stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עפיפון מדבר
ציד חיות בר בעת החדשה > עדותו של אהרוני

הזואולוג ישראל אהרוני מעיד: ”אני ויחזקאל חנקין, ציידי ומלוי הנאמן במסעי במדבר, היינו עדים למחזה מזעזע, לציד 600-500 צבאים בבת אחת בפכרת (מצודה לצבאים)... כדי לצוד מאות צבאים גדרו הבדוים שטח עצום המתפרש על פני קילומטרים רבים בצורת משולש כביר... משראו הבדואים חשיף צבאים נודד לתומו , כוונו אותו מזה ומזה, כלארח יד את הפכרת, שפתחה היה רחב מאוד. מצודת נוכלים זאת דמתה במראיה לנוף המדבר, כי מחמרו נבנתה, ובלב הצבאים לא עוררה כל חשד... הצבאים הנלכדים נפלו לתוך השוחות הפעורות לרגליהם. רבים הוצאו לעינינו מרוסקי-איברים ואנקת מותם שברה את ליבנו”
לקריאה נוספת

זאב משל, " 'עפיפונים' (Desert Kites) בסיני", בתוך: זאב משל וישראל פינקלשטיין (עורכים), קדמוניות סיני: מחקרים בתולדות חצי האי, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד בשיתוף חברה להגנת הטבע והחברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, תש"מ–1980, עמ' 265–288
אסף הולצר, נעמי פורת וליאורה קולסקה הורביץ, "עפיפוני מדבר בנגב ובסיני: תפקודם ותיארוכם", קדמוניות מ"ט (151), תשע"ו–2016, עמ' 25–32
גיא בר-עוז, דן מלקינסון ודני נדל, העדות האילמת של עפיפוני המדבר: ציד והכחדות במדבריות המזרח התיכון, הוצאת יד יצחק בן צבי, 2024
קלווין גודארד (פוליטיקאי)

קלווין גודארד (באנגלית: Calvin Goddard‏; 17 ביולי 1768 – 2 במאי 1842) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מקונטיקט.
ביוגרפיה

הוא נולד בשרוסברי, מחוז ווסטר, מסצ'וסטס. הוא למד באקדמיית פליינפילד, שם למד לימודים קלאסיים, וסיים את לימודיו במכללת דארטמות' ב-1786. הוא למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1790 והחל לעסוק בכך בפליינפילד, קונטיקט.
גודארד היה חבר בבית הנבחרים של קונטיקט בין השנים 1795–1801. הוא נבחר כפדרליסט לקונגרס השביעי כדי למלא את התפקיד הפנוי שנגרם כתוצאה מהתפטרותו של אליצור גודריץ'. הוא נבחר מחדש לקונגרס השמיני והתשיעי וכיהן מ-14 במאי 1801 ועד להתפטרותו ב-1805 לפני כינוס הקונגרס התשיעי. ירש אותו לואיס בר סטרג'ס. הוא נבחר שוב לבית הנבחרים של מדינת קונטיקט ב-1807 ושימש כיו"ר הבית. הוא עבר לנוריץ', קונטיקט ב-1807 וחזר לעסוק בעריכת דין. הוא היה אלקטור לנשיאות במרוץ של קלינטון ואיינג'רסול ב-1812, ציר באמנת הרטפורד בשנים 1814–1815, שופט בבית המשפט העליון לערעורים בקונטיקט מיוני 1815 עד יוני 1818, וראש עיריית נוריץ' מ־1814 עד 1834. הוא מת בנוריץ' ב-2 במאי 1842, ונקבר בבית הקברות בעיר.
לחתנו ולתלמידו לשעבר אסא צ'יילד היה בן קלווין גודארד צ'יילד שהוא קרא על שמו.
הוא גם לימד את בנו צ'ארלס בקוס גודארד.
הערות שוליים

↑  Connecticut Reports. Vol. 13. 1854. p. 21-22, appendix.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011289068605171  LCCN: n98084743  SNAC: w6rn3xvq  US Congress: G000248  VIAF: 41159833   WorldCat (עם VIAF): 41159833
טראנס פסיכדלי

| --- | --- |

 מקורות סגנוניים:  גואה, רוק פסיכדלי, אסיד האוס, אינדסטריאל,  (New Beat) פעימה חדשה
 מקורות תרבותיים:  תחילת שנות ה-90 באירופה, ישראל, גואה
 מוצא:  הודו, דרום אפריקה, ישראל, הממלכה המאוחדת 
 כלים:  סינתיסייזר, מקלדת אלקטרונית, סמפלר, רולאנד אס.היג'-101, רולאנד טי.אר 909, רולאנד ג'י.פי-8000
 פופולריות מיינסטרים:  אירופה, ישראל, יפן ודרום אפריקה מאמצע שנות התשעים
 תת-סוגות
 מינימל פסייטראנס
 סוגות היתוך
 פסייביינט, פסיימטאל, פסייפרוג
 נושאים קרובים
 רייב
 
טראנס פסיכדלי (באנגלית: Psychedelic Trance או Psytrance) הוא סגנון של מוזיקה אלקטרונית אשר התפתח מהגואה טראנס בתחילת שנות ה-90. לטראנס הפסיכדלי בדרך כלל מקצב מהיר של כ-130 עד 155 פעימות בדקה (BPM), עם צליל בעל אופי מאוד "סינתטי".
בעוד שבגואה טראנס המקורי נעשה שימוש בעיקר בסינתיסייזר המודולרי ובסמפלרים חומרתיים, הרכבי טראנס פסיכדלי מעדיפים לרוב לעשות שימוש בכלים תוכנתיים למניפולציה של דגימות, וכן במכשירים דיגיטליים או תוכנות, המדמים את פעולתם של סינתסייזרים אנלוגיים ישנים.
הטראנס הפסיכדלי פופולרי במיוחד בישראל בה הוא נחשב לכמעט מיינסטרים, בעיני חובבי הז'אנר מהארץ ומהעולם. הוא פופולרי גם ברוסיה, הממלכה המאוחדת, מקסיקו, גרמניה, יפן, אוסטרליה, ברזיל, דרום אפריקה, סרביה ומונטנגרו, הולנד וגואה.
הגדרה

טראנס פסיכדלי מאופיין בBPM של 138–145. המאפיין המובהק שלו הוא בס מחזורי שחוזר על עצמו באופן פסיכדלי, וכך קיבל את שמו.
היסטוריה > התפתחות בישראל

בישראל התפתחה תרבות טראנס פסיכדלי רווחת ומגוונת. ב-1988 בעקבות ההתחממות ביחסי הודו–ישראל, החלו הישראלים להשיג ויזה תיירותית להודו. רובם סיימו את השירות הצבאי ורצו למצוא מקום לנפוש בו ומצאו את חופי גואה. כשחזרו, הביאו איתם הקלטות של "מוזיקה חדשה" – הטראנס הפסיכדלי. מוזיקה זו השפיעה מאוד על סצנת המועדונים בישראל ותקליטנים רבים החלו ליצור וריאציות שונות משלהם למוזיקה זו. המפורסמים מביניהם היו אבי ניסים וליאור פרלמוטר (כיום חברי ההרכב Astral Projection), רמי שפירא Chakra ואדי מיס, עופר דיקובסקי (Oforia), הראל פרוצקי ומיקו (California Sunshine), גיא סבג, אבי אלגרנטי (Space Cat), לילך קים מיכאל ואנלוג פוסי. החל משנת 1995 החלה להתפתח סצנת מסיבות טראנס מדבריות בישראל בשם Doof Project, שהיוותה את הקרקע לצמיחתו של פסטיבל דוף המתקיים בכנרת מדי שנה החל משנת 2004.
המותגים הישראלים והאמנים החדשניים הפכו בטבעיות את ישראל לחלק חשוב מתרבות הטראנס בישראל.
בישראל ישנם כיום כמה עשרות לייבלים (חברת תקליטים) שמובילים בתחום, ומשמשים כבית חם לאומני טראנס פסיכדלי רבים ומוכרים, בין לייבלים אלו נמנים: קרמבו, DNA, HOMmega, PsyShark, פונוקול, BNE ,‏ Planet B.E.N ,‏Chemical Crew, Katana digital, WELVRAVE, Alteza Records ועוד רבים. תרבות הטראנס בישראל היא המובילה העולמית ביצוא אמנים, כמות המסיבות ושיעור המשתתפים.
הצלחה מסחרית

בשנים האחרונות המכירות של מוזיקה פסיכדלית התדרדרו[דרוש מקור: אני חושב ש2011 לא כל כך עדכני להיות ״השנים האחרונות״]. המכירה הצטמצמה ב-2001 כ-2.8%, וב-2002 כ-8.8%. "אלבום טיפוסי" מוכר כ-2,000 עותקים, כאשר מכירה של למעלה מ-5,000 עותקים נחשבת כהצלחה. ישנם קומץ של אמנים והרכבים שמכרו מעל 20,000 עותקים, והם Hallucinogen ,Chakra & Edi Mis, אינפקטד מאשרום, Transwave ,Sesto Sento, Astral Projection ואסטריקס (אבי שמיילוב), DJ Benzion (בנציון בנקרמונה) ויני ויצ'י ובלסטויז.
סצנת הטראנס הפסיכדלי

טראנס פסיכדלי מושמע בצורה "מסורתית", בפסטיבלים ומסיבות בטבע (חוקיים ובלתי-חוקיים) שחלקם נמשכים מספר ימים והמוזיקה מתנגנת ללא הפסקה. מסיבות אלו נקראות לרוב בשמות כגון "מסיבות טבע", "מסיבות יער" ובעבר "מסיבות אסיד". בקרב המשתתפים קיימת תופעה שהיקפה לא ידוע של שימוש בסמים - לרוב סמים הלוצינוגניים. עם התפתחות התת-ז'אנרים של הטראנס הפסיכדלי התפתחו גם סוגים של מסיבות טבע לפי הז'אנר המושמע בהם - למשל: מסיבות דארק, מסיבות פול און וכו'
לאחר שהגואה והטראנס פסיכדלי זכו לפופולריות, החלה גם סצנת הריקוד במועדונים להשמיעם, ביחד עם פרוגרסיב טראנס ואמביינט.
אמנים ופרויקטים פסיכדליים

טראנס פסיכדלי נעשה לרוב בשיתוף בין שני אמנים או יותר, אשר נקרא "פרויקט" או "הרכב". הדגש השונה בז'אנר זה הוא שהאמן יכול להשתתף במספר פרויקטים (הרכבים) בו זמנית. לכל קומבינציה של אמנים יש כינוי כמו למשל שפונגל המורכב מראג'ה ראם וסיימון פוספורד.
שמות הפרויקטים לא חייבים לכלול את שם או כינוי האמנים, אך ישנם הרכבים אשר משתמשים במוטיב מאפיין, לדוגמה: Infected Mushroom, הרכב אשר משתתף בפרויקטים רבים ונוהג להשתמש בשם ההרכב לפרויקטים השונים (למשל: Domestic Mushroom, Infected Astrix, Cat on Mushroom).
לעיתים אמנים או קבוצות אמנים מפיקים מוזיקה תחת שמות פרויקטים שונים כדי להראות וריאציה שונה של המוזיקה שלהם. ישנם מעטים אשר מוציאים אלבום תחת שמם האמיתי (כמו טים שולדט), או ששם הפרויקט הוא נושא שמתאר את המוזיקה שלהם.
מוזיקאים ישראלים מתחום הטראנס הפסיכדלי

אינפקטד מאשרום (Infected Mushroom) – הרכב שהוקם על ידי עמית דובדבני וארז אייזן, נחשב לאחד המובילים בז'אנר עם קריירה בינלאומית עשירה.
אסטרל פרוג'קשן (Astral Projection) – צמד המורכב מאבי ניסים וליאור פרלמוטר, מחלוצי הטראנס הפסיכדלי בישראל.
אסטריקס (מוזיקאי) (Astrix) – אבי שמיילוב, יוצר ותקליטן בעל שם עולמי בתחום הטראנס הפסיכדלי.
סקאזי (Skazi) – אשר סוויסה, ידוע בסגנונו האנרגטי ובשיתופי פעולה עם אמנים בינלאומיים.
אומיקי  (Omiki) -  עומרי עמר, מפיק ודיג'יי המתמחה בטראמס פסיכדלי ופרוגרסיב
בלסטויז (Blastoyz) – קובי ניגרקר, מוזיקאי, מפיק ותקליטן ישראלי מוביל בז'אנר הטראנס הפסיכדלי בעולם.
קליפורניה סאנשיין (California Sunshine) – הרכב שהוקם על ידי הראל פרוצקי ודי ג'יי מיקו, ידועים בסגנון הגואה טראנס.
סאג'נקה (Sajanka) – אבישי גרינבאום יוצר המשלב אלמנטים אתניים במוזיקה הפסיכדלית שלו.
ויני ויצ'י (Vini Vici) – צמד המורכב מאבירם סחראי ומתן קדוש, ידועים בשיתופי פעולה עם אמנים בינלאומיים.
אליין פרוג'קט (Alien Project) – ארי לינקר, יוצר ותיק בתחום הטראנס הפסיכדלי.
Reality Test (מוזיקאית) – ורוניקה לורן, יוצרת ותקליטנית מתחום הטראנס. משלבת מלודיות ופסיכדליה.
אייס ונטורה (Ace Ventura) – יוני אושרת, יוצר ותקליטן מצליח בזירה הבינלאומית.
ראנג'י (Ranji)- רן רג'ואן- מפיק מוזיקה אלקטרונית ותקליטן ישראלי המתמחה בטראנס פסיכדלי ופרוגרסיב
WHITENO1SE (מוזיקאי) - איתי אליה, מפיק מוזיקה אלקטרונית ותקליטן ישראלי המתמחה בטראנס פסיכדלי, ידוע בשילוב בין מוזיקה אלקטרונית מסחרית וביטים אנרגטיים
שלומי ברג (Berg) - יוצר מוביל בז'אנר הטראנס. יצירותיו מתאפיינות במוטיבים פסיכדלים, ביטים דינמיים ווקווים מלודיים עמוקים.
All In One (צמד מוזיקלי)- הצמד יניר אוחנה ולירן כליפא הם יוצרים הידועים בזכות שילוב פסיכדליה ומלודיה ברזילאית וישראלית.
Roc Dubloc (איתי יצחקי)- איתי יצחקי הוא מוזיקאי ומפיק מוזיקה אלקטרונית ישראלית מז'אנר הטראנס
ראו גם

מוזיקת טראנס
מוזיקה אלקטרונית
טכנו
הסמלים הלאומיים של מדינת ישראל

נשיא המדינה לשעבר ראובן ריבלין, דגלי ישראל ובאמצע נס נשיא מדינת ישראל.
הסמלים הלאומיים של מדינת ישראל הם הסמלים הרשמיים של מדינת ישראל, בהם נעשה שימוש בישראל ובעולם לצורך ייצוג מדינת ישראל ותושביה.
דגל לאומי – דגל ישראל

דגל מדינת ישראל הוא הדגל הרשמי של מדינת ישראל, אשר מייצג את המדינה, ריבונותה, מוסדותיה ואזרחיה, הן בישראל והן בעולם. דגל זה הוא בעל רקע לבן, ועליו שני פסים אופקיים בצבע תכלת כהה, וביניהם מגן דוד בגוון זהה.
ראשיתו של הדגל בימי העלייה הראשונה, והוא אומץ כדגלה של התנועה הציונית מיום היווסדה ב-1897. דגל זה הועדף על פני "דגל שבעת הכוכבים" שהציע בנימין זאב הרצל. לאחר קום מדינת ישראל התלבטה מועצת המדינה הזמנית לגבי דגלה של המדינה. דגל התנועה הציונית נבחר באופן רשמי לשמש כדגלה של מדינת ישראל ב-28 באוקטובר 1948, והוא הועדף על פני רעיונות אחרים, בעיקר בשל הפופולריות הרבה שהייתה לו בציבור היהודי.
המנון לאומי – התקווה

"הַתִּקְוָה" הוא המנונה הלאומי של מדינת ישראל, ובעבר המנונה של התנועה הציונית. ההמנון כולל, בשינויים קלים, את שני הבתים הראשונים משירו של נפתלי הרץ אימבר, אשר חובר בשנת 1878, עת ביקר אימבר בארץ ישראל. לחנו של השירה הוא לחן עממי מולדבי, אשר הוצמד לו על ידי שמואל כהן. ההמנון אומץ רשמית בחוק בשנת 1996, אף על פי שהושר כהמנון מאז קום המדינה.
סמל לאומי – סמל מדינת ישראל

סמל מדינת ישראל הוא מגן אשר במרכזו מנורת שבעת הקנים, משני צדיה ענפי זית ובתחתיתו הכיתוב "ישראל". יש שתי גרסאות של הסמל: באחת מופיעים המנורה, ענפי הזית והמילה "ישראל" בצבע זהוב על רקע כחול עמוק, ובאחרת הם מופיעים בצבע לבן או אפרפר-כסוף על רקע כחול. הגרסה הראשונה משמשת בדרך-כלל כשסמל המדינה מוצג כשלעצמו, בעוד הגרסה השנייה משמשת בנס הנשיא או כשהסמל מופיע על-גבי דגלונים. על-גבי מסמכים מוצג הסמל לעיתים קרובות בשחור-לבן (המנורה ויתר האלמנטים לבנים על רקע שחור), ובמוסדות שונים מוצג הסמל כתבליט, בלי הבדל משמעותי בין צבע האלמנטים לצבע הרקע.
את הסמל עיצבו האחים גבריאל ומקסים שמיר, והוא נבחר מבין הצעות רבות שהוגשו לוועדת הסמל והדגל שהקימה מועצת המדינה הזמנית. הוועדה פרסמה מכרז ובו קראה לתושבי המדינה להציע הצעות לסמל המדינה. במכרז פורטו המלצות לגבי האלמנטים שייכללו בסמל, אולם הוועדה התחייבה לדון בכל הצעה שתוגש. מאות הצעות הוגשו לוועדה, ובתהליך ארוך נבחרו שלוש הצעות. אלה הובאו בפני מועצת המדינה הזמנית. המועצה החליטה לבחור בהצעה שהגישו האחים שמיר, ביום י"א בשבט ה'תש"ט, 10 בפברואר 1949.
חותם לאומי – חותם מדינת ישראל

חותם מדינת ישראל מוטבע על מסמכים רשמיים של המדינה, בהתאם לחוק חותם המדינה התש"ט-1949 ולתקנות חותם המדינה התשל"ד-1974. החותם הוא עיגול בעל שוליים מסוגננים, במרכזו סמל המדינה מוקף במסגרת של ענפי זית וביניהם מגן דוד, ומתחת לסמל מופיעות המילים "חותם המדינה".
מטבע – שקל חדש

השקל החדש (₪) הוא ההילך החוקי במדינת ישראל. לשקל החדש יש 4 שטרות: 200, 100, 50, 20 ושמונה מטבעות, מהם שניים הוצאו מהמחזור: 10 אגורות, חצי שקל, וכן 1, 2, 5 ו-10 ש"ח (השניים שהוצאו מהמחזור הם המטבעות בעריך של אגורה אחת ו-5 אגורות).
סמלים לא רשמיים > צבעים לאומיים – תכלת ולבן

הצבעים הלאומיים של ישראל הם התכלת והלבן כפי שהם מוצגים בדגל המדינה. הצבעים הם חלק ממערכת הסמלים הלאומיים של מדינת ישראל ומהווים סמל בלתי פורמלי, אשר אינו מעוגן בחוק. למרות העדר החקיקה בנושא, השימוש בצבעים אלו, כהפגנת פטריוטיות, נפוץ בקרב העם ורשויות המדינה כאחד.
מקורם[דרוש מקור] של הצבעים במקרא, והם מופיעים במספר אזכורים, למשל בחיוב להטיל פתיל תכלת בציצית (במדבר, ט"ו, ל"ח).
מאחר שצבע התכלת הכהה בדגל דומה מאוד לכחול, רווח הזיהוי של הצבעים כחול ולבן כצבעים הלאומיים של ישראל, לדוגמה בשיר "כחול ולבן".
סמלים לא רשמיים > מאכל לאומי – פלאפל

בישראל, במיוחד בעשורים הראשונים לקיומה, שבהם היה הפלאפל מזון מהיר עיקרי, נתפס הפלאפל כמאכל לאומי, אף על פי שמקורו במצרים, ואף שמעמד זה לא זכה להכרה רשמית כלשהי מעולם. לפופולריות רבה זוכים גם השניצל והחומוס.
סמלים לא רשמיים > עץ לאומי – זית

לציון חגיגות ה-120 שנה לקרן קיימת לישראל, קק"ל קיימה תחרות לבחירת "העץ הלאומי". בט"ו בשבט 2021, הוכרז עץ הזית כעץ הלאומי. הזית הוא אחד משבעת המינים בהם נשתבחה הארץ.
ענף עץ הזית מופיע בסמלים רבים, בראשם סמל מדינת ישראל, שבו ענפי זית משני צדיה של מנורת שבעת הקנים. היונה הלבנה, השבה אל תיבת נח ונושאת במקורה ענף זית, הופיעה בספר בראשית, סימלה את תום המבול והפכה לימים לסמל לשלום.
גידול הזית בארץ ישראל מוכר עד היום, כבר מימי בית המקדש הראשון, כשפירותיו משמשים להפקת שמן הזית. ישנם ממצאים ארכאולוגיים רבים לגידול הזית, בין השאר במצדה, תל גזר, ותל דור בחוף הכרמל.
לזית, סגולות בריאותיות מוכחות, ושמן הזית אחד השמנים האיכותיים ביותר, מבחינת טעמו וערכיו התזונתיים. הוא מסייע בהורדת לחץ הדם, מונע אולקוס, מונע חמצון ומפחית את הסיכון לחלות במחלות סרטן.
העץ גדל בכל הארץ. הזית העתיק ביותר בישראל, נמצא בכרם זיתים בשפרעם, בסמוך לדרך כורכר, וגילו מוערך בלמעלה מאלף שנים. בישראל נטועים כיום כ-340 אלף דונם של זיתים, מהם מיוצרים, מדי שנה, למעלה מ-15 אלף טונות של שמן ומעל כ-24 אלף טונות זיתים למאכל. קק"ל נוטעת ביערותיה, מדי שנה, כ-15 אלף שתילי זית, בנוסף לטיפולה בכ-22 אלף דונם של כרמי זית.
סמלים לא רשמיים > פרח לאומי – כלנית מצויה

במשאל שערכו החברה להגנת הטבע ו-ynet ב-2013 ובו השתתפו עשרות אלפי ישראלים, נבחרה הכלנית (Anemone coronaria) לפרח הלאומי של ישראל. הכלנית פורחת בשלל צבעים (לבן, סגול-כחול, ורוד ואדום עז) ויוצרת מרבדי פריחה בתקופת החורף. במקורות היהודיים נקראה גם "שושנת המלך". הכלנית היא צמח מוגן וקטיפתו אסורה.
ישנם מספר פרחים נוספים המזוהים במיוחד עם ישראל:
שושן צחור – זוהה עם ישראל בתקופת המקרא ובית המקדש. פרחי שושן צחור היו קבועים במנורת שבעת הקנים וייתכן שצורת עלי הכותרת שלהם היא המקור לסמל המגן דוד.
רקפת מצויה – נבחרה לייצג את ישראל בתערוכה בוטנית בבייג'ינג בשנת 2007.
אירוסי ההיכל – פרחים הדורים, מינים רבים מהם אנדמיים לארץ ישראל. אירוס מופיע בסמל החברה להגנת הטבע.
חצב.
סמלים לא רשמיים > כלב לאומי – כלב כנעני

הכלב הכנעני הוא הכלב הגזעי הלאומי היחיד של ישראל. הגזע הכנעני משתייך לתת משפחה כלבי שפיץ, כפי שמכונים כלבי פאריה. כלבים אלו הם אחת ממשפחות הכלבים העתיקות ביותר, שנשתמרו אלפי שנים, כשהם שומרים על תכונות בסיסיות ומשתנים במעט בהתאם לתנאי הסביבה, והם היסוד הבסיסי לקשר שבין האדם לכלב. הגזע הכנעני היה נפוץ מאוד באזורנו, מסיני עד סוריה. הוא מוכר עוד מימי התנ"ך ומופיע באמנות סלע באתרים ארכאולוגיים בני אלפי שנים. בעת העתיקה חיו הכלבים ככלבי להקה פראיים. במהלך השנים חל חיבור בינם לבין נוודי האזור, הבדואים, ושמשו ככלבי עבודה וככלבי שמירה למופת. מי שהביאה, בעת החדשה, להיכרות עם הגזע הייתה פרופ' רודולפינה מנצל, שהגיעה לארץ ישראל מאוסטריה בשנת 1934, והקימה ארגון של כלבי שירות לטובת "ההגנה". פרופ' מנצל מצאה כי הכלבים שמוצאם באזור זה הם המתאימים ביותר לשמש ככלבי עבודה משום יכולתם להסתגל לתנאי הסביבה הקשים ולתנאי אקלים קיצוניים, ומשום היותם קלים לאילוף ובעלי תכונות של נאמנות ונכונות לעבודה.
הגזע הוכר על ידי ההתאחדות הישראלית לכלבנות בשנת 1963, על-פי המפרט הקביל הראשון אשר נכתב אודותיו על ידי פרופ' מנצל בשנת 1953‏. מאז נחשב הכלב הכנעני לגזע הלאומי של ישראל, ובשנת 1966 הוא הוכר גם על ידי הפדרציה הבינלאומית לכלבנות.
סמלים לא רשמיים > נחש לאומי – צפע מצוי

בספטמבר 2018 החל מיזם לבחירת הנחש הלאומי של ישראל. למיזם שהוביל קמפיין ארצי: שומרים על זוחלי הארץ חברו גופים מרכזיים בשמירת הטבע בארץ כגון רשות הטבע והגנים, החברה להגנת הטבע, מוזיאון הטבע ע"ש שטיינהרדט באוניברסיטת תל אביב ואחרים. הבחירות נמשכו חודשיים ובמהלכן התבקשו המצביעים לבחור בין 10 נחשים נפוצים בארץ ישראל. בנובמבר 2018, לאחר שנספרו הקולות, נבחר הצפע המצוי המכונה גם "צפע ארצישראלי".
סמלים לא רשמיים > ציפור לאומית – דוכיפת

במסגרת אירועי שנת ה-60 למדינת ישראל, נפתח קמפיין בחירת הציפור הלאומית, כמיזם של החברה להגנת הטבע בהובלת מנהל מרכז הצפרות הישראלי של החברה להגנת הטבע, דן אלון, ומנהל המרכז הבינלאומי לחקר נדידת הציפורים בלטרון, ד"ר יוסי לשם. השר להגנת הסביבה גדעון עזרא, ושרת החינוך יולי תמיר, העניקו למיזם את חסותם וכך גם צה"ל. הפרויקט הוגדר כפרויקט לאומי, ערכי וחינוכי המבקש להטמיע בציבור הרחב סט של ערכים חינוכיים, של שמירת ערכי הטבע של ישראל, בדגש על הציפורים. נקבעו מספר קריטריונים לבחירת המועמדות לציפור הלאומית:
ציפור המאפיינת את ישראל ואת הישראלים
ציפור המקננת בארץ
צבעוניות
שירה
מופיעה במקורותינו
נדירה או נפוצה בישראל
מעמד בהיבט גלובלי
בשנת 2008 התקיימה הצבעה של הציבור הרחב, כולל במערכת החינוך ובצה"ל, וב-29 במאי 2008 הכריז נשיא המדינה שמעון פרס על הדוכיפת כציפור הלאומית.
סמלים לא רשמיים > פרפר לאומי – כחליל השברק

במסגרת חגיגות שנת ה-75 למדינת ישראל, נפתח קמפיין בחירת הפרפר הלאומי, כמיזם של אגודת חובבי הפרפרים בישראל, החברה להגנת הטבע, קק"ל, רט"ג ומשרד החינוך, בהובלת לאה ודובי בנימיני. השרה להגנת הסביבה עידית סילמן, העניקה את חסות המשרד. פרפר כחליל השברק נבחר בין היתר בשל צבעי הדגל (כחול ולבן), שכיחותו בכל הארץ ושניתן לראותו במרבית חודשי השנה. התקיימה הצבעה פתוחה לכלל הציבור הרחב, כולל במערכת החינוך ובצה"ל, מתוך מספר מצומצם של פרפרים שהועמדו לבחירה. ב-23 באפריל 2023 הוכרז הפרפר הלאומי במרכז לחקר ציפורי ירושלים הסמוך למשכן הכנסת.
סמלים לא רשמיים > עקרב לאומי – נבו יריחו

בהצבעה באתר ynet בחודש ספטמבר 2018 נבחר המין נבו יריחו, הגדול שבעקרבי ישראל, להיות העקרב הלאומי.
סמלים לא רשמיים > פטריה לאומית – אורנית נימים

במסגרת כנס פטריות הבר השני של עמותת פטריות הבר בישראל בשיתוף עם הפקולטה לחקלאות, מזון וסביבה ע"ש רוברט ה. סמית שנערך ב-26 בדצמבר 2024 יזמה מירב הראל, מדריכת ליקוט, קמפיין לבחירת הפטרייה הישראלית בשיתוף עם עמותת פטריות הבר בישראל. הפטרייה שנבחרה הייתה אורנית נימים, הידועה גם בשם אורנייה.
מיזם בחירת הפטרייה הישראלית, כלל שלושה שלבים: בשלב הראשון, צמצמו מדריכי ליקוט מוסמכים של "עמותת פטריות הבר בישראל" את הרשימה, מ-700 פטריות בר המוכרות בישראל ל-20 בלבד, בפרויקט שנקרא "הפטריה הישראלית". בשלב השני, צמצמו מדריכים ומלקטים ותיקים את הרשימה לחמישה מיני פטריות: נרתיקנית נאה דביקה, אוזנית הכלך, אחלמית סגולה, נטופה ערבה ואורנית נימים. בשלב השלישי בחר קהל אוהבי הטבע את אורנית הנימים לפטריה הישראלית.
הערות שוליים

↑  גלובסו-ynet
↑  מערכת ישראל היום, אילנות גבוהים: בואו לבחור את העץ הלאומי של ישראל, באתר ישראל היום, 3 בינואר 2021
1 2  תחרות העץ הלאומי, באתר salkkl.kkl.org.il
↑  דן לביא, אתם הכרעתם: זהו העץ הלאומי של ישראל, באתר ישראל היום, 28 בינואר 2021
↑  הכלנית: הזוכה בתחרות "הפרח של ישראל", באתר ynet, 25 בנובמבר 2013
↑  ההתאחדות הישראלית לכלבנות
↑  ארז ארליכמן, גולשי ynet בוחרים: מי יהיה הנחש הלאומי?, באתר ynet, 24 באוקטובר 2018
↑  ארז ארליכמן, הנחש של ישראל: הצפע המצוי, באתר ynet, 1 בנובמבר 2018
↑  ארז ארליכמן, עם ישראל הכריע: הציפור הלאומית היא הדוכיפת, באתר ynet, 29 במאי 2008
↑  הצביעו לציפור הלאומית - החברה להגנת הטבע
↑  נעה פישר, בצבעי הדגל: כחליל השברק הוכרז כ"הפרפר של ישראל", באתר ynet, 23 באפריל 2023
↑  ארז ארליכמן, העקרב הלאומי של ישראל: נבו יריחו, באתר ynet, 9 בספטמבר 2018.
↑  galirimon, בחירת ה-"פטריה הישראלית", באתר ליקוט במודיעין והסביבה, ‏2024-10-21
דגל ישראל
מילות ההמנון הלאומי של ישראל, "התקווה"
סמל מדינת ישראל
חותם המדינה
מטבעות של שקל חדש בסכומים שונים
ציצית תכלת, מקור צבעי המדינה
פלאפל, חומוס, פיתה וירקות
עץ זית
פרחי כלנית מצויה במגוון צבעים
כלבים כנעניים
צפע מצוי (ארצישראלי)
הציפור הלאומית, דוכיפת מצויה
כחליל השברק הפרפר הלאומי
נבו יריחו
אורנית נימים
אסלאם סלימאני

אסלאם סלימאני (בערבית: إسلام سليماني; נולד ב-18 ביוני 1988) הוא כדורגלן אלג'ירי המשחק במכלן ובנבחרת אלג'יריה בעמדת החלוץ.
קריירה

סלימאני החל את הקריירה שלו בקבוצת WBAB מעין בניין. בהמשך עבר לקבוצת החובבים מהעיר שראגה ששיחקה בליגה השלישית של אלג'יריה. בעונה בה שיחק בשראגה הוא הבקיע 18 שערים ב-20 משחקים. בעקבות זאת, בתום העונה הוא עבר לקבוצת בלויזדאד מהליגה הראשונה באלג'יריה. ב-17 במאי 2011 הבקיע רביעייה במשחק ליגה.
ביולי 2013 קיבל שחרור מההתאחדות לכדורגל של אלג'יריה, וכשחקן חופשי הוא יצא למצוא קבוצה אירופאית. הוא התאמן יחד עם קבוצת נאנט אך לבסוף חתם בספורטינג ליסבון בה שיחק שלוש שנים. באוגוסט 2016 עבר לקבוצת לסטר סיטי תמורת 27 מיליון ליש"ט, ההעברה היקרה ביותר בתולדות לסטר.
ב-31 בינואר 2018 הושאל לניוקאסל יונייטד עד לסוף העונה. ב-11 באוגוסט 2018 הושאל לפנרבחצ'ה לעונה אחת. ב-21 באוגוסט 2019 הושאל למונקו עד לסוף העונה.
ב-2 ביוני 2012 ערך סלימאני את הופעת הבכורה שלו במדי אלג'יריה במוקדמות מונדיאל 2014. הוא נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014. בשנת 2019 זכה עם אלג'יריה בגביע אפריקה לאומות לשנה זו.
נכלל בסגל נבחרת אלג'יריה לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
תארים > קבוצתיים

הגביע הפורטוגלי: 2014/2015
הסופר קאפ הפורטוגלי: 2015
תארים > בינלאומיים

גביע אפריקה לאומות (1): 2019
תארים > אישיים

כדור הזהב של אלג'יריה: 2013
השחקן המגרבי הטוב ביותר: 2013
נתנאל סמית'

נתנאל סמית' (באנגלית: Nathaniel Smith‏; 6 בינואר 1762 – 9 במרץ 1822) היה עורך דין, סוחר בקר, שופט ופוליטיקאי מהמאה ה-19. הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מקונטיקט וכשופט של בית המשפט העליון של קונטיקט.
ביוגרפיה

סמית' נולד ב-6 בינואר 1762 בוודברי שבמושבת קונטיקט, והיה בנם של ריצ'רד סמית' ואניס (הורד) סמית'. הוא למד בבתי הספר המשותפים ועסק בעיסוקים חקלאיים. הוא גם היה סוחר בקר. סמית' למד בבית הספר למשפטים של ליצ'פילד. הוא למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1787. סמית' החל את עריכת הדין בוודברי.
בשנת 1789 הפך סמית לחבר בבית הנבחרים של קונטיקט, וכיהן בבית הנבחרים של המדינה עד 1795. הוא נבחר כמועמד פדרליסט לקונגרס הרביעי והחמישי, כיהן מ-4 במרץ 1795 ועד 3 במרץ 1799.  הוא סירב להיות מועמד למינוי מחדש ב-1798.
סמית שימש כחבר במועצת העוזרים של קונטיקט מ-1799 עד 1804.  הוא שירת בסנאט של קונטיקט מ-1800 עד 1805.  סמית היה פרקליט המדינה של מחוז ליצ'פילד בשנת 1805.
בשנת 1806 הוא הפך לשופט של בית המשפט העליון של קונטיקט. הוא שמר על תפקיד זה שלוש עשרה שנים. הוא גם היה ציר בוועידת הרטפורד בין השנים 1814–1815. סמית' מת בוודברי ב-9 במרץ 1822. הוא קבור בבית הקברות של הכנסייה האפיסקופלית.
חיים אישיים

סמית' התחתן עם רות בנדיקט סמית'. נולדו להם שני ילדים, הרייט ג'יי סמית' ונתנאל בנדיקט סמית'.
סמית' היה אחיו של נייתן סמית', סנטור ארצות הברית מקונטיקט, ודודו של טרומן סמית', סנטור ארצות הברית מקונטיקט.
הערות שוליים

1 2  "Nathaniel Smith". Litchfield Historical Society. נבדק ב-1 בינואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Nathaniel Smith". Connecticut State Library. נבדק ב-1 בינואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Nathaniel Smith". Connecticut State Library. נבדק ב-1 בינואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Rep. Nathaniel Smith". Govtrack.us. נבדק ב-1 בינואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Nathaniel Smith (1762-1822)". The Political Graveyard. נבדק ב-1 בינואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kilbourn, Dwight Canfield (1909). The Bench and Bar of Litchfield County, Connecticut, 1709-1909: Biographical Sketches of Members, History and Catalogue of the Litchfield Law School, Historical Notes. Dwight Canfield Kilbourn. p. 291.
1 2  "SMITH, Nathaniel, (1762 - 1822)". Biographical Directory of the United States Congress. נבדק ב-1 בינואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Smith family of Connecticut". The Political Graveyard. נבדק ב-1 בינואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fay, John William and Herbert M Linen (1915). The Cyclopædia of American biography, Volume 5. Press Association Compilers.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: S000595
תיאודור ביקל

| --- | --- |

 לידה:  2 במאי 1924 וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה 
 פטירה:  21 ביולי 2015 (בגיל 91) ווסטווד, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הילסייד ממוריאל פארק 
 מדינה:  ארצות הברית, אוסטריה, ישראל 
 תקופת הפעילות:  1946–2007 (כ־61 שנים) 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (1948) 
 בן או בת זוג:  תמרה ברוקס (2008–2012) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
תיאודור ביקל, אוקטובר 2010
תיאודור ביקל שני מימין בהופעה טלוויזיונית מ-1955
תיאודור מאיר ביקל (באנגלית:  Theodore Meir Bikel;‏ 2 במאי 1924 – 21 ביולי 2015) היה שחקן קולנוע ותיאטרון, זמר עם ומוזיקאי יהודי-אמריקאי. היה מועמד לפרס אוסקר על תפקיד המשנה שגילם כשריף מקס מולר, בסרט "הנועזים" (1958). ביקל כיהן כנשיא איגוד השחקנים והאמנים של אמריקה, וכן כיושב ראש הדירקטוריון של סניף מפלגת מרצ בארצות הברית. האוטוביוגרפיה שלו, "Theo", פורסמה ב-1995.