stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניקולאי סקליפוסובסקי
קורות חיים

ניקולאי סקליפוסובסקי נולד ב-25 במרץ (6 באפריל לפי הלוח הגריגוריאני) בכפר קרנטין לא רחוק מדובוסרי (כיום בשטח טרנסניסטריה). הוא היה תשיעי מ-12 בני המשפחה. לאחר פטירת אשתו, אביו העביר את ניקולאי ועוד כמה ילדים קטנים לבית יתומים באודסה. הוא עצמו נפטר לאחר מספר שנים.
ניקולאי סקליפוסובסקי סיים בית הספר באודסה עם מדליית כסף והתקבל ללימודי רפואה באוניברסיטת מוסקבה. בשנת 1859 הוא סיים את הלימודים וחזר לאודסה בה עבד בבית חולים.
בשנים 1866–1867 סקליפוסובסקי עבר השתלמויות בגרמניה, צרפת ואנגליה. בין היתר הוא עבד בחזית הלחימה במהלך מלחמת אוסטריה–פרוסיה ומלחמת צרפת–פרוסיה כרופא בצבא פרוסיה.
הוא חזר לאודסה ומונה למנהל מחלקת כירורגיה. בשנת 1870, בהמלצת ניקולאי פירוגוב, סקליפוסובסקי הוזמן להרצות באוניברסיטת קייב. בשנת 1871 סקליפוסובסקי עבר ללמד לאקדמיה לרפואה בסנקט פטרבורג.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הוא היה בין הרופאים המובילים בצבא הלוחם. הוא ריכז את ניסיונו הצבאי במספר ספרים שפרסם באותה תקופה.
בשנת 1880 סקליפוסובסקי עבר לאוניברסיטת מוסקבה, תוך זמן קצר מונה לפרופסור ובשנים 1882–1888 היה דיקן פקולטה לרפואה.
ניקולאי סקליפוסובסקי פיתח שיטות לטיפול בפצועים בשדה הקרב שהקטינו באופן משמעותי את מספר מקרי המוות אצל פצועים.
בשנת 1883 הוא היה בין מקימי איגוד הכירורגים הרוסי והיה יושב ראש הארגון בשנים 1883–1894.
בשנת 1893 הוא עבר לסנקט פטרבורג בה ניהל אקדמיה לרפואה.
בהיותו בסנקט פטרבורג הוא עבר שבץ מוחי ועבר להתגורר באחוזה פרטית באזור פולטבה. הוא לא הצליח להשתקם ונפטר בשנת 1904.
במהלך פעילותו כרופא סקליפוסובסקי כתב כ-70 עבודות מחקר בתחום הרפואה.
נבחרת גביע דייוויס של גרמניה

| --- | --- |
גרמניה
 מידע כללי
 התאחדות:  פדרציית הטניס של גרמניה
 השתייכות אזורית:  אירופה
 דירוג ITF נכון ל-18 בספטמבר 2024:  5 שינוי מדירוג קודם:  ‎-1‏
 דרג נוכחי:  משחקי סבב מקדים 2023
 קפטן:  מיכאל קולמן
 מפגשים היסטוריים
 שנה ראשונה:  1913
 סטטיסטיקה קבוצתית
 שנים במפעל:  86
 מפגשים:  238
 מאזן ניצחונות:  155 - 83
 שנים בבית העליון:  38
 הישג שיא:  זכייה - 3, סגנית - פעמיים
 שיאים אישיים
 מירב הניצחונות יחידים:  גוטפריד פון קראם (58 – 10)
 מירב הניצחונות זוגות:  גוטפריד פון קראם (24 – 9)
 מירב הניצחונות סה"כ:  גוטפריד פון קראם (81 – 19)
 הזוג המצליח ביותר:  האנס יורגן פומן/יוגרן פסבנדר (13 - 3)
 הכי הרבה שנים:  וילהלם בונגרט (14)
 הכי הרבה מפגשים:  וילהלם בונגרט (43)
 
נבחרת גביע דייוויס של גרמניה היא נבחרת הטניס של גרמניה המשחקת בבית העליון של גביע דייוויס השנתי העולמי. הנבחרת מורכבת משחקני הטניס הבכירים שלה.
נבחרת גביע דייוויס של גרמניה זכתה בטורניר שלוש פעמים (1988, 1989, 1993).
גרמניה משתתפת בגביע דייוויס משנת 1913. נכון לשנת 2017 שיחקה גרמניה מאז תחילת השתתפותה בגביע דייוויס ב-220 משחקים בינלאומיים, וניצחה ב-142. וילהלם בונגרט הוא השחקן בעל המספר ההשתתפויות הבינלאומיות הגדול ביותר, 82 בסה"כ, לעומת זאת בעל שיא הניצחונות במשחקים, 43 במספרם, הוא גוטפריד פון קראם.
נבחרת גרמניה נחשבת לנבחרת חזקה, אך היא לא זכתה בהישגים רבים בבית העליון בשנים האחרונות.
גרמניה משחקת בצבעים לבן ושחור. הדירוג הנוכחי של נבחרת גרמניה בדירוג נבחרות הגברים של גביע דייוויס, הוא המקום ה-5 בעולם, נכון ל-18 בספטמבר 2024, ירידה של מקום אחד לעומת דירוג קודם.
הערות שוליים

↑  דירוג נבחרות הגברים של גביע דייוויס באתר הפדרציה הבינלאומית לטניס
| נבחרות הטניס הלאומיות (גביע דייוויס) |
| --- | --- | --- |
| אירופה/אפריקה | אוסטריה • אוקראינה • איטליה • איסלנד • אירלנד • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • בריטניה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק • דרא"פ • הולנד • הונגריה • זימבבואה • טורקיה • יוון • ישראל • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • מולדובה • מונטנגרו • מונקו • מצרים • מקדוניה • מרוקו • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אמריקה | איי בהאמה • אל סלבדור • אקוודור • ארגנטינה • ארצות הברית • אורוגוואי • בוליביה • ברבדוס • ברזיל • גוואטמלה • ג'מייקה • הרפובליקה הדומיניקנית • האנטילים ההולנדיים • הונדורס • ונצואלה • מקסיקו • פוארטו ריקו • פרגואי • פרו • צ'ילה • קובה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אסיה/אוקיאניה | אוזבקיסטן • אוסטרליה • אינדונזיה • איראן • דרום קוריאה • הודו • הונג קונג • הפיליפינים • טג'יקיסטן • טיוואן • יפן • כווית • לבנון • מלזיה • ניו זילנד • סוריה • סין • סינגפור • סרי לנקה • עומאן • ערב הסעודית • פקיסטן • קזחסטן • תאילנד |  |
| נבחרות בעבר | יוגוסלביה |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא טניס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
משפחת מלבסקי

| --- | --- |
משפחת מלבסקי
משפחת מלבסקי
 סוגה:  חזן 
 
משפחת מַלַבְסקי (באנגלית: Malavsky Family) הייתה משפחה יהודית-אמריקאית אשר הופיעה ברחבי העולם היהודי בתפילות ובתוכניות של חזנות ומוזיקה יהודית עממית בשנות ה-30 וה-50 של המאה ה-20. אבי המשפחה, שמואל מלבסקי, (1894–1985) חזן ומלחין, שימש כסולן, ואותו ליוו כמקהלה ארבע בנותיו ושני בניו.
שמואל מלבסקי

החזן שמואל מלבסקי נולד בעיירה סמילא (Смела) שבקרבת קייב, בדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה) בשנת 1894. כבר באוקראינה נודע כילד פלא וזכה לכינוי "שמוליק'ל מסמילא". בשנת 1914, בהיותו בן 20, היגר לארצות הברית, שם פרש עליו את חסותו החזן המפורסם יוסל'ה רוזנבלט, בביתו גר כשמונה שנים. מלבסקי החל את דרכו בקהילה אורתודוקסית ברובע בנסונהרסט בברוקלין, ניו יורק, לאחר מכן בקהילת "מגן אברהם" בדטרויט, וכן התפלל בבורו פארק. הוא הקליט פרקי חזנות בליווי אורגן וללא מקהלה, ואף הקליט ארבעה דואטים עם מורו ורבו רוזנבלט. רוזנבלט אף הכיר לו את אשתו לעתיד – הפסנתרנית הארייט (אַלטֶה).
שמואל מלבסקי התאפיין בקול שתואר כרחב, חם ורווי רגש. הוא ניחן בכישרון הלחנה ואלתור, ורבות מיצירותיו נמנות עם הקלאסיקות של עולם החזנות.
המקהלה המשפחתית

כאשר גדלו ילדיו, החליט שמואל מלבסקי להופיע יחד עם משפחתו, כאשר בניו (אברהם ומורטון) ובנותיו (גולדל'ה, גיטל'ה, רות ומנוחה) מלווים אותו כמקהלה; תחילה הופיע רק לצד שלושת בניו הבוגרים, ורק לאחר מכן נוספו שאר בני המשפחה. לחבורת זמר זו קרא "The Singers of Israel". היה זה צעד מהפכני שחזן המגדיר עצמו אורתודוקסי ישתף נשים בשירת פרקי חזנות ובפרט בתפילה עצמה, מאחר שההלכה קובעת כי "קול באישה ערווה". בתי הכנסת האורתודוקסים סירבו לאפשר למלבסקי להתפלל מלווה במקהלה המעורבת, ואילו הוא עצמו לא חפץ במשרה בבתי כנסת קונסרבטיבים מכיוון שנוסח התפילה הנהוג בהם עבר שינויים "ברוח הזמן", דבר שלא היה מקובל עליו כאיש אורתודוקסי. ברם, הפופולריות של האנסמבל המשפחתי לא נפגע כלל והשילוב התקבל היטב בקרב הציבור. משפחת מלבסקי הופיעה בקונצרטים ברחבי ארצות הברית ובעולם בפרקי חזנות, שירי עם יהודיים, שירי ג'אז בעברית, יידיש ואנגלית ואף בתפילות, שלרוב נערכו באולמות ובבתי מלון שנשכרו לשם כך.
הבת גולדה'לה מלבסקי, התפרסמה כזמרת, והופיעה לבדה או עם אחותה גיטה'לה כצמד "האחיות מרלין" (Marlin Sisters) החל משנות הארבעים. הן הופיעו אף לצד בוב הופ, פרנק סינטרה ופרי קומו. ביצועיה הקונצרטנטיים והמוקלטים לפרקי חזנות של גולדה'לה הקנו לה שם של "חזנית" בפני עצמה, על אף שמעולם לא עברה לפני העמוד בתפילה.
משפחת מלבסקי ביקרה פעמיים בישראל (בשנת 1952 ובשנת 1967 ליום העצמאות), הופיעה בקונצרטים ואף התארחה בטלוויזיה הישראלית. מודעת רחוב משנת 1952 שבישרה על קונצרט בכורה שיתקיים באולם "קולנוע אדיסון" בירושלים, הגדירה את משפחת מלבסקי כ"סנסציה המוזיקלית הגדולה ביותר בארצות הברית על במות הקונצרטים, הרדיו, הטלוויזיה, ובתקליט".
משפחת מלבסקי הקליטה מספר תקליטי חזנות ופולקלור יהודי, שהיו ללהיטים בכל רחבי העולם היהודי. השיר שהתפרסם ביותר בקרב כלל הציבור הוא "הבן יקיר לי אפרים", שבו שימשו הבנות כסולניות. גרסאות כיסוי רבות הוקלטו לשיר זה, והוא פורסם בישראל במיוחד על ידי להקת הנח"ל עם מירי אלוני כסולנית.
הערות שוליים

↑  רפאל בשן, עזי וזמרת המשפחה, מעריב, 14 באפריל 1967
↑  משפחה מוסיקלית, דבר, 27 באפריל 1952
↑  תכניות ליום העצמאות, דבר, 5 במאי 1967
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311235805171  LCCN: n94071858  MusicBrainz: 03a415bd-7be9-497c-89d3-92b133c88297  VIAF: 150251856   WorldCat (עם VIAF): 150251856 
רחוב משפחת מלבסקי בנתניה
משפחת מקמהן

משפחת מקמהן (באנגלית: McMahon) היא משפחה אירית-אמריקאית אשר ידועה בשל עיסוקה בהיאבקות מקצועית, עסקים ופוליטיקה. המשפחה מוכרת בשל שליטתה בארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE. העסק העיקרי של המשפחה הוא היאבקות מקצועית, אך בנוסף למשפחה יש עסקים נוספים הקשורים ל-WWE כמו ערוץ טלוויזיה ייחודי (ה-WWE Network), תעשיית סרטים ועוד. ארגון ההיאבקות בעל ליגת פוטבול אמריקאית מקצועית בשם XFL, שהייתה בפעילות במשך שתי תקופות שונות.
היסטוריה

השושלת של המשפחה התחילה כשג'ס מקמהן (אנ') החל לקדם מופעי היאבקות בשנת 1915. בשנת 1953, הקים ביחד עם טוטס מונדט את הארגון CWC (אנ'). כשג'ס מת שנה לאחר מכן, בנו, וינסנט ג'. מקמהן (אנ'), השתלט על העסק. בהמשך שינה פעמיים את שם הארגון (בפעם הראשונה ל-WWWFׁׂ ‏ (World Wide Wrestling Federation) ובפעם השנייה ל-WWF ‏ (World Wrestling Federation). כשפרש בשנת 1982, בנו מנישואיו הראשונים, וינסנט קנדי מקמהן, רכש את העסק וכתוצאה מכך משמש כיושב ראש וככמנכ"ל של החברה, הידועה כיום בשם WWF, ‏ World Wrestling Entertainment‏ מאז ששינתה את שמה בשנת 2002.
וינסנט קנדי מקמהן נשוי ללינדה מקמהן ולזוג שני ילדים, שיין וסטפני. שיין נשוי למריסה מזולה, וסטפני נשואה לפול לווק, הידוע יותר בשם הבמה שלו, טריפל H. לסטפני ופול שלוש בנות הקרויות בשמות אורורה רוז, מרפי קליין וווהן אוולין. לשיין ומריסה שלושה בנים הקרויים בשם דקלן ג'יימס, קניון ג'ס ורוגאן הנרי. לינדה ויתרה על תפקידה בחברה כמנכ"לית לטובת ריצה להסנאט של ארצות הברית בקונטיקט. בתחילת שנת 2010, עזב שיין עזב את ה-WWE והפך ליושב ראש ולמנהל הבכיר של חברת You on Demand Inc, חברה בניו יורק, אך עסקיה הראשיים נמצאים בסין. בהמשך, בשנת 2016 חזר שיין ל-WWE, לתפקיד בעל רקע בעלילות הארגון. נכון לחודש יוני של שנת 2016, ל-WWE יש שווי שוק של מעל ל-1.38 מיליארד דולרים.
בדצמבר 2016, לינדה הועמדה לתפקיד המנהלת למנהל עסקים קטנים על ידי הנשיא דונלד טראמפ ומונתה לתפקיד באופן רשמי בשנת 2017.
נבחרת גביע דייוויס של יוגוסלביה

| --- | --- |
יוגוסלביה
 מידע כללי
 התאחדות:  פדרציית הטניס של יוגוסלביה
 השתייכות אזורית:  אירופה
 מפגשים היסטוריים
 שנה ראשונה:  1927
 סטטיסטיקה קבוצתית
 שנים במפעל:  69
 מפגשים:  152
 מאזן ניצחונות:  85–67
 שנים בבית העליון:  9
 הישג שיא:  חצי גמר – פעם אחת
 שיאים אישיים
 מירב הניצחונות יחידים:  פרניו פונצ'ץ (33 – 12)
 מירב הניצחונות זוגות:  דרגוטין מיטיץ' (13 – 14)
 מירב הניצחונות סה"כ:  פרניו פונצ'ץ (42 – 20)
 הזוג המצליח ביותר:  בורו איוואנוביץ'/ניקי פיליץ' (7 – 8)
 הכי הרבה שנים:  פרניו פונצ'ץ, יוסיף פלדה (15)
 הכי הרבה מפגשים:  יוסיף פלדה (37)
 
נבחרת גביע דייוויס של יוגוסלביה הייתה נבחרת טניס הגברים הלאומית של יוגוסלביה שיחקה בעבר בבית העליון של גביע דייוויס.
הנבחרת הופיע לראשונה בשנת 1927 כנבחרת של ממלכת יוגוסלביה. לאחר מלחמת העולם השנייה זה הייתה נבחרת של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. בתחילת שנות ה-90 יוגוסלביה התפרקה למספר מדינות, ונבחרתה הפסיקה להתקיים.
במהלך התקופה היא שיחקה 152 משחקים וניצחה ב-85.
הישגים

חצי הגמר
1991
מפת ארץ ישראל של תלמיד הגר"א

מפת חלוקת ארץ ישראל לגבולותיה.
מפות ארץ ישראל המיוחסות לגר"א הן סדרה של מפות סכמטיות של ארץ ישראל, שהועתקו בכתב יד ובדפוס לאורך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, ומקורן מיוחס לגאון מווילנה (הגר"א). המפות מצויות בכמה עותקים בכתבי יד וכמה גרסאות בדפוס, השונות אלו מאלו בפרטים קטנים.
המפה הופיעה לראשונה על ידי תלמידי הגר"א אחרי פטירתו בשנת 1802, ולא ברור האם הוא צייר אותה בעצמו או תלמידיו ציירו אותה על פי דבריו.
המפה מרובעת ומכוונת למזרח (המזרח למעלה), וכוללת ציון מיקום נחלות שבטי ישראל. בחלקה התחתון של המפה הים התיכון המכונה במפה "ים הגדול", וארץ פלשתים. בחלקה העליון של המפה וכן ים המלח וים כנרת המקושרים באמצעות נהר הירדן. בפינה הימנית העליונה של המפה מופיעות ארץ אדום וארץ מואב, בסמוך לים המלח, וכן ים סוף, שנמשך צפונה ומערבה. מהפינה הימנית התחתונה נמשך מסלול מסעות בני ישראל ביציאתם ממצרים לאורך הצד הימני ואז הצפוני עד לחציית הירדן.
המפות המודפסות

המפה הופיעה לראשונה כנראה כנספח מודפס לחלק מהעותקים של "ספר צורת הארץ לגבולותיה" שיצא לאור בשנת תקס"ב (1802). זהו פירוש מאת הגר"א לפרקים ביהושע, מלכים ויחזקאל העוסקים בגבולות ארץ ישראל, נחלות השבטים ומבנה בית המקדש. הנספח כלל דף שמצידו האחד צוירה "צורת הארץ לגבולותיה מהגאון רבינו אליהו זצוק"ל מווילנא", ומצידו השני "צורת הבית דיחזקאל מהגאון...".
נשמרה מפה מצוירת בכתב יד, זהה לחלוטין למפה המודפסת ממהדורה זו, והיא שמורה באוסף לאור בספריה הלאומית.
המפה הודפסה שוב בירושלים בשנת "אדרת אליהו" (1897), על גבי כרזה להתרמת כספים ל"בית מדרש אליהו" על שמו של הגר"א, ולציון 100 שנים לפטירתו. שוב הודפסה גרסה של המפה במהדורת 1905 של "אדרת אליהו", פירושי הגר"א לנביאים וכתובים.
חלוקת ארץ ישראל לגבולותיה

גרסה גדולה ומרשימה של המפה צוירה ביד במהלך המאה ה-19. היא כתובה בדיו, וצבועה בצבעי מים וכן דפי זהב. גודלה של המפה 470 על 380 מ"מ. המפה מצויה באוסף ערן לאור בספרייה הלאומית שבירושלים. עותק של המפה נמצא בקרדו בירושלים ליד עותק של מפת מידבא.
בראש המפה כותרת "חלוקת ארץ ישראל לגבולותי'[ה]", ופירוט:
הועתק מהמאור הגאון הגדול החסיד המפורסם מורנו ורבינו מו"ה אליהו זלה"ה מק"ק ווילנא הבירה"
במפה זו כמה שינויים לעומת המפות האחרות:
מופיעות בה הארצות הסובבות את ארץ ישראל: ארץ מדיין בסמוך לנחל זרד (הנשפך במפה לים סוף, ולא לים המלח, אליו הוא נשפך במציאות), בקצה הימני התחתון של המפה ארץ כוש מימין לארץ מצרים המופרדת מארץ הפלשתים בנחל מצרים, ארם מקדם בפינה השמאלית העליונה ועוד.
תיאור בולט של ירושלים עם ציון בית המקדש.
תיאור מפורט יותר של מסלול בני ישראל במדבר.
נחל ארנון מקשר בין ים המלח לבין ים סוף, מערבה להם (במורד המפה בצידה הימני) אזור הר שעיר (המצויר בסגנון קרטוגרפיה מפה ערבית וסביבו הכיתוב: "ונסב את הר שעיר ימים רבים"),
בצידה השמאלי של המפה מופיע נהר פרת, הנשפך במפה אל הים התיכון (במציאות הוא נשפך אל המפרץ הפרסי).
המבנים במפה מצוירים בסגנון אירופאי (עם גגות רעפים). בית המקדש המתואר ברביע הימיני העליון של המפה מתואר כמבצר אירופאי ביניימי. הר המורייה מצויר בצורת אגס מתחת לבית המקדש; על ההר מופיע שמו, וסביבו מופיע הכיתוב "ציון היא יבוס היא ירושלים".
הערים הגדולות המופיעות במפה (ומצוינות כמבצרים אירופאים) הן הערים חשבון, יריחו וגזר. ערי הפלשתים מצוירות בצורת אגרופים הפונים מטה (לעבר תחתית המפה). מספר ערים במפה באזור נחלות שבט אשר, שבט זבולון ושבט נפתלי מצוירות כמגירות בארון.
הר ההר מופיע במפה בשני אתרים שונים - האחד בסמוך לאזור אדום, והשני בקצה השמאלי התחתון של המפה (בסמוך לצידון).
מפות בהשראת הגר"א

על גביהן של כמה מפות ריאליסטיות דווקא, שונות מאוד מהמפות הסכמטיות למעלה נכתב שהן "כפי סדר הגאון רשכב"ה מו"ה אליהו ז"ל מווילנא". אף על פי שכל עיצוב המפה שונה, נראה שהן הושפעו ממפת הגר"א בכמה פרטים: כיוונים ופרופורציות של ארץ ישראל, צורת ים סוף בדרום, נהר פרת בצפון, גבולות השבטים ובחירת הערים והארצות שצוינו במפה.
מפות בהשראת הגר"א > מפת דב בר יוזפא

הודפסה בשנת 1820 בשתי מהדורות שונות - הראשונה בהורודנא ובווילנא כחלק מתנ"ך עם פירוש רש"י, והשניה בורשה בנפרד באיכות אמנותית משופרת. עותק של מפה זו שנעשה בכתב יד על אריג, שמור באוסף מולדובן בניו יורק.
מפות בהשראת הגר"א > מפת גבולי ארץ ישראל

העתק של המפה הקודמת שהדפיס משה דנציגרקרון בורשה בשנת 1881. בכותרת המפה כתב "מפת גבולי ארץ ישראל", ומשמאל למטה:
רשימת ארץ ישראל לגבלותיה סביב במדה מדויקת ובסדר נכון ע"פ סדר הגאון רשכב"ה מו"ה אליה' מווילנא ז"ל
לקריאה נוספת

אריאל תשבי, ארץ ישראל במפות ממידבא ועד הלוויין, הוצאת מוזיאון ישראל ומשרד הביטחון, ההוצאה לאור
זאב וילנאי, המפה העברית של ארץ ישראל, ירושלים, 1968 עמ' כב-כה.
ריכב רובין, צורת הארץ - ארץ ישראל במפה העברית מרש"י ועד ראשית המאה העשרים, יד יצחק בן צבי, ירושלים 2014.
הערות שוליים

↑  ריכב רובין, צורת הארץ, עמ' 180
↑  ריכב רובין, צורת הארץ, עמ' 182-183
↑  ריכב רובין, צורת הארץ, עמ' 184
↑  ריכב רובין, צורת הארץ, עמ' 184-186
↑  ריכב רובין, צורת הארץ, עמ' 147-151
↑  ריכב רובין, צורת הארץ, עמ' 151
משחק המוות (סרט, 2009)

| --- | --- |

צילום מסך, מתוך הסרט
 מבוסס על:  הניסוי של מילגרם 
 בימוי:  כריסטוף ניק
 הופק בידי:  כריסטוף ניק
 שחקנים ראשיים:  טניה יאנג 
 מדינה:  צרפת
 חברת הפקה:  הטלוויזיה הצרפתית 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2009 
 משך הקרנה:  93 דקות
 שפת הסרט:  צרפתית
 סוגה:  סרט תיעודי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
משחק המוות (בצרפתית: Le Jeu de la Mort) הוא סרט תיעודי צרפתי משנת 2009 אשר הופק על ידי הבמאי כריסטוף ניק עבור הערוץ France 2. הסרט מציג ניסוי בפסיכולוגיה חברתית, שבמהלכו הופק שעשועון טלוויזיה מזויף בשם "אזור האקסטרים" (The Xtreme Zone). במהלך השעשועון התבקשו המתמודדים לחשמל את המתמודד המתחרה במקרה שלא ענה נכונה על שאלות שנשאל, בעוד המתח חשמלי עולה בכל פעם עד להגיעו לרמה קטלנית המסוגלת לגרום מוות.
הניסוי הוא הפקה מחודשת של הניסוי של מילגרם שנערך על ידי הפסיכולוג סטנלי מילגרם מאוניברסיטת ייל ופורסם בשנת 1974. הניסוי בחן את הציות לסמכות, כאשר ביקש לבחון את מידת ההיענות של המשתתף לציית לסמכות שהורתה לו לבצע פעולה שעלולה להיות מנוגדת לערכיו או למצפונו. צוות החוקרים של "משחק המוות" ביקש להתאים את הניסוי של מילגרם לעולם שעשועוני הטלוויזיה, ולבחון את ההבדלים בין התוצאות.
רקע והפקה

יוצר הסרט, כריסטוף ניק, אמר כי מטרת הסרט היא לבחון את השפעתה של הטלוויזיה על התנהגותם של בני-אדם, ובפרט את השפעתן הפוטנציאלית של תוכניות מציאות. ניק מבקש לשאול האם תיתכן הוצאה להורג בטלוויזיה כאמצעי בידור, ולבחון את השפעתה של סמכות על האדם היחיד וסיכוייו להתמרד.
הניסוי נערך על ידי קבוצה רב-תחומית של מדענים בראשות הדוקטור לפסיכולוגיה חברתית ז'אן-לאון בובואה אשר ביקשו לבחון את עוצמתה של הטלוויזיה, ולאחר שנה של עבודה משותפת החליטו כי לצורך הניסוי ייבנה אולפן טלוויזיה מיוחד, וכי הצילומים יימשכו עד שיתקבלו נתונים שניתן להציג בצורה מדעית. הניסוי נערך במשך עשרה ימים.
לצורך הניסוי נבנה אולפן טלוויזיה מיוחד בצורה של שעשועון טלוויזיה טיפוסי. לצורך איתור המתמודדים פנתה חברת ההפקה לכ-13,000 איש אשר התאימו לפרופיל הנבדקים בניסוי של מילגרם אשר לא השתתפו או ניסו להשתתף בשעשועון טלוויזיה, ונאמר להם שישתתפו בפיילוט לשעשועון טלוויזיה שבו הפרס הראשון הוא מיליון אירו. מתוך 2,500 איש שביקשו להשתתף, נבחרו 80 מתמודדים אשר הובאו לשיחה מקדימה עם מפיק התוכנית, כביכול. בשיחה נכח גם המתמודד הפיקטיבי, ונעשתה הגרלה מזויפת שבה הוחלט מי מהם יהיה המתמודד ששואל את השאלות, ומי יהיה זה שיספוג "עונש" במקרה שיטעה. בשיחה הובהר למתמודדים כי מכיוון שמדובר בפיילוט הם לא יזכו בתשלום אם ינצחו, וכי העונש למתמודד השני יהיה מכת חשמל. כל 80 המתמודדים הסכימו להשתתף בתוכנית. בסיום הפגישה הוחתמו המתמודדים על חוזים המחייבים אותם להישמע להוראות המנחה.
רקע והפקה > הניסוי של מילגרם

בתכנון מוקפד, נעשה ניסיון לשמור על מרבית הפרטים מהניסוי של מילגרם, בכפוף לאדפטציה הטלוויזיונית: ההכנה המקדימה של המתמודדים הייתה זהה; על ויתור הזכויות לווידאו קיבלו המתמודדים 40 אירו, השווים ל-4 הדולר אשר שילם מילגרם לנבחניו; בשני הניסויים היו שמונה רמות של מכות החשמל; וזעקות השחקן ב"משחק המוות" ותוכנן היו זהות לאלה של הניסוי המקורי. ההבדל העיקרי הוא שבהפקה המחודשת הוחלפה הדמות הסמכותית, מנהל הניסוי, במגישת הטלוויזיה הצרפתייה טניה יאנג.
שוני משמעותי נוסף היה קהל הצופים. מכיוון שהסביבה בה נערך הניסוי הייתה אולפן טלוויזיה, נכח במהלך הניסוי קהל צופים - בעוד הניסוי של מילגרם נערך בתנאי הבידוד של מעבדת מחקר. הקהל היה אמיתי ולא הורכב מניצבים, מתוך כוונה תחילה לבחון האם יסכימו להשלים עם המתרחש. בסך הכול צפו בניסוי 2,000 איש בלא ידיעה כי מדובר בניסוי.
מהלך הניסוי

תפקידם של המשתתפים בניסוי הוצג להם כעוזר-מנחה: עליהם להציג 27 שאלות למשתתף אחר (אשר הם אינם יודעים כי הוא שחקן), שנמצא בבידוד במרכז האולפן והם אינם מסוגלים לראותו אלא רק לשמוע אותו. במקרה שאינו עונה נכונה על שאלה, עליהם להעניש אותו בכל פעם במכת חשמל בעוצמה הדרגתית של עד 460 וולט. מנחת התוכנית הודיעה למשתתפים כי מכות החשמל, אשר גדלו בעוצמות של 20 וולט, אינן קטלניות - אך עלולות לגרום סבל רב; אם יפסיקו לשאול שאלות, יפסידו את סכום הפרס.
זעקות הכאב של המתמודד בבידוד (אשר היו מוקלטות וזהות לכל המשתתפים) נשמעו היטב למשתתף. הן הלכו והתגברו עד שהשחקן התחנן שיפסיקו. בשלב מסוים הפסיק השחקן לזעוק והשתתק לחלוטין, ואף הפסיק לענות על שאלות נוספות. למרות שניכר היה כי איבד את הכרתו או נהרג, המשיכו המתמודדים לשלוח אליו מכות חשמל. את אלה שביקשו להפסיק לשחק דרבנו להמשיך באמצעות חמישה שלבים (בניסוי של מילגרם, היו אלה ארבעה):
המנחה הודיעה למתמודדים כי הם רשאים להמשיך.
המנחה הודיעה למתמודדים כי הפקת התוכנית מקבלת על עצמה את מלוא האחריות למתרחש, ועל כן הם רשאים להמשיך.
המנחה הודיעה למתמודדים כי המתמודד שהם מחשמלים יודה להם בסיום המשחק, גם אם נדמה כי ברגעים אלו הוא סובל.
המנחה הודיעה למתמודדים כי הם אינם רשאים להפסיק, שכן הם מחויבים לציית לחוקי המשחק. בכך הפעילה המנחה את סמכותה לתת "פקודה" מתוקף היותה בעלת הסמכות.
המנחה פנתה לקהל, וזה עודד את המתמודדים להמשיך.
מתמודד שלאחר חמשת השלבים עמד על כך שהוא מעוניין להפסיק, היה רשאי לעזוב את האולפן. לאחר עזיבתו הוא נלקח לחדר הפקה, שם הופגש עם השחקן והוסבר לו כי מדובר היה בניסוי ונערך עמו ראיון מקיף.
תוצאות

80 אחוזים מהמשתתפים המשיכו את המשחק למרות תחנוניו של השחקן, וחשמלו אותו עד לעוצמה המקסימלית האפשרית, 460 וולט. מתוך 80 משתתפים, רק 16 סירבו בתוקף להמשיך ולחשמל אותו ועזבו את התוכנית. ניק הודה כי נדהם מכך שאחוז כה גבוה של משתתפים צייתו לכללים הסדיסטיים ואמר כי מצלמות הטלוויזיה הגבירו את נכונות המשתתפים לציית וכי "אצל מילגרם, 65% צייתו לסמכות המרושעת. בסביבה טלוויזיונית, זה 80%".
ניק חילק את 80 המתמודדים לקבוצות:
המורדים: אנשים בעלי נטייה למרדנות או עקרונות חזקים, אשר המרידה בסמכות הייתה עבורם האפשרות היחידה. מתמודדים אלה, לרוב, לאחר שהגיעו להחלטה שאינם מוכנים להמשיך, סירבו לכל שכנוע נוסף מצד המנחה.
המורדים בקושי רב: אנשים אשר אין להם נטייה למרדנות, ועל כן ההתמרדות הייתה עבורם קשה במיוחד. אלו היססו בשלבים מסוימים, אך המשיכו בעקבות ההפצרות, עד לשלב בו כרעו תחת העומס הנפשי ומרדו בסמכות.
המדחיקים: אנשים אשר לא מרדו והמשיכו את המשחק עד תום. בדיעבד הם הסבירו זאת בכך שידעו (או חשדו) שמדובר בניסוי, ועל כן המשיכו לשחק. למרות הצהרותיהם, נמצאו בשפת הגוף שלהם סימני הזדהות עם הקורבן בזמן שסבל, וחלקם אף ניסו לרמות כדי לעזור לו ולהדגיש בקולם את התשובה הנכונה.
מקבלי הסמכות: אנשים שנטייתם לציית לסמכות הייתה כה חזקה, עד שעשו זאת גם כשהדבר נוגד את ערכיהם או מצפונם.
ביקורות

על אף שרוב הביקורות הגיבו בחיוב לשחזור הניסוי של מילגרם, רבות גם העלו טענות לגבי הטיות אפשריות של השחזור לעומת הניסוי המקורי, ובשל כך ערערו על אמינותו של הסרט כדוקומנטרי:
ביקורות > ביקורות על מהימנות המדגם

העובדה שחברת ההפקה פנתה ל-13,000 איש שמתוכם נבחרו 80 בלבד, העלתה תהיות בנוגע למהימנותו של המדגם הנבחר. המוביל המדעי של הניסוי, ז'אן לאון בובואה (Jean-Leon Beauvois), טען בתגובה שתהליך המיון נעשה באופן דומה לזה הנעשה לניסוי של מוצר חדש, ועל כן אין סיבה לתהות על יחס המתקבלים לעומת הנבחנים או על סיבת בחירתם.
כל המתקבלים העידו על נכונותם להופיע בטלוויזיה ומכאן על חיבתם לאור הזרקורים ולחשיפה רחבה. סביר להניח כי אנשים אלו אינם מהווים מדגם מייצג של כלל האוכלוסייה, ולכן קשה להחיל את תוצאות הניסוי על הכלל.
ביקורות > ביקורות על המסקנות והמהימנות המדעית של הניסוי

נטען שתוכנית הטלוויזיה הייתה טוטלית ורק בשל כך נהגו המשתתפים כפי שהתנהגו. בובואה טען בתגובה שבמובן הזה הטלוויזיה מדמה מצב של סתימת פיות, חוסר פלורליזם וגיוון בחברה.
גם אם הניסוי הראה שלטלוויזיה השפעה על המתמודדים, לא הוכח דבר לגבי הצופים שלגביהם נטען שעמדו מנגד. זאת משום שלא נאספו נתונים מהימנים על תחושתם וגם לא ניתנה להם הבמה לעזוב.
ביקורות > ביקורת על האתיות של התוכנית

האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה המליצה בעבר שלא לחזור על הניסוי של מילגרם בשל הלחץ העצום שמופעל על הנבדקים, ולמרות זאת הניסוי בוצע וגרם סבל לנבדקים. בובואה טען בתגובה שהוא רק חוקר את תגובתם של בני אדם למצבים שמעמידים בפניהם מנהיגים ובעלי סמכות אחרים מדי יום והוא לא מבין איך אפשר לטעון כנגדו בשל כך.
המגזר הציבורי בצרפת ביקר את התוכנית בשל העובדה שהערוץ שהעניק את המימון הוא ערוץ מסחרי ועל כן קיים חשש לניגוד עניינים.
התוכנית מתיימרת להוקיע תוכניות מציאות, אך משתמשת בדיוק באותם מנגנונים למשיכת הצופים: באז טלוויזיוני, מציצנות והצגת סבלם של המשתתפים.
הערות שוליים

↑  עמית קוטלר, מציאות או דמיון מופרע, באתר ynet, 18 במרץ 2010
1 2 3 4  "משחק המוות" - הסרט באתר yes דוקו
↑  ניסוי הריאליטי: המתמודד הסכים לחשמל את יריבו, באתר הארץ, 18 במרץ 2010
1 2 3  "שעשועון נוסח צרפת: לחשמל את המשתתף", באתר nrg, nrg,‏ 17/3/2010
נונאטאקי קרס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  קרס 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  72°03′00″S 70°25′00″W﻿ / ﻿72.05°S 70.4167°W﻿ / -72.05; -70.4167
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהנונאטאקי קרס(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהנונאטאקי קרס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינונאטאקי קרס(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינונאטאקי קרס
 
נונאטאקי קרס או נונאטאקי צרס או נונאטאקי סיריס (באנגלית: Ceres Nunataks) הם קבוצה של שלושה נונאטאקים בדרום אלכסנדר האי, שבאנטארקטיקה.
הנונאטאקים מצויים בסמוך ממזרח לראשיתו של חצי האי שוסטקוביץ'.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הנונאטאקים

הנונאטאקים מופו על ידי מחלקת המיפוי מעבר לים (Directorate of Overseas Surveys) של סוכנות הסקר הלאומית הבריטית (Ordnance Survey) בהתבסס על תצלומי לוויין שבוצעו על ידי נאס"א, בשיתוף עם הסקר הגאולוגי של ארצות הברית.
היסטוריה > מקור השם

שמם של הנונאטאקים ניתן להם על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הנונאטקים נקראים על שמו של קרס, אחד של אסטרואידים שבין מסלולי כוכבי הלכת מאדים ו-צדק.
ראו גם

נונאטאקי אפאלאצ'יה
נונאטאקי גאנון
נונאטאקי גאודה
נונאטאקי פרנק
נונאטאקי פיקרינג
נונאטאקי וסטה