stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שנות ה-60 של המאה ה-17
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > מלחמות

1701-1640: מלחמת הבונים (אנ') – על רקע התפתחויות בסחר בפרוות בין המתיישבים האירופאים והילידים האמריקאים, מלחמה מתמשכת בין שבטי האירוקוי לשבטים סמוכים ולצרפתים מגיעה להפוגה זמנית כאשר בשנת 1667 הסכם הפסקת אש איפשר לצרפתים לפתח את המסחר שלהם בצפון היבשת.
4 במרץ 1665 – אנגליה מכריזה מלחמה על הולנד
29 באוקטובר 1665 - פורטוגל מביסה את ממלכת קונגו בקרב מבווילה. בעקבות הניצחון בקרב הכוחות הפורטוגזים עורפים את ראשו של מלך ממלכת קונגו. לאחר הניצחון משלימים הפורטוגזים תהליך ממושך של התרחבות והתבססות סביב מושבות הנמל שלהם במרכז היבשת.
1665 - תחילתה של מלחמת האזרחים של קונגו (אנ'), מאיצה את ירידת קרנה של המלכות האזורית. במלחמה זו נמכרים רבים מהלוחמים המפסידים לעבדות.
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > אירועים פוליטיים משמעותיים

29 במאי 1660 – הרסטורציה האנגלית: הכתר האנגלי חוזר לבית סטיוארט וצ'ארלס השני עולה על כס המלכות
1661 – ההתיישבות הקבועה הראשונה של האימפריה הבריטית באפריקה, באי בנהר גמביה.
16 ביולי 1661 – השטרות הראשונים באירופה מונפקים על ידי הבנק השוודי סטוקהולם בנקו
7 בינואר 1663 – ההולנדים כובשים את קוצ'י מידי הפורטוגזים
8 ביולי 1663 – המושבות הבריטיות רוד איילנד ופרובידנס מתאחדות
12 במרץ 1664 – ניו ג'רזי מוכרזת כמושבה אנגלית
7 בספטמבר 1664 – ההולנדים נכנעים לצי המלכותי הבריטי בניו אמסטרדם ושם המושבה הופך לניו יורק
22 בדצמבר 1666 – קבוצה של משכילים שבחר קולבר נפגשת בספרייתו של המלך לואי ה-14 והיא הגרעין לאקדמיה הצרפתית למדעים
31 ביולי 1667 – נחתם חוזה ברדה במסגרתו החליפו ההולנדים את ניו אמסטרדם במושבה הבריטית הקטנה סורינאם, שבאמריקה הדרומית, ובאי ראן באיי מאלוקו שבאינדונזיה
23 בנובמבר 1667 – מריה פרנצ'סקה מסבויה ובעלה, פדרו מביאים לפרישתו מכס המלוכה של בעלה הקודם של מריה ואחיו של פדרו, אפונסו השישי, מלך פורטוגל, שסבל ממחלת נפש ונכות
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > דה-קולוניזציה והשגת עצמאות

13 בפברואר 1668 – ספרד מכירה בעצמאות פורטוגל
אירועים בולטים בעולם > כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
עשור זה הוא חלק מתקופה רחבה יותר בה תופעת הגילדות הולכת וצוברת תאוצה בצפון מרכז אירופה, וקיימת במידה מסוימת במקומות נוספים באירופה. בשנת 1662 נוסדת בקופנהגן גילדת מדריכי הבנאים, ובשנת 1664 נוסדת בסטוקהולם גילדת יצרני הכיסאות.
התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
30 בינואר 1661 – טקס הוצאה להורג לאחר המוות נערך למצביא האנגלי אוליבר קרומוול, 3 שנים לאחר מותו
אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
2 בספטמבר 1666 – השרפה הגדולה של לונדון: אש פרצה בלונדון בביתו של האופה של צ'ארלס השני מלך אנגליה, בסימטת פודינג ליד גשר לונדון. האש התפשטה בעיר ובערה משך 3 ימים. כ-10,000 בתים נשרפו, בהם קתדרלת סנט פול, אך רק 16 איש נספו, ככל הידוע.
6 באפריל 1667 – דוברובניק נחרבת ברעידת אדמה.
25 בנובמבר 1667 – רעידת אדמה בשמסקי (Şamaxı) שבקווקז הורגת כ-80,000 נפש והורסת את העיר.
אסונות > בריאות

החל מ-1660 - התפרצות מגפת אבעבועות שחורות באמריקה הדרומית גורמת, על פי ההערכות, לתמותה של בערך 44,000 ילידים אמריקאים באותה השנה. באזורים מסוימים משמידה המחלה כמחצית מהאוכלוסייה, ובמקרים הקיצוניים ביותר אף קרוב ל-90% מאוכלוסיות מסוימות, זאת מכיוון שבקרב האוכלוסייה הילידית שבאזור ברזיל לא הייתה חסינות לנגיף האירופי הזר, והזן שמביאים איתם האירופים היא אחת הווריאציות היותר קטלניות שלו. המגפה מקבלת בקרב הילידים את הכינוי "האש הגדולה". מיסיונרים נוצרים מאשימים את הילידים שנפגעו מהמגפה בגלל חוסר אדיקותם. התפרצויות נוספות במקומות שונים ביבשת ממשיכים לאורך כל העשור וגם לאחריו. ההתפרצות של 1666-1665 פוגעת קשות בעבדים ממוצא אפריקאים שהיו ביבשת. ההתפרצות של 1669 היא קטלנית במיוחד וגובה את חייהם של כ-22,000 ילידים.
1666-1664 – התפרצות דבר במערב אירופה גובה במקומות מסוימים אחוזי תמותה גבוהים. המגפה הגדולה של לונדון קולטת למעלה מ-20% מתושבי העיר.
מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
1663 - רוברט הוק מגלה את התאים באמצעות מיקרוסקופ.
12 ביוני 1667 – ד"ר ז'אן-בטיסטה מצליח להעביר דם מכבש לנער בן 15, במה שנחשב לעירוי הדם הראשון לבן-אדם.
1668 - הניסוי של רדי מפריך את תאוריית הבריאה הספונטנית, לפיה חיים יכולים להיווצר מחומר ללא חיים.
לאורך העשור ממשיך גל של הקמת מוסדות מדעיים מודרניים ראשונים, עת הקמת החברה המלכותית בלונדון (1660), והאקדמיה הצרפתית למדעים (1666).
אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אישים בולטים > מנהיגי עולם בולטים

23 בפברואר 1660 – קארל האחד-עשר מוכתר כמלך שוודיה
23 באפריל 1661 – צ'ארלס השני מלך אנגליה, מוכתר בכנסיית וסטמינסטר
הערות שוליים

↑  Iroquois Wars, The Canadian Encyclopedia
1 2  אנגולה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
↑  האימפריה הבריטית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
↑  THE GUILDS OF COUNTRIES OVERSEAS, ספריית האוניברסיטה של לונדון
↑  George C. Kohn, Encyclopedia of Plague and Pestilence: From Ancient Times to the Present
↑  היסטוריה של הדבר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
↑  היסטוריה של הרפואה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
↑  Jürgen Renn, Peter Damerow, Scientific Revolution, History and Sociology of
| עשורים במאה ה-17 |
| --- | --- | --- |
|  | << • 1600–1609 • 1610–1619 • 1620–1629 • 1630–1639 • 1640–1649 • 1650–1659 • 1660–1669 • 1670–1679 • 1680–1689 • 1690–1699 • >> |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  KulturNav: 1b722078-ae73-4a0f-93fb-17198c12d8b0 
הקולוניאליזם ב-1660
צ'ארלס השני מלך אנגליה, מוכתר בכנסיית וסטמינסטר ב-23 באפריל 1661
השרפה הגדולה של לונדון. ציור משנת 1666
שנות ה-50 של המאה ה-17

שנות ה-50 של המאה ה-17 היו העשור השישי של המאה ה-17, החלו ב-1 בינואר 1650 והסתיימו ב-31 בדצמבר 1659.
אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > מלחמות

1701-1640: מלחמת הבונים (אנ') – על רקע התפתחויות בסחר בפרוות בין המתיישבים האירופאים והילידים האמריקאים, שבטי האירוקוי מנצחים שבטים סמוכים ואף מביאים לסיומה של קונפדרציית השבטים וונדאט (אנ'). הצרפתים והאירוקוי ניסו לאורך העשור לכונן הסכמי הפסקת אש, אולם אלו לא החזיקו מעמד.
3 בספטמבר 1651 – מלחמת האזרחים האנגלית: המלך צ'ארלס השני מובס בקרב ווסטר, הקרב העיקרי האחרון במלחמה
25 באוגוסט 1654 – קרב אראס בין צבאות צרפת וספרד
31 ביולי 1655 – הצבא הרוסי כובש את וילנה במהלך מלחמת רוסיה-פולין
1655 – האימפריה הבריטית משלימה את כיבוש ג'מייקה מהספרדים
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > סכסוכים לאומיים ואזוריים

1659 – מרד של הקויסאנים במושבת הכף ההולנדית כמעט מביא להשמדת הקולוניה.
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > אירועים פוליטיים משמעותיים

1 בינואר 1651 – צ'ארלס השני הוכתר גם למלך סקוטלנד
6 באפריל 1652 – ההולנדים מייסדים תחנת אספקה שהפכה ברבות הימים לקייפטאון, דרום אפריקה. בשנת 1657 שחררה חברת הודו המזרחית ההולנדית כמה מאנשיה לעבד אדמות מקומיות.
18 במאי 1652 – רוד איילנד היא המושבה הבריטית הראשונה בצפון אמריקה המאשרת חוק האוסר על עבדות
2 בפברואר 1653 – ייסוד העיר ניו אמסטרדם
16 בדצמבר 1653 – אוליבר קרומוול הופך ללורד המגן של אנגליה, סקוטלנד ואירלנד
16 ביוני 1654 – המלכה כריסטינה משוודיה מוותרת על כס המלוכה
22 באוגוסט 1654 – יעקב ברסימסון, המהגר היהודי הראשון לניו אמסטרדם, מגיע בספינה מהולנד
20 ביולי 1655 – נחנך בניין העירייה של אמסטרדם, אשר החל מ-1808 היה לארמון המלכותי של אמסטרדם
22 בפברואר 1656 – הקדשת בית הקברות היהודי של קהילת שארית ישראל הראשון בצפון אמריקה, בניו יורק
20 באפריל 1657 – יהודי ניו אמסטרדם זוכים בחופש הדת
7 בנובמבר 1659 – ספרד נאלצת לחתום על שלום הפירנאים עם צרפת
אירועים בולטים בעולם > כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
1651: חוק הניווט - החוק האנגלי מיישם תפיסות עולם מרקנטליסטיות ששלטו בתקופה זו בסחר העולמי. על פי החוק, למדינת הבית שמורה הזכות לסחור עם מושבותיה, ואסור לייבא אליהן סחורות מארצות לא אירופיות, אלא אם הסחורה מועברת בספינות ששטות תחת דגל אנגלי.
1659: נמל צרפתי באפריקה - צרפת מקימה נמל חלוצי במערב אפריקה, בסנט לואיז (לימים סנגל).
התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
1655 – ייסודה של אוניברסיטה חדשה בדיסבורג מבססים את העיר כ"עיר ההשכלה" וכמרכז אירופי לידע בתקופה זו.
25 במרץ 1655 – כריסטיאן הויגנס גילה את טיטאן, הירח הגדול ביותר של שבתאי
1659 – ייסודה של Accademia del cimento (אנ') בפירנצה, היא חלק ממגמה של הקמת מוסדות מדעיים מודרניים ראשונים.
תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תרבות פופולרית > אדריכלות

1653 - הושלמה בניית הטאג' מאהל
אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הערות שוליים

↑  Iroquois Wars, The Canadian Encyclopedia
↑  האימפריה הבריטית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
1 2  Southern Africa - European and African interaction from the 15th through the 18th century, אנציקלופדיה בריטניקה
↑  סחר בינלאומי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
↑  צרפת במערב אפריקה, באתר אוניברסיטת פנסילבניה
↑  Allied War Criminals of WWII
↑  Jürgen Renn, Peter Damerow, Scientific Revolution, History and Sociology of
| עשורים במאה ה-17 |
| --- | --- | --- |
|  | << • 1600–1609 • 1610–1619 • 1620–1629 • 1630–1639 • 1640–1649 • 1650–1659 • 1660–1669 • 1670–1679 • 1680–1689 • 1690–1699 • >> |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  KulturNav: 675cde89-b584-4ad4-b04a-650d672b8564 
ההולנדים מייסדים תחנת אספקה שהפכה ברבות הימים לקייפטאון
2 בפברואר 1653 – ייסוד העיר ניו אמסטרדם
ב-1655 כריסטיאן הויגנס מגלה את טיטאן, הירח הגדול ביותר של שבתאי
הושלמה בניית הטאג' מאהל
המפלגה הדמוקרטית (קפריסין)

| --- | --- |

 מדינה:  קפריסין 
 מייסד:  ספירוס קיפריאנו 
 מנהיגים:  Marios Garoyian 
 תקופת הפעילות:  12 במאי 1976 – הווה (48 שנים) 
 אידאולוגיות:  הלאומיות הקפריסאית-יוונית, ליברליזם, פרו־ארופאיות 
 מטה:  ניקוסיה 
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז (פוליטיקה) 
 ארגונים בינלאומיים:  הברית הפרוגרסיבית 
 נציגויות בפרלמנטים
 בית הנבחרים של קפריסין:  9 / 56
 הפרלמנט האירופי, נציגי קפריסין:  1 / 6
 
 diko.org.cy
 
המפלגה הדמוקרטית (ביוונית: Δημοκρατικό Κόμμα (ΔΗΚΟ); לטיניזציה: Dimokratikó Kómma (DIKO)) היא מפלגת מרכז בקפריסין. המפלגה נוסדה ב-1976 על ידי ספירוס קיפריאנו. המפלגה משלבת גישה לאומית יוונית והתנגדות נוקשה ל"טקסים" (חלוקת קפריסין וקיומה של צפון קפריסין בשליטת טורקיה) עם מדיניות רווחה ומתפקדת כ"לשון מאזניים" בין המפלגה הפרוגרסיבית של העם העובד הקומוניסטית לבין האספה הדמוקרטית הימנית. על אף הצלחה מטאורית בשנת ייסודה, בה הייתה המפלגה הגדולה בבית, כאשר רצה בגוש משותף עם מפלגות השמאל, מאז 1981 היא המפלגה השלישית בגדלה בבית הנבחרים של קפריסין. במסגרת הפרלמנט האירופי המפלגה שייכת לברית הפרוגרסיבית של סוציאליסטים ודמוקרטים. לפני 2009 השתייכה לברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה.
היסטוריה ואידאולוגיה

המפלגה קמה על מצע ששילב בין קו נוקשה נגד פיצול האי במסגרת הסכסוך הקפריסאי עם גישה סוציאל-דמוקרטית מתונה שכללה מדיניות רווחה לכל יחד עם תמיכה בשוק חופשי. המפלגה נסמכה בעיקר על אישיותו של מייסדה, ספירוס קיפריאנו ועל ההבטחה שהיא זו המשמרת את רוחו של אבי האומה הקפריסאית, הארכיבישוף מקאריוס השלישי. במערכת הבחירות הראשונה בה השתתפה, ב-1976, רצה המפלגה בגוש השמאל יחד עם המפלגה הקומוניסטית והתנועה לסוציאל-דמוקרטיה. קיפריאנו כיהן כנשיא קפריסין בין 1977 ל-1988.
בין שנת 2000 ל-2006 הונהגה המפלגה על ידי טסוס פפדופולוס, נשיא קפריסין בשנים 2003–2008. בשנת 2013 עברה הנהגת המפלגה לבנו, ניקולס פפדופולוס.
במשאל העם על תוכנית קופי אנאן לפתרון חלוקת האי בדרך של פדרציה, הייתה המפלגה "מפלגת ה'לא'" (Οχι, "אוֹכִי" ביוונית) העיקרית, דבר שהכשיל את קבלת היוזמה.
הישגים בבחירות > בית הנבחרים

| בחירות | הצבעה> # | הצבעה>  % | הצבעה> מקום | מושבים> # | מושבים> ± |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1976 | יחד עם התנועה לסוציאל-דמוקרטיה והמפלגה הפרוגרסיבית של העם העובד | יחד עם התנועה לסוציאל-דמוקרטיה והמפלגה הפרוגרסיבית של העם העובד | יחד עם התנועה לסוציאל-דמוקרטיה והמפלגה הפרוגרסיבית של העם העובד | 21/35 | - |
| 1981 | 56,749 | 19.5 | שלישי | 8/35 |  13 |
| 1985 | 88,322 | 27.65 | שלישי | 16/56 |  8 |
| 1991 | 66,867 | 19.55 | שלישי | 11/56 |  5 |
| 1996 | 60,726 | 16.43 | שלישי | 10/56 |  1 |
| 2001 | 60,977 | 14.84 | שלישי | 9/56 |  1 |
| 2006 | 75,429 | 17.92 | שלישי | 11/56 |  2 |
| 2011 | 63,763 | 15.76 | שלישי | 9/56 |  2 |
| 2016 | 50,922 | 14.49 | שלישי | 9/56 |  0 |
| 2021 | 40,395 | 11.29 | שלישי | 9/56 |  0 |
הישגים בבחירות > הפרלמנט האירופי

| בחירות | הצבעה> # | הצבעה>  % | הצבעה> מקום | מושבים> # | מושבים> ± | מפלגה אירופית |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004 | 57,121 | 17.09 | שלישי | 1/6 | - | ALDE |
| 2009 | 37,625 | 12.28 | שלישי | 1/6 |  0 | S&D |
| 2014 | 28,044 | 10.83 | שלישי | 1/6 |  0 | S&D |
| 2019 | 38.756 | 13.80 | שלישי | 1/6 |  0 | S&D |
הערות שוליים

↑  Slomp, Hans (30 בספטמבר 2011). Europe, A Political Profile: An American Companion to European Politics. ABC-CLIO. p. 690. ISBN 978-0-313-39182-8. נבדק ב-22 באוגוסט 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  סיכוי נמוך להצלחת משאל העם בקפריסין לאחר כישלון השיחות, באתר הארץ, 1 באפריל 2004
לבוב

ערך זה עוסק בעיר באוקראינה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אנדרטה לזכר יהודי לבוב שנספו בשואה, בבית הקברות נחלת יצחק
לְבוֹב או לְבִיב (באוקראינית: ‏Львівקובץ:Uk-Львів (2).oga‏Ⓘ‏; בפולנית: Lwów ‏Lwówקובץ:Pl-Lwów.ogg‏Ⓘ‏ ; ברוסית: Львов (לְבוֹב); בגרמנית: Lemberg; ביידיש: לעמבערג או לעמבעריק וכן לװאָװ) היא עיר במערב אוקראינה, בירת מחוז לבוב. אוכלוסיית העיר מונה 735,000 איש. רוב התושבים אוקראינים, אך בעיר גם מיעוטים רוסי, פולני ויהודי. העיר הייתה בעבר בירת גליציה המזרחית, כחלק מחבל גליציה ההיסטורי, במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית (1772–1918) והרפובליקה הפולנית השנייה (1919–1939). היא סופחה לאוקראינה בתום מלחמת העולם השנייה, בשנת 1945, לאחר החלוקה מחדש של גבולות פולין.
מרכז העיר לבוב
היסטוריה

העיר נוסדה במאה ה-13 במסגרת דוכסות גליציה-ווהלין על ידי נסיך גליץ' דניאיל, ונקראה על שם בנו לב. העיר מוזכרת לראשונה ב-1256. ב-1349 נכבשה העיר על ידי מלך פולין קז'ימייז' השלישי ("הגדול"). ב-1386 הפכה לחלק מממלכת פולין, וכמה ממלכי המדינה אף הוכתרו בה.
עם חלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 הייתה לבוב העיר השנייה בחשיבותה במחוז גליציה של האימפריה האוסטרית. למרות תקופה של ניסיונות גרמניזציה מטעם השלטון ההבסבורגי, ברוב התקופה שרר באזור חופש תרבותי יחסי, ובעיר הייתה פריחה של התרבויות הפולנית, האוקראינית והיהודית. הודות לחופש יחסי זה, הייתה לבוב ערש לידתה של התנועה הלאומית האוקראינית.
במלחמת העולם הראשונה נכבשה העיר על ידי הצבא הרוסי, אך עד מהרה שוחררה על ידי הצבא האוסטרו-הונגרי. עם התמוטטות הקיסרות האוסטרו-הונגרית ב-1918 היוותה העיר את מוקד הלחימה בין הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה, שהכריזה על העיר כבירתה, לבין הפולנים. לבסוף הפולנים כבשו אותה, ובהסדרים העולמיים שאחרי מלחמת העולם הראשונה הוכר האזור כנתון לשליטה פולנית. ב-1920 ניסה הצבא האדום לכבוש את העיר במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית, אך נכשל.
בין המלחמות פרחה בלבוב אסכולת לבוב במתמטיקה. חבריה נהגו להפגש בבית קפה שנקרא "הקפה הסקוטי" ולדון בבעיות שונות. תוצאות הדיונים - בעיות ופתרונן - נכתבו במחברת מיוחדת. בין חברי האסכולה היו סטפן בנך, קרול בורסוק, סטניסלב אולם, קאז'ימיר קורטובסקי והוגו שטיינהאוס.
ערב מלחמת העולם השנייה ישבו בלבוב כמאה ועשרה אלף יהודים, מתוך אוכלוסייה כוללת בעיר של שלוש-מאות וארבעים אלף אזרחים. עם פרוץ המלחמה, ב-17 בספטמבר 1939 עברה העיר לריבונות סובייטית, על פי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב. לאחר הפלישה הגרמנית לברית המועצות ביוני 1941 (מבצע ברברוסה) עברה לשלטון הנאצי.
אחרי תום המלחמה נשארה העיר בתחומי ברית המועצות, וסופחה לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית. רוב האוכלוסייה הפולנית עזבה את העיר ועברה מערבה לתחומי פולין, ובייחוד לוורוצלב, שעברה מגרמניה לפולין, ורוב האוכלוסייה הגרמנית גורשה ממנה. עם התפרקות ברית המועצות נשארה לבוב באוקראינה, והיא אחד ממוקדי הלאומנות האוקראינית. במהלך אירועי ההפגנות והעימותים האלימים נגד שלטונו של ויקטור ינוקוביץ', הייתה לבוב אחד ממעוזי האופוזיציה.
העיר העתיקה של לבוב

העיר העתיקה של לבוב (באוקראינית: Старе Місто Львова) הוא המרכז ההיסטורי של העיר לבוב, ששטחו כ-1,214 דונם והוכר ב-1975 כאזור שימור היסטורי, אדריכלי, ממלכתי.
יהודי לבוב

ככל הידוע, ראשוני המתיישבים היהודיים באו ללבוב בשנת 1256, והם הפכו לחלק חשוב של חיי התרבות בעיר, תוך שהם תורמים משמעותית למדע ולתרבות. מלבד היהודים האורתודוקסים היו בעיר יהודים קראים רבים, שהתיישבו בעיר מהמזרח והביזנטיון. לאחר שקז'ימייז' השלישי, מלך פולין, כבש את לבוב בשנת 1349, קיבלו האזרחים היהודים זכויות שוות לשאר אזרחי פולין.
הקהילה הייתה בין הקהילות המרכזיות בוועד ארבע ארצות, וברבנות הקהילה שימשו גדולי האחרונים. במאה ה-19 הייתה לבוב למרכז תרבותי יהודי. היה בה גם תיאטרון יידיש מפורסם.
לפני מלחמת העולם השנייה, חיה בעיר הקהילה היהודית הגדולה ביותר באזור גליציה, בעיר שבה התגוררו זה לצד זה גם פולנים ואוקראינים. בעיר חיו יהודים מכל הזרמים, פעלו בה שישה בתי כנסת, תיאטרון יהודי ואגודות ספורט יהודיות, והתרחשה בה פעילות תרבותית ענפה. בשנת 1931 נספרו בעיר כמאה אלף יהודים - כשליש מסך כל התושבים. ערב מלחמת העולם השנייה ישבו בלבוב כמאה ועשרה אלף יהודים, מתוך אוכלוסייה כוללת בעיר של שלוש-מאות וארבעים אלף אזרחים.
עם פלישת הגרמנים לברית המועצות ביוני 1941 היה אזור העיר אחד מהראשונים שנכבשו על ידם. בעקבות הגליית אלפי יהודים מזרחה, כמו גם בריחה נרחבת מהעיר ערב הפלישה הגרמנית, נותרו בעיר כ-160 אלף יהודים כשנכבשה על ידי הנאצים. עם הפלישה ברחו מלבוב כעשרת אלפים יהודים בעקבות הצבא הסובייטי אל תוככי ברית המועצות. 6,000 יהודים נרצחו כבר בימים הראשונים לכיבוש העיר על ידי נאצים ומשתפי פעולה בשני פוגרומים.
בנובמבר 1941 הוקם בעיר גטו, שהיה מגדולי הגטאות שהוקמו בפולין בעת מלחמת העולם השנייה. הוא אכלס בשיאו 120,000 יהודים, ובעקבות רציחות וגירושים למחנות ההשמדה נותרו בו בסוף המלחמה לא יותר מ-823 איש, שהצליחו לשרוד במסתור.
בשנים 1970–1979 חיו בעיר כ-30,000 יהודים (2.7% מאוכלוסיית העיר), רובם הגדול יהודים סובייטים מחלקי אוקראינה המזרחית והמרכזית. מיעוט קטן מהם היו יהודים מהקהילה המקורית שהתקיימה עד השואה. בסוף המאה ה-20 הצטמקה האוכלוסייה היהודית באופן משמעותי כתוצאה מהגירה, כשכבר ב-1989 אוכלוסייה יהודית היוותה רק 1.6% מסך תושבי העיר. במידה מועטה גם בגלל התבוללות. מספר היהודים ב-2001 הוערך ב-5,400. מספר ארגונים מוסיפים לפעול בעיר. כרב העיר מכהן מאז 1993 הרב בולד, חסיד קרלין-סטולין.
חינוך

לבוב היא אחד ממרכזי ההשכלה הגדולים באוקראינה, ונמצאים בה מספר גדול למדי של מוסדות להשכלה גבוהה, בהם אוניברסיטת לבוב, האוניברסיטה הוותיקה ביותר הפועלת ברציפות באוקראינה, האוניברסיטה הפוליטכנית הלאומית של לבוב, ואוניברסיטת לבוב הלאומית הרפואית ע"ש דנילו האליצקי.
ערים תאומות

ארצות הברית קורנינג (אנ'), ניו יורק, ארצות הברית
פולין קרקוב, פולין
קנדה ויניפג, קנדה
פולין ורוצלב, פולין
שוודיה אסקילסטונה, שוודיה
בוסניה והרצגובינה באניה לוקה, בוסניה והרצגובינה
סרביה נובי סאד, סרביה
גרמניה פרייבורג, גרמניה
גאורגיה כותאיסי, גאורגיה
ישראל ראשון לציון, ישראל
הערות שוליים

↑  Ukraine: UNESCO sites of Kyiv and L’viv are inscribed on the List of World Heritage in Danger
1 2  נדב מנוחין‏, האדמה עדיין זועקת: העבר המדמם של סמלי המלחמה באוקראינה, באתר וואלה, 27 באפריל 2022
↑  מפקד האוכלוסין האוקראיני
↑  קהילת יהודי לבוב, באתר אנו – מוזיאון העם היהודי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554830305171  PLWABN: 9810625287605606  BNE: XX454979  BnF: cb11985932t (data)  GND: 4035304-7  LCCN: n80089801  LNB: 000147407  MusicBrainz: 3501ffa5-f3dd-4a11-97d8-cd47a1b6bfb8  NKC: ge129907  SUDOC: 027920259  VIAF: 268236629   WorldCat (עם VIAF): 268236629
מבצע משה

ערך זה עוסק במבצע עלייה. אם התכוונתם למבצע כיבוש באר שבע במלחמת העצמאות, ראו .
מבצע משה או מבצע גור אריה יהודה (21 בנובמבר 1984 – 5 בינואר 1985) היה מבצע אמריקאי-סודאני-ישראלי במסגרת מבצע אחים, להעלאת יהודי אתיופיה לישראל. במהלך המבצע הועברו יהודים ממחנות הפליטים בסודאן לבלגיה ומשם לישראל בטיסות אזרחיות של חברת התעופה TEA‏ (Trans European Airways). במסגרת המבצע עלו לישראל 6,364 יהודים.
בשנת 1983 נשלח שליח מטעם המוסד לאתיופיה וקרא ליהודים לצאת אל סודאן. החל ממרץ 1984 ובעקבות שינויים פוליטיים במחוז גונדר, החלו יהודי המחוז להגיע בהמוניהם למחנות הפליטים בסודאן, במספרים שאנשי המוסד, שפעלו בסודאן להעלאת יהודי אתיופיה במסגרת מבצע אחים, לא יכלו להתמודד עמם. מצבם הכללי של היהודים במחנות הדרדר והגיע לממדים של אסון הומניטרי, שבעקבות זאת הגו האמריקאים יחד עם הסודאנים והישראלים תוכנית פינוי מידית. התוכנית הופעלה ב-21 בנובמבר 1984 וכונתה "מבצע גור אריה יהודה". במקביל החל קמפיין גיוס כספים בצפון אמריקה בשם "מבצע משה", אשר גרם בסופו לעצירת המבצע והשארתם של יהודים רבים מאחור.
עם הפסקת המבצע נותרו כ-500 יהודים שהיו אמורים לעלות וכ-1,500 יהודים הפזורים בשאר המחנות. בעקבות זאת הפעילה האגודה האמריקאית את השדולה שלה בממשל האמריקאי והסודאנים הסכימו למבצע משלים של חיל האוויר האמריקאי, שכונה "מבצע יהושע/מבצע שבא". מבצע זה התבצע ב-28 במרץ 1985 ובמסגרתו הועלו כל היהודים שנותרו ממבצע משה.
רקע - ראשית העלייה דרך סודאן

בראשית 1979 ולאור מחאות ולחצים הפעיל המוסד בהוראת ממשלת ישראל את מבצע אחים להעלאתם של ביתא ישראל מאתיופיה דרך סודאן. במקביל הפעילה האגודה האמריקאית למען יהודי אתיופיה מבצע דומה בשם מבצע אליהו. במסגרת מבצעים אלו נקראו אנשי הקהילה להגיע למחנות הפליטים בסודאן ומשם נלקחו לחרטום והוטסו בטיסות מסחריות לישראל דרך עיר באירופה.
בעקבות הקריאה החלו היהודים לצעוד לסודאן, אולם בגלל המצב במדינה מספרם של היהודים שיצאו משני המחוזות העיקריים בהם חיו היה שונה מאוד. במחוז תיגראי ובאזורים בצפון מחוז גונדר שנשלטו על ידי ארגון הווינה לא היה קושי לצאת לסודאן, אולם במרבית מחוז גונדר, שבו חייו רוב היהודים, ושנשלט על ידי הממשלה המצב היה אחרת. בגלל הלחימה של הצבא מול תנועות המורדים בתקופת הטרור האדום הממשל המקומי בראשות המושל, מייג'ור תפרה מלכו, הגביל את חופש התנועה של התושבים והתנה אותה באשרות מעבר שניתנו על ידי אגודות האיכרים. למרות הקשיים הללו הצליחו מספר מוגבל לצאת לסודאן ובתגובה לכך סגר הממשל המקומי את פעילות האגודה לרווחת הפלאשים שפעלה בקרב הקהילה ועודדה יציאה, רדף את עובדיה, סגר את בתי הספר העבריים שהפעילה ואת בתי הכנסת, העביר חוקים שפגעו בחופש הדת, התנכל לבני משפחות היוצאים, עקב אחר משפחות יהודיות ואסר ועינה רבים שסייעו לכך.
היהודים החלו להגיע בהמוניהם למחנות החל מאביב 1980 ונדרשה הקמת מערכת שתטפל בהם. בתחילה גויסו בני הקהילה ששכנו במחנות, פעילים נוצרים ומוסלמים מקרב שאר הפליטים ובהמשך גייסו הסוכנות היהודית והמוסד קבוצה מבני הקהילה בישראל שנשלחו למחנות. הקבוצה כונתה "קומיטי" בפי הפליטים היהודים והייתה אחראית להפצת כסף לפליטים, הפצת מזון, תרופות, איתור של יהודים במחנות וארגון המועמדים לעלייה.
עם התקדמות המבצע גדל מספרם של היהודים במחנות והוחלט לצרף את חיל הים הישראלי במבצעים דרך הים האדום במסגרת מבצע נמל בית, אולם דרך זו ננטשה סופית באפריל 1983. בדומה לכך והחל ממרץ 1982 הופעלה דרך נוספת והיא העלאה על גבי מטוסי תובלה של חיל האוויר הישראלי. מבצעים אלו היו קטנים בהיקפם ומסוכנים וכללו כמות מוגבלת של מאות יהודים. מספרם הגדול של היהודים במחנות הביא לדאגה גם בקרב האגודה האמריקאית למען יהודי אתיופיה שהחלה להתריע על אסון עתידי. זו הפעילה את השדולה שלה בממשל האמריקאי והצליחה לערב את סוכנות הפליטים של ארצות הברית ונציגה, ג'רי וויבר, בשגרירות בסודאן בנושא. החל משלהי 1982 וויבר והשגרירות בשיתוף פעולה עם שגרירות הולנד שהוציאה אשרות כניסה לפליטים למדינתה, בידיעת שירות הביטחון הסודאני, ובמימון ישראל פעלו דרך ארגון ההגירה הבין-לאומי להוצאת היהודים שמספרם החודשי הממוצע עמד על כ-120. נוסף על מאמצים אלו חידשה האגודה את מבצע אליהו שבמסגרתו הוצאו יהודים מהמחנות, אולם זה הופסק בעקבות פרשת ג'ובה.
הגורמים > שינויים במחוז גונדר

במהלך שנת 1982 ובשנה העוקבת החלו להתרחש מספר שינויים משמעותיים באתיופיה שהיו הזרז לנהירה גדולה של יהודים מרחבי מחוז גונדר לכיוון מחנות הפליטים. הגורם המשמעותי ביותר היה המשך המלחמה של הממשלה כנגד ארגון הווינה ומדיניותה שכללה הרעבה של אזורי הלחימה, הפצצת שווקים, הרס יבולים, ומצור כלכלי שבא ללחוץ על האוכלוסייה המקומית שתמכה בהמוניה בארגוני המורדים וזאת במקביל לבצורת שהחלה להופיע במספר אזורים בגבול שבין המחוזות וולו ותגראי. כחלק מהלחימה ארגן הווינה את הכיסים הנותרים של ארגון המורדים היחפה שהובס בטרור האדום בשם התנועה הלאומית הדמוקרטית האמהרית ויחד עמו נערכו פשיטות על מחוזות וולו וגונדר שבתגובה לכך הרחיבה הממשלה את מדיניות ההרעבה לאותם המקומות. עם המשך הלחימה החל הווינה לארגן מבצעים כדי להשתלט על אזורים דרומיים לתגראי שבסופם הצליח להשתלט על אזור סימן ולהופכו לבסיס זמני של המפקדה הראשית. החרפת הלחימה הביאה לנהירה של אוכלוסייה שהייתה באזורי הלחימה וההרעבה לתוך אזורים שלא סבלו מכך, לרבות לתוך מחוז גונדר שבו היה עודף במזון ובגידולים חקלאיים. הנהירה הביאה עמה אוכלוסייה אשר נישלה את היהודים מכפריהם ומאדמותיהם, העלתה באש או השתלטה על בתיהם ובתי הכנסת ובזזה את רכושם לרבות הצאן והבקר. היהודים שנפגעו לא יכלו להגן על עצמם בגלל החוסר בגברים צעירים, שרובם הגדול נטש לסודאן קודם לכן, וזאת בנוסף לחוסר רצונן של הרשויות המקומיות לעזור.
התפשטות הווינה לגונדר הביאה לשליטה בריכוזים יהודים במחוז אשר תרמה ליציאתם לסודאן. שינוי משמעותי שתרם ליציאה היה הדחתו של המושל מלכו וההקלות בהגבלת התנועה על ידי המושל החדש, וסייהו סהלו.