stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סקפירינכוס אלבוס

| סקפירינכוס אלבוס |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: חדקנאים
תת־סדרה:: Acipenseroidei
משפחה:: חדקניים
סוג:: סקפירינכוס
מין:: סקפירינכוס אלבוס
שם מדעי
 Scaphirhynchus albus ‏Forbes, 1905
תחום תפוצה


סקפירינכוס אלבוס (שם מדעי: Scaphirhynchus albus) הוא מין של דג ממשפחת החדקניים, החי במימי נהרות ארצות הברית ובייחוד המיסיסיפי ונהר מיזורי בטווח שבין מונטנה ודקוטה הצפונית ללואיזיאנה ומיסיסיפי.
מאפיינים

החדקן בעל גוון אפור-חיוור עד לבן, ממנו קיבל את שמו האנגלי (Pallid sturgeon) והוא בעל מספר שורות לוחיות של קשקשים סחוסיים לאורך גופו והוא חסר שלד גרמי. החוטם שלו צר ומופנה מעלה כשמצידיו בולטים מספר זיפים. הוא בעל חוטם רך ועיניים קטנות הממוקמות נמוך. לסתותיו חסרות שיניים ומותאמות בעיקר ליניקת טרף. החדקן יכול להגיע לאורך 76 עד 152 ס"מ ולמשקל ממוצע של 5 עד 40 ק"ג, אם כי נמצאו גם פרטים באורך 2 מטרים ומשקל 130 ק"ג. החדקן יכול לחיות מעל 50 ואף 100 שנה.
החדקן מצוי לרוב בנהרות רחבים כמו המיסיסיפי והמיזורי וביובלים שלהם אך גם בנהרות מהירים ורדודים עם קרקעית בוצית וחולית ואף סלעית. החדקן מחטט עם חוטמו המוזר לאורך הקרקעית ומחפש דגים קטנים, חרקים שונים כמו זחלי יתושים ובריומאים וכן רקבובית וצמחים מימיים.
החדקן מצוי בסכנת הכחדה עקב דיג יתר לבשרם ולקוויאר שלהם וכן עקב זיהומים והקמת סכרים באזור מחייתם. מאחר שהחדקנים מגיעים לבגרות מינית רק בגיל 15 הם לא מצליחים להתאושש במקומות בהם האוכלוסיות פחתו. כיום החדקן מוגן לפי שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  סקפירינכוס אלבוס באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007572673905171
סעיד בן זיד

| --- | --- |

 לידה:  593 מכה, ערב הסעודית 
 פטירה:  671 (בגיל 78 בערך) אל-מדינה, ח'ליפות אומיה 
 מדינה:  ח'ליפות ראשידון 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 בן או בת זוג:  פאטמה בנת אל-ח'טאב 
 
סעיד בן זיד (בערבית: سعيد بن زيد) היה אחד מהצחאבה – בני לוויית מוחמד, ואחד מהעשרה שהובטח להם גן עדן. כמו כן, בתקופת שלטונו של מועאויה הראשון, היה סעיד מושל כופה.
משפחה

סעיד מתואר כאדם גבוה, כהה עור ושעיר.
אביו: זיְד בן עמרו בן נֻפיל בן עבד אל-עֻזּא בן ריאח בן עבדאללה בן קֻרט בן רזאח בן עדי (אבי חמולת 'בנו עדי') בן כּעב בן לוַּי בן גאלב בן פהר (אבי שבט קורייש) בן מאלכּ בן אל-נדר בן כּנאנה בן ח'זימה בן מדרכּה בן אליאס בן מדר בן נזאר בן מעד בן עדנאן.
זיְד הוא בן דוד שני של הח'ליפה השני – עומר בן אל-ח'טאב בן נֻפיל. עמרו (אביו של זיְד) היה הבן הבכיר, וירש את אשתו של נֻפיל ואת סמכותו על שאר הבנים כמקובל בתקופה הקדם-אסלאמית.
זיְד היה תושב מכה ונרצח בשנת 605.
אמו: פאטמה בנת בעג'ה בן אומיה בן ח'וַּילד בן ח'אלד בן אל-מעמר בן חיאן בן גָנם בן מֻליח, משבט ח'זעה.
אחותו: עאתִּכה הייתה אחותו מאב (אמה היא אֻם כֻּרז בנת אל-חדרמי). היא התאסלמה בגיל צעיר, ונישאה לעבדאללה אבן אבי בכר. לאחר מותו נישאה לעומר בן אל-ח'טאב.
משפחה > נשותיו וצאצאיו

פאטִמה בנת אל-ח'טאב, המכונה גם רמלה ואֻם ג'מיל, אחותו של עומר – הח'ליפה השני, ובת דוד שנייה של זיד אבי סעיד.
עבד אל-רחמן אל-אכּבּר (ללא צאצאים זכרים)
גֻ'ליסה בנת סוַּיד בן צאמת
זיְד (ללא צאצאים זכרים)
עבדאללה אל-אכּבּר (ללא צאצאים זכרים)
עאתִכּה
אֻמאמה בנת אל-דג'יג' משבט גָסאן
עבד אל-רחמן אל-אצגר (ללא צאצאים זכרים)
עמר אל-אצגר (ללא צאצאים זכרים)
אֻם מוסא
אֻם אל-חסן אל-כּבּרא
ח'זמה בנת קָיס מחמולת מחריב של שבט קורייש
מֻחמד
אבראהים אל-אצגר
עבדאללה אל-אצגר
אֻם חבּיבּ אל-כּבּרא
אֻם אל-חסן אל-צגרא
אֻם זיְד אל-כברא
אֻם סלָמה
אֻם חביב אל-צגרא
אֻם סעיד אל-כברא (מתה בחיי אביה)
אֻם זיְד
אֻם אל-אסְוַד משבט תגלִב
עמרו אל-אצגר
אל-אסְוַד
דֻבח' בנת אל-אצבג בן שֻעיב משבט כלב
עמרו אל-אכּבּר
טלחה (מת בחיי אביו ללא צאצאים זכרים)
זֻג'לה
בנת קֻרבה משבט תגלִב
אבראהים
חפצה
אֻם ח'אלִד (פילגש)
ח'אלִד
אֻם ח'אלִד (מתה בחיי אביה)
אֻם אל-נֻעמאן
אֻם בָּשיר בנת אבי מסעוד אל-אנצארי
אֻם זיְד אל-צגרא (נישאה לאל־מֻח'תאר אבן אבי עֻביְד)
מפילגשים נוספות:
עאישה
זָינב
אֻם עבד אל-חַוְלָאא
אֻם צאלח
מותו

סעיד נפטר בשנת 671, באל-עקיק (אנ').
ראו גם

אבו בכר
עומר בן אל-ח'טאב
עות'מאן בן עפאן
עלי בן אבי טאלב
הערות שוליים

↑  Sa'id bin Zayd R, Said bin zayd R, www.islam4theworld.net
↑  10 Companions Were Promised Paradise - Who Are They?, About Islam, ‏2017-10-25 (באנגלית אמריקאית)
↑  peoplepill.com, About Saeed bin Zaid: Sahabah (0593 - 0673) | Biography, Facts, Career, Wiki, Life, peoplepill.com (באנגלית)
↑  Thomas P. Hughes, Dictionary of Islam, New Delhi, 1885, עמ' 555, ISBN 0935782702. (באנגלית)
סמל ג'ורג'יה

| --- | --- |

צידו הקדמי של החותם
 גרסאות
 
 צידו האחורי של החותם
 פרטים
 המחזיק בסמל:  ג'ורג'יה
 תאריך אימוץ:  1777 
 התקנים
 מוטו:  חוקה   חכמה, צדק, מתינות
 פרטים נוספים
 שימוש:  סמל ג'ורג'יה, מסמכים רשמיים
 
החותם הגדול של מדינת ג'ורג'יה או סמל ג'ורג'יה (באנגלית: Great Seal of the State of Georgia) הוא סמל מדינת ג'ורג'יה שבארצות הברית. הסמל אומץ בשנת 1799 כחלק מחוקת המדינה, ושונה מספר פעמים מאז עיצובו הראשוני.
בחזית הסמל מופיעה קשת הניצבת על שלושה עמודים קורינתיים. הקשת מסמלת את חוקת המדינה, וכל אחד מהעמודים מסמל את אחת משלוש רשויות השלטון: הרשות המחוקקת, הרשות המבצעת והרשות השופטת.
מוטו המדינה באנגלית: "חכמה, צדק, מתינות" (Wisdom, Justice, Moderation) כתוב על גבי מגילת קלף המלופף סביב העמודים.
בין העמודים ניצב איש מיליציה (לוחם שהשתתף במהפיכה האמריקאית שחרבו מונפת. הלוחם מייצג את הגנת המיליציה המדינתית על חוקת המדינה.
סביה הסמל מופיע שם המדינה באנגלית: State of Georgia בחלקו העליון של הסמל, ושנת הכרזת העצמאות של ארצות הברית - 1776. בעת שאומץ הסמל, בשנת 1799 הופיעה שנה זו, אולם בשנת 1914 שונתה השנה שעל הסמל.
חלקו הקדמי של החותם משמש כסמל המדינה.
בחלקו האחורי של החותם מצויר קו החוף של המדינה שלמולו מפליגה ספינה הנושאת את דגל ארצות הברית. הספינה מסמלת את הסחר בטבק וכותנה שהיוו את עיקר יצוא המדינה. בסמוך לספינה מצוירת סירה המסמלת את הסחר הפנימי במדינה. ברקע הסמל מופיע דמות של אדם חורש ועדר כבשים. סביב הסמל רושמות המילים: "חקלאות ומסחר" ("agriculture and commerce") המסמלים את כלכלת המדינה בראש הסמל, ושנת 1776 בתחתיתו.
מזכיר מדינת ג'ורג'יה משמש, על פי חוק, כשומר חותם המדינה; כאשר כל המסמכים הרשמיים נחתמים בחותם זה.
הסמל הופיע במשך שנים רבות על דגל המדינה (למעט בין השנים 1879–1902.
דגם של הסמל עשוי ברזל יצוק ניצב בכניסה הצפונית של אוניברסיטת ג'ורג'יה מאז שנת 1858.
ראו גם

דגל ג'ורג'יה
סון יאט-סן

זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |

 לידה:  12 בנובמבר 1866 שושלת צ'ינג (1862–1889) צוויחנג (אנ'), אימפריית צ'ינג הגדולה 
 פטירה:  12 במרץ 1925 (בגיל 58) הרפובליקה הסינית (1912–1928) בייג'ינג, הרפובליקה הסינית 
 מדינה:  הרפובליקה הסינית, שושלת צ'ינג 
 מקום קבורה:  הרפובליקה העממית של סין מאזוליאום סון יאט-סן (אנ'), נאנג'ינג
 השכלה:  בית הספר לולני (1882)  המכללה הרפואית בוג'י (1887)  בית הספר פונהו (1883)  מכללת הונג קונג לרפואה לסינים (1892)  קווינס קולג'  Li Ka Shing Faculty of Medicine 
 מפלגה:  קוומינטנג, Tongmenghui 
 בת זוג:  לו מוזן (1885–1915) קאורו אוטסוקי (1903–1906) סונג צ'ינג-לינג (1915–1925)
 
 פרסים והוקרה
 Order of Merit for National Foundation 
 חתימה:   
 
סוּן יַאט-סֶן (בסינית: 孫逸仙,‏ 孫中山 או 孫文; 12 בנובמבר 1866 –  12 במרץ 1925) היה מהפכן, מנהיג ופוליטיקאי סיני אשר השפיע השפעה מכרעת על סילוקה של שושלת צ'ינג הקיסרית מהשלטון ועל הקמתה של הרפובליקה הסינית. כמייסד הקוומינטנג, סון היה נשיאה הזמני הראשון של הרפובליקה ושימש כמנהיגה בפועל מ-1923 ועד 1925. תורתו הפוליטית המהפכנית זכתה לכינוי "שלושת העקרונות של העם" והיא מהווה את היסודות הרעיוניים של הרפובליקה הסינית (טאיוואן).
סון – שאהוד באופן יוצא דופן על ידי כלל הסינים, ונקרא בטאיוואן "אבי האומה" – חווה בחייו מאבקים קשים ואף הוגלה לא פעם מארצו, כדי להגשים את חזונותיו המהפכניים ולהקים בעזרתם את הרפובליקה.
סון היה רופא בהכשרתו. בסין ובעולם היה מוכר כד"ר סון יאט-סן. הסינים קראו לו גם "סון ווֶן" – "סון הידען".
ביוגרפיה > ילדותו ולימודיו. פעילותו בתחום הרפואה

סון יאט סן נולד למשפחת איכרים סינית עניה בכפר צווֵי-חֶנְג (נכתב גם כצ'ויהאנג), כיום במחוז גואנגדונג הדרומי. לאחר מספר שנות לימוד בבית הספר המקומי, בגיל 13, עבר סון לגור עם אחיו הגדול, אה-מיי, שהיגר זה מכבר להונולולו שבהוואי, והתפרנס מעבודות כפיים שונות וממסחר. את לימודיו השלים סון בתיכון בהוואי. בהתחלה חשב לבחור בקריירה של כמורה ולהיות מיסיונר נוצרי. אך בסופו של דבר בחר ברפואה ונסע ללמוד בבית הספר לרפואה נאנהואה המסונף לבית החולים הפרסביטריאני האמריקאי בו-ז'י בעיר גואנגג'ואו ואחר כך בין השנים 1887–1892 במכללה הבריטית לרפואה שהקים ד"ר ג'יימס קנטלי בהונג קונג. שם קיבל תואר דוקטור לרפואה בשנת 1892. הוא סיים במקום השני בין עשרים בוגרים. בעת לימודיו עסק גם בפעילות פוליטית מהפכנית. הדיפלומה הייתה מוכרת רק בסין, לא בהונג קונג ובמקאו, אך עם זאת, בשנת 1892 הוזמן סון יאט-סן כדי לארגן בהתנדבות את המחלקה ל"רפואה מערבית" בבית החולים קיאנג וו במקאו. הוא היה לרופא הסיני הראשון שעסק ב"רפואה מערבית" במושבה פורטוגזית זו. בהמשך פתח שם קליניקה לרפואה "מעורבת" – מסורתית סינית ומערבית ברחוב Rua das Estalagens וזכה להערכה רבה על מקצועיותו ברפואה כללית ובכירורגיה.
אולם לבסוף עזב אחרי זמן קצר סון יאט-סן את העיסוק ברפואה והתמסר לפעילות הפוליטית שהייתה אהובה עליו ביותר.
ביוגרפיה > פעילותו הפוליטית

בשנותיו בהוואי חונך סון בידי מיסיונרים אמריקאים, דבר שהביאו לפיתוח עניין מעמיק בשיטות הכלכלה האמריקאיות. סון הפך לראש ארגון שהקדיש את פעילותו לעקרונות השוק החופשי שם נתוודע לרעיונותיהם של אלכסנדר המילטון ואברהם לינקולן. לדבריו של סון, הנוסחה של לינקולן: "ממשל של העם, על ידי העם ולמען העם" הייתה ההשראה לשלושת העקרונות של העם. בשלב מאוחר יותר של חייו הוא איגד את רעיונותיו לשני ספרים משפיעים ביותר: הראשון, בעייתה העליונה של סין (1917) איבחן מספר מהבעיות של הקולוניאליזם. בספרו הזהיר סון: "...הבריטים מתייחסים לאומתנו כמו שאיכר המגדל תולעי משי מתייחס לתולעיו; כל עוד הן מייצרות משי, הן יקבלו יחס הולם; כאשר מפסיקות הן, יאכיל בהן את הדגים." ספרו השני התפתחותה הבינלאומית של סין (1921) הציג הצעות מפורטות לפיתוח התשתית המדינית בסין, ותקף את האידאולוגיה של "ההמתנה הפסיבית בצד הדרך" שננקטה במדינה, כמו גם את האידאולוגיה המרקסיסטית.
הערצתו של סון לרעיונותיו המהפכניים הובילה אותו לחוסר שביעות רצון מתפקוד הממשל הקיסרי בסין תחת שלטונה של שושלת צ'ינג והוא החל את הקריירה הפוליטית שלו בניסיונות לארגן קבוצות מהפכניות של גולים סיניים בהונג קונג. בנובמבר 1894 הוא ייסד את החוג להתחדשות סין כדי לחשוף בפומבי את מטרתו לדאוג לרווחת המדינה הסינית ולהכנת השטח לפעולות מהפכניות עתידיות.
באוקטובר 1895 הוביל ניסיון הפיכה כושל במחוז קנטון שבעקבותיו ברח מסין (תחילה להונג קונג ומשם ליפן) ושהה בגלות במשך כ-16 שנים בהן נדד באירופה, בארצות הברית, בקנדה ובאימפריה היפנית. במהלך שנים אלו גייס סון כספים להקמת מפלגה מהפכנית. ביפן, שם הוא נודע כנאקאיאמה (חוטב העצים מההרים התיכונים) הוא הצטרף לקבוצות סיניות מרדניות, הפך למנהיגן ואיחד אותן תחתיו לארגון הטונְג-מֵן-חְווֵי. בעקבות פעילותו זו הוא גורש מיפן לארצות הברית.
ביוגרפיה > נשיא ראשון של הרפובליקה הסינית

ב-10 באוקטובר 1911 החלה בסין התקוממות ווצ'אנג, התקוממות בה לא הייתה לסון מעורבות ישירה, ואשר החלה תהליך שהביא לקיצו של השלטון בן אלפי השנים של שושלות הקיסרים הסיניות. כאשר שמע סון מהתקשורת האמריקאית על המרידה המוצלחת בשושלת צ'ינג השלטת, הוא חזר מיד לסין.
ב-29 בדצמבר, בעיר נאנקינג (נאנג'ינג), התכנסה אספה של נציגי המחוזות שהכריזו על התנתקותם ממרות השלטון הקיסרי, ובחרו בסון כנשיא הזמני של הרפובליקה הסינית שאך הוקמה. התאריך הרשמי שנקבע לייסוד הרפובליקה – 1 בינואר.
ההיסטוריה הרשמית של הקוומינטנג, מוקירה את סון כנשיאה הראשון של הרפובליקה, אך היסטוריונים רבים מפקפקים בחשיבות ההיסטורית של תפקידו האמיתי של סון בייסודה, מאחר שהוא לא היה מעורב בהתקוממות בווצ'אנג והיה למעשה מחוץ למדינה כאשר היא התרחשה. לדברי ההיסטוריונים הללו, סון הוכרז כנשיא הזמני של הרפובליקה רק משום שמייסדיה כיבדו אותו ומשום שהוא היה מועמד "אפור" ומקובל על כלל מקבלי ההחלטות ולא מפאת תפקידו בהקמת הרפובליקה.
לאחר השבעתו לנשיאות שלח סון יאט סן מסר לכל המחוזות וקרא להם לשלוח נציגים מטעמם שיקימו את הוועדה הלאומית של הרפובליקה הסינית. לאחר הרכבת הוועדה נקבע החוק הזמני במדינה וכן נקבעו הקווים המנחים לניהול המדינה החדשה.
אולם, הממשלה הזמנית שהקים סון הייתה חסרת כל כוח. המחוזות הדרומיים בסין אמנם הכריזו על עצמאותם והתנתקותם משלטונה של שושלת צ'ינג, אך המחוזות הצפוניים לא הצטרפו אליהם ונשארו נאמנים לקיסר. יתר על כן, לרפובליקה הזמנית לא היה צבא משלה, ושליטתה על הגורמים המורדים ב"צבא החדש" (ראה: התקוממות ווצ'אנג) הייתה מוגבלת, כמו כן, כוחות צבא רבים לא ביטלו עדיין את נאמנותם לקיסר.
ביוגרפיה > בגלות בעת שלטונו של יואן שה-קאי

עקב מצבה הצבאי הרעוע, חיפשה הרפובליקה את תמיכתו של יואן שְה-קאי, מצביא הצבא של צפון סין (צבא בֵיי-יאנג). לאחר שהובטחה לו נשיאות הרפובליקה בתמורה לתמיכתו, הצטרף יואן לכוחות המהפכנים וכפה את ויתורו על הכתר של הקיסר הצעיר פויי.
אולם תפיסתו הדיקטטורית של יואן צימחה לה מתנגדים רבים. בשנת 1913 הוביל סון ניסיון מרידה כושל כנגד יואן, שלאחריה הוא מצא מחסה ביפן, שם ארגן מחדש את הקוומינטנג.
בגלותו זו ביפן, נשא סון את אשתו השנייה סוּנג צ'ינג-לינג מבלי שהתגרש מאשתו הראשונה ואם שלושת ילדיו לו מוג'ן.
ביוגרפיה > ראש ממשלה בגוואנגג'ו. מאבקו לאחדותה של סין

סון חזר לסין בשנת 1917 ובשנת 1921 הוא נבחר לנשיאות המשטר הלאומני בפרובינציית גוואנגג'ו שהכריזה על עצמאותה. ב-1923 נשא סון נאום ובו העביר לנתיניו את "שלושת העקרונות של העם" כיסודות לכינון המדינה ואת החוקה המבוססת על 5 זרועות שלטוניות שמהוות את הקווים המנחים למיסוד המערכת הפוליטית והבירוקרטית.
בהבינו שלהכנעת בייג'ינג הבירה דרוש לרפובליקה כוח צבאי, הקים סון אקדמיה צבאית כאשר בראשה עומד צ'יאנג קאי שק ובתמיכתם של מנהיגי המהפכה כמדריכים פוליטיים.
בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 זכה סון לתמיכת הקומינטרן לאחר שהכריז שהקוומינטנג היא מפלגה לניניסטית-סוציאליסטית-דמוקרטית. שיתוף הפעולה עם המפלגה הקומוניסטית עזר לסון להחיש את סיום מלאכת כיבוש המדינה מידי תומכי הקיסר.
באותו הזמן היה סון משוכנע כי התקווה היחידה לאיחודה של סין הייתה כיבוש צבאי מוחלט של המדינה מבסיסם של הלאומנים בדרומה, ולאחר מכן כינון משטר דיקטטורי למחצה שיתפתח למשטר דמוקרטי.
ב-10 בנובמבר 1924 נאם סון בצפון המדינה וקרא לכנס ועידה שתכלול את כלל נציגי העם הסיני ותגנוז את חוזיה המשפילים של סין עם מעצמות המערב. יומיים לאחר מכן המשיך סון לבייג'ינג לדון בעתידה של ארצו על אף ההידרדרות במצבו הבריאותי וחרף הימשכותה של המלחמה במדינה.
סון יאט סן מת בשנת 1925 מסרטן הכבד בבייג'ינג והוא בן 58. הוא נטמן בהר הסגול.
מורשתו של סון יאט סן

משנתו הפוליטית של סון, הידועה כ"שלושת העקרונות של העם" אשר פורסמה לראשונה באוגוסט 1905, הושתתה ברובה על המערכת הכלכלית האמריקאית, עליה התחנך סון בנערותו.
בספרו "שיטות ואסטרטגיות לייסוד המדינה", אשר הושלם ב-1919, הציע סון את שלושת העקרונות כבסיס לכינון שלום עילאי, חירות ושוויון במדינה.
לאחר מותו של סון החל סכסוך ירושה בין יורשו הצעיר של סון – צ'יאנג קאי שק, לבין אחיו הוותיק לנשק – וַאנְג גִ'ינְג-וֵיי, סכסוך שהביא לפיצולו של הקוומינטנג. במרכז הסכסוך עמד עניין פירוש תורתו הדו-משמעית של סון, כאשר הקומוניסטים רואים בו קומוניסט מושבע ואילו הלאומנים רואים בו לאומן ולא קומוניסט. הסכסוך, שהביא בסופו של דבר להתפצלותם של הקומוניסטים מהקוומינטנג ב-1927, הכין למעשה את הקרקע לפרוץ מלחמת האזרחים הסינית כאשר גם לאחר הפיצול טענה כל קבוצה כי היא ממשיכת דרכו האמיתית של סון. נוסף על כך, במהלך מלחמת העולם השנייה, גם מתנגדי הכיבוש היפני בהנהגת צ'יאנג קאי שק וגם משטר הבובות שכיננו היפנים בהנהגתו של ואנג ג'ינג-ויי טענו להיותם יורשיו החוקיים של סון כמנהיגי האומה הסינית.
הכבוד הרשמי שהוענק לסון לאחר מותו (בעיקר בקרב חברי הקוומינטנג) גבל בסגידה שהתמקדה בעיקר באזור קברו בנאנג'ינג. סונג צ'ינג-לינג, אלמנתו של סון, שלאחר מותו הביעה תמיכה רשמית במפלגה הקומוניסטית, שימשה בתפקידים של כבוד בצמרת השלטון החל מכינונה של הרפובליקה העממית של סין ב-1949 ועד למותה ב-1981.
ייחודו של סון בקרב מנהיגיה של סין במאה ה-20 הוא בכך שהוא מוערך ונערץ הן ברפובליקה הסינית (טאיוואן) והן ברפובליקה העממית של סין (סין הקומוניסטית). בטאיוואן הוא נתפס כאבי האומה ודיוקנו מופיע על קירות כיתות הלימוד בבתי הספר ועל מטבעות ובולים רשמיים של המדינה. הוקרה זו בולטת במיוחד ביחס ליחסם של הטאיוואנים לדמותו של צ'יאנג קאי שק, אשר החל משנות ה-90 של המאה ה-20 החל להיעלם בהדרגה מהמטבעות ומהכרזות הרשמיות של המדינה.
בסין עצמה, נתפס סון כלאומן וכפרו-סוציאליסט ולרוב מוזכר כ"מבשר המהפכה". תמונותיו החליפו בשנים האחרונות את תמונותיהם של קרל מרקס ולנין בימי החג בכיכר טיין-אן-מן, ודמותו משמשת כיום את המפלגה הקומוניסטית בסין כדימוי לשילוב מוצלח בין לאומנות סינית עמוקה וקומוניזם.
סון יאט סן הוא גם אחד מהקדושים החשובים ביותר בדת הווייטנאמית קאו דאי.
האוניברסיטה שהקים ב-1924 בעיר גואנגג'ואו והאוניברסיטה לרפואה בעיר זו נקראות על שמו.
בית החולים בו למד ועבד סון יאט סן כסטודנט בגואנגג'ואו נקרא Memorial Hospital Sun Yat-sen.
בהונג קונג הוקם בשנת 2006 מוזיאון דוקטור סון יאט-סן לזכרו.
מוקיר הציונות

ב-24 באפריל 1920 הביע סון יאט-סן, את תמיכתו הבלתי מתפשרת בציונות ואף כינה אותה: "אחת מהתנועות הדגולות של העת הנוכחית". את המילים האלו הוא כתב במכתב ששלח לניסים אליאס בנימין עזרא, שהיה סופר ומוציא לאור בעל השפעה ומייסד "האגודה הציונית של שנגחאי".
ראו גם

מוריס כהן (הרפתקן) – יהודי חם שבמסעותיו הגיע למשרת עוזרו האישי של סון יאט-סן ואיש אמונו
לקריאה נוספת

אגון לארסן, לוחמי חירות, הוצאת מסדה בע"מ, 1964, עמודים 80–91
Th.Young Sun Yat-sen: from medicine to revolution
Can Med Assoc J. 1975 March 8; 112(5): 614–616.
Tsu-Min Tsai, MD – Sun Yat-Sen Physician, Liberator, and Father of Modern China
הערות שוליים

↑  שמו המקורי היה סוּן טאי-צ'יאונג שמשמעותו "עבד האלוהים". הוא שינה אותו ב-1892 לסון יאט סן שמשמעותו "מי שרוחו חופשית"
↑  בתקופת שהותו בלונדון, ב-1896 נחטף על ידי אנשי הצירות הסינית במטרה להחזירו לסין להוצאה להורג. הוא שוחרר אחרי שבועיים לאחר שהצליח להבריח פתק ממקום כלאו לחברו ד"ר ג'יימס קנטלי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268501105171  PLWABN: 9810670256805606  BIBSYS: 90159696  BNC: 000036578  BnF: cb120145093 (data)  CANTIC: a10989286  CiNii: DA00552812  GND: 118620045  ISNI: 0000 0001 2320 5197  KulturNav: ba3dade0-8bf4-45da-9030-a3b1516bbf11  LCCN: n79148295  LNB: 000084108  MusicBrainz: 3d37ec30-ed74-4dc2-8581-eb849c5fc832  NARA: 10582860  NCL: 1084237  NDL: 00313627  NKC: jn20000701744  NLA: 36592213  NLG: 91210  NLK: KAC200105700  NTA: 13939964X  RERO: 02-A000158261  SELIBR: 94893  SNAC: w6s1841f  SUDOC: 028275586  TePapa: 46141  Trove: 1310225  VcBA: 495/42618  VIAF: 39388447   WorldCat (עם VIAF): 39388447 
היכל הזיכרון לסון יאט סן בטאיפיי, בירת טייוואן
מכתב המוקיר את התנועה הציונית ומטרותיה מאת אבי סין המודרנית סון יאט סן
סטוץ כפול (סרט)

| --- | --- |

הכרזה העברית של הסרט
 בימוי:  מקס ניקולס 
 הופק בידי:  בו פלין (אנ') רובן פליישר סם אנגלברט
 תסריט:  תסריט: מארק האמר בימוי: מקס ניקולס
 שחקנים ראשיים:  מיילס טלר ליאו טיפטון (אנלי טיפטון) ג'סיקה זור לבן רמבין (אנ') קיד קאדי
 צילום:  בובי בוקובסקי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  אנטרטיינמנט ואן 
 חברה מפיצה:  אנטרטיינמנט ואן
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 26 בספטמבר 2014
 משך הקרנה:  86 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית 
 תקציב:  $1,645,000
 הכנסות:  868,000‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   twonightstand
 haveatwonightstand.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
סטוץ כפול (באנגלית: Two Night Stand) הוא סרט קולנוע מסוגה של קומדיה רומנטית שיצא לאקרנים ב-2014. הסרט נכתב על ידי מארק האמר ובוים על ידי מקס ניקולס ושחקניו הראשיים הם מיילס טלר, ליאו טיפטון (אנלי טיפטון), ג'סיקה זור, לבן רמבין (אנ') וקיד קאדי. הסרט מתאר התפתחות יחסים של זוג שמתחילים בסטוץ חד פעמי ומתפתחים לכוון רומנטי עקב אילוצי מזג אוויר הכופים עליהם להישאר נעולים באותה דירה.
עלילת הסרט

מייגן פגאנו (טיפטון) היא נערה צעירה במצב רוח שפוף לאחר שנותרה ללא כסף ועבודה ולאחר שהפסיקה לימודי מכינה לרפואה ונפרדה מארוסה. מייגן חיה בדירה בניו יורק ששכרה חברתה פאיזה (ג'סיקה זור) אולם אינה מסוגלת להשתתף בעלות החזקת הדירה. ערב אחד משכנעים פאיזה ובן זוגה סדריק (קיד קודי) את מייגן לצאת לבילוי בבר אולם בהגיעם למקום נאסרת כניסתה של מייגן למקום לאחר שאיבדה את רישיון הנהיגה שלה אותו נדרשה להציג בכניסה. מייגן מחליטה להירשם לאתר הכרויות כדי למצוא פרטנר לסטוץ חד פעמי ולאחר היסוסים בחרה, באופן אקראי את אלק (מיילס טלר).
מייגן מגיעה באותו לילה לדירתו של אלק בברוקלין ובבוקר, לאחר מריבה, היא מתכוונת לחזור לדירתה. להפתעתה היא מגלה ששלגים שירדו במהלך הלילה חסמו לחלוטין את דרכי היציאה מהבית והיא נאלצת לחזור לדירה של אלק.
בתהליך הדרגתי מתחיל דו-שיח בין מייגן ואלק שמביא אותם להיפתח ולגלות צדדים אחרים אחד בשני. בשיאו של התהליך, ומנקודת מוצא שלא יתראו עוד לעולם, משתפים השניים את הציפיות הכמוסות שלהם בנוגע לפרטנר המיני שלהם דבר שמוביל אותם בחזרה למיטה כדי "לתרגל" את אותן ציפיות. הכרות זו מביאה את מייגן ואלק להתחיל להתאהב אחד בשנייה על אף שלא הודו בכך.
במהלך השהות בדירתו של אלק פורצים השניים לדירת השכנים ולוקחים משם אוכל וציוד לפתיחת סתימה בשירותים אותה גרמה מייגן.
עם ערבו של היום השני של השהות בדירה פותחת מייגן את ארון הבגדים ומגלה שם בגדי נשים. אז מתברר שאלק נמצא בעצם בזוגיות עם דייזי (לבן רמבין) שעובדת כדי ג'יי ונסעה לסן פרנסיסקו. מייגן, שליבה נשבר, עוזבת את הדירה גם כשאלק מציג לה מכתב (שלא נשלח) שכתבה דייזי ובו היא מודיעה על רצונה להיפרד ממנו.
כעת אלק מעמת את דייזי, שחזרה מסן פרנסיסקו, עם המכתב שלה בעוד שהיא מציגה לו מכתב חיבה שכתבה לו מייגן לפני פרוץ המשבר ביניהם. אלק מודיע לדייזי על רצונו להיפרד ממנה ובהתאם לכך נאלץ לעזוב את הדירה. במקביל מתמודדת מייגן עם ליבה השבור ועם פאיזה וסדריק שמבקשים ממנה למצוא לה דירה חדשה. לעידוד רוחה מקיימים פאיזה וסדריק מסיבת תחילת שנה בדירה אך באמצע החגיגה מופיעים שוטרים ועוצרים את מייגן.
בהגיעה לתחנת המשטרה מסתבר לה שאלק הניח את המכתב שכתבה לו בדירת השכנים ובעקבות התלונה שהגישו השכנים הגיעה אליה המשטרה. בהמשך הלילה מגיע גם אלק למשטרה כדי לשחררה בערבות אך מייגן הנרגזת מסרבת להשתחרר ורק כשפאיזה וסדריק מגיעים לשחרר אותה היא מסכימה. על מדרגות בית המעצר מחכה לה אלק שמתנצל ומסביר שהוא לא ידע את שם משפחתה ולכן צץ לו הרעיון "להסתייע" במשטרה כדי למצוא אותה ולהגיד לה שהוא אוהב אותה. מייגן, שעדיין נסערת מהלילה ש"בילתה" במעצר, אינה מוכנה לסלוח לאלק אלא רק לקחת ממנו את הפרחים והבלון איתם הגיע. כמו כן היא רושמת את מספר הטלפון שלו אך היא אומרת שתטלפן אליו רק כשתצחק מכל הפרשה. לאחר מספר דקות מייגן מביטה במתנות הפיוס שאלק הביא ומתחילה לצחוק ומחייגת אליו והם נפגשים לנשיקת פיוס מחוץ לתחנה.
ליהוק

| שם במה | שחקן/שחקנית | תפקיד בסרט | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| אלק | מיילס טלר | בן זוגה של מייגן |  |
| מייגן פגאנו | ליאו טיפטון (אנלי טיפטון) | בת זוגו של אלק |  |
| פאיזה | ג'סיקה זור | שותפתה לדירה של מייגן | בת זוגו של סדריק |
| סדריק | קיד קאדי | בן זוגה של פאיזה |  |
| דייזי | לבן רמבלין (אנ') | האקסית של אלק | די ג'י במקצועה |
| כריס | ג'וש סאלאטין | בן הזוג לשעבר מייגן | מופיע בתחילת הסרט |
הפקת הסרט

במאי הסרט, מקס ניקולס, נתקל בתסריט כבר ב-2011 והתלהב ממנו. הוא נפגש עם המפיקים בו פלין (אנ'), רובן פליישר וסם אנגלברט בתחילת 2012 וקיבל את אישורם לעבוד על הסרט. בשלב ראשון החל בליהוק השחקנים שהסתיים בקיץ אותה שנה ובאוקטובר 2012 החלו הצילומים לאחר שגויס התקציב לסרט. הצילומים הופרעו בגלל פרוץ הוריקן סנדי דבר שגרם להתארכות הצילומים ולריבוי תקלות טכניות.
לאחר העריכה הוצע הסרט ב"שוק הסרטים האמריקאי" (American Film Market) ונרכש על ידי חברת אנטרטיינמנט ואן והוקרן לראשונה לציבור ב-26 באוקטובר. שבוע לאחר מכן הוא שוחרר לרכישה באייטונס וב-VOD.
שם הסרט

שם הסרט באנגלית הוא "טוויסט" מכוון לביטוי One Night Stand שפרושו סטוץ של לילה אחד למטרות מין מזדמן. במקרה שמתואר בסרט הנסיבות הובילו למפגש שארך 2 לילות ולכן השם שניתן לו. השם העברי שניתן לסרט על ידי המפיצים לא עשה חסד עם משחק המילים באנגלית.
רייטינג

הסרט זכה לביקורות מעורבות מצד המבקרים. באתר IMDb קיבל הסרט דירוג של 6.4 (מתוך 10). באתר Rotten Tomatoes דורג 45% (מתוך 100%). באתר של רוג'ר אברט קיבל 2.5 כוכבים.
הערות שוליים

↑  בנו של הבמאי מייק ניקולס
↑  הדרך החוצה נפתחה לאחר שוך הסערה
↑  מייגן מחקה את הפרופיל שלה באתר ההכרויות
סמיח ארדן

סמיח ארדן (בטורקית: Semih Erden; נולד ב-28 ביולי 1986 באיסטנבול, טורקיה) הוא כדורסלן טורקי, המשחק בעמדת הסנטר בקבוצת פינאר קרשיאקה.
הוא נבחר במקום ה-60 בדראפט 2008 של ה-NBA על ידי בוסטון סלטיקס.
קריירה > אירופה

ארדן החל את הקריירה המקצועית שלו בקבוצה דרושפאקה מליגת העל הטורקית. עונתו הראשונה שם הייתה עונת 2003/2004, בה הוא שיחק משחק אחד בלבד שבו קלע נקודה אחת וקלט שני ריבאונדים. את רוב הזמן שלו בעונה זו הוא בילה בקבוצת הצעירים של קבוצתו.
בעונה הבאה עבר ארדן לשחק בפרטיזן בלגרד מהליגה האדריאטית. ממוצעיו בליגה בעונה זו הגיעו ל-4.6 נקודות עם 3.2 ריבאונדים למשחק. הוא קלע בדאבל פיגרס פעמיים, כששיא העונה שלו היה 17 נקודות. ביורוליג הוא השתתף ב-10 משחקים בהם קלע 3.0 נקודות עם 2.3 ריבאונדים בממוצע למשחק. שיא העונה שלו ביורוליג היה 10 נקודות, במשחק נגד אפס פילזן.
בעונת 2005/2006 חזר ארדן לשחק בליגה הטורקית, והפעם במדי פנרבחצ'ה אולקר. בעונה זו השיג ארדן ממוצעים של 6.5 נקודות עם 5.4 ריבאונדים למשחק. בנוסף הוא השיג 7 פעמים דאבל פיגרס.
בעונה הבאה המשיך ארדן לשחק בפנרבחצ'ה, ובליגה ממוצעיו הגיעו ל-6.4 נקודות עם 3.8 ריבאונדים למשחק. שיא העונה שלו היה 10 נקודות נגד גלאטסראיי. ביורוליג הוא קלע 4.5 נקודות עם 3.1 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בעונת 2007/2008 קלע ארדן בליגה 7.1 נקודות עם 4.7 ריבאונדים בממוצע למשחק. הוא קלע בדאבל פיגרס 6 פעמים במהלך העונה, ושיא הנקודות שלו היה 15. ביורוליג ממוצעיו הגיעו ל-6.7 נקודות עם 4.3 ריבאונדים בממוצע למשחק. הוא השיג 3 פעמים דאבל פיגרס ושיא העונה שלו בנקודות היה 15 במשחק נגד פנאתינייקוס.
בעונת 2008/2009 קלע ארדן בליגה 8.2 נקודות עם 4.2 ריבאונדים בממוצע למשחק. ביורוליג הוא קלע 6.6 נקודות עם 4.1 ריבאונדים בממוצע למשחק, ובנוסף הוא השיג את שיא הריבאונדים בקריירה שלו ביורוליג, 11 במשחק נגד צסק"א מוסקבה. בעונת 2009/2010 קלע ארדן 6.2 נקודות עם 5.4 ריבאונדים בממוצע למשחק ביורוליג.