stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רחל אליאור
פרסומיה > ספרים ומונוגרפיות שכתבה

תורת האלוהות בדור השני של חסידות חב"ד, ירושלים, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ב 1982
תורת אחדות ההפכים: התיאוסופיה המיסטית של חב"ד, ירושלים, מוסד ביאליק, תשנ"ג 1992
חירות על הלוחות – המחשבה החסידית, מקורותיה המיסטיים ויסודותיה הקבליים, אוניברסיטה משודרת, הוצאת משרד הביטחון, 1999
מקדש ומרכבה כוהנים ומלאכים היכל והיכלות במיסטיקה היהודית הקדומה. ירושלים, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשס"ג 2002
ספרות ההיכלות ומסורת המרכבה – תורת הסוד הקדומה ומקורותיה. תל אביב, משכל, 2004
זיכרון ונשייה: סודן של מגילות מדבר יהודה, מכון ון ליר והקיבוץ המאוחד, תל אביב וירושלים, 2009
ישראל בעל שם טוב ובני דורו – מקובלים, שבתאים, חסידים ומתנגדים, א-ב, הוצאת כרמל, תשע"ד 2014
סבתא לא ידעה קרוא וכתוב: על הלימוד ועל הבּוּרוּת, על השעבוד ועל החירות, ירושלים הוצאת כרמל, 2018
שירת הקודש בספרות ההיכלות והמרכבה, הוצאת בלימה, 2024.
The Three Temples: On the Emergence of Jewish Mysticism. Oxford, The Littman Library of Jewish Civilization, 2004
The Mystical Origins of Hasidism. Oxford, The Littman Library of Jewish Civilization. 2006
Jewish Mysticism: The Infinite Expression of Freedom, Oxford: The Littman Library of Jewish Civilization, 2007
Dybbuks and Jewish Women in Social History, Mysticism and Folklore, Urim Publications, Jerusalem .New York 2008
(The Paradoxical Ascent to God: The Kabbalistic Theosophy of Habad Hasidism (SUNY Series in Judaica) Albany 1993
Jacob Frank's Book of The Words of The Lord: Mystical Automythography, Religious Nihilism and the Messianic Vision of Freedom as a Realization of Myth and Metaphor, Studies in Spirituality Supplement 31, Titus Brandsma Institute, Peters 2018
The Unknown History of Jewish Women Through the Ages
On Learning and Illiteracy: On Slavery and Liberty
(Translated by Shmuel Sermoneta-Gertel) co-publishedby De Gruyter and Magnes Press, Berlin 2023
פרסומיה > ספרים שההדירה

היכלות זוטרתי: כתב יד קדום מתקופת התלמוד והמשנה, מהדורה מדעית, ירושלים, האוניברסיטה העברית, הוצאה לאור ע"ש מאגנס, 1982
גליא רזא: כתב-יד קבלי מן המאה השש עשרה. ירושלים, האוניברסיטה העברית, 1981
דברי האדון, מהדורת ביניים, ספרו של יעקב פרנק שתרגמה מפולנית לעברית פניה שלום
פרסומיה > ספרים בעריכתה

קבלת האר"י: דברי הכנס הבינלאומי הרביעי לחקר תולדות המיסטיקה היהודית לזכר גרשם שלום, עורכים: רחל אליאור, יהודה ליבס. ירושלים, תשנ"ב 1992.
צדיקים ואנשי מעשה: מחקרים בחסידות פולין. עורכים רחל אליאור, ישראל ברטל, חנא שמרוק. ירושלים: מוסד ביאליק, תשנ"ד 1994.
קולות רבים: ספר הזיכרון לרבקה ש"ץ-אופנהיימר. עורכים רחל אליאור ויוסף דן, ירושלים, תשנ"ו 1996.
החלום ושברו - התנועה השבתאית ושלוחותיה: משיחיות, שבתאות ופרנקיזם, מחקרי ירושלים במחשבת ישראל, כרכים ט"ו-י"ז, ירושלים, האוניברסיטה העברית, 2001
על בריאה ועל יצירה במחשבה היהודית – ספר היובל לכבודו של יוסף דן במלאת לו שבעים שנה, עם פטר שפר, טיבינגן: מוהר זיבק, 2005.
גן בעדן מקדם: מסורות גן עדן בישראל ובעמים, סכוליון-מרכז למחקר רב תחומי בלימודי היהדות, האוניברסיטה העברית ירושלים, הוצאת מאגנס תש"ע
דברים חדשים עתיקים: מיתוס, מיסטיקה ופולמוס, פילוסופיה והלכה, אמונה וריטואל במחשבה היהודית לדורותיה, מחקרי ירושלים במחשבת ישראל, כ"ב-כ"ג, החוג למחשבת ישראל, המכון למדעי היהדות, האוניברסיטה העברית, ירושלים תשע"א
כחלום יעוף וכדיבוק יאחז: על חלומות ודיבוקים בישראל ובעמים, עם יורם בילו, יאיר זקוביץ ואביגדור שנאן, סכוליון-מרכז למחקר רב תחומי בלימודי היהדות, האוניברסיטה העברית ירושלים: מאגנס תשע"ג
Men and Women: Gender Judaism and Democracy, Jerusalem: Van Leer Institute and Urim Publicatiobs, 2004.
פרסומיה > מאמרי ביקורת על יצירתה

דוד תמר, מהדורה ביקורתית של גליא רזא, מחקרי ירושלים במחשבת ישראל, ב', תשמ"ג 1983
פטר שפר, מהדורה ביקורתית של היכלות זוטרתי, תרביץ, נ"ד, א', תשמ"ה 1985
חמוטל בר יוסף, חזון המרכבה של יחזקאל: על ספרה של רחל אליאור, מקדש ומרכבה, כוהנים ומלאכים היכל והיכלות במיסטיקה היהודית הקדומה, הארץ ספרים, 11 ביוני 2003
חננאל מאק, כתיבת זכר ונקבה, על ספרה של רחל אליאור, "מקדש ומרכבה – כוהנים ומלאכים, היכל והיכלות במיסטיקה היהודית הקדומה", (תשס"ג), דימוי, 25, תשס"ה 2005
דבורה דימנט, רחל אליאור, "מקדש ומרכבה, כוהנים ומלאכים, היכל והיכלות במיסטיקה היהודית הקדומה", (תשס"ג), ציון, ע"א, ד', 2006
"The consideration of religious experience in the work of Rachel Elior", Frances Flannery"
In: With Letters of Light Studies in the Dead Sea Scrolls, Early Jewish Apocalypticism, Magic and Mysticism in Honor of Rachel Elior. Edited by Daphna V. Arbel and Andrei A. Orlov. New York: W. de Gruyter, 2011 (2011): 6-10
Katarzyna Kornacka, The One listening to Silenced Voices. The Femminist Thought of Rachel Elior, Studia Europea Gnesnensia, nr 9/ 2014, pp. 175-195.
Katarzyna Kornacka, Introduction, [in:] R. Elior, Dybuki i kobiety żydowskie w historii społecznej, myśli mistycznej i folklorze, przeł. K. Kornacka, Poznańskie Towarzystwo Przyjaciół Nauk, Poznan 2015, pp. 7-18.
הערות שוליים

↑  רחל אליאור, סבתא לא ידעה קרוא וכתוב: על הלימוד ועל הבּוּרוּת, על השעבוד ועל החירות, ירושלים הוצאת כרמל, 2018, עמ' 788
↑  פרס לחקר הקבלה על שם גרשם שלום מטעם האקדמיה הלאומית למדעים
↑  With Letters of Light: Studies in the Dead Sea Scrolls, Early Jewish Apocalypticism, Magic, and Mysticism in Honor of Rachel Elior, (Ed. by Daphna V. Arbel & Andrei A.Orlov. De Gruyter), Berlin and New York 2010, ISBN 978-3-11-022201-2. על הספר
ראו כאן וכאן
↑  The Paradoxical Ascent to God: The Kabbalistic Theosophy of Habad, Albany: State University of New York Press 1992
↑  The Mystical Origins of Hasidism (Littman Library of Jewish Civilization, Oxford 2006).
↑  The Three Temples; The Three Temples: On the Emergence of Jewish Mysticism, Oxford: The Littman. Library of Jewish Civilization 2004
↑  אליאור על ספרה
↑  סבתא לא ידעה קרוא וכתוב: על הלימוד ועל הבורות, על השעבוד ועל החירות, באתר הוצאת כרמל
↑  "פניה השונות של החירות: עיונים במיסטיקה יהודית", אלפיים (1997) קובץ, 15 עמ' 9–109. המאמר מצוי ברשת כאן
↑  Jewish Mysticism: The Infinite Expression of Freedom, Oxford 2007
↑  " 'נוכחות נפקדות', 'טבע דומם', ו'עלמה יפה שאין לה עיניים', לשאלת נוכחותן והעדרן של נשים בלשון הקודש, בדת היהודית ובמציאות הישראלית", אלפיים, 20, תש"ס, תל אביב: עם עובד: 214–270
↑  "נתן אדלר והעדה החסידית בפרנקפורט: הזיקה בין חבורות חסידיות במזרח אירופה ובמרכזה במאה היח", ציון נט, א, (תשנ"ד): 31–64. המאמר תורגם לאנגלית "Rabbi Nathan Adler of Frankfurt and the Controversy Surrounding Him", Mysticism, Magic and Kabbalah in Ashkenazi Judaism, (eds. K. E. Grozinger
↑  ר' יוסף קארו ור' ישראל בעש"ט, מטמורפוזה מיסטית, השראה קבלית והפנמה רוחנית, תרביץ ס"ה, ד (תשנ"ו), עמ' 671–709
↑  תמורות במחשבה הדתית בחסידות פולין - בין "יראה" ו"אהבה ל"עומק" ו"גוון", תרביץ - רבעון למדעי היהדות כרך סב/ג, תשנ"ג
↑   רות אלמוג, אשה חֵמֶת מלא צואה ופיה מלא דם, והכל רצין אחריה, באתר הארץ, 6 בנובמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260707605171  PLWABN: 9810578330005606  BIBSYS: 98061249  BnF: cb14544890c (data)  CiNii: DA14869431  GND: 104411651X  ISNI: 0000 0001 1584 5426  LCCN: n79135729  NKC: xx0234251  NLA: 50414731  NTA: 071534792  SUDOC: 079047777  VIAF: 249958   WorldCat (עם VIAF): 249958
אברהם בן עזריאל

| --- | --- |
 מקום פעילות:  בוהמיה
 השתייכות:  יהדות אשכנז, ראשונים
 רבותיו:  רבי ברוך מרגנשבורג, רבי אלעזר מגרמייזא, רבי יהודה החסיד
 תלמידיו:  רבי יצחק אור זרוע
 חיבוריו:  ערוגת הבשם
 
רבי אברהם בן עזריאל (המאה ה-13) היה מחכמי תקופת הראשונים באשכנז, במיוחד בוהמיה (פראג), שנודע בעיקר בחיבורו "ערוגת הבשם", פירוש לפיוטי מחזור השנה. רבי אברהם היה תלמידו של רבי אלעזר מגרמייזא (הרוקח), מחסידי אשכנז, ורבו של רבי יצחק מווינה בעל אור זרוע. מכונה לעיתים "מזקני ביהם".
ביוגרפיה

לא ידוע רבות על תולדות חייו של רבי אברהם בן עזריאל, והמידע הקיים הוא רק זה הנלקט מתוך חיבורו. רבי אברהם נולד כנראה בבוהמיה, ולמד בפראג מפי רבי אליעזר בן יצחק מביהם, מתלמידי רבנו תם. כמו תלמידי חכמים אחרים מבני בוהמיה, נסע לרגנשבורג ולמד שם מפי רבי ברוך בן יצחק מרגנשבורג, שמכונה אצלו "מורי הרב" בסתם, וכנראה היה רבו המובהק בענייני הלכה. ברגנשבורג למד גם מפי רבי יהודה החסיד את ענייני תורת הסוד, רמזים וגימטריאות, והוא מכנה אותו "ריח בשם ניחוח". רבו המובהק בענייני תורת הסוד היה תלמידו של רבי יהודה החסיד, רבי אלעזר מוורמייזא, בעל ספר הרקח. ככל הנראה נדד גם לצרפת ושמע שם תורה מפי ר"י הזקן.
את חיבורו הגדול "ערוגת הבשם" חיבר רבי אברהם סביב שנת ד'תתקצ"ד (1234).
רבי אברהם היה ראש ישיבה במולדתו בוהמיה, ושם למד אצלו בין השאר רבי יצחק מווינה, בעל אור זרוע.
לקריאה נוספת

אפרים אלימלך אורבך, ערוגת הבשם, מקיצי נרדמים, ירושלים תרצ"ט–תשכ"ג.
מאיה פרוכטמן, דקדוקי פיוט: עיונים בשיטה הדקדוקית-הפרשנית בימי-הביניים על פי ספר ערוגת הבושם לר' אברהם בן עזריאל, אוניברסיטת בן-גוריון 1999.
הערות שוליים

↑  ראשי תיבות של 'רבי יהודה חסיד בן שמואל חסיד' (כש"ניחוח" משמש במקום "חסיד" בשל הגימטריה הזהה).
↑  אפרים אלימלך אורבך (מהדיר), ערוגת הבשם, כרך ד: מבוא ומפתחות, ירושלים תשכ"ג, עמ' 113–115.
↑  אורבך, ערוגת הבשם, כרך ד: מבוא, עמ' 117.
↑  אורבך, ערוגת הבשם, כרך ד: מבוא, עמ' 123; הנ"ל, בעלי התוספות, ירושלים תשל"ו, עמ' 437.
↑  הספר זמין באתר היברובוקס: כרך א, כרך ב, כרך ג, כרך ד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297875105171  BnF: cb14480072x (data)  ISNI: 0000 0001 1963 364X  LCCN: nr91037359  NKC: ola20241231392  NTA: 151790523  SUDOC: 093550529  VIAF: 10075749   WorldCat (עם VIAF): 10075749
מיכאל איתן

מיכאל (מיקי) איתן (6 במרץ 1944, י"א באדר ה'תש"ד – 8 בנובמבר 2024, ז' בחשוון תשפ"ה) היה פוליטיקאי ואיש ציבור ישראלי. כיהן כחבר הכנסת ושר בממשלות ישראל מטעם הליכוד.
ביוגרפיה

נולד כמיכאל איתן הירשפרונג לישראל מאיר בן צבי הירשפרונג, סוחר ותעשיין, ועו"ד אסתר ניחא הירשפרונג, שעלו לישראל מפולין. בהמשך השמיט את השם הירשפרונג והפך את "איתן" לשם משפחתו. סיים לימודיו בתיכון עירוני ה' בתל אביב. ב-1963 התגייס לצה"ל, שירת כמש"ק בחיל החימוש ובמילואים כחייל בגדוד חי"ר.
בסוף שנות ה-60 החל בלימודי משפטים באוניברסיטת תל אביב, אותם לא סיים. שם החל בפעילות פוליטית בתא חירות-גח"ל יחד עם רוני מילוא ומיכאל קליינר. התא זכה בבחירות לאגודת הסטודנטים, דבר הנחשב לנדיר לתא ימני בתל אביב, ואיתן ויתר על ראשות האגודה לקליינר. במסגרת פעילותו התעמת איתן עם אנשי מצפן, פעל נגד זיהום חופים ובעניינים סטודנטיאליים.
בשנים 1971–1984 היה פעיל ציבורית, בין היתר כיועץ ראש עיריית תל אביב לענייני רווחה (1974–1979) ובהמשך גם בתנועת הליכוד כמרכז דור ההמשך במפלגה. בתקופה זו, צעירי הליכוד בראשותו (1979–1982) קידמו את בנייתו של יישוב חדש בשם כוכב יאיר כחלק מיישובי הכוכבים (הקמת שבעה יישובים ממערב לקו הירוק, בסמוך לו).
פעילות פוליטית

בשנת 1984 נבחר לראשונה לכנסת ה-11 וכיהן כחבר הכנסת ברציפות עד 2013.
בכנסת ה-11 היה חבר בוועדת החינוך והתרבות ובוועדת הכנסת. איתן היה ממבקריו החריפים של היועץ המשפטי לממשלה, יצחק זמיר, כנגדו טען שהוא מונע משיקולים פוליטיים בהעמדה לדין של אנשי ימין, תוך העלמת עין מעבירות של אנשי שמאל, ודרש ממנו להתפטר. איתן אף הגיש תלונה במשטרה נגד זמיר על חשיפת סודות מדינה בפרשת קו 300.
בכנסת ה-12 כיהן בוועדת הכספים ובוועדת הכנסת והקים את שדולת חזית ארץ ישראל שבמסגרתה סייע רבות להתיישבות ביש"ע. בכנסת ה-13 המשיך לכהן בוועדת הכספים ובוועדת הכנסת, וכמו כן כיהן כממלא מקום יושב ראש סיעת הליכוד, וכמתאם האופוזיציה בכנסת. בכנסת ה-14 כיהן כיושב ראש סיעת הליכוד-גשר-צומת ויושב ראש הקואליציה, וכן כיהן כחבר בוועדת הכנסת, בוועדת החוץ והביטחון ובוועדת הכלכלה. באמצע ימיה של כנסת זו, כחצי שנה לאחר התפטרותו של זאב בנימין בגין ולאחר שהושג הסכם רוטציה עם סילבן שלום, ב-9 ביולי 1997, מונה לשר המדע והטכנולוגיה בממשלת ישראל העשרים ושבע, וכיהן בתפקיד עד 13 ביולי 1998. מאותו היום ועד תום ימיה של ממשלת נתניהו כיהן כסגן שר במשרד ראש הממשלה.
פעילות פוליטית > חזרה לפעילות כחבר כנסת

איתן מזוהה בין השאר עם תחום המחשבים והאינטרנט ופעל לקדם את שילוב שתי הטכנולוגיות הללו במערכת השלטונית, הפוליטית והציבורית בישראל. הוא היה מהח"כים הראשונים שהקימו לעצמם אתר אינטרנט, שבאמצעותו יכלו אזרחים לקיים עמו קשר ולשלוח לו תלונות, בקשות והצעות.
החל מאמצע הכנסת ה-15 כיהן כיושב ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט בה פעל בנושאים רבים, בין השאר במלחמה בשחיתות והכנת תשתית לחוקה לישראל.
בכנסת ה-16 פעל רבות בנושא תוכנית ההתנתקות, ולמרות תמיכתו בתוכנית דאג להגן על זכויותיהם של מפגינים ממתנגדי ההתנתקות ושל המפונים, שלדידו נפגעו מהניסוח של "חוק פינוי-פיצוי" ומהיחס המפלה של מערכת המשפט. בין השאר, היה מהראשונים להפריך את הטענה שבכפר דרום נשפכה חומצה על ידי המתבצרים במקום, בניגוד לדיווחי המשטרה והתקשורת. טענתו אוששה אחר כך על ידי בית החולים. יו"ר הכנסת ראובן ריבלין, ציין אותו כאחד הח"כים המצטיינים של כנסת זו.
בכנסת ה-17 כיהן כיו"ר הוועדה לענייני ביקורת המדינה כשהחליף את זבולון אורלב בתפקיד.
בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום ה-16 ברשימת הליכוד לכנסת. במשך החודש הראשון לכהונת הכנסת ה-18 מילא איתן את תפקיד יושב ראש הכנסת עד לבחירתו של רובי ריבלין לתפקיד זה, ב-30 במרץ 2009.
איתן מחזיק בשיא, כמי שנשא את הנאום הארוך ביותר בתולדות הכנסת, בעת שנימק את הסתייגויותיו לתקציב המדינה לשנת 1993. איתן עמד על דוכן המליאה במשך 10 שעות ו-7 דקות, ובאורח נדיר עסק רובו של הנאום בנושא הנדון - תקציב המדינה.
פעילות פוליטית > שר בממשלת נתניהו השנייה

עם הקמת הממשלה ה-32 בראשותו של בנימין נתניהו, מונה איתן לשר הממונה על שיפור השירות הממשלתי לציבור, תפקיד שלא היה קיים קודם לכן בממשלות ישראל.
מבין שרי הממשלה, התבלט איתן בעשייה במשרדו. הוא פרסם לציבור את תלוש המשכורת שלו והיומן שלו כשר, קידם תוכנית להצגה נהירה של תקציב המדינה לאזרחים, הקים אתר חדש המציג סטטיסטיקות עדכניות על מצבה של ישראל, ויזם אפשרות למעקב פשוט אחרי המלצות ועדת טרכטנברג. בשנת 2012 קפצה ישראל למקום ה-16 בטבלת הממשל הזמין של האו"ם, עלייה של 10 שלבים מהדירוג הקודם שפורסם בשנת 2010. הארגון העניק לישראל פרס מיוחד על התקדמותה בנושא, אותו קיבל איתן בשם המדינה, ונכתב עליה כי ישראל שיפרה את פיתוח שירותי הממשל הזמין שלה והפכה למדינה המובילה במערב אסיה."
בעת הדיון בממשלה על המלצת שר הביטחון, אהוד ברק, למנות את יואב גלנט לרמטכ"ל, היה איתן השר היחיד שהתנגד למינוי, עקב חשדות לעברות תכנון ובנייה הנוגעות לנחלת בני הזוג גלנט במושב עמיקם. אף שהממשלה אישרה את המינוי, הוא בוטל לאחר חודשים אחדים עקב חשדות אלה.
לאחר שיו"ר הליכוד, בנימין נתניהו, וראש ישראל ביתנו, אביגדור ליברמן, הודיעו על ריצה משותפת בבחירות לכנסת התשע עשרה תחת רשימה בשם "הליכוד ביתנו" היה איתן האישיות הבכירה ביותר משתי המפלגות שהתנגדה למהלך. הוא קרא לו "חיסול הליכוד" והחל לאסוף חתימות של חברי מרכז המתנגדים לה במטרה לקיים הצבעה חשאית. על אף שהשיג 450 חתימות, יותר מהמספר הדרוש לקיום הצבעה חשאית, נערכה הצבעה גלויה באופן חפוז בעקבות עתירה של ועדת הבחירות של המפלגה. בהצבעה זאת אושר האיחוד ברוב גורף.
איתן לא נכנס לכנסת ה-19 בשנת 2013 בשל אי-הצבתו במקום ריאלי בבחירות המקדימות של הליכוד, זאת לאחר 28 שנות כהונה רצופה בכנסת.
עמדותיו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
איתן נודע כבעל עמדות ליברליות בליכוד. בין השאר התנגד לשימוש בעונש מוות ולהטלת חובת רישיון על המבקשים להיות עיתונאים.
בשנת 1988 עמד בראש שדולת ארץ ישראל בכנסת, אולם עם השנים הוא נהיה לסמן יוני בליכוד. הוא היה בין הבודדים שתמכו בתוכנית ההתנתקות שלא פרשו מהליכוד כדי להקים את מפלגת קדימה. בתחילת 2010 ביקר את ההקמה מחדש של שדולת ארץ ישראל בכנסת והשתתף בכינוס של יוזמת ז'נבה בו אמר ש"עכשיו לדבר על ארץ ישראל השלמה זו רמאות".
בשנת 2005, בעקבות פסיקת בג"ץ שביטלה את החלטת ועדת הכנסת שלא להסיר את חסינותו של ח"כ מיכאל גורלובסקי במסגרת פרשת ההצבעות הכפולות, ביקר איתן את התערבות בית המשפט בנושא כשטען כי "בג"ץ הצטרף למסע הדה-לגיטימציה שחוגים מסוימים מנהלים נגד הכנסת. זו עליית מדרגה באקטיביזם של בית המשפט נגד הכנסת שעלול להוביל לעימות".
תמך וסייע רבות לפרויקטי הממשל הזמין השונים של הסדנא לידע ציבורי, בהם תקציב פתוח ופרויקט מעקב טרכטנברג בתפקידו כשר הממונה על שיפור השירות הממשלתי לציבור. לאחר סיום תפקידו נטען שפעילות הממשלה בנושא דעכה.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים בספטמבר 2019, הודיע איתן כי לראשונה לא יצביע למפלגת הליכוד.
משפחתו

איתן היה גרוש ואב לשלוש בנות. התגורר במשך שנים רבות בכוכב יאיר, שהוא גם בין מקימיו. בינואר 2008 עבר להתגורר בשדרות בה גר עד שנת 2012. תחילה תכנן להתגורר בה במשך שנה, כאות הזדהות עם העיר ותושביה, אך בחר להמשיך להתגורר בה במקביל למגוריו במרכז הארץ. התגורר ברמת גן ביחד עם בת זוגו, פרופ' קרין נהון.
בשנת 2017 חלה במחלת פרקינסון. בשנת 2021 עבר ניתוח גירוי מוחי עמוק שהביא לשיפור רב במצבו הבריאותי.
איתן נפטר ב-8 בנובמבר 2024, בגיל 80.
הערות שוליים

↑  דורון סוסליק, בחירות סטודנטים נוסח תל אביב, דבר, 28 במאי 1970
↑  דן מירקין, הנתבעים צעקו - משפט אשדוד נדחה, מעריב, 27 במאי 1969
↑  סטודנטים הפגינו בת"א נגד זיהום מי הים, דבר, 11 ביולי 1971
↑  דורון סוסליק, לאחר פריצת לילה למפעל השכפול, דבר, 24 בינואר 1971
↑  בזבוז כספי משלם המיסים, דבר, 20 באוקטובר 1975
↑  מרכז תנועת החירות לימין מאמצי השלום של הממשלה, דבר, 30 במרץ 1978
↑  יהושע ביצור, בהחלטות פרופ' זמיר יש שיקולים פוליטיים - שיתפטר, מעריב, 20 בנובמבר 1985
↑  מיכל קפרא, עת הזמיר הגיע, מעריב, 6 בדצמבר 1985
↑  יהושע ביצור, הוגשה תלונה במשטרה נגד זמיר, מעריב, 18 ביוני 1986;המשך
↑  בשל הסכם רוטציה בינו לבין סילבן שלום (מקור: הערך עליו ב"הכל פוליטי" מאת עמוס כרמל)
↑  , גדעון אלון, ח"כ איתן למזוז: בטל עשרות אישומים נגד מתנחלים, באתר הארץ, 21 בינואר 2006
↑  מיכאל איתן מציג: כך נראה תלוש משכורת של שר, באתר ynet, 20 באוקטובר 2009
↑  עודד ירון, תקציב המדינה - זמין ברשת ובקוד פתוח, באתר הארץ, 15 במרץ 2011
↑  צבי זרחיה, אתר חדש יציג נתוני סטיסטיקה עדכניים של המדינה, באתר TheMarker‏, 10 בספטמבר 2012
↑  עודד ירון, האתר שיעזור לכם לעקוב אחרי יישום דו"ח טרכטנברג, באתר הארץ, 11 ביולי 2012
↑  עומר כביר, האו"ם: ישראל במקום ה-16 בממשל זמין - לפני גרמניה ויפן, באתר כלכליסט, 25 ביוני 2012
↑  קלמן ליבסקינד, איתן: "גלנט רמס את החוק ברגל גסה", באתר nrg‏, 5 בנובמבר 2010
↑  פנחס וולף‏, היוזמה של השר איתן: סיכול האיחוד עם ישראל ביתנו, באתר וואלה, 26 באוקטובר 2012
↑  פנחס וולף‏, כך פעלו מנגנוני הליכוד לסיכול ההצבעה החשאית, באתר וואלה, 29 באוקטובר 2012
↑  לירון מרוז‏, רשימת הליכוד: מהפכה וכאב ראש לנתניהו, באתר וואלה, 27 בנובמבר 2012
↑  יהושע ביצור, אין להתנות את חופש הכתיבה בקבלת רישיון, מעריב, 31 בדצמבר 1985
↑  יוסי ורטר, השר מיכאל איתן בכנס יוזמת ז'נבה: לדבר על "ארץ ישראל השלמה" זו רמאות, באתר הארץ, 8 בפברואר 2010
↑  אסף מידני, ‏מה יש לך מגורולובסקי, באתר גלובס, 9 במרץ 2005
↑  עודד ירון, תקציב המדינה - זמין ברשת ובקוד פתוח, באתר הארץ, 15 במרץ 2011
↑  עומר כביר, gov.גורנישט.www: ממשלת נתניהו ה-3 נטשה את האינטרנט, באתר כלכליסט, 7 בדצמבר 2014
↑  טל שלו‏, השר לשעבר מיכאל איתן: "לראשונה בחיי לא אוכל להצביע לליכוד", באתר וואלה, 12 בספטמבר 2019
↑  ציון נאנוס, ‏השר לשעבר מיכאל איתן על התקופה הקשה בחייו: ההתמודדות עם הפרקינסון - והניתוח ששינה הכול, באתר ‏מאקו‏, 5 באוגוסט 2021
↑  חזקי ברוך, השר לשעבר מיכאל איתן הלך לעולמו בגיל 80, באתר ערוץ 7, 8 בנובמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311103505171  BIBSYS: 90829460  BnF: cb124525272 (data)  CiNii: DA08529235  GND: 117190844X  ISNI: 0000 0003 6933 6269  LCCN: n93107535  RERO: 02-A002955283  SUDOC: 033682372  VIAF: 64101277   WorldCat (עם VIAF): 64101277 
מיכאל איתן בכנס שדרות לחברה במכללה האקדמית ספיר
פסח בלקין

פסח בלקין עם ילדיו. הבן רון לצידו, 1971 לערך
פסח בלקין (1935 – 10 בינואר 2020) היה ראש המועצה החמישי של רמת השרון. הוא כיהן כראש המועצה בין השנים 1969–1978.
ביוגרפיה

נולד לגרשון ולחסיה לבית קויפמן בתל אביב, במשפחה בת שלושה ילדים, דור רביעי בארץ ישראל. בנעוריו היה פעיל בתנועת הצופים וריכז את "צופי הקהילה" ו"צופי ים", בהמשך הקים את שבט "צופי הצפון" בעיר. בשנת 1953 התגייס לצה"ל ושירת בנח"ל.
בשנים 1954–1958 היה חבר משק שדה בוקר וריכז את הפלחה ואת מוסך הרכב. באותה תקופה הייתה שהותו הראשונה של דוד בן-גוריון בקיבוץ טרם שובו לזירה הציבורית, ובלקין הכירו באופן אישי. לאחר שעזב את הקיבוץ ועבר לרמת השרון היה בלקין עובד "מקורות" ובהמשך הצטרף לקואופרטיב איחוד להובלת בשר והתקדם תוך תקופה קצרה עד לתפקיד מנהל הקואופרטיב.
בעת הקמת מפלגת רפ"י, הצטרף בלקין למפלגה, לאור היכרותו עם בן-גוריון מימי שדה בוקר, והתמודד מטעמה לבית נבחרי ההסתדרות. בהמשך, היה בלקין מאנשי הרשימה הממלכתית ומפלגת לע"ם. בשנת 1977 הוא התמודד מול יגאל הורביץ על ראשות לע"ם, במה שנחשב להתמודדות חסרת סיכוי. בלקין נימק את התמודדותו בצורך ברוטציה בהנהגה. מועמדותו זכתה ב-76 קולות מול 265 של הורביץ, תוצאה שנחשבה להצלחה של בלקין.
לקראת הבחירות למועצות ב-1969 הצטרף בלקין לרשימה מקומית בשם "הרשימה הציבורית למען רמת השרון" (ר"ש), שלא הייתה קשורה לאחת מהמפלגות הארציות, והוצב במקום הרביעי ברשימה. בבחירות שנערכו ב-1969 זכתה הרשימה, שבראשה עמד אורי אורן, ב-5 מושבים מתוך 11 במועצה, כמו המערך, אשר שמואל חכם היה ראש המועצה מטעמה. תוצאת הבחירות הפתיעה את חברי הרשימה ורק פסח בלקין, הסכים לקחת על עצמו את תפקיד ראש המועצה. הוא כרת הסכם עם הנציג היחיד שנבחר מטעם גח"ל, זאב אבידן, ונבחר לראשות המועצה.
בבחירות שנערכו ב-1974 זכתה הרשימה של בלקין ברוב מוחלט של 8 מתוך 13 חברי המועצה ובלקין המשיך את כהונתו כראש המועצה. בשנת 1977 פרסם מבקר המדינה דו"ח ביקורת על מועצת רמת השרון שכללה חשדות לפגיעה בטוהר המידות. בעקבות הדו"ח נפתחה חקירת משטרה ובאוגוסט 1978 פורסם בתקשורת שהמשטרה המליצה להעמיד את בלקין לדין ושגורמים משפטיים אישרו שהוא "שקוע עד צוואר". במאי 1979 החליטה הפרקליטות לסגור את התיק נגד בלקין ולא להגיש כתב אישום.
בלקין היה בין הפעילים לשינוי שיטת הבחירות לראשי הרשויות המקומיות לבחירות אישיות. בבחירות בנובמבר 1978, שנערכו לראשונה בשיטה החדשה שכללה בחירות אישיות לראש המועצה, והתקיימו בצל המלצת המשטרה להעמידו לדין, הודח בלקין מתפקיד ראש המועצה, בגלל המעבר לשיטה החדשה. רשימתו של בלקין קיבלה 7 מתוך 15 מושבים במועצה והייתה הסיעה הגדולה ביותר. אולם בלקין עצמו זכה רק לכ-44% מהקולות ויריבו, מנחם שרמן, קיבל 52% מהקולות ומונה לראש המועצה. בלקין כרת הסכם עם נציג הליכוד שסינדל את ראש המועצה והכריח אותו להשאיר בידי בלקין את תפקיד יו"ר הוועדה המקומית לבנין ערים. לקראת סוף 1979 עבר אחד מחברי סיעתו למחנהו של ראש המועצה ובכך ירדה השפעתו של בלקין במועצה. בשנת 1983, לקראת הבחירות למועצה, הודיע בלקין שלא יתמודד, הגם שימשיך ללוות את הרשימה. רשימתו זכתה בארבעה מושבים במועצה ומועמדה לראשות המועצה, גד פניני, הפסיד בסיבוב השני למשה ורבין.
בעת כהונתו החלה רמת השרון לעבור מהפך באופיה והחלה בתהליך מעבר ממושבה שבה חקלאות, לולי תרנגולות ופרדסים ליישוב עירוני.
בהמשך בלקין עבר לעסקים פרטיים ולעסקי הנדל"ן. בשנת 2003 התמודד בשנית לראשות המועצה, אולם לא נבחר.
בלקין נפטר ב-10 בינואר 2020, והובא למנוחות בבית העלמין מורשה. היה נשוי לזיוה. לזוג שלושה בנים ובהם תת-אלוף רוני בלקין.
הערות שוליים

1 2  ניהול בלי מנגנון, דבר, 4 באוגוסט 1966
↑  רשימת פועלי ישראל ובלתי מפלגתיים, על המשמר, 14 בספטמבר 1965
↑  ראש מועצת רמת השרון יתמודד על ראשות לעם, מעריב, 27 במרץ 1977
המפתח, מעריב, 30 במרץ 1977
↑  ח"כ יגאל כהן למקום השני, מעריב, 31 במרץ 1977
↑  יהושע מרקוס, השתנה הנוף המונצפאלי באיזור השרון, על המשמר, 23 בדצמבר 1969
↑  פסח בלקין - ראש מועצת רמת־השרון, מעריב, 1 בדצמבר 1969
↑  מנחם שמואל, רמת השרון: נבחר לראשות המועצה במקרה ועתה זכה ברוב מוחלט, מעריב, 11 בינואר 1974
↑  פסח בלקין נבחר בשנית ברמת־השרון, מעריב, 8 בפברואר 1974
↑  מנחם שמואל, מועצת רמת־השרון הילוותה כספים אך קיבלה מענקים ל"איזון גרעונות", מעריב, 15 בספטמבר 1977
↑  ע. פריפז, נדחתה הצעת אי־אמון במועצת רמת־השרון, דבר, 28 בספטמבר 1977
↑  פסח בלקין הוזמן לחקירה במשטרה, דבר, 3 במרץ 1978
↑  תמיר נזף במשטרה על הדלפת הידיעה בעניין בלקין, דבר, 10 באוגוסט 1978
↑  עליזה ולך, רק על עצמי לספר ידעתי, דבר, 22 במאי 1979
↑  מסע לשינוי שיטת הבחירות המקומיות, דבר, 28 באפריל 1974
↑  תומכי שינוי שיטת הבחירות מאשימים ורהפטיג בסחבת, מעריב, 4 במרץ 1976
↑  רמת השרון, מעריב, 8 בנובמבר 1978
↑  בלקין שילם המחיר - רשימתו זכתה, דבר, 9 בנובמבר 1978
↑  איה אורנשטיין, חילופי האשמות בפלומניזם ובכלנתריזם - ברמת השרון, מעריב, 21 בדצמבר 1978
↑  איה אורנשן, פסח בלקין הוא עדיין ראש ועדת בנין ערים, מעריב, 3 בדצמבר 1979
↑  מרדכי אלקן, אחד מתומכי בלקין עבר למחנה שרמן, מעריב, 19 בספטמבר 1979
↑  הצעירים לשלטון - נוסח רמת־השרון, דבר, 8 באוגוסט 1983
↑  תוצאות בחירות לראשות המועצה המקומית רמת השרון, ילקוט הפרסומים 2988, עמוד 625-626
↑  יואב יצחק, קבוצת משקיעים החליפה הנהלת ח.מ.ן., מעריב, 20 באוקטובר 1986
↑  איה אורן, הוגשה בקשה לפרוק קאונטרי לי, מעריב, 1 באוגוסט 1990
שיירה

שיירת אוניות מלווה במטוסי קרב בדרכה לקייפטאון
שיירה היא קבוצת כלי רכב, כלי שיט, אנשים או בעלי חיים נהוגים, הנעים ביחד כדי לסייע זה בזה. לעיתים שיירה מלווה ליווי מזוין (כלומר: כוח שמירה חמוש) המגן עליה מפני התקפות. באזורים מבודדים נהוג לנוע בשיירות כדי לסייע לכלי רכב שעלולים להתקע עקב תקלה טכנית. בעת מלחמה, תנועת האספקה נעשית בשיירות כדי להגן על השיירה ביעילות. במלחמת העולם השנייה התבצעה רוב תנועת אוניות הסוחר בין אמריקה הצפונית ובריטניה או ברית המועצות בשיירות המלוות על ידי אוניות מלחמה.
שיירות בימי קדם ובמדבר

הסוחרים בימי קדם נהגו לנוע בשיירות. באזור המזרח התיכון היו נהוגות בעיקר שיירות גמלים משום שהגמל הוא בעל סיבולת גבוהה, מסתפק במועט ואינו מושפע מתנאי המדבר הקשים. התנועה בשיירות אפשרה לסוחרים להתגונן ביעילות כנגד שודדים. שיירות גמלים קיימות עד היום באזורי המדבר ויש שבטים, כגון בני שבט הטוארג, המתמחים בהובלת שיירות כאלה. מנהיג השיירה הוא בעל יכולת ניווט גבוהה במדבר ויודע היכן נמצא נווה המדבר הבא או בור המים הקרוב.
שיירת עגלות

שיירת עגלות או גם שיירת קרונות (באנגלית: wagon train) היא קבוצת עגלות מכוסות (קרונות) הנוסעות יחד לשם עזרה הדדית והתגוננות בפני תקיפה. הדוגמאות הידועות ביותר בהקשר זה הן שיירות הקרונות של המתיישבים במערב הישן של אמריקה, שהתקבצו וחצו יחד את המישורים ומעברי ההרים ושיירות הקרונות של הטרקבורים בדרום אפריקה.
בהקשר צבאי שיירת משא (baggage train) הייתה שיירת הקרונות שבאה בעקבות הצבא שנשאה אספקה ותחמושת.
חלוצים חוצים את המישורים של נברסקה