ג'יימס בריידי
ניסיון ההתנקשות

ב־30 במרץ 1981, 69 ימים לאחר כניסתו של רייגן לתפקיד הנשיא, עזבו רונלד רייגן וצוותו (וביניהם דובר הבית הלבן, בריידי), את מלון וושינגטון הילטון בוושינגטון די. סי. לאחר נאום שנשא רייגן בפני חברי ה־AFL-CIO (פדרציית העבודה האמריקאית וקונגרס הארגונים התעשייתיים (אנ')). עם עזיבתם, שם יועצו הבכיר של רייגן מייקל דיוור לב לשאלות רבות שהפנו עיתונאים מאזור הקהל המתוחם בצד. דיוור סימן לבריידי לגשת לשם ולענות לשאלותיהם – כאשר בשעה 2:27 בצהריים (שעון החוף המזרחי (אנ')) פתח החמוש ג'ון הינקלי ג'וניור בן ה־25 שעמד בין העיתונאים באש לעברו של רייגן.
הוא עשה זאת מתוך מחשבה שירי שכזה ירשים את השחקנית ג'ודי פוסטר - אליה פיתח אובססיה לאחר שצפה בסרט "נהג מונית" של הבמאי מרטין סקורסזה לפחות 15 פעמים. עלילת הסרט עוסקת בין היתר בניסיונו של נהג המונית טרוויס ביקל (המגולם על ידי רוברט דה נירו) להרשים אישה צעירה בשם בטסי (מגולמת על ידי סיביל שפרד) שעובדת עבור קמפיין של מועמד לנשיאות ארצות הברית. כדי למשוך את תשומת לבה מנסה ביקל להתנקש בסנאטור האמריקאי שהיא עובדת עבורו אך כשמבחין בו איש השירות החשאי בורח מבלי שהצליח להשלים את משימתו. לאחר שבטסי דוחה אותו הוא מכיר יצאנית-קטינה בת 12 אותה גילמה פוסטר שבורחת אל מוניתו מפני הסרסור שלה, ביקל לא מספיק לנסוע והסרסור הגיע אל המונית והחזירה בחוזקה משם. מכאן והלאה מפתח ביקל רצון עז להצילה וכך עושה לבסוף, ועל כך זוכה לתהילה והערכה גדולה מהתקשורת וכן גם מבטסי. הינקלי היה משוכנע שיזכה להערכתה של פוסטר וכך סוף סוף יהיה בן זוגה אם יתנקש ברייגן כמו שניסה ביקל להתנקש בסנאטור. הניסיון להתנקש בסנאטור בסרט מבוסס חלקית על מעשהו של ארתור ברמר שהתנקש בחייו של המועמד הדמוקרטי לנשיאות, ג'ורג' וואלס ב-1972 והשאיר אותו מרותק לכיסא גלגלים עד יום מותו. הקליע הראשון מבין השישה שנורו מאקדחו של הינקלי, פגע בראשו של בריידי שהלך במקביל לנשיא רייגן שניגש לרכב הנשיאותי בעודו מנופף לשלום. בריידי קרס לקרקע כאשר פניו מופנות אל המדרכה.
השירות החשאי והשוטרים ריתקו את היורה לקרקע ועצרו אותו. הינקלי ירה כ־6 קליעים בקליבר 0.22 אינץ' (5.588 מ"מ) מאקדח תופי "Röhm RG-14" (אנ') לעבר רייגן ופמלייתו. בריידי נפגע מקליע שחדר לראשו דרך מרכז הגבה השמאלית, המשיך דרך קצה האונה המצחית השמאלית ונכנס לתוך האונה המצחית הימנית עד שהגיע לבסוף לאזור שמעל אוזנו הימנית. הנשיא רייגן, סוכן השירות החשאי טימותי מקארתי ושוטר משטרת מחוז קולומביה, תומאס דלהאנטי, נפצעו גם הם מהירי. לאחר הירי מיהרו ריק אהרן (אנ'), יועץ תקשורת בכיר לרייגן וסוכן השירות החשאי אל בריידי שהיה שרוע על הקרקע. הם ניסו לסייע לו לאחר שדימם בכבדות מראשו. כאשר הבינו את חומרת מצבו, התנהל ויכוח בזירה על סדר פינוי הפצועים לבית החולים. בתחילה חשבו כי דלהאנטי שנורה בעורפו, נפצע באורח הקשה ביותר ורצו לפנותו ראשון. אהרן הפנה את תשומת הלב של הפרמדיק לחומרת מצבו של בריידי והוא ניגש אליו לבסוף. הוא נדהם מחומרת הפציעה ובריידי הועלה אל האמבולנס. התכנון המקורי של נהג האמבולנס היה להסיעו לבית החולים מד-סטאר וושינגטון (אנ'), פחות מ-4 מיל מזירת הירי במלון וושינגטון הילטון. אהרן התעקש כי יסיעו אותו לבית החולים האוניברסיטאי הקרוב יותר לזירה, פחות מ־1.6 ק"מ (מיל אחד). בדיעבד טען מנתחו של בריידי, ד"ר ארתור קוברין כי: "הוא לא היה שורד את הנסיעה לבית החולים מד סטאר וושינגטון". הוא הגיע לחדר הטיפול הנמרץ בפחות מעשר דקות, ובכך למעשה ניצלו חייו. לבסוף בריידי, רייגן ומקארתי נלקחו שלושתם לבית החולים האוניברסיטאי ג'ורג' וושינגטון (אנ') בוושינגטון די. סי., שם טופל בריידי במצב אנוש.
הוא היה בסכנה ממשית לחייו והוכנס לחדר הניתוח שניות אחר הנשיא רייגן, שהוקף בטבעת אנשי השירות החשאי לבושי חלוקים רפואיים וחמושים ברובי עוזי. במהלך הניתוח גילו הרופאים כי הקליע שנורה לראשו התפוצץ בתוך חלל הראש וחלקיו המפוזרים נהדפו לחזית ותחתית הגולגולת, תוך שהם גורמים להיווצרותם של סדקים בחלקים אלו של הגולגולת. פיצוץ הקליע בתוך חלל ראשו והסדקים שנוצרו בעקבותיו, היוו מאוחר יותר את המקור למחסור בחמצן ובנוזל המוח והשדרה החיוניים כל כך לתפקוד תקין של המוח. לאחר החקירה של ה־FBI, התגלה כי הינקלי השתמש בקליעים המתפוצצים בעת הפגיעה במטרה, הנקראים "Devastator" (בתרגום חופשי לעברית: משמידן/הרסן), שהם למעשה קליעים שראשם נקדח החוצה והוחלף במכל הטעון בעופרת אזיד (אנ'), כימיקל רעיל ונפיץ במיוחד. לאחר מכן הסתבר שמששת הקליעים שנורו ופגעו בנשיא רייגן, באיש השירות החשאי, טים מקארתי ושוטר מחוז קולומביה, תומאס דלהאנטי, הקליע היחיד שהתפוצץ בסופו של דבר היה זה שנורה בראשו של בריידי.