stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלסנדרו דיאמנטי
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים | בגביעים מקומיים> הופעות | בגביעים מקומיים> שערים | בגביעים יבשתיים> הופעות | בגביעים יבשתיים> שערים | אחר> הופעות | אחר> שערים | סך הכול> הופעות | סך הכול> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1999/2000 | פראטו | איטליההליגה האיטלקית הרביעית | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 |
| 2000/2001 | אמפולי | איטליהסרייה ב' | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 2001/2002 | פראטו | איטליההליגה האיטלקית הרביעית | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 |
| 2001/2002 | פוסצ'ו | איטליההליגה האיטלקית החמישית | 24 | 3 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 24 | 3 |
| 2002/2003 | פראטו | איטליההליגה האיטלקית השלישית | 2 | 0 | 3 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 5 | 0 |
| 2002/2003 | פיורנטינה | איטליההליגה האיטלקית הרביעית | 3 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 3 | 0 |
| 2003/2004 | פראטו | איטליההליגה האיטלקית השלישית | 20 | 4 | 3 | 0 | 0 | 0 | 2 | 0 | 25 | 4 |
| 2004/2005 | אלבינולפה | איטליהסרייה ב' | 18 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 19 | 0 |
| 2005/2006 | אלבינולפה | איטליהסרייה ב' | 8 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 8 | 0 |
| 2005/2006 | פראטו | איטליההליגה האיטלקית הרביעית | 11 | 4 | 0 | 0 | 0 | 0 | 2 | 1 | 13 | 5 |
| 2006/2007 | פראטו | איטליההליגה האיטלקית הרביעית | 25 | 10 | 6 | 5 | 0 | 0 | 0 | 0 | 31 | 15 |
| 2007/2008 | ליבורנו | איטליהסרייה א' | 26 | 4 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 27 | 4 |
| 2008/2009 | ליבורנו | איטליהסרייה ב' | 32 | 13 | 3 | 4 | 0 | 0 | 4 | 3 | 39 | 20 |
| 2009/2010 | ליבורנו | איטליהסרייה א' | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 |
| 2009/2010 | וסטהאם יונייטד | אנגליהפרמייר ליג | 27 | 7 | 2 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 29 | 8 |
| 2010/2011 | וסטהאם יונייטד | אנגליהפרמייר ליג | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 |
| 2010/2011 | ברשה | איטליהסרייה א' | 32 | 6 | 1 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 33 | 7 |
| 2011/2012 | בולוניה 1909 | איטליהסרייה א' | 30 | 7 | 2 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 32 | 8 |
| 2012/2013 | בולוניה 1909 | איטליהסרייה א' | 34 | 7 | 2 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 36 | 8 |
| 2013/2014 | בולוניה 1909 | איטליהסרייה א' | 19 | 5 | 1 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 20 | 6 |
| 2014 | גואנגג'ואו אוורגראנד | הרפובליקה העממית של סיןליגת העל הסינית | 24 | 4 | 2 | 0 | 9 | 4 | 0 | 0 | 35 | 8 |
| 2014/2015 | פיורנטינה | איטליהסרייה א' | 11 | 2 | 4 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 15 | 2 |
| 2015/2016 | ווטפורד | אנגליהפרמייר ליג | 3 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 3 | 0 |
| 2015/2016 | אטאלנטה | איטליהסרייה א' | 16 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 16 | 1 |
| 2016/2017 | פלרמו | איטליהסרייה א' | 31 | 1 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 32 | 1 |
| 2017/2018 | פרוג'ה | איטליהסרייה ב' | 13 | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 13 | 2 |
| סך הכל קריירה | סך הכל קריירה | סך הכל קריירה | 412 | 80 | 33 | 15 | 9 | 4 | 8 | 4 | 462 | 102 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת איטליה> שנה | נבחרת איטליה> הופעות | נבחרת איטליה> שערים |
| --- | --- | --- |
| 2010 | 1 | 0 |
2011: 0
| 2012 | 7 | 0 |
| 2013 | 9 | 1 |
| סה"כ | 17 | 1 |
דיאמנטי במדי פראטו, 2003
דיאמנטי בחימום במדי וסטהאם, 2009
דיאמנטי כובש בדו-קרב פנדלים מול אנגליה, יורו 2012
משה אדד

| --- | --- |

 לידה:  20 במאי 1939 בז'ה, תוניסיה 
 פטירה:  25 במרץ 2019 (בגיל 79) ישראל 
 ענף מדעי:  קרימינולוגיה 
 מקום לימודים:  סורבון 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל לקרימינולוגיה 2010 רחוב בחדרה
 http://www.mosheaddad.com/
 
משה דוד אדד (20 במאי 1939, ב' בסיוון ה'תרצ"ט - 25 במרץ 2019, י"ח באדר ב' ה'תשע"ט) היה קרימינולוג, איש חינוך, פרופסור לקרימינולוגיה באוניברסיטת בר-אילן וראש אקדמי במכללה האקדמית צפת. חתן פרס ישראל לקרימינולוגיה ה'תש"ע (2010).
ביוגרפיה

משה אדד נולד בשנת 1939 בעיר בג'ה בתוניסיה, בן לסוזאן שושנה וניסים חנאני. בשנת 1951 עלה לישראל. למד בישיבה התיכונית כפר הרא"ה. שירת בצה"ל, ואחר כך למד בחוגים לפסיכולוגיה ולביולוגיה-כימיה באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 1968 קיבל תואר ראשון. בשנת 1975 קיבל תואר שני בקרימינולוגיה מאוניברסיטת תל אביב. בתקופת לימודיו היה מורה לכימיה בישיבה התיכונית כפר הרא"ה, ובבית ספר תיכון בחדרה ובמדרשית נעם בפרדס חנה.
בשנת 1976 קיבל תואר דוקטור בקרימינולוגיה מהסורבון (פריז-2). באותה שנה הצטרף לסגל המחלקה לקרימינולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. בשנים 1982–1986 היה ראש המחלקה.
אדד ייסד את החוג לקרימינולוגיה במכללת כנרת שבעמק הירדן, ועמד בראשו במשך 15 שנה. כן ריכז במשך שמונה שנים את לימודי הקרימינולוגיה מטעם מערך המכללות של אוניברסיטת בר-אילן.
אדד זכה בתואר "יקיר החינוך הדתי", תשנ"ח והוכרז כחתן פרס ישראל לקרימינולוגיה ה'תש"ע (2010).
בשנותיו האחרונות שימש כראש אקדמי במכללה האקדמית צפת וכן כמרצה במרכז האקדמי פרס ברחובות בתחומים: פסיכולוגיה וקרימינולוגיה למשפטנים.
בשנת 2018 נקרא רחוב על שמו בחדרה.
משה אדד נפטר ב-25 במרץ 2019, ונקבר בבית הקברות החדש בחדרה.
מחקריו

אדד פיתח והרחיב את תאוריות הענישה והבלימה של סלין (1936) בהוסיפו גורמים פסיכוביולוגיים. אחדים ממחקריו של פרופ' אדד עוסקים בעבריינים "מפגרים בשכלם" או "חולי נפש קשים". אדד טוען כי לא הפיגור השכלי הוביל לעבריינות, אלא רצונם של המפגרים להשתייך חברתית לעבריינים, כדי לזכות בעילוי עצמי בעיני עצמם. מחקרים אלה הביאו את אדד ובנזש לפרסם ב-1978 ספר על האחריות הפלילית של מוגבלי האינטליגנציה ושל חולי הנפש.
במחקר נוסף ב-1981 חקר אדד את העבריינות בקרב חולים אפילפטיים (עבריינים ולא עבריינים). במחקרים אחרים בדק, על בסיס חקר מקרים (case studies), בעלי סטיות אישיות, כמו פירומנים, קלפטומנים, והסובלים מפטישיזם ומסטיות מיניות אחרות.
בתחום התיוג, הרחיב אדד את ההיבט התאורטי, והביא בחשבון את הסביבה בה גדל האדם והזכרונות אותם צבר בילדותו.
תפיסתו של אדד את מקורן של התנהגויות אלימות מבוססת על ביוסוציופסיכולוגיה.
אדד חקר גם את עניין הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה ואת פיגועי ההתאבדות. אדד טוען כי רוב המחבלים המתאבדים עושים זאת בשל מצב סוציו-אקונומי קשה והתמכרות לסמים ואלכוהול.
ספריו

משה אדד,  קרימינולוגיה : העבריין בהתהוותו, הוצאת אורעם, 1989
משה אדד, יובל וולף (עורכים); מלכה אלק, טובה רוזנבלום (עורכות משנה), עבריינות וסטייה חברתית - תאוריה ויישום, אוניברסיטת בר-אילן, 2002
ש' גיורא שוהם, משה אדד, גיורא רהב, קרימינולגיה, הוצאת שוקן, 2004
שלמה גיורא שוהם ומשה אדד, ריק ללא שובע, ידיעות ספרים, 2006
הערות שוליים

↑  רחובות ע"ש מדענים בעלי שם עולמי, באתר עיריית חדרה, 30 באפריל 2018
↑  חתן פרס ישראל לקרימינולוגיה הלך לעולמו, באתר ערוץ 7, 26 במרץ 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257455005171  BnF: cb12584835s (data)  CiNii: DA11675938  GND: 142293288  ISNI: 0000 0000 8148 7949  LCCN: n78047904  NTA: 069395608  RERO: 02-A002908455  SUDOC: 084523921  VIAF: 69049113   WorldCat (עם VIAF): 69049113
תחנת הרכבת חצבה

תחנת הרכבת חצבה היא תחנת נוסעים מתוכננת של רכבת ישראל העתידה לשרת את מושב חצבה. התחנה היא חלק מפרויקט מסילת הרכבת לאילת. כיום קיימת מסילה המגיעה כמעט עד חצבה (מסילת הרכבת להר צין המיועדת לשינוע פוספטים), אך במסגרת העבודות יוקם קטע חדש ומשודרג.
היסטוריה

בשנת 1975 הכריז מנכ"ל רכבת ישראל, צבי צפרירי, על פרויקט להארכת מסילת הדרום עד אילת, כולל תחנה בחצבה ושלוחה למפעלי ים המלח. ב-1977 הגיעה מסילת הדרום לאורכה הנוכחי עם פתיחת הקטע מאורון למפעלים ליד הר צין. במאי 1977, הקטע הבא בפרויקט, שאורכו 42 ק"מ, בין הר צין לחצבה, תוקצב לביצוע בסך 15 מיליון ל"י. אך לאחר המהפך בבחירות לכנסת התשיעית, החליט שר האוצר החדש שמחה ארליך לבטל את הפרויקט ונכון ל-2024, תחנת הרכבת בחצבה טרם נבנתה או תוקצבה.
הערות שוליים

↑  דניאל שמיל, הממשלה אישרה הקמת רכבת לאילת; שעתיים לים האדום, באתר TheMarker‏, 5 בפברואר 2012
↑  המסילה לאילת - ראשונה בעדיפויות רכבת־ישראל, מעריב, 11 בדצמבר 1975
↑  הוחלט להאריך מסילת הברזל עד אילת, דבר, 17 במאי 1977
↑  ארידור מבקש 15 מיליון ל"י להשלמת קו הרכבת בערבה, מעריב, 6 באוקטובר 1977
מהיר ועצבני 4

| --- | --- |

כרזת הסרט בארצות הברית
 מבוסס על:  דמויות מאת גארי סקוט תומפסון
 בימוי:  ג'סטין לין 
 הופק בידי:  ניל H מוריץ   וין דיזל   מייקל פוטרל
 תסריט:  כריס מורגן 
 עריכה:  כריסטיאן וגנר, פרד רסקין 
 שחקנים ראשיים:  וין דיזל   פול ווקר   מישל רודריגז   ג'ורדנה ברוסטר   ג'ון אורטיז   גל גדות
 מוזיקה:  בריאן טיילר 
 צילום:  אמיר מכרי 
 מדינה:  ארצות הברית, יפן 
 חברת הפקה:  Original Film   Relativity Media   One Race Films
 חברה מפיצה:  אולפני יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, הפצה לאולמות הקולנוע 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 3 באפריל 2009   ישראל 2 באפריל 2009
 משך הקרנה:  104 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט מתח 
 תקציב:  85 מיליון דולר
 הכנסות:  363.2 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   fastandthefurious4
 סרט קודם:  מהיר ועצבני 3
 סרט הבא:  מהיר ועצבני 5
 www.fastandfuriousmovie.net
 דף הסרט ב־IMDb
 
מהיר ועצבני 4 (באנגלית: Fast & Furious וגם ידוע בתור Fast & Furious 4) הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 2009, הרביעי בסדרת הסרטים "מהיר ועצבני". מבחינה כרונולוגית הוא נחשב לסרט השלישי בסדרה. הסרט יצא לאקרנים ב-3 באפריל 2009.
פסקול הסרט כלל בין השאר שירים של פיטבול, דון עומר וליל ג'ון והמוזיקה המקורית הולחנה ונכתבה בידי בריאן טיילר, המוזיקאי של הסרט השלישי. הסרט זכה להצלחה קופתית נהדרת ברחבי העולם כשהוא הכניס 363 מיליון דולר לעומת תקציב הפקה קטן של 85 מיליון דולר אך לביקורות שליליות.
עלילה

דומיניק טורטו וצוותו, הכולל את בת זוגו לטי, טגו ליאו, ריקו סנטוס, קארה והאן ליו, מבצעים שוד של מכליות דלק ברפובליקה הדומיניקנית. דום חושד שהמשטרה בעקבותיהם ועוזב את לטי מאחור כדי להגן עליה. חודשים לאחר מכן, בעיר פנמה, דום מקבל שיחת טלפון מאחותו מיה שמודיעה לו שלטי נרצחה. דום נוסע ללוס אנג'לס כדי להשתתף בלוויה שלה ומוצא באתר התאונה שאריות של ניטרומיתן. הוא מכריח את המכונאי המקומי למסור את שם הקונה, דייוויד פארק, ומקבל מידע שהמכונית היחידה שמשתמשת בניטרומיתן באזור היא פורד טורינו ספורט ירוקה משנת 1972. בינתיים, סוכן ה-FBI, בריאן אוקונר, מנסה לאתר את ברון הסמים המקסיקני, ארתורו בראגה, שזהותו הציבורית אינה ידועה; החיפוש שלו מוביל אותו גם לפארק.
דום מגיע לדירתו של פארק ותולה אותו מהחלון באחיזת קרסול לפני שבריאן מגיע. בריאן מציל את פארק, שהופך למודיע החדש של ה-FBI ומכניס את בריאן למרוץ רחוב. בריאן בוחר ניסאן סקייליין GT-R R34 משנת 2002 שעברה שדרוג מהמגרש המעוקל; דום גם מופיע, עם שברולט שבל SS מודל 1970. רמון קאמפוס, סגנו של בראגה, וג'יזל ישר, הקשרית של בראגה, חושפים שהמנצח יהפוך לנהג האחרון בצוות שמעביר הרואין בין הגבול של מקסיקו וארצות הברית. דום מנצח על ידי דחיפת מכוניתו של בריאן תוך שימוש בניטרו, מה שגורם לבריאן לאבד שליטה. בריאן משתמש בכוחו כסוכן FBI כדי לעצור נהג אחר, דווייט מולר, ולוקח את מקומו בצוות. הצוות נפגש עם אישו של בראגה, פניקס, ודום מזהה שפניקס נוהג בטורינו שתיאר המכונאי.
הם עוברים את הגבול במנהרות כדי להימנע מגילוי. דום מתעמת עם פניקס ולומד שהוא הורג את הנהגים לאחר השלמת משימתם, ושהוא הרג את לטי כשהיא ניסתה לברוח ממנו. עימות מתרחש; דום מפוצץ את מכוניתו עם תחמוצת חנקן כדי להסיח את דעתם של אנשיו של בראגה, ובריאן משתלט על האמר H1 משנת 1999 המכיל הרואין בשווי 60 מיליון דולר. בריאן ודום נוסעים בחזרה ללוס אנג'לס ומחביאים את ההרואין במגרש חנייה של המשטרה, שם הם אוספים סובארו אימפרזה WRX STI מודל 2008 שעברה שדרוג. הם נוסעים לביתו של דום ומתאחדים עם מיה. דום תוקף את בריאן כשהוא מגלה שהוא היה האחרון שנמצא בקשר עם לטי; בריאן מסביר שלטי עבדה כסוכנת סמויה, בחקירת בראגה בתמורה למחיקת הרישום הפלילי של דומיניק. בריאן מציע לממונים עליו שאם יתנו לדום חנינה, הוא ימשוך את בראגה למלכודת, ויאלץ אותו להופיע כדי להחליף את ההרואין בכסף. באתר המסירה מתגלה שהאיש שטוען להיות בראגה הוא פתיון, וקאמפוס – הבראגה האמיתי – בורח עם פניקס למקסיקו. במהלך המהומה, פניקס כמעט דורך על ג'יזל לפני שדום מציל אותה. הכישלון במלכודת גורם לכך שבריאן מורחק מפעילות.
בעזרתה של ג'יזל, בריאן ודום נוסעים למקסיקו כדי לתפוס את בראגה בסובארו ובדודג' צ'ארג'ר R/T משנת 1970 ששוחזר, ועוצרים אותו בכנסייה. כשהאנשים של בראגה מנסים לחלץ אותו, בריאן ודום נוסעים במנהרות חזרה לארצות הברית. בריאן נרדף על ידי פניקס עד שהוא נדחף מחוץ למנהרות. לפני שפניקס מצליח להרוג אותו, דום יוצא מהמנהרות ומתנגש בפניקס, והורג אותו. כאשר המשטרה והמסוקים מתקרבים לאתר ההתרסקות בצד האמריקאי של הגבול, בריאן מציע לדום לברוח, אך דום אומר שהוא עייף מהבריחה. למרות בקשתו של בריאן למתן חנינה, השופט גוזר על דום 25 שנות מאסר ללא אפשרות לשחרור על תנאי. בריאן מתפטר מ-FBI ודום עולה על אוטובוס הכלואים שייקח אותו לכלא בלומפוק. בזמן שהאוטובוס נוסע על הכביש, בריאן, מיה, ליאו וסנטוס מגיעים במכוניותיהם כדי ליירט אותו.
שחקנים ודמויות

פול ווקר - בריאן אוקונר
וין דיזל - דומיניק "דום" טורטו
מישל רודריגז - לטישיה "לטי" אורטיז, חברתו של דומיניק טורטו. עוזרת לו בגנבת משאית הדלק בתחילת הסרט ולאחר שדום בורח בלעדיה לפנמה חוזרת ללוס אנג'לס ומצטרפת לבריאן לתפוס את בראגה כדי שדום יוכל לחזור הביתה. נרצחת בידי פניקס קלדרון קצת אחרי תחילת הסרט.
ג'ורדנה ברוסטר - מיה טורטו
לאז אלונזו - פניקס קלדרון, יד ימינו הבכיר של בראגה. הוא גרם למותה של לטי.
גל גדות - ג'יזל ישר, קשורה לבראגה, אך מצטרפת אל הצוות בסרט החמישי. היא עוזרת לבריאן ודום לתפוס את בראגה.
ג'ון אורטיז - ארתורו בראגה, ברון סמים שרוצה נהגי מכוניות כדי להבריח הרואין דרך גבול בין ארצות הברית אל מקסיקו. בראגה הוא הנבל הראשי של הסרט.
ג'ק קונליי - מנהל ה-F.B.I.
סונג קאנג - האן סיאול-הו.
דון עומר - ריקו סנטוס.
טגו קלדרון - טגו ליאו.
ברנדון ט. ג'קסון - נהג BMW.
מוזיקה

את המוזיקה לסרט הלחין וכתב בריאן טיילר, שהלחין את המוזיקה לסרט השלישי וגם את המוזיקה של הסרט החמישי. בין היתר, פסקול הסרט המקורי של דון עומר משלב היפ הופ, ראפ ומוזיקת דאנס.
מהיר ועצבני 4: פסקול הסרט המקורי
Rye Rye & M.I.A. - "Bang" - Produced by Blaqstarr
Busta Rhymes - "G-Stro" - Produced by The Neptunes
Kenna - "Loose Wires" (found on Kenna's Make Sure They See My Face) - Produced by The Neptunes
Pitbull feat. Pharrell - "Blanco" - Produced by The Neptunes
Pitbull feat. Lil Jon - "Krazy" (found on Pitbull's Rebelution) - Producer by Frederico Franchi, Lil Jon
Tego Calderón feat. Pitbull - "You Slip, She Grip" - Produced by The Neptunes
Shark City Click feat. Pharrell Williams - "Head Bust" - Produced by The Neptunes
Pitbull feat. Robin Thicke - "Bad Girls" - Produced by The Neptunes
Don Omar - "Virtual Diva" (found on Don Omar's iDon) - Produced by Armando Rosario
Tasha - "La Isla Bonita" - Produced by J. Drew Sheard II
Pitbull feat. Pharrell - "Blanco" (Spanish) - Produced by The Neptunes
כל המוזיקה המקורית של הסרט הולחנה ונכתבה בידי בריאן טיילר.
מהיר ועצבני 4: Original Motion Picture Score
רשימת השמעה:
"Landtrain"   6:25
"Fast and Furious"   2:10
"The Border"   3:21
"Letty"   2:14
"The Tunnel"   3:35
"Amends"   2:47
"Dom VS Brian"   6:52
"Hanging With Dom"   2:29
"Suite"   4:03
"Revenge"   2:33
"Accelerator"   2:05
"Vaya Con Dios"   2:01
"In The Name of the Father"   4:21
"Outta Sight"   3:00
"Brian and Mia"   3:18
"Tracer"   2:05
"Letty's Cell Phone"   3:44
"Real Drivers"   2:30
"Fate"   4:29
"The Exchange"   4:15
"No Goodbyes"   1:23
"Vengeance"   2:57
"Memorial"   1:42
"The Showdown"   2:05
"Judgement"   1:47
אאודי A4

| --- | --- |
אאודי B9 A4 (דור חמישי)
אאודי B9 A4 (דור חמישי)
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  אאודי
 שנות ייצור:  1994 - היום
 מודל קודם:  אאודי 80
 סיווג:  רכב מנהלים
 מרכב:  סדאן סטיישן
 פלטפורמה:  מנוע קדמי, הנעה קדמית או הנעה כפולה
 אורך:  4726 מ״מ
 רוחב:  1842 מ״מ
 גובה:  1427 מ״מ
 בסיס גלגלים:  2820 מ״מ
 מפרט טכני
 מנוע:  1.4/2.0 TFSI (טורבו בנזין) 2.0 TDI (טורבו דיזל) 3.0 TDI (טורבו דיזל)
 מהירות מרבית:  210 קילומטר לשעה
אאודי A4 היא מכונית משפחתית יוקרתית המיוצרת על ידי חברת אאודי מאז שנת 1994. היא מקבילה לפולקסווגן פאסאט ולסקודה סופרב, וה-A4 נחשבת למכונית הנמכרת ביותר של אאודי. היא מתחרה בעיקר בב.מ.וו סדרה 3 ובמרצדס-בנץ C קלאס. דגם ה-A5 מהווה את גרסת הקופה של ה-A4, והוא מוצע גם בגרסה ספורטיבית בשם S5, המצוידת במנוע 3.0 TFSI V6, ומתחרה בב.מ.וו סדרה 4.
היסטוריה וגרסאות

דגם אאודי A4 מחליף את אאודי 80, אשר יוצרה על ידי החברה מאז 1972. שיטת המספור הפנימית של היצרן הכירה ברצף שבין שני הדגמים: הגרסה האחרונה של אאודי 80 סומנה כסדרה B4, בעוד שהגרסה הראשונה של A4 סומנה כסדרה B5. מאז יוצרו ארבעה דורות שונים של A4.
ה-A4 מוצעת בגרסאות רבות, הכוללות מנועי בנזין ודיזל, גרסאות הנעה קדמית או כפולה (קוואטרו), במרכב סדאן או סטיישן, ומהדור השני (B6) היא מוצעת גם במרכב קבריולה.
גרסאות נוספות של הדור הרביעי כוללות את S4, גרסה ספורטיבית בעלת ביצועים גבוהים, ו-RS4, גרסה חזקה עוד יותר המתחרה במכוניות כמו BMW M3 ובמרצדס C63 AMG.
דורות

דור ראשון (B5): 1994–2001
דור שני (B6): 2000–2006
דור שלישי (B7): 2005–2008
דור רביעי (B8): 2009–2015
דור חמישי (B9): 2015–נוכחי
גלריית תמונות

תא הנוסעים של הדור החמישי
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1884

הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1884 היו הבחירות ה-25 לנשיאות ארצות הברית, ונערכו ביום שלישי, 4 בנובמבר 1884. זאת הייתה הפעם הראשונה מאז 1856 בה המועמד הדמוקרטי נבחר לנשיאות. מסע הבחירות כלל השמצות והכפשות אישיות.
מושל ניו יורק גרובר קליבלנד ניצח בקושי את הסנאטור הרפובליקני לשעבר, ג'יימס בליין ממיין וסיים את רצף ההפסדים הארוך ביותר לאחת מהמפלגות המרכזיות בהיסטוריה הפוליטית האמריקנית: שישה הפסדים רצופים במערכות בחירות.
ניו יורק הכריעה את הבחירות, כשהעניקה לקליבלנד את 36 האלקטורים שלה בהפרש של 1,047 קולות מתוך 1,171,312 קולות.
מועמדים > מועמדים רפובליקניים

ג'יימס בליין, סנאטור לשעבר ממיין
צ'סטר ארתור, נשיא ארצות הברית מניו יורק
ג'ורג' אדמונדס, סנאטור מוורמונט
ג'ון לוגן, סנאטור מאילינוי
הרפובליקנים כינסו את הוועידה הלאומית שלהם בשיקגו, בין 3 ביוני עד 6 ביוני, כשהסנאטור ויושב ראש בית הנבחרים לשעבר, ג'יימס בליין, הנשיא צ'סטר ארתור והסנאטור ג'ורג' אדמונדס מובילים במירוץ למועמדות. ארתור עדיין היה אהוד בתוך המפלגה, אולם לא ניסה להילחם על המועמדות בצורה רצינית בגלל מצב בריאותו החמור (הוא מת לבסוף בנובמבר 1886). בליין הוביל בסיבוב הראשון, כשארתור במקום השני ובליין במקום השלישי. הסדר לא השתנה בסיבובים הבאים, ובליין התחיל לצבור קולות, עד שזכה לרוב בסיבוב הרביעי ונבחר להיות המועמד. אחרי שבחרו בבליין, הוועידה בחרה בג'ון לוגן בתור מועמד לתפקיד סגן הנשיא.
הגנרל המהולל ממלחמת האזרחים, ויליאם שרמן, הוזכר בתור מועמד פוטנציאלי, אך הוציא את עצמו מהמירוץ בנאום שנודע לימים כ"הצהרת שרמן": "לא אקבל את מועמדות המפלגה ואם אבחר - לא אשרת בתפקיד". גם רוברט טוד לינקולן, מזכיר המלחמה ובנו של אברהם לינקולן, נחשב למועמד מוביל, אולם הוא סירב להתמודד.
מועמדים > מועמדים דמוקרטיים

כשהדמוקרטים התכנסו בשיקגו בין 8 ביולי עד 11 ביולי 1884, גרובר קליבלנד, מייצג הרפורמיסטים הצפוניים ותומכי הכסף היציב (בניגוד לתומכי האינפלציה), היה המועמד המוביל. אף על פי שנציגי הטמאני הול התנגדו לו, הם היו מיעוט בקרב המשלחת מניו יורק. הטמאני הול ניסו לשבור את התמיכה בקליבלנד, אך נאום מצד סנאטורים שאמרו שיש לתמוך בקליבלנד בגלל אויביו, הכריע את הכף.
בסיבוב הראשון, קליבלנד הוביל עם 392 קולות, אך עדיין לא הצליח להגיע למספר הקולות המינימלי למניעת סיבוב נוסף. מאחוריו היו תומאס בייארד מדלאוור עם 170 קולות, אלן ת'רמן מאוהיו עם 88, סמואל רנדל מפנסילבניה עם 78 קולות, וג'וזף מקדונלד מאינדיאנה עם 56. רנדל פרש והעביר את תמיכתו לקליבלנד. הדרומיים העבירו את תמיכתם לקליבלנד גם כן, ותמיכה זאת הספיקה כדי לתת לקליבלנד 683 קולות, לעומת 81.5 לבייארד ו45.5 לתומאס הנדריקס מאינדיאנה. הנדריקס נבחר פה אחד לתפקיד סגן הנשיא, לאחר ששאר המועמדים לתפקיד פרשו.
| מועמד לנשיאות | סיבוב ראשון | סיבוב שני |
| --- | --- | --- |
| גרובר קליבלנד | 392 | 683 |
| תומאס בייארד | 170 | 81.5 |
| תומאס הנדריקס | 1 | 45.5 |
| אלן ת'רמן | 88 | 4 |
| סמואל רנדל | 78 | 4 |
| ג'וזף מקדונלד | 56 | 2 |
| אחרים | 35 | 0 |

| מועמד לסגנות הנשיאות | סיבוב ראשון |
| --- | --- |
תומאס הנדריקס: 816
נעדרו: 4
מועמדים > המפלגה האנטי-מונופוליסטית

הוועידה הלאומית של המפלגה האנטי-מונופוליסטית התרחשה בשיקגו, כדי להתנגד לתאגידים החדשים שנוצרו. 200 צירים מ-16 מדינות הגיעו, כש-61 מהן באו ממישיגן ומאילינוי.
בנג'מין באטלר נבחר להיות המועמד. באטלר רצה לזכות לתמיכה מצד הדמוקרטים והרפובליקנים, ולנסות לגרום להם לתמוך ביותר כסף מנייר, אולם רק מפלגת השטרות בחרה בו.
המפלגה לא בחרה סגן לבאטלר, וקיוותה שוועידות אחרות יבחרו במועמד.
מועמדים > מפלגת השטרות

בפעם השלישית, מפלגת השטרות כינסה ועידה לאומית. צירים מ-28 מדינות וממחוז קולומביה הגיעו. הוועידה בחרה בבאטלר כמועמד לנשיאות, על פני ג'סי הארפר, יו"ר המפלגה. אבשלום ווסט נבחר לסגנו, והמפלגה האנטי-מונופוליסטית תמכה בו.
באטלר קיווה לאחד כוחות עם מפלגות המיעוט בכל מדינה ולאחד תומכים. אולם הפעילים במפלגות הגדולות סירבו לחצות את השורות.
מועמדים > מפלגת הזכויות השוות

קבוצה קטנה של נשים, שלא היו מרוצות מהתנגדות המפלגות הגדולות למתן זכות בחירה לנשים, החליטו על הקמת מפלגה משל עצמן.
מפלגת הזכויות השוות כינסה את הוועידה שלה בסן פרנסיסקו, קליפורניה ב-20 בספטמבר. בלווה לוקווד, עורכת דין בוושינגטון, די.סי, החליטה להיות מועמדת מטעם המפלגה. דוברת הוועידה, מריאטה סטו, נבחרה לסגניתה.
לוקווד הסכימה להיות המועמדת למרות שבאותו הזמן נשים לא יכלו להצביע. היא טענה שאפשר עדיין להצביע לה. היא הייתה האישה הראשונה שניסתה להתמודד באופן פעיל לנשיאות. למפלגה לא היה מימון, ולוקווד נאלצה להרצות כדי לשלם על מסע הבחירות שלה. היא זכתה ל-4,194 קולות.
מועמדים > מפלגת האיסור האמריקנית

מפלגת האיסור האמריקנית התכנסה בבניין ימק"א בשיקגו. 150 צירים הגיעו, כולל משקיפים רבים. המפלגה התנגדה לתנועת הבונים החופשיים, תמכה בחקיקת חוק יובש, התנגדה לפוליגמיה ותמכה בבחירות ישירות לנשיאות. ג'ונתן בלנצ'רד היה דמות בולטת בתוכה, והפיץ במדינות הצפוניות את בשורתה.
שמה של המפלגה שונה מ"המפלגה האמריקנית" ל"מפלגת האיסור האמריקנית". המפלגה הייתה ידועה בתור המפלגה האנטי-מייסונית בבחירות הקודמות. רוב הצירים תמכו בג'ון סנט. ג'ון, מושל קנזס לשעבר, אולם חששו שדבר זה יפגע בו בתוך מפלגת האיסור. מנהיגי המפלגה תמכו בסמואל פומרוי, סנאטור לשעבר מקנזס, והם הסכימו לפרוש מהמירוץ אם ג'ון סנט. ג'ון יהפוך למועמד של מפלגת האיסור. יחד עם פומרוי נבחר ג'ון קונאנט מקונטיקט.
ג'ון סנט. ג'ון אכן נבחר בתור מועמד מפלגת האיסור, ופומרוי וקונאנט פרשו מהמירוץ ותמכו בו.
מועמדים > מפלגת האיסור

תומכי מפלגת האיסור התכנסו בפיטסבורג, פנסילבניה. 505 צירים מ-31 מדינות בחרו בג'ון סנט. ג'ון לנשיאות ובויליאם דניאל לסגנות הנשיאות. המצע של המפלגה התרכז באיסור על שתיית משקאות חריפים.
בחירות כלליות > מסע הבחירות

מסע הבחירות התמקד באופי האישי של כל מועמד. ג'יימס בליין לא הצליח להיבחר להיות מועמד בשתי מערכות הבחירות הקודמות, בגלל מכתבים שנחשפו וקבעו, לכאורה, שבליין הסכים לפעול לטובת חברות מסחריות גדולות במהלך פעילותו בקונגרס. אחד מהמכתבים הסתיים בשורה "שרוף את המכתב", והדמוקרטים התחילו לצעוק "שרוף את המכתב!". בעסקה אחת, קיבל בליין סכום של 110,150 דולרים- סכום השווה כיום למיליון וחצי דולרים, על פעילותו למען הקצאת שטחים לחברות הרכבת. הדמוקרטים ומתנגדי בליין בתוך המפלגה הרפובליקנית אמרו שבליין לא אמין. קליבלנד, לעומת זאת, היה ידוע בתור "גרובר הישר" בגלל היושרה האישית שלו: בתוך שלוש שנים הוא הפך לראש עיריית באפלו, מושל ניו יורק, וצמצם את כמות השוחד של הטמאני הול.
רבים טענו שלא היה עוד מועמד מאז ג'ורג' וושינגטון שהיה ישר כל כך. אולם ביולי הרפובליקנים מצאו כתם מעברו של קליבלנד: הם האשימו אותו בכך שהיה לו ילד בלתי חוקי מתקופתו כעורך דין בבאפלו. קליבלנד הנחה מיד את תומכיו לספר רק את האמת. הוא טען ששילם דמי מזונות ב-1874 לאישה שטענה שגידלה את ילדו, אוסקר פולסום קליבלנד. האישה עצמה קיימה יחסים עם כמה גברים, כולל אוסקר פולסום, ידידו של קליבלנד. קליבלנד היה הרווק היחיד מבין האישים שיכלו להיות האב, ולכן לקח אחריות על כך. לפני הבחירות, התקשורת הרפובליקנית פרסמה תצהיר מצד האישה שטענה שעד קליבלנד חייה היו טהורים, ושכל ניסיון של קליבלנד להתחמק מהאבהות הוא שקר.
מסע הבחירות של קליבלנד החליט לדבוק בכנות: הודו שקליבלנד קיים מערכת יחסים עם האישה וממנה נולד הילד. הם טענו שאין הוכחות לכך שקליבלנד היה האב, ושלקח אחריות על המעשה. לבסוף, הם הראו שהאם לא נלקחה לבית משוגעים, אלא נעלמה. תומכי בליין גינו את קליבלנד, ויצרו את הסיסמה "אמא, איפה אבא?" (לאחר הבחירות, הדמוקרטים הגיבו ב"בבית הלבן, חה חה חה!"). אך מסע הבחירות של קליבלנד הצליח בזכות בקרת הנזקים, והמירוץ נשאר צמוד עד ליום הבחירות. למעשה, כמה רפובליקנים שלא תמכו בבליין החליטו לתמוך בקליבלנד, ונודעו בכינוי "Mugwumps". הם תמכו בקליבלנד בשל יושרתו לעומת השחיתות של בליין.
בשבוע האחרון למסע הבחירות, מסע הבחירות של בליין הוכתם. בפגישה רפובליקנית שבליין נכח בה, קבוצה של מטיפים אמריקניים מניו יורק גינו את ה"Mugwumps". הדובר של המטיפים אמר שה"Mugwumps" מוכנים לעזוב את הרפובליקנים ולתמוך במפלגה שמזוהה עם "רום, רומאיות ומרד". בליין והעיתונאים לא שמו לב לכך שהאמרה כוונה נגד הקתולים, אבל הדמוקרטים כן שמו לב, ודאגו שהסיפור יופץ. אמרה זאת פגעה בבליין בניו יורק בקרב הקהילה הקתולית והאירית, כך שבליין הפסיד שם בהפרש זעום.
בנוסף לכך, נטען שמועמדותו של ג'ון סנט. ג'ון עזרה לניצחונו של קליבלנד בניו יורק. כיוון שתומכי חוק היובש היו רפובליקניים ברובם, הרפובליקנים ניסו לשכנע את ג'ון לפרוש. לאחר שלא הצליחו, הם השמיצו אותו. לכן הוא התאמץ מאוד והצליח לקחת קולות מהמפלגה הרפובליקנית במקומות שתמכו בחוק היובש והעדיפו אותו על פני בליין.
בחירות כלליות > תוצאות

| המועמד לנשיאות | מפלגה | מדינה | כמות האלקטורים | השותף | מדינת השותף | כמות האלקטורים של השותף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| גרובר קליבלנד | דמוקרטית | ניו יורק | 219 | תומאס הנדריקס | אינדיאנה | 219 |
| ג'יימס בליין | רפובליקנית | מיין | 182 | ג'ון לוגן | אילינוי | 182 |
| ג'ון סנט. ג'ון | האיסור | קנזס | 0 | ויליאם דניאל | מרילנד | 0 |
| בנג'מין באטלר | גרינבק/אנטי מונופול | מסצ'וסטס | 0 | אבשלום ווסט | מיסיסיפי | 0 |
| בלווה לוקווד | מפלגת הזכויות השוות | וושינגטון די.סי | 0 | מריאטה סטו | קליפורניה | 0 |
כרזת בחירות רפובליקנית
כרזת בחירות דמוקרטית
כרזה המשמיצה את קליבלנד