stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דביבון קוסומל
מאפיינים

זהו הקטן משלושת מיני הדביבון הקיימים יחד עם דביבון מצוי ודביבון הסרטנים מצפון ומרכז אמריקה. אורכו 58-82 ס"מ ומשקלו 3-4 ק"ג בממוצע. הזכרים גם כבדים מעט יותר מהנקבות במין זה. הוא בעל פרווה קצרה בהרבה משל הדביבון המצוי ורגליים ארוכות יותר וצבע הפרווה נוטה לחום בהיר בנוסף על האפור הרגיל כשהזנב כתום בהיר.
הדביבון חי באתרי יערות לחים וביצות או ביצות מנגרובים בצפון מערב האי. על אי זה אין כמעט טורפים יבשתיים (למעט חוטמנים ושועלים אפורים) מה שמציב את הדביבון ביתרון גדול על שאר החיות. הדביבונים יוצאים לשוטט בלילות בחיפוש אחרי מזון והם אוכלי כל הניזונים הן מהחי וה מהצומח. הם אוכלים חרקים, צפרדעים, ביצים ולטאות וכן פירות, אך כמעט 50% מתזונתם מתבססת על סרטנים. הם תופסים את מזונם במים מעלים ליבשה ושוברים את השריון בשיניהם.
הדביבונים מעדיפים לחיות לבדם אך יחלקו בשטח אכילה אם הוא גדול מספיק לכלכל כמה דביבונים. הזכר והנקבה נפגשים רק לצורכי הזדווגות והזכר לא דואג יותר לצאצאיו.
דביבונים אלו מצויים בסכנת הכחדה חמורה עקב פיתוחים אנושיים שהגבירו את התיירות ובכך צמצמו מאוד את שטחי המחיה של הדביבון. הדביבונים מאוימים גם מציד בלתי חוקי ונמצאים כיום בסכנת הכחדה חמורה.
הערות שוליים

↑  דביבון קוסומל באתר הרשימה האדומה של IUCN
גשר אבני מדרך

גשר אבני מדרך ליד Bolton Abbey (יורקשייר)
גשר אבני מדרך החוצה נחל
גשר אבני מִדְרָךְ הוא גשר הבנוי ממקבץ אבנים המסודרות זו לצד זו במרווחים של עד עשרות סנטימטרים (כגודל של צעד אחד של בן אדם) ויוצרות מבנה של גשר פשוט או משטח מוגבה, המאפשר להולכי רגל לעבור מעל מכשול טבעי (כדוגמת נחל). בשונה מסוגי גשרים אחרים, לגשר מסוג זה אין מיפתח ראשי. גשר אבני מדרך, לצד גשרי בולי עץ, מהווה ככל הנראה את סוג הגשר העתיק ביותר שנבנה אי פעם.
גלריה

גשר אבני מדרך במחוז סארי באנגליה
גשר אבני מדרך בפארק הלאומי "אזור האגמים" באנגליה
ראו גם

מעברה (נקודת חצייה)
הערות שוליים

↑  http://www.sctrails.net/trails/LIBRARY/TrailTerms.htm "Glossary of Trail and Greenway Terms"]. South Carolina State Trails Program. 2008. Retrieved 5 January 2014].
| אדריכלות נוף וגינון |
| --- | --- | --- |
| סוגי גנים | איטלקי • אנגלי • יפני • מוסלמי • פרסי • צרפתי |  |
| אלמנטים בגינון ואדריכלות נוף | אלמנטים בגינון ואדריכלות נוף |  |
| אלמנטי מבניים | בלוודרה • גזיבו • פולי • פטיו • שער ירח |  |
| אלמנטי מים | בריכת השתקפות • בריכת נוי • גשר אבני מדרך • גשר זיגזג • גשר סהר • מפל מים מלאכותי |  |
| אלמנטי צומח | גינון יובשני • לבירינת • מדשאה |  |
גיא הצבועים

גיא הצבועים הוא שמו של יישוב או נחל במזרח נחלת שבט בנימין הנזכר בתנ"ך.
האתר נזכר בספר שמואל א' בתיאור פשיטות הפלשתים בחבל בנימין בעת שהותם בעיר מכמש: ”וַיֵּצֵא הַמַּשְׁחִית מִמַּחֲנֵה פְלִשְׁתִּים שְׁלֹשָׁה רָאשִׁים הָרֹאשׁ אֶחָד יִפְנֶה אֶל דֶּרֶךְ עָפְרָה אֶל אֶרֶץ שׁוּעָל וְהָרֹאשׁ אֶחָד יִפְנֶה דֶּרֶךְ בֵּית חֹרוֹן וְהָרֹאשׁ אֶחָד יִפְנֶה דֶּרֶךְ הַגְּבוּל הַנִּשְׁקָף עַל גֵּי הַצְּבֹעִים הַמִּדְבָּרָה”.
במשנה ובתוספתא נזכר יישוב מתקופת הבית השני בשם הר צבועים, אשר נמצא באזור של אקלים חם במיוחד, שהביא להבשלת הפירות בו מוקדם מהרגיל: ”אנשי הר צבועים הביאו ביכוריהם קודם לעצרת, ולא קיבלו מהם”.
ייתכן כי שמו של האתר הקדום השתמר בשמו של אפיק נחל הקרוי בימינו ואדי אבו א-צ'באע (מילולית: נחל אבי הצבועים) המתחבר אל נחל פרת.
הערות שוליים

↑  ספר שמואל א', פרק י"ג, פסוקים י"ז–י"ח.
↑  משנה, מסכת בכורים, פרק א', משנה ג', משנה, מסכת חלה, פרק ד', משנה י'.
גרגז'דאי

גרגז'דאי (בליטאית: Gargždai; בפולנית וברוסית: Gorżdy, Горжды, גורז'די; בבלארוסית: Го́ржды, הורז'די; ביידיש: גורז'ד; בגרמנית: Garsden, גארזדן) היא עיר במערב ליטא, המשויכת מבחינה מנהלית למחוז המשנה קלייפדה במחוז קלייפדה.
יהודי גורז'ד

בעיר התקיימה קהילה יהודית גדולה, ובסוף המאה ה-19 היו היהודים לרוב תושבי המקום, 60% מכלל האוכלוסייה. הקהילה הושמדה בשואת יהודי ליטא. מילידי העיר: הרב שלמה זלמן שך (שנרצח במוצא בפרעות תרפ"ט).
חלק מרבני העיר התפרסמו בעולם התורני, מהם: הרב משה יפה (1840–1885), בנו הרב יוסף יפה, הרב יצחק יעקב רבינוביץ והרב אהרן וולקין.
אנדרטה לזכר יהודי גורז'ד שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון
ברטי פוגטס

פוגטס (משמאל) במרדף אחרי יוהאן קרויף במשחק הגמר בגביע העולם ב-1974
הנס-הוברט 'ברטי' פוגטס (בגרמנית Hans-Hubert "Berti" Vogts; נולד ב-30 בדצמבר 1946) הוא כדורגלן עבר גרמני, ששיחק לאורך כל הקריירה בעמדת המגן הימני בבורוסיה מנשנגלדבך, זכה עמה בחמש אליפויות הבונדסליגה, שני גביעי אופ"א וגביע גרמני אחד, ונחשב לאחד השחקנים החשובים של הקבוצה בכל הזמנים. פוגטס היה חלק חשוב בנבחרת גרמניה המערבית במהלך שנות ה-70, אז השתתף בחמישה טורנירים גדולים, וזכה עם הנבחרת ביורו 1972 ובמונדיאל 1974.
לאחר פרישתו, פוגטס החל בקריירה עשירה במיוחד כמאמן כדורגל, ועבד במשך 19 שנים באימון נבחרות גרמניה השונות, מתוכן שמונה שנים כמאמן נבחרת גרמניה הבכירה, עמה זכה כמאמן ביורו 1996. לאחר מכן אימן שנה אחת בבאייר לברקוזן, וגם בנבחרות נוספות ככווית, סקוטלנד, ניגריה ואזרבייג'ן, וגם שימש כיועץ הטכני של נבחרת ארצות הברית.
קריירת מועדונים

פוגטס נולד בביטגן שבגרמניה, וגדל במועדון העירוני, בו שיחק עד גיל 18. בשנת 1965 עבר לקבוצת בורוסיה מנשנגלדבך של המאמן הנס וייסויילר, שם שיחק 14 עונות. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה, 1965/1966, פוגטס היה שחקן הרכב קבוע, וכך גם בעונות הבאות. בעונת 1968/1969 הבקיע פוגטס שמונה שערי ליגה על אף היותו שחקן הגנה, וקבוצתו סיימה במקום השלישי. בעונות 1969/1970 ו-1970/1971, פוגטס היה חלק מתחילת תור הזהב של בורוסיה מנשנגלדבך בבונדסליגה, כאשר זכה עמה בשתי אליפויות רצופות, כשהוא מהווה חלק מחוליית הגנה שכללה את השוער וולפגנג קלף, והמגנים לודוויג מילר, קלאוס-דיטר זילוף והארטוויג בליידיק. בשנת 1971 פוגטס אף נבחר ככדורגלן השנה בגרמניה. לאחר שתי זכיות אלו באליפות, בורוסיה מנשנגלדבך איבדה את הבכורה בליגה לבאיירן מינכן, שהתחרתה איתה על היוקרה הגרמנית בשנות ה-70, וזכתה בשלוש אליפויות רצופות. עם זאת, פוגטס וגלדבאך התנחמו בזכייה בגביע הגרמני בעונת 1972/1973, לאחר ניצחון 2:1 על פ.צ. קלן בגמר בו פוגטס שיחק 90 דקות. בעונת 1974/1975, עונתו האחרונה של וייסויילר בבורוסיה מנשנגלדבך, זכה פוגטס באליפות השלישית שלו במועדון, וגם בגביע אופ"א, לאחר ניצחון במפגש כפול בגמר על טוונטה אנסחדה ההולנדית. פוגטס הוסיף שתי אליפויות נוספות בשתי העונות הבאות, תחת המאמן החדש אודו לאטק, שבנה קבוצה חזקה אף יותר, כשפוגטס הוא חלק ממערך הגנתי שכלל גם את קלף, אולי שטיליקה, הנס-יורגן ויטקמפ, הנס קלינקהמר ופרנק שפר. עם זאת, עונת 1976/1977 הסתיימה באכזבה, כאשר הקבוצה הפסידה בגמר גביע אירופה לאלופות 1977 לליברפול בתוצאה 3:1. בעונת 1977/1978 פוגטס וגלדבאך כמעט זכו באליפות רביעית ברציפות, אך הפסידו אותה לפ.צ. קלן בגין הפרש שערים נחות. בעונת 1978/1979, גלדבאך ופוגטס זכו בגביע אופ"א, לאחר ניצחון במפגש כפול על הכוכב האדום בלגרד, בו שימש פוגטס קפטן. בתום עונה זו, בה נבחר פוגטס ככדורגלן השנה בגרמניה בפעם השנייה בקריירה, פרש פוגטס ממשחק פעיל, לאחר שערך 419 הופעות ליגה במדי בורוסיה מנשנגלדבך, בהן הבקיע 32 שערים, ובנוסף, ערך 64 הופעות במפעלים האירופיים השונים, בהם הבקיע שמונה שערים.
קריירה בינלאומית

פוגטס ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת מערב גרמניה בשנת 1967, וכעבור שלוש שנים השתתף עמה בטורניר הגדול הראשון שלו, מונדיאל 1970. פוגטס היה שחקן הרכב קבוע במונדיאל זה, בו הודחה גרמניה המערבית בחצי הגמר על ידי נבחרת איטליה, לאחר הארכה מרובת שערים. בשנת 1972 פוגטס זכה עם הנבחרת ביורו 1972, אך ישב על הספסל ולא שותף בניצחונות על נבחרת בלגיה בחצי הגמר ונבחרת ברית המועצות בגמר. בשנת 1974 זכה פוגטס עם גרמניה המערבית במונדיאל 1974 לאחר ניצחון 2:1 במשחק הגמר על נבחרת הולנד. פוגטס הפעם היה שותף מלא לזכייה זו, כשפתח בהרכב בכל המשחקים, ונכלל בנבחרת המצטיינים של המונדיאל. בשנת 1976 פוגטס וגרמניה המערבית הגיעו לגמר יורו 1976, בו נוצחו בבעיטות הכרעה על ידי נבחרת צ'כוסלובקיה, לאחר 2:2 בתום 120 דקות. הטורניר הבינלאומי האחרון בו פוגטס השתתף היה מונדיאל 1978. בטורניר זה פוגטס שימש כקפטן הנבחרת של גרמניה המערבית, שהודחה לאחר שלב הבתים השני. על אף האכזבה מההדחה המוקדמת, פוגטס נכלל שוב בנבחרת מצטייני המונדיאל. לאחר טורניר זה, פרש פוגטס מהנבחרת, לאחר שצבר 96 הופעות והבקיע שער אחד.
תארים > כשחקן

עם בורוסיה מנשנגלדבך:
אליפות הבונדסליגה (5): 1969/1970, 1970/1971, 1974/1975, 1975/1976, 1976/1977
הגביע הגרמני: 1972/1973
גביע אופ"א (2): 1974/1975, 1978/1979
עם נבחרת גרמניה המערבית:
יורו 1972
מונדיאל 1974
תארים אישיים:
כדורגלן השנה בגרמניה (2): 1971, 1979
נבחרת הטורניר של מונדיאל 1974
נבחרת הטורניר של מונדיאל 1978
תארים > כמאמן

עם נבחרת גרמניה:
יורו 1996
מאמן השנה של המגזין וורלד סוקר
גן חיות (להקה)

| --- | --- |
 מוקד פעילות:  תל אביב, ישראל
 תקופת הפעילות:  1991–1993 (כשנתיים)
 סוגה:  רוק
 חברת תקליטים:  אן.אם.סי
 חברים
 שרון מולדאבי שחר בן ברק דובי קיזלשטיין דני צוקרמן יובל ליבליך
 
גן חיות הייתה להקת רוק ישראלית שפעלה בין השנים 1991–1993.
הלהקה קמה בעקבות מפגש בין שני חיילים בתחנת הרדיו "גלי צה"ל": שחר בן ברק, שניגן בעבר בלהקת "פופלקס", ושרון מולדאבי שהיה עורך מוזיקלי. בלהקה שימש מולדאבי כסולן, בן ברק ויובל ליבליך כגיטריסטים, דני צוקרמן כבסיסט, ודובי קיזלשטיין כמתופף.
הלהקה הוציאה ביולי 1992 את אלבומה היחיד, "גן חיות", לאחר שהוחתמה בחברת התקליטים אן.אם.סי. שירי האלבום נכתבו על ידי מולדאבי ובן ברק, והוא כלל את הלהיטים "ירח כחול", "חם ומתוק", "נוסע" ו"בת שלושים". השירים זכו להשמעות רבות בתחנות הרדיו, והלהקה הוזמנה להופיע בין השאר בפסטיבל ערד.
הלהקה החלה לעבוד על אלבום שני, וב-1993 ניגנה מספר שירים מתוכו בהופעתה בפסטיבל רוק בים האדום.
למרות הצלחת האלבום הן בקרב הקהל והן בקרב מבקרי המוזיקה, התפרקה הלהקה ב-1993, בגלל חילוקי דעות אמנותיים לגבי כיוונה המוזיקלי. חברי הלהקה המשיכו לקריירות מוזיקליות עצמאיות: מולדאבי וצוקרמן הוציאו אלבומי סולו, בן ברק עבר לארצות הברית והקים את להקת "God Made Television", וקיזלשטיין וליבליך עברו לנגן במסגרת הקלטות של אמנים שונים.
ביולי 2016 הלהקה החליטה להתאחד להופעת חימום אחת בלייב פארק בראשון לציון, לקראת ההופעה של גארבג' בישראל.
גדליה נגאל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 באפריל 1927 קאסל, רפובליקת ויימאר
 פטירה:  מאי 2010 (בגיל 83)
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן
 תרומות עיקריות
 חקר הסיפור החסידי
 
גדליה נִגְאַל (Nigal;‏ 30 באפריל 1927 – מאי 2010) היה חוקר חסידות שהתמחה במיוחד בחקר הסיפור החסידי, פרופסור באוניברסיטת בר-אילן.
את השכלתו רכש באוניברסיטה העברית, שם נמנה עם תלמידיו של פרופ' ישעיה תשבי. עבודת הדוקטור שלו משנת 1972 עסקה בנושא: "משנת החסידות בכתבי ר' אלימלך מליז'נסק ובית מדרשו". מסוף שנות השישים החל ללמד באוניברסיטת חיפה ולאחר מכן באוניברסיטת בר-אילן. עמד בראש הקתדרה לחסידות באוניברסיטת בר-אילן. היה נשוי למאירה והתגורר בשכונת קריית משה בירושלים.
נגאל הרבה לעסוק בסיפור החסידי. הוא כתב וההדיר למעלה מ-40 ספרים בנושא זה. לדעתו יש שלושה קריטריונים לסיפור חסידי: כל סיפור שנושאו הוא צדיק או חסיד, סיפור שסופר בין החסידים או שהוא נושא מסר מוסרי המקובל בחברה היהודית. עוד טען כי לסיפור החסידי שבדפוס קדמה מסורת של סיפורים חסידיים בעל פה.
קורות חייו

נגאל נולד בעיר קאסל שבגרמניה בכ"ח בניסן תרפ"ז (30 באפריל 1927) לוורנר סאלי (שלמה) נַאגֶל (Nagel) ולקלרה לבית שוסטר. בעיר קסל חיה לפנים משפחת אביו; אך אמו, שחששה מסיבוכים בלידה, באה ללדת בעיר הגדולה ולא ילדה אותו בעיירה נויקיכרן, שבה גרו הוריו.
בעיירה נויקירכן גרו כמה עשרות משפחות יהודיות, והיה שם בית כנסת, בית ספר יהודי קטן ובית עלמין. לאחר עליית הנאצים לשלטון נסגר בית הספר היהודי וילדי היהודים עברו ללמוד בבית הספר הכללי במקום. נגאל הילד סבל בבית הספר מהצקות אנטישמיות מצד תלמידים ומורים. על כן החליט אביו לשלוח אותו למוסד יהודי. בשלב הראשון נשלח נגאל לפנסיון בשם "בית נערים" בפרנקפורט.
ב"ליל הבדולח" חיללו הנאצים את ספרי התורה בבית הכנסת בעיירה נויקירכן והרסו בתים. אביו של נגאל נלקח למחנה הריכוז בוכנוואלד. אמו של נגאל הוציאה אותו מן הפנסיון שבו למד ולקחה אותו לעיר וירצבורג, שבה היו להם קרובים רחוקים. אחר כך חזרו לנויקירכן. אביו של נגאל חזר לאחר חודש מבוכנוואלד במצב קשה, והיה נחוש בדעתו להציל את בנו מן הנאצים. כיוון שהיה ציוני, רצה להגר רק לארץ ישראל, אך להורים לא הייתה אפשרות לקבל סרטיפיקט לארץ ישראל. נגאל עבר ל"בית יתומים" ברדרברגוג. משם נשלח עם שלושים נערים לארץ ישראל.
בארץ ישראל נשלחו הילדים לכפר הנוער הדתי. שם למדו ועסקו בחקלאות. בשנת 1945 הצטרף ל"גרעין קיבוצי" שנשלח לקיבוץ בארות יצחק, אז ליד עזה. חברי הגרעין עבדו בעבודות הקיבוץ וגם השתתפו בשמירה.
הקיבוץ הקציב לנערים חצי יום בשבוע ללימודים. אז שמע נגאל על "הסמינר למדריכים דתיים" של עליית הנוער בירושלים, וביקש ללמוד שם. בקשתו נענתה והוא עבר לירושלים לשנת לימודים אחת. המורים היו פרופסורים של האוניברסיטה העברית. בשיטת ההוראה הושפע גדליה במיוחד מחיים צבי אנוך ומנחמה ליבוביץ.
בתום השנה הצטרף נגאל לחבריו, שישבו כבר חודשים אחדים ביישובם החדש בכפר דרום. הוא שימש כמזכיר וגם כאחראי תרבות, וארגן שיחות ורבי שיח. לאחר זמן החל נגאל לשמש כמדריך בעליית הנוער (לכך התחייב, בתמורה ללימודיו בסמינר למדריכים דתיים). אך בינתיים פרצה מלחמת העצמאות ונגאל התגייס לצבא. הוא שימש כפקיד דואר.
כאשר השתחרר מן הצבא, חזר להדריך בעליית הנוער. הוא פגש מדריכה בשם מאירה שלזינגר, ובשנת 1950 נישאו. לאחר החתונה עברו למושב שדה יעקב. מאירה עבדה כמדריכה ונגאל ניהל את בית הספר "המזרחי" בקרבת מקום.
בשנת 1956, והוא כבר אב לשני ילדים, החליט ללמוד באוניברסיטה העברית מקרא וספרות עברית. לאחר זמן מה עבר לגור בירושלים עם משפחתו. הוא עבד בהוראה שנים רבות ובמקביל המשיך בלימודיו עד קבלת תואר דוקטור. את התואר השני עשה בספרות עברית, ועבודת הדוקטור שלו עסקה בחסידות, נושא שבו התמקד מחקרו בהמשך. בזמן לימודיו לתואר שלישי לימד באוניברסיטת חיפה, והכניס את הוראת ספרות החסידות לתוכנית ההוראה שלה. אחר כך לימד שנה באוניברסיטת הנגב בבאר שבע. לאחר פטירתו של ברוך קורצווייל פנה נגאל לאוניברסיטת בר-אילן וביקש ללמד בה. בשנת 1973 החל ללמד כמרצה והתקדם בסולם הדרגות עד פרופסור מן המניין. גם בבר-אילן היה זה נגאל שהכניס את הוראת החסידות לתוכנית הלימודים. בשנת 1996 פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס.
גם לאחר פרישתו הוסיף לעסוק במחקר ולפרסם. גדליה נגאל נפטר במאי 2010.
פועלו המדעי

מחקריו של גדליה נגאל התמקדו בתחום החסידות. הוא פרסם מחקרים וגם מהדורות מדעיות לכתבי החסידות. נגאל עסק גם בפולקלור יהודי (למשל, בספרו "סיפורי דיבוק בספרות ישראל"). על ספרו "לקסיקון הסיפור החסידי" זכה בפרס מטעם ארגון הספריות היהודיות.
מספריו

הסיפורת החסידית תולדותיה ונושאיה, מרכוס, ירושלים 1981
ש"י עגנון ומקורותיו החסידיים: עיון בארבעה מסיפוריו, אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן תשמ"ג
מאגיה מיסטיקה וחסידות, ירון גולן, תל אביב 1992 (תורגם לאנגלית)
סיפורי דיבוק בספרות ישראל, הוצאת ראובן מס, ירושלים תשנ"ד
מלקטי הסיפור החסידי, כרמל, ירושלים תשנ"ו
רבי לוי יצחק מברדיטשוב, תשנ"ז
מחקרים בחסידות, המכון לחקר הספרות החסידית, ירושלים תשנ"ט
הסיפור החסידי והחגים, המכון לחקר הספרות החסידית, ירושלים תשס"ב
לידת החסידות, המכון לחקר הספרות החסידית, ירושלים תשס"ד
לקסיקון הסיפור החסידי, המכון לחקר הספרות החסידית, תשס"ה. על ספרו זה זכה בפרס מטעם ארגון הספריות היהודיות.
נשים בסיפורת החסידית, המכון לחקר הספרות החסידית, תשס"ה
ה"אחר" בסיפור החסידי, המכון לחקר הספרות החסידית, 2007
הבעש"ט: אגדות, אפולוגטיקה ומציאות, (תשס"ח)
ספרים שההדיר

מנחם מנדל בודק, סיפורי קדושים, ירושלים תשל"ז
ר' אלימלך מליז'נסק, נועם אלימלך, 2 כרכים, הוצאת מוסד הרב קוק, ירושלים, תשל״ח
סיפורי חסידות צ'רנוביל, ירושלים תשמ"א
ר' יעקב יוסף מפולנאה, כתונת פסים, תשמ"ה
ר' יעקב יוסף מפולנאה, צפנת פענח, תשמ"ט
מיכאל לוי פרומקין רודקינסון, עדת צדיקים – סיפורי צדיקים, ירושלים, תשמ"ט
מנדל ציטרין, שבחי צדיקים
מנחם מנדל בודק, סיפורים חסידיים, תל אביב, תשנ"א.
יעקב מרגליות, גדולים מעשה צדיקים, המכון לחקר הספרות החסידית, תשנ"ב
יעקב קידנר, סיפורים נוראים, תשנ"ב
יעקב סופר, סיפורי יעקב, ירושלים תשנ"ד
יעקב דרידרמן, תמימי דרך, תשנ"ד
שלמה גבריאל רוזנטל, התגלות צדיקים - תפארת צדיקים, כרמל, ירושלים תשנ"ו
ציילינגולד אהרן, מאורות הגדולים, כרמל, ירושלים תשנ"ז
אליעזר ברנדוויין, דגל מחנה יהודה - ספורי חסידות סטרעטין, ירושלים תשנ"ח
יהודה יודל רוזנברג, תפארת מהרא"ל משפאלי, כרמל, ירושלים תשנ"ח
אברהם חיים בונים מיכלסון, שמן הטוב, המכון לחקר הספרות החסידית, ירושלים תשנ"ט
מנחם מנדל בודק, סיפורים חסידיים מלמברג-לבוב, המכון לחקר הספרות החסידית, תשס"ו
אוטוביוגרפיה

מפרנקפורט לירושלים, ירושלים: המכון לחקר הספרות החסידית, תש"ס.
רשימת פרסומיו

רשימת פרסומים של פרופ' גדליה נגאל, בתוך ספרו מחקרי מערב ומזרח (ירושלים: המכון לחקר הספרות החסידית, תשס"א 2001), עמ' 299–305.
הערות שוליים

↑  משפחתו לא שרדה את השואה, ולכן כנראה עִברת את שם משפחתו - Nagel - לנִגְאַל.
↑  רשימת מקבלי התארים, דבר, 23 ביוני 1966
↑  פרופ' קורצווייל התנגד לחסידות, ולכן לא פנה נגאל לאוניברסיטת בר-אילן בחייו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266066405171  PLWABN: 9810694882205606  BnF: cb135246772 (data)  GND: 1049178300  ISNI: 0000 0000 6654 9232  LCCN: n83162150  NTA: 194294188  SUDOC: 050324225  VIAF: 61705025   WorldCat (עם VIAF): 61705025
דביבון זנב-טבעת

| דביבון זנב-טבעת |
| --- | --- |
 דביבון זנב-טבעת
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: ראקוניים
סוג:: בסריסקוס
מין:: דביבון זנב-טבעת
שם מדעי
 Bassariscus astutus ‏ליכטנשטיין, 1830
תחום תפוצה


דביבון זנב-טבעת או בסיריסקוס (שם מדעי: Bassariscus astutus) הוא מין טורף ממשפחת הראקוניים החי באמריקה הצפונית.
מאפיינים

צבעו של דביבון הזנב-טבעת הוא חום בהיר עד חום, כאשר חלקו התחתון לבן. זנבו השחור מכוסה בפסים לבנים, והוא ארוך יותר מיתר גופו. עיניו גדולות ושחורות, והן מוקפות בטבעת של פרווה בהירה. הוא קטן יותר מחתול - אורכו 30 עד 42 ס"מ, ואורך זנבו - 31 עד 44 ס"מ. משקלו נע בין 0.8 ל-1.4 ק"ג. גובה הכתפיים הוא כ-16 ס"מ לערך. בפיהם ארבעים שיניים, כאשר הניבים מפותחים למדי. מפרק הקרסול של דביבון זנב-הטבעת גמיש, וביכולתו להסתובב בזווית של למעלה מ-180 מעלות. יכולת זו מסייעת לדביבון בטיפוס מהיר. זנבו מסייע לו בשמירה על שיווי משקל בהליכה במקומות צרים.
דביבון זנב-הטבעת נפוץ בקליפורניה, באורגון, באריזונה, בניו מקסיקו, בטקסס, ביוטה ובחלקים מצפון מקסיקו. הוא חי בבתי גידול סלעיים ומיוערים. ניתן למצוא דביבוני זנב-טבעת עד לגבהים של 2,900 מטרים, אולם הם נפוצים יותר בגבהים שבין פני הים לבין 1,400 מטר מעל פניו. דביבון זנב-הטבעת הוא בעל חיים לילי, יחידאי וביישן. הוא אוכל-כול, וניזון בעיקר מפירות, מגרגרים, מחרקים, מלטאות, ממכרסמים קטנים ומציפורים. דביבונים אלו משמיעים מגוון קולות, ביניהם נקישות ותקתוקים. הדביבון חי בשטח של כ-1.36 קילומטרים רבועים, נתון שעשוי להשתנות בהתאם לזמינות המזון (שטח המחיה של הזכרים לרוב גדול יותר). כמו כן, שני פרטים מאותו הזוויג לא יהיו בעלי תחומי מחייה חופפים.
עונת הרבייה מתחילה בפברואר ומסתיימת במאי. דביבוני זנב-הטבעת מזדווגים באביב. משך ההריון נע בין 50 ל-54 ימים, במהלכם הזכר ישיג מזון עבור הנקבה. במאי - יוני הנקבה תמליט בין גור אחד לארבעה (בממוצע - שלושה) בכל המלטה. הדביבונים הנולדים יפקחו את עיניהם בגיל חודש. לאחר עשרה שבועות ייגמלו מיניקה, ולאחר ארבעה חודשים יצודו את מזונם בעצמם. הם יגיעו לבגרות מינית בגיל עשרה חודשים. הנקבה בוחרת את מקום המאורה שבה תגדל את צאצאיה, לרוב בקיע קטן, ערימת סלעים או חלל עץ. בהיוולדם, הדביבונים נמצאים במשקל של 25 גרמים בלבד. חסרי אונים, הם זקוקים לעזרת אמם. את החלק המרכזי בגידול הצאצאים לוקחת האם, שמאכילה אותם ודואגת להם. יחד עם זאת, לעיתים נצפו אבות של דביבונים צעירים משחקים עם צאצאיהם הבוגרים, כך שייתכן שגם להם יש חלק כלשהו בדאגה ובטיפול ההורי.
תוחלת חייהם של דביבוני זנב-הטבעת בבר היא שבע שנים. נקבה שחיה בשבייה הגיעה לגיל של 16 שנים.
הערות שוליים

↑  דביבון זנב-טבעת באתר הרשימה האדומה של IUCN
ג'נט דיטריך

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1926 סן פרנסיסקו, ארצות הברית 
 פטירה:  5 ביוני 2008 (בגיל 82 בערך) סן פרנסיסקו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1949) 
 פרסים והוקרה
 תואר אקדמי לשם כבוד (12 במאי 2007, אוניברסיטת ויסקונסין—אושקוש) 
 
ג'נט כריסטין דיטריך (באנגלית: Janet Christine Dietrich;‏ 28 ביולי 1926 – 5 ביוני 2008) הייתה טייסת אמריקאית ואחת מקבוצת ה-13 של מרקורי שעברו בתחילת שנות ה-60 את אימוני נאס"א בדומה לאסטרונאוטים של שביעיית מרקורי.
ראשית חייה

ג'נט דיטריך (הידועה יותר בשם ז'אן), נולדה בסן פרנסיסקו בשנת 1926 והייתה בתם של ריצ'רד דיטריך, שעבד בעסקי היבוא, ואשתו, מריון. דיטריך החלה לטוס בגיל צעיר, וקיבלה תעודת תלמיד טייס בגיל 16. ז'אן ואחותה התאומה הזהה מריון היו הבנות היחידות בשיעורי התעופה בתיכון ברלינגאם. כשלמדה לתואר הראשון באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, דיטריך הייתה נשיאת מועדון הטיסה של האוניברסיטה והתאמנה בנמל התעופה הבין-לאומי אוקלנד, שם קיבלה את רישיון הטיס הפרטי שלה ב-1946.
בשנת 1947, ג'נט דיטריך ואחותה מריון נכנסו למירוץ האווירי הראשון מצ'יקו לסן מטאו והגיעו במקום הראשון, תוך שהן מביסות גברים מנוסים. לאחר השתתפות במרוצים מקומיים אחרים, התאומות המעופפות הגיעו למקום השני במירוץ האוויר הטרנס-יבשתי של כל הנשים של שנת1951, הידוע בשם ״פאודר פאף דרבי" (אנ'). הן גם התחרו במרוץ של השנה שלאחר מכן, כשהן טסו בסטינסון וויאג'ר שהושאל להן על ידי אחד מהסטודנטים הטייסים של ז׳נט, דונלד פרל.
זמן קצר לאחר שסיימה את לימודיה ב-1949, הפכה דיטריך לטייסת הראשית של ססנה איירקראפט קומפני. בתפקידה, דיטריך סיפקה מטוסים מרובי מנועי מהמפעל בויצ'יטה, ערכה טיסות ניסוי עבור המפעל, הטיסה טיסות מסחריות ופיקחה על בתי הספר לטיסה ולימודי קרקע. בשנת 1953 היא הייתה הטייסת הראשית של סנטה מוניקה פליירס, בית ספר לטיסה בסנטה מוניקה, קליפורניה.
בסוף שנות ה-50, דיטריך עבדה כראש מחלקת הטיסה של חברת אייר אואזיס בנמל התעופה בלונג ביץ', והיא מזכירה את התפקיד הזה בהופעתה בפרק של "You Bet Your Life" ששודר ב-31 בינואר 1957. מאוחר יותר, במסגרת תפקידה כבוחנת טיסה עבור רשות התעופה הפדרלית, היא ביצעה הערכות טייסים והנפקת תעודות.
תוכנית אישה בחלל

בשנת 1960, דיטריך ואחותה היו בקבוצה נבחרת של טייסים שהוזמנו למרפאת Lovelace באלבקרקי, שם מומחים בדקו עבור נאס"א, אסטרונאוטים פוטנציאליים. הנשים עברו את אותן בחינות ובדיקות רפואיות כמו אלן שפרד, ג'ון גלן ושאר הגברים שבסופו של דבר כן המריאו לחלל. הבחינות הנרחבות כללו הכל, החל מבליעת 3 מטרים של צינור גומי ועד שתיית מים רדיואקטיביים. אף על פי שגובהה היה 1.59 מטר ומשקלה 45 ק״ג, דיטריך השלימה את הבדיקות, כמו אחותה ו-11 נשים נוספות. בזמן שהנשים חיכו לשלב הבא בתוכנית, ביולי 1961 הבדיקות הופסקו ללא אזהרה או הסבר. יעברו עוד שני עשורים עד שארצות הברית תשגר את האישה הראשונה שלה לחלל, סאלי רייד, אסטרופיזיקאית שהפכה לאסטרונאוטית.
קריירה מאוחרת יותר

בשנת 1960, הפכה דיטריך לאישה הראשונה במדינה שזכתה ברישיון טייס למטוסי תובלה, הרישיון בדרגה הגבוהה ביותר של מינהל התעופה הפדרלי האמריקאי. היא המשיכה בקריירה של טייסת מסחרית שנמשכה גם בשנות ה-70 של המאה ה-20. דיטריך עבדה עבור "World Airways", תאגיד באוקלנד שהפך לקבלן מפתח צבאי במהלך מלחמת וייטנאם. בתפקיד זה היא ביצעה טיסות סדירות בין אזור המלחמה לבסיס העולמי בנמל התעופה הבינלאומי של אוקלנד. עם זאת, מותה של אחותה התאומה ב-1974 הביא לסיום קריירת הטייס שלה.
בשנת 2006, מוזיאון האוויר והחלל הבינלאומי לנשים פתח תערוכה המכבדת את ה-13 של מרקורי בשם: "13 נשות מרקורי: קישור נשכח לעתיד". במאי 2007, הנשים מקבוצת ה-13 של מרקורי קיבלו תואר דוקטור לשם כבוד למדעים מאוניברסיטת ויסקונסין-אושקוש. במשך 34 שנות קריירה תעופה, דיטריך צברה יותר מ-12,000 שעות במושב הטייס. היא ואחותה לא נישאו מעולם.
דיטריך מתה ב-5 ביוני 2008 בסן פרנסיסקו מסיבות טבעיות בגיל 81.
הערות שוליים

↑  You Bet Your Life #56-19 Groucho versus a talent agent (Secret word 'Head', Jan 31, 1957), נבדק ב-2024-05-08
↑  "Encyclopedia Astronautica Index: 1". אורכב מ-המקור ב-30 במרץ 2002. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Bay Area pilot Janet Christine Dietrich dies". 17 ביוני 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
דוד הגואל

| --- | --- |

דוד הגואל כפי שצולם בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20
 לידה:  30 בינואר 1929 טריפולי, לוב 
 פטירה:  2 באוגוסט 2019 (בגיל 90) 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   ההגנה  צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1936–1948 (הגנה)   1948 – 1978 (צה"ל)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 906  מפקד חטיבת ירושלים  מפקד אזור יהודה ושומרון
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות    מבצע קדש    מלחמת ששת הימים    מלחמת ההתשה    מלחמת יום הכיפורים
 
דוד (ג'וקי) הגואל (גווילי) (30 בינואר 1929 – 2 באוגוסט 2019) היה תת-אלוף בצה"ל, שכיהן כמפקד אזור יהודה ושומרון. כמו כן כיהן כמנכ"ל משרד האנרגיה והתשתית וכיושב ראש חברת החשמל לישראל.