stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קואופרטיב נשים וטעמים
מפסטיבל "דרום אדום" 2006, לניו ג'רזי

קבוצת הנשים התחברה לקהל הדרומי, והשתתפה בפסטיבל "דרום אדום" שמתקיים מדי שנה במבצר הטורקי שבפארק אופקים, כשהן מציגות את בישוליהן המגוונים. ההשתתפות בפסטיבל "דרום אדום" בשנת 2006 הביאה להן פרסום וקהל לקוחות נרחב מכל רחבי הארץ, והן המשיכו לבשל ולמכור את תוצרתן בשבועות שלאחר מכן, מה שאפשר להן לרכוש כרטיסי טיסה לניו ג'רזי כדי לארגן פסטיבל אתני לקהילה היהודית. הן טסו בהרכב של 25 נשים, שלרובן זו הייתה נסיעה ראשונה לחו"ל, והשתתפו במשך כשבועיים וחצי בפסטיבלי אוכל בכמה קהילות. מטרות הנסיעה היו לחשוף את היהדות האמריקאית למורשת העדתית המורכבת אותה הן מייצגות ולמאכלי עדות יהודיים מישראל, לפעול לקירוב לבבות בין ישראל ליהדות התפוצות, ליצור קשרים ולמכור מאכלים מתוצרת ידיהן. הנשים בישלו ימים ולילות כמויות אדירות של אוכל ליותר מ-3000 איש מבני הקהילה שארחו אותן, טעמו והתלהבו מהאוכל המגוון, שכלל קציצות, קוסקוס, ממולאים ושאר מיני מאכלים מזרחיים ביתיים.
הקמת הקואופרטיב בשנת 2007

עם החזרה לארץ המשיכו הנשים לעשות אירועים פרטיים וסדנאות, ביחד ולחוד, עד שהבינו שכדי להתפתח עדיף להן למנף את העסק כקבוצה. כל אחת מחברות הקבוצה רכשה מנייה של 1000 שקלים ובשנת 2007, לאחר תהליך הבשלה שארך כמעט שנתיים, הקימו 15 חברות את קואופרטיב "נשים וטעמים", כשבראשו עומדות חמש חברות הנהלה, ביניהן סמדר קפלינסקי ונאווה יפרח כמנכ"ליות משותפות, ורחל פרג' שמונתה ליו"ר הקואופרטיב. הקבוצה חתמה על חוזה עם המועצה האזורית רמת נגב להפעלת אתר אירועים, מסעדה, פאב וקיוסק בפארק גולדה הסמוך לקיבוץ רביבים. הנשים מספקות שירותי קייטרינג לגופים עסקיים ופרטיים כשהאירועים כוללים גם תלבושות מסורתיות, מוזיקה וסיפורים המאפיינים כל עדה ועדה. הן מוזמנות להשתתף בפסטיבלים ואירועים ברחבי הארץ והעולם ומביאות גאווה אדירה לאופקים ומרחבים, למשפחותיהן ולהן עצמן. "הן לא תהפוכנה למיליונריות, אבל בזכות ההתארגנות הזו הן יכולות להתפרנס בכבוד", אומרת קפלינסקי. הנשים עוברות תהליך של העצמה: עבודה עם אינטרנט, עבודה על חוזים והתנסות בקבלת החלטות; זהו תהליך המשנה את המציאות הרגשית והחברתית שהן חיות בה.
פתיחת מסעדת "נשים וטעמים" באתר "נווה מדבר"

שמואל ריפמן, ראש המועצה האזורית רמת נגב, סייע למבשלות להעביר את מרכז הכובד הכלכלי שלהן לאתר מרחצאות "נווה מדבר", בדרך לקיבוץ רביבים. הקואופרטיב שכר את המסעדה שממוקמת מעל לבריכות המים, ובשנת 2009 החלה לפעול מסעדת "נשים וטעמים", כשחלומה של נאווה יפרח היה לחזות בשגשוג ובהצלחת המקום. הנשים החלו לעבוד יומם ולילה להגשמת החזון, אך מכיוון שנתקלו בדרך בלא מעט אתגרים, הן החליטו להביא יועצת ארגונית במטרה להציע פתרונות ולייעל את העבודה. שעות העבודה הרבות השפיעו גם על המסגרת המשפחתית וחלק מהבעלים לא היו מרוצים מהשינוי שחל בסדרי העדיפויות של נשותיהם. מתוך כ-30 נשים שהחלו את הפרויקט נשארו 13 נשים בשלב הקמת המסעדה, בתמיכה מלאה של הבעלים.
מיזמות מקומית ליזמות ארצית ועולמית

לאור הצלחת קואופרטיב "נשים וטעמים" החליטה סמדר קפלינסקי למנף את ההצלחה גם במקומות נוספים בארץ ובעולם. בפרויקט "נשים מבשלות" חברות ומבשלות כיום כ-100 נשים מכל רחבי הארץ. במסגרת הפרויקט מתקיימים, ביחד עם שותפות 2000 והסוכנות היהודית, פסטיבלי אוכל עדתי בארצות הברית ובדרום אפריקה, בהם משתתפות נשים מאופקים, מרחבים, קריית מלאכי, חוף אשקלון, בית שמש, יישובי עדולם, פתח תקווה, חצור הגלילית ועוד. המפגש והשותפות עם הקהילה העצים מאוד את הנשים, שינה דפוסי חשיבה ופרופורציות והיווה קרש זינוק לרצון הבסיסי ללמוד, להשתלם, להתאמץ ולהתפתח.
במסגרת פרויקט "נשים מבשלות" הוקמו בארץ, בין היתר, המיזמים הבאים:
נשים מבשלות קוצ'ין, בנבטים
נשים מבשלות- בישול אתני חוף אשקלון
קואופרטיב צח"ר (צפת, חצור וראש פינה)
מעדניית "נשים מבשלות" ברמת השרון ובהוד השרון
"קדיה נשים מבשלות" בנאות אפקה
קואופרטיב "תבלינים" – חברת קייטרינג לאירועים בנתיבות שמינפה את ההתארגנות הקבוצתית והגיעה עד לתל אביב למסעדת "בת ארצי", בה מוכרות הנשים את תבשיליהן.
חלק מהנשים פתחו עסק משל עצמן והן מבשלות לקבוצות קטנות, עושות סדנאות בישול ומתפרנסות בכבוד. ליכולת הנתינה שלהן באמצעות הכנת מאכלים עדתיים ביתיים ומקוריים עוצמה מדהימה המקנה חוויה עזה של טעמים ריחות ותרבויות.
קידום יזמות נשים בנגב - חשיבות הפרויקט

ביוני 2011 התקיים כנס "נשים יוזמות בנגב", בו דנו בהשפעה של יזמות נשים על הכלכלה האזורית, בחשיבות קידום יזמות נשים כחלק מהפיתוח הכלכלי האזורי, וביכולת של המועצות האזוריות לתרום לתהליך ולקדם מערך אזורי ומקומי לתמיכה ביזמות נשים. למועצות האזוריות יש תפקיד משמעותי במציאת פתרונות מערכתיים לנשים בגלל המאפיינים הייחודיים של הנגב, כמו מרחק רב מהמרכז וכוח קנייה נמוך. הכנס היה פרי שיתוף פעולה יוצא דופן בין המחלקה לשירותים חברתיים של רמת הנגב, נציגי מועצות אזוריות ברחבי הנגב, הרשות לפיתוח הנגב, מט"י, יזמיות וגורמים נוספים. 
לקראת הכנס נערך על ידי מכון סמית סקר בנושא יזמות נשים. במהלך הסקר רואיינו 170 נשים בעלות עסקים, מתוך למעלה מ-400 עסקים קטנים בניהולן של נשים, הפועלים ב-8 מועצות בדרום הארץ. מטרת המחקר הייתה אפיון העסקים והצרכים הלא מסופקים של היזמיות הדרומיות, כשהכוונה הייתה הנחת תשתית לבחינת התרומה הכלכלית של יזמות נשים באזורים כפריים, ושכנוע מקבלי ההחלטות להשקיע בפיתוח כלים נוספים לעידוד יוזמות של נשים. זו הייתה הפעם הראשונה שסקר כזה נערך באזור הנגב. על פי ממצאי הסקר התגלה שיזמות עסקית לנשים היא פתרון סוציו-אקונומי מבורך לאזור שההיצע התעסוקתי בו מוגבל, והיא יכולה להוות מחולל כלכלי-התיישבותי. רוב בעלות העסקים היו בגילאי 40-54, נשואות ואימהות לילדים, וכמחציתן דיווחו על הכנסה מעל לממוצע. היזמיות העריכו שלנשים יזמיות יש צרכים שונים מאשר לגברים יזמים, בעיקר בעקבות הרצון והצורך לשלב עבודה וקריירה עם בית, ילדים ומשפחה. הסקר מצא גם כי 46% מהיזמיות סבורות כי לרשות המקומית יכולת ותפקיד משמעותי להעניק סיוע בשלבי ההקמה והפיתוח של עסקים קטנים.
קואופרטיב "נשים וטעמים" הוא אחד הפרויקטים המצליחים של יזמות נשים בנגב. פרויקטים עסקיים אחרים של נשים הוקמו בתחומים נוספים, כמו: תיירות, מקצועות טיפוליים כגון רפואה אלטרנטיבית, טיפולי גוף ונפש, אימון אישי וכדומה, מקצועות חופשיים מתמחים כגון צילום, גרפיקה, אמנות, תרבות וספרות, וכן מוצרי נוי ומזכרות.
זכייה בפרס מצוינות לשנת 2008

פרויקט "נשים מבשלות" של שותפות 2000, בהנחיתה של סמדר קפלינסקי, נבחר מקרב ארבעים פרויקטים מכל רחבי הארץ כפרויקט מצטיין בכנס שותפות 2000 של הסוכנות היהודית, שנערך ב-12 בנובמבר, בכפר המכבייה.
חדלות פירעון

בשנת 2020 הכריז בית המשפט על מנחת הפרויקט סמדר קפלינסקי כחדלות פירעון (פשיטת רגל).
הערות שוליים

↑  סמדר קפלינסקי, באתר "נשים מבשלות".
↑  חדל"פ 18866-10-20 קפלינסקי נ' ממונה על חדלות פירעון – מחוז תל אביב ואח'.
קרל גילרופ

| --- | --- |

 לידה:  2 ביוני 1857 רוהולטה, דנמרק 
 פטירה:  11 באוקטובר 1919 (בגיל 62) קלוטשה, סקסוניה, גרמניה 
 מדינה:  ממלכת דנמרק 
 מקום קבורה:  Alter Friedhof Klotzsche 
 שפות היצירה:  דנית 
 בן או בת זוג:  Eugenia Gjellerup 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לספרות (1917) 
 
קרל אדולף גילרוּפּ (בדנית: Karl Adolph Gjellerup; 2 ביוני 1857 –  11 באוקטובר 1919) היה משורר, סופר, מחזאי ומתרגם דני, זוכה פרס נובל לספרות לשנת 1917.
חייו

גילרופ נולד באי הדני רוהולטה. היה בנו של כומר שהתחיל ללכת בעקבות אביו ולמד תאולוגיה בקופנהגן. כבר מצעירותו התחיל לעסוק בספרות וכתב דרמות בחרוזים. הוא השתתף באוניברסיטה בחוג הרדיקאלי של גיאורג בראנדס יחד עם הסופר י. ב. יעקובסון.
הוא השתמש בהכנסותיו מהיצירות האפיות (ראה יצירתו) כדי לממן מסעות בגרמניה, שווייץ, איטליה, יוון ורוסיה. בהשפעת התנסויותיו בנסיעות האלה, פרש מהחוג והתקרב למעמד האצילים.
השקפת עולמו של גילרופ הושפעה מהפילוסופיה של שופנהאואר ושל קאנט.
בשנת 1892 עבר לגור בדרזדן והושפע מאוד מהאופרות של ריכרד וגנר. הוא כתב מסה על טבעת הניבלונגים ותרגם את שירת האלים מתוך האדה.
בשנת 1894 יצאה לאור רומן שכתב בגרמנית ומכאן ואילך המשיך לכתוב בגרמנית.
בשנת 1917 הוענק לו פרס נובל לספרות יחד עם הנריק פונטופידן. בנימוקי הפרס נאמר שהוא הוענק לו על "סיפורו האידיאליסטי השופע והגמיש".
נפטר בקלוטשה, ליד דרזדן, ב-1919.
יצירתו

האידיאליסט (1878), שירה אפית.
דניה הצעירה (1879), שירה אפית.
אנטיגונוס (1880), שירה אפית.
ברינהילד (1884), טרגדיה לירית.
סט. זוסט (1886), דרמה על המהפכה הצרפתית.
הכומר מורס (1894), רומן שנכתב בגרמנית.
התחנה על הגבעה (1896)
עולה הרגל קאמאניטה (1906) על הודו ועל הבודהיזם.
הקריאה לחיים (1916).
ענף הזהב (1917), קובץ סיפורים קצרים על השפעת ישו בעולם המודרני.
החיה הקדושה ביותר (1920), סיפור דמיוני.
קוצק

ערך זה עוסק בעיירה בפולין. אם התכוונתם לחסידות קוצק, ראו .
| --- | --- |
סמל קוצקסמל קוצק

מרכז העיר
 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  לובלין (פרובינציה) לובלין
 תאריך ייסוד:  המאה ה-10
 שטח:  16.78 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  2,976 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  51°38′29″N 22°26′53″E﻿ / ﻿51.641341666667°N 22.447983333333°E﻿ / 51.641341666667; 22.447983333333 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://kock.pl/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיקוצק(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיקוצק(למפת פרובינציית לובלין רגילה) לובלין חלם זמושץ' ביאלא פודולסק  שווי. פ. פודקרפצקיה בלארוס אוקראינה מזוביהקוצק(למפת פרובינציית לובלין מוגדלת) לובלין חלם זמושץ' ביאלא פודולסק  שוויינטו. פוד. פודקרפצקיה בלארוס אוקראינה מזוביהקוצק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
קוֹצְק (בפולנית: Kock) היא עיירה במזרח פולין, השוכנת במחוז לוקוב שבפרובינציית לובלין. העיירה ממוקמת כ-45 ק"מ צפונית ללובלין, כ-120 ק"מ מדרום-מזרח לוורשה וכ-20 ק"מ מרדזין. אוכלוסייתה מנתה 3,273 איש (נכון ל-2019).
קוצק היא אחת העיירות העתיקות ביותר באזור לובלין (עתיקה אף מוורשה), שימשה כעיירת שוק על דרך המסחר לליטא, בזכות הגשר שהיה קיים בסמוך על נהר הוויפש (en). נוסדה במאה ה-10, וקיבלה זכויות עיר ב-1417. קוצק היא עיירה קטנה ושקטה, המרוחקת ממסילות הרכבת ומערים אחרות. במשך שנים ארוכות התנהלה התחבורה מקוצק לערים אחרות דרך רדזין בעגלות סוסים. נתונים אלו גרמו לכך שהעיירה לא התפתחה באוכלוסייתה ובבנייניה. רוב בתי העיירה עשויים מעץ. כמה קרבות מפורסמים התנהלו באזור קוצק בשנת 1809.
יהודי קוצק

ברבע הראשון של המאה ה-17 נוסדה הקהילה היהודית בעיירה. עד מהרה (כמו רוב התושבים האחרים), הם נרצחו (בשנת 1648) על ידי הקוזאקים של חמלניצקי. לאחר מלחמות אמצע המאה ה-17, נבנתה העיירה מחדש, והיהודים חזרו אליה. החל משנת ה'ת"ל (1670) היה רב בעיירה הרב לימא בנו של רבי משה בן יצחק יהודה לימא, (מחבר "חלקת מחוקק"), לאחר פטירתו בשנת ה'תס"ז (1707) נתמנה רבי דוד בן רבי נתן נטע ממזריטש, ולאחריו רבי מרדכי הלוי שנפטר בשנת ה'תקי"א (1751) בשנת ה'תקפ"ט (1829) החל לכהן ברבנות רבי מתתיהו מקאסוב מתלמידי החוזה מלובלין ומחסידי הרבי מקוצק, והביא למקום את הרבי מקוצק לאחר שסבל ממתנגדיו בטומשוב. לאחריו כיהן כרב רבי מנחם זאב ירוזלימסקי. בשנת ה'תר"ל (1870) נבחר לרב רבי דב זאב הכהן רפפורט חתנו של הרבי מקוצק, לאחר פטירתו בשנת ה'תרס"ב (1902) מילא את מקומו ברבנות בנו רבי משה רפפורט.
בשנת ה'תקפ"ט (1829) הפכה העיירה למרכז חשוב של תנועת החסידות, כאשר רבי מנחם מנדל מורגנשטרן, הרבי מקוצק, קבע בה את ביתו. בעקבותיו הגיעו לעיירה יהודים רבים מפולין ואף מחוצה לה. רבי מנחם מנדל נפטר ב- כ"ב שבט ה'תרי"ט 1859, אולם חלק מצאצאיו המשיכו לגור בקוצק. בנו רבי דוד, נכדו ישראל היה אדמו"ר בקוצק ואחר כך בפילוב. בשנת ה'תרפ"ט - (1929) מילא את התפקיד בקוצק, נינו רבי אברהם יוסף מורגנשטרן, בן רבי חיים ישראל אשר הקים ישיבה במקום.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-3,000 יהודים, כ-40% מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית, פעילות של הבונד, השומר הצעיר, ופעילות של אגודת ישראל, שהפעילה במקום ישיבה (משנת 1913) וחדרים פרטיים. כמו כן, פעלו בה בית ספר עברי מרשת תרבות ובית ספר מרשת בית יעקב.
יהודי קוצק > בשואה

בתחילת מלחמת העולם השנייה, (9 בספטמבר 1939), הופצצה העיירה בידי הגרמנים, כאשר כתוצאה מכך נהרגו בה 15 יהודים, בניהם רבה האחרון, ישראל לייב מורגנשטרן, יחד עם כל משפחתו. לאחר שיהודי העיירה נמלטו ברובם לכפרי הסביבה, בזזו הפולנים המקומיים את בתיהם וחנויותיהם בעיירה. עם כניסת הגרמנים לעיירה ב-9 בספטמבר 1939, העלו באש את בית הכנסת הגדול בה, וחטפו יהודים שמצאו לעבודות כפייה. בהמשך, הועברו לעיירה כ-1,100 יהודים מכפרי הסביבה, ומספר יהודי המקום הגיע לכ-3,000 איש, כאשר רבים מתוכם מתו מרעב וממגפות.
בשנת 1940 הסדירו הגרמנים את עבודות הכפייה של יהודי העיירה, ובחורף 1941–1942 סרקו את בתי היהודים בעיירה בחיפוש אחר פרווה וזהב, תוך ביצוע מעשי רצח. בקיץ 1942 רצחו אנשי גסטאפו 17 יהודים בעיירה, ובהמשך, נצטווה היודנרט המקומי למסור לגרמנים 200 יהודים, שנרצחו במגרש בעיירה.
באוגוסט 1942 החל שילוחם של יהודי העיירה למחנות ההשמדה, עם העברת כ-100 משפחות פליטים לפרצ'ב, ומשם לטרבלינקה. יתר יהודי העיירה גורשו בסוף אוגוסט ללוקוב, וכ-120 היהודים שנותרו בעיירה שוכנו בגטו קטן שהוקם בה, בו הועסקו באיסוף ובמיון רכוש המגורשים. ב-27 בספטמבר 1942 גורשו גם הם ללוקוב, ומשם שולחו תוך מספר ימים לטרבלינקה.
בית הקברות היהודי בו טמון הרבי מקוצק וחלק ממשפחתו נחרב בימי השואה. בשנת ה'תשמ"ה נמצא מקום האהל של הרבי מקוצק על ידי האדמו"ר מגור רבי יעקב אריה אלתר אשר יצק מצבה על מקום האהל ושיחזר את נוסח המצבה . בשנת תשמ"ח הקים משה אירנשטיין ראש עירית בני ברק על פי בקשת הרב יהודה מאיר אברמוביץ את הגדר סביב בית הקברות. בחודש אלול ה'תשפ"ד ספטמבר נפגש ראש עירית בני ברק חנוך זייברט ועסקנים נוספים מגור בשליחות האדמו"ר מגור עם ראש עירית קוצק לטובת שיפוץ והסדרת בית העלמין.
היהודים הבודדים מהעיירה ששרדו את השואה, ושבו אליה, עזבו אותה במהרה, לאחר שאחד מהם נרצח בידי פולנים לאומנים.
קוצק במאה ה-18
מרכז העיר
רחוב בעיירה
קברו של הרבי מקוצק
אנדרטה לזכר יהודי קוצק שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון
הערות שוליים

↑  הרב ד"ר יצחק אלפסי, החסידות, פרקי מחקר, הוצאת ציון, תל אביב, ה'תשכ"ט עמ' 116
↑  הרב ד"ר יצחק אלפסי, החסידות, פרקי מחקר, הוצאת ציון, תל אביב, ה'תשכ"ט עמ' 132
↑  ראו אמת ואמונה, מהדורת תשפ"א, עמ' תקה
↑  שליח ציבור, חלק שני, בני ברק תשנ"ט, עמ' 938
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562600905171  GND: 4736531-6  LCCN: n89128802  NKC: ge1176786  VIAF: 144368468   WorldCat (עם VIAF): 144368468
קרחון רומיאנה

| --- | --- |

מפת רכס סנטינל; קרחון רומיאנה נמצא בפינה השמאלית התחתונה   של הרביע השלישי משמאל בשורה העליונה של רביעי המפה
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  78°16′00″S 85°50′00″W﻿ / ﻿78.2667°S 85.8333°W﻿ / -78.2667; -85.8333
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון רומיאנה(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון רומיאנה
 
קרחון רומיאנה (באנגלית: Rumyana Glacier; בבולגרית: ледник Румяна) הוא קרחון רחב בצד המזרחי של החלק הצפוני-המרכזי של רכס סנטינל בהרי אלזוורת', שבאנטארקטיקה.
אורכו של קרחון רומיאנה 11 קילומטרים; ורוחבו של הקרחון 3.7 קילומטרים.
קרחון רומיאנה ממוקם צפונית-מערבית מקרחון פאטון, ודרומית-מזרחית מקרחון דליו.
קרחון רומיאנה מנקז את מורדותיו המזרחיים של הר ג'יובינטו, ואת המורדות הצפוניים של פסגת אוונס.
הקרחון זורם לכיוון צפון-מזרח ונשפך אל קרחון אלן, צפונית-מערבית להר ג'מפר.
היסטוריה > מיפוי הקרחון

הקרחון מופה על ידי סוקרים אמריקאיים בשנת 1961, ומופה בשנית בשנת 1988.
היסטוריה > מקור השם

הקרחון נקרא על שמה של המורדת הבולגריה רומיאנה ויובודה, מהמאה ה-19.
לקריאה נוספת

הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית)
קרקה (נהר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  93 קילומטרים
 אגן ניקוז:  2,247 קמ"ר 
 יובלים:  Radulja 
 שפך:  סאווה 
 מדינות באגן הניקוז:  סלובניה 
 
קרקה (בסלובנית: Krka) הוא נהר באורך 95 ק"מ הזורם בדרום-מזרח סלובניה והמהווה יובל של נהר סאווה.
בתחילת הנהר יש מפלי מים רבים. בעבר היו פזורים לאורך הנהר טחנות קמח רבות. עתה פזורים לאורך הנהר אטקציות תיירותיות לרבות מבצר Otočec ליד נובו מסטו שנבנה על האי.
שם הנהר מופיעה במסמכים משנת 799. מקור הנהר הוא במערה צפונית לכפר קרקה, כ-25 ק"מ דרומית לליובליאנה בגובה של כ-312 מ'. במהלך הנתיבו הנהר עובר מספר יישובים לרבות נובו מסטו וזמשקו. הוא נשפך לסאווה בקרבת הגבול עם קרואטיה.
קרחון רודולף (ארץ גרהאם)

ערך זה עוסק בקרחון בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  Paul Rudolph 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  64°54′00″S 62°26′00″W﻿ / ﻿64.9°S 62.4333°W﻿ / -64.9; -62.4333
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון רודולף(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון רודולף(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון רודולף(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון רודולף
 
קרחון רודולף (באנגלית: Rudolph Glacier) הוא קרחון באזור חוף דנקו, של ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
הקרחון נשפך אל מפרץ אנדוורד, דרומית לקרחון מוזר, בחוף המערבי של ארץ גרהאם.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הקרחון

הקרחון מופה לראשונה על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1897–1899, בפיקודו של אדריאן דה ז'רלאש.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 1960 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הקרחון נקרא על שמו של פול רודולף (Paul Rudolph), מתמטיקאי ואופטיקאי גרמני, אשר פיתח את עדשות המצלמה שנעשה בהם שימוש על ידי חברת Zeiss בשנת 1889, ואת העדשות מסוג "Tessar" שחברת Zeiss עשתה בהן שימוש החל משנת 1902.
שם זה ניתן לקרחון, בדומה לשנות אתרים נוספים באזור הקרויים על שם חלוצים בתחום הפוטוגרמטריה (כגון קרחון מוזר, וקרחון אראגו).
קתדרלת מץ

| --- | --- |

קתדרלת מץ
 מידע כללי
 סוג:  קתדרלה
 על שם:  סטפנוס הקדוש 
 מיקום:  מץ
 מדינה:  צרפת צרפת
 זרם:  נצרות קתולית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1220–1550 (כ־330 שנה)
 תאריך פתיחה רשמי:  11 באפריל 1552 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות גותית
 מידות
 גובה:  88 מטר
 קואורדינטות:  49°07′13″N 6°10′32″E﻿ / ﻿49.120278°N 6.175556°E﻿ / 49.120278; 6.175556
 www.cathedrale-metz.fr
  (למפת מץ מוגדלת) קתדרלת מץ(למפת מץ רגילה) קתדרלת מץ
 
חזית קתדרלת מץ, צרה וללא מגדלים בחזית אך עם חלון רוזטה
הספינה הראשית, מבט מזרחה
הספינה הראשית, מבט מערבה. ניתן לראות את חלון הרוזטה הקורן ואת חלונות הויטראז' של החזית המערבית
קתדרלת סנט אטיין דה מץ (בצרפתית: Cathédrale Saint-Étienne de Metz) היא קתדרלה קתולית במץ, צרפת המוקדשת לסטפנוס הקדוש.
הקתדרלה נבנתה באמצע המאה ה-14 על ידי חיבורן יחדיו של שתי כנסיות ניצבות זו לזו: המבנה הראשי שנבנה בסוף המאה ה-13 בסגנון גותי קורן הוסף לצד הצפוני של כנסייה קדומה יותר. במאה ה-15 נוסף טרנספט (בית הרוחב) ובית מקהלה. במאה ה-20 נוספו ויטראז'ים של מארק שאגאל.
אדריכלות

הקתדרלה מתאפיינת בחזית מערבית צרה, ללא מגדלים מערביים. שני מגדליה ממוקמים בין החזית לבין הטרנספט. גובה הספינה הראשית, המחולקת ל-3 אזורי קיר, הוא 41.41 מטר והיא השלישית בגובהה בצרפת מבחינת גובה קמרונות (רק קתדרלת בווה וקתדרלת אמיין גבוהות יותר). הספינה הראשית הגבוהה נתמכת בידי 2 קומות של תמיכות דואות מעוטרות בצריחונים. אורכה הוא 136 מטר. קתדרלה זו יחסית צרה: רוחב החזית הוא 33 מטר בלבד, רוחב הספינה הראשית הוא 15 מטר ואילו אורך הטרנספט הוא 46.8 מטר בלבד. גובה שני מגדליה הוא 69 ו-88 מטר.
חלונות הויטראז' של הקתדרלה נעשו על ידי הרמן פון מינסטר (Hermann von Münster) וולנטין בוש (Valentin Bousch) (המאות ה-14 וה-16) ומספר מאות מאוחר יותר נוספו ויטראז'ים של מארק שאגאל ורוז'ה ביסייה (המאה ה-20). תחרת החלונות, לרבות חלון הרוזטה היא בסגנון גותי קורן (Rayonnant), הקתדרלה כוללת גם טריפוריום מואר המאפיין את הסגנון הקורן.
היסטוריה ובנייה > היסטוריה מוקדמת

האתר שימש לפולחן עוד מהמאה ה-5 אז הוקדש לסטפנוס הקדוש (סנט אטיין), שזכה לגל פופולריות עקב הבאת שרידיו מירושלים ב-415. מספר קתדרלות בצרפת מוקדשות לו: קתדרלת סנס, קתדרלת בורז', קתדרלת אוסר, קתדרלת טור, קתדרלת טולוז, קתדרלת Agde, קתדרלת Cahors, קתדרלת שאלון, קתדרלת לימוז' וקתדרלת מו. רוב הקתדרלות האלה - שורשן במאה ה-5.
העיר מץ הייתה מושב בישוף מאז המאה ה-3. גרגוריוס מטור מדווח על המסורת שלפיה המקדש של סטפנוס הקדוש היה המבנה היחיד שההונים חסו עליו כאשר בזזו והרסו את העיר, ב-7 באפריל 451. לפי ההיסטוריה של הבישופים של מץ, שנכתבה בסביבות 784 על ידי לומבאר בנדיקטין, פפין הגוץ מימן עבודות בנייה שיזם הבישוף קרודגאנג ממץ (742–766) בהן נבנו ציבוריום, חלק מזרחי, חדר תשמישי קדושה ואמבולטוריום.
מבנים אלה הוחלפו בבנייה הרומנסקית של 965–984 אותה יזם הבישוף תיירי הראשון, תחת פטרונותם של הקיסרים אוטו הראשון ואוטו השני, קיסרי האימפריה הרומית הקדושה. הבזיליקה החדשה הושלמה ונחנכה ב-1040 על ידי יורשו, תיירי השני. בגלל מיקומה הבעייתי בקצה עמק המוֹסֶל, אי-אפשר היה לבנות את הכנסייה כך שצירה מכוון למזרח, כנהוג בכנסיות נוצריות: הציר הראשי של הקתדרלה מכוון אם כן לכיוון צפון-צפון-מזרח. ב-1186, קפלה קטנה (הכנסייה הקולגיאטית (אנ') "נוטרדאם-דה-לה-רונדה") נוספה לקצה המערבי של הכנסייה, ונבנתה בניצב לספינה הראשית. שני הבניינים הופרדו בקיר מסיבי.
היסטוריה ובנייה > הקתדרלה הגותית

כעבור שתי מאות החלה בנייה מחדש. בסביבות 1220 החלה תנופת בנייה בסגנון הגותי, לפי פקודתו של הבישוף קונארד משרפנק, שהושלמה רק ב-1520. הקתדרלה החדשה נחנכה ב-11 באפריל 1552.
הקתדרלה הגותית נבנתה בתוך גבול הקירות של קודמתה; אחרי שהושלמה, הקיר של הקפלה הקולגיאטית נהרס. זו הסיבה שלקתדרלה מעולם לא הייתה שער כניסה מערבי ראשי ושהכניסה הראשית הייתה ממוקמת בפינה הדרום-מערבית, וממנה גם היום בדרך כלל נכנסים לקתדרלה. משני צדי שער הכניסה ניצבים פסלי האקלזיה והסינגוגה, המדגימים למאמינים את הכנסייה המנצחת והיהדות המובסת, שעיניה מכוסות, חניתה שבורה ולוחות הברית שבידיה הפוכים.
באופן בלתי צפוי, הקתדרלה זכתה לקבל שער בסגנון נאו-קלאסי מוקדם, שתוכנן ב-1764 בידי האדריכל הפריזאי ז'אק פרנסואה בלונדל, למרות התנגדות הקנונים לתכנון זה. בניית השער נעשתה עקב רצונו של מושל טרואה-אוושה, המרשל דה Belle-Isle, שהחליט שעל מץ לא ליפול מננסי, שבה כיכר סטניסלאס, והיה נחוש לבנות כיכר מלכותית Place Royale סביב הקתדרלה הגותית. הוא ניתק את חזית הקתדרלה באמצעות הרס הקלויסטר ושלוש כנסיות סמוכות: סן-פייר-לה-וייה, סן-פייר-לה-מז'ור וקפלת בית לוריין. בלונדל נבחר כדי להעניק לעיר הימי-ביינימית הצפופה של מץ מרחב עירוני שיהפוך למוקד עירוני מסוגנן. תוכניתו יצאה לפועל החל ה-1762, והפיקה את הכיכרות Place d’Armes עבור מצעדים צבאיים ותרגילי סדר עם כיכר ראש העיר, Place de Chambre עם כיכר הבישוף החדש (שלבסוף לא נבנתה) וכיכר השוק, Place du Marché שהקיפה שלושה מצדי הקתדרלה, שביחד סיפקה רקע מאחד ומסווג כנגד המרקם הגותי של הקתדרלה.
היסטוריה ובנייה > המאה ה-19 והמאה ה-20

ב-1877, עקב זיקוקי דינור לכבוד הקיסר הגרמני וילהלם השני, הקתדרלה ניזוקה קשות בשריפה. אחרי תקרית זו, השער הנאו-קלאסי בוטל והחזית המערבית של הקתדרלה נבנתה מחדש בשנים 1898–1903 בסגנון נאו-גותי על ידי פאול טורנו וכך, לראשונה בתולדותיה, זכתה הקתדרלה לשער מערבי ראשי הולם. בשנים שלאחר מכן, 1906–1916, גם פנים הקתדרלה שופץ ורוהט מחדש.
גלריה

תוכנית קתדרלת מץ
מבט מצפון-מערב על קתדרלת מץ
חלונות ויטראז', מבט ממקום המצלב
הערות שוליים

↑  Gregory, Historia Francorum, II.6.
↑  See the map of the cathedral
↑  source: fr. WP
↑  source: germ. WP
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011257527205171  GND: 4367719-8  LCCN: n50074540  MusicBrainz: 0152f0ca-4afb-4e21-90b6-33989a9ea583  VcBA: 494/21684  VIAF: 134839691   WorldCat (עם VIAF): 134839691
קורנליוס ראיין

| --- | --- |

קורנליוס ראיין, 1966
 לידה:  5 ביוני 1920 דבלין, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  23 בנובמבר 1974 (בגיל 54) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית, אירלנד 
 מקום קבורה:  Ridgebury Cemetery 
 מקום לימודים:  Synge Street CBS 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 בן או בת זוג:  Kathryn Morgan Ryan 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד (1973) 
 
קורנליוס ראיין (באנגלית: Cornelius Ryan‏; 5 ביוני 1920 – 23 בנובמבר 1974) היה עיתונאי וסופר אירי שנודע בעיקר בגלל כתיבתו הפופולרית של היסטוריה צבאית, בעיקר על קרבות גדולים במלחמת העולם השנייה.
קורות חיים

ראיין נולד בדבלין ולמד לנגן בכינור באקדמיה האירית בדבלין.
ב-1940 עבר ללונדון וב-1941 החל לעבוד ככתב צבאי בדיילי טלגרף. הוא תיאר את קרבות האוויר באירופה והשתתף במספר פעולות הפצצה של חיל האוויר השמיני והתשיעי של ארצות הברית. לאחר מכן השתתף ותיאר את קרבות הארמייה השלישית בפיקודו של גנרל ג'ורג' פטון.
לאחר כניעת גרמניה ב-1945 הועבר לחזית האוקיינוס השקט וב-1946 הועבר לירושלים.
ב-1947 עבר לארצות הברית ועבד בשבועון טיים שם כתב על ניסויי הגרעין של ארצות הברית באוקיינוס השקט וגם על קרבות מלחמת העצמאות.
ב-1949 ביקר באזור הנחיתה בנורמנדיה והחליט לכתוב ספר על המערכה בנורמנדי. הוא ערך כ-כאלף ראיונות עם לוחמים של בנות הברית, גרמנים ואזרחים צרפתיים. הוא החל לכתוב את הספר ב-1956 והספר יצא לאור בשם היום הארוך ביותר ב-1959 והיה רב-מכר. ראיין גם השתתף בכתיבת התסריט לסרט "היום הארוך ביותר" בשנת 1962.
ב-1966 פרסם את ספרו "הקרב האחרון" על הקרב על ברלין. לאחר עבודת מחקר מקיפה שכללה ראיונות עם לוחמים בריטיים, אמריקאים, רוסים, גרמנים ואזרחים.
בשנותיו האחרונות לקה בסרטן הערמונית, אך הספיק לסיים את ספרו האחרון "גשר אחד רחוק מדי" (1974) על מבצע מרקט גארדן. הספר עובד ב-1977 לסרט מצליח באותו שם בבימויו של ריצ'רד אטנבורו.
שלושה ספרים אלה תורגמו לעברית.