stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'וניוס הילייר
ביוגרפיה > שנים מאוחרות יותר ומורשת

לאחר הקריירה שלו בקונגרס, מונה הילייר על ידי הנשיא ג'יימס ביוקנן לעורך דין של משרד האוצר של ארצות הברית, וכיהן מ-1857 עד 13 בפברואר 1861, כאשר כתוצאה מההתנתקות של ג'ורג'יה מהאיחוד, הוא התפטר מתפקידו וחזר לג'ורג'יה. זה סימן את סוף הקריירה של הילייר בשירות הציבורי. במשך שנותיו הנותרות התרכז במשפט הפרטי.
הילייר שימש כנאמן באוניברסיטת ג'ורג'יה מ-1844 עד 1858; הוא גם שימש כנאמן באוניברסיטת מרסר.
הילייר מת בביתו בדיקייטר, ג'ורג'יה, ב-21 ביוני 1886 ונקבר בבית הקברות של אוקלנד באטלנטה.
ג'וניוס הילייר נישא לג'יין סלינה ווטקינס ב-1831. נולדו להם חמישה בנים, אחד מהם מת בגיל 30 או 31 ואילו הארבעה האחרים, כולל אבן הילייר, השיגו הצלחה בתחומם, ושלוש או ארבע בנות. אחד מבניו, ג'ורג' הילייר, היה פוליטיקאי בולט בג'ורג'יה שהוביל רגימנט בצבא הקונפדרציה בקרב גטיסברג ולאחר מכן שירת בבית המחוקקים של המדינה, כשופט וכראש עיריית אטלנטה.
התעניינותו של ג'וניוס הילייר בצמיחה הכלכלית של בית נעוריו באת'נס הניעה אותו להשקיע, בגיל צעיר, בחברת הרכבות והבנקאות של ג'ורג'יה, אשר הושכרה לראשונה ב-1833. זו הייתה מסילת הברזל הראשונה שנבנתה במדינה. מסילת הברזל התארכה בסופו של דבר קו למקום ליד הכפר האינדיאני הישן קריק Standing Peachtree. מכיוון שזה היה סוף הקו, קיבלה הקהילה את השם "טרמינוס". מספר שינויים בשמות מאוחר יותר, טרמינוס הפכה לאטלנטה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  William J. Northen; John Temple Graves (1910). Men of Mark in Georgia: A Complete and Elaborate History of the State from Its Settlement to the Present Time, Chiefly Told in Biographies and Autobiographies of the Most Eminent Men of Each Period of Georgia's Progress and Development. A. B. Caldwell. pp. 357–359.
1 2 3 4 5 6 7  Lucian Lamar Knight (1917). A Standard History of Georgia and Georgians. Lewis publishing Company. pp. 1910–1912.
1 2 3 4  Junius Hillyer (1989). The Life and Times of Judge Junius Hillyer: (from His Memoirs). Boyd Publishing Company.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 5429 1641  LCCN: no2008077174  SNAC: w6dc1hg6  US Congress: H000625  VIAF: 49039625   WorldCat (עם VIAF): 49039625
Born Free (שיר של מאט מונרו)

| --- | --- |
 סינגל בביצוע מאט מונרו
 מתוך האלבום Born Free" soundtrack"
 יצא לאור:  מרץ 1966 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 בי-סייד:  "Other People"
 חברת תקליטים:  קפיטול רקורדס 
 כתיבה:  דון בלאק 
 
| --- | --- |
 סינגל בביצוע רוג'ר ויליאמס
 מתוך האלבום "Born Free"
 יצא לאור:  יולי 1966
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 בי-סייד:  "Jimmie's Train"
 חברת תקליטים:  Kapp
 כתיבה:  דון בלאק 
 
מאט מונרו
Born Free (בעברית: לחופש נולדה) הוא שיר פופולרי שאת לחנו כתב ג'ון בארי למילים מאת דון בלק. השיר נכתב עבור הסרט "לחופש נולדה" משנת 1966, והוא זכה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר.
הגרסה המקורית

מחברי השיר ג'ון בארי ודון בלק ביקשו מהזמר הבריטי מאט מונרו להקליט את השיר עבור פסקול הסרט. מפיקי הסרט חשבו שהשיר אינו מסחרי דיו, ומחקו אותו בגרסה שהוקרנה בהקרנת הבכורה בלונדון. מונרו, שנכח באירוע, הסב את תשומת ליבו של בלק לעריכה, והשניים הצליחו לשכנע את המפיקים להחזיר את השיר. הגרסה של מונרו נשמעה על רקע כתוביות הסיום של הסרט. השיר המקוצר הוקלט במיוחד עבור הסרט, ובכך התאפשר לו להיות מועמד לפרס האוסקר. ההקלטה המקורית המלאה של מונרו יצאה לאור כחלק מאלבום פסקול הסרט.
גרסאות שצעדו במצעדים

רוג'ר ויליאמס הקליט גרסה המפורסמת בזכות השימוש במקהלת גברים, הנשמעת בחלקו השני של השיר, אחרי קטע אינסטרומנטלי. השיר הגיע למקום השביעי במצעד בילבורד הוט 100, ולמקום הראשון במצעד Adult contemporary, ושהה בו במשך שישה שבועות בספטמבר ובאוקטובר 1966.
להקת הרית'ם אנד בלוז The Hesitations הקליטה גרסת כיסוי של השיר שהגיע למקום ה-38 בבילבורד הוט 100 האמריקני בשנת 1968.
השיר "Born Free" נכלל באלבומו של הקומיקאי ויק ריבס "I Will Cure You". כסינגל הגיע השיר למקום השישי במצעד הסינגלים הבריטי בשנת 1991.
גרסאות נוספות

אנדי ויליאמס הקליט גרסה משלו בשנת 1967 לאלבום "Born Free".
פרנק סינטרה הקליט את השיר לאלבומו "The World We Knew".
הזמר שחקן האמריקאי אד איימס (Ed Ames) הקליט גרסה של השיר ב-1968 לאלבום "Ed Ames Sings Apologize".
גרסה אינסטרומנטלית של השיר הוקלטה בשנת 1969 על ידי האנק מרווין, ויצאה גם כסינגל וגם באלבום הנושא את אותו שם.
החצוצרן מיינרד פרגוסון הקליט את השיר לאלבומו "The Ballad Style of Maynard Ferguson" משנת 1969.
זמר הקליפסו מייטי ספארו (Mighty Sparrow) וביירון לי הקליטו את השיר באלבומם המשותף "Sparrow Meets "The Dragon משנת 1969.
אייק וטינה טרנר הקליטו גרסה משלהם לשיר ב-1973 לאלבום "Let Me Touch Your Mind".
בנובמבר 2012 הוציאו לאור את "Born Free" גיטריסט להקת קווין, בריאן מיי, והזמרת קרי אליס כתרומה לקרן "Born Free".
בתרבות הפופולרית

בפרק "Whacking Day" של הסדרה "משפחת סימפסון" בוצעה פרודיה של השיר בביצוע ג'ין מרלינו.
השיר נכלל בפסקול הסרט "מדגסקר" משנת 2005 בביצוע Mormon Tabernacle Choir.
ב-2007 הושמע השיר בסדרת הטלוויזיה דקסטר.
ויליאם ייטס אטקינסון

ויליאם ייטס אטקינסון (באנגלית: William Yates Atkinson;‏ 11 בנובמבר 1854 –  8 באוגוסט 1899) היה פוליטיקאי אמריקאי מג'ורג'יה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ג'ורג'יה ה-55 בשנים 1894–1898.
ראשית חייו

ויליאם ייטס אטקינסון נולד בקהילת אוקלנד במחוז מריוותר שבג'ורג'יה. ב-1877 הוא סיים לימודי תואר במשפטים באוניברסיטת ג'ורג'יה. ב-1880 הוא נשא לאישה את סוזאן קוב מילטון (אנ'), נכדתו של מושל פלורידה ג'ון מילטון.
ראשית הקריירה פוליטית

לאחר סיום לימודיו באוניברסיטת ג'ורג'יה, החל אטקינסטון לעסוק בעריכת דין בעיר ניונאן. הוא היה עורך דין בבית המשפט הגבוה בעיר קאוותא. לאחר מכן הוא ייצג את מחוז קאוותא בבית הנבחרים של ג'ורג'יה בשנים 1886–1894, מתוכם בשנתיים האחרונות כיושב ראש הבית. כחבר בית הנבחרים הוא הגיש הצעת חוק להקמת קולג' תעשייתי בג'ורג'יה, שמאוחר יותר הפך לקולג' והאוניברסיטה המדינתית של ג'ורג'יה (Georgia College & State University) במילדג'וויל. בשנים 1890–1892 היה אטקינסון יושב ראש המפלגה הדמוקרטית בג'ורג'יה.
מושל ג'ורג'יה

בבחירות של 1894 נבחר אטקינסון כמושל ג'ורג'יה. ב-1896 הוא נבחר לתקופת כהונה שנייה. במהלך תקופת ממשלו, הוא העסיק את האישה הראשונה כעובדת בשכר בממשלת המדינה, הלן דורטץ', ששימשה כעוזרת הספרן המדינתי. ב-1897 הוא הטיל וטו על הצעת חוק לאיסור פעילות פוטבול במדינה, זאת בעקבות מכתב נרגש של רוזלינד ברנס גאמון, שמותו של בנה ריצ'רד (אנ') הוביל ליוזמת החוק.
אטקינסון היה תקיף בהתנגדותו למעשי הלינץ' בג'ורג'יה. כחצי שנה לאחר תום כהונתו כמושל, הוא התמודד עם ההמון שביצע מעשה לינץ' בסאם הוס (אנ') וניסה לגרום להמון לאפשר להליך המשפטי להתנהל כסדרו. מאמציו לא נשאו פרי והוס נרצח על ידי ההמון זמן קצר לאחר שאטקינסון התעמת איתם.
מותו

ויליאם ייטס אטקינסון נפטר בניונאן ב-8 באוגוסט 1899, בגיל 44. הוא נטמן בבית הקברות אוק היל שבעיר. על שמו קרויים מחוז אטקינסון שבג'ורג'יה ואולם אטקינסון שבקמפוס הקולג' והאוניברסיטה המדינתית של ג'ורג'יה.
בנו, ויליאם ייטס אטקינסון הבן, היה יושב ראש המפלגה הדמוקרטית בג'ורג'יה ב-1942 ובין השנים 1943–1948 כיהן כשופט בבית המשפט העליון של ג'ורג'יה.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 308
הערות שוליים

↑  Meyers, Christopher C. (2009). "'Unrelenting War on Football': The Death of Richard Von Gammon and the Attempt to Ban Football in Georgia". Georgia Historical Quarterly. 93 (4): 388–407.
↑  "At the Stake". The Indianapolis Journal. April 24, 1899.
↑  "Atkinson Hall (Georgia College & State University)". Digital Library of Georgia.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1193616360  ISNI: 0000 0000 4292 3373  LCCN: no91026671  SNAC: w63j4s60  VIAF: 16790299   WorldCat (עם VIAF): 16790299
מזון איטי

סמל תנועת מזון איטי על אריח קיר במסעדה בסנטוריני.
מזון אִיטי (באנגלית: Slow Food) היא תנועה אשר נוסדה על ידי קרלו פטריני באיטליה בניסיון להילחם בתופעת המזון המהיר. התנועה מנסה לשמר את התרבות הקולינרית ולעשות שימוש נרחב במזון מן הצומח, בזרעים, בבשר מחיות משק ובגינון מסורתי המתאים לבית הגידול המקומי. תנועת המזון האיטי היא חלק מן תנועת האטה (Slow Movement), שמטרתה להאט את אורח החיים באופן כללי. מאז היווסדה נפוצה התנועה בעולם וחברים בה למעלה מ-78 אלף חברים ב-85 מדינות.
ארגון המזון האיטי

תנועת המזון האיטי החלה באיטליה בשנת 1986 עם ייסודו של הארגון החלוץ בתחום "ארצ'יגולה" (Arcigola). עם הזמן התנועה התרחבה וחברים בה למעלה מ-80 אלף איש, עם סניפים ב-122 מדינות. בסיכום כללי פועלים בעולם כ-800 סניפים של התנועה, 360 מהם באיטליה. 35,000 מחברי התנועה הם איטלקים. המבנה הארגוני של תנועת המזון האיטי מבוזר באופיו: בראש כל סניף עומד אחראי, שתפקידו לקדם את המטבח המקומי והחקלאים המקומיים באירועים שונים, כגון אירועי טעימות אוכל ויין ושווקי איכרים.
בשנת 1996 החל הארגון בבניית קטלוג לשימור מאכלי מורשת בשם "תיבת הטעמים".
המשרדים המרכזיים של התנועה נמצאים בעיירה ברה, בחבל פיימונטה בצפון איטליה. הארגון מפיץ פרסומים רבים במספר שפות, למשל בארצות הברית מתפרסם הרבעון Snail ("חילזון"), שעוסק בתנועת המזון האיטי.
בשנת 2004 ייסד הארגון את האוניברסיטה למדעי הגסטרונומיה (University of Gastronomic Science) בחבל פיימונטה ללימוד הוליסטי ורב תחומי בתחום המזון.
מטרות

תנועת המזון האיטי אימצה מספר מטרות לפעולתה:
יצירה וקיום של בנק זרעים לשימור זני מקור של צמחים בשימוש האדם, זאת בשיתוף פעולה עם מערכות מקומיות להפקת מזון.
יצירה ועדכון קטלוג בשם "תיבת הטעמים" (Ark of Taste), המאגד מסורות מזון האופייניות לאזורים שונים, אשר נתונות תחת סכנת הכחדה.
שימור וקידום מוצרי מזון מקומיים ומסורתיים, לצד הדגשת ערכם התרבותי ואופן הכנתם.
ארגון אפשרויות לעיבוד והפקת מזון בהיקף קטן.
ארגון אירועים ופסטיבלים שסובבים סביב מטבח מקומי מסוים.
קידומו של "חינוך לטעם" (Taste Education), מושג שנקשר עם התנועה, ומשמעותו לימוד מעמיק יותר על המזון, מקורו וטעמו.
חינוך צרכנים באשר לסיכונים הכרוכים בצריכת מזון מהיר.
חינוך אזרחים באשר לחסרונות שבחקלאות התעשייתית (להבדיל מחקלאים קטנים).
חינוך אזרחים באשר לבעיות שבהסתמכות על מספר מועט של גידולים ולבעיות של גישת המונוקולטורה.
קידום מדיניות לעידוד ושימור משקים משפחתיים.
שדלנות למען הכללת ענייני חקלאות אורגנית במסגרת המדיניות החקלאית של המדינה.
שדלנות נגד מימון ממשלתי להנדסה גנטית.
שדלנות נגד שימוש בקוטלי חרקים.
חינוך למיומנויות גינון לתלמידים ולאסירים.
עידוד צרכנות מוסרית בשווקים מקומיים.
מטרות התנועה קוהרנטיות עם רעיונות של תנועות איכות הסביבה ותנועות אנטי גלובליזציה.
ראו גם

אופנה איטית
מזון בר קיימא
מזון מקומי
אורי מאיר צ'יזיק
יין טבעי
הערות שוליים

↑  Wendy Parkins, Out of Time: Fast Subjects and Slow Living, Time & Society 13, 2004-9, עמ' 363–382 doi: 10.1177/0961463X04045662
↑  Slow Food history
↑  University of Gastronomic Science
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007372256105171  GND: 7733370-6  LCCN: no2001005577  VIAF: 1057145857136622922316   WorldCat (עם VIAF): 1057145857136622922316
נוקדים

| --- | --- |
נוקדים - מבט מהר ההרודיון, יולי 2021
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: יהודה ושומרון
מועצה אזורית: גוש עציון
גובה ממוצע: ‎587 מטר
תאריך ייסוד: 1982
סוג יישוב: יישוב 2,000‏–4,999 תושבים
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף אוגוסט 2024 (אומדן)
  - אוכלוסייה: 3,504 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎7.5% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הרי ירושלים מוגדלת) נוקדים(למפת הרי ירושלים רגילה) נוקדים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נוקדים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נוקדים31°38′44″N 35°14′37″E﻿ / ﻿31.6456521265033°N 35.2436609199095°E﻿ / 31.6456521265033; 35.2436609199095  heמפת היישובים של מועצה אזורית גוש עציון (in English: Gush Etzion Regional Council) באדום - נוקדים בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 5 מתוך 10

נוֹקְדִים היא התנחלות ויישוב קהילתי משותף לדתיים ולחילונים השוכנת במזרח הרי יהודה, ומשתייכת למועצה אזורית גוש עציון ולתנועת אמנה.
הקמת היישוב

ההתנחלות הוקמה בשנת 1982 דרומית-מזרחית לעיר בית לחם ליד ההרודיון על ידי קבוצת משפחות מההתנחלות הסמוכה תקוע ומירושלים. המתנחלים הראשונים קראו ליישובם אל-דוד על שמם של שניים מתושבי תקוע שנפלו: אליהו פרסמן, שנפל במלחמת לבנון הראשונה ודוד רוזנפלד, שנרצח בעת שאירח בדווים מהסביבה תוך כדי עבודתו כשומר בהרודיון. בתחילה התגוררו תושבי המקום בקרוונים באזור שקיבל את הכינוי "היישוב הזמני", שבו שוכן כיום כפר אלדד. לאחר כעשר שנים, בהן התגוררו התושבים בקרוונים, עברה ההתנחלות למקום הקבע על השפה הצפון-מזרחית של נחל תקוע. ההתנחלות משקיפה על נוף מדבר יהודה והרי מואב ממזרח, על נופה ההררי של נפת חברון ממערב ועל ההרודיון מצפון. שם ההתנחלות שונה על ידי ועדת השמות הממשלתית ל"נוקדים" (מגדלי צאן), ככתוב על מקצועו של הנביא עמוס אשר היה מתקוע: ”דִּבְרֵי עָמוֹס, אֲשֶׁר-הָיָה בַנֹּקְדִים מִתְּקוֹעַ” (עמוס, א', א').
היישוב כיום

נוקדים שוכנת ממזרח לכפר תוקוע. בשטח המוניציפלי של ההתנחלות נמצאים גם כפר אלדד, חוות שדה בר (שהוקמה ב-1998 כמאחז, וצורפה בינואר 2011 לנוקדים) והמאחז מעלה רחבעם.
ביישוב פועלת המכינה הקדם צבאית "מגן שאול", שאליה מגיעים מכל רחבי ישראל צעירים לפני גיוס לשנת לימודים (עם אפשרות לשנת לימודים נוספת) לפני שירותם הצבאי. כמו כן, למכינה יש "תוכנית בוגרים" בשיתוף עם "מכללת הרצוג - גוש עציון" המיועדת לבוגרי צבא הרוצים להמשיך בלימודים תורניים, תוך לימודי הוראה. ראש המכינה הוא הרב איתמר כהן.
בשנת 2014 הוקם במקום בית הספר היסודי "קדם", המשלב דתיים וחילונים ברוח היישוב. בית הספר משרת את תושבי נוקדים, כפר אלדד ושדה בר. בנוסף, בשנת 2019 הוקם בית ספר ממ"ד יסודי בשם "נווה", שכיום גם הוא פועל ביישוב.
ביישוב מעונות, גני ילדים, פארקים, מרכז מסחרי, וסניף בני עקיבא שמשלב חניכים דתיים וחילונים. בנוסף יש ביישוב בריכת שחייה גדולה ואמפי פארק מול נוף המדבר.
בית הכנסת הוותיק והמרכזי הוא בית הכנסת הכלל ישראלי שבו מתפללים בכלל הנוסחים (מתחלף על פי החזן). בנוסף, קיימים ביישוב בית כנסת אשכנזי ובית כנסת ספרדי. עד לשנת 2016 שימש הרב ירון דוראני כרב היישוב.
יו"ר ישראל ביתנו אביגדור ליברמן וחבר הכנסת לשעבר מיכאל גורלובסקי מתגוררים בנוקדים. כמו כן התגורר ביישוב עד להרצחו בידי מחבלים בפיגוע בכביש 398, המלחין אהרון גורוב, מסורב עלייה מברית המועצות לשעבר. המלחין נרצח בפיגוע יחד עם אברהם פיש, עולה ציוני מברית המועצות שחזר בתשובה והתגורר ביישוב, נטל חלק בהקמת היישוב ופיתוחו והקים בו חוות כבשים.
בשנת 2010 החליטה מזכירות היישוב כי היא אוסרת על אזרחים ישראלים ממוצא רוסי שאינם יהודים על פי ההלכה לקנות בית ביישוב (חרף העובדה שכמה אנשי ציבור מקרב עולי ברית המועצות הם תושבי היישוב). זאת, מחשש להתבוללות. בעקבות ההחלטה שלח אביגדור ליברמן, שר החוץ דאז ותושב היישוב, מכתב בו הוא מתרעם על ההחלטה וקורא לה "החלטה בזויה ומקוממת".
כיום מתגוררות בנוקדים כ-500 משפחות, והיישוב בתהליכי גדילה. במרכז שכונת הכניסה ביישוב נמצאת חווה חקלאית עתיקה מתקופת בית שני. בנוסף, מסביב ליישוב פזורים בורות מים רבים.
החי והצומח

נוקדים ממוקמת על אחד מצירי הנדידה הראשיים של העופות הנודדים, ובשמיה חולפים פעמיים בשנה להקות עצומות של חסידות (שמוצאות מי שתייה במאגרים פתוחים ביישוב), וכן עקבים, נחליאלים, עופות דורסים וציפורים נודדות אחרות. טריסטרמיות (סנוניות ים המלח, תושבות קבועות.) שחיו בעבר בנחל תקוע הרחיבו את אזור המחיה שלהן בעקבות ההתיישבות והצמחייה אל כלל שטח היישוב. עולם החי כולל בין השאר דרבנים, צבאים (להקה קבועה אחת לפחות), שועלים, צבועים ושפני סלע וכן זוחלים ופרוקי רגליים רבים.[דרוש מקור]
החי והצומח > צמחייה

הצמחייה הטבעית מדברית - וכוללת עשבוניים, שיחים ובני שיח.
בשטח המוניציפלי של ההתנחלות התגלה בשנת 2003 על ידי תושבי מעלה רחבעם מצבור החלמוניות הגדול בארץ. בחודשים ניסן ואייר צומח בסביבת היישוב אירוס שחום.
גלריה

מבט אל הר ההרודיון מההתנחלות, 2005
מבט על נוקדים מכיוון ההרודיון בשנת 2006
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוגוסט 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  מתחת לרדאר – המדיניות השקטה של הכשרת מאחזים בלתי מורשים והפיכתם להתנחלויות רשמיות באתר יש דין, מרץ 2015
↑  דקל שחרור, הלך לנו מלחין ענק, באתר ynet, 28 בפברואר 2002
↑  2 הרוגים בפיגוע ירי בדרום הר חברון, באתר וואלה, 25 בפברואר 2002
↑  חיים לוינסון, בנוקדים אוסרים על רוסים שאינם יהודים לרכוש בית, באתר הארץ, 11 ביולי 2010
↑  חיים לוינסון, ליברמן למזכירות נוקדים: ההחלטה לא לקבל רוסים ליישוב - בזויה ומקוממת, באתר הארץ, 18 ביולי 2010
↑  אורי פרגמן–ספיר,, צהוב עולה
↑  המקומות שבהם תיהנו מפריחת הסתיו, באתר ynet, 12 באוקטובר 2018
↑  בית ספר שדה כפר עציון, פריחת החלמוניות בנחל תקוע, באתר בית ספר שדה כפר עציון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467846805171
JPL Cyclecar

| --- | --- |

JPL Cyclecar
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  La Vigne Cyclecar
 יצרן:  J.P.L. Cyclecar Company
 שנות ייצור:  1913–1914
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 סיווג:  Cyclecar
 בסיס גלגלים:  2,388 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 1,419 סמ"ק המפיק 15 כ"ס
 מהירות מרבית:  80 קמ"ש
 צריכת דלק:  5.9-7.8 ליטר ל-100 ק"מ
 מעצב:  J.P. La Vigne
דגם "JPL Cyclecar"
JPL Cyclecar היא מכונית קטנה ופתוחה בסגנון "Cyclecar" (אנ'), אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב האמריקאית J.P.L. Cyclecar Company  אשר יוצרה בין השנים 1913–1914.
דגמים

"Roadster" - תצורת 2 מושבים, מחיר היחידה בשנת 1913 בארצות הברית עמד על 425 דולר.
"Cabriolet" - תצורת 2 מושבים, מחיר היחידה בשנת 1913 בארצות הברית עמד על 650 דולר.
"JPL Cyclecar"

מכונית פתוחה.
2 מושבים.
מנוע בנזין.
מנוע קדמי.
חלון קדמי - מתקפל.
מערכת היגוי - משמאל.
"J.P.L. Cyclecar Company" מוקמה ב-דטרויט, מדינת מישיגן.
בנה ועיצב את הדגם המהנדס "J. P. La Vigne".
הערות שוליים

↑  Beverly Rae Kimes, Henry Austin Clark Jr.: Standard catalog of American Cars. 1805–1942. Digital Edition. 3. Auflage. Krause Publications, Iola 2013, ISBN 978-1-4402-3778-2, S. 793
↑  Georgano, G.N. (1968). The Complete Encyclopedia of Motorcars, 1885 to Present.
↑  "JPL Cyclecar" - תמונה autopuzzles.com/forum/2015-44/ubb217-la-vigne-jpl-cyclecar-1914
↑  יצרניות Cyclecar בארצות הברית / ראו JPL - La Vigne  american-automobiles.com/Cyclecar-Manufacturers
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 551145857929723020006   WorldCat (עם VIAF): 551145857929723020006
לוקהיד קורפוריישן

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  האחים אלן היינס לוגהד ומלקולם לוגהד
 תקופת הפעילות:  1926–1995 (כ־69 שנים)
 תאריך מיזוג:  1995 עם מרטין מרייטה ליצירת לוקהיד מרטין
 חברות בנות:  סדנת הבואשים  Lockheed Shipbuilding and Construction Company 
 מיקום המטה:  ברבנק 
 משרד ראשי:  ברבנק, קליפורניה, ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  תעשייה אווירית וחלל, תעשייה ביטחונית
 מוצרים עיקריים:  מטוסי קרב מטוסי נוסעים מסוקים טילים מערכות ימיות מערכות בלתי מאוישות טכנולוגיות חלל
 
"לוקהיד קורפוריישן" (באנגלית: Lockheed Corporation) (במקור "חברת לוגהד לייצור מטוסים") הייתה חברה אמריקנית שעסקה בתחומי התעופה והחלל. החברה הוקמה ב-1912 וסיימה את פעילותה ב-1995, עת התמזגה עם חברת מרטין מרייטה במהלך שנועד להקים חברה חדשה, המוכרת כיום כחברת לוקהיד מרטין.
היסטוריה > ראשית דבר

חברת "אלקו הידרו-ארופליין" (באנגלית: Alco Hydro-Aeroplane Company) הוקמה בשנת 1912 בסן פרנסיסקו על ידי האחים אלן היינס לוקהיד (Allan Haines Loughead) ומלקולם לוקהיד (Malcolm Loughead). בשנת 1916 החליפה החברה הצעירה את שמה לחברת לוקהיד לייצור מטוסים ועברה לפעול מסנטה ברברה שבמדינת קליפורניה. בשנה זו החל גם ג'ק נורת'רופ (אנ') בן ה-20 מסנטה ברברה להתעניין בתחום התעופה וקיבל את תפקידו הראשון כשרטט בחברת לוקהיד לייצור מטוסים.
החברה המשיכה לתכנן ולבנות את ה-Loughead F-1, אשר הושק לראשונה ב -29 במרץ 1918, וקבעה שיא אמריקאי לטיסה רצופה של מטוס ימי מסנטה ברברה לסן דייגו.
בעקבות הצלחת ה־Loughead F-1, השקיעה החברה משאבים רבים בתכנון ופיתוח כלי הטיס המהפכניים מדגם S-1 (אנ'). מטוסים אלה, שנמכרו תמורת 2,500 $, לא הצליחו להתחרות בשוק של אחרי מלחמת העולם הראשונה, שהיה רווי במטוסי האימון קרטיס JN-4 ודה הבילנד במחיר של 350 $, ולכן נאלצה החברה לסגור את שעריה בשנת 1921.
בשנת 1926 הצליחו אלן לוגהד, ג'ק נורת'רופ, וקנת ג'יי להשיג מימון להקמת חברת לוקהיד מטוסים (Lockheed Aircraft Company), בהוליווד, ושמה אוית אחרת משם משפחתו של לוגהד (לוגהד ← לוקהיד) כדי למנוע שיבוש[דרושה הבהרה]. חלק מהטכנולוגיה שפותחה במקור עבור מטוסי ה־S-1, שימש את החברה החדשה כדי לתכנן את המטוס החדש מדגם לוקהיד ווגה (אנ'). בין השנים 1926–1928, ייצרה החברה למעלה מ-80 מטוסים והעסיקה יותר מ-300 עובדים אשר עד אפריל 1929 בנו חמישה מטוסים מדי שבוע. במרץ 1928 העבירה החברה את מרכז פעילותה לברבנק, קליפורניה, ובסוף אותה שנה דיווחה על היקף מכירות של יותר ממיליון דולר.
ביולי 1929, מכר פרד א. קילר, בעל המניות העיקרי בחברה, 87% מחברת "לוקהיד מטוסים" לחברת "מטוסי דטרויט" (Detroit Aircraft Corporation) וכאות מחאה על כך, התפטר אלן לוגהד מתפקידו כנשיא ומנכ"ל החברה, באוגוסט 1929. השפל הגדול שהתרחש באותה שנה פגע גם בתעשיית ייצור המטוסים וחברת "מטוסי דטרויט" פשטה רגל.
בשנת 1932, קבוצת משקיעים בראשות האחים רוברט וקורטלנד גרוס וולטר וארניי (Walter Varney), רכשה את החברה מכינוס נכסים תמורת 40,000 $ (כ-660,000 $ בהיוון ל-2011). אלן לוגהד, שהתחרה אף הוא במכרז על החברה שלו עצמו, הציע 50,000 $ (824,000 $ בהיוון ל-2011), מחיר שהיה נמוך מידי בעיניו מכדי להיחשב להצעה רצינית.
בשנת 1934 מונה רוברט גרוס (Robert E. Gross) לתפקיד יושב ראש "לוקהיד קורפוריישן" (Lockheed Corporation) החדשה שמשרדיה היו ממוקמים בשדה התעופה של ברבנק. אחיו קורטלנד גרוס (Courtlandt S. Gross), שימש בתפקיד מייסד שותף ומנכ"ל ומונה ליו"ר החברה לאחר מותו של רוברט, אחיו, בשנת 1961.
ההישג העסקי הראשון של החברה החדשה התבטא בבניית 141 מטוסים מדגם "לוקהיד וגה", הידוע בעיקר הודות לשיאים ששבר בטיסותיו הראשונות שבוצעו, בין היתר, על ידי הטייסים אמיליה ארהארט, וילי פוסט (אנ') ויוברט וילקינס. בשנות ה-30 של המאה העשרים, השקיעה לוקהיד קורפוריישן 139,400 $ (כ-2.29 מיליון $ בהיוון ל-2011) בפיתוח לוקהיד 10 אלקטרה, מטוס דו-מנועי קטן, ממנו נמכרו 40 יחידות כבר בשנת הייצור הראשונה. אמיליה ארהארט והנווט שלה, פרד נונאן (אנ'), הטיסו את ה-10 Electra במסגרת ניסיונם הכושל להקיף את העולם בשנת 1937. לאחר מכן פותחו המטוסים לוקהיד 12 אלקטרה ג'וניור ולוקהיד 14 סופר אלקטרה (ממנו התפתח הלוקהיד 18 לודסטאר) שתרמו להרחבת פלח השוק של החברה.
היסטוריה > טרום מלחמת העולם השנייה

המטוס לוקהיד 14 היווה את הבסיס לייצור המפציץ לוקהיד הדסון שסופק הן לחיל האוויר המלכותי הבריטי והן לצבא ארצות הברית, לפני ובמהלך מלחמת העולם השנייה ותפקידו העיקרי היה ל"צוד" צוללות. המטוס נמכר גם מחוץ לגבולות ארצות הברית, כאשר יותר מ-100 מטוסים נבנו ביפן לשימוש הצבא היפני הקיסרי.
היסטוריה > במהלך מלחמת העולם השנייה

בתחילת מלחמת העולם השנייה השיקה לוקהיד קורפוריישן את מטוס היירוט לוקהיד P-38 לייטנינג. המטוס הדו מנועי היה מסוגל לשאת שתי פצצות ופותח בניצוחו של קלארנס ג'ונסון, אחד ממתכנני המטוסים האמריקאים הידועים ביותר.
ה-לוקהיד P-38 לייטנינג היה מטוס הקרב היחידי שיוצר בתקופת מעורבותה של ארצות הברית במלחמה, החל מהמתקפה על פרל הארבור ועד לניצחונה של ארצות הברית על יפן. בכל זירות הקרב בהן פעלה ארצות הברית במהלך המלחמה שימש ה-P-38 לתקיפות קרקע, קרבות אוויר, כמו גם למשימות הפצצה אסטרטגיות. כמטוס שהפיל יותר מטוסים יפניים מאשר כל מטוס אחר בחיל האוויר האמריקאי, התפרסם ה-P-38 במיוחד כמטוס שהפיל את מטוסו של האדמירל היפני איסורוקו יממוטו.
בשנת 1940 נרכש מפעל "וגה" של לוקהיד קורפוריישן, שהיה ממוקם סמוך לנמל התעופה "יוניון" (Union Airport) של ברבנק. בתקופת המלחמה הוסווה האזור כולו על מנת להערים על הסיורים האוויריים של האויב והמפעל "הוחבא" מתחת לברזנט יוטה ענק עליו צוירה שכונה כפרית, עם שפע של מכוניות גומי, מאות עצים, שיחים ובניינים מזויפים, ואפילו ברזי כיבוי אש מלאכותיים, שהעניקו לברזנט מראה תלת־ממדי. העצים והשיחים נבנו מרשת לולים, דבק ונוצות שהעניק לעצים מראה דומה לזה של מרקם של עלים.
במהלך מלחמת העולם השנייה, פיתחה לוקהיד קורפוריישן בשיתוף עם חברת התעופה TWA, את המטוס החדשני לוקהיד קונסטליישן, שהטיס 43 נוסעים מניו-יורק ללונדון תוך 13 שעות, במהירות של 480 קילומטר לשעה. עם כניסת המטוס (שזכה לשם החיבה Connie) לתהליך הייצור, היה הצבא הגוף הראשון לו נמכרו הדגמים הראשונים. בתקופה זו הייתה לוקהיד קורפוריישן במקום העשירי ברשימת החברות האמריקאיות שייצרו עבור הממשל האמריקאי. כמות המטוסים הכוללת שלוקהיד קורפוריישן וחברת הבת "וגה" ייצרו במהלך המלחמה הסתכמה ב-19,278 מטוסים (כ־6% מכלל הייצור המלחמתי) וכללה בין היתר 2,600 מטוסי לוקהיד ונטורה (אנ'), 2,750 מפציצי בואינג B-17 (נבנו ברישיון מבואינג), 2,900 לוקהיד הדסון, ו-9,000 מטוסי P-38 Lightning.
היסטוריה > בתום מלחמת העולם השנייה

כתוצאה מהמודרניזציה שהתחוללה בתחום הטיסות האזרחיות אחרי המלחמה, הצליחה לוקהיד קורפוריישן להקדים יצרני מטוסים אחרים ביותר משנה. מיד בתום המלחמה החלה החברה לספק לחברות התעופה את כל ההזמנות למטוס לוקהיד קונסטליישן, שהוקפאו לטובת הצבא במהלך המלחמה. ביצועיו של ה"Connie" קבעו סטנדרטים חדשים ששינו את שוק התחבורה האזרחי. בגלל עיצובו התלת־זנבי לא היו לחלק ניכר מהלקוחות הראשוניים, האנגרים גבוהים מספיק כדי לאחסן מטוסים בעלי זנב לא קונבנציונלי. מטוס הנוסעים R6V קונסטיטושן (אנ') הגדול יותר ובעל שני הסיפונים, שלוקהיד קורפוריישן יצרה לאחר מכן, אמור היה להחליף את ה"קונסטליישן", אך לא עמד בציפיות.