אחוז החסימה (ישראל)
היסטוריה

אחוז החסימה שנקבע בכנסות השונות:
בבחירות לאספה המכוננת, לא נקבע אחוז חסימה, אולם הסדרי חלוקת המנדטים קבעו שרשימה שלא קיבלה לפחות 1 חלקי 121 מהקולות הכשרים, לא תשתתף בחלוקת המנדטים העודפים ובכך נקבע אחוז חסימה מעשי של כ-0.83% מקולות הבוחרים. לקראת הבחירות לכנסת השנייה בשנת 1951 נקבע במפורש אחוז חסימה של 1%, גבוה אך במעט משיעור הקולות שהיה נדרש ממילא. הרעיון לכלול את אחוז החסימה בחוק הבחירות הועלה בישראל על ידי פנחס רוזן בשיחה עם דוד בן-גוריון.
משנות ה-50 שואפות המפלגות הגדולות להעלות את אחוז החסימה. בהסכם הקואליציוני בין מפא"י והציונים הכלליים לקראת הקמת ממשלת ישראל החמישית של משה שרת בתחילת 1954, נכלל סעיף הקובע שאחוז החסימה יועלה לכ-4%, אולם לאחר שהפרוגרסיבים הודיעו שלא יצטרפו לקואליציה אם אחוז החסימה יועלה, הוסכם לדחות את החקיקה לקיץ, ועד הקיץ החליטה מפא"י להתנגד לאחוז החסימה כדי לא לפגוע בפרוגרסיבים ושלא לחזק את מפ"ם והפועל המזרחי שירוויחו מאיחוד עם המפלגות הקרובות אליהן. בעקבות לחץ של הציונים הכלליים למימוש ההסכם להעלאת אחוז החסימה, ביקשה מפא"י לדחות את תיקון החוק עד סמוך לבחירות לכנסת השלישית, ובהמשך הוסכם להעלות את אחוז החסימה ל-2%, אולם ההסכם לא קוים.
לאחר הבחירות לכנסת השישית בשנת 1965, עלה שוב רעיון העלאת אחוז החסימה, לאור ריבוי הסיעות הקטנות בכנסת. בעוד רפ"י דרשה שינוי משמעותי בשיטת הבחירות, ביקשו המערך וגח"ל להסתפק בהעלאת אחוז החסימה. המפלגות הקטנות נאבקו נגד העלאת אחוז החסימה ולבסוף המפלגות הגדולות ויתרו על המהלך, לדברי פרשנים, כדי למנוע פגיעה במפלגות הקטנות המקורבות אליהן, וכדי לא להכריח את פועלי אגודת ישראל לרוץ יחד עם אגודת ישראל, וכתוצאה מכך להקצין את עמדותיה בנושאי דת. בכנסת השביעית שוב עלה רעיון העלאת אחוז החסימה, בין השאר במסגרת המאבק נגד שינוי שיטת הבחירות לכנסת.
בכנסת התשיעית שוב הועלה רעיון העלאת אחוז החסימה, הפעם על ידי אישים שונים בליכוד, בהם שמחה ארליך, יצחק שמיר וחיים קורפו. הטענה הייתה שהסיעות הקטנות בכנסת מהוות גורם לאי יציבות, כך שכמעט כל חבר-כנסת יכול להביא להפלת הממשלה. המתנגדים, לעומת זאת, טענו שגורמי אי היציבות של קואליציות הם אחרים ואינם קשורים למפלגות הקטנות. בסוף שנת 1980 החליטה מפלגת העבודה להתנגד להעלאת אחוז החסימה כמו גם יגאל ידין וסיעתו התנגדו להעלאת אחוז החסימה. ידין אף איים בהתפטרות אם החוק להעלאת אחוז החסימה יועלה להצבעה. כאשר לבסוף עלתה ההצעה בכנסת במרץ 1981 היא נדחתה ברוב של 44 נגד 37. בראש המתנגדים עמדו אנשי המערך.
לאחר הבחירות לכנסת ה-11 והקמת ממשלת האחדות הלאומית, ביקשו המערך והליכוד להעלות את אחוז החסימה. אולם לאור התנגדות של אגודת ישראל נסוגו שרי הליכוד מהסכמתם למהלך. גם לאחר התרגיל המסריח התחייבה הליכוד לאגודת ישראל שאחוז החסימה לא יועלה ללא הסכמתה.
לקראת סוף כהונת הכנסת ה-12, נוצרה הזדמנות פוליטית להעלות את אחוז החסימה, וב-14 באוקטובר 1991, לקראת הבחירות לכנסת השלוש עשרה, הוא הועלה ל-1.5%. על הצעת החוק היו חתומים יצחק לוי מהמפד"ל וגרשון שפט מהתחייה. העלאת אחוז החסימה הביאה למפלתה של המפלגה, שלמרבה האירוניה הייתה בין היוזמות של העלאת אחוז החסימה.
העלאת אחוז החסימה לא השיגה את מטרתה והמפלגות הגדולות דווקא הלכו ונחלשו, בעיקר בגלל הבחירה הישירה לראשות הממשלה שנכנסה לתוקף החל בכנסת ה-14. מגמת היחלשות המפלגות הגדולות נמשכה גם בכנסות ה-15 וה-16 ולאחר הבחירות לכנסת ה-16 נוצרה שוב הזדמנות פוליטית להעלות את אחוז החסימה, כאשר כל מפלגות הקואליציה: הליכוד, שינוי, המפד"ל והאיחוד הלאומי הרגישו בטוחות בעצמן מספיק כדי להעלות את אחוז החסימה. בהתאם, אחוז החסימה הועלה ל-2% החל מהבחירות לכנסת ה-17 ב-2006.
במרץ 2014 התקבל בכנסת תיקון נוסף לחוק הבחירות לכנסת, ובמסגרתו הועלה אחוז החסימה ל-3.25%. עתירה לבג"ץ נגד ההעלאה נדחתה ברוב של 8:1 על ידי בית המשפט העליון, תוך שהשופטים מבהירים כי ייתכן שהתיקון יבוטל לקראת הבחירות לכנסת ה-21, אם התוצאות בבחירות לכנסת ה-20 יצדיקו זאת.