stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אישטוואן צ'ילאג (רופא)
לקראה נוספת

Alexander Emedi: A múlt magyar orvostörténészei. Budapest, 2002 (אלכסנדר אמדי: היסטוריונים רפואה הונגרים מהעבר. בודפשט, 2002)
Gergely András: Jeles magyar zsidó orvosok lexikona. Budapest, Makkabi, 2001(אנדראש גרגיי: לקסיקון של רופאים יהודים הונגרים מפורסמים ומצטיינים. בודפשט, הוצאת מכבי, 2001)
Révai új lexikona IV. (Bűn–Cyt). Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd: Babits. 1999. ISBN 963-901-593-8 (הלקסיקון החדש של רוואי).
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári születési akv. 1108/1913. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-02-12.
↑  "Elhunyt Csillag István". נפסבדשאג (עיתון). 1997-12-12. p. 19. נבדק ב-2021-02-12.
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári házassági akv. 1033/1908. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-02-12.
↑  A Tudományos Minősítő Bizottság hírei (1962. október 28.) Orvosi Hetilap, 43. szám, 2048. o.
אוריון גלין גלר

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 השתייכות:   פלמ"ח  ההגנה  צבא הגנה לישראל
 תפקידים בשירות
 הכשרה מגויסת דגניה ב', התנועה המאוחדת   הגדוד השלישי, פלוגה ג', חטיבת יפתח   מקלען אוויר טייסת 69   מדריך טיסה בית הספר לטיסה   טייס סיור וקישור טייסת 100
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות
 תפקידים אזרחיים
  הקים וניהל את סניף פתח-תקוה של קלוב התעופה לישראל
 
| --- | --- |
 ענף מדעי:  אנטומיה, פיזיולוגיה, אנדוקרינולוגיה, מיניות האדם
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ניו יורק  אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס
 מוסדות:   אוניברסיטת ברקלי   הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל   מכון וינגייט
אוריון גלין גלר בהלסינקי, 1952. ניתן לראות את התחבושת על קרסולו הנקוע
אוריון גלין-גלר (נודע גם בשם אורי גלין, 29 ביוני 1928 – 4 באפריל 2021) היה לוחם פלמ"ח בחטיבת יפתח, אלוף ישראל במשך 6 שנים ברציפות ושיאן ישראל בזריקת דיסקוס, ייצג את ישראל באולימפיאדה הראשונה בה ישראל השתתפה (הלסינקי 1952). היה רופא ישראלי, וממקימי בית הספר לרפואה של הטכניון.
בשנת 1954 הטיס מטוס שהתרסק והרג 17 מיושבי יציע הכבוד בטקס זיכרון בקיבוץ מעגן, בהשתתפות ראש הממשלה משה שרת ובכירי היישוב. בין ההרוגים היו בכירי ההתיישבות העובדת וניצולי הצניחה באירופה בשואה. ועדת חקירה ממלכתית קבעה שגלין-גלר נהג בחוסר אחריות, אך בבית המשפט הוא זוכה מאחריות לאסון.
ביוגרפיה

גלין נולד וגדל במושב עין גנים, והוא נינו של הרב מאיר יונה ברניצקי ונקרא על שמו.
ביוגרפיה > שירות בפלמ"ח

לאחר שלוש שנים בחברת נוער בקבוצת דגניה ב', הצטרף גלין ב-1945, לפלמ"ח לפלוגה ג' שלימים הצטרפה לגדוד השלישי שבחטיבת יפתח. נשלח לקורס מ"כים בדליה, קורס מפקדי מכונות ירייה בקיבוץ דפנה וקורס קציני מודיעין באג'ליל (כיום גלילות). נעצר בקיבוץ יגור על ידי הבריטים בשבת השחורה ונשלח למעצר ברפיח. הוא השתתף במבצע יפתח לכיבוש הגליל העליון והגליל המזרחי, וב-17 באפריל 1948 השתתף בניסיון הראשון לכיבוש מצודת כ"ח בנבי יושע. נלחם בקרב על צפת, מילא מקום מפקד מחלקה במנרה הנצורה, התנדב לאימון מחלקת הפלמ״ח בסדום המבודדת ולאחר מכן הועבר לבקשתו לחיל האוויר.
ביוגרפיה > שירות בחיל האוויר

השתתף בקורס טיס מס׳ 1 של חיל האוויר בסנט ג'ין. אחרי תחילת הקורס התנדב לבקשת דן טולקובסקי לקורס מקלעני אוויר מס׳ 1 ושירת בטייסת 69 כמקלען אוויר על מטוסי ה-B-17 מבצר מעופף. מסיבות רפואיות לא חזר לקורס טיס והשתחרר מצה״ל, התנדב לקורס שליחים מחוץ לישראל, ולמד טיס בקלוב התעופה בשדה דב.
ב-1954 נקרא להשתתף במסגרת מילואים בקורס מדריכי טיסה מס׳ 9 של חיל האוויר בבסיס סירקין, ולאחר מכן במקביל לפעילות הספורט שלו והטיסה בקלוב התעופה, עשה מילואים כמדריך טיסה בחיל האוויר והיה טייס קישור וסיור בטייסת 100.
אורי גלין היה אחד הטייסים הישראלים היחידים בהיסטוריה של צה״ל ששירת כטייס בחיל-האוויר מבלי לעשות שם את הכשרתו ההתחלתית.
ביוגרפיה > קריירה ספורטיבית

הוא סיפר שהגיע לזריקת דיסקוס במקרה:
"התחלתי בכלל עם שחייה, צלחתי את הכנרת, וגם אהבתי לרוץ, אבל המאמן שלי אמר לי שזה לא בשבילי. לדיסקוס נחשפתי רק ב-1950, וגם אז התאמנתי רק בשבתות. במהלך השבוע עבדתי בפרדס. אחרי שנתיים כבר התחריתי במשחקים האולימפיים".
ביוגרפיה > קריירה ספורטיבית > אולימפיאדת הלסינקי

גלין השתתף באולימפיאדת הלסינקי (1952), האולימפיאדה הראשונה שבה ישראל השתתפה. במשחקים עצמם הוא סיים במקום 32 והאחרון בזריקת דיסקוס בתוצאה של 40.76 מטר, אותה קבע בזריקה השנייה מתוך שלוש. לפני התחרות נקע את קרסולו, מה שהשפיע על הישגיו. כמה ימים לאחר המשחקים האולימפיים, בתחרות שנערכה בטורקו, פינלנד הוא קבע בזריקת דיסקוס 44.47 מטר.
בשל האכזבה מביצועי המשלחת, הרבו העיתונים להשתלח בחברי המשלחת אשר כונו בזלזול "פושעי הלסינקי". על דברים אלו הגיב:
בארץ התייחסו אלינו כאילו לא עשינו שום דבר. מי שחשב שנסענו בשביל לנצח, טעה טעות גדולה. אין לנו במה להתבייש. הנחלנו כבוד עצום למדינה כשייצגנו אותה בפעם הראשונה במשחקים האולימפיים, מה יכול להיות יותר גדול מזה?
ביוגרפיה > קריירה ספורטיבית > סגן אלוף המכביה

בתחרויות האתלטיקה של המכביה הרביעית שנערכו בסוף ספטמבר 1953 זכה גלין במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 41.13 מטר, אחרי סטן למפרט (43.64 מטר) ולפני ברנרד מאייר (40.50 מטר), שניהם מארצות הברית.
בתחרות שנערכה באפריל 1955 קבע גלין בזריקת דיסקוס שיא ישראלי חדש של 44.90 מטר. חודשיים לאחר מכן, באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בתל אביב ביוני הוא זכה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 41.01 מטר, לפני אליאס מהפועל תל אביב (35.16 מטר).
בתחרות שנערכה באצטדיון המכביה בתחילת מאי 1956 קבע גלין בזריקת דיסקוס שיא ישראלי חדש של 47.13 מטר, ובכך קבע את הקריטריון אולימפי.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בסוף יוני 1956 זכה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 46.05 מטר, לפני מ. בלומנטל מהפועל ירושלים (37.66 מטר) וי. האז מהפועל כפר סבא (37.32 מטר) ומדליית ארד ביידוי פטיש בתוצאה של 27.93 מטר, אחרי פנחס פולונסקי מהפועל כפר חיים (32.05 מטר) ומ. באום מהפועל תל אביב (31.50 מטר).
ביוגרפיה > קריירה ספורטיבית > אולימפיאדת מלבורן

ועדת האתלטיקה שליד ההתאחדות לספורט המליצה להתאחדות לספורט ולוועד האולימפי הישראלי על גלין כמועמד להשתתף באולימפיאדת מלבורן (1956), והוא הפליג לאנגליה על מנת להתאמן למשחקים האולימפיים הקרבים. בסופו של דבר עקב פרוץ מלחמת סיני השתתפותו בוטלה ונבחרו שלושה ספורטאים בלבד שייצגו את ישראל.
ב-12 באוקטובר 1956 קבע גלין שיא ישראלי חדש של 48.03 מטר בתחרות שנערכה בפתח תקווה. שיא זה החזיק מעמד כ-4 שנים ונשבר על ידי גדעון אריאל.
לאחר מעברו לארצות הברית המשיך גלין להתאמן ולהתחרות באתלטיקה. באליפות המכללות האזורית בניו יורק שנערכה באצטדיון Ohio Field שבשרובע הברונקס, ב-1 במאי 1959 בזמן שייצג את אוניברסיטת NYU בה למד באותה העת, קצר גלין שנה שלישית ברציפות מקום על הפודיום. באותה תחרות הוא זרק את הדיסקוס למרחק של 150 רגל ו-10 אינצ'ים שהם 45.97 מטר.
ביוגרפיה > אסון מעגן

ב-29 ביולי 1954 הטיס גלין-גלר מטוס פייפר קאב, מעל לעצרת בקיבוץ מעגן לחנוכת האנדרטה לזכר הצנחן פרץ גולדשטיין, להעלות את פועלם של הצנחנים שנשלחו במלחמת העולם השנייה לאירופה להציל יהודים. המטוס התרסק לתוך העצרת והרג 17 איש, בהם ארבעה מוותיקי הצנחנים: דב הררי, אריה פיכמן, יהודה אחישר ושלום פינצי, עפרה ודניאל סירני, כלתו ובנו של הצנחן אנצו סירני, בן-ציון ישראלי, מראשי תנועת התיישבות העובדת, אליהו (אליק) שומרוני, מזכ"ל קיבוץ אפיקים ומייסד הנח"ל, וציפורה כסה, אשת ציבור ורעייתו של חבר הכנסת יונה כסה. ראש הממשלה משה שרת ושרים אחרים היו בקרבת מקום ההתרסקות, אך לא נפגעו.
שרת מינה ועדת חקירה ציבורית, שקבעה כי גלין-גלר פעל מתוך פזיזות, קלות ראש וחוסר אחריות, וכי הטיסה בוצעה ללא רישיון מאגף התעופה האזרחית. גלין-גלר טען כי המטוס התרסק מפאת "כיס אוויר". בחקירה התברר, ששנתיים קודם לכן הוא הטיס מטוס קל בגובה נמוך מעל לבתי מגורים בשכונת צהלה בתל אביב. הוא הועמד לדין אזרחי באשמת גרימת מוות ברשלנות, אך לאחר שמיעת עדי התביעה המליץ השופט ליועץ המשפטי לממשלה להפסיק את ההליכים לנוכח דלות הראיות נגדו. היועץ המשפטי לממשלה נענה להמלצה וגלין-גלר זוכה על ידי בית המשפט.
לפי תחקיר שערך שי פוגלמן עבור העיתון "הארץ", שונתה עדותם של חלק מן העדים בעקבות איומים עליהם בידי אנשי קלוב התעופה, אשר אחד מהם זוהה ברבות הימים. לפי התחקיר גלין-גלר הותיר את המטוס בידי הנוסע שעמו למרות מחאותיו, ובעצמו שחרר גליל מתכת ובו איגרת ברכה שחוטיו הסתבכו בגלגלי המטוס. המטוס המוטס בידי הנוסע הזדקר, והתרסק אל הקהל, כשכנפי המטוס חתכו והרגו את יושבי יציע הכבוד, אך הטייס ונוסעו נפצעו קלות בלבד. בריאיון לידיעות אחרונות שנתן בשנת 2002 התכחש לכך. בקורות חייו של גלין-גלר שבאתר הפלמ"ח אין כלל אזכור של האסון.
ביוגרפיה > קריירה אקדמית

ב-1956 פנה גלין-גלר למימוש חלומו ללמוד. בהיעדר תעודת בגרות לא התקבל ללימודים בישראל ונסע לארצות הברית, למד רפואה והתמחה באנטומיה. לאחר מכן סיים תואר דוקטור באוניברסיטת קליפורניה שבברקלי והרצה שם. ב-1972 נתבקש על ידי פרופסור דוד ארליק לבוא ארצה לסייע בהקמת בית הספר לרפואה בחיפה. גלין-גלר הקים את המחלקה למדעים מורפולוגיים, הריץ את המחזור הראשון וב-1974 חזר לברקלי ל-10 שנות עבודה נוספות ומונה שם לפרופסור לאנטומיה.[דרוש מקור] ב-1984 חזר עם משפחתו לישראל, ועמד בראש המחלקה לאנטומיה במכללת זינמן שבמכון וינגייט כ-17 שנים. יצא לפנסיה בשנת 2002, והמשיך עד גיל 87 להרצות לקשישים ברחבי הארץ על מגוון נושאים, ביניהם גם נושאים רפואיים.
ביוגרפיה > פעילות התנדבותית > אתלטיקה וספורט

גלין חזר לישראל, ייסד והיה יו"ר עמותת שא"י (שוחרי אתלטיקה קלה בישראל), יו״ר איגוד האולימפיינים הישראלי, ועמית כבוד באיגוד האתלטיקה בישראל.
ביוגרפיה > פעילות התנדבותית > נאמן ניקיון

גלין-גלר התנדב כנאמן ניקיון משנת 1999. בתקופה זו רשם כ-16,000 דו"חות למזהמי המדינה, והקנסות שהוטלו כתוצאה מפעילותו הכניסו לקרן לשמירת הניקיון של המשרד להגנת הסביבה מעל 2 מיליון ש"ח. הוא זכה לאות הערכה ייחודי מהשר להגנת הסביבה.
ביוגרפיה > מורשת

דמותו של אורי היוותה השראה מסוימת לסופרת אסתר שטרייט-וורצל חברת ילדותו מעין-גנים, לכתיבת סיפרה המפורסם אורי (ספר)[דרוש מקור].
ביוגרפיה > מותו

נפטר ב-4 באפריל 2021 ונקבר ב-7 באפריל בבית הקברות סגולה שבפתח תקווה, לא הרחק מקבריהם של הוריו.
הותיר אחריו אישה ושני ילדים.
ראו גם

ישראל באולימפיאדת הלסינקי (1952)
מערך נאמני ניקיון
הערות שוליים

1 2  אהרל'ה ויסברג, נושאי הדגל, באתר ישראל היום, 20 ביולי 2012
↑  המשלחת הישראלית הראשונה מאת: ד"ר חיים קאופמן, אתר המכללה האקדמית בוינגייט
↑  עופר אדרת, דו"ח המשלחת הראשונה לאולימפיאדה: "נשתפר", באתר הארץ, 13 ביולי 2012
↑  שיא ישראלי בזריקת דיסקוס, דבר, 17 באפריל 1955
↑  אליפות ישראל באתלטיקה קלה ריכזה משתתפים מעטים קושניר קפץ לרוחק - 7.04 מ', על המשמר, 19 ביוני 1955
↑  5 שיאים ארציים הוצבו בא"ק, דבר, 6 במאי 1956
↑  2 שיאים לבוגרות באליפות ישראל בא"ק, דבר, 1 ביולי 1956
↑  נקבעו המועמדים לאולימפיאדה בא"ק:, דבר, 5 בספטמבר 1956
↑  שיאי ישראל בזריקת דיסקוס, באתר איגוד האתלטיקה בישראל
↑  אהרן להב, המסלול מוביל לרומא, דבר, 8 ביולי 1960
↑  Takes Title Third Year in Row - Gallin of N.Y.U. Wins Discus in Upset, ניו יורק טיימס
↑  אלעזר לוין, הטיסה הקטלנית של אלוף הדיסקוס, באתר News1 מחלקה ראשונה, 24 ביולי 2012
↑  מזכירות היועץ המשפטי, היועץ המשפטי עונה, דבר, 27 במאי 1956
↑  שי פוגלמן, מה באמת קרה שם, באסון התרסקות המטוס בקיבוץ מעגן, לפני 55 שנה?, באתר הארץ, 1 באוקטובר 2009
↑  תמר הירדני, המטוס שהתרסק אל לב הזיכרון הישראלי, סגולה גיליון 97, תמוז תשע"ח
↑  ירון דרוקמן, כשמטוס התרסק לתוך הקהל בטקס הזיכרון, באתר ynet, 27 ביולי 2013
↑  על אוריון (אורי) גלין גלר באתר הפלמ"ח
↑  גיידסטאר, אתר העמותות של משרד המשפטים
↑  אתר הפלמ״ח
↑  אוריון גלין-גלר(הקישור אינו פעיל, 30.4.2021) עמיתי כבוד באתר התאגדות האתלטיקה בישראל.
↑  דובר המשרד לאיכות הסביבה, תעודת נאמן ניקיון מצטיין לפרופ' אוריון גלין גלר על פועלו למען הסביבה, ‏6 באוגוסט 2013
↑  אורן אהרוני, אבל באתלטיקה הישראלית: אורי גלין הלך לעולמו, באתר ynet, 5 באפריל 2021
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת הלסינקי (1952)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אוריון גלין גלר • אריה גליק • לאה זמרי • אולגה וינטנברג • דוד טבק • תמר מטל-שומכר • אריה קלינשטוב-נוה |  |
|  כדורסל | דני ארז • משה דניאל • יהודה וינר • מרסל חפץ • פרדי כהן • עמוס לין • זכריה עופרי • אליהו עמיאל • ראובן פכר • מנחם קורמן • רלף קליין • שמעון שלח • אברהם שניאור (מאמן: מוריס רסקין) |  |
|  קליעה | אלכס אלירז • דב בן-דב • שמואל לביב-לובין • צבי פנקס |  |
|  קפיצה למים | יואב רענן |  |
|  שחייה | נחום בוך |  |
ספורטאי המשלחת הישראלית בהלסינקי 1952. רביעי מימין אוחז במגזין וחובש כובע: אורי גלין
אלברט גמקר

| --- | --- |

 לידה:  27 בספטמבר 1907 דיסלדורף, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  30 באוגוסט 1982 (בגיל 74) דיסלדורף, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 תפקיד:  מפקד מחנה ריכוז נאצי 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית 
 
אלברט קונרד גמקר (בגרמנית: Albert Konrad Gemmeker‏; 27 בספטמבר 1907, דיסלדורף – 1982) היה קצין אס-אס ומפקד מחנה הריכוז וסטרבורק בהולנד בתקופת השואה.
ביוגרפיה

גמקר עזב את בית הספר בגיל 14 ועבד מספר שנים, בין היתר בעסקי הביטוח. לאחר מכן הגיש מועמדותו למשרת שוטר ובשנת 1927 הגיש בקשה להתקבל למסלול קצונה במשטרה. הוא סיים את לימודיו בבון ועבר לדיסבורג, שם עבד משנת 1933 כשוטר במשטרה המקומית.
ב-1 במאי 1937 הצטרף גמקר למפלגה הנאצית וב-1 בנובמבר 1940 – לאס אס.
ביוגרפיה > תפקידו בשואת יהדות הולנד

ב-25 באוגוסט 1940, כ-3 חודשים לאחר כיבוש הולנד בידי גרמניה, הוצב גמקר בהאג. שם היה מפקד אס אס בכיר, בתפקיד Befehlshaber der Sicherheitspolizei und des SD (גר'). לאחר מכן שרת במספר תפקידי פיקוד ומנהל בהולנד. מאוקטובר 1942 עד אפריל 1945 היה מפקד מחנה וסטרבורק – הגרמני השלישי, והאחרון, שפיקד על מחנה זה. בתקופת פיקודו ותוך שיתוף פעולה עם משטרת הביטחון שולחו למחנות ההשמדה כ-80,000 מיהודי הולנד, במשלוחים שבועיים של כאלף איש במשלוח.
באופיו היה גמקר רגוע ובלתי ניתן לשיחוד, בניגוד לקודמו, יוזף הוגו דישנר (Josef Hugo Dischner), שהיה אלכוהוליסט ומושחת. גמקר קידם פעילות תרבות ופנאי במחנה וציווה על הצלם היהודי רודולף ברסלאוור (Rudolf Breslauer) לצלם יום יום את המחנה כדי לתעד פעילויות אלה, ואת העיתונאי היהודי היינץ טוטמן (Heinz Todtmann) (גר') לתעד אותן בצורת תסריט. התסריט נשא פרי בצורת סרט בן 85 דקות שתיעד את המחנה, בעיקר את השילוחים לאושוויץ. האסירה אתי הילסום כתבה על גמקר שהיה ספורטיבי, בלתי מתבלט, קורקטי ובעל חיצוניות של "אנגלי השותה ויסקי". הילסום שולחה לאושוויץ ונרצחה בטרנספורט שיצא תחת הוראותיו של גמקר.
ב-11 באפריל 1945 מסר גמקר את הנהלת המחנה לקורט שלזינגר, שבאותו יום מסר את התפקיד לאדריאנוס ואן אס, נוצרי שעמד בראש מנהלת המזון במחנה מאז 1942. ב-12 באפריל 1945 שחררו חיילים קנדים את המחנה. באותה עת היו כ-900 אסירים יהודים במחנה. גמקר עבר לאמסטרדם, שם שרת בתפקיד מנהלתי.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

במאי 1945, לאחר יום הניצחון באירופה, נעצר גמקר. בשנת 1949 נשפט בפני בית דין מיוחד בלייוורדן לעשר שנות מאסר. הוא טען שלא ידע מה צפוי למגורשים במחנות במזרח אירופה, אליהם שולחו. אופיו הרגוע ואופן טיפולו באסירים סייעו לו במשפט והביאו להקלה בעונשו.
לאחר שחרורו המוקדם ב-1951 עבר לדיסלדורף, שם היה סוחר.
הערות שוליים

↑  על מעמד העברת השליטה במחנה וסטרבורק, באתר יד ושם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520740505171  GND: 129088900  ISNI: 0000 0000 8065 0142  LCCN: no2004079842  NTA: 258275537  VIAF: 9560893   WorldCat (עם VIAF): 9560893
אוניות המערכה מסדרת אוריון

| --- | --- |
אה"מ ת'אנדרר עוגנת, זמן קצר לאחר השלמתה ב-1912
אה"מ ת'אנדרר עוגנת, זמן קצר לאחר השלמתה ב-1912
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:  הצי המלכותי הבריטי
 דגל הצי:  
 סדרה קודמת:  אוניות המערכה מסדרת קולוסוס
 סדרה עוקבת:  אוניות המערכה מסדרת קינג ג'ורג' החמישי
 אוניות בסדרה:  אה"מ אוריון, אה"מ מונרך, אה"מ קונקרור, אה"מ ת'אנדרר
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Thames Ironworks and Shipbuilding Company 
 תקופת הפעילות:  1912–1922 (כ־10 שנים)
 אחריתה:  נגרטו
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 21,922 טון
 אורך:  177.1 מטר
 רוחב:  27.0 מטר
 שוקע:  9.5 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  21 קשרים
 גודל הצוות:  738–1,107
 טווח שיוט:  6,730 ק"מ במהירות 10 קשר
 הנעה:  18 דוודים המזינים 4 טורבינות בהספק 27,000 כוחות סוס
 צורת הנעה:  4 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  שריון עיקרי – 203–305 מ"מ   שריון סיפון – 25–102 מ"מ   צריחי תותחים – 280 מ"מ   ברבטות – 102–254 מ"מ   מגדל הניווט – 280 מ"מ   מחיצות – 152–254 מ"מ
 חימוש:  10 תותחי Mk V BL‏ 13.5 אינץ' (343 מ"מ)/45 קליבר   16 תותחי Mk VII‏ 4 אינץ' (102 מ"מ)   3 צינורות טורפדו 21 אינץ' (533 מ"מ)
 
אוניות המערכה מסדרת אוריון (באנגלית: Orion-class battleship) היו קבוצה של ארבע אוניות מערכה דרדנוט שנבנו עבור הצי המלכותי בתחילת העשור השני של המאה ה-20. הם היו אוניות המערכה הראשונות שצוידו בתותחי 13.5 אינץ' (343 מ"מ) שנבנו עבור הצי המלכותי, הן היו גדולות בהרבה מהדרדנוטים הבריטיות הקודמות ולעיתים כונו "סופר-דרדנוט". האוניות האחיות שרתו בעיקר בשייטת אוניות המערכה השנייה של צי הבית והצי הגדול, לפעמים שימשו כאוניות דגל. מלבד ההשתתפות בניסיון הכושל ליירט את הספינות הגרמניות שהפגיזו את סקרבורו, הרטליפול וויטבי בסוף 1914, קרב יוטלנד במאי 1916 והפעולה של 19 באוגוסט, שירותן במהלך מלחמת העולם הראשונה כלל בדרך כלל סיורים שגרתיים. והדרכה בים הצפוני.
אוניות סדרת האוריון נחשבו מיושנות כבר בסוף המלחמה, ב-1918, ונשלחו לעתודה בשנה שלאחר מכן. האוריון והקונקרור נמכרו לגריטה ב-1922 בעוד מונרך שהושבתה שימשה כספינת אימונים. בסוף 1923, היא הוסבה לספינת מטרה והוטבעה בתחילת 1925. ת'אנדרר שירתה את השירות הארוך ביותר, ופעלה כספינת אימונים מ-1921 עד שגם היא נמכרה לגרוטאות בסוף 1926. תוך כדי גרירה למעגן הגריטה, עלתה האונייה על שרטון; ת'אנדרר הוצפה מחדש ולאחר מכן נגרטה.
רקע ותכנון

תוכנית הצי הראשונית לשנים 1909–1910 כללה שתי אוניות מערכה דרדנוט וסיירת מערכה, אך לאחר מכן הוגדלה לשש אוניות דרדנוט ושתי סיירות מערכה כתוצאה מלחץ ציבורי על הממשלה עקב מרוץ החימוש הימי האנגלו-גרמני. צמד אוניות המערכה המקוריות הפך לסדרת קולוסוס והן היו גרסאות משופרות של אוניית המערכה הקודמת, אה"מ נפטון (1909). דרדנוט שלישית נוספה לתוכנית בסביבות אפריל 1909, והייתה אמורה להיות חמושה בתותחי 13.5 אינץ' (343 מילימטרים) כלי נשק יותר גדולים מאשר 12 אינץ' (305 מילימטרים) ששימשו בדרדנוטים המוקדמות יותר. שלוש אוניות נוספות מהסדרה הזו, כמו גם סיירת מערכה נוספת, היו חלק מתוכנית המגירה שאושרה באוגוסט.
בניגוד לכל הדרדנוטים הקודמות, שהיו שיפורים מצטברים של אה"מ דרדנוט המקורית, תכנון משנת 1906, מוגבל על ידי מגבלות עלות וגודל, סדרת אוריון הייתה כמעט תכנון "דף נקי" שהונע על ידי הצורך להכיל את התותחים הגדולים יותר ואת השריון הנוסף. התותחים הוצבו כולם על קו המרכז של גוף הספינה בצריחי תותחים ירי-על, סידור ששימש לראשונה באה"מ נפטון עבור הצריחים הראשיים האחוריים. הרעיון נוצר על ידי צי ארצות הברית באוניות המערכה מסדרת קרוליינה הדרומית, אבל הצי המלכותי מיהר לאמץ את הרעיון, מודאג מההשפעות של פיצוץ הלוע על שכבות התותחים בעמדות התצפית הפתוחות בגגות הצריחים התחתונים.
אחד מהדברים הבודדים שנשמרו מהאוניות הקודמות היה מיקומו של תורן החצובה עם החלק העליון הנקודתי שלו מאחורי הארובה הקדמית כדי לאפשר שימוש ברגל האנכית כדי לתמוך בעגורן המטפל בסירה. זה גרם לכך שגזי הארובה החמים היו עלולים להפוך את החלק העליון לבלתי ניתן למגורים לפעמים, אבל מועצת האדמירליות התעקשה על כך לגבי כל הספינות של תוכנית 1909–1910. דייוויד ק. בראון, אדריכל והיסטוריון ימי, התייחס לכל הפיאסקו: "מדהים שלקח כל כך הרבה זמן להגיע להסדר משביע רצון, שנגרם על ידי התעקשותו של מנהל התחמושת הימית (DNO) על חרכי תצפית בגגות הצריחים והאובססיה של ג'ליקו לעגורנים לטיפול בסירות. פריסות לא מספקות אלו הפחיתו את כוח האש, פגעו בהגנה מפני טורפדו וכנראה הוסיפו לעלות הספינות. כ-DNO ולאחר מכן כלורד השלישי של הים, ג'ליקו חייב נושא בחלק גדול מהאשמה לפריסה הלא מספקת של הספינות הקודמות."
תיאור

האוניות מסדרת אוריון היו באורך כולל של 581 רגל (177.1 מטרים), רוחב של 88 רגל 6 אינץ' (27.0 מטרים) ושוקע של 31 רגל 3 אינץ' (9.5 מטרים). הדחק האוניות היה 21,922 טונות ארוכות (22,274 טונות) בתפוסה רגילה ו-25,596 טונות ארוכות (26,007 טונות) במעמס מלא. הצוות שלהם מנה 738 קצינים ומלחים עם כניסתם לשירות ו-1,107 ב-1917.
האוניות שמרו על פריסת שלושת חדרי המנועים לפי התכנון של הקולוסוס. הם הונעו על ידי שני סטים של טורבינות קיטור עם הנעה ישירה של Parsons. צירי המדחף החיצוניים חוברו לטורבינות הלחץ הגבוה בחדרי המנועים החיצוניים ואלה הוצאו לטורבינות בלחץ נמוך בחדר המכונות המרכזי שהניעו את הצירים הפנימיים. הטורבינות השתמשו בקיטור שסופק על ידי 18 דוודי צינור מים. הם פעלו בהספק של 27,000 כוחות סוס (20,000 קילוואט) ונועדו להעניק לאוניות המערכה מהירות מרבית של 21 קשר (39 קמ"ש). במהלך ניסויי הים שלהם, אוניות הסדרה עלו על המהירות וההספק המתוכנן שלהם. הם נשאו לכל היותר 3,300 טונות ארוכות (3,353 טונות) של פחם ועוד 800 טונות ארוכות (813 טונות) של מזוט שרוססו על הפחם כדי להגביר את קצב השריפה שלו. זה העניק להם טווח של 6,730 מיילים ימיים (12,460 ק"מ) במהירות שיוט של 10 קשר (19 קמ"ש).
תיאור > חימוש

אוניות אלו היו הראשונות שנשאו את תותחי 13.5 אינץ' (BL)‏ Mark V החדשים. תותח זה פותח מכיוון שהצי המלכותי האמין שלא ניתן לפתח עוד את תותח ה-12 אינץ' Mark XI הקודם וכי יש צורך בתותח חדש בעל קליבר מוגבר כדי להתמודד עם הטווחים הארוכים יותר שבהם צפוי להתרחש קרב והצורך בחדירה גדולה יותר ואפקט הרסני. לתותח Mark V היה מהירות לוע של כ 300 רגל לשנייה (91 מטר לשנייה) נמוך יותר מהתותח Mark XI, מה שהפחית מאוד את הבלאי בקנה. למרות הפחתת המהירות, טווח התותח היה גדול יותר כ-2,500 יארד (2,286 מטרים) מכיוון שהפגז הכבד בהרבה של 13.5 אינץ' שמר על מהירותו יותר מהפגז הקל והקטן יותר של 12 אינץ'.
סדרת אוריון הייתה מצוידת בעשרה תותחי Mark V בקליבר 45 בחמישה צריחים על קו מרכז האונייה, עם תותחים כפולים, המונעים הידראולית, מסומנים 'A'‏, 'B'‏, 'Q', 'X' ו-'Y' מלפנים לאחור. התותחים היו בעלי הגבהה מקסימלית של +20° מה שנתן להם טווח של 23,820 יארד (21,781 מטרים). הכוונות שלהם, לעומת זאת, הוגבלו ל-15°+ עד שהותקנו מנסרות סופר-גבוהות עד 1916 כדי לאפשר הגבהה מלאה. הם ירו פגזים במשקל 1,250 ליברות (567 קילוגרם), כ 400 ליברות (180 קילוגרם) יותר מאלו של ה-12 אינץ' Mark XI, במהירות לוע של 2,500 רגל לשנייה (760 מטר לשנייה) בקצב של שני פגזים לדקה. האוניות נשאו 80–100 פגזים לכל תותח.
החימוש המשני שלהם כלל 19 תותחי BL‏ 4 אינץ' (102 מ"מ) Mk VII/50 קליבר. ארבעה מהתותחים הללו היו בעמדות חשופות על סיפון המקלט ושאר התותחים היו סגורים בתושבות בודדות לא מסוככות במבנה העילי. התותחים היו בעלי הגבהה מרבית של +15° מה שהעניק להם טווח של 11,400 יארד (10,424 מטרים). הם ירו פגזים במשקל 31 ליברות (14.1 קילוגרם) במהירות לוע של 2,821 רגל לשנייה (860 מטר לשנייה). הם סופקו עם 150 פגזים לכל תותח. בנוסף הם נשאו גם ארבעה תותחי הצדעה 3 פאונד (47 מילימטרים (1.9 אינץ')). האוניות צוידו בשלושה צינורות טורפדו שקועים בקוטר 21 אינץ', אחד בכל צד רוחב ואחר בירכתיים, עבורם סופקו 20 טורפדות.
תיאור > בקרת אש

עמדות השליטה על החימוש הראשי היו ממוקמות בצמרות התצפית בראש החזית והתרנים הראשיים. נתונים ממד טווח של 9 רגל (2.7 מטרים) צירוף מקרים של Barr ו-Stroud, הממוקם בכל עמדת בקרה, הוכנס למחשב מכני Dumaresq והועבר חשמלית לשעוני טווח Vickers הממוקמים בתחנת השידור הממוקמת מתחת לכל עמדה בסיפון הראשי, שם הוא הומר לנתוני טווח והסטה לשימוש התותחים. נתוני המטרה גם תועדו בצורה גרפית על טבלת תיווי כדי לסייע לקצין התותחים לחזות את תנועת המטרה. היה ניתן לחבר את הצריחים, תחנות השידור ועמדות הבקרה כמעט בכל שילוב. כגיבוי, שני צריחים בכל אונייה היו יכולים להשתלט במידת הצורך.
ת'אנדרר הייתה הדרדנוט הבריטי השני שנבנה עם מנהל בקרת אש, אם כי הוא היה רק אב טיפוס. מנהל בקרת האש הותקן על התורן הקדמי, מתחת לחלק העליון המבחין וסיפק נתונים חשמליים לצריחים באמצעות מצביעים, שצוות הצריח היה אמור לעקוב אחריהם. בקרת האש תזמנה את ירי התותחים בו-זמנית מה שסייע באיתור ניתזי הפגזים ומזער את השפעות הסבסוב על פיזור הפגזים. בעוד שתאריכי ההתקנה המדויקים אינם ברורים, כל ארבע הספינות צוידו במנהל בקרת אש עד דצמבר 1915.
מדדי טווח נוספים של תשעה רגל, מוגנים על ידי חיפויים משוריינים, נוספו לכל צריח תותח בסוף 1914. יתר על כן, האוניות הותקנו עם לוחות בקרת אש סימן II או III, בתחילת 1914, בכל תחנת שידור. הוא שילב את הפונקציות של Dumaresq ושעון הטווח.
תיאור > שריון

לסדרת אוריון הייתה חגורת קו מים של שריון מוצק של קרופ בעובי 12 אינץ' בין הברבטים הקדמיים והאחוריים שהצטמצמה ל 2.5–6 אינץ' (64–152 מילימטרים) מחוץ למצודת השריון המרכזית, אך לא הגיעה לחרטום או לירכתיים. החגורה כיסתה את צד הגוף מהסיפון האמצעי ל 3 רגל 4 אינץ' (1.0 מטר) מתחת לקו המים והצטמצמה ל 8 אינץ' (203 מילימטרים) בקצה התחתון שלו. מעל זה היה רצועת שריון בעובי 8 אינץ'. ה 6 אינץ' (152 מילימטרים) מחיצות בעובי 6 אינץ' (152 מ"מ) חיברו את קו המים וחגורות השריון העליונות לברבטות של צריח 'A'. באופן דומה המחיצה האחורית חיברה את חגורות השריון לברבטה 'Y', אם כי עוביה היה 8 אינץ'. הפנים החשופים של הברבטים היו מוגנים על ידי שריון בעובי 10 אינץ' (254 מילימטרים) מעל הסיפון הראשי שהצטמצמו ל 3–7 אינץ' (76–178 מילימטרים) מתחתיו. לצריחי התותחים היו מגנים בעובי 11 אינץ' (279 מילימטרים), דפנות בעובי 8 אינץ' וגגות בעובי 3 אינץ'.
עובי ארבעת הסיפונים המשוריינים נע בין 1–4 אינץ' (25–102 מילימטרים) כאשר הנקודות העבות ביותר היו מחוץ למצודת השריון המרכזית. החזית והצדדים של מגדל הניווט היו מוגנים על ידי לוחות בגודל 11 אינץ', אם כי עובי הגג היה 3 אינץ'. למגדל האיתור מאחורי ומעל מגדל הניווט היו דפנות בעובי 6 אינץ' ולמגדל הפיקוח על הטורפדו מאחור היו דפנות בעובי 3 אינץ' וגג בעובי 2 אינץ'. בדומה לאוניות מסדרת קולוסוס, האוניות מסדרת אוריון ביטלו את המחיצות נגד טורפדו שהגנו על חדרי המנועים והדוודים, וחזרו לתוכנית בדרדנוטים הישנים יותר שהציבו אותם רק מחוץ למחסני התחמושת בעובי שנע בין 1–1.75 אינץ' (25–44 מילימטרים). אזורי הדוודים היו מוגנים על ידי לוחות שריון בעובי 1–1.5 אינץ' (25–38 מילימטרים).