stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תיאודור הילדברנדט
הכרה

לאחר שכבר זכה לשם כאמן ב-1832 עם ציור הז'אנר ההיסטורי שלו "הלוחם וילדו", הוא השיג את פריצתו האמנותית בשנת 1835 עם ציור ההיסטוריה "רצח בניו של אדוארד הרביעי". הציור ממחיש את העלילה המקבילה לדרמה ריצ'רד השלישי מאת ויליאם שייקספיר. הסיפור נכתב בהשראת הציור "רצח הבנים" מאת פול דלארוש, שנוצר בשנת 1830 והוקדש לאותו נושא. הילדברנדט נסע לפריז בשנת 1830 כדי להכין תמונה זו. הגרסה הגדולה יותר הגיעה לאוסף של פון שפיגל בהלברשטאדט, והתמונה הקטנה יותר לאוסף של הרוזן ראז'ינסקי בברלין. עבודה זו נודעה גם באמצעות חריטת הנחושת על ידי פרידריך קנולה.
כל התמונות הללו מראות את השפעת הסגנון ההולנדי עליו, לאחר שביקר בהולנד לראשונה בשנת 1829. השפעה קטנה יותר הייתה למסעו האיטלקי (1830–1831), שלא הצליחו לשנות את סגנונו הריאלית.
המבקרים שיבחו את הציור "אמת מתעתעת" כביטוי מקסים של ילדים ישנים. במובן זה, הילדברנדט הוא אחד החלוצים הראשונים של הכיוון הריאליסטי בדיסלדורף. היו לו יכולות טובות לרפרודוקציה של הטבע, במיוחד בפורטרטים, כמו כישרונו להנציח בתמונות היסטוריות תוכן דרמטי.
גלריה

סנט פטסבורג בחורף
ערב חג המולד
הלוחם ובנו
אותלו ודסדמונה
השודד
רצח בניו של אדוארד הרביעי
הערות שוליים

↑  Historische Commission bei der königl. Akademie der Wissenschaften, Allgemeine Deutsche Biographie, Bd. 12, 1., München/Leipzig: Duncker & Humblot, 1880, Allgemeine Deutsche Biographie, עמ' 405
↑  Theodor Hildebrandt 1804–1874, auf koleopterologie.de, abgerufen am 27. Februar 2020 „Hildebrandt besaß eine sehr große Sammlung von Goliathiden, Dynastiden, Cerambyciden, Buprestiden und Cetoniden.“
↑  Bettina Baumgärtel (Hrsg.): Die Düsseldorfer Malerschule und ihre internationale Ausstrahlung 1819–1918. Michael Imhof Verlag, Peterberg 2011, ISBN 978-3-86568-702-9, Band 2, S. 181 ff.
↑   Bettina Baumgärtel (Hrsg.): Die Düsseldorfer Malerschule und ihre internationale Ausstrahlung 1819–1918. S. 183.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810646836305606  BnF: cb160153216 (data)  GND: 11680470X  ISNI: 0000 0000 6668 803X  KulturNav: db667dbe-9cea-4916-8b08-113e6db03b5f  RKD: 38401  SUDOC: 181110784  ULAN: 500018688  VIAF: 74613077   WorldCat (עם VIAF): 74613077
תחליב

.
תַּחְלִיב או אֵמוּלְסִיָּה הוא קולואיד (תערובת) של נוזל בנוזל שאינם מתערבבים או ממסים זה בזה, למשל מים ושמן. תחליבים מתאפשרים הודות להימצאות חומר מְתַחְלֵב, המאפשר להם ערבוב ללא היפרדות. מיונז הוא דוגמה לתחליב, שבו מים מעורבבים בכמות רבה של שמן – עד פי 20 ויותר מכמות המים – ונראים יחד כחומר הומוגני הודות לחומר מתחלב שמצמיד את פרודות המים והשמן זו לזו, ושמגיע מחלמון ביצה שאתו עורבבו. גם חלב וחמאה הם תחליבים. שומן החלב (שמהווה כ-3.5% בחלב וכ-80% בחמאה) מעורבב במים הודות לחומרים מתחלבים שמצויים בחלב באופן טבעי.
קיימים חומרים מתחלבים רבים, בהם לציטין וחומרים אחרים המצויים ברקמות תאים של בעלי חיים וצמחים. חומרים מתחלבים משמשים לתעשייה בתחומים כגון הנדסת מזון, ייצור צבעים ועוד.
לתחליבים שונים עמידות שונה, התלויה בחומרים המעורבבים והאלמנט המתחלב. בהינתן זמן מספיק – תחלש פעולת המתחלב עד למצב בו ייפרדו המתחלבים לחלוטין, לחומר שומני הצף על פני הנוזל המיימי.
ייתכן שתחליבים תעשייתיים מסוימים במזונות אולטרה-מעובדים משפיעים לרעה על רירית המעי ועל אוכלוסיית החיידקים בו ומחמירים מחלות מעי דלקתיות כמו קרוהן וקוליטיס.
הערות שוליים

↑  שירי נקש, המנות שמעלות סיכון לסרטן: מהו מזון אולטרה-מעובד ולמה הוא מסוכן לבריאות, באתר ynet, 19 בספטמבר 2022
↑  שירי נקש, בגלידה וגם בלחם: חומרים מְתַחְלֵבִים – תראו מה הם גורמים לכם, באתר ynet, 20 ביולי 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543353305171  BnF: cb119665885 (data)  GND: 4014626-1  LCCN: sh85042950  NDL: 00568753  NKC: ph344893 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תחמוצות חנקן

מולקולת N2O, הידועה גם כגז צחוק
תחמוצות חנקן הן תרכובות בעלות הנוסחה האמפירית הכללית NmOn, כגון N2O,‏ NO,‏ NO2,‏ N2O3,‏ N2O4 ו-N2O5. באטמוספירה, קבוצה זו כוללת בעיקר חנקן דו-חמצני (NO2). נהוג גם להתייחס לתרכובות אלו בשם הכללי NOX.
תחמוצות חנקן מהוות גורם מזהם הנוצר ברובו בשל חמצון חנקן אטמוספירי בטמפרטורות גבוהות, למשל במהלך שרפה. כיום, המקור העיקרי להיווצרות תחמוצות חנקן הוא שרפה של דלק במנועי בעירה פנימית כגון במנועי מכוניות, תחנות-כוח ומפעלי תעשייה. תחמוצות החנקן מגדילות את רגישות הריאות למחלות של דרכי הנשימה. כמו כן, ריכוזים גבוהים של תחמוצות החנקן באטמוספירה, גורמים לכאבי ראש ולגירוי של ריריות העיניים.
החל מ-15.8.1993 מחויב כל נהג שברשותו מכונית חדשה לציידה בממיר קטליטי שתפקידו להפחית את פליטת חלק מהגזים הרעילים.
הערות שוליים

↑  חגית מאור, מגדיר איכות הסביבה, הוצאת אאחר מאור 1993.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531391105171  BnF: cb11966673d (data)  GND: 4057516-0  LCCN: sh85092082  NKC: ph123883 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
שלמה זלמן הנאו

ספר "צוהר התיבה", ברלין תצ"ג 1733
הרב שלמה זלמן הכהן הנאו כ"ץ בן יהודה ליב כ"ץ (המכונה זלמן הענא, ובראשי תיבות: רז"ה; 1687–1746) היה מדקדק עברי בנוסח התפילה ומחדש כללים בלשון העברית וטעמי המקרא. חיבר ספרים אודות הניקוד העברי.
חייו ודמותו

נולד בעיירה הנאו (Hanau) שבגרמניה לרבי יהודה ליב כ"ץ שפעל כשליח ציבור. במהלך חייו הוא התגורר במספר ערים, ביניהם: פרנקפורט, המבורג, אמסטרדם, ברלין ובהנובר.
הוצאת ספריו

בגיל 21 הוציא את ספרו הראשון, "בנין שלמה", העוסק בדקדוק עברי וטעמי המקרא, ובו גם ביקורת נרחבת על טעויות דקדוקיות של מדקדקים ופרשני המקרא מן הדורות שלפניו ובעיקר על סידור ר' עזריאל ור' אליהו מווילנא והערות על שיבושים שנפלו לדעתו בנוסח התפילה.
ב-1733 הוציא את ספרו "צהר התיבה", שהפך לאחד מספרי הדקדוק הנפוצים בעברית במאה ה-18 ובסופו נספח קונטרס בשם 'מכסה לתיבה' שכתב כתגובה לביקורת שהטיח הרב יעקב עמדין (היעב"ץ) כנגדו בספר לוח ארש.
שיטתו בדקדוק

הרב שלמה זלמן ראה חשיבות עצומה בעיסוק בשפה העברית ובדקדוקה, דבר שלא היה מקובל בקרב יהודי אירופה בתקופתו, ובעיקר בדקדוק לשון המקרא ונוסח התפילה. ב-1725 הוציא את הספר "שערי תפילה" בו הצביע על מה שנחשב בעיניו לשיבושים לשוניים בתפילות והציע תיקונים. רבות מהשגותיו נובעות מן הגישה המאמצת את דקדוק לשון המקרא ביחס לתפילות שנכתבו בחלקן הגדול בלשון חז"ל. אף על פי שהחכם צבי כתב הסכמה לספר "שערי תפילה", בנו הרב יעקב עמדין (יעב"ץ) פרסם את הספר "לוח ארשׂ" כביקורת להרז"ה, ובו ביקר בחריפות את שיטתו והתיקונים שהציע. הרז"ה הגיב על הביקורת בקונטרס 'מכסה התיבה', ובו הגנה מפורטת לכל הערה ודבר דקדוק שחלק עליו רבי יעקב עמדין.
בסופו של דבר רבנים אחרים התייחסו באופן חיובי לתיקוני הרב שלמה, וכמה מן התיקונים שלו אכן חדרו ללשון התפילה האשכנזית וגם לסידור אדמו"ר הזקן ולנוסח התפילה של הגאון מווילנה. בעקבותיו בתיקוני לשון התפילות האשכנזיות הלך יצחק סטאנוב.
את גישתו האנליטית בלימוד דקדוק עברית מקראית העביר גם למשורר נפתלי הרץ וייזל (רנה"ו), שלמד אצלו בילדותו.
קבלת דעותיו

דמותו של הרב שלמה נשארה שנויה במחלוקת אצל נאמני ההלכה עד ימינו. פוסקים בני זמנו ופוסקים מאוחרים יותר קיבלו חלק מהערותיו הדקדוקיות על התפילה וכינו אותו בתוארי כבוד, ביניהם נמנים הרב שניאור זלמן מלאדי, שקבע את רוב שינויו בתוך סידורו (סידור אדמו"ר הזקן), ורבי יוסף תאומים, שהביא מהגהותיו בספרו "פרי מגדים". אחרים ראו בו דמות שלילית המקדימה את מתקני נוסח התפילה של תקופת ההשכלה, ודחו באופן מוחלט את חידושיו. מתנגדיו אף טענו נגדו שזייף חלק מההסכמות על ספרו ושאר ההסכמות ניתנו על סמך ההסכמות המזויפות. סנגוריו, לעומת זאת, מפקפקים בטענה שההסכמות מזויפות וייחסו את שגיאותיו לקנאותו לטהרת השפה העברית.
ובדבר הטעמים ונגינות כתב בסוף ספר מעשה רב (דפוס ירושלים ה'תרנ"ו) "ובדקדוק הלך (הגאון מווילנא) אחר אליהו בחור וקצת אחרי רד"ק לבד בטעמים ונגינות הלך אחר שערי זמרה של ר' זלמן הענעס". ור' מנשה מאיליה כתב בספרו בינת מקרא (על טעמי המקרא): "והנה קצת קדמני בזה (בפירוש טעמי המקרא על דרך הפשט) המדקדק ר' זלמן הענא בשערי זמרה... אך לא השלים כמה פרטים... וגם באיזה דברים אני מחולק עמו... ועכ"ז אפריון נמטיה במה שהתחיל בזה לפרש רובן ככולן (של טעמי המקרא) בדרך האמת והנכון...".
מספריו

בניין שלמה, פרנקפורט, 1708
שערי תורה, המבורג, 1718
שערי זמרה, על טעמי המקרא, נדפס בסוף ספר "שערי תורה", ולאחר מכן בנפרד בשם "שערי זמרה הארוך"
שערי תפילה, יסניץ, 1725
בית תפילה סידור מדויק ביותר עם פירוש קצר
יסוד הניקוד, אמסטרדם, 1730
צהר התיבה, ברלין, 1733
קורי עכביש, תשובות להשגות על "צהר התיבה", 1744
לקריאה נוספת

חיים א' כהן, 'דקדוקי לשון התפילה ומסורות אשכנזיות בלשון חז"ל העולות מהם', לשוננו סב (ירושלים תשנ"ט).
אילן אלדר, 'ר' זלמן הענא, גדול מדקדקי העברית בפתח העת החדשה', ברית עברית עולמית כנס 16 (תשס"ד).
יהונתן וורמסר, משנתו הדקדוקית של ר' זלמן הענא, דיסרטציה, אוניברסיטת חיפה, 2016. יצא לאור בהוצאת מוסד ביאליק, תשפ"ב.
הערות שוליים

↑  הרב יעקב עמדין, לוח ארש, אלטונה, ה'תקכ"ט
↑  קובץ הערות וביאורים, אהלי תורה, גיליון ט, מאמר הרב אבערלאנדער
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306692105171  BnF: cb10312466d (data)  GND: 131785710  ISNI: 0000 0000 6685 7091  LCCN: nr95006705  NTA: 170979318  SELIBR: 249040  VIAF: 10988426   WorldCat (עם VIAF): 10988426
שרזוד נסרולייב

שרזוד נסרולייב (באוזבקית: Шерзод Насруллаев; נולד ב-23 ביולי 1998 בקוסון שבאוזבקיסטן) הוא כדורגלן אוזבקי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת נסאף מליגת העל האוזבקית ובנבחרת אוזבקיסטן.
קריירת מועדונים

נסרולייב גדל במחלקת הנוער של נסאף. בשנת 2018 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל האוזבקית.
קריירה בינלאומית

ב-27 בינואר 2022 ערך נסרולייב את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוזבקיסטן, בניצחון 3-0 על נבחרת דרום סודאן במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת אוזבקיסטן לטורניר גביע אסיה 2023.
תארים

הגביע האוזבקי (3): 2021, 2022, 2023
הסופר קאפ האוזבקי (2): 2023
הערות שוליים

↑  AFC Asian Cup 2023™ Qatar squad lists באתר הרשמי של קונפדרציית הכדורגל של אסיה, 4 בינואר 2024 (באנגלית)
| נבחרת אוזבקיסטן – גביע אסיה בכדורגל 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 יוסופוב •  2 חמרלייב •  3 אליג'ונוב •  4 סאיפייב •  5 אשורמטוב •  6 חולמטוב •  7 שוקורוב •  8 איסקנדרוב •  9 חאמרובקוב •  10 משריפוב •   11 אורונוב •  12 נמאטוב • 13 נסרולייב •  14 בולטבוייב • 15 אשמורודוב • 16 ארגשייב • 17 עבדיחוליקוב • 18 עבדולאייב • 19 טורגונבוייב • 20 ארקינוב • 21 סרגייב • 22 פייזולייב • 23 אליקולוב • 24 אמונוב • 25 חוסאנוב • 26 עבדורחמטוב • מאמן: קטאנץ |  1 יוסופוב •  2 חמרלייב •  3 אליג'ונוב •  4 סאיפייב •  5 אשורמטוב •  6 חולמטוב •  7 שוקורוב •  8 איסקנדרוב •  9 חאמרובקוב •  10 משריפוב •   11 אורונוב •  12 נמאטוב • 13 נסרולייב •  14 בולטבוייב • 15 אשמורודוב • 16 ארגשייב • 17 עבדיחוליקוב • 18 עבדולאייב • 19 טורגונבוייב • 20 ארקינוב • 21 סרגייב • 22 פייזולייב • 23 אליקולוב • 24 אמונוב • 25 חוסאנוב • 26 עבדורחמטוב • מאמן: קטאנץ | אוזבקיסטן |
שטח אש

בקעת סיירים, שחלקים ממנה משמשים שטחי אש עבור אימוני בית הספר לשריון של צה"ל.
שטח אש הוא שטח המוקצה לצבא על ידי המדינה, על מנת שיוכל להתאמן. גודלם של שטחי אש יכול להיות ממטרים ספורים (למטווחי חבלה, למשל) ועד לאלפי קילומטרים רבועים. מכיוון שנעשה ירי של תחמושת חיה בשטחי האש, נאסרת הכניסה לשטחים אלו על כל גורם שאיננו מתואם עם שלטונות הצבא. שטחי אש קטנים לרוב יגודרו, אך שטחי אש גדולים מאוד יסומנו בשלטים בדרכים המובילות אליהם.
מצב שטחי האש > שטח אש "יבש"

שטח אש יבש הוא שטח בו מותר לכוחות הצבא לבצע תרגילי תנועה  ולבצע ירי של אמצעים מסוימים מאוד, שהוגדרו לכך מראש כדוגמת זיקוקים ותחמושת חסרת קליע. בעת ירי תותחים למטרות רחוקות יכולים התותחים עצמם להמצא בשטח אש המוגדר כיבש, אך הפגזים חייבים ליפול בשטח אש רטוב או בשטח נתירים (ראו בהמשך).
מצב שטחי האש > שטח אש "רטוב"

שטח אש רטוב הוא שטח בו יכולה יחידה לבצע ירי "חי" לפי האמצעים שאושרו בתיק התרגיל ובתיק שטח האש. מטווחים של נשק קל ומטווחים של טנקים מתבצעים בשטחי אש רטובים.
מצב שטחי האש > שטח נתירים

שטח נתירים הוא שטח שהוסכם על ידי מספר יחידות כי לכולן מותר לירות (להנתיר) אליו אך לאף אחת אסור להמצא בו.
בישראל

עקב מחסור בשטחי אימונים, מרבית שטחי האש הגדולים של צה"ל ממוקמים במדבר.
המחסור בשטח בישראל, הנובע מגודלה הקטן באופן יחסי, גורם לכך שקיימים שטחים בהם נעשה שימוש לשני ייעודים: לדוגמה, שמורת הנחלים הגדולים משמשת כשטח אש בימות השבוע, אך בשבת מותר לטייל בה, בתיאום עם הצבא. לרוב, גם בימי חול המועד הצבא אינו משתמש בשטח כשטח אש, אך יש לתאם כניסה לשטח עם שלטונות הצבא מראש.
ברמת הגולן קיימת כפילות אחרת: שטחי נתירים הם גם שטחי מרעה ולעיתים נפגעות פרות מירי של תחמושת חיה.
בישראל > המצב החוקי

תקנה 125 לתקנות ההגנה (שעת חירום) 1945 קובעת:
"שטחים מסוגרים
125. מפקד צבאי רשאי להכריז בצו על שטח או מקום כל-שהם, כי הם שטח מסוגר לצורכיהן של התקנות האלה. כל אדם הנכנס לתוך שטח או מקום כל-שהם או יוצא מתוכם - במשך תקופה כל-שהיא, שבה עומד בתקפו צו כזה ביחס לשטח או למקום ההם - ללא תעודת-היתר בכתב שהוצאה בידי המפקד הצבאי או בשמו - יאשם בעבירה על התקנות האלה."
צו על שטח מסוגר החל על קרקע בבעלות פרטית אינו מפקיע את השטח מידי בעליו אלא רק מתנה את כניסתו אליו בקבלת אישור של המפקד הצבאי, ועל כן המדינה אינה משלמת פיצויים לבעלי קרקע שהוכרזו כשטח מסוגר. עם זאת, הבעלות על הקרקע יכולה להיות שיקול במתן אישור הכניסה, למשל לצורכי עיבוד.
בשנת 2010 חלו צוי שטח מסוגר על כרבע מכלל המקרקעין במדינת ישראל. בתביעה שהוגשה על ידי בעלי חלקה באזור ראשון לציון עליה חל צו שטח מסוגר הביע השופט יורם דנציגר את עמדתו שהנוהל של אי-פיצוי בעלי קרקע על צו שטח מסוגר חייב להפסק והוא ביקש להקציב לכנסת שנים עשר חודשים לקביעת מנגנון פיצוי. לעומתו, כתב השופט סלים ג'ובראן שכל השימוש בצו שטח מסוגר כדי להגביל באופן קבוע, במשך עשרות שנים, כניסה לשטח לצורכי הצבא, אינו ראוי, אולם משזהו החוק הוא אינו יכול לסייע למערערים ואינו יכול לכפות על המדינה מתן פיצוי. השופטת אילה פרוקצ'יה הצטרפה לעמדת השופט ג'ובראן שאין לעוררים זכות לפיצוי וכך נקבע בעמדת הרוב בניגוד לדעתו של השופט דנציגר.
שטחי אש ביהודה ושומרון

מייד לאחר מלחמת ששת הימים יזם אריאל שרון סימון שטחי אש רבים ביהודה ושומרון, שנועדו למעשה לאפשר הקמת התנחלויות ומאחזים. בדיון בשנת 1979 אמר שרון: "כמי שיזם את שטחי האש ב-1967, כולם נועדו למטרה אחת, לתת אפשרות ליישוב יהודי במקום. מיד כאשר הסתיימה מלחמת ששת הימים, ישבתי עדיין עם אוגדתי בסיני. בסיני שרטטתי אז את שטחי האש האלה. מטרת שטחי השטח האלה הייתה לשמור רזרבה של קרקעות… שטחי האש נתפסו למטרה אחת: זו הייתה רזרבת הקרקעות שלנו להתיישבות". גם בשנת 1981 אמר שרון דברים דומים.
כ-18% משטחי הגדה המערבית מוגדרים כשטחי אש. בחלק משטחי האש מתגוררים אלפי פלסטינים, בעיקר בבקעת הירדן, באזור ים המלח ובדרום הר חברון.
בשנת 2012 פרסם משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים מסמך אודות ההשפעה ההומניטרית של שטחי אש על התושבים הפלסטינים בשטחים אלו. ההכרזות על שטחי אש צמצמו באופן דרמטי את האדמה הזמינה לפלסטינים לצורכי מגורים ומחיה. לתושבים השטחים אלו לרוב אין גישה נאותה לשירותי חינוך ובריאות ולתשתיות מים, תברואה וחשמל. כוחות צה"ל מבצעים דרך קבע הריסת מבנים בקהילות הללו, לרבות הרס בתי ספר. תושביהם של שטחי אש מתמודדים גם עם שורה של קשיים אחרים, לרבות החרמת רכוש, אלימות מתנחלים, הצקות על ידי חיילים, הגבלות גישה ותנועה ו/או מחסור במים.
במקרים רבים צה"ל כפה על קהילות פלסטיניות לפנות שטחים שיועדו לאימונים צבאיים באש חיה. בשנת 2013, למשל, מאות משפחות פלסטיניות נאלצו לנדוד ממקומן הקבוע ולעבור זמנית לאזורים אחרים. קצין בכיר בפיקוד המרכז הודה כי "אימונים בשטחי אש בגדה המערבית הם אמצעי לצמצום מספר התושבים הפלסטינים בהם וחלק חשוב במאבק בבנייה פלסטינית בלא היתרים."
בנוסף לאימוני צה"ל, שטחים רבים ביהודה ושומרון הוכרזו כשטחי אש אך בפועל אינם משמשים לאימונים. המנהל האזרחי סימן מאז שנת 2000 לפחות 35 אלף דונם שנמצאים בשטחי אש הסמוכים להתנחלויות כאדמות מדינה, כחלק מתשתית עתידית להרחבת התנחלויות ומאחזים. לדברי דרור אטקס, "הגדרתם של שטחים אלו 'שטחי אש' אינה אלא פיקציה שנועדה בעצם למנוע מפלסטינים לעשות בהם שימוש".
שטח אש 918 חופף לחלק מכפרי מסאפר יטא שבהם מתגוררים כ-1,000 תושבים. הדיון בעניינם הגיע עד לבג"ץ, שפסק כי מותר לפנותם מבתיהם בגלל שאלה אינם מגורי קבע.
ראו גם

תכנון ובנייה בישראל
חוק התכנון והבנייה
תרגיל צבאי
הערות שוליים

↑  ע"א 2281/06 שמואל אבן זוהר ו-204 אח' (רשימה מצורפת) נ' מדינת ישראל, סעיף 40
↑  ע"א 2281/06 שמואל אבן זוהר ו-204 אח' (רשימה מצורפת) נ' מדינת ישראל, סעיף 16
↑  ע"א 2281/06 שמואל אבן זוהר ו-204 אח' (רשימה מצורפת) נ' מדינת ישראל
↑  יובל אברהם, "שטחי האש נתפסו למטרה אחת: רזרבת קרקעות להתיישבות", באתר "שיחה מקומית", 29 ביוני 2022.
↑   עופר אדרת, מסמך בן 40 שנה שהתגלה בארכיון חושף את התוכנית שהגה שרון לסילוק אלף פלסטינים מבתיהם, באתר הארץ, 9 באוגוסט 2020.
↑  ההשפעה ההומניטרית של ”שטחי אש“ שהוכרזו על ידי ישראל בגדה המערבית, באתר משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים, ‏דצמבר 2012.
↑   עמירה הס, 37 קהילות פלסטיניות פונו זמנית מיישוביהן ב-2013 לצורך אימונים צבאיים, באתר הארץ, 13 בפברואר 2014.
↑   עמירה הס, צה"ל מודה: אימונים בשטחי אש בגדה משמשים לסילוק אוכלוסייה פלסטינית, באתר הארץ, 21 במאי 2014.
↑   חיים לוינסון, השרטוטים מגלים: המדינה מכשירה שטחי אש כהכנה להרחבת התנחלויות, באתר הארץ, 9 בדצמבר 2014.
↑  שטחי אש וסכנת העברה בכפייה, באתר משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים, ‏4 ביולי 2017.
תרנגולי הודו

| תרנגולי הודו |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פסיוניים
שבט:: תרנגולי הודו
שם מדעי
 Meleagridinae

תרנגולי הודו (שם מדעי: Meleagridini) הוא שבט של עופות ממשפחת הפסיוניים המכילה את המינים הגדולים ביותר בסדרת התרנגולאים. בעבר שבט זה השתייך לתת-משפחה עצמאית (Meleagridinae), אך לאחרונה הועבר לתת-משפחת הפסיונים לאחר בדיקות פילוגנטיות חדשות.
תרנגול ההודו קיבל את שמו בעברית עקב הטעות של מגלים אמריקה שחשבו שהגיעו להודו. באותו אופן הכינוי האנגלי "turkey", התפתח בשל בלבול בין תרנגול ההודו לבין הפנינייה, שמקורה באפריקה והיא נודעת כנראה לאנגלים דרך סוחרים טורקיים.
עופות אלה קיימים החל מהמיוקן והם אנדמיים לאמריקה הצפונית. הגדול שבהם הוא תרנגול הודו מצוי, אשר בפרטים המבויתים יכול להגיע למשקל 40 ק"ג. הזנים המבויתים אינם מסוגלים לעוף אך פרטי הבר הם זריזים הן על הקרקע והן באוויר.
בעונת הרבייה הזכרים מגדלים נוצות זנב ארוכות המזכירות זנבות טווסים ונועדו להתפאר לנקבות.
מיון

סוג תרנגול הודו (Meleagris )
מין תרנגול הודו מצוי (Meleagris gallopavo)
מין תרנגול הודו עינוני (Meleagris ocellata)
מין תרנגול הודו קליפורני (Meleagris californica) - נכחד
מין Meleagris crassipes - נכחד
סוג ומין יחיד Proagriocharis kimballensis - נכחד
סוג ומין יחיד Rhegminornis calobates - נכחד
שרוסברי

שרוסברי (באנגלית: ‏Shrewsburyקובץ:En-uk-shrewsbury.ogg‏Ⓘ‏) היא עיר ובירת מחוז שרופשייר שבאנגליה, הממלכה המאוחדת.
העיר שוכנת על גדות הסוורן בסמוך לגבול בין ויילס לאנגליה. מבחינה היסטורית נחשבת שרוסברי לעיירת שוק ומרכז אזורי חשוב, בימי הביניים המוקדמים מיקומה האסטרטגי בין ממלכות אנגליה לוויילס הפך אותה למעוז שלטוני חשוב והיא החליפה ידיים מספר פעמים לאורך המאות.
כינוים ההיסטורי של שרוסברי ושל מחוז שרופשייר הוא סלופ (Salop); תושבי שרוסברי מכונים סלופיאנים (Salopians). המוטו של שרוסברי הוא "פלוריאט סלופיה" (Floreat Salopia), שמשמעו: "מי יתן ושרוסברי תשגשג".
היסטוריה

שמה של שרוסברי נובע מהשם סקרובסבורו (Scrobbesburh) באנגלית עתיקה, שמשמעו "מבצרו של סקרוב" או "מבצר בין שיחים", שם זה נובע מהשם האנגלו-סקסוני הקדום יותר סקרובסביריג (Scrobbesbyrig). שם המקום התפתח מאנגלית עתיקה לשלושה שמות: שרוסברי (שם העיירה כיום), שרופשייר (שם המחוז) וסלופ או סלופיאן (שם נרדף לאזור ושם הכינוי של תושבי שרוסברי). בתקופת ימי הביניים, הממלכות הוולשיות כינו את העיירה פנגוורן שמשמעו "גבעת האלנוס", בתקופות מאוחרות יותר השם הוולשי לשרוסברי היה אמווית'יג (Amwythig) שמשמעו "מקום מבוצר".
חשיבותה ההיסטורית הרבה של שרוסברי נובע ממיקומה כמרכז אזורי סמוך לגבול בין אנגליה לוויילס, כמו גם הדרך המרכזית בין לונדון לצפון ויילס (כיום הנתיב של ה-A5) שהוקמה על ידי הרומאים והמשיכה לשמש נתיב חשוב. בתקופה הרומית שכן בקרבת שרוסברי יישוב שלטוני אזורי בשם וירוקוניום קורנווירום (Viroconium Cornoviorum; כיום רוצ'סטר), שורסבי נוסדה ככל הנראה כיישוב שכן למרכז האזורי בסביבות המאה ה-5. החל מהמאה ה-6 נשלט האזור בידי ממלכת פוויס הוולשית ובמקום שכנה עיר הבירה וכס הממלכה - פנגוורן (Pengwern).
בתקופה האנגלו-סקסית, במהלך המאה ה-8 התבססה העיירה תחת השם "סקרובסביריג" והיא שכנה בתחומי ממלכת מרסיה. סקרובסביריג הייתה עיירה מבוצרת בתקופה זו (בדומה ליישוב הרומאי הקדום יותר), מה שהקנה לה ככל הנראה את שמה, זאת משום הקרבה לגבול בין הממלכות האנגלו-סקסוניות לבין אלו הוולשיות שבהרי צפון ויילס). בתחילת המאה ה-11 העיירה הפכה למרכז שלטוני של שרופשייר, על פי ספר יום הדין היא כללה 250 בתים וארבע כנסיות.
מעט לאחר הכיבוש הנורמני של אנגליה, כוח ולשי תקף את העיירה ב-1069 והצליח לפרוץ את הביצורים, לעלות אותה באש ולברוח לפני שכוח תגבור נורמני הספיק להגיע. ויליאם הראשון (הכובש) העניק את שרוסברי על מיקומה האסטרטגי לאחד מיועציו החשובים רוברט מונטגומרי שהיה "רוזן שרוסברי" הראשון, הוא ביסס שוב את מעמדה של שרוסברי כמרכז אזורי החולש על שטחי הרוזנות שלו אשר כללו גם חלקים ממרכז ויילס של ימינו. ב-1074 החל מונטגומרי בשיקום הביצורים והקמת טירת שרוסברי מצפון-מזרח למרכז העיירה, ב-1083 הוא הקים גם מנזר בנדיקטי (כיום מנזר שרוסברי). הטירה הוקמה בכניסה לעיירה, כאשר שאר תחומי שרוסברי אוגפו על ידי עיקול נהר הסוורן, כך הייתה העיירה מוגנת ומבוצרת במיוחד.
במהלך המאה ה-14 וה-15 נכנסה שרוסברי לתקופה של פריחה כלכלית, תולדה של התפתחות תעשיית הצמר ומיקומה של שרוסברי בין ויילס העשירה בצמר וערי אנגליה שצרכו אותו. בשנת 1403 התרחש קרב שרוסברי מצפון לעיר, בין כוחותיו של המלך הנרי הרביעי לבין הכוחות המורדים של הנרי פרסי (הוטספור). הקרב מתואר במחזה הנרי הרביעי, חלק ראשון מאת ויליאם שייקספיר.
בעת המודרנית שרוסברי המשיכה לשמש מרכז אזורי, עיירת שוק חשובה ומרכז חשוב בתעשיית הצמר. היא שכנה על הכביש העיקרי שחיבר את לונדון לצפון ויילס ואירלנד, משום כך הפכה גם לתחנת דרכים חשובה מה שהביא לפריחת תעשיית התיירות בעיר. במהלך המהפכה התעשייתית המשיכה לשמש שרוסברי מרכז לתעשיית הצמר, אך משום שלא הייתה קרובה לערי נמל ותעשייה עקריות, היא לא עברה תהליך תיעוש כמו ערים עקריות אחרות סביב בריטניה.
בשנת 2002 זכתה שרוסברי במעמד עיר, מעמד שבבריטניה נהוג לזכות בו והוא לא ניתן באופן אוטומטי.
גאוגרפיה

שרוסברי שוכנת על גדות נהר הסוורן, כ-14 קילומטרים מהגבול בין אנגליה לוויילס. הסוורן שהוא הנהר הארוך ביותר בממלכה המאוחדת, גורם להצפות עונתיות כל כמה שנים שפוגעות בעיקר במרכז העיירה. שרוסברי ממוקמת כ-69 קילומטרים מערבית לברמינגהאם, כ-79 קילומטרים דרומית לליברפול ו-246 קילומטרים צפון-מערבית ללונדון.
מרכז העיירה בנוי חלקית על גבעה בגובה 75 מטרים מעל פני הים, שהיא הנקודה הגבוהה ביותר בתחומי שרוסברי.
תחבורה

שרוסברי היא מרכז תחבורה אזורי, הן משום מיקומה בסמוך לגבול הוולשי והן משום שהיא בירת המחוז. הנתיב ההיסטורי של כביש ה-A5 (המחבר בין לונדון לצפון ויילס) עובר במעקף סביב חלקה הדרומי של שרוסברי, כ-12 קילומטרים מזרחית לעיירה כביש ה-A5 מתחבר לכביש המהיר M54 שמשמש כביש לאומי המחבר את לונדון לאזור מערב אנגליה.
בהתאם למעמדה של שרוסברי בתור "השער לוויילס", תחנת הרכבת שרוסברי משרתת חמישה קווי רכבת. בתחנה ישנה תנועת רכבות הפועלות בתדירויות שונות למספר יעדים, בהם לונדון, ברמינגהאם, רקסהאם, קארדיף ויעדים בצפון ויילס בהם הוליהד.
אתרים חשובים

טירת שרוסברי - טירה שהוקמה בשנת 1067 מצפון למרכז העיר.
בית הספר שרוסברי - בית ספר פרטי שנוסד בשנת 1552.
כנסיית סינט צ'אד
מפה של שרוסברי מהמאה ה-18.
תחנת הרכבת שרוסברי
קו הרקיע של שרוסברי מגבעת בית הספר שרוסברי
תחנת הרכבת בלורוסקי

| --- | --- |

 מידע על הבנייה
 חנוכת התחנה:  1870 
 אדריכל:  Ivan Strukov 
 מיקום
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 קואורדינטות:  55°46′35″N 37°34′54″E﻿ / ﻿55.77637546°N 37.58175653°E﻿ / 55.77637546; 37.58175653
 תחנות סמוכות:  תחנת הרכבת סביולובסקי, Moskva-City, Begovaya, Savyolovskaya 
 מידע על התחנה
 בעלים:  רכבת מוסקבה 
 רציפים:  10 
 קווים העוברים בתחנה:  Belorusskoye line 
  (למפת מוסקבה מוגדלת) תחנת הרכבת בלורוסקי(למפת מוסקבה רגילה) תחנת הרכבת בלורוסקי
 
תחנת הרכבת בלורוסקי (ברוסית:  Белорусский вокзал) היא אחת מעשרת מסופי הרכבת של מוסקבה.
מסוף הנוסעים של תחנת הרכבת בלורוסקי משרת רכבות ליעדים המצויים במרחקים ארוכים יחסית, ובעיקר למדינות אירופאיות כגון: צרפת, גרמניה, פולין, בלארוס, ליטא, צ'כיה, ובהן: מינסק, וילנה, ורשה, ברלין, פריז, פראג, גרודנו, מוגילב, כיווני ברסט, ויטבסק וכו'. כמו כן, גם ליעדים בכיוון צפון מזרח (לאורך סניף סביולובסקאיה, עד ריבינסק), ובכיוון דרום (לאנאפה דרך טולה I, קורסק, וורונז' I, רוסטוב-גלבני).
רכבות אארואקספרס עוברות באופן קבוע מתחנת הרכבת בלורוסקי לנמל התעופה שרמטייבו, כאשר זמן הנסיעה הוא 50 דקות.
תנועת הנוסעים בתחנה היא מעל 3.6 מיליון איש בחודש, או כ-1,500 נוסעים בשעה.
תחנת הרכבת ברלין זידקרויץ

| --- | --- |

 מידע על הבנייה
 חנוכת התחנה:  1896 
 אדריכל:  JSK אדריכלים 
 מיקום
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 קואורדינטות:  52°28′32″N 13°21′52″E﻿ / ﻿52.4756°N 13.3644°E﻿ / 52.4756; 13.3644
 מידע על התחנה
 בעלים:  דויטשה באן 
 רציפים:  10 
 קווים העוברים בתחנה:  Anhalt Railway, Berlin Ringbahn, קו הרכבת צפון–דרום בברלין, Anhalt Suburban Line, קו הרכבת ברלין–דרזדן 
 קוד התחנה:  4859 
  (למפת ברלין מוגדלת) ברלין זידקרויץ(למפת ברלין רגילה) ברלין זידקרויץ
 
תחנת הרכבת זידקרויץ (בגרמנית: Berlin Südkreuz; זידקרויץ - מילולית: "צלב (צומת) הדרום") היא תחנת רכבת בברלין בירת גרמניה. התחנה נפתחה במקור ב-1898 ומשמשת כתחנת מעבר בין קו הטבעת של רכבת האס-באן של ברלין, לקווי הרכבת האזוריים. שמה המקורי של התחנה היה תחנת פאפהשטראסה, על שם הרחוב הסמוך שנקרא על שמו של הגנרל הפרוסי אלכסנדר אוגוסט וילהלם פון פאפה.
הרציף המשמש את קו הטבעת נחנך ב-1 בינואר 1901. התחנה מילאה תפקיד משמעותי בתפיסת הקווים הארוכים של חברת הרכבות הגרמנית, שהחליטה להפוך אותה לצומת הרכבות המרכזי בדרום ברלין. שמה של התחנה שונה כדי שיעיד על מרכזיותה, בדומה לתחנות אוסטקרויץ במזרח העיר ווסטקרויץ במערב העיר. עבודות הבנייה בתחנה סבלו מעיכובים רבים, בין היתר בשל התנגדות התושבים באזור, ופתיחת התחנה מחדש נדחתה משנת 2000 עד ל-28 במאי 2006, במקביל לפתיחת התחנה המרכזית החדשה במרכז ברלין. כיום משמשת התחנה כמסוף של רכבות ICE (אנ') להמבורג וללייפציג.