stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מגלן לבן-כתף

| מגלן לבן-כתף |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: כפניים
סוג:: מגלן אסייתי
מין:: מגלן לבן-כתף
שם מדעי
 Pseudibis davisoni ‏יום, 1875
תחום תפוצה


מגלן לבן-כתף (שם מדעי: Pseudibis davisoni) הוא מין של עוף מים ממשפחת הכפניים המצוי רק במספר אזורים בדרום-מזרח אסיה והוא מצוי בסכנת הכחדה חמורה, כשהוא נחשב לאחד מהעופות המאוימים בבית גידולו. בעבר נחשב לתת-מין של מגלן אדום-ציצה, קרובו לסוג מגלן אסייתי. הוא נקרא בידי החוקר היהודי הסקוטי אלן אוקטביאן יום ב-1875 להוקרה לחוקר ויליאם רוקסטון דווידסון (אנ').
מגלן זה מגיע לאורך 75 עד 85 ס"מ, כשהזכרים גדולים יותר מאשר הנקבות ובעלי מקור מעט ארוך יותר. המגלן בעל נוצות חומות-כהות עם זנב כחול-שחור וראש חשוף מנוצות כהה ובעל אזורים כחולים או לבנים והכיפה, אחורי הראש והעורף בעלי "צווארון" שחור-לבן ולעיתים כחול כהה. המקור אפור ומעוקל מטה והרגליים ורודות. במראהו הוא מזכיר את המגלן אדום-הציצה אך מעט גדול וכבד יותר ובעל צוואר ורגליים ארוכים יותר. בנוסך הזנב נוטה כלפי מטה מעט ולא ישר לאורך הגוף.
בעבר מגלן זה נמצא במיאנמר, תאילנד, מלזיה, קמבודיה, לאוס, וייטנאם וביונאן שבסין. עם זאת כיום המין נכחד ממרבית האזורים בהם חי ונראה רק בדרום-מזרח קמבודיה, דרום וייטנאם ולאוס ובקלימנטן. לרוב הוא מצוי בביצות ושפכי נהרות ובשדות לחים. המין מחפש מזון בביצות בעזרת חיטוט בקרקע עם מקורו, ולעיתים משתף פעולה עם חיות גדולות כמו תאו מים, קרנפים או פיל אסייתי אף שהוא מצליח לפעול גם לצד פרות וחזירי בר באותו אופן.
המגלן מצוי בסכנת הכחדה, בעיקר עקב אובדן בית הגידול לטובת חקלאות תעשייתית, ניקוז מקווי מים ובריכות לטובת חקלאות וכן אובדן קנים וצעירים לטובת ציידים אנושיים, טורפים כמו עורביים וסמוריים ופגעי מזג אוויר קשה או שריפות. מין זה מצוי כיום בסכנת הכחדה גדולה והאוכלוסיות ששרדו מקוטעות אחת מהשנייה.
הערות שוליים

↑  מגלן לבן-כתף באתר הרשימה האדומה של IUCN
מוקואה

מוקואה (בספרדית: Mocoa) היא בירת מחוז פוטומאיו בקולומביה. העיר נמצאת בצפון-מערב המחוז, בקרבת הגבולות עם מחוזות נריניו וקאוקה ובמרחק של כ-600 קילומטרים דרום-מערבית לבוגוטה, בירת קולומביה. ברשות המקומית מתגוררים 43,731 תושבים, מתוכם 36,052 בעיר עצמה (הערכה ל-2017). בהתאם לכך מוקואה היא בירת המחוז היחידה בקולומביה שאינה העיר המאוכלסת ביותר במחוז, תואר השמור לפוארטו אסיס.
היסטוריה

העיר נוסדה על ידי הקפיטן גונסלו דה אבניאדו ב-1563 תחת השם "סן מיגל דה אגרדה דה מוקואה".
ב-1630 העיר סבלה מתקיפות חוזרות ונשנות של בני השבט הילידי אנדקי (Andaquí), שכמעט גרמו לחורבן מוחלט שלה. בעקבות כך הוחלט להזיז את העיר למיקומה הנוכחי, על גדות נהר מוקואה ובקרבת נהרות מולטו וסנגויאקו.
ב-1857 נוצרה טריטוריית קקטה בחלקים הדרומיים והמזרחיים של קולומביה המודרנית שהייתה חלק מרפובליקת גרנדה החדשה ומוקואה הפכה לבירת הטריטוריה. הטריטוריה המשיכה להתקיים גם כשהרפובליקה הפכה לארצות הברית של קולומביה, אלא שהיא עברה לשלטונה של המדינה הפדרטיבית קאוקה. ב-1886 ארצות הברית של קולומביה הפכה לרפובליקת קולומביה והטריטוריה בוטלה והפכה לחלק ממחוז קאוקה. ב-1912 נוצרה הקומיסריה (יחידה דומה למחוז אך במעמד פחות יותר ותחת שליטה הדוקה יותר של השלטון המרכזי) של פוטומאיו, שכללה גם שטחים ממחוז אמסונאס המודרני, שמוקואה הייתה בירתה.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 האזור עבר לשליטת מחוז נריניו והקומיסריה בוטלה, אך כעבור כמה שנים היא חזרה להתקיים במתכונת מצומצמת שכללה רק את שטחי מחוז פוטומאיו העתידי. ב-1968 הקומיסריה קיבלה מעמד דומה יחסית של אינטנדנסיה. ב-1991 שודרג מעמד האינטנדסיה למחוז, שמוקואה המשיכה להיות בירתו.
בלילה שבין 31 במרץ ו-1 באפריל 2017, לאחר חודש גשום בצורה חריגה, הנהרות בקרבת העיר עלו על גדותיהם וגרמו למפולת בוץ קטלנית. במפולת, שהוגדרה כאחד מאסונות הטבע הקטלניים בתולדות קולומביה, נהרגו מעל ל-300 בני אדם, מאות בני אדם נוספים נפצעו או נעדרו ונגרמו נזקים כבדים לרכוש ולתשתיות.
הערות שוליים

1 2  תוצאות מפקד 2005 והערכות אוכלוסין לשנים 2005-2020, המחלקה הלאומית האדמיניסטרטיבית לסטטיסטיקה של קולומביה (DANE) (בספרדית).
↑  Medicina Legal confirma que cifra de muertos por avalancha subió a 301, El País (Cali), Abril 05, 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 311756708   WorldCat (עם VIAF): 311756708
מחלת פנמה

חתך רוחב של בננה הנגועה במחלת פנמה
מחלת פנמה (באנגלית: Panama disease) היא מחלת צמחים בשורשי בננות, שנגרמת על ידי פטריה רעילה מסוג Fusarium השוכנת בקרקע.
הפטריה מתפשטת דרך מעברי המים בתוך הצמח וחוסמת אותם. מחלת פנמה נחשבת לאחת ממחלות הצמחים הקשות ביותר. בתחילת המחצית השנייה של המאה העשרים פגעה מחלת פנמה בזן הבננות הנפוץ ביותר באותו הזמן, גרוס מישל, וכמעט גרמה להכחדת גידול הבננות במרכז אמריקה. בינתיים עברו מגדלי הבננות לזן אחר, קוונדיש, שנחשב לעמיד יותר מול הפטריה אך כעת מתברר שהפטריה פוגעת גם בו.
הפטריה מתפשטת על פני יבשת אסיה וגרמה כבר נזקים בסין, טאיוואן, מלזיה, אינדונזיה, אוסטרליה, הפיליפינים, פקיסטן, מוזמביק, עומאן, ירדן ולבנון.
בישראל התגלו בננות נגועות בכמה נקודות מבודדות והן הושמו בהסגר. ברגע שבננה אחת נגועה, כל המטע נגוע. לא נמצאה דרך לטהר את הקרקע מהנגע, כי הפטריה חודרת לעומק הקרקע.
לאחר מכן הקרקע החקלאית בה נמצאה המחלה נסגרת כולה על ידי יריעות נילונים ולא ניתן להשתמש יותר בשטח.
הערות שוליים

1 2 3 4   נטע אחיטוב, מגפה מאיימת לחסל את כל הבננות בעולם. האם הפתרון יגיע מישראל?, באתר הארץ, 25 ביולי 2024
מגלן מדגסקרי

| מגלן מדגסקרי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: כפניים
תת־משפחה:: מגלנים
סוג:: Lophotibis
מין:: מגלן מדגסקרי
שם מדעי
 Lophotibis cristata ‏בודארט, 1783

מגלן מדגסקרי (שם מדעי: Lophotibis cristata) הוא מין של עוף ממשפחת הכפניים מתת-משפחת המגלנים שהוא מין יחיד בסוגו. מין זה אנדמי למדגסקר. זהו העוף הגדול ביותר יליד מדגסקר.
מאפיינים

זהו מגלן בינוני באורך 50 סנטימטרים בעל נוצות חומות עם קצוות כנפיים לבנות, פנים ורודות ומקור צהוב מעוקל. הצוואר והעור ירוקים ובעלי נוצות נפרשות ובקצה הראש נוצות לבנות.
המגלן חי בביצות וביערות במדגסקר עד לגובה 2,000 מטר מפני הים. הוא שוכן עצים עליהם הוא נח ומחפש מזון המורכב מחלזונות, חרקים, עכבישאים, זוחלים קטנים ודו-חיים על הקרקע.
הנקבות מקננות בין ענפים נמוכים ומטילות עד שלוש ביצים.
הערות שוליים

↑  מגלן מדגסקרי באתר הרשימה האדומה של IUCN
לופיים

| לופיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד פסיגיים
סדרה:: כף צפרדע
משפחה:: לופיים
שם מדעי
 Araceae ‏ז'יסייה, 1789
לוּפִיִים (שם מדעי: Araceae) היא משפחה גדולה של צמחים בעלי פרחים בסדרת כף הצפרדע. בעבר, סווגה המשפחה תחת סדרה נפרדת, לופאים. ייחודה של המשפחה הוא בצורת התפרחת, שהיא עשויה משזרה (rachis) שעטופה בעלה עטיף רחב שמכונה מתחל (spathe).
משפחה זו כוללת כ-2000 מינים, בהם צמחים בעלי שימוש מגוון עבור האדם. צמחים ממשפחה זו משמשים לנוי, מאכל, תעשייה, רפואה ועוד. תפוצת המשפחה היא כלל עולמית, אך רוב ברור של המינים מצוי באזורים הטרופיים. בארץ ישראל מיוצגת המשפחה על ידי 11 מינים בארבעה סוגים.
המשפחה מעוררת עניין בקרב בני אדם הן בשל שימושים שונים מצמחי הלופיים, והן בגלל תופעות מרהיבות שהצמחים מייצגים: פרחי ענק, עלים רחבי נוף, ומנגנוני פריחה והאבקה מרתקים.
מבוא

זוהי מהמשפחות הגדולות שבמחלקת החד-פסיגיים, ולה מאפיינים ייחודיים רבים, כדוגמת התפרחת וכן בצורות החיים. רוב בני משפחה זו הם צמחי אקלים טרופי, וככאלה הם בעלי תכונות הסתגלות ליערות גשם. לעומתם קיימים מינים רבים שמתקיימים באזורים יובשניים, כדוגמת ארץ ישראל, ולהם התאמות שונות לתנאי גידול אלה.
כל בני המשפחה הם בעלי איבר אגירה תת-קרקעי. אצל מינים אחדים, איבר אגירה זה מזין במיוחד ומשמש למאכל, וזאת על אף הרעילות של כל בני המשפחה.
תופעות רבות במשפחה זו משכו את עין האדם, ולעיתים הם מהווים שיאים ראויים לציון בעולם הצומח, כדוגמת עלי-ענק. בבני משפחה זו מצויים העלים הגדולים ביותר בממלכת הצמחים, שאינם מחולקים (זאת להבדיל מעלי הדקליים). התפרחת המיוחדת לעיתים מייצגת תופעה יוצאת-דופן בעולם החי- הידמות הפריחה לנבלה או מזון תוסס, וזאת על מנת למשוך את המאביקים שהם זבובי תסיסה. הידמות הפריחה באה לידי ביטוי בצבע, בריח וגם בפליטת חום לסביבה. ראוי לציון בהקשר זה המין לוף ענק (Amorphophallus titanum) שלו התפרחת הגדולה ביותר בעולם, אך הישמרו לפני שאתם בוחנים את פריחתו הענקית, שמתקרבת לגובה של 3 מטר, שכן הוא מפיק ריח נבלה עז.
בהקשר של 'שיאים בעולם הצומח', יש לציין שלפי החלוקה המודרנית גם משפחת עדשת המים כלולה במשפחה זו. מכאן, שגם הצמח העילאי בעל הפרח והפרי הקטן ביותר, כדרורית, נמנה עם משפחת הלופיים.
תיאור מורפולוגי

על משפחה זו נמנים עשבים רב שנתיים, בעלי איבר אגירה תת-קרקעי כדוגמת קנה שורש או פקעת. לעיתים קרובות חלקי הצמח מפרישים מוהל חלבי או מימי.
צמחי משפחה זו חסרי גבעול או גזע. העלה מסודר באופן מסורג או מקובץ, ומחולק לטרף ופטוטרת, לרוב בעלת נדן. הטרף בעל צורות מגוונות: לרוב הוא פשוט אך לעיתים רחוקות מחולק, כאשר במקרים רבים הטרף הוא בצורה מעוגלת, ביצתית או דמוית- חץ. הטרף גדול- גודלו אינו יורד מ-1.5 ס"מ. רישות העורקים על העלה הוא אופייני לחד פסיגיים, אך עם זאת באופן חיצוני הוא נדמה לפעמים כדומה לרישות מסועף, שקיים אצל דו-פסיגיים.
פרח הלופיים הוא לרוב חד-זוויגי, חסר עטיף ויושב על שִׁזְרָה-ציר תפרחת מעובה, מקביל לשיבולת אצל דגניים מסוימים כדוגמת חיטה. השזרה בעלת פרחים נקביים בעלי עמוד עלי בודד בחלקה התחתון, ומעליהם פרחים זכריים בעלי 12-2 אבקנים. לעיתים רבות מצויים גם פרחים עקרים.
כאמור, הלופיים מתייחדים בעיקר בצורת התפרחת. השִׁזְרָה מרובת פרחים (900-3, לרוב קבוצים) עטופה בעלה מעטפת גדול, שנקרא מַתְחָל. המתחל בחלקו התחתון, בו נמצאים הפרחים, סגור כעין כד; בחלקו העליון הוא פרוש ונקרא 'מפרש'. חלק זה של המתחל הוא לרוב צבעוני. החלק העליון של השִׁזְרָה אינו נושא פרחים, הוא לרוב רם יותר מהכד והוא יוצר צורה דמוית אלה.
פרי הלופיים הוא מטיפוס ענבה עסיסית והוא מכיל 1–40 זרעים בתוכו. הענבות מתפתחות צמוד לשזרה.
אטימולוגיה

בשפה העברית, שם המשפחה הוא לפי הסוג הבולט לוּף, שמקור שמו מן המשנה. אין קשר בין שם זה לבין הבשר המשומר לוֹף.
בלטינית, שם המשפחה הוא Araceae. גם שם זה נגזר משם הסוג לוף, על אף שאין זה הסוג הגדול במשפחה, וכמו כן תפוצת רוב המינים בו מוגבלת לאזור הים התיכון. שם המשפחה העממי באנגלית הוא Arum family.
בתרבויות רבות, לא התעלמו מהצורה הפאלית של פריחת צמח זה. בערבית מכונה לוף ארצישראלי 'זב-אל-עבד'- שפירושו 'איבר המין של העבד', ביטוי שמרמז על כך שהעבדים היו בעלי גוון עור כהה. במבוא הערך, הוזכר המין לוף ענק (Amorphophallus titanum) שלו התפרחת הגדולה מבין עולם הצמחים; לא לחינם הוא מכונה באנגלית בשם המעודן 'Titan Arum', ובעברית 'לוף ענק', שכן פירוש השם הלטיני הוא 'איבר מין זכרי ענקי וחסר צורה'.
רעילות

מינים רבים מהמשפחה מכילים ברקמותיהם חומרים אורגניים רעילים. הייעוד הראשוני של הרעל הוא מניעת אכילה על ידי בעלי חיים שונים. החומר מתפרק ומאבד את רעילותו לבני אדם לאחר הרתחה או קלייה, דבר שמאפשר לאדם לצרוך עמילנים וחומרי מזון אחרים שמקורם בצמחי משפחה זו.
יש לזכור שרבים מצמחי המשפחה הם צמחי בית פופולריים, ולילדים יש גישה קלה אליהם.
היבטים סיסטמטיים

הסיסטמטיקה המסורתית של עולם הצומח, מימיו של קארולוס ליניאוס ועד סוף המאה ה-20, התבססה על סימנים צורניים חיצוניים, ועל סמך אלו התפתחו חלוקות סיסטמטיות שונות. החל מכניסת טכנולוגיות לבדיקות DNA של צמחים, נעשות בדיקות השוואתיות בין צמחים, ואלו מאפשרים מבט אמין יותר על חלוקת הצמחים המוכרת לנו.
על רקע זה, בשנים האחרונות מתפרסמים מחקרים שונים המציעים חלוקות טקסונומיות שונות במידת מה מהמקובל, לדוגמה כפי שבא לידי ביטוי בהבדל בין החלוקה של קרונקוויסט לזו של קבוצת המחקר הגנטית APG II.
על-פי החלוקה הפילוגנטית המסורתית, משפחה זו היא המשפחה העיקרית בסדרת הלופאים, או הלופניים, ומהווה ענף מקביל לדקליים, משפחה שקרובה אליה באופן יחסי. ואילו, על פי החלוקה המודרנית, משפחה זו הועברה לסדרת כף צפרדע, והתווספו אליה קבוצות נוספות, כמו משפחת עדשת המים. לעומת זאת הסוג אקורוס הופרד למשפחה נפרדת.
תפיסת הסיסטמטיקה המבוססת על בדיקות גנטיות עדיין לא השתרשה בקרב הקהילה המדעית העוסקת בנושא, ולא מקובלת על רוב החוקרים. יש לציין, שמראשית ימי הסיסטמטיקה ועד ימינו אין תמימות דעים בקשר לחלוקת עולם הצמחים, והצעות לחלוקות חדשות עולות מעת לעת על ידי חוקרים שונים. לכן, אין לראות את הצעתם של קבוצת המחקר APG II כאמת מוחלטת.
ערך זה מתייחס למשפחה על פי החלוקה המסורתית. אין לראות בכך קביעה מדעית כלשהי אלא שיקול עריכה בלבד.
לופיים בצמחיית הבר של ארץ ישראל

להבדיל מרוב בני משפחת הלופיים, הגדלים באקלים טרופי והמשאבים שמגבילים את גדילתם הם העדר אור וצפיפות, הלופיים שגדלים במזרח הים התיכון מוגבלים על ידי משאב המים שאינו זמין לאורך כל השנה, חום ושונות עונתית גדולה. כך שאלמנטים מסוימים שמייצגים את המשפחה כולה מתקיימים גם בנציגיה בארץ-ישראל, כדוגמת צורת התפרחת ואיבר תת-קרקעי מפותח, וזאת לעומת אלמנטים שקיימים בנציגיה הטרופיים של המשפחה, אך אינם באים לידי ביטוי בישראל כדוגמת עלים רחבים מאוד, ריבוי מטפסים, קיום שורשי אוויר ושורשים אדוונטיביים, ריבוי אפיפיטים במשפחה (צמחים המתקיימים על גבי עצמים אחרים ללא מגע עם אדמה כלל, כדוגמת סחלביים רבים) וכן הלאה.
המשפחה מיוצגת בארץ-ישראל על ידי 11 מינים בארבעה סוגים. הלופיים בארץ כולם נכללים בתת- משפחת ה-Aroideae. סוגים אלו מוגבלים לאזור הצומח הים-תיכוני ו/או האירנו-טורני. הם גאופיטים יובשניים מובהקים, בהיותם חסרי חלקים על-אדמתיים בעונת הקיץ, והם מלבלבים בחורף ובאביב, עונות נוחות לצמיחה. בהקשר זה יש לציין שעונת הפריחה של מינים רבים היא מקדימה מאוד: 6 מהם פורחי סתיו.
מיני הלופיים בארץ ישראל היוו כר פורה למחקריו של הבוטנאי יעקב (קובי) כח, שחקר את מיני המשפחה בארץ, עם דגש על מנגנוני ההאבקה הייחודיים שלהם.
הלופיים והאדם > ההיסטוריה של חקר הלופיים

התצפית הקדומה ביותר הידועה לנו במיני לופיים, מיוחסת לתאופרסטוס, מחכמי יוון העתיקה, שהרבה לעסוק, בין השאר, בנושאי בוטניקה. על שמו קרוי המין אבוטילון תאופרסטוס. בסדרת ספריו 'חקירה אודות צמחים' שנכתבו במאות 2–3 לפני הספירה הנוצרית, מוזכרים מינים אחדים של לופיים.
עברו מעט פחות מ-2,000 שנים, עד שמשפחה זו הוכרה כקבוצה נפרדת של צמחים, במאה ה-16. בשנת 1789, סיווג הבוטנאי הצרפתי אנטואן-לורן דה ז'יסייה את הלופיים המטפסים ומספר נוסף של מינים אדמתיים בספרו 'משפחות הצמחים' (Families des Plantes), אך ההתקדמות הגדולה ביותר בחקר המשפחה נעשתה על ידי היינריך וילהלם שוט (Heinrich Wilhelm Schott‏ 1865-1794). בניגוד לקודמיו, חוקר אוסטרי זה התמקד בחקר משפחת הלופיים, והצטרף לשם כך למשלחת מחקר אוסטרית לברזיל בשנים 1817- 1835. ההיכרות הרבה שצבר שוט עם משפחה זו, על פני אזורים גאוגרפיים נרחבים, הביאה אותו לפרסום ארבעה ספרים שנושאם חקר הלופיים, וחלוקתו של משפחת הלופיים ל-12 שבטים היא החלוקה המקובלת עד ימינו.
תכונותיהם ומראם המפליא והמוזר של בני משפחה זו, מביא חוקרים מודרניים רבים לעסוק במחקרם. כך לדוגמה, החוקר הישראלי יעקב כח 'פיצח' את מנגנון ההאבקה בסוג לוף. מקובל שגנים בוטניים מחזיקים אוספים גדולים של לופיים. האוסף הגדול ביותר כיום מוחזק בגן הבוטני בסנט לואיס, מיזורי.
הלופיים והאדם > לופיים כצמחי מאכל

על אף רעילותם של מרבית מיני המשפחה, רובם ראויים למאכל לאחר הרתחה או קלייה. כמו כן, הפרי הבשל אינו רעיל ברוב המקרים. מינים אחדים מהמשפחה משמשים כצמחי מאכל בהיקף רחב ומגודלים לשם כך. מינים רבים אחרים מלוקטים למאכל או מגודלים בהיקף קטן.
מינים אחדים מהסוג קולקס (Colocasia) הקרויים בלשון עממית 'אוזן הפיל' מגודלים למטרות איסוף הפקעות, העשירות בעמילנים מזינים, וקרויות טארו. באופן משני גם פטוטרות העלים העבות משמשות למאכל כירק חי. זהו גידול טרופי נפוץ בעל ערך כלכלי רב, שנחשב לאחד מגידולי התרבות הקדומים ביותר, וקיימות הוכחות לגידולו עוד באלף ה-5 לפנה"ס. היקף הגידול העולמי בשנת 2005 היה 9.2 מיליון מטר מעוקב.
המין קולקס הקדמונים (Colocasia antiquorum) היה גידול מקובל במזרח התיכון ונזכר במשנה בשם 'קרקס' ובתוספתא בשם 'קולקס', והוא גודל בחבלי-ארץ חמים ועשירים במים, עד תחילת המאה ה-20. עד שנות ה-70 של המאה הקודמת התקיים המין קולקס הקדמונים כצמח בר בארץ-ישראל. בנחל דוד שבעין גדי, התקיימה אוכלוסייה של מין זה. ככל הנראה, פקעות שלו נשתלו שם, והאוכלוסייה שרדה בתנאי נאת המדבר, שמדמים תנאי גידול טרופיים. ייתכן אף שלאורך השנים צמחים אלו נשתלו וטופחו למאכל על ידי יושבי המקום. המין נכחד מהמקום בעקבות שיטפון, אך הוא עדיין מגודל בארץ כצמח נוי, לרוב ללא ידיעה על ערכו התזונתי.
פירות המין Monstera deliciosa נאכלים טריים, ונקראים גם בשם 'עץ הלחם המקסיקני'. גם מין זה מקובל כצמח נוי למקומות מוצלים, בארץ ובעולם.
כאמור, פרט למינים שלהם ערך תזונתי רב והם מגודלים לשם כך, קיימת תרבות ארוכת שנים של ליקוט מיני לופיים לצורכי מאכל. נוהג זה מוכר עוד מימי הביניים ועד ימינו משתמר בחברות מסורתיות.
הלופיים והאדם > לופיים כצמחי נוי

השימוש בלופיים כצמח נוי הוא רחב-היקף ומגוון, הן במספר המינים שמשמשים לשם כך, והן במטרות הגידול.
השימוש הנפוץ ביותר הוא כצמחי בית, והם מגודלים בשל גודל ויופי עליהם. מספר הסוגים שמשמשים לשם כך הוא גדול, ונזכיר אחדים מהם- דיפנבכיה, אגלאונמה, קלדיום, ועוד. מספר מועט יותר של צמחים משמש כצמחי גן, כאשר מנוצלת צמיחתם היפה של בני משפחה זו בתנאי צל- ועם זאת, חלקם גם משגשגים בקרינת שמש מלאה. אלה הם צמחים מהסוגים פילודנדרון, פוטוס, קולקס וכן הלאה.
פרט ליופיים של עלי הלופיים, התפרחות המיוחדות שלהם מושכות את עין האדם ומספר סוגים מגודלים בשל יופי פרחיהם, הן כצמחי בית וגן והן כצמחי קטיף. מאלה נציין את הסוגים בת-קלה, ספתיפילון ואנתוריון.
סוגים במשפחה

על-פי החלוקה המסורתית, משפחה זו נחלקת ל-12 תת-משפחות. בערך זה מוצגים רק תת-משפחות וסוגים נבחרים, בעיקר כאלו הרלוונטיים לקורא הישראלי.
תת-משפחת Aroideae (דמויי-לוף): תת-משפחה זו היא הגדולה ביותר במשפחה, וכוללת כ-72 סוגים. כל נציגי המשפחה בצמחיית הבר של ארץ-ישראל נכללים בתת-משפחה זו, בנוסף לעשרה סוגים שמשמשים כצמחי נוי, והסוג Amorphophallus .
לוף
לוליינית
אחילוף
לופית
אגלאונמה
אלוקסיה
קולקס
קלדיון
דיפנבכיה
פילודנדרון
פיסטיה
סינגוניום
קסנתוסומה
בת-קלה
Amorphophallus
תת-משפחת Calloideae ('קליים' או 'דמויי-קלה'): כוללת סוג אחד שמשמש כצמח נוי.
קלה
תת-משפחת Gymnostachydoideae : לא כוללת נציגים בצמחיית הבר או התרבות של הארץ.
Gymnostachys
תת-משפחת Lasioideae : לא כוללת נציגים בצמחיית הבר או התרבות של הארץ.
Anaphyllopsis
Anaphyllum
תת-משפחת Lemnaoideae : כוללת צמחי מים צפים וזעירים. סוגיה סווגו בעבר במשפחה נפרדת- משפחת עדשת המים (Lamnaceae). שלושה סוגים מיוצגים בצמחיית הבר של הארץ:
אגמית
עדשת המים - בה המין עדשת מים זעירה
כדרורית
Wolffiella
Landoltia
תת-משפחת Monsteroideae ('מונסטֵריים'): כוללת שלושה סוגים שמקובלים כצמחי נוי:
אפיפרמנום
מונסטרה
ספטיפיליום, סְפָּטִיפִילוֹן (Spathiphyllum Schott), הנציג בישראל סְפָּטִיפִילוֹן וָלִיס (Spathiphyllum wallisii Regel)
תת-משפחת Orontioideae : לא כוללת נציגים בצמחיית הבר או התרבות של הארץ.
Lysichiton
Orontium
תת-משפחת Pothoideae ('פותואיים'): כוללת שני סוגים שמקובלים כצמחי נוי:
אנתוריון
פותוס
תת-משפחת Zamioculcadoideae ('זמיקולוקיים' או 'דמויי זמיה'): כוללת סוג אחד שמקובל כצמח נוי:
זמיה (Zamioculcas)- נקרא כך על שום דמיונו לסוג זמיה ממשפחת הציקסיים.
Gonatopus
לקריאה נוספת

כח יעקב, (1983). החי והצומח של ארץ ישראל כרך 11, עמודים (295–300), הוצאת משרד הביטחון, תל אביב.
נעמי פיינברון-דותן ואבינעם דנין. (1991). המגדיר לצמחי בר בארץ-ישראל, (903-900). ירושלים, הוצאת כנה. (הספר בקטלוג ULI)
מיכאל זהרי (1982). כל עולם הצמחים: מורפולוגיה, ביולוגיה, סיסטמטיקה ואבולוציה, עמ' 596-591. תל אביב: עם עובד, תשמ"ב.
זהר עמר, (2000). גידולי ארץ-ישראל בימי הביניים, (294-293). ירושלים, הוצאת יד יצחק בן-צבי.
כח, יעקב. (1988). הלופיים בישראל. רֹתם- כתב עת לנושאי שדה בוטניים בארץ ישראל, מספר כרך (26), עמודים 36-5.
אברהם שטיינמן, (1987). לקסיקון לצמחי בית ולקקטוסים, תל אביב, עם עובד.
Bown, Deni (2000). Aroids: Plants of the Arum Family [ILLUSTRATED]. Timber Press.
הערות שוליים

↑  Mai Mohammed Farid, Sameh Reda Hussein, Lamiaa Fawzy Ibrahim, Mohammed Ali El Desouky, Amr Mohammed Elsayed, Ahmad Ali El Oqlah, Mahmoud Mohammed Saker, Cytotoxic activity and phytochemical analysis of Arum palaestinum Boiss., Asian Pacific Journal of Tropical Biomedicine 5, 2015-11, עמ' 944–947 doi: 10.1016/j.apjtb.2015.07.019
↑  Aus Maree, Saar Hashavya, Itai Gross, Yaakov Asaf, Yedidia Bentur, Arum palaestinum poisoning: revenge of the witch, European Journal of Pediatrics 179, 2020-10-01, עמ' 1553–1557 doi: 10.1007/s00431-020-03648-x
↑
Synopsis Aroidearum, 1856
Icones Aroidearum, 1857
Genera Aroidearum Exposita, 1858
Prodromus Systematis Aroidearum, 1860
↑  להרחבה אודות החלוקה והמעמד הסיסטמטי של המשפחה, ראה פרק היבטים סיסטמטיים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294708805171  BnF: cb12223661s (data)  GND: 4143063-3  LCCN: sh85006362  NKC: ph412822 
לוף ענק (Amorphophallus titanum)
לוף ארצישראלי
לוף מנומר
צמח המים פיסטיה צפה.
אפיפרמנום- צמח בית מקובל
Dieffenbachia seguine
Orontium aquaticum
פקעות Colocasia esculenta המכונים 'טארו'
מוקה (הרפובליקה הדומיניקנית)

| --- | --- |
סמל מוקהסמל מוקה

 מדינה:  הרפובליקה הדומיניקנית הרפובליקה הדומיניקנית
 מחוז:  אספאיאט
 תאריך ייסוד:  1780
 שטח:  239.36 קמ"ר
 גובה:  183 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  173,442
  ‑ צפיפות:  720 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  19°23′00″N 70°31′00″W﻿ / ﻿19.383333333333°N 70.516666666667°W﻿ / 19.383333333333; -70.516666666667 
 אזור זמן:  UTC -4
 https://ayuntamientomoca.gob.do/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הרפובליקה הדומיניקנית מוגדלת) סנטו דומינגו לה וגה לה רומנה איגוויי סן קריסטובל סן פרנסיסקו דה מקוריס  סנטיאגו פוארטו פלטה האוקיינוס האטלנטי הים הקריבי האיטימוקה(למפת הרפובליקה הדומיניקנית רגילה) סנטו דומינגו לה וגה לה רומנה איגוויי סן קריסטובל סן פרנסיסקו דה מקוריס  סנטיאגו פוארטו פלטה האוקיינוס האטלנטי הים הקריבי האיטימוקה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מוקה (בספרדית: Moca) היא בירת מחוז אספאיאט בחבל סיבאו שברפובליקה הדומיניקנית, והעיר העשירית בגודלה במדינה עם אוכלוסייה של 173,442 תושבים, העיר ממוקמת 18 קילומטרים מזרחה מהעיר השנייה בגודלה במדינה, סנטיאגו דה לוס קביירוס. היא מחולקת לשמונה מחוזות עירוניים: סן ויקטור, לאס לגונס, חוסה קונטררס, חואן לופס, אל איגריטו, לה אורטגה, מונטה דה לה חגואה וקנקה לה ריינה.
הכפר הוקם ב-1780 על ידי והוכרז כעיר ב-1822.
העיר ידועה בשם "לה וייה ארואיקה" (העיירה הגיבורה) בשל מספר הגברים והנשים ממוקה שמילאו תפקיד מרכזי בהיסטוריה של הרפובליקה הדומיניקנית בהפלת שני דיקטטורים, אוליסס ארו (Ulises Heureaux) ורפאל טרוחיו, והבאת הדמוקרטיה חזרה למדינה.
במוקה נמצאת קתדרלת Corazon Sagrado de Jesus ("הלב הקדוש של ישו"). כל חלונות הזכוכית שלה הובאו במקור מאיטליה ומתארים את שנים-עשר השליחים ואת דרכו של ישו לצליבה.
לפי חלק מהטענות שם העיר "מוקה" פירושו עץ המשקיף על גדות הנהר. אחרים טוענים שהמילה מגיעה מאזור מוקאן הקרוב. אחרים טוענים שהמילה Moca מבוססת על שם גידול הקפה: Mocca. לפי פרנקלין טורס מוקה נגזר ממונח ילידי אשר אומץ על ידי המתיישבים האירופים.
למוקה מגזר בנקאי חשוב מאוד, העיר היא בית לסניפי כל הבנקים המסחריים במדינה. עסק חזק בחנויות, רהיטים, סופרמרקטים, מחסנים, מפעלי הנעלה, מזון, בנייה וחומרה.
בעיר יש את חברת ייצור קפה בשם "Industries Banilejas". העיר ידועה גם בייצור החקלאי שלה, כאשר בננות וקסאווה הם גידולים עיקריים. פירות נוספים: בננות, אפונת יונים, טארו, בטטות, דלעת, שעועית, קפה, תפוזים, לימונים, אשכולית, פאפאיה ועוד. מגוון ירקות כגון חסה, עגבניות, חצילים, פלפלים, כרוב מגדלים, בין אחרים. יש לה גם התפתחות גדולה במוצרי עופות, עם ייצור של 70% במגזר זה.
אקלים

במרבית ימות השנה, טמפרטורת המקסימום עולה מעל 30 מעלות צלזיוס וטמפרטורת המינימום נמוכה מ־23 מעלות צלזיוס. בשנה ממוצעת יורדים כ־385 מילימטרים של משקעים. הטמפרטורות עלולת לעלות אל מעל ל־35 מעלות צלזיוס ולרדת אל מתחת ל־16 מעלות צלזיוס.
| אקלים במוקה> חודש.שיא טמפרטורה מרבית (C°).טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).שיא טמפרטורה מזערית (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים במוקה> ינואר.33.4.31.8.17.9.14.3.13.3 | אקלים במוקה> פברואר.32.7.30.5.18.4.14.2.51.3 | אקלים במוקה> מרץ.33.4.31.19.17.4.58.9 | אקלים במוקה> אפריל.34.9.31.5.19.6.17.4.48.4 | אקלים במוקה> מאי.36.2.33.9.21.18.5.65.5 | אקלים במוקה> יוני.36.1.34.2.22.3.20.1.1.9 | אקלים במוקה> יולי.35.8.33.6.22.5.20.2.27.8 | אקלים במוקה> אוגוסט.35.8.33.23.3.20.5.11.5 | אקלים במוקה> ספטמבר.37.4.34.7.22.6.20.9.71.7 | אקלים במוקה> אוקטובר.35.7.34.21.5.20.3.12.9 | אקלים במוקה> נובמבר.33.8.32.4.19.6.16.8.7.3 | אקלים במוקה> דצמבר.32.5.30.6.17.5.14.3.14.6 | אקלים במוקה> שנה.37.4.32.6.20.4.14.2.385.1 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור:
הערות שוליים

↑  "Moca Climate Normals 1961-1990". Accuweather. נבדק ב-18 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562324905171  BNE: XX5282858  GND: 124858-3  LCCN: n85230755  VIAF: 151874272   WorldCat (עם VIAF): 151874272
מגלן מדולדל

| מגלן מדולדל |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: כפניים
סוג:: מגלן אתיופי
מין:: מגלן מדולדל
שם מדעי
 Bostrychia carunculata ‏ראפל, 1837

מגלן מדולדל (שם מדעי: Bostrychia carunculata) הוא מין של עוף מתת-משפחת המגלנים ומהסוג מגלן אתיופי האנדמי לרמה האתיופית שבאתיופיה ואריתריאה. מין זה בעל תפוצה רחבה ואיננו בסכנה.