מצב החירום המלאי

מצב החירום המלאי (באנגלית: Malayan Emergency, במלאית: Darurat Malaya) היה מלחמת גרילה, שהתנהלה בפדרציית מלאיה בין השנים 1948–1960. העימות התנהל בין הכוחות המזוינים של חבר העמים הבריטי לבין הלוחמים למען העצמאות של צבא השחרור הלאומי המלאי (Malayan National Liberation Army)‏ - MNLA, שהיה הזרוע הצבאית של המפלגה הקומוניסטית המלאית (Malayan Communist Party)‏ - MCP. המלחמה ניטשה על רקע הניסיונות של הכוחות הקומוניסטים להשיג עצמאות למלאיה מהאימפריה הבריטית ולמסד כלכלה סוציאליסטית. הלחימה התרחשה הן במהלך התקופה הקולוניאלית והן לאחר קבלת העצמאות ב-1957. אף על פי שהיא כונתה על ידי הרשויות הקולוניאליות "מצב החירום", ה-MNLA כינה אותה "מלחמת השחרור הלאומית האנטי-בריטית". העימות כונה על ידי הבריטים "מצב חירום" משיקולי ביטוח, שכן, חברות הביטוח שבסיסם היה בלונדון לא היו משלמות על תביעות שהתבססו על מצבים של מלחמת אזרחים.
ביוני 1948 הכריזה הממשלה הקולוניאלית של מלאיה על מצב חירום במושבה לאחר תקרית בה נרצחו שלושה אירופאים בהתקפה שנערכה על מטע גומי. בהנהגתו של צ'ין פנג (אנ'), התארגנו הפעילים הקומוניסטים מחדש בג'ונגלים של מלאיה והקימו את ה-MNLA כדי לנהל מלחמת גרילה נגד השלטון הקולוניאלי הבריטי. רבים מלוחמי ה-MNLA שלחמו נגד הקולוניאליזם הבריטי, היו חברים לשעבר של "הצבא העממי המלאי האנטי-יפני" (אנ'), שאומן ומומן שנים קודם לכן על ידי הבריטים כדי להילחם נגד הצבא הקיסרי היפני במהלך מלחמת העולם השנייה. רוב התמיכה למורדים הקומוניסטים הגיעה מהאוכלוסייה המלאית-סינית, שרובה חיה בתנאי עוני, הייתה נתונה לאפליה גזעית ונמנעה מהם זכות הבחירה. התנגדותם של הקומוניסטים לאפליית נשים אפשרה לנשים רבות להצטרף לשורות ה-MNLA ולרשת התמיכה האזרחית שלו, שנקראה "מין יואן". עם זאת, לאור ציפיותיהם של הילידים מהקבוצה האתנית אורנג אסלי (אנ'), לא עלה בידי ה-MNLA לגייס תמיכה משמעותית מכל קבוצה אתנית שהיא למעט המלאים-סינים, זאת בשל הזיקה בין הקומוניזם לבין סין ובשל המתחים הגזעיים ארוכי הימים במלאיה.
לאחר שה-MNLA הקים שורה של בסיסים בג'ונגלים, הם החלו לנהל פשיטות על בסיסי המשטרה הקולוניאלית הבריטית ועל מתקנים צבאיים. מכרות בדיל ומטעי גומי היו גם הם מטרה תכופה למעשי החבלה של הקומוניסטים בניסיונם להפוך את עלות הכיבוש הקולוניאלי של מלאיה לגבוה מדי עבור הבריטים. ההתנסות הצבאית של הבריטים במהלך מצב החירום הניחה את הבסיס לפעולות העתידיות נגד המורדים, שהמפורסמת מביניהן הייתה מלחמת וייטנאם, בה ניסו הכוחות המזוינים של ארצות הברית (לרוב ללא הצלחה) לעשות שימוש באסטרטגיות שהבריטים עשו בהן שימוש במלאיה. הפעולות הטקטיות של כוחות חבר העמים הבריטי הניחו את היסוד לשיטה של "חפש והשמד" (אנ') שעשתה שימוש נרחב באייג'נט אורנג' והרחיבה את השימוש במונח Hearts and Minds. דגש רב ניתן ליחידות לתגובה מהירה, שנתנו מענה מיידי למתקפות כוחות הגרילה ולהקמתם של כוחות עזר מקומיים.
במסגרת מה שכונה "תוכנית בריגס", הקימו הבריטים מערכת של 400 מחנות כליאה שכונו "כפרים חדשים" (אנ') כדי לכלוא בהם יותר מ-400,000 אזרחים, רובם סינים, אך גם הודים ואף אנשי האורנג אסלי, בניסיון להפריד את לוחמי ה-MNLA מהאוכלוסייה האזרחית. לאחר מכן ניסו הבריטים להרעיב את לוחמי הגרילה הקומוניסטים על ידי ניהול מערכה למניעת מזון באמצעות הנהגת קיצוב במזון לאוכלוסייה האזרחית, חיסול משק החי ושימוש בקוטלי עשבים כימיים כדי להשמיד אזורים חקלאיים. הניסיונות המוקדמים להביס את הקומוניסטים כללו את הוצאתם להורג של כפריים בלתי חמושים, כשהמקרה הידוע ביותר היה "הטבח בטאנג קאלי" (אנ'), שלעיתים מכונה "טבח מי ליי הבריטי".
אף על פי שמצב החירום הסתיים ב-1960, חידשו הקומוניסטים בהנהגתו של צ'ין פנג את המרידה כנגד ממשלת מלזיה ב-1967. השלב השני של המרד (אנ') נמשך עד 1989.