stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הארלי רודה
הערות שוליים

↑  ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית)
↑  ג'ניפר מדינה, He’s a Former Republican Taking On Dana Rohrabacher. Can He Win?, באתר הניו יורק טיימס, 7 בספטמבר 2018 (באנגלית)
↑  מרטין ויסקול, Rohrabacher challenger Harley Rouda addresses past GOP affiliation, באתר Orange County Register‏, 19 במרץ 2017 (באנגלית)
↑  דונה פורי, Rouda Steps Up to Challenge Rohrabacher, באתר Laguna Beach Independent‏, 2 במרץ 2017 (באנגלית)
↑  ברידג'ט באומן, DCCC Takes Sides to Avoid Shutout in Crowded California Primary, באתר Roll Call‏, 11 במאי 2018 (באנגלית)
↑  "Statement of Vote June 5, 2018 – Statewide Direct Primary Election, מסמך מאת מזכיר המדינה של קליפורניה, 5 יוני 2018, עמ' 22 (באנגלית)
↑   ציוץ של ברק אובמה ברשת החברתית אקס (טוויטר), 1 באוגוסט 2018
↑  ג'ורדן גרהאם, Election 2018: Democrat Harley Rouda holds lead over GOP Rep. Dana Rohrabacher in CA-48, באתר Orange County Register‏, 7 בנובמבר 2018 (באנגלית)
↑  רוקסנה קופטמן, AP calls Harley Rouda winner in race against Dana Rohrabacher, באתר Press-Telegram‏, 10 בנובמבר 2018 (באנגלית)
↑  שון או'קיי וזאכרי ב. וולף, How each member of the House voted on impeachment, באתר CNN‏, 18 בדצמבר 2019 (באנגלית)
↑  Rouda announces more than $17 million in coronavirus relief for colleges & universities, באתר Orange County Breeze‏, 22 באפריל 2020 (באנגלית)
↑  ברידג'ט באומן, California Rep. Harley Rouda concedes, signals 2022 run, באתר Roll Call‏, 10 בנובמבר 2020 (באנגלית)
↑  ברוק סטאגס, Who’s already running for Congress in Orange County in 2022?, באתר Orange County Register‏, 3 בפברואר 2021 (באנגלית)
↑  ברוק סטאגס, GOP Reps. Young Kim, Michelle Steel target new districts in 2022 elections, באתר Orange County Register‏, 22 בדצמבר 2021 (באנגלית)
↑  Former Orange County representative ends campaign to return to house, באתר spectrumnews1.com‏, 4 בינואר 2022 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: R000616
הארלם (כדורגל)

מועדון הכדורגל הארלם (בהולנדית: Haarlemsche Football Club Haarlem) היה מועדון כדורגל הולנדי מהעיר הארלם שהתקיים בין 1889 ו-2010 אז הוכרז כפושט רגל, במהלך השנים שיחקה הקבוצה בליגת העל ההולנדית, זכתה באליפות הולנד ובגביע ההולנדי והשתתפה בגביע אופ"א, עיקר הצלחתה היה בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20. לאחר פירוק הקבוצה נמכרו הזכויות על השם הארלם למועדון הכדורגל המלכותי של הארלם המשחק כיום בליגה השלישית.
היסטוריה

המועדון נוסד כאגודת ספורט ב-1 באוקטובר 1889 על ידי פייט צ'רבון ששימש כקפטן הקבוצה וכיושב הראש הראשון של האגודה. הקבוצה שיחקה במסגרת אליפות הולנד טרם הקמת הכדורגל המקצועני בהולנד. ב-1902 העפילה לראשונה לגמר הגביע ההולנדי וזכתה בו לאחר ניצחון 2–1 על HBS דן האג שהייתה קבוצת צמרת ואלופת הולנד פעמים קודם לכן. ב-1911 העפילה הקבוצה פעם נוספת לגמר הגביע אך הפעם הפסידה 0–1 לקוויק דן האג, עונה לאחר מכן העפילה בפעם השלישית לגמר הגביע וזכתה בו בפעם השנייה לאחר ניצחון 2–0 על ויטסה ארנהם.
הקבוצה המשיכה לשחק באליפות הולנד עד להקמת הליגות המקצועניות, אז הצטרפה לליגת המבחן בעונת 1954/55 ושובצה לדרג ג' שהיה הליגה השלישית באותם הימים, לאחר שתי עונות עלתה הקבוצה לליגת המשנה. הקבוצה נדדה בין הליגה השנייה והליגה השלישית מסוף שנות ה-50 ועד לסוף שנות ה-60. בעונת 1968/1969 סיימה הקבוצה במקום השני בליגת המשנה ולראשונה העפילה לליגת העל ההולנדית. בעשור הבא הייתה הקבוצה ברוב עונותיה בליגה הבכירה אך ירדה כ-3 פעמים לליגת המשנה וחזרה לאחר עונה אחת כאלופת הליגה ה-2. בעונת עונת 1981/1982 סיימה הקבוצה במקום ה-4 בליגה הראשונה והעפילה לגביע אופ"א, בסיבוב הראשון גברה הקבוצה על גנט 5–4 בסיכום צמד משחקים. בסיבוב השני הודחה הקבוצה לאחר שהובסה 1–5 בידי ספרטק מוסקבה (במהלך המשחק במוסקבה התרחש אסון לוז'ניקי).
בליגה הבכירה שיחקה הקבוצה עד לסיום עונת 1989/1990 אז סיימה במקום האחרון וירדה לליגת המשנה בה שיחקה עד להתפרקותה ב-2010.
הפירוק

ב-2009 החלה הקבוצה להיקלע לקשיים כלכלים משמעותיים, בתחילה חתמה הקבוצה על הסכם שיתוף פעולה עם איאקס בו יושאלו שחקנים מן הקבוצה אל הארלם ויונהג שיתוף פעולה כלכלי בנושא העברות, אך בינואר 2010 הגיע המועדון לחדלת פירעון והליגה הכריזה עליו כפושט רגל והדיחה את הארלם ממערך הליגות המקצועניות, בפברואר של אותה השנה נרכשו הזכויות על השם מועדון הכדורגל הארלם והוקמה קבוצה חובבנית בשם מועדון הכדורגל המלכותי של הארלם על מנת להמשיך את מורשת המועדון.
הישגים

אליפות הולנד
(1) 1946
הגביע ההולנדי
(2) 1902, 1912
סגנית
(3) 1911, 1914, 1950
דלקן

דלקן הוא התקן אלקטרוני (בטכנולוגיית RFID) המוצמד לפתח התדלוק של כלי רכב, ומאפשר לזהות את כלי הרכב המתודלק ואת זכותו לתדלוק על חשבון הארגון שישלם את מחיר התדלוק לחברת הדלק. פרטי הזיהוי משודרים לתחנת התדלוק, וממנה מועבר החיוב לארגון שהמכונית משמשת אותו.
הרעיון להתקן זה הועלה בשנת 1983  בידי דוד קלריך בחברת "תדיראן" הישראלית, ופיתוחו הושלם בידי קלריך בשנת 1991 בחברת "אורפק", ומאז הותקן במיליוני כלי רכב בעשרות מדינות בעולם. בשנת 2017 נמכרה השליטה בחברת אורפק, שהדלקן היה המוצר העיקרי שלה, לחברת ג'ילברקו (אנ') האמריקאית, לפי שווי חברה של 225 מיליון דולר.
הדלקן מפשט את תהליך התדלוק (הנוהג ברכב אינו צריך למסור למתדלק אמצעי תשלום כלשהו), מבטיח שהתדלוק יבוצע רק ברכב המורשה לכך ומספק לבעל הרכב מידע מלא על צריכת הדלק של הרכב.
רקע להמצאה

עד תחילת שנות ה-80, עובדי תדיראן היו מתדלקים את רכביהם באמצעות תלושים, מנהל צי הרכב של החברה יוסף אהרונוביץ' חיפש פתרון שייעל את תהליך התדלוק ובכך יחסוך את הוצאות הדלק ויפחית את העבודה המנהלית הקשורה להנפקת התלושים. לצורך כך הוא שכר את המהנדס דוד קלריך והמתכנת דב טלמור.
הסדרי התדלוק בישראל

בשנים הראשונות להתקנת דלקנים בישראל קושר כל דלקן לחברת דלק יחידה, שאתה הגיע בעל צי הרכב להסכם מתאים (בחברת "פז" מותג הדלקן בשם "פזומט"). הסדר זה פגע בתחרות בשוק התדלוק, ובמיוחד פגע בחברות הדלק הקטנות, ומשום כך יזם משרד האנרגיה תקנות שיבטלו כבילה זו, ויאפשר לבעלי דלקן תדלוק בכל תחנת דלק שהותאמה לכך. תקנות אלה הותקנו באוקטובר 2011, וכדי לאפשר לתחנות הדלק להתאים עצמן לכך ניתן להן תוקף עתידי. בהתאם לכך, ומחמת עיכובים נוספים, רפורמה זו נכנסה לתוקף ב-1 בינואר 2018. אף שתחנות הרכב הותאמו לדלקן אוניברסלי, בין בעלי ציי הרכב יש עדיין המעדיפים, משיקולים עסקיים, התקשרות עם רשת תדלוק אחת.
לקריאה נוספת

גלית חמי וסופי שולמן, להמציא כל בוקר מחדש - סיפורה של החדשנות הישראלית, ידיעות ספרים, 2018, הפרק "כחץ שלוח", עמ' 206–211
הערות שוליים

↑  גיל קליאן, האקזיט של ממציאת הדלקן: נמכרה לחברה זרה תמורת 160 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 17 במאי 2017
↑  דלקן: לתדלק בלי ארנק, באתר CallText
↑  תקנות משק הדלק (קידום התחרות) (כללים לעניין התקני תדלוק אוטומטיים כלליים), התשע"ב-2011, קובץ התקנות 7042, 23 באוקטובר 2011, עמ' 50
↑   הדר קנה, מהפכת הדלקנים יוצאת לדרך: איך תוכלו ליהנות מההנחות והאם מחיר הדלק יירד?, באתר TheMarker‏, 2 בינואר 2018
מדבקת "פזומט" על פתח התדלוק של מכונית מציינת למתדלק שבמכונית מותקן דלקן
דיסקוגרפיה של אזיליה בנקס

| דיסקוגרפיה של אזיליה בנקס |
| --- | --- |
 
 אלבומי אולפן ↙:  1
 מיני-אלבומים ↙:  2
 סינגלים ↙:  16
 וידאו קליפים ↙:  24
 מיקסטייפים ↙:  2
 הערות שוליים
הדיסקוגרפיה של הראפרית האמריקאית אזיליה בנקס כוללת אלבום אולפן, מיני אלבום, מיקסטייפ, שמונה סינגלים ותשעה עשר וידאו קליפים.
אלבומים > אלבומי אולפן

| שם | פרטי האלבום | מיקומי שיא> ארצות הברית  | מיקומי שיא> ארצות הברית אינדי  | מיקומי שיא> ארצות הבריתR&B  | מיקומי שיא> ארצות הברית ראפ  | מיקומי שיא> אוסטרליה  | מיקומי שיא> אירלנד  | מיקומי שיא> סקוטלנד  | מיקומי שיא> בריטניה  | מכירות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Broke with Expensive Taste |  יצא לאור: 7 בנובמבר 2014  חברת תקליטים: Prospect Park  פורמט: תקליטור, הורדה דיגיטלית | 30 | 2 | 3 | 2 | 49 | 79 | 58 | 62 |  ארצות הברית: 31,000 (נכון לאפריל 2015)  בריטניה: 1,751 (נכון לנובמבר 2014) |
אלבומים > מיני-אלבומים

| שם | פרטי האלבום | מיקומי שיא> ארצות הברית  | מיקומי שיא> ארצות הבריתR&B  | מיקומי שיא> ארצות הברית ראפ  | מיקומי שיא> אוסטרליה  | מיקומי שיא> אירלנד  | מיקומי שיא> סקוטלנד  | מיקומי שיא> בריטניה  | מכירות | תארים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1991 |  יצא לאור: 28 במאי 2012  חברת תקליטים: אינטרסקופ, פולידור  פורמט: תקליטור, תקליט 12-אינץ', הורדה דיגיטלית | 133 | 17 | 12 | 63 | 97 | 96 | 79 |  ארצות הברית: 35,000 (נכון לנובמבר 2014) |  אוסטרליה: זהב |
| Icy Colors Change |  יצא לאור: 20 בדצמבר 2018  חברת תקליטים: eOne Music  פורמט: תקליטור, תקליט 12-אינץ', הורדה דיגיטלית |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
אלבומים > מיקסטייפים

| שם | פרטי האלבום |
| --- | --- |
Fantasea:  יצא לאור: 11 ביולי 2012  חברת תקליטים: הוצאה עצמאית  פורמט: הורדה דיגיטלית
Slay-Z:  יצא לאור: 24 במרץ 2016  חברת תקליטים: הוצאה עצמאית  פורמט: הורדה דיגיטלית
סינגלים > סינגלים בביצועה

| שם | שנה | מיקומי שיא> ארצות הברית דאנס  | מיקומי שיא> ארצות הברית טוויטר  | מיקומי שיא> אוסטרליה  | מיקומי שיא> פלנדריה  | מיקומי שיא> ולוניה  | מיקומי שיא> אירלנד  | מיקומי שיא> הולנד  | מיקומי שיא> בריטניה  | מיקומי שיא> בריטניה R&B  | תארים | אלבום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| "212" (בהשתתפות לייזי ג'יי) | 2011 | — | — | 68 | 17 | 34 | 7 | 14 | 12 | 3 |  בריטניה: זהב | 1991 |
| Liquorice | 2012 | — | — | — | — | — | — | — | — | — |  | 1991 |
| "Yung Rapunxel" | 2013 | — | — | — | — | — | — | — | 152 | 30 |  | Broke with Expensive Taste |
| "Heavy Metal and Reflective" | 2014 | — | 46 | — | — | — | — | — | — | — |  | Broke with Expensive Taste |
| "Chasing Time" | 2014 | 12 | 26 | — | — | — | — | — | — | — |  | Broke with Expensive Taste |
| "Ice Princess" | 2015 | — | 41 | — | — | — | — | — | — | — |  | Broke with Expensive Taste |
| "The Big Big Beat" | 2016 | — | — | — | — | — | — | — | — | — |  | Slay-Z |
| "Chi Chi" | 2017 | — | — | — | — | — | — | — | — | — |  |  |
| "Anna Wintour" | 2018 | — | — | — | — | — | — | — | — | — |  |  |
| "Treasure Island" | 2018 | — | — | — | — | — | — | — | — | — |  |  |
| "Black Madonna" (בהשתתפות לקס לוגר) | 2020 | — | — | — | — | — | — | — | — | — |  |  |
"—" מסמל שיר שלא דורג.
סינגלים > סינגלים בהם התארחה

| שם | שנה | אלבום |
| --- | --- | --- |
| "Control It" (Shystie בהשתתפות אזיליה בנקס) | 2012 | Gold Dust: Vol. 2 |
| "Blown Away" (GypjaQ  בהשתתפות אזיליה בנקס) | 2015 | לא נכלל באלבום |
| "I'm That..." (רמיקס) (R. City בהשתתפות Beenie Man ואזיליה בנקס) | 2015 | לא נכלל באלבום |
| "Trap Queen" (רמיקס) (Fetty Wap בהשתתפות Quavo, Gucci Mane ואזיליה בנקס) | 2015 | לא נכלל באלבום |
| "Wut U Do" (Newbody בהשתתפות אזיליה בנקס) | 2019 | Corporate Rave |
| שם | שנה | מיקומי שיא> פלנדריה Tip  | מיקומי שיא> פלדנריה Urban | מיקומי שיא> בריטניה  | מיקומי שיא> בריטניה R&B  | אלבום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| "BBD" | 2013 | — | — | — | — | Broke with Expensive Taste |
| "ATM Jam" (מארחת את פארל ויליאמס) | 2013 | 55 | 37 | 169 | 39 |  |
"—" מסמל שיר שלא דורג.
אסכולת פרנקפורט

בקדמת התמונה (משמאל לימין): מקס הורקהיימר ותאודור אדורנו; רקע התמונה: יורגן הברמאס בקצה הימני וזיגפריד לנדסהוט בקצה השמאלי. 1964, בעיר היידלברג שבגרמניה.
אסכולת פרנקפורט הוא כינוי לקבוצת אינטלקטואלים נאו־מרקסיסטים אשר החלה לפעול בגרמניה בשנות ה־20 של המאה העשרים וביקשה לחקור את החברה והתרבות מנקודת מבט ביקורתית, תוך עיסוק בתחומי דעת שונים כמו סוציולוגיה, פסיכולוגיה, פילוסופיה ותורת הספרות. חברי האסכולה הושפעו מהתיאוריה המרקסיסטית באשר לקונפליקט היסטורי ומעמדי בין בעלי אמצעי הייצור ובין הפרולטריון, מעמד הפועלים; הגות האסכולה התבססה על ההנחה שמבנה החברה הקפיטליסטי מונע מהפרולטריון להתקומם על מצבו, משום שהוא שבוי בתודעה כוזבת של שוויון מעמדי ואושר אישי.
על אף שמה, מרבית הזמן פעלה אסכולת פרנקפורט בארצות הברית; זאת משום שלאחר ייסודה בגרמניה, נאלצו חבריה להגר לארצות הברית בשל עליית השלטון הנאצי, כשחלקם חזרו לגרמניה רק במהלך שנות ה־50. בין ההוגים הבולטים באסכולה היו מקס הורקהיימר, קרל ויטפוגל, פרידריך פולוק, תיאודור אדורנו, הרברט מרקוזה, ולטר בנימין, ליאו לובנטל ואריך פרום.
ההגות והמחקר של חברי אסכולת פרנקפורט עולים לרוב במהלך לימודי סוציולוגיה, תקשורת, אמנות, קולנוע, ספרות, פילוסופיה ולימודי תרבות.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנות ה־20 של המאה העשרים התקבצו הוגים וחוקרים בעלי תפיסה ביקורתית מרקסיסטית במכון למחקר חברתי של אוניברסיטת פרנקפורט. קשה להעלות על הדעת גורם אקדמי רשמי המקדם מחקר ברוח התפיסות המרקסיסטיות בגרמניה באותה עת. המכון היה גוף עצמאי והמימון לפעילותו בא מתרומתו של פליקס וויל, שביקש לקדם מחקר בלתי תלוי של ההשקפות המרקסיסטיות, שישמש משקל נגד למחקר האקדמי הקונפורמי באוניברסיטאות הגרמניות. שמו המלא של המכון היה "מכון פרנקפורט למחקר חברתי" (Sozialforschung).
הגות והשקפה > תיאוריה ביקורתית

אנשי אסכולת פרנקפורט עשו שימוש במושג תאוריה ביקורתית כדי לתאר את עבודתם, שהייתה מוכוונת לשינוי חברתי רדיקלי, ולכן שונה מתאוריה מסורתית, כלומר תאוריה במובן המדעי הטהור. חידוש היה גם בגישתם האינטרדיסציפלינרית, ששילבה סוציולוגיה, מדעי המדינה וכלכלה עם פילוסופיה, פסיכולוגיה, חקר המוזיקה, חקר האומנות, חקר התרבות וחקר הדתות.
הגות והשקפה > נאו־מרקסיזם > תודעה כוזבת

הגישות הנאו־מרקסיסטיות שואבות את השראתן מהכתבים המוקדמים של קרל מרקס ומדיוניו בשאלות על התודעה; הביטוי המובהק של עניין זה הוא המושג "תודעה כוזבת", המנסה להסביר מדוע אנשים אשר על פי התפיסה המרקסיסטית מנוצלים כלכלית ומדוכאים מבחינה חברתית ופוליטית, פועלים באופן המנוגד למה שנתפש כאינטרס המעמדי האמיתי שלהם. מרקס התכוון לפרולטריון שחי בתוך ההסדרים הכלכליים המקפחים אותו ואינו מתמרד. הפרולטריון הוא המעמד שבמסגרת ההסדרים הכלכליים הקפיטליסטיים יכול להציע למכירה רק את כוח העבודה שלו ואין לו שליטה באמצעי ייצור.
מרקסיסטים מהדור שחווה את מלחמת העולם הראשונה היו צריכים למצוא הסבר מספק לשאלה מדוע נמנעו הפועלים מארצות אירופה השונות מהצטרפות למאבק הפרולטריון והזדהות עם האינטרסים העל-לאומיים המעמדיים, כפי שהתבקש לפי התאוריה המרקסיסטית, ובמקום זאת הפגינו הזדהות עם האינטרסים הלאומיים הבורגניים. על רקע זה ניסו להסביר מדוע לא התרחשה עדיין המהפכה שמרקס סבר שהיא בלתי נמנעת, ומדוע קם משטר ששאב מרוחו של המרקסיזם דווקא בברית המועצות, ארץ מפגרת בהתפתחותה הכלכלית, שמרבית האוכלוסייה שלה הם חקלאים שאינם יודעים קרוא וכתוב, ולא במקום של המשטר הכלכלי הקפיטליסטי המפותח, כפי שמתחייב על פי תורת מרקס. הנאו־מרקסיסטים מתחו ביקורת חריפה על המשטר הקומוניסטי בברית המועצות כבר משנותיו המוקדמות.
אסכולת פרנקפורט עסקה בעיקר ביחסי שליטה. לטענת החוקרים, הקונפליקט האמיתי הוא בין החיים שיש לבין החיים שהיו יכולים להיות, מבחינת תרבות צריכה כוזבת ומבחינת התנהלות הממשלות. החברה מייצרת משאבים, ורובם אינם מנוצלים לצורכי העם, אלא לצרכים כוזבים (לדוגמה, ייצור סוגים רבים של אבקות כביסה). מכאן נגזר המושג "ידע אינסטרומנטלי", שהוא ידע עם השלכות פרקטיות. ידע כזה עסוק בלגלות איך עושים דברים, ולא במה שצריך או ראוי להיעשות. כך גם הדרך הדומיננטית לחשיבה בעולם המודרני, שמתייחסים אליה במדעי הטבע וגם במדעי החברה, היא באמצעות טיעונים אינסטרומנטליים. זאת אומרת, העולם נראה כבסיס לפיתוח אישי וכמשאב להתקדמות, והאנשים אינם אנשים, אלא הם בעלי תכונות ויכולות שאפשר לנצל.
הגות והשקפה > נאו־מרקסיזם > דיכוי מעמדי

התפיסות הנאו־מרקסיסטיות מפנות את תשומת הלב אל מבנה העל – כמו האידאולוגיה, התרבות, הפוליטיקה והדת – כגורם המטפח תודעה כוזבת. במקום להדגיש את התשתית הכלכלית – יחסי הייצור ואופן הייצור – ולראות את מבנה העל כנגזרת של התשתית הכלכלית הקפיטליסטית, הן מבליטות את האוטונומיה היחסית של "מבנה העל". הגורמים החברתיים הדומיננטיים, שבחברה הקפיטליסטית הם אלה השולטים באמצעי הייצור ובתהליכי הייצור, מצליחים לשמור על כוחם ועל הסדר החברתי המעניק להם עדיפות על פני קבוצות אחרות, הודות ל"מבנה העל", לרעיונות, לתפיסות ולאופני החשיבה המקובלים, גם כאשר המבנה הכלכלי אינו תומך בכך. מערכת החינוך, כמו גם אמצעי התקשורת ומוסדות דתיים, מטפחים ומפיצים רעיונות התומכים בסדר הקיים, ולכן מסייעים לגורמים הדומיננטיים לשמר את מעמדם. באופן כללי, הדיונים הנאו־מרקסיסטיים פיתחו נקודה זו שנים אחרי מותו של מרקס לכיוונים שונים. אחד מהם התבטא בהגות ובמחקר של "אסכולת פרנקפורט".
למשל, אנשים מנהלים את חייהם בהתאם לתפיסות הקיימות והמקובלות, המעצבות את סגנון החיים שלהם וגם את שאיפותיהם. הם משוכנעים שהם זקוקים לחפצים או למכשירים שאותם הם רוכשים בכסף שצברו בעבודה. לכן הם מעדיפים לעבוד עוד ועוד כדי לקנות ולצרוך עוד ועוד ועל ידי כך הם משתעבדים. לדעתם יש להם אפשרות בחירה, בעוד שלפי הטיעון הנאו־מרקסיסטי, חופש הבחירה שלהם נוגע רק לברירות לא מהותיות, כשסגנון החיים שלהם ממשיך לתמוך בסדר הכלכלי הקיים. למשל, לבחור בין מכוניות מתוצרת זו או אחרת או לקנות בגד של יצרן זה או אחר, או הדוגמה הקלאסית שתיאודור אדורנו ומקס הורקהיימר השתמשו בה לעיתים קרובות: לבחור בין משחת שיניים זו אחרת, כאשר עצם הרכישה של המוצר אינה משנה את העובדה שאנחנו משתמשים במשחות השיניים מכל תוצרת שנקנה כדי לבצע אותה פעולה, לצחצח שיניים. המשל הזה של משחת השיניים מתאים גם לבחירה בין סוגי הקפה או הכריך הנקנים וגם ביחס למועמדים שאנחנו מחליטים לתת להם את קולנו בבחירות לנשיאות. על רקע זה אפשר להבין את חשיבותה של התרבות הפופולרית, מהמוזיקה, הקולנוע, העיתונות ושידורי הרדיו והטלוויזיה ועד לפרסומות.
הגות והשקפה > פסיכולוגיה חברתית

אנשי המכון עסקו גם במחקרים אמפיריים, אחד המחקרים החשובים שלהם בראשית שנות השלושים בגרמניה, טרם עליית הנאצים לשלטון, בחן אם קיימים אפיונים מיוחדים או נטיות מובחנות לאנשים המעדיפים מנהיגים טוטליטריים. מחקר זה חשוב לא רק מבחינת הממצאים שלו אלא גם מבחינה מתודולוגית, והוא נחשב לאבן דרך בהיסטוריה של הפסיכולוגיה החברתית.[דרוש מקור] אנשי המכון, בראשותו של תאודור אדורנו, אספו באמצעות שאלונים נתונים מאלפי גרמנים ובנו מאגר גדול מאוד ביחס לאמצעים הטכנולוגיים שעמדו לרשותם. את הנתונים הם עיבדו באמצעות פרוצדורות סטטיסטיות פשוטות והגיעו למסקנה שקיים דפוס אישיות מסוים, אישיות סמכותנית, של אנשים הנוהים אחר מנהיגים סמכותיים ונוטים לתמוך במשטר טוטליטרי. אנשים בעלי "אישיות סמכותנית" מחפשים תמיד מישהו שיגיד להם מה לעשות ומה לחשוב יותר מאשר אנשים שלא ניחנו בדפוס אישיות כזה ולכן הם עצמאיים יותר ("אישיות דמוקרטית"). אנשים עם "אישיות דמוקרטית" מפתחים חשיבה אוטונומית ולכן אינם נזקקים למישהו שיחשוב עבורם ויורה להם מה נכון לעשות. תאודור אדורנו סיים את כתיבת המחקר והמסקנות בארצות הברית.
הגות והשקפה > תקשורת, תרבות ובידור

כשאנשי אסכולת פרנקפורט היגרו לארצות הברית, הם נחשפו למה שנראה להם ככוחה העצום של תקשורת ההמונים התומכת בתעשיית התרבות הפופולרית (מוזיקה, קולנוע, ספרות ועיתונות מסוגים מסוימים). מה שנראה אולי מובן מאליו לאמריקני בשנות השלושים של המאה העשרים, הותיר חותם עמוק אצל המהגרים מאירופה, ולכן חלק ניכר ממחקריהם, על האידאולוגיה והתרבות, עוסק בתרבות המונים מנקודת ראות ביקורתית.
הגות והשקפה > תקשורת, תרבות ובידור > "חרושת התרבות"

תרבות ההמונים באמצעות תקשורת ההמונים, גרסו אנשי האסכולה, עוזרת ליצור תחושות מוטעות של שוויון על ידי חרושת תרבות אחידה וממוסחרת. פעם היה פער בין עניים ועשירים: רק העשירים צרכו תרבות של קונצרטים, ואילו העניים לא. כיום, כולם צופים בטלוויזיה ואין יותר פער בין עשירים ועניים, שכולם צורכים את אותה תרבות. על פי גישה זו, תעשיית הבידור משרתת את האליטה השלטת. ככל שמעמדה של חרושת התרבות הופך להיות איתן יותר ויותר, כך היא מסוגלת לשלוט יותר בצרכנים: לייצר אותם, לכוון אותם ולהשליט עליהם משמעת. תעשיית הבידור קובעת שפה משלה, עם תחביר ומילון ייחודי לה. היא מטביעה את חותמה באופן כה יסודי, עד שכל פרט ופרט יתאים את עצמו לתפיסת המציאות שלה, ולאופן שבו היא רוצה שנתפוס את המציאות. הכפיפה המתועשת הזאת היא עקבית, היא מכפיפה את כל ענפי הייצור הרוחני למטרה אחת ויחידה – להעסיק את חושיהם של בני האדם, כדי שלא יוכלו לחשוב על דבר אחר כמו מהפכה.
הגות והשקפה > תקשורת, תרבות ובידור > "אדם חד־ממדי"

המעמד הנמוך שצורך תרבות "כאילו גבוהה" נקרא "האדם החד-ממדי" (מרקוזה). הוא מאופיין בכך שאינו צריך להתאמץ, הכול מוגש לו מוכן וקליל. הוא אינו מעוניין בשינוי חברתי, הוא פסיבי ולכן לא הוא זה שיביא את המהפכה שאנשי האסכולה ייחלו לה. המסקנה מכך הייתה שתחושת השוויון המזויפת שמפיצה תקשורת ההמונים גורמת לקיבוע הסטטוס קוו, עוזרת לשלטון לשמר את המצב הקיים, ועל-ידי כך מונעת את המהפכה. "תרבות חד־ממדית" זו התרבות המייצרת ומספקת צרכים כוזבים. התרבות הדומיננטית מייצרת מוצרים ורעיונות הנקנים ומופנמים על ידי כולם (מה נכון, מה אמיתי, מה מוצלח, מה יפה, איך צריך להתנהג, מה צריך לעשות וכדומה).
הגות והשקפה > תקשורת, תרבות ובידור > התרבות הפופולרית

בהקשר זה, בולטות כמה עבודות של אנשי האסכולה, כמו המסה של תאודור אדורנו ומקס הורקהיימר, הדיאלקטיקה של הנאורות (Dialektik der Aufklärung) משנת 1947 העוסקת בתרבות פופולרית. תיאודור אדורנו חקר את מוזיקת הג'אז וכתב מאמר המסביר כיצד זו מנתבת את מאזיניה, כביכול, לקצב של עבודה בבית חרושת ובאופן כזה מצטרפת ליצירה התרבותית המחזקת את ההסדרים החברתיים הקיימים. ליאו לוונטל חקר את הערכים של האמריקאים, כפי שהתבטאו בשאיפות שטופחו בעיתונות פופולרית והופצו באמצעות מאמרים על אנשים מצליחים. מחקר אחר שלו בדק את השינויים בשאיפות כפי שהתבטאו במדורים האסטרולוגיים של העיתונים. הוא זיהה הבדלים מובהקים בין שנות העשרים שבהן נהגו לכתוב על תעשיינים מצליחים שרכשו את הונם באמצעות יוזמה ועבודה קשה, לבין שנות הארבעים שבהן הגיבורים היו כוכבי קולנוע ושחקני פוטבול, ולעיתים קרובות יוחסה הצלחתם למקרה או למזל. לדעתו, השינוי הזה משקף מעבר משלב של קפיטליזם יוזם ומחדש לשלב של קפיטליזם צרכני, שבו התדמיות הן העיקר והגיבורים אינם אנשי מעשה.
חברי האסכולה והיהדות

חלק גדול מאנשי המכון היו יהודים שמוצאם ממשפחות מתבוללות. פעילות המכון מומנה על ידי אביו של פליקס וייל, איש עסקים יהודי, שהיגר מגרמניה לארגנטינה. במערכת האקדמית הגרמנית של שנות ה־20 של המאה ה־20, שהייתה ממלכתית ומומנה על ידי המדינה, היה לבעלי השקפות מרקסיסטיות וליהודים סיכוי קטן לקבל קביעות ותואר פרופסור, במיוחד במוסדות היוקרתיים (כמו גם הסיכוי לקריירה במשרדי ממשלה או במוסדות ממלכתיים אחרים).
בשנת 1931 קיבל על עצמו מקס הורקהיימר את ניהול המכון. לאחר עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, עמדו חברי המכון בסכנה, הן בשל תפיסותיהם המרקסיסטיות שהפכו אותם בתנאים הללו לאויבים רשמיים של השלטונות, והן בגלל היותם יהודים. חלק מהם הצליח להגר מגרמניה לארצות הברית, שם הקימו את המכון מחדש בניו יורק, סמוך לאוניברסיטת קולומביה (ברחוב 117 מערב), בשנת 1934. המכון שב לגרמניה בשנת 1949 והפעם כגוף רשמי של אוניברסיטת פרנקפורט. חלק מחברי המכון (מרקוזה, פרום) נשארו בארצות הברית והשתלבו במערכת האקדמית שם. בזמן שהמכון פעל בארצות הברית המשיכו אנשיו במחקריהם ופרסמו אותם בגרמנית. התרגום לאנגלית של חלק מעבודותיהם יצא לאור רק בשנות ה־60 וה־70, וכך הובאו לידיעת אנשי אקדמיה דוברי אנגלית.
ביקורת

אחת מנקודות הביקורת נגד אסכולת פרנקפורט הייתה הטענה, שהאסכולה נותנת ביטוי למעשה לביקורת רומנטית ואליטיסטית על תרבות ההמונים במחלצות נאו-מרקסיסטיות. לדברי המבקרים, מה שמטריד את התאורטיקנים באסכולה אינו דיכוי ההמונים, אלא העובדה שאיאן פלמינג או "הביטלס", ולא המחזאי סמואל בקט או המלחין אנטון וברן, הם הזוכים לאהבת ההמון.
תהיות מכיוון אחר עלו בקשר למידת התקפות של תאוריה הדוחה את מסלול ההתפתחות המרקסיסטי, כפי שכונן אותו מרקס, אך מאמצת לעצמה אלמנטים מתוכו, תוך ניתוקם מן ההקשר שבו נוצרו. באופן זה מאמצת התאוריה מונחים כמו תודעה כוזבת, כאילו יש להם משמעות שאינה קשורה לתאוריה מסוימת, ולכן  מצויה באופן תמידי בסתירה פנימית בתוך עצמה.
אפשר גם להתפלא מדוע לא היו נשים בין חברי אסכולת פרנקפורט. תופעה זו יש להבין על רקע המוסכמות החברתיות בתקופת הפעילות של המכון. בגרמניה היו בנות הזוג של אנשי אסכולת פרנקפורט שותפות פעילות לעבודת המכון, בעיקר מאחורי הקלעים. הן עצמן לא טיפחו קריירה אקדמית, אבל נטלו חלק הן בדיונים התאורטיים הפילוסופיים והן בביצוע העבודה האמפירית. כנהוג באותם זמנים, הן לא תבעו לעצמן זכויות על עבודתן, ובסופו של דבר לא זכו להכרה שאולי הגיעה להן. יש בכך אירוניה מסוימת: גדולי המבקרים של המוסכמות החברתיות – ביניהן חלוקת התפקידים במשפחה – לא נמלטו משעבוד למוסכמות, ואלו השאירו עליהם חותם משמעותי.
ראו גם

קפיטליזם מאוחר
מטריאליזם דיאלקטי
לחם ושעשועים
"יצירת האמנות בעידן השעתוק הטכני"
לקריאה נוספת

ת.ו. אדורנו, מ. הורקהיימר, אסכולת פרנקפורט (מבחר), ספרית פועלים, 1993.
הרברט מרכוזה, קץ האוטופיה, עם עובד, 1970.
הרברט מרכוזה, האדם החד-ממדי, ספרית פועלים, 1972.
ולטר בנימין, יצירת האמנות בעידן השעתוק הטכני.
אילן גור-זאב, אסכולת פרנקפורט וההיסטוריה של הפסימיזם, מאגנס, 1996.
משה צוקרמן, פרקים בסוציולוגיה של האמנות, הוצאת משרד הביטחון.
אשר סילפן, הוגי המרקסיזם המערבי, 1982.
אשר סילפן, פילוסופים מול פני השואה: עיקרי הגותם של מייסדי אסכולת פרנקפורט, 1990.
Leo Lowenthal (ליאו לובנטל), Literature, Popular Culture and Society, Doubleday, 1961.
Theodor W. Adorno and Max Horkheimer, Dialectic of Enlightenment, Herder & Herder, 1972.
David Held, Critical sociology, Sage, 1982.
Martin Jay, The Dialectical Imagination, Heinemann Educational, 1973.
ביאורים

↑  האחרון התרחק מאוד מתפישתם המקורית של אנשי האסכולה, והספרים שפרסמו אותו, כמו "אמנות האהבה" ו־"מנוס מחופש" אינם נחשבים למייצגים את התפיסות הביקורתיות של האסכולה. [דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  מוטי רגב, 5.1 אסכולת פרנקפורט: אמנות, ביקורת ותעשיית התרבות, סוציולוגיה של התרבות: מבוא כללי, רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, 2011.
1 2  דוד גורביץ' ודן ערב, הערך "מרקסיזם, ביקורת מרקסיסטית, ביקורת ניאו/פוסט-מרקסיסטית", באתר אנציקלופדיה של הרעיונות.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550756905171  BnF: cb119365996 (data)  GND: 4073840-1  LCCN: sh85051572  LNB: 000056403  NKC: ph164212
אתי אורגד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1953 (בת 71 בערך) 
 
אתי אורגד (נולדה ב-1953) היא מלכת היופי של ישראל לשנת 1971.