stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עמוס ירקוני
ביוגרפיה

נולד בשם עבד אלמג׳יד ח׳דר אלמזאריב בכפר נאעורה, בתקופת המנדט, בן לשבט הבדואי אלמזאריב השוכן באזור נהלל והגלבוע. בשנת 1936 הצטרף לכנופיות שהציתו את צינור הנפט כירכוכ-חיפה. בגלל סכסוך פנימי נמלט ל"קבוצת שמרון" שהורכבה מבני נהלל, וקשר קשרים עם "ההגנה" דרך משה דיין.
בשנת 1947 עבד כפועל פשוט בבתי הזיקוק. כאשר נודע לו על הטבח שערכו פורעים ערבים בפועלים יהודים, רץ לביתן החשמלאים, הזהיר אותם וייעץ להם להימלט לפני בוא ההמון הפורע. בכך הציל שישה חשמלאים מצוות בתי הזיקוק.
במאי 1948 התגייס לצה"ל, והחליף את שמו לעמוס ירקוני. לדבריו, החליף את שמו מסיבות ביטחוניות, כמו גם כדי להקל על היגויו בפי חבריו לנשק, שרובם היו יהודים. השם "ירקוני" נגזר משם המשפחה המקורי שלו בערבית: ח'דר שפרושו בעברית, ירוק. חברו הקרוב היה הקצין איתן ירקוני שהביע הסכמה לשימוש בשמו.
בצה"ל שירת ב"חיל המיעוטים" ונודע כגשש וכסייר מעולה. הוא נפצע פעמיים במהלך שירותו בהתקלויות, איבד את ידו השמאלית ונפגע ברגלו. בשנת 1953 עבר קורס קצינים. ב-1955 הציע לו קצין הקשר למיעוטים בצה"ל, חיים לבקוב, להקים את יחידות הגששים בסיירות המובחרות, בהמשך השתלב בפיקוד של יחידת המיעוטים ואחר-כך בסיירת שקד, שפעלה כיחידה עצמאית קטנה מאוד של פיקוד דרום לאיתור, בלימת ותפיסת חוליות מסתננים, מרגלים, אנשי מודיעין ופדאיונים מגבולות מצרים וירדן.
לזכותו של ירקוני נזקף פיתוח ויישום השיטה, איתה הצליחה יחידה קטנה יחסית לשמור על הגבולות הארוכים של פיקוד דרום. במהלך שירותו הצבאי הוענקו לו עיטור המופת וציון לשבח. בחורף 1959 במהלך מרדף אחר חוליית מחבלים שהסתתרו בתוך שיחייה עבותה בביצות חממה שמצפון לאשקלון, נפתחה עליו לפתע אש מטווח קצר וצרור שפגע בידו השמאלית גרם לקטיעתה.
למרות זאת המשיך לפקד על היחידה ולהפעיל רובה כאשר הניח את הקנה על הפרוטזה שלו.
אם בשנים הראשונות של היחידה נאספו אליה מיחידות שונות לא בצורה מסודרת, הרי משנת 1961 ואילך, החל ירקוני לגייס מחזורים שעברו ראשית טירונות בחטיבת הצנחנים.
לאחר סיום תפקידו כמפקד סיירת שקד, מונה למושל מרכז סיני. ירקוני השתחרר מצה"ל בשנת 1969 בדרגת סגן-אלוף.
ירקוני השתקע עם משפחתו בבאר שבע, וילדיו גדלו בקרב האוכלוסייה היהודית.
בשנת תשמ"ה הוענק לו פרס יגאל אלון למעשה מופת חלוצי.
עמוס ירקוני הלך לעולמו בשנת 1991, ונקבר, לבקשתו של רחבעם זאבי, בבית העלמין הצבאי קריית שאול. הותיר אחריו את רעייתו, ג'ורג'ט, שישה ילדים ונכדים. אחיינו הוא ראש מועצה זרזיר לשעבר, אמיר מזאריב.
הנצחה

בסיס משמר הנגב המשמש את גדוד התובלה "אבירי הדרום" ואת גדוד הסיור של חטיבת גבעתי קרוי על שמו. עיריית באר שבע קראה רחוב על שמו בשכונה ו' בעיר.
ותיקי סיירת שקד מתאספים מדי שנה ב-7 בפברואר ליד קברו ומזכירים את שבחיו ובעיקר את ערך אהבת המולדת ובניית האמון האישי בין פקודיו.
גלריה

אלוף פיקוד הדרום צבי זמיר (מימין) עם מפקד סיירת שקד סגן אלוף עמוס ירקוני, סגן יהודה מלמד משבח את לוחמי הסיירת לאחר פעולה מוצלחת ב-1963, שהסתיימה בחיסול חולית מודיעין מצרית שחדרה לישראל. זאת אף על פי שקיבלו הוראה מפורשת להמתין לכוחות אחרים.
עמוס ירקוני, מפקד סיירת שקד, בכיסא מפקד הג'יפ מאחורי המקלע. בסיני עם לוחמי היחידה, מלחמת ששת הימים, יוני 1967
לקריאה נוספת

אורי מילשטיין ודב דורון,  סיירת שקד, הוצאת ידיעות אחרונות, 1994
מייק אלדר, יחידה 424 - סיפורה של סיירת שקד, הוצאת עמותת סיירת שקד, 1994
הערות שוליים

↑  ירון דרוקמן, הגיבור הערבי הראשון של המדינה היהודית, באתר ynet, 7 בפברואר 2015
↑  דברים שסיפר האלוף צבי זמיר על קברו של עמוס במלאת 10 שנים לפטירתו
↑  רשימת המעוטרים, באתר הגבורה
↑  לירון הלברייך, הבדואי מהגליל שקשר את גורלו בגורל המדינה היהודית, באתר הספרנים, ‏2021-06-08
↑  צבי זמיר, בעיניים פקוחות, ראש המוסד מתריע האם ישראל מקשיבה, כנרת זמורה ביתן דביר, 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007413020205171  VIAF: 1419156133186158430005   WorldCat (עם VIAF): 1419156133186158430005
פולק-פופ

| --- | --- |

טיילור סוויפט, שהוציאה את אלבום הפולק-פופ Evermore, הנחשב לאחד מאלבומי הפולק-פופ המצליחים ביותר במאה ה-21.
 מקורות סגנוניים:  פולק • פופ
 מקורות תרבותיים:  שנות ה-1960
פולק-פופ (באנגלית: Folk-pop) היא סוגה מוזיקלית שעשויה להכיל בתוכה שירי פולק עכשוויים עם עיבודי פופ. כמו כן, היא עשויה להכיל בתוכה שירי פופ עם עיבודי פולק "אינטימיים" המוקלטים בצורה אקוסטית. הפולק-פופ התפתח במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20. אמנים מאזורים רבים ברחבי העולם מקליטים מוזיקה מסוגת הפולק-פופ.
ארצות הברית

בארצות הברית, אמנים רבים כמו סיימון וגרפונקל, סילס אנד קרופטס, דון מקליין, ג'ים קרוצ'י, לובו ו-England Dan & John Ford Coley הקליטו שירי פולק-פופ. בהמשך השנים, אמנים כמו אד שירן ("Castle on the Hill") וטיילור סוויפט (Evermore) הקליטו שירים מסוגת הפולק-פופ.
אזור הבלקן

באזור הבלקן בדרום-מזרח אירופה, פולק-פופ הוא מונח המתאר מוזיקת פופ בלקנית, המשלבת בתוכה מוזיקת פופ, פולק ואתנית. פולק-פופ היא הסוגה המוזיקלית המודרנית המקבילה למוזיקת העם הבלקנית, שבה המקצבים הדומיננטיים מושפעים מהמוזיקה המזרחית, ובמיוחד מהמוזיקה הערבית וממוזיקה עממית רומנית. כמו כן, ניתן להגדיר חלק ניכר ממוזיקה זו כשילוב של מוזיקה עממית בלקנית מסורתית ודאנס-פופ.
סוגת הפולק-פופ הבלקנית כוללת:
צ'אלגה, בבולגריה
טורבו-פולק, בסרביה
לאיקו מודרנית, ביוון
מנלי, ברומניה
טאלאבה, באלבניה
ראו גם

פולק
פופ
הערות שוליים

↑  England Dan & John Ford Coley | Biography & History, AllMusic (באנגלית)
↑  Taylor Swift 'Evermore' Album Review | SPIN, web.archive.org, ‏2020-12-22
פארק צ'ו-יאנג

זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא .
פארק צ'ו יאנג (בהנגול: 박주영; ‏נולד ב־10 ביולי 1985) הוא כדורגלן דרום קוריאני המשחק באולסן יונדאי בעמדת החלוץ.
קריירה

פארק, יליד טגו, כיכב בצעירותו במדי נבחרת קוריאה הדרומית עד גיל 20 בתחרויות בינלאומיות שונות לנבחרות צעירות. בשנת 2005 החל לשחק בליגה הקוריאנית בקבוצת סיאול. במונדיאל 2006 שיחק בהרכב נבחרתו במשחקה מול שווייץ. בשנת 2008 עזב את קוריאה לאחר שחתם בקבוצת מונקו.
במהלך מונדיאל 2010 כבש שער במשחק נבחרתו נגד ניגריה, לאחריו עלתה קוריאה הדרומית לשלב שמינית הגמר בתחרות.
בקיץ 2011 חתם בארסנל. לאחר עונה לא מוצלחת שבה שיחק משחק אחד בלבד, הושאל לסלטה ויגו הספרדית ושם כבש את שער הבכורה שלו ב-22 בספטמבר 2012 מול חטאפה. בסך הכל כבש בעונה זו שלושה שערים במדי סלטה ויגו, ובקיץ 2013 חזר לארסנל.
ב-31 בינואר 2014 הושאל לחצי עונה לקבוצת ווטפורד מליגת המשנה באנגליה, ובתום תקופת ההשאלה שוחרר מארסנל.
הערות שוליים

↑  אוריאל דסקל, מונדיאל: 10 האלמונים (יחסית) המצטיינים, באתר כלכליסט, 25 ביוני 2010
| נבחרת קוריאה הדרומית – מונדיאל 2006 |
| --- | --- | --- |
|  1 ג'ה •  2 יאנג-צ'ול •  3 גונג-ג'ין •  4 צ'אול •  5 איל •  6 ג'ין-קיו •  7 ג'י-סונג •  8 דו-האון •  9 הוואן •  10 צ'ו-יאנג •   11 קי יון •  12 יאנג-פיו • 13 יונג •  14 סו • 15 ג'י-הון • 16 קיונג-הו • 17 הו • 18 סאנג-סיק • 19 ג'ה-ג'ין • 20 יונג-דה • 21 יאנג-קוואנג • 22 צ'ונג-גוג • 23 וון-הי • מאמן: אדבוקאט |  1 ג'ה •  2 יאנג-צ'ול •  3 גונג-ג'ין •  4 צ'אול •  5 איל •  6 ג'ין-קיו •  7 ג'י-סונג •  8 דו-האון •  9 הוואן •  10 צ'ו-יאנג •   11 קי יון •  12 יאנג-פיו • 13 יונג •  14 סו • 15 ג'י-הון • 16 קיונג-הו • 17 הו • 18 סאנג-סיק • 19 ג'ה-ג'ין • 20 יונג-דה • 21 יאנג-קוואנג • 22 צ'ונג-גוג • 23 וון-הי • מאמן: אדבוקאט | קוריאה הדרומית |
| נבחרת קוריאה הדרומית – מונדיאל 2010 |
| --- | --- | --- |
|  1 וון-ג'אה •  2 באום-סאוק •  3 היונג-איל •  4 יונג-היונג •  5 נם-איל •  6 בו-קיונג •  7 ג'י-סונג •  8 ג'ונג-וו •  9 ג'ונג-הוואן •  10 צ'ו-יאנג •   11 סאונג-יאול •  12 יאנג-פיו • 13 ג'אה-סונג •  14 ג'ונג-סו • 15 דונג ג'ין • 16 סונג-יונג • 17 צ'ונג-יונג • 18 סונג-ריונג • 19 קי-הון • 20 דונג-גוק • 21 יונג-קוואנג • 22 דו-רי • 23 מין-סו • מאמן: ג'ונג-מו |  1 וון-ג'אה •  2 באום-סאוק •  3 היונג-איל •  4 יונג-היונג •  5 נם-איל •  6 בו-קיונג •  7 ג'י-סונג •  8 ג'ונג-וו •  9 ג'ונג-הוואן •  10 צ'ו-יאנג •   11 סאונג-יאול •  12 יאנג-פיו • 13 ג'אה-סונג •  14 ג'ונג-סו • 15 דונג ג'ין • 16 סונג-יונג • 17 צ'ונג-יונג • 18 סונג-ריונג • 19 קי-הון • 20 דונג-גוק • 21 יונג-קוואנג • 22 דו-רי • 23 מין-סו • מאמן: ג'ונג-מו | קוריאה הדרומית |
| נבחרת קוריאה הדרומית – מונדיאל 2014 |
| --- | --- | --- |
|  1 סונג-ריונג •  2 צ'אנג-סו •  3 סוק-יאנג •  4 טה-הווי •  5 יאנג-וון •  6 סאוק-הו •  7 בו-קיונג •  8 דה-סונג •  9 יונג-מין •  10 צ'ו-יאנג •   11 קאון-הו •  12 יונג • 13 ג'ה-צ'אול •  14 קוק-יאנג • 15 יונג-וו • 16 סונג-יונג • 17 צ'ונג-יונג • 18 שין-ווק • 19 דונג-וון • 20 ג'אונג-הו • 21 סאונג-גיו • 22 ג'ו-הו • 23 בום-יונג • מאמן: מיונג-בו |  1 סונג-ריונג •  2 צ'אנג-סו •  3 סוק-יאנג •  4 טה-הווי •  5 יאנג-וון •  6 סאוק-הו •  7 בו-קיונג •  8 דה-סונג •  9 יונג-מין •  10 צ'ו-יאנג •   11 קאון-הו •  12 יונג • 13 ג'ה-צ'אול •  14 קוק-יאנג • 15 יונג-וו • 16 סונג-יונג • 17 צ'ונג-יונג • 18 שין-ווק • 19 דונג-וון • 20 ג'אונג-הו • 21 סאונג-גיו • 22 ג'ו-הו • 23 בום-יונג • מאמן: מיונג-בו | קוריאה הדרומית |
סרייה א' (כדורגל נשים)

| --- | --- |

 שם מלא:  סרייה א' לנשים איביי
 תחום:  כדורגל
 ארגון:  התאחדות הכדורגל האיטלקית
 מדינות:  איטליה איטליה
 קבוצות:  10
 תקופת הפעילות:  1968–הווה (כ־56 שנים)
 אלופה נוכחית:  רומא
 מירב הזכיות:  טורס (אנ') (7)
 מפעל מקביל:  הגביע האיטלקי
 מפעל נמוך:  סרייה ב׳
 האתר הרשמי
הסרייה א' לנשים (מאיטלקית - Serie A), נקראת גם סרייה א' לנשים איביי עקב החסות המסחרית של EBay, היא ליגת כדורגל הנשים הבכירה באיטליה. הליגה הוקמה בשנת 1968, ומנוהלת על-ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית החל מעונת 19–2018 ובה 10 קבוצות.
הקבוצה המצליחה ביותר בהיסטוריית הליגה היא טורס, שזכתה באליפות שבע פעמים. אלופת הסרייה א' הנוכחית היא רומא, שזכתה באליפות השנייה ברציפות ב-2023-24 אחרי שזכתה ב-2022-34 במה שגדע את הרצף של יובנטוס שנמשך חמש שנים. נכון לעונת 24–2023, הסרייה א' ממוקמת כליגה השישית בדירוג אופ"א, ושתי הקבוצות שמסיימות בפסגת הטבלה מעפילות לליגת האלופות לנשים.
הסרייה א' הפכה למקצוענית באופן מלא בעונת 23–2022, כשהסירה את תקרת השכר ואפשרה לקבוצות לשלם לשחקניות משכורות גבוהות יותר. כדורגלניות הפכו לספורטאיות הראשונות באיטליה שהפכו למקצועניות בצורה מלאה. מספר הקבוצות גם צומצם מ-12 ל-10.
היסטוריה

ב-25 ביוני 2020, התאחדות הכדורגל האיטלקית הכריזה שהסרייה א' לנשים תגיע לסטטוס מקצועי ב-2022. קודם לכן, הקבוצות הוכרו כ"ספורטאיות בוגרות". הסרייה א' נוסדה במקור בשנות השישים של המאה ה-20. עם זאת, כתוצאה מחוסר עניין נרחב, הזנחה, דעות קדומות וחסמים מוסריים, הליגה התקשתה לקבל תפיסת רגל, במה שדחה את התפתחות כדורגל הנשים באיטליה במשך שנים רבות. נקודת המפנה הגיעה בקיץ 2019, כשהופעותיה המרשימות של נבחרת איטליה שהגיעה לרבע הגמר במונדיאל הנשים 2019 תפסו את לב האומה האיטלקית. דבר זה הצית תנועה לכיוון התמקצעות כדורגל הנשים בהובלת גבריאל גראווינה, נשיא ההתאחדות האיטלקית. מאוחר יותר באותה השנה, הסנאט האיטלקי העביר תיקון לחוק התקציב של 2020, וסלל את הדרך עבור הכדורגלניות והפיכתן למקצועניות.
לאחר שעברה למתכונת מקצועית, המשכורות הועלו לכדורגלניות בסרייה א'. עד אז, לא הייתה משכורת ממוצעת בליגה, ותקרת השכר עמדה על €30,658 נטו לעונה (בערך $33,000 באותה העת). השחקניות קיבלו קצבאות נוספות עבור החזרי נסיעות, החזרים קבועים ובונוסים הקשורים לביצועים, אך אלה לא יכולו לעבור את סך €61.97 ליום עם מגבלה של עד חמישה ימים בשבוע. קודם להתמקצעות הליגה, לא היה מבנה שכר מתוקן. כעת, לשחקניות ולצוות המועדונים הייתה משכורת שנתית מינימלית מובטחת של €26,000. יתר על כך, תקרת השכר הוסרה, ואפשרה לקבוצות לשלם לשחקניות כראות עיניהן. מעבר לשיפור בשכר, ההתמקצעות הובילה להטבות נוספות כמו פנסיה וביטוחים רפואיים. בעבר, פציעה חמורה הייתה עלולה לגדוע את קריירת השחקנית ולהשפיע על סיכוייה העתידים בשל היעדר רשת ביטחון. כעת, עם גישה לטיפול רפואי, פנסיה ותמיכה אחרת, לשחקניות יש ביטחון רב יותר במהלך קריירת הכדורגל שלהם וגם אחריה. ההטבות כוללות גם חופשת לידה וזכאות לסיוע באבטלה. עם זאת, החוזים החדשים הללו מהווים סיכונים פוטנציאליים עבור שחקניות צעירות יותר. החוזים שלהן בטוחים בדרך כלל רק אם הקבוצה נשארת יציבה כלכלית או לא מחליטה לשחרר אותם. לכן, שחקניות צעירות חייבות לשקול היטב את הבחירות שלהן בקבוצה כדי להימנע מלהינעל בחוזים לא נוחים.
קידום שוויון בכדורגל

אחד מהצעדים העיקריים בהם נוקטת ההתאחדות האולימפית האיטלקית בכדי לקדם שוויון הוא לעודד את קידום הנשים בתפקידי ניהול בכדורגל. אחת מהדרכים שתוכננו הייתה העלאת מספר הנשים והנערות שמשתתפות בספורט האיטלקי, ומציאת תחומים נוספים בהם תיתכן מעורבות נשית. יותר מכך, קבוצות הסרייה א' נדרשות לקבל צוות שיבטיח את קידום השוויון על-ידי ניהול תחום הנשים.
מבנה

נכון לעונת 24–2023, מורכבת העונה בסרייה א' לנשים משני שלבים. בשלב הראשון, 10 הקבוצות נפגשות אחת עם השנייה, עם סך של 18 משחקי בית וחוץ. בשלב השני, 5 הקבוצות העליונות בטבלה מעפילות לפלייאוף האליפות ו-5 הקבוצות שבתחתית הטבלה מתחרות בפלייאוף הירידה. הקבוצות מתחילות את השלב השני עם הנקודות אותן צברו במהלך העונה, ומשחקות בו 10 משחקים בשיטת בית וחוץ, הפעם עם זמני מנוחה בין המשחקים. העונה מסתיימת בתום השלב השני, כשהקבוצה במקום הראשון מוכתרת כאלופת איטליה וזוכה בסקודטו, והיא והקבוצה שבמקום השני מעפילות לליגת האלופות לנשים. הקבוצה שמסיימת במקום האחרון בטבלה נושרת לסרייה ב', והקבוצה במקום שלפני האחרון משחקת צמד משחקים מול הקבוצה שבמקום השני בסרייה ב' על מקום בסרייה א' בעונה הבאה.
קבוצות הסרייה א' לנשים > עונת 24–2023

| קבוצה | עיר | אצטדיון | בעונת 23–2022 |
| --- | --- | --- | --- |
| אינטר מילאן | מילאנו | מרכז האימונים סאנינג | מקום שלישי |
| יובנטוס | טורינו | מרכז האימונים של יובנטוס | מקום שני |
| מילאן | מילאנו | מרכז הספורט ויסמרה | מקום רביעי |
| נאפולי | נאפולי | אצטדיון ג'וזפה פיקולו | סרייה ב', מקום ראשון |
| סמפדוריה | גנואה | מרכז הספורט ריקרדו גרונה | מקום עשירי |
| ססואולו | ססואולו | אצטדיון אנזו ריצ'י | מקום שישי |
| פומיליאנו | פומיליאנו ד'ארקו | אצטדיון אוגו גובטו | מקום שביעי |
| פיורנטינה | פירנצה | אצטדיון גינו בוזי | מקום חמישי |
| קומו | קומו | אצטדיון פרושיו | מקום תשיעי |
| רומא | רומא | אצטדיון טרה פונטנה | מקום ראשון |
אלופות הליגה > זכיות לפי שנה

להלן רשימת האלופות הקודמות, כולל אלו של התאחדויות עצמאיות שתחתיהן התחרו על תואר הסרייה א' קודם הכניסה ל-FIGC. החל מ-1968 כל האליפויות מוגדרות כ"סרייה א'":
| מספר | עונה | אלופה | מספר | עונה | אלופה | מספר | עונה | אלופה | מספר | עונה | אלופה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1968 (FICF) | גנואה | 16 | 1983 (FIGCF) | אלסקה לצ'ה | 36 | 2002-03 | ורונה | 56 | 2022-23 | רומא |
| 1 | 1968 (UISP) | בולוניה | 17 | 1984 (FIGCF) | טראני | 37 | 2003-04 | ורונה | 57 | 2023-24 | רומא |
| 2 | 1969 (FICF) | מ.ס. רומא | 18 | 1985 (FIGCF) | טראני | 38 | 2004-05 | הלאס ורונה |  |  |  |
| 2 | 1969 (UISP) | בולוניה | 19 | 1985-86 (FIGCF) | טראני | 39 | 2005-06 | פיאמומונזה |  |  |  |
| 3 | 1970 (FFIGC) | גומאגומא | 20 | 1986-87 | לאציו | 40 | 2006-07 | הלאס ורונה |  |  |  |
| 3 | 1970 (FICF) | ריאל טורינו | 21 | 1987-88 | לאציו | 41 | 2007-08 | הלאס ורונה |  |  |  |
| 4 | 1971 (FFIGC) | פיאצ'נצה | 22 | 1988-89 | יוליאנו | 42 | 2008-09 | הלאס ורונה |  |  |  |
| 4 | 1971 (FICF) | ריאל יובנטוס | 23 | 1989-90 | רג'אנה | 43 | 2009-10 | טורס |  |  |  |
| 5 | 1972 (FFIUAGC) | פדובה | 24 | 1990-91 | רג'אנה | 44 | 2010-11 | טורס |  |  |  |
| 6 | 1973 (FFIUAGC) | פדובה | 25 | 1991-92 | מילאן סלברני | 45 | 2011-12 | טורס |  |  |  |
| 6 | 1973 (FICF) | מ.ס. מילאן | 26 | 1992-93 | רג'אנה | 46 | 2012-13 | טורס |  |  |  |
| 7 | 1974 (FFIUGC) | פלצ'י אסטרו | 27 | 1993-94 | טורס | 47 | 2013-14 | ברשיה |  |  |  |
| 8 | 1975 (FIGCF) | מ.ס. מילאן | 28 | 1994-95 | אליאנה | 48 | 2014-15 | הלאס ורונה |  |  |  |
| 9 | 1976 (FIGCF) | ולדוביאדנה | 29 | 1995-96 | ורונה גונתר | 49 | 2015-16 | ברשיה |  |  |  |
| 10 | 1977 (FIGCF) | ולדוביאדנה | 30 | 1996-97 | מודנה | 50 | 2016-17 | פיורנטינה |  |  |  |
| 11 | 1978 (FIGCF) | ג'ולי קטאניה | 31 | 1997-98 | מודנה | 51 | 2017-18 | יובנטוס |  |  |  |
| 12 | 1979 (FIGCF) | לאציו | 32 | 1998-99 | מ.ס. מילאן | 52 | 2018-19 | יובנטוס |  |  |  |
| 13 | 1980 (FIGCF) | לאציו | 33 | 1999-2000 | טורס | 53 | 2019-20 | יובנטוס |  |  |  |
| 14 | 1981 (FIGCF) | אלסקה לצ'ה | 34 | 2000-01 | טורס | 54 | 2020-21 | יובנטוס |  |  |  |
| 15 | 1982 (FIGCF) | אלסקה לצ'ה | 35 | 2001-02 | לאציו | 55 | 2021-22 | יובנטוס |  |  |  |
אלופות הליגה > זכיות לפי מועדון

| מועדון | זכיות | שנות זכייה |
| --- | --- | --- |
| טורס | 7 | 1993-94, 1999-2000, 2000-01, 2009-10, 2010-11, 2011-12, 2012-13 |
| לאציו | 5 | 1979, 1980, 1986-87, 1987-88, 2001-02 |
| הלאס ורונה | 5 | 2004-05, 2006-07, 2007-08, 2008-09, 2014-15 |
| יובנטוס | 5 | 2017-18, 2018-19, 2019-20, 2020-21, 2021-22 |
| מ.ס. מילאן | 4 | 1970, 1973, 1975, 1998-99 |
| אלסקה לצ'ה | 3 | 1981, 1982, 1983 |
| טראני | 3 | 1984, 1985, 1985-86 |
| רג'אנה | 3 | 1989-90, 1990-91, 1992-93 |
| בולוניה | 2 | 1968, 1969 |
| פדובה | 2 | 1972, 1973 |
| ולדוביאדנה | 2 | 1976, 1977 |
| מודנה | 2 | 1996-97, 1997-98 |
| ורונה | 2 | 2002-03, 2003-04 |
| ברשיה | 2 | 2013-14, 2015-16 |
| רומא | 2 | 2022-23, 2023-24 |
| גנואה | 1 | 1968 |
| מ.ס. רומא | 1 | 1969 |
| ריאל טורינו | 1 | 1970 |
| פיאצ'נצה | 1 | 1971 |
| ריאל יובנטוס | 1 | 1971 |
| פלצ'י אסטרו | 1 | 1974 |
| ג'ולי קטאניה | 1 | 1978 |
| יוליאנו | 1 | 1988-89 |
| מילאן סלברני | 1 | 1991-92 |
| אליאנה | 1 | 1994-95 |
| ורונה גונתר | 1 | 1995-96 |
| פיאמומונזה | 1 | 2005-06 |
| פיורנטינה | 1 | 2016-17 |
לקריאה נוספת

לוקה ברבוני, גבריאלה קצ'י: Annuario del calcio femminile 1998/99. מריפוסה, 1998
לוקה ברבוני, גבריאלה קצ'י: Annuario del calcio femminile 2002/2003. ארטוריה, 2003
ראו גם

סרייה א'
כדורגל באיטליה
התאחדות הכדורגל האיטלקית
הערות שוליים

↑  לוצ'יאנו קנאפרי, "סרייה", באתר DiPI Online (באיטלקית)
↑  סופי לואסון, "איך רומא הפכה את העונה מייאוש לדאבל", באתר ESPN, ‏26 במאי 2024
↑  "רומא שלטה במשחק וזכתה באליפות ראשונה בהיסטוריה", באתר sportstar.thehindu.com, ‏29 באפריל 2023
1 2  "שיטת הדירוג של אופ"א: ליגת האלופות לנשים, הדירוג לעונת 2023-24", באתר אופ"א
↑  פירס בייטס, "הסרייה א' הופכת למקצוענית באופן מלא לאחר קביעת הממשלה", באתר sportspromedia.com, ‏13 בדצמבר 2019
↑  מארק למברטס, "הסרייה א' עוברת שינויים במבנה הליגה והופכת למקצוענית על מלא", באתר Her Football Hub, ‏1 במרץ 2022
↑  סטף_, "רשמית: הליגה האיטלקית תהפוך למקצוענית ב-2022", באתר acmilan.theoffside.com, ‏25 ביוני 2020
↑  "החוק החדש יאפשר למועדונים להעניק משכורת גבוהה יותר", באתר www.violanation.com, ‏12 בדצמבר 2019
↑  "דו"ח סיכום השנה של ההתאחדות האיטלקית", באתר ההתאחדות האיטלקית בכדורגל
↑  אנג'לה ג'יופרידה, "כדורגל הנשים באיטליה עובר מהפכה", באתר הגארדיאן, ‏27 באפריל 2022
1 2  "מה אומרת התמקצעותה של הסרייה א' על כדורגל הנשים האיטלקי", באתר The Equalizer, ‏20 במרץ 2023
↑  "כדורגל נשים: הסרייה א' הופכת למקצוענית", באתר Sky Sports, ‏27 באפריל 2022
↑  אנג'לה ג'יופרידה, "'אנחנו מאוד שמחות': הכדורגלניות האיטלקיות מדברות", באתר הגארדיאן, ‏1 במאי 2022
↑  אודרי האוסברגר, "פרטים נוספים על התמקצעות הליגה האיטלקית", באתר ilromanista, ‏13 ביוני 2022
↑  "הבעיה: שחקניות צעירות יכולות להשתחרר רק בשני מקרים. מה הם?", באתר footballworkshop
↑  "הכדורגל האיטלקי מאוחד נגד אלימות מגדרית", באתר התאחדות הכדורגל האיטלקית, ‏24 בנובמבר 2023
↑  "מילאן מציגה "אנחנו כדורגל"", באתר מילאן, ‏16 במרץ 2022
↑  קונור קלאנסי, "המבנה החדש של הסרייה א' לנשים - הסבר", באתר Total Italian Football, ‏10 במרץ 2023
↑  סטף_, "השינויים הגדולים בכדורגל הנשים האיטלקי", באתר acmilan.theoffside.com, ‏21 בפברואר 2022
↑  "פורמט הליגה מעונת 2022-23", באתר sempremilan.com, ‏27 באפריל 2022
↑  אלברטו נובלו; רוברטו די מאג'יו, "איטליה - רשימת מלכות השערים", באתר RSSSF
| כדורגל באיטליה איטליה |
| --- | --- | --- |
| ניהול | התאחדות הכדורגל האיטלקית • קבוצות • אצטדיונים • תחרויות |  |
| תחרויות ליגה | סרייה א' • סרייה ב' • סרייה ג' • סרייה ד'  • סרייה א' (כדורגל נשים) • מבנה הליגות |  |
| תחרויות גביע | קופה איטליה • קופה איטליה סרייה C • קופה איטליה סרייה D • הסופר קאפ האיטלקי |  |
| נבחרות | הנבחרת הלאומית • הנבחרת הצעירה |  |
| פרסים | כדורגלן השנה • הרכב העונה • פרסי הסרייה א' • שחקן החודש |  |
פולסר

ערך זה עוסק בסוג של כוכב. אם התכוונתם לדמות קומיקס, ראו .
הפולסר במרכז ערפילית הסרטן
סוגים שונים של כוכבי נייטרונים (איור)
פולסר הוא כוכב נייטרונים מסתובב הפולט קרינה אלקטרומגנטית. כוכב נייטרונים הוא גוף צפוף מאוד שנוצר מכוכב מסיבי בעת סופרנובה.
הפולסר קורן קרינה אלקטרומגנטית לחלל בשתי אלומות צרות בכיווני הקטבים המגנטיים שלו, שיכולים להיות שונים מכיוון ציר סיבובו. כאשר צופה נמצא קרוב מספיק לחרוט הדמיוני שיוצר ציר הקטבים המגנטיים של הפולסר במרחב, הוא יכול למדוד פולסים של קרינה, שמחזוריותם היא מחזוריות הסיבוב של הכוכב. פולסים אלו נתנו לפולסר את שמו.
הפולסר הקרוב ביותר למערכת השמש מקוטלג כ-CP0950. מרחקו ממערכת השמש כמאה שנות אור, ומחזור סיבובו 0.2530646 שנייה.
הפולסר הראשון התגלה ב-28 בנובמבר 1967 על ידי ג'וסלין בל ברנל ואנתוני הייוויש מאוניברסיטת קיימברידג', ובתחילה חשבו האסטרונומים שמדובר בשידור של חוצנים אינטֶליגנטיים, בשל המחזוריות המדויקת שלו. הם אף כינו את המקור "LGM-1" כראשי תיבות של "Little green men" ("אנשים ירוקים קטנים")
מיפוי מערכת השמש על ידי פולסרים בפיוניר 10 ופיוניר 11

בדיסקית פיוניר שנשלחה עם הגשושיות פיוניר 10 ופיוניר 11 נעשה ניסיון לציין את מיקום מערכת השמש בגלקסיית שביל החלב באמצעות ארבעה עשר פולסרים. אם אכן תגיע הדיסקית לחוצנים מתקדמים טכנולוגית הם יוכלו, על ידי זיהוי הפולסרים, לגלות את מיקום כדור הארץ ואף את המועד שבו שולחה הדיסקית לחלל.
תדר המחזור של ארבעה-עשר הפולסרים, המשורטטים בדיסקית, מובע באמצעות סימנים בינאריים כשהמפתח הוא תדר הגל של המימן, היסוד הנפוץ ביותר בחלל, שהאטום שלו מתואר בדיסקית. המרחק ביניהם לבין מערכת השמש מתואר באמצעות קווים בעלי אורך יחסי, וכאשר החוצנים יזהו את הפולסרים על-פי מחזוריותם, הם יוכלו לקשר בינם לבין מרחקם ממערכת השמש. צירוף זה נותן נקודת ציון למיקום כדור הארץ.
בנוסף לכך יוכלו אותם יצורים גם לדעת מתי שוגרה החללית בגלל השינוי הקבוע בפליטה המחזורית של הפולסרים. רק ברגע נתון מסוים התרחש צירוף של תדירות 14 הפולסרים כמתואר בדיסקית - זהו רגע שיגור החללית.
בשיטה המקובלת לקיטלוג הפוסרים שמו כולל נתונים של עלייה ישרה ונטייה. למשל PSR J0537-6910 הוא בעל עלייה ישרה של 5 שעות 37 דקות ונטייה של 69- מעלות ו-10 דקות.
בתרבות

על עטיפת האלבום Unknown Pleasures של להקת ג'וי דיוויז'ן מופיע פלט אות של גלי רדיו מפולסר.
הערות שוליים

↑  What does the cover of Joy Division's Unknown Pleasures mean?, Radio X (באנגלית)
↑  Patrick Weltevrede, Joy Division: 40 years on from 'Unknown Pleasures', astronomers have revisited the pulsar from the iconic album cover, The Conversation (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548539905171  GND: 4047828-2  LCCN: sh85109025  NKC: ph135006 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מיקום מערכת השמש יחסית לארבעה עשר פולסרים ולמרכז הגלקסיה בדיסקית פיוניר
פולחן החובבנות

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אנדרו קין
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ספר עיון, אינטרנט
 נושא:  אינטרנט, וב 2.0 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2007
 מספר עמודים:  228
 הוצאה בעברית
 תרגום:  לא תורגם
 
פולחן החובבנות: איך האינטרנט של ימינו הורס את התרבות שלנו (באנגלית: The Cult of the Amateur: How Today's Internet Is Killing Our Culture) הוא ספר מאת מבקר האינטרנט אנדרו קין אשר יצא בשנת 2007.
קין, שנולד באנגליה ב-1960, עסק רוב שנותיו בהיי-טק. בספריו ומאמריו הוא יצא בביקורת נגד פלטפורמות באינטרנט הנותנות לגולשים במה ליצירת תוכן ללא בקרה או פיקוח. בספרו האחרון, "כת החובבנות", הוא טוען כי כתיבה חובבנית בבלוגים, קטעי וידאו לא מקצועיים ביוטיוב, תמונות של צלמים לא מנוסים ועוד, כל אלה פוגעים באבני היסוד של התרבות, וכי בשל היותנו חברה היוצרת תכנים באינטרנט, אנו כת של חובבנות.
לפי משנתו של קין, השימוש באינטרנט לא רק שלא מועיל, אלא אף פוגע קשות במין האנושי. האגואיזם והנרקיסיזם הם שמובילים את האנושות כיום. "מיליוני קופים יוצרים יערות דיגיטליים של בינוניות", כך כותב בספרו.
בתחילת הספר מוזכר משפט הקוף המקליד שבניסוח פופולרי אומר שאם יינתנו לאינסוף קופים אינסוף מכונות כתיבה, לפחות מחלק מהם יצאו יצירות אמנות. לפי הספר, כיום, בעולם המבוסס על דיגיטציה ואינטרנט, מכונות הכתיבה הן המחשבים המחוברים לרשת, ואינסוף הקופים הם אנחנו, צרכני האינטרנט. הרשת מוצפת בתכנים רחבים ובינוניים שאנו מעלים, תכנים שעל פי קין יוצרים היצע של מידע רדוד המשפיע על דפוסי ההתנהגות והחברה שלנו. האינטרנט משמש כמראה של התרבות שלנו. לטענתו של קין, המדיה המסורתית נמצאת בסכנת הכחדה ונאלצת לפנות את מקומה לרשתות חברתיות מקוונות ולפורטלי מוזיקה.
קין מסתמך על כך שמכירות העיתונים ירדו בכ-20 אחוזים משנת 2000 ועד 2006, ולעומתם עלתה הפופולריות של אתרי אינטרנט כמו יוטיוב, מייספייס ועוד. נטען כי אידיאל הדמוקרטיזציה מוביל את החברה לקטול את מקצועיותה של המדיה המסורתית. יש להשתמש באינטרנט לעידוד יצירתיות וחדשנות תוך שמירה על סטנדרטים מקצועיים, אמינות ומהימנות.
קין קורא לחברה לדרוש כי הגולשים ישאו באחריות על התכנים שהם מפרסמים.
ראו גם

האם גוגל הופך אותנו לטיפשים?