stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בלי מה
הערות שוליים

↑  מנימוקי חברי הוועדה להענקת הפרס למשורר עמיחי חסון על ספרו ״בלי מה״ באתר נשיא מדינת ישראל
1 2  טקס הענקת פרס ברנר לשירה 2019 באתר אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל
↑  עדו ניצן, הספרים המתים של רחביה - עדו ניצן קורא בשיר "סזון" לעמיחי חסון, באתר "הַמּוּסָךְ - מוסף לספרות" של הספרייה הלאומית, ‏, 20 בספטמבר 2021
↑   עמיחי חסון, אַנגֵלוּס נוֹבוּס - שיר בפרוזה מאת עמיחי חסון, באתר הארץ, 3 ביולי 2018
↑   עמוס הראל, ספרות ושירה ישראלית, מחוץ לגבולות ישראל - כמו שכתוב בספר, באתר הארץ, 7 בינואר 2021
↑  נועה שקרג'י, נעשה אדם: על ספר השירים "בלי מה" מאת עמיחי חסון, ב"אודות: כתב עת למסות וביקורת ספרות" של המחלקה לספרות עברית, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
↑
גיא פרל, על "בלי מה", ספר שיריו של עמיחי חסון, באתר "הַמּוּסָךְ - מוסף לספרות" של הספרייה הלאומית, פברואר 2019
↑  הטיוטה פרסומה לאחר מכך גם בספר אבות ישורון: חרסים, עורכת: הלית ישורון, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2021
↑  עמיחי חסון, אדון המשוררים: אבות ישורון באתר הספרייה הלאומית
↑  איתמר אייכנר, רעיית הנשיא העניקה פרס למשורר עמיחי חסון, באתר ynet, 19 בדצמבר 2018
↑  פרס על שם ד"ר גרדנר סימון לשירה עברית, מנימוקי חברי הוועדה להענקת הפרס למשורר עמיחי חסון על ספרו ״בלי מה״, באתר בית הנשיא
↑  Two Poems by Amichai Chasson - translated by Maayan Eitan, באתר World Literature Today
↑  The Deronda Review Vol. 9 No. 1 2021
↑  תרגומי שירים של עמיחי חסון באתר en:Poetry International Web
↑  Amichai Chasson / Padres Traducción: Gerardo Lewin
↑  На пороге: Иерусалим в акварели и живописи Марека Яная
↑  Amichai Chasson - Aus dem Hebräischen von Gundula Schiffer
↑  Vivian Eden, Of Yom Kippur and Baseball - Amichai Chasson’s poem ‘America’, Sep 17, 2018, Haaretz
↑   הפודקאסט סיפור ישראלי: אמריקה, בשירות הזרמת המוזיקה "ספוטיפיי"
↑  כתב העת יהי עמיחי חסון – אוכל נפש, בית אורי צבי
↑  דוד לביא - הקפה ראשונה
↑    יקי הפשטיין, ‏"האמונה או היעדרה הם שהניעו אותי לעסוק בכתיבה ובמוזיקה", בעיתון מקור ראשון, 27 בינואר 2021
↑  יוסי חרסונסקי, דוד לביא - הקפה ראשונה: האקסטזה אינה משקרת, יוסמיוסיק, 9 בינואר 2021
↑  אוראל סבג, השירים הכי טובים שיצאו בסוף השבוע האחרון, ערוץ 14, 10 בינואר 2021
רעיית נשיא המדינה נחמה ריבלין מעניקה את פרס השירה העברית למשורר עמיחי חסון
אולף מרבולד

| --- | --- |

אולף מרבולד (1991)
 לידה:  20 ביוני 1941 (בן 83) גרייץ, גרמניה הנאצית 
 מידע כללי
 לאום:  גרמניה גרמניה
 השכלה:  אוניברסיטת שטוטגרט 
 עיסוק בעבר:  אסטרונאוט
 עיסוקים נוספים:  פיזיקאי
 תקופת השירות:  1978–1994 (כ־16 שנים)
 זמן שהייה בחלל:  49 ימים 38 שעות 21 דקות
 משימות
 STS-9, STS-42, סויוז TM-20/סויוז TM-19
    
 עיטורים
 עיטור הכבוד של הרפובליקה הפדרלית הגרמנית  עיטור הידידות (רוסיה)
 
אולף דיטריך מרבולד (בגרמנית: Ulf Dietrich Merbold; ‏20 ביוני 1941) הוא אסטרונאוט גרמני אשר לקח חלק בתוכניות חלל.
ביוגרפיה

אולף מרבולד נולד בעיירה גרייץ בתורינגיה לזוג מורים. במהלך מלחמת העולם השנייה אביו גויס לורמאכט, אחרי המלחמה הוא נפטר בשבי הסובייטי. אמא שלו פוטרה מעבודה כמורה. המשפחה עברה להתגורר בעיירה גראיץ בו התגוררו גם סבים. בשנת 1960 הוא סיים לימודי בית ספר. עקב כך שמרבולד לא היה חבר בארגון הנוער הקומוניסטי נמנע ממנו להתקבל ללימודי אוניברסיטה. מרבולד עבר לברלין המערבית. הוא קיבל תעודת סיום בית הספר והתכוון להתחיל את הלימודים. בשנת 1961 נבנתה חומת ברלין ומרבולד לא היה יכול להיפגש עם אמא שלו שנותרה בגרמניה המזרחית. מרבולד החל ללמוד באוניברסיטת שטוטגרט. בשנת 1964 הוכרז על חנינה לאנשים שעזבו גרמניה המזרחית ואולף חזר לבקר את משפחתו. בשנת 1976 הוא סיים עבודת דוקטורט בפיזיקה.
בשנת 1977 סוכנות החלל האירופית הכריז על פתיחת קורס לאסטרונאוטים. לקורס נבחרו שלושה אנשים בלבד כולל מרבולד.
בשנת 1983 מרבולד טס לחלל על סיפון מעבורת החלל קולומביה במסגרת משימה STS-9. הוא היה מערב גרמני ראשון שטס לחלל ואסטרונאוט לא-אמריקאי ראשון שטס במעבורת החלל. לאחר חזרה לכדור הארץ מרבולב ביצע מספר תפקידים בתוכנית הכנת טיסות לחלל במסגרת סוכנות החלל אירופאי.
בשנת 1985 הוא היה בגיבוי למשימה STS-61-A בה השתתפו אסטרונאוטים גרמנים.
בשנת 1992 מרבולד טס לחלל בפעם השנייה במסגרת משימה STS-42 על מעבורת החלל אטלנטיס (רונלד גרייב היה מפקד צוות).
בנובמבר 1992 סוכנות החלל האירופית החלה בשיתוף פעולה עם רוסיה בטיסות לחלל. במסגרת זו מרבולד טס לחלל בחללית סויוז TM-20. החללית עגנה בתחנת החלל מיר בה פעלה משלחת מס' 16 בפיקוד יורי מלנצ'נקו. מרבולד החל ביישום תוכנית ניסויים EUROMIR-94. ב-11 באוקטובר עקב קצר במערכת החשמל החלו בעיות באספקת החשמל והיה צורך לדחות מספר ניסויים. התקלה תוקנה ב-15 באוקטובר ולוח זמנים של הפעילות המדעית עבר שינויים בהתאם. מרבולד חזר מחלל בחללית סויוז TM-19. בסך הכול הוא היה בחלל 49 ימים, יותר מכל אזרח גרמני אחר.
בשנת 1995 מרבולד מונה לראש מחלקת האסטרונאוטים בסוכנות החלל אירופי במרכז הסוכנות בקולן. בשנים 1999–2004 הוא עסק בעבודות מחקר במסגרת הסוכנות. מרבולד עזב את סוכנות בשנת 2004.
מרבולד התחתן בשנת 1969 ומתגורר עם משפחתו בשטוטגרט. בשנת 1984 הוא פגש את זיגמונד יאן, גרמני ראשון שטס לחלל (כחלק של שיתוף בין ברית המועצות לבין גרמניה המזרחית). שניהם גדלו באותו אזור בגרמניה המזרחית. לאחר איחוד גרמניה מרבולד עזר ליאן להתחיל עבודה במסגרת המרכז הגרמני לחקר החלל.
הערות שוליים

↑  תוכנית EUROMIR_94
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118809288  ISNI: 0000 0000 9247 1969  LCCN: n87909134  VIAF: 54944813   WorldCat (עם VIAF): 54944813
הרפורמה בחברת החשמל

הרפורמה בחברת החשמל היא שינוי מבני מקיף בחברת החשמל בעל השלכות על משק האנרגיה בישראל ומשמעה פתיחה לתחרות של מקטעים בשרשרת ייצור ואספקת החשמל, הוצאת "ניהול המערכת", מחברת החשמל לחברה ממשלתית חדשה והתייעלות מקיפה הכוללת פרישות מוקדמות של כ-1,800 עובדים בחברת החשמל. הרפורמה שהתחילה להתדיין בתחילת שנות ה-90 של המאה העשרים יצאה לתחילת דרכה ב-18 ביולי 2018, כאשר אושר תיקון 16 לחוק משק החשמל.
מימין, עופר בלוך, מנכ"ל חברת החשמל, ד"ר יובל שטייניץ, שר האנרגיה, יו"ר דירקטוריון חברת החשמל, האלוף במיל' יפתח רון-טל, ב-18 ביולי 2018, עם אישור תיקון 16 לחוק משק החשמל והוצאתה לדרך של הרפורמה
ההיסטוריה של הרפורמה > רקע

בשנת 1921 חתם פנחס רוטנברג, לימים מייסד חברת החשמל ומנהלה הראשון, עם הבריטים, על שני הסכמים להפעלת חשמל (הסכם הירקון והסכם הירדן), וב-1922 התקבל כתב המנדט לנושא זה מידי "סוכני הכתר הבריטי למען המושבות". כשנתיים מאוחר יותר, ב-29 במרץ 1923, הוקמה חברת החשמל. מאז אותו היום, משק החשמל בישראל מצוי בשליטתה המלאה של חברת החשמל.
בשנת 1926 העניק שלטון המנדט הבריטי בארץ ישראל לחברה זיכיון הידוע בשם "זיכיון הירדן" וכן הוסב אליה "זיכיון הירקון". מכוח הזיכיונות הוענקה לחברה הזכות הבלעדית לייצור חשמל ולאספקתו, חלוקתו ומכירתו ברחבי ארץ ישראל המנדטורית, למעט ירושלים וסביבותיה (בירושלים פעלה חברת החשמל והשירות הציבורי ירושלים מכוח זיכיון נפרד. בשנת 1954 רכשה חברת החשמל את מניות החברה הירושלמית ואכן הייתה בעלת חזקה בלעדית על משק החשמל בישראל). תוקפם של הזיכיונות נקבע למשך תקופה של שבעים (70) שנה, עד חודש מרץ 1996.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה ובעקבות גלי העלייה ארצה, עמדה חברת החשמל בפני אתגרי פיתוח והיקפי השקעות עצומים שלא ניתן היה לממן במימון עצמי, והדבר הוביל למשבר פיננסי קשה בחברה. על רקע זאת, החלה ממשלת בן-גוריון בתהליך הלאמה של החברה בשנת 1951, שהסתיים בחודש ינואר 1954. בתהליך זה אישרה הממשלה רכישה של מרבית מניות החברה מידי בעלי המניות הפרטיים, ובכך הלאימה אותה הלכה למעשה.
בתחילת שנות ה-90, בהתקרב מועד פקיעתם של זיכיונות חברת החשמל, הפכה שאלת משק החשמל בישראל - בדגש על מבנה ואופי חברת החשמל - לאחת השאלות המרכזיות בתחום האנרגיה במדינת ישראל. התפיסה הרווחת בקרב מקבלי ההחלטות הייתה, כי תום תקופת הזיכיון היא הזדמנות היסטורית לשינויים, שיביאו לעידוד התחרות ולייעול משק החשמל בישראל וכן לעדכון החקיקה בחשמל.
כל זאת גם על רקע של שינויים דרסטיים שבוצעו במשקי חשמל בעולם, שהבולט שבהם הוא משק החשמל האנגלי שעבר תהליך פיצול והפרטה רדיקליים בתקופת ממשלות תאצ'ר.
מאז פקיעת מועד הזיכיונות ועד היום, עשרים ושתיים שנים של שרטוטים, הצעות למבנה כלשהו של משק החשמל ושל חברת החשמל עלו על שולחן הדיונים, בגרסאות שונות, אך לא הגיעו לפתרון מוסכם, עד לרפורמה הנוכחית.
ההיסטוריה של הרפורמה > הגופים המעורבים ברפורמה > השותפים למשא ומתן

במשא ומתן אשר נמשך קרוב לשנתיים בין השנים 2016 - 2018, לקחו חלק יו"ר דירקטוריון חברת החשמל האלוף במיל. יפתח רון-טל, עופר בלוך מנכ"ל חברת החשמל, יו"ר הסתדרות העובדים אבי ניסנקורן, דוד (מיקו) צרפתי יו"ר ארגון העובדים בחברת החשמל, שי באב"ד מנכ"ל משרד האוצר מטעם שר האוצר משה כחלון, אודי אדירי, מנכ"ל משרד האנרגיה וקודמו בתפקיד שאול מרידור, דר' אסף אילת יו"ר רשות החשמל, הגב' מיכל הלפרין הממונה על ההגבלים העסקיים, ועוד שורה של בכירי הרגולטורים של משק האנרגיה ומנהלים בחברת החשמל.
ההיסטוריה של הרפורמה > הגופים המעורבים ברפורמה > המתנגדים למתווה הרפורמה

המתנגדים העיקריים למתווה הרפורמה אשר סוכמה היו יצרני החשמל הפרטי ובראשם בעלי תחנות הכוח הפרטיות דוראד, OPC ודליה אשר אוגדו תחת פורום בראשותו של עמוס לסקר. ההתנגדות העיקרית נבעה מהרצון להפריט את כל מקטע הייצור מידיה של חברת החשמל והעברתו לשוק הפרטי. היצרנים הפרטיים ניהלו קמפיין נרחב כנגד החלטת שר האנרגיה, יובל שטייניץ, ושר האוצר, משה כחלון, לאפשר לחברת החשמל להקים שתי תחנות כוח חדשות במקום אלו אשר נדרש להשבית בשל החלטה לצמצם את השימוש בפחם עד לשנת 2022. יצרני החשמל הפרטי טענו כי בעצם ההחלטה במדינה משמרת את כוחה המונופוליסטי של חברת החשמל. מנגד, טענו גורמים במשק האנרגיה ובראשם משרד האנרגיה וחברת החשמל כי הפרטה של כל מקטע הייצור לידיים פרטיות יהווה סכנה לביטחון האנרגטי של מדינת ישראל. בסופו של דבר סוכם כי נתח הייצור של חברת החשמל יעמוד על 35% בתום התהליך אשר יימשך שמונה שנים.
גורם נוסף אשר יצא כנגד הרפורמה הוא פורום קהלת, שטען כי מתווה הרפורמה עליו הוסכם ינציח את היעדר התחרות ברוב חלקי שוק החשמל. הפורום קרא לרפורמה מקיפה שבמסגרתה תוצא חברת החשמל לחלוטין מתחום הייצור, שייפתח לתחרות מלאה, ושאר חלקי שוק החשמל, הולכה, חלוקה ומכירה, ייפתחו לתחרות מלאה.
ההיסטוריה של הרפורמה > הגופים המעורבים ברפורמה > התומכים במתווה הרפורמה

אגף מקרו כלכלה ומדיניות בחטיבת המחקר בבנק ישראל קבע שאף על פי שאינה אופטימלית, לרפורמה כפי שהיא נוסחה יש יתרונות מספקים כדי לתמוך באימוצה. עם זאת, ציינו באגף המקרו, בהינתן שימור כוחה של חברת החשמל במקטע ההולכה והחלוקה, אין להתעלם מכך שהרפורמה לא תהיה מלאה.
עיקרי הרפורמה

ניהול מערכת החשמל הארצית יימכר מחברת החשמל לחברה ממשלתית עצמאית, נגה - ניהול מערכת החשמל.
חברת החשמל תמכור בהדרגה כמחצית מהיקף תחנות ייצור החשמל בגז.
רשת ההולכה והחלוקה, שהיא מונופול טבעי, תישאר בידי חברת החשמל והחברה מתחייבת להשקיע לא פחות מ-3 מיליארד שקלים בשנה לפיתוח.
חברת החשמל תקים שתי יחידות ייצור חדישות באמצעות גז טבעי בתחנת הכוח אורות רבין בחדרה.
סוכם כי ימכרו חמש התחנות הפעילות על פי הסדר הבא:
תחנת הכוח אלון תבור - בתוך שנה וחצי מיום החלטת הממשלה.
תחנת הכוח רמת חובב - בתוך שנתיים וחצי מיום החלטת הממשלה.
תחנת הכוח רדינג - בתוך שלוש שנים מיום החלטת הממשלה.
תחנת הכוח חגית מזרח - בתוך ארבע שנים מיום החלטת הממשלה.
תחנת הכוח אשכול - בתוך חמש שנים מיום החלטת הממשלה.
בתחום האספקה הוחלט על פתיחה מלאה של אספקת החשמל לתחרות ללקוחות עסקיים גדולים ולצרכני מתח נמוך בהדרגה.
לחברת החשמל יתאפשר לקחת חלק בתחרות בתחום האספקה ולספק שירותי ערך מוסף לצרכני החשמל בתחום הסייבר.
יתבצע שינוי ארגוני מקיף בחברת החשמל.
עד לשנת 2025 יפרשו בפרישות מוקדמות כ-1,800 עובדים.
הרפורמה במשק החשמל - תמונת מצב > מכירת תחנות הכוח

במסגרת הרפורמה אמורה חברת החשמל למכור 5 תחנות כוח שברשותה לידי גורמים פרטיים:
אלון תבור - במהלך שנת 2018 פורסמה אסדרה ופורסם הליך מכרזי למכירה. ב-2 ביולי 2019 הוכרזה הקבוצה הזוכה במכרז לקניית תחנת הכוח אלון תבור - MRC Alon Tavor Power LTD בראשות קבוצת מבטח שמיר
רמת חובב - במהלך שנת 2019 פורסמה אסדרה ופורסם הליך מכרזי למכירה. ב-10 ביוני 2020 הוכרזה הקבוצה הזוכה במכרז לקניית תחנת הכוח רמת חובב - hovav power limited partnership (שותפות אדלטק, אדלקום ושיכון ובינוי)
תחנת הכוח חגית שנמכרה בכ-1.6 מיליארד ש"ח לקבוצת אדלטק ושיכון ובינוי אנרגיה, הועברה לבעלים 1 ביוני 2022.
תחנת הכוח אשכול שנמכרה בכ-9 מיליארד ש"ח לחברת דליה חברות אנרגיה, הועברה לבעלים ב-3 ביוני 2024.
הרפורמה במשק החשמל - תמונת מצב > הקמת חברת ניהול מערכת החשמל

דצמבר 2018 – מינוי יו"ר דירקטוריון לחברה - האלוף (במיל') סמי תורג'מן.
ינואר ופברואר 2019 – אושרה ובוצעה השקעת מדינה.
דצמבר 2020 – הועברו אליה, יחידת התכנון פיתוח וטכנולוגיה ויחידת הסטטיסטיקה מחברת החשמל. והחברה החלה לפעול באופן חלקי.
נובמבר 2021 – הועברה אליה, יחידת ניהול המערכת מחברת החשמל. והחברה החלה לפעול באופן מלא.
הרפורמה במשק החשמל - תמונת מצב > פרישה מוקדמת של עובדים

2018 - פרישת 459 עובדים
2019 - פרישת 347 עובדים
2020 - פרישת 204 עובדים
2021 - פרשו 219 עובדים
2022 - פרשו 228 עובדים
2023 - פרשו כ-195 עובדים
2024 - צפי ל-105 עובדים
2025 - צפי ל-45 עובדים
הרפורמה במשק החשמל - תמונת מצב > הפסקת פעילות יחידות ייצור חשמל 1–4 בתחנת הכוח אורות רבין

התקבלה החלטת ממשלה לפיה תופסק פעילות ביחידות עד 1 ביוני 2022
הוחלט על הקמת 2 מחז"מים - הפעלת מחז"מ ראשון 1 ביוני 2022
הרצות הניסיון של המחז"מ הראשון החלו באוגוסט 2023, סדרת תקלות דחתה את החיבור המלא לרשת, יחידות הפחם ימשיכו לפעול עד אמצע 2025
הרפורמה במשק החשמל - תמונת מצב > ספקי חשמל

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בינואר 2021, קיימה חברת החשמל כנס ראשון לספקים פרטיים ומתעניינים חדשים שבוחנים מכירת חשמל ישירה למשקי הבית במקום חברת החשמל. רשות החשמל פרסמה במרץ 2021 את התנאים לכניסתם של ספקי חשמל חדשים במגזר הביתי.
הדרישה היחידה לקניית חשמל מספק אחר, הייתה שמונה החשמל שלו יהיה דיגיטלי, בעל רשת תקשורת עצמאית, ושניתן לקרוא את צריכת החשמל של משק הבית בזמן אמת ומרחוק. כחלק מההכנות למהלך, פרסמה חברת החשמל באמצע דצמבר 2020 מכרז להחלפת מוני החשמל של חלק גדול מהלקוחות. מ-25 ביולי 2024 בוטלה דרישה זו.
ראו גם

חברת החשמל
משק החשמל בישראל
הערות שוליים

↑  הקמת חברת החשמל, באתר חברת החשמל לישראל
↑  הלאמת חברת החשמל, באתר חברת החשמל לישראל
↑  וועדה לבחינת זיכיון חברת החשמל לישראל, 1992. דוח הוועדה לבחינת זיכיון חברת החשמל לישראל דוח ורדי, , ירושלים: משרד האוצר ומשרד האנרגיה
והתשתית.
↑  דו"ח ועדת מראני, באתר התנועה למען איכון השלטון בישראל
↑  דו"ח Deloitte & Touche (דלוייט), באתר התנועה למען איכות השלטון בישראל
↑  דו"ח kpmg
↑  החלטת הממשלה
↑    מאיר רובין, ‏החמצה של פעם בדור: ההסכם ששומר על מונופול החשמל, בעיתון מקור ראשון, 21 במאי 2018
↑  הרפורמה בחברת החשמל, סיכום והערכה, אגף מקרו כלכלה ומדיניות, בנק ישראל, 2 בינואר 2018
↑  כסף,  באתר כיפה, 1 ביוני 2022
↑  עדיאל איתן מוסטקי, רשמית: דליה קיבלה את הבעלות על תחנת הכוח אשכול, באתר כלכליסט, 3 ביוני 2024
↑   ישראל פישר, יריית הפתיחה לתחרות במשק החשמל פתחה מרוץ של גרירת רגליים, באתר TheMarker‏, 3 בדצמבר 2020
↑  דוח תקופתי שנת 2020, באתר חברת החשמל לישראל
↑  עדיאל איתן מוסטקי ושני אשכנזי, עיכוב בהקמת יחידות כוח מבוססות גז שוב דוחה סגירת יחידות פחמיות, באתר כלכליסט, 25 באוגוסט 2024
1 2  ענת רואה, פז, HOT וכיל בוחנות מכירת חשמל לצרכנים, באתר כלכליסט, 31 בינואר 2021
↑   ישראל פישר, פורסם מתווה התחרות: בתוך כחודש ניתן יהיה לעבור מחברת החשמל, באתר TheMarker‏, 3 במרץ 2021
↑  מירב קריסטל, גם בלי מונה חכם: זה המועד שהחל ממנו כולם יוכלו להוזיל את חשבון החשמל, באתר ynet, 21 במרץ 2024
עיטור הידידות (רוסיה)

| --- | --- |

  
 פרטים
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 סוג:  עיטור
 המעניק:  נשיא הפדרציה הרוסית
 נוסד:  2 במרץ 1994
 היררכיה
 עיטור גבוה יותר:  עיטור הכבוד
 עיטור נמוך יותר:  עיטור תהילת ההורים
 
עיטור הידידות (ברוסית: Орден Дружбы) הוא עיטור של הפדרציה הרוסית. העיטור נוסד על פי צו מספר 442 של נשיא הפדרציה הרוסית מ-2 במרץ 1994. קודמו של העיטור בתקופה הסובייטית היה עיטור הידידות של העמים, שנוסד בשנת 1972.
הענקה הראשונה בוצע בנובמבר 1994 לקונסטנטין טיטוב שז היה מושל מחוז סמרה. שלושה אנשים קיבלו את העיטור פעמיים. עד לשנת 2009 העיטור היה אחרון בסדר היררכי של העיטורים הרוסים, נכון לשנת 2024 הוא החמישי בסדר העיטורים.
זכאות

צו הידידות יינתן לאזרחי הפדרציה הרוסית, כמו גם לאזרחי מדינות זרות: על תרומה מיוחדת בחיזוק שלום, חברות, שיתוף פעולה והבנה הדדית בין עמים; לפעילות פורה בנושא התקרבות והעשרה הדדית של תרבויות של אומות ולאומים; לפעילות פעילה בשימור, שיפור ופופולריות של המורשת התרבותית וההיסטורית של רוסיה; להצלחות העמל בתעשייה, בחקלאות ובשאר ענפי המשק; לפעילות פורה בפיתוח מדע, חינוך, בריאות ותרבות; על תרומה רבה ביישום פרויקטים כלכליים גדולים המשותפים עם הפדרציה הרוסית והשקעה בכלכלה של הפדרציה הרוסית; לעבודות צדקה נרחבות.
הענקת עיטור הידידות, בדרך כלל, כפופה בכך שלאזרח של הפדרציה הרוסית כבר יש פרס אחר, של הפדרציה הרוסית.
ראו גם

עיטורים, מדליות ותוארי כבוד של הפדרציה הרוסית
הערות שוליים

↑  Орден Дружбы. Award.gov.ru
סטיוארט סימינגטון

ויליאם סטיוארט סימינגטון הבן (באנגלית: .William Stuart Symington Jr;‏ 26 ביוני 1901 – 14 בדצמבר 1988) היה פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי ממיזורי. הוא כיהן כמזכיר חיל האוויר הראשון של ארצות הברית בין השנים 1947–1950 וכסנאטור דמוקרטי מטעם מיזורי בין השנים 1953–1976.
סימינגטון נולד באמהרסט, מסצ'וסטס ועבד כמנהל בחברת ייצור הברזל של דודו ובחברות נוספות לפני שמונה כנשיא חברת אמרסון אלקטריק. ב-1945 הוא התפטר מאמרסון כדי לקבל על עצמו מגוון של תפקידים בממשלו של נשיא ארצות הברית הארי טרומן וב-1947 היה למזכיר חיל האוויר הראשון. ב-1952 הוא נבחר לסנאט לאחר שהביס את הסנאטור הרפובליקני המכהן ג'יימס פ. קן. הוא הצטרף לוועדת הכוחות המזוינים ולוועדת החוץ של הסנאט והיה מבקר בולט של המקארתיזם.
סימינגטון שאף להיבחר כמועמד המפלגה הדמוקרטית בבחירות לנשיאות של 1960 וקיבל את גיבויו של הנשיא לשעבר הארי טרומן, אך בסופו של דבר נבחר ג'ון פיצג'רלד קנדי. לאחר שקבוצת הבייסבול קנזס סיטי אתלטיקס עברה לאוקלנד, איים סימינגטון לבטל את הפטור מחוקי ההגבלים העסקיים של ה-MLB, שבתגובה עודדה את הקמתה של קבוצת קנזס סיטי רויאלס. ב-1976 ויתר סימינגטון על בחירה מחדש לסנאט והוחלף בג'ון דנפורת'.
ראשית חייו

סטיוארט סימינגטון נולד באמהרסט, מיזורי כבנם של אמילי קוהן, לבית האריסון, ולוויליאם סטיוארט סימינגטון האב. אביו, שהיה בעל תואר דוקטור בספרות צרפתית, היה פרופסור לשפות רומאניות באוניברסיטת סטנפורד ובקולג' אמהרסט לפני שפנה לקריירה משפטית והיה לשופט פדרלי בבולטימור, מרילנד. אמו של סימינגטון באה ממשפחה בולטת ממרילנד. סימינגטון גדל בבולטימור, והיה הבכור מבין חמשת אחיו ואחיותיו. הוא למד בבית הספר הציבורי רולנד פארק ובבית הספר גילמן, שהיה בית ספר תיכון פרטי לבנים בשכונת רולנד פארק.
שירות צבאי

ב-1918, בגיל 17, סיים סימינגטון את לימודיו בקולג' העירוני של בולטימור והתגייס לצבא ארצות הברית, שם הוא שירת כטוראי מדרגה ראשונה במלחמת העולם הראשונה.
הוא הוצב במחנה אימונים לקצינים במחנה זאכרי טיילור שבלואיוויל, קנטקי, ומעולם לא הוצב בתפקיד לחימה, שכן המלחמה הסתיימה לפני שהגיע לשלב זה. הוא הוסמך כקצין בדרגת לוטננט-משנה והיה לאחר מחיילי הצבא הצעירים שקיבלו דרגה זו. בינואר 1919 הוא השתחרר.
לימודים ונישואים

ב-1923 סיים סימינגטון את לימודיו באוניברסיטת ייל, שם הוא היה חבר באחוות דלתא-קאפא-אפסילון, באגודה הסודית אליהוא, ושימש כחבר מערכת בעיתון הסטודנטים Yale Daily News. ב-1924 הוא נשא לאישה את אוולין וודסוורת' בטקס מפואר שבו נכח נשיא ארצות הברית קלווין קולידג' ופוליטיקאים בולטים אחרים. על פי הידוע היו לזוג חיי נישואים מאושרים והם נודעו בשל מסירותם ונאמנותם זה לזה. כשאוולין הלכה לעולמה ב-1972 היה סימינגטון שבור, ואמר לביוגרף שלו ש"הוא מעולם לא חווה כזאת בדידות".
קריירה עסקית

ב-1923 החל סימינגטון לעבוד עם דודו ברשת החנויות של חברת סימינגטון ברוצ'סטר, ניו יורק, שהייתה יצרנית של מוצרי ברזל מחושל. שנתיים לאחר מכן הוא עבר לחברה אחרת לייצור כלי חרסית, אך ב-1927 הוא שב לחברה של דודו כעוזר ניהולי לנשיא החברה.
ב-1930 התפטר סימינגטון מעבודתו כדי להתמנות לנשיא של Colonial Radio Corporation. בינואר 1935 הוא קיבל על עצמו להיות נשיא חברת ייצור פלדת אל-חלד Rustless Iron and Steel Corporation, אך המשיך לנהל את Colonial Radio Corporation.
ב-1937, כאשר חברת הפלדה נמכרה ל-American Rolling Mill Company, התפטר סימינגטון וב-1938 הוא קיבל על עצמו את נשיאות חברת מוצרי החשמל אמרסון בסנט לואיס, מיזורי. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא הסב את החברה כך שהיא הייתה היצרנית הגדולה בעולם לצריחי תותחים למטוסים.
מזכיר חיל האוויר

ב-1945 התפטר סימינגטון מאמרסון כדי להצטרף לממשל הפדרלי של בן מדינתו, הנשיא הארי טרומן. תפקידיו הראשונים היו יושב ראש הוועדה לציוד עודף ב-1945, ראש מינהל הרכוש בשנים 1945–1946 ועוזר מזכיר המלחמה לענייני אווירייה. בשנים 1946–1947.
ב-18 בספטמבר 1947 נוצרה משרת מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית, וסימנגטון מונה להיות הראשון בתפקיד זה. בכהונתו בתפקיד הוא עבר תקופה סוערת. הוא פעל כדי שחיל האוויר של ארצות הברית יזכה להערכה הראויה, שכן קודם לכן הוא היה חלק מצבא ארצות הברית. על רקע זה הוא ניהל לא מעט עימותים גלויים עם מזכיר ההגנה ג'יימס פורסטל.
במהלך כהונתו כמזכיר חיל האוויר התקיים ויכוח מרכזי בנוגע לייצור מטוס הקונבאייר B-36 פיסמייקר, שהיה המפציץ האחרון שהיה מצויד במנועי בוכנה, זאת על רקע תחילתו של עידן מטוסי הסילון. סימינגטון קיים פגישה עם ג'ק נורת'רופ, מייסד חברת נורת'רופ, בנוגע לחוזה לייצור מפציץ כנף מעופפת, שכבר הגיע לשלב מתקדם שבו יוצרו שבעה אבות טיפוס. במהלך הפגישה איים סימינגטון על נורת'ורפ שאם הם יסרבו להיכנס לשיתוף פעולה ולמיזוג חברות עם קונסולידייטד איירקראפט, יצרנית ה-B-36 היריבה, אזי נורת'ורפ "תתחרט על כך". איום זה נעשה בנוכחות עדים ובסופו של דבר הגיעו הדברים לידי כך שסימינגטון ביטל את מיזם הכנף המעופפת והורה להשמיד את המטוסים שיוצרו.
ההישגים העיקריים של סימינגיטון במהלך כהונתו כמזכיר חיל האוויר כללו את הרכבת האווירית לברלין ואת קידום תהליך הקמתה של אקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית. ב-1950 התפטר סימינגטון במחאה על התקצוב החסר לחיל האוויר לאחר שברית המועצות פוצצה את נשק גרעיני הראשון שלה. הוא נשאר בממשל הפדרלי כיושב ראש המועצה הלאומית למשאבי ביטחון בין השנים 1950–1951 וכיושב ראש תאגיד השיקום הפיננסי בין השנים 1951–1952. הוא הופיע על שער המגזין טיים ב-19 בינואר 1948.
סנאטור > בחירתו

בדחיפתו של חמו, ג'יימס וולקוט וודסוורת' האב, רפובליקני ולשעבר יושב ראש האספה המדינתית של מדינת ניו יורק וחבר הסנאט של ארצות הברית מטעמה, החליט סימינגטון להתמודד על מושב בסנאט.
ב-1952 הוא נבחר לסנאט מטעם מיזורי ואייש את המושב שבעבר אויש על ידי הארי טרומן. הוא הנחיל בכך ניצחון עבור הדמוקרטים בשנה שהייתה מוצלחת מבחינתם של הרפובליקנים. סימינגטון נבחר מחדש ב-1958, ב-1964 וב-1970.
סנאטור > חברותו בוועדת הכוחות המזוינים ובוועדת החוץ

כחבר בוועדת הכוחות המזוינים ובוועדת החוץ של הסנאט התמחה סימינגטון בנושאים צבאיים והיה למי שדחף לחיזוקו של הביטחון הלאומי. הוא היה תומך נלהב בקידום הקמתה של אקדמיית חיל האוויר.
ב-1954 הוא טען שמחלקת ההגנה בזבזה מיליוני דולרים על כלי נשק מיושנים. הוא היה מראשי המבקרים של מעורבותה של ארצות הברית במלחמת וייטנאם. ב-1966 הוא קיבל תדרוך יסודי על המבצעים החשאיים של ה-CIA במסגרת מלחמת האזרחים בלאוס (אנ'). בנקודת זמן מסוימת הוא היה אורחו של ראש תחנת ה-CIA המקומית, טד שאקלי, כאשר הוא ערך סיור בלאוס. בראשית שנות ה-70, כאשר קיימה הוועדה דיונים בנושא, הביע סימינגטון את זעמו כלפי החוצפה של הסוכנות.
סנאטור > התנגדותו לג'וזף מקארתי

סימינגטון היה מתנגד קולני במיוחד כלפי הסנאטור ג'וזף מקארתי, זאת אל מול הקנטותיו של מקארתי שכינה אותו "סטו המתחסד" (Sanctimonious Stu). הוא גילה מעורבות אישית במקרה של אנני לי מוס (אנ'), שהובאה בפני הוועדה של מקארתי על בסיס ההאשמה שהיא הייתה מרגלת קומוניסטית. הראיות שהובאו לתמוך בהאשמה זו נמסרו על ידי סוכן סמוי של ה-FBI שלא ניתן היה לחקור אותו חקירה נגדית על ידי מוס או על ידי עורך הדין שלה. כפי שהתברר, מוס זוהתה זיהוי שגוי, וסימינגטון טען בפני קהל רב שנכח באולם שהוא מאמין שהיא לא קומוניסטית ומעולם לא הייתה. בסיום דבריו הוא זכה למחיאות כפיים סוערות מהנוכחים. מאוחר יותר באותה שנה, לקח סימינגטון חלק מוביל בגינויו של מקארתי במהלך השימועים בנוגע לצבא (אנ'), וניצל את מומחיותו כמזכיר חיל האוויר לשעבר.
סנאטור > מועמדותו לנשיאות

ב-1959, סימינגטון, שהיה אז יושב ראש המועצה הלאומית למשאבי ביטחון בוושינגטון די. סי., הכין את עצמו להתמודדות בבחירות לנשיאות של 1960 וזכה בתמיכתו של הנשיא לשעבר שהיה גם הוא תושב מיזורי, הארי טרומן. בסופו של דבר זכה ג'ון פיצג'רלד קנדי במינוי המפלגה הדמוקרטית. ב-2 ביולי 1960 הכריז טרומן שהוא לא ישתתף בוועידת המפלגה הדמוקרטית בלוס אנג'לס. טרומן זעם על כך שהוועידה נשלטה על ידי התומכים "הקנאים" של קנדי. בהודעתו על החלטתו, הכריז טרומן מחדש על תמיכתו במועמדותו של סימינגטון והוסיף, "אין לי ברירה נוספת".
סימינגטון, שלא כמו קנדי או לינדון ג'ונסון, סירב לדבר בפני קהל בהפרדה גזעית בנסיעותיו במדינות הדרום, והתעקשותו זו פגעה בסיכוייו. בנוסף, על בסיס טענתו ששאלת המועמדות תוכרע על ידי ה"בוסים" של המפלגה במסגרת הוועידה, סירב סימינגטון להשתתף בכל מערכות הבחירות המקדימות של המפלגה, וכך פינה את הדרך לקנדי שניצח במספיק מערכות כאלו, כך שהוא היה המועמד הצפוי והמוביל עם פתיחת הוועידה. סימינגטון היה בחירתו הראשונה של קנדי לתפקיד סגן הנשיא, אך הוא העדיף בסופו של דבר את ג'ונסון. באוקטובר 1962 שימש סימינגטון כיועץ לנשיא קנדי בתור חבר הוועד המנהל של המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית (EXCOMM), במהלך משבר הטילים בקובה.