stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נורת'האמפטונשייר
היסטוריה

מיקום המחוז במרכז המדינה הביא לכך ששטחו נותר בלתי-מיושב בתקופה הקדומה. התגלו עדויות מועטות ביותר להתיישבות מתקופת האבן באזור בו ממוקם כיום המחוז.
בערך בשנת 500 לפנה"ס החלה תקופת הברזל באזור, עם התיישבות תרבות האלסטאט באזור המחוז. במהלך המאה הרביעית לפנה"ס נבנו במחוז מספר מצודות בראשי הגבעות באזור ארבורי ורייסבורו וכן בגבעת בורו (Borough Hill), טירת דייקס (Castle Dykes), גוילסבורו, אירתלינגבורו וגבעת האנסברי.
במהלך המאה הראשונה לפנה"ס הפך אזור המחוז לחלק מטריטוריית שבט הקאטוולאוני (שבט שהגיע מאזור בלגיה). שטחי השבט נכבשו על ידי צבא האימפריה הרומית בשנת 43.
הדרך הרומית רחוב ואטלינג עברה דרך המחוז, ובמקום בו ממוקמת כיום העיר טאוקסטר הייתה ממוקמת העיר הרומית "לאקטודורום" (Lactodorum). התיישבויות רומיות נוספות הוקמו באזור נורת'האמפטון, קטרינג ובסמוך לעמק הנהר ננה.
בעקבות עזיבת הרומאים את אנגליה הפך האזור כחלק מהממלכה האנגלו-סקסית של מרסיה. נורת'האמפטון הייתה לאחת הערים החשובות בממלכה. בשנת 654 התנצרה הממלכה לאחר מותו של המלך הפגאני פנדה.
בשנת 889 נכבש אזור המחוז על ידי הדנים, והאזור הפך לחלק מאזור דיינלו שבשליטתם. בשנת 940 נכבש האזור על ידי הוויקינגים ששלטו ביורק הסמוכה. הוויקינגים בזזו ושרפו את ערי המחוז, שנכבש מחדש על ידי האנגלים זמן קצר לאחר מכן, בשנת 942.
המחוז מוזכר בדברי הימים האנגלו-סקסים בשם "המטונשייר" (השייר - המחוז של האמטון) בשנת 1011. הכינוי "הצפוני" (נורת') נוסף לאחר מכן על מנת להבדיל את המחוז מהעיר האמפטון הדרומית, החשובה יותר, אשר כונתה במקביל "האמפטון הדרומית" - סאות'האמפטון.
לאחר הכיבוש הנורמני של אנגליה בשנת 1066 נבנתה במחוז טירת רוקינגהאם עבור ויליאם הכובש. הטירה שימשה כמגורים מלכותיים עד תקופת שלטונה של אליזבת הראשונה. טירת פות'רינגהיי שבמחוז שימשה ככלאה של מרי, מלכת הסקוטים לפני הוצאתה של זו להורג.
בשנת 1460, במהלך מלחמת השושנים, נערך במחוז קרב נורת'האמפטון, שבו נשבה המלך הנרי השישי.
בשנת 1656 היגרה מהמחוז משפחת וושינגטון, משפחתו של ג'ורג' וושינגטון, הנשיא הראשון של ארצות הברית. סבו הגדול של וושינגטון, לורנס וושינגטון, היה ראש העיר של נורת'האמפטון באמצע המאה ה-16. לורנס וושינגטון רכש את טירת סאלגרייב מהנרי השמיני בשנת 1539 למגורי משפחתו.
במהלך מלחמת האזרחים האנגלית תמך המחוז בפרלמנט הבריטי. כוחות המלוכנים שתקפו את המחוז ספגו מפלה קשה בקרב נאסבי בשנת 1645 בצפון המחוז. המלך צ'ארלס הראשון נכלא לאחר תבוסתו בבית הולדנבי שבמחוז בשנת 1647.
בשנת 1823 נודע המחוז כאתר נופש בריאותי בשל האוויר היבש שבו וריחוקו מהים.
המחוז תועש בשלהי המאה ה-18 ובמהלך המאה ה-19 והתפתחה בו תעשיית ייצור הנעלים ותעשיית מוצרי העור. במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 הפך אזור קורבי למרכז של תעשיית הפלדה. עם זאת, ועל אף התיעוש באזורי הערים, מרבית המחוז נותר כפרי ומיושב בדלילות.
ממשל

במחוז שישה אזורי בחירה לפרלמנט הבריטי, היינו נשלחים שישה נציגים מהמחוז לפרלמנט. מחוזות הבחירה הם קורבי, דאוונטרי, קטרינג, צפון נורת'האמפטון, דרום נורת'האמפטון וולינגבורו.
ממשל > שלטון מקומי

בדומה למחוזות השייר האחרים של אנגליה, במחוז שתי רמות של שלטון מקומי. למחוז מועצת מחוז נבחרת, שמקום מושבה בנורת'האמפטון. בנוסף מחולק המחוז לשבעה תת-מחוזות, שבכל אחד מהם מועצת מחוז משלו.
כלכלה

במהלך המהפכה התעשייתית התפתחה במחוז תעשיית הנעליים ומוצרי העור, אולם על אף תיעוש אזורי הערים נותרו מרבית שטחי המחוז כפריים. דגני הבוקר "ויאטביקס" מיוצרים בברטון לאטימר בסמוך לקטרינג, ולבירת קרלסברג מבשלה בנורת'האמפטון.
לחברות רבות מפעלים במחוז ובהן מוצרי איוון קוסמטיקס, סימנס וברקליקארד.
תוצר גולמי מחוזי במיליוני ליש"ט (נכון ל-21 בדצמבר 2005):
| שנה | תוצר מחוזי גולמי | חקלאות | תעשייה | שירותים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1995 | 6,139 | 112 | 2,157 | 3,870 |
| 2000 | 9,743 | 79 | 3,035 | 6,630 |
| 2003 | 10,901 | 90 | 3,260 | 7,551 |
השכלה

במחוז מערכת השכלה המנוהלת על ידי המחוז, ופועלים בו 42 מוסדות השכלה גבוהה ובהם המכללות: בית פלטון, אחוזת קנסטון, מכללת מולטון, מכללת טרשהאם להשכלה גבוהה ומתקדמת, מכלתת נורת'האמפטון, המכללה החדשה של נורת'האמפטון, ומכללת מזרת נורת'האמפטונשייר.
למכללת טרשהאם קמפוסים בולינגבורו, קטרינג וקורבי.
במחוז פועלת אוניברסיטת נורת'האמפטון שבה לומדים כ-10,000 סטודנטים. האוניברסיטה פועלת בשני קמפוסים סמוכים.
תחבורה

בשל המבנה הטופוגרפי של המחוז ומיקומו של מעבר וטפורד, מעבר טבעי בין שתי רמות של גבעות, עברה דרך המחוז הדרך הרומית של רחוב וטלינג. כיום עוברות דרך המחוז מספר דרכים ראשיות ובהן דרך A5, דרך M1 ודרך A14
תחבורה > תעלות

במחוז עוברות שתי תעלות עיקריות - תעלת אוקספורד ותעלת גראנד יוניון. התעלות נפגשות בבראונסטון שבמחוז, ולכן היה האזור צומת דרכים חשוב בתקופה שבה נעשה שימוש מרכזי בתעלות כדרך תחבורה ראשית, קודם להקמת רשת מסילות הברזל.
תחבורה > רכבות

דרך המחוז עוברות שתי מסילות ברזל עיקריות - הקו המרכזי של החוף המערבי והקו המרכזי מידלנד, החוצים את אנגליה. בעבר פעלו במחוז 75 תחנות רכבת אולם כיום פועלות במחוז שש תחנות בלבד. קודם להלאמת מסילות הברזל באנגליה בשנת 1948 פעלו במחוז שלוש חברות רכבת: רכבת לונדון, מידלנד וסקולטנד, רכבת לונדון ונורת' איסטרן ורכבת וסטרן הגדולה.
תחבורה > שדות תעופה

במחוז פועל איירודרום סייוול בסמול לכפר בשם זה. שדה תעופה קטן זה כולל שלושה מסלולים בלתי סלולים. מתוכננת בניית מסלול בטון אשר יאפשר שימוש בשדה התעופה במזג אוויר קשה.
תקשורת

במחוז יוצאים לאור שני עיתונים יומיים: הטלגרף הערב של נורת'האמפטונשייר, וכרוניקל ואקו נורת'האמפטונשייר. במחוז פועלת תחנת רדיו מקומית של רשת ה-BBC שנקראת "BBC רדיו נורת'האמפטון, המשדרת בתדרי FM. כמו כן משדרות במחוז שלוש תחנות רדיו מסחריות.
ספורט

הספורט הפופולרי ביותר במחוז הוא הרגבי. קבוצת הנורת'האמפטון סיינטס משתתפת בליגת גינס, וזכתה באליפות אירופה בשנת 2000 לאחר שהביסה את קבוצת מנסטר רגבי בגביע הייניקן. קבוצת הסיינטס מתאמנת ומשחקת באצטדיון גני פרנקלין שבו 13,600 מושבים (אצטדיון הרגבי השני בגודלו באנגליה).
במחוז פועלות מספר קבוצות כדורגל ובהן מועדון נורת'האמפטון טאון, המשחקת בליגת הפוטבול ליג הראשונה. קבוצות נוספות במחוז הן קטרינג טאון, רשדן אנד דיאמונדס ווילנגבורו טאון.
מועדון הקריקט של מחוז נורת'האמפטונשייר משחק בליגה השנייה של אליפות מחוזות אנגליה.
המחוז משמש כמרכז לתחרויות מרוצי רכב, ומסלול סילברסטון הממוקם במחוז משמש את מרוצי גרנד פרי בריטניה.
הערות שוליים

↑  משרד הסטטיסטיקה הבריטי
↑  נתונים מעוגלים
↑  לרבות ציד ויערנות
↑  לרבות תחום האנרגיה והבנייה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554894005171  GND: 4075499-6  LCCN: n81035813  MusicBrainz: 7e752c5e-ab58-41e1-a5ef-7f7826fa7601  NKC: ge763411  VIAF: 130192898   WorldCat (עם VIAF): 130192898 
מפת המחוז מעשה ידי ג'ו ספיד מהמאה ה-17
תעלת יוניון הגדולה (גראנד יוניון) בבראונסטון
קו הרכבת הראשית של החוף המערבי, בסמוך לכביש M1 באזור דאוונטרי
תרי"ג מצוות

.
מניין המצוות בהקדמה למשנה תורה
תרי"ג מצוות הן, על פי המסורת היהודית, 613 המצוות הכתובות בתורה (בגימטריה 613 = תרי"ג). הן מתחלקות לשתי קבוצות: רמ"ח (248) מצוות עשה ושס"ה (365) מצוות לא תעשה.
בספרי המקרא אין התייחסות למניין המצוות. בתלמוד נאמר לראשונה שקיימות 613 מצוות, אולם לא ניתן פירוט שלהן. הגאונים היו הראשונים שעסקו במניית תרי"ג המצוות לפרטיהן, ובעקבותיהם עסקו בכך גם הראשונים, אולם אין רשימה אחת מוסכמת של 613 המצוות.
בין הספרים הידועים העוסקים במניין המצוות: הלכות גדולות, ספר המצוות ומשנה תורה של הרמב"ם, השגות הרמב"ן לספר המצוות של הרמב"ם, ספר מצוות גדול, וספר החינוך.
המקור למניין תרי"ג מצוות

לרעיון של תרי"ג מצוות אין מקור בדברי התנאים, והוא מופיע לראשונה בדרשתו של האמורא רבי שמלאי:
דרש רבי שמלאי:
שש מאות ושלש עשרה מצוות נאמרו לו למשה – שלוש מאות וששים וחמש לאווין כמניין ימות החמה, ומאתים וארבעים ושמונה עשה כנגד איבריו של אדם.
אמר רב המנונא: מאי קרא (=היכן רמוז בכתוב דרשה זו)? 'תורה צוה לנו משה מורשה' (דברים לג, ד). 'תורה' בגימטריא שית מאה וחד סרי הוי (=שש מאות ואחד עשר הם); 'אנכי' ו'לא יהיה לך' מפי הגבורה שמענום".
החל מתקופת הגאונים קיימות בידינו רשימות שונות של תרי"ג המצוות. הרשימה הראשונה נמצאת בהקדמה לספר הלכות גדולות (בה"ג), שנכתב בידי ר' שמעון קיירא. מניינים רבים של המצוות נכתבו בצורה פיוטית. הפיוטים על מניין המצוות מכונים "אזהרות". וחלקם נכתבו על ידי אישים מפורסמים כמו רס"ג, רבי שלמה אבן גבירול. כותבי רשימות אלה נקראים בספרות התורנים "מוני המצוות".
מוני המצוות קבעו כללים לפיהם יש לספור את הציווים המופיעים במקרא כדי להגיע למניין של תרי"ג: לעיתים מצווה אחת כוללת כמה חלקים ופרטים, לעיתים כמה פרטים שונים בקטגוריה מסוימת נספרים כמצוות נפרדות, ויש ציוויים אשר אינם נכללים במניין תרי"ג על אף שנאמרו במקרא. בין מוני המצוות לא הייתה הסכמה לגבי כללים אלה, ולכן אין רשימה אחת מוסכמת של 613 המצוות. בקביעת הכללים דנו בשאלות כגון:
פרשיות – לדוגמה, האם בגדי כהונה הם מצווה אחת או מספר מצוות?
קרבנות – האם יש למנות את סוגי הקרבנות או את מעשי ההקרבה?
מצוות שנאמרו לשעתן – כמו מצוות הקשורות למשכן או למן, האם הן נכללות במניין המצוות?
מצוות דרבנן – האם הן במניין המצוות?
מבחינתם של שומרי מצוות, קיימות כמה סיבות לצורך בידיעת מניין המצוות:
קיימים דינים מעשיים התלויים במניין המצוות. 
לדוגמה: עונש מלקות, למי שעבר על איסור תורה, וצריך לדעת על כמה אזהרות עבר כדי לקבוע בכמה מלקות הוא חייב.
יש בזה מצוות לימוד תורה.
ברבדי הדרש, הרמז והסוד שבתורה מייחסים חשיבות ומדייקים במספרים 613 ו-620 (613 בתוספת 7 מצוות שתיקנו חכמים) ונאמרו בהם דרשות, רמזים וסודות. דוגמאות:
בתורת הקבלה, נאמר שהספירה הראשונה מעשר הספירות היא כתר ובגימטריה 620, רומזת למניין תרי"ג מצוות דאורייתא בצירוף שבע מצוות בני נח (620=7+613). לפי דעה זו, שבע מצוות בני נח אינן נכללות בתרי"ג המצוות, אך ישנם הסבורים כי שבע המצוות דרבנן הן שמשלימות למניין כתר.
במקום אחר מוסבר ששמה של הגיורת רות הוא בגימטריה 606 כרמז לכך שקיימה את שבע מצוות בני נח אף לפני שהתגיירה, ומשנתגיירה נוספו לה רק 606 מצוות (סך הכל תרי"ג מצוות – 613=7+606). לפי דעה זו, שבע מצוות בני נח נמנות בתוך תרי"ג המצוות.
ביקורת על מניין המצוות

רבי אברהם אבן עזרא בספרו "יסוד מורא וסוד תורה" (השער השני) מתייחס לבלבול הקיים בתקופתו בעניין מניין המצוות, וכותב כך:
הוא ממשיך בהעלאת הבעייתיות העקרונית, לדעתו, במניית המצוות:
כלומר דברי רבי שמלאי בעיניו הם דברי אגדה, שיש להם משמעות מסוימת, אך אינם מדויקים "על דרך מחקר האמת".
גם הרלב"ג סבור שהמספר לא מדויק, אולם לדעתו, המספר קרוב למספר המדויק:
הרשב"ץ, שבתחילת ספרו "זוהר הרקיע" כותב: "דבר מוסכם הוא בכל ישראל שמניין המצוות הוא תרי"ג, ולא נמצא בזה מחלוקת כלל", מעלה
טענה דומה בסוף ספרו:
ספרי המצוות

במהלך ההיסטוריה הרבנית נעשו מספר ניסיונות לכתוב ספר שימנה את תרי"ג המצוות. הניסיון הראשון הידוע לנו הוא מניין המצוות שבפתיחת ספר הלכות גדולות שנתחבר בתקופת הגאונים. אחד הדברים המייחדים מניין זה הוא שבה"ג מונה גם מצוות דרבנן במניין המצוות. מניין זה נעשה מאוד פופולרי בתפוצות ישראל במאות השנים שלאחריו, במיוחד בספרד.
ספרי המצוות > מניין המצוות לפי הרמב"ם

בהקדמתו לספר המצוות מתאר הרמב"ם את נסיבות כתיבת ספר המצוות. בעבודתו על כתיבת ספרו "משנה תורה", הוא התכוון להכין רשימה של כל המצוות, ולכותבה בפתיחת הספר, כדי לוודא שהוא לא שוכח לכתוב על אף מצווה. אולם, הוא היה בדעה שאין שיטתיות במניינים הקיימים בתקופתו, שהתבססו על בה"ג. לדעתו ניתן למנות את המצוות, אלא שבתפיסה המקובלת בזמנו קיימות טעויות חמורות, ולכן הוא כותב שכאשר הוא התכוון להתחיל לכתוב את הרשימה של המצוות:
הרמב"ם התקיף קשות את מניינו של בה"ג ותפוצתו הרבה: "וכן כל פעם ששמעתי את ה"אזהרות" רבות המספר שנתחברו אצלנו בארץ ספרד, נהפכו צירי עלי מחמת מה שראיתי מפרסום הדבר והתפשטותו. ואף על פי שאין להאשימם, כי מחבריהם פייטנים, לא רבנים, ואת הראוי להם מצד אמנותם, היינו: מתק הדיבור ויפי החריזה, כבר עשו בשלמות – אבל בתוכן השיר נמשכו אחר בעל הלכות גדולות וזולתו מן הרבנים האחרונים".
הייחודיות של מניינו של הרמב"ם היא בכך שבפתיחת הספר הוא ניסח את ה"שורשים", כלומר העקרונות המתודולוגיים שהנחו אותו בקביעת רשימת המצוות. בכך הוא בין מוני המצוות היחידים שהסבירו בפרטות מדוע מנו מצווה זו ולא אחרת.
ברבות השנים הפך המניין של הרמב"ם למניין המצוות הנפוץ ומספר ספרים שנכתבו מאוחר יותר מבוססים על המניין של הרמב"ם, כמו ספר החינוך.
ספרי המצוות > מניין המצוות לפי הרמב"ם > השגות על הרמב"ם

הראב"ד שכתב השגות למשנה תורה של הרמב"ם, כתב מספר השגות גם על 'מניין המצוות הקצר' שנכתב בעברית בתחילת ספר משנה תורה.
בעקבות הביקורת הנוקבת של הרמב"ם על מניין הגאונים, ובראשם בה"ג, קם הרמב"ן לגונן על הבה"ג, ובלשונו: "ללמד זכות על הראשונים, ולפרש דברי הגאונים", וכתב ספר "השגות", על ספר המצוות של הרמב"ם. אמנם, בסיום ההקדמה שלו הוא כותב: "עם חשקי וחפצי להיות לראשונים תלמיד, לקיים דבריהם ולהעמיד... לא אהיה להם חמור נושא ספרים תמיד, אבחר דרכם, ואדע ערכם, אך כאשר לא יכילו רעיוני, אדון לפניהם בקרקע, אשפוט למראה עיני". וכך הוא אכן עושה, הוא מתאמץ לפרש את דעת הבה"ג, אך לא תמיד מסכים איתו. בסופן של דבר מתוך השגות הרמב"ן עולה מניין חדש של מצוות, שאינו זהה למניינו של בה"ג וגם לא לזה של הרמב"ם.
ר' דניאל הבבלי, תלמידו של ר' שמואל בן עלי ראש ישיבת בגדד, כתב השגות על "משנה תורה" ועל "ספר המצוות", ושלחן לר' אברהם בנו של הרמב"ם, שהשיב על השגותיו, ונדפסו בספר "ברכת אברהם".
ספרי המצוות > מניין המצוות לפי הרמב"ם > יישוב שיטת הרמב"ם

בשלב מסוים, התהפכו היוצרות, ונכתבה ספרות שלמה של פירושים שמטרתם ליישב את מניין הרמב"ם מהשגות הרמב"ן. הראשון שכתב ספר ליישב את הרמב"ם הוא רבי יצחק די ליאון בעל ה"מגילת אסתר". אמנם בשונה מהרמב"ן, הוא טוען שמכיוון שחילוקי הדעות של הרמב"ם והרמב"ן בספר המצוות נסובים אודות הנחות יסוד בלימוד התלמוד, הוא החליט לרדת לשורש הדברים ולראות מי צודק, ומצא שבכל המקרים הרמב"ם צדק. אחריו נכתבו ספרים נוספים ליישב את דעת הרמב"ם, כמו 'לב שמח' של הרב אברהם אליגירי, ו'קנאת סופרים' של הרב חנניה קזיס.
ספרי המצוות > ספרי מצוות נוספים

נכתבו גם ספרי מצוות נוספים כמו ספר מצוות גדול שנכתב על ידי רבי משה מקוצי, ספר מצוות קטן בידי רבי יצחק מקורביל, ספר חרדים בידי רבי אלעזר אזכרי ועוד. בתקופת האחרונים נכתבו חיבורים המשווים בין ספרי המצוות השונים, כמו "דרך מצוותיך" של הרב יהודה רוזאניס המשווה בין מנייני הרמב"ם, הרמב"ן והסמ"ג ומסביר את יסודות מחלוקתם.
ספר החינוך, ההולך בעקבות מניין הרמב"ם, סדר את המצוות השונות לפי סדר הופעתם בתורה, והוסיף לכל מצווה ביאורים מחשבתיים והלכתיים.
אזהרות

החל מתקופת הגאונים ידוע מנהג לומר בחג השבועות פיוט הכולל את מניין תרי"ג המצוות. במאה התשיעית הם כבר נחשבו מנהג מקובל ומושרש. במקור נאמרו פיוטים כאלה בחזרת הש"ץ של תפילת מוסף, ובהמשך העבירום בחלק מהקהילות למקומות אחרים בתפילה.
הפיוט הקדום ביותר הידוע לנו בסוג זה הוא "אתה הנחלת" המופיע כיום בנוסח אשכנז, שנתחבר בתחילת תקופת הגאונים בבבל, וקדם אפילו למניינו של בה"ג. פיוט זה אינו משעבד את עצמו דווקא למניין תרי"ג ומונה את המצוות בצורה חופשית. רס"ג מתח ביקורת על "אתה הנחלת" בשל חסרונן של מצוות רבות, כתב כמה פיוטי אזהרות משלו שיוכלו להחליף את "אתה הנחלת" הקדום. בפיוטים אלו רס"ג כבר מתבסס על מניינו של בה"ג לתרי"ג המצוות. גם פייטנים רבים אחריו שכתבו אזהרות התבססו על מניין בה"ג, והידוע שבהם הוא רבי שלמה אבן גבירול. כאמור, הרמב"ם שדעתו לא הייתה נוחה ממניין בה"ג, התנגד לאמירת אזהרות אלה, אך לא מתח ביקורת על הפייטנים בטענה שהם "פייטנים, לא רבנים", ולפיכך מניין המצוות אינו תחום התמחותם. בניגוד לשיטת הרמב"ם, רבים ראו בפיוטי האזהרות חיבור בעל משקל הלכתי. למשל, הרשב"ץ כתב פירוש בשם "זוהר הרקיע" על האזהרות של אבן גבירול, ובו הוא מתמודד עם טענות הרמב"ם והרמב"ן, ומנסה אף להסיק מן הפיוט מהי דעתו של אבן גבירול במחלוקת. הרב ירוחם פישל פערלא כתב חיבור ארוך על אחד מפיוטי האזהרות של רס"ג, בו הוא דן בדעת רס"ג בשאלות שונות הקשורות במצוות, על סמך מילים בודדות בהן רס"ג השתמש בפיוטו.
ראו גם

מניין המצוות על פי ספר החינוך
מניין המצוות על פי הרמב"ם
מניין המצוות על פי הרמב"ן
הערות שוליים

↑  בעל הטורים, פרשת יתרו פסוק כ'
↑  הקדמה לתיקון ליל שבועות, מודפס במחזורים, נוסח עדות המזרח
↑  רבינו בחיי, פרשת וירא פרק יט' פסוק ל'
↑  (בתוך "התועלת הששי" של פרשת בא חלק ב)
↑  הקדמה לספר המצוות בתרגומו של יוסף קאפח
↑  יונה פרנקל, מחזור שבועות: לפי מנהגי בני אשכנז לכל ענפיהם (ירושלים, תש"ס), מבוא, עמ' יד.
↑  יונה פרנקל, מחזור שבועות: לפי מנהגי בני אשכנז לכל ענפיהם (ירושלים, תש"ס), מבוא, עמ' לח.
| מצוות ומנהגים יהודיים |
| --- | --- | --- |
| ערכים כלליים | הלכה • עשרת הדיברות • תרי"ג מצוות • שבע מצוות דרבנן • שבע מצוות בני נח • רשימות: מצוות הנהוגות בזמן הזה • מצוות שאינן נוהגות בזמן הזה |  |
| סדר היום | נטילת ידיים • ציצית • תפילין • קריאת שמע • תפילה • תלמוד תורה • ברכת המזון |  |
| הלוח העברי | קידוש החודש • עיבור השנה • שבת • ראש חודש • חגי ישראל ומועדיו • שמיטה • שנת היובל |  |
| מצוות שבין אדם לחברו | ואהבת לרעך כמוך • צדקה • גמילות חסדים • לשון הרע • והדרת פני זקן • אונאת דברים • משפט עברי |  |
| מצוות התלויות בארץ | מצוות יישוב ארץ ישראל • מתנות כהונה • מתנות עניים • איסור ערלה • שמיטה • שנת היובל |  |
| איסור והיתר | כשרות • בשר בחלב • שחיטה • טרפה • איסור אכילת חלב • יין נסך • חמץ |  |
| תשמיש קדושה ותשמיש מצווה | ספר תורה • תפילין • מזוזה • סידור • ציצית • שופר • לולב • מצה • כיפה |  |
| בית המקדש | מצוות בניין בית המקדש • כהן • קורבן • עלייה לרגל • טומאה וטהרה • רשימת מצוות בית המקדש |  |
| משפחה | ברית מילה (או הטפת דם ברית) • פדיון הבן • זבד הבת • בת מצווה • בר מצווה • חופה וקידושין • טהרת המשפחה • מעמד האישה ביהדות • צניעות  • כיבוד אב ואם |  |
| מוות | אבלות • אנינות • הלוויה • קריעה • קדיש • קבורה • סעודת הבראה • שבעה • יום השנה • אזכרה • נר נשמה • הזכרת נשמות • חברה קדישא |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542996805171  LCCN: sh85028880
אנדרטת המלחמה הסובייטית (פארק טרפטו)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אתר הנצחה, פסל מונומנטלי, בית קברות צבאי, בית קברות צבאי סובייטי בגרמניה 
 על שם:  חיילי הצבא האדום שנפלו במהלך הקרב על ברלין
 כתובת:  אלט-טרפטו 
 מיקום:  טרפטו-קפניק 
 מדינה:  גרמניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  8 במאי 1949
 תאריך פתיחה רשמי:  8 במאי 1949 
 יוצר:  יבגני ווצ'טיץ' 
 אדריכל:  יעקב בלופולסקי 
 
 קואורדינטות:  52°29′10″N 13°28′18″E﻿ / ﻿52.486111°N 13.471667°E﻿ / 52.486111; 13.471667
  (למפת ברלין מוגדלת) אנדרטת המלחמה הסובייטית(למפת ברלין רגילה) אנדרטת המלחמה הסובייטית
 
פסל "המשחרר" באנדרטת המלחמה בפארק טרפטו
מראה כללי של אנדרטת המלחמה בפארק טרפטו
פסל אשה (אמא רוסיה) באנדרטת המלחמה בפארק טרפטו
זר מברונזה, קבר האחים ופסל "המשחרר" באנדרטת המלחמה סובייטית בפארק טרפטו
אנדרטת המלחמה הסובייטית (בגרמנית: Sowjetisches Ehrenmal; ברוסית: Воин-освободитель) היא אנדרטה ובית קברות צבאי הממוקמים בפארק טרפטו שבדרום ברלין, בירת גרמניה.
היסטוריה

האנדרטה הוקמה בתכנונו של האדריכל הסובייטי יעקב בלופולסקי לזכרם של 5,000 מתוך 80,000 חיילי הצבא האדום שנפלו במהלך הקרב על ברלין בחודשים אפריל-מאי 1945. האנדרטה נחנכה ביום השנה הרביעי לסיום המלחמה, ה-8 במאי 1949, ושימשה כאנדרטה המרכזית לחללי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה במזרח גרמניה. אנדרטת המלחמה הסובייטית המרכזית, שנבנתה ב-1945 באזור הטירגארטן, נותרה במערב ברלין, והגישה אליה לצורך טקסי זיכרון הותרה במשך שנים אחדות לאחר חלוקת העיר באמצעות שיירה מיוחדת שעברה מהמזרח למערב בצ'ק פוינט צ'ארלי.
למכרז על עיצוב האנדרטה ב-1946 הוגשו 52 הצעות. היא הוקמה באזור ששימש עד לאותן שנים לתחרויות ספורט, והעבודה עליה הושלמה במאי 1949. בטקס החנוכה של האנדרטה השתתף אוטו גרוטהוול, אחד מראשי המפלגה הקומוניסטית של גרמניה המזרחית (ומאוחר יותר ראש ממשלת גרמניה המזרחית), שאמר: "אנו מודים לצבא הסובייטי האדיר, ששחרר אותנו מעול הפשיזם. כעת ההבטחה של הסוציאליזם למיליוני הפרולטרים היא להיאבק למען דמוקרטיה ושלום". ב-1985, לציון יום השנה ה-40 לסיום מלחמת העולם השנייה, צעדו נציגים של תנועות הנוער במסע לפידים אל האנדרטה, ושם נשבעו את "שבועת האמונים של הנוער לגרמניה המזרחית".
האנדרטה הייתה נוכחת בחיי היומיום של אזרחי גרמניה המזרחית - בול הדואר בערך מארק אחד היה של הפסל המרכזי, וביום השנה ה-40 למלחמה הודפס בגרמניה המזרחית לציון האירוע בול מיוחד עם תמונת האנדרטה. בברית המועצות הוטבע מטבע מיוחד של רובל אחד ועליו דמות הפסל והכיתוב "ניצחון על גרמניה הנאצית".
כיום כמעט ולא מתקיימים באנדרטה טקסי זיכרון רשמיים, מלבד הטקס לציון נסיגת הכוחות הרוסים ממזרח גרמניה. בעת הדיונים על איחוד גרמניה התחייבה הממשלה הפדרלית להמשיך ולדאוג לאחזקתן של האנדרטאות הסובייטיות, ולקבל את אישורה של רוסיה לכל שינוי בהן. הטקס הרשמי האחרון נערך ב-31 באוגוסט 1994, בו השתתפו 1,000 חיילים רוסים ו-600 חיילים גרמנים, ונאמו הלמוט קוהל ובוריס ילצין. טקס זיכרון נוסף נערך באנדרטה מדי שנה ב-8 במאי, יום כניעתה של גרמניה, תחת הסיסמה "יום השחרור".
תיאור האנדרטה

הכניסה לאנדרטה היא משדרת פושקין (Puschkinallee) דרך שער ניצחון עשוי אבן גרניט אפורה ועליו חקוקה כתובת לזכרם של החיילים "שנפלו בקרב על החירות והעצמאות של המולדת הסוציאליסטית". שביל מוביל מהשער לרחבה שבה ניצב פסל בגובה 3 מטרים של אישה - סמל למולדת המבכה את בניה שנפלו בקרב. מפסל זה עולה הדרך אל החלק המרכזי של האנדרטה. לאורך השביל צומחות ערבות בוכיות עד לשער המעוצב כשני דגלי ברית המועצות עשויים שיש ורוד שנלקח מבניין לשכת קנצלר הרייך החדשה (Reichskanzlei), לשכתו של אדולף היטלר שנהרסה בתום המלחמה. לצד שני הדגלים מפוסלים שני חיילים כורעים ברך, לבושים במדים ואוחזים בתת-מקלעים. החייל לימין צעיר והחייל לשמאל מבוגר.
כמה מדרגות מובילות מהשער אל אזור הקבורה הסמלי, המציין את מקום משכבם האחרון של 5,000 מחללי הצבא האדום. מיקומם של הקברים עצמם אינו מצוין, והאזור כולו מכוסה במדשאות ובשיחים, תחומים ב-16 סרקופגים עשויים אבן, אחד עבור כל אחת מהרפובליקות שהרכיבו את ברית המועצות בשנים 1940-1956. הסרקופגים מעוטרים בתגליפים המתארים את ההתקפה הגרמנית על ברית המועצות במלחמת העולם השנייה, הסבל וההרס בברית המועצות, ההקרבה והתמיכה של האוכלוסייה בצבא, המאבק ההירואי של הצבא האדום, ההקרבה והסבל של החיילים, ולבסוף - הניצחון והחללים. על הסרקופגים חקוקים גם ציטוטים מדבריו של יוסיף סטלין ברוסית (בחלק הצפוני של כל סרקופג) ובגרמנית (בחלק הדרומי). לאחר איחוד גרמניה תבע הסניף המקומי של המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית להסיר את הציטוטים, אך הבקשה נדחתה, ומרבית הציטוטים נידונו ברבות השנים להשחתה מצד ונדליסטים.
בקצה הרחבה המרכזית הוקם תל מלאכותי ועליו הפסל המרכזי של האנדרטה, בגובה 12 מ' ובמשקל 70 טון, של הפסל הסובייטי יבגני ווצ'טיץ'. הפסל נקרא "המשחרר", והוא מציג חייל של הצבא האדום האוחז בידו האחת חרב, בידו השנייה בילדה גרמניה, ודורך על צלב קרס שבור. ההשראה לפסל הייתה החייל הסובייטי ניקולי מאסאלוב (Nikolai Masalov; 1922–2004), אשר ב-30 באפריל 1945, במהלך הקרב על ברלין מצא ילדה גרמניה שתעתה בדרכה ליד כיכר פוטסדאם - סיפור שבמשך שנים ארוכות נטען כי הומצא על ידי התעמולה הסובייטית, אך מסמכים מאשרים את מהימנותו. בתחתית האנדרטה נמצא חדר מעוטר בפסיפסים בו מונחים בדרך כלל זרי הזיכרון. בשנת 2003 נלקח הפסל המרכזי לשחזור באי ריגן והוצב מחדש ב-4 במאי 2004.
גלריה

שער הכניסה לאתר אנדרטת המלחמה בפארק טרפטו
חייל כורע באנדרטת המלחמה בפארק טרפטו
השיש שנלקח מלשכת הקנצלר של היטלר
פסל החייל הסובייטי המחזיק ילדה גרמניה
שלט הסבר באתר האנדרטה בפארק טרפטו
שער הכניסה לקבר האחים ולאנדרטה
ראו גם

אנדרטת המלחמה הסובייטית שבפארק טירגארטן
אנדרטת המלחמה הסובייטית שברובע פנקו
כאן רק"ע

| --- | --- |

 פרטי התחנה
 סוג:  רדיו ממלכתי
 שפה:  9 שפות שונות
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-15 במאי 2017
 אזורי קליטה ותדרים
 אזור קליטה:  תל אביב והסביבה, אצבע הגליל, חיפה והסביבה, צפון בקעת הירדן, צפון הערבה, מרכז הנגב, יהודה והשומרון, באר שבע וצפון הנגב (נקלט גם ב-101.8FM)
 נקלט בתדר:  101.3FM
 אזור קליטה:  צפת והגליל
 נקלט בתדר:  100.3FM
 אזור קליטה:  נתניה, מרכז הארץ
 נקלט בתדר:  100.5FM
 אזור קליטה:  ירושלים
 נקלט בתדר:  100.3FM,100.5FM
 
 האתר הרשמי
סמל התחנה בעת הקמתה
אלכסנדר דב, מגיש בתחנה
נועה לביא, מגישת תוכנית הבוקר ברוסית
כאן רק"ע (ראשי תיבות של רשת קליטת עלייה) היא תחנת רדיו ישראלית ממלכתית, הפועלת במסגרת תאגיד השידור כאן. התחנה משדרת במספר שפות זרות, שאינן השפות הרשמיות בישראל. החלה את שידוריה ב-15 במאי 2017, כשהחליפה את תחנת רק"ע של רשות השידור.
היסטוריה

לשידורים לעולים בישראל יש היסטוריה עשירה שמתחילה ביוני 1948, עם שידורי יידיש לקפריסין. במשך השנים התווספו שפות רבות נוספות, ובשנת 1991 קמה רשמית תחנת רק"ע במסגרת שידורי הרדיו של קול ישראל ברשות השידור. במקביל, פעלה במשך שנים רבות תחנת שידור ליהודים ברחבי העולם, רשת ה'.
בשנת 2017 עברה התחנה מהפכה עם סגירת רשות השידור ופתיחת תאגיד השידור הישראלי במסגרת הרפורמה ברשות השידור. עם מעבר התחנה לתאגיד נוצרה אי ודאות שצפויה להפסק עם התייצבות המתכונת החדשה. חלק מהמגישים עזבו, חלק מהתוכניות בוטלו, אחרות נוצרו. מספר לא מעט של מערכות בשפות שונות נסגרו.
שפות השידור

כיום משדרת התחנה כחלק מתאגיד השידור הישראלי בשפות הבאות (שנת התחלת השידורים מתייחסת לשידורים עצמם, לפני שהועברו לאחריות רק"ע):
אנגלית, צרפתית, יידיש ולאדינו מאז 1948.
ספרדית מאז 1952.
רוסית מאז 1958.
גאורגית מאז 1970.
בוכרית מאז 1975.
אמהרית מאז 1984.
השידורים בתיגרינית (1985 עד 2014), טאטית (1986 עד 2011), פולנית (1952 עד 1957), תימנית, ובעברית קלה (מאז 1958) נפסקו במהלך השנים מחוסר מאזינים. עם סגירת רשות השידור פסקו השידורים בשפות הבאות:
פרסית מאז 1949 (ראו: קול ישראל בפרסית.).
רומנית והונגרית מאז 1953.
מוגרבית מאז 1958.
ארמית מאז 2012.
המתכונת הנוכחית

נכון לאפריל 2018 משדרת הרשת 24 שעות ביממה ב-9 שפות. המערכת ברוסית משדרת מבזקי חדשות מדי שעה עגולה, יומני חדשות ותוכניות רבות בנושאים מגוונים. בשאר השפות משודרות מהדורות חדשות בכל משבצת ולאחריה בדרך כלל תוכניות שבועיות מתחלפות. בשעות הלילה המאוחרות משודרת מוזיקה מרחבי העולם.
| שעה | 6:00 | 7:00 | 12:00 | 12:30 | 13:00 | 14:00 | 15:00 | 18:00 | 19:00 | 20:00 | 21:00 | 22:00 | 23:00 | 0:00–6:00 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| א' - ה' | אמהרית | רוסית | גאורגית | בוכרית | אמהרית | ספרדית |  |  | אמהרית | אנגלית | צרפתית | רוסית | רוסית | שירים מן העולם |
| ו' | אמהרית | רוסית | גאורגית | בוכרית | אמהרית | ספרדית | רוסית | יידיש (ש.ח.) | אמהרית | אנגלית | צרפתית | רוסית | רוסית | שירים מן העולם |
| ש' | אמהרית | רוסית | גאורגית | מוזיקה | אמהרית | ספרדית |  |  | אמהרית | אנגלית | צרפתית | לאדינו | יידיש | שירים מן העולם |