stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שוויץ (קנטון)
היסטוריה

ממצאים מראים שבני אדם חיו באזור קנטון שוויץ לפני אלפי שנים. רבים מהממצאים מתרכזים בצפון הקנטון, באזור הורדן ופרייבך באגם ציריך. חלק מהגילויים מגיעים עד לפני כ-5000 שנים. כלי ברונזה ואבן נמצאו באתרים.
לפני כ-1400 שנים, שבטים גרמאניים התיישבו באזור הקנטון, מה שהשפיע על החקלאות ודרך החיים של המקומיים. הנצרות הגיעה לאזור בסוף המאה השביעית, בזמן זה נבנו כנסיות בטוגן ושוויץ שעומדות עד ימינו.
במאה העשירית מנזר איינזידלן הפך ליותר ויותר חזק. תוך זמן קצר שלט המנזר באדמות רבות הסובבות אותו, שמהן רבות מחוץ לאזור קנטון שוויץ כיום. הכלכלה הרוויחה מהסחר במעבר סנקט גוטהרד, אבל רווחים אלה משכו כוחות אחרים, כמו בית הבסבורג.
ב-1 באוגוסט 1291, קנטון שוויץ ייסד את האיחוד השווייצרי יחד עם הקנטונים אורי ואונטרוולדן. הקנטון הוא אחד מארבעת קנטוני היער יחד עם אורי, אובוולדן ונידוולדן (שהצטרפו יחד כאונטרוולדן) - כולם ממוקמים לחופי ימת ארבעת הקנטונים. קנטון שוויץ לקח את מנהיגות האיחוד. דגל שווייץ שאב את מאפייניו מסמל הקנטון שוויץ.
שליטי הקנטון הגדילו לאט לאט את שטח ההשפעה שלהם. בחלק מהמקרים נטלו חלק בקרבות קטנים. ב-1386 ניצח את הקנטון בקרב סמפך וכתוצאה מכך הגדיל בצורה ניכרת את שטחו. הרפורמציה הפרוטסטנטית נכשלה בקנטון. בקרב קאפל ב-1531, כוחות הקנטון הביסו את אלו של המנהיג הפרוטסטנטי אולריך צווינגלי בקרב בו מתו מאות חיילים.
בין 1798 ו-1803 היה הקנטון חלק מהרפובליקה ההלבטית. לאחר מכן קיבל חזרה את עצמאותו ורוב השינויים שנעשו על ידי נפוליאון שונו חזרה. שינוי זה הוביל לפילוג בקנטון ויצירת חלק מופרד בקנטון. קנטון של "מדינות חיצוניות" נוצר ב-1830 והתאחד חזרה ב-1833. ב-1845 הצטרף הקנטון לליגה הקתולית שמאוחר יותר נכשלה.
החוקה נוצרה ב-1848 ושונתה ב-1876 ו-1898.
כלכלה

רוב כלכלת הקנטון מבוססת על חקלאות.
פריינבך בצפון הקנטון ידועה כמקום עם המיסים הנמוכים ביותר בשווייץ, מה שמשך מספר אנשים עשירים.
דמוגרפיה

בקנטון ישנם 151,396 תושבים (נכון ל-2013). השפה הרשמית היא גרמנית אף על פי שהתושבים מדברים גרמנית שווייצרית (ניב של הגרמנית) הנפוץ במרכז שווייץ. רוב האוכלוסייה היא קתולית.
הערות שוליים

↑  Switzerland's population in 2019, נוישאטל 2020, באתר המשרד הפדרלי לסטטיסטיקה, שווייץ. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554924205171  BnF: cb120709591 (data)  GND: 4054019-4  HDS: 007385  ISNI: 0000 0001 1011 2653  LCCN: n80093609  MusicBrainz: 796fd82b-30f6-4568-822a-d002e1316354  NKC: ge114365  VIAF: 134271490   WorldCat (עם VIAF): 134271490
תחמוצת המגנזיום

| --- | --- |

 
 שמות נוספים:  פריקלאס
 כתיב כימי:  MgO 
 מסה מולרית:  40.3044 גרם/מול
 מספר CAS:  1309-48-4
 צפיפות:  3.58±0.01 גרם/סמ"ק
 ממסים:  חומצות, אמוניה
 טמפרטורת היתוך:  2,852 °C   3125.15 K
 טמפרטורת רתיחה:  3600 °C   3873.15 K
 מקדם שבירה:  1.7355
 אנתלפיית התהוות סטנדרטית:  −601.8 קילוג'ול למול
 אנטרופיה מולרית תקנית:  26.9±0.05 ג'ול למול־קלווין
 
תחמוצת המגנזיום (מגנזיום אוקסיד), המכונה גם פֵּרִיקְלָס היא תרכובת כימית אי-אורגנית בעלת הנוסחה הכימית MgO, שאינה בעלת יכולת הולכה חשמלית.
שימושים

תחמוצת המגנזיום משמשת כחומר גלם לייצור לְבֵנִים חסינות אש, הנחוצות במיוחד בתחומי תעשיית הפלדה לשם בניית כורים עמידים.
הפקת תחמוצת המגנזיום בישראל

תחמוצת המגנזיום מיוצרת במפעל פריקלאס ים המלח שבמישור רותם.
הערות שוליים

↑  מגנזיום חמצני במישור רותם – מבט על פריקלאס ים-המלח בעמ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543565805171  BnF: cb119672757 (data)  GND: 4168538-6  LCCN: sh85079646  NDL: 00567384  NKC: ph123878 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
שכונת שפיטלברג (וינה)

| --- | --- |

 מידע
 עיר:  וינה 
 קואורדינטות:  48°12′12″N 16°21′19″E﻿ / ﻿48.2033°N 16.3553°E﻿ / 48.2033; 16.3553
  (למפת וינה מוגדלת) שכונת שפיטלברג(למפת וינה רגילה) שכונת שפיטלברג
 
שפיטלברג (בגרמנית: Spittelberg) הייתה עד 1850 רשות מקומית עצמאית, וכיום היא שכונה בווינה, ברובע ה-7 נויבאו.
רקע

קבוצת רחובות – המדרחוב של רחוב שפיטלברג (Spittelberggasse), רחוב גוטנברג (Gutenberggasse) ורחוב שרנק (Schrankgasse) – שוחזרה יפה ומציגה אוסף נאה של בתים מהמאות ה-18 וה-19.
באופן מסורתי, האזור היה ממעמד נמוך אך מלא חיים, והיווה בית לשחקנים, אמנים ונגנים נודדים מזדמנים. הבתים היו ברובם בתי מגורים, נטולי גינות או חצרות.
קסמו של הרובע התגלה מחדש בשנות ה-70 של המאה ה-20, ורשויות העיר החלו לשחזר את הבניינים. כיום, זהו רובע של מסעדות, בתי קפה וחנויות בוטיק לאופנה. מתקיים בו שוק חג המולד, ושוק קבוע לחפצי אמנות ומלאכה שוכן בו מאפריל עד נובמבר. תיאטרון בית אמרלינג (Amerlinghaus) ברחוב שטיפט (Stiftgasse) מספר 8 הוא המרכז התרבותי של האזור, ומספק מקום מפגש לתערוכות ואירועים. השפיטלברג הוא הצלחה ענקית, וחיי בתי הקפה שומרים על הרחובות מרוצפי האבנים שוקקים עד השעות הקטנות.
תחנת הרכבת התחתית Volkstheater נמצאת בסמוך למדרחוב.
נקודות ציון

בית אמרלינג – ברחוב שטיפט מספר 8, בו נולד הצייר פרידריך אמרלינג. כיום זהו מרכז קהילתי, תיאטרון ובייזל (מסעדה פשוטה המתמחה במנות מקומיות).
רחוב שטיפט מספר 10 – בעל חזית יפה, ומקושט בפסלים.
רחוב גוטנברג 29 – זהו בניין נעים ביופיו מאסכולת בידרמייר.
רחוב שפיטלברג – משמש כמקום המפגש לשוק חפצי אמנות ומלאכה המתקיים מדי יום שבת מאפריל עד נובמבר, ומדי יום במהלך חג הפסחא וחג המולד.
רחוב שפיטלברג 9 – בית המעוטר בראווה, עם חלונות מצוירים במיומנות ויוצרים אשליה אופטית, מתוארך מהמאה ה-18.
רחוב שפיטלברג 18 ו-20 – בתים אלה הם דוגמאות טובות לבתי בארוק.
מסעדת Witwe Bolte – הייתה פונדק במאה ה-18; האגדה מספרת שהקיסר יוזף השני נזרק מכאן ב-1778.
אישים מפורסמים

יעקב לוי מורנו (1889 - 1974), פסיכיאטר יהודי-אוסטרי, ניהל בשכונה מרכז תמיכה עצמית לזונות
פרידריך פון אמרלינג (1803 - 1887), צייר
לקריאה נוספת

וולפגאנג מאייר: Spittelberg. Jugend und Volk, וינה, 1981.
תחמושת

סוגי תחמושת נפוצים לאקדח, מימין לשמאל: 0.22 אינץ', 0.32, 9 מ"מ, 0.38 סופר, 0.45, 0.38 מיוחד, 0.357 מגנום, 0.44 מגנום, 0.45 מגנום, 0.454 קסול.
שנייה משמאל – סוללת AA, לשם השוואת גדלים
ארגזי תחמושת מסוגים שונים
סוגים שונים של רימונים
סוגי תחמושת לרובה
תחמושת הוא כינוי כללי לקליעים הנורים מאמצעי לחימה שונים, כגון אקדחים, רובים, מקלעים ותותחים אך גם מכלי ירייה עתיקים כגון קשת או קטפולטה. במובן הכללי יותר, תחמושת מתייחסת לכל אמצעי הלחימה החד-פעמיים המתכלים עם השימוש בהם, לרבות רקטות או טילים.
התחמושת המודרנית לכלי ירייה מורכבת מקליע הנורה מנשק חם בעל קנה, באמצעות הדיפת גזים הנוצרים בעת פיצוץ חומר נפץ הודף (חנ"ה) הנמצא בתרמיל המחובר לקליע (ואז הקליע+התרמיל נקראים כדור) או מוטען בנפרד לקנה היריה. הקליעים המודרניים מיוצרים במגוון גדלים וסוגים, בהתאם לייעודם. קליעים נגד אדם מתוכננים לנוע או להתפרק בתוך גוף הנפגע, כדי לגרום לנזק מרבי. פגזים נגד אדם מתוכננים להתפוצץ באוויר, ולפזר רסיסים חדים בשטח גדול. פגזים חודרי שריון כוללים אמצעים שמקלים עליהם לחדור לכלי המשוריין. פגזי בעירה כוללים חומרי בעירה חזקים, וקליעים נותבים מסמנים באור את מסלול מעופם. קליעים שונים מכילים ראשי קרב שונים, בהם חודרן קינטי ("חץ"/"חוצצן"), נפיץ, מצרר ורש"ק חלול.
היצרן העיקרי של תחמושת בישראל הוא התעשייה הצבאית (תע"ש).
צריכת התחמושת על ידי היורה נעשית בטעינה בודדת (כלומר טעינת כדור או פגז בודד לפני כל ירייה) או במחסנית ובשרשיר תחמושת, שבאמצעותם נטענים בבת אחת כדורים רבים, המאפשרים ירי בצרורות.
סוגי תחמושת נפוצים

עם סוגי התחמושת הנפוצים ביותר בעולם נמנים:
קליעים לנשק קל. קליברים נפוצים: בקוטר 5.56x45 מ"מ נאט"ו, 7.62 מ"מ (יש מספר סוגי כדורים בקוטר זה), 5.45 מ"מ, 9 מ"מ (נפוץ באקדחים) ו-12.7x99 מ"מ נאט"ו (0.5 אינץ'). הקליע בתוספת התרמיל ואבק השרפה נקרא כדור.
תחמושת צליפה – כדורים המיוצרים בקפדנות ואיכות גבוהה על מנת להבטיח דיוק מרבי בעת ביצוע ירי צליפה.
רימוני יד מסוגים שונים.
פגזים לתותח אוטומטי בקליבר 20 מ"מ, 23 מ"מ (מזרחי), 25 מ"מ ו-30 מ"מ.
פצצות מרגמה בקליברים של 60 מ"מ, 81 מ"מ, 120 מ"מ ו-160 מ"מ.
כדורי טנקים בקליבר 105 מ"מ ו-120 מ"מ (מערבי) ו-125 מ"מ (מזרחי).
פגזים לארטילריה בקליבר 155 מ"מ, 175 מ"מ ו-203 מ"מ.
פצצות שימוש כללי המוטלות ממטוסי קרב ומפציצים.
פצצות מונחות המוטלות ממטוסי קרב ומפציצים.
רקטות ובהן רקטות ארטילריות ורקטות כתף.
טילים.
לוגיסטיקה

בזמן מלחמה צריכת התחמושת מוגברת, ולשם אספקתה הסדירה נדרשת היערכות לוגיסטית נאותה. יש לתכנן את המלאי הנדרש בעת לחימה למוצב, לבסיס ולמדינה כולה, תוך התחשבות ביכולת הצפויה לשנע מלאי נוסף (ברמת המוצב והבסיס) או לייצר ולייבא מלאי נוסף. למלאי תחמושת גדול יש עלות גבוהה, ומאידך במלאי קטן מדי יש סיכון של תבוסה בקרב או במלחמה. חשש מאמברגו או מצור שיוטלו בעת מלחמה מגדיל את הנחיצות של מלאי גדול ויכולת ייצור מקומית.
כיוון שלתחמושת יש אורך חיים מוגבל על המדף, צריכתה, בפרט בעת אימונים, נעשית בשיטת נרי"ר. חרף זאת, תקופת רגיעה ממושכת מביאה לפסילתה לשימוש של תחמושת ישנה.
אחסון תחמושת כרוך בסיכון של התפוצצות התחמושת עקב תקלה. לפיכך ננקטים אמצעי זהירות, ובהם אחסון התחמושת בבונקרים המיועדים לכך.
ראו גם

התפתחות כלי הירי
נשק חם
שנות ה-80 של המאה ה-1

שנות ה-80 של המאה ה-1 היו העשור התשיעי של המאה ה-1, החלו ב־1 בינואר 80 והסתיימו ב־31 בדצמבר 89.
אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > אירועים פוליטיים משמעותיים

88 - קלמנס הראשון יורש את אנקלטוס כאפיפיור
כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
תרבות פופולרית > אדריכלות

80 - הקולוסיאום נחנך בחגיגה של מאה ימים של קרבות מפוארים בהם נהרגו 9,000 בעלי חיים
81 - נחנך שער טיטוס, שער ניצחון בפורום רומאנום שברומא שהקדיש הקיסר דומיטיאנוס לאחיו טיטוס כ-11 שנים לאחר הניצחון על היהודים במרד הגדול. בחלקו הפנימי של השער יש תבליט מפורסם ובו שחזור תהלוכת הובלת השלל והביזה מירושלים.
הקולוסיאום נחנך בחגיגה של מאה ימים של קרבות מפוארים בהם נהרגו 9,000 בעלי חיים
ב-81 לספירה נחנך שער טיטוס
אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
שגרירות ארצות הברית בטהראן

| --- | --- |


מבט לגדר הלבנים מול שער הכניסה לשגרירות ארצות הברית בטהראן
 מידע כללי
 עיר:  טהראן
 מדינה:  איראן איראן
 קואורדינטות:  35°42′27″N 51°25′25″E﻿ / ﻿35.707555555556°N 51.423666666667°E﻿ / 35.707555555556; 51.423666666667
 תאריך פתיחה:  1951
 תאריך סגירה:  1979
 מתקפות:  משבר בני הערובה באיראן
 דיפלומטיה
 חלק מ:  יחסי איראן-ארצות הברית
  (למפת טהראן מוגדלת) שגרירות ארצות הברית בטהראן(למפת טהראן רגילה) שגרירות ארצות הברית בטהראן he
 
שגרירות ארצות הברית של אמריקה בטהראן (באנגלית: Embassy of the United States, Tehran, בפרסית: سفارت ایالات متحده آمریکا, تهران) הייתה הנציגות המדינית של ארצות הברית במדינה הקיסרית של איראן. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות נותקו בעקבות המהפכה האיראנית בשנת 1979, ותפיסת השגרירות לאחר מכן בנובמבר 1979.
השגרירות נפתחה בשנת 1951. השגריר הראשון שחנך את המבנה החדש היה לוי הנדרסון. השגריר האמריקאי האחרון היה ברוס ליינגן (אנ').
היסטוריה

השגרירות תוכננה בשנת 1948 על ידי האדריכל אידס ואן דר גרכט (Ides van der Gracht), מעצב שגרירות ארצות הברית באנקרה. זה היה בניין לבנים ארוך שכלל שתי קומות, בדומה לבתי ספר תיכוניים אמריקאים שנבנו בשנות ה-30 של המאה ה-20 ושנות ה-40 של המאה ה-20. מסיבה זו כונה המבנה "Henderson High" על ידי צוות השגרירות, והתייחס לשגריר לוי הנדרסון, שהפך לשגריר אמריקה באיראן לאחר השלמת הבנייה בשנת 1951.
במהלך המהפכה האיראנית קבוצת סטודנטים פרצה לשגרירות ב-4 בנובמבר 1979. הסטודנטים היו תומכי המהפכה האסלאמית ועשו זאת כדי להראות את תמיכתם באייתוללה חומייני. הארגון היה קבוצה שכללה סטודנטים מכמה אוניברסיטאות מדעיות וטכנולוגיות מרכזיות בטהראן, כולל אוניברסיטת טהראן, SUT, וטהראן פוליטכניקה (אנ'). השבועון אמריקאי טיים דיווח בדצמבר 1979 כי הייתה "הסכמה כללית בין איראנים ומקורות דיפלומטיים מערביים" כי 200 הצעירים והצעירות בערך שנמצאים תמיד במתחם השגרירות הם אכן סטודנטים לגיטימיים", אף על פי שאמריקאים רבים חשדו אחרת.
המשלחת הדיפלומטית של ארצות הברית הושבתה והבניין לא שימש את ארצות הברית מאז משבר הערובה. מאז, ממשלת ארצות הברית יוצגה באיראן על ידי מדור האינטרסים של ארצות הברית בשגרירות שווייץ בטהראן (אנ'). השם שניתן כיום למתחם על ידי איראנים רבים מתורגם באופן שונה כ"מאורת ריגול", "מאורת הריגול ו"קן מרגלים".
לאחר נפילת השגרירות, משמרות המהפכה האסלאמית השתמש בשטח השגרירות האמריקאית כמרכז אימונים, והמשיכו לתחזק את המתחם. קירות הלבנים המהווים את המערכת כוללים מספר ציורי קיר אנטי-אמריקניים שהוזמנו על ידי ממשלת איראן. באתר מוקמו חנות ספרים ומוזיאון. חלק מהשגרירות הפך למוזיאון אנטי אמריקני, וכמה ארגוני סטודנטים מחזיקים משרדים במתחם השגרירות לשעבר. החל מינואר 2017 האתר פתוח לקהל האיראני ולזרים. החותם הגדול של ארצות הברית נפגע קשה, אך עדיין נראה בכניסה.
הסטודנטים המוסלמים של קו האימאם "Muslim Student Followers of the Imam's Line" (אנ') (בפרסית: "دانشجویان مسلمان پیرو خط امام") פרסמו מסמכים שנתפסו בשגרירות (כולל מסמכים גרוסים משוחזרים בדקדקנות) בסדרת ספרים בשם "Documents from the US Espionage Den" (בפרסית: اسناد لانه جاسوس امریكا). ספרים אלה כללו מברקים, התכתבויות ודיווחים ממשרד החוץ והמדינה המרכזי של ארצות הברית, שחלקם נותרו מסווגים עד היום.
היסטוריה > מחלקת האינטרסים של ארצות הברית בשגרירות שווייץ

כאשר נותקו היחסים הדיפלומטיים, מינתה ארצות הברית את שווייץ להיות מיופה הכוח באיראן. יחסים לא פורמליים מבוצעים באמצעות מדור האינטרסים של ארצות הברית בשגרירות שווייץ. השירותים לאזרחים אמריקאים מוגבלים. המדור אינו מורשה לבצע כל ויזה אמריקאית/שירותי גרין קארד/הגירה.
בפברואר 2009, המשטרה האיראנית עצרה את מרקו קמפף (Marco Kämpf), הדיפלומט השווייצרי המשמש כמזכיר האינטרסים הראשון של ארצות הברית, לאחר שמצאה אותו עם אישה איראנית במכונית. הדיפלומט השווייצרי הוחזר מידית לארצו.
היסטוריה > שגרירות איראן לשעבר בוושינגטון

משרד החוץ האמריקני תפס את שגרירות איראן (אנ') לשעבר בוושינגטון הבירה כנקמה על תפיסת שגרירות ארצות הברית בטהראן. מדור האינטרסים האיראניים פועל מתוך משרד קטן בשגרירות פקיסטן.
גלריה

מבנה "שגרירות ארצות הברית בטהראן" לשעבר
מבנה "שגרירות ארצות הברית בטהראן" לשעבר
מבנה "שגרירות ארצות הברית בטהראן" לשעבר
הכניסה למבנה "שגרירות ארצות הברית בטהראן" לשעבר
מבנה "שגרירות ארצות הברית בטהראן" לשעבר
מבט לגדר הלבנים מול שער הכניסה למבנה "שגרירות ארצות הברית בטהראן" לשעבר
חותם "שגרירות ארצות הברית בטהראן" לשעבר ממוקם על גדר הלבנים מול שער הכניסה למבנה (צולם בינואר 2004)
ראו גם

יחסי איראן–ארצות הברית
המהפכה האיראנית
משבר בני הערובה באיראן
הערות שוליים

↑  שגרירות ארצות הברית לשעבר באיראן: חוסר אמון נמשך במקום בו הוחזקו בני ערובה "Former U.S. Embassy in Iran: mistrust endures where hostages held". CNN. 2014-01-30.
↑  "עלון סודיות וממשל", גיליון מספר 70, ספטמבר 1997 Federation of American Scientists on the Espionage Den
↑  ביקור במתחם השגרירות האמריקאית לשעבר בטהראן surfiran.com/visiting-former-us-embassy-tehran
↑  בתוך אתר השגרירות האמריקאית בטהראן Inside The Former US Embassy In Tehran, Iran
↑  מסמכים הקרויים "Documents from the US Espionage Den" archive.org/details/DocumentsFromTheU.s.EspionageDen
↑  מדור שגרירות שווייץ - אינטרסים זרים Embassy of Switzerland - Foreign Interests Section
↑  Swiss call diplomat home--but is there a scandal?". Iran Times International. Washington, DC. February 20, 2009.
↑  מאמר Despite Lack of Diplomatic Ties, Door to Iran is Slowly Opening Luxner, Larry (November 2001). "Despite Lack of Diplomatic Ties, Door to Iran is Slowly Opening". The Washington Diplomat. Archived from the original on 2011-09-09. Retrieved 2017-12-04. "The only difference is that the Cubans have their own office, which used to be the Cuban Embassy before their revolution. We don't have our own office, because the State Department has kept our embassy, and likewise, the Iranian government has the U.S. Embassy in Tehran."
ב-4 בנובמבר 1979 צרו מאות סטודנטים איראנים על שגרירות ארצות הברית בטהראן, בעקבות קריאה של המנהיג החדש של איראן, האייתוללה רוחאללה ח'ומייני, לפגוע באינטרסים אמריקניים וישראליים.
שלמה קלוגר

| --- | --- |
 לידה:  1785 חשוון ה'תקמ"ו קומרוב
 פטירה:  9 ביוני 1869 (בגיל 84 בערך) ל' בסיוון ה'תרכ"ט 1869 ברודי, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מדינה:  גליציה גליציה
 מקום מגורים:  ברודי
 מקום פעילות:  ברודי, גליציה
 תקופת הפעילות:  ? – 9 ביוני 1869 
 השתייכות:  יהדות אורתודוקסית
 רבותיו:  הרב יעקב קרנץ, הרב יוסף הוכגלרנטר
 תלמידיו:  בנו, הרב אברהם בנימין קלוגר
 חיבוריו:  שו"ת שערי בנימין, אותות למועדים, אות זיכרון האלף לך שלמה
 אב:  הרב יהודה אהרן קלוגר
 אם:  גיטל
 צאצאים:  אברהם בנימין קלוגר 
 
רבי שלמה יעקב יוסף קלוגר (בכתיב יידי: קלוגער; מוכר בעיקר עם שמו הראשון: רבי שלמה קלוגר), מכונה גם המהרש"ק והמגיד מברודי (מרחשון ה'תקמ"ו, 1785 – ל' בסיוון ה'תרכ"ט, 9 ביוני 1869) היה רב, מנהיג, פוסק, מגיד ודרשן מפורסם, מגדולי התורה בגליציה באמצע המאה ה-19.
ביוגרפיה

נולד בעיירה קומרוב על יד זמושץ' שבפולין הקונגרסאית, לרב יהודה אהרן קלוגר, אב"ד קומרוב ולגיטל בת יוסף, בן פערל ור' יעקב מלוצק מח"ס "כֹּכב יעקב". כבר בגיל 6 כתב חידושי תורה. בגיל 13 התייתם מאביו ועבר לזמושץ', שם למד מספר ימים בישיבתו של הרב מרדכי ראבין, אבל עזב אותהּ ולמד בעצמו בבית המדרש. הרב יוסף הוכגלרנטר פרש עליו חסותו. באותו זמן החל ללמוד גם אצל הרב יעקב קרנץ, אשר השפיע עליו להתחיל ללמוד דברי אגדה, וכן ספרי מחשבה של הראשונים כ'מורה הנבוכים', 'הכוזרי', 'ספר העיקרים' ועוד.
בגיל 15 התייתם מאמו, וגם רבו נפטר, והוא נותר בודד. בשנת 1802, בגיל 17, נשא לאישה את ליבא מאליא בת ר' חיים מראווה ואחותו של רבי מרדכי מארדוש, ועבר לגור אצל חותנו. הוא לא רצה להתפרנס מלימוד תורה ולכן שלח ידו במסחר עם מות חותנו. משראה כי עסקיו אינם עולים יפה, הסכים לקבל את עול הרבנות. ב-1809 התקבל כאב"ד קוליקוב, ושנה לאחר מכן נולד בנו בכורו חיים יהודה, שנפטר בגיל צעיר. ב-1817 עבר לכהן ביוזפוב, ובחודש תמוז שנת ה'תק"פ (1820) התקבל כמגיד מישרים בברודי. ב-1838 נפטרה אשתו, וכעבור שנה נשא לאישה את פריידא בת הרב אריה מרגליות מהעיר דובנא, וממנהּ נולד לו בנו, הרב אברהם בנימין קלוגר.
בשנת 1845 נקרא לכהן בברעזאן, ולא שעה לבקשת קהילתו בברודי להישאר. זמן קצר לאחר הגיעו לברעזאן חלה בטיפוס קשה, עד שהרופאים נואשו מחייו. אולם, לבסוף החל להתאושש, וקיבל על עצמו אז כי אם יבריא, ישוב לברודי, אשר בינתיים כבר הכתירה לעצמה רב חדש. לאחר החלמתו חזר לעיר, שם נשאר עד לפטירתו.
בני דורו כיבדו אותו, והרב אפרים זלמן מרגליות נהג לשלוח אליו שאלות הלכתיות שהופנו אליו. הוא ניהל אורח חיים סגפני וקשה. בשעתו היה בין האוסרים על אפיית מצות במכונה, מחלוקת שפילגה את יהודי גליציה. הוא גם התפלמס חריפות עם הרב יוסף שאול נתנזון שהתיר. נודע כקנאי תקיף ובלתי-מתפשר, ובין היתר המליץ למות על קידוש השם בימי גזירת הלבוש בפולין הקונגרסאית השכנה ולא לשנות הבגד (טוב טעם ודעת מהדורא קמא, קפח). היה בקשר הדוק עם רבי מאיר מפרמישלאן והעריכו מאוד. כמו כן, מחה על כך שנשים שם חדלו לגלח שיערן והחלו ללבוש פיאות. מנגד, בנושא הגיור סבר שיש להתיר לגייר נוכריות שנשואות ליהודים בנישואין אזרחיים למרות ההלכה הקובעת שאין לגייר 'לשם אישות', כי מהעובדה שהן בוחרות להתגייר ולא להמשיך לחיות עם בעליהן בעודן נוכריות יש ללמוד כי יש להן "נטייה לבבית לדת ישראל", והיה מראשוני האחרונים שהקלו בנושא זה.
הערות שוליים

↑  שמו המלא מופיע בצוואתו: לשון צדיק, למברג תרמ"ד.
↑  עליו ראו: בן-ציון אייזנשטט, הרב ר' אברהם בנימין קלוגער, דור רבניו וסופריו, תרנ"ה-תרס"ה, חלק א, עמוד 49, באתר היברובוקס.
↑  טוב טעם ודעת, מהדורה קמא, סימן ר"ל
| אחרונים |
| --- | --- | --- |
| חכמי יהדות אשכנז | רבי משה איסרליש (הרמ"א) • רבי שלמה לוריא (המהרש"ל) • רבי יהודה ליווא בן בצלאל (המהר"ל מפראג) • רבי מרדכי יפה (ה"לבוש") • רבי יהושע פלק כץ (הסמ"ע) • רבי שמואל אליעזר הלוי איידלס (המהרש"א) • רבי יואל סירקיש (הב"ח) • רבי שבתי הכהן (הש"ך) • רבי העשיל מקראקא • רבי דוד הלוי סגל (הט"ז) • רבי אברהם אבלי הלוי גומבינר (ה"מגן אברהם") • רבי יאיר חיים בכרך (ה"חות יאיר") • רבי יעקב יהושע פלק (ה"פני יהושע") • רבי אריה לייב גינצבורג (ה"שאגת אריה") • רבי נתנאל וייל (בעל "קרבן נתנאל") • רבי יוסף תאומים (ה"פרי מגדים") • רבי יחזקאל לנדא (ה"נודע ביהודה") • הגאון מווילנה • רבי שניאור זלמן מלאדי (בעל "שולחן ערוך הרב") • רבי יהודה לייב מינוביץ' (בעל "שארית יהודה") • רבי אריה לייב הלר (ה"קצות") • רבי אברהם דנציג (ה"חיי אדם") • רבי יעקב לורברבוים (ה"נתיבות המשפט") • רבי עקיבא איגר • רבי משה סופר (ה"חתם סופר") • רבי מנחם מנדל שניאורסון (ה"צמח צדק") • רבי שלמה קלוגר • רבי שלמה גאנצפריד (בעל ה"קיצור שולחן ערוך") • רבי יצחק אלחנן ספקטור • רבי יחיאל מיכל אפשטיין (בעל "ערוך השולחן") • רבי שלום מרדכי שבדרון (המהרש"ם) • רבי ישראל מאיר הכהן (ה"חפץ חיים") • רבי חיים עוזר גרודזנסקי • רבי חיים מבריסק • רבי שמעון שקופ • רבי ברוך בער ליבוביץ • רבי אברהם ישעיהו קרליץ (ה"חזון איש") • רבי משה פיינשטיין • רבי מנחם מנדל שניאורסון ("הרבי מליובאוויטש") |  |
| חכמי יהדות ארצות האסלאם ומגורשי ספרד | רבי שמואל די מדינה (מהרשד"ם) • רבי אברהם די בוטון (בעל "לחם משנה") • רבי יוסף קורקוס • רבי חיים בנבנישתי (בעל "כנסת הגדולה") • רבי יהודה רוזאניס (בעל "משנה למלך") • רבי אפרים נבון (המחנה אפרים) • רבי שלום שרעבי (הרש"ש) • רבי יחיא צאלח (מהרי"צ) • רבי חיים יוסף דוד אזולאי (החיד"א) • רבי מרדכי כרמי (ה"מאמר מרדכי") • רבי יום-טוב אלגאזי (המהרי"ט אלגאזי) • רבי חיים פלאג'י • רבי עבדאללה סומך • רבי יוסף חיים מבגדאד (ה"בן איש חי") |  |
| חכמי ארץ ישראל | רבי דוד בן זמרא (הרדב"ז) • רבי יוסף קארו (הבית יוסף) • רבי משה מטראני (המבי"ט) • רבי בצלאל אשכנזי (ה"שיטה מקובצת") • רבי יוסף מטראני (המהרי"ט) • רבי לוי בן חביב (המהרלב"ח) • רבי אברהם יצחק הכהן קוק • הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל • הרב יהודה לייב הלוי אשלג (בעל הסולם) • הרב יצחק אייזיק הרצוג • הרב צבי פסח פרנק • רבי שלמה זלמן אוירבך • רבי שאול ישראלי • רבי אליעזר יהודה וולדנברג • רבי בן ציון אבא שאול • רבי אברהם אלקנה כהנא שפירא • רבי מרדכי אליהו • רבי יוסף שלום אלישיב • הרב עובדיה יוסף • רבי שמואל הלוי ואזנר • רבי זלמן נחמיה גולדברג |  |
תנאים •  אמוראים  •  סבוראים  •  גאונים  •  ראשונים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007288946305171  PLWABN: 9810541440705606  GND: 136826172  ISNI: 0000 0000 8005 149X  LCCN: n86146164  NTA: 27796508X  SUDOC: 223850438  VIAF: 81106714   WorldCat (עם VIAF): 81106714
שלמה קלישר

| --- | --- |

 לידה:  8 באוקטובר 1845 טורון, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  22 בספטמבר 1924 (בגיל 78) מריאנסקה לאזנייה, צ'כיה 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בווייסנזה 
 מעסיק:  האוניברסיטה הטכנית של ברלין 
 
פרופ' שלמה קלישר (בגרמנית: Salomon Kalischer;‏ 8 באוקטובר 1845 - 22 בספטמבר 1924) היה פרופסור לפיזיקה באוניברסיטה הטכנית המלכותית בשרלוטנבורג ומראשי הרפורמים בברלין.
ביוגרפיה

קלישר נולד בטורון, אז במערב פרוסיה, לבנו של הרב צבי הירש קלישר. הוא למד בבית המדרש לרבנים בברסלאו ובאוניברסיטאות ברסלאו וברלין. בשנת 1868 קיבל דוקטורט על עבודתו "האתיקה של אריסטו" ("De Aristotelis Rhetoricis et Ethicis Nicomachæis et in Quo et Cur Inter Se quum Congruant tum Differant"), שזכתה בפרס מהפקולטה לפילוסופיה של אוניברסיטת ברלין. אחרי שנת הוראה באמסטרדם הוא חזר לברלין ללמוד כימיה ופיזיקה. בשנת 1876 הוא הוכתר בתואר פריבט-דוצנט ב-Bauakademie שבברלין ובהמשך באוניברסיטה הטכנית המלכותית בשרלוטנבורג. בשנת 1894 הוא קודם למרצה ובשנת 1896 לפרופסור. קלישר ערך את כתביו המדעיים של יוהאן וולפגנג פון גתה שיצאו בשנים 1877–1879, תרגם את ספרו של מייקל פאראדיי לגרמנית (יצא לאור בשנים 1889–1891) ופרסם מאמרים רבים בפיזיקה, כימיה וחשמל בכתבי עת מדעיים.
בשנת 1912 נבחר ליושב ראש ברית הקהילות היהודיות בגרמניה. הוא השתייך למחנה הרפורמי וניהל ויכוחים קשים עם האורתודוקסים. הוא גינה בחריפות את פיצול הקהילות וספג בחזרה ביקורת קשה מעל דפי הדער איזראעליט. בעת היבחרו נכתב עליו בהצבי:
"אף על פי שפרופיסור קלישר אינו ציוני בדרך הרשמי לבו היהודי מלא אהבה וחבה גדולה ועמוקה לארץ האבות וכל דבר שנוגע לה נוגע ללבו. ברגשי קדש חוא מדבר על ארץ ישראל"
קלישר יצא נגד חוזי השחורות שחזו כליה על יהדות המערב לאור הירידה בילודה, נישואי התערובת וההתנצרות, וטען שהיהדות דווקא מתחזקת.
קלישר הדגיש את הצורך בתמיכה בחינוך יהודי לצורך שרידות העם היהודי בעידן של אמנציפציה.
בשנת 1913 היה מחברי הארגון הגרמני-יהודי לסיוע לבריאות של תושבי ארץ ישראל. כן היה בוועד המנהל של כל ישראל חברים בגרמניה. בשנת 1921 היה בין התומכים בקרן היסוד.
ביום 22 בספטמבר 1924 הלך קלישר לעולמו בגיל 78.
הערות שוליים

↑  מכתבים מחוץ לארץ, הצפירה, 29 בספטמבר 1912
↑  The reform advocate October 12, 1912, volume 44, page 279
↑  פרופסור קלישר במקום פרופסור פילפסון, הצבי, 23 בספטמבר 1912
↑  עתידות ישראל, הצבי, 28 באפריל 1912
↑  יום הקהילות באשכנז, הצפירה, 16 בדצמבר 1913
↑  מכתבים מברלין, החרות, 3 בפברואר 1914
↑  לטהר את ארץ ישראל, המצפה, 4 באפריל 1913
↑  חות דעת גלויה מהכי"ח, מוריה, 9 בפברואר 1914
↑  מכתב מברלין, העברי, 20 במאי 1921
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312014905171  PLWABN: 9810538469105606  GND: 126683824  ISNI: 0000 0001 1576 4079  LCCN: no2014013595  NTA: 074042785  SUDOC: 10932515X  VcBA: 495/311678  VIAF: 83452150   WorldCat (עם VIAF): 83452150