stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אהרן אפלפלד
הערות שוליים

↑  ז'אדובה – יהודי בוקובינה
↑  אהרן אפלפלד, סיפור חיים, כתר הוצאה לאור, 1999, עמ' 110
↑  אהרן אפלפלד, סיפור חיים, כתר הוצאה לאור, 1999, עמ' 32
↑  דברים שאמר בראיון רדיו עם יעקב אגמון בגלי צה"ל 17.12.2011
↑  באותה תקופה למד גם אצל פרופ' לאה גולדברג ונתן לה לקרוא את סיפורו הראשון. קיבל ממנה וגם מפרופ' גרשם שלום, פרופ' דב סדן ופרופ' מרטין בובר, הערות רציניות מאוד על כתיבתו, שעזרו לו מאוד להתפתח בתחום. ראו ריאיון עם אגמון גל"צ הנ"ל
↑  אהרן אפלפלד, עוד היום גדול - ירושלים: הזיכרון והאור, ירושלים: הוצאת כתר, 2001
↑  רשימת תרגומיו ב-רותי קלמן (עורכת), אהרן אפלפלד, ביבליוגרפיה, אוניברסיטת בן-גוריון, תשס"ד
↑  ארכיון אהרן אפלפלד
↑  אהרן אפלפלד מועמד לפרס ה"בוּקר" הבינלאומי, באתר ynet, 24 בינואר 2013
↑  אבנר הולצמן, 'הספרות העברית בעשור החמישי', העשור החמישי: תשמ"ח-תשנ"ח (1998-1988), ירושלים: הוצאת ראובן מס, 2021, עמ' 298-279
↑  בועז כהן, ‏"אני לא מכיר ספרי ילדות", באתר גלובס, 18 באוגוסט 2008
↑  הוענק פרס "עליית הנוער" לספרות, למרחב, 5 בדצמבר 1966
↑  נורית קנטי, הסופר אהרון אפלפלד מתכונן לפרס נובל, באתר nrg‏, 16 ביוני 2008
↑  צבי גורן, "בדנהיים 1939"– תיאטרון בשבי המוזיקה, באתר "הבמה", 27 בנובמבר 2006;
מרב יודילוביץ', הנופשים שיהפכו לאבק, באתר ynet, 27 בנובמבר 2006
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אבא קובנר | פרס ביאליק לספרות יפה במשותף עם אבות ישורון  1979 | הבא: דב סדן |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257702005171  PLWABN: 9810662816505606  BIBSYS: 90778883  BNE: XX4798611  BnF: cb120520646 (data)  CANTIC: a10399173  CiNii: DA0381356X  GND: 119077183  ICCU: CFIV065039  ISNI: 0000 0001 2147 6890  LCCN: n80009773  NDL: 00478883  NKC: jn20000600327  NLA: 36536924  NLG: 266802  NSK: 000161740  NTA: 069724911  RERO: 02-A002934260  SELIBR: 291378  SNAC: w66q3c2h  SUDOC: 028747933  Trove: 1279237  VIAF: 110642632   WorldCat (עם VIAF): 110642632 
צילום דיוקן של הסופר משנות ה-1990-1980, יצירת הצלם ברנרד גוטפריד
אפלפלד בסרט "השולחן של אפלפלד" של עדי יפת פוקס, 2004
איוב כיוף

| --- | --- |

סא"ל איוב כיוף בטקס סיום תפקידו כמפקד יחידת שלדג, אוגוסט 2023
 לידה:  1984 (בן 41 בערך) עספיה, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2003
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד סיירת גולני  מפקד יחידת שלדג  מפקד חטיבת מנשה
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה השנייה    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן  מבצע שומר החומות  מלחמת חרבות ברזל
 
איוב כיוף (נולד בשנת 1984) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש מפקד חטיבת מנשה. קודם לכן שימש מפקד יחידת שלדג ומפקד סיירת גולני.
ב-5 במרץ 2025 סוכם כי ימונה לתפקיד ראש מחלקת מבצעים באגף המבצעים במטכ״ל.
ביוגרפיה

כיוף נולד וגדל בעספיא. למד בבית הספר היסודי במקום מגוריו, ובהיותו בכיתה ו' עבר לבית הספר הריאלי שבחיפה. בתיכון הצטרף לפנימייה הצבאית לפיקוד, אותה סיים בשנת 2003 והתגייס לצה"ל ליחידת שלדג. השלים את הכשרת מסלול הלוחם ביחידה, ויצא לקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב ליחידה ומונה למפקד צוות, הוא שימש בתפקיד בין היתר במהלך מלחמת לבנון השנייה. בהמשך עבר לחטיבת גולני ומונה למפקד פלוגת מסלול בגדוד 13. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה מסייעת בגדוד 13. בהמשך חזר ליחידת שלדג ומונה למפקד פלגה מבצעית ביחידה. לאחר מכן מונה למפקד פלגת המבצעים המיוחדים ביחידה. לאחר לימודים מונה לסגן מפקד גדוד 12. לאחר מכן יצא ללימודים בפו"ם.
ביולי 2019 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד סיירת גולני, ושירת בתפקיד עד 16 ביולי 2021. בספטמבר 2021 מונה למפקד יחידת שלדג, תפקיד אותו מילא עד 17 באוגוסט 2023. ב-20 בספטמבר 2023 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד חטיבת מנשה, עליה פיקד במלחמת חרבות ברזל.
בדצמבר 2024 נפצע בינוני בפיצוץ מטען על רכב ממוגן מסוג דוד בו נסע בעת מבצע בטולכרם. ברכב נסע גם מפקד אוגדת איו"ש יקי דולף שלא נפגע.
חיים אישיים

כיוף נשוי לסאלי ואב לשלוש.
בעל תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול ממכללת שנקר, בנוסף, בעל תואר שני ביחסים בין לאומיים מאוניברסיטת חיפה.
בן דודו הוא שריף כיוף, שוערה הנוכחי של מכבי חיפה.
הערות שוליים

↑  איוב כיוף, באתר "בהשקט ובבטחה"
↑   יוסי יהושוע וראובן וייס, "אמרתי: 'אל תביאו ימ"מ או דובדבן. אנחנו נתפוס את המחבל שהרג את עמית", באתר "ידיעות אחרונות", 18 ביוני 2020
↑  גל פרל פינקל, האירועים ביצהר לא נולדו אתמול, והצבא נמצא שם לגמרי לבד, באתר זמן ישראל, 23 באוקטובר 2019
↑  שירלי אבידור, ‏"המעז מנצח": טקס חילופי פיקוד יחידת שלדג, באתר חיל האוויר הישראלי, 18 באוגוסט 2023
↑  מפקד חטיבת מנשה נפצע באורח קל מפיצוץ מטען בטול כרם, באתר ערוץ 7, 25 בדצמבר 2024
אמריקאים ממוקפים

אמריקאים ממוקפים (באנגלית: Hyphenated American) הוא כינוי שנכנס לשימוש בארצות הברית בין השנים 1890–1920, ושבעיתות משבר וחרום (כמו מלחמת ספרד-ארצות הברית ב-1898 או בתקופת מלחמת העולם הראשונה) נעשה בו שימוש מצידם של אמריקאים שמרנים ככינוי גנאי או לכל הפחות כביטוי שביטא חשדנות כלפי אמריקאים שלא נולדו בארצות הברית או שעיקר זהותם הייתה קשורה למדינת מוצא אחרת, ושמטבע הדברים נתפסו כמיעוטים.
בתקופות רגועות יותר 'אמריקאי ממוקף' נתפס כעניין מובן מאליו, בהינתן העובדה שהייתה ידועה לכל אמריקאי, ותיק וחדש כאחד, שארצות הברית הפכה להיות מה שהיא בזכותה של הגירה גדולה שכללה אנשים מכל קצוות תבל.
המציאות של חברת הגירה הייתה ועודנה כזו, שמהגרים השתלבו, התבוללו או נטמעוו בתרבות הרווחת בארצות הברית בקצב שונה. בנוסף, התרבות הרווחת עברה בעצמה שינויים עצומים באותן הנסיבות שתרמו להגירה הגדולה (פיתוח תעשייתי, עיור, התפשטות מערבה וכן הלאה).
במציאות זו התפתחו שתי גישות מנוגדות: האחת הניחה כי בסופו של תהליך רוב אם לא כל המהגרים ישתלבו במערכת האמריקאית, בין אם ימשיכו לשמור על כמה ממסורותיהם בתחומי המזון, הלבוש והשפה, וכי יש לסייע להם בתהליך זה, ולגלות סובלנות ביחס לקיצבו ולמורכבותו. זה היה הרקע להתפתחות 'העידן הפרוגרסיבי' בארצות הברית, שהיסטוריונים מסמנים את תחומי הזמן שלו בדיוק באותן שנים: 1920-1890.
אל מול הגישה הפרוגרסיבית של אותה תקופה (שאין לבלבל אותה עם משמעות המושג 'פרוגרסיביות' בעשור האחרון), התחזקה חשדנות שמרנית שכללה גם מרכיבים ברורים של קסנופוביה וכוונות ברורות לסגור את שערי ארצות הברית להגירה חופשית. עד שכוונה זו מומשה בתחילת שנות ה-20 באמצעות 'חוקי ג'ונסון', נקטו בעלי גישה זו בביקורת שבוטאה גם באמצעות הביטוי 'אמריקניזם של מקף', לפיה החלק הראשון של הביטוי העיד על מוצאו או שיוכו של האדם ועל כך שזהותו התרבותית עדיין שונה והוא לא עושה מאמצי השתלבות, שכן הוא מעדיף לשמור אמונים למדינת או לתרבות המוצא שלו (מכאן לדוגמה, אפרו-אמריקאי, ליהודי-אמריקאי, איטלקי-אמריקאי וכדומה).
כאמור, בימי משבר התחדדו ההבדלים בין הגישות, כשלמימד התרבותי הכרוך בתהליך ההגירה נוספים ממדים פוליטיים מובהקים. כך בתקופת מלחמת העולם הראשונה נעשה שימוש מזלזל במיקוף על מנת לקנטר אוכלוסיות שקראו לנייטרליות של ארצות הברית (גרמנים-אמריקאים, אירים-אמריקאים) ובעקיפין להחשידם באי-נאמנות או בנאמנות כפולה. מצד שני, על בסיס תופעת המיקוף, יצא הנשיא המכהן וודרו וילסון למערכת הבחירות השנייה בה ניצח (1916), תוך שהוא נשען על 'המיקוף' של ציבורים רחבים שתמכו במדיניותו הכלכלית-חברתית המתקדמת.
הביטוי המשיך להיות רווח גם אחרי מלחמת העולם השנייה ובמהלך המלחמה הקרה, מסיבות דומות, הגם שסגירת שערי ארצות הברית להגירה חופשית פעלו לשיכוך המתח החברתי מהסוג הזה. מאז ימי התקינות הפוליטית, המיקוף הפך למובן מאליו וציבורים אמריקאים למיניהם נושאים את המקף בגאווה, זאת לצד אמריקאים שגם אם מודעים למוצאם, מעדיפים לוותר עליו בכלל. כך או אחרת, משמעות הגנאי שלו כבר כמעט ולא מתקיימת, והיא בוודאי לא לגיטימית כפי שהייתה לפני כ-100 שנה.
יחס היהודים-אמריקאים למיקוף

מרבית האוכלוסיות האמריקאיות הממוקפות משייכות עצמן בזיקה חזקה למקום מוצאם, ועם זאת מוחות בתוקף על היותן ממוקפות ומופרדות מזהותן האמריקאית. בהתבסס על מאמרו של הוראס מ. קאלן, היהודים-האמריקאים הם יוצאים מן הכלל ביחסם אל המיקוף, מכיוון שהם תופסים את תרבותם היהודית בנפרד מלאומיותם האמריקאית. משום היותם נרדפים בארצות האירופאיות, לרוב לא השתייכו היהודים באופן פוליטי ללאום מוצאם. היסטוריה הישרדותית זו הוביל לשמירה על לשונם ועל מסורתם הדתית, למרות התנאים המקשים. מחויבותם הלאומית היא אמריקאית לחלוטין והיותם ממוקפים היא ערך סנטימנטלי בלבד. היהודים, מודעים למורשתם העתיקה, משייכים עצמם ללאום האמריקאי המודרני ולא רואים סתירה בזהותם הכפולה. ייתכן שההבחנה בין התרבות הדתית והלאום מאפשרת את יחסם החיובי לקבלת שתי הזהויות הנפרדות, אך המאוחדות, בהתאם לתפקיד המקף.
עם זאת, בתקופה הנזכרת לעיל (1890-1920), הוויכוח הפנים-יהודי על 'המיקוף' התקיים במלוא עוזו, ותעיד על כך עמדתו של השופט היהודי-אמריקאי הראשון בבית המשפט העליון, לואי ברנדייס, שהפך לשופט בבית המשפט העליון ב-1916 בזכות היותו יהודי, ובזכות היותו יועצו הפוליטי הבכיר של וילסון גם ב-1912 וגם ב-1916. ב-1905 הצהיר ברנדייס, שהיה אז עורך דין מפורסם ומצליח, כי הוא איננו מאמין באמריקניזם של מקף, ודבריו שנישאו בחגיגות ה-250 להתיישבות יהודית בארצות הברית (1655), נאמרו כרמז עבה כלפי מאות אלפי היהודים שהגיעו לארצות הברית באותה תקופה (בשנת 1906 בלבד הגיעו לניו יורק כ-160 אלף יהודים). לעומת זאת, ב-1913 אמר ברנדייס, ששנה קודם הצטרף לתנועה הציונית, כי "להיות אמריקאי טוב פירושו להיות יהודי טוב, ולהיות יהודי טוב פירושו להיות ציוני". המהפך הזה ביחס אל המקף מלמד על מורכבותו של הנושא, המאפיין כל חברת מהגרים, בוודאי את חברת המהגרים האמריקאית, שמצד אחד נשענה על אידיאליזם מוסרני, ומצד שני על הצלחת הקפיטליזם לייצר תשתית לחיי רווחה חומריים הרחוקים מאידיאליזם.
הערות שוליים

↑  אהוד מנור, עיתון למען האנושות, תל אביב הקיבוץ המאוחד 2008., פרק ג', פרק ה'
↑  Kallen, Horace M., Nationality and the Hyphenated American, The Menorah Journal Volume 1, Number 2, 1.4.1915
↑  Philipa Strum, Brandeis - Beyond Progresivism, Kansas University Press 1993, p. 115
חשבון פשוט

| --- | --- |

סמליל התוכנית מתוך הפתיח
 סוגה:  חינוכי, חשבון
 יוצרים:  חנן פלד
 כותבים:  חנן פלד
 בימוי:  רפי מילר
 שחקנים:  דני מוג'ה טליה שפירא רן ורד אורי חי לימור חלימי לימור מרגולין דרור שדאור
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  12
 תוכנית המשך:  גאומטריה נא להכיר
 הפקה
 מפיקים בפועל:  תמר ריינר
 חברת הפקה:  הטלוויזיה החינוכית הישראלית
 אתר צילומים:  אולפני הרצליה
 מוזיקה:  רפי קדישזון
 אורך פרק:  25 דקות
 שידור
 רשת שידור:  הטלוויזיה החינוכית הישראלית
 תקופת שידור מקורית:  2 בספטמבר 1980 – 2 במאי 1982
חשבון פשוט הייתה תוכנית טלוויזיה ללימוד חשבון לרמת כיתה ד' (סווגה כ-חשבון ד' – חשבון פשוט) שנוצרה והופקה על ידי הטלוויזיה החינוכית הישראלית בין השנים 1980 – 1982 ושודרה לראשונה ב-1983. לסדרה צולמו 12 פרקים, מרביתם צולמו בצבע, אולם עד למעבר מלא לשידורים בצבע שודרה התוכנית בשחור-לבן, ולאחר מכן גם בצבע עד לתחילת שנות ה-90.
תסריטי הפרקים נכתבו על ידי חנן פלד. שיר הפתיחה של התוכנית נכתב על ידי אהוד מנור והולחן על ידי בני נגרי. פזמונים שונים במהלך התוכנית עצמה נכתבו על ידי לאה נאור והולחנו על ידי רפי קדישזון. הסדרה הופקה על ידי תמר ריינר בייעוץ מדעי ופדגוגי של נצה מובשוביץ-הדר.
פורמט התוכנית

כל פרק בתוכנית הוקדש לנושא אחר מתוך לימודי החשבון לכיתה ד'. קבוצה של ארבעה ילדים – אורי חי, לימור חלימי, לימור מרגולין ודרור שדאור – בהדרכתו של דני מוג'ה התנסו בפתרון בעיות חשבוניות בנושא הפרק ושרו את מסקנותיהם בססמאות מחורזות (כגון "חילוק באפס זו טעות כיוון שאין לו משמעות", "בכל הדרכים מגיעים תמיד לפירוק ראשוני אחד ויחיד"). במסגרת התוכנית שובצו גם התנסויות בחשבון של שתי דמויות נוספות – ביש (טליה שפירא) וגדא (רן ורד) – בסרטונים קצרים בסגנון סרט אילם. התוכנית שודרה במשך שנת הלימודים בשעות הבוקר במסגרת הסבב הקבוע של תוכניות הלימוד של הטלוויזיה החינוכית, עד שהפסיקה לשמש כעזר לימוד בחשבון.
שמות הפרקים

כפולות והתחלקות
מדוע אסור לחלק באפס?
ראשונים ופריקים
פירוק לגורמים
חזקות
המבנה העשרוני
פעולות החשבון
סימני התחלקות
אומדן ועיגול
חילוק ארוך
דיאגרמות וגרפים
מספרים שליליים
תוכנית בת

החינוכית הפיקה ושידרה במקביל תוכנית בת ארבעה פרקים בשם "גאומטריה נא להכיר" (לכיתה ד') בהנחיית אסתי כץ, והתארחו בה אברהם מור, ראובן שפר, דודיק סמדר ואבנר חזקיהו אך ללא השתתפות ילדים. בדומה לתוכנית האם, גם בה שולבו שירים (שהושרו על ידי השניים) וגם היא כללה פינות של ביש וגדא. שיר הפתיח הושר באותו לחן אך במילים אחרות ("גאומטריה פה, גאומטריה שם, גאומטריה כאן ובכל העולם..."). פרקי התוכנית הם: גאומטריה נא להכיר, המרחק, הזווית, ריצופים ופינות. גם סדרה זאת הופקה על ידי תמר ריינר בייעוץ מדעי של אברהם וכמן ונצה מובשוביץ-הדר.
אוטו גומבושי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 באוקטובר 1902 טרזווארוש (רובע 6), הונגריה 
 פטירה:  17 בפברואר 1955 (בגיל 52) נטיק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Gombosi Ottó János 
 מדינה:  ארצות הברית, ממלכת הונגריה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 השכלה:  Fodor Zeneiskola (1920)  האקדמיה למוזיקה פרנץ ליסט בבודפשט (1923)  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין (1925) 
 מעסיק:  אוניברסיטת הרווארד 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1948) 
 
אוטו יאנוש גומבושי, מחוץ להונגריה אוטו יוהנס גומבוסי (בהונגרית: Gombosi Ottó; בודפשט, 23 באוקטובר 1902 – נאטיק, מסצ'וסטס, 17 בפברואר 1955) היה היסטוריון מוזיקה יהודי-הונגרי-אמריקאי, מבקר מוזיקה, פרופסור באוניברסיטה, אחיו הבכור של היסטוריון האמנות ג'רג' גומבושי, ונכדו של המתמטיקאי שאמו בודיו. גומבושי היה מומחה בעל שם עולמי בתחום תולדות המוזיקה בתקופת ימי הביניים והרנסאנס.
קורות חיים

אוטו גומבושי נולד במשפחה יהודית כבנם הבכור של יוז'ף ליפוט גומבושי, פקיד יליד אגר, והפסנתרנית והמורה ארז'בט בודיו. במלחמת העולם השנייה והשואה נלקח אביו בכוח על ידי אנשי מפלגת צלב החץ מאחד מבנייני הטלאי הצהוב בגטו בודפשט ונעלם בסביבת גדלה בנובמבר או בדצמבר 1944. אמו נלקחה בכוח מהרחוב ונעלמה גם היא באותה השנה.
בצעירותה הייתה אמו תלמידתו של שאנדור קובאץ' ב"בית הספר למוזיקה פודור" בין השנים 1915–1920. בשנים 1919–1921 החל אוטו את לימודיו המתקדמים באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בהדרכתם של לאו ויינר ואלברט שיקלוש, מהם למד תיאוריה והלחנה מוזיקלית. משנת 1921 הוא היה תלמידם של קורט זאקס ושל אריך פון הורנבוסטל באוניברסיטת הומבולדט של ברלין, ובעזרתו של יוהנס וולף (Johannes Wolf) התפרסמה ב-1925 עבודת הדוקטורט שלו בשם "Jacob Obrecht, eine stilkritische Studie". באותה שנה חזר לבודפשט, שם עבד כעורך וכעיתונאי. ב-1926 ייסד את כתב העת Crescendo, שגם אותו ערך במהלך קיומו הקצר. בין השנים 1927–1933 הוא חי בברלין ועבד כחבר צוות של כתבי עת שונים. הוא כתב קבוע עבור
Deutsche Musik
Melos
Zeitschrift für Musikwissenschaft
ועיתונים אחרים (1927–1935).
לאחר עליית הנאצים לשלטון נאלץ לעבור לרומא, שם קיבל מלגה של האקדמיה ההונגרית ברומא. ב-1936 נסע לבזל, שם הכיר את אשתו לעתיד, הכנרת אנה צ'ופ (Anne Tschopp), אותה נשא לאישה שנה לאחר מכן בבודפשט. הוא היה בארצות הברית בשנת 1939 כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה והחליט להשתקע בה. אחד מאחיו והוריו ניספו כאמור בשואה. מ-1940 עד 1946 הוא לימד באוניברסיטת וושינגטון בסיאטל, ולאחר מכן עבר ללמד באוניברסיטת המדינה של מישיגן. ב-1949 זכה במלגת גוגנהיים, שבזכותה חזר לאירופה לזמן קצר ולימד במחלקה למוזיקולוגיה של אוניברסיטת ברן. בשנים 1949–1951 היה מרצה בכיר במחלקות למוזיקולוגיה שלאוניברסיטת שיקגו ובשנים 1951–1955 פרופסור באוניברסיטת הרווארד. הוא התגרש מאשתו הראשונה ב-1954 והתחתן בשנית עם מרילין פרנל (Marilyn Purnell) (1998–1925). ביצירותיו עסק בעיקר במוזיקת ימי הביניים והרנסאנס. הוא היה עמית מערכת של הלקסיקון למוזיקה.
יצירותיו

Jakob Obrecht (בודפשט, 1925)
חיים מוזיקליים בחצר מתיאש הראשון, מלך הונגריה (מוזיקה, 1929; באיטלקית: Vita musica alla corte di re Mattia. קורבינה, 1929)
Die ältesten Denkmäler der mehrstimmigen Vokalmusik aus Ungarn (Ungarische Jahrbücher, 1931)
Quellen aus dem XVI–XVII. Jahrhundert zur Geschichte der Musikpflege in Bartfeld – Bártfa – und Oberungarn. (Hungarische Jahrbücher, 1932)
Zur Vorgeschichte der Tokkate (Acta Musicologica, 1934)
חייו ויצירותיו של באלינט בקפארק (בודפשט, 1935)
Studien zur Tonartlehre der frühen Mittelalters. (Acta Musicologica, 1937) Tonarten und Stimmungen der antiken Musik. Kopenhagen. (בודפשט, 1939)
New Light on Ancient Greek Music. (Papers Read at the International Congress of Musicology. New York, 1939)
Machaut's Messe Notre-Dame (The Musical Quarterly, 1950)
Moyen Age et Renaissance (כתב העת של האגודה האמריקנית למוזיקה, 1955)
לקריאה נוספת

Lebon, Daniel-Frédéric: Otto Gombosi = Maurer Zenck, Claudia–Petersen, Peter–Fetthauer, Sophie (Hg.): Lexikon verfolgter Musiker und Musikerinnen der NS-Zeit . המבורג, 2015. אוניברסיטת המבורג
לקסיקון ביוגרפי הונגרי I-II. עורכת ראשית אגנש קניירש. בודפשט, הוצאה לאור אקדמית, 1967–1969
ספר המוזיקה ההונגרית. עורך אימרה מולנר. בודפשט, אדן הוואש, 1936
ביוגרפיה באתר מקודת שם
אוטו גומבושי (zeneakademia.hu)
Otto Stolberg-Wernigerode: Neue deutsche Biographie, ברלין, 1964. 638–639. גישה מקוונת
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári születési akv. 2896/1902. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-07-10.
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 380/1901. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-07-10.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 616/1937. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-07-10.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274621005171  PLWABN: 9810680497805606  BNE: XX1467107  BnF: cb14841917c (data)  GND: 140836357  ISNI: 0000 0001 0930 5474  LCCN: n85186947  NKC: xx0177138  NLG: 140025  NTA: 067998453  SELIBR: 207493  SUDOC: 119297159  Trove: 1091291  VcBA: 495/75970  VIAF: 107534034   WorldCat (עם VIAF): 107534034
סמואל גומפרס

| --- | --- |

 לידה:  27 בינואר 1850 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  13 בדצמבר 1924 (בגיל 74) סן אנטוניו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות סליפי הולו 
 השכלה:  JFS 
 בן או בת זוג:  סופיה ג'וליאן 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של העבודה (1989) 
 חתימה:   
 
סמואל גומפרס (באנגלית: Samuel Gompers; ‏26 בינואר 1850, לונדון - 13 בדצמבר 1924, סן אנטוניו, טקסס) היה מנהיג פועלים יהודי אמריקאי.
שנותיו הראשונות

גומפרס נולד למשפחה יהודית ממוצא הולנדי שהיגרה ללונדון באמצע המאה התשע עשרה. אביו של גומפרס עבד במפעל סיגריות ומשפחתו השתייכה למעמד הפועלים. גומפרס למד רק כארבע שנים בבית ספר שכן מגיל צעיר סייע לאביו בעבודתו. בגיל שלוש עשרה היגר עם משפחתו לארצות הברית ועבד במפעל סיגריות. הוא נשא לאישה את סופיה יוליאן ובשנת 1872 קבל אזרחות אמריקאית.
כמנהיג פועלים

לאחר המשבר הכלכלי בשנת 1873 הקים גומפרס את איגוד העובדים של פועלי הסיגריות. בשנת 1881 הקים את הפדרציה של האיגודים המקצועיים בארצות הברית. בשנת 1886 אורגן האיגוד מחדש בשם "פדרציית העבודה האמריקאית". הייתה זו פדרציה של איגודי עובדים בענפים שונים.
גומפרס עמד בראש ארגון זה עד סוף ימיו, למעט שנה אחת ב-1895. לימים, בשנת 1904, תאגד פדרציה זאת של איגודים מקצועיים למעלה ממיליון וחצי פועלים וב-1914 אף יגיע מספר הפועלים בפדרציה לכשני מיליון עובדים. עם זאת הפדרציה לא ניסתה לאגד בתוכה פועלים בלתי מיומנים.
גומפרס התנגד למעורבות של איגודי הפועלים בפוליטיקה האמריקאית ולכן התנגד נחרצות למפלגה הסוציאליסטית האמריקאית של יוג'ין דבס. הוא האמין שעל הפועלים להאבק להשגת זכויותיהם במסגרת החברה הקפיטליסטית ולא לערער על יסודות קיומה.
גומפרס גם האמין שאת זכויות העובדים יש להשיג במסגרת משא ומתן קיבוצי ולא במסגרת חקיקה שתכפה מלמעלה על המעסיקים. עם זאת בפרספקטיבה היסטורית יש הזוקפים לזכותו את מרבית החקיקה לטובת העובדים בארצות הברית.
בשנת 1899 היה גומפרס מאישי הציבור האמריקניים שיצאו נגד המלחמה של ארצות הברית בפיליפינים וגינו את אמצעי הדיכוי שבהם נעשה שימוש ואת מה שכונה "הרוח האימפריאליסטית" שאחזה בארצות הברית. גומפרס תמך בהגבלות על ההגירה לארצות הברית, מכיוון שלטענתו גרמה ההגירה להורדת שכר העובדים. פועלים יהודים טענו נגדו שהוא מתנכר לעמו, בין השאר בגלל התנגדותו להגירה חופשית. את הפרעות שביצעו לבנים בשחורים באיסט סנט לואיס תירץ בכך שבעלי ההון הביאו פועלים שחורים מהדרום שדחקו את רגליהם של הפועלים הלבנים ושברו שביתות. גומפרס היה ממתנגדי הקומוניסטים והתנגד לכל משא ומתן עם ברית המועצות.
בזמן מלחמת העולם הראשונה סייע גומפרס לנשיא וודרו וילסון לרתום את האיגודם המקצועיים האמריקאים למאמץ המלחמתי. לשם כך מונה כחבר במועצה להגנה לאומית שרכזה את מאמצי המלחמה האמריקאיים. לא היה זה דבר של מה בכך שכן אגודי עובדים ומנהיגי עובדים אמריקאים אחרים כגון יוג'ין דבס התנגדו למעורבות אמריקאית במלחמה. הוא השתתף בוועידת השלום בורסאי לאחר מלחמת העולם הראשונה כיועץ לענייני עבודה.
ב-6 בדצמבר 1924, בעת כנס פועלים במקסיקו סיטי, התמוטט גומפרס ולאחר מספר ימים נפטר.
גומפרס כתב מספר ספרים ובהם האוטוביוגרפיה, "Seventy Years of Life and Labour", שיצאה לאור בשנת 1925.
בספרה "המגדל הגאה" (עמוד 484), כותבת ההיסטוריונית ברברה טוכמן שעל אף שהתנגד לרעיון של מלחמת המעמדות עדיין היה בעל תודעה מעמדית מובהקת. היא מצטטת את גומפרס שהעיד על עצמו:
אני פועל ברמ"ח אברי ובשס"ה גידי. בכל שאיפותי ומעשי אני בצד המקדם את האינטרסים של אחי הפועלים.
לקריאה נוספת

ברברה טוכמן, המגדל הגאה, עמודים 483–485, תרגם מאנגלית עמי שמיר, הוצאת דביר, תל אביב, 1998.
הערות שוליים

↑  מוריס הילקוויט ושמואל גומפרס, דואר היום, 6 בנובמבר 1933
↑  אמעריקא, חבצלת, 8 בינואר 1906
↑  מכתבים מחוץ לארץ, הצפירה, 5 באוגוסט 1912
↑  סוציאליסטים ופרעות, הפועל הצעיר, 25 ביולי 1919
↑  ארצות הברית ורוסיה, דואר היום, 26 בינואר 1925
↑  מות שמואל גומפרס, דואר היום, 12 בדצמבר 1924
גומפרס לא מת; גומפרס מת בכל זאת, דואר היום, 14 בדצמבר 1924
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261960905171  PLWABN: 9810649593205606  BnF: cb121348681 (data)  CiNii: DA03598150  GND: 118718088  ISNI: 0000 0000 8129 9155  LCCN: n50034482  MusicBrainz: b65f178f-4b24-419e-be04-461e2234e9c6  NARA: 10580327  NDL: 00441239  NKC: skuk0000484  NLA: 35132849  NTA: 06868231X  RERO: 02-A009577839  SNAC: w66b7twc  SUDOC: 032714432  Trove: 836550  VIAF: 51724750   WorldCat (עם VIAF): 51724750
הארץ המובטחת

ערך זה עוסק במושג תנ"כי. אם התכוונתם לסרטו של עמוס גיתאי, ראו .
השערה של גבולות ארץ כנען המצומצמים על־פי ספר במדבר (לא כולל עבר הירדן המזרחי). הקו הכחול אמור להתחיל מדרום לים המלח ולא ממרכזו.אזור הארץ המובטחת בגבולותיה המורחבים (על פי ספרי בראשית ושמות). בתמונה ניתן לראות את נהר פרת (בצפון מזרח) ואת ים סוף בדרום.
גבולות המדינה כיום
הארץ המובטחת היא חבל ארץ שהובטח בתורה על ידי אלוהים לאברהם אבינו שצאצאיו יקבלוהו לנחלה בכל הדורות. חז"ל מתייחסים להבטחה זו כאל חזון עתידי, שלא מתממש בכיבוש הארץ הראשון של יהושע, אך ייתכן שהתממש בכיבושי דוד המלך. במקרא עצמו ישנם אזכורים לכך שיש הבדל בין הכיבוש הראשון של חבלי ארץ שהתאימו לגודל האוכלוסייה של 12 השבטים, וישנו כיבוש מורחב (כִּי יַרְחִיב יְהוָה אֱלֹהֶיךָ אֶת גְּבוּלְךָ כַּאֲשֶׁר דִּבֶּר לָךְ). הבטחה זו ניתנה בברית בין הבתרים. ושוב במתן תורה במעמד הר סיני, למשה בעת פטירתו, וליהושע בן נון עם קבלת הנהגתו.
גבולות הארץ המובטחת מוגדרים בהבטחות אלו בכמה סגנונות: ממדבר סיני, ים סוף ונהר מצרים (ישנה מחלוקת אם הנילוס עצמו, או הקצה המזרחי של דלתת נילוס, או וואדי אל עריש) בדרום־מערב, עד נהר פרת בצפון־מזרח.
ההבטחות בתנ"ך

בתחילת פרשת לך לך מופיעה הנבואה הבאה
"וַיֵּרָ֤א יְהֹוָה֙ אֶל־אַבְרָ֔ם וַיֹּ֕אמֶר לְזַ֨רְעֲךָ֔ אֶתֵּ֖ן אֶת־הָאָ֣רֶץ הַזֹּ֑את"
בברית בין הבתרים מתוארים גבולותיה של הארץ המובטחת:
בַּיּוֹם הַהוּא כָּרַת ה' אֶת אַבְרָם בְּרִית לֵאמֹר: לְזַרְעֲךָ נָתַתִּי אֶת הָאָרֶץ הַזֹּאת מִנְּהַר מִצְרַיִם עַד הַנָּהָר הַגָּדֹל נְהַר פְּרָת. אֶת הַקֵּינִי וְאֶת הַקְּנִזִּי וְאֵת הַקַּדְמֹנִי. וְאֶת הַחִתִּי וְאֶת הַפְּרִזִּי וְאֶת הָרְפָאִים. וְאֶת הָאֱמֹרִי וְאֶת הַכְּנַעֲנִי וְאֶת הַגִּרְגָּשִׁי וְאֶת הַיְבוּסִי.
בספר שמות במעמד הר סיני נאמר לבני ישראל:
וְשַׁתִּי אֶת גְּבֻלְךָ מִיַּם סוּף וְעַד יָם פְּלִשְׁתִּים וּמִמִּדְבָּר עַד הַנָּהָר כִּי אֶתֵּן בְּיֶדְכֶם אֵת יֹשְׁבֵי הָאָרֶץ וְגֵרַשְׁתָּמוֹ מִפָּנֶיךָ.
בספר דברים בדברי הפרידה של אלהים למשה נאמר:
כָּל הַמָּקוֹם, אֲשֶׁר תִּדְרֹךְ כַּף רַגְלְכֶם בּוֹ לָכֶם יִהְיֶה מִן הַמִּדְבָּר וְהַלְּבָנוֹן מִן הַנָּהָר נְהַר פְּרָת, וְעַד הַיָּם הָאַחֲרוֹן יִהְיֶה, גְּבֻלְכֶם
בספר יהושע, בנבואה הראשונה שניתנה ליהושע על כיבוש הארץ:
מֵהַמִּדְבָּר וְהַלְּבָנוֹן הַזֶּה וְעַד הַנָּהָר הַגָּדוֹל נְהַר פְּרָת כֹּל אֶרֶץ הַחִתִּים וְעַד הַיָּם הַגָּדוֹל מְבוֹא הַשָּׁמֶשׁ יִהְיֶה גְּבוּלְכֶם.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היחס לגבולות מסעי

בפרשת מסעי שבספר במדבר (פרק ל"ד) מתוארים גבולותיה של ארץ כנען שאותה הצטוו ישראל לכבוש בעת כניסתם לארץ. גבולות אלו מצומצמים משמעותית מ'גבולות ההבטחה', בצפון לא נזכר נהר פרת, בדרום לא נזכר ים סוף, במזרח הגבול הוא נהר הירדן כאשר מוזכר שם שנחלת עבר הירדן נוספת על גבי ארץ כנען, ובדרום מערב נזכר נחל מצרים במקום נהר מצרים.
על קושי זה עמדו רבים מן המפרשים והחוקרים, ונאמרו בזה שלוש שיטות עיקריות:
שיטה א': יש אומרים ש'גבולות ההבטחה' נאמרו לעתיד לבוא. כדעה זו נוקטים רוב פרשני המקרא וחז"ל.
שיטה ב': גבולות 'פרשת מסעי' נאמרו במצוות ירושה לדור הכניסה לארץ, שהיו מעט אנשים, אבל בהמשך בימי דוד ושלמה אז יתרחבו הגבולות ל'גבולות ההבטחה'
שיטה ג': ההבדל בין מערכות הגבול נובע מסיבה מציאותית, גבולות ההבטחה מתארים את הארץ כולה הכוללת אזורים מדבריים, כגון חלקו הדרומי של הנגב, מדבר סיני, והמדבר הסורי הנמצא בין רצועת החוף המיושבת לבין נהר הפרת. פרשיית הגבולות במסעי, לעומת זאת, משרטטת את תחום הארץ המיושבת, ללא המדבריות. הסיבה לכך היא שפרשיית מסעי באה להגדיר את השטח שיחולק בנחלה לשבטים, ויתחייב במצוות התלויות בארץ ואין לחלק שטח מדברי, המתאים לרעיית צאן, כנגד שטח הראוי לחקלאות. אולם ארץ ישראל עצמה ממשיכה גם מעבר לתחום זה והיא כוללת את כל גבולות ההבטחה. לפי דעה זו[דרוש מקור] שטח זה אינו חייב במצוות התלויות בארץ היות שאין זה שטח ראוי לזריעה.
ההבדל בין הפירושים הוא גם בהלכה לגבי שטח הערבה עד אילת. בדעת הסוברים שאינה כלולה בגבולות פרשת מסעי, לשיטה א' – לא חלה עליה מצוות יישוב ארץ ישראל. לשיטה ב' – חלה עליה המצווה, אך לעניין המצוות התלויות בארץ ייתכן ונחשבת לחוץ לארץ. לשיטה ג' – גם לדעה המוציאה את אילת מגבולות מסעי, ריבונות מדינת ישראל כיום על המקום מחילה עליה את חובת המצוות התלויות בארץ.