stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של ספרד
ספרד בין מוסלמים ונוצרים > הממלכה האסלאמית המאוחדת

בשנת 711 פלשו לחצי האי כוחות מוסלמים ממרוקו. הם ניצלו את חולשתה של הממלכה הוויזיגותית והשתלטו עליה תוך שנים ספורות. הם אף חצו את הפירנאים לתוך הממלכה הפרנקית (צרפת של היום), אך נבלמו ב-732 בפואטייה. רוב שטחו של חצי האי, למעט האזורים ההרריים בצפון, הפך למחוז בחליפות אומיה שכונה אל-אנדלוס.
כשהאימפריה האסלאמית עברה לידי בית עבאס, מינה את עצמו עבד אל-רחמן, אחד מבני משפחת אומיה, לאמיר של אל-אנדלוס (756), ובכך הכריז למעשה על עצמאותה. בימיו, הייתה ספרד ממלכה משגשגת. חינוך חינם ניתן לעניים והמוסלמים חיו בשלום עם בני דתות אחרות בתוך ספרד. ספריות, אוניברסיטה מוסלמית ראשונה מסוגה, ומסחר פורה גרמו לספרד להיות הממלכה המצליחה ביותר באירופה. למרות הכיבוש המוסלמי, התרבות המקומית הושפעה רבות מימי השלטון הרומאי ומימי השלטון הוויזיגותי. בזמן יורשיו הלכה והצטמצמה השליטה של האמיר בנעשה בשטח, עד שבסוף המאה ה-9 עמדו מורדים בשעריה של קורדובה, בירת האמירות. רק בימיו של עבד א-רחמן השלישי, שעלה לשלטון ב-912 והכריז על עצמו ח'ליף, חזר השגשוג הכלכלי והתרבותי לאל-אנדלוס.
ספרד בין מוסלמים ונוצרים > ממלכות נוצריות מוקדמות

למרות ההצלחות המוסלמיות, הם לא הצליחו להשתלט על כל חצי האי האיברי. באזורים ההרריים בצפון חצי האי כוננה ממלכת אסטוריאס הנוצרית על ידי פלאיו אשר הביס כח מוסלמי קטן בקרב קובאדונגה בסביבות שנת 722. פלאיו לא הסתפק בממלכתו הקטנה, המשיך לתקוף את המוסלמים בסביבות ממלכת אסטוריאס וכבש את לאון שהייתה העיר הראשית בצפון-מערב ספרד. לאחר מותו ב-734, המשיכו יורשיו בהרחבת ממלכת אסטוריאס, עד שבסביבות 775 השתרעה הממלכה על כל צפון מערב ספרד ובהמשך, בימי אלפונסו השני, מלך אסטוריאס התרחבה לחבל הבסקים ולגליסיה והגיעה עד שערי ליסבון. בין 913 ל-924 שונה שמה של ממלכת אסטוריאס לממלכת לאון כאשר שליטי הממלכה קבעו את מושבם בלאון. עם מעבר הממלכה ללאון, כבשה הממלכה מידי המוסלמים את מחוז בורגוס.
גם האזורים בצפון מזרח ספרד על גבול צרפת לא נשארו זמן רב בידי המוסלמים. אזור נווארה ובירתה פמפלונה היו מוקד מאבק בין אנשי נווארה לממלכתו של קרל הגדול, בין 778 ל-812. בשנת 824 המצביא הבסקי אינגיו אריסטה נתמנה למלך של ממלכת פמפלונה, שבהמשך שינתה את שמה לממלכת נווארה. יורשיו, סנצ'ו גרסס הראשון (905–925) וגרסיה סנצ'ס הראשון (925–970), ניהלו מלחמות נגד המוסלמים והרחיבו את גבול הממלכה על חשבון המוסלמים.
בסביבות 930, פרננדו השני, מלך קסטיליה מרד בממלכת לאון, בסיוע המוסלמים, והקים את ממלכת קסטיליה העצמאית. המלחמות התכופות בין קסטיליה ולאון אפשרו לסנצ'ו השלישי, מלך נווארה לכבוש את קסטיליה בתחילת המאה ה-11 (בשנות ה-20 של המאה), ואת לאון בסוף ימיו, בשנת 1034. אחרי מותו, חולקה ממלכתו בין בניו, ובנו פרננדו הראשון מלאון שלט על ממלכת קסטיליה-לאון, שכללה את קסטיליה, לאון וגליסיה, בין 1037 ו-1065.
מחוז ברצלונה שבצפון מזרח ספרד, השתחררה מהמוסלמים בסביבות 801 והפכה לממלכה ואסאלית של צרפת אשר שליטיו מונו על ידי מלך צרפת. בשנת 897 החלה לשלוט במחוז ברצלונה שושלת של שליטים ובחצי השני של המאה העשירית נותק הקשר עם צרפת ומחוז ברצלונה הפכה למעשה לממלכה עצמאית.
עד סוף המאה ה-10, הממלכות הנוצריות, ששכנו באזורים ההרריים של צפון ספרד, היו עניות מאוד, וצבאותיהן היו קטנים מאוד (לעיתים כללו רק מאות לוחמים). הממלכה המוסלמית שמדרומן הייתה עשירה וחזקה, והממלכות הנוצריות העלו מתנות או מיסים לחליף של קורדובה ראש הממלכה המוסלמית.
ספרד בין מוסלמים ונוצרים > ממלכות הטאיפה

בסוף המאה ה-10 שלט באל-אנדלוס, שנקראה גם חליפות קורדובה, הווזיר הראשי אל-מנסור, שנודע בהישגיו הצבאיים. לאחר מותו החלה החליפות להתפורר, עד שב-1031 חדלה מלהתקיים, ואל-אנדלוס התחלקה לעשרות ממלכות הטאיפה.
הטאיפות היו נתונות במאבקי כוח בלתי פוסקים, שהביאו עד מהרה לחלוקת השטח בין חמש ממלכות עיקריות, שמרכזיהן היו בסרגוסה, בדחוס, טולדו, גרנדה וסביליה. המלחמות בין הטאיפות שיחקו לידיהן של הממלכות הנוצריות של חצי האי האיברי, במיוחד ממלכת קסטיליה-לאון וממלכת אראגון, שהפכו את חלקן לווסאליות והשיתו עליהן מיסים כבדים. חולשתם המדינית של המוסלמים בספרד הגיעה לשיאה בכיבוש טולדו בשנת 1085 בידי אלפונסו השישי, מלך לאון. מאורע זה הביא לפלישתם של המוראביטון לספרד. אלה איחדו תחת שלטונם את כל החלק המוסלמי של חצי האי האיברי, ובכך הביאו לקיצה את תקופת הטאיפות הראשונה.
תקופת הטאיפות נמשכה עד הכיבוש המוחלט של כל חצי האי מידי המוסלמים ב-1492, למעט שתי תקופות קצרות של שלטון מוסלמי מרכזי: תקופת המוראביטון בסוף המאה ה-11 ותקופת המוואחידון בסוף המאה ה-12.
עליית הבורגנות

לקראת סוף המאה ה-12 התחוללו מספר שינויים שהעלו את כוחו של "המעמד השלישי" (שאינם אצילים ואינם אנשי כנסייה) בערים. הערים התפתחו וגדלו, האצילים קרסו תחת עול הרקונקיסטה שמימנו בכסף ובכוח אדם, ושגזלה משאבים רבים והבורגנים, שלא היו כפופים למערכת הפיאודלית היו פנויים לצבירת ממון ומיומנויות נדרשות. כך החלו לתפוס בני מעמד זה מקום גדל והולך בשורות הקורטס (האספה המייעצת למלך, הפרלמנט). כחלק ממערך היחסים הפוליטי מול המלך דרשו הערים וקיבלו פריווילגיות שאיפשרו להן חופש לנהל עת עסקיהן ולקבוע את חוקיהן. במקביל התחזק כוחו של הקורטס שיכל להתנגד לחוקים מלכותיים.
העת החדשה > המאה ה-20

תחילת המאה ה-20 הביאה קצת שקט לספרד. הקולוניזציה של מרוקו הספרדית, סהרה הספרדית (כיום, סהרה המערבית) וגינאה המשוונית, פיצתה באופן חלקי על ההחלשות באמריקה. לאחר תקופות מסוימות של שלטון רפובליקני-דמוקרטי פרצה בשנת 1936 מלחמת האזרחים הספרדית. במלחמה זו נלחמו כוחות ליברלים-דמוקרטים חילונים, יחד עם קומוניסטים, סוציאליסטים ואנרכיסטים כנגד כוחות לאומנים-פשיסטים, שמרנים, קלריקליים וקרליסטים בראשות גנרל פרנסיסקו פרנקו. מלחמה זו מיקדה תשומת לב מכל אירופה ומתנדבים זרים רבים הצטרפו לשני הצדדים. לבסוף ניצחו הפשיסטים בשנת 1939 והשליטו שלטון דיקטטורי בראשות פרנקו. לשמירת על השלטון הוקם מחדש המינהל הכללי לביטחון שפעל נגד מתנגדי המשטר.
במלחמת העולם השנייה ניהלה ספרד מדיניות פרו גרמנית, מבלי להיכנס ללחימה פעילה, עד שהכריזה על נייטרליות גמורה בשנת 1943, כאשר המלחמה נטתה לצד בעלות הברית. פרנקו שלח אמנם כוחות שכונו "הדיוויזיה הכחולה" להילחם לצד הגרמנים כנגד ברית המועצות, אך אלו היו מתנדבים בלבד. חלקם מתוך שכנוע בצדקת הפשיזם כנגד הקומוניזם, וחלקם על מנת לקבל תשלום, או על מנת להראות כנאמנים לרפובליקה. פרנקו אף הורה על מתן אספקה לספינות גרמניות.
עם תום המלחמה סבלה ספרד את התוצאות הכלכליות של הבידוד שנכפה עליה על ידי המנצחים. אך בשל מעמדה האסטרטגי בימי המלחמה הקרה, ארצות הברית חתמה על הסכם סחר ועזרה צבאית עם ספרד, בביקור הנשיא דווייט אייזנהאואר בשנת 1953. ברית זו הובילה ל"נס הספרדי" שהוביל את ספרד ממצב של אוטרקיה למשק קפיטליסטי. ספרד התקבלה לאו"ם בשנת 1955. למרות פתיחות זו פרנקו כמעט ולא יצא מספרד בשנות שלטונו.
בימי שלטונו של פרנקו דוכאו ארגוני העובדים הלא ממשלתיים וכל המתנגדים הפוליטיים (לכל אורך הקשת הפוליטית מהקומוניסטים והאנרכיסטים, עד לליברל-דמוקרטים והלאומנים, במיוחד אלו הבסקים והקטלאנים). בכל עיר הייתה נוכחות של המשמר האזרחי, כוח צבאי משטרתי, אשר ערך סיורים בזוגות עם תת-מקלעים, ושימש כאמצעי האכיפה העיקרי של שלטונו.
למרות הדיקטטורה, הצליחה ספרד להתאושש כלכלית לאורך שנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 באמצעות טיפוח תעשייה ותיירות. מותו של פרנקו בנובמבר 1975 סימן את סוף עידן הדיקטטורה. המלך חואן קרלוס הוכתר כמלך ספרד וב-1978 חוקקה החוקה הספרדית. תקופת המעבר לא הייתה פשוטה ומלווה בהתרחשויות פוליטיות. בשנת 1980 נרצחה הפעילה הקומוניסטית יולנדה גונסאלס מרטין ובשנת 1981 היה ניסיון הפיכה צבאית. בבחירות 1982 ניצחה מפלגת הפועלים הסוציאליסטית הספרדית והרכיבה את הממשלה החדשה. ב-1982 הצטרפה ספרד לנאט"ו וב-1986 לאיחוד האירופי. ספרד שייכת גם לגוש האירו.
בספרד המודרנית הוענקה אוטונומיות גבוהה לאזורים הקטלאניים והבסקיים. אולם, לאומנים בסקים וקטלאנים חותרים לעצמאות. המחתרת הבסקית, אט"א (ETA), ביצעה אף פיגועי טרור רבים החל מסוף שנות ה-60 ועד תחילת שנות ה-2000.
ראו גם

אנרכיזם בספרד
קרב א-זלאקה
לקריאה נוספת

ו. מונטגומרי ואט, תולדות ספרד האסלאמית, תרגם עמנואל קופלביץ, הוצאת כרמל, ירושלים, 2017.
פרד ברונר, אילן רחום, המעצמה העולמית הראשונה – ספרד, אירופה ואמריקה בראשית העת החדשה, הוצאת כרמל, ירושלים, 2007.
יצחק אביב, מהפכה ומהפכה-שכנגד בספרד – הרפובליקה השנייה ומלחמת האזרחים 1931–1939, האוניברסיטה המשודרת, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תל אביב, תשנ"א 1991.
שלמה בן עמי, ספרד בין דיקטטורה לדמוקרטיה: 1936–1977, ספרית אפקים, עם עובד, תל אביב, 1977.
אמת המים הרומית של סגוביה, הנמצאת בשימוש עד ימינו
שטחי האימפריה הספרדית במפת העולם.
נמל סביליה בסוף המאה ה-16. סביליה הפכה באותה לאחת הערים האירופיות המאוכלסות והמובילות ביותר באירופה לאחר המשלחות לעולם החדש.
הקרב על קייפ פאסארו, 11 באוגוסט 1718.
המסגד של קורדובה
הכוחות הבדלנים שהביסו את הכתר הספרדי, והביאו לעצמאותה של פרו. קרב באיאקוצ'ו ב-1824.
טירת מנזנארס אל ריאל. הטירה הייתה צורת הביצור הנפוצה ביותר במדינות הגבול בעימות מתמיד. מכאן אף שמה של ממלכת קסטיליה (ארץ הטירות).Manzanares el Real - Castillo 3.jpg
טולדו, בירת הממלכה הוויזיגותית.
המהפכה הספרדית ב-1854, הקרב על פוארטה דל סול. מאת יוגניו לוקאס ולסקז.
מבט על טולדו מאת אל גרקו, המאה ה-16.
הממלכה הוויזיגותית, בסביבות 500 לספירה
מפה פוליטית של חצי האי האיברי, תקופת הטאיפות הראשונה, 1030
חברי הממשלה הזמנית לאחר המהפכה המפוארת של 1868, מאת ז'אן לורן.
הפלישה המוצלחת של אלהוצ'מס ב-1925, שהפכה את הכף במלחמת הריף לטובת ספרד.
מיליציות חמושות תוקפות עמדה של מורדים בסומוזיירה, בשלביה הראשונים של המלחמה.
התקדמות כוחות השריון האיטלקיים במהלך קרב גוודלחרה.
חורבות גרניקה.
מנחם מיכאלי

| --- | --- |

 לידה:  29 באוקטובר 1947 Goychay, אזרבייג'ן 
 פטירה:  31 בינואר 2020 (בגיל 72) מינכן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  אזרבייג'ן, ישראל 
 מקום מגורים:  מינכן 
 השכלה:  האוניברסיטה הממלכתית של באקו  אוניברסיטת תל אביב 
 www.mirzexezerinsesi.net
 
מנחם מיכאלי (מירזה כוזר)
מנחם מיכאלי (באזרית: Mirzə Xəzər – מירזה כוזר, 29 בנובמבר 1947 - 31 בינואר 2020) היה איש תקשורת ומתרגם ישראלי.
ביוגרפיה

מיכאלי שהיה מוכר גם בשם מירזה מיכאלי, והיה יהודי במוצאו, נולד באזרבייג'ן, אז חלק מברית המועצות. הוא היה נכדו של הרב ג'אומשואד מיקאילוו מההתנחלות היהודית של מאוג'יהאפטאראן במחוז יסמאיילי באזרבייג'ן.
מיכאלי השלים את לימודיו בפקולטה למשפטים באוניברסיטה הממלכתית של אזרבייג'ן בשנת 1973. הוא עבד כעורך דין בין השנים 1973 ותחילת 1974.
ביוני 1974 עלה לישראל, והשתתף בקורסים למשפטים באוניברסיטת תל אביב. הוא שירת בצה"ל בין יוני 1975 וינואר 1976.
מיכאלי תרגם את התנ"ך (הברית הישנה) והברית החדשה לאזרית לבקשת המכון לתרגום תנ"ך בסטוקהולם. מיכאלי החל את עבודת תרגום הברית החדשה לאזרית בשנת 1975 והשלים אותו בשנת 1984. בשנים האחרונות הודפס התרגום חמש פעמים. ב-1984 סיים גם את תרגום התנ"ך, אולם תרגום זה טרם ראה אור (נכון לשנת 2009).
מיכאלי עבד כסגן העורך הראשי של השירות האזרי ברדיו אירופה החופשית במינכן בין השנים 1976 ו-1985. ב-1985 עבר לוושינגטון, ושימש שם עורך ראשי של השירות האזרי ברדיו קול אמריקה. בשנת 1987 הוא חזר לרדיו "אירופה החופשית" בגרמניה ושם עבד עד 2003. בתחילת 2004 הקים עיתון "קולו של מירזה חאזר" בבאקו, בירת אזרבייג'ן. במהלך שנת 2005 הנחה תוכנית טלוויזיה עצמאית, הראשונה ששודרה באזרבייג'ן ממדינה זרה. בדצמבר 2005 השיק תחנת רדיו באינטרנט. קולו ושמו של חאזר היו מוכרים לרוב האזרים בתוך ומחוץ לאזרבייג'ן.
מאמרים של חאזר שעסקו במצבה הפוליטי והכלכלי של אזרבייג'ן ומדינות ברית המועצות לשעבר התפרסמו בטורקיה, בצ'כיה ובמדינות נוספות.
במהלך ינואר השחור (20 בינואר 1990) הצליחו מיכאלי וצוותו לשדר דיווחים יומיים מבאקו והיו למקור החדשות היחיד לאזרים בתוך ומחוץ למדינה.
שמו של חאזר נכלל בספר "מאה אזרבייג'נים גדולים" שחובר על ידי החוקרת האזרית עליזה ניג'ט ויצא לאור בבאקו בשנת 1999. שמו הופיע ב"אנציקלופדיה של יהודי ההרים". הספר הודפס בחיפה ב-2006.
מאוגוסט 2009 ועד למותו, ניהל חאזר את העיתון באינטרנט בשלוש שפות: אזרית, אנגלית ורוסית.
חאזר התגורר במינכן.
לקריאה נוספת

הקונגרס הראשון של יהודי ההרים: מה מאפיין את יהודי הקווקז, באתר החדשות של מיכאלי
היחסים בין אירן ואזרבייג'ן
המצב הפוליטי באזרבייג'ן, 2001
הערות שוליים

↑
↑
↑
↑
↑  המכון לתרגום תנ"ך
↑  אינטרנט  אזרי
↑  אינטרנט של יהודי ההרים
↑
↑
↑
↑
↑
↑
↑
↑
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 5123 0771  LCCN: no2007133028  VIAF: 34249081   WorldCat (עם VIAF): 34249081
טענו חיטין והודה לו בשעורין

טענו חיטים והודה לו בשעורים הוא ביטוי בשפה העברית, שמשמעותו המושאלת היא "השיב תשובה לא לעניין", "ענה שלא ממין הטענה".
מקורו של ביטוי זה הוא מדברי התלמוד במסכת שבועות בסוגיה העוסקת בדיני מודה במקצת במסגרתה נדון האם גם כאשר אדם נתבע שחייב חיטים והוא מודה שחייב שעורים, נחשב הדבר כהודאה במקצת.
רקע

המקרה של טענו חיטים והודה לו בשעורים מובא הן לגבי שאלת חיוב שבועה מדין מודה במקצת, והן לעניין חיוב ממון מדין הודאת בעל דין.
חיוב שבועה- מדין תורה, מי שנתבע על ידי חברו, על חוב ממוני, שכביכול הוא חייב לו, והנתבע כופר בכל החוב, אם אין לו לתובע כל הוכחה לקיומו של החוב, הנתבע פטור, מדין 'חזקה שאין אדם מעיז פניו, כנגד בעל חובו'. לעומת זאת, מודה במקצת, הוא אדם הנתבע על ידי חברו, בנוגע לחוב ממוני שלטענת התובע הוא חייב לו, והוא טוען שאינו חייב את מלוא סכום החוב, אך מודה שחייב חלק מן הסכום, במקרה זו חייב שבועה מהתורה שאכן אינו חייב יותר ממה שהודה.
המשנה במסכת שבועות, דנה במקרה שאדם תובע את חברו כי הוא חייב לו חפץ מסוים, וחברו מודה שאכן חייב לו, אך חפץ אחר ממה שנתבע, וכך לשון המשנה: ”טענו חיטים, והודה לו בשעורים”.
במשנה נחלקו תנאים האם מקרה זה נכנס תחת ההגדרה של 'מודה במקצת' ומתחייב שבועה או לא. לדעת חכמים, וכך נפסק להלכה, הנתבע נחשב כ'כופר הכל' פטור מן השבועה.
חיוב ממון- על אף שהודה הנתבע שחייב שעורים, והודאת בעל דין מחייבת ממון, הגמרא אומרת שהנתבע פטור מלשלם גם על השעורים. נחלקו ראשונים בטעם הדבר: לדעת רש"י הטעם הוא, שמאחר והתובע תבע רק חיטים ולא שעורים, הדבר מוכיח שהוא מחל לנתבע עליהם. כעין זה כתב ההרמב"ם, הרא"ש סבר שבכך שהתובע לא תבע 'שעורים' משמש הדבר כהודאת בעל דין נגדית, שאין הנתבע חייב לו שעורים.
טעם נוסף כתב הראב"ד שבמקרה שאדם הודה מעצמו על דבר שלא נתבע, לא נאמר הכלל 'הודאת בעל דין', ואנו מפרשים את הודאתו כאמירה שנאמרה שלא ברצינות ('משטה הייתי בך').
שימוש כביטוי

חכמי היהדות שלאחר התלמוד, השתמשו בביטוי ההלכתי "טענו בחיטין", בהשאלה, על מנת להביע פליאה, או אף לעג, על תשובה שאינה עונה לשאלה שנשאלה.
רבי יוסף קארו בספרו "מגיד מישרים", תמה על תשובת כָּלֵב למרגלים וכך הוא כותב: ”וקשה מאי הוי דאמר כלב עלה נעלה וירשנו אותה הא מרגלים לא אכחשו האי ומחזי טענת כלב עם טענתייהו כעין טענו חיטים והודה לו בשעורים”. כלומר: המרגלים הרי טענו בדבר גבורתם של תושבי הארץ, וקשה מדוע משיב כלב על טוּבָה של הארץ, הרי זאת תשובה שלא ממין הטענה, וכאן משתמש בהשאלה בביטוי "טענו חיטים והודה לו בשעורים".
ביידיש, מתוך הומור, הביאו את הביטוי לידי קיצוניות נוספת: ”טענו בחיטין, והודה לו בלאקשען” כלומר באטריות.
פרפרזה נפוצה על ביטוי זה להמחיש את חוסר הקשר בין הנושא לנשוא, גורסת כך: ”טענו חיטים והודו לזכר קדשו”.
הערות שוליים

↑  טְעָנוֹ חִטִּים וְהוֹדָה לוֹ בִּשְׂעוֹרִים, באתר מילון אבניאון
↑  משנה, מסכת שבועות, פרק ו', משנה ג'
↑  ב"ק לה ב
↑  טוען ונטען ג
↑  יש שסוברים שהרא"ש סבר כרש"י אבל זו ההבנה הפשוטה של הרא"ש
↑  נמסר לרבי יוסף קארו, מגיד מישרים, מהדורת וילנא, ה'תר"ם, פרשת שלח לך, עמוד ל"ח, באתר היברובוקס
↑  חיים שלמה סמט, השפעת ספרותנו העתיקה על פתגמי העם - חלק א, מהדורת ורשה, ה'תרצ"ה, עמוד 147, באתר היברובוקס
| המשפט העברי |
| --- | --- | --- |
| בית דין והדיינים | סמיכת זקנים • ערכאות של גויים • איגרות בית דין • איסור הטיית משפט • איסור שוחד • כבוד הבריות במשפט העברי |  |
| סדר הדין | לא תגורו מפני איש • בצדק תשפוט עמיתך • דרישה וחקירה • דין מרומה • אנן סהדי |  |
| תובע ונתבע | כתב סירוב • הודאת בעל דין |  |
| דיני ראיות | עדות • כיוון שהגיד שוב אינו חוזר ומגיד • עדים זוממים • פסולי עדות • לא תישא שמע שווא • אין עד נעשה דיין • נמצא אחד קרוב או פסול • שטר • סימנים • קול |  |
| דיני טענות | טענת ברי • ברי ושמא • ספק וודאי • קים לי • מרא קמא • כופר הכל • מודה במקצת • מיגו  • טענו חיטין והודה לו בשעורין • טוען וחוזר וטוען • הוחזק כפרן |  |
| פסק בית דין | הכרעת רוב בדיינים • המוציא מחברו עליו הראיה • יחלוקו • יהא מונח עד שיבוא אליהו • כל דאלים גבר • שודא דדייני • פשרה • עביד איניש דינא לנפשיה • הפקר בית דין הפקר • חזקת ממון • תפיסה • גוד או איגוד |  |
פארואזית

| --- | --- |
 מדינות:  איי פארו, איסלנד, דנמרק, נורווגיה
 אזורים:  צפון אירופה
 דוברים:  60,000–80,000
 כתב:  אלפבית לטיני
 משפחה:  הודו-אירופית גרמאנית צפונית צפונית אינסולרית פארואזית
 לאום:  איי פארו שפה אזורית באיי פארו שבממלכת דנמרק
 מוסד:  הוועדה לשפה הפרואזית 
 קוד שפה:  fo 
 קוד ISO 639-1:  fo 
 קוד ISO 639-2:  fao 
 קוד ISO 639-3:  fao 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
ניבי הפארואזית
פארואזית (Føroyskt) היא שפה צפון-גרמאנית אינסולרית מקבוצת השפות הגרמאניות של משפחת השפות ההודו-אירופאיות המדוברת באיי פארו, וגם במדינות נוספות כגון דנמרק ונורווגיה.
השפה התפתחה מן הניב המערבי של השפה הנורדית העתיקה יחד עם הנורווגית, האיסלנדית והשפה הנכחדת הנקראת נורן. השפה החיה הקרובה אליה ביותר היא האיסלנדית.
הגיית השפה וכתיבתה > תנועות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
התנועות
| הסימון הגרפי | הברה סגורה (או לא־מוטעמת) | הברה סגורה (או לא־מוטעמת) | הברה פתוחה ומוטעמת | הברה פתוחה ומוטעמת |  |
| הסימון הגרפי | תעתיק IPA | הערך הפונטי | תעתיק IPA | הערך הפונטי |  |
| Aa | [a] | נהגית כהגיית פתח | [ɛa] |  |  |
| Áá | [ɔ] | נהגית כהגיית חולם פתוחה מעט | [ɔa] |  |  |
| Ee | [ɛ] | נהגית כהגיית צירי פתוחה מעט | [eː] | נהגית כהגיית צירי סגורה מעט וארוכה |  |
| Ii | [ɪ] | נהגית כ-i במילה האנגלית in | [iː] | נהגית כהגיית חיריק ארוכה |  |
| Íí | [ʊɪ̯] |  | [ui] |  |  |
| Oo | ‏[ɔ] | נהגית כהגיית חולם פתוחה מעט | [oː] | נהגית כהגיית חולם סגורה מעט וארוכה |  |
| Óó | ‏[ɔ] | נהגית כהגיית חולם פתוחה מעט | [ɔu] |  |  |
| Uu | [ʊ] |  | [uː] |  |  |
| Úú | [ʏ] |  | [ʉu] |  |  |
| Yy | [ɪ] | נהגית כהגיית i במילה האנגלית in | [iː] | נהגית כהגיית חיריק ארוכה |  |
| Ýý | [ʊɪ̯] |  | [ui] |  |  |
| Ææ | [a] | נהגית כהגיית פתח | [ɛa] |  |  |
| Øø | [œ] | נהגית כהגיית צירי פתוחה מעט ומעוגלת | [øː] | נהגית כהגיית צירי ארוכה, סגורה מעט ומעוגלת |  |
| Ei/ei | [aɪ̯] | נהגה אׇי | [ai] |  |  |
| Ey/ey | [ɛ] | נהגית כהגיית צירי פתוחה מעט | [ɛi] |  |  |
| Oy/oy | [ɔ] | נהגית כהגיית חולם פתוחה מעט | [ɔi] |  |  |
ולדימיר קורולנקו

| --- | --- |
דיוקנו של ולדימיר קורולנקו
דיוקנו של ולדימיר קורולנקו
 לידה:  27 ביולי 1853 האימפריה הרוסית ז'יטומיר, האימפריה הרוסית
 פטירה:  25 בדצמבר 1921 (בגיל 68) אוקראינה הסובייטית (1919-1927) פולטבה, הרפובליקה הסובייטית של אוקראינה
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 לאום:  אוקראיני
 מקום קבורה:  פולטבה 
 עיסוק:  סופר ועיתונאי
 מקום לימודים:  מכון הממלכתי לטכנולוגיה של סנקט פטרבורג 
 שפות היצירה:  רוסית, אוקראינית, פולנית 
 סוגה:  פרוזה
 נושאי כתיבה:  עממיות, האדם הפשוט ברוסיה, מאבק הקיום האנושי
 בן או בת זוג:  Evdokiya Ivanovskaya (1886–ערך בלתי־ידוע) 
 צאצאים:  Sofya Korolenko 
 חתימה:   
 
ולדימיר גַלַקְטיונוביץ' קוֹרוֹלֶנְקוֹ (באוקראינית: Володимир Галактіонович Короленко, ברוסית: Влади́мир Галактио́нович Короле́нко;‏ 15 ביולי  (ע"פ הלוח הגריגוריאני: 27 ביולי)‏ 1853, ז'יטומיר – 25 בדצמבר 1921, פולטאבה) היה סופר רוסי ממוצא אוקראיני, עיתונאי, מהפכן ופעיל ציבור בתחום זכויות האזרח במשטר הצאר, בעת מלחמת האזרחים ברוסיה ובשנות השלטון הסובייטי. מרבית יצירותיו הספרותיות של קורולנקו הושפעו מילדותו באוקראינה ומגירושו לסיביר בעקבות פעילותו הציבורית. לאחר שחזר מגלותו בסיביר עסק ביצירה ספרותית ובכתיבה פובליציסטית בבמות מרכזיות, ולצידן בפעילות ציבורית ערה.
ב 1903 ביקר קורולנקו בקישינוב לאחר הפרעות וזעזע את קוראיו ברשמיו "בית מספר 13"
קורלנקו עמד לעזרתה של יהדות רוסיה כאשר ב-1913 נכח במשפט בייליס וסקר אותו בעיתונות תוך שהוא מביע עמדה תומכת ומגוננת על הנאשם וטוען לחפותו המלאה.
בשנים 1905 ו-1917, עת שהתגורר בפולטאבה, אוקראינה, ריכז סביבו רבים מהאינטליגנציה הרוסית המקומית שפעלו איתו למניעת פרעות ביהודי פולטאבה.
במאי 1918 פרסם קורולנקו מכתב בעיתונות הרוסית בפולטאבה הפונה אל האזרחים, הקצינים והחיילים הקורא להם להלחם נגד מעשי העינויים והרציחות של היהודים על ידי ההיידאמקים האוקראינים. בתגובה קיבל התראות ואיומים ברצח.
יוצרים עבריים אחדים עמדו עמו בקשר פורה, כגון אלכסנדר זיסקינד רבינוביץ' (אז"ר) וזאב ז'בוטינסקי. יצירותיו תורגמו לעברית וראו אור בהוצאות לאור עבריות בארץ ישראל ובגולה משלהי המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
רחוב על שם קורלנקו נמצא בעיר תל אביב, ליד רחוב אמיל זולא, סמוך לשדרות בן-גוריון פינת דיזנגוף.
יצירות עיקריות

סיפורו של בן זמני, 1906-1921.
בחברה רעה, 1885.
המְּנַגֵּן העִוֵּר, 1886.
יצירותיו שתורגמו לעברית

המְּנַגֵּן העִוֵּר: ספור, ולדימיר קורולנקא [=קורולנקו]; תרגום: א' דרוינוב, פייטרקוב – [ורשה]: דפוס בעלכאטאווסקי: תושיה, תרס"א-1900. (מהדורות נוספות: הנגן העור: מסה, תל אביב: אמנות, תשכ"ז. הנגן העור, (עברית: נילי מירסקי; ציורים: עטרה אופק), תל אביב: עדי, תשל"ג; מהדורה נוספת: ירושלים: כתר, 1988. המנגן העִוֵּר, מאת ו' קורולנקו; תרגם ש' יזרעאלי; איורים: מ' אריה, תל אביב: יסוד, תשל"ז).
מני קדם: ולדימיר קורולנקא, א) מנחם בן יהודה (ספור-אגדה): ב) צללים (פנטסיה), (תרגום: א' סגל), ורשה: תושיה, תרנ"ט.
חלומו של מקר, תרגם: א"ז רבינוביץ, יפו: ספריה חקלאית (סדרת "ספריה בכפר", יב), תרע"ט. (מהדורה נוספת: תל אביב: גינזבורג, [תרפ"ז?].)
בלי לשון, וו' קורולנקו; תרגם: א"ז רבינוביץ, תל אביב: דפוס אחדות, תרפ"ח.
כתבים, תרגם א"ז רבינוביץ, תל אביב: דפוס ספר, תרצ"ו.
מבחר ספוריו, ולדימיר קורולנקא, (מתרגמים על ידי א' דרויאנוב),פרנקפורט: הוצאת אמנות, [תרפ"ג?]. (מהדורה נוספת: תל אביב, 1937).
ההכרח: אגדה מזרחית, ול' קורולנקו, (תרגם: תהום [פסבדונים]), תל אביב: שטיבל, תרפ"ט. (ראה אור גם בספריית תרמיל, בלוויית הסיפור "טיהל שומר המסילה" של גרהארט האופטמן בתרגום ישורון קשת, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשל"ה).
ילדי המרתף, ו"ה קורולנקו; מרוסית: אביגדור המאירי, תל אביב: ישרעאל [יזרעאל], 1946. (מהדורה נוספת: תשט"ז).
ספורי קורולנקו לילדים, תרגם: ח. אמיר; עבד וערך: ז. אריאל, תל אביב: מאור, תשי"ג-1952.
ספורי סִבִּיר: ועוד ספורים, עברית: י ליכטנבום, תל אביב: יבנה, [תשי"ד]. (מהדורה נוספת: תשכ"ג-1963).
סיפורים, ו"ג קורולנקו, (תרגם: חיים תרסי), תל אביב: עמיחי, 1966.
לקריאה נוספת

יעל ויילר ישראל, ‏חליפין של תרבות – מקרה הסופר הרוסי קורולנקו והיהדות, האומה 202 - מרץ 2016
הערות שוליים

↑  י. טברסקי, ספרות העולם כרך 4, תל אביב: דביר ועם עובד, תשכ"ד, עמ' 226
↑  מערכת, אוקראינה, הצפירה 19 68, 1918
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263855505171  PLWABN: 9810595929505606  BIBSYS: 90169619  BNE: XX913428  BnF: cb12170470b (data)  CiNii: DA01015987  GND: 118565532  ISNI: 0000 0000 8078 8838  LCCN: n83058479  LNB: 000038786  MusicBrainz: a212f59d-9faa-4095-a839-2e997427ec27  NDL: 00523369  NKC: jn19981001655  NLA: 35280435  NLG: 88975  NLK: KAC200606165  NSK: 000091831  NTA: 06982133X  RERO: 02-A021726408  RSL: 000081426  SNAC: w6dc0c54  SUDOC: 056616945  Trove: 895427  VcBA: 495/335432  VIAF: 51830   WorldCat (עם VIAF): 51830
מעשיך יקרבוך ומעשיך ירחקוך

מעשיך יקרבוך ומעשיך ירחקוך הוא פתגם עברי שמקורו מתקופת התנאים. משמעות הפתגם היא שהאדם עצמו קובע את ההתייחסות אליו על ידי מעשיו: במעשים טובים ונכונים הוא מביא לכך שיזכה ליחס טוב (מצד בני האדם ומצד ההשגחה האלוהית) ואילו במעשים רעים הוא מביא לכך שהיחס אליו יהיה דחייה והרחקה. הרעיון קשור לעיקרון הבחירה החופשית.
במקורו הביטוי בא לשלול נפוטיזם. במקורות מאוחרים יותר שולל הביטוי יחס הפוך של ענישת צאצאים על חטאי אבותיהם.
מקורות הביטוי

במשנה, מסכת עדיות, פרק ה', משנה ז' מובא שלפני פטירתו של עקביא בן מהללאל ביקש ממנו בנו שיצווה את חבריו לקרבו. האב סירב, ושאלו בנו האם מצא בו איזה פגם, ועל כך השיב: ”לאו, מעשיך יקרבוך ומעשיך ירחקוך.”
בשיר השירים רבה מובא שרבי עקיבא הסביר שמבין הארבעה שנכנסו לפרדס רק הוא נכנס בשלום ויצא בשלום לא בגלל גדלותו, אלא בגלל מעשיו: ”ר' עקיבא נכנס בשלום ויצא בשלום, ואמר, לא מפני שגדול אני מחברי, אלא כך שנו חכמים במשנה מעשיך יקרבוך ומעשיך ירחקוך, ועליו נאמר הביאני המלך חדריו.”
בתנא דבי אליהו מוסבר ביטוי זה בעיקר ביחס ההשגחה אל האדם: ”וכן אמרו חכמים, מעשיך יקרבוך ומעשיך ירחקוך. הא כיצד? עשה אדם דברים מכוערים ודברים שאינם ראויים - מעשיו מרחיקים אותו מהשכינה, שנאמר: כי אם עונותיכם היו מבדילים ביניכם לבין אלוקיכם וחטאותיכם הסתירו פנים מכם משמוע. אבל אם עשה אדם מעשים טובים מקרבים אותו אצל השכינה, שנאמר: כי כה אמר רם נשא וגו׳ ואת דכא ושפל רוח וגו׳.”
הערות שוליים

↑  ראו שו"ת מהר"ם פאדובה סימן סט.
↑  שיר השירים רבה, פרשה א', פסקה ד'.
↑  מגילת שיר השירים, פרק א', פסוק ד'.
↑  אליהו רבא יח.
↑  ספר ישעיהו, פרק נ"ט, פסוק ב'.
↑  ספר ישעיהו, פרק נ"ז, פסוק ט"ו.
מילת קסם

מכסה עם מילות קסם בארמית (המאה השמינית/התשיעית), מתוך האוסף המוסלמי במוזיאון הלובר
במאגיה, מילת קסם היא מילה בעלת יכולת כישוף. כלומר מילה שהשימוש בה, באמצעות אמירתה או באמצעות כתיבתה על קמע, משפיע ישירות על המציאות: מרפא ממחלות, מגן מאויב, פותח דלתות וכדומה.
מילות קסם נודעות הן:
אברקדברה: מילת קסם, שלפי המאמינים בכוחה משמשת להגנה מפני מחלות. מילת קסם דומה מופיע בספרי הארי פוטר: אבדה קדברה, ומשמשת כקללה ההורגת את מי שהיא פוגעת בו.
מקור המילה הוא מארמית והיא נגזרת מצירוף שתי מילים: "אברא" מלשון בריאה כלומר להוציא משהו שלא היה לפני כן לכדי מימוש, ומשמעותה - אני אברא בריאה. "כדברא" פירושו "כאשר אדבר"
ובצירוף שתי המילים פירוש הכולל של המילה הוא אברא בריאה כאשר אדבר.
הוקוס פוקוס: מילים המשמשות קוסמים בעת מופע קסמים, כדי להפעיל, לכאורה, את כוחות הקסם.
"שומשום היפתח": המילים לפתיחת שער המערה בסיפור עלי באבא וארבעים השודדים.
מילות קסם המשמשות בקמעות יהודיים:
שברירי - משמשת להגנה מצרה.
אגלא - משמשת לגירוש רוחות רעות. ראשי התיבות של "אתה גיבור לעולם, אדוני" - מילים המופיעות בתפילת העמידה. המילה מופיעה גם על קמעות נוצריים-גרמניים וקשורה להגנה מפני אסונות, ובייחוד מפני שריפות. במאגיה הגבוהה שהתפתחה החל מן המאה ה-19, בעיקר על ידי מסדר השחר המוזהב, אגלא הוא אחד משמות האלוהים בטקס הבסיסי LBRP (טקס הגירוש הקטן של הפנטגרם).
ראו גם

לחש
לקריאה נוספת

Conley, Craig (2008). Magic Words: A Dictionary. Weiser Books. p. 18. ISBN 9781609250508.