stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רפאל סוביריה
קריירה > מיורקה וסוף הקריירה

ברצלונה צירפה מספר שחקנים כדייגו מראדונה, מרקוס אלונסו פניה וחוליו אלברטו מורנו, ומפני שהבין כי לא נותר לו מקום בקבוצה, עזב סוביריה את ברצלונה ועבר לריאל מיורקה, ששיחקה בליגה השנייה תחת המאמן לוסיאן מולר. על אף פתיחת עונה קשה עבורה, הצליחה הקבוצה לעלות מהמקום ה-17 עד המקום השלישי, דרכו העפילה חזרה לליגה הספרדית. סוביריה היה שחקן מפתח בעונה זו, והוא ערך 31 הופעות במהלך העונה בהגנת הקבוצה, ללא כיבוש שער. העונה הבאה הייתה קשה במיוחד עבור מיורקה, שירדה חזרה לליגה השנייה בסוף העונה. סוביריה המשיך לשחק בתדירות גבוהה במשחקיה והוא כבש שער בודד במדיה, בבעיטת עונשין במשחק מול ריאל סרגוסה ב-8 בינואר 1984 שהסתיים בתיקו 1-1. בסוף העונה השתתף עם מיורקה בגביע הליגה הספרדית, שם הגיעה עד לרבע הגמר, אך היא הפסידה לברצלונה בדו-קרב בעיטות עונשין בסוף משחק הגומלין.
לאחר תום העונה שב סוביריה לארגנטינה והוא חתם בשורות דפנסורס דה בלגראנו, ששיחקה בליגת המשנה. במשך שנתיים שם הופיע 52 פעמים והבקיע 3 פעמים, וב-1986 פרש ממשחק פעיל, בהיותו בן 35. סוביריה מעולם לא שיחק במדי נבחרת ארגנטינה, אם כי הוא זומן מספר פעמים לסגלה בראשית שנות ה-70.
תארים > ברצלונה

הגביע הספרדי (2): 1977/1978, 1980/1981
גביע מחזיקות הגביע (2): 1978/1979, 1981/1982
הערות שוליים

↑  לא אבוד מראש: בארסה כבר שבה 5 פעמים בעבר מהקבר, מתן זוהר, אתר ערוץ הספורט, 12.3.2013
רוברט סימנז

רוברט צ'נינג סימנז הבן (באנגלית: .Robert Channing Seamans Jr;‏ 30 באוקטובר 1918 – 28 ביוני 2008) היה סגן מנהל נאס"א, מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית ופרופסור במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT).
קורות חייו

רוברט סימנז נולד בסיילם, מסצ'וסטס לפאולין ורוברט סימנס האב. סב-סבו היה הממציא אוטיס טאפטס (אנ'). הוא למד בבית הספר בלנוקס, מסצ'וסטס וב-1939 הוא סיים לימודי תואר בוגר במדעים בהנדסה באוניברסיטת הרווארד. ב-1942 הוא סיים תואר מוסמך במדעים באווירונאוטיקה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס וב-1951 סיים שם תואר דוקטור למדעים במכשור.
ראשית הקריירה

בין השנים 1941–1955 החזיק סימנז במשרות הוראה וניהול מיזמים ב-MIT, ובתקופה זו הוא עבד על פתרון בעיות אווירונאטיות, כולל מכשור ושליטה על מטוסים וטילים. בין שאר המשרות אותן הוא מילא ב-MIT היו מדריך (1945-1941), עוזר פרופסור (1950-1945) ופרופסור חבר (1955-1950) במחלקה להנדסת אווירונאוטיקה, מהנדס מיזם במעבדה למכשור, מהנדס ראשי במיזם מטאור ומנהל מעבדת בקרת הטיסה.
ב-1955 הצטרף סימנז ל-RCA כמנהל מעבדת מערכות מוטסות וכמהנדס המערכות הראשי של מחלקת המערכות המוטסות. ב-1958 הוא היה למהנדס הראשי של חטיבת מערכות אלקטרוניות ובקרה לטילים באתר של RCA בברלינגטון, מסצ'סטס.
ב-NACA ובנאס"א

בין השנים 1948–1958 שימש סימנז כחבר בוועדות הטכניות של הוועדה הלאומית המייעצת לאווירונאוטיקה (NACA, קודמתה של נאס"א). בשנים 1957–1959 הוא שירת כיועץ למועצה המייעצת המדעית של חיל האוויר של ארצות הברית, כחבר במועצה של NACA בשנים 1959–1962 וכיועץ שותף בשנים 1962–1967. בשנים 1966–1969 הוא היה נציג ארצות הברית בקבוצת הפיתוח והמחקר לחלל של נאט"ו.
ב-1960 הצטרף סימנז לנאס"א כמנהל שותף. ב-1965 הוא היה לסגן מנהל הסוכנות והחזיק בתחומי אחריות ניהוליים רבים, הן בתפקיד זה והן כאשר שימש כמנהל נאס"א בפועל. במהלך שנותיו בנאס"א הוא עבד בשיתוף פעולה הדוק עם מחלקת ההגנה בתוכניות מחקר והנדסה ושימש כיושב ראש משותף של מועצת התיאום לאסטרונאוטיקה. באמצעות שיתוף פעולה זה שותפה נאס"א בהתפתחויות צבאיות ובצרכים הטכניים של מחלקת ההגנה וסימונז היה מסוגל לייעץ על פעילויות נאס"א שהיו להן השלכות לביטחון הלאומי.
לאחר נאס"א

בינואר 1968 התפטר סימנז מנאס"א כדי להיות מרצה אורח ב-MIT. במהלך תקופה זו ב-MIT הוא גם היה יועץ למנהל נאס"א.
ב-1969 מונה סימנז כמזכיר חיל האוויר של ארצות הברית, תפקיד בו הוא כיהן עד 1973. לאחר מכן, ועד דצמבר 1974 הוא היה נשיא האקדמיה הלאומית להנדסה ולאחר מכן הוא היה למנהל הראשון של המנהל המחקר והפיתוח לאנרגיה. ב-1977 הוא שב ל-MIT וב-1978 הוא היה לדקאן בית הספר להנדסה. ב-1981 הוא היה ליושב ראש מועצת הנאמנים של Aerospace Corporation.
חיים אישיים

ב-1942 נשא סימנז לאישה את יוג'ינה מריל ולשניים נולדו שלושה בנים ושתי בנות.
במהלך הקריירה שלו הוענקו לו תוארי דוקטור לשם כבוד מקולג' רולינס ב-1962, מאוניברסיטת ניו יורק ב-1967, מאקדמיית נוריץ' ב-1971, מאוניברסיטת נוטרדאם ב-1974 ומהמכון הפוליטכני רנסלר ב-1974.
ב-2001 קרא הארגון Sea Education Association על שמו של סימנז את אחת מספינותיו. סימנס היה בעבר יושב ראש הארגון וחבר בחבר הנאמנים שלו.
במיני סדרה "מכדור הארץ אל הירח" (From the Earth to the Moon) ששודרה ב-1998 על ידי רשת HBO, גילם את דמותו של סימנז השחקן דן פלורק.
הראיון הטלוויזיוני האחרון של סימנז היה בפרק בסדרה Moon Machines של ערוץ דיסקברי בנוגע למערכות הניווט והנחיה של חלליות תוכנית אפולו. הראיון הוקלט בסתיו 2007 ושודר זמן קצר לאחר מותו.
רוברט סימנז נפטר ב-28 ביוני 2008 בבוורלי, מסצ'וסטס, בגיל 89.
מכתביו

R. C. Seamans Jr. Project Apollo: The Tough Decisions. Monographs in Aerospace History Number 37. NASA SP-2005-4537, Washington, D.C., 2005.
R. C. Seamans, Aiming At Targets: The Autobiography Of Robert C. Seamans Jr., Memoirs Unlimited, c1994.
הערות שוליים

1 2 3  Hevesi, Dennis (July 3, 2008). "R. C. Seamans Jr., NASA Figure, Dies at 89". New York Times.
↑  "About SEA Ships". Sea Education Association
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 121381374  ISNI: 0000 0000 5570 6378  LCCN: n96088853  NARA: 10574363  SNAC: w6kj1bbm  VIAF: 79451164   WorldCat (עם VIAF): 79451164 
סימנז (משמאל), יחד עם ורנר פון בראון (במרכז) והנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי (מימין). התמונה צולמה כאשר פון בראון הציג בפני הנשיא את מערכות השיגור סטורן, ימים ספורים לפני רצח קנדי.
רוברט סימפסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 במרץ 1921 ליאמינגטון ספא, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  21 בנובמבר 1997 (בגיל 76) טראלי, אירלנד 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דרהאם, בית הספר וסטמינסטר 
 סוגה:  סימפוניה 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 פרופיל ב-IMDb
 
רוברט וילפרד לוויק סימפסון (באנגלית: Robert Wilfred Levick Simpson;‏ 2 במרץ 1921–21 בנובמבר 1997) היה מלחין אנגלי ובמשך שנים רבות, מפיק ושדרן בשירות השידור הבריטי.
סימפסון נודע בעיקר במוזיקה התזמורתית והקאמרית שלו (בייחוד היצירות שנכתבו בצורות המפתח הקלאסיות: 11 סימפוניות ו־15 רביעיות מיתרים), וכן בכתביו על המוזיקה של בטהובן, ברוקנר, נילסן וסיבליוס. הוא למד הלחנה אצל הרברט הוולס. בשנת 1980 ייסדו אנשים פרטיים את "אגודת רוברט סימפסון", מחשש כי המוזיקה של סימפסון עלולה להישכח מלב ללא הצדקה. היה זה מעשה יוצא דופן כשמדובר במלחין עכשווי חי ופעיל. מטרת האגודה היא להפיץ את המוזיקה של סימפסון לקהל רחב יותר על ידי מימון הקלטות והופעות חיות של יצירותיו, הוצאת כתב־עת ופרסומים אחרים, ובניהול ארכיב של חומר הנוגע למלחין.
חייו

סימפסון נולד בלימינגטון שבווריקשייר. אביו, רוברט וארן סמפסון, היה צאצא של ג'יימס יאנג סימפסון, חלוץ ההרדמה לצורך ניתוח; אמו, הלנה הנדריקה גובארס, הייתה בתו של גריט גובארס, מייסד הזרוע הית של צבא הישע. סימפסון למד בבית הספר וסטמינסטר. הוא יועד לקריירה רפואית ולמד בלונדון במשך שנתיים לפני שהחליט סופית להיות למוזיקאי. כמתנגד מטעמי מצפון במלחמת העולם השנייה, שירת ביחידת רפואה ניידת בתקופת הבליץ על לונדון, ובמקביל למד אצל הרברט הוולס. הוולס שכנע אותו ללמוד לתואר ראשון במוזיקה באוניברסיטת דארהם, ובשנת 1952 קיבל תואר דוקטור למוזיקה באותה אוניברסיטה. העבודה שהגיש לקבלת התואר הייתה הסימפוניה הראשונה שלו. לאחר המלחמה הרבה סימפסון להרצות וייסד את האגודה לקונצרטים חקרניים (Exploratory Concerts Society); ב־1951 הצטרף לצוות המוזיקה של ה־BBC והיה לאחד ממפיקי המוזיקה הוכרים והמכובדים ביותר שלו. הוא המשיך בעבודתו ב־BBC במשך קרוב לשלושים שנה. סימפסון תמך בהתלהבות במוזיקה של האברגל בריאן, ובעידוד ה־BBC הפיק שידורים רבים שהציגו את יצירותיו של בריאן. אלה כללו ב־1966 את הסימפוניה הראשונה "הגותית", בעלת ממדי הענק, של בריאן, בניצוח סר אדריאן בולט וב־1973 את הסימפוניה ה־28 בניצוח לאופולד סטוקובסקי, שהציג, בגיל 91, בביצוע בכורה, יצירה שנכתבה של ידי מלחין בן 91.
סימפסון נשא לאישה את בסי פרייזר בשנת 1946; היא מתה ב־1981 וכעבור שנה נשא סימפסון לאישה את אנג'לה מסגרייב, עמיתה שלו ב־BBC וקרובת משפחה של המלחינה תיאה מסגרייב.
בשלהי הקריירה שלו כמפיק ב־BBC, הסתכסך סימפסון לעיתים קרובות עם הנהלת הארגון. בשנות ה־70 היה אחד מאלה שהחלו בהתקוממות (הכושלת) נגד הדו"ח "שידור בשנות השבעים" ותוכניתו ל"שידור גנרי" (כלומר, רשתות נפרדות למוזיקה קלה, מוזיקה קלאסית ושיח). שותפים להתקוממות היו האנס קלר ודריק קוק. עשור לאחר מכן התנגד סימפסון נמרצות לארגון מחדש לצורך חיסכון בעלויות, שבסופו של דבר היה כרוך בביטול העסקה של חמש מאחת־עשרה התזמורת של השירות. במהלך שביתת המוזיקאים שנבעה מכך (שבעטיה התבטלו השבועות הראשונים של קונצרטי הטיילת בעונת 1980 של שירות השידור), בחר סימפסון להתעלם מתקנות סגל השירות ולדון בעניין עם עיתון ארצי; אז התפטר מן התאגיד, תוך שהוא מצהיר בפומבי על "התנוונות ערכים מסורתיים של ה־BBC במאבק לרייטינג". האנס קלר תיאר בהמשך דברי ביקורת אלה כ"עובדה בת־אימות". לו שמר סימפסון על שתיקה עוד חודשים אחדים, היה יכול לפרוש לגמלאות בשכר מלא, אבל להרגשתו, במעשה כזה היה מחלל את עקרונותיו. מחמת התיעוב שחש כלפי אתוס בריטניה של מרגרט תאצ'ר, עבר בשנת 1985 לאירלנד, שם השתקע בטראלי ביי במחוז קרי. ב־1991 עבר אירוע מוחי קשה במהלך מסע הרצאות באנגליה. הפגיעה בתלמוס שלו גרמה לכאבים, שליוו אותו במשך שש שנות חייו הנותרות והגבילו את פעילותו. הוא מת בטראלי בשנת 1997.
סימפסון גילה עניין רב גם באסטרונומיה (הוא היה חבר באגודה הבריטית לאסטרונומיה – שלא כרגיל כשמדובר בחובב – ועמית באגודה המלכותית לאסטרונומיה) ובפציפיזם, נושא שבא לביטוי במיוחד בשם רביעיית המיתרים העשירית שלו, "למען השלום". הוא זכה באותות כבוד רבים, בהם מדליית הזהב ע"ש קרל נילסן לשנת 1956 (על ספרו "קרל נילסן, סימפוניות", שיצא לאור ב־1952) ומדליית הכבוד של אגודת ברוקנר באמריקה, 1962. הוא סירב להתמנות לקצין מסדר האימפריה הבריטית בשנת 1980.
מוזיקה

כמי שהתמסר לחידוש המסורת הקלאסית של אדריכלות מוזיקלית דינמית, המיוסדת על כוח הכבידה של הטונאליות, כתב סימפסון מעט מאוד יצירות קטנות או מזדמנות והתמקד בסוגות רחבות יריעה. הוא כתב 11 סימפוניות וכן קונצ'רטי לכינור, פסנתר, חליל צד וצ'לו. (המלחין החליט למשוך את הקונצ'רטו לכינור לאחר שנוגן פעמים בודדות.) התפוקה רבת ההיקף של מוזיקה קאמרית שהלחין כללה 15 רביעיות מיתרים, שתי חמישיות מיתרים, חמישיית קלרינט, שלישיית פסנתר, שלישיית קלרינט, שלישיית קרן, סונאטה לכינור ומספר רב של יצירות להרכבים קאמריים יוצאי דופן, כמו גם יצירות לפסנתר, סונאטה לשני פסנתרים ויצירה גדולה לעוגב בשם "Eppur si muove" (בעקבות האמרה המפורסמת המיוחסת לגליליאו, "ועל אף פי כן נוע תנוע"). הוא נטה להימנע ממוזיקה ווקאלית, אבל מכלול יצירותיו כולל שני מוטטים. צורת הווריאציה הייתה חשובה לו, ונוסף לפרקי וריאציה על נושאים משלו חיבר וריאציות תזמורתיות על נושאים של נילסן ויוהאן סבסטיאן באך, כמו גם קובץ וריאציות לפסנתר על נושא פלינדרומי מאת היידן, שאליו חזר ברביעיית המיתרים התשיעית, רחבת ההיקף, שהיא סדרה של 32 וריאציות ופוגה על אותו נושא של היידן. רביעיות המיתרים 4–6 יכולות להיחשב לווריאציות על תהליכי ההלחנה, ולאו דווקא על הנושאים, של שלוש רביעיות המיתרים 7–9, אופוס 59 של בטהובן, רביעיות רזומובסקי.
שני מאפיינים משמעותיים במכלול יצירתו של סימפסון הם יכולתו לכתוב יצירות ארוכות המבוססות כל־כולן על פעימת בסיס יחידה, כשהאות למקצבים מהירים או איטיים יותר הוא בערכי תווים קטנים או גדולים יותר, ויצירת מתח דינמי בין אמצעים טונאליים או מרווחים.
מוזיקה > סימפוניות

אנשים שכותבים סימפוניות עושים זאת משום שהם מרגישים שהם מסוגלים לעשות זאת: רבים מאלה, שאינם אומרים לזולתם שהסימפוניה מתה ... הצרה היא, שהסימפוניה כמושג מופשט איננה קיימת: ייתכן שיש סימפוניות סחוטות ומלחינים סחוטים עד כלות, אבל ההיענות לאתגר, המוצג ליכולתו של אדם להתמודד עם ארגון ופיתוח בקנה מידה גדול - זו יכולה להיסחט כליל רק ביחידים.
נאמר על רוברט סימפסון, שהוא כתב והשמיד ארבע סימפוניות (שאחת מהן השתמשה אפילו בנהלים סריאליים) לפני שפרסם את הסימפוניה הראשונה שלו. הסימפוניות שיצאו לאור באופן רשמי הן:
הסימפוניה הראשונה (1951), עבודת דוקטורט לאוניברסיטת דארהם
הסימפוניה השנייה (1956–1955) הוקדשה לאנתוני ברנרד
הסימפוניה השלישית (1962) הוקדשה להאברגל בריאן
הסימפוניה הרביעית (1972–1970) הוזמנה על ידי תזמורת האלה
הסימפוניה החמישית (1972) הוקדשה לתזמורת הסימפונית של לונדון
הסימפוניה השישית (1977) הוקדשה לגינקולוג בעל השם יאן קרפט
הסימפוניה השביעית (1977) הוקדשה להאנס קלר ולאשתו האמנית מיליין גוסמן
הסימפוניה השמינית (1981) הוקדשה לצייר אנתוני דורל
הסימפוניה התשיעית (1987–1985) הוקדשה לאשתו, אנג'לה
הסימפוניה העשירית (1988) הוקדשה לוורנון הנדלי
הסימפוניה ה־11 (1990) הוקדשה למתיו טיילור
בין 1987 ל־1996 הקליט ורנון הנדלי את כל הסימפוניות פרט לאחת לחברת היפריון, עם התזמורת הפילהרמונית המלכותית (מספרים 1, 3, 5 ו־8) התזמורת הסימפונית של בורנמות' (2, 4 ו־9) והתזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול (6, 7 ו־10). המחזור הושלם ב־2003 כשמספר 11 הוקלטה בניצוח מקבל ההקדשה, מתיו טיילור, על תזמורת סינפוניה של לונדון.
מוזיקה > קונצ'רטי

קונצ'רטו לכינור (1959): יצירה של כארבעים דקות, מוקדשת לכנר ארנסט אלמנט, נמשכה על ידי המלחין בשלהי חייו. מתיו טיילור עיבד את היצירה במטרה להגשים את כוונותיו המקוריות של סימפסון, ששקל לעבד ולשפר את היצירה.
קונצ'רטו לפסנתר (1967): יצירה בפרק אחד, בת עשרים דקות, המתחלקת לקטעים אחדים ונכתבה לפסנתרן ג'ון אוגדון. הקונצ'רטו הוא מיצירותיו רחבות־הלב והנגישות ביותר.
קונצ'רטו לחליל: יצירה בפרק אחד שאורכו עשרים וחמש דקות: (1989), נכתב בהזמנתה של החלילנית סוזאן מילאן והוקדש לה. היצירה מבטאת רוגע בדומה לסימפוניה מספר 11.
קונצ'רטו לצ'לו (1991):יצירה בת פרק אחד בצורת וריאציות, שמשכה עשרים ושלוש דקות, נכתבה בהזמנתו של הצ'לן רפאל וולפיש והוקדשה לו. היצירה מתחילה בתוקף רב ומסתיימת באווירה של חשאיות מהורהרת.
מוזיקה > רביעיות

סימפסון חיבר 15 רביעיות מיתרים ממוספרות; רביעייה שקדמה לרצף זה נכתבה כחלק מן הקורס שלו באוניברסיטת דרהאם ועודנה קיימת שם. הוא ראה את הרביעיות 1 עד 3 כיוצרות רצף טבעי, ואילו 4 עד 6 מהוות קבוצה נפרדת בעליל, המתייחסת לשלוש רביעיות של בטהובן, אם כי כולן ניתנות לביצוע כיצירות עצמאיות לחלוטין. הפרק השני של מספר 8 נושא את השם Eretmapodites gilletti, והרביעייה מוקדת לשני אנשים, בהם מגלה היתוש שזה שמו המדעי; הרביעייה התשיעית, משנת 1982, היא בעלת פרק יחיד (אך בתת־חלוקה, עם קטע איטי וקטע קרשנדו), 32 וריאציות ופוגה פלינדרומיות על נושא מאת היידן; מספר 10 מכונה "לשלום". (ראו את המאמר מאת מלקולם מקדונלד בפרק "קישורים חיצוניים".)
בהערות לתוכנייה לרסיטל שכלל את רביעיות 1–3 בבניין המועצה לאמנויות של בריטניה הגדולה בלונדון ב־11 בפברואר 1955, כתב סימפסון, ש"אף כי הן לא תוכננו במודע כקבוצה, נראה שאף על פי כן הן יוצרות רצף טבעי". במבנה ובטונאליות יש יסודות של סימטריה כוללת, המקיפה את שלוש היצירות.
רביעיית מיתרים מספר 1 (1951–1952)
לרביעייה שני פרקים, מהיר ואיטי; הפרק השני הוא סדרה של וריאציות על נושא פלינדרומי המוצג בוויולה. מאבק כוחות מתרחש בין המרכזים הטונאליים המנוגדים של מי במול מז'ור ולה מז'ור: מי במול הוא המוקד של הפרק הראשון ומרחיק את התקפתו של לה מז'ור. נושא הפרק השני מתחיל ומסתיים במי במול מז'ור עם שיא מרכזי בלה; הווריאציות חותרות להגיע ללה מז'ור, הסולם שבו מסתיימת היצירה. הרביעייה מוקדשת לג'ורג'ה אנסקו.
כתבים

Simpson, Robert (1979) [1st ed. 1952]. Carl Nielsen: Symphonist (2nd revised and expanded ed.). London: Kahn & Averill. ISBN 978-0-900707-96-4.
הערות שוליים

↑  רוברט סימפסון, "המאזין", 1973
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285894705171  PLWABN: 9810681935705606  BNE: XX1141246  BnF: cb13953924c (data)  GND: 119188996  ISNI: 0000 0001 1496 8483  LCCN: n50023701  LNB: 000103766  MusicBrainz: f7aad2df-2f07-420a-b3d4-f998ce633b59  NTA: 068460503  SELIBR: 210536  SNAC: w6p05qmp  SUDOC: 067030866  Trove: 1222129  VIAF: 107542612   WorldCat (עם VIAF): 107542612
שיבוטה

ערך זה עוסק בדג ממשפחת הקרפיוניים. אם התכוונתם לדג המכונה "שיבוט", ראו .
ערך זה עוסק בדג במשפחת הקרפיוניים. אם התכוונתם לדג המוזכר בתלמוד, ראו .
| שיבוטה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: קרפיונאים
משפחה:: קרפיוניים
סוג:: Arabibarbus
מין:: שיבוטה
שם מדעי
 Arabibarbus grypus ‏הקל, 1843

שיבוטה (שם מדעי: Arabibarbus grypus) היא דג ממשפחת הקרפיוניים. השיבוטה היא דג מאכל הנזכר במקורות יהודיים תלמודיים, שזוהה בתור מין בסוג Arabibarbus. השיבוטה יכולה להגיע למשקל 50 ק"ג כאשר היא מוצאת מספיק מזון.
רודה קלוג

רודה קֶלוֹג (באנגלית: Rhoda Kellogg;‏ 1898–1987) הייתה אשת חינוך ופסיכולוגית ילדים אמריקאית, שנודעה בשל מחקריה על התפתחות ציורי ילדים ואבחון על פיהם, ובשל פעילותה הפמיניסטית בתחום זכויות נשים וחינוך ילדים.
ביוגרפיה

קלוג נולדה למשפחה שמרנית ממיניאפוליס. היא החלה ללמוד הוראה באוניברסיטת מינסוטה ב-1916, שם הצטרפה למאבק הסופרג'יסטיות לזכות הצבעה לנשים. ב-1919, בעקבות ביקור בוושינגטון די. סי. במסגרת פעילותה, בו נכלאה למספר ימים ולמדה מהאנשים שפגשה על הפגיעה המשמעותית בזכויות נשים, החליטה להמשיך ללימודים גבוהים בחינוך באוניברסיטת קולומביה.
לאחר כן עברה קלוג להתגורר בסן פרנסיסקו, שם הקימה עם מספר אנשי חינוך את "אגודת גני הילדים שער הזהב", שנועדה לבדוק שיטות חינוך שונות ולקדם את החינוך לגיל הרך. בנוסף הקימה את "בית הספר שער הזהב" לגיל הרך, וניהלה אותו עד 1970. במקביל כתבה ספרים והרצתה בתחום החינוך בכנסים ובאוניברסיטאות, וניהלה פעילות ציבורית בתחום החינוך לגיל הרך בסקרמנטו ובוושינגטון. בין השאר טענה כי החינוך בגיל הרך מתחיל בבית, וכי תינוקות ופעוטות זקוקים גם לאבותיהם ולא רק לאמהותיהם כשותפים פעילים בגידולם וחינוכם, וכדמויות קרובות אליהם. בנוסף כתבה מדריך לגני ילדים, וטענה כי יש לנהוג בפעוטות וילדים בכבוד ובאהבה במסגרות החינוכיות שלהם. כן הצביעה על כך שכאשר הממשל הזדקק לאמהות במקומות העבודה במהלך מלחמת העולם הראשונה והשנייה, נפתחו עבור ילדיהן גני ילדים רבים, אך אלו נסגרו כאשר הסתיימה המלחמה וכבר לא נדרשו לאמהות עובדות; בפעילותה הציבורית טענה כי נדרשת הכרה קבועה של הממשל בצרכיהם החינוכיים של הילדים.
ב-1967 פורסם לראשונה ארכיון רחב היקף של כ-8,000 ציורים של ילדים בגילאי 24-40 חודשים, מתוך כמיליון ציורים שאספה קלוג ומיינה מכ-30 תרבויות, משנת 1948 עד 1966 (Rhoda Kellogg Child Art Collection). על פי הציורים שבדקה קלוג לאורך השנים, היא הסיקה כי קיים מכנה משותף אוניברסלי רחב לכלל הציורים, ללא קשר לסביבה בה גדלו הילדים. היא תיארה רצף התפתחותי של התקדמות במורכבות הציורים, הקשור לרצף שלבי ההתפתחות הפיזיולוגיים, השכליים והרגשיים של הילדים; למשל, היא קישרה בין התפתחות הילדים לבין מאפיינים כגון איכות הקו בציורים, שימוש בסמלים, תפיסת עומק וקומפוזיציה. על בסיס הקשר בין גורמים אלו ואחרים נבנו בהמשך אבחונים שונים של ילדים דרך ציוריהם. במחקריה התבססה על רעיונות מתחום פסיכולוגיית הגשטלט.
הערות שוליים

↑  "Rhoda Kellogg (1898–1987)," in: Katherine H. Adams and Michael L. Keene, After the Vote Was Won: The Later Achievements of Fifteen Suffragists, Jefferson, NC: McFarland & Co., 2010, pp. 49-57
↑  Rhoda Kellog (1953), Babies need fathers, too. New York : Comet Press Books
↑  Rhoda Kellogg (1949), Nursery School Guide: Theory and Practice for Teachers and Parents. Houghton Mifflin Company
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007430585005171  ISNI: 0000 0000 8127 5073  LCCN: n79139702  NTA: 072195002  SUDOC: 031186734  VIAF: 49280557   WorldCat (עם VIAF): 49280557
רודהוצטוס

| רודהוצטוס |
| --- | --- |
 
תקופה
אאוקן, 48.6–40.4 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
תת־סדרה:: לווייתנים קדומים
משפחה:: פרוטוצטיים
סוג:: רודהוצטוס
שם מדעי
 Rodhocetus

רודהוצטוס (שם מדעי: Rodhocetus) הוא סוג לווייתן נכחד מהמשפחה פרוטוצטיים. הוא חי בתקופת האאוקן הקדומה לפני 48.6-40.4 מיליון שנה בפקיסטן. המשמעות של שמו הוא: "הלווייתן של רודהו" (Rodho), השכבה הגאולוגית בה מאובניו התגלו בשנת 1992 בבלוצ'יסטן.
מאפיינים

לווייתן קדום זה הגיע לאורך 1.5-5 מטרים ולמשקל של 450–590 ק"ג, תלוי במין. מבנה גופו היה כבד והכיל ראש מגודל דומה לראש דורודון אך בעל גפיים גדולות ששימשו לעלייה נדירה ליבשה. הוא היה מפותח יותר מהפקיצטוס ובעל גפיים קצרות יותר מכוסות קרומי שחייה וכן בעל חוליות רחבות יותר, שיכלו לצלול לאורך זמן. מבנה שיניו הרחבות והעמוקות מראות שהיה ניזון מדגים אחריהם רדף במים.
לווייתן זה לא היה יכול לצלול לעומק בדומה לדורודון ונראה שהוא שחה לאיטו במים, עקב מבנה הזנב הקל מדי לעומת משקלו. הוא היה כבד מכדי להתנהל ביעילות ביבשה ואולי חי כמו היפופוטם לאורך הימים והאגמים של פקיסטן.
בתרבות

לוויתן זה הופיע בסדרה פלאווורלד.
שארב

| --- | --- |

 לידה:  21 באוגוסט 1967 Conflans-Sainte-Honorine, צרפת 
 נרצח:  7 בינואר 2015 (בגיל 47) הרובע האחד עשר של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Stéphane Jean Abel Michel Charbonnier 
 מדינה:  צרפת צרפת
 מעסיק:  שרלי הבדו, Télérama, ל'הומניטה, L'Écho des savanes, La Grosse Bertha, Fluide Glacial 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד 
 קישורים חיצוניים
 חתימה:   
 
סטפן שארבונייה (בצרפתית: Stéphane Charbonnier, ידוע בשם העט שארב (Charb); ‏ 21 באוגוסט 1967 – 7 בינואר 2015) היה קריקטוריסט ועיתונאי צרפתי. הוא ידוע בעיקר כעורכו של השבועון "שארלי הבדו" מ-2009 ועד להירצחו.
שארב נרצח יחד עם תשעה מחבריו למערכת המגזין ושני שוטרים בפיגוע במערכת המגזין בינואר 2015.
קריירה

שארב עבד עבור עיתונים רבים: "שארלי הבדו" (שאותו הוא ערך מ-2009 ועד ליום הירצחו), "ל'אקו דה סאבן", "טלרמה", ו"ל'הומניטה". הקריקטורות שלו הציגו לעיתים קרובות את הדמויות "מוריס ופטאפון", הכלב והחתול האנטי-קפיטליסטיים, או את דמותו של "מרסל קאוף, השוטר".
המדור שפרסם ב"שארלי הבדו" נשא את הכותרת "שארב לא אוהב אנשים" (Charb n'aime pas les gens). מדי חודש נהג לפרסם טור שנשא את הכותרת "הפתווה של האייתוללה שארב" (La fatwa de l'Ayatollah Charb) במגזין Fluide Glacial. בשנים 2007 – 2008 הוא לקח חלק בתוכנית האירוח T'empêches tout le monde de dormir בערוץ הטלוויזיה M6. במשך שנים תמך במפלגה הקומוניסטית הצרפתית.
ההתקפה על העיתון ב-2011 והאיומים על חייו

ב-2 בנובמבר 2011 הושלכה על משרדי מערכת שארלי הבדו פצצת תבערה. ההתקפה בוצעה ערב פרסומה של המהדורה של המגזין שנקראה "שריעה הבדו", שבה הוצג הנביא מוחמד כעורך-אורח באופן סאטירי. לאחר מתקפה זו קיבלו שארב ושני עובדים של המגזין אבטחה משטרתית.
בספטמבר 2012 נעצר אדם בעיר לה רושל לאחר שלכאורה קרא באתר אינטרנט ג'יהאדיסטי לערוף את ראשו של שארב.
באותה שנה אמר שארב בראיון: "איני פוחד מפעולות תגמול, אין לי ילדים, אין לי אישה, אין לי מכונית, אין לי חובות. זה עלול להישמע קצת יהיר, אך אני מעדיף למות על רגליי מאשר לחיות על ברכי".
שארב נכלל ברשימת האנשים המבוקשים ביותר של אל-קאעידה ב-2013 לאחר שערך את המהדורה של המגזין שפרסמה סאטירה על מוחמד.
בשבוע של הפיגוע במשרדי המגזין "שרלי הבדו" פרסם שארב קריקטורה שחזתה את הבאות; נאמר בה שעדיין לא בוצעה התקפת טרור בצרפת, ונראה בה לוחם ג'יהאד האומר את המשפט הצרפתי המסורתי: "רגע, עד סוף ינואר אנו יכולים עדיין להגשים את שאיפותינו", כפרפרזה על המנהג הצרפתי לשלוח ברכות לשנה החדשה עד סוף ינואר.
מותו

שארב נרצח על ידי מחבלים מוסלמים, יחד עם תשעה מעמיתיו למערכת המגזין ושני שוטרים, ב-7 בינואר 2015, בפיגוע במשרדי שרלי הבדו בפריז. אחד מהשוטרים שנהרגו בפיגוע, פרנק ברינסולרו, היה אחד משומרי ראשו של שארב.
הערות שוליים

↑  "Stéphane Charbonnier, dit Charb". Encyclopédie Larousse (בצרפתית)
↑  Stefan Simons (20 Sep 2012). "'Charlie Hebdo' Editor in Chief: 'A Drawing Has Never Killed Anyone'". Spiegel Online.
↑  Trois «Charlie» sous protection policière Libération, 3 November 2011. (בצרפתית)
↑  Un homme ayant appelé à décapiter le directeur de «Charlie Hebdo» interpellé 20 Minutes. 22 September 2014. (בצרפתית)
↑  Charlie Hebdo": Charb, Cabu, Tignous et Wolinski morts dans la fusillade". lepoint.fr. 7 January 2015 (בצרפתית)
↑  Conal Urquhart. "Paris Police Say 12 Dead After Shooting at Charlie Hebdo". Time. Retrieved 7 January 2015.
↑    Victoria Ward, ‏Charlie Hebdo cartoonist murdered in Paris terrorist attack was on al-Qaeda wanted list, The Telegraph, 7 January 2015
↑  "French satirical paper Charlie Hebdo attacked in Paris". BBC News. 2 November 2011
↑  מתוך אתר טוויטר
↑  "Les dessinateurs Charb et Cabu seraient morts". L'Essentiel (France: L'Essentiel). 7 January 2015. (בצרפתית)
↑  Attentat de Charlie Hebdo, l'un des policiers tués demeurait en Normandie, tendanceouest.com (בצרפתית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007599054205171  BIBSYS: 12028398  BnF: cb12360945n (data)  GND: 1021064548  ICCU: CFIV259877  ISNI: 0000 0000 7140 4484  LCCN: nb2009025990  MusicBrainz: 429fdc42-3942-400d-83d4-4c1101cc5337  NLK: KAC201116695  SUDOC: 032612990  VIAF: 101447925   WorldCat (עם VIAF): 101447925
שארד פאוור

שארד גובינדראו פאוור (במראטהית: शरद गोविंदराव पवार; נולד ב-2 בדצמבר 1940) הוא פוליטיקאי הודי המכהן כחבר ברג'יה סבהה. כיהן כראש השרים של מהאראשטרה וכשר ההגנה ושר החקלאות של הודו. מייסד מפלגת הקונגרס הלאומית ונשיא מפלגת הקונגרס הלאומית - שארדצ'אנדרה פוואר.
ביוגרפיה

שארד פאוור נולד ב-2 בדצמבר 1940 בברמטי (אנ'), הנמצאת מדרום מזרח לפונה שבנשיאות בומביי בהודו הבריטית (היום במהאראשטרה, הודו), למשפחת חקלאים ממעמד הביניים.
פאוור למד בפונה, שם קיבל תואר ראשון בסחר. במהלך לימודיו היה למעורב בפעילות פוליטית והצטרף לנוער הקונגרס, תנועת הנוער של הקונגרס הלאומי ההודי. ב-1964 היה לאחד משני מזכירי נוער הקונגרס במהאראשטרה.