stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניקולאי פטרושב

| --- | --- |

 לידה:  11 ביולי 1951 (בן 73) סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 מדינה:  רוסיה 
 השכלה:  Saint Petersburg State Marine Technical University  אקדמיית פס"ב 
 צאצאים:  דמיטרי פטרושב 
 תקופת הפעילות:  2008–2024 (כ־16 שנים)
 דרגה:  גנרל ארמייה
 תפקידים בשירות
 ראש המינהל לביטחון פנים של שירות הביטחון הפדרלי, מנהל שירות הביטחון הפדרלי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת צ'צ'ניה השנייה 
 עיטורים
 גיבור הפדרציה הרוסית
 תפקידים אזרחיים
 עוזרו של נשיא רוסיה ומזכיר המועצה הרוסית לביטחון לאומי
 
ניקולאי פלטונוביץ' פטרושב (רוסית: Патрушев, Николай Платонович; נולד ב-11 ביולי 1951 בלנינגרד, ברית המועצות), מדינאי רוסי ואיש שירותי הביטחון. מכהן כעוזרו של נשיא רוסיה. קודם לכן היה מנהל שירות הביטחון הפדרלי של רוסיה ולאחר מכן המזכיר ה-13 של המועצה לביטחון לאומי של הפדרציה הרוסית.
ב-1974 גויס לשירות הקג"ב, ומילא שורה של תפקידים במסגרת הארגון. בשנים 2008-1999 כיהן כמנהל החמישי של שירות הביטחון הפדרלי של רוסיה, ולאחר מכן מונה כמזכיר ה-13 של המועצה לביטחון לאומי של הפדרציה הרוסית, ושירת בתפקיד זה עד להחלפתו ב-12 במאי 2024 על ידי סרגיי שויגו.
ביוגרפיה

פטרושב נולד בלנינגרד. אביו, פלטון איגנאטייביץ' פטרושב, שירת כמלח בצי הסובייטי בתקופת מלחמת העולם השנייה. אימו, אנטונינה ניקולאייבנה, היא כימאית בהשכלתה. במהלך המצור על לנינגרד שירתה כאחות רפואית, ולאחר המלחמה עבדה בחברת בנייה.
פטרושב למד בבית הספר תיכון בלנינגרד והיה בן כיתה של בוריס גריזלוב. הוא הוסמך כמהנדס ספינות ב-1974, לאחר שסיים לימודים במכון לבניית ספינות בלנינגרד (כיום האוניברסיטה הטכנו-ימית הממלכתית של סנקט פטרבורג).
ב-1974 הצטרף פטרושב לקג"ב הסובייטי ומאז שירת בשורה של תפקידים בשירותי ביטחון המדינה של ברית המועצות, ולאחר מכן של הפדרציה הרוסית. בשנים 1974–1975 הוא עבר קורסי הכשרה של הקג"ב. ב-1975 החל פטרושב לעבוד במחלקה לסיכול ריגול של הקג"ב במחוז לנינגרד, כעבור זמן התמנה לראש השירות למאבק בהברחות ושחיתות
מיוני 1992 עד 1994 כיהן כשר לביטחון המדינה של רפובליקת קרליה בצפון רוסיה. ב-1994, מנהל השירות הפדרלי לסיכול ריגול, סרגיי סטפאשין מינה אותו לראש המינהל לביטחון פנים של שירות הביטחון. לאחר פיטוריו של סטפאשין ב-30 ביוני 1995, מונה פטרושב לתפקיד סגן ראש מחלקת הפיקוח והארגון של שירות הביטחון הפדרלי.
בחודשים מאי-אוגוסט 1998 שימש פטרושב כראש מינהל השליטה של האדמיניסטרציה הנשיאותית הרוסית. באוקטובר 1998 הוא מונה לסגן מנהל שירות הביטחון הפדרלי וראש מינהל הביטחון הכלכלי.
ב-9 באוגוסט 1999 מונה פטרושב על ידי בוריס ילצין לתפקיד מנהל שירות הביטחון הפדרלי. הוא שימש בתפקיד זה במשך 9 שנים. בתקופה זו התרחשו ברוסיה מספר גדול של פעולות טרור המוניות והיו קולות שדרשו את החלפתו של פטרושב, אולם הוא הצליח להישאר בתפקידו ואף רשם לזכותו הצלחות רבות בסיכול פעולות טרור ובלכידת מתכנני ומבצעי פעולות טרור. בשנת 2001 קודם לדרגת "גנרל ארמייה" - הדרגה השנייה בסדר הדרגות בצבא רוסי. בשנת 2003 הוענק לו תואר גיבור הפדרציה הרוסית עבור שירותו למען ביטחון המדינה. בנוסף, במהלך שירותו הוענקו לו עיטורים נוספים. פטרושב ידוע כחובב כדורעף מושבע, ובשנים 2004–2009 כיהן במקביל גם כנשיא התאחדות הכדורעף הרוסית.
ב-12 במאי 2008 מינה אותו הנשיא דמיטרי מדבדב לראש מועצת הביטחון, ארגון ייעוץ נשיאותי בתחומי ביטחון לאומי. בתקופת כהונתו של פטרושב בתפקיד, הורחבו סמכויות הארגון באופן משמעותי. לפי דיווח ב"וול סטריט ג'ורנל".
ב-23 בדצמבר 2023 דווח ב"וול סטריט ג'ורנל" כי פטרושב עומד מאחורי חיסולו של ראש קבוצת וגנר יבגני פריגוז'ין.
ב-12 במאי 2024, לאחר בחירתו המחודשת של ולדימיר פוטין כנשיא רוסיה, הודיע האחרון על שורת חילופי גברי בצמרת השלטון הרוסית, במסגרתה מונה סרגיי שויגו כמחליפו של פטרושב בתפקיד ראש מועצת הביטחון של רוסיה. יומיים לאחר מכן הוכרז על מינויו של פטרושב לתפקיד עוזרו של נשיא רוסיה.
ביוגרפיה > חיים אישיים

פטרושב נשוי ואב לשני בנים. אחד מהם, דמיטרי פטרושב, שימש כשר החקלאות הרוסי.
הערות שוליים

↑  אסף רוזנצוייג, ‏דיווח: כך יד ימינו של פוטין חיסל את פריגוז'ין, באתר ‏מאקו‏, 23 בדצמבר 2023
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ולדימיר פוטין | ראשי שירות הביטחון הפדרלי  9 באוגוסט 1999 - 12 במאי 2008 | הבא: אלכסנדר בורטניקוב |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810649012405606  CiNii: DA13615256  GND: 1263344852  ISNI: 0000 0000 5170 9301  LCCN: nr2006016971  VIAF: 51653215   WorldCat (עם VIAF): 51653215
כל הכסף שבעולם

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  ספר של ג'ון פירסון
 בימוי:  רידלי סקוט
 הופק בידי:  דן פרידקין, קווין וולש
 תסריט:  דייוויד סקרפה
 עריכה:  קליר סימפסון
 שחקנים ראשיים:  מישל ויליאמס מארק וולברג כריסטופר פלאמר
 מוזיקה:  דניאל פמברטון
 צילום:  דריוס וולסקי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית בריטניה בריטניה
 חברת הפקה:  TriStar Productions, סקוט פרי הפקות, סרטי טריסטאר 
 חברה מפיצה:  סרטי טריסטאר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 בדצמבר 2017
 משך הקרנה:  135 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית, איטלקית
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט מתח, סרט דרמה, סרט בלשי 
 מקום התרחשות:  סן פרנסיסקו 
 תקציב:  50 מיליון דולר
 הכנסות:  57 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   allthemoneyintheworld
 www.allthemoney-movie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
כל הכסף שבעולם (באנגלית: All the Money in the World) הוא סרט פשע ביוגרפי משנת 2017 בבימויו של רידלי סקוט, עם מישל ויליאמס, מרק וולברג, כריסטופר פלאמר וצ'ארלי פלאמר בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הספר "Painfull Rich" של ג'ון פירסון (אנ') משנת 1975 המתאר את חטיפת  נכדו של ז'אן פול גטי ואת סירובו לשלם כופר לחוטפים.
האירועים והסצנות בתסריט שונו מהאירועים האמיתיים כדי לשוות יותר דרמטיות בעלילה.
את תפקיד גטי גילם קווין ספייסי אולם לאחר השלמת הצילום החלו להגיע תלונות נגדו על הטרדות מיניות של גברים. רידלי סקוט החליט להחליף אותו בכריסטופר פלאמר ולצלם שוב את הסצנות שבהן מופיע פול גטי. דבר זה ייקר את ההפקה ב-10 מיליון דולר והסרט הושלם תוך 8 ימים והיה מוכן להקרנה כפי שנקבע מראש. מארק וולברג קיבל תוספת של 1.5 מיליון דולר לעומת מישל ויליאמס שקבלה רק 1000 דולר. דבר זה הביא לוויכוחים רבים בהוליווד בנושא פערי שכר מגדריים.
כריסטופר פלאמר היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, לפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה ולפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע.
מישל ויליאמם הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה.
רידלי סקוט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לבימוי הטוב ביותר.
תקציר העלילה

שנת 1948, פול גטי (כריסטופר פלאמר) מגיע לערב הסעודית (צולם בירדן) ונפגש עם שליט סעודיה ומשכנע אותו לקבל זיכיון לחיפושי נפט.
1967 - גטי הוא מעשירי העולם. הוא גר בבית אחוזה גדול ויקר בבריטניה ומתעסק בקניית יצירות אמנות יקרות. בנו פול גטי השני (אנדרו באקן) היה נשוי לאביגייל גייל האריס (מישל ויליאמס) ולהם ארבעה ילדים. גטי מינה אותו למנהל עסקיו באירופה אך הוא הידרדר לסמים וגייל הגישה תביעת גירושין והסכימה לוותר על דמי מזונות תמורת משמורת על הילדים, הם גרים ברומא.
בנה הבכור, פול גטי השלישי (צ'ארלי פלאמר) מסתובב בסמטאות רומא ונחטף על ידי אנשי הנדרנגטה שמעבירים אותו למקום מסתור בקלבריה ודורשים כופר בסך 17 מיליון דולר. גטי מסרב לשלם את הכופר ומגייס את שירותו של פלטשר צ'ייס (מארק וולברג), איש ה-CIA לשעבר.
אחד מהחוטפים המכונה "צ'ינקוונטה" (רומן דוריס) משגיח אישית על פול ומגלה כלפיו קצת סימפתיה. כאשר פניו של אחד החוטפים נגלים לפול מחליט החוטף לרצוח אותו אך צ'ינקוונטה מציל אותו ורוצח את החוטף. גופתו נזרקת לנהר ומתגלה כעבור מספר ימים אך גייל אומרת שאין זה בנה. הקרביניירי מזהים את הגופה כאחד מאנשי המאפיה בקלבריה, פושטים על מקום המסתור אך פול כבר לא שם. הוא הועבר לחסותו של ראש המאפיה בקלבריה. פול מנסה לברוח אך נתפס.
החוטפים מורידים את הסכום ל-4 מיליון אך גטי עדיין מסרב עד שהם שולחים לו קטע מאזנו של פול באיום שזו רק ההתחלה. הוא מסכים לבסוף לשלם 1.6 מיליון דולר כהלוואה לגייל שפטורה ממס. צ'ינקוונטה יוצר אתם קשר ומתנה את השחרור בכך שלא יהיו במקום קרביניירים.
צ'ייס וגייל מגיעים למקום. שקי הכסף נספרים ופול משוחרר אך בגלל שמופיעים באזור שוטרים הם מחליטים להרוג אותו. פול מתרוצץ בחושך בסמטאות לאוריה כשהחוטפים אחריו. אחד מהם תוקף אותו אך צ'ינקוונטה הורג אותו ופול ממשיך בריצה עד שהוא נפגש בגייל וצ'ייס.
גטי מת באחוזתו ועורך דינו (טימותי הטון) מודיע לגייל כי כל יצירות האמנות היקרות יועברו למוזיאון על שמו.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| מישל ויליאמס | אביגייל "גייל" האריס | אמו של ג'ון גטי השלישי |
| מארק וולברג | ג'יימס פלצ'ר צ'ייס | חוקר |
| כריסטופר פלאמר | ז'אן פול גטי |  |
| רומן דוריס | "צ'ינקונטה" | ראש החוטפים |
| טימותי האטון | אוסוולד הינג' | עו"ד של גטי |
| צ'ארלי פלאמר | ג'ון פול גטי השלישי | נכדו של פול גטי |
| אנדרו באקן | ג'ון פול גטי השני | בנו של פול גטי |
| סטייסי מרטין | ננסי | מזכירתו של גטי |
בוא הביתה (שיר של שלומי שבת)

"בוא הביתה" הוא סינגל של הזמר הישראלי שלומי שבת, מתוך אלבום שיתופי הפעולה העתידי שלו, "חברים 3", בשיתוף עם אחותו לאה שבת ובניו מנור ואביהו שבת. השיר יצא לאור ב-18 באוקטובר 2020, כסינגל השלישי מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים ארומה מיוזיק.
רקע וכתיבה

השיר, שנכתב והולחן על ידי מבצעי השיר יחד עם אבי אוחיון והופק על ידי מתן דרור, הוא בלדה העוסקת באישיות אליה מתגעגע הדובר, הקורא לה "לבוא הביתה".
על השיר, שיצא במהלך אשפוזו של שבת בבית חולים לאחר שחלה במחלת הקורונה, אמר שבת: "בימים מורכבים אלה שכולנו עוברים עכשיו, אין משהו שיותר מחמם את ליבי ומחזק אותי כמו המוזיקה והתמיכה של המשפחה, החברים, הקהל שלי ובכלל כל האנשים מהארץ ומהעולם שמציפים אותי באהבה אין סופית שלא מובנת מאליה. לכן בחרתי לשחרר שיר שהקלטתי עם האנשים הכי קרובים אלי. ילדיי האהובים, מנור ואביהו ואחותי היקרה לאה. השיר הזה מרגש אותי ומחזק אותי כל פעם מחדש". על תוכן השיר והתכתבותו עם שהותו של שבת בבית החולים אמרה אחותו לאה כי כשהם הקליטו את השיר, הם לא ידעו "כמה הוא יהיה רלוונטי", וכי "השיר הזה יוצא וקורא אליך [שלומי]".
וידאו קליפ

הווידאו קליפ של השיר פורסם בערוץ היוטיוב של שבת בסמוך לצאת הסינגל עצמו ובוים על ידי עוזי ג'ורג'. בקליפ נראים משפחת שבת מקליטים את השיר באולפן הקלטות, יחד עם שותפם לכתיבת השיר אבי אוחיון ומפיק השיר מתן דרור.
הצלחה

השיר הגיע היישר אל המקום הראשון במצעד השבועי של חברת מדיה פורסט, המאגד את השירים המושמעים ביותר בתחנות הרדיו בישראל באותו השבוע.
ביקורת

דודי פטימר ממעריב אונליין אמר על השיר כי הוא "בלדה מצוינת המעלה ניחוחות תפילת שישי, זיכרונות מלאי ערגת ילדות, אופטימיות ותקווה שהם מצרך נדיר אך הכרחי בתקופה זו" וכי "הביצוע המשפחתי מרגש עד דמעות, כולל הרמוניות נהדרות ומעביר את החום המשפחתי גם למאזין, כשאי אפשר להתעלם שהשיר מקבל משמעות יותר עוצמתית ומרגשת לאור העובדה ששבת נמצא בעיצומו של תהליך ההחלמה מנגיף הקורונה". גם יוסי חרסונסקי, שבשנים שקדמו כתב ביקורות שליליות חריפות על שירי הזמר, הפעם העניק לשיר ביקורת חיובית מאוד, ואמר כי "המוזיקה – עונג שבת. המנון המשפחה הרוגש. המנגינה – לא להתווכח. לוקחת את המילים למקום הנכון – עצב מתוך חסד, הזדהות מתוך כוונה. הן (המילים) הופכות בשירתם של השבתים למהות של קרבה, חום, אינטימיות, כל מה שקשור למשפחתיות חמה. שיר כזה – יהיה מיינסטרים ככל שיהיה – אינו משקר".
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2020)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2020)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2020)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2020)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 1 |  |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| עולם | 18 באוקטובר 2020 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית | ארומה מיוזיק |  |
הערות שוליים

1 2  שלומי שבת, לאה שבת, מנור שבת, אביהו שבת ואבי אוחיון
1 2  דודי פטימר, ‏לירן דנינו חוזר לבלדות, מאור כהן מסרב להיגמר | חם באוזן, באתר מעריב אונליין, 21 באוקטובר 2020
↑  לינוי משעלי, ‏"בוא הביתה": שלומי שבת באיחוד מרגש עם משפחתו. צפו, באתר "סרוגים", 18 באוקטובר 2020
↑  רן בוקר, "בוא הביתה": שלומי שבת המאושפז עם קורונה מוציא שיר חדש, באתר ynet, 18 באוקטובר 2020
↑   שלומי שבת, לאה שבת, מנור שבת, אביהו שבת – בוא הביתה, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:38)
↑  "הכול יהיה בסדר": האיחוד המרגש של שלומי שבת, ילדיו ואחותו, באתר וואלה, 18 באוקטובר 2020
↑  שלומי, לאה, אביהו ומנור שבת – בוא הביתה, באתר ‏מאקו‏, 18 באוקטובר 2020
↑  המצעד השבועי, שבוע 43, 2020, באתר מדיה פורסט ישראל
↑  יוסי חרסונסקי, שלומי שבת, לאה שבת, מנור שבת, אביהו שבת – בוא הביתה, באתר "יוסמיוסיק", 19 באוקטובר 2020
↑  בוא הביתה - Single by Shlomi Shabat, Lea Shabat, Manor Shabat & Avihu Shabat, באתר Apple Music (באנגלית)
↑  בוא הביתה - Single by Shlomi Shabat, Lea Shabat, Manor Shabat & Avihu Shabat, באתר Apple Music (באנגלית)
משפחת פרוידיגר

מוזס פון פרוידיגר אוֹבּודאי
משפחת פרוידיגר (Freudiger) היא משפחה יהודית של רבנים, תעשיינים ומנהיגים קהילתיים מהונגריה שמילאה תפקיד חשוב בקהילה היהודית האורתודוקסית בבודפשט ובכלכלת הבירה ההונגרית. יחד עם המשפחות שפיצר ויריבתן, משפחת גולדברגר, נמנתה עם המשפחות המובילות במרכז התעשייה באובודה, בעיקר בענף הטקסטיל.
בני המשפחה > פנחס לייב פרוידיגר

בן לשושלת של שבעה דורות זה אחר זה שכיהנו כאבות בית הדין של העיר הלישוי שבצ'כיה. היה הרב של אובודה ("בודה העתיקה", ידועה גם בשמה הגרמני "אלט אופן"), מלומד ותעשיין. בשנת 1883 רכש את מפעל משפחת לינדנבאום בעירו.
בני המשפחה > משה (מוזס) פרוידיגר

בנו של פנחס לייב פרוידיגר. היה איש עסקים ורב בהכשרתו. אחרי ההאצלה נקרא מוזס פון פרוידיגר דה אובודה (Mózes von Freudiger De Óbuda) ‏(1833 אובודה - 1913 בודפשט), ממייסדי הקהילה היהודית האורתודוקסית בבודפשט.
הוסמך כרב בגיל 18 אך בהמשך דחה מספר הצעות למשרת רב. נשאר פעיל בתחום החינוך. סייע בניהול אחת הישיבות במקום הולדתו ובשנת 1856 הקים בית ספר תיכון יהודי לדוגמה, הראשון מסוגו בשפה ההונגרית.
הצטרף יחד עם אביו, פנחס לייב, כשותף בבעלות על מפעל לכלי מיטה, להלבשה תחתונה ולטקסטיל של משפחת לוי לנדבאום ובשנת 1883 רכש אותו. בית חרושת זה, על 200 פועליו, היה הגדול מסוגו בהונגריה.
אחרי הקונגרס היהודי ההיסטורי בשנת 1868–1869 בו נוצר הקרע ביהדות הונגריה, הצטרפו משה פרוידיגר ומשפחתו לזרם שכינה עצמו "אורתודוקסי". נמנה עם מקימי הקהילה האורתודוקסית המאורגנת בבודפשט והיה יושב הראש שלה עד יום מותו. בשנת 1910 קיבל תואר אצולה יחד עם השם "אובודאי" (Óbudai) (כלומר, "של העיר אובודה") מידי הקיסר האוסטרו-הונגרי פרנץ יוזף.
בניו היו אברהם, ישעיה-ליב ויקותיאל.
משה פרוידיגר השאיר כתבים תורנים שפורסמו אחרי מותו על ידי בניו - "משה ידבר".
ב-9 בנובמבר 1888 בחצר הווילה של משפחת פרוידיגר בוארוֹשליגֶט (הפארק העירוני של בודפשט) הקימה קבוצה של אוהדי ספורט את מועדון הספורט MTK בודפשט (שעדיין קיים, נכון ל-2017), בו הורשו להשתתף גם יהודים רבים.
בני המשפחה > אברהם פרוידיגר

בעל תואר אצולה - פון פרוידיגר דה אובודה  (אובודאי) (Ábrahám von Freudiger De Óbuda), ‏(1868 בודפשט - 17 באפריל 1939 בודפשט). בנו של מוזס פרוידיגר. היה תעשיין ומנהיג קהילתי. בצעירותו למד בישיבת נמטקרסטור (Németkeresztúr) וכן בישיבה בצהלים שבבורגנלנד.
החל משנת 1887 עבד בבית החרושת של אביו, מוזס. יזם פרויקטים רבים בתחום הדת, החינוך היהודי וגמילות חסדים. ייסד את קומפלקס בית הכנסת ברחוב קזינצי בבודפשט שהפך למושב הראשי של מוסדות היהדות האורתודוקסית המאורגנת בהונגריה.
בשנת 1913 ירש את אביו בתפקיד יושב ראש הקהילה האורתודוקסית של בודפשט ומילא תפקיד זה עד יום מותו בשנת 1939. כיהן גם כיו"ר הארצי של ועד הכספים של הקהילה היהודית האורתודוקסית בהונגריה והיה לאחד מדובריה הראשיים.
נהג לפרסם מאמרים בכתבי העת היהודיים.
בני המשפחה > ישעיה-ליב (ליפוט) פרוידיגר

נקרא גם הוא בתואר האצולה פון פרוידיגר דה אובודה (Lipót von Freudiger De Óbuda)‏ (21 ביולי 1866 בודפשט - 27 באוקטובר 1939 בודפשט). בנו של מוזס ואחיו של אברהם. היה תעשיין ויושב ראש של כבוד של הקהילה האורתודוקסית של בודפשט.
בני המשפחה > יקותיאל (קארוי) פרוידיגר

אף הוא בעל תואר אצולה - פון פרוידיגר דה אובודה, (Karoly von Freudiger De Óbuda).
בנו נפתלי עלה לישראל בסוף שנות הארבעים עם משפחתו, וייסד את ביהכנ"ס אשכנז (המכונה 'הונגרים') בשכונת בית-וגן בירושלים. מחבר ספר נדבות פי, ניהל מפעל תעשייתי גדול וסחר בטקסטיל, נפטר בגיל 101 בשנת 2006.
בני המשפחה > פנחס דוד (פיליפ) פרוידיגר

נקרא גם פיליפ פון פרוידיגר דה אובודה (אובודאי) (Fülöp von Freudiger De Óbuda)‏ (1976-1900). בנו של אברהם פרוידיגר. היה רב, איש עסקים ומנהיג קהילתי, יושב ראש "הקהילה האורתודוקסית האוטונומית של בני ישראל" של בודפשט בשנים 1939–1944, בימי שואת יהודי הונגריה. היה חתנו של הרב עקיבא סופר, בעל ה"דעת סופר".
היה חבר בוועד המרכזי של יהודי הונגריה (או המועצה היהודית) שנוסד תחת הכיבוש הגרמני בהונגריה בשנת 1944 וניסה לשווא למנוע או להקל את רוע הגזירה תמורת תשלומי כספים לדיטר ויסליצני, יד ימינו של אדולף אייכמן במבצע הגירוש של יהודי הונגריה. עוד בנובמבר 1943, יחד עם מנהיגים אחרים של הקהילה האורתודוקסית בבודפשט, הגיע להסכם שיתוף פעולה עם - ועד העזרה וההצלה שהוקם על ידי פעילים ציונים.
פיליפ פרוידיגר שילם לויסליצני סכומים גדולים של כסף שאסף והשיג בתמורה להצלת כ-80 ראשי קהילות ורבנים אורתודוקסים מגטאות שונים ברחבי הונגריה, ביניהם הרבי מסאטמר הרב יואל טייטלבוים, הרב שלמה צבי שטראסר מדברצן והדיין יונתן שטייף, שרובם הוברחו מהונגריה ברכבת קסטנר. כמו כן עזר למספר פליטים יהודים מסלובקיה. ביולי 1944 הוחש על ידי הרב וייסמנדל לנסות עסקה יהודים תמורת טרקטורים או משאיות במימון יהודי משווייץ
. אחרי שביולי 1944 הוזהר על ידי ויסליצני שחייו בסכנה, ב-9-10 באוגוסט 1944 התאפשר לו בידיעת קצין הkeokh להימלט עם משפחתו הקרובה מהונגריה ברכבת עד לבוקרשט ברומניה שם זכה לעזרתו של מנהיג יהודי רומניה, ד"ר וילהלם פילדרמן.
בשנת 1945, עלה פנחס פרוידיגר לארץ ישראל והתיישב בירושלים. בשנת 1961 היה אחד העדים המרכזיים במשפט של אדולף אייכמן בירושלים ועדותו התלוותה בתקרית בגלל מחאה נגדו מצד ניצולי שואה.
הועלו טענות נגדו בסוגיית אי מסירת מידע עדכני לאוכלוסייה היהודית על סכנת ההשמדה ולגבי הצלת עצמו אחרי קבלת מידע וסיוע מויסליצני
.
כשלושים בני משפחתו ניצלו כשהוסעו ב"רכבת קסטנר" לגרמניה ואחר כך לשווייץ
.
יהודה באואר וגילה פטרון ראו בדרך התנהלותו כוונה להציל רק את קרוביו האורתודוקסים ולהעלותם לרכבת קסטנר, ואילו הוא ברח לרומניה עם ידידיו ובני משפחתו, והשאיר את קסטנר לנהל את המשא ומתן עם האס-אס. במשפט אייכמן, הוא הודה שהרב וייסמנדל ביקש ממנו להמשיך את תוכנית אירופה (אירופה פלאן), ועל כך הוא נשאל על ידי צוות השופטים: האם הוא ניהל משא ומתן עם ויסליצני? תשובתו הייתה שלילית. קיימת גם האשמה שהוא השתמש בדרכונים שהעמידה ממשלת רומניה לרשות יוצאי רומניה ושנמצאו בהונגריה, ולא ליוצאי הונגריה. פרוידיגר הכחיש האשמה זו.
פרוידיגר טען שלדעתו אם יהודים היו מנסים לברוח, מחציתם היו נהרגים בעת הניסיונות להימלט. הוא עצמו גילה בהדרגה מה גורלם האמיתי של "המגורשים למזרח" במאי-יולי 1944. שם לב לזיוף שבגלויות דואר חסרות הבולים ממקום דמיוני שנקרא "וולדזה" (Waldsee), שהגיעו במשך כמה שבועות מהמגורשים אל בני המשפחה. במקרה אחד ראה את הסיומת "יץ" מהשם "אושוויץ" המחוק מתחת הכתובת השקרית "וולדזה". למרות זאת, הוא חילק את הגלויות ("חששנו וחילקנו"). כמו כן, בשלב מסוים קיבל מהרב חיים מיכאל דב ויסמנדל מברטיסלאבה מידע על מה שקורה באושוויץ באמצעות תרגום ליידיש של דו"ח ורבה-וצלר. לדבריו, בהתחלה הוא עצמו לא האמין למה שהיה כתוב על שיטות ההשמדה שיושמו באושוויץ.
לקריאה נוספת

Recollection of Fülöp Freudiger, published by R.L. Braham, in: Hungarian Jewish Studies, New Zork, World Federation of Hungarian Jews, 1973 (זכרונות פיליפ פרוידיגר, פורסמו על ידי רנדולף ל. ברהם)
על המועצה היהודית בימי השואה
Randolph L. Braham Rescue Operations in Hungary: Myths and Realities. East European Quarterly, Vol. 38, 2004
Tim Cole The Holocaust City : the Making of the Jewish Ghetto. Taylor and Francis Books, Routledge, London 2003
הערות שוליים

↑  הארכיון הלאומי ההונגרי
↑  aj archives ארכיונים יהודים אמריקאים עמ' 486
↑  הרשימה של ויסליצני כללה כ-80 רבנים ומנהיגים קהילתיים מגטאות שונים - כמו דברצן, אוראדיה, פאפא, שופרון וסקשפהרוואר, שרובם הוברחו ב"טרנספורט קאסטנר". ראו גם:
R.L.Braham - art.cit Revue d'histoire de la Shoah p.400,422
↑  פיליפ פרוידיגר באתר של יד ושם
↑  K.Frojimovics, G.Komoróczy et al. עמ' 381
↑  ראה בסרטון: משפט אייכמן - ישיבה 52, ישיבה 53, בדקה: 25:42, 26:52.
↑  כתבה ממשפט אייכמן
↑  Jewish Budapest עמ' 381
↑  יהודים למכירה? משא ומתן בין יהודים לנאצים 1933-1945, יהודה באואר, עמ' 203. האם מאבק על הישרדות, גילה פטרן, עמ' 194.
↑  המשפט של אדולף אייכמן, כרך ב, ישיבה 52, עמ' 778.
↑  פעולות הצלה בהונגריה: מיתוס ומציאות, רנדולף ל' בראהם, בתוך כת"ע 'יד ושם', קובץ מחקרים ל"ב, תשס"ד, עמ' 41-42.
↑  דבריו של פרוידיגר הופיעו בספר 'בן הארץ הזאת', כרך ב', עמ' 711.
תחזקנה

ביאליק, בערך בתקופה בה נכתב השיר.
"תֶּחֱזַקְנָה" הוא שמו העממי ועיבודו המקוצר והמולחן של "בִּרְכּת עָם", שיר מאת חיים נחמן ביאליק, שאומץ כהמנון תנועת העבודה הישראלית.
רקע

התרבות הציונית ראתה באחריותו של החלוץ לבניין הארץ ערך מכונן. הקשר בין החלוץ המתמסר לעבודת האדמה בארץ ישראל ומקריב עצמו למענה הוצג כקשר של דם, זיעה, ייסורים ומוות. כמקובל בשירה הציונית, בימים ההם, שאפו המשוררים לעורר בקוראיהם רגשות לאומיים באמצעות הסבל המתואר שיניע להתגייסות בפועל לבניין המולדת. אידיאל ההקרבה אומץ על ידי התנועות הציוניות מימין ושמאל וגם דור הלוחמים לעצמאות המשיך להאדיר את הלוחם המקריב את חייו למען הכלל.
השיר ולחנו

השיר נכתב על ידי ביאליק בן ה-21 באדר ב' תרנ"ד (1894) בקורוסטישוב (ליד ז'יטומיר), ופורסם בשנת תרנ"ה בכתב העת "ממזרח וממערב" שהוציא בווינה ראובן בריינין. בשנת 1900 נדפס שנית בקובץ "כינור ציון" שיצא לקראת הקונגרס הציוני הרביעי, ובעקבות פרסום זה תורגם לרוסית על ידי לייב יפה, והולחן.
הלחן המקובל נכתב על ידי אברהם צבי אידלסון, אם כי יש הטוענים כי מדובר בלחן "רוסי עממי" של שיר הנקרא במקור "מאייסקאייה פייסניה" ("זמר מאי").
מילות השיר המולחנות הן הבית הראשון, הרביעי והשביעי (האחרון), אולם פעמים רבות מושר רק הבית הראשון.
תֶּחֱזַקְנָה יְדֵי כָל-אַחֵינוּ הַמְחוֹנְנִים

עַפְרוֹת אַרְצֵנוּ בַּאֲשֶׁר הֵם שָׁם;

אַל יִפֹּל רוּחֲכֶם – עַלִּיזִים, מִתְרוֹנְנִים

בֹּאוּ שְׁכֶם אֶחָד לְעֶזְרַת הָעָם!



הֵן סוֹפְרִים אֲנַחְנוּ אֶת-נוֹדְכֶם וְחוֹבְבִים

נִטְפֵי הַדְּמָעוֹת וְזֵעַת הָאָף,

הַיּוֹרְדִים כַּטַּל לְיִשְׂרָאֵל וּמְשׁוֹבְבִים

נַפְשׁוֹ הַנִּלְאָה, הַשּׂוּמָה בַכָּף.



וּלְעוֹלְמֵי עַד תִּקְדַּשׁ כָּל-דִּמְעָה שֶׁצָּלֲלָה

בְּיָם דִּמְעָתֵנוּ, נְדָבָה לָעָם,

כָּל-טִפָּה שֶׁל זֵעַת אַפַּיִם, שֶׁסָּלֲלַה

דֶּרֶךְ אֲדֹנָי – כְּחֵלֶב וָדָם.



אִם-לֹא אֶת-הַטְּפָחוֹת – רַק מַסַּד יְסַדְתֶּם –

רַב-לָכֶם, אַחַי, עֲמַלְכֶם לֹא-שָׁוְא!

הַבָּאִים – וּבְנִיתֶם וְטַחְתֶּם וְשַׂדְתֶּם,

עַתָּה רַב-לָנוּ אִם נָטוּי הַקָּו.



גּוֹי קַו-קָו אֲנָחְנוּ! מִקַו לָקָו קוֹמְמוּ

שִׁמֲמוֹת עוֹלָם וּבְנוּ בִנְיַן-עַד!

יֶשׁ-יוֹם – וּמִיָּם עַד-יָם יֵצְאוּ יִשְׁתּוֹמְמוּ

לִרְאוֹת מַה-פָּעַל קְטֹן גּוֹיִם, עַם נָד.



וְלָמָה, הַמְפַגְּרִים, פַּעֲמֵיכֶם כֹּה בוֹשְׁשׁוּ?

הַעֶבֶד יִשְׂרָאֵל, הַאִם בְּנֵי מֵרוֹז?

הוֹי, כֹּחוֹת נִפְרָדִים, הִתְלַקְּטוּ, הִתְקוֹשְׁשׁוּ!

עִבְדוּ שְׁכֶם אֶחָד בְּחַיִל וָעֹז!



אַל-תֹּאמְרוּ: קָטֹנּוּ – הֲטֶרֶם תִּתְבּוֹנְנוּ

פְּנֵי אֲבִיר יַעֲקֹב הַהוֹלְכִים בַּקְּרָב;

מִימֵי זְרֻבָּבֶל יָדֵינוּ לֹא-כוֹנְנוּ

מִפְעַל אַדִּירִים כָּמֹהוּ וָרָב.



מִי בַז לְיוֹם קְטַנּוֹת? הַבּוּז לַמִּתְלוֹצְצִים!

מַלְּטוּ אֶת-עַמְּכֶם וְאִתִּים עֲשׂוּ –

עַד-נִשְׁמַע מֵרָאשֵׁי הֶהָרִים מִתְפּוֹצְצִים

קוֹלוֹת אֲדֹנָי הַקֹּרְאִים: עֲלוּ!
מקורות מקראיים

בפרסומו הראשון (תרנ"ה) נדפס השיר כשמקדים אותו ההרמז המקראי: ”בִּרְכַּת-ה' אֲלֵיכֶם;
בֵּרַכְנוּ אֶתְכֶם בְּשֵׁם ה'.” (ספר תהילים, פרק קכ"ט, פסוק ח').
חלק ממילות המפתח שבשיר לקוחות מנבואות הנחמה שבספר זכריה הנוגעות לגאולה. כך למשל: ”אַל-תִּירָאוּ, תֶּחֱזַקְנָה יְדֵיכֶם” (ספר זכריה, פרק ח', פסוק י"ג), ”לָכֵן כֹּה-אָמַר ה', שַׁבְתִּי לִירוּשָׁלִַם בְּרַחֲמִים--בֵּיתִי יִבָּנֶה בָּהּ, נְאֻם ה' צְבָאוֹת; וְקָו יִנָּטֶה עַל-יְרוּשָׁלִָם.” (ספר זכריה, פרק א', פסוק ט"ז) וכן ”כִּי מִי בַז, לְיוֹם קְטַנּוֹת” (ספר זכריה, פרק ד', פסוק י'). המילה "תחזקנה" מתייחסת גם לפסוק ”הֲיַעֲמֹד לִבֵּךְ, אִם-תֶּחֱזַקְנָה יָדַיִךְ, לַיָּמִים, אֲשֶׁר אֲנִי עֹשֶׂה אוֹתָךְ” (ספר יחזקאל, פרק כ"ב, פסוק י"ד). המילים "הַיּוֹרְדִים כַּטַּל לְיִשְׂרָאֵל" (ספר הושע, פרק י"ד, פסוק ו'). "גּוֹי קַו-קָו אֲנָחְנוּ! מִקַו לָקָו קוֹמְמוּ שִׁמֲמוֹת עוֹלָם וּבְנוּ בִנְיַן-עַד" (ספר ישעיהו, פרק כ"ח, פסוק י'). "הֵן סוֹפְרִים אֲנַחְנוּ אֶת-נוֹדְכֶם וְחוֹבְבִים נִטְפֵי הַדְּמָעוֹת" (בהשראת סוף הסליחה "אזכרה אלהים ואהמיה")
הפסוקית "עליזים, מתרוננים" מרמזת למאמר תהילים: ” יַעֲלֹז שָׂדַי, וְכָל-אֲשֶׁר-בּוֹ; אָז יְרַנְּנוּ, כָּל-עֲצֵי-יָעַר.” (ספר תהילים, פרק צ"ו, פסוק י"ב).
השאלה "מי בז ליום קטנות?" מתייחסת לשאלה בנבואת זכריה: "מִי בַז לְיוֹם קְטַנּוֹת" (ספר זכריה ד', י'). הציווי "אתים עשו" בבית האחרון מתייחס לנבואת ישעיהו: ”וְכִתְּתוּ חַרְבוֹתָם לְאִתִּים וַחֲנִיתוֹתֵיהֶם לְמַזְמֵרוֹת, לֹא יִשָּׂא גוֹי אֶל- גּוֹי חֶרֶב, וְלֹא יִלְמְדוּ עוֹד מִלְחָמָה.” (ספר ישעיהו, פרק ב', פסוק ד'). הדימוי "ראשי ההרים מתפוצצים" מרמז לפסוק ”רָאָה וַיַּתֵּר גּוֹיִם, וַיִּתְפֹּצְצוּ הַרְרֵי-עַד, שַׁחוּ גִּבְעוֹת עוֹלָם.” (ספר חבקוק, פרק ג', פסוק ו'). בהמשך, קולות אדוני הקוראים: עלו! מתייחס לספר תהלים, פרק כ"ט (”קוֹל-ה' בַּכֹּחַ; קוֹל ה', בֶּהָדָר.” (ספר תהילים, פרק כ"ט, פסוק ד')) ולפסוקים ”וּבִשְׁלֹחַ ה' אֶתְכֶם, מִקָּדֵשׁ בַּרְנֵעַ לֵאמֹר, עֲלוּ וּרְשׁוּ אֶת-הָאָרֶץ, אֲשֶׁר נָתַתִּי לָכֶם...” (ספר דברים, פרק ט', פסוק כ"ג) ו”עֲלוּ הָהָר וַהֲבֵאתֶם עֵץ, וּבְנוּ הַבָּיִת; וְאֶרְצֶה-בּוֹ וְאֶכָּבְדָה, אָמַר ה'. ” (ספר חגי, פרק א', פסוק ח')