stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנטוניו ג'יובינאצי
קריירה > פורמולה אי

ג'יובינאצי התחרה בכל המרוצים בעונת 2022, למעט המרוץ האחרון, ממנו נאלץ להיעדר בעקבות שבר שנגרם לו בתאונה במרוץ שהתקיים יום קודם לכן. לאורך כל העונה לא הצליח לצבור אף נקודה ודורג במקום ה-23. לאחר סיום העונה עזב את האליפות.
מרוצים > פורמולה 1

| שנה | קבוצה | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | מיקום | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017 | סאובר | אוסטרליה 12 | הרפובליקה העממית של סין פרש | בחריין | רוסיה | ספרד | מונקו | קנדה | אזרבייג'ן | אוסטריה | בריטניה | הונגריה | בלגיה | איטליה | סינגפור | מלזיה | יפן | ארצות הברית | מקסיקו | ברזיל | איחוד האמירויות הערביות |  |  | 22 | 0 |
| 2019 | אלפא רומיאו | אוסטרליה 15 | בחריין 11 | הרפובליקה העממית של סין 15 | אזרבייג'ן 12 | ספרד 16 | מונקו 19 | קנדה 13 | צרפת 16 | אוסטריה 10 | בריטניה פרש | גרמניה 13 | הונגריה 18 | בלגיה 18 | איטליה 9 | סינגפור 10 | רוסיה 15 | יפן 14 | מקסיקו 14 | ארצות הברית 14 | ברזיל 5 | איחוד האמירויות הערביות 16 |  | 17 | 14 |
| 2020 | אלפא רומיאו | אוסטריה 9 | אוסטריה 14 | הונגריה 17 | בריטניה 14 | בריטניה 17 | ספרד 16 | בלגיה פרש | איטליה 16 | איטליה פרש | רוסיה 11 | גרמניה 10 | פורטוגל 15 | איטליה 10 | טורקיה פרש | בחריין 16 | בחריין 13 | איחוד האמירויות הערביות 16 |  |  |  |  |  | 17 | 4 |
| 2021 | אלפא רומיאו | בחריין 12 | איטליה 14 | פורטוגל 12 | ספרד 15 | מונקו 10 | אזרבייג'ן 11 | צרפת 15 | אוסטריה 15 | אוסטריה 14 | בריטניה 13 | הונגריה 13 | בלגיה 13 | הולנד 14 | איטליה 13 | רוסיה 16 | טורקיה 11 | ארצות הברית 11 | מקסיקו 11 | ברזיל 14 | קטר (מדינה) 15 | ערב הסעודית 9 | איחוד האמירויות הערביות פרש | 18 | 3 |
הערות שוליים

↑  Antonio Giovinazzi, EuroAsiaMotorsport.com
↑  Giovinazzi 2012 Formula Pilota China Champion, 7 December 2012
↑  European F3 runner-up Antonio Giovinazzi gets Prema GP2 seat, Autosport, 19 January 2016
↑  Giovinazzi gets Ferrari simulator run, Pitpass.com, 5 September 2016
↑  Giovinazzi joins Ferrari F1 team as third driver, Motorsport.com, 19 December 2016
↑  Antonio Giovinazzi: Italian to partner Kimi Raikkonen at Sauber next season, BBC, 25 September 2018
↑  Austrian Grand Prix: Race Stats and Facts, 30 June 2019
↑  Alfa Romeo Racing and Antonio Giovinazzi remain together in Formula 1, 4 November 2019
↑  Bottas wins as Hamilton and Albon tangle again, Racefans.net, 5 July 2020
↑  Antonio Giovinazzi to leave Alfa Romeo at end of 2021 F1 season, Motorsport.com, 16 November 2021
↑  Giovinazzi moves to Formula E after losing Alfa Romeo F1 seat, Motorsport.com, 16 November 2021
↑  Schumacher and Giovinazzi to fulfil Ferrari reserve role in 2022, Formula1.com, 22 DEcember 2022
↑  Antonio Giovinazzi Confirmed for FP1 Sessions with Haas F1 Team, HassF1Team, 21 August 2022
↑  Giovinazzi set to join Alpine F1 test at Hungaroring, Motorsport.com, 15 September 2022
דטרויט טייגרס

דטרויט טייגרס (באנגלית: Detroit Tigers) היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר דטרויט, מישיגן. הקבוצה משחקת בבית המרכזי של האמריקן ליג.
היסטוריה

הקבוצה שנוסדה ב-1894 היא אחת משמונה קבוצות מייסדות של האמריקן ליג ב-1901. קיימות מספר גרסאות למקור השם "טייגרס" (טיגריסים), שתיים מהנפוצות בהן נוגעות לצבעי המדים שלבשה הקבוצה בתחילת דרכה, פסים צהובים על רקע שחור, ולכינויה של יחידה צבאית מהעיר.
אחד מסמלי הקבוצה בראשית דרכה היה השחקן טיי קוב, שנודע במשחקו חסר הפשרות ולימים נחשב לאחד השחקנים הבולטים ביותר ששיחקו בליגה. קוב שיחק בקבוצה בין השנים 1905 ל-1926 כשמשנת 1921 שימש כמאמן-שחקן, בתקופתו העפילה הקבוצה שלוש פעמים ברצופות לוורלד סיריס בשנים 1907–1909, אך נכשלה בניסיונותיה לזכות באליפות. ב-1935 זכתה הקבוצה בתואר הראשון בתולדותיה לאחר שניצחה בוורלד סיריס את השיקגו קאבס 3-4. מאז זכתה הקבוצה שלוש פעמים נוספות בתואר, האחרונה בהן ב-1984.
שנות ה-90 ותחילת המאה ה-21 התאפיינו בכשלונות רצופים של הטייגרס, שלא הצליחו להפעיל לפלייאוף. לקראת עונת 2006 שכרו הטייגרס את שירותיו של ג'ים לילנד, מנג'ר ותיק ובעל רקורד מוכח של הצלחות, וכבר בעונתו הראשונה הוא הוביל את הקבוצה לוורלד סיריס, בה הפסידו בחמישה משחקים לסנט לואיס קרדינלס. ב-2012 העפילו הטייגרס פעם נוספת לוורלד סיריס אך הפסידו 0–4 לסן פרנסיסקו ג'איינטס
קומירקה פארק, האצטדיון הביתי של הקבוצה, בצילום מהיום הראשון של עונת 2007
מגשר אירו-אסיה

| --- | --- |

מפת התוואי המתוכנן של מגשר אירו-אסיה
 מידע כללי
 סוג:  כבל חשמל תת-ימי
 מיקום:  מזרח הים התיכון
 מדינה:  יוון 
 מיקום ההתחלה:  תחנת הכוח אורות רבין בישראל
 מיקום הסוף:  תחנת הכוח אספרופירגוס ביוון
 בעלים:  ישראל ישראל קפריסין קפריסין יוון יוון
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  23 בינואר 2012 – דצמבר 2023 (כ־11 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  2010 
 עלות:  2.5 מילארד אירו
 מידות
 אורך:  1,520 ק"מ 
 עומק:  2,000 - 3,000
 
 אתר רשמי
 
מגשר אירו-אסיה (באנגלית: EuroAsia Interconnector) הוא כבל חשמל תת-ימי המיועד לחבר בין רשתות החשמל של יוון, ישראל וקפריסין. כבל חשמל תת-ימי זה יהיה הארוך ביותר בעולם מסוגו.
המגשר יספק חשמל בהספק של 2,000 מגה-ואט בכל כיוון, אך בשלב הראשון ההספק יהיה רק 1,000 מגה-ואט בכל כיוון. עלות הפרויקט הוערכה ב-1.5 מיליארד אירו, מתוכם 500 מיליון אירו במימון משותף של ישראל וקפריסין, אולם על פי נתונים מעודכנים באתר הרשמי של הפרויקט עלות השלב הראשון בלבד היא כ-3.5 מיליארד אירו.
הפרויקט החל בשנת 2012. לאחר בדיקות ראשוניות נחתמו הסכמי שיתוף פעולה בין המדינות, והחלו העבודות להקמת מקטעי הכבלים. המקטע המחבר בין תחנות הכוח של כרתים ויוון עתיד להיות פעיל בסוף שנת 2022, וקטעים בין כרתים לקפריסין ובין קפריסין לישראל צפוים להשלמה בדצמבר 2023.
נכון לאוגוסט 2024 טרם חובר הצינור לישראל.
פרויקט מגשר אירו-אסיה יוקם לצד פרויקט צינור הגז איסטמד, צינור הגז צפוי לעבור באותו מסלול של הכבל התת-ימי.
רקע: משק האנרגיה בקפריסין, כרתים וישראל

מגשר אירו-אסיה יחבר את ישראל, קפריסין וכרתים לרשת החשמל האירופית (Synchronous grid of Continental Europe).
קפריסין מבודדת לחלוטין מרשתות החשמל של האיחוד האירופי, והיא נאלצת לייבא כ-95% מהאנרגיה שלה, בעיקר נפט ומוצרי נפט. בקפריסין אין בתי זיקוק לנפט, והנפט המיובא נמכר לצרכנים במחיר גבוה משמעותית משאר מדינות אירופה.
כחלופה לנפט נבדקת אפשרות שימוש באנרגיה מתחדשת, ובשנת 2011 התגלה שדה הגז "אפרודיטה" בשטח המים של קפריסין, בסמוך לשדה הגז "לווייתן" שנמצא בתחום המים הכלכליים של מדינת ישראל. מאגר "לווייתן" צפוי לספק גז בכמות גדולה יותר מהצריכה הצפויה בישראל, ואחת הדרכים לנצל את עודפי הגז היא ייצור חשמל והעברתו באמצעות הכבל התת-ימי.
גם האי היווני כרתים, בדומה לקפריסין, מבודד מרשתות החשמל של האיחוד האירופי, ותחנות הכוח שבו מיושנות. חיבור כרתים לרשת החשמל היבשתית של יוון יוזיל משמעותית את מחירי האנרגיה לתושבי האי.
משק האנרגיה של ישראל מושפע מיחסיה עם המדינות השכנות והמצב הביטחוני במזרח התיכון. עד שנת 2010 רוב האנרגיה בישראל הופקה מנפט ופחם מיובאים, אך עם גילוי שדה הגז "לווייתן" נפתחה האפשרות לספק אנרגיה הן לשוק המקומי והן לייצוא, בין השאר בעזרת כבל תת-ימי.
היסטוריה ופיתוח

פרויקט מגשר אירו-אסיה הוא יוזמה של התאגיד "קוואנטום אנרג'י" ("Quantum Energy"), העוסק בהקמה ותפעול של תחנות כוח באירופה, בעיקר ביוון וקפריסין. התאגיד מנהל פרויקטים נוספים דומים, בהם כבל חשמל תת-ימי נוסף המחבר בין יוון למצרים, כבלים תת-ימיים להעברת גז טבעי, וכבלי תקשורת נתונים המחברים בין יוון, איטליה וספרד. התאגיד קיבל גם רישיון להקמת בנק בקפריסין.
הפרויקט החל ב-23 בינואר 2012, כאשר נשיא תאגיד "קוואנטום אנרג'י" פרסם את התוכנית בניקוסיה, תוך שימת דגש על התפקיד המרכזי של קפריסין כגשר של אנרגיה בין אירופה לאסיה.
ב-4 במרץ 2012 נערכה פגישה בתל אביב בה השתתפו נציגי התאגיד "קוואנטום אנרג'י", שר האנרגיה דאז עוזי לנדאו, ומנהלי חברת החשמל לישראל. בפגישה זו הסכימה ישראל להשתתף בפרויקט. במהלך 2012 נערכו מבדקי היתכנות, וב-8 באוגוסט 2013 נפגשו בקפריסין שרי האנרגיה של קפריסין, ישראל ויוון, וחתמו על הסכם בין הצדדים לתחילת העבודות להקמת הכבל התת-ימי. לאחר מכן נערכו פגישות נוספות בין הצדדים.
הפרויקט משדרג את תשתיות החשמל והאנרגיה של מדינות אירופאיות, ולכן קיבל תמיכה של פרלמנט האיחוד האירופי והנציבות האירופית. הוא מוגדר "פרויקט של אינטרס משותף" ומקבל מימון חלקי מהאיחוד האירופי.
בפגישה בין שרי האנרגיה של ישראל וקפריסין ביוני 2015, הציע השר יובל שטייניץ להכפיל את נפח החשמל שתוכנן לעבור בתוואי מגשר אירו-אסיה, ולנצל את הקיבולת הגבוהה לייצוא גז טבעי מישראל וקפריסין על ידי הפיכתו לחשמל והובלתו לאירופה.
ראשי המדינות אישרו לראשונה את הפרויקט במפגש שנערך בניקוסיה ב-28 בינואר 2016. במפגש נכחו נשיא קפריסין, ניקוס אנסטסיאדיס, ראש ממשלת יוון, אלכסיס ציפראס, וראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, והביעו את תמיכתם המלאה. בעקבות הפגישה פרסם נתניהו את ההצהרה המשותפת של ראשי המדינות באתר משרד ראש הממשלה. מפגשים דומים נערכו ב-8 בדצמבר 2016 בירושלים, ב-15 ביוני 2017 בסלוניקי, ב-8 במאי 2018 בניקוסיה ובירושלים ב-20 במרץ 2019, בהשתתפות מזכיר המדינה האמריקני מייק פומפאו.
ב-30 במרץ 2018 מונה יואניס קסולידס, שר החוץ של קפריסין לשעבר, לראש המועצה האסטרטגית של הפרויקט.
ארגונים פלסטיניים מתחו ביקורת על כך שהפרויקט, לכשיושלם, יספק חשמל להתנחלויות ביהודה ושומרון וליישובי רמת הגולן, אף על פי שהאיחוד האירופי פרסם הנחיות האוסרות זאת.
ב-8 במרץ 2021, בניקוסיה, שרי האנרגיה של ישראל, קפריסין ויוון, חתמו על מזכר הבנות להנחת כבל החשמל התת-ימי אירו-אסיה.
תשתית > מסלול הכבל

מגשר אירו-אסיה הוא כבל חשמל תת-ימי באורך כולל של 1,518 ק"מ, המורכב משלושה מקטעים. מקטע ראשון, כבל באורך 310 ק"מ, יחבר בין ישראל לקפריסין. קפריסין תחובר לאי היווני כרתים בכבל שאורכו 879 ק"מ, וכרתים תחובר לרשת החשמל הכלל-אירופית באמצעות כבל באורך 329 ק"מ שיגיע לתחנת הכוח אספרופירגוס ביוון. רוב הכבל יונח בעומק של כ-2 ק"מ במעמקי הים, וחלקים ממנו יגיעו לעומק של 3 ק"מ.
נקודת ההתחלה של מגשר אירו-אסיה תהיה ליד תחנת הכוח אורות רבין בחדרה, ומשם יגיע הכבל לתחנת המרת כוח בעיירה קופינו בקפריסין, הסמוכה ללרנקה. הכבל ימשיך מקופינו מערבה עד לתחנת המרת כוח בכרתים, באזור דמסטה הסמוך להרקליון, ומשם לתחנת הכוח אספרופירגוס ביוון.
תשתית > רכיבי התשתית

רשת החשמל של הכבל תוכל בתחילה להעביר רק 1,000 מגה-ואט חשמל בכל כיוון, ועלות השלב הראשון של הפרויקט תהיה כ-3.5 מיליארד אירו.
רכיבי התשתית העיקריים הם:
4 תחנות המרה, בישראל, קפריסין, כרתים ויוון. כל תחנת המרה היא תחנת משנה בעלת ציוד דו-כיווני להמרה בין זרם ישר לזרם חילופין במתח גבוה.
כבלי חשמל תת-ימיים, שיחוברו לתחנות ההמרה ויעבירו זרם ישר במתח גבוה. הכבלים יחווטו בזוגות, ובשלב הראשון כל כבל יעביר הספק של 500 מגה-ואט (1,000 מגה-ואט לכל זוג כבלים) במתח של 500 קילו-וולט.
אלקטרודות ימיות בזרם של 1,000 אמפר, לחיבור הכבלים לתחנות ההמרה.
ציוד נוסף להמרה בין זרם ישר לזרם חילופין במתח גבוה, בכל אחד מארבעת האתרים, לצורך חיבור תחנת ההמרה לרשת החשמל המקומית.
תחנות ההמרה יחוברו זו לזו באמצעות זוג כבלים. הכבלים יונחו על קרקעית הים, ויחוברו לתחנות ההמרה בחיבור תת-קרקעי.
הציוד להמרה בין זרם ישר לזרם חילופין במתח גבוה משתמש בטכנולוגיות חדשניות המבוססות על טרנזיסטור IGBT. ציוד זה מאפשר קבלת חשמל מהכבל ואספקתו לרשת החשמל המקומית (ייבוא חשמל), או קבלת חשמל מרשת החשמל המקומית ואספקתו למדינה אחרת באמצעות הכבל (ייצוא חשמל), בהתאם לצורך.
תשתית > התשתית לשלב השני

בשלב השני יוקמו שתי תחנות המרה נוספות, בהספק של 1,000 מגה-ואט, באספרופירגוס (יוון) ובחדרה (ישראל), ויונחו כבלי חשמל תת-ימיים נוספים לאורך כל הנתיב: מישראל, דרך קפריסין וכרתים, עד ליוון. השלב השני יגדיל את הספק המגשר ל-2,000 מגה-ואט לכל כיוון.
הערות שוליים

↑  EuroAsia project schedule, באתר הפרויקט (באנגלית).
↑  שלמה מעוז‏, כל מה צריך לעשות כדי שנשלם פחות על החשמל שלנו, באתר וואלה, 26 ביולי 2024
↑  ישראל תהפוך ליצואנית חשמל? "עדיף לעומת יצוא גז טבעי", באתר גלובס, 24 בינואר 2012
↑  קבוצת עסקים קפריסאית יוזמת הנחת כבל חשמל תת ימי שיחבר את ישראל לקפריסין, כרתים ויוון, באתר "חדשות האנרגיה", ‏23 בינואר 2012.
↑  אירופה תתרום כסף לכבל חשמל בין קפריסין וישראל, באתר גלובס, 7 בנובמבר 2014.
↑  המלצת ועדת השימוע: שינויים במתווה הגז, באתר גלובס, 27 ביולי 2015
↑  הצהרה מפגישת הפסגה המשולשת קפריסין-ישראל-יוון, באתר משרד ראש הממשלה, ‏28 בינואר 2016.
↑  עלי אבונימה, EU to supply electricity to Israeli settlements, ‏7 במרץ 2018 (באנגלית).
↑   ברק רביד, ההנחיות החדשות של האיחוד האירופי בנוגע להתנחלויות: המסמך המלא, באתר הארץ, 16 ביולי 2013.
↑  ענת רואה, נחתם מזכר הבנות לחיבור ישראל לרשת החשמל האירופית, באתר כלכליסט, 8 במרץ 2021
ב-4 במרץ 2012 אישרה ישראל את השתתפותה בפרויקט בפגישה בתל אביב בנוכחות יו"ר דירקטוריון חברת החשמל לישראל, יפתח רון-טל, שר האנרגיה, עוזי לנדאו, ומנכ"ל תאגיד "קוואנטום אנרג'י" נאסוס קטורידס.
(מימין) ראש ממשלת יוון, אלכסיס ציפראס, נשיא קפריסין, ניקוס אנסטסיאדיס וראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו משלבים ידיים במפגש שנערך בניקוסיה ב-28 בינואר 2016.
תרשים כללי המתאר את התשתית והציוד של מגשר אירו-אסיה
ג'ורג' קילאס, מנהל הפרויקט מטעם "קוואנטום אנרג'י", עם שני סוגים של כבלי חשמל תת-ימיים שנבחנו לצורך המיזם.
גאורג טראקל

| --- | --- |

 לידה:  3 בפברואר 1887 זלצבורג, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 התאבד:  3 בנובמבר 1914 (בגיל 27) קרקוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 לאום:  אוסטרים
 מקום קבורה:  Neuer Friedhof Mühlau 
 מקום לימודים:  Akademisches Gymnasium Salzburg, אוניברסיטת וינה 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 סוגה:  שירה, מחזה 
 זרם ספרותי:  אקספרסיוניזם 
 יצירות בולטות:  גרודק 
 www.georgtrakl.de
 חתימה:   
 
גֵאורג טראקל  (בגרמנית: Georg Trakl; ‏3 בפברואר 1887 זלצבורג - 3 בנובמבר 1914 קרקוב) היה משורר אוסטרי, מהבולטים שבאקספרסיוניסטים. יצירתו מעוררת בלב הקורא תעוקות רבות הנוגעות בלב-ליבן של החרדות האנושיות.
חייו

טראקל נולד וחי עד גיל 18 בזלצבורג. אביו טוביאס סחר בכלי עבודה, בעוד אמו מאריה הייתה עקרת בית שהתעניינה במוזיקה ובאמנות. מאריה טראקל סבלה ממחלת נפש. יש הטוענים כי הסביבה שנוצרה בבית עקב מחלת האם עלולה הייתה לתרום להתפתחות סימפטומים דומים בקרב הילדים, סימפטומים שאכן ניכרו בגאורג ובאחותו גרטה. יש הסבורים כי בין שני האחים התקיים גילוי עריות.
טראקל למד בבי"ס יסודי קתולי על אף היות הוריו פרוטסטנטים. ב-1897 קיבל את תעודת הבגרות בגימנסיה העירוני בו למד לטינית, יוונית ומתמטיקה. עם זאת, לא היו הלימודים בראש מעייניו, ותחתם ביכר משקאות חריפים, עישון אופיום וביקורים תכופים אצל זונות. בסביבות שנת 1904 החל טראקל לנסות את כוחו בכתיבת שירה. על אף היות ניסיונות הכתיבה הראשונים שלו בוסריים ועל אף שלא היו מרשימים כמו יצירתו המאוחרת, המשיך לשפץ ולשכלל את כתיבתו מאז ואילך.
לאחר שעזב את התיכון ב-1905 עבד במשך שלוש שנים בבית מרקחת, ואף החליט לעסוק ברוקחות. (יש החושדים כי ראה בכך דרך קלה להשיג לעצמו סמים). עם זאת, בתקופה זו החל להתנסות בכתיבת מחזות. שני המחזות שכתב באותהּ תקופה, "יום כל-הנשמות" ו"פאטה מורגאנה", נחלו כישלון.
בשנת 1908 נסע טראקל לווינה ללמוד רוקחות ושם התחבר עם קבוצה של אמנים ואנשי בוהמה אשר עזרו לו לפרסם כמה משיריו. אביו של טראקל מת ב-1910, זמן קצר לפני שטראקל קיבל את תעודת ההסמכה שלו כרוקח. לאחר מכן התגייס טראקל לצבא לשנה. חזרתו לחיים האזרחיים בזלצבורג הייתה אסון וטראקל שב לצבא, שם שירת כרוקח בבית-חולים בעיר אינסברוק. הוא פגש שם את האמנים המקומיים אשר הבחינו בכישרונו. לודוויג פון פיקר, עורך כתב-העת "דר ברנר", היה לפטרונו של טראקל. באופן עקבי פרסם את שיריו של טראקל ואף עשה מאמצים רבים למצוא מוציא לאור שיוציא אוסף משיריו. מאמצים אלה נשאו פרי: בקיץ 1913 הוציא קורט וולף לאור בווינה את הקובץ "שירים". פיקל גם הכיר את טראקל ללודוויג ויטגנשטיין, אשר העניק לו מלגה נאה על מנת שיוכל להתרכז בכתיבה.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה נשלח טראקל כחובש לטפל בחיילים בגליציה. עקב רגישותו פרצו אצלו התקפי דיכאון וחרדה, שהתגברו עקב תחושת האימה שנפלה עליו במהלך הטיפול בחיילים הפצועים קשה. באחת הפעמים, בעיר גרודק (כיום הורודוק), נאלץ טראקל להשגיח על כתשעים חיילים פצועים, במערכה הקשה מול הרוסים. תחת המעמסה הנפשית, ניסה לירות בעצמו, אך חבריו הניאוהו. בעקבות הרושם העז שהותירה בו החוויה, כתב את שירו המפורסם "גרודק". טראקל אושפז בקרקוב והיה נתון להסתכלות ומעקב צמוד. בעודו מאושפז גבר דיכאונו, והוא כתב לפיקר, בבקשו שייתן לו עצה. פיקר שכנע אותו ליצור קשר עם ויטגנשטיין. כאשר קיבל האחרון את הודעתו של טראקל, נסע לבקרו בבית החולים, אך מצא כי טראקל מת שלושה ימים קודם לכן ממנת יתר של קוקאין. כפי הנראה התאבד.
שירתו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
שירתו, האופיינית לזרם האקספרסיוניסטי, אפופה כולה ביטויי חרדה. מופיעים בה, שזורים כחוט השני, מוטיבים של לילה, מוות, קיפאון וצבעים עזים. האקספרסיוניזם בא בשיריו לידי ביטוי בתחושת הבעתה אשר משרים על הקורא שיריו של טראקל. לא עוד הקווים העדינים והנוגים של ורלן בן זמנו, ואף לא אלה המעורפלים והסימבוליים של רילקה, בן זמנו ובן עמו; מעין קרעי תמונות וחזיונות אפוקליפטיים המנסים לעורר אימה בקורא באופן חזותי. ניתן למצוא דמיון רב בין שירתו של טראקל לזו של המשורר העברי דוד פוגל.
ספרו של טראקל בעברית

שעה שנלך בשבילים אפלים, תרגם מגרמנית והוסיף אחרית דבר יצחק עקביהו, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 1988.
תרגום שירו "שיר ערב"

המתרגם יצחק עקביהו
תרגום שירו "קינה"

תרגום נוסף של סיום השיר קינה
מאת יצחק עקביהו:
שיר של טראקל חקוק באבן בגן מיראבל בזלצבורג
אוז'הורוד

בית הכנסת של אוז'הורוד שהיה מבתי הכנסת הגדולים של זקרפטיה. היום משמש כקונסרבטוריון
אוז'הורוד (באוקראינית: Ужгород, ברוסינית: Уґоград, בהונגרית: Ungvár, ביידיש: אונגוואר) היא עיר במערב אוקראינה, סמוך לגבול עם סלובקיה. העיר היא בירת חבל זקרפטיה. בתחילת שנת 2014 מנתה אוכלוסיית העיר 115,947 נפש. בין הקבוצות האתניות בעיר: אוקראינים, רוסינים, רוסים, הונגרים, סלובקים, צוענים ויהודים.
היסטוריה

העיר נוסדה בין 802 ל-903 על ידי הקרואטים הלבנים, אחד השבטים הסלאביים שישב באזור הרי הקרפטים. באותה תקופה העיר שימשה כמבצר. ב-903 ניצח המלך ההונגרי ארפאד בקרב את נסיך אוז'הורוד לבורץ וכבש את העיר. העיר הייתה באזור השליטה של רוס של קייב ולאחר מכן של ממלכת הונגריה.
ב-1241 נהרסה העיר על ידי המונגולים בהנהגת באטו חאן. בתחילת המאה ה-14 נלחמו תושבי העיר, בהנהגתם של אבו אמדאוס ופטר פטוני, נגד קארוי רוברט, מלך הונגריה, שניסה לבסס את שלטונו בממלכה.
השושלת האיטלקית דרוגטי, שהוזמנה על ידי קרל, החלה לשלוט בעיר ב-1318, ושלטונה נמשך 360 שנה. ב-1430 קיבלה העיר זכויות מיוחדות מהמלך ונקראה רשמית "העיר בעלת הזכויות אוז'הורוד". לאחר קרב מוהאץ' ב-1516, כשהמלך ההונגרי לאיוש השני נספה בקרב, עבר האזור לשליטת פרדיננד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (אוסטרו-הונגריה) מבית הבסבורג. באותה תקופה החל להתנהל בעיר מאבק מתמיד בין אורתודוקסים, קתולים ופרוטסטנטים, שהגיעו עם האוסטרים. מ-1646 נוסד איחוד אוז'הורוד, שקבע את קבלת מרותו של האפיפיור על ידי הכנסייה האורתודוקסית במקום. ב-1707 הייתה העיר מקום מושבו של פרנץ ראקוצי, מנהיג המרד ההונגרי נגד הקיסרות האוסטרית.
במאה ה-19 ידעה העיר התפתחות כלכלית מואצת. ב-1848 - 1849 הייתה במרכז אירועי המהפכה ההונגרית, שהביאה להכרה של השלטון האוסטרי בזכותו של העם ההונגרי להגדרה עצמית. ההונגרים הנהיגו מדיניות מגיאריזציה נוקשה כלפי הסלאבים ועמים אחרים באזור כדי להטמיעם בלאומם. ב-1872 נפתחה מסילת ברזל אונגוואר-צ'ופ. לפי מפקד 1910 היו בעיר 16,919 תושבים, ברובם הונגרים.
ב-10 בספטמבר 1919, לאחר מלחמת העולם הראשונה והתפוררות הקיסרות האוסטרו-הונגרית, צורפה העיר לצ'כוסלובקיה. בעקבות בוררות וינה הראשונה ב-1938 צורף האזור להונגריה.
ב-27 באוקטובר 1944 נכנסו לעיר כוחות ברית המועצות של החזית האוקראינית הרביעית, וב-29 ביוני 1945 סופחה לאוקראינה הסובייטית. מינואר 1946 אוז'הורוד היא מרכז מחוז זקרפטיה. בתקופה הסובייטית ידעה העיר התפתחות מחודשת, ב-1946 נפתחה אוניברסיטה ונבנו בתי חרושת רבים, והקיימים הוגדלו. מ-1991 נמצאת העיר באוקראינה העצמאית. אוכלוסיית העיר היא הקטנה ביותר בין מרכזי המחוזות באוקראינה.
יהודים

בעיר הייתה קהילה יהודית גדולה וחשובה, ששימשה מרכז לעשרות קהילות קטנות באזור זקרפטיה. רבי מאיר איזנשטטר (מהר"ם א"ש) כיהן כרב העיר במאה ה-19, וספרו "שו"ת אמרי אש", היה הספר העברי הראשון שנדפס בעיר, בשנת 1864. בשנה זו גם נדפסה בעיר המהדורה הראשונה של הספר "קיצור שולחן ערוך", שנכתב על ידי הרב שלמה גאנצפריד, מדייני העיר. נכדו של הרב גאנצפריד היה הרב, חוקר שירת ימי הביניים של יהדות ספרד, חיים ברודי, שגם נולד בעיר וחי בה מספר שנים. רבה האחרון של העיר היה הרב יוסף אלימלך כהנא, שנספה בשואה. רוב רובם של יהודי אונגוואר הושמדו בשואה.
בשנת 1938, בעקבות בוררות וינה הראשונה, הועבר האזור כולו לשליטה הונגרית, והוחל באכיפת חוקים אנטי יהודיים.
בשנת 1940 גויסו רבים מיהודי העיירה לעבודות כפייה תחת השלטון ההונגרי, במסגרת הצבא ההונגרי. רבים מהם נשלחו לחזית המזרחית לבניית תעלות הגנה נגד הצבא הסובייטי, ונספו שם.
בינואר 1941 היו כ-9500 יהודים, 27 אחוז מן האוכלוסייה, רובם חסידיים, וקהילה ניאולוגית קטנה אך עשירה.
באלול ה'תש"א (אוגוסט 1941) גורשו מאונגוואר יהודים חסרי נתינות, ובהגיעם לקמניץ פודולסקי שהייתה תחת השלטון הגרמני נרצחו.
בערב פסח, ה'תש"ד תחילת אפריל 1944, פחות מחודש לאחר כיבוש הונגריה בידי הגרמנים ב-19 במרץ, ולקראת סוף מלחמת העולם השנייה, הוקמו שני גטאות באונגוואר. האחד לתושבי העיירה, במפעל לבנים שמחוץ לעיירה, והשני ליהודים מחוץ לעיירה. תמונות כניסת היהודים לשני הגטאות שרדו, כמו גם סרטים על כניסת הגרמנים לעיירה, ועיתונים הונגריים עם ההוראות להקמת הגטאות. הוטלו מיסים כבדים והופקע רכוש רב, הזהב ומעילי הפרווה.
יומיים לאחר הפסח, כלומר שבוע לאחר מכן, גורשו 14,000 יהודי אונגוואר לגטו בשטח מפעל הלבנים מחוץ לעיר. לאחר תלונת ראש העיר ובקשתו לגרש את היהודים המהווים פגיעה תברואתית ובריאותית לתושבי עירו, מכ"ד באייר ועד ט' בסיוון ה'תש"ד (31-17 במאי 1944), שולחו יהודי הגטאות בחמישה "משלוחים" לאושוויץ, ושם נרצחו.
כיום הקהילה היהודית המקומית מונה כאלף נפשות ומפעילה בית כנסת בו נערכות תפילות מדי יום ביומו. בית הכנסת שופץ בתרומת קרן משפחת ראהר מניו-יורק ובתרומת מר אריה שוורץ לזכר חברו יוחנן הילברג, שנמנה עם חללי אסון השייטת.
ברבנות העיר ומחוז הקרפטים מכהן שליח חב"ד, הרב מנחם מענדל וילהלם. חב"ד מפעילה את בית הכנסת החסידי מלפני השואה, גן ילדים אור אבנר, מקווה טהרה, בית תבשיל, ירחון יהודי, ומערך שירותי דת שוטפים במעגל השנה היהודית ובמעגל החיים היהודיים: קורסים ביהדות, אירועי חג ואספקת תשמישי קדושה, בריתות, חופות, שחיטה כשרה והפעלת בית העלמין היהודי.
במשך מספר שנים כיהן ברבנות העיר והמחוז, הרב מנחם טייכמן, שתרם רבות לפיתוחה של הקהילה. ב-6 בספטמבר 2009, הקים הרב טייכמן מצבה, על שטח לא מסומן שנמצא בבית העלמין המקומי, לאחר שהתגלה כי המקום הוא בעצם קבר אחים בו נקברו למעלה מ-200 יהודים שנרצחו על ידי הנאצים בתקופת השואה.
אחרי מלחמת העולם השנייה יסד בניו יורק הרב מנשה קליין חצר חסידית הנושאת את השם "אונגוואר" (כשמה ההונגרי של העיר). על שם הקהילה שבה שכנה הישיבה שבה למד הרב קליין, בראשות הרב יוסף אלימלך כהנא. הרב קליין הקים את "קריית אונגוואר" בשכונת רמות אלון בירושלים, בה מונצחת הקהילה היהודית ברחוב על שמה, בפארק, ובמוסדות תורניים.
ספורט

בעיר פעלה עד 2016 קבוצת הכדורגל הוברלה אוז'הורוד, ששיחקה גם בליגת העל האוקראינית.
ילידי המקום

מור פריאוס (1883 – גרמניה, קיץ 1944) היה מזכיר איגודים המקצועיים, פוליטיקאי, מנהל מפעל, מדפיס, ממנהיגי מועצת הפועלים בבודפשט.
דיולה הבשי (1890 – 1970) היה מהנדס כימי, כלכלן ופוליטיקאי הונגרי-יהודי, קומיסר עם (שר), זוכה פרס קושוט, וחבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
דז'ה (דוד) דיארמטי המקור גוטמן (1873 – 1941) היה יועץ פרלמנטרי ראשי יהודי הונגרי באספה הלאומית ההונגרית.
רבי מרדכי דוד כהנא (י"ב בטבת תרצ"א, 1 בינואר 1931 – כ"ד בתמוז תשע"א, 26 ביולי 2011) היה האדמו"ר מספינקא-ירושלים, יו"ר מערכת אוצר הפוסקים, דרשן ופוסק.
ערים תאומות

הונגריה בקשצ'בה, הונגריה
הונגריה נירג'האזה, הונגריה
הונגריה סומבטהי, הונגריה
רוסיה מוסקבה, רוסיה
רוסיה אוריול, רוסיה
סלובקיה קושיצה, סלובקיה
ארצות הברית קורוואליס, אורגון, ארצות הברית
גרמניה דרמשטאדט, גרמניה
צ'כיה צ'סקה ליפה, צ'כיה
פולין קרוסנו, פולין
פולין ירוסלב, פולין
רומניה סאטו מארה, רומניה
קרואטיה פולה, קרואטיה
קרואטיה טרוגיר, קרואטיה
לקריאה נוספת

אוּנגואַר, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמ' 17–19. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
הערות שוליים

↑  יוסי הר-מור קבר האחים באונגוואר, אתר כיכר השבת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566844305171  BNE: XX6048017  GND: 4107486-5  LCCN: n81071620  MusicBrainz: 9a342633-8e6b-43aa-b7a4-0a0dcebcf874  NKC: ge131224  SUDOC: 187483388  VIAF: 123964709   WorldCat (עם VIAF): 123964709