stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעל צ'ילטאני
איומים ושימור

היעל הצ'ילטאני מסווג על ידי IUCN במצב השימור "סכנת הכחדה חמורה" (CR), בשל מספר נמוך ביותר יעלים המוגבל כיום לאזור אחד בלבד המאוים על ידי ציד לא חוקי ואובדן בית גידול, וכן בגלל הכחדתו מכל תחומי המחייה ההיסטוריים שלו.
האוכלוסייה האחרונה בעולם של יעלי צ'ילטאן מוגבלת כיום לפארק הלאומי צ'ילטאן-חזרג'אני שבמחוז קוויטה. המאמצים שנעשו בעבר כדי להציל את היעל מכליה כללו סגר מנהלי על הפארק, ושליטה על רעיית עדרי צאן, כריתת עצים וציד לא חוקי, יחד עם בניית קילומטרים של גדרות באזורי הגבול הבעייתיים. הפעולות הללו הביאו להתאוששות משמעותית של הצמחייה יחד עם גידול באוכלוסיית היעל הצ'ילטאני. עם זאת, ישנם דיווחים כי השימור של הפארק התדרדר לאחרונה.
פעולות השימור שמוצעות על ידי IUCN לפקיסטן:
ליישם תוכנית ניהול דומה לפארק הלאומי קירטאר שבו משגשגת אוכלוסייה של יעל סינד.
לספק לתושבים המקומיים שיעקרו ממקומם מקורות פרנסה חילופיים.
לפתח תוכנית ניהול של אזורי הפארק השונים לפי רמת הפעילות האנושית בהם.
ההגבלות על התושבים המקומיים חייבים להיות מלווים לא רק על ידי פיצוי כספי אלא גם בשיתוף ובשילוב שלהם בתהליך השימור של חיות הבר.
לקבוע את החלוקה ומצב האוכלוסייה הנוכחי של תת-המין בטרם השקת פרויקטים לשימורו.
לשקול את יישום 3 ההצעות של חוקרי הטבע להנהלת הפארק: א. להגדיל את שטחו של הפארק על ידי הכללת האזור המיוער ההררי שסמוך אליו כדי להגדיל את מספרי היעל; ב. להשיב מחדש לפחות עדר אחד של יעלים צ'ילטאנים לרכסי ההרים שהיו מצויים בהם בעבר (למשל: הר מורדאר או הר קאו-אי-מרן"). הצעה זאת תוכל להתבצע רק בטווח הארוך כאשר צפיפות היעלים בפארק הלאומי תהיה גבוהה מידי; ג. לאסור לחלוטין ציד חוקי של יעלי צ'ילטאן בתחומי הפארק תמורת תשלום כספי גבוה; רק לאחר שהאוכלוסייה תהיה בת־קיימא ותושב גם לאזורים שנכחדה מהם בעבר ניתן יהיה ליישם תוכנית ניהול של ציד חוקי כדי לייצר מקורות מימון לאמצעי שימור נוספים.
בשנת 1975, האוכלוסייה הכללית של יעל צ'ילטאן הסתכמה בקירוב ב-168 פרטים בלבד. בשל הגנה נוקשה על הפארק הלאומי שהוקם בשנת 1980 כדי להציל את תת-המין, האוכלוסייה של היעלים גדלה לכ-480 פרטים עד שנת 1990. אומדני אוכלוסייה אחרונים שנעשו על ידי ה-הקרן העולמית לשימור חיות הבר בפקיסטן בשנת 1997 העריכו שישנים כ-800 פרטים. בשל הקרבה של הפארק לעיר קוויטה המהווה את בירת פרובינציית בלוצ'יסטן, הציד הלא חוקי באזור תמיד היה בעיה עיקרית. במהלך שנת 1992, שבטי המארי שהיגרו לאפגניסטן חזרו לפקיסטן בשל השפעותיה של מלחמת האזרחים במדינה. הממשל האזורי הבלוצ'יסטני הושיב אותם באופן זמני על המדרונות הנמוכים בסמוך לפארק הלאומי. כתוצאה מכך נגרמה השפעה הרסנית לצמחייה הטבעית ולחיות הבר בפארק הלאומי.
מכיוון שלא ידוע האם ההגנה הנוקשה על הפארק עדיין ממשיכה, היעל הצ'ילטאני נחשב עדיין כתת-המין הנדיר והמאוים ביותר ורשום בנספח א' של אמנת וושינגטון האוסרת מסחר בינלאומי בו ובמוצריו.
יעל בורג זכר.
נוף אופייני בהר צ'ילטאן - מקום חיותו של היעל הצ'ילטאני.
נמר הודי בין הטורפים העיקריים של תת-המין.
יחסי גרמניה–מרוקו

| יחסי גרמניה–מרוקו |
| --- | --- |
גרמניה: מרוקו


גרמניה: מרוקו
שטח (בקילומטר רבוע)
357,022: 446,550
אוכלוסייה
84,431,715: 38,168,990
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,456,081: 141,109
תמ"ג לנפש (בדולרים)
52,777: 3,697
משטר
רפובליקה פדרלית: מונרכיה חוקתית

יחסי גרמניה–מרוקו מתייחסים לקשרים הדו-צדדיים של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה וממלכת מרוקו. היחסים בין שתי המדינות כוננו בשנת 1784, כאשר פרידריך הגדול מינה קונסול במרוקו בתקופת מוחמד השלישי.
היסטוריה > ראשית היחסים

יחסי גרמניה-מרוקו החלו בשנת 1506, כאשר הוקמו סניפים מסחריים גרמנים בסאפי, מרוקו. מאז 1781 החלו שיחות בין מרוקו לעיר ברמן הגרמנית על הסכם סחר. חתימת ההסכם הראשון בין מרוקו לעיר המבורג להסדרת תנועת אוניות בנמלים מרוקאים הייתה בשנת 1802, ולאחר מספר שנים נחתם גם הסכם דומה עם העיר ליבק. בשנים לאחר מכן הגיעו אנשי אקדמיה גרמנים לחקור את האזור, ומשלחות תיירות מערביות החלו לנסוע לערים במרוקו מאז תחילת המאה ה-19. טיולים אלה מילאו תפקיד מרכזי בהחדרת התרבות המרוקאית בקרב הגרמנים באמצעות מה שפורסם על ידי אלו ששבו מהמשימות. בין הנסיעות הללו הייתה משימתו של מכון יוסטוס פרץ פון גתה בשנת 1854 וטיול הרופאים גרהרד וולבס אשר פרסם בשנת 1873 את ספרו המסע הראשון שלי למרוקו. העניין האקדמי במרוקו התרחב, וכדי למשוך אינטרסים פוליטיים וכלכליים באזור, גרמניה הכירה בצורך לשלוח נציג דיפלומטי למרוקו. קנצלר גרמניה ביסמרק קיבל את ההחלטה לפתוח את הקונסוליה הגרמנית בטנג'יר. הנציג הראשון פון יוליך הגיע למרוקו בעת מותו של הסולטאן מולאי מוחמד בן עבדול רחמן, ולאחר הכתרת חסן הראשון, סולטאן מרוקו הוא הציע לו את עזרת הקיסרות הגרמנית להקים צבא מרוקאי מודרני, ולבצע רפורמות אחרות בעניין קווי רכבת וטלגרף, אולם, השינוי הגיע בעת כהונתו של תאודור ובר, אשר דיבר באופן רהוט ערבית והקדיש יותר תשומת לב לארגון הקונסוליה הגרמנית בטנג'יר.
היסטוריה > משלחות

הסולטאן חסן החליט להקים קונסוליה מרוקאית בגרמניה במאי 1878, והחל להרחיב את האינטרסים הגרמנים במרוקו, ומרוקו בתורה החלה להזדקק לכלי נשק הדרושים למודרניזציה של צבאה, והתותחים הגרמניים מתוצרת קרופ היו המפורסמים ביותר באותה תקופה, ומשום כך הוא העביר את הקונסוליה לעיר ברמן, שם היה מפעל של קרופ. הקונסוליה המרוקאית ביקשה לסכם הסכמי סחר עם גרמניה ולשלוח משלחת צבאית, ושליח הסחר הגרמני נענה לצורכי מרוקו. בתגובה לאינטרס המרוקאי הזה, שלח הקיסר וילהלם השני את השגריר טטנבאך, אשר סייע במתן מימד חדש ליחסי גרמניה-מרוקו, באמצעות הסכם פאס - הסכם הסחר הגרמני-מרוקאי הראשון - אותו סיים בשנת 1890. לאחר השלמת משימת טטנבאך בשנת 1896, כיהנו אחר כך כשגרירים פון שנק ופון מנצינגן. יחסי מרוקו-גרמניה הגיעו לשיאם בתקופה זו עם ביקורו של הקיסר הגרמני וילהלם השני בטנג'יר ב-31 במאי 1905, במהלך הסיור המתוכנן שלו בים התיכון במטרה לבטא את העיסוק של גרמניה בעניין המרוקאי ולהעביר את המסר הזה למעצמות הקולוניאליות, במיוחד עם השאיפות הצרפתיות והבריטיות ההולכות וגוברות לגבי מרוקו, מה שהביא למשבר טנג'יר. זה לא מנע את כיבוש צרפת במרוקו שנמשך עד 1956, אולם בשנת 1911 פרץ משבר אגדיר בשל ניסיונה של גרמניה בשנית לבסס שליטה מסוימת במרוקו.
היסטוריה > יחסים מודרניים

בשנת 1937 גרמניה גינתה את שיטות הדיכוי הצרפתיות של התנועה הלאומית המרוקאית, ואף הזמינה סטודנטים מרוקאים ללמוד באוניברסיטאות בגרמניה. ב-11 בנובמבר 1942, הקונסול הגרמני בטטואן, שלושה ימים לאחר נחיתת כוחות בעלות הברית במרוקו, הביע את מחאת גרמניה כלפי מרוקו.
היסטוריה > לאחר המלחמה

לאחר שמרוקו קיבלה את עצמאותה, היחסים הדו-צדדיים בין גרמניה למרוקו התחדשו במהרה והתרחבו מעבר להיקף המסחרי, וכללו שיתוף פעולה מדיני ודיפלומטי. כיום שיתוף הפעולה הוא במובנים רבים, כולל שיתופי פעולה תרבותיים, כמו גם הקהילה המרוקאית הגדולה שחיה בגרמניה.
העובדה שהרפובליקה הפדרלית של גרמניה הסכימה לקחת על עצמה את האחריות המשפטית של גרמניה הנאצית כדי לכפר על "חטא" הנאצים כלפי היהודים, השפיעה לרעה על הצד הערבי. גרמניה המערבית, שהוקמה בשנת 1949, נותרה בשליטת בעלות הברית המערביות, וחופש התנועה הפוליטית והמשפטית של הרשות הפדרלית הגרמנית היה מוגבל מאוד, במיוחד בתחום ענייני מדיניות החוץ הקשורים לכוחות בעלות הברית. לאחר בחירתו לתפקיד קנצלר פדרלי בספטמבר 1949, קבע קונראד אדנאואר שני יעדים חשובים שממשלתו תשיג: השתלבות במערב ואיחוד גרמניה. בנוסף, מדיניותו של אי הכרה בגרמניה המזרחית הייתה אחת מסדרי העדיפויות הפוליטיים של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה עד 1965, כחלק מדוקטרינת הלשטיין.
במהלך תקופת העצמאות היו יחסים אלה להתאוששות מוחשית לאחר קיפאון 1919, שבא לידי ביטוי בשיבת הייצוג הדיפלומטי בין המדינות. פון דריש היה השגריר הגרמני הראשון במרוקו ב-26 במרץ 1957. האירוע הפוליטי הבולט ביותר במהלך שלב זה היה הביקור המלכותי ב-29 בנובמבר 1965 בבירת גרמניה בון.
הגירה

ב-21 במאי 1963 חתמו גרמניה ומרוקו על האמנה הראשונה בתחום הגירת עבודה, הכוללת היתרי עבודה בתחום התעסוקה. יוזמה גרמנית זו באה במסגרת של תחרות עם צרפת להביא כוח אדם מרוקאי, שבו גרמניה עבדה החל משנת 1973 על מיסוד ועדת קבע בקזבלנקה. בהתבסס על הסכם זה ניתן לומר כי הוא בעיקר הופנה כלפי למשוך כוח עבודה מרוקאי, בדומה לתוכן של רוב החוזים וההסכמים שסוכמו עם המדינות של האיחוד האירופי.
נציגויות דיפלומטיות

גרמניה מחזיקה במרוקו שגרירות ברבאט וקונסוליות באגאדיר ובקזבלנקה. מאידך, מרוקו מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין ו-5 קונסוליות בברמן, דיסלדורף, פרנקפורט, קאסל ומינכן.
ישראלה אורון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 בספטמבר 1952 (בת 72) בוסק, ברית המועצות
 תאריך עלייה:  1957
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת חיפה  אוניברסיטת תל אביב 
 בן או בת זוג:  שלמה גלוברזון 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1970–1997 (כ־27 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 קצינת ח"ן ראשית  סגנית דובר צה"ל
 תפקידים אזרחיים
 סגנית ראש המועצה לביטחון לאומי
 
ישראלה אורון (נולדה ב-9 בספטמבר 1952) היא אשת ביטחון ישראלית, לשעבר קצינת ח"ן ראשית וסגנית ראש המועצה לביטחון לאומי.
ביוגרפיה

אורון נולדה בבוסק שבברית המועצות ובשנת 1957 עלתה לישראל. אורון התגייסה לצה"ל באוקטובר 1970 ושימשה בו במגוון תפקידים. בשנת 1991 הייתה לאשה הראשונה שמונתה לתפקיד סגן דובר צה"ל, שם הייתה אחראית למחלקת מבצעים, ופיקדה עליה במהלך מלחמת המפרץ הראשונה. בשנת 1993 מונתה למדריכה במכללה לביטחון לאומי, והייתה לאשה הראשונה בתפקיד.
בשנת 1994 מותנה לקצינת ח"ן ראשית, תפקיד אותו מילאה עד שנת 1997. ביוני 2006 מונתה אורון לתפקיד סגנית היועץ לביטחון לאומי לתכנון ותשתיות במועצה לביטחון לאומי.
ישראלה בעלת תואר ראשון בפסיכולוגיה מאוניברסיטת חיפה ומוסמכת מנהל עסקים מטעם אוניברסיטת תל אביב.
אורון פעילה ביוזמת ז'נבה, במועצה לשלום ולביטחון, בתנועת אחריי! ובוועד המנהל של אוניברסיטת בן-גוריון. היא חברת הוועד המנהל במולד - המרכז להתחדשות הדמוקרטיה.
התמודדה בבחירות לכנסת התשע עשרה במקום ה-29 ברשימת התנועה.
הערות שוליים

↑  רשימת התנועה באתר ועדת הבחירות המרכזית.
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יעקב צ'רביצ'נקו

| --- | --- |

 לידה:  12 באוקטובר 1894 מחוז רוסטוב, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  4 ביולי 1976 (בגיל 81) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות 
 השכלה:  אקדמיית פרונזה 
 השתייכות:   צבא האימפריה הרוסית הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1914–1917 1918 – 1950
 דרגה:   גנרל-פולקובניק
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הפרשים ה-31 מפקד קורפוס הפרשים השלישי מפקד קבוצת הפרשים הממונעת קייב מפקד המחוז הצבאי אודסה מפקד הארמייה התשיעית מפקד הארמייה ה-21 מפקד החזית הדרומית מפקד חזית בריאנסק מפקד הארמייה ה-51 מפקד קבוצת כוחות הים השחור מפקד הארמייה החמישית מפקד המחוז הצבאי חרקוב מפקד הקורפוס השביעי מפקד הקורפוס ה-79
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה מלחמת האזרחים ברוסיה מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
         
 
יעקב טימופביץ' צ'רביצ'נקו (ברוסית: Я́ков Тимофе́евич Черевиче́нко; 12 באוקטובר 1894 - 4 ביולי 1976) היה מפקד בכיר בצבא האדום אשר פיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

צ'רביצ'נבקו נולד ב-12 באוקטובר 1894 למשפחת איכרים במחוז רוסטוב. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914, התגייס לצבא האימפריה הרוסית ולחם בשורותיו בחזית המזרחית. עד מהפכת אוקטובר ב-1917, כבר היה מש"ק בכיר. ב-1918 התגייס לצבא האדום, וארגן קבוצות פרטיזנים אשר לחמו כנגד הצבא הלבן. ב-1919 הצטרף למפלגה הבולשביקית ולחם במלחמת האזרחים ברוסיה כחלק מארמיית הפרשים הראשונה. ב-1924 למד בבית הספר הגבוה לפרשים של הצבא האדום. באוגוסט 1927 מונה למפקד רגימנט הפרשים ה-91, ובנובמבר 1930 הועבר לרגימנט הפרשים ה-76. עד 1933 הספיק גם לפקד על רגימנט הפרשים ה-63. ב-1935 סיים את הלימודים באקדמיה הצבאית פרונזה, ובאפריל 1936 מונה לסגן מפקד דיוויזיית הפרשים ה-31. ביוני 1937 מונה למפקד הדיוויזיה. ב-17 בפברואר 1938 הוענקה לו דרגת פודפולקובניק, וב-8 במרץ של אותה שנה הוא מונה למפקד קורפוס הפרשים השלישי. ב-3 באוגוסט 1938 הועלה לדרגת פולקובניק, וב-4 בנובמבר 1939 לדרגת גנרל מיור. באפריל 1940 מונה למפקד קבוצת הפרשים הממונעת קייב, ב-4 ביוני של אותה שנה הועלה לדרגת לייטננט מיור, וב-11 ביולי מונה למפקד המחוז הצבאי אודסה. ב-22 בפברואר 1941 הועלה לדרגת גנרל-פולקובניק.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פתיחת הפלישה הגרמנית ב-22 ביוני 1941, מונה צ'רביצ'נקו למפקד הארמייה התשיעית אשר פעלה כחלק מהחזית הדרומית בפיקודו של איוואן טיולנב. ב-29 בספטמבר של אותה שנה הועבר לפקד על הארמייה השנייה, וב-4 באוקטובר הועבר לפקד על החזית הדרומית. עקב ההצלחות הגרמניות, החזית הייתה במצב של נסיגה, וחלק מיחידותיה נותרו בעורף והגנו על אודסה הנצורה וחצי האי קרים סביב סבסטופול. ב-5 באוקטובר ארמיית הפאנצר הראשונה הגיע לחופי ים אזוב וכיתרה את הארמייה ה-18 הסובייטית. כ-100 אלף חיילים נפלו לשבי. יחידות החזית המשיכו לסגת וב-20 בנובמבר 1941 עזבו את רוסטוב על דון. אומנם כבר ב-28 בנובמבר העיר שוחררה מהגרמנים, וזה היה אחד הניצחונות היחידים של הצבא האדום במהלך אותה שנה. ב-30 בנובמבר פרסם הפראבדה תמונה של צ'רביצ'נבקו לצד נאום של סטלין על מגיני רוסטוב. ב-2 בדצמבר נסוגו הגרמנים חזרה לנהר המיוס. ב-24 בדצמבר מונה צ'רביצ'נקו למפקד חזית בריאנסק, והשתתף עמה בשלב האחרון של הקרב על מוסקבה.
באפריל 1942 מונה צ'רביצ'נקו לסגן מפקד חזית קרים, ומאוחר יותר שימש באותו תפקיד בחזית צפון הקווקז. במהלך יולי של אותה שנה, שימש במשך ארבעה ימים כמפקד הארמייה ה-51, וב-4 בספטמבר מונה למפקד קבוצת כוחות הים השחור, תפקיד אשר במסגרתו היה אחראי בין היתר על בסיסי צי הים השחור. ב-15 באוקטובר 1942 הועבר לפקד על הארמייה החמישית אשר הייתה חלק מהחזית המערבית, באפריל 1943 הוחזר להיות סגן מפקד בחזית צפון הקווקז, וב-25 בספטמבר של אותה שנה מונה למפקד המחוז הצבאי חרקוב, והחזיק בתפקיד עד 27 בינואר 1944. במשך למעלה משנה הוא נותר ללא תפקיד פיקודי, וב-27 באפריל 1945 מונה למפקד הקורפוס השביעי והשתתף עמו בקרב על ברלין.
ביוגרפיה > אחריתו

ב-6 ביוני 1946 מונה למפקד הקורפוס ה-79, ושנתיים לאחר מכן מונה לסגן מפקד המחוז הצבאי "טאבריה". באפריל 1950 הוא פרש מהצבא, ונפטר ב-4 ביולי 1976 בגיל 81.
כוכב מושלם

| --- | --- |
 סוגה:  סדרת-טבע
 יוצרים:  BBC
 מנחים:  דייוויד אטנבורו 
 מדבבים:  דייוויד אטנבורו
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  5
 הפקה
 אורך פרק:  60 דקות
 שידור
 רשת שידור:  BBC One
 תקופת שידור מקורית:  3 בינואר 2021 – 31 בינואר 2021
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
איגואנה מצויצת על סלעים וולקניים בגלאפגוס.
שועל שלג עם פרווה קייצית באיסלנד.
גמלת דבשתיים עם גורה.
מנטה ענקית בשונית בתאילנד.
כוכב מושלם (באנגלית: A Perfect Planet) היא סדרת-טבע תיעודית של ה-BBC, בקריינותו של דייוויד אטנבורו, המורכבת מחמישה פרקים באורך 60 דקות. הסדרה צולמה במשך 4 שנים ברחבי מעל 31 מדינות בעולם, תוך התמודדות עם מצבי צילום קיצוניים וצילום במקומות מרוחקים. בנוסף היא צולמה תוך מגפת הקורונה העולמית. הסדרה קיבלה ביקורות חיוביות שונות.
סדרה זו עוסקת בהשפעת כוחות הטבע העולמיים כמו התפרצויות געשיות, שינויי אקלים, השמש והאוקיינוסים על סביבות המחיה השונות ובעלי החיים השונים החיים בהם, כשהפרק האחרון בסדרה עוסק בהשפעת האדם על סביבות המחיה ובעלי החיים.
ישראלי (עיתון)

| --- | --- |

 תדירות:  חינמון יומי
 סוגה:  חדשות
 פורמט:  עיתון 
 בעלים:  הירש מדיה (שלמה בן צבי)
 עורך ראשי:  ברק סרי
 תאריכי הופעה:  3 בינואר 2006 – ינואר 2008 (כשנתיים)
 שפה:  עברית
 מערכת:  רחוב מנחם בגין 116, תל אביב
 תפוצה:  כ-180,000 עותקים (הערכה)
 מדינה:  ישראל
 
הלוגו הראשון של העיתון
שער העיתון "ישראלי"
ישראלי היה חינמון ישראלי יומי בתפוצה ארצית שיצא לאור בשנים 2006–2007. עיתון זה היה החינמון הראשון שהופץ מדי יום בתפוצה ארצית בישראל.
היסטוריה

העיתון "ישראלי" הוקם על ידי איש העסקים שלמה בן צבי וקבוצת "הירש מדיה".
הגיליון הראשון יצא לאור ב-3 בינואר 2006, בשם "ישראלי ניוז"; באמצע פברואר באותה שנה קוצר שמו ל"ישראלי". המוציא לאור הסביר את שינוי השם ב:
"רצון להבליט את צבעי הכחול-לבן וויתור על המילה "ניוז", מאחר שמתגובות שקיבלנו הבנו שרבים סבורים שמדובר בעיתון בשפה האנגלית."
העיתון הופץ חינם, פעמיים ביום, בתחנות מרכזיות של רכבת ישראל ואגד ובמקומות ציבוריים נוספים. לעיתים הודפסו שתי מהדורות - בוקר וערב. העיתון כלל 32 עמודים ובהם מספר מדורים קבועים - חדשות, כלכלה (בשיתוף עיתון גלובס), דעות, תרבות, פנאי (תשבצים וחידונים אבי רובינשטיין), נופש, טלוויזיה, ספורט ולוח (בשיתוף אתר מדס).
בימיו הראשונים היה גונן גינת, בעבר עורך הצופה, העורך הזמני של העיתון. עורכו הראשי בהמשך היה אבי רצון. במהלך חודש אוגוסט 2006 מונה העיתונאי עמוס רגב להיות עורכו הראשי של העיתון. בינואר 2007 רגב פרש, ומאז ערך את העיתון בפועל ברק סרי.
בנובמבר 2006 נרכשו 50% ממניות העיתון על ידי חברת ניוזקו שבבעלות אייל ההימורים היהודי האמריקאי שלדון אדלסון. זמן קצר לאחר מכן נקלע העיתון לסכסוך בין הבעלים, בן צבי ואדלסון, שאף הגיע לבתי המשפט. הסכסוך איים על המשך פעילותו של העיתון, ואף גרם לסגירתו ליום אחד. בשלב זה עזב העורך הראשי, עמוס רגב, את תפקידו. בחודש ינואר 2007 החזיר שופט את ניהולו של העיתון לקבוצת "הירש מדיה", ואדלסון החל לפעול להקמת חינמון מתחרה בשם "ישראל היום" ואף התעניין ברכישת העיתון מעריב.
ביוני 2007 החלה דעיכה בעיתון, והתמעטו מודעותיו הפרסומיות. מספר העמודים ירד מ-32 ל-24 וחלק גדול מהמדורים בוטלו. הוא הודפס והופץ רק פעם אחת ביום, ותפוצתו ירדה מ-170,000 עותקים ביום לכ-90,000 עותקים. חלק גדול מבעלי התפקידים בעיתון פרשו.
בחודש נובמבר 2007 הופסקה הפצת העיתון, לכאורה בגלל מעבר למשרדים חדשים. בסוף נובמבר דווח על שיתוף פעולה אפשרי עם ידיעות אחרונות.
באמצע דצמבר הוחלט ברכבת ישראל לאפשר את הפצת העיתון המתחרה, "ישראל היום" בתחנות הרכבת, ובכך לשבור את המונופול של "ישראלי" בתחנות הרכבת.
בחודש ינואר 2008 העיתון נסגר.
הערות שוליים

↑  רתם קלינה, "ישראלי" לא יצא הבוקר, באתר nrg‏, 20 בינואר 2007
↑  יעל ולצר, איש תקשורת: "מי ישתגע להכנס לשותפות עם בן צבי נגד אדלסון?", באתר TheMarker‏, 25 ביולי 2007
↑  יעל ולצר, רכבת ישראל אישרה את שיתוף הפעולה בין "ישראלי" ו"ידיעות אחרונות" לחלוקת עיתונים בתחנות הרכבת, באתר TheMarker‏, 30 בנובמבר 2007
↑  לי-אור אברבך, שברו את המונופול, באתר nrg‏, 13 בדצמבר 2007
| דגל ישראל עיתונים יומיים בישראל |
| --- | --- | --- |
| עיתונים כלליים בתשלום | הארץ • ידיעות אחרונות • מעריב השבוע |  |
| עיתונים כלליים בחינם | ידיעות אחרונות (גרסה מקוצרת) • ישראל היום • מעריב הבוקר |  |
| כלכלה ועסקים | גלובס • כלכליסט • TheMarker |  |
| המגזר החרדי | המבשר • המודיע • הפלס • יתד נאמן |  |
| יומונים ושבועונים ברוסית | נאשה סטראנה • נובוסטי נדלי |  |
| עיתונים בשפות נוספות | אל-איתיחאד (בערבית) • ג'רוזלם פוסט (באנגלית) • הניו יורק טיימס הבינלאומי (באנגלית) |  |
| יומונים שהפכו לתקופונים | מקור ראשון |  |
| עיתונים שנסגרו | 24 דקות • דבר • הבקר • היום • הצופה • וסטי (ברוסית) • זמנים • חדשות • חרות • טלגרף • יום חדש • ישראלי • למרחב • מעריב • על המשמר  • קול העם • שערים • חדשות ישראל (בגרמנית) • לעצטע נייעס (ביידיש) • רוסקי איזראילטיאנין (ברוסית) |  |
ימאגוצ'י

ימאגוצ'י (ביפנית: 山口市, מילולית "מעבר הרים") היא בירת מחוז ימאגוצ'י השוכנת בקצה המערבי של האי הונשו ביפן.
נכון ל-2 בפברואר 2010 מתגוררים בימאגוצ'י 198,971 תושבים, על שטח נרחב של 1023.31 קמ"ר, צפיפות אוכלוסייה של 194.44 תושבים לקמ"ר. העיר שוכנת בין גבעות ובמרכזה עובר הנחל איצ'ינוסקה (一の坂川) שעל גדותיו נטועים עצי דובדבן רבים הפורחים באביב.
היסטוריה

תולדות העיר קשורים למשפחת אוצ'י (大内) משפחת אצילים שהגיעה במקור מקוריאה שעלתה לגדולה בתקופת אשיקאגה (1336–1573) וצברה עושר מהמסחר עם קוריאה ועם סין של שושלת מינג. אוצ'י הירויו, השליט ה-24 של המשפחה השתלט על כל השטחים המהווים כיום את מחוז ימאגוצ'י. הוא בנה את העיר ימאגוצ'י כחיקוי של עיר הבירה קיוטו, כולל המקדשים העיקריים, והעיר קיבלה את הכינוי "קיוטו של המערב" והיא שגשגה. ב-1551 התיישב בעיר המיסיונר הספרדי פרנסיסקו חאווייר ושהה בה כשנה לאחר שקיבל רשות מהשליט אוצ'י יושיטאקה (大内 義隆) להטיף לבני המקום במטרה להמיר את דתם לנצרות קתולית והוא הצליח לנצר כ-500 יפנים. קהילה זו סבלה רבות אחר-כך בתקופת שוגונות טוקוגאווה, כשהנצרות נאסרה ביפן. בימיו של יושיטקה החלה הידרדרות של שלטון משפחת אוצ'י ויורשו אוצ'י יושינגה (大内 義長) נאלץ להתאבד לאחר שהפסיד בקרב, ובכך בא הסוף לשושלת, והעיר איבדה את חשיבותה.
ימאגוצ'י של ימינו החלה באפריל 1889 כשארבעים יישובים התמזגו על מנת ליצור את העיירה ימאגוצ'י. לעיירה סופחו במהלך השנים יישובים רבים. באפריל 1929 הפך העיירה לעיר (דור ראשון) עם סיפוח הכפר יושיקי. באפריל 1944 סופחו אליה בבת אחת יישובים רבים והיא הפכה לעיר החדשה של ימאגוצ'י (דור שני). באוקטובר 2005 התמזגה ימאגוצ'י עם נפת יושיקי (שפורקה בשל המיזוג) ועם העיירה טוקוג'י על מנת ליצור את העיר ימאגוצ'י (דור שלישי). ב-2010 סופחה העיירה אטו לימאגוצ'י.
היסטוריה > תחבורה

לעיר אפשר להגיע בדרך האוויר והיבשה. כ-35 קילומטרים דרומית מערבית ממרכז ימאגוצ'י פועל נמל התעופה "נמל ימאגוצ'י-אוֹבֶּה" (33°48′12″N 131°16′43″E﻿ / ﻿33.80333°N 131.27861°E﻿ / 33.80333; 131.27861), קוד יאט"א UBJ. מנמל התעופה יוצאות טיסות בעיקר לטוקיו. אל העיר אפשר להגיע ברכבת הקליע, השינקנסן בקו סניו שינקנסן עוצר בתחנת שין ימאגוצ'י (新山口) שממנה מוביל קו רכבת אחרת לתחנה הרכבת המרכזית של ימאגוצ'י.
אקלים

האקלים בימאגוצ'י הוא אקלים ממוזג ימי, המאופיין בחורפים קרים, יבשים יחסית, אביבים חמימים גשומים, קיציים חמים גשומים וסתווים נוחים גשומים.
| אקלים בימאגוצ'י> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בימאגוצ'י> ינואר.8.6.-0.5.73.4 | אקלים בימאגוצ'י> פברואר.9.4.0.1.91.1 | אקלים בימאגוצ'י> מרץ.13.2.2.4.142.3 | אקלים בימאגוצ'י> אפריל.19.1.7.6.199.8 | אקלים בימאגוצ'י> מאי.23.5.12.3.175.7 | אקלים בימאגוצ'י> יוני.26.5.17.5.305.4 | אקלים בימאגוצ'י> יולי.30.1.22.1.299.2 | אקלים בימאגוצ'י> אוגוסט.31.4.22.7.154.0 | אקלים בימאגוצ'י> ספטמבר.27.5.18.4.180.9 | אקלים בימאגוצ'י> אוקטובר.22.3.11.4.97.6 | אקלים בימאגוצ'י> נובמבר.16.8.5.9.71.2 | אקלים בימאגוצ'י> דצמבר.11.2.1.1.53.5 | אקלים בימאגוצ'י> שנה.19.97.10.08.1,844 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור:
חינוך ותרבות

בעיר פועלות שתי אוניברסיטאות: קמפוס יושידה (הקמפוס הראשי, שני הקמפוסים האחרים נמצאים בעיר אובה) של אוניברסיטת ימאגוצ'י (山口大学) שהתחילה כבית ספר ב-1815 והפכה לאוניברסיטה ב-1949, והאוניברסיטה המחוזית של ימאגוצ'י (山口県立大学; נוסדה 1996). המוסד המרכזי הפועל בתחום התרבות הוא המרכז לאמנות ומדיה של ימאגוצ'י (山口情報芸術センター) המכונה YCAM, ראשי תיבות של שמו באנגלית (Yamaguchi Center for Arts and Media). מכלול מבנים שנפתח ב-2003 וכולל אולמות שבהם יש מופעי תיאטרון וריקוד, תערוכות אומנות, הקרנות סרטים, סדנאות והרצאות.
תיירות > אתרי תיירות

אתרי התיירות העיקריים בעיר הם:
פגודת רוּריקוֹ-ג'י (瑠璃光寺) – פגודה בת חמש קומות השוכנת בתוך פארק קוזאן-קואן (香山公園). כל הקומות שוות בגודלן בניגוד לפגודות אחרות ביפן שבהן בדרך כלל כל קומה קטנה מהקומה שמתחתיה. גובהה של הפגודה 31.2 מטרים, והיא נבנתה ב-1442 לכבודו של אוצ'י יושירו, השליט ה-25 ממשפחת אוצ'י ששלטה בימאגוצ'י, ומוכרת כאחת מ-3 הפגודות הנאות ביותר ביפן. הפגודה בנויה מעץ ברוש יפני לצד בריכה, ולידה מוזיאון קון המציג דגמי פגדות מרחבי יפן.
הכנסייה לזכר פרנסיסקו חאווייר (ザビエル記念聖堂) – הכנסייה הוקמה במקור ב-1952 לציון ארבע מאות שנים להגעת המיסיונר הספרדי פרנסיסקו חאווייר לימאגוצ'י. חאווייר שהה בעיר כשנה לאחר שקיבל רשות מהדאימיו להטיף לבני המקום במטרה להמיר את דתם לנצרות קתולית והוא הצליח לנצר כ-500 יפנים. הכנסייה המקורית נשרפה בספטמבר 1991 ונבנתה מחדש ב-1998. המבנה המודרני הלבן דמוי פירמידה מעוטר בשני מגדלים בגובה 53 מטרים המעוטרים בפסלי מתכת ועל אחד מהם תשעה פעמונים. בכנסייה יש מוזיאון קטן המוקדש לחאווייר (סביירו בפי היפנים).
מקדש ג'ואי-ג'י וגני ססהו – מקדש ג'ואי-ג'י (常栄寺) הוא המקדש השני בחשיבותו לאחר רוּריקוֹ-ג'י, והוא ידוע בעיקר בגלל גני ססהו (雪舟庭). מסהירו אוצ'י השליט ה-29 של משפחת אוצ'י ביקש מססהו טויו (雪舟 等楊‏; 1420–1506), נזיר זן בודהיסטי וצייר יפני המקובל כאחד הציירים הגדולים של תקופת אשיקאגה לתכנן את הגן צפונית למקדש. ססהו השתמש בעיקר באלמנטים של סלעים, מים וטחב על מנת ליצור גן זן המשקף את ציורי הנוף שססהו נהג לצייר.
מרחצאות יודה (湯田温泉) – מכלול מרחצאות יפניים (אונסן) דרומית למרכז העיר. מעיינות חמים שבהם טמפרטורת המים היא C° ‏64. על פי האגדה ראה נזיר בודהיסטי לפני 800 שנים שועל לבן מרפא את רגלו במי המעיין, ולכן השועל הלבן הוא סמל המקום.
מוזיאון האומנות המחוזי (山口県立美術館) – תערוכות צילום ואוספים בנושאי מדע, הנדסה, טבע, גאוגרפיה, אסטרונומיה וספרות. אוסף של תמונות וחפצים הקשורים לרסטורציה של מייג'י.
מוזיאון המחוז – אוספים של חפצי אומנות הקשורים למחוז או של אמנים שנולדו במחוז.
תיירות > פסטיבלים

בין הפסטיבלים הנערכים בעיר:
פסטיבל מנורות הכוכב (山口七夕ちょうちん祭り) – נערך כל שנה בימים 6 ו-7 באוגוסט. התושבים מדליקים עם רדת החשכה מעל ל-100,000 מנורות נייר אדומות במשך שעתיים (עד שהנר במנורה כבה), זכר למנורות הגדולות שבני משפחת אוצ'י הדליקו לכבוד אבותיהם הקדמוניים.
פסטיבל גיון-מסטורי הפסטיבל הגדול ביותר בימאגוצ'י. הוא מתבסס על פסטיבל גיון-מסטורי בקיוטו וכמוהו נערך במקדש יסקה-ג'ינג'ה בימאגוצ'י שהוא סניף של המקדש באותו שם בקיוטו. הפסטיבל נערך כל שנה מזה כ-600 שנים בין ה-20 ל-27 ביולי, ומתחיל בריקוד האנפה הקדושה (סגימאי שינג'י).
פסטיבל המעיינות החמים של יודה – הפסטיבל חוגג את גילוי המעיינות ונערך בסוף השבוע האחרון של חודש אפריל. במסגרתו נערכת ביום תהלוכת מקדשים ניידים ובלילה צועדים ילדים בתחפושות לבנות ובמסכות שועל כשהם נושאים לפידים.
ערים תאומות

לימאגוצ'י ברית ערים תאומות עם
ספרד פמפלונה, ספרד
הרפובליקה העממית של סין ג'ינאן, הרפובליקה העממית של סין
קוריאה הדרומית גונגג'ו, קוריאה הדרומית
הרפובליקה העממית של סין מחוז דזואופינג, הרפובליקה העממית של סין