stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האימפריה האיטלקית
סופה של האימפריה

האימפריה האיטלקית באה לסופה עם כניעתם של כוחות הציר בתוניסיה ב-7 במאי 1943, שלאחריה הוביל המלך ויטוריו אמנואלה השלישי להפלתו של מוסוליני, שנעצר ב-25 ביולי. הממשלה החדשה החלה במשא ומתן סודי עם בעלות הברית, ובערב נחיתת הכוחות האמריקאים בסלרנו, איטליה הכריזה על שביתת נשק עם בעלות הברית. לאחר חתימת ההסכם גרמניה השתלטה על הנכסים האיטלקים בבלקן. בעלות הברית כבשו נכסים אחרים (ולאחר מכן גם את כיבושי גרמניה) ואיטליה עצמה הפכה לזירת קרב בין הצדדים.
בשנת 1947 ויתרה איטליה רשמית בחוזה פריז על תביעותיה על מושבותיה לשעבר. רק שטחה של סומליה הפך בסופו של דבר לאחת מטריטוריות הנאמנות של האומות המאוחדות תחת הממשל האיטלקי עד 1960.
לקריאה נוספת

פייר וידאל-נאקה (עורך), תולדות העולם משחר האנושות ועד ימינו, תל אביב: הוצאת ידיעות אחרונות, 1993
שיאה של האימפריה האיטלקית בים התיכון בקיץ 1942. באדום - האימפריה הבריטית, ובירוק - האימפריה האיטלקית.
מזרח אפריקה האיטלקית.
האימפריה האיטלקית ושאר השאיפות האימפראליות איטלקיות שמעולם לא ממומשו
האספה הלאומית של מונקו

| --- | --- |

 מדינה:  מונקו 
 סוג:  בית מחוקקים חד-ביתי
 הרכב
 מספר מושבים:  24 
  
 איחוד מונקואי  עדיפות למונקו  חזון מונקו
 בחירות
 בחירות קודמות:  11 בפברואר 2018
 מנהיגים
 יושב ראש:  סטפן ולרי
 משכן
  
 אתר אינטרנט
 www.conseil-national.mc
 
האספה הלאומית של נסיכות מונקו (בצרפתית: Conseil National de Monaco) היא הפרלמנט של נסיכות מונקו. האספה מורכבת מעשרים וארבעה חברים, שנבחרים מתוך מפלגות על ידי אזרחי מונקו. חברי המועצה מכהנים במשך חמש שנים. נסיך מונקו רשאי לפזר את האספה, בתנאי שבחירות יתקיימו תוך 3 חודשים.
המועצה נפגשת לפחות פעמיים בשנה בכדי להצביע על תקציב המדינה ועל הצעות חוק.
נשיא האספה הלאומית הנוכחי הוא סטפן ולרי.
היסטוריה

האספה הוקמה בשנת 1911, לאחר המהפכה המונגסקית. בתחילתה, היא הורכבה מ-12 חברים ובנוסף, האספה לא בחרה את נשיאה, אלא הנסיך.
בשנת 1962 הוחלט שלאספה יבחרו 16 חברים, ובשנת 2002 הוחלט שלאספה יבחרו 24 חברים.
בשנת 2012 עברה האספה למטה חדש.
נשיאי האספה

| נָשִׂיא | שנים |
| --- | --- |
יוג'ין מרקט: 1911–1914
האספה פורקה
יוג'ין מרקט: 1918–1928
ז'אן מרסן: 1929 
יוג'ין מרקט: 1930
האספה פורקה
אנרי סטימו: 1933–1944 
צ'ארלס בלנדו: 1944–1950
לואי אורגליה: 1950–1954
ג'וזף סימון: 1954–1955
לואי אורגליה: 1955–1958
ג'וזף סימון: 1958–1959
האספה פורקה
ג'וזף סימון: 1962–1968
אוגוסט מדקין: 1968–1978
ז'אן צ'ארלס ריי: 1978–1993
ז'אן לואי קמפורה: 1993–2003
סטפן ולרי: 2003–2010
ז'אן פרנסואה רובילון: 2010–2013
לורן נוביון: 2013–2016 
כריסטוף שטיינר: 2016–2018
סטפן ולרי: 2018 – הווה
ראו גם

בתי מחוקקים לפי מדינה
הערות שוליים

1 2  La rédaction, Stéphane Valeri élu président du Conseil national, Nice-Matin, ‏2018-02-22 (בצרפתית)
1 2 3  Liste des anciens présidents - Conseil National - Principauté de Monaco, web.archive.org, ‏2013-06-18
↑  Liste des anciens présidents - Conseil National - Principauté de Monaco, web.archive.org, ‏2013-06-18
↑  Liste des anciens présidents - Conseil National - Principauté de Monaco, web.archive.org, ‏2013-06-18
↑  Liste des anciens présidents - Conseil National - Principauté de Monaco, web.archive.org, ‏2013-06-18
1 2  Liste des anciens présidents - Conseil National - Principauté de Monaco, web.archive.org, ‏2013-06-18
1 2 3  Liste des anciens présidents - Conseil National - Principauté de Monaco, web.archive.org, ‏2013-06-18
↑  Liste des anciens présidents - Conseil National - Principauté de Monaco, web.archive.org, ‏2013-06-18
↑  Liste des anciens présidents - Conseil National - Principauté de Monaco, web.archive.org, ‏2013-06-18
↑  Liste des anciens présidents - Conseil National - Principauté de Monaco, web.archive.org, ‏2013-06-18
↑  Liste des anciens présidents - Conseil National - Principauté de Monaco, web.archive.org, ‏2013-06-18
↑  Laurent NOUVION - Président du Conseil National -, web.archive.org, ‏2013-04-16
↑  La rédaction, Monaco élit son nouveau président du Conseil national, Christophe Steiner, Nice-Matin, ‏2016-04-27 (בצרפתית)
ההיסטוריה האמיתית של כנופיית קלי (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  True History of the Kelly Gang 
 בימוי:  ג'סטין קורזל 
 הופק בידי:  ליז ווטס, ג'סטין קורזל 
 תסריט:  פיטר קארי 
 עריכה:  Nick Fenton 
 שחקנים ראשיים:  ג'ורג' מקיי (נד קלי) ראסל קרואו (הארי פאוור) ניקולס הולט צ'ארלי האנם אסי דייוויס תומאסין מקנזי 
 מוזיקה:  ג'ד קורזל 
 צילום:  ארי וגנר 
 מדינה:  אוסטרליה 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  28 בפברואר 2020 
 משך הקרנה:  124 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט דרמה, סרט פשע, bushranging film 
 פרסים:  פרס AACTA לעיצוב תלבושות  פרס AACTA לעיצוב ההפקה הטוב ביותר 
 www.kellygang.film
 דף הסרט ב־IMDb
 
ההיסטוריה האמיתית של כנופיית קלי (באנגלית: True History of the Kelly Gang) הוא סרט ביוגרפי אוסטרלי משנת 2019 בבימויו של ג'סטין קורזל ובכיכובו של ג'ורג 'מקיי בתפקיד נד קלי ומגולל את סיפורו של קלי, שגדל במשפחה ענייה בערבות אוסטרליה של סוף המאה ה-19 והפך לפושע אכזר ומוזר לבוש שמלה, מעין דמות רובין הוד הגוזל מהעשירים שהתכחשו אליו. מבוסס על רומן משנת 2000 בשם זהה מאת פיטר קארי.
הסרט הוקרן בבבכורה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו בספטמבר 2019. הוא יצא לאקרנים באוסטליה במהלך יום אוסטרליה שחל ב-26 בינואר 2020, בממלכה המאוחדת הוא יצא ב-28 בפברואר 2020 ובארצות הברית ב-24 באפריל 2020; תחת הפצתם של IFC Films.
שחקנים ודמויות

ג'ורג' מקיי – נד קלי
אורלנדו שוורדט – נד קלי הצעיר
ראסל קרואו – הארי פאואר
ניקולס הולט – שוטר פיצפטריק
ארל קייב – דן קלי
אסי דייוויס – אלן קלי
שון קינן – ג'ו בירן
ג'ייקוב קולינס-לוי – תומאס קרנאו
תומאסין מקנזי – מארי
צ'ארלי האנם – פקד או'ניל
קלאודיה קרבאן – גברת שלטון
מרלון ויליאמס – ג'ורג' קינג
ג'נטל בן קורבט – רד קלי
הפקה

הבמאי ג'סטין קורזל הודיע כי הסרט נמצא בשלבי פיתוח, במהלך מסיבת עיתונאים בדצמבר 2016 להשקת הסרט אמונת המתנקש.
בנובמבר 2017 הוכרז באופן רשמי על הפרויקט, כאשר ג'ורג מקיי לוהק לתפקיד נד קלי וראסל קרואו, ניקולס הולט ואסי דייוויס לוהקו לתפקידים משניים. הצילומים החלו במרץ 2018 בויקטוריה, אוסטרליה. באפריל הועברה תחילת ההפקה של הסרט ליולי. בפועל ההפקה יצאה לדרך ב-22 ביולי. בספטמבר נחשף כי צ'ארלי האנם לוהק לתפקיד לא ידוע בסרט.
שחרור

הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו, ב-11 בספטמבר 2019 ויצא לבתי הקולנוע האוסטרלים בשנת 2020 על ידיTransmission Films.
זכויות ההפצה לצפון אמריקה נרכשו על ידי סרטי IFC עם תוכניות להוציאו לאקרנים במהלך שנת 2020.
ראו גם

נד קלי
הערות שוליים

↑  Matt Goldberg (10 בספטמבר 2019). "'True History of the Kelly Gang' Review: A Dull Dance with Criminal Destiny". Collider. נבדק ב-11 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Leane, Rob (27 בדצמבר 2016). "Justin Kurzel interview: Assassin's Creed". Denofgeek.com. נבדק ב-24 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  N'Duka, Amanda (6 בנובמבר 2017). "Russell Crowe, George MacKay To Star In 'True History Of The Kelly Gang' From Director Justin Kurzel". Deadline Hollywood. Penske Business Media, LLC. נבדק ב-24 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  McNary, Dave (6 בנובמבר 2017). "Russell Crowe, Nicholas Hoult, George MacKay Join 'True History of the Kelly Gang'". Penske Business Media, LLC. נבדק ב-24 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Keslassy, Elsa (30 באפריל 2018). "Memento Films International Boards Justin Kurzel's 'True History of the Kelly Gang' With Russell Crowe". Penske Business Media, LLC. נבדק ב-24 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  World Entertainment News Network (23 ביולי 2018). "Russell Crowe posts bizarre Instagram video, fans ask 'what happened with you?'". Torontosun.com. Postmedia Network Inc. נבדק ב-24 באוגוסט 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Keslassy, Elsa (6 בספטמבר 2018). "Charlie Hunnam Joins Cast of Justin Kurzel's 'True History of The Kelly Gang'". Penske Business Media, LLC. נבדק ב-6 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Groves, Don (9 באוגוסט 2019). "Justin Kurzel to direct TV drama series for Apple". Inside Film. נבדק ב-27 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Siegel, Tatiana (5 בספטמבר 2019). "Toronto: Russell Crowe Drama 'True History of the Kelly Gang' Nabbed by IFC". Hollywood Reporter. נבדק ב-5 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
האספה הלאומית בעת המהפכה הצרפתית

ערך זה עוסק באספה שהתקיימה בעת המהפכה הצרפתית. אם התכוונתם לפרלמנט הצרפתי הנוכחי, ראו .
| --- | --- |

 תקופת הפעילות:  13 ביוני 1789 – 9 ביולי 1790 (שנה) 
 
אונורה מירבו נואם בפרלמנט הצרפתי
האספה הלאומית הייתה גוף המעבר בין אספת המעמדות לאספה המכוננת הלאומית במהלך המהפכה הצרפתית. היא סימלה את תחילתו של עידן חדש. האספה הלאומית ייצגה את דעות כל המעמדות ולא רק את הדעות של המעמדות הגבוהים. האספה הלאומית התכנסה בין ה-17 ביוני ל-9 ביולי 1789.
רקע

אספת המעמדות התכנסה בשנת 1789 לראשונה משנת 1614 על מנת לטפל במשבר הכלכלי הקשה של צרפת, אך נכשלה בניסיון זה עקב חלוקי הדעות בין המעמדות. ב-17 ביוני 1789 נציגי המעמד הראשון והשני הצטרפו אל המעמד השלישי אחרי שהאחרונים סיימו את מלאכת הסדרת מעמדם החוקי. התוצאה של החקיקה החדשה הייתה הקמתה של האספה הלאומית.
תחילת עבודתה של האספה הלאומית

האספה הלאומית, שהוקמה מיד קישרה את עצמה עם קפיטליסטים – סוג האנשים שיכלו לתת אשראי לצרפת בשעתה הקשה. הם ניסו לעצור את המשבר על ידי בלימת החוב הפנימי והכריזו על כל המיסים כלא חוקיים, עד אשר מעמדם יוסדר. למרות זאת, הם תמכו במיסוי בפרובינציות, בתנאי שהאספה תמשיך בכינוסה. הפעולות האלו השיבו את האמון במטבע הצרפתי והיוו עילה להמשך כינוסה של האספה. על מנת לעזור לפשוטי העם הוקמה ועדה מיוחדת, שתפקידה היה לטפל במחסור באוכל.
התנגדותו של לואי השישה עשר

תחילה הכריזה האספה, וככל הנראה רבים מחבריה האמינו להכרזה זו, שהיא תומכת גם באינטרסים של לואי השישה עשר וגם באינטרסים של פשוטי העם. בתאוריה, האוטוריטה המלכותית עדיין גברה על סמכותה של האספה בענייני החקיקה, והאספה נדרשה לקבל את הסכמתו של המלך לגבי כל חוק וחוק.
האירועים יצאו משליטתו של שר האוצר, ז'אק נקר. נקר רצה בזמנו לתת לפשוטי העם והבורגנים מספר הטבות. לואי השישה עשר, שהיה נתון להשפעתם של האצילים הבכירים, חדל לשמוע לעצותיו של נקר והתחיל להתנגד בפועל לחוקי האספה הלאומית. הוא סירב לחתום על צוויה, דרש להחזיר על כנה את אספת המעמדות וגרם להם אי נוחות רבה.
אם לואי היה נותן הוראה לצבאו לכבוש את אולם הדיונים, אולי תוכניתו הייתה מצליחה. במקום זאת הוא רק הורה לסגור את שערי האולם, על מנת למנוע מהצירים להמשיך בדיוניהם. הצירים פשוט העתיקו את מושבם אל מגרש הטניס המלכותי ונשבעו את שבועת מגרש הטניס ב-20 ביוני, תוך כדי שהם מבטיחים לא להתפזר עד אשר יחוקקו חוקה חדשה לצרפת.
יומיים לאחר מכן גם מגרש הטניס נסגר בפני הנציגים. הם עברו לכנסיית לואי הקדוש. בכנסייה זו מרבית נציגי הכמורה הצטרפו אל נציגי המעמד השלישי. הניסיונות להשיב את המשטר הישן כשלו ורק גרמו להאצת האירועים. כאשר המלך נאות סוף סוף ב-23 ביוני לקבל את דרישות האספה, הצירים ראו בהודעתו כניעה ולא מתנה מלכותית נדיבה. המלך הסכים לאחד את האספה ונציגי המעמדות הראשונים שעדיין לא הצטרפו צייתו להוראתו.
הכל התנהל על מי מנוחות, עד אשר אונורה מירבו צעק: "כוחות צבא מכתרים את אולם המליאה! איפה כל אויבי האומה? האם קטילינה בשער?" צעקותיו גרמו לקיטוב בדעות הצירים והאספה הייתה על סף פיצוץ.
נקר, שנחשד על ידי המלך כתומך בדרישות הצירים עקב היעדרותו ממסיבה מלכותית באותו יום, מצא שסר חינו בעיני המלך, אך יחד עם זאת חזר למעמדו הישן באספה הלאומית. נציגי הכמורה, שהצטרפו אל המעמד השלישי בכנסיית לואי הקדוש, נשארו במליאה, וכן 47 נציגי המעמד השני, כולל בן משפחת המלוכה, לואי פיליפ ז'וזף, הדוכס מאורליאן. ב-27 ביוני ויתרה המפלגה הרויאליסטית על חלק נכבד מדרישותיה, אך רוח המהפכה עדיין נשבה באוויר. הצבא החל לרכז כוחות רבים סביב פריז וורסאי.
פיזור האספה הלאומית

הודעות תמיכה זרמו מכל רחבי צרפת. ב-9 ביולי 1789 פיזרה האספה את עצמה וכוננה את האספה המכוננת הלאומית. הנציגים פנו בנימוס אל המלך, אך עם תנאים נוקשים. הם דרשו את הוצאת הכוחות, שכללו גדודי שכירי חרב זרים, אך לואי סירב. הוא טען שהוא לבדו יכול לשפוט את נחיצות הכוחות, והבטיח שהכוחות נמצאים בתור אמצעי זהירות בלבד. המלך הציע להעביר את האספה הרחק מפריס לאחת מעיירות השדה, על מנת למנוע מהם את תמיכת תושבי פריז. האספה סירבה והמצב הגיע לכדי פיצוץ. לא עבר זמן רב ורגשות הזעם ברחובות פריז הציתו את המהפכה.
היכל התהילה

היכל תהילה הוא כינוי לרשימת כבוד בתחום מסוים, שהנכללים בה נחשבים לאנשי מפתח שתרמו רבות לתחום והיו מצטיינים בתחומם. היכלי התהילה נפוצים במיוחד בענפי הספורט התחרותי ובעסקי הבידור.
היכלי תהילה כוללים לעיתים גם מוזיאון המתעד את ההיסטוריה של הענף (או הקבוצה) ואת חברי היכל התהילה. היכלי תהילה אחרים הם לא-פורמליים ומנוהלים על ידי אמצעי תקשורת המסקרים את התחום. לעיתים רשימות סיכום כמו "100 הכדורגלנים הטובים ביותר" שמפורסמות בכלי תקשורת משפיעים במיוחד מכונים גם הם "היכל התהילה".
בישראל ידוע היכל התהילה של הכדורגל הישראלי שנוסד על ידי ערוץ הספורט וארגון שחקני הכדורגל בישראל, והוקם במימון המועצה להסדר ההימורים בספורט.
ספורט

היכל התהילה של הכדורסל
היכל התהילה של כדורסל הנשים
היכל התהילה של הכדורגל האנגלי
היכל התהילה של הכדורגל הישראלי
היכל התהילה של הפוטבול המקצועני
היכל התהילה של ה-NHL
היכל התהילה של הבייסבול
היכל התהילה של הפורמולה 1
היכל התהילה של הטניס העולמי
היכל התהילה של הקריקט האוסטרלי
היכל התהילה של הספורט היהודי
היכל התהילה הפאראלימפי
היכל התהילה של הפוקר
אחרים

היכל התהילה של הרוק אנד רול
היכל התהילה הלאומי של הצעצועים
היכל התהילה של ערוץ הילדים
היכל התהילה (WWE)
היכל התהילה (תוכנית טלוויזיה)
היכל התהילה של הג'אז
היכל התהילה הלאומי לנשים
האם איני בן אדם ואח?

| --- | --- |

 מידע כללי
 מעצב:  הנרי וובר (אנ'), ויליאם הקווד (אנ'), ג'וזאיה ודג'ווד
 תאריך יצירה:  1787
 נתונים על היצירה
 מפעל מייצר:  Etruria Works (אנ')
 מיקום:  אנגליה
האם איני בן אדם ואח? (באנגלית: ?Am I Not a Man and a Brother‏. בתרגום מילולי: 'האם איני גבר ואח?'. נקרא גם העבד המתחנן באנגלית: The supplicant slave)‏ הוא סמל התנועה לביטול העבדות הנוצר בשנת 1787 בבריטניה. הסמל מציג דימוי של עבד שחור כבול בשלשלאות השואל באופן רטורי 'האם איני בן אדם ואח?' וזאת כדי לעורר הזדהות עם המאבק לביטול העבדות. שאלה רטורית זו הפכה למוטו התנועה לביטול העבדות. הסמל נחשב למרכזי בתנועה לביטול העבדות ובתפישת הציבור את המאבק לביטול העבדות, וכן היה לדימוי המפורסם ביותר של האדם השחור באמנות המאה ה-18.
רקע

מקורו של הדימוי באוקטובר 1787, בו חברי האגודה למען ביטול סחר העבדים (אנ') שבאנגליה נפגשו כדי לאשר את העיצוב עבור החותם שלהם. העיצוב המקורי נעשה ככל הנראה על ידי הפסל האנגלי הנרי וובר (אנ'), ובשיתוף עם ויליאם הקווד (אנ'). באותה השנה, איש העסקים והפעיל לביטול העבדות ג'וזאיה ודג'ווד, שהיה קדר במקצועו, יצר את הדימוי הזה על גבי מדליון במסגרת מסע פרסום של התנועה לביטול העבדות. המוטו 'האם איני בן אדם ואח?' מיוחס במקור לודג'ווד, ומעורבותו הרבה בייצור המדליון עשויה להעיד כי הוא היה מעורב גם בעיצוב הסופי של המדליון.
יצירה

היצירה מציגה גבר שחור משועבד הלובש בד לכיסוי החלציים בלבד (אנ'), רוכן על ברכו הימנית כשידיו מורמות למעלה וצמודות זו לזו במחוות תחינה או תפילה, ושלשלאות כבדות כובלות אותו בקרסוליים ובמפרקי הידיים. מעליו מתנוססת השאלה הרטורית 'האם איני בן אדם ואח?'. דמותו של העבד ביקשה לעורר אצל הבריטים את הדימוי העצמי שלהם כעם רחום וחנון. במאה ה-18, שחורים משועבדים ומשוחררים גם יחד לא נתפשו כבני אדם שווים או כאחים שווים ללבנים. מטרת השאלה הייתה להבליט את חוסר הצדק בתפישה זו, והיא הזמינה את הקוראים לתפוש את האדם השחור כאדם וכאח ולא כחיה וכפראי. כמו כן, בתקופת העבדות, לבנים נהגו לכנות גברים שחורים בתואר 'ילד' (באנגלית: Boy) וזאת כדי לשמר באמצעות השפה את מעמדם הנחות של השחורים, וכן כדי לאיים על השחורים ו'להעמיד אותם במקומם' כאשר הם מסכנים את הסדר הקיים. השאלה הרטורית מבקשת להציג את העבד כאדם, כגבר וכאח ולא כילד.
המדליון הציג את המאפיינים של העבד כפי שמתנגדי העבדות תפשו אותו: אדם שחירותו נשללה ממנו שלא בצדק, כלפיו יש להפגין הכרה ורחמים. דמותו של העבד היא פסיבית המבקשת רחמים, מתחננת לחמלה וקוראת לעזרתם של הפעילים לביטול העבדות. הדימוי לא מציג איום, מרידה או התנגדות, ועל כן ניתן לראות בו פניה לרגשות הפטרנליסטיים (אנ') של האדם הלבן החורץ את גורלו של האדם השחור.
הפצה והשפעה

המדליון העשוי קרמיקה ייוצר במפעל כלי החרס של ודג'ווד Etruria Works (אנ')‏ בגדלים ובצבעים שונים, אולם המדליון הטיפוסי היה באורך של 3.5 ס"מ לערך ובצבעי שחור לבן.
המדליון הופץ בהרחבה על ידי ודג'ווד שככל הנראה נשא בעלויות הייצור וההפצה. העתקים של המדליון הופצו על ידי קדרים נוספים באזור התעשייה של קדרי סטפורדשייר (אנ'). העובדה שבתי חרושת אחרים העתיקו וייצרו את המדליון הזה עשויה להעיד על התמיכה הציבורית הרבה לה זכה במסע הפרסום. לפי הערכה אחת, 200,000 מדליונים הופצו בתקופה בה אוכלוסיית אנגליה עמדה על פחות משמונה מיליון תושבים.
המדליון היה לרכיב מרכזי בקמפיין של האגודה למען ביטול סחר העבדים. מתנגדי עבדות בכל העולם עשו שימוש במוטו שלו כדי לעורר הזדהות עם העבדים ומאבקם, וכן כדי לעורר בקרב הציבור תחושת אחריות לגורלם. המדליון, שיוצר במקור עבור הפעילים בתנועה לביטול העבדות כדרך להזדהות עם המאבק, הפך לפריט אופנה פופולרי בקרב הציבור המתנגד לעבדות, והוא עזר לגייס תומכים בתנועה לביטול העבדות. בבריטניה ובארצות הברית הדימוי הופיע על מדליונים, מטבעות, עלונים, חוברות, ציורים, הדפסים, תכשיטים, כלי חרסינה, כלי אוכל, כדים, פסלונים, חפתים וקישוטים לבית. אזרחים שתמכו במאבק לביטול העבדות רכשו מוצרים שונים המציגים את הסמל כדי שיוכלו להפגין את ההזדהות שלהם עם המאבק ועם ערכיו. לפי הפעיל לביטול העבדות, תומאס קלארקסון, גברים החזיקו בקופסאות הרחה (אנ') עם הדימוי הזה, בעוד נשים ענדו צמידים וסיכות שיער המציגים את הדימוי. לדבריו, הדימוי עורר את תשומת ליבם של האזרחים למצבם של העבדים והטה את עמדתם לטובת העבדים. במסגרת הקמפיין, ודג'ווד שלח באופן אישי את המדליון לאישים בולטים התומכים בתנועה לביטול העבדות, ביניהם בנג'מין פרנקלין שכיהן באותה העת כנשיא התנועה לביטול העבדות בפנסילבניה (אנ'). פרנקלין אמר על המדליון: 'ייתכן שיש לו השפעה זהה לזו של העלון הכתוב בצורה הטובה ביותר המבקש חסד לאנשים המדוכאים'.
בשנת 1837, התנועה לביטול העבודה באמריקה פרסמה את השיר Our Countrymen in Chains שכתב המשורר ג'ון גרינליף וויטייר (אנ'), ומעליו הסמל של העבד המתחנן. בשנת 1848, פעיל בתנועה לביטול העבדות והעבד לשעבר, ויליאם וולס בראון (אנ'), פרסם את שירו 'האם איני בן אדם ואח?'. בשנות השלושים של המאה ה-19, נשים בתנועה לביטול העבדות בבריטניה יצרו את הגרסה הנשית "האם איני אישה ואחות?'. סמל זה שימש נשים בתנועה לביטול העבדות בבריטניה ובארצות הברית. המטרה בשאלה הרטורית הייתה לאחד בין נשים לבנות לנשים שחורות ולקדם את התפישה לפיה גם לבנות וגם שחורות הן בנות אדם. כמו כן, הסמל בגרסה הנשית קישר בין התנועה לביטול העבדות ובין התנועה לשחרור האישה. בשנת 1851, הפעילה לביטול העבדות, סוג'ורנר טרות', נאמה נאום שזכה לשם 'האם איני אישה?' (אנ').
בתרבות

במסגרת מחלוקת ההיפוקרטוס הגדולה (אנ'), המגזין הסאטירי פאנץ' פרסם ב-18 במאי 1861 איור של גורילה עומדת על שתי רגליה ועל גופה תלוי שלט "האם איני אדם ואח?".
בשנת 1981, פרופ' בל הוקס הוציאה לאור את ספרה Ain’t I a Woman?: Black Women and Feminism (אנ').
סמל העבד המתחנן הפך לסמליל הלא רשמי של התנועה לביטול העבדות במאה ה-21.
בשנת 2010, האמן קן קינג (Ken King) יצר מדליון שכל הכנסותיו הוקדשו לתנועה נגד סחר בילדים וילדות. על המדליון מופיעה דמות של ילדה עם שאלה רטורית "האם איני בת ואחות?". במדליון זה, דמות הילדה חצי עירומה, יחפה וקוברת את ראשה בין ברכיה.
בשנת 2012, האמן ניקולס למפרט (Nicolas Lampert) יצר את היצירה 'Am I Not a Man and a Brother REDUX' בה מופיע דימוי של עבד שחור עם שלשלאות קרועות, האוחז במקל ומכה את האדון השכוב על הארץ, כשהשוט שלו לצידו. רגלו של העבד דורכת על החזה של האדון. דימוי זה מציג נרטיב אקטיבי המתנגד לנרטיב המקורי הפסיבי והמתרפס.
גלריה

איור העבד המתחנן
קנקן עם דמות העבד המתחנן
כוס עם דמות העבד המתחנן
קופסה עם דמות השפחה המתחננת
מטבע עם דמות השפחה המתחננת
איור של גורילה עומדת על שתי רגליה ועל גופה תלוי שלט "האם איני אדם ואח?"
נייר מכתבים עם דמות העבד המתחנן
מדליון עם דמות העבד המתחנן
ראו גם

גורדון (עבד)
סחר העבדים האטלנטי
!I Am a Man (אנ')
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15  Zoe Trodd (2013) Am I Still Not a Man and a Brother? Protest Memoryin Contemporary Antislavery Visual Culture, Slavery & Abolition, 34:2, 338-352
1 2 3  Topic two: The image of the supplicant slave: advert or advocate?, archives.history.ac.uk
1 2 3  Williams, Carolyn. "“Am I Not a Man and a Brother?”“Am I Not a Woman and a Sister?”: The trans Atlantic Crusade against the Slave Trade and Slavery." Caribbean quarterly 56.1-2 (2010): 107-126.
1 2 3 4 5 6 7 8  David Dabydeen, The Black Figure in 18th-century Art, Last updated 2011-02-17, www.bbc.co.uk
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Guyatt, Mary. "The Wedgwood slave medallion: values in eighteenth-century design." Journal of Design History 13.2 (2000): 93-105
1 2 3 4 5 6 7 8 9  Johnstone, Owain. "Legal object commentary: anti-slavery medallion." N. Ir. Legal Q. 68 (2017): 271.
1 2 3 4  Staidum Jr, Frederick C. "“Are We MEN!!” Blackness,(Non) masculinities, and the Grammar of the Interrogative in Early Anti-slavery Discourse." The Black Scholar 49.2 (2019): 11-26.
1 2 3 4  Davis, Thomas J. "Am I Not a Man and a Brother? The Antislavery Crusade of Revolutionary America, 1688-1788." (1978): 70-73
1 2 3 4 5  Barclay, John MG. "Am I not a Man and a Brother? 'The Bible and the British Anti-Slavery Campaign." The Expository Times 119.1 (2007): 3-14.
↑  CERTIFICATE OF INTERESTED PERSONS AND CORPORATE DISCLOSURE STATEMENT PURSUANT TO FED. R. APP. P. 26.1 AND 11TH CIR. R. 26.1-1 No. 08-16135-BB John Hithon v. Tyson Foods, Inc. C-1 of 4
↑  Rohrbach, Augusta. "“Truth Stranger and Stronger than Fiction”: Reexamining William Lloyd Garrison’s The Liberator." Truth Stranger Than Fiction. Palgrave Macmillan, New York, 2002. 1-27
↑  Micheletti, Michele. "The moral force of consumption and capitalism: anti-slavery and anti-sweatshop." (2007).
1 2  Women's Rights and Transatlantic Antislavery in the Era of Emancipation,P. 134
↑  Monkeyana, PunchMay 1861, mathcs.clarku.edu
ג'וזאיה ודג'ווד
הסמל בגרסה הנשית: האם איני אישה ואחות?
הלמוט ריימן

| --- | --- |

הלמוט ריימן
 לידה:  4 בנובמבר 1892 נוישטדט בשלזיה העילית, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  8 בדצמבר 1988  (בגיל 96) גרמיש-פרטנקירכן, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1909–1945 (כ־36 שנים)
 דרגה:   גנרל לויטננט (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-254   מפקד הדיוויזיה ה-212   מפקד דיוויזיית השדה של הלופטוואפה ה-13   מפקד הדיוויזיה ה-11   מפקד הגנת ברלין
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב   עיטור בית הוהנצולרן עם חרבות
 
גנרל הלמוט ריימן (בגרמנית: Hellmuth Reymann;‏ 25 בספטמבר 1897 – 8 בדצמבר 1988), היה מפקד בכיר בצבא גרמניה הנאצית שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה, ולקראת סוף המלחמה פיקד על הגנת ברלין בתחילת הקרבות בעיר נגד הצבא האדום.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

ריימן נולד ב-4 בנובמבר 1892 בנוישטדט בשלזיה העילית, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, ובשנת 1903 נכנס לבית ספר צבאי. בשנת 1909 הוא התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-62 (שלזיה העילית ה-3), עמו לחם במלחמת העולם הראשונה, וב-18 באוגוסט 1915 הוא הועלה לדרגת לוטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של עיטור בית הוהנצולרן עם חרבות, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה פרש ריימן מהצבא והצטרף למשטרה, ומילא בה תפקידי פיקוד ומטה. באביב 1921 הוא התחתן, ובקיץ אותה שנה הועלה לדרגת האופטמן. בסתיו 1935 הוא הצטרף לוורמאכט, וב-1 באוקטובר 1936 הוא הועלה לדרגת אוברסט לויטננט. בסתיו 1938 הוא מונה למפקד גדוד משמר הגבול ה-126, וב-1 ביוני 1939 הוא הועלה לדרגת אוברסט.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

ב-9 בנובמבר 1939 מונה ריימן למפקד רגימנט הרגלים ה-205, ופיקד עליו במהלך המערכה על צרפת ובמהלך מבצע ברברוסהף כחלק מהדיוויזיה ה-52. ב-22 בנובמבר 1941 הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בזהב, ובתחילת ינואר 1942 הוא חלה, ופרש מתפקידו כמפקד הרגימנט. ב-5 בספטמבר 1942 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-254 בצפון רוסיה, וב-1 באוקטובר 1942 הוא מונה במקביל למפקד הדיוויזיה ה-212, שהייתה גם היא בגזרה הצפונית של החזית המזרחית, ובמקביל הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 באפריל 1943 הועלה לדרגת גנרל לויטננט. ב-1 באוקטובר 1943 הוא מונה למפקד דיוויזיית השדה של הלופטוואפה ה-13. ב-1 באפריל 1944 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-11, וב-5 באפריל הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-28 בנובמבר 1944 הוענק לו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים, וב-5 במרץ 1945 הוא מונה למפקד ההגנה על דרזדן, אולם דחה את התפקיד בשל ההרס הנרחב בעיר כתוצאה מהפצצת דרזדן. לאחר מכן מונה למפקד ברלין, ופיקד על הגנת העיר בתחילת הקרב על ברלין, אולם בסוף אפריל הוחלף על ידי הלמוט ויידלינג, וב-7 במאי 1945 הוא נפל בשבי האמריקנים.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

בספטמבר 1945 שוחרר ריימן מהשבי, ולאחר שחרורו הוא התגורר בגרמיש-פרטנקירכן, עד למותו ב-8 בדצמבר 1988.