stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מתן לקס
קריירה

בשנת 2013 השתתף בתוכנית "תצחיק אותי“ששודרה בערוץ 24, לקס הגיע לשלב הגמר וזכה בפרס קומיקאי השנה בתוכנית.
בשנת 2014 התארח בעונה הרביעית של הסדרה הקומית של ערוץ 2 "רמזור" בתפקיד מאור.
בשנת 2016 הופיע בסדרת הטלוויזיה הקומית של Yes "האחיות המוצלחות שלי" גילם את אור. באותה השנה התארח בעונה הראשונה של הסדרה הקומית של ערוץ 2 "צומת מילר" גילם את מושיק.
בשנת 2017 גילם את דמותו של אושר הגדול בסדרת הטלוויזיה "הרוסים". באותה השנה גם כיכב בתפקיד ראשי בסרט "ג'סטה" גילם את דמותו של יואב "פיתה".
בשנת 2018 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הדרמה "הסוסיתא של הרצל" גילם את אוהד מלכה. באותה השנה גם השתתף בסרט הדרמה "אין בתולות בקריות" בתפקיד זינגר. בנוסף באותה השנה שב לגלם את דמותו של יואב "פיתה" בסרט "עד הקצה - ג'סטה 2". כמו כן באותה השנה השתתף בתוכנית "טין ניק סטנדאפ שואו" ששודרה ב־TeenNick.
בשנת 2019 כיכב בסדרת הטלוויזיה הקומית "בצפר" ששודרה ב־TeenNick גילם את מיילי. באותה השנה גם הופיע בסדרת דרמת הפשע של Yes "המדובב" בתפקיד מאור אלימלך הצעיר.
בשנת 2021 הופיע בסרט "אל תחכי לי".
הערות שוליים

1 2 3 4  נוי אראל, השחקן הרענני, מתן לקס, צוחק על כולם, באתר SchokenGroup, ‏11 באוגוסט 2017
↑  מתן לקס, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
1 2 3  מתן לקס - ייצוג 1, באתר ייצוג 1, ‏7 בנובמבר 2019
↑  אינה טוקר, הילד השמן שהפך לסטנדאפיסט הצה"לי הראשון, באתר ynet, 12 ביולי 2018
↑  גלית רוזנשטיין - מורים ומדריכים, באתר Galit Rosenstein
↑   טין ניק סטנדאפ שואו – מתן לקס בסטנדאפ על מוזיקה, סרטון בערוץ "ערוץ טין ניק", באתר יוטיוב (אורך: 03:54)
אדריכלות אסלאמית

| --- | --- |

הטאג' מאהל באגרה הוא דוגמה ייצוגית לאדריכלות אסלאמית בהודו
 מידע כללי
 אזור גאוגרפי:  דרום-מזרח אסיה, דרום אסיה, דרום-מערב אסיה, צפון אפריקה
 תקופה:  Islam and architecture 
 מבנים עיקריים:  הטאג' מאהל, כיפת הסלע
 סגנון האדריכלות הבא:  אדריכלות עות'מאנית 
 
כיכר אל-הדים ביחד עם שער מנסור בעיר העתיקה של מקנס, מרוקו
שער תימן בעיר העתיקה של צנעא העשויה כולה לבני בוץ עם גבס
מרכז המשפחות של קאזאן בטטרסטן, רוסיה, המאפיין את האדריכלות המוסלמית של מרכז רוסיה
כיפת הסלע בירושלים
פנים כיפת "המסגד החדש" מהמאה ה-17 באיסטנבול
מסגד אורטאקוי באיסטנבול שנבנה במאה ה-19
אדריכלות בסגנון מורי-ספרדי במלון פאלאס בירושלים, המאה העשרים
אדריכלות אסלאמית כוללת את כל המגוון של האדריכלות שהתפתחה מהאסלאם כתופעה חברתית, תרבותית, פוליטית ודתית. לפיכך המושג כולל מבנים דתיים יחד עם מבנים חילוניים, מהעבר הרחוק או מהעת האחרונה, במקומות שהיו תחת רמות שונות של השפעת האסלאם.
הסגנון האדריכלי החל להופיע במזרח התיכון במאה ה-7 והתפשט במהלך ימי הביניים לצפון אפריקה, דרום ספרד, אסיה הקטנה, פרס והודו. בעידן המודרני נבנים מסגדים בסגנון האסלאמי גם בקהילות מוסלמיות באפריקה, מזרח אסיה, צפון אמריקה ואירופה.
אלמנטים אדריכליים ומאפיינים של הסגנון האסלאמי

אפשר לזהות את האדריכלות האסלאמית עם מרכיבי הסגנון הבאים:
כיפות גדולות
מינרט (צריח) אחד או שניים או מספר זוגי של מינרטים במסגדים גדולים מאוד.
חצרות גדולות, פעמים רבות מחוברות לאולם תפילה גדול. חצרות בדרך כלל מעוצבות כגן מוסלמי – טיפוס גן שמתאפיין בגאומטריה ברורה ונוקשָה, תעלות מים וקולונדות עמודים היקפיות.
שימוש בצורות גאומטריות ובאמנות רפטטיבית (חוזרת על עצמה) – ערבסקות
שימוש רב בקליגרפיה עיטורית בערבית
שימוש בסימטריה
כיורים ומזרקות לרחצת היטהרות
מִחְרַ֫אבּ בתוך המסגד המציין את הכיוון למכה
שימוש בצבעים בולטים
התמקדות בחלל הפנימי של הבניין לעומת החיצוניות שלו
קשתות מחודדות וקשתות פרסה.
מוקרנס – סוג של תמיכה קישוטית של קשת.
משרבייה – קיר לבנים חלול או גילוף עץ המונח על חלון, ומאפשר להביט אל הרחוב מבלי להיחשף.
שימוש במוטות מתיחה בבסיסי קשתות.
טיפוסי מבנים בסגנון האסלאמי

מסגד
קסבה
מדרסה
בית באר
ארמונות
סביל
ח'אן (קראוואנסאריי)
תורבה
ריאד מרוקאי
פרשנות

פרשנויות שכיחות של האדריכלות האסלאמית כוללות:
כוחו האינסופי של אללה מוזכר על ידי סגנון החוזר על עצמו, וכך מזכיר את האינסופיות
כמעט לעולם אין מציירים צורות בעלי חיים או בני אדם באמנות, בגלל האיסור על פיגורטיביות באסלאם. צמחייה, לעומת זאת, היא מוטיב רווח, אך בדרך כלל היא מסוגננת או מפושטת בשל אותה הסיבה.
הקליגרפיה מוסיפה לפנים הבניין על ידי ציטוטים מהקוראן, וזאת בשל חשיבות השפה הערבית באסלאם.
יש שכינו את האדריכלות האסלאמית כ"אדריכלות הרעלה" מכיוון שהיופי נמצא בחללים הפנימיים (חצרות וחדרים), שלא ניתן לראותם מבחוץ.
השימוש בצורות מרשימות כמו כיפות גדולות, מגדלים גבוהים, וחצרות עצומות מיועד לבטא כוח ועוצמה.
השפעות > אדריכלות אומיית

סגנון אסלאמי מיוחד שהתפתח זמן קצר לאחר מותו של מוחמד משנת 661 בהקמת הח'ליפות האומיית ועד לשנת 750. מתחילתה, אדריכלות זו שאבה השראה מהאדריכלות הרומאית, הפרסית-סאסאנית והאדריכלות הביזנטית ובהמשך החלה לפתח סגנון מקורי שבישר את התפתחות הסגנון האסלאמי באדריכלות ובאמנות. דוגמה בולטת היא כיפת הסלע בירושלים, תופעה נוספת שהייתה שכיחה בתקופה זו היא מצודות המדבר שנבנו בירדן, סוריה, ובישראל.
השפעות > אדריכלות מורית

בניית המסגד הגדול בקורדובה מ-785 מסמנת את תחילת האדריכלות האסלאמית בספרד ובצפון אפריקה. המסגד ידוע בקשתות הפנימיות המרשימות שלו. האדריכלות המורית הגיעה לשיאה עם הבנייה של האלהמברה, הארמון/מבצר המרהיב של גרנדה, עם חלליו הפנימיים הגדולים המעוטרים באדום, כחול וזהב. הקירות מעוטרים במוטיבים צמחיים מסוגננים, כתובות ערביות וערבסקות, ומכוסים באריחים מזוגגים.
השפעות > אדריכלות טימורית

האדריכלות הטימורית נחשבת כשיאה של האדריכלות האסלאמית באסיה המרכזית. מבנים מרשימים שנבנו ביוזמת טימור ושושלתו בסמרקנד והראט עזרו להגדיל את ההשפעה של האמנות האילח'אנית בהודו, וכך צמחה האסכולה המוגולית באדריכלות. האדריכלות הטימורית התחילה במאוזוליאום של אחמד ייאסווי בקזחסטן של ימינו והסתיימה במאוזולאום של טימור, "גור-י אמיר" בסמרקנד. סימטריה היא מאפיין של כל המבנים הטימוריים החשובים, וכן קיימות כיפות כפולות רבות, והמשטחים החיצוניים מכוסים באריחים צבועים בצבעים עזים.
השפעות > אדריכלות טורקית-עות'מאנית

האדריכלות של האימפריה העות'מאנית מהווה יחידה נפרדת, ובמיוחד המסגדים הגדולים בסגנון סינאן, כמו מסגד סולימניה מאמצע המאה ה-16. מסגד סולטאן אהמט מתחילת המאה ה-17 מציג את הפיתוח של כמה מהצורות הקיימות בהאגיה סופיה, שנבנתה אלף שנה קודם לכן.
השפעות > אדריכלות פרסית

אחת מהתרבויות הראשונות שהאסלאם פגשהּ בזמן ולאחר לידתה, הייתה התרבות הפרסית-סאסאנית. הבירה הפרסית הייתה על הגדות המזרחיות של הפרת והחידקל במאה ה-7. קרבה זו הביאה אדריכלים של האסלאם הקדום לשאול, ולמעשה לרשת את המסורות והדרכים של האימפריה הפרסית-סאסאנית שנפלה.
האדריכלות האסלאמית שאלה רבות מהפרסית. בגדאד, לדוגמה, התבססה על תקדימים פרסיים כמו פירוזבאד בפרס. למעשה, כיום ידוע ששני המעצבים שאל-מנסור שכר על מנת לתכנן את העיר היו נאובאחט, זוראסטרי לשעבר פרסי, ומאשלה, יהודי לשעבר מח'וראסאן שבאיראן.
המסגד הגדול של סאמרא הוא דוגמה נוספת, שם המגדל הספירלי התבסס על אדריכלות פרסית, כמו המגדל הספירלי באמצע פירוזבד, בירה סאסאנית לשעבר.
השפעות > אדריכלות הודית-מוגולית

סגנון מיוחד נוסף הוא האדריכלות של האימפריה המוגולית בהודו ובפקיסטן במאה ה-16 עד המאה ה-18. הסמן הראשון לסגנון אדריכלי זה, הוא קבר הומאיון שבניזמודין שבדלהי, שבנתה חאג'י בגום (Haji Begum), אלמנתו של הומאיון, בשנים 1562–1571.
בנה, הקיסר אכבר, בנה את העיר המלכותית פטהפור סיקרי (כ-35 קילומטר מערבית לאגרה) בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-16, ואף הוא שילב בה אלמנטים פרסיים, אסלאמיים והינדואים.
הדוגמה המרהיבה ביותר של האדריכלות המוגולית הוא קבר אִעְתִמַאד א-דאולה שבנתה נור ג'האן לזכר אביה מירזה גהיאס בג בין השנים 1622–1628.
אולם הדוגמה המפורסמת ביותר של אדריכלות מוגולית היא הטאג' מאהל ("אגל דמעה על לחי הזמן" כפי שזכה להיקרא על ידי המשורר רבינדרנאת טאגור), שבניינו החל שלוש שנים לאחר חנוכתו של אעתמאד א-דאולה, והסתיימה ב-1654. הוא נבנה על ידי המלך שאה ג'האן כמאוזלאום לאשתו ארג'ונאד באנו בגם, שכינויה היה "מומתאז מהאל", שמתה בלידת ילדם ה-14. השימוש הנרחב באבנים יקרות למחצה המשובצות בציפוי המבנה, והכמות האדירה של השיש הלבן והשיש השחור, כמעט ורוששו את מלכותו. הטאג' מהאל הוא כמעט סימטרי, לבד מהסרקופאג של שאה ג'האן שמוסט מהמרכז בחדר הקבר שמתחת לקומה הראשית. סימטריה זו כוללת גם בניית מסגד-מראה מאבן חול אדומה על מנת להקביל למסגד הפונה למכה ממערב למבנה העיקרי. וכמו בכל המבנים בסגנון אדריכלי זה, ובכללם גם קבר אכבר בסיקאנדרה הצמודה לאגרה, קבר ג'האנגיר בלאהור וקבר אורנגזב באוראנגאבאד. המאפיין הבולט באדריכלות זו הוא קיומו של הצ'אר-באג – גן מחולק לארבע, עם תעלות מים החוצות אותו, המייצג את גן העדן.
השפעות > אדריכלות מרוקאית

האדריכלות המרוקאית מתוארכת משנת 110 לפני הספירה עם בנייני הבזאר המאסיביים של הברברים שהקימו בתים עשויים לבני בוץ. האדריכלות הושפעה מאיסלאמיזציה בתקופת השושלת האידריסית, גולים מוריים מספרד, וגם על ידי צרפת שעסקה במרוקו ב-1912. המאפיינים העיקריים של הסגנון המרוקאי הם קירות מצופים קרמיקה הקרויה "זליג'" ובתים הבנויים סביב חצר עם בריכה הקרויים "ריאד מרוקאי".
השפעות > אדריכלות תימנית

ניתן לאפיין את האדריכלות התימנית כ"שמרנית", שכן העם התימני משלב בין עברו הפרה-אסלאמי והאסלאמי. פילוסופיה זו מודגמת בבניית המסגד של שלמה במאריב, שנבנה היישר על גבי מקדש ישן. אדריכלות תימנית היא האדריכלות המאפיינת בתים שנבנו בכמה קומות ונחשבים בעיני היסטוריונים רבים בתור הארץ הראשונה בעולם בה הוקמו גורדי שחקים, חלק מהקומות המשמשות כמחסן קו עם מדרגות נשלפות. הבתים עשויים מלבני בוץ מעורבבות עם גבס. חלק מן הבתים והארמונות הוקמו על גבי סלעים או בתוך סלעים ומאוד מזכירים את האדריכלות של הנבטים שהיו "עם נווד" החי במדבריות ערב ואזור הנגב.
השפעות > אדריכלות טטרית

האדריכלות הטטרית היא סגנון מוסלמי שהיה נפוץ במדינות מוסלמיות במרכז רוסיה. אדריכלות זו היא שילוב אדריכלי של סגנון רוסי ביחד עם מוטיבים מוסלמים.
השפעות > אדריכלות ממלוכית

תצלום פנורמי של   מיידאן-י אמאם באספהאן המהווה דוגמה מרהיבה לאדריכלות פרסית  (לצפייה הזיזו עם העכבר את סרגל הגלילה בתחתית התמונה)
ראו גם

מסגד
אמנות מוסלמית
אדריכלות סלג'וקית
אדריכלות עות'מאנית
לקריאה נוספת

Robert Hillenbrand, Islamic Architecture: Form, Function, and Meaning, Columbia University Press, 1994
Sheila S. Blair and Jonathan M. Bloom, The Art and Architecture of Islam, 1250–1800, Yale University Press, 1996
Richard Ettinghausen, Oleg Grabar, Marilyn Jenkins, Islamic Art and Architecture 650–1250, Yale University Press, 2001
Jonathan M Bloom, Sheila S Blair (eds.), Grove Encyclopedia of Islamic Art & Architecture, Volume 1, 2 & 3, Oxford University Press, 2008
Jonathan M. Bloom, Architecture of the Islamic West: North Africa and the Iberian Peninsula, 700–1800, Yale University Press, 2020
Banister Flecher’s, The History of Architecture, 527–580, 605–631, 19th Ed. Butterworths, 1987
The academic journal “Muqarnas” - An Annual on the Visual Cultures of the Islamic World, Volumes 1–30 (1983–2013)
טייסת 144

| --- | --- |
סמל טייסת 144
סמל טייסת 144
 פרטים
 כינוי:  "טייסת עוף החול", "טייסת שומרי הערבה"
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   חיל האוויר הישראלי
 סוג:  כלי טיס בלתי מאוישים
 בסיס האם:   בסיס חצור
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  כטייסת קרב: 1972 – 2005 כטייסת כטמ"מים: 2022 – הווה
 מלחמות:  מלחמת יום הכיפורים 
 נתוני היחידה
 ייעוד:  כלל סוגי משימות ההתקפה וההגנה
 כלי טיס:  כטמ"ם אורביטר 4 ("ניצוץ")
 כלי טיס בעבר:  F-16A/B‏, כפיר C-7, כפיר C-2, נשר
 
טייסת 144, המכונה גם "טייסת עוף החול" (בעבר כונתה "טייסת שומרי הערבה") היא טייסת כלי טיס בלתי מאוישים המפעילה את ה"ניצוץ" בחיל האוויר הישראלי.
הטייסת הפעילה בעבר מטוסי קרב. בגלגוליה השונים לאורך השנים הפעילה הטייסת מטוסי נשר, כפיר ו-F-16A/B ("נץ").
היסטוריה

הטייסת הוקמה ב-1972 בכנף 10 של חיל האוויר, שבצפון מזרח סיני, לא רחוק ממפרץ אילת. המטוסים הראשונים שנקלטו בטייסת "שומרי הערבה" היו מטוסי נשר שהיה מטוס הקרב הראשון שייצרה התעשייה האווירית לפי תוכניות של המטוס הצרפתי מיראז' 5.
שישיית המטוסים הראשונה נחתה בשדה עציון בתאריך 6 בספטמבר 1972.
הגעתם של חמישים מטוסי מיראז' 5 נבלמה עקב האמברגו שהטילה ממשלת צרפת על סחר בנשק עם ישראל ב-1967. הדבר האיץ את מהלך פיתוח מטוס הנשר בתעשייה האווירית, כדי למלא את הצורך המבצעי של חיל האוויר.
במלחמת יום הכיפורים פיקד על הטייסת סא"ל מנחם שרון. במהלך המלחמה הפילה הטייסת 44 מטוסי אויב, ללא אובדן מטוסים וללא אבדות בנפש.
בתחילת 1982 הושלמה בנייתו של בסיס עובדה החדש, מרחק של מספר קילומטרים מעציון, בשטח ישראל, בתוך בקעת עובדה. בסיס זה וכן בסיסי רמון ונבטים נבנו על ידי ארצות הברית כפיצוי לפינוי סיני על שטחי האימון העצומים שבו, ועזיבת ארבעה שדות תעופה: איתם, רפידים, אופיר ועציון.
טייסת 144 עברה למשכנה החדש שבערבה כשהיא מצוידת במטוסי הכפיר C-2, שהיו פיתוח המשך למטוס הנשר. באמצע שנות השמונים הגיע הכפיר המשופר C-7 לטייסת "שומרי הערבה". ב-1988, לאחר הקיצוצים הגדולים בכוח הצבאי, החליטו לסגור את בסיס עובדה ככנף מבצעית ובית הספר למקצועות התעופה (ביסמ"ת) הועבר לבסיס החדש.
טייסת 144 יחד עם אחותה טייסת 149, הצפינו למשכנן החדש בבסיס חצור. שם תפשו את מקומן של שתי טייסות כפיר שנסגרו זה עתה, טייסת 113 וטייסת 254.
טייסת 144, שהייתה האחרונה להפעיל את הכפיר, נבחרה להיות טייסת ה-F-16A/B ("נץ") האחרונה של החיל, כאשר ב-1994 החלו להגיע אליה המטוסים, מתנת ארצות הברית עבור המאמץ הישראלי לשלום ולביצור ביטחון המדינה, שהסכימה לוותר על שטחים תמורת שלום. אז תמו 18 שנות ה"כפיר" בחיל האוויר ונפתח עידן ה"נץ" של הטייסת, שנמשך קצת יותר מעשור נוסף. בסוף שנת 2005 נסגרה הטייסת.
טייסת כטמ"ם

באוגוסט 2022 נפתחה הטייסת מחדש בבסיס חצור, כטייסת כטמ"ם.
הטייסת היא הטייסת הראשונה המפעילה את ה"ניצוץ" - כטמ"ם חדש בחיל האוויר, כחלק ממערך "ענני סערה" אשר עתיד לקום בצה"ל ומשותף לזרוע האוויר ולזרוע היבשה.
מפקדי הטייסת

| מפקד הטייסת | תאריכים | הערות |
| --- | --- | --- |
| סא"ל אורי אבן ניר | אוגוסט 1972 – אוגוסט 1973 | הקמת הטייסת בכנף 10, מטוסי "נשר" |
| סא"ל מנחם שרון | אוגוסט 1973 – אוגוסט 1974 |  |
| סא"ל גיורא גורן | אוגוסט 1974 – מרץ 1977 |  |
| סא"ל אמנון גוריון | מרץ 1977 – יוני 1979 | הסבה למטוסי "כפיר" |
| סא"ל גדעון לבני | יוני 1979 – אפריל 1981 |  |
| סא"ל אילת זיבלט | אפריל 1981 – מאי 1983 |  |
| סא"ל אבירם כהן | מאי 1983 – אפריל 1985 |  |
| סא"ל יוסף גונן | אפריל 1985 – יולי 1987 | העברת הטייסת מבסיס עובדה לבסיס חצור. |
| סא"ל בני שפר | יולי 1987 – יולי 1990 |  |
| סא"ל דרור גורליק | יולי 1990 – מאי 1992 |  |
| סא"ל אבי לביא | מאי 1992 – יולי 1994 |  |
| סא"ל אלישע הוסמן | אוגוסט 1994 – יולי 1996 | הסבה למטוסי F-16 "נץ" |
| סא"ל אריק ויסמן | יולי 1996 – ספטמבר 1998 |  |
| סא"ל אהוד בידרמן | ספטמבר 1998 – יולי 2000 |  |
| סא"ל אלון שלומי | יולי 2000 – אוגוסט 2002 |  |
| סא"ל קובי רגב (רג'ואן) | אוגוסט 2002 – אוגוסט 2004 |  |
| סא"ל דן טורטן | אוגוסט 2004 – דצמבר 2005 | מפקד הטייסת עד סגירתה. סגירת מערך מטוסי הנץ בח"א. |
| סא"ל ע' | אוגוסט 2022 – הווה | הקמת הטייסת מחדש כטייסת כטמ"ם |
סמל הטייסת

הסמלים עוצבו על ידי הגרפיקאי רענן וייס. לסמל הראשון שהופיע ב-1972 היה דמיון מסוים לסמל טייסת התובלה 517 של חיל האוויר האמריקאי.
סמל טייסת התובלה 517 של חיל האוויר האמריקאי שאליו דומה הסמל הראשון של הטייסת
הסמל המקורי של הטייסת עד לכניסת מטוסי הנץ. הסמל שנבחר לייצג את טייסת 144 בשנת 1972, שנת הקמת הטייסת בבסיס עציון
סמל הטייסת עד 2005, תקופת מטוסי נץ
סמל הטייסת החדש לאחר פתיחתה כטייסת כטמ"מ החל משנת 2022
הערות שוליים

↑  זהר נייגר, ‏מסדר עוף החול: פלטפורמה חדשה בחיל, באתר חיל האוויר הישראלי, 3 באוגוסט 2022
↑  
שגיאות פרמטריות בתבנית:אתר צה"ל 
סוג לא תואם [ 3 ]  מסדר הקמת טייסת "עוף החול", באתר צה"ל, 1 באוגוסט 2022;
אודי עציון, לא דרושים טייסים: חיל האוויר חנך את טייסת המל"טים החמישית שלו, באתר כלכליסט, 4 באוגוסט 2022
↑  צה״ל פותח טייסת מל״טים חדשה לתמיכה בזרוע היבשה, באתר Israel Defense, ‏2022-08-04
1 2  
שגיאות פרמטריות בתבנית:אתר צה"ל 
סוג לא תואם [ 3 ]  בטייסת "עוף החול" כבר מבעירים את ה"ניצוץ", באתר צה"ל, 19 במרץ 2023
| טייסות חיל האוויר הישראלי |
| --- | --- | --- |
| מטוסי קרב |  הפטישים (69) •  הקרב הראשונה (101) •  הנמר המעופף (102) •  העקרב (105) •  חוד החנית (106) •  אבירי הזנב הכתום (107) •  העמק (109) •  אבירי הצפון (110) •  הדרקון המעופף/ הטייסת האדומה (115) •  אריות הדרום (116) •  הסילון הראשונה (117) •  העטלף (119) •  אבירי הזנב הכפול (133) •  נשר הזהב (140) •  התוכי המנפץ (149) •  האחת (201) •  הנגב (253) •  מרכז המדינה (254) |  |
| מסוקים |  הצרעה (113) •  מובילי הלילה (114) •  דורסי הלילה (118) •  ציפורי המדבר (123) •  החרב המתהפכת (124) •  המסוקים הקלים (125) •  מגע הקסם (190) •  מגיני המערב (193) |  |
| תובלה, כיבוי, בקרה ומודיעין |  הגמל המעופף/ הטייסת הראשונה (100) •  הפילים (103) •  ענקי המדבר (120) •  הנחשון (122) •  אבירי הציפור הצהובה (131) •  מלכי האוויר (135) •  ההוקאיי (192) •  טייסת הכיבוי (249) |  |
| כלי טיס מאוישים מרחוק |  עוף החול (144) •  האיל הנוגח (147) •   ציידי הצללים (160) •  הנחש השחור (161) •  ציפורי האש (166) •  המל"טים הראשונה (200) •  הנשר הלבן (210) •  הברון האדום |  |
| טייסות מדמי טיסה |  טייסת מאמני כטב"ם ומסוקים (320) •  טייסת מאמני קרב (420) |  |
| ניסוי |  טייסת מרכז ניסויי טיסה (5601) |  |
| כנף 2 | טייסת 150 • טייסת 199 • טייסת 248 |  |
| הטייסות הראשונות | טייסת תל אביב (1) • טייסת הנגב (2) • טייסת הגליל (3) |  |
הקרנבל הברזילאי

מצעד בתי-ספר לסמבה בריו דה ז'ניירו
הקרנבל הבראזילי (בפורטוגזית: Carnaval do Brasil) הוא חג בן ארבעה ימים בברזיל, המתחיל כל שנה חמישים יום לפני חג הפסחא. הגרסה הברזילאית לחג הקרנבל, הנחגג בעולם הנוצרי כולו, ובפרט בברזיל, מסתיים ב"יום שלישי השמן" (המוכר בצרפתית כמרדי גרא, "Mardi Gras"; בפורטוגזית: "Terça-Feira Gorda"), יום לפני "יום רביעי של האפר" (בפורטוגזית: "Quarta-Feira de Cinzas"), אשר מסמן את תחילת התענית. ספציפית בברזיל, הקרנבל מתחיל רשמית ביום שבת שלפני יום שלישי השמן. הקרנבל הברזילאי התפתח במהלך המאה ה-19 והמאה ה-20 כחגיגה עממית לאומית, וקיבל במהלך הזמן אופי ייחודי שהתרחק במידה מסוימת מהחג המקורי, ולמעשה החג מרכז חלק מהתרבות הברזילאית ומאחד אותה במסגרת זמן הקרנבל. הקרנבל הברזילאי נחגג בהקשרים שונים, לעיתים תרבותיים- מוזיקה, מחול, שירה, פולקלור, אגדות עממיות, הומור, מחוות תרבותיות רבות ושונות, מורשת לאומית ועוד, ולעיתים דתיים. בחלק מהמקרים מהנצרות הקתולית ולעיתים בהקשר של דתות אפרו ברזילאיות הרבות. במהלך הזמן, הקרנבל קיבל מסורות שונות בכל אזור ובמקביל להתפתחות הקרנבל כמסורת עממית, התפתחה הסמבה, ונוצרו סביב כל הקרנבלים בברזיל, תרבות ושפה שמתארת את אירועי הקרנבל, את התהלכות, המופעים, וסגנונות המוזיקה. כל מפגן פומבי בקרנבל מתאר באופן מדוקדק אלמנטים תרבותיים שונים ומושקע בהם פירוט רב, וישנה השקעה דקדקנית ומחמירה עד מאוד בפרטים, בתלבושות, בריקוד, בחזות ואסתטיקה שהיא בעלת ערך חשוב בתרבות הברזילאית.
במהלך ארבעת ימי הקרנבל (ובמקומות רבים בברזיל גם במהלך השבוע שלפני תחילתו הרשמית ועד ליום ראשון שאחרי סיומו הרשמי) מתרחשים ברחבי ברזיל תהלוכות רחוב עממיות שנקראות בולוקס, בה יש משאית המובילה מוזיקה וסביבה רוקדים, ישנם בולוקוס בנות מספר אנשים, ולעיתים מוזיקה עם רמקולים שמושכת סביבה כמות גדולה מאוד של אנשים. במקביל אליהם נערכות ברחבי ברזיל תחרויות של בתי הספר השונים לסמבה שמתחרים בנפרד בכל עיר באצטדיון בשם סמבדורום. המצעד הוא אירוע תרבותי חשוב והוא מוקדש כולו כדי לחגוג את התרבות והמורשת הברזילאית. הקרנבל המפורסם ביותר הוא הקרנבל בריו. סגנון נוסף הם בלוקוס המסורתיים שנקראים בשמות רבים, כשהמוכר ביותר זה המארקטו (סוג מסוים, המנוח מארקטו מקבל עוד שימושים אחרים) אלה בולוקוסים שחוגגים מסורת מקומית, מצגים סיפור פולקלור או משמשים לפולחן דתי. בולקוס כאלה קיימים בצפון מזרח ברזיל בעיקר, בבאהיה ובפרנמבוקו חלק גדול מהקרנבל מוקדש לתהלוכות כאלה.
רוב האירועים מתלווים בתזמורת כלי הקשה וכלי נשיפה או כלים חשמליים וכן שירה. סגנונות המוזיקה בקרנבל באזורים השונים כוללים סמבה, סמבה אנרדו, מרקטו, אשה, סמבה-רגאיי, פוהו, פרבו מארש ועוד. ברוב האירועים הציבור רוקד או שר לצלילי התזמורת.
הקרנבל הברזילאי מושך מאות אלפי תיירים כל שנה מרחבי העולם. היעדים המבוקשים ביותר הם ריו דה ז'ניירו, סלבדור ורסיפה. פעילות התיירות, לצד מסחור התהלוכות ומכרת תחפושות, שתייה (בעיקר בירה), מוזיקה וסעיפי מסחר אחרים, הופכים את הקרנבל הברזילאי לתעשייה המגלגלת מיליארדי ריאלים לשנה.
לקרנבל הברזילאי מוניטין של חגיגת "שכרון חושים", בו מתמסרים לתענוגות שתייה ומין. דימוי זה נפוץ כלפי חוץ, והוא מבטא את התדמית של הקרנבל הברזילאי בעולם. עבור הברזילאים מהווה הקרנבל חגיגה תרבותית ומסורתית, וגם חג שמוקדש לשמחה הנאה וחושניות, אך אלה אינם נתפסים כבעלי אופי חילוני או חוטא, והקרנבל בבאהיה משלב גם ריקודים אקסטזיים בעלי אופי אפרו-דתי.
היסטוריה > שורשים

באירופה נהגו הנוצרים הקתולים להתנזר מבשר (בלטינית: Carnis) ומכל הנאה גופנית אחרת במשך 40 יום או שישה שבועות לפני חג הפסחא, כהזדהות עם סבלו של ישו. לפני צום הבשר התקיימו חגיגות זלילה וחטאים, שבצרפת, פורטוגל וספרד התלוו למסיבות רחוב של ריקודים, תלבושות ומסכות. הקרנבל הגיע לשיאו בימי הביניים, אז היה נחגג במקומות רבים באירופה.
היסטוריה > התפתחות בברזיל

בתקופה הקולוניאליסטית הגיעו מנהגים אלו לדרום-אמריקה, ובברזיל השתלבו עם סגנון המוזיקה והריקוד של העבדים האפריקניים.
הקרנבלים הברזילאיים המוסדרים הראשונים החלו בשנות ה-40 של המאה ה-19 בריו דה ז'ניירו, כיוזמה של בני המעמד הבורגני לחיקוי התהלוכות ונשפי המסכות האירופאיים. תהלוכות אלו נקראו "אנטרודו", נשאו אופי מהוגן ואריסטוקרטי וככאלה היו מחוץ לתחום עבור פשוטי העם השחורים. כאלטרנטיבה, קיימו אלה תהלוכות ומסיבות רחוב בעלות אופי עממי יותר ופרוע, אשר עם ביטול העבדות הפכו פופולריות יותר ויותר.
היסטוריה > ראשית בתי הספר לסמבה

לקראת סוף המאה ה-19 לבש הקרנבל בריו דה ז'ניירו אופי ממוסד ומאורגן יותר עם התארגנות קבוצות צועדים בשם "קורדואיש" (בפורטוגזית: Cordões) שהכינו את עצמן במיוחד לקראת הקרנבל.
ב-1899 החלה מסורת כתיבת שירים במיוחד לקראת הקרנבל. שירים אלו היו בעלי אופי קצבי וקליט, הכילו מילים פשוטות, ושילבו מוטיבים קצביים מקומיים עם קצב המארש והשפעות רגטיים וסווינג. סגנון זה התגבש במהרה לסגנון הסמבה המוכר כיום.
עם השנים הפכה ההתארגנות הקבוצתית לקראת הקרנבל למורכבת יותר, ובשנות ה-20 התמסדו ה"קורדואיש" למעין מועדוני סמבה בשם "בלוקוס" (בפורטוגזית: Blocos). בשנות ה-30 החלו ה"בלוקוס" לראשונה להגדיר עצמם כ"בתי ספר לסמבה" במתכונת המוכרת היום. בתי ספר אלה ("אסקולאס ג'י סמבה") פזורים ברחבי ברזיל כולה.
הקרנבל ברחבי ברזיל > דרום ברזיל

ריו דה ז'ניירו – נקרא גם "קרנבל קריוקה". הקרנבל בריו הוא המפורסם ביותר, כשיש הטוענים שקיבל תדמית של מופע תיירותי לא אותנטי. לריו היסטוריה ארוכה של קבוצות מוזיקה, שהתחילו כקורדאו והמשיכו לבתי ספר לסמבה ובלוקוס. בקרנבל בריו חוגגים את תרבות הסמבה העשירה. ברחבי העיר מפוזרים כל הקרנבל בולקוס, ישנם בולוקס שמארגנים אירועים רבי משתתפים גם לפני הקרנבל עצמו, כמו בנדה ג'י איפנמה, בכל שכונה יש מספר בולוקסים קהילתיים שצועדים ברחבי העיר כבטוקודה (קבוצת נגני סמבה). אופי המוזיקה הוא ריטואל די קבוע של שירי סמבה אהובים מכל התקופות והסגנונות, וחלק מהם ממש שגורים בפסקול של הקרנבל בעיר (כמו vou festejar של beth carvalho). בנוסף אליהם יש להיטים אחרים, שירי מרש, שירי אוהדים ועוד. בריו נפוצים בעיקר בשנים האחרונות, מופעים ובמות מרכזיות שנותנות מופעים שונים בחינם, ובקרנבל פתוחים מועדוני המוזיקה והסמבה בעיר. לריו מורשת מוזיקלית מפוארת וסצנה אדירה, ובמהלך הקרנבל מופעים בולוקוס שמנגנים סגנונות אחרים שמשלבים סמבה ומארש עם רוק, אלקטרונית, סקא, Fאנק ועוד.
סלבדור – הקרנבל בסלבדור בירת באהיה התפתח תחילה מהסמבה אך במהלך הזמן קיבל אופי ייחודי ואחר מאוד ממקומות אחרים במדינה. במהלך הזמן, הוכנסו לתוכו מסורת אפרו-ברזילאיות שונות, יחד עם סגנון פופ שהתפתח ונקרא אשה (Axe) הסגנון הוא שילוב של סגנונות שונים ביניהם סמבה, מקצבים אפריקאים, מזמורי תפילה, רגאי, אלקטרונית, פופ, רוק, מקצבים קארבים ועוד. בניגוד לריו בסלבדור יש אירוע קרנבל מרכזי ברחוב, וסביבו מצעדים קטנים יותר, במהלך הקרנבל עוברות בולוקוס עם רמקולים ועליהם זמרי אשה שונים שרים את מיטב להיטי השנה יחד עם להיטי אשה נוספים. בולקוס אלה נקראות "טריו אלקטריקו" (Trio Elétrico) אל המשיאות מצטרפים רבבות בני אדם והוא נחשב לאחד החגיגות הגדולות בעולם. בשל הצפיפות הרבה, ואופי המוזיקה, הרוקדים נוהגים פשוט לקפוץ במקום מה שנתן לו את הביטוי "ריקוד פופקורן". בנוסף לטריו אלקטרה ישנם בולוקסים מסורתיים (אפרושה-Afroxe') והם מנגנים סגנונות מסורתיים שונים, שקשורים בפולקלור ובדת המקומית.
פרנמבקו
מינאיס ז'ראיס – Ouro Preto
קרנבל ouro preto הוא הקרנבל האוניברסיטאי הגדול ביותר בברזיל. אלפי אנשים מגיעים מכל רחבי ברזיל כדי להשתתף בחגיגות שאורגנו על ידי "הרפובליקות" המפורסמות, אחוות האחיות המארחות את תלמידי האוניברסיטה "ouro preto". אחיות אלה מארגנות תוכנית של מסיבות אינסופיות עם חבילות בר פתוחות לחלוטין במשך 5 ימי הקרנבל. הייחודיות של "Ouro Preto" הופכת אותו ליעד הטוב ביותר עבור מי שמחפש הכיף עבור הקרנבל, המסורת והאותנטיות.
הקרנבל ברחבי ברזיל > צפון ברזיל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הקרנבל ברחבי ברזיל > מרכז ופנים ברזיל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
סימבול מלך הקרנבל ומלכת הקרנבל

נקראת ראי ג'י מומו. דמות שמוכרזת כל קרנבל, ונחשב למלך הקרנבל, המלך יחבוש כתר וסרט ויחזיק ואת מפתח העיר, והוא הווה תרומה כלשהי לקרנבל באותה שנה. דמותו על פי המוסרת צריכה להיות שמנה שמחה וצבעונית על פי דמותו של מומוס מהמיתולוגיה היוונית. מומו מהווה את ליצן הקרנבל, והוא למעשה מעין דמות ליצן/פנטוממאי קומי, על פי המוסרת היותו אל הביקורת והלעג גם מוסיף טון הומוריסטי ובקרותי כלפי הקרנבל.
הערות שוליים

↑  Carnival History: A Trip Back to Time
↑  History of Carnival
הקרנבל בריו דה ז'ניירו