stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בנימין הכהן ויטאלי
ביוגרפיה

נולד באלסנדריה בשנת ה'תי"א לרבי אליעזר ויטאלי שהיה איש עסקים ומלומד. התפרסם כירא שמים ולמדן, והתמחה כבר בגיל צעיר בקבלת האר"י.
הרמ"ז, רבי משה זכות, ויתר בשנת ה'ת"ל על תוכניתו לעלות לארץ ישראל, והחליט להישאר באיטליה ולנסות להיאבק במגמת ההתפשטות של הפילוסופיה על חשבון הקבלה בקרב תלמידי החכמים הצעירים בני איטליה. לשם כך הוא קירב אליו את רבי אברהם רוויגו ואת רבי בנימין הכהן ויטאלי, והזמינם אליו לוונציה כדי להכניסם לנבכי חכמת הקבלה. רב"ך שהה בוונציה בחודשים ינואר-אוגוסט 1671, ובמהלכם גם נסמך לרבנות בידי הרמ"ז. הוא למד באותה עת גם אצל הרב מנחם שמשון באסולי (נפטר במנטובה, שמחת תורה, תנ"ד) אביו של רבי אביעד שר שלום באזילה.
בסוף קיץ ה'תל"א שב לאלסנדריה לבקשת אביו, ונישא לנחמה בתו של רבי משה כהן-רפא. לאחר נישואיו עבר לגור בקזאלה מונפראטו, משם המשיך לשמור על קשר עם רבו הרמ"ז באמצעות מכתבים. בעיר זו שהה שלוש שנים, במהלכן למד קבלה והלכה עם המקובל רבי שמשון באקי. בקיץ ה'תל"ג עקר למנטובה ושוב התגורר ליד רבו הרמ"ז וחברו הרב רוויגו.
בשנת ה'תל"ה חזר שוב לאלסנדריה, הפעם כדי להתמנות כרב העיר. בקיץ של אותה שנה נפטר אביו רבי אליעזר.
לאחר פטירת הרמ"ז בראשית שנת ה'תנ"ח 1697, עבר לשמש ברבנות העיר רג'יו, והתקבל בקרב יהודי איטליה כפוסק סמכותי. רבנים אחרים (רבי משה חגיז, ורבי שלמה אאיליון) ביטלו פסקי הלכה שכתבו, לאחר שהתברר להם שדעתו הפוכה מדעתם. ורבים אחרים פנו אליו בשאלות הלכתיות. הוא הוצע כבורר בעת הפולמוס על כתביו והתנהלותו של רמח"ל, אולם נפטר בטרם הספיק לעשות צעדים בנושא זה.
הוא נפטר בליל שבת, י"ז בשבט ה'ת"ץ, הלילה שבין ה-3 ל-4 בפברואר 1730. ונכתבו אחריו הספדים רבים בידי אישים בולטים בני התקופה.
תלמידיו

בין תלמידיו נמנים:
רבי יוסף אירגס, שהיה צעיר ממנו רק בשנים ספורות, מחבר "שומר אמונים" קדמון.
רבי אביעד שר שלום באזילה, מחבר "אמונת חכמים"
רבי ישראל ברכיה פונטאלינה, מחבר "מפתחות הזוהר"(ונציה תק"ד).
רבי נתנאל פואה, המדפיס מאמשטרדם.
רבי שמשון חיים נחמני, מחבר "זרע שמשון" ו"תולדות שמשון"
שנים מתלמידיו, רבי ישעיהו באסאן, מחבר שו"ת "לחמי תודה". ורבי מנשה יהושע פאדובה נישאו לבנותיו.
חיבוריו

רבי בנימין היה מחבר פורה וכתב ספרים רבים. חלקם התפרסמו כבר בחייו, וחלקם עדיין בכתב יד. תשובות רבות שכתב נמצאים בכתבי יד, וכמה מהם התפרסמו בספרו של רבי יצחק למפרונטי פחד יצחק, ובספרי תשובותיהם של רבנים נוספים בדורו. כן כתב מספר תשובות באיטלקית.
חיבוריו שהתפרסמו:
עת הזמיר, ונציה, תס"ו - שירים ופיוטים על דרך הקבלה, וכמה בקשות וסליחות.
אלון בכות על מגילת איכה; ונציה, תע"ב - פירוש על מגלת איכה בפשט.
אבות עולם על מסכת אבות; ונציה, תע"ט - פירוש גדול על פרקי אבות.
גבול בנימין על התורה ועל המועדים, אמשטרדם, תפ"ז - קובץ דרשות בשלשה חלקים.
שו"ת הרב"ך, ירושלים, תש"ל
ביאור על פרקי שירה - קובץ בית אהרן וישראל תשס"ג סיון תמוז מס' 107.
הגהות על ספר קרבן אהרן על תורת כהנים - צפונות תמוז תשנ"א מס' 12.
הגהות על ספר אוצרות חיים - הודפס בספר מקום בינה - חלק א' - וחלק ב'.
קיימים כתבי יד בהעתקתו ובהעתקת תלמידיו של כתבים שבתאיים בולטים דוגמת ספר הבריאה לנתן העזתי. בפנקסו מובאים סיפורים רבים על שבתאי צבי.
לקריאה נוספת

הרב יצחק נסים, מבוא לשו"ת הרב"ך במהדורתו, ירושלים, תש"ל.
מאיר בניהו, "שמועות שבתאיות - מפנקסיהם של רבי בנימין הכהן ורבי אברהם רוויגו", בתוך: שלמה סימונסון (עורך), מיכאל: מאסף לתולדות היהודים בתפוצות, כרך א, עמוד ט והלאה. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
הערות שוליים

↑  תאריך החתונה נקבע לחודש אלול ה'תל"ב, ורבו הרמ"ז (אגרות הרמ"ז, דף כ"ו ע"א) ביקש להקדימה, כי: ”אי אפשר להתבטל בלימודי בימים ההם המוכנים לתשובה”.
↑  "והרב המופלא מהר"י אירגז ז"ל ישב עם מהרב"ך הנזכר שבעה שבועות ללמוד ממנו חכמת הקבלה". שם הגדולים.
↑  שומר אמונים הקדמון, באתר היברובוקס.
↑  אמונת חכמים בוויקיטקסט.
↑  מפתחות הזוהר, באתר היברובוקס.
↑  זרע שמשון, באתר היברובוקס.
↑  תולדות שמשון, באתר היברובוקס.
↑  "גשמי ברכה" - שו"ת על ארבעה טורים. וספר "פתחי שערים". ראה שם הגדולים, ערך גבול בנימין.
↑  "משאת משה", "שמש צדקה", "ארח לצדיק" "שתי הלחם", ונוספים.
↑  מאיר בניהו, התנועה השבתאית ביוון, ספונות,  כרך יד, ספר יהדות יוון - ד', עמ' שלט, באתר JSTOR
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258550305171  GND: 1053384750  ISNI: 0000 0000 6669 2311  LCCN: nr93008488  NTA: 242522017  SUDOC: 112020003  VcBA: 495/122197  VIAF: 88359058   WorldCat (עם VIAF): 88359058
כנף בעלת משיכה משתנה

שני מטוסי מיראז' G. המטוס העליון מדגים זווית משיכה מרבית, והתחתון כנף בזווית משיכה מזערית.
שלושה מטוסי F-111 מדגימים שלושה מצבי כנפיים.
כנף בעלת משיכה משתנה (באנגלית: Variable Sweep Wing או Swing Wing) הוא סוג של כנף גאומטריה משתנה המשתמשת בכנפיים המשנות את זווית המשיכה שלהם יחסית לציר האופקי של כלי הטיס. סוג זה הוא הנפוץ והמפורסם מבין סוגי כנף גאומטריה משתנה ולכן לעיתים משתמשים במושג זה כמקביל למושג כנף משיכה משתנה.
היסטוריה

בתקופה המוקדמת של התעופה כנף בעלת משיכה משתנה שימשה במספר מצומצם של כלי טיס כאמצעי לקיזוז אורכי (בציר העלרוד). בשלהי מלחמת העולם השנייה, עם הופעת מטוסי הסילון הראשונים הגרמנים מצאו שבשביל לטוס במהירויות גבוהות יותר היה צורך בהטיית הכנפיים אחורנית, אבל משיכת הכנף נטתה לבוא יד ביד עם מנת־ממדים קטנה יותר וביצועי מהירות נמוכה ירודים ודרשו מסלולי המראה ונחיתה ארוכים. על כן עלה כי בשביל לייצר כנף שתקנה ביצועים מספקים בכל הטווחים הללו, היה נדרש לעצב כנפיים מורכבות שאיזנו והתפשרו על ביצועים מסוימים בשביל לאפשר המראה ונחיתה במתקנים קיימים. בשביל להתגבר על בעיה זאת הוצע פתרון של כנף בעלת משיכה משתנה, שעל ידי סיבוב הכנף על גבי ציר בשורשה יאפשר לשנות את זווית המשיכה של הכנף. בזמן הטיסה כנף כזאת תוכל להקנות ביצועים מיטביים בטווח מהירויות רחב מאוד. המסרשמיט P.1101 שלא הספיק לטוס טרם סיום מלחמת העולם השנייה ונפילתו בידי האמריקאים, כלל מנגנון שינוי זווית משיכה לפני טיסה. פתרון זה נוסה מאוחר יותר במטוס הניסוי ה-X-5 שטס לראשונה בשנת 1950.
צי ארצות הברית היה מעוניין מאוד הכנף משיכה משתנה, שכן בתקופה זאת מטוסי הקרב גדלו במשקלם וממדיהם וביצועיהם על גבי סיפון הטיסה היו הופכים ליותר ויותר בעייתיים מבחינת מהירות המראה, גישה וקצב הנמכה. כנף משיכה משתנה הבטיחה ביצועים טובים גם במהירויות ההמראה והנחיתה הנמוכות הנדרשות לטובת פעילות על גבי נושאת המטוסים, וגם ביצועי מהירות ותאוצה טובים בשאר משטרי הטיסה, ולשם כך יוצר מטוס הגראמן XF10F יגואר וטס לראשונה בשנת 1952. תוכנית הניסוי של מטוס זה הייתה רוויית בעיות, וחידושים נוספים בעיצוב של נושאות מטוסים כגון הטיית סיפון הטיסה בזווית של תשע מעלות ושילוב מערכת מעוט אפשרו להמשיך בשימוש במטוסים בעלי כנפיים סטנדרטיות ולכן המטוס לא נכנס לשירות.
בבריטניה עיצוב כנף משיכה משתנה נלקח לכיוון חדש לגמרי כאשר המהנדס בארנס וואליס שעבד בחברת ויקרס התנסה בכנפיים בעלי משיכה משתנה כאמצעי ניהוג עיקרי בציר האורכי. השינוי הזה בהיגוי כלי טיס היה כה משמעותי עד שהוצע לשנות את הקטגוריה של כלי הטיס החדש ל-אארודיין – כלי טיס מנוהג באמצעות הכנפיים. העיצוב נוסה בתוכנית הכטמ"מ ויקרס ווילד גוס אבל הדגם לא נכנס לשירות. תוכנית נוספת שנקראה ויקרס סוואלו שהוצעה כתחלופה על קולית למפציץ ויקרס וליאנט אבל לא משכה עניין מספיק בבריטניה ולכן בוטלה בשנת 1957.
היסטוריה > עידן הזהב

בשנת 1962 ג'נרל דינמיקס וגראמן זכו בהצעתם המשותפת במכרז TFX של משרד ההגנה האמריקאי לייצור מטוס תקיפה וקרב בעל כנף משיכה משתנה. המטוס שסומן כ-F-111 המריא לראשונה בדצמבר 1964 והיה למטוס כנף משיכה משתנה הסדרתי הראשון.
ברית המועצות גם מצאה את עצמה מחפשת פתרונות לביצועי ההמראה והנחיתה של מטוסי הקרב התקיפה וההפצצה המתקדמים שלה. בעת מלחמה, הצפי היה ששדות הטיסה ובסיסי חיל האוויר הסובייטי יופצצו ולכן המטוסים תוכננו לעבור למתקנים ארעיים ללא מסלולים סלולים, בשדות פתוחים או כאלה שמשתמשים באורכי כביש סלול מוגבלים באורך, אבל מטוסי הקרב שהפכו לכבדים יותר ויותר וכנפיהם המוטות בזווית חדה יותר ויותר ודרשו מהירויות נחיתה והמראה גבוהים יותר, התקשו לפעול משדות אלו. לכן ברית המועצות התנסתה בהרבה טכנולוגיות כמו יכולת המראה ונחיתה אנכית. אבל לאחר שה-F-111 עלה לאוויר, הסובייטים החלו להתנסות בכנפי משיכה משתנה גם כן.
אבל הסובייטים נתקלו בקשיים רבים בפיתוח יכולת זאת ולכן הם העדיפו בהתחלה לייצר מטוסים שרק החצי החיצוני של הכנף יכול לשנות את זווית המשיכה שלו. פתרון זה אפשר להשתמש בדגמי מטוסים קיימים מה שהקטין את מחיר הפיתוח של מטוסים בעלי כנפיים אלו. הראשון מבין המטוסים המוקדמים הללו היה הסוחוי סו-17 שהיה שדרוג של הסוחוי סו-7. מאוחר יותר ברית המועצות הצליחה לייצר מטוסים צבאיים בעלי כנפי משיכה משתנה טהורים כגון הסוחוי סו-24 והמיג-23.
באותה התקופה צרפת פיתחה את המיראז' G, ומעט מאוחר יותר בריטניה בשותפות עם גרמניה המערבית, איטליה, בלגיה, הולנד וקנדה פיתחו את הפנאוויה טורנדו.
בשנת 1970 המריא לראשונה ה-F-14 טומקט שהיה למטוס הקרב בעל כנף משיכה משתנה היחידי הפועל מנושאות מטוסים. הוא הפך גם למפורסם מבין מטוסי משיכה משתנה בכללי.
מספר מפציצים על קוליים כבדים גם קיבלו כנפיים בעלי משיכה משתנה, כגון הבואינג B-1B לנסר, הטופולב Tu-22M והטופולב Tu-160.
היסטוריה > הדעיכה

בתקופה זאת החל שינוי מגמה בהקשר של כנפי משיכה משתנה. מבחינת מטוסי נוסעים אזרחיים, ההגבלות הרעש של הבום העל-קולי, הגבילו את נתיבי הטיסה והפכו את המטוסים הללו ללא כדאיים. הבואינג 2707 שהשתתף בתוכנית מטוס הנוסעים העל קולי של ארצות הברית, והיה מיועד להיות המקביל של הקונקורד, שינה את עיצובו ממטוס נוסעים עם כנף משיכה משתנה למטוס בעל כנף דלתא ודמה בצורתו למקבילו, לפני שהתוכנית בוטלה סופית בשנת 1971.
לקראת שנות ה-80 הדרישות ממטוסי הקרב עברו מביצועי מהירות ותאוצה, לביצועי פנייה בקרבות אוויר. עיצובים אל-יציבים ובמיוחד לאחר הופעת טכנולוגית החמקנות, ירד קרנם של טכנולוגיות כנף גאומטריה משתנה. מאז רק מטוס אחד עם כנף בעלת משיכה משתנה נשאר בייצור והוא הטופולב Tu-160.
מאפיינים

עיצוב כנפיים הוא בין הגורמים המרכזיים בביצועי כלי טיס באוויר. עיצובי כנף שונים מקנים ביצועים שונים בתנאי טיסה שונים. כנפיים ישרות הן היעילות ביותר בצורה מבנית ומקנים ביצועים מיטביים במהירות טיסה נמוכות כגון עילוי גבוה, מהירות הזדקרות נמוכה וכדומה. כאשר עולים במהירות כנף ישרה מגבילה את כלי הטיס מבחינת תאוצה וגרר וגורמת לביצועים גרועים במהירויות העבר-קוליות ועל-קוליות.
כנף משיכה משתנה מאפשר, על ידי שינוי בזווית המשיכה לשלוט על נתונים כמו מנת ממדים, אורך מיתר, מוטת כנף ובמידה מסוימת בשטח כנף. כל אלה משפיעים על הגרר והביצועים של כלי הטיס. כנף משיכה משתנה מגשרת בין ביצועי כנף ישרה וכנף משוכה ולהקנות ביצועים טובים ומסגרת ביצועים רחבה ללא הפשרות האופייניות לכנפיים סטנדרטיות.
התרשים מעלה מדגים נתוני יחס עילוי-גרר (L/D) יחסית למאך, ומשווה בנתונים אלו בין מטוס כנף ישרה אופטימלית, מטוס כנף משוכה אופטימלית ומטוס כנף משתנה. ניתן לראות שמטוס כנף משתנה מציג נתונים קרובים לאלו של כנף ישרה במהירות תת-קולית, ביצועים קרובים לאלו של כנף משוכה במהירות על-קולית, ואף מתעלה על שניהם במהירות עבר-קולית.
שינוי זווית המשיכה של הכנף מושג על ידי סיבוב הכנף סביב נקודת ציר. שינוי זווית המשיכה משנות את מיקום מרכז המסה ובמידה יותר גדולה את מיקום מרכז העילוי. שינוי מרכז העילוי יחסית למרכז המסה משנים את תכונות היציבות של כלי הטיס.
האיור מעלה מציג את תנועת מרכז הכובד ומרכז העילוי בתלות בזווית המשיכה בשלושה סוגי מכלולי משיכת כנף. השמאלי ביותר מציג מכלול הכולל ציר בודד וקבוע במרכז כלי הטיס. התרשים המרכזי מציג כלי טיס עם ציר בודד אבל נע אחורה וקדימה בתלות בזווית המשיכה. והתרשים הימני ביותר מציג מכלול הכולל שני צירים קבועים בשורשי כנפיים.
כפי שניתן להתרשם לפי התרשים השמאלי ביותר שהוא תאורטית מכלול שינוי זווית משיכה הפשוט ביותר, תנועת מרכז העילוי אחורנית הוא משמעותי ביותר. עד כדי כך שכלי הטיס הופך ליציב יתר בזוויות משיכה גבוהות. סוג זה של כנף משיכה משתנה דרש פיצוי על תנועה זאת עם שינוי מיקום מייצבי הגובה.
כלי טיס עם ציר בעל תנועה קדימה ואחורה מאפשר הגבלת תנועת מרכז העילוי יחסית למרכז המסה ונחשב למכלול היעיל ביותר מהבחינה הזאת, אך תנועת הציר מייצרת קשיים הנדסיים שכן הציר הנושא במשקל כלי הטיס צריך לנסוע על גבי מסילה שגם היא צריכה להיות מחוזקת.
כלי טיס עם מכלול שני צירים כמוצג בתרשים הימיני מצטיין בתנועה מינימלית של מרכז העילוי במהירויות על קוליות. שורשי הכנפיים בהן מותקנים הצירים לרוב בולטים מחוץ לגוף ומשמשים כחלק קבוע בכנף, ומוסיפים לעילוי. כאמור מרבית כלי הטיס עם כנפיים בעלי משיכה משתנה כוללים את הסוג הזה.
מאפיינים > מאפיינים מבניים ומכניים

כאמור מרבית כלי הטיס עם כנפיים בעלי משיכה משתנה כוללים שני צירים סביבם סובבות הכנפיים. הצירים הללו הם מעין מסבים כבדים המחברים בין הכנפיים עצמן לשתי לשוניות המתחברות לתיבות הכנף שנוטות להיות מורכבות ומחוזקות שכן כל העומס של הכנף שאמור לשאת את כל משקל המטוס והעומסים עקב תמרונים וכדומה, מתרכזים בהם. הכנפיים מסובבות על ידי מפעילים ליניאריים לרוב, המחוברים בקצה אחד של שורש הכנף בקרבת שפת ההתקפה (קדמת פרופיל הכנף) או הזרימה (באחורי פרופיל הכנף) ומתחברים למרכיב מבני מרכזי בגוף המטוס כגון קורה אורכית מרכזית.
מכלול ציר כנף משיכה משתנה של מטוס פנאוויה טורנדו במהלך אחזקה. ניתן לראות את הלשונית התחתונה של תיבת הכנף המחוברת לגוף המטוס, במרכזה יושב המסב שמהווה את ציר הכנף.
מפעיל שינוי זווית משיכה של מטוס מיג-23 בתצוגה במוזיאון. המפעיל המחובר בקרבת שפת ההתקפה, מושך את הכנף הסובבת סביב הציר בשורש כנף.
בגלל שהכנף מסתובבת, אם היא מתוכננת לשאת מטען כגון פצצות או מכלי דלק, המנשאים בכנף יתוכננו עם מכלול שיסובב אותם לכיוון הטיסה. לרוב זה בא בצורה של שתי מוטות מקבילים שמתחברים במקביל לגוף המטוס, ועם הסיבוב של הכנף, המוטות שומרים על המצב המקבילי שלהם ומסובבים את הפיילונים על גבי הכנף.
רשימת מטוסים בעלי כנף משיכה משתנה

| שם | מדינה | תפקיד | שנת טיסת בכורה | כמות יחידות שיוצרו | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| בל X-5 | ארצות הברית ארצות הברית | מטוס ניסוי | 1951 | 2 | תוכנן על בסיס המסרשמיט P.1101 |
| דאסו מיראז' G | צרפת צרפת | מטוס קרב | 1967 | 3 |  |
| ג'נרל דינמיקס F-111 | ארצות הברית ארצות הברית | מטוס קרב-הפצצה | 1964 | 563 |  |
| גראמן XF10F יגואר | ארצות הברית ארצות הברית | מטוס קרב | 1952 | 1 | מטוס הניסוי השני לא טס מעולם, בוטל בשלב הניסוי |
| גראמן F-14 טומקט | ארצות הברית ארצות הברית | מטוס קרב | 1970 | 712 |  |
| מסרשמיט P.1101 | גרמניה גרמניה | מטוס ניסוי | יוצר ב-1945 | 0 | כלי הטיס היחיד לא היה מושלם ולא הוטס מעולם, מנגנון שינוי זווית המשיכה ניתן היה לתפעול על הקרקע בלבד. |
| מיקויאן גורביץ' מיג-23 | ברית המועצות ברית המועצות | מטוס קרב | 1967 | 5,047 |  |
| מיקויאן גורביץ' מיג-27 | ברית המועצות ברית המועצות | מטוס תקיפה | 1970 | 1,075 | גרסת תקיפה של המיג-23 |
| פאנאוויה טורנדו | האיחוד האירופי פאנאוויה | מטוס קרב רב-משימתי | 1974 | 992 |  |
| רוקוול B-1 לנסר | ארצות הברית ארצות הברית | מפציץ | 1974 | 104 |  |
| סוחוי Su-22 | ברית המועצות ברית המועצות | מטוס קרב-הפצצה | 1966 | 2,867 |  |
| סוחוי Su-24 | ברית המועצות ברית המועצות | מטוס תקיפה | 1970 | 1,400~ |  |
| טופולב Tu-22M | ברית המועצות ברית המועצות | מפציץ | 1969 | 497 |  |
| טופולב Tu-160 | ברית המועצות ברית המועצות | מפציץ | 1981 | 36 | נפתח מחדש פס היצור של המטוס ומיצרים יחידות חדשות, עם מטוס ראשון מסדרת יצור חדשה שיצא מהפס בשנת 2022. |
| ויקרס ווילד גוס | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | מטוס ללא טייס | 1950 | 1 | שימש לאשרור קונספט ניהוג חדיש - שימוש בשינוי זווית המשיכה של הכנפיים כאמצעי ניהוג ראשי. |
| ויקרס סוואלו | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | מפציץ | 1957 | 0 | הוטס רק בצורת דגם בלתי מאויש בקנה מידה מוקטן |
| וסטלנד-היל פטרודקטיל IV | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | מטוס ניסוי | 1931 | 1 | זווית משיכה עד 4.5 מעלות אחורה, שימש לקיזוז אורכי |
ראו גם

כנף משוכה
כנף דלתא
כנף מעופפת
כנף ישרה
הערות שוליים

| תעופה • תעופה צבאית • תעופה אזרחית |
| --- | --- | --- |
| עקרונות | אווירודינמיקה • כוח עילוי • גרר • מספר מאך • זווית התקפה • הזדקרות • פרופיל אווירודינמי • עומס כנף • מערבולת • אפקט קואנדה • יחס גלישה • פינת ארון המתים | מטוס פעלולים ציור של כדור פורח מסוק |
| כלי טיס | מטוס • מסוק • כדור פורח • ספינת אוויר • דאון • המראה ונחיתה אנכית (VTOL) • המראה ונחיתה קצרה (STOL) | מטוס פעלולים ציור של כדור פורח מסוק |
| מבנה | כנף • כנפון קצה־כנף • מדף • מאזנות • ספוילר • מעצור אוויר • מוטת כנפיים • כונס אוויר • כני נסע • הגה גובה • הגה כיוון • תא הטייס • משטחי היגוי • קנארד | מטוס פעלולים ציור של כדור פורח מסוק |
| הנעה | מנוע בעירה פנימית • מנוע כוכבי (רדיאלי) • מדחף • מנוע סילון • היפוך דחף • מנוע מגח סילון • מנוע על-מגח סילוני • מנוע רקטי • חשמל | מטוס פעלולים ציור של כדור פורח מסוק |
| תופעות | גלגול הולנדי • צימוד אינרציאלי • בום על-קולי • התעבות סביב כלי טיס • אוסצילציה • ורטיגו • התקרחות | מטוס פעלולים ציור של כדור פורח מסוק |
| מערכות | מחווני טיסה • צינור פיטו • מכל דלק נתיק • מצנח בלימה • אוויוניקה • מערכת בקרת טיסה • חיווט תעופתי • קופסה שחורה | מטוס פעלולים ציור של כדור פורח מסוק |
| שלבי טיסה | הסעה ודחיפה • המראה • טיפוס • הנמכה • שיוט • נחיתה • אווירובטיקה • הקפה | מטוס פעלולים ציור של כדור פורח מסוק |
| מקצועות | צוות אוויר • טייס  • מהנדס טיסה • צוות קרקע • הנדסת אווירונאוטיקה | מטוס פעלולים ציור של כדור פורח מסוק |
מונחים בתעופה
פולמוס המוסר

רבי ישראל סלנטר, מייסד תנועת המוסר
פולמוס המוסר היה עימות רעיוני-תורני שהתרחש במזרח אירופה במאות ה-19 וה-20, בין מצדדי תנועת המוסר לבין מתנגדיה.
הפולמוס נסוב בעיקר בעקבות ניסיונות של תומכי 'תנועת המוסר' להחדיר את לימוד המוסר לתוך הישיבות, תוך שימת דגש על המשמעות החינוכית והתורנית הנובעת מלימוד המוסר.
המחלוקת סביב תנועת המוסר נמשכה שנים רבות, ופילגה את העולם הרבני הליטאי. כיום אין כמעט זכר לאותה מחלוקת, וכמעט בכל הישיבות הליטאיות ישנו סדר מוסר, מלבד ישיבות בריסק.
רקע

תנועת המוסר נוסדה על ידי רבי ישראל מסלנט באמצע המאה ה-19. תנועה זו הדגישה את הצורך בפיתוח המידות האישיות של האדם דרך לימוד ספרי מוסר, כדוגמת מסילת ישרים חובת הלבבות ושערי תשובה של רבינו יונה, וכן על ידי עבודה עצמית וחשבון נפש יומיומי. היא ראתה בכך אמצעי מרכזי לחיי קודש ויראת שמים. בין מטרות התנועה, היה חיזוק יראת שמים ושיפור המידות, מתוך הבנה שאלה יסודות הכרחיים לשמירת תורה ומצוות.
רבי ישראל סלנטר, פעל בדרכים שונות להחדרת לימוד המוסר, בין היתר על ידי הכנסת המוסר לישיבות, דבר שנתקל בהתנגדות חריפה. בישיבות מסוימות נאסר על אנשי תנועת המוסר להיכנס לישיבה. אחד מתוך אותם אירועים היה בשנת 1897 כשהרב נתן צבי פינקל נאלץ לעזוב את הישיבה אותה יסד בסלובודקה עקב התנגדות לשיטת המוסר. היה זה אחד מתוך אירועים רבים דומים, סביב מחלוקת זו.
כן פעל רבי ישראל סלנטר להחדיר את לימוד המוסר, על ידי ירחון שייסד, בשם 'תבונה', שכלל בעיקר תכנים מתחום ה'מוסר'. כמו כן בשנת 1858 (תרי"ח) פרסם את "אגרת המוסר", שנחשבת לאחד מהטקסטים הבסיסיים של תנועת המוסר.
מתנגדי תנועת המוסר

בשנים תרנ"ו-תרנ"ח החלו קמים מערערים על שיטת המוסר, ביניהם גדולי תורה כמו הרב צבי רבינוביץ מקובנה, בנו של הרב יצחק אלחנן ספקטור מקובנה, והרב משה דנישבסקי, רבה של סלובודקה, וטענו כי היא גורמת לביטול תורה. אף שהמחלוקת על המוסר החלה בחייו של רבי יצחק אלחנן ספקטור עצמו, הוא סירב לתמוך במחלוקת זו מחשש שהיא עצמה תזיק ללימוד התורה.
המחלוקת כללה גם שקרים והסתה נגד תומכי המוסר ובראשם "הסבא מסלובודקה" שפרסמו המשכילים שאף שלא היה אכפת להם מלימוד תורה, שנאו את שיטת המוסר, כשמטרתם העיקרית הייתה שהישיבה תעבור לידיים אחרות ה"מתאימות לרוח הזמן" ולבנות אותה מחדש על יסודות משכיליים.
המתנגדים לתנועת המוסר סברו שתנועה זו מהווה סכנה ללימוד התורה ולהתמקדות במטרות הרוחניות של העם היהודי, בין היתר נשמעו טענות אלה:
עיכוב בלימוד תורה: ביקורת על כך שזמן הלימוד המוסרי גורע מלימוד הגמרא והפוסקים.
חשש לסטייה מהמסורת: טענה כי תנועת המוסר יוצרת גישה חדשנית שאינה מבוססת על המודל המסורתי של לימוד בישיבות.
השפעה רגשית: היו שטענו כי ההתמקדות במוסר פונה באופן מוגזן מדי לרגש, ופחות לעבודה האינטלקטואלית הנדרשת בתורה.
מתנגדי תנועת המוסר > פעילות המתנגדים

בעקבות הניסיון של הכנסת לימוד המוסר לישיבות מעבר ללימוד הגמרא, הוציאו רבים מגדולי ישראל באותה העת כרוז על התנגדותם למהלך. על הכרוז שקרא למלחמה גלויה בתנועה חתמו רבי צבי הירש רבינוביץ, רבה של קובנה; רבי משה דנישבסקי, רבה של סלובודקה; רבי יצחק יעקב רבינוביץ מפוניבז'; רבי יהודה ליפשיץ ממארץ'; רבי חיים סגל מיאנובה; רבי אבא יעקב הכהן בורוכוב מווקשנה; רבי אברהם אהרן בורשטיין מטבריג, אז בריטובה; רבי משה שמואל שפירא מקורשן ורבי צבי יעקב אופנהיים מקלם.
בתגובה התפרסם בעיתונות מכתב תמיכה בתנועה שכותרתו "למען האמת!", ובו נאמר שהטענות נגד אנשי תנועות המוסר משוללות יסוד. חתמו עליו רבי יוסף שלופר, רבה של סלונים; רבי אליהו דוד רבינוביץ' תאומים (האדר"ת), רבה של מיר; רבי יצחק יעקב ריינס, רבה של לידא; רבי חיים לייב רוטנברג, רבה של סטאוויסק; רבי יוסף דוד רובינשטיין, רבה של הורודישץ' ורבנים נוספים שהשתתפו בכנס למען התנועה בברנוביץ'. למכתב צורפה גם חתימתם של רבי יחיאל מיכל עפשטיין, מחבר "ערוך השלחן", ושני רבנים נוספים. דב כ"ץ בספרו 'פולמוס המוסר' כותב כי "לפי השמועה, חיבר מאמר זה רבי יעקב ליפשיץ, מי ששימש כמזכירו של רבי יצחק אלחנן, והיה מהלוחמים העזים ביותר במוסריים (כינויים של מצדדי תנועת המוסר).
כמו כן, רבים מראשי הישיבות, כמו החזון איש והרוגוצ'ובר, הביעו התנגדות או הסתייגות מתנועת המוסר, מתוך רצון לשמור על המבנה הקיים של לימוד התורה.
בעוד שישיבות כמו ישיבת סלובודקה וישיבת נובהרדוק אימצו את דרכה של תנועת המוסר, ישיבות אחרות כמו ישיבת וולוז'ין דחו אותה.
רבי יעקב ליפשיץ מפרט את טענותיו נגד נסיונתיו של רבי ישראל סלנטר להפצת תנועת המוסר: ”בשיטת המוסר באופיה שהציב לה אז, לא הודו לו רוב גדולי הדור באמרם: הלימוד בספרי מוסר מתוקן ומקובל מעולם בישראל כמלח ותבלין אל הלחם והבשר, שהם המשנה והתלמוד כפי שהם מכונות בפי הרמב"ם ז"ל... מעולם לא פסקו מללמוד בחברות, בבתי מדרשות, ולעיין גם ביחידות, בספריהם הקדושים... בכל זאת, מעולם לא חשבו את לימוד המוסר, אף מהספרים הקדושים האלה, לעיקר לימוד התורה, כי אם לקב חומטין, וכל כחותיהם ועתותיהם הקדישו ביותר לברור הלכה ממשנה גמרא ופוסקים, שבהם עיקר מצות תלמוד תורה, ובהם חברו ספריהם היקרים בלי הרף ויסדו והקימו בתים לת"ת ברבים, ומעולם לא שמענו מקביעות בתים וישיבות ללמוד המוסר ביחוד... רוב גדולי הדור, בכל ידיעתם את גדלו בתורה וצדקתו הכבירה וכונתו הטובה (של רי"ס), חששו שהשיטה הזאת בדרך התלהבותה יכולה היא לגרום ח"ו לאיזה פרוד. וביותר חששו פן בדורות אחריו לא יעמיקו תלמידי תלמידיו באספקלריא המאירה של האי גאון וצדיק, ולא ירדו לסוף דעתו וכונתו, וישנו ממטבע שטבע הוא ויבראו בישראל מפלגה חדשה, אשר תמעט, ח"ו, בהמשך הזמן, רוממות ערך ההתעלות במעלות התורה, שזהו העיקר מעולם ועד עולם”.
המחלוקת בישיבות

כאמור, עיקר המחלוקת בין תומכי לימוד המוסר למתנגדים, התרחש בישיבות, כשהתומכים ניסו להכניס את לימוד המוסר להיכלי הישיבות, ומתנגדי השיטה, מחו בעוז. בעקבות כך, היו ישיבות שהתפצלו, ובישיבות אחרות הצליחו ליישב את הסכסוך. אחד מאותן אלה שעזרו להרגיע את הרוחות באותה העת היה הרב אליהו מאיר פייבלזון שקודם לכן סייע לביסוסן של ישיבות רבות בליטא, ובעת הפולמוס נקרא לתווך בכמה ישיבות בין תומכי לימוד המוסר למתנגדיו.
המחלוקת בישיבות > המחלוקת בישיבת סלובודקה

המחלוקת סביב לימוד המוסר פרץ גם בישיבת סלובודקה עצמה, בשנת תרנ"ז, בין תלמידי ורבני הישיבה. לפי דוד תדהר היה חיים פסחוביץ האחראי לפילוג הישיבה סביב סוגיית לימוד המוסר.
בעקבות המחלוקת הזמין הרב צבי רבינוביץ, רבה של קובנה את הרב יצחק בלזר, מגדולי תלמידי רבי ישראל מסלנט והסבא מסלובודקה, וביקש מהם תשובות על טענות המתנגדים לשיטת המוסר בישיבת סלובודקה, בנוכחות נכבדי קהילת קובנה וחלק נכבד מהתלמידים שערערו על שיטת המוסר.
הרב בלאזר והרב נתן צבי פינקל הבינו שלא יועילו הסברים ותשובות, ושכבר הוחלט מבעוד מועד על ידי מארגני האספה, לבטל את שיטת המוסר, בעקבות כך, הרב בלאזר לא הגיב על הטענות, ולאחר שגמרו המתנגדים להשמיע את טענותיהם ברכם בברכת "ליל מנוחה" והלך ללא אומר ודברים. הרב פינקל לעומתו אמר להם שאין מה להתווכח איתם כיוון שכל כוונתם לבטל את לימוד המוסר ולכך לא יסכימו לעולם.
לפי עצתו של הרב בלאזר כדי למנוע מחלוקת, למחרת האספה פרשו תומכי המוסר והקימו בבית מדרש אחר את ישיבת "כנסת ישראל" על שם רבי ישראל מסלנט והמשיכו את דרך שיטת המוסר שלפיה קמה הישיבה המקורית, והישיבה בבית המדרש המקורי נקראה "כנסת בית יצחק" ע"ש ר' יצחק אלחנן ספקטור. ראשי הישיבה החדשה, שהמשיכה להיקרא גם בשם "ישיבת סלובודקה", היו "הסבא מסלובודקה" והרב אפשטיין, ואליהם הצטרפו 60 תלמידים וביניהם רבים ממובחרי הישיבה. ראשי הישיבה הוותיקה שעברה בהמשך לקמניץ והתפרסמה בשם "ישיבת כנסת בית יצחק" (ישיבת קמניץ) היו הרב צבי רבינוביץ והרב משה דנישבסקי, ובהמשך התפרסם כראש הישיבה הרב ברוך דב ליבוביץ.
אברהם אהרן בורשטיין שנקרא בגיל 18 לכהן כר"מ בישיבת סלובודקה, עזב את הישיבה כעבור כמה שנים, בשל אי הסכמה בנוגע לסדרי הלימוד שקבעה הנהלת הישיבה, וכן בשל התנגדותו לשיטת המוסר. הוא היה בין החותמים על מכתב נגד שיטת המוסר בשנת ה'תרנ"ז, ואף כתב מאמר חריף כנגד בעלי המוסר, דבר שגרר התקפות כנגדו מצד תומכי שיטת המוסר.
הרב יחזקאל סרנא, שלמד באותה העת בישיבה, נשלח על ידי ה"סבא" לישיבת טלז כדי לסייע בהחדרת שיטת המוסר לישיבה.
המחלוקת בישיבות > המחלוקת בישיבת נובהרדוק

ישיבת נובהרדוק נוסדה בשנת ה'תרנ"ו (1896) על ידי הרב יוסף יוזל הורוביץ (הסבא מנובהרדוק), תלמיד הרב ישראל מסלנט בעיר נובהרדוק, כשהיא משלבת למעשה מלבד לימוד התורה, את לימוד המוסר, בדרך מיוחדת, שעליה ביססה את בניית עולמם הרוחני של חניכיה. שנה לאחר יסודה התעורר בישיבה הפולמוס קשה נגד תנועת המוסר.
מתנגדי השיטה דרשו לסגור את הישיבה, ואף פנו לרב העיר נובהרדוק, הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין (בעל ערוך השלחן) ופרנסיה, אך הם מצדם הביעו תמיכה נחרצת בישיבה ושללו מכל וכל את טענות המקטרגים. כמשגיח הישיבה בעשר שנות קיומה הראשונות, שימש הרב אליהו דב ברקובסקי, והוא זה שנשלח בשנת ה'תר"ן על ידי הרב יצחק בלאזר להחתים רבנים על כרוז תמיכה בתנועת המוסר.