stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אירוויזיון 2003
מגישי הניקוד

איסלנד איסלנד – אווה מריה יונסדוטיר
אוסטריה אוסטריה – דודו רושצ'יץ'
אירלנד אירלנד – פמלה פלוד
טורקיה טורקיה – מלטם ארסאן יאזגאן
מלטה מלטה – שרון בורג
בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה – אנה וילניצה
פורטוגל פורטוגל – הלנה ראמוס
קרואטיה קרואטיה – דאבור משטרוביץ'
קפריסין קפריסין – לוקאס האמאטסוס
גרמניה גרמניה – אקסל בולטהאופסט
רוסיה רוסיה – יאנה צ'וריקובה
ספרד ספרד – אן איגרטיבורו
ישראל ישראל – מיכל זוארץ
הולנד הולנד – מרליין
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת – לוריין קלי
אוקראינה אוקראינה – לודמילה חריב
יוון יוון – אלקסיס קוסטאלאס
נורווגיה נורווגיה – רואלד האין
צרפת צרפת – סנדרין פרנסואה
פולין פולין – מאצ'יי אורלוס
לטביה לטביה – גירטס ליסיס
בלגיה בלגיה – קורין בולנז'יה
אסטוניה אסטוניה – אינס
רומניה רומניה – לאונרד מירון
שוודיה שוודיה – קאטיס אלסטרם
סלובניה סלובניה – פיטר פולס
טמון

| --- | --- |

 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  טובאס
 גובה:  311 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  14,359 (2016)
 קואורדינטות:  32°17′03″N 35°23′09″E﻿ / ﻿32.2842°N 35.3858°E﻿ / 32.2842; 35.3858 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון השומרון מוגדלת) טמון(למפת צפון השומרון רגילה) טמון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום טמון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום טמון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
טַמּ֫וּן (בערבית:  طمون) היא עיירה פלסטינית, הממוקמת בנפת טובאס, שבמזרח השומרון, כ-13 ק"מ מצפון-מזרח לשכם וכ-5 ק"מ מדרום לעיירה טובאס. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית העיירה מנתה 14,359 תושבים בשנת 2016.
היסטוריה

לפי עדויות ארכאולוגיות העיירה וסביבתה היו מיושבים החל מהתקופה הכלקוליתית. לאורך הרכס שלמרגלותיו ממוקמת העיירה, רכס טמון, נתגלו עדויות לפעילות אנושית במשך אלפי שנים, וניכר כי פסגות ההר שימשו כנקודות פולחן לבני עמים שונים. סמוך לפסגה שוכנת תלולית עגולה בקוטר של כ-25 מטרים, אשר בולטת לגובה של כעשרה מטרים מעל סביבותיה. הארכאולוג אדם זרטל, שחפר במקום, מצא בה ערימת אפר שנותרה משריפת קורבנות מהתקופה הכלקוליתית לפני כ-6,000 שנה. כן נמצאו לאורך הרכס גתות, מערות ובורות מים.
מצפון לכפר ממוקמת ח'רבת עינון, בה נמצאו ממצאים מתקופת הברזל בארץ ישראל.
ההיסטוריה המודרנית של טמון מתחילה במאה ה-15. העיירה הוקמה על ידי קבוצת בדואים מחצי האי ערב שביקשה למצוא מקום בטוח ונוח להתיישבות, וכך הגיעו לעמק טמון, שבו אדמות פוריות. לפי ההיסטוריון צבי מסיני, בהתבסס על מחקרים קודמים, מוצא חלק מתושבי האזור הוא משבט יהודי שהגיע מחצי האי ערב.
ברשומות המס העות'מאני משנת 1596, מופיע ככפר בסנג'ק שכם (מחוז שכם). תושבי הכפר שילמו מס על גידולי חיטה, שעורה, זיתים, והכנסות מזדמנות מכוורות לגידול דבורים ועיזים.
בשנת 1882, בסקר ארץ ישראל המערבית תואר כ: "כפר גדול יחסית למרגלות ההר, עם קרקע פתוחה מצפון. שהכפר ניצב גבוה ממנה, עם מטעי זיתים מדרום".
היסטוריה > בתקופת המנדט הבריטי

בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר למחוז שכם.
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט, בטמון הייתה אוכלוסייה של 1,345 נפש, כולם מוסלמים. במפקד 1931 היו בכפר 366 בתים מאוכלסים (יחד עם עטוף), בהם התגוררו 1,599 תושבים, כולם מוסלמים. בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 2,070 מוסלמים, ושטח הקרקע הכולל של הכפר היה 98,080 דונם. אשר מתוכם הוקצו 393 לחקלאות שלחין, ו-33,181 לגידולי דגנים.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 התפרסמה העיירה כמקום הולדתו של השודד אבו ג'ילדה. אבו ג'ילדה היה מבוקש על ידי משטרת המנדט במשך כשנה מאז רצח שוטר בוואדי חנדק. מאמצי המשטרה ללוכדו נשאו לבסוף פרי ב-13 באפריל 1934. על פי אחת הגרסאות, נודע למשטרה כי הוא מסתתר במערה ליד כפר הולדתו, טמון. אנשי המשטרה בפיקודו של מפקד משטרת שכם הקיפו את המערה. הלכודים במערה, אבו ג'ילדה ואל-ערמיט, פתחו עליהם באש והשוטרים השיבו אש, אך איש משני הצדדים לא נפגע. בהתערבות של בן דודו של אבו ג'ילדה, שנלווה לשוטרים, נכנעו השניים למשטרה ומסרו לשוטרים את כלי נשקם. השניים נלקחו למשטרת שכם, ומשם הובלו לבית הסוהר בירושלים. בעיתון "פלסטין" התפרסם שמקום מחבואו של אבו ג'ילדה נתגלה בעקבות מעקב אחר נערה שהייתה נפגשת איתו. על פי גרסה אחרת, אחד מבני חבורתו הסגיר אותו.
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות ב-1949, עבר משליטה בריטית לירדנית.
היסטוריה > לאחר 1967

לאחר מלחמת ששת הימים ב-1967, טמון עברה משליטה ירדנית לישראלית. ב־1 באוגוסט 1967, חתם מפקד פיקוד המרכז עוזי נרקיס על צווי סגירה לתשעה שטחים לצורך אימונים, לאורך הרצועה המזרחית של גב ההר. ביניהם "שטח 901" שממערב לטמון ששימש למרעה ולגידולי דגנים.
לאחר הסכמי אוסלו, רוב הכפר הוגדר כשטח A‏ עם זאת מצידו המערבי והצפוני הוא גובל בשטח C, בשליטה ישראלית מלאה. אזור זה של ספר המדבר היורד לכיוון בקעת הירדן שהוגדר כשטח אש והגישה אליו מוגבלת. בשטח זה שוכנות מספר קהילות רועים בדואיות שחכרו אדמות מתושבי טמון.
במהלך האינתיפאדה השנייה, בדצמבר 2001, כוח צה"ל שכלל שמונה טנקים ודחפורים, כבש את העיירה. המטרה המצהרת של המבצע הייתה לנתק את צירי התנועה באזור.
בספטמבר 2019, עקר המנהל האזרחי מטע זיתים בשולי העיירה, שבו היו כ-250 עצים בני שבע שנים וכמה עשרות עצים, בשל מיקומו בשטח C.
בדצמבר 2023 נכנסו לעיירה כוחות צה"ל, מג"ב ושב"כ, ועצרו 3 תושבים. במהלך עימותים שהתפתחו במקום, חמושים פלסטינים ירו והשליכו מטענים לעבר הכוחות. הכוחות השיבו אש ותושב הכפר נהרג מהירי.
בינואר 2025, בסיור של צה"ל ביישוב, רכב מסוג דוד עלה על המטען. מהפיצוץ נהרג חייל, וארבעה לוחמים נפצעו קשה.
בפברואר 2025, כחלק ממבצע חומת ברזל צה"ל השתלט על הכפר, ועצר למעלה מ-25 מחבלים.
הערות שוליים

1 2  מפקד אוכלוסין 2016, באתר של הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה
↑  צבי מסיני, ההתחברות - בעיית ארץ ישראל שורשיה ופתרונה, הוצאת ליעד, 2014
↑  Hütteroth, Wolf-Dieter; Abdulfattah, Kamal (1977). Historical Geography of Palestine, Transjordan and Southern Syria in the Late 16th Century. Erlanger Geographische Arbeiten, Sonderband 5. Erlangen, Germany: Vorstand der Fränkischen Geographischen Gesellschaft
↑  Conder and Kitchener, 1882, SWP II, p. 228
1 2  בכפרו של אבו ג'ילדה , הארץ, 19 בנובמבר 1934
↑  Barron, 1923,  Table VII, Sub-district of Ramleh, p. 21
↑  Mills, 1932, p.67
↑  Government of Palestine, Department of Statistics, 1945, p. 26
↑  כיצד נתפס אבו ג'ילדה, דבר, 15 באפריל 1934
↑  כיצד נתפס אבו ג'ילדה, דבר, 15 באפריל 1934
↑  שנה לתפיסת אבו ג'ילדה, דבר, 6 במאי 1935
↑  סביב אבו ג'ילדה, דבר, 26 באפריל 1934
1 2   עמירה הס, צה"ל לא חס על הבדואים ומתאמן בחצר האחורית שלהם, גם ברמדאן, באתר הארץ, 17 במאי 2019
↑  פליקס פריש, עלי ואקד והסוכנויות, 13 פלסטינים הרוגים בפעולות צה"ל בסוף השבוע, באתר ynet, 16 בדצמבר 2001
↑   גדעון לוי, אלכס ליבק, אי שם בבקעה, למחרת הצהרת הסיפוח, הגיעו כוחות ההריסה של צה"ל, באתר הארץ, 20 בספטמבר 2019
↑  מסד נתוני הרוגים והריסת בתים, באתר בצלם
↑  אלישע בן קימון, הותר לפרסום: רס"ל במיל' אביתר בן יהודה נפל בפעילות בשומרון, המג"ד נפצע קשה, באתר ynet, 20 בינואר 2025
↑  מבצע "חומת ברזל": נגמ"שי האיתן נכנסו ללחימה ביו"ש, באתר מקור ראשון
↑  אלישע בן קימון, צה"ל: לוחמי חטיבת ביסל"ח עצרו יותר מ-25 מחבלים בכפר טמון בימים האחרונים, באתר ynet, 6 בפברואר 2025
| Flag of Senegalיישובי נפת טובאס (נפה) |
| --- | --- | --- |
| ערים | טובאס |  |
| מועצות מקומיות | טמון • עקאבה |  |
| כפרים | אבזיק • אל-עקבה • אל-בוקיעה • ברדלה • ואדי אל-פארעה • כרדלה • סלחב • עין אל-בידה • ראס אל עמר •  ראס אל פארעה •  תיאסיר |  |
| מחנות פליטים | פארעה |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007584242405171  VIAF: 1177146461468727730788   WorldCat (עם VIAF): 1177146461468727730788
הפיגוע בשגרירות ארצות הברית בביירות (1984)

| חלק ממלחמת האזרחים בלבנון |
| --- | --- |

 תאריך:  20 בספטמבר 1984
 מקום:  שגרירות ארצות הברית בביירות (אנ'),  ביירות, לבנון לבנון
 סוג:  פיגוע תופת
 נשק:  מסחרית עמוסה בכ-1,360 ק"ג של חומר נפץ
 מבצע:  חזבאללה חזבאללה  איראן איראן
 מפגעים הרוגים:  1
הפיגוע בשגרירות ארצות הברית ב-20 בספטמבר 1984 הוא פיגוע תופת שבוצע בידי מחבל מתאבד בביירות, בירת לבנון. הפיגוע, שהוצא לפועל באמצעות מסחרית ממולכדת, בוצע בידי ארגון הטרור השיעי "חזבאללה" בתמיכה ובהכוונה של הרפובליקה האסלאמית של איראן.
השגרירות הייתה תחת אבטחה כבדה, ואף כונתה "מבצר אמריקה" (באנגלית: Fortress America) בידי עובדיה.
חזבאללה השתמש במכוניות ובמשאיות תופת גם בשני פיגועים בולטים ב-1983 – הפיגוע בשגרירות האמריקאית בביירות באפריל, וכן בפיגועים בבסיסי הכוח הרב לאומי בביירות באוקטובר.
הפיגוע

ביולי 1984, ארצות הברית מיקמה מחדש את שגרירותה ממערב ביירות, אל פרוור נוצרי במזרח העיר. ב-20 בספטמבר, מפגע שעט במסחרית העמוסה ב-1360 ק"ג של חומר נפץ אל עבר המבנה בן 6 הקומות.
בשעת הפיגוע, שגריר ארצות הברית בלבנון, רג'ינלד ברת'ולומיו (אנ') נועד עם מקבילו מהממלכה המאוחדת, דייוויד מירס (אנ').
המסחרית פרצה את המחסום שהוצב בפתח הרחוב, ודהרה אל עבר שער הכניסה של המתקן. היא פרצה את השער, אך לא צלחה יותר ממטרים בודדים, לאחר שהמחבל (שנהג ברכב) נורה בידי שומר הראש של שגריר הממלכה המאוחדת, קני רוג'רס, ושומרים לבנוניים של השגרירות, ואיבד עליו שליטה, כאשר הנהג הנפול סובב את ההגה ימינה אל מסחרית אמריקאית חונה. לאחר מכן, הרכב התפוצץ, בשעה 11:44. ברת'ולומיו נקבר תחת הריסות במשרדו הצופה לים, וחולץ בידי עובדי השגרירות. הוא והשגריר הבריטי, מירס, נפצעו קלות. מירס אף סייע לחץ את ברת'ולומיו.
בפיגוע נרצחו 23 אנשים, ובשונה ממבנה השגרירות – סביבתה שהורכב בעיקר ממבני מגורים הוכתה קשות, ו-2 בתים נהרסו. בין הנרצחים 2 אמריקאים, ומרביתם הם ככל הנראה לבנונים – עובדים מקומיים או מבקשי אשרות. כתוצאה מהנזק הרב, נלכדו בהריסות גם תושבים מקומיים.
תגובות

ארצות הברית ארצות הברית:  צי ארצות הברית שלח את אוניית "USS Shreveport", שבאותו זמן סיימה משימת פינוי מוקשים בתעלת סואץ, הוסטה לכיוון ביירות כדי לסייע בחילוצים.
ישראל ישראל הציעה לארצות הברית את סיועה, ובית החולים רמב"ם בחיפה שבישראל נערך לקבלת נפגעים אמריקאים – חדר המיון פונה, מערכת רישום החולים הממוחשבת הוסבה לאנגלית, במחלקות הוכרזה כוננות, וכוחות משטרת ישראל וחיל המשטרה הצבאית הוזעקו לבית החולים. כמו כן, צוות תחנות טלוויזיה זרות התכוננו לבוא מפונים אמריקאים, אך אלה לא הגיעו, לאחר שמזכיר ההגנה של ארצות הברית, קספר ויינברגר, הודיע לשר הביטחון, יצחק רבין כי אין צורך בסיוע. ויינברגר הודה לרבין על המחווה.
אחריות

"ארגון הג'יהאד האסלאמי" (אנ') לקח אחריות על הפיגוע בשיחת טלפון ל"סוכנות הידיעות הצרפתית" כשעה לאחר שהתרחש.
בשם אללה, הרחמן והרחום. ארגון הג'יהאד האסלאמי מכריז כי הוא אחראי על פיצוץ מכונית מצוידת בחומרי נפץ, שנווטה על ידי אחד ממתאבדי הקומנדו שלנו אל תוך מתחם מגורים של עובדי השגרירות האמריקאית בביירות.
הפעולה באה להוכיח שאנו נוציא לפועל את הבטחתנו הקודמת לא לאפשר לאף אמריקאי לשהות על אדמה לבנונית. כשאנו אומרים אדמה לבנונית, אנו מתכוונים לכל אינץ' של טריטוריה לבנונית. אנו רוצים גם להזהיר את אחינו הלבנונים וכל האזרחים להתרחק ממוסדות אמריקאיים ונקודות מפגש, במיוחד מהשגרירות. אנו החזקים ביותר, ונישאר החזקים ביותר.
המקור באנגלית
In the name of God, the compassionate and merciful. The Islamic Jihad Organization announces that it is responsible for blowing up a car rigged with explosives which was driven by one of our suicide commandos into a housing compound for the employees of the American Embassy in Beirut.

The operation comes to prove that we will carry out our previous promise not to allow a single American to remain on Lebanese soil. When we say Lebanese soil we mean every inch of Lebanese territory. We also want to caution our Lebanese brothers and all citizens to stay away from American institutions and gathering points, especially the embassy. We are the strongest, and we will remain the strongest.
ממשלת ארצות הברית הבינה ש"חזבאללה" הוציא לפועל את המתקפה תחת שם הכיסוי של הג'יהאד האסלאמי, בתמיכתה של איראן.
בעקבות המתקפה, ככל הנראה מחשש תגובת הכוחות המזוינים של ארצות הברית, בסיס שייח עבדאללה של "חזבאללה" בבעלבכ בבקעת הלבנון, שנחשד גם כמקום פעילות של משמרות המהפכה האסלאמית של איראן, הפחית את פעילותו. כך נרשם בדוח של ה-CIA מנובמבר, שקבע גם שהבסיס התכונן לתקיפה אווירית, וכי הייתה עלייה במספר הנשקים להגנה אווירית, לצד חפירת מקלט תת-קרקעי בעומק 5 מטרים.
לקריאה נוספת

רובין רייט (אנ'), The Toll: Lebanon, Sacred rage, ניו יורק: סיימון אנד שוסטר, 2001
הערות שוליים

1 2  המערכות האלקטרוניות לא עצרו את דהירת המתאבד אל "מבצר אמריקה", מעריב, 21 בספטמבר 1984
1 2 3 4  Sacred rage, עמ' 106-108
↑  Richard J. Bernstein (אנ'), NEIGHBORS OF EMBASSY SAY THEY'RE IN DANGER, ניו יורק טיימס, ‏24 בספטמבר 1984 (באנגלית)
↑  John Kifner, 23 DIE, INCLUDING 2 AMERICANS, IN TERRORIST CAR BOMB ATTACK ON THE U.S. EMBASSY AT BEIRUT; BLAST KILLS DRIVER, הניו יורק טיימס, ‏21 בספטמבר 1984 (באנגלית)
1 2 3 4  Nora Boustany, Bomb Kills 23 at U.S. Embassy in Lebanon, וושינגטון פוסט, ‏21 בספטמבר 1984 (באנגלית)
↑  גיא בכור, תופת בביירות: החומה עצרה את הג'יהד, חדשות, 21 בספטמבר 1984
↑  אריה שימרון, האמריקאים לא הגיעו לרמב"ם, חדשות, 21 בספטמבר 1984
↑  CIA, איום טרור במזרח התיכון, באתר מכון וושינגטון למדיניות המזרח התיכון, ‏נובמבר 1984 (באנגלית)
שגריר ארצות הברית בלבנון רג'ינלד ברת'ולומיו (אנ') (מימין) נושא נאום, כשהוא פצוע לאחר הפיגוע
מאבד עצמו לדעת (הלכה)

מאבד עצמו לדעת הוא כינוי הלכתי לאדם המבקש להרוג את עצמו. מעשה כזה נחשב לאיסור חמור, עליו נכתב בפוסקים "המאבד עצמו לדעת אין לו חלק לעולם הבא".
על פי ההלכה, האדם שנברא על ידי ה', אינו שליט יחיד על חייו, לעשות בהם כראות עיניו – בניגוד לגישה המודרנית הדוגלת באוטונומיה מלאה לבחירת האדם.
מקור האיסור

לדעת רש"י והרמב"ם איסור זה נלמד מהפסוק: ”וְאַךְ אֶת דִּמְכֶם לְנַפְשֹׁתֵיכֶם אֶדְרֹשׁ מִיַּד כָּל חַיָּה אֶדְרְשֶׁנּוּ וּמִיַּד הָאָדָם מִיַּד אִישׁ אָחִיו אֶדְרֹשׁ אֶת נֶפֶשׁ הָאָדָם” (ספר בראשית, פרק ט', פסוק ה') רש"י בפירושו על הפסוק כתב: "אף על פי שהתרתי לכם נטילת נשמה בבהמה, את דמכם אדרוש מהשופך דם עצמו".
האיסור חמור עד כדי כך שהרמב"ם פסק כי אפילו מי שמביא עצמו לידי סכנה ללא צורך ראוי לעונש: ”הרבה דברים אסרו חכמים מפני שיש בהם סכנת נפשות, וכל העובר עליהן ואמר 'הריני מסכן בעצמי ומה לאחרים עלי בכך' או 'איני מקפיד על כך' – מכין אותו מכת מרדות”.
מקור האיסור > לא תרצח

ישנן דעות שונות לגבי השאלה האם מאבד עצמו לדעת הוא בכלל לא תרצח או לא. ככלל, המתאבד נחשב "שופך דמים" אבל אינו רוצח[דרושה הבהרה], ועוונו אינו נכלל בצו התורה "לא תרצח" (שמות כ, יג): ממה שאסור להרוג אחרים, אין ללמוד שאסור להרוג את עצמו. אולם ישנה דרשה בספרות הגאונים לפיה: "לא תרצח – לא תתרצח".
השלכות הלכתיות > אבלות על מאבד עצמו לדעת

בתלמוד הובאה ברייתא הקובעת כי אין להתאבל על המתאבד:
המאבד את עצמו בדעת – אין מתעסקין עמו בכל דבר. רבי ישמעאל אומר: קורין עליו 'הוי נשלחה, הוי נשלה'. אמר לו רבי עקיבא: הנח לו בסתמו, אל תברכהו ואל תקללהו. אין קורעין ואין חולצין ואין מספידין עליו, אבל עומדין עליו בשורה ואומרין עליו ברכת אבלים, מפני שהוא כבוד לחיים. כללו של דבר: כל שהוא לכבוד החיים, הרבים מתעסקין בו; וכל שאינו לכבוד החיים, אין הרבים מתעסקין בו.
דברי הברייתא נפסקו להלכה בשולחן ערוך, יורה דעה, סימן שמ"ה, אמנם למעשה כתבו הפוסקים, שבמקום שאיננו יודעים בוודאות שמדובר במקרה התאבדות, נוהגים דיני אבלות על המת. דוגמה לכך היא במקום שישנו ספק אם ההתאבדות נבעה מתוך מצב נפשי מעורער, אפילו זמני. יש שכתבו כי בעידן המודרני רוב המתאבדים כלולים בהגדרה זו.
בעניין אמירת קדיש, פסק החתם סופר כי אפילו אם הוגדר אדם באופן מובהק כ"מאבד עצמו לדעת" עדיין מותר לבנו לומר עליו קדיש כרגיל (וכן פסקו המהר"י והשדי חמד). בפתח הדביר הוסיף שגם יש לעלות לעליית מפטיר כשם שנוהגים אבלים.
יוצאים מן הכלל > אנוס כשאול המלך

בספר שמואל כתוב: ”וַיֹּאמֶר שָׁאוּל לְנֹשֵׂא כֵלָיו שְׁלֹף חַרְבְּךָ וְדָקְרֵנִי בָהּ פֶּן יָבוֹאוּ הָעֲרֵלִים הָאֵלֶּה וּדְקָרֻנִי וְהִתְעַלְּלוּ בִי וְלֹא אָבָה נֹשֵׂא כֵלָיו כִּי יָרֵא מְאֹד וַיִּקַּח שָׁאוּל אֶת הַחֶרֶב וַיִּפֹּל עָלֶיהָ” (ספר שמואל א', פרק ל"א, פסוק ד') והסיפור מובא גם בספר דברי הימים א', פרק י', פסוק ד'.
בשו"ע יורה דעה סימן שמה סעיף ג נפסק: ”קטן המאבד עצמו לדעת, חשוב כשלא לדעת. וכן גדול המאבד עצמו לדעת והוא אנוס כשאול המלך, אין מונעין ממנו כל דבר.” ומכאן שלהתאבדות של שאול המלך אין דין של מאבד עצמו לדעת. בספרות חז"ל לא רק שלא מבקרים את מעשה ההתאבדות של שאול, אלא אף ניתן למצוא במפורש שלא היה במעשה זה איסור. והדבר טעון הסבר, מדוע שלא יהיה איסור?
הספר "ים של שלמה" הציע שני הסברים: האחד הוא ששאול עשה מעשה זה מפני שדאג שמא ישראל יצאו בהתקפה חסרת תקווה של האויב ומכיוון שהדבר יגרום לאבדות גדולות בנפש, היה מותר לו ליטול את נפשו כפי שנהג. הצעה שנייה היא שנפילת מלך ישראל ביד אויב, והתעללות הפלשתים בו, הייתה גורמת לחילול השם; וכדי שלא יתחלל שם שמים ברבים, נפל שאול על חרבו, ונטל את נפשו. ביאור דומה ניתן על ידי מפרשים למיתת שמשון, שאף הוא נטל את נפשו, תוך גרימת קידוש השם גדול.
באחת מאגדות החורבן, מעשה בד' מאות ילדים וילדות שנשבו לקלון, מסופר על 400 ילדים וילדות שהובלו בשבי באוניה, כדי לשמש כעבדי מין - ילדים למשכב זכר וילדות לפילגשים, והתאבדו בקפיצה לים כדי להימנע מגורל זה. מובאים דברי רבנו תם, המסתמך על מעשה זה: "דהיכא שיראים פן יעבירום עובדי כוכבים לעבירה, כגון על ידי יסורין שלא יוכל לעמוד בהם, אז הוא מצווה לחבל בעצמו".
יוצאים מן הכלל > התאבדות כדי להינצל מהמרת דת בכפייה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
יש מבארים שההיתר להתאבדות שאול המלך היה משום שהעריך שהפלשתים יכפוהו להעבירו על דתו. יש הנוקטים כך להלכה, שכאשר הגויים מעוניינים לכפות אדם להמיר דתו או לעבור על איסור חמור מותר לו להתאבד כדי לא להיכשל באיסור.
יוצאים מן הכלל > התאבדות מתשובה

נושא התאבדות מתוך תשובה נידון בראשונים ואחרונים וישנן כמה דעות. בשו"ת בית אפרים כתב שמתאבד מתוך ייסורים נפשיים על עוונותיו אינו נקרא חוטא, ומותר להתאבל עליו. בסמ"ק מביא לכך מעשה מרבי יהודה החסיד.
ב"שו"ת רבי יהודה החסיד", אף מביא מקור ממיתתו של רבי אלעזר בן דורדיא שנפטר מיגון על חטאיו. מנגד, לכאורה ניתן לדחות ראיה זו, שכן במקרה של רבי אלעזר בן דורדיא לא היה שום מעשה קונקרטי של התאבדות, ופטירתו באה לא מתוך מעשה אלא מתוך רב צער וכאב, כך שאין לכאורה להוכיח מכך לעניין מעשה של התאבדות.
בשו"ת שבות יעקב מביא ראיה נוספת לכך שהמתאבד בשל חטאיו אינו חוטא ממעשיו של רב חייא בר אשי, שחשב שעבר עבירה חמורה, ומתוך ייסורים על כך, קפץ לתנור בוער, ורש"י שם מבאר שביקש להרוג את עצמו – אמנם, לבסוף התברר שכלל לא חטא. למעשה לא הוכרע גם בעניין זה שכן, ייתכן שאף שם מדובר במעשה ספונטני מתוך כאב, ולא בהתאבדות מחושבת.
המאבד עצמו לדעת אין לו חלק לעולם הבא

ביטוי נפוץ לגבי מתאבדים הוא "המאבד עצמו לדעת אין לו חלק לעולם הבא", מספר ראשונים ורבים מהאחרונים מייחסים את המשפט לחז"ל, הביטוי מובא במקורות קדומים בלי ייחוס לחז"ל, אחרונים אחרים טענו שאין מקור לביטוי בדברי חז"ל.
יש שמצאו מקור רעיוני לביטוי, כך רבי יום טוב ליפמן הלר הצביע על דברי המשנה שמונה את אחיתופל בין אלה שאין להם חלק לעולם הבא, מספר אחרונים הציעו מקורות נוספים.
הרב ד"ר יוסף זליגר הצביע על הפסוק "ואך את דמכם לנפשותיכם אדרוש" כמקור לביטוי, כלומר שכמו שאדם מקבל עונש מוות על רצח חבירו כך גם אדם שהתאבד מקבל עונש מוות על רצח עצמו, עונש כזה יכול להיות רק בעולם הבא. הרב אליעזר פלקלש ביאר שאין למתאבד חלק לעולם הבא מפני שלא הספיק להתוודות.
מספר אחרונים חלקו על האמרה ופסקו שיש למתאבד חלק לעולם הבא.
ראו גם

שמירת הנפש
ייהרג ואל יעבור
הערות שוליים

↑  מובא בכתבי האר"י, וכן בפוסקים, כגון הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, ערוך השולחן, יורה דעה, סימן שמ"ה, סעיף א'
↑  בספר נזיקין, הלכות רוצח ושמירת נפש, פרק י"א, הלכה ה'
↑  מדרש פסיקתא רבתי על ספר שמות, פרק כ"ד
↑  אבל רבתי, פרק ב'
↑  אבן העזר סימן ס"ט
↑  סימן רפ"ד, אות י'
↑  לדוגמה בראשית רבה, פרשה ל"ד, פסקה י"ג
↑  בבא קמא פרק ח' סימן נ"ט
↑  תוספות, תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף י"ח, עמוד א', ד"ה "ואל יחבל עצמו"
↑  ריטב"א על מסכת עבודה זרה דף י"ח עמוד א'.
↑  תוספות מסכת עבודה זרה דף י"ח עמוד א', ועוד.
↑  סימן ע"ו
↑  סימן ג'
↑  תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף י"ז, עמוד א'
↑  חלק ב', סימן ק"י
↑  תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף פ"א, עמוד ב'
↑  רד"ק, פירוש לבראשית, פרק ט פסוק ה; מהרי"ט, חידושים לכתובות קג:; יעב"ץ, לחם שמים, סנהדרין פרק י משנה א; הרב שמחה בונים מפשיסחה, רמתים צופים (על תנא דבי אליהו), עמ' 163 – 164; רבי יעקב יהושע פלק, פני יהושע, בבא מציעא נט:; ועוד רבים
↑  יוספוס פלביוס, מלחמות היהודים, ג ח ה; ספר יוסיפון פרק עא; רבינו בחיי אבן פקודה, חובות הלבבות, שער הביטחון פרק ד; ספר הזוהר, חלק ג', דף קכ"ז, עמוד א'; רבי נתנאל בר ישעיה, מאור האפילה, עמ' סח, ועוד
↑  רבי יוסף שאול נתנזון, דברי שאול – יוסף דעת, מהדורה תנינא, חלק ב, נא.; רבי ישראל ליפשיץ, תפארת ישראל, סנהדרין פרק יא משנה ב, יכין הערה יב; רבי יהודה אסאד, יהודה יעלה, יורה דעה, שנה; רבי אלעזר פלקלס, תשובה מאהבה, חלק ג סימן תט
↑  תוספות יום טוב, סנהדרין פרק י משנה יב, גם רבי שלמה קלוגר הביא ראיה ממשנה זו, ראו: טוב טעם ודעת, מהדורא קמא, סימן רפב
↑  רבי רחמים פרנקו, שערי רחמים, חלק ב סימן לב; בנן של רבי יהודה אסאד, הגהה בספר יהודה יעלה, יורה דעה, שנה; רבי אלעזר פלקלס, תשובה מאהבה, חלק ג סימן תט; רבי שלמה קלוגר, עבודת עבודה, עבודה זרה יח.; רבי יהודה לייב גרויבארט, חבלים בנעימים, ג חו"מ סימן קח; רבי אלעזר לנדא, יד המלך, ד, הלכות אבל פרק א הלכה יא, רוב המקורות הם מסיפורי חז"ל של אנשים שחיפשו מקור לכך שיהיה להם חלק לעולם הבא לאחר התאבדות
↑  כתבי הרב ד"ר יוסף זליגר, ירושלים תר"ץ, עמ' תעב
↑  רבי אליעזר פלקלס, תשובה מאהבה, חלק ג סימן תט
↑  רבי אלעזר לנדא, יד המלך, ד, הלכות אבל פרק א הלכה יא; רבי אליהו הכהן מאיזמיר, מדרש תלפיות, ענף חלק לעולם הבא
| דיני נפשות ביהדות |
| --- | --- | --- |
| מיתה שלא בידי בית דין | מיתה בידי שמיים • הבא במחתרת • הבא להורגך השכם להורגו • רודף • מוסר • קנאים פוגעים בו • מורידין ולא מעלין • גואל הדם |  |
| מרכיבי הדינים | סנהדרין בלשכת הגזית • סנהדרין קטנה וסנהדרין גדולה • עדות • התראה |  |
| איסורים ומצוות | רצח במשפט העברי • לא תרצח • ייהרג ואל יעבור • מסירות נפש • קידוש השם • לא תעמוד על דם רעך • עדים זוממים • פיקוח נפש • קדושת החיים • שמירת הנפש • מאבד עצמו לדעת |  |
| שונות | כרת • הכנסה לכיפה • קם ליה בדרבה מיניה • עיר מקלט • שינוי הדין • המתת חסד בהלכה • הפלה מלאכותית • שור הנסקל • דיני בני נח |  |
| ארבע מיתות בית דין | ארבע מיתות בית דין |  |
| חייבי סקילה | עבודה זרה • נערה המאורסה • חילול שבת • מסית • מדיח • ברכת השם • קללת אב ואם • משכב בהמה • משכב זכר • שוכב עם אמו • שוכב עם אשת אביו • שוכב עם כלתו • בן סורר ומורה • מכשף • בעל אוב • ידעוני |  |
| חייבי שרפה | בת כהן שזינתה • שוכב עם אישה ובתה או אשה ונכדתה • שוכב עם בתו או נכדתו |  |
| חייבי הרג | עיר הנידחת • רוצח |  |
| חייבי חנק | אשת איש • הכאת הורים • גונב איש • זקן ממרא • נביא שקר |  |
חורבת מיעאר

| --- | --- |

פתח למערת קבורה
 היסטוריה
 תקופות:  תקופה ההלניסטית התקופה הרומית התקופה הממלוכית  
 אתר ארכאולוגי
 מצב:  חורבה
 גישה לציבור:  כן
 מיקום
 מיקום:  גליל תחתון
חורבת מיעאר ממוקמת בפאתי ובתוך המושב יעד שבגליל התחתון. המושב יעד הוקם על חורבת מיעאר, בה נתגלו שרידי יישוב שהתקיים באופן רציף החל מהתקופה הרומית הקדומה ועד לתקופת המנדט הבריטי. השרידים במקום מעידים על יישוב יהודי עתיק עד לתקופת המרד הגדול.
היסטוריה

המידע המוקדם ביותר על אתר ארכאולוגי במקום, היה מוכר כבר משנות הארבעים של המאה שעברה. לקראת הקמת שכונה חדשה ביישוב יעד, נעשה סקר ארכאולוגי שהביא לשתי עונות של חפירות הצלה. הממצאים בחפירות ההצלה הביאו למסקנות שהמקום היה מיושב באופן רציף כמעט החל משלהי התקופה הפרסית המאוחרת ועד לימינו. עד שנת 1948 היה במקום כפר ערבי שניטש בעקבות מבצע דקל. בית הקברות של הכפר נמצא מצד שמאל לכביש הגישה ליעד.
בתקופה הצלבנית, נכלל הכפר במחוז עכו, ונזכר בבולה אפיפיורית המאשרת את הענקת אדמות לראש מנזר הר ציון, ובכללן "בית החווה מיעאר, עם אדמותיו, כרמיו וגינותיו".
ארכאולוגיה

בעקבות החפירות הארכאולוגיות שנעשו באתר, נחשפו חמש שכבות המייצגות את שלבי היישוב במקום. בכל השכבות נמצאו שרידי קירות ומבנים, נתגלה בור מים ששימש את היישוב. שרידי מבנים מבוצרים נתגלו מהתקופה הרומית הקדומה. מהתקופה הרומית נתגלו קנקנים שזוהו שהם מבית היוצר של כפר חנניה. השכבה בה נתגלה הממצא הקרמי העשיר ביותר הוא מהתקופות הצלבנית והממלוכית.
בשנת 1996 נערכה חפירה הצלה בשתי מערות קבורה בפאתי היישוב, שהובילו לגילוי של מטבע שהוטבע בקונסטנטינופול והוא מימי הקיסר קונסטנטינוס, שהיה קיסר האימפריה הרומית המערבית, משנת 312 עד 324 לספירה. למערת הקבורה היה פיר כניסה אנכי, בור עמידה ו – 11 כוכי קבורה חצובים בסלע.
הממצאים שנתגלו באתר עצמו ומערות הקבורה הממוקמות במדרון המזרחי של יעד, מעידים על כך שבמקום היה יישוב יהודי במקום עד לתקופת המרד הגדול. כמו גם המיקום וקרבתו ליודפת.
הערות שוליים

1 2 3 4  נורית פייג וראפע אבו ריא, שרידי ישוב מהתקופה ההלניסטית והרומית שנחשפו בחפירות מיעאר (יעד), באתר www.antiquities.org.il
1 2 3  גיליון 125 לשנת 2013יובלים, באתר www.hadashot-esi.org.il
↑  Revised Regesta Regni Hierosolymitani Database, crusades-regesta.com
↑  הנא אבו עוקסה, מיעאר, Hadashot Arkheologiyot: Excavations and Surveys in Israel / חדשות ארכיאולוגיות: חפירות וסקרים בישראל 112, 2000, עמ' 146–147
↑  נורית פייג, מערת קבורה ביעד, נקרות צורים 17, 1990, עמ' 49–52
חמש מגילות

ארון ובו ארבע מהמגילות בבית הכנסת ביקיר
חמש מגילות הוא הכינוי לחטיבה של חמישה ספרים המופיעים, על פי נוסח המסורה, בחלק הכתובים של התנ"ך. במרבית המהדורות הנדפסות, מקומו של קובץ זה הוא מיד לאחר שלושת ספרי אמ"ת (איוב, תהילים ומשלי). הקובץ כולל את הספרים: שיר השירים, רות, איכה, קהלת ואסתר.