stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנוע הקיטור של ניוקומן

מנוע קיטור של ניוקומן בבלק קאנטרי (Black Cauntry) במערב המידלנדס
מנוע הקיטור של ניוקומן, הנושא את שם ממציאו תומאס ניוקומן, הוא המכונה הראשונה שניצלה בצורה יעילה את כוח הקיטור לביצוע עבודה מכנית. המנוע שימש בעיקר לשאיבת מים ממכרות, ונפוץ באנגליה ובאירופה מתחילת המאה ה-18 עד סופה. ג'יימס וואט, המזוהה יותר מכל אדם אחר עם מנוע הקיטור, פיתח את מנועו על יסוד המצאתו של ניוקומן, ובנה גרסאות חסכוניות ויעילות פי כמה. לעיתים נקרא המנוע של ניוקומן בשם "מנוע אטמוספירי" (atmospheric engine), על שום עיקרון פעולתו.
ניסיונות ראשונים

מכונות קיטור קטנות מסוגים שונים נבנו עוד קודם זמנו של ניוקומן, אך רובן נועדו לשעשוע ולא לתכלית מעשית. בסביבות שנת 1600 נעשו ניסיונות אחדים לנצל את כוח הקיטור להפעלת מזרקות קטנות. תחילה מילאו מים במכל, ואחר כך העלו את לחצם באמצעות זרם קיטור עד שפרץ מן המכל סילון המים המבוקש. מאחר שבאותה תקופה לא היו עדיין הידע והיכולת הדרושים לבניית מכלים גדולים העמידים בלחצים גבוהים, נותרו מכונות אלו חסרות שימוש ותועלת.
אדוארד סומרסֶט, מרקיז ווֹסְטֶר השני (אנ'), פרסם ב-1662 ספר ובו רעיונות אחדים שהגה ופיתח. אחד מהם היה מזרקה מופעלת בכוח קיטור, אשר ניצלה את תופעת התת-לחץ ולא את לחץ הקיטור. על פי תכנונו מולאו לסירוגין שני מכלים בקיטור. קירור המכל גרם להתעבות הקיטור ולהיווצרות ואקום שנוצל לשאיבת מים מבאר. אספקה מחודשת של קיטור דחפה מן המכל את המים שנשאבו לתוכו, כמו בדגמי המנועים הקודמים. על ידי הפעלה לסירוגין של המכלים, זה אחר זה, יצרה המזרקה סילון מים רציף למדי.
ניסיונות ראשונים > המנוע הניסיוני של פָּפֶן

ב־1690 פרסם דֶּנִי פָּפֶן חיבור שכותרתו "Nova methodus ad vires motrices validissimas levi pretio comparandas", המתאר את המנוע האטמוספירי שהמציא. המכונה שהגה פפן הורכבה מצילינדר אנכי, בתוכו נעה בוכנה המצוידת במוט בוכנה. תחילה הכניסו כמות מדודה של מים לתוך הצילינדר, ואז הניחו לבוכנה לרדת עד מפלס המים תוך כדי ניקוז האוויר הכלוא מתחתיה. אחר כך הבעירו אש מתחת לצילינדר והרתיחו את המים. הקיטור דחף מעלה את הבוכנה, וכשהיא הגיעה לקצה העליון של מהלכה, אחז תֶּפֶס במוט הבוכנה והיא נותרה במצב זה. קירור הצילינדר גרם להתעבות הקיטור ולהיווצרות תת-לחץ, והלחץ האטמוספירי הגדול יותר דחף את הבוכנה מטה. אל קצה מוט הבוכנה חובר מיתר שעבר דרך שתי גלגלות ולקצהו נקשרה משקולת. את העבודה ביצעה המכונה תוך כדי התעבות הקיטור, במהלך ירידת הבוכנה. פפן בנה דגם של המצאתו אך לא הוסיף ופיתח אותו. המנוע השני שהגה דמה למכונה שהמציא סיוורי, אך פפן השתמש בה כדי להזרים מים לסיבובו של גלגל מים. ברם, לא היה זה מנוע קיטור "אמיתי", כזה המייצר עבודה מכנית בצורה ישירה.
ניסיונות ראשונים > המנוע של סייוורי

ב-1698 רשם תומאס סֵייוֶורִי פטנט על משאבה מונעת בכוח הקיטור, אותה כינה בשם "The Miner's Friend". המכונה הייתה זהה במהותה להמצאתו של סומרסט, וככל הנראה הועתקה ממנו. היא שימשה לשאיבת מים ממכרות, אך המים לא סולקו מן הצילינדר על ידי זרם חדש של קיטור בלחץ, אלא על ידי הפרש לחצים שנוצר כתוצאה מקירור הצילינדר; התעבות הקיטור גרמה לנפילת הלחץ בצילינדר מתחת ללחץ האטמוספירי, והמים נדחקו החוצה דרך שסתום שנפתח בצורה מכנית ברגע המתאים. קירור הצילינדר עד להיווצרות תת-לחץ בתוכו היה תהליך איטי למדי, וסייוורי פתר זאת מאוחר יותר על ידי סילון מים חיצוני, שזרז את פעולת העיבוי.
מאחר שעומק השאיבה המקסימלי התאורטי הוא 10 מטרים (הלחץ האטמוספירי שווה ללחץ השורר בתחתית עמוד מים בגובה 10 מטרים), לא התאים מנועו של סיוורי למכרות עמוקים. כדי לשאוב מים מעומקים גדולים מ־ 6-7 מטרים, יש להשתמש במשאבה מכנית מסוג כלשהו, הנמצאת קרוב למפלס המים הנשאבים ודוחפת אותם מעלה אל מחוץ למכרה. משאבות דחיקה בוכנאיות, מונעות על ידי סוסים, היו קיימות בשימוש באותם זמנים, אך הצריכו להנעתן מנגנון הפועל בתנועה קווית, הלוך ושוב, שלא היה קיים במכונה של סייוורי. מנועו של סייוורי חסר חלקים נעים ופעל כמעין סיפון, ולכן אין לראות בו מנוע קיטור אמיתי, הממיר אנרגיית חום לאנרגיה מכנית באמצעות מנגנון חיצוני כלשהו.
המנוע של ניוקומן

את הבעיה פתר ניוקומן כשהגה את הרעיון של מנוע קורה (beam engine). בוכנת הקיטור הפעילה משאבת מים בוכנאית בתחתית המכרה באמצעות קורת עץ ענקית, שנעה כנדנדה על עמוד מרכזי.
ב-1712 השלים ניוקומן את בניית המנוע המסחרי הראשון שלו. שנה אחר כך בנה עם שותפו ג'ון קיילי (John Calley) מנוע מעל פיר מכרה מלא מים, כדי להציג לכל את יכולתו, ואומנם המנוע שאב את המים מן הפיר בתוך שעות אחדות. עוד באותה שנה הופעל המנוע במפעלי הפחם Conygree Coalworks סמוך לדָאדְלִי שבמערב המידלנדס, ורפליקה שלו, שניתן להפעילה, מוצגת כיום ב- Black Country Living Museum הסמוך.
עד מהרה יצא שמעו של המנוע למרחוק. מאחר שתוקף הפטנט של סייוורי עדיין לא פג, נאלץ ניוקומן להגיע עמו להסדר ולפעול במסגרת הפטנט הרשום על שמו. המנועים הראשונים של ניוקומן שימשו במכרות הפחם, אך נפוצו גם אל מכרות המתכת במערב אנגליה, כמו מכרות הבדיל בקורנוואל. עד שנת מותו התקין ניוקומן למעלה ממאה מנועים, לא רק במערב הארץ ובמידלנדס אלא גם בצפון ויילס ובקאמבריה. מנועים אחדים נבנו בארצות אירופה, כמו צרפת, בלגיה, ספרד, הונגריה ושוודיה.
המנוע של ניוקומן > מבנה המנוע ואופן פעולתו

המנוע של ניוקומן כלל דוד קיטור (A), בדרך כלל מסוג "ערימת שחת" (haystack boiler), שהותקן מתחת לצילינדר. הדוד ייצר כמויות גדולות של קיטור בלחץ נמוך מאוד, לא יותר מ־ psi ‏1-2, לחץ שדודי הקיטור של אותם זמנים יכלו לעמוד בו.
מנוע הקיטור הפעיל את המשאבה הבוכנאית בתחתית המכרה באמצעות קורה מאוזנת. אל קצה אחד של הקורה (D) חובר בשרשרת מוט בוכנת הקיטור, ואל קצה השני (F) מוט בוכנת המים. הצילינדר (B) בתוכו נעה בוכנת הקיטור היה פתוח לאטמוספירה מצדו העליון, מעל הבוכנה. לבוכנה הייתה שפה זוויתית (P), סביבה נכרך חבל פשתן שהודק למקומו באמצעות משקולות מתכת ושימש כאטם פרימיטיבי. מדי פעם הרטיבו את החבל, כדי שיתרחב ויילחץ אל דפנות הצילינדר.
כאשר פתחו את שסתום האספקה (V), זרם הקיטור מן הדוד אל הצילינדר. לאחר מכן סגרו את שסתום האספקה ופתחו את שסתום ('V), שהזרים מים קרים ממכל גובה (C) לתוך הצילינדר. המים הקרים עיבו את הקיטור, הלחץ מתחת הבוכנה נפל, והיא נדחפה מטה בכוח הלחץ האטמוספירי הגדול יותר השורר מעליה. תנועת בוכנת הקיטור מטה גרמה להתרוממות בוכנת המשאבה ולשאיבת המים מן המכרה. הקורה חזרה למצבה הקודם על ידי משקל מוט בוכנת המים ובוכנת המים עצמה, שהיה גדול במעט מזה של בוכנת הקיטור. הקיטור שהוזרם מחדש אל הצילינדר הרחיק את שאריות מי העיבוי דרך שסתום חד־כיווני והחל מחזור פעולה חדש.
במנועים מן הדגמים הראשונים הופעלו השסתומים בצורה ידנית, אך הדבר לא היווה כל בעיה מאחר שתנועת הבוכנות הייתה איטית מאוד. בדגמים מאוחרים יותר הופעלו השסתומים אוטומטית על ידי הקורה עצמה, באמצעות מערכת דחיפים. האגדה מספרת, שאת מנגנון השסתומים האוטומטי העשוי מיתרי חבל ותפסים (באנגלית: potter cord) המציא ב־1713 נער בשם המפרי פּוֹטֶר, שתפקידו היה לפתוח ולסגור את השסתומים של מנוע הקיטור במקום עבודתו. מכל מקום, מנגנון השסתומים שוכלל ככל הנראה עוד לפני 1715, והוא נראה בבירור באיורים המוקדמים ביותר של המנוע הידועים לנו, שצוירו על ידי הנרי בֵּייטוֹן ב־1717.
מרבית האיורים אינם מציגים את משאבת המים, אלא רק את מנוע הקיטור עצמו. כיום מקובלת הדעה, כי לפחות במנועים הראשונים השתמשו במשאבות שהבוכנה שלהן נעה מטה, במהלך הסניקה, באמצעות הכוח שהפעילה משקולת. רפליקת המנוע של ניוקומן המוצגת בטירת דאדלי כוללת משאבה מסוג זה, וספיקתה 12 פעימות לדקה, 10 גלון (54.6 ליטרים) בכל פעימה. במנועים שבנה לימים ג'יימס ואט נדחפה בוכנת המים במהלך הסניקה על ידי בוכנת הקיטור עצמה, ויכול להיות שהגרסאות המאוחרות של מנועי ניוקומן פעלו באותה צורה.
המנוע של ניוקומן > חסרונותיו של מנוע ניוקומן ואחריתו

ב-1725 כבר היה המנוע בשימוש נפוץ במכרות פחם, והוא הוסיף להתקיים ללא שינויים מהותיים עד סוף המאה ה-18, אז נדחק על ידי מנועו של ג'יימס וואט שנצילותו התרמית ותצרוכת הפחם שלו היו טובים לאין שיעור יותר. שיפורים אחדים במבנה המנוע ובנצילותו נעשו עוד קודם לכן על ידי ג'ון סמיטון, אך השיפורים שהגה ויישם ואט היו גדולים יותר.
חסרונו העיקרי של מנוע ניוקומן היה נצילותו הנמוכה. לאחר שהצילינדר קורר כדי ליצור תת-לחץ, נותרו דפנות הצילינדר קרים, ועם הכנסת מטען חדש של קיטור התעבה חלק ממנו והלך לאיבוד. המשמעות המעשית הייתה, שכמות בלתי מבוטלת של פחם התבזבזה בחימומו מחדש של הצילינדר. חיסרון זה לא היה משמעותי ביותר כל עוד המנוע הופעל במכרות פחם, אך הדבר מנע את ניצולו במכרות מתכת ובתחנות שאיבה בשל עלויות הפחם הגבוהות והצורך לשנע אותו. את הפתרון לבעיה זו הגה ג'יימס ואט. הוא שיפר את מנועו של ניוקומן על ידי עיבוי הקיטור מחוץ לצילינדר, במכל נפרד מיוחד לכך הנקרא "מעבה". שיפור זה הקטין בצורה משמעותית את תצרוכת הדלק. ואט פיתח גם את המנוע בעל הפעולה הכפולה, שמהלכי הבוכנה שלו היו קצובים יותר והתאימו להנעת מכונות תעשייה ולימים גם להנעת קטרים ואוניות.
המנוע של ואט נבנה והופעל לראשונה ב-1769, אך למרות יתרונותיו הוא לא דחק מיד את מנועיו של ניוקומן. וואט סירב לשלם תמלוגים על הפטנטים של ניוקומן, ורק כשפקע תוקפם, ב־1790, נחתם גורלם של מנועי ניוקומן להיעלם, אפילו במכרות הפחם.
מנוע הקיטור הניסיוני של דני פפן, 1690
תרשים סכמטי של מנוע הקיטור של ניוקומן
אנימציה של מנוע הקיטור של ניוקומן. לא מוצגת בתרשים המשאבה הבוכנאית. את האנימציה יצר Matt Keveney.
מעבורות מדינת וושינגטון

לוגו השירות
מעבורות מדינת וושינגטון (באנגלית: Washington State Ferries) הוא שירות מעבורות ציבורי במדינת וושינגטון שבארצות הברית, הפועל במסגרת מחלקת התחבורה שלה. השירות מספק תחבורה ימית ליעדים במפרץ פיוג'יט ואיי סן חואן. השירות הוא הגדול מסוגו בארצות הברית והרביעי בגודלו בעולם. בשנת 2016 השתמשו בשירותיו 24.2 מיליון נוסעים.
היסטוריה

מקורו של השירות ב"צי היתושים"(אנ'), אוסף של קווי מעבורות פרטיות מונעות בקיטור, שפעל במפרץ פיוג'יט בשלהי המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. בשנות השלושים נותרו מהם רק שני קווים פעילים והקו האחרון קרס בראשית שנות החמישים. אז קנה ממשל מדינת וושינגטון את נכסיו והמשיך להפעיל את המעבורות (מ-1951). הממשל התכוון להפעילן רק עד אשר ייבנו גשרים לרוחב נתיבי המים של המפרץ, אלא שהם לא נבנו לבסוף והמדינה המשיכה להפעיל את שירות המעבורות מאז ואילך.
קווים ומעבורות

השירות כולל 13–15 קווים, שמקצתם עונתיים. אחד מהם מגיע גם ליעד בינלאומי - העיר סידני בקולומביה הבריטית שבקנדה. הקווים פוקדים עשרים תחנות עגינה שונות. הקו העמוס ביותר במערכת הוא הקו המחבר בין העיר סיאטל לבין האי ביינברידג' שממערב לה(אנ'). אורך נתיבו הוא כ-14 קילומטר ובשנת 2017 השתמשו בו 6.429 מיליון נוסעים ו-1.929 מיליון כלי רכב. בכל אחד מעשרה קווים נוספים השתמשו באותה שנה למעלה ממיליון נוסעים (מ-2 מיליון ועד 4.1 מיליון).
נכון ל-2019 כלל צי המעבורות 23 כלי שיט משמונה דגמים שונים. קיבולתם היא מ-750 ועד 2,500 נוסעים ומ-64 ועד 202 כלי רכב. מהירות המעבורות היא 13 עד 20 קשר. כולן צבועות בסכמת הצביעה הירוקה-לבנה של השירות. גשרי פיקוד וכבשי העמסה קיימים בשני קצותיה של כל מעבורת, כך שהיא אינה צריכה להסתובב בצאתה מאחת מהתחנות.
עד ראשית שנות ה-2000 הפעיל השירות גם מעבורות לנוסעים בלבד, שכולן הוצאו משירות.
המספנה הראשית של השירות נמצאת באי ביינברידג'.
המעבורת צ'ימאקום (Chimacum), ‏2017
מרי אן שייפר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 בדצמבר 1934 מרטינסבורג, ארצות הברית 
 פטירה:  16 בפברואר 2008 (בגיל 73) San Anselmo, ארצות הברית 
 שם לידה:  Mary Ann Fiery
 מדינה:  ארצות הברית 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  מועדון גרנזי לספרות ולפאי קליפות תפודים 
 תקופת הפעילות:  מ-2008 
 
מרי אן שייפר (לבית פיירי, 13 בדצמבר 1934 – 16 בפברואר 2008) הייתה סופרת אמריקאית, עורכת, ספרנית ועובדת בחנות ספרים. היא ידועה בזכות עבודתה שפורסמה לאחר מותה מועדון גרנזי לספרות ולפאי קליפות תפודים, שכתבה עם אחייניתה, אנני בארוז.
ביוגרפיה

מרי אן פיירי נולדה ב-13 בדצמבר 1934 במרטינסבורג, מערב וירג'יניה. הייתה לה אחות גדולה, סינתיה. הם גדלו ברומני הסמוכה, שבמערב וירג'יניה, אך חזרו למרטינסבורג, שם למדו בבית ספר תיכון. מרי אן סיימה את לימודיה באוניברסיטת מיאמי שבאוקספורד, אוהיו.
היא נישאה לקרל ריצ'רד שאפר בשנת 1956, וב-1958 הם עברו לקליפורניה, שם גידלו שתי בנות, מורגן וליז. במהלך הקריירה שלה, היא עבדה בספריות הציבוריות של סן אנסלמו, לארקספר, וסן רפאל. היא גם עבדה כעורכת ב־Harper &amp; Row, וכמוכרת ספרים בחנויות ספרים בלרקספר ובקורטה מדרה. היא מתה מסרטן בביתה בסן אנסלמו, קליפורניה ב-16 בפברואר 2008. בשל מחלתה, לא יכלה לסיים את עריכת ספרה מועדון גרנזי לספרות ולפאי קליפות תפודים, ולכן ביקשה מאחייניתה, סופרת הילדים אנני בארו, להשלים את המלאכה עבורה.
הערות שוליים

↑  Obituary, RememberingCA.US (website), accessed August 5, 2012
↑  Davies, Stevie (2008-08-08). "Bright and dark". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2024-02-24.
↑  THE GUERNSEY LITERARY AND POTATO PEEL PIE SO… | Kirkus Reviews. (באנגלית)
↑  Benson, Heidi. "Literary labor of love gave way to 'Guernsey'". SFGATE (באנגלית). נבדק ב-2024-02-24.
1 2  Benson, Heidi (27 באוגוסט 2008). "Literary labor of love gave way to 'Guernsey'". SFGate. נבדק ב-24 באפריל 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007432640605171  PLWABN: 9810576472705606  BIBSYS: 8037762  BNE: XX4774479  BnF: cb16026397w (data)  GND: 134110633  ISNI: 0000 0001 2141 2870  LCCN: n2008002134  LNB: 000175708  NDL: 001155145  NKC: xx0110926  NLK: KAC200901937  NSK: 000512279  NTA: 305834223  RERO: 02-A013970111  SUDOC: 133458350  VIAF: 79570919   WorldCat (עם VIAF): 79570919
מימון המונים

מימון המונים היא שיטה פיננסית למימון מיזמים, עסקים וארגונים המבוססת על כסף שמושקע או נתרם על ידי מספר רב של אנשים פרטיים. מימון המונים משמש לקידום מגוון של מטרות, כגון תמיכה באמנים המבקשים סיוע מאוהדיהם, מימון חברות הזנק ופרויקטים עסקיים, קמפיינים פוליטיים, התמודדות עם מצבי חירום ואסון, הלוואות עמית לעמית, מימון סרטים עצמאיים ופרויקטים עיתונאיים, יצירת תוכנה חופשית ועוד, ולפיכך הוא מזוהה עם התנדבות ופעולה אידאולוגית ומכאן כאחת הפרקטיקות של החברה האזרחית.
אף שהיה קיים גם קודם, מימון ההמונים זכה לתאוצה החל מסופו של העשור הראשון של המאה ה-21, בין היתר בזכות פלטפורמות אינטרנטיות חדשות שהוקמו כגון Kickstarter ו-Indiegogo, ושינויי חקיקה במדינות רבות שמאפשרים למספר רב יותר של משקיעים קטנים להשקיע במיזמים בתחילת דרכם עבור אחזקה ישירה בחברות.
היסטוריה

בקהילות היהודיות באירופה החלה בראשית המאה ה־19 תופעה של רישום מנויים ששילמו עבור ספר עוד טרם יצא לאור, על מנת לסייע כספית לסופר להוציא את ספרו לאור. רשימת מנויים אלו הופיעה בעמודי השער של הספר לאחר צאתו לאור, והיא קרויה "פרענומעראנטן". ידוע על קרוב ל־1,000 ספרים שיצאו לאור במתכונת זו.
ב-1997 מעריצי להקת הרוק הבריטית מריליון כיסו סיבוב הופעות שלם של הלהקה כשהצליחו לגייס 60,000 דולר בעקבות קמפיין אינטרנט של מעריצי הלהקה. יוזמי הרעיון היו מעריצי הלהקה שניהלו אותו לפני שהייתה ללהקה מעורבות כלשהי בנושא. מאז אותו קמפיין השתמשו מריליון בשיטה זו בהצלחה רבה לצורך מימון ההקלטה והשיווק של אלבומיהם Anoraknophobia (האלבום ה-12 של הלהקה), Marbles (האלבום ה-13 של הלהקה) ו-Happiness Is the Road (האלבום ה-15 של הלהקה).
היסטוריה > המאה ה-21

החברה ArtistShare שבסיסה בארצות הברית מתועדת כחברה הראשונה שהפעילה אתרי אינטרנט למימון המונים של תחום המוזיקה בהם Sellaband (2006), IndieGoGo (2008), Pledge Music (2009), Kickstarter (2009), RocketHub (2009), Rock The Post (2011) והאתרים הבריטיים שבסיסם בלונדון Sponsume (2010) and PleaseFund.Us (2011).
פראני ארמסטרונג הייתה חלוצת מימון ההמונים בתחום הקולנוע עם הסרט האקולוגי The Age of Stupid בכיכובו של פיט פוסלתווייט. הסרט מומן במימון המונים בתקציב של 450,000 לירות שטרלינג שגויסו באמצעות מכירת "מניות" ל-223 יחידים וקבוצות אשר תרמו בין 500 ל-35,000 לירות שטרלינג.
מורטון ואלנס הם דוגמה מוקדמת ללהקה אלמונית יחסית אשר נכנסה באופן עצמאי לתחום מימון ההמונים בלי להשתמש באתר של צד שלישי כלשהו דוגמת sellaband. ב-2007 דנה פראני ארמסטרונג על הפרויקט שלה עם מנהיג הלהקה רוברט "האקר" ג'סט אשר גייס 20,000 לירות שטרלינג לצורך הקלטת וקידום אלבום הקונספט שלה Bob & Veronica Ride Again. מאז הפרויקטים הראשונים למימון המונים בתעשיית הקולנוע, Spanner films פרסמו מדריך שימושי לביצוע של מימון המונים. פלטפורמות חדשניות דוגמת RocketHub, אתר אינטרנט המקדם פרויקטים יצירתיים, הסיקו כי יש לשלב את המימון המסורתי עם מקורות מימון המונים ממותגים, לצורך סיוע לאמנים וליזמים להתחבר עם מותגים גדולים ומוכרים, ללא צורך באנשי תיווך.
Professional Contractors Group, איגוד מקצועי לעובדי הפרילנס בבריטניה הוקם באינטרנט בשנת 1999 כאשר אנדי ווייט פרסם קריאה ל-2,000 קבלנים להתחייב על סכום של 50 לירות שטרלינג לצורך גיוס 100,000 לירות שטרלינג כדי שיוכל להתחיל להפעיל את הארגון. חמישה ימים לאחר מכן 2,002 אנשים התחייבו על הסכום המבוקש וכך נולד הארגון. כיום הוא מונה מעל 14,000 חברים וזהו איגוד סחר משגשג.
הציטוט הידוע המוקדם ביותר של המושג "מימון המונים" הוא של מייקל סאליבן ב-12 באוגוסט 2006 ב-fundavlog.
חוק ה-JOBS Act, אשר נחתם ואושר על ידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה ב-5 באפריל 2012, מאפשר מאגר רחב יותר של משקיעים קטנים יותר לטובת מימון המונים, עם פחות הגבלות. לרשות לניירות ערך של ארצות הברית ניתנו כ-270 ימים מיום החקיקה כדי לקבוע שיטות וכלים ספציפיים על מנת להבטיח שהמימון יתקיים הלכה למעשה.
פילנתרופיה במימון ההמונים

מגוון של פלטפורמות מימון המונים התפתחו כדי לאפשר לגולשים רגילים לתמוך בפרויקטים ספציפיים של נדבנות ללא צורך בסכומים גדולים של כסף. GlobalGiving, שוק מקוון המחבר תורמים עם פרויקטים של תנועות שורשיות במדינות מתפתחות, מאפשר לאנשים לדפדף בין מבחר של פרויקטים קטנים המוצעים על ידי מוסדות ללא כוונת רווח ברחבי העולם ולתרום כספים לפרויקטים לפי בחירתם. פלטפורמות למתן הלוואות זעירות דוגמת Kiva ו-Wokai, מקלות על הלוואות מימון המונים המנוהלות על ידי ארגונים למתן הלוואות זעירות במדינות מתפתחות. אתר Zidisha, העוסק בתחום מיקרו מימון עמית לעמית ובסיסו בארצות הברית, מציע טוויסט על נושאים אלו כשהוא מחיל מודל הלוואות ישיר מאדם לאדם למיקרו מימון עסקים זעירים שלבעליהם הכנסה נמוכה במדינות המתפתחות. הלווים מ-Zidisha העוברים בדיקת רקע יכולים לפרסם בקשות למיקרו-הלוואות ישירות באתר Zidisha, תוך שהם מפרטים את שיעורי הריבית ותנאי האשראי המוצעים. משתמשי אינטרנט בודדים בארצות הברית ובאירופה יכולים להלוות סכומים קטנים עד כדי דולר אחד ופלטפורמת מימון ההמונים של Zidisha מאפשרת למלווים וללווים לקיים דיאלוג ישיר. קרנות ורווחים שנפרעו מוחזרים למלווים אשר עשויים למשוך את הכסף או להשתמש בו לצורך מימון הלוואות חדשות.
מימון המונים מבוסס הון - Equity Crowdfunding

מימון ההמונים מבוסס הון (השקעה בתמורה למניות בחברה המגייסת השקעה), מאפשר לכל אזרח להשקיע בחברות הזנק. השיטה מאפשרת לכל אחד להשקיע בחברות וביזמים בהם הוא מאמין ולא רק לקבל או לקנות מוצר עתידי של החברה אלא ממש להיות בעל מניות בחברה. שיטה זו הפכה לשיטה פופולרית ביותר לגיוס השקעות למיזמים וחברות היי טק בשלביהם המוקדמים.
בחודש דצמבר 2017, נכנסו בישראל לתוקפן תקנות ניירות ערך (הצעת ניירות ערך באמצעות רכז הצעה) התשע"ז - 2017, "תקנות רכז הצעה", המסדירות את פעילותן של פלטפורמות למימון המונים מבוסס הון או חוב בישראל ופלטפורמות להשקעות ההמונים.
הלוואות עמית לעמית

פלטפורמות אינטרנטיות בתחום הפיננסים מבקשות לעקוף את מערכת התיווך הקיימת, בנקים וחברות כרטיסי אשראי, וליצור נקודת מפגש בין לווים למשקיעים בתחום "הלוואות עמית לעמית". דוגמאות לפלטפורמות כאלה: Zopa (אנגליה), Lending Club (ארצות הברית), קרדיטפלייס (ישראל) ו-Eloan (ישראל). הלוואות מקהל לא בנקאי צוברות תאוצה ברחבי העולם, כאשר בנקים הגדילו את שיעורי הריבית או נסוגו מהלוואות לצרכנים ולעסקים קטנים. קצב הגידול השנתי של פלטפורמות אלה מרשים ביותר והן זוכות בעולם המערבי לתמיכה ועידוד של המחוקק והבנקים המרכזיים.
אתגרים משפטיים > חשיפת קניין רוחני

אחד האתגרים בפרסום רעיונות חדשים באתרי מימון המונים, הוא שהאתרים עצמם מספקים מעט מאוד - אם בכלל - הגנה על הקניין הרוחני. ברגע שרעיון פורסם, ניתן להעתיקו. כפי שציין סלבה רובין, מייסד IndieGoGo: "שואלים אותנו את זה כל הזמן, 'איך אתה מגן עליי מפני האפשרות שמישהו יגנוב את הרעיון שלי?' אנחנו לא אחראים על כל הדברים האלה". עורכי דין של ממציאים, דוגמת סיימון בראון, מייסד United Innovation Association שבסיסה בבריטניה, מחווה דעתו שניתן להגן על רעיונות באתרי מימון המונים באמצעות הגשת בקשות מוקדמות לפטנטים ושימוש בהגנות של סימן מסחר וזכויות יוצרים, כמו גם שימוש בסוג חדש של הגנה על רעיונות הנתמך על ידי הארגון העולמי לקניין רוחני ואשר נקרא Creative Barcode.
אתגרים משפטיים > סכסוכים על פטנטים

ב-30 בספטמבר 2011 הגיש אתר מימון ההמונים קיקסטארטר (Kickstarter) תביעה לקבלת סעד הצהרתי נגד Fan Funded שבבעלותו הפטנט שמפרט את "השיטות והמנגנונים למימון ושיווק עבודה יצירתית". ממציא הפטנט הוא המוזיקאי בריאן קמליו, מייסד אתר מימון ההמונים ArtistShare. קיקסטארטר הגיש את התביעה בטענה שהוא עצמו מפר את הפטנט, ותבע לבטל את הפטנט, או לפחות לקבוע כי האתר לא יואשם בהפרתו. קמליו הגיש את הבקשה הראשונית לרשום את הפטנט כבר ב-2003, אולם הרישום הסופי של הפטנט הושלם רק בראשית 2011. בתקופה זו החל קמליו במסע לגביית תמלוגים כשפנה למספר אתרי מימון המונים וביקש לקבל תשלום עבור השימוש בפטנט שלו. קיקסטארטר טען כי הוא חושש שבכוונתו של קמליו לתבוע את האתר על הפרת הפטנט שלו. קיקסטארטר תבע לבטל את הפטנט או לפחות לקבוע שהאתר לא יואשם בהפרתו. בפברואר 2012 הגיבו ב-Fan Funded להאשמות קיקסטארטר כי מעולם לא נעשו מהלכים להגשת תביעה על הפרת פטנט ושבמקום להגיש הצעה נגדית, קיקסטארטר מיהרו להגיש תביעה.
יתרונות וחסרונות

חסידי פלטפורמת מימון ההמונים טוענים כי היא מאפשרת לרעיונות טובים, שלא היו עוברים את המסננת השגרתית של בעלי הון, לפרוץ ולהשיג מימון באמצעות שימוש בחוכמת ההמונים. אם הצליח היזם למשוך את תשומת הלב הראשונית בצורה זו, הוא יוכל לא רק להבטיח מימון לשלב ה-seed לצורך התחלת הפרויקט שלו, הוא אף עשוי לבסס ראיות שיתמכו בו וברעיון מצד לקוחות פוטנציאליים ולהפיק תועלת מקידום מכירות בשיטת "מפה לאוזן".
כנגד תועלות אלו עומדת הדרישה מהיזם לחשוף את הרעיון שלו בשלב בראשיתי. חשיפה זו מעמידה את היזם בסיכון לכך שהרעיון שלו יועתק ויפותח לשלב מתקדם יותר על ידי מתחרים בעלי מימון יציב יותר.
יתרונות וחסרונות > הגבלות משפטיות

חיסרון משמעותי נוסף בפנייה למימון המונים, טמון בסיכון של אובדן בסבך הפתלתל של חוקי ניירות הערך השונים, מכיוון שפנייה לקבלת השקעות מהציבור הרחב היא לרוב בלתי חוקית, אלא אם כן האפשרות הוגשה בשיתוף עם רגולטור ניירות הערך המתאים, דוגמת הוועדה לניירות ערך ולבורסות (ארצות הברית), הרשות לניירות ערך באונטריו, קנדה, הרשות לשווקים פיננסיים בצרפת, או בקוויבק, קנדה, או הרשות לשירותים פיננסיים בבריטניה. לרגולטורים אלו יכולות להיות דרכים שונות לקבוע מהו נייר ערך ומה לא נחשב לנייר ערך, אולם חוק כללי שניתן להסתמך עליו (לפחות בארצות הברית), הוא the Howey Test .the Howey Test קובע כי העִסקה מהווה חוזה השקעה (ולכן נייר ערך) אם יש: 1. חלופה בכסף. 2. ציפייה לרווחים הנובעים. 3. מהפרויקט המשותף. 4. אשר תלויים אך ורק במאמציהם של היזם או של צד שלישי. על פי תקן זה ברור, שכל הסדר למימון המונים שבו אנשים מתבקשים לתרום כסף תמורת רווחים פוטנציאליים המבוססים על עבודתם של אחרים ייחשב לנייר ערך. לפיכך, חוזה ההשקעה הישים צריך להיות מוסדר עם סוכנות רגולציה (כמו הוועדה לניירות ערך ולבורסות (ארצות הברית)) אלא אם כן הוא מתאים לפטור כלשהו. העונש על הפרת כללי ניירות הערך יכול להשתנות במידה רבה ותלוי בחלקו הגדול בכמות הרווחים שהושגו על ידי היזם, הנזק שנגרם למשקיעים, והאם הפגיעה היא עבירה שנעשתה בפעם הראשונה. כך או אחרת, עבירה יכולה להסתיים בענישה אזרחית או פלילית, השבת כל רווח שנעשה ולעיתים, השעיה לכל החיים מעבודה בתעשיית ניירות הערך.
מימון המונים בישראל

בישראל פועלים בין היתר אתרי מימון ההמונים "מימונה", הדסטארט וכן "start*art", המסייע למימון פרויקטים בתחומי היצירה. הסרט "לא בתל אביב" הופק תוך גיוס למעלה מ-100,000 ש"ח באתר IndieGoGo. פרויקטים נוספים שנעזרו במימון המונים הם האלבום הורה הסלמה! של הבילויים, האלבום "לחם אהבה" של עלמה זהר והספר "2023" של יגאל סרנה. ספר "אפשר הכל" של רועי מייקל שפי מומן בשיטה זו. בתחום הלוואות עמית לעמית Peer to peer Lending פועלים בישראל האתרים קרדיטפלייס, בלנדר ו- Eloan. בשנת 2019 הוקמה באק מיי ארט, פלטפורמת מימון המונים שמתמקדת באומנים בלבד. התמיכה באומן מתבצעת באופן חודשי ולא חד פעמי.
בחודש דצמבר 2017, נכנסו בישראל לתוקפן תקנות ניירות ערך (הצעת ניירות ערך באמצעות רכז הצעה) התשע"ז - 2017, "תקנות רכז הצעה", המסדירות את פעילותן של פלטפורמות למימון המונים מבוסס הון או חוב בישראל ופלטפורמות להשקעות ההמונים.
מימון המונים בישראל > הארגון הישראלי למימון המונים (ISCA)

הארגון הישראלי למימון המונים (ISCA) הוא ארגון ללא מטרות רווח שמטרתו יצירת מקורות מימון חדשים לעסקים קטנים ובינוניים, עמותות ומשקי בית על ידי שימוש במנגנוני מימון המונים. הארגון אימץ גישה ממלכתית והוליסטית לקידום רגולציה בתחום כמשאב לאומי חדש לתועלת הכלכלה והחברה.
הארגון מתחזק אתר אינטרנט בו ניתן להתעדכן בפעילות הארגון, לקבל מידע כללי וללמוד על התחום, ולקבל עצות שימושיות בקשר לגיוס כספים במימון המונים.
ראו גם

השקעה
חוכמת ההמונים
מיקור המונים
Kickstarter
לקריאה נוספת

עמית גל, מימון המונים: מדריך מעשי לבנייה והפצה של קמפיין גיוס באינטרנט, הוצאת פראג, 2015.
רונן פרי, מימון המונים של הליכים אזרחיים, Boston College Law Review‏, 2018.
מנספילד פארק (סרט, 2007)

| --- | --- |

 מבוסס על:  מנספילד פארק מאת ג'יין אוסטן
 בימוי:  איאן ב. מקדונלד 
 הופק בידי:  סוזן הריסון
 תסריט:  מגי ויידי
 עריכה:  מלני אוליבר
 שחקנים ראשיים:  בילי פייפר בלייק ריטסון מישל ריאן
 מוזיקה:  ג'ון אי. קין
 צילום:  ניק דאנס
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברה מפיצה:  ITV Granada Ventures PBS
 שיטת הפצה:  direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  18 במרץ 2007
 משך הקרנה:  88 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סדרת דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מנספילד פארק (באנגלית: Mansfield Park) הוא סרט טלוויזיה בריטי משנת 2007 בבימויו של איאן ב. מקדונלד ובכיכובם של בילי פייפר, מישל ריאן ובלייק ריטסון. הסרט, שהוא עיבוד לרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן, מגולל את קורותיה של פאני פרייס, ילדה שאמה הענייה שולחת אותה לחיות אצל קרובי משפחת העשרים באחוזתם, מנספילד פארק. הסיפור ממשיך כשפאני בת ה-18 מתאהבת בבן דודה אדמונד, שלומד לקראת הכשרתו ככומר. אהבתה לבן דודה מונעת מפאני להיענות להצעת הנישואים של מחזר עשיר יותר, הנרי קרופורד.
"מנספילד פארק" שודר לראשונה בבריטניה ב-18 במרץ 2007 ברשת ITV כחלק מ"העונה של ג'יין אוסטן". צילומי הסרט נערכו ב"ניובי הול" שבצפון יורקשייר. בקנדה שודר הסרט לראשונה ב-23 בדצמבר 2007, ובארצות הברית ב-27 בינואר 2008.