stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכאל, נסיך סקסוניה-ויימאר-אייזנך

| --- | --- |

 לידה:  15 בנובמבר 1946 (בן 77) במברג, גרמניה בשלטון בעלות הברית אזורי הכיבוש בגרמניה 
 שם מלא:  מיכאל בנדיקט גאורג קרל אלכסנדר ברנהרד קלאוס פרדריך, נסיך סקסוניה-ויימאר-אייזנך
 מדינה:  גרמניה 
 בן או בת זוג:  Renate Henkel (4 ביולי 1970–?) Dagmar Hennings (1980–?) 
 פרסים והוקרה
 Maecenas-Ehrung (2005) 
 
מיכאל, נסיך סקסוניה-ויימאר-אייזנך (בגרמנית: Michael-Benedikt von Sachsen-Weimar-Eisenach; נולד ב-15 בנובמבר 1946) הוא הראש הנוכחי של בית סקסוניה-ויימאר-אייזנך, כמו גם החבר הבכיר ביותר של בית וטין כולו.
ביוגרפיה

הנסיך מיכאל נולד בבמברג, בוואריה ב-15 בנובמבר 1946, כבנו היחיד של קרל אוגוסט, נסיך הכתר של סקסוניה-ויימאר-אייזנך והברונית אליזבת פון ונגנהיים-וינטרשטיין, בתם של הברון אותמר פון ונגנהיים-וינטרשטיין ומוד פון טרויצשלר. בין הסנדקים שלו היו יוליאנה, מלכת הולנד והדוכסית הגדולה המתחזה, אנה אנדרסון, שגרה עם דודתו לואיזה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן.
בשנת 1988 מת אביו, ומיכאל הפך לראש בית סקסוניה-ויימאר-אייזנך. ב-13 בפברואר 1991 הוא ירש את ראשות בית סקסוניה-אלטנבורג, לאחר שענף זה נכחד. מה-23 ביולי 2012 הוא מחשיב את הענף המלכותי האלברטיני כנכחד.
בשנת 2004 הוא משך את תביעתו להחזרת נכסים רבים, ארכיונים (כולל אלה של שילר וגתה), וכן יצירות אמנות יקרות, בעקבות הסדר עם מדינת תורינגיה ורכש כמה אחוזות יער בתמורה.
מיכאל הוא בסדר הירושה לכתר הבריטי, בשל היותו צאצא של אוגוסטה, נסיכת בריטניה, אחותו הבכירה של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת. מאחר שאין לו בנים, היורש הנוכחי לראשות הבית הוא דודנו הנסיך וילהלם ארנסט, שבנו היחיד הנסיך גאורג קונסטנטין, בנקאי, נהרג בתאונת רכיבה ב-9 ביוני 2018. בעקבות כך, צפויה הכחדתו של בית סקסוניה-ויימאר-אייזנך, לאחר מותם של מיכאל ודודנו.
משפחתו

ב-9 ביוני 1970 התחתן מיכאל עם רנטה הנקל, בתם של התעשיין קונרד הנקל ויוטה פון הולסן ואחותו של כריסטוף הנקל, אולם ב-9 במרץ 1974 התגרשו השניים ללא ילדים.
ב-15 בנובמבר 1980 התחתן מיכאל בשנית בלונדון עם דאגמאר הנינגס, בתם של הנריך הנינגס ומרגרטה שאכט, ונולדה להם בת אחת:
לאוני, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך (נולדה ב-30 באוקטובר 1986).
הערות שוליים

↑  In 1919 royalty and nobility were mandated to lose their privileges in Germany, hereditary titles were to be legally borne thereafter only as part of the surname, according to Article 109 of the Weimar Constitution. Styles such as majesty and highness were not retained.
↑  Willis, Daniel A., The Descendants of King George I of Great Britain, Clearfield Company, 2002, pp. 457-458.
1 2  Montgomery-Massinberd, Hugh (1972). Burke's Guide to the Royal Family. London: Burke's Peerage, Ltd. p. 266. ISBN 0-220-66222-3.
↑  Mundy, Carlos & Stravlo, Marie. The Lost Romanov Icon and the Enigma of Anastasia. Page XXII
↑  Erbfolgestreit bei den Wettinern
↑    Baron tells how he tried to save life of German prince who died in freak horse riding accident, The Telegraph, 10 January 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1100576010  LCCN: no2016105074  VIAF: 113146462563727771107   WorldCat (עם VIAF): 113146462563727771107
מינהל החלל הסיני

| --- | --- |
סמליל הסוכנות

 מידע כללי
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 תחום שיפוט:  הרפובליקה העממית של סין  סין
 משרד אחראי:  משרד התעשייה וטכנולוגיות המידע
 סוכנות אם:  Ministry of Industry and Information Technology of the People's Republic of China 
 תאריך הקמה:  22 באפריל 1993
 מנהל:  Zhang Kejian
 מטה מרכזי:  בייג'ינג, סין
 תקציב:  8.9 מיליארד דולר (2020)
 www.cnsa.gov.cn
 
מינהל החלל הסיני (בסינית: 国家航天局, באנגלית: China National Space Administration בראשי תיבות: CNSA) היא סוכנות החלל הלאומית של הרפובליקה העממית של סין האחראית על תוכנית החלל הסינית.
היסטוריה

אף על פי שתוכנית החלל הסינית הייתה קיימת גם ב-1956, CNSA היא סוכנות צעירה יחסית שהוקמה ב-22 באפריל 1993 כאשר משרד תעשיית האווירונאוטיקה של סין התפרק לשתי קבוצות: CNSA ותאגיד הטכנולוגיה בתחום החלל של סין (CASC). CNSA היה אחראי על מדיניות ו-CASC היה אחראי על ההוצאה לפועל. עם זאת, שני הארגונים הם בעצם ארגון אחד גדול מפני שעובדי הארגונים חולקים את אותם עובדים ואותם מנהלים. כחלק מהארגון מחדש של הארגונים, ב-1998 פורקה CASC למספר חברות ממשלתיות.
תוכניות > תוכנית שנג'ואו

תוכנית שנג'ואו היא תוכנית החלל המאוישת הסינית הראשונה שיצאה לפועל ב-1999 עם שיגור שנג'ואו 1 ולאחריה עוד שלוש חלליות ניסיוניות ובלתי מאוישות (בשנג'ואו 2 היו בעלי חיים). ב-15 באוקטובר 2003 שוגרה שנג'ואו 5, עם הטייקונאוט הסיני הראשון יאנג ליוויי, ובכך הפכה סין למדינה השלישית בעולם ששיגרה אדם לחלל (הראשונה הייתה ברית המועצות ואחריה ארצות הברית). בתוכנית המשיכה עם המשימות שנג'ואו 6 ושנג'ואו 7 והיא עתידה להמישך עם משימות שנג'ואו 8 (2011), ומשימות שנג'ואו 9 ו-10 (2012).
תוכניות > תחנת חלל סינית

טיאנגונג 1 (בסינית:天宫一号, פירוש השם: הארמון השמיימי) הוא שמה של תחנת חלל שיוצרה בסין במסגרת תוכנית החלל המאוישת של סין, ולהוכחת פעולת טכנולוגיות הנדרשות לתחנות חלל עתידיות של סין. בתחנת החלל מכלול של מרחבי מגורים ועבודה, המחובר ליחידת הנעה המשמשת בחלליות מסוג שנג'ואו. טיאנגונג 1 שוגרה בהצלחה לחלל בשעה 21:16 (זמן סין) ב-29 בספטמבר 2011 באמצעות המשגר CZ-2F/G, למסלול בעל פריגיאה של 200 קילומטר ואפוגיאה של 347 ק"מ. לאחר-מכן השתמשה במערכות ההנעה שעל סיפונה להגעה למסלול הסופי.
תוכניות > חקר הירח

ב-24 באוקטובר 2007 שיגרה CNSA את הגשושית צ'אנג-אה 1 שנכנסה למסלול סביב הירח וחקרה אותו למשך שנה ו-4 חודשים. ב-1 באוקטובר 2010 שיגרה סין את צ'אנג-אה 2 אשר צפויה לפעול עד סוף 2012. צ'אנג-אה 3 הכוללת רובר שינחת על הירח, שוגרה ב-1 בדצמבר 2013. רכב המחקר נחת ב"ים הקשתות" על הירח ב-14 בדצמבר. הגשושיות הם חלק מתוכנית החלל הסינית לחקר הירח (CLEP) אשר מטרתה היא הנחתת טייקונאוטים על הירח לא לפני שנת 2020.
תוכניות > חקר מאדים

ב-8 בנובמבר 2011 שיגרה סין את הגשושית יינגהו-1 (גחלילית-1) על גבי הגשושית פובוס-גרנט הרוסית. מטרת הגשושית הייתה להקיף את מאדים למשך שנתיים ולחקור את פני הקרקע, האטמוספירה, היונוספירה והשדה המגנטי של מאדים. זמן קצר לאחר שיגור שני הגשושיות הייתה פובוס-גרנט אמורה לבצע שתי הפעלות מנוע שישגרו את שני הגשושיות אל עבר מאדים אך המנועים לא הוצתו ושתי הגשושיות נשארו במסלול סביב כדור הארץ. ב-17 בנובמבר 2011 הודיעה סין כי המשימה מוגדרת ככישלון.
ב-23 ביולי 2020 שוגרה חללית נוספת למאדים, טיאנוון-1.
מבנה ארגוני > סמליל

סמליל הארגון דומה לסמליל תאגיד הטכנולוגיה בתחום החלל של סין. החץ באמצע דומה לאות הסינית 人 שפירושו 'אדם' או 'אנשים', כדי לקבוע שבני האדם הם המרכז של כל חקר החלל. שלוש האליפסות הקונצנטריות מייצגות שלושה סוגים של מהירות מילוט שהם אבני דרך של חקר החלל. הטבעת השנייה מצוירת בקו מודגש, כדי לציין שסין עברה את השלב הראשון של המחקר (כדור הארץ) והיא עוברת לשלב השני (מערכת השמש). הדמות 人 ניצבת מעל שלוש הטבעות כדי להדגיש את יכולתה של האנושות לשגר ולחקור. ענפי זית נוספו כדי לציין כי חקר החלל של סין הוא שלוו באופיו.
מבנה ארגוני > מחלקות

מינהל החלל הסיני מאורגן בשש מחלקות:
המחלקה לתאום
המחלקה ליחסי חוץ
המחלקה למדע, טכנולוגיה ובקרת איכות
המחלקה להנדסת מערכות
המחלקה לתכנון
המחלקה לניהול כללי
מבנה ארגוני > אתרי שיגור

מרכז שיגורי הלוויינים ג'יוצ'ואן
מרכז שיגור הלוויינים וונצ'אנג
מרכז שיגור הלוויינים טאיואן
מרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג
ראו גם

סוכנות חלל
תוכנית החלל הסינית
תוכנית שנג'ואו
טיאנגונג 1
טיאנגונג 2
הערות שוליים

1 2  http://www.cnsa.gov.cn/n615709/n620681/n771918/index.html
↑  אבי בליזובסקי, ‏החללית הסינית שנג'ה 3 נחתה בשלום על הירח, באתר "הידען", 14 בדצמבר 2013
↑   אי פי, המרוץ לכוכב הלכת האדום: סין שיגרה חללית למאדים, באתר הארץ, 23 ביולי 2020
↑  "Shìjué Shìbié Xìtǒng" 视觉识别系统 [Visual Identification System]. spacechina.com. אורכב מ-המקור ב-27 ביוני 2009. נבדק ב-2009-05-14. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1141413779  ISNI: 0000 0004 0565 3799  LCCN: n2004152014  VIAF: 129212841   WorldCat (עם VIAF): 129212841 
דגם של שנג'ואו. קנה מידה 1:40.
איור המציג התקרבות של החללית שנג'ואו (משמאל) לתחנת החלל טיאנגונג.
מיני די.וי

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  הסרט התיעודי הקצר "מיני די וי" (2019) מאת שאולי מלמד
 בימוי:  שאולי מלמד
 הופק בידי:  גיל סימה
 תסריט:  שאולי מלמד
 תחקיר:  שאולי מלמד
 עריכה:  שאולי מלמד
 מוזיקה:  זואי פולנסקי, רותם דרור
 צילום:  דניאל בינסטד, יפים גרבוי
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברת הפקה:  סימה סרטים
 חברה מפיצה:  לב סרטים ובתי קולנוע כאן 11
 הקרנת בכורה:  8 ביוני 2022 (קולנוע) 11 ביוני 2022 (כאן 11)
 משך הקרנה:  75 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  תיעודי
 מיני די.וי - אתר "כאן 11"
 דף הסרט ב־IMDb
מיני די.וי הוא סרט קולנוע תיעודי-להט"בי ישראלי משנת 2022.
הסרט הוקרן בבכורה בתחרות הישראלית בפסטיבל דוקאביב 2022. בנוסף הוא יצא בהפצה מצומצמת ברשת בתי הקולנוע לב, והוקרן בבכורה ב-8 ביוני 2022 בתל אביב, וכן שודר בכאן 11 ב-11 ביוני 2022, כחלק מרצועת כאן דוקו.
תקציר העלילה

הסרט, הקרוי על שם פורמט הווידאו שהיה נפוץ בסוף שנות ה-90 (DV), צולל אל סיפורי ההתבגרות המינית של ארבעה להט"בים כפי שמשתקפים בצפייה בקלטות וידאו שצילמו בילדותם:
שאולי מלמד, במאי בן 29 מתל אביב, ממיר את קלטות הווידאו שצילם בילדותו ובהן סרטים שביים עם חבריו לכיתה, ויוצא לחפש מבוגרים להט"בים אחרים שתיעדו את עצמם בילדות. הסרט מתעד את סיפוריהם של טום אוריה גרשון, טרנסג'נדר שגדל בעיר החרדית צפת, ותיעד את מסעו בעקבות גילוי זהותו המגדרית; של בתי עזרי שנולדה לעולים חדשים מאיראן ותיעדה את קשריה האינטימיים עם חברותיה; של רומיה בן ארי שמצאה את מקומה בדראג במקביל ליציאתה מהארון של אמה; ושל הבמאי עצמו, שחקר דרך המצלמה את מיניותו בצל מותו של אביו. הארבעה צופים מחדש בקלטות האישיות שלהם ונאלצים להתמודד עם החוויות והאנשים שעיצבו את חייהם.
הפקה

הסרט הופק בתמיכת כאן - תאגיד השידור הישראלי, הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה, מפעל הפיס ומשרד התרבות והספורט - המועצה הישראלית לקולנוע.
ראו גם

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| עיינו גם בפורטל: |   | פורטל להט"ב |
הערות שוליים

↑  זוהר אורבך, ‏"מיני די וי": סרט שמלמד כמה אומץ צריך כדי לצאת מהארון, באתר ‏מאקו‏, 26 במאי 2022
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מיני די.וי".
מוחמד עלי קמארה

מוחמד עלי קמארה (נולד ב-28 באוגוסט 1997) הוא כדורגלן גינאי המשחק בעמדת הבלם ביאנג בויז ברן.
קריירת מועדונים

קמארה התחיל את הקריירה שלו בקבוצות הנוער של אורויה ואפיה המקומיות.
ביולי 2017 קמארה חתם לחמש שנים בהפועל רעננה מליגת העל. ב-29 ביולי 2017 קמארה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1-0 למכבי פתח תקווה במסגרת גביע הטוטו. ב-19 באוגוסט 2017 קמארה ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בתיקו 0-0 נגד עירוני קריית שמונה. שבוע לאחר מכן, קמארה הבקיע את שער הבכורה שלו ברעננה בהפסד 2-1 לבני סכנין. ב-1 באפריל 2018 קמארה הורחק במהלך דו-קרב בעיטות הכרעה נגד הפועל חיפה במסגרת גביע המדינה, לאחר שביצע תנועה מגונה.
ב-6 ביולי 2018 קמארה חתם לארבע עונות ביאנג בויז ברן מליגת העל השווייצרית. ב-25 באוגוסט 2018 קמארה ערך את הופעת הבכורה שלו ביאנג בויז בניצחון 2-5 נגד נשטל גזמאקס. ב-15 בספטמבר 2018 קמארה הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2-3 נגד שפהאוזן במסגרת הגביע השווייצרי. ארבעה ימים לאחר מכן, קמארה ערך את הופעת הבכורה שלו בזירה האירופית בהפסד 3-0 למנצ'סטר יונייטד במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות.
קריירה בינלאומית

בצעירותו, קמארה שיחק בנבחרת גינאה בכדורגל עד גיל 20 והשתתף עימה בגביע אפריקה לאומות עד גיל 20 - 2017 ובגביע העלום בכדורגל עד גיל 20 - 2017.
ב-24 במרץ 2018 קמארה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2-0 למאוריטניה.
נכלל בסגל נבחרת גינאה לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
הערות שוליים

↑  אודי כהן, קמארה חתם לחמש שנים ברעננה, פוקריבץ נחת, באתר צומת השרון, 11 ביולי 2017
↑  Liste des 25 pour la CAN 2023 בחשבון הטוויטר הרשמי של פדרציית הכדורגל הגינאית, 23 בדצמבר 2023 (בצרפתית)
| נבחרת גינאה – גביע אפריקה לאומות 2021 |
| --- | --- | --- |
|  1 ע. קייטה •  2 מ. סילה •  3 א. סילה •  4 א. קונטה II •  5 סו •  6 א. דיאוורה •  7 סיסה •  8 נ. קייטה •  9 ז'. קאנטה •  10 גילאבוגי •   11 באיו •  12 א. קונטה I • 13 מ.ע. קמארה •  14 מוריבה • 15 דירסטאם • 16 מ. קמארה • 17 ע. קאנטה • 18 סומה • 19 קאנה • 20 פ. קונאטה • 21 קאבה • 22 קונה • 23 א. קמארה • 24 מ. קונאטה • 25 דיאלו • 26 פ. קמארה • 27 יוסוף • מאמן: ק. דיאוורה |  1 ע. קייטה •  2 מ. סילה •  3 א. סילה •  4 א. קונטה II •  5 סו •  6 א. דיאוורה •  7 סיסה •  8 נ. קייטה •  9 ז'. קאנטה •  10 גילאבוגי •   11 באיו •  12 א. קונטה I • 13 מ.ע. קמארה •  14 מוריבה • 15 דירסטאם • 16 מ. קמארה • 17 ע. קאנטה • 18 סומה • 19 קאנה • 20 פ. קונאטה • 21 קאבה • 22 קונה • 23 א. קמארה • 24 מ. קונאטה • 25 דיאלו • 26 פ. קמארה • 27 יוסוף • מאמן: ק. דיאוורה | גינאה |
| נבחרת גינאה – גביע אפריקה לאומות 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 ע. קייטה •  2 א. קונט •  3 א. סילה •  4 סו •  5 דיאקאבי •  6 דיאוורה •  7 גילאבוגי •  8 נ. קייטה •  9 גיראסי •  10 מוריבה •   11 באיו •  12 דיאקיטה • 13 מוח. קמארה •  14 כ. סיסה • 15 ס. סיסה • 16 מוס. קמארה • 17 ז'נווייה • 18 א. קמארה • 19 קמאנו • 20 קונאטה • 21 ס. סילה • 22 קונה • 23 טורה • 24 קאנטה • 25 פ. קונט • מאמן: ק. דיאוורה |  1 ע. קייטה •  2 א. קונט •  3 א. סילה •  4 סו •  5 דיאקאבי •  6 דיאוורה •  7 גילאבוגי •  8 נ. קייטה •  9 גיראסי •  10 מוריבה •   11 באיו •  12 דיאקיטה • 13 מוח. קמארה •  14 כ. סיסה • 15 ס. סיסה • 16 מוס. קמארה • 17 ז'נווייה • 18 א. קמארה • 19 קמאנו • 20 קונאטה • 21 ס. סילה • 22 קונה • 23 טורה • 24 קאנטה • 25 פ. קונט • מאמן: ק. דיאוורה | גינאה |
מושבת סינגפור

מושבת סינגפור הייתה מושבת כתר של הממלכה המאוחדת שכללה את סינגפור של ימינו מ-1946 עד 1958. במהלך תקופה זו, אי חג המולד, איי קוקוס ולבואן נוהלו גם מסינגפור. היא הוקמה לאחר פירוק מושבות המצרים זמן קצר לאחר שהסתיים הכיבוש היפני של סינגפור ב-1945. כוחה של הממשלה הבריטית היה נתון למושל סינגפור. המושבה זכתה בסופו של דבר לממשל עצמי פנימי חלקי ב-1955. זה נמשך עד הקמת מדינת סינגפור ב-1958, עם ממשל עצמי פנימי מלא שניתן ב-1959.
לאחר כמה שנים של ממשל עצמי, סינגפור התמזגה עם מלאיה, סארוואק וצפון בורנאו (סבה) כדי ליצור את מלזיה ב-16 בספטמבר 1963, ובכך סיימה לחלוטין 144 שנות שלטון בריטי בסינגפור. בשל דעות שונות בטיפול בנושאים פוליטיים, כלכליים וגזעיים, סינגפור תחדל בסופו של דבר להיות חלק ממלזיה ותהפוך למדינה ריבונית עצמאית ב-9 באוגוסט 1965.
היסטוריה > התקופה לאחר המלחמה: החזרת השלטון הבריטי

לאחר שנכנעה יפן לבעלות הברית ב-15 באוגוסט 1945, שרר מצב של אנומיה בסינגפור, שכן הבריטים טרם הגיעו כדי להשתלט, בעוד שלכובשים היפנים הייתה אחיזה מוחלשת במידה ניכרת באוכלוסייה. אירועי ביזה והרג נקמה היו נפוצים.
כאשר חיילים בריטים חזרו לסינגפור בספטמבר 1945, אלפי סינגפורים עמדו ברחובות כדי לעודד אותם. סינגפור נשלטה על ידי מינהל צבאי בריטי (BMA) בין ספטמבר 1945 למרץ 1946, במהלכם שימשה גם כמפקדתו של המושל הכללי הבריטי לדרום מזרח אסיה. עם זאת, חלק ניכר מהתשתית הושמד, כולל מערכות אספקת חשמל ומים, שירותי טלפון ומתקני הנמל בנמל סינגפור.
היה גם מחסור במזון, כולל אורז, וזה הוביל לתת תזונה, מחלות ופשע ואלימות שהשתוללו ברחובות. אבטלה, מחירי מזון גבוהים וחוסר שביעות רצון של העובדים הגיעו לשיאם בסדרה של שביתות ב-1947 שגרמו להפסקות מסיביות בתחבורה הציבורית ובשירותים אחרים. בסוף 1947 החלה הכלכלה להתאושש, בהקלה על הביקוש הגובר לפח וגומי ברחבי העולם. חלפו עוד כמה שנים עד שהכלכלה חזרה לרמות שלפני המלחמה.
היסטוריה > ממושבה למדינה

ב-1 באפריל 1946, מושבות המצרים פורקו וסינגפור הפכה למושבת כתר עם ממשל אזרחי בראשות מושל והופרדה מחצי האי המלאי. ביולי 1947 הוקמו מועצות מבצעת ומחוקקת נפרדות ונקבעו הוראות המאפשרות בחירה של שישה חברים במועצה המחוקקת בשנה הבאה. ב-30 בנובמבר 1959 התקבל חוק הסמל והדגל וההמנון הלאומי של סינגפור 1959 כדי להסדיר את השימוש והתצוגה של סמל המדינה, דגל המדינה וביצוע ההמנון הלאומי.
היסטוריה > מיזוג עם מלזיה

כישלונם של הבריטים להגן על סינגפור הרס את אמינותם כשליטים שלא טועים בעיני המקומיים בסינגפור. בעשורים שלאחר המלחמה ובמהלכה נרשמה התעוררות פוליטית בקרב האוכלוסייה המקומית ועלייתם של רגשות לאומנים ואנטי-קולוניאליים, כולל זעקה ל"מרדקה" ("עצמאות" בשפה המלאית). הבריטים גם היו מוכנים לצאת לתוכנית של הגברת הממשל העצמי בהדרגה עבור סינגפור ומלאיה. ב-16 בספטמבר 1963, הצטרפה סינגפור למדינת מלזיה, וסיימה לחלוטין 144 שנות שלטון בריטי.
היסטוריה > עצמאות

ב-9 באוגוסט 1965 עזבה סינגפור רשמית את מלזיה והפכה לרפובליקה העצמאית של סינגפור, עקב מחלוקות פוליטיות, כלכליות וגזעיות.
ממשל > המועצה המחוקקת הראשונה (1948–1951)

הבחירות הראשונות בסינגפור, שנערכו במרץ 1948 לחברים נבחרים במועצה המחוקקת, היו מוגבלות למדי. זכות ההצבעה הוגבלה לנתינים בריטים בוגרים, מתוכם רק 23,000 או כ-10% מהזכאים נרשמו להצביע. בנוסף, רק שישה מתוך עשרים וחמישה המושבים במועצה המחוקקת היו אמורים להיבחר; השאר נבחרו על ידי המושל או על ידי לשכות המסחר.
בשלושה מהמושבים שנבחרו זכתה המפלגה הפרוגרסיבית של סינגפור (SPP), מפלגה שמרנית שמנהיגיה היו אנשי עסקים ואנשי מקצוע ולא נטו ללחוץ על שלטון עצמי מיידי. בשלושת המושבים האחרים זכו עצמאים.
שלושה חודשים לאחר הבחירות, פרצה התקוממות מזוינת של קבוצות קומוניסטיות במלאיה - מצב החירום המלאי - והבריטים הטילו צעדים קשים לשלוט בקבוצות שמאל בסינגפור ובמלאיה; חוק ביטחון הפנים השנוי במחלוקת, שאפשר מעצר בלתי מוגבל ללא משפט עבור אנשים החשודים כ"איומים על הביטחון", הוצג בשלב זה.
מכיוון שקבוצות השמאל היו המבקרים החזקים ביותר של השיטה הקולוניאלית, ההתקדמות בממשל העצמי נתקעה במשך כמה שנים. הממשלה הקולוניאלית גם ניסתה למנוע מגעים בין הסינים הסינגפוריים לסין, שנפלה זה עתה תחת שלטון המפלגה הקומוניסטית הסינית. טאן קאה קי, איש עסקים ופילנתרופ מקומי, סורבה כניסתו מחדש לסינגפור לאחר שערך סיור בסין.
ממשל > המועצה המחוקקת השנייה (1951–1955)

בחירות שניות למועצה המחוקקת נערכו ב-1951, כאשר מספר המושבים הנבחרים גדל לתשעה. בחירות אלו שוב נשלטו על ידי ה-SPP שזכתה בשישה מושבים. זה תרם לאט לאט להקמת ממשלה נבדלת של סינגפור, אם כי הממשל הקולוניאלי עדיין היה דומיננטי.
ב-1953, עם דיכוי הקומוניסטים במלאיה וסיומו של השלב הגרוע ביותר בתקופת ה'חירום', הממשלה מינתה ועדה בראשות סר ג'ורג' רנדל לחקור את האפשרות של ממשל עצמי עבור סינגפור. הוועדה הציעה צורה מוגבלת של ממשל עצמי.
האספה המחוקקת עם עשרים וחמישה מתוך שלושים ושניים מושבים שנבחרו בבחירות עממיות תחליף את המועצה המחוקקת, שממנה ייבחר ראש השרים כראש ממשלה ומועצת שרים כקבינט תחת מערכת פרלמנטרית. הבריטים ישמרו על שליטה בתחומים כמו ביטחון פנים וחוץ, כמו גם סמכות וטו על חקיקה.
הממשלה הסכימה עם ההמלצות, והבחירות לאספה המחוקקת נקבעו ל-2 באפריל 1955. הבחירות היו סוערות, עם כמה מפלגות פוליטיות שהוקמו לאחרונה הצטרפו למערכה. בניגוד לבחירות הקודמות, הבוחרים נרשמו אוטומטית, מה שהרחיב את קהל הבוחרים לכ-300,000. ה-SPP הובסה קשות בבחירות, וזכתה רק בארבעה מושבים. חזית העבודה השמאלנית שהוקמה לאחרונה הייתה הזוכה הגדולה ביותר עם עשרה מושבים והצליחה להקים ממשלת קואליציה עם UMNO-MCA-MU, שזכתה בשלושה מושבים. מפלגה חדשה נוספת, מפלגת הפעולה העממית השמאלנית (PAP), זכתה בשלושה מושבים.
מנהל

ב-1 באפריל 1946, המושבה של סינגפור הוקמה עם איי קוקוס ואי חג המולד לאחר פירוק מושבות המצרים. כמושבת כתר, סינגפור ירשה את המבנה הארגוני ההיררכי של ממשלת מושבות המצרים עם מושל, שנעזר במועצה מבצעת מייעצת, מועצה מחוקקת ומועצה עירונית. ביולי 1946, לאבואן הפכה לחלק ממושבת הכתר של צפון בורנאו. הריבונות של איי קוקוס (קילינג) הועברה לאוסטרליה ב-1955. גם הממשל של אי חג המולד הועבר לאוסטרליה ב-1958.
מושלי סינגפור (1946–1959)

מושלי סינגפור שלטו במושבת הכתר של סינגפור מ-1946 עד 1959, מטעם המשרד הקולוניאלי. כשסינגפור זכתה לממשל עצמי ב-1959, בוטל משרד המושל.
| # | מושל סינגפור | מושל סינגפור | תקופת כהונה> תחילת כהונה | תקופת כהונה> סיום כהונה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | סר פרנקלין צ'ארלס גימסון | 1 באפריל 1946 | 20 במרץ 1952 |
| – |  | וילפרד לואוסון בליית' (בפועל) | 20 במרץ 1952 | 1 באפריל 1952 |
| 2 |  | סר ג'ון פירנס ניקול | 21 באפריל 1952 | 2 ביוני 1955 |
| – |  | סר ויליאם גוד (בפועל) | 2 ביוני 1955 | 30 ביוני 1955 |
| 3 |  | סר רוברט בראון בלאק | 30 ביוני 1955 | 9 בדצמבר 1957 |
| 4 |  | סר ויליאם גוד | 9 בדצמבר 1957 | 3 ביוני 1959 |
הערות שוליים

↑  "Singapore : History | The Commonwealth". thecommonwealth.org. ארכיון מ-9 בספטמבר 2019. נבדק ב-6 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6 7 8  LePoer, Barbara Leitch (1989). "Singapore – Aftermath of War". Washington: GPO for the Library of Congress. ארכיון מ-31 במרץ 2022. נבדק ב-17 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "State of Singapore Act is passed – Singapore History". eresources.nlb.gov.sg. ארכיון מ-17 באפריל 2023. נבדק ב-2023-04-17. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Towards Self-government". Ministry of Information, Communications and the Arts, Singapore. אורכב מ-המקור ב-13 ביולי 2006. נבדק ב-18 ביוני 2006. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Electoral representation for the new Singapore Council.
↑  "North Borneo Joins Empire". The Straits Times. 16 ביולי 1946. p. 1. ארכיון מ-22 במרץ 2020. נבדק ב-22 במרץ 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "N. BORNEO BECOMES A COLONY". The Singapore Free Press and Daily News. 16 ביולי 1946. p. 5. ארכיון מ-22 במרץ 2020. נבדק ב-22 במרץ 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
סינגפור בשנת 1945
מייקל לוקאס

| --- | --- |

מייקל לוקאס ב-2011
 לידה:  10 במרץ 1972 (בן 52) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1997
 עיסוק:  מנכ"ל חברת פורנו הומוסקסואלי
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הממלכתית למשפטים של מוסקבה 
 בן זוג:  ריצ'רד וינגר
 http://www.michaellucas.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
מייקל לוקאס (תחת המיקרופון) על סט הצילומים של הסרט "Men of Israel"
מייקל לוקאס (באנגלית: Michael Lucas; נולד בשם אנדריי לוביץ' טרביאס ב-10 במרץ 1972) הוא במאי ויזם ומנכ"ל של לוקאס אנטרטיינמנט  החברה הגדולה בניו יורק לסרטים פורנוגרפיים, ומהווה דמות בולטת בקהילה הגאה.
לוקאס הוא אמריקאי יהודי יליד-רוסיה הסובייטית, אשר ידוע כאקטיביסט ופעיל בולט בארצות הברית למען מין בטוח ונגד שימוש בסמים, והוא נוהג להעביר הרצאות בנושא ולכתוב טורים על כך בעיתונות. הוא היה בעל טור בעיתון הניו יורקי "הניו יורק בלייד".
ביוגרפיה

לוקאס נולד בשנת 1972 במוסקבה שברוסיה הסובייטית שבברית המועצות לשעבר, ללב ברגמן, מהנדס, ואלנה טרביאס, מורה לספרות רוסית. בשנת 1994 קיבל תואר במשפטים מאקדמיית מוסקבה למשפטים. הוא פתח סוכנות נסיעות אותה ניהל עד שנת 1995, אז עזב את רוסיה לטובת מינכן ומשם עבר לצרפת לשנתיים הבאות. בשנת 1997 היגר לוקאס לניו יורק שבארצות הברית, שיחק בסרטי פורנו והקים חברה משלו לסרטי פורנו שבה גם ביים.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בשנת 2004 הושבע לוקאס כאזרח אמריקאי. ב-2008 נישא לבן-זוגו מזה שמונה שנים, ריצ'רד וינגר; בהודעה לעיתונות שהוציא הוצגה החתונה כהצהרה לגבי זכויות נישואין להומואים בארצות הברית.
ב-2009 קיבל אזרחות ישראלית מכוח חוק השבות, כאקט של הזדהות עם ישראל (הוא לא עלה אליה בפועל).[דרוש מקור]
דעות ופעילות ציבורית

לוקאס ידוע בדעותיו על פוליטיקה ותרבות. הוא מתנגד בולט לשימוש בסמים ומקדם סקס בטוח, גם בתעשיית הפורנו וגם בקהילת הלהט"ב. בשנת 2005 הוזמן לנאום באוניברסיטת ייל שם סיפר על היסטוריית החיים שלו ותפיסותיו לגבי פורנוגרפיה. בשנת 2008 נאם באוניברסיטת סטנפורד בכנס על מקומה של תעשיית הפורנו במניעת איידס. נאומו הוביל לוויכוח סוער בעקבות מאמרו ב"ניו יורק בלייד", שם טען כי הקוראן הוא ה"מיין קאמפף" החדש, המוביל מוסלמים להרוג הומואים.
רבות מתפיסותיו האידאולוגיות של לוקאס מתבססות על זהותו היהודית ועל הקשר העמוק שלו למדינת ישראל. בהתבגרותו בברית המועצות שהייתה ידועה באנטישמיות שבה שגרמה ללוקאס ולאחרים להצניע את יהדותם. בשנת 2007 הניו יורק בלייד התחיל לפרסם טור דעות קבוע של לוקאס. במרץ 2010 לוקאס החל לכתוב טור עבור הירחון, אדבוקט, כאשר הוא מתמקד בישראל, ההתנגדות בחברה הרוסית להומואים, והדיון הציבורי סביב המסגד אותו מקימים במתחם מגדלי התאומים. בשנת 2006, במהלך מלחמת לבנון השנייה, הודיע לוקאס על כוונתו להגיע לישראל ולעודד את ההומואים המשרתים בצה"ל.
דעות ופעילות ציבורית > הסרט Men of Israel

"הגברים של ישראל" הוא סרט פורנו שביים מייקל לוקאס. העיתון "ידיעות אחרונות", כמו גם כתב העת The Atlantic והמגזין "אאוט", ציינו אותו בהבלטה כסרט הפורנוגרפי ההומואי הראשון שמצולם בישראל עם צוות שחקנים כל-ישראלי. מייקל לוקאס ציין כי מטרתו בסרט הייתה לקדם את התרבות הישראלית וכן את התיירות לישראל בכך שישנה את התדמית של ישראל באמצעי התקשורת הפופולריים.
לאחר השלמת הסרט פרסם לוקאס באתר חדשות של קהילת הלהט"ב מכתב פתוח שבו האשים את ההומואים המצויים בארון בכך שהם פחדנים ומביישים את מדינת ישראל:
אני מציג את ישראל כחברה פתוחה ומתקדמת כלפי הקהילה הגאה [...] הדברים שאכתוב כאן לא יפורסמו בבלוג שלי ולא יקודמו על ידי – אני מרגיש שזה מבייש את ישראל [...] עם זאת, אני מרגיש שחובה עלי לומר את האמת, בנוגע להתנהגות הפחדנית וההרסנית של גברים ישראלים הנמצאים עמוק בארון
דעות ופעילות ציבורית > הסערה סביב המרכז הגאה בניו יורק

בפברואר 2011 עורר לוקאס סערה סביב קבוצה פרו-פלסטינית שתכננה להיפגש במרכז הלהט"בי בניו יורק. הקבוצה, Siege Busters‏, תכננה לקיים במרכז מסיבת התרמה למימון ספינה שתשוט לחופי עזה במטרה "לשבור את המצור" על עזה. לוקאס מחה על הכוונה ואיים לפעול למען החרמת המרכז. הוא טען כי ישראל היא המדינה היחידה שידידותית ללהט"בים במזרח התיכון, שהקבוצה המארגנת היא אנטישמית שמטרתה הפצת שנאה כלפי ישראל, ושהומואים בחברה הפלסטינית מעונים ונרצחים. בעקבות התערבותו של לוקאס ביטל המרכז את האירוע בהסבר שהארגון המארגן אינו ארגון מהקהילה הגאה.
הסערה התעוררה מחדש כעבור מספר חודשים, כאשר המרכז אישר לקבוצת "קווירים נגד האפרטהייד הישראלי" להיפגש בשטח המרכז. לוקאס מצידו שב וקרא להחרמת המרכז, ובהודעת התגוננות מצד המרכז נטען כי הוא מספק מרחב למגוון קולות בקהילה הלהט"בית לקיים שיח במגוון נושאים. עם זאת, בתחילת יוני 2011 החליט המרכז להשהות את השכרת החדרים לאירועים סביב הסכסוך הישראלי-פלסטיני.