הקרע ביהדות הונגריה
רקע > סימנים מוקדמים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | זה עשרים שנה אשר נפלגו היהודים יושבי ארצנו לשלוש מחנות. אולם לא רבים מאחינו השוכנים הרחק והלאה מגבול ארצנו ידעו ס ב ת החזיון הנורא הלזה; גם מ ה ו ת שלוש הכתות כחידה הנה בעיני רבים... אמנם כבר נהרות של דיו נשפכו וקלמוסין לאין מספר נשברו, וכמה וכמה חכמים וסופרים יגעו ועמלו לכתוב סבת המחלוקת של בני עמנו פה ומהות הכתות השונות אשר זה שנים רבות תקראנה למלחמה אישה באחותה, אולם לא הצליחו להעמיד האמת על מכונה. | “ |

|  – "יונה בן אמתי" (שם עט), מפלגות היהודים באונגארן, המגיד, 11 ביולי 1889 |  – "יונה בן אמתי" (שם עט), מפלגות היהודים באונגארן, המגיד, 11 ביולי 1889 |  |
השינויים שזעזעו את מבנה החברה היהודית המסורתית בנחלות בית הבסבורג בעקבות כתב הסובלנות של יוזף השני ותהליכי התמורה שחולל, אירעו בקצב איטי בממלכת הונגריה. האצולה, שנהנתה מאוטונומיה נרחבת, התנגדה לרפורמות של הקיסר בכל תחום שהוא, ומתוך כך נבלמו גם מהלכיו כלפי היהודים. למול איום במרד ב-1790, הוא נאלץ לבטל כמעט את כל החידושים שהנהיג על ערש דווי. נחשלותה הכללית של הארץ ואופיה הכפרי של ההתיישבות היהודית (רק 15% התגוררו בקהילות בנות מעל 500 איש; היתר היו פזורים כמקבצי משפחות בודדות) עיכבו מאוד את התפתחותה של בורגנות עירונית אמידה, כמו זו שקלטה את רעיונות הנאורות ועודדה רפורמה דתית בפרוסיה ושכנותיה. החברה ההונגרית נותרה מרובדת בנוקשות ומבוססת על זכויות-יתר מעמדיות, מבנה שהגביל ניעות חברתית ותסיסה רעיונית כמעט מאליו.
הקיסר הורה בשעתו גם על הקמת בתי-ספר יסודיים ליהודים בשפה הגרמנית ("Normalschulen"), שכמותם שגשגו כסוכן תירבות חשוב בבוהמיה ומוראביה אך עוררו התנגדות עזה בגליציה. הם התקבלו אמנם ללא מחאה על ידי הרבנים והפרנסים אבל קרסו כמעט בן לילה אחרי מותו. לאחר מכן, התקיימו מוסדות ספורים בקהילות שהיו בהן די תומכים נכונים לממנם למרות הסרת החיוב. בנוסף, השמרנות המובנית של האצולה צמצמה מאוד את ממדי ההתערבות מגבוה בסדרי הקהילות, בעוד שביתר מרכז אירופה כפו הרשויות השכלה גבוהה לרבנים, עידוד חקלאות, גיוס לצבא ורפורמות אחרות שנועדו להפוך את היהודים לנתינים מועילים.
האליטה הרבנית בהונגריה התנהלה לפי הדוגמה שהציבו בוהמיה ומוראביה, בהן התפתח דגם מסורתי מתון של תנועת ההשכלה שהתקיים בהרמוניה עם ומתוך ההנהגה הדתית. אך למרות היחסים התקינים בעיקרם, החל להיווצר פער בין ליברלים לשמרנים בקרב יהודי הממלכה, מה שהוביל בטווח הרחוק לפילוג. נציג מוקדם של המגמה הראשונה, שהיה שקוע עדיין עמוק בהלך הרוח הישן, היה הרב אהרן חורין מאראד. הוא קרא ליצירתיות הלכתית מופלגת כדי לסגל את היהדות לתנאים המשתנים, והחריד את עמיתיו בפסיקותיו המתירניות והכרזותיו הפומביות על הצורך בתמורה. הרב מאראד, שהשפעתו בארצו הייתה קלושה, תמך גם במבשרי היהדות הרפורמית בהמבורג.
מול חורין ניצב החת"ם סופר, מנהיג האורתודוקסיה, שהתבלט כלוחם חסר פשרות בכל זליגה מן הנורמות המקובלות. במקביל להיותו מוקד להתנגדות השמרנית בכל היבשת, ניהל מאבק קשה בפרנסים ליברליים גם בעירו פרשבורג. ההתנגשות הייתה מקומית ושיקפה אך במעט את היחסים בשאר שטחי הונגריה; בין היתר, זועזע החת"ם סופר עמוקות מדיווחים על ההתערערות המהירה של המסורת בעיר הולדתו פרנקפורט דמיין והוא היה נחוש לבלום מראש התפתחויות דומות. החת"ס ניצח לבסוף במקרה. אויבו, הגביר והמשכיל הרדיקלי זאב ברייסאך, נפטר ב-1827. באותה העת, שלושה אביונים ירשו את ההון שהותיר אחיהם המת שהתנצר. בשל עניים הם לא נמנו על מעמד הפרנסים – שבניו פיטרו רבנים וכפו רפורמה ברבות מקהילות מרכז אירופה – לא ספגו את השפעת המודרנה ונותרו אדוקים. קידומם לוועד הקהילה עקב עושרם הפתאומי, הבטיח שליטה אורתודוקסית בעיר למשך דורות.
מישיבתו של החת"ס בפרשבורג, בה התחנכו מאות ושהייתה אחת הגדולות בהיסטוריה עד אותה עת, יצא דור תלמידים שהפיץ את השקפתו הנוקשה בכל הארץ. בעת שישיבות אשכנז נסגרו כמעט עד האחרונה, ייסדו ממשיכיו רשת של ישיבות חדשות בהונגריה, וביססו רבנות קהילתית חזקה לפי הדגם שהתווה מורם. החברה המסורתית, במקום להתחיל להתפורר, בוצרה. רבנים-משכילים שהגיעו ממוראביה ומבוהמיה גילו בשנות ה-1820 וה-1830 כי המחנה השמרני בארץ חזק וקיצוני מכדי שאפשר יהיה לבסס בהונגריה מזיגה בין העולם הישיבתי הישן לבין פתיחות לתרבות הגרמנית שתקיף את כלל הציבור, מעין זו שהתקיימה בחבלי מוצאם. בניגוד למוראביה, בישיבת פרשבורג ובנותיה הייתה התנגדות עזה ללימודי חול מסוג כלשהו, ומי שנתפסו עוסקים בכך נענשו או סולקו.
ב-1818, בעת הסערה סביב ההיכל בהמבורג, הביע החת"ס בכתב את השקפתו העקרונית בסוגיה, שצפנה גם את דעתו על הסוטים האידאולוגיים החדשים שהופיעו בין היהודים ודחו את סמכות הרבנים: ”אילו היה דינם מסור בידינו היה דעתי להפרישם מעל גבולינו. לא יותן מבנותינו לבניהם ומבניהם לבנותינו... ויהיה עדתם כעדת צדוק ובייתוס ענן ושאול.” קריאה זו הייתה בתחום התאוריה ולא המעשה, אך היא הדהדה לאורך השנים ועלתה שוב בצמתים שונים. יעקב כ"ץ כתב כי חורין וחת"ס, בכח אישיותם, בישרו את העימות שיסתיים בקרע עוד בטרם בשלו לכך התנאים החברתיים. לאחר מכן, כשיהודי הממלכה התבססו מבחינה כלכלית ומעמדית, הפך העימות בין המחנות לחמור וקשה יותר מבכל שאר העולם היהודי בתקופה המודרנית.