stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלמה יהודה רכניץ
פילנתרופיה ופעילות ציבורית

בני הזוג רכניץ ייסדו את "קרן הצדקה שלמה ותמר רכניץ". מדי יום שישי צובאים על ביתם נזקקים המקבלים כסף. ב-2013 פרסם רכניץ כי יתמוך בסך של עשרת אלפים דולר בכל משפחה של שוטר ממשטרת קליפורניה שנפל בעת מילוי תפקידו.
רכניץ מרבה לתרום לישיבות ולכוללים, וכן לחיילי צה"ל. בפרט הוא מסייע לרשת הכוללים בראשות הרב שלום בער סורוצקין. בניין עטרת שלמה במודיעין עילית קרוי על שמו, והוא נושא בהחזקת מאות האברכים הלומדים במתחם. הוא מסייע לישיבת מיר שבה למד בצעירותו ולאחר פטירת ראש הישיבה, הרב נתן צבי פינקל, תרם לה 5 מיליון דולר.
רכניץ מימן את עצרת הענק בכיכר רבין למען שלושת הנערים החטופים בקיץ 2014.
בתקופת הבחירות לכנסת העשרים בשנת 2015 ניסה להשכין שלום בין אלי ישי לאריה דרעי שנאבקו על ראשות ש"ס, וכן תרם לקמפיין הבחירות של בנימין נתניהו, כשמטרתו היא לסייע בכך לציבור החרדי.
בדרכו לישראל לחגי תשרי ה'תשע"ו (2015) בשדה התעופה בדבלין, אירלנד, ראה שם 400 חיילי מארינס יושבים על הרצפה ואוכלים משקיות נייר. הוא העניק לכל אחד מהם 50 דולר כדי שיוכלו לאכול במסעדה.
מעט לאחר מכן, בנובמבר 2015, תרם כחצי מיליון שקל עבור ציוד חורפי לחיילי גדוד תותחנים "MLRS" (רעם) של צה"ל, וגם מימן את מכונות המשקאות בבסיס למשך שנה.
באוגוסט 2016, רכש בכ-52 אלף דולר את תגית השם מחליפת הג'ודו של זוכת מדליית הארד האולימפית ירדן ג'רבי, כשבכוונתו למוכרה שוב ולתרום את הכסף לילדים חולים. ג'רבי תרמה את הכסף למחלקה לילדים חולי סרטן באיכילוב.
מוזיקה

רכניץ מנגן בתופים ופסנתר, ומלחין שירים. כמה מלחניו זכו להצלחה. חלק מלחניו בוצעו בידי מרדכי בן-דוד, וזמרים כמוטי שטיינמץ, עוזיה צדוק, ואחרים, שרים מלחניו ומופיעים עמו.
בעת שהותו בישראל בסוכות, עורך רכניץ בסוכתו המשקיפה לכותל שמחת בית השואבה שבה מופיעים זמרים. בפורים הוא היה נוהג לערוך קונצרט גדול בשכונתו בלוס אנג'לס בשם "פורים חגיגה", ובו משתתפים זמרים חסידיים.
שלושה אלבומים מלחניו יצאו בביצועם של זמרים חרדים. ב-2014 יצא האלבום "שיר" (ראשי התיבות של שמו), ובו 18 מלחניו מבוצעים על ידי זמרים חסידיים. ב-2016 יצא "שיר 2" באותה מתכונת. ב-2018 הוציא רכניץ את האלבום "מתנה טובה" לרגל חתונת בתו. בינואר 2021 הוציא את האלבום "שיר 3", גם הוא עם לחניו. ובאופן מפתיע לראשונה מרדכי בן דוד אינו נוטל בו חלק.
רוב שיריו הם לחנים לטקסטים מן המקורות. בולטים בהם: "רחמנא", "והיה כנגן המנגן", "ותערב", "מדוע", "אנא מלך", "עץ חיים היא למחזיקים בה", "אל הנער הזה התפללתי", "והראנו". הוא הוציא גרסת כיסוי לשיר "שקעה חמה" של הרב אברהם אליהו קפלן, שבגרסתו של רכניץ הפך ל"זרחה חמה".
הערות שוליים

↑  משה ויסברג ויענקי פרבר, "אני לא אוהב פרסום": אחיו התאום של רכניץ מדבר לראשונה, באתר בחדרי חרדים, 21 בינואר 2018
↑  יאיר טוקר, ‏הנגיד הלחין איצי ברי ו'מלכות' ביצעו • צפו, באתר כיכר השבת, 28 בספטמבר 2018
רכניץ גם הלחין שיר מיוחד במלאת 200 שנה לישיבה - קובי הר צבי, הנגיד רכניץ בלחן מיוחד לחגיגות ה-200 של מיר: 'והראינו' - הקליפ • צפו, באתר בחדרי חרדים, 26 במאי 2017
↑  יהודה שלזינגר, חדש: ספר הלכות לחילונים בלבד, באתר ישראל היום, 2 בספטמבר 2016
↑  אלי יעקובי ואלי כהן, רכניץ בא להשכין שלום; נפגש עם אריה דרעי, באתר בחדרי חרדים, 6 בינואר 2015
יואל ביטלמן, תמיכה חרדית: הנגיד רכניץ תרם לביבי 44,517 שקל, באתר בחדרי חרדים, 22 בדצמבר 2014
↑  Philanthropist Sees 400 US Troops Eating Bagged Lunches, Pays For Them To Eat Wherever They Want. אתר dailycaller
↑  שמעון איפרגן, ‏מיליארדר קפץ לביקור בגדוד תותחנים - ותרם למעלה מחצי מיליון שקלים, באתר ‏מאקו‏, 23 בנובמבר 2015
↑  ישראל כהן, ‏מה יעשה רכניץ עם תג השם של ירדן ג'רבי?, באתר כיכר השבת, 3 בספטמבר 2016
↑  שלמה יהודה רכניץ מציג: 'פורים חגיגה' • וידאו ותמונות
↑  שלמה זינגר, 'שיר' – הפקת ענק מלחני ר' שלמה רכניץ, JDN, אוגוסט 2014
↑  קובי הר צבי, הנגיד חיתן את בתו בלוס אנג'לס, וכולם הגיעו • תיעוד, באתר בחדרי חרדים, 18 בינואר 2018
ישראל כהן, ‏רבנים וזמרים בחתונת בתו של שלמה יהודה רכניץ • צפו, באתר כיכר השבת, 18 בינואר 2018
↑  שלמה יהודה רכניץ משיק את האלבום השלישי בסדרה – ”שיר 3”, באתר המחדש 17 בינואר 2021
↑  השיר בגרסתו של רכניץ באתר יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007571018105171  MusicBrainz: a8795288-ad35-4c90-b9dd-b700b4d6af79  VIAF: 171146461664027732431   WorldCat (עם VIAF): 171146461664027732431
תיאטרון מרקורי, נוטינג היל גייט

תיאטרון מרקורי היה תיאטרון קטן בדרך לדברוק, נוטינג היל גייט, לונדון, שנודע בהפקות של דרמות פואטיות בין 1933 ל-1956, וכביתו של בלט ראמבר עד 1987.
היסטוריה (הקמה)

תיאטרון מרקורי נפתח בשנת 1933 על ידי אשלי דיוקס לצורך הפקה של דרמה חדשה וכדי לשמש כמרכז לבלט ראמבר, שניהלה אשתו מארי ראמבר. הבניין, בדרך לדברוק 2, לונדון W11, נבנה בשנת 1851, אבל עבר שינויים מקיפים כדי לשמש כתיאטרון. היה זה אולם מצויד היטב אך קטן, שהכיל כ-150 מושבים.
הפקות

את סגנון התיאטרון קבעה ההפקה הראשונה, "יופיטר מתורגם", עיבוד של "אמפיטריאון" מאת מולייר בידי וולטר ג'יימס טרנר, עם בלט מאת רופרט דון כקטע ביניים. המוניטין של התיאטרון נוצרו ב-1935 הודות להפקות הלונדוניות הראשונות של "רצח בקתדרלה" מאת ת"ס אליוט, שהועבר מקנטרברי, ושנתיים אחר כך המחזה הפואטי "עליית F6", שנכתב בשיתוף פעולה בין ו. ה. אודן וכריסטופר אישרווד.
בשנת 1943 עלתה בתיאטרון הפקה של "Days Without End" של יוג'ין או'ניל. עונות 1945–1947 של "שחקני פילגרים", בהדרכת הבמאי א. מרטין בראון, גיבשו את מעמד הדרמה הפואטית במרקורי בהפקות כגון "The Old Man of the Mountains" של נורמן ניקולסון, "This Way to the Tomb" של רונלד דנקן ו"The Shadow Factory" של אן רידלר. בהמשך עלו קומדיות בחרוזים: "A Phoenix Too Frequent" של כריסטופר פריי ו"Happy as Larry" של Donagh MacDonagh.
ב-1947 עלו "The Beautiful People" של ויליאם סארויאן ו"SS Glencairn" של או'ניל בהצגות בכורה לונדוניות במרקורי, כמו גם המשרתות של ז'אן ז'נה. בראשית שנות ה-50' היה התיאטרון בית ל"סדנת בלט" ומ-1956 שימש בעיקר את בית הספר של בלט ראמבר, עד שנסגר לבסוף ב-1987. התיאטרון ובלט ראמבר מופיעים בסרט נעליים אדומות מ-1948. בסרט (הזמין כיום על תקליטור וכו') רואים את תיאטרון מרקורי מבחוץ, ועליו שלט המודיע גם על בלט ראמבר. כיום מונצח התיאטרון בפסל ארד קטן של
מרקוריוס בפינת הגג המזרחית ובשלט זיכרון.
הערות שוליים

↑  "תיאטרון מרקורי", פיליס הרטנול ופיטר פאונד, 1996, מדריך אוקספורד המרוכז לתיאטרון, הוצאת אנציקלופדיה.קום
↑  British History Online היסטוריה בריטית מקוונת
↑  מפות גוגל, לדברוק רוד 2 נוטינג היליוני 2008
תומר חנצ'ינסקי

תומר חנצ'ינסקי (נולד ב-1 בדצמבר 1984) הוא כדורגלן עבר קנדי-ישראלי ששיחק בעמדת השוער.
קריירה

חנצ'ינסקי נולד בישראל ועבר עם משפחתו לקנדה בגיל צעיר. ב-2007 חתם בקבוצת הכדורגל המקצוענית הראשונה שלו, טורונטו מה-MLS, אך לא שותף במשחקי הקבוצה. כעבור מספר חודשים עבר לקבוצת הכדורגל באולמות דטרויט איגנישן. לאחר שנה חזר לכדורגל בקבוצת ג'רזי אקספרס, ובאמצע העונה עבר לקבוצת ניסטרו אוטאץ' ממולדובה, שם שיחק שלושה משחקים בלבד לפני שחזר בתחילת 2009 לארצות הברית, לקבוצת האריסברג איילנדרס.
עונה לאחר מכן חזר חנצ'ינסקי לאירופה, וחתם בקבוצת וואסאן פאלוסוורה הפינית. בסוף 2011 עבר לקבוצת ארברו השוודית.
ב-31 בדצמבר 2012 חתם במכבי תל אביב אך התקשה למצוא מקום בסגל הקבוצה. ב-25 במרץ 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קנדה, במשחק ידידות נגד בלארוס. בינואר 2014 הושאל להכח עמידר רמת גן מהליגה הלאומית. באוגוסט 2014 הושאל להפועל רמת השרון, לאחר שירדה לליגה הלאומית.
ב-22 בינואר 2015 חזר לפינלנד וחתם ברובניימן פאלוסאורה. בינואר 2016 חתם בקבוצת הלסינגבורג מליגת העל השוודית.
ב-15 בדצמבר 2016 חתם בשמרוק רוברס מליגת העל האירית. ביולי 2018 עזב לאחר שהודח מההרכב במשך תקופה והפך לשוער השני של הקבוצה בעקבות החתמת אלן מנוס.
תארים

אליפות: 2012/2013
הערות שוליים

↑  חנצ'ינסקי חתם במכבי תל אביב, באתר הרשמי של מכבי תל אביב (הקישור אינו פעיל, 30 בספטמבר 2019)
↑  התלתן של שמרוק רוברס- תומר חנצ'ינסקי, באתר JSport-ג'י ספורט, ‏2018-03-23
↑  סוכמה השאלתו של חנצ'ינסקי, באתר מכבי תל אביב (הקישור אינו פעיל, 30 בספטמבר 2019)
↑  העברות בעולם - 22.1: מרטין אודגארד חתם בריאל מדריד, באתר וואלה, 22 בינואר 2015
↑  Paul O'Hehir, Shamrock Rovers goalkeeper confirms he is leaving club, irishmirror, ‏2018-07-23
↑  "Goalkeeper Tomer Chencinski confirms Shamrock Rovers exit". The Irish Mirror. 23 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "תומר חנצ'ינסקי".
שמורת ביצת זיתא

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך הקמה:  5 בינואר 1984 
 נתונים ומידות
 שטח:  47 דונם
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  חדרה, מחוז חיפה 
 קואורדינטות:  32°26′11″N 34°57′17″E﻿ / ﻿32.43638889°N 34.95472222°E﻿ / 32.43638889; 34.95472222
  (למפת הכרמל מוגדלת) שמורת ביצת זיתא(למפת הכרמל רגילה) שמורת ביצת זיתא(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שמורת ביצת זיתא(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שמורת ביצת זיתא
 
שְׁמוּרַת בִּצַּת חֿדֵרָה היא שמורת טבע השוכנת דרומית לתחנת הרכבת חדרה מזרח ולנחל חדרה וממזרח לשכונת בית אליעזר שבמזרח חדרה. מדרום לה משתרעים פרדסים ומצפון לה בריכות דגים ותוואי המסילה המזרחית המפורקת.
גאוגרפיה

השמורה, שהוכרזה ב-5 בינואר 1984, משתרעת על-פני שטח של 47 דונם בלבד, והיא מקיפה את שטח הביצה האחרון ששרד מביצות חדרה אשר יובשו במהלך המאה ה-20. גם שטח השמורה יובש בעבר ושימש כבריכות דגים, אך הוא נעזב והפך מחדש לביצה. הגישה אל שטח השמורה ברגל איננה מוגבלת, אך הלכה למעשה הדבר אינו אפשרי בשל הסבך הצפוף ואגני הביצה. בשמורה גדלים עצי אשל מרובע, קנים ופטל קדוש, והיא משמשת מוקד לעופות ימיים, דוגמת מיני אנפתיים המקננים בשמורה בחודשי הקיץ ומינים רבים של ברווזים. בשמורה נצפו גם חתולי ביצות, חזירי בר ומימיה עשירים בסרטנים, חרקים, רכיכות ומינים של דו-חיים. חלק מעצי האשל נכרתו באופן יזום כדי לסייע להתאוששות המערכת האקולוגית במקום. ניתן להשקיף על השמורה מדרום-מזרח, מראש התל השוכן במרכזו של אתר נטוש לכריית חמרה. בראש התל ניצב פילבוקס מרובע שנבנה על ידי הבריטים בתקופת המנדט.
הערות שוליים

↑  אכרזה על שמורת טבע (ביצת זיתא), התשמ"ד-1984, קובץ התקנות 4574, 5 בינואר 1984, עמ' 699
↑  אתרים מוכרזים, באתר רשות הטבע והגנים
|  שמורות טבע בישראל |
| --- | --- | --- |
| הגולן | אירוס הביצות נוב • אלי על • בריכת בראון • גמלא • הר אביטל • הר חרמון • הר חרמונית • הר פרס • הר שיפון • יער אודם • יער יהודיה • נחל גילבון • נחל משושים • נחל הבניאס • מג'רסה • סוסיתא |  |
| צפון | אבוקה • אלון • אלונה • אלוני אבא • אלוני בית קשת • נחל בית העמק • בריכת פסוטה • אלוני ברעם • אלוני יצחק • בוריקה • גאון הירדן •  החולה • הר ארבל • הר חורשן • הר יונה • הר מירון • הר שכניה • חוטם הכרמל • חוף דור-הבונים • חורבת קרתא • חורשת טל • חי-בר כרמל • מערת פער •  נחל בזק • נחל בצת • נחל דישון • נחל הקיבוצים • נחל כזיב • נחל מערות • נחל עמוד • נחל ראש פינה • נחל שניר • נחל שרך • נחל תבור • נחל תות • נחל עיון • עין אפק • עין ארובות • עין נוטרה • עין נימפית • עין תאו • פארק הכרמל • ראש הנקרה • רמות מנשה • תל דן • תל אנפה • תל סהרון • תל שמרון |  |
| מרכז | ביצת זיתא • בני ציון (חרוצים) • בריכת דורה • בריכת יער • גבעת האירוסים • גדור • געש • האירוסים • הדסים • המסרק • חולות ניצנים • מבוא אשדוד • חורבת מדרס • חורבת סעדים • מערת אבשלום • מערת התאומים • נאות קדומים • נחל דולב • נחל כפירה • נחל פולג • נחל קטלב • נחל שורק • נחל התנינים • עינות גיבתון • שער פולג |  |
| יהודה | אלוני שמואל • אל כנוב • הר הטייסים • ואדי מכוך • נחל אוג • נחל בזק עילי • נחל פרת • עינות צוקים • קנה וסמר |  |
| השומרון | הר כביר • יער אום צפא • יער ריחן • נבי רביח • נחל פצאל • נחל קנה • עינות זרקא • רכס טמון • ביצת ואדי מלחה • בור הציפורים • נחל שילה עילי |  |
| הנגב | בקעת תמנע • בתרונות רוחמה • גבעות להב • הבשור • המכתש הגדול • המכתש הקטן • הר הנגב • הר חירן • הר עמשא • הרי אילת • חולות משאבים • חולות סמר • חוף האלמוגים • חי-בר יטבתה • מכתשים בנגב • מצוק הצינים • נחל גרר • נחל ערוגות • נחל עשוש • נחל צין • עין גדי • ערבת עברונה • פארק הלס • פורה |  |
| שמורות ימיות | איי חוף ראש הנקרה • ים ראש הנקרה-אכזיב • שקמונה • ים ראש הכרמל • ים דור-הבונים • ים שקמה • איי חוף דור-מעגן מיכאל • ים גדור • ים האלמוגים • חוף האלמוגים • הים הדרומי • הפרעת פלמחים |  |
תזמורת הבידור של קול ישראל

תזמורת הבידור של קול ישראל הוקמה בשנת 1960 ופעלה עד תחילת 1965, לשם נגינת מוזיקה קלה שתלווה מופעים של "קול ישראל", ותשודר ב"גל הקל".
להקמתת התזמורת הוזמן לישראל המנצח ההולנדי דולף ון דר לינדן (אנ'), שצבר ניסיון כמי שניצח על התזמורות שליוו את מתחרי האירוויזיון. הוא שהה בישראל כחצי שנה, והקים את תזמורת הבידור, שמנתה 34 נגנים. במקביל הכשיר את משה וילנסקי ומלחינים נוספים בהכנת עיבודים לתזמורת.
התזמורת הופיעה מדי שבועיים, בדרך כלל באולם "אהל שם" בתל אביב, במופע שנקרא "בידור 60" (החל מפברואר 1960), ואחר כך "בידור 61", "בידור 62" וכו'. עם מנצחי התזמורת נמנו גארי ברתיני, משה עצמון, ליאון אלפסי, משה וילנסקי, יצחק גרציאני, אריה לבנון, לסלו רוט, שמעון כהן ואלי רובינשטיין. את המופעים הנחתה עפרה סמואל, שאליה הצטרפו לעיתים עזריה רפפורט ורבקה מיכאלי. בכל מופע ניגנה התזמורת עיבוד לשיר מוכר, וליוותה אמנים אחדים. כל מופע נמשך כשעתיים, והוא שודר בשני חלקים ביום רביעי. בעקבות הצלחת התוכנית היא נערכה אחת לחודש בהיכל התרבות.
בנוסף להופעות הפומביות עסקה התזמורת גם בהקלטת יצירות מוזיקליות.
בשנת 1962 החלה התזמורת בהופעות בתוכנית נוספת מדי שבועיים, "השרביט מורם", בניהולו המוזיקלי של אדי הלפרן ובהנחיית עפרה סמואל. התוכנית כללה מוזיקה קלאסית קלה, מחזות זמר, עיבודים תזמורתיים ונעימות. גם תוכנית זו שודרה בגל הקל בימי רביעי. התוכנית הופסקה לאחר כשנתיים.
בשנת 1963 הפיק העיתון "הארץ" תקליט בשם "'עד אור הבוקר", ובו תריסר נעימות בביצוע התזמורת.
בנובמבר 1964 פתחו חברי התזמורת בשביתה, בדרישה שתינתן להם קביעות. בתגובה קיבלו נגני התזמורת הודעות פיטורים, ובפברואר 1965 פורקה התזמורת. היא הוחלפה בהרכב קטן יותר שנקרא "תזמורת ההקלטות של קול ישראל", שהמשיכה במופעי "בידור 65".
לקריאה נוספת

איזי מן, קול ישראל מירושלים: מדינה מאחורי המיקרופון, רשות השידור ופרינטיב, 2008.
מרדכי נאור, ימי הרדיו שלנו: 40 השנים הראשונות, 1972-1932, ספריית יהודה דקל והמועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2022.
הערות שוליים

↑  בא מנצח לתזמורת הבידור של "קול ישראל", הארץ, 6 באוקטובר 1963
↑ דוגמאות:
מודעה, השרביט מורם, מעריב, 26 בנובמבר 1962
מודעה, השרביט מורם, מעריב, 18 בפברואר 1963
↑  תזמורת הבידור של "קול־ישראל" תשבות כמחאה על אי־מתן קביעות, למרחב, 12 בנובמבר 1964;
טלילה בן-זכאי, תזמורת הבידור של "קול ישראל" שובתת - בוטל מופע שנועד להערב, מעריב, 15 בנובמבר 1964;
סגלית פריאל, קובלנות בלתי־מבדרות בפי נגני תזמורת הבידור, הַבֹּקֶר, 9 בדצמבר 1964
↑  פוטרו נגני תזמורת הבידור ב"קול ישראל", הַבֹּקֶר, 4 בדצמבר 1964
↑  תמר אבידר, "תזמורת הבידור" ניגנה את "שירת הברבור" ל...עצמה, מעריב, 22 בפברואר 1965
תיאטרון מריאינסקי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית אופרה, אטרקציה תיירותית 
 על שם:  מריה, נסיכת הסן 
 כתובת:  סנקט פטרבורג 
 מיקום:  סנקט פטרבורג 
 מדינה:  רוסיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 5 באוקטובר 1783
 תאריך פתיחה רשמי:  2 באוקטובר 1860 
 אדריכל:  אלברטו קאבוס 
 קואורדינטות:  59°55′32″N 30°17′46″E﻿ / ﻿59.925555555556°N 30.296111111111°E﻿ / 59.925555555556; 30.296111111111
 www.mariinsky.ru
  (למפת סנקט פטרבורג מוגדלת) תיאטרון מריאינסקי(למפת סנקט פטרבורג רגילה) תיאטרון מריאינסקי he
 
תיאטרון מריאינסקי (ברוסית: Мариинский театр) הוא תיאטרון בסנקט פטרבורג שנפתח בשנת 1860 והיה בין התיאטראות הגדולים של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 ברוסיה. התיאטרון כולל להקת בלט ואופרה.
מריה אלכסנדרובנה שעל שמה נקרא התיאטרון
אולם התיאטרון
התיאטרון נקרא על שמה של הקיסרית מריה אלכסנדרובנה, אשתו של אלכסנדר השני. פסלה של מריה הוצב בכניסה הראשית לתיאטרון. במשך השנים הוחלף שמו בהתאם לנסיבות הפוליטיות. לאחר מהפכת אוקטובר שמו של התיאטרון היה "התיאטרון הממשלתי לבלט ואופרה". בשנת 1935 נקרא התיאטרון על שם סרגיי קירוב. לכן תקופה ארוכה להקת הבלט שלו נקראה "בלט קירוב". בשנת 1992 חזר התיאטרון לשמו המקורי.
היסטוריה

תיאטרון לבלט ואופרה הוקם בסנקט פטרבורג עוד בשנת 1783 בתקופת יקטרינה הגדולה. באותה שנה נפתח בניין קבוע ללהקה. בניין זה נקרא "תיאטרון האבן הגדול", ונערכו בו הופעות התיאטרון עד לשנת 1860. בעקבות הקמת התיאטרון שונה שמה של הכיכר שבה ממוקם הבניין, והיא נקראת עד היום "כיכר התיאטרון". ב-1836 בוצע שיפוץ משמעותי של הבניין הוא הורחב ומספר המקומות הוגדל ל-2000. ב-27 בנובמבר 1836 הבניין נפתח מחדש בהופעת הבכורה של אופרה מאת מיכאיל גלינקה "החיים למען הצאר". שש שנים מאוחר יותר בתיאטרון נערכה הופעת בכירה של אופרה אחרת של אותו המלחין "רוסלן ולודמילה". בהמשך, הופעות של האופרה נערכו בבניין שנבנה באותו כיכר בסמוך לבניין המקורי. בשנת 1859 הבניין זה נשרף ולכן הוחלט להקים בניין חדש.
בשנה 1860 נפתח בניין חדש שהיה אז בניין התיאטרון הגדול באולם. הוא כולל 1,625 מקומות ישיבה ונפתח ב-2 באוקטובר 1860 בהצגת אופרה של מיכאיל גלינקה "החיים למען הצאר". בשנת 1863 מונה מנהל חדש לתיאטרון - אדוארד נפרבניק. הוא עמד בראש המוסד כ-50 שנים. בתקופתו התיאטרון היה מקום בו הוצגו לראשונה אופרות רבות של מודסט מוסורגסקי ופיוטר איליץ' צ'ייקובסקי. בשנת 1886 הלהקה עברה באופן סופי לבניין החדש.
החל משנות ה-60 של המאה ה-19 עבד בתיאטרון הכוראוגרף הצרפתי הנודע מריוס פטיפה. הוא היה המנהל האומנותי של הבלט במשך 30 שנים.
בשנת 1976 המנצח הראשי היה יורי טמירקאנוב. בתקופתו על במת התיאטרון הוצגו הצגות מחודשות של אופרות רוסיות רבות. משנת 1988 עומד בראש התיאטרון ואלרי גרגייב.
בלט קירוב

להקת הבלט הוקמה בשנות ה-40 של המאה ה-18 כששמה הרשמי היה "בלט הקיסר". בשנת 1740 הוקם בית הספר לבלט, שפועל עד היום תחת השם "בית הספר לבלט על שם וגנובה" וקשור לתיאטרון.
תקופת הזהר של הלהקה הייתה בעת שימש מריוס פטיפה ככוריאוגרף הראשי. בתקופתו הועלו על הבימה הבלטים הידועים של פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי. בין הרקדנים המפורסמים שהיו חברי הלהקה ניתן לציין אנה פבלובה, ואצלב ניז'ינסקי, ג'ורג' בלנשין, גלינה אולנובה, רודולף נורייב, מיכאיל ברישניקוב ועוד.
בשנות האלפיים, הלהקה נחשבת לאחת הטובות בעולם וכוללת 200 רקדנים. מנהל הלהקה הראשי הוא יורי פטייב.
אופרה

במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19 הלהקה העלה הופעות בכורה של אופרות רבות של המלחינים הרוסים. בשנת 1917 הזמר המפורסם פיודור שאליאפין החל את הופעותיו בתיאטרון. התקופה הפוסט-סובייטית הורגש קידום מואץ של הלהקה. אופרות של מלחינים מחוץ לרוסיה עתה הועלות על הבמה בשפת המקור. הדבר משפר את יכולת הלהקה להופיע בבמות העולם. החל משנת 1993 נערכך פסטיבל שנתי "כוכבי הלילות הלבנות" המודגש כולו לאופרה.
הרכב הנוכחי של הלהקה כולל כ-80 זמרים.
תיאטרון מרקלוס

| --- | --- |

 היסטוריה
 תרבויות:  רומא העתיקה 
 מיקום
 מדינה:  איטליה 
 קואורדינטות:  41°53′31″N 12°28′46″E﻿ / ﻿41.891911°N 12.479483°E﻿ / 41.891911; 12.479483
  (למפת רומא מוגדלת) תיאטרון מרקלוס(למפת רומא רגילה) תיאטרון מרקלוס
 
תיאטרון מרקלוס
תיאטרון מרקלוס בלילה
תיאטרון מרקלוס (באיטלקית: Teatro di Marcello, בלטינית: Theatrum Marcelli) הוא תיאטרון הקרוי על שם מרקוס קלאודיוס מרקלוס, אחיינו של אוגוסטוס שמת חמש שנים לפני סיום בניית התיאטרון. התיאטרון מצוי ברומא בקרבת נהר הטיבר.
הקמת התיאטרון

יוליוס קיסר החל בבניית התיאטרון בשנת 44 לפנה"ס – שנת הרצחו. יוליוס פתח בבניית התיאטרון כדי להתחרות בתיאטרון של פומפיוס. לשם כך הוא בחר במקום הקדוש ביותר בקמפוס מארטיוס – הקרן הדרומית, מול האי הטיברי, מערבית לגבעת הקפיטול בחלק הצפוני של הפורום הוליטוריום. בין גבעת הקפיטול לתיאטרון נמצאים המקדשים לאפולו – אל השמש, המוזיקה והנבואה – ולבֵּלּוֹנָה – אלת המלחמה, אחות מארס. מהצד השני נמצאים המקדשים ליופיטר סטאטור – יופיטר המכוון, וליונו רגינה (-המלכה) המוקפים בפורטיקוס של מטאלוס. בין הפורטיקוס והנהר היה קירקוס פלאמיניוס אשר התמלא בבניה ולבסוף נאכל כולו על ידי התיאטרון. לטובת שטח התיאטרון יוליוס פינה את המקדש העתיק לפיטאס – אלת הנאמנות, החובה, ההתמסרות. היציע פונה לכיוון דרום-דרום-מערב, כנראה כדי ליישר קו עם הפורטיקוס ומתוך אילוצי השטח למַקְסֵם את שטח התיאטרון, זאת בניגוד להנחייתו המפורשת של ויטרוביוס שהיציע יכוון כלפי הצפון. כאשר אוגוסטוס חזר להמשך בניית התיאטרון הוא פינה עוד שטחים, וכנראה בנה תיאטרון גדול יותר משתכנן יוליוס קיסר. פליניוס וקסיוס דיו חלוקים ביניהם לגבי השנה שבה הסתיימה בניית התיאטרון – פליניוס כותב כי הסתיימה בשנת 11 לפנה"ס, ואילו דיו טוען כי הסתיימה בשנת 13 לפנה"ס, אף שהיה במצב בנייה מאוד מתקדם מספר שנים קודם לכן ובשנת 17 לפנה"ס נערכו בו חלק מ"משחקי המאה".
התיאטרון יכל להכיל כ־15,000 צופים, ונבנה בעיקר מאבן טופה, בטון ולבנים. קירותיו החיצוניים של המבנה צופו באבן טרוורטין לבנה.
בדומה לתיאטראות אחרות שמוקמו ליד אזורים בעלי נוף יפה, התיאטרון היה פתוח לכיוון אי הטיבר בדרום מערב על מנת הנוף ישמש חלק מהתפאורות.
ימי הביניים ואילך

בימי הביניים נקראו שרידי התיאטרון "מקדש מרקלוס" (templum Marcelli) והמבנה שימש כמצודה עד המאה ה-13. במאה ה-16 נבנה עליו בית מגורים של משפחה אורסיני העשירה שתוכנן על ידי באלדסארה פֶּרוּצִי.
כיום משמש המבנה כאתר קונצרטים.
הערות שוליים

↑  Sear F. 2006. . Roman Theatres: An Architecture Study. Oxford. Pp 61-62
↑  ויטרוביוס על אודות האדריכלות בעשרה ספרים (תרגום ר' רייך) ספר ה', פרק ג':ב'. תל אביב. תשנ"ז.
↑  Sear F. 2006. Roman Theatres: An Architecture Study. Oxford. Pp 62.
↑  Coleman K. 1992. Entertaining Rome. In. Coulston J. and Dodge H. eds. Ancient Rome: The Archaeology of the Eternal City. Eynsham. Pp.224.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009899377805171  GND: 4403849-5  VcBA: 494/4265  VIAF: 246996728   WorldCat (עם VIAF): 246996728
תיאטרון מנואל

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אולם תיאטרון, בית אופרה, בית קולנוע 
 על שם:  אנטוניו מנואל דה ויליינה 
 כתובת:  115 Old Theatre Street, 115 Triq it-Teatru l-Antik 
 מיקום:  ולטה 
 מדינה:  מלטה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1732
 תאריך פתיחה רשמי:  1732 
 קואורדינטות:  35°53′59″N 14°30′46″E﻿ / ﻿35.899827°N 14.512821°E﻿ / 35.899827; 14.512821
 www.teatrumanoel.com.mt
  (למפת מלטה מוגדלת) ולטה ויקטוריה בירקירקארה לואה קומינותיאטרון מנואל(למפת מלטה רגילה) ולטה ויקטוריה בירקירקארה לואה קומינותיאטרון מנואל
 
חזית בניין התיאטרון
מפת ולטה
תיאטרון מנואל (מלטית Teatru Manoel; אנגלית Manoel Theatre) הוא תיאטרון השוכן ברח' התיאטרון הישן (Triq it-Teatru l-Antik) בוולטה, בירת מלטה. המבנה משמש את התיאטרון הלאומי של מלטה ואת התזמורת הפילהרמונית הלאומית (Malta Philharmonic Orchestra; Orkestra Filarmonika Nazzjonali). הוא מופעל על ידי ועדה ייעודית (Committee of Teatru Manoel), ומועלים בו מופעים מכל סוגי אמנות הבמה.
היסטוריה

במאות ה-17 וה-18, עת שלטונם של ההוספיטלרים במלטה היה מבוסס, תרבות הפנאי שהייתה שמורה בדרך כלל לאבירים בלבד, הלכה והתפתחה, והחלה מושכת גם את פשוטי העם. מופעי אמנות שונים נערכו עד אז באכסניות המסדר. ב-1731 הורה הגראנד מאסטר אנטוניו מנואל דה ויליינה (António Manoel de Vilhena) על הקמת מבנה התיאטרון הקרוי כיום על שמו, ואף הקצה את המשאבים הדרושים מהונו האישי. המבנה הוקם בתוך עשרה חודשים בעלות של 2,184 סקודי. על חזית המבנה קבע דה ויליינה את הכיתוב "ad honestam populi oblectationem" ("למען בידור אמיתי להמונים"), וזה קבוע במקום עד היום. התיאטרון נחנך ב-19 בינואר 1732 עת הועלתה בו הטרגדיה האיטלקית מרופה, והאבירים עצמם שמשו כשחקנים. בשנים שלאחר מכן הוצגו באולם מופעי אופרה, דרמה ואופרה בופה, וכן נערכו בו נשפים ונשפי מסכות.
עם כיבוש מלטה בידי נפוליאון ב-1798, מונה המלחין המקומי ניקולו איסואר (Nicolò Isouard‏, 1775-1818) למנהל התיאטרון. הוא נשא בתפקיד משך שנתיים בלבד, ועזב את האי עם הצרפתים, כאשר מלטה נכבשה בידי הבריטים. תקופתו הייתה תקופת שפל בתולדות התיאטרון, שכן העם היה טרוד במאבקו נגד הצרפתים, וזה הגיע עד סיפה של מלחמת אזרחים. הבריטים שינו של שמו של המוסד ל"תיאטרון המלכותי" (Royal Theatre), הגדילו את המבנה וערכו בו מספר שינויים. בתקופה זו הועלו בתיאטרון בעיקר מופעי אופרה ואופרטה, רובם מאת מלחינים איטלקים. ב-1861 נמכר בניין התיאטרון, ובשנת 1866, כאשר נחנך בעיר בית האופרה המלכותי החדש והגדול יותר, עבר מוקד העשייה אליו. מבנה התיאטרון התדרדר והיה לבית תמחוי. עם זאת, בית האופרה עלה באש בשנת 1873 והתיאטרון שב לתפקד כאולם מופעים למשך ארבע שנים, עד שבית האופרה שופץ ונחנך מחדש. במאה ה-20 שב התיאטרון להציג מופעי אופרה, הצגות ומחזמר, אך הלך והתמקד בסרטי קולנוע בסוף שנות ה-20 בשל דרישת הקהל.
במהלך מלחמת העולם השנייה שימש המבנה כבית מחסה לעקורי ההפצצות האוויריות של מדינות הציר. למרות שהמבנה עצמו לא נפגע במלחמה באופן משמעותי, נדרש לו שיפוץ שערך עשור שנים, שבמהלכו שוחזרה גם התקרה המצופה בזהב. ב-1957 נמסר המבנה לשלטונות ונחנך מחדש ב-1960.
המבנה

סגנונו החיצוני של המבנה הוא מנייריסטי ובמרכזו חצר פנימית מקורה, שגגה ניתן להסרה. חללי הפנים של המבנה מעוצבים בסגנון הרוקוקו. אולם התיאטרון הוא אודיטוריום בצורת אליפסה שסביבו שלוש שורות של תאי צפייה, ובסך הכל 623 מושבים. עוד שוכנים במבנה מוזיאון קטן המוקדש לתולדותיו, מסעדה, קפיטריה וחנות.
הערות שוליים

↑  The beginning
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292316505171  BIBSYS: 13033979  BnF: cb166332587 (data)  GND: 1047003171  LCCN: no2007141952  MusicBrainz: 9a18a559-cc91-41b0-9086-eee287c8332e  SUDOC: 194434672  VIAF: 289802221   WorldCat (עם VIAF): 289802221