stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גורדון ג'קסון
ביוגרפיה

גורדון ג'קסון נולד בעיר גלאזגו בשנת 1923. היה הבן הצעיר למשפחה בת חמישה ילדים. למד בבית ספר תיכון הילהד, ובנעוריו השתתף בתוכניות רדיו של ה-BBC בין השאר בתוכנית "שעת הילדים" ("Children's Hour"). בגיל 15 עזב את בית הספר והחל לעבוד כשרטט בחברת רולס-רויס. קריירת המשחק שלו החלה ב-1942 כאשר מפיק קולנוע מאולפני אילינג חיפש צעיר סקוטי לתפקיד בסרט "The Foreman Went to France". אחר כך חזר לעבוד עבור "רולס-רויס" אך במהרה התבקש לשוב ולשחק בסרטים נוספים, וג'קסון החליט שהקריירה שלו תהיה בתחום המשחק. הוא הופיע בסרטים נוספים של אולפני אילינג כגון "San Demetrio London", ‏"The Captive Heart", ‏"Eureka Stockade" וכן ב-"Whisky Galore". בשנים הראשונות הופיע ג'קסון גם בתיאטרון הרפרטוארי בגלאזגו, וורת'ינג ובפרת' שבסקוטלנד.
ב-1949 כאשר כיכב בסרט "Floodtide" פגש את מי שתהיה אשתו, השחקנית רונה אנדרסון. הם התחתנו ביוני 1951, ונולדו להם שני בנים גרהם ורודי. באותה שנה הופיע לראשונה על הבמות בלונדון במחזה "Seagulls Over Sorrento". בשנות החמישים והשישים הופיע בטלוויזיה הבריטית בתוכניות כמו "The Quatermass Xperiment", "הרפתקאות רובין הוד", "ABC of Britain", ‏"The Navy Lark", ‏"Gideon's Way" ובסדרה "הגומלים" בכיכובו של פטריק מקני. כמו כן כיכב בסרטי הקולנוע "הבריחה הגדולה", "The Bridal Path" ו"תיק איפקרס". ב-1969 שיחק יחד עם אשתו בסרט "האביב של מיס ברודי" ובתפקיד הורשיו בהפקה של טוני ריצ'רדסון ל"המלט". על תפקידו זה זכה ב"פרס קלרנס דרוונט" וגילם את אותה דמות בגרסה הקולנועית.
את עיקר פרסומו קיבל ג'קסון בעקבות השתתפותו בסדרת הדרמה התקופתית "על אדונים ומשרתים", ג'קסון גילם בסדרה את דמותו של הדסון, רב המשרתים הסקוטי הקשוח, במשך 60 פרקים שצולמו בין השנים 1971 ועד 1975. ב-1976 זכה בפרס אמי על הופעה מצוינת כשחקן משנה על משחקו בפרק "The Beastly Hun". ב-1974 זכה בתואר "שחקן השנה" וב-1979 הוענק לו התואר קצין במסדר האימפריה הבריטית (OBE). ב-1972 שיחק לצידה של בטי דייוויס בסרט הטלוויזיה האמריקאי "Madame Sin".
תפקידו הגדול הבא בטלוויזיה היה בשנת 1977 בסדרה "המקצוענים". הוא גילם את דמותו של ג'ורג' קאולי במשך 57 פרקים עד לסיומה של הסדרה בשנת 1983. ב-1981 השתתף בדרמה האוסטרלית "A Town Like Alice" על תקופת מלחמת העולם השנייה, ועל תפקידו זה זכה ב-Logie Award, פרס הטלוויזיה האוסטרלית.
אחר כך המשיך ג'קסון להופיע בסדרות הטלוויזיה "Hart to Hart", ‏"Campion" ו-"Shaka Zulu", ובסרטי הקולנוע "The Shooting Party", ו"שריקה ברוח". הוא גם שיחק בתיאטרון בהצגה "קלפים על השולחן" על פי ספר מאת אגאתה כריסטי שהועלה ב-1981 ב"וודוויל תיאטר", וב-1982 הופיע בתיאטרון "ליריק האמרסמית" במחזה לשני שחקנים "Mass Appeal" שכתב ביל סי. דייוויס. תפקידו האחרון לפני מותו היה בסרט הטלוויזיה "Effie's Burning" ששודר אחרי מותו.
ג'קסון אובחן כחולה סרטן ב-1989, ושנה אחר כך הוא נפטר בלונדון. גופתו נשרפה ב"גולדרז גרין קרמטוריום".
פילמוגרפיה

(1949) Whisky Galore‏ (aka: Tight Little Island)
חדוות החיים (1951) Happy Go Lovely
(1957) Hell Drivers
(1960) Tunes Of Glory
המרד על הבאונטי (1962) Mutiny On The Bounty
הבריחה הגדולה (1963) The Great Escape
הספינות הארוכות (1964) The Long Ships
תיק איפקרס (1965) The Ipcress File
אנשים מופלאים ומכונות מעופפות (1965) Those Magnificent Men In Their Flying Machines
הטל צל ענק (1966) Cast A Giant Shadow
הנסיך הלוחם מדונגל (1966) The Fighting Prince Of Donegal
ליל הגנרלים (1967) The Night Of The Generals
המלט (1969) Hamlet
האביב של מיס ברודי (1969) The Prime of Miss Jean Brodie
סקרוג' (1970) Scrooge
חטוף (1971) Kidnapped
על אדונים ומשרתים (1973) Upstairs, Downstairs
רולטה רוסית (1975) Russian Roulette
המקצוענים (1978) The Professionals
מגע המדוזה (1978) The Medusa Touch
(1981) A Town Like Alice
(1985) The Shooting Party
(1987) Shaka Zulu
שריקה ברוח (1987) The Whistle Blower
(1988) Noble House
אהבה במנוסה (1989) The Lady And The Highwayman
הכבוד של וינסלו (1990) The Winslow Boy
גמלון

ערך זה עוסק באלמנט באדריכלות. אם התכוונתם לתהליך הגדלת קנה המידה של תהליך עד לגודל המתקן המלא (גִּמְלוּן), ראו .
גמלון בחזית "האקדמיה היוונית הלאומית" באתונה
גמלון בחזית בית האופרה בפראג, הפסלים מאת תיאודור פרידל
גמלון בחזית הצפונית של הבית הלבן. גמלונים קטנים גם מעל לחלק מהחלונות
גַּמְלוֹן הוא אלמנט אדריכלי בצורת משולש שווה-שוקיים בחזית של מבנה. גמלונים נפוצו במבנים, בעיקר מקדשים באדריכלות יוון העתיקה, ונעשה בהם שימוש במספר רב של מבנים בסגנונות אדריכליים שונים. מטרתו המקורית של הגמלון היא לתמוך את הגג המשופע, אך נעשה בו שימוש אדריכלי בעיקר כדי לתת למבנה מראה יציב ואיתן.
באדריכלות הקלאסית מופיע הגמלון מעל השכבות של הארכיטרב, האפריז והקרניז, כחלק מהאנטבלטורה. הגמלון הקלאסי הוא הכותרת של המבנה כולו. בסגנונות אחרים נבנו גמלונים מעל שערים או פתחים אחרים על מנת להדגיש אותם ולקשט אותם. לעיתים, קיימים תחריטים או פסלים בתוך הגמלון עצמו המכונים "טימפנון" או נבנה חלון עגול קטן במרכזו.
באדריכלות הגותית גמלונים, להם קוראים בגרמנית: Wimperg, היו משולשים שווי שוקיים חדים וגבוהים, ללא צלע הבסיס, שעיטרו חלונות מחודדים ושערים. השימוש בגמלונים היה רווח בעיקר בסגנון הגותי הקורן ונועד להקנות תחושה של גובה ושאיפה השמיימה.
ראו גם

קמרון
הסדרים הקלאסיים
דגל הולנד

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל לאומי ודגל ימי לאומי
 יחס אורך/גובה:  2:3
 הונף לראשונה:  19 בפברואר 1937
 מוטיבים עיצוביים:  טריקולור אופקי אדום-לבן-כחול
 גרסאות היסטוריות
 דגל הנסיך
 
 דגל בית אורנז'

 
 דגל הרפובליקה ההולנדית

 
 דגל הרפובליקה הבטאווית (1796-1806)
דגל הולנד הוא דגלה הרשמי של הולנד, טריקולור בעל שלושת הפסים האופקיים בצבעים אדום (למעלה), לבן וכחול, לא היה הדגל הראשון של המדינה.
דגלים מבוססים על דגל הולנד > דגלים הולנדים

דגל הולנד שימש בסיס לדגלי מספר רפובליקות אפריקאניות-הולנדיות. מדינת אורנג' החופשית, שהוקמה ב-1854, קבעה עם הקמתה כי דגל המדינה הוא "אדום, לבן וכחול", כצבעי הדגל ההולנדי, אך לא קבעה עיצוב מחייב. לבקשת נשיא מדינת אורנג' החופשית הראשון, יוזיאס פיליפ הופמן, ובהסכמת מלך הולנד וילם השלישי, הדגל עוצב על ידי "המועצה העליונה לענייני אצולה" (Hoge Raad van Adel) - גוף רשמי של ממשלת הולנד. הדגל כלל את דגל הולנד בפינתו השמאלית העליונה, על רקע שלושה קווים כתומים. הדגל היה בשימוש עד לכיבוש מדינת אורנג' החופשית בידי הבריטים במלחמת הבורים ב-1902.
דגל אפריקאנרי נוסף המבוסס על דגל הולנד היה דגל הרפובליקה הדרום-אפריקאית, בו נוסף לדגל קו אנכי ירוק. הדגל שימש את הרפובליקה הדרום-אפריקאית מ-1858 ועד ל-1874, כשהוחלף לתקופה קצרה בדגל אח, ושב לשמש כדגל הרפובליקה מ-1875 ועד לכיבוש הרפובליקה בידי הבריטים במלחמת הבורים ב-1902.
שני הדגלים שולבו בדגל איחוד דרום אפריקה (מ-1928) ובדגל הרפובליקה של דרום אפריקה בתקופת האפרטהייד (עד ל-1994).
דגל העיר ניו יורק מבוסס על דגל הנסיך, כאשר הטריקולור מוצב בצורה עומדת. הדגל אומץ ב-1625 על ידי המושבה ההולנדית ניו אמסטרדם.
דגלים מבוססים על דגל הולנד > דגלים סלאביים

כשפיוטר הגדול ביקר בהולנד בשנת 1699 כדי ללמוד בניית אוניות, הוא הבין שרוסיה זקוקה לדגל ימי עבור הצי שלה. הוא אימץ גרסה של דגל הולנד, בשינוי סדר הצבעים, תוך הוא מעניק לדגל פרשנות רוסית - על בסיס דגל נסיכות מוסקבה, שהשתמשה בדגל שהכיל את הצבעים הללו.
הצבעים אומצו בוועידה הפאן סבלאבית בפראג ב-1848 (אנ') כצבעי הלאומיות הכלל-סלאבית, בהשראת דגל רוסיה, ושימשו בסיס לדגל יוגסלביה ומדינות שנוצרו ממנה (קרואטיה, סלובניה, סרביה) וסלובקיה.
ראו גם

סמל הולנד
המנון הולנד
דגלי הולנד
גורדון בנשפט

| --- | --- |
 לידה:  9 במאי 1909 באפלו, ארצות הברית 
 פטירה:  6 באוגוסט 1990 (בגיל 81) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  Lafayette High School 
 תחום יצירה:  אדריכלות 
 זרם באמנות:  מודרניזם 
 יצירות ידועות:  בית ליוור, בניין סולו, Warren McGuirk Alumni Stadium 
 פרסים והוקרה:  פרס פריצקר (1988, 1988)  עמית המכון האמריקאי לאדריכלות 
 
עבודתו הבולטת של בנשפט, בית ליוור בשדרת פארק בניו יורק
גורדון בנשפט (באנגלית: Gordon Bunshaft;‏ 9 במאי 1909 – 6 באוגוסט 1990) היה אדריכל יהודי-אמריקאי, חתן פרס פריצקר לשנת 1988 במשותף עם האדריכל הברזילאי אוסקר נימאייר. ידוע בזכות חדשנותו בקרב אדריכלים אמריקאים בני תקופתו, בשל אימוץ עקרונות המודרניזם האירופי ובשל יצירותיו המונומנטליות. בעבודותיו ניכרת מידה רבה פרגמטיזם אדריכלי ופניה אל הוורנקולרי, לצד מידה פחותה של תאוריה אדריכלית.
קורות חיים

בנשפט נולד בשנת 1909 בבאפלו שבמדינת ניו יורק, כבן למשפחת מהגרים יהודים רוסים. כבר בשנות העשרה לחייו זיהה את סקרנותו העזה למבנים ולסביבה הבנויה.
בשנת 1933 השלים תואר ראשון באדריכלות (Bachelor of Architecture) ב-MIT, ולאחריו יצא למסע לימודי ברחבי אירופה בין השנים 1935–1937, אשר מומן ברובו על ידי מלגה. לאחר עבודה באירופה בעבור האדריכל אדוארד דורל סטון (Edward Durell Stone) והמעצב התעשייתי ריימונד לואוי (Loewy), חזר לארצות הברית בשנת 1937 והצטרף אל האדריכל לואי סקידמור, שבתורו חבר שנה קודם לכן אל האדריכל נתנאל אווינגס.
בשנת 1939 צורף לצמד סקידמור ואווינג האדריכל ג'ון מריל, וכך במהרה מצא עצמו בנשפט כאדריכל בכיר ובהמשך כשותף בקרב הפירמה סקידמור, אווינגס ומריל (Skidmore, Owings and Merrill;‏ SOM) שלימים הייתה לאחד ממשרדי האדריכלים הגדולים והמשפיעים בארצות הברית. במשך כל חייו המקצועיים פעל בנשפט תחת שם המשרד, מעולם לא צורף לשם המשרד ומעולם לא הקים פרקטיקה עצמאית, פרט אשר העלים במידה את שמו של בנשפט בקרב אדריכלי התקופה חרף השפעתו הרבה על האדריכלות בצפון אמריקה שלאחר מלחמת העולם השנייה.
במהלך מלחמת העולם השנייה שירת בנשפט בין השנים 1942 ל-1946 בחיל ההנדסה של צבא ארצות הברית. במהלך שנים אלה שהה באירופה ונפגש עם האדריכל הנודע לה קורבוזיה (Le Corbusier). לימים, יהיה זה בנשפט אשר יהיה מבין הראשונים לישם את עקרונותיו האדריכלים של הלה בארצות הברית.
שהותו של בנשפט בקרב משרד כה גדול ומשפיע איפשרה לו להתמקצע במגוון רב של סוגי בנייה ולהחשף לאנשי מקצוע מכל הקשת המקיפה את האדריכל, מאנשי עסקים ועד אומנים ואמנים. יחד עם זאת, ביטויו האדריכלי של בנשפט לאורך השנים לווה במיעוט יחסי של טקסט וכתיבה תאורטית (אשר מצידם עוד סייעו ב"השכחתו" היחסית), אך לעומת זאת ניחן במידה מרובה של מקצועיות מבנית וטקטונית.
עבודתו החשובה והמשפיעה ביותר של בנשפט, בית ליוור (Lever House), אשר הוגדרה על-ידו כ"בניין האמיתי הראשון שתכננתי", הושלמה בשנת 1952 בליבה של ניו יורק והייתה לרב הקומות הראשון בארצות-הברית בעל קיר-מסך (יש לזכור שבניין מזכירות האו"ם החל את בנייתו שנתיים מוקדם יותר בניו יורק, אולם בנייתו נסתיימה כמעט במקביל לבית ליוור), ותוכנית נועזת של תיבת זכוכית מלבנית אנכית המזדקרת מתוך קומת מסד אופקית, שמצידה רוכנת על אכסדרת עמודים ויוצרת רחבה פנימית ציבורית. בניין זה היה מבין הראשונים לחשוף את יבשת אמריקה אל הסגנון הבינלאומי.
במרוצת השנים המשיך בנשפט לבנות אייקונים אדריכלים רמי חשיבות כדוגמת ספריית ביינקה באוניברסיטת ייל, צ'ייס מנהטן פלאזה 1, מגדלי סולאו וגרייס בניו-יורק, הספרייה הנשיאותית של הנשיא ג'ונסון או מוזיאון הירשהורן בוושינגטון הבירה, אשר חושף תוכנית טבעתית וכמעט נטול חלונות כלפי חזיתותיו הציבוריות.
בנשפט שימש כמרצה אורח לאדריכלות באוניברסיטת ייל, ב-MIT ובהארוורד.
במהלך חייו הוכר בנשפט בחשיבות עבודותיו וזכה במספר רב של פרסים אדריכלים, ביניהם מדליית הזהב של איגוד האדריכלים האמריקאי. בשנת 1988 זכה בפרס האדריכלות המכובד ביותר, פרס פריצקר, לאחר שהיה המועמד היחיד עד כה שגם העמיד עצמו (ולא נבחר בידי אחרים) כמועמד לפרס וגם זכה בו. כיאה לאדריכל שנודע כאחד המרבה במעשים אך החוסך במילים, היה נאומו של בנשפט לרגל קבלת הפרס הנאום הקצר ביותר בתולדותיו.
גלריה

בניין Manufacturers Trust 
ניו יורק 1954
הקונסוליה האמריקנית
ברמן, גרמניה 1956
מטה חברת פורד
דירבורן, מישיגן 1956
מטה סיגנה
בלומפילד, קוניטקט 1957
ספריית ביינקה, הספרייה לספרים עתיקים וכתבי יד של אוניברסיטת ייל
אוניברסיטת ייל 1963
פנים ספריית ביינקה
אוניברסיטת ייל 1963
הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם לינדון ג'ונסון
אוסטין, טקסס, 1971
בניין סולו (Solow)
ניו יורק, 1974
מוזיאון הירשהורן
וושינגטון די סי. 1974
דוד מזעקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1827 ה'תקפ"ז תימן, שבאם
 פטירה:  19 באוקטובר 1927  (בגיל 100 בערך) כ"ג בתשרי ה'תרפ"ח תימן, בית עד'אקה
 תקופת הפעילות:  ? – 19 באוקטובר 1927 
 תלמידיו:  נכדו מארי ישראל עוזרי, מארי חיים כסאר
 בני דורו:  הראב"ד מארי סלימאן צאלח
 צאצאים:  מארי ישראל עוזרי
 
מארי דוד מזעקי (ה'תקפ"ז – כ"ג בתשרי ה'תרפ"ח, 1827 – 19 באוקטובר 1927) היה רב ואב"ד בעיר בית עד'אקה בתימן.
ביוגרפיה

נולד בעיר שבאם שבתימן בשנת ה'תקפ"ז (1827) לאביו יצחק מזעקי. את תורתו למד אצל חכמי שבאם, וייתכן גם ממארי יחיא בדיחי, ששהה באותה העת בכוכבאן הסמוכה. ניסה לעלות לארץ ישראל, אך בהגיעו לעדן לא קיבל אישור עלייה. על כן חזר לתימן, והתיישב בעיר בית עד'אקה.
לפרנסתו לימד תורה ילדים, ומתלמידיו היו נכדו מארי ישראל עוזרי וחיים כסאר. למרות כהונתו כראב"ד, לא התפרנס מתפקידו והיה עני מרוד. חתנו העשיר שלום עוזרי עזר לו בפרנסתו.
עוד לפני שנת ה'תרנ"ט (1899) שימש כראב"ד, זאת מתוך מכתב שקיבל מבית דין צנעא, מאת מארי סלימאן צאלח, ובו נכתב: ”לראש ולתהילה מורנו ורבינו דאוד אלמזעקי”.
נפטר ביום שמחת תורה (כ"ג בתשרי) בשנת ה'תרפ"ח (1927).
ראו גם

מארי ישראל עוזרי
לקריאה נוספת

הרב עמרם עוזירי, מלאך ה' - מתולדות רבינו ישראל עזירי זתע"א, ה'תש"ף (2020)
ד"ר משה גברא, אנציקלופדיה לחכמי תימן, כרך א', המכון לחקר חכמי תימן, בני ברק, ה'תשס"א (2001), עמ' 317
הערות שוליים

1 2 3 4  הרב עמרם עוזירי, מלאך ה' - מתולדות רבינו ישראל עזירי זתע"א, ה'תש"ף (2020)
1 2 3 4  ד"ר משה גברא, אנציקלופדיה לחכמי תימן, כרך א', המכון לחקר חכמי תימן, בני ברק, ה'תשס"א (2001), עמ' 440–441
גורדון בראון

ג'יימס גורדון בראון (באנגלית: James Gordon Brown; נולד ב־20 בפברואר 1951) הוא מדינאי בריטי-סקוטי שכיהן כראש ממשלת בריטניה בשנים 2007 עד 2010, ולפני כן שימש כשר האוצר של בריטניה בממשלתו של טוני בלייר מ-1997.
ביוגרפיה

בראון גדל בגיפנוק(אנ'), סקוטלנד שבבריטניה. אביו היה כומר בכנסייה הסקוטית, וגם בראון עצמו הוא נוצרי-פרסביטריאני אדוק. בבית הספר התיכון הצטיין בלימודיו והחל ללמוד באוניברסיטת אדינבורו בגיל 16. בהיותו סטודנט נפצע בעת משחק רוגבי והתעוור בעינו השמאלית (היפרדות רשתית). מאוחר יותר התלונן בראון על בעיות ראייה גם בעינו הימנית, ובעקבות זאת עבר ניתוח ניסיוני שבו הצילו את עינו הימנית. הוא למד היסטוריה ועוד לפני שסיים את חוק לימודיו נבחר לרקטור האוניברסיטה וליושב ראש חבר הנאמנים שלה. לאחר מכן הרצה באוניברסיטה ובמכון הטכנולוגי של גלאזגו, ועבד כעיתונאי בטלוויזיה הסקוטית.
ניסיונו הראשון להיבחר לפרלמנט, ב-1979, לא הוכתר בהצלחה. ארבע שנים לאחר מכן נבחר כנציג מחוז
דאנפרמליין-מזרח מטעם מפלגת הלייבור הבריטית. בשנותיו באופוזיציה הרבה לעסוק בענייני כלכלה ומסחר. ב-1994 סירב להתמודד מול טוני בלייר על הנהגת המפלגה. על פי דיווחי העיתונות הבריטית בשנים שלאחר מכן, כרתו השנים ביניהם ברית לאחר מותו של מנהיג המפלגה ג'ון סמית', אשר במסגרתה הבטיח בלייר לבראון את תיק האוצר, ואף את ראשות הממשלה לאחר זמן קצוב. ב־27 ביוני 2007 החליף את בלייר בתפקיד ראש הממשלה. במאי 2010 כשלה המפלגה בבחירות, וכתוצאה מכך התפטר בראון מתפקידו כראש ממשלת בריטניה וכמנהיג המפלגה.
בראון שימש כשר האוצר בממשלת הצללים עד עליית הלייבור לשלטון ב-1997. מאז ועד 2007, שימש כשר אוצר ותקופת כהונתו הייתה הארוכה ביותר מאז נכנס לתוקפו החוק הבריטי משנת 1832 המסדיר את כהונת שר האוצר במתכונתו הנוכחית. כשר אוצר העניק בראון עצמאות לבנק המרכזי בקביעת מדיניות מוניטרית. בתקופתו כשר אוצר ירד שיעור האבטלה בממלכה והושגו שיעורי צמיחה גבוהים ביחס לארצות האיחוד האירופי האחרות.
ב-3 באוגוסט 2000 נשא לאישה את שרה מקאולי. לזוג נולדו שני בנים ובת, אולם בתם ג'ניפר ג'יין מתה כתינוקת בת-שבוע, לאחר שנולדה בטרם עת. ילדם השלישי ג'יימס פרייזר אובחן כלוקה בסיסטיק פיברוזיס.
הערות שוליים

↑  Mackenzie, Suzie (25 בספטמבר 2004). "Will he? Won't he?". The Guardian. Guardian Media Group. נבדק ב-1 במרץ 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Revealed: Brown and Blair's pact, the Guardian, ‏2003-06-06 (באנגלית)
↑  בראון החליף את בלייר בראשות הלייבור, באתר וואלה, 24 ביוני 2007
↑  יוסי ניסן, ‏ראש ממשלת בריטניה גורדון בראון מתפטר מראשות מפלגתו, באתר גלובס, 10 במאי 2010
↑  ראש ממשלת בריטניה גורדון בראון הודיע על התפטרותו, באתר ynet, 11 במאי 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007322050805171  PLWABN: 9810626023905606  BIBSYS: 9019401  BnF: cb12515856j (data)  CANTIC: a11770818  CiNii: DA05251041  GND: 129993247  ISNI: 0000 0001 2124 1426  LCCN: n83301868  MusicBrainz: 611db093-dfba-4c4e-95e0-a3a7fc353724  NKC: js20050627017  NLA: 35549635  NLG: 331747  NTA: 068607741  SUDOC: 082771901  Trove: 992425  UKPARL: ctpr2BTB  ULAN: 500291816  VIAF: 23234472   WorldCat (עם VIAF): 23234472
דולר איי שלמה

| --- | --- |
 משתמשים:  איי שלמה איי שלמה
 סמל:  $
 ISO 4217:  SBD
 יחידות משנה
 1/100:  סנט
 מטבעות ושטרות
 שטרות בשימוש:  $2, $5, $10, $20, $40, $50, $100
 מטבעות בשימוש:  10, 20 ו-50 סנט $1, $2
 בנק מרכזי
 אינפלציה:  3.4%
 בנק מרכזי:  הבנק המרכזי של איי שלמה 
 → דולר אוסטרלי 
 
דולר איי שלמה (באנגלית: Solomon Islands dollar; סימון לפי תקן ISO 4217: SBD) הוא ההילך החוקי של איי שלמה החל משנת 1975. מיוצג על ידי הסימן $SI. והוא מחולק ליחדות משנה של 100 סנט.
מטבעות בשימוש: 5, 10, 20 ו-50 סנט וכן מטבעות של דולר אחד. מכיוון שמדינת איי שלמה היא חלק מחבר העמים הבריטי, מוטבע דיוקנה של אליזבת השנייה, מלכת בריטניה, על המטבעות. שטרות בשימוש: 2, 5, 10, 20, 50, 100 דולר
שערי חליפין

| שער חליפין נוכחי עבור SBD |
| --- | --- |
באתר Google Finance:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
באתר Yahoo! Finance:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
באתר XE.com:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
באתר OANDA.com:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
גורם רזוס

Rh הוא מרכיב חלבוני המצוי בכדוריות הדם האדומות. זהו אנטיגן (חומר המעורר תגובה חיסונית שגורמת ליצירת נוגדנים), שנתגלה לראשונה בניסויים שביצעו קרל לנדשטיינר ואלכסנדר וינר שבחנו חיסון שנלקח מתאי דם אדומים של קופי רזוס (Rhesus) ומכאן גם שמו. לכ־85 אחוזים מן האוכלוסייה, קיימת נוכחות של חלבון זה, ולכן הם נחשבים כבעלי Rh חיובי. ל־15 אחוזים האחרים, אין מרכיב כזה ולכן מתייחסים אליהם כבעלי Rh שלילי.
כל סוג דם (A,‏ B,‏ AB ו-O) יכול להיות בעל Rh חיובי או Rh שלילי, והוא יסומן בפלוס או במינוס בהתאמה.
קבוצת הדם מסוג Rh היא אחת מהמערכות האנטיגניות המרכזיות על פני הכדוריות האדומות. בקרב רוב האוכלוסיות בעולם, כ- 85% מן האוכלוסייה הם בעלי Rh חיובי. אך עם זאת יש שונות בין מקומות שונים בעולם (בחבל הבסקים בספרד, למשל, בעלי ה- Rh השלילי מהווים כ- 35% מן האוכלוסייה). בקרב הלא לבנים, אחוז בעלי גורם רזוס הוא לרוב גבוה יותר מאצל הלבנים.
קיימות 50 קבוצות מוגדרות של סוגי דם בקבוצת Rh: מהן 5 האנטיגנים הכי חשובים הם מסוג D,C,c,E,e.
מצב בו לאשה בהריון גורם רזוס שלילי ולעובר שלה גורם רזוס חיובי, עלול להביא להתפתחות מחלת היילוד בגלל פעילות של מערכת החיסון של האם נגד העובר.
הערות שוליים

↑  מבצע נועז: הצלת עוברים ברחם אמם, מעריב, 7 בפברואר 1965
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4178016-4 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
גרין ביי

| --- | --- |
סמל גרין בייסמל גרין ביי
אתרים מרכזיים בגרין ביי
אתרים מרכזיים בגרין ביי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ויסקונסין ויסקונסין
 מחוז:  בראון
 ראש העיר:  אריק גנריק
 תאריך ייסוד:  1634 
 שטח:  140.7 קמ"ר
 גובה:  177 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  107,395 (1 באפריל 2020)
  ‑ במטרופולין:  306,241 (2000)
  ‑ צפיפות:  900.4 נפש לקמ"ר (2000)
 קואורדינטות:  44°30′48″N 88°00′57″W﻿ / ﻿44.513333°N 88.015833°W﻿ / 44.513333; -88.015833
 אזור זמן:  UTC -6
 www.ci.green-bay.wi.us
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה גרין ביי(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה גרין ביי(למפת ויסקונסין רגילה) מדיסון מילווקי קנושה אפלטון אושקוש או קלייר לה קרוס ווסו סופיריור מינסוטה איווה אילינוי ימת מישיגן  מישיגן ימת סופיריורגרין ביי(למפת ויסקונסין מוגדלת) מדיסון מילווקי קנושה אפלטון אושקוש או קלייר לה קרוס ווסו סופיריור מינסוטה איווה אילינוי ימת מישיגן  מישיגן ימת סופיריורגרין ביי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
גרין ביי (באנגלית: Green Bay) היא בירת מחוז בראון שבמדינת ויסקונסין, ארצות הברית. העיר שוכנת לחופי ימת מישיגן, בשפך הנהר פוקס. גרין ביי היא העיר השלישית בגודלה בוויסקונסין והשלישית בגודלה מבין הערים השוכנות על חופי ימת מישיגן. אוכלוסיית העיר נכון ל-2019 היא כ-104,500 איש.
העיר היא מקום מושבה של קבוצת הפוטבול "גרין ביי פאקרס".
דוד מימון

ערך זה עוסק באלוף בצה"ל ונציב בתי הסוהר לשעבר. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  15 בפברואר 1929 ראשון לציון, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  14 במאי 2010 (בגיל 81)
 מקום קבורה:  בית עלמין גני אסתר 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   ההגנה    צבא הגנה לישראל
 דרגה:   אלוף    רב-גונדר (שב"ס)
 תפקידים בשירות
 קצין מבצעים של פיקוד הדרום  מפקד חטיבת הערבה  מפקד חטיבה 64  מושל רצועת עזה וצפון סיני  נשיא בית הדין הצבאי לערעורים
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העצמאות, מלחמת סיני, מלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשה, מלחמת יום הכיפורים, מלחמת לבנון הראשונה
 תפקידים אזרחיים
 נציב בתי הסוהר, חבר ועדת חקירה ממלכתית לחקר העלמות ילדי עולי תימן
 
דוד מימון (15 בפברואר 1929 – 14 במאי 2010) היה אלוף בצה"ל ונציב בתי הסוהר בשנים 1986–1987.
קורות חייו

דוד מימון נולד בראשון לציון בן למשפחה מעולי יהדות תימן: אביו אהרון הגיע למושבה ב-1909, ואימו שושנה הצטרפה אליו ב-1920. למד ב"חדר" ובתלמוד תורה, הצטרף בנעוריו לארגון ההגנה וב-1947 עבר קורס מכ"ים לבני עדות המזרח. עסק בפעילויות אבטחה באזור ראשון לציון והדרכה בגדנ"ע.
עם הקמת צה"ל הצטרף לחטיבת גבעתי יחד עם שלושה מאחיו. לאחר שאחיו יעקב נהרג בקרב, הועבר מימון לתפקידי הדרכה בגדנ"ע ופיקד על חטיבת גדנ"ע תל אביב. ב-1956 חזר לתפקידים קרביים, שירת כמפקד יחידת הסיור ביחידת המיעוטים ובין השנים 1962 ל-1963 כקצין מבצעים בפיקוד הדרום. ב-1964 התמנה לסגן מפקד גדוד בחטיבת גולני, ולאחר מכן מילא שורה של תפקידים בפיקוד הדרום ובסיני, כולל במלחמת ששת הימים.
לאחר המלחמה התמנה למפקד מחוז הנגב ולמפקד חטיבת הערבה תקופה שהתאפיינה בחדירות מחבלים רבות מירדן. הצלחתו בהבאת רגיעה לאזור הביאה למינויו ב-1971 למפקד הצבאי של חטיבה 64 שהייתה אחראית על רצועת עזה. בשנות כהונתו הוקמה יחידת רימון שתכליתה למגר את הטרור הפלסטיני ברצועה. במלחמת יום הכיפורים מילא משימות מיוחדות באוגדה 143 בפיקודו של אריאל שרון. בנובמבר 1974 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה למושל רצועת עזה וצפון סיני. ב-1977 מונה לראש מינהל הסגל באגף כוח אדם בתקופת מלחמת לבנון הראשונה מונה לאחראי על הסיוע האזרחי במדינה. בהמשך קודם לדרגת אלוף, מה שהפך אותו לאלוף הראשון ממוצא תימני בתולדות צה"ל, וכיהן כנשיא בית הדין הצבאי לערעורים. ב-1986 השתחרר מצה"ל.
לאחר שחרורו התמנה בדצמבר 1986 לנציב שירות בתי הסוהר. הוא התפטר מתפקידו באוקטובר 1987 על רקע הקושי בניהול מערכת בתי הסוהר בשל העלייה הגדולה במספר האסירים ובצפיפותם, ובעקבות מספר מקרים של בריחת אסירים. ב-1995 מונה לחבר בוועדת חקירה ממלכתית שחקרה את פרשת העלמות ילדי עולי תימן.
היה נשוי לשרה ונולדו להם שלושה ילדים. בנו אמיר מימון כיהן כשגריר ישראל בליטא וכיום מכהן כשגריר ישראל באוסטרליה. 3 חודשים לפני פטירתו, נישא לבת זוגו מזה 18 שנה לאה שקד.
ב-2014 נקרא רחוב על שמו בראשון לציון.
ספריו

על תקופת שירותו בצה"ל כתב שני ספרים:
"הטרור שנוצח: דיכוי הטרור ברצועת עזה 1971–1972", שמתאר את מיגור הטרור ברצועת עזה, הוצאת סטימצקי, 1993.
"עקבות בערבה: הלחימה במחבלים בערבה - דצמבר 1967 - מרץ 1971", העוסק בתקופת שירותו כמפקד חטמ"ר ערבה, הוצאת אשא, 2005.
לקריאה נוספת

משה גבעתי, "הישרדות בספטמבר - לקחים מבצעיים ממלחמות ישראל", חולון: הוצאת 'רעות', תשע"ג-2013.
יחידת בתי הדין הצבאיים, ההיסטוריה תשפוט, משרד הביטחון, 2019, עמ' 105
הערות שוליים

↑  אורי דרומי, הלוחם בטרור, באתר הארץ, 21 במאי 2010.
↑  אורנה לנדאו, איך נצחתי את הטרור?, חדשות, 2 באפריל 1993
↑  עזרא ינוב, טבילת אש לנציב החדש דכוי התפרעות אסירים, מעריב, 7 בדצמבר 1986
↑  צוהר לבית הסוהר, גיליון 12, עמ' 19
↑  אורן כהן, מימון בחוץ, שאול בפנים, חדשות, 29 באוקטובר 1987
↑  איה אורן, רעית האלוף: בעלי בוגד בי, מעריב, 11 במרץ 1988
↑  אמיר מימון יהיה שגריר ישראל הראשון בליטא, באתר ynet, 23 בספטמבר 2014
↑  משרד החוץ אישר מינוי שגרירים למרוקו ואוסטרליה, באתר ynet, 10 באוקטובר 2021
| מפקדי יחידת הקישור ללבנון  |
| --- | --- | --- |
| מפקדי אד"ל | בנימין בן אליעזר • יורם המזרחי • אפרים סנה • מאיר דגן • דוד מימון |  |
| מפקדי יק"ל | מאיר דגן • שלמה אליה • דני רוטשילד • דוד אגמון • זאב זכרין • מיכה טמיר • גבי אשכנזי • גיורא ענבר • אלי אמיתי • ארז גרשטיין • אלי אמיתי (ממלא מקום) • בני גנץ |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302443905171  ISNI: 0000 0000 7267 5788  LCCN: no93023484  VIAF: 63580713   WorldCat (עם VIAF): 63580713