אינקה גרסילאסו דה לה וגה
חייו ועבודתו > עבודתו כהיסטוריון

הוא כתב את יצירתו העיקרית, "הפרשנויות המלכותיות על האינקה" (Comentarios Reales de los Incas), שהוכנה מאז 1586, אך פורסמה בליסבון רק ב-1609, מזיכרון המסורות שבעל פה שהכיר ממשפחתו, ומהשכלתו, בתוספת מידע שקיבל מקרובים ומכרים המתגוררים בפרו. מטרתו הייתה לספר לקורא הספרדי על ההיסטוריה של האינקה ממקורותיהם המיתיים ועד לניצחון של אטוואלפה על אחיו למחצה ואסקאר. הספר מסתיים בתבוסה של מי שגרסילאסו החשיב כאינקה החוקי, ואסקאר, ובמרחץ הדמים שיזם אטוואלפה של קרובי משפחתו ותומכיו של יריבו לכס המלכות, ערב הכיבוש הספרדי של האימפריה, ואשר אימו של גרסילאסו נמלטה ממנו בקושי. מקום פרסום היצירה מוסבר על ידי הקדשה לנסיכה קתרינה מפורטוגל, דוכסית ברגנסה (אנ') (1540–1614), נכדתו של מנואל הראשון, מלך פורטוגל. האובייקטיביות של תיאוריו מוטלת בספק.
בסביבות 1612/13 הוא השלים את "ההיסטוריה הכללית של פרו" (Historia General del Perú) כחלק השני של הפרשנויות, שבה מתוארים אירועי כיבוש פרו על ידי פרנסיסקו פיסארו, מלחמות האזרחים בין הכובשים וגורלם של צאצאיהם של שליטי האינקה עד להוצאה להורג של מלך האינקה האחרון, טופאק אמארו (1572). יצירה זו פורסמה לאחר מותו בקורדובה בשנה שלאחר מותו, 1617. יש פרשנים שרואים בחלק הראשון של "הפרשנויות" מחווה מאת האינקה לאימו ולמשפחתה, בעוד שבחלק השני הוא עוסק בתפקידו של אביו במהפכות ובסכסוכים לאחר הכיבוש ומנסה להסביר ולהצדיק את התנהגותו (לדון סבסטיאן גרסילאסו היה מוניטין של חוסר נאמנות משום שהחליף לעיתים קרובות את תמיכתו; הוא זכה לכינוי "התומך בן שלוש השעות" בקרב ותיקי פרו). בהתבסס על פרשנות זו, יש הרואים בחלק הראשון של עבודתו העיקרית האשמה נגד האב הבוגד, המציגה את עצמה כמחאת אינקה נגד גניבת מולדתו, ואילו בחלק השני מתקיים פיוס עם האב, המתחיל באינקה גרסילאסו כיליד במדינה שהולך יד ביד עם מולדתו הספרדית החדשה.
את שנות חייו האחרונות הקדיש לתיקון פואמה מאת אחד מאבותיו הקדמונים, גרסי סאנצ'ס דה בדאחוס (Garci Sánchez de Badajoz, מת ב-1526), שנאסרה על ידי האינקוויזיציה הספרדית, שאת ההיסטוריה המשפחתית ואת אילן היוחסין שלו כבר רשם ב-1596 בהצעת חבר. היצירה השנויה במחלוקת, "טענות איוב המתאימות לתשוקות האהבה" (Liçiones de Job apropiadas a las pasiones de amor), הייתה הטעיה פרודית של ספר איוב המקראי; ואל אינקה - כאיש דת בעצמו בשירות הכנסייה - ניסה לשכתב את הקטעים המטרידים ביותר לצורה המקובלת על הצנזורה של הכנסייה.
אינקה גרסילאסו דה לה וגה מת ב-23 באפריל 1616 בגיל 77. הוא נקבר בקפלה צדדית שתרם בקתדרלה של קורדובה ואת הכתובת על קברו כתב בעצמו.
בזמן המרד של טופאק אמארו השני במאה השמונה עשרה, אסר קרלוס השלישי, מלך ספרד על פרסום הספר "פרשנויות מלכותיות" בלימה בשל "התוכן המסוכן" שבו. הספר הודפס לראשונה ביבשת אמריקה ב-1918, אם כי עותקים בודדים היו במחזור לפני כן.
מאפיין מיוחד בביוגרפיה וביצירתו של גרסילאסו, המבדיל אותו משאר הכרוניקנים של הקולוניזציה של אמריקה, הוא שהוא עקב אחר שורשיו הספרדיים עד לקהילת המוצא של אביו והפך לחלק מ"התרבות הישנה" שחלה גם עליו. כסופר היחיד יליד אמריקה ממוצא מסטיסי, שהיגר בכיוון ההפוך ולא נשאר בחברה הקולוניאלית והפך לחלק ממנה, אלא היה שייך ל"עולם הישן". אף על פי שהוא ידוע בהיסטוריוגרפיה הדרום אמריקאית בתור "המסטיסי פר אקסלנס", בקושי ניתן להתייחס אליו כנציג טיפוסי של מסטיסי באמריקה הלטינית בהשוואה לאותם סופרים אינדיאנים, מסטיסים או קריאוליים שתמיד היו חלק מהחברה הקולוניאלית ומעולם לא היו מסוגלים להבין את המציאות של ספרד ממקור ראשון. לכן במקרה של אינקה גרסילאסו דה לה וגה, יש פחות הטמעה ויותר העמדה ממשית של תרבות האינקה/אנדים מול התרבות ההיספאנית/מערבית, מבלי לפתור את הסתירות בהקשר תרבותי חדש כמסטיסי. נוסטלגיה וגעגועים למה שאבד, בין אם זו התרבות האבודה של בני האינקה או אובדן המולדת המקורית, נמצאים יותר בקדמת הבמה ביצירתו של גרסילאסו מאשר אצל היסטוריונים החיים בסביבה הקריאולית.