שנאת הפסד
שנאת הפסד ואפקט הבעלות

שנאת הפסד הוצעה לראשונה כהסבר לאפקט הבעלות - העובדה שאנשים מייחסים ערך גבוה יותר לטובין שהם הבעלים שלו מאשר לטובין זהה שאינו בחזקתם - על ידי כהנמן, קנטש (Knetsch) ות'יילר ב-1990. שנאת הפסד ואפקט הבעלות מובילים להפרכה של חוק קואס - הטענה כי כאשר בעלי זכות הקניין חופשיים לסחור בה ובהיעדר עלות עסקה, כל דרך שבה יבחר המחוקק או הממשלה לחלק את זכויות הקניין יעילה באותה מידה.
בכמה מחקרים הראו החוקרים כי השפעת אפקט הבעלות יכולה להיות מוסברת על ידי שנאת הפסד, אך לא על ידי חמש חלופות: 1. עלויות העִסקה; 2. אי הבנות. 3. התנהגויות והרגלי מיקוח. 4. אפקט ההכנסה. 5. השפעות הגביע (trophy effects). בכל ניסוי הוקצה טובין למחצית מהנבדקים והם התבקשו לנקוב בסכום המינימלי בו יהיו מוכנים למכור אותו, בעוד שלמחצית השנייה של הנבדקים לא ניתן דבר והם התבקשו לנקוב במחיר המקסימלי שיהיו מוכנים לשלם בעבור הטובין שניתן לחברי הקבוצה הראשונה. מאחר שערך הטובין הוא קבוע והערכת הפרט את שוויו של הטובין משתנה רק בשל השונות שבמדגם, עקומות ההיצע והביקוש צריכות להיות מראה מושלמת זו של זו וכך, מחצית מהסחורה אמורה להיסחר. כהנמן, קנטש ות'יילר שללו גם את ההסבר כי חוסר ניסיון במסחר יוביל לאפקט הבעלות על ידי ביצוע מסחר חוזר ונשנה.
שני ההסברים החלופיים הראשונים - עלויות עִסקה ואי הבנות - נבדקו על ידי השוואה בשוקי הסחורות לשוקי induced-value - שיטה בניסויי מעבדה מבוקרים בכלכלה, מדע המדינה ופסיכולוגיה, אשר מאפשרת לכלכלנים ניסויים ליצור העתק מדויק של השוק במעבדה - תחת אותם החוקים. אם אפשר היה לסחור ברמה אופטימלית בשוקי induced value תחת אותם החוקים, לא צריך להיות שום הבדל בשוקי הסחורות.
התוצאות הראו הבדל משמעותי בין שוקי ה-induced-value לבין שוקי הסחורות. המחירים החציוניים של הקונים והמוכרים בשוקי ה-
induced value התאימו כמעט בכל פעם והובילו ליעילות כמעט מושלמת, בעוד שמוכרי שוק הסחורות נקבו במחיר מכירה גבוה בהרבה ממחיר הקנייה שהציעו הקונים. השפעה זו הייתה עקבית לאורך הניסויים, מה שמצביע על כך שהיא לא הייתה קשורה לחוסר ניסיון עם ההליך או עם השוק. מאחר שעלויות העִסקה שעשויות היו להיות בשל ההליך היו שוות בשוקי ה-induced-value ובשוקי הסחורות, עלויות העִסקה נשללו כהסבר לאפקט הבעלות.
ההסבר השלישי היה שלאנשים יש התנהגויות מיקוח קבועות כגון הפרזה במחיר המכירה המינימלי שלהם, או המעטה במחיר המיקוח המקסימלי שלהם, התנהגויות שעשויות לגלוש מאינטראקציות אסטרטגיות בהן התנהגות זו שימושית, אל מערך הניסוי במעבדה שם התנהגויות אלו אינן אופטימליות. נערך ניסוי על מנת לטפל בבעיה זו, על ידי כך שמחירי שיווי המשקל (clearing prices) נבחרו באקראי. קונים שהביעו נכונות לשלם מחיר גבוה יותר זכו בסחורה, ולהפך לאלו שהביעו נכונות נמוכה יותר לשלם. באופן דומה, מוכרים שציינו נכונות נמוכה לקבל את המחיר האקראי, מכרו את הסחורה, ולהפך. שיטת התמחרות תואמת-תמרוץ זו אינה מבטלת את השפעת אפקט הבעלות, אך בהחלט שוללת את התנהגות המיקוח השגרתית כהסבר חלופי.
השפעות הכנסה נשללות באמצעות מתן שוקולד לשליש מהנבדקים, מתן ספל לשליש נוסף, ואי מתן כל טובין לשליש האחרון. או אז ניתנה לנבדקים משתי הקבוצות הראשונות האפשרות לסחור בספל תמורת השוקולד ולהפך, ואילו הנבדקים מהקבוצה השלילית פשוט התבקשו רק לבחור בין הספל לשוקולד. כך, השפעות העושר נשלטו ביחס לאותן קבוצות אשר קיבלו ספלים ושוקולד. התוצאות הראו ש-86% מאלו שהתחילו עם ספלים בחרו בספלים, 10% מאלו שהתחילו עם שוקולד בחרו בספלים, ו-56% מאלו שהתחילו ללא שום טובין בחרו בספלים. כך נשללה האפשרות של אפקט ההכנסה כהסבר לאפקט הבעלות. כמו כן, מאחר שלכל המשתתפים בקבוצה היה אותו טובין, הוא לא יכול היה להיחשב ל"גביע", מה ששלל את ההסבר החלופי האחרון.
כך, חמשת ההסברים החלופיים בוטלו בדרכים הבאות:
1+2: שוקי ה-induced-value לעומת שוקי הצריכה.
3: הליך ההתמחרות תמריץ תואם ערך.
4+5: בחירה בין בעלות לבין טובין חלופי.
שנאת הפסד עשויה להסביר גם את אפקט העלות השקועה.