stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דז ווקר
קריירת משחק

ווקר החל את הקריירה בקבוצת הנוער של נוטינגהאם פורסט. כחודשיים לסיום עונת 1983/1984, כשהוא בן 18 בלבד, זכה ווקר לארבע הופעות ליגה ראשונות במדי הקבוצה הבוגרת, אותה אימן אז בריאן קלאף, שהיה ידוע בשילוב צעירים בקבוצה.
החל מעונת 1985/1986 היה ווקר לבלם מוביל בקבוצה. עונה אחר כך, אף זכה בתואר כדורגלן העונה של המועדון. במשך שבע עונות הוביל ווקר את הגנת נוטינגהאם, ובעונת 1988/1989 אף זכה עם הקבוצה בשני גביעים - גביע פול ממברס, לאחר ניצחון בגמר על אברטון 4-3 בהארכה, וגביע הפוטבול ליג, לאחר ניצחון בגמר 3-1 על לוטון טאון. נוטינגהאם חיפשה זכייה בגביע שלישי באותה העונה, אך הפסידה לליברפול בחצי גמר גביע ה-FA, במשחק חוזר לאחר ביטולו של המועד המקורי עקב אסון הילסבורו. עונה אחר כך שמרה קבוצתו של ווקר על גביע הפוטבול ליג עם 1-0 בגמר על אולדהאם אתלטיק, ובפעם השנייה זכה ווקר בתואר כדורגלן העונה של הקבוצה.
בעונת 1991/1992 הניפה פעם נוספת את גביע פול ממברס, עם 3-2 בהארכה על סאות'המפטון בגמר, בעוד ווקר זכה בפעם השלישית בתואר שחקן העונה של נוטינגהאם. באותה עונה, במשחק ליגה מול לוטון טאון שנערך ב-1 בינואר 1992, כבש ווקר את השער היחיד בקריירה במשחק רשמי, כשהקבוצות נפרדו בשוויון 1-1. בתום העונה
לאחר טורניר יורו 1992, ובתום תשע עונות בנוטינגהאם פורסט, מתוכן שבע כשחקן הרכב קבוע, נמכר ווקר לסמפדוריה מהסרייה א' תמורת כמיליון וחצי ליש"ט. הקבוצה של המאמן השוודי סוון-יוראן אריקסון שהעפילה עונה קודם לכן לגמר גביע אירופה לאלופות. ווקר שיחק בקבוצה בעונת 1992/1993 בלבד, בה סיימה הקבוצה במקום השביעי בטבלה. על אף שהיה שחקן הרכב קבוע וזכה לשלושים הופעות ליגה, תופקד ווקר לעיתים קרובות בעמדה זרה לו, עמדת המגן.
בתום עונה אחת באיטליה, חזר ווקר לאנגליה וחתם בשפילד ונסדיי של המאמן טרוור פרנסיס, ששיחקה אז בפרמייר ליג. סכום ההעברה עמד על כ-2.7 מיליון ליש"ט. במשך שמונה עונות, ותחת שמונה מאמנים שונים, היה ווקר לאחד משחקניה היציבים והטובים של שפילד. הוא היה לשחקן הרכב למשך כל תקופתו בקבוצה, ובסך הכל ערך מעל ל-300 הופעות ליגה במדיה של הקבוצה. הוא זכה לאהדה רבה בקרב אוהדי הקבוצה, ובעונה הראשונה שלו במדיה אף זכה בתואר כדורגלן העונה של הקבוצה. בתום עונת 1999/2000, העונה השביעית שלו במועדון, נשרה הקבוצה לליגת המשנה מהמקום ה-19 בטבלה. ווקר נותר בקבוצה לעונה אחת בליגת המשנה, עונת 2000/2001 שהסתיימה באופן מאכזב במקום ה-17 מתוך 24. ירידת הליגה, היכולת החלשה והקשיים הכלכליים המתגברים של שפילד, הביאו אותה להתיר את חוזהו של ווקר בתום העונה ולהפכו לשחקן חופשי.
במהלך עונת 2001/2002 נעדר ווקר ממשחק פעיל. הוא התאמן תקופה קצרה בקבוצת ברטון אלביון, אותה אימן חברו לשעבר בנוטינגהאם נייג'ל קלאף, והשתתף במשחק צדקה במדיה של ניו יורק מטרוסטארס מול די.סי. יונייטד לנפגעי פיגועי 11 בספטמבר. פול הארט, מי שאימן אז את נוטינגהאם פורסט, הציע לווקר לחזור ולהתאמן בקבוצה, שהתקשתה אז בתחתית ליגת המשנה. ווקר קיבל את ההצעה, ולקראת עונת 2002/2003 חזר רשמית לקדנציה שנייה במדי מועדון נעוריו. במשך שתי עונות היה ווקר שחקן הרכב בקבוצה, עד שבאוגוסט 2004, בגיל 39, פרש ממשחק פעיל.
קריירת משחק > נבחרת אנגליה

ווקר ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת אנגליה ב-14 בספטמבר 1988, תחת המאמן בובי רובסון, כשעלה מהספסל במקומו של טוני אדמס במהלך משחק ידידות מול דנמרק. אנגליה ניצחה בסיום בתוצאה 1-0. תוך זמן קצר הצליח ווקר לתפוס את עמדת הבלם הראשון, עליה התחרה עם שחקנים בכירים ובהם אדמס, מארק רייט וטרי בוצ'ר. ווקר ערך שש הופעות במסגרת מוקדמות מונדיאל 1990, ובכולן שמרה נבחרתו על רשת נקייה.
ווקר זומן על ידי רובסון לטורניר מונדיאל 1990 באיטליה, ופתח בהרכב בכל שבעת משחקיה של אנגליה בטורניר. אנגליה צלחה את שלב הבתים מהמקום הראשון, תוך שהיא סופגת שער אחד בלבד. ווקר שמר על מקומו בשלבי הנוקאאוט, כשאנגליה גברה 1-0 בהארכה על בלגיה בשמינית הגמר, 3-2 בהארכה על קמרון ברבע הגמר, והודחה לבסוף בחצי הגמר בדו-קרב בעיטות עונשין, על ידיגרמניה המערבית. ווקר עלה בהרכב גם בהפסד 2-1 לאיטליה המארחת במשחק על המקום השלישי. על אף שלא זכה למקום בנבחרת הטורניר, זכה ווקר לתשואות רבות על הופעותיו במהלך הטורניר.
עם פרישתו של בוצ'ר מהנבחרת לאחר הטורניר, ולאחר מינויו של גרהאם טיילור לתפקיד המאמן, היה ווקר לשחקן המרכזי בחוליה האחורית של אנגליה. ווקר העפיל עם נבחרתו ממוקדמות יורו 1992, וזומן על ידי טיילור לטורניר הגמר בשוודיה. ווקר פתח בהרכב ושיחק לאורך כל משחקיה של אנגליה בשלב הבתים. בשני המשחקים הראשונים סייע לנבחרתו לשמור על רשת נקייה עם שתי תוצאות תיקו 0-0 רצופות, מול דנמרק ומול צרפת. במשחק השלישי הפסידה אנגליה 2-1 למארחת שוודיה, ונותרה במקום האחרון בבית ללא ניצחון. הופעותיו של ווקר בטורניר זכו לשבחים, על רקע הביקורת על יכולתה הכללית של הנבחרת.
האמון הרב שנתנו בו מאמניו, וריבוי המשחקים הבינלאומיים של אנגליה באותן השנים, הפכו את ווקר לכדורגלן האנגלי שמגיע לחמישים הופעות בינלאומיות בזמן הקצר ביותר. הוא השלים את ההישג בתוך מעט יותר מארבע שנים, ב-18 בנובמבר 1992 בניצחון הביתי 4-0 על טורקיה במוקדמות מונדיאל 1994. ווקר שותף עד אז ב-50 מתוך 53 משחקיה הבינלאומיים האחרונים של נבחרתו.
טורניר המוקדמות היה לנקודת מפנה בקריירה הבינלאומית של ווקר, שהחל להפגין יכולת חלשה במדי הנבחרת ולאבד ממעמדו בחוליית ההגנה האנגלית. ב-28 באפריל 1993 פגשה אנגליה את הולנד. ארבע דקות לסיום, כשאנגליה צעדה ביתרון 2-1, ניצל מארק אוברמארס את מהירותו, חלף על פני ווקר וחדר לרחבה. ווקר הכשיל את אוברמארס ברחבה, גרם לפנדל שבוצע בהצלחה והולנד השיגה שוויון 2-2 בסיום. חודש אחר כך, במשחק חוץ מול פולין, שוב נכנע ווקר למהירות של שחקן יריב, הפעם דריוש אדמצ'וק והקשית פנימה מעל השוער כריס וודס. המשחק הסתיים בשוויון 1-1. ארבעה ימים חלפו, ושוב אנגליה איבדה נקודות, הפעם עם הפסד 2-0 לנורווגיה בחוץ. לווקר, שהתקשה באופן ברור להתמודד עם שינוי השיטה של טיילור, היה חלק משמעותי בשער הראשון. לאחר שביצע עבירה סמוך לדגל הקרן, עצר כדי להתווכח עם שופט המשחק בזמן שנורווגיה ביצעה תרגיל בעיטה חופשית מהיר שהסתיים בשער נגיחה של אויבינד ליאונרדסן.
לאחר שהחמיץ שני משחקים חשובים במסגרת המוקדמות, חזר ווקר להרכב נבחרתו בנובמבר 1993 למשחקה האחרון של אנגליה בטורניר, מול סן מרינו. אנגליה ניצחה בסיום 7-1, שלא הספיק לה כדי לעלות למונדיאל 1994 בעקבות ניצחונה של הולנד במשחק המקביל. היה זה משחקו האחרון של טיילור בתפקיד, ומחליפו טרי ונבלס מעולם לא זימן את ווקר לסגל, ובכך הסתיימה הקריירה הבינלאומית של ווקר בגיל 27 בלבד. בתוך כחמש שנים שותף ווקר ב-59 משחקים בינלאומיים מתוך 64 שערכה נבחרתו, יחס מרשים שמצביע על כך שווקר היה לאחד משחקניה המובילים באותן השנים של נבחרת אנגליה.
תארים

גביע הפוטבול ליג (2): 1988/1989, 1989/1990
גביע פול ממברס (2): 1988/1989, 1991/1992
סטטיסטיקות > מועדונים

* הטור "אחר" כולל את משחקיו של ווקר בגביע פול ממברס, בפלייאוף ההעפלה לליגה הבכירה באנגליה ובגביע האינטרטוטו
| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים | בגביע> הופעות | בגביע> שערים | בגביע הליגה> הופעות | בגביע הליגה> שערים | אחר> הופעות | אחר> שערים | סה"כ> הופעות | סה"כ> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1983/1984 | נוטינגהאם פורסט | אנגליהליגת העל האנגלית | 4 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 4 | 0 |
| 1984/1985 | נוטינגהאם פורסט | אנגליהליגת העל האנגלית | 3 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 3 | 0 |
| 1985/1986 | נוטינגהאם פורסט | אנגליהליגת העל האנגלית | 39 | 0 | 2 | 0 | 2 | 0 | — | — | 43 | 0 |
| 1986/1987 | נוטינגהאם פורסט | אנגליהליגת העל האנגלית | 41 | 0 | 1 | 0 | 6 | 0 | — | — | 48 | 0 |
| 1987/1988 | נוטינגהאם פורסט | אנגליהליגת העל האנגלית | 35 | 0 | 5 | 0 | 3 | 0 | 1 | 0 | 44 | 0 |
| 1988/1989 | נוטינגהאם פורסט | אנגליהליגת העל האנגלית | 34 | 0 | 5 | 0 | 6 | 0 | 3 | 0 | 48 | 0 |
| 1989/1990 | נוטינגהאם פורסט | אנגליהליגת העל האנגלית | 38 | 0 | 1 | 0 | 10 | 0 | 2 | 0 | 51 | 0 |
| 1990/1991 | נוטינגהאם פורסט | אנגליהליגת העל האנגלית | 37 | 0 | 10 | 0 | 4 | 0 | 2 | 0 | 53 | 0 |
| 1991/1992 | נוטינגהאם פורסט | אנגליהליגת העל האנגלית | 33 | 1 | 4 | 0 | 9 | 0 | 6 | 0 | 52 | 1 |
| 1992/1993 | סמפדוריה | איטליהסרייה א' | 30 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 30 | 0 |
| 1993/1994 | שפילד ונסדיי | אנגליהפרמייר ליג | 42 | 0 | 4 | 0 | 7 | 0 | — | — | 53 | 0 |
| 1994/1995 | שפילד ונסדיי | אנגליהפרמייר ליג | 38 | 0 | 3 | 0 | 2 | 0 | — | — | 43 | 0 |
| 1995/1996 | שפילד ונסדיי | אנגליהפרמייר ליג | 36 | 0 | 1 | 0 | 4 | 0 | 3 | 0 | 44 | 0 |
| 1996/1997 | שפילד ונסדיי | אנגליהפרמייר ליג | 36 | 0 | 4 | 0 | 1 | 0 | — | — | 41 | 0 |
| 1997/1998 | שפילד ונסדיי | אנגליהפרמייר ליג | 38 | 0 | 3 | 0 | 2 | 0 | — | — | 43 | 0 |
| 1998/1999 | שפילד ונסדיי | אנגליהפרמייר ליג | 37 | 0 | 3 | 0 | 2 | 0 | — | — | 42 | 0 |
| 1999/2000 | שפילד ונסדיי | אנגליהפרמייר ליג | 37 | 0 | 4 | 0 | 4 | 0 | — | — | 45 | 0 |
| 2000/2002 | שפילד ונסדיי | אנגליהליגת המשנה האנגלית | 43 | 0 | 2 | 0 | 5 | 0 | — | — | 50 | 0 |
| 2002/2003 | נוטינגהאם פורסט | אנגליהליגת המשנה האנגלית | 31 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 2 | 0 | 33 | 0 |
| 2003/2004 | נוטינגהאם פורסט | אנגליהליגת המשנה האנגלית | 25 | 0 | 2 | 0 | 1 | 0 | — | — | 28 | 0 |
| 2004/2005 | נוטינגהאם פורסט | אנגליהליגת המשנה האנגלית | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | — | — | 1 | 0 |
| סך הכל קריירה | סך הכל קריירה | סך הכל קריירה | 671 | 1 | 54 | 0 | 68 | 0 | 19 | 0 | 812 | 1 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת אנגליה> שנה | נבחרת אנגליה> הופעות | נבחרת אנגליה> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1988 | 2 | 0 |
| 1989 | 11 | 0 |
| 1990 | 15 | 0 |
| 1991 | 10 | 0 |
| 1992 | 12 | 0 |
| 1993 | 9 | 0 |
| סה"כ | 59 | 0 |
וינסנט אניימה

אניימה בועט פנדל במדי הפועל תל אביב, 2010
אניימה במהלך אימון במדי בני יהודה, 2007
וינסנט אניימה (באנגלית: Vincent Enyeama; נולד ב-29 באוגוסט 1982) הוא כדורגלן עבר ניגרי ששיחק בעמדת השוער. משיאני ההופעות של נבחרת ניגריה בכל הזמנים, שני רק לאחמד מוסא.
נבחרת ניגריה

אניימה זומן לסגל נבחרת ניגריה כשוער מחליף לקראת מונדיאל 2002. במהלך הטורניר שיחק במשחק אחד, ושמר על רשת נקייה מול נבחרת אנגליה. מאז הפך אניימה לשוערה הראשון של הנבחרת, ובמדיה פתח בהרכב בכל משחקי גביע אפריקה לאומות 2004.
בזכות כושרו ותפקודו הטובים כשוער הצליחה נבחרת ניגריה להגיע עד לחצי גמר גביע אפריקה לאומות 2006, בה הפסידה 0–1 לנבחרת חוף השנהב ולבסוף זכתה במקום השלישי. לאחר הטורניר חזר אניימה לישראל לאחר שנודע עליו בעיתוני ניגריה בתור "הגיבור הלאומי" ופגש לראשונה את בתו שנולדה בזמן שהתאמן באליפות אפריקה.
אניימה השתתף עם נבחרתו במונדיאל 2010 שנערך בדרום אפריקה. הוא הצטיין במשחק הראשון של ניגריה, בו הפסידה 0–1 לנבחרת ארגנטינה, כאשר עצר מספר כדורים, ארבעה מתוכם של ליונל מסי. בסוף המשחק הוכתר על ידי פיפ"א כאיש המשחק. אניימה המשיך להרשים במשחק השני נגד יוון עם מספר הצלות, אך טעות שלו הביאה לשער הניצחון של היוונים. למרות זאת נבחר שוב אניימה לאיש המשחק. המשחק השלישי, מול קוריאה הדרומית הסתיים בתוצאה 2–2, וניגריה סיימה את דרכה בטורניר.
ב-10 בפברואר 2013 זכה אניימה עם נבחרת ניגריה בגביע אפריקה לאומות 2013, לאחר ניצחון 1–0 על נבחרת בורקינה פאסו במשחק הגמר. הזכייה בגביע אפריקה העניק לניגריה השתתפות בגביע הקונפדרציות 2013 וגם בטורניר זה עמד אניימה בשער הנבחרת שהודחה בשלב הבתים לאחר ניצחון בודד על טהיטי.
אניימה שימש כשוער הראשון של הנבחרת גם במונדיאל 2014, והצליח לשמור על רשת נקייה בשני משחקיה הראשונים, שהעניקו לה ארבע נקודות. במשחק השלישי הפסידה ניגריה 2–3 לארגנטינה, תוצאה שלא מנעה העפלה לשמינית הגמר. בשמינית הגמר נגד צרפת, יציאה לא טובה של אניימה לכדור קרן הובילה לשער הראשון של הצרפתים, בדרך להפסד 0–2 וסיום דרכה של ניגריה בטורניר.
ב-16 במרץ 2015 ערך אניימה את ההופעה ה-100 שלו במדי נבחרת ניגריה, במשחק מול נבחרת אוגנדה.
ב-8 באוקטובר 2015 הודיע אניימה על פרישתו מהנבחרת, לאחר ששיחק במדיה 13 שנים וערך 101 הופעות בינלאומיות.
עד נובמבר 2021 היה שיאן ההופעות בנבחרת, אז עבר אותו אחמד מוסא.
תארים

גביע אפריקה לאומות – 2013
אליפות ניגריה – 2001, 2002, 2003
אליפות אפריקה לקבוצות – 2003, 2004
אליפות – 2009/2010
גביע המדינה – 2009/2010, 2010/2011
אליפות – 2012/2013
כדורגלן העונה בישראל: 2008/2009
תוכנית החלל הסינית

תוכנית החלל הסינית כוללת תוכניות מאוישות ולא-מאוישות לחקר החלל ומערכת השמש של הרפובליקה העממית של סין.
היסטוריה

תוכנית החלל של סין החלה את דרכה בשנת 1968 במטרה ליצור מערכת גרעינית מרתיעה בעקבות הפיצול הסיני-סובייטי בשנת 1960. היא התבססה על עבודתו של צ'יין שואה-סן, שנחשב לאבי התוכנית, לאחר שגורש מארצות הברית. הלוויין הראשון של הרפובליקה העממית של סין, דונגפאנג הונג 1, שוגר לראשונה בשנת 1970, ובשלושים השנים הבאות שוגרו מעל 50 לווייני דונגפאנג הונג.
תוכנית החלל המאוישת של סין נוצרה בשנת 1968. מטרת פרויקט 714 של התוכנית הייתה להציב טייקונאוט סיני בחלל על גבי שוגואנג 1 עד 1973. לשם כך נבחרו 19 טייסים במרץ 1971, כאשר על גבי השוגואנג 1 יש מקום לשני אנשים. התוכנית בוטלה רשמית ב-13 במאי 1972 מסיבות כלכליות. בשנת 1974 שוגר לוויין FSW שהיה לווין ריגול עם יחידת נחיתה.
היסטוריה > תוכנית שנג'ואו

בשנת 1992 ניתן אישור ומימון לפרויקט 921 אשר תוכנן לשגר חללית מאוישת לחלל. במסגרת הפרויקט, תוכנית שנג'ואו, שוגרו חמש חלליות לא מאוישות וארבע חלליות מאוישות: שנג'ואו 1 נשלחה ב-20 בנובמבר 1999 והייתה חללית לא מאוישת ניסויית, שנג'ואו 2 שוגרה ב-9 בינואר 2001 ונשלחה עם בעלי חיים כדי לבדוק את השפעות החלל עליהם, שנג'ואו 3 נשלחה ב-25 במרץ 2002 ובה שכנה בובת ניסוי, שנג'ואו 4 נשלחה ב-29 בדצמבר 2002 ובה שכנה בובת ניסוי וכן נערכו עליה מספר ניסויים מדעיים. השיגור המאויש הראשון התבצע על גבי החללית שנג'ואו 5 ששוגרה לחלל ב-15 באוקטובר 2003 ועליה היה הטייקונאוט הסיני הראשון, יאנג ליוויי, שהקיף את כדור הארץ 14 פעמים. כעבור שנתיים, ב-12 באוקטובר 2005, נשלחה לחלל חללית מאוישת נוספת, שנג'ואו 6, שעל סיפונה היו שני אנשי צוות, פֵיי ג'וּ'נְלונְג ונְיֵה הָאיְשֶׁנְג, ששהו בחלל חמישה ימים. ב-25 בספטמבר 2008 שוגרה שנג'ואו 7 כשעליה שלושה אנשי צוות, יומיים לאחר מכן, ב-27 בספטמבר ביצע הטייקונאוט ג'אי ג'יגאנג (אנ') הליכת חלל במשך כרבע שעה, במהלכה הכניס לתוך החללית דגימות של חומר סיכה שהושארו מחוץ לחללית בעת ההמראה. הוא וחברו ליו בומינג, ששהה בחלק הלא מדוחס של החללית, לבשו חליפת חלל מיוחדת מתוצרת סין שהיה זה עבורה הניסוי הראשון בתנאי חלל אמיתיים.
ב-31 באוקטובר 2011 שוגרה החללית הלא מאוישת שנג'ואו 8 שהדגימה התחברות אוטומטית ממרכז השליטה בכדור הארץ לטיאנגונג 1 ששוגרה לחלל באותה שנה. ב-16 ביוני 2012 שוגרה החללית שנג'ואו 9 ועליה שלושה אנשי צוות שכלל גם טייקונאוטית סינית ראשונה, ליו יאנג, וב-16 ביוני 2013 שוגרה שנג'ואו 10 שהתחברה באופן אוטומטי על ידי מרכז השליטה בכדור הארץ ובאופן ידני על טייס החללית אל תחנת החלל הסינית הראשונה, טיינגונג 1. בספטמבר 2016 סין שיגרה את טיינגונג 2, תחנת החלל השנייה שלה, אליה שוגרה ב-17 אוקטובר 2016 החללית שנג'ואו 11 עם שני טייקונאוטים.
היסטוריה > התוכנית לחקר הירח

בפברואר 2004 החלו הסינים ליישם באופן מעשי את הנחיתה הבלתי מאוישת שלהם על הירח במסגרת פרויקט לחקר הירח.
התוכנית כוללת ארבעה שלבים:
השלב הראשון: מקפות סביב הירח
השלב השני: נחיתה רכה על פני השטח
השלב השלישי: משימות להחזרת דוגמיות קרקע מהירח
השלב הרביעי: מעבדה רובוטית לחקר הקוטב הדרומי של הירח.
השלב הראשון החל ב־24 באוקטובר 2007 כששוגרה הגשושית צ'אנג-אה 1, שמיפתה את כל הירח בתצלומיו ועלותו הסתכמה ב-170 מיליון דולר. לאחר פעילות מוצלחת סביב הירח הגשושית ביצעה התרסקות יזומה על פני הירח ב-1 במרץ 2009.
ב-6 באוקטובר 2010 שוגרה החללית צ'אנג-אה 2 להמשך מחקר סביב הירח כחלק מההכנות לשלב השני של הנחיתה על הירח. ב-2 בדצמבר 2013 שוגרה החללית צ'אנג-אה 3 לנחיתה רכה על הירח.
ב-14 בדצמבר 2013 נחתה החללית בהצלחה על פני הירח במפרץ הקשתות.
השלב השלישי של איסוף דגימות הקרקע מפני הירח צפוי היה להסתיים לפני 2020. עם זאת, סדרת תקלות טכניות שאירעו ברכב האיסוף במהלך חודש ינואר 2014 הביאו לניתוק הקשר עמו ולהכרזה על השבתתו הסופית ב-13 בפברואר אותה שנה.
ב-3 בינואר 2019 הנחיתה סין את הגשושית צ'אנג-אה 4 במכתש פון קרמן בצד הרחוק של הירח. זוהי הנחיתה הרכה הראשונה אי-פעם בצד הרחוק של הירח.
היסטוריה > תוכנית לחקר מאדים

ב-8 בנובמבר 2011 שוגרה הגשושית הסינית יינגהו-1 (גחלילית) יחד עם הגשושית הרוסית פובוס-גרנט מבייקונור על גבי משגר זניט ותוכננה להקיף את מאדים במשך שנתיים. זמן קצר לאחר השיגור חל כשל בשלב במנוע של פובוס-גרנט, ושתי הגשושיות (פובוס-גרנט ויינגהו-1) נותרו במסלול סביב כדור הארץ. לאחר עשרה ימים של ניסיונות לפתור את הבעיה, הודיעה סוכנות החלל הסינית ב-17 בנובמבר 2011 כי היא מגדירה את המשימה ככישלון.
מאז הכישלון של יינגהו-1, סוכנות החלל הסינית יצאה למשימת טיאנוֶון-1. ב-23 ביולי 2020, שיגרה סין את טיאנוֶון-1, חללית המורכבת ממקפת, נחתת ורכב חלל (רובר), על רקטה ארוכה למאדים. טיאנוֶון-1 הוכנס למסלול מאדים בפברואר 2021 לאחר מסע של שישה חודשים, ולאחר מכן נחיתה רכה מוצלחת של הנחתת ורכב החלל ג'וז'ונג ב-14 במאי 2021.
ראו גם

מינהל החלל הסיני
תוכנית שנג'ואו
יאנג ליוויי
מרכז שיגורי הלוויינים ג'יוצ'ואן
שנלונג
מרכז בקרת הטיסה של בייג'ינג
הערות שוליים

↑  יואב לנדסמן, ‏ארנב על הירח, באתר "הידען", 27 בנובמבר 2013
↑  אבי בליזובסקי, ‏שוגרה החללית הסינית הראשונה שתנחת נחיתה רכה על הירח, באתר "הידען", 1 בדצמבר 2013
↑  גשושית החלל של סין "מתה", באתר ערוץ 7
חליפת החלל של הטייקונאוט הסיני הראשון - יאנג ליוויי ממשימת החללית שנג'ואו 5
טריטון (מוזיקה)

טריטון הוא מרווח בן שלושה טונים שלמים. למשל המרווח בין פה לסי.
הטריטון מחלק את האוקטבה לשני מרווחים זהים, ולכן היפוכו של טריטון גם הוא טריטון (כלומר, כפי שהמרווח פה–סי הוא טריטון, כך גם סי–פה).
הקוורטה המוגדלת בין דו ופה דיאז, והקווינטה המוקטנת בין דו וסול במול, הם מרווחים שווי ערך אנהרמוניים.
הטריטון יכול להופיע בתווים בשתי צורות אנהרמוניות: קוורטה מוגדלת או קווינטה מוקטנת.
טריטון כמרווח הרמוני טבעי

הטריטון מצוי באופן טבעי בין הקוורטה לספטימה הגדולה בסולם המז'ורי, כמרווח של קוורטה מוגדלת.
למשל, פה – סי בסולם דו מז'ור:
השמעת צלילים אינה נתמכת בדפדפן שלך. אפשר להוריד את קובץ השמע.
טריטון גם מצוי באופן טבעי בין הסקונדה לסקסטה הקטנה בסולם המינורי, כמרווח של קווינטה מוקטנת.
למשל, רה – לה-במול בסולם דו מינור:
השמעת צלילים אינה נתמכת בדפדפן שלך. אפשר להוריד את קובץ השמע.
קוורטה מוגדלת כמרווח מהטוניקה מצויה במודוס הלידי של הסולם המז'ורי.
למשל, דו – פה-דיאז בסולם דו לידי (שהוא המודוס הלידי של הסולם סול מז'ור):
השמעת צלילים אינה נתמכת בדפדפן שלך. אפשר להוריד את קובץ השמע.
קווינטה מוקטנת כמרווח מהטוניקה מצויה במודוס הלוקרי של הסולם המז'ורי.
למשל, דו – סול-במול בסולם דו לוקרי (שהוא המודוס הלוקרי של סולם רה במול מז'ור):
השמעת צלילים אינה נתמכת בדפדפן שלך. אפשר להוריד את קובץ השמע.
שימושים

הטריטון הוא מרווח דיסוננטי הנחשב לבלתי יציב, וככזה מעורר ציפייה ל"פתרון" על ידי מעבר למרווח קונסוננטי.
השימוש בטריטון בימי הביניים המאוחרים וברנסאנס היה נדיר. המלחין האוסטרי יוהאן יוזף פוקס, בחיבורו הידוע "גראדוס אד פארנאסום" (1742), המליץ להימנע מכתיבת מוזיקה בה יש מרווח מלודי של טריטון בין שני תווים סמוכים, תוך שהוא מתאר את המרווח בביטוי "diabolus in musica", כלומר "השטן במוזיקה" בלטינית. כיום ישנה טענה רווחת לפיה בימי הביניים נחשב הטריטון ל"מרווח שטני" והשימוש בו נאסר על ידי הכנסייה, אולם ככל הנראה טענה זו נשענת על דברים שהוצאו מהקשרם ואין עדויות התומכות בה.
במוזיקה בת ימינו השימוש בטריטון רווח.
הטריטון מצוי באופן טבעי בכל ספטאקורד מז'ורי עם ספטימה קטנה (בין הטרצה לספטימה, למשל סי – פה באקורד G7). הצורה הזו רווחת מאוד בתור אקורד הדומיננטה של הסולם ורווחת במיוחד כחלק מקדנצה אותנטית (כלומר, V7 הנפתר ל-I. למשל G7 הנפתר ל-C), במיוחד בג'אז.
ישנם גם שימושים מובהקים בטריטון ביחס לטוניקה. סוג עיקרי של שימוש כזה הוא בהתבסס על המודוס הלידי (ראו לעיל). אחת הדוגמאות המובהקות והפופולריות לכך היא נעימת הפתיחה של סדרת האנימציה משפחת סימפסון. שימושים במודוס הלידי קיימים בסוגות מוזיקליות שונות, ביניהן ג'אז, רוק כבד, הלחנות פסקול, ועוד.
סוג חשוב נוסף של טריטון ביחס לטוניקה הוא הבלו נוט בסולם הבלוז המינורי, אשר בשימוש נרחב בג'אז ובבלוז.
ראו גם

תאוריית המוזיקה - מונחים
הרמוניה
אפולו 10

אפולו 10 הייתה המשימה המאוישת החמישית בתוכנית אפולו. היא שוגרה ב-18 במאי 1969. משימה זו הייתה השנייה שהקיפה את הירח, וכללה חללית אפולו בתצורה מלאה. הורכבה מתא פיקוד ושירות, שכונה "צ'ארלי בראון", ונחתת ירח שכונתה "סנופי". המשימות העיקריות של המשימה היו לבחון את תפקוד הצוות, רכב החלל ומתקני תמיכת המשימה בזמן משימה ירחית. משימה זו כללה את כל הפעולות שבוצעו לאחר מכן באפולו 11, למעט הנחיתה על הירח.
המשימה

ב-22 במאי נכנסו תומאס סטאפורד ויוג'ין סרנן אל רכב הנחיתה הירחי והפעילו את רקטות השליטה של תא השירות על מנת להפריד את חלליתם מחללית אפולו. רכב הירח נכנס למסלול נמוך, בגובה מינימלי של 15.6 ק"מ מפני הירח. בזמן ההפרדה, כל מערכותיו נבדקו, כולל תקשורת, הנעה, בקרת כיוון ורדאר. חללית הנחיתה על הירח ותא הפיקוד נפגשו שוב והתחברו 8 שעות לאחר שנפרדו. בסך הכול בוצעו 31 הקפות של הירח.
כל מערכות רכב החלל תיפקדו כמצופה. התקלה היחידה הייתה אנומליה במערכת ביטול הניווט האוטומטי בנחתת הירח.
בנוסף לצילומים רבים של פני הירח, בוצעו גם צילומי טלוויזיה ששודרו אל כדור הארץ.
תא הפיקוד "צ'ארלי בראון" מוצג כיום במוזיאון המדע בלונדון.
במשימה זו נרשם שיא גינס במהירות, כאשר תא הפיקוד חדר לאטמוספירה במהירות 39,897 קמ"ש (11.08 קילומטר לשנייה). המשימה הסתיימה בנחיתה באוקיינוס השקט ב-26 במאי אותה שנה. המשימה ארכה 8 ימים ושלוש דקות. מודול הפיקוד נמשה על ידי ה-USS Princeton.
הצוות > יוג'ין סרנן

טייס נחתת הירח. היה בין 15 האסטרונאוטים שנבחרו באוקטובר, 1963. היה טייס במשימת ג'מיני 9. במהלך משימה זו שהה שעתיים ועשר דקות בפעילות חוץ רכבית, והיה לאמריקאי השני שהלך בחלל. לאחר מכן היה טייס הגיבוי של ג'מיני 12, ואסטרונאוט גיבוי של אפולו 7.
לאחר טיסתו באפולו 10, היה מפקד גיבוי של אפולו 14. בטיסתו השלישית לחלל, היה מפקד החללית של אפולו 17, האחרונה במשימות אפולו ששוגרה, ב-6 בדצמבר 1972. הוא האדם האחרון עד כה שהטביע את טביעת רגלו על אדמת הירח.
הצוות > ג'ון יאנג

טייס תא הפיקוד. הצטרף לנאס"א בשנת 1962. ב-23 במרץ 1963 טס עם גאס גריסום בג'מיני 3. ב-18 ביולי 1966 שוגר כמפקד ג'מיני 10 עם מייקל קולינס כטייס. הם שבו ב-21 ביולי.
לאחר טיסתו באפולו 10, שוגר ב-16 באפריל 1972 כמפקד החללית אפולו 16, שנחתה על הירח. עמו היו קן מטינגלי וצ'ארלי דיוק. משימה זו חזרה ב-27 באפריל. ב-12 באפריל 1981 טס בטיסה הראשונה של מעבורת החלל, STS-1, כמפקד המעבורת. הטייס היה בוב קריפן. הם נחתו בבסיס חיל האוויר אדוארדס בקליפורניה ב-14 באפריל. טיסתו האחרונה הייתה כמפקד של STS-9, הטיסה הראשונה שהייתה מעבדת חלל. טיסה זו נחתה גם היא בבסיס אדוארדס.
הצוות > תומאס סטאפורד

מפקד המשימה. הצטרף לנאס"א בספטמבר 1962 במסגרת הקבוצה השנייה, במטרה להשתתף בתוכנית ג'מיני ותוכנית אפולו. בדצמבר 1965 היה הטייס של ג'מיני 6A, שהייתה הפעם הראשונה בה שתי חלליות נפגשו בחלל, ועזר לפתח את התאוריות והפרקטיקה של פגישה בחלל. ביוני 1966 פיקד על ג'מיני 9, בה פותחו שיטות מפגש שישמשו מאוחר יותר בתוכנית אפולו.
מאוגוסט 1966 עד אוקטובר 1968 היה אחראי לניתוח ותכנון פרויקט אפולו, ולפיתוח התוכנה עבור הפרויקט. הוא הוביל את הקבוצה שתכננה את רצף המשימות שהובילו להנחתת חללית אפולו על הירח.
לאחר שפיקד על אפולו 10, הוא פיקד על משימת אפולו-סויוז, שהייתה טיסתו הרביעית לחלל, בין 15 ל־24 ביולי 1975.
הצוות > צוות גיבוי

גורדון קופר - מפקד
דון אייסלי - טייס
אדגר מיטשל - טייס יחידת נחיתה
הערות שוליים

↑  מדוע לא תנחת אפולו 10 על הירח, דבר, 14 במאי 1969
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4608072-7  LCCN: no98130310   WorldCat (עם LCCN): no98-130310 
תא הפיקוד (CM) של אפולו 10 כפי שהוא מוצג במוזיאון המדע בלונדון
חמרייה חלודת-זנב

| חמרייה חלודת-זנב |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: חטפיתיים
סוג:: חמריה
מין:: חמריה חלודת-זנב
שם מדעי
 Cercotrichas galactotes ‏טמינק, 1820
תחום תפוצה


Cuculus canorus canorus + Cercotrichas galactotes
חִמְרִיָּה חֲלוּדַת-זָנָב (שם מדעי: Cercotrichas galactotes), ציפור ממשפחת החטפיתיים המצויה באזור הים התיכון ומזרחה עד פקיסטן. כמו כן מצויות החמריות חלודות הזנב מדרום לסהרה, מסאהל ומזרחה עד סומליה, אולם לעיתים רואים בהן כמין נפרד C. minor. בישראל חולפת מצויה, מקייצת ומקננת מצויה, בעיקר בצפון ובמרכז הארץ.
החמריה ניזונה מחרקים כמו זחלים, פרפרים, חיפושיות וכדומה.
חומרי הדברה שרוססו באזורי חקלאות בשנות ה-50 וה-60 הביאו להשמדת חרקים ולפגיעה באוכלוסיית החמריות, אשר ניזונה מאותם חרקים. מאוחר יותר אולצו החקלאים לעבור לשימוש בחומרי הדברה שלא פוגעים בחמריות, וכך אוכלוסייתן התאוששה.[דרוש מקור]
דגירה

הזכר בוחר מקום מתאים לבניית הקן וקובע את שטח הנחלה שלו ושל בת זוגו. הנקבה נושאת בעיקר העמל של בניית הקן בו היא תדגור. כאשר היא בונה את הקן הזכר מגן עליה ועף משיח לשיח.
הנקבה בונה את הקן במקום מסתור נמוך, בהתפצלות של גזע, בין ענפי שיח, וגם בעשב צפוף וגבוה. חומרי הבניה העיקריים של הקן הם קש, עשבים, עלים, זרדים דקים, פיסות בד ועוד. בשלבי הבניה האחרונים של הקן, יוצאת החמריה ומחפשת נשל של נחשים ומשלבת את הנשל בדופן הקן. זו היא תופעה כמעט בלעדית בקרב הציפורים.
הנקבה מטילה עד כחמש ביצים (ראו תטולה), ורק היא דוגרת עליהן. בעת הדגירה הזכר מאכיל אותה בחרקים. לרוב הגוזלים בוקעים תוך כשבועיים של דגירה. עם בקיעתם הגוזלים ערומים ועיוורים. הנקבה והזכר מאכילים אותם בחרקים, ובגיל שבועיים עד שלושה שבועות הם פורחים מהקן ונעשים עצמאיים.
הערות שוליים

↑  חמרייה חלודת-זנב באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רובוטים של שחר

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אייזק אסימוב
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מדע בדיוני
 מקום התרחשות:  אורורה, ארץ 
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  Doubleday
 תאריך הוצאה:  1954
 מספר עמודים:  388
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  כתר
 תאריך:  1984
 תרגום:  עמנואל לוטם
 סדרה
 סדרת ספרים:  סדרת הרובוטים
 ספר קודם:  השמש העירומה
 הספר הבא:  רובוטים ואימפריה
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001044868
 
רובוטים של שחר (באנגלית: The Robots of Dawn) הוא רומן מדע בדיוני פרי עטו של הסופר היהודי אמריקאי ממוצא רוסי, אייזק אסימוב. הספר מהווה את הספר השלישי בסדרת הרובוטים, והוא הספר האחרון בו הבלש ביילי משתתף.