stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דיסקוגרפיה של נאטי נטשה
שירים אחרים במצעדים

| שם | שנה | מיקומי שיא> ARG  | מיקומי שיא> SPA  | אלבום |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| "Tus Movimientos" (דון עומר בהשתתפות נאטי נטשה) | 2012 | — | — | Don Omar Presents MTO²: New Generation |
| "Te Dijeron" (פלאן בי בהשתתפות נאטי נטשה) | 2012 | — | — | La Formula |
| "Te Falto El Valor" (טוני דייז בהשתתפות נאטי נטשה) | 2015 | — | — | La Melodía De La Calle, 3rd Season |
| "Amor De Locos" (קני ויי בהשתתפות נאטי נטשה) | 2016 | — | — | The King Of Romance |
| "El Baño (Remix)" (אנריקה איגלסיאס בהשתתפות נאטי נטשה) | 2018 | — | — | — |
| "Dura (Remix)" (דדי יאנקי בהשתתפות נאטי נטשה) | 2018 | 11 | — | — |
| "Sígueme los Pasos" (אוזונה בהשתתפות ג'יי באלווין ונאטי נטשה) | 2018 | — | 99 | Aura |
| "Zum Zum (Remix)" (פלאן בי ביחד עם נאטי נטשה) | 2018 | — | — | — |
| "DJ No Pare (Remix)" (ג'סטין קווילס בהשתתפות נאטי נטשה, פארוקו, ציון, דיילקס ולני טוארז) | 2019 | 17 | — | — |
| "Bellaquita (Remix)" (דיילקס, לני טוארז ואניטה בהשתתפות נאטי נטשה, פארוקו וג'סטין קווילס) | 2019 | — | 33 | — |
| "Impaciente (Remix)" (צ'נצ'ו קורליאונה, נאטי נטשה וג'סטין קווילס בהשתתפות ויסין ומיקי וודז) | 2019 | — | — | — |
| "Fantasías (Remix)" (אלחנדרו ראו, אנואל AA ונאטי נטשה בהשתתפות פארוקו ולוניי) | 2020 | — | — | — |
| "Baby, I'm Jealous (Remix)" (ביבי רקסה ודוג'ה קאט בהשתתפות נאטי נטשה) | 2020 | — | — | — |
דסדמונה

| --- | --- |

אלכסנדר קבנל, דסדמונה, 1871
 יוצרים:  ויליאם שייקספיר 
 
דסדמונה היא דמות במחזה אותלו של ויליאם שייקספיר, בו היא יפהפייה ונציאנית שמכעיסה ומאכזבת את אביה, סנטור ונציאני, כשהיא בורחת על-מנת להינשא לאותלו, מצביא עילאי ונציאני ממוצא מורי. כאשר בעלה מוצב בקפריסין בשירות הרפובליקה של ונציה, דסדמונה מתלווה אליו. הסמל יאגו מתמרן שם את אותלו להאמין שדסדמונה נואפת, להתנכר לה, ולבסוף לרצוח אותה.
מקור הדמות

מקורו של המחזה אותלו בסיפור משנת 1565 "Un Capitano Moro" ("מצביא המורי"), מתוך קובץ הסיפורים "הקאטומיתי" מאת ג'ירלדי צ'ינתיו. ייתכן שסיפור זה התבסס על תקרית אמיתית שהתרחשה בוונציה בערך בשנת 1508
על אף שלא הודפס תרגום אנגלי של הסיפור בתקופתו של שייקספיר, ייתכן כי הוא הכיר את המקור האיטלקי, את התרגום לצרפתית משנת 1584, וכן תרגום בכתב יד לאנגלית.
דסדמונה היא הדמות היחידה בעלת שם מפורש בסיפורו של צ'ינתיו. שם זה נובע מיוונית, שבה פירושו "ביש מזל, אומלל", ואכן ייתכן שכך רואה אותלו את אשתו, כשהוא מכנה אותה "קטנה מוכּת-מזל! " (מערכה חמישית, תמונה שנייה).
הדמויות האחרות מזוהות רק בתור המורי, הסמל, אשתו של הסמל ומפקד הפלוגה. במקור, הסמל חושק בדסדמונה, ושואף לנקום כשהיא דוחה אותו. בניגוד לאותלו של שייקספיר, המורי בסיפורו של צ'ינתיו אינו מתחרט על רצח אשתו. הוא והסמל נמלטים מהעמדה לדין, אך נהרגים מאוחר יותר. צ'ינתיו גם הוסיף מוסר השכל, הנאמר מפי הגברת, לפיו אין זה נבון מצידן של נשים איטלקיות להינשא לגברים שטבעם ואורח חייהם זרים.
מקור הדמות > הבדלים בין הסיפור המקורי למחזה

בעוד שקספיר נצמד לסיפורו של צ'ינתיו ביצירת המחזה, הוא סטה באופן משמעותי בחלק מהפרטים. כך למשל:
שייקספיר הוסיף מדמיונו את ברבנטיו, אביה של דסדמונה, ואת רודריגו, המחזר הוונציאני הנחוש שלה.
המערכה הראשונה כולה, בה יאגו מסית את ברבנטיו נגד אותלו, ודסדמונה מגנה על בחירתה באותלו בפני הדוג'ה של ונציה, היא תוספת של שייקספיר.
במקור אצל צ'ינתיו, אשת הסמל היא רק בת לוויה של דסדמונה, אולם שייקספיר הפך אותה למלווה ואשת הסוד של דסדמונה.
הסמל גונב את הממחטה של דסדמונה מאבנט במותניה במקור, ואשתו כלל אינה מעורבת כמו אמיליה של שייקספיר. מאוחר יותר, אשתו של הסמל מגלה אודות מעורבותו הנבזית של בעלה בתרמית המטפחת, אך מרגישה שהיא מחויבת לשתוק. בניגוד לאמיליה של שייקספיר, אשתו של הסמל אצל צ'ינתיו שורדת כדי לספר את מה שהיא יודעת על מותה של דסדמונה, הרבה אחרי שבעלה והמורי מתים.
הדיאלוג העדין שבין דסדמונה לאמיליה בזמן ההכנות לשינה (תמונה שלישית, מערכה רביעית) אינה קיימת אצל צ'ינתיו.
אצל צ'ינתיו, דסדמונה נרצחת כאשר המורי פוקד על הסמל להכות אותה בגרב הממולאת בחול, ולאחר מכן שני הרוצחים מניחים את גופתה על מיטתה, מרסקים את גולגולתה וגורמים לתקרת החדר הסדוקה להתמוטט עליה, מה שיוצר את הרושם שגולגולתה נופצה על ידי הקורות שנפלו.
תפקידה במחזה

במערכה הראשונה של המחזה, דסדמונה, לאחר שנישאה בחשאי לאותלו, מורי בשירות הרפובליקה הוונציאנית, מכריזה על אהבתה אליו ומגנה על בחירתה בו בפני הדוכס מוונציה, חברי המועצה שלו ואביה. אביה מקבל בחוסר רצון את הזיווג, אך מזהיר את אותלו כי דסדמונה עוד תרמה אותו. כאשר אותלו נשלח לקפריסין במסגרת תפקידו, דסדמונה מתלווה אליו, יחד עם אמיליה, אשתו של הסמל שלו, שמלווה אותה.
במערכה השנייה, קאסיו, סגנו של אותלו, מושפל בקטטה וסר חינו בעיני אותלו. יאגו מציע לקאסיו לדרוש מדסדמונה להשתדל עבורו, וכך היא עושה. בינתיים משכנע יאגו את אותלו כי דסדמונה קשרה יחסים אסורים עם קאסיו. ניתן לטעון כי את זרע הספק הראשון לא טמן יאגו, כי אם אביה של דסדמונה, בתמונה השלישית של המערכה הראשונה:
אם עין יש לך, פקח לרווחה.
אב היא רימתה - גם תרמה אותך.
הביטחון והאמון של דסדמונה בעוצמת אהבתה לאותלו הם אלו אשר גורמים לתעוזה שלה. עם זאת, תשוקת אהבתה הן מעוררת והן מטרידה את בעלה, ומטפחת את זרעי הפחד והחשדנות שלו.
כאשר יאגו, בעלה של אמיליה, שם לב למטפחת של דסדמונה, הוא גונב אותה ואוסר על אמיליה לחשוף בפני דסדמונה את מקום הימצאה. לאחר שהוא שותל את המטפחת בחדרו של קאסיו, אותלו רואה בסופו של דבר את קאסיו עם המטפחת, ומקבל זאת כאישור לחוסר נאמנותה של דסדמונה.
דסדמונה מודאגת מאיבוד המטפחת אך מאמינה כי הדבר לא יכעיס את אותלו. אמיליה צינית יותר, במיוחד לאחר שאותלו דורש בצורה אגרסיבית לראות את המטפחת. דסדמונה מבולבלת מהתנהגותו של בעלה, שבשיאה הוא מכה אותה בפומבי ומכנה אותה זונה.
דסדמונה נסערת מאוד מההתקפות של בעלה, אך ממשיכה להצהיר על אהבתה אליו. במערכה האחרונה, אותלו אומר לה שהוא יודע כי היא אינה נאמנה וכי יהרוג אותה. למרות שדסדמונה טוענת לחפותה, אותלו מסרב להאמין לה, והיא זועקת כשהוא אומר לה שקאסיו נהרג. אותלו זועם וחונק את דסדמונה, כשהוא מתעלם מתחינותיה לרחמים. כשאמיליה נכנסת לחדר, דסדמונה קמה בקושי כדי להגן על אותלו, ואז נופלת מתה.
בסופו של דבר, אותלו לומד אודות נאמנותה של דסדמונה לאחר שאמיליה חושפת את טבעו האמיתי של יאגו, לפני שיאגו דוקר אותה למוות. מלא בחרטה מוחלטת, אותלו מתאבד, לאחר שבזעמו הוא דוקר ופוצע את יאגו כנקמה על שקריו נגד דסדמונה. לאחר מכן, בן דודה של דסדמונה, לודוביקו, מורה כי יאגו יעונה ויוצא להורג.
ניתוח דמותה

בדומה לדמויות נשיות רבות שיצר שייקספיר, גם דסדמונה היא בעלת אישיות נחושה ועוצמתית שדוכאה על ידי התרבות הפטריארכלית, אולם היא אחת הדמויות הכי מכמירות לב מביניהן - רעיה מסורה ואוהבת שנרצחת על ידי בעלה בהתקף זעם, כשלמעשה התעקשותה על רצונותיה הוביל אותה לאבדון.
מתחילת המחזה ברור כי דסדמונה היא עלמה יפה, אינטליגנטית ומלומדת, שיש לה מחזרים אך אביה שומר עליה מפניהם. היא הדוברת הכי ישירה וכנה במחזה ודבריה אינם ארוכים, אך מלאי משמעות. עם זאת, היא נראית גם נאיבית ואינה יכולה כלל לתפוס כי אישה תבגוד בבעלה. ייתכן שבשל כך היא לא קולטת שאותלו חושד בה.
היא מפגינה תעוזה ועקשנות כאשר היא לא רק ממרה את פיו של אביה אלא גם כופרת בתפיסות החברתיות, ונישאת בחשאי לאותלו, גבר שחור ממעמד נחות שלה. על אף שהיא נחושה לחיות את חייה כרצונה, מדברת בשם עצמה, והייתה אמיצה מספיק כדי להתנגד לאביה, בסופו של דבר היא נכנעת ומוכפפת לשירות בעלה. למעשה, היא הופכת במהלך המחזה מדמות אמיצה והרפתקנית, שמתחננת בפני בעלה להתלוות אליו לקפריסין משום שאינה יכולה לשאת את המחשבה שלא להיות במקום ההתרחשויות, ואנו אף למדים כי היא מייחלת להיות גבר כמו אותלו, לאישה פסיבית, אשר ממלאת את חובותיה כרעיה ותפקידיה כאשת המפקד באושר כה גדול, שהיא מסרבת לקלוט ולהאמין שבעלה פנה כנגדה, ממש עד לרגע שבו היא מבינה שהוא אכן עומד להרוג אותה. ביאושה מאובדן אהבתו היא עדיין מנסה להגן עליו, אולם הוא אינו רואה שהיא כה מסורה אליו, עד שהיא אינה יכולה לחיות ללא אהבתו.
ברור כי בתקופת כתיבת המחזה, מעמדה של דסדמונה כאישה הפך אותה לפגיעה, תלויה לחלוטין בגבר שבו התאהבה, אשר מתעלל בה פיזית ומילולית, ואינה יכולה באמת לממש את האישיות האינדיבידואלית שלה ואת חירותה. לקראת סוף המחזה היא מושפלת ורמוסה עד שהיא כלל לא מתנגדת לו כשהוא חונק אותה, ובנשימותיה האחרונות מגנה עליו.
למעשה, דסדמונה היא הקורבן הטרגי האמיתי במחזה.
מבצעות

התפקיד משך שחקניות בולטות לאורך מאות שנים. ביניהן ניתן לציין:
מבצעות > בעולם

ב-8 בדצמבר 1660, העלתה להקת המלך החדשה של תומאס קיליגרו את המחזה, עם השחקנית מרגרט יוז בתור דסדמונה, במה שעשויה להיות הפעם הראשונה בה הופיעה שחקנית מקצועית על במה ציבורית באנגליה.
פגי אשקרופט גילמה את דמותה של דסדמונה מול פול רובסון כאותלו בתיאטרון סבוי בלונדון ב-1930.
אוטה האגן הופיעה בתפקיד מול פול רובסון בהפקה של מרגרט וובסטר בתיאטרון שוברט בניו יורק ב-1943.
מבצעות > בקולנוע

סוזאן קלאוטיאר גילמה את דסדמונה בגרסה הקולנועית משנת 1951, מול אורסון ולס שגילם את אותלו. הסרט זכה בפרס הגדול בדקל הזהב בפסטיבל קאן 1952.
מגי סמית' נכנסה לתפקיד בגרסת קולנוע בריטית משנת 1966 יחד עם לורנס אוליבייה בתפקיד אותלו. הסרט מחזיק בשיא של מספר המועמדויות הרבות ביותר לפרס האוסקר שניתן לעיבוד קולנועי של שייקספיר. מגי סמית' והשחקנים פרנק פינלי (יאגו) וג'ויס רדמן (אמיליה) היו מועמדים לפרס על משחקם.
בשנת 1995 נעשתה גרסה קולנועית נוספת בה גילמה השחקנית אירן ז'קוב את הדמות מול לורנס פישבורן.
ג'וליה סטיילס גילמה בשנת 2001 דמות המבוססת על דסדמונה בגרסה של אותלו המתרחשת בבית ספר תיכון עכשווי. באותה שנה הופק גם סרט טלוויזיה בריטי שהיווה עיבוד מודרני למחזה, ובו שיחקה קילי הוז בתפקיד דסדמונה "דסי" בראבנט, יחד עם ג'ון אותלו (איימון ווקר) ובן יאגו (כריסטופר אקלסטון) כקציני משטרה בכירים.
המחזה הופק גם בגרסה בוליוודית בשנת 2006, בשם Omkara, שם בת דמותה של דסדמונה נקראה דולי מישרה וגולמה על ידי השחקנית קארינה קאפור.
מבצעות > בישראל

בדומה ליתר המחזות של שייקספיר, גם "אותלו" זכה למספר הפקות ועיבודים בארץ, ושחקניות רבות וטובות גילמו את תפקיד דסדמונה. ביניהן:
שושנה רביד, הפקת תיאטרון הבימה, 1950
תקוה מור, הפקת תיאטרון הבימה, 1966
גיליה שטרן ודפנה רכטר, הפקת תיאטרון הבימה, 1992
שמרית לוסטיג, הפקת תיאטרון החאן, 2007
בר שדה, הפקת תיאטרון גשר, 2015
אביגיל הררי, הפקת התיאטרון הקאמרי, 2018
אותלו ודסדמונה בוונציה מאת תאודור שאסריאו (1819–1856)
רודולפו אמאדו - דסדמונה
דנטה גבריאל רוסטי: שיר המוות של דסדמונה
הבחירות לנשיאות פולין 2020

הבחירות לנשיאות פולין נערכו ב-28 ביוני 2020. מאחר שאף מועמד לא קיבל רוב של הקולות בסיבוב הראשון, נערך סיבוב שני ב-12 ביולי, שבו התמודדו הנשיא המכהן אנדז'יי דודה, בתמיכת חוק וצדק, מול סגן יושב ראש המצע האזרחי וראש עיריית ורשה רפאל צ'אסקובסקי. לפי תוצאות הסיבוב השני שהוכרזו על ידי ועדת הבחירות הלאומית (PKW) ב-13 ביולי, ניצח דודה עם 51.03% מהקולות, לעומת 48.97% שהצביעו לצ'אסקובסקי.
סבב ההצבעה הראשון היה אמור להתקיים ב-10 במאי 2020, אך נדחה עקב מגפת הקורונה בפולין. תאריכי ההצבעה המעודכנים הוכרזו ב-3 ביוני על ידי מרשל הסיים, אלז'בייטה ויטק.
לפי הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, הטלוויזיה הפולנית הציבורית "כשלה בחובתה המשפטית לספק סיקור מאוזן וחסר פניות" ו"פעלה ככלי בקמפיין של הנשיא המכהן".
שיטת הבחירות

נשיא פולין נבחר ישירות באמצעות הצבעה בשני סבבים לכהונה של כחמש שנים, עם מגבלה של כשתי כהונות. כהונתו הראשונה של אנדז'יי דודה הסתיימה ב-6 באוגוסט 2020, ולאחר הבחירות הושבע בשנית בפני הפרלמנט של הרפובליקה הפולנית.
בהתאם להוראות החוקה, הנשיא חייב להיבחר ברוב מוחלט של הקולות הכשרים. אם אף מועמד לא הצליח לעבור את הרף הזה בסיבוב הראשון, יתקיים סבב הצבעה שני עם שני המועמדים שהובילו בסבב הראשון. המועמדים חייבים להיות אזרחים פולנים, בני 35 לפחות ביום הסיבוב הראשון, ולאסוף לפחות 100,000 חתימות של בוחרים עד 10 ביוני 2020 בחצות.
הקלפיות נפתחו ביום הבחירות בשעה 07:00 (לפי שעון הקיץ של מרכז אירופה) ונסגרו בשעה 21:00.
הקורונה והבחירות

קיום הבחירות בעת שיא המגפה עורר מחלוקת רבה בין מועמדים רבים, משפטנים, ואף פוליטיקאים מהממשלה המכהנת. כמענה, הוצע להאריך את כהונתו של הנשיא בשנתיים, הצעה שנתמכה על ידי שר הבריאות, לוקאש שומובסקי. הצעה זו נדחתה על ידי האופוזיציה. מפלגת האופוזיציה הראשית, המצע האזרחי, הציעה כי הבחירות יתקיימו במאי 2021. גם מפלגת השלטון השמרנית חוק וצדק ביקשה לשנות את כללי הבחירות ולארגן את הבחירות בהצבעה בדואר בלבד. שינוי כללי הבחירות פחות משישה חודשים לפני מועדן נקבע כבלתי חוקתי על ידי בית הדין החוקתי בשנת 2011.
תוצאות

מכיוון שלא היה ניצחון מוחלט בסיבוב הראשון, עלו שני המועמדים הבולטים – אנדז'יי דודה ורפאל צ'אסקובסקי לסיבוב השני. בסיבוב השני התנהל מרוץ צמוד בין דודה לצ'אסקובסקי. בסופו של דבר דודה ניצח ב-51%.
| מועמד | סבב ראשון> מפלגה | סבב ראשון> קולות | סבב ראשון> % | סבב שני> קולות | סבב שני> % |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אנדז'יי דודה | חוק וצדק | 8,450,513 | 43.5 | 10,440,648 | 51.03 |
| רפאל צ'אסקובסקי | המצע האזרחי | 5,917,340 | 30.46 | 10,018,263 | 48.97 |
| קשישטוף בוסאק | הקונפדרציה והתנועה הלאומית | 1,317,380 | 6.78 |  |  |
| רוברט ביידרון | מפלגת האביב | 432,129 | 2.22 |  |  |
| אחרים |  | 3,308,097 | 17.03 |  |  |
| בסך הכל | בסך הכל | 19,425,459 | 100% | 20,458,911 | 100% |
לאחר הבחירות

לאחר סיום ההצבעה, אנדז'יי דודה הזמין את רפאל צ'אסקובסקי לארמון הנשיאות כדי "ללחוץ ידיים" ו"לסיים את הקמפיין". צ'אסקובסקי דחה זאת וטען כי הוא מוכן להיפגש לאחר פרסום התוצאות הרשמיות. למחרת בירך צ'אסקובסקי את דודה על ניצחונו.
מבין המברכים את דודה אל ניצחונו, ניתן למנות את נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, נשיא הנציבות האירופית אורסולה פון דר ליין, מזכ"ל נאט"ו ינס סטולטנברג, מנהיג הליגה הצפונית ושר הפנים האיטלקי לשעבר מתאו סלביני, נשיא ליטא גיטנאס נאוסדה, ראש ממשלת בריטניה בוריס ג'ונסון, ראש ממשלת הונגריה ויקטור אורבן, נשיא צ'כיה מילוש זמאן, נשיא סלובקיה זוזנה צ'פוטובה ונשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי.
האתרים הגדולים של צרפת

לוגו ה-Grand Site de France.
האתרים הגדולים של צרפת (בצרפתית: Grand site de France) הוא מעמד אשר ניתן לאתרים שונים בצרפת על ידי המשרד לאקולוגיה, פיתוח בר-קיימא ואנרגיה.
המעמד החל להיות מוענק בשנת 2000, לאתרים מוכרים במיוחד, יוצאי דופן בחשיבותם, ושישנו צורך מיוחד לשמר ולהגן עליהם.
נכון ל-2014 ישנם 41 אתרים במעמד זה, בהם אמת המים פון דו גאר, האתר הארכאולוגי ביברקט ופוי דה דום.
הברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה

| --- | --- |

 שם רשמי:  ברית הליברלים והדמוקרטים למען אירופה 
 מנהיגים:  גי פרהופשטט
 תקופת הפעילות:  מרץ 1976, יולי 2004 – 2019 (כ־42 שנים)
 אידאולוגיות:  ליברליזם, קפיטליזם, פרו-אירופיות
 אותיות:  ALDE
 התמזגה לתוך:  סיעת  התחדשות באירופה
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז
 נציגויות בפרלמנטים
 חברי פרלמנט:  69 (הפרלמנט האירופי) 
 http://www.alde.eu/
 
הברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה (באנגלית: Alliance of Liberals and Democrats for Europe Group, ALDE/ADLE, בגרמנית: Allianz der Liberalen und Demokraten für Europa, ALDE, בצרפתית: Alliance des démocrates et des libéraux pour l’Europe, ADLE) היא מפלגת מרכז-שמאל אירופית. המפלגה מחזיקה בעמדות ליברליות ותומכת בהרחבת האיחוד האירופי ובהעמקת האינטגרציה בין חברותיו. כיום המפלגה היא השלישית בגודלה בפרלמנט האירופי.
אחרי הבחירות האירופיות בשנת 2019 המפלגות המלוכדות בברית ALDE התחברו עם "רנסאנס" (התחייה), רשימה מורכבת ממפלגתו של נשיא צרפת, עמנואל מקרון "הרפובליקה בתנועה! ומהברית USR-PLUS מרומניה כדי להקים את הסיעה Renew Europe (לחדש את אירופה). הסיעה החדשה כוללת 108 חברי פרלמנט, 39 יותר מסיעת ALDE. הסיעה Renew Europe ויתרה על הבלטת המילה "ליברליזם".
היסטוריה

שורשיה של המפלגה נטועים היטב באמצע המאה העשרים, והיא התקיימה בצורות כאלו ואחרות בפרלמנט האירופי, ובמוסד שקדם לו - האספה המשותפת של קהילת הפחם והפלדה האירופית.
בתחילה, הייתה המפלגה בעלת אופי שמרני יותר, אך עם פרישתה של המפלגה הגוליסטית הצרפתית מהמפלגה בשנת 1975, היא קיבלה גוון ליברלי יותר.
במהלך מערכות הבחירות של שנות ה-80 (בחירות 1984 ו-1989), עמדה המפלגה סביב ה-80 מושבים בפרלמנט. בשנות ה-90 (בחירות 1994 1990), תקופת השפל של המפלגה, עמד הייצוג שלה בפרלמנט על כארבעים מושבים. בתקופה זו, המפלגה הייתה לשולית. בבחירות 2004, הצליחה המפלגה לשקם את מעמדה, וזכתה ב-88 מושבים בפרלמנט. הישג זה שומר גם במערכת הבחירות הבאה (בחירות 2009) אז זכתה המפלגה במעט פחות - 84 מושבים.
ביולי 2004 התאחדה המפלגה עם מפלגה ליברלית אחרת, המפלגה הדמוקרטית האירופית, ולמעשה באותה השנה היא נוסדה בתכונתה הנוכחית, כרשימת גג של שתי מפלגות מרכז ליברליות: הברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה והמפלגה הדמוקרטית האירופית.
תוצאות בבחירות

| תוצאות הברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה בבחירות לפרלמנט האירופי לאורך השנים> בחירות | תוצאות הברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה בבחירות לפרלמנט האירופי לאורך השנים> מושבים | תוצאות הברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה בבחירות לפרלמנט האירופי לאורך השנים> אחוז | תוצאות הברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה בבחירות לפרלמנט האירופי לאורך השנים>  |
| --- | --- | --- | --- |
| *1979 | 410/104 | 25.4% |  |
| *1984 | 434/79 | 20.9% |  |
| *1989 | 518/83 | 16.4% |  |
| 1994 | 567/43 | 7.6% |  |
| 1999 | 626/50 | 8.0% |  |
| 2004 | 732/88 | 12.0% |  |
| 2009 | 736/84 | 11.4% |  |
* בבחירות 1979, 1984 ו-1989 רצו בנפרד הברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה והמפלגה הדמוקרטית האירופית והחישוב הוא כוחן של שתי המפלגות יחדיו.
יושבי ראש המפלגה לדורותיהם

| יושבי ראש הברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה לאורך השנים> זמן כהונה | יושבי ראש הברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה לאורך השנים> יושב ראש | יושבי ראש הברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה לאורך השנים> מדינה | יושבי ראש הברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה לאורך השנים> מפלגה לאומית |
| --- | --- | --- | --- |
| 1978-1979 | ז'אן פרנסואה פינטאט | צרפת צרפת |  |
| 1979-1984 | מרטין ברמן | גרמניה מערב גרמניה | המפלגה הדמוקרטית החופשית |
| 1984-1989 | סימון וייל | צרפת צרפת | האיחוד עבור צרפת דמוקרטית |
| 1989-1991 | ואלרי ז'יסקר ד'אסטן | צרפת צרפת | האיחוד עבור צרפת דמוקרטית |
| 1992-1994 | איב גלנד | צרפת צרפת | האיחוד עבור צרפת דמוקרטית |
| 1994-1998 | שיפ דה פריס | הולנד הולנד | מפלגת העם למען חופש ודמוקרטיה |
| 1998-2002 | פט קוקס | אירלנד אירלנד | המפלג הדמוקרטית פרוגרסיבית |
| 2002-2009 | גרהם ווטסון | הממלכה המאוחדת בריטניה | המפלגה הליברל-דמוקרטית |
| החל מ-2009 | גי פרהופשטט | בלגיה בלגיה | המפלגה הליברלית והדמוקרטית הפלמית |
מפלגות לאומיות תומכות

המפלגות בפרלמנט האירופי, הם למעשה התאגדויות של מפלגות לאומיות מהפרלמנטים הלאומיים של מדינות האיחוד. ברשימה זו, מוצגים המפלגות המרכיבות את מפלגת הברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה.
| מדינה | מפלגה לאומית |
| --- | --- |
אוסטריה אוסטריה: הפורום הליברלי
בלגיה בלגיה: המפלגה הליברלית והדמוקרטית הפלמית
בלגיה בלגיה: התנועה הרפורמיסטית
בולגריה בולגריה: התנועה הלאומית ליציבות וקדמה
בולגריה בולגריה: התנועה לזכויות וחירות
קפריסין קפריסין: המפלגה הדמוקרטית
דנמרק דנמרק: מפלגת השמאל
דנמרק דנמרק: המפלגה הסוציאל-ליברלית הדנית
אסטוניה אסטוניה: מפלגת המרכז
אסטוניה אסטוניה: מפלגת הרפורמה
פינלנד פינלנד: מפלגת המרכז
פינלנד פינלנד: מפלגת העם השוודי של פינלנד
צרפת צרפת: התנועה הדמוקרטית
צרפת צרפת: הברית האזרחית
גרמניה גרמניה: המפלגה הדמוקרטית החופשית
יוון יוון: דרזי
הונגריה הונגריה: ברית הדמוקרטים החופשיים
אירלנד אירלנד: פיאנה פול
איטליה איטליה: הברית למען איטליה
איטליה איטליה: איטליה של ערכים
איטליה איטליה: דמוקרטיה היא חופש
לטביה לטביה: הדרך הלטבית
ליטא ליטא: התנועה העבודה
ליטא ליטא: איחוד המרכז הליברלי
ליטא ליטא: התנועה הליברלית
לוקסמבורג לוקסמבורג: המפלגה הדמוקרטית
הולנד הולנד: מפלגת העם למען חופש ודמוקרטיה
הולנד הולנד: דמוקרטים 66
פולין פולין: המפלגה הדמוקרטית
רומניה רומניה: המפלגה הלאומית-ליברלית
סלובקיה סלובקיה: מפלגת העם
סלובניה סלובניה: דמוקרטיה ליברלית לסלובניה
סלובניה סלובניה: המפלגה הסוציאל-ליברלית
ספרד ספרד: הכינוס הדמוקרטי של קטלוניה
ספרד ספרד: המפלגה הלאומית הבסקית
שוודיה שוודיה: המפלגה העממית הליברלית
שוודיה שוודיה: מפלגת המרכז
הממלכה המאוחדת בריטניה: המפלגה הליברל-דמוקרטית
ראו גם

מפלגות בפרלמנט האירופי
הערות שוליים

↑  Andreas Staab (24 June 2011). The European Union Explained, Second Edition: Institutions, Actors, Global Impact. Indiana University Press. pp. 67–. ISBN 978-0-253-00164-1. Retrieved 5 August 2013.
↑  John Peterson; Michael Shackleton (22 March 2012). The Institutions of the European Union. Oxford University Press. pp. 341–. ISBN 978-0-19-957498-8. Retrieved 7 August 2013.
↑  David Phinnemore; Lee McGowan (26 June 2013). A Dictionary of the European Union. Routledge. pp. 277–. ISBN 978-1-135-08127-0. Retrieved 7 August 2013.
↑  "Composition of the Common Assembly (10–13 September 1952)". CVCE. Retrieved 2013-04-28.
1 2  "ALDE on Europe Politique". Europe-politique.eu. Retrieved 2010-06-18.
↑  "Political Groups of the European Parliament". Kas.de. Retrieved 2010-06-18.
↑  "Group names 1999". Europarl.europa.eu. Retrieved 2010-06-18.
↑  Europe Politique: Parlement européen (in French)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1041508158 
יושב ראש המפלגה הנוכחי, החל משנת 2009, גי פרהופשטט
הברכה

הברכה
הַבְרָכָה (באנגלית: Layering; בערבית: ترقيد) היא טכניקת רבייה וגטטיבית שבה מטפלים בגבעול או בענף של צמח כדי להביא להשתרשותו בעודו מחובר עדיין לצמח האם. לאחר ההשתרשות, ניתן לנתק את הצמח החדש מצמח האם ולשתול אותו. זוהי שיטה מקובלת אצל גננים לריבוי צמחי תבלין וצמחי נוי.
הברכה מתרחשת באופן טבעי כאשר ענף נוגע באדמה והחלק הקבור מצמיח שורשים. אחר כך, אם וכאשר מתנתק הקשר עם צמח האם נוצר למעשה צמח עצמאי חדש.
הברכה ביהדות

פעולת ההברכה מוזכרת במספר מקומות במשנה. שורש המושג הוא ב.ר.כ. על שום צורת הברך של הענף המכופף (ראו באיור).
הפעולה של הברכה נחשבת כנטיעת אילנות לגבי מספר נושאים. כך, למשל לגבי מלאכת זורע שאסורה בשבת, כתב הרמב"ם: "..הזורע זרעים או הנוטע אילנות או המבריך אילנות או המרכיב או הזומר, כל אלו אב אחד הן מאבות מלאכות ועניין אחד הוא. שכל אחת מהן לצמח דבר הוא מתכוין".
גם לגבי שנת השמיטה, הרמב"ם מנה את ההברכה בין איסורי המלאכה: " … וכן המבריך או המרכיב או הנוטע וכיוצא בהן מעבודת האילנות …".
לגבי איסור ערלה קיימת הבחנה בין הברכה שנשארת מחוברת לאילן המקורי, לבין הברכה שנותקה ממנו. כאשר נשאר החיבור קיים, הנטיעה אינה נאסרת באיסור ערלה.
במלחמת רשות בה הנוטע כרם ולא חיללו חוזר מערכי המלחמה, חוזר גם המבריך, כשמדובר על הברכה שחייבת בערלה.
שיטות הביצוע

באופן כללי, ביצוע הברכה הוא מסובך יותר מלקיחת ייחורים מצמח האם, אך להברכה יתרון בכך שחלק הצמח המטופל ממשיך לקבל מים והזנה מצמח האם בזמן ההשתרשות. זה חשוב לצמחים היוצרים שורשים לאט, או להפצת חלקי צמח גדולים. הברכה משמשת לעיתים קרובות למדי גם להרביית צמחי בונסאי. בנוסף ליצירת שורשים חדשים, ניתן לעשות הברכה גם לשיפור שורשים קיימים.
מכיוון שההברכה אינה רבייה מינית, הצמחים החדשים הם למעשה שיבוטים של הצמח המקורי ויהיו להם בדיוק את אותם המאפיינים הגנטיים. זה מתבטא, בין היתר, בפרחים, פירות ועלווה זהים.
גננים העוסקים בהברכה בדרך כלל מעודדים השרשה באמצעות פציעת המקום על מנת לחשוף את הגבעול הפנימי. בנוסף, אפשר לטפל במקום גם בהורמון השרשה.
ההברכה עצמה מתבצעת באחת משתי השיטות המפורטות להלן.
שיטות הביצוע > הברכה פשוטה

הברכה פשוטה, הנקראת גם הברכה קרקעית, מבוצעת על ידי כיפוף הגבעול כלפי מטה וקבירת אזור היעד באדמה. זהו חיקוי של הברכה טבעית שנצפית בצמחים רבים כמו פטל שענפיו מתכופפים ונוגעים בקצה שלהם באדמה, ואז מצמיחים שורשים. בשני המקרים, תהליך ההשתרשות עשוי להימשך בין מספר שבועות לשנה.
להברכה פשוטה בוחרים בדרך כלל צמחים בעלי גבעול גמיש. חופרים חור באדמה ומכופפים אליו גבעול מחלקו התחתון של הצמח. מצמידים את הגבעול לחור באמצעות יתד מתכת בצורת ח׳ ומכסים את הגבעול ואת החור באדמה. חשוב להשאיר מעל לקרקע את קצה הגבעול המכוסה עלווה, הוא החלק שיגדל לצמח החדש. הסרת מעט מהקליפה של חלק הגבעול הפונה מטה לפני הכיסוי באדמה עשויה לעזור לתהליך ההשתרשות. אם משתמשים בהורמון השרשה, מבצעים חיתוך בגבעול ממש מתחת למפרק, פותחים את החריץ שנוצר בעזרת קיסם או פיסת עץ דומה ומורחים את ההורמון לפני הכיסוי באדמה.
לאחר השלמת התהליך, משקים היטב את החלק המכוסה עד שמתחילה בו ההשתרשות. השורשים החדשים מתבססים באדמה בעוד המשך הגבעול שמעל לקרקע ממשיך לגדול. הצמח הבודד החדש עשוי לדרוש שנה עד שנתיים לפני שהוא חזק מספיק כדי לשרוד בנפרד מצמח האם. כאשר זה קורה, חותכים את הגבעול המקורי לפני החלק הקבור, ובכך מפרידים בין שני הצמחים.
שיטות הביצוע > הברכת אוויר

שיטה נוספת היא הברכת אוויר, בה אין קוברים את הגבעול באדמה. בהברכת אוויר טבעתית, פוצעים את הגבעול, מכסים אותו במצע גידול כמו טחבי עלים ועוטפים אותו ביריעת פלסטיק או חומר דומה. השורשים גדלים לתוך המצע ובבוא הזמן מופרד הגבעול מהצמח המקורי. בהברכת אוויר חוסמת, במקום לפצוע את הגבעול, כורכים תיל סביבו ומפתלים את קצוות התיל עד שהוא מתוח מאוד ולוחץ בצורה חוסמת על הגבעול.
בהברכה אווירית, באזור המטרה עושים פְּצָלָה באורך כ-4 ס״מ ומחזיקים אותה פתוחה בעזרת קיסם או פיסת עץ דומה; לחלופין – מסירים מהגבעול רצועת קליפה. לאחר מכן חלק הגבעול הפצוע מוקף בגוש של מצע גידול שומר לחות כגון טחבי עלים או בד, ולאחר מכן נעטף בשרוול פלסטיק שמטרתו גם למנוע אובדן לחות וגם למנוע חדירה עודפת של מים כגון מגשם. הורמון השרשה לעיתים קרובות נמרח על אזור הפצלה או הקילוף כדי לעודד צמיחת שורשים. לאחר שצמחו מספיק שורשים, מנתקים את הגבעול מצמח האב ושותלים אותו. בתקופה הראשונה יש להגן עליו מפני עודף שמש ומפני התייבשות – זאת עד שהשורשים החדשים יתייצבו. הזמן עד לאחיזה מלאה של הצמח החדש בקרקע יכול לנוע בין כמה שבועות לעונת גידול שלמה ואף יותר; זה תלוי במידה רבה במין הצמח ובחיוניותו של צמח האם.