stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טרייצ'ו קוסטוב
קוסטוב והקהילה היהודית

לאחר השתלטות הקומוניסטים על בולגריה, הופעל לחץ כבד על ידי הקומוניסטים היהודים לפרק את כל התנועות הציוניות. גאורגי דימיטרוב וטרייצ'ו קוסטוב נתנו בהזדמנויות שונות את הסכמתם המפורשת להמשך פעילותה של ההסתדרות הציונית. ב-1947, בעת דיון בפוליטביורו הבולגרי בהצעת הקומוניסטים היהודים לאיחוד כוחות ברחוב היהודי והקמת "חזית יהודית דמוקרטית" - שמשמעותה הייתה הפסקת פעילות התנועה הציונית, הודיע קוסטוב כי מניעת פעילות התנועה הציונית בבולגריה "איננה הגיונית". הצעת הקומוניסטים היהודים התקבלה תוך הסתייגויות ותיקונים.
בספטמבר 1947 נפתח "היריד הבינלאומי בפלובדיב" ובו היה ביתן ליישוב בארץ ישראל תחת דגל התנועה הציונית. קוסטוב ביקר ביריד, וציין כי ממשלת בולגריה מוכנה לרקום יחסים מסחריים עם ארץ ישראל.
העלייה מבולגריה, ודרכה

במהלך כהונתו כסגן ראש הממשלה, מונה קוסטוב לממונה מטעם ממשלת בולגריה על נושא הגירת היהודים. בהיותו ממונה גם על שירותי הביטחון, אישר קוסטוב את מעבר היהודים ממדינות שכנות דרך בולגריה, וכן את צירופם של 420 מיהודי בולגריה להפלגת הפאנים. קוסטוב ואנשיו ניהלו את המשא ומתן מול נציגי התנועות הציוניות, ד"ר ברוך קונפינו והמוסד לעלייה ב', ובראשם שייקה דן, מה שהוביל להסדרת העלייה ההמונית של יהודי בולגריה בשנים 1948 -1949.
כבר ב-1947 החלו שייקה דן ואפרים שילה, שליחי המוסד לעלייה ב', בקיום מגעים עם שלטונות בולגריה בנושא הסדרת העלייה לישראל. הם נעזרו בקשריו של ד"ר ברוך קונפינו עם אנגל פסקלב איש מנגנוני הביטחון הבולגרים והציעו תשלום במטבע אמריקני על כל עולה. באוגוסט 1947 התקבל אישור למעבר עולים מג'יורג'יו שברומניה ומרוסה שבבולגריה לנמל בורגס, ולהפלגתם בשתי ספינות לארץ ישראל. סטפן בוגדאנוב ראש שירות הביטחון הבולגרי אישר את ההפלגה בהנחייתו המפורשת של קוסטוב, ובאישורו של גאורגי דימיטרוב, ראש הממשלה. בסיוע הדוק של שירותי הביטחון הבולגריים הועברו 4,052 עולים מג'יורג'יו לבולגריה וב-26 בספטמבר הפליגו בשתי הספינות. 1,388 על ספינת המעפילים גאולה ו-2,664 על האונייה מדינת היהודים. הצלחת ההעפלה הובילה להרחבת מפעל העלייה מרומניה דרך בולגריה ולאישורו של קוסטוב להפלגת הפאנים.
עם הקמתה של מדינת ישראל גברו המאמצים להסדרת העלייה ההמונית של יהודי בולגריה והם רוכזו על ידי שייקה דן, אפרים שילה ובנימין ירושלמי אשר פעלו בעיקר מול קוסטוב ואנשיו. ב-16 באוגוסט 1948 הגיע לבולגריה מישראל, שליח השומר הצעיר מרדכי אורן ונועד עם קוסטוב. קוסטוב הצהיר במהלך הפגישה, כי הממשלה הבולגרית החליטה להתיר עלייה חופשית לישראל. הקומוניסטים היהודים, חברי חזית המולדת הבולגרית, פעלו להשתלטות על מפעל העלייה מחד והגבלת ממדיו מאידך. ב-22 בספטמבר 1948 זימן קוסטוב למשרדו את ראשי הקומוניסטים היהודים שכיהנו גם כראשי הקונסיסטוריה היהודית של בולגריה, הפרופסור ז'אק נתן ויצחק פראנסז והזהיר אותם רשמית לבל יתערבו בנושא העלייה מאחר שמדובר באינטרס בולגרי. קוסטוב הוסיף כי עליהם לשתף פעולה עם שייקה דן מתאם מבצע העלייה מטעם מדינת ישראל, וכי המשך ההפרעה למבצע יוביל לתוצאות אישיות חמורות. בהמשך ולמרות איומיו כלפי הקומוניסטים היהודים, הודיע קוסטוב לשייקה דן כי יש למנות ועדה מפקחת על נושא העלייה שתורכב משני נציגי הקונסיסטוריה (קומוניסטים) ומנציג התנועה הציונית. ברקע הדברים החלטת ממשלת רומניה לאסור את העלייה לישראל וביקורת ציבורית גוברת בחוגי הקומוניסטים בבולגריה בנושא התרת עליית היהודים. קוסטוב נתון היה גם לביקורת אישית מצד ראשי המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות בטענה שהוא מוביל קו לאומני בולגרי בדומה למדיניותו של יוסיף ברוז טיטו ביוגוסלביה. במצב עניינים זה לא נותרה לקוסטוב ברירה והוא נאלץ להתפשר בנושא מנגנון העלייה.
לאחר דין ודברים סוער של שייקה דן אל מול ראשי התנועה הציונית, התקבל התכתיב של קוסטוב והוקמה ועדה בת חמישה חברים אשר נשלטה בלעדית על ידי הקומוניסטים היהודים. למרות השתלטותם הרשמית של הקומוניסטים היהודים על מנגנון העלייה, נותר שייקה דן האחראי בפועל על ארגון העלייה מבולגריה ובשלהי ספטמבר דיווח לראשי ההסתדרות הציונית כי ניתן אישור להעלאת 20,000 מיהודי בולגריה עד סוף 1948.
לאחר מאסרו של קוסטוב וקבוצת מקורביו, חלה הקשחה בעמדת הממשלה הבולגרית כלפי העלייה לישראל. מבין העצורים גם בכירי מנגנוני הביטחון והמשטרה כגון סטפן בוגדאנוב ראש שירות הביטחון הבולגרי, אשר שימשו אנשי קשר מול שייקה דן ופעילי העלייה. עם זאת, העלייה מבולגריה הותרה עד 1952.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  שלמה שאלתיאל, מארץ הולדת למולדת, עלייה והעפלה מבולגריה ודרכה בשנים 1939 – 1949, הוצאת עם עובד, תל אביב, 2004, עמודים 215-216.
↑  משפט קוסטוב, חרות, 19 בדצמבר 1949.
↑  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, כרך ד' – מאחורי מסך הברזל, הוצאת דבר, תל אביב, 1969, עמוד 307.
1 2  שלמה שאלתיאל, מארץ הולדת למולדת, עמודים 224-228.
↑  יוסף בן, גולת בולגריה בחיסולה (1944-1949), בתוך: אנציקלופדיה של גלויות – יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 950.
↑  ארץ ישראל הנבנית ביריד הבינלאומי בפלובדיב, דבר, 9 באוקטובר 1947.
↑  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, כרך ד' – מאחורי מסך הברזל, עמוד 263.
↑  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, כרך ד' – מאחורי מסך הברזל, עמודים 271-275.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007441759405171  PLWABN: 9810626661805606  BnF: cb165072708 (data)  GND: 118987658  ISNI: 0000 0001 0984 5462  LCCN: n81109048  NKC: jn20000700948  SUDOC: 090941195  VIAF: 69729510   WorldCat (עם VIAF): 69729510
טעות מוחלטת ממוצעת

בסטטיסטיקה, טעות מוחלטת ממוצעת או שגיאה מוחלטת ממוצעת (Mean Absolute Error או בקיצור MAE) של אומד מודדת את ממוצע גודל ה"טעויות", כלומר ההבדל בין האומד לבין מה שנאמד. ההבדל נובע בגלל האקראיות או בגלל שהאומד לא לוקח בחשבון מידע שיכול לייצר אומד מדויק יותר. מחשבים אותה על ידי סכימת כלל השגיאות המוחלטות חלקי גודל הדגימה:
\mathrm {MAE} ={\frac {\sum _{i=1}^{n}\left|y_{i}-x_{i}\right|}{n}}={\frac {\sum _{i=1}^{n}\left|e_{i}\right|}{n}}
שימושים והשוואות

משתמשים במטריקה זאת בשביל להעריך נכונות ניבויים של מודלי למידת מכונה (בתחום זה הן נקראות מטריקות הערכה). מטריקת הערכה נפוצה אחרת בה נהוג להשתמש בהקשר זה היא טעות ריבועית ממוצעת (שר"ב). ההבדל ביניהם היא ש-שר"ב "מענישה" יותר (נותנת משקל רב יותר) עבור שגיאות גדולות יותר (זאת בשל ההעלאה בריבוע), ולכן יותר רגישה לחריגים חשודי טעות מאשר טעות מוחלטת ממוצעת. מטריקת ההערכה אחרת היא הפסד הובר, שהיא שילוב שתי המטריקות.
ערך זה הוא קצרמרבנושא סטטיסטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלבומי מחווה למדונה

צוות השחקנים של סדרת הטלוויזיה Glee הוציא Glee: The Music, The Power of Madonna בשנת 2010, מיני-אלבום מחווה, שזכה להערכה ביקורתית והצלחה מסחרית.
הערך אלבומי מחווה למדונה כולל את אלבומי המחווה המוקדשים לזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה, שיצאו במרוצת השנים. מאז הופעת הבכורה שלה בשנות ה-80, אמנים מגוונים הקליטו אלבומי מחווה עבורה. בעוד שהיא בעיקר אמנית פופ, דאנס ואלקטרוניקה, אלבומי המחווה שלה הוקלטו במגוון רחב של סוגות וסגנונות שונים, כולל אינסטרומנטלי, ג'אז, מוזיקת ילדים ומוזיקה קלה.
כמה אמנים שהופיעו באלבומים הללו, החל מתזמורת הפילהרמונית המלכותית, מאד'האוס, ואריאל פינק (אנ') ועד דה טייד (אנ'), אחיות צ'אפין (אנ') ולבנדר דיימונד (אנ'). אלבומים אלו הופצו דרך חברות תקליטים גדולות כמו יוניברסל מיוזיק גרופ וקולומביה רקורדס ועד חברות תקליטים עצמאיות כמו קלאופטרה רקורדס, צ'רי רד רקורדס ומינימל ויניל בין היתר.
חלק מאלבומי המחווה למדונה נבדקו ונסקרו על ידי מבקרי מוזיקה שונים ברחבי העולם, וזכו לתגובות חיוביות או שליליות כאחד. אלבומים בולטים כוללים את Glee: The Music, The Power of Madonna (2010), Through the Wilderness (2007) ו-Rockabye Baby! Lullaby Renditions of Madonna (2011) מסדרת התקליטורים Rockabye Baby!. בשנת 2011, פייפר באג רקורדס עשתה עיבוד מחודש לאלבום האולפן השלישי שלה, True Blue, בעוד שחברת התקליטים צ'ארלי רקורדס הוציאה סדרה של אלבומי מחווה למדונה.
ראו גם

Madonna, אלבום גרסאות כיסוי בהינדית מאת אלישה צ'ינאי
גרסאות כיסוי לשירי מדונה, ערך הכולל גרסאות כיסוי נבחרות לשירים של מדונה
המוזיאון האמריקאי לאמנות עממית

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גלריה, מוסד ללא כוונת רווח 
 כתובת:  2 Lincoln Square 
 מיקום:  מנהטן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 23 ביוני 1961
 תאריך פתיחה רשמי:  23 ביוני 1961 
 קואורדינטות:  40°45′42″N 73°58′41″W﻿ / ﻿40.7616°N 73.9781°W﻿ / 40.7616; -73.9781
 www.folkartmuseum.org
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיהמוזיאון לאמנות עממית(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיהמוזיאון לאמנות עממית
 
המוזיאון האמריקאי לאמנות עממית (אנגלית: The American Folk Art Museum) נוסד בשנת 1961.
כיום המוזיאון שוכן ברחוב 53 מערב באי מנהטן שבעיר ניו יורק, בארצות הברית. המוזיאון עבר למושבו הנוכחי ב-11 בדצמבר 2001.
במקור המוזיאון נקרא "המוזיאון לאמנות עממית של האמריקאים הראשונים" ( Museum of Early American Folk Arts). בשל קשיים תקציביים נאלץ המוזיאון, ב[שנות ה-70, למכור חלק ממוצגיו.
המוזיאון לכל אורך פעילותו הציג הן אמנות עממית מקורית, והן אמנות עממית עכשווית.
פארק הילדים (באר שבע)

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך הקמה:  16 ביולי 2017
 בעלות:  עיריית באר שבע
 נתונים ומידות
 שטח:  0.06 קמ"ר
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  האגוז 35, באר שבע
 שכונה:  שכונת נחל עשן
 קואורדינטות:  31°15′40″N 34°45′38″E﻿ / ﻿31.261192347574°N 34.760548385262°E﻿ / 31.261192347574; 34.760548385262
  אתר האינטרנט הרשמי של פארק הילדים
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת באר שבע מוגדלת) פארק הילדים(למפת באר שבע רגילה) פארק הילדים(למפת צפון הנגב רגילה) פארק הילדים(למפת צפון הנגב מוגדלת) פארק הילדים  he פארק הילדיםhe פארק הילדיםמפת  __ באר שבע (in English: Beersheba) [‌צפון הנגב‌]מצפון, ממזרח ומערב: __ מועצה אזורית בני שמעון (in English: Bnei Shimon Regional Council) ממזרח: __ עומר (יישוב) (in English: Omer, Israel), __ תל שבע (in English: Tel Sheva) מדרום: __ שגב שלום (in English: Shaqib al-Salam), __ מועצה אזורית מרחבים (in English: Merhavim Regional Council) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פארק הילדים הוא אזור מרגוע ומשחק בשכונת נווה מנחם בבאר שבע, למרגלות מוזיאון הילדים "לונדע".
היסטוריה

הפארק הוקם בשנת 2017 על ידי עיריית באר שבע בעלות שנאמדה בכ-35 מיליון שקלים, שחלקם הגיעו מתרומות וכן מתקציבי הפיס.
את הפארק תכנן האדריכל ישראל צויק. ישראל ובתו, ממשרד "צויק אדריכלות ועיצוב הסביבה בע‟מ", זכו בתחרות מול הגדולים במשרדי התכנון בארץ, כשהגישו לוועדה הבוחרת תוכנית שצוירה ונצבעה ביד של פארק חלומותיהם ובכך כבשו את לבם. ישראל צויק נפטר ב-3 ביולי 2015, בשבוע בו החלו עבודות ההקמה של הפארק.
שטח הפארק הוא 60 דונם ובמרכזו אגם המשתרע על פני 5,500 מ"ר, אליו הובאו בעלי חיים כגון דגי נוי וברווזים. הפארק כולל מתקני משחק, מתקני משחק נגישים לבעלי צרכים מיוחדים, הצללות, אמפיתיאטרון, מפל מים, מתקן אומגה, מתחם אניות פיראטים, שביל אופניים, שביל הליכה ואטרקציות נוספות.
לרשות באי הפארק ארבעה חניונים זמינים: שני חניוני הפארק, חניון בית ספר התיכון ע"ש דוד טוביהו וחניון מוזיאון "לונדע" ואף ניתן ומומלץ להגיע לפארק באמצעות תחבורה ציבורית
מכיוון שברחובות הסמוכים לפארק מתגוררים תושבים, ויש כוונה לאפשר להם לנהל את שגרת חייהם ללא הפרעה, חל איסור מוחלט לחנות בניגוד להסדרי חנייה ותנועה המופעלים באזור.
הערות שוליים

1 2  פארק הילדים, באתר עיריית באר שבע
ארגון המודיעין של משמרות המהפכה האסלאמית

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  איראן
 שיוך:  משמרות המהפכה האיראניים
 פיקוד
 מפקד נוכחי:  מוחמד כאזמי
 מפקדים:  חוסיין טאיב (2009-2022)
 
ארגון המודיעין של משמרות המהפכה האסלאמית (בפרסית: سازمان اطلاعات سپاه پاسداران انقلاب اسلامی) הוא ארגון מודיעין המזוהה עם משמרות המהפכה האסלאמית באיראן, שהוקם לאחר הבחירות לנשיאות איראן ב-2009, כתוצאה ממיזוג מספר יחידות מודיעין במשמרות המהפכה, ביוזמתו של המנהיג העליון של איראן עלי ח'מנאי.
מהקמתו ועד יוני 2022 חוסיין טאיב עמד בראש ארגון זה, עד שהוחלף על ידי מוחמד כאזמי שעומד כיום בראש הארגון. סגני ראש ארגון המודיעין של משמרות המהפכה הם חסן מוחק (משנת 2019) ומהדי סייארי (משנת 2016).
ראו גם

משרד המודיעין (איראן)
הערות שוליים

↑  Wege, Carl Anthony (2015). "Iran's Intelligence Establishment" (PDF). Journal of U.S. Intelligence Studies. 21 (2): 66. נבדק ב-15 בדצמבר 2016. {{cite journal}}:  (עזרה)
איטניום

| --- | --- |

מעבד איטניום דור ראשון, 733 מגה־הרץ, עם התקן קירור
 מידע כללי
 יצרן:  אינטל 
 השקה:  יולי 2001
 מידע טכני
 טרנזיסטורים:  מיליארד
 קצב שעון מרבי:  800 מגה־הרץ (דור 1)
 סט פקודות:  IA-64 
 
איטניום (באנגלית: Itanium) הייתה משפחה של מעבדי מחשבים בארכיטקטורת 64 ביט, שפותחה במשותף על ידי HP ואינטל, שהושקה ביוני 2001, ושווקה בעיקר עבור שרתים ארגוניים ומערכות מחשוב בעלות ביצועים גבוהים. פיתוח המעבד נמשך עשר שנים, בעלות של 5 מיליארד דולר.
בעת השקתו בשנת 2001, לאחר עשור של פיתוח, הביצועים של המעבד היו מאכזבים בהשוואה למעבדי RISC ו-CISC מבוססים יותר. יכולת האמולציה להפעלת יישומי x86 ומערכות הפעלה קיימות הייתה גרועה במיוחד. מערכות מבוססות איטניום יוצרו על ידי HP ויורשתה Hewlett Packard Enterprise (HPE) בתור קו שרתי ה-Integrity, ועל ידי מספר יצרנים אחרים. בשנת 2008, איטניום הייתה ארכיטקטורת המיקרו-מעבדים, בעלת 64 ביט, רק הרביעית בתפוצתה בשוק לשרתים ארגוניים, מאחורי x86-64, Power ISA (גרסה מתקדמת של ה-PowerPC של IBM) ו-SPARC.
בפברואר 2017, אינטל השיקה את הדור האחרון של המעבד, "Kittson", הוא שימש רק בשרתים למשימות קריטיות שייצרה חברת HPE. בשנת 2019, אינטל הודיעה כי הזמנות חדשות עבור Itanium יתקבלו עד ה-30 בינואר 2020, והמשלוחים ייפסקו עד ה-29 ביולי 2021.
האיטניום מעולם לא נמכר היטב מחוץ לשוק לשרתים ארגוניים ומערכות מחשוב בעלות ביצועים גבוהים, והארכיטקטורה הוחלפה בסופו של דבר על ידי ארכיטקטורת x86-64 (נקראת גם AMD64) של המתחרה AMD, מאחר שהיא הרחבה תואמת לארכיטקטורת 32 סיביות x86, המיושמת על ידי, למשל, קו מעבדי Xeon של אינטל וקו מעבדי Opteron של AMD.
היסטוריה > פיתוח המעבד

תכנון סדרת איטניום החלה ב־1994, על בסיס מחקר חלוצי של חברת HP על תכנוני VLIW ו-EPIC שהחל כבר ב-1989. HP הגיעה למסקנה שכבר לא משתלם ליצרני מערכות מחשוב ארגוניות יחידות לפתח בעצמם מיקרו-מעבדים קנייניים, ולכן היא שיתפה פעולה עם אינטל החל מ-1994 לפיתוח ארכיטקטורת IA-64, שנגזרת מ-EPIC. אינטל הייתה מוכנה להשקיע מאמצי פיתוח גדולים מאוד עבור IA-64, מתוך ציפייה שהמיקרו-מעבד שיתקבל ישמש את רוב יצרני המערכות הארגוניות ברחבי העולם, זאת במסגרת מאמציה להרחיב את פעילותה מעבר למחשב האישי לעולם המחשוב העסקי. HP ואינטל יזמו מאמץ פיתוח משותף גדול במטרה לספק את הגרסה הראשונה (שקיבלה את שם הקוד Merced) ב-1997, אך הוא נדחה מספר פעמים. גרסה זו כללה מהירויות שעון של 733 ו-800 מגה־הרץ ו־2 עד 4 מגה־בייט של זיכרון מטמון. היא תוכננה לתמוך במערכות הפעלה שונות. מחלונות של מיקרוסופט ועד ל-HP-UX של HP ולינוקס. המעבד היה הראשון של אינטל הפועל בארכיטקטורה המעבדת מידע בנתחים של 64 ביט ולא 32 ביט כמו שאר המעבדים של אינטל עד אז, ובמיוחד הזיאון (Xeon) שהיה פופולרי ליישומים ארגוניים באותה עת.
Merced תוכננה על ידי צוות של 500 איש בארצות הברית, אשר מאוחר יותר הודתה אינטל כי היה חסר ניסיון מספיק, וכלל מספר גדול של בוגרי אוניברסיטה טריים ללא ניסיון. מרכז הפיתוח של אינטל בחיפה פיתח כלי פיתוח וסימולציה כתמיכה לפתוח מערכת ההפעלה של המעבד. ג'ון קרופורד (מאינטל) היה הארכיטקט הראשי, בעוד גארי האק (מ-HP) היה סגנו. כבר בשלב מוקדם של הפיתוח היו חילוקי דעות בין HP ואינטל. אינטל רצתה לפתח חומרה ייעודית יותר עבור הוראות נקודה צפה, אך לאחר גילוי באג הפנטיום התקבלה עמדתה של HP להסיט מאמץ לכיוונים אחרים. באמצע 1996 התברר שגרסה גדולה מדי מבחינה פיזית להתאים לשטח השבב שתוכנן, "זה היה הרבה יותר גרוע מכל מה שראיתי בעבר", אמר קרופורד. ואנשי צוות הפיתוח נאלצו להפחית את המורכבות (ולפיכך את הביצועים) של תת-מערכות, כולל יחידת x86 וחיתוך מטמון L2 ל-96 KB. בסופו של דבר הוסכם שניתן להגיע ליעד הגודל רק על ידי שימוש בתהליך ייצור של 180 ננומטר במקום 250 ננומטר כפי שתוכנן במקור. בדור הראשון יותר מ-200 מיליון טרנזיסטורים. בכל שבב בעיות נוספות צצו אחר כך עם ניסיונות להאיץ את הנתיבים הקריטיים, מבלי להפריע למהירות המעגלים האחרים. בעקבות העיכובים בפיתוחו מונה בדצמבר 1998 מהנדס ישראלי שעבד בארצות הברית, גדי זינגר (סגן נשיא באינטל העלמית וראש חטיבת ה-Enterprise Processing Group) להיות מופקד על הפרויקט. בנוסף הוחלט להתחיל במקביל לפתח את הדור הבא של המעבד, שקיבל את שם הקוד "מקינלי". "Merced" הושלם ב-4 ביולי 1999, ובאוגוסט ייצרה אינטל את שבב הבדיקה השלם הראשון. ביולי 2000 הודיעה על עיכוב בהשקה, מאחר שהיא זקוקה ליותר זמן על מנת לבדוק את המעבדים החדשים.
היסטוריה > השקת הדור הראשון

במאי 2001 הציגה אינטל את מעבד האיטניום במסיבת עיתונאים, בו מסרה כי ארכיטקטורת ה-EPIC של המעבד יאפשר יכולות חדשות בעיבוד טרה-בייטים של נתונים, זירוז רכישות ועסקות מקוונות ועיבוד חישובים מורכבים. כאשר היא צופה שכ-25 יצרני מחשבים יציעו למעלה מ-35 דגמים עם המעבד, ומאות ספקי חומרה, תוכנה ויישומים יספקו מוצרים מבוססי מערכות איטניום תוך זמן קצר. בתחילת יוני 2001 החלו משלוחים ראשונים של שרתים עם המעבד ללקוחות. בין החברות שהשיקו מערכות המבוססת על המעבד (בנוסף ל-HP) היו דל, שהשיקה משיקה תחנת עבודה מסדרת Precision המבוססת על מעבד איטניום, וסיליקון גרפיקס, שהודיעה שתבטל קוי מוצרים מבוססים ארכיטקטורת MIPS לטובת האיטניום. גם חברת קומפאק הודיעה כי תפסיק לייצר ולשווק שרתים עם מעבדי DEC Alpha, לטובת שרתים עם מעבדי איטניום, זאת אף על פי שהניבו לה הכנסות בהיקף של 3.2 מיליארד דולר בשנת 2000 והיו בבעלותה בעקבות רכישת חברת דיגיטל ב-1998. בין החברות הנוספות שהודיעו שיתמכו במעבד היו חברות התוכנה אורקל ו-SAS, וחברת אבטחת המידע הישראלית אלדין, שהשיקה מערכת אבטחה המיועדת למוצרים ותוכנות מבוססי מעבד איטניום.
אולם, ביצועיו של האיטניום היו מאכזבים. במצב IA-64, ביצועיו היו טובים במעט מתכנון X86 מקביל, וכאשר הורץ קוד X86 הביצועים היו ירודים במיוחד – בסביבות 1/8 מביצועיו של מעבד X86 מקביל. הבעיה העיקרית הייתה זמן האחזור (latency) הגבוה במיוחד של מטמון השלב השלישי שלו, אשר גרם להפחתה דרמטית ברוחב הפס הניתן לשימוש. אינטל נאלצה להשתמש בפתרונות עוקפים לתכנון הבא שלהם, ובאותו זמן הורידה את זמני האחזור של המטמון הראשי והמשני למינימום של כל תכנון מודרני (פרט ל־Power4 של IBM). כמו כן, הם שדרגו את אפיק בעל 64 ביט ו־266 מגה־הרץ של האיטניום לאפיק של 128 ביט עם 400 מגה־הרץ, דבר ששילש את רוחב הפס של המערכת. בינואר בוצע השקה של שרתי HP המתבססים לראשונה על מעבדי מקינלי, ממשפחת האיטניום, בהם יישמו שיפורים אלו. בסך הכל נמכרו רק כמה אלפי יחידות של הדור הראשון.
היסטוריה > השקת הדור השני

הדור השני של שבבי איטניום ("איטניום 2") הושקו ביולי 2002, עם כ-100 יישומים המנצלים את יכולת העיבוד שלו, כולל יישומים המשתייכים לתחומי החישובים הטכניים הגבוהים, כגון תכנון הנדסי ומכני באמצעות מחשב, מדעי החיים ויצירת תכנים דיגיטליים. במצב IA-64, ביצועים במספרים שלמים היו הטובים ביותר מכל תכנון בזמן ההשקה, כאשר הביצועים בנקודה צפה היו שניים רק ל־Power4. מהירויות שעון וגודלי L3 היו 1 ג'יגה־הרץ עם 3 מגה־בייט ו־900 מגה־הרץ ו־1.5 מגה־בייט. ביצועי X86 אמנם שופרו אך עדיין פיגרו מאחורי מעבדי X86 רגילים; ביצועי איטניום 2 היו דומים לביצועי פנטיום 2 (שיצא לשוק ב־1998).
בינואר 2003 השיקה חברת סיליקון גרפיקס סדרת שרתים חדשה עם מערכת הפעלה לינוקס על בסיס "איטניום 2".
ביוני 2003 הושק תכנון איטניום 2 משופר, בגרסאות של 1.5 ג'יגה־הרץ עם 6 מגה־בייט L3, 1.4 ג'יגה הרץ עם 4 מגה־בייט, ו־1.3 ג'יגה הרץ עם 3 מגה־בייט. בזמן השחרור, גרסת ה־1.5 ג'יגה־הרץ השיגה את התוצאות הגבוהות ביותר של SpecFP ו־SpecInt למעבדים בודדים, מבין כל השבבים המופצים.
בנובמבר 2004 השיקה נאס"א מחשב על שכלל 10,200 מעבדי איטניום המבצעים 42.7 טריליון פעולות בשנייה. את המחשב ייצרה חברת "סיליקון גרפיקס", כאשר חברת הסטארט-אפ הישראלית וולטייר הייתה קבלן משנה שסיפק רשת תקשורת למחשב, בתקן אינפיניבנד.
היסטוריה > כישלון המעבד ופיתוח גרסאות נוספות

בשנת 2003, השיקה חברת AMD את מעבד Opteron, אשר יישם ארכיטקטורת 64 סיביות משלו בשם AMD64. ה-Opteron זכה להצלחה מהירה בשוק השרתים הארגוניים, מכיוון שהוא סיפק שדרוג קל מארכיטקטורת x86 והוא אומץ על ידי יצרנים מובלים דוגמת סאן מיקרוסיסטמס ו-IBM. בהשפעת מיקרוסופט, אינטל הגיבה על ידי הטמעת ארכיטקטורת ערכת ההוראות x86-64 של AMD במקום IA-64 שלה בסדרת מעבדי ה-Xeon שלה ב-2004, מה שהביא לסטנדרט דה-פקטו חדש בתעשייה. בפועל פיתחה אינטל את x86-64 עוד קודם, במקביל לאיטניום במקרה שייכשל.
חברת HP המשיכה לפתח ולשווק שרתים ומוצרי אחסון מסדרת אינטגריטי בהם בו מותקנים שבבי איטניום, כולל שרתים ברמה בסיסית שנמכרו במחיר של פחות מ-3,000 דולר. אך יצרנים אחרים עברו להתמקד בשיווק שרתים בארכיטקטורת x86-64. גם יצרני תוכנה החלו לנטוש את התמיכה באיטניום, בראשם חברת אורקל שטענה כי המעבדים הגיעו לסוף דרכם והודיעה במרץ 2011 כי תפסיק לפתח גרסאות חדשות של מסדי נתונים או יישומים ארגוניים שלה עבור מעבדי איטניום. HP תבעה אותה למשפט בטענה להפרת הסכם וזכתה.
ב-2006 הוחל באספקת הדור הבה של המעבד, בעל שם הקוד מונטצ'יטו (Montecito), בו היו מעל 1.72 מיליארד טרנזיסטורים. בנובמבר 2012 הושק הדור העשירי של משפחת מעבדי איטניום, שכונה Poulson, שהחליף את המעבד מהדור התשיעי, Tukwila, שהושק שנתיים וחצי קודם. בנוסף באותה עת הציגה אינטל גם את המשך מפת הדרכים שלה למשפחת מעבדי האיטניום, Kittson – הדור ה-11, שהיה הדור האחרון שפותח ויוצר.
מפרט

ברמה הבסיסית, התכנון של איטניום דומה לזה של RISC – ליבת הלוגיקה מכילה סט קטן של הוראות אשר תוכננו לרוץ מהר מאוד. האיטניום משתמש בתכנון אשר מאפשר הרצה של מספר ליבות באופן מקבילי בשביל להשיג מהירות נוספת. הדבר שבו פילוסופיית תכנון האיטניום שונה מ־RISC הוא הצורה שבה ההוראות מועברות ליחידות ליבה אלה.
בתכנון "חוסר־סדר" הרווח, מפענח מורכב בוחן כל הוראה בזמן שהיא עוברת דרך הצינור (pipeline) ורואה איזה מהן יכולה להתבצע במקביל במספר ליבות. למשל בסדרת הוראות שמבצעת A = B + C ו־D = F + G לא תהיה השפעה של ההוראות אחת על השנייה, לכן ניתן להזין אותם לשתי ליבות כדי שירוצו בו זמנית.
ניבוי של איזה קוד יכול להיות מחולק בדרך כזו הוא משימה מורכבת מאוד. במקרים רבים, ערכי הקלט של שורה אחת תלויים בערכי הפלט של שורה אחרת, אך רק אם תנאי מסוים מתקיים. למשל, נסתכל על אותה דוגמה מקודם בשינוי קל:
A = B + C; IF A==5 THEN D = F + G. במקרה כזה, החישובים נשארים זהים, אך הפעולה השנייה דורשת את התוצאות של החישוב הראשון כדי לדעת אם יש בכלל צורך בהרצתה.
במקרים כאלה, התוכנית שמובנת במעבד בדרך כלל "מנחשת" איזה מצב יתרחש. ברוב המקרים, פקודת התנאי IF תתבצע, בהנחה שהדוגמה שלנו תבצע ב־90 אחוז מהמקרים את החלק השני שלה, ולכן אפשר בבטחה להזינה לליבה אחרת. אולם, ניחוש מוטעה יכול להביא לירידה ניכרת בביצועים, כיוון שתוצאת החישוב נזרקת והמעבד ממתין לתוצאה הנכונה של החישוב להגיע. חלק גדול משיפור הביצועים במעבדים מודרניים נובע משיפור בלוגיקת החיזוי, אולם בתקופה האחרונה מגמת השיפורים החלה להאט.
במקום זאת, האיטניום מסתמך על המהדר שיבצע משימה זו. עוד לפני שהתוכנית מוזנת למעבד, המהדר מנתח את הקוד ומבצע את אותם סוגים של החלטות אשר היו מתבצעות בזמן ריצה על השבב עצמו. ברגע שהוא החליט איזה נתיבים לבחור, הוא אוסף את כל הפקודות שהוא יודע שניתן להריץ במקביל, אוגד אותם להוראה גדולה יותר בצורה כזו בתוכנית תחת ההגדרה VLIW.
העברת משימה זו מהמעבד למהדר היא בעלת מספר יתרונות. ראשית, המהדר יכול להשקיע יותר זמן בניתוח הקוד, יתרון שלמעבד אין כיוון שהוא חייב לסיים את המשימה כמה שיותר מהר. לכן גרסת המהדר יכולה להיות מדויקת באופן מהותי יותר מאשר אותו קוד אשר רץ דרך האלגוריתמים של המעבד. שנית, הניבוי של תוכנית המעגל החשמלי של המעבד היא מסובכת למדי, והעברת הניבוי למהדר מורידה את הסיבוכיות מהמעבד בצורה רבה. המעבד לא צריך יותר לנתח שום דבר; הוא פשוט מפרק את ההוראה לחלקים ומזין את חלקיה לליבות השונות. שלישית, ביצוע הניבוי על ידי המהדר היא "הוצאה" חד פעמית, לעומת הניבוי במעבד שמתרחש כל פעם שהתוכנית רצה.
החסרון בכך הוא שהתנהגות תוכנית שרצה, לא תמיד מובנת מאליו ולא נובעת ישירות מהקוד שאיתו נוצרה, ויכולה להשתנות מאוד כתלות במידע שמעובד. מעבד ממוצע יכול מעשית לבצע החלטות עיבוד לפי המידע אשר מועבר, לעומת המהדר שיכול רק לנחש זאת. מכך, זה אפשרי מאוד שהמהדר יטעה בניבוי שלו אפילו באופן יותר תדיר מאשר לוגיקה מקבילה הנמצאת על המעבד. לכן, תכנון ה־VLIW מסתמך רבות על הביצועים של המהדרים, פשרה המאפשרת להפחית את מורכבות החומרה של המעבד על חשבון הגדלת המורכבות של תוכנת המהדר.
יצחק פרידמן (הוסיאטין)

הרב יצחק פרידמן (ה'תר"ס, 1900 לערך – ט' באלול ה'תשכ"ח, 2 בספטמבר 1968) היה האדמו"ר האחרון בשושלת הוסיאטין.
תולדות חייו

נולד בהוסיאטין שבאוקראינה לרבי יעקב פרידמן, לימים האדמו"ר השלישי מחסידות הוסיאטין, בנו של ר' יצחק פרידמן מבוהוש, וחתנו של ר' ישראל פרידמן מהוסיאטין האדמו"ר השני מהוסיאטין, שהיה נכדו של ר' ישראל מרוז'ין. מצד סבתו (אם אביו) היה צאצא של ר' מנחם מנדל הגר מקוסוב, ר' משה לייב מסאסוב ואדמו"רים נוספים. מצד אמו היה צאצא של השרף ממוגלניצא, המגיד מקוז'ניץ ועוד. נקרא בשם "יצחק" על שם סבו מצד האב, מייסד חסידות בוהוש, שנפטר 4 שנים לפני לידתו.
חסידיו מספרים כי עוד מילדותו שקד על לימוד התורה. כל חייו חי ופעל בסמיכות אל סבו ואביו האדמו"רים מהוסיאטין.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה והקרבות בגליציה עבר עם אביו וסבו לעיר באד הומבורג הסמוכה לפרנקפורט, ולאחר מכן לווינה. גם לאחר המלחמה נותר יחד עימם בווינה.
בטבת תרצ"ז (1937) עלה לארץ ישראל עם אביו וסבו, והתגורר בתל אביב ברחוב ביאליק 19, שם היו גם בית הכנסת ובית מדרשו של סבו ולאחר מכן של אביו.
בי"ח בחשוון תשי"ז נפטר אביו ובצוואתו לא מינה אדמו"ר ממשיך. ר' יצחק סירב להפצרות החסידים לכהן כאדמו"ר ועל כן אמו החלה לקבל את החסידים ולשמש מעין אדמו"ר. לאחר פטירתה בי"ג בכסלו תשי"ט נענה לבקשות החסידים והחל לכהן כאדמו"ר הרביעי והאחרון לחסידות הוסיאטין.
ר' יצחק היה צנוע בהליכותיו, ובשל היותו רווק גם לא חבש את השטריימל הרוז'ינאי הידוע לראשו.
ר' יצחק לא נישא מעולם, ולאחר פטירתו חדלה להתקיים שושלת אדמו"רי הוסיאטין.
ר' יצחק נפטר בט' באלול תשכ"ח (1968) ונקבר בבית הקברות היהודי העתיק בטבריה בסמוך לקבר אביו וסבו.
לאחר פטירתו ניהל את החסידים אחיינו, ר' מרדכי באומינגר שהיה מתוועד עימם בימי היארצייט של אבותיו ונושא שיחות משלו.