stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמאל רדיקלי
מאפיינים של שמאל רדיקלי

המונח שמאל רדיקלי כולל בתוכו קבוצות פוליטיות רבות, והוא הטרוגני למדי. המאפיין המשותף היחיד של קבוצות אלו הוא פעולה באמונה שניתן להגיע לחברה נטולת כל סוג של דיכוי ושאיפה להגיע לחברה כזאת. אך מעבר לכך, קשה יהיה למצוא מאפיינים אידאולוגים לקבוצות אידאולוגיות שונות. עם זאת, כמעט כל תפיסות השמאל הרדיקלי דוחות באופן מוחלט את הקפיטליזם על גווניו [דרוש מקור: מי?]. מבחינת צורת הממשל, אין לשמאל הרדיקלי דעה חד-גונית, אך קיימת הנחה משותפת כי ניתן לקיים בעולם חברה שוויונית באופן כזה או אחר. הדבר מתיישב עם העיקרון האידאולוגי המצדד בשינוי עמוק של הקיים, כולל החלפת צורות השלטון הקיימות. תפיסות אנרכיסטיות וקומוניסטיות שואפות בדרכים שונות לחברה המתנהלת ללא שלטון ומדינה, בעוד שתפיסות רדיקליות אחרות מאמינות בקיום של חברה שוויונית בתוך תחומה של מדינה מסוג זה או אחר.
מבחינה מדינית וצבאית, ארגוני השמאל הרדיקלי מתנגדים בחלקם למלחמות, לסחר בנשק ומגיעים אף לתמיכה בפציפיזם. לעומת זאת, ארגוני שמאל רדיקלי אחרים תומכים במאבק אלים (בדרגות שונות של אלימות, עד כדי אלימות קיצונית ואף שימוש בטרור) כדי להשיג את מטרותיהם. הקבוצות המשתמשות באלימות טוענות שהאלימות שהן מפעילות היא אפסית לעומת האלימות שהממסד מפעיל. ארגונים אלו מצהירים בדרך כלל על תמיכה בזכויות מיעוטים, מתנגדים ללאומיות, מדגישים את הנושא של זכויות אדם, ולעיתים אף תומכים במתן זכויות לבעלי חיים. בכך, מוצאים חלק מאנשי השמאל הרדיקלי שותפים שמחזיקים באידאולוגיות כלכליות שונות או אפילו לא מחזיקים באידאולוגיה כלכלית מוצהרת כלל, כמו למשל ארגוני זכויות אדם או אפילו ארגונים העוסקים בשימור הטבע. אנשי שמאל רדיקלי, שמעצם טבעם אינם מסכימים עם הקיים, מוצאים את עצמם לעיתים ב"קו האש" של הפגנות, מחאות ומאבקים שונים.
אידאולוגיות המזוהות עם השמאל הרדיקלי

קיימות תפיסות ואידאולוגיות שונות בשמאל הרדיקלי לגבי האופן בו יש לשנות את העולם. קיים קונפליקט מתמיד בתוך השמאל הרדיקלי לגבי שאלת האמצעים הלגיטימיים או היעילים להשגת המטרה. קומוניסטים למשל מקבלים את הצורך בארגון היררכי ובמדינה שמטרתה להתפרק על מנת להגיע לתיקון עולם. אנרכיסטים לא מוכנים לקבל שום סוג של היררכיה ועל כן פועלים בקבוצות קטנות ושוויוניות, על כך יגידו קומוניסטים שזוהי שיטה לא יעילה. זרמי השמאל הרדיקלי המובהקים ביותר הם אלו הסוציאליסטים: קומוניזם, ואנרכיזם, אך קיימות תפישות נוספות.
קומוניזם - קומוניזם היא שיטה כלכלית־חברתית המוגדרת כביטול ניצול הפועלים העובדים בידי בעלי ההון שהם בעלי אמצעי הייצור, דרך בעלות מוחלטת של החברה כולה על הנכסים השונים שלה ועל אמצעי הייצור, תוך שמירה על שוויון כלכלי וחברתי ניכר וללא קיומה של מדינה. שלב חשוב בתהליך ההגעה אל הקומוניזם הוא קיומה של המדינה הסוציאליסטית. גם בקומוניזם יש זרמים שונים. ביניהם לניניזם, טרוצקיזם, מאואיזם אנרכו-קומוניזם וסטאליניזם. על פי הקומוניזם הסטאליניסטי ניתן לפעול באופן לא מוסרי ומדכא על מנת "לטהר" את החברה האנושית מגורמים לא רצויים אשר מפריעים להתפתחות החברה למקום טוב יותר. כיום כמעט אין תומכים בתפיסה זו וקומוניסטים ברחבי העולם מתנגדים לה נחרצות, אם כי מההיסטוריה אנו למדים כי שיטות דיכוי אלימות ואכזריות הופנו כלפי מתנגדי משטר במרבית המדינות בהם קם משטר קומוניסטי.
אנרכיזם - האנרכיסטים גורסים כי לכל מערכת חברתית היררכית תהיה השפעה שלילית הן על הפרט הנמצא תחת סמכותה והן על בעל הסמכות באותה קבוצה. במסגרת התנגדות זו להיררכיה, האנרכיסטים מתנגדים למוסד המדינה ורובם המוחלט מתנגד גם לקפיטליזם, שבו הם רואים שיטה כלכלית המבוססת על ניצול. קיימים סוגים שונים של אנרכיזם. חלקם אינם מוגדרים כתפיסות שמאליות או פוליטיות, לדוגמה אנרכו-קפיטליזם או אנרכו-פרימיטיביזם. אנרכיזם מתקיים בחברות קטנות ברחבי העולם אשר השיגו אוטונומיה מהמדינה שבה הן חיות או שפשוט אינן מכירות בה.
אידאולוגיות המזוהות עם השמאל הרדיקלי > עקרונות של שמאל רדיקלי

קבוצות שמאל רדיקלי שונות מאמינות בערכים שונים, ביניהם:
פציפיזם - פציפיזם הוא התנגדות לשימוש באלימות. השקפה הדוגלת בביטול המלחמה והמצדדת בוויתור על חימוש ועל הכשרה צבאית.
סוציאליזם - סוציאליזם היא האמונה שאמצעי הייצור צריכים להיות בידי הציבור, בין אם זה בעזרת שליטה ממשלתית (מרקסיזם), או דמוקרטיה.
אינטרנציונליזם מחד והתנגדות לגלובליזציה מאידך.
טרור שמאלני-רדיקלי

שנות ה-60 וה-70 היוו כר פורה להתפתחותן של מיליציות שמאלניות-רדיקליות שעסקו בטרור ובמאבק מזוין על מנת לקדם את האידאולוגיה שלהם בכוח הזרוע. עימם נמנים ארגונים כמו FARC, הבריגדות האדומות, סיעת הצבא האדום, הצבא האדום היפני (פעיליו ביצעו את הטבח בנמל התעופה בלוד ב-1972), ארגון ה-17 בנובמבר ביוון, פעולה ישירה בצרפת, וארגונים פלסטיניים כמו החזית העממית, החזית העממית - המפקדה הכללית (ארגונו של אחמד ג'יבריל) והחזית הדמוקרטית.
שמאל רדיקלי בישראל

השמאל הרדיקלי בישראל מורכב מיחידים ומתנועות חברתיות-פוליטיות המזוהים עם רעיונות השמאל הרדיקלי העולמי כפי שהם באים לידי ביטוי במדינת ישראל. השמאל הרדיקלי בישראל מיוצג בכנסת על ידי החזית הדמוקרטית לשלום ולשוויון (חד"ש), שעיקר מצביעיה בא מקרב הציבור הערבי, אולם, קיים בה גם מיעוט של יהודים.
השמאל הרדיקלי דוגל בשינויים עמוקים במבנה החברה, במיוחד בתחומי הלאומיות, הכלכלה, התרבות ויחסי הכוחות בחברה. בישראל, שבה ניתן משקל רב לסכסוך הישראלי-ערבי, השמאל הרדיקלי מאופיין גם לפי דעותיו ופעולותיו בנושא זה וביחסו לציונות.
השמאל הרדיקלי בישראל מזוהה עם שלילת הציונות (אנטי ציונות או פוסט ציונות) או אי-השתייכות אליה ("א-ציונות"). חלק נכבד מפעילות השמאל הרדיקלי הוא בנושא זכויות אדם של הפלסטינים, ובדיווח והפצת מידע אודות הפרתם לכאורה בידי ישראל. בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני תומכות קבוצות השמאל הרדיקלי בסיום הכיבוש של כל השטחים שנכבשו על ידי ישראל במלחמת ששת הימים. חלק מהארגונים תומכים בפתרון של שתי מדינות לשני עמים כפתרון מדיני, וארגונים אחרים תומכים בהפיכת ישראל למדינת כל אזרחיה או למדינה דו-לאומית.
ראו גם

קומוניזם
אנרכיזם
פציפיזם
קיצוניות ורדיקליזם
שמאל רדיקלי בישראל
תמרה מסל

תמרה מסל (ילידת 1965) היא אמנית ישראלית, שהצילום הוא המדיום המרכזי בעבודתה.
ביוגרפיה

מסל נולדה ב-1965 בבואנוס איירס בארגנטינה, ועלתה לישראל בשנת 1972. בין השנים 1987–1993 למדה אמנות באקדמיה לאמנות ולעיצוב בצלאל.
מתגוררת ברמת-גן.
השכלה

1987–1989 – לימודי אדריכלות, מכללת "הסביבה" סדנא לעיצוב ואדריכלות של האדריכל אליעזר פרנקל.
1989–1993 – בוגרת B.F.A בהצטיינות, המחלקה לאמנות, בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב.
2021 – מוסמכת M.A בהצטיינות, החוג לפילוסופיה אוניברסיטת תל אביב.
פרסים ומלגות

1992 - מלגת קרן תרבות אמריקה ישראל
1993 - מלגת קרן תרבות אמריקה ישראל
1993 - פרס הצטיינות ע"ש מארי פישר, המחלקה לאמנות, בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
2001 - פרס עידוד היצירה, משרד המדע, התרבות והספורט
תערוכות יחיד

1994 – "תמרה מסל", הסטודיו בבורוכוב, הגלריה, תל אביב
1996 – "עבודות", נגא, גלריה לאמנות עכשווית, תל אביב
2000 – "הדובה הגדולה", נגא, גלריה לאמנות עכשווית, תל אביב
2004 – "עבודות 1992-2000", האקדמיה לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה ע"ש נרי בלומפילד, חיפה
2007 – "עבודות 1992-2006", אורנים - גלריית המכון לאמנות, טבעון
2008 – "שיחה עם פרופ' רפי קרסו", מוסררה, בית הספר לצילום, ירושלים
2010 – " Old Fashioned" - שלוש תערוכות יחיד: תמרה מסל, חגית אונמני רובינשטיין, יואב אפרתי, גלריה חנינא, תל אביב
2011 – "מופע", המוזיאון הפתוח לצילום, גן התעשייה תל-חי
2019 – "התנור", גלריה עודד שתיל, תל אביב.
מבחר תערוכות קבוצתיות

1993 - תערוכת זוכי מלגת קרן תרבות אמריקה-ישראל, הגלריה האוניברסיטאית לאמנות, תל אביב
1993 - "החלק המלא של הסימן", הסטודיו בבורוכוב, תל אביב
1994 – "90-70-90", מוזיאון תל אביב לאמנות - ביתן הלנה רובינשטיין, תל אביב
1994 – "מטא-סקס 94 – זהות, גוף ומיניות", מוזיאון בת-ים לאמנות עכשווית, בת-ים
1994 - "עולמות נפרדים", מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
1994 - "זמן מקומי 1", גלריה נגא לאמנות עכשווית, תל אביב
1994 - "ציור מעל ומעבר", מוזיאון לאמנות ישראלית, רמת-גן, רמת-גן
1996 - "אמנות ישראלית משנות העשרים ועד היום", מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
1996- "לאחות את הקרע II - אמניות ישראליות מול מציאות 1996", גלריה ידיים, יפו
1998 – אמנות פוליטית בשנות ה-90", מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה
1998 – "דו"ח מצב: צילום בישראל היום", מוזיאון ישראל, ירושלים
1998 - "המאור הקטן: כלי אור באמנות ישראלית עכשווית", מוזיאון ישראל, ירושלים
1999 - "צמוד לגוף", הגלריה של החוג לאמנות, אוניברסיטת חיפה
2000 - "האדם המתלבש", מוזיאון חיפה החדש, חיפה
2001 - "יריעת פלסטיק", א.א. סילבר, סטודיו לאמנות, תל אביב
2001 - "דיאלוג: תערוכה לציון יום האשה הבינלאומי", כנסת ישראל, ירושלים
2001 - תערוכת זוכי פרסי משרד המדע, התרבות והספורט, מוזיאון ישראל, ירושלים
2003 – "אפליה מתקנת – מאוסף המוזיאון ושאילות", אולם יוסף ורבקה מאירהוף, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2003 - "אינטואיציה ", תערוכה נודדת של אמנות לעם
2004 - "אזורים לא זרים: שיגעון ואמנות", המרכז לבריאות הנפש שלוותה, הוד השרון
2005 - "בקשר לגוף", הגלריה של המחלקה לצילום בבית הספר לאמנות המדרשה, מכללת בית ברל, כפר-סבא
2007 - "סטילס 07-08", גלריית המכון לאמנות, המכללה האקדמית לחינוך, אורנים
2007 - "מורים", התחנה לאמנות, רמלה
2008 – "ובסוף נמות – אמנות צעירה בשנות התשעים בישראל", מוזיאון הרצליה לאמנות, בית יד-לבנים, הרצליה
2010 - "אוצרות היומיום", גלריית האורחים בבית הספר לאמנות המדרשה, מכללת בית-ברל, כפר-סבא
2011 - "מופע אור / פוטוגרמות ויצירי כלאיים / חומר ורוח הדברים", הגלריה במוסררה, בית הספר לצילום, ירושלים
2012- "נערה מכוכבת אחר" צלמות ישראליות פורסות עבודותיהן במרחב הציבורי, בת-ים
2013 – "אשת לוט: מבטו של צילום", המוזיאון הפתוח לצילום, גן התעשייה תל-חי
2014 - "משולש שיקגו" במלאת 40 שנה לתחילת העבודה על ארוחת הערב החגיגית של ג'ודי שיקגו, מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה
2015 - "Perpetuum Mobile", גלריה בנימין, תל אביב.
הערות שוליים

↑  פימנטל דרור, "על מקור מעשה האמנות של תמרה מסל", בתוך "מופע" (קטלוג תערוכה), אוצרת: חייקין נעמה, גן התעשייה תל-חי: המוזיאון הפתוח לצילום, ספטמבר 2011.
↑  חייקין נעמה, "הצילום כמרחב הופעה", בתוך "מופע" (קטלוג תערוכה), אוצרת: חייקין נעמה, גן התעשייה תל-חי: המוזיאון הפתוח לצילום, 24 ספטמבר, 2011 - 24 אוקטובר, 2011.
↑  טננבאום, אילנה, טקסט מלווה לתערוכה "תמרה מסל", אוצרת: טננבאום אילנה, 8 יולי, 1994 - 31 יולי, 1994.
↑  מסל תמרה, צוטט אצל מימון ורד, "שיוט בחלל פליטת הפה", מתוך ירחון "ארבע על חמש", 1995.
↑  מימון ורד, "שיוט בחלל פליטת הפה", מתוך ירחון "ארבע על חמש", 1995.
↑   עוזי צור, עוצם עין אחת | רוח רפאים מבויתת, באתר הארץ, 19 בפברואר 2019
↑  זית נועה וכץ אבי, טקסט מלווה לתערוכה "התנור", ‏24 ינואר, 2019 - 9 מרץ, 2019
01 Distribution

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  2001–הווה (כ־23 שנים) 
 חברת אם:  Rai Cinema 
 מיקום המטה:  רומא 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הסרטים 
 מוצרים עיקריים:  הפצה והפקת סרטי קולנוע
  
 www.01distribution.it
 
01 Distribution היא חברת הפצת סרטים איטלקית, בבעלות RAI. החברה נוסדה בשנת 2000. המיזוג עם RAI Cinema התרחש באפריל 2011, תחילה כחטיבה ולאחר מכן כחברה בת ביוני 2015. החברה מתמחה בהפצה של סרטים איטלקיים ובינלאומיים ובבידור ביתי והיא אחת החברות הגדולות מסוגה באיטליה.
שרפה בשבת

כיבוי שרפה
כללי שרפה בשבת מורכבים ושונים משאר הלכות שבת. מלאכת מכבה היא אחת מל"ט אבות מלאכה. במצב של דליקה, מפאת מהירותה של האש והלחץ שהיא גורמת הקילו חז"ל באיסורי דרבנן מסוימים, כדי שלא יבואו לכבות את הדליקה. לעומת זאת, לפעמים החמירו חז"ל בהלכות מסוימות, ודווקא בגלל הלחץ שבשעת שרפה.
כיבוי שרפה מפני פיקוח נפש

במקום שיש סכנת חיים, מותר לכבות את האש בשבת, כמובן, ככל העבירות בתורה שהותרו משום פיקוח נפש, חוץ משלוש עברות החמורות שהם עבודה זרה, גילוי עריות, ושפיכות דמים.
הרמ"א כתב שולחן ערוך, אורח חיים, סימן של"ד, סעיף כ"ו:
בזמן הזה שאנו שרויין בין עובדי כוכבים והיא חשש סכנת נפשות, כתבו הראשונים והאחרונים ז"ל שמותר לכבות דליקה בשבת משום דיש בה סכנת נפשות והזריז הרי זה משובח. ומכל מקום הכל לפי הענין, דאם היו בטוחים ודאי שלא יהיה להם סכנה בדבר, אסור לכבות; אבל בחשש סכנת ספק מותר לכבות אפילו הדליקה בביתו של גוי.
החשש העיקרי היה שגוים יתנכלו ליהודים בשעת השרפה, בשעה שיבואו לבזוז את הבתים הנשרפים, וכן שיתנכלו ליהודים בגלל שאינם חוששים לכבות שרפה למרות הנזק הגדול שזו גורמת.
בימינו, לפי צורת הבנייה שבה בנייני מגורים בנויים לעיתים בצפיפות רבה באופן שהשרפה יכולה להתפשט בקלות מבניין לבניין, ובנוסף לעיתים מתגוררים בבניין אחד דיירים רבים שבהם גם תינוקות רבים ואנשים זקנים ולפעמים גם אנשים ישנים, ולפעמים אף רבה הסכנה להתפשטות השרפה למרחקים רבים, יש הסוברים שכל שרפה היא בחזקת ספק פיקוח נפש אלא אם כן ידוע שאין בה חשש פיקוח נפש.
כיבוי שרפה כשאין בה סכנה

במקרה ויש שרפה בבית ואין חשש פיקוח נפש, התירו חז"ל לומר "כל המכבה אינו מפסיד", למרות שיש בכך רמז שהוא קורא לגוי לכבות וכן רמיזה על כך שהוא יקבל את שכרו לאחר השבת על פעולותיו, וזאת מכיוון שחז"ל חששו שאם לא יתירו איסור אמירה לנכרי באופן חלקי זה, יבוא היהודי לכבות בעצמו.
מצד שני, לעיתים משמש גורם הלחץ כתואנה להרבות באיסורים, לפי שיקול הדעת של חז"ל: ליהודי עצמו מותר להציל רק מזון לצורך סעודות השבת שלא סעד עדיין, שכן חששו שאם יתירו לו להציל את כל ממונו ולהתעסק בשרפה יותר מדי, הוא ישכח ומתוך בהלה - יסייע בפעולות הכיבוי, האסורות בשבת.
הצלת חפצים בשעת שרפה > כתבי הקודש

המשנה קובעת, כי למרות שהתירו להציל רק מזון שלוש סעודות, כל כתבי הקודש מצילין אותן מפני הדליקה, בין ספרי נביאים שקורין בהן ובין ספרי כתובים שאין קורין בהן. גם כאלו שכתובים בשפה אחרת, למרות שיש דעה שאסור לכתוב אותם בשפה אחרת, מצילין אותן.
לעומת זאת, ספר בו כתובות רק ברכות כגון תפילת העמידה, וכן קמיע שכתובים בו פסוקים, למרות שבשניהם כתובים פסוקים רבים אין מצילין אותן מהדליקה אלא מניחין אותן להשרף במקומם. בתלמוד מובא כי הריש גלותא הסתפק האם מצילין כתבי הקודש שכתובין בדיו שאינו מתקיים, כי ייתכן שכתב כזה אינו נקרא כתב לעניין שיחשב ספר קודש, רבה בר רב הונא הורה לו שאין מצילין ספרים כאלו, רב המנונא הורה לו הפוך, אך לבסוף הודה רבה בר רב הונא לרב המנונא מכיוון שהובאה ראיה מברייתא לשיטתו.
הצלת חפצים בשעת שרפה > שמונים וחמש אותיות

בברייתא נפסק שספר תורה שהיו כתובים בו פרשיות רבות אך בלה ורובן נמחקו, או שמתחילה כבר כתבו בו רק פרשיות מעטות, אם יש בו שמונים וחמש אותיות שהיא מניין פרשת "ויהי בנסוע הארון", הפרשה הכי קטנה בתורה, מצילין את הספר ואם לא - לא. אם כי, חכמי התלמוד ובראשם רב הונא בר חלוב הבהירו כי אין כלל זה אמור לספר שבו כתוב אחד משמותיו של הקב"ה שאינן נמחקין (כדוגמת השם המפורש למשל) שמצילין אותו בכל מקרה.
נחלקו רב הונא ורב חסדא אם צריך ששמונים וחמש אותיות אלו שקיימים בו יהיו מקובצים במקום אחד או אפילו אם הם מפוזרים. לפי רב הונא ניתן לצרף רק מילים שלימות שנשארו ולא אותיות, אך רב חסדא סובר שגם לאותיות מפוזרות שנותרו מספר תורה שבלה יש קדושת ספר תורה כדי להצילן מפני הדליקה.
הצלת חפצים בשעת שרפה > גיליון ריק של ספר תורה

שאלה מעניינת נשאלה בתלמוד, מה דינו של הגיליון הריק שבספר התורה. השאלה נשאלה באופן שהגיליון לא בלה אלא הוא עדיין טרי וראוי לכתיבה, אם יש עליו קדושה. חכמים אלו ששאלו שאלה זו, סברו שייתכן שלפעמים תהיה גדולה קדושתו של הגיליון הריק שסביב הכתב מאשר הגיליון שעל גביו כתובים שורות המקרא. הם הסבירו זאת בכך שבעוד שקדושתו של הגיליון שעליו נכתב הכתב מיועדת בטלה כאשר הכתב נמחק, שהרי הוקדשו לשם כך בלבד, הרי שהגיליון שסביב הספר יש לו קדושה מיוחדת שלא בטלה גם כאשר הכתב עצמו נמחק ועליו עצמו נפסק שאין מצילין אותו ואת גיליונו. בתלמוד לא הובררה מה ההלכה, אך הראשונים והפוסקים פסקו שאין מצילין את הגיליון מפני השרפה שפרצה בשבת.
הצלת חפצים בשעת שרפה > ספרי מינים

ההלכה קובעת כי אין כל קדושה לספרי תורה שכתבו נוצרים ואפיקורסים. בתלמוד הובאו שתי דעות בעניין: רבי יוסי סובר שאין קדושה לספר עצמו אבל יש לשמור על קדושת השם שכתוב בו, אבל רבי טרפון חלק על העניין בנחרצות ואמר שלא רק שאין להציל אותן משרפה, אלא יש לשרוף אותן ”אקפח את בני, שאם יבואו לידי שאני אשרוף אותם ואת האזכרות שבהן”. את ההלכה שמותר לשרוף את השם המפורש ושאר השמות שאינן נמחקים הוא למד מפרשת סוטה שבה אנו רואים שכדי להשכין שלום בין איש לאשתו התירה התורה למחוק את השם המפורש, ובוודאי שכדי להכרית את זכרם של הללו שמטילין שנאה ואיבה בין ישראל לאביהן שבשמים מותר למחוק את אשר כתבו כדי למחות את זכרם.
כבוד המת > איסור מוקצה הותר באופן חלקי

המחלוקת היא בשאלה מה יעשה בגופת מת המוטלת במקום שבו היא עלולה להשרף. למרות שהמת הוא מוקצה ואסור בטלטול, אם הוא מוטל במקום שקיים חשש שאש הבוערת בקרבתו ועלולה לשרוף את גופתו, מותר לטלטלו כדי להצילו - אם מטלטלו על ידי דבר המותר בטלטול - כגון שיניח עליו תינוק, כיכר, מזון או דבר אחר שמלאכתו בשבת להיתר, ויטלטל שניהם כאחד, שהתירו חכמים איסור טלטול (באופן חלקי) כדי שלא יבוא לידי איסור חמור, לכבות את הדליקה כי הוא בהול על מתו שלא ישרף. הלכה זו מוסכמת על כל הפוסקים, גם על אלו שסוברים שהכלל "גדול כבוד הבריות" חל רק על כבוד הבריות החיים ולא המתים.
המקום הראשון בו מוזכר היתר זה בתלמוד הוא בנוגע לפטירתו של דוד המלך, שנפטר בעצם יום השבת, כאשר ירד ממדריגות ביתו. אודות כך מקובל, דוד המלך התבשר מפי הקדוש ברוך הוא כי יום מותו הוא בשבת. מכיוון שכך, היה נוהג ללמוד בכל משך יום השבת, כדי שלא יוכל מלאך המוות לשלוט בו. כאשר הגיע זמן מותו ומלאך המוות לא יכל להתקרב אליו, הוא נענע את עצי הכרם ששכן ליד ביתו של דוד, כדי לגרום לו לעצור מלימודו. דוד המלך יצא מביתו לבדו לבדוק את פשר המחזה, אך שפתיו מיללו תורה ללא הפסק. כאשר ירד מהמדרגות, נפלה אחת ממדרגות ביתו, ומחמת הבהלה הפסיק לרגע מלימודו, ואז נפטר - על מדריגות ביתו, למול השמש. דבר זה גרם למבוכה אצל שלמה המלך שחשש מפני כבוד המת, ושלח לחכמי ישראל שיורו את ההלכה. אלו הורו לו כי עליו להניח כיכר או תינוק על המת ולטלטלו באופן זה - כלומר לא התירו לו איסור טלטול באופן גמור. לעומת זאת, שאלה אותה שאל בנוגע לחתוך בשר נבילה לכלבים, נענתה בחיוב. במעמד זה אמר שלמה המלך את המשפט הידוע ”טוב הכלב החי מן הארי המת”.
כבוד המת > איסור כרמלית שנוי במחלוקת

לעומת זאת, אם כאשר כדי להוציא את המת יש לעבור מלבד על איסור מוקצה גם על איסור טלטול בכרמלית נחלקו הפוסקים האם התירו את איסור הכרמלית מפני כבוד המת. הרמב"ם סבור שהכלל תקף רק על אנשים חיים, אך אחרים מתירים משום ביזיון המת שלא ישרף, לדחות את איסור כרמלית שהוא מדברי חכמים. למרות זאת, יש למעט ככל האפשר באיסורי שבת, וכאן תקף הכלל ההלכתי כי מוטב להרבות באיסור אחד מאשר לעשות שני איסורים. מכיוון שכך, יוציא את המת על ידי כיכר או תינוק, שהוא טלטול דבר האסור על ידי דבר המותר, כך שהוא מרבה באיסור טלטול בכרמלית בהוצאת הכיכר או התינוק על המת, אך ממעט באיסור נוסף - מוקצה.
באגדה

על פי אמרתו של גדול אמוראי בבל רב, שרפה מצויה כעונש על חילול שבת, ועל פי אמרתו של רב נחמן בר יצחק, הכוונה היא לשרפה בשבת. משמו של רב, דרש רב יהודה בנו של רב שמואל: ”אין הדליקה מצויה אלא במקום שיש חילול שבת”. כראיה לדבריו הוא מביא את הפסוק ”וְאִם לֹא תִשְׁמְעוּ אֵלַי לְקַדֵּשׁ אֶת יוֹם הַשַּׁבָּת וּלְבִלְתִּי שְׂאֵת מַשָּׂא וּבֹא בְּשַׁעֲרֵי יְרוּשָׁלַ‍ִם בְּיוֹם הַשַּׁבָּת וְהִצַּתִּי אֵשׁ בִּשְׁעָרֶיהָ וְאָכְלָה אַרְמְנוֹת יְרוּשָׁלַ‍ִם וְלֹא תִכְבֶּה”. רב נחמן בר יצחק מפרש שהמילים "ולא תכבה" באים לרמז על כך שהשרפה תתרחש בעת שאין בני אדם מצויים לכבותה (כלומר שלא ניתן לכבותה) - בשבת.
הערות שוליים

↑  תרומת הדשן סימן נח
↑  מרדכי מסכת שבת, סימן שצג
↑  דינים והנהגות מהחזון איש בפרק העוסק בהלכות שבת.
↑  משנה, מסכת שבת, פרק ט"ז, משנה ב'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קי"ז, עמוד ב'.
↑  משנה, מסכת שבת, פרק ט"ז, משנה א'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קט"ו, עמוד א'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קט"ו, עמוד ב'.
1 2  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קט"ז, עמוד א'.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות שבת, פרק כ"ג, הלכה כ"ז, שולחן ערוך, אורח חיים, סימן של"ד, סעיף ב'.
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן ת"פ
↑  מגילת קהלת, פרק ט', פסוק ז'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ל', עמוד ב'
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות שבת, פרק כ"ו, הלכה כ"ג.
↑  ספר ירמיה, פרק י"ז, פסוק כ"ז.
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קי"ט, עמוד ב', ורש"י שם.
דוד המלך בזקנותו, בציורה של יוליה מרגרט, מ-1866. לפי המסורת, כאשר נפטר בשבת, התירו עבור דוד טלטול מוקצה על ידי תינוק או כיכר
עגילי דמאר

| --- | --- |

 סינגל בביצוע ירדנה ארזי
 מתוך האלבום עוד יום אחד
 יצא לאור:  1988
 תאריך הקלטה:  באולפני טריטון בתל אביב
 סוגה:  זמר עברי
 שפה:  עברית
 אורך:  4:46
 חברת תקליטים:  NTE
 כתיבה:  דודו ברק
 לחן:  יאיר קלינגר
 הפקה:  ירון בכר
"עגילי דמאר" הוא שיר של הזמרת ירדנה ארזי שנכתב כמחווה לזמרת שושנה דמארי לאחר שזכתה בפרס ישראל לזמר עברי בשנת 1988.
כתיבת השיר

השיר "עגילי דמאר" נכתב כמחווה לשושנה דמארי לאחר פרסום דבר זכייתה בפרס ישראל לזמר עברי בשנת 1988.
הזמרת ירדנה ארזי הייתה אז בשיא פופולריותה בישראל ונבחרה שוב ושוב כזמרת השנה. באותם ימים הייתה בעיצומן של הקלטות לאלבומה התשיעי "עוד יום אחד" ובעצת יועצה האמנותי גברי מזור פנתה אל מחברי השיר דודו ברק ויאיר קלינגר והזמינה אותו במיוחד.
השיר בוצע במעמד הטקס בתיאטרון ירושלים, בליווי המוזיקאי יאיר רוזנבלום. הייתה זו הפעם הראשונה בה נערך חלק אמנותי במהלך הטקס.
דמארי קיבלה את השיר בהתרגשות רבה והשתיים אף נפגשו ביוזמת ידיעות אחרונות.
לימים, ביצעה ארזי את השיר לכבוד דמארי בתוכנית מחווה של הערוץ הראשון לכל זוכי פרס ישראל לזמר עברי.
השיר אף בוצע במהלך טקס האשכבה לדמארי שנערך בתיאטרון הקאמרי ב-17 בפברואר 2006, שלושה ימים אחרי פטירתה ובטרם יצא מסע הלוויה.
בהמשך בוצע השיר בשורה של ערבים לזכרה ובהם גם בפארק הירקון בתל אביב ובמופע יום העצמאות ה-59 ששודר בערוץ הראשון.
14 שבועות שהה השיר במצעדי הפזמונים השבועיים מהם שלושה שבועות בפסגה. במצעד הפזמונים העברי השנתי 1988 הגיע השיר למקום ה-3 וארזי נבחרה בפעם הרביעית כזמרת השנה. ארבעה משירי האלבום "עוד יום אחד" הגיעו לעשרת המקומות הראשונים במצעד ו"עגילי דמאר" היה הגבוה מביניהם.
מה קורה אחי

"מה קורה אחי" הוא שיר של הזמרת ירדנה ארזי. השיר נכתב בהשראת מאמר של הסוציולוג פרופ' עוז אלמוג ומתייחס בצורה סאטירית לחברה הישראלית.
כתיבת השיר

בשנת 2008 פרסם הסוציולוג פרופ' עוז אלמוג מאמר מבודח בו התייחס לתופעות נפוצות בחברה הישראלית. המאמר זכה לפופולריות רבה והופץ באתרי אינטרנט, בלוגים והודעות דואר אלקטרוניות רבות.
במהלך עבודתם המשותפת של ירדנה ארזי ויהודה פוליקר על אלבומה ה-15 בושם על עורי ניסו השניים למצוא דרך לשלב את המאמר כשיר. העבודה על השיר נמשכה זמן רב ולמעשה, היה זה השיר האחרון שהוקלט לאלבום זמן קצר לפני צאתו.
בהקלטת השיר השתתפו בין היתר לאה לופטין ורותי הולצמן, חברותיה של ארזי לשלישיית שוקולד מנטה מסטיק.
השיר יצא לרדיו ב-12 באוקטובר 2009 וזכה להצלחה גדולה. הוא שהה 10 שבועות בראש מצעד ההשמעות של מדיה פורסט, בפלייליסט גלגלצ ובמצעד הפזמונים של רשת ג' וצולם לתוכנית הטלוויזיה רוקדים עם כוכבים.
תנו שבח

תנו שבח הוא אלבום סולו מספר 3 של הזמר יוצר החסידי אברהם פריד. האלבום יצא ב-1983 בחברת גל פז והוא מורכב משירים של גדולי המלחינים כגון: יוסי גרין ששיתף פעולה פעמים רבות עם אברהם פריד.
רקע

האלבום יצא ב-1983 ובו 10 רצועות עם שירים חסידיים בעברית ואנגלית של גדולי המלחינים במוזיקה החסידית.
האלבום הניב מספר להיטים, כגון "ענבי הגפן", "אחינו" ו"טאטעניו" שכתב אברהם פריד בעצמו, והולבש על הלחן של הניגון החבד"י "יעלה תחנונינו" שהלחין שלום חריטונוב.
רשימת רצועות

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | ענבי הגפן  | 3:26 |
| 2. | משוך  | 6:43 |
| 3. | תנו שבח  | 4:15 |
| 4. | forever one  | 5:57 |
| 5. | צמאה  | 4:28 |
| 6. | יהא  | 3:59 |
| 7. | טאטעניו  | 6:09 |
| 8. | ברוך הוא  | 3:17 |
| 9. | אחינו  | 5:58 |
| 10. | מעין עולם הבא  | 3:00 |
השתתפו בהקלטות

אברהם פריד - שירה
One of These Days

One of These Days (בעברית: יום מן הימים) הוא שיר של להקת פינק פלויד. הוא השיר הפותח את האלבום "Meddle", אלבום האולפן השישי של פינק פלויד אשר יצא בשנת 1971. השיר הוא קטע כלי, והמילים היחידות המושמעות בו הן משפט שאומר המתופף ניק מייסון בקול נמוך שעבר עיבוד דיגיטלי: "One of these days I'm going to cut you into little pieces" (בתרגום חופשי, "ביום מן הימים אני עומד לחתוך אותך לחתיכות קטנות"). השיר כולל שתי גיטרות בס, המהוות את המאפיין הבולט בשיר לצד קולו של מייסון. הבס מנוגן בערוצים שונים על ידי רוג'ר ווטרס ודייוויד גילמור, גילמור הוקלט על הערוץ הימני בעוד ווטרס על השמאלי.
השיר נפתח באפקט קולי של רוח נושבת, לאחריו נכנסים הבס והקלידים של ריצ'רד רייט בשילוב צלילים אלקטרוניים דרמטיים. לאחר הקריינות של מייסון, מגיעה מוזיקת רוק כבד אינסטרומנטלית. השיר מסתיים כפי שהתחיל, באפקט קולי של רוח נושבת, המשמש מעבר אל השיר הבא באלבום - A Pillow of Winds. השיר בוצע בשלושה אלבומי הופעה של הלהקה.
נכון לאפריל 2020, מונה ההשמעות של השיר ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי עומד על כ-16 מיליון.
משתתפים

דייוויד גילמור - גיטרה, גיטרת סלייד, גיטרת בס (ערוץ ימני)
רוג'ר ווטרס - גיטרת בס (ערוץ שמאלי)
ניק מייסון - תופים, מצילה הפוכה, קריינות
ריצ'רד רייט - אורגן המונד, פסנתר, אפקטים
הערות שוליים

↑  One of These Days, נבדק ב-2020-04-03
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 1cf1fe4d-9cb0-39eb-83f3-1f210156d2ab
שיתוק עצב הפנים

| --- | --- |

 תחום:  נוירולוגיה 
 תסמינים:  facial hypotonia 
 טיפול:  L-scopolamine 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  1290547 
 MeSH:  D005158
 
ייצוג של שיתוק עצב הפנים בתרבות המוצ'ה. מתוך תצוגה במוזאון לארקו שבלימה, פרו
שיתוק עצב הפנים (באנגלית: Facial Nerve paralysis) הוא בעיה נפוצה, אשר כוללת שיתוק של מבנים אנטומיים שמקבלים עצבוב על ידי עצב הפנים, שהוא העצב השביעי מבין עצבי הגולגולת. המסלול של עצב זה הוא ארוך ומפותל למדי, לכן ישנם מספר גורמים שונים אשר עשויים לגרום לשיתוק עצב הפנים. המצב הנפוץ ביותר הוא השיתוק על שם בל, מחלה שנגרמת מסיבות בלתי ידועות והאבחנה שלה ניתנת רק לאחר שנשללו גורמים רציניים אחרים שניתנים לזיהוי.
תסמינים

שיתוק עצב הפנים מאופיין בתחושת חולשה בפנים, בדרך כלל רק בצד אחד של הפנים, יחד עם תסמינים נוספים כגון ירידה בתיאבון, היפראקוזיס, ייצור רוק מופחת ותסמונת שגרן, וכן פגיעות שונות בהפרשת הדמעות. תסמינים אחרים עשויים להיות מקושרים לגורם השיתוק. למשל, אחד מתסמיני שיתוק עצב הפנים הוא שלפוחיות באוזן, שעשויות להופיע אם השיתוק נגרם כתוצאה משלבקת חוגרת. תסמינים עשויים להתפתח במשך שעות ספורות לאחר הפגיעה בעצב הפנים. כאבי פנים חריפים שמוקרנים מהאוזן עשויים להקדים את הופעתן של תסמינים אחרים.