stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Call of Duty: Modern Warfare 2
הערות שוליים

↑  אלעד קפלן, גיימר, Modern Warfare 2: שובר שיאים , באתר nana10‏, 13 בנובמבר 2009
↑  אילן גלר, גיימר, Modern Warfare 2: בלי שרתים ייעודיים , באתר nana10‏, 18 בנובמבר 2009
↑  יובל בירב, שמועה: משחקים טרוריסט ב- MW2 !?, באתר vgames, 28 באוקטובר 2009
↑  דמיאן פרימוריסה, Call of Duty: Modern Warfare 2 ישווק בגרסה "מעודנת" ברוסיה, באתר ynet, 18 בנובמבר 2009
| סדרת משחקי Call of Duty |
| --- | --- | --- |
| משחקים | משחקים |  |
| מלחמת העולם השנייה | Call of Duty • ‏Call of Duty 2 • ‏Call of Duty 3 • ‏Call of Duty: Vanguard |  |
| Modern Warfare | Call of Duty 4: Modern Warfare • ‏Call of Duty: Modern Warfare 3 • Call of Duty: Modern Warfare 2‏ • Call of Duty: Modern Warfare (2019)‎ |  |
| Black Ops | Call of Duty: World at War • ‏Call of Duty: Black Ops • ‏Call of Duty: Black Ops 2 • ‏Call of Duty: Black Ops 3 • ‏ Call of Duty: Black Ops Cold War |  |
| משחקים אחרים | Call of Duty: Ghosts • ‏Call of Duty: Advanced Warfare • Call of Duty: United Offensive ‏ • Call of Duty: Finest Hour ‏ • Call of Duty 2: Big Red One ‏ • Call of Duty: Roads to Victory ‏ • Call of Duty 4: Modern Warfare - Nintendo DS ‏ • Call of Duty: Modern Warfare – Mobilized ‏ • Call of Duty: Modern Warfare 3 downloadable content ‏ • Call of Duty: Modern Warfare 3 – Defiance ‏ • Call of Duty: World at War – Final Fronts ‏ • Call of Duty: World at War - Nintendo DS ‏ • Call of Duty: World at War – Zombies ‏ • Call of Duty: Black Ops – Zombies ‏ • Call of Duty: Black Ops – Declassified |  |
| שונות | שונות |  |
| דמויות | Captain Price |  |
| מדיה | Modern Warfare 2: Ghost ‏ • Find Makarov: Operation Kingfish ‏ • Not Ready to Die ‏ • Carry On |  |
| אחרים | Controversies surrounding Call of Duty: Modern Warfare 2 ‏ • Call of Duty: Elite ‏ • Call of Duty: Experience 2011 • Press F to pay respects |  |
| אולפני פיתוח | Activision ‏ • Amaze Entertainment ‏ • Aspyr ‏ • Exakt Entertainment ‏ • Gray Matter Interactive ‏ • Ideaworks Game Studio ‏ • Infinity Ward ‏ • n-Space ‏ • נוקיה ‏ • nStigate Games ‏ • Raven Software ‏ • Rebellion Developments ‏ • Sledgehammer Games ‏ • Spark Unlimited ‏ • Treyarch |  |
קטגוריה:Call of Duty
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16615191v (data)  MusicBrainz release group: 30a3563f-ef5e-4b0c-9304-9e6797577117  MusicBrainz work: 9ac745c9-bf83-4ec6-96b2-7a533fb7a8f6
Love in the Time of Cholera

Love in the Time of Cholera (בעברית: אהבה בימי כולרה) הוא המיני-אלבום השני של הזמרת-יוצרת הקולומביאנית שאקירה. המיני-אלבום יצא לאור ב-15 בינואר 2008 באמריקה הלטינית, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס, וב-25 בפברואר 2008 בארצות הברית ובשאר מקומות בעולם, על ידי חברת התקליטים אפיק רקורדס.
המיני-אלבום היה גם חלק מהפסקול Love in the Time of Cholera, של הסרט "אהבה בימי כולרה", בבימויו של מייק ניואל ובכיכובם של חבייר ברדם וג'ואנה מזוג'ורנו, המבוסס על היצירה הספרותית של חתן פרס נובל לספרות הקולומביאני, גבריאל גארסיה מארקס, "אהבה בימי כולרה".
השיר "Despedida" שנכלל במיני-אלבום, היה מועמד בקטגוריית – "השיר המקורי הטוב ביותר", בטקס פרסי גלובוס הזהב שנערך בשנת 2007.
רקע והפקה

ב-2006, שאקירה כתבה והלחינה שני שירים לפסקול Love in the Time of Cholera, של הסרט רב השבחים "אהבה בימי כולרה". הסופר שכתב את הספר עליו מבוסס הסרט, ביקש בעצמו משאקירה להיות זו שתכתוב ותלחין שירים לפסקול. השירים אותם כתבה והלחינה שאקירה היו: "Hay Amores" ו-"Despedida". שני השירים, ועוד אחד שיצא בסמוך אליהם נכללו במיני-אלבום, ואף "Hay Amores", יצא כסינגל שיווקי יחיד ב-4 בפברואר 2008, ממנו.
ביקורות

הביקורות כלפי המיני-אלבום, הפסקול והסרט היו חיוביות. הוא קיבל דירוג של 4.5 כוכבי זהב מ-AllMusic והפך לאחד מהמיני-אלבומים היחידים בהיסטוריה שהצליחו לקבל דירוג כזה.
רשימת רצועות

| Love in the Time of Cholera> מס' | Love in the Time of Cholera> שם | Love in the Time of Cholera> כותב(ים) | Love in the Time of Cholera> משך | Love in the Time of Cholera>  | Love in the Time of Cholera>  | Love in the Time of Cholera>  | Love in the Time of Cholera>  | Love in the Time of Cholera>  | Love in the Time of Cholera>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Hay Amores  | שאקירה, אנטוניו פינטו | 3:18 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Despedida  | שאקירה, פדרו אזנר | 2:52 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Pienso en Ti  | לואיס פרננדו אוצ'ואה | 2:25 |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 9:55 |  |  |  |  |  |  |
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2007-08)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2007-08)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2007-08)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | – |
|  ארצות הברית | World Albums Soundtracks/ OST Top 20 Singles | 5 |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | מקור |
| --- | --- | --- | --- |
| כלל העולם | 13 בנובמבר 2007 | הורדה דיגיטלית |  |
| ספרד | 15 בינואר 2008 | תקליטור |  |
| ארצות הברית | 25 בפברואר 2008 | תקליטור • הורדה דיגיטלית |  |
Nazi Punks Fuck Off

"Nazi Punks Fuck Off" הוא שיר של להקת הפאנק רוק האמריקאית דד קנדיז. הוא יצא לאור בנובמבר 1981 דרך אלטרנטיב טנטקלס כסינגל בגודל 7 אינץ' עם "Moral Majority" כבי-סייד. שניהם מהמיני-אלבום In God We Trust, Inc., למרות שגרסת המיני-אלבום היא הקלטה שונה מגרסת הסינגל. הסינגל כלל סרט זרוע חופשי עם צלב קרס "מחוק". העיצוב אומץ מאוחר יותר כסמל לתנועת הפאנק האנטי-גזענית Anti-Racist Action.
הרכב

השיר הוא כתב אישום בוטה נגד עלייתן של תת-תרבויות פאנק ימניות קיצוניות כמו הפאנק הנאצי או תנועת גלוחי הראש הלבנים, שהחלו להתפרע במופעי פאנק בסוף שנות השבעים. ניכוס האיקונוגרפיה הפשיסטית היה נפוץ בפאנק במשך זמן מה, לעיתים קרובות באופן אירוני, אך האירוניה לא תמיד הייתה ברורה עד כדי כך שהיא החלה למשוך את הימין הקיצוני המאורגן להופעות פאנק. מילותיו של ג'לו ביאפרה מגנות את המריבות הפנימיות בין הפאנקיסטים על החלשת הסיכוי למרד ואחיזתם של תועמלני הימין הקיצוני כי "ברייך רביעי אמיתי, [הם] יהיו הראשונים ללכת".
בפתיחה של גרסת In God We Trust, Inc. של "Nazi Punks Fuck Off", הסולן ג'לו ביאפרה מזכיר את המפיק האנגלי מרטין הנט, שעבד עם ג'וי דיוויז'ן ובאזקוקס, ומאשים אותו, לשון בלחי, ב"הפקת יתר" של ההקלטה. הנט, למעשה, לא עבד עם הדד קנדיז.
הערות שוליים

↑  Steve Knopper, How Black Flag, Bad Brains, and More Reclaimed Punk from White Supremacists, GQ, ‏2018-01-16 (באנגלית אמריקאית)
↑  Dead Kennedys – Nazi Punks Fuck Off!, נבדק ב-2024-08-15
↑  martin hannett, web.archive.org, ‏2014-06-26
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 5589781f-153a-3f65-8e11-80687a46411a  MusicBrainz work: 54dd652a-2d56-3b53-8d93-4ca46019c380
South Park: The Fractured but Whole

| --- | --- |

 כללי
 תאריך הוצאה:  17 באוקטובר 2017 
 סוגה:  משחק תפקידים ממוחשב
 פיתוח:  Ubisoft San Francisco 
 הוצאה לאור:  יוביסופט 
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 דרישות תוכנה
 מנוע משחק:  Snowdrop 
 מצבי משחק:  משחק וידאו למשתתף יחיד 
 פלטפורמות:  Microsoft Windows, Xbox One, פלייסטיישן 4, נינטנדו סוויץ' 
 המשחק הקודם:  South Park: The Stick of Truth 
 המשחק הבא:  South Park: Phone Destroyer 
 אתר רשמי
 
South Park: The Fractured but Whole  הוא משחק וידאו שמבוסס על סדרת הטלוויזיה הפופולרית "סאות' פארק". זהו משחק ההמשך למשחק הווידאו משנת 2014 "South Park: The Stick of Truth".
עלילת המשחק מתרחשת ישירות לאחר עלילת המשחק הקודם. ילד שעבר לאחרונה לסאות' פארק, לוקח חלק במשחק תפקידים בו שתי קבוצות גיבורי-על, Coon and Friends  ו-The Freedom Pals,  מתחרות זו בזו על מנת ליצור זיכיון גיבורי-על מצליח. הוא חושף קנוניה להעלאת הפשע בעיר, ומביא אותם לקונפליקט עם נבלי-על, מפלצות מהונדסים גנטית, המשטרה, משפחות פשע, ואת המלך החדש של הפשע.
זהו משחק בתלת-מימד המשוחק  מנקודת המבט של אדם שלישי, כאשר הגרפיקה עצמה נראית כמו הגרפיקה בסדרת הטלוויזיה.
היוצרים של סאות' פארק טריי פארקר ומאט סטון היו מעורבים בהפקה של המשחק - הם כתבו את התסריט של המשחק, היו מעורבים בעיצוב המשחק, ודובבו דמויות רבות במשחק.
1888 בגרמניה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1887   1886  1885 |  דגל גרמניה | 1888  בגרמניה |  »»»  1889   1890   1891 |
כל ערכי השנים בגרמניה • אירועים בולטים בעולם ב-1888 פורטל גרמניה • לוח שנה של שנת 1888
1888 בגרמניה הייתה השנה בה ציינה הקיסרות הגרמנית 17 שנות לאום.
הנהגה

ראש המדינה:
וילהלם הראשון, קיסר גרמניה (עד למותו ב-9 במרץ)
פרידריך השלישי, קיסר גרמניה (מה-9 במרץ עד למותו ב-15 ביוני)
וילהלם השני, קיסר גרמניה (מה-15 ביוני)
קאנצלר גרמניה:
אוטו פון ביסמרק
אירועים בולטים

שנת שלושת הקיסרים
נולדו

17 בפברואר – אוטו שטרן, פיזיקאי יהודי גרמני, זוכה פרס נובל לפיזיקה (נפטר ב-1969)
17 ביוני – היינץ גודריאן, גנרל נאצי, ממייסדי טקטיקת הבליצקריג (נפטר ב-1954)
4 באוקטובר – גנרל פרידריך אולבריכט, איש צבא גרמני, מראשי קשר העשרים ביולי לרציחתו של אדולף היטלר (הוצא להורג ב-1944)
28 בדצמבר – פרידריך וילהלם מורנאו, במאי קולנוע גרמני (נפטר ב-1931)
נפטרו

9 במרץ – וילהלם הראשון, מלך פרוסיה וקיסר האימפריה הגרמנית (נולד ב-1797)
15 ביוני – פרידריך השלישי, קיסר גרמניה ומלך פרוסיה (נולד ב-1831)
24 באוגוסט – רודולף קלאוזיוס, פיזיקאי ומתמטיקאי גרמני (נולד ב-1822)
23 בדצמבר – לורנס אוליפנט, דיפלומט בריטי שהגה את התוכנית ליישוב יהודים בארץ ישראל (נולד ב-1829)
1889 בארצות הברית

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1888   1887  1886 |  דגל ארצות הברית | 1889  בארצות הברית |  »»»  1890   1891   1892 |
כל ערכי השנים בארצות הברית • אירועים בולטים בעולם ב-1889 פורטל ארצות הברית • לוח שנה של שנת 1889
1889 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 113 שנה מיום היווסדה.
הנהגה

הנשיא: גרובר קליבלנד (המפלגה הדמוקרטית) עד 4 במרץ, בנג'מין הריסון (המפלגה הרפובליקנית)
סגן הנשיא: התפקיד לא אויש עד 4 במרץ, לוי פ. מורטון (המפלגה הרפובליקנית)
אירועים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
4 במרץ – בנג'מין הריסון מושבע לנשיאות ארצות הברית
8 ביולי – יוצא לאור הגיליון הראשון של עיתון הוול סטריט ג'ורנאל
23 באוגוסט – נקלט השדר הרדיו הראשון בעולם מאניה אל החוף
2 בנובמבר – דקוטה הצפונית ודרום דקוטה מתקבלות כמדינות בארצות הברית
8 בנובמבר – מונטנה מצטרפת לארצות הברית כמדינה ה-41
11 בנובמבר – וושינגטון הופכת למדינה ה-42 בארצות הברית
14 בנובמבר – העיתונאית נלי בליי (אליזבת קוצ'ריין) יוצאת למסע סביב העולם בפחות מ-80 יום - ניסיון שהוכתר בהצלחה
23 בנובמבר – הג'וקבוקס הראשון מוצג ביריד בסן פרנסיסקו
נולדו

23 בפברואר – ויקטור פלמינג, במאי קולנוע אמריקאי (נפטר ב-1949)
17 ביולי – ארל סטנלי גרדנר, סופר ומשפטן אמריקאי (נפטר ב-1970)
20 בנובמבר – אדווין האבל, אסטרונום אמריקני (נפטר ב-1953)
26 בנובמבר – מוריס רוז, גנרל יהודי בצבא ארצות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה (נהרג ב-1945)
נפטרו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
1890 בארצות הברית

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1889   1888  1887 |  דגל ארצות הברית | 1890  בארצות הברית |  »»»  1891   1892   1893 |
כל ערכי השנים בארצות הברית • אירועים בולטים בעולם ב-1890 פורטל ארצות הברית • לוח שנה של שנת 1890
1890 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 114 שנה מיום היווסדה.
הנהגה

הנשיא: בנג'מין הריסון (המפלגה הרפובליקנית)
סגן הנשיא: לוי פ. מורטון (המפלגה הרפובליקנית)
אירועים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
2 בינואר – אליס סאנגר היא העובדת הראשונה ממין נקבה בבית הלבן
2 ביוני – מפקד האוכלוסין האמריקאי לשנת 1890 קובע כי אוכלוסיית תושבי ארצות הברית מונה כ-62,947,714 בני אדם.
3 ביולי – איידהו מצטרפת כמדינה ה-43 של ארצות הברית
10 ביולי – ויומינג מצטרפת כמדינה ה-44 של ארצות הברית
6 באוגוסט – ויליאם קמלר הופך לאדם הראשון שמוצא להורג באמצעות כיסא חשמלי.
25 בספטמבר – הפארק הלאומי יוסמיטי מוקם בקליפורניה
1 באוקטובר – הקונגרס של ארצות הברית מכריז על הפארקים יוסמיטי וסקוויה בקליפורניה כפארקים לאומיים
29 בדצמבר – טבח וונדד ני בדקוטה הדרומית, חיילי ארצות הברית טובחים בשבט הסו. 153 מבני שבט הסו ו-25 חיילים אמריקנים נהרגים באירוע. כ-150 אינדיאנים מצליחים להימלט מהמקום.
3 ביולי: איידהו מצטרפת כמדינה ה-43 של ארצות הברית
10 ביולי: ויומינג מצטרפת כמדינה ה-44 של ארצות הברית
29 בדצמבר: טבח הברך הפצועה בדרום דקוטה, חיילי ארצות הברית טובחים בשבט ה[[סו (שבט)|]]
נולדו

28 בינואר – רוברט פרנקלין סטראוד, נודע בכינויו איש הציפורים מאלקטרז (נפטר ב-1963)
16 ביוני – סטן לורל, שחקן וקומיקאי מהצמד "לורל והארדי" (נפטר ב-1965)
20 באוגוסט – ה.פ. לאבקרפט, סופר אמריקני (נפטר ב-1937)
27 באוגוסט – מאן ריי, צלם ואמן (נפטר ב-1976)
9 בספטמבר – קולונל הרלנד סנדרס, יזם מזון מהיר ("KFC") (נפטר ב-1980)
14 באוקטובר – דווייט אייזנהאואר, נשיא ארצות הברית (נפטר ב-1969)
נפטרו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
6 באוגוסט – ויליאם קמלר, האדם הראשון שהוצא להורג באמצעות כיסא חשמלי (נולד ב-1860)
תוכנית מרקורי

תוכנית מרקורי (באנגלית: Mercury) הייתה תוכנית החלל המאוישת הראשונה של ארצות הברית. התוכנית החלה ב־1959 ונמשכה עד 1963, ומטרתה הייתה לשגר אדם למסלול סביב כדור הארץ. ב־20 בפברואר 1962 בוצעה טיסת החלל המסלולית האמריקאית הראשונה, המכונה מרקורי־אטלס 6, שהשלימה מטרה זו.
התוכנית כללה 20 שיגורים לא מאוישים, שתי טיסות תת־מסלוליות וארבע טיסות מסלוליות מאוישות. התכנונים והמחקרים המוקדמים לתוכנית החלו על ידי הסוכנות הלאומית לאווירונאוטיקה (NACA), אך התוכנית יצאה לפועל על ידי יורשתה - נאס"א. מרקורי הציבה את היסודות לתוכניות ג'מיני ואפולו שתוכננו אחריה.
התוכנית נקראה על שם מרקוריוס, אל מהמיתולוגיה הרומית, המזוהה לעיתים כסמל המהירות. מרקורי הוא גם שמו הלועזי של כוכב חמה, כוכב הלכת הפנימי ביותר במערכת השמש, שבשל כך מקיף את השמש במהירות הגדולה ביותר - סמל נוסף למהירות, אך לא היה לה כל קשר לכוכב לכת זה.
מטרות וקווים מנחים

מטרת התוכנית הייתה לשלוח חללית מאוישת למסלול סביב כדור הארץ, לבחון את יכולת תפקוד האסטרונאוטים בחלל, ולאסוף בשלום את האסטרונאוט וחלליתו בתום המשימה.
נאס"א הציבה גם מספר קווים מנחים לתוכנית: שימוש בטכנולוגיות קיימות וציוד קיים יעשה בכל מקום בו הדבר מעשי, עיצוב המערכות יעשה בצורה הכי אמינה ופשוטה, משגר קיים ישמש לשיגור החללית למסלול, ותוכנית בדיקות הגיונית ומתקדמת תוכנס לשימוש.
דרישות התוכנית לחללית היו כי עליה להיות מצוידת במערכת מילוט אמינה שתפריד את החללית (והאסטרונאוט שבתוכה) מהמשגר במקרה חרום; לטייס צריכה להיות יכולת שליטה ידנית על גובה חלליתו; החללית צריכה להיות מצוידת במערכת מנועים רקטיים המסוגלת להפיק נאמנה דחף להוצאת החללית ממסלול; על החללית להיות כלי עם אפס עילוי כך שתוכל לשמש כבלם יעיל בעת החדירה לאטמוספירה; על החללית להתאים לנחיתה בים.
פיתוח התוכנית

ב־7 באוקטובר 1958 אישר מנהל נאס"א, קית' גלנן, את תוכנית מרקורי, וב־17 בדצמבר הודיע על התוכנית לציבור.
ב־29 בדצמבר 1958 קיבלה נורת' אמריקן אוויאיישן חוזה לתכנון ובניית משגר הליטל ג'ו, שישמש לבחינת מערכת המילוט של החללית מרקורי. בינואר 1959 נבחרה מקדונל איירקראפט קורפוריישן לשמש כקבלנית הראשית בפיתוח החללית מרקורי, וחוזה לבניית 12 חלליות הוענק לה בפברואר. באפריל, שבעה אסטרונאוטים, שנודעו כ"שביעיית מרקורי" (Mercury Seven), ורשמית "קבוצת האסטרונאוטים 1", נבחרו להשתתף בתוכנית.
במאי 1959 סיפקה נורת' אמריקן אוויאיישן את שני משגרי הליטל ג'ו הראשונים, וביוני סופק משגר אטלס D, שנודע בכינוי "ביג ג'ו", לשימוש בטיסת מבחן תת־מסלולית למגן החום. ביולי שונה התכנון להשתמש בטיל היופיטר לטובת שימוש בטיל הרדסטון, שהוסב למרקורי־רדסטון. באוקטובר סיפקה ג'נרל אלקטריק למקדונל את מגן החום שיועד לשמש את חללית מרקורי הראשונה. בדצמבר היה המשגר שיועד למשימת מרקורי־רדסטון 1 מוכן להתחיל בדיקות סטטיות שהותקנו במבחן עמידה ב־ABMA.
בינואר 1960 העניקה נאס"א לווסטרן אלקטריק קומפני חוזה לבניית מערכת עיקוב לחלליות. החוזה הוערך ביותר מ־33 מיליון דולר באותו חודש, פחות משנה לאחר הענקת החוזה, סיפקה מקדונל את חללית מרקורי הראשונה. ב־12 בפברואר מונה קריסטופר קראפט לראש קבוצת המבצעים והתאום של תוכנית מרקורי. באפריל הועברה החללית הראשונה למתקן הטיסות וולופס לשם בחינתה יחד עם מערכת המילוט. הבדיקה הושלמה בהצלחה ב־9 במאי.
החללית > פנים החללית והשליטה עליה

בגלל נפחה הקטן של החללית נאמר עליה כי היא "נלבשה" על הטייס. עם נפח מדוחס של 1.7 מ"ק, יכלה החללית להכיל איש צוות יחיד. היו בחללית 120 בקרים: 55 מתגים חשמליים, 30 נתיכים ו־35 ידיות מכניות. החללית עוצבה על ידי מקסים פגט וקבוצת משימות החלל של נאס"א.
למרות ניסיונם של האסטרונאוטים כטייסי ניסוי, נאס"א הגדירה אותם בתחילה כ"משתתפים משניים" במהלך טיסתם. עובדה זו הביאה לקונפליקטים רבים בין האסטרונאוטים והמהנדסים במהלך תכנון החללית. עם זאת, בניגוד לדיווחים אחרים, מובילי התוכנית תמיד תכננו כי הטייסים יוכלו לשלוט בחלליתם, מכיוון שהעריכו כי ביכולתם של הטייסים לתרום להצלחת המשימה. התאמות הגובה הידניות שביצע ג'ון גלן במהלך טיסתו המסלולית הראשונה, היוו דוגמה לחיוניותה של שליטה שכזו. כמו כן, האסטרונאוטים ביקשו, וגם קיבלו, חלון גדול יותר ושליטה ידנית על החדירה לאטמוספירה.
החללית > מתאר משימה

בזמן שיגור המשימה, החללית מרקורי והאסטרונאוט היו מוגנים מפני תקלות שונות בטיל השיגור, על ידי מערכת המילוט (LES). מערכת זו כללה מנוע רקטי מונע בדלק מוצק, בעל דחף של 231 קילו־ניוטון, שכלל שלושה נחירי פליטה שהורכבו על מגדל שהוצב בחרטום החללית. במקרה חירום, ה־LES הייתה מופעלת לשנייה אחת, בעודה מרחיקה את החללית והאסטרונאוט מהמשגר העלול להתפוצץ. לאחר מכן הייתה החללית נוחתת בשלום באמצעות מצנחיה. עם סיום בעירת המאיצים, כבר לא היה צורך במערכת ה־LES, ולכן היא הופרדה מהחללית באמצעות מנוע דלק מוצק בעל דחף של 3.6 קילו־ניוטון שבער במשך 1.5 שניות.
עם סיום מוצלח של השיגור, החללית הפעילה מערכת בעלת שלושה מנועים קטנים בעלי דחף של 1.8 קילו־ניוטון במשך שנייה אחת, שהפרידה את החללית מהמשגר. מנועים אלו נקראו "פוסיגרייד" (posigrade).
החללית כללה מנועים לשליטה רק בכיוונה. החללית צוידה רק בבקרי שליטה במסלול - אחרי הכניסה למסלול וקצת לפני הצתת מנועי ההאטה לשם חדירה לאטמוספירה, לא הייתה אפשרות לשנות מסלול. לחללית היו שלושה סטים של סילוני בקרה אוטומטיים, ובקרי סילון ידניים נפרדים, אחד לכל ציר (גלגול, סיבסוב ועלרוד), שהונעו משני מכלי דלק נפרדים, אחד אוטומטי ואחד ידני. הטייס היה יכול להשתמש בכל אחד ממערכות הסילונים, ולתדלק אותם מכל אחד משני מכלי הדלק, כדי לשלוט בכיוון החללית. החללית תוכננה לשליטה מהקרקע במקרה והטייס לא מסוגל לתפקד.
לחללית היו שלושה מנועי האטה מונעים בדלק מוצק, בעלי דחף של 4.5 קילו־ניוטון וזמן בעירה של 10 שניות כל אחד. מנוע אחד בלבד הספיק לחללית כדי לחזור לכדור הארץ אם שני המנועים האחרים כשלו. המנועים הופעלו בהפרשים של חמש שניות אחד מהשני.
בחרטום החללית הורכב מדף מתכתי קטן ששימש לסיבוב החללית אם היא חדרה לאטמוספירה עם חרטומה קודם (הכיוון הלא נכון), כך שמגיני החום שבתחתית החללית יספגו את מרב חום החדירה. במהלך החזרה מטיסה מסלולית הרגיש האסטרונאוט כ־8 ג'י, ובחזרה מטיסה תת־מסלולית הרגיש בין 11 ל־12 ג'י.
בתכנונים מוקדמים של מגן החום של החללית הוצע להשתמש או בצלעות קירור מבריליום או במגן חום "חודר" (Ablative). בדיקות נרחבות יישבו את הבעיה כאשר מגן החום ה"חודר" נמצא אמין ביותר (עד כדי כך שניתן היה להקטין את עוביו בצורה בטוחה, ולהקטין את מסתה הכוללת של החללית), קל יותר לייצור (הבריליום באותה תקופה היה מצוי בכמויות קטנות ויוצר רק על ידי חברה אחת בארצות הברית) וזול יותר. פני מגן החום צופו בשכבות רבות של אלומיניום ופיברגלס. כאשר הגיעה החללית לטמפרטורה של כ־1,100 מעלות צלזיוס בעת החדירה, היו השכבות "בולעות" את החום ומתפוררות. במהלך החדירה הייתה החללית מתחממת אך לא בצורה שסיכנה את החללית או את הטייס.
לאחר החדירה, בגובה 21,000 רגל (6.4 ק"מ), היה נפרש מצנח קטן ששימש להאטה ראשונית של החללית. המצנח הראשי נפרש בגובה 10,000 רגל (3 ק"מ) והאט את החללית עוד יותר לקראת הנחיתה. רגעים לפני הנחיתה במים התנפח בלון אוויר מתחת למגן החום שהפחית את עוצמת הפגיעה. עם הנחיתה התנפחו עוד בלונים סביב חרטום החללית ששמרו עליה כך שתצוף עם חרטומה מופנה כלפי מעלה, והמצנחים שוחררו. כשמסוק החילוץ לכד בהצלחה את הקפסולה הפעיל הטייס נפצים שהעיפו את פתח הקפסולה כך שיוכל לצאת. ניתן היה לצאת מהקפסולה גם דרך חרטום הקפסולה.
החללית > ייצור

נאס"א הזמינה ממקדונל איירקראפט קורפוריישן 20 חלליות מרקורי, ממוספרות מ־1 עד 20. חמש מתוך ה־20 (10, 12, 15, 17 ו־19) לא שוגרו. קפסולות 3 ו־4 הושמדו במהלך שיגורים לא מאוישים. קפסולה מספר 11 טבעה עם חזרתה מהמשימה המאוישת מרקורי־רדסטון 4 (האסטרונאוט חולץ בשלום) והקפסולה חולצה מהמים 38 שנה מאוחר יותר, ב־1999. מספר קפסולות עברו שיפוץ או שדרוג לאחר יצורן המקורי (להארכת משך שרידותן בחלל) ולזהויין נוספה אות (אחרי המספר) לדוגמה 2A ו־15B (ה־B משמעותו שהחללית שופצה פעמיים). מספר דגמים ומודלים של החללית נבנו ושימשו לבחינת מערכת המילוט ומגיני החום בעת החדירה. בדיקות אלו בוצעו במרכז המחקר לנגלי ובאי וואלופס על גבי משגרי ליטל ג'ו וביג ג'ו (אטלס D).
משגרים

| משגרי תוכנית מרקורי |
| --- | --- | --- |

| ליטל ג'ו - שימש לטיסות מבחן למערכת המילוט | מרקורי־רדסטון - שימש לטיסות תת־מסלוליות | האטלס - שימש לטיסות מסלוליות |
בתוכנית מרקורי השתמשו בשלושה משגרים:
הליטל ג'ו (גובה: 16.67 מטר) שימש לבדיקת מערכת המילוט של החללית בגובה. שמונה משימות לא מאוישות בוצעו, שניים מהם עם קופים חיים בתוכם. המשגר תוכנן במיוחד עבור תוכנית מרקורי.
המרקורי־רדסטון (גובה: 25.29 מטר) היה משגר חד־שלבי ששימש לשיגורים תת־מסלוליים (בליסטיים). 4 משימות לא מאוישות בוצעו, אחת מהם עם שימפנזה מצוי. לאחר מכן שימש המשגר לשיגור שתי הטיסות המאוישות התת־מסלוליות הראשונות. טיל היופיטר תוכנן במקור לשמש את השיגורים התת־מסלוליים אך ביולי 1959 נבחר הרדסטון בגלל אילוצים תקציביים.
האטלס (גובה: 28.65 מטר) היה משגר דו־שלבי ששימש לשיגור משימות מסלוליות מאוישות. שש טיסות לא־מאוישות בוצעו: ארבע תת־מסלוליות ושתיים מסלוליות, אחת מהן עם שימפנזה מצוי, וארבע משימות מסלוליות מאוישות.
משגר הטיטן 2 הוצע לשימוש בטיסות מרקורי מאוחרות יותר, אך התוכנית הסתיימה לפני שנעשה בהם שימוש. במקום זאת שימש המשגר לשיגור החלליות בתוכנית ג'מיני שבאה לאחר תוכנית מרקורי. משגר נוסף, הסקאוט, שימש לשיגור יחיד בתוכנית מרקורי, מרקורי־סקאוט 1, במטרה להציב לוויין קטן במסלול שיבחון את מערכת העיקוב של חלליות מרקורי. המשימה שוגרה ב־1 בנובמבר 1961, אך המשגר הושמד מהקרקע 44 שניות לאחר השיגור מכיוון שסטה ממסלולו.
טיסות לא מאוישות

התוכנית כללה 20 משימות לא מאוישות. לא כל המשימות כוונו אל החלל ולא כולם הושלמו בהצלחה. 4 מהמשימות נשאו עימם יונקים:
ליטל ג'ו 2 שוגרה ב־4 בדצמבר 1959 ונשאה מקוק רזוס בשם סאם לגובה 85 ק"מ.
ליטל ג'ו 1B שוגרה ב־21 בינואר 1960 ונשאה מקוק רזוס (נקבה) שכונתה גב' סאם לגובה 15 ק"מ.
מרקורי-רדסטון 2 שוגרה ב־21 בינואר 1961 ונשאה שימפנזה בשם האם (Ham) לטיסה תת־מסלולית.
מרקורי-אטלס 5 שוגרה ב־29 בנובמבר 1961 ונשאה שימפנזה בשם אנוס (Enos) לטיסה מסלולית בת שתי הקפות.
כל המשימות נקראו על שם המשגר ששימש אותם, כולל מספר המשימה של המשגר. משגרי מרקורי־רדסטון והאטלס יועדו לשיגורים מאוישים אך היה צורך לבחון אותם לפני כן. לכן יצא שהמשימה המאוישת הראשונה של הרדסטון הייתה מרקורי־רדסטון 3, ושל האטלס מרקורי־אטלס 6.
טיסות לא מאוישות > רשימת הטיסות הלא מאוישות

| משימה | משגר | אות קריאה | תאריך שיגור | שעה | משך המשימה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ליטל ג'ו 1 | ליטל ג'ו | LJ-1 | 21 באוגוסט 1959 | N/A | 20 שניות | בחינת מערכת המילוט בעת טיסה. |
| ביג ג'ו 1 | אטלס D | Big Joe 1 | 9 בספטמבר 1959 | N/A | 13 דקות | בחינת משגר האטלס, מגן החום וממשק החללית. |
| ליטל ג'ו 6 | ליטל ג'ו | LJ-6 | 4 באוקטובר 1959 | N/A | 5 דקות ו־10 שניות | בחינת אווירודינמיות ותקינות הקפסולה |
| ליטל ג'ו 1A | ליטל ג'ו | LJ-1A | 4 בנובמבר 1959 | N/A | 8 דקות ו־11 שניות | בחינת מערכת המילוט בעת טיסה. |
| ליטל ג'ו 2 | ליטל ג'ו | LJ-2 | 4 בדצמבר 1959 | N/A | 11 דקות ו־6 שניות | נשאה את הקוף סאם לגובה 85 ק"מ. |
| ליטל ג'ו 1B | ליטל ג'ו | LJ-1B | 21 בינואר 1960 | N/A | 8 דקות ו־35 שניות | נשאה את הקופה גב' סאם לגובה 15 ק"מ. |
| Beach Abort | מערכת המילוט | Beach Abort | 9 במאי 1960 | N/A | דקה ו־31 שניות | בחינת מערכת המילוט. |
| מרקורי־אטלס 1 | אטלס | MA-1 | 29 ביולי 1960 | 13:13 UTC | 3 דקות ו־18 שניות | טיסה ראשונה של האטלס המיועד לשיגורים המאוישים. |
| ליטל ג'ו 5 | ליטל ג'ו | LJ-5 | 8 בנובמבר 1960 | N/A | 2 דקות ו־22 שניות | טיסה ראשונה של קפסולת מרקורי. |
| מרקורי־רדסטון 1 | מרקורי־רדסטון | MR-1 | 21 בנובמבר 1960 | N/A | 2 שניות | התרוממה 100 מ"מ מכן השיגור וחזרה אליו עקב תקלה חשמלית. |
| מרקורי־רדסטון 1A | מרקורי־רדסטון | MR-1A | 19 בדצמבר 1960 | N/A | 15 דקות ו־45 שניות | טיסה ראשונה של הרדסטון המיועד לשיגורים המאוישים (מרקורי־רדסטון). |
| מרקורי־רדסטון 2 | מרקורי־רדסטון | MR-2 | 31 בינואר 1961 | 16:55 UTC | 16 דקות ו־39 שניות | נשאה את השימפנזה האם לטיסה תת־מסלולית. |
| מרקורי־אטלס 2 | אטלס | MA-2 | 21 בפברואר 1961 | 14:10 UTC | 17 דקות ו־56 שניות | טיסה לא מאוישת. |
| ליטל ג'ו 5A | ליטל ג'ו | LJ-5A | 18 במרץ 1961 | N/A | 23 דקות ו־48 שניות | בחינת מערכת המילוט בתנאי שיגור קשים במיוחד. |
| מרקורי־רדסטון BD | מרקורי־רדסטון | MR-BD | 24 במרץ 1961 | 17:30 UTC | 8 דקות ו־23 שניות | טיסת ניסוי למרקורי־רדסטון. |
| מרקורי־אטלס 3 | אטלס | MA-3 | 25 באפריל 1961 | 16:15 UTC | 7 דקות ו־19 שניות | נשאה "רובוט אסרונאוט" |
| ליטל ג'ו 5B | ליטל ג'ו | AB-1 | 28 באפריל 1961 | N/A | 5 דקות ו־25 שניות | בחינת מערכת המילוט בתנאי שיגור קשים במיוחד. |
| מרקורי־אטלס 4 | אטלס | MA-4 | 13 בספטמבר 1961 | 14:09 UTC | שעה 49 דקות ו־20 שניות | טיסה לא מאוישת, השלימה הקפה אחת. |
| מרקורי־סקאוט 1 | סקאוט | MS-1 | 1 בנובמבר 1961 | 15:32 UTC | 44 שניות | לוויין קטן לבחינת מערכת העיקוב של חלליות מרקורי |
| מרקורי־אטלס 5 | אטלס | MA-5 | 29 בנובמבר 1961 | 15:08 UTC | 3 שעות 20 דקות ו־59 שניות | נשאה את השימפנזה אנוס למסלול (2 הקפות). |