stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חטיבת עציוני
הערות שוליים

↑  על הפרשה ראו אצל מוטי גולני, ציון בציונות - יחסה של התנועה הציונית לירושלים 1937 - 1948, אוניברסיטה משודרת, היא התפרקה בשנת 1953, עמודים 78 - 82.
↑  ראו עקיבא (קורט) לוי באתר "יזכור"
↑  דוד בן-גוריון, מדינת ישראל המחודשת, כרך א', עמוד 106.
↑  החטיבה מראשיתה ועד היום – תמצית היסטורית, אתר מורשת חטיבה 14
↑  חיילי מילואים: לזירה כמו ג'נין יש לשלוח חיילי סדיר, באתר הארץ, 10 באפריל 2002
↑  שמעון הללי, טכניקות הסוואה ולחימה: כך נערכים בצה"ל למלחמה בלבנון, באתר עכשיו 14, 10.05.24
↑  תיעוד: עליית כוחות חטיבת עציוני וחטיבת הנח"ל הצפונית ללחימה בצפון, באתר ערוץ 7, 27 בספטמבר 2024
↑   ציוץ של דורון קדוש ברשת החברתית אקס (טוויטר)
↑   יומן המלחמה - 03/10, באתר צה"ל, 3 באוקטובר 2024
↑   ליל הקרב של עציוני בלבנון - שטרם שמעתם: "ראינו רעות אדירה. אנשים צריכים להכיר את הסיפור הזה", באתר צה"ל, 13 בנובמבר 2024
↑    ישי אלמקייס, ‏"נלחמים על הבית": חטיבת עציוני סיימה את משימותיה בדרום לבנון, בעיתון מקור ראשון, 11 בנובמבר 2024
↑  רעות פרקש, "אלמנט ההפתעה של המילואימניק נעלם", באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 15 ביולי 2011.
↑   עמוס הראל, גילי כהן, למרות לקחי מלחמת לבנון השנייה, צה"ל שב לקצץ באימונים, באתר הארץ, 18 באפריל 2014.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007370727605171 
מסדר עליה של גדוד מוריה במגרש הרוסים
שלהבת עציוני- אנדרטה לחללי החטיבה, בגן בלומפילד בירושלים
דוד שאלתיאל פוגש את מפקד כוחות הלגיון הירדני בירושלים, עבדאללה א-תל, בעת ההפוגה בקרבות, יוני 1948
משה דיין, מפקד החטיבה מקיץ 1948
שלט הנצחה לגדוד מוריה בגן לאומי קסטל
סמל החטיבה המחודשת בטקס חילופי מפקד עוצבת געש ב-2018 במחנה נעורה
פעילות לוחמי המילואים של חטיבת עציוני (6) בתמרון הקרקעי בדרום לבנון במהלך מלחמת חרבות ברזל, נובמבר 2024
שרה ברייטברג-סמל

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  21 בספטמבר 1947 תל אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  6 בנובמבר 2022 (בגיל 75) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (2020) 
 
שרה בריטברג-סמל (21 בספטמבר 1947 – 6 בנובמבר 2022) הייתה אוצרת ומבקרת אמנות ישראלית, כלת פרס ישראל לאמנות פלסטית לשנת 2020.
בעת עבודתה במוזיאון תל אביב לאמנות בשנות ה-80 של המאה ה-20 גיבשה את המסגרת התאורטית של גישת "דלות החומר" באמנות חזותית בישראל. לאחר פרישתה מן המוזיאון, ערכה במשך שנים רבות את מגזין האמנות "סטודיו".
ביוגרפיה

ברייטברג־סמל נולדה בתל אביב וגדלה בחולון. הוריה, מאיר בריטברג וציפורה לבית זילברשטיין, היו ניצולי שואה שעלו לארץ ישראל ממחנה העקורים ברגן־בלזן. שניהם ניצלו בזכות חסידי אומות העולם פולנים.
בוגרת תולדות האמנות ומדע המדינה, ותואר שני באמנות באוניברסיטה העברית בירושלים.
ברייטברג-סמל הייתה כתבת לענייני ירושלים העלייה והקליטה בעיתון "למרחב" וכך כתבה גם על מחאת הפנתרים השחורים. ב-1969, בעודה סטודנטית לאמנות בת 22, קיבלה מד"ר יצחק בצלאל (שערך את מוסף התרבות משא) את תפקיד מבקרת האמנות בעיתון זה ובעיתון "דבר".
בתום לימודיה הפכה למבקרת אמנות ומראיינת ב"ידיעות אחרונות" במוסף הספרות.
בשנת 1988 פרסמה את המאמר "אגריפס נגד נמרוד" בעיתון ידיעות אחרונות.
בשנים 1993–2004 ערכה את כתב העת "סטודיו".
ביוגרפיה > אוצרת אומנות

בין השנים 1977–1989 שימשה כאוצרת לאמנות ישראלית במוזיאון תל אביב . במסגרת עבודתה אצרה תערוכות רבות של אמנים ישראלים כגון תערוכתו של רפי לביא ואחרים. בין התערוכות הקבוצתיות שאצרה במוזיאון בולטות התערוכות "אמן - חברה - אמן" (1978) ו"רוח אחרת" (1981), אך התערוכה הידועה ביותר שאצרה בתפקידה זה הייתה "דלות החומר כאיכות באמנות הישראלית" (1986). התזה שהציגה בתערוכה זו, ביקשה להפריד בין האמנות המקומית לבין סגנון האמנות הבין-לאומית של אותה עת, על ידי תיאור סוציולוגי-אסתטי של האמנים הישראלים ודרך התייחסותם אל מסורת האמנות האירופית. בעבודותיהם של האמנים השונים שהציגה בתערוכה מצאה ברייטברג-סמל מאפיינים של אימוץ חומרי אמנות "דלים" כגון דיקט, קרטון, שימוש בקולאז' ועוד, אשר נבעו מביקורת פוליטית על החברה והתרבות הישראלית וכן מתפיסה א-אסתטית שמקורה במסורת היהודית.
שרה בריטברג-סמל אף שימשה כאוצרת הביתן הישראלי בביאנלה של ונציה (1982, 1997).
בשנת 2010 אצרה במוזיאון תל אביב תערוכה רטרוספקטיבית של האמן משה גרשוני שהביאה עשרות אלפי מבקרים למוזיאון, ולוותה בספר מקיף על האמן שעמד על גדולתו ומורכבותו.
פרסים

בשנת 2003 נבחרה ליקירת תל אביב, על ידי עיתון "העיר"
בשנת 2005 זכתה בפרס משרד החינוך והתרבות בקטגוריה "פרס האוצר".
בשנת 2020 זכתה בפרס ישראל בתחום האמנות הפלסטית. מנימוקי השופטים למתן הפרס: ״פעילותה המשפיעה ורבת השנים בשדה האמנות התאפיינה באותנטיות, ביושרה, בחוכמה ובידע רב. על כל אלה מצאה הוועדה את הגב שרה בריטברג־סמל ראויה לפרס ישראל לאמנות לשנת תש"ף.״
חיים אישיים

ב-1977 הכירה את בעלה עדי סמל (1935–2007) שהיה מנהל אירועי התרבות של מוזיאון תל אביב ומנהל מוזיאון מגדל דוד, ואחיו של נועם סמל. יש להם שתי בנות.
נפטרה מדום לב ב-6 בנובמבר 2022, והובאה למנוחות בבית העלמין בנס ציונה.
לקריאה נוספת

יעל נאמן, היה היתה, אחוזת בית, הוצאה לאור, תל אביב, 2018
הערות שוליים

1 2 3  רן בוקר, האוצרת כלת פרס ישראל שרה ברייטברג-סמל הלכה לעולמה בגיל 75, באתר ynet, 7 בנובמבר 2022
↑  שרה ברייטברג סמל, חוברת מקבלי פרס ישראל בשנת תש"ף
↑   אופיר חובב, האוצרת והמבקרת שרה ברייטברג־סמל מתה בגיל 75, באתר הארץ, 7 בנובמבר 2022
| זוכי פרס ישראל בתחומי האמנות החזותית |
| --- | --- | --- |
| פיסול | זאב בן-צבי (1953) • יצחק דנציגר (1968) • אריה ארוך (1971) • ראובן רובין (1973) • דני קרוון (1977) • בתיה לישנסקי, יחיאל שמי (1986) • מנשה קדישמן (1995) • יגאל תומרקין (2004) • מיכה אולמן (2008) |  |
| ציור | יוסף זריצקי (1959) • מרדכי ארדון (1963) • מרסל ינקו (1967) • יוסל ברגנר, אנה טיכו, פנחס ליטבינובסקי (1980) • יחזקאל שטרייכמן (1990) • לאה ניקל (1995) • משה קופפרמן (2000) • פנחס כהן גן (2008) |  |
| ציור ופיסול | זהרה שץ • (1955) בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים (1958) • מיכאל גרוס (2000) |  |
| אדריכלות | דב כרמי (1957) • אריה שרון (1962) • דורה גד, אלפרד מנספלד (1966) • בנימין אידלסון (1968) • יעקב רכטר (1972) • אריה אלחנני (1973) • אברהם יסקי (1982) • דוד רזניק (1995) • ליפא יהלום, דן צור (1998) • רם כרמי (2002) • יעקב יער, עדה כרמי-מלמד (2007) • אדם מזור (אדריכלות ועיצוב; 2013) |  |
| עיצוב | יונה פישר, אלישבע כהן (1977) • דן ריזינגר (1998) • דוד טרטקובר (2001) • ירום ורדימון (2007) |  |
| תולדות האמנות | בצלאל נרקיס (1999) • זיוה עמישי-מייזלש (2004) |  |
| צילום | דוד רובינגר (תקשורת; 1997) • מיכה בר-עם (2000) • אלכס ליבק (2005) • פטר מירום (2010) |  |
| אמנות פלסטית | יעקב דורצ'ין (2011) • מיכל נאמן (2014) • שרה ברייטברג-סמל (2020) • מיכל רובנר (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259168805171  BnF: cb16604946s (data)  ISNI: 0000 0000 7150 9323  LCCN: nr92016110  NTA: 305541773  SUDOC: 198481144  VIAF: 54011167   WorldCat (עם VIAF): 54011167
מנדי וייס

| --- | --- |
 שם במה:  מענדי וייס
 מוקד פעילות:  ישראל
 עיסוק:  זמר
 זרם:  חסידי
 סוגה:  מוזיקה חסידית
 שפה מועדפת:  יידיש, עברית
 שיתופי פעולה בולטים:  אהרלה סמט, פנחס ביכלר, עקיבא גרומן
 
מנדי וייס או מענדי וייס הוא זמר חסידי ישראלי.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אביו של וייס הוא אברומי וייס, זמר חתונות. בניו דודיו מצד אימו גם הם זמרים: יענקי דסקל ושלוימי דסקל. כילד, השתתף מנדי וייס רבות בשירת סולו באלבומי חסידות ויז'ניץ ונבחר להשתתף במקהלת החסידות. לאחר נישואיו, החל לעסוק בתיווך נדל"ן. הוא חזר לשיר לאחר שאביו הזמין אותו להצטרף אליו לשירה בחתונה בה הופיע.
החל להופיע בהרכב ווקאלי של חתונות בירושלים, ללא כלי נגינה אלא רק בשירה חיה וליווי של תופים בלבד (כנהוג בירושלים) עם המתופף מוטי הכט, באותו הזמן הקים מוטי הכט הרכב מוזיקלי של תזמורת בה יוני אליאב ניגן על הקלידים, מוטי מתופף, גיטריסט מזדמן ומנדי שר, ההרכב זה ליווה כמה וכמה חתונות אך שרד רק כשנתיים. כיום מנדי מופיע בקביעות עם הקלידן שמוליק לוטרמן, לעיתים אף בתוספת ליווי של כלים חיים, נגני סקספון וקלרינט ואף טרומבון וגיטרות חשמליות.
בשנת 2019 (לאחר 13 שנים בתעשיית המוזיקה, בעיקר כזמר חתונות) הוציא את אלבום הבכורה שלו אלע אלע. באלבום לחנים של הרשי ויינברגר, פינקי ובר, הרשי רוטנברג, נפתלי שניצלר, ומאיר אדלר, את השיר ה-12 באלבום "כי לא ידח" הלחין מנדי לראשונה בעצמו. כשעל העיבודים נפתלי משה שניצלער, יואלי דיקמן, מאיר אדלר, משה לאופר, צבי בלומנפעלד (פריילעך) ועוד. המקהלות שליוו את האלבום, מקהלת ידידים העולמית, מקהלת נרננה ומקהלת הילדים שיר ושבח. את עטיפת האלבום צייר הצייר החסידי מענדי ירוסלבסקי.
במשך שנת 2019 השתתף מנדי ב2 אלבומים בולטים בסוגת המוזיקה החסידית, באלבום טביעת אצבע לחני ר' ישראל באדאנסקי בהפקת נפתלי משה שניצלר, ובהשתתפות גדולי הזמר החסידי בישראל ומחוצה לה, ביניהם: שמילי אונגר, בני פרידמן, ליפא שמלצר ונוספים. כמו כן השתתף באלבום לב אל הנשמה של ר' משה חזקיה וייס, בהשתתפות גדולי הזמר, כמו שמילי אונגר, אברהם פריד, מרדכי בן דוד, מוטי שטיינמץ ונוספים.
בשנת 2020 במהלך מגפת הקורונה הוציא שיר חיזוק "יאמר לצרותינו די" - השיר מבטא תפילה לה', אמונה וביטחון בה'. את השיר הלחין לו ידידו בנצי שטיין.
בשנת 2020 במסגרת קמפיין הבחירות לכנסת ה-23 שר מנדי יחד עם מקהלת נרננה בלחן של אלי קליין ואיצי ברי את ג'ינגל הבחירות של מפלגת אגודת ישראל תחת הסלוגן "זכות הקיום זה הכל". בשנת 2021 במסגרת קמפיין הבחירות לכנסת ה-24 שר מנדי יחד עם רולי דיקמן את ג'ינגל הבחירות של מפלגת יהדות התורה תחת הסלוגן "קודם כל חרדי, זו גדולתו זו גאוותנו" את הג'ינגל הדביקו על לחן השיר "שימו לב אל הנשמה" בלחן של ר' משה חזקיה וייס, וביצוע מקור של שמילי אונגר.
ב-2021 השתתף מנדי בקמפיין השיווקי של חברת עלית בהקשר העברת כל המוצרים לכשרות המהודרת של העדה החרדית, תחת הסלוגן "שפע רב בכל העולמות", כחלק מהקמפיין השיקו קליפ שצולם במפעלי השוקולד של עלית בהשתתפות מנדי, מידד טסה, פנחס ביכלר ומקהלת מלכות.
שיתוף פעולה בולט בין מנדי למקהלת מלכות ולעומד בראשה פנחס ביכלר, מתבטא בעיקר כשמנדי משמש כסולן בהופעות רבות של המקהלה, ובהשתתפות של מנדי בקליפים של המקהלה ובאלבומים שלה היוצאים מידי חג.
דיסקוגרפיה > אלבומים

אלע אלע, 2019
דיסקוגרפיה > השתתפות באלבומים

בחצר המלכות, מקהלת מלכות (2016)
חכו ממתקים, בקהילה (2017)
תו השעה, מקהלת מלכות, עיתון משפחה, 2018
אי"ה ביי דיר, פרחי שיר ושבח (2018)
הגעת למלכות, מקהלת מלכות (2018)
טביעת אצבע, ישראל באדאנסקי (2019)
לב אל הנשמה, משה חזקיה וייס (2019)
המיטב, עיתון משפחה, (2019)
ווען משיח וועט קומען, מקהלת מלכות (2020)
בחצוצרות, מקהלת מלכות (2021)
דיסקוגרפיה > סינגלים

והנה ה' ניצב עליו - עם מקהלת נרננה, מילים מספר התניא, לחן של הרב אשר ישעיה רוזנבוים (2016).
ויעזור - עם מקהלת מלכות, לחן של משולם גרינברגר, עיבוד פנחס ביכלר ויואלי דיקמן (2016).
אליך זעקו - עם יואלי קליין, שייע גרוס, אהרלה סמט בלחן של רבי נתן מברסלב, עיבוד של אלי קליין ואיצי ברי (2017).
ניגון גראסוורדיין - עם אהרלה סמט ומקהלת קולות, לחן רב ניסן יוסט, עיבודים אלי קליין ואיצי ברי (2018).
שים שלום - עם מקהלת מלכות, לחן יחזקאל קלאגסבאלד מחסידות ויז'ניץ (2018).
אונטערן חופה מיט מענדי ווייס - שלושה שירי חופה אם אשכחך, מי אדיר ומי בן שיח, בלחן של יהושע האנשטטר, ובליווי מקהלת ידידים, עיבוד אפרים מרקוביץ' (2019).
אבינו מלכנו - עם ילד הפלא אלחנן הלפגוט, פנחס ביכלר ומקהלת מלכות (2019)
פאר דיר - עם דובי מייזלעס, ילד הפלא יענקי גרין ומקהלת שירה, לחן של ר' משה חזקיה וייס, עיבוד של נפתלי משה שניצלר (2019).
אהבת השם - עם תזמורת פייער ומקהלת נשמה (2019).
להודיע - לחן של פנחס שיינברגר, בליווי מקהלת ידידים ותזמורתו של עמי כהן (2020).
לבוש מלכות - עם אהרלה סמט, בנצי שטיין, פנחס ביכלר, מקהלת מלכות ומקהלת הילדים חסידימלך (2020).
סקולען - מחרוזת ניגוני סקולען עם זאנוויל ויינברגר, יענקי דסקל, אברימי רוט, ישראל אדלר, משולם גרינברגר, פנחס ביכלר ומקהלת מלכות (2020)
די - לחן של בנצי שטיין (2020).
שלום זוכר - עם עקיבא גרומן, מאיר אדלר, אהרלה סמט, יואלי דוידוביץ, פנחס ביכלר ומקהלת מלכות, עיבוד בני לאופר (2020). לשיר ביצוע נוסף ווקאלי המיוחד לימי הספירה ושלושת השבועות.
קידוש - עם אהרלה סמט, מאיר אדלר, עקיבא גרומן, יואלי דווידוביץ', חונא דייטש, ילד הפלא בנצי קלצקין, פינחס ביכלר ומקהלת מלכות, מקהלת הילדים חסידימלך (2021). לשיר ביצוע נוסף ווקאלי המיוחד לימי הספירה ושלושת השבועות
מחרוזת חתונה - עם אפרים מרקוביץ', אמן הקלרינט אברהם בלטי, אהרלה סמט, יואלי דווידוביץ', מנחם מושקוביץ', פנחס ביכלר ומקהלת מלכות (2021)
הוי רץ למשנה - עם מקהלת הילדים חסידימלך, לחן של בנצי שטיין (2021).
שפע רב בכל העולמות - קליפ פרסומי לחברת עלית יחד עם מידד טסה, פנחס ביכלר ומקהלת מלכות (2021).
גיבור כארי - לחן של סענדי שטיינר עיבוד של אפרים מרקוביץ' (2022).
הערות שוליים

↑  אחרי 13 שנה, מענדי וויס באלבום משלו
↑  האלבום המלא להאזנה באתר /jewishmusic
↑  ידיעה אודות האלבום "טביעת אצבע" באתר חסידיניוז.
↑  מנדי וויס מגיש לרגל המצב, יאמר לצרותינו די, באתר JDN - חדשות חרדים
↑  זכות הקיום זה הכל, מנדי וייס, יוטיוב.
↑  ג'ינגל הבחירות של יהדות התורה, באתר בחדרי חרדים.
↑  למעט מוצרים מסוימים שנותרו תחת השגחת בד"ץ איגוד הרבנים.
↑  שפע רב בכל העולמות הקליפ, מנדי וייס, מידד טסה, פנחס ביכלר ומקהלת מלכות באתר יוטיוב.
↑  מנדי וייס, והנה ה' ניצב עליו, באתר יוטיוב.
↑  ויעזור, מנדי וייס, מקהלת מלכות, באתר יוטיוב.
↑  אליך זעקו, יואלי קליין, שייע גרוס, אהרלה סמט, בלחן של רבי נתן מברסלב באתר יוטיוב.
↑  ניגון גרוסוורדיין, מנדי וייס, אהרלה סמט, מקהלת קולות באתר יוטיוב.
↑  שים שלום, מנדי וייס, מקהלת מלכות, באתר יוטיוב.
↑  אונטערן חופה מיט מנדי וייס באתר יוטיוב.
↑  אבינו מלכנו, מנדי וייס, ילד הפלא אלחנן הלפגוט, פנחס ביכלר ומקהלת מלכות, באתר יוטיוב.
↑  פאר דיר, מענדי וייס, דובי מייזלעס, שירה, יענקי גרין באתר יוטיוב.
↑  אהבת השם מנדי וייס, באתר יוטיוב.
↑  להודיע, מנדי וייס, לחן של פנחס שיינברגר, באתר יוטיוב.
↑  לבוש מלכות, מנדי וייס, אהרלה סמט, בנצי שטיין, פינחס ביכלר, מקהלת מלכות ומקהלת הילדים חסידימלך, באתר יוטיוב.
↑   סקולען, בביצוע יעקב יהודה דסקל, זאנוויל ויינברגר, מנדי וייס, אברימי רוט, ישראל אדלר, משולם גרינברגר, פנחס ביכלר ומקהלת מלכות, וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב (אורך: 16:08), 17 במרץ, 2020
↑  די, מנדי וייס באתר יוטיוב.
↑  שלום זוכר עם עקיבא גרומן, מאיר אדלר, אהרלה סמט, יואלי דוידוביץ, פנחס ביכלר ומקהלת מלכות באתר יוטיוב.
↑  שולם זוכר ווקאלי להאזנה באתר יוטיוב.
↑  גורמנ'ס קידוש עקיבא גרומן, אהרלה סמט, מאיר אדלר, מענדי וייס, יואלי דווידוביץ', ילד הפלא בנצי קלצקין, פנחס ביכלר ומקהלת מלכות, מקהלת הילדים חסידימלך, באתר יוטיוב.
↑  קידוש ווקאלי להאזנה באתר יוטיוב.
↑   חתונה, בביצוע אהרלה סמט, אפרים מרקוביץ', אברימי מושקוביץ, יואלי דווידוביץ, מנדי וייס ומקהלת מלכות, וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב (אורך: 10:11), 2 באוגוסט, 2021
↑  הוי רץ למשנה, מנדי וייס, יוטיוב.
↑  שפע רב בכל העולמות עם מידד טסה באתר יוטיוב.
↑  גיבור כארי, מנדי וייס באתר יוטיוב.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: affcc8ab-790e-4d48-8a54-463b792ddf33
לה פיגארו

| --- | --- |


 תדירות:  יומון 
 פורמט:  ברלינר 
 מו"ל:  Société du Figaro 
 בעלים:  פרנסואה קוטי, קבוצת דאסו, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 עורך ראשי:  Marc Feuillée 
 תאריכי הופעה:  15 בינואר 1826 – הווה (199 שנים) 
 שפה:  צרפתית 
 מערכת:  הרובע התשיעי של פריז 
 מדינה:  צרפת 
 ISSN:  0182-5852, 2496-8994
 www.lefigaro.fr
 
לה פיגארו (בצרפתית: Le Figaro) הוא יומון מוביל בצרפת. מאמרי המערכת שלו מתאפיינים בקו שמרני בדרך כלל, והעיתון נחשב היסטורית כתומך במפלגה הגוליסטית ויורשותיה האידאולוגיות (ובהם האיחוד למען תנועה עממית). מערכת העיתון יושבת בפריז.
העיתון נוסד ב-1826 כשבועון סאטירי. שמו ניתן לו מהמחזה הקומי של פייר בומרשה "נישואי פיגארו" (שגם הולחן מאוחר יותר לאופרה בידי מוצארט). גם מוטו העיתון – "ללא החופש לבקר, אין טעם בשבח" – נלקח מ"נישואי פיגארו". העיתון התפרסם באופן לא-סדיר עד 1854, ואז תחת בעלות חדשה שינה כיוון והפך לעיתון בעל התפוצה הרחבה ביותר בצרפת. ב-16 בנובמבר 1866 התפרסם הגיליון הראשון של לה פיגארו במהדורתו היומית, והופץ ב-56,000 עותקים.
עד תחילת מלחמת העולם השנייה ביסס לה פיגארו את מקומו כעיתון המוביל בצרפת. לאחר המלחמה נחשב כשופרה של הבורגנות הצרפתית המסורתית, ועד היום הוא שומר על קו שמרני.
העיתון החליף מספר בעלויות לאורך שנות קיומו. כיום נמצאת השליטה בעיתון בידיו של סרז' דאסו, איש עסקים ופוליטיקאי שמרני, השולט גם בענקית התעשייה האווירית הצרפתית דאסו תעופה, יצרנית מיראז'. בצרפת מוטחת ביקורת על כך שעיתון לאומי מוביל נמצא בשליטת אחד מגדולי הספקים של צבא צרפת, שבו בזמן הוא גם ראש עיר, סנאטור מטעם מפלגת השלטון, ואביו של חבר האספה הלאומית מטעם אותה מפלגה אוליבייה דאסו. דאסו הודף את הביקורת נגדו ונגד קו העיתון המתיישר עם השלטון, בהסבר כי "תפקיד העיתונות לקדם רעיונות בריאים, ורעיונות שמאלנים אינם רעיונות בריאים".
בין הכותבים היותר ידועים בעיתון לדורותיו: אמיל זולא, מרסל פרוסט, אנדרה ז'יד, פרנסואה מוריאק, ז'אן-פול סארטר.
תפוצת העיתון בשנת 2008 נעה בסביבות 320,000 עותקים ליום, והיא במגמת ירידה.
ג'סי מיי לי

| --- | --- |

לי, 2019
 לידה:  27 באוגוסט 1995 (גיל: 29) ברייטון, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2018
 מקום לימודים:  מכללת ריגייט  בית ספר למשחק איידנטיטי 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'סיקה מיי לי (באנגלית: Jessica Mei Li; נולדה ב-27 באוגוסט 1995) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלייה.
ביוגרפיה

לי נולדה בברייטון לאם אנגלייה ואב סיני. גדלה ברדהיל, סארי, ויש לה אח גדול. היא למדה במכללת ריגייט. היא החלה ללמוד שפות באוניברסיטה, אך נשרה. בזמן שעבדה עם ילדים עם צרכים מיוחדים, היא הצטרפה לתיאטרון הנוער הלאומי בשנת 2015 ולמדה באופן חלקי בבית הספר למשחק בין השנים 2016–2017.
קריירה

לי ביצעה את הופעת הבכורה שלה בפברואר 2019 בתפקיד קלאודיה קסוול בהצגה "הכל אודות חוה" בתיאטרון נואל קאוורד, לצד ג'יליאן אנדרסון ולילי ג'יימס. ההפקה הוקרנה בטלוויזיה בערוצים בינלאומיים באמצעות התיאטרון הלאומי בהופעה חיה.
בשנת 2021 כיכבה לי בתפקיד ראשי בדמותה של אלינה סטרקוב בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס, "צל ועצם", עיבוד לסדרת ספרי הפנטזיה מאת לי ברדוגו.
בשנת 2021 לוהקה לתפקיד בסרטו של אדגר רייט, "אתמול בלילה בסוהו".
פילמוגרפיה > קולנוע וטלוויזיה

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2018 | Together, They Smoke | רוז | שורטפליקס |
| 2018 | דרקון לבן |  | פרק אחד |
| 2019 | הכל אודות חוה | קלאודיה קסוול | התיאטרון הלאומי בשידור חי |
| 2019 | Locked Up Abroad | כריסטינה ג'וקו | פרק: "פנמניה" |
| 2021 | צל ועצם | אלינה סטרקוב | תפקיד ראשי; 16 פרקים |
| 2021 | אתמול בלילה בסוהו | לארה |  |
| 2025 | Havoc | אלי | סרט קולנוע |
| TBA | Kukeri |  |  |
פילמוגרפיה > קליפים

| שנה | שיר | אמן | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2018 | A Thousand Ringing Bells | אורי שדה |  |
| 2021 | Three Weeks | ג'יימס המפריס |  |
תיאטרון

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2019 | הכל אודות חוה | קלאודיה קסוול | תיאטרון נואל פווארד, לונדון |
הערות שוליים

↑  "Spring Roundup" (PDF). Reigate College. נבדק ב-17 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Jessie Mei Li". Independent Talent Group. נבדק ב-17 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The ones to watch: meet the next generation of megastars". 14 בפברואר 2021. נבדק ב-14 בפברואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wood, Alex (4 בינואר 2019). "Full All About Eve cast joining Gillian Anderson and Lily James confirmed". נבדק ב-18 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  McPhee, Ryan (13 בפברואר 2019). "Read the Reviews for London's All About Eve, Starring Gillian Anderson and Lily James". נבדק ב-18 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kanter, Jake (2 באוקטובר 2019). "'Shadow And Bone': 'Westworld's Ben Barnes & 'Last Night In Soho's Jessie Mei Li Among Cast For Netflix Series". נבדק ב-2 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Last Night in Soho, נבדק ב-2021-05-18
↑  Mankiewicz, Joseph L. "Press Release: All About Eve" (PDF). The Corner Shop. נבדק ב-17 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
דגל מיזורי

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל מדיני ואזרחי
 קבלת מעמד רשמי:  1913
 מוטיבים עיצוביים:  טריקולור אופקי בצבעי בצבעים אדום, לבן וכחול, מוטען בסמל המדינה.
 שם המעצב:  מרי אליזבט אוליבר
דגל מדינת מיזורי עוצב על ידי גברת מרי אליזבט אוליבר, אשת סנאטור המדינה, בשנת 1913. הדגל אושר ולא שונה מאז.
הדגל כולל שלושה פסים אופקיים בצבעים אדום, לבן וכחול. הם מסמלים אומץ, טוהר, ערנות וצדק. הצבעים גם מסמלים שמדינת מיזורי הייתה פעם חלק מרכישת לואיזיאנה.
במרכז הפס הלבן ממוקמת החותמת של המדינה. סביב החותמת 24 כוכבים המסמלים את מדינת מיזורי כמדינה ה-24 של ארצות הברית.
חנוך ברטוב

| --- | --- |

חנוך ברטוב, אפריל 2008
 לידה:  13 באוגוסט 1926 פתח תקווה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  13 בדצמבר 2016 (בגיל 90) תל אביב-יפו, ישראל 
 שם לידה:  Chanoch Helfgott 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  עין החורש 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 שפות היצירה:  עברית 
 תקופת הפעילות:  1944–2016 (כ־72 שנים)
 צאצאים:  עמר ברטוב 
 פרסים והוקרה:  פרס ביאליק (1985)  פרס ישראל (2010)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב 
 
חנוך ברטוב (13 באוגוסט 1926 – 13 בדצמבר 2016) היה סופר, מתרגם, מחזאי ופובליציסט ישראלי, חתן פרס ישראל לספרות.
ביוגרפיה

חנוך ברטוב נולד בפתח תקווה בשם חנוך הֶלְפְגוֹט, להורים שעלו לארץ ישראל מפולין כשנה לפני לידתו. ברטוב למד בפתח תקווה בבית ספר דתי ובגימנסיה על שם אחד העם. בגיל 13 נשבע אמונים ל"הגנה". לאחר שנתיים של עבודה בליטוש יהלומים ובריתוך התגייס ב-1943 (בן 17) לרגימנט הארץ ישראלי שבצבא הבריטי, ואחר כך בחטיבה היהודית הלוחמת – תחילה בארץ ישראל ואחרי כן באיטליה ובארצות השפלה. בסך הכל שירת ברטוב כשלוש שנים בצבא הבריטי.
באותה העת החל לכתוב. סיפורו הראשון ראה-אור בכתב העת "הגלגל".
משהשתחרר מהצבא הבריטי החל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים היסטוריה ותולדות עם ישראל. במלחמת העצמאות הפסיק את לימודיו ושירת כמפקד צוות מקלעים כבדים במסייעת של גדוד בית חורון של חטיבת עציוני. השתתף ונפצע בקרב הדמים בארמון הנציב כאשר שהה עם המ"פ בעמדה הקדמית ורסיס פילח את המקלע שלו . בהמשך שירת בצה"ל בירושלים. לאחר המלחמה המשיך בלימודיו, ונבחר למזכירות גוש ארץ ישראל העובדת באוניברסיטה, כנציג מפ"ם. במקביל, המשיך ביצירתו, אם כי היא עדיין לא הייתה סדירה. סיפורים פרי עטו נתפרסמו באותה העת בכתבי עת שונים ("משא", "בשער", "אורלוגין" ועוד). שירים שלו התפרסמו בעל המשמר. בסוף 1952 תואר ב"דבר" כ"משורר צעיר מקבוצת משא"..
כשסיים את לימודיו התיישב בקיבוץ עין החורש לחמש שנים, ועסק בהוראה ובחקלאות. הוא עיברת אז את שמו לברטוב – ראשי-תיבות של שם סבו, בני רבי טוביה דב (בר). בעת שהותו בקיבוץ נתפרסמו הרומנים הראשונים שלו - "החשבון והנפש" (1953) ו"שש כנפיים לאחד" (1954) בהוצאת ספרית פועלים.
בשנת 1956 עבר לתל אביב. בתל אביב החל לעסוק בעיתונאות, כעורך לילה בעיתון "למרחב", כשליח העיתון בארצות הברית בשנים 1958–1960, וכבעל טור בעיתון עד לשנת 1970. מ-1966 ועד 1968 שימש נספח תרבות בשגרירות ישראל בבריטניה. משנת 1971 ועד 1991 היה חבר מערכת "מעריב". שימש כנשיא הסניף הישראלי של איגוד הסופרים הבינלאומי, PEN.
בשנת 2014 התראיין ברטוב ל"ארכיון העתיד", מיזם תיעוד דור המייסדים של אנשי הרוח שהטביעו חותם משמעותי על התרבות הישראלית.
חיים אישיים

אשתו, יהודית לבית שימר, ילידת בוצ'אץ שבפולין, נפטרה בשנת 1998. בנו, עמר ברטוב, הוא היסטוריון. בתו, גילת בורקהרדט, היא פסיכולוגית.
ב-2016, שלושה שבועות לפני פטירתו, נישא למיכל אורון, פרופסור לספרות עברית ומיסטיקה יהודית.
ב-13 בדצמבר 2016 נפטר בביתו, בגיל 90..
יצירתו

לאורך השנים פרסם ברטוב תשעה רומנים, שישה קובצי סיפורים, שלושה ספרי מסע, ביוגרפיה, ספרי מסות, נובלות וסיפורים תיעודיים. יצירותיו תורגמו לאנגלית, צרפתית, ספרדית, רוסית ויוונית. על במת התיאטרון הישראלי הוצגו שני מחזות שכתב. ספרו האחרון, "קריאה עיוורת", ראה אור ב-2013 בהוצאת הספריה החדשה..
פרסים והוקרות

ברטוב זכה בפרס יצחק שדה לספרות צבאית לשנת 1978 על ספרו "דדו - 48 שנה ועוד 20 יום". זכה בפרס עגנון לספרות לשנת 2006, על ספרו "מתום עד תום". ובפרס בוכמן לספרות מטעם יד ושם. בשנת 2007 זכה בפרס ראש הממשלה ליצירה. ב-2008 זכה בפרס אקו"ם למפעל חיים.
בשנת 2010 זכה בפרס ישראל בתחום ספרות ליוצרים.
ברטוב זכה בתואר אזרח כבוד של פתח תקווה לשנת 2009.
ספריו

החשבון והנפש (ספרית פועלים, 1953; ספריית מעריב 1988)
שש כנפיים לאחד (ספרית פועלים, 1954; עם עובד 1973) פרס אוסישקין; יצא לאור גם בתרגום לספרדית בארגנטינה
השוק הקטן: סיפורים (ספרית פועלים, 1957)
4 ישראלים וכל אמריקה (ספרית פועלים, 1961)
לב חכמים: סיפורים (ספרית פועלים, 1962)
פצעי בגרות (עם עובד, 1965; הספריה החדשה, 2011); זיכה אותו בפרס שלונסקי ויצא לאור גם בתרגום אנגלי בארצות הברית ובבריטניה
ישראלים בחצר סנט ג'יימס (הקיבוץ המאוחד, 1969)
של מי אתה ילד (עם עובד, 1970; הספריה החדשה, 2010)
אחות רחוקה (מבחר סיפורים, הקיבוץ המאוחד, 1973) איורים: גלי הוס
הבדאי (עם עובד, 1975)
יהודי קטן (עם עובד, 1981)
באמצע הרומן (עם עובד, 1984)
מזל איילה: סיפורים (ספריית מעריב, 1988)
יריד במוסקבה (רשמי מסע (ספריית מעריב, 1988)
זה אישל מדבר (ספריית מעריב, 1990)
מוות בפורים: סיפורים (ספריית מעריב, 1992)
רגל אחת בחוץ (עם עובד, 1994; הספריה החדשה, 2011)
אני לא הצבר המיתולוגי: קובץ מסות (עם עובד, 1995)
לב שפוך: נובלה וסיפור (זמורה-ביתן, 2001)
מתום עד תום (זמורה-ביתן, 2003); זיכה אותו בפרס עגנון לספרות
לחיות ולגדול בארץ ישראל: קובץ רשימות ומסות (זמורה ביתן, 2008)
קריאה עיוורת - סיפורים (הספריה החדשה, 2013)
מחזות:
שש כנפים לאחד – הוצג ב"הבימה" (1958) (ובתרגומו האנגלי – בלוס אנג'לס, והצרפתי – בפריז)
סע הביתה יונתן – הוצג בתיאטרון "זוטא" (1963)
ביוגרפיות:
דדו - 48 שנה ועוד 20 יום – ביוגרפיה של הרמטכ"ל דוד אלעזר (ספרית מעריב, 1978, 2004)
מחוץ לאופק, מעבר לרחוב – ביוגרפיה של משפחת רבינוביץ' כתמונת ראי של המשפחה הישראלית (2006)
לקריאה נוספת

מנוחה גלבוע, פצעי זהות: עיונים ביצירתו של חנוך ברטוב, פפירוס, 1988.
אבנר הולצמן, מפתח הלב - אמנות הסיפור של חנוך ברטוב, מוסד ביאליק, 2015