מונוטייפ
המערכת > מכונת היציקה

המחצית השנייה של מערכת המונוטייפ היא מכונת היציקה. המכונה מונעת בחשמל, שמפעיל שתי מערכות: כור היתוך עם נתך עופרת מותך, ומנוע שמפעיל את המכונה. שאר פעולת המכונה הוא מכני טהור, כולל מכלולים שבמערכות מאוחרות יותר הם בדרך כלל אלקטרומכניים, למשל המערכת שקוראת את הסרט המנוקב, ומתרגמת את ההוראות שמקודדות בו לפעולות מכניות.
שלא כמו הלינוטייפ, שיוצקת שורות שלמות, המונוטייפ יוצקת כל תו וכל רווח בנפרד, ומציבה אותם זה ליד זה. כשהמכונה מגיעה לפקודת "סוף שורה", מועברים כל התווים שנוצקו לתיבת התוצרת (galley). יציקת כל תו בנפרד מחייבת קצב יציקה מהיר, והמכונה יוצקת כל תו בפחות מחצי שנייה.
בלב מכונת היציקה, בנוסף לכור שהוזכר לעיל, מצויות כמה יחידות חשובות: קורא הסרט, התבנית, ומסגרת המטריצות.
קורא הסרט מקדם את סרט הנייר, ובעזרת גששים מכניים מגלה אילו חורים מנוקבים. הגששים מפעילים מנופים, ששולטים על פעולת המכונה.
כדי לאפשר את קצב היציקה הגבוה, שדורש התמצקות מהירה של הנתך לאחר הזרקתו לתבנית, התבנית מייצגת את מיטב הטכנולוגיה של סוף המאה ה-19, כשהמהפכה התעשייתית הגיעה לבשלות מלאה: התבנית היא מכלול מורכב, מקורר מים, שמאפשר יציקת תו אחרי תו, תוך פליטת התוצרת המוגמרת למערכת האיסוף, תוך פחות ממחצית השנייה, ותוך שינוי רוחב התבנית, כלומר רוחב "גוף" הגופן, מתו אחד לשני, כמו גם שליטה על רוחב הרווחים, לצורך יישור השורה.
מעל התבנית נמצאת מסגרת המטריצות, שמכילה את אמות הדפוס, או המטריצות, של התווים מהם מסודרת העבודה הנוכחית. בדגמים הראשונים היו עד 225 מטריצות במסגרת, ובדגמים מאוחרים יותר מ-270.
מסגרת המטריצות נעה בשני ממדים, כדי להציב את המטריצה המתאימה מעל התבנית, שרוחבה נקבע לפי הטור של המטריצה.
בפעולת היציקה פיית הכור הקונית מתהדקת למגרעת מתאימה בתחתית התבנית, ובו בזמן פין נלחץ למגרעת בראש המטריצה. כך מקובע המיקום המדויק של התבנית והמטריצה, תוך שהן מתהדקות זו לזו. הנתך מוזרק בלחץ דרך הפיה. מיד לאחר מכן פיית הכור והפין העליון נסוגים, ומשחררים את מסגרת המטריצות והתבנית. המסגרת נעה לקואורדינטות של התו הבא, והתבנית מבצעת תנועה קצרה ומהירה במהלכה "מגולח" עודף המתכת שלרגלי התו, ומיד לאחר מכן התו עצמו נפלט לשורה, וכשזו מסתיימת, לתיבת האיסוף ,
התבנית חוזרת ומתייצבת בין הכור למטריצה, ורוחבה מכוון מחדש. המחזור כולו אורך פחות ממחצית השנייה - מערכות החל משנות העשרה של המאה העשרים יוצקות 140 גופנים בדקה או יותר. כדי לאפשר יציקה בקצב גבוה כזה, התבנית כולה מקוררת מים.
במערכת המונוטייפ, רוחב התו מוגדר על ידי מספר שלם, שמבטא מונה של שבר שמכנהו 18. המנה היא היחס בין רוחב התו לרוחבו של "m-dash" (ובדרך כלל לרוחבה אל האות M) במערכת הגופנים בה מודפסת העבודה. במילים אחרות, אפשר להסתכל על רוחב התו כמספר בין ארבע ל-18, כאשר התו הרחב ביותר מכונה "אמ" (em), ותווים שרוחבם "18" הם ברוחב זהה. תו שרוחבו 14, יהיה  14/18 מרוחב "אמ". גודלו של "אמ" תלוי במערכת הגופנים בה מודפסת העבודה, ובדומה, גם גובה השורה, שזהה עבור כל התווים ונקבע על ידי כוונון התבנית לפני תחילת העבודה.
ליציקת אות אחת, מכונת היציקה קוראת מסרט הנייר שני מספרים - הטור והעמודה במסגרת של המטריצה. רוחב הגופן נקבע לפי הטור, והמטריצה לפי הטור והעמודה. יש רוחבים יותר או פחות "פופולריים", לכן יש בדרך כלל יותר מטור אחד שרוחבם נקבע ל-9 ול־10, ורוחבים אחרים שאין אף תו שמשתמש בהם. התו הצר ביותר שניתן לצקת הוא ברוחב 4, ובמכונות מאוחרות יותר 3.
המערכת המכנית ששולטת על רוחב התבנית מורכבת ממערכות טריזים, אחת כדי לתרגם את הטור למספר היחידות, ומערכות נוספות לשליטה מדויקת יותר על רוחב התבנית, בין השאר לצורך היישור שתואר למעלה.
המכונה פועלת בקצב שמוכתב על ידי קורא הסרט: הקורא מבצע 140 פעולות בדקה, ובדרך כלל, כל פעולה היא יציקת תו. עם זאת, מהירות המכונה פחותה מ-140 תווים בדקה, משום שמלבד התווים, הסרט המנוקב מכיל הוראות נוספות, למשל "שורה חדשה", ובזמן שקורא הסרט קורא את הפקודה הזו, מערכת היציקה נחה.
כפי שצוין לעיל, מכונת היציקה קוראת את הסרט בסדר הפוך מהסדר בו נוקב: התו האחרון שנוקב נקרא ראשון, והתו הראשון שנוקב נקרא אחרון. משום כך יש להתחיל כל סרט בהוראה "החל ניקוב", שמשמעה בצד היוצק, "עצור את המכונה והדלק את מנורת 'סיימתי'".
עובדה זו מאפשרת טיפול בשגיאות: אם הסדר שוגה בהקשה ומבחין בכך, הוא מקיש פקודת "פסול שורה", ומתחיל להקיש את השורה מחדש. בזמן היציקה, קורא הסרט יגיע לשורה החדשה שהוקלדה, והמכונה תייצר אותה, הפקודה הבאה היא "בטל שורה", שמכניסה את המכונה למצב בו היא מתעלמת מכל ההוראות (כלומר רצף התווים שבו שגיאת ההקלדה), עד לפקודת "שורה חדשה" הבאה, ואז היא ממשיכה ביציקת השורות הקודמות, עד לשורה הראשונה ואחריה "סיום".
שגיאות שבהן הסדר לא הבחין יימצאו בהגהה, ויתוקנו על ידי החלפת גופנים בודדים, כפי שנהוג בסדר ידני, לעומת התיקון בלינוטייפ ובמכונות נוספות היוצקות שורות שלמות, בו יש להחליף שורה שלמה בשורה חדשה שנוצקה עם התיקון.
מכונת היציקה של המונוטייפ יכולה לשמש גם כמכונה ליציקת גופנים לשימוש בסדר ידני: בצורת עבודה זו לא נעשה שימוש בקורא הסרט (למעשה, החברה גם הציעה למכירה את מכונת היציקה ללא קורא סרט כלל, עם אפשרות לשדרוג על ידי הוספת קורא סרט ומקלדת בשלב מאוחר יותר. מכונה אמינה בגודל ומחיר סבירים שיכולה לצקת גופנים להדפסה בקצב הזה היא פריט שימושי ביותר בבית דפוס בו יש שימוש בסדר ידני, באופן בלבדי, או לצד סידור ממוכן.
בבית דפוס אופייני בגודל בינוני במחצית הראשונה של המאה ה-20, אפשר לצפות למצוא מספר מכונות לינוטייפ (ואפילו עשרות בבתי דפוס עסוקים), מכונת מונוטייפ אחת או יותר, מכונות מיוחדות להכנת כותרות, כמו לדלאו (Ludlow), ומגרות עם גופנים לסידור ידני. תוצרת כל מערכות הסדר הללו מתנקזת לשלב העימוד, בו משלבים קטעים ושורות שנוצרו בשלב הסדר, ומעמדים אותם זה לצד זה, או זה מעל זה, ומוסיפים מרכיבים נוספים כמו גלופות של תצלומים, איורים, מסגרות וכן הלאה. מהעמוד המסודר נלקחת הגהה, השגיאות נמצאות, ומתוקנות על ידי הרפיית המסגרת והחלפת תווים או שורות שבהם נפלו שגיאות. אחרי ההגהה הסופית, המסגרת מיושרת יישור סופי, "ננעלת", ומשמשת להדפסה, או ליצירת הגלופות שישמשו בהדפסה, בתהליך סטראוטייפ. לאחר שהמסגרת סיימה את תפקידה, היא מפורקת, ומרכיביה השונים מותכים חזרה, ומוחזרים לכורי המונוטייפ, הלינוטייפ והלדלאו, או ממוינים חזרה למגירותיהם, אם הם נחוצים לסדר ידני.
תצורה של מכונת היציקה ללא קורא סרט משמשת ליציקת גופנים בדידים לשימוש בסידור ידני. התצורה הזו מייתרת את התלות של בית הדפוס בבית יציקת גופנים חיצוני. בעזרת ערכות "שדרוג" ו"שינמוך", ניתן להסב את מכונת היציקה של מונוטייפ מתצורת "סדר" לתצורת יציקת גופנים, וההפך.