stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עירית לינור
קריירה > רדיו

משנת 1998 עד שנת 2024 הגישה לינור בקביעות את התוכנית "המילה האחרונה" ב"גלי צה"ל". תחילה שידרה את התוכנית עם אורי אורבך ובהמשך עם שדרנים אחרים. ממרץ 2018 עד לרדת התכנית, היא שידרה כשלצידה קובי אריאלי. בשנת 2016 זכתה בפרס מפקד גלי צה"ל על המשדר המיוחד "שנה למותו של אורי אורבך ז"ל". באפריל 2024 החלה לינור להגיש עם משה שלונסקי את התוכנית "מחשבות בע"מ".
בשנת 2011, לאחר שהאוניברסיטה העברית הסכימה לפצות את הסטודנטית אורטל בן דיין בגין ניצול יחסי מרות מצד מרצה נשוי, לינור כינתה בשידור את בן דיין ”זונה”. לאחר שבוע התנצלה, אולם בן דיין תבעה את גלי צה"ל ואת משרד הביטחון. התביעה יושבה בהסדר שכלל פיצוי של 38,000 ש"ח והקראת התנצלות בשידור.
בדצמבר 2017 הושעתה למשך שבוע משידור בגלי צה"ל לאחר שכינתה בשידור את הנשיא ריבלין ”חתיכת חצוף” ו”פוליטיקאי כושל ביותר”, לאחר שדברים של ריבלין פורשו בתקשורת כתמיכה בהפגנות נגד ראש הממשלה בנימין נתניהו. שר החינוך דאז נפתלי בנט הודיע שלא יתראיין בגל"צ עד שלינור תחזור לשדר.
דעות

לינור בעלת השקפה ציונית, דוגלת בימין כלכלי ובאנטי-קומוניזם. בראשית דרכה תמכה בפמיניזם ובשמאל הפוליטי מבחינה מדינית וחברתית, אך לא מבחינה כלכלית. לימים שינתה את דעותיה ודבקה בימין השמרני.
ב-2002 התפרסמה חליפת מכתבים בין לינור ובין המוציא לאור של עיתון "הארץ", עמוס שוקן, שבה תקפה את עמדתו של העיתון כלפי הסכסוך הישראלי-פלסטיני והאשימה אותו באנטי-ציונות ואנטי-פטריוטיות. בריאיון לגלובס בשנת 2014 ציינה כי ”הארץ הזו לגמרי שלנו, הערבים הם הכובשים”. לינור תיארה את תנועת הקומוניזם כ"תנועה הכושלת ביותר מבחינה כלכלית וחברתית והרצחנית ביותר מבחינה אנושית" וביקרה את ציון יום הפועלים ב-1 מאי.
לינור מתנגדת לכללי התקינות הפוליטית, לתמיכה ממשלתית באמנות ולהליכי פונדקאות מסחרית. היא מתנגדת להקמת תא משפחתי ללא אם, בטענה שלכל ילד זכות בסיסית לאם. תחת זאת הציעה אופציות חלופיות כמו הורות משותפת. בכמה הזדמנויות מתחה ביקורת על החוק למניעת הטרדה מינית בטענה שיש מקרים בהם נשים או הגזימו בחומרת המקרים או האשימו לשווא גברים בהטרדה מינית וכן התבטאה נגד שילובן של נשים בתפקידי לחימה בצה"ל.
ספריה

שירת הסירנה, הוצאת זמורה-ביתן, 1991
שתי שלגיות, זמורה-ביתן, 1993
הבלונדינית הסודית, זמורה-ביתן, 1995
הסנדלרית, קשת הוצאה לאור, 1997
בנות בראון, קשת, 2002
גברת ורבורג, הוצאת אחוזת בית, 2014
ספריה > תרגומים

ניקולס ניקלבי מאת צ’ארלס דיקנס, 2005
גאווה ודעה קדומה מאת ג’ין אוסטן, 2008
טלוויזיה וקולנוע

בימוי ותסריט
חתולות הרעם (1998)
משמורת (2006)
מה שנחוץ לרווק (2009)
בנות בראון (2002), מבוסס על רומן פרי עטה
תסריט
שירת הסירנה (1994), מבוסס על רומן פרי עטה
חתונת השנה (1998)
משחק
מסובך (2016)
לצבי יש בעיה (2019)
חיים אישיים

לינור מתגוררת בשכונת "צהלה" בתל אביב. מ-1997 עד 2006 הייתה נשואה לינור לאלון בן דוד, הפרשן הצבאי של חדשות 13, ולהם בת משותפת.
אחיה של לינור, אייל, היה נגן בס בלהקת "פופלקס".
לקריאה נוספת

אילת נגב, שיחות אינטימיות, הוצאת ידיעות אחרונות, 1995, הפרק "עירית לינור - החיים עם ציפוי כרומו", עמ' 307–316
Rudin, Shai (2022). From Bridget Jones’s Diary to The Song of the Siren: The Genre of Chick Lit – Between East and West. Comparative Literature: East & West, Vol. 7, 1-21. DOI:10.1080/25723618.2022.2043615
הערות שוליים

↑  אתר מילוג, שירת הסירנה, באתר Milog
↑  עירית לינור, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  אייס, עוד מילה ודי: עירית לינור מצטרפת ל"ישראל היום", באתר אייס, 23 בינואר 2020
↑  חדשות סרוגים, ‏ברנז'ה: עירית לינור מצטרפת לערוץ 20, באתר "סרוגים", 17 בנובמבר 2020
↑  עירית לינור, המילה האחרונה האחרונה, באתר פייסבוק, ‏2 בפברואר 2024
↑  אמילי גרינצווייג, גל"צ תפצה סטודנטית שעירית לינור כינתה "זונה", באתר הארץ, 26 בינואר 2012
↑  אורן פרסיקו, ענייני מגעילות, באתר העין השביעית, 26 בינואר 2012
↑  רן בוקר, "ריבלין חתיכת חצוף": עירית לינור הושעתה מגל"צ, באתר ynet, 27 בדצמבר 2017;
עירית לינור על הרחקתה משידור בגלי צה"ל: "האם זאת תגובה הולמת? לדעתי לא", באתר מעריב אונליין, 28 בדצמבר 2017
↑  רן בוקר, בנט: לא אתראיין בגל"צ עד חזרת עירית לינור לשידור, באתר ynet, 28 בדצמבר 2017.
↑  במאי 1 במאי 2016, בעמוד הפייסבוק של עירית לינור
↑  מרב יודילוביץ', עירית לינור: "הארץ" - לא ציוני, באתר ynet, 25 באפריל 2002
↑  מיה סלע, ‏עירית לינור: "הארץ הזו לגמרי שלנו, הערבים הם הכובשים", באתר גלובס, 8 בפברואר 2017
↑  במאי 1 במאי 2016, בעמוד הפייסבוק של עירית לינור
↑   איתי שטרן, מגדר זה פח ול"הארץ" יש מדיניות שטעטל: שיחה נעימה עם עירית לינור, באתר הארץ, 27 באוקטובר 2016
↑  צור ארליך, ‏תרבות גבוהה וסנטימנט נמוך, השילוח, 15, יוני 2019
↑  עירית לינור, חוק הפונדקאות: שעבוד נשים וסחר בילדים בחסות המדינה, באתר מידה, 18 ביולי 2018
↑  גיורא יהלום, עירית לינור שוב שברה את ליבי | דעה, באתר הארץ, 19 בפברואר 2013
↑  נעמה לנסקי, הכל דיבורים, באתר ישראל היום, 15 במרץ 2018
↑   עירית לינור, נשים לא צריכות להיות לוחמות, באתר הארץ, 22 ביוני 2017
↑  הפטריוטים עם ינון מגל, באתר www.youtube.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310812205171  GND: 1089744994  ISNI: 0000 0000 7152 3651  LCCN: nr92011620  MusicBrainz: 845aa9c4-5820-4bc5-a75d-11d97b5fe2c9  NTA: 202611604  SUDOC: 234638427  VIAF: 98526635   WorldCat (עם VIAF): 98526635
כריס זילקה

| --- | --- |

 לידה:  9 במאי 1985 (בן 39) וורן, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2008 
 עיסוק:  שחקן קולנוע וטלוויזיה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טולידו  Howland High School 
 בן או בת זוג:  פריס הילטון (פברואר 2017–נובמבר 2018) 
 פרופיל ב-IMDb
 
כריס זילקה (באנגלית: Chris Zylka; נולד ב -9 במאי 1985) הוא שחקן ודוגמן אמריקאי, המוכר מתפקידו בסרט "ליל הכריש" (2011), בשל תפקידו בתור פלאש תומפסון בסרט "ספיידרמן המופלא" (2012) ובזכות הופעתו בתור טום "טומי" גארווי בסדרה "הנותרים" (2017-2014) של רשת HBO.
ביוגרפיה

נולד בשם כריסטופר מייקל סטלמייר, הוא גדל בעיירה האולנד, אוהיו, ארצות הברית. שם משפחתו הוא שם הנעורים של אימו לפני הנישואין. זילקה גדל עם אמו ומעולם לא פגש את אביו הביולוגי.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון האולנד בשנת 2003. זילקה למד אמנות באוניברסיטת טולדו במשך שנתיים, אך נשר לטפל בסבו מצד אמו כשפתאום חלה.
בגיל 19 עבר להתגורר בלוס אנג'לס כדי להתמקד בקריירת המשחק. הוא היה חסר בית במשך שישה חודשים כשהגיע ללוס אנג'לס והתגורר במכוניתו בחניון סבן אילבן בעיר ברבנק. הוא החל לעבוד כמלצר, שם התגלה על ידי המורה למשחק והסוכן ג'ון סימונס .
קריירה > משחק

זילקה החל את קריירת המשחק שלו בהופעת אורח בתפקיד ג'ייסון בסדרת הטלוויזיה הדרמה 90210 בשנת 2008. הוא לוהק לתפקיד חוזר בסדרה כולם שונאים את כריס והיה לו תפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה האנה מונטנה, וקוגר טאון. בשנת 2009 קיבל זילקה תפקיד חוזר בקומדיית המצבים 10 דברים שאני שונאת אצלך. זילקה החל לשחק בסרטים בערך בתקופה זו, והופיע בסרט הקומדיה "האנשים ששכבתי איתם" (2009) ובסרט הטלוויזיה האימה "My Super Psycho Sweet 16, (2009). מאוחר יותר חזר לגלם את התפקיד בסרטי ההמשך. הוא גילם את ת'ור בסרט הקומדיה קאבום, שהוקרן לראשונה בפסטיבל קאן 2010 .
זילקה כיכב בסרטים, "ליל הכריש" (2011) ו-"פיראנה" 3DD" (2012).  זילקה גילם את פלאש תומפסון בסרט גיבורי העל ספיידרמן המופלא משנת 2012.  הוא גילם את ג'ייק ארמסטרונג בסדרת הטלוויזיה הדרמה העל טבעית המעגל הסודי.  היה לו תפקיד ראשי כקרמיט בסרט "דיקסילנד" משנת 2015. הסרט מתרכז סביב קרמיט טוב הלב, שזה עתה יצא מהכלא וחוזר הביתה למיסיסיפי.
הוא גילם את טום גארווי בסדרת הטלוויזיה הנותרים של HBO בין השנים 2014 עד 2017. הוא גילם את אלכס לאחן בסרט הטלוויזיה "I Killed My BFF". הסרט מבוסס על סיפור אמיתי, הרצח של אן מארי קמפ על ידי ג'יימי דניס ובעלה, מייקל ג'יאנקוס, במינסוטה בשנת 1997. הוא גילם את צ'אק האריס בסרט הדרמה "Novitiate" בשנת 2017. הסרט קיבל ביקורות חיוביות מצד המבקרים והקהל. בשנת 2018 ביים את הקליפ של פריס הילטון לשיר " I Need You ". הוא גילם את וויל ג'פורד ג'וניור בסרט הדרמה "מותו וחייו של ג'ון פ. דונובן", שיצא לאקרנים בספטמבר 2018. באפריל 2019 זילקה לוהק לתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה הדרמה נראה אותך. הסדרה עוקבת אחר חייהם של מעודדות תיכון תחרותיות בעיירה קטנה במערב התיכון. באפריל 2020 ביטלה רשת USA את הסדרה לאחר עונה אחת. ב־29 במאי 2019, סוכנות הכישרונות ICM Partners הודיעה כי החתימה את זילקה. זילקה שיחק הקצר "סליחה או מה יכול היה להיות" (2020) לצד פריס הילטון .
קריירה > דוגמנות

בתחילת דרכו הופיע זילקה בקמפיין פרסומי של אברקרומבי אנד פיץ' שצולם על ידי הצלם ברוס וובר. הוא הופיע על שערי כמה מגזינים, בהם "וונדרלנד" ו- "Bello" .
קריירה > אומנות

הוא נהנה לצייר והוא גם אמן. זילקה התחיל ליצור אמנות כשהיה בן תשע. הוא תיאר את האמנות שלו לעיתים קרובות מגיעה "ממקום חשוך מאד." הוא השיק את תערוכת האמנות הראשונה שלו בשם "למה להשתמש בשם" במלון פייקס באיביזה, ספרד באוגוסט 2018.
חיים אישיים

זילקה יצאה עם השחקנית לוסי הייל במשך תשעה חודשים, והזוג נפרד בספטמבר 2012. זילקה התארס לדוגמנית האנה בת' מרחוס באפריל 2014. בני הזוג ביטלו את האירוסין ונפרדו בתחילת 2015.
זילקה התארס עם היורשת ואשת הטלוויזיה פריס הילטון בינואר 2018. הוא הציע לה אירוסין עם טבעת בשווי של 2 מיליון דולר במהלך חופשה באספן, לאחר שנה של זוגיות. בני הזוג ביטלו את האירוסין בנובמבר 2018.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 | The People I've Slept With | אלכס פלין |  |
| 2010 | קאבום | ת'ור |  |
| 2011 | ליל הכריש | בלייק האמונד |  |
| 2012 | פיראנה 3DD | קייל |  |
| 2012 | ספיידרמן המופלא | פלאש תומפסון |  |
| 2015 | קיטצ'ן סינק | צ'אז ג'וניור |  |
| 2015 | חשופה | היידן |  |
| 2015 | Dixieland | קרמיט |  |
| 2016 | Welcome to Willits | ג'רמיה |  |
| 2017 | אמונה במבחן | צ'אק האריס |  |
| 2018 | מותו וחייו של ג'ון פ' דונובן | וויל ג'פורד ג'וניור |  |
| 2020 | Sorry or What Could Have Been | ריי המבוגר | סרט קצר; גם מפיק בפועל |
| 2023 | Upon Waking | ד"ר פומרנץ |  |
| 2024 | Model House | תומאס |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008, 2013 | 90210 | ג'ייסון | 2 פרקים |
| 2008 | כולם שונאים את כריס | שחקן פוטבול / ילד מוסלמי / דמויות שונות | 3 פרקים |
| 2009 | האנה מונטנה | גייב למוטי | 2 פרקים |
| 2009 | קוגר טאון | בי.ג'יי | פרק: "Pilot" |
| 2009 | My Super Psycho Sweet 16 | בריג ג'נר | סרט טלוויזיה של MTV |
| 2009–2010 | 10 דברים שאני שונאת אצלך | ג'ואי דונר | 16 פרקים |
| 2009–2010 | זיק ולותר | דויס פלאנק | 3 פרקים |
| 2010 | My Super Psycho Sweet 16: Part 2 | בריג ג'נר | סרט טלוויזיה של MTV |
| 2011 | רוח נעורים | ניק ראמזי | סרט טלוויזיה של Freeform |
| 2011–2012 | המעגל הסודי | ג'ייק ארמסטרונג | 17 פרקים |
| 2012 | My Super Psycho Sweet 16: Part 3 | בריג ג'נר | סרט טלוויזיה של MTV |
| 2013 | מסובך | טיילר לואיס | 4 פרקים |
| 2014–2017 | הנותרים | טום "טומי" גארווי | תפקיד ראשי (3 עונות); 28 פרקים |
| 2015 | I Killed My BFF | אלכס לאצ'אן | סרט טלוויזיה של Lifetime |
| 2019–2020 | נראה אותך | רב"ט קורץ | 8 פרקים |
| 2021 | Killer Infatuation | אוליבר | סרט טלוויזיה של Lifetime |
חופני כהן

| --- | --- |

חופני כהן, 2016
 לידה:  17 בדצמבר 1946 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  3 ביולי 2023 (בגיל 76) בית חולים תל השומר, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1975–2023 (כ־48 שנים)
 שפה מועדפת:  עברית 
 
חופני כהן (17 בדצמבר 1946 – 3 ביולי 2023) היה זמר ובדרן ישראלי. זכה לכינוי "סולימאן הקטן" כממשיך דרכו בזמר העברי של אביו, שלמה כהן (שנודע בכינוי "סולימאן הגדול").
ביוגרפיה

כהן נולד בתל אביב, בנם הבכור של הזמרים שלמה ("סולימאן הגדול") ושרה כהן. אחיו הצעירים הם הזמרים פיני, יזהר וורדינה כהן. מגיל צעיר התלווה להופעות ולקומזיצים שארגנו הוריו, ומשם ספג את אהבתו לשירה. מאחר שהחל לשיר כמו אביו, כונה "סולימאן הקטן".
ב-1976 הופיע כהן בפסטיבל הזמר בסגנון עדות המזרח - "למנצח שיר מזמור", שם ביצע את שירם של אליעוז רבין וג'ו עמר "בת הזמן" (מוכר גם כ"כשהשמש עולה"). שיר זה, שהיה להיטו הראשון של כהן כסולן, זכה להצלחה רבה, וגרם לפרסומו העיקרי של כהן. לאחר מכן הקליט את השיר "בחיק הטבע" (מוכר גם כ"שיר המסטול" ובוצע במקור על ידי הנשמות הטהורות), וב-1978 הוציא אלבום בכורה בשם "חברים כותבים ל...".
בשנת 1984 שיחק בתפקיד הראשי בסרט הקולנוע של חיים גיל, "כאסח", שם ביצע יחד עם הזמר דקלון את שירו של אביהו מדינה, "לשיר בקול ערב". השיר זכה להצלחה רבה.
ב-1991 ביצע יחד עם כוכבה הררי דואט לשיר "רוצה רוצה", שהופיע באלבומה של הררי ומאוחר יותר גם באלבומו של כהן, "כולם אותו דבר", שיצא בשנת 1993. גם באלבום זה ביצע כהן את "בחיק הטבע", מחרוזת משירי החלונות הגבוהים ושני שירים שכתב והלחין ניסן פרידמן - "בלי עין הרע" ו"אל אל ישראל", ההמנון הרשמי של נבחרת ישראל בכדורגל. במשך שנים רבות שימש כהן כמנחה הטקסים שנערכו לפני משחקי הנבחרת, וכן משנת 1989 עד 2008, שר את ההמנון הלאומי, "התקווה", לפני תחילת המשחקים.
ב-1994 הקליט את השירים "בחולות" ו"טיול לילי" לאלבום "זמרת הארץ עם משפחת סולימאן הגדול", בו השתתפו גם הוריו ושלושת אחיו של כהן. בשנת 1997 ביצע יחד עם אורן חן את הדואט "ברכנו", ושנה לאחר מכן חידש את השיר "כבר עברו השנים" של זוהר ארגוב, לאלבום המחווה "חברים שרים זוהר", שהוקלט לזכרו של ארגוב.
ב-2015 הוענק לו פרס מפעל חיים מטעם אמ"י.
בשנת 2017, עקב סיבוכים כתוצאה ממחלת הסוכרת, עבר בהצלחה השתלת כליה. עם זאת, שפתות הקול שלו נפגעו בעקבות ההליכים הרפואיים שעבר.
חיים אישיים

כהן היה נשוי לדיאנה, ממנה התגרש ב-1982, ולשניים נולדו בן ובת. ב-1992 נישא לסימה והתגרש ממנה ב-2004, וממנה נולדו לו שתי בנות נוספות.
ב-3 ביולי 2023 נפטר בבית החולים תל השומר מסיבוך נדיר של דלקת גרון. נקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
הערות שוליים

↑  רן בוקר, הזמר חופני כהן הלך לעולמו בגיל 76, באתר ynet, 3 ביולי 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007593115405171  VIAF: 90145304383578570402   WorldCat (עם VIAF): 90145304383578570402
פרובינציית מפרץ מסצ'וסטס

פרובינציית מפרץ מסצ'וסטס הייתה מושבה בניו אינגלנד שהפכה לאחת משלוש עשרה המדינות המקוריות של ארצות הברית. היא הוחכרה ב-7 באוקטובר 1691 על ידי ויליאם השלישי ומרי השנייה, המלכים המשותפים של ממלכות אנגליה, סקוטלנד ואירלנד, והתבססה על מיזוג של כמה מושבות בריטיות קודמות בניו אינגלנד. האמנה נכנסה לתוקף ב-14 במאי 1692, וכללה את מושבת מפרץ מסצ'וסטס, מושבת פלימות', פרובינציית מיין, מרתה'ס ויניארד, ננטקט, נובה סקוטיה וניו ברנזוויק; קהיליית מסצ'וסטס היא הישות שירשה אותה באופן ישיר. מיין הפכה למדינה נפרדת מאז 1820, ונובה סקוטיה וניו ברנזוויק הם כיום מחוזות קנדיים, לאחר שהיוו חלק מהמושבה רק עד 1697.
השם מסצ'וסטס מגיע מהאינדיאנים של מסצ'וסט, שבט אלגונקוויאני. זה תורגם כ"בגבעה הגדולה", "במקום של גבעות גדולות", או "בטווח הגבעות", בהתייחס לגבעות הכחולות ולגבעה הכחולה הגדולה בפרט.
היסטוריה

ההתיישבות הקולוניאלית של חופי מפרץ מסצ'וסטס החלה ב-1620 עם ייסוד המושבה פלימות'. ניסיונות קולוניזציה נוספים התרחשו במהלך שנות ה-20 של המאה ה-17, אך הרחבת ההתנחלויות האנגליות החלה רק בקנה מידה גדול עם ייסוד מושבת מפרץ מסצ'וסטס ב-1628 והגעתה של הקבוצה הגדולה הראשונה של מתיישבים פוריטנים ב-1630. במהלך עשר השנים הבאות, הייתה הגירה גדולה של פוריטנים לאזור, שהובילה להקמת מספר מושבות חדשות בניו אינגלנד. בשנות ה-80 של המאה ה-17, מספר המושבות של ניו אינגלנד התייצב על חמש; מושבת קונטיקט, מושבת רוד איילנד ומטעי פרובידנס, ופרובינציית ניו המפשייר כולן גבלו באזור המקיף את מפרץ מסצ'וסטס ופלימות'. אולם מפרץ מסצ'וסטס היה המאוכלס והמשמעותי ביותר מבחינה כלכלית, ואירח צי סוחרים גדול.
למושבות היו מאבקים עם כמה מהתושבים הילידים. שבט פקוווט הושמד למעשה במלחמת פקווט במהלך שנות ה-30 של המאה ה-17, ומלחמתו של המלך פיליפ בשנות ה-70 של המאה ה-17 חיסלה את משפחת נראגנסט בדרום ניו אינגלנד. מלחמת המלך פיליפ גם הייתה יקרה מאוד למתיישבים של ניו אינגלנד, ועצרה את ההתרחבות למספר שנים.
מסצ'וסטס ופלימות' היו שתיהן עצמאיות פוליטית מאנגליה בימיהן הראשונים, אך מצב זה השתנה לאחר החזרתו של צ'ארלס השני לכס המלכות האנגלי ב-1660. צ'ארלס חיפש פיקוח הדוק יותר על המושבות, והוא ניסה להנהיג ולאכוף שליטה כלכלית על פעילותן. חוקי הסחר הימי שהתקבלו בשנות ה-60 של המאה ה-17 לא אהבו באופן נרחב במסצ'וסטס, שם סוחרים מצאו את עצמם לעיתים קרובות לכודים ומתנגשים עם הכללים. צ'ארלס השני גם ראה בהנפקת המטבעות של מסצ'וסטס מעשה בגידה. עם זאת, ממשלות קולוניאליות רבות לא אכפו את המעשים עצמן, במיוחד מסצ'וסטס, והמתחים גדלו כאשר צ'ארלס ביטל את אמנת מסצ'וסטס הראשונה ב-1684.
בשנת 1686, יורשו של צ'ארלס השני, ג'יימס השני, הקים את דומיניון ניו אינגלנד אשר בסופו של דבר כונן יחידה פוליטית אחת מתוך השטחים הבריטיים ממפרץ דלאוור ועד מפרץ פנובסקוט. מושל הדומיניון סר אדמונד אנדרוס היה מאוד לא פופולרי במושבות, אבל הוא היה שנוא במיוחד במסצ'וסטס, שם הוא הכעיס כמעט את כולם על ידי אכיפה נוקשה של חוקי הסחר הימי, ביטול חוזי קרקע, הקניית בית מפגש פוריטני כאתר לקיום טקסים לכנסייה האנגליקנית, והגבלת פגישות העיר, בין השאר תלונות שונות. ג'יימס הודח במהפכה המהוללת של 1688, ואז קמו מנהיגים פוליטיים של מסצ'וסטס נגד אנדרוס, ועצרו אותו ושלטונות אנגליים אחרים באפריל 1689. זה הוביל לפירוק הדומיניון, שכן המושבות האחרות החזירו במהירות את צורות הממשל הישנות שלהן.
למושבה פלימות' מעולם לא הייתה אמנה מלכותית, כך שהממשל שלה תמיד היה על בסיס קצת מעורער. הממשלה הקולוניאלית של מסצ'וסטס הוקמה מחדש אך לא הייתה לה עוד אמנה תקפה, וכמה מתנגדי השלטון הפוריטני הישן סירבו לשלם מיסים ועסקו בצורות מחאה אחרות. סוכנים פרובינציאליים נסעו ללונדון, שם ייצג אינגריס מת'ר את מנהיגי המושבות הישנות, והוא עתר לוויליאם השלישי ומרי השנייה כדי לשחזר את האמנה הקולוניאלית הישנה. אולם המלך סירב כאשר נודע לו שהדבר עלול להביא לחזרה לשלטון הדתי. במקום זאת, הלורדים של הסחר שילבו את המושבות פלימות' ומפרץ מסצ'וסטס לפרובינציית מפרץ מסצ'וסטס. הם הוציאו צ'רטר למחוז ב-7 באוקטובר 1691, ומינו את סר ויליאם פיפס כמושל שלה.
אמנת הפרובינציה

האמנה החדשה הייתה שונה מזו הישנה בכמה מובנים חשובים. אחד השינויים העיקריים התקבל בגלל התנגדותו של מת'ר, ושינה את דרישות הזכאות להצבעה מכישורים דתיים לבעלות על קרקע. ההשפעה של השינוי הזה הייתה נושא לוויכוח בין היסטוריונים, אבל יש הסכמה משמעותית שהוא הגדיל מאוד את מספר הגברים הזכאים להצביע. הכללים החדשים חייבו מצביעים פוטנציאליים להחזיק בנכס או נדל"ן בשווי 40 ליש"ט שהניבו לפחות 2 ליש"ט לשנה בשכר דירה; בנג'מין לאברי מעריך שזה כלל כשלושה רבעים מאוכלוסיית הגברים הבוגרים באותה תקופה. האמנה גם הבטיחה חופש פולחן, אך רק לנוצרים שאינם קתולים.
השינוי הגדול השני היה שפקידים בכירים בממשלה מונו על ידי הכתר במקום להיבחר, כולל מושל, סגן מושל ושופטים. אולם האספה המחוקקת (או בית המשפט הכללי) המשיכה להיבחר והייתה אחראית לבחירת חברי מועצת המושל. למושל הייתה סמכות וטו על חוקים שהתקבלו על ידי בית המשפט הכללי, וכן על מינויים למועצה. כללים אלה היו שונים במובנים חשובים מהאמנות המלכותיות מהן נהנו שאר המושבות בניו אינגלנד. החשובים ביותר היו שלבית המשפט הכללי היו כעת סמכויות הניכוס, ושהמועצה נבחרה באופן מקומי ולא מונתה על ידי המושל או הכתר. אלה החלישו משמעותית את כוחו של המושל, שהפך מאוחר יותר בהיסטוריה המחוזית.
גם שטח הפרובינציה הורחב מאוד מעבר לזה שנטען במקור על ידי המושבות מסצ'וסטס ופלימות'. השטחים שלהם כללו בתחילה את היבשת מסצ'וסטס, מערב מיין וחלקים מניו המפשייר; שטח זה הורחב כך שיכלול את אקדיה או נובה סקוטיה (אז הקיף את נובה סקוטיה, ניו ברנזוויק ומזרח מיין), כמו גם את מה שהיה ידוע כנפת דיוקס במחוז פרובינציית ניו יורק, המורכב מננטקט, מרתה'ס ויניארד ואיי אליזבת.
התקופה הקולוניאלית

בעקבות המרד נגד אנדרוס, הגנות קולוניאליות נסוגו מהגבולות, אשר אז פשטו שוב ושוב על ידי כוחות צרפתים וילידים מקנדה ומאקדיה. מלחמת המלכה אן פרצה ב-1702 ונמשכה עד 1713. מושל מסצ'וסטס ג'וזף דאדלי ארגן את ההגנות הקולוניאליות, והיו פחות פשיטות מבעבר. דאדלי גם ארגן משלחות ב-1704 וב-1707 נגד אקדיה, מקום מפלט לפריבטירים צרפתים, והוא ביקש תמיכה מלונדון למאמצים שאפתניים יותר נגד צרפת החדשה. ב-1709 גייסה מסצ'וסטס חיילים למשלחת נגד קנדה שהופסקה; כוחות הוקמו שוב בשנת 1710, כאשר בירת אקדיה פורט רויאל נכבשה לבסוף.
בגלל מלחמות אלו, הנפיקה המושבה מטבע נייר שערכו היה בירידה מתמדת, מה שהוביל למשברים פיננסיים. זה הוביל להצעות ליצור בנק שינפיק שטרות בגיבוי נדל"ן, אך המושל דאדלי ויורשו סמואל שוט התנגדו שניהם לרעיון. דאדלי, שוט ומאוחר יותר מושלים ניסו ללא תוצאות לשכנע את בית המשפט הכללי להעלות משכורות לפקידים שמונו על ידי הכתר. הסכסוך על השכר הגיע לשיא במהלך הממשל הקצר של ויליאם ברנט. הוא בלם את האספה המחוזית במשך שישה חודשים, והעביר אותה פעמיים, בניסיון לא מוצלח לכפות את הנושא.
בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-18, תושבי אבנאקי הילידים מצפון ניו אינגלנד חידשו את הפשיטות על קהילות גבול, בעידוד של תככים צרפתים אך גם מודאגים מהפלישה האנגלים לאדמותיהם. אלימות זו הופסקה בסופו של דבר על ידי המושל בפועל ויליאם דומר במלחמת דומר, ורבים מהאבנקים נסוגו מצפון ניו אינגלנד אל קנדה לאחר הסכסוך.
בשנות ה-30 של המאה ה-18, המושל ג'ונתן בלכר חלק על כוחו של בית המחוקקים להנחות הקצבות, תוך הטלת וטו על הצעות חוק שלא נתנו לו את החופש לחלק כספים כראות עיניו, ומשמעות הדבר היא שאוצר המחוז היה ריק לרוב. עם זאת, בלכר הורשה על ידי מועצת המסחר לקבל מענקים שנתיים מהבית המחוקקים במקום שכר קבוע. משבר המטבע התלקח שוב במהלך ממשלו, והביא לתחייה של הצעת בנק הקרקעות שבלכר התנגד לה. מתנגדיו בלונדון הצליחו להרחיקו והבנק הוקם, אך קיומו היה קצר מועד, שכן חוק של הפרלמנט פיזר אותו בכוח. זה הפך מספר מתיישבים חשובים נגד הכתר והפרלמנט, כולל אביו של המנהיג הפוליטי של מלחמת העצמאות האמריקאית סמואל אדמס.
20 השנים הבאות היו תקופת מלחמה. מלחמת המלך ג'ורג' פרצה ב-1744, והמושל ויליאם שירלי גייס חיילים מרחבי ניו אינגלנד להתקפה על המצודה הצרפתית בלואיסבורג שהצליחה ב-1745. עם זאת, לואיסבורג הוחזרה לצרפת בתום המלחמה ב-1748, לצערם של תושבי ניו אינגלנד. המושל שירלי היה פופולרי יחסית, בין השאר משום שהצליח להימנע או לעדכן את הסוגיות השנויות יותר במחלוקת שהעלו קודמיו. מלחמת הצרפתים והאינדיאנים פרצה ב-1754, ושירלי קיבל את הפיקוד הצבאי העליון בעקבות מותו של הגנרל אדוארד בראדוק ב-1755. עם זאת, הוא לא היה מסוגל לנהל את הלוגיסטיקה בקנה מידה גדול שהמלחמה דרשה, והוחלף ב-1757. יורשו תומאס פאונל פיקח על שארית המלחמה, שהסתיימה ב-1760.
המהפכה האמריקאית

שנות ה-1760 ותחילת ה-1770 היו בסימן גל גובר של תסכול קולוניאלי מהמדיניות של לונדון ועם המושלים שנשלחו ליישם ולאכוף אותה. גם פרנסיס ברנרד וגם תומאס האצ'ינסון, שני המושלים האחרונים לא משורות הצבא, לא אהבו מאוד בגלל נושאים גדולים וקטנים, בעיקר ניסיונות הפרלמנט להטיל מיסים על המושבות ללא ייצוג. האצ'ינסון היה יליד מסצ'וסטס, ששימש שנים רבות כסגן מושל, אך הוא אישר לרבע את כוחות הצבא הבריטי בבוסטון, מה שבסופו של דבר גרם לטבח בוסטון ב-5 במרץ 1770. בשלב זה, סמואל אדמס, פול רוויר, ג'ון הנקוק ואחרים התנגדו באופן פעיל למדיניות הכתר.
הפרלמנט העביר את חוקי טאונסנד ב-1767 וב-1768, שהאמריקאים כינו אותם "חוקי הכפייה", ובית המשפט הכללי של מסצ'וסטס אישר מכתב חוזר המגנה אותם כלא חוקתיים. המושל המלכותי פרנסיס ברנרד דרש מבית המשפט הכללי לבטל את המכתב אך הם סירבו, אז הוא פיזר אותו, מה שהוביל לאלימות נרחבת ולהתפרעויות ברחבי בוסטון. קצינים מלכותיים נמלטו לטירת ויליאם והכתר אישר לשלוח חיילים נוספים למסצ'וסטס. בני החירות הצהירו כי הם מוכנים להתמודד עם התנגדות מזוינת לרשויות המלכותיות, בעוד שגורמים שמרניים יותר בחברה רצו בפתרון מדיני בדרכי שלום.
אזרחי בוסטון החליטו בישיבת עיר לכנס את הערים של מסצ'וסטס לכינוס, והנציגים נפגשו באולם פניאל במשך שישה ימים בספטמבר, כשתומאס קושינג כיהן כיו"ר. מנהיגים פטריוטים רבים קראו להתנגדות מזוינת בשלב זה, אך הפלגים המתונים יותר של האמנה ניצחו והפעולה הצבאית הודחה.
המהפכה האמריקאית > מסיבת התה של בוסטון

בני החירות ארגנו פגישה בבית המפגש הדרום הישן בבוסטון בשנת 1773 בניגוד לחוק התה; אלפי אנשים השתתפו, וסמואל אדמס ארגן הפגנה בנמל בוסטון. מתיישבים הסתערו על ספינות בנמל והשליכו את מטען התה למים, והמחאה נודעה בשם מסיבת התה של בוסטון. גנרל תומאס גייג' החליף את האצ'ינסון כמושל מלכותי במאי 1774. הוא התקבל היטב בהתחלה, אבל המוניטין שלו הלך והחמיר במהירות אצל הפטריוטים כשהחל ליישם את חוקי הכפייה, שכללו את חוק ממשלת מסצ'וסטס, פיזר את בית המחוקקים וסגר את נמל בוסטון עד שישולמו פיצויים עבור התה שנשפך. סגירת הנמל גרמה נזק רב לכלכלת מסצ'וסטס והובילה לגל של סיוע אוהד ממושבות אחרות.
חוקי הכפייה רק הגבירו את המשבר בניו אינגלנד, מכיוון שהמתיישבים של בוסטון התעקשו שזכויותיהם החוקתיות מושמדות. למושבות ניו אינגלנד הייתה שליטה דמוקרטית בממשלות משלהן, עוד מייסודה של מושבת פלימות' ב-1620. בית המשפט הכללי היה חסר סמכות ביצועית וסמכות על המיליציה, אך עדיין החזיק בכוח משמעותי. למתיישבים הייתה שליטה על האוצר וההוצאות ויכלו להעביר חוקים. כל דבר שהעביר האספה היה נתון לווטו של המושל המלכותי, אבל בית המשפט הכללי החזיק בשליטה על ההוצאות ויכול היה לעכב את שכרם של הפקידים המלכותיים כמנוף. זה הביא לכך שהמושל המלכותי היה קצת יותר מדמות בובה.
הממשלה המלכותית של פרובינציית מפרץ מסצ'וסטס התקיימה עד תחילת אוקטובר 1774, כאשר חברי בית המשפט הכללי נפגשו בניגוד לחוק ממשלת מסצ'וסטס והקימו את הקונגרס המחוזי של מסצ'וסטס, שהפך לממשלה בפועל. המושל גייג' המשיך בסמכות צבאית בעיקרה בבוסטון, אך הקונגרס המחוזי שלט בשאר מסצ'וסטס.
המהפכה האמריקאית > מלחמת העצמאות האמריקאית

המלחמה פרצה לבסוף באפריל 1775 בלקסינגטון וקונקורד, שהחלה את מלחמת העצמאות האמריקנית ואת המצור על בוסטון. הבריטים פינו את בוסטון ב-17 במרץ 1776, תוך סיום המצור ומסרו את העיר לשליטת הפטריוטים.
ב-1 במאי 1776 קיבלה העצרת הכללית החלטה המכריזה על עצמאות בשם "הממשלה והאנשים של מפרץ מסצ'וסטס בניו אינגלנד". לאחר מכן הוכרזה הכרזת העצמאות של ארצות הברית ב-4 ביולי 1776, והכריזה על עצמאותן של כל שלוש עשרה המושבות.