stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לוליטה מורנה
חיים אישיים

ב-1994 היא התחתנה עם הכדורגלן הגרמני לותר מתאוס ויש לה בן משותף איתו. ב-1999 השניים התגרשו.
הערות שוליים

↑   (הקישור אינו פעיל)
↑  Miss-Schweiz-Wahl: Auch Lolita Morena sauer über Kilchsperger, persoenlich.com (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא שווייץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1062034171  ISNI: 0000 0001 3141 8571  VIAF: 311680626   WorldCat (עם VIAF): 311680626
נורמה (אופרה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מלחין:  וינצ'נצו בליני
 לבריתן:  פליצ'ה רומאני 
 תאריך יצירה:  1831 
 מבוסס על:  The Martyrs 
 סוגה:  בל קנטו
 שפה:  איטלקית
 מספר מערכות:  2
 זמן התרחשות העלילה:  תקופת השלטון הרומי, בערך בשנת 50 לפנה"ס
 מקום התרחשות העלילה:  גאליה
 תפקידים
 נורמה (סופרן) - הכוהנת הגדולה של הדרואידים, בתו של אורובזו  אדלג'יזה (סופרן או מצו-סופרן) - כוהנת במקדש של אירמינסול  פוליאונה (טנור) - המושל הרומי בגאליה  אורובזו (בס) - מנהיג הדרואידים  קלוטילדה (סופרן) - בת לווייתה הנאמנה של נורמה  פלביו (טנור) - ידידו של פוליאונה
 
נורמה (Norma) היא אופרה בשתי מערכות מאת המלחין וינצ'נצו בליני ללברית של פליצ'ה רומאני על פי מחזהו של אלכסנדר סומה. נחשבת לאחת האופרות המוצלחות בסוגת הבל קנטו.
הועלתה לראשונה בבית האופרה לה סקאלה ב-26 בדצמבר 1831.
האריה Casta diva (אלה טהורה) מהמערכה הראשונה באופרה, היא אחת האריות המפורסמות של המאה ה-19.
עלילת האופרה

עלילת האופרה מתרחשת בגאליה, במאה הראשונה לפנה"ס בתקופת שלטון האימפריה הרומית.
נורמה, הכוהנת הגדולה במקדש הדרואידי התאהבה בנציב הרומי, פוליאונה, וילדה לו שני ילדים, שגודלו בסתר על ידי בת לווייתה קלוטילדה. דבר זה נחשב כחטא חמור עקב האיסור עליה, ככוהנת ליצור קשר כלשהו עם גבר, קל וחומר שמדובר בקצין מהצבא הכובש. בהמשך נורמה מגלה כי פוליאונה מאס בה והתאהב באדלג'יזה, אחת הכוהנות הצעירות במקדש הדרואידי.
בהמשך האופרה, כאשר אדלג'יזה מגלה כי הוא נשוי לנורמה, מצטערת על חטאה ומבקשת את סליחתה מנורמה וכאשר הן כורתות ביניהן ברית, היא מבטיחה לה כי תשכנעו לחזור אליה.
בקשתה של אדלג'יזה מפוליאונה נדחית והמסר מועבר לנורמה על ידי בת לווייתה קלוטילדה, על כן רצתה נורמה להרוג את ילדיה שלה מפוליאונה כי נושאים הם את דמו וברצונה להתנקם בו, אך רגשותיה האמהיים לא נותנים לה לעשות כן.
לקריאתה של נורמה נאספים כל הלוחמים הדרואידים ביער הקדוש. היא קוראת להם להתקומם. פוליאונה מנסה להתגנב לחטוף את אדלג'יזה ונתפס. נורמה מאפשרת לו לבחור בין מוות לבין שיבה לבדו לרומא. הוא אינו מוכן לוותר על אהובתו ונורמה מצווה לערוך מוקד, להעלאת קרבן. היא מכריזה כי הקרבן תהא הכוהנת שהפרה את נדר הטהרה. כולם בטוחים כי אדלג'יזה תוקרב.
להפתעת כולם, האופרה מסתיימת בווידויה של נורמה על חטאיה ככוהנת שלא שמרה על טהרתה, וכי עליה לכפר על חטאה בכך שתוקרב. נורמה הוקרבה כקורבן והועלתה על המוקד. פוליאונה, נפעם מעצמת אהבתה, עד כדי הקרבתה, מתחרט ומבקש למות יחד עם אשתו, נורמה. הוא מתוודה על אהבתו המחודשת אליה והם צועדים יד ביד אל מותם.
מדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים

מדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים (סרבו-קרואטית: Država Slovenaca, Hrvata i Srba, סלובנית: Država Slovencev, Hrvatov in Srbov) הייתה ישות מדינית קצרת ימים שההתקיימה מיד לאחר מלחמת העולם הראשונה באזור הבלקן, בדרום מזרח אירופה.
הישות המדינית הזו הוקמה על ידי הסלובנים, הקרואטים והסרבים בתחומי דרום מזרח האימפריה האוסטרו הונגרית לאחר פירוקה מיד עם תום המלחמה. ה"סרבים" שהקימו את המדינה היו סרבים תושבי בוסניה והרצגובינה, קרואטיה וסלובניה – ולא מהאוכלוסייה הסרבית של ממלכת סרביה, ממלכת מונטנגרו ווויוודינה.
המדינה הוקמה באופן רשמי ב-29 באוקטובר 1918, והגוף הממשלתי שניהל אותה היה "מועצת העם" (Narodno vijeće), בראשה עמד הנשיא – דר' אנטון קורוסק.
מטרת מדינה זו הייתה לכלול את כל שטחי האימפריה האוסטרו הונגרית בה ישבו סלובנים, קרואטים וסרבים עד לפירוקה. ואולם הסרבים תושבי וויוודינה התנגדו לרעיון והתאגדו תחת שלטון עצמי משלהם, וב-25 בנובמבר 1918 הצטרפו לממלכת סרביה. יום קודם, ב-24 בנובמבר 1918, מחוז סרם (שהיה כלול במדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים) פרש מהמדינה והצטרף גם הוא לממלכת סרביה.
הקיסר האוסטרי הוריש את כל הצי האוסטרו-הונגרי וצי הסוחר של האימפריה, על כל נמליו, שדות התעופה, מצבורי נשק, והביצורים הצבאיים שלו לידי המדינה החדשה של הסלובנים, הקרואטים והסרבים. בעקבות זה, המדינה החדשה שלחה תזכירים דיפלומטיים לצרפת, בריטניה, איטליה, ארצות הברית ורוסיה בדבר השתלטות מועצת העם על כל צי האימפריה, ועל כך שהיא אינה במצב מלחמה עם אף לא אחת ממדינות אלה. ואולם, הצי שלה הותקף במהרה ופורק מנשקו על ידי האיטלקים.
מבחינה בינלאומית, המדינה לא זכתה להכרה, עד כי מועצת העם שלה החליטה להצטרף לממלכת סרביה, שהתאחדה קודם לכן עם ממלכת מונטנגרו, עם וויוודינה ועם מחוז סרם; על ידי כך נוצרה ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים ב-1 בדצמבר 1918.
הגם שישות מדינית זו לא האריכה ימים, היא שימשה כבסיס להקמת יוגוסלביה.
מקור השם

הסרבים שזוהו בשם זה היו רק תושבי בוסניה והרצגובינה, קרואטיה-סלאבוניה, Syrmia ודלמטיה, (כולל Boka Kotorska ומונטנגרו Littoral עד Spic, ליד בר, מונטנגרו), ולא הסרבים תושבי ממלכת סרביה הכוללת את שטח מקדוניה הצפונית דהיום, ואף לא נתיני ממלכת מונטנגרו, ולא תושבי וויוודינה (כולל הבאנאט, Backa ו-Baranja).
ראו גם

יוגוסלביה
פי

ערך זה עוסק באות יוונית ב-פ' רפה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| Φ φ פי |
| --- | --- |

אלפבית יווני
Α α אלפא: Β β בטא
Γ γ גמא: Δ δ דלתא
Ε ε אפסילון: Ζ ζ זטא
Η η אטא: Θ θ תטא
Ι ι יוטא: Κ κ קפא
Λ λ למדא: Μ μ מו
Ν ν נו: Ξ ξ קסי
Ο ο אומיקרון: Π π פאי
Ρ ρ רו: Σ σ ς סיגמא
Τ τ טאו: Υ υ אופסילון
Φ φ פי: Χ χ כי
Ψ ψ פסי: Ω ω אומגה
אותיות או ליגטורות שאינן בשימוש
 דיגמא:  סטיגמא
 הטא:  סאן
 קופא:  סאמפי
 שו: 
פִי (אות גדולה: Φ, אות קטנה: φ או ϕ) היא האות העשרים ואחת באלפבית היווני.
מקור והגיה

העיצורים באלפבית היווני הם אימוץ של האותיות הפיניקיות המייצגות עיצורים זהים או כמעט זהים. לאות Ξ ולשלוש האותיות שלפני Ω –‏ Φ,‏ Χ ו־Ψ – היו הגיות שונות במקומות שונים. באלפביתים של כרתים, תרה, מלוס ואנפה (אנ'), האות פי ושלוש האותיות הנוספות לא התקיימו כלל. באלפביתים של אובויה, בויוטיה, ארקדיה ולקוניה, אטיקה ואיוניה Φ ייצגה ph.
ביוונית מודרנית האות פי מבוטאת כפ"א רפה (/f/ ב־IPA). ביוונית עתיקה שימשה האות לציין צליל פ"א מנושפת (/pʰ/ ב־IPA). אות זו התגלגלה גם לאלפבית הקירילי (Ф) ומשמשת גם בו כפ"א רפה (/f/ ב־IPA).
שימושי האות φ ו-Φ

האות φ משמשת לסמל את:
בספרות יווניות לאות ערך של המספר 500.
במתמטיקה φ מייצגת שינוי אלמנטרי הפועל על מטריצה.
יחס הזהב - בגאומטריה, אומנות ואדריכלות -  \phi ={\frac {1+{\sqrt {5}}}{2}}=1{.}618033988\dots
פונקציית פי של אוילר
זווית של מישור
באלקטרוסטטיקה, פוטנציאל חשמלי
בביוכימיה, בדיאגרמת ראמהצ'אנדרן, האותיות φ ו-ψ מייצגות את הזוויות בין אטומים לאורך שרשרת חומצות אמינו.
באסטרונומיה פי מציינת את הכוכב ה21 בבהירותו במערכת כוכבים.
מקדם הספק cos φ הוא מונח בהנדסת חשמל המגדיר יחס בין הספקים.
האות הגדולה Φ מסמלת את:
שטף בפיזיקה.
פונקציית ההתפלגות המצטברת של משתנה נורמלי סטנדרטי בהסתברות.
פונקציית ההתפלגות של משתנה נורמלי סטנדרטי בהסתברות
סימנים דומים

קיימים מספר סימנים דומים לפי.
עיגול שנחצה על ידי קו אנכי:
Ф - אות באלפבית הקרילי
ɸ - סימון אלפבית פונטי בינלאומי לעיצור דו-שפתי, חוכך, אטום
עיגול שנחצה על ידי לוכסן:
Ø - אות שנמצאת בשימוש בעיקר בשפות סקנדינביות
∅ - סימון מתמטי לקבוצה ריקה, שנבע מהאות דלעיל
⌀ - סימון הנדסי לקוטר
הספרה 0 או האות O לעיתים נחצות כדי להבדילן אחת מהשנייה
Ф או Ø יכולים לשמש לסימון של האקורד המוזיקלי "חצי מוקטן" או "חצי דמינשט" בערבוב לואזי. הסימון נבע מכך שזהו מעגל חצוי והסימון לאקורד "מוקטן שבע" או "דמינשט שבע" הוא מעגל שלם
הערות שוליים

↑  Madadh Richey, "The Alphabet and its Legacy", in: Brian R. Doak, Carolina López-Ruiz (eds.), The Oxford Handbook of the Phoenician and Punic Mediterranean, Oxford University Press, 2019, p. 246, doi:10.1093/oxfordhb/9780190499341.013.17
ההפגנות בבלארוס (2020–2021)

ההפגנות בבלארוס החלו בלילה בין 9 ל-10 באוגוסט 2020 הן הפגנות בעקבות תוצאות בחירות לנשיאות בלארוס 2020 נגד ממשלת בלארוס ונגד נשיא המדינה אלכסנדר לוקשנקו. אלה היו ההפגנות האנטי־ממשלתיות הגדולות ביותר בתולדות בלארוס. תוצאות הבחירות היו ניצחון של נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו בפעם השישית.
מאז יום הבחירות, ההפגנות התקיימו בקנה מידה ארצי, והמצב במדינה התאפיין כמשבר פוליטי. הפגנות המוניות הסתיימו עד מרץ 2021.
רקע > הבחירות לנשיאות בלארוס 2020

ב-21 במאי 2020 החל מסע איסוף חתימות בבלארוס לתמיכה במינוי המועמדים לנשיאות. קבוצות היוזמה רשמו את אלכסנדר לוקשנקו, ויקטור בבריקו, ולרי צפקאלו, סרגיי טיכאנובסקיי ואחרים.
היזם והבלוגר סרגיי טיכאנובסקיי החל בקמפיין הפעיל ביותר, אך ב-29 במאי, במהלך כלונסאות לאיסוף חתימות בעיר גרודנו, נעצר טיכאנובסקיי ועד מהרה הואשם בפעולות המפרות את הסדר הציבורי באופן בוטה. בשל העובדה שוועדת הבחירות המרכזית סירבה לרשום את המועמד שנעצר על ידי מיופה כוח, אז אשתו, סבטלנה טיכאנובסקיה הגישה אישית בקשה לרישום בשמה.
הצוות של טיכאנובסקיי תמך בסבטלנה, כלונסאות ועצרות לתמיכתה נערכו ברחבי הארץ. לאחר שההרשמה נדחתה ממנהיגי המירוץ לנשיאות, בבריקו וצפקאלו, המטה שלהם תמך בטיכאנובסקיה כמועמד יחיד מהאופוזיציה.
לפני הבחירות

איש העסקים והבלוגר סרגיי טיכאנובסקי השווה את לוקשנקו ל"תיקן", בהשראת פואמת הילדים "ג'וק־מקק ענק" (Тараканище) שכתב קורניי צ'וקובסקי. הפואמה מ־1923 משתמשת בתיקן כדי לתאר ממשל אימה קצר וכאוטי של דיקטטור על כל שאר בעלי החיים. בזמן שבפואמה המקורית התיקן נאכל על ידי ציפור דרור, טיכאנובסקי השתמש בדימוי של נעל בית, במשמעות של רקיעה על התיקן. הוא נעצר בסוף מאי 2020 על ידי משטרת בלארוס, שהאשימה אותו בריגול.
ביוני 2020 התקיימו מחאות רחוב נגד לוקשנקו. מועמדים מהאופוזיציה נרשמו לבחירות הבאות, אך רבים מהם נעצרו.
ב־19 ביוני הודיע לוקשנקו שהוא "סיכל ניסיון הפיכה", וכתוצאה מכך נעצר יריבו העיקרי מהאופוזיציה, ויקטור בבריקו. על פי דיווחים ברשת CNN, באבארייקה הצהיר כי ההאשמות בשוחד ובשחיתות הן האשמות שווא, וכי מניעי המעצר פוליטיים שעיקר מטרתם היא למנוע את ניצחונו בבחירות. פעילי אופוזיציה, עיתונאים ובלוגרים נעצרו גם הם כחלק מהדיכוי הממשלתי. קבוצת זכויות האדם Viasna העריכה שכ־1,300 איש נעצרו במחאה בין תחילת מאי לתחילת אוגוסט.
לוקשנקו טען כי מחאות האופוזיציה נובעות מהתערבות של מדינה זרה. לדבריו, ההפגנות היא מזימה שתוכננה על ידי מדינות זרות – האמריקאים, חברי נאט"ו, הרוסים או האוקראינים. אשתו של טיכאנובסקי, סבטלנה טיכאנובסקאיה, נרשמה כמועמדת בבחירות הקרובות לאחר מעצרו של בבריקו.
ההפגנות הובילו להערכות לפיהן הסכסוך עשוי להימשך חודשים ולהסלים לאלימות, ואף להתפתח למהפכה, בדומה לאופן שבו הפכו מחאות היברומאידאן למהפכה באוקראינה בשנת 2014. צוות החשיבה האמריקני קרן מרשל הגרמנית, ציין כי ההפגנות רחבות יותר ומדוכאות באכזריות רבה יותר מהפגנות קודמות בבלארוס.
הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE) דיווח כי הוא לא ינטר אחרי בחירות 2020 מאחר שלא הוזמן לעשות זאת. זו הפעם הראשונה מאז 2001 שבה המשרד למוסדות דמוקרטיים וזכויות אדם (ה־ODIHR) לא יעקוב אחר הבחירות בבלארוס. ארגון ה־OSSE לא הכיר בשום בחירות בבלארוס כחופשיות והוגנות מאז 1995, והממשלה בבלארוס הפריעה לפיקוח של OSSE על מערכות בחירות קודמות במדינה.
ב־23 ביולי טען לוקשנקו כי ה־BBC ורדיו אירופה החופשית עודדו מהומות, ואיים לגרש את התקשורת ולאסור עליהם לדווח על הבחירות.
אזרחי בלארוס החלו באירוע התרמה כדי לתמיכה בקורבנות הדיכוי והאלימות, כך שיוכלו לשלם את הקנסות שקיבלו במהלך המחאה.
הקמפיין הנשיאותי

ב־29 ביולי, בתמיכתם של כלי החדשות שבחסות ממשלת בבלארוס, נעצרו 33 שכירי חרב לכאורה מקבוצת ואגנר, חברה צבאית פרטית רוסית, בבית הבראה בסמוך למינסק.
ב־30 ביולי התקיימה עצרת של המועמדת לנשיאות, סבטלנה טיכאנובסקאיה, בפארק ידידות העמים במינסק. לפי פעילי זכויות אדם, 63,000–70,000 איש נכחו במקום. זו הייתה אחת העצרות הגדולות ביותר בבלארוס מאז 1991.
ב־6 באוגוסט, כ־5,000 מפגינים יצאו לרחובות במינסק, נופפו בסרטים לבנים וקראו לבחירות חופשיות והוגנות.
במהלך השבוע הראשון של אוגוסט הפגינו רבבות בלארוסים נגד לוקשנקו בעיירות ובערים ברחבי בלארוס. כ־63,000 מפגינים נכחו בעיר הבירה, מינסק. אלו מחאות הרחוב הגדולות ביותר שהיו בבלארוס הסובייטית.
יום הבחירות

ב־9 באוגוסט, רוב הכבישים והכניסות למינסק נחסמו על ידי המשטרה והצבא בשעת בוקר מוקדמת.
באמצע היום האינטרנט בבלארוס נחסם באופן חלקי. גורמים בממשל טענו שהסיבה לכך הייתה התקפת מניעת שירות מבוזרת כבדה. לעומתם, מומחי מחשוב טענו שחברת האינטרנט הממלכתית של בלארוס, המונופול Beltelecom, עשתה אחת עם סוכנויות המדינה, ואלו השתמשו יחדיו בטכנולוגיית בדיקת מנות עמוקה (Deep Packet Inspection) או בעיצוב תעבורה. לטענתם, שיבושי האינטרנט נגרמו כתוצאה מתקלות בציוד הסינון. במסגרת חסימות האינטרנט, תוכנות מסרים מיידיים הפסיקו לעבוד.
בערב אותו יום, מיד לאחר ההצבעה, תחנת הטלוויזיה הממומנת על ידי ממשלת בלארוס הציגה מדגם המנבא שלוקשנקו זכה ב־80.23% מהקולות, ואילו טיכאנובסקאיה זכתה ב־9.9% מהקולות בלבד. הפערים מהתחזיות היו קיצוניים במיוחד, וגרמו אפילו לתומכי הממשל להניח שהתוצאות פוברקו. תומכיה של טיכאנובסקאיה יצאו לרחובות בכל הערים הגדולות בבלארוס (ברסט, מינסק, ויטבסק, גרודנו, מאזיר, פינסק, הומל ובוברויסק) כדי להביע את אי שביעות רצונם, ולקרוא לספירה הוגנת של קולות הבוחרים. המחאות התחילו כמחאות שלוות באמצע הלילה, עד שבמינסק התפתחו תגרות בין חלק מהמוחים לאנשי הרשויות. המשתתפים החלו לבנות מתרסים כדי לחסום את התנועה ברחובות. קשה היה להעריך את מספר המפגינים במינסק, כיוון שהם היו פזורים ברחבי העיר.
בשעות הלילה, לאחר שכוחות המשטרה פיצלו את ההמונים, הם החלו לדלוק אחר קבוצות מפגינים קטנות יותר דרך מרכז העיר מינסק במשך מספר שעות. מאבקם של המפגינים נגד כוחות הביטחון והמשטרה נמשך בכל הערים הגדולות בבלארוס. כוחות הביטחון השתמשו באלות משטרה, בכדורי גומי (שנורו מרובי ציד), ברימונים עם כדורי עופרת, בתותחי מים, בגז מדמיע וברימוני הלם כדי לדכא את ההפגנות. דיכוי ההפגנות נמשך כל הלילה. בברסט, המפגינים התפזרו בהדרגה והשאירו קהל של 200–300 מתוך הערכות קודמות של כ־5,000 איש. באותו לילה השתמשו כוחות הביטחון של מינסק ברימונים, וכמה מהמוחים נפצעו אנושות.
זו הייתה אחת המחאות הגדולות ביותר מאז שבלארוס נהייתה עצמאית. כוחות הביטחון עצרו באותו לילה כ־3,000 משתתפים. כמה מן המפגינים נפצעו קשה, לפחות 50 מהם הובלו לבית החולים, ואחד מהמפגינים מצא את מותו.
לאחר יום הבחירות > 2021 > ינואר

ב-3 בינואר, דווח על מספר צעדות ברחבי מינסק. אנשים נשאו דגלי לאום אדומים-לבנים או את הדגלים האדומים-ירוקים של בלארוס החדשה וזעקו "תחיי בלארוס!" ו"אנחנו מאמינים! אנחנו יכולים! ננצח!". לא היו דיווחים על מעצרים. לפחות עשרה אנשים עוכבו על ידי המשטרה
ב-9 בינואר דווח על מספר צעדות בכמה ערים. אנשים נשאו את דגלי הלאום הלבנים-אדומים. במטרה להימנע ממעצר מצד כוחות הביטחון של לוקשנקו, המפגינים נקטו בטקטיקות "פלאש-מאפי" כביכול, והתאספו במקומות שהוכרזו ברגע האחרון ברשתות החברתיות
ב-10 בינואר, דווח על מספר מחאות במינסק, ויטבסק, ברסט, הרודנה ומהיליו. הם נשאו את דגלי הלאום הלבנים-אדומים. משרד הפנים טען כי 40 בני אדם נעצרו במינסק.
ב-17 בינואר, צעדו מפגינים בפארקים ובאזורי מגורים בכמה ערים ועיירות ברחבי בלארוס. סוכנות הידיעות הבלפאנית דיווחה כי מפגינים ערכו לפחות 30 צעדות ועצרות ב-17 בינואר, כולל במינסק, ברסט, הרודנה והומל. רבים מהמפגינים נשאו את דגלי הלאום האדומים-לבנים או כרזות. היו דיווחים על מעצרים.
ב-24 בינואר, קבוצות מפגינים החזיקו ידיים כדי ליצור שרשראות אנושיות בהפגנת סולידריות עם אסירים פוליטיים. לפחות 155 איש עוכבו.
לאחר יום הבחירות > 2021 > פברואר

מפגינים זעקו ממרפסותיהם מדי לילה בימי פברואר הראשונים החל מ-2 בפברואר וקראו "לונג לייב בלארוס" ו-"לוקשנקו מאחורי הסורגים", הניפו דגלים והחזיקו לפידים באוויר למרות הקור והמגפה המתמשכת. עצרות וקריאות התרחשו ברחבי מינסק ב-7 בפברואר, תנועת המחאה הגדולה ביותר בעיר מאז 24 בינואר.
ב-8 בפברואר, טענה אמנסטי אינטרנשיונל כי "הרשויות בבלארוס נוקטות באיומים, הטרדות והעמדת ילדים לדין".
לאחר יום הבחירות > 2021 > מרץ

המחאות חודשו ב-25 במרץ. באותו היום נעצרו מעל 200 אנשים.[דרוש מקור]
לאחר יום הבחירות > 2021 > לאחר מרץ

האיחוד האירופי הטיל סנקציות על משטר לוקשנקו בשל זיוף תוצאות הבחירות בשנה שעברה והדיכוי האכזרי של המחאה.
התקפות על עיתונאים וצנזורה

ב־9–11 באוגוסט נעצרו עיתונאים עצמאיים במינסק, בברסט ובבאברויסק. על פי הצהרה שניתנה מאיגוד העיתונאים בבלארוס, ב־10 באוגוסט, חיל הפנים וכוחות ממשלתיים אחרים ירו בכוונה כדורי גומי לעבר עיתונאים עצמאיים במינסק. העיתונאים לבשו ז'קט מזהה ונשאו תעודות זהות. העורך הראשי של נאשה ניבה נעלם במהלך הלילה. הוא הצליח לשלוח מסרון SOS לאשתו ואמר שהוא נעצר. גורלו לא ידוע, ואתר האינטרנט של נאשה ניבה חדל מלהתעדכן שעות רבות לאחר מעצרו המשוער. עיתונאים, ובהם עיתונאים זרים, נפצעו באופן קל במהלך דיכוי ההפגנות. מספר עיתונאים רוסים מכלי תקשורת רשמיים ומאתרי אינטרנט פרטיים נעצרו אך שוחררו במהרה.
ב־10 באוגוסט דיווחו עיתונאים מקומיים על בעיות בכל פלטפורמות התקשורת הגדולות ואתרי האופוזיציה.
ב־11 באוגוסט דווח ששוטרים וסוכני ממשל אחרים החרימו בכוח כרטיסי זיכרון ממכשיריהם של עיתונאים רבים. לפי אותם דיווחים, השוטרים אילצו אותם למחוק תמונות, ולפעמים ריסקו את המצלמות שלהם. מערכת ה־BBC ברוסיה דיווחו כי שלושה מעיתונאיה הוכו על ידי כוחות הממשלה בזמן סיקור ההפגנות באותו לילה. העיתונאי הרוסי ניקיטה טליז'נקו הוכה קשה בכלא. הוא נעצר במינסק ונשלח לז'ודזינה עקב הצפיפות בבתי הכלא במינסק; אסירים בז'ודזינה הכו אותו בכליות, ברגליים ובצוואר, אך הוא שוחרר במהרה לבקשת השגרירות הרוסית. העיתונאי הרוסי ארטיום ווז'נקוב נעצר בגין התפרעות המונית, עבירה שהעונש בגינה בבלארוס הוא עד 15 שנות מאסר.
ב־12 באוגוסט נעצר בהומל עיתונאי של ערוץ הטלוויזיה Belsat, ג'וחיין מרקיס, בזמן שהוא מסקר את ההפגנות. למרות העובדה שהוא נכח במקום כעיתונאי, בית המשפט המקומי גזר עליו למחרת 15 שנות מאסר בכלא בגין "השתתפות באירוע המוני לא מורשה".
אחת ממערכות התקשורת הבודדות שהצליחו להימנע מצנזורה היא החברה NEXTA, ערוץ טלגרם הממוקם בוורשה ובבעלות בלארוסית פרטית. כמות המנויים לערוץ, שהייתה בליל הבחירות כ־100,000, קפצה ליותר ממיליון מנויים. הערוץ מפרסם סרטונים, תמונות והערות שנוצרו על ידי המשתמשים כתגובה להפגנות.
העיתונאי סטפן פוצילה שסיקר את האירועים באופן קבוע הוכנס לרשימת "פושעים מסוכנים" ועזב את המדינה. פעילת האופוזיציה מרגריטה ליאוצ'וק נאלצה להישאר בליטא ולא חזרה למולדת.
ב־23 במאי 2021, מטוס של חברת ריינאייר בטיסה מיוון לליטא שעבר במרחב האווירי של בלארוס אולץ לנחות במדינה בליווי מטוסי קרב בטענה להתראה של ארגון הטרור חמאס על הימצאות פצצה שהטמין על המטוס (טענה שהופרכה). עם נחיתת המטוס, נחטפו ממנו העיתונאי רומן פרוטסביץ' ובת זוגו סופיה ספגה, שהתנגדו למשטר לוקשנקו והשתתפו בהפגנות נגדו.
בעקבות האירוע הכריזו מדינות האיחוד האירופי על איסור למטוסים של חברות אירופיות לטוס בשמי בלארוס, וחלק אסרו על מעבר של מטוסים מבלארוס בשטחן. חברות רבות ביטלו טיסות לבלארוס והודיעו כי לא יפעילו טיסות נוספות מעל השטח האווירי של המדינה. ארצות הברית אף חידשה את העיצומים על בלארוס בעקבות החטיפה.
אדוארד פלצ'יס על פעילותו בבלוג נידון תחילה לחודש מאסר ובסוף ל-13 שנים בכלא.
תבוסת האופוזיציה

לאחר מרץ 2021, ההפגנות דוכאו ורבים ממנהיגי האופוזיציה נעצרו, עם זאת, ברחה גם ראש האופוזיציה, סבטלנה טיכאנובסקיה לליטא. בהמשך פרסמה טיכאנובסקיה הודעה שבה הבהירה כי עזבה את ארצה לטובת ילדיה. על רקע המהומות בבלארוס, היא ביקשה מתומכיה שלא להתעמת עם המשטרה ולא לסכן את חייהם. ובכך ההפגנות נרגעו והמשטר של לוקשנקו הצליח להחזיק מעמד.
בית הדין האזורי בהומל גזר 18 שנות מאסר על הבלוגר סרגיי טכאנובסקיי, המוכר על ידי פעילי זכויות אדם כאסיר פוליטי. פסק הדין ניתן ביום שלישי, 14.12.21, בשטח בית הסוהר (אנ') מס' 3 בהומל, בו מוחזק טיכאנובסקי, בעלה של סבטלנה טיכאנובסקאיה, מנהיגת האופוזיציה הבלארוסית והמועמדת לנשיאות לשעבר.
ראו גם

זכויות האדם בבלארוס
פול זוקופסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 באוקטובר 1943 ברוקלין, ארצות הברית 
 פטירה:  6 ביוני 2017 (בגיל 73) הונג קונג, הרפובליקה העממית של סין 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1956 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית עכשווית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  כינור 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים 
 
פול זוּקוֹפְסקי (באנגלית: Paul Zukofsky; 22 באוקטובר 1943 –  6 ביוני 2017) היה כנר ומנצח יהודי-אמריקאי, שמתמחה במוזיקה קלאסית בת זמננו.
קורות חיים

זוקופסקי נולד בברוקלין בשנת 1943. אביו הוא המשורר לואיס זוקופסקי, ואמו סיסיליה ת'או היא מוזיקאית ומלחינה. החל לנגן בגיל ארבע, וכשהיה בן שבע החל ללמוד כינור אצל איוואן גלאמיאן. בשנת 1956 הופיע לראשונה כסולן בקרנגי הול בניו יורק.
זוקופסקי ניגן, הקליט וניצח על יצירות של מלחינים מודרניים, בהם מילטון בביט, ג'ון קייג', אליוט קרטר, ג'ורג' קראמב, מורטון פלדמן, פיליפ גלאס, פטר מנין, וולטר פיסטון, ארתור שנאבל ואחרים. הוא הופיע בדמותו של אלברט איינשטיין באופרה "איינשטיין על החוף" מאת פיליפ גלאס.
לימד במחלקה למוזיקה בבית הספר ג'וליארד.
ספרו של אביו, "Little", משנת 1970, מתאר את הקריירה של בנו.
המרכז למורשת המודיעין

| --- | --- |
סמליל העמותה
 מדינה:  ישראל
 מטה הארגון:  אתר הנצחה לחללי קהילת המודיעין, גלילות
 תקופת הפעילות:  1983 – הווה
 www.intelligence.org.il
 קואורדינטות:  32°08′34″N 34°49′01″E﻿ / ﻿32.142777777778°N 34.816944444444°E﻿ / 32.142777777778; 34.816944444444
 he
 
אתר ההנצחה לחללי קהילת המודיעין
רחבת הטקסים במקום. הרחבה משמשת את חיל המודיעין, וכן את חיל האיסוף הקרבי, לטקסים רשמיים, ובפרט לטקסי הסמכה ("סוף מסלול")
המרכז למורשת המודיעין (בראשי תיבות: מל"מ) הוא עמותה שמטרתה לתעד ולשמר את מורשת קהילת המודיעין הישראלית ולהנציח את חלליה. משרדי העמותה שוכנים באתר ההנצחה של חללי קהילת המודיעין בגלילות.
העמותה הוקמה בשנת 1981, לאור קונספט שגיבש שלמה גזית. המנכ"ל הראשון של העמותה היה ישעיהו דליות ומנהל העמותה היה יהודה פרידמן. בשנת 1985 נחנך המרכז למורשת המודיעין. האלוף מאיר עמית יזם את הקמת המרכז למורשת המודיעין ויחד עם שייקה דליות הקים אותו, בתמיכתו של הור"ש (ועד ראשי השירותים). האתר נחנך ביוני 1985. היו"ר הראשון של המרכז היה האלוף מאיר עמית.
פרויקט היסטוריה בתמונות ובמסמכים של קהילת המודיעין

במסגרת הנחלת המורשת במרכז למורשת המודיעין, הוקם בשנת 1999 על ידי איש קהילת המודיעין יעקב (יענקל'ה) מן פרויקט "היסטוריה בתמונות ובמסמכים של קהילת המודיעין". פרויקט ייחודי זה, בו נאספים תמונות ומסמכים ממוסדות הקהילה ומגמלאיה, מהווה מאגר ראשון מסוגו. במאגר המרכז למורשת המודיעין נמצאים כיום למעלה מ-5,000 תמונות ומסמכים. כמו כן, כחלק מהפרויקט, לוקטו מסמכי היסוד של קהילת המודיעין לאלבום שניתן לעיין בו במקום.
מרכז המידע למודיעין ולטרור

מרכז המידע למודיעין ולטרור ע"ש אלוף מאיר עמית הוא חלק מהמרכז למורשת המודיעין, ואחראי על פרסומים בנושאי מודיעין וטרור. זהו מכון מחקר העוסק במחקר נושאי מודיעין וטרור, בליקוט מסמכים, ובהפצתם לקהל הרחב. בעקבות האינתיפאדה השנייה החל מרכז המידע לספק עדכונים ודיווחים שוטפים על הטרור הפלסטיני ועל "תעשיית השנאה": ההסתה והתעמולה האנטישמית ברשות הפלסטינית, במדינות ערב, ובישראל. נושא נוסף שהמרכז מתמקד בו הוא חקר הג'יהאד העולמי (הסלפי).
באתר בגלילות שוכן מאגר מידע ממוחשב הגדול מסוגו בארץ, המכיל מעל 30 אלף פריטים העוסקים במודיעין ובטרור בישראל ומחוצה לה. בין הנושאים שניתן למצוא שם: הסכסוך הישראלי-ערבי, מבצעי מודיעין - הצלחות וכישלונות, ויחסים בינלאומיים.
פריטים אלו כוללים: ספרות מקצועית, לקטי מודיעין וטרור הנוגעים לעולם הערבי המתעדכנים בתכיפות, כתבי עת מהמובילים בעולם (ניוזוויק, Time) הרואים אור בחו"ל, קלטות וידאו הכוללות מבצעים נועזים, סיפורים מרתקים של בוגרי קהילת המודיעין, ראיונות, מאמרים ממקורות שונים וכו'. ניתן לשאול פריטים וכן להיעזר בשירות צוות המידע במקום. המקום כולל עמדות עבודה, אינטרנט וכיוצא בזה. השירות ניתן חינם ופתוח לקהל הרחב.
בשנת 2003 נפתח באתר מוזיאון ובו תערוכה של חומרי טרור שנתפסו על ידי כוחות הביטחון (צה"ל, שב"כ, מג"ב וימ"מ) בפעילותם ביהודה, שומרון ועזה נגד הטרור. המוזיאון כולל אמצעי לחימה פלסטיניים, ציוד וכלי נשק שנתפסו על האונייה "קארין איי", וכן את מסמכי השלל שתפס צה"ל במוקאטעה במבצע חומת מגן, אשר מוכיחים את מעורבותו של יאסר ערפאת בטרור של האינתיפאדה השנייה.
אתר האינטרנט של מרכז המידע למודיעין ולטרור מתעדכן באופן שוטף, ומציג את תכניו בשפות עברית, ערבית, אנגלית, צרפתית, גרמנית, רוסית ופרסית.
במרכז המידע למודיעין ולטרור קיימת ספרייה, שהייתה בעבר ספריית אמ"ן. בספרייה מצוי האוסף הגדול ביותר בישראל של ספרים, מאמרים ופריטי מידע בנושאי מודיעין וטרור. הספרייה כוללת גם אוספים בנושאי ביטחון, הסכסוך הישראלי-ערבי, המזרח התיכון, האסלאם ויחסים בין־לאומיים.
המרכז מנהל גם ארכיון למטרות מורשת, הנצחה, חינוך ומחקר, המכיל חומרים מתולדות המודיעין הישראלי.
המכון לחקר המתודולוגיה של המודיעין

המכון לחקר המתודולוגיה של המודיעין הוקם בשנת 2016, בתקופתו של יו"ר המל"מ תא"ל ד"ר צבי שטאובר וביוזמתו. בראש המכון עומד ראש חטיבת המחקר לשעבר באמ"ן, תא"ל (מיל') יוסי קופרווסר. הוא עוסק בתפיסות ובמתודולוגיה המודיעינית הרלוונטיות לקהילת המודיעין בישראל ובעולם, בהתבסס על ניסיונם של אנשי קהילת המודיעין בישראל ועל הכתיבה בתחומי המודיעין והביטחון באקדמיה ובמכוני מחקר בעולם.
במסגרת פעילותו, מפרסם המכון אחת לחצי שנה לערך גיליון של כתב העת "מודיעין הלכה ומעשה". כתב העת משקף את התפיסה לפיה המתודולוגיה היא נדבך בפרקטיקה המודיעינית, ולכן הפרקטיקנרים הם בעלי העניין הרב והיכולת לפתח את תאוריית המודיעין, אשר יישומה מזין את המשך פיתוח הידע ביחס למודיעין.
לצד זאת, פרסומי המכון כוללים מחקרי עומק המתמודדים עם שאלות מחקר מתודולוגיות באופן ממוקד, ונכתבים על ידי חוקרי המכון, עמיתי מחקר, אנשי קהילת המודיעין או אנשי אקדמיה העוסקים בתחומי המודיעין והביטחון.
ראשי המרכז למורשת המודיעין לדורותיו > יושבי הראש של המרכז למורשת המודיעין

אלוף מאיר עמית, לשעבר ראמ"ן וראש המוסד - בשנים 1985- 2004. בשנים 2005 - 2009 שימש האלוף מאיר עמית בתפקיד נשיא המל"מ
אפרים הלוי, לשעבר ראש המוסד - בשנים 2005 - 2012
תא"ל ד"ר צבי שטאובר, לשעבר בכיר בחטיבת המחקר באמ"ן ושגריר ישראל בבריטניה - בשנים 2013 - 2021
אלוף אהרון זאבי פרקש, לשעבר ראש אמ"ן - בשנים 2022 -
ראשי המרכז למורשת המודיעין לדורותיו > מנכ"לי המל"מ לדורותיו

שייקה דליות, לשעבר בכיר במוסד - בשנים 1985 - 2004
תא"ל דודו צור, לשעבר קמנ"ר - בשנים 2005 - 2022
תא"ל יובל חלמיש, לשעבר קמנ"ר - בשנים 2023 -