קהילת יהודי ביאליסטוק
תולדות הקהילה

ביאליסטוק היא עיר בצפון-מזרח פולין, בירת מחוז הקרוי על שמה. ידועה מן המאה ה-14. ב-1807 נמסרה לרוסיה, ובין שתי מלחמות-העולם נכללה בפולין העצמאית. יהודים התיישבו בביאליסטוק כשהייתה עדיין כפר, בעידודו של הרוזן ברניצקי בעל-אדמות המקום. אזכור ראשון של יהודים בעיר הוא מהשנים 1661-1658 ונמצא ברישום "בפנקס טיקוצין", הרישום של הקהילה היהודית בטיקוצין הסמוכה. הם היו מסופחים לקהילה היהודית בטיקטין ותרמו להתפתחות הכפר ליישוב עירוני. ישנו רישום משנת 1663 לגבי 75 יהודים בוגרים בעיר ובית הכנסת הראשון הוקם בה בשנת 1693, בית כנסת מעץ בשם "נר תמיד". סביב בית הכנסת קם הרובע היהודי הראשון.
את יהודי ביאליסטוק שמשו 3 בתי קברות במשך השנים. 2 העתיקים שבהם הוחרבו ,שטחו של אחד מהם משמש היום כפארק, בשני- יש שלט בו תמונה מימי פעילותו ואנדרטה מצמחייה בצורת מגן דוד. בית הקברות היחיד הקיים נקרא בגנובקה משתרע על שטח גדול ובו מאות מצבות ביניהם של רבנים ידועי שם אף שלא מבני ביאליסטוק ושל אנשי רוח ואינטליגנציה אחרים. קבורים בו בין השאר הדיין ובן רב העיר בעל ה"עונג יום טוב" רבי חיים נפתלי הרץ היילפרין; הרב רבי יהונתן אבעלמאן, הרב מרדכי רבינוביץ בעל מחבר ספרים שונים, כמו כן קבור בו בנו של רבי שמואל מוהוליבר.
ב-1745 הפכה ביאליסטוק לקהילה עצמאית, וב-1749 השתתפו ראשיה בבחירות לרשויות המקומיות. ב-1772 כבר ישבו בביאליסטוק 3,400 יהודים.
פליטים יהודים רבים באו לביאליסטוק בשנים 1825–1835 וב-1845, בעקבות "החוקה היהודית" של שנת 1804, שהביאה לגירוש היהודים מהכפרים ולשלילת מקורות פרנסתם. יהודים רבים מבין הפליטים היו חסרי בית ופרנסה, והקהילה נחלצה לעזרתם במסגרת ארגוני צדקה וגמילות חסדים שהקימה לשם כך.
התפתחותה הגדולה של העיר ושל הקהילה היהודית בה קשורה בהתפתחות תעשיית הטקסטיל בביאליסטוק במאה ה-19. מתחילת אותה מאה עד מלחמת העולם הראשונה היוו היהודים 66%–75% מהתושבים, שמספרם בראשית המאה היה 400 וב-1913 61,500, מהם 48,000 יהודים. בין שתי מלחמות העולם ירד שיעור היהודים ל-50%–60% מכלל התושבים. ב-1850 הוקם בית חרושת ראשון של יהודים, וכבר ב-1867 היו כמחצית מ-89 בתי החרושת לאריגה בביאליסטוק בבעלות יהודים, וב-1912 88% מכלל בתי החרושת לאריגה. מ-1880 היו בביאליסטוק קבוצות ציוניות, ומשנת 1897 גדל 'הבונד' במהירות. במלחמת העולם הראשונה נהרסו רוב בתי החרושת. 75% ממפעלי התעשייה והחנויות שהוקמו בביאליסטוק מ-1921 עד 1939 היו בבעלות יהודים. בעיר התפתחה מערכת בתי ספר עבריים, יסודיים ותיכוניים, תנועות נוער, ועיתונות ביידיש.
תנועת ההשכלה היהודית נקלטה בביאליסטוק כבר בראשיתה, כשהיו יהודי העיר בקשר עם יהודי גרמניה בתקופה הקצרה שהיו בשליטת פרוסיה. בין חבריה הידועים היו: בני משפחת זמנהוף וביניהם ד"ר אלעזר לודוויג זמנהוף יוצר שפת האספרנטו, אברהם שפירו מחבר "תולדות ישראל וספרותו", יחיאל מיכל זבלודובסקי מחבר "רוח חיים" והמשורר מנחם מנדל דוליצקי ויחיאל בר וולקוביסקי שהיה ראש הקהילה במשך כ-50 שנים.
היו תומכים רבים לרעיון הציוני בביאליסטוק והם הלכו ורבו עם השנים. קבוצה של "חובבי ציון" נוסדה בביאליסטוק כבר בשנת 1880, בהנהגת ר' שמואל מוהליבר ויוסף חזנוביץ. הראשונים שעלו מביאליסטוק לארץ ישראל היו בין מקימי פתח תקווה, כפר אוריה ועקרון (היא מזכרת בתיה). לימים היו העולים מביאליסטוק לישראל בין מקימי תעשיית הטקסטיל ותעשיית החבלים בישראל, ביניהם משפחת ירושלמי (ירוזולימסקי).
סניפים של התנועה הציונית הוקמו שם כבר בראשית התהוותה של מסגרת התנועה. הרבנים שכיהנו בעיר מסוף המאה ה-19 תמכו בתנועה הציונית. בתקופה שבין שתי מלחמות העולם היו בביאליסטוק סניפים פעילים של כל המפלגות הציוניות וכל תנועות הנוער הציוניות היו מיוצגות בה. חיי הציבור היהודי בעיר וחיי החברה התרכזו סביב התנועה הציונית; בבית העם היו חוגים, הרצאות, הצגות, דיונים ספרותיים ושיעורי עברית למבוגרים וכן פעלו שם ספריות בכל השפות המדוברות בקרב יהודי ביאליסטוק, כולל עברית. נחום צמח, מייסד תיאטרון "הבימה", הוא בן ביאליסטוק.
בין אגודות הספורט הפעילות היו "מכבי" ו"שומריה".
בשנת 1939 ישבו בביאליסטוק כ-60,000 יהודים. אוכלוסיית העיר הייתה אז כ-120,000 נפש.