stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חצות בפריס
פרשנות > האמנם קומדיה רומנטית?

במבט ראשון הסרט משויך לז'אנר הקומדיה הרומנטית, ומסגרתו של הסרט נותנת סיבות ברורות לכך: הסרט עוסק בזוג מאורס, גיל ואינז, המגיע לבילוי בפריס. בתחילת הסרט מביע גיל את אהבתו לאינז, בהמשך הסרט הוא מתאהב (או לפחות חושק) באדריאנה, והסרט מסתיים בהבטחה לרומן חדש, בין גיל לגבריאל. עם זאת, מרכיבים אלה הם רק המסגרת של הסרט, שעיקרו פנטזיה נוסטלגית – "שיר אהבה נוסטלגי לפריז של שנות ה-20, לאמניה המודרניסטים, לסופרים האמריקאים הדגולים שגלו בה, לסלונים הספרותיים שפרחו בה, ולפריטי הממורביליה שבאים עם זה". זהו סרט ש"מעלה את השאלה: למה אנחנו כל הזמן מפנטזים על מקום אחר וזמן אחר במקום להיות מרוצים בכאן ובעכשיו?". בהתאם לכך מתאר המבקר אורי קליין את הסרט כ"פנטסיה קומית".
שאלת הז'אנר אליו משתייך הסרט באה לידי ביטוי גם בהבדל שבין כרזת הסרט האנגלית לכרזה העברית. הכרזה העברית היא כרזה רומנטית מובהקת – נראים בה גיל ואינז מתנשקים על גדת הסן. הכרזה האנגלית, לעומת זאת, מתרחקת מהרומנטיקה ומדגישה את הפנטזיה הנוסטלגית – גיל נראה בה הולך לבדו על גדת הסן, ואת השמים מחליפה יצירתו של וינסנט ואן גוך, "ליל כוכבים".
פרשנות > האם גיל הוא בן דמותו של וודי אלן הצעיר?

רבים טענו שדמותו של גיל, בגילומו של אוון וילסון, משקפת את דמותו של וודי אלן בצעירותו. אלן הכחיש זאת במהלך פסטיבל קאן: "וילסון הוא ההפך ממני. אני ניו יורקי, ואוון הוא קאובוי שנולד בטקסס ונשמע כמו טקסני. אוון הוא גולש גבוה ובלונדיני, חובב חופים שחי בהוואי, ואני שונא את חוף הים." עם זאת, ציין אלן: "כשכתבתי את התסריט כתבתי אותו לטיפוס כמוני, מישהו שהיית מקשר לניו יורק, ויש שחקנים אמריקאים שיכלו לעשות את הדמות כמוני, בטבעיות, אבל לא הרגשתי שאני רוצה מישהו מהם לסרט הזה", ולכן, לאחר שווילסון נבחר לתפקיד, "החלטתי לשכתב לחלוטין את התסריט ולהתאים אותו לאוון. אנשים שרואים את 'חצות בפריז' חושבים שהדמות שלו היא דמות שאני הייתי יכול לשחק כשהייתי צעיר, אבל הדרך בה אוון משחק אותה שונה ממני לחלוטין - הוא לא נשמע כמוני, הג'סטות שלו שונות משלי. זה נשמע כמו כשמישהו שנולד בטקסס או חי בהוואי אומר שורות שאני כתבתי. אם אני הייתי משחק את הדמות הזאת, זה היה סרט אחר לגמרי: הייתי עושה אותו הרבה יותר מהיר ועצבני, ומדבר יותר מהר. אוון מדבר כמו מישהו שמבלה על גלשן. אני הייתי עושה את זה בסגנון של אינטלקטואל מהחוף המזרחי".
חסידות גורליץ

חסידות גורליץ (ביידיש: הויף גארליץ) היא חסידות גליציאנית, ענף של חסידות צאנז. מחסידות גורליץ יצאו חסידות ברדיוב, חסידות רודניק, חסידות ז'מיגראד, חסידות טשאקאווא וחסידות קלויזנבורג.
תולדות החסידות > רבי ברוך הלברשטאם

מייסד החסידות היה רבי ברוך הלברשטאם מגורליץ (1826-1906), בנו החמישי של האדמו"ר מצאנז רבי חיים הלברשטאם. רבי ברוך נפטר בתרס"ו. כל בניו שימשו באדמו"רות וברבנות.
תולדות החסידות > רבי אלישע הלברשטאם

בנו הרביעי, רבי אלישע הלברשטאם מגורליץ (1860-1941) כיהן אחריו כרב בגורליץ. רבי אלישע סירב לנהוג באופן רשמי כאדמו"ר, והסתייג מכך שהחסידים מביאים לו "פתקאות". נישא לבת דודו רבי מרדכי דב מהורניסטייפול. במלחמת העולם השנייה הוגלה רבי אלישע לסיביר, בה נפטר בט"ו בניסן תש"א.
ילדיו היו:
רבי צבי מנחם מנדל (-תשכ"ז) האדמו"ר מגורליץ-רופשיץ בניו יורק חתנו של רבי מנשה מרילוס מדובצק-רופשיץ.
הרב נפתלי חיים מגורליץ. רב בגורליץ וגבאי של כולל חיבת ירושלים-גאליציה. חתנו של רבי אלתר זאב הורוביץ מסטריזוב, נפטר בעיר יקוצק ונטמן בה, לאחרנה שופצה מצבתו בביה"ח בעיר יקוצק על ידי אגודת 'אהלי צדיקים'.
רבי דוד משה (תר"נ - תשל"א), האדמו"ר מדינוב בארצות הברית. חתנו של רבי יוסף מדינוב. חיבר את הספר "הנותן אמרי שפר". נפטר ללא ילדים.
רבי אהרן (תרנ"ה-?) האדמו"ר מגורליץ-וויליטשקה בארצות הברית. חתנו של רבי שמואל שמעלקה פרנקל-תאומים, רבה של קלוסני-וויליטשק.
רבי יחזקאל שרגא האדמו"ר מגורליץ בארצות הברית. חתנו של הרב שמואל שפירא מראדום.
הרב מרדכי דוב (-כ' בתשרי תשל"ט). התגורר בירושלים ונפטר בניו יורק.
רבי ברוך הלברשטאם (- ט"ו באב תשמ"ב). חתנו של הרב ישכר שלמה טייכטל.
חתנו רבי יצחק שפירא-קטן מטיסמניץ - בורו פארק, בנו של רבי צבי אלימלך מלנצהוט.
חתנו הרב ברוך משה פרנס.
חתנו הרב זלמן הלברשטאם מארצות הברית.
בתו נחמה.
תולדות החסידות > החסידות אחרי השואה

בנו של רבי אלישע, רבי ברוך, נישא לגיטל, בתו של הרב יששכר שלמה טייכטל, עלה לישראל ובהתחלה סירב לכהן באדמו"רות, אך חסידי גורליץ בנו בית כנסת ומינוהו בראשם ולימים החל להתנהג באדמו"רות. כיום שני בניו של רבי ברוך, רבי אלישע הלברשטאם (חתנו של הרב יהודה אריה דייטש) ורבי חיים מנחם הלברשטאם (חתנו של הרב מנחם מנדל מנדלזון רבה של קוממיות), מכהנים כאדמו"רי גורליץ. בן נוסף הוא רבי ישכר שלמה הלברשטאם המשמש כאדמו"ר מקאלשיץ.
בארצות הברית מכהן חתנו של רבי ברוך, רבי יצחק דב יונגרייז (נכדו של רבי אשר אנשיל יונגרייז מטשנגר (אנ')). חתנים נוספים הם הרב יחיאל מאיר פנט, חסיד בעלז, ר"מ בישיבת נדבורנה בבני ברק, הרב אליהו זלמנוביץ (בנו של הרב ישראל אריה זלמנוביץ אב"ד עכו, ששימש כראש הכולל בבית הכנסת גורליץ), והרב יעקב שמשון יעקבוביץ.
טקלמריאם שנקו

טקלמריאם שנקו בלצ'ה (באמהרית: ተክለማርያም ሻንቆ; נולד ב-2 בינואר 1998 בבאטו שבאתיופיה) הוא כדורגלן אתיופי המשחק בעמדת השוער בקבוצת סידמה קופי מליגת העל האתיופית ובנבחרת אתיופיה.
קריירת מועדונים

טאסו שיחק בקבוצות אדיס אבבה סיטי, האווסה סיטי וקפה אתיופי מליגת העל האתיופית. ב-12 ביולי 2021 חתם בסידמה קופי מליגת העל האתיופית.
קריירה בינלאומית

ב-10 בדצמבר 2017 ערך טאסו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אתיופיה, בתיקו 1-1 נגד נבחרת אוגנדה במסגרת אליפות מזרח ומרכז אפריקה.
הוא נכלל בסגל נבחרת אתיופיה לקראת טורניר גביע אפריקה לאומות 2021.
טובורו

| --- | --- |
 מדינה:  קמרון קמרון
 אזור:  אזור הצפון
 גובה:  509 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  18,583 (2005)
 קואורדינטות:  7°46′15″N 15°21′24″E﻿ / ﻿7.77083°N 15.3567°E﻿ / 7.77083; 15.3567 
 אזור זמן:  UTC +1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קמרון מוגדלת) יאונדה דואלה מרואה גארואה ברטואה במנדה נגאונדרה ניגריה ניז'ר צ'אד הרפובליקה המרכז אפריקאית  קונגו גבון גינאה המשוונית  מפרץ גינאה טובורו(למפת קמרון רגילה) יאונדה דואלה מרואה גארואה ברטואה במנדה נגאונדרה ניגריה ניז'ר צ'אד הרפובליקה המרכז אפריקאית  קונגו גבון גינאה המשוונית  מפרץ גינאה טובורו(למפת אזור הצפון רגילה) גארואה לאגדו גידה בקה אדמאווה הצפון הרחוק צ'אד ניגריהטובורו(למפת אזור הצפון מוגדלת) גארואה לאגדו גידה בקה אדמאווה הצפון הרחוק צ'אד ניגריהטובורו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
טובורו (בצרפתית: Touboro) היא עיירה בקמרון שנמצאת באזור הצפון.
ב-2014 פורסם כי ישנן בעיית מהגרים בטובורו עקב אלימות של שני ארגונים חמושים (סלקה ואנטי-בלאקה).
גאוגרפיה

טובורו ממוקמת כ-277 ק"מ מבירת האזור גארואה וכ-575 ק"מ מבירת המדינה יאונדה. בנוסף, העיירה ממוקמת כ-362 ק"מ מהגבול של קמרון עם ניגריה, כ-17 ק"מ מהגבול של קמרון עם צ'אד וכ-31 ק"מ מהגבול של קמרון עם הרפובליקה המרכז-אפריקאית. צפונית לעיירה נמצא שדה תעופה.
אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 25 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא מרץ (30 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא אוגוסט (22 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,734 מילימטרים בשנה. חודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (494 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה

טובורו ממוקמת ליד הכביש הלאומי N13 והכביש D89.
הערות שוליים

↑  "Cameroon: Location of Refugees and Main Entry Points (as of 02 May 2014) - Cameroon". ReliefWeb. נבדק ב-2014-06-08.
↑  "There is growing concern about the influx of refugees from Central Africa". Fides News Agency. 2014-04-10. נבדק ב-2014-06-12.
↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בקמרון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חוקת אוקראינה

חוקת אוקראינה (באוקראינית: Конституція України) מהווה את הבסיס החוקי של אוקראינה. החוקה אומצה ואושררה בישיבה החמישית של המועצה העליונה של אוקראינה ב-28 ביוני 1996. החוקה התקבלה בתמיכת 315 קולות מתוך 450 קולות אפשריים (300 קולות מינימום).
כל שאר החוקים והפעולות המשפטיות האחרות של אוקראינה חייבים להיות בהלימה לחוקה. הזכות לתקן את החוקה באמצעות הליך חקיקה מיוחד נתונה אך ורק לפרלמנט. הגוף היחיד שיכול לפרש את החוקה ולקבוע אם החקיקה תואמת אותה הוא בית המשפט החוקתי של אוקראינה.
מאז 1996 נחגג יום החוקה ב-28 ביוני.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
שינוי ב-2004, 2010, ו-2014.
מבנה

חוקת אוקראינה מחולקת ל-15 פרקים:
עקרונות כלליים
זכויות האדם והאזרח, חירויות וחובות
בחירות. משאל עם
המועצה העליונה
נשיא אוקראינה
קבינט השרים של אוקראינה. גופים אחרים בעלי סמכות ביצוע
פרוקורטורה (משרד התובע)
צדק
המבנה הטריטוריאלי של אוקראינה
הרפובליקה האוטונומית של קרים
שלטון עצמי מקומי
בית המשפט החוקתי של אוקראינה
הצגת תיקונים לחוקת אוקראינה
הוראות סופיות
הוראות מעבר
תיקונים

בהתאם לפרק XIII: של חוקת אוקראינה ניתן לבצע תיקונים בחוקה רק בהסכמת שני שלישים לפחות מההרכב החוקתי (450 המחוקקים האוקראינים) של המועצה העליונה של אוקראינה.
בנוסף לכך, תיקונים בפרק I - "עקרונות כלליים", פרק III - "בחירות. משאל עם" ופרק XIII - "הכנסת תיקונים לחוקת אוקראינה", יכולים להיות מתוקנים על ידי הפרלמנט של אוקראינה רק בתנאי שהם יאושרו גם במשאל עם אוקראיני שיועד על ידי נשיא אוקראינה.
הערות שוליים

1 2  Ukraine celebrating 20th anniversary of Constitution, UNIAN (28 June 2016)
↑  Yulia Tymoshenko Goes On Trial A Day Before Constitution Day, Eurasia Daily Monitor (30 July 2011)
↑  Ukraine marks Constitution Day on June 28, UNIAN (28 June 2018)
↑  BYT not to vote for prolonging term of parliament, president, Kyiv Post (January 31, 2011)
| חוקות מדינות העולם |
| --- | --- | --- |
| המזרח התיכון | איחוד האמירויות הערביות • איראן • אלג'יריה • בחריין    • טורקיה • ירדן • ישראל • כווית • לבנון • לוב • מצרים • מרוקו • סוריה • עומאן • ערב הסעודית • עיראק  • קטר  • תוניסיה • תימן |  |
| אסיה | אוזבקיסטן • אינדונזיה • אפגניסטן • בהוטן • בנגלדש • ברוניי • הודו • הונג קונג • המלדיביים • הפיליפינים • טאיוואן • הרפובליקה העממית של סין • וייטנאם • טג'יקיסטן • טורקמניסטן • יפן • לאוס • מונגוליה • מזרח טימור • מיאנמר • מלזיה  • נפאל • סינגפור • סרי לנקה • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן • קירגיזסטן • קמבודיה • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק  • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונטנגרו • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קוסובו • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אפריקה | אוגנדה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בוטסואנה • בורונדי • בורקינה פאסו • בנין • גאנה • גבון • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניגריה • ניז'ר • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה  • סיירה לאון • סיישל • סנגל • צ'אד • קומורו • הרפובליקה של קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה |  |
| אמריקה | אורוגוואי • איי בהאמה    • אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • אקוודור • ארגנטינה  • ארצות הברית • בוליביה • בליז • ברבדוס • ברזיל   • ג'מייקה • גואטמלה • גיאנה • גרנדה  • דומיניקה • האיטי  • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • ונצואלה • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סורינאם • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס  • פנמה • פרגוואי • פרו • צ'ילה • קובה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • איי מרשל   • איי שלמה  • ונואטו • טובאלו • טונגה • מיקרונזיה • נאורו • ניו זילנד • סמואה  • פיג'י • פלאו • פפואה גינאה החדשה • קיריבטי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: kon2012738553 
חוקת אוקראינה
חוקי הכפייה

חוקי הכפייה או החוקים הבלתי נסבלים (באנגלית בריטית: Coercive Acts, באנגלית אמריקנית: Intolerable Acts) הם ארבעה חוקים שחוקק הפרלמנט הבריטי בשנת 1774 בתגובה למרד שפרץ בעיר בוסטון בשנת 1773, הידוע בכינויו "מסיבת התה של בוסטון". חוקים אלה נועדו לדכא את ההתקוממות שהתחוללה בקולוניה מסצ'וסטס, והביאו להתרעמות מצד תושבי מדינה זו וכן מצד כלל 12 הקולוניות האחרות כנגד הכתר הבריטי. החוקים היוו זרז ותשתית איתנה לחיזוק ההתקוממות של המתיישבים בקולוניות הבריטיות ביבשת אמריקה הצפונית, מה שהוביל לאחר מכן לפריצת מלחמת העצמאות האמריקאית.
הרקע לחקיקת החוקים

בימים שבין הסכם פריז ב-1763 ועד הכרזת העצמאות ב-1776, הטילה בריטניה על מושבותיה באמריקה גזרות כלכליות שונות במסגרת "חוקי הסוכר", "חוקי האדמה", "חוקי הבולים" ויתר החוקים המרקנטיליסטיים. חוקים אלה עוררו את זעמם של המתיישבים האנגלים באמריקה, ואלה הגיבו בפעולה שכונתה "מסיבת התה של בוסטון". אמריקאים מחופשים לאינדיאנים השליכו את מטענה של ספינת תה של חברת הודו המזרחית הבריטית למימי האוקיינוס האטלנטי. בעקבות האירועים סערו הרוחות בבריטניה והציבור הבריטי דרש מהפרלמנט לחוקק חוק שיעניש את המתיישבים במסצ'וסטס ובעיקר את תושבי העיר בוסטון.
מבנה החוקים

חוקי הכפייה הם סדרה של ארבעה חוקים:
חוק הממשל של מסצ'וסטס - ביטול חוקת מסצ'וסטס. החוק ביטל את חוקת המושבה והפך את משרתי הציבור שלה (שופטים, שריפים וכדומה) לממונים ישירים של הכתר הבריטי ולא לממונים של מנהל המושבה. כמו כן החליף החוק את המושל האזרחי במושל צבאי והגביל את כינוס המועצות העירוניות.
חוק נמל בוסטון הורה על סגירת הנמל לשיט עד החזרת תמורה שוות ערך לתה שהושמד.
חוק השיפוט - קבע שמשרת ציבור שיואשם בעברה חמורה יועמד לדין מחוץ למסצ'וסטס. חוק זה בא להבטיח "משפט הוגן". עד אז תביעה של תושב המושבה כנגד כל משרת ציבור נידונה במושבתו של אותו תושב, פעמים רבות מי שישב בחבר המושבעים היה חבר או מכר של התושב שהיה בדרך כלל חדור שנאה לבריטים ועל כן התקשה לפסוק באופן אובייקטיבי. החוק בא למנוע מצב זה.
חוק האכסון - חייב כל אזרח במסצ'וסטס לאכסן בביתו חיילים על פי דרישה של השלטונות. האכסון כלל הקצאת חדרים על פי דרישת הצבא וסיפוק מזון.
בנוסף נחקק גם חוק קוויבק. חוק זה, שנספח לסדרת "חוקי הכפייה" הרשה לצרפתים הקתוליים בקנדה להחזיק במנהגיהם ובמרבית המערכת המשפטית שלהם. כמו כן החוק העביר לפרובינציה של קוויבק שטח שבין נהר המיסיסיפי לנהר אוהיו. למעשה היה מדובר בהענקת מונופול כלכלי על סחר הפרוות הרווחי שרווח מאוד באזור זה.
הפגיעה באמריקנים

הפגיעה המרכזית של החוק הייתה פגיעה כלכלית בתושבי מסצ'וסטס בכלל, ובתושבי העיר בוסטון בפרט. באותה תקופה הייתה כלכלת בוסטון מבוססת על הנמל, שנסגר על-פי החוקים החדשים. חוק קוויבק שנלווה ל"חוקי הכפייה" עורר תגובה חריפה במיוחד שכן משמעותו הייתה הענקת פריבילגיות מיוחדות למי שנחשבו בעבר לאויבי המושבות, זאת בזמן שפריבילגיות דומות נשללו מתושבי מסצ'וסטס שנחשבו אזרחים בריטים. בנוסף, נתן "חוק קוויבק" למתיישבים הצרפתים מונופול על המסחר בפרוות, ענף שהיה רווחי מאוד באותה תקופה.
תגובת המושבות

"חוקי הכפייה" נתפסו במושבות האמריקניות כהכרזת מלחמה עליהן. בשלב הראשון סירבו המושבות לתת לספינות הבריטיות לעגון בנמליהן. הממשלה הבריטית הניחה שהספינות שלא יכלו להגיע לנמל בוסטון הסגור ייקלטו בנמלי המושבות האחרות, אך הן מנעו זאת לאות סולידריות עם מצבה של מסצ'וסטס, בבחינת "היום מסצ'וסטס מחר אנחנו".
"חוקי הכפייה" היו הגורם המרכזי שהביא לכינוס הקונגרס הקונטיננטלי הראשון ב-5 בספטמבר 1774. הכינוס הזה בישר את תחילת ההתנתקות של המושבות ממדינת-האם בריטניה, ואת רצונם של האמריקנים בעצמאות.
ב-1 במאי 1774, לאחר קבלת חוקי הכפייה, התפרסמה ב"לונדון מגזין" (The London Magazine) קריקטורה המבקרת בחריפות את מדיניות ממשלת בריטניה כלפי מושבותיה באמריקה. בוסטון נראית בקריקטורה בדמות אישה אינדיאנית שמקבלת "טיפול רפואי", שהוא למעשה התעללות, מידי שרי ממשלת בריטניה. ראש הממשלה, לורד פרדריק נורת' מנסה בכוח להשקות את האישה בתרופה מתוך קנקן תה המסמל את חוקי הכפייה. שר המשפטים, לורד ויליאם מוריי, הרוזן ממנספילד, כופת את ידיה של האישה, בעוד ג'ון מונטגיו, הרוזן מסנדוויץ', שהיה ידוע כרודף שמלות, מציץ מתחת לשמלתה. מאחורי האישה עומדת אִמהּ, המייצגת את בריטניה, ובוכה בחוסר-אונים. על ה"רופאים" מגן חייל בריטי שעל חרבו כתוב "הממשל הצבאי". מתחת לקריקטורה נכתב באירוניה: "הרופא המוכשר, או אמריקה בולעת את התרופה המרה". הקריקטורה הופצה במושבות על ידי פול רוויר, תושב בוסטון שהיה פעיל במהפכה האמריקנית. שמו של צייר הקריקטורה אינו ידוע.
קריקטורה שפורסמה ב-1 במאי 1774 ב"לונדון מגזין". בוסטון מתוארת בדמות אישה שעוברת "טיפול רפואי", שהוא למעשה התעללות, מידי שרי ממשלת בריטניה.
טלצג

טלצגים (לפני מהדורת 2019 - טלסקרין) הם מכשירים הפועלים בו זמנית כטלוויזיות, מצלמות אבטחה ומיקרופונים. הם מופיעים ברומן הדיסטופי של ג'ורג' אורוול, 1984 וכן בכל העיבודים הקולנועיים של הרומן. ברומן ובעיבודים שלו, הטלצגים משמשים את המפלגה במדינה הבדיונית הטוטליטרית אוקיאניה כדי לשמור על נתיניה תחת מעקב מתמיד, ובכך לבטל את הסיכוי לקנוניות סודיות נגד אוקיאניה.
השימוש בטלצג ב-1984

לכל חברי המפלגה יש טלצגים בבתיהם, אבל ה-פרולים אינם מפוקחים בדרך כלל מכיוון שהם חסרי חשיבות למפלגה. כפי שהוסבר מאוחר יותר בספרו של עמנואל גולדשטיין, קולקטיביזם אוליגרכי להלכה ולמעשה, שבו וינסטון סמית' קורא כמה קטעים ממנו, המפלגה לא מרגישה מאוימת מפרולים, בהנחה שלעולם לא ימרדו בעצמם, ולכן לא מוצאת צורך לפקח על חיי היומיום שלהם. טלצגים ממוקמים גם במקומות העבודה של חברי המפלגה, ועוד ממוקמים באזורים ציבוריים העמוסים של לונדון. לא ברור אם ניתן להשתמש בהם בכל מקום במנחת א' מלבד לונדון; הרומן מצביע בשלב מסוים על מגבלות טכניות, שאילצו את המפלגה להשתמש במיקרופונים נסתרים ובפטרולים למטרות מעקב באזורים הכפריים.
אובריאן טוען שהוא, כחבר במפלגה הפנימית, יכול לכבות את הטלצג שלו (למרות שמפאת נימוס רק לחצי שעה בכל פעם). גם כאשר לא ניתן היה לראות או לשמוע את התוכניות, הטלצג עדיין מתפקד כמכשיר מעקב, שכן לאחר כניסת ווינסטון למיניסטריון האהבה, מושמע האודיו של פגישתו עם אובראין לווינסטון למרות שהטלצג "כבוי". וינסטון יכול רק להנמיך את עוצמת הקול בטלצג שלו.
הטלצגים מפוקחים על ידי משטרת המחשבות. עם זאת, לא ברור כמה מסכים מנוטרים בו-זמנית, או מה הקריטריונים המדויקים (אם בכלל) לניטור מסך נתון (אם כי ניתן לראות שבמהלך תוכנית אימונים בה ווינסטון לוקח חלק מדי בוקר, המדריך יכול לראות אותו). כפי שהספר מציין:
מובן שלא הייתה שום דרך לדעת אם צופים בך בכל רגע נתון. אפשר היה רק לנחש באיזו תכיפות משטרת המחשבות בוחרת להתחבר למכשיר כזה או אחר ומה העקרונות המנחים זאת. ייתכן אפילו שהם צופים בכולם כל הזמן. כך או כך, הם יכלו להתחבר לכל מכשיר בכל עת שרצו. היה על כל אדם לנהל את חייו — וכך באמת עשה, מתוך הרגל שנעשה לחוש — בהנחה שמישהו שומע כל רחש שהוא מפיק ובוחן כל תנועה שהוא עושה שלא בחושך.
למצלמות הטלצג אין טכנולוגיה ראיית לילה, ולכן הן אינן יכולות לנטר בחושך. על כך פיצוי על ידי העובדה שהמיקרופונים שלהם רגישים ביותר, ונאמר שהם אפילו קולטים פעימות לב.
בנוסף להיותם מכשירי מעקב, טלצגים הם גם טלוויזיות. הם שידרו תעמולה על הניצחונות הצבאיים של אוקיאניה, נתוני ייצור כלכליים, ביצועים של ההמנון הלאומי להגברת הפטריוטיות, ושתי דקות שנאה, שהוא סרט בן שתי דקות של משאלותיו של עמנואל גולדשטיין לחופש הביטוי והעיתונות, שהאזרחים אומנו לא להסכים איתו בעזרת דוחשב.
למרות שהם מודעים באופן רציונלי לכך שהטלצג הוא רק אמצעי שבאמצעותו אדם יכול לראות אותם או לדבר איתם, ההשפעה הפסיכולוגית שלהם היא כזו שהדמויות נוטות לעיתים קרובות להאניש את הטלצג ולתאר את פעולותיו של הטלצג כ"מדבר אליהם" או "צופה בהם", במקום כל אחד מהאנשים המשתמשים בו. נוסף על כך, נוכחותו של הטלסקרין בכל מקום בחיים הפרטיים והציבוריים משפיעה באופן מהותי על התנהגות הדמויות. ווינסטון, למשל, עושה מאמץ קבוע כדי לא לעורר חשד אצל מי שעשוי לצפות בו דרך הטלצג. הספר מתאר את ההגדרה שלו "עטה על פניו את הבעת האופטימיות השלווה שכדאי לך לסגל כשאתה עומד בפניך לטלצג", ומציין שכאשר וינסטון מפנה אליו את גבו, "... אף על פי שידע היטב שגם גב עשוי להסגיר".
מקור

ג'ף פרוצ'ר טבע את המונח "טלצג" על סיפור קצר מאת ג'ורג' וייס, "After Armageddon", במגזין Wonder Stories ב-1932. המילה "טלצג" הופיעה מדי פעם ברומני המדע הבדיוני המוקדמים של רוברט היינליין, שפורסמו בסוף שנות ה-40 - בערך במקביל לספרו של אורוול. כפי שנעשה בו שימוש על ידי היינליין, "טלצג" סימל בפשטות את מה שנקרא כיום "טלוויזיה", ללא אף אחת מהקונוטציות המרושעות בספרו של אורוול. בשנות ה-50, לאחר הפרסום הרחב של ספרו של אורוול, נמנע שימוש נוסף במושג באופן זה[דרוש מקור].
הרומן של אורוול נכתב בשנים 1947–1948. הטלצג שיצר התבסס על כמה טכנולוגיות שכבר קיימות (ראה היסטוריית הטלוויזיה), אם כי מצלמות המעקב הראשונות החלו להימכר בארצות הברית רק ב-1949, זמן קצר לאחר פרסום הרומן.
על פי חוקר הספרות הקנדי, תומאס דילוורת', אורוול אולי המציא את הטלצג בהשראת הסרט "זמנים מודרניים" בבימויו של צ'רלי צ'פלין, שבו הוצג מכשיר שמקבל אות אודיו-ויזואלי. דילוורת' ציין שהנושא של שימוש במסרים תת-הכרתיים דרך הטלצג מזכיר גם את השימוש בהיפנופדיה על ילדים בספר "עולם חדש מופלא" של אלדוס האקסלי.
השראה נוספת לטלצג יכולה להגיע מהרעיון של המאה ה-19 של פאנופטיקון - בית סוהר שעיצובו יאפשר לסוהרים לצפות בכל האסירים, כשהאסירים אינם יודעים אם ומתי צופים בהם.
ניתוח

הטלצג הוא בעצם הגאדג'ט הטכנולוגי העתידני המשמעותי היחיד בספרו של אורוול. טלצגים מופיעים גם ביצירות מאוחרות יותר, כמו הסרט שיווי משקל מאת קורט וימר אך שם השימוש בהם אינו עוד חידוש טכנולוגי, אלא רפרנס לספרו של אורוול.
טלצגים תוארו כמטאפורה למלשנים במדינות קומוניסטיות או, באופן נרחב יותר, לאובדן הפרטיות בכלל המדינות הטוטליטריות. בימינו משווים טלצגים, בין היתר, למערכות ריגול טלוויזיוניות, מכשירי טלוויזיה הנשלטים על ידי פקודות קוליות שאוספות נתונים לצורך ניתוח בשרתים, טלפונים סלולריים מודרניים ומכשירים אחרים המאפשרים לאנשים לאסוף נתונים אור-קוליים, כולל האינטרנט עצמו.
פיטר הובר מציין כי עבור אורוול, המדיה האלקטרונית היא מכוערת, מדכאת ומרדימה את המוח, וכי אורוול האמין שהם יעצימו באופן משמעותי את בעלי הכוח שיינתנו יותר ויותר הזדמנויות לרגל אחר אזרחים. עם זאת, הובר מחשיב את הטיעון של אורוול כשגוי, ומציין כי התקדמות בתחום טכנולוגיית התקשורת, כולל האינטרנט, היא התקדמות לקראת טכנולוגיית החופש, ורמת החופש של החברה עולה עם ההתפתחות והפופולריות של טכנולוגיות אלו. באופן דומה כותב ריצ'רד פוזנר שאורוול ניגש לטכנולוגיה בצורה פסימית מדי – בספרו הטלצג הוא כלי לריגול ואינדוקטרינציה, בעוד שלמעשה המדיום הזה הפך לכלי חינוכי המצמצם את מונופול הכוח של האליטה.
מצד שני, לורנס לסיג נותן לאורוול אמון מסוים, בטענה שהטלצג פחות פולשני מהאינטרנט של היום; באופן דומה, דייוויד ברין כותב שלא ניתן לעצור את תהליך שחיקת הפרטיות, אך ניתן לאזן אותו על ידי ניטור צגים על בסיס טלצג כפול, שבו ניתן לנטר גם את מי שמנטר אותנו.
ראו גם

דוחשב
מעקב המונים
תעמולה
פנאופטיקון
הערות שוליים

↑  Orwell, George (1949). Nineteen Eighty-Four : A Novel (First ed.). London: Secker & Warbur. p. 4. ISBN 9780436350078.
↑  Prucher, Jeff (2007-05-07). BRAVE NEW WORDS C: The Oxford Dictionary of Science Fiction (באנגלית). Oxford University Press. p. 233. ISBN 978-0-19-988552-7.
↑  "Orwell in times of facial recognition". CCCB LAB (באנגלית אמריקאית). 2019-06-18. נבדק ב-2022-12-16.
↑  Dilworth, Thomas (2013-07-01). "Erotic Dream to Nightmare: Ominous Problems and Subliminal Suggestion in Orwell's Nineteen Eighty-four". Papers on Language and Literature. 49 (3): 296–326.
↑  Rouyer, Marie-Claire; Roux, Louis (1996). Figures du souverain (בצרפתית). Presses Univ de Bordeaux. pp. 17, 243. ISBN 978-2-86781-191-3.
1 2 3  Posner, Richard A. (2010-07-28). "Orwell versus Huxley : economics, technology, privacy, and satire".  In Gleason, Abbott; Goldsmith, Jack; Nussbaum, Martha C. (eds.). On Nineteen Eighty-Four: Orwell and Our Future (באנגלית). Princeton University Press. p. 197. ISBN 978-1-4008-2664-3.
↑  Rawska, Monika (2017). "Media w światach dystopijnych. Postaci i funkcje technologii medialnych w powieściach R.U.R., Nowy wspaniały świat oraz Rok 1984".  In Olkusz, Ksenia; M. Maj, Krzysztof (eds.). Narracje fantastyczne (בפולנית) (Wydanie pierwsze elektroniczne (referencyjne) ed.). Kraków: Ośrodek Badawczy Facta Ficta. p. 360. ISBN 978-83-942923-2-4. OCLC 1241602443.
↑  Makomaska, Sylwia (2017). "Antyutopia w praktyce…(?) Inżynieria akustyczna we współczesnej przestrzeni komercyjnej" (PDF). Polski Rocznik Muzykologiczny (בפולנית). XV: 130–147.
↑  Diglin, Greg (בדצמבר 2014). "Living the Orwellian Nightmare: New Media and Digital Dystopia". E-Learning and Digital Media (באנגלית). 11 (6): 608–618. doi:10.2304/elea.2014.11.6.608. ISSN 2042-7530. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Wieczorek, Kamil (2015). "Czy eugenika felicytologiczna jest w ogóle możliwa?". Amor Fati (בפולנית) (1): 127–152. ISSN 2449-7819.
1 2  Gleason, Abbott; Nussbaum, Martha C. (2010-07-28). "Introduction".  In Gleason, Abbott; Goldsmith, Jack; Nussbaum, Martha C. (eds.). On Nineteen Eighty-Four: Orwell and Our Future (באנגלית). Princeton University Press. p. 8. ISBN 978-1-4008-2664-3.
↑  Jones, Matthew DeVoy (2019). "Cell Phones Are Orwell's Telescreen: The Need for Fourth Amendment Protection in Real-Time Cell Phone Location Information". Cleveland State Law Review. 67: 523–558.
↑  Huber, Peter (2015-06-30). Orwell's Revenge: The 1984 Palimpsest (באנגלית). Simon and Schuster. pp. 35, 58. ISBN 978-1-5011-2770-0.
↑  Huber, Peter (2015-05-05). Orwell's Revenge: The 1984 Palimpsest (באנגלית). Simon and Schuster. pp. 217–240. ISBN 978-1-5011-2773-1.
↑  Lessig, Lawrence (2010-07-28). "On the Internet and the benign invasions of Nineteen eighty-four".  In Gleason, Abbott; Goldsmith, Jack; Nussbaum, Martha C. (eds.). On Nineteen Eighty-Four: Orwell and Our Future (באנגלית). Princeton University Press. pp. 213–221. ISBN 978-1-4008-2664-3.