stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חלבון טראנסממברנלי
סיווג לפי תכונות

קיימים שני סוגים בסיסיים של חלבונים טראנסממברנלים:
חלבוני אלפא הליקס; נמצאים בכל סוגי הממברנות הביולוגיות, כולל הקרום החיצוני בחיידקים גראם-שליליים. זוהי קטגוריה עיקרית במשפחת החלבונים הטראנסממברנלים.
חלבוני משטחי בטא; נמצאים בקרום החיצוני של חיידקים גראם-שליליים וכן בדופן התא של חיידקים גראם-חיוביים.
קיפול חלבונים טרנסממסרנלים כפונקציה של יציבות תרמודינמית > יציבות של סלילי אלפא טראנסמבברנליים

חלבונים טראנסממברנלים מטיפוס אלפא הליקס (α-helical protein) הוכחו כמבנים יציבים בתנאי טמפרטורות דנטורטיבים, משום שהם לא נפתחים באופן מלא כשהם בתוך הממברנה. הסיבה ליציבות הגדולה נובעת מפוטנציאל קשרי מימן שמתפתח כתוצאה מהמבנה הספציפי של האלפא הליקס. מאידך, מה שתורם ליציבות הגדולה שלהם, בשלבים פרו פעילים מאוחרים יכול להוות מגבלה; חלבונים אילו רגישים בשלב ההתכנסות למבנה הנטיבי בממברנה ויכולים בקלות להתקפל בצורה שגויה (misfold) בגלל יצירת קשרים לא נכונים.
קיפול חלבונים טרנסממסרנלים כפונקציה של יציבות תרמודינמית > יציבות של משטחי בטא טראנסמבברנליים

היציבות של משטחי בטא טראנסממברנלים מושגת בדומה ליציבות של חלבונים מסיסים. הקיפול הנטיבי במערכת פיזיולוגית מזורז על ידי חלבונים מסיסים בשם שפרונים, שמיצבים את החלבון בסביבה המימית ומונעים ממנו לעבור אגרגציה.
סווג למשפחות על פי פונקצינליות ותכונות מבניות > רצפטורים טראנסממברנלים

רצפטורים טראנסממברנלים הם חלבונים אינטגרלים, שמתפקדים ומעוגנים בממברנה הציטופלסמתית. קשירת מולקולת סיגנל בצד אחד של הממברנה תגרום להתחלת תגובה בצידה השני. באופן זה, לרצפטורים טראנסממברנלים תפקיד חיוני ויחודי בתקשורת בין תאית והעברת סיגנלים.
הרבה רצפטורים טראנסממברנלים מורכבים מכמה תתי יחידות (אוליגופפטידים) שמתפקדות באופן שיתופי מסוכרן ומבוקר (קולקטיבי), ובעקבות קישור ליגנד יש אפשרות לאקטבציה או דהאקטיבציה של המבנה משמע הגברה (אמפליפיקציה) של הסיגנל. הסיווג בדרך כלל על בסיס המבנה המולקולרי שלהם, או, ברוב המקרים, על סמך פונקציונליות וטופולוגיה ממברנלית. הקושי הגדול בקביעת המבנה המרחבי של חלבונים אינטגרלים הוא אי יציבות מרחבית בסביבת העבודה הנדרשת לצורכי מיצוי החלבון וגיבושו. על מנת לבצע בדיקות שכאלו ראשית יש להפריד את החלבון האינטגרלי מהממברנה ההידרופובית שבה הוא מקובע, תהליך שפוגע במבנה הנטיבי של החלבון בצורה שמקשה על קביעת המבנה הנכון (קישור; קיפול חלבונים).
הרבגוניות המבנית גדול מאוד. החל מהמבנה הפשוט ביותר של רצפטור מסוג שרשרת פוליפטידית שחוצה את הממברנה הדו שכבתית פעם אחת, עד למבנה מורכב שחוצה את הממברנה מספר פעמים רב. לדוגמה, משפחת חלבוני G חוצים ממברנה 7 פעמים.
סווג למשפחות על פי פונקצינליות ותכונות מבניות > פורינים

פורינים הם חלבונים טראנסממברנלים מטיפוס beta barrel proteins, מהווים כמעין מערכת נקבים (פורות) בממברנה הביולוגית המאפשרת מעבר חופשי יחסית של מולקולות בדיפוזיה. בניגוד לחלבוני טרנספורט ממברנליים אחרים, פורינים הם חלבונים גדולים מספיק כדי לאפשר דיפוזיה פסיבית דרכם. הסלקציה בדרך כלל על פי גודל. פורינים בנויים ממשטחי בטא, הערוכים בסידור מרחבי אנטי-מקבילי (אנטי פרללי) ויוצרים מבנה צינורי הנקרא beta barrel proteins ("חבית בטא"). רצף חומצות האמינו במשטחי הבטא של פורין מאופיין בחזרה של שיירים פולריים (קוטביים/בעלי מטען) ולא פולריים של חומצות אמינו אחד אחרי השני. סידור זה גורם ליצירת מבנה אמפיפטי, כלומר צד אחד של משטח הבטא הוא הידרופובי והצד השני הידרופילי. השיירים הלא פולריים (הידרופוביים) פונים כלפי חוץ ויוצרים אינטראקציות עם החלק הליפידי (גם כן לא פולרי) של הממברנה, בעוד שהשיירים הפולריים (הידרופיליים) פונים כלפי פנים מבנה החבית ויוצרים בכך תווך הידרופילי, המאפשר את הדיפוזיה דרך הממברנה.
יוניפורטר הוא חלבון טראנסממברנלי אינטגרלי שמעורב בדיפזיה מסייעת (facilitated diffusion). חלבונים יכולים לתפקד בתור נשאים (חלבון אינטגרלי monotopic; חלבון לא חוצה ממברנה) והן בתור תעלות טראנסממברנליות. ההעברה מתבצעת בדיפוזיה לפי גרדיאנט ריכוזים, ולא נגד. פתיחת התעלה (בהתאם לפונקציונליות שלה) לפי סיגנלים של מתח, לחץ הידרוסטטי, קישור ליגאנד.
סווג למשפחות על פי פונקצינליות ותכונות מבניות > משאבות

משאבות מובילות באופן פעיל מולקולות או יונים דרך הממברנה הפוספוליפידית בעזרת אנרגיה שהן רותמות לתהליך. כאשר המשאבות מנצלות בצורה ישירה אנרגיה כימית הגלומה במולקולות ATP מכונה פעולתן הובלה פעילה ראשונית. דוגמה להעברה פעילה ראשונית: משאבת 3Na+/2K+ ATPase (משאבת נתרן-אשלגן).
משאבות המשתמשות באופן עקיף באנרגיה כימית, בעזרת האנרגיה הגלומה במפל ריכוזים של יון שנוצר קודם לכן בהובלה פעילה ראשונית, מבצעות הובלה פעילה שניונית:
מערכת אנטיפורטר מעורבת בהובלה פעילה שניונית של שניים (או יותר) מולקולות שונות או יונים דרך הממברנה הפוספוליפידית כמו הממברנה הציטופלסמטית בכיוונים מנוגדים.
מערכת סימפורטר מעורבת בהובלה פעילה שניונית של שניים (או יותר) מולקולות שונות או יונים דרך הממברנה הפוספוליפידית כמו הממברנה הציטופלסמטית בכיוונים זהים. דוגמה למערכת סימפורטר; משאבת -Na+/K+/2Cl
חלבונים טראנסממברנלים כחלק ממסלול מטבולי רב שלבי ליצירת ATP

פוספורילציה אוקסידטיבית היא מסלול מטבולי שמנצל אנרגיה שמשתחררת מחמצון מולקולות אורגניות ליצירת מולקולת ATP. המסלול הוא שמור מבחינה אבולוציונית בגלל היעילות הגבוהה לאחסון אנרגיה, ביחס למסלולים אלטרנטיביים להפקת אנרגיה ללא נוכחות חמצן (תהליכי תסיסה) כמו הגליקוליזה.
משפחת אנזימים בשם ATP סינתאז הם אנזימים טראנסממברנלים בעלי פעילות קטליטית כיוונית, ומזרזים יצירת מולקולה אורגנית עתירת אנרגיה בשם ATP תוך ניצול צורת אנרגיה שניונית (גראדינט פרוטונים (PMF)) שנוצרת בין תווך ממברנלי:
בכלורופלסט- מחלל הלומן לחלל הסטרומה.
במיטוכונדריה- מחלל הממברנה הפנימית לחלל המטריקס.
מבט צד של מונומר יחיד של אותו חלבון. ניתן לראות את מבנה משטח בטא המאפיין חלבון זה.
משאבת נתרן-אשלגן
שרשרת העברת אלקטרונים במיטוכונדריה המאופיינת בחלבונים טראנסממברנלים בעלי פעילות אזימתית.
צבי לוריא

צבי לוריא (משמאל) בוועידה העולמית הראשונה של מפ"ם
צבי לוּרְיֵא (1 ביוני 1906, לודז', פולין – 21 במאי 1968, ישראל) היה פעיל ציוני, ממייסדי הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, חבר קיבוץ עין שמר; חבר ההנהלה הציונית וראש מחלקת הארגון בהנהלת הסוכנות היהודית; ממייסדי מפ"ם, חבר מזכירות המפלגה והוועדה המדינית; חבר אספת הנבחרים הרביעית מטעם חזית השמאל, חבר הוועד הלאומי, חבר מועצת המדינה הזמנית ומחותמי מגילת העצמאות.
ממקימי "קול ישראל" ומנהלה הראשון, עד 1948.
קורות חיים

לוריא למד בגימנסיה יבנה בלודז' ואחר כך החל ללמוד באוניברסיטאות ורשה ווינה. בספטמבר 1925 עלה לארץ ישראל, הצטרף לקבוצת השומר הצעיר בעין גנים והקים עמה את קיבוץ עין שמר בשנת 1927. עם הקמת הקיבוץ הארצי באפריל 1927 נבחר לוועדת תרבות וחינוך שלה.
ב-1931 נישא לגוטה לבית מרקובסקי. היה אב ליובל, עמי, רות.
צבי לוריא נפטר בשנת 1968, באורח פיתאומי בבית החולים איכילוב. בתקופת הזמן בה עסק בהכנות לקראת הקונגרס הציוני ה-27.
נקבר בעין שמר.
כתביו

צבי לוריא ז"ל: מדבריו תשכ"ז–תשכ"ח, ירושלים: המחלקה לארגון של ההסתדרות הציונית העולמית, תשכ"ח. (לקט מאמרים והרצאות של לוריא מחודשי חייו האחרונים, מוגש לצירי הקונגרס הציוני הכ"ז.)
חיים של שרות (ערך: צבי זהר), ירושלים: הספרייה הציונית על יד הנהלת ההסתדרות הציונית: בשיתוף עם ספרית פועלים, תשל"א. (מבחר מביטוייו הפובליציסטיים-ספרותיים)
הערות שוליים

↑  צבי לוריא, על שאלתינו הכאובה, דבר, 7 באוקטובר 1926.
↑  מאיר יערי, רישרד וינטרוב, המועצה המיסדת של הקיבוץ הארצי מיסודו של השומר הצעיר, דבר, 13 באפריל 1927.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291516505171  PLWABN: 9810616765005606  BnF: cb126676571 (data)  GND: 1134461089  ISNI: 0000 0004 0200 5729  NTA: 330530194  SNAC: w6k78xxt  SUDOC: 230960928  VIAF: 297090011   WorldCat (עם VIAF): 297090011 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ציונות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קהילת יהודי אופולה

| --- | --- |

בית הכנסת הגדול שחרב באופולה
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת
 מיקום:  אופולה
 מדינה:  פולין פולין
 זרם:  רפורמי
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1894–1897 (כ־3 שנים)
 תאריך פירוק:  9 נובמבר 1938 (ליל הבדולח)
 חומרי בנייה:  לבנים
 עלות:  200,000 מארקים גרמנים
 אדריכל:  Felix Henry
 סגנון אדריכלי:  נאו-מורית
 מידות
 קומות:  2
 מידע טכני
 קיבולת:  כ-600 מקומות ישיבה
 
 heהמיקום המדויק בית הכנסת הגדול
 
קהילת יהדות אופולה, התקיימה בעיר אופולה, (פולנית: Opole, ‏האזנהקובץ:Pl-Opole.ogg‏Ⓘ‏; שמה לשעבר בגרמנית: אוֹפֶּלְן, Oppeln) הנמצאת בדרום פולין על גדות הנהר אודר. אוכלוסיית העיר מונה 128,012 תושבים  (מעודכן לשנת 2020) והיא בירת פרובינציית אופולה. היא גם בירתה ההיסטורית של שלזיה העלית (אנ'). בעיר יש מיעוט גרמני גדול יחסית.
היהודים הראשונים גרו ככל הנראה באזור העיר אופולה עוד לפני הקמת העיר בשנים 1211–1217. בשנת 1840 הקימה הקהילה היהודית בית כנסת ברחוב הוספיטל. באביב 1894 החלה בניית בית כנסת חליפי וחדש, על האי פָּשֶקֶה, בשובל של נהר אודר העובר בעיר. לאור הגידול המהיר של הקהילה היהודית. בית כנסת החדש היה גדול ומפואר, היו בו כ-600 מקומות ישיבה. בתאריך 22 ביוני 1897 נערכה חנוכת בית הכנסת והעברת ספרי התורה מבית הכנסת הישן לחדש. עם הזמן בית הכנסת הישן נמכר במכירה פומבית לחברה להוצאה לאור ועל כן ככל הנראה, הוא שרד את ליל הבדולח והשואה. בשנת 2006 הפך בית הכנסת הישן לאולפן טלוויזיה אזורית של TVP3 Opole (גר'). רשויות העיר מונעות פגיעה בצורתו החיצונית של הבניין.
בשנת 1885 הקהילה היהודית באופולה הייתה בשיאה מבחינת מספר היהודים. בשנה זו חיו בעיר כ־765 יהודים. לאחר השואה קהילת יהודי אופולה לא התאוששה.
היסטוריה > המאות ה-13 ועד ה-15

היהודים הראשונים התגוררו באזור אופולה לפני הקמת העיר בשנים 1211–1217.
באמצע המאה הארבע עשרה פרצו "המגפה השחורה" ורעב בעקבותיה, בשלזיה. מיד האשימו את היהודים בהרעלת הבארות, מה שהוביל לפוגרומים עקובים מדם באופולה בשנת 1349. ליהודים היה כבר בית ספר בעיר. קיים מסמך המתאר את נוכחותם של היהודים באופולה בשנת 1396; במסמך נכתב שהנסיך בולקו הרביעי מודיע על מכירת הבית שהיה בבית העלמין של סנט קרוס ושהיה שייך בעבר ליהודי, יצחק.
בתחילת המאה ה-15, רוב יהודי אופולה התפרנסו ממסחר והענקת הלוואות לנסיכים (בכל אירופה היה איסור גורף לעסוק בגביית ריבית על הלוואות במזומן). אישור לכך התקבל ממסמך המתאר שבשנת 1426 הדוכס בולקו הרביעי חייב בקנסות שני יהודים מאופולה, משה ודויד (אחים), שעסקו בהלוואה בריבית.
בשנת 1427, אחיו של הנסיך בולקו הרביעי, ברנרד, הרשה ליהודי, אברהם מז'ביצה להתיישב באופולה למשך 10 שנים, יחד עם משפחתו וכל האנשים שהעסיק. צו ההתיישבות שהונפק באותה תקופה אפשר ליהודים להתיישב באופולה ולפתוח בית ספר יהודי בבית פרטי. באותה תקופה, מרכז החיים היהודיים באופולה היה ממוקם בסימטת היהודים שנקראה Judengasse, היו שם: בית ספר יהודי שהקמתו אושרה על ידי הנסיך ברנרד בשנת 1427, בית כנסת או בית תפילה. וגם בית קברות יהודי קטן.
בגל הפוגרומים והגרוש של האוכלוסייה היהודית בשנת 1453 הואשם יהודי בשם אברהם. לאחר משפט הוא נידון למות קדושים.
היסטוריה > המאה ה-20

בתחילת המאה ה-20 הקהילה היהודית באופולה הייתה עדיין האליטה הפוליטית בעיר. בשנת 1901 היו 47 יהודים בשני העשירונים העליונים ביותר באופולה (מתוך 247 אנשי אנשי הקהילה 19%).
לאחר תום מלחמת העולם הראשונה והקמתה מחדש של המדינה הפולנית, יהודים רבים הביעו גישה פרו גרמנית. חלקם החליטו להגר למערב אירופה או לארצות הברית. תהליך זה השפיע גם על אופולה.
ב־20 במרץ 1921 התקיים משאל עם בשלזיה עילית. הוא נערך בפיקוח בית המשפט של פרובינציית שלזיה עילית כשמקום מושבה באופולה. במהלך ההצבעה, רוב הקהילה היהודית באופולה הצביעה להשאיר את שלזיה העליונה בגרמניה. כלל תושבי אופולה הצביעו כך: 20,816 (94.7%) קולות שהעיר תישאר בגרמניה ו-1098 קולות (5.0%) בעד העברת העיר לפולין. כתוצאה מפסיקת בית המשפט, העיר נותרה בגרמניה.
שלושים השנים האחרונות לקיומה של הקהילה היהודית באופולה התאפיינו בהיחלשותה ובהיעלמותה ההדרגתית, בשל הגירה למערב ולארץ ישראל. בשנת 1930 נשארו באופולה 607 יהודים. במחצית השנייה של שנות העשרים של המאה העשרים היו לקהילה בעיות במילוי משרות בקהילה וגם תקציב הקהילה פחת. להתגברות על המשבר, הקהילה הקימה בין השאר בית ספר עברי ובשנת 1931 העניקה זכות הצבעה לנשים.
היסטוריה > המפלגה הנאצית והשואה

בתחילת 1933 הקהילה היהודית באופולה רכשה מהערייה מגרש של 11,000 מטרים רבועים. שנמצא בבית העלמין העירוני החדש שנפתח באופולה-פולוויש-Opole-Półwieś, המיועד להקמת בית קברות יהודי חדש. למרות התוכניות שנערכו, הן מעולם לא מומשו. הקהילה מכרה בחזרה את השטח לרשויות העיר חלק ראשון מהן בשנת 1936, והחלק השני בשנת 1939. מכירת השטחה נעשתה משום שהקהילה קטנה באופן דרסטי באותן שנים.
החרם האנטי-יהודי באופולה התקיים כמו בכל גרמניה, ביום שבת 1 באפריל 1933. במהלך החרם היו כמה מקרים של שוד חנויות יהודיות. בשנת 1936 חיו באופולה 453 יהודים.
במהלך ליל הבדולח באופולה, בתאריך 9 בנובמבר 1938, הנאצים אילצו את הרב הנס הירשברג להצית את בית הכנסת ברחוב ההפנשטראסה. מכבי האש דאגו שהאש לא תתפשט לבניינים שכנים. באותו לילה טרגי נהרסו בנייני הארגונים היהודיים, 13 חנויות ובתים יהודיים באופולה. בנוסף 13 יהודים נעצרו. יהודים רבים מצאו מקלט בקונסוליה של רפובליקת פולין. הריסות בית הכנסת השרוף הושמדו עד אפריל 1939.
פוגרום ליל הבדולח, העצים את הגירת היהודים שברחו למערב אירופה או לארצות הברית. בפברואר 1939, הרב האחרון של אופולה, האנס הירשברג, עזב את העיר. בשנת 1939 עדיין היו 280 יהודים באופולה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, גירוש היהודים מאופולה החל ב־13 בנובמבר 1942. באותו יום, טרנספורט מספר XVIII / 1, שנשלח לגטו בטרזינשטט (טרזין), עזב את מחוז אופולה. היו בו 56 יהודים מאופולה, גלובצ'יץ וביטום. ב־11 בדצמבר 1942 יצא טרנספורט נוסף מאופולה טרנספורט מספר XVIII / 4, גם הוא היה מיועד לגטו בטרזין. הטרנספורט כלל 53 יהודים מגלוגובק, מרסיבורץ, מפישקוביץ ומאופולה. מתוך קבוצה זו, 7 אנשים שרדו. הטרנספורט החמישי ממחוז אופולה (מספר XVIII / 5) יצא לטרזין ב־21 באפריל 1943. מהמסמכים בתיק תודות שלזיה העילית עולה כי הטרנספורט כלל 46 יהודים מאולסנו, אופולה, ריביבורץ וגלובצ'יצה. מתוך קבוצה זו, 11 אנשים שרדו. בטרנספורט השישי ממחוז אופולה (מספר XVIII / 6) לטרזין, ב־30 ביוני 1943 גורשו אחרוני היהודים מאופולה וחמישה יהודים מרסיבורץ. קבוצה זו כללה בין השאר את הנציג האחרון של קהילת יהודי אופולה הרשמית והחוקית באופולה. שמו, הארי וולף, הוא נרצח בתאריך 19 באוקטובר 1944 בתא הגזים במחנה הריכוז הנאצי באושוויץ-בירקנאו. בטרנספורט התשיעי מאזור אופולה (מספר XVIII / 9) לטרזין, ב-20 בינואר 1944 גורשו 9 נשים יהודיות, כולל מספר נשים מאופולה. מעדותה של אירמה אפל מאופולה לאחר המלחמה עולה כי שלוש נשים יהודיות מאופולה שרדו מקבוצה זו. רוב היהודים מטרזין בבוהמיה הועברו למחנה הריכוז הנאצי באושוויץ-בירקנאו, שם הם הומתו בתאי הגזים.
לאחר מלחמת העולם השנייה התיישבה באופולה קבוצה גדולה של יהודים. למרות זאת, התברר שהנוכחות הייתה קצרת מועד והקהילה היהודית בעיר לא הצליחה להתאושש.
אוכלוסיית קהילת יהודי אופולה

| שנה | האוכלוסייה הכללית | מספר היהודים | אחוז היהודי מהאוכלוסייה הכללית |
| --- | --- | --- | --- |
| 1427 |  | 10+ |  |
| 1660 |  | 100 | 5% |
| 1796 | 2,838 | 20 | 0.7% |
| 1816 | 4,050 | 98 | 2.4% |
| 1825 | 5,978 | 200 | 3.3% |
| 1834 | 6,496 | 294 | 4.5% |
| 1846 | 7,809 | 484 | 6.2% |
| 1855 | 8,333 | 537 | 6.4% |
| 1861 | 9,608 | 590 | 6.1% |
| 1871 | 12,029 | 694 | 5.8% |
| 1885 | 15,975 | 764 | 4.8% |
| 1900 | 22,810 | 696 | 3.1% |
| 1910 | 33,907 | 600 | 1.7% |
| 1931 | 47,865 | 607 | 1.5% |
| 1939 | 50,540 | 280 | 0.6% |
ארגונים יהודים

רק בסוף שנות ה-30 של המאה ה-19 הוקמה באופולה אגודת ההלוויות חברה קדישא. האגודה כנראה תפקדה הרבה יותר מוקדם, מהימים שבהם הוקם בית הקברות, אך לא הייתה לה שום אישיות משפטית. בקהילה הייתה גם אגודת צדקה.
באמצע המאה התשע עשרה, יהודי אופולה התבוללו מאוד בקהילה הגרמנית. במיוחד אלה שהצטרפו לאליטה העירונית והיו פעילים באגודות העירוניות השונות. רבים מהם השתתפו בפעולות צדקה רבות, כולל בשנת 1873 הם הציעו כסף ומתנות לילדי בתי הספר העניים. בסוף שנות השמונים של המאה ה-19 הוקמו שתי קרנות לעזרה לתלמידים יהודים מבית הספר לדקדוק באופולה. קרנות של משפחות שלזינגר ופרינגסהיים. הנשים ממשפחות פרידלנדר ובורונוב היו מעורבות באופן פעיל בסיוע למשפחות האנשים שגויסו לצבא. בשנת 1870 היו ג'ולי ואידה פרידלנדר ואולגה פרינגסהיים חברות באגודת הנשים המסייעות לנשים צעירות יולדות שחיו במחוז אופולה. בשנת 1879 תרמו אזרחים יהודים סכום נכבד של כסף לבית היתומים העירוני שזה עתה הוקם. הם התעניינו גם במצב האוכלוסייה היהודית במדינות אחרות. בשנת 1882 פעלה באופולה ועדה לסיוע ליהודי רוסיה. באותה שנה, יהודי אופולה, תמכו גם בקורבנות השיטפון של נהר הריין התחתון. הם ביטאו את הפטריוטיות שלהם בכך שהם לקחו חלק פעיל בפעולות הקשורות לאירועים ממלכתיים חשובים. בשנת 1886 בעל המבשלה זיגפרד פרידלנדר ובעל המפעל ויקטור מוהר הצטרפו לוועדה שארגנה את יום הולדתו ה-70 של הקנצלר אוטו פון ביסמרק. אזרחים יהודים נכללו גם בוועדה להקמת האנדרטה לקייסר וילהלם הראשון ובין תורמי הכסף למטרה זו. הבעלים של מפעל הסיגרים, יעקב אנגל, חלק מענקים של 200 מארק לאומנים עניים.
בסוף המאה ה-19 פחת מספר היהודים באופולה, אך חשיבותם בעיר לא פחתה. בשנת 1892 הם היו חברים בוועדות עירוניות רבות: טיפול בעניים וביתומים, האחראים על תאורת העיר, בית חולים ובית המשכון. בשנת 1894 הפך הסוחר ויקטור מוהר לחבר בוועד איגוד הסוחרים. בשנת 1900 היה הרוקח מוהר חבר הנהלת החברה לטיפול בבעלי חיים ופריץ שלזינגר בקופת החולים העירונית. שנתיים לאחר מכן הצטרפו היהודים לארגון ספריית העם שהוקם באותה תקופה ותמכו גם כלכלית במיזם. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הצטרפו היהודים לאיסוף תרומות וכסף לצורכי החיילים, וגם לקחו חלק בשליחת דרישות שלום לחזית.
היהודים התאגדו גם בארגונים ובאגודות יהודיים. בסביבות שנת 1896 הוקמה באופולה החברה היהודית להיסטוריה וספרות והיא הייתה פופולרית מאוד. הייתה גם אגודת הנשים היהודיות, ובתחילת המאה ה-20 התאחדות הסוחרים בראשות הרמן פרוסקאואר. לצד עליית הרגשות האנטי-יהודיים, החלו לצוץ אגודות חדשות, בהם אגודת אזרחי גרמניה היהודים ועמותת הנוער היהודי. בראשית שנות העשרים הוקמה החברה לאיסוף תרומות לבניין הארץ, פלסטינה א"י (קרן-היסוד). הארגון הציוני המקומי של יהודי אופולה וגם בני ברית היו פעילים מאוד גם בתקופה זו.
חינוך

אחד מבתי הספר הדתיים היהודיים הראשונים באופולה הוקם במחצית השנייה של המאה ה-18. הקהילה היהודית באופולה הקפידה על החינוך היהודי. בשנת 1822 קיבלה הקהילה אישור מהרשויות העירוניות להקים בית ספר חד-כיתתי שהיה קיים עד אמצע שנות השבעים של המאה ה-19. בשנים הבאות למדו תלמידים יהודים בעיקר בבתי ספר קתוליים או אוונגליסטים. זה כנראה נבע מתהליכי היטמעות מתקדמים מאוד באופולה. אך גם כתוצאה מקבלת החלטה של הרשויות המחוזיות באופולה שמהיעדר תקנות וחוקים ביחס לחינוך היהודי יש להעביר את הילדים היהודים לבתי ספר עירוניים קתולים או אוונגליסטים באופולה.
ב־6 במאי 1932, קבוצה של ספורטאים יהודים מאופולה השתתפה בעצרת גדולה של קבוצות של צעירים יהודים משלזיה העילית (מגליביצה, סטרצלצה אופולסקי, ביטום, אופולה, קולה, זאברז'ה ורסיבורץ סך הכל כ־250 איש), אשר אורגנה בטאצ'שוב. רגע השיא של העצרת היה נאומו של רב קהילת יהודי גליביצה, ד"ר אוכס, שדן במצבם המחמיר של הנוער היהודי בגרמניה ושכנע אותם שלא לוותר על שאיפותיהם ולנסות להתגבר על כל הקשיים. במהלך העצרת קראו הנוכחים שלוש פעמים "תחי!", לכבוד המולדת הגרמנית. העצרת הסתיימה בשירת ההמנון הלאומי הגרמני, דויטשלנד, דויטשלנד מעל הכל....
בתי כנסת > בית הכנסת הישן ששרד

המיקום המדויק של בית הקברות הישן
בית הכנסת העתיק באופולה נבנה בשנים 1840–1841 ברחוב בית החולים-Hospitalstrasse (שם הרחוב המעודכן רחוב שפיטלנה-Szpitalna). המימון לבניית הבניין הגיע מתרומות, אספנים, הלוואות השקעה ורכישת מקומות תפילה. הרב הליברלי אברהם גייגר מוורוצלב השתתף בחנוכת בית הכנסת בסוף דצמבר 1841.
הבניין תוכנן בסגנון אדריכלות נאו-קלאסית. אולם התפילה הראשי נבנה בתוכנית מלבנית במידות 14.7 מטרים הרוחב ו-20 מטרים האורך. בקומת הקרקע היו משרדי קהילה ובית ספר יהודי דתי, וחדר התפילה הראשי היה בקומה הראשונה. בשנת 1893 הורחב בניין בית הכנסת על ידי הוספת שתי חזיתות מדרום מערב (על פי תכנון של האדריכל פליקס הנרי).
הגידול המתמשך במספר חברי הקהילה היהודית באופולה הביא לכך שהמבנה הפך קטן, מכדי להכיל את כל המתפללים. מסיבה זו, בשנות ה-90 של המאה העשרים החליטה הקהילה היהודית באופולה להקים בית כנסת חדש. לשם כך נרכשה כיכר ברחוב ההפנשטראסה, ובשנת 1896 נמכר בניין בית הכנסת הישן במכירה פומבית, תמורת 25.8 אלף מארקים גרמניים. תפילות הפרידה האחרונות בבית הכנסת נאמרו ביום שני, 21 ביוני 1897, ולאחריהן הועברו ספרי התורה לבית הכנסת החדש.
בית הכנסת (העתיק) שופץ לצורכי בית המלאכה הליטוגרפי של ההוצאה לאור של שמוציא לאור ארדמן ראבה. בזכות שינוי היעוד של הבניין, הוא שרד את פעולות ההרס והשמדה של סמלי התרבות היהודית בעיר, שבוצעו על ידי הנאצים החל משנת 1933 כששיאן היה בליל הבדולח.
בשנת 1953 הוקמה בבניין חנות ספרים. בשנת 1972 בוצע שפוץ נוסף בבניין, שבמהלכו שונה פנים בית הכנסת (לאולם הראשי הוכנס מנוף סחורות). מפברואר 2006, הבניין המשופץ אכלס את אולפן הטלוויזיה TVP Opole.
עיריית אופולה דואגת לשמר את המראה החיצוני של בית הכנסת, עם החלונות האופייניים המסתיימים בחצי עיגול ועל כן היא לא מאשרת לבצע שינויים בצורה החיצונית שלו.
בית הכנסת הישן ששרד את השואה באופולה
בית הכנסת הישן ששרד עם אנטנות השידור של TVP 3 Opole באופולה
בתי כנסת > בית הכנסת החדש שנהרס

המיקום המדויק של בית הכנסת החדש שחרב בשואה, בשנות השישים של המאה העשרים הוקם במקום גן ילדים
בית הכנסת החדש באופולה (רחוב פיאסטובסקה-Piastowska) נבנה בשנים 1893–1897.
בשנת 1893, תמורת סכום של 30 אלף מארקים גרמניים, קהילת יהודי אופולה קנתה כיכר ברחוב האפנשטראסה-Hafenstrasse (שם הרחוב המעודכן, רחוב פיאסטובסקה). לפני כן עמד במקום מפעל לעיבוד עורות של הבורסקאי כריסטוף. באביב 1894 החלה בנייתו של בית כנסת חדש שעלותו הסתכמה ב־200,000 זלוטי. הבניין כלל 600 מקומות ישיבה (300 באולם הראשי לגברים ו-300 לנשים בעזרת הנשים) וכיפה ענקית. הבניין תוכנן על ידי האדריכל הגרמני פליקס הנרי.
ב־21 ביוני 1897 הועברו ספרי התורה בחגיגיות מבית הכנסת הישן, ולמחרת נחנך בית הכנסת החדש על ידי הרב ליאו באק. הבניין זכה מהר מאוד לאהדת תושבי אופולה, שהחלו לכנות אותו "קישוט העיר".
מבנה הלבנים הוקם בסגנון אדריכלות מורית. האלמנט הבולט הייתה הכיפה גדולה, שנראתה היטב מכל מקום בעיר. ליד בית הכנסת הוקמו משרדי הקהילה, חדר תפילה קטן, ספרייה, ארכיון, חדר ישיבות של ועד הקהילה, חדר לתשמישי קדושה ומקווה.
התפילות האחרונות שנשאו בבית הכנסת היו ב־9 בנובמבר 1938, ליל הבדולח. במהלך ליל הבדולח, הכריחו הנאצים את הרב הנס הירשברג להצית את בית הכנסת. לאחר מכן הרסו את שרידי הקירות ששרדו לאחר שריפת בית הכנסת. באפריל 1939 נותרה רק כיכר ריקה במקום בו עמד בית הכנסת. רק הבית בו התגוררו שמש בית הכנסת והגנן ובית מטבחיים הכשר שרדו מכל המתחם.
בשנות השישים של המאה העשרים נבנה במקום גן ילדים.
בתי כנסת > בית הכנסת החדש שנהרס > הנצחה

בשנה 1998 הוצב במקום סלע הנצחה ועליו נקבע לוח זיכרון שבו נכתב בשלוש שפות עברית, פולנית וגרמנית:
שלחו באש מקדשך.
במקום הזה היה בית כנסת אשר נשרף על ידי הנאצים בליל הבדולח 9/11/1938
האנשים לא ישכחו את הדבר הזה.
סלע ההנצחה ולוח הזיכרון שהוצבו במתחם בו עמד בית הכנסת שחרב בליל הבדולח
מבני הקהילה היהודית שהיו סמוכים לבית הכנסת שחרב. ביתם של שמש בית הכנסת, הגנן של הקהילה והמשחטה הכשרה
ראו גם

אופולה
בית הכנסת החדש (אופלן)
קהילת יהודי צילץ
קהילת יהודי פרודניק
קהילת יהודי גלוגובק
קהילת יהודי ניסה
ליל הבדולח
שואת יהודי פולין
יהדות פולין
לקריאה נוספת

Borkowski M., Kirmiel A., Włodarczyk T., In the footsteps of Jews: Lower Silesia, Opole region, Ziemia Lubuska, Warsaw 2008.
Dziewulski W., Hawranka F., Opole. City monograph, Opole 1975.
Idzikowski F., Opole. The history of the city until 1863, Opole 2002.
Kwak J., Jews in Upper Silesian towns in the 17th and 18th centuries, "Silesian Historical Quarterly Sobótka" 1989, No. 1.
Oppeln, Encyclopedia of Jewish Life Before & During Holocaust, eds. E. Wiesel, G. Wigoder, S. Spector, New York 2001, p. 939.
Steinert A., Geschichte der Juden in Oppeln, Oppeln 1922.
Walerjański D., From the history of Jews in Upper Silesia until 1812, "Orbis Interior. Pismo Muzealno-Humanystyczny "2005, vol. V.
Borkowski M., Gmina żydowska w Opolu w latach 1812-1944, Opole 2009.
Łabęcki H., Łabęcka Z., Cmentarz żydowski w Opolu, [w:] Opolski Informator Konserwatorski, Opole 1989.
Borkowski M., A walk around the old Opole, "Gazeta Wyborcza in Opole" 2001, No. 27.
Borkowski M., Kirmiel A., Włodarczyk T., In the footsteps of Jews: Lower Silesia, Opole region, Ziemia Lubuska, Warsaw 2008, p. 134.
Łabęcka H., Łabęcki Z., Jewish Cemetery in Opole, "Opole Conservation Guide" 1989, vol. 6.
Łabęcka H., Łabęcki Z., Extended Conservation Study of the Jewish Cemetery in Opole, Provincial Office for the Protection of * Monuments in Opole, typescript