מיקיס תאודוראקיס
יחסיו לישראל וליהודים

תיאודורקיס ביקר והופיע בהצלחה רבה מספר פעמים בישראל. הוא נהג לומר כי הוא מעריך את העם בישראל אולם מתנגד למדיניות ישראל כלפי הפלסטינים.
ביולי 1972 ניצח על יצירותיו במסגרת פסטיבל ישראל, מלווה בזמרת מריה פרנדורי, ותזמורת בת עשרה איש.
בספטמבר 1986 הגיע שוב להופעות בישראל, וקיבל איומים על חייו מתנועת "כך", לאחר שהביא דעות בעד זכות הפלסטיניים להגדרה עצמית. במהלך הביקור ערכו לכבודו הסופר עמוס קינן והמשורר יבי מסיבה רבת משתתפים בתל אביב.
בשנת 2001 העניקה לו אוניברסיטת חיפה תואר דוקטור לשם כבוד, כהוקרה על תרומתו המוזיקלית רבת הפנים כיוצר, מלחין ומבצע.
ב-11 בנובמבר 2003 קיים מיקיס תאודוראקיס מסיבת עיתונאים להציג את ספרו החדש, “Pou Na Vro Tin Psychi Mou” ("היכן אמצא את נשמתי?"). במסיבת העיתונאים הצהיר תאודוראקיס, שהיוונים והיהודים "שניהם עמים יחידים בסוגם, אבל הם [היהודים] הצליחו לשרוד בזכות הקנאות והידע העצמי שלהם. אנחנו, היוונים, רגועים מאוד ולא פנינו לתוקפנות משום שההיסטוריה שלנו עשירה יותר. להם [היהודים] יש רק אברהם ויעקב, שהיו צללים, בעוד שלנו יש פריקלס. תארו לעצמכם מה היה קורה ביוון לו היינו תוקפנים כמו היהודים." תאודוראקיס הוסיף, "כיום אפשר להגיד, שהעם הקטן הזה הוא שורש הרע. הוא מלא חשיבות עצמית וקשיות עורף חוטאת".
דבריו חוללו מהומה בישראל ובקרב יהדות יוון, ושגרירות ישראל באתונה הגישה תלונה לממשלת יוון. משרד החוץ הישראלי פרסם מחאה ציבורית: "הציבור הישראלי דוחה בשאט נפש את דבריו האנטישמיים של תאודוראקיס." בהצהרה הובע צער על כך, שהדברים נאמרו על ידי אדם בשיעור קומתו של תאודוראקיס. "איננו מאמינים, שהדברים משקפים את עמדת הממשלה היוונית ומשום כך אנו מצפים לכך, שההנהגה היוונית ואישים בתחום התרבות יוקיעו אותם."
בעקבות קריאה ציבורית, פרסם תאודוראקיס את ההצהרה הרשמית הבאה:
דעתי על העם בישראל, כמו בכל הנושאים, ידועה מאז ומתמיד ובאמת אינני תופס מה חולל את כל הרעש והמהומה דווקא הפעם, כאילו נשמעו הדברים בפעם הראשונה. אולי היה מי שחשב ומצא, שזה הזמן הנכון לצאת במתקפה נגדי. תמיד עמדתי לצד החלשים, לצד הנאבקים למען צדק ומשפט לבני כל העמים. ובין אלה היו גם הישראלים. שרתי את סבלם כמיטב יכולתי. תמיד הייתי בעד דו-קיום בשלום של כל העמים. נתתי דוגמה מעשית לכך כשלקחתי על עצמי, בין השאר, את תפקיד המתווך בין אלון לערפאת בתקריות של 1972. אבל מסיבות אלה בדיוק אני מתנגד באופן מוחלט למדיניות שרון ועל כך חזרתי בהבלטה פעם אחר פעם, ממש כפי שגיניתי שוב ושוב את תפקיד מנהיגיה הבולטים של יהדות אמריקה, אנשי הרוח והתאורטיקאים שלה בעיצוב המדיניות התוקפנית של בוש. רק במאמץ מודע יכול מישהו לבלבל את העם הישראלי, שכלפיו הפגנתי באופן מעשי את הכבוד וההשתאות שאני רוחש לו, עם התופעות השליליות, שהן המשחירות באמת ובתמים את דמותה של ישראל ומשחקות תפקיד "אנטישמי" אמיתי. תופעות אלה הן בצד הרוע, בשורש הרע, כפי שהצהרתי לא מכבר.
כשלעצמי, אני מרוצה משום שאני יודע, שישראלים רבים ברחבי העולם ובישראל מסכימים אתי, חותרים לצדק אמיתי לבני עמם ויכולים גם לחיות בדו-קיום צודק עם עמים אחרים, הנאבקים לשלום בגבולותיהם ובעולם כולו. אני מאושר שאנחנו משתפים פעולה במאבקים המשותפים הללו כבר עשרות בשנים. ואני יודע, שהם מכירים אותי היטב באמצעות המאבקים הללו ואינם מחכים להטלת הרפש של אחדים כדי ללמוד להכירני.
אבל אולי זו מטרת אלה, ש"גילו" לפתע את רעיונותי ומעלילים עלי שאני "אנטישמי", כביכול.
עם זאת, בריאיון לעיתון "הארץ" באוגוסט 2004, שאל העיתונאי ארי שביט את תאודוראקיס בעניין זה, וכך השיב תאודוראקיס:
אני חייב להבהיר, לא אמרתי שיהודים הם שורש כל רע. אמרתי שהם בשורש כל רע. יהודים רוצים לראות את עצמם קורבנות. הם רוצים להתנחם באמרם: הצדק לצדנו, שוב אנחנו קורבנות, בואו נבנה לנו עוד גטו אחד. זו תגובה מזוכיסטית. יש מסורת מזוכיסטית במסורת היהודית. אני בטוח, שכאשר יהודים בתפוצות מדברים בינם לבין עצמם, הם מרוצים. הם חושבים - עכשיו, כשאנחנו קרובים כל כך לאומה הגדולה בעולם, איש איננו יכול לפגוע בנו. אנו יכולים לעשות ככל העולה על רוחנו. משום כך טענתם להתחדשות האנטישמיות היא לא רק חולנית. היא נלוזה. היא מתירה ליהודים לעשות כל מה שירצו. היא משמשת אותם כתירוץ הן פוליטית והן פסיכולוגית. (...) אין אנטישמיות באירופה כיום.
בהמשך הראיון תאודוראקיס מוסיף ואומר, שהכוח מאחורי הקיום היהודי הוא ”הרגשתכם, שאתם ילדי האל. שאתם עם נבחר.” שביט שואל, האם היהודים מצטיירים בעיניך כמתנשאים ותוקפנים? האם הם שולטים בממסד המוזיקלי, בכלכלה העולמית, באמצעי התקשורת, במדיניות החוץ של אמריקה? על כל אחת מן השאלות האלה בנפרד תאודוראקיס עונה "כן". כשהוא נשאל אם, לדעתו, אומת אמריקה הגדולה נמצאת למעשה בשליטת יהודים, תאודוראקיס עונה "כן".
בפברואר 2011 אמר תאודוראקיס בראיון טלוויזיה "עליי להבהיר כי אני אנטישמי. בכלליות, אני אוהב את האנשים היהודים, אני אוהב את היהודים, חייתי איתם לאורך זמן, אך כשם שאני שונא אנטישמיות, אני שונא את הציונות אפילו יותר". לאחר מכן הבהיר כי התבלבל בין "אנטישמי" ל"אנטי ציוני".