stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גמביט (סרט שבוטל)
הפקה > גור ורבינסקי

בנובמבר, פוקס קיוותה כי תוכל להתחיל מחדש בהפקה לאחר שטייטום יסיים את עבודתו על "לוגאן לאקי". בינואר 2017, שולר דונר שבה והדגישה את מחויבותו של טייטום לתפקיד. בפברואר, קינברג ציין כי ההפקה "פעילה", וכי הוא מקווה ששלב הצילומים יחל כבר במהלך הרבעון הראשון של 2018. ביולי, טייטום סיפר כי הצלחתם של "דדפול" ו"לוגאן" הובילה את הסרט לראש סדר העדיפויות של פוקס, וכי הוא עבר כמה שינויים בזכות ההשפעה לה זכה מהם. באוגוסט, טייטום ציין כי העבודה על הסרט החלה מחדש, במה שהוא תיאר כ"משהו שהז'אנר הזה לא ראה קודם לכן".
בתחילת אוקטובר, פוקס החלה בשיחות עם גור ורבינסקי בדבר בימוי הסרט. שכירתו של ורבינסקי למלאכת הבימוי אושרה תוך ימים ספורים, והוכרז כי הסרט ייצא לאקרנים ב-14 בפברואר 2019. מיד לאחר מכן, ג'ני בוון נשכרה לעיצוב התלבושות והחלו הליהוקים. בסוף נובמבר, הוכרז כי ליזי קפלן לוהקה לגלם את דמותה של בלה דונה, במקומה של סדו. המיקומים לשלב הצילומים כבר נקבעו בניו אורלינס, ושלב הצילומים עצמו יועד להתחיל במרץ 2018. רכישתה של פוקס בידי חברת וולט דיסני, בדצמבר, לא גרמה לשינויים מסוימים, שכן ההפקה כבר זכתה לאור ירוק והחלה בפרה. עם זאת, בינואר, ורבינסקי נאלץ לעזוב את הפרויקט בעקבות התנגשויות בלוחות הזמנים, ובהמשך דווח כי הסיבה לעזיבתו הייתה דווקא חילוקי דעות יצירתיים.
הפקה > התפתחויות אחרונות

בעקבות עזיבתו של ורבינסקי, פוקס דחתה את היציאה לאקרנים ל-7 ביוני. שלב הצילומים נדחה למועד מאוחר יותר, והוא הועבר מניו אורלינס למונטריאול. החיפושים אחר במאי מחליף החלו בקדחתניות, והמפיצה דווקא הביעה שביעות רצון מהדחייה לקיץ מכיוון שראתה בכך פוטנציאל כלכלי גדול יותר להכנסותיו. הסרט תואר כ"סרט מארוול קייצי" שיתאפיין בטון קומי, ונאמר כי עלילתו סובבת אחר שוד. התסריט עבר שכתוב, וטיוטה חדשה יועדה למרץ. בסוף אותו מרץ, הוכרז כי ההפקה החדשה מיועדת להתחיל כבר ב-19 ביוני.
דדו פון שנק

| --- | --- |

דדו פון שנק
 לידה:  11 בפברואר 1853 טירת מנספלד, ממלכת פרוסיה פרוסיה
 פטירה:  28 באפריל 1918 (בגיל 65) ויסבאדן, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 מדינה:  הרייך הגרמני 
 בן או בת זוג:  Helene von Wardenberg (2 באוקטובר 1884–ערך בלתי־ידוע) 
 צאצאים:  Albrecht von Schenck, Freda von Schenck, Eberhard von Schenck, Dedo von Schenck 
 השתייכות:   צבא הקיסרות הגרמנית
 תקופת הפעילות:  1870–1917 (כ־47 שנים)
 דרגה:  גנרל חיל הרגלים
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית המשמר ה-2   מפקד הדיוויזיה ה-14   מפקד הקורפוס ה-18
 פעולות ומבצעים
 מלחמת צרפת–פרוסיה   מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 פור לה מריט
 
דדו פון שנק (בגרמנית: Dedo von Schenck; 11 בפברואר 1853 – 28 באפריל 1918), גנרל גרמני שפיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > תחילת הקריירה

פון שנק נולד ב-11 בפברואר 1853, בטירת מנספלד שהשתייכה לפרובינציית סקסוניה בממלכת פרוסיה. ב-1 במאי 1870 התגייס פון שנק לצי הקונפדרציה הצפון-גרמנית, ממנו פרש כעבור זמן קצר, וב-19 ביולי 1870 התגייס לצבא הפרוסי, והצטרף לרגימנט הגרנדירים של המשמר ה-2 (פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה), עמו לחם במלחמת צרפת–פרוסיה. בהמשך מילא פון שנק תפקידי פיקוד ומטה, בשנת 1901 הועלה לדרגת אוברסט, ומונה למפקד רגימנט הגרנדירים של המשמר ה-2 (פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה). בשנת 1904 הועלה לדרגת גנרל מיור, ובשנת 1908 הועלה לדרגת גנרל לוטננט ומונה למפקד דיוויזיית המשמר ה-2. בשנת 1911 מונה למפקד הדיוויזיה ה-14, ובשנת 1912 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, ומונה למפקד הקורפוס ה-18.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון שנק מפקד הקורפוס ה-18 שהיה חלק מהארמייה הרביעית ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק במערכה על הגבולות. לאחר מכן לחם כחלק מהארמייה השנייה, ובשנת 1916 לחם כחלק מהארמייה החמישית בקרב ורדן. לאחר מכן לחם עם הארמייה הראשונה בקרב על הסום, ובהמשך לחם שוב כחלק מהארמייה השנייה. בשנת 1917 פרש שנק לביתו עקב מחלתו, וב-28 באפריל 1918 מת פון שנק בביתו שבויסבאדן.
משפחתו

ב-2 באוקטובר 1884 התחתן פון שנק עם הלנה פון ורדנברג, בתם של אוגוסט, נסיך וירטמברג ומריה בתגה, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
אלברכט פון שנק (1885–1888)
אברהרד פון שנק (1887)
פרדה פון שנק (1890–1946)
דדו פון שנק (1892)
ראו גם

הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה
דינה רבינוביץ'

| --- | --- |

 לידה:  9 ביוני 1963 צ'ארלסטון, ארצות הברית 
 פטירה:  30 באוקטובר 2007 (בגיל 44) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  אנגליה
 מקום מגורים:  לונדון
 השכלה:  בית הספר על שם הנרייטה ברנט  בית הספר לכלכלה של לונדון  אוניברסיטת מזרח אנגליה  בית הספר "חשמונאים" בלונדון 
 בן זוג:  גווידו ראוך, אנתוני ג'וליוס
 מספר צאצאים:  4
 
דינה רבינוביץ' (באנגלית: Dina Rabinovitch‏; 9 ביוני 1962 – 30 באוקטובר 2007)
הייתה עיתונאית יהודית בריטית ילידת ארצות הברית ובעלת טור בעיתון "הגרדיאן".
ראשית חייה

רבינוביץ' נולדה בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית, בת חמישית מתוך שישה ילדים שנולדו לרב פרופסור נחום אליעזר רבינוביץ'. מאוחר יותר עברה המשפחה לטורונטו לתקופה קצרה, לפני שהתיישבה בלונדון. רבינוביץ' למדה בבית הספר התיכון "Hasmonean"(אנ'), ובבית הספר על שם הנרייטה ברנט (אנ'). בשנת 1993 קיבלה רבינוביץ' תואר ראשון ביחסים בין-לאומיים מבית הספר לכלכלה של לונדון, ובשנת 2000 סיימה לימודי תואר שני בכתיבה יוצרת באוניברסיטת מזרח אנגליה. היא קיימה אורח חיים אורתודוקסי.
עבודתה

לאחר סיום לימודי התואר הראשון, רבינוביץ' עבדה כעיתונאית פרילנסרית עבור העיתון "אינדפנדנט", ואחר כך הצטרפה למערכת העיתון. לאחר לידת בנה הבכור, חזרה לכתוב כפרילנסרית, בעיקר ראיונות. מאוחר יותר הצטרפה לעיתון "הגרדיאן" וכתבה בו טור קבוע.
רבינוביץ', שנפטרה מסרטן השד ב-30 באוקטובר 2007 בגיל 44, כתבה טורים קבועים ובהם תיארה את חוויות המחלה. הטורים האלו התפרסמו כספר בשם "Take Off Your Party Dress" במרץ 2007. מיליון לירות שטרלינג מתמלוגי מכירת הספר נתרמו לקרן לטיפול וחקר מחלת הסרטן (CTRT), לשם הקמת מרכז ניסויים ומחקר בבית החולים "מאונט ורנון" (אנ') שבלונדון.
חיים אישיים

רבינוביץ' התגוררה בלונדון עם בעלה השני, עורך הדין אנתוני ג'וליוס שאיתו נולד לה בן אחד, וגידלה גם את ארבעת ילדיו מנישואיו הקודמים. מבעלה הראשון, הכלכלן גווידו ראוך, נולדו לה שלוש בנות.
הערות שוליים

1 2 3 4  Katz, Ian (November 1, 2007). Dina Rabinovitch. The Guardian. Retrieved May 6, 2020
↑  "Take Off Your Party Dress". JustGiving. Retrieved 6 May 2020.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 4542 1889  LCCN: no2007098890  VIAF: 12093479   WorldCat (עם VIAF): 12093479
דזמונד כהן

ד"ר דזמונד ורנון "דז" כהן (באנגלית: Dr. Desmond Vernon "Des" Cohen;‏ 6 באוגוסט 1927 - 21 בפברואר 2010), היה שחיין ושחקן כדורמים יהודי-דרום אפריקאי, סגן אלוף המכביה השלישית (1950) במשחה ל-200 מטר חזה. ייצג את דרום אפריקה בשתי אולימפיאדות (כשחיין בלונדון 1948 כשחקן כדורמים בהלסינקי 1952).
קורות חיים

כהן נולד וגדל ביוהנסבורג, בנם של דוריס וברטרם מוריס כהן.
קורות חיים > 1948

באולימפיאדת לונדון (1948) סיים במקום 30 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:03.3 דקות.
קורות חיים > 1950

בתחרויות השחייה של המכביה השלישית שנערכו בבריכת בת גלים בחיפה באוקטובר 1950 זכה כהן במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:59.2 דקות, אחרי אהרון קורצמן מארצות הברית שקבע שיא מכביה חדש של 2:44.5 דקות, ולפני מאיר מוזס מישראל שקבע שיא הפועל חדש של 3:02.0 דקות.
קורות חיים > 1952

באולימפיאדת הלסינקי (1952) השתתף בטורניר הכדורמים ונבחרת דרום אפריקה סיימה במקום תשיעי מתוך 21 נבחרות. בשלב המוקדמות, במשחק הראשון נבחרתו הפסידה לבלגיה (6-5) ובמשחק השני נבחרתו ניצחה את מקסיקו (0-4). בשלב הבתים, במשחק הראשון נבחרתו הפסידה לספרד (3-1), במשחק השני היא הפסידה פעם נוספת לבלגיה (4-0) ובמשחק השלישי נבחרתו ניצחה את ברזיל (2-9) וסיימה שלישית בשלב הבתים ולא עלתה לשלב חצי הגמר.
נפטר ב-21 בפברואר 2010 בגיל 82 בסנטה ברברה, קליפורניה, ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  דבר הספורט, דבר, 6 באוקטובר 1950
↑  תוצאות המכביה, על המשמר, 4 באוקטובר 1950
↑  צבי כתבי, הדי שחייה לאומית במכביה השלישית, דבר, 10 בנובמבר 1950
ג'ורג' קרוקשנק

| --- | --- |
ציור מ-1836 מאת צייר אלמוני
 לידה:  27 בספטמבר 1792 לונדון, אנגליה, ממלכת בריטניה הגדולה 
 פטירה:  1 בפברואר 1878 (בגיל 85) לונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  בית הקברות קנסאל גרין 
 תחום יצירה:  איור ספרים, קריקטורה, ספרות נוער 
 
ג'ורג' קרוקשנק
ג'ורג' קרוקשנק (באנגלית: George Cruikshank;‏ 27 בספטמבר 1792 לונדון – 1 בפברואר 1878 לונדון) היה מאייר וקריקטוריסט בריטי. איוריו לספרים של ידידו, הסופר צ'ארלס דיקנס ושל מחברים אחרים, קנו לו שם ברחבי העולם, והוא כונה עוד בחייו "הוגארת המודרני".
ביוגרפיה

ג'ורג' קרוקשנק נולד בלונדון כבן הצעיר של אייזק קרוקשנק (1811-1764) ואשתו מרי, סקוטים במוצאם. האב, שמקור משפחתו היה ב-Lowland של סקוטלנד, היה אחד הקריקטוריסטים המובילים בשנות ה-1790 המאוחרות. הוא היה מצייר בעיקר בצבע מים ויוצר תחריטי נחושת. בנוסף לעיסוקו האמנותי עסק האב גם במכירת כרטיסי הגרלה. האם, בת למשפחה מההיילנדס הסקוטיים, הייתה אשה בעלת מזג חם וחרוצה שנאלצה להתמודד במשך השנים עם נטיות בעלה לשתייה ולבזבנות. בהיותם גם הם בעלי כישרון לציור, מוקדם מאוד בילדותם, הפכו ג'ורג' ואחיו רוברט (אייש רוברט) לחניכי האב ולעוזריו.
ג'ורג' קרוקשנק התחיל כקריקטוריסט, אבל בשנת 1823, בגיל 31, התחיל להתמקד בעיקר באיור ספרים.
ב-16 באוקטובר 1827 נשא לאשה את מרי אן ווקר. אחרי מותה ב 7 במרץ 1851, התחתן שוב, עם אלייזה לבית וידיסון. הזוג התגורר כל השנים בבית מס. 263 בהמפסטד רוד (Hampstead Road) בצפון לונדון. בערוב ימיו תמך קרוקשנק במאבק נגד האלכוהוליזם וצייר תמונות רבות המראות את נזקי הטיפה המרה.
קרוקשנק נפטר בלונדון בשנת 1878.
קריקטורות פוליטיות

קרוקשנק שיתף פעולה בהצלחה עם ויליאם הון בסטירה הפוליטית "הבית הפוליטי שבנה ג'ק" (The Political House That Jack Built)‏ (1819). ויצירתו החשובה הראשונה הייתה "חיי פרס איגן בלונדון" ב-1821.
הקריירה של קרוקשנק שהתפרשה על שישה עשורים, התחילה בפרסום תחריטים סטיריים שהתקיפו את משפחת המלוכה ואת הפוליטיקאים של התקופה. ב-1820 קיבל סכום של 100 פאונד תמורת ההבטחה שלא יעשה קריקטורות של המלך ג'ורג' השלישי בצורה שתפגע במוסר. הוא ייצג את אנגליה באמצעות דמותו של ג'ון בול, שהפכה פופולרית עוד ביצירותיהם של ג'יימס גילריי ותומאס רולנדסון בשנת ה-1790.
קרוקשנק ירש את מעמדו של ג'יימס גילריי, ממנו הושפע באופן הרב ביותר, והפך בתורו הקריקטוריסט המוערך ביותר במדינה.
במשך דור, שרטט וגיחך קרוקשנק על חסידי המפלגה השמרנית, ה"טוריס", על הליברלים, ה"ויגס" ואף על הרפורמטורים הרדיקלים, באותה מידה של חופשיות.
לקח השראה מהחדשות הכי שונות ומשונות: מלחמות, אויבי אנגליה (שקיבלו טיפול בהתאם), תוך הפגנת חוש לבורלסקה, וגם לביזרי ולמזעזע. שנאתו לאויבי האומה באה לידי ביטוי בצורה קסנופובית ראשונית בסדרת איוריו ל"היסטוריה של המרד האירי של 1798" מאת ויליאם מקסוול (1845) שבה הציג את המורדים האירים כדמויות גרוטסקיות ובעלות הופעה קופית.
מלחמות נפוליאון סיפקו גם הן לג'ורג' קרוקשנק חומר בשפע לסטירות הפוליטיות שלו, כמו שמעידה הקריקטורה המספורסמת שלו "Snuffing out Boney", שבה נראה קוזק מכבה נר בצורת נפוליאון. הקריקטורה צוירה אחרי פלישת הקואליציה האנטי-צרפתית השישית לצרפת ב-1814.
גישה גזענית, טיפוסית לתקופה, אפיינה במידה לא מבוטלת את הקריקטורות של ה"ברבריות לפי החוקים" של האוכלוסייה הסינית, נושא שאימץ בהשפעת אחד מידידיו, ד"ר ו. גורלי שתמך בתאוריות אנטי-סיניות בימי מלחמת האופיום השנייה (1860-1856).
קריקטורות חברתיות

קרוקשנק נודע גם בקריקטורות שלו המשקפות את חיי היום-יום בבריטניה, שפורסמו בכתבי עת כמו "The Comic Almanack (האלמנך הקומי) בין השנים 1835–1853, או Omnibus (אומניבוס) (1842). מאוחר יותר יקנה שם בינלאומי על ידי איוריו לרומנים, במיוחד אלו של צ'ארלס דיקנס.
הוא צייר סדרות תחריטים בהשראת נושאים מוסריים כמו המאבק באלכוהוליזם:"הבקבוק" (The Bottle), סדרה של 8 תחריטים (1847) והמשכו, "הילדים של השיכור" (The Drunkard's Children), סדרה נוספת בת 8 תחריטים, (1848). יצירה אחרת, יותר שאפתנית, בצבעי שמן, "הפולחן של בכחוס" (The Worship of Bacchus), הנמצאת כעת בגלריה הלאומית, פורסמה בעזרת התרמה.
ברגע מסוים קרוקשנק היה חבר בקבוצה שנאבקה למען חיסול בעיית האלכוהוליזם באנגליה. לקראת סוף הקריירה שלו האמנותית הקדיש מספר רב של תחריטים למאבק נגד הגזענות והשנאה על רקע דתי.
קריקטורות חברתיות > דיקנס

עבור דיקנס אייר קרוקשנק את ה"רישומים של בוז" (1836), את "מסמכי מדפוג" (The Mudfog Papers) ואת "אוליבר טוויסט" (1838). קרוקשנק אף דקלם בין השנים 1837–1838 בתיאטרון החובבים של דיקנס.
ב-30 דצמבר 1871 הוא גרם לקרע ביחסיו עם הסופר כששלח לעיתון "טיימס" מכתב שבו תבע את חלקו, לדעתו מכריע, בהמצאת עלילת הרומן "אוליבר טוויסט". בעקבות מכתבו פרץ מאבק נזעם על אבהות הרומן.
קרוקשנק לא היה המאייר היחיד שהעלה טענות דומות. גם רוברט סימור שאייר את רשומות מועדון הפיקוויקים רמז כי רעיון העלילה היה שלו. לעומת זאת, במבוא למהדורת 1867 של הרומן, שלל דיקנס כל השראה מאחרים.
בסוף דרכיהם של קרוקשנק ודיקנס נפרדו גם מבחינה פוליטית, כשהצייר נעשה לתומך קנאי של השמרנים, ואילו הסופר נשאר בעל דעות מתונות.
איורים אחרים

יש סבורים כי המקורית שביצירותיו של קרוקשנק הייתה סדרת איוריו ל"חיי ג'ון פלסטף" (1858), מצוירים לפי פירושים חופשיים לכתביו של שייקספיר.
שנותיו האחרונות

אחרי שלקה בשיתוק, בריאותו ואיכות עבודותיו נפגעו.
הוא נפטר בפברואר 1878 והובא לקבורה בקתדרלת סנט פול בעירו.
אחרי מותו התגלה כי היו לו 11 ילדים מחוץ לנישואים מאשה בשם אדלייד אטרי, משרתת שלו לשעבר, שהייתה גרה קרוב לביתו. היא הייתה נשואה לכאורה וקראה לעצמה אדלייד ארצ'יבולד.
ג'ורג' קרוקשנק צייר בחייו מעל עשרת אלפים ציורים, קריקטורות ואיורים. אוספי יצירותיו מוצגים במוזיאון הבריטי ובמוזיאון ויקטוריה ואלברט.
ספרים שאייר

Ainsworth : "The Tower of London", 1840
"The Bachelor's Own Book, Arthur O'Leary", 1844
Basile G. " Pentamerone ", Boque 1848 ‏ (12 תחריטים)
Beecher-Stowe : "Uncle Tom's Cabin", 1852
"The bottle", 1847
Bunyan : "Pilgrim's Progress", Frowde 1903
Bürger : "Münchhausen", Tegg 1867
Cervantes : "Don Quixote", Effingham Wilson 1833
Chamisso A.: "Peter Schlemihl", 1824
"Cruikshank's Fairy Library", 1853-1854
Clarke : "Kit Bam's adventures", Grant & Griffith 1828
Cowper : "John Gilpin", Tilt 1828
"Cruikshankiana",1835; "Comic almanach", 1835-1853; "Cruikshank's Omnibus", 1841
"Cruikshank's Table Book", 1869
Defoe D. : "Robinson Crusoé", John Major 1831
Dickens : "Oliver Twist", 1838-1841
"Sketches by Boz", 1836
Ewing J.H. (Mrs) : "The brownies and other tales", 1870
"Lob Lie-by-the-fire", Bell 1874
Goldsmith : "Vicar of Wakefield", Cochrane, 1832
"Greenwich Hospital", 1826
Grimm : "German Popular Stories", Baldwin 1823
"Hogarth moralized, Roscoe's Moralists Library", 1831
Irwing : "History of New York", Tegg, 1836
"Illustrations of Time", 1827
"Jack Sheppard, Guy Fawkes", 1838
"Life of Falstaff", 1857
"Life in London", 1820
"Life in Paris", 1822
"Maxwell's Irish Rebellion", 1845
"My sketchbook", 1834
"Nelson's Funeral Car", 1806
"Outline of Society", 1846
"Peeps at life", 1875
"Phrenological illustrations", 1826
"Punch and Jundy, Scraps and Sketches", 1828
"The Rose and the Lily", 1877
"Salis populi suprema lex", 1832
Scott : "Waverley Novels", 1836-1838
"Sundays in London", 1833
"The Drunkard's Children", 1848
"1851 or the adventures of Mr. and Mrs. Sand-boys", 1851
"Three courses and a dessert", 1830
"The trial of Sir Jasper", 1873
הוא תרם גם לאיו ה Ingoldsby Legends מאת בארהם (Barham) ‏ (1864)
הערות שוליים

↑  JL-Schild
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260111105171  PLWABN: 9810667493605606  AAG: 1295  AGSA: 10843  BIBSYS: 90739126  BNE: XX1218712  BnF: cb122850250 (data)  CiNii: DA05497154  DAAO: george-cruikshank  GND: 11867742X  ISNI: 0000 0001 2138 4208  KulturNav: 3d388d53-85b7-4590-a2ed-1617186464cc  LCCN: n80067117  LNB: 000227725  NDL: 00620540  NGV: 3577  NKC: pna2006362471  NLA: 35032463  NLK: KAC202001479  NTA: 068343272  PIC: 13438  RERO: 02-A003145685  RKD: 19298  SELIBR: 260643  SNAC: w67h1hxv  SUDOC: 031681409  TePapa: 538  Trove: 805122  ULAN: 500115604  VcBA: 495/85008  VIAF: 69915118   WorldCat (עם VIAF): 69915118 
"מכבה את בוני" - קוזק רוסי מכבה נר בצורת נפוליאון בונפרטה, המכונה בלעג "בוני"
"שלום ושפע או חדשות טובות בשביל ג'ון בול", 25 במאי 1814
דיוקן עצמי משנת 1858
"פייגין בתא המאסר", איור ל"אוליבר טוויסט"
"הרחובות בבוקר", איור ל"רישומים של בוז" "Sketches by Boz"
דבקות בתלמידי חכמים

| --- | --- |
 מקרא:  ספר דברים, פרק י', פסוק כ'
 משנה:  מסכת אבות, פרק א', משנה ד'
 תלמוד בבלי:  מסכת כתובות, דף קי"א, עמוד ב'
 משנה תורה:  הלכות דעות, פרק ו', הלכות א'-ב'
 שולחן ערוך:  יורה דעה, סימן רמ"ב, סימן רמ"ג
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, עשה ו' ספר החינוך, מצווה תל"ד
 
דבקות בתלמידי חכמים היא מצווה בהלכה היהודית שעל פיה נצטווה היהודי להתקרב בכל נוהגיו אל תלמידי חכמים הבקיאים בתורה, ואשר מנוהגיהם יוכל ללמוד.
מקור המצווה

בני ישראל נצטוו בתורה: "את ה' אלהיך תירא ואותו תעבוד ובו תדבק ובשמו תשבע". וכן במקום נוסף: "לאהבה את ה' אלהיכם ללכת בכל דרכיו ולדבקה בו". בתלמוד בבלי עלתה השאלה, כיצד דבר זה ייתכן, והלוא אלוהים אינו עצם כלל ולכן אין אפשרות להידבק בו פיזית ("וכי אפשר לאדם לידבק בשכינה?"), ועל כך ענתה הגמרא שם: "אלא כל המשיא בתו לתלמיד חכם והעושה פרקמטיא (= סוחר בכספיהם כדי שירוויחו)  לתלמידי חכמים והמהנה תלמידי חכמים מנכסיו מעלה עליו הכתוב כאילו מדבק בשכינה".
טעמי המצווה

חז"ל פירשו טעם מצווה זו, בכך שהאדם נוטה להיות מושפע מסביבתו כמעט בכל תחום בחייו. על כן, מי שיידבק בתלמידי החכמים, ממילא יהיה קרוב יותר לדרך שבה יש ללכת.
טעמי המצווה > השתמעויות של המצווה

ציוויים רבים באו כתוצאה מהוראה זו של התורה, כגון: "הרחק משכן רע" שכן דרכו של אדם שיהא מושפע מסביבתו - אדם הגר בסביבה שאנשיה רשעים, עליו לעבור למקום אחר שהאנשים בו צדיקים ונוהגים בדרך טובים כדי שינהג כמותם. הרמב"ם מוסיף על כך וכותב שאם אינו יכול לעבור למקום מושב אחר, יהיה עליו לשבת בדד ולא להתערב עם הציבור. ציווי זה בעייתי, שכן באופן טיפוסי הציבור מורכב מצדיקים, בינוניים ורשעים. לכן מפרשים שדברי הרמב"ם חלים על אדם שנמצא בקהילה שכולה רשעים.
אפילו בענייני החול ציוותה התורה להשתדל שלא להתיעץ באנשים שאינם יראי שמים, כי בנקל ילמד אדם ממעשהו של חברו.
השלכה נוספת ממצווה זו היא שעל אדם להשתדל להשיא את בִתו לתלמיד חכם. השתמעות נוספת של מצווה זו: אדם צריך להתאמץ כדי להתחבר עם תלמידי החכמים, להקשיב להם ואפילו במחיר בזיון מועט. כמו כן, יש מצווה לפרנס תלמיד חכם או ישיבה[דרוש מקור] (דבר שהומר היום למעשר כספים), לאכול ולשתות עמהם ולהתחבר עמם בצורות שונות.
ספר החינוך מציין כי מצווה זו נוהגת תמיד - ללא תלות במין, מקום או זמן, וחומרתה רבה מאוד, שהרי מי שנוהג כן, יקשה עליו לחטוא, שכן הוא לומד ממעשיהם של צדיקים וחי במחיצתם.
ראו גם

עשה לך רב
דונה שוסטר

| --- | --- |

 לידה:  26 בינואר 1883 
 פטירה:  27 בדצמבר 1953 (בגיל 70) 
 
דונה שוסטר, באנגלית: Donna Schuster (26 בינואר 1883 - 27 בדצמבר 1957) הייתה ציירת אמריקאית, שיצרה עבודה בסגנון האימפרסיוניזם המודרני תוך שימוש בשמן ואקוורל. היא מיקדה את עבודתה בוויסקונסין ולאחר מכן עברה ללוס אנג'לס, קליפורניה, שם נפטרה ב-1953.
ביוגרפיה

שוסטר נולדה במילווקי וקיבלה את השכלתה במכון לאמנות של שיקגו, ולאחר מכן למדה בבית הספר במוזיאון בוסטון יחד עם אדמונד צ'ארלס טרבל ופרנק ווסטון בנסון.
ביוגרפיה > קריירה

בשנת 1914 היא הייתה תלמידה בבית הספר לאמנות קיץ של וויליאם מריט צ'ייס בכרמל-ביי-דה-סי, קליפורניה. למרות הרצח האכזרי של חברתה התלמידה הלנה ווד סמית', היא חזרה לכרמל ב-1916 ושלחה את ציוריה לתערוכת האישה בגלריה לאמנות אוקלנד.
ב-1923 בנתה שוסטר סטודיו בגבעות פארק גריפית' והצטרף לפקולטה של המכון לאמנות אוטיס. היה לה גם בית שני וסטודיו בלגונה ביץ' שבו בילתה את הקיץ שלה.
היא חזרה כמציגה לגלריה לאוקלנד ב-1924 כאשר ויליאם קלאפ ארגן מופע של "אימפרסיוניסטים" אזוריים, שהצליח כל כך עד שנשלח למוזיאון לוס אנג'לס.  שוסטר הרחיבה את אופקיה כשהצליחה להצטרף למסע ציור בבלגיה. היא ייסדה את מועדון האמנות של קליפורניה ואת ארגון הנשים הציירות של המערב.
היא הייתה חברה בקבוצת השמונה, שראו את עצמם מודרניסטיים בשימוש בצבע עשיר, בטכניקות אקספרסיביות ובדגש על הדמות. היא גם הייתה מעריצה גדולה של קלוד מונה ולמעשה בנתה בריכת חבצלות בחצר האחורית שלה שבה היא השתמשה לסדרה של ציורים על בריכת חבצלות, לא שונה מאלה של מונה. לקראת סוף שנות ה-20 שוסטר למדה אצל האמן המודרניסט סטנטון מקדונלד-רייט (1890-1973), מה שהוביל אותה להתנסות בקוביזם ומאוחר יותר, באקספרסיוניזם מופשט.
האמנות שלה הוצגה במוזיאון לאמנות של מחוז לוס אנג'לס בשנים 1914, 1917, 1920, 1927 ו-1929. מאוחר יותר, בשנות ה-30, היו לה תערוכות באיגוד האמנות של סן פרנסיסקו, באקדמיה לאמנות של ניו יורק ובחברה לצבעי מים. היא הייתה חברה מייסדת באגודת צבעי המים של קליפורניה והייתה מעורבת בתערוכות שלהם מ-1921 עד אמצע שנות ה-40.
בשנת 1953, שוסטר מתה, בתוך ביתה שנהרס בשריפה.
הערות שוליים

↑  Edwards, Robert W. (2012). Jennie V. Cannon: The Untold History of the Carmel and Berkeley Art Colonies, Vol. 1. Oakland, Calif.: East Bay Heritage Project. pp. 140, 181, 202, 237, 261, 269, 398.
↑  "Historic Membership Roster (L-Z) « California Art Club"
↑  Donna Schuster – Laguna Art Museum (באנגלית אמריקאית)
↑  Edan Hughes, Artists in California, 1786-1940; Phil and Marian Kovinick, An Encyclopedia of Artists of the American West
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 9503 7738  LCCN: no2010175670  RKD: 97344  ULAN: 500336647  VIAF: 139979338   WorldCat (עם VIAF): 139979338 
חבצלות
דבקות

דבקות, וגם התדבקות, היא הצמדות לרעיון או ליעד עקרוני שיש להשיגו.
בעברית ימי הביניים נטענה המילה דִבּוּק, במשמעות דומה לדבקות, כלומר חיבור או התקשרות רוחנית.[דרוש מקור]
בתנ"ך ובחז"ל

במקרא כתובה המצווה להדבק באל, לפחות בחמישה מקומות, בהם בספר דברים, למשל, בפסוק: ”אֶת ה' אֱלֹהֶיךָ תִּירָא אֹתוֹ תַעֲבֹד וּבוֹ תִדְבָּק וּבִשְׁמוֹ תִּשָּׁבֵעַ”, ובפסוק: ”וְאַתֶּם הַדְּבֵקִים בה' אֱלהֵיכֶם - חַיִּים כֻּלְּכֶם הַיּוֹם”..
ובספר תהילים כתב המשורר: ”דבקה נפשי אחריך, בי תמכה ימינך”..
בתלמוד, במסכת סוטה טען האמורא רב חמא, שאי אפשר להדבק באל באופן ישיר אלא במידותיו:
”ואמר רבי חמא ברבי חנינא: מאי דכתיב "ה' אלהיכם תלכו", וכי אפשר לו לאדם להלך אחר שכינה? והלא כבר נאמר "כי ה' אלהיך אש אוכלה הוא", אלא להלך אחר מדותיו של הקב"ה. מה הוא מלביש ערומים דכתיב "ויעש ה' אלהים לאדם ולאשתו כתנות עור וילבישם", אף אתה הלבש ערומים. הקב"ה ביקר חולים דכתיב "וירא אליו ה' באלוני ממרא" אף אתה בקר חולים. הקב"ה ניחם אבלים דכתיב "ויהי אחרי מות אברהם ויברך אלהים את יצחק בנו", אתה נחם אבלים. הקב"ה קבר מתים דכתיב "ויקבר אותו בגיא", אף אתה קבור מתים.”.
דרך נוספת לדבקות על פי חז"ל היא באמצעות דבקות בתלמידי חכמים, מכיוון שבאמצעות הקרבה לתלמידי החכמים האדם הפשוט יכול להתקרב לבוראו. על כן, נאמר ואף הומלץ: "שכל המשיא בתו לתלמיד חכם, והעושה פרקמטיא (=מסחר) לתלמידי חכמים והמהנה תלמידי חכמים מנכסיו - מעלה עליו הכתוב כאילו מדבק בשכינה".
בימי הביניים

בספרות ההלכה והמחשבה של ימי הביניים הומלץ לאדם להתדבק באל ובענייני הרוח הנשגבים: "השכל הפועל, וה"המושכלות". יתר על כן, ההתדבקות נחשבה לאמצעי ההתאחדות עם האל. הרמב"ם, רבי משה בן מימון כתב בספרו מורה נבוכים על הבחירה של האדם להשתמש בדברי האל כדי להתדבק בו, ותפקידה של מצוות אהבת ה' לתגבר תהליך זה; כך למשל כתב:
”הלא בארתי לך שזה השכל אשר שפע עלינו מהשם יתעלה הוא הדבוק אשר בינינו ובינו, והרשות נתונה לך, אם תרצה לחזק הדבוק הזה ... ולא יתחזק זה הדבוק רק בהשתמשך בו באהבת השם”.
רוב חכמי ההגות היהודית בימי הביניים, בדומה לדעה הרווחת בפילוסופיה שנכתבה בתקופתם, החזיקו בדעה כי החומר והרוח נפרדים, והאחד מפריע לשני. כך למשל, תיאר רבי יהודה הלוי בספר הכוזרי את החומר והגופניות להגיע לדבקות באל:
” וציור הנפש לצורה שלמות לה ויהיה לה בה ההתדבקות בעצם הזה השכלי [הנפש תואמת את מצב הדבקות ברוחניות הצרופה], אבל תעתיקה [העתקתה, הזזתה] מההדבקות ההוא טרדת הגוף. ... כי אין מונע לה מההתדבקות בו [באל] זולת הגוף”.
דבקות היא אחד מנושאי המפתח בספר הזוהר. על פי החוקר ישעיהו תשבי, ספר הזוהר סבור שהדבקות עשויה להיות נחלתו היומיומית של האדם, גם מבלי תהליכי התבוננות או אקסטזה, וכאשר היא כרוכה בקיום מצוות ולימוד תורה.
בעת החדשה

בשיח שערך עם מחשבת העת העתיקה וימי הביניים, טען רבי משה חיים לוצאטו, הרמח"ל בספרו דרך ה', כי ככל שהאדם ישתלם במידותיו ובמעשיו, כך תרבה הדבקות באל; כלומר הדבקות מושגת לאו דווקא במחשבה על האל, אלא בכלל המחשבות והמעשים של האדם; לפי דבריו: ”וכפי מה שירבה בשלימיות [שלמויות] כך הוא מרבה האחיזה וההתדבקות בו [באל]”.
בתורת החסידות שייסד רבי ישראל בעל שם טוב במאה ה-18 במזרח אירופה, הודגשה הדבקות באל כערך מרכזי. אך בשונה ממחשבת ימי הביניים, בחלק ניכר מן ההגות החסידית החומר והגוף אינו מונגד בהכרח אל ההשגה הרוחנית ואל הדבקות באל ובענייני הרוח.
בראשית המאה ה-20, טען הראי"ה קוק כי ציווי הדבקות במידותיו של האל משמעו התדבקות בדרכיו ובמידותיו; ואילו אל השאיפה להתדבק בעצמותו של האל, עלולה להצטרף שמץ של עבודה זרה.; וכך כתב:
”כי אי - אפשר להדבק בשכינה, אלא התדבק בדרכיו”.. על האדם לדעת כי ”הכל הוא מה שהנשמה כוספת במקוריותה למעלה מן הכל (כל התשוקה הרוחנית לאל היא כאין וכאפס למה שמשתוקקים). גם כל השמות והכינויים, בין העבריים ובין הלועזיים (של האל), אינם נותנים כי אם ניצוץ קטן וכהה מאור הצפוּן, שהנשמה שוקקת לו ואומרת לו: "אלהים". כל הגדרה באלהות מביאה לידי כפירה, ההגדרה היא אליליות רוחנית, אפילו הגדרת השכל והרצון ואפילו האלהות עצמה ושם אלהים הגדרה היא, ומבלעדי הידיעה העליונה שכל אלה אינם כי אם הזרחות ניצוציות ממה שלמעלה מהגדרה היו גם הם מביאים לידי כפירה”.
בתקופת היישוב החדש צורף המונח אל הביטוי: "דבקות במטרה" או "דבקות במשימה", והיה לעיקר חשוב במערך הרעיונות של התנועה הציונית בארץ ישראל; ולאחר הקמת מדינת ישראל, אומץ לאחד מעקרונות המוסר באימון ובלחימה של צה"ל.