stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משרד הכלכלה והתעשייה
מסחר וצרכנות > הסוכנות לעסקים קטנים ובינוניים

הסוכנות לעסקים קטנים ובינוניים נועדה לרכז את פעילות הממשלה בתחום עסקים קטנים ובינוניים, לגבש מדיניות ולתאם את פעולתם של הגופים השונים העוסקים בתחום זה. הסוכנות מציעה מגוון כלי סיוע, ומייצגת את העסקים הקטנים בפני הממשלה והכנסת. המטרה העיקרית של הסוכנות היא לסייע ליזם ולבעל העסק להתגבר על מכלול החסמים והקשיים העומדים בדרכו.
הסוכנות פועלת בכמה מישורים שבאים לתת מענה לשלושה כשלי שוק שמאפיינים מגזר זה: רמת נגישות נמוכה למימון, ידע חסר ונטל ביורוקרטי.
בתחום המימון מפעילה הסוכנות כלים כמו הקרן לעסקים קטנים ובינוניים בערבות מדינה, שמופעלת בשיתוף עם החשב הכללי במשרד האוצר; קרן לעידוד השיווק לחו"ל, קרן לנשים ממגזר המיעוטים בשיתוף משרד ראש הממשלה וקרנות קורת; קרן לפיתוח מוצרים עתירי עיצוב ועוד.
על מנת להתגבר על מחסור בידע עסקי בקרב עסקים קטנים, מפעילה הסוכנות תוכנית ייעוץ עסקי לעסקים וליזמים, וכן מספקת מדריכים מקצועיים באתר האינטרנט שלה. תוכניות נוספות של הסוכנות מתקיימות ברמה האזורית באמצעות מוקדי שטח, שהם עמותות שמהוות זרוע מבצעת של הסוכנות וממומנות על ידה. מגוון הכלים המוצעים במוקדי השטח כוללים: קורסים והדרכות, ליווי יזמים בצעדיהם הראשונים, סיוע בהכנת תוכנית עסקית ובמציאת מקורות מימון. וכן תוכניות מיוחדות כמו סיוע בכניסה למעגל התעסוקה באמצעות יזמות, העמדת חממות עסקיות לעסקים צעירים, סיוע בהרחבת מעגלי השיווק וההפצה של עסקים בפריפריה.
לצד כלי הסיוע פועלת הסוכנות גם בתחום המדיניות, ומסייעת לעסקים קטנים ובינוניים להתגבר על הנטל הביורוקרטי. הסוכנות מבצעת ניטור של חקיקה ורגולציה, ובוחנת את השפעתה על מגזר העסקים הקטנים. הסוכנות נותנת המלצות להתאמת המדיניות או החקיקה ליכולותיהם של עסקים קטנים, ומציגה את עמדה בוועדות הכנסת. הסוכנות מקדמת נושאי מדיניות גם באופן יזום, ועמדה מאחורי תיקון חוק מס ערך מוסף שהרחיב את מעגל העסקים הזכאים לדווח מע"מ על בסיס מזומן, והפך אותו לחובה.
מסחר וצרכנות > האגף לאיגוד שיתופי

האגף לאיגוד שיתופי מופקד על כל האגודות השיתופיות הרשומות בישראל מכוח פקודת האגודות השיתופיות ותקנות שהותקנו על פיה. האגודה השיתופית היא אחת מבין חמשת התאגידים מתחום המשפט הפרטי. השקפת היסוד הקיימת בבסיס התאגדות האגודה השיתופית היא הרצון לניהול עצמי, בדרך דמוקרטית, לרווחת כל החברים על פי עקרונות הקואופרציה.
עיקר תפקודי האגף לאיגוד שיתופי:
רישום אגודות
אישור תיקון תקנוני אגודות, לרבות תיקון שם האגודה
סיווג אגודות שיתופיות
פיקוח על אגודות שיתופיות
עריכת חקירה ובדיקה באגודות
עדכון פנקס החברים
מינוי ועד ממונה
הטלת עיקול זמני על נכסים
הקפדה על עריכת ביקורת חשבונות באגודה
בדיקת פנקסי האגודה
טיפול בהפיכת אגודה לחברה
אישור מיזוג אגודות שיתופיות
פירוק אגודות
הגשת תביעות נגד אגודות שאינן מקיימות את הוראות הדין
יישוב סכסוכים בין חברי האגודות לאגודת ובין חברים בינם לבין עצמם (בהתאם לתקנון כל אגודה)
רישום שעבודים
ביטול רישום האגודה
האגף מקיים משימות חינוכיות והסברתיות לרבות השתתפות בעריכת מחקרים ופרסומים בנושא הקואופרציה, השתתפות בכנסים בין-לאומיים בנושא הקואופרציה וייצוג המדינה בכנסים אלו.
מסחר וצרכנות > הממונה על התקינה

מינהל הממונה על התקינה אחראי על ביצוע מדיניות תקינה לאומית להבטחת ייצור ושווק מוצרים בריאותיים ואיכותיים, להגברת כושר התחרות של התעשייה המקומית והבטחת עמידתה של מדינת ישראל בהתחייבויותיה הבין-לאומיות, כולל פרק TBT בהסכמי GATT. נוסף לכך, אחראי המינהל על הסיוע ובקרה על פעולות התקינה במכון התקנים ועל פעולות ההסמכה ברשות הסמכת המעבדות, וכמו כן על גיבוש ויישום מדיניות התקינה של המשרד.
הממונה על התקינה מונה על ידי המנכ"ל כאחראי לעדכון השוטף של התוספת השנייה לצו ייבוא חופשי. במסגרת העדכון השוטף משמש הממונה על התקינה מתאם בין-משרדי להכללת דרישות תקינה רשמית ודרישות טכניות אחרות בתוספת השנייה, ואחראי על הפעילות המשרדית בנושא זה.
בתחומי אחריותו נמצאים, בין היתר:
ייזום וביצוע שינויים במעמד סטטוטורי של התקנים: הכרזת הרשמיות או הסרת הרשמיות של התקנים.
אישור רוויזיות בתקנים רשמיים, קבלת פניות בנושא הנ"ל מגורמים בתעשייה, בממשלה, מהצרכנים, מהיבואנים וכו'.
ביצוע התייעצויות טרם השינוי של המעמד הסטטוטורי של התקן.
הכנת פטורים זמניים מדרישות התקן – לחתימת השר.
מתן המלצות למינהלים המקצועיים במשרד לגבי מתן פטור – 2ד' מדרישות העמידה בבדיקות ההתאמה לתקנים.
אכיפת תקנים רשמיים וביצוע נטילות המוצרים לצורך כך.
מתן כתבי הסמכה לאנשי המשרד ומחוצה לו.
מתן אישורים למעבדות – על פי חוק התקנים.
רשות מינהלת תו תקן.
מסחר וצרכנות > מכון התקנים הישראלי

מכון התקנים הישראלי (מת"י) הוא תאגיד ממלכתי הפועל על פי חוק התקנים, תשי"ג–1953. המכון אחראי להכנת תקנים לאבטחת איכותם ובטיחותם של מוצרים. עצמאותו של המכון נשמרת עקב היותו נושא את עצמו מבחינה תקציבית, ורוב פעילויותיו ממומנות מכספים המתקבלים בתמורה לשירותים שהוא מעניק ללקוחותיו. על קביעת מדיניות המכון אחראים גופים ציבוריים שבהם מיוצגים המגזר היצרני, המגזר העסקי, רשויות המדינה, גופי מדע ומחקר, לשכת המהנדסים.
פעילות מכון התקנים כוללת שלושה תחומים עיקריים:
תקינה, בדיקות (בתחום התעשייה ובתחום הבניין) ואישור מוצרים ותהליכים ומערכות איכות.
עיקרי השירותים שנותן מכון התקנים הישראלי:
הכנת תקנים ומפרטים ישראליים. פורסמו כ-3,000 תקנים.
בדיקת התאמתם של מוצרים לתקנים (ישראליים ובין-לאומיים). בדיקות אלה מבוצעות במעבדות הפועלות במכון בתחומים: בנייה, חומרי בניין, קרקע ודרכים, הידראוליקה ואנרגיה, תקשוב, כימיה מזון וטקסטיל, חשמל ואלקטרוניקה, מכניקה, כיול.
הענקת תווי תקן (תווי איכות ותווי בטיחות) ותווים ירוקים למוצרים שונים המעידים שהמוצרים מתאימים לתקנים המתייחסים אליהם. למעלה מ-1,500 מוצרים מסומנים בתווים אלה.
אישור מערכות איכות במפעלי תעשייה ובארגוני שירות בהתאם לדרישות המופיעות בסדרת התקנים ת"י ISO-900. כ-6,000 ארגונים קיבלו אישור ממכון התקנים.
סיוע ליצואנים במידע לגבי הדרישות הקיימות בארצות היעד וכן בהשגת האישורים הנדרשים בחו"ל.
הדרכה – ימי עיון, סמינרים – בנושאים הקשורים לאיכות ולפעילות מכון התקנים.
המכון פעיל במישור הבין-לאומי במטרה להביא להתאמה של התקנים הישראלים לתקנים הנהוגים באירופה ובארצות-הברית ולהכרה של גורמי תקינה בעולם במערכות ההסמכה של מכון התקנים הישראלי. המכון חבר בארגוני התקינה הבין-לאומיים ISO ו-IEC ושותף פעיל בוועדות התקינה הבין-לאומיות של ארגונים אלו. עד היום חתם המכון למעלה מ-60 הסכמי הכרה הדדיים עם גופים שונים בעולם.
מסחר וצרכנות > הממונה על הגנת הצרכן

הממונה על הגנת הצרכן מפקח על ביצוע הוראות חוק הגנת הצרכן, התשמ"א–1981 ומטפל בתלונות שראה בהן ממש על הפרת הוראות חוק זה או על פגיעה אחרת בצרכן. הממונה על הגנת הצרכן עומדת בראשות ה"רשות להגנת הצרכן והסחר ההוגן".
הנושאים העיקריים בחוק הגנת הצרכן:
איסור הטעיית הצרכנים
איסור ניצול מצוקתם
איסור פרסומת מטעה
כללים בנוגע למכירות באשראי
חובות גילוי ומידע לצרכן
כללים בדבר פרסומת המכוונת לקטינים
חובות וכללים בדבר סימון טובין
חובות וכללים בדבר הצגת מחירי מוצרים ושירותים
חובות בדבר מתן מידע לצרכנים והגנות בסוגי עסקאות מיוחדות:
עסקאות ברוכלות (מכירות מדלת אל דלת)
עסקאות בדירות נופש
עסקאות מכר מרחוק (עסקאות שאין בהן קשר ישיר בין מוכר לקונה המתבצעות בעקבות פנייה של עוסקים לצרכנים באמצעי פרסום שונים, וההתקשרות נעשית בטלפון או בכל אמצעי אלקטרוני אחר, ללא נוכחות משותפת של הצדדים).
מידע בדבר קרינה בלתי מייננת מטלפון נייד.
בסמכות הממונה על הגנת הצרכן לקבוע מדיניות, ליזום חקיקה, לבצע סקרים בענייני צרכנות ולטפל בכל תחום הקשור להגנת הצרכן ואשר לא הוטל בדין על רשות אחרת. הוראות חוק הגנת הצרכן חלות על כל מגזרי המשק למעט בנקאות וביטוח.
לממונה סמכויות אדמיניסטרטיביות למניעת כשלים ביישום החוק.
אל יחידת הממונה על הגנת הצרכן מגיעות תלונות ופניות מציבור הצרכנים. תלונה המגלה עבירות על החוק מועברת לבדיקה במחוזות במשרד הכפופים למינהל סחר פנים. בסיום החקירות, מועבר התיק ללשכה המשפטית, לשם קבלת החלטה, האם להגיש כתב אישום בגין הפרת הוראות חוק הגנת הצרכן, או לנקוט צעדים אחרים בהתאם להוראות החוק.
מסחר וצרכנות > המועצה הישראלית לצרכנות

המועצה הישראלית לצרכנות, היא חברה ממשלתית הפועלת שלא למטרות רווח מאז 1970, ומתוקצבת על ידי המדינה מתקציב משרד הכלכלה. המועצה הישראלית לצרכנות היא הגוף הצרכני הגדול והמשמעותי ביותר בישראל. המועצה מטפלת בתלונות ציבור, כשהטיפול מתרכז בהיבט האזרחי שנועד לפצות את הצרכנים על הנזק שנגרם להם ומאפשר יצירת בסיס מידע על פגיעות בצרכנים, עוולות צרכניות ופערים בחקיקה שפוגעים בציבור.
המידע העולה מפניות הציבור וממגוון מקורות נוספים משמש את המועצה בניתוב פעילויותיה בתחום המאקרו: ייזום שינוי חקיקה; שינוי מדיניות עסקים; קידום העניין הצרכני מול משרדי הממשלה והפעלת האכיפה הפלילית; קידום תקינה צרכנית במכון התקנים; הגשת תביעות משפטיות, תביעות ייצוגיות ועתירות לבג"ץ; ייצוג האינטרסים הצרכניים בבית הדין לחוזים אחידים; הגברת המודעות הצרכנית ועוד. המחוקק מייחס חשיבות לפן האזרחי של הגנת הצרכן והעניק למועצה לצרכנות, באמצעות חוקים שונים, מעמד המאפשר לה להגיש תביעות ייצוגיות, להביע עמדות בבית הדין לחוזים אחידים ולערער על החלטות הממונה על ההגבלים העסקיים. בפעולתה, שמה המועצה דגש על איתור כשלי שוק, שמחדל הרשויות בהם הוא בעל פוטנציאל פגיעה רב בציבור, מבחינה כלכלית ולעיתים אף בטיחותית, ומפעילה לחץ על הרגולטורים לתיקון המחדלים, למשל עתירת המועצה בעניין מרווח השיווק בדלק, הפיקוח על מחירי ספרי הלימוד ותחום הגז.
כדי לקדם את הגנת הצרכן פועלת ותפעל המועצה לצרכנות בין היתר בדרכים הבאות:
הקמת מועדון צרכנים, שבאמצעותו יצטרף ציבור הצרכנים למאבקים עקרוניים שהמועצה יוזמת לקידום האינטרס הצרכני. המועצה גם תפיץ לחברי המועדון מידע על תחקירים ובדיקות שהיא עורכת. נכון להיום חברים במועדון הצרכנים עשרות אלפי חברים.
ביצוע תחקירים ובדיקות.
טיפול פרטני בפניות צרכנים ואיתור בעיות עקרוניות בתחומים השונים.
פעילות הסברה ומידע לציבור בתחומים שונים.
פעילות ענפה בתחום המשפטי.
מסחר וצרכנות > הרשות להגבלים עסקיים

הרשות להגבלים עסקיים היא גוף עצמאי הפועל על פי דין, ובראשה עומד מנהל הרשות, שהוא הממונה על הגבלים עסקיים, שר הכלכלה הוא השר האחראי על ביצועו של חוק התחרות הכלכלית, התשמ"ח–1988.
הרשות מופקדת על אכיפת החוק בתחום של התערבות המדינה לשימורה של התחרות במשק. הרשות עוסקת בפעילות שמבצעים עסקים במשק ועניינה במניעת השתלטות על שווקים. במסגרת פעולה זו מתייחסת לשלושה סוגים של הגבלים עסקיים: הסדר כובל, מונופולין (לרבות קבוצת ריכוז) ומיזוגים.
מסחר וצרכנות > הרשות הלאומית להסמכת מעבדות

הרשות הלאומית להסמכת מעבדות פועלת מתוקף חוק שחוקקה הכנסת. שר התעשייה והמסחר אחראי להפעלת החוק. הרשות הלאומית להסמכת מעבדות היא תאגיד סטטוטורי המנוהל על ידי מועצה בת שבעה חברים. הרשות בוחנת ומסמיכה מעבדות. ההסמכה מהווה כלי להערכת היכולת הטכנית של המעבדה לבצע סוגי בדיקות, מדידות וכיולים מסוימים. תעודת הסמכה של הרשות מספקת הכרה רשמית ביכולתה המקצועית של המעבדה.
מעבדות יכולות לקבל הסמכה לכל הבדיקות והכיולים שהן מבצעות או לחלק מהם בהתאם לשיקול דעתן. מעבדה המבקשת הסמכה מציגה בפני הרשות את נתוניה ומפרטת את כל הבדיקות או את הכיולים שברצונה לכלול במסגרת ההסמכה. תהליך ההסמכה כולל מבדק יסודי של כל האלמנטים במעבדה המשפיעים על דיוק תוצאות הבדיקות שהיא מבצעת. אלמנטים אלו כוללים, בין היתר, כוח אדם, הכשרה מקצועית, פיקוח מקצועי, בקרת איכות, ציוד, תיעוד ודיווח תוצאות הבדיקות ובנוסף בחינת תנאי הסביבה אשר במסגרתם פועלת המעבדה. מבדק ההסמכה כולל: בחינת מערכת האיכות המתועדת של המעבדה והנהלים המקצועיים שהיא פועלת לפיהם ומבדק במעבדה לבחינת יכולתם של עובדי המעבדה לבצע את הבדיקות או את המדידות שעבורן התבקשה הסמכה. לאחר שהוכחה היכולת של המעבדה על פי אמות המידה הבין-לאומיות, ניתנת לה הסמכה.
מעבדה מוסמכת עובדת הסמכה חוזרת כעבור שלוש שנים. בין שני מבדקי הסמכה נמצאת המעבדה בפיקוח הרשות הלאומית להסמכת מעבדות. הפיקוח מקנה לרשות אמון שהמעבדה ממשיכה לעמוד בדרישות שלפיהן הוסמכה. הפיקוח מבוסס על מבדקים יזומים ועל מבדקי פתע של הרשות במעבדה, על עריכת בדיקות או כיולים לפריטים הניתנים למעבדה על ידי הרשות וכן על ניתוח סטטיסטי של התוצאות המתקבלות על ידי המעבדה. הרשות מהווה גורם אובייקטיבי שאליו יכולים לפנות לקוחות המעבדות, אם יש להם טרוניה או תלונה באשר לתפקודה המקצועי של המעבדה. הרשות הלאומית להסמכת מעבדות מפקחת על מתקני מחקר המבצעים עבודה פרה-קלינית לצורך רישום תרופות, מוצרי קוסמטיקה, חומרי הדברה, תוספי מזון ורעלים. הרשות מייצגת בכך את מדינת ישראל וחתומה על הסכם הכרה הדדית עם השוק האירופי. משמעות ההכרה ההדדית היא הכרה אם תוצאות המיוצרות במתקני המחקר בארץ עומדות בכללי ה-Good Laboratory Practice ‏(GLP). לרשות הסכם הבנות דומה עם משרד איכות הסביבה האמריקאי (ה-EPA).
הרשות הוזמנה להיות משקיפה בארגון המדינות המפותחות (OECD) ובעתיד תהיה חברה מן המניין בוועדת הארגון העוסקת ב-GLP. הרשות משמשת נציגתה הבלעדית של המדינה להכרה הדדית ברשויות הסמכה של מדינות אחרות או של ארגונים בין-לאומיים. בדרך זו משמשת הרשות מנוף בידי המדינה לקידום הסחר הבין-לאומי של ישראל.
פעילות תעשייה ואכיפה במסחר במחוזות משרד הכלכלה והתעשייה

מזון ומשכ"ל – הכנת מערך המפעלים החיוניים למזון ומשק כללי לשעת חירום, מעקב אחר המלאים במשק והכנת הרשויות המקומיות והאזוריות בתחומים האלה והבטחת אספקת מוצרים חיוניים בשעת חירום.
משקלות ומידות – הבטחת דיוקם והתאמתם למסחר של כלל מכשירי המדידה בעסקים השונים הפרוסים ברחבי המחוז, סימון מכשירים תקינים בתו אימות דיוק, פסילת שימוש במכשירים שאינם מדויקים.
תעשייה רישוי ויבוא –מתן שירות ליבואנים ועמילי מכס כגון: היתרי יבוא לפי סעיף 2ג'2, פטור מאישור תקן ופטור מחובת סימון בעברית, מתן רישיונות יבוא לנשק, תחמושת וחלקי חילוף לנשק.
זרוע העבודה

בשנת 2003 הועברו לסמכות המשרד נושאי התעסוקה, שהיו במסגרת משרד העבודה והרווחה. בעקבות החלטת הממשלה מ-31 ביולי 2016 הועברו הסמכויות בנושאי התעסוקה למשרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים. באוגוסט 2021, במסגרת ממשלת ישראל השלושים ושש, שבה זרוע העבודה למשרד הכלכלה והתעשייה.
שרי המשרד לדורותיהם וסגניהם > סגני שרים במשרד

| תמונה | שם (תקופת חיים) | סיעה | סיעה | סגנ/ית לשר/ה | תחילת הכהונה | סוף הכהונה | ממשלה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | זלמן סוזאיב (1911–1981) |  | הציונים הכלליים | פרץ ברנשטיין | 15 ביוני 1953 | 29 ביוני 1955 | ממשלת ישראל הרביעית |
|  | זלמן סוזאיב (1911–1981) |  | הציונים הכלליים | פרץ ברנשטיין | 15 ביוני 1953 | 29 ביוני 1955 | ממשלת ישראל החמישית |
|  | אריה אליאב (1921–2010) |  | המערך מפא"י | חיים יוסף צדוק | 17 באוקטובר 1966 | 22 בנובמבר 1966 | ממשלת ישראל השלוש עשרה |
|  | אריה אליאב (1921–2010) |  | המערך מפא"י | זאב שרף | 28 בנובמבר 1966 | 26 ביוני 1967 | ממשלת ישראל השלוש עשרה |
|  | יצחק פרץ (1936–2002) |  | הליכוד לע"ם | יגאל הורביץ | 28 ביוני 1977 | 15 בינואר 1979 | ממשלת ישראל השמונה עשרה |
|  | מאשה לובלסקי (1936–) |  | העבודה | מיכה חריש | 4 באוגוסט 1992 | 18 ביוני 1996 | ממשלת ישראל העשרים וחמש |
|  | מאשה לובלסקי (1936–) |  | העבודה | מיכה חריש | 4 באוגוסט 1992 | 18 ביוני 1996 | ממשלת ישראל העשרים ושש |
|  | אלי בן-מנחם (1947–) |  | ישראל אחת העבודה | דליה איציק | 7 במרץ 2001 | 2 בנובמבר 2002 | ממשלת ישראל העשרים ותשע |
|  | אלי בן-מנחם (1947–) |  | עבודה-מימד העבודה | דליה איציק | 7 במרץ 2001 | 2 בנובמבר 2002 | ממשלת ישראל העשרים ותשע |
|  | מיכאל רצון (1952–) |  | הליכוד | אהוד אולמרט | 5 במרץ 2003 | 28 באוקטובר 2004 | ממשלת ישראל השלושים |
|  | אלי אפללו (1952–) |  | הליכוד | אהוד אולמרט | 30 במרץ 2005 | 4 במאי 2006 | ממשלת ישראל השלושים |
|  | אלי אפללו (1952–) |  | קדימה | אהוד אולמרט | 30 במרץ 2005 | 4 במאי 2006 | ממשלת ישראל השלושים |
|  | אורית נוקד (1952–) |  | העבודה | בנימין בן אליעזר | 1 באפריל 2009 | 19 בינואר 2011 | ממשלת ישראל השלושים ושתיים |
|  | יאיר גולן (1962–) |  | מרצ | אורנה ברביבאי | 26 ביולי 2021 | 15 בנובמבר 2022 | ממשלת ישראל השלושים ושש |
מנכ"לי המשרד לדורותיהם

| מספר | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | היינץ גרינבאום | 1948 | 1949 |  |
| 2 | גרשון מירון | 1950 | 1950 |  |
| 3 | הרמן הולנדר | 1951 | 1951 | איש המזרחי |
| 4 | יעקב פיקר | 1952 | 1952 | מונה בידי דב יוסף, כיהן פחות משלושה חודשים |
| 5 | שאול ליפשיץ | 1953 | 1954 |  |
| 6 | יוסף גליקמן | 1954 | 1958 |  |
| 7 | מיכאל צור | 1958 | 1966 |  |
| 8 | דוד גולן | 1966 | 1969 |  |
| 9 | גדעון להב | 1970 | 1973 |  |
| 10 | משה מנדלבאום | 1974 | 1977 |  |
| 11 | עמוס מר-חיים | 1977 | 1979 |  |
| 12 | יורם זיו | 1979 | 1981 |  |
| 13 | אברהם אשרי | 1981 | 1983 |  |
| 14 | שוקי פורר | 1983 | 1986 |  |
| 15 | יורם בליזובסקי | 1986 | 1989 |  |
| 16 | דני דרך | 1989 | 1990 |  |
| 17 | נתן שרוני | 1992 | 1994 |  |
| 18 | יוסף שניר | 1994 | 1996 |  |
| 19 | שוקי גלייטמן | 1996 | 1997 |  |
| 20 | דב מישור | 1997 | 1999 |  |
| 21 | ראובן חורש | 1999 | 2001 |  |
| 22 | אמיר חייק | 2001 | 2003 |  |
| 23 | רענן דינור | 2003 | 2006 |  |
| 24 | גבריאל מימון | 2006 | 2009 |  |
| 25 | שרון קדמי | 2009 | 2013 |  |
| 26 | עמית לנג | 2013 | 2017 |  |
| 27 | שי רינסקי | 2017 | 2020 |  |
| 28 | דוד לפלר | 2020 | 2021 |  |
| 29 | רון מלכא | 2021 | 2022 |  |
| (מ"מ) | אוהד כהן | 2022 | 2023 |  |
| 30 | אמנון מרחב | 2023 | 2024 |  |
| 31 | מוטי גמיש | 2024 | מכהן |  |
ראו גם

דיני פניות ציבור בנושאי מיסים ואוצר במשרדי מדינת ישראל
הערות שוליים

↑  יובל אזולאי, ‏שינוי השם של משרד הכלכלה יעלה למדינה 1.5 מיליון שקל, באתר גלובס, 29 בנובמבר 2015
↑  ניצן צבי כהן, ‏רשמית: הממשלה אישרה את מעבר זרוע העבודה למשרד הכלכלה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 19 ביולי 2021
↑  ארגון המיניסטריון למסחר ותעשייה, הצופה, 2 ביוני 1948
בעית הייצוא התעשייתי, הצופה, 22 ביוני 1949
↑  המשלחת לבודפשט, מעריב, 1 בינואר 1950
↑  א. אבן יבוא לסיור בישראל, דבר, 10 ביולי 1949
שבוע התעשייה נסתיים בסיור בנתניה, דבר, 20 בספטמבר 1951
↑  ישיבת הממשלה, דבר, 5 בינואר 1953
↑  ישיבת הממשלה, הצופה, 1 בפברואר 1954
↑  ד. גולן מנכ"ל משרד, דבר, 24 בינואר 1966
ד. גולן יתמנה מנכ"ל, דבר, 5 בדצמבר 1969
↑  המנכ"ל ש"צמח מבפנים", מעריב, 27 בינואר 1970
| משרדי ממשלת ישראל |
| --- | --- | --- |
| משרדים נוכחיים | משרד ראש הממשלה • משרד האוצר • משרד האנרגיה והתשתיות • משרד הביטחון • המשרד לביטחון לאומי • משרד הבינוי והשיכון • משרד הבריאות • המשרד להגנת הסביבה • משרד ההתיישבות והמשימות הלאומיות • משרד החדשנות, המדע והטכנולוגיה • משרד החוץ • משרד החינוך • משרד החקלאות וביטחון המזון • משרד ירושלים ומסורת ישראל • משרד הכלכלה והתעשייה •  משרד המורשת • משרד המשפטים • משרד הנגב, הגליל והחוסן הלאומי • המשרד לעניינים אסטרטגיים • משרד העבודה • משרד העלייה והקליטה • משרד הפנים • משרד הרווחה והביטחון החברתי • המשרד לשוויון חברתי וקידום מעמד האישה • המשרד לשירותי דת • המשרד לשיתוף פעולה אזורי • משרד התחבורה והבטיחות בדרכים • משרד התיירות • משרד התפוצות והמאבק באנטישמיות • משרד התקשורת • משרד התרבות והספורט |  |
| משרדים בעבר | המשרד להגנת העורף • המשרד לחיזוק וקידום קהילתי • המשרד לקידום מעמד האישה • משרד האספקה והקיצוב • משרד הדיגיטל הלאומי • משרד ההסברה • משרד ההשכלה הגבוהה והמשלימה • משרד החינוך, התרבות והספורט • משרד הכלכלה והתכנון • משרד המדע, התרבות והספורט • משרד המודיעין • משרד המיעוטים • משרד הפיתוח • משרד משאבי המים •  משרד ראש הממשלה החלופי |  |
| שרי הכלכלה והתעשייה בממשלות ישראל |
| --- | --- | --- |
| שרי התעשייה והמסחר  (1948–2003): | פרץ ברנשטיין • אליעזר קפלן • יעקב גרי • דב יוסף • פרץ נפתלי • פנחס ספיר • חיים יוסף צדוק • זאב שרף • יוסף ספיר • חיים בר-לב • יגאל הורביץ • גדעון פת • אריאל שרון • משה נסים • מיכה חריש • נתן שרנסקי • רן כהן • אהוד ברק • דליה איציק • דני נוה |  |
| שרי התעשייה, המסחר והתעסוקה  (2003–2013): | אהוד אולמרט • אלי ישי • בנימין בן אליעזר • שלום שמחון |  |
| שרי הכלכלה  (2013–2016): | נפתלי בנט • אריה דרעי • בנימין נתניהו |  |
| שרי הכלכלה והתעשייה  (2016 ואילך): | בנימין נתניהו • משה כחלון • אלי כהן • עמיר פרץ • אורנה ברביבאי • ניר ברקת |  |
| סגני שרי הכלכלה והתעשייה בממשלות ישראל |
| --- | --- | --- |
| סגני שרי התעשייה והמסחר  (1948–2003): | זלמן סוזאיב • אריה אליאב • יצחק פרץ • מאשה לובלסקי • אלי בן-מנחם |  |
| סגני שרי התעשייה, המסחר והתעסוקה  (2003–2013): | מיכאל רצון • אלי אפללו • אורית נוקד |  |
| סגני שרי הכלכלה והתעשייה  (2021–2022): | יאיר גולן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007399687205171  VIAF: 33153237742829210653   WorldCat (עם VIAF): 33153237742829210653 
קורס הנספחים המסחריים של משרד התמ"ת, אוגוסט 2012
לוגו הסוכנות לעסקים קטנים ובינוניים
מוצראלי, סמל מוצרי ה"כחול-לבן"
צבא ספרטה

פסל של הופליט יווני - חיל שהיה נפוץ מאוד בספרטה. בתמונה החייל חובש קסדה קורינתית ומוגן במגן ושריון גוף. ככל הנראה מתואר הופליט מהמאה ה-8 או 7 לפנה"ס
הצבא הספרטני היה צבא קבע אשר הורכב מאזרחי ספרטה (Σπάρτη) חופשיים, בעלות ברית ושכירי חרב. ספרטה הייתה פוליס חשובה ביוון העתיקה, והגיעה לשיאה בתקופה הקלאסית בתולדות יוון במהלך המאה ה-5 לפנה"ס. מספר האזרחים הספרטנים היה קטן יחסית ולא עלה מעולם על 10,000. כתוצאה מכך, הצבא שלהם לא היה גדול במיוחד. עם זאת, בשיאו היה זה הצבא החזק ביותר ביוון העתיקה. הספרטנים היו חברה שחונכה להילחם. כל תכליתם של הספרטנים הייתה להביע את עצמם בקרב וחינוכם הנוקשה הביאם לשיאים בתחום זה. רק אחרי אסונות טבע קשים והדלדלות האוכלוסייה, ירד הצבא הספרטני מכוחו ויחד איתו שקעה ספרטה. המוניטין שצברו הספרטנים וצבא ספרטה נותר עד היום כעדות לאומץ לבם והמורא שהטילו בלב אויביהם.
הצבא הספרטני הורכב מגרעין של חיל רגלים כבד - ההופליטים. פרשים היו מעטים ולא יעילים. הספרטנים תיעבו את הקשתות בטענה שהיא ביטוי לפחדנות וכתוצאה מכך מספר החיילים קלי החימוש בצבאם היה קטן.
האימון

בספרטה הונהג חינוך "ממלכתי", שנועד להכשיר את האזרחים כלוחמים. ילדים ספרטניים החלו את מסלול ההכשרה שלהם (אגוגה) בגיל 7 (עד אז היו בהשגחת האם). ילד ספרטני בגיל זה קיבל מעמד של "ילד" ונשאר במעמד זה במשך 6 שנים. הוא עבר מביתו לקסרקטין עם ילדים אחרים. תקופת החניכות הראשונה כללה לימוד כל שיריו של טירטאוס (אנ') בעל פה, ריקוד מיוחד עם כלי נשק שדימה קרב אמיתי ופעילות נוספת. הוא שולב בקבוצת נערים ועודדוהו להשתתף בפעילות ספורטיבית במסגרת הקבוצה כנגד הקבוצות האחרות. בנוסף לכך, למד הילד הספרטני קרוא וכתוב. בהגיעו לגיל 10 הוא השתתף גם בתחרויות שירה, נגינה וריקוד.
בהגיעו לגיל 12 נחשב הספרטני הצעיר ל"נער" וכמות האימונים הגופניים עלתה. זהו הגיל היחיד שבו הספרטני קיצר את שיערו. האימונים היו מפרכים ולפי אמות מידה מודרניות בלתי אפשריים כמעט. הנערים קיבלו מנות אוכל קטנות מדי ועודדו אותם לגנוב על מנת להעלות את כישורי ההתגנבות שלהם. אם הנער נתפס גונב, הוא נענש באכזריות על עצם תפיסתו. הנערים הסתובבו עם יריעת בד שלא סיפקה הגנה מהקור המקפיא בחורף וחויבו ללכת ברגליים יחפות על מנת לחשלן לקרב. לכל נער היה מדריך מבוגר. הומוסקסואליות הייתה תופעה מוכרת ומקובלת וברוב המקרים המדריך עסק גם בפעילות מינית עם הנער.
בהגיעו לגיל 18 נחשב הספרטני לאזרח מלא של ספרטה אחרי טקס מעבר שכלל התגנבות לילית ורצח של הלוט. זכות ההצבעה ניתנה רק בגיל 30. עד גיל 20 עסק בהדרכת נוער ובגיל 20 שולב בצבא. בין גיל 20 ל־30 כל ספרטני היה מועמד למשטרה החשאית – הקריפטיה שתפקידה היה לעקוב אחר ההלוטים. לפי החוקים הספרטניים אפשר היה לשלוח אזרח ספרטני לשירות קבע מחוץ לארצו אם גילו היה צעיר מ-40.
ארגון הצבא > ההופליטים

עמוד השדרה של הצבא הספרטני, בדומה לצבאות יוונים רבים אחרים בתקופה הארכאית והקלאסית הורכב מהופליטים, רגלים כבדים, שנלחמו במערך צפוף של פלנקס. בניגוד להופליטים של פולייס אחרות, ההופליטים הספרטנים היו חיילים מקצועיים בעלי משמעת נוקשה ומסורת צבאית ארוכה.
המידע על הצבא הספרטני העתיק מועט ואף סותר לעיתים. המקורות העיקריים הם מסורות, שירים ופואמות. משיריו של טירטאוס שנכתבו באמצע המאה ה-7 לפנה"ס, בעת המלחמה המסנית השנייה (אנ'), אפשר לגלות שהצבא הספרטני הורכב משלושה שבטים: פמפילוי, הילאיס ודימנס. לפי האגדות ליקורגוס היה אחראי לחלוקת החברה הספרטנית לשבטים. החלוקה לשבטים הייתה שרירותית ולא היו קשרי דם בתוך השבטים. חלוקה נוספת של השבטים הייתה ה"אחוות" כל שבט הורכב מ־9 אחוות. בדומה לחלוקה השבטית, גם החלוקה לאחווה הייתה שרירותית ולא היו קשרי דם בין חבריה. מהמקורות הספרותיים עולה שפרט ללחימה משותפת, האחוות עסקו גם בפעילות דתית שעקבותיה שרדו בצורה זו או אחרת עד התקופה הקלאסית.
כתביו של המשורר אלקמנס שכתב בעשור האחרון של המאה ה-7 לפנה"ס הם העדות הראשונה לרפורמה אדמיניסטרטיבית בחברה הספרטנית. במקום שבטים, החברה הספרטנים חולקה לחמישה "כפרים". כל כפר היה אחראי על גיוס "לוכוס" (הפירוש המילולי הוא "חבורה") – גדודים לצבא. הלוכוסים היו מחולקים למחלקות בנות שלושים לוחמים כל אחת שנקראה "טריאקס".
לפי הרודוטוס חמישה לוכוסים ספרטניים שהשתתפו בקרב פלטאיה (בתחילת המאה ה-5 לפנה"ס) מנו כ-5,000 לוחמים. בשלב זה זנחו הספרטנים את החלוקה לקבוצות של שלושים לוחמים וכל לוכוס חולק למחלקה בת 50 לוחמים כל אחת שנקראה "פנטיקוסטיס". הסיבה להגדלת המחלקה מ-30 ל-50 אנשים נעוצה ככל הנראה בגידול הטבעי של האוכלוסייה והצורך לכוח אדם רב יותר ברמה הבסיסית של הצבא.
תוקידידס שחי בתקופת המלחמה הפלופונסית תיאר את הלוכוס הספרטני בסוף המאה ה-5 לפנה"ס כמורכב מ-512 לוחמים שהתחלקו ל-4 פלוגות בנות 128 לוחמים כל אחת, שהתחלקו בתורן לארבע מחלקות בנות 32 לוחמים. הסידור הזה מראה על ירידה חדה במספר החיילים הספרטניים. ירידה זו מיוחסת בעיקר לרעש אדמה שפקד את לאקדמון ב־464 לפנה"ס, האבדות הכבדות בקרבות של המלחמה המסנית השלישית והמלחמות עם אתונה. הירידה החדה בכוח האדם חייבה את הספרטנים לשלב את הפריוקים (תושבי לאקדמון שלא נהנו ממלוא זכויות האזרח) ואף הלוטים עם הספרטנים.
ה"מורה" (דיוויזיה) מוזכרת לראשונה בשנת 403 לפנה"ס. קסנופון הוא המקור העיקרי לתיאור המורה ולפיו הצבא הספרטני חולק לשש מורות כאשר כל מורה כללה 576 רגלים ו־100 פרשים. החלוקה החדשה באה לענות על צרכים חדשים שניצבו לפני הספרטנים. החל מהמלחמה הפלופונסית, כוחות ספרטניים גדולים הוצבו מחוץ ללאקדמון על בסיס קבוע. החזקת חילות המצב חולקה בין המורות בסבב שנקבע מראש. כתוצאה מכך, החלוקה המסורתית לחמישה כפרים לא הייתה יעילה כי אסון צבאי היה מכה בצורה חריפה רק בחלק אחד של החברה הספרטנית וממיט עליה אסון שהיא תתקשה מאוד להשתקם ממנו. התיעוד של קסנופון ביצירתו "החוקה הספרטנית" נכתב בסמוך לקרב לאוקטרה, כלומר בסמוך ל־371 לפנה"ס. אחרי קרב זה אין אזכור למורות. הסיבה לכך היא התבוסה הספרטנית ששמה קץ לשליטתם ביוון. מקרב זה ואילך נאלצה ספרטה לעבור למגננה בתוך הפלפונסוס וויתרה על החזקת חילות מצב מחוצה לו.
ארגון הצבא > היפאוס

ההיפאוס (ἱππεύς - פרשים) היו גדוד עלית שהורכב מ-300 הלוחמים הטובים ביותר שנבחרו כולם מאבות שהיה להם לפחות בן אחד שיכול היה להמשיך את השושלת. חיילים אלה היו משמר ראשו של המלך בקרב. למרות שמם שפירושו פרשים, ההפיאוס נלחמו בתור רגלים.