stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המרדף אחר אוקטובר האדום (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  המרדף אחר אוקטובר האדום מאת טום קלנסי
 בימוי:  ג'ון מקטירנן 
 הופק בידי:  מייס ניופלד 
 תסריט:  לארי פרגוסון   דונלד סטוארט
 עריכה:  דניס וירקלר   ג'ון רייט
 שחקנים ראשיים:  שון קונרי   אלק בולדווין   ג'יימס ארל ג'ונס   סקוט גלן   סם ניל   סטלאן סקארסגארד
 מוזיקה:  בסיל פולדוריס 
 צילום:  יאן דה בונט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פרמאונט 
 חברה מפיצה:  סרטי פרמאונט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2 במרץ 1990
 משך הקרנה:  134 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית ורוסית
 סוגה:  סרט פעולה, סרט מלחמה, סרט צוללות, סרט מתח, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט דרמה, סרט ריגול, סרט מתח פוליטי 
 מקום התרחשות:  האוקיינוס האטלנטי, נמל התעופה לונדון הית'רו, לונדון, Naval Air Station Patuxent River, מוסקבה, Penobscot River, מרכז ג'ורג' בוש למודיעין, Polyarny District, ברית המועצות, נמל התעופה הבין-לאומי וושינגטון דאלס, מיין, הבית הלבן, Red October 
 תקופת התרחשות:  November 1984 
 תקציב:  $30,000,000
 הכנסות:  $200,512,643
 הכנסות באתר מוג'ו:   huntforredoctober
 פרסים:  פרס האוסקר על עריכת סאונד הטובה ביותר (Cecelia Hall, George Watters II) 
 סרט הבא:  משחקים פטריוטיים 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
המרדף אחר אוקטובר האדום (באנגלית: The Hunt For Red October) הוא סרט פעולה משנת 1990 המבוסס על רב־מכר באותו שם מאת טום קלנסי. במאי הסרט הוא ג'ון מקטירנן, והשחקנים הראשיים הם שון קונרי בתפקיד מרקו רמיוס ואלק בולדווין בתפקיד ג'ק ראיין.
הבדלים בין הספר לסרט

בספר נשיא ארצות הברית משתתף בתדריך הראשוני ובמפגשים עם השגריר הסובייטי יחד עם ג'ף פולט. בסרט הנשיא רק מוזכר בסצנות אלה ופולט משמש כנציגו.
בספר צוללת גרעינית רוסית שוקעת בגלל ביקוע בכור ומשמשת ככיסוי לפעילויות הציים השונים. בסרט אין זכר לצוללת זו.
בספר, הודעת המורס ל"אוקטובר האדום" נשלחת מאוניית ה"אינבינסיבל" הבריטית כשג'ק עליה והמילים "אוקטובר אדום" נשלחות במפורש. בסרט מנקוזו שולח את המורס מה"דאלאס" עם בירור כוונת העריקה.
בספר ג'ק לא עולה בכלל על צוללת הדאלאס אלא ישירות ל"אוקטובר האדום", עם קצין בריטי. ג'ונס ומנקוזו מצטרפים רק בהמשך. בסרט אין זכר לקצין הבריטי; וג'ונס ומנקוזו מצטרפים לג'ק.
בספר הטורפדו השני פוגע ב"אוקטובר האדום" וגורם לנזק חיצוני. הטורפדו השלישי הוא זה שרמיוס מתנגש בו ללא פיצוץ ו"אוקטובר האדום" נוגחת בקונבאלוב. בסרט הטורפדו השלישי פוגע בקונבאלוב עצמה.
צוות שחקנים

| שם השחקן | שם הדמות | הערה |
| --- | --- | --- |
| שון קונרי | סגן-אדמירל קפטן מרקו רמיוס | מפקד ורב החובל של הצוללת "אוקטובר האדום" |
| אלק בולדווין | ג'ק ראיין | מנתח ב-CIA שמסייע לרמיוס |
| סטלאן סקארסגארד | קפטן ויקטור טופולב | רב החובל של הצוללת שלו עצמו שהיא ה"קונובאלוב" והיה תלמידו של רמיוס. טופולב הוא הנבל הראשי של הסרט |
| סם ניל | סגן הקפטן וסילי בורודין | שותפו של רמיוס לקנוניה לעריקת הצוללת |
| ג'יימס ארל ג'ונס | אדמירל (מיל') ג'יימס גריר | הבוס של ג'ק ראיין |
| טים קרי | דר' פטרוב | רופא הצוללת שלא ערק |
מועמדויות וזכיות בפרסים

| שנה | פרס | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1990 | פרס אוסקר | עריכת הקול הטובה ביותר | זכייה |
| 1990 | פרס אוסקר | מיקס הקול הטובה ביותר | מועמדות |
| 1990 | פרס אוסקר | העריכה הטובה ביותר | מועמדות |
| 1990 | פרס באפט"א לקולנוע | השחקן הטוב ביותר | מועמדות |
| 1990 | פרס באפט"א לקולנוע | עיצוב הפקה הטובה ביותר | מועמדות |
| 1990 | פרס באפט"א לקולנוע | הצליל הטוב ביותר | מועמדות |
| 1990 | פרס BMI | המוזיקה הטובה ביותר לסרט | זכייה |
| 1990 | פרס עורכי הקול לסרט קולנוע | עריכת הקול הטובה ביותר | זכייה |
ביקורת

הסרט קיבל ביקורות מצוינות ביותר. האתר Rotten Tomatoes נתן לסרט תוצאה של 86%, המבוססת על ידי 66 מבקרים.
ראו גם

המרדף אחר אוקטובר האדום - ספר
המרדף אחר אוקטובר האדום (משחק מחשב)
תחנת אוטובוס (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט תחנת אוטובוס
כרזת הסרט תחנת אוטובוס
 מבוסס על:  המחזה "תחנת אוטובוס" (ויליאם אינג')
 בימוי:  ג'ושוע לוגאן
 הופק בידי:  באדי אדלר
 תסריט:  ג'ורג' אקסלרוד
 עריכה:  ויליאם ריינולדס
 שחקנים ראשיים:  מרילין מונרו דון מארי ארתור או'קונל הופ לאנג איילין הקרט
 מוזיקה:  אלפרד ניומן, ליונל ניומן
 צילום:  מילטון ר. קרסנר
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  31 באוגוסט 1956
 משך הקרנה:  96 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  דרמה קומית, סרט רומנטי, סרט דרמה, סרט מוזיקלי 
 מקום התרחשות:  אריזונה 
 תקציב:  2,200,000‏$
 הכנסות:  7,270,000‏$
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
תחנת אוטובוס (באנגלית: Bus Stop) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1956 מסוגה של קומדיה רומנטית בבימויו של ג'ושוע לוגאן המבוסס על מחזה בשם זה מאת ויליאם אינג' עם מרילין מונרו ודון מארי בתפקידים הראשיים.
זה היה סרטה הראשון של מונרו לאחר סיום לימודיה באולפן השחקנים בניו יורק.
ב-1962 הפיקה חברת ABC מיני סדרת טלוויזיה "תחנת אוטובוס" המבוססת על אותו מחזה עם טיוזדיי ולד בתפקיד הראשי ואילו ב 1982 נעשה סרט לטלוויזיה ע"פ עלילת הסרט הנ"ל ומרגו קידר גילמה בו את התפקיד הנשי הראשי.
בסרט מושר "שיר תחנת האוטובוס" (A Paper of Pins) שהפך ללהיט.
תקציר העלילה

בו דקר (דון מארי) הוא בוקר ממונטנה. הוא נוסע עם וירג'יל (ארתור או'קונל), ידידו המבוגר שבו הוא רואה דמות אב, לתחרות רודיאו בפיניקס, אריזונה.
בו הוא חסר נימוסים ומעורר בעיות באוטובוס. וירג'יל מרגיע את המצב. בו, החסר ניסיון עם נשים אומר לוירג'יל כי הוא רוצה למצוא בעיר הגדולה אישה דמוית "מלאך" והוא יישא אותה לאישה וייקח אותו לחוותו במונטנה.
בדרך הם עוצרים בפונדק של גרייס (בטי פילד) ובו מכיר שם נערה חיננית (הופ לאנג) אך אומר לווירג'יל שזו לא דמות "המלאך" שהוא מצפה.
בפיניקס נכנס בו למועדון הלילה "הדרקון הכחול" בו מופיעה זמרת המכנה את עצמה שרי (Chérie-מותק) (מרילין מונרו) המנוצלת על ידי בעל המועדון וחולמת להגיע להוליווד. בו "נדלק" מיד ומחליט שזו האישה-מלאך שהוא חלם כל הזמן. הוא גורר אותה מאחורי הקלעים ומודיע לה שברצונו לשאת אותה לאישה. שרי ההמומה מסרבת אך בו לא מרפה הוא מזמין אותה ואת חברתה המלצרית ורה (איילין הקרט) לתחרות הרודיאו.
בתחרות מנצח בו, מזמין את שרי לזירה ונותן לה טבעת. היא נמלטת למועדון אך בו מגיע לשם. בעצת חברתה ורה היא מצליחה לברוח אך הוא משיג אותה ומעלה אותה לאוטובוס למונטנה - למעשה הוא חוטף אותה.
בדרך יש סופת שלגים והאוטובוס נאלץ לעצור בפונדק שהיו מקודם. בו ממשיך להתנהג באגרסיביות אך נהג האוטובוס מזמין אותו לקרב אגרופים בחוץ ומכריע אותו. הנהג מכריח את בו לבקש סליחה מכל הנוכחים.
בו ניגש לבסוף לשרי והיא אומרת לו שבעבר הייתה עם הרבה גברים. בו מתוודה שלא היה לו כל ניסיון עם אישה והיא אהבתו הראשונה ולא אכפת לו מעברה.
שרי מתרככת ומסכימה לנסוע איתו למונטנה. למחרת מתבהר מזג האוויר והם עולים על האוטובוס מלבד וירג'יל שאומר לבו שעד עתה הוא דאג לו עכשיו על בו לדאוג לאדם אחר ואינו צריך אותו יותר.
בו מניח את מעילו על שרי החשופה ומעלה אותה בתנועת מחווה לאוטובוס הנוסע למונטנה.
קפטן ניומן

| --- | --- |
כרזת הסרט קפטן ניומן
כרזת הסרט קפטן ניומן
 בימוי:  דייוויד מילר 
 הופק בידי:  רוברט ארתור 
 תסריט:  ספר: ליאו רוסטן תסריט:  ריצ'רד ברין, פיבי והנרי אפרון
 עריכה:  רג'ינלד בק
 שחקנים ראשיים:  גרגורי פק טוני קרטיס  אנג'י דיקינסון בובי דארין אדי אלברט רוברט דובאל
 מוזיקה:  פרנק סקינר
 צילום:  ראסל מטי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  23 בדצמבר 1963
 משך הקרנה:  126 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מלחמה, סרט קומדיה, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  אריזונה 
 הכנסות:  4,250,000 $
 דף הסרט ב־IMDb
 
קפטן ניומן (באנגלית: Captain Newman, M.D) סרט דרמה קומית אמריקאי משנת 1963 עם גרגורי פק, טוני קרטיס, בובי דארין ואנג'י דיקינסון בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על רומן בשם זה מאת לאו רוסטן משנת 1963. הוא כתב את הרומן המבוסס על חוויותיו של חברו ראלף גרינסון(אנ') שהיה פסיכיאטר צבאי במלחמת העולם השנייה והיה בין הראשונים שטיפל בלוחמים שהגיעו מחזית הלחימה עם הפרעת דחק פוסט-טראומטית.
בובי דארין היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, כן לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע. גרגורי פק היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה.
הסרט צולם בבסיס הצבאי הוצ'וקה בדרום אריזונה. ושדה התעופה בו מחקה את שדה התעופה הפיקטיבי קולפקס המופיע בספר ובסרט.
עלילה

בשנת 1944 משמש קפטן ד"ר יאשיה ניומן (גרגורי פק) כמנהל המחלקה הפסיכיאטרית בבית החולים הצבאי הממוקם בסמוך לשדה התעופה קולפקס באריזונה.
במחלקתו מאושפזים חיילים הסובלים מהפרעות נפשיות בעיקר פוסט טראומה אך גם סכיזופרניה וקטטוניה.
מטרת המחלקה היא לאבחן ולטפל בחיילים הסובלים מהפרעות נפשיות האלה ולהחליט תוך שישה שבועות אם הם כשרים לחזור לחזית או להישלח לטיפול ארוך בבתי חולים פסיכיאטרים.
ניומן מצליח לגייס למחלקתו את האחות פרנסי קורום (אנג'י דיקינסון) והאח ג'ק לייבוביץ (טוני קרטיס) המשמש למעשה כסגנו ומצליח להתחבב על המאושפזים. הוא נמצא כל הזמן בוויכוח עם מפקד הבסיס שלוחץ עליו לשחרר את המאושפזים בחזרה לחזית. המפקד מתנקם בו בכך שמכניס למחלקתו שבויי מלחמה איטלקים בריאים שאין מחלקה סגורה אחרת להחזיק בהם.
קולונל בליס (אדי אלברט) סובל מפוסט טראומה קשה והתקפות זעם שפעם אחת התקיף את לייבוביץ עם סכין ורק ניומן הצליח להרגיע אותו. הוא מנותק מהמציאות, מפקד בית החולים מבקש להחזיר אותו לחזית שם הוא נדרש אך ניומן מתנגד. בליס מוזמן לוועדה אך לפתע מתחיל לצעוק, בורח מהמקום כשניומן רודף אחריו. הוא עולה על מגדל מים בבסיס ונופל אל מותו.
קפטן וינסטון (רוברט דובאל) נמצא במצב קטטוני לאחר שהיה חדשים רבים במחבוא בצרפת. ניומן מנסה לשכנע את אשתו שתכיר במחלתו של בעלה וכי יצטרך טיפול ממושך אבל היא מסרבת להכיר בעובדה זו.
קורפורל ג'ים טומפקינס (בובי דארין) מתפרע במחלקה. לאחר טיפול בפנטוטל הוא מספר את סיפור הקרב בו נטש את חבריו הפצועים. לאחר הטיפול, מצבו משתפר והוא נפרד ממטפליו וחוזר לחזית.
הסרט מסתיים בנשף חג המולד בו שרים השבויים האיטלקים את הבה נגילה שלמדו מלייבוביץ היהודי. באמצע הנשף מגיע מברק המבשר כי ג'ים טומפקינס נפל בקרב.
ציון כהן

ערך זה עוסק ברב העיר אור יהודה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

הרב ציון כהן בכנס מכון דורות
 לידה:  1962 (בן 63 בערך) שדרות
 מדינה:  ישראל 
 רבותיו:  הרב עובדיה יוסף, הרב הלל זקס, הרב אברהם פרבשטין, הרב אברהם סלומון
 צאצאים:  איתי יוסף כהן 
 
 תפקידים נוספים:  רבה של אור יהודה  חבר ועדת הלכה ורפואה במועצת הרבנות הראשית  מייסד מכון דורות
 
הרב ציון מיכאל כהן (נולד בשנת 1962) הוא רב העיר אור יהודה ומייסד מכון דורות. בנוסף, החל מיוני 2021, משמש כרשם הנישואין וכממונה על תחום הכשרות בעיר רחובות.
ביוגרפיה

נולד במרוקו וגדל בשדרות. היה מדריך בתנועת הנוער בני עקיבא. למד בישיבה הקטנה משכן שמעון, בראשות הרב שמריהו ברזילי ולאחר מכן בין השנים 1980–1985 למד בישיבת חברון בירושלים. באותן השנים עסק גם בפעילות התנדבותית לבני ישיבות בארגון בני הישיבות. את לימודי הרבנות שלו עשה בבית המדרש לרבנים רמב"ם ובית יוסף, בין השנים 1985–1989. בעל תעודת הוראה מהמכללה למורים ע"ש ליפשיץ. תואר ראשון בטורו קולג' במנהל עסקים ותואר שני בקריה האקדמית אונו – MBA במנהל עסקים.
בין השנים 1989–1990 שירת בצה"ל כרב צבאי. ומשנת 1990–2001 עשה שירות מילואים פעיל ביחידת צנחנים הדרומית 646.
בשנים 1995–2014 כיהן כרב המועצה אזורית שער הנגב. כיהן מספר שנים כמורה בחינוך העצמאי ובמעיין החינוך התורני.
בשנים 2000–2006 כיהן כחבר בוועדת הבחינות של הרבנות הראשית לישראל שם שימש כעורך וכבודק ובשנים 2002 -2003 היה גם יועץ חיצוני לשר לענייני חברה ותפוצות, מיכאל מלכיאור. היה מספר שנים נציג רבני ההתיישבות בוועדה לתארים וגמולים. בשנים 2001–2002 היה שותף ל"בסוד שיח", מפגשים חילונים דתיים, יצירת שיח בין מובילי דעת קהל בחברה הישראלית.
משנת 2000 ועד היום מכהן כיושב ראש ההנהלה הציבורית והשתתפות בפעילות ב"בית מועצת יחד – הפורום להסכמה אזרחית", עמותה שהוקמה בהחלטת ממשלה ועוסקת בקידום חיים משותפים של כל חלקי האוכלוסייה בישראל, כולל מועצת יח"ד שליד בית נשיא המדינה, עבודה עם חברי כנסת, רשויות מקומיות ואזרחים.
בשנת 2011 מונה הרב כהן לרבה של אור יהודה. משנת 2013 ועד היום מכהן כחבר ועדת הלכה ורפואה במועצת הרבנות הראשית. בשנת 2017 ייסד את מכון 'דורות' ייעוץ הלכתי וליווי רפואי בנושאי פוריות, בשיתוף המרכזים הרפואיים במדינת ישראל. החל מיוני 2021 משמש כממלא מקום רב העיר רחובות וכרשם הנישואין וכממונה על תחום הכשרות בעיר רחובות.
חיים אישיים

נשוי ללאה ומתגורר באור יהודה, בנו הרב איתי יוסף, הוא ראש מכון דורות. גיסו הרב אהרון בוטבול, הוא רב אזורי חבל מודיעין וראש בית ההוראה יביע אומר. גיסו הרב מרדכי זמיר, כיהן כרב המועצה אזורית עמק יזרעאל. אחיו הוא ד"ר אהרון (אהרל'ה) כהן, מרצה להיסטוריה גאוגרפית במכללת ספיר ובאוניברסיטת בן-גוריון.
חיבוריו

ציון חמדתי – דרשות ומאמרים על הפטרות השבוע והמועדים, בהוצאת דני ספרים, 2015
ציון חמדתי – דרשות ושיעורים על פרשיות השבוע והמועדים, בהוצאת דני ספרים, 2016
הערות שוליים

↑   שירלי סיידלר, שער הנגב נגד הרבנות: הרב החדש מאיים בשלילת כשרות לעסקים, באתר הארץ, 2 באפריל 2015
↑  - ערוץ 7, הרב ציון כהן מונה לרשם הנישואין וממונה הכשרות ברחובות, באתר ערוץ 7, 20 ביוני 2021
ארז וינר

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 רל"ש סגן הרמטכ"ל  מפקד גדוד דוכיפת  קצין אג"ם אוגדת איו"ש  מפקד חטיבה 408  מפקד המרכז לאימונים טקטיים  עוזר הרמטכ"ל  ראש צוות התכנון המבצעי בפיקוד הדרום (מילואים)
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן   מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל "יקבי ירושלים – אגודה חקלאית שיתופית"  מנכ״ל וילי פוד השקעות
 
ארז וינר הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. בשירותו הסדיר פיקד על גדוד דוכיפת ועל חטיבת עציוני והיה עוזר הרמטכ"ל, גבי אשכנזי. במילואים משמש כמפקד צוות התכנון האופרטיבי בפיקוד הדרום.
שירותו הצבאי

עם גיוסו לצה"ל שובץ בחטיבת גבעתי ועבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ויצא לקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס עבר לחטיבת הנח"ל, בה שירת כמפקד מחלקה, כמפקד פלוגה וכסמג"ד, ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון. לאחר מכן שימש כראש לשכתם של אלוף פיקוד הצפון, גבי אשכנזי, ושל סגן הרמטכ"ל, שאול מופז וכמפקד גדוד דוכיפת, אותו הוביל בלחימה נגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. בתפקידו הבא שימש כקצין אג"ם אוגדת איו"ש, ב-2005 מונה למפקד חטיבה 408 ומילא תפקיד זה במהלך מלחמת לבנון השנייה, במקביל פיקד על המרכז לאימונים טקטיים במל"י עד 2008.
בשנים 2008 עד 2011 שימש עוזר הרמטכ"ל, גבי אשכנזי. במסגרת זו לקח חלק פעיל במה שהפך לפרשת הרפז. המסמך הועבר מבועז הרפז לווינר שהוציאו לתקשורת. ב-23 באוגוסט 2012 בעקבות החקירה של מבקר המדינה, החליט שר הביטחון דאז, אהוד ברק, שלא לאשר את מינויו של וינר לקצין חינוך ראשי, ועיכב את קידומו לדרגת תת-אלוף. ב-27 באוגוסט 2012 הפרקליט הצבאי הראשי, תא"ל דני עפרוני, הוציא חוות דעת ליועמ"ש יהודה ויינשטיין לפתוח בחקירה פלילית נגד הרמטכ"ל לשעבר גבי אשכנזי ועוזרו ארז וינר, בחשד לעבירה של מרמה והפרת אמונים, אך בפרקליטות, ובמשטרה לא נטו להעתר לדרישה והעדיפו לחכות לטיוטה הסופית של דוח מבקר המדינה בפרשת מסמך הרפז. בינואר 2013 לאחר שפורסם דוח מבקר המדינה בו הובעה ביקורת על וינר בחר האחרון לפרוש מצה"ל והרמטכ"ל בני גנץ קיבל את בקשתו.
ב-19 במרץ 2014 נעצר יחד עם אבי בניהו ובועז הרפז בהקשר לפרשה, וכעבור יום שוחרר למעצר בית. בינואר 2016 החליט היועץ המשפטי לממשלה וינשטיין לסגור את תיק החקירה בעניינו (ביחד עם הרמטכ"ל לשעבר אשכנזי, ודובר צה"ל לשעבר אבי בניהו), בעילה של היעדר אשמה פלילית
.
במרץ 2025 פורסם כי במסגרת שירות מילואים הוציא מבסיס צה"ל מסמכים מסווגים ואיבד אותם בחניון אזרחי בגוש דן. אזרח מצא את המסמכים והעביר אותם לקצין הביטחון, שדיווח על כך לצבא ולמשטרה.
לאחר פרישתו מצה"ל

לקראת הבחירות לכנסת העשרים ב-2015 הצטרף וינר למטה הבחירות של מפלגת יחד בראשות אלי ישי. בשנת 2015 החל לשמש כמנכ"ל החברה "יקבי ירושלים – אגודה חקלאית שיתופית".
בשנת 2018 החל לשמש כפרשן הצבאי של חדשות ערוץ 20. החל מאפריל אותה שנה משמש בהתנדבות כראש המטה להשבת סגן הדר גולדין, ובאוגוסט מונה ליו"ר דירקטוריון מדרשת שדה בוקר
וינר משרת במילואים כראש צוות התכנון המבצעי של פיקוד הדרום. באוקטובר 2018 הועלה לדרגת תת-אלוף.
בינואר 2020 מונה למשנה למנכ"ל של חברת וילי פוד השקעות
משנת 2021 שימש מנכ״ל החברה וב-16 בספטמבר 2024 הודיע על פרישה מתפקידו זה.
מכהן כחבר הוועד המייעץ של תנועת הביטחוניסטים.
חיים פרטיים

וינר נשוי ואב לארבעה. מתגורר בבית חורון.
לקריאה נוספת

דן מרגלית ורונן ברגמן, הבור - הסודות האפלים מאחורי משבר המנהיגות החמור בתולדות צה"ל, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2011, מסת"ב 9789655179705
בן כספית, חמקן, אור יהודה: זמורה ביתן, 2013, מסת"ב 9789655525915
הערות שוליים

↑  אתי אברמוב, "לפחות הפעם ההקלטות של ברק לא נמחקו", ידיעות אחרונות מסוף "24 שעות", ‏ 26.08.2015, עמוד 6.
↑  פליקס פריש, תוכנית בצה"ל: להקים חטיבת חי"ר חדשה שתפעל בשטחים, באתר ynet, 21 בנובמבר 2001.
↑  עמוס הראל, ברמאללה עדיין לא מוחקים רחובות, באתר הארץ, 29 באפריל 2001.
↑  מפקד גדוד דוכיפת סא"ל וינר: תקיפתנו לא נעשתה בשוגג, באתר ערוץ 7, 22 במאי 2001.
↑  חדשות נענע, מפקד גדוד 'דוכיפת': בתי בכירים ברשות משמשים כעמדות ירי, באתר nana10‏, 21 במאי 2001.
↑  פליקס פריש, "הסרבנים הם סמרטוטים", באתר ynet, 10 בספטמבר 2002.
↑  ברוך קרא, סגן ראש המוסד לשעבר היה מעורב בהעברת מסמך גלנט לתקשורת, באתר nana10‏, 1 בספטמבר 2010
עמוס הראל, מדליף המסמך קיבל אותו מידי עוזרו של הרמטכ"ל, באתר הארץ, 22 באוגוסט 2010.
↑  דו"ח הרפז: התככים יצאו משליטה, פוטש לא היה, באתר כלכליסט, 6 בינואר 2013
↑  יואב זיתון, התגובות לדו"ח המבקר על מסמך הרפז, באתר ynet, 6 בינואר 2013
↑  אמיר בוחבוט‏, דו"ח הרפז: "האיבה וחוסר האמון גברו על האחריות והשכל", באתר וואלה, 6 בינואר 2013
↑  אלי סניור, פרשת הרפז: אבי בניהו וארז וינר נעצרו, באתר ynet, 19 במרץ 2014.
↑  החלטת היועץ המשפטי לממשלה ב"פרשת הרפז", באתר העין השביעית
↑  זיתון, יואב (2025-03-16). "הקצין הבכיר שאיבד מסמכים מסווגים ורגישים במיוחד: תא"ל במיל' ארז וינר". Ynet. נבדק ב-2025-03-16.
↑  זיתון, יואב (2025-03-16). "תקלה חמורה בצה"ל: הקצין הבכיר איבד מסמכים מסווגים ורגישים במיוחד בחניון ברמת גן". Ynet. נבדק ב-2025-03-16.
↑  מנדי גרוזמן, אל"מ ארז וינר מצטרף למטה של אלי ישי, באתר nrg‏, 18 בפברואר 2015
↑  נוית זומר, יצא סוד נכנס יין: וינר ינהל את יקב ירושלים, באתר כלכליסט, 27 במאי 2015
↑  המינוי החדש של ארז וינר,  באתר כיפה, 14 באוקטובר 2018.
↑  זומר, נווית, זינוק במכירות ויליפוד: צביקה ויליגר מינה עצמו למנכ"ל, באתר ynet, 25 במרץ 2021
| מפקדי חטיבת עציוני |
| --- | --- | --- |
|  חטיבת עציוני   (1947 - 1949) | ישראל עמיר • דוד שאלתיאל • משה דיין • יצחק פונדק |  |
|  חטיבה 408   (1978 - 2010) | חיים אורן • עזרא סלע • חזי צפריר • ברוך שפיגל • מוני חורב • נמרוד רן • דני שחר • רון שכנר • ארז וינר • רפי מילוא • גיא הלוי |  |
|  חטיבת עציוני   (2010 - הווה) | גיא הלוי • אילן דיקשטיין • קובי ולר • אורן שמחה • יאיר צוקרמן • איתן גלעד • שראל סבג |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007413332705171  VIAF: 31156674892833580943   WorldCat (עם VIAF): 31156674892833580943
אולימפיאדת טוקיו (1964)

| --- | --- |

 עיר מארחת:  טוקיו, יפן
 מדינות משתתפות:  93
 ספורטאים משתתפים:  5,151 (4,473 גברים, 678 נשים)
 תחרויות:  163 תחרויות ב-19 ענפים
 טקס הפתיחה:  10 באוקטובר 1964
 טקס הנעילה:  24 באוקטובר 1964
 נפתח רשמית על ידי:  הירוהיטו, קיסר יפן
 השביע את המשתתפים:  טקאשי אונו
 השביע את השופטים:  יבגני אסנסיו
 הדליק את הלפיד האולימפי:  יושינורי סאקאי
 האצטדיון הראשי:  האצטדיון האולימפי
 → אולימפיאדת רומא אולימפיאדת מקסיקו סיטי ← 
אולימפיאדת טוקיו (1964) היא האולימפיאדה ה-18 בעת החדשה. היא נמשכה 15 ימים, מ-10 באוקטובר עד 24 באוקטובר 1964, ובתחרויות במסגרתה השתתפו 5,140 ספורטאים מ-93 מדינות.
האולימפיאדה בטוקיו, הראשונה להיערך על אדמת יבשת אסיה, נערכה בשיאו של הזינוק הכלכלי שחוותה יפן בראשית המחצית השנייה של המאה ה-20. עבור יפנים רבים, אולימפיאדה זו לא רק שסימלה את סיום התקופה שלאחר המלחמה, אלא גם שעצם בחירתה של טוקיו סימלה את חזרתה של יפן אל הבמה העולמית לאחר התבוסה במלחמת העולם השנייה והכיבוש האמריקאי. כמו כן, היא תרמה לפיתוח רשת התחבורה של יפן, עת לקראתה נבנתה בטוקיו מערכת כבישים עיליים מהירים ונחנכה רכבת השינקנסן, שקיצרה את זמן הנסיעה מטוקיו לאוסקה לכארבע שעות, מרחק של 515 ק"מ.
על 93 המדינות שהשתתפו באולימפיאדה לא נמנתה דרום אפריקה, אשר הורחקה מהם בשל משטר האפרטהייד שהונהג גם בתחום הספורט במדינה. זו הייתה האולימפיאדה הראשונה שממנה הורחקה דרום אפריקה.
המכרז האולימפי

| תוצאות מכרז המשחקים האולימפיים 1964 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| עיר | מדינה | סיבוב 1 |  |  |  |  |
| טוקיו | יפן יפן | 34 |  |  |  |  |
| דטרויט | ארצות הברית ארצות הברית | 10 |  |  |  |  |
| וינה | אוסטריה אוסטריה | 9 |  |  |  |  |
| בריסל | בלגיה בלגיה | 5 |  |  |  |  |
העיר טוקיו נבחרה לארח את האולימפיאדה ה-12 שתוכננה להיערך בשנת 1940, אולם זו בוטלה בשל מלחמת העולם השנייה. בכינוס הוועד האולימפי ה-55 שנערך במינכן, מערב גרמניה ב-26 במאי 1959, הוחלט כי מבין טוקיו, דטרויט, וינה ובריסל תהא זו טוקיו שתארח את המשחקים.
אירועים בולטים

המשחקים האולימפיים הונצחו בסרט תיעודי ארוך בבימויו של קון איצ'יקאווה שיצא למסכים ב-1965 והוקרן בצורה מסחרית ברחבי העולם בשם "אולימפיאדת טוקיו" (Tokyo Olympiad).
באולימפיאדה זו הוכנס לראשונה הכדורעף כענף ספורט אולימפי, טורניר לנשים וטורניר לגברים. היה זה משחק הכדור הראשון שבו נשים השתתפו במשחקים האולימפיים. נוסף לכך, הוכנס ענף הג'ודו למשחקים אולימפיים. כמו כן, נוספו שתי תחרויות לנשים באתלטיקה, ריצת 400 מטר ותחרות קרב חמש. בשחייה נוספה תחרות 400 מטר מעורב אישי לנשים וגברים ותחרות שליחים 4x100 מטר חופשי לגברים.
אירועים בולטים > טקס הפתיחה

טקס הפתיחה של האולימפיאדה נערך באצטדיון האולימפי בטוקיו. על תחילת המשחקים הכריז קיסר יפן, הירוהיטו, שאף נשא נאום בטקס. מדליק הלפיד, הרץ יושינורי סקארי, נולד בהירושימה ביום הטלת פצצת האטום על הירושימה, 6 באוגוסט 1945.
אירועים בולטים > אתלטיקה > נשים

האחיות היהודיות מברית המועצות (ברית המועצות) אירינה פרס זכתה במדליית זהב בקרב חמש וטמרה פרס זכתה בשתי מדליות זהב בהדיפת כדור ברזל בפעם השנייה ברציפות ובזריקת דיסקוס.
יולנדה באלאש (רומניה (1952-1965) רומניה), זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בקפיצה לגובה.
אירנה שווינסקה (פולין פולין) אתלטית יהודיה, זכתה ב-3 מדליות, אחת זהב ו-2 כסף.
מרי ראנד (בריטניה בריטניה), זכתה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג.
בטי קאת'ברט (אוסטרליה אוסטרליה), זכתה במדליית זהב בריצת 400 מטר, 8 שנים לאחר שזכתה ב-3 מדליות זהב ובסך הכול צברה בקריירה שלה 4 מדליות זהב.
אירועים בולטים > אתלטיקה > גברים

אבבה ביקילה (אתיופיה (1897–1975) אתיופיה), היה לאתלט הראשון בהיסטוריה שזכה במדליית זהב בריצת מרתון בפעם השנייה ברציפות.
פיטר סנל (ניו זילנד ניו זילנד), זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 800 מטר בפעם השנייה ברציפות ובריצת 1500 מטר.
בוב הייז (ארצות הברית ארצות הברית), זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר ובריצת שליחים 4x100 מטר ובשתיהן קבע שיא עולם חדש
הנרי קאר (ארצות הברית ארצות הברית), זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 200 מטר ובריצת שליחים 4x400 מטר
מייק לאראבי (ארצות הברית ארצות הברית), זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר ובריצת שליחים 4x400 מטר.
אל ארטר (ארצות הברית ארצות הברית), זכה בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב בזריקת דיסקוס.
יוזף שמידט (פולין פולין), זכה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בקפיצה משולשת.
בילי מילס (ארצות הברית ארצות הברית), זכה במדליית זהב בריצת 10000 מטר והיה לאמריקאי היחידי עד כה שזכה להישג זה.
אירועים בולטים > הוקי שדה

נבחרת ההוקי שדה של הודו (הודו), זכתה במדליית הזהב.
אירועים בולטים > התעמלות > נשים

לאריסה לטינינה (ברית המועצות ברית המועצות), זכתה ב-6 מדליות מהן 2 זהב ובסך הכל צברה בקריירה הארוכה שלה 18 מדליות מהן 9 זהב, 5 כסף ו-4 ארד.
ורה צ'סלבסקה (צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה), זכתה ב-4 מדליות מהן 3 זהב כולל בתחרות הקרב רב.
אירועים בולטים > התעמלות > גברים

נבחרת הגברים של יפן (יפן), שמרה על תוארה בתחרות הקבוצתית.
יוקיו אנדו (יפן יפן), זכה ב-4 מדליות, מהן 3 זהב כולל בתחרות הקרב-רב אישי ו-1 כסף.
אירועים בולטים > חתירה

ויאצ'סלב איבנוב (ברית המועצות ברית המועצות), זכה במדליית זהב בפעם השלישית בסירה לחותר יחיד (סקיף).
אירועים בולטים > כדורגל

נבחרת הונגריה (הונגריה (1957–1989)), זכתה במדליית זהב בכדורגל.
אירועים בולטים > כדורמים

נבחרת הונגריה (הונגריה (1957–1989)), זכתה במדליית זהב בכדורמים.
אירועים בולטים > כדורסל

נבחרת הכדורסל של ארצות הברית (ארצות הברית), זכתה בפעם השישית ברציפות במדליית זהב.
אירועים בולטים > כדורעף

נבחרת הנשים בכדורעף של יפן (יפן), זכתה במדליית הזהב.
נבחרת הגברים בכדורעף של ברית המועצות (ברית המועצות), זכתה במדליית הזהב.
אירועים בולטים > שחייה > נשים

שרון סטודר (ארצות הברית ארצות הברית), זכתה ב-4 מדליות מהן 3 זהב. במשחה ל-100 מטר פרפר ובמשחי השליחות 4x100 מטר חופשי ומעורב בהם קבעה שיא עולם חדש.
קאתי פרגוסון (ארצות הברית ארצות הברית), זכתה בשתי מדליות זהב. במשחה ל-100 מטר גב ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.
דונה דה וארונה (ארצות הברית ארצות הברית), זכתה בשתי מדליות זהב. במשחה ל-400 מטר מעורב אישי ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי.
קתי אליס (ארצות הברית ארצות הברית), זכתה ב-4 מדליות מהן 2 זהב במשחי השליחות ו-2 ארד במשחים האישיים (100 מטר פרפר ו-100 מטר חופשי).
דון פרייזר (אוסטרליה אוסטרליה), זכתה בשתי מדליות, מהן אחת זהב. הייתה זו המדליה השלישית שלה ברציפות במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי ובסך הכול צברה בקריירה שלה 8 מדליות מהן 4 זהב ו-4 כסף.
אירועים בולטים > שחייה > גברים

דון שולנדר (ארצות הברית ארצות הברית), זכה ב-4 מדליות זהב במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי, במשחה ל-400 מטר חופשי ובשני משחי השליחים 4x100 מטר חופשי ו-4x200 מטר חופשי.