stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פטריק ג'יי אדמס
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003 | Old School | פאטצ' |  |
| 2005 | Façade | הארי |  |
| 2007 | הולך חזק: סיפורו של דיואי קוקס | "הילד" | ללא קרדיט |
| 2008 | 3 Days Gone | דאג קרוס |  |
| 2009 | 2:13 | קרטר פולמן בגיל 19 |  |
| 2009 | נערת מזג האוויר | ביירון |  |
| 2009 | זעם | דווייט אנג'ל |  |
| 2009 | The Waterhole | מילר |  |
| 2011 | 6 Month Rule | ג'וליאן |  |
| 2016 | Car Dogs | מארק צ'מברלין |  |
| 2017 | Room for Rent | יואי דורסי |  |
| 2018 | We Are Here |   | סרט קצר; במאי ותסריטאי |
| 2018 | קלרה | ד"ר אייזק ברונו |  |
| 2022 | The Swearing Jar | סימון |  |
| TBA | He Went That Way | סול |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2004 | ג'ק ובובי | מאט קרמר | פרק: "Lost Boys" |
| 2004 | פשע מן העבר | דין לאנג | פרק: "Red Glare" |
| 2004 | רפואה שלמה | ברנדון | פרק: "Code" |
| 2005 | קרוב לבית | פול | פרק: "Under Threat" |
| 2005 | Christmas in Boston | סת' | סרט טלוויזיה של Freeform |
| 2006 | מספ7ים | אדם בנט | פרק: "Protest" |
| 2006 | גבירתי הנשיא | קולין ג'יימס | 2 פרקים |
| 2006–2007 | אורות ליל שישי | קונור הייז | 2 פרקים |
| 2007 | ללא עקבות | אדם קלארק | פרק: "Primed" |
| 2007 | אבודים | פיטר טאלבוט | פרק: "The Man From Tallahassee" |
| 2007 | הארטלנד | הנרי גיליאם | פרק: "I Make Myself Into Something New" |
| 2008 | NCIS | טומי דויל | פרק: "Murder 2.0" |
| 2009 | הלוחשת לרוחות | לינוס ואן הורן | פרק: "Ghost Busted" |
| 2009 | Cupid | ג'ו אדמס | פרק: "Shipping Out" |
| 2009 | שקר לי | לו נימירוף | פרק: "Control Factor" |
| 2009 | מצדי המתרס | ג'יימס פרסונס | פרק: "Oh, Say You Can Pee" |
| 2010 | פלאש פורוורד | אד | פרק: "Future Shock" |
| 2010 | שקרניות קטנות | הארדי | פרק: "Reality Bites Me" |
| 2011–2019 | Suits | מייק רוס | תפקיד ראשי (עונות 1–7) תפקיד אורח (עונה 9); 111 פרקים |
| 2012 | לאק | ניית'ן ישראל | 4 פרקים |
| 2014 | תינוקה של רוזמרי | גיא וודהאוס | מיני-סדרה |
| 2014–2015 | אורפן בלאק | ג'סי | 2 פרקים |
| 2016 | אגדות המחר | רקס טיילר / איש השעה | 2 פרקים |
| 2017 | Pillow Talk | ריאן | תפקיד ראשי; 11 פרקים |
| 2019 | סניקי פיט | סטפן קילביין | 5 פרקים |
| 2020 | הצוות המובחר | ג'ון גלן | מיני-סדרה |
| 2022 | ליגה משלהן | צ'ארלי | 4 פרקים |
| 2023 | Plan B | פיליפ גרימר | תפקיד ראשי; 6 פרקים |
| 2024 | נאשמים (אנ') | פיט ואנדרקאמפ | פרק: "Marcus' Story" |
| TBA | לוקרבי (אנ') |  | מיני-סדרה עתידית של BBC One ונטפליקס |
| TBA | The Madison | ראסל מקינטוש |  |
מיקולש גלנדה

| --- | --- |

 לידה:  4 במאי 1895 טורצ'יאנסקה טפליצה, סלובקיה 
 פטירה:  5 ביוני 1938 (בגיל 43) ברטיסלאבה, צ'כוסלובקיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי במרטין 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות (1916)  האקדמיה לאמנויות, אדריכלות ועיצוב בפראג (1927) 
 
מיקולש גלנדה (בצ'כית: Mikuláš Galanda;‏ 4 במאי 1895 – 5 ביוני 1938) היה צייר ומאייר, אחד מחשובי החלוצים ומפיצי האמנות המודרנית הסלובקית. הוא נקבר בבית הקברות הלאומי במרטין.
ביוגרפיה

הוא נולד ב Mala Vieska. בשנים 1914- 1916 למד באקדמיה לאמנויות יפות בבודפשט. בשנת 1922 נרשם לאקדמיה לאמנויות, אדריכלות ועיצוב בפראג, שם למד אצל פרופ' ורטיסלב ברונר. מ-1923 עד 1927 למד באקדמיה לאמנויות יפות בפראג בהדרכת אוגוסט ברימזה ופרנץ ת'ילה.
בשנים 1924- 1926, גלנדה היה העורך הגרפי הראשון של מגזין דאב. הוא קיבל אישור ללמד רישום בשנת 1928, ובאותה שנה בפראג הכיר את מריה בודובה, שאיתה התחתן ב-1931. הוא עבר לברטיסלבה ב-1929 והחל ללמד בבית הספר הראשון לנשים של עיר.
בין השנים 1929- 1932 הוא חלק סטודיו יחד עם Ľudovít Fulla בברטיסלבה. בשנת 1930 עבד כמורה בבית הספר השני לבנים ובבית הספר למלאכת יד בברטיסלבה. בסתיו 1930 נסע לפריז, והציג תערוכה בקרקוב.
במהלך השנים 1930–1932, גלנדה ולודוביט פולה פרסמו העתקים של מכתביהם הפרטיים, שבהם הביעו דעות פרוגרסיביות חדשות על האמנויות היפות ותפקידן בחברה המודרנית. בשנת 1933 הוא הפך לפרופסור בבית הספר למלאכת יד בברטיסלבה.
ב-1935 הציג תערוכות בסיינה אלאנו ובפראג. ב-1936 הציג בביאנלה בוונציה. בשנת 1937 הוא הציג את יצירותיו במוסקבה ובאותה שנה בתערוכה הבינלאומית של אמנויות וטכניקות בפריז, שם זכה במדליית כסף עבור ז'אנר איורים ועיצובי ספרים. ב-1938 השתתף בתערוכה לאמנות סלובקית בניו יורק.
בכל יצירתו הוא שאף לנסח את המודרניזם האמנותי הסלובקי על בסיס הישגים בהתפתחות הציור האירופי. הוא נטה למגמות אקספרסיוניסטיות וקוביסטיות, ועל בסיס זה יצר סגנון ציור משלו. בתחילת הקריירה שלו הוא היה מכוון לגרפיקה אבל מאוחר יותר הוא התמסר יותר לציור. הנושא שלו היה מקומי קשור לנוף ולאנשים הסלובקיים. הוא נחשב לצייר לירי בעל יופי וקסם. גוף היצירה שלו הוא בעיקר בטון מלנכולי.
מיקולש גלנדה מת ב-5 ביוני 1938 בברטיסלבה.
גלריה

בבית המרזח
טבע דומם
אשה עם פרח
כריסטי בנט

ויליאם כריסטי בנט הבן (באנגלית: William Christie Benet Jr.‏; 26 בדצמבר 1879 – 30 במרץ 1951) היה פוליטיקאי חבר המפלגה הדמוקרטית שייצג לזמן קצר את מדינת קרוליינה הדרומית בסנאט של ארצות הברית ב-1918.
ביוגרפיה

בנט נולד ב-26 בדצמבר 1879 באבוויל, קרוליינה הדרומית, ולמד בבתי הספר הציבוריים בצעירותו, ומאוחר יותר למד בקולג' של צ'ארלסטון, באוניברסיטת קרוליינה הדרומית ובאוניברסיטת וירג'יניה, שם סיים את לימודיו ב-1902.
הוא שיחק פוטבול מכללות כגארד באוניברסיטת קרוליינה הדרומית והצטיין כתאקל (Tackle) באוניברסיטת וירג'יניה, שם נבחר לנבחרת ה-All-Southern בשנת 1901.
בנט עבד כמאמן פוטבול בקרוליינה הדרומית בשנים 1903 ו-1907.  הוא סייע למאמן ולחברו לקבוצת וירג'יניה, בוב ויליאמס, בשנת 1902, כאשר קרוליינה הפתיעה את קבוצת קלמזון של ג'ון הייזמן.
הוא למד משפטים, ועם קבלתו ללשכת עורכי הדין החל לעסוק במקצוע בקולומביה, קרוליינה הדרומית, ב-1903. הוא מונה לתובע המחוזי של המחוז השיפוטי החמישי בשנת 1908, ולאחר מכן כיהן כתובע העירוני של קולומביה מ-1910 עד 1912. הוא היה מזכיר ועדת המדינה הדמוקרטית שלוש פעמים.
ב-6 ביולי 1918 הוא מונה לחבר הסנאט של ארצות הברית כדי למלא את כהונתו של בנג'מין ר. טילמן, שמת במהלך תפקידו. הוא כיהן עד 5 בנובמבר, אז נבחר מחליף לתפקיד; בנט עצמו לא הצליח להיבחר באותן בחירות למילוי המושב הפנוי. בתקופתו הקצרה בסנאט, בנט היה יושב ראש הוועדה לבנקים לאומיים; עם תבוסתו, הוא חזר לעבוד כמאמן פוטבול.
משנת 1915 הוא היה חבר במועצת העוצרים של בית החולים הלאומי של קרוליינה הדרומית, לאחר מכן הפך ליושב ראש המועצה, וכיהן בתפקיד זה עד 1946.
במהלך מלחמת העולם השנייה בנט עמד בראש ועדת כספי המלחמה בקרוליינה הדרומית.
הוא כיהן כיו"ר ועדת השימוע לאויבים זרים במחוז המזרחי של המדינה במותו; הוא מת ב-30 במרץ 1951 בקולומביה, קרוליינה הדרומית, ונקבר בבית הקברות אלמווד. בנט הול, אכסניית מגורים באוניברסיטת קלמסון, נקראה על שמו.
הערות שוליים

↑  Wharton, Amy. "Law Library Guides: Our History: Featured Alumni/ae: Benet, W. Christie, Jr., 1902". Libguides.law.virginia.edu. נבדק ב-6 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "REGISTER OF THE BENET PAPERS, 1909-1951" (PDF). Media.clemson.edu. נבדק ב-6 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n92015140  SNAC: w6z33fsc  US Congress: B000360  VIAF: 4121331   WorldCat (עם VIAF): 4121331
ז'ורז'-לואי לקלר דה בופון

| --- | --- |

 לידה:  7 בספטמבר 1707 מונטברד, בורגון, ממלכת צרפת 
 פטירה:  15 באפריל 1788 (בגיל 80) פריז, ממלכת צרפת 
 שם לידה:  Georges-Louis Leclerc de Buffon 
 ענף מדעי:  ביולוגיה, גאוגרפיה, גאולוגיה 
 מקום מגורים:  צרפת 
 מקום קבורה:  Église Sainte-Urse de Montbard 
 מקום לימודים:  Collège des Godrans (1723)  אוניברסיטת בורגון (1728)  אוניברסיטת אנז'ה (1730) 
 פרסים והוקרה:  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  עמית החברה המלכותית (1740) 
 בן או בת זוג:  Marie-Françoise de Saint-Belin-Malain 
 צאצאים:  Georges Louis Marie Leclerc de Buffon 
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
ז'ורז-לואי לקלר דה בופון (בצרפתית: Georges-Louis Leclerc, Comte de Buffon;‏ 7 בספטמבר 1707 – 16 באפריל 1788) היה חוקר טבע, מתמטיקאי, קוסמולוג ועורך אנציקלופדיות צרפתי.
קורות חיים

ז'ורז'-לואי לקלר דה בופון נולד בעיר מונבאר במחוז קוט ד'אור שבחבל בורגון בצרפת. אביו היה לחבר המועצה המשפטית של העיר דיז'ון, והמשפחה עברה להתגורר שם. אחרי שסיים לימודים בבית ספר תיכון של מסדר הישועים שבעיר, למד בופון הצעיר משפטים והוסמך כעורך דין ב-1726, אך העדיף את המדעים למרות שמשפחתו לא ראתה זאת בעין יפה. ב-1728 החל ללמוד מתמטיקה באוניברסיטה של העיר אנז'ה. הוא קרא את כתבי אייזק ניוטון ונרשם גם לקורס ברפואה, אך היות שהרג קצין קרואטי בדו-קרב נמלט לדיז'ון או לנאנט. משם יצא למסע נרחב באירופה, אך שב למשפחתו כדי להבטיח את ירושתו אחרי שאביו נישא בפעם השנייה.
בופון תרגם לצרפתית את כתבי ניוטון וניסה לעשות שימוש בחשבון דיפרנציאלי ואינטגרלי בתורת ההסתברות. הוא עקר לפריז ושם התוודע אל וולטר ואל אנשי רוח אחרים, וב-1734 התקבל כחבר האקדמיה הצרפתית למדעים. ב-1739 התמנה על ידי פטרונו, השר מורפה, למנהל הגן הבוטני המלכותי בפריז. הוא הרחיב אותו על ידי הוספת עצים וצמחים רבים מכל רחבי העולם, והקים בו מוזיאון ומרכז למחקר מדעי. ב-1753 נבחר לחבר האקדמיה הצרפתית, ובנאומו בטקס קבלתו קרא את חיבורו "מחקר על הסגנון". ב-1773 הוענק לו תואר האצילות דה בופון. הוא מת בפריז ב-1788.
יצירתו

דה בופון נודע בעיקר בשל יצירתו המקיפה "היסטוריה של הטבע" (Histoire naturelle), שכללה 35 כרכים שיצאו לאור בשנים 1749–1788. תשעה כרכים נוספים פורסמו אחרי מותו. יצירה זו כוללת את כל שהיה ידוע בזמנו על עולם הטבע. היא נכתבה בסגנון מלוטש, תורגמה לשפות רבות ונקראה על ידי משכילים רבים ברחבי אירופה. בין השאר, תורגמו חלקים מן היצירה לעברית על ידי אברהם בן הגר"א.
בין היתר, עסק דה בופון בבעיית מקורה של מערכת השמש, וסבר כי כוכבי הלכת נוצרו כתוצאה של התנגשויות מטאורים בשמש. הוא הביע את דעתו כי גיל כדור הארץ הוא 75,000 שנה - טענה שהייתה מנוגדת לדוגמה של הכנסייה הקתולית בצרפת, שהטילה חרם על ספריו והעלתה אותם באש.
דה בופון הכחיש את מה שנאמר בספר "בראשית" על אודות תיבת נוח, וסבר כי החיות לא נוצרו כפי שהן, אלא עברו תהליכים של התפתחות ושל התנוונות במשך הזמן. הוא בחן את הדמיון בין האדם לבין הקוף ואת האפשרות כי יש להם אב-קדמון משותף. צ'ארלס דרווין כתב כי דה בופון היה החוקר הראשון בזמן החדש שעסק בתורת האבולוציה.
ראו גם

המחט של בופון
רפורמת יאשיהו

רפורמת יאשיהו הייתה רפורמה פולחנית חשובה המתוארת במקרא שנערכה בימי יאשיהו מלך יהודה, בעקבות מציאת ספר תורה קדום לכאורה, במקדש. במחקר המודרני יש תמימות דעים ביחס לכך שעצם מציאת הספר היא אירוע היסטורי ממשי וכי הספר הוא נוסח מוקדם של ספר דברים, ושאיננו באמת ספר עתיק יומין שנתגלה אלא ספר שנכתב בסמיכות יחסית לזמן "גילויו" סביב שנת 622 לפנה"ס. אימוץ הספר הוביל לרפורמה דתית עקובה מדם שהוצגה כאילו החזירה לקדמותם מנהגים קדומים, אך למעשה עיצבה מחדש את דת ישראל ואת המונותאיזם. רפורמת יאשיהו נחשבת לאחד השלבים המכריעים בהתפתחות הדת היהודית; ספר ההיסטוריה הדויטרונומיסטית המשוער אשר קשור אליה נחשב במחקר לזה שעיצב את ההיסטוריוגרפיה המקראית מאז ועד ימינו, לא בהכרח בצמידות לאירועים היסטוריים קדומים ממשיים.
הסיפור המקראי > ספר מלכים ב' פרקים כ"ב-כ"ג

לפי המסופר בספר מלכים ב', פרק כ"ב–כ"ג, יאשיהו עלה למלוכה בגיל 8 בעקבות רציחת אביו, אמון, אשר הספיק למלוך שנתיים בלבד. בשנת 18 למלכות יאשיהו, כלומר בהיותו בן 26, שלח המלך את שפן הסופר אל חלקיהו הכהן לצוות אותו שיחזק את בדק בית המקדש. כששפן הגיע אל חלקיהו, שמע ממנו שמצא בבית המקדש את ספר התורה. שפן חזר אל יאשיהו והקריא לו את הכתוב בספר. בתגובה לכך, קרע המלך את בגדיו ושלח משלחת אל חולדה הנביאה. חולדה התנבאה שה' יביא רעה על ממלכת יהודה כפי הכתוב בספר, מכיוון שקיטרו לאלוהים אחרים, אך הרעה לא תבוא בימי יאשיהו עצמו, שלפי נבואתה ייאסף אל אבותיו בשלום.
בעקבות זאת, אסף יאשיהו את זקני יהודה וירושלים, והקריא לפניהם את "כל דברי ספר הברית" אשר נמצא; המלך והעם כרתו ברית לפני ה' לקיים את דברי הספר.
לאחר מכן פתח יאשיהו, בעזרת חלקיהו הכוהן הגדול ושאר הכוהנים, בשורת צעדים שנועדו לקיים את דברי הספר. לפירוט מעשיו יש חשיבות מיוחדת כי היא מבהירה איך נהג הפולחן במקדש ובאופן כללי ביהודה ובישראל לפני רפורמה זו, בחלקו אולי מזה מאות שנים, ובמשתמע מה היו מצוות הספר שנתגלה.
הסיפור המקראי > ספר מלכים ב' פרקים כ"ב-כ"ג > אחריתו של יאשיהו לפי ספר מלכים

| --- | --- |
 :  ראו גם – קרב מגידו (609 לפנה"ס)
לאחר תיאור הרפורמה מסופר על יאשיהו כי "בְּיָמָיו עָלָה פַרְעֹה נְכֹה מֶלֶךְ מִצְרַיִם עַל מֶלֶךְ אַשּׁוּר עַל נְהַר פְּרָת וַיֵּלֶךְ הַמֶּלֶךְ יֹאשִׁיָּהוּ לִקְרָאתוֹ וַיְמִיתֵהוּ בִּמְגִדּוֹ כִּרְאֹתוֹ אֹתוֹ. וַיַּרְכִּבֻהוּ עֲבָדָיו מֵת מִמְּגִדּוֹ וַיְבִאֻהוּ יְרוּשָׁלַם וַיִּקְבְּרֻהוּ בִּקְבֻרָתוֹ וַיִּקַּח עַם הָאָרֶץ אֶת יְהוֹאָחָז בֶּן יֹאשִׁיָּהוּ וַיִּמְשְׁחוּ אֹתוֹ וַיַּמְלִיכוּ אֹתוֹ תַּחַת אָבִיו."
מתיאור לקוני זה קשה להבין מה היו הנסיבות בהן הלך יאשיהו לקראת פרעה נכו, ואיך ומדוע המית נכו את יאשיהו במגידו בראותו אותו. התיאור אינו מתיישב עם נבואתה של חולדה לפיה יאשיהו עצמו ייאסף אל אבותיו בשלום.
הסיפור המקראי > גרסת ספר דברי הימים ב' פרקים ל"ד-ל"ה

בספר דברי הימים ב', פרק ל"ד–ל"ה מסופר כל מעשה הרפורמה באופן שונה במקצת, ואחריתו של יאשיהו באופן נרחב השונה דרמטית מהתיאור הלקוני והסתום שבספר מלכים. לפי המסופר שם החל יאשיהו בטיהור יהודה וירושלים כבר בהיותו בן 12, כלומר בערך שנת 636 לפנה"ס, 14 שנים לפני מציאת הספר בהיותו בן 26 (על תאריך מציאת הספר מסכימים שני המקורות). פירוט סוגי הפולחן שהכרית יאשיהו תמציתי יותר מאשר בספר מלכים, ומאידך נמנים בו כמה פריטים שאינם נזכרים בספר מלכים. כמו כן מורחב מאוד האזור עליו החיל יאשיהו את תיקוניו.
הסיפור המקראי > גרסת ספר דברי הימים ב' פרקים ל"ד-ל"ה > סדר פעולות הרפורמה, היקפן וחגיגת הפסח לפי ספר דברי הימים

וזה התיאור: "וּבִשְׁמוֹנֶה שָׁנִים לְמָלְכוֹ וְהוּא עוֹדֶנּוּ נַעַר הֵחֵל לִדְרוֹשׁ לֵאלֹהֵי דָּוִיד אָבִיו וּבִשְׁתֵּים עֶשְׂרֵה שָׁנָה הֵחֵל לְטַהֵר אֶת יְהוּדָה וִירוּשָׁלַ͏ִם מִן הַבָּמוֹת וְהָאֲשֵׁרִים וְהַפְּסִלִים וְהַמַּסֵּכוֹת. וַיְנַתְּצוּ לְפָנָיו אֵת מִזְבְּחוֹת הַבְּעָלִים וְהַחַמָּנִים אֲשֶׁר לְמַעְלָה מֵעֲלֵיהֶם גִּדֵּעַ וְהָאֲשֵׁרִים וְהַפְּסִלִים וְהַמַּסֵּכוֹת שִׁבַּר וְהֵדַק וַיִּזְרֹק עַל פְּנֵי הַקְּבָרִים הַזֹּבְחִים לָהֶם. וְעַצְמוֹת כֹּהֲנִים שָׂרַף עַל מזבחותים [מִזְבְּחוֹתָם] וַיְטַהֵר אֶת יְהוּדָה וְאֶת יְרוּשָׁלָ͏ִם. וּבְעָרֵי מְנַשֶּׁה וְאֶפְרַיִם וְשִׁמְעוֹן וְעַד נַפְתָּלִי בהר בתיהם [בְּחַרְבֹתֵיהֶם] סָבִיב. וַיְנַתֵּץ אֶת הַמִּזְבְּחוֹת וְאֶת הָאֲשֵׁרִים וְהַפְּסִלִים כִּתַּת לְהֵדַק וְכָל הַחַמָּנִים גִּדַּע בְּכָל אֶרֶץ יִשְׂרָאֵל וַיָּשָׁב לִירוּשָׁלָ͏ִם".
תיאור מציאת הספר, נבואת חולדה וכריתת הברית דומה מאוד ותכופות זהה לטקסט שבספר מלכים.
לעומת זאת חגיגת הפסח בשנת מציאת הספר מתוארת בפירוט רב הרבה יותר מאשר בספר מלכים, למעשה מוקדש לה רוב פרק ל"ה, ופרטיה דומים למצוות הפסח כפי שהן מתוארות בספר דברים.
הסיפור המקראי > גרסת ספר דברי הימים ב' פרקים ל"ד-ל"ה > אחריתו של יאשיהו לפי ספר דברי הימים

כמו חגיגת הפסח, גם נסיבות מותו של יאשיהו מפורטות בספר דברי הימים הרבה יותר מאשר בספר מלכים, ומתוארות כפעולה מלחמתית בה נפל בקרב:
"כ אַחֲרֵי כָל זֹאת אֲשֶׁר הֵכִין יֹאשִׁיָּהוּ אֶת הַבַּיִת עָלָה נְכוֹ מֶלֶךְ מִצְרַיִם לְהִלָּחֵם בְּכַרְכְּמִישׁ עַל פְּרָת וַיֵּצֵא לִקְרָאתוֹ יֹאשִׁיָּהוּ. כא וַיִּשְׁלַח אֵלָיו מַלְאָכִים לֵאמֹר מַה לִּי וָלָךְ מֶלֶךְ יְהוּדָה לֹא עָלֶיךָ אַתָּה הַיּוֹם כִּי אֶל בֵּית מִלְחַמְתִּי וֵאלֹהִים אָמַר לְבַהֲלֵנִי חֲדַל לְךָ מֵאֱלֹהִים אֲשֶׁר עִמִּי וְאַל יַשְׁחִיתֶךָ. כב וְלֹא הֵסֵב יֹאשִׁיָּהוּ פָנָיו מִמֶּנּוּ כִּי לְהִלָּחֵם בּוֹ הִתְחַפֵּשׂ וְלֹא שָׁמַע אֶל דִּבְרֵי נְכוֹ מִפִּי אֱלֹהִים וַיָּבֹא לְהִלָּחֵם בְּבִקְעַת מְגִדּוֹ. כג וַיֹּרוּ הַיֹּרִים לַמֶּלֶךְ יֹאשִׁיָּהוּ וַיֹּאמֶר הַמֶּלֶךְ לַעֲבָדָיו הַעֲבִירוּנִי כִּי הָחֳלֵיתִי מְאֹד. כד וַיַּעֲבִירֻהוּ עֲבָדָיו מִן הַמֶּרְכָּבָה וַיַּרְכִּיבֻהוּ עַל רֶכֶב הַמִּשְׁנֶה אֲשֶׁר לוֹ וַיּוֹלִיכֻהוּ יְרוּשָׁלִַם וַיָּמָת וַיִּקָּבֵר בְּקִבְרוֹת אֲבֹתָיו וְכָל יְהוּדָה וִירוּשָׁלִַם מִתְאַבְּלִים עַל יֹאשִׁיָּהוּ. כה וַיְקוֹנֵן יִרְמְיָהוּ עַל יֹאשִׁיָּהוּ וַיֹּאמְרוּ כָל הַשָּׁרִים וְהַשָּׁרוֹת בְּקִינוֹתֵיהֶם עַל יֹאשִׁיָּהוּ עַד הַיּוֹם וַיִּתְּנוּם לְחֹק עַל יִשְׂרָאֵל וְהִנָּם כְּתוּבִים עַל הַקִּינוֹת."
נסיבות מותו של יאשיהו מתוארות כאן אפוא בפירוט רב ובהקשר גאו-אסטרטגי רחב, בניגוד לתיאור הקצר והלקוני שבספר מלכים. בדומה לגרסת מלכים, גם כאן התיאור אינו מתיישב עם נבואתה של חולדה לפיה יאשיהו ייאסף אל אבותיו בשלום. על פי הפרשנות המסורתית, הנבואה מתקיימת בכך שנאסף לפני הרעה או בכך שהובא לקבר ישראל.
הפרשנות המסורתית לסיפור המקראי ולקשייו

פרשני המקרא היהודים המסורתיים התקשו מדוע נחרד יאשיהו למשמע הכתוב בספר, בעוד שלפי המתואר במקרא ובסיפור עצמו – ספר התורה נכתב בידי משה מאות שנים קודם לכן, ולפי המקובל ביהדות הוא עבר במסורת רצופה מאב לבן ומרב לתלמיד, וכל העם אמורים להכיר את הכתוב בו ובפרט המלך שמצווה לכתוב לעצמו ספר תורה.
חלק מהמפרשים ביארו על פי דברי התלמוד שהספר שנמצא היה הספר המקורי שנכתב בידי משה עצמו, הוא הוחבא במקום סתר מפני אחז ששרף את כל ספרי התורה, וכשנמצא הוא נפתח בקללות שבפרשת כי תבא בפסוק ”יוֹלֵךְ יְהוָה אֹתְךָ וְאֶת מַלְכְּךָ אֲשֶׁר תָּקִים עָלֶיךָ אֶל גּוֹי אֲשֶׁר לֹא יָדַעְתָּ אַתָּה וַאֲבֹתֶיךָ” בניגוד להלכה שקובעת שהספר צריך להגלל לתחילתו. צירוף המקרים הזה גרם לחרדתו הגדולה של יאשיהו.
לפי התלמוד הירושלמי, הטעם לכך שיאשיהו נחרד בשומעו את דברי ספר התורה, הוא משום שהספר נפתח בפסוק אָרוּר אֲשֶׁר לֹא יָקִים אֶת דִּבְרֵי הַתּוֹרָה הַזֹּאת לַעֲשׂוֹת אוֹתָם: ”אמר רב חונה אמר רב יהודה בשם שמואל על הדבר הזה קרע יאשיה ואמר: עלי להקים!” (תלמוד ירושלמי, מסכת סוטה,  פרק ז', הלכה ד').
הרד"ק כתב שהתורה נשתכחה בימי מלכות מנשה שהיה לפי התנ"ך "רע בעיני ה'", ולכן לא הכיר יאשיהו את דברי התורה והם היו חידוש בעיניו. בפירוש המיוחס לרש״י הוצע שספר דברים (ספר משנה תורה) הוא שנמצא.
בספר ברית דמשק, המתוארך לימי הבית השני, מתואר דוד כמי שאינו מודע לחוקי התורה, משום שספר התורה היה סגור בארון מאז ימי יהושע והשופטים. טענה זו משמשת אותו כדי להסביר, כיצד דוד נשא כמה נשים, בניגוד לפרשנותם של מחברי הספר שהתורה אוסרת פוליגמיה. משתמע מכך שלפי תפיסתו ההיסטורית, ספר התורה שנכתב על ידי משה היה סגור בארון ולא היה ידוע בעם.
מחקר המקרא > הרקע ההיסטורי

רפורמת יאשיהו ומיגור הפולחן ה"זר" מתרחשים כאשר ברקע, אחיזת האימפריה האשורית החדשה בלבנט נחלשה בעקבות מרידת נבופלאסר.
מחקר המקרא > השערת דה וטה לפיה הספר שנמצא הוא נוסח של ספר דברים

בשנת 1805 פרסם חוקר המקרא וילהלם מרטין לברכט דה וטה מחקר על ספר דברים, ובו טען שהמאפיין המרכזי של פרקי קובץ החוקים שבמרכז הספר הוא הציווי הקטגורי החוזר ונשנה בפרקים אלו לריכוז הפולחן "בַּמָּקוֹם אֲשֶׁר יִבְחַר יְהוָה לְשַׁכֵּן שְׁמוֹ שָׁם", באופן שאינו מופיע בשאר חמישה חומשי תורה. ספר דברים הוא גם החומש היחיד שבו מוזכר המושג "ספר התורה", והכוונה היא על החוקים שבספר דברים עצמו. דה וטה הסיק מכך שהספר שמצא חלקיה ושבעקבותיו החלה רפורמת יאשיהו וריכוז הפולחן הוא ספר דברים. דה וטה שיער שהספר נכתב סמוך למועד מציאתו, ומטרת הכתיבה הייתה להביא לרפורמה, שאכן באה בעקבות הספר. השערת דה וטה התקבלה בהדרגה על דעת כל המחקר המקראי הביקורתי, אם כי היו שסברו כי שראשית כתיבת הספר החלה קודם לכן, עד כמאה שנה לפני מציאתו, אולי בימי חזקיהו; דעות המקדימות יותר את כתיבת הספר אינן מקובלות עוד במחקר. המקור המקראי לספר דברים נקרא מקור D: המקור הדויטרונומיסטי או המשנה־תורתי המשוייך לאסכולה הדויטרונומיסטית, וחקירתו התפתחה מאוד מאז.
מחקר המקרא > ההיסטוריה הדויטרונומיסטית לשלביה

בשנת 1943 הציע מרטין נות לזהות חיבור קדום אחד בבסיס הרצף ההיסטורי והרעיוני של הספרים דברים, יהושע, שופטים, שמואל ומלכים. הוא קרא לחיבור זה ההיסטוריה הדויטרונומיסטית, וכיום מקובל שהיו לו שתי גרסאות: הקדומה נכתבה בימי יאשיהו והסתיימה בניצחון הרפורמה שלו ובחג הפסח שחגג; ואילו השנייה נכתבה לאחר חורבן הבית, מתארת את מות יאשיהו והמאורעות שהתרחשו מאז, ומציעה הסבר לאסון הנורא של חורבן בית המקדש והממלכה, הסבר שקטעים המטרימים אותו שולבו לאורך כל הגרסה הקדומה.
הדת והפולחן שנהגו ביהודה לפני רפורמת יאשיהו > לפי התיאור המקראי

פירוט פעולות הרפורמה של יאשיהו, העובדה שחלק מהפולחנות שבוטלו הוצגו כעתיקי יומין, עד ימי שלמה (כ-300 שנה לפני הרפורמה), וכלל המידע המקראי ודברי הנביאים, מלמדים אותנו שדת יהודה וישראל הקדומה הייתה שונה מאוד מזו שהושלטה בימי יאשיהו. יהוה אכן היה אל מרכזי והמקדש הראשי בירושלים הוקדש לו, אך באותו מקדש עצמו עבדו גם לבעל ולאשרה. מהמקורות החוץ מקראיים ידוע כי האשרה נחשבה גם לבת זוגו של יהוה עצמו, כפי שנכתב על קנקן מכונתילת עג'רוד:" ליהוה שומרון ולאשרתו". במקדש עצמו עבדו גם לצבא השמיים: לירח ולמזלות, ובמיוחד לשמש אשר הוקדשו לפולחנה מרכבות מיוחדות וסוסים. כמו כן עבדו בירושלים גם לאלוהי העמים הסמוכים, "לְעַשְׁתרת שִׁקֻּץ צִידֹנִים וְלִכְמוֹשׁ שִׁקֻּץ מוֹאָב וּלְמִלְכֹּם תּוֹעֲבַת בְּנֵי עַמּוֹן", פולחנות שייסודם יוחס לשלמה, מאבות שושלת המלוכה ביהודה. בכל רחבי יהודה ומסתבר שגם בישראל היו במות ומקומות פולחן, ליהוה אך מסתבר שגם לאלוהיות אחרות. דת סינקרטיסטית זו לא הייתה החריג אלא הנורמה הפולחנית בממלכות ישראל ויהודה. ייתכן ואף סביר שהיו קבוצות יהויסטיות שעבדו רק ליהוה (או ליהוה ולאשרתו), אולם הן לא היוו את הזרם המרכזי בדת ישראל ויהודה לאורך מרבית תקופת המלוכה.
הדת והפולחן שנהגו ביהודה לפני רפורמת יאשיהו > לפי הממצא הארכאולוגי

הממצא הארכאולוגי מתקופת המלוכה כולל מאות צלמיות מסוג צלמיות הפריון הנשיות של המזרח הקדום, שאולי ייצגו את מַלְכָּת השמיים, הנזכרת לאחר ביטול רפורמת יאשיהו, ואשר משתלבות בתמונה המקראית העולה בבירור מהמקרא.
הדת והפולחן שנהגו ביהודה לפני רפורמת יאשיהו > שאלת רפורמת חזקיהו לאור רפורמת יאשיהו > התיאור המקראי של רפורמת חזקיהו

במקרא נזכרת רפורמה דומה לכאורה לרפורמת יאשיהו, כמעט מאה שנה לפניו, בימי המלך חזקיהו. בספר מלכים נזכרת רפורמה זו בקיצור יחסי: "הוּא הֵסִיר אֶת הַבָּמוֹת וְשִׁבַּר אֶת הַמַּצֵּבֹת וְכָרַת אֶת הָאֲשֵׁרָה וְכִתַּת נְחַשׁ הַנְּחֹשֶׁת אֲשֶׁר עָשָׂה מֹשֶׁה כִּי עַד הַיָּמִים הָהֵמָּה הָיוּ בְנֵי יִשְׂרָאֵל מְקַטְּרִים לוֹ וַיִּקְרָא לוֹ נְחֻשְׁתָּן. בַּיהוָה אֱלֹהֵי יִשְׂרָאֵל בָּטָח וְאַחֲרָיו לֹא הָיָה כָמֹהוּ בְּכֹל מַלְכֵי יְהוּדָה וַאֲשֶׁר הָיוּ לְפָנָיו. וַיִּדְבַּק בַּיהוָה לֹא סָר מֵאַחֲרָיו וַיִּשְׁמֹר מִצְו‍ֹתָיו אֲשֶׁר צִוָּה יְהוָה אֶת מֹשֶׁה". מתיאור הסרת הבמות נראה שמשתמע גם כאן ריכוז הפולחן בירושלים. נוסחת השבח לחזקיהו מזכירה את זו המוקדשת ליאשיהו, אבל הרפרנס שלה אינו לספר דברים ולמקור D המקראי, כי אם לפסוק החותם את ספר ויקרא: "אֵלֶּה הַמִּצְו‍ֹת אֲשֶׁר צִוָּה יְהוָה אֶת מֹשֶׁה אֶל בְּנֵי יִשְׂרָאֵל בְּהַר סִינָי", אשר מייצג את המסורת הכוהנית במקרא, מקור P. הד מעניין לרפורמה זו של ריכוז הפולחן בירושלים מופיע מאוחר יותר בנאום רבשקה מול חומות ירושלים הנצורה, בעת מסע סנחריב על יהודה: "וְכִי תֹאמְרוּן אֵלַי אֶל יְהוָה אֱלֹהֵינוּ בָּטָחְנוּ הֲלוֹא הוּא אֲשֶׁר הֵסִיר חִזְקִיָּהוּ אֶת בָּמֹתָיו וְאֶת מִזְבְּחֹתָיו וַיֹּאמֶר לִיהוּדָה וְלִירוּשָׁלַ͏ִם לִפְנֵי הַמִּזְבֵּחַ הַזֶּה תִּשְׁתַּחֲווּ בִּירוּשָׁלָ͏ִם".
בספר דברי הימים ב', פרק כ"ט עד פרק ל"א מופיע תיאור מפורט הרבה יותר של רפורמה זו, אשר מזכיר במידה רבה את תיאורי רפורמת יאשיהו ביהודה ובכל ישראל, ומתמקד בטיהור המקדש ובחג הפסח.
הדת והפולחן שנהגו ביהודה לפני רפורמת יאשיהו > שאלת רפורמת חזקיהו לאור רפורמת יאשיהו > הממצא הארכאולוגי והמחלוקת סביבו

בחפירות תל ערד ותל שבע סבר יוחנן אהרוני כי מצא עדויות לרפורמת חזקיהו בשכבות המתאימות לימיו: פירוק מזבח קרניים בתל שבע וביזויו על ידי שילוב אבניו בקיר של מחסן, וביטול המקדש הקטן שהתקיים במצודת תל ערד. אולם יש החולקים על מסקנותיו אלה של אהרוני, בפרט ביחס לתל ערד.
הדת והפולחן שנהגו ביהודה לפני רפורמת יאשיהו > שאלת רפורמת חזקיהו לאור רפורמת יאשיהו > הפרשנות ההיסטורית לרפורמת חזקיהו כמטרימה את רפורמת יאשיהו

המחקר נוטה להניח כי אכן התקיימה רפורמה של ריכוז הפולחן בירושלים בידי חזקיהו, אך לא ברור איזה מפרטיה מתוארים במדויק ואיזה אינם אלא השלכה לאחור של רפורמת יאשיהו.
בימי חזקיהו חרבה ממלכת ישראל הצפונית, בעוד שבממלכת יהודה בכלל ובירושלים בפרט חל גידול יישובי חד, שמקובל להסבירו בהגעת זרם פליטים מהצפון. עימם הגיעה גם חלק מהאליטה התרבותית של הצפון, כולל מחוגי הכוהנים והנביאים, ומורשתם התרבותית הצפונית ניכרת בספרות הדתית וההיסטוריוגרפית שנכתבה ביהודה במאה השנים הבאות, עד ימי רפורמת יאשיהו ואחריה.
נראה שבקרב פליטים אלו היו גם חוגים שהטיפו כבר בממלכת הצפון לבלעדיות הפולחן לה', כפי שמשתקף במסורות הנביאים אליהו, אלישע, עמוס והושע. מצד שני, בחוגי הכהונה של ירושלים עצמה, שגדלה והתחזקה מאוד בזכות הגירה זו, התחזקו כנראה זרמים ששאפו לא רק להסיר כל פולחן אחר, אלא גם לרכז את כל הפולחן במקדש שבירושלים. מסתבר שכבר בימי חזקיהו הופיעה אם כן רפורמה דתית המקדימה את זו של יאשיהו. אולם בניגוד למדיניותו הפרו-אשורית של אחז אביו, אשר הביאה לשגשוג ממלכת יהודה במקביל לדעיכתה של ישראל הצפונית, הרי חזקיהו מרד באשור וממלכתו עברה חורבן נורא בעת מסע סנחריב שדיכא את המרד. אף על פי שירושלים עצמה לא נכבשה חזקיהו שילם מס כבד לסנחריב וממלכתו נחלה חורבן קשה, והוא עצמו מת אחרי שנים ספורות. בימי יורשו מנשה התבטלה לחלוטין הרפורמה אותה קידם חזקיהו. מנשה חזר וקידם מדיניות פרו-אשורית שהביאה לשיקום הדרגתי של הממלכה בשנות שלטונו הארוכות, ותחתיו חזרו לשגשג גם כל סוגי הפולחן המגוונים שנהגו ביהודה, ואשר נגדם יצאה בהמשך רפורמת יאשיהו בחרי אף.
עיקרי האמונה והפולחן המשתקפים בספר דברים וברפורמת יאשיהו > מאפייניה של ההשקפה הדתית בספר דברים > דברי הברית

ספר דברים הוא הספר היחיד בחומש המצהיר כי הוא מכיל את "דברי הברית", שכל עם ישראל חייב לשמור: "וּשְׁמַרְתֶּם אֶת דִּבְרֵי הַבְּרִית הַזֹּאת וַעֲשִׂיתֶם אֹתָם... לְעָבְרְךָ בִּבְרִית יְהוָה אֱלֹהֶיךָ וּבְאָלָתוֹ אֲשֶׁר יְהוָה אֱלֹהֶיךָ כֹּרֵת עִמְּךָ הַיּוֹם. לְמַעַן הָקִים אֹתְךָ הַיּוֹם לוֹ לְעָם וְהוּא יִהְיֶה לְּךָ לֵאלֹהִים".