stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המשמר הוולשי
מבנה ויעוד

רגימנט המשמר מכיל רק גדוד אחד; הגדוד הראשון, המשמר הוולשי. הגדוד משרת לסירוגין במשימות ייצוגיות בלונדון ובהצבות מבצעיות ברחבי העולם, בתור גדוד חיל רגלים קל.
כחלק מתוכנית "החייל העתידי" של הצבא הבריטי, הגדוד עתיד לשרת תחת החטיבה הרביעית (חי"ר קל).
היסטוריה

רגימנט המשמר הוקם ב-26 בפברואר 1915 על ידי הרשאה מלכותית של המלך ג'ורג' החמישי, זאת כדי להקים רגימנט משמר ולשי בדומה לרגימנטים האחרים אשר מייצגים את שאר מדינות הממלכה המאוחדת. שלושה ימים לאחר ההקמה, הרגימנט צעד לראשונה במהלך האירוע הממלכתי של יום דוד הקדוש, היום שהפך ליום השנה הרשמי של הרגימנט. ב-17 באוגוסט הרגימנט יצא לכיוון צרפת כדי להשתתף במלחמת העולם הראשונה, הקרב הראשון שהרגימנט השתתף בו היה מספר חודשים לאחר מכן בלוּס בספטמבר.
לאחר המלחמה, חזר הרגימנט לאנגליה ובמשך השנים הבאות הוצב בעיקר שם במשימות ייצוגיות ואימון. ב-1929 נשלח הרגימנט לשירות במצרים שם הוצב לתקופה קצרה, לאחר מכן מספר שנים לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הוצב הרגימנט בגיברלטר שם נותר עד תחילת הלחימה. ב-18 במאי 1939 נוסד הגדוד השני של הרגימנט ובמהלך המלחמה נוסד גם הגדוד השלישי. במהלך המלחמה, השתתף הרגימנט בלחימה בצרפת שהסתיימה בחילוץ החיילים הבריטים מדנקרק, בהמשך לחמו יחידות המשמר בצפון אפריקה ובאירופה.
לאחר המלחמה, הוקפאו הגדוד השני והשלישי והגדוד הראשון נשלח בשנת 1947 לשירות בישראל המנדטורית, עד הקמת מדינת ישראל העצמאית שנה מאוחר יותר. בשנות ה-50 שירת המשמר בגרמניה בתקופת המתיחות עם ברית ורשה, לאחר מכן במצרים ובמלחמת סיני. בשנת 1960 חזר המשמר לגרמניה וב-1965 נשלח לעדן בתקופת הדעיכה של הקולוניה מידי האימפריה הבריטית. בהמשך השנים שירת המשמר בגרמניה וצפון אירלנד בעיקר ובשנת 1976 נשלח לקפריסין לאחר הפלישה הטורקית לאי. בשנת 1982 שירת המשמר במהלך מלחמת פוקלנד מבלי להשתתף בשיא הלחימה, למרות זאת קיבל הרגימנט תואר קרב עבור השתתפותו במלחמה.
באפריל 2009 נשלח הרגימנט לשירות באפגניסטן, שם ב-1 ביולי נהרג מפקד הגדוד לויטננט קולונל רופרט ת'ורנלו מפיצוץ מטען צד. ת'ורנלו היה ההרוג בדרגה הגבוהה ביותר מאז מלחמת פוקלנד בשנת 1982. במאי 2010 השתתף הרגימנט במצעד הצבאי בכיכר האדומה, מוסקבה, בפעם הראשונה שחיילים בריטים משתתפים במצעד זה לציון 65 שנים לסיום מלחמת העולם השנייה.
מסורת

מדים יצוגיים: במדי היצוג של הרגימנט, כפתורי מעיל המדים מסודרים בקבוצות של חמש (משום שהגדוד הוא החמישי בבכירותו). סמל הצווארון הוא סמל הרגימנט (סמל הכרישה; סמלה הלאומי של ויילס) סמל זה נענד גם על הכותפות בקצוות הכתפיים.
נוצת מצנפת: נוצת המצנפת נענדת מצד שמאל של כובע הברסקין והיא מורכבת מפלומה בצבעי לבן-ירוק-לבן.
תוארי קרב: לרגימנט ישנם 47 תוארי קרב: 20 ממלחמת העולם הראשונה, 26 ממלחמת העולם השנייה ואחד עבור מלחמת פוקלנד (1982). תוארי הקרב מופיעים על דגל הרגימנט ועל התופים של להקת הרגימנט, בדומה ליחידות אחרות בצבא הבריטי.
הערות שוליים

↑  אנגליה, סקוטלנד, ויילס וצפון אירלנד. לכל מדינה ישנה נוכחות במשמר הרגלים, מלבד אנגליה שיש לה שני רגימנטים אשר מגייסים חיילים ממחוזותיה. ויילס הייתה האחרונה שקיבלה רגימנט משמר זאת בשנת 1915.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: המשמר האירי | סדר בכירות בחיל הרגלים  מקום 5 | הבא: הרגימנט המלכותי של סקוטלנד |
חיילי הרגימנט בכיכר האדומה לציון 65 שנים לסיום מלחמת העולם ה-2.
היום שאחרי לכתי

| --- | --- |

 בימוי:  נמרוד אלדר
 הופק בידי:  איתן מנצורי נמרוד אלדר יהונתן דובק משה אדרי לאון אדרי
 תסריט:  נמרוד אלדר
 עריכה:  נמרוד אלדר
 שחקנים ראשיים:  זוהר מידן מנשה נוי
 צילום:  איתי מרום
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברה מפיצה:  סרטי יונייטד קינג HBO Mubi HUGO East
 הקרנת בכורה:  גרמניה גרמניה: 10 בפברואר 2019  ישראל ישראל: יולי 2019
 משך הקרנה:  98 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה
 דף הסרט ב־IMDb
היום שאחרי לכתי (באנגלית: The Day After I'm Gone) הוא סרט ביכוריו של הבמאי והתסריטאי הישראלי נמרוד אלדר משנת 2019. הסרט הוקרן בבכורה עולמית במסגרת פנורמה בפסטיבל ברלין 2019 ובבכורה ארצית בפסטיבל הקולנוע ירושלים במסגרת התחרות לקולנוע ישראלי עלילתי.
הסרט השתתף בלמעלה מ-30 פסטיבלים ברחבי העולם ונקנה להפצה על ידי רשת הכבלים והלווין האמריקאית HBO, אשר רכשה את זכויות השידור של הסרט להקרנה בערוצי הטלוויזיה שלה, במקביל להפצתו בישראל.
עלילה

יורם גולן (מנשה נוי), הוא וטרינר בספארי ברמת גן שהתאלמן זה מכבר מאשתו רחל. בתו המתבגרת רוני (זוהר מידן) נעדרת מביתה. לאחר שלושה ימים ולאחר שדיווח למשטרה על היעדרותה, היא מופיעה בביתם שבתל אביב. לאחר ניסיון התאבדות של רוני, יורם מחליט לקחת אותה לכמה ימים של חופש אצל משפחת אשתו המנוחה ביישוב ליד ים המלח, הכוללת את אריה (אלון נוימן) המלין על המצב הביטחוני, הכלכלי והגאולוגי השורר באזור, את אשתו סיוון (שרית וינו-אלעד), ואת חמותו אביבה (מירי אלוני). המפגש עם משפחתה של האם מוביל להתקרבות מחודשת בין השניים.
משחק ודמויות

| שם | דמות |
| --- | --- |
מנשה נוי: יורם גולן
זוהר מידן: רוני גולן
אלון נוימן: אריה חורש
שרית וינו-אלעד: סיוון חורש
מירי אלוני: אביבה חורש
שרון הכהן-בר: מירה
קלאודיה דוליצ'י: מרסלה
אוולין קצ'ולין: חוקרת
אלי מועלם: רמי
בן קיפריס: בן
יהב וינר: קוסם
זיו פלג: פקח שמורה
ערן בן צבי: גבר
ערן נעים: שוטר סיור
מעיין אליאסי: בלשית מ. נוער
מאי דברשוילי: אחות תאומה
רומי דברשוילי: אחות תאומה
פרסים ומועמדויות

"היום שאחרי לכתי" הוא הפרויקט הראשון שזכה במענק מקרן סם שפיגל לפיצ'ר ראשון בשנת 2015.
| שנה | ארגון | מדינה | קטגוריה | פרס | מועמד/ים | תוצאה | סימוכין |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015 | קרן סם שפיגל | ישראל | קרן הבוגרים | פיצ'ר ראשון | נמרוד אלדר, איתן מנצורי | זכייה |  |
| 2017 | פסטיבל הקולנוע בסרייבו | בוסניה והרצגובינה | CineLink | WIP | נמרוד אלדר, איתן מנצורי | זכייה |  |
| 2019 | פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין | גרמניה | פנורמה | חביב הקהל | היום שאחרי לכתי | מועמדות |  |
| 2019 | פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין | גרמניה | פנורמה | סרט הביכורים הטוב ביותר | היום שאחרי לכתי | מועמדות |  |
| 2019 | Molodist International Film Festival | אוקראינה | התחרות הרשמית | ציון לשבח | נמרוד אלדר | זכייה |  |
| 2019 | Molodist International Film Festival | אוקראינה | התחרות הרשמית | הסרט הטוב ביותר | היום שאחרי לכתי | מועמדות |  |
| 2019 | Art Film Fest Košice | סלובקיה | התחרות הרשמית | הסרט הטוב ביותר | נמרוד אלדר | מועמדות |  |
| 2019 | Art Film Fest Košice | סלובקיה | התחרות הרשמית | הבמאי הטוב ביותר | נמרוד אלדר | מועמדות |  |
| 2019 | Tarkovsky International Film Festival - Zerkalo | רוסיה | התחרות הרשמית | הסרט הטוב ביותר | היום שאחרי לכתי | מועמדות |  |
| 2019 | Tarkovsky International Film Festival - Zerkalo | רוסיה | התחרות הרשמית | הבמאי הטוב ביותר | נמרוד אלדר | מועמדות |  |
| 2019 | Lucca Film Festival | איטליה | התחרות הרשמית | הסרט הטוב ביותר | נמרוד אלדר | מועמדות |  |
| 2019 | Transatlantyk Film Festival | פולין | התחרות הרשמית | Youth Jury Critics | נמרוד אלדר | זכייה |  |
| 2019 | Transatlantyk Film Festival | פולין | התחרות הרשמית | Transatlantyk Distribution Award | היום שאחרי לכתי | מועמדות |  |
| 2019 | IndieBo - Independent Film Festival Bogotá | קולומביה | התחרות הרשמית | הסרט הטוב ביותר | היום שאחרי לכתי | מועמדות |  |
| 2019 | Shanghai International Film Festival | סין | The Belt and Road Film Week | הסרט הטוב ביותר | היום שאחרי לכתי | מועמדות |  |
| 2019 | פסטיבל הקולנוע ירושלים | ישראל | קולנוע ישראלי עלילתי | הסרט הטוב ביותר | היום שאחרי לכתי | מועמדות |  |
| 2019 | פסטיבל הקולנוע ירושלים | ישראל | קולנוע ישראלי עלילתי | סרט הביכורים הטוב ביותר | נמרוד אלדר | מועמדות |  |
| 2019 | פסטיבל הקולנוע ירושלים | ישראל | קולנוע ישראלי עלילתי | התסריט הטוב ביותר | נמרוד אלדר | מועמדות |  |
| 2019 | The Vancouver International Film Festival | קנדה | התחרות הרשמית | הסרט הטוב ביותר | היום שאחרי לכתי | מועמדות |  |
| 2019 | Helsinki International Film Festival | פינלנד | התחרות הרשמית | חביב הקהל | היום שאחרי לכתי | מועמדות |  |
| 2019 | Minsk International Film Festival | בלארוס | התחרות הרשמית | הסרט הטוב ביותר | היום שאחרי לכתי | מועמדות |  |
| 2019 | Ghent International Film Festival | בלגיה | התחרות הרשמית | הסרט הטוב ביותר | נמרוד אלדר | מועמדות |  |
| 2019 | São Paulo International Film Festival | ברזיל | New Directors Competition | הסרט הטוב ביותר | נמרוד אלדר | מועמדות |  |
| 2019 | Oslo Films from the South Festival | נורווגיה | New Voices Award | הסרט הטוב ביותר | נמרוד אלדר | מועמדות |  |
| 2019 | Oslo Films from the South Festival | נורווגיה | New Voices Award | חביב הקהל | היום שאחרי לכתי | מועמדות |  |
הפקה

הסרט הופק על ידי איתן מנצורי ויהונתן דובק מחברת ספירו סרטים, נמרוד אלדר מקבוצת קולנוע בע״מ ומשה אדרי ולאון אדרי מחברת יונייטד קינג. הופק בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי, קרן סם שפיגל ומפעל הפיס.
הסוכנות היוקרתית LUXBOX הצרפתית, אשר מחזיקה בין היתר בסרטיהם של קרלוס רייגאדס, בלה טאר וברונו דומון רכשה את זכויות המכירה העולמיות של הסרט, וענקית הטלוויזיה האמריקאית HBO רכשה את זכויות השידור להקרנה בערוציה במקביל להקרנות מסחריות בישראל.
הערות שוליים

↑   איתי שטרן, סרטים של ירון שני, לימור שמילה וגור בנטביץ' בפסטיבל ירושלים, באתר הארץ, 2 ביולי 2019
1 2  גאווה: סרט ישראלי נמכר ל־HBO
1 2  שלמה בן דוד, ‏אחרי הצלחת "הנערים": HBO תשדר את הסרט הישראלי "היום שאחרי לכתי", באתר מעריב אונליין, 12 בינואר 2020
1 2  כבוד: רשת HBO רכשה סרט ישראלי, באתר "סרוגים", 13 בינואר 2020
↑  היום שאחרי לכתי באתר קרן הקולנוע הישראלי., ‏2020
↑  נירית אנדרמן, פרס בסך 100 אלף דולר לסרט "היום שאחרי לכתי" מטעם קרן של סם שפיגל, באתר הארץ, 25 במרץ 2015
↑  היום שאחרי לכתי, באתר האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה, ‏2019
↑  אבנר שביט‏, אין כוכבים, יש ישראלים: פסטיבל ברלין יוצא לדרך, באתר וואלה, 7 בפברואר 2019
↑  WINNERS OF 48TH MOLODIST KIFF ANNOUNCED, Molodist Kyiv International Film Festival, ‏2 ביוני 2019 (ארכיון)
↑  All the Asian Titles of the Art Film Fest Košice, 14 – 22 June 2019, Asian Movie Pulse, ‏5 ביוני 2019
↑  The Day After I'm Gone, Zerkalo, ‏2019 (ארכיון)
↑  The Day After I'm Gone, Lucca Film Festival, ‏2019
↑  The Awards Winners, Transatlantyk Festival, ‏2019 (ארכיון)
↑  Official Selection, IndieBo, ‏12 ביולי 2019 (ארכיון)
↑  The Belt and Road Film Week, siff.com, ‏12 ביולי 2019
↑  גאים להכריז על התכנית הישראלית, באתר פסטיבל הקולנוע ירושלים, ‏2 ביולי 2019
↑  The Day After I'm Gone, viff.org, ‏19 בספטמבר 2019
↑  Love & Anarchy, hiff.fi/en, ‏20 בספטמבר 2019(הקישור אינו פעיל)
↑  The Day After I'm Gone, listapad.com, ‏17 באוקטובר 2019
↑  The Day After I'm Gone, filmfestival.be, ‏10 באוקטובר 2019
↑  The Day After I'm Gone, 43.mostra.org, ‏21 באוקטובר 2019
↑  The Day After I'm Gone, filmfrasor.no/, ‏31 באוקטובר 2019 (ארכיון)
↑  היום שאחרי לכתי, באתר קרן הקולנוע הישראלי, ‏2016
↑  New Films, Luxbox (באנגלית)
↑  Melanie Goodfellow, Luxbox launches new Bruno Dumont Joan of Arc project (exclusive), Screen (באנגלית)
↑  Three Luxbox titles to be showcased in Cannes (באנגלית)
כרזת הסרט באנגלית
הוועדה להכנת כללי אתיקה לחברי הכנסת

הוועדה להכנת כללי אתיקה לחברי הכנסת מונתה ב-24 באוגוסט 2003 על ידי יושב ראש הכנסת ה-16, רובי ריבלין, בעקבות פרשת ההצבעות הכפולות. על הוועדה הוטל לבחון באופן יסודי את כללי האתיקה של חברי הכנסת, ולהציע קובץ חדש של כללי אתיקה. המלצותיה הסופיות של הוועדה הוגשו בדצמבר 2006.
חברי הוועדה

בוועדה היו חברים:
השופט בדימוס יצחק זמיר, יושב ראש הוועדה
השופט בדימוס יצחק אליאסוף
פרופ' אסא כשר
פרופ' סוזי נבות
יושב ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת רוני בר-און (עם תחילת כהונתה של הכנסת ה-17 הוחלף ברוחמה אברהם)
חבר הכנסת לשעבר חיים קורפו
חבר הכנסת לשעבר עוזי ברעם
היועצת המשפטית לכנסת, אנה שניידר (סיימה את כהונתה במהלך עבודת הוועדה והוחלפה בנורית אלשטיין)
היועץ המשפטי לכנסת לשעבר, צבי ענבר
עיקרי המלצות הוועדה

הוועדה הגישה שורה של המלצות לשינוי כללי האתיקה. חלק מההצעות טעונות שינויים בחוק יסוד: הכנסת, בחוק הכנסת, בחוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם ובתקנון הכנסת. ועדת הכנסת החלה לדון בהמלצות, והיא זו שתקבע אלו מהן ייושמו בסופו של דבר.
עיקרי המלצות הוועדה > ערכי היסוד

ערכי היסוד של כללי האתיקה הוצגו בפני הכנסת זמן רב בטרם הושלמה כתיבת הדו"ח, והם עוגנו בסעיף 1א לכללי האתיקה כבר בפברואר 2004. המדובר בקווים מנחים, שחריגה מהם עשויה להוות עילה להגשת קובלנה לוועדת האתיקה. וזו לשונו של סעיף 1א הנ"ל:
"חבר הכנסת -
עיקרי המלצות הוועדה > פעילות חברי הכנסת

העיקרון הכללי עליו התבססה הוועדה הוא כי על חבר הכנסת להקדיש את עיקר זמנו לפעילותו בכנסת.
הוועדה המליצה לקצר את משך התקופה בה רשאי חבר הכנסת להיעדר מישיבות המליאה ללא הצדק סביר, ולהעמידה על חודש בשנה, או שישית מכלל ימי הישיבות. זאת, לעומת התקופה הנהוגה כיום - חודשיים בשנה או שליש מכלל ימי הישיבות. כן המליצה הוועדה להחיל הוראות אלה גם על היעדרות מישיבות ועדות הכנסת. הסנקציה בגין היעדרות ממושכת יותר תיוותר כפי שהיא כיום - שלילת שכר, בהתאם להחלטת ועדת האתיקה.
כללי האתיקה מטילים גם כיום מגבלות על עיסוק נוסף של חברי הכנסת. הוועדה המליצה להרחיב עוד יותר את האיסורים הקיימים. חוק החסינות קובע כיום מספר גופים ציבוריים שבהם אסור לחבר הכנסת לכהן: רשויות מקומיות, מועצות דתיות וארגוני עובדים המפורטים בו. הוועדה סברה כי אין להבחין בין גופים ציבוריים אלה לבין גופים ציבוריים אחרים, והמליצה להטיל איסור גורף על עיסוק נוסף בכל גוף ציבורי שהוא. עם זאת, המליצה הוועדה להסמיך את ועדת האתיקה להתיר עיסוק נוסף בגופים ציבוריים, אך בתפקידים נבחרים בלבד (להבדיל מתפקידים ניהוליים). בנוסף, המליצה הוועדה לקצר את תקופת המעבר המאפשרת לחבר כנסת חדש להמשיך בעיסוקו הקודם במשך שישה חודשים לאחר היבחרו לכנסת, ולהעמידה על חודשיים, תוך הסמכת ועדת האתיקה להאריכה בתקופה נוספת שלא תעלה על ארבעה חודשים.
עיקרי המלצות הוועדה > התנהגות הולמת

המלצתה העיקרית של הוועדה בהקשר זה נוגעת לזכות השתיקה של חברי הכנסת. הוועדה סברה כי אף שזכות זו מוקנית לכל נחקר, שימוש בה בידי נבחר ציבור אינו ראוי, ועל כן המליצה לקבוע כי שימוש בזכות זו בידי חבר הכנסת תהיה עבירה אתית.
עיקרי המלצות הוועדה > יועץ לאתיקה

הוועדה המליצה כי לצד ועדת האתיקה יכהן יועץ לאתיקה. היועץ ימונה בידי יושב ראש הכנסת, לפי המלצה של ועדה ציבורית, לתקופה של חמש שנים. לפי ההצעה, היועץ לאתיקה יפעל בתיאום עם ועדת האתיקה לטיפוח האתיקה של חברי הכנסת והטמעת כללים אלה בקרב חברי הכנסת, ייעץ לחברי הכנסת ויסייע בידיהם בהתנהלות לפי כללים אלה, ימליץ בפני ועדת האתיקה על תיקונים בחוקים, בתקנות ובכללים בתחום האתיקה של חברי הכנסת, יכין ויפרסם, בתיאום עם ועדת האתיקה, כל חומר שיש בו כדי לקדם את האתיקה בכנסת, וישמש כבוחן וכקובל בתלונות שהוגשו נגד חברי הכנסת. כן יגיש היועץ לאתיקה דו"ח בתחילת כל מושב של הכנסת, ובו יפורטו פעולותיו וענייני אתיקה שהתעוררו במושב הקודם.
עיקרי המלצות הוועדה > ועדת האתיקה

לוועדה היו מספר המלצות בנוגע למבנה ועדת האתיקה, לתפקידיה ולסמכויותיה.
הוועדה המליצה לקבוע כי בוועדה יכהנו שבעה חברים (לעומת ארבעה כיום). שלושה מחברי הוועדה ישמשו כוועדת קובלנות, שהוא אחד מתפקידיה של ועדת האתיקה כולה כיום. הפורום המלא של ועדת האתיקה ישמש כערכאת ערעור על החלטות ועדת הקובלנות. זאת, בניגוד למצב כיום, לפיו הערעור הוא בפני מליאת הכנסת, פורום שקשה לקיים בו דיונים מעמיקים.
הוועדה הציעה שינוי נוסף בהליך בירור הקובלנות. לפי הצעתה, יועברו התלונות ליועץ לאתיקה, והוא זה שיחליט האם לדחות את התלונה על הסף, או להגישה כקובלנה לוועדת האתיקה. בפני היועץ עומדות גם אפשרויות נוספות - הוא יהיה רשאי לפנות לחבר הכנסת שנגדו הוגשה התלונה בבקשה שיתנצל או יפעל באופן שייתר את התלונה, וכן יהיה רשאי לפעול לשם השגת הסכמה בין המתלונן לבין חבר הכנסת, בהליך דמוי גישור. החלטה לדחות תלונה על הסף תיתכן אם היועץ מצא שהיא טורדנית או קנטרנית, אם אינה מבוססת בעובדות, אם אין היא מראה כי הופרו כללי אתיקה, או שאין בה עניין לציבור. הוועדה הציעה שגם במקרה שבו היועץ מחליט שלא להגיש קובלנה, הוא יעביר לוועדת האתיקה את החומר, וזו תהיה רשאית להורות לו להגיש קובלנה בכל זאת.
הצעה נוספת של הוועדה נוגעת לעניין זכות הערעור. כיום, רק חבר הכנסת הנילון רשאי לערער על החלטת ועדת האתיקה, וערעור זה יכול להיות רק על החלטה להרחיקו מישיבות הכנסת, לשלול את זכותו לדבר במליאה, או לאסור עליו להגיש שאילתות, הצעות לסדר או הצעות חוק. הוועדה הציעה לאפשר ערעור על כל החלטה של ועדת הקובלנות, וכן לאפשר ערעור גם במקרה שהחליטה שלא להטיל סנקציה. במקרה זה, תינתן זכות הערעור ליועץ לאתיקה. מתכונת הדיון בערעור תהיה דומה למתכונת של דיון נוסף בבית המשפט העליון - אין מדובר בהרכב שונה, אלא בהרכב מורחב של ההרכב שקיבל את ההחלטה המקורית.
הוועדה המליצה גם להרחיב את סמכויותיה העונשיות של ועדת האתיקה, בין היתר בהמלצת יושב ראש ועדת האתיקה בכנסת ה-16, אריה אלדד, ויושב ראש הכנסת ה-16, רובי ריבלין, שהעידו כי הסנקציות הקיימות כיום אינן מרתיעות דיין. הוועדה הציעה סנקציות נוספות:
המלצה שלא לבחור בחבר הכנסת, למשך כהונתה של אותה הכנסת או לתקופה קצרה יותר, או המלצה להפסיק את כהונתו של מי שכבר מכהן באחד התפקידים הבאים: יושב ראש הכנסת, סגן יושב ראש הכנסת, יושב ראש ועדה, ראש האופוזיציה, חבר ועדת האתיקה וחבר הוועדה לבחירת שופטים (או הוועדות המקבילות לבחירת דיינים, קאדים וקאדים-מד'הב)
שלילת שכר ותשלומים אחרים. סמכות זו קיימת כיום רק לגבי עבירה של היעדרות ללא הצדק סביר מישיבות המליאה.
החזית האסלאמית (סוריה)

החזית האסלאמית (בערבית: الجبهة الإسلامية; תעתיק מדויק: אל-ג'בהה אל-אסלאמיה) הייתה קבוצת מורדים אסלאמיסטים מרכזית במהלך מלחמת האזרחים בסוריה. הקבוצה הכריזה על הקמתה ב-22 בנובמבר 2013 תוך מיזוג 7 קבוצות מורדים סונים אסלאמיסטים המזוהים עם תנועת האחים המוסלמים בסוריה ועם הזרם הסלפי, לרבות חטיבת המאוחדים (ליוואא א-תווחיד) (אנ'), אל-פאוג' אל-אוול (ער'), אחראר א-שאם, צבא האסלאם (ג'יש אל-אסלאם), חטיבת הסער הצפונית (אנ'), חטיבת הדת (ליוואא אל-חק) (אנ') ואנסאר א-שאם (אנ'). החזית האסלאמית החליפה ברית קודמת בשם חזית האסלאם בסוריה (אנ'), אשר התקיימה בין 2012 לדצמבר 2013, אז התאחדה עם "החזית האסלאמית לשחרור סוריה" (בה היו חברים סוקור א-שאם (אנ') וליוואא א-תווחיד) והפכה ל"חזית האסלאמית". קבוצת חמושים נוספת בשם החזית האסלאמית הכורדית (אנ') התמזגה עם אחראר א-שאם סמוך להקמת ברית החזית האסלאמית.
מתחים פנימיים בקואליציה זו גרמו להתפוררותה במהלך 2015, בעיקר כאשר כוח מרכזי בברית החזית אסלאמית - תנועת אחראר א-שאם הסלפית - הפכה לחלק ממפקדת צבא הכיבוש הג'יהאדיסטי (שהונהג בידי ג'בהת א-נוסרה). ארגון אסלאמיסטי גדול בשם סוקור א-שאם התאחד עם אחראר א-שאם במרץ 2015.
החזית האסלאמית קיבלה תמיכה רשמית מהממלכה הסעודית, והיוותה את אחד הכוחות העיקריים באופוזוציה הסורית במהלך פעילותה. למרות שהחזית האסלאמית לא הוכרה כחלק מהקואליציה הסורית הלאומית (המזוהה עם חילוניים ואסלאמיסטים מתונים), היו ניסיונות להכרה הדדית עם המועצה הלאומית של סוריה, אשר מזוהה עם האחים המוסלמים. המועצה הלאומית הייתה אמורה להפוך לחלק מהקואליציה הלאומית, אך המיזוג התעכב עקב חילוקי דעות אידאולוגיים. החזית האסלאמית הייתה מתואמת עם הצבא הסורי החופשי במסגרת המפקדה העליונה של הקואליציה הלאומית הסורית.
ראו גם

המועצה הלאומית של סוריה
הערות שוליים

↑  (הקישור אינו פעיל, 4 במאי 2018)עליית"החזית האיסלמית" היא אסון לסוריה, באתר "אל-מוניטור"
המשמר הלאומי של גאורגיה

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גאורגיה גאורגיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  20 בדצמבר 1990 – הווה (33 שנים) 
 מלחמות:  מלחמת דרום אוסטיה, משבר קודורי, מלחמת אבחזיה, מלחמת האזרחים של גאורגיה, המלחמה בדרום אוסטיה 
 
המשמר הלאומי של גאורגיה (בגאורגית: საქართველოს ეროვნული გვარდია) הוא משמר לאומי - מחלקה בצבא גאורגיה. מטרות המשמר הלאומי: הכנה-הכשרה לעתודה צבא גאורגיה, ניהול משאבי גיוס; ביצוע פעולות תמיכה ואבטחה במהלך פעולות צבאיות; תמיכה לרשויות אזרחיות במצבי חירום וגיוס חיילי מילואים.
הִיסטוֹרִיָה > ייסוד

המשמר הלאומי של גאורגיה הוקם ב-20 בדצמבר 1990 לאחר שהנשיא זוויאד גמסחורדיה הורה על הקמת כוחות ההגנה של גאורגיה . בינואר 1991, נשיא ברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב, באמצעות יו"ר הסובייטי העליון (אנ'), אנטולי לוקיאנוב (אנ'), אסר על גמסחורדיה את הקמת המשמר. העיתון הרשמי של הצבא הסובייטי (אנ'), הכוכב האדום, פרסם מאמר שלועג למשמר הלאומי שכותרתו "מיסטר מושלמים ומיסטר שומרים".
המצעד הצבאי הראשון של המשמר בהשתתפות חטיבות המשמר הראשון והשני נערך באצטדיון בוריס פאיצ'דזה ב-30 באפריל 1991, שם נשבעו לראשונה לאחר 70 שנה אמונים למולדתם. גמסחורדיה קרא אישית את שבועת הנאמנות למולדתם. את המצעד הוביל קולונל אַבְתַּנְדִּיל צְכִּיטִישְׁווִילִי (אנ'), וראה מחלקת פרשים קטנה במצעד. לאחר מכן הציג קולונל גּוֹגִי פָּפַדְזֶה (ראש החטיבה הראשית של המשמר הלאומי) הדגל החדש של המשמר הלאומי שנישא על ידי מפקד המצעד. יום זה מצוין היום כיום הכוחות המזוינים של גאורגיה.
הִיסטוֹרִיָה > שנים מוקדמות

כמעט מיום הקמתו, המשמר הלאומי היה מעורב ישירות בפוליטיקה הגאורגית. באוגוסט 1991, זמן קצר לאחר הקמתו, התפלג המשמר הלאומי בין תומכי גמסחורדיה ולבין תומכי קיטובאני. הפילוג התרחש לאחר שקיטובני הודיע שהנשיא עומד לפזר את המשמר הלאומי. קיטובני ותומכיו עזבו את הצריפים ותפסו עמדות ליד טביליסי. הם הצטרפו לראש הממשלה תנגיז סיגואה ולמנהיג המיליציה החצי-צבאית, ג'אבא יוסליאני (אנ') במהלך מלחמת האזרחים הגיאורגית שהחלה בדצמבר 1991. החלקים הנותרים של המשמר הלאומי שמרו על נאמנותם לגמסחורדיה. המשמר הלאומי היה הכוח הפרלמנטרי העיקרי שנלחם במלחמת האזרחים הגאורגית, הסכסוך האוסטי-גאורגי והסכסוך האבחזי-גאורגי, בתחילת שנות ה-90.
כבר בשנת 1989 היה צורך בגוף שימנע את חוסר היציבות בסכסוכים האתניים בגאורגיה. תחילת הסכסוך בדרום אוסטיה היה דרבן את הקמתו של המשמר הלאומי. קבוצות גרילה חמושות רבו נהרו ספונטנית לאזור סמאצ'בלו, השם ההיסטורי של חלק מאזור דרום אוסטיה, במטרה להגן על האזור. היה דרוש להם מקום מגורים, חימוש, אימונים ותחזוקה שוטפת. במסגרת המשמר הלאומי הוקמו: ארגונים חצי-צבאיים כמו לגיון שוורדני, ועוד. היחידה הראשונה של המשמר הלאומי נוצרה בסוף 1989 והמפקדה מוקמה במשטרת רובע גלאדני (אנ') בטביליסי.
בשנת 1990 מינתה הממשלה הלאומית הראשונה של גאורגיה ועדת ביטחון בראשות תנגיז קיטובאני, שהעביר את ההחלטה על ייסודו של המשמר הלאומי - משמר שיגן מפני איומים פנימיים. החלטת הוועדה יצאה לפועל ב-20 בדצמבר של אותה שנה. בין היחידות של הצבא הרוסי שהיו עדיין מוצבות בגאורגיה הייתה יחידה של הרגימנט ה-8. היחידה שהוצבה בטביליסי השתייכה לשירותי הביטחון הפנימיים של רוסיה, ומטרתה העיקרית הייתה למנוע אסונות ציבוריים והגנה על בתי הסוהר. המועצה העליונה של הרפובליקה של גאורגיה הייתה נחושה בדעתה להפקיע את משימות הרגימנט. ההעדפה ניתנה למשמר הלאומי ושני המשימות החדשות נוספו לתפקידי המשמר הלאומי. אויש בעיקר על ידי מתנדבים וקצינים גאורגים מנוסים יותר ששירתו בצבא האדום באותה תקופה ושבו לגאורגיה כדי לשרת ביחידות היבשה הגאורגים החדשות שנוצרו. המשמר הלאומי הפך למערך הצבאי הלאומי הראשון בגאורגיה הסובייטית אשר היוותה  מאוחר יותר את הבסיס לכוחות המזוינים הסדירים. לאחר הקמת המשמר הלאומי החלו בגיוס אנשים. הגיוס הראשון היה בפברואר 1991 ובאפריל של אותה שנה נגמר התהליך וכל היחידות היו מאוישות במלואן. יום זה נחשב גם ליום היווסדו של הכוחות המזוינים של גאורגיה.
הוא היה הכוח הפרלמנטרי העיקרי שנלחם במלחמת האזרחים הגאורגית, הסכסוך האוסטי-גאורגי והסכסוך האבחזי-גאורגי, בתחילת שנות ה-90.
הִיסטוֹרִיָה > המאה ה -21

בעקבות המלצות פיקוד אירופה של ארצות הברית, הוקצו למשמר הלאומי תפקידים ומבנה חדשים.
מפקדים

תנגיז קיטובני (1990–1992)
קוֹבָּה קוֹבָּאלָאדזֶה (אנ') (2001–2004)
סַמְסוֹן כּוּתַּתֶלָּדְזֶה (אנ') (2004 - פברואר 2006)
אָקָאקִי בּוֹבּוֹחִידְזֶה (גאו') (פברואר-נובמבר 2006)
נִיקוֹלוֹז גַ'אנְג'רָ'ווָה (אנ') (18 בינואר - דצמבר 2007)
לבאן גַּמְּקְרֶלִידְזֶה (עד 2017)
אירקלי צ'ומבורידזה (2017–הווה)
מבנה המשמר הלאומי של גאורגיה:
מטה המשמר הלאומי
מחלקת כוח אדם
מחלקת המודיעין
מחלקת תכנון תפעולי
מחלקת לוגיסטיקה
מחלקת תכנון אסטרטגי
שירות ההגנה האזרחית
חברת צוות
חברת אבטחה
חטיבת הרגלים הראשונה ( סנקי ) (מילואים)
חטיבת חי"ר 2 ( תלאווי ) (מילואים)
פלוגת משמר הכבוד
הלהקה הצבאית של המשמר הלאומי (אנ')
המשימות העיקריות של המשמר הלאומי הן:
תמיכה בממשל האזרחי במצבי משבר (טבעי, טכנולוגי, אקולוגי);
לרשום משאבי גיוס, ללמוד ולהעביר;
לכנס, לבחור ואיש אזרחים על בסיס ההסכם, ליחידות, ליחידות המשנה ולבסיסי חיל החימוש;
לספק פעילויות טקסיות באמצעות משמר הכבוד והלהקה הצבאית .
הערות שוליים

↑  המשמר הלאומי של גאורגיה באתר משרד ההגנה של גאורגיה ב(בגאורגית)
1 2  ქართული ჯარის დიდი დღე, ב(בגאורגית)
↑  דידי
↑  georgianpress.ge - 1991 წლის 30 აპრილს ქართული გვარდიის პირველი აღლუმი პრეზიდენტმა ზვიად გამსახურდიამ ჩაიბარა,  Georgian Press
1 2  "16 წლის ეროვნული გვარდია: დღესასწაული, რომელსაც სევდა ახლავს". რადიო თავისუფლება.
↑  ארגון חצי-צבאי שנשאר בעיקר נייטרלי בסכסוכים הפנימיים שהתנגדו לקבוצות שתומכות בזוויאד גמסחורדיה ולקבוצות אנטי-סובייטיות רדיקליות.
↑  ირაკლი ჭუმბურიძე
↑  "The National Guard of Georgia Has New Commander - News - MOD.GOV.GE". mod.gov.ge (בגאורגית). נבדק ב-2021-03-14.
↑  "Georgia's National Guard welcomes new chief". Agenda.ge. נבדק ב-2021-03-14.
↑  Якубов, Леонид. "Структурные подразделения МО, ГШ и ВС Грузии | Разм.инфо".
↑  "В Грузии простились с 32-м по счету погибшим в Афганистане миротворцем". EADaily.
המשמר הלאומי של גאורגיה מקבל את פניו של ג'ון קרי. טביליסי, 2016
הלהקה הצבאית.
צוות התרגיל
ההכנות לפיגועי 11 בספטמבר

ההכנות לפיגועי 11 בספטמבר הן ההכנות שהובילו לפיגועי 11 בספטמבר. הפיגועים היו תוצאה של תכנון מדוקדק שארך שנים והתפרס על פני כמה יבשות. מוביליו היו אוסאמה בן לאדן, ראש ארגון אל-קאעידה, ולצדו ח'אלד שיח' מוחמד, הוגה מתקפת הטרור. הדמות הבכירה בין החוטפים הייתה מוחמד עטא, טייס המטוס הראשון שפגע במרכז הסחר העולמי.