stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עקבה (מחוז)

| --- | --- |

 מדינה:  ירדן ירדן
 נפות במחוז:  3
 בירת המחוז:  עקבה
 שטח:  6,900 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  139,200 (2012)
  ‑ צפיפות:  20.2 נפש לקמ"ר (2012)
 קואורדינטות:  29°31′25″N 35°00′26″E﻿ / ﻿29.523611°N 35.007222°E﻿ / 29.523611; 35.007222 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה       נפות מחוז עקבה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחוז עקבה (ערבית: محافظة العقبة) הוא אחד משנים עשר המחוזות של ירדן. הוא גם ממוקם בדרום-מערב המדינה ובירתו היא העיר עקבה. המחוז מחולק לשלוש נפות.
שטח המחוז 6,900 קמ"ר, המחוז הרביעי בגודלו, מרבית שטח המחוז מדברי. אוכלוסייתו מונה 139,200 נפש, נכון ל-2012, בצפיפות של 20.2 תושבים לקמ"ר, המחוז העשירי בגודלו מבחינת גודל האוכלוסייה.
המחוז הוא המוצא היחיד של ירדן לים, על כן הוא אחד המחוזות החשובים ביותר במדינה מבחינה כלכלית. עם הקמת המדינה המוצא הימי שלה מעקבה היה מוגבל. בשנת 1965 חתם המלך חוסיין על הסכם חילופי שטחים בין ירדן לערב הסעודית בו ויתרה ירדן על כ-6,000 קמ"ר (מעל 6% משטח הממלכה), בעיקר שטחי מדבר בפנים היבשה, תמורת רצועת חוף של 12 קילומטרים דרומית לעיר עקבה, דבר שאפשר לה להרחיב את העיר ונמל שלה ולהקל על יבוא ויצוא סחורות דרך הים האדום.[דרוש מקור] הנמל הוא השער העיקרי של ירדן ליבוא ויצוא סחורות. האזור התעשייתי נמצא הרחק מאזור המלונות כך שפגיעתו בתיירות היא מזערית, שכן אוכלוסיית המחוז תלויה מאוד בתיירות כמקור הכנסה.
הממצא הארכאולוגי החשוב ביותר במחוז היא העיר העתיקה פטרה,[דרושה הבהרה] בירת הנבטים. העיר ממוקמת על המדרון המזרחי של הור ההר בערבה. הבדואים בני המקום מאמינים כי במקום זה הכה משה בסלע וכאן נקברה אחותו מרים הנביאה ואחיו הבכור אהרון הכהן.
נפות

המחוז מחולק לשלוש נפות:
נפת ואדי ערבה - בצפון
נפת קוויירה - במזרח
נפת עקבה - בדרום מערב
הערות שוליים

↑   נתונים ממחלקה לסטטיסטיקה של ירדן. 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n98045789   WorldCat (עם LCCN): n98-045789 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של ירדן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערן הלפרן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1953 (בן 71 בערך) חיפה
 לאום:  ישראל
 לימודי רפואה:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 התמחות:  רפואה פנימית
 תפקידים:  מנהל מרכז רפואי רבין (בילינסון) ויו"ר איגוד בתי החולים בישראל
 
ערן הלפרן (נולד ב-1953) הוא רופא ישראלי מומחה ברפואה פנימית. כיהן כמנהל מרכז רפואי רבין (בילינסון) ויו"ר איגוד בתי החולים בישראל.
ביוגרפיה

הלפרן נולד בחיפה וגדל בשכונת הדר, בן להורים שעלו מגרמניה. למד רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים במסגרת העתודה האקדמית. את הסטאז' עשה ברפואה פנימית בבית חולים הדסה. שירת כרופא גדודי בחטיבת גולני.
לאחר שחרורו עבד במרכז רפואי העמק. ב-1991 מונה למנהל מחוז חיפה וגליל מערבי בשירותי בריאות כללית. ב-1997 מונה למנהל מרכז רפואי העמק בעפולה. ב-2002 מונה לסמנכ"ל ומנהל חטיבת בתי החולים בשירותי בריאות כללית. ב-2007 מונה למנהל מרכז רפואי רבין וכיהן בתפקיד עד מרץ 2019. ב-2011 נבחר ליושב ראש איגוד בתי החולים.
הלפרן בעל תואר מוסמך במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד.
נשוי למאיה, רופאה במקצועה, ואב לשני בנים ובת. בתו רופאה ואחד מבניו, עודד הלפרין, הוא ראש המועצה המקומית כפר תבור, שהיה צעיר ראשי הרשויות המקומיות בישראל עד הבחירות המוניציפליות ב-2024.
הערות שוליים

↑   אורלי אלקלעי, "הוא כמו הבן של כולם": ראש המועצה הצעיר ביותר, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 1 בנובמבר 2018
עמק קרחוני

עמק קרחוני באלפים הצרפתים
עמק קרחוני (מכונה גם "עמק U") נוצר מסחיפת קרקע וסלעים על ידי קרחון.
צורתו של עמק קרחוני בדרך-כלל כצורת האות U. לפי המחקר המדעי העמקים הקרחוניים נוצרו לפני עשרות-אלפי שנים (ככל הנראה במהלך עידן הקרח) על ידי הכוח הראשוני והסוחף העצום של הקרחונים. ניתן למצוא הרבה עמקים קרחוניים במרכז וצפון אירופה ובצפון אמריקה.
כיום מקובל להניח כי תהליך היצירה של העמקים החל לפני עידן הקרח האחרון. התהליך החל עם התחתרות של נחל בין הרים. במהלך עידן הקרח, התמלא הערוץ בשלג ונוצר בו קרחון. קרחון זה גלש במורד הערוץ, כאשר משקלו הרב גורם לשחיקה של דפנות הערוץ ועיצובן בצורת ה-U המוכרת לנו היום.
מקרה פרטי של עמקי קרחונים הם הפיורדים, בהם הסתיימה גלישת הקרחון בים ועל ידי כך נוצרה לשון ים שחדרה לפנים היבשת.
פגיונאיים

| פגיונאיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: דבוראים
תת־סדרה:: Apocrita
משפחה:: פגיונאיים
שם מדעי
 Scoliidae ‏לטריי, 1802

פגיונאיים (שם מדעי: Scoliidae) הם משפחה של צרעות טפיליות בסדרת הדבוראים, בעלי גלגול מלא. זוהי משפחה קטנה יחסית, המונה כ-300 מינים ברחבי העולם, כ-30 מהם ידועים מישראל.
הפגיונאיים נפוצים בעיקר בארצות החמות, אך ידועים גם מארצות קרות. מתבלטים בעונת האביב, בה הבוגרים מרבים למצוץ צוף מפרחי צמחים שונים. הם נצפים תכופות ברחפם מעט מעל פני הקרקע.
זחליהם של הפגיונאיים נחשבים מדבירים ביולוגיים חשובים.
תיאור

גודלם של המינים בישראל נע בין 15 ל-40 מילימטר. גופם לרוב שחור, לרוב עם דוגמאות צהובות או כתומות. קצות כנפיהם (החלקים הדיסטאליים או המרוחקים, בעגת האנטומולוגים) של בני המשפחה מאופיינים בצורה גלית. עוד סימן אופייני למשפחה הוא חריץ הרוחב העמוק הניכר בין הגחונית הראשונה והשנייה של הבטן (כלומר בין הצד התחתון של הפרק הראשון והשני של בטנם). לזכר יש שלושה "קוצים" קטנים בקצה בטנו המזכירים בצורתם קלשון.
הזכרים מוארכים ורזים יותר מהנקבות, הדוגמאות על גופם לעיתים שונות ומחושיהם ארוכים יותר. דו-צורתיות זוויגית זו, אם כי ניכרת, אינה ברורה וקיצונית כמו במשפחת הטיפיתיים הקרובה אל הפגיונאיים.
רבייה

הנקבה, בחיפושיה אחר דרן של זבליתיים לזחלה, נכנסת למחילות באדמה. כשתמצא אחד, היא תעקוץ אותו, ובעזרת ארסה תשתק אותו. לאחר מכן, תטיל עליו ביצה, לרוב מבלי להזיזו ממקומו (בשונה ממשפחת הצרחוליתיים למשל, שמביאים זחל אל מחילה שהם בונים). הזחל, בבוקעו מן הביצה, ניזון מדרן זה בלבד עד התגלמותו. עקב כך, גודל הדרן שהנקבה צדה, מתאים לגודלה; פגיונאית גדולה תצוד דרן גדול, בעוד הקטנה תעדיף אחד קטן. כשהזחל מוכן להתגלם, הוא טווה לעצמו פקעת.
בישראל בני המשפחה מקימים לרוב דור יחיד בשנה. הזכרים מגיחים ראשונים, ומבלים את רוב זמנם בריחוף מעל פני הקרקע, כדי למצוא את הנקבות, כשאלה יגיחו.
מינים בישראל (רשימה חלקית)

פגיונאי ארבע כתם Regisolia haemorrhodalis
פגיונאי הפסים Scolia mangichlakensis
פגיונאי החולות Campsomeriella thoracica
עמק רייט

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  עמק 
 מיקום
 מיקום:  ארץ ויקטוריה 
 קואורדינטות:  77°10′00″S 161°50′00″E﻿ / ﻿77.166666666667°S 161.83333333333°E﻿ / -77.166666666667; 161.83333333333
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיעמק רייט(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיעמק רייט
 
מפה של עמק רייט ובה נהר אוניקס ואגם ונדה
עמק רייט (באנגלית: Wright Valley) הוא הגדול מבין העמקים היבשים מקמרדו, עמק יבש הממוקם על החוף של מצר מקמרדו, בארץ ויקטוריה, מול האי רוס, באוסטרליה.
בעמק רייט זורם הנהר אוניקס, הגדול בזרמי המים המתוקים של אנטארקטיקה וממוקמים בו גם האגם ונדה והאגם דון חואן הקטן יותר.
אורך העמק הוא כ-60 קילומטרים ורוחבו כ-8 קילומטרים. בחורף, בין אפריל ובין נובמבר, הטמפרטורה במקום יורדת עד 70- מעלות צלזיוס, אך בקיץ, על חוף אגם ונדה, ביום 5 בינואר 1974, נמדדה הטמפרטורה הגבוהה ביותר באנטארקטיקה, 15 מעלות צלזיוס.
בעמק לא יורדים ממטרים והרוח מורידה את לחות האוויר, כך שהעמק הוא אחד האזורים המדבריים היבשים ביותר על פני כדור הארץ.
עלי שריעתי

| --- | --- |

צילום משנת 1972
 לידה:  23 בנובמבר 1933 Mazinan, איראן 
 פטירה:  19 ביוני 1977 (בגיל 43) סאות'המפטון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  המדינה האימפריאלית של איראן 
 מקום קבורה:  מסגד א-סיידה זיינב 
 השכלה:  הפקולטה לאמנויות של פריז  אוניברסיטת פירדוסי 
 תקופת הפעילות:  מ-1952 
 מפלגה:  מפלגת החופש של איראן 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 בן או בת זוג:  Pouran Shariat-Razavi 
 מספר צאצאים:  4 
 shariati.com
 
עַלִי שָׁרִיעָתִי (בפרסית: علی شريعتی, ‏23 בנובמבר 1933 - 19 ביוני 1977) היה מהפכן איראני, סוציולוג בהכשרתו שהתמחה בסוציולוגיה של הדת. הוא נמנה עם האינטלקטואלים החשובים ביותר במאה ה-20 וזכה לכינוי "אידאולוג המהפכה האיראנית". למרות זאת, רעיונותיו לא שימשו לבסוף כבסיס רעיוני של הרפובליקה האסלאמית של איראן. שריעתי פעל במסגרת האופוזיציה לשלטון השאה מוחמד רזה פהלווי, והשקפותיו מילאו תפקיד חשוב בתסיסה העממית שקדמה למהפכה האיראנית בשנת 1978, אשר הובילה להדחת השאה. הוא ביקש לנסח אידאולוגיה אסלאמית שיעית בהשראת החשיבה המרקסיסטית בהשפעת פרנץ פאנון, שאת כתביו תרגם לשפה הפרסית. במסגרת לימודיו בפריס (משנת 1962) שריעתי נרשם לקורסים שלימדו חוקרי אסלאם וסוציולוגים כמו לואי מאסיניון, ז'אק ברק וז'ורז' גורביץ'. הוא אף התוודע בזמן שהותו שם לפילוסוף ז'אן-פול סארטר.
קורות חייו

עלי שריעתי נולד ב-1933 בכפר מאזינאן, פרבר של עיר סַבְּזוַאר, הנמצאת במחוז סבזואר בפרובינציה ראזאוי ח'וראסאן, כ-220 ק"מ מבירת הפרובינציה משהד בצפון-מזרח איראן.
קורות חייו > השפעות מוקדמות

שריעתי היה צאצא למשפחה ידועה של אנשי דת ומלומדים פרסים. אביו, אקא מוחמד תקי שריעתי, היה מחנך ומלומד דתי שייסד במשהד "מרכז להפצת האמת של האסלאם" ב-1944. פורום זה היה בעל השפעה בתקופת התנועה להלאמת הנפט באיראן בשנות החמישים של המאה העשרים. גם הבן הפך לחבר פעיל בפורום זה והצטרף, יחד עם אביו, לקבוצה בעלת פרופיל אסלאמי חברתי שקראה לעצמה "התנועה של הסוציאליסטים בשליחות האל". בראש אותה תנועה עמד אבו אל-קאסם שאקיבניה, שטען כי את יסודות הסוציאליזם צריך לחפש בתורתו של הנביא מוחמד ובחברה שהוא הקים בימיו הראשונים של האסלאם בחצי האי ערב.
ימי מוסאדק - הדרך השלישית

עלי שריעתי למד במכללה למורים במשהד, ובתקופת לימודיו התוודע לספרים של
מחברים מערביים בתחום הפילוסופיה וההגות הפוליטית. במאמרים שפרסם ביומון "ח'וראסאן" במשהד ועסקו במצב החברות האסלאמיות באותה תקופה, שיבץ שריעתי רעיונות הלקוחים מהוגים אסלאמים מודרניים כמו ג'מאל א-דין אל אפגאני ומוחמד אקבאל, כמו גם מתוך ספרים של הוגים מערביים כמו זיגמונד פרויד ואלקסיס קארל. אחרי סיום הלימודים במכללה, בשנת 1952 לימד שריעתי בבית ספר יסודי בכפר בקרבת משהד. באותה שנה גם הקים את "איגוד הסטודנטים המוסלמים" ונעצר בפעם הראשונה במהלך הפגנה. בימי הממשלה האנטי-קולוניאליסטית של מוחמד מוסאדק, נמנה שריעתי עם התומכים הפעילים בחזית הלאומית. בשנת 1953, שנת הדחת ממשלתו של מוחמד מוסאדק, התגייס שריעתי לשורות "החזית הלאומית האיראנית".
באותה תקופה סיים לתרגם את הספר של עבד-אל-חמיד ג'אוודאת אל זהר אבו זר: הסוציאליסט שעבד את אללה. גבור הספר, אבו זר, היה אחד מחסידי הנביא מוחמד שדרש צדק לעניים והוקיע את העשירים על נטישתם את האל למען אליל הממון. ספר זה השפיע מאוד על דרכו של שריעתי, כשאבו זר משמש בעיניו דמות מופת.
אחרי דצמבר 1950 פרסם אבו אל-קאסם שאקיבניה כמה ממאמריו של שריעתי, ביניהם אחד הדן במושג של וַסַט (מערבית -"אל-וַסַטייה", כמו הביטוי בקוראן -"אומה מאוזנת היטב") בספר שנקרא "אסכולת החציון של האסלאם" (מכתאבה וסטה אסלאם). שריעתי צרף למאמר מפה שבה שרטט את הארצות שהוא כינה "גוש הריפוי". גוש זה, כלל את ארצות ערב מצפון אפריקה ועד ערב הסעודית, טורקיה, איראן, פקיסטן, הרפובליקות בדרום ברית המועצות באסיה ואפגניסטן. בתקופה שבה העולם התפצל בין הגוש הקומוניסטי המזרחי ובין הגוש הקפיטליסטי המערבי, "גוש הריפוי" האסלאמי עשוי לייצג לשיטתו "דרך שלישית" - "נא שארקי, נא גארבי" - לא מזרח, ולא מערב. דרך זו היא דרך האסלאם: חומרנית פחות מהקפיטליזם והקומוניזם ומביאה גאולה וחיים רוחניים מספקים. גרסה של סיסמתו זו של שריעתי - "לא מזרח, ולא מערב" - אומצה על ידי המהפכה של ח'ומייני באיראן: נא שארקי, נא גארבי, ג'ומהוריית אסלאמי" - "לא מזרח, לא מערב, אלא רפובליקה אסלאמית".
החל מנובמבר 1954 פרסם שריעתי במשך עשרה שבועות, בעיתון "ח'וראסאן" סדרה ראשונה של מאמרים, תחת אותה כותרת "אסכולת החציון של האסלאם". גם שם צרף שריעתי מפה דומה לזו שפורסמה בספר של שאקביניה, אולם לא הזכיר את שמו של מחבר זה. בזכות מאמרים אלה, עלה שריעתי בבת אחת לכותרות. הרעיון של האסלאם כדרך שלישית, חלופית לחמרנות הגסה של הקומוניזם ולתאוות הבצע של הקפיטליזם, כבשה את דעת הקהל. בעזרת טיעוניו, האסלאם, שהוצג בפי רבים בעבר, כאידאולוגיה מפגרת וריאקציונית, קיבל לפתע פן מודרני.
בשנת 1955 נרשם עלי שריעתי ללימודי ספרות איראנית באוניברסיטת פרדוסי במשהד, שאביו והמחנה השמרני התנגדו בשנת 1949 להקמתה בגלל העדר ההפרדה בין גברים ונשים באולמות ההרצאות. את שריעתי הצעיר, לא הרתיעה עובדה זו. במקביל ללימודיו ולעבודתו כמורה, התמיד שריעתי בפעילותו הפוליטית המחתרתית.
פעילות זו גרמה למעצרו בשנת 1957 יחד עם עוד 16 חברי התנועה ההתנגדות הלאומית.
לימודיו ופעילותו בצרפת

בתום לימודיו באוניברסיטת משהד, קיבל שריעתי מלגה ללימודים אקדמיים בצרפת ונרשם בשנת 1959 לאוניברסיטת סורבון. בפריז הוכיח עצמו כסטודנט מצטיין בסוציולוגיה ובלימודים אסלאמיים. בצרפת התגייס שריעתי לפעילויות פוליטיות על ידם של גולים איראנים פעילים באופוזיציה המוסלמית, כמו מהדי באזרגאן ואבולחסן בני-סדר. בשנת 1959 יצר קשריו הראשונים עם החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה "אפ.אל.אן", התוודע לכתביו של פרנץ פאנון ותרגם אנטולוגיה מתוכם לפרסית. מצא לנכון להפיץ את הרעיונותיו של פאנון בקרב הגולים המהפכנים האיראנים. גם בפריז נעצר פעם אחת, ב-17 בינואר 1961, בעת הפגנת מחאה ביום רציחתו של פטריס לומומבה.
באותה שנה הצטרף לאברהים יזדי, מוסטפא שמראן וזאדק קוטבזאדה בהקמתה בגלות של "תנועת החופש של איראן". בשנת 1962 המשיך בלימודי סוציולוגיה והיסטוריה של הדתות ושמע את ההרצאות של המזרחנים לואי מאסיניון וז'אק ברק, כמו כן של הסוציולוג ז'ורז' גורביץ'. באותה שנה הכיר גם את ז'אן-פול סארטר שהשקפותיו עוררו בו עניין, אם כי דחה את הגישה האנטי-דתית שבהן. להערכתו, רק זהות תרבותית המבוססת על הדת המוסלמית תוכל להושיע את המדינות הנחשלות מצפורני האימפריאליזם המערבי. אלו היו הימים שבהם שריעתי הוציא לאור באיראן את
ספרו, המשמעותי לגביו, של ג'לאל אלא-אחמד, "גארבזאדגי" ,שהוקיע את ה "מערבת" Occidentosis - ה"הרעלה" או ה"מחלה" של אלו במזרח ההולכים שבי אחרי תרבות המערב. בשנת 1964 סיים את עבודת הדוקטורט בסוציולוגיה בסורבון.
פעילותו אחרי החזרה לאיראן

בשובו לאיראן ב-1964 נעצר שריעתי באשמת פעילות מחתרתית שניהל עוד בצרפת, אולם שוחרר כעבור שבועות אחדים. הוא ניסה לשווא לקבל משרה באוניברסיטת טהראן, אבל עבד בהוראה בבתי ספר תיכון, עד שב-1965 התקבל כמרצה להיסטוריה באוניברסיטת משהד. הרצאותיו שבהן פרש את תורת האסלאם בעזרת סימוכין הלקוחים מהעולם הסוציולוגיה ריתקו את קהל הסטודנטים. חכמי הדת היו חלוקים בדעתם בנוגע לגישה זו. היו כאלה שגינו אותו כחסר ההסמכה המתאימה בנושאי הדת, והיו אחרים שאהדו את ניסיונות לתת עטיפה מודרנית למסורת המוסלמית ועזרו לו לתקן את השגיאות.

באמצע שנות ה-1960 אנשי דת שיעים כמו אייתוללה חו'מייני, אייתוללה מחמוד טאלגאני (1979-1911), אייתוללה מורתזה מוטהרי (1979-1920) ואייתוללה ד"ר מוחמד בהשטי (אנ') קידמו הפצת אידאולוגיה אסלאמית מהפכנית שביקשה למוטט את אושיות משטר השאה. במסגרת המאמצים לקדם רעיונות אלה בקרב בני המעמד הבינוני, הקימו ד"ר עלי שריעתי והאייתוללה מוטהרי הקימו בשנת 1965 בצפון טהראן מכון אסלאמי עם ספריה, שנקרא "חוסייניה ארשאד", שבו המאמינים יכלו לשבת על כיסאות ולא על הרצפה, ולשמוע דרשות ממטיף שפנה אליהם מקתדרה בגובה העיניים ולא ממעמד מוגבה. המכון הוקדש לאמאם חוסיין שהקריב את עצמו במאה השביעית במאבק נגד הח'ליפות מבית אומייה.
עלי שריעתי, שסולק על ידי השלטונות מאוניברסיטת משהד, הפך החל משנת 1967 לרוח החיה של המכון "חוסייניה ארשאד".
המסר החברתי והפוליטי של האסלאם, לפי שריעתי

לפי שריעתי, הבריאה, כולל האדם, מתאפיינים באחדות - "תאווחיד": האדם הוא אחדות בין חומר ובין רוח והוא מסייע לאלהים - כ"ח'ליפה" - להביא לשלמות עלי אדמות. גם החברה זקוקה לאחדות. חוסר האחדות הוא מקור השחיתות ואי הצדק. עבודת האל, כפי שנכתבה על ידי האסלאם, משחררת את האדם, עוזרת לו להתגבר על האנוכיות, לכבוש את החמדנות, הקנאה והפחד.
עלי שריעתי הפיץ בקרב שומעיו את השקפתו, שלפיה קיימים שני סוגים של אסלאם שיעי: אחד "אדום" -של עלי -- טהור ואותנטי, והשני "מושחת", "שחור" - של הספווים ושל המעמד השליט, שהביא על נתיניו רק דיכוי וניצול. הוא דגל ב"אסלאם כסוציאליזם פרקטי" שבו שילב דוגמות דתיות וחילוניות. בהשראת המושג "פטיש" שהיה בשימושו של מרקס, תיאר את התרבות המערבית כ"עבודה זרה" לאליל הממון.
בהרצאותיו הנלהבות, קרא שריעתי לשומעיו "ללכת בדרך היחידה, המובילה אל האמת והצדק", הדרך של השאהידים השיעים, "המוות האדום", צורת קיום נשגבת, שמשמעותה "לרצוח את הרודנים או למות". במקביל לרעיונות מהמסורת האסלאמית, נהג שריעתי לדבר במושגים של חופש ושוויון.
הבקורת על אנשי הדת

מהמנהיגים הרוחניים תבע שריעתי ללמוד את דוגמתו של מוחמד - לחנך את העם ולהביא לשיפור תנאי חייו. כפי שנמסר בקוראן, קול העם ("א-נאס" - האנשים) הוא תכופות, כמו קול האל. המנהיגים צריכים לשמוע אותו. לדעתו מאז מוחמד וחסידיו הראשונים חלה הידרדרות ברמת המנהיגות. אנשי הדת קופאים על שמריהם ונוהגים לפי דרך ה"חיקוי" (בערבית - "תקליד"), המסורת העיוורת, במקום דרך ההתחדשות היצירתית (ה"איג'תיהאד"). המנהיג הרוחני לא צריך להסתפק בידיעת הקוראן ותולדות האסלאם, אלא צריך, על סמך הידע הזה, ליישם את המסרים החברתיים הגלומים בהם. שריעתי דרש מאנשי הדת יישום יצירתי של עקרונות האסלאם בתנאים הספציפיים של החברה לצורך השגת התמורות הנחוצות.
בגלל השקפותיו אלה הרחיק שריעתי מעצמו את ההנהגה הדתית. בשנת 1968, האיתוללה מוטהרי, שותפו להקמת ה"חוסייניה ארשאד" עזב בכעס את המכון בטריקת דלת. נגד שריעתי הוצאה פתווה, הואשם בנטייה והבית ובסטייה מהאמונה השיעית.
המאסר ומותו

בסופו של דבר, בשנת 1973 נאסרו דרשותיו של שריעתי, ספריו הוחרמו, והמכון "חוסייניה ארשד" נסגר. שריעתי עצמו נעצר והוחזק במאסר בתנאי בידוד במשך 18 חדשים. שוחרר ב-20 במרץ 1975, בעקבות מחאות רבות במדינה ובעולם.
ביציאתו לחופשי מתארים אותו כשבר כלי. חירויותיו הוגבלו במשך שנתיים למרות
שפרסם בכמה עיתונים מאמרים שגינו את המרקסיזם ושיבחו את שלטון השאה.
מאוחר יותר, ניסה שריעתי להצטדק על פרסום המאמרים ששיבחו את השלטון ולטעון כי לא נכתבו בכנות אלא כמחיר לשחרורו. אולם עמדה זו הרסה עוד יותר את תדמיתו בפני אנשי הדת והאופוזיציה הפוליטית.
שריעתי לקה בדיכאון עמוק ושינה את שמו ל"עלי מזינאני", לפי ישוב לידתו.
בשם החדש הוא עזב את איראן ב-16 במאי 1977 כדי להתחיל חיים חדשים בלונדון.
אבל כעבור חודש בלבד, ב-19 ביוני 1977 נפטר שריעתי בבית חולים בסאות'המפטון מהתקף לב.
האופוזיציה באיראן הציגה את מותו כרצח - פרי מזימה של השירותים החשאיים של השאה - והשתמשה בטענה זו ככלי ניגוח נוסף נגד שלטונו של מוחמד רזה פהלווי.
במותו הפך שריעתי לשאהיד ברוח הטפותיו. ישנם גם הטוענים שנפל קרבן למזימה של קיצונים דתיים.
כתביו

שריעתי כתב מספר רב של מסות, הרצאות ופמפלטים פוליטיים.
רבים ממאמריו פורסמו על ידי הקרן שריעתי בטהראן.
חאג' - מהווה מבוא טוב להשקפותיו.
על הסוציולוגיה של האסלאם (On the Sociology of Islam)
Marxism and Other Western Fallacies : An Islamic Critique
? Where Shall We Begin
Mission of a Free Thinker
Martyrdom
Ali
A Visage of Prophet Muhammad
A Glance of Tomorrow’s History
Reflections of Humanity
A Manifestation of Self-Reconstruction and Reformation
Selection and/or Election
Norouz, Declaration of Iranian’s Livelihood, Eternity
Expectations from the Muslim Woman
(Horr (Battle of Karbala
Abu-Dahr
Islamology
Red Shi'ism vs. Black Shi'ism
Jihad and Shahadat
Reflections of a Concerned Muslim on the Plight of Oppressed People
A Message to the Enlightened Thinkers
Art Awaiting the Saviour
Fatemeh is Fatemeh
The Philosophy of Supplication
Religion versus Religion
Man and Islam — chapter «Modern Man and His Prisons»
לקריאה נוספת

Abulaziz Sachedina
Ali Shariati: Ideologue of the Iranian Revolution," in "Voices of Resurgent Islam", edited by John L. Esposito (1983
(באנגלית)
Silvia Kaweh, Ali Schariati interkulturell gelesen, Bautz, Nordhausen 2005, ISBN 3-88309-199-5
(סילביה קאווה - עלי שריעתי בקריאה בינתרבותית) (בגרמנית)
Abbas Milani, Eminent Persians, Syracuse University, New York 2008, ISBN 978-0-8156-0907-0, S. 359–366.
(עבאס מילאני - פרסים מפורסמים)(באנגלית)
Abdol Reza Navah, Der Gegensatz "islamisch-westlich" im Menschenbild zeitgenössischer schiitischer Beiträge im Iran, unter besonderer Berücksichtigung von Motahhari und Schariati, Phil. Diss. Kiel, 1987
(עבדו-ל- רזה נאווה - הניגוד "אסלאמי-מערבי" בהשקפה האנטרופוליוגית השיעית בת זמננו, תוך התמקדות מיוחדת בתרומות של מוטאחארי ושריעתי)(בגרמנית)
Ali Rahnema, An Islamic Utopian. A Political Biography of Ali Shari'ati, ISBN 1-86064-118-0
(עלי ראהנמה - אוטופיסט אסלאמי. ביוגרפיה הפוליטית של עלי שריעתי)(באנגלית)
Ian Buruma&Avishai Margalit - Occidentalism- The West in the eyes of its enemies, Penguin Books,NY 2004
(איאן בורומה, אבישי מרגלית - אוקסידנטליסם -המערב בעיני אויביו) (באנגלית)
הערות שוליים

↑  Gale Encyclopedia (2004), art. Ali Sharyati
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268046905171  PLWABN: 9810533114605606  BIBSYS: 90165161  BNE: XX1120549  BnF: cb12637598q (data)  CiNii: DA00218388  GND: 119107155  ISNI: 0000 0001 2283 4864  LCCN: n80015488  NDL: 00663065  NKC: jx20070126005  NLA: 60012201  NLG: 60605  NTA: 068237782  RERO: 02-A000195769  SELIBR: 91336  SUDOC: 056742452  TDVİA: seriati-ali  Trove: 1707310  VcBA: 495/147202  VIAF: 100306429   WorldCat (עם VIAF): 100306429 
המכון "חוסייניה ארשאד" בצפון טהראן, על יד השדרות הנקראות כיום "עלי שריעתי"
עונת 1974/1975 בליגה א'

עונת 1974/1975 בליגה א' הייתה העונה ה-19 של ליגה א' כליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו.
הליגה כללה 32 קבוצות, 16 קבוצות בכל בית. בתום העונה סיימו מכבי חיפה ומכבי רמת עמידר במקום הראשון והעפילו לעונת 1975/1976 לליגה הלאומית.
לאור החלטה להגדיל את הליגה ל-34 קבוצות, אף קבוצה לא ירדה ליגה בתום העונה.
טבלת הליגה > בית הצפון

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | מכבי חיפה | 30 | 16 | 9 | 5 | 39 | 18 | 21 | 41 | עלתה ליגה |
| 2 | הפועל עכו | 30 | 14 | 8 | 8 | 42 | 25 | 17 | 36 |  |
| 3 | הפועל רמת גן | 30 | 13 | 7 | 10 | 41 | 29 | 12 | 33 |  |
| 4 | הפועל נתניה | 30 | 10 | 11 | 9 | 40 | 38 | 2 | 31 |  |
| 5 | מכבי חדרה | 30 | 8 | 14 | 8 | 33 | 32 | 1 | 30 |  |
| 6 | הפועל נחליאל | 30 | 9 | 12 | 9 | 30 | 33 | 3- | 30 |  |
| 7 | מכבי הרצליה | 30 | 9 | 12 | 9 | 31 | 35 | 4- | 30 |  |
| 8 | הפועל טירת כרמל | 30 | 9 | 11 | 10 | 29 | 29 | 0 | 29 |  |
| 9 | בית"ר נתניה | 30 | 8 | 13 | 9 | 27 | 27 | 0 | 29 |  |
| 10 | הפועל בני נצרת | 30 | 10 | 9 | 11 | 34 | 35 | 1- | 29 |  |
| 11 | הפועל טבריה | 30 | 8 | 13 | 9 | 25 | 28 | 3- | 29 |  |
| 12 | הפועל נהריה | 30 | 7 | 14 | 9 | 18 | 23 | 5- | 28 |  |
| 13 | הפועל הרצליה | 30 | 4 | 19 | 7 | 27 | 29 | 2- | 27 |  |
| 14 | הפועל קריית אתא | 30 | 8 | 11 | 11 | 20 | 32 | 12- | 27 |  |
| 15 | הפועל קריית שמונה | 30 | 10 | 5 | 15 | 32 | 43 | 11- | 25 | נשארו בליגה בעקבות ההחלטה  על הקפאת היורדות |
| 16 | הפועל צפת | 30 | 6 | 13 | 11 | 25 | 37 | 12- | 25 | נשארו בליגה בעקבות ההחלטה  על הקפאת היורדות |
טבלת הליגה > בית הדרום

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | מכבי רמת עמידר | 30 | 18 | 7 | 5 | 55 | 20 | 35 | 43 | עלתה ליגה |
| 2 | הפועל יהוד | 30 | 16 | 10 | 4 | 51 | 19 | 32 | 42 |  |
| 3 | הפועל ראשון לציון | 30 | 15 | 11 | 4 | 64 | 33 | 31 | 41 |  |
| 4 | הפועל בת ים | 30 | 16 | 7 | 7 | 45 | 32 | 13 | 39 |  |
| 5 | הפועל דימונה | 30 | 11 | 10 | 9 | 41 | 30 | 11 | 32 |  |
| 6 | הפועל באר יעקב | 30 | 13 | 6 | 11 | 45 | 50 | -5 | 32 |  |
| 7 | מכבי שעריים | 30 | 12 | 6 | 12 | 55 | 63 | -8 | 30 |  |
| 8 | בית"ר רמלה | 30 | 10 | 8 | 12 | 27 | 25 | 2 | 28 |  |
| 9 | הפועל בית שמש | 30 | 8 | 12 | 10 | 39 | 41 | 2- | 28 |  |
| 10 | הפועל מרמורק | 30 | 11 | 6 | 13 | 29 | 32 | 3- | 28 |  |
| 11 | הפועל אשדוד | 30 | 11 | 5 | 14 | 45 | 49 | 4- | 27 |  |
| 12 | הפועל לוד | 30 | 8 | 11 | 11 | 35 | 51 | 16- | 27 |  |
| 13 | הפועל חולון | 30 | 8 | 10 | 12 | 36 | 38 | 2- | 26 |  |
| 14 | הפועל רמלה | 30 | 8 | 7 | 15 | 26 | 39 | 13- | 23 |  |
| 15 | סקציה נס ציונה | 30 | 9 | 4 | 17 | 35 | 45 | 10- | 22 | נשארו בליגה בעקבות ההחלטה  על הקפאת היורדות |
| 16 | בית"ר יפו | 30 | 1 | 6 | 23 | 19 | 80 | 61- | 8 | נשארו בליגה בעקבות ההחלטה  על הקפאת היורדות |
עמק אראטיק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  תצורת נוף 
 מיקום
 מיקום:  עמק אבליישן ורמת גנימד 
 קואורדינטות:  70°47′00″S 68°25′00″W﻿ / ﻿70.7833°S 68.4167°W﻿ / -70.7833; -68.4167
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהעמק אראטיק(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהעמק אראטיק(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיעמק אראטיק(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיעמק אראטיק
 
עמק אֶרָאטִיק או עמק אֶרָטִיק (באנגלית: Erratic Valley; מילולית: "העמק הבלתי סדיר") הוא עמק קצר באי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
העמק מתחבר אל עמק אבליישן מכיוון צפון.
גובהו של העמק 47 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי ומיפוי העמק

העמק מופה על ידי משלחת חקר של אוניברסיטת אברדין שבסקוטלנד, אשר חקרה ומיפתה את האזור בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1978–1979.
המשלחת גילתה בעמק מספר גדול של גושי סלעי יסוד מסוג "סלע תועה".
היסטוריה > מקור השם

שם העמק תיאורי - והוא מתאר את גושי הסלע הפזורים בו באופן בלתי סדיר.
היסטוריה > אזור אנטארקטי מוגן במיוחד

העמק ממוקם בתוך האזור האנטארקטי המוגן במיוחד עמק אבליישן, ורמת גנימד - אזור מוגן מספר 147.
ראו גם

עמק פלטאיירון
עמק מוטונאי
עמק ויקינג
עמק אבליישן
עמק בלמנייט
לקריאה נוספת

• Bethan J.Davies, Michael J.Hambrey, Neil F.Glasser, Tom Holt, Angél Rodés, John L. Smellie, Jonathan L. Carrivick, Simon P. E. Blockley, , Quaternary Science Reviews Volume 177, 1 December 2017, Pages 189-219, https://doi.org/10.1016/j.quascirev.2017.10.016