stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוניברסיטת סטוני ברוק

| --- | --- |


 אוניברסיטה ציבורית
 תקופת הפעילות:  1957–הווה (כ־67 שנים)
 בעלי תפקידים
 יו"ר:  מאורי מק'איניס 
 סגל:  2,738
 סטודנטים
 כלל הסטודנטים:  26,814
 סטודנטים לתואר ראשון:  17,909
 סטודנטים לתארים מתקדמים:  8,905
 מיקום
 מיקום:  סטוני ברוק, ניו יורק
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  40°55′02″N 73°07′28″W﻿ / ﻿40.9173205°N 73.1245537°W﻿ / 40.9173205; -73.1245537
 www.stonybrook.edu
 he
 
אוניברסיטת סטוני ברוק (באנגלית: Stony Brook University; בראשי תיבות: SBU) היא אוניברסיטה ציבורית בסטוני ברוק שבמדינת ניו יורק בארצות הברית, אחת מהאוניברסיטאות המרכיבות את אוניברסיטת המדינה של ניו יורק (SUNY). האוניברסיטה הוקמה ב-1957 ולומדים בה כ-27,000 סטודנטים.
אוניברסיטת סטוני ברוק חברה באיגוד האוניברסיטאות האמריקניות (AAU) ובאיגוד אוניברסיטאות המחקר (URA). הוצאות המחקר השנתיות מסתכמות בלמעלה מ-230 מיליון דולר.
היסטוריה

אוניברסיטת סטוני ברוק הוקמה בשנת 1957 ועברה למיקומה הנוכחי בשנת 1962. בשנתה הראשונה, למדו באוניברסיטה כ-148 סטודנטים. התארים הראשונים הוענקו ב-1961. במהלך שנות ה-60 האוניברסיטה צמחה מאוד ובשנת 1969 כבר למדו בה למעלה מ-8,000 איש. ההתרחבות המהירה הובילה למתחים בין הסטודנטים לאוניברסיטה, בעיקר לאור הצפיפות במבנים השונים.
במהלך שנות ה-70 המוסד השקיע רבות במחקר, ואף נתן עדיפות ללימודי התואר השני על פני זה הראשון.
עם פרוץ מגפת הקורונה בשנת 2020, האוניברסיטה הקימה מקומות ייעודיים לאכלוס חולים.
מבנה

האוניברסיטה מורכבת משנים עשר בתי ספר ומכללות, וקמפוסים בסאות'המפטון שבממלכה המאוחדת ובקוריאה הדרומית.
המכללה להנדסה ומדעים שימושיים (1960)
בית הספר לרפואת שיניים (1968)
בית הספר לטכנולוגיה וניהול בריאות (1968)
בית הספר לרווחה ועבודה סוציאלית (1970)
בית הספר לתארים מתקדמים (1970)
בית הספר לרפואה (1980)
בית הספר לפיתוח מקצועי (1980)
המכללה לאמנויות ומדעים (1990)
המכללה לעסקים (2004)
בית הספר לעיתונאות (2006)
בית הספר למדעי הים והאוויר (2007)
בית הספר לאחיות (2007)
דירוגים בין-לאומיים

דירוג שאנגחאי: מקום 201–300 (2024)
דירוג Times Higher Education: מקום 301–350 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 396= (2024)
אליזבת גורלי פלין

אליזבת גורלי פלין (באנגלית: Elizabeth Gurley Flynn‏; 7 באוגוסט 1890 – 5 בספטמבר 1964) הייתה פעילה חברתית, מנהיגת פועלים ופמיניסטית שלקחה חלק משמעותי בפעילות של איגוד פועלי התעשייה של העולם (חבריו היו ידועים גם בשם הסלנג "וובליז") בתור מארגנת פועלים ונואמת ציבורית. תחילת פרסומה הגיע בזכות השתתפותה במאבק לחופש הדיבור שניהל ה-IWW בעיירה ספוקיין, וושינגטון ב-1909. לאחר 7 שנות פעילות, פלין צמצמה את פעילותה בארגון עקב מחלוקת עם ביל הייווד, אחד ממייסדי הארגון. פלין המשיכה לפעול בספירה הציבורית והייתה אחת מהחברים המייסדים של האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות ב-1920, ודמות בולטת במאבקים לקידום מעמד האישה בנושאים כגון זכויות האישה, פיקוח ילודה וקידום זכות בחירה לנשים. ב-1936 הצטרפה פלין למפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית ומאוחר יותר ב-1961 נבחרה להיות יו"ר המפלגה עד ל-1964. פלין נפטרה בזמן ביקור בברית המועצות.
לקריאה נוספת

Sabotage: the conscious withdrawal of the workers' industrial efficiency. Cleveland, Ohio: I.W.W. Pub. Bureau, 1916.
Debs, Haywood, Ruthenberg,. New York, Workers library publishers, 1939.
I didn't raise my boy to be a soldier—for Wall Street. New York, Workers library publishers, 1940.
Earl Browder: the man from Kansas. New York, Workers library publishers, 1941.
Questions and answers on the Browder case. New York, Citizens' Committee to Free Earl Browder, 1941.
Coal miners and the war. New York, Workers library publishers, 1942.
Women in the war. New York, Workers library publishers, 1942.
Daughters of America: Ella Reeve Bloor, Anita Whitney. New York, Workers library publishers, 1942.
Women have a date with destiny.. New York, Workers library publishers, 1944.
Meet the communists New York, Communist Party, U.S.A., 1946.
Woman's place in the fight for a better world. New York, New Century Publishers, 1947.
The twelve and you: what happens to democracy is your business, too!. New York, New Century Publishers, 1948.
Labor's own William Z. Foster; a Communist's fifty years of working-class leadership and struggle.. New York, New Century Publishers, 1949.
Stool-pigeon. New York, New Century Publishers, 1949.
The plot to gag America. New York, New Century Publishers, 1950.
A message to all women communists from Elizabeth Gurley Flynn on Mother's Day, May, 1950. New York: National Women's Commission, Communist Party, U.S.A., 1950.
Debs and Dennis, fighters for peace. New York, New Century Publishers, 1950.
Elizabeth Gurley Flynn speaks to the Court: opening statement to the Court and statement in the case of the Sixteen Smith Act victims in the trial at Foley Square, New York.. New York, New Century Publishers, 1952.
13 Communists speak to the Court. New York, New Century Publishers, 1953.
Communists and the people; Summation speech to the jury in the Second Foley Square Smith Act trial of thirteen communist leaders. New York, New Century Publishers, 1953.
I speak my own piece: autobiography of "The Rebel Girl".New York, Masses & Mainstream 1955.
An appeal to women New York: Campaign Committee, People's Rights Party, 1955.
Horizons of the future for a socialist America. New York, Communist Party, USA, 1959.
Freedom begins at home. New York, New Century Publishers, 1961.
Ben Davis on the McCarran Act at the Harvard Law Forum. by Benjamin J. Davis New York, Gus Hall-Benjamin Davis Defense Committee, 1962. (introduction)
The Alderson Story: My Life as a Political Prisoner. New York: International Publishers, 1963.
The McCarran Act, fact and fancy. New York, Gus Hall-Benjamin J. Davis Defense Committee, 1963.
The Rebel Girl: An Autobiography, My First Life (1906-1926). New York: International Publishers, 1973. Revised and corrected edition of I Speak My Own Piece, still in print - ISBN 0-7178-0368-6
Memories of the Industrial Workers of the World New York: American Institute for Marxist Studies 1977.
לקריאה נוספת > מאמרים

"May 1st: The Sun of Tomorrow". New Masses, May 6, 1941.
"Defend the Civil Rights of Communists!" The Communist. Vol. XVIII, No.12, December 1939.
"Mine Eyes Have Seen the Glory". The Masses, May 2, 1939.
"The Minnesota Trials". The Masses January, 1917.
"Do You Believe in Patriotism?" The Masses, March 1916.
הערות שוליים

↑  לורה ארקסי, היסטוריה מתומצתת של ספוקן, מתוך אתר האנציקלופדיה החופשית של היסטורית מדינת וושינגטון, ספטמבר 2005, כניסה אחרונה ב 28/8/13
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007339958505171  BnF: cb135179135 (data)  CiNii: DA07996075  GND: 118534092  ISNI: 0000 0001 1051 6025  LCCN: n50003598  LNB: 000160980  MusicBrainz: d7923451-2a28-4510-9d87-77736213c832  NARA: 10582727  NKC: mzk2014818612  NLA: 35090998  NTA: 070217343  SNAC: w6wn23gq  SUDOC: 050162934  Trove: 823962  VIAF: 32154764   WorldCat (עם VIAF): 32154764
אלה רוזנצווייג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 באוגוסט 1987 (בת 37) תל אביב, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 בן זוג:  טל וייס
 פרופיל ב-IMDb
 
אלה רוזנצווייג (נולדה ב-7 באוגוסט 1987) היא שחקנית וזמרת ישראלית.
ביוגרפיה

רוזנצווייג נולדה ב-1987 בתל אביב לעמנואל, טייס באל על (שלימים התפרסם כשהשתתף בעונה 2 של מאסטר שף), ורות, אמנית פלסטית. הוריה התגרשו כשהייתה בת 12 ואביה נישא מחדש. סבה מצד אביה, רפאל, עלה לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער והשתקע בקיבוץ דגניה א'. נישואיו הראשונים לניצולת שואה מהולנד לא עלו יפה, והלה התחתן בשנית עם גיורת מגרמניה ובתו של חייל בוורמאכט בשם כריסטה גוט, שהפכה לציונית נלהבת ושינתה את שמה לרחל בת אדם. סבא רבא שלה הוא הפילוסוף פרנץ רוזנצווייג.
בילדותה למדה במגמת מחול ולקחה שיעורי פיתוח קול. היא הייתה רקדנית בלהקת המחול הקיבוצית.
בשנת 2007 החלה ללמוד משחק בבית צבי – בית הספר לאמנויות הבמה וסיימה ב-2010. במסגרת לימודיה השתתפה בהצגות דו רה מוווווו, הבית שלנו, פרח לב הזהב, רוברטו זוקו, רנט ותזמורת על תנאי.
קריירה > קריירה בתיאטרון

בשנת 2015 השתתפה במחזמר אוויטה בתיאטרון הבימה.
בשנת 2016, השתתפה בהצגה מצחיקונת בתיאטרון הקאמרי ובשנת 2017 שיחקה במחזמר "פשוט לאהוב" משירי אריק איינשטיין שהועלה בתיאטרון הקאמרי.
בשנת 2018 שיחקה בשורת המקהלה בתפקיד קוני.
בשנת 2019 השתתפה בהצגה שיגעון המוזיקה בתפקיד לינדה מאנרו.
בשנת 2022 גילמה את ג'ודי גארלנד הצעירה בהצגה "עד קצה הקשת" בתיאטרון הקאמרי.
החל משנת 2023 מגלמת את סיגי (לסירוגין עם נוי הלפרין) במחזמר מרי לו בהפקתו המחודשת של התיאטרון הארצי בבימויו של צדי צרפתי. בנוסף שיחקה בהצגות "הכדור בידיים שלנו" ו"איילת מטיילת".
החל משנת 2024 מגלמת את מרים קפלינסקי (בלאדי מרי), רקדנית סווינג, במחזמר "סווינג" של תיאטרון חיפה. יהודייה שברחה מפולין לארץ ישראל ב־1942 בעזרת נישואים פיקטיביים, והופכת פה לנערת שעשועים בשם בלאדי מרי, המשעשעת למחייתה קצינים בריטים במועדון קברט בתל אביב. בנוסף משחקת בהצגת הילדים "גאוות הסוואנה".
קריירה > קריירה בטלוויזיה

בשנת 2011 השתתפה רוזנצווייג בפרסומת לחברת HOT עם דייוויד דוכובני.
בשנת 2012 שיחקה בסדרה תא גורדין בתפקיד טלי.
בשנת 2013 השתתפה בלהיות איתה בתפקיד קרן, חברתה של נועה הולנדר (רותם סלע). חזרה לשחק את התפקיד ב-2017.
בשנת 2016 שיחקה בסדרה שכונה בתפקיד לוסי, חיילת בצבא.
במהלך תקופת הקורונה יצרה עם מוריה זרחיה סרטוני DIY ליצירות לילדים.
בשנת 2023 גילמה את ברברה, אשת קצין בריטי, בסדרה מלכת היופי של ירושלים.
חיים אישיים

רוזנצווייג נמצאת בזוגיות עם השחקן טל וייס. בעברה ניהלה זוגיות עם השחקן עידו מוסרי.
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | פרויקט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012 | תא גורדין | טלי |  |
| 2013–2017 | להיות איתה | קרן |  |
| 2016 | שכונה | לוסי |  |
| 2023 | מלכת היופי של ירושלים | ברברה |  |
הערות שוליים

1 2  דינה חלוץ, "כשנקלעתי לפיגוע, הרגשתי שזה תשלום על ההיסטוריה המשפחתית שלי", באתר ynet, 17 במרץ 2024
↑  פשוט לאהוב - הקאמרי, באתר הבמה
↑   אלה רוזנצוויג - סוגרים חשבון, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 4:49)
↑  הצגות ילדים - גאוות הסוואנה, אתר הבמה
↑  יצירתי - YouTube, באתר www.youtube.com
אליזבת גאסקל

| --- | --- |

 לידה:  29 בספטמבר 1810 Cheyne Walk, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  12 בנובמבר 1865 (בגיל 55) Holybourne House, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Elizabeth Cleghorn Stevenson 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 שם עט:  Cotton Mather Mills 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  The Life of Charlotte Brontë, קרנפורד 
 תקופת הפעילות:  מ-1848 
 בן או בת זוג:  William Gaskell 
 צאצאים:  Florence Elizabeth Gaskell 
 
אליזבת גאסקל (באנגלית: Elizabeth Gaskell‏; 29 בספטמבר 1810 - 12 בנובמבר 1865) הייתה סופרת אנגליה, מכונה לעיתים מרת גאסקל (Mrs. Gaskell).
חייה

אליזבת גאסקל נולדה בשם אליזבת סטיבנסון בלונדון בשנת 1810. אביה ויליאם סטיבנסון היה כומר אוניטרי, עובד-מדינה ועיתונאי. אמה מתה בילדותה והיא גדלה אצל דודתה בנטספורד (Knutsford), עיירה במחוז צ'שייר, ששימש רקע לרומנים שכתבה מאוחר יותר.
בשנת 1832 נישאה לוויליאם גאסקל, כומר אוניטרי ממנצ'סטר. גאסקל ילדה ארבע בנות ובן, הבן מת בילדותו ואת הרומן המצליח הראשון שלה "מרי ברטון" כתבה בניסיון להקל על אבלה. גאסקל הרבתה לעסוק בפעילות הומניטרית, ובעזרה לעניים בסביבות מנצ'סטר. נושאים על פיוס בין המעמדות החברתיים באנגליה, והצורך ברפורמות חברתיות מופיעים ברוב הרומנים שכתבה.
ב-13 בדצמבר 1851 פורסם בכתב-העת של צ'ארלס דיקנס "Household Words", הסיפור "החברה שלנו בקרנפורד" שהיוו אחר-כך שני הפרקים הראשונים של הרומן "קרנפורד" Cranford. דיקנס אהב את הסיפור ודחק בגאסקל להמשיך ולכתוב, היא המשיכה לפרסם בכתב העת "Household Words" סיפורים בהמשכים נוספים, ב-13 השנים הבאות.
גאסקל הייתה חברה קרובה של שרלוט ברונטה, אחרי פגישתן הראשונה ב-1850 הן התכתבו באופן קבוע. אחרי מותה של שרלוט ברונטה, כתבה גאסקל את הביוגרפיה שזכתה לשבחים "חיי שרלוט ברונטה" (1857).
בין הרומנים הנוספים שכתבה : "קרנפורד" (1853), "רות" (1853), "צפון ודרום" (1855), "מאהביה של סילביה" (1863), והנובלה "הדודנית פיליס" (1864). הרומן האחרון שלה, "רעיות ובנות" (1866), נותר בלתי גמור. גאסקל מתה מאי-ספיקת לב בנובמבר 1865.
ספריה שתורגמו לעברית

צפון ודרום, מאנגלית עידית שורר, הוד השרון: הוצאת הכורסא, 2016. (הספר בקטלוג ULI)
קרנפורד, מאנגלית תומר בן אהרון, הוד השרון: הוצאת ספרים הכורסא, 2019. (הספר בקטלוג ULI)
לקריאה נוספת

Gerald De Witt Sanders, Elizabeth Gaskell, Oxford University Press, 1929 (הספר בקטלוג ULI)
Miriam Farris Allott, Elizabeth Gaskell, Longmans, Green & Co., 1960 (הספר בקטלוג ULI)
Patricia Beer, Reader, I Married Him: a Study of the Women Characters of Jane Austen, Charlotte Bronte, Elizabeth Gaskell and George Eliot, Macmillan, 1974 (הספר בקטלוג ULI)
W. A. Craik, Elizabeth Gaskell and the English Provincial Novel, Methuen, 1975 (הספר בקטלוג ULI)
Angus Easson, Elizabeth Gaskell, Routledge & K. Paul, 1979 (הספר בקטלוג ULI)
Enid Lowry Duthie, The Themes of Elizabeth Gaskell, Macmillan Press, 1980 (הספר בקטלוג ULI)
Pauline Nestor, Female Friendships and Communities: Charlotte Bronte, George Eliot, Elizabeth Gaskell, Clarendon Press, 1985 (הספר בקטלוג ULI)
Tessa Brodetsky, Elizabeth Gaskell, Berg, 1986 (הספר בקטלוג ULI)
Angus Easson (ed.), Elizabeth Gaskell: the Critical Heritage, Routledge, 1991 (הספר בקטלוג ULI)
Jane Spencer, Elizabeth Gaskell, Macmillan, 1993 (הספר בקטלוג ULI)
Robin B. Colby, "Some Appointed Work to Do": Women and Vocation in the Fiction of Elizabeth Gaskell, Greenwood Press, 1995 (הספר בקטלוג ULI)
T. R. Wright, Elizabeth Gaskell, "We Are Not Angels": Realism, Gender, Values, Macmillan Press, 1995 (הספר בקטלוג ULI)
Kate Flint, Elizabeth Gaskell, Northcote House, 1995 (הספר בקטלוג ULI)
J. A. V. Chapple, Elizabeth Gaskell: the Early Years, Manchester University Press, 1997 (הספר בקטלוג ULI)
S. Foster, Elizabeth Gaskell: a Literary Life, Palgrave Macmillan, 2002 (הספר בקטלוג ULI)
Patsy Stoneman, Elizabeth Gaskell, Manchester University Press, 2006 (הספר בקטלוג ULI)
Jill L. Matus, The Cambridge Companion to Elizabeth Gaskell, Cambridge University Press, 2007 (הספר בקטלוג ULI)
Thomas Recchio, Elizabeth Gaskell's Cranford: a Publishing History, Ashgate, 2009 (הספר בקטלוג ULI)
Anna Koustinoudi, The Split Subject of Narration in Elizabeth Gaskell's First-Person Fiction, Lexington Books, 2012 (הספר בקטלוג ULI)
Loredana Salis (ed.), Adapting Gaskell: Screen and Stage Versions of Elizabeth Gaskell's Fiction, Cambridge Scholars Publishing, 2013 (הספר בקטלוג ULI)
J. A. V. Chapple, Private Voices: the Diaries of Elizabeth Gaskell and Sophia Holland, Keele University Press, 2013 (הספר בקטלוג ULI)
Mehmet Akif Balkaya, The Industrial Novels: Charlotte Bronte's Shirley, Chaerles Dickens' Hard Times and Elizabeth Gaskell's North and South, Cambridge Scholars Publishing, 2015 (הספר בקטלוג ULI)
Lesa Scholl (ed.), Emily Morris (ed.), Sarina Gruver Moore (ed.), Place and Progress in the Works of Elizabeth Gaskell, Routledge, 2016 (הספר בקטלוג ULI)
Julie Nash, Servants and Paternalism in the Works of Maria Edgeworth and Elizabeth Gaskell, Routledge, 2017 (הספר בקטלוג ULI)
Meghan Lowe, Masculinity in the Work of Elizabeth Gaskell, Palgrave Macmillan, 2020 (הספר בקטלוג ULI)
אושנה

| --- | --- |

נוף טיפוסי
 מדינה:  נמיביה נמיביה
 מושל:  אליה אילימרי
 בירת המחוז:  אושקאטי
 שטח:  8,653 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  176,674 (2011)
  ‑ צפיפות:  20.4 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  18°10′00″S 15°45′00″E﻿ / ﻿18.166666666667°S 15.75°E﻿ / -18.166666666667; 15.75 
 אזור זמן:  UTC +2
 www.oshanarc.com
 he
מחוז אושנה (באנגלית: Oshana Region) הוא מחוז בנמיביה. אזור ערים מרכזיות של המחוז מהווה מרכז אורבני השני בחשיבותו במדינה לאחר עיר הבירה וינדהוק.
בשנים אחרונות אזור עירוני של המחוז עובר פיתוח משמעותי. רוב העסקים של צפון נמיביה מרוכזים שם. למרות זאת האזור סובל מתחבורה ירודה והעדר רשת כבישים מפותחת. לאחרונה הוקמו מסלולי המראה למטוסים בינוניים שניתנים להפעלה בשעות יום.
באזור קיימים שטחי גידול דוחן פנינה משמעותיים ובקר הבית. החלק הדומי של המחוז אינו מתאים לצורכי חקלאות.
מבחינה מוניציפלית המחוז מחולק ל-11 אזורי בחירה. בבחירות אחרונות שנערכו בשנת 2020 בכל האזורים נבחרו נציגי SWAPO שהיא המפלגה השולטת במדינה. בין היתר לפרלמנט המקומי נבחר אדולף היטלר אונונה.
איקיזוקורי

| --- | --- |

דג חי מוגש כסשימי
 
 מאכלים
 סוג:  הכנת מזון, סשימי 
 מוצא:  יפן 
 
אִיקִיזוּקוּרִי (ביפנית: 生き作) או איקזוקורי (ביפנית: 活け造り) היא שיטה להכנת סשימי שמשמעותה "מוגש חי" ובה דגים או מאכלי ים מוגשים כשהם חיים (בנוסף על היותם נאים - לא מבושלים).
הדגים או מאכלי הים נאכלים בשלמותם, או כאשר השף פורס אותם בעודם בחיים מבלי להרוג אותם, ומגיש אותם עם רוטב.
הסועד בוחר את הדג או הסרטן מאקווריום המסעדה, והמאכל מוגש לו מיידית. שיטת הגשה זו נחשבת כאכילת מוצר שהוא בשיא טריותו. המנה מעוטרת בזנגביל כבוש או באצות נורי.
ראו גם

אודורי אבי
חסילון שיכור
סאנאקג'י
אודט סנסום

| --- | --- |

 לידה:  28 באפריל 1912 צרפת
 פטירה:  13 במרץ 1995  (בגיל 82) וולטון על התמזה, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Odette Marie Céline Brailly 
 מדינה:  צרפת, הממלכה המאוחדת 
 מקום מגורים:  צרפת, בריטניה
 בן או בת זוג:  פיטר צ'רצ'יל (1947–1955) 
 פרסים והוקרה:  אבירה בלגיון הצרפתי  כוכב 1939–1945  מדליית הכתרת המלכה אליזבת השנייה  צלב ג'ורג'  חבר במסדר האימפריה הבריטית  מדליית הרזיסטנס  מדליית יובל הכסף של המלכה אליזבת השנייה 
 
אודט סנסום (בצרפתית:Odette Sansom‏; 1912–1995) נולדה בצרפת והייתה מרגלת של בריטניה בצרפת בזמן מלחמת העולם השנייה. כאות הערכה על פעילותה במלחמה קיבלה אודט את פרס צלב ג'ורג' הבריטי אשר מוענק על מעשי גבורה שנעשו שלא לנוכח פני האויב, והייתה האישה הראשונה שקיבלה פרס הזה.
ביוגרפיה

אודט סנסום נולדה ב-1912 בצרפת ושנתיים לאחר לידתה התחילה מלחמת העולם הראשונה, בה נהרג אביה. בגיל שמונה היא חלתה במחלה שעיוורה אותה לשנתיים ולאחר מכן בפוליו ששיתק אותה למספר חודשים. שתי המחלות החלישו מאוד את כוחה הגופני. אודט קיבלה חינוך במנזר. בשנת 1931 התחתנה עם רוי סנסום, בחור אנגלי, ואחרי לידת בתם הראשונה ב-1932 הם עברו לגור בלונדון, שם נולדו להם שתי בנות נוספות.
הגעתה ל-SOE

בשנת 1942 אודט הקשיבה למשדר של האדמירליות ברדיו שבו ביקשו מאנשים שיש ברשותם תמונות שצולמו בחוף הצרפתי שישלחו אותן לכתובת מסוימת בלונדון. אודט שלחה מכתב עם התמונות שהיו לה וציינה שם שהיא צרפתייה מלידה ומכירה היטב את המקום, אך בטעות במקום לשלוח לאדמירליות שלחה את המכתב למשרד המלחמה. לאחר מספר שבועות היא קיבלה מכתב ובו הזמנה לראיון שהיא חשבה שבו יחזירו לה את התמונות ששלחה. בפועל היא התראיינה לארגון שנקרא ה SOE (Special Operations Executive) שהיה ארגון בריטי, אשר הוקם בהוראתו של וינסטון צ'רצ'יל, במטרה להילחם בגרמנים באמצעים לא צבאיים. בראיון לא סיפרו לאודט את מטרת הפגישה, אבל אמרו שאנשים שגויסו ישלחו למדינות שנכבשו על ידי הגרמנים או לטריטוריות אחרות. המראיינים בחנו תכונות שונות אשר קובעות אם המתראיינים מתאימים לשרת כסוכנים, ביניהן: מגדר, מראה, שפה, התנהגות, תכונות אופי. המראיינים התייחסו במיוחד לתכונות הבודקות אם המועמד יוכל להיטמע בטבעיות באוכלוסייה המקומית.
תפקידה במלחמה

אודט הייתה אחת הנשים הראשונות שהצטרפו ל-SOE. היא הצטרפה גם לארגון עזרה ראשונה המורכב כולו מנשים בשם (FANY (First Aid Nursing Yeomanry וזאת כדי שיהיה לה סיפור כיסוי במקרה שתיתפס. היא עברה הכשרה קצרה שהכינה אותה לעבוד מתוך שטח האויב, וקיבלה תפקיד מסוכן של שליחת מידע מצרפת לבריטניה. בנובמבר 1942 הגיעה אודט לחוף צרפת בעזרת אוניה ושם יצרה קשר עם פיטר צ'רצ'יל (שכינויו "ראול") שהיה חלק מה-SOE ופעלה איתו. כחלק מהעבודה ב-SOE בצרפת עבדה אודט בשיתוף פעולה עם הרזיסטאנס (תנועת ההתנגדות הצרפתית).
אודט פעלה בהצלחה במשך שישה חודשים בתנאים מסוכנים ומפחידים והצליחה להעביר מידע לבריטניה. הכינוי שלה היה ליז (Lise ) והיו לה מסמכים מזויפים. בתחילת אפריל 1943 נפגשה אודט עם הוגו בלייכר שהציג עצמו כ"קולונל הנרי", אנטי נאצי שרוצה לעבוד איתם נגד הנאצים כדי לסיים את המלחמה. אך ב-16 באפריל 1943 הוגו בלייכר הפסיק להעמיד פנים, חשף את זהותו כנאצי ועצר את אודט ואת צ'רצ'יל.
נפילה בשבי

אודט וצ'רצ'יל הושלכו לכלא פרנזס ( Frenses prison ) בזמן החקירה אודט וצ'רצ'יל העמידו פנים שהם נשואים ושפיטר צ'רצ'יל היה האחיין של ראש הממשלה וינסטון צ'רצ'יל. בנוסף אודט לקחה את האחריות של המבצע על עצמה, וכך חסכה מצ'רצ'יל חקירות ומנעה את הסיכוי שהוא לא יעמוד בעינויים ויגלה סודות. אודט נחקרה על ידי הגסטפו 14 פעמים, היא עונתה אך לא גילתה שום מידע. הגרמנים קבעו לה עונש מוות יחד עם פיטר צ'רצ'יל ליולי 1943, אך הדבר לא יצא לפועל. ביולי 1944 הועברה אודט למחנה הריכוז ראוונסבריק בגרמניה, שם שמו אותה בבידוד מתחת לאדמה בניסיון לשבור את רוחה והיא נשארה במקום במשך שלושה חודשים. משלא נשברה רוחה, נאמר לה לאחר תקופה שהיא לא תקבל אוכל, אלא אם תסגיר סודות, ובמשך ימים כך היה עד שגילו שהיא חלתה בשחפת, והרופאים חזו שאם היא תישאר בתא היא תמות בתוך זמן קצר. אודט לא נכנעה למחלה, התעקשה לקבל טיפולים והסתמכה על השם צ'רצ'יל ועל העובדה שהגרמנים חושבים שהיא קשורה לראש ממשלת בריטניה. בדצמבר 1944 הוחזרה אודט לתא כלא רגיל, וכמה חודשים לאחר מכן היא חולצה ממחנה הריכוז.
אחרי המלחמה

לאחר המלחמה, ב-1945 קיבלה אודט סנסום מבריטניה את הפרס צלב ג'ורג' על הפגנת אומץ בשבי, והייתה האישה הראשונה שקיבלה אותו, ומצרפת קיבלה את פרס לגיון הכבוד.
ב-1946 התגרשה מבעלה רוי סנסום וב-1947 התחתנה עם פיטר צ'רצ'יל.
הערות שוליים

↑  Odette Sansom - Special Operations Executive (SOE) Agents in France, www.nigelperrin.com
↑  Cameron Carlomagno, Women in a Man omen in a Man's War: The Employment of Female Agents in the Special Operations Executive, 1940-1946, Chapman University
↑  Odette Marie Celine Brailly Hallowes (1912-1995)..., www.findagrave.com (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290487605171  PLWABN: 9810551435205606  BnF: cb104302319 (data)  GND: 118992465  ISNI: 0000 0000 7859 5922  LCCN: no2004071488  NTA: 123841186  SELIBR: 247919  SNAC: w6kt7jrh  VIAF: 20480769   WorldCat (עם VIAF): 20480769
אליה פנטורין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 בספטמבר 1937 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  22 בספטמבר 2015 (בגיל 77) ירושלים 
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  מכון וינגייט  אוניברסיטת בוסטון 
 גובה:  1.78
 ספורט
 ענף ספורט:  כדורסל נשים
 מועדון:  הפועל ירושלים
 מאמן:  מרדכי תנורי
 תפקידים נוספים:  פיזיותרפיסטית בתחומי השיקום הנוירולוגי והאורתופדי   הפיזיותרפיסטית הראשית של מרכז השיקום בתל השומר   הפיזיותרפיסטית הראשית בצה"ל 
 
אליה פנטורין (25 בספטמבר 1937 – 22 בספטמבר 2015) הייתה שחקנית כדורסל ישראלית ופיזיותרפיסטית מומחית בתחומי השיקום הנוירולוגי והאורתופדי בישראל. פנטורין שימשה כפיזיותרפיסטית הראשית בבית החולים תל השומר וכפיזיותרפיסטית הראשית של צה"ל בדרגת סא"ל.
פנטורין הייתה מנחה בשיטת BOBATH לשיקום נוירולוגי של מבוגרים, ממייסדות הארגון הבין-לאומי IBITA: International Bobath Instructors Training Association.
ביוגרפיה

אליה פנטורין נולדה בירושלים לרחל לבית שנקר ופנחס פנטורין. היא למדה בבית הספר היסודי "בית הילד" ובתיכון ליד"ה.
ביוגרפיה > קריירה ככדורסלנית

פנטורין שיחקה כדורסל בהפועל ירושלים מגיל נערות ועד לשנת 1972. בשנת 1960 זכתה עם הקבוצה בגביע המדינה. בנוסף לכדורסל עסקה בנערותה באתלטיקה קלה: זריקת דיסקוס והדיפת כדור ברזל.
בשנת 1965 השתתפה פנטורין במשחקים בהאג כשחקנית נבחרת הפועל ישראל. בהמשך ניהלה את נבחרת הנערות בכדורסל, ובשנת 1967 השתתפה בקדם אליפות אירופה בקליארי שבסרדיניה.
בשנת 1968 השתתפה עם נבחרת ישראל בכדורסל במשחקים הקדם-אירופיים בגרמניה המערבית.
בינואר 1972 השתתפה עם הקבוצה לראשונה בתולדותיה בגביע אירופה למחזיקות גביע, מול "ווז'דובאץ' בלגרד" מחזיקת הגביע היוגוסלבית. הקבוצה הגיעה עד לשלב רבע הגמר.
ביוגרפיה > קריירה כפיזיותרפיסטית

פנטורין למדה תואר ראשון בפיזיותרפיה באסף הרופא (המסונף לאוניברסיטת תל אביב) במחזור ו' וסיימה בשנת 1961. את התואר השני היא למדה ב-אוניברסיטת בוסטון. לאחר שנת עבודה בבי"ח מאיר בכפר סבא, נסעה לעבוד ולהשתלם באנגליה. בשנת 1965 שבה ארצה וניהלה מכון לפיזיותרפיה בירושלים ובמקביל לימדה בבית הספר לפיזיותרפיה של שירותי בריאות כללית שאך נפתח במכון וינגייט. בעת ניהול המכון בירושלים קיבלה מהרופאה המחוזית בירושלים, אישור המאפשר לה ולאנשי הצוות במכון, להחליט על סוג הטיפולים במטופלים ללא הכתבה של רופא. הייתה זו פריצת דרך מקצועית שהשפיעה בהמשך על אופן פעילות התחום בארץ.
בשנת 1974, לאחר מלחמת יום הכיפורים, מונתה לפיזיותרפיסטית הראשית של מרכז השיקום בתל השומר בהנהלתו של פרופ' רוזין שכלל גם את המרכז הארצי לשיקום נפגעי עמוד השדרה. בימים בהם ניהלה את תחום הפיזיותרפיה במרכז הואץ תחום שיקום נפגעי עמוד השדרה והיא הובילה שינויים ותפיסות טיפוליות רב מקצועיות. יחד עם הצוותים, פיתחה פנטורין שיטות טיפוליות להתמודדות עם הבעיות המורכבות של נפגעי עמוד השדרה, כולל הדרכת הנכים לחיים עצמאיים ואיכותיים ככל שניתן, תוך שליטה בבעיות הרבות. מרכז השיקום של עמוד השדרה, הפך לסמל מקצועי, מוביל מבחינה מדעית ומחקרית בקרב הקהילה השיקומית בעולם.
פנטורין שימשה כפיזיותרפיסטית הראשית בצה"ל, משם פרשה בשנת 1989 בדרגת סא"ל. בין היתר היא שימשה כמנחה הראשית מטעם חברת KT TAPE העולמית.
לאחר פרישתה המשיכה ללמד ולהכשיר פיזיותרפיסטים, מרפאים בעיסוק וקלינאי תקשורת בישראל וברחבי העולם. תלמידיה ממשיכים את דרכה ומכשירים את הדורות הצעירים של מקצועות אלה בתחום השיקום הנוירולוגי של מבוגרים.
בשנת 1984 הייתה ממייסדות הארגון הבין-לאומי IBITA: International Bobath Instructors Training Association לטיפול בשיתת Bobath.
פנטורין נחשבת ממעצבות מקצוע הפיזיותרפיה ומעמודי התווך של המקצוע בישראל.
מורשת

על פי צוואתה של פנטורין, משנת 2017 ניתן הקדש הכולל מלגה שנתית לשני סטודנטים מצטיינים לפיזיותרפיה בהתנסות קלינית נוירולוגית שיקומית וגריאטרית, באוניברסיטת תל אביב.
לזכרה נכתב מאמר מדעי על השיקום הנוירולוגי בבית הספר לפיזיותרפיה באוניברסיטת אריאל.