stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המדבר הצבוע
גאולוגיה

המדבר מורכב משכבות מרובדות של טין, אבן בוץ ופצלים מהטריאס. שכבות סלע אלה מכילות שפע תרכובות ברזל ומגנזיום אשר מספקות את הפיגמנטים של הצבעים השונים באזור. גיר אגמי דק ועמיד ושכבות של זרמי לבה מחפים את הבסיס. שכבות רבות של אפר געשי מספקות את הסיליקה לעצים המאובנים באזור. סחיפת שכבות אלה הביאה להיווצרות הטופוגרפית של הבתרונות.
בחלקים הדרומיים של המדבר ישנם שרידי יער מחטני מתקופת הטריאס - מאובנים בני מיליוני שנים. רוח, מים וסחיפה ממשיכים לשנות את פני הנוף על ידי העברת המשקע וחשיפת שכבות עתיקות. ישנם מאובנים של צמחים ובעלי חיים פרהיסטוריים שנמצאו באזור, וזאת בנוסף לעקבות של דינוזאורים ועדות להתיישבות מוקדמת של האדם.
נגישות

מרבית האזור נגיש רק באופן רגלי או בדרכים לא סלולות. הערים קמרון וטובה סיטי, שנמצאות בתוך שמורת הנוואחו הן שני היישובים הגדולים באזור.
גלריה

הפסים האדומים - אפורים הם נוף גאולוגי טיפוסי במדבר הצבוע.
המדבר הצבוע עם בולי עץ מאובנים.
המדבר הצבוע ברקע הפארק הלאומי פטריפייד פורסט.
המדבר הצבוע, אריזונה.
המדאנית יהודית

| --- | --- |
 דוברים:  8
 כתב:  אלפבית עברי
 משפחה:  הודו-איראנית
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
המדאנית־יהודית היא השפה הנעלמת של הקהילה היהודית המתגוררת בהמדאן ומהווה ניב של שפה פרסית יהודית המדוברת במקור על ידי קהילת יהודי המדאן שהם חלק מיהודי איראן באזורי המדאן ובורוג'רד במערב איראן.. לשפה ההמדאנית־יהודית, כמו לשפות יהודיות אחרות, יש מספר רב של מילים המושאלות מעברית והיא נכתבת באלפבית העברי .
יהודי המדאן 1917
בעקבות ההגירה של הקהילה היהודית האיראנית באמצע המאה ה-20, השימוש בשפה זו הולך ופוחת, והנשארים שעוד דיברו בשפה זו באיראן החלו לדבר פרסית יהודית ופרסית. שפתן של קבוצות מהגרים לארצות הברית ולישראל עברה בהדרגה לאנגלית ולעברית.
אוריינות

רוב אנשי המדאן לא ידעו קרוא וכתוב בפרסית, ואוריינותם הוגבלה לעברית. כלומר, אם היו רוצים לכתוב משהו, היו כותבים אותו בעברית ובפרסית, ולרוב היו מתאימים את האותיות לפרסית וכותבים. בחלק מבתי הכנסת ישנם ספרי דת – כמו תרגום של כתבי קודש – הכתובים בכתב עברי פרסי (פרסיהוד). היהודים מהמדאן למדו עברית בדרך כלל בבתי כנסת או בתי ספר שבהם לימדו עברית. לאחר תקופה של פעילות בית הספר, היו שיעורי עברית לילדים ובני נוער במקום שנקרא "גן ילדים".
לאחר זמן רב, הוקם בית הספר אליאנס בהמדאן בעקבות טהראן. לפני הקמת בית הספר אליאנס, יהודי המדאן לא היו במצב טוב מבחינת ביטחון ומבחינת מבנים חומריים ורוחניים.
בית הספר אליאנס המדאן היה מתקדם מאוד. בשיאו היו בו המורים והמורים הטובים ביותר, ובתחרויות האקדמיות שנערכו מדי שנה בהמדאן, המקומות הראשון, השני והשלישי היו תמיד מבית הספר אליאנס, והם זכו בפרסים גם בתחרויות ספורט. בית הספר אליאנס היה קיים עד שנה לאחר המהפכה האיראנית, אך עקב הגירתם של מספר רב של יהודים של המדאן לטהראן ולעיתים גם לחו"ל, הוא פורק ושמו שונה, ולאחר מכן נהרס ובמקומו נבנה בית ספר נוסף.
דקדוק המדאני־יהודי

בטבלה ניתן לראות השוואה בין ההמדאנית־יהודית לכמה ניבים אחרים של פרסית יהודית. הניב דומה לכאשאנית יהודית במספר סימנים. חלק מהמילים זהות לאספהאנית יהודית, למשל, המילים זריקה, רצון וחתול. בנוסף, המדאנית יהודית חולקת את המילה דרור לדוגמה עם בורוג'רדית יהודית.
הערות שוליים

↑  Siavoshi, Sussan, ed. (בינואר 2022). "Judeo-Hamadani: The Language of Jews in Hamadan and Its Origins". Iranian Studies. Cambridge and New York: Cambridge University Press on behalf of the Association for Iranian Studies. 54 (5–6): 769–805. doi:10.1080/00210862.2020.1848420. ISSN 1475-4819. LCCN sn85060395. OCLC 1753915. {{cite journal}}:  (עזרה)
1 2 3  كليميان همدان, www.iranjewish.com
מאמרים קשורים

שפה יהודית-פרסית עתיקה נשמרה בחיים
השוואת ניבים של שפות יהודיות מתוך The Journal of Jewish Languages
המדבר האדום

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  מיכלאנג'לו אנטוניוני 
 הופק בידי:  Tonino Cervi, אנג'לו ריזולי 
 תסריט:  מיכלאנג'לו אנטוניוני, טונינו גוארה 
 עריכה:  ארלדו דה רומא 
 שחקנים ראשיים:  מוניקה ויטי Giovanni Lolli Rita Renoir Beppe Conti ריצ'רד האריס Xenia Valderi Bruno Scipioni 
 מוזיקה:  ג'ובאני פוסקו 
 צילום:  קארלוס די פלומה 
 מדינה:  צרפת, איטליה 
 חברה מפיצה:  קבוצת RCS, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  31 במרץ 1965 
 משך הקרנה:  117 דק' 
 שפת הסרט:  איטלקית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט רומנטי 
 פרסים:  פרס אריה הזהב 
 דף הסרט ב־IMDb
 
המדבר האדום (באיטלקית: Il deserto rosso; שם הסרט במהלך הפקתו היה תכול וירוק, Celeste e verde) הוא סרט איטלקי משנת 1964, בבימויו של מיכלאנג'לו אנטוניוני. תסריטו נכתב על ידי אנטוניוני וטוני גוארה, ומככבים בו מוניקה ויטי וריצ'רד האריס. זהו סרטו הראשון של אנטוניוני שצולם בצבע. הסרט זכה לשבחים רבים מן המבקרים, ובין היתר גרף את פרס אריה הזהב בפסטיבל ונציה לשנת 1964. הסרט הוא החלק אחרון מסדרה של ארבעה סרטים שאותם עשה אנטוניוני, בשיתוף עם ויטי. שלושת הסרטים שקדמו לו הם "אוונטורה" (1960), "הלילה" (1961), ו"ליקוי חמה" (1962).
עלילה

הסרט נפתח בשחרורה של ג'וליאנה (ויטי) מבית-החולים לאחר שניסתה להתאבד. היא מתגוררת עם בעלה אוגו (קרלו צ'יונטי), שמנהל יחד עם בנם הצעיר בית-חרושת הנמצא בתהליך הלאמה, ואשר נמצא במשבר ועל סף פשיטת-רגל. ג'וליאנה מרגישה זרה ותלושה ממשפחתה, ומנותקת מהנעשה בעולמם. זלר (ריצ'רד האריס), חברו של אוגו מחליט להגיע לרוונה, עיר איטלקית בה התגוררו. כל זאת במטרה לסייע לו ולהציע עסקת עבודה, ותוך כדי המפגש עימם נוצרת משיכה בינו לבין ג'וליאנה. נראה כי זלר מסוגל להבין את צרותיה ובעיותיה של ג'וליאנה אף יותר מבעלה אוגו, אך זה בתורו לא מספיק דיו כדי להשפיע או לסייע לה בכך.
צילום

מתרחש ברוונה, עיר מתועשת שממוקמת במחוז אמיליה-רומאניה שבאיטליה. הצילומים התרכזו בעיקר בסביבת בתי-החרושת אשר היו לזכר ממלחמת העולם השנייה, בהם נמצאות מערכות מכונות תעשייתיות, ועמק למרגלות נהר מזוהם.
הסרט צולם על ידי הסינמטוגרפר האיטלקי קרלו די פלמה (אנ').
הפסקול מורכב מצלילים אורבניים עוצמתיים, צפירות, ורעשים אלקטרוניים. כאמור, סרט זה היה הראשון שאותו צילם אנטוניוני בצבע. אנטוניוני מדגיש כי רצה ליצור מבע שמשול לצביעה על מצע קנבס –
אני רוצה לצבוע את הסרט כפי שצובעים קנבס: לשלב בין צבעים שונים, ולא להגביל את עצמי רק לצבעים טבעיים.
כפי שניכר בהמשך עשייתו הקולנועית, אנטוניוני גמא מרחקים ארוכים בניסיונו להגשים משאלה זו. דוגמה לזאת ניתן לראות בעצים והדשא שצבועים בגווני לבן-אפור, אלמנט שמעצים את המתאר האורבני. אנדרו סאריס תיאר את הצינורות והגדרות שטופי הגוון האדום כ"ארכיטקטורה של החרדה: כל האדום וכל הכחול זועקים באותה מידה שהם מסבירים".
משמעות

על אף שבמובן מסוים "מדבר אדום" נחשב לסרט על תרבות תעשייתית נוקשה אשר ממנה מנסה ג'וליאנה להתפכח ולהימלט, אנטוניוני התייחס מאוחר יותר ואמר שרצה להראות שלטכנולוגיה התעשייתית יופי ייחודי משלה, ובכך למעשה צילם סרט על ההסתגלות האנושית, במובן זה שג'וליאנה –
חייבת להתעמת עם סביבתה החברתית. לעתים מופשט לומר – כפי שאנשים מסוימים יעידו – שאני מגנה את העולם התעשייתי הלא-אנושי אשר מדכא את האינדיבידואל ומוביל אותו לנוירוזה. כוונתי הייתה לתרגם את קיומנו הפיוטי, בכך שגם בתי-חרושת עשויים להיחוות כמופלאים. קווי המתאר וצורתם של בתי-החרושת, כמו גם הארובות, יכולים להיות יפים יותר גם ממראה העצים המלבלבים, אשר אותם התרגלנו לראות. זהו עולם עשיר, מלא ויטאליות והנאה. הנוירוזה שחיפשתי לתאר בסרט זה מורכבת יותר מסכום חלקיה. ישנם אנשים שאכן מסתגלים, וכאלו שאינם מסוגלים להשתלב – ייתכן בשל היותם כבולים לסגנון חיים שחלף מן העולם.
לקריאה נוספת

Brunette, Peter. The Films of Michelangelo Antonioni. Cambridge University Press, 1998. Page 169
Seymour Benjamin Chatman, Paul Duncan. Michelangelo Antonioni: The Investigation. Taschen, 2004. ISBN 3822830895. Pages 91–95
המינגוויי ספיישל

| --- | --- |

המינגוויי דאקירי
 סוג:  קוקטייל רשמי של איגוד הברמנים הבינלאומי 
 
המינגוויי ספיישל (באנגלית: Hemingway special) הוא קוקטייל לכל שעות היום המבוסס על דאקירי פלורידיטה.
מאפיינים

הקוקטייל מוכר על ידי איגוד הברמנים הבין-לאומי. הוא עשוי מרום, מיץ ליים, ליקר מרסקינו ומיץ אשכוליות ומוגש בכוס קוקטייל כפולה.
היסטוריה

ארנסט המינגוויי, ששהה בקובה תקופה די ארוכה, ניסה את משקה הדגל של הבר פלורידיטה (בו ישב מדי יום ביומו כבר מ-11 בבוקר, בפינה השמאלת קיצונית ליד הדלפק שבו נמצא פסל הברונזה שלו בישיבה, בגודל טבעי, מוצג עד היום), את הדאקירי פלורודיטה, ואמר לפי המסופר
"זה טוב אבל אני מעדיף את זה ללא סוכר ועם רום כפול",
כך הפך המשקה לקוקטייל הידוע כיום כדאקירי המינגוויי או הפָּפָּה דוּבְּלֶה. המתכון שונה מאוחר יותר, תוך הוספת מיץ אשכוליות לתערובת, ובשלב זה זכה המשקה לכינוי "המינגווי מיוחד".
הערות שוליים

1 2 3  "Hemingway and the Floridita". El Floridita La Cuna del Daiquiri. נבדק ב-8 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Hemingway special". IBA World. אורכב מ-המקור ב-17 בפברואר 2017. נבדק ב-8 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Hemingway Special". AIBM Project. 30 במרץ 2014. נבדק ב-8 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Curtis, Wayne. "Behind the drink: The Hemingway daiquiri". liquor.com. נבדק ב-8 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| קוקטיילים רשמיים של איגוד הברמנים הבין-לאומי (IBA) |
| --- | --- | --- |
| בלתי נשכחים   The Unforgettables | אלכסנדר •  אמריקנו • אנג'ל פייס • אוויאיישן • בין הסדינים • בולברדייה • ברנדי קרסטה • קזינו • קלווור קלאב • דאקירי • דרי מרטיני • ג'ין פיז • האנקי פאנקי • ג'ון קולינס • מילה אחרונה • מנהטן • מרטינז • מארי פיקארד • בלוטת הקופים • נגרוני • אולד פאשנד • פארדייז • פלאנטרס פאנץ'  • פורטו פליפ • ראמוס פיז • ראסטי נייל • סזראק • סיידקאר • סטינגר • טוקסידו • Vieux Carré •  ויסקי סאוור • וייט ליידי |  |
| קלאסיקות עכשוויות   Contemporary Classics | בליני • רוסי שחור (רוסי לבן) • בלאדי מרי • קאיפיריניה • קוקטייל שמפניה • קורפס רוויוור 2 • קוסמופוליטן • קובה ליברה • פרנץ' 75 • פרנץ' קונקשן • גולדן דרים • גראסהופר • המינגוויי ספיישל • צוואר סוס • אייריש קופי • קיר • לונג איילנד אייסד טי • מאי תאי • מרגריטה • מימוזה • מינט ג'ולפ • מוחיטו • מוסקו מיול • פינה קולדה • פיסקו סאוור • סי בריז • סקס על החוף • סינגפור סלינג • טקילה סאן רייז • וספר •  זומבי |  |
| משקאות עידן חדש   New Era Drinks | ברקודה • ברכי דבורה • ברמבל • קנהנצ'ארה • דארק אנ סטורמי • אספרסו מרטיני • פרננדיטו • פרנץ' מרטיני •  לא חוקי • למון דרופ מרטיני •  עירום ומפורסם  • ניו יורק סאוור • אולד קובן  •  פלומה • מטוס נייר • פניצילין • ראשן ספרינג פאנץ' • סולת'סייד • ספייסי פיפטי • שפריץ • ספרינג באסטרד • טיפררי • טומיס מרגריטה • טרינידד סאוור • VE.N.TO • ציפור צהובה |  |
| קוקטיילים |
| --- | --- | --- |
| סוגי קוקטיילים | קוקטייל יין • קוקטיילי שלהבת • קוקטיילי חנקן נוזלי • סאוור • פונץ' |  |
| ציוד וכלים לקוקטיילים | שייקר •  כפית בר • מבחש • מסננת קוקטיילים • מגרסת קרח • ג'יגר |  |
| עיטורי קוקטייל | דובדבן מסוכר • מטריית קוקטייל • קשית שתייה |  |
| סירופים וציוד נוסף | מי סוכר • גרנדין • מכונת קפה • מסחטה • בלנדר |  |
| כוסות לקוקטיילים |  כוס מרטיני •  כוס אולד פאשנד •  כוס ברנדי סניפטר •  כוס הייבול •    כוס יין •  כוס מרגריטה •  כוס קולינס •  כוס שמפניה |  |
| אחר | בר • מסיבת קוקטייל • פליירינג • מוזג • איגוד הברמנים הבינלאומי • אנגוסטורה ביטרס • שמלת קוקטייל |  |
המהומות בעקבות מצעד הגאווה בבלגרד (2010)

המהומות בעקבות מצעד הגאווה בבלגרד (בסרבית: Нереди поводом параде поноса) הייתה תקרית של אלימות נגד להט"ב שהתרחשה ב-10 באוקטובר 2010 במהלך מצעד גאווה, שאורגן לקידום זכויות הלהט"ב בסרביה (אנ'). מצעד הגאווה היה הראשון בבלגרד מאז 2001; מצעד מתוכנן ב-2009 בוטל בגלל איומים לאלימות.
מפגינים אנטי-להט"בים ואנטי-ממשלתיים לחמו עם כ-5,000 שוטרים חמושים, והשליכו בקבוקי תבערה, לבנים, סלעים, בקבוקי זכוכית וחזיזים; המשטרה השתמשה בכדורי גומי ובגז מדמיע. לא היו הרוגים.
תוצאות

מהמשטרה נמסר כי 78 שוטרים ו-17 אזרחים נפצעו, ו-101 בני אדם עוכבו בשל התנהגות אלימה. המוסך של בניין המפלגה הדמוקרטית הסרבית הועלה באש, וגם בניין הטלוויזיה הממלכתית ומטה מפלגות פוליטיות אחרות נפגעו. המצעד נתפס כמבחן לממשלת סרביה (אנ'), שהצהירה כי היא תגן על זכויות האדם בסרביה (אנ'), כאשר היא בתהליכים לקבלת חברות באיחוד האירופי. הפוליטיקאי הסלובני, ג'לקו קאצ'ין (אנ'), העומד בראש הצוות בתהליך קבלת חברות של סרביה לאיחוד האירופי, אמר כי כישלונה של סרביה לעצור את המהומה עלולה הייתה לפגוע בהצעתה להצטרף לאיחוד האירופי. במהלך ביקור בבלגרד יומיים לאחר המהומה, שיבחה מזכירת המדינה של ארצות הברית, הילרי קלינטון, את ממשלת סרביה על שמירה על זכויות האדם של משתתפי המצעד.
הערות שוליים

1 2  Lowen, Mark (10 באוקטובר 2010). "Scores arrested in Belgrade after anti-gay riot". BBC News. ארכיון מ-2021-01-01. נבדק ב-2020-12-29. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  VASOVIC, ALEKSANDAR (10 באוקטובר 2010). "Anti-gay riots rock Belgrade". Toronto Sun. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  GEC, JOVANA (10 באוקטובר 2010). "Protesters hurl Molotov cocktails, injure 100 at Serbian gay-pride march". The Globe and Mail. ארכיון מ-2010-10-14. נבדק ב-2020-12-29. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Serbia police clash with far-right rioters at gay pride march". London: guardian.co.uk/Associated Press. 10 באוקטובר 2010. ארכיון מ-2021-01-01. נבדק ב-2020-12-29. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  STOJANOVIC, DUSAN (11 באוקטובר 2010). "Official: Anti-gay riots send wrong message to EU". MSNBC. ארכיון מ-2021-01-01. נבדק ב-19 בנובמבר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Clinton praises Serbia's progress, new leaders". The Washington Post. 12 באוקטובר 2010. ארכיון מ-2021-01-01. נבדק ב-2020-12-29. {{cite news}}:  (עזרה)
עימותים בין הז'נדרמריה (אנ') (ז'נדרמריה סרבית) לבין הפורעים האנטי-להט"בים
המלחמה הפונית השלישית

המלחמה הפונית השלישית הייתה המלחמה האחרונה מבין המלחמות הפוניות שהתנהלו בין הרפובליקה הרומית לקרתגו המושבה הפיניקית ("פּוּנים" בלשון הרומאים), בין השנים 149 עד 146 לפנה"ס.
הרקע למלחמה

בחוזה השלום שסיים את המלחמה הפונית השנייה, נאסר על קרתגו, בין השאר, לצאת למלחמה ללא אישורו של הסנאט הרומי והוטלו הגבלות על גודל הצי הקרתגי.
הרומאים, שזכרו את התנהלותה של המלחמה הפונית השנייה, שבה קרתגו כמעט כבשה והשמידה את רומא, החלו לחשוש מהתאוששותה המהירה של קרתגו ומהאפשרות שזו תהפוך שוב לאיום על שליטת רומא בים התיכון. התאוששותה של קרתגו הביאה את הרומאים להבנה שרק מלחמה תוכל לנטרל כל איום עתידי שקרתגו תוכל להווה על רומא. קאטו הזקן, שהיה ממובילי הקו האנטי-קרתגי, הטיב לבטא תחושה זו, בכך שסיים כל נאום במילים "מלבד זאת אני סבור שיש להרוס את קרתגו".
העילה של רומא לפתיחה במלחמה הגיעה כאשר מסיניסה מלך נומידיה, שהיה בן בריתה של רומא, ניצל את חולשתה המדינית והצבאית של קרתגו והחל לבצע פשיטות על עריה. הקרתגים שלחו תחילה משלחת לסנאט הרומאי, שביקשה אישור לפתוח במלחמה נגד נומידיה, אולם נענו בשלילה.
בינתיים סיימו הקרתגים לשלם את פיצויי המלחמה שהיו חייבים לרומאים בעקבות תבוסתם במלחמה הפונית השנייה, ראו את עצמם משוחררים מן ההתחייבויות שלקחו על עצמם בחוזה השלום, והכריזו מלחמה על נומידיה בשנת 151 לפנה"ס. כך סיפקו הקרתגים לרומאים עילה לצאת למלחמה, ואלה אכן הכריזו מלחמה על קרתגו בשנת 150 לפנה"ס.
מצב הקרתגים לא אפשר להם לנהל מלחמה נגד רומא. הם הבינו את טעותם ושלחו שגריר לסנאט הרומאי, עם ייפוי כוח מלא לקבל כל תכתיב רומאי. הסנאט הבטיח שאם קרתגו תעביר 300 ילדים קרתגים ממשפחות האצולה לרומא כבני ערובה, ותסכים לציית לכל פקודה של הקונסולים, שלמותה הטריטוריאליות ועצמאותה לא יפגעו.
הקונסולים שהגיעו לאוטיקה תבעו מהקרתגים להעביר לרשותם את כל ספינות הצי הקרתגי, תבואה ואת כל נשקו של הצבא. באין ברירה צייתו הקרתגים לדרישת הרומאים, אך אז העלו הקונסולים דרישה נוספת: כי העיר קרתגו תיהרס ותושביה יתיישבו מחדש לפחות עשרה מיל לתוך היבשה.
הקרתגים, שהזדעזעו מן הדרישה הרומאית, סירבו לה והחליטו להילחם. כל כושר הייצור הקרתגי הוסט למאמצי החימוש מחדש. כל עבד, איש ואישה גויסו לצבא, פסלי האלים ומבני ציבור נהרסו כדי לספק מתכת למען בניית כלי מלחמה, ומסופר שהנשים הקרתגיות אף תרמו את שערן הארוך על מנת ליצור חבלים עבור הבליסטראות ומכונות המלחמה. בסופו של דבר, אף על פי שמסרה בתחילת העימות את כל נשקה, הצליחה קרתגו לייצר בתוך חודשיים עשרות אלפי כלי מלחמה ולבנות צי חדש בן 120 ספינות.
התנהלות המלחמה

הצבא הרומי והצי הרומי התחילו את המלחמה על ידי הטלת מצור על קרתגו. המצור ארך שלוש שנים, שבמהלכן נכשל כל ניסיון רומאי להסתער ולפרוץ את חומות העיר.
פובליוס קורנליוס סקיפיו איימיליאנוס, שהצטיין במלחמה כטריבון, נבחר בשנת 147 לפנה"ס למשרת הקונסול. תחת הנהגתו של סקיפיו הצליחו הרומאים לפרוץ לתוך העיר. קרבות מרים התנהלו על השליטה בכל רובע. כל רובע שכבשו הרומאים נשרף עד היסוד במצוותו של סקיפיו, לבסוף, אחרי שישה ימי לחימה, המפקד הקרתגי של העיר עזרובעל (אנ') הגיש את כניעתו לסקיפיו.
תוצאות המלחמה

מבחינת קרתגו היו תוצאות המלחמה הרסניות. מתוך חצי מיליון תושבים רק עשרה אחוז שרדו את המלחמה, אך גורלם לא שפר עליהם מכיוון שנמכרו לעבדות על ידי הרומאים. במצוות הסנאט שרף סקיפיו את קרתגו עד אפר ואדמתה נחרשה. לפי סיפורים שנפוצו לראשונה בסוף המאה ה-19, הרומאים זרעו את הקרקע מלח על־מנת להבטיח שהיא תישאר בלתי פורייה ואיש לא יתיישב בה שוב. זריעת המלח נזכרת לראשונה בספרו של פרדיננד גרגורוביוס (Ferdinand Gregorovius) "ההיסטוריה של העיר רומא בימי הביניים" (Die Geschichte der Stadt Rom im Mittelalter) שהתפרסם בין השנים 1872-1859. מאחר שאין זכר לסיפורים אלה במקורות קדומים יותר, ומכיוון שזריעת מלח יקר על שטח פורה כה נרחב משוללת היגיון כלכלי, מניחים כיום כי קרתגו לא נזרעה מלח מעולם.
ניצחונה של רומא במלחמה, ביחד עם מלחמות נוספות שנוהלו באותו הזמן, מסמל את הפיכתה של רומא לכוח האימפריאליסטי הראשי בעולם ולשליטה הבלתי מעורערת בים התיכון.
סיום המלחמה (באופן סמלי)

בשנת 1985 חתמו ראש עיריית רומא וראש עיריית קרתגו בתוניס על הסכם שלום סמלי לסיום רשמי של המלחמה, וזאת לאחר 2,128 שנים מסיומה באופן מעשי.
לקריאה נוספת

ישראל שצמן. תולדות הרפובליקה הרומית, פרק יא: האימפריאליזם הרומי במערב, 3. המלחמה הפונית השלישית, עמ' 202–205. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תש"ן.
ימי קרתגו האחרונים :סיפור קומיקס מאת עמנואל וודרניק על פי אמיליו סלגארי ב"הארץ שלנו", בלוג "המולטי יקום של אלי אשד"
הערות שוליים

↑  Ridley, R.T., "To Be Taken with a Pinch of Salt: The Destruction of Carthage," Classical Philology vol. 81, no. 2 (1986).
↑  ארכיון AP, ‏ 5 בפברואר 1985
↑  הלוס אנג'לס טיימס, 20 בינואר 1985
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550912805171  GND: 4176368-3  LCCN: sh85109113  NKC: ph779410 
"הקטפולטה", ציור של אדוארד פוינטר המתאר חיילים רומאיים צרים על קרתגו במהלך המלחמה הפונית השלישית
הופנהיים

| --- | --- |
סמל הופנהייםסמל הופנהיים

 מדינה / טריטוריה:  גרמניה גרמניה
 שטח:  13.19 קמ"ר
 גובה:  150 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  3,272 (2011)
 קואורדינטות:  49°16′20″N 8°50′40″E﻿ / ﻿49.272222222222°N 8.8444444444444°E﻿ / 49.272222222222; 8.8444444444444 
 אזור זמן:  UTC+1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גרמניה מוגדלת) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניהופנהיים(למפת גרמניה רגילה) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניהופנהיים(למפת באדן-וירטמברג רגילה) שטוטגרט מנהיים קרלסרוהה פרייבורג היידלברג היילברון אולם פפורצהיים רויטלינגן בוואריה צרפת שווייץ ריינלנד פפאלץ  הסןהופנהיים(למפת באדן-וירטמברג מוגדלת) שטוטגרט מנהיים קרלסרוהה פרייבורג היידלברג היילברון אולם פפורצהיים רויטלינגן בוואריה צרפת שווייץ ריינלנד פפאלץ  הסןהופנהיים  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הופנהיים (בגרמנית: Hoffenheim) הוא כפר בריין-נקאר-קרייס, באדן-וירטמברג, גרמניה. הכפר שייך לעיריית זינסהיים, ונכון לשנת 2006 הוא מונה 3,272 נפשות.
היסטוריה

הכפר יושב כבר מאז התקופה הפרה-היסטורית, והוזכר לראשונה בשנת 773 כ-"Hovaheim" בקודקס לורש, ואוחד רשמית עם זינסהיים ב-1 ביולי 1972.
גאוגרפיה

הופנהיים ממוקם באזור המטרופולין ריין-נקאר, קרוב לפארק הטבע Neckartal-Odenwald. הכפר נמצא במרחק של 3 ק"מ מערבית לזינסהיים, 6 ק"מ דרומית למקסהיים וכ-20 ק"מ מהיידלברג.
ספורט

הופנהיים הוא הבית ההיסטורי של מועדון הכדורגל טה. אס. גה. 1899 הופנהיים שמשחק כיום בבונדסליגה, הליגה הבכירה של גרמניה.
גלריה

כנסיית הכפר
הופנהיים באנהוף, תחנת הרכבת
הערות שוליים

↑  History and other infos about Hoffenheim (באתר עיריית סינסהיים)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007484756505171  GND: 4815169-5  LCCN: no2003024740  VIAF: 152785641   WorldCat (עם VIAF): 152785641
המלחמה הפרנקו-מקסיקנית

המלחמה הפרנקו-מקסיקנית, ידועה בתור ההתערבות הצרפתית השנייה במקסיקו (בספרדית: Segunda intervención francesa en México; בצרפתית: Expédition du Mexique) הייתה התערבות צבאית של הקיסרות הצרפתית השנייה במלחמת אזרחים אשר התרחשה במקסיקו בין השנים 1861–1867. הסיבות המרכזיות להתערבות הצרפתית היו:
היוקרה והעושר שתקבל צרפת לו תזכה במושבה אמריקאית מעבר לים, כנהוג בעידן הקולוניאליזם.
צרפת פעלה למצוא בת ברית בקיסרות אוסטריה למען תחליש את השפעתה הגוברת של פרוסיה, ועל כן סיכמה להשליט את מקסימיליאן, אחיו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה, על כתר הקיסרות המקסיקנית המחודשת שתתקיים בחסות צרפתית.
מלחמת האזרחים המקסיקנית התנהלה בין הפלגים הליברלים רפובליקנים נגד השמרנים, האחרונים קראו לצרפת לעזרה.
במהלך ההתערבות התקרבו כוחות צבא צרפת להבסת הכוחות הליברליים עד אשר ארצות הברית, לאחר מלחמת אזרחים משלה, החלה חוששת מהשפעה צרפתית אירופאית ממושכת מדרום לה, ועל כן החלה לתרום נשק לכוחות הליברלים עד שאלו גירשו לבסוף את הצרפתים בשנת 1867.
בניטו חוארס, מנהיג הרפובליקנים-ליברלים.
נפוליאון השלישי, קיסר הצרפתים.
מקסימיליאן הראשון, קיסר מקסיקו.
רקע

לאחר הפסד מקסיקני כבד במלחמת ארצות הברית–מקסיקו, המדינה נדרשה למסור שטחים נרחבים בצפון המדינה לידי ארצות הברית כתוצאה מהסכם גואדלופה אידלגו בפברואר 1848. הכישלון המוחץ במלחמה הביא לאי-יציבות פוליטית מתמשכת במקסיקו. חוסר היציבות הביא למלחמת אזרחים (אנ') ב־1857.
המלחמה הביאה את מקסיקו למצב של הלוואות ממושכות ומכאן חובות למעצמות האירופאיות אשר היא לא יכלה לשלם. צרפת השתמשה במלחמת האזרחים האמריקנית כחלון הזדמנויות בו תוכל להשיג השפעה על מקסיקו ועם סכסוכים פנימיים ממושכים במקסיקו גם לאחר מלחמת האזרחים, צרפת הביאה צבאה דרך הים הקריבי והחלה בפלישה לפנים מקסיקו בהסכמה אירופאית.
תולדות המלחמה > התקדמות צרפתית

דצמבר 1861 - הפלישה הצרפתית למקסיקו מתחילה עם לקיחת עיר הנמל המקסיקנית וראקרוס הפונה אל הים הקריבי.
מרץ 1862- הכוחות הצרפתים אשר בחודש שעבר החלו משלחת תקיפה שנייה לעבר החוף הדרום מערבי של חצי האי יוקטן ממדינת קמפצ'ה מתאחדים עם הכוחות בווראקרוס.
אפריל 1862 - כוחות צרפתים מגיעים לגבול מקסיקו-גואטמלה ומנתקים את חצי האי יוקטן משאר המדינה.
מאי 1862 - קרב אטליקו הקריטי על מדינת פואבלה, הכוחות הצרפתים נהדפים.
ספטמבר 1862 - כלל התמיכה הבריטית והספרדית במאמץ המלחמה הצרפתי מופסקת.
נובמבר 1862 - חיל משלוח צרפתי יוצא בעבר החוף לכיבוש צפון מדינת וראקרוס. עד סוף החודש מגיעים הכוחות לדרום טמאוליפס ומנתקים את רוב החוף הקריבי משאר מקסיקו.
פברואר 1863 - קרבות עזים במדינת אידלגו עוצרים את ההתקדמות הצרפתית.
אפריל 1863 - כוח המשלחת הצרפתי מייצב את שטחי הכיבוש במרכז פואבלה ומתחלק לצפון ודרום.
מאי 1863 - קרבות בגבולה הצפוני של אואחאקה מביאים את הצרפתים לנסיגה והתקפה מחודשת מרוכזת אף יותר מהקודמת. המצור הקריטי על העיר פואבלה מפנה את דרכם של הצרפתים אל עבר מקסיקו סיטי.
יוני 1863 - מקסיקו סיטי נלקחת בידי הצרפתים, האימפריה המקסיקנית השנייה מוכרזת עם מקסימיליאן הראשון, קיסר מקסיקו לשליטה.
ינואר 1864 - לאחר שביצעו התקדמות ממושכת לפנים מקסיקו הצרפתים נעצרו ביוני השנה שעברה. כעת החל חיל משלוח מתקדם צפונה מהבירה אל עבר חופה של מקסיקו לאוקיינוס השקט.
מרץ 1864 - לאחר שכוח המשלחת הצרפתי לחוף האוקיינוס עבר דרך מיצ'ואקאן, חליסקו וסקטקס הם פנו מערבה לעבר האוקיינוס, לו יגיעו לחוף יחצו את צפון מקסיקו מדרום-מערב המדינה, בקרבות הקשים צלחו המקסיקנים בעצירת המתקפה הצרפתית ושמרו על גדת החוף.
יוני 1864 - משלחת שנייה יוצאת מהבירה דרומה, מגיעה לחוף האוקיינוס השקט וקוטעת את מקסיקו על אמצע גררו.
יולי 1864 - המשלחת הצפונית נוטשת את תוכנית החוף לעת עתה, פונה צפונה וכובשת את דורנגו.
נובמבר 1864 - מתקפה צרפתית מסיבית של חיל המשלוח הצפוני מערבה אשר נגמרת בהשגת חוף לחיל המשלוח בנוסף על כיבוש כל מדינת סינלואה.