stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הייאט
פעילות בישראל

בפברואר 1970, הכריזה הרשת על תוכנית להקמת 3 בתי מלון בישראל, אך רק בשנות ה-80 החלה לפעול בישראל.
"הייאט תל אביב" - בפברואר 1981, נכנסה הרשת לראשונה לפעילות בישראל, כאשר קיבלה את חוזה הניהול של "מלון לרום תל אביב". לאחר שנרכש על ידי איש העסקים אלפרד אקירוב, ושם המלון שונה ל"הייאט תל אביב". המלון סבל מהפסדים ונמכר לרשת מלונות דן בשנת 1985 מאז הוא פועל בשם דן פנורמה תל אביב.
"הייאט רג'נסי ירושלים" - נפתח ב-1987 בניהולה של הרשת, באתר הגובל בהר הצופים ושכונת הגבעה הצרפתית. קבוצת הייאט הייתה מעורבת עוד בתחילת המיזם בשנת 1970. לאחר שהקמת המלון התעכבה שנים רבות יצא הייאט מהפרויקט ויזמים יהודים ממקסיקו הובילו אותו במקומה. בניית המלון נמשכה כ-7 שנים בהשקעה של כ-60 מיליון דולר (מתוכם 20 מיליון דולר היו מענק ממשלתי), וניהול המלון נמסר עם פתיחתו לרשת הייאט. בשנת 2001 נרצח במלון שר התיירות דאז רחבעם זאבי. רשת הייאט יצאה מניהול המלון בשנת 2002 ושמו שונה למלון "רג'נסי ירושלים". במאי 2010 נרכש המלון תמורת 47 מיליון דולר על ידי רשת מלונות דן, והוא נקרא מאז מלון דן ירושלים.
"הייאט רג'נסי ים המלח" - הוקם על ידי איש העסקים דוד טייג ונפתח ב-1996 בניהולה של הרשת. במלון הושקעו כ-100 מיליון דולר הוא מכיל כ-580 חדרים, אולם אירועים המסוגל להכיל כ-1,000 אורחים, מסעדות, בארים ומרחצאות. בפברואר 2004 עבר לניהולה של רשת מלונות פתאל ושם המלון שונה ל"מרידיאן ים המלח". בשנת 2014 החליטו בעלי המלון לא לחדש את חוזה הניהול עם פתאל, להפעיל אותו בעצמם, ושם המלון שונה ל"מלון דייוויד ים המלח ריזורט וספא".
"הייאט חיפה חוף הכרמל" - מלון שתוכנן לקום בחוף הכרמל, במקום שבו הוקמו מגדלי חוף הכרמל. בנובמבר 1980, הוכרז על תחילת העבודות להקמת המלון בו 426 חדרים ובית דירות בעלות של 40 מיליון דולר. את בית המלון הייתה אמורה לנהל רשת "הייאט". היזמים לא הצליחו לגייס את הכספים הדרושים והפרויקט הופסק.
נכון לשנת 2022 הרשת לא מפעילה בתי מלון בישראל.
הערות שוליים

↑  הניו יורק טיימס, נפטר המיליארדר רוברט פריצקר; מי שעמד בראש רשת מלונות הייאט, באתר TheMarker‏, 30 בנובמבר 2011
↑   עמרי זרחוביץ', ענקית המלונאות שהקים הטייס שסיים תיכון בגיל 14, באתר TheMarker‏, 23 באוגוסט 2015
↑  המלון הגבוה בעולם, גראנד הייאט בשנגחי: פגודת פלדה וזכוכית כהה, באתר גלובס, 29 במרץ 1999
↑  משפחת פריצקר החליטה על ארגון מחדש ברשת מלונות הייאט, באתר גלובס, 4 במרץ 2003
↑  סוכנויות הידיעות, "וול סטריט ג'ורנל" חושף: מבנה השליטה של משפחת פריצקר בהייאט עובר דרך מקלטי מס, באתר TheMarker‏, 13 במאי 2002
↑  דפנה מאור, משפחת פריצקר מכינה את רשת היאט להנפקה והתרחבות, באתר TheMarker‏, 1 באוגוסט 2004
↑  קבוצת השקעות שמקושרת לגולדמן זאקס תשקיע מיליארד דולר ברשת מלונות הייאט, באתר גלובס, 23 באוגוסט 2007
↑  נמרוד הלפרן, משפחת פריצקר הנפיקה את רשת הייאט - וגייסה 950 מיליון דולר, באתר הארץ, 7 בנובמבר 2009
↑  מיכל רז-חיימוביץ', ‏גם רשת הייאט נרתמת למאבק בפלסטיק: תוציא את בקבוקוני השמפו מחדרי המלון, באתר גלובס, 13 בנובמבר 2019
↑  רשת "היאט האוז" מארה"ב תקים בתי מלון בישראל, מעריב, 18 בפברואר 1970
↑  מלון "לרון" עובר ל"הייאט" מפברואר 81, מעריב, 23 בדצמבר 1980
↑  רשת היאט תנהל מלון לרום בת"א, דבר, 27 בנובמבר 1980
↑  קוזאקים במלון "הייאט", דבר, 20 באוגוסט 1981
↑  היאט בתל-אביב ממשיך להפסיד, דבר, 18 בספטמבר 1981
↑  אמרקאי ממוצא איטלקי יוזם מלון במזרח ירושלים, מעריב, 31 במרץ 1970
↑  מלון רג'נסי ירושלים בע"מ - דוח תקופתי ליום 31 בדצמבר 2014, באתר מאיה (הודעות לבורסה)
↑  נתן ליפסון, חלק ניכר ממחיקת הענק של לאומי ברבעון השלישי - בגין מלון דוד אינטר-קונטיננטל והייאט ים המלח בבעלות דוד טייג, באתר TheMarker‏, 11 בנובמבר 2002
↑  דוד חיון, ‏מלון הייאט ריג'נסי ים המלח מצטרף לרשת מלונות פתאל, באתר גלובס, 2 בפברואר 2004
↑  עמירם פליישר, משקיעים מארה"ב יקימו מלון "הייאט" בחוף הכרמל, מעריב, 24 בנובמבר 1980
↑  השבוע ייפתחו חופי הרחצה של חיפה תדבר, דבר, 5 במאי 1981
↑  דוד זוהר, בנקים מבקשים מינוי כונס ל"חוף הכרמל", מעריב, 27 בפברואר 1986
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1086879147  LCCN: n81126330  VIAF: 141907344   WorldCat (עם VIAF): 141907344 
מלון "הייאט רג'נסי ירושלים" לשעבר - החל מ-2010 נקרא דן ירושלים
נווה מיכאל

| --- | --- |
בית הכנסת בנווה מיכאל
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: ירושלים
מועצה אזורית: מטה יהודה
גובה ממוצע: ‎344 מטר
תאריך ייסוד: 1958
תנועה מיישבת: התאחדות האיכרים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 883 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎1.4% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת השפלה מוגדלת) נווה מיכאל(למפת השפלה רגילה) נווה מיכאל(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נווה מיכאל(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נווה מיכאל31°40′23″N 35°00′20″E﻿ / ﻿31.6729191684556°N 35.0054517252359°E﻿ / 31.6729191684556; 35.0054517252359  heמפת היישובים של מועצה אזורית מטה יהודה (in English: Mateh Yehuda Regional Council) באדום - נווה מיכאל בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 6 מתוך 10

נווה מיכאל הוא מושב דרומית לעיר בית שמש בחבל עדולם, השייך למועצה אזורית מטה יהודה, שנוצר מאיחוד היישובים: נווה מיכאל ורוגלית.
המושב נמצא בעמק האלה, בסמוך למפגש נחל גדור עם נחל האלה.
רוגלית

המושב רוגלית הוקם בשנת 1958 על ידי עולים מאיראן ועיראק שהגיעו ממעברת בנימינה ומבית שאן. אליהם הצטרפו מאוחר יותר עולים מכורדיסטן וממרוקו. המושב השתייך להתאחדות האיכרים שהייתה מזוהה עם הציונים הכלליים.
טקס העלייה על הקרקע התקיים ב-31 ביולי 1958.
הבתים היו בשטח של 45 מ"ר עם שירותים בחצר. המושב שכן בסמוך לגבול שביתת הנשק שסיימה את מלחמת השחרור וסבל מגניבות באופן קבוע וחדירות תכופות מהישובים הערבים הסמוכים. רק מחצית מהבתים היו מאוכלסים בגלל המחסור במים. בשבע השנים הראשונות קיבל המושב מים מהבאר של נתיב הל"ה ועל כן הם היו מצומצמים ולא אפשרו חקלאות. על פי התוכנית, היו אמורים התושבים להתפרנס ממרעה בקר ועבודה לקרן קיימת. התושבים התפרנסו מעבודה מחוץ למושב.
נעלמו כספי מועצה בהלוואות על חשבון המושב כך נוצרו מספר משפחות עשירות ע"ח הרבה משפחות עניות. החוב הענק לא פסח גם על יישובים אחרים שאותו המדינה החליטה לסגור על ידי חלוקת החוב לפי יכולת החזר של התושב. הפעילות החקלאית של גידול כבשים ולולים פסקה.
בשנת 1974 קבע שר האוצר שרוגלית חדלה להחשב יישוב ספר.
בשנת 2017 חיו ביישוב כ-200 משפחות, והמושב עדיין בהרחבה שעתידה לאכלס עוד משפחות.
מקור השם "רוגלית" הוא על-שם גידול ענבים הגדל קרוב לאדמה.
בתקופת המקרא ובתקופת בית המקדש, היו מכינים מגידול ענבים זה יין שהיה משמש לטקס ניסוך היין בחג שמיני עצרת (היום השמיני בחג הסוכות).
המושב רוגלית התאחד יחד עם המושב הסמוך נווה מיכאל, ובכך מותג המושב בשם זה נווה מיכאל.
נווה מיכאל

נווה מיכאל הוקם כמרכז אזורי עבור מושבי חבל עדולם. הוקמו בו 25 בתים, אולם בתחילת 1961 שבעה-עשר מתוכם היו ריקים. השם ניתן על שם מיכאל וייס, פעיל ציוני מארצות הברית. המושב רוגלית התאחד עם מושב זה וקיבל את שמו נווה מיכאל.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוגוסט 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
1 2  רשימת שמות מאת ועדת השמות הממשלתית, ילקוט הפרסומים 3165, 24 בפברואר 1985, עמ' 1495
↑  רוגלית - מושב רביעי בעדולם, דבר, 1 באוגוסט 1958
↑  דויד מושיוב, אין מים - אין מתיישבים, דבר, 4 בפברואר 1963
↑  מפעל מים חדש בחבל עדולם, דבר, 2 במרץ 1964
מושב רוגלית חובר לרשת המים, מעריב, 10 ביוני 1965
↑  מושב חדש מוקם בחבל עדולם, מעריב, 28 ביולי 1958
↑  מתיישבי רוגלית הפגינו בירושלים, דבר, 5 ביולי 1966
↑  הודעה בדבר יישובי ספר, ילקוט הפרסומים 2078, 26 בדצמבר 1974, עמ' 750
↑  יחידות דיור ריקות ב"נוה מיכאל", מעריב, 2 בינואר 1961
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588157205171  VIAF: 317132613   WorldCat (עם VIAF): 317132613 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טרימרן

טרימרן מסוג אורמה 60, במירוץ ב-2005
טרימרן (באנגלית: Trimaran) הוא כלי שיט בעל שלושה גופי ציפה הדומה לקטמרן שהוא בעל שני גופי ציפה. רוב כלי השיט הם בעלי גוף ציפה בודד.
טרימרן מונע בדרך כלל על ידי מפרשים ולא בעזרת מנוע. בדרך כלל זהו כלי שיט קטן המשמש לתחרויות ולפנאי והוא מסוגל לפתח מהירויות גבוהות במיוחד. שיא המהירות של כלי שיט המונע באמצעות מפרשים הושג על גבי טרימרן[דרוש מקור: השיא עומד על 40? ב-2013 במהלך שיוטי לואי ויטון הסירות עברו גם 46 קשר ימי ואף אחד לא התרגש] (מהירות של יותר מ-40 קשר - כמעט 70 קילומטר לשעה). דגמי טרימרן מיוצרים גם לשיט בים הפתוח וגם לשיט באגמים.
חדשות חוץ

חדשות חוץ, חדשות בינלאומיות או מודיעין זר הוא ז'רגון מדיה חדשותי לחדשות מחוץ למדינה בה משדרים. עבור עיתונאות, זהו ענף העוסק בחדשות הנשלחות על ידי כתבים זרים או סוכנויות חדשות, או, לאחרונה - מידע שנאסף או נחקר באמצעות טכנולוגיות תקשורת מרחוק, כגון טלפונים, טלוויזיות בלוויין או באינטרנט.
למרות שברוב העולם דובר האנגלית תחום זה אינו נחשב בדרך כלל כהתמחות ספציפית עבור עיתונאים, הוא כך כמעט בכל העולם. בארצות הברית ישנה הבחנה מטושטשת בין "חדשות חוץ" ל"חדשות בינלאומיות", כאשר הן כוללות ישירות את הממשל הלאומי או המוסדות הלאומיים, כגון בעת מלחמות בהן מעורבת ארצות הברית, או פסגות של ארגונים רב-צדדיים שבהם ארצות הברית חברה.
היסטוריה

עם הולדת העיתונות המודרנית, רוב החדשות היו ידיעות זרות, כפי שנרשמו על ידי הקוראנטים של המאה ה-17 במערב ובמרכז אירופה, כמו ה-Daily Courant (אנגליה), ה-Nieuwe Tijudinger (אנטוורפן), ה-Relation (שטרסבורג), Avisa Relation oder Zeitung (וולפנביטל) ו-Courante Uyt Italien, Duytsland & C, (אמסטרדם). ומאחר שהעיתונים הללו נועדו לבנקאים ולסוחרים, הם הביאו בעיקר חדשות משווקים אחרים, שבדרך כלל התכוונו לאומות אחרות. בכל זאת, ראוי להעיר שמדינות לאום עדיין היו בתחילת הדרך באירופה של המאה ה-17.
מהמאה ה-19 ואילך, עם עיתונים שכבר הוקמו באירופה, בארצות הברית ובכמה מדינות נוספות, אירעו חידושים בתחום הטלקומוניקציה כמו הטלגרף, מה שהפך חדשות חוץ לקלות יותר להפצה. סוכנויות הידיעות הראשונות נוסדו אז, ביניהן AFP (צרפת), רויטרס (בריטניה), וולף (כיום DPA, גרמניה) ו-AP (ארצות הברית).
עיתונות מלחמה היא אחד מתתי התחומים הידועים ביותר של חדשות חוץ (אם כי סיקור מלחמות יכול להיות לאומי עבור התקשורת של מדינות לוחמות עצמן).
כתבי חוץ

ישנם בעצם שני סוגים של כתבים העוסקים בדיווחי חוץ: כתב חוץ (כתב במשרה מלאה המועסק על ידי מקור חדשותי) ושליח מיוחד (שנשלח לסקר נושא מסוים מחוץ למדינתו, ומוצב באופן זמני במקום).
הקורספונדנט הוא כתב שבסיסו בעיר זרה (לעיתים קרובות בירת מדינה) המכסה אזור, מדינה או לפעמים אפילו יבשת שלמה. הוא מגיש סיפורים באופן קבוע לעורך החדשות. העורך אוסף חומרים לסיפורים אלה מגורמים מקומיים, מחברי הקהילה ומהתקשורת המקומית, כמו גם מאירועים שהוא עד להם ישירות. הכתבים בדרך כלל שומרים על קשר עם הקהילה המקומית ומקיימים קשרים עם עיתונאים וכתבים אחרים על מנת לזהות מקורות אסטרטגיים בממשלה, בקרב דיפלומטים, אנשי צבא וארגונים אחרים בשטח שעשויים לספק מידע חשוב.
מספר הכתבים הזרים ירד משמעותית במהלך 20 השנים האחרונות או יותר. לעיתים קרובות, חברת מדיה אינה מעוניינת או אינה יכולה להרשות לעצמה לתמוך בכתב יחיד, כמו במדינות מתפתחות רבות. במקומות מסוימים, הם לא יכולים לקבל אשרות בשל אילוצים פוליטיים, או תנאים מסוכנים אחרים האוסרים על חברת תקשורת להציב שם כתב. בשנים האחרונות, הירידה בכתבי החוץ נבעה מקיצוץ בחברות התקשורת (לעיתים קרובות, אך לא תמיד, כתוצאה מכלכלה בלבד). מבין העיתונים בשפה האנגלית, רק לשמונה עיתונים יומיים יש כתבים במשרה מלאה ביותר מעשר מדינות זרות, ארבע מארצות הברית, שלוש מבריטניה ואחת מהודו:
וול סטריט ג'ורנל, 35 (ארצות הברית) – איסטנבול, בגדאד, בואנוס איירס, בייג'ינג, ביירות, בנגקוק, בריסל, ברלין, ג'קרטה, דובאי, הונג קונג, טאיפיי, טוקיו, טורונטו, יוהנסבורג, ירושלים, לאגוס, לונדון, מומבאי, מוסקבה, מנילה, מקסיקו סיטי, ניו דלהי, סאו פאולו, סיאול, סינגפור, פראג, פריז, פרנקפורט, ציריך, קאבול, קואלה לומפור, רומא, ריו דה ז'ניירו, שאנגחאי
הניו יורק טיימס, 24 (ארצות הברית) – אסלאמאבאד, בגדאד, בייג'ינג', ביירות, ברלין, ג'קרטה, דקר, הונג קונג, טוקיו, יוהנסבורג, ירושלים, לונדון, מומבאי, מוסקבה, מקסיקו סיטי, ניו דלהי, ניירובי, סאו פאולו, פריז, קאבול, קהיר, קראקס, רומא, שאנגחאי
פייננשל טיימס, 19 (הממלכה המאוחדת) – בייג'ינג', בריסל, ברלין, ג'קרטה, דובאי, הונג קונג, וושינגטון די. סי., טאיפיי, טוקיו, ירושלים, מומבאי, מוסקבה, ניו דלהי, ניו יורק, סידני, פריז, פרנקפורט, שאנגחאי
וושינגטון פוסט, 17 (ארצות הברית) – אסלאמאבאד, בגדאד, בוגוטה, בייג'ינג', ברלין, טהראן, טוקיו, ירושלים, לונדון, מוסקבה, מקסיקו סיטי, ניו דלהי, ניירובי, פריז, קאבול, קהיר, שאנגחאי
הגרדיאן, 15 (הממלכה המאוחדת) – אסלאמאבאד, אקרה, בייג'ינג', בנגקוק, בריסל, ברלין, טהראן, טוקיו, ירושלים, לוס אנג'לס, מדריד, ניו יורק, פריז, קאבול, רומא
דיילי טלגרף, 13 (הממלכה המאוחדת) – בייג'ינג', בריסל, וושינגטון די. סי., ירושלים, לוס אנג'לס, מוסקבה, ניו דלהי, ניו יורק, ניירובי, סידני, פריז, קאבול, שאנגחאי
לוס אנג'לס טיימס, 13 (ארצות הברית) – אסלאמאבאד, בגדאד, בייג'ינג', ביירות, יוהנסבורג, ירושלים, לונדון, מוסקבה, מקסיקו סיטי, ניו דלהי, סיאול, קאבול, קהיר
ההינדו, 13 (הודו) – אדיס אבבה, אסלאמאבאד, בייג'ינג', דאקה, דובאי, וושינגטון די. סי., לונדון, מוסקבה, סינגפור, פריז, קולומבו, קטמנדו
בישראל

עוד מתקופת המנדט הבריטי העבירו העיתונים ידיעות מהעולם באמצעות סוכנויות ידיעות דוגמת "רויטרס". לאחר הקמת הטלוויזיה הישראלית בשנת 1968, החלו להתפרסם חדשות חוץ במהדורת "מבט".
להלן מספר הכתבים הישראלים במדינות זרות:
תאגיד השידור הישראלי, 2 – ברלין, וושינגטון די. סי.
חברת החדשות, 2 – ארצות הברית, לונדון.
ידיעות אחרונות, 2 – לוס אנג'לס, ניו יורק.
חדשות 13, 1 – ארצות הברית.
חדשות 14, 2 – ארצות הברית ואירופה
בעיתונים ובערוצים שבהם אין כתבים בעולם, העיתון או הערוץ שולח כתב מטעמו למדינה מסוימת בעולם בעת אירוע מיוחד.
בישראל > עורכי חדשות החוץ בישראל

מואב ורדי הוא עורך חדשות החוץ של "כאן חדשות" מאז הקמתו ב-2017.
ערד ניר משמש כעורך חדשות החוץ של חברת החדשות מאז 1994.
ניצן הורוביץ שימש כעורך חדשות החוץ בחדשות 10. הוא פרש מתפקידו זה בשלהי 2008 עם כניסתו לפוליטיקה. ב-2010 מונה נדב איל לעורך חדשות החוץ, בנובמבר 2020 הוא פרש מהתפקיד לטובת כתיבה לידיעות אחרונות. עם זאת, איל המשיך לשמש פרשן בחדשות 13 עד פברואר 2023. במקומו של נדב איל, מונה לתפקיד גיל תמרי.
ליבי אלון משמשת כעורכת חדשות החוץ בחדשות 14, ובנוסף משמשת כשליחת הערוץ לארצות הברית.
סוכנויות ידיעות

סוכנות ידיעות הוא ארגון של עיתונאים שהוקם כדי לספק דיווחי חדשות לעיתונים, כתבי עת, שדרני רדיו וטלוויזיה. ניתן להתייחס לסוכנות כזו גם כשירות קווי, ניוז קווי או שירות חדשות. מרבית שירותי סוכנויות הידיעות הגדולות מכילות חדשות חוץ.
סוכנויות הידיעות הגדולות מכינות בדרך כלל כתבות חדשותיות קשות ומאמרים על תוכן שיכולים לשמש ארגוני חדשות אחרים ללא שינוי קטן או ללא שינוי, ולאחר מכן מוכרות אותם לארגוני חדשות אחרים. הם מספקים את המאמרים האלה בכמויות אלקטרוניות באמצעות שירותי תיל (במקור הם השתמשו בטלגרפיה; כיום הם משתמשים לעיתים קרובות באינטרנט). תאגידים, אנשים פרטיים, אנליסטים וסוכנויות ריגול עשויים להירשם גם כן.
הערות שוליים

↑  אלכסנדר כץ, עוד עזיבה בערוץ 10: מואב ורדי מצטרך לתאגיד 'כאן', באתר אייס, 13 בספטמבר 2017
↑  רותי זינגר חרותי, ניצן הורוביץ ישובץ במקום השלישי ברשימת תנועת השמאל החדשה ומרצ, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2008
↑  לי-אור אברבך, ‏העיתונאי נדב איל ימונה לעורך חדשות החוץ של ערוץ 10, באתר גלובס, 22 במרץ 2010
↑  רועי אבן, ‏נדב איל עוזב את תפקידו בחדשות 13, באתר ‏מאקו‏, 16 בנובמבר 2020
↑  אחרי אילה חסון ושרון גל: כוכב נוסף עוזב את רשת 13, באתר אייס, 2 במרץ 2023
↑  אחרי 23 שנים, הכתב הבכיר, גיל תמרי, חוזר לארץ, באתר "סרוגים", 25 במאי 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph420396 
דוד ויצטום, עורך חדשות החוץ לשעבר ברשות השידור
נדב איל, עורך חדשות החוץ של חדשות 13 בין מרץ 2010 לנובמבר 2020
מכאן ומכאן

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  יוסף חיים ברנר
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת ספרות
 מקום הוצאה:  ורשה 
 תאריך הוצאה:  1911 
 מספר עמודים:  102 עמוד 
  
 הוצאה:  בית אוצר
 תאריך:  2015
 
"מכאן ומכאן: שש מחברות ומילואים" הוא רומן מאת יוסף חיים ברנר. הרומן, המתאר את החיים של החלוצים בארץ ישראל בראשית המאה ה-20, נחשב לאחד מן היצירות המרכזיות של הסופר.
רקע

בשנים 1908–1907 שהה ברנר בלונדון, אנגליה. שם, ערך והדפיס את כתב העת "המעורר". לאחר עלייתו לארץ ישראל, בשנת 1909, הצטרף ברנר אל מערכת העיתון של "הפועל הצעיר".
הוא התיישב כשנה בעין גנים, בחדר שכור בביתם של אריה (לייב) ומרים פסילוב. היה זה חדר גדול אך היה חסר תקרה מתחת לרעפי הגג. הניך פסילוב, בנה הצעיר של המשפחה, נהג ללכוד את הציפורים שהסתננו לחדר ולשחרר אותן לחופשי.
ברנר עבד על הטקסט, יצר שלוש טיוטות וחיפש מוציא לאור. לבסוף התקשר ברנר עם פישל לחובר, שערך, יחד עם דוד פרישמן את כתב העת "ספרות" שראה אור בוורשה, פולין. לחובר שלח לברנר מקדמה בת 100 רובל
את הטקסט הקדיש ברנר להֶנִיךְ פֶסֶלוֹב, בנם של אריה ומרים פסלוב שנפטר בנערותו, ורבקה צ’יז’יק (1911-1894), בתו של ברוך צ'יזיק ואחותם של שרה צ'יזיק ואפרים צ'יזיק: ”את הכי נלבב וטהור בקומץ העלים האלה אני מניח בדֶמַע על קִבְרֵי יקִירַי וטהורַי, הֶנִיךְ פֶסֶלוֹב ורבקה צ’יז’יק”
מהדורות

ברנר,י. ח., מכאן ומכאן, ספרות, ורשה, 1911
כתבים, כרך ב', הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 1977
מהדורות > מהדורות דיגיטליות

יוסף חיים ברנר, "מכאן ומכאן" בפרויקט בן-יהודה
מכאן ומכאן, באתר הספרייה הלאומית
מכאן ומכאן, באתר תרבות.IL
מכאן ומכאן באתר מפעל המילון ההיסטורי
לקריאה נוספת

ברדיצ'בסקי, דינה, "'לא מכאן, לא מכאן': הרומן המסאִי של י"ח ברנר מחוץ למלכודת הריאליזם," אות, כתב עת לספרות ותאוריה, גיליון 8, סתיו 2018
דיין, יהונתן, שירת העצבים: על הפואטיקה המלנכולית של יוסף חיים ברנר, רסלינג, תל אביב, 2022
מירון, דן, כל העולם בימה, בלימה, ירושלים, 2023
ערפלי, בעז, העיקר השלילי: אידאולוגיה ופואטיקה ב"מכאן ומכאן" וב"עצבים" לי. ח. ברנר, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 1992
ערפלי, בעז, מהתחלה: קריאה חדשה ביצירות מרכזיות של יוסף חיים ברנר, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2009
הערות שוליים

↑  ראו: שפירא, אניטה, ברנר: סיפור חיים, עם עובד, ע' 186.
↑  ראו: שפירא, אניטה, ברנר: סיפור חיים, עם עובד, ע' 209
דפוס צוקרמן

לוגו דפוס צוקרמן. ספל לנטילת ידיים, סמלו של שמואל צוקרמן שהיה לוי
דפוס צוקרמן היה בית דפוס שפעל בירושלים בין השנים 1872–1947. הדפוס הוקם בידי שמואל צוקרמן והיה בית הדפוס העברי השלישי שפעל בעיר.
היסטוריה

הדפוס הוקם בחצר ישיבת "אהל משה" ברחוב חברון (כיום בערבית: מעלה חלדיה) ברובע המוסלמי בעיר העתיקה, ושוכלל בהתמדה בידי צוקרמן שנסע לשם כך ב-1885 לארצות הברית. מכבש הדפוס ששלח משה מונטיפיורי לישראל ב"ק פעל בבית הדפוס של צוקרמן; לאחר פירוק דפוס ב"ק, התחלק ציוד בית הדפוס וחציו נרכש בידי המדפיסים גאשציני וגאגין, בית הדפוס שלו לא שרד ונרכש בידי שמואל צוקרמן.
בית הדפוס העסיק פועלים מהשורה הראשונה, ביניהם:
אלעזר מנחם גולדברג (שטליצר) שנחשב לאמן הדפסים מעוטרים ומשך לבית הדפוס לקוחות רבים מבין מוסדות היישוב הישן, שהזמינו מזכרות כמו כרטיסי "שנה טובה", קישוטי "מזרח" ותעודות מעוטרות שונות, בהבלטת שם המוסד בצבעים. בכך היה בית הדפוס הראשון בירושלים שהפיק עבודות בצבע.
משה זכרין, חתנו של צבי אליהו זאליס באסאן, וגיסו של הצלם הירושלמי הנודע צדוק בסן. הוא התמחה בדקדוק ובעבודתו כמגיה, ושמו תרם לקידום את מכירות הסידורים והמחזורים שהיו אפיק הכנסה יציב לדפוס.
שני פועלים אלו עברו אחר כך לדפוס לעווי (זיכרון שלמה) המתחרה.
שמואל פרמט, היה מדפיס מומחה ("פרסנציהר").
צוקרמן הביא מארצות הברית מכונת רגל, ותיבה בעלת עשר מגירות עם אותיות דפוס לטיניות בגובה סטנדרטי, בניגוד לאותיות הרוסיות שהיו בירושלים עד אז שגובהן היה גדול בארבע נקודות (דידו) מהנורמה. האותיות הרבות שהביא, ושתי מכונות הדפוס שהפעיל במקביל, אפשרו לצוקרמן להעסיק במקביל עשרה עובדים. הוא גם החל לבצע הדפסות צבעוניות באמצעות מכונת הרגל שלו, ולהשתמש בנייר לא שרוי במים. עם הדפסת כרטיסי ה"לשנה טובה" הצבעוניים הראשונים, העבירו רוב מוסדות היישוב את הזמנותיהם לדפוס צוקרמן, ודפוס סלומון הוותיק יותר, ובעל ההגמוניה לאחר סגירת דפוס ב"ק, נאלץ לייבא אף הוא מכונת רגל מארצות הברית והתפתחה תחרות בין בתי הדפוס.
בשנת התרנ"ח, בחודש "רביע אול" בשנת הג'רה 1316, נתן "פרמאן" צו רישיון מטעם שלטונות האימפריה העות'מאנית לדפוס צוקרמן, בעברית, ה"פרמאן" נמצא אצל בני המשפחה מאז.
צוקרמן המשיך להביא כל העת מחוץ לארץ ישראל אותיות רבות ממינים שונים, חידושיו העיקריים היו בתחום הניקוד וסימני הטעמים, בשלב מסוים הביא מכונה מיוחדת נוספת והדפיס בה חומשים ליהודים תימנים, תאג', תכלאל, וסידורים מנוקדים. סדר רב עמרם גאון במהדורת רבי אריה ליב פרומקין הודפס אף הוא במסגרת זו.
בדפוס צוקרמן הודפסו גם ספרים רבים של מחברים מחוץ לארץ ישראל, בעיקר מארצות הברית ומאירופה, ואפיק זה שמר על רווחיות בית הדפוס. לקשרי החוץ של בית הדפוס היה אחראי חתנו של צוקרמן, הרב משה אורנשטיין.
בשנת ה'תרפ"ה, 1925, העביר שמואל צוקרמן את בית הדפוס אל מחוץ לעיר העתיקה. לאחר פטירתו בו' באדר ב' ה'תרפ"ט, הופעל הדפוס עד סמוך למלחמת העצמאות בידי בנו חיים-יעקב צוקרמן. לקראת פרוץ מלחמת העצמאות בשנת 1947 מכר צוקרמן את רוב הציוד של בית הדפוס והוא חדל מלהתקיים. מאוחר יותר נמסרה המכונה משאת משה ויהודית, על ידי חיים-יעקב צוקרמן, בנו-ממשיכו של שמואל צוקרמן, למשמרת לבית הדפוס של הוצאת א. לוין אפשטיין.
פריטים רבים מארכיון בית הדפוס נמכרו בשנת 1989 במכירה פומבית של "יודאיקה ירושלים".
תורה מציון

שנתיים לאחר הקמת בית הדפוס החל צוקרמן להדפיס באמצעות חתנו הרב משה אורנשטיין ואביו רבי יעקב אורנשטיין את הירחון התורני "תורה מציון", ירחון שהודפס ברציפות במשך קרוב ל-20 שנה.
לקריאה נוספת

יודא אהרן סג"ל ווייס, בשעריך ירושלם: זכרונות ורשומות, ירושלים: הלוי, תש"ט. פרק תשיעי: בתי דפוס ומדפיסים, עמ' 123–125.
הערות שוליים

↑  קטלוג "יודאיקה ירושלים", 3, קיץ תשמ"ט. פריטים 184, 522, 526.
בססת (אלקלוזיס)

| --- | --- |
 תחום:  אנדוקרינולוגיה 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D000471
 סיווגים
 ICD-10:  E87.3 
 ICD-11:  5C74 
 
בַּסֶסֶת (באנגלית: Alkalosis) הוא מצב פתולוגי הנגרם מהפרעה באיזון החומצה-בסיס של הגוף. במקרה זה, כמות החומצה בנוזלי הגוף פוחתת, והאפקט הכימי עובר לערכים בסיסיים. אנו מדברים על בססת כאשר ערך ה-PH של הדם עולה מעל 7.45 (הוא בדרך כלל נע בין 7.35 - 7.45). ערך מעל 7.7 הוא בדרך כלל קטלני שגורם למוות.
אנחנו יכולים לדבר על בססת נשימתית שמתרחשת כאשר יותר מדי פחמן דו-חמצני משתחרר במהלך הנשיפה, בדרך כלל במהלך היפרוונטילציה כלומר נשימת יתר. אם האובדן של יוני H + גדול מדי, אנחנו מדברים על בססת מטבולית. זה יכול לכלול הקאות תכופות, דואורזיס (הפרשת שתן, במיוחד כאשר הוא מוגזם (פוליאוריה). המונח מציין ביחד את התהליכים הפיזיולוגיים העומדים בבסיס ייצור שתן מוגבר על ידי הכליות במהלך שמירה על מאזן הנוזלים), בעיות בכליות וכו'.
סוגי הבססת

בססת נשימתית
בססת מטבולית
סיבות גורמות

בססת נשימתית. הטריגר העיקרי של בססת נשימתית הוא היפרוונטילציה, מה שגורם לאובדן פחמן דו-חמצני. עשויות להיות לכך סיבות פסיכוגניות בעיקר, כגון תגובה לפחד או לכאב, או שהיא עשויה להתרחש במקרה של טטאניה (טטאניה או התקף טטאני הוא סימן רפואי המורכב מהתכווצות בלתי רצונית של שרירים, שעלולה להיגרם מהפרעות המגבירות את תדירות פוטנציאל הפעולה של תאי שריר או העצבים המפעילים אותם) או תסמונת רט.
בין המנגנונים המאזנים ומייצבים את אובדן הפחמן הדו-חמצני, ניתן להדגיש את הפירוק המוגבר של תוצרי הביניים של חיץ החומצה הפחמנית ליוני מימן וצריכת החומצה הפחמנית הקשורה, ששניהם יורידו את ה-PH של הדם.
בססת מטבולית יכולה להתרחש עקב הקאות ממושכות, מה שמפחית באופן משמעותי את תכולת החומצה ההידרוכלורית של תכולת הקיבה. התייבשות חמורה וצריכת אלקלי הם גורמים נוספים, אך הם יכולים להיגרם גם מתפקוד לקוי של הכליות או מדיאליזה שבוצעה בצורה לקויה. במקרים מיוחדים, תרופות משתנות והפרעות אנדוקריניות (תסמונת קושינג) עלולות לגרום לבססת.
סיבוכים

בססת מטבולית בדרך כלל מלווה בהיפוקלמיה, כלומר ירידה בכמות האשלגן, אשר קשור, למשל, לחולשת שרירים, כאבי שרירים (מיאלגיה), התכווצויות שרירים (הנגרמות מתפקוד מופרע של שרירי השלד), ועצירות (הנגרמת כתוצאה מכך, רק במקרה של שרירים חלקים).
בנוסף להיפוקלמיה, יכולה להתפתח גם היפוקלצמיה, כלומר ירידה ברמת הסידן.
מאמרים קשורים

חמצת
פיזיולוגיה של חומצה-בסיס
הומאוסטזיס של חומצה-בסיס
תסמונת חלב אלקלי
חוסר איזון חומצה-בסיס מעורב
הערות שוליים

↑  D P Southall, A M Kerr, E Tirosh, P Amos, M H Lang, and J B Stephenson: "Hyperventilation in the awake state: potentially treatable component of Rett syndrome." Arch Dis Child. 1988 September; 63(9): 1039–1048; .
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4202790-1  NKC: ph320506 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
סילביה פלאת'

| --- | --- |

 לידה:  27 באוקטובר 1932 בוסטון, ארצות הברית 
 התאבדה:  11 בפברואר 1963 (בגיל 30) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Heptonstall 
 מקום מגורים:  לונדון 
 שם עט:  Victoria Lucas 
 מקום לימודים:  סמית' קולג'
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  שירה
 יצירות בולטות:  פעמון הזכוכית, Ariel, The Colossus 
 בן או בת זוג:  טד יוז (1956–1963) 
 צאצאים:  Frieda Hughes, Nicholas Hughes 
 פרסים והוקרה:  פרס פוליצר לשירה (1982)  Glascock Prize (1955)  תוכנית פולברייט 
 חתימה:   
 
סילביה פלאת' (באנגלית: Sylvia Plath;‏ 27 באוקטובר 1932 – 11 בפברואר 1963) הייתה משוררת וסופרת אמריקאית.