stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית עברה
בברית החדשה

במפת מידבא מהמאה ה-6 מופיעים שני אתרים זה מול זה. על הגדה המזרחית מופיע הכיתוב:
Αίνών ένθα νύν ό Σαπσαφάς


איינוֹן, מקום בו כיום הוא סַפּסַפַאס.
"איינון" (Αίνών) הוא שיבוש של המילה העברית "עין", במובן מעין, ואילו "סַפּסַפַאס" (Σαπσαφάς) היה שמו הקדום של ואדי אל-חראר, יובלו המזרחי של הירדן הנשפך אליו במקום זה. ליד הגדה המערבית של הירדן, כיום קאסר אל-יהוד, נזכר השם היווני המקורי "Βέθαβαρά" (בֶּתַבַּרה). במפה כתוב:
Βέθαβαρά το τού άγίου Ιωάννου τού βαπτίσματος

בֶּתַבַּרה בה יוחנן הקדוש מטביל.
עם זאת בנוסח היווני של הברית החדשה שהתגבש מוקדם יותר כבר התגלגלו השמות "בית עברה", "בית ברה" או "בית הערבה", והפכו לבית עניה (אנגלית Bethania ואחר כך Bethany). למרות הזהות בשמות, ציין אוריגנס כבר בתחילת המאה ה-3 כי אין המדובר בבית עניה שעל הר הצופים, ובית עברה נבדלה מהראשונה בכך ששכנה מצידו האחר של הירדן (אנגלית Beyond the Jordan). יושם לב כי במפת מידבא מופיעה בית עברה, היא "בית עניה מעבר לירדן", בצידו המערבי-הקרוב של הנהר, ולא מעבר לו. למשמעות השם "בית עניה" הוצאו תאוריות רבות, ובין היתר, כי הדבר קשור לאוניה, לעוני או לשיבוש אותיות גרידא.
מקורה של המסורת לפיה במקום זה טבל יוחנן המטביל את מאמיניו ואת ישו, הוא בבשורה על-פי יוחנן:
"זאת הייתה בבית עברה מעבר לירדן מקום אשר יוחנן מטביל שם"
המקום נזכר בבשורה על פי יוחנן שוב, כמקום אליו שב ישו מאוחר יותר:
"וילך וישב אל עבר הירדן אל המקום אשר הטביל שם יוחנן בתחלה וישב שם".
המחקר וזיהוי המקום

מיקומו המדויק של המקום בו הטביל יוחנן המטביל את מאמיניו ואת ישו היה נושא למחקר ממושך. לפי המסתבר מהבשורה על-פי מתי, המקום אכן שכן ליד יריחו, אך בבשורה על פי יוחנן נטען כי היה זה במרחק הליכה בן יום בלבד מקנה שבגליל ויומיים עד שלושה מירושלים:
"וגם יוחנן היה טבל בעינון קרוב לשלם".
דבר זה ממקם את מקום הטבילה צפונה משם, אולי בסמוך לתל שלם, הנמצא מדרום לטירת צבי. עולה רגל אלמוני מהמאה ה-4 ואדם בשם טודיוס מהמאה ה-6 ציינו כי מקום הטבילה ההיסטורי שוכן במרחק חמישה מילין צפונית מים המלח, וכי מזרחית לו שוכן התל ממנו עלה אליהו לשמים. טודיוס הנ"ל הוסיף ותיאר את אמצעי ההגנה שנבנה במטרה להגן על הכנסייה הביזנטית מפני שיטפון בתקופת הקיסר אנסטסיוס הראשון (491-518. שני הצליינים תיארו מוט נושא צלב שניצב באמצע הנהר במטרה לסמן את מקום טבילתו של ישו. נוסע שלישי, אנטונינוס מפיאצ'נצה, כתב בשנת 570 כי מקום הטבילה ההיסטורי נמצא מול כנסיית יוחנן המטביל (בקאסר אל-יהוד שעל הגדה המערבית של הנהר).
בשנת 1899 התגלו ממצאים ארכאולוגיים ראשונים ליד הגדה המזרחית של הנהר, אך רק לאחר הסכם השלום בין ישראל לירדן בשנת 1994 ופינוי שדות המוקשים בסמוך לגבול, נחשפו שרידיהן של כנסיות, מערות ומספר בריכות טבילה. לאחר ויכוחים ממושכים קיבלו חוקרים רבים את הסברה כי בית עברה היא אכן המקום בו נטבל ישו, והאפיפיור יוחנן פאולוס השני ביקר במקום במרץ 2000 וערך בו מיסה תחת כיפת השמיים. אחת הכנסיות העתיקות במקום הוקדשה לו לאחר מכן.
האתר כיום

האתר שוכן במספר מוקדים לאורכו של וואדי אל-חראר, יובלו של הירדן, שהיה ידוע בשמו היווני "ספסאפאס". הוא משתרע בין הכנסייה המודרנית שבגאון הירדן לבין מרכז המבקרים הנמצא בכיכר הירדן, כשלושה קילומטרים מזרחית משם.
הכנסייה היוונית אורתודוקסית המודרנית ניצבת ממש על קו המים, ולה גג מוזהב. בסמוך לה רציף ומדרגות המובילות אל מי הנהר.
האתר הארכאולוגי המרכזי שוכן כ-200 מטרים מזרחית לכנסייה זו, ובו שרידיהן של שלוש כנסיות ביזנטיות שהוקמו זו על גבי זו החל במאה ה-5 או ה-6, לאחר שנהרסו על ידי שיטפונות. הראשונה מבין כנסיות אלה הוקדשה ליוחנן המטביל ותוארה על ידי עולי הרגל הנ"ל. הכנסייה המאוחרת הוקדשה לשילוש הקדוש, והיא הייתה באורך של 27 מטר וברוחב של 15.8 מטר. כיום שוכנת סככה גדולה מעל השרידים. שער בכנסייה הוליך אל שרידי מדרגות שיש המוליכות בתורן לכיוון מי הנהר ואל אגן טבילה בצורת צלב. ייתכן שאלה הן המדרגות שתיאר אנטונינוס בשנת 570. בבריכה חרוטים אלפי סימני צלב שהותירו אחריהם עולי רגל, ולידה שוכנים שרידיה של קפלה קטנה באורך של 5 מטר וברוחב של 3 מטר, ואשר מעליה ניצבת כיום סככה קטנה.
הלאה ממזרח לאתר הארכאולוגי, הוקמו בריכות טבילה מודרניות אליהן מוזרמים מימיו של הנהר לאחר טיהורם.
בקצה המזרחי של האתר נמצא "תל אליהו" המזוהה עם המקום ממנו עלה הנביא אל השמים. במקום קשת משוחזרת המסמנת את מיקומה של קפלה עתיקה. עוד התגלה במקום בסיסו של אולם תפילה מלבני המתוארך למאה ה-3.
מרכז מבקרים מודרני הוקם במרחק של כקילומטר נוסף צפונית מזרחית לתל אליהו, ובסמוך לכביש הגישה אל האתר.
במקום צפויים לקום ארבע כנסיות מודרניות (אנגליקנית, ארמנית, קתולית, קופטית) ובית עולי רגל רוסי פרבוסלבי.
ראו גם

קאסר אל-יהוד
דיר חג'לה
לקריאה נוספת

Lonely planet Jordan, Bradly Mayhew, 2006, p. 141. ISBN 1-74059-789-3.
הערות שוליים

↑  Bethany Beyond the Jordan
↑  הנצרות וארץ הקודש, אהרון לירון, 1997, עמ' 30, ISBN 965-16-0109-4
↑  The Baptism Site
↑  New Churches
ציור קיר בכנסיית יוחנן המטביל שבקאסר אל-יהוד: אליהו עולה במרכבת אש לשמים. נהר הירדן נראה במרכז התמונה
הירדן התחתון במפת מדבא
טבילת ישו. פסיפס בבית הטבילה האריאני ברוונה
הכנסייה היוונית-אורתודוקסית שעל גדת הירדן כפי שהיא נראית מכיוון ישראל
צליינים סמוך לנהר הירדן
ג'ון ורדון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בינואר 1942 (בן 82) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 שפות היצירה:  אנגלית אמריקאית 
 סוגה:  רומן פשע 
 יצירות בולטות:  חשוב על מספר 
 תקופת הפעילות:  מ-2010 
 פרסים והוקרה:  פרס נירון (2015) 
 אתר רשמי
 
ג'ון ורדון (באנגלית: John Verdon נולד ב-1 בינואר 1942) הוא סופר אמריקאי, מחברם של מותחנים בלשיים העוסקים בעלילותיו של הבלש דייב גרני. ספרו הראשון "חשוב על מספר" יצא לאור בשנת 2010 והיה לרב-מכר בינלאומי.
הקריירה הראשונית של ג'ון ורדון הייתה בתעשיית הפרסום בניו יורק. לאחר פרישתו מתעשיית הפרסום, עבר יחד עם משפחתו להתגורר למרגלות הרי הקטסקיל. לאחר שעזב את העיר עיצב ובנה רהיטים במשך עשר שנים נוספות. בתקופה זו הפך לחובב ספרי בלשים קלאסיים.
אשתו, נעמי, עודדה אותו לכתוב את הרומן הבלשי הראשון שלו. שנתיים לאחר מכן הוא סיים לכתוב את "חשוב על מספר", מותחן מפתיע ומצליח שתורגם ליותר מ-20 שפות, והפך לרב מכר בינלאומי. ההצלחה של הרומן והביקורות הטובות שקיבל, הובילו את ורדון לכתוב מותחן בלשי נוסף העוסק באותן דמויות בשם "עצמי עיניים חזק". זאת הייתה ההתחלה של סדרת ספרים בלשיים שכללה גם את הספרים "תנו לשד לישון" "פיטר פן חייב למות" ו"אגם הזאבים".
ספריו

חשוב על מספר (כתר, 2010)
עצמי עיניים חזק (כתר, 2011)
תנו לשד לישון (כתר, 2012)
פיטר פן חייב למות (כתר, 2014)
אגם הזאבים (כתר, 2016)
וייט ריבר בוערת (כתר, 2018)
הגבעה מעל האגם (כתר, 2021)
הצפעוני (כתר, 2023)
במברג

ערך זה עוסק בעיר בגרמניה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
במברג (בגרמנית: Bamberg) היא עיר בדרום גרמניה, במדינת בוואריה. מניין תושביה עומד על כ-70,000 נפש, כעשירית מהם אינם גרמנים. בשנת 1993 הוכרזה העיר כאתר מורשת עולמית.
במברג נמצאת באזור פרנקוניה עילית, על גדות נהר הרגניץ ובקרבת שפכו לנהר המיין. ב-1993 נחשבה העיר העתיקה לאתר מורשת עולמית; היא הייתה מושב בישופות חשוב וישנם בעיר יותר מ-2200 בניינים היסטוריים. במברג היא אחת הערים היחידות בגרמניה שלא נפגעו בהפצצות בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה.
במברג היא עיר אוניברסיטאית ומרכז מנהלי לאזורים סביבה. היא גם מושב לבישופות הקתולית של במברג. בעיר מתגוררים כמה אלפי אזרחי ארצות הברית, בשל קרבתה לבסיס צבאי של צבא ארצות הברית.
בית העירייה הישן
במברג מוזכרת לראשונה במקורות משנת 902 כעיירה בשם Babenberg המצויה ליד טירה של משפחה בשם זה. הטירה עברה לידי הסקסונים לאחר מכן. נזירים בנדיקטינים מן העיר פולדה המירו את דתה של האוכלוסייה לנצרות. ב-1007 הפכה במברג לבירתו של המלך היינריך השני והוא קבע את מושבו שם, עם אשתו. ב-1014 הוא הפך לקיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובמברג הפכה לעיר חשובה בתקופתו. במאה ה-19 אוחדה במברג לתוך מדינת בוואריה.
מפת העיר
במברג ידועה בגרמניה בין היתר בשל מיני בירה מקומיים - הכוללים לתת מעושנת. תעשיית הבירה ממלאת תפקיד חשוב בכלכלת העיר, ולצד מבשלות קטנות, קיים גם מפעל לייצור חלקים למבשלות בירה ומכונות לייצור בירה תעשייתית. מבשלת של בירה "שלנקרלה" פועלת משנת 1405.
בקתדרלת במברג נקבר בן העיר, האפיפיור קלמנס השני. קברו הוא קבר האפיפיור היחיד מצפון להרי האלפים.
בעיר פועלת קבוצת הכדורסל ברוזה במברג, המשחקת בליגת העל הגרמנית בכדורסל ובליגת האלופות של פיב"א.
היסטוריה

במברג היא עיר בעלת היסטוריה מפוארת בחשיבות בינלאומית אשר ראשיתה החלה לפחות למאה השמינית, כאשר סביר להניח כי המוקד העתיק ביותר של העיר ממוקם באזור גבעת הקתדרלה. בראשית המאה העשירית הוזכר יישוב בשם באבנברג (Babenberg) שמקושר כיום לרוב לעיר במברג של ימנו. נוסף על כך, בשנת 973 אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה העניק את הטירה של היישוב באבנברג לידיו של אחיינו היינריך השני, דוכס בוואריה (הידוע בכינויו "הנרגן"). בשנת 1002 הוכתר היינריך השני כמלך על האימפריה הרומית הקדושה (אך עם זאת עדיין לא כקיסר)-היינריך בחר כבמברג כמקום אשר עתיד לבוא אליו עתיד גדול. עתיד זה שחזה היינריך אופיין בקתדרלה ענקית במרכזו, אשר בבוא הימים נהפכה להיות גם במקום משכבו. היינריך הוריד חלקים מהדיוכסות הקרובות ובהן דיוכסת וירצבורג ואייכשטשט למרות ההתנגדות שלהן להקריב משטחיהן בשביל הקמת הבישופות החדשה של במברג. אותה התקופה במברג הגיעה לשחקים כל כך גבוהים, ולרמה בינלאומית בצורה כל כך יוצאת דופן עד שקרא לה הנזיר גרהרד מסאון (Gerhard von Seeon) כבירת העולם:
"זוהי בירת העולם, ערש כל הגדולה"
המקור באנגלית
it is the capital of the world, the cradle of all glory
התואר 'בירת העולם' סובייקטיבי ויכול לעורר ספקות, אך אכן הייתה במברג לאחת הערים החשובות בעולם, הן מבחינה דתית עקב האוצרות ושרידי הקדושים הרבים שהביא היינריך השני אליה, והן מבחינה פוליטית כבירתה של האימפריה הרומית הקדושה של אותם הימים.
גלריית תמונות

במברג
הערות שוליים

1 2  Renate and Hanns Stejnhorst, Bamberg; World Heritage Site, Elmar Hahn Verlag, 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562073205171  BnF: cb11960901x (data)  GND: 4004391-5  ISNI: 0000 0001 2110 0869  LCCN: n80139571  MusicBrainz: 84b5640d-60b3-4710-b315-c349aa754302  NARA: 10044884  NKC: ge134047  SUDOC: 02760490X  VIAF: 129007724   WorldCat (עם VIAF): 129007724
בניין רשום

גשר פורת' בסקוטלנד
בממלכה המאוחדת, בניין רשום (באנגלית: Listed Building) הוא מבנה המוכרז באופן רשמי כבעל חשיבות אדריכלית, היסטורית או תרבותית יוצאת דופן. הכרזה זו נפוצה מאוד, והיא מיושמת על כחצי מיליון מבנים.
במקרה שמבנה כלשהו הוכרז כבניין רשום לא ניתן להרוס, להרחיב או לשנות אותו, ללא קבלת היתר מיוחד מרשות התכנון המקומית, שבדרך כלל מתייעצת עם הסוכנות הממשלתית המרכזית הרלוונטית, בעיקר במקרים של בניינים רשומים מפורסמים. לדוגמה, היתרים כאלה עשויים להינתן לכנסיות הנמצאות בשימוש. גורמים פרטיים המחזיקים בבעלות על בניינים רשומים מחויבים בנסיבות מסוימות לשמור ולתחזק אותם, ועשויים לעמוד בפני סנקציות משפטיות אם לא יבצעו זאת או יבצעו שינויים לא מאושרים. כמו כן, במקרים מסוימים ניתן לחייב אדם פרטי להשתמש בחומרים או שיטות ייחודיים גם אם הם יקרים יותר. כתוצאה מכך חל לעיתים גידול משמעותי בעלות התחזוקה והביטוח של הבניין, וכדי לאזן מצב זה החוק מאפשר לבעלי הבניין להתנגד לרישומו.
אף על פי שחלק משמעותי מהמבנים הנמצאים ברשימות הם בניינים, ניתן למצוא בהן גם מבנים אחרים כגון גשרים, מונומנטים, פסלים, אנדרטאות מלחמה, ואפילו אבני מיל. מבנים עתיקים, צבאיים ולא מיושבים (כגון סטונהנג') מסווגים לעיתים כמונומנטים רשומים עתיקים, ומוגנים על ידי חקיקה ותיקה יותר.
אף על פי שמספר מוגבל של "מונומנטים עתיקים" זכה להגנה תחת 'חוק הגנת המונומנטים העתיקים - 1882', היו אלה הנזקים שנגרמו בעקבות הפצצות הלופטוואפה הנאצי במלחמת העולם השנייה שזירזו את הכנת הרשימה הראשונה של בניינים בעלי חשיבות אדריכלית מיוחדת. הכנת הרשימה הוטלה על 300 מחברי המכון המלכותי לאדריכלים בריטים (RIBA) והאגודה להגנה על בניינים עתיקים (SPAB), תחת פיקוח של מפקח המונומנטים העתיקים ובמימון המדינה. הרשימות שימשו כאמצעי עזר להחלטה האם בניין מסוים ישוקם במקרה שייפגע בהפצצה. הבסיס הנוכחי של מערכת הרישום פותח מהמערכת של תקופת המלחמה, והופעל תחת הוראה שניתנה ב'חוק תכנון ערים ומחוזות - 1947'.
אנגליה וויילס

באנגליה ובוויילס ההיתר לרישום בניין ניתן על פי חוק ('בניינים רשומים ואזורי שימור התכנון - 1990') ומנוהל על ידי קרן המורשת האנגלית ו-Cadw (קאדו) בוויילס. בניינים רשומים הנמצאים בסכנה רשומים גם ברשומת הבניינים בסיכון של המורשת האנגלית. ישנם שלושה סוגים של סטטוס רישום, המסודרים לפי דרגת "חשיבות" יורדת וקושי להשיג היתר ביצוע עבודות:
דרגה I: בניינים בעלי עניין אדריכלי או היסטורי יוצא דופן.
דרגה II*: בניינים חשובים במיוחד בעלי חשיבות שאיננה רק מקומית.
דרגה II: בניינים בעלי עניין אדריכלי או היסטורי מיוחד.
בעבר שימשו דרגות A,‏ B ו-C עבור כנסיות אנגליקניות פעילות - והתאימו לדרגות I,‏ II* ו-II. הן היו נפוצות לפני 1977, וגם כיום יש מעט בניינים המסווגים לפיהן.
קרן המורשת העולמית מחזיקה ספריית תצלומים של הבניינים הרשומים באתר האינטרנט של הפרויקט "התמונות של אנגליה".
נכון ליולי 2009 יש כ-373,000 בניינים רשומים, מתוכם 343,000 (92%) בדרגה II,‏ 20,500 (5.5%) בדרגה II* ו-9,300 (2.5%) בדרגה I‏. 45% מהבניינים מדרגה I הם כנסיות קהילתיות של הכנסייה האנגליקנית. ההערכה היא כי בפועל יש כחצי מיליון בניינים רשומים, כיוון שסעיף ברשימה יכול להתייחס ליותר מבניין אחד בפועל. בניינים שאינם בעלי חשיבות רבה עשויים להיכלל ברשימה במקרה שהם חלק מקבוצה שכן נכללת, כגון בניין הנמצא בכיכר עירונית.
דוגמאות לבניינים רשומים:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  דרגה I ארמון בקינגהאם  אלברט הול  ארמון וסטמינסטר  גשר מנאי  טירת בודיאם  טירת דולוויד'לן  טירת וינצ'סטר  קתדרלת יורק  Oriel Chambers  טירת ריפלי (אנ') |  דרגה II* בית השידור  שגרירות ישראל בלונדון  תיאטרון קולוסיאום  תחנת הכוח באטרסי  תחנת הרכבת סטוק-און-טרנט  רחוב קוק 16 |  דרגה II ארמון אלכסנדרה  בית היציקה וייטצ'אפל בל  בית הכנסת סנדי'ס רואו  מגדל בריטיש טלקום  קולסטון הול |
צפון אירלנד

בניינים רשומים בצפון אירלנד מטופלים על ידי סוכנות הסביבה של צפון אירלנד, לפי סעיף 42 של 'פקודת (צפון אירלנד) התכנון - 1991'. דרגות הרישום הן:
דרגה A: בניינים בעלי חשיבות לאומית ודוגמאות משובחות לסוג שלהם.
דרגה +B: בניינים בעלי חשיבות אזורית, או בניינים שמתאימים לדרגה A אך בעיצוב פחות טוב או שבוצעו בהם תוספות.
דרגה B1: בניינים בעלי חשיבות מקומית, או דוגמאות טובות לסוג שלהם.
דרגה B2: בניינים בעלי חשיבות מקומית, או דוגמאות טובות לסוג שלהם, אך באיכות נמוכה יותר מבניינים בדרגה B1.
דוגמאות לבניינים רשומים:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  דרגה A בית האופרה הגדול  טירת גוספורד  מנזר בנגור |  דרגה +B טירת נקרן  מגדל השעון אלברט  מגדל סקראבו |  דרגה B1 בנייני הבנק  מזקקת בושמילס הישנה  קולג' קמפבל |
סקוטלנד

מעמד הבניינים הרשומים מוסדר בסקוטלנד באמצעות 'חוק תכנון ערים ומחוזות (בניינים רשומים ואזורי שימור) (סקוטלנד) - 1997'. השימור הוא סמכות המבוזרת לפרלמנט הסקוטי ולממשלת סקוטלנד. סביבה היסטורית סקוטלנד (לשעבר סקוטלנד ההיסטורית) היא הסוכנות הממשלתית המקומית האחראית לבניינים רשומים ולמונומנטים רשומים.
קטגוריות הסיווג בסקוטלנד הן:
קטגוריה A: בניינים בעלי חשיבות בינלאומית אדריכלית או היסטורית, או בניינים שהשתמרו בצורתם המקורית באופן קרוב למושלם ומייצגים היטב תקופה מסוימת, סגנון או סוג בניין.
קטגוריה B: בניינים בעלי חשיבות אזורית או חשיבות שאינה רק מקומית, או דוגמאות ראשיות לתקופה מסוימת, סגנון או סוג בניין שהשתנה במשך השנים.
קטגוריה C: בניינים בעלי חשיבות מקומית, או דוגמאות פחות מרכזיות לתקופה כלשהי, סגנון או סוג בניין, ושהשתנו במידה רבה; בניינים מסורתיים ופשוטים הנמצאים בסמוך למבנים אחרים בקטגוריות A ו-B, או כאלה שמהווים חלק מקבוצת מבנים כגון אחוזה או מתחם תעשייתי.
דוגמאות לבניינים רשומים:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  קטגוריה A ארמון הולירוד  גשר פורת'  הגלריה הלאומית של סקוטלנד  טירת בלייר  קתדרלת מנגו הקדוש |  קטגוריה B בית מנהל הנמל  גשר גלאזגו  ספריית מיטשל |  קטגוריה C טירת קרייגנד  קולנוע ג'ורג'  קתדרלת סנט ג'ון |
ארגונים דומים מחוץ לבריטניה

אוסטרליה אוסטרליה – רשימת המורשת הלאומית האוסטרלית (NHL) ורשימת מורשת חבר העמים
ארצות הברית ארצות הברית – המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים (NRHP) ואתר היסטורי לאומי (NHL)
בלגיה בלגיה – מרשמי המורשת בבלגיה
ברזיל ברזיל – המכון הלאומי למורשת היסטורית ואמנותית (IPHAN)
גרמניה גרמניה – הקרן הגרמנית להגנת האנדרטה (DSD) ואתרי מורשת לאומית
הולנד הולנד – מונומט לאומי
הונג קונג הונג קונג – רשימת מבנים היסטוריים בדרגה I בהונג קונג, רשימת מבנים היסטוריים בדרגה II בהונג קונג ורשימת מבנים היסטוריים בדרגה III בהונג קונג
יפן יפן – נכס תרבות מוחשי, קבוצות של בניינים מסורתיים
ישראל ישראל – המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל
ניו זילנד ניו זילנד – מורשת ניו זילנד
ספרד ספרד – מורשת בעלת עניין תרבותי (BIC)
פולין פולין – המועצה הלאומית למורשת בפולין (NID)
צרפת צרפת – מונומטים היסטוריים
קנדה קנדה – אתרים היסטוריים לאומיים של קנדה
שוודיה שוודיה – בניינים רשומים בשוודיה
הערות שוליים

↑  שימור אתרים ובניינים היסטוריים באתר הפרלמנט הבריטי
1 2  בניינים רשומים באתר האגודה הוויקטוריאנית
↑  דן קרוקשנק, Targets of enemy bombers and our own demolition men, באתר האינדפנדנט, 28.08.1995
↑  בניינים רשומים באתר קרן המורשת האנגלית
↑  הכנסייה האנגליקנית כיום
ארמון בקינגהאם
טירת דולוויד'לן שבצפון-מערב ויילס
הצד האחורי של מנזר בנגור (דרגה A)
הגלריה הלאומית של סקוטלנד באדינבורו
טירת בלייר סמוך לאת'ול, מרכז סקוטלנד
ג'ון וסלי הילמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 במרץ 1832 אולבני, ארצות הברית 
 פטירה:  19 במרץ 1915 (בגיל 82) מחוז אסנשן, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  באטון רוז' 
 
ג'ון וסלי הילמן (באנגלית: John Wesley Hillman‏; 29 במרץ 1832 – 19 במרץ 1915) היה מחפש זהב אמריקאי בתקופת הבהלה לזהב בקליפורניה ומגלה ארצות שהיה בין האמריקאים הראשונים ממוצא אירופאי לצפות בקרייטר לייק במדינת אורגון.
חייו

הילמן נולד באולבני שבמדינת ניו יורק. ב-1848, בגיל 16, הוא עבר עם משפחתו לניו אורלינס. זמן קצר לאחר שעקרו לניו אורלינס ליווה הילמן את אביו במשלחת לקליפורניה במהלך הבהלה לזהב באפריל 1849, ונשאר במערב ארצות הברית כשאביו חזר למזרח. ב-12 ביוני 1853, היה ג'ון וסלי הילמן לאמריקני הראשון ממוצא אירופאי שראה את מה שכינה "אגם כחול עמוק" באורגון. האגם קיבל מאוחר יותר את השם קרייטר לייק (אגם הלוע). ב-1855 ריסק הילמן את ברכו במהלך קרבות הנהר רוג וחזר מזרחה כמה שנים אחר-כך, והתיישב בחווה חקלאית באזור באטון רוז' בלואיזיאנה.
באפריל 1866 נשא הילמן לאישה את בת דודתו אליזבת הילמן שנפטרה ביוני 1873. מנישואים אלו נולדה בת אחת שמתה ב-1874. נישואיו השניים היו ב-25 ביולי 1875 לרוזלי פרי (Rosalie Frye‏; 1928-1854). מנישואיו אלו נולדו ארבעה ילדים, שמהם שניים נפטרו בילדותם ושניים, בן ובת, הגיעו לבגרות.
הערות שוליים

↑  Runkel, H.J., "Crater Lake Discovery Centennial,"
בטי הולברטון

| --- | --- |

הולברטון בעודה מתכנתת את האניאק
 לידה:  7 במרץ 1917 פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  8 בדצמבר 2001 (בגיל 84) רוקוויל, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  הנדסת תוכנה 
 מקום קבורה:  Ivy 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פנסילבניה 
 מוסדות:  בית הספר מור להנדסת חשמל  המכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה  רמינגטון ראנד  David Taylor Model Basin 
 פרסים והוקרה:  פרס חלוץ המחשב (1997)  היכל התהילה של נשים בטכנולוגיה (1997) 
 
פרנסיס אליזבת' "בטי" הולברטון (באנגלית: Frances Elizabeth "Betty" Holberton; ‏7 במרץ 1917 - 8 בדצמבר 2001) הייתה מהנדסת ומתכנתת אמריקאית, ידועה בעיקר בתור היותה אחת משש המתכנתות של המחשב האלקטרוני, "אניאק", והייתה שותפה בכתיבת שפות התכנות קובול ופורטרן.
קריירה

ביומה הראשון כסטודנטית באוניברסיטת פנסילבניה בחוג למתמטיקה שאל אותה המרצה מדוע היא לא נשארת בבית לטפל בילדים. היחס המזלזל ריפה את ידיה והיא זנחה את לימודי המתמטיקה והחלה ללמוד עיתונאות שהיה בין התחומים היחידים באותה תקופה שהיו פתוחים לנשים. בכל זאת, היא המשיכה להתעניין ולעסוק במתמטיקה.
עקב השתתפות גברים רבים בלחימה במלחמת העולם השנייה שכר הצבא האמריקני נשים שיחשבו מסלולים בליסטיים לטילים. הולברטון נבחרה על ידי בית הספר מור להנדסה לעזור בחישובים הללו ביחד עם כ-80 נשים נוספות.
ב-1945 הצבא האמריקני החליט לממן פרויקט ניסויי שמטרתו הייתה ליצור את אניאק, המחשב הדיגיטלי הראשון. מתוך 80 הנשים ששכר הצבא, שש נשים נבחרו להיות המתכנתות של המחשב, ביניהן הולברטון. עבודתה התבטאה בכוונון של למעלה מ-3000 מתגים במחשב ששקל 30 טון ואיפשר לחשב משוואות של מסלולים בליסטיים. עלות הפרויקט הייתה 487,000$, שוות ערך ל-$6,887,000 ב-2017. אניאק נחשף לציבור ב-15 בפברואר 1946 באוניברסיטת פנסילבניה, כלומר, מאוחר מדי מכדי לתרום במלחמת העולם השנייה, אולם פיתוחו פתח דלתות חדשות בעולם התכנות. במשך עבודתה על האניאק קיבלה הולברטון הרבה מרעיונותיה בשנתה, מה שהוביל את עמיתיה המתכנתים לומר עליה כי "היא פתרה יותר בעיות בשנתה משאחרים פתרו בערות".
בתום המלחמה עברה הולברטון לעבוד ברמינגטון רנד, חברה אמריקאית לייצור מכונות לעסקים הידועה בעיקר בייצור מכונות כתיבה, ולאחר מכן במכון הלאומי לתקנים (כיום: המכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה). היא ניהלה את אגף התכנות במעבדה למתמטיקה שימושית באגף דוד טיילור לתכנון ספינות ב-1959. היא עזרה לפתח את UNIVAC, תכננה לוחות בקרה בהם מקמה את המקלדת הנומרית ליד מקלדת האותיות ודחפה את המהנדסים להחליף את החזית השחורה של UNIVAC בחזית בצבע אפור-בז' מה שמאוחר יותר הפך לצבע האוניברסלי של המחשבים. היא לקחה חלק בפיתוח מערכת התכנות היצרנית הראשונה (SORT/MERGE). בנוסף גם כתבה את התוכנה הראשונה לניתוח סטטיסטי שהפכה לקונצנזוס האמריקאי של 1950.
החל מ-1953 פעלה כמפקחת על תכנות מתקדם במעבדה למתמטיקה שימושית של חיל הנחתים האמריקאי שממוקם במרילנד, שם נשארה עד 1966. הולברטון עבדה עם ג'ון מוכאלי בפיתוח ערכת הוראות ל-BINAC, מה שנחשב לאבטיפוס לכל שפות התכנות המודרניות. היא השתתפה בפיתוח תקנים ראשוניים לשפות התכנות קובול ופורטרן ביחד עם גרייס הופר. מאוחר יותר כעובדת של המכון הלאומי לתקנים עבדה על שני התקנים של שפת התכנות פורטרן: פורטרן 90 ו- פורטרן 77.
מותה

הולברטון נפטרה ב-8 בדצמבר 2001 ברוקוויל, מרילנד בעודה בת 84, כנראה כתוצאה ממחלת לב, סוכרת וסיבוכים שנגרמו כתוצאה משבץ שחוותה מספר שנים לפני מותה. היא הותירה אחריה את בעלה ג'ון ווהן הולברטון ושתי בנות, פמלה ופריסילה.
פרסים

ב-1997 היא וחמש המתכנתות האחרות של אניאק נכנסו להיכל התהילה של הארגון הבינלאומי לנשים בטכנולוגיה. מתוך שש הנשים שתכנתו את אניאק היא היחידה שקיבלה את פרס אוגוסטה עדה לאבלייס, הפרס הגבוה ביותר שמחולק על ידי ארגון הנשים בתכנות.
כמו כן ב-1997, קיבלה הולברטון את פרס IEEE לחלוצים במחשוב על פיתוח יצרן ה-Sort-Merge.
ראו גם

ג'ין ברטיק
רות טייטלבאום
הערות שוליים

↑  Gay, Martin, "Recent Advances and Issues in Computers"., google books, ‏10 April 2018
1 2 3  Levy, Claudia, "Frances Holberton, 84; Pioneer Programmer of Early Computers, Los Angeles Times, ‏December 15, 2001
1 2 3 4 5  Lohr, Steve, "Frances E. Holberton, 84, Early Computer Programmer"
↑  “The ENIAC of John Mauchly and John Eckert” - The history of computers
1 2  Fritz, W. Barkley, . "The Women of ENIAC", ‏1996
↑  [ENIAC Programmers Project. http://www.eniacprogrammers.org/overview.shtml]
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 90293220  GND: 1303714647  ISNI: 0000 0000 2149 8988  LCCN: n80084529  VIAF: 52988994   WorldCat (עם VIAF): 52988994
בנק זרובבל

| --- | --- |

אחד מסמלילי הבנק בסוף שנות ה-60'
 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1933–הווה (כ־91 שנים) 
 תאריך מיזוג:  1971
 
בנק זרובבל היה בנק ישראלי ששירת את האגודות השיתופיות בעיקר מ"המגזר האזרחי".
בנק זרובבל נוסד ב-1932 והחל את פעילותו ב-1933‏. הבנק נוסד על ידי 37 באי כח של אגודות שיתופיות בעזרת זרוען "מרכז ברית פיקוח של אגודות האשראי בישראל". הוא שימש כבנק אגודות האשראי בארץ ישראל ויועד למתן אשראים רק לאגודות האשראי השונות שפעלו באותו זמן. רצונן של האגודות לחיות מיגיע כפיהן פעל כזרז להקמת בנק ובכך "נחסכה" מהאגודות בקשת עזרה מבחוץ. המקור הראשי לגיוס הכספים היה הנפקת איגרות חוב. כמו כן השקיעו האגודות השיתופיות בבנק, על אף שהונן עצמן לא היה גדול. הבנק נתן אשראי בשלושה תחומים:
הון חוזר שבו משתמשות האגודות לתת הלוואות לחבריהן.
הלוואות למטרות מיוחדות כגון חקלאות, מסחר, תעשייה, תחבורה, שיכון, מלאכה, משקי עזר ועוד.
אשראי להבטחת רזרבה של האגודות במקרה של הוצאת פיקדונות רבים.
הבנק הצליח תוך מספר שנים לאגד עשרות אגודות ועשרות אלפי חברים.
מנהלו הראשון היה הרב ישעיהו שפירא, ממנהיגי תנועת העבודה של הציונות הדתית.
ב-1959 התמזג לתוכו "בנק לקרדיט גומלין" שהוקם ב-1926 וגם הוא היה מסונף ל"ברית פיקוח".
בשנת 1962 הוקמה שותפות בין הבנק ובין אוצר האכרים למשכנתאות, ולבנק זרובבל הועברו פעולות של האוצר שלא נגעו למשכנתאות. בשנת 1966 נפתחו לבנק שלושה סניפים חדשים והיו לו סך הכל 13 סניפים.
בעקבות הפסדים גדולים של בנק זרובבל, פנה בנק ישראל בשנת 1968 אל הנהלת "בנק הלוואה וחיסכון לישראל (לשעבר יפו תל אביב)" בבקשה שימזגו לתוך בנק הלוואה וחסכון לישראל את בנק זרובבל, תוך שבנק ישראל מתחייב לכסות את הפסדי בנק זרובבל שיתגלו במהלך שלוש השנים הבאות הבנקים מוזגו באופן רשמי ביולי 1969. באותה עת היו לבנק זרובבל 17 סניפים.
בפברואר 1970 התאחד הבנק המשותף עם הבנק לחרושת ולמסחר ובעקבות סכסוך משפטי ויתר על השם וחזר לשם זרובבל. הבנק נרכש ב-1971 על ידי בנק הפועלים.
הערות שוליים

↑  מאיר חת, הבנקאות בישראל במנהרת הזמן : 2012-1965, הוצאת ראובן מס, 2015, עמ' 567
↑  ב-20 בינואר 1930 נוסדה חברה בשם "בנק זרובבל בע"מ". המייסדים החליטו לפרקה ב-1931 מאחר שמטרותיה היו כאגודה קואופרטיבית ולכן האגודה נרשמה כ"בנק זרובבל אגודה הדדית בע"מ". מאוחר יותר שונה שוב השם ל"בנק זרובבל אגודה שיתופית מרכזית בע"מ".
↑  כרוניקה כלכלית, מאזנים, כ"ד סיון תרצ"ב
↑  בין חברי ההנהלה היה יהושע שצוב מנהל "בנק מסחרי".
↑  שותפות בין אוצר האכרים ובנק זרובבל, חרות, 10 במאי 1962
↑  סניפים חדשים לבנק זרובבל, דבר, 5 בינואר 1966
↑  מיזוג הלוואה וחסכון וזרובבל, מעריב, 27 באוגוסט 1968
↑  יובל אליצור, היכן נעלמו 74 מליון ל"י, מעריב, 21 בפברואר 1969
↑  דוד ליפקין, הלוואה וחסכון רכשה את בנק לחרושת ולמסחר, דבר, 21 במאי 1969
↑  תחזית הפסדי בנק זרובבל 13 מליון לירות, מעריב, 10 בפברואר 1970
↑  מציע חקיקה בדבר מיזוג גופים כספיים, מעריב, 30 ביוני 1970
↑  הודעה ללקוחות, דבר, 14 ביולי 1969
↑  הלואה וחסכון השלים מיזוג, מעריב, 9 ביולי 1969
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305640305171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בנקים ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.