stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נורמה מקורווי
ביוגרפיה > מותה

נורמה מקורווי מתה מאי ספיקת לב בקייטי, טקסס, ב-18 בפברואר 2017, בגיל 69.
הסרט התיעודי AKA Jane Roe

ב-22 במאי 2020 שודר ב-FX סרט תיעודי בשם AKA Jane Roe, המתאר את חייה של מקורווי ואת התמריצים הכלכליים שהביאו אותה לשנות את השקפתה על הפלות. בראיון שנערך לסרט, זמן קצר לפני מותה, במה שהיא כינתה כ"הודאה על ערש דווי ", אמרה מקורווי שהתנגדה להפלות בגלל שקיבלה שכר על כך, והצהירה שלא היה אכפת לה אם אישה תעשה הפלה. "לקחתי את הכסף שלהם והם הוציאו אותי מול המצלמות ואמרו לי מה להגיד. וזה מה שאמרתי". "אם אישה צעירה רוצה לעשות הפלה, זה לא ענייני. לכן קוראים לזה בחירה", הוסיפה.
רוברט שנק, שהיה כומר אוונגליסטי ופעיל בתנועה נגד זכות להפלה מלאכותית, אימת את הטענה שהועלתה בסרט התיעודי כי מקורווי קיבלה תשלום. הוא הודה שהארגון שלו שילם למקורווי כדי לדבר נגד הפלות וכי הוא ניסה להגדיל את הפיצוי הכספי שקיבלה עבור פעילותה. על פי מסמכי מס, מקורווי קיבלה לפחות 450 אלף דולר מקבוצות נגד הפלות במהלך השנים.
ספרים

נורמה מקורווי ואנדי מייזלר, I Am Roe הוצאת הרפר קולינס, ניו יורק, 1994
נורמה מקורווי וגארי תומאס, Won by Love, הוצאת תומאס נלסון, 1997
ג'ושוע פראגר The Family Roe: An American Story, הוצאת נורטון,2021
אמיר חצרוני

| --- | --- |

 לידה:  6 בפברואר 1968 (בן 57) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב האוניברסיטה העברית בירושלים
 עיסוק:  חוקר תקשורת ופובליציסט
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  AmirHetsroni
 www.amirhetsroni.com
 
אמיר חצרוני (נולד ב-6 בפברואר 1968) הוא פרופסור לתקשורת ופובליציסט ישראלי. זכה לפרסום, בין היתר, בשל סדרת התבטאויות מעוררות מחלוקת.
קריירה אקדמית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
חצרוני בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה, בקולנוע ובטלוויזיה מאוניברסיטת תל אביב ב-1993. בשנת 1999 השלים את לימודי הדוקטורט בחוג לתקשורת באוניברסיטה העברית בירושלים, בהדרכת חנה אדוני ויעקב שמיר.
שימש כמרצה לתקשורת במכללה האקדמית עמק יזרעאל בשנים 2000–2009, ומשנת 2009 באוניברסיטת אריאל, שם קיבל תואר פרופסורה שהוכר במל"ג יו"ש, אוניברסיטת ליברפול באנגליה ועוד שתי אוניברסיטאות בסין ואיסטנבול.
באוגוסט 2014 פוטר מאוניברסיטת אריאל אך הושב לעבודה באוקטובר 2014 בצו בית משפט. לאחר מכן הוצא לחופשה ללא תשלום עד לסיום תהליך פיטוריו ב־30 בספטמבר 2015. בשנת 2016 החל ללמד באוניברסיטת קוץ' באיסטנבול, ממנה פוטר ב-2021.
קריירה אקדמית > מחקרים אקדמיים

מחקריו הראשונים עסקו בעיקר ביכולתם של פורמטים טלוויזיוניים גלובליים כמו שעשועוני טלוויזיה להתאים את עצמם לתרבות המקומית. בהמשך חקר את השפעתם של תכנים טלוויזיוניים מיניים ואלימים מעוררי מחלוקת על תפיסת המציאות של הצופים.
מחקרים אלו משתייכים לאסכולת "הבניית המציאות" או "אפקט הטיפוח" (Cultivation theory), אך חצרוני מעריך את השפעת הטלוויזיה כמוגבלת יותר מהגישה הרווחת באסכולה, גם כי הצפייה נעשית בדרך כלל ללא מעורבות גבוהה וגם כי עצם ההשפעה וכיוונה תלויים בגורמי רקע סוציו-דמוגרפיים ובמשתנים פסיכולוגיים. מסקנה זו הביאה את חצרוני לאמץ גישה ביקורתית ביחס לרגולציה של שידורי טלוויזיה.
קריירה תקשורתית

בדצמבר 2013 פרסם בהוצאת ידיעות ספרים רומן בשם "פיצוחים", סיפור התבגרות ריאליסטי על רקע ישראל בשנות ה-80 של המאה ה-20, ובו סממנים אוטוביוגרפיים. הרומן לא זכה להצלחה מסחרית גדולה אך זכה לשבחי הביקורת.
בשנת 2015 הגיש את תוכנית פרשת השבוע עם רחלי רוטנר. בשנת 2016 שיחק בסדרת הטלוויזיה המוקומנטרית מאת חנוך דאום, "מחשב מסלול מחדש". בשנת 2017 החל להופיע במופעי סטנד-אפ, וכן החל בשידורי טלוויזיה ברשת בתוכנית "שעת שירות" של "חללית טי.וי", בשיתוף בני ציפר.
במאי 2020 הסרט "אמיר חצרוני: תיאור מקרה" (Amir Hetsroni | Case Study), סרט תיעודי על חייו שיצר הפסיכולוג והבמאי השווייצרי-ישראלי ג'וזפֶּה (יוסי) שטרנגר, זכה בפרס "הסרט התיעודי הטוב ביותר" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של שווייץ (SIFF). מאוחר יותר באותה שנה השתתף 'תיאור מקרה' בפסטיבלים נוספים באירופה, בהם איטליה, אנגליה ואוסטריה, שם קטף גם את פרס העריכה הטובה ביותר. הסרט צולם בשלהי 2016, כחודש לאחר מות אביו של אמיר, דוד חצרוני, ועוקב אחר תהליך האבל של חצרוני ואחר יחסיו עם שירין נופי, בת זוגו דאז. את הסרט צילם אהרן טרייטל.
בספטמבר 2021 החל חצרוני לשדר שעה שבועית בגוף התקשורת המקוון "אונליין TV". באוקטובר השתתף בסרטו של נאור ציון, "האחים חרירה 2".
בספטמבר 2024, פורסם כי חצרוני צפוי להוביל תוכנית ראיונות קצרה באתר "אחלה ניוז". התוכנית תהיה בפורמט סאטירי ותכלול פרקים קצרים המותאמים לרשתות החברתיות. במסגרת התוכנית, המרואיינים יאלצו לקפוץ על טרמפולינה תוך כדי מענה על השאלות של חצרוני. התוכנית נולדה מתוך ראיון שצולם עם חצרוני והתגבש לכדי הפורמט הזה.
דעות ומחלוקות

חצרוני פרסם מאמרים בעיתונים שונים וכן הירבה להביע את דעותיו באמצעות חשבון הפייסבוק שלו. בין השאר התבטא בחריפות נגד הבאת ילדים לעולם כשהמצב הכלכלי אינו מאפשר זאת, נגד חוק השבות וזהותה היהודית של מדינת ישראל, נגד גיוס לצה"ל וייבוא כלות ונשים לישראל ובנוגע לרמתן הנמוכה, לטענתו, של המכללות האקדמיות.
דעות ומחלוקות > מגדר וזכויות נשים

בשנת 2014 כתב חצרוני בתגובה לעמוד הפייסבוק "אחת מתוך אחת", שבו כתבו נשים על תקיפות מיניות שעברו בחייהן: ”ראוי לשבח במיוחד את כושר ההמצאה האמנותי של בנות שבחיי היום יום אפילו אנסים מתועבים ונואשים לסקס נוטים לפסוח על פניהן מטעמי חוסר אטרקטיביות, על שהצליחו לבנות עולם פנטזיונרי עשיר ומלא זימה, שבו אפילו אישה עם זקן של הרצל ובטן של פואד היא יעד מיני נחשק עבור בראד פיט.” בעקבות התבטאות זאת, החליטה אוניברסיטת אריאל בשומרון לפטרו.
דעות ומחלוקות > דעות מדיניות

ב-2010 פרסם מאמר שכותרתו "כן לכיבוש - כאשר הוא משתלם", בהתייחס לשליטה הישראלית ברוב שטחי יהודה ושומרון. באותה רוח, ב-2023, בעת מלחמת חרבות ברזל, ביטא חצרוני עמדות ניציות וקרא לכיבוש רצועת עזה.[דרוש מקור]
בשנת 2015, למחרת הבחירות לכנסת העשרים, פרסם סטטוס בפייסבוק המאשים את חוק השבות בשלטון הימין בישראל:
אם לא היינו פותחים את הרגליים ללא סלקציה לכל מיני יהודים, וספק יהודים, וחצי יהודים ממדינות ליגה ג' [...] בוז'י היה לוקח את הבחירות בהליכה. [...] אמנם בלי עולים, הערבים היו מקבלים יותר מנדטים, אבל עדיף מיעוט גדול של אחמד טיבי על רוב של מירי רגב.
בעקבות זאת הוזמן עם אשת התקשורת אמירה בוזגלו לפאנל בתוכנית יום חדש, שם טען שחוק השבות הוא חוק גזעני. הוא עורר סערה תקשורתית כשבתגובה להאשמתה של בוזגלו בהיותו "פאשיסט, גזען, ועלוב נפש", אמר כי: ”שום דבר רע לא היה קורה אם ההורים שלך היו נשארים במרוקו, ונרקבים שמה”. לאחר תגובתה של בוזגלו, "ההבדל בינך ובין היטלר, אני לא רואה אותו כרגע" ו"מי נתן לך בכלל ללמד באקדמיה", השיב: ”אני את הפרופסורה שלי קיבלתי ביושר”, ”לא למדתי כמוך במכללה ליגה ז'”. בשלב זה אמר לו מנחה התוכנית, יואב לימור, שמעולם לא התבייש כפי שהתבייש ב"ערימת ההבלים שיוצאת לך מהפה" ושמבחינתו הראיון עמו הסתיים.
ביום ירושלים, ה-17 במאי 2015, פורסם ריאיון עם חצרוני, ובו הודיע שבעקבות "הרדיפה של האקדמיה והתקשורת נגדו", בכוונתו לשמש פה למבקשים להחרים את המדינה, ולהכפיש את שמה, בעת שעזב את המדינה לדנמרק.
לאחר מות הוריו, אמו ב-2011 ואביו ב-2016, בחר חצרוני לחקוק על מצבותיהם מסרים פרובוקטיביים.
ב-2 במאי 2022, במהלך שידור מיוחד של ערוץ אונליין TV מאשדוד לרגל יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, נער הטיח כיסא בפניו, לאחר שהתבטא כי אינו עומד בצפירה. בעקבות האירוע השידור הופסק וחצרוני פונה על ידי מגן דוד אדום לבית החולים אסותא באשדוד. בשעה שקיבל טיפול רפואי, אמר למתנדבת מד"א שטיפלה בו כי "כל החיים שלי אני אגיד שאתם צריכים לחזור למרוקו. זו דעתי ואני אגיד אותה כל חיי". לאחר מכן הגיש תלונה במשטרה. במאמר תגובה שפרסם לאחר מכן באתר אייס, סיפר חצרוני כי נוסף על מעשה התקיפה, הוטחו לעברו קללות, רוססו גז פלפל וחומרי ניקוי, וזגוגיות מכוניתו נופצו. האירוע גרר גינויים מצד ידוענים ואנשי תקשורת סיון כהן,"הצל", יבגני זרובינסקי ואיתי שכטר. וידאו של התקרית, בו נראה חצרוני ההלום חובק את המגיש קובי סוויסה, הפך ויראלי וגרר אחריו מחוות רבות באינטרנט ואף מחוצה לו, כולל חיקוי בתוכנית "ארץ נהדרת".
דעות ומחלוקות > תביעת פייסבוק

באפריל 2018 סגרה פייסבוק את הפרופיל שלו שמנה עשרות אלפי עוקבים בטענה שהפיץ דברי שטנה. חצרוני תבע את חברת פייסבוק בדרישה להשיב לו את הפרופיל ולפצותו במיליון שקלים. בינואר 2021 בית המשפט החליט לדחות את התביעה של חצרוני והוא חויב בהוצאות משפט על סך 30 אלף שקלים. באפריל 2021 הגיש חצרוני תביעה כנגד "טיקטוק" עקב סגירת החשבון שלו.
דעות ומחלוקות > עימותים עם מוסדות אקדמיים

חצרוני תבע את המכללה האקדמית עמק יזרעאל, שביקשה לפטרו, והמקרה הוכרע בפשרה. באפריל 2014 זומן חצרוני לשימוע לפני פיטורים מאוניברסיטת אריאל על רקע התבטאויותיו, אך בית הדין לעבודה פסק כי לא ניתן לפטרו בהליך מנהלי ויש צורך בדיון בוועדת המשמעת של האוניברסיטה. באוגוסט 2014 קיבל חצרוני הודעת פיטורים מהאוניברסיטה, וערער עליה בפני ועדת ערעורים. האוניברסיטה טענה שהפיטורים הם על רקע התבטאויות פוגעניות נגד אוכלוסיות רבות וביניהן נשים. לטענת האוניברסיטה, על פי דברי חצרוני "הנשים נאבקות נגד ניצול, הטרדה ואונס רק בשל היותן לא אטרקטיביות". כמו כן זלזל במקצוע מדעי התקשורת אותו לימד וכינה אותו "מדעי הכלום". ביוני פוטר חצרוני מהאוניברסיטה ללא הודעה מוקדמת ובתואנה להתנהגות בלתי הולמת, וכי גרם נזק לדירת הפקולטה בכך שהותיר את החלון פתוח. בעקבות זאת, הודיע חצרוני על כוונתו לעזוב את האקדמיה מאחר שאין בה מקום לבעלי דעות הטרודוקסיות.
חיים אישיים

חצרוני נולד בתל אביב, בן יחיד לסימה (לבית קולקר) ודוד חצרוני (במקור שצגובסקי). את שירותו הצבאי עשה בכתב העת "במחנה גדנ"ע".
חצרוני מתגורר בכרמי יוסף לסירוגין מאז 1998. במאי 2015 עזב את ישראל ועבר להתגורר בקופנהגן שבדנמרק, לאחר מכן עבר לגור בסין, ולאחר מכן שב לביתו בכרמי יוסף.
בין השנים 2015–2017 ניהל זוגיות מורכבת ומתוקשרת עם עו"ד שירין נופי, ערבייה נוצרית ישראלית. בשנים 2019–2021 ניהל מערכת יחסים עם נבסל סונגר בטורקיה. חצרוני העיד על עצמו במספר ראיונות כי הוא מזדהה כאל-הורי וסולד מילדים.
יונה עמנואל

| --- | --- |

 לידה:  דצמבר 1925 המבורג
 פטירה:  פברואר 2002 (בגיל 76)
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 עיסוק:  העורך הראשי של כתב העת המעין, ממקימי תנועת הנוער השלשלת
 צאצאים:  שמחה עמנואל 
 
יונה עמנואל (כ"ב בכסלו תרפ"ו, 9 בדצמבר 1925 - כ"ה בשבט תשס"ב, 7 בפברואר 2002) היה עורך תורני, ממקימי תנועת הנוער היהודית בהולנד "השלשלת", והעורך הראשי של כתב העת "המעין".
קורות חייו

נולד בהמבורג שבגרמניה בכ"ב בכסלו תרפ"ו (דצמבר 1925) למרדכי וחנה (לבית גולדשמיט) כבן שלישי למשפחה בת שמונה ילדים. סבא רבה שלו הוא מנדל רוזנבאום. סבו אבי אמו הוא הרב יונה רוזנבאום (ה'תקפ"ב – ה'תרנ"ה), ששימש ראש הישיבה בצלל (אנ'), ועמנואל קרוי על שמו.
כשעלו הנאצים לשלטון בגרמניה עברה המשפחה להולנד.
לאחר כיבוש הולנד בידי הנאצים, הסתתרה המשפחה זמן מה בבית משפחה הולנדית ובעליית גג של בית ספר מקומי. בהמשך נלקח עם משפחתו למחנה וסטרבורק ומשם למחנה הריכוז ברגן-בלזן. במחנות נספו אביו, שלושה מאחיו ואחותו הקטנה. אמו נספתה במסע הרכבת האבודה מברגן בלזן לטרביץ. בהמשך, חיבר יחד עם אחיו שמואל עמנואל את ספרו "יסופר לדור" בו תיאר את קורות משפחתו בשואה. בספר מתוארת המשפחה עוברת את המלחמה תוך שמירה על צלם אנוש, קיום מצוות והקפדה על לימוד תורה.
לאחר השואה יסד בהולנד עם אחיו שמואל את תנועת הנוער 'השלשלת', במטרה להחזיר ליהדותם מאות ילדים ובני נוער ובמטרה לחנכם לעליה לארץ ישראל.
בשנת תשי"א עלה לישראל ונישא לחנה בת ד"ר שלמה אדלר, והתגורר בירושלים, שם נולדו להם שבעה ילדים. בין בניו פרופ' שמחה עמנואל. בין חתניו הם הרב זאב וייטמן רבה של תנובה, והרב מתניה בן שחר רבו של היישוב נוה דניאל.
לפרנסתו עבד כאופטיקאי, ובשאר זמנו למד תורה וכתב מאות מאמרים תורניים, ביקורות ספרים ומאמרי הגות בענייני השעה. דגש מיוחד שם על עיסוק במצוות התלויות בארץ, ובפרט במצוות השמיטה. השתתף בקביעות בשיעורו של הרב שלמה זלמן אוירבך, אליו היה קרוב במיוחד. כמו כן למד אצל הרב שלמה יוסף זוין, הרב יוסף ליברמן והרב אברהם אליהו ברנשטיין.
ב־1964 מונה לעורך הראשי של כתב העת המעין, לאחר פרישת העורך הראשון מרדכי ברויאר מהתפקיד.
רבים ראו בו מודל של המשך קיום מורשת יהדות אשכנז בארץ ישראל. את חשיבותה של מורשת זו הוא ראה בעיקר בחשיבותו של מוסד הקהילה, במעמדו של מרא דאתרא, בדקדוק בהלכה ובמנהג, ובמתן דגש ללימוד תנ"ך, טעמי המקרא ודקדוק. לדבריו, "יש להצטער על כך, אם תצומצם מורשת אשכנז למנהגי בית הכנסת בלבד", והוא אף מתח ביקורת על ניסיונות לשמר בארץ חלק ממנהגי בית הכנסת של יהדות אשכנז, השונים מהמנהג המקובל בארץ ישראל.
נפטר בכ"ה בשבט תשס"ב (פברואר 2002).
כתביו

ברכת הארץ קובץ מאמרים בענייני המצות התלויות בארץ.
ערך את הספר הרב שמשון רפאל הירש משנתו ושיטתו.
ערך בהתנדבות את כתב העת המעיין במשך כארבעים שנה. על עריכה זו ושאר כתביו הוענק לו פרס הרב מימון.
בשנת תשנ"ד חיבר את הספר יסופר לדור בו מגולל את קורות משפחתו בימי המלחמה.
פרשנים ופוסקים אחרונים בפירושו של הרב ש"ר הירש על התורה.
המעין המתגבר, עיונים בפרשיות השבוע, (2 חלקים), ירושלים תשס"ג.
כתביו > מתוך מאמריו

הקהילה הפורשת" של הרב הירש והרבנות הראשית לישראל.
שמיטת כספים.
תשע מאות שנה למסעי הצלב.
דברי מהר"ם מרוטנבורג בשנות מעצרו.
מצות הקהל.
השיעור השבועי של הרב.
טעמי המקרא במורשת אשכנז.
הערות שוליים

↑  שמואל עמנואל, קמנו ונתעודד: פרקי זכרונות מפעילות חינוכית בשארית הפליטה בהולנד, שעלבים: הוצאת המחבר, תשס"ח, עמ' 117-134
↑  ראו: הקדמה לספרו "ברכת הארץ: מאמרי שביעית"
↑  ראו: המעיין, ניסן-תמוז ה'תשס"ב, מאמרים לזכרו. מאת: פרופ' מרדכי ברויאר, הרב נ' רפאל אויערבך, ועוד.
↑  "מורשת אשכנז", המעין מב [ב] (טבת תשס"ב), עמ' 29–40; המשך, המעין מב [ג] (ניסן תשס"ב), עמ' 7–20, באתר היברובוקס
↑  הרב שמשון רפאל הירש משנתו ושיטתו
↑  יסופר לדור
↑  פרשנים ופוסקים אחרונים בפירושו של הרב ש"ר הירש על התורה
↑  "הקהילה הפורשת" של הרב הירש והרבנות הראשית לישראל, באתר "דעת"
↑  שמיטת כספים, באתר "דעת"
↑  תשע מאות שנה למסעי הצלב, באתר "דעת"
↑  דברי מהר"ם מרוטנבורג בשנות מעצרו, באתר "דעת"
↑  מצות הקהל, באתר "דעת"
↑  השיעור השבועי של הרב, באתר "דעת"
↑  טעמי המקרא במורשת אשכנז, באתר "דעת"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260693005171  GND: 123664055  LCCN: n94037912  VIAF: 297827299   WorldCat (עם VIAF): 297827299
הבא להורגך השכם להורגו

| --- | --- |
 תלמוד בבלי:  מסכת סנהדרין, דף ע"ב, עמוד א'
 מקורות נוספים:  במדבר רבה פרשה כא פסקה ד; מדרש תנחומא, פנחס, סימן ג
 
ביהדות, הבא להורגך השכם להורגו הוא כלל מוסרי שמשמעותו כי לאדם מותר להתגונן ולהציל את חייו במחיר חיי מי שמסכן אותו, כהגנה עצמית, כאשר הוא רואה שמתהווה איום עליו, ואין הוא צריך לחכות עד שיותקף בפועל. כלל זה אמור בין ביחס לאדם המאוים ובין ביחס לאדם שלישי שיכול להקדים ולהרוג את מי שרוצה להרוג אדם אחר.
מקור

בתלמוד בבלי מובא כי המקור לכלל זה הוא בדין הבא במחתרת (אדם הפורץ בחשכת הליל כדי לגנוב), שעליו נאמר ”אֵין לוֹ דָּמִים” (שמות כ"ב, א), הגמ' מסבירה שהסיבה שהתירה התורה את דמו של הבא במחתרת הוא משום שסביר להניח שהפורץ לוקח בחשבון שבעל הבית ינסה לגונן על רכושו, ומכך שהוא לא נמנע ממעשה הגניבה בכוונתו להרוג את בעל הבית במקרה שהוא ימנע ממנו לבצע את הגניבה, ולכן מותר בעל הבית או אדם שלישי להקדים ולהורגו 'שהתורה אמרה אם בא להורגך השכם להורגו'.
מקור נוסף לכלל זה קיים במדרשים לגבי ציוויו של ה' את משה לגבי המדיינים: ”צָרוֹר אֶת הַמִּדְיָנִים וְהִכִּיתֶם אוֹתָם"” (במדבר כ"ה, יז) – ”כִּי צֹרֲרִים הֵם לָכֶם בְּנִכְלֵיהֶם אֲשֶׁר נִכְּלוּ לָכֶם” (שם, יח). הנהגה זו פורשה במדרש: אם בא להרגך - השכם להורגו".
על פי פרשני המקרא יש לנהוג במדיינים כבאויבים (רש"י על "צרור") ולהרוג בהם (תרגום יונתן ל"והכיתם"), מפני שהם שונאים לישראל ומתמידים להצר לו (המאירי סנהדרין פ"ח), וזממו במחשבות רעות ובשקרים ("נכליהם") על עם ישראל, באמצעות ההחטאה בחטא בעל פעור. ממקור זה ניתן ללמוד שהכלל תקף לאדם הפרטי כמו גם לאומה שלמה, ושאין לחכות עד שהאויב ממש יבוא להרוג, אלא אפשר להקדים "מכת מנע". המפרשים מעירים שאין ציווי דומה לגבי מואב, אלא להפך קדם לכך ציווי "אל תצר את מואב" (ספר דברים, פרק ב', פסוק ט'), אף שהם אויבי ישראל, או מפני שעשו זאת מדאגה לארצם (חזקוני ורמב"ן) לעומת מדין שהשתרבבו לריב לא להם בשל שנאתם, או מפני שהיו פסיביים בחטא ולא שלחו את בנותיהן להחטיא את בני ישראל, לעומת מדין שהיו אקטיביים ושלחו את בנותיהם ואף את בת המלך (כלי יקר), או מפני שעתידה רות המואביה לצאת ממואב (רש"י).
המפרשים אף מוסיפים כי נותר עניין פתוח בין בני ישראל למדיינים, שהמדיינים ירצו לנקום מישראל את מות כזבי בת צור המלך, ולכן יש להקדימם בכך (אבן עזרא וכלי יקר).
בתנ"ך

בתנ"ך נזכרים שני מקרים של הגנה עצמית מדין הבא להורגך.
הראשון הוא מקרהו של דוד שנרדף בידי שאול, וכאשר מזדמנת לו שעת כושר כפולה להרוג את שאול בעיצומו של המרדף הוא נמנע מכך. במקרה זה מכיר התלמוד בזכות ההגנה עצמית, ותמה על כך שדוד לא הרג את שאול כאשר יכל לעשות זאת, שהרי לפי הדין מותר היה לו להגן על עצמו מרדיפתו של שאול. פרשני המקרא והוגים יהודיים בעקבות התלמוד התלבטו בשאלה זו וניסו לתת תשובות שונות לעניין זה.
המקרה השני הוא של מרדפו של עשהאל אחר אבנר בן נר בעיצומו של קרב, אבנר שיודע שמדובר באחיו של המצביא יואב, מבקש ואף מתחנן מעשהאל שרודף אחריו להכותו, לפגוע במישהו אחר או לסור ממנו, ולאחר שעשהאל מסרב, באקט של הגנה עצמית מכהו אבנר בצד הקהה של החנית בצלע החמישית והורגו. בדיון שנעשה בתלמוד אבנר בן נר מואשם בכך שיכל להציל את עצמו בכך שהיה פוצע את עשהאל פציעה שאיננה פציעת מוות, ולא עשה כן ולכן הרגו יואב.
. דיון זה מסייג ומגביל את הכלל של "הבא להורגך - השכם להורגו", למקרה שבו אין אפשרות אחרת להתגונן אלא בנטילת חייו של המתקיף.
האם מדובר בחובה או בהצדק

בין פוסקי ההלכה קיימם נידון באופן שהרוצח מאיים להרוג אדם שלישי, האם מדובר בחובה ובמצווה להרוגו ובכך להציל את הקרבן או שמדובר בהיתר והצדק לביצע הפעולה.
הרמב"ם מציע שכאשר מדובר באדם שבאופן ודאי מבקש לרצוח קיימת חובה להציל את הקרבן במחיר חייו של מי שרוצה לרצוח, אך באופן שאין ודאות גמורה שהוא רוצה לרצוח אלא מדובר בסבירות גם סבירות גבוהה (וכגון במקרה של 'הבא במחתרת'), אין חובה להרוג את הרודף אלא שמי שהורגו פטור מעונש.
פרשנות

בקבלה ובחסידות היו שפירשו כלל זה גם באופן אלגורי: המדובר ביצר הרע שבא להרוג את האדם מבחינה רוחנית, ואותו יש להשכים ו"להרוג" בתפילה ובלימוד תורה.
מימוש מדיני של הכלל

הכלל החז"לי הזה תואם לגישה שמצדדת במכה מקדימה.
הרב חיים דוד הלוי שכיהן כרב ראשי לתל אביב, פסק כי כלל זה אקטואלי לימינו, וכי "כאשר אומה חשה בוודאות מוחלטת באויביה הזוממים להתנכל לה, רשאית היא לפתוח במכת מנע מתוך הכלל הבא להרגך השכם להורגו". על פי רבנו בחיי, כלל זה מסויג רק לשעת מלחמה, ואילו שלא בשעת מלחמה יש לקרוא לשלום ואפילו לשבעת העממים..
בפברואר 2016 אמר הרמטכ"ל גדי איזנקוט כי "צה"ל לא יכול לדבר בסיסמאות, כמו 'הבא להורגך השכם להורגו', אני לא רוצה שחייל ירוקן מחסנית על נערה עם מספריים". דברי הרמטכ"ל זכו לגיבוי מראש הממשלה בנימין נתניהו ומשר הביטחון משה יעלון, ולביקורת מצד אנשי ימין חברי הכנסת מוטי יוגב ובצלאל סמוטריץ', ועוררו דיון על היחס לביטוי חז"ל זה, ומוסריות נוהלי פתיחה באש בתקופת גל הטרור. לאחר חודש, הראשון לציון, הרב יצחק יוסף, אמר בשיעור כי "אם מחבל מגיע למישהו עם סכין - מצווה להרוג אותו, 'הבא להורגך השכם להורגו', לא להתחיל לפחד שיעשו עליו אחר כך בג"ץ או שיבוא איזה רמטכ"ל ויגיד משהו אחר, לא צריך לפחד"..
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ע"ב, עמוד א'
↑  במדבר רבה פרשה כא פסקה ד; מדרש תנחומא, פנחס, פרק ג.
↑  ספר שמואל א', פרק כ"ד ופרק כו
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ס"ב, עמוד ב'
↑  רד"ק על שמואל א פרק כ"ד פסוק יא; ספר חסידים, סימן מה; ספר ישמח משה, פרשת ויחי, קיד ב.
↑  ספר שמואל ב, ב יט-כג
↑  "אמר ליה (=לו) [יואב בן צרויה לאבנר בן נר] מאי טעמא (=מה הסיבה) קטלתיה (=שהרגת) לעשאל? [שהיה אחיו של יואב]. עשאל רודף היה, היה לך להצילו באחד מאיבריו. לא יכילי (=יכולת) ליה? השתא בדופן חמישית (=בצלע חמישית) כוונת ליה [את החנית], באחד מאיבריו לא יכלת ליה?" (תלמוד בבלי מסכת סנהדרין מט א)
↑  תיקוני זוהר דף יא א; שפת אמת ספר במדבר, פרשת בלק, שנת [תרס"א]; הלכות שנה ראשונה, פרשת וישלח.
↑  הרב חיים דוד הלוי, "דין 'הבא להרגך השכם להורגו' בחיינו הציבוריים", תחומין א (תש"מ), עמ' 343.
↑  רבינו בחיי, שמות י"ד, ז.
↑  רועי ינובסקי ואטילה שומפלבי, נתניהו מגבה באיחור את איזנקוט: "ניסיון לנגח פוליטית את הרמטכ"ל", באתר ynet, 21 בפברואר 2016
↑  יאיר קראוס ויוחאי עופר, יעלון מגבה את איזנקוט: "אסור שנאבד את צלמנו, באתר nrg
↑  מנדי גרוזמן, הרב הראשי לישראל בהתקפה ישירה על הרמטכ"ל ובג"ץ, באתר nrg‏, 13 במרץ 2016
| דיני נפשות ביהדות |
| --- | --- | --- |
| מיתה שלא בידי בית דין | מיתה בידי שמיים • הבא במחתרת • הבא להורגך השכם להורגו • רודף • מוסר • קנאים פוגעים בו • מורידין ולא מעלין • גואל הדם |  |
| מרכיבי הדינים | סנהדרין בלשכת הגזית • סנהדרין קטנה וסנהדרין גדולה • עדות • התראה |  |
| איסורים ומצוות | רצח במשפט העברי • לא תרצח • ייהרג ואל יעבור • מסירות נפש • קידוש השם • לא תעמוד על דם רעך • עדים זוממים • פיקוח נפש • קדושת החיים • שמירת הנפש • מאבד עצמו לדעת |  |
| שונות | כרת • הכנסה לכיפה • קם ליה בדרבה מיניה • עיר מקלט • שינוי הדין • המתת חסד בהלכה • הפלה מלאכותית • שור הנסקל • דיני בני נח |  |
| ארבע מיתות בית דין | ארבע מיתות בית דין |  |
| חייבי סקילה | עבודה זרה • נערה המאורסה • חילול שבת • מסית • מדיח • ברכת השם • קללת אב ואם • משכב בהמה • משכב זכר • שוכב עם אמו • שוכב עם אשת אביו • שוכב עם כלתו • בן סורר ומורה • מכשף • בעל אוב • ידעוני |  |
| חייבי שרפה | בת כהן שזינתה • שוכב עם אישה ובתה או אשה ונכדתה • שוכב עם בתו או נכדתו |  |
| חייבי הרג | עיר הנידחת • רוצח |  |
| חייבי חנק | אשת איש • הכאת הורים • גונב איש • זקן ממרא • נביא שקר |  |
יענקל'ה פילצר

| --- | --- |

 לידה:  2 באוגוסט 1993 (בן 31)
 תחום יצירה:  מחול, משחק
 
יענקל'ה (יעקב) פילצר (נולד ב-2 באוגוסט 1993, ט"ו באב ה'תשנ"ג), הוא כוריאוגרף, רקדן, במאי תנועה, שחקן, דוגמן ומנהל אמנותי ישראלי. פילצר פיתח את שיטת הכוריאוגרפיה "כוריאוגרפיה בקוד פתוח".
ביוגרפיה

פילצר נולד בירושלים למשפחה דתית, שם נחשף לסגנון הריקוד החסידי בבית הכנסת ובאירועים חרדיים. הוא חונך בבית הספר לבנים ״מקור חיים״ שבירושלים ובמקביל למד בחוג למחול. המפגש בין העולם הדתי לעולם המחול בילדותו יצר מתח שמקבל ביטוי ביצירתו. בכתבות שיתף כי מתח זה הביא אותו להחביא הכיפה בחוג הריקוד ולצעוד ברגל שעות להופעות שהתקיימו בימי שבת. בשנת 2000 התחיל ללמוד ולרקוד בלהקת מחולה ירושלים. בשנים 2006–2010 שימש כרקדן הבית ב"קפה תו" בפסטיבל חוצות היוצר ובפסטיבל ישראל בירושלים.
בשנת 2007 עזב את הדת והתמסר ללימודי המחול. בשנת 2011 סיים בהצטיינות את לימודיו בתיכון האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. כבן למשפחת מהגרים דתית ומרובת ילדים, נעזר במלגות כדי לאפשר את לימודיו. עם סיום לימודי התיכון מימן את המשך הכשרתו המקצועית בעבודה כרקדן רחוב.
במקביל ללימודיו בתיכון, יצר פילצר את מיזם ״אמנות ברחוב״, שכלל אירועי אמנות ספונטנית ברחובות ירושלים, תל אביב וערד והשתתפו בו כאלף איש ואישה. בשנת 2012, כחלק מהמיזם, צולם ללא ידיעתו על ידי צלם העיתונות איליאן מרשק בסרטון שהוצג בעשרות אתרים ברחבי הרשת וכן בתערוכה ״עדות מקומית״ במוזיאון ארץ ישראל שבתל אביב. הסרטון צולם כשפילצר רקד תחת זרם מים שנוצר בעקבות רכב שפוצץ צינור כיבוי אש ברחוב.
מענקים ומלגות

2002-2008, 2014-2014, 2020: קרן אמריקה ישראל ע"ש שרת.
2010-2011: מלגה מלאה עבור פרויקט המצוינות של להקת בת שבע.
2007-2011: קרן קלור לישראל והאקדמיה למוזיקה ולמחול.
2011-2013: מוסדות חינוך, עבור לימודים במסלול להכשרת רקדנים בתל אביב.
2016: תמיכת משרד התרבות והספורט עבור תוכנית המלגות Danceweb בווינה.
2019: הקרן ליוצרים עצמאיים מבית משרד התרבות והספורט.
2021: ״בא בזמן״ מאת קרן רבינוביץ' ועיריית תל אביב.
2020,2022: מועצת הפיס לתרבות ולאמנות.
2023: מלגה מלאה להשתתפות בפסטיבל הסתיו B12 ב-Dock11, ברלין.
2021-כיום: משרד התרבות והספורט.
תוכניות שהות אמן (רזידנסי):
2018: מרכז סדנאות הבמה והמחול, תל אביב.
2019: סטודיו MiMoDa, לוס אנג'לס, קליפורניה.
2019-2021: יפו קריאייטיב.
2021: Ranchom, לוס אנג'לס, קליפורניה.
2023: תוכנית שנייה ב-Ranchom, לוס אנג'לס, קליפורניה.
2023: Hôtel De Ville, Beaumes-De-Venise, צרפת.
2023-2024: תוכנית שלישית ב-Ranchom, לוס אנג'לס, קליפורניה.
דודו אוטמזגין

| --- | --- |

 לידה:  28 בפברואר 1971 (בן 53) חיפה, ישראל 
 סגנון בישול:  פטיסרי
 השכלה:  בית הספר לבישול תדמור, הרצליה  Ecole Lenôtre, פריז  Dobos C. József בהונגריה, Pierre Hermé ו-Le Cordon Bleu בצרפת,  Callebaut, Chocolate-Academy בבלגיה
 מסעדות:  רשת קונדיטוריות דודו אוטמזגין
 פרסים והוקרה:  בשנת 2005 זכה בתואר אלוף ישראל בעוגות שמרים
 ספרים:  "אומנות הפטיסרי" (2011)   "Inspration" (2017).  "ספר הקינוחים", בשותפות עם שרון אלון וחברים.
 
דודו אוטמזגין (נולד ב-28 בפברואר 1971) הוא מגדנאי ישראלי, בעל רשת קונדיטוריות הנושאת את שמו ולה 15 סניפים בישראל.
קורות חיים

דודו אוטמזגין נולד לדינה וארמונד שעלו לישראל ממרוקו אח בכור לשתי אחיות. בילדותו, התגורר בקריית ים ובתיכון למד טכנאות שיניים. בגיל 21, לאחר שירותו הצבאי, החל לעבוד במאפייה.
את תחילת לימודיו הקולינריים עשה בבית הספר לבישול "תדמור" שבהרצליה. לאחר כשנת לימודים, עבר ללמוד בפריז, בבית הספר Ecole Lenôtre, Bellout conseil ובבית הספר Ferrandi (אנ').
המשיך ללמוד אצל Dobos C. József בהונגריה, Pierre Hermé ו-Le Cordon Bleu (קורדון בלו) בצרפת, וב- Callebaut, Chocolate-Academy בבלגיה.
במקביל ללימודיו, יעץ בענייני קונדיטוריה, וניהל מדור קבוע במקומון "הד הקריות" בנושא אפיית עוגות.
בשנת 1998 פתח בקריית מוצקין את הקונדיטוריה הראשונה שנקראה על שמו, "דודו אוטמזגין". מאז הפכה לרשת ארצית, תחת חברת "דודו אוטמזגין פטיסרי בע"מ", אשר בראשית שנות ה-20 של המאה ה-21 מונה 15 סניפים ברחבי ישראל.
בשנת 2005 זכה בתואר "אלוף ישראל בעוגות שמרים", מטעם איגוד השפים והטבחים הישראלי.
מוצרים בולטים שפיתח והמציא הם סופגנייה המצופה זהב 24 קרט.
בשנת 2020 פיתח עבור "עלית", תחת המותג "פסק זמן פטיסרי" - סדרת שוקולדים פטיסרי בשמונה טעמים שונים, הנושאים את שמו וחתימתו.
אוטמזגין נשוי לתלמה ולהם שני בנים ובת.
מתגורר בקריית מוצקין.
ספרים

אוטמזגין חיבר שלושה ספרים:
"אמנות הפטיסרי", 2001
בשנת 2013 הוציא לאור עם חברים את הספר "התחלות מתוקות" שכל ההכנסות ממנו היו מיועדות לנוער בסיכון
"Inspiration - patisserie design",‏ 2017