stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קנה הנשימה
הערות שוליים

↑  לפי מ"צ קדרי (מילון העברית המקראית), נפש משמעה כנראה צוואר בצירוף המקראי "מים עד-נפש" (למשל בתהלים סט, ב: "הושיעני אלהים כי באו מים עד-נָפש"). ואולי גם בתהלים כה, יח: "עִנּוּ בכבל רגלו ברזל באה נפשו" (לדעת עמוס חכם בפירוש דעת מקרא לספר תהלים).
↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף מ"ה, עמוד ב'
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן מ', סעיף ג'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543835205171  BnF: cb11978593f (data)  GND: 4134946-5  LCCN: sh85136401  NDL: 00565765  NKC: ph136830  TA98: A06.3.01.001
דני רייכנטל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 במרץ 1967 (בן 57) ישראל
 עיסוק:  מלחין
 מספר צאצאים:  1
 פרופיל ב-IMDb
 
דני רייכנטל (נולד ב-15 במרץ 1967) הוא מוזיקאי ומלחין ישראלי.
ביוגרפיה

רייכנטל החל את הקרירה שלו כשיחק חייל (פסנתרן) במחזה "סינדרום ירושלים" שכתב יהושוע סובול, ביים גדליה בסר, ועלה בתיאטרון חיפה. מאז הוא מתמחה בהפקת שירים לאמנים (טל מוסרי, הקומדי סטור, מאיה בוסקילה, אמיר פיי גוטמן, ליאת אחירון, דנה ברגר, אליאנה תדהר, תובל שפיר ועוד) ולערוץ הילדים ובהלחנת פסקולים לסרטים (לדוגמה לסרט "נמס בגשם" ולסרט "מלכה לב אדום") ולסדרות טלוויזיה (הכל נשבר במשפחה, דוקוסלב, ששטוס, החולמים, אחד העם 101, הינשופים וצוות הצלה). בנוסף, רייכטל כתב נעימות לתשדירים של שלמה סיקסט, ביטוח ישיר, הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, לילי והפתיחים של חדשות הבידור וחדשות הספורט.
ב-2003 הפיק ועיבד את שירי אלבומה של רינת גבאי "רגעים".
השתתף בעונה החמישית של האח הגדול והיה למודח הראשון.
חיים אישיים

רייכנטל גרוש ואב לבן ומתגורר בתל אביב-יפו.
יצירותיו

הכל נשבר במשפחה
נפלו על הראש (1994)
"מלכה לב אדום" (1996)
כל העולם במה - סדרה בערוץ הילדים משנת 1999 של מחזות תיאטרון קלאסיים שעובדו על ידי חיים אידיסיס
שלום לבן דודי - סרט טלוויזיה, 2000
"פרויקט דרום אמריקה" - אוסף שירים שיצר ובחלקם גם שר בעצמו.
דוקוסלב
ורק אני לא - מוזיקה לסרט ולחני השירים
ששטוס - הלחנת מוזיקת רקע לתוכנית
החולמים - הלחנת מוזיקה מקורית לסדרה
אחרי הצלצול - הלחנת שיר פתיחה
ברוך ושרוך - שיר פתיחה
זומזום
יוני והמחוננים
השמיניה - הלחנת שיר פתיחה
הידוענים
האי - הלחנת שיר פתיחה
אהבה זה כואב - הלחנת פסקול מקורי לסדרה
האינתיפאדה שאחרי - הלחנת פסקול מקורי לסרט
חצויה - הלחנת מוזיקה מקורית לסדרה
מיכאלה - הלחנת שיר פתיחה ומוזיקה מקורית לסדרה
תעלומה במכולה הירוקה - מוזיקה לסרט
משחק החיים - הלחנת מוזיקת רקע מקורית לסדרה.
אחד העם 101
הינשופים
צוות הצלה
רוח חדשה" (2016) - פסקול מקורי
שירים שהלחין

אחת אחרת - עדי עזרוני (פסטיגל 2002)
אני רוצה עוד - אמיר פיי גוטמן
בתוך תוכי - ליאת אחירון (פסטיגל 2001)
החולמים - 2 ביצועים לשיר: אליאנה תדהר, תובל שפיר
חבר חדש שלי - עודד מנשה וחני נחמיאס
חולה עליה - קובי מחט
כאילו אין מחר - דנה ברגר (האי - שיר פתיחה)
לעוף - אפרת כהן, נתי רביץ וניר לוי
מדבר עם עצמי טל מוסרי (פסטיגל 1997)
מול כל העולם - לירון לב ודנידין
קורקי הקורקינט - טל מוסרי (פסטיגל 2000)
רוח קרירה מהים - שרונה נסטוביץ'
שולם - ליאת אחירון
שיר הדוקים - הקומדי סטור
תאהב תמיד לנצח - מאיה בוסקילה
שירים רבים לערוץ הילדים - מנחי ערוץ הילדים
הערות שוליים

↑  אסף נבו, ‏הקש על החמש: המוזיקה של דני רייכנטל מ"האח הגדול", באתר ‏מאקו‏, 6 במאי 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296382005171  ISNI: 0000 0000 6916 0767  VIAF: 97314451   WorldCat (עם VIAF): 97314451 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1928

הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1928 היו מערכת הבחירות ה-36 בתולדות ארצות הברית, ונערכו ביום שלישי, 6 בנובמבר 1928. מזכיר המסחר הרברט הובר היה המועמד מהמפלגה הרפובליקנית, לאחר שהנשיא היוצא קלווין קולידג' בחר לא לרוץ לתקופת כהונה נוספת. מולו התמודד מושל ניו יורק, אל סמית', מהמפלגה הדמוקרטית. הובר וסמית' היו מועמדים פוטנציאליים לנשיאות עוד לפני 1928 ונחשבו למנהיגים טובים. שניהם התמודדו על התפקיד בפעם הראשונה, ואף אחד מהם לא זכה לתמיכה מוחלטת של מפלגתו שלו.
הרפובליקנים זוהו עם הכלכלה המשגשגת של שנות העשרים בעוד שסמית', נוצרי קתולי, סבל מהתנגדות אנטי-קתולית, מעמדתו נגד חוק היובש ומהקישור שלו לטמאני הול המושחת. התוצאה הייתה ניצחון רפובליקני שלישי ברציפות, שהיה ניצחון סוחף. הובר כמעט הצליח לנצח ברוב מדינות הקונפדרציה לשעבר, שהיו מזוהות עם הדמוקרטים. במהלך מערכת הבחירות הכינוי כלב דמוקרטי צהוב קיבל חשיבות לאומית- מצביעים דרומיים רבים שהתנגדו לסמית' הצביעו לו בכל זאת בגלל שנאתם לרפובליקנים.
מועמדים > מועמדים רפובליקניים

הרברט הובר, שר המסחר מקליפורניה
פרנק לואדן, מושל לשעבר מאילינוי
צ'ארלס קרטיס, מנהיג המפלגה בסנאט מקנזס
כשהנשיא קולידג' בוחר לא לרוץ לעוד תקופת כהונה, המירוץ היה פתוח. למרות לחצים מכמה חברי מפלגה על קולידג', הוא סירב לרוץ ובמקומו התמודדו שלושה מועמדים: הרברט הובר, פרנק לואדן וצ'ארלס קרטיס.
בפריימריז המעטים שהיו אז, הובר לא הצליח כמצופה והוצע שסגן הנשיא, צ'ארלס דוז, יהיה המועמד במקרה של קיפאון. אך לואדן פרש ממש לפני שהוועידה הרפובליקנית החלה, ובכך סלל את הדרך לניצחונו של הובר.
הוועידה התכנסה בקנזס סיטי מ-12 ביוני עד 15 ביוני. הוועידה בחרה בהובר בסיבוב הראשון. הובר לא רצה להתערב בבחירת המועמד לתפקיד סגן הנשיא, והוועידה שקלה לבחור בדוז לכהונה נוספת. אך קולידג' שלח לוועידה מברק שם כתב שאם יבחרו בדוז, שאותו לא חיבב, קולידג' יראה זאת בתור עלבון אישי. כדי למשוך מצביעים מחקלאים שהיו מודאגים לגבי עמדותיו הפרו-עסקיות של הובר, הוחלט לבחור בצ'ארלס קרטיס כמועמד לתפקיד.
שבוע לאחר הוועידה, הובר נאם את נאום הניצחון שלו, וטען ש"אנו קרובים היום באמריקה יותר מאשר אי פעם לחיסול העוני... עוד לא הגענו למטרה, אבל אם תינתן לנו ההזדמנות להמשיך במדיניות של שמונה השנים האחרונות, נגיע בקרוב, בעזרת האל, ליום הזה." אמירה זו פגעה בו עם תחילת השפל הגדול.
מועמדים > מועמדים דמוקרטים

אל סמית', מושל ניו יורק
קורדל הול, חבר קונגרס מטנסי
ג'יימס ריד, סנאטור ממיזורי
אטלי פומרניין, סנאטור לשעבר מאוהיו
כשהזיכרונות מהשחיתויות בממשל וורן הרדינג נעלמים, וכשהמדינה משגשגת, הדמוקרטים חשבו שאין להם סיכוי בבחירות הללו ורבים מהמנהיגים הדמוקרטים לא התמודדו. מנהיג אחד שכן התמודד היה המושל של ניו יורק, אל סמית', שכבר ניסה פעמיים לפני כן להיבחר להיות המועמד.
הוועידה הדמוקרטית התכנסה ביוסטון מ-26 ביוני עד ל-28 ביוני ובחרה בסמית' להיות המועמד לנשיאות ובג'וזף רובינסון מארקנסו, שהיה הפוך לסמית' בדרכים רבות, להיות המועמד לתפקיד סגן הנשיא.
סמית' היה הקתולי הראשון שמפלגה גדולה בחרה בו להיות מועמד לנשיאות. ודתו הייתה נושא מרכזי בקמפיין. כמה פרוטסטנטים חששו שסמית' ימלא פקודות מהכנסייה בנוגע להחלטות שישפיעו על המדינה.
מועמדים > מועמדים ממפלגת האיסור

מפלגת האיסור ערכה את הוועידה שלה בשיקגו מ-10 ביולי עד ל-12 ביולי. סמית' התנגד לחוק היובש, ולכן כמה חברי מפלגה רצו לתמוך בהובר כדי למנוע פילוג שיטה את הבחירות לטובת סמית'. המפלגה בחרה בוויליאם וורני ולא בהובר.
בחירות כלליות > מסע הבחירות בסתיו

ההתנגדות לקתוליות הייתה בעיה חמורה עבור סמית'. הכמרים הפרוטסטנטים הזהירו שיקבל פקודות מהאפיפיור, ואף נפוצה שמועה שהאפיפיור עמד לעבור לארצות הברית ולשלוט בה ממבצר בוושינגטון, אם סמית' ינצח. למרות שהמסע האנטי-קתולי של הקו קלוקס קלאן פחת במהלך אותה התקופה, מועמדותו של סמית' החייתה אותו מחדש. רבים שהתנגדו לקלאן טענו שהכנסייה הקתולית הייתה "אנטי-אמריקאית" ו"תרבות זרה" שהתנגדה לחירות ולדמוקרטיה.
עיתונות שהייתה מזוהה עם זרמים לא-קתוליים התנגדה לסמית' במיוחד, וטענו שיהיה נאמן לריבון זר. בנוסף, הם טענו שהכנסייה הקתולית מתנגדת לערכים אמריקאיים כגון הפרדת דת ממדינה וסובלנות דתית. נטען שאם הכנסייה תפקוד על הקתולים לחסל פרוטסטנטים באלימות, הם יעשו זאת. התנגדותו של סמית' לחוק היובש, שהיה חשוב לפרוטסטנטים (המהגרים הקתוליים זוהו עם שתיית אלכוהול) גם עלתה לו בקולות, וכך גם קשריו עם הטמאני הול. סמית' התקשה לגנות את השנאה לקתוליות בגלל שרבים ממתנגדיו הסוו אותה בתור תמיכה בחוק היובש או בהתנגדות לשחיתות.
לכן כמה מדינות דרומיות תמכו ברפובליקנים בפעם הראשונה מאז תקופת השיקום. במדינות עם אוכלוסייה שחורה גדולה (שלא יכלה להצביע), רבים האמינו שהובר תמך בשילוב גזעי, ודבר זה עלה על התנגדותם לסמית'. במהלך מסע הבחירות נפוצה שמועה שהובר נפגש עם חברה שחורה בוועידה הרפובליקנית ורקד איתה.
דתו של סמית' עזרה לו בקרב המהגרים הקתוליים מניו אינגלנד, בעיקר בקרב האירים והאיטלקים. דבר זה מסביר את ניצחונותיו הדחוקים ברוד איילנד ומסצ'וסטס הרפובליקניות בדרך כלל, וגם את העובדה שהפסיד בניו יורק בהפרש של שני אחוזים בלבד (מועמדים דמוקרטיים בדרך כלל הפסידו שם בהפרשים דו-ספרתיים).
בחירות כלליות > תוצאות

עוד שמונה מיליון בוחרים הגיעו אל הקלפיות בהשוואה ל-1924. האזורים המאוכלסים בצפון מזרח המדינה חוו עלייה גבוהה בשיעור ההצבעה.
הובר ניצח ניצחון סוחף כשהוא מבטיח להמשיך את השגשוג של שנות קולידג'. הוא השיג יותר מכל המועמדים הרפובליקניים עד אז, והשיג יותר קולות מקולידג'. הרפובליקנים זכו לניצחונות בדרום. זאת הייתה הפעם הראשונה בה טקסס בחרה במועמד רפובליקני. בנוסף, זכה הובר בקולות קרוליינה הצפונית ווירג'יניה (שתמכו בדמוקרטים מאז 1872) ופלורידה (שתמכה בדמוקרטים מאז 1876). ג'ורג'יה נותרה המדינה הדמוקרטית היחידה, עד 1964. סמית' זכה בשש מדינות בלבד מתוך אחת-עשרה מדינות הקונפדרציה לשעבר, המספר הנמוך ביותר עבור כל מועמד דמוקרטי מאז סוף תקופת השיקום.
סמית' עצמו הצליח להשיג יותר קולות ממועמדים דמוקרטים אחרים ב-30 מתוך 48 מדינות. מספר הקולות שלו השתווה לזה של קולידג' ב-1924. דבר זה הפגין את כוחו וחולשתו של סמית'. למרות שהצליח להשיג יותר קולות, תבוסתו התרחשה בגלל שזכה רק במדינות הדרום העמוק הדמוקרטי (ובאלבמה) ומשתי מדינות בניו אינגלנד (מסצ'וסטס ורוד איילנד). הובר אפילו ניצח את סמית' בניו יורק בהפרש זעום.
המפלגות השלישיות איבדו מכוחן, ועד הפילוג ב-1948 בין הדמוקרטים הצפוניים לדרומיים, לא הופיעו מפלגות שלישיות גדולות.
זאת הייתה מערכת הבחירות האחרונה עד 1968 שבה הרפובליקנים ניצחו בקרוליינה הצפונית, האחרונה עד 1956 בה ניצחו בקנטקי ובמערב וירג'יניה, האחרונה בה ניצחו באריזונה, קליפורניה, פלורידה, איידהו, אילינוי, מינסוטה, מיזורי, מונטנה, נבאדה, ניו מקסיקו, אוקלהומה, טנסי, טקסס, יוטה, וירג'יניה ובוושינגטון עד 1952, האחרונה בה ניצחו במרילנד, ניו ג'רזי, ניו יורק ואורגון עד 1948, האחרונה בה ניצחו באוהיו, ויסקונסין ובוויומינג עד 1944, והאחרונה בה ניצחו בקולורדו, אינדיאנה, איווה, קנזס, מישיגן, נברסקה, דקוטה הצפונית ודקוטה הדרומית עד 1940.
בנוסף, זאת הייתה מערכת הבחירות האחרונה עד 1952 בה זכו הרפובליקנים.
| המועמד לנשיאות | מפלגה | מדינה | כמות האלקטורים | השותף | מדינת השותף | כמות האלקטורים של השותף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הרברט הובר | רפובליקנית | קליפורניה | 444 | צ'ארלס קרטיס | קנזס | 444 |
| אל סמית' | דמוקרטית | ניו יורק | 87 | ג'וזף רובינסון | ארקנסו | 87 |
| נורמן תומאס | הסוציאליסטית | ניו יורק | 0 | ג'יימס מורר | פנסילבניה | 0 |
| ויליאם פוסטר | הקומוניסטית | אילינוי | 0 | בנג'מין גיטלו | ניו יורק | 0 |
| וורן ריינולדס | העבודה הסוציאליסטית | מישיגן | 0 | ג'רמייה קרוולי | ניו יורק | 0 |
| ויליאם וורני | האיסור | ניו יורק | 0 | ג'יימס אדגרטון | וירג'יניה | 0 |
| פרנק ווב | העבודה החקלאית | קליפורניה | 0 | לירוי טילמן | ג'ורג'יה | 0 |
יהודה מסר לאון

| --- | --- |
 לידה:  1422? מונטקיו מג'ורה, איטליה 
 פטירה:  1498? (בגיל 76 בערך) 
 תקופת הפעילות:  ?–1498 
 מעסיק:  פדובה 
 
"נופת צופים",  ספר ההלצה לרומם כתבי הקדש ולהראות העמים והשרים את יפים מאת רבי יהודה המכונה מסיר לאון, לכבוד יצחק נח מאנהיימער, 1863 וינה. לחצו על התמונה לדפדוף בספר מעמוד 216
עמוד השער של הספר "נופת צופים"
רבי יהודה בן יחיאל מֶסֶר לאון (לעיתים מסיר ליאון וכן מיסיר ליאון; 1425? – 1498?), רופא, רב ופוסק מרכזי ביהדות איטליה במאה ה-15, אשר שילב תורה והשכלה כללית ושאף להפוך למנהיג יהדות איטליה. ספרו "נופת צופים: על אמנות הנאום העברי" הוא חיבור אסתטיקה-פילוסופי ובלשני שבו הוא מבסס את האפשרות של השפה העברית לשמש לצרכים רטוריים. ספר זה היה מראשוני הספרים העבריים שנדפסו, והראשון שיצא בדפוס בחיי מחברו. תוארו "מסר" (Messer) הוענק לו על ידי השלטונות בטרם מלאו לו שלושים, ומציין את היותו אדם רם-מעלה ובעל השפעה רבה בקהילתו.
תולדות חייו

כבר כבן שלושים היה ראש ישיבה ומרצה באוניברסיטה במנטובה. בשנת ה'רט"ו (1454), בעת שהותו באנקונה, פרסם תקנות בדיני נשים שמטרתם להגן על מנהגי איטליה מפני זרם המהגרים היהודים מאשכנז וספרד שהגיעו באותה עת במספרים גדולים לערי איטליה. כמו כן אסר על הלימוד בפירוש התורה של רלב"ג, עקב הדעות המובעות בו, שסתרו לדעת מסר לאון את האמונה. על מנת לתת תוקף להוראותיו, שלח מכתבים לכל קהילות איטליה ובהן הכריז חרם על העובר עליהן, ממעמד של מנהיג ציבור מטעם עצמו. ניסיון זה להטיל גזרות על כל הקהל קומם כנגדו רבנים בערי איטליה כגון רבה של פירנצה, ר' בנימין מונטאלצינו (אנ').
בשנות ה-60 של המאה ה-15 חי בפדובה, בבולוניה ובוונציה, שם נולד בנו דוד. בשנת 1469 הוענק לו תואר דוקטור קיסרי לפילוסופיה ורפואה הכולל פריבילגיה להעניק תוארי דוקטור לרופאים יהודים והוא הועלה לדרגת אביר (Miles), הדרגה האזרחית הגבוהה ביותר שאליה יכל להגיע יהודי באיטליה. בשנות ה-70 שב למנטובה. ידוע כי שם נכנס למחלוקת על הנהגת הציבור עם רבי יוסף קולון (מהרי"ק) ששורשה אינו ידוע, אך היא נוצרה על רקע רצונם של שני האישים להפוך לרב ראשי לכל יהודי איטליה. לצד כל אחד מן הרבנים התקבצה מפלגת תומכים והיא תפחה לממדים שסיכנו את עתידה של הקהילה. לבסוף התערב שליט העיר המרקיז לודוויקו (אנ') וגירש את שניהם ממנה.
בשנותיו האחרונות ישב בנאפולי והיה ראש ישיבה בה למדו, לפי דברי בנו, דוד בן יהודה מסר לאון, עשרות תלמידי חכמים שהפכו לרבנים נודעים. ככל הנראה כיהן כרב ראשי לממלכת נאפולי. נפטר בנאפולי בשנות ה-90 של המאה ה-15.
עמדתו הפילוסופית

כתיבתו הפילוסופית של מסר לאון מביעה באופן מובהק עמדה סכולסטית-ימי ביניימית, בעת שעמדה זו הייתה למטרה לביקורת מצד הוגי הרנסאנס. מסר לאון תופס את הפילוסופיה כ"שפחת" התאולוגיה ותופס את המנהיג הרוחני כבעל ידיעות שלמות ושונה באופן מהותי מן ההמון וגוזר את מעמדו משוני מהותי זה. הוא מטיף למנהיג לבסס את סמכותו האישית על ידי הרחבת דעת רוחנית מחד ולא להסס בשימוש בכלי סמכות כמו חרם, מאידך.
מסר לאון תפס עצמו כנעלה מבחינה רוחנית ולפיכך הרשה לעצמו להיות פתוח לחידושי הזמן ולחוכמות של אומות העולם. הוא הקדיש את ספרו הגדול לכתיבה בנושא רטוריקה, מקצוע נדרש בחברה ובדור בו סמכות הדובר לא הייתה מספקת עוד לשם שכנוע והיה אחד מהראשונים שאימצו את חידושי הדפוס. מאידך, לא סמך על צאן מרעיתו שיוכלו להתמודד עם חוכמה חיצונית ודעות מסוכנות לאמונה, דבר הבא לידי ביטוי בחרם על פירוש הרלב"ג.
כתביו

בנוסף לעסקי ציבור ופסיקת הלכה עסק מסר לאון רבות בכתיבה מחקרית. כתביו, שרק חלק מהם שרדו, מתחלקים לחמש קבוצות: פרשנות המקרא וההלכה, כולל פירוש חלקי לתורה ודיני שחיטה ובדיקה. כתבים רפואיים בעברית ולטינית. כתבים פילוסופיים המבטאים היכרות טובה עם הספרות הפילוסופית של התקופה הקלאסית וכוללים פירוש לספר בחינת עולם של ידעיה הפניני ואולי גם פירוש למורה נבוכים לרמב"ם, שלא שרד. ספרי דקדוק ובלשנות בהם ספר לימוד "לבנת הספיר" וגולת הכותרת של פרסומיו הספר "נופת צופים".
כתביו > הספר נופת צופים

נושא החיבור הוא רטוריקה, נושא חביב על חכמי הרנסאנס ומוקד לדיון בינם לבין חכמי הסכולסטיקה. בעוד חכמי הסכולסטיקה קבעו שמקור הסמכות של הדובר אמור להספיק לקהל שומעי לקחו, התכוונו חכמי הרנסאנס לחדד את כושר השכנוע הלוגי והטכני של הדובר על מנת לשכנע את קהל שומעיו. כושר שכנוע הנחוץ בעידן דמוקרטי יותר בו סמכות הדובר אינה מספיקה עוד. המחבר עוסק בספר בהגדרת הרטוריקה, בתכליתה וחשיבותה ובסוגי הנאומים (לפי תוכנם ולפי סוג הציבור שהם מכוונים אליו), בתכונותיו של הנאום המושלם ובאמצעים הרטוריים, בהתאם לאריסטו, קיקרו וקווינטיליאנוס.
המחבר הביא את הספר לדפוס על ידי דפוס אברהם כונת במנטובה.
לקריאה נוספת

נופת צופים, הוצאת מאגנס, תשמ"א עם מבוא מאת ראובן בונפיל
משה אביגדור שולוואס, "מחלוקותיו של מיסיר ליאון עם רבני דורו וניסיונו להטיל מרותו על יהודי איטליה", ציון, שנה יב, תש"ז, עמ' 17–23. (בצבת הדורות עמ' 56-66).
דניאל קארפי, "ר' יהודה מיסיר ליאון ופעולתו כרופא", קורות (רבעון לתולדות הרפואה ומדעי הטבע), כרך ו', עמ' 395–415
הערות שוליים

↑  בונפיל, מבוא ל"נופת צופים", מעוד 22
↑  בונפיל, מבוא ל"נופת צופים", עמ' 32 - 35
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309253505171  BNE: XX902555  BnF: cb123110112 (data)  GND: 119160862  ISNI: 0000 0000 7979 6590  LCCN: n81103112  NKC: ola20241225848  NTA: 071183795  SELIBR: 65283  SUDOC: 11744748X  VcBA: 495/55334  VIAF: 89803764   WorldCat (עם VIAF): 89803764
מיס מארוול (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

הסמליל הרשמי
 מבוסס על:  דמותה של גברת מארוול מאת גרי קונוויי וג'ון בוסימה דמותה של קמלה קאן מאת סאנה אמאנט, סטיבן ווקר, ג. וילו וילסון, אדריאן אלפונה וג'יימי מקלווי
 סוגה:  גיבורי-על דרמת נעורים
 יוצרים:  בישא ק. עלי
 כותבים:  בישא ק. עלי, Fatimah Asghar, Freddy Syborn, וייל דון, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 בימוי:  עאדיל אל ערבי, מירה מנון, בילאל פלאח, שרמיין עוביד-צ'ינוי 
 שחקנים:  אימאן ולאני אראמיס נייט סאגר שייח ריש שאה מאט לינץ
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 מקום התרחשות:  ג'רזי סיטי, קראצ'י 
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  6 
 תוכנית מקור:  כרונולוגית (MCU): "מון נייט" כרונולוגית מבחינה עלילתית: "קפטן מארוול"
 תוכנית המשך:  כרונולוגית (MCU): "שי-האלק: עורכת דין בשירות החוק" כרונולוגית מבחינה עלילתית: "המארוולס"
 הפקה
 מפיקים בפועל:  קווין פייגי בישא ק. עלי סאנה אמאנט אדיל אל ארבי בילאל פלאח
 חברת הפקה:  אולפני מארוול
 הפצה:  Disney Platform Distribution
 עורכים:  סברינה פילסקו 
 אתר צילומים:  אטלנטה, ניו ג'רזי, תאילנד 
 צלמים:  כרמן קבאנה
 מוזיקה:  לורה קרפמן 
 שידור
 רשת שידור:  דיסני+ 
 תקופת שידור מקורית:  8 ביוני 2022 – 13 ביולי 2022
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
מיס מארוול (באנגלית: Ms. Marvel – גברת מארוול) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמת נעורים-גיבורי-על, שנוצרה עבור שירות הזרמת המדיה של "דיסני+" על ידי היוצרת הבריטית-פקיסטנית (British Pakistanis) בישא ק. עלי (Bisha K. Ali), ומבוססת על דמותה של קמלה קאן / גברת מארוול מאת מארוול קומיקס. הסדרה מתרחשת ביקום הקולנועי של מארוול, ומופקת על ידי אולפני מארוול. יוצרת הסדרה, עלי, משמשת כתסריטאית הראשית של הסדרה.
הסדרה עלתה לשידור ב-8 ביוני 2022, כחלק מהשלב הרביעי של היקום הקולנועי של מארוול וקיבלה ביקורות מאוד חיוביות 98% עגבניות טריות עם ציון ממוצע 8.25 מתוך 10 באתר ביקורות הקולנוע והטלוויזיה Rotten Tomatoes.
תקציר העלילה

חייה של קמלה קאן, מעריצה בת 16 של צוות "הנוקמים", ובמיוחד של קרול דנברס / קפטן מארוול, משתנים ללא הכר לאחר שהיא מקבלת את היכולת לרתום אנרגיה קוסמית.
סקירה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 6 | 6 | 8 ביוני 2022 | 13 ביולי 2022 |
| מספר פרק בסדרה | מספר פרק בעונה | שם הפרק בשפת מקור | שם הפרק בעברית | תאריך יציאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1 | Generation Why | דור ה"למה" | 8 ביוני 2022 |
| 2 | 2 | Crushed | מרוסקת | 15 ביוני 2022 |
| 3 | 3 | Destined | מיועדת | 22 ביוני 2022 |
| 4 | 4 | Seeing Red | רואה אדום | 29 ביוני 2022 |
| 5 | 5 | Time and Again | פעם אחר פעם | 6 ביולי 2022 |
| 6 | 6 | No Normal | לא נורמלית | 13 ביולי 2022 |
צוות השחקנים והדמויות

אימאן ולאני – קמלה קאן / גברת מארוול, צעירה מוסלמית-אמריקאית ממוצא פקיסטני בת 16 מג'רזי סיטי, ומעריצה נלהבת של חברי "הנוקמים", במיוחד של קפטן מארוול, הכותבת סיפורי פאנפיקשן בהשראתם; שזוכה ליכולת לרתום אנרגיה קוסמית.
מאט לינץ – ברונו קרלי, חברה הטוב ביותר של קמלה.
יסמין פלטשר – נאקיה בהדיר, חברתה הטובה ביותר של קמלה.
זנוביה שרוף – מוניבה קאן, אמה של קמלה ואשתו של יוסוף.
מוהאן קאפור – יוסוף קאן, אביה של קמלה ובעלה של מוניבה.
סאגר שייח – אמיר קאן, אחיה הבכור של קמלה.
לורל מרסדן – זואי זימר, הנערה הפופולרית ביותר בתיכון בו לומדת קמלה.
אזהר אוסמן – נג'ף, מוכר מזון חלאל המכיר את קמלה.
בנוסף, אריאן מואיד שב לגלם את דמותו של הסוכן קלירי מהמחלקה לבקרת נזקים לאחר שהופיע בסרט "ספיידרמן: אין דרך הביתה" (2021), בעוד שאליסיה ריינר מגלמת את סיידי דיבר, עמיתתו. ריש שאה מגלם את דמותו של קמראן, נער בו קמלה מאוהבת; פאווד קאן מגלם את דמותו של חסן; אדקו אונונוגבו מגלמת את דמותה של פארייה; לקית' נאקלי מגלם את דמותו של השייח' עבדאללה, האימאם המקומי ומדריכהּ הרוחני של קמלה; נימרה בוקה מגלמת את דמותה של נג'מה; טרווינה שפרינגר מגלמת את דמותה של טיישה הילמן, גיסתה של קמלה ואשתו של אמיר; ואראמיס נייט המגלם את דמותו של כארים / פגיון אדום, פורע חוק הלובש בנדנה אדומה ומשתמש בפגיונות ככלי נשק.
הפקה > פיתוח

בספטמבר 2016, היועץ היצירתי של אולפני מארוול, ג'ו קוזאדה, חשף כי לאולפנים ישנן תוכניות לחקור את דמותה של קמלה קאן / מיס מארוול במדיות אחרות, בעקבות הצלחתה והפופולריות המהירה במיוחד לה הדמות זכתה בקרב קוראי הקומיקס. במאי 2018, נשיא אולפני מארוול, קווין פייגי, הצהיר כי פרויקט של היקום הקולנועי של מארוול שיתבסס על דמותה קמלה קאן נמצא בפיתוח, וייצא לפועל לאחר עליית הסרט "קפטן מארוול" לאקרנים, מכיוון שדמותה של קאן נוצרה בהשראתה של קרול דנברס.
באוגוסט 2019, החלו אולפני מארוול לעבוד על פיתוח סדרת טלוויזיה בכיכובה של קמלה קאן עבור שירות הזרמת של "דיסני+", כאשר בישא ק. עלי נשכרה לשמש כתסריטאית ראשית עבור הסדרה; הסדרה הוכרזה רשמית על ידי אולפני מארוול במהלך כנס D23 2019. בספטמבר 2020, הבמאים אדיל אל ארבי ובילאל פלאח, שרמיין עוביד-צ'ינוי ומירה מנון נשכרו למלאכת בימוי פרקי הסדרה. יוצרת דמותה של קמלה קאן, סאנה אמנאט, משמשת כמפיקה בפועל של הסדרה.
הפקה > ליהוק

בספטמבר 2020, הוכרז כי השחקנית אימאן ולאני נבחרה לגלם את דמותה של קמלה קאן, בזמן שתמונות שדלפו מצילומי הסדרה בנובמבר חשפו כי השחקן מאט לינץ לוהק לצוות השחקנים של הסדרה. באותו דצמבר, אולפני מארוול אישרו את ליהוקו של לינץ לדמותו של ברונו קרלי, יחד עם אראמיס נייט בדמותו של פורע החוק פגיון אדום, סאגר שייח לוהק לדמותו של אמיר קאן, אחיה הבכור של קמלה; ריש שאה לוהק לדמותו של קמראן, וזנוביה שרוף, מוהאן קאפור, יסמין פלטשר, ליית' נאקי, אזאר אוסמן, טרווינה ספרינגר, ונימרה בוקה, לוהקו לתפקידים שטרם פורסמו.
הפקה > צילומים

צילומי הסדרה החלו באמצע נובמבר 2020, באולפני טרילית' שבאטלנטה, ג'ורג'יה, עם אל ארבי ופלאח, עוביד-צ'ינוי ומנון כבמאים, וכרמן קבאנה כצלמית.
שיווק

מבט ראשון על הסדרה עם צילומים ראשוניים, עדויות על ההשפעה שהייתה לדמות על היוצרים, וקליפים של האודישן של ולאני הוצגו ביום המשקיעים של דיסני בדצמבר 2020. ג'וש וייס מ-"Syfy Wire" כינה את הצפייה ברגע המדויק בו נודע לוולאני שהיא לוהקה לדמותה של קאן כ"לא יסולא בפז".
שידור

הסדרה עלתה לשידור בשירות הזרמת המדיה של "דיסני+" ב-8 ביוני 2022, והיא מהווה חלק מהשלב הרביעי של היקום הקולנועי של מארוול.
המשך

במהלך ההכרזה הרשמית על הפקת הסדרה בכנס D23 2019, פייגי הצהיר כי לאחר שדמותה של קמלה קאן תוצג בסדרה, הדמות תופיע גם בסרטי היקום הקולנועי של מארוול, הצהרה אותה הוא אישר פעם נוספת בנובמבר 2019. בפברואר 2019, השחקנית ברי לארסון, שמגלמת את דמותה של קפטן מארוול / קרול דנברס ביקום הקולנועי של מארוול, הביעה רצון לשלב את דמותה של קמלה קאן בסרט ההמשך של "קפטן מארוול". בדצמבר 2020, אושר שוולאני תשוב לגלם את דמותה של קמלה קאן ב"המארוולס".
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמד (ים) | תוצאה | מקורות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2023 | פרסי TCA | הישג יוצא דופן בתוכנית לכל המשפחה | "מיס מארוול" | זכייה |  |
| 2024 | פרס אמי האמנותי | עיצוב התנועה הטוב ביותר | איאן סנדלוף, דייוויד לוקהד, דניאלה מארש, דייוויד סטמפף, פיליפ רובינסון ומתיו תומאס | זכייה |  |
| 2024 | פרס אמי האמנותי | לחן המוזיקה הטוב ביותר למיני סדרה או סדרה אנתולוגית, סרט או ספיישל (פסקול דרמטי מקורי) | לורה קרפמן | מועמדות |  |
| 2024 | פרס אמי האמנותי | מוזיקת הנושא של כותרת ראשית מקורית הטובה ביותר | לורה קרפמן | מועמדות |  |
| 2024 | פרס אמי האמנותי | עריכת התמונה הטובה ביותר למיני-סדרה או סדרת אנתולוגיה או סרט | נונה חודאי וסברינה פליסקו | מועמדות |  |
ההרפתקאות של אנדריי ווואלי ב.

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  אלוי ראי סמית'
 הופק בידי:  ג'ון לאסיטר 
 תסריט:  אלוי ראי סמית'
 מוזיקה:  SoundDroid
 אנימטור:  ג'ון לאסיטר
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Lucasfilm Computer Graphics Project
 חברה מפיצה:  לוקאס פילם
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  25 ביולי 1984
 משך הקרנה:  כ-2 דקות
 סוגה:  סרט הנפשה, סרט קומדיה
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
ההרפתקאות של אנדריי ווואלי ב. (באנגלית: .The Adventures of André & Wally B) הוא סרט קומדיה קצר אמריקאי בהנפשה ממוחשבת, אשר בוים ונכתב על ידי אלוי ראי סמית', הונפש על ידי ג'ון לאסיטר והופק על ידי Lucasfilm Computer Graphics Project בבעלות לוקאס פילם, שלימים שמה שונה לפיקסאר שבבעלות חברת וולט דיסני.
עיבוד לא סופי של הסרט הוקרן לראשונה במיניאפוליס ב-SIGGRAPH ב-25 ביולי 1984. העיבוד הסופי של הסרט הוקרן לראשונה ב-17 באוגוסט 1984 בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו. אורך הסרט הוא כ-2 דקות.
הסרט זכה להצלחה, בעיקר בזכות הנפשתו שנחשבה לפורצת דרך בסטנדרטים של אותה תקופה, וסייעה לעורר את העניין של ענף הקולנוע בהנפשה ממוחשבת. כתוצאה מהצלחת הסרט והפקות נוספות, לאסיטר נהפך לימים למנהל חשוב בפיקסאר. הסרט נחשב לסרט הראשון ברשימת הסרטים הקצרים של פיקסאר.
עלילה

הסרט מתחיל כשילד בשם אנדריי מתעורר ביער, שלפתע מגיעה אליו דבורה מציקה בשם וואלי ב. שרוצה לעקוץ אותה. על מנת שזה לא יקרה, אנדריי מרמה את הדבורה וגורם לה להפנות את גבה וכך הוא בורח. תעלול זה עיצבן את הדבורה וגרם לה לרדוף אחריו. הסרט מסתיים כאשר וואלי ב. עוקצת את אנדריי, וזמן קצר לאחר מכן הוא זורק עליה את כובעו.