stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנטונובקה (פרי)
קשיחות ועמידות

הפופולריות של עץ האנטונובקה מוגברת על ידי יכולתו לעבור חורפים קשים ארוכים, האופייניים באזורים רבים של מזרח אירופה ורוסיה. הוא פופולרי יותר בזכות איכויות שימורי הפירות המעולים שלו ואריכות החיים שלו. תכונות אלו הפכו את הזן הרוסי לפופולרי במיוחד בקרב בעלי הדאצ'ה, והוא עדיין גדל בדאצ'ות במדינות רבות של מדינות ברית המועצות לשעבר, שם הוא מכונה לעיתים קרובות "תפוח העם" (народное яблоко). העץ סובלני במיוחד למזג אוויר קר, ומכיוון שהוא מייצר שורש אחד ועמוק (יוצא דופן בקרב עצי תפוח), אנטונובקה מופץ לשימוש כשורש לייחור שהוא חלק מהצמח, לרוב החלק התת-קרקעי (שממנו ניתן להפיק צמיחה חדשה מעל הקרקע. אפשר לתאר אותו גם כגבעול בעל מערכת שורשים מפותחת, שאליו מושתל ייחור מצמח אחר). שורש אנטונובקה מספק עץ עמיד לקור (עד 45 מעלות צלזיוס מתחת לאפס), מעוגן היטב, נמרץ, בגודל סטנדרטי.
שימושים

בשל היחס הנמוך יחסית של סוכרים בפרי, תפוחי אנטונובקה מתאימים במיוחד לפאי תפוחים ויין סיידר מאוחר. טעמו של היין קל יותר באופן ניכר מיין מזנים מתוקים יותר. בפולין משתמשים באנטונובקה בעיקר לשימור תפוחים.
זן של אנטונובקה

אנטונובקה הוא זן עממי בלשון העם, שהחל להתפשט מאזור קורסק ברוסיה במהלך המאה ה-19. בעוד שהעצים נושאי הפרי לא זכו להכרה רחבה מחוץ לברית המועצות לשעבר, משתלות רבות מחוץ לרוסיה אכן משתמשות בשורשי אנטונובקה, שכן הם מקנים מידה של עמידות חורף לזנים המושתלים האחרים.
בתרבות

סיפורו הקצר המוקדם של איוואן בונין, "תפוחי אנטונוב" (1900), הוא סוג של אודה לזן התפוח הזה כמטאפורה לעולמה הנעלם והולך של האצולה הרוסית בעלת האדמות.
ב-19 באוגוסט 2008 נחשפה אנדרטה לתפוח אנטונובקה בקורסק. הפסל היה של ויאצ'סלב קליקוב, וקוטרו 1.5 מטר.
איה אילו

האנטונובקה היא הורה, לאיה אילו (יפיפיית הגן) שהוא זן של תפוח מבוית, מאסטוניה.
הערות שוליים

↑  "Antonovka - The People's Apple". Apples and People (באנגלית בריטית). 2023-02-10. נבדק ב-2023-12-28.
↑  Goncharov, N. P. (2016), "Ivan V. Michurin: On the 160th Anniversary of the Birth of the Russian Burbank", Russian Journal of Genetics: Applied Research, 6 (1): 105–127, doi:10.1134/S2079059716010068
↑  "Szkolkarstwo.pl – portal dla Profesjonalistów produkcji szkółkarskiej i kwiaciarskiej". Szkółkarstwo (בפולנית). נבדק ב-2022-10-20.
↑  Dacha Tales by Larisa Zalesova - Ebook | Everand (באנגלית).
↑  Elena Kalashnikova; Natalia Frolova (2011-09-26). Патриотические яблоки (ברוסית). newtimes.ru. אורכב מ-המקור ב-5 באוקטובר 2011. נבדק ב-2011-11-08. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lilia Haritonova (2008-08-27). Куряне трогают яблоко удачи (ברוסית). Newspaper «Курский вестник». אורכב מ-המקור ב-25 באפריל 2012. נבדק ב-2011-11-01. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "List of Apple Cultivars". botanycourse.com. אורכב מ-המקור ב-20 בנובמבר 2018. נבדק ב-19 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
קוּרְסְק אנטונובקה
בורנאו

| --- | --- |
מפה פוליטית של בורנאו
מפה פוליטית של בורנאו
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  דרום-מזרח אסיה
 קואורדינטות:  1°0′0″N 114°0′0″E﻿ / ﻿1.00000°N 114.00000°E﻿ / 1.00000; 114.00000
 ארכיפלג:  הארכיפלג המלאי
 שטח:  743,330 קמ"ר
 אורך:  1,366 קילומטר
 רוחב:  1,026 קילומטר
 גובה מרבי:  מלזיה הר קינאבאלו: 4,095 מטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  אינדונזיה אינדונזיה מלזיה מלזיה (מזרח) ברוניי ברוניי
 אוכלוסייה:  19,804,064 (2010)
 עיר ראשית:  אינדונזיה סמרינדה
  (למפת בורנאו מוגדלת) בנדר סרי בגוואן קוטה קינבאלו קוצ'ינג פונטיאנאק פלנגקה ראיה בנג'ארמסין סמרינדה טאנג'ונג סלורבורנאו(למפת בורנאו רגילה) בנדר סרי בגוואן קוטה קינבאלו קוצ'ינג פונטיאנאק פלנגקה ראיה בנג'ארמסין סמרינדה טאנג'ונג סלורבורנאו מפת מיקום של בורנאו
 
בורנאו (במלאית: Borneo, באינדונזית: Kalimantan) הוא אי גדול בדרום-מזרח אסיה, המחולק בין המדינות אינדונזיה, מלזיה המזרחית וברוניי. שטחו של בורנאו הוא 743,330 קילומטר רבוע, והוא האי השלישי בגודלו בעולם. האי נמצא במרכז אינדונזיה כחלק מהארכיפלג המלאי.
השם "בורנאו" ניתן על ידי ההולנדים ומשמש כמעט רק במערב. חלקו הדרומי של בורנאו שייך לאינדונזיה, הוא מכונה "קַאלִימַנְטַן" ומחולק מנהלית לחמישה מחוזות. החלק הצפוני של האי, על שטח של 200,565 קמ"ר, שייך למלזיה ומורכב מהמדינות סבה וסאראוואק. שתי מובלעות סמוכות בתוך האזור של מלזיה, בשטח כולל של 5,765 קמ"ר, על החוף הצפוני של האי, מהוות את המדינה העצמאית בְּרוּנֵיי, סולטנות נפט עשירה.
באי מתגוררים כ-20 מיליון איש, בצפיפות ממוצעת נמוכה יחסית של כ-22 בני אדם לקמ"ר, ורובם המכריע מתגוררים בנקודות יישוב בקרבת החוף.
האי נמצא ממערב לקו וולאס, שמפריד בין הפאונה הקרובה לאוסטרלית לבין הפאונה הקרובה לאסייתית באיי אינדונזיה.
האי ידוע כאחד האזורים הרבגוניים והייחודיים ביותר על פני כדור הארץ מבחינת החי והצומח כמו: נמר ערפילי בורנאי, חתול שיש, דוב מלאי, פיל בורנאי, בנטנג, קרנף סומטרה, בינטורונג, מונטיאק מצוי, איילון בלבק, חזיר מזוקן, חתול זהוב בורנאי, חתול נמרי שטוח-ראש, חתול נמרי בנגלי, מיני עופות כמו הקלאו הקרנפי, צופיות ותוכיים שונים והפרימטים הקטנים מהסוג טרסיוס וכן מיני זוחלים ודו-חיים כמו נחשים וצפרדעים כמו גם חרקים רבים שטרם התגלו. זהו בית הגידול הטבעי היחיד של המין אורנגאוטן בורנאי ושל קוף חוטמני.
באי מצוי העץ השני בגובהו בעולם, בגובה 100.8 מטר, מסוג מרנטי צהוב (עץ ממשפחת עצי המהגוני).
העץ מכונה בשם מנארה (Menara), שמשמעו מגדל במלאית. עם זאת, מרבית שטחו של האי, שהיה בעבר מכוסה ביער גשם טרופי, משמש כיום לתעשיות הנפט, העץ, ושמן הדקלים.
הנקודה הגבוהה באי היא הר קִינַאבַּאלוּ שבמדינת סבה, והוא מתנשא לגובה 4,095 מטר.
ראו גם

מצר קארימאטה
מצר מקאסאר
לקריאה נוספת

מל ווייט, רגע האמת של בורניאו - היערות בבורניאו נעלמים בקצב מהיר ועמם מגוון ביולוגי שאין שני לו, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 126, נובמבר 2008
ביאטריס בארביי

| --- | --- |

 לידה:  16 בפברואר 1950 (בת 74) סאו פאולו, ברזיל 
 ענף מדעי:  אסטרופיזיקה, אסטרונומיה 
 מקום מגורים:  סאו פאולו 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פריז 7 (1982)  אוניברסיטת סאו פאולו 
 מוסדות:  אוניברסיטת סאו פאולו 
 פרסים והוקרה:  פרס לוריאל-אונסק״ו לנשים במדע (2009) 
 אתר רשמי
 
ביאטריס לאונור סילביירה בארביי (באנגלית: Beatriz Leonor Silveira Barbuy; נולדה ב-16 בפברואר 1950) היא אסטרונומית ואסטרופיזיקאית ברזילאית. ידועה בעיקר בשל תרומתה לחקר הרכב כוכבים קדומים וגלקסיות. זוכת פרס לוריאל-אונסק"ו לנשים במדע בשנת 2009.
ביוגרפיה

ביאטריס בארביי נולדה ב-16 בפברואר 1950 בסאו פאולו בברזיל. שני הוריה היו פרופסורים לפילוסופיה. אחיה התעניין במדע והביא לה ספרי מדע רבים.
עד גיל 16 רצתה בארביי לעסוק במדעי הרוח, כמו הוריה, אך תשוקתה לחקר החלל הגיעה כשקראה את ספרו של הפיזיקאי הרוסי ג'ורג' גאמוב "אחת, שתיים, שלוש... אינסוף" ("One, Two, Three...Infinity") בעקבותיו החליטה שהיא רוצה להיות אסטרונומית. היא פספסה את השנה הראשונה של לימודי המדעים בתיכון שבו למדה, לכן בארביי נאלצה להשלים את חומרי הלימוד באופו עצמאי. היא מספרת כי מאז לא הפסיקה ללמוד.
ביוגרפיה > לימודים וקריירה

בשנת 1972 סיימה בארביי תואר ראשון בפיזיקה במכון לפיזיקה באוניברסיטת סאו פאולו ובשנת 1976 סיימה תואר שני באסטרונומיה. בארביי מספרת שתחת השלטון הצבאי בברזיל באותה תקופה, חברי כיתתה והפרופסורים בפקולטה נכלאו ונעלמו, מה שהשפיע על הקורס והקשה על כתיבת תזה מדעית-אסטרונומית. בשל כך, בארביי עברה לצרפת להמשך לימודיה, שם קיבלה מלגות לימודים שהקלו על לימודיה.
בינואר 1982 סיימה בארביי את הדוקטורט שלה באוניברסיטת סורבון בפריז.
בארביי הייתה חוקרת אורחת במקומות רבים, ובינם: מצפה הכוכבים ליק, קליפורניה, ארצות הברית; המכון לאסטרונומיה, קיימברידג', בריטניה; מצפה הכוכבים האירופי גרצ'ינג ביי, מינכן, גרמניה. בנוסף, בארביי הייתה חוקרת קבועה במצפה הכוכבים בפריז בין השנים 1977 ל-1982. לאחר מכן עבדה במצפה הכוכבים האירופאי הדרומי ושם ביצעה כ40 משימות ותצפיות כחוקרת ראשית.
בפברואר 1987 חזרה לאוניברסיטת סאו פאולו למכון לאסטרונומיה, גיאופיזיקה ומדע אטמוספירי, עשתה תואר בהוראה ובשנת 1997 מונתה לפרופסור מן המניין.
בשנת 1992 הייתה נשיאת האגודה האסטרונומית הברזילאית.
משנת 2003 ועד שנת 2009 עבדה בתור סגנית נשיא באיחוד האסטרונומי הבין לאומי, אחרי שהייתה נשיאה של ועדה בנושא ספקטרום כוכבים וכמו כן נשיאה את מחלקה בנושא כוכבים. היא היית הברזילאית הראשונה בתפקיד הזה.
בשנת 2009 זכתה בארביי בפרס L'ORÉAL-UNESCO לנשים במדע.
פרס זה מוענק מדי שנה לחמש נשים, אחת מכל אזור עולמי (אפריקה והמדינות הערביות, אסיה, אירופה, אמריקה הלטינית וצפון אמריקה) כהוקרה על הישגיהן המדעיים.
על הפרס אמרה: "זה כבוד להיות מוכרת על ידי ארגון כל כך ממוקד בחינוך וקידום נשים במדע".
מחקרה המדעי

מאמרה הראשון עסק בכוכב בשם HD 76932. בארביי חישבה את הטמפרטורה שלו ואת הרכב החומרים הכבדים בו. מאז היא עוסקת באותו התחום.
בשנת 1978 בארביי עברה לצרפת והצטרפה לקבוצת המחקר של רוג'ר קייר במצפה הכוכבים בפריז. מחקריה התמקדו בכמות היסודות פחמן, חנקן וחמצן בכוכבים עתיקים המגיעים עד לגיל של 12 מיליארד שנים. מחקרה אפשר שיחזור של מבנה הגלקסיה מראשית היווצרותה ועד ימינו.
בשנת 1988 פרסמה בארביי מאמר בנושא נוכחות פחמן, חנקן וחמצן בכוכבים קרים יחסית. היא הראתה שלכוכבים בהילה של שביל החלב יש עודף חמצן בתוכם. חמצן מיוצר רק בכוכבים מסיבים מאוד שיהפכו לסופרנובות מסוג 2. זו הייתה העדות הראשונה של יצור אלמנטים כבדים בהילה של שביל החלב.
בין השנים 2001 ל-2005 בארביי מילאה תפקיד חשוב בתוכנית המחקר הבינלאומית עוסקת בהיווצרות הכוכבים הראשונים, בראשות המצפה האירופי הדרומי (ESO). בין ממצאי המחקר, התגלה הכוכב העתיק ביותר באותה תקופה, CS 31082-001. זו הייתה הפעם הראשונה שהתגלה אורניום בכוכב מחוץ למערכת השמש. התפרקות האורניום מקלה את חישוב גילו של הכוכב בגלל דעיכת האורניום. החישוב הראשוני אמר כי הכוכב בן 14 מיליארד שנה. קבוצת מחקר אחרת משוודיה חישבה מחדש את גילו, וגילתה כי הוא בן 12.5 מיליארד שנים עם טווח שגיאה של 2 מיליארד שנים. מאמר זה פורסם בעיתון Nature וצוטט פעמים רבות. כוכב זה יכול להיות מהדור הראשון של הכוכבים.
ניתן לדעת אם כוכב הוא מדור שני ומעלה לפי ריכוז המתכות שבו וסוגן.
הערות שוליים

↑  DANTE GRECCO, סיפור חיה של בארביי, ‏27/01/2004
1 2  Marcos Pivetta, Ricardo Zorzetto, ריאיון עם בארביי, באתר Revista Perquisa Fapesp, ‏אפריל 2013
↑  [www.abc.org.br/membro/beatriz-leonor-silveira-barbuy לימודיה ועבודתה של בארביי], באתר Academia Brasoleira de Ciencias
↑  ייתה של בארביי בפרס L'ORÉAL-UNESCO לנשים במדע, באתר International Astronomical Union, ‏5 במרץ 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007316067805171  BIBSYS: 90596017  BnF: cb123850464 (data)  CiNii: DA06457155  ISNI: 0000 0000 8105 7877  LCCN: n92023190  NTA: 097801127  ORCID: 0000-0001-9264-4417  RERO: 02-A002968499  SUDOC: 032912390  VIAF: 27148110   WorldCat (עם VIAF): 27148110
ארכנגלסק (ספר)

| --- | --- |

עטיפת המהדורה העברית של הספר
 מידע כללי
 מאת:  רוברט האריס
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן מתח
 מקום התרחשות:  רוסיה 
 הוצאה
 הוצאה:  Hutchinson (כריכה קשה), Arrow (כריכה רכה)
 תאריך הוצאה:  1998
 מספר עמודים:  376 (במהדורה העברית משנת 2000)
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  זמורה-ביתן
 תרגום:  י' ראובני
 סדרה
 הספר הבא:  פומפיי 
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 0-09-928241-0 (למהדורה האנגלית)
 הספרייה הלאומית:  001978526
 
ארכנגלסק (באנגלית: Archangel) הוא רומן מתח מאת רוברט האריס שיצא לאור בשנת 1998. הרומן מתרחש ברוסיה (בעיקר במוסקבה ובאזור ארכנגלסק) שלאחר קריסת ברית המועצות, והאירועים בו מושפעים משנות חייו האחרונות של סטלין.
עלילה

בעת שהשתתף, בשנת 1998, בכנס של היסטוריונים במוסקבה פוגש ההיסטוריון כריסטופר קלסו ברוסי זקן בשם פאפו רפאבה, המספר לו כיצד נכח, כמאבטח, בשעותיו האחרונות של שליט ברית המועצות, יוסיף סטלין. מיד לאחר מות סטלין סייע רפאבה ללברנטי בריה לקחת מהכספת של סטלין מחברת שחורה, שהיא כנראה יומנו של סטלין, ולהטמין אותה במקום סתר. רפאבה נשלח ל-15 שנות מאסר בקולימה, לאחר שסירב למסור מידע על מקום המחברת. רפאבה הסתלק קודם שמסר לקלסו את מיקום המחברת.
קלסו יוצר קשר עם בתו של רפאבה, זיניידה, סטודנטית למשפטים שהתפרנסה מזנות, והיא מובילה אותו לבית אביה. קלסו נכנס לבדו לדירה, ומוצא שרפאבה נרצח בעינויים. לקלסו מתברר שרפאבה מסר לבתו פתק ובו רמז למקום הימצאה של המחברת, ולפי רמז זה השניים מוצאים את המחברת. אובראיין, עיתונאי של רשת טלוויזיה אמריקאית, עקב אחריהם, והצטרף אליהם עם מציאת המחברת. מעיון במחברת התברר שזהו יומנה של אנה ספנובה, צעירה בת 19 מארכנגלסק, שנקראה להיות משרתת בביתו של סטלין, וייתכן שהרתה לו.
אף שתוקף האשרה של קלסו עומד לפוג, ועליו לשוב עם עמיתיו לארצות הברית, אובראיין משכנע אותו שעליהם לנסוע לארכנגלסק, כדי למצוא מידע נוסף על אנה ספנובה. השניים נוסעים לשם במכוניתו של אובראיין, העמוסה בציוד צילום ובטלפון לווייני, ופוגשים את ווארה ספנובה, אמהּ הזקנה של אנה, המספרת להם שבתה ההרה שבה אליה, ונפטרה בלידה. הבן שנולד נמסר לאימוץ למשפחה שהתגוררה בכפר באזור ארכנגלסק.
אובראיין וקלסו נסעו לכפר שתיארה להם ווארה ספנובה, ומצאו שכל בתיו נטושים לאחר שדייריהם מתו, אבל אדם אחד התגורר בבקתה בשולי הכפר, ודמיונו לסטלין, יחד עם מזכרת התואמת את זו שנמצאה במחברת השחורה, לא הותירו ספק - זהו בנו של סטלין. שלושה אנשי ספצנאז נשלחו לחסל את סטלין הבן, אך הוא נערך לכך, ובזכות מלכודות שפיזר סביב ביתו והיכרותו את היער הרג את המתנקשים.
הוא משיט בסירתו את אובראיין וקלסו לארכנגלסק, שם השניים מתחמקים ממנו ועולים לרכבת למוסקבה. במהלך הנסיעה מתברר להם שגם סטלין הבן עלה לרכבת זו, ושדבר קיומו נודע לעולם לאחר שאובראיין הספיק לשדר, לרשת הטלוויזיה שבה עבד, כתבה על ממצאיו המדהימים. בכל תחנה של הרכבת זוכה סטלין הבן להערצת ההמונים, השמחים ללידתו מחדש של המנהיג שעדיין רבים מעריצים.
באחת התחנות שבדרך עולה לרכבת ולדימיר ממנטוב, פוליטיקאי רוסי מתומכי הסטליניזם ורוצחו של רפאבה, ומצטרף לסטלין הבן. כאשר הרכבת מגיעה למוסקבה ממנטוב וסטלין עומדים לרדת ממנה, אך שם מחכה להם זיניידה רפאבה, השולפת את האקדח שקיבלה מאביה, ויורה.
דמויות בספר > דמויות היסטוריות

יוסיף סטלין - שליט ברית המועצות משנת 1924 ועד למותו בשנת 1953.
לברנטי בריה - ממפקדי המשטרה החשאית הסובייטית, אחר מות סטלין הוא הודח מתפקידו והוצא להורג בידי יורשי סטלין.
לאזכור מצומצם זכו אישים נוספים מסביבתו של סטלין: גאורגי מלנקוב, אלכסנדר פוסקרבישב (אנ') ואלכסיי יפישיב (אנ').
דמויות בספר > דמויות בדיוניות

כריסטופר "פלוק" קלסו - היסטוריון בריטי המתגורר בארצות הברית.
אר. ג'יי. אובראיין - עיתונאי של רשת טלוויזיה אמריקאית השוהה ברוסיה.
פאפו רפאבה - מינגרלי זקן שהיה בצעירותו מאבטח בשירותו של בריה.
זיניידה רפאבה, בתו של פאפו רפאבה, סטודנטית למשפטים שהתפרנסה מזנות.
אנה ספנובה - צעירה בת 19 מארכנגלסק, שנקראה להיות משרתת בביתו של סטלין.
ווארה ספנובה - אמהּ של אנה ספנובה.
בנו של סטלין - הבן שילדה אנה ספנובה לסטלין.
פליקס סובורין - רב-סרן בסו"ר, הממונה על המעקב אחר זיניידה רפאבה, קלסו ואובראיין.
ולדימיר ממנטוב - מנהיג מפלגת "אורורה" הרוסית
עיבוד לטלוויזיה

הספר עובד לסרט טלוויזיה בן שני פרקים, ששודר בשנת 2005 בערוץ BBC One, ובו גילמו דניאל קרייג את קלסו, גבריאל מאכט את אובראיין, יקטרינה רדניקובה את זיניידה רפאבה ואווטנדיל מחרדזה את סטלין הבן.
הערות שוליים

↑  Archangel, באתר ה-BBC
 "Archangel", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
בורמל

| --- | --- |
סמל בורמל

 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 מחוז:  מחוז רובנו רובנו
 תאריך ייסוד:  1100 
 שטח:  36.265 קמ"ר
 גובה:  210 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  989 (2001)
 קואורדינטות:  50°29′N 25°11′E﻿ / ﻿50.483°N 25.183°E﻿ / 50.483; 25.183
 אזור זמן:  UTC+2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםבורמל(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםבורמל(למפת מחוז רובנו רגילה) רובנו ורש דובנו קוסטופיל סארני זדולבונוב אוסטרוה בלארוס ז'יטומיר חמלניצקי טרנופול לבוב ווהליןבורמל(למפת מחוז רובנו מוגדלת) רובנו ורש דובנו קוסטופיל סארני זדולבונוב אוסטרוה בלארוס ז'יטומיר חמלניצקי טרנופול לבוב ווהליןבורמל  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בורמל (באוקראינית: Боремель, בפולנית: Boremel, ביידיש: בערמלי) היא עיירה במחוז רובנו שבמערב אוקראינה, על גדת נהר סטיר, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
העיירה, שנקראה גם מיכלובקה (Michałówka), מתועדת לראשונה בשנת 1366, ובשנת 1782 קיבלה זכויות עירוניות, תוך היתר לקיים בה ארבעה ירידים שנתיים.
יהודי בורמל

לא ידוע מתי החלו יהודים להתיישב בעיירה, אך עד סוף המאה ה-19 הגיע מספרם לכאלף איש, והם היוו רוב גדול ביישוב. יהודי העיירה עסקו באותה עת בסחר בעצים, ברוכלות ובמלאכה, ובמקום פעלו חסידות אליק וחסידות טריסק.
מתחילת המאה ה-20 התקיימה בעיירה פעילות ציונית, ובין העולים לארץ מהעיירה היה יוסף ויץ. בשנות העשרים והשלושים פעלו בעיירה תנועות הנוער השומר הצעיר, החלוץ הצעיר, בית"ר וגורדוניה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ- 860 יהודים, רוב מוחלט מקרב סך תושביה באותה עת.
יהודי בורמל > בשואה

הגרמנים נכנסו לבורמל ב-25 ביוני 1941, ובו ביום ביצעו אוקראינים מקומיים מעשי שוד ורצח בקרב יהודי המקום. בעיירה הוקם יודנרט, אשר נצטווה למסור לגרמנים יהודים לעבודות כפייה. במהלך עבודות אלה נרצחו מעת לעת העובדים היהודים.
בקיץ 1942 הוקם בעיירה גטו אליו צוו לעבור היהודים, וב-8 באוקטובר 1942 הובלו כל יושביו אל מחוץ לעיירה, ונרצחו. כמה עשרות מיהודי העיירה הצליחו להסתתר ביערות ובמקומות מחבוא עד שחרור האזור במרץ 1944.
בורנה מאלניה

הנסיכה בורנה מאלניה הייתה נסיכה אלנית, אחותו של צאר ממלכת אלניה, דורגולל הגדול. אשת מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת, בגרט הרביעי, שמלך בשנים 1027–1072.
בגרט נישא לבורנה בתחילת שנות השלושים של המאה האחת עשרה, לאחר מותה של אשתו הראשונה, הלנה, אחייניתו של הקיסר הביזנטי, רומנוס השלישי ארגירוס. היה זה אחד מנישואי התערובת בין הבגרטידים ובעלי בריתם הטבעיים, (לעיתים גם ואסלים שלהם), ובית המלוכה האלאני.
בורנה ידועה בראש ובראשונה כפטרונית ומקדמת תרבות הכנסייה האורתודוקסית הגאורגית וחיי הנזירות. היא נתנה את חסותה לבניית מנזר קאפאטה בהר ציון בירושלים. לעיתים קרובות היא מזוהה עם בורנה המחברת של ההמנון הנרגש והנלהב, מרים, אם ישו, שהונצחה בהקדשה על איקונין תאוטוקוס (Θεοτόκος), המוצג כעת בכנסיית לנג'ר בהררי סוואנתי.
ראו גם

אלאנים
לקריאה נוספת

Donald Rayfield, 2000, The Literature of Georgia: A History, page 28, ISBN 0700711635.
הערות שוליים

↑  שליטי ממלכת אלניה, שהתקיימה בצפון אוסטיה, נקראו בתואר "צאר"
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בורנאו הבריטית

בורנאו הבריטית כללה את ארבעת החלקים הצפוניים של האי בורנאו, שהם כיום מדינת ברוניי, שתי מדינות מלזיה, סבה וסראוואק, והשטח הפדרלי של מלזיה, לבואן. בתקופת השלטון הקולוניאלי הבריטי לפני מלחמת העולם השנייה, סראוואק נודעה בשם הראג' של סראוואק (1841–1946), סבה נודעה הכצפון בורנאו (1881–1946), ולבואן נודעה בתור מושבת הכתר של לבואן (1848–1946). בין מלחמת העולם השנייה לעצמאותם מבריטניה, הפכה סראוואק למושבת הכתר של סראוואק (1946–1963), בעוד שסבה ולבואן חברו ויצרו את מושבת הכתר של צפון בורנאו (1946–1963). ממלכת ברוניי (1888/1906–1984) הייתה מדינת חסות של הממלכה המאוחדת מאז הסכם הפרוטקטורט של 1888/1906, והייתה ידועה כמדינת הפרוטקטורט הבריטית של ברוניי.
מיסיונרים קתולים

בשנת 1687 האב Ventimiglia, תיאטין, הוזמן על ידי האפיפיור אינוקנטיוס האחד עשר להטיף לנצרות בבורנאו. אין אנדרטאות למשימה זו, שלא הותירה עקבות באי למרות שהמיסיונר הכריז שאלוהים בירך את פועלו.
הקהילה לבשורת העמים הכריזה ב-27 באוגוסט 1855 על הקמת החלק הצפוני של האי בורנאו למחוז עצמאי של צפון בורנאו ולבואן והפקידה אותו בידי הכומר. קרלוס קוארטרוני, ספרדי. האב קוארטרוני היה במקור קפטן ים ונשבע, לאחר שנמלט מסכנה גדולה, להתמסר לבשורה של בורנאו. הוא נחת בלבואן ב-1857, יחד עם כמה מיסיונרים שנטשו אותו ב-1860. אף על פי שהיה לבדו באי לבואן, האב קוארטרוני המשיך באומץ את עבודתו. לבסוף, משראה שהבידוד הפך אותו לחסר אונים, הוא נסע לרומא ב-1879 כדי לבקש להטיל את המשימה כאחראית על מכון. מרומא נסע האב קוארטרוני לספרד, שם נפטר עד מהרה.
לאי לבואן שטח של 30 מילים רבועים (78 קילומטרים רבועים) ומכיל 6,800 תושבים; זוהי תחנת שילוח חשובה בין סינגפור להונג קונג. השליח האפוסטולי גר בלבואן. התחנות המשרתות הן Labuan וקוצ'ינג (סראוואק), שתי העיירות החשובות ביותר. מחוץ לשני המקומות הללו שבהם התגוררו המיסיונרים נכללו עוד עשר תחנות: Sibu,‏ Kanovit,‏ Igan,‏ Oya,‏ Mukah,‏ Baram,‏ Papar,‏ Jesselton,‏ Putatan ו-Sandakan. על פי "המשימות-אטלס" של פ' שטרייט, הנתונים הסטטיסטיים של המיסיון הקתולי בתחילת המאה ה-20 היו: 19 כמרים רגילים, 2 אחים הדיוטים, 15 אחיות; 8 כנסיות; 20 קפלות; 16 קטכיסטים; 14 בתי ספר עם 740 תלמידים; 2,600 טבילות; כ-1,000 קטקומנטים.
השלטון הבריטי

הבריטים כבשו את האי לבואן ב-1846; הם הרחיבו בהדרגה את כוחם על השליטים הקטנים של החלק הצפוני של בורנאו עד שבשנת 1888, מדינת החסות הבריטית של צפון בורנאו הוכרה רשמית. מיסיונרים דוברי אנגלית שהיו רצויים בחלק הבריטי של בורנאו, העבירו את השליחות של צפון בורנאו ולבואן לחברה למשימות זרות של מיל היל, מאנגליה. השליח הראשון שמונה תחת הממשל החדש היה הכומר תומאס ג'קסון. החברה המשיכה באחריות על המשימה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, הבריטים הבינו שהם אינם מסוגלים להגן על המושבה מפני הצי הקיסרי היפני החזק. הם הרסו את שדות התעופה, ובמיוחד את שדות הנפט שם ובברוניי לפני נחיתת היפנים ב-16 בדצמבר 1941. הכוחות הבריטים הקטנים נכנעו. בשנת 1943, האוכלוסייה הסינית שמנתה כ-50,000 מרדה ביפן וכבשה כמה עיירות. עד מהרה המרד דוכא ורבים שהוצאו להורג. אוסטרליה שלחה כוחות מבצע מיוחד, שאימנו וחימשו יחידות מיליציה מקומיות וסייעו להנחתה של דיוויזיה אוסטרלית ביוני 1945. הכוחות היפניים מנו כ-31,000, והחזיקו מעמד עד אוקטובר 1945, הרבה אחרי שהקיסר נכנע.
הערות שוליים

↑  George Lawrence Harris (1956). North Borneo, Brunei, Sarawak (British Borneo). Human Relations Area Files.
↑  W. H. (William Hood) Treacher, Sir (בדצמבר 2012). British Borneo Sketches of Brunai, Sarawak, Labuan, and North Borneo. Tredition Classics. ISBN 978-3-8472-1906-4. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Leigh R. Wright (1 ביולי 1988). The Origins of British Borneo. Hong Kong University Press. pp. 181–. ISBN 978-962-209-213-6. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  I.C.B Dear, ed, The Oxford Companion to World War II (1995) p 163
ארכלאיס

| --- | --- |

 מידות
 שטח:  355 דונם 
 גובה מעל פני הים:  −265 מ' 
 היסטוריה
 תרבויות:  האימפריה הרומית; האימפריה הביזנטית
 אתר ארכאולוגי
 התגלה:  1986 
 ארכאולוגים:  חנניה היזמי
 מצב:  הרוס, סובל משוד עתיקות
 מיקום
 מדינה:  מדינה פלסטינית 
 קואורדינטות:  31°57′58″N 35°28′18″E﻿ / ﻿31.96618°N 35.47177°E﻿ / 31.96618; 35.47177
  (למפת דרום השומרון מוגדלת) ארכלאיס(למפת דרום השומרון רגילה) ארכלאיס(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ארכלאיס(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ארכלאיס
 
אַרְכֶלַאִיס (ביוונית: Άρχελαίς) הייתה עיר בבקעת הירדן, בפרובינקיה הרומית פלשתינה פרימה. בימינו מזוהה ארכלאיס עם ח'רבת אל-ביודאת מצפון לעיירה הפלסטינית עוג'ה א-תחתא.
היסטוריה

בראשיתה הייתה ארכלאיס כפר שנוסד על ידי ארכלאוס, האתנארכוס של פרובינקיה יהודה ובנו ויורשו של המלך הורדוס. ארכלאוס, שקרא לכפר על שמו, ייסד אותו כדי לשכן בו עובדים עבור מטע התמרים שלו באזור יריחו.
לאחר מותו של הורדוס, קיבלה אחותו שלומית מידי הקיסר אוגוסטוס טריטוריות ובהן גם העיר פצאליס (כיום הכפר פסאיל) בבקעת הירדן, בתחום שלטונו של ארכלאוס. עם מותה של שלומית, בין השנים 9–12 לספירה (בזמן שארכלאוס כבר היה בגלות), היא הורישה ליוליה אוגוסטה, אשת הקיסר אוגוסטוס, את נחלותיה, כולל פצאליס וארכלאיס, שלדברי יוסף בן מתתיהו, היה שם "מטע גדול מאוד של דקלים ופריים משובח ביותר".
הסופר הרומאי פליניוס הזקן כתב בספרו "תולדות הטבע", כי ארץ יהודה מפורסמת בעצי התמר שלה, וכי אלה הגדלים בעמקים של ארכלאיס, פצאליס וליוויאס נחשבים משובחים מאד.
הגאוגרף קלאודיוס פטולמאיוס (אמצע המאה ה-2) ציין את ארכלאיס בין הערים שב"יהודה ממערב לנהר הירדן".
העיר ארכלאיס מופיעה במפת מידבא (בגבולה השמאלי), המתוארכת לסביבות 600 לספירה. העיר מיוצגת עם כניסה שמעליה מגדל ולצדו שני מגדלים נוספים ולידם עצי תמר.
בתקופת הנוצרית הפכה העיר לדיוקסיה. שמותיהם של שניים מבישופיה: טימותאוס, שהשתתף בשני סינודים נגד אוטיכס שנערכו בקונסטנטינופול בשנים 448 ו-449, ואנטיוכוס, שהיה בוועידת כלקדון בשנת 451.
כיום היא רשומה על ידי הכנסייה הקתולית כדיוקסיה שאינה מתפקדת עוד (אנ').
ממצאי החפירות הארכאולוגיות שנערכו באתר

חפירות בדיקה ראשונות באתר נערכו בין השנים 1986 - 1991, עיקרי הממצאים כוללים מבנה גזית מונומנטלי שהתנשא לגובה 9 מ', כנסייה ביזנטית בנויה בסגנון בזיליקה שתוארכה למחצית השנייה של המאה החמישית לסה"נ. בכנסייה נתגלתה רצפת פסיפס צבעונית מעוטרת בדגמים גאומטריים וצמחיים, כתובת הקדשה ביוונית ושעון שמש ייחודי.
חפירות נוספות נערכו בין השנים 1994 - 1999, במטרה לאתר את גבולות היישוב בימי הבית השני. בסיכום החפירה ניכרו ארבעה שלבי ישוב בתקופה זו: שלב א' - הקמת אחוזה חקלאית מגדל ואמת מים אשר תוארכו למאה הרביעית לפנה"ס. שלב ב' - ייסוד כפר והסבת המגדל למבנה מגורים מפואר, שלב שתוארך לשנה 1-2 לפנה"ס. שלב ג' - הרחבת היישוב, בניית בית מגורים מפואר ותחנת דרכים, תוארך לימיהם של שלומית בת הרודיאס (שלום) ואגריפס הראשון. שלב ד' - חורבן היישוב היהודי עקב מאורעות המרד הגדול 67-66 לסה"נ.
כתובות על רצפת כנסייה שהתגלתה בין חורבות העיר מעידות כי היא רוצפה בפסיפסים ביזנטיים במהלך שנות ה-60 של המאה ה-6.
חורבות העיר לצד כביש 90 (מבט למערב)
חורבות העיר לצד כביש 90 (מבט לדרום)
עמודים
שרידי מגדל