stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חנה סנש
סרטים, ספרים ומחזות אודותיה

על חייה ומותה של סנש נכתבו 12 מחזות, ספרים רבים, וכמה סרטי קולנוע. בשנת 1958 הועלה בארץ המחזה "חנה סנש" שכתב הסופר והמחזאי אהרן מגד, אשר הכיר היכרות קרובה את סנש משהותם המשותפת בקיבוץ שדות ים. את סנש גילמה השחקנית מרים זוהר ובתפקיד "אליהו", המפעיל הדמיוני שלה מן "ההגנה", שיחק מישא אשרוב.
הסופר מנחם תלמי חיבר סיפור על משפטה ומותה של חנה סנש שזכה בפרס למדן של עיריית רמת גן כשפורסם בקובץ סיפורים "בעוז רוחם"
בשנת 1988 יצא סרטו של מנחם גולן "מלחמתה של חנה" ("Hanna's War"), שמספר את סיפורה של הצנחנית האמיצה, אשר נפלה שבי בידי צבא הונגריה. בתפקידים המשניים שיחקו הישראלים יהודה אפרוני, שמעון פינקל, אלי גורנשטיין, רמי ברוך ועוד. את חנה סנש גילמה השחקנית ההולנדית/צרפתייה מרושקה דטמרס (Maruschka Detmers).
בשנת 1994 הוצג בערוץ הראשון מחזה מאת מוטי לרנר בשם "קסטנר". המחזה עסק ב"משפט קסטנר", ובמחזה התקיים דיאלוג שבו טוען קסטנר כי סנש נשברה בחקירת הנאצים וחשפה את חבריה, אמירה שאין לה בסיס במציאות. משפחתה של סנש פנתה לבג"ץ בדרישה לאסור את הקרנתו בטלוויזיה של המחזה או לצנזר ממנו את החלק הפוגעני. בג"ץ, בהרכב של שלושה שופטים, פסק שהקרנת המחזה היא חלק מחופש הביטוי, והמחזה הוקרן. בעמדת מיעוט עמד השופט מישאל חשין שפסק, כי זכות היסוד של כבוד האדם של חנה סנש גוברת על זכות חופש הביטוי של המחזאי, וכי אין להקרין את המחזה.
בשנת 2008 יצא לאור סרט תיעודי באנגלית בשם Blessed Is the Match (אשרי הגפרור).
בשנת 2021 יצא סרט עלילתי אודותיה בסטורי של הרשת החברתית אינסטגרם, הסרט מגולל את סיפור חייה מעלייתה לארץ עד לתפיסתה והוצאתה להורג. הסרט מבוסס על יומנה המפורסם.
בינואר 2024 יצא לאור הספר "חנה סנש - הכוכב שנפל בטרם עת" מאת שאול ובר.
לקריאה נוספת

אילן כפיר, חנה סנש, הוצאת ידיעות ספרים, 2023.
שאול ובר, חנה סנש - הכוכב שנפל בטרם עת, הוצאת כרמל, 2024.
משה ברסלבסקי (עורך), חנה סנש, חייה שליחותה ומותה, ההדיר שלמה אבן שושן, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1966.
משה ברסלבסקי (עורך), יומנים, שירים, עדויות, חנה סנש, הביאה לדפוס ורדה בכור, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1994.
עודד בצר, הצנחנית שלא שבה, תל אביב: בהוצאת יוסף שרברק, 1969
דן לאור, חנה סנש וישראל קסטנר, דימוי ודימוי שכנגד, בשביל הזיכרון, 20, 1997
אהרן קומם, חנה סנש – "אלי, אלי", לדרך היווצרותו של שיר-עם, שלשלת שירה, תשס"ד–2004
יהודית תידור באומל, "גשרים בין אתמול ומחר": מקומה של תרבות הגולה בסיפור חייהן של גיבורות העלייה החמישית, בתוך: קתדרה, 114, 2004
רותי גליק, אסורה בארץ חדשה: סיפורה של המהגרת חנה סנש, פרדס הוצאה לאור, תשע"ג 2013
משה בן-שאול, מעלות לוחמים – עשרים ושלשה פרקי לוחמים, הוצאת הדר, 1967, עמודים 50–57
יוסף וייס, מפליג חלום: מכתבי אהבה לחנה סנש (אורכב 10.08.2017 בארכיון Wayback Machine)
אבנר שלום (עורך), חנה סנש, שירים מן המעמקים Poems within the depth, הוצאת האגודה לאומנות גלובלית (www.artgoesglobal.org), בודפשט וקיסריה 2018 בעברית ובאנגלית, נספחים בספרדית ובליטאית.
אבירמה גולן, חנה סנש (הישראליות), הוצאת צלטנר, 2019
מחצ'קלה

מַחַצְ’קַלָה (ברוסית: Махачкала, באווארית: МахIачхъала, בקומיקית: Анжи/Магьачкъала) היא עיר ברוסיה, בירת הרפובליקה של דאגסטן. היא שוכנת לחופו המערבי של הים הכספי, באזור הקווקז שבדרום-מערב המדינה.
העיר והשטחים הסובבים אותה משתרעים על פני יותר מ-70 ק"מ מחופו המערבי של הים הכספי. שטחה של העיר עצמה הוא כ-470 קמ"ר, המחולקים מנהלית לשלושה מחוזות: לנינסקי, סובצקי וקירובסקי.
ב-2017 התגוררו במחצ'קלה ובסביבותיה 726,654 תושבים שמוצאם נאמד בכ-60 לאומים שונים. אוכלוסיית העיר לבדה מנתה באותה שנה 592,976 תושבים. בשנת 2023 מתגוררים בעיר 662 אלף תושבים.
היסטוריה

קודמתה ההיסטורית של מחצ'קלה הייתה העיר טארקי (Тарки́), שהייתה קיימת כבר במאה ה-15 ואולי אף מוקדם יותר. העיר הנוכחית נוסדה ב-1844 כמבצר בשם פטרובסקויה, על בסיס מבצר "אנז'י-קאלה". מבצר פטרובסקויה נקרא על שם הצאר פטר הגדול שביקר במקום ב-1722 בזמן מלחמה עם פרס. האזור סופח לאימפריה רוסית בשנת 1813 בהתאם להסכם גוליסטן. בין השנים 1861–1869 נבנה הנמל הימי ושם העיר שונה לפורט פטרובסק. בין השנים 1892–1894 נבנתה מסילת הברזל, מה שגרם לכך שחשיבותה של העיר גדלה בתחילת המאה ה-20 החלו להתפתח בעיר תעשיות שונות: נפט, נייר, חביות, טבק ובתי חרושת לקרונות.
במסגרת המהפכה הסובייטית, שונו שמות מקומות הקשורים למונרכיה או לדת, וכך ב-14 במאי 1921 שונה שמה של פטרובסק למחצ'קלה, על שם המהפכן הדגסטני מגומד-עלי מחץ' דחדאייב (Махача Дахадаева). ב-15 בדצמבר 1923 הוכרזה העיר כבירת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית של דאגסטן.
ב-14 במאי 1970 נפגעה העיר קשה ברעידת אדמה, אך השתקמה במהירות הודות לסיוע מהממשלה.
כיום (2011) רוב אוכלוסיית העיר היא אוכלוסייה מוסלמית. על אף המצב הביטחוני הבלתי יציב בחבל קווקז, גדלה אוכלוסיית העיר בקצב מהיר. הקהילה היהודית בעיר, לעומת זאת, מצטמקת והולכת.
כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
התעשייה החשובה ביותר בעיר היא בתי הזיקוק לנפט, וכן מפעלי הנדסה וייצור מכונות ומפעלי טקסטיל. בהיותה עיר בירה של דגאסטאן, יש בה מוסדות אדמיניסטרטיביים וחינוכיים רבים ובכלל זה מרכז מחקר אזורי של האקדמיה הרוסית למדעים, עם כ-20 מחלקות מחקר.
תחבורה

נמל התעופה נמל התעופה אויטאש (Уйташ): שדה תעופה אזורי על שם גיבור ברית המועצות אמט-ח'אן סולטן (Амет-Хана Султана), מספק קישורים לערים אחרות ברוסיה. פועל משנת 1927.
תחנת הרכבת: תחנה (סופית) על מסילת הרכבת הצפונית של הקווקז. מאפשרת תעבורת מטענים ונוסעים ממחצ'קלה וממנה.
נמל אויטאש: נמל הסחר הימי הבינלאומי של מחצ'קלה, הוא הנמל היחיד ללא קרח ברוסיה, על הים הכספי. מאפשר שינוע נפט גולמי, נפט, חומרי בנייה, תבואה, מטען ועצים ופועל 24 שעות ביממה. מהנמל יוצאים כלי שיט אל נמלי ים אחרים ברוסיה, בבלארוס, באוקראינה, באיראן, וטורקיה. בנמל יש תחנת רכבת.
ספורט

ענף הספורט הפופולרי ביותר הוא אמנויות לחימה והיאבקות. תחרויות היאבקות שונות נערכו לעיתים קרובות כדי לחפוף עם חגים מסוימים ומתאבקים החלו להשתתף בזירה הבינלאומית עוד משנות ה-50. היכל הספורט עלי אלייב בפרברי העיר מכיל 5,000 מושבים ומשמש כאולם ספורט לענפים כמו כדורסל וכדורעף ומשמש כביתה של קבוצת הכדורעף "דגסטן". ב-2018 ההיכל אירח את אליפות אירופה בהיאבקות.
אחריו מגיע ענף הכדורגל ומועדון הכדורגל הבכיר בעיר הוא מועדון הכדורגל הוותיק דינמו מחצ'קלה, שנוצר בשנת 1927 ומתמודד בליגת העל הרוסית בכדורגל מאז עונת 2024/2025.
בעבר ייצג את העיר בליגה הבכירה במדינה מועדון הכדורגל אנז'י מחצ'קלה שהיה בבעלות האוליגרך סוליימאן קרימוב והתקיים בשנים 1991–2022, כשהישג השיא היה מקום שלישי (בעונת 2012/2013) והעפילה פעמיים לשלב שמינית גמר הליגה האירופית ובעונת 2001 אף העפילה לגמר הגביע הרוסי בכדורגל, אך הפסידה ללוקומוטיב מוסקבה.
מועדון כדורגל נוסף הוא מועדון לגיון מחצ'קלה המתמודד בליגה הרוסית השנייה בכדורגל. מועדון כספיום, הוא מועדון קטרגל המייצג את העיר בליגת המשנה הרוסית בקטרגל.
מתקני הספורט הגדולים ביותר הם אצטדיון אנז'י ארנה שנחנך בשנת 2001 ומכיל 26,200 מושבים ואצטדיון דינמו שנחנך בשנת 1927 ובו 15,200 מושבים. אצטדיון טרוד (עם 5,600 מושבים) משמש את קבוצת לגיון.
אתרים

מגדלור מחצ'קלה: מגדלור פטרובסקי (Петровский). נבנה בשנת 1852 והוא אחד מסמלי העיר.
כ-5.5 ק"מ ממחצ'קלה, על הר טארקי-טאו (Тарки-Тау), נמצא הכפר טארקי (Тарки), שבו, על פי האגדה, התקיימה בין המאות 7–10 - העיר הכוזרית סמנדר (Семендер), שעד 723 לערך הייתה בירת המדינה.
יהודים

בשנות ה-70 במאה ה-20 מנתה הקהילה היהודית במַחַצְ’קַלָה כ-5,000 איש, ובראשם עמד הרב בנימין בר רבי.
ערים תאומות

זמביה נדולה, זמביה
אלג'יריה ביסקרה (אנ'), אלג'יריה
גרמניה האטן (אנ'), גרמניה
גרמניה אולדנבורג, גרמניה
תוניסיה ספקס, תוניסיה
הרפובליקה העממית של סין סה-פינג (אנ'), ג'ילין, הרפובליקה העממית של סין
טורקיה יאלובה (אנ'), טורקיה
ארצות הברית ספוקיין, ארצות הברית
קזחסטן אקטאו, קזחסטן
ראו גם

יהודי ההרים
הערות שוליים

1 2 3  Главы города Махачкалы ראש העיר מחצ'קלה, Исторический очерк От провинции к столице  סקיצה היסטורית - ממחוז לבירה, Официальный сайт Главы города Махачкалы האתר הרשמי של ראש עיריית מחצ'קלה
↑  Петровск — Махачкала: история возникновения и развития. Газета «Махачкалинские известия» (19 октября 2012). Дата обращения: 22 июня 2020.

פטרובסק - מחצ'קלה: היסטוריה של מוצא והתפתחות. עיתון "מחצ'קלה ניוז" (19 באוקטובר 2012). ראה: https://web.archive.org/web/20201128111427/http://www.midag.ru/news/istorija/petrovsk_makhachkala_istoriya_vozniknoveniya_i_raz-12984/?sphrase_id=279
↑  המרכז הבינלאומי למורשת יהדות קווקז, סקירת קהילות. ראה: https://www.kjci.org/סקירת-קהילות/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559781505171  GND: 4341833-8  LCCN: n80125419  MusicBrainz: 571fc15a-9c63-4142-b1ad-e9cf41f8c63d  NKC: ge783473  VIAF: 157108039   WorldCat (עם VIAF): 157108039 
אנז'י ארנה
היכל עלי אלייב
חיים לנדאו

חיים לנדאו (10 בספטמבר 1916 – 6 באוקטובר 1981) היה ממפקדי האצ"ל, ממנהיגי תנועת החרות (על גלגוליה: גח"ל והליכוד), חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל.
ביוגרפיה

נולד בקרקוב שבגליציה (כעבור זמן קצר בתחומי פולין) לברטה ולפנחס לנדאו, תעשיין ציוני.
התחנך תחילה ב"חדר" מסורתי, ואחר כך עבר לבית הספר "תחכמוני". למד בגימנסיה העברית בקרקוב. עלה לארץ ישראל בשנת 1935, ועם עלייתו החל ללמוד בטכניון בחיפה, שם סיים לימודיו כמהנדס בניין. לנדאו היה פעיל בארגון האצ"ל מאז 1935. היה יו"ר הגוש הלאומי של הסטודנטים בטכניון בשנים 1936–1939. לאחר סיום לימודיו עבד במחלקת עבודות הציבוריות של ממשלת המנדט הבריטי (P.W.D).
ב-1940 היה מפקד קן בית"ר בחיפה, ושימש מזכיר מטה האצ"ל מאז 1944. ב-1945 צורף למפקדת הארגון, וכיהן כראש מטה האצ"ל עד פירוקו ב-1948. בשנת 1947 ייצג את האצ"ל יחד עם מנחם בגין ושמואל כץ בפגישה עם ועדת אונסקו"פ. בתקופת פעילותו באצ"ל ירד למחתרת, וכמעט שלא ראה את בני משפחתו. כינויו בארגון היה "גונדר אברהם".
לאחר קום המדינה, נבחר לכנסת הראשונה מטעם חרות. הוא כיהן כחבר הכנסת במשך 28 שנים, עד שפרש, בשנת 1977. באוקטובר 1961 מונה ליושב ראש תנועת החרות. בשנת 1969 מונה לשר הפיתוח בממשלת האחדות של גולדה מאיר, אך התפטר כעבור מספר חודשים, יחד עם שאר שרי גח"ל, בעקבות הסכמת ממשלת ישראל לדון בתוכנית רוג'רס. חודשים ספורים לאחר שחדל מכהונתו כחבר כנסת, מינה אותו מנחם בגין כשר בממשלתו. תחילה שימש שר בלי תיק, האחראי על הקשר עם יהודי התפוצות והמאבק למען יהודי ברית המועצות. בעת מינויו לשר דרש מוועדת הכנסת לבטל את האפשרות ששר יקבל במקביל משכורת כשר ופנסיה של חבר כנסת לשעבר. לאחר פרישתם של שרי ד"ש, מונה בראשית 1979 לשר התחבורה. בשנת 1981, לאחר הבחירות לכנסת העשירית, פרש לחלוטין מהחיים הפוליטיים. חודשים ספורים אחר כך נפטר.
בפברואר 1986 הוחלט לקרוא על שמו את הגשר במחלף השלום. על שמו קרויים גם כביש 5 ("כביש חוצה שומרון" או "דרך חיים") ורחובות ברמת גן, בבני ברק, בחולון, בבאר שבע, בגבעת שמואל וברמת השרון. לרעייתו אולגה ולו נולדו שני בנים: חבר הכנסת והשר לשעבר עוזי לנדאו ואבנר.
גלריה

שר התחבורה חיים לנדאו מבקר באח"י עצמאות (סער 4) לאחר השקתה, 1979.
לוחית זיכרון על גשר חיים לנדאו מעל נתיבי איילון בתל אביב
הערות שוליים

1 2  דן מרגלית, חיים לנדאו – שר הפיתוח, הארץ, 18 בדצמבר 1969
1 2  יוסי אחימאיר, השר שהצביע נגד הסכם השלום וקידם מלחמה בתאונות הדרכים, מעריב, 7 באוקטובר 1981
↑  ח"כ ח. לנדאו יו""ר הנהלת <חרות>, הארץ, 25 באוקטובר 1962
↑  דן מרגלית, השר חיים לנדאו תומך בפעילות פרטיזנית למען יהודי בריה"מ, הארץ, 12 במרץ 1970
עתי"ם, השר חיים לנדאו: יוקם גוף ציבורי למען יהודי רוסיה, הארץ, 22 במרץ 1970
↑  השר לנדאו יטפח קשרי הממשלה ויהדות התפוצות, מעריב, 20 בינואר 1978
↑  מת חיים לנדאו, דבר, 7 באוקטובר 1981
↑  מעתה - גשר חיים לנדאו. גשר השלום. העובר מעל נתיבי איילון, יקרא גשר חיים לנדאו - ע"ש שר התחבורה המנוח, חדשות, 14 בפברואר 1986
| חברי הכנסת הראשונה |
| --- | --- | --- |
| מפא"י | דוד בן-גוריון • משה שרת • אליעזר קפלן • (דוד רמז) • יוסף שפרינצק* • גולדה מאיר • יצחק בן-צבי • זלמן שזר • דב יוסף • חיים בן אשר • אברהם הרצפלד • עדה מימון • שלמה לביא • שמואל דיין • יוסף ברץ • יחיאל דובדבני • בבה אידלסון • פרץ נפתלי • פנחס לבון • זלמן ארן • בן-ציון דינור • אליהו הכרמלי • נטע הרפז • (יהודית שמחוני) • (אבא חושי) • יזהר סמילנסקי • ראובן שרי • יונה כסה • אפרים תבורי • (יוסף מיכאל לם) • (אריה שפטל) • (אברהם טביב) • צבי יהודה • עקיבא גוברין • יוסף אפרתי • אריה בהיר • חסיה דרורי • אליעזר ליבנה • דוד הכהן • ישראל גורי • עמי אסף • מאיר ארגוב • דבורה נצר • שרגא גורן • השל פרומקין • דוד בר-רב-האי • (יצחק קנב) • (הרצל ברגר) • (ז'ניה טברסקי) • (ישראל ישעיהו-שרעבי) • (ברוך אזניה) • (מנחם כהן) • (רפאל בש) |  |
| מפ"ם | (יצחק טבנקין) • מאיר יערי • יעקב חזן • נחום ניר-רפאלקס • אהרן ציזלינג • מרדכי בנטוב • ישראל גלילי • יעקב ריפתין • משה סנה • ברל רפטור • אליעזר פרי • משה ארם • חנה למדן • חנן רובין • ישראל בר-יהודה • מנחם בדר • פייגה אילנית • יצחק בן-אהרן • (דב בר-ניר) • (מנחם רצון) • (דוד ליבשיץ) |  |
| החזית הדתית המאוחדת | יהודה לייב פישמן מימון • יצחק מאיר לוין • חיים משה שפירא • משה אונא • בנימין מינץ • דוד צבי פנקס • מאיר דוד לוונשטיין • זרח ורהפטיג • אליהו-משה גנחובסקי • קלמן כהנא • מרדכי נורוק • יוסף בורג • אהרן-יעקב גרינברג • אברהם יהודה גולדראט • אברהם-חיים שאג • (משה קלמר) • (אליהו מזור) |  |
| תנועת החירות | מנחם בגין • אורי צבי גרינברג • יעקב מרידור • אריה בן-אליעזר • אברהם רקנאטי • יוחנן בדר • הלל קוק • חיים לנדאו • שמואל מרלין • חיים כהן-מגורי • אליהו לנקין • שמואל כץ • ערי ז'בוטינסקי • אסתר רזיאל-נאור |  |
| הציונים הכלליים | פרץ ברנשטיין • ישראל רוקח • שושנה פרסיץ • יוסף ספיר • יעקב קליבנוב • יעקב גיל • יוסף סרלין |  |
| המפלגה הפרוגרסיבית | פנחס רוזן • אברהם גרנות • אידוב כהן • יזהר הררי • ישעיהו פורדר |  |
| ספרדים ועדות מזרח | בכור-שלום שטרית • אליהו אלישר • אברהם אלמליח • משה בן-עמי |  |
| מק"י | שמואל מיקוניס • תופיק טובי • אליעזר פרמינגר • מאיר וילנר |  |
| הרשימה הדמוקרטית של נצרת | סיף א-דין א-זועבי, אמין-סלים ג'רג'ורה |  |
| מפלגת הלוחמים | נתן ילין-מור |  |
| ויצו | רחל כהן-כגן |  |
| התאחדות התימנים בישראל | זכריה גלוסקא |  |
בסוגריים - כהונה חלקית, * יו"ר הכנסת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008554193705171  GND: 134124855  ISNI: 0000 0000 5173 2579  LCCN: nr2007008936  VIAF: 52896823   WorldCat (עם VIAF): 52896823 
חיים לנדאו עם מנחם בגין לימינו, 1949
מוזיאון המושבה ע"ש ערן שמיר

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  מזכרת בתיה 
 מדינה:  ישראל 
 
 קואורדינטות:  31°51′16″N 34°50′19″E﻿ / ﻿31.854313°N 34.838553°E﻿ / 31.854313; 34.838553
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) מוזיאון המושבה ע"ש ערן שמיר(למפת גוש דן רגילה) מוזיאון המושבה ע"ש ערן שמיר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מוזיאון המושבה ע"ש ערן שמיר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מוזיאון המושבה ע"ש ערן שמיר  he מוזיאון המושבה ע"ש ערן שמירhe מוזיאון המושבה ע"ש ערן שמירמפת  __ מזכרת בתיה  __ קריית עקרון [‌למפה דינמית של השפלה וסביבותיה‌]מצפון: __ רחובות מצפון וממזרח: __ מועצה אזורית גזר מדרום: __ מועצה אזורית נחל שורק ממערב: __ מועצה אזורית ברנר tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מוזיאון המושבה מזכרת בתיה על שם ערן שמיר הוא מוזיאון היסטורי הממוקם במזכרת בתיה ומוקדש לתולדות המושבה. המוזיאון שוכן ב"בית הפקידות" שנבנה ב-1885 ושימש במקור כמשרד ומגורים לפקידי הברון רוטשילד, ולאחר מכן את פקידות יק"א. מוזיאון המושבה הוא מוסד תרבותי מוכר על ידי מדינת ישראל, אשר נפתח בשנת 1987. המוזיאון משמש כמרכז לשימור מוצגים בעלי ערך היסטורי ואסתטי, וכן כמרכז חינוכי ומחקרי. ייחודו של המוזיאון מתבטא בפעילותו הדינמית, הכוללת לא רק תיעוד ושימור, אלא גם יוזמות חדשניות בתחום שימור ושחזור אתרים היסטוריים במושבה. בזכות אופייה המיוחד של המושבה, המוזיאון מפעיל מערך ייחודי המתמקד בשימור המורשת המקומית.
היסטוריית המבנה

המבנה שימש לאורך השנים מספר מטרות: בית הוועד של המושבה, בית המועצה המקומית ומשרד הדואר. בשנת 1987 הוסב המבנה למוזיאון המושבה, ומאוחר יותר נקרא על שם ערן שמיר, בן המושבה שנפל בלבנון בשנת 1997. שמיר, אשר שירת כסגן מפקד סיירת צנחנים, נפל במבצע מרכבות האלים בשנת 1997 - שני עשורים בדיוק לאחר נפילת אביו, דובי שמיר. בנוסף למוזיאון המושבה הוקם לזכרם של האב והבן מצפור דובי וערן שמיר על הגלבוע.
תצוגת המוזיאון

בתצוגת המוזיאון, המתפרסת על שתי קומות ומרתף, מוצגים חפצים אותנטיים מתקופת ראשית המושבה, ביניהם פריטי לבוש, צעצועים, ספרי לימוד, פריטי ריהוט, תשמישי קדושה מבית הכנסת הראשון, כלי עבודה, כלי בית וכלים חקלאיים.
המוזיאון כולל גם את באר האנטיליה ובית המשק של הברון, בו מוצגות תערוכות אמנות מתחלפות ותערוכת הקבע "תבנית נוף מולדתו" - קולז'ים של האמן ישראל לוי. בנוסף, המוזיאון מחזיק בארכיון ההיסטורי של המושבה, המשמש חוקרי ההתיישבות בארץ ישראל.
הערות שוליים

1 2 3 4  מוזיאון המושבה, מזכרת בתיה על-שם ערן שמיר, באתר מוזיאונים בישראל: הפורטל הלאומי
↑  מוזיאון המושבה ע"ש ערן שמיר, באתר המועצה המקומית מזכרת בתיה, ‏25 בינואר 2024
↑  משה כהן, ‏לשם ולתהילה: הצנחנים שנקראו ע"ש קרוביהם שנהרגו בעת שירותם הצבאי, באתר מעריב אונליין, 27 באפריל 2020
תאוצת הכובד

בתמונה ניתן לראות אזורים בכדור הארץ בהם תאוצת הכובד גדולה מהערך התאורטי (9.80665 מטר לשנייה בריבוע) (בכחול) ואזורים בהם היא נמוכה מערך זה (באדום), על פי מדידות של נאס"א
תאוצת הכובד של גוף היא קצב השינוי במהירותו כאשר הוא נמצא בנפילה חופשית בשדה כבידה.
תאוצת הכובד עומדת ביחס ישר למסת הגוף המחולל את שדה הכבידה אך היא אינה תלויה במסת הגוף הנופל. נהוג לסמן את תאוצת הכובד באות g, וערכה על פני השטח של כדור הארץ נע בין m/s²‏ 9.72 ל-m/s² ‏9.82 (מטר לשנייה בריבוע). עקב סיבוב כדור הארץ סביב צירו, עקב פחיסות כדור הארץ, ועקב הבדלים טופוגרפיים וגאולוגיים, ערכו של g על פני כדור הארץ שונה ממקום למקום בטווח האמור. יש לשים לב כי תאוצת הכובד מתייחסת לתאוצה הנגרמת על ידי כוח הכובד בלבד כשהיא חופשית מהתנגדות אוויר וגורמים אחרים.
גוף שעבר ממצב מנוחה למצב של נפילה חופשית בסמוך לפני כדור הארץ, יגיע לאחר השנייה הראשונה לנפילתו למהירות של כ-9.8 מטר לשנייה, בתום 3 שניות מהירותו תהיה גדולה פי שלושה, כלומר כ-29.4 מטר לשנייה, וכך הלאה. לאחר t שניות מהירותו תהיה כ-9.8t.
הנוסחה המלאה לחישוב תאוצת הכובד על פניו של גוף כדורי היא:
כאשר G הוא קבוע הכבידה האוניברסלי, M היא מסת הגוף המחולל את שדה הכבידה (לדוגמה - כדור הארץ) ו-R הוא המרחק ממרכז הכובד שלו. נוסחה זו נובעת ישירות מחוק הכבידה של ניוטון.
ערך תאוצת הכובד שהוזכר לעיל (m/s² ‏9.82) מתקבל מנוסחה זו אחר הצבת הערכים המתאימים כדלהלן:
ערכו של G, קבוע הכבידה האוניברסלי (מחושב ביחידות מטר, ק"ג, שנייה):
6.6742\times 10^{-11}{\frac {m^{3}}{s^{2}kg}}
ערכה של מסת כדור הארץ M (בקילוגרם):
5.9736\times 10^{24}kg
ערכו של R, רדיוס כדור הארץ ממרכזו ועד גובה פני הים (במטרים):
6.37101\times 10^{6}m
התוצאה היא:
g={\frac {GM}{R^{2}}}={\frac {(6.6742\times 10^{-11}{m^{3} \over s^{2}kg})(5.9736\times 10^{24}kg)}{(6.37101\times 10^{6})^{2}m^{2}}}=9.823{\frac {m}{s^{2}}}
גלילאו גליליי היה הראשון שטען כי אחר שזורקים גוף כלפי מעלה מהירותו הולכת ופוחתת בקצב קבוע, השווה לקצב בו היא גדלה כאשר הגוף נופל. שינוי המהירות מיוחס לכוח הפועל על הגוף, אותו זיהה אחר כך אייזק ניוטון ככוח הכובד. עד גלילאו נהוג היה לחשוב, כי לכל חומר יש "מצב טבעי", לדוגמה: המצב הטבעי של כדור הוא לנוע מטה כלפי כדור הארץ, או של הכוכבים לנוע בצורה מעגלית. גישה זו נתמכה על ידי אריסטו.
העובדה שתאוצת הנפילה החופשית איננה תלויה במסת הגוף הנופל אלא רק בעוצמת שדה הכבידה ידועה בשם "עקרון השקילות החלש" ועליה התבסס מאוחר יותר אלברט איינשטיין כאשר ניסח את "עקרון השקילות החזק" שהוא הבסיס לתורת היחסות הכללית.
עקרון השקילות החלש נובע מהחוק השני של ניוטון. אמנם עוצמת הכוח המופעל על הגוף הנופל עומדת ביחס ישר למסתו, ולכן ככל שמסתו גדולה יותר יפעל עליו כוח גדול יותר, אך תאוצת הכובד שלו תישאר בלתי תלויה במסתו שכן ככל שמסתו של גוף גדולה יותר נדרש כוח גדול יותר להאצתו.
במהלך משימת אפולו 15 ניצל האסטרונאוט דייוויד סקוט את הריק השורר על פני הירח והדגים לעיני מיליוני צופים שזמן הנפילה אינו תלוי במסת הגוף הנופל. הוא הטיל בו-זמנית פטיש ונוצה והראה כיצד שני הגופים נוחתים בו-זמנית על קרקע הירח. ניסוי כזה ניתן להדגים גם על פני כדור הארץ אם יבוצע בסביבת ריק.
תאוצת הכובד כתלות בגובה

כוח הכבידה שווה בכל נקודה על פני גוף בעל מבנה כדורי מושלם.
מבנה כדור הארץ קרוב יותר לאליפסואיד מאשר לכדור, ופני כדור הארץ אינם מעטפת כדורית מושלמת, ויש בהם הרים ועמקים. לפיכך, על אדם הנמצא על הר הגבוה מפני הים פועל כוח כבידה נמוך יותר משהיה פועל עליו בגובה פני הים או בעמק, כתוצאה מכך שמרחק גופו ממרכז כדור הארץ גדול יותר.
את כוח הגרביטציה כתלות בגובה ניתן לתאר בעזרת הנוסחה:
כאשר  {g_{h}} הוא ערך תאוצת הכובד בגובה h מעל פני הים,  {r_{e}} הוא הרדיוס הממוצע של כדור הארץ, ו-h הוא הגובה מעל פני הים. לדוגמה, ערך תאוצת הכובד נמוך בכ-0.03% על החרמון מאשר בתל אביב.
ערך תאוצת הכובד משתנה ממקום למקום גם כתוצאה מהבדלים בצפיפות הקרקע.
אנומליית כבידה

פער במיקום מסוים על פני כדור הארץ בין הערך הנמדד של הכבידה לבין הערך המחושב על בסיס המודל התאורטי מוגדר כאנומליית כבידה. אם כדור הארץ היה כדור מושלם עם צפיפות זהה, הרי שהכבידה הנמדדת הייתה זהה בכל מקום מדידה, באופן הניתן לחישוב באמצעות משוואה אלגברית פשוטה. עם זאת, כדור הארץ הוא בעל שטח פנים מחוספס והרכבו לא אחיד, כך ששדה הכבידה שלו מתעוות. הערך התאורטי של הכבידה יכול להיות מתוקן עבור גובה המדידה והשפעת השטח הקרוב, אך עדיין ימצאו הבדלים ביחס לערך הנמדד. אנומליית כבידה זו יכולה לגלות את מבני תת-הקרקע ואת צפיפותם. כך למשל, מסה של עפרה צפופה תחת פני השטח תוביל לאנומליה חיובית בגלל המשיכה המוגברת של העפרה.
מודלים תאורטיים שונים ינסו לחזות את הערכים השונים של הכבידה, ולכן אנומליית הכבידה מחושבת בהתאם למודל. אנומליית בוגה, אנומליית אוויר חופשי ואנומליית משיכה איזוסטזית מבוססות כל אחת על תיקונים תאורטיים שונים לערך הכבידה.
סקר כבידה מבוצע על ידי מדידה של אנומליות הכבידה במקומות רבים באזור שבו מתעניינים, תוך שימוש בכלי נייד בשם גרבימטר. ניתוח זהיר של מידע הכבידה מאפשר לגאולוגים להניח הנחות בדבר הגאולוגיה של תת-הקרקע.
אנומליית כבידה > שדה המודל והתיקונים

נקודת המוצא לשדה המודל היא אליפסואידית ההתייחסות הבינלאומית ( International Reference Ellipsoid) אשר ניתן להסיק ממנה עבור כל נקודה בכדור הארץ את הכבידה הנורמלית  {g_{n}}. התאמות נוספות של שדה המודל באות לידי ביטוי בתיקונים המוספים לכבידה הנמדדת או (בהתאמה) מוחסרים מהכבידה הנורמלית. כמינימום, אלו כוללים תיקוני טידאלים (גאות ושפל) -  {\Delta g_{tid}}, תיקון פני השטח (terrain correction) -  {\Delta g_{T}} ואת תיקון האוויר החופשי -  {\Delta g_{FA}}. תיקונים אחרים מוספים למודלי כבידה שונים. ההבדל בין הכבידה הנמדדת המתוקנת והכבידה הנורמלית היא אנומליית הכבידה.
הערות שוליים

↑  ניסוי הפטיש והנוצה במשימת אפולו 15
↑  BBC, Brian Cox visits the world's biggest vacuum chamber - Human Universe: Episode 4 Preview - BBC Two, YouTube, ‏24.10.2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4192182-3
כוונת טלסקופית

כוונת טלסקופית ליאופולד סימן 6 בעלת הגדלה משתנה של X3-X18
חייל משתמש בנשק ובו כוונת טלסקופית
כוונת טלסקופית לאופולד Mark 4 עם הגדלה פי 10, מותקנת על גבי רובה צלפים רמינגטון M24.
כוונת טלסקופית (המכונה גם טלסקופ כיוון) היא כוונת אופטית שנועדה להקל על קליעה וצליפה לטווחים ארוכים באמצעות הגדלת המטרה וסיוע בחישובי ירי בליסטיים.
מבנה

כוונת טלסקופית טיפוסית כוללת:
גוף הטלסקופ
מערכת עדשות המשתנה מכוונת לכוונת. כל כוונת טלסקופית כוללת:
עצמית: העדשה ממנה נצפה האובייקט. בעצמית נקלטת תמונה הפוכה, לכן מאחוריה מותקנת עדשה מהפכת. ישנן כוונות בהן העצמית מתכווננת לטווח.
עינית (או עדשת העין): החלק הסמוך ביותר לעין הצופה, דרכו הוא מביט בכוונת הטלסקופית. בחלק מהכוונות ניתן לכוון את העינית לעין היורה (כוונון דיאופטר).
לוח שנתות: ההתקן המשמש את היורה לשם הכיוון, אך גם לשם אומדן טווח למטרה וכאמצעי עזר למתן היסט עבור רוח או מטרה הנמצאת בתנועה. בכוונת טלסקופית טובה, קרני האור שמגיעות מהעצמית מתמקדות בדיוק במישור לוח השנתות, וכך נמנעת תופעה אופטית שלילית שנקראת "פרלקסה" - תזוזת תו המכוון ביחס למטרה, כאשר עין היורה אינה נמצאת באותו מקום ביחס לעינית.
ישנם טלסקופים בהם לוח השנתות הוכן באמצעות מתיחת שני חוטי מתכת דקים (שיטה זולה ופופולרית בטלסקופים פשוטים). כיום תהליך ייצור לוח השנתות מתבצע בשיטות מתקדמות יותר - שרטוט או צריבה על לוח זכוכית. שיטות מסוג זה יקרות יותר אך באמצעותן ניתן להאיר את לוח השנתות בתאורת לילה וכן הן מאפשרות תווי מכוון שונים מלבד כוונת צלב.
קיימים יצרנים רבים ודגמי טלסקופים רבים בהם עשרות צורות שונות של תווי מכוון, שנתות לאומדן טווח או "משפכי טווחים".
תוף הגבהה (או תוף טווחים ) ותוף צידוד : אמצעים אלו, הנקראים גם "תופי איפוס", מאפשרים לאפס את הכוונת בהתאם לתנאי הירי:
תנאי ציוד - התחמושת, כלי הירייה והמתאם.
המרחק למטרה, זווית כיוון כלי הירי ביחס לאופק או תנוחת הירי.
תנאים אטמוספיריים כמו טמפרטורה, לחות, לחץ ברומטרי ורוח.
כל "נקישה" שמתקבלת בהזזת התופים מציינת תזוזה בזווית מסוימת של הנפ"מ (נקודת פגיעה משוערת).
בחלק מהכוונות הטלסקופיות ישנם גם:
מסננים: עדשות שאותן מרכיבים על העינית בעת הצורך (סינוור או ערפל, למשל).
שמורת עין: עינית גומי המורכבת על העינית, מפחיתה את האור הנכנס מהצדדים אל העין ומקלה על היורה להתרכז במטרה. שמורת העין גם "כופה" על היורה לשמור מרחק ביטחון מהעינית. מרחק זה נדרש ברובים בעלי קליבר גדול (עקב רתיעת הרובה שבגללה הכוונת הטלסקופית מסכנת את עין היורה) ומפאת תכנון הכוונת הטלסקופית. ברגע שעינו של היורה אינה נמצאת במרחק הסטנדרטי מהכוונת מופיעים בשוליה "סהרונים" (צללים בצורת סהר).
מֵצל: שרוול מתכת המורכב מסביב לעצמית. ניתן להרחיקו על מנת להפחית את כמות האור הנופלת על פני העצמית - כך נמנע סינוור וגם החזר אור מהעצמית, שעלול לגלות את מיקומו של היורה.