stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סחר בבני אדם למטרות מין

המודל העסקי לסחר במין כפי שתואר על ידי ארגון שוודי הפועל נגד סחר במין
סחר במין בכניסה למועדון גו-גו בתאילנד
סחר בבני אדם למטרות מין הוא סחר בבני אדם למטרת ניצול מיני. הסחר במין נחשב גם כסוג של עבדות מודרנית בשל האופן שבו הקורבנות נאלצים לבצע אקטים מיניים, לעיתים רבות מבלי שהם נותנים לכך את הסכמתם, בצורה של עבדות מינית. האנשים שעומדים מאחורי הסחר במין מכונים סוחרי מין או סרסורים. הסרסורים מתמרנים את הקורבנות כך שהם/הן ייקחו חלק בפעילויות מיניות שונות עם לקוחות משלמים. סוחרי המין משתמשים בכוח, בהונאה ובכפייה כאשר הם מוצאים קורבנות חדשים, מביאים אותם למיקומים בהם הם/הן יעבדו, ובאופן שבו הם מצליחים בסוף של דבר לספק את הקורבנות לקהל הלקוחות כזונות. לפעמים הקורבנות מתומרנים באופן בו הם מגיעים למצב של תלות בסוחר/ים המין - תלות כלכלית או תלות רגשית. כל האספקטים של הסחר במין נחשבים למעשי פשע - מהרכישה ועד לשלב בו מובילים את הקורבנות למיקומים בהם הם/הן יעבדו, וכולל הניצול עצמו של הקורבנות. סחר במין כולל הן ניצול מיני של אנשים מבוגרים אך גם ניצול מיני של קטינים, כולל תיירות מין ילדים וסחר במין בו מעורבים קטינים מאותה המדינה.
בשנת 2012 ארגון העבודה הבינלאומי דיווח הערכה לפיה 20.9 מיליון בני אדם ברחבי העולם היו נתונים באותה העת לעבודות כפייה, ו-22% מתוכם (4.5 מיליון אנשים) היו קורבנות של ניצול מיני כפוי. ארגון העבודה הבינלאומי דיווח ב-2016 שמתוך 25 מיליון בני אדם שעסקו בעבודות כפייה, 5 מיליון בני אדם היו קורבנות של ניצול מיני. עם זאת, בשל החשאיות של הסחר במין, מאוד קשה לאנשים שחוקרים את הנושא להשיג סטטיסטיקה מדויקת ומהימנה. הרווחים המסחריים ברחבי העולם מהסחר במין מוערכים בכ-99 מיליארד דולר, לפי נתוני ארגון העבודה הבינלאומי. לשם השוואה, בשנת 2005 הוערך כי הרווחים המסחריים ברחבי העולם מהסחר בבני אדם הם כ-9 מיליארד דולר בסך הכל.
רוב הקורבנות מוצאים את עצמם במצבים של כפייה או התעללות כאשר הבריחה מאותן הסיטואציות היא קשה ומסוכנת. הסחר במין מתקיים בכל רחבי העולם ועל כן לעיתים רבות קשה במיוחד לגבש פתרונות ברי קיימא לפתור את בעיית הפרת זכויות האדם הזו. בדרך כלל קורבנות הסחר במין פגיעים במיוחד משום שהם חיים בעוני, או שאין להם השכלה כולשהי. הסחר במין נוהג להשפיע על הבריאות הנפשית של הקורבן והן על הבריאות הפיזית של הקורבן.
הסחר במין בישראל

הסחר בנשים לזנות בישראל גבר בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20. לפי ההערכות הסחר במין בישראל בשנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000 כלל שלושת אלפים נשים שהועסקו כזנות. רבות מהנשים הגיעו ממדינות שהיו בעבר מדינות סובייטיות, ובמיוחד נשים שהגיעו מרוסיה, אוקראינה, ומולדובה. הנשים הובאו לבתי בושת שם הן עבדו שבעה ימים בשבוע ושירתו עד 30 לקוחות מדי יום. הסוחרים השתמשו באלימות פיזית ובאיומים על מנת לוודא שהנשים לא יפסיקו לעבוד עבורם, והיו מקרים גם בהם חלק מהנשים נכלאו מאחורי דלתות נעולות וחלונות עם סורגים. לאורך שנות ה-90 של המאה ה-20 הרשויות בישראל לא הגדירו את הסחר במין כבעיה שחייבים למצוא לה פתרון, ובמקום זאת הסחר במין נחשב פשוט כ"זנות", ובמשך שנים הרשויות לא ניסו לשבש את פעילות בתי הבושת. במקרים בהם נשפטו סוחרי מין המשפטים בדרך כלל היו מסתיימים עם הסדר טיעון ועונש קל. הנשים שנסחרו, לעומת זאת, סווגו כעובדים בלתי חוקיים או כפושעים מאחר שהם/הן הגיעו לישראל באופן בלתי חוקי, ולכן הרשויות התרכזו בתפיסת הנשים ולא בתפיסת סוחרי המין.
בשנת 2000 תיקנה הכנסת את חוק העונשין כך שיהיה אסור לעסוק בסחר במין. בשנת 2006 נחקק חוק נגד סחר במין. בשנת 2001 מחלקת המדינה האמריקנית סיווגה את ישראל ברמה מס' 3 בדירוג הסחר בבני אדם. בין 2002 ל-2011 ישראל עברה לרמה מס' 2 בדירוג הסחר בבני אדם. מאז 2012 ועד לדו"ח שיצא בשנת 2019 ישראל עברה לרמה מס' 1 בדירוג הסחר בבני אדם (עמידה מלאה בתקני המינימום של ה-TVPA).
ראו גם

זנות בעיראק
סחר בנשים בישראל
הערות שוליים

↑  Elrod, John (באפריל 2015). "Filling the gap: refining sex trafficking legislation to address the problem of pimping". Vanderbuilt Law Review. 68: 961 – via Hein Online. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Fact Sheet: Human Trafficking". www.acf.hhs.gov (באנגלית). נבדק ב-2021-11-16.
↑  "ILO 2012 Global estimate of forced labour – Executive summary" (PDF). International Labour Organization. נבדק ב-28 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Odhiambo, Agnes & Barr, Heather. (2 Aug 2019). "Opinion:Trafficking survivors are being failed the world over." Al Jazeera website Retrieved 4 August 2019.
↑  International Labour Organization. (19 September 2017). Press Release:40 million in modern slavery and 152 million in child labour around the world. International Labour Organization website Retrieved 4 August 2019.
↑  "Human Trafficking by the Numbers". (7 January 2017). Human Rights First website Retrieved 2 December 2018.
↑  Daffron, Joshua W. (Dec 2011). "Combating Human Trafficking: Evolution of State Legislation and the Policies of the United Kingdom and France." Thesis, M.A. Monterey, Calif.:Department of National Security Affairs. Naval Postgraduate School. Defense Technical Information Center website Retrieved 2 December 2018.
↑  Tiziana Luise. (2005). "Are human rights becoming burdensome for our economies? The role of slavery-like
practices in the development of world economics and in the context of modern society," Rivista Internazionale Di Scienze Sociali, 113(3): 473.
↑  "Combating Trafficking for Prostitution in Israel". Office of the National Anti-Trafficking Coordinator (באנגלית). נבדק ב-31 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "2019 Trafficking in Persons Report: Israel". U.S. Department of State. נבדק ב-23 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hacker, Daphna. "Is the Trafficking Victims Protection Act a Transnational Success? Lessons from Israel's Strategic Compliance" (PDF). Tel Aviv University Faculty of Law. נבדק ב-23 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Trafficking for the Purposes of Prostitution and Sexual Exploitation". Israel Ministry of Justice. נבדק ב-23 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
| עבדות |
| --- | --- | --- |
| עבדות מודרנית | סחר בבני אדם • שימוש צבאי בילדים ובנערים • גיוס חובה • סחר בילדים •  סחר במין • תיירות מין • עבדות מין • חטיפת נשים • עבדות חוב בדרום מזרח אסיה |  |
| היסטוריה | צמיתות • שוק עבדים • תמיכה בעבדות • עבדות בתנ"ך • עבד עברי • ביוון העתיקה • ברומא העתיקה • ספינת עבדים •  עבדות בסין • עבדות ברוסיה • עבדות באימפריה העות'מאנית • סחר העבדים הערבי • עבדות באסלאם • עבדות באפריקה • סחר העבדים האטלנטי • עבדות בברזיל • עבדות בקובה • עבדות בארצות הברית • מדינת קונגו החופשית |  |
| התנגדות לעבדות | התנועה לביטול העבדות • ציר זמן של ביטול העבדות והצמיתות• חוק סחר העבדים 1807 • מרד העבדים בהאיטי • מסילת הרכבת המחתרתית • חוק העבד הנמלט 1850 • מלחמת האזרחים האמריקנית • התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית • ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם • האגודה לביטול סחר העבדים |  |
| עבדות בתרבות | אוהל הדוד תום • שורשים • הרפתקאותיו של האקלברי פין • 12 שנים של עבדות |  |
סטיבן ברקוף

| --- | --- |

 לידה:  3 באוגוסט 1937 (בן 87) סטפני, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1958 
 מקום לימודים:  L'École Internationale de Théâtre Jacques Lecoq  Raine's Foundation School  האקדמיה של וובר דאגלס למשחק דרמטי  City Literary Institute 
 http://www.stevenberkoff.com
 פרופיל ב-IMDb
 
סטיבן ברקוף (באנגלית: Steven Berkoff‏; נולד ב-3 באוגוסט 1937) הוא שחקן, סופר, מחזאי, ובמאי תיאטרון יהודי-בריטי. ברקוף הופיע וביים מחזות גם בישראל.
כיוצר תיאטרון הוא מוכר בזכות סגנון ההופעה העוצמתי שלו, המשלב אלמנטים של תיאטרון פיזי, תיאטרון טוטאלי ואקספרסיוניזם. כשחקן קולנוע, הוא ידוע בעיקר בהופעותיו בתפקידי נבל, כולל גילומיו של הגנרל אורלוב בסרט "אוקטופוסי" (1983) מסדרת סרטי הריגול ג'יימס בונד, ויקטור מייטלנד ב"השוטר מבוורלי הילס" (1984), קולונל פודובסקי ב"רמבו: משחק הדמים 2" (1985) ואדולף היטלר במיני סדרת הטלוויזיה מלחמה וזיכרון (1988–1989).
ביוגרפיה

ברקוף נולד בשם לסלי סטיבן ברקס, בשכונת סטפני שבמזרח לונדון, בנם של פאולין "פולי" (לבית היימן), עקרת בית, ואלפרד "אל" ברקס, חייט. הייתה לו אחות גדולה, בריל (1930–2010). ברקוף הוא ממוצא יהודי; סבו וסבתו היגרו לאנגליה בסוף המאה ה-19, סבו וסבתו מצד אביו מרומניה, וסבו מצד אמו מרוסיה. שם משפחתו היה במקור ברקוביץ', אך אביו שינה אותו לברקס, כדי לסייע בהטמעה של המשפחה בחברה הבריטית. ברקוף שינה את שם משפחתו באופן חוקי לברקוף ואימץ את שמו האמצעי.
במהלך מלחמת העולם השנייה, ברקוף, אחותו ואמם פונו מלונדון לעיר לוטון, במחוז בדפורדשייר בשנת 1942. בשנת 1947 היגרה המשפחה לארצות הברית, כדי לחיות עם קרובי משפחה של אמו של ברקוף בניאק, במדינת ניו יורק. עם זאת, אביו של ברקוף נאבק למצוא עבודה, ולאחר מספר חודשים שבה המשפחה לאנגליה. בשנת 1952, הוא נעצר על גניבת אופניים ונידון לשלושה חודשי מאסר. ברקוף השתתף בכמה קורסי דרמה בשנים 1957–1958, הוכשר כשחקן באקדמיה לאמנות דרמטית וובר דאגלס (1958–1959), ולאחר מכן למד תיאטרון פיזי ופנטומימה בבית הספר לתיאטרון של ז'אק לקוק בפריז, שם סיים את לימודיו בשנת 1965.
ביוגרפיה > קריירה בתיאטרון

ברקוף החל את הקרירה שלו בתיאטרון בלהקת תיאטרון בעיירה בארו-אין-פורנס במחוז קאמבריה בצפון-מערב אנגליה, שם שיחק במשך כחודשיים, ביוני וביולי 1962.
בנוסף לעבודותו כשחקן, ברקוף הוא מחזאי ובמאי תיאטרון מצליח. מחזותיו הראשונים הם עיבודים ליצירות של פרנץ קפקא: "המטמורפוזה" על פי "הגלגול" (1969), "במושבת העונשין" (1969), ו"המשפט" (1971). בשנות ה-70 וה-80, הוא כתב סדרה של מחזות מקוריים כולל "מזרח" (1975), "יוונית" (1980), "דקדנס" (1981), ו"מערב" (1983) (מוחזה שעובד והוקלט לשידור בערוץ 4 ב-1983), "חג המולד של הארי (ארוחת צהריים)" (1983), "להטביע את הבלגראנו!", על הטבעת הסיירת גנרל בלגראנו (1986), "עיסוי" (1997), ו"חיי האהבה הסודיים של אופליה" (2001). ברקוף תיאר המחזה "להטביע את הבלגראנו!" כ"אפילו בסטנדרטים הצנועים שלי... אחד הדברים הטובים ביותר שעשיתי". המחזה עסק בהחלטה של ראש ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר להטביעה ספינה ארגנטינית, שנסוגה חזרה לנמל, במהלך מלחמת פוקלנד, תוך גרימת מותם של 323 מאנשיה, בניגוד לדיני המלחמה בים.
מבקר הדרמה אלכס סירז תיאר את הסגנון הדרמטי של ברקוף כ"תיאטרון פנים אל פנים":
השפה בדרך כלל בוטה, הדמויות מדברות על נושאים שלא ניתן להזכיר, מורידות את הבגדים, מקיימות יחסי מין, משפילות זו את זו, חוות רגשות לא נעימים, הופכות לפתע לאלימות. במיטבו, סוג זה של תיאטרון הוא כל כך חזק, כל כך עמוק, שהוא מאלץ את הקהל להגיב: או שמתחשק להם לברוח מהאולם או שהם פתאום משוכנעים שזה הדבר הכי טוב שהם ראו אי פעם ורוצים שכל החברים שלהם יגיעו. לראות את זה גם. זהו סוג התיאטרון שנותן לנו השראה להשתמש בסופרלטיבים, בין אם בשבח ובין אם בגינוי
.
בשנת 1988 עיבד וביים ברקוף גרסה למחזה "סלומה" מאת אוסקר ויילד, בתיאטרון "גייט", בדבלין. בשנת 1989 ביים לראשונה בתיאטרון המלכותי הלאומי של בריטניה, שוב את "סלומה" מאת אוסקר ויילד.
בשנת 1998, מחזה שביים, "הנבלים של שייקספיר", היה מועמד לפרס אוליבייה.
בשנת 2003 השתתף ברקוף באדינבורו פרינג' פסטיבל ובצע טרילוגיה של מחזות שכתב, בהם מונולוג שנקרא "רקויאם לגראונד זירו" על פיגועי 11 בספטמבר.
ביוגרפיה > קריירה בקולנוע

בקולנוע, ברקוף גילם תפקידי נבל בהם הגנרל הסובייטי אורלוב בסרט מסדרת ג'יימס בונד "אוקטופוסי" (1983), סוחר האמנות המושחת ויקטור מייטלנד, בסרט "השוטר מבבוורלי הילס" (1984), הקצין הסובייטי קולונל פודובסקי בסרט"רמבו: משחק הדמים 2" (1985), והגנגסטר ג'ורג' קורנל ב"קרייז" (1990). ברקוף הצהיר שהוא מקבל תפקידים בהוליווד רק כדי לסבסד את עבודת התיאטרון שלו, ושהוא רואה ברבים מהסרטים שבהם הופיע כחסרי ערך אמנותי.
ברקוף השתתף בשני סרטים של סטנלי קובריק "התפוז המכני" (1971) ו"בארי לינדון" (1975). סרטים אחרים בהם השתתף כוללים את הסרט "נשים פרהיסטוריות" של האמר (1967), "ניקולס ואלכסנדרה" (1971), "הנוסע" (1975), "ג'וזף אנדרוז" (1977), "מקוויקאר" (1980), "אאוטלנד" (1981), "יוצא מהקרח" (1982), "עולם תחתון" (1985), "מהפכה" (1985), "מתחילים אבסולוטיים" (1986), סרטו של פרינס "מתחת לירח הדובדבן" (1986), "אסיר ריו" (1988), הסרט האוסטרלי "פלין" (1993), "משחק הוגן" (1995), "לגיונר" (1998) ועוד.
בין הסרטים הבולטים בהם השתתף בשנות ה-2000 היו: סרט הגנגסטרים הבריטי "The Big I Am" משנת 2010, ובאותה שנה המותחן האמריקאי "התייר", ב"נערה עם קעקוע דרקון" (2011) הוא גילם את דירץ' פרוד, עורך דינו של הנריק ואנגר (כריסטופר פלאמר).
ביוגרפיה > קריירה בטלוויזיה

בטלוויזיה הופיע ברקוף במהלך השנים בעשרות תפקידים, בין היתר: בפרקים מוקדמים של הסדרה "הנוקמים". קרדיטים נוספים בטלוויזיה כוללים: פרק "עסקים כרגיל" של מסע בין כוכבים: חלל עמוק תֵשַׁע; סטילגר, במיני-סדרה ילדי חולית; הגנגסטר מר ווילשייר בפרק אחד של מלון בבילון; ד"ר פול ג'ורי בפרק "דדליין" של מתחם החלל; עורך הדין פרדי אקלס ב"על ידי דקירות אגודלי", פרק של אגתה כריסטי גברת מייפל; ואדולף היטלר במיני-סדרה מלחמה וזיכרון.
בשנת 2014, ברקוף שיחק בתפקיד משנה בעונה השנייה של תוכנית הטלוויזיה "מכשפות איסט אנד" בתור המלך ניקולאוס, הפטריארך של משפחת בושאמפ.
פעילות בישראל

ברקוף ביקר לראשונה בישראל ב-1969 כדי להשתתף בבימוי בסרט בשם "בלומפילד", עם ריצ'רד האריס ורומי שניידר בתפקידים הראשיים, אך עקב מחלוקת בין השותפים להפקת הסרט הפקתו בוטלה.
בסוף 1978 הוזמן לביים בתיאטרון חיפה את המחזה "המטמורפוזה", בתרגומה של רבקה משולח ובהשתתפות שמואל וולף, דבורה קידר, אשר צרפתי, ליאורה ריבלין ואילן תורן. בעקבות הצלחת המחזה הוזמן לביים מחזה נוסף, אגממנון, מחזהו הקלאסי של אייסכילוס, בתרגום הוא של אברהם עוז, בהפקה משותפת של תיאטרון חיפה ותיאטרון החאן. ברקוף עיבד, ביים ועיצב את התפאורה של ההצגה.
באפריל 1980 ביים ושיחק בעיבוד של המחזה "המלט" בפסטיבל האביב של ירושלים.
ב-1985 העלה ב"הבימה" את העיבוד שלו ל"המשפט" של קפקא, בתרגום מאיר ויזלטיר. "הבימה" הציגה אחר כך את המחזה גם ברחבי אירופה.
במאי 2007 הגיע לישראל כאורח פסטיבל שקספיר שנערך בתיאטרון הקאמרי, והציג את המונודרמה "הנבלים של שקספיר" שכתב וביים.
הערות שוליים

1 2  "הגלגול" לקפקא ־ מחזה בלונדון (שיחה עם הבמאי סטיבן ברקוף מעבד־הסיפור, השוהה בארץ), למרחב, 21 בנובמבר 1969
↑  Aleks Sierz (2001). In-Yer-Face Theatre: British Drama Today. London: Faber and Faber. pp. 25–26. ISBN 978-0-571-20049-8.
↑  מרב יודילוביץ', נפתח פסטיבל אדינבורו, באתר ynet, 4 באוגוסט 2003
↑  מיכה לבינסון, קולנוע - (ג'יימס בונד) זה לא מה שהיה פעם "אוקטופוסי", מפיק: אלברט ר. ברוקולי, במאי: ג׳ון גלן, תסריט: ריצ׳ארד מייבאום ומייקל וילסו, כל העיר, 1 ביולי 1983
↑  מאיר שניצר, אד מרפי עושה את שלו וזה מספיק, חדשות, 20 בפברואר 1985
↑  "Steven Berkoff early films". iainfisher.com.
↑  אורי קליין, "התייר" | טיסה בכיוון אחד, באתר הארץ, 12 בינואר 2011
↑  אורי קליין, "נערה עם קעקוע דרקון": למי שלא מכיר את המקור, באתר הארץ, 13 בינואר 2012
↑  "מטמורפוזה" של קפקא עולה בחיפה, דבר, 17 באוקטובר 1978
↑  שרית פוקס, סוחרי הגופות, מעריב, 11 בינואר 1980
↑  השבוע הבא בפסטיבל, דבר, 10 באפריל 1980
אליקים ירון, המלט בן ימינו, מעריב, 4 באפריל 1980
↑  שרית פוקס, כלוב מחפש ציפור, מעריב, 13 בספטמבר 1985
↑  חיים נגיד, שחקני הבימה יוצאים השבוע למסע הופעות באירופה, מעריב, 8 בספטמבר 1987
↑  עכבר העיר, מאוהבים בשייקספיר, באתר הארץ, 2 במאי 2007
ציפי שוחט, משייקספיר ועד קרן מור, באתר הארץ, 30 באפריל 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301342105171  PLWABN: 9810590841305606  BIBSYS: 90671862  BNE: XX1295586  BnF: cb12145391m (data)  CANTIC: a11826198  CiNii: DA02729107  GND: 119004909  ISNI: 0000 0001 2140 5355  LCCN: n77009331  MusicBrainz: a072349b-393a-4be9-a2dd-43b75af02798  NKC: jo2002112158  NLA: 35763824  NLK: KAC2020M1925  NTA: 074983008  RERO: 02-A002995121  SELIBR: 370096  SNAC: w67x9z5j  SUDOC: 029933366  Trove: 1076527  VIAF: 76745340   WorldCat (עם VIAF): 76745340
המן (אסלאם)

| --- | --- |
 לידה:  מצרים העתיקה
 
המן (בערבית: هامان) הוא דמות המוזכרת בקוראן שש פעמים, כידידו של פרעה, וחוטא בזמנו של משה.
ביוגרפיה

בסורת סיפור המעשה, היא סורה 28, בפסוק 36-38 מוזכר הסיפור הבא, המבוסס, כפי הנראה, על סיפורו המקראי של משה ועל סיפור מגדל בבל:
וכאשר הביא להם משה את אותותינו הנהירים, אמרו, אין אלה כי אם כשפים כוזבים, ולא שמענו כי היתה כזאת בין אבותינו הראשונים. אמר משה, ריבּוני מיטיב לדעת מי מביא את דרך הישר מאִתו ומי סופו להגיע אל הנחלה (גן עדן). בני העוולה לא יעשו חַיל. אמר פרעה, הוי חֶבֶר הנכבדים, לא ידוע לי שיש לכם אלוה ראוי מלבדי. הָמָן (ר' לעיל פס' 6), שׂרוף לי לבֵנים של חֵמָר ובְנֵה לי מגדל, למען אשקיף אל אלוהיו של משה. חושב אני  כי הוא במשקרים.
ד"ר בן שמש, מתרגם הקוראן לעברית, מוצא הקבלה בין סיפור זה לבין הנוסח המופיע בבראשית רבה, ה'.
פרשנות

מקורות אסלאמיים בני ימינו, שנתנו דעתם על השוני בין סיפור המן האגגי שבמגילת אסתר לבין סיפור המן שבקוראן, טוענים כי המן שבקוראן הוא דמות אמיתית שחייתה בזמן הפרעונים, ואילו המן המקראי הוא דמות אלגורית, המבוססת על עיוות הסיפור בהמן הפרעוני.
הערות שוליים

↑  רובין: ר' שמות רבה, פרשה ט', פסקה ח': "...לפי שאותו רשע [=פרעה] הייה משתבח ואומר שהוא אלוה ואינו יוצא לנקביו". ר' גם מדרש תנחומא, וארא ח: "...ופרעה עשה עצמו אלוהא...".
↑  רובין: רמז למגדל בבל. ר' גם סורה 40: 36. ואולם כמה חוקרים כבר הצביעו על ספר אחיקר החכם (פרקים ד-ה), שבו פרעה מלך מצרים מבקש מסנחריב מלך אשור ונינוה שישלח לו איש שיבנה לו "ארמון בין השמים ובין הארץ". חומרי הבנייה הם "טיט וחומר, אבנים ולבנים".
שדמה (גוש עציון)

מצפה
רמון
מצפה
רמון
שְׁדֵמָה הוא מחנה צבאי מאויש בשטח C (בשליטה ישראלית מלאה), השוכן בנקודה השולטת על ציר ירושלים-גוש עציון (מזרח), מזרחית לעיירה הפלסטינית בית סאחור, 5 ק"מ דרומית לשכונת הר חומה בירושלים ו-8 ק"מ צפונית לתקוע. הפלסטינים מכנים את המקום "עוש ע'ראב" ("קן העורב").
מחנה צבאי שדמה

המחנה הוקם על ידי הבריטים בתקופת המנדט, ולאחר מכן השתמשו בו גם הירדנים. לאחר כיבושו במלחמת ששת הימים עבר לשימוש צה"ל, והיה לבסיס הקבע של גדוד הנח"ל המוצנח (גדוד 50). בהמשך, שימש כבסיס הנדסה ושריון וכונה בשם "שדמה". בשנות האינתיפאדה שימש כבסיס תצפית.
בשנת 2006 החליט צה"ל לנטוש את הבסיס, אך חלק ממבני המגורים, המגדל ועמדות השמירה המוגנות הושארו במקומם. מאז הוא הוגדר כשטח צבאי סגור בשליטה ישראלית. בסוף מרץ 2010 אייש צה"ל מוצב במקום, בעקבות המאבק הציבורי שהתנהל בעניין.
המאבק על עתיד השטח

ב-2006 פלסטינים מבית סאחור הסמוכה ביקשו להעביר לידיהם את ראש ההר על מנת להקים בית חולים אורתופדי בן 70 מיטות, שימומן על ידי הארגון ההומניטרי "Cure International". במקביל הוקם פארק למרגלות ההר, בסיוע הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי של מחלקת המדינה האמריקנית. בפברואר 2006 נחנך הפארק בנוכחות ראש הממשלה הפלסטיני סלאם פיאד.
במאי 2008 הקימו פעילות התנחלות, בהן נדיה מטר ויהודית קצובר, את "הוועד למען שדמה יהודית" מתוך מטרה "להשאיר את שדמה בשליטה ישראלית, למנוע השתלטות גורמים עוינים על השטח ולפעול כנגד מסירת האזור לידי הפלסטינים בהסדר עתידי". פעילי הוועד טוענים כי שדמה היא נקודה אסטרטגית חשובה שאין להעבירה לפלסטינים, ומציעים לטפח את המבנים העזובים ולהופכם למרכז ללימוד על ההיסטוריה של גוש עציון וארץ ישראל, שבהמשך יורחב ויהפוך ליישוב. הוועד מארגן בשדמה שיעורים בכל שבוע ואירועים חודשיים. ביום ירושלים תשס"ט נערך במקום כנס תמיכה בהשתתפות גאולה כהן והזמר דודו אלהרר, בו הוקראו מכתבי תמיכה של חברי הכנסת זאב אלקין ודני דנון.
ב-19 בנובמבר 2009 ביקר בשדמה דב הייקינד, חבר בית הנבחרים של מדינת ניו יורק. הוא הביע תמיכה בהתיישבות יהודית בשדמה ונטע במקום עץ זית.
בתחילת אוקטובר 2013 נערך במקום טקס קביעת מזוזה בהשתתפות המונים, ובהם סגן השר אלי בן דהן, ראש המועצה האזורית גוש עציון דוידי פרל וח"כ שולי מועלם-רפאלי. בראש חודש סיון ה'תשע"ד נחנך בית הכנסת בשדמה, בהשתתפות מפקד חטיבת עציון, עמית ימין.
באוגוסט 2016, אישר שר הביטחון אביגדור ליברמן את הקמת בית החולים עבור הפלסטינים.
הערות שוליים

↑  מוצב צה"ל הוקם בשדמה, באתר ערוץ 7, 28 במרץ 2010
↑  יהושע בריינר, שדמה - מאבק על פיסת אדמה במחלוקת, וואלה!
↑  "שדמה מצילה את תל אביב", באתר ערוץ 7, 22 באפריל 2009
↑  כ-250 איש חגגו בשדמה ביום שישי את יום שחרור ירושלים, יהודה, שומרון והגולן, אתר קהילה אמונית
↑  דב הייקינד חבר קונגרס מניו יורק בא להזדהות עם המאבק בשדמה באתר מקומונט
↑  יותם ברגר, ליברמן אישר הקמת בית חולים לילדים עבור הפלסטינים סמוך לבית לחם, באתר הארץ, 31 באוגוסט 2016
| בסיסי צה"ל במחוז יהודה ושומרון |
| --- | --- | --- |
| בסיסים פעילים | אוגדת אזור יהודה ושומרון • מחנה אפיק • מחנה אריה • מחנה ברווז • מחנה בקעות • מחנה דביר • הר מנוח • הר עיבל • מחנה חורון • י"ג 503 (בעל חצור) • מחנה ישי • מבוא שילה • מג"ב יריחו • מול נבו • בסיס נבי מוסא • מחנה עופר • מחנה ענתות • מחנה עציון • מחנה פלס • מצודת יהודה • פלס נח"ל • מחנה קדום • שדמה • מחנה תבץ |  |
| בסיסים שנסגרו או שננטשו | בסיס אדוריים • בה"ד 4 • מחנה בזק • בט"ר חת"ם (שבי שומרון) • מחנה גדי • מחנה דותן • בסיס חמאם אל-מליח • מחנה חנן • מחנה יוסף • נח"ל צרי • בסיס סנור • מחנה קציף • מחנה שלח |  |
תומאזו בלדנצי

טומאסו בלדנצי (איטלקית: Tommaso Baldanzi; נולד ב-23 במרץ 2003) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי ברומא.
קריירה

טומאסו בלדנצי נולד בעיר פוג'יבונסי וגדל בעיר קסטלפיורנטינו. הוא החל לשחק כדורגל בגיל שש במועדון המקומי ובגיל שמונה הוא הצטרף למחלקת הנוער של אמפולי, שבה התקדם במהלך השנים ואף זכה בליגה האיטלקית עד גיל 16 בשנת 2019.
ב-28 באוקטובר 2020, הוא ערך את הופעת הבכורה המקצועית שלו באמפולי, כאשר נכנס כמחליף בניצחון 4–2 בקופה איטליה מול בנוונטו. במשחק זה, הוא העניק בישול לשער האחרון במשחק של לאונרדו מנקוסו. באותה העונה, הוא עזר לקבוצת הנערים של אמפולי לזכות באליפות איטליה עד גיל 19.
בעונת 2021/2022, לאחר שהופיע בליגת האלופות לנוער של אופ"א, הועבר בלדנצי רשמית לנבחרת הבוגרת. הוא רשם את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' ב-22 במאי 2022, כשהחליף את פטריק קוטרונה בדקה ה-74 בניצחון 0–1 נגד אטאלנטה. ב-31 באוגוסט 2022, הוא כבש את השער המקצועי הראשון שלו בתיקו 1-1 בליגה נגד הלאס ורונה.
ב-1 בפברואר 2024 חתם בלדנצי ברומא תמורת 10 מיליון יורו.
הערות שוליים

↑  Empoli-Inter, la finale: Gnonto non basta, toscani Campioni, sprintesport
↑  Tommaso Baldanzi, il gioiellino che può cambiare il futuro dell'Empoli (e non solo), Transfermarkt
↑  Empoli campione d'Italia Primavera, Atalanta battuta 5-3. Doppiette di Ekong e Baldanzi, SKY SPORT ITALY
↑  תקציר המשחק בין אטאלנטה לאמפולי, באתר Transfermarkt
↑  תקציר המשחק בין הלאס ורונה לאמפולי, באתר Transfermarkt
נמסיס

| --- | --- |

נמסיס, פסל שיש מן המאה השנייה לספירה; נמצא במצרים, אצור במוזיאון הלובר
 תרבות:  דת יוון העתיקה 
 אלים מקבילים:  אסטראה 
 אב:  ארבוס, זאוס, אוקיינוס
 אם:  ניקס, אננקה, טתיס
 בן או בת זוג:  זאוס 
 צאצאים:  טלצ'ינים, הלנה 
 
נמסיס, ציור של אלפרד רתל, 1837
נמסיס, בפסל של ברטל תורוואלסן בכניסה לפרלמנט הדני
נמסיס, בפסל של אנטוניו טארזיה (אנ') בגן הקיץ, סנקט פטרבורג, 1717
נמסיס (ביוונית: Νέμεσις), או רמנוסיה, היא אלת הנקם והשילם במיתולוגיה היוונית. משמעות שמה הוא "להשיב כגמול", לחלק מזל, במידתיות וללא קביעה ערכית של טוב או רע.⁦
משפחתה

קיימות כמה גרסאות, לא שלמות, באשר למוצאה. לפי אחת הגרסאות, היא בתם של זאוס ואננקה. גרסה אחרת מציגה אותה כבת של ניקס, וגרסה שלישית, שבה היא מופיעה כ"רמנוסיה" (האלה של העיר רמנוס (אנ') באטיקה), מציגה אותה כבתו של אוקיינוס. על פי המיתולוגיה, השליך זאוס את נמסיס מהאולימפוס לאחר שנפל קורבן לאחת ממזימותיה.
תיאורה

נמסיס מתוארת כנושאת פרגול, חרב ורסן, ולעיתים אוחזת שעון חול ביד שמאל. יש תיאורים שבהם היא נוהגת במרכבה הרתומה לגריפונים. בין סממני ההיכר שבהם היא מאופיינית נמנים גם מוט מדידה (מקל ספירה) ומאזניים, לסמן את מהותה כאלה המענישה על פשעים לפי מידתם. נמסיס מופיעה רבות כעיוורת, או עם כיסוי על עיניה, לסמל העדר משוא פנים. נמסיס הטילה את קללתה על מי שזכה בברכות רבות מדי והענישה על יהירות ועל התנשאות. היא הענישה את נרקיסוס היפהפה והשחצן על שזלזל באהבתה של אכו ושבר את לבה. נמסיס פיתתה אותו להגיע לבריכה, שם ראה את דמותו משתקפת במים, התאהב בבבואתו ולא היה יכול להתיק את מבטו ממנה, עד שמת.
נמסיס בתרבות

הרעיון של אלת הנקמה שימש השראה לאמנים בתחומים שונים - ציירים, פסלים, מחזאים וסופרים. בנוסף יש עוגת שוקולד צרפתית בשם "נמסיס" שהפכה להיות חלק מהמטבח הבינ"ל.
נמסיס בתרבות > ספרות

סופרים רבים קראו לספרם "נמסיס":
ספר מתח מאת אגאתה כריסטי שיצא לאור בשנת 1971.
"נמסיס", ספר מדע בדיוני מאת אייזק אסימוב שיצא לאור בשנת 1989 (יצא לאור בעברית בהוצאת כתר, בתרגומו של עמנואל לוטם).
ספר מתח מאת יו נסבו שיצא לאור בשנת 2002 (יצא לאור בעברית בהוצאת בבל, בתרגומה של דנה כספי).
ספר על פי סדרת הטלוויזיה "אנג'ל", שיצא לאור בארצות הברית בשנת 2004.
רומן היסטורי מאת לינדזי דייוויס שיצא לאור בשנת 2010
רומן מאת פיליפ רות שיצא לאור בשנת 2010 (יצא לאור בעברית בהוצאת זמורה ביתן, בתרגומו של אמיר צוקרמן).
ההיסטוריון הבריטי איאן קרשו קרא לחלק השני בביוגרפיה של אדולף היטלר "נמסיס" (החלק הראשון נקרא אף הוא במונח מהמיתולוגיה היוונית: "היבריס").
"נמסיס רפואי", ספר ביקורתי על נזקי הרפואה המערבית המודרנית, מאת איוון איליץ'.
המילה "נמסיס" בשפה האנגלית (Nemesis) מתארת נקמה, ומיוחסת אף ליריב מושבע ונקמני של דמות כלשהי. כך, לדוגמה, מוגדר לקס לות'ר כ"נמסיס" של סופרמן.
נמסיס בתרבות > טלוויזיה

דמותה של נמסיס הופיעה בסדרת הטלוויזיה "הרקולס: המסעות המופלאים", ששודרה ב-1995–1999.
דמותה הוזכרה גם בסדרה "כפולה" בשנת 2018.
נמסיס בתרבות > משחקי מחשב

הדמות "נמסיס" הופיעה במספר משחקי מחשב:
במשחק ההישרדות-אימה Resident Evil 3:Nemesis נמסיס משמש כאנטגוניסט הראשי. נמסיס הוא 'נשק ביו אורגני', מפלצת שתוכנתה לחסל את ג'יל ולנטיין, דמותו של השחקן.
במשחק הסימולציה Black & White נמסיס משמש כאנטגוניסט הראשי. נמסיס הוא אל שרוצה להשתלט על העולם. מטרתו של השחקן, שמגלם גם הוא אל, היא להביס אותו.
במשחק הרשת SMITE, משחק אשר סובב אלים משלל פנתאונים שונים, נמסיס מופיעה כדמות לבחירת השחקן.
ראו גם

ספקולציית נמסיס
נרקיסוס (על הקללה שהטילה עליו נמסיס)