stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מארק ריילנס
פרסים ומועמדויות > פרס טוני

| שנה | קטגוריה | עבור | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008 | השחקן הראשי הטוב ביותר במחזה | בואינג-בואינג | זכייה |
| 2011 | השחקן הראשי הטוב ביותר במחזה | Jerusalem | זכייה |
| 2014 | השחקן הראשי הטוב ביותר במחזה | ריצ'רד השלישי | מועמדות |
| 2014 | השחקן הטוב ביותר במחזה | הלילה השנים עשר | זכייה |
| 2018 | השחקן הראשי הטוב ביותר במחזה | Farinelli and the King | מועמדות |
פרסים ומועמדויות > פרסי AACTA

| שנה | עבור | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | גשר המרגלים | שחקן המשנה הבינלאומי הטוב ביותר – קולנוע | זכייה |
פרסים ומועמדויות > פרסי BBC Radio Times

| שנה | עבור | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1991 | The Grass Arena | השחקן החדש הטוב ביותר | זכייה |
פרסים ומועמדויות > איגוד מבקרי הקולנוע של בוסטון

| שנה | עבור | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | גשר המרגלים | שחקן המשנה הטוב ביותר | זכייה |
פרסים ומועמדויות > איגוד מבקרי הקולנוע של שיקגו

| שנה | עבור | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | גשר המרגלים | שחקן המשנה הטוב ביותר | מועמדות |
פרסים ומועמדויות > פרס בחירת מבקרי הקולנוע

| שנה | עבור | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | גשר המרגלים | שחקן המשנה הטוב ביותר | מועמדות |
פרסים ומועמדויות > פרס בחירת מבקרי הטלוויזיה

| שנה | עבור | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | וולף הול | השחקן הטוב ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה | מועמדות |
פרסים ומועמדויות > פרס בחירת מבקרי התיאטרון

| שנה | עבור | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 | Jerusalem מאת גֵ'ז באטרוורת' | השחקן הטוב ביותר | זכייה |
פרסים ומועמדויות > חוג מבקרי הקולנוע של פלורידה

| שנה | עבור | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | גשר המרגלים | שחקן המשנה הטוב ביותר | מועמדות |
פרסים ומועמדויות > איגוד מבקרי הקולנוע של יוסטון

| שנה | עבור | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | גשר המרגלים | שחקן המשנה הטוב ביותר | מועמדות |
פרסים ומועמדויות > איגוד עיתונאי הקולנוע של אינדיאנה

| שנה | עבור | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | גשר המרגלים | שחקן המשנה הטוב ביותר | מועמדות |
פרסים ומועמדויות > חוג מבקרי הקולנוע של קנזס סיטי

| שנה | עבור | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | גשר המרגלים | שחקן המשנה הטוב ביותר | מועמדות |
פרסים ומועמדויות > חוג מבקרי הקולנוע של לונדון

| שנה | עבור | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | גשר המרגלים | שחקן המשנה של השנה | זכייה |
פרסים ומועמדויות > האגודה הלאומי של מבקרי הקולנוע

| שנה | עבור | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | גשר המרגלים | שחקן המשנה הטוב ביותר | זכייה |
פרסים ומועמדויות > חוג מבקרי הקולנוע של ניו יורק

| שנה | עבור | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | גשר המרגלים | שחקן המשנה הטוב ביותר | זכייה |
פרסים ומועמדויות > פרס סטלייט

| שנה | עבור | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | וולף הול | השחקן הטוב ביותר במיני-סדרה או סרט טלוויזיה | זכייה |
טרוי פרי

| --- | --- |

טרוי פרי, 2019
 לידה:  27 ביולי 1940 (בן 84) טלהסי, פלורידה, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 ידוע בשל:  מייסד האחווה האוניברסלית של כנסיות המטרופולין הקהילתיות
 עיסוק:  כמורה
 מספר צאצאים:  2
טרוי דרוי פרי ג'וניור (באנגלית: Troy Deroy Perry Jr; נולד ב-27 ביולי 1940) הוא כומר אמריקאי והמייסד של כנסיית המטרופוליטן הקהילתית, המהווה שירות עבור לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב). הכנסייה נוסדה לראשונה בלוס אנג'לס ב-6 באוקטובר 1968 ומאז, התרחבה לכ-222 קהילות ב-37 מדינות בעולם.
ביוגרפיה > חיים מוקדמים

טרוי פרי הוא הבכור מבין חמישה אחים שנולדו לבוטלים הגדולים ביותר בצפון פלורידה (מבריחי אלכוהול בלתי חוקי), טרוי פרי ואדית אלן. מאז שהוא זוכר את עצמו, פרי הרגיש שנקרא להטיף, ותייג את עצמו כ"קנאי דתי". הוא הושפע מדודותיו, שקיימו תפילות רחוב בעיר הולדתו ושאירחו את פרי כשהוא נושא דרשות מביתם. אביו של פרי מת כשהוא נמלט מהמשטרה כאשר בנו היה בן אחת עשרה, מה שחזק את נחישותו של טרוי להיות מעורב בכנסייה ככל האפשר. לאחר שאמו נישאה בשנית והעבירה את המשפחה לדייטונה ביץ', פרי עבר התעללות על ידי אביו החורג וברח מהבית, לא חזר אלא לאחר שהתגרשה ממנו.
לאחר שקנאותו הדתית גברה, פרי נשר מהתיכון, והפך למטיף בפטיסט מורשה עד גיל 15. לאחר שפרי הביע את משיכתו ההומוסקסואלית לגברים, הכומר שלו הציע לו להינשא לאישה כדי "לפתור את רגשותיו". הוא התחתן עם בתו של הכומר שלו, פרל פיניון, בשנת 1959, בעוד כי לאחר מכן נזכר באומרו: "תמיד התעניינתי בבנות הכומר כי חשבתי שהן יהיו נשות מטיף טובות. לא אהבתי אותה כשהתחתנתי איתה, אבל כן אהבתי אותה לאחר מכן. השנה הראשונה שלנו". לפרי ופיניון נולדו שני בנים והם עברו לאילינוי שם פרי למד באוניברסיטת קלוורי ומכון התנ"ך מודי, שם למד במשך שנתיים. פרי היה המטיף בכנסיית אלוהים קטנה ולפעמים ניהל קשרים מיניים עם גברים אחרים, אך ראה בכך רק "חקר נעורים". אולם כשהיה בן 19, מנהלי הכנסייה אמרו לו שאחד הגברים שאיתם היה סיפר להם מה הם עשו יחדיו, אשר כתוצאה מכך, נאלץ לעזוב את הכנסייה מיד.
פרי ופיניון עברו לדרום קליפורניה, שם היה לכומר בכנסיית אלוהים של הנבואה. לאחר שאשתו של פרי מצאה את העותק שלו של הספר "ההומוסקסואל באמריקה" מאת הפרופסור דונלד ובסטר קורי מוסתר מתחת למזרנו, נישואיהם התפרקו במהירות והתגרשו לאחר חמש שנות נישואים. פרי הונחה להתפלל על כך שהוא "הוליך שולל על ידי רגשותיו ההומוסקסואלים את פיניון" ומאוחר יותר נאמר לו על ידי הבישוף שלו להתנער מעצמו בדוכן (מעמד מוגבה למטיפים בכנסייה נוצרית) ולהתפטר מהיותו כומר. פרי עבד בחנות כלבו סירס וגויס לצבא ב-1965, אשר במהלכן שירת כשנתיים בגרמניה.
הקמת כנסיית המטרופוליטן הקהילתית

בשנת 1968, לאחר ניסיון התאבדותו בעקבות פרשיית אהבה כושלת, והיותו עד לעצירתו של חבר קרוב על ידי משטרת לוס אנג'לס בבר ההומוסקסואלי "The Patch", פרי חש שנקרא לחזור לאמונתו ולהציע בה מקום קבלה עבור הומוסקסואלים ולעבוד את אלוהים בחופשיות. פרי הציג פרסומת בירחון אדבוקט שהכריזה על שירות פולחן המיועד להומואים בלוס אנג'לס אשר כונתה כנסיית המטרופוליטן הקהילתית (MCC). 12 אנשים התייצבו ב-6 באוקטובר 1968 לשירותו הראשון, בעוד "תשעה היו החברים שלי שבאו לנחם אותי ולצחוק, ושלושה באו בעקבות המודעה" אמר פרי. לאחר שישה שבועות של שירותיו בסלונו, עברה הקהילה למועדון נשים, לאולם, לכנסייה ולבסוף לתיאטרון שהכיל כ-600 חברים בתוך מספר חודשים. בשנת 1971 נחנך בניין משלה עם נוכחות של למעלה מ-1,000 חברים. בהיותו גלוי, גרם הבניין למספר בנייני "MCC" להיות מטרה להצתה, כולל כנסיית האם המקורית בלוס אנג'לס. בשירותיו, פרי ביצע את מה שמגזין טיים תיאר "כאיחודים הפומביים החד-מיניים הראשונים בארצות הברית" כבר ב-1968 והסמיך נשים לכמורה כבר ב-1972. באותה שנה, יצר את ספרו "האדון הוא הרועה שלי והוא יודע שאני הומו" (The Lord is my Shepherd and he Knows I am gay).
לכנסיית המטרופוליטן הקהילתית ישנם כיום כ-222 קהילות ב-37 מדינות. הסרט התיעודי משנת 2007, Call Me Troy, מציג את סיפור חייו ומורשתו של פרי, כולל ייסוד "MCC" ומאבקיו כמנהיג זכויות אזרח בקהילת הלהט"ב.
הקמת כנסיית המטרופוליטן הקהילתית > ארכיון מכון סמיתסוניאן

המוזיאון הלאומי להיסטוריה אמריקנית של מכון סמיתסוניאן מחזיק באוסף של פריטים מכנסיות הקהילה של פרי. הפרטים הוצגו למכון ביום השנה ה-51 להקמת הכנסייה. שטר מתנה אשר העביר מרצונו וללא תמורה את בעלותו על הפריטים נחתם ב-7 באוקטובר 2019 על ידי פרי ובעלו פיליפ. השטר מורכב מחפצים אישיים ששימשו את פרי ככומר בהקמת הכנסייה, פריטים היסטוריים מחבריה וכן פריטים המפרטים את עבודת הכנסייה ופרי במאבקם למען שוויון זכויות אזרחי. הפריטים שנתרמו למוזיאון כוללים ספר תפילה משותפת שפרי נהג להוביל את הפולחן במפגש הפולחן הראשון של "MCC" ושירותים רבים אחרים, חתונות והלוויות במהלך עשרות השנים. פרי גם תרם ספר דרשות שכתב ביד. החפצים נתרמו באופן סמלי למוזיאון במפגש פולחן מיוחד בכנסיית המטרופוליטן של וושינגטון הבירה ביום ראשון, 6 באוקטובר 2019. חפצים תלת־ממדיים בהם ספר התפילה ומערכת הלבוש של פרי - יישמרו בחלק מיוחד של המוזיאון. הניירות והתצלומים יהפכו לחלק מאוסף הלהט"ב המכיל למעלה מ-57 רגל מעוקב (172 קופסאות) של חומר הקשור לקהילת הלהט"ב הלאומית המשתרעת על פני שנת 1915 ועד לתקופה הנוכחית.
חלק מהחפצים והרשומות האחרים שנתרמו למוזיאון כוללים,
האמנה של כנסיית המטרופולין של סן פרנסיסקו המתארת את זכויות החברות בה.
ספרי תוכנית הוועידה הכללית מהשנים ה-25, ה-40, ה-50 המספקים מידע על התפתחות כנסיית המטרופולין.
פזמון לשון כולל משנת 1990.
החוברת המקורית "הומוסקסואליות: לא מחלה, לא חטא" המסבירה את אמונתה של כנסיית המטרופולין לגבי מיניות ורוחניות (עם מעל 100,000 עותקים אשר הודפסו והופצו).
עותק מקורי של גיליון 1971 של מגזין "Life" עם תמונה של פרי ככומר מחתן זוג חד מיני בכנסיית המטרופולין של לוס אנג'לס.
עותק מקורי של "שירות האמונה והחופש לחגוג את יום השנה ה-25 לסטונוול" באליס טולי הול בניו יורק.
חפץ נוסף אשר נתרם הוא צלב קטן עשוי ויטראז' מאחד החלונות ההרוסים של כנסיית האם המקורית של לוס אנג'לס מטעם קהילת המטרופוליטן אשר נשרפה בהצתה בשנת 1973.
עיקר הרשומות ההיסטוריות של כנסיית המטרופוליטן הקהילתית נשמרות במרכז ללימודי להט"ב ומגדר בדת (CLGS) בברקלי, קליפורניה, ובמכון "ONE" בלוס אנג'לס.
אקטיביזם

האקטיביזם של פרי קיבל תפניות רבות, כולל תפקידים במספר מועצות של ארגוני להט"ב. בשנת 1973 החזיק במושב בוועדת מחוז לוס אנג'לס ליחסי אנוש. פרי עבד בזירות פוליטיות כדי להתנגד לאניטה בראיינט אשר הובילה את הארגון האנטי-הומוסקסואלי "הצילו את ילדינו" ב-1977, שביקש לבטל חקיקת חוק נגד אפליה שהעבירה העיר מיאמי על איסור אפליה על רקע נטייה מינית בתעסוקה, תחומי דיור ומגורים ציבוריים.
פרי גם פעל בהובלת ההתנגדות ליוזמת בריגס בקליפורניה אשר קראה להבטיח שמורים הומוסקסואלים או לסביות יפוטרו או יאסרו עליהם לעבוד בבתי ספר ציבוריים בקליפורניה. החל מ-4 בספטמבר 1977, פרי ערך צום של 16 יום על מדרגות הבניין הפדרלי בלוס אנג'לס כדי לגייס כספים עבור מאבק ביוזמה. בשנת 1978, הובסה היוזמה בעיקר בשל ארגון התנגדות עממי, בו השתתף פרי. פרי גם תכנן את הצעדה הלאומית בוושינגטון למען זכויות לסביות והומואים ב-1979 עם הפעיל רובין טיילר.
ב-28 ביוני 1970, פרי, יחד עם שני הפעילים, מוריס קייט ובוב האמפריז, הקימו את מצעד הגאווה הראשון ברחוב כריסטופר סטריט ווסט אשר לימים, יוגדר כמצעד הגאווה הוותיק ביותר בעולם.
בשנת 1978 זכה בפרס על רקע פעילותו ההומניטרית מטעם האיגוד האמריקאי לחירויות האזרח. פרי מחזיק בתוארי דוקטור לשם כבוד מבית הספר "Episcopal Divinity" בבוסטון ומכללת "Samaritan" (לוס אנג'לס) על עבודתו בתחום זכויות האזרח, בעוד בעשורים האחרונים, זכה לשבחים על ידי איגוד העיתונות הגאה עם הפרס ההומניטרי שלה.
ביום הולנטיין 2004 דיבר פרי עם קהל של נשואים טריים הומוסקסואלים בעצרת "שוויון בנישואים" בקפיטול מדינת קליפורניה עבור הכרה בנישואים חד מיניים במדינה.
במשך השנים, פרי הוזמן לבית הלבן בחמש הזדמנויות בהן,
בשנת 1977 על ידי הנשיא ג'ימי קרטר עבור דיונים בזכויות הומואים ולסביות.
בשנת 1995 על ידי הנשיא ביל קלינטון כמשתתף בוועידת הבית הלבן הראשונה בנושא מאבק במחלות ה-HIV/איידס.
בשנת 1997 הוזמן על ידי הנשיא קלינטון כמשתתף בוועידת הבית הלבן למאבק בפשעי שנאה.
בשנת 1997 הוזמן שוב כאורחו של הנשיא קלינטון בתואר כבוד בארוחת בוקר בבית הלבן עם הנשיא עבור כיבוד 100 מנהיגים רוחניים לאומיים ברחבי ארצות הברית.
בשנת 2009, יחד עם בן זוגו פיליפ, הוזמן על ידי הנשיא ברק אובמה לרגל יום השנה ה-40 למהומות סטונוול.
פרי פרש מתפקיד מנחה כנסיית המטרופוליטן הקהילתית ב-2005, בעוד הכומרית ננסי ווילסון ירשה את תפקידו ב-29 באוקטובר 2005.
במרץ 2017, פרי הפך לאזרח האמריקאי הראשון שזכה בפרס "CENESEX" של קובה בעת ציון ערב הגאלה ה-10 הקובנית נגד הומופוביה וטרנספוביה, שהתקיימה בתיאטרון קרל מרקס בבירת המדינה, הוואנה, בה התכנסו קרוב ל-5,000 איש לכבוד הכומר פרי, כולל שגרירים מארצות הברית, צרפת, שווייץ וכן את שר התרבות הקובני. מריאלה קסטרו, בתו של נשיא קובה ראול קסטרו, העניקה לפרי את הפרס בציון רקע ההיסטוריה בעבודתו למען זכויות אדם וזכויות קהילת הלהט"ב ברחבי העולם.
בשנת 2019, פרי הוכלל בקיר התהילה עבור ציון 50 שנה לציון מהומות סטונוול, שהורכבה מ-18 מנהיגים בולטים בקרב קהילת הלהט"ב בהם וילסון קרוז, מנדי קרטר, מרשה בוצר וסטיוארט מילק, אחיינו ההומוסקסואל של הפעיל הארווי מילק אשר היה לחבר המועצה ההומוסקסואל הגלוי הראשון ברחבי סן פרנסיסקו.
מחוות

בשנת 2011, השחקן ג'ייד אסטבן אסטרדה גילם את פרי בקומדיית הסולו המוזיקלית "ICONS: The Lesbian and Gay History of the World, Vol. 5" הכוללת את השיר "I Will Follow You" אשר ביצע אסטרדה בדמותו של פרי.
ב-6 באוקטובר 2018, נערכה בקתדרלת האפיסקופלית של לוס אנג'לס מחווה לפרי במלאת 50 שנה להיווסדות כנסיית המטרופוליטן הקהילתית עבור "חלוקת כבוד לעשרות שנות הצדק החברתי שלו למען זכויות להט"ב". דוברים אורחים מיוחדים כללו את הסנאטור ממדינת קליפורניה קווין דה ליאון ועורכת הדין גלוריה אולרד, שהגישו תביעה ב-2004 בשם פרי, בעלו פיליפ ריי דה בליק ורובין טיילר ודיאן אולסון, שבסופו של דבר הובילו לפסיקת הכרה בנישואים חד מיניים על ידי בית המשפט העליון של קליפורניה.
ב-11 ביוני 2021, ארגון הבייסבול של לוס אנג'לס דודג'רס כיבד את פרי בהענק פרס מפעל חיים של גיבור קהילת הדודג'רס בערב הלהט"ב השנתי השמיני באצטדיון דודג'ר.
חיים אישיים

אמו של פרי הפכה לחברה ההטרוסקסואלית הראשונה בכנסיית המטרופוליטן ותמכה בפעילותו עד שנפטרה ב-1993. פרי התאחד במשך השנים עם בנו הצעיר, מייקל, וביצע את הנישואים שאיחדו אותו ואת כלתו, אך נותר מנוכר מבנו הבכור.
פרי מתגורר בלוס אנג'לס עם בן זוגו פיליפ ריי דה בליק איתו נישא לפי החוק הקנדי בכנסיית המטרופוליטן של טורונטו. בני הזוג תבעו את מדינת קליפורניה עם שובם הביתה לאחר חתונתם בטורונטו על אי ההכרה בנישואיהם החד-מיניים. המדינה ערערה לאחר מכן על התביעה אם כי בית המשפט העליון במדינה הכיר בנישואיהם לאחר חמש שנים.
הערות שוליים

↑  REV TROY PERRY | LGBTQ HISTORY PROJECT, THE LGBTQ HISTORY PROJECTTION (באנגלית)
1 2 3 4  Rev. Dr. Troy Perry | THE LAVENDER EFFECT® (באנגלית אמריקאית)
↑  Rev. Troy D. Perry Biography, revtroyperry.org
1 2 3  Troy Perry | Biography & Facts | Britannica, www.britannica.com (באנגלית)
↑  Global Presence – Metropolitan Community Churches, www.mccchurch.org
1 2 3  Troy Perry and MCC Artifacts Donated to Smithsonian, LGBTQ Religious Archives Network
↑  Lou Chibbaro Jr, MCC Church founder to donate artifacts to Smithsonian, Washington Blade: LGBTQ News, Politics, LGBTQ Rights, Gay News, ‏2019-09-25 (באנגלית אמריקאית)
↑  Troy D. Perry, Thomas L. P. Swicegood, Don't be afraid anymore : the story of Reverend Troy Perry and the Metropolitan Community Churches, New York : St. Martin's Press, 1990, ISBN 978-0-312-04691-0
↑  1979 March on Washington, www.houstonlgbthistory.org
↑  Rev Perry’s Biography | Rev Elder Dr Troy D Perry, web.archive.org, ‏2017-03-03
↑  Rev. Troy Perry, web.archive.org, ‏2007-11-01
1 2  Troy Perry, LGBTQ Religious Archives Network
↑  AllPolitics - White House Hosts First Hate Crime Conference - November 9, 1997, edition.cnn.com
↑  Rev. Troy Perry, Founder of LGBTQ Denomination, is First American to Receive Cuba’s CENESEX Award – Metropolitan Community Churches, www.mccchurch.org
↑  Groups seek names for Stonewall 50 honor wall, The Bay Area Reporter / B.A.R. Inc. (באנגלית)
↑  Karen Ocamb, Rev. Troy Perry celebrates MCC’s 50th anniversary, Los Angeles Blade: LGBTQ News, Rights, Politics, Entertainment, ‏2018-10-09 (באנגלית אמריקאית)
↑  Cyd Zeigler, Dodgers have sold over 8,000 tickets for Pride Night, June 11, Outsports, ‏2021-05-19 (באנגלית)
1 2  Archives, Los Angeles Times (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012330420705171  GND: 1160624046  ISNI: 0000 0003 8570 4121  LCCN: n85818312  SNAC: w6wq0hp9  VIAF: 245595510   WorldCat (עם VIAF): 245595510 
פרי בעת כנסיית "MCC" במינסוטה, 2006
ויליאם דאמר

ויליאם דאמר (אנגלית: William Dummer; הוטבל 29 בספטמבר 1677 – 10 באוקטובר 1761) היה פוליטיקאי במחוז מפרץ מסצ'וסטס. הוא שימש כסגן מושל במשך ארבע עשרה שנים (1716–1730), כולל תקופה נוספת משנת 1723 עד 1728 כששימש כמושל. הוא זכור בגלל תפקידו בהנהגת הקולוניה במהלך מה שמכונה לעיתים "מלחמת דאמר", שהייתה בין המושבות הבריטיות בצפון-מזרח אמריקה וקואליציה של שבטים ילידים באזורים שבהן שוכנות ניו המפשייר, מיין, ניו ברונזוויק ונובה סקוטיה.
דאמר נולד למשפחת סוחרים עשירה במסצ'וסטס. שהה באנגליה פרק זמן מסוים, עם שובו למסצ'וסטס בשנת 1712 נכנס לפוליטיקה המקומית וזכה בתפקיד סגן מושל בעזרת מאמצי אחיו ג'רמיה. הוא שירת בתקופה סוערת של המושל סמואל שוטה, שבה המושל הסתכסך עם מועצת הנבחרים במחוז בנושאים רבים. שוטה עזב את המחוז באופן פתאומי בסוף 1722, בזמן שהיה בעיצומה של מלחמה עם האינדיאנים בצפון ניו אינגלנד.
המלחמה באה לסיומה המוצלח על ידי דאמר. הוא ניהל משא ומתן על חוזה עם בני שבט אבנאק, חוזה אשר היוו את הבסיס לרצף של חוזים אחרים. בשנת 1728 הוחלף שוטה בויליאם ברנט, שחצי שנה מתפקידו בוזבז על מאבק על משכורתו. ברנט בסופו של דבר הוחלף בשנת 1730 על ידי ג'ונתן בלצ'ר, שבחר בוויליאם טיילר להיות הסגן שלו.
דאמר פרש והעביר את זמנו בין החווה שלו בבייפילד לביתו בבוסטון. הוא תמך בחינוך והוריש כספים להקמת מכינה במסצ'וסטס, ותרם את אחוזתו בבייפילד לכך.
ראשית חייו

ויליאם דאמר נולד בבוסטון, בירת מחוז מפרץ מסצ'וסטס, לג'רמיה דאמר, ואנה (אטווטר) דאמר. סבו היה ריצ'רד דאמר, מתיישב במסצ'וסטס ואחד מעשירי הקולוניה, והיה קשור גם לשופט השלום סמואל סוואל. דאמר היה הבכור מבין תשעה ילדים, שרק ארבעה מהם שרדו לבגרות. הוא הוטבל בכנסייה העתיקה של דרום בוסטון ב־29 בספטמבר 1677.
מעט ידוע על שנותיו הראשונות של דאמר. בהתחשב בעושר המשפחה הוא ככל הנראה למד בבית הספר הלטיני של בוסטון, אך הוא לא למד בהרווארד. אחיו הצעיר ג'רמיה הלך להרווארד, לאחר מכן נסע לאירופה ולמד בליידן ובאוטרכט.
דאמר נסע לאנגליה, ככל הנראה בראשית העשור הראשון המאה ה-18, שם הצטרף לעסקי המסחר של משפחתו המורחבת. הוא חזר למסצ'וסטס בשנת 1712. בעודו באנגליה הוא התחתן עם בת דודו ממשפחת דאמר, שמותה אולי הביא לחזרתו למסצ'וסטס. בנישואיו אלה לא נולדו ילדים. לאחר מכן התחתן עם קתרין דודלי, בתו של מושל מסצ'וסטס ג'וזף דודלי, ב־26 באפריל 1714. לקראת חתונתו, נתן לו אביו בנובמבר 1712 שטח אדמה גדול באזור הבייפילד של ניוברי. הנכס הפך לבית כפרי של הזוג. דאמר חילק את זמנו בין חוותו בניובורי לבית המשפחה בבוסטון.
עם מותה של המלכה אן בשנת 1714, חל מרוץ פוליטי למינויים להנהגת מסצ'וסטס. אחיו של דאמר, ג'רמיה, היה בלונדון וייצג את סיעת דודלי שהתמודד לתפקיד המושל. אף על פי שלא היה מסוגל להבטיח את מינויו המחודש של דודלי, הוא וג'ונתן בלשר הצליחו להביא ביוני 1716 לבחירת סמואל שוטה כמושל. ויליאם דאמר נבחר כסגן המושל. שוטה הגיע למושבה באוקטובר שלאחר מכן.
סגן מושל

תפקידו של דאמר במהלך הממשל הסוער של המושל שוטה אינו מתועד היטב. לשוטה הייתה מערכת יחסים קשה עם אספת הנבחרים המחוזית, שסירבה לשלם לפקידי הממשל שכר רגיל והתנגדה למדיניות אחרת ששוטה הונחה ליישם. בשנת 1720, במהלך המחלוקות המתמשכות הללו, הפחיתה האספה את השכר שהיא העניקה לסגן המושל מ־50 ליש"ט ל-35 ליש"ט. דאמר החזיר את הכספים, וציין כי הוצאות הכיס שלו למשרדו אף עלו את הסכום של £ 50.
האספה גם סיבכה את המשא ומתן של שוטה עם שבט האבנאקי השקט, שכבש אדמות בגבולות המזרחיים של הפרובינציה (במדינת מיין) והתנגד להתנחלויות של מתיישבים על אדמותיהם. אף על פי שהיה רצון כלשהו מצד הצרפתים ושבט האבנאקי להגיע לשלום, האספה במסצ'וסטס, נקטה קו נוקשה נגדם. היא החליטה על ניתוק הסחר עם האבנאקי והסמיכה את המיליציה לפעול נגד נורידוויק, אחת מהעיירות העיקריות של שבט אבנאקי. היחסים התדרדרו ללוחמה גלויה בשנת 1722, והמושל שוטה הכריז מלחמה על האבנאקי ביולי. בגלל המחלוקות המתמשכות עם האספה, שוטה עזב בפתאומיות את המחוז ויצא ללונדון ב־1 בינואר 1723, והשאיר את דאמר לשמש כמושל ומפקד. הטיפול בסכסוך הושאר לדאמר ומאז היא נודעה כמלחמת דאמר (בין שאר השמות).
מלחמת הגבול המערבי

כהונתו של דאמר כמושל בפועל תוארה על ידי ההיסטוריון ג'ון רגל כ"בלתי מבריקה אבל סבירה". במחצית הראשונה של 1723 דאמר עשה מאמצים מתוכננים לגייס את שבט אירוקואים (באזור מדינת ניו יורק) כבני ברית נגד האבאנקי. תוכניתו לא הצליחה. האירוקואים, למרות הפיתוי הכספי הגדול, סירבו לאחוז בנשק נגד שבטים שהיו בעלי ברית עם צרפת החדשה. הוא ערך מירדף ומצוד אחרי גריי לוק, המנהיג הראשי של שבט אבאנקי, אבל לא הצליח למצוא אותו.
באוגוסט 1723 החל גריי לוק לפשוט על קהילות הגבול במסצ'וסטס בעמק נהר קונטיקט. הוא לקח שבויים וגרם לנפגעים בנורת'פילד. דאמר פנה למנהיג מושבת קונטיקט, שהציב שם פלוגת מיליציה. הוא גם אישר בניית מצודה מצפון לנפילד, על אדמות שרכש שנים אחדות לפני כן במכירה הפומבית של קונטיקט, שמסצ'וסטס העניקה לקונטיקט כפיצוי בסוגיות הגבול. המצודה שכנה במה בברטלבורו, ורמונט, ונקראת לזכרו פורט דאמר. המקום נחשב להתחלה של התיישבות אירופית קבועה במדינת ורמונט המודרנית.
פורט דאמר לא הצליחה לעצור את הפשיטות האינדיאניות. כאשר פשיטותיו של גריי לוק נמשכו ללא הפוגה בשנת 1724, חידש דאמר את פניותיו למושל קונטיקט גורדון סולטונסטול, וציין כי קונטיקט תהיה חשופה באותה מידה לפשיטות, אם הם ינטשו את ישובי מסצ'וסטס שבנהר קונטיקט. המושל שלח תגבורות נוספות, אך הפשיטות של אבנאקי באזור נמשכו עד 1727, אז ככל הנראה גריי לוק התעייף מהמשך המלחמה ללא תמיכה חיצונית והוא נעלם מהעין.
מלחמת הגבול המזרחי

אחת המחלוקות שהמושל שוטה התעמת בגללם עם אספת הנבחרים, לפני עזיבתו נגעה למינוי קציני מיליציה. האספה דרשה את סילוקו של מפקד המיליציה של מחוז המזרח (כלומר מיין), קולונל שדרך וולטון. דאמר המשיך להתווכח על הנושא הזה עם האספה, אך בסופו של דבר נענה, והחליף את וולטון בתומאס וסטברוק. ווסטברוק הוביל לפשיטה שנייה על נוררידג'וק בפברואר 1723, אך הכפר היה נטוש בגלל החורף.
המלחמה בגבול המזרחי כללה פעילויות דומות שנערכו על ידי שבטי אבנאקי המזרחיים, ומנגד התנהלו פשיטות שערכה המיליציה המחוזית של מסצ'וסטס וניו המפשייר. לאחר שנורידג'וק נהרסה בפשיטה שלישית באוגוסט 1724 (פעולה בה נהרג הכומר הישועי הצרפתי בעל ההשפעה סבסטיאן רייל), המלחמה הסתיימה. דאמר נקט עמדה אגרסיבית לאחר הפשיטה, האשים את הצרפתים בהתחלתה ודרש את נייטרליותם.
משא ומתן לשלום החל בראשית 1725 בבוסטון עם מנהיגי האינדיאנים. דאמר ניהל את המשא ומתן, נקט קו קשוח. הוא סירב באופן עקרוני להפסיק את פעולות ההתיישבות בשטחים שהיו במחלוקת. הוא גם לחץ על שבט וינואמוט להביא את גריי לוק ומנהיגי אבנאקי אחרים לשולחן הדיונים. שיחות אלה הובילו לשלום רק עם הפנובוצ'וטים בסוף יולי 1725. אבל ועידת שלום גדולה שהתקיימה במפרץ קאסקו באותה העת סיימה רשמית את פעולות האיבה. הוועידה כללה את דאמר, את ממלא מקום המושל של ניו המפשייר ג'ון וונטוורת', המפקד הצבאי של נובה סקוטיה פול מסקרנה, ונציגים רבים של קונפדרציית ובאנאקי.
ההסכם שדאמר השיג אחרי המשא ומתן הפך לאבן פינה בדיפלומטיה בין מסצ'וסטס לשבטים המזרחיים למרות הפערים בין הגרסאות של ההסכם בכתב ובין הסיכומים בעל-פה. כל אמנה גדולה שנחתמה בחמישים השנים שלאחר מכן כללה שיחזור מחדש של תנאיו.
שנים מאוחרות

שוטה התכונן לחזור למסצ'וסטס בשנת 1727 כאשר המלך ג'ורג' הראשון נפטר. המלך ג'ורג' השני בחר להעניק את תפקיד מושל מסצ'וסטס לוויליאם ברנט במקום לחדש את מינוי של שוטה. והוא חידש את מינוי דאמר כסגן מושל.
ברנט הגיע ביולי 1728 לתפקידו. אבל נפטר לפתע ב-7 בספטמבר 1729. דאמר חזר לפעול כמושל ומפקד הראשי. הוא נשאר בתפקידו עד 11 ביוני 1730, אז הוחלף על ידי ויליאם טיילר, שנבחר כסגנו על ידי המושל הנכנס ג'ונתן בלצ'ר.
לאחר שהוחלף כסגן מושל, דאמר כנראה פרש לחיים הפרטיים כחוואי מצליח. על פי הדיווחים, הוא כיהן במועצה המחוזית, אך אין רישומים רשמיים נוספים עליו, והוא לא השאיר מכתבים או מסמכים אחרים. הוא נפטר בבית ב-10 באוקטובר 1761, ונקבר בבוסטון שישה ימים לאחר מכן.
מורשת

דאמר בצוואתו נתן 200 ליש"ט להרווארד, ומענק של 50 ליש"ט לרכישת ספרים, והעניק תקציב לשתי משרות של פרופסורים. המתנה הגדולה היחידה שלו הייתה הענקת בית האחוזה שלו בניוברי לבית ספר. המוסד נקרא לראשונה "בית הספר למען צדקה" על שם דאמר, והוא נפתח ב־27 בפברואר 1763. בתולדותיו המאוחרות יותר הוא היה ידוע בכינוי "אקדמיית דאמר". לאחרונה, הוחלף שמו ל"אקדמית המושל" דאמר. ביולי 2006 שונה השם ל"אקדמיית המושל". האחוזה הג'אורג'ית של דאמר נותרה מאפיין מרכזי בקמפוס בית הספר, המשמש כיום כמעון למנהל.
נקראו גם העיירות דאמר, ניו המפשייר ודמרסטון, ורמונט.
הערות שוליים

↑  Dummer, Michael (June 2005). "Ch. 5: Richard and Early Days in New England". The Family of Dummer (7th ed.). p. 27.
↑  Morison, p. 165
↑  Currier, p. 322
↑  Phillips, p. 39
↑  Batinski, p. 10
↑  Currier, p. 317
↑  Phillips, p. 42
↑  Currier, p. 319
↑  Currier, p. 318
↑  Batinski, p. 24
↑  Currier, p. 319
↑  Batinski, p. 25
↑  Doyle, pp. 86–87
↑  Roberts, p. 337
↑  Hart, pp. 2:87–88
↑  Morrison, p. 185
↑  Hart, p. 2:89
↑  Ragle, p. 9
↑  Calloway, pp. 114–117
↑  Calloway, p. 117
↑  Calloway, pp. 119–120
↑  Cabot, pp. 6–8
↑  Cabot, pp. 7–9
↑  Haviland and Power, p. 205
↑  Calloway, pp. 120–130
↑  Avery, p. 388
↑  Thrapp, p. 1536
↑  Bourque, pp. 186–195
↑  Barry, p. 121
↑  Morrison, p. 187
↑  "Biography of Gray Lock". Dictionary of Canadian Biography Online. Retrieved 2013-02-26.
↑  "Biography of Loron". Dictionary of Canadian Biography Online. Retrieved 2013-02-26.
↑  "Biography of Wenemouet". Dictionary of Canadian Biography Online. Retrieved 2013-02-26.
↑  Bourque, p. 196
↑  Batinski, p. 45
↑  Barry, p. 124
↑  Barry, p. 128
↑  Batinski, p. 50
↑  Transactions of the Colonial Society, pp. 17:110
↑  Phillips, p. 49
↑  Roberts, p. 338
↑  Currier, p. 324
↑  Woods, p. 686
↑  McCabe, Kathy (December 22, 2005). "Dummer name falls out of favor". The Boston Globe
↑  "Academy celebrate's Founder's Day". The Governor's Academy. Retrieved 2013-01-04.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 104191333  ISNI: 0000 0000 3700 2609  LCCN: n86084879  SNAC: w60r9nwb  VIAF: 76748927   WorldCat (עם VIAF): 76748927 
תוכנית מצודת פורט דאמר 1724
ביתו של דאמר, כיום אקדמיית המושל, בניוברי