stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפארק הלאומי האגן הגדול
היסטוריה אנושית > שבטים נוודים

כל העדויות לתרבות פרימונט נעלמו בין שנת 1300 לשנת 1500. הסיבה להיעלמות שנויה במחלוקת בין הארכאולוגים, אבל ההסבר המקובל תולה את האשם בשינויים אקלימיים שגרמו לנטישת החקלאות ואלצו את האוכלוסייה להסתמך יותר ויותר על מקורות מזון מהבר ולעבור לאורח חיים נוודי המתחייב מחיפוש אחר מקורות מזון.
במקביל קבוצות חדשות של ציידים-לקטים היגרו לאזור תרבות פרימונט מדרום-מערב האגן הגדול לפני כ-1,000 שנים. קבוצות אלו הם אבותיהם של השבטים דוברי השפות הנומיות היוט, הפאיוט, הגושוט והשושוני (אנ') שחיו באזור זה בעת שהגיעו האירופים הראשונים, והם גרשו או החליפו את בני תרבות פרימונט או שהתבוללו ביניהם.
בנוסף לשבטים דוברי השפות הנומיות התיישבו באזור גם בני שבט הוואשו (Washoe) דוברי שפה המשתייכת למשפחת שפות הוקן (Hokan family), שפות בהן מדברים שבטים מדרום קליפורניה ומבאחה קליפורניה. כל השבטים היו ציידים-לקטים בלבד ורכושם היה מועט, וחוקרי הארצות הראשונים התייחסו אליהם בזלזול כ"פראים ו"פרימיטיבים" בשל כך.
היסטוריה אנושית > מתיישבים וכורים

המתיישב הראשון ממוצא אירופי שהתיישב במקום היה אבסלום ליהמן (Absalom S. Lehman‏; 1891-1827), שהתיישב בוויוור קריק (Weaver Creek) בין 1866 ל-1869, כמה קילומטרים צפונית למערות הנושאות כיום את שמו. בין 1870 ל-1875 התיישבו במקום משפחות נוספות. ליהמן נטע מטע של עצי פרי ובנה מוביל מים באורך 3 קילומטרים מוויוור קריק עד למטע על מנת להשקות את העצים באזור שכמות המשקעים בו נמוכה. ניתן לראות שרידים של המטע והמוביל בפארק בימינו.
מתיישבים זמניים נוספים הגיעו בתחילת המאה ה-20. היו אלו רועים בסקים. בסקים הגיעו לאמריקה בעקבות הבהלה לזהב, אבל אחר-כך עברו לרעות כבשים ברחבי ארצות הברית והגיעו לנבדה בשלהי המאה ה-19. הם השאירו את חותמם בדמות כתובות שחרתו על גזעי העצים. בשנות ה-60 של המא ה-20 החליפו אותם רועים מפרו.
ב-1872 התגלה זהב באוסיאולה (osceola) מערבית לשטח הפארק של ימינו. במקום קם יישוב שהגיע בשיאו ל-1,500 תושבים. שתי תעלות נחצבו כדי להוביל מים לכרייה הידראולית, אבל כמות המים הייתה קטנה מהנדרש והכרייה הופסקה ב-1900. היישוב כיום הוא עיירת רפאים.
בתחילת המאה ה-20 נתגלה טונגסטן בדרום רכס סנייק. מכרה אגם ג'ונסון (Johnson Lake Mine) פעל במקום עד שנות ה-30 כשמפולת שלגים הרסה את המכרה והוא ננטש. האתר כיום שוכן בתחומי הפארק ונותרו בו כמה בקתות וציוד כרייה נטושים.
היסטוריה אנושית > ממונומנט לאומי לפארק לאומי

באביב 1885 (תאריך משוער), גילה אבסלום ליהמן את מערכת המערות הנושאת את שמו והתקין סולמות ומדרגות במערות עד הסתיו, והחל לארגן סיורים בתשלום. ב-1909 הוגדר השטח סביב המערה כשייך לשירות היערות של נבדה. המערה צורפה לשירות היערות ב-1912. נשיא ארצות הברית וורן הרדינג הורה להקים את "המונומנט הלאומי מערות ליהמן" (Lehman Caves National Monument) באמצעות צו נשיאותי ב-24 בינואר 1922. המונומנט היה אומנם שייך לשירות היערות של ארצות הברית, אבל הרשה למפעיל פרטי (קלרנס רודס) לגבות דמי כניסה.
החל ב-1924 היה ניסיון להקים פארק לאומי שיכלול את מערות ליהמן, פסגת וילר ואגמים. גורמים מקומיים שהשתמשו בשטח לרעיית בקר הצליחו להכשיל ניסיון זה. ב-10 ביוני 1933 עבר המונומנט הלאומי מערות ליהמן לשליטת שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. ב-1937 הוכנה מנהרת כניסה למערה וב-1941 הותקנה בה תאורה. ב-1963 הוקם מרכז המבקרים של המונומנט וב-1970 הושלמה מנהרת היציאה. במקביל נעשו החל מתחילת שנות ה-50 ניסיונות חוזרים ונשנים להעביר בקונגרס הצעה להקמת פארק לאומי באזור, אבל התנגדות של גורמים כדוגמת שירות היערות, לשכת החקלאות של נבדה, איגוד המכרות של נבדה וארגוני מגדלי הבקר והכבשים הצליחו לעצור את כולם. השינוי חל בשנות ה-80 כאשר התברר שההכנסה מהחקלאות ומהכרייה בירידה, ונראה שתיירות יכולה להוות תחליף. בספטמבר 1986 עבר חוק הפארק הלאומי האגן הגדול בשני בתי הקונגרס, וב-27 באוקטובר 1986 חתם הנשיא רונלד רייגן על החוק.
גאוגרפיה

הפארק הוא חלק מהאזור הפיזיוגרפי פרובינציית אגן ורכס. האזור הוא תוצאה של כוחות מתיחה טקטוניים. לאורך העתקים שכיוונם הכללי צפון דרום התרוממו הרים ועמקים צנחו, מבנה המכונה טופוגרפיית אגן ורכס.
גאוגרפיה > אקלים

הפארק שוכן באזור צחיח ומקבל מעט מאוד משקעים במהלך מרבית השנה. מרבית המשקעים מגיעים כשלג בחורף או סופת גשמים בקיץ. כל המשקעים היורדים באזור זה מתאדים, מחלחלים מתחת לקרקע או זורמים לאגמים. אף טיפת מים היורדת באזור לא מגיעה לאוקיינוס.
החורפים קרים והקיצים נוחים עד חמים וכתלות בגובה מסווג האקלים על פי שיטת קפן כ-Cfb (אקלים סובטרופי של רמות), בגבול Dfa (אקלים יבשתי של קיץ חם וגשום), Dfb (אקלים יבשתי של קיץ חמים גשום) ו-Cfa (אקלים סובטרופי גשום). מזג האוויר יכול להשתנות במהירות, בייחוד במקומות הנדחים או על פסגת וילר בגבהים הגבוהים.
כאמור מזג האוויר משתנה ברחבי הפארק כתלות בגובה ובמיקום. הטבלה הבאה מפרטת את מזג האוויר במרכז המבקרים של מערות ליהמן בלבד. מקומות גבוהים יותר קרירים יותר ומקבלים יותר משקעים, בעוד שמקומות נמוכים יותר חמים וצחים יותר.
גאולוגיה

מרבית הסלעים החשופים בשטח הפארק נוצרו בתור הקמבריון, כאשר אזור מערב אמריקה הצפונית שכן סמוך לקו המשווה כחלק מלאורנטיה, קראטון יבשתי גדול, שהיווה את הליבה הגאולוגית העתיקה של יבשת אמריקה הצפונית. שכבות עבות של סלעי משקע: אבן גיר, פצלים ואבן חול, הצטברו לאורך שולי היבשת הסבילים שבהם אדוות של ים חמים ליחכו את החוף.
ככל שעידן הפלאוזואיקון התקדם התרחשו כמה אפיזודות נשנות של בניית הרים. אלו כללו את האורוגנזה האנטלרית (Antler Orogeny) בתור הדבון, האורוגנזה הסונומית (Sonoma Orogeny) בתור הפרם, והאורוגנזה הסוויירית (Sevier Orogeny) בתור הקרטיקון שבעידן המזוזואיקון. אורוגנזה אחרונה זו הערימה שכבות עבות של סלע אחת על גבי השנייה והכפילה את עובי קרום כדור הארץ. הלחץ שנוצר גרם להתמרה בסלעי המשקע. אבן החול הותמרה לקוורציט, הפצלים ללווחה ואבן הגיר לשיש. בקרטיקון גם הייתה געשיות שהתבטאה בעליית של מאגמה שחדרה בין שכבות הסלעים המותמרים ויצרה סילים ודייקים של גרניט שניתן לראות ברחבי הפארק.
הטופוגרפיה של אגן ורכס של האזור חדשה יחסית ונוצרה במהלך 30 מיליון השנים האחרונות. במהלכן עבר קרום כדור הארץ התמתחות והידקקות. עקב כך הקרום נשבר לגושים. חלק מגושים אלו שקעו לאורך העתקים תוך יצירת עמקים, וחלקם נותרו במקומם ומהווים את ההרים של ימינו.
גאולוגיה > התקרחנות

ההרים בפארק עוצבו על ידי מגוון תהליכי סחיפה והשקעה. התהליך החשוב ביותר הוא התקרחנות, שאירעה בתקופת הפליסטוקן במהלך כמה עידני קרח נבדלים במהלך 1.5 מיליון השנים האחרונות. הנוף הנוכחי של הפארק עוצב על ידי תקופת הקרחונים בין לפני 60,000 ללפני 40,000 שנים ושוב בין לפני 25,000 ללפני 14,000 שנים.
ככל שהקרחונים גדלו (עקב קיצים קרירים וחורפים מושלגים מאוד), הם זרמו במורד ההרים כשהם שוחקים קירות קניונים והופכים עמקי נהרות שצורתם דמוי האות V לעמקים קרחוניים שצורתם דמוית האות U. קרחונים אלו חצבו מספר קרקסים קרחוניים וכשהקרחונים נסוגו הם השאירו מאחוריהם אגמים קרחוניים, דוגמת אגם ג'ונסון (Johnson Lake), אגם בייקר (Baker Lake) ואגם טריסה (Teresa Lake). כל אירוע התקרחנות השאיר אחריו עדות בדמות מורנות, שברי סלעים המעוצבים כרכס. לדוגמה שברי הסלעים הסוכרים את אגם סטלה. המורנות מאפשרות לדעת מה היה גבול ההתפשטות של הקרחונים בכל אירוע כזה.
אקולוגיה > צמחייה

יש 11 מינים של מחטניים, ומעל ל-800 מינים של צמחים בפארק הלאומי האגן הגדול ובעמקים הסמוכים.
האזור סביב מרכז המבקרים נשלט על ידי לענה משוננת (Artemisia tridentata), מלוח, אורן חד-מחטי (Pinus monophylla) וערער יוטה (Juniperus osteosperma). בגובה רב יותר יש כרי דשא הרריים ועצים מהמינים אשוח לבן, צפצפה רעדנית, אשוחית אנגלמן ואורן הזפת. בקו העצים יש אזור אלפיני של צמחים נמוכים ועדינים ומחשופי סלע.
האורגניזם החי הידוע הזקן ביותר בעולם, שאינו חלק ממושבה של אורגניזמים משוכפלים, הוא עץ אורן האצטרובל הזיפני שהוא בן 5,000 שנים לפחות, וגדל בקו העצים בסמוך לפסגת וילר בפארק הלאומי. הוא נכרת ב-1964 על ידי סטודנט בוגר המחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטה של קרולינה הצפונית ואנשי צוות של שירות היערות הלאומיים של ארצות הברית למטרות מחקר. הוא קיבל את הכינוי "פרומתאוס" (Prometheus), על שם הדמות המיתולוגית שגנבה את האש מהאלים והעבירה לאדם.
אקולוגיה > בעלי החיים

בפארק הלאומי האגן הגדול ובעמקים הסמוכים יש 61 מינים של יונקים, 18 מינים של זוחלים, 238 מינים של עופות, שישה מינים של דו-חיים, ו-8 מינים של דגים.
טרוטת קלארק יוטה (Oncorhynchus clarkii utah) היא הדג המקורי היחיד שמקורו באזור הפארק הלאומי האגן הגדול. הדג הגיע באופן טבעי במימי הנהרות ועבר התאמה לתנאי האקלים המשתנים. מיני טרוטה נוספים כדוגמת טרוטת קלארק (Oncorhynchus clarkii), טרוטת עין-הקשת, Salvelinus fontinalis (באנגלית Brook trout) וטרוטה חומה יובאו לאגמים ולנהרות שברכס סאות סנייק (South Snake Range) עד הקמת הפארק ב-1986.
שישה מינים של דו-חיים זוהו בצפון ובדרום רכס סנייק (Snake Range) ובחלקים הסמוכים של עמק סנייק (Snake Valley) ועמק ספרינג (Spring Valley):‏ Spea hammondii (באנגלית western spadefoot toad), מין של חפרית אמריקנית, קרפדה מערבית (Bufo boreas), קרפדת וודהאוז (Anaxyrus woodhousii), צפרדע קולומביה מנוקדת (Rana luteiventris), צפרדע שור אמריקנית (Rana catesbeiana) וצפרדע האחו (Lithobates pipiens).
בין שמונה עשר מיני הזוחלים שזוהו בצפון ובדרום רכס סנייק ובחלקים הסמוכים של עמק סנייק ועמק ספרינג: מיני הנחשים: Hypsiglena torquata (באנגלית Night snake)‏, Masticophis taeniatus (באנגלית striped whipsnake)‏, מין הזעמן Rhinocheilus lecontei (באנגלית long-nosed snake)‏, Thamnophis elegans (באנגלית Western terrestrial garter snake) ו-Crotalus viridis lutosis (באנגלית Great Basin Rattlesnake), תת-מין של עכסן הערבות, הנחש הארסי היחיד בפארק הלאומי האגן הגדול. בין מיני הלטאות: Phrynosoma platyrhinos (באנגלית Desert Horned lizard), מין של איגואנית מקרינה, Sceloporus graciosus (באנגלית Sagebrush Lizard), לטאה דוקרנית מערבית (Sceloporus occidentalis), מין החומט Eumeces skiltonianus (באנגלית Western Skink) ו-Aspidoscelis tigris (באנגלית Western whiptail).
בין מיני העופות הרבים המצויים בפארק הלאומי האגן הגדול כלולים ברנטה קנדית, נצים, דרורים, עיטם לבן-ראש, ברבור הטונדרה, תנשמת לבנה, אווז הצפון, חופמי כפול-צווארון, עיט זהוב, נקרים, ברכיות, גדרונים, קוקייה רצנית גדולה, ירגזים, אוח וירג'יניה, עורב שחור, עקעקים וסנוניות.
שפע מינים של בעלי חיים ניצלו את מגוון בתי הגידול בפארק הלאומי האגן הגדול: ארנבות, ארנבים ננסיים, ארנבות כותנה הרריות (Sylvilagus nuttallii), סנאיי קרקע, טמיאסים ומגוון מיני עכברים חיים במדבר הלענה של הגבהים הנמוכים. אנטילוקפרות, זאבי ערבות, שועלי מקרוטיס וגיריות הם תושבים נפוצים פחות.
באזורים הטרשיים יותר על מדרונות ההרים ובעמקים הסמוכים ניתן לצפות מדי פעם ברחבי הפארק בפומה צפון-אמריקאית, שונר מצוי, מרמיטה, מין הסנאי Otospermophilus variegatus וכבש ארגאלי. בעלי חיים אחרים ששוכנים באזורים אלו כוללים: אייל קנדי, אייל פרדי שחור-זנב, בואשן, חדפיים, דביבון זנב-טבעת והרמין.
תיירות > מרכז המבקרים

מרכז המבקרים של הפארק הלאומי האגן הגדול שוכן על כביש 487 של נבדה בעיירה בייקר (Baker), ומרכז המבקרים של מערות ליהמן שוכן על כביש 488 של נבדה. הוא שוכן כ-9 קילומטרים מבייקר וכקילומטר בתחומי הפארק. בשני המרכזים יש מוצגים על הגאולוגיה של הפארק, ההיסטוריה הטבעית והתרבותית, כמו גם אולמות שבהם מוקרנים סרטי הדרכה. המרכזים סגורים בחג ההודיה, חג המולד וראש השנה האזרחית. מספר המבקרים בפארק נע בשנה רגילה בין 79,000 ל-89,000. התקציב לשנת הכספים 2005 היה 2,189,000 דולר.
תיירות > אתרים בולטים

האתרים הבולטים בפארק כוללים את:
קשת לקסינגטון (Lexington Arch) 38°50′39″N 114°12′30″W﻿ / ﻿38.84417°N 114.20833°W﻿ / 38.84417; -114.20833 - קשת טבעית מאבן גיר השוכנת כ-21 קילומטרים מכביש 21 של נבדה. זו אחת הקשתות הטבעיות הגדולות ביותר מאבן גיר במערב ארצות הברית.
מטע ליהמן ומוביל המים (Lehman Orchard and Aqueduct) - שרידי מטע שנטע אבסלום ליהמן (Absalom S. Lehman‏; 1891-1827), חלוץ המתיישבים באזור, ומוביל המים ששימש להשקיה
בקתת רודס (Rhodes Cabin) - בקתה שנבנתה ב-1928 לארח מבקרים במונומנט הלאומי מערות ליהמן, עברה שימור ומשרתת את עובדי הפארק
אגם סטלה ואגם טריסה (Stella and Teresa Lakes) – צמד אגמים קרחוניים שאליהם ניתן להגיע בשביל לולאת האגמים האלפיניים (Alpine Lakes Loop Trail).
קרחון פסגת וילר (Wheeler Peak Glacier) – קרוי בטעות הקרחון הדרומי ביותר בחצי הכדור הצפוני (אפילו קרחון פאליסייד (Palisade Glacier) בקליפורניה דרומי ממנו).
תיירות > אתרים בולטים > מערות ליהמן

מערכת מערות ליהמן (39°00′20″N 114°13′13″W﻿ / ﻿39.00556°N 114.22028°W﻿ / 39.00556; -114.22028) החלה להיווצר לפני בערך 550 מיליון שנים (במהלך הקמבריון) כאשר שכבות הסלע, תערובת של אבן גיר ושיש, שבהן נוצרה היו שקועות בים רדוד וחמים. המערות התעמקו מאוד בתקופת הפליסטוקן, כאשר זרמי מים ממושכים וגוברים שחקו את סלע התשתית של המערה. כשהמים עברו דרך האוויר הם ספגו פחמן דו-חמצני והפכו לחומצה פחמתית. מי תהום חומציים אלו אחראיים להמסת האולמות והחללים באבן הגיר והשיש. בסופו של דבר ירדה רמת מי התהום, אבל נמשך זרם דק של מים חומציים. תמיסות של אבן גיר ושיש שהתמוססו במים החומציים חלחלו מהתקרות ועל הקירות ועל רצפת החללים. תהליכים אלו יצרו את התצורות המרהיבות במערות של נטיפים וזקיפים. במערות ליהמן יש טמפרטורה קבועה של 10°C ו-90% לחות במהלך כל השנה.
את מערכת המערות גילה אבסלום ליהמן (Absalom S. Lehman‏; 1891-1827), חלוץ המתיישבים באזור בשנת 1885. וב-1922 הם הוכרזו מונומנט לאומי ששולב בפארק הלאומי שקם ב-1986.
מספר בעלי חיים שוכנים במערות ליהמן: צרצרים, עכבישים, דמויי-עקרב, אקריות, קפזנבאים עשוים לחיות מחזור חיים שלם במערה. הם תלויים בחומר האורגני שמשאירים בעלי חיים אחרים או שנשטפים מפני השטח.
בעלי חיים אחרים משתמשים במערות אבל חייבים לצאת לחפש מזון. אלו כוללים טמיאסים, עכברים, חולדות וכמה מינים של עטלפים. יש רק עטלפים אוכלי חרקים בלבד בפארק. לפחות עשרה מינים של עטלפים נמצאו בסביבת הפארק הלאומי האגן הגדול, כולל Corynorhinus townsendii (באנגלית Townsend's Big-eared Bat).
תיירות > שבילים

יש בפארק 12 שבילים שאורכם נע מחצי קילומטר ועד 21 קילומטרים. השבילים נעים משבילי טבע קצרים בגובה 2,080 מטרים (Mountain View Nature Trail – "שביל הטבע נוף ההרים") ועד ל"שביל פסגת וילר" (Wheeler Summit trail) המתחיל בגובה 3,097 מטרים. שביל זה דורש יכולת גופנית, והגובה מוסיף סיכונים משמעותיים למטיילים בלתי מוכנים או בלתי מנוסים. נתיבים נדחים מתוחזקים ברחבי האזור הדרומי המרוחק יותר של הפארק. כמה מהתחלות שבילים אלו נגישות מדרך עפר המסתיימת באתר המחנאות שושוני הפרימיטיבי.
ביאורים

↑  באנגלית pit-house, בית מקורה שחלקו חפור בקרקע
↑  אזור שטרם הוכרז פארק לאומי, הכרזה הדורשת אישור של הקונגרס, בעוד שעל מונומנט לאומי יכול להכריז נשיא ארצות הברית. אזור כזה מקבל פחות מימון, וההגנה עליו פחותה יותר
הערות שוליים

↑  Great Basin NP
1 2  National Park Service Land Resources Division Listing of Acreage
↑  "Geology of the South Snake Range". National-park.com Main page.
↑  "Top 10 Underappreciated Parks". NationalGeographic.com. National Geographic.
1 2  Fremont Indians
↑  Baker Archaeological Site
↑  Upper Pictograph Cave
↑  Historic Tribes of the Great Basin
↑  Absalom Lehman
↑  Basque Sheepherder Aspen Carvings
↑  Johnson Lake Historic Mining District
↑  Great Basin Timeline
↑  Lehman Caves Becomes a National Park
↑  "The Great Basin". National Park Service.
↑  "Plan Your Visit". National Park Service.
1 2 3  Geology
↑  "Plants". National Park Service.
↑  Cohen, Michael. "Oldest Living Tree Tells All". Terrain.org.
↑  "List of Mammals". National Park Service. 12 במאי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Types of Fish
↑  "Birds". National Park Service.
1 2  "Mammals". National Park Service.
↑  "Operating Hours & Seasons". National Park Service.
↑  "Park Statistics". National Park Service.
↑  "Lexington Arch". National Park Service.
↑  "Lehman Caves Tours". National Park Service.
↑  Lehman Caves Discovery
↑  "Lehman Caves National Monument". National Park Service.
↑  "Cave Life". National Park Service.
↑  "Bats". National Park Service.
↑  "Hiking Trails". National Park Service.
תצפית על פסגת וילר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539092705171  LCCN: sh88002785  NARA: 10046634  VIAF: 315527104   WorldCat (עם VIAF): 315527104 
שרידי מוביל המים שבנה אבסלום ליהמן
מפת הפארק
פסגת וילר ורכס סנייק
פסגת וילר
מחטניים משגשגים בגבהים הבינוניים בפסגת וילר
אורן האצטרובל הזיפני
אגם סטלה
עטלף מהמין Corynorhinus townsendii
קשת לקסינגטון
"ביצת הברושים" (Cypress Swamp) לאורך שביל התיירים במערת ליהמן
דוכסות בראבנט

מפה סכמטית המראה את מיקומה של דוכסות בראבנט (בצבע סגול) בשיא כוחה. הקווים השחורים הם גבולות הולנד ובלגיה של ימינו
דוכסות בראבנט (בהולנדית: Hertogdom Brabant, בצרפתית: Duché de Brabant) הייתה דוכסות שהתקיימה במרכז ארצות השפלה כמדינה עצמאית בין השנים 1183–1477, וכחלק מממלכת הבסבורג עד הרפורמות של יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בשיאה, כללה דוכסות בראבנט פחות או יותר את האזורים הכלולים היום במחוזות בראבנט הפלמית, בראבנט הוולונית, בריסל ואנטוורפן בבלגיה, וכן את מחוז צפון בראבנט שבהולנד.
הערים החשובות ביותר בדוכסות היו בריסל, אנטוורפן, לוון, ברדה, 'ס הרטוחנבוס, ליר, טילברך ואיינדהובן.
מקור השם ב-Bracha (שפירושו אולי "חדש") ו-Bant ("מחוז").
היסטוריה > רקע

בתקופה הרומית השתייכו אזורים אלו לפרובינקיות גאליה בלגיקה וגרמניה תחתית, וישבו בהם בני שבטים קלטיים. במהלך נדידת העמים, התיישבו באזורים אלו שבטים גרמאניים אשר שמו קץ לשלטון רומא באזור.
השימוש הראשון בשם בראבנט לציון ישות באזורים אלו מופיע בתקופת השושלת הקרולינגית, כאשר השטח שבין הנהרות דיילה וסכלדה מכונה pagus Bracbatensis. בחלוקתה האחרונה של דוכסות לותרינגיה בשנת 959 הפך אזור בראבנט לפייף של בראבנט, ישות פאודלית בשלטון לאנדגרף (רוזן כפרי). הפייף השתייכה לפרנקיה התיכונה ובכך הייתה חלק מהקיסרות הרומית הקדושה. הפייף הקיסרי ניתן לרוזן הנדריק (או אנרי) השלישי מלוון בשנת 1085 או 1086, אחרי מותו של השליט הקודם, רוזן ההיכל הרמן השני מלותרינגיה.
היסטוריה > דוכסות בראבנט

דוכסות בראבנט נוסדה באופן רשמי ב-1183–1184, והתואר העובר בירושה "דוכס בראבנט" נוצר על ידי הקיסר הגרמני פרידריך ברברוסה עבור הנדריק הראשון, דוכס בראבנט, בנו של גודפרי השלישי מלוון, דוכס לורן התחתית. אף על פי שהשטח המקורי היה קטן למדי (בין הנהרות דנדר וסן, ממערב לבריסל), הרי שהשם "בראבנט" שימש לכל השטח שבשליטת הדוכסים מהמאה ה-13 ואילך.
ב-1190, אחרי מותו של גודפרי השלישי, הפך הנדריק גם לדוכס לורן התחתית, תואר שבפועל לא נלוותה לו סמכות על שטח אדמה. על כל פנים, כל יורשיו נקראו "דוכסי בראבנט ולותרינגיה תחתית", עד שמאוחר יותר הוחלף השם בשם "לותייה" (Lothier) או בהולנדית "לוטריק", מונח המתייחס לאזור מצומצם בהרבה.
לאחר קרב וורינגן בשנת 1288 עברה גם דוכסות לימבורג לרשות דוכסי בראבנט. ב-1354 הוענק כתב זכויות לאזרחי בראבנט מדוכס בראבנט, יאן השלישי. ב-1430 עברו דוכסויות בראבנט ולימבורג בירושה לפיליפ הטוב מבורגונדיה (ראו ארצות השפלה הבורגונדיות). ב-1477 הן צורפו לאימפריה ההאבסבורגית כנדוניה שהביאה איתה מארי מבורגונדיה. מכאן ואילך ההיסטוריה של בראבנט שלובה בהיסטוריה של שאר שבעה-עשר המחוזות.
היסטוריה > מלחמת שמונים השנים

מלחמת שמונים השנה (1568–1648) הביאה בכנפיה עצמאות לשבעת המחוזות הצפוניים, שהשתחררו כך מעול שלטונו של הענף הספרדי של בית הבסבורג. בעקבות שלום וסטפאליה ב-1648 אושרה באופן רשמי שליטתה של הרפובליקה ההולנדית בחלקה הצפוני של בראבנט (שכבר הייתה תחת כיבוש הצבא ההולנדי), והאזור נמסר לרפובליקה תחת השם Staats-Brabant; הקידומת Staats בהקשר זה פירושה כי האזור לא היה מיוצג במועצת המחוזות (Staten-generaal) אלא נשלט ישירות על ידה, ללא ייצוג. סטאטס-בראבנט הפכה בסופו של דבר למחוז צפון-בראבנט בהולנד של ימינו.
היסטוריה > לאחר מכן

חלקה הדרומי של הדוכסות נותר חלק מארצות השפלה הדרומיות, ואיתן עבר לשליטת הענף האוסטרי של בית הבסבורג ב-1714. במהלך הכיבוש הצרפתי של ארצות השפלה הדרומיות החל מ-1795 פורקה הדוכסות. הצרפתים חילקו מחדש את הארץ למחוזות, ושטחה של בראבנט חולק לשניים: מחוז Deux-Nèthes (כיום מחוז אנטוורפן בבלגיה) ומחוז Dyle (מאוחר יותר מחוז בראבנט בבלגיה; מחוז זה חולק בעת הפדרליזציה של בלגיה ב-1995 למחוזות בראבנט הפלמית ובראבנט הוולונית, כאשר בריסל נותרה אזור עצמאי ונפרד).
לקריאה נוספת

Paul F. State, Historical Dictionary of Brussels, Scarecrow Press, 2004, page 43
ישיבת נהריה

| --- | --- |

 ישיבה
 השתייכות:  ציונות דתית, ישיבת הסדר
 תקופת הפעילות:  ה'תשנ"ה–הווה
 מייסדים:  הרב ישעיהו מייטליס   הרב חיים רטיג
 בעלי תפקידים
 מנהל:  דורון איטח
 ראש הישיבה:  הרב ישעיהו מייטליס הרב משה אדלר
 תלמידים
 :  כ-90
 שונות
 ספרים:  שבילין
 מיקום
 מיקום:  נהריה
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  33°00′09″N 35°06′08″E﻿ / ﻿33.002509°N 35.102284°E﻿ / 33.002509; 35.102284
 www.nahariya.co.il
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) ישיבת נהריה(למפת הגליל המערבי רגילה) ישיבת נהריה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת נהריה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת נהריה
 
ישיבת ההסדר נהריה (ידועה גם בשם ישיבת נהר דעה) היא ישיבת הסדר בנהריה, בה משולבים לימוד תורה ושירות צבאי במסגרת של חמש שנים. הישיבה נוסדה על ידי רב העיר הרב ישעיהו מייטליס והרב חיים רטיג (כיום ראש ישיבת ההסדר בינות ברעננה) בשנת תשנ"ה (1995), והמשיכה להתפתח תחת הנהגתו של הרב אליהו בלום, שכיהן בראשות הישיבה למשך למעלה מעשור. כיום עומדים בראשות הישיבה הרב מייטליס והרב משה אדלר.
תלמידי הישיבה הם בוגרי ישיבות תיכוניות ותיכונים דתיים המגיעים מכל רחבי הארץ.
בתחילת דרכה הישיבה השתכנה במבנה בית הכנסת האשכנזי בשכונת אוסישקין בנהריה. תלמידי הישיבה התגוררו בדירות שכורות ברחבי השכונה. כיום לישיבה קמפוס חדש שנבנה במקום בית הכנסת שנהרס. הקמפוס החדש כולל: בית מדרש, חדרי כיתות, ספרייה, חדרי פנימייה, מטבח וחדר אוכל.
במהלך מלחמת לבנון השנייה נשארה הישיבה בהרכב כמעט מלא בעיר והמשיכה את לימוד התורה. כמו כן סייעה רבות לתושבים שנאלצו להישאר בעיר. הן בעידודם וחיזוקם הנפשי, והן בעזרה בפועל על ידי חלוקת מנות ומצרכי יסוד ופעילות וביקורים במקלטים. מלבד צה"ל ועיריית נהריה, הייתה הישיבה המוסד היחיד[דרוש מקור] שנשאר פעיל בעיר בעת החירום.
רבני הישיבה

ראש הישיבה הרב ישעיהו מייטליס - רב העיר נהריה, למד בישיבת מרכז הרב, מתלמידי הרב צבי יהודה קוק.
ראש הישיבה הרב משה אדלר - למד בישיבת כרם ביבנה.
הרב יעקב סלקמון - למד בישיבת הר עציון, ר"מ ללימוד עיון.
הרב עידו חכים - בוגר ישיבת מרכז הרב ותלמיד של הרב יעקב שפירא, ר"מ שיעור א.
הרב יצחק פייגלין - למד בישיבת ההסדר קרני שומרון, ראש הכולל להלכה וראש הגרעין התורני בעיר.
הרב אביחיל גרינוולד - למד בישיבת כרם ביבנה, ר"מ שיעור ב.
הרב מיכאל ישראל - ר"מ שיעור ד.
הרב ישראל חן - ר"מ שיעור ה.
בעבר, העביר בישיבה שיעורים רבים הרב יעקב ניסן רוזנטל. השיעורים סוכמו ונערכו על ידי תלמידי הישיבה, ולאחר פטירתו, יצאו לאור בחוברת בשם 'שבילין לרב רוזנטל', וכן בחוברת נוספת בשם 'נשמת יעקב'.
מסלולים לבוגרי הישיבה

לימודי הסמכה לרבנות וכולל גבוה ללימודי דיינות
מכון הוראה במסלול B.Ed בשיתוף עם מכללת שאנן, כחלק מתוכנית להכשרת מורים בוגרי ישיבות.
פעילות קהילתית

הישיבה מחנכת לקשר חברתי עם הקהילה בעיר. במהלך השנים הוקם גרעין תורני של בוגרי הישבה המתגוררים בעיר וכיום הוא הגרעין התורני של העיר כולה. הגרעין נקרא בשם "בית נריה" וראש הגרעין הוא אחד מרבני הישיבה, הרב יצחק פייגלין.
במשך השנה כולה, תלמידי הישיבה בשיתוף הגרעין התורני מקיימים פעילויות רבות למען התושבים. חלק מהפעילויות הן אריזת סלי מזון לנזקקים מדי שבוע, הפעלת חנות החסד "פותח את ידיך", משמחים בבתי החולים ומחלקים נרות וחלות לקראת השבת.
כתבים תורניים בהוצאת הישיבה

שבילין – כתב עת למאמרים רוחניים היוצא אחת לשנה בהוצאת הישיבה ולעיתים בחגים ומועדים שונים (אין לבלבלו עם כתב עת בשם זהה שיצא בעבר על ידי חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי).
עלון לחיילים ובוגרים "נהר דעה" - כל סוף שבוע תלמידי הישיבה מוציאים עלון קשר אשר נשלח ומופץ לכלל התלמידים, החיילים, השבו"שים והבוגרים. העלון מופץ גם דרך הרשתות החברתיות על מנת להגדיל תורה ולהאדירה. בעלון נמצאים דברי תורה על פרשיות השבוע, מאמרים העוסקים בענייני הלכה, הגות ומחשבה וכן חדשות וידיעות מהנעשה הישיבה. (את העלון אפשרי למצוא באתר האינטרנט של הישיבה, ובעמוד הפייסבוק של הישיבה)
הערות שוליים

↑  גיל קלנר 20.07.15 19:00 ד' באב תשעה, ‏הרב משה אדלר מונה לראש ישיבת ההסדר נהרדעה בנהריה, באתר "סרוגים", 20 ביולי 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311516905171  LCCN: n2013004662   WorldCat (עם LCCN): n2013-004662 
פנימיית הישיבה
לומדים בבית מדרש הישן
אביגדור מירקין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 בדצמבר 1909 יקטרינוסלב, האימפריה הרוסית 
 נהרג:  24 בנובמבר 1944 (בגיל 34) גרוסמני, צרפת 
 תאריך עלייה:  1937
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  סורבון 
 השתייכות:  צבא צרפת החופשית
 תקופת הפעילות:  1940–1944 (כ־4 שנים)
 דרגה:  קומנדנט (סגן-אלוף)
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד ראש מטה החטיבה הרביעית בצבא צרפת החופשית
 פעולות ומבצעים
 ביר חכים  המצור על טוברוק קרב אל-עלמיין השני הזירה האיטלקית במלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 חבר לגיון הכבוד  מסדר השחרור צלב המלחמה 39/45 מסדר ההתנגדות של לוחמי המחתרת מדליה קולוניאלית מדליית השירות ההתנדבותי של צרפת החופשית אות ההצטיינות הסורי  צלב השירות המצוין מטעם ארצות הברית
 תפקידים אזרחיים
 סגן מנהל של פיק"א ומנהל המושבות החקלאיות של הברון הירש
 הנצחה
 ראו #הנצחה
 
אביגדור (ויקטור) מירקין (בצרפתית: Victor Mirkin, 19 בדצמבר 1909 –  24 בנובמבר 1944) היה קומנדנט (סגן-אלוף), הקצין היהודי הבכיר ביותר בצבא צרפת החופשית. הוא נהרג במלחמת העולם השנייה על אדמת צרפת.