stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לעין השמש
ביקורת

רוג'ר איברט העניק ל"לעין השמש" שלושה כוכבים (בהשוואה לביקורת ארבעת הכוכבים שנתן לגרסת 1999, הכישרון של מר ריפלי ), וכתב ש"הדבר הטוב ביותר בסרט הוא הדרך שבה העלילה מתכננת דרך ריפלי ליצור כיסוי מושלם", אך מתח ביקורת על "הסוף הפחות משביע רצון", בתחושה ש" לעין השמש" מסתייפ כמו שהוא רק בגלל שלקלמנט אין את עצב הברזל של הייסמית'".
ג'יימס בררדינלי דירג את Purple Noon גבוה יותר מ-The Talented Mr. Ripley, והעניק לו ביקורת של ארבעה כוכבים (לעומת שניים וחצי כוכבים עבור The Talented Mr. Ripley). בררדינלי שיבח את משחקו של דלון, ואמר כי "טום מרתק כי דלון עושה אותו כזה" וגם החמיא לסרט על "עבודת צילום מומחית ובימוי חד". בררדינלי הציב את Purple Noon ברשימת 100 כל הזמנים שלו והשווה אותו לסרט מ-1999: "הרימייק חזר לחומר המקור, The Talented Mr. Ripley של פטרישה הייסמית'. התוצאה, על אף שהיא נכונה יותר לאירועי ספרו של הייסמית', נחותה בהרבה. להגיד שהוא סובל בהשוואה ל-Purple Noon זה אנדרסטייטמנט. כמעט כל היבט בסרט הקולנוע של רנה קלמנט מ-1960 עדיף על זה של הגרסה של אנתוני מינגלה מ-1999, מהצילום דרך המשחק ועד התסריט. מאט דיימון עשוי לעשות טום ריפלי אמין, אבל רק עבור אלה שמעולם לא חוו את הגילום של אלן דלון." Nandini Ramnath כתבה עבור Scroll.in, "התיאור המובהק של יצירתה המתמשכת של סופרת הפשע פטרישיה הייסמית' הייתה כבר ב-1960. דיימון והופר מתקרבים להעביר את חוסר הרחמים והשאפתנות של טום ריפלי, אבל דלון לוכד ללא מאמץ את המיסטיקה שלו."
דעתו של הייסמית' על הסרט הייתה מעורבת. היא הרגישה שאלן דלון "מעולה" בתפקיד טום ריפלי ותיארה את הסרט בסך הכל כ"יפה מאוד לעין ומעניין לאינטלקט", אך מתחה ביקורת על הסוף בו משתמע כי ריפלי אמור להיתפס על ידי המשטרה: "[זה] היה ויתור נורא למוסר הציבורי כביכול שהיה צריך לתפוס את הפושע".
הקולנוען היפני אקירה קורוסאווה ציטט את הסרט הזה כאחד מ-100 הסרטים האהובים עליו.
שחזורים

בשנת 2012 מימן StudioCanal שחזור של הסרט על ידי ה-Immagine Ritrovata. הגרסה המשוחזרת הייתה אמורה להיות מוצגת בפסטיבל קאן 2013 כחלק מהומאז ' לקריירה של דלון, לפני היציאה מחדש בצרפת לפחות.
ב-4 בדצמבר 2012, The Criterion Collection הוציא את השחזור הדיגיטלי בחדות גבוהה של Purple Noon ב-Blu-ray וב-DVD. מאפיינים מיוחדים כוללים ראיון עם המלומד והסופר רנה קלמנט דניצה בנצ'בה, ראיונות ארכיון עם אלן דלון ופטרישיה הייסמית', הטריילר המקורי של הסרט בשפה האנגלית, חוברת הכוללת מסה של מבקר הקולנוע ג'פרי אובריאן, וקטעים מראיון מ-1981. עם קלמנט. הסרט יצא גם ב-Blu-ray בבריטניה ובגרמניה (Studiocanal, 2013), וביפן (Kinokuniya, 2011).
הערות שוליים

↑  Maurice Bessy (1992).  Maurice Bessy; Raymond Chirat; André Bernard (eds.). Histoire du Cinéma Français 1956–1960. Pygmalion. ISBN 978-2857043799.
↑  "Obituary: Bill Kearns, 69, Actor Seen in French Films", The New York Times, 4 December 1992
↑  "New Dream for Alain Delon", |Thomas, Kevin. Los Angeles Times, 18 December 1965, p. a12.
↑  "The Talented Mr. Ripley :: rogerebert.com :: Reviews". Chicago Sun-Times. Retrieved 2012-02-22.
↑  "Purple Noon, rogerebert.com Reviews". Chicago Sun-Times. Retrieved 2012-02-22.
↑  "The Talented Mr. Ripley – A Film Review by James Berardinelli"
↑  "Purple Noon (Plein Soleil) – A Film Review by James Berardinelli".
↑  "James Berardinelli Top 100: #86: Purple Noon". ReelViews.net. Retrieved 2012-02-22.
↑  Nandini Ramnath (3 ביולי 2016). "Five-star cinema: René Clément's Plein Soleil". Scroll.in. נבדק ב-26 ביולי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Interview with Patricia Highsmith (אורכב 03.03.2016 בארכיון Wayback Machine) by Gerald Peary
1 2    Andrew Wilson, ‏Ripley's enduring allure, The Telegraph, 24 May 2003
↑  Thomas-Mason, Lee (12 בינואר 2021). "From Stanley Kubrick to Martin Scorsese: Akira Kurosawa once named his top 100 favourite films of all time". Far Out Magazine. נבדק ב-23 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Cannes va rendre hommage à Delon". Le Figaro (בצרפתית). 2013-05-07. נבדק ב-2013-05-07.
↑  "Cannes Classics 2013 line-up unveiled". Screen Daily. נבדק ב-2013-04-30.
↑  Purple Noon, The Criterion Collection
ישעיהו שפירא

ערך זה עוסק בממנהיגי תנועת העבודה של הציונות הדתית. אם התכוונתם לממעצבי דמותו של הרדיו הישראלי, ראו .
| --- | --- |
הרב ישעיהו שפירא, "האדמו"ר החלוץ"
הרב ישעיהו שפירא, "האדמו"ר החלוץ"
 לידה:  28 בינואר 1891 י"א בשבט תרנ"א
 פטירה:  17 במאי 1945  (בגיל 54) ה' בסיוון תש"ה
 כינוי:  האדמו"ר החלוץ
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 תאריך עלייה:  1914
 מקום פעילות:  פולין, ארץ ישראל
 תקופת הפעילות:  ? – 22 במאי 1945 
 השתייכות:  ציונות דתית
 תחומי עיסוק:  עלייה לארץ ישראל
 רבותיו:  הרב קוק, האדמו"ר מחאנטשין
 תלמידיו:  בנו, הרב אלימלך שפירא
 צאצאים:  יוסף שפירא 
 
 תפקידים נוספים:  מנהל בנק זרובבל
 
הרב ישעיהו שפירא (ידוע בכינויו: האדמו"ר החלוץ; י"א בשבט תרנ"א, 28 בינואר 1891 – ה' בסיוון תש"ה, 17 במאי 1945) היה מנהיג חסידי ציוני נלהב, ממנהיגי תנועת העבודה של הציונות הדתית.
חיים אישיים

אשתו הראשונה ואם ילדיו הייתה חיה שרה (לבית רבינוביץ). לאחר פטירתה נשא לאשה את גיטל לאה (לבית פרידמן). מילדיו:
הרב אלימלך שפירא - האדמו"ר לחסידי גרודזיסק-פיאצסנה.
יוסף (יוסק'ה) שפירא - שר מטעם המפד"ל.
נכדו, הרב קלמן מנחם שפירא - האדמו"ר מפיאצסנה-בית שמש, רב בית המדרש 'אש קודש' ברמת בית שמש.
אחיו הוא רבי קלונימוס קלמיש שפירא - האדמו"ר מפיאסצנה.
מספריו

ועלינו המלאכה לגמור, מאמריו וסיפוריו של ר’ ישעיהו שפירא, בתוספת פרקים מתולדות חייו, בעריכת יצחק ש’ רקנטי, ספריית בית אל, 1992
ארץ חפץ, אמרות על ארץ ישראל ובנינה, מלוקטות מתוך הספרים וכתבי היד מאת הרב אברהם יצחק הכהן קוק, ליקט והביא הרב ישעיהו שפירא, ירושלים, תר"ץ 1930; מהדורה חדשה בהוצאת "אורות"בעריכת הרב הראל כהן, רחלים, 1995. המהדורה החמישית תשפד 1984 מהדורת ווקר כיס לחיילים (הספר ארץ חפץ באתר היברובוקס).
לקריאה נוספת

ש. דון-יחיא, ר' ישעיהו שפירא: פרקי-חיים, בהוצאת ההנהלה ארצית לארגון בני-עקיבא בארץ-ישראל, תש"ו.
ש. דון-יחיא, אדמו"ר חלוץ - עלייתו של ר' ישעיהו שפירא, הוצאת הסוכנות היהודית ומורשת, תשכ"א.
הרב משה צבי נריה, 'הרב ישעיה שפירא ז"ל: בחכמה פותח שערים', ליקוטי הראי"ה, כרך ב, כפר הרואה תשנ"א, עמ' 471–482.
יצחק מיכה קליין, מרעיון ליוזמה ומעורבות: הרב ישעיהו שפירא ואדמות כפר אתא, עבודה לצורך קבלת תואר מוסמך, אוניברסיטת בר-אילן, תשפ"ב.
אילה שקלאר, ולו רק הד: מחלקת החרדים בקרן הקיימת לישראל 1926-1945, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשפ"ה
אילה שקלאר, "חמת ה' על היישוב הישן: הרב ישעיהו שפירא ומאורעות תרפ"ט בחברון", על אתר כ'
הערות שוליים

↑  בועד העיר, דואר היום, 30 באוגוסט 1923
↑  שלום (מתן) שלום, "כי תהום של ספרים וחלומות מפרידה בין החיים שלנו וההזיות שלכם": התנגדות חברי תנועת 'ברית שלום' להקמת גדוד עברי, ביקורות על תפיסתם, וחלקו של הרב ישעיהו שפירא בברית שלום; זוהר מאור, מתינות פוליטית מימין לשמאל: מרבי בנימין ועד היום, זהויות 1, עמ' 56; ישעיהו שפירא, ועלינו המלאכה לגמור, הוצאת ספרית בית-אל, תשנ"ב, עמ' 91–95, 182-183.
↑  מידע זה הוא חלק מעבודת המחקר של יצחק מיכה קליין בהנחייתו של פרופ' דב שוורץ, המחלקה לפילוסופיה יהודית, אוניברסיטת בר-אילן
↑  אילה שקלאר, ולו רק הד: מחלקת החרדים בקק"ל 1926–1945, רמת גן: הוצאת הספרים שך אוניברסיטת בר-אילן, תשפ"ה
↑  רשימות המועמדים לוועידה השמינית של הפועל המזרחי בארץ ישראל, הצופה, 14 בספטמבר 1941
↑  ספר משכנות הרועים - חצר הקודש באיאן לייפציג, בעריכת הרב דוב רבינוביץ, הוצאת מכון משכנות הרועים באיאן, תשפ"ב. עמ' קעו
↑  זעקת מנהל בנק זרובבל והמנון השבת, באתר ערוץ 7, 20 באוקטובר 2017
↑  אזכרה בראשית הספר 'אש קודש'; עלינו המלאכה לגמור
↑  כרטיס הקבר של ישעיהו שפירא, אתר הר הזיתים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308267105171  GND: 1074778863  ISNI: 0000 0000 6766 2149  LCCN: n93015057  NTA: 310263271  VIAF: 43508044   WorldCat (עם VIAF): 43508044 
האדמו"ר החלוץ על סוס בשדה
בית הכנסת בקרית אתא, על שם ר' ישעיהו שפירא - מייסד קריית אתא
צ'אט מסאלה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  תבלינים
 מטבח:  הודי
 מוצא:  הודו הודו
 מרכיבים עיקריים:  אבקת מנגו מיובש, כמון
 
צ'אט מסאלה (בבנגלית: चाट मसाला; באנגלית: Chaat Masala) היא תערובת תבלינים המורכבת מ-8 תבלינים הנפוצים במדינות תת-היבשת ההודית.
התערובת כוללת לרוב את התבלינים הבאים: אבקת מנגו מיובש, כמון, כוסברה, זנגביל מיובש, מלח, פלפל שחור, אספאוטידה, אבקת צ'ילי וגראם מסאלה.
התבלין נחשב לנפוץ בהכנת תבשילים והוא מוסיף טעם חמוץ וחריף.
הערות שוליים

↑  Spice Up a Variety of Dishes With Chaat Masala Seasoning, The Spruce Eats (באנגלית)
↑  Chaat Masala (Indian Street Snack Spice Blend) Recipe, Serious Eats (באנגלית)
↑  Suvir Saran, Raquel Pelzel, Charlie Burd, Masala Farm: Stories and Recipes from an Uncommon Life in the Country, Chronicle Books, 2012-05-04, ISBN 978-1-4521-1032-5. (באנגלית)
↑  Chaat Masala Recipe | How to Make chaat Masala | Chat Masala Powder, NDTV Food (באנגלית)
↑  Hebbars Kitchen, chat masala recipe | chaat masala powder recipe | homemade chaat masala ingredients, Hebbar's Kitchen, ‏2020-12-30 (באנגלית אמריקאית)
| עשבי תיבול ותבלינים קולינריים |
| --- | --- | --- |
| עשבי תיבול | ריחן מצוי (בזיליקום) • עלי דפנה • תמכה (צ'רוויל) • שום העירית (צ'ייבס) • כוסברה • עלי קארי • שמיר • אזוביון (לבנדר) • עשב לימון (למון גראס) • לואיזה לימונית • לאושטיאן • אזוב תרבותי (מָיוֹרָם) • נענע • אורגנו • פטרוזיליה • רוזמרין • מרווה (סייג') • צתרה (סייבורי) • חומעה (סורל) • לענה (טרגון) • קורנית (תימין) |  |
| תבלינים | פלפל אנגלי • אניס • פלפל שחור • פלפל ברזילאי • כרוויה (קימל) • הל (אנ') • פלפל חריף (פלפל קאיין • צ'יפוטלה • פלפל אדום כתוש(אנ') • חלפניו • טבסקו) • קינמון • ציפורן • כמון (קצח תרבותי) • שבת ריחני (שמיר) • שומר • גרגרנית יוונית • גלנגל • שום • זנגביל • חזרת הגינה • לימון פרסי • שוש קירח (ליקוריץ) • מסטיקא • מחלב • קצח תרבותי • מוסקט • אבקת בצל(אנ') • פפריקה • פלפל פרואני • זרעי רימון • זרעי פרג • זעפרן • שומשום • פלפל סצ'ואן • כוכב אניס • אוג (סומאק) • תמרהינדי • טונקה • כורכום • ואסאבי • יוזו • גרידת פרי הדר |  |
| תערובות | בהרט • ברבר • בוקה גרני • צ'אט מסאלה • אבקת קארי • דקה • תערובת חמשת התבלינים • גאראם מסאלה • אבקת שום(אנ') • מלח שום(אנ') • אריסה • חוויאג' • ארב דה פרובאנס •  חמלי סונלי • פלפל לימון • Mixed Spice • פאמפקין ספייס • ראס אל חנות • שארנה סול • טאביל • טנדורי מסאלה(אנ') • זעתר |  |
אברהם קסטנבוים

| --- | --- |

 לידה:  7 בספטמבר 1896 דרוהוביץ'
 פטירה:  24 במרץ 1956 (בגיל 59) ירושלים
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות סנהדריה
 
אברהם (אברהם אהרן) קסטנבוים (קסטנבאום) (כ"ט באלול תרנ"ו, 1896, דרוהוביץ' – י"ב בניסן
תשט"ז, 24 במרץ 1956, ירושלים), הקים יישובים וישיבות רבים, ושימש בתפקידים ציבוריים רבים: ממייסדי תנועת הפועל המזרחי, גזבר הפועל המזרחי, חבר הדירקטוריון של הקרן הקיימת לישראל, חבר ההנהלה המייסדת של האנציקלופדיה התלמודית ועוד.
הנצחות

בית אברהם, שבשכונת כפר אברהם בפתח תקווה, נקרא על שמו.
כמו כן נקרא על שמו "גן אברהם קסטנבאום" בפתח תקווה, בצומת הרחובות הרב ריינס ורמח"ל.
לקריאה נוספת

האנציקלופדיה של הציונות הדתית כרך ה, ערך קסטנבוים אברהם.
"הצופה" י"ג באייר תשט"ז, שלושים לפטירתו.
נתן גרדי, פרקי חיים של חלוץ דתי.
הערות שוליים

↑  רשימות המועמדים לוועידה השמינית של הפועל המזרחי בארץ ישראל, הצופה, 14 בספטמבר 1941
↑  מחלקת הדרכה, ‏יחיאל אליאש,  באתר כיפה, 11 בפברואר 2003
↑  אתר כפר הנוער הדתי
↑  אברהם קסטנבוים באתר GRAVEZ
בית הכנסת חדשים (לבוב)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מבנה לשעבר, בית כנסת 
 מיקום:  לבוב 
 מדינה:  אוקראינה 
 נוסח תפילה:  נוסח ספרד
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1842
 תאריך פתיחה רשמי:  1842 
 סגנון אדריכלי:  נאו-בארוק 
 
 קואורדינטות:  49°50′44″N 24°01′37″E﻿ / ﻿49.84547222°N 24.027°E﻿ / 49.84547222; 24.027
  (למפת לבוב מוגדלת) בית הכנסת חדשים(למפת לבוב רגילה) בית הכנסת חדשים
 
בית הכנסת חדשים בעיר לבוב היה מעוז חרדי בשליטת חסידות בעלז. לאחר השואה התרכזו סביבו שרידי הפליטה שנתאספו בעיר.
היסטוריה

בית הכנסת נבנה בשנת 1856 על ידי יעקב גלנצר, חסיד זידיטשוב חשוך ילדים. מסופר שהוא ביקש מרבו שיברך אותו בילדים ורבו הורה לו לבנות בית כנסת שכן תולדותיהם של צדיקים אלו מעשיהם. בית הכנסת נקרא "חדשים" על ידי האדמו"ר מז'ידיטשוב על שם הפסוק "חדשים לבקרים רבה אמונתך". בבית הכנסת התפללו חסידים ובעלי בתים שלא שבעו נחת מרוח ההשכלה שנכנסה לבתי כנסת אחרים בעיר. בניגוד לשאר בתי הכנסת בעיר, לא היה בית הכנסת בבעלות הקהילה היהודית אלא נוהל באופן עצמאי על ידי שלושה נאמנים, כדי למנוע השפעות זרות על המקום. חסידי בלז התרכזו סביב בית הכנסת והשתלטו עליו "בכח ממש" ושינו את נוסח התפילה מזה של ז'ידיטשוב לנוסח של בעלז.
בשנת 1879 קיימו את הוועידה הראשונה של תנועת מחזיקי הדת בבית הכנסת חדשים.
בניגוד לשאר בתי הכנסת בלבוב, לא נהרס בית הכנסת חדשים ובמקום זאת הנאצים הפכו אותו לאורווה. ביולי 1944 השיבו נציגי השלטון הסובייטי את בית הכנסת לדוד כהנא כנציג היהודים, לצורך תפילה בלבד. היהודים סדרו במקצת את בית הכנסת וקיימו תפילות באחד החדרים בקומה השנייה. עם גבור זרם הפליטים של יהודים ששבו מרוסיה השתכנו חלק מהפליטים בחדרי עזרת הנשים של בית הכנסת. לקראת ראש השנה התקינו לבית הכנסת חלונות ודלתות במקום אלו שנעקרו בזמן מלחמת העולם השנייה.
בתקופה הסובייטית כיהן כרב בית הכנסת הרב יעקב גור אריה וחזן בית הכנסת היה ברוך לייב שולמן.
בסביבת שנת 1960 החרימו השלטונות את בית הכנסת והפכו אותו למועדון ספורט. בשנת 1989 הושב בית הכנסת לידי היהודים ובמקום החלה לפעול חברת שלום עליכם לתרבות יהודית.
מבנה

בית הכנסת נבנה בסגנון אדריכלות הבארוק והיה השני בגודלו בלבוב אחרי בית הכנסת הגדול של העיר. היה בו אולם תפילה ועליה של עזרת לנשים.
הערות שוליים

↑  זאב פישר שיין, קלויז בעלז חדשים, שערים, 24 בינואר 1958; המשך
↑  זאב זוהר, חברת מחזיקי הדת, שערים, 13 בפברואר 1959
↑  הרב דוד כהנא, אחרי המבול, מוסד הרב קוק, ירושלים, 1981, עמ' 12-13
↑  הרב דוד כהנא, אחרי המבול, מוסד הרב קוק, ירושלים, 1981, עמ' 18
פינחס קהתי

| --- | --- |

פינחס קהתי, 1969
 לידה:  11 בספטמבר 1910 ז' באלול ה'תר"ע האימפריה הרוסית רובנו, חבל ווהלין, האימפריה הרוסית
 פטירה:  21 בדצמבר 1976 (בגיל 66) א' בטבת ה'תשל"ז ישראל ירושלים, ישראל
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – 21 בדצמבר 1976 
 השתייכות:  ציונות דתית
 רבותיו:  איסר יהודה אונטרמן 
 חיבוריו:  ביאור "משניות מבוארות" לששת סדרי המשנה
 
קהתי מקבל את הפרס הראשון בפסטיבל הזמר החסידי הראשון על הלחן „צמאה נפשי“. משמאלו מני פאר מנחה הפסטיבל, 1969
הרב פינחס קְהָתי (גכטמן) (Kehati; ז' באלול ה'תר"ע, 11 בספטמבר 1910 – א' בטבת ה'תשל"ז, 21 בדצמבר 1976) היה מחבר הביאור "משניות מבוארות" לששת סדרי המשנה, המכונה בפי הלומדים "משניות קהתי".
ביוגרפיה

נולד ברובנו שבווהלין לקהת ולמלכה גכטמן. בילדותו, לאחר מלחמת העולם הראשונה, עבר האזור לשליטת פולין. למד בבית הספר הציוני-דתי למורים "תַּחְכְּמוֹנִי" ובשנת תרצ"ב סיים את לימודיו שם וקיבל תעודת בגרות והיתר הוראה. נסמך בבית המדרש לרבנים בוורשה. היה חבר בתנועת הנוער השומר הדתי וחבר ההנהלה הארצית של הארגון בפולין. עבד במחלקת ההכשרה והעלייה של מרכז "החלוץ המזרחי".
בראשית תרצ"ו (1935) עלה לארץ ישראל. היה פעיל בתנועת הפועל המזרחי ובשנת 1941 היה חבר רשימת הנוער "בני עקיבא". בשנת 1942 היה חבר בוועדה המשפטית של הפועל המזרחי. נודע בכינוי "קהתי" ששימש לעיתים כשם משפחתו, ולאחר השואה עברת את שמו לקהתי לזכר אביו.
לפרנסתו עבד כפקיד בבנק הפועל המזרחי ולאחר מכן בבנק המזרחי, ולאחר מכן פעל כרכז הנוער של הפועל המזרחי ורכז מחלקת ההדרכה של תנועת הנוער בני עקיבא. לצד הרב משה צבי נריה הקים חוג לומדי תורה בסניף בני עקיבא בבני ברק. בשנת 1945 העביר שיעורים בפרשת השבוע והדריך בקורס לגננות של הפועל המזרחי.
ביוגרפיה > פירוש על המשנה

קהתי ביקש להפיץ תורה ברבים ותר אחר פירוש למשנה קל לקריאה ולהבנה גם לתלמידים ולציבור הרחוק מעולם התורה. הפירושים שמצא לא תאמו את קהל היעד, ולכן החליט לכתוב ביאור בעצמו.
הביאור יצא בשנים תשט"ו–תשכ"ד (1955–1964) כקונטרס שבועי שהגיע לתפוצה של כ-5,000 עותקים. כל קונטרס כלל 14 משניות מבוארות, שתיים לכל יום – לפי סדר לימוד המשנה היומית וכן שתי הלכות מהשולחן ערוך, שתי הלכות מהרמב"ם וקטע מהתנ"ך. בהמשך יצא ביאורו למשנה כסדרת ספרים, עם הסכמתו של הרב איסר יהודה אונטרמן. הביאור יצא בכמה מהדורות ופורמטים. על אף השתייכות מחברו לציבור הדתי לאומי, וניסיונות גורמים קנאיים להחרים את החיבור, התקבל הביאור באופן חלקי אף בציבור החרדי.
ייחודיותו של הביאור, המבוסס על הפרשנות המסורתית, בכך שמחד הוא קל לקריאה ונכתב בלשון מודרנית ורהוטה, ומאידך, הוא משלב מספר ביאורים על דרך הפשט, תמצית חידוש הגמרא הנוגע למשנה, ופעמים רבות גם את פסיקת ההלכה ברמב"ם ובשולחן ערוך. בשנת תשכ"ז זכה על מפעלו התורני בפרס הרב קוק. הביאור יצא בשנת תשנ"א בתרגום רוסי.
הרב קהתי היה גם מלחין של נעימות למילים מן המקורות, אחת מהן 'צמאה נפשי' בוצעה על ידי נירה וגליה רבינוביץ' בפסטיבל הזמר החסידי הראשון בשנת 1969. נפטר בליל ראש חודש טבת, נר שישי של חנוכה תשל"ז (21 בדצמבר 1976). רחוב בשכונת גבעת שאול בירושלים קרוי על שמו.
חיים אישיים

היה אב לשתי בנות. בתו ליביה נשואה לרב אורי כהן.
אחותו בת ציון נישאה לדב רוזן.
לקריאה נוספת

ישעיהו ברנשטיין, 'ר' פינחס קהתי ז"ל בעל "משניות מבוארות"', שנה בשנה (ספר השנה להלכה, למחשבת ישראל ולבעיות יהדות) תשל"ח, 478–481
אורי כהן, 'לדרכו של הרב פנחס קהתי ז"ל בביאור המשנה', פרי-הארץ ה (תשמ"ב), 122–130. (על "משניות מבוארות")
צבי קפלן (עורך), הרב פינחס קהתי: ספר זיכרון, ירושלים: [חמו"ל], תשמ"ט
זרח ורהפטיג, 'פירוש המשניות של ר' פינחס קהתי: ערכו, אופיו, תולדותיו', בתוך: הרב פינחס קהתי (תשמ"ט), עמ' 69–74
אלכסנדר מלכיאל, 'מפעלו של רבי פנחס קהתי ז"ל', הצופה, 25 בדצמבר 1987, עמ' 7
הערות שוליים

↑  קהת גכטמן, מלכה גכטמן: דפי עד שמילא פינחס קהתי, במאגר המרכזי של שמות קרבנות השואה, יד ושם.
↑  רשימות המועמדים לוועידה השמינית של הפועל המזרחי בארץ ישראל, הצופה, 14 בספטמבר 1941
↑  בוועדה המשפטית המרכזית של "הפועל־המזרחי", הצופה, 27 באוקטובר 1942
↑  קבלת פנים לילדי טהראן בקבוצת שלוחות, הצופה, 8 במרץ 1943
↑  בהפועל המזרחי, הצופה, 11 במאי 1945
↑  בהפועל המזרחי, הצופה, 5 ביוני 1945
↑  חרות - משניות קהתי והמשנה היומית
↑  חרות - נח זבולוני
↑  חרות - 27/09/1961
↑  ראו קונטרס אודות משניות מבוארות, שהוציא לאור אהרן רוזנברג, אב תשמ"ח. לדבריו אסרו האדמו"רים מספינקא, ויז'ניץ וקיווישד, וכן הרב אברהם לייטנר והרב ישראל חיים מנשה פרידמן על השימוש בפירוש.
↑  ראו באתר החרדי שטייגען.
↑  חוּלק פרס הרב קוק, דבר, 14 באוגוסט 1967; הוענק "פרס הרב קוק", דבר, 14 בספטמבר 1967.
↑  דוד תדהר (עורך), "פנחס קהתי (גכנמן)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יח (1969), עמ' 5419.
| פרשני המשנה |
| --- | --- | --- |
| פרשנות ימי הביניים | המאסף • פירוש ריבמ"ץ לסדר זרעים • פירוש המשנה לרמב"ם • פירוש ר"ש • פירוש הרא"ש |  |
| פרשנות העת החדשה | פירוש רע"ב • תוספות יום טוב • עיקר תוספות יום טוב • מלאכת שלמה • תפארת ישראל • קב ונקי • כף נחת |  |
| פרשנות מודרנית | חנוך אלבק • פינחס קהתי • משנת ארץ ישראל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263637605171  PLWABN: 9810660436205606  BnF: cb13186687d (data)  CiNii: DA19296831  GND: 1045325724  ISNI: 0000 0001 1628 5547  LCCN: n85222672  NKC: jx20080707019  NTA: 312824246  SUDOC: 035397519  VIAF: 41981901   WorldCat (עם VIAF): 41981901 
הפורמט הראשון בו יצאו "משניות קהתי", כקונטרס הכולל גם הלכה יומית וקטע מהתנ"ך.
בדיקת חמץ

| --- | --- |

 משנה:  מסכת פסחים, פרק א',  משניות א'–ג'
 תלמוד בבלי:  מסכת פסחים, דף ב' - מסכת פסחים, דף י', עמוד ב'
 משנה תורה:  ספר זמנים, הלכות חמץ ומצה, פרק ב', הלכה ג' - הלכות חמץ ומצה, פרק ג', הלכה ז'
 שולחן ערוך:  אורח חיים, סימן תל"א - אורח חיים, סימן תל"ט
בדיקת חמץ היא המצווה לחפש שאריות חמץ בערב פסח כחלק קיום מצוות השבתת חמץ. חז"ל הורו שחובה לקיים את הבדיקה עם רדת הלילה שקודם לליל הסדר, לאור נר. לפני הבדיקה אומרים את ברכת המצוות וחותמים "על ביעור חמץ". יש הנוהגים להטמין בבית חבילות קטנות של חמץ עטופות היטב, ויש הנוהגים להשתמש בנוצה על מנת לוודא שלא נותר חמץ על משטחים.
בדיקת החמץ היא שלב אחד מבין שלושה שלבים הנהוגים כיום בהלכה על מנת להשבית את החמץ: בדיקה, ביעור (השמדה) וביטול. לאחר הבדיקה מבטלים את החמץ באמצעות הכרזה שכל חמץ שלא נמצא במהלך הבדיקה הרי הוא כעפר הארץ. למחרת מבערים את החמץ שנמצא בבדיקה ומבטלים שוב כל חמץ שעלול להיוותר בשוגג. מלבד שלוש פעולות אלה, רבים מבצעים פעולה נוספת כדי שלא יהיה חמץ בבעלותם בפסח, והיא מכירת חמץ.
מקור המצווה

מדין התורה אסור שיהיה ברשות האדם חמץ בפסח, כפי שנאמר: ”מַצּוֹת יֵאָכֵל אֵת שִׁבְעַת הַיָּמִים, 'וְלֹא יֵרָאֶה לְךָ חָמֵץ וְלֹא יֵרָאֶה לְךָ שְׂאֹר בְּכָל גְּבֻלֶךָ'” (ספר שמות, פרק י"ג, פסוק ז'), ובפסוק נוסף: ”שִׁבְעַת יָמִים שְׂאֹר לֹא יִמָּצֵא בְּבָתֵּיכֶם.” (ספר שמות, פרק י"ב, פסוק י"ט). כמו כן התורה מצווה על האדם "להשבית" את החמץ שברשותו לפני הפסח: ”אַךְ בַּיּוֹם הָרִאשׁוֹן תַּשְׁבִּיתוּ שְּׂאֹר מִבָּתֵּיכֶם.” (ספר שמות, פרק י"ב, פסוק ט"ו) (ה"יום הראשון" הוא ערב הפסח, י"ד בניסן לפני הצהרים).
כדי לבצע את ההשבתה, נאמר במשנה: ”אור לארבעה עשר בודקין את החמץ לאור הנר.” (מסכת פסחים, פרק א', משנה א'). אמנם בתלמוד נאמר שההשבתה אינה חייבת להיות על ידי השמדה ומספיק לבטל בלבד (ביטול חמץ הוא הכרזה כי האדם רואה בחמץ שברשותו דבר בטל וחסר ערך, כעפר הארץ).
כאשר לא נעשה 'ביטול', נחלקו הראשונים האם ישנה חובה מן התורה לבדוק את החמץ: יש מן הראשונים שסוברים שאז חובת הבדיקה היא מן התורה, ויש שסוברים שמן התורה אין חיוב בדיקה, מכיוון שמהתורה אינו עובר איסור אלא בחמץ שידוע לו על מקום המצאו, אך אין חיוב לחפש אחר החמץ.
כמה ראשונים מבהירים שאפילו שביער את החמץ על ידי ביטולו, תיקנו חכמים חובה לבדוק את החמץ. שלשה טעמים נתנו לתקנה זו: האחד, שמא יהיו אנשים שביטול חמצם לא היה בלב שלם, ויעברו על איסור בל יראה ובל ימצא. השני, שמא תוך כדי הפסח ימצא אדם חמץ ויאכלנו. ועל אף שברוב איסורי התורה לא מופיע שהאדם צריך לבערם מביתו שמא יבוא לאכלם, אך חמץ שונה משאר האיסורים בכך שהאדם רגיל לאוכלו כל השנה, ולכן גדל החשש שמא יבוא לאכלו, הטעם השלישי לבדיקה הוא כמין 'תזכורת' לבטל את החמץ. יש אף המדגישים כי עיקר כוונת התורה - בבדיקה ובביעור הממשי של החמץ, ולא בביטול.
התלמוד הירושלמי מסמיך את מצוות בדיקת החמץ על פסוק מהתורה: "ושמרתם את המצות - אם אינו עניין לאכילת מצה תנהו עניין לביעור חמץ" (הירושלמי אף מסמיך את זמן הבדיקה למקרא).
להלכה, חובה לנקוט בשתי הדרכים: ביעור (כולל בדיקה) וביטול.
זמן המצווה

כאמור, זמן המצווה הוא "אור לארבעה עשר" כלומר בליל י"ד בניסן, בתחילת הלילה. זמן זה נקבע כבר מהלילה, משום שבלילה אנשים מצויים בבתיהם, ואינם טרודים בעסקיהם, וכן משום שבלילה אור הנר מאיר בצורה טובה יותר את המקומות הנסתרים בבית, שבהם עשוי להימצא חמץ.
התלמוד קובע, שאין להתחיל ללמוד תורה בזמן זה, שמא ישקע האדם בלימודו, וישכח לבדוק את החמץ. אם קיים שיעור שזמנו קבוע שמתחיל לפני זמן הבדיקה, אין נוהגים לבטלו, אלא מודיעים בתחילתו או בסופו שלא לשכוח לבדוק חמץ.
מטעם זה גם אין להתחיל לאכול סעודה או לעסוק במלאכה חצי שעה לפני זמן הבדיקה.
מי שלא בדק את החמץ מסיבה כלשהי בליל ארבעה עשר, חייב לבדוק במשך היום שלמחרת. ואם לא בדק לפני הפסח יבדוק ויבער את החמץ בימי חג הפסח, ואפילו אם עבר הפסח ולא בדק את החמץ, יבדוק לאחר הפסח, ויבער את החמץ שנמצא, אך אין מברכים על בדיקה שנעשית לאחר חג הפסח, כיוון שהבדיקה נעשית רק כדי לבער חמץ שעבר עליו הפסח, שאיסורו הוא רק מדרבנן.
אם אדם יוצא מביתו לפני ליל בדיקת חמץ, מוטל עליו לבדוק את החמץ בלילה האחרון לפני יציאתו. חובה זו מותנית בכך שהאדם יוצא מביתו תוך שלושים הימים שלפני פסח (כלומר: מפורים ואילך), אך אם אדם יוצא מביתו לפני זמן זה, ואין בכוונתו לחזור לביתו לקראת הפסח או בפסח עצמו – די לו בביטול.
מקומות שצריכים בדיקה

כל מקום שאנשים רגילים להיכנס אליו עם חמץ צריך לבדקו. מקום שבעלי חיים האוכלים את החמץ נמצאים בו אין צורך לבדקו (כאשר לא ידוע בוודאות שהכניסו לשם חמץ), משום שסביר להניח שבעלי החיים אכלו את החמץ אם היה שם.
חובת הבדיקה אינה רק בבית הפרטי, אלא גם במקומות ציבוריים שמכניסים בהם חמץ, כגון חדרי מדרגות, בתי כנסת, משרדים, חנויות ומבני ציבור.
בזמננו "מקומות שצריכים בדיקה" באופן מיוחד (מלבד מטבח וחדר אוכל) הם תיקים וכיסי בגדים ומעילים ואף מכוניות פרטיות. בבית בו מצויים ילדים קטנים – כמעט כל מקום בבית, אליו הם מסוגלים להגיע, נחשב כ"מקום שמכניסים בו חמץ".
יש הסוברים שיש לבדוק מחמץ גם ספרים שמשתמשים בהם בשעת הארוחה, כגון זמירות לשבת, ברכונים וספרים הנלמדים בסעודה.
הרמ"א קובע כי יש לנקות את הבית בי"ג בניסן, לפני הבדיקה, כדי להקל על ביצוע הבדיקה (ייתכן שהלכה זו היא העומדת ביסוד המנהג לערוך ניקוי יסודי לפני פסח). ניקוי זה אינו פוטר את האדם מחובת בדיקת חמץ, אך לפי הרבה פוסקים מי שעשה ניקוי יסודי של הבית - כפי שרבים עושים בתקופה שלפני פסח – אינו חייב לבדוק בדיקה יסודית, והוא יכול להסתפק בבדיקה שטחית יותר, ולדלג על מקומות שידוע לו שנבדקו כבר במהלך הניקוי.
לאור הנר

הבדיקה צריכה להיעשות לאור הנר, משום שבאמצעותו ניתן לראות היטב 'בחורים ובסדקים'. בנוסף דרשו חכמים מן הפסוקים שחיפוש טוב נעשה באמצעות נר, ככתוב: ”אחפש את ירושלים בנרות.” (ספר צפניה, פרק א', י"ב); ”נֵר ה' נִשְׁמַת אָדָם, חֹפֵשׂ כָּל חַדְרֵי בָטֶן.” (ספר משלי, פרק כ', כ"ז).
גם מי שבודק ביום – כגון מי ששכח לבדוק בלילה – אינו בודק לאור השמש, מכיוון שאורה אינו מגיע למקומות המוסתרים. עם זאת, ניתן לבדוק לאור החמה במקומות לא מקורים או בעלי שלושה קירות, או ישירות מול החלון, כיוון ששם אור השמש חזק דיו. למרות ההלכה שיש לבדוק את החמץ לאור הנר, קבעו הפוסקים בזמננו שניתן בעת הצורך, לבדוק בפנס חשמלי. הלכה זו מיושמת בעיקר בבדיקת חמץ במקומות המועדים לדליקה, אך במקרה כזה צריך תחילה להדליק נר לברך על הבדיקה ולחפש מעט, ואחר כך להמשיך עם הפנס.
ברכה

לפני הבדיקה, שהיא תחילת המצווה, מברכים: ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם, אשר קדשנו במצוותיו וציוונו על ביעור חמץ. וכיוון שהברכה היא על הביעור – שנעשה בפועל ביום המחרת – ולא על הבדיקה, לא מברכים פעם נוספת בשעת הביעור.
אין לדבר בין הברכה לבין תחילת הבדיקה על מנת להימנע מהסחות דעת.
מנהג רווח הוא להניח כמה חתיכות של חמץ בכמה מקומות בבית. נהוג לומר שטעם הנחת הפתיתים הוא כדי שברכת הבודק לא תהיה ברכה לבטלה אם לא ימצא כלל חמץ. אך לדעת רוב הפוסקים גם אם לא מניחים חמץ ולא נמצא כלל חמץ בבדיקה - עדיין הברכה אינה לבטלה, כיוון שהברכה היא על הבדיקה והחיפוש, ולא על המציאה. אלא טעם המנהג הוא כדי שיישאר חמץ מאותם הפתיתים, ועל ידי כך לא ישכח לבטל את החמץ. ויש שאמרו כי בזכות החבאת הפתיתים לא יכשל הבודק בבדיקתו, ויבדוק כהוגן.