stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אבו מוראלס
חיים אישיים

מבחינת אתנית, מוראלס הוא חלק מהחברה האיימארית ותואר כנשיא הבוליביאני הילידי הראשון שנבחר בצורה דמוקרטית. למרות שלעיתים תואר מוראלס כנשיא הילידים הראשון שנבחר באופן דמוקרטי באמריקה הלטינית, בניטו חוארס, מקסיקני מהקבוצה האתנית זפוטק, נבחר לנשיא מקסיקו ב-1858. ביוגרף מרטין סיבאק תיאר את מוראלס כ"לא מושחת, כריזמטי ולוחמני", וגם ציין כי היה לו "סגנון ידידותי" ויכול לפתח קשר טוב עם עיתונאים וצלמים, בין השאר משום שהוא יכול "לנסח את דעותיו בפשטות". הוא שם דגש רב על אמון, והסתמך על האינטואיציה שלו, ולפעמים פעל על פי סימנים שהוא ראה בחלומותיו. הרטן אמר כי מוראלס "יכול להיות מנהיג כוחני, כזה שמעניק כבוד רב ולעיתים חוסר רצון לאחרים לסתור אותו, אבל הוא גם למד להקשיב וללמוד מאנשים אחרים". פארטינג וקוהל תיארו את מוראלס כ"פופוליסט כריזמטי" מהסוג המקובל בהיסטוריה של אמריקה הלטינית, שהעדיף "קשר ישיר" בין האוכלוסייה למנהיג.
מראלס אינו נשוי ועם הפיכתו לנשיא בחר באחותו הגדולה, אסתר מוראלס איימה, לאמץ את תפקיד הגברת הראשונה של בוליביה. יש לו שני ילדים משתי נשים שונות: בתו אווה ליז מוראלס אלווארדו, ובנו אלווארו מוראלס פארדס. הפוליטיקאי חואן דל גראנדו הוא סנדקה של ליז. ילדיו עזבו את בוליביה, ועברו לבואנוס איירס, בנובמבר 2019. אסתר מוראלס נפטרה בשנת 2020, לאחר שחלתה בקורונה.
מוראלס העיר שהוא רומאי קתולי רק כדי "ללכת לחתונות", וכשנשאל אם הוא מאמין באלוהים, השיב כי "אני מאמין בארץ, באבי ובאמי". על פי עיתונאים, מוראלס חי חיים סגפניים, עם עניין מועט ברכוש חומרי. מוראלס הוא חובב ידוע של כדורגל, ונודע כמי שמשחק לעיתים קרובות, לרוב עם קבוצות מקומיות.
התנהגותו הלא שגרתית של מוראלס מנוגדת לנימוסים הרגילים של נכבדים ומנהיגים פוליטיים אחרים באמריקה הלטינית. במהלך הנאומים הוא עשה שימוש בסיפורים אישיים ואנקדוטות, והשתמש בקוקה כסמל פוליטי, כשהוא חובש זר עלי קוקה על צווארו וכובע ובו עלי קוקה כאשר דיבר בפני המוני תומכיו. לאחר בחירתו, הוא לבש סוודרים עם פסים ולא את החליפות הנלבשות בדרך כלל על ידי פוליטיקאים. הסוודר המפוספס הפך לסמל של מוראלס, ועותקים שלו נמכרו בכל רחבי בוליביה.
ב-4 ביולי 2018 עבר מוראלס ניתוח חירום במרפאה פרטית בלה פאס על מנת להסיר גידול.
השפעתו ומורשתו > סוציאליזם פרגמטי

מותג הסוציאליזם הפרגמטי של מוראלס היה תוכנית אחת מני רבות מבין הגל הוורוד ששטף את יבשת אמריקה הלטינית בשנות ה-2000, שבה עלו לשלטון מספר מנהיגי שמאל עם נטיות סוציאליסטיות וסוציאל-דמוקרטיות. מוראלס התנגד למדיניות נאו-ליברלית של צנע והפרטה, ולאחר שנכנס לתפקידו ב-2006, הממשל שלו הלאים את מגזר הנפט והגז. באמצעות הכספים שנבעו מעסקי הגז והנפט המולאמים, הממשל שלו השקיע רבות בתברואה בסיסית, חקלאות, חינוך, משאבי מים, תחבורה ובריאות במטרה אסטרטגית להתמודד עם הגורמים המבניים לעוני. עד שנת 2014, התוכניות נגד העוני של מוראלס זכו בו לתמיכה רחבה שכן המדינה ראתה את הפחתת העוני ב-25%, העוני הקיצוני הופחת ב-43%, ההוצאה החברתית גדלה ביותר מ-45% ושכר המינימום הריאלי הוגדל ב-87.7%. על פי המרכז לחקר כלכלה ומדיניות בוושינגטון בכל הנוגע לכלכלת בוליביה במהלך כהונת מוראלס, "בוליביה צמחה יותר מהר מאשר בשלושת העשורים שלפני כן".
השפעתו ומורשתו > סמכותניות (אוטוריטריזם)

תחת מוראלס, בוליביה חוותה נסיגה דמוקרטית. על פי מחקר משנת 2013, "אבו מוראלס והMAS השתמשו בהאשמות מופרכות של אי-סדרים מנהליים, שחיתות, טרור ורצח עם נגד פוליטיקאים רבים מהאופוזיציה, כלאו חלק, גירשו רבים אחרים מהמדינה, והפחידו את השאר. התחרותיות החיונית לדמוקרטיה לא יכולה לשרוד בסביבה עוינת שכזו". כמה חוקרים אפיינו את בוליביה תחת מוראלס כמשטר אוטוריטרי תחרותי. Freedom House מסווג את בוליביה כדמוקרטיה חופשית חלקית החל משנת 2023, עם ציון 66/100.
השפעתו ומורשתו > נרקו סטייט

מוראלס התמודד עם ביקורת על קשריו עם גידול הקוקה בבוליביה וקשרים לכאורה עם שוק הסחר הבלתי חוקי בקוקא, לדוגמה: "מוראלס עוצם עיניים לבעיית סחר בסמים שרק הולכת ומחמירה", ועד להאשמות שהוא מסייע ליצירת נרקו-סטייט. בשנת 2008, שנתיים אל תוך כהונתו, היא גירש את ה־DEA מהמדינה. לטענת רבים, איגודי מגדלי הקוקה הם לכאורה ספקי הסמים העיקריים לשוק הבינלאומי.
מ-2003 עד 2011, השטח ששימש לגידול לא חוקי של קוקה גדל משנה לשנה, אך ירד לשפל של 12 שנים ב-2015 ב-20,400 דונם. עם זאת, בשנים שלאחר מכן, ייצור קוקה לא חוקי המשיך לעלות עד ל-24,500 דונם בשנת 2017. בשנת 2017, מוראלס חתם על חוק שהגדיל את הכמות החוקית של הקרקע בבוליביה המיועדת לחקלאות קוקה מ-12,000 דונם ל-22,000 דונם, נתון שמאז חורג ממנו. מחקר משנת 2014 של האיחוד האירופי העריך שרק 14,700 הקטרים שימשו ללעיסה ותה. בין 2018 ל-2019, השטח המשמש לחקלאות קוקה גדל מ-23,100 דונם ל-25,500, עלייה של 10.39%, מה שעורר דאגה מצד האיחוד האירופי. הכמותהמשוערת של קוקה המיוצרת למטרות מסחריות גדלה מ-19,334 טון ב-2008 ל-24,178 טון ב-2018, עלייה כוללת של 31.85%. דו"ח של האו"ם לשנת 2019 אמר כי 94% מייצור הקוקה בצ'פארה, אזור הקוקה הגדול ביותר בבוליביה, לא עברו דרך השוק החוקי המיועד בסאקאבה. עבור בוליביה כולה, 65% מהמסחר בקוקה לא היה מתועד. הדו"ח לשנת 2019 של UNODC מדווח גם על עלייה בשטח המשמש לחקלאות קוקה של עד 171% בחמישה אזורים מוגנים.
משקיפים טענו כי שחיתות בקרב דמויות פוליטיות ופעילות פלילית ברמה נמוכה הקשורה לסחר בקוקאין היא נורמה, כאשר החוקר דייגו איו מקרן ויסנטה פאזוס קאנקי טען כי מבנה הכוח של מדינת בוליביה דומה לזה של קרטל סמים. בשנת 2012 האשים המגזין הברזילאי Veja את אבו מוראלס ואת שרו, חואן רמון קינטנה, במתן חומר גלם לייצור תרופות שיועדו לברזיל. באותה שנה ביקש הסנאטור רוג'ר פינטו מברזיל מקלט מדיני מחשש להתקפה על ביטחונו האישי ועל כך שיש לו "ראיות לשחיתות וקשרים עם סחר בסמים בדרגים הגבוהים ביותר של ממשלת הנשיא אבו מוראלס". באוקטובר 2020, ה-FELCN (הכוח של משטרת בוליביה נגד סמים) והממשלה הזמנית הכריזו על תפיסות של למעלה מ-12 טון קוקאין ו-436 טון מריחואנה בשנה האחרונה. ה-FELCN גם הרס 806 מפעלים ו-26 מעבדות קוקאין והחרים 453 כלי רכב, 111 מבנים, 20 מטוסים קלים וכסף מזומן.
דעתו על ישראל

בינואר 2009, כאות מחאה על מבצע עופרת יצוקה נגד חמאס בעזה, ניתק מוראלס את היחסים הדיפלומטיים עם ישראל.
בשנת 2011 ניהל פגישה ידידותית עם אחמד וחידי, שר ההגנה האיראני, שתכנן את הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בבואנוס איירס ב-1994, בו נרצחו 85 איש ונפצעו 330 (וחידי מבוקש על ידי הרשויות בארגנטינה מאז הפיגועים). לאחר לחץ פוליטי משלל ארגונים יהודיים, התנצל מוראלס בפני הקהילה היהודית בארגנטינה.
במהלך 2014 ביטל הסכם ארוך שנים שנחתם כבר ב-1972 על תנועה חופשית (ללא ויזה) בין שתי המדינות. מוראלס כינה בפומבי את ישראל "מדינת טרור".
לקריאה נוספת

ויליאם אסי, Bolivia's New Constitution and its Implications", Institute for the Study of the Americas University of London, 2011"
בנימין בלקוול, From Coca To Congress", The Ecologist., 2002"
רורי קרול, Evo Morales wins landslide victory in Bolivian presidential elections", The Guardian, 2009
ג'ון צ'פלין אן, Bolivia: Processes of Change, London and New York: Zed Books, 2013
ג'יימס דונקרלי, Evo Morales, the 'Two Bolivias' and the Third Bolivian Revolution", Journal of Latin American Studies, 2007
בנג'מין קוהל, לינדה ס. פארטינג, Evo's Bolivia: Continuity and Change., Austin: University of Texas Press, 2014
ז'אן פרידמן רודובסקי, Morales' Big Win: Voters Ratify His Remaking of Bolivia", מגזין טיים., 2009
יוכן מרטין גוטש, Indian, Coca Farmer, Bolivian President, דר שפיגל, 2009
הרטן סוון, The Rise of Evo Morales and the MAS, Zed Books, 2011
ניקולס קוזלוף, Revolution!: South America and the Rise of the New Left, 2008
ג'יימס לארגר, Report on Bolivia's Elections, Latin American Perspectives, 2006
ג'וזף לואל, Nobel Committee asked to strip Obama of Peace Prize, Digital Journal, 2011
בטלידה מוניוז, Electoral Rules and the Transformation of Bolivian Politics: The Rise of Evo Morales, Palgrave Macmillan, 2008
אדריאן ג'יי פירס, Evo Morales and the Movimiento Al Socialismo in Bolivia: The First Term in Context, 2005–2009, Institute for the Study of the Americas, 2011
ג'יימס פטרס, Evo Morales' Pursuit of 'Normal Capitalism', Economic and Political Weekly, 2007
ג'ורג' פיליפ, פרנסיסקו פיאנזה, The Triumph of Politics: The Return of the Left in Venezuela, Bolivia and Ecuador, Cambridge: Polity Press, 2007
ג'יימס רוצ'לין, Latin America's Left Turn and the New Strategic Landscape: The Case of Bolivia", Third World Quarterly, 2007
מרטין סיבאק, Evo Morales: The Extraordinary Rise of the First Indigenous President of Bolivia, Palgrave MacMillan, 2010
מרטין סיבאק, The Bolivianisation of Washington-La Paz Relations: Evo Morales' Foreign Policy Agenda in Historical Context, Institute for the Study of the Americas, 2011
ג'פרי ר. וובר, From Rebellion to Reform in Bolivia: Class Struggle, Indigenous Liberation, and the Politics of Evo Morales, Haymarket Books, 2011
The explosive apex of Evo's power, The Economist, 2009
Bolivia tells US envoy to leave, BBC news, 2008
Chavez acts over US-Bolivia row, BBC news, 2008
Bolivia and US 'to restore diplomatic relations', BBC news, 2011
Bolivia's Morales insists no return for US drug agency, BBC news, 2011
חרדק

חרדק (ראשי תיבות של חרדי קל דעת, והלחם בסיסים של חרדי, חרק וחיידק) הוא כינוי גנאי בקרב חוגים חרדים קיצוניים התוקף את בני המגזר המתגייסים לצה"ל.
הכינוי עומד במרכזו של קמפיין אנונימי שהחל בשנת 2013 בקרב חוגים חרדים קיצוניים. הקמפיין נועד לבזות ולגנות חרדים המתגייסים לצה"ל, כדי לערער את הלגיטימציה שלהם בדעת הקהל החרדית ועל ידי כך ליצור לחץ חברתי שימנע מחרדים מתלבטים להתגייס לצה"ל. באותה תקופה נעשה שימוש במונח גם במסגרת קמפיינים נגד מחזיקי טלפונים חכמים והפך גם לכינוי גנאי ל"חרדים מודרניים".
קמפיין החרדקים

הקמפיין עלה בשנת 2013 בעקבות התגברות הדיונים על השוויון בנטל הצבאי מצד בני הישיבות, לאחר שפג תוקפו של חוק טל. הוא מופץ באמצעות מודעות רחוב (פשקווילים) ועלונים. הקמפיין קורא לשמירת מרחק מחרדים לובשי מדים ולקרוא לעברם "חרדקים החוצה". בחלק מאיורי הקמפיין נראים חרדים לובשי מדים לצד חרקים או בדמות חזירים. באחד הציורים, תחת הכותרת "כצאן לטבח", נראים חיילים חרדים הולכים על ארבע ונמשכים בחבל הקשור לאחת מ"רגליהם הקדמיות". במאי 2013 יזמו מארגני הקמפיין מבצע ציורים וקריקטורות נגד "החרדקים" בקרב ילדים חרדים. יוזמי הקמפיין טוענים כי "החרדקים מסכנים את עתידם של אלפי ילדי ישראל".
בשכונות חרדיות רוססו כתובות גרפיטי נגד חרדקים. כך למשל ביוני 2013 רוססה בבניין בבני ברק שבו מתגורר חייל חרדי, כתובת גרפיטי: "זהירות כאן בבניין יש מחלה מידבקת הנקראת חרד"ק יש להיזהר". ביולי אותה שנה השמיעו חרדים לעבר חייל חרדי שעבר בשכונת מאה שערים קריאות "חרד"ק" והשליכו לעברו שקיות אשפה. החייל הסתתר בדירה במקום וחולץ בעזרת המשטרה, לאחר שהחליף את מדיו ללבוש אזרחי. לעבר כוחות המשטרה הרבים שהגיעו למקום יודו אבנים וחפצים שונים. ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר הביטחון דאז משה יעלון גינו את האירוע. מקרים דומים נפוצו בתקופה זו. יוצרי הקמפיין פרסמו מודעות שבהן כתבו שהקמפיין אינו מסית לאלימות ומבחינה הלכתית יוצאים ידי חובה במחאה קולנית, שמטרתה מניעת חרדים נוספים מלהתגייס, ולדבריהם היא מותרת על פי חוק.
אחד מיוצרי הקמפיין היה ישראל הלר, עורך עיתון העדה לשעבר, אסטרטג ויועץ קמפיינים, שיצא בשאלה בתחילת 2016 עם אשתו וארבעת ילדיו. הקמפיין סוקר גם בתקשורת החילונית. ביולי 2013 פרסם אתר הניו יורק טיימס כתבה נרחבת על הקמפיין תחת הכותרת: "בוז למתגייסים החרדים בישראל".
באוקטובר 2014 פרסם חמאס בטוויטר קריקטורות מתוך קמפיין החרד"קים הלועגות לחיילי צה"ל.
בפורים 2017 נתלו בשכונות חרדיות בירושלים בובות בדמות חיילים חרדים, ועל חלקן נכתב "חרדק". משטרת ישראל פתחה בחקירה בחשד להסתה. במאי 2017 פורסמו מודעות המבטיחות תשלום של 530 שקלים לילדים שיצעקו על חיילים חרדיים ובעקבות כך יוכנסו לניידת משטרה. בשנת 2017 החלה המשטרה לשלוח שוטרים מחופשים לחיילים לשכונת מאה שערים וסביבתה, ולעצור את מי שנקטו כלפיהם באלימות פיזית או מילולית.
התגובות

רוב המגיבים לקמפיין גינו אותו. צעירים חרדים שהכינוי מכוון לעברם הקימו עמוד תמיכה ברשת החברתית המקוונת פייסבוק תחת הכותרת "חרדקים מצייצים".
בעקבות הקמפיין פנה צה"ל למשטרה לפעול כנגדו, בטענה להסתה. בסוף מאי 2013 פשטה המשטרה על בית דפוס בירושלים שהדפיס מודעות לקמפיין ועיכבה את בעליו לחקירה, אך כעבור מספר שעות שוחרר לאחר שלא הוכח שיש בהן עבירה של הסתה. קצין מודיעין ראשי, תא"ל אלי בן-מאיר, קבע כי מבחינת צה"ל גם גידוף או העלבה נחשבים אלימות, והמליץ כי במקרים אלו ישתמש החייל בכפתור המצוקה המותקן במכשיר הסלולרי שלו, שבמקורו נועד להזעיק עזרה למקרי חטיפה. ראש חטיבת תכנון ומטה כוח אדם באכ"א, תת-אלוף גדי אגמון, אמר במהלך דיון בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת כי הקמפיין גרם לכך שחיילים חרדים עוברים נידוי, אלימות והטרדות. הוא השווה את התופעה והסגנון לעיתון "דר שטירמר". צה"ל פתח מרכז מידע עבור חיילים חרדים.
ביוני 2013 הגיש חייל חרדי תביעה בבית המשפט לתביעות קטנות בירושלים נגד המאייר של הקריקטורות של קמפיין החרדקים, בנימוק כי "איוריו גורמים עוגמת נפש והשפלה של ממש לחיילים החרדים אשר חשופים לאלימות מילולית ופיזית על בסיס יומי".
בציבור החרדי היו שתמכו בקמפיין בפומבי או שהכריזו כי הם נמנעים מלגנותו. הרב משה זאב זארגער, מרבני סאטמר ומחבר שו"ת "וישב משה", פסק כי יש לסלק חיילים חרדים לובשי מדים מבית הכנסת, שכן "להתפלל עם בגדים כאלה זה כמו להתפלל עם שתי וערב".
הפובליציסט החרדי יעקב ב. פרידמן כתב בטורו בעיתון "בקהילה": "תפסיקו לבקש מאיתנו לגנות את קמפיין החרדקים משום שאנו נמצאים במלחמה!... הירוק הזה (=מדי צה"ל) דומה לצבע האזיקים שרוצים לשים על ידיה של יהדות הגמרא... ואם לפני שנה אימצתי את החייל החרדי ולבטי נשמתו אל נשמתי אין לי שום מוטיבציה לזה היום".
הערות שוליים

1 2  יואל קוריץ, המילון החדש: מה ההבדל בין חרדק למחרדק?, באתר בחדרי חרדים, 19 במאי 2013
↑  צילום של פשקוויל מתוך הקמפיין, באתר רוטר.נט
↑  צילום של פשקוויל מתוך הקמפיין, באתר שטיבל, מאי 2013
↑  ארי גלהר, המאבק בגיוס: תחרות ציור נגד חיילים חרדים, באתר nrg‏, 12 ביוני 2013
יואל קוריץ, צייר לי חרד"ק • צפו: מיטב היצירות מתחרות הילדים 'איורי החרד"קים', באתר בחדרי חרדים, 17 ביוני 2013
יואל קוריץ, צייר לי חרד"ק: מודעה ראשונה מהתחרות יצאה לרחוב, באתר בחדרי חרדים, 30 ביוני 2013
↑  ישראל כהן, ‏יוזמי קמפיין ה'חרדקים' משיבים לטענות: החרדקים מסכנים את עתיד ילדי ישראל, באתר כיכר השבת, 4 ביוני 2013
↑  יואל קוריץ, כתובת הסתה בבני ברק: "זהירות ! כאן מחלה מדבקת הנקראת חרד"ק", באתר בחדרי חרדים, 27 ביוני 2013
↑  יאיר אטינגר, חרדים תקפו חייל במאה שערים; כוח משטרה שנכנס לחלצו נרגם באבנים, באתר הארץ, 10 ביולי 2013
מתן חצרוני, ‏החייל שהותקף על ידי חרדים: "קיללו וזרקו עליי שקיות זבל", באתר ‏מאקו‏, 10 ביולי 2013
↑  נועם דביר ויואב זיתון, תיעוד: חילוץ החייל החרדי מההמון במאה שערים, באתר ynet, 10 ביולי 2013
↑  נועם דביר, עוד חייל חרדי הותקף: צעקו לי 'עוף מפה, חרד"ק', באתר ynet, 11 ביולי 2013
↑  מנהלי קמפיין החרדקים: אלימות מילולית כן - אלימות פיזית לא, לדעת
↑   תמר רותם, ישראל וחלי הלר מפרקים את החומות, באתר הארץ, 14 בינואר 2016; עמיחי אתאלי וטובה צימוקי, מתגייס באיחור, ידיעות אחרונות, 28 בפברואר 2016
↑  Isabel Kershner, Service Brings Scorn to Israel’s Ultra-Orthodox Enlistees, NYTimes, July 6, 2013
יואל קוריץ, עכשיו גם הגויים יודעים: ה'ניו יורק טיימס' על ה'חרדקים', בחדרי חרדים 07 ביולי 2013
↑  אליאור לוי, בשירות האויב: חמאס מפיץ איורי חרדים נגד צה"ל, באתר ynet, 12 באוקטובר 2014
↑  משה נוסבאום, ‏בובות חיילים חרדים תלויים בי-ם, באתר ‏מאקו‏, 13 במרץ 2017
↑  עידן יוסף, עד 810 שקל לילד שיגרש חרדק, באתר News1 מחלקה ראשונה, 30 במאי 2017
↑  יוסף פאר, ‏התגובה להסתה נגד החרדים העובדים? 'חרדקים מצייצים', באתר כיכר השבת, 19 במאי 2013
↑  יואל קוריץ, צה"ל למשטרה: "פעלו נגד קמפיין החרד"קים", באתר בחדרי חרדים, 28 במאי 2013
↑  נחמן גור, צה"ל בהיסטריה: "לאתר את יוצרי קמפיין החרד"קים!", באתר בחדרי חרדים, 13 ביוני 2013
↑  פשיטה על הדפוס של כרזות החרדקים, באתר חדו"ש, 31 במאי 2013
נועם דביר, פשיטה על בית דפוס שפרסם כרזות נגד גיוס, באתר ynet, 30 במאי 2013
↑  לוי אשכנזי, קצין מודיעין: "חייל שיותקף יזעיק עזרה בלחיצת כפתור", באתר לדעת, 14 ביוני 2013
↑  צה"ל על קמפיין החרד"קים: "כמו דר שטירמר", בחדרי חרדים
צה"ל: קמפיין החרד"קים - סגנון של ה'דר שטירמר', כיכר השבת
↑  יואל קוריץ, תביעה נגד מאייר החרדקים: "עוגמת נפש והשפלה", באתר בחדרי חרדים, 26 ביוני 2013
יואל קוריץ, החייל שתבע את אבישי חן: "התביעה תפסיק הקמפיין", באתר בחדרי חרדים, 27 ביוני 2013
↑  יוסף פאר, ‏פסק הלכה: יש להוציא חיילים חרדים מבית המדרש, מדי צה"ל מטמאים, באתר כיכר השבת, 23 באפריל 2013
יואל קוריץ, חרדקים מגיבים: "איש קיצוני עם ערכים נגד התורה", באתר בחדרי חרדים, 24 באפריל 2013
↑  שבועון בקהילה, 31 במאי 2013
בית הסוהר צלמון

| --- | --- |


מראה בית הסוהר מכביש 65
 מידע כללי
 סוג:  בית סוהר 
 מדינה:  ישראל 
 מפעיל:  שירות בתי הסוהר 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1996
 תאריך פתיחה רשמי:  1996 
 
 קואורדינטות:  32°52′20″N 35°26′56″E﻿ / ﻿32.87216944°N 35.44901944°E﻿ / 32.87216944; 35.44901944
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) בית הסוהר צלמון(למפת הגליל העליון רגילה) בית הסוהר צלמון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הסוהר צלמון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הסוהר צלמון
 
he
בית הסוהר צלמון הוא בית סוהר של שירות בתי הסוהר שהוקם בשנת 1996 על גדות נחל צלמון בסמוך ליישוב מע'ר שבגליל התחתון המזרחי.
צלמון הוא אחד מבין שני בתי סוהר המרכיבים את אשכול בתי הסוהר באתר "כלנית". השני הוא בית הסוהר חרמון שנחנך בשנת 1998.
תוכניות הבנייה של "צלמון" התבססו על המלצות דו"ח ועדת קנת משנת 1981: הוועדה המליצה להפוך את בתי הסוהר למוסד מחנך שמגמתו שיקום.
עקב אילוצים של היעדר במקומות כליאה ברמה הארצית וקושי במציאת אוכלוסייה מתאימה הפך בית הסוהר בחלקו לבית סוהר רגיל ובחלקו לבית סוהר שיקומי. דגש ניתן לטיפול וסיוע לאסירים תוך הקניית כלים מתקנים לקראת חזרתם לחברה.
בית הסוהר בנוי כקמפוס ללא חומות. המבנה משתדל להיטמע בנוף, במטרה לנצל את האור הטבעי ואת תחושת המרחב.
בית הסוהר מאוכלס עד 1000 אסירים פליליים השפוטים במגוון עבירות ולהם יתרת מאסר של עד שבע שנים.
בשנת 2010 עבר "בית המעצר טבריה" לבית הסוהר צלמון, שמפעיל כמה אגפים המנוהלים כבית מעצר, לעצורי ימים (עצור המועבר מידי המשטרה לשב"ס), ועצורים עד תום ההליכים. מהלך זה התבצע כאשר הועברו בתי המעצר שהיו בידי משטרת ישראל לידי שירות בתי הסוהר.
כמו צועני (שיר)

| --- | --- |
 סינגל בביצוע כמו צועני
 יצא לאור:  1985 
 שפה:  עברית 
 כתיבה:  עוזי חיטמן 
 לחן:  עוזי חיטמן 
 
"כמו צועני" הוא שיר שנכתב והולחן על ידי עוזי חיטמן עבור קדם אירוויזיון 1985.
חיטמן כתב את השיר עבור קדם אירוויזיון של שנת 1985. חיטמן פנה אל יגאל בשן בבקשה שיבצע אותו. בשן, אשר סירב בתחילה, הסכים לבצע את השיר בתנאי שעוזי חיטמן יצטרף אליו לביצוע. בחזרות למופע הם צירפו אליהם את הכנר יונתן מילר, וביחד השלישייה שנקראה בהתחלה "כמו צועני" על פי שם השיר שאותו ביצעה בקדם-אירוויזיון של אותה שנה. השיר זכה במקום בשני בתחרות בהבדל של חמש נקודות מהשיר הזוכה, "עולה עולה" בביצוע יזהר כהן, שהגיע למקום החמישי באירוויזיון 1985. למרות ההפסד השיר הפך ללהיט. בעקבות ההפסד כתבו בשן וחיטמן את השיר "אנחנו נשארים בארץ". בשיר 'אנחנו נשארים בארץ', מטעמי חריזה נאמר שהפסידו בנקודה. רבים טועים לחשוב שזה היה מצב הניקוד בתחרות.
השלישייה קיבלה הצעה מהערוץ הראשון לככב בתוכנית טלוויזיה משלהם שתתמקד בכוכבי ההרכב ובהופעותיהם. לתוכנית קראו "הופה היי". בעקבות הצלחת התכנית שינה ההרכב את שמו לשלישיית "הופה היי".
אכזבתם של יגאל בשן ועוזי חיטמן מכך שהגיעו רק למקום השני בתחרות הולידה שיר חדש שהשניים כתבו והלחינו - "אנחנו נשארים בארץ". בין מילות השיר שזורים רמזים לתחרות הקדם ולתוצאותיה, כמו למשל במילים הבאות: "חשבנו כמעט, עוד מעט, אורזים מזוודה,... בגלל נקודה, מטוס עולה עולה,... ואין לי נדודים של צועני, ככה זה להיות מקום שני."
השיר צעד 11 שבועות במצעד השבועי של רשת ג', מתוכם שהה שבועיים בראש. במצעד השנתי תשמ"ה (1985) של התחנה דורג במקום השישי.
הערות שוליים

↑  כמו צועני, אתר הספרייה הלאומית
1 2  כמו צועני – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
↑  heitner, פינתי השבועית ברדיו: אנחנו נשארים בארץ, באתר הבלוג של אורי הייטנר, ‏2019-02-18
חאמס רודריגס

חַאמֶס דויד רודריגס רוביו (בספרדית: James David Rodríguez Rubio; נולד ב-12 ביולי 1991) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בלאון מליגת העל המקסיקנית ובנבחרת קולומביה. רודריגס, הידוע בשמו הפרטי, חאמס, נבחר בשנת 2009 לתגלית השנה בליגה הארגנטינאית ובשנים 2012 ו-2014 לתגלית השנה בפורטוגל. ב-2014 אף הגיע למקום השני בדירוג הקשרים הטובים באירופה וכן זכה בפרס פושקש על השער שהבקיע במונדיאל 2014 מול אורוגוואי בשמינית הגמר. הוא אף זכה בתואר המבקיע המצטיין של מונדיאל 2014 כשסיים עם שישה שערים שכבש בכל אחד ממשחקי הנבחרת, דבר שלא קרה מאז ז'אירזיניו במונדיאל 1970, והוליך את קולומביה לרבע הגמר, הישגה הטוב בהיסטוריה.
קריירת מועדונים > אנביגאדו

חאמס שיחק בילדותו בקבוצת הילדים של דפורטס טולימה ואף הוליך אותה לאליפות המדינה בגיל 12, כאשר משמש כקפטן ומבליט את כישרונו. מועדון אנביגאדו שעקב אחריו החליט לתת לו את ההזדמנות לשחק עם הבוגרים כשהיה בן 14 בלבד, הודות לחוק שהיה קיים בעבר וחייב כל קבוצה לרשום לפחות שחקן אחד עד גיל 18 בהרכב הפותח. רודריגס שיחק שמונה משחקים באותו טורניר, אך קבוצתו ירדה לליגה השנייה. בעונה שלאחר מכן כבר היה חלק משמעותי יותר בקבוצה שזכתה באליפות הליגה השנייה, כשחאמס כובש תשעה שערים ב-22 משחקיו. הודות להופעותיו, זומן לנבחרת קולומביה בכדורגל עד גיל 17 שהעפילה לגביע העולם ב-2007 והיה השחקן הבולט בה.
קריירת מועדונים > באנפילד

בקיץ 2008 עבר בהשאלה לשנתיים לקבוצה הארגנטינאית באנפילד. ב-7 בפברואר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו, וב-27 בפברואר הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 1–3 נגד רוסאריו סנטראל. בכך הפך לשחקן הזר הצעיר ביותר שערך בכורה וכבש בליגה הארגנטינאית כשהוא בן 17 בלבד. באפרטורה 2009 הפך לשחקן הרכב בקבוצה ושיחק בכל משחקי הקבוצה, וזכה עם הקבוצה באליפות ראשונה בתולדות המועדון. בכך הפך לשחקן הזר הצעיר ביותר שזוכה באליפות ארגנטינה בגיל 18. במהלך אותו טורניר כבש מספר שערים חשובים, כולל אחד מול ניואל'ס אולד בויס שהתמודדה מול באנפילד על התואר. בכך הפך חאמס לאחד מהשחקנים הטובים שלבשו את מדי המועדון והיו שותפים לזכייה ההיסטורית. בדצמבר 2009 אודינזה הציעה לבאנפילד חמישה מיליון אירו, אך באנפילד דחתה את ההצעה. ב-2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בגביע ליברטדורס, בניצחון 1–2 נגד מורליה המקסיקנית ואחר כך כבש שער מכריע בניצחון 1–4 על דפורטיבו קואנקה האקוודורית. הוא הוסיף צמד בתיקו 2-2 מול נסיונל ובסך הכול סיים הופעת בכורה טובה במפעל הבכיר של היבשת עם ארבעה שערים בגיל 19 והפך לאחד מהכישרונות הצעירים הבולטים של אמריקה הדרומית.
קריירת מועדונים > פורטו

ב-6 ביולי 2010 עבר לפורטו תמורת 5.1 מיליון אירו וחתם לארבע שנים סעיף שחרור של 30 מיליון אירו. ב-18 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות נגד מונסלר. ב-15 בדצמבר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו באירופה בניצחון 1–3 נגד צסק"א סופיה. ב-18 במאי 2011 שיחקה פורטו בגמר הליגה האירופית מול ספורטינג בראגה, כשחאמס נכנס בדקות האחרונות ורואה את קבוצתו זוכה בגביע. הוא היה הקולומביאני השלישי בקבוצה, כאשר איתו שיתפו פעולה גם רדאמל פלקאו ופרדי גוארין. ארבעה ימים מאוחר יותר, בגמר הגביע הפורטוגזי מול ויטוריה דה גימארייש, הבקיע שלושער במשחק שנגמר בניצחון 2–6 של קבוצתו וזכה עם הקבוצה בגביע. כמה חודשים מאוחר יותר, אף השלים זכייה בסופר קאפ הפורטוגלי. ב-13 ביוני הוא חתם על חוזה חדש לחמש שנים עם סעיף השחרור של 45 מיליון אירו. בעונתו הראשונה זכה עם קבוצתו בשלושה תארים חשובים: אליפות, גביע, והליגה האירופית. ב-29 בספטמבר כבש את שער הבכורה שלו בליגת האלופות, אך קבוצתו הפסידה לזניט סנט פטרסבורג 1–3. היה מועמד באותה עונה לפרס ה"גולדן בוי", השחקן המצטיין באירופה מתחת לגיל 21. בעונתו השנייה כבש 11 שערים ובישל 14 נוספים. לאחר עזיבתם של רדאמל פלקאו, פרדי גוארין והאלק, רודריגס קיבל יותר הזדמנויות בהרכב הפותח. הוא כבש בניצחון 0:1 נגד פריז סן-ז'רמן וסיים עם קבוצתו במקום הראשון בשלב הבתים של ליגת האלופות. בשני החודשים הראשונים של העונה זכה בתואר שחקן החודש. בסופו של דבר הפך לאחד השחקנים החשובים של הקבוצה כאשר כבש 32 שערים ובישל 39 ב-107 הופעות לאורך שלוש השנים שלו בפורטוגל.
קריירת מועדונים > מונקו

ב-24 במאי 2013 סוכמה העברתו של השחקן למונקו לחמש שנים תמורת 45 מיליון אירו, הסכום השני הגבוה ביותר בהיסטוריה של העברות בכדורגל הפורטוגזי וכן השחקן הקולומביאני השני הכי יקר בהיסטוריה אחרי פלקאו. הוא החל כמחליף בקבוצה שאומנה על ידי המאמן קלאודיו רניירי שטען כי לחאמס יש בעיה במנטליות של משחקו שהיה פחות הגנתי מכפי שרצה המאמן האיטלקי. לאחר מספר משחקים שבהם בלט הודות לבישולים שהכין לחבריו לקבוצה, זכה גם במקום קבע בהרכב. בעונת 2013/2014 הבקיע תשעה שערים, בישל 14 שערים וזכה בתואר מלך הבישולים של הליגה הצרפתית. הוא סייע לקבוצתו לסיים במקום השני בליגה המוליך לשלב הבתים של ליגת האלופות. הוא אף נבחר בסיום העונה לנבחרת השנה בליגה הצרפתית כשהוא השחקן הצעיר ביותר בנבחרת, בן 22 בלבד.