stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרנז'יפאן
הכנה ושימוש

הפרנג'יפן נעשה באופן מסורתי על ידי שילוב של שני חלקי קרם שקדים (crème d’amande) עם חלק אחד של קרם וניל (crème pâtissière). קרם שקדים עשוי מחמאה, סוכר, ביצים, קמח שקדים, קמח לחם ורום; וקרם (וניל) עשוי מחלב מלא, מפולי וניל, עמילן תירס, סוכר, חלמונים או ביצים שלמות וחמאה. ישנן וריאציות רבות על שני הקרמים הללו, כמו גם היחס בין קרם שקדים לקרם וניל בפרנז'יפן.
בחג ההתגלות חתכו הצרפתים את עוגת המלך, עוגה עגולה משכבות פרנז'יפן, לפרוסות שחולקו על ידי ילד המכונה le petit roi (המלך הקטן), שבדרך כלל הסתתר מתחת לשולחן האוכל. העוגה מעוטרת בכוכבים, כתר, פרחים ושעועית מיוחדת שחבויה בתוך העוגה. מי שמקבל את חתיכת עוגת הפרנז'יפן עם השעועית מוכתר כ"מלך" או "מלכה" לשנה הבאה.
אטימולוגיה

המילה frangipane היא מונח צרפתי המשמש לשמות מוצרים בעלי טעם שקדים. המילה מגיעה בסופו של דבר משם המשפחה של מרקיז מוציו ממשפחת פרנג'יפאני או צ'זרה פרנג'יפאני.  המילה ציינה לראשונה את צמח הפלומריה, שממנו הופק הבושם שנאמר במקור כטעם הפרנג'יפן. מקורות אחרים מציינים שהשם כפי שהוחל על חביצת השקדים היה הומאז' של שפים פריזאים מהמאה ה-16 ששמם היה רק לפרנג'יפאני, שיצרו בושם על בסיס יסמין עם ריח כמו הפרחים כדי לבשם כפפות עור.
לקריאה נוספת

רשימת מנות שקדים
רשימת קינוחי רפרפת
רשימת מאפים
ביבליוגרפיה

"פרנז'יפן." Oxford Companion to Food (1999), 316.
הערות שוליים

↑  Ayto, John (2013). The Diner's Dictionary. Oxford University Press.
1 2 3  Davidson, Alan (2014). "frangipane".  In Jaine, Tom (ed.). The Oxford Companion to Food (באנגלית) (3rd ed.). Oxford: Oxford University Press. doi:10.1093/acref/9780199677337.001.0001. ISBN 978-0-19-967733-7.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: date and year (link)
↑  Suas, Michel (2011). Advanced Bread and Pastry: A Professional Approach. Delmar, Cengage Learning.
↑  Jørgensen, Johannes (1913). Saint Francis of Assisi : a biography (באנגלית). University of Connecticut Libraries. New York: Longmans, Green, and Co. p. 257. "Illam autem comestionem vocant Romani mortariolum quae fit de amygdalis et zucario et de aliis rebus." Spec. (ed. Sab.) p. 221. Sabatier identifies this favourite food of Francis with the well-known stone-hard Roman mostaccioli (see Jorgensen's "Pilgrimsbogen," p. 61). On the other side f. Edouard d'Alencon: Frere Jacqueline, p. 19, n. 2; in mortariolum (in Old French mortairol) he sees rather "cette creme d'amandes bien connue aujourd'hui sous le nom de frangipane," a name in which he finds an allusion to Jacopa's name (her married name was Frangipani).
↑  "FRANGIPANE : Etymologie de FRANGIPANE". www.cnrtl.fr. נבדק ב-2023-08-04.
↑  "A pastry dough alternative: Frangipane". Newsday. Tribune Content Agency. 2013-07-22. the Marquis Muzio Frangipani. Frangipani wasn't a great cook. Rather, he popularized almond-scented gloves among the European aristocracy.
↑  "frangipane | Definition of frangipane in English by Oxford Dictionaries". Oxford Dictionaries | English. אורכב מ-המקור ב-25 בספטמבר 2016. נבדק ב-2019-03-21. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Johansen, Katia (בדצמבר 2004). "Fleeting fragrance: the history, preservation, and display of perfumed costume" (PDF). International Journal of Costume. 4 (2): 42. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Bender, David A. (2006). "frangipane (frangipani)". Bender's dictionary of nutrition and food technology. Arnold E. Bender (8th ed.). Boca Raton, FL: CRC Press. ISBN 0-8493-7601-7. OCLC 71842325. Originally a jasmine perfume which gave its name to an almond cream flavoured with the perfume.
↑  "New Look for Pudding: FRANGIPANI PUDDING". The Washington Post and Times-Herald. 20 ביוני 1963. p. D14 – via ProQuest. {{cite news}}:  (עזרה)
קורט גאורג קיזינגר

קורט גאורג קיזינגר (Kurt Georg Kiesinger;‏ 6 באפריל 1904 – 9 במרץ 1988) היה פוליטיקאי גרמני שכיהן כקנצלר מערב גרמניה.
ראשית חייו

קורט גאורג קיזינגר נולד בבאדן-וירטמברג שבגרמניה. למד משפטים באוניברסיטת ברלין, ובזמן היותו סטודנט הוא היה פעיל באחוות סטודנטים קתולית. הצטרף למפלגה הנאצית בשנת 1933, והתחיל לעבוד במחלקת תעמולת הרדיו של משרד החוץ הגרמני בשנת 1940, בתפקיד איש הקשר בין מחלקתו למשרד התעמולה.
לאחר המלחמה נעצר קיזינגר ונשפט בפני בית משפט לדה-נאציפיקציה; הוא זוכה ושוחרר אחרי הצגת פרוטוקולים של המשרד הראשי לביטחון הרייך שהוכיחו כי מנע ועיכב פעילות אנטישמית במחלקתו.
קריירה פוליטית

כבר בזמן קיום הבחירות הראשונות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בשנת 1949 היה קיזינגר מועמד מטעם המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (CDU) וזכה מטעמה במושב בבונדסטאג. בשנת 1951 הפך לחבר בוועד המנהל של המפלגה.
בזמן כהונתו בבונדסטאג בלט ביכולתו הרטורית המרשימה ובידיעתו המעמיקה בנושאי יחסי חוץ. למרות היותו חבר מוערך בסיעת הנוצרית-דמוקרטית, הוא לא הצליח לזכות בתפקיד בממשלה ולכן עבר לפוליטיקה ארצית. הוא כיהן כראש ממשלת באדן-וירטמברג מ-17 בדצמבר 1958 עד 1 בדצמבר 1966.
קריירה פוליטית > כהונתו כקנצלר

קיזינגר נבחר להחליף את הקנצלר לודוויג ארהארד אחרי התמוטטות הקואליציה בשנת 1966. הוא הקים קואליציה חדשה עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה. הממשלה שהקים החזיקה מעמד שלוש שנים. מנהיג הסוציאל-דמוקרטים, וילי ברנדט כיהן כסגן הקנצלר ושר החוץ. תחת הנהגתו הופחת במידה המתח עם מדינות הגוש המזרחי, למרות שהתנגד לצעדים פייסנים יותר.
אחת מנקודות השפל הגדולות ביותר בכהונתו התרחשה במהלך כינוס של המפלגה הנוצרית-דמוקרטית בשנת 1968. הפעילה האנטי-נאצית ביאטה קלרספלד סטרה לו, תוך שהיא קוראת לו נאצי. עד יום מותו קיזינגר ההמום סירב להגיב בפומבי על התקרית.
בבחירות 1969 העדיפה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית להקים קואליציה עם המפלגה החופשית-דמוקרטית, ווילי ברנדט החליף את קיזינגר כקאנצלר.
קיזינגר המשיך לכהן כמנהיג המפלגה הנוצרית-דמוקרטית עד שנת 1971 וכחבר הבונדסטאג עד שנת 1980.
קיזינגר מת בטיבינגן, הלווייתו לוותה במחאה מצד פעילים קומוניסטים, שגינו אותו על עברו הנאצי.
פרי מוזר

פרי מוזר (באנגלית: Strange Fruit) הוא שיר מחאה כנגד גזענות בכלל וכנגד מעשי לינץ' באפרו-אמריקאים שהיו נפוצים בדרום ארצות הברית ונערכו בגלוי על ידי לבנים, כולל אנשי קו קלוקס קלאן ותומכיהם, במהלך המאה ה-19, ועד שנות ה-30 של המאה ה-20. השיר התפרסם בביצועה של הזמרת בילי הולידיי וזכה לגרסאות כיסוי רבות ולהערכה כאחד השירים הפוליטיים החשובים של המאה ה-20‏. השיר תורגם לעברית תחת השם "פרי מוזר" על ידי רחל שפירא.
רקע

תומאס שיפ ואברהם סמית' היו שני גברים אפריקנים-אמריקנים בתחילת שנות העשרים לחייהם, שנרצחו על ידי ההמון בלינץ' אכזרי במריון שבאינדיאנה ב-7 באוגוסט 1930. ביום שקדם להירצחם נעצרו השניים על ידי המשטרה והואשמו ברציחתו של עובד מפעל לבן, ובאונס של חברתו. המון זועם חמוש בפטישים, ברזלים ואלות, פרץ לתא המעצר שבו ישבו, הוציא אותם והכה אותם למוות תוך שימוש באלימות קשה. שוטרים שהיו בקהל הצטרפו גם הם למעשה הלינץ'. לאחר שהוכו למוות נתלו גופות שני הצעירים לראווה. לא היה זה מקרה יוצא דופן באותה תקופה, אולם לורנס בייטלר, צלם סטודיו שהיה במקום, צילם במצלמתו תמונה מפורסמת ובה שתי הגופות תלויות בכיכר העיר, מוקפות בקהל צוהל. בכך הבדיל אירוע זה מעשרות אירועים דומים אחרים שלא תועדו.
כתיבת השיר ופרסומו הראשוני

את השיר כתב המשורר והמורה היהודי אייבל מאירופול (שהיה גם חבר המפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית ושלימים אימץ, יחד עם רעייתו אן, את ילדיהם של ג'וליוס ואתל רוזנברג שהוצאו להורג לאחר שהורשעו בריגול). מאירופול התחלחל מתמונת הלינץ' שצילם בייטלר וחיבר את השיר בהשראתה.
השיר פורסם על ידו בשנת 1937 בכתב העת של איגוד מורי ניו יורק תחת שם העט "לואיס אלן". השיר בוצע על ידי אייבל ואן מאירופול, כמו גם על ידי לורה דנקן ששרה אותו במדיסון סקוור גארדן. בשנת 1939 הגיע השיר לאוזניו של ברני ג'וזפסון, מייסד מועדון הלילה המעורב הראשון בניו יורק, קפה סוסייטי, שהציע אותו לבילי הולידיי. בביצועה של הולידיי זכה השיר להצלחה אדירה והפך לאחד מהמנוני זכויות האזרח הראשונים.
ביצועה של בילי הולידיי וביצועים נוספים

הולידיי הופיעה עם השיר לראשונה ב-Café Society ב-1939. היא העידה ששירת השיר לא הייתה לה קלה, אך היא התמידה והחליטה לשיר אותו בכל הופעותיה. כאשר פנתה לחברת קולומביה רקורדס בבקשה להקליט את השיר, הושבה ריקם, מפחד שהשיר יעורר את זעמם של לקוחות החברה בדרום. גם ג'ון האמונד, מפיקה הקבוע של הולידיי הסתייג מהקלטת השיר. הולידיי לא ויתרה ופנתה לחברת הג'אז האלטרנטיבי "קומודור", שהסכימה להקליט את השיר. השיר הוקלט במסגרת הופעה חיה ב-1939 ושוב ב-1944.
הולידיי ביצעה את השיר בכל אחת מהופעותיה, כשיר האחרון. לקראת השירה, כובו כל האורות באולם, פרט לזרקור יחידי על הזמרת. במהלך ההקדמה המוזיקלית עמדה הולידיי בעיניים עצומות, כבתפילה.
השיר זכה מאז לגרסאות כיסוי רבות. בהן גרסאות של נינה סימון, UB40, ג'ון מרטין, רוברט ואייט, ג'ף באקלי, דיאנה רוס, קסנדרה וילסון, סטינג (עם גיל אוונס) וטורי איימוס. השיר זכה גם לביצוע של להקת הרוק הישראלית פוליאנה פרנק בלחן של שרון בן עזר.
בסרט התיעודי מ-2005, No Direction Home, הדגיש הזמר-יוצר בוב דילן את חשיבות השיר, השפעתו וההשראה שלו על דילן ועל בני דורו.
הערכה והוקרה

ב-1999 הכתיר הטיים את השיר כ"שיר המאה"
ב-2002 כללה ספריית הקונגרס את הקלטת השיר על ידי בילי הולידיי באוסף ההקלטות בעלות החשיבות התרבותית וההיסטורית
הופקו מספר סרטים העוסקים בשיר וברקעו, בהם סרט של סת' פינסקר מ-1979, סרט של ג'ואל כץ מ-2002 וסרט של לי דניאלס מ-2021, "ארצות הברית נגד בילי הולידיי" (אנ').
"פרי מוזר" בעברית

לשיר מספר תרגומים בעברית: רחל שפירא, אברהם עוז, רועי חן, רונן סוניס, עדי שכטר. יצהר ורדי
פרי מוזר
מאת "לואיס אלן" (אייבל מאירופול)
מאנגלית: אברהם עוז
לקריאה נוספת

Margolick, David and Hilton Als, Strange Fruit. Billie Holiday, Café Society and an Early Cry for Civil Rights, Running Press. ISBN 0-7624-0677-1 (hardcover, 2000)
Margolick, David and Hilton Als, Strange Fruit. The Biography of a Song, Ecco. ISBN 0-06-095956-8 (paperback, 2001)
Holiday, Billie (with William Dufty), Lady Sings the Blues (autobiography), Edition Nautilus, 1992. ISBN 3-89401-110-6
McDonnell, John, Songs of Struggle and Protest, Dublin: Mercier Press, 1979
Reuss, Richard A. and Joanne C., American Folk Music and Left-wing Politics, 1927-1957, Lanham: Scarecrow Press, 2000
הערות שוליים

↑  ראו למשל מאמר מהניו סטייטסמן, מרץ 2010, רשימת 20 השירים הפוליטיים
↑  פרי מוזר / רחל שפירא - פרויקט בן־יהודה, באתר benyehuda.org
↑  רשימת "הדברים הכי טובים במאה ה-20", טיים, 31 בדצמבר 1999
↑   "פרי מוזר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑   "פרי מוזר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  פרי מוזר בבימוי ג'ואל כץ
↑  The United States vs. Billie Holiday, 2021-02-26, נבדק ב-2021-05-07
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16126912h (data)  MusicBrainz work: e14b0233-5d5e-3d46-9ff5-87f89bb0ffb4 
בילי הולידיי
קורט גרוט

קורט דייוויד גרוט (באנגלית: Kurt David Grote; נולד ב 3 באוגוסט 1973), הוא שחיין אמריקאי בעבר, אלוף עולם ובעל מדליית זהב אולימפית.
ביוגרפיה

גרוט החל לשחות רק בגיל 15 בהמלצת רופאיו כסיוע למחלת האסתמה ממנה סבל. הוא שחה במועדון השחייה של סנטה קלרה. הוא דוקטור לרפואה מאוניברסיטת סטנפורד.
ביוגרפיה > אלוף אולימפי

באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה גרוט במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב כששחה בשלב המוקדמות והרביעייה האמריקאית ניצחה בשלב הגמר. בנוסף, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:01.69 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:16.05 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 2:14.63 דקות.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בפוקואוקה, יפן בשנת 1997 זכה גרוט ב-3 מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:01.22 דקות, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:14.05 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:36.93 דקות.
ביוגרפיה > אלוף עולם

באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת' אוסטרליה, בשנת 1998 זכה גרוט במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:13.40 דקות, לפני ג'אן כריסטוף סארנין מצרפת (2:13.42 דקות) ונורברט רוז'ה מהונגריה (2:13.59 דקות), במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:38.56 דקות, אחרי אוסטרליה (3:37.98 דקות) ולפני הונגריה (3:39.53 דקות) ובמדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:01.93 דקות, אחרי פרד דבורגרייב מבלגיה (1:01.34 דקות) וזנג קוויליאנג מסין (1:01.76 דקות).
באליפות העולם בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה בהונג קונג בשנת 1999 סיים גרוט במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 27.73 שניות, במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:09.47 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.28 דקות.
קהילת יהודי קינג ויליאמז טאון

קהילת יהודי קינג ויליאמז טאון הייתה קהילה קטנה בעיירה קינג וילאמז טאון בדרום אפריקה, שניהלה חיי קהילה שוקקים מאמצע המאה ה-19 לערך ועד תחילת שנות ה-2000 אז עזבו היהודים האחרונים את העיירה. יהודי העיירה היוו חלק מיהדות דרום אפריקה. רוב יהודי העיירה הגיעו מליטא בגלי ההגירה של המאה ה-19. יהודי ליטא שהיו תחת האימפריה הרוסית סבלו מהפוגרומים הרבים ברוסיה ועשרות אלפים מהם ברחו לארצות הברית ולדרום אפריקה.
בית הכנסת בעיירה
רקע

קינג ויליאמז טאון (באנגלית: Qonce) היא עיירה היושבת בכף המזרחי של דרום אפריקה לאורך גדות נהר באפלו. העיירה נמצאת כ-60 ק"מ צפונית מערבית לאוקיינוס ההודי ויושבת על גדות נמל איסט לונדון (דרום אפריקה). קינג ויליאמז טאון היא חלק מרשות מקומית בשם באפלו סיטי (Buffalo City), שבה כ-880 אלף נפש. העיירה מונה כיום כ־35,000 תושבים וניצבת למרגלות הרי אמתהול, 398 מטר מעל פני הים. סביב העיירה ישנם שטחים חקלאיים צפופים.
היסטוריה

מעט מאוד ידוע על הקהילה היהודית בעיירה במחצית השנייה של המאה התשע-עשרה. ככל הנראה לא היו הרבה חיים יהודיים מאורגנים בעיירה בתקופה זו. ככל הנראה עד שנת 1850 היו כ-24 משפחות יהודיות בקינג ויליאמז טאון ובאזור הכפרי שמסביבה.
בין המתיישבים הראשונים נרשם גם יוסף לוי, יהודי שניהל חנות שהוקמה ב-1835 על ידי חותנו, בנימין נורדן. נורדן הגיע לכף עם המתיישבים של 1820 והיה דמות משפיעה בהקמת הקהילה היהודית בקייפטאון. מר ג'יי לוי מתועד כמי שכיהן כראש עיריית קינג ויליאמז טאון הראשון בשנים 64–1863. ככל הנראה הם היו אותו אדם.
ב-1862 מוזכר בעיתונות ביידיש אדון יעקובסון שהזמין את הרב רבינוביץ ללמד את בנו בעיירה, לפני שזה הגיע לקייפטאון והקים שם בית כנסת.
לקראת סוף המאה ה-19 ידוע שהייתה בעיירה קהילה יהודית לא קטנה שהגיעה למקום כחלק מגלי ההגירה היהודים לדרום אפריקה. המצבה העתיקה ביותר בבית העלמין היהודי מתוארכת לשנת 1899. המנוחה הייתה ילדה בת אחת עשרה בשם זלמה לואיס. בבית הקברות הוקצה אזור קבורה נפרד ליהודים, ועל הקבר הוקמה מצבה עם כיתוב בעברית.
ברשימה של תחנות מסחר, וסוחרים מצוין כי לפני שנת 1900 מופיעים רק שני שמות יהודיים: ג' לוי, 1873, ור' לוי, 1885. בין השנים 1900–1920 מופיעים שבעה שמות יהודיים. עד 1930 רשומים שמותיהם של שנים עשר סוחרים יהודים. נתונים אלה מצביעים על כך שבתוך ההגירה היהודית המשמעותית לדרום אפריקה בתחילת שנות ה-1900, מספר לא מבוטל של יהודים התיישבו באזור קינג ויליאמז טאון. דבר זה תרם להקמת מוסדות דתיים וציוניים בעיירה.
לעיירה לא הייתה אגודת חברה קדישא, כמו לרוב הקהילות היהודיות בדרום אפריקה, אלא היא נעזרה בשירותיה של חברת "חברה קדישא" באיסט לונדון בעת הצורך.
החל משנות ה-30 של המאה ה-20 ניתן למצוא תיעוד של חיי הקהילה היהודית בעיירה.
ראשי הקהילה היהודית

בשנת 1880 הגיע לעיירה פרנץ גינסברג מגרמניה. תוך כמה שנים הקים את מפעל הגפרורים "שלושת הכוכבים". עד 1890 הוא הקים גם מפעל סבון ונרות, הראשון מסוגו במושבת הכף המזרחי. הוא היה איש רוח ואיש ציבור, והיה מעורב מאד בענייני העיירה. לעומת זאת מעורבותו בענייני הקהילה היהודית של העיירה הייתה מינימלית. עם זאת, הוא היה פעיל זמן מה בארגון היהודי הבינלאומי ITO (ארגון בראשות ישראל זנגוויל. הארגון הוקם ב-1905, לאחר ש"תוכנית אוגנדה" נדחתה על ידי הקונגרס הציוני השביעי. חברי ה-ITO האמינו שהתיישבות יהודית מאורגנת לא בהכרח חייבת להתקיים בארץ ישראל. מה שהיה צריך זה הקמת שטח אוטונומי גדול, שבו האוכלוסייה היהודית נמצאת ברוב. הארגון פורק בשנת 1925). פרנץ גינסברג מונה לראש עיריית קינג ויליאמז טאון בין השנים 1904 ו-1907. הוא היה בזמן זה חבר באספה המחוקקת של מושבת הכף המזרחי. כאשר נעשה האיחוד של ישובי הכף תחת באפלו סיטי הוא מונה לסנאטור של מחוז הכף המזרחי.
כמה מחברי הקהילה היהודית היו מעורבים בחיים האזרחיים בעיירה, ביניהם ג'יי לוי ופרנץ גינסברג, חלוצים וראשי ערים ראשונים של העיירה. רודולף גינסברג (בנו של פרנץ גינסברג) היה ראש העיירה בין השנים 1943–1951. גולת הכותרת בתקופת כהונתו הייתה ביקור משפחת המלוכה הבריטית בקינג ווילאמס טאון..
ק. אלפרשטיין היה חבר מועצת העיירה במשך יותר מ-20 שנה. הוא גם היה נשיא הקהילה היהודית ב-1948. בנו מר האלפרשטיין היה ראש העיירה במשך כמה תקופות כהונה וכן מזכיר האגודה הציונית בשנת 1948.
מיכאל אדלשטיין - היה הנשיא הראשון של הקהילה היהודית ובין מקימי בית הכנסת בעיירה. הוא אביו של מלוויל אדלשטיין, יליד העיירה, פעיל חברתי שנרצח ב-1976 במהומות מחוץ ליוהנסבורג.
התנועה הציונית בעיירה

החברה הציונית בעיירה הוקמה בשנת 1905 על ידי מר צ'ידקל. יושב הראש הראשון שלה היה מר גרשוני. מידע נוסף מאז ועד 1946 אינו זמין מכיוון שהפרוטוקולים של המפגשים נעלמו. מר ק זסמן, ציין בראיון כי פעילותה פחתה במהלך מלחמת העולם השנייה מכיוון שרוב הצעירים הצטרפו לכוחות המזוינים. בשנת 1946 התחדשה החברה ובשנת 1955 נערכה ארוחת ערב חגיגית לציון "50 שנה של פעילות ציונית מתמשכת בעיירה קינג וילאמס טאון". מר ק זסמן (בתפקידו כיו"ר החברה הציונית) ספד לחבריה הוותיקים ביותר, מר וגברת אני קבלסקי ומר מ"ד כהן.
בית הכנסת

במהלך סוף המאה התשע עשרה והשנים המוקדמות של המאה העשרים ערכו היהודים תפילה בבתים פרטיים או במתקנים ארעיים. אולם בתגובה לפרץ הצמיחה היהודי בתחילת המאה העשרים הוקם בית כנסת על קרקע שהושגה במרכז העיירה. המבנה שהושג הוא מבנה קטן ושמור עם חזית קדמית השואבת מבחינה סגנונית ממסורות שונות. קו הגג עם קיר המעקה העגול למחצה כולל אלמנטים מפושטים של קייפ הולנדי ונאו-בארוק. אלה כוללים פסטון שבמרכזו פסגת החלק העליון של הקשת המעוגלת, שתי מגילות שמאגדות את הקשת המרכזית הזו, וזוג אלמנטים דמויי מניפה בראש קצוות הבניין. אבל החזית מופשטת אחרת. לקראת ראש החזית במרכז חלון המכיל דוגמת מגן דוד. חלונות הסוככים בקומה הראשונה והשנייה מעוצבים בדרך כלל עם ראשיהם המשולשים. דלת הכניסה עם טרנסום, במרכזה בקומת הקרקע, היא גרסה שונה של אותה צורה מכיוון שהיא קשת מחודדת רדודה.
מר א' קבלסקי ז"ל מצוטט לגבי הקמת הקהילה היהודית. "התחלנו את הקהילה שלנו בסביבות שנת 1900, כאשר לא מעט יהודים הגיעו מיוהנסבורג כדי לברוח מהמלחמה. בניין בית הכנסת נרכש ממיסיון וסליאן בערך בשנת 1906. הבניין נבנה על ידי המיסיון בשנות ה-60 של המאה ה-19 כבית ספר. הקהילה היהודית הוסיפה קומה עליונה כדי להכיל את גלריית הנשים. ארון הקודש היה שקוע בקיר שמול הכניסה. מעניין לציין כי המבנה פונה דרומה וכי בית הכנסת למעשה הפוך. מאחורי בית הכנסת נבנה מקווה."
לפי מאמר ב-London Jewish Chronicle (20 בנובמבר 1908) בית הכנסת נחנך באותה שנה. ככל הנראה לפני רכישת בניין בית הכנסת, התקיימו טקסים בבית הנשיא הראשון של הקהילה, מיכאל אדלשטיין. אחד המנהיגים הרוחניים הראשונים של הקהילה היה הרב הורוביץ שהרוויח כ-7 פאונד לחודש. החתונה הראשונה שנחגגה בבית הכנסת הייתה זו של פיליפ כהן עם מריל שפירו ב-1907.
בין מקימי בית הכנסת היה גם וולף זלצמן שהגיע לעיירה מרוסיה ועבד אצל משפחה יהודית אחרת, משפחת זיו (אביו של אריה זיו)
בבית הכנסת קיים לוח לזכר כבוד לארבעה מבניה היהודים של העיירה שנהרגו במהלך מלחמת העולם השנייה. ארבעת ההרוגים היו: א' אברמוביץ', ב' בלק, א' פורט ומ' זמקוב. שמו של ב' בלק מופיע על שני תחריטים בבית הכנסת, הראשון נמצא על סמל הכבוד. השני הוא הגירוד הילדותי המחוספס של שמו על לוח הספרים של אחד הספסלים.
הרב הראשון זיידן, הרב ליישובים קהילתיים בדרום אפריקה, ביקר בעיירה ובחן את המקווה. הוא התקשה מאוד לקבוע האם המקווה מתאים לדרישות ההלכתיות. כנראה שלא נעשה בו שימוש במשך 40 עד 50 השנים האחרונות.
בשנים האחרונות הקהילה היהודית של King William's Town הצטמצמה במספרים. בית הכנסת יצא מכלל שימוש כאשר רוב יהודי העיירה הצטרפו לקהילת איסט לונדון לימים הנוראים. בשנת 1980 הוכרז בית הכנסת כאנדרטה לאומית.
כיום נעלמה הקהילה היהודית לחלוטין מהעיירה ובית הכנסת נמכר לידיים פרטיות.
הערות שוליים

↑  Martin Gilbert, The Jews in the Twentieth Century, (New York: Schocken Books, 2001).

^
1 2 3 4  African Synagogues, www.africansynagogues.org
↑  SA-SIG - Southern Africa Jewish Genealogy: Communities: King William's Town, www.jewishgen.org
↑  Norden, www.jewishvirtuallibrary.org
↑  חדשות קהילות יהודיות, באתר הצפירה עיתונות יהודית היסטורית, ‏⁨⁨19 בפברואר 1862⁩
↑  Markowitz, A. “The Story of South African Jewry” (Series). South African Jewish Times, 27 August 1948. (See also his following article in SA Jewish Times, 3 September 1948.)
↑  Online Journal - An Interview with Woolf Zasman, LitvakSIG Lithuanian-Jewish Special Interest Group (באנגלית)
↑  SOUTH AFRICA, Eastern Cape, King William’s Town. Synagogue (former) (9.2015) - JewishPhotoLibrary, jewishphotolibrary.smugmug.com (באנגלית)
קוליוס ממושקף

| קוליוס ממושקף |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: קוליוסאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: קוליוסיים
סוג:: Colius
מין:: קוליוס ממושקף
שם מדעי
 Colius striatus ‏יוהאן פרידריך גמלין, 1789

קוליוס ממושקף (שם מדעי: Colius striatus) הוא המין הגדול בותר בסדרת הקוליוסאים, ואחד הנפוצים בהם.
מאפיינים

אורכו הממוצע כ-35 ס"מ, בעוד הזנב מהווה חצי מאורכו. משקלו עד 57 גרם. תחום תפוצתו מתמשך מקמרון מזרחה לאריתריאה ואתיופיה, ודרומה אל דרום אפריקה. הוא מצוי ברוב בתי הגידול בתחום תפוצתו, מלבד ביערות גשם ובאזורים לחים ביותר; בתי הגידול המועדפים עליו הם סבכי שיחים, סוואנות וחורשות. הקוליוסים גם שכיחים באזורים עירוניים.
הגב והכיפה אפורים, על הראש יש ציצת נוצות אפורה. המקור שחור בחלקו העליון וורדרד בחלקו התחתון. זהו מין רעשני יחסית: הקוליוסים משמיעים קריאה דמוית "טסו-טסו" בעת מעוף, וקריאת האזהרה שלהם היא "טסיק-טסיק".
עיקר תזונתו של הקוליוס הוא פירות, בין השאר פירות יער, עלים, זרעים וצוף. מין זה אינו משנה את הרכב תזונתו, גם לאחר מעבר לאזורים אחרים. זהו מין חברתי, שמחפשים מזון ומחזרים בקבוצות. גם אמבטיות האבק שלהם הן פעילות קבוצתית. לעיתים, הקוליוסים בולעים חלוקי נחל, על מנת שקיבתם תעכל צמחייה ביתר יעילות. הם ישנים בקבוצות של כ-20 פרטים.
הקוליוסים מתרבים לכל אורך השנה. הקן גדול יחסית, ומוקם בצורת קערה, מצמחייה וחומרים שונים של בעלי חיים; לעיתים, הקוליוסים משתמשים גם בנייר ובבגדים לבניית הקן. גודל התטולה נע בין ביצה אחת לשבע, אם כי בדרך כלל 3-4 ביצים מוטלות. שני ההורים מאכילים את הגוזלים; ומטפלים בהם; גם פרטים אחרים, בדרך כלל צעירים מתטולות קודמות, מסייעים בטיפול בגוזלים. הדגירה נמשכת 17-18 ימים בדרך כלל. כחוד לאחר מכן, הגוזלים יתחילו לחפש את מזונם בעצמם.
הערות שוליים

↑  קוליוס ממושקף באתר הרשימה האדומה של IUCN
קוואנזה (מטבע)

| --- | --- |
 משתמשים:  אנגולה אנגולה
 סמל:  Kz
 ISO 4217:  AOA
 יחידות משנה
 1/100:  סנטימו
 מטבעות ושטרות
 שטרות בשימוש:  1, 5, 10, 50, 100, 200, 500, 1,000, 2,000 ו-5,000 קוואנזה
 מטבעות בשימוש:  1, 2, 5, 10, 20, 50, 100 קוואנזה 10, 50 סנטימוס
 בנק מרכזי
 בנק מרכזי:  הבנק הלאומי של אנגולה
 → obsolete Angola currency 
 
קוואנזה (בפורטוגזית: Kwanza; נהגה: [ˈkwɑːn.zə], סימון לפי תקן ISO 4217: AOA) הוא ההילך החוקי של אנגולה. והוא מחולק ליחידות משנה של 100 סנטימוס.
היסטוריה

המטבע קרוי על-שם נהר הקוואנזה הזורם באנגולה, ולשמו אין קשר לחג קוואנזה הנהוג בעיקר בארצות הברית.
הגרסה הראשונה של הקוואנזה נכנסה לשימוש ב-1977 והחליפה את האסקודו, שהיה בשימוש במדינה מאז 1954 - בתקופת השלטון הפורטוגזי ובשנתיים הראשונות לעצמאות המדינה. המטבע הנוכחי נקרא קוואנזה חדש (Kwanza Reajustado), והוא הגרסה הרביעית של הקוואנזה מאז נכנסה לשימוש כאשר החליפה ב-1995 את הגרסה השלישית של הקוואנזה בשיעור של אחד קוואנזה חדש לאלף קוואנזה.
שערי חליפין

| שער חליפין נוכחי עבור AOA |
| --- | --- |
באתר Google Finance:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
באתר Yahoo! Finance:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
באתר XE.com:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
באתר OANDA.com:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
הערות שוליים

↑  Paul Theroux, The Last Train to Zona Verde: Overland from Cape Town to Angola, Penguin Books Limited, 2013-05-30, ISBN 978-0-241-96513-9. (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קלייפדה (מחוז משנה)

קלייפדה (בליטאית:  Klaipėdos rajono savivaldybė) הוא אחד מ-60 מחוזות משנה של ליטא, בחלוקה המנהלית של ליטא הוא מחוז-משנה של מחוז קלייפדה.
מחוז-משנה קלייפדה משתרע על פני 1,336 קמ"ר, ואוכלוסייתו מנתה בשנת 2011, קרוב ל-50,000 תושבים.
קונסטנטין בסקוב

קונסטנטין איוואנוביץ' בסקוב (רוסית: Константин Иванович Бесков);‏ 18 בנובמבר 1920, מוסקבה - 6 במאי 2006) היה כדורגלן סובייטי ששיחק בעמדת החלוץ/שחקן כנף. לאחר סיום הקריירה כשחקן, בסקוב היה מאמן מספר מועדוני כדורגל סובייטים ונבחרת ברית המועצות.
קריירת כשחקן

בסקוב החל לשחק כדורגל בשנת 1926 ושיחק בקבוצות ילדים. בשנת 1937 הוא החל לשחק בקבוצת מטאלורג (מוסקבה) שאז השתתפה במשחקי ליגת העל הסובייטית. בשנת 1940 בסקוב גויס למשמר הגבול ובשנת 1941 נכלל בסגל של קבוצת דינמו מוסקבה. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא שירת בצבא האדום ביחידה שהייתה מוצבת במוסקבה. בשנת 1944 עם חידוש משחקי הליגה בסקוב חזר לשחק. בסקוב היה בסגל דינמו מוסקבה שזכה באליפות בשנת 1945 וב-1949. בנובמבר 1945 הוא השתתף במשחקי קבוצתו באנגליה והבקיע 5 שערים ב-4 משחקים.
בשנת 1952 בסקוב השתתף באולימפיאדת הלסינקי. במשחק הגמל הנבחרת הסובייטית הפסידה ליוגוסלביה. כתוצאה מכך, הממשל פיזר את הנבחרת ומבסקוב נלקח תואר אמן ספורט מצטיין (הוחזר בשנת 1953).
בשנת 1954 בסקוב סיים הופעות כשחקן ולאחר סיום הלימודים החל לאמן.