stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוד פריטל
קורות חיים > פעילות בקיבוץ ובתנועה הקיבוצית

דוד היה חבר פעיל בקיבוץ, עבד בחקלאות, שימש כמזכיר הקיבוץ בשתי קדנציות וייצג את קיבוצו במשך שנים רבות בתנועת האיחוד. ב-1962 נבחר למנהל בית ההארחה של הקיבוץ ויזם התקשרות עם ממשלת גרמניה בדבר מתן חופשות החלמה לניצולי שואה בבית המרגוע, במסגרת השילומים של ממשלת גרמניה. ההסכם תרם לביסוסו של בית המרגוע כענף מוביל של מעלה החמישה.
יזם את הקמתה של אנדרטת זיכרון לאליעזר גלר וחבריו, לזכר חברי תנועת גורדוניה, ממפקדי ולוחמי מרד גטו ורשה. בשנות השישים והשבעים ניהל את טקסי זיכרון לשואה בקיבוצו מעלה החמישה, כאחד מאתרי הנצחה של תנועת איחוד הקבוצות והקיבוצים, גורדוניה ומכבי הצעיר.

בשנים 1967–1970 שימש מנהל בית הספר האזורי הרי יהודה ולימד את מקצוע האזרחות בבית הספר.
פריטל השלים לימודי תואר ראשון מהאוניברסיטה העברית, בהיסטוריה ומדע המדינה. הוא בוגר מחזור ג' של המכללה לביטחון לאומי.
קורות חיים > פעילות ציבורית

בשנת 1970 הוקמה ביוזמת גולדה מאיר ושאול אביגור "המועצה הציבורית למען יהודי ברית-המועצות" בראשות אברהם הרמן ושניאור זלמן אברמוב. דוד פריטל כיהן כמזכ"ל המועצה בשנים 1971–1984. תפקידי המועצה היו הסברה, בפרסום כתב-עת משלה, ותמיכה בפרסום של גופים אחרים; מתן תדרוך במפגשי משלחות למיניהן העוסקות בנושא יהודי ברית המועצות; ארגון הפגנות למען יהודי ברית המועצות, שבשנים מסוימות השתתפו בהן כעשרת אלפים איש; וארגון סמינרים למיניהם והשתתפות בקונגרסים בינלאומיים.
פריטל יזם עם יובל נאמן את הקמת "המרכז לקליטת מדענים עולים במשרד ראש הממשלה" ואת "ועד המדענים שליד המועצה למען יהודי ברית המועצות" בראשותו של פרופ' נאמן.
דוד פריטל נקבר בקיבוצו מעלה החמישה. הותיר את רעייתו עמה פריטל, שנפטרה בשנת 2015, ושלושה בנים: שלמה, נחום (חומי) ורועי.
פרסומים

דוד פריטל הקים ב-1973 ביטאון חדשות, "News Bulletin", בשפה האנגלית. עד 1983 יצאו לאור 238 גיליונות של ביטאון זה, בעריכתה של לייקה כהן, ובהם תיעוד של הפעולות למען יהודי ברית המועצות בשנות המאבק למען יציאתם ועלייתם ארצה.
בשנים 1976–1982 ערך פריטל את ששת קובצי הספרים "האינטליגנציה היהודית בברית המועצות", בהוצאת מאגנס וּועד המדענים למען יהודי ברית המועצות. יועץ מדעי: פרופסור מרדכי אלטשולר.
בשנים 1982–1983 הוציא לאור שתי מהדורות של הקובץ "In Search of Self - The Soviet Jewish Intelligentsia on the Exodus". יועץ מדעי: פרופסור י' פרנקל.
בשנים 1984–1992 ערך את תשעת קובצי "יהודי ברית המועצות - עלייה ומאבק" בהוצאת מאגנס. יועץ מדעי: פרופסור מרדכי אלטשולר.
בשנים 1993–1997 ערך את שלושת קובצי "יהודי ברית המועצות במעבר" בהוצאת מאגנס. יועצים מדעיים: פרופסור מרדכי אלטשולר, פרופסור משה ליסק. בשנים 2000 ו-2002 יצאו לאור שני כרכים נוספים בעריכת לודמילה דימרסקי-ציגלמן, כולל כרך המוקדש לדוד פריטל בהגיעו לגבורות.
לקריאה נוספת

Martin Gilbert, "The Righteous - The Unsung Heroes of the Holocaust", Henry Holt & Company 2002, pp. 34-41.
Ivan Jaciuk - Ukrain - The Jewish Foundation for the Righteous
הערות שוליים

↑  אריאל בולשטיין, מצדה של לוצק: "נמות כולנו בכבוד", באתר ישראל היום
↑  The story of the Brun family, sprawiedliwi.org.pl, ‏נלקח ב-14 ביוני 2021
↑  The Righteous - Among the Nations Database - Yatzuk Ivan & Serafima, אתר יד ושם, ‏נלקח ב-14 ביוני 2021
↑  The Righteous - Among the Nations Database - Mironiuk Sava & Oksenia, אתר יד ושם, ‏נלקח ב-14 ביוני 2021
↑  "ספר לוצק", ישעיהו פרידמן (עורך המהדורה העברית), תל אביב: ארגון יוצאי לוצק בישראל, 1961, 2007, עמ' 471
↑  יד ללוחמי גטו ורשה, אליעזר גלר וחבריו, ‏נלקח ב-14 ביוני 2021
↑  פרופ' בנימין פינקוס, המאבק למען יהודי ברית - המועצות בעולם ובמדינת ישראל: הפעילות של מדינת ישראל למען יהודי ברית - המועצות, ‏נלקח ב-14 ביוני 2021
↑  האינטליגנציה היהודית בברית המועצות, באתר הספרייה הלאומית, ‏נלקח ב-14 ביוני 2021
↑  האינטליגנציה היהודית בבריה"מ, באתר הוצאת מאגנס, ‏נלקח ב-14 ביוני 2021
↑  In Search of Self - The Soviet Jewish Intelligentsia on the Exodus, אתר הוצאת מאגנס, ‏נלקח ב-14 ביוני 2021
↑  יהודי ברית המועצות – עלייה ומאבק, באתר הוצאת מאגנס, ‏נלקח ב-14 ביוני 2021
↑  יהודי ברית המועצות במעבר, באתר הוצאת מאגנס, ‏נלקח ב-14 ביוני 2021
↑  ספר היובל לדוד פריטל (פרינצטל) בהגיעו לגבורות, באתר הוצאת מאגנס, ‏נלקח ב-14 ביוני 2021
↑  Martin Gilbert, The Righteous, ‏נלקח ב-14 ביוני 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280066905171  ISNI: 0000 0000 6738 1902  LCCN: n84214424  NLA: 35554598  NTA: 131440381  VIAF: 92744349   WorldCat (עם VIAF): 92744349
מונותאיזם

|  שורשים, סיווג והנהגה |
| --- | --- |
 זרם:  תאיזם 
 ארגונים ופעילות
 מוסדות:  תווחיד 
 
סמלי הדתות האברהמיות המונותאיסטיות: יהדות, נצרות ואסלאם
מוֹנוֹתֵאִיזְם הוא אמונה באל אחד ויחיד, בניגוד לפוליתאיזם – אמונה באלים רבים. מקור המילה מיוונית: μόνος (מונוס) = אחד, θεός (תאוס) = אלוהות. המונח כשלעצמו מציין רק את ייחודו או בלעדיותו של האל האחד, ושלילת אלים נוספים, אך יש המייחסים לרעיון המונותאיסטי גם את שלילת הגשמות האלוהית.
האמונה לפני המונותאיזם

עמי המזרח הקדום הפגניים ראו בטבע עצמו את האל – ועל כן ראו בשמש, בירח ובכוכבים את האלים.[דרוש מקור]
האמונה העממית באסיה הקטנה שהתבטאה במיתולוגיה היוונית והתגלגלה לאחר מכן גם לתרבות הרומאית, מאמינה באלים רבים – שכל אחד ואחד מהם אחראי על תחום חיים אחר – לדוגמה, אל הגשם, אלת הפריון, אלת המלחמה וכדומה.
אמונה נוספת שהמונותאיזם יצא נגדה היא האמונה הגנוסטית הדואליסטית שנוצרה על ידי זרתוסטרה – המאמינה שישנם שני אלים – האל הטוב והאל הרע. שניהם נמצאים ביניהם במלחמה מתמדת, שאנו העדים לתוצאותיה. אמונה זו רווחה במיוחד ברחבי הממלכה הפרסית, עד לתקופה יחסית מאוחרת בה כבש את מקומה האסלאם.
גם ביהדות מופיעים כוחות-על המתנגדים לאל, הלא הם הלויתן, נחש הבריח והתנין (ישעיהו כ"ז).
הופעת המונותאיזם

יש הטוענים שתחילת הופעתו של המונותאיזם הייתה במהפכה האתניסטית במצרים של אחנתון, מהפכה שלא החזיקה מעמד אחרי מותו. הזרם המרכזי בחקר הדתות טוען כי אלה מבני ישראל אשר הגיעו ממצרים הביאו עמם לכנען את תודעת האל היחיד, והמשיכו בכך גם כאשר מהפכה זו במצרים הסתיימה ונגנזה.[דרוש מקור]
לפני המונותאיזם, הגורס שיש אלוהים אחד ואין בלתו, התקיימו זרמים אחרים הדוגלים בפולחן לאל בודד אך לא שוללים את קיומם של אלים נוספים:
הנותאיזם, אמונה שכל האלים הם התגלויות שונות של אותו כוח עליון.
מונולטריזם, אמונה באל אחד והכרה בקיומם של אלים אחרים (אך לא בסגידה להם).
מבשר המונותאיזם ע"פ הדתות האברהמיות

על פי המסורת בדתות האברהמיות, מייסד המונותאיזם הוא אברהם אבינו. על פי דתות אלו, הוא הראשון שיצא נגד עבודת האלילים שהייתה נהוגה ברוב העולם, ואף בבית אביו. לפי תפיסה זו החל המונותאיזם באור כשדים שבעיראק. במדרש האגדה בראשית רבה קיימים מדרשים המתארים את אברהם שובר את הפסילים של אביו באור כשדים.
באסלאם מתואר מאבקו של אברהם בסורת הנביאים, שם מסופר כיצד הוא קורא תיגר על עבודת האלילים של אנשי עירו ושובר את הצלמים, וכן בסורת הפרה (פסוק 258), שם מתואר מאבקו בשליט, כאשר הוא מבקש ממנו להעלות את השמש בדומה לאל. גם בנצרות ובברית החדשה אברהם מועלה על נס ומצוין כמופת למאמין שנכון לבצע הרבה הקרבות למען אמונתו.
לעומת זאת, דעה מקובלת במחקר המודרני היא כי מונותאיזם לא התקיים בממלכות ישראל ויהודה עד לאחר חורבן בית המקדש הראשון, והוא מתבטא לראשונה רק בנבואותיו של ישעיהו השני. על פי המקרא, רוב בני ישראל סגדו במשך רוב תקופת הבית הראשון לאלים רבים, "על כל גבעה רמה ותחת כל עץ רענן". בספר מלכים ב' מסופר, כי בתקופת מלכותו של יאשיהו התגלה בבית המקדש "ספר התורה" שתוכנו לא היה מוכר לאיש. הן לפי המסורת היהודית והן לפי המחקר האקדמי מקובל כי אותו ספר הוא ספר דברים. על פי המסופר, יאשיהו נחרד מדברי הספר ופתח במערכה נרחבת נגד עבודת האלילים. מאוחר יותר, נקלע יאשיהו בין אשור לבין מצרים, ונהרג במגידו על ידי פרעה נכו. יורשיו לא המשיכו את דרכו, ורוב העם חזר לעבודת האלילים.
המונותאיזם בדתות האברהמיות > במסורת

במסורות האברהמיות מקובל שהיהדות היא הדת המונותאיסטית הראשונה, שקמה כניגוד לעבודת האלילים שרווחה בקרב עמי האזור.
בריאת העולם מתוארת בתורה כבריאה שנעשתה במאמרו של אל יחיד ומופשט ללא כל מאבק באלים אחרים, בניגוד למיתוסי בריאה אחרים כמו אנומה אליש ו מיתוס הבריאה היווני, שבהם הבריאה נעשית תוך כדי התגוששות בין כמה אלים.
בתורה יש ביטויים רבים האוסרים על עבודה זרה, ומחייבים את האמונה באל יהוה, אם כי לעיתים נדירות נכתב שהוא האל היחיד שקיים. לדוגמה, בעשרת הדיברות נאמר "לא יהיה לך אלהים אחרים על פני", ולא "אני האל היחיד שקיים". אחד הפסוקים המכוננים ביהדות הוא "שמע ישראל, ה' אלהינו, ה' אחד", ובספר דברים יש פסוק המורה על יחידותו של האל: "ראו עתה כי אני אני הוא ואין אלוהים עמדי אני אמית ואחיה מחצתי ואני ארפא ואין מידי מציל" אך רוב הפסוקים הקובעים זאת מופיעים בפרקים המאוחרים של ספר ישעיהו, למשל: "למען ידעו ממזרח שמש וממערבה כי אפס בלעדי אני ה' ואין עוד"; "זכרו רִאשֹׁנוֹת מעולם כי אנכי אל ואין עוד אלהים ואפס כמוני".
בניגוד לאמונה הגנוסטית המאמינה בשני אלים, נאמר בספר ישעיהו: "יוצר אור ובורא חושך, עושה שלום ובורא רע" – מכאן שלפי האמונה היהודית האל הוא אחד והוא היוצר את הניגודים, ואחראי הן למה שנתפס בעינינו כטוב והן הנתפס בעינינו כרוע.
בקרב הפרשנים המסורתיים מקובל כי צורת הדיבור ברבים ותוארי כבוד המופיעים במקרא, כמו "אלוהי האלוהים", מרמזים על כבודו וגדלותו של ה', וכי הביטוי "בני האלוהים" מתכוון לבני אדם.
יש בהוגי היהדות שראו את מהות מצוות התורה בתור אנטיתזה לאמונה האלילית. גישה זו מפתח הרמב"ם בחיבורו "מורה נבוכים".
המונותאיזם בדתות האברהמיות > במחקר

לפי המקרא, כמו גם לפי ממצאים ארכאולוגיים, שבטי ישראל היו פוליתאיסטים ועבדו אלים נוספים במקביל ליהוה, כמו אל, בעל, אשרה ועשתרת. בסביבות המאה ה-6 לפני הספירה נערכה רפורמת יאשיהו, בה נאסרה עבודה לאלים אחרים פרט ליהוה, אך רפורמה זו לא נמשכה לאחר ימיו של המלך יאשיהו.
בתנ"ך מופיעים פסוקים שעשויים לרמוז על אמונה כי קיימות מספר ישויות עליונות הנקראות "אלוהים" או "בני האלוהים". לדוגמה, בסיפור הבריאה שבספר בראשית נאמר: "ויאמר אלהים נעשה אדם בצלמנו כדמותנו...". דוגמה נוספת מאותו הספר היא פסוקים כגון "וַיִּרְאוּ בְנֵי הָאֱלֹהִים אֶת בְּנוֹת הָאָדָם כִּי טֹבֹת הֵנָּה...", או התייחסות לאל בלשון רבים, כגון בסיפור מגדל בבל: "ויאמר יהוה...הבה נרדה ונבלה שם את שפתם". בספר דברים נאמר: "כי ה' אלהיכם הוא אלהי האלהים". דוגמה נוספת, מספר תהילים: "אֱ‍לֹהִים נִצָּב בַּעֲדַת אֵל, בְּקֶרֶב אֱלֹהִים יִשְׁפֹּט". בספר איוב נאמר: "ויבואו בני האלהים להתייצב על יהוה".
השפעת הפילוסופיה היוונית על המונותאיזם

הפילוסופיה היוונית הגיעה בשלביה הקלאסיים לחשיבה מונותאיסטית. כבר קסנופנס, בן המאה ה-6 לפנה"ס, נחשב למבשר הרעיון של אל אחד שאינו ניתן לתיאור, וניתן למצוא אותו גם אצל אריסטו ואפלטון. עם זאת, הפילוסופיה היוונית-רומית הייתה שונה במהותה מהדתות המונותאיסטיות. בניגוד לעולם היווני-רומי בו שלטה לרוב התפיסה של אחדות בין צורכי הגוף והנפש (להוציא דיוגנס ואסכולת הציניקנים), הדתות האברהמיות הטיפו לדחיית סיפוקים כדרך להעלות את האספקטים הרוחניים שבאדם.
בתקופה בה העולם היווני-רומי היה מרוכז בחיים בעולם הזה, היהדות והנצרות ייחסו יותר חשיבות לחיי העולם הבא ובציפייה לגאולה.
בעקבות המטפיזיקה של אריסטו, פיתחו בימי הביניים מספר פילוסופים מוסלמים ויהודים תפיסה פילוסופית אריסטוטלית של המונותיאיזם הדתי. בעקבות כך הם שללו את המימד הפיזי של האלוהים, וזיהו את האל עליו מדברות דתות ההתגלות עם האל שתיאר אריסטו: הסיבה הראשונה לכל המציאות; עצם אחד מונוליתי (כלומר שאין בו ריבוי או תרכובת של היבטים שונים זה מזה) ויחידאי, שאי אפשר להשוותו או לדמותו בשום היבט לשום עצם אחר; אל שאיננו נע ואין בו שום שינוי; אל המצוי תמיד בשיא המימוש של עצמותו; אל מופשט המוגדר כשכל, היודע את עצמו בלבד (ואת נבראיו הוא יודע 'מבפנים', כיוון שהוא סיבתם ומחוללם), שמציאותו זהה עם מהותו; ושאולי הוא חסר רגשות מלבד שכלתנות טהורה. על רקע ההגדרה האריסטוטלית של האל כשכל טהור, התחבטו כמה תאולוגים בשאלה האם אפשר בכלל לייחס לאלוהים רצון חופשי וספונטני. זיהויו של המונותיאיזם הדתי עם האל שהציג אריסטו מעורר את השאלה, האם בכלל מדובר באישיות או סתם בעקרון מופשט ראשיתי מכונן.
התפשטות המונותאיזם

בתקופה מאוחרת יותר קמו בהשפעת היהדות שתי דתות מונותאיסטיות נוספות – הנצרות והאסלאם, שנסמכו בכתביהן על בסיס האמונה היהודית. דתות אלה שאפו להרחיב את מעגל המאמינים בכל דרך אפשרית. יש הטוענים כי האסלאם לקח זאת צעד אחד קדימה, משום שבקוראן כתוב במפורש שעל המאמין בתורת מוחמד להרוג את כל עובדי האלילים שאינם מוכנים לשנות את דתם. הנצרות, שנרדפה בתחילת דרכה על ידי האימפריה הרומית, התפשטה בעולם לאחר הפיכתה לדת הרשמית של האימפריה, לעיתים בכוח החרב לעיתים בעזרת מיסיונרים נוצרים. המיסיונרים הנוצרים פועלים עד היום כדי להפיץ את הבשורה הנוצרית אף במקומות הנידחים בעולם.
עם התפשטות הנצרות והאסלאם באירופה, בצפון אפריקה ובמזרח התיכון, ומאוחר יותר בשאר חלקי העולם, הלך וקטן מספרם של עובדי האלילים. מיליונים רבים המירו את דתם, בין בכוח השכנוע ובין בכוח הזרוע, וגבר מאוד כוחו של המונותאיזם. במקביל, או אולי אפילו קודם, התפתחו במזרח דתות מונותאיסטיות נוספות, מתוכן מספר כתות של ההינדואיזם, וכן הסיקיזם ודתות חדשות כמו הקאו דאי, שנוסדה בתחילת המאה ה-20 בעיר טאי נין שבווייטנאם ומונה כיום כ-5 מיליון מאמינים בווייטנאם וכ-3 מיליון בארצות אחרות. כמו כן, קיימות דתות מונותאיסטיות כגון הדת השומרונית שהתפצלה מהיהדות, והדתות הבהאית והדרוזית שהתפצלו במהלך השנים מהאסלאם.
כיום, רובו ככולו של העולם – בין אם בעולם המערבי ובין אם במזרח התיכון – משתייך לדתות האברהמיות. לעומת זאת, במדינות אחרות (בעיקר באסיה ובאפריקה) ישנם רבים המאמינים באלים רבים (פוליתאיזם), או בדתות שאינן מונחות על פי עקרונות האלוהות (כגון בודהיזם).
ראו גם

אמונה באלוהים (יהדות)
אינדוקטרינציה
העידן החדש
רוחניות
לקריאה נוספת

יחזקאל קויפמן, תולדות האמונה הישראלית - יצירתו הגדולה על המונותאיזם היהודי. מוסד ביאליק-דביר, תשכ"ד.(הספר בקטלוג ULI)
יהדות ואלילות - אסא כשר. מסדרת "אוניברסיטה משודרת", משרד הביטחון 2004
הערות שוליים

↑  יאן אסמן בספרו "משה המצרי"
↑  פרופ' יעקב שביט; ד"ר ענת מוסקוביץ, כיצד נוצרה האמונה באל אחד - מונותאיזם?, אתר מט"ח
↑  מתי הפך המקרא למונותאיסטי?, באתר thetorah.co.il
↑  הזמן הזה, כל אלי המונותיאיזם // פאולה פרדריקסן • הזמן הזה, באתר הזמן הזה, ‏2023-04-11
↑  רש"י על ספר דברי הימים ב', פרק ל"ד, פסוק י"ד
↑  ספר דברים, פרק ל"ב, פסוק ל"ט
↑  ספר ישעיה, פרק מ"ה, פסוק ו'
↑  ספר ישעיה, פרק מ"ו, פסוק ט'
↑  ספר ישעיהו, פרק מ"ה, פסוק ז'
↑  פירוש ספורנו לספר דברים, פרק י', פסוק י"ז: "כי ה' אלהיכם הוא אלהי האלהים" הנצחי על כל הנצחים הנבדלים מחומר וזה שנצחיות כולם הווה מנצחיותו:
↑  פירוש האבן עזרא על בראשית א' כ"ז: ואמר במלת נעשה ואם היא לשון רבים, שכן מנהג המלכים לדבר...
↑  פירוש רש"י לספר בראשית, פרק ו', פסוק ב': בְּנֵי הַשָּׂרִים וְהַשּׁוֹפְטִים. דָּבָר אַחֵר: "בְּנֵי הָאֱלֹהִים" הֵם הַשָּׂרִים הַהוֹלְכִים בִּשְׁלִיחוּתוֹ שֶׁל מָקוֹם, אַף הֵם הָיוּ מִתְעָרְבִים בָּהֶם.
↑  Robert Karl Gnuse, No Other Gods: Emergent Monotheism in Israel, A&C Black, 1997-05-01, ISBN 978-0-567-37415-8. (באנגלית)
↑  ספר בראשית, פרק א', פסוק כ"ו
↑  ספר בראשית, פרק ו', פסוק ב'
↑  ספר דברים, פרק י', פסוק י"ז
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543537905171  GND: 4040107-8  LCCN: sh85086976  NKC: ph122974
שבעה עשר בתמוז

ערך זה עוסק ביום אבל וצום. אם התכוונתם לתאריך, ראו .
| --- | --- |
משה משבר את הלוחות למראה עגל הזהב
משה משבר את הלוחות למראה עגל הזהב
 סוג:  צום
 מועד
 תאריך:  י"ז בתמוז ה'תשפ"ד יום שלישי, 23 ביולי 2024
י"ז בתמוז (שִׁבְעָה עָשָׂר בְּתַמּוּז) הוא אחד מארבעת ימי התענית שנקבעו ביהדות לזכר חורבן בתי המקדש. תענית זו מציינת את היום שבו הובקעה חומת ירושלים והמצור על העיר הגיע לסופו, שבועות ספורים לפני החורבן. לכל הדעות, לפני חורבן בית המקדש השני נבקעה חומת ירושלים ביום זה. באשר לחורבן בית המקדש הראשון, על פי המקרא והתלמוד הבבלי נבקעה החומה בתשעה בתמוז, בעוד שלפי התלמוד הירושלמי התאריך היה שבעה עשר בתמוז אלא שבשל המצור טעו בספירת הימים. לפי חז"ל, אירעו בי"ז בתמוז כמה אסונות נוספים שפגעו בכבודה של התורה.
צום שבעה עשר בתמוז נקרא גם צום הרביעי, מכיוון שתמוז הוא החודש הרביעי בשנה המקראית. הצום נמשך מעלות השחר ועד צאת הכוכבים. ביום זה מתחילים ימי בין המצרים, הנמשכים עד תשעה באב. בימים אלו נוהגים מנהגי אבלות ההולכים ומחמירים ככל שמתקרבים לתשעה באב.
בדרך כלל תאריך הצום חופף בתחילתו או אמצעו של חודש יולי. לעיתים נדירות הצום חל בסופו של חודש יוני.
הסיבות לתענית

לדברי חז"ל במשנה, חמישה אסונות אירעו לעם ישראל בי"ז בתמוז:
חמשה דברים אירעו את אבותינו בשבעה עשר בתמוז...

נשתברו הלוחות,

ובוטל התמיד,

והובקעה העיר,

ושרף אפוסטומוס את התורה,

והעמיד/והועמד צלם בהיכל.
הסיבות לתענית > שבירת לוחות הברית

כאשר היה משה על הר סיני וקיבל את התורה, ניגשו בני ישראל לאהרון הכהן ביום ט"ז בתמוז ודרשו מנהיג חדש במקום משה, שלפי חשבונם כבר היה צריך לרדת מההר. אהרון דחה אותם ליום המחרת, וביום י"ז בתמוז עשו את עגל הזהב.
בעקבות מעשיהם, הציע ה' למשה כי ישמיד את עם ישראל ויקים שושלת חדשה מזרעו בלבד: ”וַיֹּאמֶר יְהוָה אֶל מֹשֶׁה רָאִיתִי אֶת הָעָם הַזֶּה וְהִנֵּה עַם קְשֵׁה עֹרֶף הוּא. וְעַתָּה הַנִּיחָה לִּי וְיִחַר אַפִּי בָהֶם וַאֲכַלֵּם וְאֶעֱשֶׂה אוֹתְךָ לְגוֹי גָּדוֹל.” (שמות, ל"ב, ט'–י')
בעקבות תחינותיו של משה, ריחם לבסוף ה' על העם. אז ירד משה מהר סיני עם לוחות הברית, ראה במו עיניו את פסל עגל הזהב ואת בני ישראל רוקדים סביבו, ובזעמו השליך את הלוחות ושבר אותם: ”וְהַלֻּחֹת מַעֲשֵׂה אֱלֹהִים הֵמָּה וְהַמִּכְתָּב מִכְתַּב אֱלֹהִים הוּא חָרוּת עַל הַלֻּחֹת. (...) וַיְהִי כַּאֲשֶׁר קָרַב אֶל הַמַּחֲנֶה וַיַּרְא אֶת הָעֵגֶל וּמְחֹלֹת וַיִּחַר אַף מֹשֶׁה וַיַּשְׁלֵךְ מִיָּדָיו אֶת הַלֻּחֹת וַיְשַׁבֵּר אֹתָם תַּחַת הָהָר.” (שמות, ל"ב, ט"ז–י"ט)
הסיבות לתענית > ביטול קורבן התמיד

בכל יום ויום היו מקריבים בבית המקדש את קורבן התמיד: שני כבשים, אחד בבוקר ואחד בין הערביים. אגדה בתלמוד הבבלי מייחסת את אירועי י"ז בתמוז למלחמה בין האחים החשמונאים הורקנוס השני ואריסטובולוס השני, שגרמה לשיבוש בהקרבת התמיד:
”כשצרו מלכי בית חשמונאי זה על זה – היה הורקנוס מבחוץ ואריסטובולוס מבפנים. בכל יום היו” (אנשי אריסטובולוס) ”משלשלין דינרים בקופה, ומעלים להם” (אנשי הורקנוס) ”תמידים” (בהמות כשרות לקרבן תמיד). ”היה שם זקן אחד... אמר להם: "כל זמן שעוסקים” (אנשי אריסטובולוס) ”בעבודה” (של המקדש) ”אינם נמסרים בידכם". למחרת שלשלו להם” (אנשי אריסטובולוס) ”דינרים בקופה, והעלו להם” (אנשי הורקנוס) ”חזיר. כיוון שהגיע לחצי החומה, נעץ ציפורניו בחומה, ונזדעזעה ארץ ישראל ארבע מאות פרסה על ארבע מאות פרסה.”
יוסף בן מתתיהו מביא לצד אגדה זאת הסבר אחר, לפיו אמנם גם בזמן המצור על ירושלים היו הכהנים מקריבים, אולם בשבעה עשר בתמוז נבקעו חומות הר הבית מכיוון שהכוהנים במקדש נקראו להילחם ולא נמצא אף כהן טהור שיקריב את התמיד.
הסיבות לתענית > הבקעת חומות ירושלים

בחודש תמוז בשנת 589 לפני הספירה נפרצו חומות ירושלים לאחר שנה ושישה חודשים תחת מצור שהטיל נבוזראדן, מפקד צבאו של נבוכדנצר מלך בבל, על העיר. הצבא הבבלי שפלש לירושלים שרף ובזז אותה, טימא את בית המקדש, וכמה שבועות לאחר מכן, בט' באב, החריב אותו כליל.
בשנת 70 לספירה נפרצו חומות ירושלים בשנית בידי טיטוס, המפקד העליון של הצבא הרומי בארץ ישראל, באותו יום ממש שבו בוטל קורבן התמיד. המצור של הרומאים על ירושלים החל בחודש ניסן שנת 70 לספירה, ונמשך שלושה חודשים עד להבקעת החומה בי"ז בתמוז. כשלושה שבועות לאחר שנבקעה החומה, נכבשה ונהרסה ירושלים בידי צבאו של טיטוס, ובית המקדש הועלה באש.
על פי התלמוד הבבלי, חומות העיר נפרצו לפני החורבן הראשון בט' בתמוז, כפי שכתוב בספר ירמיהו, אך מאחר שחורבן בית שני נחשב חמוּר יותר מחורבן הבית הראשון, נקבע התאריך המאוחר יותר כיום תענית לשני האירועים יחד. לעומת זאת, בתלמוד הירושלמי נטען כי גם בזמן חורבן בית ראשון נפרצו חומות העיר בי"ז בתמוז, ומה שנכתב בספר ירמיהו נובע בשל בלבול מניין הימים בעם ישראל בימי המצור.
הסיבות לתענית > שריפת ספר תורה בידי אפוסטמוס

ישנן מספר השערות לגבי זהותו של אפוסטמוס (אנ'). לפי אחת מהן הכוונה לאנטיוכוס אפיפנס, מימי החשמונאים, כמתואר בספר החשמונאים: ”וספרי התורה אשר מצאו קרעו וישרפו באש”, אלא שהשם אפיפנס השתבש לאפוסטמוס.
יש המזהים אותו עם פוסטמיוס, פקיד רומי בכיר במינהל נציבות סוריה במאה השנייה, ואם אכן כך הדבר, הקשר הוא ככל הנראה למרד בר כוכבא.
יש המבקשים לקשור מעשה זה עם סיפורו של יוסף בן מתתיהו בספרו "מלחמות היהודים" על חייל רומי שמצא לא הרחק מבית חורון ספר תורה, קרע אותו לקרעים והשליכו לתוך האש. היהודים נזדעזעו מחילול הקודש ודרשו מיד מהמשגיח הרומי בקיסריה להעניש את הפורע, ”כי מוכנים הם למסור את נפשם מלראות תורת-אבות מחוללת באופן כזה”. השערה זו נתמכת בדברי דעת רבי אחא בירושלמי הטוען כי מעשה השריפה אירע "במעברתא דלוד", שכן בית חורון שוכנת בדרך המעבר מלוד לירושלים. לדעת חכמים, המעשה אירע במקום אחר, "במעברתא דטרלוסה".
הסיבות לתענית > העמדת פסל במקדש

הוכנס פסל עבודה זרה לבית המקדש. בתלמוד הירושלמי התלבטו לגבי זמן המעשה על פי הגרסה במשנה - לפי הגרסה והעמיד זהו מעשה של אותו אפוסטמוס, ולפי הגרסה והועמד מדובר על פסל האשרה שהעמיד מנשה מלך יהודה או פסל זאוס שהעמיד אנטיוכוס בבית המקדש השני.
מועד היום ואופיו

לאחר חורבן בית המקדש הראשון, חלה התענית ביום ט' בתמוז. עם בניין בית המקדש השני, בטלה התענית והפכה ליום שמחה כל עוד עמד המקדש על תלו. לאחר חורבן בית המקדש השני, שונה התאריך ליום י"ז בתמוז כי ביום זה נפרצו חומות העיר לפני החורבן האחרון. על פי הגמרא, לאחר חורבן הבית השני, אופיו של היום לדורות נעשה תלוי בתנאי חייהם של היהודים בכל דור:
אמר רב פפא, הכי קאמר:

בזמן שיש שלום – יהיו לששון ולשמחה;

יש גזרת המלכות – צום;

אין גזרת המלכות ואין שלום – רצו מתענין, רצו אין מתענין.
לדברי רב פפא, בזמן שקיימת גזירת שמד נגד עם ישראל, חייבים כולם לצום, ובזמן שאין שמד ואין שלום, הצום נתון לבחירה. הכוונה בביטוי "בזמן שיש שלום" לדעת רש"י היא "כשאין יד האומות תקיפה על ישראל", פירוש על פיו כביכול פטורים מצום מאז הקמת מדינת ישראל, אולם לדעת רוב הראשונים 'זמן שלום' הוא רק כשבית המקדש בנוי. הרמב"ן מסביר שדברי רב פפא הם אמנם ההלכה לכתחילה, אך מאחר שכלל ישראל קיבלו על עצמם לצום גם בהיעדר "גזרת המלכות", חייבים כולם לצום מתוקף המנהג.
אצל הספרדים ועדות המזרח, כמו גם בחלק מקהילות איטליה, נהוג להכריז על התענית בשבת שלפניה, בנוסח הפסוק המנבא את הפיכת הצום ליום טוב:
אחינו, בית ישראל, שמעו: צום הרביעי יהיה ביום... יהפכהו הקב"ה לששון ולשמחה כמו שנאמר: "כה אמר ה' צבאות צום הרביעי וצום החמישי וצום השביעי וצום העשירי יהיה לבית יהודה לששון ולשמחה ולמועדים טובים והאמת והשלום אהבו".
בשנים מסוג בשז, גכז והכז (כ-28% מהשנים) חל י"ז בתמוז בשבת ואז נדחית התענית ליום ראשון שאחריה, משום שתענית מדברי חכמים אינה דוחה את השבת, שבה אנו מצווים על עונג שבת ("וקראת לשבת עונג").
קריאת התורה

כבכל התעניות הקבועות, הנהיגו הגאונים לקרוא בתורה שני קטעים המופיעים בסמיכות בספר שמות. הראשון הוא תפילת משה לרחמים על העם לאחר שנודע לו מפי ה' על חטא העגל, והיענותו של ה' לתפילה (ל"ב, י"א–י"ד). השני הוא ציווי על משה לעלות להר סיני בשנית כדי לכתוב לוחות שניים במקום הלוחות הראשונים ששבר, י"ג מידות הרחמים הנגלות בעליית משה אל ההר, תפילתו הנוספת לרחמים על העם, והבטחת ה' לברית איתנה בינו לבין עם ישראל (ל"ד, א'–י').
שלא כשאר התעניות, בימי הביניים נהגו לקרוא בשבעה עשר בתמוז בלי דילוג, מתפילת משה ועד סוף י"ג מידות רחמים, משום שביום זה אירע חטא העגל המתואר בקריאה. מנהג זה לא השתמר, וכיום בכל המנהגים קוראים בשבעה עשר בתמוז כבכל התעניות.
ראו גם

תענית
תשעה באב
עשרה בטבת
הערות שוליים

↑  ספר ירמיהו, פרק ל"ט, פסוק ב'; פרק נ"ב, פסוק ז'
1 2  תלמוד ירושלמי, מסכת תענית,  פרק ד', הלכה ה'
↑  ספר זכריה, פרק ח', פסוק י"ט
↑  שלושת השבועות המתחילים ב-י"ז בתמוז, תשעת הימים המתחילים בראש חודש אב, השבוע שחל בו תשעה באב, ערב תשעה באב (אחר חצות), ותשעה באב עצמו.
↑  בנוסח אחר: "אפוסטמוס"
↑  תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף מ"ט, עמוד ב'; מסכת מנחות, דף ס"ד, עמוד ב'
↑  בספרו קדמוניות היהודים, י"ד, ד', ג', הוא כותב שהיה זה ביום צום בחודש השלישי. הרב אליהו כץ, חמישה מי יודע?, ניב המדרשיה תשל"ב - תשל"ג עמ' קכב, מביא השערה שלפיה מדובר בי"ז בתמוז.
↑  מלחמת היהודים ספר שישי פרק שני
↑  לפי פרשנות סדר עולם, שנות צדקיהו נמנות מתשרי ולא מניסן, ואם כן, המצור נמשך שנתיים וחצי.
↑  תלמוד בבלי, מסכת תענית, דף כ"ח, עמוד ב'; וכן תלמוד בבלי, מסכת ראש השנה, דף י"ח, עמוד ב', וראו שם בדברי התוספות.
↑  ספר ירמיהו, פרק ל"ט, פסוק ב'
↑  חשמונאים א' פרק א' נ"ו
↑  דביר רביב ונתנאל אלינסון, המדריך למטייל בשומרון, ירושלים, 2014
↑  פרק י"ב אות ב
↑  יוסף נדבה, גזרות על ספרים עבריים, מחניים ק"ו, תשכ"ו, באתר דעת. ראו גם שיעורו של הרב אורי שרקי באתר מכון מאיר התומך בהשערה זו.
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת תענית,  פרק ד', הלכה ה'
↑  כמתואר בספר דברי הימים ב', פרק ל"ג, פסוק ז'
↑  כמתואר לפי כמה דעות בספר דניאל, פרק י"ב, פסוק א'
↑  גזירת שמד של שלטון הגויים באותם ימים.
↑  רמב"ן, טור ועוד
↑  תורת האדם, עניין אבילות ישנה.
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תק"נ, סעיף ד'
↑  ספר ישעיהו, פרק נ"ח, פסוק י"ג
↑  ליקוטי הפרדס, דף ל., ענין תענית, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום); רבי צדקיה בן אברהם, שבלי הלקט, סדר תענית, סימן רסג, באתר היברובוקס.
↑  למשל, רבי יצחק מווינה, אור זרוע, חלק ב' סימן שצב.
| ימי האבלות לציון חורבן בית המקדש |
| --- | --- | --- |
| ארבע תעניות | עשרה בטבת • שבעה עשר בתמוז • תשעה באב • צום גדליה |  |
| ימי בין המצרים | תלת דפורענותא • תשעת הימים • שבת חזון • שבוע שחל בו תשעה באב • שבע דנחמתא |  |
| סיפורים וקינות | אגדות החורבן • קינות לתשעה באב • מגילת איכה |  |
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007514915805171 
צבא טיטוס מתכונן לכיבוש העיר בתקופת בית שני, דייוויד רוברטס, 1850
פרנצ'סקו הייז, "חורבן בית המקדש", 1867. הצבא הרומי חודר אל ירושלים, טובח באנשי העיר ובוזז את אוצרותיה.