ג'ון פאלמר
מלחמת האזרחים > המושל הצבאי של קנטקי

כמושל הצבאי של קנטקי, השיג פאלמר את השליטה בשתי שיטות: ניהול מלחמה קשה נגד כוחות הגרילה, והפסקת העבדות במדינה שלא הייתה כפופה להצהרת האמנציפציה. במאי 1865 הבהיר פאלמר את עמדתו לאחר שהכוחות הבלתי סדירים של קנטקי שעדיין היו בשטח איימו עליו על רקע העונש המהיר שנתן לשבויים – "אם אתה מתייחס אליהם כשבויי מלחמה, אנו ניתן את אותו יחס לחיילך, ואם לאו, גם אנחנו לא נוכל לעשות כן". פאלמר הורה שלא תינתן ללוחמי גרילה הרשות להיכנע. "שום ועדה, אמיתית או מזויפת, לא תציל אותם", הוא הורה, "כולם יגורשו או יוענשו בהתאם... אנשים אלו יושמדו". פאלמר שהיה אחד ממארגני המפלגה הרפובליקנית באילינוי, היה מתנגד עבדות מושבע שקיבל את המשימה מידידו הנשיא לינקולן ליישם במיוחד מדיניות צבאית כדי לשים קץ לעבדות במדינה. כאשר הציע לינקולן את המשימה בקנטקי לפאלמר, ללא קבלת פיקוד, טען פאלמר שהנשיא הורה לו בהחלטיות: "לך לקנטקי, שמור על המזג שלך, עשה כאשר אתה חפץ, ואני אתמוך בך". פאלמר נזקק למעשה למעט שכנוע בהאמינו "שכל שנותר מהעבדות [בקנטקי] היו הנזקים שהיא גרמה", וכפי שהוא סיפר, הוא היה "נחוש בדעתו 'לנעוץ את המסמר האחרון בארון המתים' של 'המוסד' הזה, גם אם זה יעלה לי בתפקידי". ואכן, באוזני רעייתו הוא הביע ב-1865 את הדעה ש"אם הייתי נשאל חמש או עשר שנים מאוחר יותר איזה כבוד הייתי מבקש, הייתי אומר שייתנו לי לחסל את העבדות בקנטקי". ב-20 במרץ, באחת הכנסיות המתודיסטיות בלואיוויל, הוא הכריז על כך.
בחודשים הבאים, עם ההקפדה שסתרה את הרושם הראשוני שהוא נתן לבית המחוקקים שבכוונתו לרצות את האוכלוסייה הלבנה הנאמנה של המדינה, קיים פאלמר את הוראותיו של לינקולן. לא רק שהוא גייס כל גבר שחור כשיר בשיעור חסר תקדים – לעיתים בסיוע של יחידות גיוס שכולן היו על טהרת השחורים, ועל אף ההתנגדות התקיפה של בית המחוקקים לנוכחות המתמשכת של חיילים שחורים במדינה – הוא הטיל ממשל צבאי על המדינה כדי לעקוף את בתי המשפט האזרחיים שלה והממשל שלה בשל אי-רצונם הברור ליישם "את חובתם הברורה להגן על האנשים מפני עוולות, בין אם נגרמו על ידי החוק או בכל צורה אחרת". הוא הכריז על נישואים של עבדים כלגיטמים כדי להגן על נשותיהם וילדיהם של מגויסים, הקים מחנות פליטים, הדף מאמצים של כמה מגופי ממשל מקומיים להרחיק עבדים נמלטים ושחורים בני חורין ולמנוע מהם את ההזדמנות למצוא תעסוקה, שחרר עבדים מבתי כלא, הורה ששום עבד לא יוכרח להיות מגויס כמחליף, והנפיק עשרות אלפי אישורי נסיעה שאפשרו לאפרו-אמריקאים לנוע בחופשיות בתוך קנטקי ומחוצה לה כדי למצוא תעסוקה. אישורים אלו, שכונו על ידי האפרו-אמריקאים כ"אישור מעבר חופשיים", ועל ידי הלבנים בקנטקי "אישורי פאלמר", היו הן הגורם המניע והן הסמל של מותה המושהה אך הבלתי נמנע של העבדות במדינה. בחגיגת יום העצמאות של אפרו-אמריקאים בלואיוויל, שאחריה עבר מצעד בכל רחובות העיר, כולל כ-15,000 חיילים שחורים ולבנים ותזמורת צבאית, פאלמר, שהגיע בכרכרה מוזהבת, אמר לקהל הנוכחים שמנה כ-20,000 איש, שרובם היו בטוחים שהגנרל היה שם כדי להכריז על חירותם, "בני ארצי, אתם חופשיים, וכל עוד אני המפקד פה, הכוחות הצבאיים של ארצות הברית יגנו על זכותכם לחירות". על רקע הפסיקה של אחד מבתי המשפט שפסלה את החוק של הקונגרס מ-3 במרץ 1865, שעל פיו שוחררו כל בני משפחתם של החיילים השחורים, כ-72,000 איש, או על פי הערכה של קצין מ"כוחות השחורים של ארצות הברית" (USCT), "שני אנשים ומחצה שוחררו על כל חייל שחור שהתגייס במדינת קנטקי", הוא אמר לרעייתו באוקטובר 1865, "משימתי הושלמה". עד מהרה הוא מצא את עצמו עומד בפני האשמה בפני חבר מושבעים גדול בלואיוויל על סיוע לעבדים נמלטים ובפני גל של תביעות משפטיות מבעלי עבדים בקנטקי שנושלו מרכושם.