stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
העלייה מגרמניה
הסיבות לעלייה

הגורם המכריע לעליית רובם של יהודי גרמניה לארץ היה עליית הנאצים לשלטון בגרמניה בשנת 1933. הנאצים הביאו להחמרה הדרגתית במעמדם החברתי, הכלכלי והמשפטי של היהודים במדינה, והביאו להגירה המונית ממנה. בשנים שמן עליית הנאצים לשלטון עד פרוץ מלחמת העולם השנייה עזבו את גרמניה (כולל בשטחים שסופחו אליה: אוסטריה וצ'כוסלובקיה) קרוב ל-400 אלף יהודים. רובם היגרו לאמריקה ולמדינות מערב אירופה (בהם אלברט איינשטיין, אריך פרום וזיגמונד פרויד), אך חלקם עלו לארץ במסגרת העלייה החמישית. על פי הערכות שונות, נקלטו ביישוב באותה תקופה 90 אלף יהודים משטחי הרייך השלישי, רובם מגרמניה, ומיעוטם מאוסטריה וצ'כוסלובקיה.
תחומי השפעה של העולים מגרמניה

גרמניה הייתה בתחילת המאה העשרים המדינה המובילה בעולם במחקר מדעי. יהודים רבים שימשו כחוקרים באוניברסיטאות הגרמניות השונות, והם פוטרו מתפקידיהם לאחר עליית הנאצים. החוקרים היהודים השונים נקלטו במקומות שונים בעולם, ומקצתם גם הגיעו לארץ ישראל והצטרפו לאוניברסיטה העברית בירושלים ולטכניון בחיפה. קליטתם של החוקרים העולים, בהם הפילוסוף מרטין בובר, ההיסטוריון ריכרד קבנר, הבלשן יעקב פולוצקי ואחרים סייעה להעלאת הרמה המדעית ולהתרחבות תחומי המחקר בארץ.
לעולים מגרמניה הייתה השפעה רבה גם על עיצוב פני עולם המוזיקה. חלק גדול מהנגנים של התזמורת הפילהרמונית הישראלית שהוקמה בשנת 1936 היו נגנים מצטיינים שהגיעו מגרמניה לארץ. ידיעת השפה לא היוותה מכשול בתחום זה. העולים מגרמניה היוו גם חלק משמעותי מקהל המאזינים לתזמורת ולהרכבים מוזיקליים אחרים שקמו בשנות השלושים.
רבים מהעולים היו בעלי השקפה ליברלית ובעלי מודעות לחשיבותן של זכויות אדם. הם הקימו את תנועת עלייה חדשה שהייתה ידועה בהשקפותיה הפוליטיות הליברליות בתקופת היישוב. המפלגה קיבלה כ-10 אחוז מקולות המצביעים לאספת הנבחרים בשנת 1944. עם הקמת המדינה, רבים ממעצבי עולם המשפט הישראלי היו יוצאי גרמניה כמו שר המשפטים הראשון פנחס רוזן, נשיא בית המשפט העליון הראשון משה זמורה ומבקר המדינה הראשון זיגפריד מוזס.
העלייה מגרמניה בספרות העברית

הסופר ש"י עגנון תיאר ברומן רחב היריעה "שירה" את עולמם של חוקרי האוניברסיטה העברית בתקופת היישוב. הדמות המרכזית ברומן היא ד"ר מנפרד הרברסט חוקר האוניברסיטה שעלה לארץ מגרמניה.
הסופר נתן שחם תיאר ברומן "רביעיית רוזנדורף" והמשכו צלו של רוזנדורף את קורותיה של רביעיית מוזיקאים נגנים עולים מגרמניה ודפוסי היקלטותם ביישוב בסוף שנות השלושים.
ראו גם

יהדות גרמניה
עלייה חמישית
לקריאה נוספת

עדי גורדון, 'בפלסטינה. בנכר': השבועון 'אוריינט' בין 'גלות גרמנית' ל'עלייה יקית', הוצאת מאגנס, ירושלים, תשס"ד
יואב גלבר, מולדת חדשה: עליית יהודי מרכז אירופה וקליטתם 1948-1933 , יד יצחק בן-צבי, ירושלים, 1990
פריטים מתוך הספר, בספרייה הווירטואלית של המרכז לטכנולוגיה חינוכית (פרק שישי: תרומת העלייה ממרכז אירופה להתפתחות המשק, החברה והתרבות)
דורון נידרלנד, יהודי גרמניה: מהגרים או פליטים? – עיון בדפוסי ההגירה בין שתי מלחמות העולם, הוצאת מאגנס, ירושלים, אוקטובר 1996
משה צימרמן (עורך), גרמניה וארץ ישראל – מפגש תרבויות, הוצאת מאגנס, ירושלים, דצמבר 2003
הערות שוליים

↑  German Jewish Refugees, 1933-1939, אנציקלופדיית השואה, באתר מוזיאון השואה האמריקני
↑  ביקורת: גלילי שחר, ‏מהגרים בעל כורחם, קתדרה 121, ספטמבר 2006, עמ' 188-185
↑  ביקורת על המאמר של אילנה בנדט, האנטישמיות הגרמנית בשנים 1929–1933 – בראי העיתונות הארץ ישראלית: יוסף פרידלנדר, האנטישמיות הגרמנית בראי התקשורת הארץ ישראלית, הצופה, ספרים וסופרים, 19 באפריל 2004
אופליה

| --- | --- |

 הופעה ראשונה:  המלט 
 יוצרים:  ויליאם שייקספיר 
 מידע
 אזרחות:  ממלכת דנמרק 
 
ערך זה עוסק בדמות במחזה של שייקספיר. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
המלט ואופליה בציור של מיכאיל ורובל משנת 1883
אופליה הטבועה בציור של ג'ון אוורט מיליי משנת 1852
אופליה היא דמות במחזהו של ויליאם שייקספיר, "המלט", אשת אצולה צעירה, בתו של פולוניוס, היועץ למלך קלאודיוס, אחותו של לארטס, וכלתו הפוטנציאלית של הנסיך המלט. עקב מעשיו של המלט, נטרפת עליה דעתה והיא משוטטת כסהרורית ולבסוף מתה בטביעה.
אופליה היא אחת משתי הדמויות הנשיות היחידות במחזה המקור, יחד עם המלכה גרטרוד.
דמותה

אופליה היא בעלת אישיות תמימה ומתנהגת בחביבות לכולם. היא צייתנית מאוד לאביה ועושה כל שהוא מבקש, גם כאשר הוא אומר לה להפסיק לראות את המלט וכאשר הוא מורה לה לקבוע פגישה עם המלט, כדי שפולוניוס וקלאודיוס יוכלו לרגל אחריו. דמותה משמשת גם להבלטת תכונותיהם והתנהגותם של המלט ולארטס, הן בניגוד אליהם והן בגורם להם.
אהבתה התמימה להמלט נוגעת ללב בעיקר עקב התעללותו הצינית של האחרון בה. על אף שבתחילה מפגין המלט אהבה חסרת מעצורים לאופליה, במהלך המחזה הוא משנה את עורו בשביל להשיג את מטרותיו, וקורא לה "אל המנזר לכי! לא אהבתיך!" (יש לזכור כי באותה עת, המילה מנזר שימשה גם ככינוי לבית בושת). 
לאחר שהמלט רוצח את פולוניוס בטעות, מאחר שחשב שהוא קלאודיוס, דעתה נטרפת עליה בשל מה שהדמויות האחרות מפרשות כצער על מות אביה. היא מתהלכת כסהרורית (כפי שנהג שייקספיר לתאר דמויות שיצאו מדעתן, כמו למשל אצל ליידי מקבת'), מדברת בחידות ובחרוזים, ושרה כמה שירים "מטורפים" וטיפשיים על מוות ועל עלמה המאבדת את בתוליה ויוצאת מהבמה לאחר שאיחלה לכולם "לילה טוב".
בהמשך, היא נראית בפעם האחרונה במחזה לאחר שלארטס מגיע לטירה כדי לקרוא תיגר על קלאודיוס בגין מות אביו, פולוניוס. אופליה שרה שירים נוספים ומחלקת פרחים, ומציינת את משמעויות הסמליות שלהם. לעצמה נוטלת אופליה רק את עשב המרפא רו (Rue), המוכר כמסמל חרטה, אולם הוא גם עשב מרפא המשמש לטיפול בכאבים וחבורות ובעל יכולות להפסקת הריון.
בתמונה השביעית של המערכה הרביעית, מספרת המלכה גרטרוד, בהודעה אשר נחשבת כאחת מהכרזות המוות הפואטיות ביותר בספרות, כי אופליה טיפסה על עץ ערבה כדי לקטוף פרחים, והענף עליו עמדה נשבר והיא נפלה לתוך הנחל וטבעה, אולם בהלווייתה עולה השאלה האם הייתה זו התאבדות. לארטס והמלט מצהירים כל אחד עד כמה אהבו אותה, והמלט אף מנסה לקרוא תגר על אהבתו של לארטס לעומת אהבתו שלו, אך לאחר מכן דמותה לא מוזכרת יותר כלל.
עיבודים לדמותה

דמותה הטרגית, העדינה והתמימה של אופליה עוררה השראה לעיבודים וגרסאות שונים בשירה, בספרות, ובאמנות.
על שמה קרוי אחד מירחיו של אורנוס: אופליה.
עיבודים לדמותה > שירים בעברית

אופליה - לאה גולדברג החלק הראשון בשיר הולחן על ידי נחום היימן.
אופליה - מילים ולחן: נעמי שמר
מילות השיר "אגדת אופליה", באתר שירונט  - מילים (ציטוט מתוך המחזה): אהוד מנור, לחן: יהודית רביץ
"אופליה הקטנה" - מילים:יהונתן גפן לחן: דני ליטני
מילות השיר "אופליה", באתר שירונט  - מילים ולחן: זאב נחמה
מילות השיר "אופליה", באתר שירונט  - בביצוע להקת אלמנה שחורה, מילים ולחן: אלי זולטא ויוחאי חורב
יהושבע סמט-שינברג, אוֹפֶלְיָה של השירים, בעקבות דמותה של אופליה בשירה העברית, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, נובמבר 2018
מי שקורה לו לבוא - בביצועו של אריק ברמן. מילים ולחן: אריק ברמן.
עיבודים לדמותה > באמנות

ארתור יוז, אופליה (1852)
תומס פרנסיס דיקסי, אופליה (c. 1864)
תומס פרנסיס דיקסי, אופליה (1865)
ארתור יוז, אופליה (c. 1865)
תומס פרנסיס דיקסי, אופליה (1873)
ג'ולס בסטיאן לה-פאז', אופליה (1881)
מרקוס סטון, אופליה (1888)
ג'ולס ג'וזף לה-פבר, אופליה (1890)
פרידריך וילהלם תיאודור הייזר, אופליה (1900)
ג'ורג' קליירין, אופליה
הערות שוליים

↑  "Rue". Drugs.com. נבדק ב-11 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007331526805171  GND: 118736361  LCCN: n2015024804  NKC: mzk20201063231  VIAF: 315592992   WorldCat (עם VIAF): 315592992
שרה פשוטה וגבוהה

שרה פשוטה וגבוהה (באנגלית: Sarah, Plain and Tall) הוא ספר ילדים מאת פטרישיה מקלקלן, המבוסס על אירוע אמיתי שקרה במשפחתה. הספר יצא לאור לראשונה באנגלית בשנת 1985, ובהמשך תורגם לשפות שונות.
תקציר העלילה

העלילה מתמקדת בשרה ובמשפחת ויטינג. שרה כותבת מכתב לאב המשפחה, ג'ייקוב, בעקבות מודעה שפרסם ובה ביקש עזרה במשק הבית, שרה, שראתה מודעה זו השיבה במכתב שמוען לג'ייקוב שקורא אותו לילדיו. מכאן והלאה מתוארת השתלשלות התכתבותם של הילדים עם שרה שבה היא משתפת על חייה ומנסה להעניק להם תחושת נחמה ואהבה. באביב היא הגיעה לחודש ימים וסייעה לג'ייקוב והילדים בכל, בכל אותו זמן הילדים תולים תקוות ששרה תישאר איתם. שרה מביאה למשפחה אור ואורח חיים חדש וביחד הם יוצרים רגעים מיוחדים ומאחדים, וכך, ככל שעובר הזמן ג'ייקוב והילדים מתחילים להבין ששרה היא חלק ממשפחתם.
דמויות

שרה היא הדמות הראשית בספר המתוארת כאשה גבוהה, כפשוטה וכעצמאית. היא מגיעה ממדינת מיין לגור עם משפחת ויטינג בחוותם במערב התיכון.
ג'ייקוב, אב המשפחה הוא חלקאי אלמן שחי עם ילדיו במערב התיכון.
אנה, בתו הבכורה, מתוארת כילדה צעירה שצמאה לדמות אם בחייה. היא מאוד סקרנית לגבי שרה ורוצה להכניס אותה למשפחה. הסיפור כולו מסופר מנקודת מבטה בגוף ראשון.
כלב, אחיה של שרה הוא הילד הצעיר במשפחה, וניתן לראות כי הוא רגיש ושקשה לו מכך שאימו נפטרה. לכלב נהיה קשר מיוחד עם שרה והוא מקווה שהיא תישאר איתם לעד.
מוסר השכל

הספר מעביר לקוראים את חשיבות קבלת האחר ואף נותן מענה לצורך התמודדות עם שינויים. תוך הצגת גמישות והתאמה במצבים חדשים, הדמויות לומדות להבין זו את זו ולבנות חיים משותפים למרות כל הקשיים. נוסף על כך, מצליח הספר להדגיש את כוחם של הקשרים המשפחתיים ואת כוחה של האהבה.
תרגום לעברית

ב-1989 הספר תורגם לעברית על ידי דוד נגב ואויר בידי גיל אלקבץ. יצא גם במהדורה נוספת ב-2017.
פרסים ותרגומים

הספר קטף כמה פרסים בולטים. זכה בעיטור ניוברי האמריקני בספרות בשנת 1986, בפרס כריסטופר ובפרס עפיפון הזהב. כמו כן, זכה בתואר "מבחר אוהדי ספרי הורן". פרסים אלה מדגישים את הצטיינותו ואת השפעתו בספרות הילדים. הספר זכה לפרסום רב בעולם לאחר שתורגם לכמה שפות, ביניהן, ספרדית, איטלקית, גרמנית וצרפתית.
עיבודים לספר

הספר עמד בבסיס סרט טלוויזיה בשם זהה שהופק על ידי גלן ג'ורדן ב-1991. כן הומחז מהספר מחזה שהוצג בניו יורק בשנת 2002.
ביקורות

"שרה פשוטה וגבוהה" הוא סיפור נוגע ללב על אהבה. בעזרת סיפורים לבביים הספר בוחן נושאים של אהבה וחוסן ומותיר רושם מתמשך על הקוראים אשר מהדהד אותם עמוקות. בנוסף, מציע הספר לקוראים תזכורת נצחית ליופי שנמצא ברגעים הפשוטים ביותר של החיים.
אל עמי

לוגו אל עמי אל עצמי
אל עמי היא תנועה שהקימו תלמידי הרב צבי יהודה הכהן קוק ועוסקת בחינוך לאמונה והפצת היהדות לציבור הרחב. ראשיה היו הרב יהושע צוקרמן והרב אלישע וישליצקי. התנועה ערכה סמינרים והוציאה לאור תוכני לימוד והסברה. בסביבות שנת 1980 יזמה התנועה הקמת גרעין תורני בעיר אילת.
סניף התנועה בצפון

סניף התנועה בצפון, שהפך לעצמאי בשנות השמונים, ממשיך את פעילותו כעמותה תחת השם "אל עמי - אל עצמי". בעמותה פועלים 150 איש, בהם עובדים קבועים, מרצים, מדריכים ומתנדבים. העמותה מפעילה בנות שירות לאומי בבתי ספר כחלק מהפעילות של "זהות - איגוד המרכזים לזהות יהודית".
המרכז לחינוך יהודי - מופעל בעיקר בעזרת בנות שירות לאומי, המכינות תכנים ופעילויות הקשורים לזהות ישראלית-יהודית-ציונית ומעבירות אותם בבתי ספר יסודיים ממלכתיים ובקהילות. המרכז ובנות השירות מקימות חדרי בריחה, ימי שיא, פעילויות שיעורים חווייתיים ועוד.
פרויקט "אל עצמי" התחיל בשנת 2002. הפרויקט כולל תוכנית עשרת הדיברות לכיתות ז', תוכנית חברת מופת לכיתות ח', תוכנית נתינה לכיתות י' ותוכנית הכנה לצה"ל לכיתות י"ב. הפרויקט פועל בכ-100 בתי ספר.
פרויקט דפי לימוד התחיל בסוף 1999 בפרשת 'לך-לך'. מיועד ללימוד משותף של הורים וילדים, המקבלים דפים צבעוניים. הדפים מכילים מקורות וביאורים, שאלות על המקורות וסיפורים המקרבים את הרעיון הנלמד ללב הילדים. דפי הלימוד מתורגמים גם לצרפתית ואנגלית ונשלחים גל לחו"ל.
פרויקט קש"ת (קיץ של תורה) התחיל ב-2014 תשע"ד. הפרויקט מבוסס על ספרי לימוד של אל עמי ונועד לספק חוויית למידה לילדים בקיץ. בפרויקט משתתפים בין 12 ל-15 אלף ילדים בשנה.
פרויקט קש"ת אל עמי
שירות הביטחון הפדרלי (רוסיה)

| --- | --- |
סמל שירות הביטחון הפדרלי הרוסי

לוביאנקה, מטה שירות הביטחון הפדרלי הרוסי
 
 דגל שירות הביטחון הפדרלי
 מידע כללי
 מדינה:  רוסיה 
 תחום שיפוט:  רוסיה רוסיה
 משרד אחראי:  נשיא הפדרציה הרוסית
 סוכנות בת:  אקדמיית פס"ב 
 תאריך הקמה:  3 באפריל 1995 (חוק שירות הביטחון הפדרלי)
 סוכנות קודמת:  השירות הפדרלי למודיעין מסכל של רוסיה 
 מנהל:  אלכסנדר בורטניקוב
 מטה מרכזי:  כיכר לוביאנקה, מוסקבה, רוסיה
 FSB.ru
 
שירות הביטחון הפדרלי (ברוסית: Федеральная служба безопасности, ובראשי תיבות: ФСБ – פה-אס-בה, פ.ס.ב. או פס"ב) הוא ארגון ביון וביטחון רוסי המהווה נדבך חשוב בקהילת המודיעין הרוסית. השירות כפוף לנשיא רוסיה ונועד להגן על המדינה מפני ריגול, חתרנות פנימית וטרור המסכנים את ביטחונה של הפדרציה הרוסית.
תפקידיו כוללים:
סיכול ריגול: סיכול פעילותם של מרגלים הפועלים ברוסיה.
סיכול טרור פנימי: חשיפת וחקירת התארגנויות טרור ברוסיה, סיכול ומניעת פיגועים (בסיוע כוחות ביטחון אחרים כגון משטרת הפדרציה הרוסית והכוחות המזוינים).
פיקוח ואבטחה: פיקוח על אבטחת נכסים אסטרטגיים, אבטחת מידע ביטחוני ומדיני והגנת סייבר.
הארגון, שהוקם ב-3 באפריל 1995, הוא היורש העיקרי של סוכנות הק.ג.ב. לאחר התפרקותה של ברית המועצות. המטה הראשי נמצא בכיכר לוביאנקה שבמוסקבה. סמכויות הארגון מקבילות לאלה של האגף לביטחון לאומי ב-FBI, שירות האבטחה הפדרלי של ארצות הברית, והסוכנות לביטחון לאומי (NSA). זוהי סוכנות אכיפת החוק הפדרלית החשובה ביותר ברוסיה, האחראית על סיכול ריגול, חתרנות, ולמלחמה בטרור. עד שנת 2011, השירות עסק גם במאבק בפשע המאורגן, עד שהוקמה ועדת החקירות של רוסיה. מספר האנשים המשרתים בו וגודל התקציב השנתי שלו נחשבים לסוד מדינה (מעריכים שמדובר בכרבע מיליון עובדים). בשנת 2006 דווח שתקציבו קפץ ב-40%.
היסטוריה > לפני הקמת השירות

גוף ראשון לענייני ביטחון פנים הוקם עוד בתקופת הצאר ופעל תחת שמות שונים החל מהלשכה החשאית מהמאה ה-18 ועד למחלקה השלישית בלשכת הוד מעלת הקיסר משנת 1826.
ב-1917 הוקמה הצ'קה כגוף מרכזי לביטחון פנים ודיכוי פוליטי ברוסיה הסובייטית. בשנת 1922 עם הקמת ברית המועצות נוצר ג.פ.או. שאורגן מחדש כאו.ג.פ.או. והפך ב-1934 לנ.ק.ו.ד. שהיה אחראי על כל תחום ביטחון הפנים, כולל ביטחון המדינה, סיכול ריגול, אכיפת חוק ואחזקת מתקני המאסר. ב-1954 תפקידי ביטחון המדינה וסיכול ריגול הופקדו על המינהל הראשי השני של הק.ג.ב..
המינהל הראשי השני של הק.ג.ב., עסק בריגול נגדי, בחתרנות ובביטחון פנים. לאורך השנים עמדו בראשו פיוטר פדוטוב (1954–1956), אולג גריבאנוב (1956–1964), סרגיי באניקוב (1964–1967), גאורגי ציניוב (1967–1970), גריגורי גריגורנקו (1970–1983), איוואן מרקלוב (1983–1989), ויקטור גרושקו (1989–1991), גנאדי טיטוב (1991) ופיודור מיאסניקוב (1991).
לקראת סוף שנות ה-80 של המאה ה-20, כשברית המועצות וכלכלתה עמדו לפני התמוטטות והתפרקות מוחלטת, היה הקג"ב אחד מהמוסדות הממלכתיים שהחזיקו מעמד היטב ושרדו את המשברים שיצרו הגלאסנוסט והפרסטרויקה. השמרנים הקומוניסטים שביקשו לשמר את הארגון ביצעו ניסיון הפיכה באוגוסט 1991 נגד מיכאיל גורבצ'וב, הניסיון כשל אך בשל השתתפותן של יחידות הקג"ב בהפיכה, החליט גורבצ'וב לפרק את הארגון, ובספטמבר 1991 הוא פורק.
ב-26 בנובמבר 1991 הוקמה סוכנות הביטחון הפדרלית, היורשת הישירה למינהל הראשי השני, ענף ביטחון פנים בקג"ב, שהייתה שירות הביטחון הראשון של הפדרציה הרוסית עד 24 בינואר 1992. בד בבד, כשפורק הקג"ב הסובייטי, פעל משרד הביטחון הבין-רפובליקני שהוקם ב-22 באוקטובר 1991 כארגון הביטחון האחראי על כל הרפובליקות הסובייטיות. מ-24 בינואר 1992 עד 21 בדצמבר 1993 התקיים משרד הביטחון הרוסי בתור משרד ממשלתי שבראשו שר הממונה על ביטחון פנים.
היסטוריה > שירות הביטחון הפדרלי

בדצמבר 1993 הוקם השירות הפדרלי למודיעין מסכל, שהפך ב-3 ביולי 1995 לשירות הביטחון הפדרלי. במאי 1997 נערך ארגון מחודש במבנה הארגון: מספר המינהלות צומצם מ-22 לחמש בלבד, ותפקידי שאר המינהלות פוזרו בין חמש מחלקות נוספות. באותן שנים שירות הביטחון שיתף פעולה עם הסוכנות הפדרלית למידע ולתקשורת ממשלתית בשדרוג ובאחזקת המערכת לפעולות חקירה מבצעיות.
במרס 2003, במהלך הרפורמה הפדרלית שהוביל ולדימיר פוטין, שירות הביטחון הפדרלי החל לעסוק במודיעין אותות, במקום הסוכנות הפדרלית למודיעין ותקשורת ממשלתית, שפורקה. ביולי 2004 שוב נערך ארגון מחודש, שבמסגרתו פורקו המחלקות בארגון ובמקומן הוקמו שירותים, ומספר סגני ראש הפס"ב צומצם מ-12 לארבעה בלבד. בשנת 2007 הואשם הארגון במעורבות בהתנקשות בחייו של אלכסנדר ליטוויננקו.
בשנת 2010 נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב חתם על צו להרחבת סמכויות הארגון וביולי 2014 בהיותו בתפקיד ראש הממשלה הוא חתם על הנחיה ממשלתית שחייבה את הרשתות החברתיות והפורומים ברשת האינטרנט הרוסית להתחבר להתקנים שפותחו על ידי הפס"ב. התקנים אלה לא היו אלא דרך קלה יותר עבור הארגון לפקח על אתרי האינטרנט הרוסיים, בצעד שגרר ביקורת רבה על המהלך. כמו כן, נחתם צו המאפשר לארגון לפעול מחוץ לגבולות רוסיה בתיאום עם שירות הביון והמודיעין הצבאי. ביולי 2019 נודע על מעצרם של כמה מחברי יחידת אלפא בחשד לגנבת כספים. בית המשפט במוסקבה שלח למאסר חמישה קציני שירות הביטחון הפדרלי בחשד לגנבת כספי ציבור, שניים נוספים נשלחו למעצר בית. בין הנאשמים היו שלושה אנשי יחידת הכוחות המיוחדים אלפא וקצין אחד מיחידת וימפל. בין המעורבים היו גם עובדי שירות הביטחון הכלכלי של שירות הביטחון הפדרלי, אשר עבדו בעבר ביחידת "K" למאבק בפשעי מחשב. הפרשה הביאה לפיטוריו של ואלרי קנאקין מפיקוד על יחידת אלפא וב-45 שנות קיומה של היחידה, זו הפעם הראשונה שקציני יחידת עילית נעצרים על פרשיות שכאלה.
היסטוריה > תפקיד באוקראינה

מאז 2014, ה-FSB הקדיש משאבים ניכרים להתכונן להשתלטות רוסית על אוקראינה. אף על פי שגם ה-SVR וה-GRU של רוסיה (שירות ביון החוץ ומודיעין צבאי) היו מעורבים, ל-FSB היה תפקיד ראשי ב"מבצעי מודיעין והשפעה".
השירות החמישי של ה-FSB, המכונה גם "המחלקה למידע מבצעי" ו"שירות מידע מבצעי ויחסים בין-לאומיים", מוגדר על ידי ה-BBC ורדיו אירופה החופשית כמודיעין נגד בשטחים של ברית המועצות לשעבר, עבודה שנעשתה בעבר על ידי השירות החמישי של ה-KGB. המנהלה התשיעית של השירות החמישי מכוונת לאוקראינה. פוטין שוכנע לפלוש לאוקראינה על ידי קבוצה קטנה ממקורביו, במיוחד ניקולאי פטרושב, יורי קובאלצ'וק ואלכסנדר בורטניקוב. לפי מספר מומחים, בורטניקוב מילא תפקיד מפתח בהחלטתו של פוטין לפלוש לאוקראינה.
לפי דו"ח של Royal United Services Institute המצטט ראיונות של קצינים ואנליסטים של שירות הביטחון האוקראיני, צוות ה-FSB האוקראיני התרחב מאוד ביולי 2021, ועד פברואר 2022 היו בו "כ-200 קצינים" אף על פי שרוב הצוותים מורכבים מ-10–20 בלבד. לפני הפלישה ב-2022, סוכנויות מודיעין באוקראינה, בגרמניה, בבריטניה ובארצות הברית דיווחו כי ה-FSB תכנן להחליף את המנהיגים הנבחרים של אוקראינה באוקראינים המתגוררים כעת ברוסיה.
שירות הביטחון הפדרלי בספרות, בקולנוע ובטלוויזיה

| --- | --- |
 :  ראו גם – קטגוריה:שירות הביטחון הפדרלי הרוסי בתרבות ובאמנות
ספרו של יורי פלשטינסקי משנת 2002, "לפוצץ את רוסיה" (ФСБ взрывает Россию), מתאר את מעורבות שירות הביטחון בפיצוץ בנייני הדירות ברוסיה (1999). הספר עובד גם לסרט תיעודי בשם "התנקשות ברוסיה".
בספר התיעודי של "האצולה החדשה" (2010), מתואר דרך הפעולה ועלייתו לגדולה של שירות הביטחון הפדרלי מאז עליית פוטין לשלטון.
"פקודת חיסול" הוא סרט קולנוע רוסי בבימויו של אלכסנדר אראווין משנת 2018, שעלילתו עוסקת במבצע הסיכול הממוקד בשאמיל בסאייב.
סדרת הטלוויזיה הרוסית "מולדת" מגוללת את ניסיונו של שירות הביטחון הפדרלי לחשוף מרגל בדרגים הבכירים ביותר של רוסיה. מבוססת על הסדרה "חטופים".
הסדרה "דגל כוזב", שמבוססת על כפולים הישראלית, מגוללת את חקירות שירות הביטחון הפדרלי בחשיפת מרגלים על אדמת רוסיה.
הסדרה "רדומים", על שתי עונותיה, מספרת כיצד סוכן שירות הביטחון הפדרלי פועל לאבטחת משלחות דיפלומטיות בניכר ובחשיפת קנוניות גדולות בממשל הפדרלי.
ראשי שירותי הביטחון של הפדרציה הרוסית

| דיוקן | שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
|  | מיכאיל ברסוקוב | 1995–1996 | מנהל שירות הביטחון הפדרלי הראשון |
|  | ניקולאי קובאלב | 1996–1998 |  |
|  | ולדימיר פוטין | 1998–1999 | לימים ראש ממשלת רוסיה ונשיא רוסיה |
|  | ניקולאי פטרושב | 1999–2008 | לימים מזכיר המועצה לביטחון לאומי של רוסיה |
|  | אלכסנדר בורטניקוב | 2008 – מכהן | לשעבר ראש שירות הביטחון הכלכלי בפס"ב |
ראו גם

האצולה החדשה
נ.ק.ו.ד.
ק.ג.ב.
אם.וה.דה
סו"ר
גר"ו
פסק"ן
שירות האבטחה הפדרלי
חיל הז'נדרמים המיוחד של רוסיה
אוכרנה
משרד המשטרה של האימפריה הרוסית
פאפס"י
השירות החשאי של ארצות הברית
FBI
פאריס (מיתולוגיה)

| --- | --- |

פאריס אוחז בתפוח המריבה, לראשו מצנפת פריגית המסמנת את מוצאה של הקובה אימו; פסל רומי מהמאה השנייה (אוסף מוזיאוני הוותיקן)
 תפקיד:  נסיך טרויה
 תרבות:  מיתולוגיה יוונית 
 אב:  פריאמוס 
 אם:  הקובה 
 אחים:  פוליקסנה, דפובוס, הקטור, קסנדרה 
 בן או בת זוג:  אוינונה, הלנה 
 צאצאים:  קוריתוס, Aganus, Bunicus, Idaeus, הלנה 
 
פאריס (יוונית: Πάρις), ידוע גם כאלכסנדרוס (יוונית: Ἀλέξανδρος), בנו של פריאמוס, מלך טרויה, מופיע במספר אגדות יווניות. הדוגמה הבולטת ביותר היא חטיפתה או בריחה משותפת עם הלנה, מלכת ספרטה, אשר הייתה הסיבה המיידית לפרוץ מלחמת טרויה. מאוחר יותר במלחמה זו, פאריס פצע והרג את אכילס בעקבו בעזרת חץ.
כאשר נולד פאריס, אוראקל טען שהוא יביא לנפילתה של טרויה. לכן, הוריו שלחו אותו להר אידה (אנ'), בתקווה שכך תימנע התגשמות הנבואה.
משפט פאריס

האלות הרה, אתנה ואפרודיטה הוזמנו יחד עם שאר הר האולימפוס לחתונה המאולצת בין פלאוס ותטיס, אשר יהפכו בעתיד להוריו של אכילס, אך אריס (אלת המריבות) לא הוזמנה בגלל נטייתה ליצור מהומות.
בעקבות כך, אריס הגיעה למסיבה בהיחבא והטילה על שולחן תפוח עשוי זהב (אנ') שהיה כתוב עליו "ליפה מכולן", במטרה להסית את שלוש האלות להתחיל ויכוח בנוגע למי הכי ראויה. פאריס האומלל, נסיך טרויה, אשר אז עוד חי בהר אידה, מונה לבחור את היפה מכולן. כל אחת משלוש האלות הגדולות, ניסתה לשחד מיד את פאריס שיבחר בה. הרה הבטיחה כוח פוליטי ושליטה בכל אסיה, אתנה הבטיחה מיומנות קרב, חוכמה ויכולות של הלוחמים הגדולים ביותר, ואפרודיטה הבטיחה לו את האישה היפה ביותר בעולם, הלנה, אשתו של מנלאוס מלך ספרטה. פאריס, לאחר זמן מחשבה לא ידוע, בחר בסופו של דבר לתת את תפוח הזהב לאפרודיטה.
כיוון שהלנה הייתה האישה היפה בעולם, היו לה מחזרים רבים. כדי לשמור על שלום ביניהם, אודיסאוס גרם להם להבטיח להגן על הנישואים של הלנה עם מי שהיא תתחתן בסופו של דבר. היא בחרה במנלאוס, וכאשר פאריס חטף אותה, כאשר הגיע בספינה שנבנתה בידי פרקלוס (בגרסה אחרת - הלנה התאהבה בפאריס ועזבה איתו מרצונה), כל יוון התקיפה את טרויה, וכך פרצה מלחמת טרויה.
ישנו איקונין אשר מראה את פאריס מציג את התפוח לאלות אתנה, אפרודיטה והרה. איקונין זה בדרך כלל מפורש כ"השיפוט של פאריס" (אנ'), ההנחה היא שהוא מנסה לקבוע מי מהן הכי יפה. הפירוש האלטרנטיבי הוא שפאריס מוצג כמקבל את מתנת החיים משלוש האלות. פירוש זה נתמך על ידי טענה ששלוש האלות מייצגות אלה אחת בשלושה אספקטים של נימפה, אם וזקנה בלה, ושבחירת היפה מביניהם חסר ערך בהקשר זה.
הנושא של משפט פאריס משמש עד היום מקור השראה בספרות, קולנוע, ציור ואמנויות נוספות.
סופו של פאריס

אוינונה, אשתו הראשונה של פאריס, הייתה נימפה מהר אידה בפריגיה. אביה היה צברן (Cebren), אל-נהר. פאריס חטף אותה והם התחתנו. אוינונה ילדה את קוריתוס. כאשר פאריס עזב אותה למען הלנה, היא חזתה מראש את התוצאות ההרסניות של ניסיונו לכבוש את הלנה (מלחמת טרויה, מותו של פאריס).
בגרסה אחרת, כאשר פאריס נפצע אנושות מידי פילוקטטס (שלא התאמץ כלל בזמן הקרב), הוא ביקש ממנה לרפא אותו, וזאת כיוון שהיא הייתה ידועה כמרפאה. אוינונה סירבה, ופאריס מת. מאוחר יותר היא השליכה את עצמה למדורת הקבורה שלו.
בגרסה שלישית, שלפעמים נוהגים להזכירה, אוינונה ניסתה להפריד בין פאריס להלנה. היא שלחה את קוריתוס בנם שייצור סדק בין פאריס והלנה, אך פאריס לא זיהה את בנו שלו והרגו.
לאחר מותו של פאריס, נשא אחיו דפובוס (אנ') לאישה את הלנה עד אשר נרצח בידי מנלאוס, אשר לקח את אשתו חזרה.
ראו גם

טרויה
טרויה (סרט)
"בחירתו של פאריס", ציור מאת פטר פאול רובנס, סביבות 1636; הציור מתאר את התלבטותו של פאריס בשאלה מי היא היפה באלות (אוסף הגלריה הלאומית בלונדון)
ג'וזף רולינס

ג'וזף לאפייט רולינס (באנגלית: Joseph Lafayette Rawlins‏; 28 במרץ 1850 – 24 במאי 1926) היה ציר לקונגרס האמריקני מטריטוריית יוטה וסנאטור מיוטה לאחר קבלתה כמדינה לאיחוד.
ביוגרפיה

רולינס נולד ב-28 במרץ 1850 במילקריק במדינת דזרט (מילקריק נמצאת כיום במחוז סולט לייק, יוטה).
רולינס למד קורס קלאסי באוניברסיטת בלומינגטון אינדיאנה. הוא היה פרופסור באוניברסיטת דזרט בסולט לייק סיטי מ-1873 עד 1875. לאחר מכן למד משפטים; הוא התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1875, והוא החל לעסוק בכך בסולט לייק סיטי. הוא גדל בכנסיית ישו המשיח של קדושי אחרון הימים (כנסיית LDS), אולם רולינס הצעיר לא אהב את הנוהג של נישואי פוליגמיה והיה אסיר תודה על כך שאביו, ג'וזף שארפ רולינס, התנגד ללחץ של הכנסייה לקחת אישה שנייה. עם זאת, כאשר רולינס האב אכן נכנע לרצונות השלטונות, בנו החל להטיל ספק בעקרונות ובנוהגים של קדושי אחרית הימים. כאשר חזר רולינס ליוטה לאחר שנתו הראשונה בקולג', הוא היה בדרך לכפירה בהשקפותיו, וכאשר הפך לעורך הדין העירוני של סולט לייק, הוא כבר לא ראה את עצמו חבר בכנסיית ישוע המשיח של קדושי אחרית הימים. הוא מעולם לא חזר לכנסייה.
רולינס נבחר כדמוקרטי כנציגה של טריטוריית יוטה לקונגרס ה-53, וכיהן מ-4 במרץ 1893 עד 3 במרץ 1895. נכשל בניסיונו להיבחר מחדש ב-1894 לקונגרס ה-54. לאחר שיוטה השיגה מעמד של מדינה ב-1896, נבחר רולינס על ידי בית המחוקקים של מדינת יוטה כדמוקרטי לסנאט של ארצות הברית וכיהן מ-4 במרץ 1897 עד 3 במרץ 1903. הוא נכשל בניסיונו להיבחר מחדש.
לאחר מכן, רולינס המשיך בעיסוק בעריכת דין ביוטה בשותפות עם אדגר א. וודג'ווד וסמואל ר' תורמן. ב-1921 הוא נסוג מהחיים הציבוריים ומעסקים פעילים, והוא מת ב-24 במאי 1926 בסולט לייק סיטי, יוטה, ונקבר בבית הקברות של סולט לייק סיטי.
ריקרדו סקאמרצ'ו

| --- | --- |

 לידה:  13 בנובמבר 1979 (בן 45) טראני, איטליה 
 שם לידה:  Riccardo Dario Scamarcio 
 מדינה:  איטליה 
 תקופת הפעילות:  מ-2000
 בן או בת זוג:  ולריה גולינו (2006–2018)  בנדטה פורקרולי (2021–2022) 
 מספר צאצאים:  1
 פרסים והוקרה:  פרס רצועת הכסף לשחקן משנה (2018)  אביר במסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית  קצין במסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית 
 http://riccardoscamarcio.net/
 פרופיל ב-IMDb
 
ריקרדו דריו סקאמרצ'ו (באיטלקית: Riccardo Dario Scamarcio; נולד ב-13 בנובמבר 1979 בטראני) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון איטלקי.