stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גדל לי קצת זקן
הערות שוליים

↑  מערכת mako מוזיקה, ‏"בלי לייפות את המציאות": עדן חסון מציג את "גדל לי קצת זקן", באתר ‏מאקו‏, 9 במרץ 2021
↑  - ערוץ 7, אחרי ששני השירים האחרונים שהוציא הפכו למגה להיטים, עדן חסון משנה כיוון ומוציא שיר קטן ואינטימי יותר. "ניסיתי לספר קצת על עצמי", באתר ערוץ 7, 9 במרץ 2021
↑  מאיה כהן, עדן חסון: "לא היה לי אומץ להסתכל לאנשים בעיניים", באתר ישראל היום, 9 במרץ 2021
↑  המצעד השבועי, שבוע 11, 2021, באתר מדיה פורסט ישראל
↑  המצעד השבועי, שבוע 12, 2021, באתר מדיה פורסט ישראל
↑  המצעד השבועי, שבוע 13, 2021, באתר מדיה פורסט ישראל
↑  המצעד השבועי הישראלי, באתר ספוטיפיי, 26 במרץ 2021
↑  המצעד השבועי: מצעד השירים השבועי, להיטים ישראלים ולועזיים |, באתר היטליסט, ‏30 באוקטובר 2023
| עדן חסון |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | שמישהו יעצור אותי • אלבום 2 |  |
| עדן חסון - סינגלים |
| --- | --- | --- |
| שמישהו יעצור אותי | "שמישהו יעצור אותי" • "ילדים כאלה" • "שיכורים" • "מתפוצץ לי הראש" • "אני מבולבל" • "היי DJ" • "כפיות" • "איך את אוהבת" • "עיניים" |  |
| אלבום 2 | "כשנגמרת הסופה" • "שמפניה" • "מה עבר עליי" • "את חסרה לי" • "איתך" • "אל תשברי לי את הלב" • "שבועיים" • "סיבובים" • "שקיעות אדומות" • "גדל לי קצת זקן" • "נוריד ת'חולצה" • "שימי פס" • "מבטיח" • "מדליקה לי הכל" |  |
| סינגלים אחרים | "לא מרגיש טוב" • "מה פספסתי" • "כולם רוצים אהבה" • "ככה כל יום" • "בואי נישן על זה" • "עושה לי צרות" • "מטפסים על הקירות" • "עד שתבואי עד אליי" • "שוב" • "אז מה עכשיו" • "חישגוזים" • "החיים לפניי" • "לא תראה אותי בוכה" • "ישיבות" • "לא שותה לא מעשן" • "שניפגש רק בשמחות" • "אנחנו זה גורל" • "אהובה שלי" • "צוחקת ובוכה" • "אין אותי" • "שיבולים" • "מה עשית לי" • "חורף באילת" • "לב שביר" • "אין מרחק בינינו" |  |
| שירים אחרים | "אין יותר מועדונים" |  |
גאוגרפיקה

מפת אירופה לפי סטראבון
הגאוגרפיקה (יוונית Γεωγραφικά) נכתבה בין השנים 7 עד 23 לספירה על ידי סטראבון, גאוגרף, היסטוריון ופילוסוף יווני, והיא מאגדת ב-17 כרכים את הידע הידוע בתחום הגאוגרפיה באותה תקופה. למעט מספר חלקים בכרך השביעי, נשתמרה היצירה כולה עד ימינו בכשלושים כתבי יד, כמעט כולם נכתבו בימי הביניים כהעתקים של העתקים מוקדמים יותר. עם זאת נמצאו מספר שיירים הכתובים על נייר פפירוס, ואלה ככל הנראה נכתבו במאה ה-2 או במאה ה-3. בין 2002 ל־2011 התפרסם בפרסום מדעי הנוסח היווני המקורי עם תרגום לגרמנית.
ביקורת מודרנית

למרות שמדובר ביצירה מקיפה, התעקש סטראבון לראות בהומרוס מקור אמין למידע שבגאוגרפיקה, דבר שהביאו להתעלם ממקורות מאוחרים יותר, שלעיתים היו עדי ראייה להתרחשויות, כמו הרודוטוס. בנוסף לכך הוא מתעמת ביצירה עם חוקרים אחרים, לעיתים על קטנות, וככלל הוא מחפש לתרץ עובדות על בסיס של היסק הגיוני. עם זאת, גם מ"פגמים" אלה מסיקים חוקרים בני זמננו מידע רב אודות מדע הגאוגרפיה בזמנו של סטראבון ואודות גאוגרפים קדומים לו שיצירתם לא נשמרה.
סדר הכרכים

כרכים 1 ו-2 - מבוא ליצירה
כרכים 3 עד 10 מוקדשים לאירופה, ובמיוחד ליוון
כרכים 11 עד 14 עוסקים באסיה הקטנה
כרך 15 עוסק באסיה מאיראן מזרחה
כרך 16 מוקדש למזרח התיכון למעט איראן ואסיה הקטנה
כרך 17 מוקדש לאפריקה
ראו גם

ספרות יוון העתיקה
לקריאה נוספת

אוריאל רפפורט, מגלות לקוממיות, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ה, יחידה 9, נספח: תיאור ארץ ישראל בגאוגרפיה של סטראבון, עמ' 99–102.
Bezalel Bar-Kochva, The Image of the Jews in Greek Literature: The Hellenistic Period, University of California Press 2010, Part II, 11. Posidonius of Apamea (B): The Jewish Ethnography in Strabo’s Geographica—Mosaic Judaism versus Second Temple Judaism, pp. 355-398
הערות שוליים

↑  Stefan Radt, Strabons Geographika, Göttingen: Vandenhoeck & Ruprecht, 2002–2011. ספרים I–XVII בעשרה כרכים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007595162605171  PLWABN: 9810534218405606  BNE: XX2016909  BnF: cb12194250j (data)  GND: 4267773-7  LCCN: n84007209  NLA: 35683145  SUDOC: 027358682  VcBA: 492/10730  VIAF: 255656584   WorldCat (עם VIAF): 255656584
ברכה בר און

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1956 (בת 68 בערך) חיפה, ישראל 
 תחום יצירה:  עיצוב אופנה 
 www.brachabaron.co.il
 
ברכה בר און (נולדה ב-1956) היא מעצבת אופנה ישראלית.
ביוגרפיה

בר און נולדה וגדלה בשכונת ואדי סאליב שבחיפה, בה הקימו הוריה את ביתם בשנת 1948. בר און, שאהבה מאוד לצייר, לא למדה אופנה באופן פורמלי ואת דרכה בתחום החלה בגיל 15 בהציעה לבעלת חנות חיפאית סריגים ואפודות מעשי ידיה, אותם המירה בבגדים מהחנות. היא החלה לעצב בגדים לפני כ-25 שנה, וב-1989 פתחה את החנות הראשונה עם המותג "ברכה בר און" בכיכר מסריק בתל אביב. סיפרה של רינה פרנק מיטרני, "כל בית צריך מרפסת" (2005), העלה בבר און זיכרונות מימי ילדותה בשכונת ואדי סאליב, והניע אותה לפתוח בשנת 2005 חנות על שמה גם בחיפה, עיר ילדותה.
עיצוביה מזוהים עם קו עדכני ונקי, המתכתב עם מגמות אופנה בינלאומיות ומתבסס על מראה השכבות שמיועד לנשים בטווח גילאים רחב, ומתאים לכל שעות היום. זהו מראה המשדר אווירה אורבאנית ומתוחכמת, ומפזר רוח צעירה ורעננה המתבטאת בבדים, תיפורים ושילובים שנראים לכאורה בלתי אפשריים. הבגדים שמעצבת בר און משקפים את המוטו שלה: "הסטייל של כל אישה טמון בצעירות רוחה".
ברכה בר און חיה כיום עם בתה רוני בתל אביב, ומנהלת רשת של 5 חנויות הנושאות את שמה ברחבי ישראל.
ציוני דרך

1971 – בת 15, סורגת אפודות וקרדיגנים ומשווקת אותם לחנות חיפאית תמורת בגדים.
1978 – בגיל 22 מוכרת את סריגיה לחנות יוקרתית בצפון תל אביב.
1984 – מעצבת עבור בוטיק בדיזנגוף.
1987 – מתחילה את דרכה העצמאית ומעצבת קולקציות בדירה שכורה בת 2 חדרים בקומה חמישית בתל אביב.
1989 – פותחת את החנות הראשונה עם שם המותג "ברכה בר און" בכיכר מסריק בתל אביב.
1990 – קולקציה ראשונה בכיכובה של שירלי בוגנים יוצאת לאור וכובשת את שערי העיתונים.
1993 – השחקנית עידית טפרסון לובשת את בגדיה של ברכה בר און בסרט "עונת הדובדבנים". באותה שנה ולאחריה ממשיכה ברכה להלביש אמנים בעלי שם נוספים.
2000 – מקימה סטודיו בנווה צדק ברחוב אחווה 10 וחנות עודפים בתל גיבורים.
2004 – פותחת את החנות בדיזנגוף.
2005 – פותחת חנות בחיפה, עיר הולדתה.
2006 – המעבר מהסטודיו בנווה צדק לטובת סטודיו חדש ורחב ידיים בבית טפר.
2009 – חוזרת לכיכר מסריק עם המותג החדש SQ1, מותג המייצג את החזרה למקור.
2013 – בשיתוף פעולה עם ריבה סמירה (אושידה) נולד המותג Bar.On – מותג של שמלות כלה ובגדי ערב.
על המותג "ברכה בר און" – לשלב עבודה וחלומות

בגיל 15 התחילה בר און לסרוג אפודות וקרדיגנים אותם שיווקה בחנות יבוא חיפאית תמורת בגדים. "בסך הכל רציתי בגדים יפים" היא מסבירה. "לא הבנתי אז במחירים. כנראה שתמיד האמנתי בבגדים שלי, ובחוש טבעי סרגתי דברים שאנשים יאהבו ללבוש". לאחר השירות הצבאי המשיכה בר און לסרוג, ואף העסיקה צוות קטן של פנסיונריות. היא עבדה כקניינית עבור בוטיקים, כיבואנית, וכסטייליסטית אישית לנשות חיפה. "אם לא הייתי מעצבת אופנה, בוודאי הייתי סטייליסטית", היא אומרת. "מקצוע הסטיילינג הוא בעצם אהבתי הגדולה. אין הרגשה טובה יותר מלהתאים לאישה את הבגד הנכון, לפתוח לה את הראש, לגרום לה להעז".
בעידוד חברה, מעצבת אופנה במקצועה, החלה בר און למכור את סריגיה בחנות יוקרתית בצפון תל אביב, וב-1986 החלה לעצב בגדים. שנה מאוחר יותר, ב-1987, החליטה לפתוח עסק משלה. בדירת 2 חדרים, בקומה חמישית ללא מעלית, עם שולחן גזירה בסלון, 2 תופרות ותדמיתנית אחת, יצאה לדרך. ב-1989 פתחה בר און את החנות הראשונה שלה במקום קטן בכיכר מסריק בתל אביב. מחנות זאת יצאה הקולקציה הראשונה ב-1990, בכיכובה של שירלי בוגנים ובניצוחה של מירי דוידוביץ, והתמונות של אותה קולקציה כבשו שערים רבים בעיתונות. בהמשך הדרך צולמו דוגמניות נוספות לקולקציות של ברכה בר און, ביניהן יעל רייך, אלונה פרידמן, שלי גפני ועוד.
בשנים הבאות המשיכה ברכה בר און להרחיב את העסק. היא פתחה חנות עודפים בתל גיבורים, עזבה את חנות האם בכיכר מסריק לטובת סטודיו ברחוב אחווה 10 בנווה צדק, ובהמשך פתחה שתי חנויות נוספות - בדיזנגוף 240, ובחיפה, עיר הולדתה. בשנת 2006 החליטה בר און לעזוב את הסטודיו שבנווה צדק ולחפש מקום גדול יותר שיתאים לצרכיה. כך הגיעה למשכנה הנוכחי בבית טפר, בו פתחה סטודיו ענק עם מתפרה עצמאית בה נתפרים כל בגדי המותג.
סיפור הקולקציות, שהציר שלהן הוא קו הקז'ואל הקלאסי המלווה את בר און מאז שנות ה-80, ניכר גם בפלטת הצבעים של הבגדים, המאגדת ארבע חטיבות צבע מרכזיות שכוללות את השחור, הכחול, הלבן והאפור; צבעים שיכולים להתאים זה לזה ולהרכיב מערכות לבוש ההולמות כמעט כל אחת ברוב שעות היום. הגזרות משוחררות מעט, פשוטות, ובעיקר לבישות ומשולבים בהן אלמנטים גבריים כמו חולצות כפתורים ומכנסי "Boyfriend". שיטוט בין הקולבים העמוסים מאפשר להבין את הסיפור שמאחורי הלבוש: לקוחותיה יכולות להרגיש נינוחות בין עשרות הפריטים המוצגים, ולחבר ולהתאים פריטים לסיפור הפרטי של כל אחת ואחת מהן.
הקו העיצובי - "Basic Wear - Basic Design"

הקו העיצובי המזוהה עם ברכה בר-און הוא קו נקי, אורבני, מוקפד ומתוחכם ופונה לטווח רחב של גילאים. זהו קו מינימליסטי המתכתב עם מגמות אופנה בינלאומיות, תוך הקפדה על נוחות לצד איכות. ההשפעות האירופאיות והישראליות כאחד תורמות למראה המתוחכם של עיצוביה ובאות לידי ביטוי בגזרות על-זמניות עם "טוויסטים" עדכניים, ובקולקציות מוקפדות המשלבות פריטים ייחודיים ובולטים, כמו גימורים מיוחדים, צבעים או טקסטורות, כיסים ועוד. רוב הבדים המיוצרים מחומרים טבעיים מיובאים מאירופה ומיפן, והתפירה כולה נעשית במפעל קטן בארץ. בר און מקפידה על כך שהבגדים יעברו כביסה במפעל מיד בתום תפירתם, על מנת לוודא שהבד אינו מתכווץ או דוהה.
מקורות ההשראה שלה הם הרחוב, האנשים הפוסעים בו, הניחוחות והצבעים, ולצידם המחשבה על הלקוחות ועל הצרכים שלהן, על נשים ישראליות השואפות להיראות במיטבן ולהרגיש בנוח לאורך כל שעות היום. גם הלוגו של המותג משקף את הקשר בין המעצבת ללקוחה. הוא מבוסס על כתב יד בעברית כשהמטרה היא לחשוף אותו לקהל חדש וצעיר, תוך שמירה על נאמנות לקהל הוותיק.
המותג SQ1 – קונספט חדש בסגנון אורבני

בשנת 2009 חזרה בר און לכיכר מסריק והפעם עם מותג חדש וקונספט חדש בשם SQ1. הרעיון לשם עלה אצל מעצבת צעירה שעבדה אצל בר און ושמה מירב אוחיון, והוא מיצג את החזרה למקור – "Back to square one". הקונספט החדש נותן ביטוי ישיר להמשך החזון האופנתי של בר און ולפריטי בייסיק משודרגים שהיא מתחברת אליהם. מה שהנחה אותה הוא הרצון לשתף פעולה עם מעצבים צעירים, ואכן זהו קו צעיר המאופיין בפרשנות מתוחכמת ומחוספסת יותר מהמותג הוותיק הנושא את שמה. קו זה כולל בגדי "בייסיק" מינימליסטיים, סריגי "אוברסייז" ומכנסיים שהם על התפר שבין הגברי והמחויט לנשי והרפוי. בר און משלבת כפתורים בגב ביחד עם צווארונים, שילובי טקסטורות והדפסים, וגימורים מוקפדים, כשהמטרה הסופית היא מראה השכבות.
עיצובה של החנות מתחבר לקו החדש ומשלב חומרים שונים באופיים, חלקם במראה ביתי וחמים וחלקם בעלי אופי תעשייתי וקר, על פי המודל של דירת לופט ניו-יורקית שהמעצבות ראו לנגד עיניהן. רצפת הפרקט הלבנה מכוסה בחלקה בלוחות ברזל שחורים במראה גולמי; אחד הקירות מכוסה כליל בנורות פלורוצנט דקות, ומן העבר השני קיר לבנים חשופות.
המותג - Bar.On שמלות כלה וערב בשיתוף עם המעצבת ריבה סמירה (אושידה)

בסטודיו החדש בנווה צדק, שנחנך תחת השם Bar.On, עוסקות ברכה בר און וריבה אושידה סמירה בעיצוב דגמים שבעזרתם הן מנסות למצוא את נקודת האיזון שבין הנטייה לפישוט ולנוחות של האחת לכתב היד העשיר והמתפרץ של האחרת. הבוטיק, שנפתח בנווה צדק ב-2013, יושב בקומפלקס מיוחד שמשלב ישן מול חדש, ובו חנות וקומה נוספת של אטליה. מעצב שותף בפרויקט הוא רועי רגב. העיצוב הגרפי של הלוגו Bar.On נשען על האלמנטים הקיימים בבית האופנה ומפתח אותם למקום חדש ומתוחכם יותר.
הקו מוקדש כולו לשמלות כלה ובגדי ערב בעיצובים רכים ופחות נועזים. בר און מספרת כי הדגמים עשויים מבדים איכותיים וייחודיים המיובאים מאיטליה, כמו משי טהור, שיפון, טול ותחרה. הפריטים ברובם נקיים אך ניתן למצוא גם בהם הדפסים פרחוניים וגאומטריים, כשהצבעים הדומיננטיים הם שחור, אדום, כחול, פודרה, שמנת ולבן. ההשראות לקולקציה מגיעות מהסגנון הקלאסי והרומנטי לצד הבוהמייניות המאפיינת את שנות ה-70'.
עיצוב הקולקציה המשותפת של Bar.on מאגד בתוכו את ניסיונן רב השנים של בר און וריבה, והבגדים מתואמים לאקלים הישראלי ולמתאר הגוף הנשי ומחמיאים לו. הגזרות רכות, מלטפות, והגימורים ברמת ביצוע הגבוהה ביותר.
השתתפות בתערוכה בחו"ל בארגון מכון היצוא הישראלי בשנת 2006

בפברואר 2006 יצאה בר און לחו"ל, ביחד עם כ-70 יצואנים ישראלים, כדי להשתתף בתערוכות מובילות בסינגפור, ברצלונה, ניו יורק, מוסקבה ונירנברג, במסגרת ביתנים בינלאומיים המוקמים על ידי מכון היצוא הישראלי. המטרה הייתה לחשוף ולקדם את התעשיות הישראליות בפני קהל יעד מקצועי כדי להגדיל את היצוא. במסגרת התערוכות הציגו חמישה מעצבים ישראליים, ביניהם ברכה בר און, את מיטב האופנה הישראלית בתערוכת האופנה היוקרתית ובין המובילות בעולם, "קוטרי". התערוכה התקיימה בניו יורק בין התאריכים 14–16 בפברואר 2006, בביתן לאומי בארגון מכון היצוא הישראלי.
שיתוף פעולה עם עמותת פתחון - לב למען נשים נזקקות

עמותת פתחון-לב פועלת מזה 10 שנים להוצאת משפחות ובני נוער ממעגל העוני בישראל. במסגרת שיתוף פעולה של המעצבת עם העמותה, מזמינה בר און מדי שנה נשים מכל רחבי הארץ להגיע לכל אחת מהחנויות שבבעלותה עם חמישה פריטי לבוש ישנים שאינם בשימוש, תמורת שובר קניה של 75 ש"ח והללו מועברים לנשים נזקקות דרך עמותת פתחון - לב.
הערות שוליים

↑
אתר האינטרנט הרשמי של ברכה בר און
↑  רטרוספקטיבה | ברכה בר און חוזרת למקורות, באתר מאקו, 2 בפברואר 2012
↑  סהר שלו, ברכה בר און, קיץ 2012: סיפור ללא כותרת, באתר הארץ, 23 במאי 2012
↑  רוני ודנאי‏, הסוודרים הבולעניים של ברכה בר און, באתר וואלה, 28 בדצמבר 2011
↑  שחר אטואן, להתאים סוודר לכפכפים, באתר הארץ, 19 ביוני 2009
↑  נעה נבט, אוכל של נחמה וגעגוע, באתר הארץ, 23 בפברואר 2011
↑  בלה גונשורוביץ, זוגיות משתלמת, באתר Time Out ישראל, 22 באוגוסט 2013
↑  דניאל אסייג, Bar.ON & OFF, באתר פרימדונה, 29 במאי 2013
↑  ארכיון הודעות לעיתונות, יצואנים ישראלים בתערוכות בחו"ל, באתר The Epoch Times,‏ 15 בפברואר 2006 (הקישור אינו פעיל, 15 בינואר 2012)
↑  הקונה נחמה, לשלב עבודה וחלומות, באתר Saloona,‏ 30 באוקטובר 2012
גביע דייוויס 2005

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 ארגון מפעיל:  הפדרציה הבין-לאומית לטניס 
 תקופת התחרות:  4 במרץ 2005 – 4 בדצמבר 2005 (276 ימים)
 מספר תחרות:  94 
 מספר מתמודדים:  130
 מדינה מארחת:  ברטיסלאבה, סלובקיה (משחק הגמר)
 אצטדיון:  NTC Arena
 זוכה:   קרואטיה (1)
 → 2004 2006 ← 
 
גביע דייוויס 2005 הייתה התחרות ה-94 במניין מאז ייסוד התחרות. לתחרות נרשמו 130 נבחרות. התחרות נערכה בחסות חברת BNP פריבה.
מחזיקת הגביע נקבעה במשחקי הבית העליון בו נכללו 16 נבחרות. יתר הקבוצות שובצו בבתים אזוריים (בית אירופה/אפריקה, בית אמריקה ובית אסיה/אוקיאניה). הבתים האזוריים חולקו לתת-הבית העליון ו-3 תתי-הבית התחתונים תוך הסדרת העברות בינם. הקבוצות החזקות של הבתים האזוריים (4 מבית אירופה/אפריקה, 2 מבית אמריקה ו-2 מבית אסיה/אוקיאניה) קיבלו זכות להתמודד נגד 8 קבוצות של הבית העליון על העלייה לבית העליון.
כבר בסיבוב הראשון משתתפות משחק הגמר של תחרות 2004 נבחרת ארצות הברית ונבחרת ספרד הפסידו לנבחרות שבהמשך התחרות הגיעו למשחק הגמר. המשחק על התואר התקיים בין נבחרת קרואטיה לבין נבחרת סלובקיה בברטיסלאבה. נבחרת קרואטיה ניצחה בתוצאה 2:3 וזכתה בגביע בפעם הראשונה בתולדותיה.
משחקי הבית העליון > משחק הגמר

| סלובקיה   סלובקיה   2 | סלובקיה   סלובקיה   2 | ברטיסלאבה, סלובקיה   2–4 בדצמבר 2005  משטח קשה באולם | ברטיסלאבה, סלובקיה   2–4 בדצמבר 2005  משטח קשה באולם | קרואטיה   קרואטיה   3 | קרואטיה   קרואטיה   3 | קרואטיה   קרואטיה   3 | קרואטיה   קרואטיה   3 | קרואטיה   קרואטיה   3 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| . | . | . | . | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| 1 | סלובקיה | קרול קוצ'רה |  | 3 | 4 | 3 |  |  |
| 1 | קרואטיה | איוואן ליוביצ'יץ' |  | 6 | 6 | 6 |  |  |
| 2 | סלובקיה | דומיניק הרבטי |  | 77 | 6 | 46 | 6 |  |
| 2 | קרואטיה | מריו אנצ'יץ' |  | 64 | 4 | 77 | 4 |  |
| 3 | סלובקיה | דומיניק הרבטי/מיכל מרטיניאק |  | 65 | 3 | 65 |  |  |
| 3 | קרואטיה | מריו אנצ'יץ'/איוואן ליוביצ'יץ' |  | 77 | 6 | 77 |  |  |
| 4 | סלובקיה | דומיניק הרבטי |  | 4 | 6 | 6 | 3 | 6 |
| 4 | קרואטיה | איוואן ליוביצ'יץ' |  | 6 | 3 | 4 | 6 | 4 |
| 5 | סלובקיה | מיכל מרטינק |  | 61 | 3 | 4 |  |  |
| 5 | קרואטיה | מריו אנצ'יץ' |  | 77 | 6 | 6 |  |  |
משחקי הבית העליון > העברות לקראת שנת 2006

בעקבות המשחקים בין 8 נבחרות שהפסידו בשלב המוקדמות של הבית העליון לבין הקבוצות שעלו מהבתים האזוריים:
אוסטריה, בלארוס, צ'ילה, ספרד, שוודיה, שווייץ וארצות הברית נותרו בבית העליון
גרמניה עלתה לבית העליון
צ'כיה ירדה לבתים האזוריים
ישראל בגביע דייוויס

בתחרות שנת 2005, נבחרת ישראל שיחקה בבית האזורי אירופה/אפריקה-1. במשחקה הראשון היא שובצה נגד נבחרת בריטניה.
| ישראל   ישראל   2 | ישראל   ישראל   2 | המרכז לטניס בישראל - רמת השרון, ישראל   4–6 במרץ 2005  משטח קשה | המרכז לטניס בישראל - רמת השרון, ישראל   4–6 במרץ 2005  משטח קשה | בריטניה   בריטניה   3 | בריטניה   בריטניה   3 | בריטניה   בריטניה   3 | בריטניה   בריטניה   3 | בריטניה   בריטניה   3 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| . | . | . | . | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| 1 | ישראל | הראל לוי |  | 4 | 3 | 0 |  |  |
| 1 | בריטניה | גרג רוסדסקי |  | 6 | 6 | 6 |  |  |
| 2 | ישראל | נעם אוקון |  | 7 | 6 | 6 |  |  |
| 2 | בריטניה | אלכס בוגדנוביץ' |  | 6 | 2 | 2 |  |  |
| 3 | ישראל | אנדי רם ויוני ארליך |  | 4 | 6 | 6 | 6 |  |
| 3 | בריטניה | אנדי מארי/דייוויד שרווד |  | 6 | 7 | 2 | 7 |  |
| 4 | ישראל | נעם אוקון |  | 3 | 4 | 2 |  |  |
| 4 | בריטניה | גרג רוסדסקי |  | 6 | 6 | 6 |  |  |
| 5 | ישראל | הראל לוי |  | 6 | 6 | 6 |  |  |
| 5 | בריטניה | דייוויד שרווד |  | 7 | 4 | 3 |  |  |
בעקבות ההפסד נבחרת ישראל שיחקה נגד נבחרת זימבבואה.
| זימבבואה   זימבבואה   1 | זימבבואה   זימבבואה   1 | הארארה, זימבבואה   23–25 בספטמבר 2005  משטח קשה באולם | הארארה, זימבבואה   23–25 בספטמבר 2005  משטח קשה באולם | ישראל   ישראל   4 | ישראל   ישראל   4 | ישראל   ישראל   4 | ישראל   ישראל   4 | ישראל   ישראל   4 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| . | . | . | . | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| 1 | זימבבואה | ויין בלק |  | 6 | 7 | 6 | 6 |  |
| 1 | ישראל | דודי סלע |  | 1 | 6 | 7 | 3 |  |
| 2 | זימבבואה | גניוס צ'ידזיקווה |  | 2 | 6 | 3 |  |  |
| 2 | ישראל | נעם אוקון |  | 6 | 7 | 6 |  |  |
| 3 | זימבבואה | ויין בלק/גוויניאי טונגונה |  | 2 | 3 | 3 |  |  |
| 3 | ישראל | אנדי רם ויוני ארליך |  | 6 | 6 | 6 |  |  |
| 4 | זימבבואה | גניוס צ'ידזיקווה |  | 4 | 4 | 3 |  |  |
| 4 | ישראל | דודי סלע |  | 6 | 6 | 6 |  |  |
| 5 | זימבבואה | סטפן ד'אלמיידה |  | 0 | 2 |  |  |  |
| 5 | ישראל | נעם אוקון |  | 6 | 6 |  |  |  |
בעקבות הניצחון נבחרת ישראל נותרה בבית אירופה/אפריקה-1 גם בשנת 2006.
בראוני מרי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בדצמבר 1922 שיקגו, ארצות הברית 
 פטירה:  10 באפריל 1999 (בגיל 76) פורסט היל, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 כינויים נוספים:  בראוני מרי (Brownie Mary)
 ידועה בשל:  פעילה בתחום הליגליזציה ובתחום הלוחמה במחלת האיידס
 תקופת הפעילות:  1996–1984
 מקצוע:  מתנדבת בבית חולים, אופה, מלצרית, פעילת לגליזציה
 השקפה דתית:  אתאיזם 
 
מרי ג'יין רת'בון (באנגלית: Brownie Mary;‏ 22 בדצמבר 1922 – 10 באפריל 1999), אשר נודעה בציבור בכינוי בראוני מרי, הייתה פעילה אמריקאית למען זכויות השימוש במריחואנה רפואית. היא נודעה לראשונה בעקבות אפייה והפצה בלתי חוקית של עוגיות קנאביס (בראוניז) לחולי איידס, בזמן שפעלה כמתנדבת בבית החולים הכללי של סן פרנסיסקו. חזותה המבוגרת והאמהית עוררה סימפתיה ציבורית למטרתה, וערערה את ניסיונותיו של משרד התובע המחוזי להעמידה לדין בגין החזקה של הסם. בסופו של דבר, אישרה עיריית סן פרנסיסקו לרת'בון להפיץ את עוגיות הקנאביס לחולי איידס.
ראשית חייה

בראוני מרי, נולדה בשם מרי ג'יין רת'בון ב-22 בדצמבר 1922, בשיקגו, אילינוי. אמה, קתולית קונסרבטיבית אירית, בחרה את שמה "מרי ג'יין". רת'בון גדלה במיניאפוליס, מינסוטה, שם למדה בבי"ס קתולי. בגיל 13 רת'בון נקלעה לוויכוח עם נזירה במהלכו ניסתה להכות את הראשונה עם מקל, אך רת'בון נלחמה חזרה. בהיותה מתבגרת, היא עזבה את הבית, ומצאה עבודה כמלצרית - העבודה בה עסקה במשך רוב חייה. רת'בון נמשכה לאקטיביזם חברתי מגיל צעיר. היא עברה מאילינוי לוויסקונסין כדי לקדם את זכותם של הכורים להתאחד, ובשנות ה-40 המאוחרות פעלה לקידום זכות ההפלה של נשים במיניאפוליס. בזמן מלחמת העולם השנייה היא עברה לסן-פרנסיסקו, קליפורניה, שם פגשה גבר באירוע של עמותת USO. הם נישאו, אך התגרשו זמן קצר לאחר מכן, לאחר שהביאו לעולם את בתם - פגי בשנת 1955. רת'בון עברה לגור ברינו, נבאדה, אך לאחר שבתה נהרגה בתאונת דרכים, על ידי נהג שיכור בתחילת שנות ה-70, היא חזרה לסן-פרנסיסקו.
אקטיביזם > 1974-1982, דניס פרון, שני מעצרים

ב-1974 רת'בון פגשה לראשונה את הפעיל דניס פרון, כשחלקו ג'וינט בבית קפה במחוז קסטרו. בזמן עבודתה כמלצרית במסעדת פנקייקים, היא מצאה הכנסה נוספת במכירת עוגיות בראוניז עם קנאביס. היא הפכה נודעת במחוז כמי שמוכרת "עוגיות קסם" מסלסלה עבור כמה דולרים ליחידה. גם פרון השתתף במכירת העוגיות שאפתה רת'בון, כשמכר אותן בסופרמרקט שלו, ונורה ברגלו במהלך פשיטה משטרתית על העסק שלו ב-1977. בשנות השמונים המוקדמות, רת'בון אפתה מעל ל-500 עוגיות קנאביס ביום. היא פרסמה את העוגיות בלוחות מודעות בסן פרנסיסקו, כשהיא מתארת אותן כ"טעימות להפליא". פעילות זו של רת'בון נחשפה על ידי שוטר סמוי, ובלילה של ה-14 בינואר, 1981, המשטרה ביצעה פשיטה על ביתה, ומצאה יותר משמונה קילוגרמים של קנאביס, כ-650 עוגיות קנאביס, ומבחר סמים אחרים. כשרת'בון פתחה לשוטרים את הדלת היא הצהירה: "הנחתי שאתם באים". היא הייתה בת 57 בעת המעצר, וזו העת בה התקשורת החלה לכנות אותה "בראוני מרי". היא הודתה באשמה לתשעה סעיפים של החזקה, וקיבלה שלוש שנות מאסר על תנאי, ובנוסף 500 שעות של עבודות שירות. רת'בון החלה לעבוד ב"פרויקט שאנטי" - קבוצת תמיכה לחולי איידס ונשאי HIV.
לפי פרון:
ב-500 השעות הראשונות בהן רת'בון ביצעה עבודות שירות, היא עבדה במגוון מקומות, כגון פרויקטים למכירת מוצרים יד שנייה לקהילה הגאה ועד לפרויקט השאנטי, וסיימה את חובותיה בזמן שיא של 60 יום. אף שלא הייתה מחויבת עוד לשירות קהילתי, המשיכה את עבודתה במטבח סנט מרטין דה פורס עד 1982, אז הצטרפה לפרויקט שאנטי, שנתן מענה למשבר האיידס שהגיח. מרי איבדה את בתה היחידה בתאונת דרכים... ולכן נהגה בכל ילד בסן פרנסיסקו כבנה.
מרבית צרכני העוגיות של רת'בון היו גברים הומוסקסואלים. כשהם החלו להגיע עם איידס בשנות השמונים המוקדמות, היא הבחינה שהקנאביס עוזר להם עם תסמינים של איבוד משקל, ושהדבר נכון גם לגבי חולי סרטן. אנשים תרמו קנאביס לרת'בון והיא החלה לאפות בראוניז במאות ולהפיץ אותם לחולים ללא תשלום. היא השתמשה בהמחאה החודשית שקיבלה מביטוח לאומי על סך 650$ לקניית מוצרי אפייה. ב-7 בדצמבר 1982, רת'בון ירדה במורד הרחוב כשהיא סוחבת שקית בראוניז, ונתקלה במקרה באחת השוטרים שעצר אותה כמעט שנתיים קודם לכן. היא הייתה בדרכה לתת את העוגיות לחבר חולה סרטן שסבל מתופעות הלוואי של טיפולי הכימותרפיה. השוטר שאל על תכולת התיק שלה ומצא כ-50 עוגיות קנאביס. היא נלקחה לכלא העיר ונעצרה על מספר רב של החזקות, כאשר בעברה כבר נידונה למאסר על תנאי בגין עבירה זו. התובע המחוזי לבסוף הסיר אישומים אלו.
אקטיביזם > 1984-1991, התנדבות, Proposition P

בשנת 1984, רת'בון החלה להתנדב על בסיס שבועי במחלקת האיידס (מחלקה 86) של בית החולים הכללי של סן פרנסיסקו. לפי דונלד אברהמס "היא נהגה לקחת מטופלים למחלקת הרדיולוגיה ולהעביר את הדגימות שלהם אל המעבדה", המחלקה העניקה לה את תואר "מתנדבת השנה" של שנת 1986. אפילו סופרת בשם קרול פוגאש אפיינה את דמותה של רת'בון בספרה, "Real As It Gets: The Life of a Hospital at the Center of the AIDS Epidemic" שפורסם בשנת 1992.
בתחילת שנות התשעים בעיר ניו יורק, פרון נאם באספה של "קואליציית האיידס" על שימוש אפשרי בקנאביס להקלה על תסמיני איידס. מחקרים רבים הוכיחו כי קנאביס יכול לעזור עם בחילות ואובדן תיאבון, סימפטומים שחווים מטופלים במחלות כמו סרטן ואיידס. עם זאת, קנאביס היה בלתי חוקי בארצות הברית מאז 1937. הוא סווג כחומר אסור במסגרת חוק חומרים מבוקרים בשנת 1970, כתרופה ש"לא מקובלת לשימוש רפואי בארצות הברית". המשתמשים בקנאביס לצרכים רפואיים היו נתונים למעצר. על אף קבלת הפנים הצוננת בפגישתו הראשונה עם "קואליציית האיידס", התעקש פרון וסיפר לרת'בון על האספה בשם "קואליציית האיידס". בשלב מאוחר יותר, רת'בון סיפרה לאספה על הניסיון הראשון שלה בהפצת בראוניז עם חשיש-קנאביס לחולי איידס. הכתב פיטר גורמן ציין כי הפעם "קבלת הפנים באספה הייתה חמה יותר, אך עדיין ספקנית".
רת'בון עזרה להעביר את Proposition P, שגרמה לעיר סן פרנסיסקו להמליץ למדינת קליפורניה ולאיגוד הרפואה בקליפורניה להפוך את הקנאביס לזמין למטרות רפואיות כדי להגן על רופאים מפני עונשים על מרשם קנאביס רפואי. Proposition P, עברה בתמיכת 79% ממצביעי סן פרנסיסקו ב -5 בנובמבר 1991.