stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המרד בצ'יאפס
מדינת צ'יאפס > אזור הקונפליקט

אזור הסכסוך, הנקרא "אזור העמקים", משמש כמעבר הטבעי מאזור הרכסים הגבוהים של צ'יאפס, לקצה המזרחי הרחוק, הנמוך והטרופי של צ'יאפס, הקרוי אזור סלבה לקנדונה (Selva Lacandona). אזור העמקים מאוכלס עד היום בעיקר על ידי אינדיאנים משבטי הצלטאלס והטוחולבלס (tojolabales). אזור הכנדס, ובמיוחד עמק אוקוסינגו המצוי במרכזו, נוצל בתקופה הקולוניאלית לגידול בקר ולגידולים המותאמים לאקלים ממוזג. במחצית השנייה של המאה העשרים החלו מאכלסות את העמק קבוצות מגוונות של אנשים: הגיעו לשם איכרים אינדיאנים שחיפשו קרקעות פנויות עליהן יוכלו להשתלט; פליטים שנמלטו מתנאי המחיה הקשים והקסיקיזם (מלשון קסיקה - צ'יף בשבט אינדיאני) השולטים בקהילות ההר; וכן פליטים שנרדפו בקהילות ההר על בסיס דתי. גלי ההגירה יצרו מתחים בין המתיישבים החדשים לבין הרנצ'רוס הגדולים (חוואים פרטיים לבנים) של האזור.
הגורמים שהובילו למרד > התפתחות האקטיביזם הפוליטי

התפתחות האקטיביזם הפוליטי בצ'יאפס החלה באירועי 1968 שהולידו שלוש גישות להחלפת המשטר בתוך השמאל המקסיקני: האחת קראה למאבק חמוש; השנייה למאבק פוליטי; והשלישית דיברה אף היא על מאבק פוליטי אך הדגישה את הצורך לתת קדימות לפיתוח קשרים ישירים עם התנועות העממיות של החברה. מתוך העמדה השלישית יצאה בסיכומו של דבר קבוצת פעילים, רובם בוגרי מרד הסטודנטים וחניכי אוניברסיטת צ'פינגו (Chapingo) למקצועות החקלאות והסביבה, שעברה לעבוד באזור העמקים של צ'יאפס ובמקומות נוספים במקסיקו. הקבוצה התאגדה במסגרת תנועה חדשה שנקראה "אחדות העם" (Unión del Pueblo). בתוך תנועה זו התקיימו שני זרמים אידאולוגיים קומוניסטיים: מאואיסטי וגוואריסטי. הקבוצה שהגיעה לצ'יאפס השתייכה לזרם המאואיסטי. כוונתה ההתחלתית הייתה להכשיר את התודעה האיכרית-אינדיאנית למרד במדינה. עם בואם פנו הפעילים לבישוף של סן קריסטובל, סמואל רואיז, שהסכים להכניסם לקהילות. חשובה במיוחד הייתה המשלחת שהגיעה לאוקוסינגו, ונפגשה שם עם הקהילות שזה מקרוב נכנסו למסגרת הקיפטיק (Quiptic), ארגון מקומי של איכרים.
ב-1976 הכיר סמואל רואיז בעיר טורואן (Torróen) שבצפון המדינה, את אדולפו אוריבה (Orive), אחד  המנהיגים המרכזיים של תנועה אחרת שנקראה "פוליטיקה עממית" (Política Popular). רואיז חזה בעבודה הטובה שעשו אוריבה עם תנועתו בשכונות הפועלים, והזמינו לבקר בצ'יאפס. אנשי "פוליטיקה עממית", תנועה שהורכבה מוותיקי דור הסטודנטים של 1968, האמינו שלציבור העממי יש כוח ארגון משלו, ושעל מנת לשפר את מצבו הוא עצמו חייב להתארגן ולהצמיח מנהיגות. בתוך כך נוצר גם קשר הדוק בין פעילי "אחדות העם", שכבר פעלו בחשאיות באזור העמקים של צ'יאפס, לבין אנשי "פוליטיקה עממית", שהגיעו אומנם מאוחר יותר לחבל ארץ זה, אך נהנו מן היתרונות של פעולה גלויה. להתקרבות בין שתי התנועות תרמה האידאולוגיה המאואיסטית המשותפת שלהן.
בשנות השבעים ובשנות השמונים של המאה העשרים החלו ארגוני איכרים בלתי-תלויים נוספים לזכות בתמיכת התושבים בצ'יאפס. לכל התנועות שפעלו במזרח צ'יאפס הייתה נטייה קומוניסטית והן נהגו לשתף פעולה ביניהן.
הגורמים שהובילו למרד > התפתחות האופציה הצבאית

עדיין בראשית שנות השמונים, בעוד שבצ'יאפס קורמת עור וגידים תנועת איכרים עצמאית וחזקה, הופיעו במזרח המדינה מיליטנטים של תנועות חשאיות, שראו במאבק החמוש את האופציה היחידה לשינוי השיטה הפוליטית המקסיקנית. בין הבאים היה איש טמאוליפס שבצפון מזרח המדינה, רפאל סבסטיאן גיין ויסנטה, שנודע לימים בשם תת-המפקד מרקוס, מנהיג הצבא הזפטיסטי לשחרור לאומי.
בינואר 1986 דיכא הצבא באלימות רבה הפגנה של אינדיאנים-איכרים, שמחו על אפליה במדיניות ההגנה על מחירי התירס בין מספר אזורים בצפון, שקיבלו אבטחת מחירים, לבין צ'יאפס, שלא זכתה לשום הגנה בתחום זה. לכל אלה הצטרפו החשדות לזיופים במערכת הבחירות של 1988. ברי היה איפוא שהדרך האלקטורלית לא תצלח להביא לשינוי במקסיקו, ובוודאי לא בצ'יאפס. החל מ-1988 התרחשה סדרת אירועים חמורים נוספת שהסעירה את המדינה. המושל החדש חוסה פטרוסיניו (Jose Patrocinio) החליט לנקוט יד קשה כלפי האינדיאנים והאיכרים העצמאיים, ולהעמידם כיריבים פוליטיים מובהקים וחסרי לגיטימיות. בין צעדיו הייתה חקיקת חוק עונשין חדש שנתן לממשלו היתר לדכא כל מי שמחה נגד השלטון, מפלגת השלטון, זכויות הרכוש ועוד.
הגורם המיידי לפרוץ המרד היה הסתלקות המדינה מן הרפורמה האגררית בפברואר 1992 והליכתה לפרויקט נאו ליברלי של סחר בינלאומי חופשי עם ארצות הברית וקנדה בינואר 1994. במובנים אלה ניתן לראות בתנועה הזפטיסטית תנועת איכרים, שתביעותיה יכלו למצוא אוזן קשבת בקרב קבוצות איכרים רבות במקסיקו ולזכות בתמיכתן. בעקבות שני אירועים אלה החלו איכרי צ'יאפס להרגיש כאילו שהם קורבנות של קונספירציה בה הם עתידים לאבד את היכולת למכור את הגידולים החקלאיים שלהם, ולאבד בקרוב גם את האדמה שעליה הם מגדלים אותם.
דוברי התנועה עצמה הבהירו שהם יצאו למרד משום העוני והאי-צדק השוררים באזור העמקים של צ'יאפס, ולא משום דוקטרינה פוליטית מהפכנית כלשהי, אותה הם מבקשים ליישם במדינה. בנוסף, הם הבהירו שהם מדברים בשם קהילות אחרות ברחבי מקסיקו ולא רק בשם איכרי מזרח צ'יאפס. כמו כן הסבירו הדוברים שהם יצאו נגד השיטה הבלתי דמוקרטית שמפלגת השלטון, "המפלגה המהפכנית הממוסדת", הִפעילה במדינה, ובגידתה בהבטחות ההיסטוריות של המהפכה המקסיקנית להביא לצדק חברתי. לטענתם, פעולותיה של מפלגת השלטון הביאו להתרוששות השכבות העממיות הנמוכות של החברה המקסיקנית. בהיבט של מספר עשורים שקדמו למרד, ניתן לומר שתהליכי הפיתוח הקפיטליסטי של האזור, החל משנות השבעים, שגרמו להחרפת הפערים בין שכבות האוכלוסייה, היו הגורם הראשי לפרוץ המרד.
הזפטיסטים אינם מייצגים אל כל האינדיאנים של צ'יאפס, אלא את העניים ביותר שבהם, המתגוררים במזרח הרחוק של המדינה. מכאן מובן מדוע קבוצות אחרות, ביניהן הקבוצות הבולטות ביותר של האזור הגבוה של צ'יאפס - כמו הצ'מולס, הסינאקאנטאקוס ו"הקהילה הלקנדונית" - שמנהיגיהם מקיימים קשרים הדוקים עם הממסד הפוליטי וזוכים להעדפות על פני קבוצות אינדיאניות אחרות, לא הצטרפו למרד.
המרד לא היה ספונטני. הוא הוכן לאורך שנים על ידי תנועה שפעלה להגנת האינטרסים האינדיאניים. לא הייתה זו תוצאה של השתלשלות אירועים מקרית שפקדה את האזור, אלא פרי של תסיסה באוכלוסייה הנמצאת במצוקה כלכלית, פוליטית וחברתית לאורך שנים. קיומן של בעיות קשות באזור וקיומה של תנועה אינדיאנית היה ידוע לממשל. מה שנעלם מעיניו היה עומק הבעיות. כך ניתן להסביר את ההפתעה שנגרמה לממשל משפרצה המחאה החוצה בצורת התנגשות אלימה בינואר 1994.
פרוץ המרד

ב-1 בינואר 1994 פרץ המרד. המורדים הפיצו מנשר שפירט את הסיבות לפרוץ המרד:
היום אנו אומרים די! אנחנו יצירי 500 שנות מאבק... אנשים עניים שכמותנו שמהם נמנעה ההכנה האלמנטרית ביותר (לחיים), וזאת על מנת שניתן יהיה לנצל אותנו כבשר תותחים ולשדוד את עושרה של מולדתנו מבלי להתייחס לכך שאנו מתים מרעב וממחלות הניתנות לריפוי, מבלי להתייחס לכך שאין לנו כלום, לא בריאות, לא אוכל, לא חינוך, לא זכות לבחור באופן חופשי ודמוקרטי את מושלינו, שאין לנו עצמאות מזרים, אין לנו שלום ואין לנו צדק - לא לנו ולא לבנינו. לכן היום אנחנו אומרים די!
השלטון המקסיקני הופתע מפרוץ המרד בשנת 1994. ביום הראשון של המרד, תפסו המורדים החמושים, רובם אינדיאנים, את היישובים הויסטן, צ'אנל, אלטמירנו אוכוסינגו, אוקסצ'וק, לאס מרגריטס והעיר סן קריסטובל דה לאס קאסאס. בהודעה שפרסמו המורדים, שכינו עצמם "הצבא הזפטיסטי לשחרור לאומי", לאמצעי התקשורת, הם הודיעו על פתיחת מרד כנגד הנשיא, קרלוס סלינס דה גורטרי, ובקשו מן הציבור להצטרף אליהם במאבקם כנגד "הדיקטטורה הבלתי-לגיטימית" של מפלגת השלטון, היא המפלגה המהפכנית הממוסדת השולטת במקסיקו מזה יותר מ-60 שנה. כמו כן פנו המורדים למספר ארגונים בינלאומיים, וביקשו מהם להגיע לצ'יאפס כמשקיפים בהתאם לאמנת ז'נבה.
הצבא מיהר להגיב. למקום נשלח כוח בן 12,000 חיילים שתגברו את 2,000 החיילים שכבר שהו במדינה. בשני עימותים שקיים הצבא עם המורדים הוא הצליח לסלקם בתוך ימים אחדים מן הערים שתפסו ולהסיגם למזרח המדינה ולדרומה, כלומר, לאזורי יער הגשם הטרופי הבלתי חדיר של השפלה.
עדויות ראשונות של תיירים ועיתונאים שהזדמנו למקום אכן אישרו שהמורדים היו בעיקרם אינדיאנים. תת-המפקד מרקוס, מפקד המורדים, אישר את המידע בראיון ראשון מאז פתיחת המרד שניתן ליומון לה חורנדה (La Jornada)  ב-6 בפברואר 1994. באותו ראיון הוא חשף עובדה בלתי ידועה עד אז, שלפיה הצבא הזפטיסטי נשמע למרותה של "ועדה חשאית מהפכנית-אינדיאנית" המורכבת מ-18 נציגים של ארבע הקבוצות האתניות הנמנות עם צאצאי המאיה. הוא הוסיף שהנציגים כפופים בעצמם להכרעות קהילות המוצא שלהם, ושההחלטות בקהילות אלו מתקבלות באופן דמוקרטי.
תגובות דעת הקהל המקסיקנית והעולמית הייתה מפתיעה לא פחות מאשר ההתקוממות עצמה. עיתונים מקומיים ובינלאומיים וארגונים בינלאומיים לזכויות אדם החלו מוחים נגד הפגיעות של הצבא המקסיקני והמשטרה בשבויים שנפלו לידיהם, ועל מעשיהם כנגד האוכלוסייה המשתפת הפעולה עם הזפטיסטים. דעת הקהל הפנימית החלה ללחוץ על המשטר להציב בלמים על התנהגות הצבא שנשלח לאזור. הממשל עצמו לא הסתייג מן הטענות בדבר האופי האינדיאני של המורדים, אך טען שהם הוסתו על ידי מנהיגים לא אינדיאנים שהוצגו כחתרנים מקצועיים. האשמות אלה לא נקלטו בדעת הקהל, לא המקומית ולא הבינלאומית. הדבר אילץ את הממשל להכריז על הפסקת אש חד-צדדית ב-12 בינואר בתקווה שיצליח לשכך את המהומה על ידי דיאלוג עם המורדים. בכך הייתה משום הכרה משתמעת שלהתקוממות היו סיבות אמיתיות וצודקות. ואכן, ב-21 בפברואר 1994 נפתחו שיחות בין המורדים לממשלה. מאז התמעטו באופן ניכר ההתנגשויות הצבאיות בין המורדים לצבא.
לאחר המרד

לאחר סיום הקרבות הפך המרד למאבק על דעת הקהל במקסיקו ובעולם בד בבד עם הניסיונות ליצור אוטונומיה באזור העמקים של צ'יאפס. בפועל נהנים התושבים מאוטונומיה חלקית מאז 1994, אף על פי שלא הושג הסכם רשמי עם השלטון המרכזי במקסיקו. החל משנת 2006 מנסים המורדים לפעול בדרכים פוליטיות ותקשורתיות, וגם בדרכים חשאיות, על מנת ליצור תנאים שיובילו להקמת ארגון כלל ארצי שמטרתו תהיה שיפור מעמדן של השכבות החלשות במקסיקו כולה. פעולה זו קרויה "המערכה האחרת" (La otra campaña).
לקריאה נוספת

María Concepción Obregón R., "La rebelión zapatista en Chiapas: Antecedentes, causas y desarrollo de su primera fase", Mexican Studies/Estudios Mexicanos, Vol. 13(1), (Winter 1997): 149-200.
הערות שוליים

↑  בוויקיפדיה באנגלית המידע על המרד מרוכז בערך Zapatista Army of National Liberation
↑  ההגמוניה של המפלגה הסתיימה בבחירות של שנת 2000.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546887505171  LCCN: sh94005637
הנץ ממלטה (ספר)

| --- | --- |

עטיפת הספר בהוצאת כתר, 1967
 מידע כללי
 מאת:  דשיל האמט 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מתח, רומן
 מקום התרחשות:  סן פרנסיסקו 
 הוצאה
 הוצאה:  אלפרד א. קנופף 
 תאריך הוצאה:  1930 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת שין שין שין, הוצאת כתר
 תאריך:  1967, 1981, 2013
 תרגום:  ב. רחל,  אסף גברון
 מספר עמודים:  165, 245[דרוש מקור]
 פרסים
 The Top 100 Crime Novels of All Time 
 סדרה
 ספר קודם:  The Dain Curse 
 הספר הבא:  The Glass Key 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003508235, 000881192, 001885905
 
עטיפת הספר
הנץ ממלטה (באנגלית: The Maltese Falcon) הוא ספרו של דשיל האמט, אשר עובד מספר פעמים לקולנוע. הגרסה משנת 1941, אותה כתב וביים ג'ון יוסטון ובה כיכב המפרי בוגרט, נחשבת לסרט קלאסי בסוגת הפילם נואר, ולאחד מסרטי הבלשים הטובים ביותר שנוצרו אי פעם. ספרו של האמט יצא לאור בשנת 1930 ותורגם לעברית בשנת 1967 בהוצאת שין שין שין, ובשנת 1981 ומחדש ב 2013 בהוצאת כתר.
תקציר העלילה

גיבור הספר הוא הבלש הפרטי סם ספייד, המתואר כגבר קשוח, ציני, חד לשון ושנון, המתנגש לעיתים קרובות עם אנשי המשטרה המרובעים, הפועל בסביבה העירונית המאוכלסת בסן פרנסיסקו. ספייד הוא רווק כבן שלושים ובעברו שירת כחייל במלחמת העולם הראשונה וכן שימש כבלש משטרה. לאורך הספר מתגלה ספייד כמי שבקי היטב בשימוש באקדח וכן כבעל מיומנות גבוהה בקרב מגע ואיגרוף. ספייד נשכר על ידי לקוחה יפהפייה בשם מיס וונדרלי למצוא את אחותה שנעלמה. שותפו של ספייד, מיילס ארצ'ר, מסכים לעקוב אחר האדם בו חושדת וונדרלי, איש מסתורי בשם פלויד ת'רסבי. ארצ'ר נרצח, וכך גם ת'רסבי, וספייד הופך לחשוד העיקרי ברציחתם.
וונדרלי מתוודה כי שמה הוא למעשה בריג'יד או'שונסי, וכי היא יודעת שת'רסבי רצח את ארצ'ר, ומבקשת מספייד כי ימצא את רוצחו של ת'רסבי. אז מופיע במשרדו של ספייד אדם בשם ג'ואל קאירו, המציע לו 5,000 דולר אם ימצא פסלון יקר ערך של ציפור. העקבות מובילות אל או'שונסי, המנסה להרחיק עצמה מקאירו, אך ברור כי היא יודעת היכן מצוי הפסלון. למחרת מופיע במשרדו של ספייד לקוח נוסף בשם גוטמן, המספר לספייד על מקורה של הציפור הקרויה "הנץ ממלטה". לפסלון היסטוריה ארוכה ועקובה מדם. מסתבר כי גוטמן שכר את או'שונסי ות'רסבי לרכוש עבורו את הציפור, אך אלו החליטו לשמור את הפסלון לעצמם.
ספייד מחליט לעקוב אחרי או'שונסי ומגיע למסקנה כי היא על סיפון הספינה "לה פלומה". כשהוא מגיע לספינה הוא מוצא כי היא בוערת, וכי כל לקוחותיו (או'שונסי, קאירו וגוטמן) נעלמו. ספייד חוזר למשרדו ומספר על האירועים למזכירתו. בעודו עושה זאת, מגיע למשרד רב החובל של "לה פלומה" כשהוא גוסס, ומשליך את הפסלון יקר הערך לרגליו של ספייד.
ספייד מניח כי המחפשים אחר הפסלון יגיעו אף הם במהרה. ואכן, הם מגיעים לדירתו מאוחר יותר ודורשים את הפסלון. ספייד מסרב להעניק להם את הפיסלון אלא אם כן יאמרו מי הוא שרצח את ארצ'ר, ת'רסבי, ורב החובל. לאחר ויכוח ומאבק, הוחלט כי אחד מן הבריונים שבשליחות גוטמן, בחור בשם וילמר, הוא שישא באחריות לרציחות. ספייד מסכים למסור את הפסלון, אך מבקש לחכות עד הבוקר על מנת שיוכל להורות למזכירתו להוציא את הפסלון ממחבואו. בסופו של דבר, מתגלה כי הפסלון מזויף. קאירו וגוטמן יוצאים למסע נוסף בחיפוש אחר הפסלון האמיתי, וספייד נותר עם בריג'יד או'שונסי, אשר מתברר כי היא הרוצחת האמיתית של ת'רסבי וארצ'ר.
על אף משיכתו אליה, ספייד מסגיר את או'שונסי למשטרה. כאשר השוטרים מגיעים לעצור את או'שונסי, הם מספרים לספייד כי וילמר ארב לגוטמן ליד המלון וירה בו. הסיפור מסתיים במפגש של ספייד עם אלמנתו של ארצ'ר (סיום זה לא מופיע בגרסה מ-1941).
גרסאות קולנועיות

הסרט צולם פעמיים בשם "הנץ ממלטה", בשנת 1931 ובשנת 1941. כמו כן, צולמה גרסה בשנת 1936 בשם "השטן פגש בליידי" בבימוי ויליאם דיטרלה ובכיכוב בטי דייוויס ווורן ויליאם. לספר קיימים מספר סרטי המשך, וסרטים אחרים המציגים את הדמויות מן הספר. הגרסה שזכתה להצלחה הגדולה ביותר היא הגרסה משנת 1941.
גרסאות קולנועיות > גרסת 1931

הסרט משנת 1931 בוים עבור אולפני האחים וורנר על ידי רוי דל רות. ריקרדו קורטז משחק את סם ספייד. העלילה דומה למדי לעלילת הספר, אך הטון הוא קליל יותר, ויש שימוש רב יותר במיניות, בימים שקדמו לקוד הייז - קוד הצנזורה הפנימית, אותו אכפו על עצמם האולפנים הגדולים. כך למשל, כולל הסרט סצנת עירום באמבט של השחקנית בב דניאלס, שלא הייתה עולה על הדעת מספר שנים לאחר מכן.
בשנת 1936 ניסו האולפנים להקרין שוב את הסרט, אך הפעם נתקלו בסירוב של משרדי "קוד ההפקה". במשך שנים לא ניתן היה להציג את הסרט בארצות הברית.
גרסאות קולנועיות > גרסת 1936

בשנת 1936 ניסו אולפני האחים וורנר ליצור גרסה נוספת, שהתבססה באופן רופף יותר על עלילת ספרו של האמט. הגרסה, בכיכובה של בטי דייוויס ובבימויו של ויליאם דיטרלה, נכשלה קופתית וביקורתית.
גרסאות קולנועיות > גרסת 1941

הגרסה השלישית של האחים וורנר, משנת 1941 הייתה ניסיונו הראשון של ג'ון יוסטון כבמאי. יוסטון כתב את התסריט, עיבוד מדויק למדי ליצירתו של האמט. בסרט כיכבו המפרי בוגרט כסם ספייד ומרי אסטור כבריג'יד או'שונסי. סידני גרינסטריט, בהופעתו הראשונה על במת הקולנוע לאחר עשרות שנים כשחקן תיאטרון, הרשים כנבל גוטמן, ופתח עשור משגשג של הופעה כנבל בסרטי האחים וורנר. פיטר לורה שחק את ג'ואל קאירו. בוגרט, גרינסטריט ולורה שיתפו פעולה בסרטי פשע ומסתורין נוספים, אשר הזכור מביניהם הוא "קזבלנקה" (1942).
הסרט זכור במיוחד בשל הופעתו של בוגרט, אשר הייתה אבן דרך משמעותית בקריירה שלו. בוגרט לא היה בחירתו הראשונה של האולפן לתפקיד ספייד, והוא קבל את התפקיד לאחר שהכוכב ג'ורג' ראפט, שנחשב למושך קהל מוצלח יותר מבוגרט, סבר כי "זה אינו סרט חשוב". תפקידו של בוגרט הפך לסטראוטיפ של דמות הבלש בסרטי פילם נואר ובקולנוע בכלל.
לראשונה יכל הקהל לצפות בבוגארט משחק דמות מורכבת. סם ספייד עדיין יכול היה להיות אלים, אך הוא היה דמות ראשית גדולה – יפה, חכם ושורד בעולם האכזרי שיצר הסופר. כאשר ספייד מגלה שאהובתו היא רוצחת, הוא אינו מהסס להסגירה באומרו "לא אכפת לי מי אוהב אותך. לא אשחק את תפקיד הבובה שלך. הרגת את מיילס ואת הולכת על זה לכלא. אני מקווה שלא יתלו אותך בצווארך הענוג. אם תהיי ילדה טובה, תצאי החוצה בעוד עשרים שנה ותשובי אלי. אם יתלו אותך, אזכור אותך לנצח".
הצילום המופתי, השחור-לבן, של הצלם ארתור אדסון הוסיף לאווירתו האפלה של הסרט.
הסרט זכה להצלחה רבה, והיה מועמד לפרס האוסקר כסרט הטוב ביותר. כמו כן, היו מועמדים לזכייה גם ג'ון יוסטון כתסריטאי, וסידני גרינסטריט כשחקן המשנה.
הסרט נחשב לאחד מסרטי הבלשים החשובים שנעשו בהוליווד. הוא הוכרז כ"משמעותי מבחינה תרבותית" על ידי ספריית הקונגרס ונמצא ראוי לשימור.
הציטטה הזכורה מן הסרט - "החומר ממנו עשויים החלומות" - מופיעה כמספר 14 ברשימת "מאה הציטטות הקולנועיות הזכורות ביותר" של מכון הסרטים האמריקאי.
הערות שוליים

↑  דשיל האמט, "הנץ ממלטה", הוצאת שין שין שין, שנת 1967, עמוד 112.
↑  דשיל האמט, "הנץ ממלטה", הוצאת שין שין שין, שנת 1967, עמודים 41-40.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007438508905171  BnF: cb13576467q (data)  LCCN: no2011057263   WorldCat (עם LCCN): no2011-057263
הפרדה ציקלונית

מפרד ציקלון
הפרדה ציקלונית היא שיטה להפרדת חומר חלקיקי מזורם באמצעות מערבולות. השיטה מבוססת על הכוחות הפועלים על החלקיקים בתנועה סיבובית ואין בה צורך במסנן. ניתן להפריד באמצעות שיטה זו גם טיפות נוזל מגז. המכשיר המבצע את ההפרדה נקרא מפרד-ציקלון.
אופן פעולה

האוויר המזוהם (או כל זורם אחר) נכנס למכשיר דרך פתח כניסה בחלקו העליון. משם הוא מסתחרר במסלול ספירלי לתחתית המכשיר ועולה חזרה אל פתח היציאה בדופן העליונה. לחלקיקים הגדולים (והצפופים) שבאוויר אינרציה גבוהה ואינם מספיקים לעקוב אחר מסלול האוויר. הם נפלטים מהמערבולת, נצמדים לדפנות הציקלון ושוקעים מטה מכוח המשיכה. כאשר הזרימה מגיעה לחרוט שבתחתית, רדיוס האוויר המסתחרר הולך וקטן וחלקיקים רבים יותר נפלטים החוצה. מבנה הציקלון, לצד ספיקת האוויר שבו, קובעים רדיוס הפרדה של חלקיק, שעבורו 50% מן החלקיקים יופרדו מהאוויר. חלקיקים גדולים יותר ייפלטו בשיעור גבוה יותר, וקטנים יותר – בשיעור נמוך.
קיימת גם גרסה הכוללת זרם אוויר נוסף שתפקידו לסלק את החלקיקים המצטברים על הדפנות. גרסה זו מאפשרת להציב את המפרד שלא במאונך לקרקע, כי הוצאת החלקיקים לא מתבססת על כוח המשיכה. במקרה של סינון אבק, ניתן לשפר את יכולת ההפרדה על ידי ריסוס של טיפות מים בתוך תא הציקלון; חלקיקי האבק מתנגשים בטיפות המים, מסתם עולה ועמה גם הכוח הצנטריפוגלי שמניע אותם כלפי חוץ.
להגברת יכולת הסינון משתמשים במולטי ציקלון, המורכב מכמה ציקלונים הפועלים במקביל. לכל הציקלונים כניסה ויציאה משותפת והם מבוססים על עיקרון זהה. היתרון שלהם על פני חלל אחד גדול הוא בקוטר הקטן של כל מכשיר, שמאפשר לסנן חלקיקים זעירים יותר, הודות לכוח צנטריפוגלי מוגבר. עם זאת, מפל הלחץ הדרוש להפעלת המולטי ציקלון הוא גבוה יותר מזה של ציקלון בודד בגודל דומה, ולכן הפעלתו דורשת אנרגיה רבה יותר.
מפרדי ציקלון יעילים לרוב להפרדה של חלקיקים בסדר גודל של כמה עשרות מיקרונים. הם נמצאים בשימוש במנסרות ונגריות, לסילוק נסורת ופסולת לטש, בתי זיקוק לנפט ומפעלים נוספים, בין היתר לצורך הפחתת זיהום האוויר. בנוסף, הם מהווים שיטת סינון מתקדמת בתחום שואבי האבק (כתחליף לשקיות אבק) ומשמשים לסילוק אדי שמן מהאוויר במטבחים תעשייתיים. לעיתים משמש מפרד הציקלון לסינון ראשוני לפני מתקן הפרדה עדין יותר כדי להפחית את העומס עליו. יתרונו הוא בהיעדר חלקים נעים ועמידות בתנאי לחץ וטמפרטורה גבוהים. מנגד, יכולת ההפרדה שלו מוגבלת (לא יעיל לחלקיקים בקוטר נמוך מחמישה מיקרון) והפעלתו דורשת מפל לחץ גבוה יחסית.
קיימות גם מערכות דומות להפרדת חלקיקים מנוזל, לצורך מחזור מים למשל, או להפרדה בין כמה נוזלים בצפיפויות שונות.
הסבר תאורטי

ניתן לחשב את התנהגות החומר החלקיקי הנתון בזורם תוך שימוש בביטויים מתחום מכניקת זורמים ודינמיקה. האוויר נכנס לציקלון במהירות התחלתית  V_{in} המשיקה לגליל. נניח לצורך הפשטות כי החלקיקים עגולים, ונחשב את רדיוס החלקיקים שייפלטו מזרם האוויר.
הסבר תאורטי > חישוב מהירות החלקיק

נתבונן בחלקיק שנסחף עם האוויר אל תוך הציקלון ונמצא במרחק  r מהציר המרכזי. ניתן לפרק את מהירותו לשני מרכיבים: רכיב משיקי  V_{t} ורכיב רדיאלי  V_{r} שכיוונו החיובי כלפי חוץ. הכוחות הפועלים על החלקיק בכיוון הרדיאלי הם הכוח הצנטריפוגלי, כוח הגרר וציפה. תחת ההנחות של חוק סטוקס (צמיגות דומיננטית יחסית לאינרציה), כוח הגרר הפועל על חלקיק בזרימה (לאו דווקא רדיאלית) הוא:
כאשר  r_{p} מייצג את רדיוס החלקיק ו- \mu  את צמיגות הזורם. 
במקרה של זרימה סיבובית, הכוח הצנטריפוגלי הפועל על החלקיק הוא:
ואחרי הצבה של מסת החלקיק:
מתקבל הכוח:
כאשר  \rho _{p} היא צפיפות החלקיק.
בנוסף לכך פועל על החלקיק כוח ציפה כלפי פנים. הכוח נובע מהפרשי הלחץ בין הרדיוסים השונים במערבולת, והוא זהה בגודלו לכוח הצנטריפוגלי שחווה זורם בנפח החלקיק (באופן כללי, אם נתבונן בפיסת נפח בתוך זורם מסוחרר נראה שאין תנועה בכיוון רדיאלי. הסיבה לכך היא שכנגד הכוח הצנטריפוגלי כלפי חוץ פועל כוח ציפה זהה כלפי פנים; כוח ציפה כזה פועל גם על החלקיק):
כאשר  \rho _{f} היא צפיפות הזורם ו- V_{p} נפח החלקיק.
על פי החוק השני של ניוטון, סכום הכוחות הרדיאליים קובע את התאוצה על פי הנוסחא:
להפשטת החישוב נניח שהחלקיק מגיע למהירותו הסופית; התאוצה  {\frac {dV_{r}}{dt}} מתאפסת והמשוואה מקבלת את הצורה:
או בהצבת הכוחות לעיל:
ניתן לבודד את המהירות  V_{r} ולקבל:
ניתן לראות שסימן המהירות נקבע לפי הצפיפות. כאשר צפיפות החלקיק גבוהה מצפיפות הזורם הוא ינוע כלפי חוץ (סימן חיובי למהירות), ולהפך. כמו כן, על פי תוצאות ניסויים, המהירות המשיקית  V_{t} פרופורציונלית לריבוע הרדיוס.
הסבר תאורטי > מציאת רדיוס הפרדה

על מנת לקבוע מתי חלקיק ייפלט מהמערבולת, ניתן להשתמש במודל מקורב המניח זרימה למינארית בתוך הציקלון. על פי המודל, מספר הסיבובים שעובר הגז בתוך הציקלון הוא:
כאשר  H הוא רוחב פתח הכניסה של הגז,  L_{b} גובה חלקו הגלילי של הציקלון ו- L_{c} גובה החלק החרוטי. הקירוב מניח שמערבולות האוויר בחלקו הצילינדרי של הציקלון הן בגובה פתח הכניסה, ובאזור החרוטי – כפול מכך (עקב הקטנת רדיוס החרוט תוך שמירה על ספיקה קבועה). קיימות שיטות מדויקות יותר להערכת מספר הסיבובים של הזורם, שמתחשבות בגורמים נוספים.
כדי שחלקיקים באוויר ייפלטו עליהם להתנגש בדופן לפני הגעת האוויר לתחתית הציקלון ועלייתו חזרה. שיעור הזמן שבו האוויר נע כלפי מטה מתקבל מחלוקה של הדרך שעובר האוויר במהירותו:
כאשר  D הוא קוטר הציקלון, ו- V_{in} מהירות הכניסה המשיקית של האוויר. ניתן להבחין כי המודל מתעלם מהקטנת הרדיוס לאורך החרוט ומהשפעתו על המהירות המשיקית (בפועל, המהירות המשיקית גדלה עם היצרות החרוט - שתי התופעות מקזזות זו את זו אך לא באופן מלא).
האוויר נכנס לציקלון דרך פתח בחלקו העליון המשיק לרדיוס. המערבולות החיצוניות שמתחוללות בציקלון הן ברוחב הפתח בקירוב, ולכן זהו המרחק המקסימלי שחלקיק בתוך האוויר יצטרך לעבור עד הפגיעה בדופן. כדי שהחלקיק יעבור את המרחק הזה מהירותו הרדיאלית צריכה להיות:
כאשר  W הוא רוחב הפתח (ניצב לאיור).
הצבה של שני הביטויים האחרונים במהירות החלקיק מהחישוב הקודם, תוך הנחת מהירות משיקית אחידה, וחילוץ רדיוס החלקיק יניבו את התוצאה:
הביטוי לעיל מתאר את רדיוסו של החלקיק הקטן ביותר שיגיע לדופן, גם אם יימצא בנקודה הפנימית ביותר בכניסתו לציקלון.
לפי החישוב עד כה, כל החלקיקים בעלי רדיוס גבוה מ- r_{p} יסוננו ביעילות של 100%. בפועל, כתוצאה מקרובים שונים והזנחה של גורמים משפיעים נוספים יכולת הסינון פחותה יותר מזו שחושבה; רדיוס ההפרדה, שעבורו מחצית מהחלקיקים שבאוויר נפלטים ממנו, מתואר בצורה אמפירית על ידי הביטוי:
קיימים מודלים נוספים, מורכבים יותר, בין היתר כאלה המתבססים על זרימה טורבולנטית.
ניתוח מדויק יותר של התנהגות החלקיקים מתבצע על ידי סימולציות זרימה ממוחשבות. אחת המגבלות העיקריות ביצירת מודלים היא הקושי לחשב השפעה הדדית בין חלקיקים, והיצמדות של חלקיקים קטנים לגדולים יותר.
ראו גם

צנטריפוגה
הערות שוליים

↑  האקדמיה ללשון העברית. "רשימת מונחי איכות הסביבה".(הקישור אינו פעיל)
↑  L. Wang, C. B. Parnell, B. W. Shaw, R. E. Lacey. "a Theoretical Approach for Predicting Number of Turns and Cyclone Pressure Drop" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2014-08-10. נבדק ב-2015-01-13.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  Jolius Gimbun, T.G. Chuah, Thomas S. Y. Choong A. Fakhru’l-Razi. "Evaluation on empirical models for the ,prediction of cyclone efficiency".{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  Martignoni, W. P.; Bernardo, S.; Quintani, C. L. (2007). "Evaluation of cyclone geometry and its influence on performance parameters by computational fluid dynamics (CFD)". Brazilian Journal of Chemical Engineering. 24. doi:10.1590/S0104-66322007000100008.
↑  PhD Thesis: On the Potential of Large Eddy Simulation to Simulate Cyclone Separators (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2007-07-09. נבדק ב-2015-01-13.
↑  PhD Thesis: Droplet collection in a scaled-up rotating separator (PDF).(הקישור אינו פעיל)

מסלול זרימת האוויר בתוך מפרד ציקלון
הפלגת מוניטין

| --- | --- |
 מטרה:  בניית כח ימי בזירת ים סוף.
 תאריכים:  25 בפברואר 1974 - 1 באפריל 1974
 משך ההפלגה:  35 ימים
 צי:  חיל הים הישראלי 
 כלי שיט משתתפים:  הסטי"לים אח"י רשף ואח"י קשת
 נתיב ההפלגה
 נמל מוצא:  חיפה
 נמל יעד:  שארם א-שייך
 אורך הנתיב:  כ-13,000 מייל
 צוות
 פיקוד:  סא"ל גדעון רז מפקד פלגה (מפל"ג) 35, מפקד המבצע.
 קברניטים:  רס"ן מיכה רם, מפקד אח"י רשף, רס"ן דוד הרפזי, מפקד אח"י קשת עד דרום אפריקה, רס"ן יעקב אפיק, מפקד אח"י קשת מדרום אפריקה
 צוות:  חיילים בשירות סדיר וקצינים ונגדים בשירות קבע. חלקם מהצוות הראשון, צוותי השקת הספינות.
 מפליגים נוספים:  נגדים במקצועות קשר, צלילה, אלחוט, חשמל, ניווט ומכונה. קציני מכונה ורופא; ד"ר יוסי איצקוביץ' – אלדור
 מארחים:  חיל הים של דרום אפריקה בנמל וולביס ביי, סיימנוסטאון ודרבן. הקהילה היהודית של קייפטאון.
 הערות:  הסתבכות חבל במדחף אח"י רשף, עיכוב ופתרון בים.
 מסלול הפלגת הספינות מחיפה לשארם א-שייח'
 
מבצע מוניטין הוא כינוי להפלגה שביצעו ספינות חיל הים של ישראל, ספינות סער, מזירת הים התיכון לזירת הים האדום במסלול של כ-13,000 מייל במשך 35 ימים (מתוכם 28 ימי הפלגה). הסטי"לים אח"י רשף ואח"י קשת הפליגו מחיפה לשארם א-שייח' מסביב ליבשת אפריקה, מ-25 בפברואר 1974 ועד 1 באפריל 1974.