stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איסטרי
האיסטרי בכתבי טולקין

רוב ההתייחסויות הנוגעות לאיסטרי שלא נכללו בכתבים שפורסמו הן מעורפלות מאוד. בהערת עורך המהדורה האנגלית, כריסטופר טולקין, בנו של הסופר לכרך ה"סיפורים שלא נשלמו" מתוארת מועצה של הולאר.
במועצה, שזימן מנווה ראש הוולאר, הוחלט לשלוח שלושה שליחים לארץ התיכונה אבל רק שניים התייצבו, קוּרוּמוֹ, שבו בחר אאולה, ואָלָטַר, שאותו שלח אורומה. אז שאל מנווה, איהו אוֹלוֹרִין? ואולורין הלבוש באפור, שאך זה חזר ממסע והתיישב בשולי המועצה, שאל מה רצון מנווה ממנו. אולורין הודיע כי חלש הוא מדי למטלה שכזאת, וכי הוא ירא את סאורון. אז אמר מנווה כי דווקא משום כך עליו ללכת, וכך צווה עליו.
הרשימה מסתיימת בזאת: קורומו (סרומן) לקח עמו את אַיוֶּנְדִיל (רדגסט) משום שיבנה בקשה זאת ממנו, ואלטר לקח עמו את פַּלַנְדוֹ כידידו.
בעמוד אחר של רשימות חטופות, המשתייך בעליל לאותה תקופה, יש כמה טבלאות גולמיות המקשרות את שמות האיסטרי לשמות הולאר: אולורין אל מנווה ואל ורדה, קורומו אל אאולה, איונדיל אל יבנה, אלטר אל אורומה ופלנדו אל מנדוס ונינה.
משמעות הקשרים הללו בין האיסטרי והולאר, לאור הסיפור הקצר שתואר לעיל היא כל איסטר נבחר בשל סגולותיו הפנימיות.
באחד הדפים אשר נשתמרו, הופיעה טענה כי ייתכן ואולורין היה התגשמותו הממשית של מנווה עצמו, פעם אחת אחרונה בטרם הסתגר סופית בצריח המצפה טניקוטיל, וכי טענתו של גנדלף כי שמו במערב היה אולורין הייתה אימוץ שם בדוי, כינוי גרידא.
רשימה נוספת הכילה תרגום לשמו של אולורין: אולורין הוא שם באלפית נעלה, ולפיכך ניתן השם בהכרח מולינור מאת האלדר. אוֹלוֹר היא מילה המתורגמת לרוב כ-"חלום", אבל אין היא מתייחסת ל-"חלומות" האדם (או למרביתם), ודאי שלא לחלומות השינה. אצל האלדר, היא כללה את תכולתו החיה של זכרונם ואת דמיונם כאחד: למען האמת, היא התייחסה לחיזיון ברור, נפשי, של דברים שאינם מצויים באורח מוחשי במצבו של הגוף.
במכתב שנכתב ב-1958 אמר טולקין האב כי שום דבר ברור אינו ידוע לו על "השניים האחרים", הואיל והם לא נקשרו בקורותיו של צפון-מערב הארץ התיכונה. "אני חושב," כתב, "שהם יצאו כשליחים לאזורים מרוחקים, מזרחה ודרומה, הרחק מחוץ להישג ידם של הנומנורים: מיסיונרים לארצות כבושות בידי האויב, כביכול. אם נחלו הצלחה או לאו, איני יודע; אבל חוששני שהם נכשלו, כמוהם כסרומן, אם כי בדרכים שונות ללא ספק; ואני חושד בהם שהם יסדו או הקימו כתות פולחן סודיות ומסורות ל-'כישוף' שהוסיפו להתקיים אחרי מפלת סאורון."
ראו גם

גנדלף
סיפורים שלא נשלמו
שר הטבעות - דמויות
סרומן
רדגסט
פורקי פיג

| --- | --- |

 שם סרט:  באגס באני במרדף בדרכים לוני טונס: הסרט המטורף מטורף של באגס באני 1001 סיפורי באגס באני דאפי דאק באי הקסום דאפי דאק ומכסחי הברווזים לוני טונס: חוזרים לאקשן ספייס ג'אם ספייס ג'אם: אגדה חדשה לוני טונס - הצילו! כדור הארץ השתגע גרמלינס 2
 תוכנית טלוויזיה:  לוני טונס טאז-מאניה עלילות טייני טון בייבי לוני טונס המופע של הלוני טונס באגס באני והבנאים
 הופעה ראשונה:  "אין לי כובע" (1935)
 הופעה אחרונה:  לוני טונס - הצילו! כדור הארץ השתגע
 יוצרים:  האחים וורנר
 גילום הדמות:  ג'ו דוהרטי (עד 1937) מל בלאנק (1989-1937) בוב ברגן (החל מ-1990)
 דיבוב:  ג'ו דוהרטי (עד 1937) מל בלאנק (1989-1937) בוב ברגן (החל מ-1990)
 דיבוב בשפה העברית:  איציק סיידוף (1991–1990, 1994) יהויכין פרידלנדר (1991) שרון כהן (1997–1995, 2021) תומר שרון (2012–1997) אלי לולאי (2011-2014) יובל סגל (2012) יובל בינדר (2024)
 מידע
 כינויים:  פורקי פיג מר פיג מר פורקי השף פורקי ספלונקי פיד סלוניקי פיד ספורקי פיג ספורקי פיד ספארקי פיד ספארקי פיד אדון פיג מיסטר פורקי מיסטר פיג אדון פורקי 
 סטטוס:  חי
 מקום לידה:  הבית של האיכר ג'ם (לוני טונס - הצילו! כדור הארץ השתגע)
 גזע:  חזיר
 מין:  זכר
 מקצוע:  בנאי (באגס באני והבנאים) שחקן כדורסל (ספייס ג'אם וספייס ג'אם: אגדה חדשה) רואה חשבון (לשעבר) המופע של הלוני טונס קייטרינג (המופע של הלוני טונס מלצר טבח
 דת:  נצרות
 אזרחות:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  הבית של באגס ודאפי (המופע של הלוני טונס) וילה (לוני טונס - הצילו! כדור הארץ השתגע)
 דמויות קשורות
 חברים:  באגס באני לולה באני דאפי דאק טאז השד הטסמני טוויטי ספידי גונזלס פטוניה פיג (בת זוג)
 אויבים:  דאפי דאק (לעיתים רחוקות) ברניירד הכלב
 
פורקי פיג (באנגלית: Porky Pig) הוא חזיר מונפש מסדרת הטלוויזיה "לוני טונס". תכונתו העיקרית היא גמגום. הדמות נוצרה על ידי האנימטור בוב קְלאמְפֶּט. ב-1935 פריץ פרילינג יצר סרטון בשם "אין לי כובע" (I haven't got a hat), שהיה פרודיה על הקומדיה "השובבים". בסרטון הוצגה חבורת דמויות של חיות כמו "אוליבר אוול" (ינשוף), "ליטל קיטי" ו"בינס". הבולט מכולם היה "פורקי פיג" החזיר המגמגם, שהיה גרסה מונפשת לילד השמנמן מהסרט, וראשי האולפנים החליטו שהוא יהיה כוכב ה"לוני טונס". באגס באני, אמנם, הוא הדמות הכי פופולרית של ה"לוני טונס", אך פורקי פיג היה הכוכב הראשון של ה"לוני טונס", ואחריו דאפי דאק שהופיע איתו בכמה סרטונים. תחילה פורקי היה דמות חזיר שמנה, ובהדרגה פרילינג ועמיתיו האנימטורים יצרו דמות רזה יותר, עד שהגיע לדמות כפי שהיא מוכרת כיום. סרטוני ה"לוני טונס" שבהם כיכב פורקי נוצרו כולם בשחור לבן, עד לשנת 1943, לעומת סרטי "מרי מלודיס" שנוצרו כולם משנת 1934 בצבע. השם "פורקי פיג" ניתן לדמות משום שכינויו של פרילינג בילדות היה "פורקי" ו"פיגי".
בסוף כל סרטון לוני טונס יוצא פורקי מתוך תוף ואומר: "זה הכול, חברים!".
מדבבים

ג'ו דוהרטי (עד 1937)
מל בלאנק (1989-1937)
בוב ברגן (החל מ-1990)
מה שהיה משותף לדמות ולמדבב הראשון שלה, ג'ו דוּהֶרְטי הוא שגם דוהרטי סבל מגמגום, וכיוון שלא יכל לשלוט בגמגום שלו, ההקלטות ארכו שעות רבות. עקב כך מל בלאנק החליף את דוהרטי בשנת 1937. אחרי מותו של בלאנק החליף אותו בוב ברגן.
מדבבים ישראליים

איציק סיידוף (1991–1990, 1994)
יהויכין פרידלנדר (1991)
שרון כהן (1997–1995, 2021)
תומר שרון (2012–1997)
אלי לולאי (2014-2011)
יובל סגל (2012)
יובל בינדר (2024)
דוד בן שמעון

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1826 רבאט, מרוקו 
 פטירה:  5 בדצמבר 1879 (בגיל 53 בערך) ירושלים, האימפריה העות'מאנית 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מדינה:  מרוקו 
 תקופת הפעילות:  ? – 5 בדצמבר 1879 
 צאצאים:  רפאל אהרן בן שמעון  מסעוד חי בן שמעון 
 
קבר הרב דוד בן שמעון בהר הזיתים
הכיתוב על המצבה
רחוב על שם רבי דוד בן שמעון בירושלים, סמוך לשכונה שהקים
הרב דוד בן שמעון (1826 תקפ"ד – 1879 י"ח בכסלו תר"מ) (מכונה גם רדב"ש וצוף דב"ש) היה רב ומחנך, יוזם ומייסד ועד העדה המערבית בירושלים ומיוזמי הקמת שכונת מחנה ישראל, השכונה השנייה שנבנתה מחוץ לחומות ירושלים והראשונה שנבנתה ביוזמת תושבי ירושלים, ומחבר ספרות תורנית.
ביוגרפיה

הרב בן שמעון נולד בשנת 1826 (התקפ"ו) היה בנם של דילסייא ומשה סוחר אמיד מהעיר רבאט שבמרוקו. הוא למד תורה ברבאט מפי הרב סעדיה בן מארג'י. כבר בעיר הולדתו שימש כמורה דרך לתלמידים רבים שלמדו תורה מפיו. למרות גילו הצעיר, עסק רבות בענייניה של הקהילה היהודית ברבאט, בגיבוי ובתמיכת ראשי הקהילה ורבני העיר. בבגרותו נישא לרחל, בתו של רבי מסעוד אצבח.
חרף תפקידו ומעמדו ברבאט, שאף רדב"ש לעלות לארץ ישראל. רבים מתלמידיו ניסו להניאו מכוונתו זו, אולם לבסוף, בהשפעתו של הרב יהודה ביבאס, ממבשרי הציונות, עלה הרב יחד עם משפחתו לארץ ישראל בשנת תרי"ד (1854), ובעקבותיו עלו גם תלמידיו ואנשים נוספים. כאשר הגיע ארצה, רצה הרב להתגורר בעיר הנמל, יפו, ללמוד תורה ולהתמקד בכתיבת ספרי שבח על העיר ירושלים, וכן תכנן לעסוק בהוראה בישיבה אותה הקים וייסד, אך זמן קצר לאחר עלייתו העתיק את מקום מושבו לירושלים.
פעילות ציבורית והקמת ועד העדה המערבית בירושלים

בבואו לירושלים מצא רדב"ש את קהילת המערביים במצב של עוני, דלות ומחסור, וטענות קשות כנגד ועד העדה הספרדית בירושלים בעקבות כך הוא החל לארגן את הקהילה המערבית, וייסד עדה עצמאית המנותקת מועד העדה הספרדית בירושלים, בשם ועד העדה המערבית בירושלים. הוא בנה בתי כנסת וייסד מוסדות בעיר העתיקה ושלח בעצמו שד"רים אל קהילות המגרב, על מנת שיגייסו כספים למען העדה בכלל, ולצורך מטרתו העיקרית, הקמת השכונה הראשונה מחוץ לחומות העיר לרווחתם של היהודים המערביים. כינויו של הרב היה "אבי היתומים ודיין האלמנות", וזאת בעקבות הדאגה הרבה לנזקקי העדה. הרדב"ש פתח חנות למכירת בשר לעניים בלבד, ואף היה הראשון שמכר בשר מנוקר על מנת שיימכר בזול לטובת העניים ביתו אף שימש כבית מחסה ומקום תמיכה לנזקקים.
היפרדות זו של המוגרבים מעדת הספרדים היוותה אבן דרך בהיפרדות עדות נוספות מהם, ובכך שימשה נקודת מפנה בעיצוב חיי הקהילה היהודית בארץ באותה תקופה. הרדב"ש, כמי שיזם והנהיג היפרדות זו, היה הרוח החיה בניהול חיי קהילת המוגרבים מכאן ואילך.
הרדב"ש הנהיג מנהג חדש בעדה כשהחליט לפרסם דין וחשבון של הכספים שנתרמו לעדה לקהל הרחב באמצעות העיתון החבצלת, וזאת משיקולי ניקיון כפיים של מנהלי העדה, ועל מנת שגם התורמים ידעו למה שימשו כספי התרומות שתרמו למערביים. במשך שש שנים (1860–1866) נשא הרב את עול הציבור ללא סיוע של אדם נוסף. הרב לא הסתפק בפעילות בעיר ירושלים בלבד, אלא היה עובר מעיר לעיר ומסייע לבני העדה שהיו פרוסים ברחבי הארץ.
בשנת 1866, כשראה הרדב"ש כי מספרם של בני הקהילה הולך ועולה, הבין כי לא יוכל לשאת את עול ההנהגה לבדו, ולכן החליט למנות ועדה של שבעה אנשים שסייעו לו בעניינים השונים של העדה. הרב אף היה בקשר עם משה מונטיפיורי שסייע אף הוא, לבקשתו של הרב, לקהילת המערביים.
הרב הטביע את חותמו בכל נושא של תורה, יהדות ומוסדות צדקה וחסד, וכן פעל בלהט ובמסירות ליישוב ארץ ישראל, והיה ממייסדי החברה הכללית "כל ישראל חברים ליישוב א"י" שהקים הרב יהודה אלקלעי. הדבר בא לידי ביטוי לא רק ברצון ובמחשבה, אלא גם ובמיוחד בעולם המעשה.
על אף היותו צנוע וסלד מפרסום, היה ידוע באישיותו החזקה והתקיפה. הוא היה תלמיד חכם ומכובד אשר היה מקובל על עדות הספרדים והאשכנזים כאחד. הוא לא הזניח, למרות עיסוקיו הרבים, את שקידתו בלימוד תורה, והמשיך לטפל בבעיות הלכתיות כגון אישות, ירושה, נחלות ועוד, גם במסגרת בית הדין שהוא עמד בראשו. בנוסף, ערך וכתב פסקי דין רבים.
מותו והנצחתו

הרדב"ש נפטר בשנת 1879 והוא בן חמישים וארבע שנים בלבד, ונטמן בהר הזיתים שבירושלים. מחליפו כרב העדה המערבית היה הרב רפאל אלעזר בן טובו.
לזכרו הקים ועד העדה המערבית את הישיבה הגדולה שנקראה על שמו "מגן דוד". בית הכנסת צוף דבש בעיר העתיקה נקרא על שמו.
צאצאיו

בניו: הרב רפאל אהרן בן שמעון, הרב מסעוד חי בן שמעון והרב יקותיאל חיים בן שמעון. בנותיו: רבקה – אשת הרב מסעוד אשר די-אבילא, ודליסיה – אשתו השנייה של יוסף קרויז, מזכיר כולל הונגריה בירושלים.
ייסוד שכונת מחנה ישראל

תרומתו של הרב בן שמעון למערביים הייתה גדולה. הוא דאג לתעסוקה, לרכישת מקצועות ולשיפור מצבה הכלכלי של העדה. פועלו הגדול ביותר התבטא בתושייתו להוצאת היהודים המערביים מבין חומות העיר העתיקה. תחילה רכש הרדב"ש שטח גדול בצפון הרובע היהודי, ובשנת 1860, בעזרת גיוס כספים בקרב הקהילות היהודיות במרוקו, רכש הרדב"ש מגרש מחוץ לחומות העיר העתיקה, במקום שבו הוקמה לאחר מכן שכונת מחנה ישראל. שכונה זו כונתה בתחילה ע"ש תושביה בשם: 'שכונת המערבים'. הרדב"ש בנה בשכונה שני בתי כנסת, בתי מגורים ובתי מדרש לחכמי העדה, וכן מקוואות ובתי מחסה לנזקקים.
יצירתו הרוחנית של הרב דוד בן-שמעון

בכרך "שער החצר", הראשון מארבעת כרכי ספרו "שערי צדק", קיבץ הרדב"ש את כל מאמרי חז"ל מהמקרא, מהמשנה ומהתלמוד המדברים בשבחה של ארץ ישראל, והוסיף בעצמו ביאורים וחידושים בנושא. ספר זה עורר הדים רבים בארץ ובעולם, ואף הופץ בארצות רחוקות. בן דורו, רבי חיים פלאג'י, מציין ספר זה בספרו ארצות החיים "ולא הניח פינה וזווית, מפי סופרים וספרים בפלפולא אריכתא, ברוך שחלק מחכמתו ליראיו". לצורך הדפסת הספר השקיע הרדב"ש את כל הונו, מתוך אהבה לארץ ישראל.
בספר זה, כמו בספרים אחרים שכתב, לא הזכיר הרב את שמו אלא נהג לחתום את שמו "מעט דב"ש", מתוך צניעות. גם כשענה הרב על שאלות בענייני הלכה היה כותב בתחילה את הדברים הבאים: "מכיר אני מיעוט ערכי פחות שבערכין ואין בלשוני מילה להשיב דבר או חצי דבר". אולם שמו של הרב צוף דב"ש נודע לרבים, ורבים החלו נוהרים לביתו על מנת ללמוד ולשמוע דברי תורה מפיו. אישיותו הייתה כה נערצת בעיני העם, שכל שכבות האוכלוסייה היו מגיעים לפתח ביתו לקבל עצה וללמוד תורה. הרב זכה להערכה רבה בקרב תלמידיו ושמו הלך לפניו. במקביל ליצירתו הרוחנית הענפה, שימש הרב צוף דב"ש גם כמנהיגם וסנגורם של בני קהילות המערב בארץ ישראל.
ספרו היחידי שנדפס בשלמותו עוד בחייו היה הספר "שער החצר". לאחר מותו פורסמו גם ספריו האחרים:
"שער המטרה" – על הלכות הקשורות לארץ ישראל.
"שער תקדים" – מצוות הקשורות לארץ.
"שער המפקד" – מנהגים ותקנות על ארץ ישראל.
"שירי תהילה" – בקשות ושירי נחמות לזמנים ומועדים.
בשנת תשע"ב הוציא מכון התורה והארץ בסיוע בני המשפחה, את הספר "שער החצר" בשני כרכים, במהדורה חדשה ומפוארת.
לקריאה נוספת

יעקב ברנאי, העדה המערבית בירושלים 1830–1918, ירושלים: הוצאת האוניברסיטה העברית, 1971.
הרב שלמה דיין. חכמי המערב בירושלים: פרקים בתולדות חייהם ופעולותיהם של חכמי המערב (מרוקו) בירושלים מהמאה ה-י"ט ועד ימינו. ירושלים, תשנ"ב.
עוזיאל חזן. שכונת מחנה ישראל: השכונה הראשונה מחוץ לחומות ירושלים שהוקמה ביזמת יחידים. ירושלים: הוצאת המרכז העולמי למורשת יהודי צפון אפריקה, 2001.
ישראל קולת (עורך), תולדות היישוב היהודי בארץ-ישראל מאז העלייה הראשונה, חלק ראשון ושני – התקופה העות'מאנית, ירושלים :האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ומוסד ביאליק, תש"ן–תשס"ג.
רות קרק, 'שכונה חלוצית של בני העדה המערבית בירושלים החדשה – מחנה ישראל והרב צו"ף דב"ש (דוד בן שמעון)' בתוך: חלוצים בדמעה, שמעון שטרית (עורך), תל אביב: עם עובד, 1991, עמ' 63–81.
הערות שוליים

↑  מגזין תור הזהב שע"י עיתון הדרך מספר 369
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280107405171  GND: 1171491808  ISNI: 0000 0000 6697 2305  LCCN: n89117296  NTA: 298839334  VIAF: 6522058   WorldCat (עם VIAF): 6522058
הדיוויזיה ה-37 (בריטניה)

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1915–1919 (כ־4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 דרגת המפקד:   מייג'ור גנרל
הדיוויזיה ה-37 של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה במרץ 1914 כחלק מצבא קיצ'נר, ובתחילה נועדה להיות השלמה לדיוויזיה ה-16 (האירית), וביולי 1915 נשלחה הדיוויזיה לצרפת. בקיץ 1916 לחמה הדיוויזיה בקרבות היום הראשון של הקרב על הסום כחלק מהקורפוס ה-7 במסגרת הארמייה השלישית, ובמהלך השלב הסופי של הקרב היא לחמה כחלק מהקורפוס ה-5 במסגרת הארמייה החמישית. בשנת 1917 היא לחמה בשלושת השלבים של קרב אראס, ולאחר מכן לחמה בקרב פשנדל. בשנת 1918 נטלה הדיוויזיה חלק מועט במתקפת האביב הגרמנית, אולם לאחר מכן היא לחמה בקרב אמיין ובמתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובמרץ 1919 היא פורקה.
גנדי הגרעיני

דוגמה למם אינטרנטי על גנדי הגרעיני. באנגלית:
"תחילה הם מתעלמים ממך.
ואז הם צוחקים עליך.
ואז הם נלחמים בך.
ואז אתה זורק עליהם פצצה גרעינית.
ואז אתה מנצח."
-מהאטמה גנדי
גנדי הגרעיני (באנגלית: Nuclear Gandhi) הוא אגדה אורבנית על באג במשחק הווידאו משנת 1991 Civilization, שלכאורה גורם לדמות המנהיג מהאטמה גנדי, שמתחיל את המשחק כפציפיסט, להפוך לאגרסיבי ביותר עד כדי כך שהוא עושה שימוש רב בפצצות גרעיניות. הטענה הופיעה לראשונה באינטרנט בשנת 2012 באתר- TV Tropes. בשנת 2020 טען יוצר המשחק, סיד מאייר, כי באג כזה לא יכל להתקיים במשחק המקורי. גנדי תוכנת להפגין התנהגות דומה ב־Civilization V.
אף על פי היותו בדיוני, גנדי הגרעיני הוא מהבאגים המוכרים ביותר במשחקי מחשב שמשמש כדוגמה לגלישת מספרים במדעי המחשב, ואף נכלל כביצת פסחא במשחקים אחרים בסדרת המשחקים Civilization.
רקע

לפי האגדה, בקוד של כל מנהיג NPC ב-Civilization היה פראמטר שקבע את רמת האגרסיביות בתור מספר בין 1 ל־10, כאשר 1 מייצג את הרמה הכי פחות אגרסיבית ו־10 מייצג את הרמה הכי אגרסיבית . מקורות אחרים טוענים שהרמה הגבוהה ביותר היא 12. המנהיג ההודי מהאטמה גנדי היה המנהיג היחיד במשחק עם רמת האגרסיביות הנמוכה ביותר של 1, וכתוצאה מכך, הוא היה יכול להכריז רק על מלחמות הגנתיות. כאשר המחשב היה מחליף לשיטת ממשל דמוקרטית, דבר שהיה מועדף על מנהיגים לא אגרסיביים, רמת האגרסיביות הייתה יורדת ב-2. במקרה של גנדי, רמת האגרסיביות ירדה ל 1-.
לפי האגדה, רמת האגרסיביות אוחסנה בתור משתנה מסוג מספר שלם בגודל של 8-סיביות שיכול לאחסן מספר בין 0 ל-255 (או  2^{8}-1), ולכן הפיכת הערך לשלילי תגרום לגלישה, כלומר ש 1- הופך ל 255, מה שהופך את גנדי לאגרסיבי פי 25 יותר מאשר רמת האגרסיביות הגבוהה ביותר במשחק. תוך כדי המשחק, המדע מתפתח אט אט, ולרוב נשק גרעיני נחקר אך מעט אחרי דמוקרטיה, כלומר שבאותו זמן בו הודו הופכת אגרסיבית, היא מקבלת יכולת לייצר נשק גרעיני. דבר זה הוביל לכך שהודו החלה לתקוף אומות אחרות במשחק ללא התרעה מוקדמת. גרסה אחרת של האגדה טוענת שהבאג תוקן בגרסאות מאוחרות יותר של המשחק. אחרת טוענת שהמפתחים היו כל כך משועשעים מהבאג עד שהם יישמו אותו מחדש בכוונה תחילה כביצת פסחא. ישנם טוענים כי הבאג הופיע לראשונה ב־Civilization II.
במציאות, לפי המעצב הראשי של Civilization II בריאן ריינולדס, היו רק שלוש רמות אגרסיביות אפשריות ב־Civilization, ואמנם נכון שלתוכנה של גנדי הייתה את רמת האגרסיביות הנמוכה ביותר, אך גם לעוד שליש מהמנהיגים במשחק. בנוסף, לפי ריינולדס, בקוד המקור לא היה קטע קוד שנתן למחשב הוראות בהינתן רמת אגרסיביות גבוהה מהאפשרי, כלומר שמנהיג עם רמת אגרסיביות של 255 יפעל באותו אופן כמו מנהיג עם רמת אגרסיביות של 3. לפי סיד מאייר, מכיוון שכל המשתנים השלמים גם ב־C וגם ב- C++ (שפות התכנות של Civilization ו־Civilization II בהתאמה) הם לא אי-שליליים, גלישה מספרית לא הייתה מתרחשת אם התוקפנות של גנדי הייתה מוגדרת כ 1-. יתרה מכך, שיטות הממשל במשחק אינן משפיעות כלל על אגרסיביות המנהיגים, ואין דרך אחרת אחרת לשנותה; כלומר שרמת האגרסיביות של גנדי הייתה זהה לאורך כל המשחק. במהלך מלחמות, הודו יכלה להשתמש בנשק גרעיני כמו כל אומה אחרת, אבל גנדי לא השתמש בנשק גרעיני יותר מאשר אברהם לינקולן או כל מנהיג אחר בעל רמת אגרסיביות נמוכה. מקור אפשרי של האגדה יכול להיות הנטייה של הודו למדע, וכך לגלות את הטכנולוגיה של נשק גרעיני לפני רוב האומות האחרות. ריינולדס אף ציין שכל המנהיגים במשחק הופכים לאגרסיביים מאוד לאחר רכישת נשק גרעיני, והציע שההתנהגות הזו פשוט נראתה מפתיעה יותר כשזה קרה לגנדי.
הופעות

ההכללה המכוונת הראשונה של גנדי הגרעיני הייתה ב־Civilization V. המעצב הראשי של Civilization V, ג'ון שאפר, הציב את הפרמטרים "בניית נשק גרעיני" ו "שימוש בנשק גרעיני" של גנדי לערך הגבוה ביותר האפשרי, 12. שייפר אמר שהוא עשה זאת כבדיחה: "זה משעשע לדמיין מנהיג הודי שתמך בסאטיאגרהא רוצה להשתמש בנשק גרעיני על שכניו". דבר זה גרם לרבים להאמין כי התנהגות זו הוכנסה בתור ביצת פסחא, אך לאמיתו של דבר, הייתה זו הפעם הראשונה שפיראקסיס תיכנתו את גנדי כך בכוונה תחילה. לאחר שחרורו של המשחק ב-2010, שחקנים רבים שמו לב להתנהגות המשונה של גנדי, וכינו אותו "גרעיני", "מחריב העולמות" ו "קורצ'טוב".
גנדי הוא למעשה אחד המנהיגים השלווים ביותר ב־Civilization V, אך הפרמטרים שלו המגדירים בנייה ושימוש בנשק גרעיני הם 12, גבוה יותר מאצל כל מנהיג אחר. ישנם שלושה מנהיגים עם ערך של 8, ולרוב המנהיגים יש ערך בין 4 ל-6. כדי להביא יותר גיוון ל - Civilization V, בתחילת כל משחק, התוכנה משנה חלק מהפרמטרים על ידי הוספת ערך אקראי בין 2- ל-2+ לפרמטר הקבוע. במקרה של גנדי, פירוש הדבר שהפרמטרים "בניית נשק גרעיני" ו "שימוש בנשק גרעיני" לעולם לא יירדו מהדירוג המקסימלי של 10 מתוך 10.
Civilization VI הציגה מכניקה בשם "אג'נדה סודית" המגדיר חלק מההתנהגות של כל מנהיג. לכל מנהיג יש שתי אג'נדות: הראשונה והעיקרית, קבועה ומבוססת על ההיסטוריה האישית שלו, והשנייה והמשנית (כמו גם שלישית ב־Civilization VI: Gathering Storm ) נבחרת באופן אקראי בתחילת כל משחק. האג'נדה הקבועה של גנדי היא "שומר השלום": גנדי נוטה שכמעט ולא לפתוח במלחמות, מתנגד לתרבויות שכן, ומעריך את אלו שלא. עם זאת, יש לו סבירות קבועה של 70% לקבל "שמחה גרעינית" כאג'נדה המשנית שלו, דבר שגורם לו להתמקד בבניית נשק גרעיני, להעריך ציוויליזציות שגם, ולזלזל בתרבויות שנמנעות מכך.
אגדה אורבנית

בשנת 2012, 21 שנים לאחר יציאת המשחק Civilization, העמוד של המשחק באתר TV-Tropes נערך על ידי משתמש האתר, שהוסיף טענה שהיה באג במשחק שגרם לגנדי להתנהג באגרסיביות, אך לא כלל הוכחה לדבר. בנובמבר של אותה השנה התווספה טענה זהה גם באתר הפאנדום. לפי סיד מאייר, במהלך השנתיים שלאחר מכן, הסיפור התפשט בכל רחבי האינטרנט, וכל פעם שמישהו פקפק באמינות הטענה, היו מפנים אותו לאתר הפאנדום.
בשנת 2014, הסיפור זכה לפרסום לאחר שקומיקס בשם "פספוס קריטי" שפורסם מחדש גרם לדיון במדור התגובות באתר רדיט על הסיבה בגללה גנדי נעשה כה אגרסיבי. עשרה ימים לאחר מכן, פורסמה כתבה באתר החדשות Kotaku שעסקה בנושא גנדי הגרעיני, מה שגרם לאתרי חדשות ובלוגים אחרים להפיץ מחדש את הטענה. עד מהרה, "גנדי הגרעיני" הפך למם מפורסם בקרב שחקני משחקי מחשב. יתרה מכך, ככל שתופעת גנדי הגרעיני התפשטה, אנשים רבים נזכרו לפתע שהודו הציקה להם במיוחד במשחקים הראשונים של סדרת Civilization, זיכרון כוזב שמיוחס לאפקט מנדלה. מידע לגבי גנדי הגרעיני נוסף מאוחר יותר לאתר Know Your Meme(אנ'), שציין שהבאג הופיע לראשונה ב־Civilization II.
ב-18 ביוני 2019, מנהל השיווק של פיראקסיס, קווין שולץ, הציע להרהר בשאלה, "מה אם יתברר כי הסיפור המפורסם על הבאג של גנדי הגרעיני הוא לא נכון בכלל?" זה גרם לכותב טור לשעבר ב־Eurogamer, כריס בראט, לפתוח בתחקיר עיתונאי בנושא.
בראט פנה למחלקת יחסי הציבור של 2K וביקש ראיון עם נציג של חברת פיראקסיס, אך בקשתו נדחתה. לאחר מכן פנה בראט למעצב המשחקים לשעבר בפיראקסיס ברוס שליי, שהצהיר כי הוא לא זוכר אם התקלה אכן הייתה קיימת, מאחר שהפיתוח של Civilization היה לפני 30 שנה: "אני זוכר במעורפל שהייתה בעיה עם גנדי, אבל הבחור שאתה רוצה לדבר איתו הוא סיד [מאייר]." האדם הבא שבראט פנה אליו היה מעצב המשחקים הראשי של Civilization II, בריאן ריינולדס, שהשיב: "למרות שעברו כ-20 שנה מאז שראיתי לאחרונה את הקוד של Civ 1, אני יכול לומר לך בוודאות של 99.99% שהבאג של גנדי הוא מפוקפק לחלוטין." בראט יצר קשר עם 2K וסיד מאייר פעם נוספת אך לא קיבל אישור רשמי שמפריך את הבאג, כמו כן מאייר הצהיר כי הוא אינו בטוח בתשובה. לאחר מכן בראט פרסם סרטון יוטיוב עם ממצאי חקירתו. מאוחר יותר, בראיון של סיד מאייר עם Ars Technica, מאייר הצהיר כי הבאג אפשרי, אך הוא לא נעשה בכוונה תחילה.
ב-8 בספטמבר 2020, האוטוביוגרפיה של סיד מאייר "זיכרונותיו של סיד מאייר!: חיים במשחקי מחשב", יצאה לאור. בתוך הספר מאשר מאייר כי הבאג של גנדי הגרעיני לא היה מעולם, ומפרט על היסטוריית היווצרות האגדה האורבנית.
מורשת

למרות שלא היה מעולם, גנדי הגרעיני הוא מהבאגים המפורסמים ביותר בהיסטוריה של משחקי מחשב. הוא גרם להיווצרות מספר רב של ממים אינטרנטיים, ומשמש בין היתר כדוגמה לגלישת מספרים בקורסים שונים למדעי המחשב באוניברסיטת הרווארד.
ראו גם

נשק להשמדה המונית בהודו
לקריאה נוספת

מאייר, סיד (2020). Sid Meier's Memoir!: A Life in Computer Games (באנגלית). W. W. Norton, 2020. pp. 261–266. ISBN 978-1-324-00587-2.
הערות שוליים

↑  Meier, Sid (2020). Sid Meier's Memoir! (באנגלית). New York, New York: W. W. Norton & Company, Inc. p. 262-263. ISBN 9781324005872.
1 2 3  Ethan Maurice (2020-06-30). "Why Gandhi Is So Violent In Civilization Games". Screen Rant (באנגלית). נבדק ב-2020-09-18.
1 2 3 4 5 6 7 8  Meier, Sid (2020). "Funny Business". Sid Meier's Memoir!: A Life in Computer Games (באנגלית). W. W. Norton. pp. 261–266. ISBN 978-1-324-00587-2.
1 2 3 4  Dustin Bailey (2020-09-08). "Sid Meier says Civilization's nuclear Gandhi bug isn't real". PCGamesN (באנגלית). נבדק ב-2020-09-18.
1 2 3 4  Luke Plunkett (2016-02-03). "Why Gandhi Is Such An Asshole In Civilization". Kotaku (באנגלית). נבדק ב-2020-09-18.
↑  James Plafke (2014-11-03). "What caused Gandhi's insatiable bloodlust in Civilization". Geek.com (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-2016-07-22. נבדק ב-2020-09-18.
1 2 3  Bratt, Chris (31 ביולי 2019). Did Nuclear Gandhi Ever Really Happen in Civilization? (Video) (באנגלית). People Make Games. נבדק ב-27 במרץ 2023. {{cite AV media}}:  (עזרה)
↑  Anton Dizon (2016-11-14). "In 'Civilization VI,' Gandhi might not be as nuke-happy anymore". Rappler (באנגלית). נבדק ב-2020-09-18.
↑  Gita Jackson (2016-08-11). "Gandhi Is Still An Asshole In Civilization VI". Kotaku (באנגלית). נבדק ב-2020-09-21.
↑  History: VideoGame / Civilization, web.archive.org, ‏2012-09-01 (באנגלית)
1 2  Артемий Леонов (2019-09-05). Почему история о баге с «ядерным Ганди» в Civilization, скорее всего, выдумана [Why the story about the "Nuclear Gandhi" bug in Civilization is likely fictional]. תבנית:Ill (ברוסית). נבדק ב-2020-09-18.
↑  Ars Technica (2019-09-23). "How Sid Meier Almost Made Civilization a Real-Time Strategy Game | War Stories". YouTube (באנגלית). נבדק ב-2023-05-08.
| Civilization |
| --- | --- | --- |
| משחקי Civilization | Civilization • Civilization II • Civilization III • Civilization IV • Civilization V • Civilization VI • Civilization VII |  |
| כותרים נוספים | Colonization • CivCity:Rome • Civilization: Beyond Earth |  |
| שונות | Baba Yetu • גנדי הגרעיני |  |
ג'ון שאפר הפך את גנדי לחובב נשק גרעיני ב־Civilization V.
טבלה המתארת את הפרמטרים המגדירים מנהיגים במשחק Civilization V. ערכי "בניית נשק גרעיני" ו "שימוש בנשק גרעיני" של גנדי גבוהים בצורה מובהקת.
פיוס השמיני

סמלו
פיוס השמיני (בלטינית: Pius VIII;‏ 20 בנובמבר 1761 – 30 בנובמבר 1830), היה אפיפיור מ-31 במרץ 1829 ועד מותו. שמו לפני הכתרתו היה פרנצ'סקו סבריו קסטיליוני (Francesco Saverio Castiglioni). בתקופתו התרחשה האמנציפציה הקתולית בבריטניה שאותה קידם בברכה, ומהפכת יולי בצרפת שאותה קיבל בחוסר רצון.
ביוגרפיה > ראשית חייו

קסטיליוני נולד כבנם השלישי מבין שמונת ילדיהם של הרוזן אוטאביו קסטיליוני ואשתו סנזיה גיזלירי, ובצעירותו למד באוניברסיטת בולוניה לימודי משפט קאנוני, ולאחר סיום לימודיו בשנת 1785 הוסמך לכמורה. ב-11 באוגוסט 1800 מונה לבישוף של מונטאלטו דה מארקה, ובשנת 1808 נעצר ונלקח למילאנו, לאחר שסירב להישבע אמונים לנפוליאון או לממלכת איטליה הנפוליאונית. בהמשך הוא הועבר לפאביה ולמנטובה, ובשנת 1813 הועבר לטורינו, ובשנת 1814 שוחרר ממאסרו וחזר למשרתו, תוך שהוא מקבל את ברכתו של האפיפיור פיוס השביעי. בשנת 1816 הוא מונה לקרדינל, ובהמשך מילא תפקידים בכירים בכנסייה.
קסטיליוני היה בן טיפוחיו של פיוס השביעי, ששאף להביא לידי כך שייבחר כיורשו, אולם לאחר מותו של הלה בשנת 1823 נבחר לאפיפיור אניבלה (חניבעל) דלה גנגה, שנטל את השם לאו השנים עשר.