stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרנצ'סקו אונופריו מנפרדיני

| --- | --- |
 לידה:  22 ביוני 1684 פיסטויה, איטליה 
 פטירה:  6 באוקטובר 1762 (בגיל 78) פיסטויה, איטליה 
 מוקד פעילות:  הדוכסות הגדולה של טוסקנה, מדינת האפיפיור 
 זרם:  המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 כלי נגינה:  כינור 
 צאצאים:  Vincenzo Manfredini 
 
פרנצ'סקו אונופריו מנפרדיני (באיטלקית: Francesco Onofrio Manfredini;‏ 22 ביוני 1684 - 6 באוקטובר 1762) היה מלחין וכנר מטוסקנה, בן זמנם של באך וויואלדי. יצירותיו מלמדות על השפעת האחרון עליו.
חייו

מנפרדיני נולד בפיסטויה לנגן טרומבון. הוא למד נגינה בכינור אצל ג'וזפה טורלי בבולוניה, חלק ממדינת האפיפיור דאז. למד הלחנה אצל ג'אקומו אנטוניו פרטי, מאסטרו די קאפלה בזיליקת פטרוניוס הקדוש, לאחר שתזמורת הכנסייה פוזרה ב-1696.
התמנה לכנר, בסביבות שנת 1700, בכנסיית סן ספיריטו שבפרארה. בשנת 1704 שב לבולוניה והועסק בתזמורת בזיליקת פטרוניוס הקדוש המחודשת. משפרסם את יצירותיו לראשונה מונה חבר באקדמיה פילהרמוניקה
החל מ-1711 בילה ארוכות במונקו, ככל הנראה בשירותו של הנסיך אנטואן ה-I. הנסיך היה תלמידו של לולי ממנו ירש את שרביט המנצח. טיב יחסיו המדויק עם חצר מונקו ומשך שהותו בה אינו ברור. מנפרדיני מוזכר לראשונה ברשומות החצר ב-1712. אחת העדויות לטיב יחסיהם הוא העובדה שהנסיך היה סנדק של אנטואן פרנצ'סקו, בנו של מנפרדיני, ונראה שנקרא על שם סנדקו. במהלך שהותו במונקו נולדו לו ארבעה ילדים נוספים, שנים מהם גדלו להיות מוזיקאים בעלי חשיבות בזמנם, וינצ'נזו היה ל"מאסטרו די קאפלה" האופרה האיטלקית בסנט פטרבורג וג'וזפה לזמר קסטרטו.
העובדה שמנפרדיני אינו מוזכר בפרוטוקולי החצר עד 1727 כנראה מעידה על התרצות שני הצדדים מנוכחותו בחצר הנסיך. אותה השנה חזר לעיר הולדתו, פיסטויה, כ"מאסטרו די קאפלה" בקתדרלת סן פיליפ, משרה בה החזיק עד מותו.
יצירתו

אף על פי שידוע כי הלחין אורטריות כחלק ממשרותיו בכנסייה, לא נותר להן תיעוד וכך כיום רק יצירותיו הכלליות נותרו חלק מרפרטואר הביצוע. יצירתו הראשונה הייתה קובץ של 12 סונטות קאמריות אותן כינה "קונצ'רטיני דה קאמרה" אופוס 1.
ב-1709 הוציא לאור את "סינפוניות כנסייתיות" (Sinfonie da Chiesa) אופוס 2. מעין השלמה של הסונטות הראשונות שפרסם.
ב-1718 הוציא לאור בבולוניה את שנים-עשר הקונצ'רטי גרוסי לשני כינורות, תזמורת כלי קשת וקונטינואו, אופוס 3, שהוקדשו לפטרונו. בספריית הנסיך נמצאו גם עותקים של אופוס 2 פרי עטו. 
כמו כן פרסם 6 טריו סונטות לשני כנורות ובאסו קונטינואו.
מניחים כי מרבית יצירתו אבדה לאחר מותו, רק 43 יצירות שיצאו לאור ומגוון כתבי יד מוכרים. יצירותיו שכן יצאו לאור הן דוגמה, עשויה להפליא לסוגת הקונצ'רטי גרוסי, ראיה לכישרונו בהמצאת מלודיות ללא כל מאמץ.
ידוע הקונצ'רטו לחג המולד שלו וזה מבוצע לעיתים עם אלה של קורלי ולוקטלי.
יום טוב עסיס

| --- | --- |

 לידה:  1942 חלב, סוריה
 פטירה:  16 ביוני 2013 (בגיל 71 בערך) ירושלים 
 שם לידה:  Yom Tov Assis 
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  יוניברסיטי קולג' לונדון האוניברסיטה העברית בירושלים
 מנחה לדוקטורט:  חיים ביינארט
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים מכון בן-צבי
 תלמידי דוקטורט:  נתאי שנאן 
 צאצאים:  אליהו עסיס 
 
יום טוב עסיס (באנגלית: Yom Tov Assis‏; 1942 - 16 ביוני 2013, ח' בתמוז תשע"ג) היה היסטוריון ישראלי, פרופסור מן המניין בחוג להיסטוריה של עם ישראל, ראש מרכז היספניה-יודאיקה לחקר יהדות ספרד ופורטוגל, יו"ר אקדמי של המרכז לחקר יהדות ארם צובא וסביבתה באוניברסיטה העברית בירושלים וראש מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח. הוא עמד בראש "החברה לחקר יהדות ספרד ופזורתה".
ביוגרפיה

יום טוב עסיס נולד ב-1942 בחלב שבסוריה, אח שמיני מתוך תשעה. ב-1948, בעקבות המהומות וההתקפות על היהודים לאחר החלטת האו"ם לחלוקת ארץ ישראל לשתי מדינות, ערבית ויהודית, עבר עם משפחתו ללבנון, בהשאירם מאחוריהם את כל רכושם. כשהיה בן 11 עברה המשפחה לטורקיה, שם היה לאביו הסוחר עסק. בשנת 1962 עבר עסיס לאנגליה, שם למד את כל לימודיו האקדמיים עד לדוקטורט. הוא למד בבית הספר ללימודי יהדות של לונדון, ביוניברסיטי קולג' לונדון ובבית הספר ללימודי המזרח ואפריקה, כולם בלונדון. ב-1971 עלה לישראל ועשה דוקטורט באוניברסיטה העברית בירושלים, אותו קיבל ב-1981. עבודת הדוקטור נכתבה בהדרכת פרופ' חיים ביינארט בנושא "יהודי ארגוניה תחת שלטונו של יעקב השני (1291–1327)". עסיס היה מרצה באוניברסיטה העברית משנת 1975 והועלה לדרגת פרופסור מן המניין בשנת 1996, עמד בראש המכון למדעי היהדות באוניברסיטה העברית בשנים 1997–2001, קודם לכן שימש יו"ר מרכז לחקר קהילות ישראל ע"ש דינור בשנים 1995–1997, ובשנים 2001–2007 היה יו"ר המרכז להוראת תרבות ישראל באוניברסיטאות בעולם ויו"ר מרכז צ'ייס למדעי היהדות ברוסית. כפרופסור אורח לימד באוניברסיטאות יוניברסיטי קולג', אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, אוניברסיטת ייל, סורבון, ישיבה יוניברסיטי, קייס ווסטרן יוניברסיטי, אוניברסיטת סידני ואוניברסיטת שנדונג.
עסיס ערך את כתב העת "היספניה יודאיקה" בולטין, היוצא לאור בשלוש שפות: עברית, אנגלית וספרדית פעם בשנה ועוסק בתולדותיהם ותרבותם של היהודים בחצי האי האיברי בימי הביניים. בסדרת היספניה יודאיקה שבעריכתו הופיעו עד כה אחד עשר כרכים.
כן ערך את סדרת הספרים "מקורות לתולדות היהודים בספרד"" (Sources for the History of the Jews in Spain). זוהי סדרת ספרי מקורות מארכיונים בספרד, עסיס כתב את המבוא בספרדית ובאנגלית. עד כה יצאו שישה כרכים בסדרה.
עסיס ערך שתי סדרות של ספרים במדעי היהדות היוצאות לאור בארגנטינה ובברזיל בספרדית ובפורטגלית. שם הסדרה Biblioteca Universitaria de la Cultura Judía. כמו כן ערך סדרת ספרים על יהודי ארם צובא.
יום-טוב עסיס היה נשוי לקלרה (נפטרה ב-2007) והוא עצמו נפטר ב-16 ביוני 2013. לזוג יש חמישה ילדים, ושלושה עשר נכדים. בנם פרופ' אליהו עסיס הוא מרצה למקרא ויהדות ובעבר שימש כדיקן הפקולטה למדעי היהדות באוניברסיטת בר-אילן.
על שמו רחוב בשכונת פסגת זאב בירושלים.
מחקריו

מחקריו של עסיס עוסקים ביהודי ספרד בימי הביניים, בעיקר קטלוניה וארגוניה (פדרציה בה כלולים קטלוניה, ארגוניה, ולנסיה ומיורקה). הוא מתבסס לצורך מחקריו על חומר ארכיוני, בעיקר על ארכיון הכתר של ארגוניה בברצלונה ועל ארכיונים מקומיים. מחקריו כוללים את קורות היהודים בנווארה, קסטיליה ופורטוגל ובשנים האחרונות החל לחקור את יהדות פרובאנס והפזורה הספרדית.
ספריו > תור הזהב של יהדות ארגוניה: קהילה וחברה במלכות ארגוניה, 1327-1213

הספר

דן בארגון הקהילה היהודית בארגוניה, על היבטיה השונים: מנהיגות, בחירות ומינויים, שיטת המשטר בקהילה, מוסדות הקהילה ומערכת המשפט. הספר גם עוסק במבנה החברתי, במעמדות השונים בחברה היהודית, במאבק בין העניים והעשירים ובחיי המשפחה. הוא סוקר את מוסדות הקהילה השונים: בית הכנסת, בית הדין, השכונה היהודית.
עסיס מראה בספרו שהקהילה היהודית הייתה אוטונומית. לדעתו האוטונומיה ניתנה ליהודים ממספר סיבות: 1. הנוחות של המלכות לתת ליהודים לנהל את חייהם. 2. הערך שהביאו היהודים למלכות והנכונות של המלכות להעניק להם חיים מלאים. 3. נכונותם של היהודים עצמם להמשיך ולהתקיים כיהודים.
ספריו > הכלכלה היהודית בכתר ארגוניה בימי הביניים, 1327-1213: כסף ועוצמה

ספר זה

משלים את ספרו של עסיס "תור הזהב של יהדות ארגוניה" והוא דן בהיבטים הכלכליים של הקהילה היהודית בארגוניה: תשלומי המיסים, גביית המיסים; תפקידם של יהודים בבנקאות ובהלוואות בריבית. עסיס מראה בספר את התלות של המלך והכתר בכלכלת היהודים ובכסף היהודי. היהודים היו בעלי ערך כלכלי חשוב ביותר ולכן הכתר העניק להם הגנה וחסות. ספר זה מבוסס גם על מקורות ארכיונים מרכזיים וגם על מקורות נוטריונים, שבהם יש מידע על הפעילות הכלכלית היומיומית של היהודים.
עסיס הראה כיצד בנויה החברה היהודית משלושה מעמדות מרכזיים: גבוה, בינוני ותחתון. הפעילות הכלכלית המתוארת בספר משתייכת בעיקרה לשכבה הדקה של העשירים שמהווים כ-5–10 אחוזים מהיהודים. הוא מפריך בספרו את התפישה שלפיה כל היהודים בתור הזהב בספרד חיו חיי רווחה ושגשוג ומראה שחלק גדול מהיהודים היו עניים. בידי מיעוט יהודים רוכז הון אדיר והם היו בעלי קרקעות ואחוזות נרחבות. העשירים השתייכו בתחילת תור הזהב לשני ענפים: האחד הוא מסחר מקומי ובינלאומי והשני הוא הלוואות בריבית. במאה הארבע עשרה נתפש מקומם במסחר על ידי נוצרים. אבל בהלוואות בריבית היהודים המשיכו לשלוט. מצד אחד היו הנוצרים תלויים בהם ומצד שני שנאו אותם.
היהודים בני המעמד הבינוני והנמוך עסקו במלאכות יד שונות כמו סנדלרים, בורסקאים, חייטים. רבים מהם התאגדו בחבורות, דוגמת הגילדות הנוצריות. הענף היחידי שהיהודים לא עסקו בו היה החקלאות, אם כי חלקם היו בעלי שדות וכרמים.
ספריו > היהודים בסנטה קולומה דה קראלט: מקרה בוחן של כלכלה ודמוגרפיה בקהילה בשלהי המאה השלוש עשרה

ספרו זה של עסיס יצא לאור בעברית

ובתרגום קטלני.
 הוא עוסק בכפר קטן, סנטה קולומה דה קראלט שבו חיו כ-30–50 משפחות יהודיות. עסיס גילה בארכיון בטאראגונה חומר נוטריוני עשיר על המקום הזה. ממקורות אחרים כמעט ולא נודע דבר על יהודי הכפר הזה. בארכיון מצוי חומר נוטריוני ובו תיעוד יומיומי של פעולותיהם הכלכליות של היהודים. עסיס הרכיב מן המסמכים תמונת מצב של הפעילות הכלכלית של היהודים ומצבם הדמוגרפי בכפר.
ספריו > יהודי נווארה בשלהי ימי-הביניים

ספר זה כתב עסיס ביחד עם פרופסור רמון מגדלינה מאוניברסיטת ברצלונה והוא ראה אור בשפה העברית.

הספר מתבסס בעיקר על מקורות שמצא עסיס בפמפלונה שבנווארה. המקורות כתובים בעברית ובספרדית-יהודית, השפה הספרדית (ניב של נווארה) הכתובה באותיות עבריות. ניתן לראות שיהודים רבים ובהם סוחרים זעירים ופשוטי עם, כתבו בעברית. רוב המקורות הם פנקסים כלכליים של יהודים המתארים את פעילותם הכלכלית היומיומית. בין המקורות האלה נמצאו תקנות או החלטות הקהילה שנתקבלו.

בנוסף לכרך העברי, פרסמו על הנושא הזה עסיס ומגדלינה שני ספרים בספרדית:
ספריו > הרומנסה היהודית במקורות עבריים-נאבאריים מן המאה ה-14

ספר זה

כתב עסיס ביחד עם רמון מגדלינה והבלשנית קולומה ליאל.
 הכרך מכיל את כל המקורות שמצא עסיס על יהודי נווארה בארכיון הכללי של נווארה בפמפלונה. המקורות הם לרוב תקנות הקהילות ופנקסים כלכליים. בספר הזה כתב עסיס פרק על העברית בפי יהודי נווארה. חשיבות המקורות היא במידע שמספקים על פעילותם הפיננסית של יהודי נווארה ועל הלועזית שבה השתמשו.

ספר נוסף המשלים את כרך זה ועוסק בהיבטים שונים של אותו נושא וניזונים מאותם מקורות.
נושאי מחקריו > החברה היהודית

עסיס כתב על היבטים שונים של החברה היהודית, כולל מבנה החברה. החברה היהודית הייתה מורכבת משלושה מעמדות נפרדים ועסיס הראה את היחסים ביניהם. הוא כתב על המאבק בין העניים לעשירים, ועל פשע ואלימות בתוך החברה היהודית.

עסיס הראה על תופעה חברתית שבה העניים חשבו שהם מנוצלים ומדוכאים בידי העשירים, כאשר הנהגת הקהילה הייתה בידי העשירים. העניים סברו שהם משלמים מיסים מוגזמים מעבר ליכולתם ושאינם מיוצגים במוסדות הקהילה. הוא הראה כיצד העניים מתארגנים כדי לתפוש את השלטון בקהילה ובמקרים שאינם מצליחים בכך הם ניסו למצוא דרך אלטרנטיבית. כך למשל אם הקהילה אינה מספקת לימוד תורה הם מקימים מוסד חינוכי שעניים יוכלו ללמוד בו. זוהי דוגמה מתחום החינוך, דוגמאות דומות ניתן למצוא בתחומי הכלכלה, התרבות והדת.
נושאי מחקריו > חיי המשפחה

עסיס חקר את חיי המשפחה וכתב על היחסים בין נשים לגברים, תופעת הביגמיה בספרד, התנהגות מינית בחברה היהודית בספרד. בנושאים אלה הוא נעזר בשני סוגי מקורות: האחד הוא שאלות ותשובות, טענות כנגד אדם מסוים, אדם שמאשים את אשתו שניהלה פרשיית אהבה עם מישהו והסוג השני של מקורות הוא מקורות לועזיים שבהם יש התייחסות לדברים האלה.
נושאי מחקריו > מקומם של היהודים בחיי הכלכלה

בנושא זה עסק עסיס במקומם של היהודים בחיי הכלכלה, מקומם במסחר, בהלוואת בריבית למלכות והוא הציג תמונה די סולידית על תרומתם של היהודים לכלכלה.
נושאי מחקריו > יהודים בשרות המלכות

עסיס כתב על תרומתם של היהודים למלכות, אנשים שבזכות ידיעותיהם, בעיקר בערבית, נתמנו לדיפלומטים בשרות הכתר.
נושאי מחקריו > ארגון הקהילה ומוסדותיה

ארגון הקהילה היה אחד הנושאים הבולטים במחקרו של עסיס. הוא הגיע למסקנה שקיום היהודים בתנאי גלות בימי הביניים התאפשר לקהילה היהודית שבה באו לידי ביטוי מרכיבים רבים של הזהות היהודית
נושאי מחקריו > חיי התרבות והדת

בשנים האחרונות לחייו חקר עסיס את חיי התרבות והדת ותרומתם של היהודים למדע. הוא ניתח את רקעה ומאפייניה של התרבות היהודית-ספרדית. הוא אף עסק בתפקיד היהודים בספרד בהעברת ידע של העולם העתיק בתרגום ערבי מהעולם המוסלמי לעולם הנוצרי. המוסלמים דאגו לתרגם את כל הספרות המדעית מהעולם ההלניסטי שנכתבה ביוונית לערבית, והיהודים עסקו בתרגומו מערבית ללטינית, ספרדית ולעברית. נטלו חלק במפעל הזה מלומדים יהודים שהיו בקיאים בערבית. הגדילו לעשות הפליטים היהודים מגזירות המואחיון שמצאו מקלט בפרובאנס-לנגדוק, ובראשם בני משפחת אבן תיבון. לקראת מותו עסק עסיס בהכנת ספר יהודי פרובאנס בימי הביניים. חלק חשוב בספר דן בתמורות שחלו ביהדות פרובאנס עקב השפעתם של חכמים ממוצא ספרדי.
ספרים שכתב

The Jews of Santa Coloma de Queralt, Jerusalem, 1988
מהדורה קטלנית: Els jueus de Santa Coloma de Queralt, Santa Coloma de Queralt, 2002
The Jews of Spain: From Settlement to Expulsion, Jerusalem, 1988
מהדורה צרפתית: Les Juifs d'Espagne: Des origines à l'expulsion, Jérusalem, 1988
יהודי נאבארה, (עם רמון מגדלינה), הוצאת מרכז זלמן שזר ירושלים, תש"ן
Aljamía romance en los documentos hebraiconavarros (siglo XIV), (with R. Magdalena and C. LLeal), Barcelona, 1992
The Golden Age of Aragonese Jewry : Community and Society in the Crown of Aragon, 1213-1327, The Littman Library, London & Portland, Or., 1997
Jewish Economy in the Medieval Crown of Aragon, 1213-1327 : Money and Power Leiden : E.J. Brill, 1997.
Navarra hebraica, Barcelona, 2003, 2 vols. (with R. Magdalena & C. LLeal)
ספרים שערך וההדיר

J. Régné. History of the Jews in Aragon, Regesta and Documents, 1213-1327, Jerusalem, 1978
B. Leroy, The Jews of Navarre in the Late Middle Ages, Jerusalem, 1985
A. Selke, The Conversos of Majorca, Jerusalem, 1986
L. Coronas Tejada, Conversos and Inquisition in Jaén, Jerusalem, 1988
The Jews of Barcelona, 1213-1291, Regesta of Documents from the Archivo Capitular, Compiled by M. Cinta Mañe, Jerusalem, 1988
M. A. Motis Dolader, The Expulsion of the Jews from Calatayud, 1492-1500, Jerusalem, 1990
The Jews of Tortosa, 1373-1492, Regesta of Documents from the Archivo Histórico de Protocolos de Tarragona, (Compiled by J. Cubells I LLorens), Jerusalem, 1991
J. R. Magdalena Nom de Deu & J. Doñate Sebastia, Three Jewish Communities in the Medieval Kingdom of Valencia, Jerusalem, 1990
J. Hinojosa Montalvo, The Jews of the Kingdom of Valencia, Jerusalem, 1993
The Jews in the Crown of Aragon, Regesta of the 'Cartas Reales' in the Archivo de la Corona de Aragon, (Compiled by M. Cinta Mañe), Part I: 1066-1327, Jerusalem, 1993; Part II: 1327-1492, erusalem, 1995
דור גירוש ספרד, (עם יוסף קפלן), ירושלים, תשנ"ט
ש' בארון, ממדיה העולמיים של ההיסטוריה היהודית, עם רוברט ליברלס), ירושלים, תשנ"ו
Hispano-Jewish Culture after 1492, (with M. Abitbol & G. Hasan-Rokem),Jerusalem, 1997
The Tortosa Disputation, Regesta of Documents from the Archivo de la Corona de Aragon, Fernandi I, 1412-1416, (Compiled by G. Escribà, Jerusalem, 1998
E. Lipiner, Two Portuguese Exiles in Castile, Jerusalem, 1997
J. L. Lacave, Medieval Ketubot from Sefarad, Jerusalem, 2002
ש' שוורץ, הנוצרים-החדשים בפורטוגל במאה העשרים, תרגום ומבוא ד' סטוצ'ינסקי, ירושלים, תשס"ה
Ensayos sobre cabala y misticismo judío, (with M. Idel and L. Senkman), Buenos Aires, 2006
Identidad judía, modernidad y globalización, (with P. Mendes Flohr and L. Senkman), Buenos Aires, 2007
Cabala, cabalismo e cabalistas, (with M. Idel, L. Senkman, C. Aslanov and J. Guinsburg), São Pablo, 2008
Encuentros culturales: judíos, paganos, cristianos y musulmanes, El primer milenio (with C. Aslanov and L. Senkman), vol. I, Buenos Aires, 2009
יהדות פורטוגל במוקד: מחקרים על יהודים ויהודים-בסתר, (עם מ' אורפלי), ירושלים, תשס"ט
אר"ץ ומלואה, מחקרים בתולדות קהילת ארם צובה (חלב) ותרבותה, כרך א, (עם י' הראל ומ' פרנקל), ירושלים, תשס"ט
יצחק לבנון (שגריר)

ערך זה עוסק בשגריר ישראל לשעבר במצרים. אם התכוונתם לסופר ומתרגם, ראו .
יצחק לבנון (5 בנובמבר 1944 – 27 בדצמבר 2023) היה דיפלומט ישראלי שכיהן כשגריר ישראל במצרים ומרצה במרכז הבינתחומי הרצליה.
ביוגרפיה

לבנון נולד בביירות בירת לבנון. אמו שולמית קישיק-כהן הייתה מרגלת למען ישראל בלבנון ופעילת עלייה אשר עסקה בהברחת יהודים מסוריה ומלבנון לישראל. ב-1967 עלה לארץ עם משפחתו. לתפקידו הראשון בשירות הציבורי נכנס ב-1969 ושימש כיועץ לענייני ערבים לראש עיריית ירושלים, טדי קולק. 
בשנת 1972 הצטרף למשרד החוץ, גם שינה את שם משפחתו ל"לבנון" והיה חבר הנציגות הישראלית לאו"ם בניו יורק.
בהמשך מילא שורה ארוכה של תפקידים בהם מנהל המחלקה לתקשורת ערבית במשרד החוץ, שליח ישראל למוסדות האו"ם בז'נבה, ותפקידים שונים במשלחות הישראליות באו"ם, ונצואלה, קולומביה, צרפת וקנדה. לאחר מכן היה הקונסול הכללי בבוסטון.
בנובמבר 2009 מונה לבנון לשגריר ישראל במצרים. הוא כיהן בתפקיד זה בתקופת ההפיכה במצרים ב-2011. בעת תקיפת שגרירות ישראל במצרים שהה לבנון בקהיר וחולץ ממצרים בטיסה מיוחדת של חיל האוויר.
בסוף שנת 2011 פרש משירותו במשרד החוץ. בשנותיו האחרונות, הרצה לבנון במרכז הבינתחומי הרצליה ופרסם מאמרים בענייני המזרח התיכון.
בשנת 2022 לבנון הוציא לאור את ספר זיכרונותיו "בעין הסערה: סודות דיפלומטיים".
נפטר ב-27 בדצמבר 2023. נטמן בבית העלמין החדש בהרצליה.
ספריו

בעין הסערה: סודות דיפלומטיים, ראשון לציון: ידיעות אחרונות - ספרי חמד, 2022
הערות שוליים

↑   לבנון. יהודי לבנון וסיפורה של לבנון עם יצחק לבנון, סרטון בערוץ "באים אל הפרופסורים", באתר יוטיוב, 19 בינואר 2021
↑  ברק רביד, לאחר עיכוב: הדיפלומט יצחק לבנון מונה לתפקיד השגריר בקהיר, באתר הארץ, 22 בנובמבר 2009
↑  הותר לפרסום: השגריר הישראלי פונה מקהיר במהלך הלילה, באתר וואלה, 10 בספטמבר 2011
↑   יעקב רוזן־קניגסבוך, ספר זיכרונותיו של לבנון מטעים את הקורא בדבש ובעוקץ של שירות החוץ הישראלי, באתר הארץ, 29 ביוני 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011296176705171  GND: 1275758924  VIAF: 3165705515248930236   WorldCat (עם VIAF): 3165705515248930236 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרנק הרלי

| --- | --- |

 לידה:  15 באוקטובר 1885 גליב, אוסטרליה 
 פטירה:  16 בינואר 1962 (בגיל 76) סידני, אוסטרליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1908 
 תחום יצירה:  צילום, ספרות מסעות, סרט תיעודי 
 יצירות ידועות:  Shackleton's Argonauts, A Nation Is Built, Grandad Rudd, The Hound of the Deep, Pearls and Savages, The Jungle Woman, Tall Timbers 
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר האימפריה הבריטית (1941)  מדליית הקוטב (העשור של 1930) 
 
ג'יימס פרנסיס "פרנק" הרלי (באנגלית: James Francis "Frank" Hurley;‏ 15 באוקטובר 1885 – 16 בינואר 1962) היה צלם והרפתקן אוסטרלי. הוא השתתף בכמה משלחות לאנטארקטיקה כולל המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית ושירת כצלם רשמי בצבא אוסטרליה במלחמת העולם הראשונה והשנייה.
סגנונו האמנותי הפיק מספר רב של תמונות ראויות להיזכר, אבל ביום סצנות, צירופים ותמרוני צילום הנחילו לו ביקורת בטענה, שהם מפחיתים מערכה התיעודי של יצירתו.
ביוגרפיה

הרלי היה השלישי בחמישה ילדים וגדל בפרבר של סידני, אוסטרליה. בגיל 13 ברח מהבית, עבד במפעל פלדה וכעבור שנתיים חזר הביתה ללמוד בבית הספר הטכני המקומי ולשמוע הרצאות מדעיות באוניברסיטת סידני. בגיל 17 קנה את המצלמה הראשונה שלו, מצלמת בראוני בוקס של קודאק במחיר 15 שילינג, שאותם פרע בתשלומים של שילינג בשבוע. הוא למד צילום בכוחות עצמו וכבש לו מקום בתעשיית הגלויות, שם עשה לו שם הודות למצבי הסכנה שבהם הציב את עצמו כדי להשיג תמונות מדהימות, שכללו עמידה אל מול רכבת מתקרבת כדי להנציח אותה על סרט הצילום.
בשנת 1908, בהיותו בן 25, נודע להרלי שחוקר הארצות האוסטרלי דאגלס מוסון מתכנן משלחת מחקר לאנטארקטיקה; חבר משכונת מגוריו של הרלי, הנרי מאלארד, שניגש גם הוא לריאיון עם מוסון, המליץ על הרלי לתפקיד הצלם הרשמי של המשלחת האוסטרלית לאנטארקטיקה של מוסון. הרלי מספר בביוגרפיה שלו איך תפס את מוסון בדרכם לראיון שלהם ברכבת וניצל את ההזדמנות לשכנע אותו לתת לו את התפקיד. מוסון השתכנע. מאלארד, בעל זיכיון מקומי של קודאק, שהרלי היה חייב לו כספים, סיפק ציוד צילום למשלחת, שיצאה לדרכה בשנת 1911 וחזרה בשנת 1914.
לאחר שובו ממשלחת מוסון, יצא הרלי אל אזור נידח ושומם באוסטרליה, שם הביא לו שליח אבוריג'יני מברק ובו הזמנה מסר ארנסט שקלטון, להצטרף אליו כצלם הרשמי של משלחתו. המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית, שיצאה לדרך בשנת 1914 ולא שבה עד אוגוסט 1916, לאחר תלאות שונות ומשונות; הרלי היה חלוץ בהפקת מספר רב של תמונות צבע של המשלחת, תוך שימוש בתהליך פאג'ט של צילום בצבעים, שהיה פופולרי בשנים ההן. בהמשך אסף את התיעוד שצבר ובשנת 1919 יצר את הסרט התיעודי "דרום". סרטי הצילום שלו שימשו גם בסרט ה-IMAX משנת 2001, "ההרפתקה האנטארקטית של שקלטון".
באוגוסט 1917 הצטרף הרלי לצבא האוסטרלי (AIF) והגיע לחזית המערבית בצרפת ובלגיה, שם צילם את קרב איפר השלישי (Ypres). קפיטן בין הכתב הרשמי של הצבא האוסטרלי בכח האנזא"ק  דרש אותנטיות צילום והרלי התעקש על איכות אותה השיג בשחזור (Reenactment) ובשימוש בפוטומונטאז'. עקב מחלוקת זו הועבר הרלי למזרח התיכון על ידי גנרל בירדווד, המפקד הבריטי של כח האנזא"ק.
בנובמבר 1917 הגיע לארץ ישראל, וב 28 בדצמבר התמקם במפקדת הגנרל שובל ברחובות למשך שלושה חודשים.
במהלכם גם ביים את הקרב על באר שבע ואת כניסת הפרשים לרחובות שהתרחשו לפני הגעתו. במרץ 1918 עזב את הצבא האוסטרלי, נסע לקהיר ומשם ללונדון להקים תערוכה שנפתחה בגלריית גרפטון במאי 1918.
מדצמבר 1920 ועד אוגוסט 1921 השתתף במשלחת למיצר טורס ולפפואה.
מספטמבר 1940 ועד 1943 השתתף כצלם רשמי של אוסטרליה במלחמת העולם השנייה כשבסיסו בקהיר. הגיע לצלם את הניצחון על האיטלקים בסידי בראני,  את הקרב על ברדיה, המצור על טוברוק ושני קרבות אל עלמיין
לקריאה נוספת

Ennis, Helen. Frank Hurley's Antarctica. National Library Australia, 2010. ISBN 0642276986
הערות שוליים

↑  לתיאור חילוקי הדעות בין הרלי לכתב המלחמה צ'ארלס בין, ראו פול גוך, ",דיוק באמת'": הצגת הצבא הבריטי באמצעות יצירות אמנות מוזמנות", "כתב עת לחקר מלחמה ותרבות" כרך 1, גיליון 3 בדצמבר 2008 עמ' 341–356) ‏ (ISSN: 1752-6272) וכן דיון מעולה בנושא זה, ובשימוש שעשה הרלי המונטאז' בכמה מתמונות אנטארקטיקה שלו ב"פרנק הרלי: חיי צלם", הוצאת ויקינג 2004 ‏ isbn=0-670-88895-8
↑  Ennis, עמוד 22
↑  ראנד שקלטון, הקדמה ל"האמריקאי על האנדיורנס", דיוקס הול 2003, עמ' XIV
↑  Robert Dixon and Christopher Lee, The Diaries of Frank Hurley 1912-1941, London, New York: Anthem Press, 2011, עמ' 59
↑  Robert Dixon and Christopher Lee, The Diaries of Frank Hurley, London, New York: Anthem Press, 2011, עמ' 64
↑  Robert Dixon and Christopher Lee, The Diaries of Frank Hurley 1912-1941, London, New York: Anthem Press, 2011, עמ' 60
↑  Robert Dixon and Christopher Lee, The Diaries of Frank Hurley 1912-1941, London, New York: Anthem Press, 2011, עמ' 74,75
↑  Robert Dixon and Christopher Lee, The Diaries of Frank Hurley 1912-1941, London, New York: Anthem Press, 2011, עמ' 81-86
↑  רחלי רוגל, המושבה רחובות ומפקדתו של גנרל סר הנרי שובל, הכנס השנתי התשיעי של העמותה לתולדות מלחמת העולם הראשונה בישראל, הוצאת ספרים אריאל, 2011, עמ' 72-86
↑  Robert Dixon and Christopher Lee, The Diaries of Frank Hurley 1912-1941, London, New York: Anthem Press, 2011, עמ' 103
↑  Robert Dixon and Christopher Lee, The Diaries of Frank Hurley 1912-1941, London, New York: Anthem Press, 2011, עמ' 151-187
↑  Robert Dixon and Christopher Lee, The Diaries of Frank Hurley 1912-1941, London, New York: Anthem Press, 2011, עמ' 229-249
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272000105171  PLWABN: 9810654407505606  ADB: hurley-james-francis-frank-6774  AGSA: 6091  BIBSYS: 90655232  BNC: 000212964  BNE: XX4665421  BnF: cb134994174 (data)  CiNii: DA03722985  DAAO: frank-hurley  DSI: 3635  GND: 118863789  ISNI: 0000 0001 2127 5183  KulturNav: 84b6f165-5dfe-49d6-96d4-267eb93ec955  LCCN: n85052816  NGV: 2246  NKC: mzk2015884877  NLA: 35215102  NLG: 216412  NLK: KAC200906259  NSK: 000343476  NTA: 071050361  PIC: 301984  RERO: 02-A003391507  RKD: 387125  RSL: 000158607  SNAC: w6cr65np  SUDOC: 050790552  TePapa: 65535  Trove: 486588  ULAN: 500123793  VcBA: 495/200450  VIAF: 34613489   WorldCat (עם VIAF): 34613489
הפארק הלאומי מרצ'יסון פולס

| --- | --- |
מפלי מרצ'יסון
מפלי מרצ'יסון
 מידע כללי
 תאריך הקמה:  1952
 גוף מנהל:  רשות הטבע של אוגנדה
 נתונים ומידות
 שטח:  3,480 קמ"ר
 מיקום
 מדינה:  אוגנדה אוגנדה
 מיקום:  אזור צפון 
 קואורדינטות:  2°15′N 31°48′E﻿ / ﻿2.250°N 31.800°E﻿ / 2.250; 31.800
 http://www.ugandawildlife.org/explore-our-parks/parks-by-name-a-z/murchison-falls-national-park
  (למפת אוגנדה מוגדלת) קמפלה גולו לירה מבאלה ג'ינג'ה אנטבה קבאלה מורוטו ארוא מבארארה פורט פורטל דרום סודאן קניה רפ. דמ. קונגו  רואנדה טנזניה אגם ויקטוריה  אגם אלברט מרצ'יסון פולס(למפת אוגנדה רגילה) קמפלה גולו לירה מבאלה ג'ינג'ה אנטבה קבאלה מורוטו ארוא מבארארה פורט פורטל דרום סודאן קניה רפ. דמ. קונגו  רואנדה טנזניה אגם ויקטוריה  אגם אלברט מרצ'יסון פולס
 
הפארק הלאומי מרצ'יסון פולס (באנגלית: Murchison Falls National Park) הוא פארק לאומי בצפון-מערב אוגנדה. הוא משתרע על פני כ-3,480 קמ"ר, מזרחית לאגם אלברט, באזור הנילוס הלבן, והוא הפארק הלאומי הגדול באוגנדה. יחד עם שמורת הטבע בוגונגו ושמורת הטבע קארומה, הוא מהווה חלק מאזור השימור מרצ'יסון פולס, ששטחו כ-5,300 קמ"ר.
היסטוריה

הפארק נוסד ב-1926 כשמורת ציד, בעת שאוגנדה הייתה מדינת חסות בריטית. ב-1951 צולמו בשטחו סצנות מהסרט מלכה אפריקאית, בכיכובו של האמפרי בוגארט, וב-1952 שינו הבריטים את מעמדו, והוא היה לפארק לאומי. הפארק נקרא על שם מפלי מרצ'יסון המצויים בתחומו, ושקרויים בעצמם על שם רודריק מרצ'יסון, שהיה נשיא החברה הגאוגרפית המלכותית.
בתקופת שלטונו של אידי אמין, בשנות ה-70, נפגעה קשות אוכלוסיית בעלי החיים בפארק, כתוצאה מציד בלתי-חוקי, וב-1983 נכחדו הקרנפיים. לאחר תום שלטונו של אמין החלו הרשויות לאכוף את איסור הציד, ואוכלוסיית בעלי החיים התאוששה. ב-2005 העבירה קרן הקרנפים של אוגנדה מספר קרנפים רחבי-שפה לחווה באזור הפארק, כדי ליצור עדר שבסופו של דבר ישוחרר בפארק.