stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב קולי פוינט
הקרב

ב-3 בנובמבר לפנות בוקר, הנחיתו חמש משחתות יפניות חיילים ותגבורת כ-900 מטרים מזרחית לגדוד השני של הנקן. חיילי הגדוד נותרו בעמדותיהם, וכל ניסיונותיהם ליצור קשר עם מפקדת הדיוויזיה עלו בתוהו בשל תקלות במכשירי הקשר. עם עלות השחר נתקל סיור יפני בעמדות הנחתים, ותוך זמן קצר המטירו עליהם היפנים אש מרגמות, מקלעים ותותחים שהגיעו מספר שעות קודם לכן. הגדוד השני טרם הצליח ליצור קשר עם המפקדה ולבקש תגבורת, ובמקביל החלה התחמושת לאזול ומספר הנפגעים עלה בהתמדה, ולכן החליט הנקן לסגת בשלב זה. הגדוד נסוג מערבה תוך כדי לחימה, ורק בשעה 14:45 הצליח הנקן ליצור קשר עם ונדגריפט ולדווח לו על מצב הגדוד שלו.
בנוסף לדיווחיו של הנקן, העיד מסמך שנלקח שלל על כוונת היפנים להנחית את יתרת דיוויזיית הרגלים ה-38 היפנית בקולי פוינט ולתקוף את מתחם לונגה ממזרח, וונדגריפט החליט למנוע את הנחיתה. לשם כך הוא הורה לכל היחידות שלחמו מערבית לנהר המטניקאו באותה עת לשוב למתחם לונגה, והכין את הגדוד הראשון של הרגימט השביעי של צ'סטי פולר לנחיתה בקולי פוינט מהים. לאחר מכן הורה על הגדודים השני והשלישי של רגימנט הרגלים ה-164 להתכונן לתנועה לכיוון נהר נלימביו (Nalimbiu) ולחצות אותו בפנים האי, בעוד הגדוד השלישי של הרגימנט העשירי הזיז את תותחי ה-75 מילימטר שלו מזרחה, כדי לסייע לנחתים בקולי פוינט. הפיקוד על המבצע נמסר לבריגדיר גנרל ויליאם רופרטוס.
במהלך הלילה נחתו רופרטוס וחייליו של פולר ליד שפך נהר הנלימביו, בחוף עליו הגן הגדוד של הנקן, וב-4 בנובמבר בשעה 08:30 הגיעו חיילי הרגימנט ה-164 לגדה המערבית של הנהר והתפרסו לאורכה. מלבד הפגזה מהסיירות "הלנה" ו"סן פרנסיסקו" ומהמשחתת "סטרט" על קווי היפנים, לא נרשמה כל פעילות נוספו באותו יום. ביום המחרת הורה רופרטוס לחיילי הרגימנט ה-164 לחצות את הנהר ולאגף את הכוח היפני שניצב מול הגדוד הראשון ליד שפך הנלימביו. שני גדודי הרגלים חצו את הנהר במרחק של 3.2 קילומטרים מהשפך ופנו צפונה לאורך הגדה המזרחית. על אף שלא נתקלו בהתנגדות עיקשת, התעכבו הגדודים בשל תנאי השטח הקשים, ולא הספיקו להגיע לחוף לפני רדת החשיכה.
בשלב זה הורה היאקוטאקה לשוג'י לנטוש את עמדותיו בקולי פוינט ולחבור לשאר הכוחות היפניים בכפר קוקומבונה, שבאזור עמק המטניקאו. יחידה אחת נותרה מאחור כדי לחפות על הנסיגה וכדי לעכב את התקדמות הנחתים, וחייליה הקימו עמדות מחופרות לאורך נחל גבאגה שליד הכפר טטרה (Tetere), ‏2 קילומטרים מזרחית לנלימביו. ב-8 בנובמבר ניסו פולר והנקן לכתר את היחידה היפנית גבאגה תוך נחיתה מהים, ובמהלך המבצע נפצע פולר ונאלץ להתפנות. גם רופרטוס נאלץ לוותר על הפיקוד לאחר שלקה בקדחת דנגי, והפיקוד עבר לידי בריגדיר גנרל אדמונד סברי.
ב-9 בנובמבר החזיקו הגדוד הראשון של הרגימנט השביעי והגדוד השני של הרגימנט ה-164 בעמדות לאורך נחל גבאגה, בעוד הגדוד השני של הרגימנט השביעי ושאר חיילי ה-164 החזיקו עמדות מזרחית ליחידה של שוג'י. האמריקנים הצליחו לסגור את הכיתור, תוך שהם ממטירים אש מרגמות, ארטילריה ומטוסים לתוך מתחם ההגנה היפני, אך החיילים היפנים מצאו פרצה בגזרה הדרומית, והצליחו להימלט דרכה.
האמריקנים סגרו את הפער בקווים ב-11 בנובמבר, אך עד אז הספיקו שוג'י ומעל 2,000 חיילים להימלט לג'ונגל בדרום. ב-12 בנובמבר טיהרו את הנחתים את עמדות היפנים בנחל גבאגה, ומצאו במתחם 475 גופות חיילים יפנים. בתום הקרב נהרגו 40 נחתים אמריקנים ו-120 נפצעו.
תוצאות הקרב

בעוד שוג'י וחייליו נסוגים לאזור ההיערכות היפני מערבית למטניקאו, פתח גדוד הפושטים השני, בפיקודו של לוטננט קולונל אוונס קרלסון, במרדף אחריהם. לאורך כל החודש הבא תקפו הפושטים של קרלסון את הכוח היפני הנסוג, והפילו בו חללים רבים, נוסף על אלה שמתו בצידי הדרך מתשישות ומתת-תזונה. כשהגיע שוג'י למפקדת הארמייה ה-17 מערבית למטניקאו בסוף החודש, נותרו עמו רק כ-750 חיילים מתוך ה-2,000 עמם יצא לדרך. השורדים השתתפו מאוחר יותר בקרב הר אוסטן, הסוס הדוהר וסוסון הים, שנערכו בדצמבר 1942 ובינואר 1943.
בעלות הברית סיכלו ניסיון יפני נוסף לתגבר את הכוחות בגוודלקנל בקרב הימי על גוודלקנל, שהתרחש בזמן ששוג'י וחייליו היו בדרכם למטניקאו. על אף שחייליו של שוג'י חברו בסופו של דבר להיאקוטאקה בקוקומבונה, אי יכולתם של היפנים להעביר תגבורות ואספקה בקצב ראוי לכוחותיהם בגוודלקנל היא שהובילה לבסוף לתבוסה היפני בקרב גוודלקנל כולו.
לקריאה נוספת

ג'ון טולנד, השמש העולה: שקיעתה ונפילתה של הקיסרות היפנית, 1936–1945, תל אביב: משרד הביטחון, 1970.
Frank, Richard B. Guadalcanal: The Definitive Account of the Landmark Battle. Penguin Books, 1992. ISBN 9780140165616.
Griffith, Samuel B. The Battle for Guadalcanal. Bantam Books, 1980. ISBN 9780252068911.
Jersey, Stanley C. Hell's Islands: The Untold Story of Guadalcanal. Texas A&M University Press, 2008. ISBN 9781585446162.
Morison, Samuel Eliot. The Struggle for Guadalcanal, August 1942 – February 1943. Vol. 5 of "History of United States Naval Operations in World War II", Little, Brown and Company, 1958. ISBN 0-316-58305-7.
Murray, Williamson and Allan Reed Millett. A War To Be Won. Harvard University Press, 2001. ISBN 9780674006805.
Prados, John. Islands of Destiny: The Solomons Campaign and the Eclipse of the Rising Sun. Penguin, 2012. ISBN 9781101601952
הערות שוליים

↑  Griffith, עמ' 216
↑  לפי סדר גודל של ארבעה גדודים ויחידות נספחות.
1 2  Jeresy, עמ' 305
↑  Griffith, עמ' 223
↑  Griffith, עמ' 113
↑  Griffith, עמ' 169
↑  Hough, עמ' 336
↑  Zimmerman, עמ' 136
↑  Hough, עמ' 348
↑  Zimmerman, עמ' 141
↑  Shaw, עמ' 42
| קרב גוודלקנל |
| --- | --- | --- |
| קרבות קרקעיים | טולאגי • גוודלקנל • טנרו • רכס אדסון • הקרבות במטניקאו • שדה הנדרסון • מתקפת המטניקאו • קולי פוינט • הסיור של קרלסון • הר אוסטן  |  |
| קרבות ימיים | סאבו • איי שלמה המזרחיים • כף אספרנס • איי סנטה קרוז • הימי על גוודלקנל • טספרונגה • קה • רנל |  |
גופות חיילים יפנים מרגימנט הרגלים הרביעי, אוקטובר 1942
קולונל מריט אדסון (שמאל), מפקד הרגימנט החמישי, מבקר בשפך נהר המטניקאו לפני התקפת נובמבר
מפת הקרב
פינוי פצועים במהלך הקרב
גדוד הפושטים השני, בהובלת מדריכים מקומיים, רדפו אחרי היפנים הנסוגים
קרול קול

| --- | --- |

 לידה:  9 במאי 1938 סו סיטי, איווה, ארצות הברית
 הוצאה להורג:  6 בדצמבר 1985 (בגיל 47) קרסון סיטי, נבדה, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית
 ידוע בשל:  רצח חמש עשרה נשים
קרול אדוארד קול (באנגלית: Carrol Edward Cole;‏ 9 במאי 1938 – 6 בדצמבר 1985) היה רוצח סדרתי אמריקאי, אשר רצח לפחות חמש עשרה נשים וילד אחד בין השנים 1947–1980 והוצא להורג בבית הכלא של נבדה בקרסון סיטי ב-1985.
ביוגרפיה

קרול אדוארד קול נולד ב-9 במאי 1938, בסו סיטי, איווה, בנם השני של לה ורן (25 במאי 1900 - 5 בפברואר 1975) ואשתו וסטה (4 בספטמבר 1904 - 27 בינואר 1984) קול. אחותו הקטנה נולדה מעט אחריו ב-1939 ויחד עברה המשפחה לגור בקליפורניה, שם מצא לה ורן עבודה במספנה. זמן לא רב לאחר מכן גויס לצבא ונשלח לאירופה להילחם במלחמת העולם השנייה.
בזמן היעדרותו של בעלה ניהלה וסטה מספר רומנים עם גברים והתעקשה לקחת את בנה יחד איתה למפגשיה, מאיימת להכותו אם יספר לאביו. כמו כן הייתה מתעללת בו רגשית ומלבישה אותו כמו ילדה. בבית הספר היה נלעג קול בידי שאר התלמידים בגלל "שמו הנשי".
לא חלף זמן רב לפני שנקם קול בחבריו ללימודים והטביע ילד בשם דוויין באגם בריצ'מונד, קליפורניה. מותו של הילד בן השמונה נחשב בידי הרשויות לתאונה, עד שחשף קול את האמת באוטוביוגרפיה שלו, אותה כתב כעבור שנים רבות מתוך כותלי הכלא. במהלך ריאיון לתקשורת התייחס למקרה באומרו, "הייתי דרוך וקיבלתי על עצמי את ההתחייבות המנטלית לנקום באמי, ומשם הדברים פשוט החלו לגדול ולגדול עד שנוצרה אצלי אובססיה".
בהיותו נער נהג קול לבצע פשעים מינוריים ונעצר מספר פעמים בגין שכרות וגניבה. כשסיים את לימודיו התגייס לצבא ארצות הברית, אבל שוחרר ב-1958 בשל התנהגות לא הולמת לאחר שנתפס גונב אקדחים. ב-1960 תקף שני זוגות אשר חנו ברכביהם בשביל אהבה ומיד לאחר מכן התקשר למשטרה בריצ'מונד, קליפורניה, שם התגורר באותה העת, ודיווח על כך שהוא נרדף בידי פנטזיות אלימות בהן הוא חונק נשים.
במהלך שלוש השנים הבאות אושפז במוסדות פסיכיאטריים שונים. דוקטור ווייס מבית החולים סטוקטון, המקום האחרון בו קול אושפז, אמר, "נראה כי הוא מפחד מהדמות הנשית ואינו יכול לקיים עמה יחסי מין; הוא מוכרח לרצוח אותה לפני שיוכל לעשות זאת". ווייס אישר את שחרורו של קול באפריל 1963, אף על פי שצוות הרופאים אבחן אותו כסובל מהפרעת אישיות אנטיסוציאלית.
עם שחרורו עבר קול לדאלאס, טקסס, שם התגורר אחיו הגדול ריצ'רד, והתחתן עם חשפנית אלכוהוליסטית בשם בילי וויטוורת'. כעבור שנתיים הסתיימו נישואיהם בתפנית חדה לאחר ששרף קול מלון דרכים משהשתכנע כי בילי שוכרת בו חדר בו היא מקיימת יחסי מין מזדמנים עם גברים, ונעצר בגין הצתה. לאחר שהשתחרר מהכלא ניסה לחנוק ילדה בת אחת עשרה במיזורי, אך נעצר שנית ונידון לחמש שנות מאסר.
בתום מאסרו הגיע קול לנבדה, שם ניסה לחנוק שתי נשים נוספות. לבסוף בחר להתאשפז שוב; הפעם הבחינו הרופאים בפנטזיות הרצח אשר חווה אך לא עיכבו אותו ובמהרה שוחרר קול ונסע לסן דייגו.
הרציחות

ב-7 במאי 1971, רצח קול את קורבנו הראשונה, אסי ל. באק, לאחר שהכירו השניים בפאב. הוא חנק אותה למוות ברכבו והשליך את גופתה החוצה. כעבור שבועיים רצח אישה לא מזוהה נוספת וקבר אותה ביער. מאוחר יותר טען כי לפני שרצח את שתיהן הצליח להוכיח להן כי לא היו נאמנות לבעליהן, ובשל כך הזכירו לו את אמו.
ביולי 1973 התחתן עם מלצרית אלכוהוליסטית בשם דיאנה פיי יאנגלאב פשל. השניים נהגו לריב ולהתווכח לעיתים קרובות, כשבכל פעם היה קול לוקח את חפציו ועוזב למשך ימים אחדים, משתמש בהיעדרויותיו כהזדמנות לרצוח נשים נוספות; מגופתה של אחת הנשים שרצח לכאורה אכל חלקים מסוימים.
בספטמבר 1979 חנק את אשתו למוות. אחד משכניו התקשר למשטרה כעבור שמונה ימים, אך לאחר שגופתה נמצאה עטופה בשמיכה וזרוקה בארון, הסיקו השוטרים שהגיעו למקום כי מתה כתוצאה משתייתה המופרזת וקול שוחרר.
קול עזב לסן דייגו והחל להסתובב בדרכים בחיפוש אחר קורבנותיו. ב-1979 פגש את מרי קושמן בבר בלאס וגאס ולקח אותה איתו למלון דרכים, שם חנק אותה למוות לאחר שקיימו יחסי מין.
משעזב את לאס וגאס חזר קול לדאלאס, שם רצח שלוש נשים נוספות בנובמבר 1980. לאחר שנתפס בזירת הפשע של הרצח השלישי וכן נחשב לחשוד העיקרי ברצח השני, נעצר בידי המשטרה, אשר הסיקה כי הנשים מתו כתוצאה ממוות טבעי ועמדה לשחרר אותו, לפני שהודה בכל רציחותיו. קול טען שרצח לפחות חמש עשרה נשים במהלך תשע השנים שקדמו לכך, אך הוסיף כי ייתכן שהיו יותר ושאינו זוכר מאחר שבדרך כלל היה שיכור כשביצע את פשעיו.
משפט והוצאה להורג

ב-9 באפריל 1981, הורשע קול בשלושה אישומי רצח בטקסס ונידון למאסר עולם בבית הסוהר האנטסוויל. ב-1984 דווח כי גישתו של קול השתנתה לאחר מותה של אמו, וכי הוא מוכן להתמודד מול אישומי הרצח שנגדו בנבדה, אף על פי שמשמעות הדבר עבורו עלולה להיות עונש מוות.
בפברואר 1984 הוסגר קול לנבדה, שם נשפט והורשע ברצח של שתי נשים ב-1977 וב-1979. באוקטובר 1984 נידון למוות. לאחר שהחלטת עונשו נמסרה לו אמר, "תודה, אדוני השופט". מספר ארגוני זכויות אדם וגופים המתנגדים לעונש המוות, כגון האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות, ניסו להמתיק את עונשו של אך הוא מחה על כך בתוקף, ולבסוף הוצא להורג באמצעות זריקת רעל בבית הכלא של נבדה ב-6 בדצמבר 1985.
ראו גם

המרטש מאטלנטה
המפלצת מפירנצה
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Greig, Charlotte (2005). Evil Serial Killers: In the Minds of Monsters. New York: Barnes & Noble. p. 189. ISBN 0760775664.
↑  "Claims He Killed 3 S.D. Women, Many Others : Death Row Inmate Won't Appeal Dec. 6 Execution". Los Angeles Times. 28 November 1985. Retrieved 17 August 2018. He was given a bad-conduct discharge in 1958
↑  Richmond, Jessica. "Cole, Carroll" (PDF). Department of Psychology. Radford University. Retrieved 27 December 2016.
1 2 3 4 5  Greig, Charlotte (2005). Evil Serial Killers: In the Minds of Monsters. New York: Barnes & Noble. p. 190. ISBN 0760775664.
↑  RYAN, CY (5 December 1985). "Carroll Cole, who romanced at least 10 women before..." UPI. CARSON CITY, Nevada: United Press International, Inc. Retrieved 17 August 2018.
↑  FREED, DAVID (7 December 1985). "Nevada Executes Killer of Five : 25 View Death of Carroll E. Cole by Lethal Injection". Los Angeles Times. Carson City, Nevada. Retrieved 17 August 2018.
↑  "CONFESSED MURDERER OF 13 IS EXECUTED IN NEVADA". The New York Times. Associated Press. 7 December 1985. Retrieved 16 August 2018. Mr. Cole was the first person executed by injection in Nevada
↑  "Eleven men executed in Nevada since 1979". LasVegasSun.com. Associated Press. 2 June 2005. Retrieved 16 August 2018.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n95005965  VIAF: 70632606   WorldCat (עם VIAF): 70632606 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קרול קול".
קרחון מאת' (אלסקה)

ערך זה עוסק בקרחון באלסקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  François E. Matthes 
 מיקום:  ג'ונו 
 אורך:  19.31 ק"מ 
 קואורדינטות:  58°44′50″N 134°11′56″W﻿ / ﻿58.747222222222°N 134.19888888889°W﻿ / 58.747222222222; -134.19888888889
  (למפת אלסקה מוגדלת) ג'ונו אנקורג' פיירבנקס סיטקה קטצ'יקן אנאלסקה בארו נום קוצביו קנדה רוסיה האוקיינוס השקט ים ברינג ים צ'וקצ'י ים בופורקרחון מאת'(למפת אלסקה רגילה) ג'ונו אנקורג' פיירבנקס סיטקה קטצ'יקן אנאלסקה בארו נום קוצביו קנדה רוסיה האוקיינוס השקט ים ברינג ים צ'וקצ'י ים בופורקרחון מאת'
 
קרחון מאת' (באנגלית: Matthes Glacier) הוא קרחון במחוז ג'ונו, במדינת אלסקה שבארצות הברית.
הקרחון ממוקם בהרי החוף של אלסקה, מוצאו של הקרחון בסמוך לגבול ארצות הברית - קנדה, והוא זורם לכיוון דרום- דרום-מערב ונשפך אל קרחון טאקו.
הקרחון ממוקם 4.8 קילומטרים מזרחית - צפונית-מזרחית מהר אוגלבי, ו-27 קילומטרים צפונית מזרחית לעיר ג'ונו בירת אלסקה.
אורכו של הקרחון 19.31 קילומטרים; וגובהו של הקרחון 1395.07 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 1964, על ידי הצוות שחקר את שדה הקרח ג'ונו.
הקרחון נקרא על שמו של פרנסואה אמיל מאת' (Francois Emile Matthes), שהיה פרופסור לגאולוגיה בסקר הגאולוגי של ארצות הברית.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2  מידע היסטורי
קפיצות ראווה

מתחרה בתחרות קפיצות ראווה
קפיצות ראווה או "רכיבת קפיצות", הוא עמוד תווך בענף הרכיבה האנגלית. ענף קפיצות הראווה לוקח חלק מרכזי באירועי הרכיבה מסביב לעולם והוא ספורט אולימפי רשמי.
בענף קפיצות הראווה, על הרוכבים והסוסים לצלוח מסלולים שונים של מכשולים, לרוב תחת מגבלת זמן. רמת המבחנים משתנה בהתאם לגובה המכשולים, סוגם, מיקומם וזווית הצבתם. בנוסף למגבלת הזמן, המתחרים מדורגים גם על פי מספר נקודות החובה אותן קיבלו בגין המקצה. כל סירוב של הסוס לקפוץ, סטייה מהמסלול או ממגבלת הזמן הנתונה והפלת מכשולים גוררת נקודות חובה ואף פסילה.
תחרויות הרכיבה הבינלאומיות מפוקחות על ידי פדרציית הרכיבה הבינלאומית (FEI). בישראל, ענף קפיצות הראווה מפוקח על ידי "ההתאחדות הלאומית לספורט הרכיבה".
היסטוריה

קפיצות הראווה הוא ספורט רכיבה חדש יחסית. בעקבות תקנות באנגליה במאה ה-18, נכנסו לשימוש גדרות שחצצו בין שטחים חקלאיים של בעלי אדמות עשירים. לאחר הצבת הגדרות נוצרו אתגרים חדשים לציידים. כלומר, אנשים שרצו להמשיך לעסוק בספורט הצייד נדרשו להשיג סוסים המסוגלים לעבור מכשולים.
בתצוגות הסוסים המוקדמות שנערכו בצרפת, התחיל להתפתח ספורט הקפיצות. באותה עת לא זכה לפופולריות רבה מכיוון שהצופים לא יכלו לעקוב ולצפות בקפיצות עצמן. כתוצאה מכך, מכשולים החלו להופיע במגרשי הרכיבה. ענף זה נקרא "לפינג" ("Lepping"). בשנת 1869 תחרויות ה"לפינג" הופיעו לראשונה בתחרויות הסוסים בדבלין. 15 שנים מאוחר יותר, מתחרי "לפינג" הגיעו לבריטניה ובשנת 1900 הפך הספורט לתחום המרכזי בענף הרכיבה. בנוסף, התקיימו מקצים נפרדים לנשים, בהן נדרשו לרכוב על אוכפי צד.
באותו הזמן השתכללו הענף ואוכפי הקפיצות בבתי ספר גבוהים לרכיבה ברחבי אירופה. השאיפה המרכזית בתכנון האוכפים הייתה להעניק לרוכב תחושת ביטחון גבוהה, וכמו כן להעניק לסוס חופש להשתמש בגופו על מנת לעבור מעל מכשולים גבוהים.
תחרות קפיצות הראווה הראשית באנגליה התקיימה באולימפיאדה בשנת 1907. רוב המתחרים בתחרות היו אנשי צבא, והתחילה להתבהר העובדה כי אין אחידות בחוקי התחרות. כל שופט שפט לפי דעתו האישית. שופטים מסוימים שפטו בהתאם לקושי המכשול, בעוד אחרים שפטו בהתאם לסגנון הקפיצה. לפני 1907 לא ניתנו נקודות חובה בגין סירובים, ולעיתים התבקשו הרוכבים לפספס מכשול כדי לבדר את הצופים. בשנת 1923 ערכה ההתאחדות הבריטית לספורט הרכיבה (BSJA) כינוס, עליו התבסס ניסוח כללי התחרויות בשנת 1925.
גרסה מוקדמת של קפיצות ראווה נערכה במשחקים האולימפיים בשנת 1900, אולם הפורמט הקיים היום הופיע לראשונה במשחקים האולימפיים בשנת 1912, ומאז המשיך לשגשג. בשנים האחרונות, הספורט ממשיך למשוך צופים, הודות לשידורים הרבים בערוצי הטלוויזיה.
סוגי מכשולים

מכשולי הקפיצות בדרך מוצגים בצורה צבעונית ואמנותית, במיוחד ברמות הגבוהות. קיימים מספר סוגים של מכשולים:
אנכי ("אפרייט") - מכשול המורכב ממספר מוטות המונחים אחד מעל השני, ללא מרחב גדול.
רחב ("אוקסר") - שני מכשולים אנכיים קרובים, המונחים זה על יד זה על מנת ליצור קפיצה רחבה יותר. קיימים מספר סוגים של מכשולים רחבים, לדוגמה מכשולים בהם שני החלקים האנכיים זהים בגובהם, כאלה בהם החלק הרחוק גבוה יותר, ולהפך. בנוסף, קיים גם "אוקסר שוודי", בו החלק הראשון הוא בצורת X.
מדורג ("טריפל") - מכשול המורכב משלושה חלקים, כאשר כל אחד מהם בגובה שונה.
גב החזיר - סוג של מכשול מדורג, אשר בו הקורה הגבוהה ביותר נמצאת במרכז.
חומה - סוג זה של מכשול נועד לדמות בדרך כלל צורה של חומת לבנים. אמנם, אותן לבנים מורכבות מחומרים קלי משקל ומתמוטטות בקלות כתוצאה ממגע.
מילוי - זהו לא סוג של מכשול, אלא חומרים יציבים הממוקמים מתחת למוטות המכשולים, כדוגמת ערוגות פרחים וחביות. בנוסף, אותו מילוי יכול להיות מורכב גם משער עץ.
משולבים ("קומבינציות") - בדרך כלל שניים או שלושה מכשולים ברציפות, עם לא יותר משני צעדים בין כל אחד מהם. אם בצירוף (קומבינציה) מוצבים שני מכשולים, הצירוף מכונה קומבינציה כפולה, אם בצירוף מוצבים שלושה מכשולים, הצירוף מכונה קומבינציה משולשת, וכו'. אם סוס מסרב לקפוץ את אחד המכשולים בתוך צירוף, על הרוכב לחזור ולקפוץ מההתחלה את כל הצירוף, ולא רק את המכשול אותו לא עבר.
בריכה - מכשול מים רחב.
"ליברפול" - בריכת מים המוצבת מתחת למכשול אנכי או רחב.
גובה המכשולים בתחרויות הבינלאומיות ובאולימפיאדה מגיע ל-160 ס"מ, בישראל הגובה המקסימלי בתחרויות רשמיות הוא כ-135 ס"מ.
נקודות החובה

רשימת נקודות החובה הוצגה לראשונה בבריטניה בשנת 1925:
סירוב (של הסוס) או עקיפת מכשול: בפעם הראשונה 4 נקודות חובה, בפעם השנייה 8 נקודות חובה, בפעם השלישית פסילה.
נפילה של הרוכב, של הסוס או של שניהם: פסילה.
נגיעה במכשול ללא הפלתו, לא תגרור נקודות חובה.
הפלת מכשול (עם הרגליים הקדמיות או האחוריות): 4 נקודות חובה.
רגל בתוך מכשול המים: אם הסוס מציב אחת או יותר מרגליו בתוך מכשול המים, הצמד ייענש ב-4 נקודות חובה.
חריגה ממסגרת הזמן הנתונה: גוררת מספר משתנה של נקודות חובה, בהתאם לגודל החריגה.
הסוסים

סוס קפיצות חייב להיות בעל יכולת פיזית גבוהה ואומץ כדי לקפוץ מעל מכשולים גבוהים. יכולת אתלטית מפותחת היא תנאי הכרחי אצל הסוס, אשר צריך להתמודד עם פניות חדות ושינויי מהירות רבים. זני סוסים רבים הם סוסי קפיצות טובים, ואפילו סוסים מעורבים הוכחו כבעלי פוטנציאל גבוה להיות אלופי קפיצות. רוב סוסי הקפיצות הם סוסים גבוהים, בגובה של לפחות 163 ס"מ, בדרך כלל מהזנים וורמבלד ות'ורוברד. לעומת זאת, גם סוסים נמוכים יותר הצליחו לזכות במדליות אולימפיות. כלומר, אין קשר ישר בין גודל הסוס ויכולתו האתלטית, ולסוסים גבוהים אין בהכרח יתרון בקפיצה. לעומת זאת, סוסים גבוהים מעניקים לרוכב בדרך כלל ביטחון רב יותר בהתמודדות עם מכשולים גבוהים. גם סוסי פוני מתחרים לעיתים בתחרויות קפיצות ראווה, בעיקר בתחרויות המיועדות לנוער.
ראו גם

רכיבה על סוסים
רכיבה אומנותית
מרוץ סוסים
בתחרות גראנד פרי
"אוקסר" – אנגליה, 2004
שרטוט לדוגמה של מסלול קפיצות ראווה
קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה

קארלסקירכה, כנסייה שהקים קרל השישי בווינה, אותה הקדיש לפטרונו קארלו בורומאו
קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (בגרמנית: Karl VI, Heiliger Römischer Kaiser;‏ 1 באוקטובר 1685 וינה – 20 באוקטובר 1740 וינה), היה קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומלך הונגריה במשך קרוב ל-30 שנה מ-1711 ועד 1740. בנוסף היה קרל טוען למלכות ספרד בין השנים 1700–1714, מלך סרדיניה בין השנים 1714–1720, ומלך נאפולי וסיציליה בין השנים 1714–1738.
חייו > בצעירותו

קרל נולד ב-1 באוקטובר 1685 ללאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואלאונורה מגדלנה מנויבורג, בתו של פיליפ וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ ורעייתו אליזבת אמליה, רוזנת הסן-דרמשטדט.
בעקבות מותו של קרלוס השני, מלך ספרד בשנת 1701, ללא כל יורש ישיר, הכריז קרל על עצמו כקרלוס השלישי, מלך ספרד, ובעקבות כך פרצה מלחמת הירושה הספרדית, שנמשכה עד לשנת 1714. במהלך המלחמה תמכו ממלכת אנגליה, ממלכת פרוסיה, הרפובליקה ההולנדית, נסיכות הבוחר מהנובר, רוב מדינות גרמניה, וכן ממשלות אראגון, ולנסיה וקטלוניה בקרל, לעומת ממלכת צרפת, ממלכת ספרד, נסיכות הבוחר מבוואריה ונסיכות הבוחר מקלן, שתמכו בפיליפ, דוכס אנז'ו.
חייו > שלטונו

ב-12 באוקטובר 1711 מת אחיו יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וקרל עלה לשלטון במקומו. עם עלותו לשלטון דאג קרל להעביר את הסנקציה הפרגמטית של 1713, שהתירה לבנות לרשת את נכסי האימפריה ההבסבורגית, והייתה מיועדת להבטיח את ירושתו לבתו מריה תרזה. במאמציו לקבל את הסכמת המעצמות על הסנקציה הפרגמטית, נאלץ קרל לוותר על שטחים נרחבים (במערב גרמניה ובאיטליה).
בעקבות עלייתו של קרל לשלטון באוסטריה, נטשוהו בעלות בריתו. קרל אמנם המשיך בלחימה עוד שנים אחדות, אך בשנת 1714 חתם על הסכם רשטדט, שבו ויתר על ממלכת ספרד, תמורת ארצות השפלה הדרומיות, דוכסות מילאנו, נאפולי וסרדיניה.
בשנים 1716–1718 לחם קרל כנגד העות'מאנים בהצלחה רבה, וסיפח את הבאנאט לממלכת הונגריה, וכבש את סרביה ואולטניה. בשנים 1718–1720 לחם קרל במלחמת הברית המרובעת שהסתיימה בניצחון אוסטרי. באמנת האג (1720) שנחתמה לאחר המלחמה, החליף קרל את סרדיניה בסיציליה, שהייתה תחת שלטון בית סבויה.
בשנים 1733–1735 הסתבך קרל במלחמת הירושה הפולנית, ובמהלכה הפסיד את השליטה בממלכת נאפולי. בין השנים 1736–1739 לחם קרל יחד עם הרוסים במלחמה האוסטרית-רוסית-עות'מאנית (1735-1739), ובמהלכה הפסיד קרל כמעט את כל השטחים שכבש 20 שנה קודם לכן.
ב-20 באוקטובר 1740 נפטר קרל בווינה, ובתו מריה תרזה עלתה לשלטון באימפריה ההבסבורגית במקומו, אולם, על ירושת האימפריה הרומית הקדושה קמו לה מתנגדים רבים, ובעקבות כך פרצה מלחמת הירושה האוסטרית.
חייו > יחסו ליהודים

קרל גילה יחס עוין ליהודים, אם כי העניק לכמה מהם תפקידים חשובים בחצרו, ביניהם שמשון ורטהיימר ודייגו ד'אגילר. בשנת 1713 מינה קרל את ר' דוד אופנהיים לרבה הראשי של פראג ובוהמיה, ובשנת 1720 התיר את הדפסת התלמוד בגרמניה. בשנת 1722 נהרס בפקודתו של קרל בית הכנסת באוסוב.
בשנת 1723 חידש קרל את זכויות יהודי מוראביה, אך בשנת 1726 ציווה על הפרדה בין יהודים לנוצרים שם, ופרסם את "חוקי המשפחה" - שבהם הותר רק לבן הראשון לשאת אישה. לפי הסכמי השלום עם הטורקים, נאלץ קרל להעניק זכות ישיבה ליהודים עם נתינות טורקית בווינה, אך בשנת 1732 דחה את בקשת היהודים לבנות בית כנסת בווינה.
משפחתו

ב-1 באוגוסט 1708 התחתן קרל עם אליזבת כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל בתו של לודוויג רודולף, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל, ורעייתו כריסטינה לואיזה, נסיכת אטינגן-אטינגן, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
לאופולד יוהאן (1716).
מריה תרזה (1717–1780).
מריה אנה (1718–1744).
מריה אמליה (1724–1730).
קרול קינג

| --- | --- |

 לידה:  9 בפברואר 1942 (בת 82) ברוקלין, ארצות הברית 
 שם לידה:  Carol Joan Klein 
 שם במה:  Carole King 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1958 
 מקום לימודים:  קווינס קולג', בית ספר תיכון ג'יימס מדיסון 
 סוגה:  מוזיקת פופ, מוזיקה קלה, מוזיקה עכשווית למבוגרים, בלו-אייד סול, רוק קל, פולק רוק, בריל בילדינג 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר, גיטרה 
 חברת תקליטים:  A&M רקורדס, Koch Records, EMI, פריוריטי רקורדס, RCA רקורדס, סוני מיוזיק אנטרטיינמנט, אפיק רקורדס, Ode Records, אנטרטיינמנט וואן מיוזיק, קולומביה גרפופון קומפני 
 בן או בת זוג:  ג'רי גופין (אוגוסט 1959–1968) 
 צאצאים:  Louise Goffin 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי למפעל חיים (2013)  היכל התהילה של הרוק אנד רול (1990)  פרס ג'וני מרסר (2011)  פרס מרכז קנדי (2015)  פרס גרשווין (2013)  פרס גראמי של חבר הנאמנים (2004)  איש השנה של MusiCares (2014)  היכל התהילה של הרוק אנד רול (2021)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 www.caroleking.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
קרול קינג (באנגלית: Carole King; נולדה ב-9 בפברואר 1942) היא זמרת, פזמונאית ופסנתרנית יהודייה-אמריקאית. קינג, יחד עם בעלה ג'רי גופין, חיברה למעלה מעשרים להיטים למגוון אמנים במהלך שנות ה-60. אלבומה Tapestry הגיע לראש מצעד האלבומים בארצות הברית, ונותר שם 15 שבועות בשנת 1971. אלבום זה נותר במצעד האלבומים במשך יותר משש שנים.
קינג זכתה בארבעה פרסי גראמי, והיא נמצאת בהיכל התהילה של כותבי הפזמונים ובהיכל התהילה של הרוק אנד רול, יחד עם בעלה ג'רי גופין.