stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון פלנגן
ביוגרפיה

פלנגן נולד בקילברידי, מחוז לימריק שבאירלנד. בשנת 1895 קבע פלנגן שיא עולם חדש ביידוי פטיש. בשנת 1896 זכה באליפות בריטניה ביידוי פטיש, לפני שהיגר בסתיו אותה שנה לארצות הברית. הוא התחרה עבור מועדון האתלטיקה של ניו יורק ועבור קבוצת האתלטים האירים-האמריקאים, שכונתה "הליוויתנים האירים".
בנסיעה לאולימפיאדת פריז (1900) זכה פלנגן אליפות בריטניה ביידוי פטיש בפעם השנייה. במשחקים עצמם הוא זכה במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 51.01 מטר, לפני טרקסטן הייר (46.26 מטר) וג'וסאיה מקראקן (43.58 מטר), שניהם שחקני פוטבול בקולג' מארצות הברית. נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 33.00 מטר.
בשנת 1903 הצטרף פלנגן למשטרת העיר ניו יורק ועבד בלשכה לרישיונות, משרה קלה ונוחה יחסית שאפשרה לו להתאמן.
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) זכה פלנגן בשתי מדליות, זהב וכסף. הוא הגן על תארו וזכה במדליית זהב ביידוי פטיש בשיא אולימפי חדש של 51.23 מטר, לפני ג'ון דוויט (50.26 מטר) וראלף רוז (45.73 מטר), שניהם מארצות הברית ובמדליית כסף בזריקת 56 פאונד בתוצאה של 10.16 מטר, אחרי קצין המשטרה אטיין דמרטו מקנדה (10.46 מטר) ולפני ג'יימס מיטשל חבר "הליוויתנים האירים" (10.13 מטר). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 36.14 מטר.
באולימפיאדת לונדון (1908) הגן פלנגן על תוארו וזכה במדליית זהב ביידוי פטיש פעם שלישית ברציפות בשיא אולימפי חדש של 51.92 מטר, לפני מאט מקגראת מארצות הברית (51.18 מטר9 וקון וולש מקנדה (48.51 מטר). נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 37.80 מטר ובמקום חמישי במשיכת חבל (מתוך 5 נבחרות).
בשנת 1909 בהיותו בן 41, קבע פלנגן ביידוי פטיש שיא עולם חדש של 56.18 מטר.
בשנת 1910 התפטר פלנגן מהמשטרה לאחר שהועבר לתחנה מרוחקת שלא איפשרה לו להתאמן ולהתחרות. בשנת 1911 עזב את ארצות הברית בחזרה לאירלנד. אותה שנה, הוא ניצח בתחרות האחרונה בקריירה שלו, ביידוי פטיש, כנציג אירלנד במפגש בין אירלנד לסקוטלנד.
לראשונה הפסידה ארצות הברית את מדליית הזהב ביידוי פטיש באולימפיאדת אמסטרדם (1928) לפט אוקולגהאן מאירלנד שהתאמן בהדרכתו של פלנגן.
בשנת 1938 נפטר פלנגן בקילמלוק, שבמחוז לימריק, אירלנד.
שיאים אישיים

יידוי פטיש: 56.18 מטר (1909)
זריקת דיסקוס: 38.15 מטר (1904)
תארים והישגים

בסך הכל קבע פלנגן 16 שיאי עולם ביידוי פטיש ודורג ראשון בעולם 12 פעמים.
בסך הכל זכה פלנגן 7 פעמים בתואר אליפות ארצות הברית ביידוי פטיש ו-6 פעמים בתואר אליפות ארצות הברית בזריקת 56 פאונד.
בנג'מין דרבולה

בנג'מין דרבולה (בצרפתית: Benjamin Darbelet; נולד ב-13 בנובמבר 1980) הוא ג'ודוקא צרפתי אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג.
דרבולה התחרה פעמיים במשחקים האולימפיים בשנים 2004 ו-2008. בבייג'ינג 2008 הוא זכה במדליית הכסף לאחר שהגיע עד שלב הגמר והפסיד למסאטו אוצ'ישיבה היפני.
דרבולה מחזיק בחמש מדליות מאליפויות אירופה, מדליית זהב (2003), מדליית כסף (2006) וארבע מדליות ארד (2004, 2005 ו-2007).
במהלך הקריירה זכה למייר במדליות רבות בטורנירים מהסבב העולמי וביניהן מדליות מטורניר פריז היוקרתי.
הישגים בטורנירים בסבב העולמי

| שנה | טורניר | מקום | קטגוריית משקל |
| --- | --- | --- | --- |
| 2001 | Tournoi de Paris | 2 | עד 66 ק"ג |
| 2002 | Super A-Tournament Moscow | 2 | עד 66 ק"ג |
| 2002 | Jigoro Kano Cup Tokyo | 7 | עד 66 ק"ג |
| 2003 | Super A-Tournament Moscow | 1 | עד 66 ק"ג |
| 2003 | Super A-Tournament Tournoi de Paris | 3 | עד 66 ק"ג |
| 2004 | A-Tournament Minsk | 3 | עד 66 ק"ג |
| 2005 | Super World Cup Tournoi de Paris | 2 | עד 66 ק"ג |
| 2005 | World Cup Bucharest | 3 | עד 73 ק"ג |
| 2005 | International Tournament Monaco | 2 | עד 73 ק"ג |
| 2006 | World Cup Prague | 1 | עד 66 ק"ג |
| 2007 | Super World Cup Hamburg | 1 | עד 66 ק"ג |
| 2008 | World Cup Tbilisi | 2 | עד 66 ק"ג |
| 2008 | World Cup Prague | 3 | עד 66 ק"ג |
| 2009 | Grand Slam Paris | 2 | עד 66 ק"ג |
| 2010 | IJF Grand Slam Moscow | 1 | עד 73 ק"ג |
| 2010 | Grand Prix Qingdao | 3 | עד 73 ק"ג |
| 2010 | World Cup Minsk | 3 | עד 73 ק"ג |
| 2011 | World Cup Warsaw | 1 | עד 73 ק"ג |
הערות שוליים

↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
↑  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
בית הוועד הפועל של ההסתדרות

ערך זה עוסק בבית הוועד הפועל של ההסתדרות בתל אביב. אם התכוונתם לבניין ההסתדרות ברחוב שטראוס בירושלים, ראו .
| --- | --- |

בית הוועד הפועל ברחוב ארלוזורוב בתל אביב (2011)
 מידע כללי
 סוג:  בניין 
 כתובת:  ארלוזורוב 93
 מיקום:  תל אביב
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  ההסתדרות החדשה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1949–1956 (כ־7 שנים)
 אדריכל:  דב כרמי, צבי מלצר, מריאן גרינהאוז, מלכיאל קוטלביץ', יצחק ישר, יצחק משה לבקוביץ', מאיר צרפתי ומארק פינטל
 סגנון אדריכלי:  ברוטליזם
 מידות
 קומות:  8
 קואורדינטות:  32°05′08″N 34°47′03″E﻿ / ﻿32.08559444°N 34.78411667°E﻿ / 32.08559444; 34.78411667
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) בית הוועד הפועל של ההסתדרות(למפת תל אביב רגילה) בית הוועד הפועל של ההסתדרות(למפת גוש דן רגילה) בית הוועד הפועל של ההסתדרות(למפת גוש דן מוגדלת) בית הוועד הפועל של ההסתדרות  he בית הוועד הפועל של ההסתדרותhe בית הוועד הפועל של ההסתדרותמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בית הוועד הפועל של ההסתדרות, השוכן ברחוב ארלוזורוב 93 בתל אביב, הוא מקום מושבה של הנהלת ההסתדרות החדשה, שעד לשנת 1994 נקראה ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל; והנהלתה, ששכנה בבניין, נקראה הוועד הפועל והמזכירות הכללית. בשנת 1994, לאחר בחירתו של חיים רמון ליו"ר ההסתדרות, הועברה הנהלת ההסתדרות לירושלים, אך לאחר תקופה קצרה שבה לבית הוועד הפועל בתל אביב.
קודם להקמת בית הוועד הפועל

בראשית ימי הוועד הפועל, בשנת 1921, הוא שכן בחדר קטן ברחוב קלישר בתל אביב, ולאחר כשנה עבר לדירה בשכונת מוסררה בירושלים. ב-1925 נשכרו עבורו חדר אחד ומטבח בבית סולל בונה ברחוב ברזילי בתל אביב. בשנת 1926 עבר לדירה בת 4 חדרים בשדרות רוטשילד 2 בתל אביב, ובאותה שנה לדירה בת 7 חדרים, בית פבזנר, ברחוב יהודה הלוי. בשנת 1928 שוכן הוועד הפועל בבית סולל בונה על דרך פתח תקווה (כיום דרך בגין) ובשנת 1933 נרכש לו בניין ברחוב אלנבי אשר שימש את הוועד הפועל משך 20 שנים, ושימש אף כמטה "ההגנה", עד הקמת המבנה הנוכחי ברחוב ארלוזורוב.
המבנה

הבניין תוכנן בשנת 1949 על ידי צוות האדריכלים דב כרמי, צבי מלצר, מריאן גרינהאוז, מלכיאל קוטלביץ', יצחק ישר, יצחק משה לבקוביץ', מאיר צרפתי ומארק פינטל. הוא נחנך בראשית חודש יולי 1953, אך בנייתו הסתיימה בשנת 1956 [דרוש מקור]. על תכנון הגן הופקד אדריכל הנוף יצחק קוטנר, אשר שמר על מרחב פתוח ובו עצים פזורים בדגם פארק טבעי. הגינון המינימליסטי מעצים את המבנה אך גם נמנע מלהעצים את פורמליות שלו בכך שלא יצר גן פורמלי או שדרות עצים נוקשות.
צביונו של הבניין, הבנוי בסגנון הברוטליסטי, מבטא את עקרונות האדריכלות הסוציאליסטית שבלטה בארץ החל משנות ה-30 ועד שנות ה-50 (ע"ע קלסיציזם סטליניסטי). בכניסה אל הבניין הוקמה מדשאה רחבה, ובצִדה השני הוקמו 3 בניינים רחבים בטורים מחוברים אל הבניין הראשי לאורך השביל המוביל אל הכניסה. הבניין סימל טקסיות ופשטות לצד ביטחון וגאווה, ואלה היו בסיס לסדר אדריכלי שביטא אקלים חברתי סוציאליסטי. סדר העמדתם של הבניינים בטור לפני הבניין הראשי, המרוחק מן הרחוב, שביל ההליכה הקושר את הכניסה הראשית עם המדשאה ועם הבניינים לצִדו מדברים אל היחיד ואל הציבור בקנה מידה גדול, גאה ופשוט.[דרושה הבהרה]
בתוך הבניין משתרעים מסדרונות ארוכים. על הגג בליטה אדומה המבטאת את סמל הקומוניזם והסוציאליזם. הבניין מבטא נאמנה את הסגנון הבינלאומי בראשית ימיו, שהיה בשיאו. את הסורג הדקורטיבי המוצב באולם הכניסה של הבניין תכנן האמן שלום סבא בשנת 1955.
סורגים מעוצבים בבית הוועד הפועל. האמן: שלום סבא
פסלו של ברל כצנלסון בבית הוועד הפועל
הבניין מזווית נוספת
מליאת בית נבחרי ההסתדרות בקומה העליונה של בית הוועד הפועל
הסביבה

בשנים שלאחר הקמת הבניין הוקמו בקרבתו מוסדות נוספים שהיו קשורים להסתדרות, כגון: בניין הנהלת קופת חולים כללית, המכון לחקר תנועת העבודה, בית הסתדרות המורים, בית ליסין, בית המלין (נהרס בשנת 2018), בית הספר לפעילי ההסתדרות (נהרס בשנת 1993) ובית תנועת המושבים (נהרס בשנת 2008).
בראשית שנת 2020 החלו עבודות להפיכת רחבת הדשא בכניסה אל הבניין לגינה ציבורית. בסוף אוקטובר אותה שנה נחנכה הגינה, שעוצבה בזיקה למדשאה המקורית. למדשאה נוספו 'שביל תנועות הנוער' שלאורכו שולבו שלטים המספרים על תולדות ההסתדרות ושבילים נוספים, וכן הוקמו שולחן עבודה עם גישה לחשמל, ספריה ציבורית, פסל של דוד בן-גוריון וספסל שעליו דמיותיהם של בן-גוריון וגולדה מאיר בביצוע האמנים ורדה גבעולי ואילן גלבר, נשתלו עצים והוצבו ספסלים ופינות ישיבה.
בתרבות

במערכון מפורסם מאת אפרים קישון, מעיר פוקס את שכנו שטוכס על מנת לבשר לו בשמחה שהבניין הסמוך, הוא בית הוועד הפועל של ההסתדרות, פוצץ בלילה. המערכון הוקלט על ידי שמוליק סגל ושמואל רודנסקי בשנת 1966.
הערות שוליים

↑  מרדכי נמיר, גם הפילוג הפוליטי הפנימי לא מוטט את אחדותנו ושותפותנו, דבר, 2 ביולי 1953
↑  הסתדרות העובדים חנכה את ביתה, דבר, 2 ביולי 1953
↑  דבר היום - בית הועד הפועל, דבר, 1 ביולי 1953
↑  ראו את ספרו של ק. גבלר Sebba - Maler und Werkmann, Kassel, 1981, p.70 וכן את הספר שלום סבא, מאת גדעון עפרת וגליה בר אור, 1994, עמ' 14. רישומי ההכנה שעשה סבא לעבודה זו הוצגו בתערוכתו הרטרוספקטיבית במשכן לאמנות עין חרוד שנערכה בשנת 1994 והם מופיעים בסרט התערוכה השמור במשכן. דגם של הסורג הוצב בתערוכת "שלום סבא: לגופם של דברים" במוזיאון תל אביב לאמנות שנפתחה בדצמבר 2023, ראו: דורון לוריא, "אל תבשרו בחוצות אשקלון, או - מזגנים עליך שמשון: גורל העבודות הציבוריות - מונומנטליות של שלום סבא", בתוך: גליה בר אור (עורכת), שלום סבא: לגופם של דברים, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2023, עמ' 97-96, 104.
↑  בית המלין שימש במרכז ארגוני, תרבותי וחינוכי של פעילי ההסתדרות. נוסד בשנת 1958 על ידי ה"אידיש נאציאָנאלער ארבעטער פארבאנד" (ברית הפועלים הלאומית היהודית) האמריקאי וההסתדרות, ונקרא על שמו של מייסד מגבית ההסתדרות בארצות הברית, אייזיק המלין (Hamlin) (דב בן-מאיר, לקסיקון ההסתדרות, תל אביב: עם עובד – תרבות וחינוך, תש"ם 1980, עמ' 79).
↑  ניצן צבי כהן, ‏מסירים את הגדרות: גינת ההסתדרות ברחוב ארלוזרוב תיפתח לציבור הרחב החל מסוף השבוע, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 29 באוקטובר 2020
↑  ניצן צבי כהן, ‏״מצדיעים לשני ענקים״: בטקס ׳הכרת הטוב׳ נחנך פסלם של בן גוריון וגולדה מאיר בגן ההסתדרות, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 9 במאי 2021
↑  המערכון שמואל רודנסקי ושמוליק סגל - בניין ההסתדרות נהרס (1984) באתר youtube
פסלי דוד בן-גוריון וגולדה מאיר בגן ההסתדרות בתל אביב
גינת ההסתדרות ביום חנוכתה באוקטובר 2020
פסל דוד בן-גוריון של האמנית ורדה גבעולי בגינת ההסתדרות
בית הוהנשטאופן

| --- | --- |

 מדינה:  גרמניה, איטליה, ממלכת ירושלים
 תארים:  דוכס שוואביה   מלך איטליה  קיסר האימפריה הרומית הקדושה   מלך סיציליה   מלך ירושלים
 מייסד:  פרידריך הראשון, דוכס שוואביה
 השליט האחרון:  קונראד השלישי, מלך ירושלים
 תקופת השושלת:  1079–1268 (כ־189 שנים)
 אתניות:  גרמנית
בית הוהנשטאופן (בגרמנית: Haus Hohenstaufen) הוא משפחת אצולה גרמנית שהתקיימה כמאתיים שנה, במהלך ימי הביניים, ומתוכה יצאו כמה מקיסרי האימפריה הרומית הקדושה.
היסטוריה > דוכסות שוואביה

האזכור הקדום ביותר של בני המשפחה הוא משנת 987, שבו מוזכר שפרידריך וזיגיהרד רוזני ריזגאו סייעו לאוטו השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בבוואריה. בשנת 1079 הודח רודולף, דוכס שוואביה עקב מאבקו בהיינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה במהלך מאבק האינווסטיטורה, ובמקומו מונה פרידריך הראשון, דוכס שוואביה מבית הוהנשטאופן שתמך בהיינריך הרביעי.
פרידריך נאבק בבנו של רודולף – ברטהולד הראשון, דוכס שוואביה ובחתנו – ברטהולד השני, דוכס שוואביה, שטענו לזכותם על הדוכסות, אולם הביס אותם לבסוף בשנת 1098. בשנת 1105 מת פרידריך הראשון, ובמקומו עלה לשלטון בנו פרידריך השני, דוכס שוואביה. בשנת 1138 מונה בנו של פרידריך הראשון – קונרד למלך גרמניה, לאחר ששימש כאנטי-קיסר ללותאר השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה(אנ'). קונרד דרש מהיינריך לוותר על דוכסות סקסוניה, אולם היינריך סירב ואף נמנע מלהישבע שבועת אמונים לקונראד. בתמורה, נישל קונרד את היינריך בשנת 1139 מנחלותיו, ומסר את דוכסות בוואריה ללאופולד הרביעי, מרקיז אוסטריה, ואת דוכסות סקסוניה לאלברכט "הדב". בשנת 1147 הצטרף קונרד למסע הצלב השני יחד עם לואי השביעי, מלך צרפת, אולם המסע נכשל. באותה שנה מת פרידריך השני, ובמקומו עלה לשלטון בדוכסות שוואביה בנו פרידריך השלישי, דוכס שוואביה.
היסטוריה > פרידריך ברברוסה

בשנת 1152 נבחר פרידריך לקיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובעקבות כך מסר את הדוכסות לקרוב משפחתו פרידריך, דוכס פרנקוניה. פרידריך ברברוסה רצה להשיב ולשמר את עצמתה ותהילתה של האימפריה כפי שהיא הייתה בימיו של קרל הגדול ואוטו הראשון הגדול הוא העריך שהדרך לכך היא שמירה על סדר קפדני בגרמניה עצמה, ועמידה על הזכויות האימפריאליות באיטליה. זכויות אלו כללו בין היתר השפעה רחבה של המלך על מינויים למשרות כנסייתיות, זכויות שקופחו במיוחד במאורע ההליכה לקנוסה של המלך היינריך הרביעי. כמו כן נסוב העימות בין המלך לאפיפיור באשר לזכויותיהן של ערי הצפון, שצברו לעצמן זכויות ולמעשה הפכו לעצמאיות. גם כוחה של האימפריה בדרום איטליה ובסיציליה נחלש מאוד.
בגרמניה ובאיטליה קמו מחנות תומכים למלך מזה ובאפיפיור מזה. אנשי בית שטאופן ותומכיהם, שנקראו באיטליה גיבלינים, תמכו בזכויות המלך וטענו שאינו צריך אישור של האפיפיור לסמכותו הריבונית. ומנגד בית ולף (welf) שנקראו באיטלקית גואלפים, טענו שהמלך שולט בחסות האפיפיור ותחת סמכותו הדתית. פרידריך ברברוסה היה נדיב מאוד במתן חופש פעולה לאצילים כדי לשמור על שקט פוליטי, ובכך גם לרכוש את אהדתם ותמיכתם בתוכניותיו.
פרידריך יצא בראש צבא גדול מצויד היטב כדי לכפות את סמכותו על ערי איטליה הצפונית ובראשן מילאנו שהתאגדו בברית שנקראה "הברית הלומברדית", ולהוכיח את עדיפות כוחו על זה של האפיפיור אלכסנדר השלישי. האפיפיור תמך בכל דרך אפשרית בערי הצפון, בנשק ובאנשים, הטיל חרם על פרידריך והפעיל את גורמי האופוזיציה העוינת את פרידריך מתוך גרמניה. במפגש המכריע, קרב ליניאנו(אנ') בשנת 1176 נחל פרידריך תבוסה וצבאו ניגף לפני צבא איכרים לא מתוחכם. עם שליטי ממלכת סיציליה הנורמנית בדרום איטליה שהיו נאמני האפיפיור, הגיע להסכם.
פרידריך התערב במלחמת האזרחים הדנית, בין הנסיך ואלדמר מדנמרק לבין סוואנד השלישי. הוא התקרב לחצר המלכות הרומית-מזרחית באימפריה הביזנטית בראשותו של מנואל הראשון קומננוס(אנ'), ועל מנת לחזק את קשריו עם מלכות זו התגרש מאשתו אדלה מווהבורג, וניסה ללא הצלחה להשיג כלה-נסיכה מחצר המלכות בקונסטנטינופול.
היסטוריה > היינריך השישי ופיליפ משוואביה

בשנת 1190 יצא פרידריך למסע הצלב השלישי, יחד עם פיליפ השני, מלך צרפת וריצ'רד הראשון, מלך אנגליה, אולם טבע בנחל סאלף שבאסיה הקטנה, מה שגרם להתפוררות המחנה הגרמני ולכישלון מסע הצלב. לאחר מותו של פרידריך עלה במקומו לשלטון בנו היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אשר היה נשוי לקונסטנצה, מלכת סיציליה, ואף הוכתר בשנת 1194 למלך סיציליה. בשנת 1197 מת היינריך השישי, ולאחר מותו פרץ מאבק ירושה בין אחיו פיליפ משוואביה, מלך גרמניה לאוטו הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
לאחר מותו של פרידריך הרביעי, דוכס שוואביה, שלטו בדוכסות בניו של פרידריך ברברוסה – פרידריך החמישי, דוכס שוואביה, פרידריך השישי, דוכס שוואביה, קונרד השני, דוכס שוואביה ופיליפ, דוכס שוואביה. בשנת 1198 נבחר פיליפ למלך גרמניה, ובשנת 1208 נרצח, והדוכסות נותרה ללא שלטון במשך 4 שנים.
היסטוריה > פרידריך השני

בשנת 1212 נבחר בנו של היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה – פרידריך למלך גרמניה, ואף תפס את השלטון בדוכסות שוואביה כפרידריך השביעי. פרידריך השקיע את עיקר זמנו באיטליה, מה שנתן לנסיכים הגרמניים עצמאות כמעט מלאה, והוביל להתפוררות האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1235 הביא פרידריך לפיוס עם אוטו הילד – נכדו של היינריך האריה, ומסר לו את דוכסות בראונשווייג-לינבורג. פרידריך גם עמד במרכזה של סדרת עימותים עם הכס הקדוש, שנסובו על אינטרסים מנוגדים באיטליה ועל מאבקי שליטה וכוח בין הרשות החילונית לכנסייה. שיאם של עימותים אלו היה בנידוי שהוטל על הקיסר פעמיים על ידי האפיפיור. האפיפיור גרגוריוס התשיעי אף הרחיק לכת וכינה אותו אנטיכריסט. עימותים אלו הובילו לקיצו של בית הוהנשטאופן ולהתפוררות האימפריה.
בנוסף עמד פרידריך השני בראש מסע הצלב השישי בשנת 1228, מסע צלב ללא קרבות, שבו חזרה ירושלים לשלטון הצלבנים בתום משא ומתן עם הסולטאן המצרי. בשנת 1216 מסר פרידריך את דוכסות שוואביה לבנו היינריך השביעי, אולם לאחר שהלה מרד בו, החרים פרידריך בשנת 1235 את כל נחלותיו של היינריך, ומסר אותם לבנו השני קונראד הרביעי, מלך גרמניה.
היסטוריה > קץ השושלת

בשנת 1250 מת פרידריך השני, ובנו קונראד הרביעי, מלך גרמניה עלה לשלטון במקומו. בשנת 1254 מת קונרד הרביעי, ובנו קונראד השלישי, מלך ירושלים עלה לשלטון במקומו. בשנת 1268 הוצא האחרון להורג על ידי שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה, ובעקבות מותו ללא יורשים התבטלה למעשה דוכסות שוואביה ובא הקץ על בית הוהנשטאופן.
שושלת בית הוהנשטאופן
ג'ק ג'ייקובס

| --- | --- |

 לידה:  2 באוגוסט 1945 (בן 79) ברוקלין, ניו יורקארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת ראטגרס  תיכון וודברידג' 
 השתייכות:  הצבא האמריקני צבא ארצות הברית
 דרגה:   קולונל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת וייטנאם
 עיטורים
   מדליית הכבוד   כוכב הכסף (2)    כוכב הארד (3)    לב הארגמן (2)
 
ג'ק ג'ייקובס (באנגלית: Jack H. Jacobs;‏ 2 באוגוסט 1945) הוא קולונל בדימוס בצבא ארצות הברית שעוטר במדליית הכבוד על פעולותיו במלחמת וייטנאם. היום הוא הפרשן הצבאי של ערוץ החדשות MSNBC.
ביוגרפיה

ג'ק ג'ייקובס נולד ב-2 באוגוסט 1945 בברוקלין, ניו יורק.
ב-1966 לאחר קבלת תוארי ה-B.A וה-M.A מאוניברסיטת ראטגרס שבניו ג'רזי הוא התגייס לצבא כחלק משירותו בעתודה האקדמית של ארצות הברית. הוא הוסמך כקצין ח"יר בדרגת לוטננט, התנדב לכוחות המוטסים של צבא ארצות הברית, הוסמך כצנחן ושימש כמפקד מחלקה בהדיוויזיה המוטסת ה-82. בהמשך שימש כקצין מבצעים בגדוד חיל רגלים של אוגדת חיל הרגלים ה-7 ומפקד גדוד חיל הרגלים ה-4 של אוגדת חיל הרגלים ה-10 בפנמה. הוא הוצב בווייטנאם פעמיים, שם שימש יועץ לגדודי חיל הרגלים הווייטנאמים. ב-1969 הוא עוטר במדליית הכבוד בעבור גבורה יוצאת דופן בשדות הקרב של וייטנאם. בנוסף הוא עוטר שלוש פעמים בכוכב הארד, פעמיים בכוכב הכסף ופעמיים בלב הארגמן.
ג'ייקובס שירת כמרצה באקדמיה הצבאית הלאומית של ארצות הברית בוסט פוינט ובקולג' הצבאי הלאומי של האוניברסיטה לביטחון לאומי בוושינגטון די. סי.
לאחר שחרורו מהצבא הוא הקים חברת השקעות, שניהלה השקעות בינלאומיות בהיקף של 2.2 מיליארד דולרים ומאוחר יותר נמכרה לדויטשה בנק. לאחר מכן הוא הקים במשותף חברה דומה עבור חברת ההשקעות ליהמן ברדרס. הוא חבר במועצה האמריקנית ליחסים בינלאומיים וסגן יושב ראש קרן מדליית הכבוד. בנוסף הוא יועץ צבאי עבור NBC ו-MSNBC.
ג'ייקובס נשוי ויש לו שני בנים ובת, הוא חי בניו ג'רזי.
מדליית הכבוד

הענקת המדליה נומקה כך:
הערות שוליים

↑  פרופיל של ג'ק ג'ייקובס מאתר MSNBC.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 3865 6444  LCCN: n2008032300  NTA: 072483326  SNAC: w64w0j87  VIAF: 51159755   WorldCat (עם VIAF): 51159755
בית הולדתו של מרטין לותר

חצר המבנה
בית הולדתו של מרטין לותר (בגרמנית: Martin Luthers Geburtshaus) הוא בית בעיר אייסלבן במדינת סקסוניה-אנהלט שבגרמניה, המשמש כאנדרטת הנצחה לרפורמטור מרטין לותר, שנאמר כי נולד כאן ב-10 בנובמבר 1483. הבית נבנה ב-1693, והוא אחד המוזיאונים העתיקים ביותר בגרמניה. מ-1996 הוא אתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו, חלק מהאתר אנדרטאות מרטין לותר באייסלבן ובוויטנברג. הבית שוכן ברוחב לותרשטראסה (Lutherstrasse, מילולית "רחוב לותר") מספר 16. השם ההיסטורי של הרחוב היה סמטת לנגה (Lange Gasse) עד 1872.
מרטין לותר באייסלבן

כתינוק, מרטין לותר התגורר באייסלבן רק בשבועות הראשונים. הוריו היו בדרכם ממוהרה (Möhra) למנספלד (אנ'), שם אביו רצה לעבוד כמתיך מתכות. האב נמלט ממוהרה לאחר שהרג שכן במהלך סכסוך, כשאשתו הייתה בחודש האחרון להיריון, ומרטין לותר נולד באייסלבן ונטבל בכנסיית זנקט אנדראס בעיר. למרות שהותו הקצרה, מרטין לותר חש קשר הדוק לעיירת הולדתו אייסלבן ולמקום טבילתו לאורך חייו. גם אם מעולם לא גר כאן דרך קבע, ביקר בעיר שוב ושוב, בפעם האחרונה בשנת 1546, כאשר רצה ליישב סכסוך בין הרוזנים לבית מנספלד (אנ'), אך מת בעיר ב-18 בפברואר.
בית הולדתו המקורי של מרטין לותר

הבניין הקודם, שנמצא באותו מקום כמו בניין ההנצחה, נשרף עד היסודות בשרפה בעיירה בשנת 1689. במהלך החפירות בשנת 2006 נחשפו שרידיו בתוך בניין ההנצחה. מתחת לרצפה של ימינו, קבורים מתחת להריסות, שוכבים קורות חרוכים כבסיס לרצפת לוחות עץ על רצפת חרסית שקיבלה גוון אדום כתוצאה מהשרפה. בעוד ממצאים של כלי החרס הם מהמאות 14–15, וגם מהמאה של תקופת לותר, תיארוך פחמן-14 של הקורות קבע כי נוצרו בסביבות 1500 או 1600, כך שלא ניתן לשלול לחלוטין את התקנת הרצפה בסביבות 1600 או בניין חדש בסביבות 1500. אבל נראה שאלו באמת השרידים של הבית המקורי שבו נולד לותר. הקירות החיצוניים של הבניין השרוף הוסרו כאשר בניין ההנצחה נבנה בשנת 1693. עם זאת, שגם ומגרעת בקורות הרצפה החרוכה מראים חלוקה פנימית של הבניין על ידי קיר של בולי עץ. נמצא גם בסיס לאח. מקום הלידה המקורי של לותר, ככל הנראה, היה בגודל של כ-10‏ ×‏ 6 מטרים עם הרחבה בצד החצר במזרח של בערך 4‏ ×‏ 4 מטרים. מכיוון שיש מרתפים עם תקרת קמרון מתחת לשרידי האש, יש לספור אותם גם כחלק מהבנייה המקורית. מחפירות בסביבת הבניין עולה כי הבית בו נולד לותר נבנה בסביבה פרברית של בעלי מלאכה. הבניין לא היה שייך למשפחת לותר, אלא היא שהתה בו רק כמה שבועות בתקופת הלידה לפני שהמשפחה עברה למנספלד.
בית הלידה המקורי היה בידיים פרטיות עד 1689, אך בשלב מוקדם הוא הפך למקום פולחן של לותר. לוח עץ עם הדיוקן והכיתוב: "בשנת 1483 נולד בבית דוקטור מרטינוס לותר" נתלה כבר במאה ה-16. אולם לקראת סוף המאה ה-17 הבית בו נולד הלך והוזנח והוקם בו בית מרזח. השופט של אייסלבן לא אהב את מראה הבית והחליט להסיר את לוח העץ. זמן קצר אחר כך נשרף הבניין בשרפה בעיר. עם זאת, לוח העץ הפך לשריד חשוב כ"דיוקנו של לותר שלא נשרף" בפולחן הערצת הרפורמטור, ושימש במאה ה-19 כדי להוכיח בטעות כי קומת הקרקע המקורית של הבניין השרוף משמשת גם את הבניין שהחליף אותו. לאחר שרפת העיר בשנת 1689, הכריח השופט את הבעלים, מארי פרידריך (Marie Friedrich), למכור את הבית לעיירה בכך ששלל ממנה את הלוואות השיקום הרגילות לאחר שרפות בעיר.
בניין ההנצחה משנת 1693

במקום הבית הפרברי הקטן, נבנה בניין הנצחה מייצג בשנת 1693. הוא לא דבק בגודל ובמתווה של בית הלידה המקורי של מרטין לותר. לפיכך, כל הקצאות החדרים כמו "חדר לידה" שהיו בשימוש מאז המאה ה-19 שגויות, אך הן מוזכרות שוב בתערוכה בשנת 2007 כ"התקנה" (מעולמו של לותר).
אף על פי שבניין ההנצחה נבנה בתקופת הבארוק שימשו אלמנטים של בניית רנסאנס בחזית ובחצר כדי להשוות למבנה מראה עתיק יותר. החדרים בקומת הקרקע הסמוכה לאולם הכניסה שימשו כבית ספר לעניים. דירת המורה הייתה בקומה העליונה. "החדר שבו נולד לותר" הוגדר בקומה הראשונה, במיוחד "האולם היפה" עם התקרה המצוירת והדיוקנאות שלו היווה מסגרת מייצגת. תחת המלך הפרוסי פרידריך וילהלם השלישי, משנת 1817 ואילך שופץ המבנה והאוסף הורחב. בית הספר לעניים הועבר למבנה חדש בחצר האחורית ודירת המורה לבניין באגף צדדי במערב החצר, כך שהבית קיבל אופי מוזיאוני יותר. תחת האדריכל פרידריך אוגוסט שטילר, נקנה הבניין השכן ממזרח ונהרס בשנת 1867 על מנת לשחרר את בניין ההנצחה וליצור גן. חלונות נפרצו בגמלון המזרחי והאגף הצדדי שוב נהרס. בצד החצר, הייתה ארקדה כפולה עם חלק עליון מעץ בקומה הראשונה מול הבניין. משנת 1891 מאוחסן בקומה העליונה האוסף הארכאולוגי של מועדון העתיקות אייסלבן (Eislebener Altertumsvereins).
לאחר ההכרזה כאתר מורשת

הבניין שייך ל"קרן אנדרטאות לותר בסקסוניה -אנהלט" (Stiftung Luthergedenkstätten in Sachsen-Anhalt) מאז 1997.
תכנון מקיף מחדש התקיים בין השנים 2005–2007. מקום ההולדת שופץ ושוחזר. כל הארגונים הזרים והפונקציות המשניות שנוספו לאורך זמן לשימוש במוזיאון הוסרו. הבית הצמוד ישירות בלותרשטראסה נרכש וחובר לבית בו נולד. בין זה לבית הספר לעניים באזור החצר האחורית, נבנה בניין חיבור דו-קומתי מודרני על נכס סמוך אחר. התוצאה הייתה מתחם בצורת פרסה; שטח התערוכה הוגדל ב-500 עד 700 מטרים רבועים (אדריכל יורג ספרינגר, ברלין). ב-8 במאי 2010, העיצוב המחודש של ספרינגר אדריכלים קיבל את פרס האדריכלות הגרמני (BDA-Architekturpreis Nike) בקטגוריית "יצירת המרחב הטובה ביותר".
התערוכה

התערוכה הקבועה, שנפתחה בשנת 2007, נקראת "מכאן אני - מרטין לותר ואייסלבן" (Von daher bin ich – Martin Luther und Eisleben) ומוקדשת למשפחת הרפורמטור. בנוסף מוצגות פעילויות הכרייה של האב והאדיקות הדתית באותה תקופה.
בריאן אפשטיין

| --- | --- |

בריאן אפשטיין בשנת 1965
 לידה:  19 בספטמבר 1934 ליברפול, הממלכה המאוחדת 
 נהרג:  27 באוגוסט 1967 (בגיל 32) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Brian Epstein 
 מקום קבורה:  ליברפול 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1961 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה, Clayesmore School, Wrekin College 
 סוגה:  פופ רוק 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  פרלופון 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של הרוק אנד רול (2014) 
 www.brianepstein.com
 פרופיל ב-IMDb
 
בריאן סמואל אפשטיין (באנגלית: Brian Samuel Epstein ‏; 19 בספטמבר 1934 – 27 באוגוסט 1967), היה איש עסקים בריטי יהודי, אמרגנם של הביטלס ושל להקות ואמנים נוספים מליברפול. נטיות להרס עצמי באופיו החריפו כאשר הפסיקו הביטלס את מסעי ההופעות שלהם, והיו אחת הסיבות למותו, ככל הנראה ממנת יתר של סמים.
קורות חיים > חיים פרטיים, תחילת הקריירה והצטרפותו לביטלס

סבו היגר לבריטניה מליטא וסבתו מרוסיה.
אפשטיין, בן למשפחה יהודית אמידה מליברפול, השתלב בשנת 1955 בעסקי המשפחה, כמנהל חנות התקליטים "NEMS". תחת ניהולו היצירתי והחדשני, הפכה החנות אחת מחנויות התקליטים המצליחות בליברפול. אפשטיין לא הסתפק בהצלחתו וביקש גם להפוך אמרגן לאחת הלהקות בזירת המוזיקה התוססת של ליברפול. ההזדמנות הגדולה נקרתה לאפשטיין בסוף שנת 1961, כאשר ביקר בחנותו לקוח שביקש לרכוש את התקליטון "My Bonnie" של טוני שרידן והביטלס. תקליטון זה הוקלט אותה שנה בהמבורג, כשהביטלס משמשים להקת ליווי לשרידן. הבקשה עוררה את סקרנותו של אפשטיין, והביאה אותו לבקר בהופעה של הלהקה במועדון The Cavern (המערה). אחרי ההופעה נפגש אפשטיין עם חברי הלהקה (אז, עדיין עם המתופף פיט בסט, שהוחלף מאוחר יותר ברינגו סטאר) וזמן קצר אחרי כן הפך לאמרגנה של הלהקה.