור

"בקרקס" הוא חלק מסדרה של כ-4 רישומים בנושא הקרקס, שיצרה אורי בשנת 1958. שניים מן הרישומים נקראים "לוליינית", והם מציגים לולינית בעת קפיצה בטרפז. במרכז רישום זה נמצאת דמות נשית של לוליינית על חד-אופן. היא רוכבת על מעין משטח או בימה המוקפת באורות הפנסים ובקפליו של אוהל הקרקס. אופן רישומה של הדמות, באמצעות עיפרון, הופך אותה לאנונימית.
העבודה פורשה במשך השנים כביטוי סמלי לרגשותיה של אורי: ביטוי ראשוני לתחושת ריחוף של הדמות. ריחוף זה יהפוך לאיקונוגרפי בעבודותיה המאוחרות של אורי. עם זאת, שרה ברייטברג-סמל הצביע על אפשרות למקור ממשי לרישומים מתקופה זו. גם בתה של אורי, רחל ימפולר, תיארה בדיעבד ביקור משותף של השתיים ב"קרקס מדראנו" וכן ביקורים בסרטים על קרקס, בהם יצרה אורי רישומים של אנשי הקרקס.
העבודה הייתה בעבר באוסף עמי בראון. ב-30 ביוני 2012 נמכרה העבודה במכירה פומבית תמורת סכום של 17,250 דולר. העבודה הוצגה בתערוכה "העשור הראשון: הגמוניה וריבוי" (2008), בתערוכה הרטרוספקטיבית של אביבה אורי (2002) ובתערוכה מאוסף עמי בראון (2009) שהתקיימו בהמשכן לאמנות על שם חיים אתר בעין חרוד.
הערות שוליים

↑  ראו: בר אור, גליה; שוורייה, ז'אן-פרנסואה, אביבה אורי, המשכן לאומנות, עין חרוד, 2002, עמ' 68-67
↑  ראו: סמל-ברייטברג, שרה, "התכונה של איקרוס (ההר הוא הרוח): רישומים תלויי-מציאות של אביבה אורי 1963-1957", קו 7-6, יוני 1984, עמ' 20–23
↑  ראו: ימפולר, רחל, קומי אורי כי בא אורך: על אמי אביבה אורי, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2003, עמ' 104
ברנרדו דאדי

| --- | --- |

מדונה עם הילד, מתאוס הקדוש וניקולאוס הקדוש בטריפטיכון כל הקדושים, בגלריה אופיצי, פירנצה
 לידה:  1290 פירנצה, רפובליקת פירנצה 
 פטירה:  1348 (בגיל 58 בערך) פירנצה, רפובליקת פירנצה 
 לאום:  איטלקים 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  רנסאנס מוקדם 
 הושפע על ידי:  ג'וטו די בונדונה 
 יצירות ידועות:  מדונה והילד , קדושים ומלאכים, פוליפטיך של פנקרטיוס הקדוש 
 
ברנרדו דאדי (באיטלקית: Bernardo Daddi, כונה בלטינית גם "ברנרדו מפירנצה" - Bernardus Florentinus או Bernardus de Florentia; ‏ סביבות 1280 – 1348) היה צייר איטלקי, נציג אמנות הרנסאנס המוקדמת ואחד מחשובי הציירים של פירנצה בדורו.
נמנה עם אותם האמנים שתרמו למהפכת הרנסאנס באמנות, שהשתחררה ממוסכמות הדור הקודם של האמנים הגותיים, על ידי יצירת קומפוזיציות שנועדו להשיג ייצוגים יותר ריאליסטיים של המציאות. הצליח במיוחד ביצירותיו קטנות-הממדים ותרם להתפתחות המזבחות הניידים, דגמים שזכו בהמשך לפופולריות רבה.
קורות חייו ופעילותו

תאריך הולדתו של דאדי נותר בלתי ידוע. ייתכן כי נולד בפירנצה בסביבות השנים 1280–1290. שמו הוזכר לראשונה בשנת 1312 בפנקס גילדת הרופאים והרוקחים (Arte dei Medici e Speziali) של פירנצה (אליה הצטרפו גם מוכרי הצבעים, ציירים, מוכרי משי ומקצועות נוספים).
אביו, דאדו די סימונה, חי בזמנו ביישוב סאלטו בעמק מוג'לו, קרוב לפוליצ'אנו, בורגו סן לורנצו.
ייתכן כי דאדי היה תלמיד של ג'וטו די בונדונה.
סגנונו נגזר מהסגנון המאוחר של ג'וטו. לתמונותיו המוקדמות קיימת זיקה לממשיכי מסורתו של ג'וטו כגון מאסטרו די סנטה צ'צ'יליה ואמנים פלורנטינים אחרים מן הרבע הראשון של המאה ה-14. סגנונו ביצירותיו המאוחרות מתוחכם מאוד ויש בו השפעה מסוימת של מאזו די בנקו.
ככל הנראה הפעיל דאדי סטודיו גדול, ומספר גדול של ציורים בסגנונו יצאו מבית ייצורו הודות להשתתפותם של תלמידיו ועוזריו.
דאדי התמקד במוטיבים דתיים ובמבזחות ניידים. פנלים אחדים פרי ידו מוצגים בגלריה הלאומית לאמנות ובמוזיאון וולטרס לאמנות. בפינקטוקה של מוזיאוני הוותיקן נשמר "מות הקדושים של סטפנוס הקדוש", פרדלה (pradella) עם שמונה פנלים מסביבות שנת 1345.

על אף מיומנותו הרבה, האלגנטיות הלירית שלו נפגמה משהו על ידי נוקשות אקדמית ומכנית מסוימת.
יצירתו הראשונה הוודאית הייתה "טריפטיכון ממנזר כל הקדושים" משנת 1328 שנשמרה בגלריית אופיצי. באותה תקופה ככל הנראה ביצע עבודות, כמה מהן - פרסקואים - בבזיליקת סנטה קרוצ'ה, בה קישט את קפלת פולצ'י עם ציורים על "סיפורי הקדושים סטפנוס ולאורנטיוס".
בהשוואה ל"סטילמות" האופייניות לאמנותו של ג'וטו, ציוריו של דאדי מעודנים יותר, ייתכן בהשפעת האמנות האריסטוקרטית יותר של ציירי סיינה (שהייתה גם לטעמה של המעמד הבורגני הגבוה) כמו אמברוג'ו לורנצטי. השימוש המורכב והמטופח בצבעים ובקווים הלכו והפכו לאפיונים הדומיננטיים הניתנים בנקל לזיהוי ביצירותיו המאוחרות.
"הכתרת הבתולה" (L'Incoronazione della Vergine) פאנל מרשים וחגיגי משנת 1344 עבור כנסיית סנטה מריה נובלה בפירנצה נחשבת ליצירת מופת ולאחת מפסגות האמנות הכנסייתית במאה ה-14.
על הפוליפטיכון שנועד לכנסיית סן ג'ורג'ו ברובאלה בבאניו א ריפולי מצוינת שנת 1348 שהיא שנת מותו של האמן.
ייתכן כי נפל קרבן למגפת הדבר. תעודה מפירנצה מ-1348 מזיינת אותו כמישהו שאינו עוד בין החיים.
ברנרדו דאדי במדיה אמנותית אחרת

דאדי מוזכר ב"Trecentonovelle" ("שלוש מאות הנובלות") מאת פרנקו סאקטי (1400-1335) כאחד מטובי הממשיכים של ג'וטו.
ג'ורג'ו וזארי בספרו "חיי האמנים" (1568, 1550) בפרק "חיי יאקופו די קזנטינו" מזכיר את דאדי בקושי ומציין בטעות שהיה תלמיד של ספינלו ארטינו (ייתכן ההפך היה נכון) ושמת ב-1380. וזארי הכיר רק את הפרסקואים של דאדי בבזיליקת סנטה קרוצ'ה.
גלריה

המדונה והילד
המולד
פיתויו של תומאס אקווינס הקדוש
טריפטיך עם המדונה מיניקה את התינוק ומסביבם מלאכים וקדושים
מדונה, תומאס אקווינס הקדוש ופאולוס הקדוש
הצליבה
פוליפטיך על פנרקטיוס הקדוש. "פרדלה" (predella) עם תמונת המולד
לקריאה נוספת

Miklós Boskovits, Giorgio Fossaluzza, La collezione Cagnola. I dipinti, Busto Arsizio, Nomos Edizioni, 1998.
הערות שוליים

↑  G.Damiani לפי Hueck 1972 עמ' 119
↑  G.Damiani
1 2  F.Zeri עמ' 25
↑  מות הקדושים של סטפנוס הקדוש במוזיאון ותיקן
↑  G.Damiani לפי G.Vasari Vite  כרך ב, פירנצה 1967 עמ' 173
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007375618505171  BnF: cb12407517x (data)  GND: 11907950X  ICCU: SBTV000103  ISNI: 0000 0003 5736 6866  LCCN: nr91028535  MusicBrainz: 56db02bd-e384-4f23-a836-dafc1bf4a212  NGV: 23103  RKD: 19602  TePapa: 33584  ULAN: 500004953  VIAF: 27873513   WorldCat (עם VIAF): 27873513 
לאורנטיוס הקדוש, ציור מאת ברנרדו דאדי, בפינקטוקה של בררה במילאנו
ברנרדו גי

| --- | --- |

 לידה:  1261 Royères, צרפת 
 פטירה:  30 בדצמבר 1331 (בגיל 70 בערך) Lauroux, צרפת 
 מדינה:  ממלכת צרפת 
 תפקיד:  bishop of Tui (26 באוגוסט 1323)  בישוף דיוקסי (20 ביולי 1324) 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 
ברנרדו גי או ברנרדו גוּי (בצרפתית ואיטלקית: Bernardo Gui; בלטינית: Bernardus Guidonis;‏ 1261 או 1262 – 30 בדצמבר 1331) היה אינקוויזיטור, חבר המסדר הדומיניקני שכיהן כראש האינקוויזיציה בטולוז בעת המלחמה בכופרים האלביגנזים. גואי חיבר מספר מדריכים לאינקוויזיטורים, על מנת שיוכלו לזהות מינות ולסווגה. כמו כן כתב כרוניקות של תקופתו וחיבורים תאולוגיים.
תולדות חייו

נולד ליד לימוז', התקבל למסדר הדומיניקני ב-1280. כיהן כאב מנזר באלבי, קרקסון ולימוז'.
בשנת 1307 מינה אותו האפיפיור קלמנס החמישי לראש האינקוויזיציה בלימוז'. היה זה כמה עשרות שנים לאחר מסע הצלב האלביגנזי שנועד להכחיד את המינות בדרום צרפת, אך במהלך 15 שנות כהונתו במשרה דן גי למעלה מ-900 מינים (בעיקר חשודים כקתרים).
כהוקרה על שירותו בטולוז מינה אותו האפיפיור יוחנן העשרים ושניים לבישוף טוי בגליסיה (ספרד), ושנה לאחר מכן לבישוף לודב (Lodève) שבלנגדוק.
חיבוריו > מדריכים לאינקוויזיטור

על מנת לייעל את עבודת אנשיהם, חיברו בכירי האינקוויזיציה ספרי הדרכה שנועדו להבדיל בין סוגי הכפירה השונים, ואף כדי למנוע מחוקרים ישרים להרשיע בשגגה נוצרים טובים. גי היה הבולט שבין מחברי המדריכים בתקופתו. בספרו החשוב ורב התפוצה "אודות חקירת הכפירה הסוטה" (Practica Inquisitionis Heretice Pravitatis)‏ הבחין גי בין ארבעה סוגי כפירה פנים-נוצריים: המניכאיזם, התנועה הוולדנסית, בגיניות ובגהרדים ומשיחי שקר. הוא הבחין בינם למינים שמחוץ לגדר הנצרות, כמו יהודים, מכשפים, בעלי אוב ומגלי עתידות.
לגבי כל סוג כפירה הודרך החוקר באילו גישות לנקוט על מנת לחלץ הודאה מהנחקר, אילו שאלות לשאול ואילו תשובות להשיב, מהם האבסורדים בשיטות השונות וכיצד יש להרשיע את הנחקרים. הספר מהווה מקור ראשוני חשוב להכרת האינקוויזיציה בתקופה הראשונה לקיומה ומחקר על הכפירות השונות במאה ה-13. הספר פורסם בדפוס בשנת 1886 על ידי אב המנזר הדומיניקני בטולוז.
חיבוריו > כרוניקות

גי כתב מספר כרוניקות בהן ריכז את ההיסטוריה של צרפת עד זמנו. בהן "הכרוניקה של הקיסרים" (Chronique abrégée des empereurs), "כרוניקה של מלכי צרפת" (Chronique des rois de France) ולוח גנאלוגי של מלכי צרפת (בלטינית: Arbor genealogiae regum Francorum), קטלוג בישופי לימוז' (Catalogue des Évêques de Limoges), מסה על קדושי לימוזין (Traité sur les saints du Limousin), דו"ח על ההיסטוריה של מנזר סנט אוגוסטין בלימוז' (Traité sur l'histoire de l'abbaye de St. Augustin de Limoges), חיי הקדושים (Vie des saints), כרוניקת בישופי טולוז (Chronique des évêques de Toulouse), חיבור היסטורי על מסדר הדומיניקנים (Compilation historique sur l'ordre des Dominicains) ועוד.
חיבוריו > עבודות תאולוגיות

גי פרסם מספר מאמרים תאולוגיים, בהם סיכום של הדוקטרינה הנוצרית (Abrégé de la doctrine chrétienne), מאמר על המיסה (Traité de la messe) ומאמר על התעברות הבתולה הקדושה (Traité sur la conception de la Vierge). כן חיבר מספר טקסים.
בתרבות ובספרות

ברנרדו גי מוזכר בקצרה ב"עלובי החיים" מאת ויקטור הוגו.
הוא מופיע כדמות ספרותית (האנטגוניסט מול החוקר פרי דמיונו של המחבר ויליאם איש בסקרוויל) ברומן "שם הוורד" מאת אומברטו אקו וגולם בסרט בשם זה על ידי השחקן פ. מוריי אברהם.
לקריאה נוספת

Janet Shirley (Ed.), Bernard Gui, The Inquisitor's Guide: A Medieval Manual on Heretics, Ravenhall Books, 2006 ISBN 978-1905043095
הערות שוליים

↑  ז'אק לה גוף, ימי הבינים בשיאם, דביר, 1993, עמ' 197
↑  הספר המלא באינטרנט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258679105171  PLWABN: 9810625451705606  BIBSYS: 90858250  BNE: XX889023  BnF: cb12187194d (data)  CANTIC: a19777139  GND: 118851292  ICCU: MILV107572  ISNI: 0000 0001 2374 983X  LCCN: n80150009  NKC: ola2008481207  NLA: 36010193  NTA: 071852417  RERO: 02-A000018979  SELIBR: 250690  SNAC: w6xm8m54  SUDOC: 03046238X  Trove: 1183928  VcBA: 495/10667  VIAF: 248944402   WorldCat (עם VIAF): 248944402
בצילוס (חיידק)

צורות שונות של התארגנות חיידקי הבצילוס במרחב
בָּצִילוּס (מלטינית: Bacillus: מקלון. בעברית: חיידק מֶתֶג) הוא חיידק בעל צורת מקל.

הגדרת חיידק כלשהו כמתג מבדילה אותו מן הצורות האחרות של חיידקים: נקד (Coccus) וסלילון (Spiral bacteria). זהו אופן אבחנה ראשוני מבין רבים שנועדו לתת שמות לסוגי החיידקים השונים בשיטה הבינומית. המונח הלועזי בצילוס הוצע לראשונה בשנת 1853 על ידי הבוטנאי היהודי-גרמני פרדיננד כהן.
חיידקים בעלי צורה בצילית יכולים להשתייך לקבוצת חיידקים גראם-חיוביים, גראם-שליליים, או יציבי חומצה וכן להיות אירוביים או אנאירוביים. במינוח המיקרוביולוגי כיום משתמשים במונח הלועזי בצילוס גם לציון הסוג הטקסונומי Bacillus שלו צורה מתגית. אולם אין להתבלבל בין שני המונחים שכן הסוג הטקסונומי מופיע בכתב נטוי עם אות B גדולה.
מתגים גראם-חיוביים, גראם-שליליים ויציבי חומצה

הרשימה הבאה כוללת סוגים ומינים שכיחים של חיידקים בציליים גראם-חיוביים:
Bacillus
Bacillus anthracis (גורם לגחלת)
Bacillus cereus
Clostridium
Clostridium botulinum (גורם למחלת הבוטוליזם, הרעלן המופרש על ידו הוא הקטלני ביותר בטבע)
Clostridium difficile
Clostridium tetani (גורם לטטנוס)
Corynebacterium
Corynebacterium diphtheriae (גורם לדיפתריה)
Lactobacillus
Listeria
Listeria monocytogenes
הרשימה הבאה כוללת משפחה, סוגים ומינים שכיחים של חיידקים בציליים גראם-שליליים:
Bacteroides
Bacteroides fragilis
Enterobacteriaceae ‏(Citrobacter, ‏Escherichia, ‏Klebsiella, ‏Proteus, ‏Serratia ועוד)
Pseudomonas
Pseudomonas aeruginosa
Pseudomonas stutzeri
Salmonella - סוג של חיידקים שגורם למחלות רבות בדרכי העיכול לרבות טיפוס הבטן.
Salmonella enterica subsp. enterica serovar Typhi
Salmonella enterica subsp. enterica serovar Typhimurium
Shigella
Shigella dysenteriae
Shigella flexneri
Shigella sonnei
Vibrio
Vibrio cholerae (גורם לכולרה)
vibrio vulnificus (נמצא באופן טבעי בריר שבין קשקשי דגים. חדירה של החיידק לרקמה או לזרם הדם, בעקבות שריטה מהקשקשים, עלולה לגרום לזיהום, או לאלח דם בהתאמה.)
Yersinia
Yersinia pestis (גורם לדבר)
הרשימה הבאה כוללת סוגים ומינים שכיחים של חיידקים בציליים יציבי חומצה:
Mycobacterium
Mycobacterium leprae (גורם לצרעת)
Mycobacterium tuberculosis (גורם לשחפת)
Nocardia
Nocardia asteroides
התארגנות מתגית במרחב

חיידקי מתג שונים (פתוגניים ולא פתוגניים) יכולים להופיע כמתג בודד, או לחלופין להישאר צמודים אחד לשני בתום הפליגה. אותם מתגים שנשארו צמודים אחד לשני יוצרים ארגון מרחבי אשר בעזרתו ניתן לאפיין ראשונית סוגים שונים של חיידקים. בשונה מחיידקי נקד, חיידקי מתג עוברים לרוב תהליך של פליגה על פני מישור אחד בלבד. להלן צורות שונות של התארגנות מתגית במרחב:
Diplobacilli (דִּיפְּלוֹבָּצִילִים) - זוגות של מתגים. דיפלובצילים נוצרים לאחר שזוג מתגים ראשון עובר פליגה על פני מישור אחד וממנו מתנתק הזוג החדש.
שרשראות - מתגים הצמודים זה לזה ברצף לאורך, במעין מערך המזכיר נקניקיות. שרשראות נוצרות כאשר המתגים אינם מתנתקים אחד מהשני בתום מספר רב של תהליכי פליגה על פני מישור אחד. התארגנות מרחבית זאת מאפיינת חיידקים בסוג Bacillus, לדוגמה: Bacillus anthracis.
כלונסאות - מתגים הצמודים זה לזה ברצף לרוחב, במעין מערך המזכיר גדר כלונסאות. שרשראות נוצרות כאשר המתגים אינם מתנתקים אחד מהשני בתום מספר רב של תהליכי פליגה על פני מישור אחד. התארגנות מרחבית זאת מאפיינת חיידקים בסוג Corynebacterium, לדוגמה: Corynebacterium diphtheriae.
התארגנות מתגית במרחב > התארגנות מתגית מיוחדת במרחב

"תפטירים" - מתגים מסועפים הצמודים זה לזה במעין פקעת המזכירה תפטירים של עובשים. "תפטירים" נוצרים כאשר המתגים אינם מתנתקים אחד מהשני בתום מספר רב של תהליכי פליגה במרחבים שונים. התארגנות זאת מאפיינת חיידקים במחלקת Actinobacteria.
מתגים מכופפים - מתגים בודדים בעלי צורה מכופפת. צורה זאת מאפיינת חיידקים בסוג Vibrio, לדוגמה: Vibrio cholerae.
מתגים מחודדים - מתגים בודדים בעלי קצוות מחודדים המזכירים מחטים. צורה זאת מאפיינת חיידקים בסוג Fusobacterium, לדוגמה: Fusobacterium nucleatum.
נבגים - סוגים מסוימים של מתגים גראם-חיוביים מסוגלים ליצור נבגים כאשר תנאי הסביבה בה הם נמצאים הופכים לעוינים עבורם. בין סוגי החיידקים שמסוגלים להתנבג ניתן לציין את הסוגים: Clostridium ו-Bacillus. היווצרות הנבג משנה קלות את המבנה המורפולוגי של המתג בעקבות המיקום של הנבג על גבי המתג. כך לדוגמה חיידקים בסוג Clostridium יוצרים נבג בקצה המתג, דבר שמקנה להם צורה של מקל תיפוף.
לאורך ההיסטוריה ניתנו למספר חיידקים פתוגניים, להם צורת מתג, שמות המשקפים ישירות את צורתם המורפולוגית. כך לדוגמה:
Hansen bacillus - מוכר כיום בתור Mycobacterium leprae
Koch bacillus - מוכר כיום בתור Mycobacterium tuberculosis
Klebs-Löffler bacillus - מוכר כיום בתור Corynebacterium diphtheriae
Yersin bacillus - מוכר כיום בתור Yersinia pestis
אולם אין מדובר במקרה זה על שיוכם לסוג הטקסונומי Bacillus כלל. כיום שמות אלה נחשבים למיושנים וכמעט שאינם מצויים עוד בשימוש.
המונח קוֹקוֹבָּצִילוּס (Coccobacillus) מתייחס לחיידק שלו צורה קוקואידית מוארכת, שמהווה מעין מצב ביניים בין צורה נקדית למתגית, לדוגמה: Bordetella pertusis - חיידק השעלת.
ראו גם

קוקוס (חיידק)
סלילון
הערות שוליים

1 2  ‏המקור האטימולוגי של המילה Bacillus באתר www.etymonline.com
↑  YD. Kevin. (2006). The Selective Value of Bacterial Shape. Microbiology and Molecular Biology Reviews. Sep;70(3):660–703. PMID 16959965.
| בקטריולוגיה |
| --- | --- | --- |
| מונחי יסוד | פרוקריוטים • ארכאונים (חיידקים קדומים) • חיידקים אמיתיים • אנדוטוקסין |  |
| חלקי התא החיידקי ואברוניו | נוקלאואיד • פלסמיד • ציטופלזמה • ריבוזום • קרום התא • דופן התא: פפטידוגליקן (חומצה טיכואית) • פריפלזמה • קרום חיצוני: ליפופוליסכריד • קפסולה ו-Slime layer • שוטון • פילי • פימבריה • ביופילם |  |
| מורפולוגיה | נקד • מתג • סלילון |  |
| פיזיולוגיה | פליגה • קוניוגציה • טרנספורמציה • עמידות לאנטיביוטיקה |  |
| מטבוליזם | חיידקים אירוביים (אווירניים אובליגטוריים, אווירניים פקולטטיביים, מיקרואירופילים) • חיידקים אנאירוביים (אל-אווירניים אובליגטוריים, אל-אווירניים פקולטטיביים, אל-אווירני סובל אוויר) • תסיסה • חיזור סולפט מיקרוביאלי • חיידקים סגולים |  |
| שיטות בקטריולוגיות | צביעת גראם (חיידקים גראם-חיוביים, חיידקים גראם-שליליים) • צביעה יציבת חומצה • מבחן קטלאז • מבחן אוקסידאז • מבחן קואגולאז • סיווג לנספילד • מבחן CAMP |  |
| מיגור חיידקים | חיטוי • פסטור • עיקור • אנטיביוטיקה |  |
‏Bacillus anthracis
‏Clostridium botulinum
‏Yersinia enterocolitica
‏Vibrio cholerae
"תפטיר" אופייני של חיידק במחלקת Actinobacteria
ג'וליה פיליפס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 באפריל 1944 ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  1 בינואר 2002 (בגיל 57) וסט הוליווד, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הילסייד ממוריאל פארק 
 שם לידה:  Julia Miller 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  מכללת מאונט הוליוק 
 בן או בת זוג:  מייקל פיליפס (1966–1974) 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר (1972)  מדליית וילבור קרוס (2004) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'וליה פיליפס (באנגלית: Julia Phillips;‏ 4 באפריל 1944 – 1 בינואר 2002) הייתה מחברת ומפיקה אמריקאית. פיליפס מוכרת בתור האישה הראשונה שזכתה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר. יחד עם בעלה, מייקל פיליפס, היא הפיקה סרטים רבים במהלך שנות ה-70 וזכתה להערכה רבה. בנוסף, היא כתבה ספר זיכרונות על חייה כמפיקה הוליוודית, You'll Never Eat Lunch in This Town Again - שהפך לרב מכר.
קורות חייה

פיליפס נולדה בתור ג'וליה מילר למשפחה יהודית ופולנית בעיר ניו יורק. לאמא שלה קרו טניה ולאביה קראו אדולף מילר. אביה עבד בתור מהנדס כימי בפרויקט מנהטן ואילו אמא שלה הייתה סופרת, שהתמכרה לסמים. היא גדלה בברוקלין, בגרייט נק. ב-1965 קיבלה תואר ראשון במדע המדינה, ממכללת מאונט הוליוק, וב-1966 נישאה למייקל פיליפס. (מייקל פיליפס היה מפיק סרטים וטלוויזיה בהוליווד מאז 1971). לאחר הלימודים, היא עבדה כעורכת מדור ספרים ב-Ladies' Home Journal ולאחר מכן כעורכת תסריטים בסרטי פרמאונט. ב־1971, היא ובעלה החליטו לעבור לקליפורניה בשל רצון להפיק את הסרט Steelyard Blues עם ג'יין פונדה ודונלד סאתרלנד, שיצא לאקרנים ב-1973. ג׳וליה בדומה לאמא שלה גם כן הייתה מכורה לסמים, בעיקר לקוקאין. תופעות הלוואי של התמכרות לקוקאין גרמו לפיטוריה ממפגשים מהסוג השלישי, במהלך הפוסט-פרודקשן. תקופות של שימוש בסמים ובזבוזים גבו ממנה מחיר כבד, כפי שניתן לראות כי הספר המוכר שלה - ״You'll Never Eat Lunch in This Town Again״. סיפר על חוויותיה בהוליווד ותרבות הסמים שהייתה בהוליווד, תרבות שג׳וליה נהגה להיות חלק ממנה.
הצלחות בעולם הקולנוע

ב-1972, פיליפס יחד עם בעלה, מייקל פיליפס והמפיק טוני ביל הזמינו את דייוויד ס. וורד לכתוב את התסריט של העוקץ, תמורת 3,500 דולר. שנה לאחר מכן, ב-1973, העוקץ זכה בפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר והפך את פיליפס לאישה הראשונה שזוכה באוסקר כמפיקה. (פרס שאותו חלקו טוני ביל ומייקל פיליפס). לאחר הצלחתו של "העוקץ", שאותו הפיקה, פיליפס סגרה את שנות ה-70 עם הצלחות רבות. "נהג מונית", עטור השבחים של מרטין סקורסזה ב-1976, שהיה מועמד לפרס הסרט הטוב ביותר. ״המחץ״ של ספילברג ב-1977, "מפגשים קרובים מהסוג השלישי", סרטה הגדול השלישי, שגם כן הופק יחד עם בעלה. הסרטים של פיליפס שגשגו במשך 25 שנים ולאחר הצלחתו של ״העוקץ״, הוא הוכנס להיכל התהילה של גילדת המפיקים של אמריקה והעניק לכל אחד ממפיקיו פרס דפנה זהב. ביוני, 2007 הסרט - ״נהג מונית״, דורג במקום ה-52 בתור הסרט הקולנועי הטוב ביותר בכל הזמנים, על ידי המכון האמריקאי לקולנוע. הצלחה בפרסום.
בשנת 1991 פרסמה פיליפס את ״You'll Never Eat Lunch in This Town Again״ על חוויותיה בהוליווד. הספר עמד בראש רשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. ספר ההמשך שלה "נהיגה תחת השפע", יצא לאור בשנת 1995. ספר זה עסק בעיקר, כיצד הצלחת ספרה הראשון שינתה את חייה. למרות הצלחותיה הרבות, פיליפס ידועה עד היום בעיקר בזכות ספר הזיכרונות הזועם שלה, מ-1990, "You'll Never Eat Lunch in This Town Again", שהשפד עמיתים לשעבר כמו גולדי הון וסטיבן שפילברג שהיו גם הם מפיקים ושחקנים יהודיים.
מוות

פיליפס נפטרה מסרטן ב-1 בינואר 2002. היא הותירה אחריה את בתה קייט פיליפס (מנישואיה הראשונים למייקל פיליפס) ואת אחיה מתיו מילר. נקברה בבית הקברות הילסייד ממוריאל פארק.
הערות שוליים

↑  New York magazine, חיו של מיכאל פיליפס
1 2  Dana Harris, Dana Harris, Julia Phillips, producer, author, dies at age 57, Variety, ‏2002-01-03 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007417926605171  PLWABN: 9810562222505606  BNE: XX1112866  BnF: cb140417430 (data)  GND: 119400049  ISNI: 0000 0001 1474 6506  LCCN: n90634703  NTA: 071386564  SELIBR: 315947  SNAC: w6c10tqx  SUDOC: 234691557  VIAF: 71594153   WorldCat (עם VIAF): 71594153
ג'וזף פייפר

ג'וזף וילסון פייפר (באנגלית: Joseph Wilson Fifer;‏ 28 באוקטובר 1840 –  6 באוגוסט 1938) היה פוליטיקאי אמריקאי מאילינוי, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אילינוי ה-19 בשנים 1889–1893. לפני כן, בשנים 1881–1883, הוא כיהן כחבר הסנאט של אילינוי.
ראשית חייו

ג'וזף פייפר נולד בסטאונטון, וירג'יניה. בגיל 16 הוא עבר עם משפחתו לכפר דאנוורס שבאילינוי, ובמשך כמה שנים הוא עבד במפעל הלבנים של אביו.
עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית התגייס פייפר כטוראי לרגימנט הרגלים ה-33 של אילינוי. הוא נפצע קשה בג'קסון מיסיסיפי במהלך מערכת ויקסבורג בפיקודו של הגנרל יוליסס ס. גרנט. הוא סירב להשתחרר מן השירות, ואת שארית ימי המלחמה הוא העביר בתפקידי שמירה על ספינה ששימשה כמחנה שבויים.
לאחר המלחמה נשא פייפר לאישה את גרטרוד לואיס, ולשניים נולדו שלושה ילדים. הבכור מביניהם נפטר בינקותו ונותרו בן ובת. פייפר למד משפטים באוניברסיטת אילינוי וסליאן, והיה לגובה המס של דאנוורס. הוא שימש כפרקליט העירוני של בלומניגטון וכפרקליט המדינה של אילינוי.
קריירה פוליטית

ב-1880 נבחר פייפר לסנאט של אילינוי, בו הוא כיהן במשך שבע שנים.
שמו של פייפר הגיע לתודעה ברמת המדינה לאחר שנאבק בגנרל ג'ון בלאק, נציב הגמלאות לחיילים משוחררים, לאחר שזה האחרון שלל ממנו את הגמלה כ"פוליטיקאי רפובליקני טיפוסי שלא ראוי לגמלה". גמלתו של פייפר הייתה 24 דולר לחודש. בשל הפופולריות שלו וכינויו "טוראי ג'ו", נבחר פייפר ב-1889 כמושל אילינוי. אחד מצעדיו הבולטים כמושל היה להמתיק את עונש מאסר העולם של הרוצח דר' תומאס ניל קרים (אנ'), אפשר את שחרורו, וכתוצאה מכך ביצע קרים לפחות עוד ארבעה מעשי רצח בלונדון, אנגליה.
שנותיו האחרונות

בבחירות לכהונה שנייה כמושל נוצח פייפר, ולאחר מכן, במשך שתי מערכות הבחירות הבאות, הוא סירב להתמודד שוב לתפקיד. ב-1899 הוא מונה על ידי הנשיא ויליאם מקינלי כחבר בנציבות הסחר הבין-מדינתי. פייפר האריך ימים כדי לזכות לראות את בתו, פלורנס פייפר בוהרר, נבחרת ב-1924 כאישה הראשונה שכיהנה בסנאט של אילינוי.
ג'וזף פייפר נפטר בבלומינגטון ב-6 באוגוסט 1938. הוא נטמן בבית הקברות פארק היל שבעיר.
לקריאה נוספת

Howard, Robert (1988). Mostly Good and Competent Men. Springfield, Illinois: Illinois Issues and the Illinois State Historical Society. pp. 180-185.
הערות שוליים

↑  McLean County Museum of History The Fifer-Bohrer Papers Collection
↑  1892: Thomas Neill Cream, “I am Jack the …” ExecutedToday.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1190046563  ISNI: 0000 0000 4778 4034  LCCN: n2008162184  SNAC: w6h149sc  VIAF: 1949927   WorldCat (עם VIAF): 1949927
ג'ורג' בונהאם

סר סמיואל ג'ורג' בונהאם (באנגלית: Sir Samuel George Bonham; בסינית: 文咸 או 般咸; ‏7 בספטמבר 1803 - 8 באוקטובר 1863) היה מושלה השלישי של הונג קונג.
קורות חיים

בונהאם נולד בפאוורשאם שבקנט והיה בנם של רב החובל ג'ורג' בונהאם (שעבד בחברת הודו המזרחית הבריטית) ושל איזבלה, רעייתו השנייה. אביו טבע עם ספינתו בשנת 1810 בהיותו בן 7.
בשנת 1837 מונה בונהאם לתפקיד מושל מושבת המיצרים (סינגפור והסביבה), תפקיד בו כיהן עד שנת 1843. לאחר תום כהונתו שירת בחברת הודו המזרחית וב-20 במרץ 1848 מונה לתפקיד המושל השלישי של הונג קונג, וכן לתפקיד נציג מוסמך של החברה - האחראי על הסחר עם סין.
בתקופת כהונתו כמושל הקפיד על תקציב מאוזן ועודד את שוק הנדל"ן בהונג קונג במטרה להגביר את הכנסות הממשל ממסים. במהלך כהונתו נאבק חיל הים המלכותי הבריטי על השליטה בים שסביב הונג קונג למול שודדי הים ששלטו אז באזור. בשנת 1850 קיבל את תואר אביר מסדר האמבט, ובשנת 1852 קיבל תואר ברונט.
בשנת 1846 נשא בונהאם לאישה את אלן אמיליה ברנארד, ונולד להם בן אחד - ג'ורג' פרנסיס בונהאם.
בונהאם פרש מתפקידו באפריל 1854.
רעייתו של בונהאם נפטרה בשנת 1859. בונהאם עצמו נפטר ב-8 באוקטובר 1863.
על שמו של בונהאם נקראים רחוב בונהאם בסינגפור, ומספר רחובות באי הונג קונג.
לקריאה נוספת

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
ג'י. בי. אנדקוט, ביוגרפיה של ראשיתה של הונג קונג, 1862, הוצאת אוניברסיטת הונג קונג
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 69152501158810682174   WorldCat (עם VIAF): 69152501158810682174
בתי שימוש ביפן

שירותי בידה יפניים
ביפן נפוצים שלושה סוגים של בתי שימוש. הסוג הישן ביותר הוא שירותי הכריעה הפשוטים. אחרי מלחמת העולם השנייה, שירותי הדחה מערביים ומשתנות נעשו נפוצים. השירותים העדכניים ביותר נכון להיום הם בידה, שנכון ל־2004 נמצאים ביותר מחצי ממשקי הבית ביפן. ביפן, השם הנפוץ לשירותים האלה הוא וואשלט (ウォシュレット) שם המותג של חברת טוטו בע"מ, והם כוללים תכונות מתקדמות רבות שלעיתים רחוקות נראות מחוץ ליפן.