חדר פלאות
היסטוריה > אירופה הקונטיננטלית

הסגנון הקלאסי של חדר הפלאות הופיע במאה ה-16, אם כי היו דוגמאות ראשוניות עוד קודם לכך. חדר הפלאות של רודולף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (שלט בין 1576–1612), שכן בפראג והיה ללא מתחרים מצפון לאלפים. הוא נועד לספק נחמה ומפלט להתבוננות אך שימש גם להדגמת תפארתו ועוצמתו האימפריאליים, באמצעות הסידור הסמלי של התצוגה, שהוצגה בטקסיות בפני המבקרים - דיפלומטים ואילי הון. גם לדודו של רודולף, פרדיננד השני, ארכידוכס אוסטריה, היה אוסף כזה, בדגש על ציורים של אנשים בעלי עיוותים מעניינים, שנותר שלם ברובו ומוצג כיום בחדר הפלאות והאמנויות בטירת אמברס, באינסברוק שבאוסטריה.
התיעוד המצויר הראשון של חדר פלאות מתחום ידיעת הטבע הוא תחריט בספר "Dell'Historia Naturale" (על ההיסטוריה של הטבע) מאת פרנטה אימפרטו (אנ'), שיצא לאור בנאפולי ב-1599 (ראו איור משמאל). הציור שימש לתיקוף אמינותו של המחבר כמקור מידע בתחום ידיעת הטבע, על ידי הצגת ארונות הספרים שלו (בימין התמונה) כשעל מדפיהם כרכים רבים מוערמים בשכיבה זה על גבי זה, בסגנון ימי-ביניימי, או כששדרתם פונה מעלה, כדי להגן על דפי הספר מאבק. חלק מהספרים מייצגים ללא ספק את העשבייה שלו. על כל שטח התקרה הקמורה מאוחסנים דגים מיובשים, יונקים מפוחלצים, קונכיות מעניינות ותנין מפוחלץ התלוי ממרכז התקרה. אלמוגים מוצבים על מדפי הספרים. בשמאל התמונה, בחלק התחתון שורת ארונות מדפים, עם קופסאות של דגימות או צנצנות מכוסות. מעליהן ארונות שאת דלתותיהן ניתן לפתוח כלפי מטה, ובתוכם גומחות בהן הוצגו דגימות מינרלים. על הארונות מוצבות ציפורים מפוחלצות, כשמאחוריהן לוחות משובצים דגימות אבני שיש וישפה מלוטשות או תאים לדגימות.
שניים מחדרי הפלאות המפורסמים ביותר שתוארו במאה ה-17 היו אלו של אולה וורמס (אנ') (1588–1654; בלטינית: אולאוס וורמיאוס), רופא ואנטיקוריאט דני, ושל אתנסיוס קירכר (1602–1680), מלומד ישועי גרמני. חדרי הפלאות הללו היו עמוסים בעלי חיים מפוחלצים, קרניים, ניבים, גולגולות, מינרלים, כמו גם מגוון סוגים של חפצים מעשי ידי אדם מרתקים באותה מידה: פסלים מדהימים בעתיקותם, עדינותם או קטנותם; בובות מכניות מונעות על ידי מנגנון שעון; ופריטים אתנוגרפיים מאתרים אקזוטיים. חדרי הפלאות עירבו לעיתים מציאות ובדיה, לרבות יצורים הנראים מיתולוגיים. האוסף של וורמס כלל למשל שרך צמרירי שהוא שיער ככבשה סקיתית (צמח אגדתי שיוחס למרכז אסיה, ופריו הוא כבשה). מאידך הוא זיהה כי הקרן של חדשן היא של לווייתן ולא של חדקרן אגדתי, כפי ששיערו רוב האספנים אשר הייתה ברשותם קרן כזו.
כאשר תמונות של תוכנם פורסמו, חדרי הפלאות פעלו בשירות הקדמה המדעית. הקטלוג של האוסף של וורמס, שפורסם ב-1655 בשם "Museum Wormian" עשה שימוש בפריטי האוסף כנקודת פתיחה לספקולציות של וורמס על פילוסופיה, מדע, ידיעת הטבע ועוד.
בחיבורו של Gabriel Kaltemarckt, "כיצד ליצור חדר פלאות", שהוגש לכריסטיאן הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה, נקבעו שלושה סוגי פריטים הכרחיים להקמת חדר פלאות או אוסף אמנות: ראשית - פסלים וציורים; שנית - פריטים מסקרנים מהארץ ומחו"ל; שלישית - קרניים, ציפורניים, נוצות ושאר דברים המשתייכים לחיות מוזרות ומסקרנות. כשאלברכט דירר ביקר בהולנד ב-1521, הוא שלח משם חזרה למינכן, מלבד יצירות אמנות גם קרניים, פיסת אלמוג, כמה סנפירי דגים גדולים, ונשק עץ מהודו המזרחית.
בציורו של פרנס פרנקן הצעיר (אנ') "חדר אמנות ופלאות" מ-1636 (ראו משמאל), פינה בחדר מדגימה את טווח תחומי העניין שהכיל. ציורים על הקיר - החל בציורי נוף, ביניהם סצנה לאור ירח (סוגה בפני עצמה), המשך בפורטרטים וציור דתי ("סגידת האמגושים"), מעורבים בדגי ים טרופיים מיובשים ומחרוזת חרוזים מגולפים, כפי הנראה מענבר, שהוא גם פלא טבע וגם חפץ יקר ערך, לצד פסלים, הן קלאסיים והן דתיים. על השולחן מוצגים, בין קונכיות אקזוטיות ושן כריש, פורטרטים מיניאטוריים, אבני חן עם פנינים בקופסה מסקרנת בצורת תלתן ארבעה-עלים, רישומים או גילופי עץ בגוון ספיה בסגנון "קיארוסקורו", ציור טבע דומם, מטבעות ומדליות (כנראה יווניות ורומיות), מנורת שמן רומאית מטרקוטה, צלוחיות מעניינות וקערת פורצלן מתקופת שושלת מינג בכחול ולבן.
בעלות על חדר פלאות הוגבלה מטבע הדברים לאלו שיכלו להרשות לעצמם להקימם ולתחזקם. בפרט, מונרכים רבים פיתחו אוספים גדולים. אוסף כזה היו הסטודילו של פרנצ'סקו הראשון, הדוכס הגדול של טוסקנה הראשון מבית מדיצ'י. כזה היה גם האוסף של פרדריק השלישי מדנמרק, אשר הוסיף את האוסף של וורמס לאוספיו לאחר מותו של וורמס. דוגמה נוספת היא חדר הפלאות שיסד פטר הגדול בסנקט פטרבורג ב-1727. פריטים רבים שנאספו בו נקנו באמסטרדם מידי אלברטוס סבה (רוקח, זואולוג ואספן) ופרדריק ריוסח (בוטניסט ואנטומיסט). האוסף המדהים של האימפריה ההבסבורגית, לרבות פריטים אצטקים חשובים שביניהם כתר הנוצות של מונטזומה, מוצג כיום במוזיאון האתנולוגיה בווינה (בארמון הופבורג).
אוסף דומה בקנה מידה קטן יותר היה מכלול של ארונות תצוגה שיצר במאה ה-17 פיליפ היינהופר, סוחר, דיפלומט ואספן מאאוגסבורג. הארונות, שנבנו ממגוון חומרים אקזוטיים ויוקרתיים, כללו תכולה ופרטי עיצוב שנועדו לשקף את היקום כולו בקנה מידה מיניאטורי. דוגמה של תצוגה כזו, שנשמרה בצורה מיטבית, ניתנה ב-1632 כמתנה מהעיר אאוגסבורג לגוסטב השני אדולף, מלך שוודיה, ונמצאת כיום במוזיאון גוסטביאנום באופסלה.
על פי ניתוחו של היסטוריון האמנות הורסט ברדקמפ, סמיכותם הפיזית של חפצים כה נפרדים עודדו השוואות ומציאת אנלוגיות והקבלות, שדרבנו לשינוי תרבותי, למעבר מראיית עולם סטטית לתפיסה דינמית של עולם טבע משתנה תמידית, ולפרספקטיבה היסטורית שהובילה במאה ה-17 לניצני תפיסה מדעית של המציאות.
דוגמה מאוחרת יותר לתצוגה של פריטים מן הטבע בסמיכות ליצירות אמנות ואומנות עתירות-פרטים, היא המוזיאון המכונה חדר האוצר הירוק (Grünes Gewölbe, "הכספת הירוקה") שנוסד על ידי אוגוסט השני בדרזדן ב-1723, על מנת להציג את חדר הפלאות שלו.
מיכאל ברנהרד ולנטיני (אנ'), מלומד גרמני שהיה בעליו של חדר פלאות, פרסם ב-1714 עבודה מוזיאלית מוקדמת בשם "Museum Museorum" (מוזיאון המוזיאונים) שתיארה את כל חדרי הפלאות שהכיר כולל קטלוגים של תוכנם.
בספר "ספרי יעקב", מאת אולגה טוקרצו'ק, מתואר חדר הפלאות של הקיסר יוזף השני, עת מבקרים בו יעקב פרנק ובתו אווה.