stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסף הול
הערות שוליים

1 2  תיעוד גינאולוגי של משפחת הול
1 2  Alex Johnson (16 באפריל 2018). "Asaph And Angeline Stickney Hall: Love In The Time Of Satellites". {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  אסף הול באתר encylopedia.com
↑  S. J. ICK; Steven J. Dick (2003). Sky and Ocean Joined: The US Naval Observatory 1830-2000. Cambridge University Press. p. 219. ISBN 978-0-521-81599-4.
↑  Whitesell, Patricia S. "Detroit Observatory: nineteenth-century training ground for astronomers" (PDF). Journal of Astronomical History and Heritage. 6 (2): 69–106. אורכב מ-המקור (PDF) ב-16 בדצמבר 2005. נבדק ב-10 בספטמבר 2018. {{cite journal}}:  (עזרה)
1 2  "Famous wife Hall". maia.usno.navy.mil. אורכב מ-המקור ב-2012-08-26. נבדק ב-2016-11-12.
↑  Hall, Asaph, Observations and orbits of the satellites of Mars, Washington: Government Printing Office, 1878 (quoted in Hall, Angelo, An astronomer's wife, Baltimore: Nunn and Company, 1908, p. 112).
↑  "Notes: The Satellites  of Mars". The Observatory. 1 (6): 181–185. 20 בספטמבר 1877. Bibcode:1877Obs.....1..181. נבדק ב-4 בפברואר 2009. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Hall, Asaph (17 באוקטובר 1877). "Observations of the Satellites of Mars". Astronomische Nachrichten (Signed 21 September 1877). 91 (2161): 11/12–13/14. Bibcode:1877AN.....91...11H. doi:10.1002/asna.18780910103. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Morley, Trevor A. (בפברואר 1989). "A Catalogue of Ground-Based Astrometric Observations of the Martian Satellites, 1877–1982". Astronomy and Astrophysics Supplement Series. 77 (2): 209–226. Bibcode:1989A&AS...77..209M. {{cite journal}}:  (עזרה) (Table II, p. 220: first observation of Phobos on 18 August 1877.38498)
↑  מצוק הול באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007356024305171  GND: 117415006  ISNI: 0000 0000 3907 274X  LCCN: n87802742  NARA: 10572714  NKC: xx0256201  NTA: 33249019X  SNAC: w6n87chd  SUDOC: 080845681  VIAF: 62325866   WorldCat (עם VIAF): 62325866 
אסף הול, 1899
אליפות גרמניה בכדורגל 1938

| --- | --- |
פרס "ויקטוריה המוענק למנצח
 תקופת התחרות:  27 במרץ 1938 – 3 ביולי 1938 (99 ימים)
 מספר משתתפות:  16
 הזוכה:  הנובר 96
 מספר משחקים:  53
 מספר שערים:  224 (4.23 בממוצע למשחק)
 → 19371939 ←
אליפות גרמניה בכדורגל 1938 הייתה העונה ה-31 של התחרות.

תחרויות אזוריות נערכו ב-16 גאוליגות אזוריות. מנצחי תחרויות אלו השתתפו באליפות המדינה. תחילה הם שובצו ב-4 בתים. בכל בית נערכו משחקים בשיטת משחק בית/משחק חוץ. מנצחי הבתים העפילו למשחקי חצי הגמר והגמר. משחקים אלו נערכו בשיטת מפגש יחיד. בנוסף למשחק הגמר נערך גם המשחק על המקום השלישי.
למשחק הגמר הגיעו הנובר 96 ושאלקה 04. המשחק הראשון הסתיים בתיקו 3:3 לאחר הארכה. גם במשחק החוזר, הנובר 96 הצליחה לנצח רק בהארכה. זו הייתה האליפות הראשונה שלה בתולדות המועדון.
ארגון האליפות

לתחרות העפילו מנצחות תחרויות אזוריות:
| מועדון | תחרות |
| --- | --- |
וולדהוף מנהיים: גאוליגה באדן
נירנברג: גאוליגה ביירן
ברלין 92: גאוליגה ברלין-ברנדנבורג
הנאו 93: גאוליגה הסן
דסאו 05: גאוליגה מרכז
אלמניה אאכן: גאוליגה ריין-מרכז
פורטונה דיסלדורף: גאוליגה ריין תחתית
הנובר 96: גאוליגה סקסוניה תחתית
המבורג: גאוליגה צפון גרמניה
יורק בויין: גאוליגה פרוסיה המזרחית
פ.צ. שטטין: גאוליגה פומרניה
פ.צ. הארטה: גאוליגה סקסוניה
פורוורץ גלייביץ: גאוליגה סילזיה
איינטרכט פרנקפורט: גאוליגה דרום-מערב גרמניה
שאלקה 04: גאוליגה וסטפאליה
שטוטגרטר: גאוליגה וירטמברג
מהלך התחרות > בית א'

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | המבורג | 6 | 5 | 0 | 1 | 21 | 5 | 10 |
| 2 | איינטרכט פרנקפורט | 6 | 5 | 0 | 1 | 24 | 13 | 10 |
| 3 | פ.צ. שטטין | 6 | 2 | 0 | 4 | 12 | 18 | 4 |
| 4 | יורק בויין | 6 | 0 | 0 | 6 | 4 | 25 | 0 |
מהלך התחרות > בית ב'

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | שאלקה 04 | 6 | 3 | 2 | 1 | 19 | 6 | 8 |
| 2 | וולדהוף מנהיים | 6 | 3 | 2 | 1 | 15 | 10 | 8 |
| 3 | ברלין 92 | 6 | 1 | 2 | 3 | 8 | 11 | 4 |
| 4 | דסאו 05 | 6 | 1 | 2 | 3 | 6 | 21 | 4 |
מהלך התחרות > בית ג'

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | פורטונה דיסלדורף | 6 | 4 | 2 | 0 | 14 | 4 | 10 |
| 2 | פ.צ. הארטה | 6 | 1 | 4 | 1 | 8 | 12 | 6 |
| 3 | שטוטגרטר | 6 | 2 | 1 | 3 | 14 | 9 | 5 |
| 4 | פורוורץ גלייביץ | 6 | 1 | 1 | 4 | 9 | 20 | 3 |
מהלך התחרות > בית ד'

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | הנובר 96 | 6 | 6 | 0 | 0 | 16 | 5 | 12 |
| 2 | נירנברג | 6 | 4 | 0 | 2 | 15 | 9 | 8 |
| 3 | אלמניה אאכן | 6 | 2 | 0 | 4 | 11 | 17 | 4 |
| 4 | האנאו 93 | 6 | 0 | 0 | 6 | 5 | 16 | 0 |
מהלך התחרות > שלבי הנוק-אאוט

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי הגמר | חצי הגמר |  |  | הגמר | הגמר |  |

|  | 29 במאי - קלן | 29 במאי - קלן |  |  |  |  |  |
|  |  שאלקה 04 |  1 |   |  |  |  |  |
|  |  פורטונה דיסלדורף |  0 |   |  |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | 23 ביוני, 3 ביולי- ברלין | 23 ביוני, 3 ביולי- ברלין |  |
|  |   |   |   |   |  הנובר 96 |  4(3) |  |
|  |   |   |   |   |  שאלקה 04 |  3(3) |  |

|  |  |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | המשחק על המקום השלישי | המשחק על המקום השלישי |  |
|  | 29 במאי - דרזדן | 29 במאי - דרזדן |   |  | 26 ביוני, 3 ביולי - ברלין | 26 ביוני, 3 ביולי - ברלין |  |
|  |  הנובר 96 |  3 |   |  |  פורטונה דיסלדורף |  4(0) |  |
|  |  המבורג |  2 |   |  |  המבורג |  0 (0) |  |
↑  נערך משחק חוזר. המשחק הראשון הסתיים ב-3:3
↑  נערך משחק חוזר. המשחק הראשון הסתיים ב-0:0
משחק הגמר > המשחק הראשון

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 26 ביוני 1938 | הנובר 96 | 3 - 3‏ה | שאלקה 04 | האצטדיון האולימפי של ברלין צופים: 92,895 שיפוט: וילהלם פטרס |
| 26 ביוני 1938 | ריכרד מנג  47'   רודי גלש  76'   אריך מנג  87' | (סיקור) | ארנסט פוארטגן  29', 67' ארנסט קלוויצקי  35' | האצטדיון האולימפי של ברלין צופים: 92,895 שיפוט: וילהלם פטרס |
משחק הגמר > המשחק השני

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 3 ביולי 1938 | הנובר 96 | 4 - 3‏ה | שאלקה 04 | האצטדיון האולימפי של ברלין צופים: 94,812 שיפוט: וילהלם פטרס |
| 3 ביולי 1938 | רוברט ליי  9'   ריכרד מנג  71'   יוהנס יאקובס  87'   אריך מנג  117' | (סיקור) | ארנסט קוצורה  25', 69'  פריץ סטפן  73' | האצטדיון האולימפי של ברלין צופים: 94,812 שיפוט: וילהלם פטרס |
כדורגלנים מצטיינים

גוסטב קרסטנס מהמבורג כבש 9 שערים ובכך זכה בתואר מלך השערים.
אלן קאר

| --- | --- |

 לידה:  2 בספטמבר 1934 לונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  29 בנובמבר 2006 (בגיל 72) בנלמאדנה, אנדלוסיה, ספרד 
 שם לידה:  Allen John Carr 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1985 
 www.allencarr.com
 
אלן קאר (באנגלית: Allen Carr; ‏2 בספטמבר 1934 – 29 בנובמבר 2006) היה בריטי, שהתפרסם כיועץ וסופר אשר עסק בהפסקת עישון והימלטות מהתמכרות לניקוטין, לאחר שעישן בשרשרת כחמש קופסאות ביום, והפסיק לאחר כ-30 שנה. נפטר כתוצאה מסרטן ריאות בשנת 2006.
ביוגרפיה

אלן קאר, נולד בלונדון, והתחיל לעשן בעת שירותו הצבאי בגיל 18. הוא הוסמך כרואה חשבון ב־1958. קאר הפסיק בסופו של דבר לעשן ב־1983, בגיל 48, לאחר שנפגש עם מטפל באמצעות היפנוזה. אולם, לטענתו לא הייתה זו ההיפנוזה שאפשרה לו לחדול לעשן. הביקור גיבש במוחו את המחשבה עד כמה קל להפסיק ובכך שחרר אותו ללכת בעקבות חלומו ולהסביר את שיטתו למעשנים רבים ככל שאפשר.
ביוגרפיה > פילוסופיה

קאר טען כי המעשנים, בניגוד לתפיסתם, אינם מקבלים תמריץ מעישון סיגריה; עישון רק מקל על תסמיני הגמילה מהסיגריה הקודמת, היוצרת תסמיני גמילה נוספים ברגע שהיא נגמרת. בדרך זו ההתמכרות לסם מנציחה את עצמה. הוא הדגיש כי "ההקלה" שהמעשן חש ברגע שהוא מצית סיגריה, התחושה של "הכול בסדר", היא התחושה אותה חווים לא־מעשנים כל הזמן. ולכן, כאשר המעשנים מציתים סיגריה הם בעצם מנסים להגיע למצב בו הלא מעשנים נהנים מחייהם.
יתר על כן, קאר טען כי הגוף מפתח עמידות בפני הניקוטין, ואשר על כן לא ייתכן שאדם המכור לניקוטין יוכל לספק אי-פעם את הצורך שלו בניקוטין.
קאר טען כי העישון ממכר הרבה פחות מכפי שחושבים, וכי תסמיני הגמילה למעשה נוצרים על ידי ספקות ופחדים במוחו של המעשן לשעבר, וכי ברגע שמסלקים מהראש את הספקנות והפאניקה, הפסקת העישון איננה טראומטית כלל.
טענה נוספת, ייחודית לשיטתו של אלן קאר, היא שאין צורך בכוח רצון כדי לחדול לעשן מכיוון שאין צורך בשום כוח רצון כדי להפסיק לעשות משהו שאין רצון לעשותו, וזו ההכרה אליה מגיעים המעשנים ברגע שהספקות והפחדים לגבי הפסקת העישון נעלמים. טענתו הייתה שהפחד מפני "הוויתור" הוא אשר גורם למרבית המעשנים להמשיך לעשן.
הדרך הקלה להפסיק לעשן

קאר עזב את עבודתו כרואה חשבון בשנת 1983 ופתח את "מרפאת הדרך הקלה" הראשונה, כדי לעזור למכורים אחרים. מאז כתב קאר עשרה רבי מכר, כולל רב המכר שלו מ־1985 הדרך הקלה להפסיק לעשן, שעמד בראש רשימת ספרי העיון בתשע ארצות ונותר עד היום רב המכר בנושא הפסקת העישון הנמכר ביותר ברחבי העולם.
המרפאה הראשונה בלונדון, הצליחה באמצעות המלצות מפה לאוזן והמלצות ישירות, והובילה להקמת רשת של 100 מרפאות הדרך הקלה ב־35 מדינות. תוך התבססות על אחריות להחזר כספי מלא, מרפאות אלן קאר טוענות לשעורי הצלחה של מעל 90% בעזרה למעשנים לחדול לעשן.
בין הלקוחות הסלבריטאים ניתן למנות את בעלי אימפריית וירג'ין ריצ'רד ברנסון, אנתוני הופקינס, אשטון קוצ'ר, בריטני ספירס ורבים אחרים.
כל המרפאות של אלן קאר מנוהלות על ידי מטפלים שהיו מעשנים בעבר והשתמשו בשיטתו של אלן כדי לחדול לעשן. כל המטפלים חברים באגודה הבינלאומית למטפלים של אלן קאר (MAACTI).
קאר גם כתב מספר ספרי "כיצד לעשות בדרך הקלה" אחרים על נושאים כגון כיצד לרדת במשקל וכיצד לשלוט בצריכת אלכוהול.
חיים אישיים

בסוף יולי 2006, כאשר אלן היה בן 71, אובחן כחולה בסרטן ריאות. חודש לאחר מכן הוא גילה כי מחלתו סופנית וכי תוחלת החיים שנותרה לו היא תשעה חודשים. קאר אמר: "מאז שעישנתי את הסיגריה האחרונה שלי, לפני 23 שנים, הייתי האדם המאושר ביותר עלי אדמות. אני מרגיש כך גם היום".
קאר כתב לטוני בלייר, והאיץ בממשלת בריטניה ובשירות הבריאות הלאומי (NHS) לקבל את שיטתו, באמרו כי "ההשפעה האדירה" של לוביסטים שעבדו בשביל חברות לתחליפי ניקוטין הסיתה אותם נגדו.
קאר נפטר כתוצאה מסרטן הריאות ב-29 בנובמבר 2006, בביתו ליד מאלגה ספרד.
קאר הותיר אחריו את אשתו השנייה, ג'ויס, את ארבעת ילדיו, שני ילדים חורגים, 11 נכדים ונין אחד.
פרסומים

הדרך הקלה להפסיק לעשן
אלכסנדר קלוגה

| --- | --- |

אלכסנדר קלוגה כפי שצולם ב-2008
 לידה:  14 בפברואר 1932 (בן 92) הלברשטאדט, רפובליקת ויימאר
 מדינה:  גרמניה 
 עיסוק:  סופר, במאי קולנוע
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מרבורג, אוניברסיטת גתה בפרנקפורט 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 זרם ספרותי:  הקולנוע הגרמני החדש 
 תקופת הפעילות:  1961–2015 (כ־54 שנים) 
 פרסים והוקרה:  פרס ביכנר (2003)  הפרס הספרותי של ברמן (2001, 1979)  פרס ז'אן פול (2017)  פרס היינריך היינה (2014)  פרס הקולנוע הגרמני (2008)  פרס קלייסט (1985)  פרס גרימה (2010)  פרס ריקרדה הוך (1996)  פרס פונטאנה (1979)  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (2007)  פרס היינריך בל (1993)  פרס לזכר שילר (2001)  פרס האנס-יואכים פרידריכס (2001)  פרס תאודור אדורנו (2009)  מסדר ההצטיינות של סקסוניה-אנהלט 
 http://www.kluge-alexander.de
 חתימה:   
 
אלכסנדר קלוגה ב"שדרת הכוכבים של ברלין"
אלכסנדר ארנסט קלוגה (בגרמנית: Alexander Ernst Kluge; נולד ב-14 בפברואר 1932, הלברשטאדט, רפובליקת ויימאר) הוא במאי קולנוע, משפטן וסופר גרמני.
ראשית הקריירה

קלוגה נולד בהלברשטאט, במדינת סקסוניה-אנהלט, בגרמניה. לאחר מלחמת העולם השנייה, רכש השכלה אקדמית בהיסטוריה ומשפטים ובהמשך הוסמך כדוקטור למשפטים באוניברסיטת פרנקפורט. במהלך לימודיו התיידד קלוגה עם הפילוסוף תאודור אדורנו, אשר חשף אותו לעולם הקולנוע ודרכו הכיר קלוגה את הבמאי פריץ לאנג. ב-1959 הועסק אלכסנדר קלוגה כעוזר במאי במהלך צילומי סרטו של פריץ לאנג "The Tiger of Eschnapur".
הקריירה הקולנועית

ב-1960 ביים קלוגה את סרטו הראשון. היה זה סרט קצר בשחור לבן, בשם "Brutalität im Stein" אשר ביטא מחאה כנגד התעלמותו של הקולנוע הגרמני של התקופה מאירועי מלחמת העולם השנייה ועוללות המשטר הנאצי. ב-1961 הוצג הסרט בפסטיבל לסרטים קצרים שנערך באוברהאוזן וזכה להדים תקשורתיים רבים. קלוגה הצטרף למעגל במאי הקולנוע הגרמני החדש וב-1965 כיהן בחבר השופטים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. ב-1966 ביים את סרטו הארוך הראשון "Abschied von Gestern" ועד ל-2008 ביים 14 סרטים נוספים.
הקריירה הספרותית

קלוגה הוא אחד הסופרים המוערכים בגרמניה של שלהי המאה ה-20 בסוגת הסיפורת. עבודותיו נוטות לכוון הסיפור הקצר ומתמקדות בחלקן בתת-הסוגה המכונה "סיפורת מציאותית" ובחלקן במדע בדיוני. שבעת הספרים שהוציא לאור בין 1962 ל-2006, מציגים גם ביקורת חברתית נוקבת שהתמקדה בספרה הציבורית. ב-2000 ו-2001 יצאו לאור שתי אנתולוגיות אשר ריכזו מבחר מסיפוריו. קלוגה זכה במספר פרסים על יצירתו הספרותית ובכללם, ב-2003 בפרס ביכנר, שהוא הפרס הספרותי השנתי החשוב והיוקרתי ביותר בגרמניה.
ספריו שתורגמו לעברית

הנקודה העיוורת של השטן: סיפורים, מגרמנית: נועה קול, הוצאת פיתום, 2016.
הפצצת הַלְבֶּרְשטאדט בְּשמונה באפריל 1945, מגרמנית: נועה קול, הוצאת פיתום, 2019.
הערות שוליים

↑  אלכסנדר קלוּגֶה, תרגום: נועה קול, הנקודה העיוורת של השטן, סיפורים, פיתום הוצאה לאור, 2016
↑  אלכסנדר קלוּגֶה, תרגום: נועה קול, הפצצת הַלְבֶּרְשטאדט בִּשמונה באפריל 1945, פיתום הוצאה לאור, 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274856205171  PLWABN: 9810690268705606  BIBSYS: 90060286  BNC: 000756593  BNE: XX1331700  BnF: cb12283803d (data)  CANTIC: a10852682  CiNii: DA03542906  GND: 118563491  ICCU: RAVV029633  ISNI: 0000 0001 0917 3272  LCCN: n50043439  LNB: 000054020  MusicBrainz: be2ddcde-5aa5-4632-9f07-2b7c17ce9946  NKC: xx0012031  NLA: 35275970  NLK: KAC200905211  NSK: 000012402  NTA: 068351739  RERO: 02-A003460682  RKD: 404240  SELIBR: 193894  SNAC: w6d35qzq  SUDOC: 03166590X  Trove: 893439  ULAN: 500470340  VIAF: 76379337   WorldCat (עם VIAF): 76379337
אנדריס נלסונס

| --- | --- |

 לידה:  18 בנובמבר 1978 (בן 45) ריגה, לטביה הסובייטית, ברית המועצות
 מוקד פעילות:  בוסטון, לייפציג
 תקופת הפעילות:  מ-2003 
 עיסוק:  מנצח
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  לטבית 
 כלי נגינה:  פסנתר, חצוצרה
 בן או בת זוג:  Kristīne Opolais (2011–27 במרץ 2018) 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי לשנים 2016 ו-2018 עבור הביצועים התזמורתיים הטובים ביותר
 www.andrisnelsons.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אנדריס נלסונס (בלטבית: Andris Nelsons; נולד ב-18 בנובמבר 1978) הוא מנצח לטבי. כיום הוא המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של בוסטון והמנצח הראשי של תזמורת הגוונדהאוס של לייפציג. הוא שימש בעבר כמנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם, מנצח ראשי של התזמורת הפילהרמונית של צפון מערב גרמניה ומנהל מוזיקלי של האופרה הלאומית של לטביה.
ביוגרפיה > ראשית חיים

נלסונס נולד בריגה. אמו הקימה את ההרכב המוזיקלי הראשון בלטביה, ואביו היה מנצח מקהלה, צ'לן ומורה. בגיל חמש, אמו ואביו החורג (מנצח מקהלה) לקחו אותו לביצוע של טנהויזר של וגנר, שאליו מתייחס נלסונס כחוויה מעצבת עמוקה:
...הייתה לזה השפעה היפנוטית עליי. הייתי המום מהמוזיקה בכיתי כשטנהויזר מת. אני עדיין חושב שזה היה הדבר הכי גדול שקרה בילדותי.
בצעירותו, נלסונס למד לנגן בפסנתר ובהמשך למד גם לנגן בחצוצרה בגיל 12. הוא גם שר בס בריטון, עם עניין מיוחד במוזיקה מוקדמת, בהרכב של אמו. הוא למד במשך קיץ אחד בבית הספר הקיץ הבינלאומי של דרטינגטון עם אוולין טוב. הוא שירת כחצוצרן בתזמורת האופרה הלאומית של לטביה.
ביוגרפיה > קריירת ניצוח

נלסונס למד ניצוח אצל אלכסנדר טיטוב בסנקט פטרבורג ברוסיה והשתתף בניצוח כיתות אמן אצל נמה ירווי, רוברטו קרנביל ויורמה פאנולה. הוא הגיע להחליף את מאריס יאנסונס בקונצרט עם התזמורת הפילהרמונית של אוסלו במהלך סיבוב קונצרטים. נלסונס מחשיב את יאנסונס כמנטור והוא היה אצלו סטודנט לניצוח.
בשנת 2003 הפך נלסונס למנצח הראשי של האופרה הלאומית של לטביה. הוא סיים את כהונתו שם לאחר ארבע שנים ב-2007. בשנת 2006 הפך נלסונס למנצח ראשי של התזמורת הפילהרמונית של צפון מערב גרמניה, תפקיד בו כיהן עד סוף עונת 2008/09. הופעת הניצוח הראשונה שלו במטרופוליטן אופרה הייתה באוקטובר 2009, הפקה של טורנדוט. ביולי 2010 ערך נלסונס את הופעת הבכורה שלו בפסטיבל ביירוית, וניצח על הפקה חדשה של לוהנגרין של וגנר בהופעת הפתיחה של הפסטיבל.
בבריטניה, עבודתו המוקדמת של נלסונס כללה קונצרטים באולפן עם התזמורת הפילהרמונית של ה-BBC במנצ'סטר, והקונצרט הראשון שלו עם התזמורת הפילהרמונית של ה-BBC באולם ברידג'ווטר היה בנובמבר 2007. באוקטובר 2007, התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם בחרה בנלסונס כמנצח הראשי והמנהל המוזיקלי ה-12 שלה, החל מעונת 2008/09, עם חוזה ראשוני לשלוש שנים. המינוי היה יוצא דופן בכך שנלסונס ניצח על התזמורת רק בקונצרט פרטי ובסשן הקלטות, ללא התקשרות עם קונצרט פומבי, לפני שמונה לתפקיד. הופעת הניצוח הפומבית הראשונה שלו עם התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם הייתה ב-11 בנובמבר 2007 בקונצרט מטינה, והופעת הבכורה של כמנהל המוזיקל התזמורת הייתה במרץ 2008. ביולי 2009 האריך נלסונס את חוזהו בתזמורת הסימפונית של ברמינגהאם בשלוש שנים נוספות, עד לעונת 2013/14. באוגוסט 2012, התזמורת הודיעה על הארכת החוזה שלו באופן רשמי עד לעונת 2014/15, ולאחר מכן לעונות הבאות על בסיס חידוש מתגלגל שנתי. באוקטובר 2013, תזמורת ברמינגהאם הודיעה על סיום כהונתו של נלסונס כמנהל מוזיקלי לאחר תום עונת 2014/15.
בארצות הברית, נלסונס ערך את הופעת הניצוח הראשונה שלו עם התזמורת הסימפונית של בוסטון במרץ 2011, כמחליף לג'יימס לוויין בקרנגי הול. לאחר מכן הוא ניצח על תזמורת בוסטון בפסטיבל המוזיקה בטנגלווד ביולי 2012, והופיע לראשונה עם תזמורת בוסטון באולם בוסטון סימפוני הול בינואר 2013. במאי 2013, התזמורת מינתה את נלסונס כמנהל המוזיקלי ה-15 שלה בעונת 2014/15. החוזה הראשוני שלו היה ל-5 שנים וקבע 8 עד 10 שבועות של קונצרטים מתוכננים בשנה הראשונה של החוזה ו-12 שבועות בשנים שלאחר מכן. נלסונס החזיק בתואר מייעד למנהל מוזיקלי בעונת 2013/14. באוגוסט 2015, התזמורת הודיעה על הארכת חוזהו של נלסונס כמנהל מוזיקלי עד עונת 2021/22 עם חוזה חדש, לשמונה שנים, שהחליף את החוזה הראשוני לחמש שנים, והכיל גם סעיף ירוק עד לחידוש אוטומטי. באוקטובר 2020, הודיעה תזמורת בוסטון על הארכה נוספת של חוזהו של נלסונס כמנהל מוזיקלי עד אוגוסט 2025.
נלסונס ניצח לראשונה על תזמורת הגוואנדהאוס של לייפציג בשנת 2011. בספטמבר 2015, הודיעה התזמורת על מינויו של נלסונס כמנצח הראשי הבא שלה, החל בעונת 2017–2018, עם חוזה ראשוני של 5 עונות. באוקטובר 2020, הודיעה התזמורת על הארכת חוזהו האחרונה כמנצח הראשי שלה עד 31 ביולי 2027.
ביוגרפיה > הקלטות

עם התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם, נלסונס הקליט מוזיקה של פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי, ריכרד שטראוס, ואיגור סטרווינסקי עבור הלייבל Orfeo. בנפרד מהתזמורת הסימפונית של ברמינגהאם, נלסונס הקליט גם עבור הלייבל BR-Klassik ועבור הלייבל של תזמורת הקונצרטחבאו המלכותית. נלסונס גם הקליט מסחרית עם התזמורת הסימפונית של בוסטון לדויטשה גרמופון, שם אלבומיהם "תחת הצל של סטלין", מהסימפוניה מס' 10 של שוסטקוביץ', קיבל פרס גראמי לשנת 2015 לביצוע התזמורתי הטוב ביותר ושוסטקוביץ': סימפוניות 5, 8 ו-9, קיבל פרס גראמי לשנת 2016 עבור הביצועים התזמורתיים הטובים ביותר. בשנת 2018, הוא קיבל פרס גראמי נוסף לביצוע התזמורתי הטוב ביותר, עבור שוסטקוביץ': סימפוניות מס' 4 ו-11.בשנת 2019 פרסם DG את הסימפוניות השלמות של בטהובן עם אנדריס נלסונס והפילהרמונית של וינה.
בדצמבר 2019 ובינואר 2020 ניצח נלסונס לראשונה על קונצרט השנה החדשה בווינה עם הפילהרמונית של וינה, שם ביצע סולו חצוצרה בפוסטילון-גלופ של הנס כריסטיאן לאמבי, המנצח הראשון שביצע סולו. בקונצרט ראש השנה של וינה מי שאינו כנר. ההקלטה של הקונצרט הזה שוחררה באופן מסחרי ב-Sony Classical.
ביוגרפיה > חייו האישיים

נלסונס היה נשוי בעבר לסופרן הלטבית קריסטין אופולה. הם הכירו במהלך כהונתו של נלסונס באופרה הלאומית של לטביה, כשהיא חברה במקהלת האופרה הלאומית של לטביה, ולאחר מכן הפכה לזמרת סולו בחברה. בני הזוג נישאו בשנת 2011. בתם, אדריאנה אנה, נולדה ב-28 בדצמבר 2011. בני הזוג הודיעו על גירושיהם ב-27 במרץ 2018. נלסונס התחתן בשנית באפריל 2019, לאליס היידלר.
אסקיבו (נהר)

| --- | --- |

סירה חוצה את נהר האסקיבו
 מידע כללי
 אורך:  1,014 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  2,104 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  66,600 קמ"ר
 מוצא:  הרי אקארי
 יובלים:  Potaro River, Rewa River, Konawaruk River, Rupununi, Mazaruni River, Cuyuni River, Siparuni River 
 שפך:  האוקיינוס האטלנטי
 מדינות באגן הניקוז:  ונצואלה וגיאנה
 
 
נהר האסקיבו (Essequibo River) הוא הנהר הארוך ביותר בגיאנה, והגדול ביותר בין נהר האורינוקו ונהר האמזונאס. משמעות שמו בשפת הארוואק הוא "בית-אבנים", בגלל המנהג הארוואקי לאסוף אבנים מגדות הנהר בשביל בניית בתים. הנהר מתחיל בהרי אקארי ליד הגבול בין ברזיל וגיאנה, וזורם צפונה למשך 1,000 קילומטרים דרך יערות וסוואנות עד שהוא נשפך לאוקיינוס האטלנטי 21 קילומטרים מג'ורג'טאון, עיר הבירה של גיאנה. שפכו של הנהר הוא ברוחב 20 קילומטרים, ו"מנוקד" באיים קטנים ורבים.
בין יובליו הרבים נמנים נהרות הרופונוני, הפוטארו, המאזארוני, הסיפארוני, הקיוויני והקויני.
היישוב האירופאי הראשון בגיאנה נבנה על ידי המתיישבים ההולנדיים ליד החלק הנמוך של האסקיבו ב-1615. המתיישבים שמרו על קשרי ידידות עם האינדיאנים המקומיים שחיו באזור וגידלו מטעים של סוכר וקקאו ליד הנהר.
באוגוסט 1995 שפכה חברת הכריה הקנדית קאמביור כארבעה מיליון ליטרים של חומצה לתוך הנהר, וגרמה להרס וחורבן רבים.
ונצואלה טוענת שהאסקיבו הוא הגבול האמיתי בינה לבין גיאנה, וטוענת לבעלות על כל השטח ממערב לנהר, מחוז גיאנה אסקיבה, או כ-70% משטח גיאנה.
אסקיבו הוא גם שמה של מושבה הולנדית עתיקה שנוסדה ב-1616 ונמצאת באזור של נהר האסקיבו שנהפך לאחר מכן לחלק מגיאנה הבריטית.
אפידיום

| אפידיום |
| --- | --- |

תקופה
סוף אאוקן-אוליגוקן 30.2–29.5 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: Parapithecidae
סוג:: אפידיום
מינים
 Apidium phiomense  Apidium moustafai  Apidium bowni  Apidium zuetina
שם מדעי
 Apidium ‏אוסבורן, 1908

אפידיום (שם מדעי: Apidium) הוא סוג של קוף קדום שחי בפלאוגן לפני 30–39 מיליון שנה באזור מצרים. משמעות שמו לקוחה מהאל המצרי אפיס שנראה כמו שור. זאת כיוון שכשמצאו אותו הוא נחשב למין של פר. הקוף התגלה בידי החוקר הנרי פיירפילד אוסבורן ב-1988.
האפידיום היה שייך למשפחה Parapithecidae הקרובה לאנתרופואידים המודרניים והיה מאבותיהם של הקופים צרי האף מהעולם הישן. נמצאו בסוג זה 4 מינים. רוב המאובנים שנמצאו חלקיים ונדירים, אבל מאובני המין Apidium phiomense נמצא במצבים טובים יותר.
קופים קדומים אלה חיו על העצים ברחבי צפון אפריקה הקדומה שהייתה גשומה יותר והכילה ים קדום באזור הסהרה של ימינו. הם היו אוכלי פירות, וייתכן שהיו בעלי דו-צורתיות זוויגית אצל זכרים גדולים.
בתרבות

האפידיום נראה בסדרה של ה-BBC ללכת עם החיות הקדומות בפרק השני. בפרק נראית קבוצת קופים העומדת סביב לעצי מנגרובים ומחפשים בהם מזון, אך נאלצים לשמור מרחק מטורפים ימיים כמו הכריש פיסוגלאוס והלווייתן הטורף בסילוזאורוס.
אליפות אירופה בכדורגל נשים עד גיל 19 - 2015

| --- | --- |
 מארחת:  ישראל ישראל
 תקופת התחרות:  15 ביולי 2015 – 27 ביולי 2015 (13 ימים)
 מספר משתתפות:  8
 הזוכה:  שוודיה שוודיה
 מספר משחקים:  15
 מספר שערים:  39 (2.6 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  18,603 (1,240 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  שוודיה סטינה בלקסטניוס   (6 שערים)
 → אליפות אירופה בכדורגל לנערות עד גיל 19 - 2014אליפות אירופה בכדורגל לנערות עד גיל 19 - 2016 ←
 
אליפות אירופה בכדורגל נשים עד גיל 19 לשנת 2015, נערכה בישראל בתאריכים 15–27 ביולי 2015. זוהי האליפות ה-14 של המפעל מאז יישום הפורמט הנוכחי וה-18 מאז ייסוד הטורניר. ישראל נבחרה על ידי אופ"א לאירוח התחרות במרץ 2012, ובעקבות כך העפילה הנבחרת הישראלית בפעם הראשונה בתולדותיה לטורניר הגמר. השופטת הישראלית לילך אסולין, נבחרה לשמש כאחת משתי השופטות הרביעיות של הטורניר.
האליפות שימשה כטורניר המוקדמות לגביע העולם עד גיל 20 שייערך ב-2016 בפפואה גינאה החדשה. נבחרת ישראל הפסידה בכל שלושת משחקיה, אך במשחק השלישי הצליחה לכבוש שער היסטורי וראשון לישראל באליפות אירופה בכדורגל נשים עד גיל 19. את השער כבשה עדן אביטל מבישול של מריאן עוואד. הנבחרת שזכתה בטורניר היא שוודיה שבמשחק הגמר גברה 3 - 1 על נבחרתה של ספרד.
אצטדיונים

לפי הצעת ההתאחדות לכדורגל, המשחקים נערכו בארבעה אצטדיונים בארבע ערים שונות. שלבי חצי הגמר נערכו באצטדיונים בנתניה ובלוד וגמר הטורניר נערך באצטדיון נתניה.
| נתניה | ראשון לציון | לוד | רמלה |
| --- | --- | --- | --- |
| אצטדיון נתניה | אצטדיון הברפלד | האצטדיון העירוני לוד | האצטדיון העירוני רמלה |
| מספר מושבים: 13,610 | מספר מושבים: 6,000 | מספר מושבים:  3,000 | מספר מושבים: 2,000 |
שלב הבתים

הגרלת המשחקים לטורניר התקיימה ב-20 במאי 2015 במחצית גמר גביע המדינה. 8 הנבחרות חולקו ל-2 בתים נפרדים. הנבחרות המדורגות במקומות 1–2 בכל בית, בסיום סיבוב משחקים אחד (3 מחזורים), העפילו לחצי הגמר.
שלב הבתים > בית א'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  צרפת | 9 | 3 | 3 | 0 | 0 | 6 | 0 | 6 |
|  שוודיה | 6 | 3 | 2 | 0 | 1 | 4 | 1 | 3 |
|  דנמרק | 3 | 3 | 1 | 0 | 2 | 2 | 3 | -1 |
|  ישראל | 0 | 3 | 0 | 0 | 3 | 1 | 9 | -8 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  צרפת | 1 – 0 | דנמרק   |
|  ישראל | 0 – 3 | שוודיה   |
|  שוודיה | 1 – 0 | דנמרק   |
|  ישראל | 0 – 4 | צרפת   |
|  דנמרק | 2 – 1 | ישראל   |
|  שוודיה | 0 – 1 | צרפת   |