ספורט ומגדר במאה ה-19
המהפכה התעשייתית והשפעתה על עיסוק נשים בפעילות גופנית > המאבק לשיווין זכויות וחינוך גופני

התהליכים הפוליטיים (המהפכה הצרפתית), החברתיים (עיור) והכלכליים (המהפכה התעשייתית) בסוף המאה ה-18 ובמאה ה-19, גרמו לנשים להתחיל לשאול שאלות בנוגע למגבלות החברתיות שמוטלות על נשים בחברה, הן החלו לדרוש שוויון בחינוך ובהשכלה, שוויון בעבודה ובשכר, זכות להיבחר ולבחור, וכן החלו לדרוש שימוש באמצעי מניעה ואפשרות להגבלת הילודה על ידי הפלות (לקראת סוף המאה ה-19). במחצית המאה ה-19 בארצות הברית, ערכים של דמוקרטיה, רצון חופשי, מוביליות חברתית ואינדיבידואליות היו לערכים מרכזיים. נשים מילאו תפקיד חשוב מאוד בתהליך של המאבק נגד העבדות, חלוציות, והן הרחיבו את פעילותן מחוץ לספרה הביתית. שינוי במעמדן של נשים שהחלו לצאת לספרה הציבורית, והאיום של השינויים המתפתחים גרם לטיפוח מוסדות ספורט גבריים, וחסימתם בפני נשים, זאת במטרה להוציא את הבנים מהשפעת מהחינוך הביתי שבו הנשים שלטו. מהמחצית השנייה של המאה ה-19 הוכפלו מספר בתי הספר לבנים, ומשחקי קבוצות וכדור הפכו לעיסוק מרכזי, בפיתוח הגבריות ויכולת הלחימה, חיזוק תכונות של כוח סבל, ערך עצמי, משמעת, התמדה, נאמנות, שיפוט מהיר – תכונות שנתפשו כחיוניות בהתמודדות עם מאבקים בחיים. נשים הודרו מהגבריות הזו, והן הורשו רק להסתכל על המשחקים ולעודד. הרופאים טענו שלימוד ופעילות אינטלקטואלית, מבזבזים את אנרגיית החיים של האישה, ופוגעים בפוריות ובנשיות שלה. אנרגיית החיים צריכה להיות מושקעת בתהליכים של מעגל הרבייה. הייתה התנגדות גם להשכלת נשים שהוסברה בכך שהמוח לא יכול להתפתח במקביל להתפתחות של אברי הרבייה, ולכן אסור לאפשר לילדות ללמוד. מגמה זו החלה להשתנות בעקבות התהליכים שתוארו לעיל. יותר ויותר הבינו שאישה חזקה ובריאה, תוכל לממש את אידיאל האמהות באופן טוב יותר, ולכן פעילות גופנית בהקשר זה היא חיובית.
ב-1830 החל בגרמניה עיסוק חדש בהתעמלות לנשים, כשהמטרה היא חיזוק הגוף הנשי, שיהיה יותר יפה ובריא, כדי שיוכל לעמוד בתפקיד של ייצור המין האנושי. הפעילות הגופנית תגרום לשיפור בריאותן של הנשים, ולעידון גופן, ולחינניות של תנועותיהן. הרופאה הראשונה באיגוד הרופאים האנגלי, ד"ר אליזבט בלקוול, כתבה מאמר ליברלי לכתב עת של נשים, בו היא גורסת שהעיסוק של נשים בפעילות גופנית, תורם לגוף חסון וזקוף, גוף אקטיבי ואנרגטי, גוף ריבוני. אישה ששולטת בגוף שלה, תשלוט בגורל שלה.
בבתי ספר לבנות, התמקדו בלימוד של נימוסים כדי לשפר את הכישורים הנשיים, ולא בהשכלה כללית או בפעילות גופנית. הפעילות היחידה שעסקו בה, הייתה ריקוד או הליכה. לעומת זאת בבתי ספר להשכלה גבוהה לנשים, שנפתחו בעקבות המאבק הפמיניסטי לשוויון בחינוך לנשים, הכניסו לתוכנית הלימודים פעילות גופנית. האווירה הייתה של דאגה לבריאות הציבור ובריאותן של אמהות, וכן השאיפה לחינוך יותר איכותי לנשים, התפתחות זו שינתה את היחס לפעילות גופנית, ואפשרה לנשים לעסוק יותר במשחקים ופעילות גופנית. נשים שלמדו באוניברסיטאות ראו חשיבות רבה בפעילות גופנית במקביל ללימודים, והן הביאו גישה זו לבתי ספר לבנות.
בארצות הברית הוקמו מכללות לנשים בלבד, כתגובה לכך שמכללות לבנים נחסמו בפני הנשים. במכללות אלה נעשה החיבור לספורט, ונפתחו מחלקות להוראה של פעילות גופנית. כדי להתמודד עם הטענות המשפילות בדבר נחיתותן ואי יכולתן הפיזית של נשים לעסוק בספורט, גויסו מורות לחינוך גופני, וכך גדל מאוד העיסוק של נשים בספורט במכללות, במיוחד בענפי הספורט טניס וכדורסל, שהפכו מאוד פופולריים.
ב-1896 חודשו המשחקים האולימפיים, אך באולימפיאדה הראשונה באתונה, נשים לא הורשו להשתתף, בטענה שהמשחקים נועדו לגברים בלבד, ותפקיד הנשים לעודד ולמחוא כפיים. למרות זאת, באולימפיאדה השנייה בפריז בשנת 1900, 22 נשים השתתפו מתוך 997 משתתפים בכמה תחרויות בודדות: בטניס, בחץ וקשת, בגולף ובשיט, וזאת מאחר שאלה נחשבו למתאימים יותר לנשים מבחינה פיזית.