אליהו קלצקין
ביוגרפיה

אליהו קלצקין נולד באושפול שבפלך קובנה של רוסיה (ליטא) בכ"ב באב תרי"ב (1852), בנם של חיה שרה בת זאב וולף מאושפול ושל הרב נפתלי הרץ קלצקין (תקפ"ג–תרנ"ד), בן למשפחת רבנים מיוחסת, בעל "אילה שלוחה" (תרע"ב), חסיד ליובאוויטש, ששימש באותם ימים כרבה של העיירה, ולימים כרבה של שימבורג (שנברג) שבפלך קורלנד (מצאצאי רבי יעקב ריישר). ארבעה מאחיו שימשו אף הם כרבנים בקהילות שונות: רבי ישראל איסר יעקב קלצקין שימש רבה של ליבנהוף, במחוז דווינסק שבפלך ויטבסק; רבי אברהם קלצקין היה רבה של ליוזנא; רבי שניאור זלמן קלצקין היה רבה של רוגצ'וב; ורבי משה צבי קלצקין, רבה של רומנוב. שני אחים אחרים, דוד וראובן קלצקין, סירבו לשמש ברבנות ועסקו במסחר. מסופר שאמו, שהייתה אף היא ממשפחה מיוחסת, שרפה את מגילת היוחסין שלה, כדי שבניה לא ייסמכו על ייחוסם אלא יקפידו להקדיש את כל זמנם ללימוד תורה.
בהיותו בן 13 כבר התפרסם כעילוי, בקי בכל הש"ס, וחיבר חיבור קצר שבו ביקש להסביר את מחלוקות התנאים והאמוראים בתלמוד, לפי שיטות סדורות, גם כשהנושא המעשי של המחלוקת אינו זהה. זמן קצר אחר כך נישא לבתו בת ה-12 של נחמן יעקבסון משקלוב, אדם עשיר, קבלן של הממשלה, שהיה נכדו של רבי אהרן מסטרשלה, מה שהעניק יוקרה לשידוך בסביבה החסידית שבה חי באותה עת. לפי המסופר, חותנו העמיד לו בביתו חדר לימוד מיוחד, והציב בפתחו שוער שימנע מאנשים להפריעו. בתקופה זו בשקלוב ניהל קשרים תורניים עם רבה של העיר באותה תקופה, רבי משה יהושע יהודה לייב דיסקין.
בשנת תרל"ה (1875), כשהיה בן 23, עקר בעקבות חמיו לבירה פטרבורג, שם נפגש עם המלבי"ם ועשה עליו רושם רב. הוא ביקש להמשיך ללמוד, ולאחר ששמע שישנם ספרים עבריים רבים בספרייה הקיסרית, הלך לבקר בה. בהשפעת העיתונאי מיכאל לוי רודקינסון (פרומקין), קרוב משפחתו (אף הוא נכדו של ר' אהרן מסטרשלה), ששהה בעיר באותה עת, למד קלצקין בספרייה בכחות עצמו לימודים כלליים ורכש ידע נרחב בשפות (רוסית, גרמנית ולטינית) ובמדעים. בפטרבורג עזבה משפחת חמיו ועמה אשתו את הדת, ובעקבות כך התגרש ועזב את פטרבורג, כשהוא מותיר בידי אשתו את בנו ושתי בנותיו.
בין השנים תרל"ה-תרל"ו למד ב"קיבוץ הפרושים" באיישישוק, שבו למדו גברים שפרשו מביתם לצורך לימוד רצוף. בראש חודש אלול תרל"ו נישא בנישואים שניים לליבֶּה יֶנטה (ליבא יענטע), בתו של הרב ברוך מרדכי ליבשיץ (תקס"ט–תרמ"ה), מחבר "ברית יעקב" ורבן של סמיאטיץ, וולקוביסק, נובהרודוק ושדליץ. בנם הוא הפילוסוף והפובליציסט יעקב קלצקין.
בתרמ"א התמנה למשרה רבנית ראשונה, בעיירה בּרֶזי (קרטוז-ברזה (אנ')) שבפלך גרודנה. חיפושיו אחרי רבנות עיר גדולה יותר באזור מגוריו נתקלו בקשיים, מאחר שבקהילה החב"דית ששלטה בתחום הרבנות באזור זה, ראו כבגידה את העובדה שלא הזכיר בספרו "אבן הראשה" את מנהיגי חסידות ליובאוויטש.
בתר"נ בחרה בו קהילת טיקטין לרב, אך הוא סירב לכתב הרבנות שנשלח אליו. בתרנ"ב (1892) נבחר כרבה של לובלין, אך מסיבה כלשהי זכה במינוי בפועל הרב הלל ליבשיץ רבה של סובלק.
משנת תרנ"ד (1894) עד תר"ע (1910) שימש רבה של מריאמפולה. ובשנה זו התמנה לבסוף כרבה של לובלין.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה היה פעיל מאוד במתן היתרי עגונות, לאלמנות המלחמה הרבות.
היה תומך נלהב של העלייה לארץ ישראל ושל ההתיישבות בה, ואף יצא כנגד המתנגדים למפעל הציוני. לפיכך כאשר בטבת תרפ"ה נפטרה אשתו, בגיל 74, ולקראת סוף אותה שנה עזב בחשאי את לובלין, מחשש שמא ימנעו אותו בני הקהילה מלעזוב, ועלה לארץ ישראל דרך וינה. הוא הגיע ליפו ביום כ' אלול, ומשם נסע לצפת ולירושלים, שבה בחר להשתקע.
זמן קצר לאחר בואו לירושלים, מינה אותו הרב יוסף חיים זוננפלד לעמוד בראש ישיבת "אהל משה". בשנת תרפ"ז נישא בשלישית, לאלמנה מושא חן בת חיים יוסף.
בירושלים היה מעורב בנושאים ציבוריים שעמדו על הפרק: בטבת תרפ"ח חתם על הכרוז הקורא לבטל את החברות בוועד הלאומי. בקיץ תרפ"ט חתם יחד עם רבנים מהשורה הראשונה ביהדות החרדית על קול קורא, לקראת הכנסייה הגדולה השנייה שנועדה להתקיים בווינה בסוף אותה שנה. הוא עצמו לא השתתף בה.
רבי אליהו קלצקין נפטר ב-י"ז באייר תרצ"ב (1932), בשנת ה-80 לחייו, ונקבר בהר הזיתים סמוך לקברו של המהרי"ל דיסקין. רבני ירושלים הכריזו על ביטול מלאכה וקהל גדול ליווהו.
בי"ט באייר נערך מספד גדול בישיבת מאה שערים, בנוכחות רבני ירושלים וקהל גדול. ההספדים נמשכו עד לשעה מאוחרת בלילה ונשאו בהם דברים, הרב הראשי לארץ ישראל הרב הראי"ה קוק, הרב איסר זלמן מלצר, הרב שמואל רפפורט, הרב יעקב משה חרל"פ והרב יחיאל מיכל טוקצינסקי.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.