stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עונת 2003/2004 ביורוליג
פיינל פור

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי הגמר | חצי הגמר |  |  | הגמר | הגמר |  |

|  | 29 באפריל | 29 באפריל |  |  |  |  |  |
|  |  איטליה מונטפסקי סיינה |  102 |   |  |  |  |  |
|  |  איטליה סקיפר בולוניה |  103 |   |  |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | 1 במאי | 1 במאי |  |
|  |   |   |   |   |  איטליה סקיפר בולוניה |  74 |  |
|  |   |   |   |   |  ישראל מכבי תל אביב |  118 |  |

|  |  |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | המשחק על המקום השלישי | המשחק על המקום השלישי |  |
|  | 29 באפריל | 29 באפריל |   |  | 1 במאי | 1 במאי |  |
|  |   ישראל מכבי תל אביב |  93 |   |  |  רוסיה צסק"א מוסקבה |  97 |  |
|  |   רוסיה צסק"א מוסקבה |  85 |   |  |  איטליה מונטפסקי סיינה |  94 |  |
פיינל פור > משחק הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 במאי 2004 | ישראל מכבי תל אביב | 118–74 | איטליה סקיפר בולוניה | היכל נוקיה, תל אביב |
|  | מובילים לפי קטגוריה: | מובילים לפי קטגוריה: | מובילים לפי קטגוריה: | צופים: 10,458 שופטים: ניקולאוס פיצליקס (יוון) איליה בלושביץ' (סרביה ומונטנגרו) רומואלדס ברזאוסקס (ליטא) |
|  | נקודות: אנתוני פארקר (21) דייוויד בלות'נטל (20) ריבאונדים: אנתוני פארקר (10) אסיסטים: גור שלף (7) | (סיקור) | נקודות: מילוש וויאניץ' (21) ריבאונדים: קרלוס דלפינו (4) אסיסטים: ג'אנמרקו פוצקו (3) |  |
עונת 2013 בגביע ליברטדורס

| --- | --- |

 תקופת התחרות:  22 בינואר 2013 – 24 ביולי 2013 (184 ימים) 
 מספר משתתפות:  38
 הזוכה:  ברזיל אתלטיקו מיניירו
 מספר משחקים:  138
 מספר שערים:  345 (2.5 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  3,425,911 (24,825 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  (7) ז'ו ברזילאתלטיקו מיניירו
 → 20122014 ←
עונת 2013 בגביע ליברטדורס הייתה העונה ה-54 של התחרות הדרום-אמריקאית לקבוצות כדורגל, והיא אורגנה על ידי CONMEBOL. המשחק הראשון התקיים ב-22 בינואר 2013 והתחרות הסתיימה ב-24 ביולי 2013. בתחרות השתתפו 38 קבוצות מכל מדינות חברי הארגון ומקסיקו.
התחרות הסתיימה בניצחון של אתלטיקו מיניירו, וזאת בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
מתכונת התחרות

בתחרות השתתפו 38 קבוצות:
ברזיל - 6
ארגנטינה - 5
אקוודור, קולומביה, פרו, צ'ילה,בוליביה,אורוגוואי, פרגוואי, ונצואלה, מקסיקו- 3 (כל אחת)
בתחילה 12 קבוצות (1 מכל המדינות המשתתפות ו-2 מברזיל) התחרו על 6 מקומות במשחקי הבתים.
בשלב הראשון הקבוצות חולקו ל-8 בתים, ושתי קבוצות מכל בית העפילו לשלב השני. החל מהשלב השני הקבוצות שיחקו בשיטת נוקאאוט.
בכל השלבים נערכו משחק בית ומשחק חוץ. על ניצחון הוענקו שלוש נקודות ועל תיקו נקודה בודדת.
במידה ומספר קבוצות בבית סיימו עם אותו מספר נקודות, ההכרעה הייתה נקבעת לפי סדר חשיבותם של התנאים הבאים: יתרון בהפרש שערים, יתרון בשערים שנכבשו, חוק שערי חוץ, בעיטות עונשין. בסדרת הגמר חוק שערי חוץ לא בתוקף. במקומו הייתה תוספת זמן ובעיטות עונשין במידת הצורך.
הקבוצות דורגו בהתאם להישגיהן בשלב הבתים: 1-8 מנצחות הבית, 9-16 הקבוצות שסיימו במקום השני.
השלבים המתקדמים > סדרת הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 17 ביולי 2013 | פרגוואי קלוב אולימפיה | 2 - 0 | ברזיל אתלטיקו מיניירו | אצטדיון דפנסורס דל צ'אקו, אסונסיון, פרגוואי צופים: 35,000 שיפוט: ארגנטינה נסטור פיטנה |
| 17 ביולי 2013 | אלכנדרו סילבה  23'  וילסון פיטוני 90+4' |  |  | אצטדיון דפנסורס דל צ'אקו, אסונסיון, פרגוואי צופים: 35,000 שיפוט: ארגנטינה נסטור פיטנה |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 24 ביולי 2013 | ברזיל אתלטיקו מיניירו | 2 - 0   3:4 | פרגוואי קלוב אולימפיה | מינייראו, בלו הוריזונטה, ברזיל צופים: 56,557 שיפוט: קולומביה וילמר רולדן |
| 24 ביולי 2013 | ז'ו  47'   לאונרדו סילבה  87'  אלכסנדרו    גיליירמה   ז'ו    לאונרדו סילבה   |  | חואן פריירה    סלוסטיאנו קנדיא    אדוארדו ארנדה  | מינייראו, בלו הוריזונטה, ברזיל צופים: 56,557 שיפוט: קולומביה וילמר רולדן |
עבד אל-עזיז בותפליקה

עבד אל-עזיז בּוּתפְליקָה (בערבית: عبد العزيز بوتفليقة; 2 במרץ 1937, אוג'דה – 17 בספטמבר 2021) היה פוליטיקאי אלג'יראי אשר כיהן כנשיא אלג'יריה משנת 1999 ועד 2019.
במרץ 2019 הודיע בותפליקה, על רקע גל המחאות הגדול נגדו, על אי-התמודדותו לכהונה חמישית כנשיא אלג'יריה ועל דחיית הבחירות לנשיאות, אך ב-3 באפריל התפטר מתפקידו.
קריירה פוליטית עד לנשיאות

עבד אל-עזיז בותפליקה היה מנהיג במלחמת העצמאות של אלג'יריה, ועם קבלת עצמאותה של המדינה מונה לשר הספורט והנוער. בשנה שלאחר מכן התמנה לתפקיד שר החוץ, ולחבר במועצה המחוקקת. במהלך כהונתו כשר החוץ הפכה אלג'יריה לחברה בולטת בקהיליה הבינלאומית, ונחשב לאחד ממנהיגי גוש המדינות הבלתי-מזדהות בתקופת המלחמה הקרה בין ארצות הברית לברית המועצות. ב-1965 היה בותפליקה מבין מארגני ההפיכה כנגד אחמד בן בילא. בשנים 1974–1975 שימש כנשיא העצרת הכללית של האו"ם. ב-1979 התפטר מתפקידו כשר החוץ, לאחר שהפסיד במירוץ לנשיאות מול שאד'לי בן ג'דיד.
כהונה ראשונה כנשיא

בשנת 1999 התמודד בותפליקה כמועמד עצמאי בבחירות לנשיאות ונתמך על ידי הצבא. הוא נבחר ברוב של 74% מקולות המצביעים, לאחר שכל יתר המועמדים פרשו מהתמודדות, וטענו לזיופים. לאחר בחירתו הכריז בותפליקה על משאל עם על עמדותיו המדיניות. במשאל זה זכה ברוב של 81% מהקולות, תוצאה שנדחתה אף היא על ידי מתנגדיו.
כהונה ראשונה כנשיא > מדיניות כלכלית

במהלך כהונתו הראשונה יזם בותפליקה תוכנית חומש כלכלית (2000-2004) בשם "תוכנית תמיכה לשיקום כלכלי" (PSRE: Plan de Soutien a la Relance Economique). התוכנית כללה חבילה של תוכניות משנה כגון "התוכנית הלאומית לפיתוח חקלאי" (PNDA: Plan National pour le Développement Agricole), שנועדה להגביר את התוצרת החקלאית. תוכניות משנה אחרות כללו בנייה של שיכונים, כבישים ומיזמי תשתית נוספים. ההוצאות על תוכנית החומש הסתכמו ב-7 מיליארד דולר, וסיפקו תוצאות משביעות רצון עם גידול כלכלי ממוצע של 5% מדי שנה. בותפליקה גם קידם רפורמה פיסקלית שתרמה אף היא לשיקום הכלכלי.
כהונה ראשונה כנשיא > מדיניות חוץ

בותפליקה היה פעיל בזירה הבינלאומית. הוא שימש כנשיא האיחוד האפריקאי בשנת 2000 ועמד מאחורי הסכם אלג'יר שנחתם בין אתיופיה לאריתריאה. בותפליקה גם יזם את הסכם הידידות של מדינתו עם ספרד, וקיבל את נשיא צרפת ז'אק שיראק לביקור רשמי באלג'יריה ב-2003, שגם בעקבותיו נחתם הסכם ידידות בין שתי המדינות. היחסים עם ממלכת מרוקו נותרו מתוחים, בייחוד בכל הנוגע לסוגיית סהרה המערבית.
כהונה שנייה כנשיא

ב-8 באפריל 2004 נבחר בותפליקה בשנית ברוב של 85% במערכת בחירות שנערכה בפיקוח משקיפים של הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, והפכה למופת לבחירות דמוקרטיות בעולם הערבי. מולו התמודד הרמטכ"ל לשעבר עלי בן פליס, אך גם בבחירות אלה נשמעו טענות כי לא היו הוגנות, בעיקר בשל שליטת הממשלה על אמצעי התקשורת במדינה.
במהלך השנה הראשונה לכהונתו השנייה, קיים בותפליקה משאל עם על "תוכנית הפיוס הלאומית", שמטרתה המוצהרת היא סיום מלחמת האזרחים במדינה, הן מבחינה פוליטית והן מבחינה משפטית. התוכנית זכתה לתמיכה רחבה שבעקבותיה הורה בותפליקה לממשלה ולפרלמנט לבדוק את פרטי יישומה. מבקריו טוענים כי התוכנית רק תעניק חסינות לאנשי הצבא ולטרוריסטים שביצעו פשעים במהלך המלחמה, וקראו ליישום תוכנית דומה לוועדת האמת והפיוס של דרום אפריקה. בותפליקה התעלם מדרישה זו וזכה לתמיכה מצד הלאומנים, האסלאמיסטים והדמוקרטים, מלבד אנשי המפלגה הסוציאליסטית FFS.
בריאותו של בותפליקה הידרדרה במהלך דצמבר 2005, והוא סבל מכיב קיבה מדמם שבעקבותיו עבר ניתוח בבית חולים בצרפת.
בשנת 2009 נבחר בותפליקה לכהונה שלישית ברוב של 90.24% מהקולות, לאחר שהאופוזיציה החרימה את הבחירות.
לקראת הבחירות לנשיאות אלג'יריה בשנת 2014, כ-5,000 אנשים התאספו באצטדיון ספורט בבירה אלג'יר וקראו לפסול את בותפליקה מלרוץ לכהונה נוספת בטענה שהוא לא בריא מספיק.
מת ב-17 בספטמבר 2021.
פרישה מהמרוץ לנשיאות

לאחר שכיהן ארבע קדנציות רצופות, העמיד בותפליקה את מועמדותו לכהונה חמישית, על אף מחלה ממושכת. בעקבות זאת פרצו מהומות והפגנות, וב-11 במרץ 2019 הודיע בותפליקה שהוא מסיר את מועמדותו. ב-3 באפריל החליט להתפטר מתפקידו.
הערות שוליים

↑  אלג'יריה: כ-200 נעצרו בהפגנה הגדולה ביותר נגד הנשיא המכהן, באתר חדשות 13 (לשעבר ערוץ עשר), 9 במרץ 2019
↑  רויטרס‏, נשיא אלג'יריה נכנע להפגנות: לא יתמודד לכהונה נוספת, באתר וואלה, 11 במרץ 2019
↑  רויטרס‏, נשיא אלג'יריה אושפז בבית חולים בדרום-מזרח צרפת, באתר וואלה, 14 בנובמבר 2014
↑  אלג'יריה: הנשיא בותפליקה נבחר לכהונה שלישית, באתר ynet, 10 באפריל 2009
↑  רויטרס‏, אלג'יריה: אלפים הפגינו נגד הנשיא לקראת הבחירות, באתר וואלה, 21 במרץ 2014
↑  שחר קליימן, סוף עידן: נשיא אלג'יריה לשעבר בותפליקה מת בגיל 84, באתר ישראל היום, 18 בספטמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007516736105171  PLWABN: 9810539207005606  BnF: cb115458232 (data)  GND: 129153672  ICCU: LIGV038704  ISNI: 0000 0001 1483 5218  LCCN: no2001100860  NKC: jo20241236738  NTA: 241180406  RERO: 02-A013956992  SUDOC: 080877044  VIAF: 165556311   WorldCat (עם VIAF): 165556311 
עבד אל-עזיז בּוּתפְליקָה 2006
בותפליקה עם מזכירת המדינה של ארצות הברית הילרי קלינטון, 2012
עבדול האק ואסיק

| --- | --- |

 לידה:  1971 (בן 53 בערך) ע'זנה, אפגניסטן 
 מדינה:  אפגניסטן 
 מפלגה:  טליבאן
 
 
עבדול האק ואסיק (בערבית: عبد الحق واثق) הוא ראש מנגנון המודיעין של הטליבאן באפגניסטן. הוחזק במעצר מנהלי במתקן המעצר בגואנטנמו, קובה. אנליסטים מודיעיניים אמריקאים מעריכים כי הוא נולד בשנת 1971 במחוז ע'זני, אפגניסטן.
עבדול הגיע לגואנטנמו ב־11 בינואר 2002 והוא הוחזק שם עד 31 במאי 2014. הוא שוחרר, יחד עם ארבעת חבריו האחרים מהטאליבן - מוחמד פאזל, חיראללה ח'ירכווה, נוראללה נורי ומוחמד נבי עומרי תמורת שחרורו של חייל צבא ארצות הברית, בו ברגדאל, שהוחזק בשבי על ידי רשת חקאני של הטליבאן.
רוב האפגנים שהיו בגואנטנמו הוחזרו לאפגניסטן עד 2009. לאורך סתיו 2011 וחורף 2012, ארצות הברית ניהלה משא ומתן לשלום עם הטליבאן והדליפה בהרחבה כי נקודת מפתח מרכזית היא המעצר המתמשך של וואסיק וארבעה בכירי טליבאן נוספים, נוראללה נורי, מוחמד פאזל, חיראללה ח'ירכווה ומוחמד נבי. המשא ומתן היה תלוי בהצעה לשלוח את חמשת הגברים ישירות לדוחה, קטר, שם יורשו להקים משרד רשמי לטליבאן.
ואסיק וארבעת חברי הטליבאן האחרים שוחררו ממפרץ גואנטנמו והועברו לקטר שם שוחררו ב-1 ביוני 2014. שחרורם תואם את שחרורו של החייל האמריקאי השבוי בו ברגדאל במזרח אפגניסטן בעסקה שתיווך בה אמיר קטר. ואסיק, ושאר חברי הטליבאן, נדרשו להישאר בקטר למשך 12 חודשים כתנאי לשחרורם.
באוגוסט 2021, עם עליית הטליבאן לשלטון, חזר לקאבול וב-7 בספטמבר 2021 מונה לראש מנגנון המודיעין במסגרת המינויים בקבינט של הטליבאן.
הערות שוליים

↑  
JTF-GTMO (2007-03-16). "Measurements of Heights and Weights of Individuals Detained by the Department of Defense at Guantanamo Bay, Cuba". Department of Defense. אורכב מ-המקור ב-22 בדצמבר 2008. נבדק ב-2008-12-22. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Terror suspects freed by Obama admin. for soldier were labeled 'high risk' in 2008: report - Washington Times". The Washington Times.
↑  "Taliban's Mullah Omar celebrates prisoner-swap 'victory'". BBC News.
↑  
Margot Williams (2008-11-03). "Guantanamo Docket: Abdul Haq Wasiq". The New York Times.
↑  
M K Bhadrakumar (2012-01-10). "There's more to peace than Taliban". Asia Times. אורכב מ-המקור ב-2012-01-11. נבדק ב-2012-01-11. Nevertheless, Iranian media insist that three high-ranking Taliban leaders have been released - Mullah Khairkhawa, former interior minister; Mullah Noorullah Noori, a former governor; and Mullah Fazl Akhund, the Taliban's chief of army staff - in exchange for an American soldier held by the Taliban.
↑  
"Guantanamo Taliban inmates 'agree to Qatar transfer'". BBC News. 2012-03-10. אורכב מ-המקור ב-2012-03-12. נבדק ב-2012-03-12. If the president pursues this strategy, though, he will need support from wary politicians in Congress, our correspondent says. Many there see a transfer of what they call the most dangerous inmates at Guantanamo as a step too far, he adds.
↑  
Rahim Faiez, Anne Gearan (2012-03-12). "Taliban prisoners at Guantánamo OK transfer". Miami Herald. אורכב מ-המקור ב-2012-03-12. נבדק ב-2012-03-12. Five top Taliban leaders held by the U.S. in the Guantánamo Bay military prison told a visiting Afghan delegation they agree to a proposed transfer to the tiny Gulf state of Qatar, opening the door for a possible move aimed at bringing the Taliban into peace talks, Afghan officials said Saturday.
↑  
Hamid Shalizi (2012-03-10). "Taliban Guantanamo detainees agree to Qatar transfer - official". Reuters. אורכב מ-המקור ב-2012-03-12. נבדק ב-2012-03-12. Karzai's top aide, Ibrahim Spinzada, visited the Guantanamo facility this week to secure approval from the five Taliban prisoners to be moved to Qatar.
↑  "American soldier held captive in Afghanistan is now free". MSNBC. נבדק ב-1 ביוני 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
סרהאט

| --- | --- |
סרהאט, 2016
סרהאט, 2016
 לידה:  24 באוקטובר 1964 (בן 59) טורקיה איסטנבול, טורקיה
 שם לידה:  אהמט סרהאט הג'יפשליאולו
 מוקד פעילות:  טורקיה, סן מרינו
 תקופת הפעילות:  מ-1994
 מקום לימודים:  אוניברסיטת איסטנבול, בית הספר הגרמני באיסטנבול 
 עיסוק:  זמר, מפיק מוזיקלי, מנחה טלוויזיה
 סוגה:  פופ, דאנס, דיסקו
 שפה מועדפת:  טורקית 
 www.serhatofficial.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אהמט סרהאט הג'יפשליאולו (בטורקית: Ahmet Serhat Hacıpaşalıoğlu, נולד ב-24 באוקטובר 1964) הוא זמר, מנחה טלוויזיה ומפיק מוזיקלי טורקי. רופא שיניים במקצועו.
ביוגרפיה

סרהאט נולד וגדל באיסטנבול, טורקיה. בשנת 1994 התחיל את קריירתו בחברה שלו "End Productions". באותה שנה הוא החל להנחות שעשועון טלוויזיה בטלוויזיה הממלכתית הטורקית בשם "Riziko!". בשנת 1997 הוציא סרהאט את הסינגל הראשון שלו בתור זמר "Rüya-Ben Bir Daha", ובכך החל את קריירתו המוזיקלית. בהמשך הוציא את השירים "Total Disguise" ב-2004 (יחד עם ויקטור לאזלו (אנ')), "Chocolate Flavour" ב-2005, "I Was So Lonely" "No No Never", ו-"Ya + Ti", ב-2008 ו-Je M'adore ב-2014.
סרהאט ייצג את סן מרינו באירוויזיון בסטוקהולם, שוודיה באירוויזיון 2016 עם השיר "I Didn't Know". הוא לא העפיל לגמר לאחר שסיים בחצי הגמר הראשון במקום ה-12.
ב-2017 הוציא סרהאט גרסת דיסקו של השיר יחד עם הזמרת מרתה ווש(אנ'). ב-2018 יצאה לאור גרסה חדשה של "Total Disguise" עם הזמרת הלנה פפאריזו.
סרהאט ייצג שוב את סן מרינו באירוויזיון בתל אביב, ישראל באירוויזיון 2019 עם השיר Say Na Na Na. הוא הצליח להעפיל לגמר התחרות, ובגמר הגיע למקום 19 עם 77 נקודות.
דיסקוגרפיה

1997: "Rüya-Ben Bir Daha"
2004: "Total Disguise" (עם ויקטור לאזלו)
2005: "Chocolate Flavour"
2008: "I Was So Lonely-No No Never"
2014: "Je m'adore"
2016: "I Didn't Know"
2017: "I Didn't Know" (עם מרתה ווש)(אנ')
2018: "Total Disguise" (עם הלנה פפאריזו)
2019: Say Na Na Na
פרסים ומועמדויות

| שנה | ארגון | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1995 | Golden Butterfly Awards | מנחה הטלוויזיה הגבר של השנה | זכייה |
| 1995 | Golden Butterfly Awards | שעשועון הטלוויזיה של השנה (תוכניתו "Riziko!") | זכייה |
| 1996 | Golden Butterfly Awards | שעשועון הטלוויזיה של השנה (תוכניתו "Riziko!") | זכייה |
פרס המשחק ההוגן שהוענק לו על ידי הוועד האולימפי הטורקי - 1998
טבעת הידידות הזהובה שהוענקה לו על ידי הפדרציה הבינלאומית לארגון פסטיבלים שונים - 2003
מפתח הזהב שהוענק לו על ידי עיריית אלכסנדריה - 2004
הערות שוליים

1 2  Bunlar sunucu değil artist, מאורכב, 9 בינואר 2016
↑  San Marino in Eurovision: Voting & Points, אתר יורוויז'ן וורלד, 2016
↑  Serhat feat. Martha Wash - I Didn't Know, השיר ביוטיוב
↑  Serhat feat. Helena Paparizou - Total Disguise, השיר ביוטיוב
↑  ניק ואן לית', Serhat to represent San Marino at the Eurovision Song Contest 2019!, אסקאקסטרה, 21 בדצמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1197527974  ICCU: DDSV388121  MusicBrainz: 696a3265-5b58-481a-b6f8-e33afbdfd769  VIAF: 2080157226615985410005   WorldCat (עם VIAF): 2080157226615985410005
סיצ'י גלעד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1968 (בת 56 בערך) 
 
סיגל (סיצ'י) גלעד (נולדה ב-1968) היא צלמת ישראלית.
עבודותיה מתייחסות לנשים ולחוויה הנשית מקודות מבט שונות, תוך הדגשת תכונותיהן, מערכות היחסים הנרקמות ביניהן וכוחן של נשים הן כבודדות והן כקבוצה. הצילומים של גלעד נעים על קו התפר שבין צילומים בעלי אופי דוקומנטרי לבין צילומים מבויימים. כיום עובדת כצלמת עיתונות.
ביוגרפיה

סיצ'י גלעד נולדה בקיבוץ רמת השופט בשנת 1968. בשנת 1996 סיימה תואר ראשון בצילום באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל. מתגוררת ועובדת בתל אביב.
ביוגרפיה > "נשים עם שיער קצר" ו"דיוקן עצמי"

בשנת 1995 הציגה את תערוכת היחיד הראשונה שלה "נשים עם שיער קצר" בתיאטרון ירושלים. הצילומים בתערוכה הציגו שמונה פורטרטים של נשים אותן פגשה גלעד בקפיטריה בה ישבה. היא פנתה אליהן והזמינה אותן להצטלם בסטודיו שלה. התצלומים מציגים את הנשים מישירות מבט למצלמה, חזקות, וסמכותיות.
ב-1996 זו הציגה את תערוכת היחיד "דיוקן עצמי", שהוצגה לראשונה כחלק מתערוכת הגמר של גלעד במחלקה לצילום בבצלאל, ושנה מאוחר יותר הציגה גם בגלריה לימבוס בתל אביב, התערוכה הציגה סדרת צילומים הנראים כתמונות הדרכה קטלוגיות, העוסקות בתהליך של קשירת עניבה. סדרת קשירות העניבה נראית כלקוחה מקטלוג של נערים מתבגרים מתחילת המאה העשרים. הצילומים נראים על סף היעלמות. הדמויות, אנמיות ומנוכרות, מופיעות על רקע לבן, במרכז התמונה או בפינה של חדר. לעיתים משירות מבט לצופה ולעיתים מתכנסות בתוך עצמן. בתמונה האחרונה בסדרה תהליך קשירת העניבה הושלם כאשר הדמות המצולמת משקיפה על התהליך מהצד.
בתקופה זו עסקה גלעד בקודים של התנהגות נשית במצבים הנחשבים לטריטוריות גבריות או נעריות. גלעד הבחינה בכך שפעילויות של גברים צעירים מקודשות פעמים רבות על ידי החברה הישראלית הקיבוצית ותנועות הנוער, אך יש בהן גם ערעור וערבוב של הגדרות המגדר 'בנים' ו'בנות'. גלעד מנסה למצוא את מקומה הנכון בחברה זו. עבודותיה מתחקות אחר הביטחון שבכוח הנשי וההגנה שמעניקה הקבוצה.
ביוגרפיה > "The X Fight"

תערוכתה של גלעד, The X Fight, שהציגה בגלריית קמרה אובסקורה ואצרה הדס מאור, כללה מספר תצלומי טבע לצד תצלומים בהם נראות נשים במצבי פעולה שונים. תצלומי הצבע דהויים ועכורים, ולעומתם תצלומי הנשים בהירים ומבוימים. תצלומים הנשים קולקטיביים ומציגים מצבי ביניים שונים, ביניהם שיטוט ביער, התקבצות על חוף הים, ישיבה ליד המדורה ועוד. הצילומים עוסקים בתהליכי החיברות הקבוצתיים הקיימים בחברה, תהליכי חיברות אשר אינם נשיים בהגדרה, אך עצם היותם מאוכלסים באופן בלעדי על ידי נשים, הופכת אותם לחתרניים ביחס לנורמות הגדרת הזהות המקובלת. סדרת הצילומים מציגה מהלך של פירוק הנחות יסוד ומוסכמות חברתיות. גלעד אינה נעתרת להגדרות הדיכוטומיות המקובלות. עבודתה אינה עוסקת בהיפוך הבינארי של הגברי בנשי, או של הנשי בגברי, אלא חותרת תחת יסודות ההגדרה עצמם. בד בבד עם מהלך הפירוק נבנית בעבודות זהות נשית קולקטיבית חלופית אשר אינה עונה על הגדרות המגדר המקובלות ועם זאת אינה ניצבת מולן או מנכסת את אלו הגבריות. בריאיון למוסף "סופשבוע" של מעריב אמרה גלעד: "אני לא מנסה לצלם נשים בלבוש של גברים. יש פה משהו מאוד פשוט - להיות אנחנו. זה יוצר אלטרנטיבה שהיא אולי שוברת סטריאוטיפים, כי זו לא אישה נשית עם לק ושמלה, אבל היא גם לא הגבר המאצ'ו. היא פשוט מה שהיא."
בין השנים 2006–2007 הציגה את תערוכות היחיד "לילה בהיר" בגלריה יוטה סאן ברמת השרון, ואת התערוכה "ועדת קישוט" בגלריה גרוס בתל אביב, את שתיהן אצרה נעמי שלו.
ביוגרפיה > "בין לבין"

ב-2009 הציגה את התערוכה "בין לבין" בגלריה על שם מורל דרפלר באקדמיה לעיצוב וחינוך ויצו, חיפה, אותה אצרה חנה שביב. תערוכה זו הציגה צילומים של גלעד מכל שנות פעילותה, החל משנת 1995 ועד לשנת 2008. לדבריה של אוצרת התערוכה חנה שביב, בצילומיה מנהלת גלעד יומן חיים ומחשבות, כאשר היא מצלמת את סביבתה הטבעית ואת חברותיה. גלעד חולמת ומפנטזת תחילה את תמונותיה ורק לאחר מכן מבצעת.
בשנים 2001 - 2019, הציגה גלעד את צילומיה ב-15 תערוכות קבוצתיות, ביניהן "הלכי רוח בצילום הישראלי" (2007) שהוצגה במוזיאון תל אביב לאמנות ואצרה נילי גורן, וכן "10/20/30/70" שהוצגה במוזיאון ארץ ישראל בתל אביב ואצר ליאב מזרחי. צילומיה מהווים חלק מאוסף מוזיאון תל אביב לאמנות, אוסף יגאל אהובי, אוסף יפעת גוריון עופר, אוסף יונתן קולק, גלריה קמרה אובסקורה ומוזיאון ינקו דאדא עין הוד.
עבודותיה של גלעד לאורך השנים מציגות את המציאות היומיומית, ושוברות את הרצף הנורמטיבי שלה בייצוגים חיצוניים. עירום, תנועה מפתיעה, זווית צילום מיוחדת, ריבוי וגיוון של תנועות ופעלים, המשתקפים לכדי אמירה חדשה. ובחלק אחר מהיצירות מוצגת האמירה באופן סימבולי, באמצעות ייצוגים גרפיים, העמדה וקומפוזיציה.
השכלה

1992-1996 - בצלאל-האקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים, תואר ראשון (BFA)
2016-2018 - HIT עיצוב משולב - תואר שני, Masters of Integrated Design.
תערוכות יחיד נבחרות

1995 - תיאטרון ירושלים "נשים עם שיער קצר"
1996 - בצלאל-האקדמיה לאמנות ירושלים "דיוקן עצמי"
1998 - גלריה לימבוס, תל אביב "דיוקן עצמי"
2000 - הגלריה בקמרה אובסקורה, תל- אביב "The x fight", אוצרת הדס מאור
2006 - גלריה יוטה סאן רמת השרון "לילה בהיר", אוצרת נעמי שלו
2007 - גלריה גרוס, תל אביב "ועדת קישוט", אוצרת נעמי שלו
2009 - הגלריה ע"ש מורל דרפלר באקדמיה לעיצוב וחינוך ויצו, חיפה, "בין לבין", אוצרת חנה שביב.
תערוכות קבוצתיות נבחרות

2001 - גלריה מוסררה, ירושלים, "התרחשות", אוצר גיא שהם
2002 - מוזיאון ינקו דאדא עין הוד, "Playboy", אוצר: יצחק גבר
2002 - מוזיאון ערד, "Playboy", אוצר: יצחק גבר
2004 - גלריה אופיר תל אביב, "צבעים אמתיים" ,אוצר: משה קדם
2007 - מוזיאון תל אביב לאמנות, "הלכי רוח בצילום הישראלי", תצלומים מן האוסף מתנת לאון ומיכאלה קונסטנטינר, אוצרת: נילי גורן.
2008 - גלריה משרד, תל אביב, "תערוכה מקרית", אוצרת: רחל סוקמן
2008 - יריד צבע טרי 1, תל אביב
2009 - הייטאצ' מקום לאמנות עכשווית, אוצרת: דפנה נאור
2009 - גלריה שורשים, "זהויות"
2010 - יריד צבע טרי 3
2011 - "Cube Gallery, Manchester, UK. "True Colors 2011
2011 - "The Gallery Soho ,London, UK "True Colors 2010
2019 - הגלריה לצילום בצלאל הר הצופים "יוצאות לאור"
2018 - המרכז הגאה גן מאיר תל אביב "להיות קוויר זה להיות ארכאולוג" אוצר: ניתאי נדיבי.
2018 - מוזיאון ארץ ישראל תל אביב "10/20/30/70" אוצר: ליאב מזרחי.
לקריאה נוספת

גורן, נילי. (2007) מסימנים של אדישות לתהילת העדוּת או מ'זה היה שם' ל'הנני', בתוך: הלכי רוח בצילום הישראלי: תצלומים מן האוסף מתנת לאון ומיכאלה קונסטנטינר. תל אביב: מוזיאון תל אביב לאמנות, עמ' 11.
מזרחי, ליאב. (2018) 10/20/30/70. טרמינל, 64, עמודים 14–15.
הערות שוליים

↑  שביב, חנה. (2009) סיצ'י גלעד - "בין לבין", קמרה אובסקורה - הגלריה ע"ש מורל דרפלר, האקדמיה לעיצוב וחינוך ויצו, חיפה. ללא מספרי עמודים.
↑  שפרבר, דוד. (2006, 14 יולי) אמניות ישראליות משתמשות בעולם היהודי כבחומר גלם. מוסף שבת, מקור ראשון.
↑  מאור, הדס. (2000) הדס מאור על סיצ'י גלעד, קמרה אובסקורה - הגלריה, תל אביב. ללא מספרי עמודים.
↑  בקר, מאיה. (2000) שיר הרעות, מוסף "סופשבוע" מעריב, עמודים 117 - 118.
↑  Lukes Edward, Freedom Of Expression: True Colours, The London Magazine, ‏01 SEPTEMBER 2011 (ארכיון)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סיצ'י גלעד".
עבדול גאדי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 בינואר 1992 (בן 32) טקומה, וושינגטון, ארצות הברית
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.91
 מספר:  13
 מכללה:  אוניברסיטת וושינגטון
 דראפט:  לא נבחר, 2013
 קבוצות כשחקן
 2013–2014   2014–2016   2016–2017   2017–2018   2018–2020   2020   2020–2021   2021–:  מיין רד קלאוס   וירטוס בולוניה   ואף ריגה   ס.אוליבר וירצבורג   אוקלהומה סיטי בלו   פריסטרי אתונה   בני הרצליה   פרומיתאס פטרס
 הישגים כשחקן
 אליפות הליגה הלטבית (2017)
 
עבדול גאדי הבן (באנגלית: Abdul Gaddy Jr.; נולד ב-26 בינואר 1992) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הרכז בפרומיתאס פטרס.
קריירה

לאחר קריירת התיכונים, גאדי דורג כרכז השני בטיבו במחזור הגיל שלו אחרי ג'ון וול על פי ESPN, ונבחר למשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן של שנת 2009. בעונתו הראשונה במכללות, שימש גאדי בעיקר כגיבוי לאייזיאה תומאס. בעונתו השנייה במכללה, גאדי החל לפתוח בחמישייה והעמיד ממוצעים של 8.5 נקודות ו-3.8 אסיסטים בממוצע לפני שקרע את הרצועה בינואר 2011 וגמר את העונה. עונה לאחר מכן, גאדי שיפר את המספרים הללו ורשם ממוצעים של 8.1 נקודות ו-5.2 אסיסטים למשחק. גאדי הוביל את המכללה עד לטורניר אליפות המכללות. בעונתו האחרונה, העמיד גאדי ממוצעים של 11 נקודות ו-3 ריבאונדים למשחק.
בשנת 2013, לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA, הצטרף גאדי לשארלוט הורנטס בליגת הקיץ של ה-NBA. ב-23 בספטמבר 2013 הוא חתם בשארלוט, אך ב-10 באוקטובר הוא שוחרר מהקבוצה. ב-1 בנובמבר 2013, נבחר גאדי על ידי איווה וולבס בסיבוב השני בדראפט ליגת הפיתוח של ה-NBA. ב-5 בנובמבר זכויות השחקן של גאדי הועברו לסנטה קרוז ווריורס, וב-6 בנובמבר למיין רד קלאוס. ב-46 משחקים בקבוצה, הוא רשם ממוצעים של 9.0 נקודות, 5.0 אסיסטים ו-3.2 ריבאונדים למשחק. ב-2 במרץ, רשם גאדי את הטריפל דאבל הרביעי בתולדות הקבוצה, כאשר רשם 23 נקודות, 11 אסיסטים ו-10 ריבאונדים מול אוסטין ספרס.
בשנת 2014, הצטרף גאדי לניו אורלינס פליקנס עבור ליגת הקיץ, שם העמיד ממוצעים של 5.2 נקודות ו-3.2 אסיסטים בחמישה משחקים. ב-30 ביולי 2014, חתם גאדי לעונה בוירטוס בולוניה. ב-33 משחקים בקבוצה, הוא העמיד ממוצעים של 7.3 נקודות, 3.0 ריבאונדים ו-3.7 אסיסטים למשחק. ב-26 במאי 2015, הוא האריך את חוזהו בקבוצה לשנתיים נוספות.
בשנת 2016, חתם גאדי בואף ריגה וזכה עימה באליפות. בשנת 2017, הוא חתם בס. אוליבר וירצבורג מהליגה הגרמנית. הוא העמיד ממוצעים של 8.1 נקודות, 4.6 אסיסטים ו-2.5 ריבאונדים. ב-23 בספטמבר 2018, גאדי חתם באוקלהומה סיטי ת'אנדר מליגת ה-NBA. לאחר ששיחק בארבעה משחקי קדם עונה, ב-12 באוקטובר שוחרר מהקבוצה. ב-23 באוקטובר 2018, חתם גאדי באוקלהומה סיטי בלו. ב-23 בינואר 2020, מסר גאדי 20 אסיסטים, קלע 12 נקודות והוריד 7 ריבאונדים בהפסד 140–144 לטקסס לג'נדס. בשל פציעה בגב התחתון, החמיץ גאדי שלושה משחקים בפברואר ובמרץ 2020. באוקלהומה העמיד גאדי ממוצעים של 12.4 נקודות, 9.0 אסיסטים ו-3.3 ריבאונדים למשחק.
ב-1 ביולי 2020, חתם גאדי בפריסטרי אתונה מהליגה היוונית. ב-16 בדצמבר 2020, גאדי שוחרר מהקבוצה.
ב-16 בדצמבר 2020, חתם גאדי בבני הרצליה מהליגה הישראלית.
הערות שוליים

↑  יוציא אותה מהבוץ? הרצליה צירפה את עבדול גאדי, באתר ONE‏, 17 בדצמבר 2020