stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חנן אייזנשטדט
פרסומים

ב-1944 הוציא בבן שמן חוברת תווים ראשונה "מוזיקה קאמרית לנעורים" שכללה עיבודים לשתיים ושלוש חליליות למוזיקה מתקופות הרנסאנס, הבארוק והתקופה הקלאסית.
תוכן החוברת:
שריקת העגלון / ויליאם בירד -- בורי / ז'אק דה לוק -- בורי / לוגי -- נעימה / סמואל הוברד -- ריגודון / סמואל הוברד -- שיר לכת / סמואל הוברד -- מנואט / י.פ. קריגר -- בורי / יוהאן קריגר -- מנואט / מישל קורט -- מנואט / ג.פ. טלמן -- רקוד / ג.פ. טלמן -- נעימה לקרן / לאופולד מוצרט -- פולונז / לאופולד מוצרט -- רקוד כפרי / לאופולד מוצרט -- מנואט / י.ס. בך -- פולונז / וו.א. מוצרט -- גבוט / פ.ה. ארלבך
ב-1946 הוציא חוברת שנייה "מוזיקה קאמרית לנעורים : 14 פרקי נגינה ארצישראליים לחליליות וכלי מיתר".
תוכן החוברת:
סויטה / מ. סטרומינסקי -- שיר ערש / א.ו. שטרנברג -- נעימה / א. ו. שטרנברג -- משחק / מ. מהלר-קלקשטין -- שיר / ה. יעקבי -- הורה / ה. יעקבי -- סויטה / ח. איזנשטט -- סלינו על כתפינו / י. גורוכוב --עלי באר / ש. לוי -- צלילי בקר / נ. נסימוב -- צלילי ערב / נ. נסימוב -- סויטה / ח. לדנדורף -- קנון / ח. לדנדורף -- עננים אפורים / א. טוך.
חלק מהמלחינים בחוברת נקראו עדיין בשמותיהם המקוריים. מארק סטרומינסקי שעברת ל מרדכי סתר, מנחם מהלר-קלקשטיין שעברת למנחם אבידום, הורסט לדנדורף שעברת לחנן אבדורי.
פרסומים > מאמרים אודות חנן אייזנשטדט

בן שמן : להיות ולחזור / כתב וצייר משה בן שאול, מעריב, 1985
משפחת רמב"ן

בית המיוחס לרמב"ן בגירונה
משפחת רמב"ן היא משפחתו של הפוסק, הוגה הדעות והפרשן רבי משה בן נחמן, מקור המשפחה הוא בגירונה שבקטלוניה.
אבותיו

הרשב"ץ ייחס את משפחת הרמב"ן לרבי יצחק אלברצלוני. הוא הסתמך על ניתוח של דברי רמב"ן שאינו מוכרח.
רמב"ן תיאר באיגרת את אחד מאבותיו כמי שכלכל והציל ממוות את בני העיר. על אביו כמעט ואין ידיעות, למעט אזכור אחד שבו הרמב"ן מוזכר בתואר "רבי משה י"א בן כבוד השוע הנכבד ן' ר' נחמן". מהעובדה שהוא לא הביא שמועות למדניות מאבותיו נראה שלא היו מהאליטה הרבנית של העיר אלא מהמשפחות הוותיקות שבעיר. היו לו שני אחים: אברהם ויוסף.
כתב יד מהמאה ה-15 מזהה את רבי עזרא בן שלמה כחמיו, גרשום שלום הראה שכותב הכתב יד התבלבל עם רבי עזריאל.
בניו > מעדויות מוקדמות

רמב"ן שלח את איגרת המפורסמת, "איגרת הרמב"ן" לבנו נחמן. על בסיס דבריו בדרשה לראש השנה, קיימת הערכה כי היו לו גם בנות אלא ששמן לא נודע.
אחד מבניו חיבר פירוש למסכת ביצה. בן נוסף היה מקורב למלכות והשתקע בקסטיליה ואף אליו הוא שלח איגרת.
במספר תעודות היסטוריות מוזכר בן נוסף בשם יוסף.
בניו > מעדויות מאוחרות

הרא"ש בתחילת פרק שלישי בברכות כותב שלרמב"ן מתו בנים בראש השנה, בגרסה מוקדמת יותר - תלמידי רבנו יונה הגרסה היא שלרמב"ן מת קרוב משפחה ולאו דווקא בן.
אחת מאגרותיו של רמב"ן לבנו נדפסה תחת השם "אגרת לבנו יהודה" אך אין לכותרת תימוכין בכתבי יד. אגדה נוספת מספרת על מצבה שבה מתואר רבי משה בן נחמן כמי שקבר את בנו יהודה בן העשרים ושבע, אך מדובר בטעות וזה רבי משה בן נחמיש.
לפי האגדה, אחת מבנותיו נישאה לרבי גרשום בן שלמה מחבר הספר "שער השמים", אך רבים ערערו על כך.
רבי גדליה אבן יחיא בספרו שלשלת הקבלה כותב שלרמב"ן היה בן בשם ניסים והוא המחבר של דרשות הר"ן, כיום ברור שאביו של מחבר דרשות הר"ן שמו ראובן.
הרשב"ש סיפר על בן בשם שלמה, שנשא את בת דודתו השנייה – בתו של רבי יונה גירונדי.
רבי צבי הירש קאיידנובר הביא בספרו "קב הישר" אגדה שעל פיה רמב"ן טען בפני האפיפיור שלאדם ירא שמים לא יצא בן כופר; ברבות הימים אחד מבניו המיר את דתו, והאפיפיור העמיד אותו על טעותו. רמב"ן היה עצוב מכך, ואשתו ניחמה אותו באמירה שאין זה בנו מפני שהיא נאנסה; הוא שמח וסיפר על כך לאפיפיור. בן ציון פישלר הוכיח שלאגדה זו אין כל בסיס עובדתי. ככל הנראה שורש האגדה הוא דבריו בפירושו לתורה: ”ואמר פרה ראש. לרמוז כי משרש מתוק לא יצא מר, וכל אשר לבבו שלם עם השם הנכבד ולא הרהר כלל בע"ז לא יוליד מודה בה. ואל תקשה עלי בזה מן הכתוב והוליד בן פריץ, כי אמת הדבר, וסוד גדול לא אוכל לפרש בו”. אברהם גרוסמן שיער שמקורה של האגדה באגדה מקבילה קדומה יותר, על בנו של רבנו גרשום מאור הגולה שהתנצר, ונתגלה שאמו נאנסה.
נכדיו

הרשב"ש סיפר על נכד בשם יונה (בן שלמה) שנולד לאחר פטירת רבינו יונה ובהוראת הרמב"ן נקרא יונה - בניגוד למנהג לקרוא לבן על שם אבי האבא – הרמב"ן.
בעבר נטען שרבי דוד בן יהודה החסיד, מגדולי מפיצי הקבלה ומחברם של מספר ספרים, הוא נכדו. מסורת זו מסתמכת על דברי רבי דוד בהקדמה למאמר על האלפא ביתא, אך ספר זו אינו פרי עטו של רבי דוד, אלא מאוחר ב-200 שנה - כך שהייחוס שגוי.
שאול חנא קוק כתב שנכדו היה בעכו בזמן כיבושה. מקור דבריו הוא רבי יצחק דמן עכו שסיפר "שנשבו כולם בזמן בן בנו של הרמב"ן". ייתכן שאזכור נכדו הוא נקודת זמן ותו לא, שמחה עמנואל טען שמדובר בפליטת קולמוס.
רבי משה הגולה מקיוב כתב בראש ספרו "שושן סודות": "עשר קבין ירד שכל - על כל חוקר מבין חידות/ רבינו משה בר נחמן - נטל מהם תשע ידות/ כי הוא שלישי מתשבי - קיבל סתרי עשר מידות/ משה נכדו ארה מריו - עם בשמי סודות נכבדות". החיד"א שיער שכוונת המחבר לטעון שהוא נכד הרמב"ן. מכיוון שהמחבר משתמש בלשון זו גם כלפי האבן עזרא, הסיק אברהם אפשטיין שזו היא לשון מליצית שמשמשת את המחבר לציין כי הוא נכדו של אדם בשם משה, ותוספת הו' היא כלשון הפסוק "נאם בלעם בנו בעור".
מצאצאיו הידועים: הרשב"ץ, הרשב"ש ורבי יעקב ששפורטש. בעבר נטען שרלב"ג הוא נכדו.
דמויות נוספות במשפחה

בן דודו הוא רבינו יונה, בן אברהם אחי אמו, שחיבר חידושים על התלמוד הבבלי וספרות מוסר, ועמד בקשר מכתבים עם בן דודו. בן דוד נוסף הוא רבי יונה בן יוסף אחי אמו, המוזכר בתשובות הרשב"א.
אחיינו הוא רבי משה דאשקולה גירונדי, בנו של שלמה אחי אשתו. באיגרת מירושלים הוא דרש בשלומו, וסיפר שקרא שיר שלו בחורבות הר הבית.
לקריאה נוספת

רח"ד שעוועל, רבינו משה בן נחמן, מוסד הרב קוק, ירושלים תשכ"ז, פרק ג.
עודד ישראלי, ר' משה בן נחמן, ביוגרפיה אינטלקטואלית, הוצאת מאגנס 2020, עמ' 24–30.
קרב אל-עגילה

קרב אל-עגילה היה קרב קצר במהלך המערכה במדבר המערבי במלחמת העולם השנייה. הקרב התרחש בדצמבר 1942 בין כוחות בעלות הברית של הארמייה השמינית (גנרל ברנרד מונטגומרי) לבין כוחות הציר של ארמיית הפאנצר הגרמנית-איטלקית (גנרל-פלדמרשל ארווין רומל), במהלך הנסיגה הארוכה של כוחות הציר מאל-עלמיין לתוניס. הארמייה השמינית תכננה לאגף וללכוד את כוחות הציר בעת נסיגתם לתוניס.
תוכנית הארמייה השמינית סוכלה כאשר מתקפה חזיתית של דיוויזיית השריון הבריטית נהדפה על ידי פעולת משמר עורפי איטלקי והיחידות הניו זילנדיות החולפות התפזרו במדבר. הקרב הסתיים עם נסיגת ארמיית הפאנצר הגרמנית-איטלקית לטריפוליטניה לכיוון תוניסיה, שם החלה המערכה בתוניסיה עם מבצע לפיד פלישת בעלות הברית לצפון אפריקה הצרפתית (8–16 בנובמבר 1942).
רקע > נסיגה גרמנית-איטלקית: מצרים

ב-4 בנובמבר 1942 החליט רומל לסיים את קרב אל עלמיין השני ולסגת מערבה לכיוון לוב. בכך הוא התריס נגד פקודות "להילחם עד האיש האחרון" של אדולף היטלר, כדי להציל את שארית כוחו. קורפוס אפריקה הגיע לכפר פוקה למחרת. כוחות איטלקיים הגיעו מוקדם יותר, לאחר שנסוגו מאל עלמיין בין 3–4 בנובמבר והקימו קו הגנה. האיטלקים חידשו את נסיגתם באותו יום, לאחר התקפה של בעלות הברית והגרמנים הלכו בעקבותיהם. מונטגומרי השאיר מאחור כמה מהיחידות שלו לאחר מאמציהם באל עלמיין, והוביל עם חטיבת השריון הקלה הרביעית. גשם אחר הצהריים של 6 בנובמבר הפריע למרדף של הארמייה השמינית כאשר כוחות הציר המשיכו בנסיגתם.
קו הגנה חדש הוקם במרסא מטרוח למחרת, כ-110 מייל (180 ק"מ) מערבית לאל-עלמיין. רומל קיבל אזהרה מהיטלר על נחיתה צפויה של בעלות הברית בין טוברוק לבנגאזי, אך ב-8 בנובמבר הוא גילה שזה שגוי. היו נחיתות אנגלו-אמריקאיות במרוקו ובאלג'יריה (מבצע לפיד). כוח המשימה המזרחי – שכוון לאלג'יר – נחת עם 20,000 חיילים והחל לנוע מזרחה לכיוון רומל. מול הסיכוי של כוח גדול של בעלות הברית בעורפו, הוא החליט לסגת בדרך אחת לאל-עגילה. כוחות הציר נסוגו מסידי בראני ב-9 בנובמבר וממעבר חלפיה (בגבול לוב-מצרים) העמדה האחרונה במצרים, ב-11 בנובמבר. קירנאיקה ננטשה ללא התנגדות רצינית.
רקע > נסיגה גרמנית-איטלקית: קירנאיקה

רומל רצה לחסוך 10,000 טונות של ציוד בטוברוק, אך הוא נפל בידי הארמייה השמינית ב-13 בנובמבר. ניסיון של מונטגומרי ללכוד את חיל המצב של טוברוק על ידי כיתור לעבר אקרומה, ממערב לטוברוק, נכשל וחיל המצב נסוג לאורך ויה באלביה לכיוון בנגאזי עם מעט הפסדים. דרנה ושדה התעופה במרטובה נתפסו ב-15 בנובמבר וה-RAF כבש במהירות את שדה התעופה כדי לספק חיפוי אווירי למבצע Stoneage, שיירת מלטה, ב-18 בנובמבר. כוחות הציר נסוגו 400 מייל (640 ק"מ) בעוד עשרה ימים. למרות חשיבותה של בנגאזי למערכת האספקה של הציר, רומל נטש את הנמל כדי להימנע מחזרה על הלכידה ההרסנית ממנה סבלו האיטלקים בקרב בדה פום בפברואר 1941. רומל הורה להרוס את מתקני הנמל והאספקה בבנגאזי, וכתב לאחר מכן את זה
... בבנגאזי, הרסנו את מתקני הנמל והרציפים והכאוס הכריע את האזרחים בעיירה האומללה הזו.
בנגאזי נכבשה על ידי הארמייה השמינית ב-20 בנובמבר ושלושה ימים לאחר מכן, נסוגו כוחות הציר מאג'דאביא למרסה ברגה. במהלך נסיגתם למרסה ברגה, כוחות הציר התמודדו עם קשיים רבים, כולל עליונות אווירית של בעלות הברית. חיל האוויר המדברי (DAF) תקף את טורי הציר שהיו צפופים על כביש החוף וחסר להם דלק. כדי לעכב את התקדמות הארמייה השמינית, חבלני הציר הניחו מוקשים באזור מרסה ברגה; קסדות פלדה נקברו כדי ליצור קריאות שווא על גלאי המוקשים ששימשו את הארמייה השמינית.
במשך חלק ניכר מהמרדף לאל-עגילה, מפקדי הארמייה השמינית לא היו בטוחים בכוונותיו של רומל. הם נתפסו בקרבות קודמים על ידי יריב שמשך אותם פנימה ואז פתח בהתקפת נגד. מונטגומרי התכוון לבנות את המורל של הארמייה השמינית על ידי ביטול ההרגל של תבוסה ונסיגה. דיוויזיית השריון הראשונה והדיוויזיה הניו זילנדית השנייה נערכו בברדיה, נחו וסיפקו הגנה. למרות חששותיו של רומל מלהילכד על ידי התקדמות מהירה של בעלות הברית על פני בליטת קירנאיקה, מונטגומרי היה מודע לכך שגם כוח מורחב ומבודד עלול להיות פגיע, כמו בתחילת 1941 ותחילת 1942. כאשר נשלח כוח סיור של מכוניות משוריינות ברחבי הארץ, הוא התעכב על ידי קרקע ספוגת מים. מודיעין אותות גילה לארמייה השמינית כי ארמיית הפאנצר הייתה כמעט נייחת מחוסר דלק, מה שגרם למונטגומרי להורות לכוח חזק יותר לנוע ולחצות את המדינה. לאחר ששמע על נוכחות כוח הסיור, הקדים רומל את נסיגתו מבנגאזי והצליח להסיג את הרכבים המשוריינים, ללא הפרעה מהכוח החזק שעדיין לא הגיע.
פתיחה > ארמיית הפאנצר הגרמנית-איטלקית

במהלך שמונה עשר הימים שבין פינוי אג'דאביא ב-23 בנובמבר לתחילת קרב אל-עגילה ב-11 בדצמבר תיאר רומל חילוקי דעות עם הממונים עליו הפוליטיים והצבאיים והוא עסק בוויכוחים מרים עקרים עם היטלר, הרמן גרינג, ראש הלופטוואפה, גנרל אלברט קסלרינג מפקד ה-OB Süd, אוגו קוואלרו, הרמטכ"ל האיטלקי בפיקוד העליון ומושל לוב, אטורה באסטיקו. רומל רצה לסגת לתוניס בהקדם האפשרי והאחרים רצו שהוא ייעצר בעמדת אל עגילה-מרסה ברגה. מוסוליני הורה לרומל לעמוד על קו עגילה כדי להגן על טריפוליטניה וזה נתמך על ידי היטלר, שהורה להחזיק את אל-עגילה "בכל הנסיבות". למרות שעמדת עגילה הייתה חזקה באופן טבעי, בהיותה מוקפת בביצות מלח, חול רך או אדמה מבוקעת ו"שרשרת של שדות מוקשים", המגבילה את יכולת התמרון של כלי רכב.
רומל קבע שהוא יוכל להחזיק בעמדה רק אם יקבל תחליפי ארטילריה וטנקים, אם הלופטוואפה יחוזק ואספקת הדלק והתחמושת שלו תתחדש. בשלב זה, כל האנשים והציוד הזמינים הופנו לתוניס, בעקבות נחיתות בעלות הברית של מבצע לפיד, כדי למנוע את נפילת תוניסיה להתקדמות בעלות הברית מאלג'יריה. עד ביקורו של רומל בברלין בתחילת דצמבר, מוסוליני והיטלר הסכימו עם מציאות המצב והסכימו להיערכות לנסיגה לבואראט, כ-250 מייל (400 ק"מ) מערבה ועד 3 בדצמבר החלו כוחות הרגלים האיטלקים הלא ממוכנים בנסיגה. עמדת האספקה של רומל לא השתפרה, תוניסיה שמרה על עדיפות אספקה ומבין האוניות שנשלחו לטריפולי לספק לארמיית הפאנצר בנובמבר, הוטבעו שלושה רבעים. לרומל היו חסרים אנשים וציוד ומעט מאוד דלק ותחמושת. הוא התכוון להחזיק מעמד כמה שיותר זמן אבל לסגת מול לחץ חזק.
פתיחה > הארמייה השמינית

הארמייה השמינית נאלצה לתספק את כוחותיה ממצרים לאג'דאביא. ניתן היה להעביר אספקה 440 מייל (710 ק"מ) מאלכסנדריה לטוברוק ברכבת, למרות שכביש באורך 390 מייל (630 ק"מ) מטוברוק לאג'דאביא היה מעט קצר יותר, אך האספקה הייתה צריכה לעבור בכביש ויה באלביה או דרך הים לבנגאזי ואז בדרך לאג'דאביא. ב-26 בנובמבר, הקורפוס ה-10 (לוטננט-גנרל בריאן הורוקס) נשמר בעתודה והקורפוס ה-30 (לוטננט-גנרל אוליבר ליס) תפס את קו החזית של הארמייה השמינית עם דיוויזיית השריון ה-7 (מייג'ור-גנרל ג'ון הארדינג), הדיוויזיה ה-51 (היילנד) (מייג'ור-גנרל דאגלס וימברלי) והדיוויזיה הניו זילנדית ה-2 (מייג'ור-גנרל סר ברנרד פרייברג). בסוף נובמבר, מונטגומרי תכנן שהדיוויזיה הניו זילנדית ה-2 של ניו זילנד עם חטיבת השריון הקלה הרביעית בפיקודו, תתחיל בתנועת איגוף רחבה ב-13 בדצמבר. התמרון היה אמור להיות מוסווה על ידי הפצצות ופשיטות חיל רגלים על העמדות הקדמיות של ארמיית הפאנצר, החל בליל 11–12 בדצמבר כדי להסיט את תשומת הלב. מתקפה חזיתית של הדיוויזיה ה-51 (היילנד) על החוף ודיוויזיית השריון ה-7 בפנים הארץ משמאלם תתחיל בליל 16–17 בדצמבר ברגע שהניו זילנדים יהיו בעמדה מאחורי עמדות הציר. דקוטות של פיקוד נושא הכוחות ה-316 האמריקאי הטיסו 130,000 גלון של דלק תעופה מאל אדם לאספקת חיל האוויר המדברי. פעולות אוויריות דחקו את מטוסי הציר מהבסיסים הקדמיים שלהם ומפציצים פגעו בנמל טריפולי, בנמלים אחרים ובכרתים. על אף שהופלו כ-20 מטוסי הציר, למעלה מ-500 נמצאו נטושים על הקרקע במהלך ההתקדמות לאל-עגילה. סיור אווירי מעל אל-עגילה והלאה לטריפולי נערך באופן קבוע.
הקרב

כאשר החלו התקפות ראשוניות ב-11 בדצמבר, רומל ראה שזו ההתחלה של התקפת הארמייה השמינית והחל לסגת. באמצע הבוקר ב-12 בדצמבר, סיורים זיהו כי כוחות הציר מתחילים לדלל את עמדותיהם. מונטגומרי הורה לדיוויזיה הניו זילנדית ה-2 לנוע מיד והקדים את ההתקפה העיקרית ללילה של 14–15 בדצמבר. בערב 12 בדצמבר, נסיגת הציר יצאה לדרך, למעט מאחור.
ב-13 בדצמבר גילו מטוסי סיור של הציר כ-300 כלי רכב מצפון לנווה מדבר של מרדה 75 מייל (121 ק"מ) דרומית לאל-עגילה (הטור הניו זילנדי), שנועדו לעקוף את כוחות הציר. רומל רצה לשגר את השריון שנותר שלו לעבר כוח האגף הזה, אך נמנע מחוסר דלק והורה על המשך הנסיגה. התקפה של דיוויזיית השריון ה-7 נהדפה על ידי הקבוצה הטקטית האיטלקית "אריאטה". ביומנו כתב רומל:
בשעת בוקר מאוחרת, כוח אויב עדיף פתח במתקפה על קבוצת טקטית אריאטה, ששכנה דרומית-מערבית לאל-עגילה, כשהאגף הימני שלו מונח על הסבצ'ה צ'בירה והשמאלי שלו מקושר עם הדיוויזיה הקלה ה-90. קרבות מרים התפתחו נגד 80 טנקים בריטיים ונמשכו כמעט עשר שעות. האיטלקים הציגו קרב מפואר, שעליו הגיע להם הקרדיט הגדול ביותר. לבסוף, בערב, הבריטים נהדפו לאחור על ידי התקפת נגד של גדוד השריון של דיוויזיית השריון סנטאורו והותירו 22 טנקים ו-2 משוריינים שרופים או ניזוקו בשדה הקרב. הכוונה הבריטית לנתק את הדיוויזיה הקלה ה-90 סוכלה.
שינוי התוכנית של הארמייה השמינית הגיע מאוחר מדי וכאשר הדיוויזיה הניו זילנדית השלימה את "הוו השמאלי" שלה ב-15 בדצמבר, הם התפזרו לאחר מסע קשה על פני שטח קשה שהותיר אותם עם 17 טנקים ניתנים לשימוש בלבד. הם מצאו את דיוויזיית הפאנצר ה-15 על המתלול השומרת על כביש החוף והבריגדה הניו זילנדית ה-6, יותר מערבה, קיבלה פקודה ליצור חסם על כביש החוף, בעוד שהחטיבה החמישית הגנה על רכבי האספקה והתובלה של הדיוויזיה. במהלך הלילה של 15–16 בדצמבר, רוב הגורמים הנותרים של ארמיית הפאנצר הצליחו לסגת לכיוון נופיליה, נעים בטורים מהירים קטנים דרך הפערים ביחידות ניו זילנד המפוזרות, בחסות החשיכה. ב-18 בדצמבר התקיים קרב קצר בנופליה (100 מייל (160 ק"מ) מערבית לאל-עגילה). הארמייה השמינית לא הצליחה לאגף את כוח הציר, שהמשיך לסגת מערבה.
לאחר מכן > ניתוח

בשל מחסור בדלק, תחמושת וציוד, החליט רומל לסגת במקום לעמוד בנחישות באל-עגילה והחל להסיג כוחות ימים לפני הקרב. מונטגומרי התכוון ללכוד את כוחות הציר על ידי הצמדתם במתקפה חזיתית ליד החוף, בעוד שהדיוויזיה הניו זילנדית חגה סביב האגף הפנימי של רומל כדי לחתוך את ויה באלביה ממערב לאל-עגילה. הדיוויזיה הניו זילנדית התפזרה במהלך ניסיון הכיתור שלהם וכאשר הארמייה השמינית החלה במתקפה החזיתית שלה, החל רומל בנסיגתו הסופית. היחידות האחרונות של כוחות הציר נמלטו דרך הפערים בין היחידות הניו זילנדיות הפזורות, והכיתור המתוכנן נכשל.
ההיסטוריון הרשמי של ניו זילנד, ו. ג. סטיבנס, כתב:
...התקוות הגדולות לנתק אפילו חלק מהאויב הנסוג עלו בתוהו, חלקית משום שהתאפשרה מהירות גבוהה יותר לאורך הכביש מאשר מעבר למדבר, חלקית משום שהאויב היה מחופר היטב ואימץ את אמצעי ההגנה השמרניים של האגף והעורף. שומרים, ובחלקו בגלל קשיי הפריסה בלילה במדינה לא ידועה בתום מהלך ארוך ומעייף...
מאוחר יותר העיר רומל כי הניסיון היה צריך לומר למונטגומרי שיש סיכוי טוב לכך:
...אנחנו לא צריכים לקבל קרב. לכן הוא לא היה צריך להתחיל להפציץ את הנקודות החזקות שלנו ולתקוף את הקו שלנו עד שהכוח האגף שלו השלים את המהלך שלו והיה בעמדה להתקדם על כביש החוף בתיאום מתוזמן עם ההתקפה החזיתית.
לאחר מכן > נפגעים

בשנת 1962, ו. ג. סטיבנס, מחבר הספר 'ההיסטוריה הרשמית של ניו זילנד במלחמת העולם השנייה 1939–1945' כרך "ברדיה לאנפידוויל" (1962), כתב כי מספר הנפגעים של הדיוויזיה הניו זילנדית השנייה כללו 11 הרוגים, 29 פצועים ו-8 שבויים. בשנת 1966, ISO Playfair, ההיסטוריון הרשמי הבריטי, נתן הערכה של 450 שבויי הציר, 25 תותחים ו-18 טנקים שהושמדו בין 13 ל-17 בדצמבר.
לאחר מכן > פעולות לאחר מכן

רומל תכנן להגן על פער גאבס בתוניסיה, מזרחית לקו המארת הצרפתי מלפני המלחמה, על ידי החזקת נמל בואראט, בעוד ארמיית הפאנצר החמישית של גנרל-אוברסט הנס-יירגן פון ארנים, שכבר בתוניסיה, התעמתה עם הארמייה הראשונה של בעלות הברית. החזית נמתחה לאורך 400 מייל (640 ק"מ) מטוברוק ועם קשיי אספקה כאלה לא הצליחה הארמייה השמינית להשתמש בכל יחידותיה. בואראט לא זכתה להגנה חזקה ולמרות המודיעין של מצב כוחות הציר, מונטגומרי עצר עד ל-16 בינואר 1943, אז היה לארמייה השמינית יתרון של 4 ל-1 בחי"ר ויתרון של 7.5 ל-1 בטנקים. ההפצצות החלו ב-12 בינואר והקורפוס ה-30 תקף ב-15 בינואר, ועשה את דרכו לאורך כביש החוף, דרך שדות מוקשים, הריסות ומלכודות. הדיוויזיות הניו זילנדית ה-2 והשריון ה-7 הסתובבו פנימה דרך טרחונה, ואספקה סופקה על ידי ה-RASC וחיל השירות של צבא ניו זילנד, והמבצע היה תלוי בתפיסה מהירה של הנמל. רומל נסוג ב-15 בינואר ועד 19 בינואר נסוג מטריפולי, לאחר שהרס את הנמל. חיילי הציר ביצעו אז פעולות עיכוב לתוך תוניסיה. דיוויזיית השריון ה-7 נכנסה לטריפולי בליל 22–23 בינואר ארמיית הפאנצר הגיעה לקו מארת', עוד 200 מייל (320 ק"מ) מערבה, ב-23 בינואר.
אזור הנסיגה של רומל מאל עלמיין לאל-עגילה, 4–23 בנובמבר 1942
טנק קל סטיוארט מתודלק ממכלית תדלוק של RAF מחוץ לסידי בראני, 15 בנובמבר 1942
עזרא ובניו

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  מסעדת מנגל מזרח-תיכונית
 תקופת הפעילות:  1978–הווה (כ־47 שנים)
 מיקום המטה:  חשמונאים 2, אזור
 קואורדינטות:  32°01′32″N 34°48′05″E﻿ / ﻿32.025602147215°N 34.801473922826°E﻿ / 32.025602147215; 34.801473922826 
 בעלות:  עזרא חנה
  
 he
 
עזרא ובניו (שם מלא: שיפודי עזרא ובניו) היא מסעדת מנגל מזרח-תיכונית, מהוותיקות בישראל, הממוקמת באזור. המסעדה מוכרת בעיקר כמקום זול לקניית שיפודים. סניף הדגל ממוקם באזור, אך קיימים גם 2 סניפים בראשון לציון, סניף כשרות רבנות בבת ים וסניף בבני ברק בכשרות מחפוד.
היסטוריה

עזרא ובניו הוקמה בשנת 1978 על בסיס בית ערבי עתיק ורב חדרים. המסעדה מציעה סוגים שונים של בשר על האש, אך גם סלטים וצ'יפס.
ב-2014, שמואל חנה, הבן של מנהל המסעדה עזרא חנה, הקים סניף נוסף של עזרא ובניו בבת ים.
ב-2019, רשת השיפודיות עזרא ובניו השיקה סניף בראשון לציון.
כיום, 11 ילדיו ו-65 נכדיו של עזרא חנה, עובדים בכלל הסניפים.
היסטוריה > תקריות

במרץ 2019, חוקרי משטרה ופקחי תברואה פשטו על המסעדה והשמידו 130 קילוגרם בשר, בטענה כי אינו ראוי למאכל אדם. עם זאת, עזרא חנה, מנהל המסעדה, טען כי האירועים הללו לא הצליחו לפגוע בשמה הטוב של המסעדה.
ב-2022, גבר בשנות ה-30 לחייו נדקר בתחומי המסעדה. צוות מד"א פינה אותו לבית החולים במצב קריטי, אך שם נקבע מותו. מספר ימים לאחר מכן, הוגשה הצהרת תובע נגד שני החשודים ברצח בגין "חשד לרצח, קשירת קשר, שיבוש הליכי חקירה והחזקת סכין".
הערות שוליים

1 2  דוד רוזנטל‏, שיפודי עזרא ובניו: אי אפשר לנצח את המחיר הזה. כל השאר זה כבר סיפור אחר לגמרי, באתר וואלה, 15 במאי 2024
↑  שיפודי עזרא ובניו, באתר easy
↑  עזרא ובניו אזור, באתר d.co.il
↑  עזרא ובניו, באתר פייסבוק
↑  עזרא ובניו - שיפודים/על האש באזור, בשרים, - 2eat.co.il, באתר 2eat
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'איתן לשם,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'רבים נשבעים בשם המקום הזה. האם כולם מסנוורים מהמחירים המצחיקים שלו?, באתר הארץ, 5 במרץ 2024
1 2 3  מיה מנע,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'עזרא ממסעדת "שיפודי עזרא ובניו": "לא אתן להרוס לנו את מפעל החיים - אמות יחד איתו", באתר השקמה חולון, ‏2019-03-31
↑  Tal, גם שיפודי "עזרא ובניו" מנסים להתאושש אחרי משבר הקורונה, באתר השקמה בת ים, ‏2020-06-12
↑  מיה מנע, סניף שני ל"עזרא ובניו" בראשון לציון: 200 מ"ר של שיפודים, באתר השקמה ראשון לציון, ‏2019-08-20
↑  אלמז מנגיסטו, בשר מזוהם? פשיטת המשטרה ב"עזרא ובניו" לא מפריעה ללקוחות, באתר חדשות 13, 1 באפריל 2019
↑  אור רביד ברהנו טגניה,'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'‏גבר נדקר בתוך מסעדה מוכרת באזור, מותו נקבע בביה"ח, באתר ‏מאקו‏, 5 בפברואר 2022
↑  אור רביד,'"`UNIQ--nowiki-0000000F-QINU`"'‏פוענח הרצח במסעדת "עזרא ובניו": "נדקר במספר מקומות בגופו", שני תושבי רחובות יואשמו, באתר ‏מאקו‏, 22 בפברואר 2022
יעקב שויקה

ערך זה עוסק בחוקר ישראלי במדעי המחשב. אם התכוונתם לזמר, ראו .
| --- | --- |
שויקה, 2007
שויקה, 2007
 לידה:  יוני 1936 קהיר, מצרים מצרים
 פטירה:  12 ביוני 2020 (בגיל 84) ישראל ישראל
 ענף מדעי:  בלשנות, מדעי המחשב
 מקום מגורים:  מצרים, ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  פרויקט פרידברג לחקר הגניזה  אוניברסיטת בר-אילן 
 תרומות עיקריות
 עיבוד ממוחשב של שפות טבעיות, ובמיוחד של עברית, ובניתוח ממוחשב של טקסט, כמו כן במילונאות רגילה וממוחשבת, במורפולוגיה ותחביר ממוכנים
 
יעקב שויקה (שוויכה) (יוני 1936 – 12 ביוני 2020) היה פרופסור במחלקה למדעי המחשב באוניברסיטת בר-אילן, שבה כיהן כראש המכון לאחזור מידע ולבלשנות חישובית. עד שנת 2017 עמד בראש גנזים – יחידת המחשוב של פרויקט פרידברג לחקר הגניזה.
תחום התמחותו היה במערכות לאחזור מידע טקסטואלי, במאגרים טקסטואליים גדולים, בעיבוד ממוחשב של שפות טבעיות, ובייחוד של עברית, ובניתוח ממוחשב של טקסט, וכן במילונאות רגילה וממוחשבת, במורפולוגיה ותחביר ממוכנים ובמו"לות אלקטרונית.
בשנת ה'תשע"ט זכה בפרס כץ, על תרומתו לחקר ההלכה וליישומה בחיים המודרניים.
ביוגרפיה

שויקה נולד בקהיר שבמצרים למשפחת שוויכה יוצאת ארם צובא, היא חַלֶבּ שבצפון סוריה. אביו היה הרב אהרון שויקה (שוויכה). הוא למד בתיכון צרפתי במצרים ועלה לישראל עם אמו ואחיותיו, דרך איטליה, בינואר 1957, בעת שאביו היה בארצות הברית. בשנת 1962 קיבל תואר שני במתמטיקה מהאוניברסיטה העברית ובשנים 1962–1965 שירת בצה"ל ביחידה 515, והשתחרר בדרגת סרן. המשיך בלימודיו בפקולטה למתמטיקה של האוניברסיטה העברית, ובשנת 1971 קיבל תואר דוקטור. עבודת הדוקטור שלו, בהנחייתו של פרופ' מיכאל רבין, נשאה את השם "אוטומאטים סופיים על סטרוקטורות אינסופיות". במקביל הצטרף לצוות של אוניברסיטת בר-אילן, בה עסק בתורת האוטומטים, והכין תוכנה בלשנית לשפה העברית.
שויקה היה מעורב בפרויקטים הבאים:
בשנים 1962–1965 פיתח שויקה את המנתח המורפולוגי הממוחשב הראשון לשפה העברית.
בשנת 1966 הצטרף לפרויקט השו"ת באוניברסיטת בר-אילן – מהפרויקטים הראשונים והמקיפים ביותר בעולם לאחזור מידע בטקסט מלא, ובשנים 1974–1986 עמד בראשו.
בשנים 1983–1985 היה יועץ ראשי למחשוב למערכת האנציקלופדיה העברית, והיה אחראי על ההפקה הממוחשבת של כרך המפתח.
בשנים 1988–1996 היה החוקר הראשי של פרויקט "רב-מילים" לבלשנות חישובית עברית ומילונאות אלקטרונית של המרכז לטכנולוגיה חינוכית ואחראי לפיתוח סדרת מערכות ממוחשבות לטיפול ממוחשב מתקדם בעברית בהן מילון ממוחשב, נקדן טקסט, בונוס (משחק מחשב), מערכת לניתוח מורפולוגי ועוד. היה ראש המערכת של סדרת מילונים חדשים לעברית המודרנית: "רב מילים" – המילון השלם לעברית החדשה.
מאפריל 2005 עמד בראש המחשוב של פרויקט פרידברג לגניזת קהיר. מטרת הפרויקט היא ליצור מאגר מידע שיכלול את כל דפי הגניזה ואת כל המחקרים והפענוחים שפורסמו בנושא במהלך השנים ולאפשר גישה אליהם דרך האינטרנט. לפי שעה צולמו תמונות ברזולוציה גבוהה של כל דפי הגניזה, וכיום כבר ניתן לצפות בהם דרך האינטרנט. ביוני 2016 פרש מפעילותו בפרויקט.
הנהגת הפרויקט "הכי גרסינן" לשינויי נוסחאות של התלמוד הבבלי
על עבודותיו זכה במספר פרסים, בהם פרסי איל"א ופרס ראש הממשלה לתוכנת מחשב לשנת 1997.
פרופ' שויקה היה חבר בוועדות ציבוריות רבות בתחום עיסוקו, כמו גם בוועדות ציבוריות כמו מליאת רשות השידור (בשנים 1980–1984) וחבר הנהלת המרכז למורשת ארם צובא ויו"ר ועדת המחקר שלה (1985–1997).
היה נשוי לשרה ואב לשמונה. בנו הבכור הוא חוקר התלמוד והסופר רוני שויקה. בנו השני, אבי שויקה, ערך את "מקרא פשוט" – מהדורת תנ"ך מפוסקת פיסוק מודרני ומעוצבת באופן המקל על הקריאה, המהדורה הוקדשה לזכר אביו. בנו השלישי, ינון שויקה, הוא חבר הנהלת הבנק הבינלאומי, ובעבר היה מנכ"ל בנק פועלי אגודת ישראל.
הוא היה אחיו של הפיזיקאי יצחק שוה ודודם של הסופר והרב חיים סבתו והרב שבתי סבתו.
נפטר ב-12 ביוני 2020, והובא לקבורה בהר המנוחות
הערות שוליים

↑  אלירן אהרון, צפו: טקס פרסי מרכוס כץ, באתר ערוץ 7, כ"א בתמוז ה'תשע"ט
1 2  ארנון מגן,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'מחשבים לומדים דקדוק, למרחב, 19 ביוני 1968
↑  ההלכה והמחשב, מעריב, 27 בינואר 1977
↑  6,000 מילים בעברית במילון ממוחשב לעולים, מעריב, 2 באוקטובר 1990
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"' יהודית טל,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'‏הסיפור שכל יזם חייב לקרוא: כשהמשחק שהמציא אליסף שויקה נתקע בגלגלי המציאות, בעיתון מקור ראשון, 15 באוגוסט 2022
↑  זאב גלילי, כל הגניזה (כמעט) כבר נמצאת במחשב שלך
↑  "Digitized Talmud and mobile app to be launched". The Jerusalem Post | JPost.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-01-23.
↑  בן שלו,'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'ספרו של רוני שויקה, "שיר חדש", מכנס דרשות על שירי רוק, באתר הארץ, 13 ביולי 2011
↑  אריאל פיקאר, המהדורה שמאפשרת לקרוא את התנ"ך כמו ספר פרוזה, באתר מקור ראשון
↑  גיא עזרא,'"`UNIQ--nowiki-00000010-QINU`"'‏ברוך דיין האמת: פרופ' יעקב שויקה הלך לעולמו, באתר "סרוגים", 12 ביוני 2020
↑  יעקב שויקה באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259670105171  dblp: 64/1694  GND: 1063670454  ISNI: 0000 0000 6642 7489  LCCN: n84077491  NKC: zmp20191055344  NTA: 078322464  SUDOC: 108973921  VIAF: 7429232   WorldCat (עם VIAF): 7429232