stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סאלם (נפת שכם)
היסטוריה > לאחר 1967

מאז מלחמת ששת הימים ב-1967, סאלם נמצאת תחת שלטון ישראלי.
ב-5 בפברואר 1988, נקברו חיים ארבעה צעירים תושבי הכפר תחת תלולית עפר בידי דחפור של צה"ל, עד שחולצו משם. אלוף פיקוד־המרכז עמרם מצנע אמר על המעשה: "לא תיארתי לעצמי מעשה כזה בחלומותי הקשים ביותר". צה"ל פתח בחקירה נגד רס"ר מהמנהל האזרחי, שהיה חשוד כיוזם ה"מבצע", נגד נהגו ונגד מפעיל הדחפור, אזרח עובד צה"ל. ב-1 במרץ 1988 הוגש כתב אישום, בבית הדין הצבאי מחוז המרכז, נגד שלושה חיילים שהיו מעורבים בפרשה. הם הואשמו בהתעללות ובתקיפה בנסיבות מחמירות. שופט בית הדין הצבאי ביפו, אל"ם צבי גורפינקל, הורה לעצור עד תום ההליכים המשפטיים את רס"ר שרלי דנינו וטוראי יאיר ניסימי. הנאשם השלישי בפרשה שוחרר ממעצרו, משום שחלקו בפרשה היה קטן יותר. בהחלטתו ציין השופט גורפינקל ש: "מעשים אלה עלולים להתפרש כמדיניות הצבא ולפגוע בשמו ובשם מדינת ישראל כמדינה דמוקרטית. זו החומרה המיוחדת בפרשה זו".
בהסכמי אוסלו סווגו 27% מאדמות הכפר כשטח B ו-73% הנותרים כשטח C.
בשנת 1996 נסלל על אדמות הכפר כביש עוקף להתנחלות אלון מורה - כביש 555. הנסיעה על הכביש אסורה לתושבי הכפר ונמנעת מהם הגישה אל אדמות הכפר שמעבר לכביש.
ב-27 בספטמבר 2004, יהושע אליצור, תושב ההתנחלות איתמר, ירה למוות בתושב הכפר, צאהיל ג'בארה-אשתייה. אליצור הורשע בהריגה ונידון ל-20 שנות מאסר, אך במהלך מעצר הבית שלו הצליח להימלט מהארץ לגרמניה ומשם לברזיל, ונלכד רק כעשר שנים לאחר מכן. בתו של אשתייה, יסמין ג'ברה היא נגנית נבל והשתתפה בשנת 2014 בפסטיבל הנבל בתל אביב. במאי 2018, גזר בית המשפט 15 שנות מאסר על אליצור.
הערות שוליים

1 2  מפקד אוכלוסין 2016, באתר של הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה
↑  רשב"ם, חזקוני, אברבנאל, הדר זקנים ודעת מקרא (על הפסוק), ועוד.
↑  ספר בראשית, פרק ל"ג, פסוק י"ח-י"ט.
↑  רש"י, ראב"ע, רמב"ן, ספורנו, מלבי"ם
↑  פרופ' משה ויינפלד (עורך), בראשית (עולם התנ"ך), הוצאת דודזון-עתי, 1998, עמ' 193
↑  אנציקלופדיה מקראית, הוצאת מוסד ביאליק, ירושלים, 1950, כרך ז, עמוד 693
↑  Finkelstein et al., 1997, p. 817
↑  Conder, 1876,  p. 196
↑  יצחק בן-צבי, שמריהו טלמון, ישעיהו גפני (ע), ספר השומרונים, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 1976, עמ' 77
↑  ויקטור גרן,תיאור גאוגרפי, היסטורי וארכאולוגי של ארץ - ישראל - כרך רביעי: השומרון (א), ירושלים: יד יצחק בן צבי, 1983, עמוד: 304
↑  מיכל סלע, צה"ל - זועקים אליך מן האדמה, כותרת ראשית, 17 בפברואר 1988
↑  עמנואל רוזן, הערכה: רס"ר ונהג יועמדו לדין צבאי כחשודים ב"קבורת" הארבעה מכפר סאלם, מעריב, 23 בפברואר 1988
↑  2 חילים נעצרו עקב חקירת 'פרשת הקבורה' בכפר סאלם, מעריב, 15 בפברואר 1988
↑  ברוך נאה, אישום נגד 3 חיילים על פרשת הטרקטור, מעריב, 1 במרץ 1988
↑  תמיר שפר, כתב עתי"ם, "מעשי הנאשמים עלולים להתפרש כמדיניות הצבא ולפגוע בשמו", מעריב, 3 במרץ 1988
↑   גדעון לוי, אלכס ליבק, מי צריך חוק כשאפשר להפקיע אדמות בכוח, באתר הארץ, 9 בדצמבר 2016
אקטיבסטילס, חקלאים בכפר סאלם עושים את הבלתי אפשרי: חורשים את אדמותיהם, באתר "שיחה מקומית", 6 בדצמבר 2014
↑  עופר אדרת‏, מתנחל הורשע בהריגת פלסטיני ונמלט מעונש, באתר וואלה, 26 באוקטובר 2005
↑  איתמר אייכנר, עומרי אפרים ואיתי בלומנטל, ברזיל: נעצר ישראלי שהרג פלסטיני ונמלט, באתר ynet, 16 ביוני 2015
↑  איתי אילנאי, האב נורה ע"י מתנחל, בתו העיוורת ניגנה בת"א, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 28 בדצמבר 2014
↑  רויטל חובל, בית המשפט גזר 15 שנות מאסר על מתנחל שהרג פלסטיני ונמלט מהארץ, באתר הארץ, 9 במאי 2018
| Flag of Senegalיישובי נפת שכם |
| --- | --- | --- |
| ערים | שכם |  |
| מועצות מקומיות | עקרבה • עסירה א-שמאלייה • ביתא • חווארה • ג'מאעין • קבלאן • סבסטיה • בית פוריכ |  |
| כפרים | עסירה אל-קבלייה • עזמוט • עוורתא • אל-באד'אן • בלאטה אל-בלד • בית דג'ן • בית חסאן • בית איבא • בית אימרין • בית וזן • בזאריה • בורין • עיראק בורין • בורקה • ג'אלוד • דיר אל-חטב • דיר שרף • דומא • עינאבוס • פורוש בית דג'ן • איג'ניסיניא • ג'וריש • כפר קליל • לובאן א-שרקיה • מאדמא • מג'דל בני פדיל • א-נאקורה • ניסף ג'בייל • א-נסאריה • אודלה • עוסארין • קריות • קוסין • קוסרה • רוג'ייב • סאלם • סרה • א-סאוויה • תלפית • טלוזה • תל • עוריף • יאנון • יאסיד • יתמא • זאוואתא • זיתא ג'מעין • קריית לוזה |  |
| מחנות פליטים | בלאטה |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007584234305171  VIAF: 4610152025931703600001   WorldCat (עם VIAF): 4610152025931703600001
יעקב הכהן סקלי

רבי יעקב הכהן סקאלי (ה'תקצ"ז, 1837 - ט"ו בחשון ה'תרע"ט) היה שד"ר, פוסק הלכה, ראש ישיבה, אב בית הדין ורבה של טבריה בראשית המאה העשרים.
קורותיו

נולד בטבריה לאביו רבי אהרן הכהן סקלי, למשפחה שמוצאה ממרוקו. התייתם מאביו בגיל ארבע. למד בישיבות טבריה. בשנת תר"ל נמנה עם חכמי צפת. באייר תרל"א יצא לשמש כשד"ר לערי צפון אפריקה יחד עם הרב שלמה רחמים אבולעפיה. ובשנת תרמ"ו יצא כשד"ר לערי הודו. בשנת ה'תר"ן התמנה לדיין בטבריה בראשותו של רבי דוד ועקנין ולצד חביריו רבי שמואל בן קיקי, רבי יוסף דוד אבולעפיה, רבי יהודה רבוח, ועוד. החל משנת תר"ס התמנה לאחראי על תרומות קהילת אמשטרדם, יחד עם חבירו רבי יהודה טולידאנו.
החל משנת ה'תר"ס כיהן כאב בית הדין ורבה של העיר עד לפטירתו.  לצידו עמדו הדיינים רבי שמואל ן' קיקי ורבי אליהו ילוז. החל משנת תרע"ד, מושב בית הדין עבר למקום רחוק מביתו של רבי יעקב, ועקב חולשתו לא היה יכול לפקוד את בית הדין לעיתים תכופות, ולכך מינו את רבי יעקב  חי זריהן לדיין שלישי תחתיו.
נפטר בטבריה ושם נקבר. בניו הם רבי אהרן ורבי שמואל מחכמי טבריה.
הערות שוליים

↑  ראו: טוב רא"י בערך רבי אהרן הכהן סקלי.
↑  ראו: יהודי בבל בתפוצות עמ' 238.
↑  ראו קהלת צפרו חלק ה עמ' שצח.
↑  ראו וידבר דוד ועקנין סימן ב.
↑  ראו תולדות אליהו עמ' 64.
↑  ראו: טוב רא"י בערכו.
↑  ראו אהלי יעקב מהדורה חדשה עמ' מד.
בילבי זוטר

| בילבי זוטר |
| --- | --- |
 פוחלץ של בילבי זוטר
מצב שימור
 נכחד נכחד (EX) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
תת־מחלקה:: חיות כיס
על־סדרה:: חיות כיס אוסטרליות
סדרה:: בנדיקוטאים
משפחה:: בילביים
סוג:: בילבי
מין:: בילבי זוטר
שם מדעי
 Macrotis leucura ‏תומאס, 1887
תחום תפוצה


בילבי זוטר (שם מדעי: Macrotis leucura; מוכר גם כבילבי לבן-זנב, בנדיקוט ארנבי זוטרי או בכינוי האוסטרלי יאלארה) הוא מין של כיסאי אוסטרלי קטן ממשפחת הבילביים שהיה אנדמי לאזורים הצחיחים של יבשת אוסטרליה והוכחד מן העולם בסביבות 1960 או אף לפני כן.
המין תואר מדעית לראשונה בשנת 1887 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס על סמך דגימה מפוחלצת יחידה מתוך אוסף היונקים של מוזיאון הבריטי. בתחילה הוא קיבל את השם המדעי "Peregale leucura", ולבסוף קיבל את שמו הנוכחי. מאז גילויו ועד הכחדתו, מעט מאוד היה ידוע על המין.
אנטומיה ומראה

לבילבי הזוטר הייתה פרוות משי חלקה ורכה בניגוד לפרווה הקוצנית אצל סוגי הבנדיקוט. צבע הפרווה שלו נע בין חום צהבהב בהיר עד לאפור-חום, כאשר הגחון והבטן היו בצבע לבנבן חיוור או צהבהב. בחלק האחורי של הגב היה לו פס אפרפר או חום כהה יותר מהצבע של שאר הגוף. הגפיים והזנב של המין היו בצבע לבן - מה שהקנה לו את שמו השני.
הבילבי הזוטר היה יונק עם דו-צורתיות זוויגית, כאשר הזכרים היו גדולים יותר מהנקבות. אורך ראשו וגופו של זכר בוגר היה 36–44 סנטימטרים (440-365 מ"מ), ואורך ראש וגוף של נקבה בוגרת היה 30.9-30.2 סנטימטרים (390-320 מ"מ). לבילבי הזוטר היה זנב ארוך למדי ביחס לגופו (70% מהאורך הכולל), כשאורכו הכולל היה 20.7-10.5 סנטימטרים (275-115 מ"מ). הזנב היה קירח בתחילתו והסתיים בציצה שעירה בקצהו. המשקל של פרט בוגר היה 300–450 גרם (בין רבע לחצי קילוגרם). לנקבת הבילבי היה כיס באזור המפשעה שנפתח כלפי אחורה.
כקרובו - הבילבי הענק, גם הבילבי הזוטר התאפיין בזוג אוזניים גדולות וארוכות מאוד ביחס לגוף שדמו לאוזני הארנב. הגפיים הקדמיות שלו היו קצרות מאוד ביחס לרגליים, והיה לו חרטום מחודד שהסתיים בחוטם ולוע דקים וקטנים. ביחס לחוטם העיניים היו גדולות למדי, ובאזור הלחיים היו לו זיפים שחרחרים קטנים.
חלוקת האצבעות של הבילבי הייתה מוזרה: בגפיים הקדמיות היו שלוש אצבעות עם טפרים מעוקלים, ושתי אצבעות הנותרות היו קטנות מאוד; ברגליים האחוריות היו לבילבי 3 אצבעות בלבד בדומה לקנגורו: האצבע הראשונה הייתה למעשה מורכבת משתי אצבעות מאוחדות (2 ו-3), האצבע השנייה (4) הייתה גדולה מאוד והאצבע האחרונה (5) הייתה בגודל בינוני. הבוהן (1) נעדרה אצל הבילבי.
תפוצה ובית גידול

הבילבי הזוטר היה אנדמי למרכז יבשת אוסטרליה. מכיוון שבעת התגלותו למדע המין כבר היה נדיר יחסית וקומץ של דגימות נאספו באזורים בודדים, על כן, טווח התפוצה ההיסטורי של המין לא היה ברור דיו; עם זאת הוא כנראה השתרע על פני דרום הטריטוריה הצפונית, צפון אוסטרליה הדרומית ומזרח-מרכז אוסטרליה המערבית.
בית הגידול של הבילבי הזוטר כלל גבעות, סלעים, דיונות, תלוליות ומישורי-עשב צחיחים, לצד כיסי סבך ועצים דלילים ברחבי המדבריות האוסטרלים במרכז - מדבר גיבסון, מדבר סימפסון ומדבר החול הגדול. הטמפרטורות בתחומי מחייתו ההיסטוריים הם 20–40 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת היא 100–500 מילימטר לשנה.
אקולוגיה

הבילבים הזוטרים היו יונקי מדבר ליליים. בשל חוש הראייה הגרוע שלהם יחד עם זמן הפעילות החשוך, הבילבים היו מסתמכים בעיקר על חוש הריח והשמיעה המצוין שלהם כדי לתור אחר מזון. הבילבי הזוטר היה בעל חיים אוכל-כול; תזונתו כללה בעיקר חרקים קטנים, פירות, זרעים, נמליים, טרמיטים, חיפושיות, זחלים, ופטריות. בניגוד לשאר הבנדיקוטאים, לבילבי הזוטר הייתה חיבה רבה למזון מהחי, ודווח שמכרסמים קטנים היו מהווים חלק ניכר מתזונתו. בנוסף לכך, במקרים יוצאי דופן של בצורת ומחסור במזון, נקבות הבילבי היו עשויות לאכול את צאצאיהן על מנת לשרוד.
הבילבי הזוטר לא היה זקוק לשתיית מים, ואת הלחות הנדרשת לו הוא היה מקבל מפירות וזרעים - עובדה שסייעה לו לשרוד באקלים המדברי הצחיח. הבילבי הזוטר היה בעל חיים סוליטארי הפעיל בבדידות, אולם למרות זאת לכל משפחה היה שטח פעילות קבוע בו הזכר והנקבה היו פעילים בנפרד.
הבילבים הזוטרים היו חופרים מעולים בדומה לקרובם הענק בעזרת הטפרים הקדמיים שלהם; כל בילבי היה חופר לעצמו רשת של מנהרות ומחילות ספירליות ועמוקות בין הדיונות והשיחים ובסופם או במרכזם הבילבי היה מכין לעצמו קן שעשוי מגבעולים ועשבים. פתח המחילה היה נסתם עם אור היום בעזרת חול יבש כדי למנוע מטורפיו לאתרו ולהיכנס לקן. למרות ממדי גופו הקטנים, הבילבי הזוטר היה מסוגל לחפור מנהרות באורך של כ-9 מטרים ובעומק של 5 מטרים - כפול מיכולת החפירה של הבילבי הענק.
בניגוד לבעלי חיים אחרים הבילבים היו ישנים בישיבה; הבילבי היה כורע תחילה על רגליו האחוריות, תוחב את חוטמו בין רגליו ולאחר מכן מקפל את אוזניו הארוכות על עיניו; כתוצאה מכך בעת השינה הבילבי היה נראה ככדור פרווה.
הטורפים המקוריים של הבילבי הזוטר היו כוח אוסטרלי, עיט מחודד-זנב, נמיות כיס, וטורפים אוסטרלים אחרים, ובעת הגעת האירופאים ליבשת נוספו על אלו אויבים קטלניים יותר כשועל אדום וחתול הבית. על מנת להימנע מטורפים אלו, הבילבי היה משתמש ברשת המנהרות שחפר כדי להיעלם מהעין. בניגוד לאופי העדין והרגוע של הבילבי הענק, הבילבי הזוטר תואר כבעל אופי אגרסיבי ועיקש. הדלי הרברט פינלייסון תיאר אותו במילים הבאות:
מרבית המידע על הבילבי הזוטר מבוסס על דמיון לקרובו הענק. לבילבים הזוטרים לא הייתה כנראה עונת רבייה קבועה, אך למרות זאת שיא הרבייה היה מתרחש בין חודשי מרץ ומאי. תקופת ההיריון של נקבת הבילבי הייתה כ-21 ימים, שלאחריהם היו נולדים 1–3 גורים שהיו מטפסים לכיס של האם. הגורים היו נשארים בכיס במשך 70–75 ימים כשרוב הזמן הם ינקו וכל אחד מהם היה מחובר לאחד הפטמות של האם. 14 ימים לאחר עזיבת הכיס הגורים החלו להיגמל. הזכר והנקבה היו מתרבים שוב כ-50 ימים לאחר ההמלטה האחרונה.
הכחדה

מאז גילויו של הבילבי הזוטר בשנת 1887, המין היה נתפס או נצפה רק לעיתים רחוקות ונשאר יחסית מין שאינו מוכר כל כך למדע, להוציא את שנת 1931 שאז החוקר הדלי הרברט פינלייסון נתקל בבילבים רבים באזור כאונצ'רי ואסף שם כ-12 פרטים חיים. אף על פי שלפי פינלייסון הבילבי היה נפוץ בשפע באזור זה, הפרטים שאסף שם היו הפרטים האחרונים שנאספו בחיים וככל הנראה היה מדובר באחד מהריכוזים האחרונים של המין.
העדות האחרונה לקיומו של המין הייתה גולגולת ועצמות שנמצאו בקן של עיט מחודד-זנב בשנת 1967 במדבר סימפסון, דרומית מזרחית לעיר אליס ספרינגס שבטריטוריה הצפונית. העצמות היו טריות יחסית, וגילן הוערך מתחת ל-15 שנים. על פי דיווחי האבורג'ינים, נראה שהמין שרד עד שנת 1960. מכיוון שחלפו 50 שנה ללא צפייה מאומתת בפרט חי, ארגון השימור IUCN מסווג את הבילבי הזוטר כ"מין נכחד" (EX).
הירידה במספרים של הבילבי הזוטר והכחדתו בסופו של דבר יוחסה למספר גורמים שונים. הכנסת טורפים זרים כמו חתול הבית והשועל, ציד למאכל על ידי הילידים האוסטרלים, ציד לפרוותו על ידי האירופאים, תחרות עם ארנבונים על מקורות מזון, שינוי בית הגידול על ידי עדרי צאן ובקר ואולי גם האיסור האירופאי על הילידים האבורג'ינים להבעיר שריפות בקנה מידה קטן מה שגרם להפסקת האספקה של מזון טרי - כולם נחשבו כגורמים עיקריים לירידה במספרי הבילבי. עם זאת, החוקרים ג'יין טורנבאק ומרטין ג'נקינס טענו בספרם כי הצמחייה בחלקו העיקרי של הטווח של הבילבי נותרה על כנה עם מעט עדויות לנוכחות ארנבים ובקר, כך שככל הנראה החתולים והשועלים גרמו להכחדה העיקרית.
הערות שוליים

↑  בילבי זוטר באתר הרשימה האדומה של IUCN
האיור האותנטי ביותר של הבילבי הזוטר.
נוף אופייני לבית הגידול ההיסטורי של הבילבי הזוטר.
אבו עלי רידא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1964 (בן 60 בערך) באריש (ער'), נפת צור, לבנון
 מדינה:  לבנון לבנון
 כינוי:  חאג' אבו חוסיין
 השתייכות:  חזבאללה חזבאללה
 
אבו עלי רידא (בערבית: ابو علي رضا, בתעתיק מדויק: אבו עלי רצ'א; מכונה גם: חאג' אבו חוסיין; נולד ב-1964) הוא טרוריסט לבנוני שמשמש כמפקד יחידת בדר בארגון הטרור חזבאללה.
פעילות בחזבאללה

אבו עלי רידא נולד סביב שנת 1964. הוא גדל בעיירה באריש שבנפת צור בדרום לבנון.
בשנות ה-90 שרד ניסיון התנקשות לצד אבראהים עקיל. לאחר מכן שודרג לתפקידים צבאיים שונים בתוך מבנה חזבאללה, והפך לאחד מקציני המבצעים הבולטים בציר הדרומי. הוא קיבל הכשרה צבאית מתקדמת באיראן. לעיתים רחוקות הוא יוצא לציבור, וכשהוא מופיע, הוא מוסתר או כשפניו מכוסות כדי להסביר משימות, מטרות או מידע צבאי.
אבו עלי רידא היה מפקד יחידת בדר של חזבאללה, האחראית על האזור שמצפון לנהר הליטני ועד צידון. ב-19 בספטמבר 2024 יצא חיל האוויר הישראלי למבצע חיצי הצפון, במהלכו השלים את סיכולה הממוקד של כל צמרת הזרוע הצבאית של ארגון הטרור חזבאללה, למעט אבו עלי רידא. לפי דיווח ברשת אל ערביה הוא מונה למפקד העליון של כוח רדואן.
הערות שוליים

↑  מיהו "הניצול היחיד" של ההנהגה הצבאית הבכירה של חיזבאללה?, באתר א-שרק אל-אווסט, ‏28 בספטמבר 2024 (בערבית)
↑  ליאור בן ארי, כל הבכירים שחוסלו בתקיפה בדאחייה – ומי מפקדי החיזבאללה שנותרו בחיים?, באתר ynet, 21 בספטמבר 2024
↑  דין שמואל אלמס, ‏רק אחד נשאר: אלו המפקדים הבכירים של חיזבאללה שחוסלו, באתר גלובס, 28 בספטמבר 2024
בחירות בשיטה הרובנית

בחירות בשיטה הרובנית (או הרובית) הן בחירות שהזוכה בהן זוכה באופן מוחלט בתפקיד ויריבו אינו זוכה בדבר.
השיטה הרובנית גורמת בדרך כלל למיעוט מפלגות בפרלמנט, דבר המקנה יציבות שלטונית, שכן יצירת קואליציות, בשונה מבחירות בשיטה היחסית, היא פשוטה יותר. לעומת זאת, השיטה הרובנית מהווה מכשול בפני ביטוי דעות המיעוט וייצוג דעות שונות, מונעת פלורליזם פוליטי ופוגעת בעיקרון הייצוג. בחירות בשיטה זו מתקיימות במדינות רבות, הבולטות שבהן: ארצות הברית, הממלכה המאוחדת, קנדה והודו.
על פי חוק דוברז'ה, במערכות בחירות בשיטה זו לרוב תיווצר מערכת פוליטית דו-מפלגתית, כיוון שאין תמריץ לבוחרים להצביע למפלגות קטנות יותר, אם כי ישנם חריגים רבים.
שיטות שונות לבחירות הרובניות > שיטת הרוב הפשוט

לפי שיטה זו המועמד בעל מספר הקולות הגבוה ביותר נשלח לפרלמנט, ללא התייחסות לשאר קולות הבוחרים שניתנו למתחריו. שיטה זו נהוגה לדוגמה בבחירות לפרלמנט של הממלכה המאוחדת, שם בכל מחוז בחירה נבחר המועמד בעל מספר הקולות הגבוה ביותר.
שיטת הרוב הפשוט מסייעת לצמצם את מספר המפלגות, כיוון שהמפלגות הגדולות מתחזקות והקטנות נבלעות בתוכן, אך היא גורמת לעיוות בבחירות מאחר שהייצוג בפרלמנט אינו משקף בהכרח את קולות הבוחרים והייצוג נקבע על פי התוצאות בכל אזור בנפרד ולא על פי סך כל הקולות שקיבלה המפלגה במדינה. לפעמים מפלגה שנתמכת על ידי מיעוט של מצביעים יכולה לקבל את הרוב בפרלמנט כי מצביעיה מרוכזים באזורים מסוימים. ולכן שיטה זו מתאימה לחברה הומוגנית ולא לחברה מרובת שסעים וקונפליקטים.
שיטה זו מקובלת בבחירות הנערכות במתכונת אזורית חד-נציגית, המדינה מחולקת לאזורים כמספר המושבים בגוף הנבחר. בכל אזור נבחר נציג אחד בלבד, האמור לשמש איש קשר בין האזור שממנו נבחר לבין השלטון ולקיים מגע הדוק עם הבוחרים.
שיטות שונות לבחירות הרובניות > שיטת הרוב המוחלט

לפי שיטה זו על המועמד להיבחר לפחות ב-50 אחוז מהקולות (רוב מוחלט). שיטה זו מבוססת על עקרון הצבעות חוזרות עד שמועמד אחד זוכה. אם אף רשימה או מועמד לא עבר את מחסום הרוב המוחלט מקיימים התמודדות חוזרת בין המועמדים או הרשימות שזכו במקום הראשון והשני (לרוב מספרם הוא שניים, ואכן נפוצה האמירה כי ההתמודדות החוזרת נערכת רק בין שני מועמדים, אך במקרה של תיקו במקום הראשון או השני, כל המועמדים שזכו במקום זה מתמודדים).
בשיטה זו המועמד שניצח זוכה לתמיכה נרחבת מהציבור.
דוגמה היא הבחירות לנשיאות בישראל בהן נדרש רוב של חברי הכנסת לבחירה (61 חברי כנסת מתוך 120). החל מהסיבוב השלישי המועמד בעל מספר הקולות הנמוך ביותר לא מתמודד בהצבעות הנוספות.
שיטות שונות לבחירות הרובניות > שיטת האחוז המינימלי

לפי שיטה זו נבחר המועמד שקיבל רוב פשוט ובלבד שקיבל מעל אחוז מסוים מן הקולות שנקבע בחוק.
שיטה זו נהוגה בין השאר בבחירות לראשי הרשויות המקומיות בישראל. בבחירות אלה נבחר המועמד שקיבל את המספר הגדול ביותר של קולות ובלבד שזכה ל-40% לפחות מן הקולות הכשרים. אם אין מועמד כזה נערך סיבוב נוסף של בחירות בין שני המועמדים שקיבלו את המספר הרב ביותר של קולות כשרים.
יתרונות השיטה הרובנית

יציבות השלטון: השיטה הרובנית שמה דגש על יציבות השלטון, בשיטה זו הדגש הוא בקיומה של מפלגה אחת בעלת רוב בפרלמנט, המסוגלת להקים ממשלה, כשמולה ניצבת מפלגה אחרת השואפת והמוכשרת לקבל את השלטון לידיה. לקיומן של המפלגות הקטנות אין משמעות לעניין.
צמצום מספר המפלגות: כיוון שיש חלוקה לאזורים ורק מועמד אחד או רשימה אחת זוכים במנדט לייצג את האזור, קטן הסיכוי למפלגות קטנות לזכות בייצוג, דבר המביא להתלכדותן של מפלגות קטנות בגושים גדולים.
יציבות ממשלתית: כיוון שיש מפלגות מועטות וגדולות הממשלה על פי רוב איננה ממשלה קואליציונית, אלא ממשלה המושתתת על מפלגה אחת בלבד, שאיננה צריכה להתפשר על המצע שלה ולהזדקק לתמיכת המפלגות האחרות. לממשלה זו יש סיכוי טוב לתפקד ולממש את המצע שלה, ולהוציא לפועל תוכניות שונות ללא משברים קואליציוניים.
העלאת איכות הנבחרים: התייצבות המועמדים לבחירה אישית מחייבת אותם להיות בעלי איכות ומוניטין ציבוריים בזכות עצמם כדי שיוכלו לגבור על מועמדים אחרים. קשרים מפלגתיים לא עוזרים כאן במאבק על קולות הבוחרים.
ייצוג של אזורים: בשיטה זו באים לידי ביטוי בפרלמנט אינטרסים ובעיות של האזורים השונים, שמועלים על ידי נציגיהם בפרלמנט.
מיתון אידאולוגי: בשיטה זו הסיכוי למפלגות קטנות להגיע לפרלמנט הוא זניח, ולכן יש נטייה ליצור מפלגות גדולות, דבר שממתן אידאולוגיות, מעגל קצוות באוכלוסייה ומכניס חלקים רבים לתחום הקונצנזוס הלאומי. דבר זה תורם ליציבות החברתית והמדינית במדינה.
קשר בין בוחרים ונבחרים: בשיטה זו נבחרים הנציגים באזורים שונים, באופן אישי, על ידי בוחריהם. מכאן, שהנבחרים רואים עצמם תלויים בשלוחיהם ולא במפלגות. נציג כזה שומר על קשר הדוק עם בוחריו, מתעניין בבעיותיהם, מוסר להם דין וחשבון ורואה עצמו נושא באחריות אישית כלפיהם. יתרון זה איננו ייחודי לשיטת בחירות רובנית, אלא מתאפשר גם בשיטת בחירות יחסית שמחלקת את הפרלמנט למחוזות בחירה.
חסרונות השיטה הרובנית

פגיעה בעיקרון הייצוג: שיטה זו פוגעת בעיקרון הייצוג ומונעות ייצוג של מפלגות קטנות ופלחי אוכלוסייה מצומצמים, כלומר דעות פוליטיות מסוימות אינן מיוצגות במוסדות השלטון. בנוסף, מאחר שהבחירות הן אזוריות, מפלגות המייצגות מיעוטים שלא מרוכזים באזור גאוגרפי אחד יתקשו לזכות ברוב הקולות ובכך ייפגע עיקרון הייצוגיות.
עיוות רצון הבוחר: שיטה זו עלולה לגרום לעלייתה לשלטון של מפלגה או מועמד, שלא זכו ברוב מספרי כולל. מפלגה עשויה לזכות במספר מושבים גדול יותר בפרלמנט מאשר יריבתה, אף על פי שקיבלה פחות קולות בחישוב הכלל ארצי. אפשרות זאת אירעה מספר פעמים בבחירות בממלכה המאוחדת ובארצות הברית.
בזבוז קולות: בשיטה זו יש בזבוז רב של קולות שכן קולותיהם של הבוחרים שלא הצביעו עבור המועמד הזוכה יורדים לטמיון ואינם מיוצגים בפרלמנט. תופעה זו מחלישה את המעורבות הפוליטית ומביאה לאדישות פוליטית.
דגש על אינטרסים מקומיים: הקשר בין הנבחר ובוחריו באזור מסוים עשוי להביא להעדפת האינטרסים המקומיים של בוחריו על חשבון האינטרסים הלאומיים ולכן יעדיפו המועמדים באזור מסוים להתמקד בעניינים מקומיים ובאינטרסים הצרים של מחוז בחירתם, על חשבון הראיה הארצית.
מועמדים דמגוגים: פוליטיקאים בעלי כושר דמגוגי עלולים לזכות בקולות הבוחרים, במקום מועמדים בעלי כישורים פוליטיים בעלי ערך למדינה. מפלגות יתפתו להציב מועמדים "מושכי קולות" על חשבון אותם חברי מפלגה שיכולים לתרום רבות למוסדות השלטון אבל אינם יכולים להיבחר בגלל תכונות לא מלהיבות.
שיטת הבחירות הרובנית בישראל

מדינת ישראל היא חברה הטרוגנית ועל כן מרובת קונפליקטים, לכן בבחירות בישראל חשוב לתת דגש על עקרון הייצוג כדי שקבוצות שונות באוכלוסייה לא ירגישו מקופחות וחסרות ייצוג בשלטון. לכן כדי לשמור על קונצנזוס בעם מונהגות בישראל בחירות בשיטה היחסית שנותנת דגש לעיקרון הייצוג ודואגת שלכל מפלגה יהיה ייצוג בהתאם לכוחה האלקטורלי. לכן כבר עם קבלת ההחלטה על שיטת הבחירות לאספה המכוננת – היא הכנסת הראשונה – התעורר ויכוח בין מצדדי השיטה היחסית שהייתה נהוגה בבחירות למוסדות היישוב עוד בטרם העצמאות, לבין מתנגדיה ולבסוף נקבע ששיטת הבחירות תהיה השיטה היחסית.
מאז שנות ה-50 עלו מדי פעם הצעות לשינוי שיטת הבחירות הארצית-היחסית הנהוגה בישראל לשיטה במתכונת רובנית.
מטרת ההצעות הייתה להביא להקטנת מספר המפלגות, או לשפר את מצבן האלקטורלי של מפלגות מסוימות. בין ההצעות שהועלו:
שיטת הבחירות הרובנית בישראל > הצעתו של בן-גוריון – השיטה הרובנית הפשוטה

כבר עם קבלת ההחלטה על שיטת הבחירות היחסית לכנסת הראשונה תמך בן-גוריון בשיטה הרובית הפשוטה – הנהגת 120 אזורי בחירה שבכל אחד מהם ייבחר נציג אחד כנהוג בממלכה המאוחדת.
עמדתו של בן-גוריון אף אומצה כעמדת המצע של מפא"י. הסיבה העיקרית לעמדתו זו הייתה כרוכה בקידום האינטרסים של מפלגתו; הפעלת השיטה הרובנית הפשוטה באזורים חד-נציגיים הייתה מקנה ככל הנראה רוב מוחלט למפא"י, דבר שהיה משחרר אותה מתלות בשותפות קואליציוניות.
הצעת בן-גוריון הועלתה בעת הדיון במליאת הכנסת על חוק יסוד: הכנסת ב-1958 באמצעות חבר הכנסת ברוך אזניה ממפא"י ונדחתה ברוב של 73 נגד 42.
שיטת הבחירות הרובנית בישראל > הצעתם של יגאל הורביץ וזלמן שובל

ב-13 ביוני 1980, יגאל הורביץ וזלמן שובל ממפלגת תל"ם העלו מחדש את ההצעה של בן-גוריון להנהיג בבחירות את השיטה הרובנית. הצעה זו אף עברה בקריאה טרומית אך לא התקדמה מאז.
שיטת הבחירות הרובנית בישראל > הצעות לשיטה מעורבת

הצעתו של יוסף סרלין –
הראשון שהציע להנהיג בישראל שיטה מעורבת הוא חבר הכנסת יוסף סרלין מהציונים הכלליים, בדצמבר 1958. לפי הצעתו, חלק מהנבחרים ייבחרו בשיטה אזורית–יחסית, או רובנית–אישית, והיתר על בסיס ארצי-יחסי. הוא הציע שייקבעו 30 אזורי בחירה שבכל אחד מהם ייבחרו שלושה חברי כנסת, ושלושים חברי הכנסת הנותרים ייבחרו על בסיס השיטה הקיימת.
הצעתו של גד יעקובי –
חבר הכנסת גד יעקובי הציע, למשל, לבחור את הנציגים האזוריים ב-18 אזורים בני חמישה מושבים כל אחד. הצעותיו של יעקובי נוסחו מחדש על ידי שרי המשפטים לשעבר חיים יוסף צדוק ויעקב שמשון שפירא, וב-1972 הועלתה על שולחן הכנסת לקריאה טרומית הצעתו של יעקובי באמצעות חבר הכנסת צדוק, כשהיא מוגשת פורמלית כהצעת חוק פרטית על ידי שבעה חברי כנסת של מפלגת העבודה. ההצעה זכתה ברוב של 61 תומכים מול 45 מתנגדים ו-3 נמנעים. היא הועברה לוועדת חוקה חוק ומשפט, אך בסופו של דבר, לאחר דיונים בוועדה, לא הובאה לקריאה ראשונה בכנסת.
הצעתו של מרדכי וירשובסקי –
ב-14 ביוני 1988 התקבלה בקריאה ראשונה הצעה שהוכנה על ידי חבר הכנסת  מרדכי וירשובסקי ממפלגת ר"ץ בצירוף חתימותיהם של 43 חברי כנסת נוספים. ההצעה, כפי שעברה בקריאה ראשונה, הביאה שתי חלופות. על פי הראשונה ייבחרו 80 חברי כנסת ב-20 אזורי בחירה על בסיס אזורי-יחסי, ו-40 ייבחרו מרשימות ארציות של המפלגות על בסיס מספר הקולות היחסי שקיבלו באזורי הבחירה.
הגרסה השנייה מציעה לחלק את המדינה ל-60 אזורי בחירה חד-מושביים, שבהם תונהג השיטה הרובנית הפשוטה, ו-60 המושבים הנותרים ייבחרו על פי השיטה הקיימת, השיטה היחסית.
ראו גם

שיטת בחירות
בחירות בשיטה היחסית
הבחירות לכנסת
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל
בחירות אזוריות
מערכת דו-מפלגתית
לקריאה נוספת

דיסקין אברהם, בחירות ובוחרים בישראל, 1971
ממשל ופוליטיקה במדינת ישראל, האוניברסיטה הפתוחה, 1989
שינוי שיטת הבחירות בישראל, אופיר העברי, 1994
עלי רידא עבאס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1964 (בן 60 בערך) צור, לבנון
 מדינה:  לבנון לבנון
 כינוי:  אבו חוסין בריש
 השתייכות:  חזבאללה חזבאללה
עלי רידא עבאס (בערבית: علي رضا عباس, בתעתיק מדויק: עלי רצ'א עבאס; ידוע גם בשם: אבו חוסין בריש; נולד ב-1964) הוא מפקד כוח רדואן, יחידת העילית של ארגון חזבאללה.
ביוגרפיה

עבאס, יליד באריש שבאזור צור בדרום לבנון, הוכשר באיראן והיה עוזרו של אבראהים עקיל, מפקד כוח רדואן שחוסל בתקיפה ישראלית בביירות. בשנות ה-90 שרד ניסיון התנקשות יחד עם עקיל. לאורך השנים שימש בתפקידים צבאיים בכירים בארגון, ובדרך כלל הופיע בתקשורת כשפניו מכוסות.
בעקבות החיסול של אבראהים עקיל, חזבאללה חווה שינויים משמעותיים במבנה הפיקוד שלו. עבאס נדרש להוביל את כוח רדואן בתקופת מלחמת חרבות ברזל, כאשר מספר מפקדים נוספים בכוח רדואן חוסלו יחד עם עקיל.
על פי דיווחים, סגנו החדש בכוח רדואן הוא עלי מוסא דקדוק, שהיה אחראי על "תיק הגולן" של חזבאללה, המוקדש לפעולות הארגון בגולן הסורי.
הערות שוליים

↑  ליאור בן ארי, כל הבכירים שחוסלו בתקיפה בדאחייה – ומי מפקדי החיזבאללה שנותרו בחיים?, באתר ynet, 21 בספטמבר 2024
↑  ספיר ליפקין, ‏אחרי חיסול איבראהים עקיל: הבכיר שיפקד על כוח רדואן, באתר ‏מאקו‏, 21 בספטמבר 2024
↑  על רידא עבאבס מונה למפקד כח רדואן ועלי מוסא דקדוק כעוזרו, בעמוד הפייסבוק של אל ערביה
מברשת שיניים

שלוש מברשות שיניים בתוך מחזיק מברשות שיניים
מברשת שיניים היא כלי המשמש לניקוי שיניים, פעולה שמטרתה מניעת עששת השיניים ודלקות חניכיים והרגשת רעננות בחלל הפה. מברשת השיניים בנויה משיערות קטנטנות הנמצאת בקצה של ידית. בדרך כלל מורחים על סיבי מברשת השיניים משחת שיניים, שלעיתים קרובות מכילה פלואוריד, ומטרתה לעזור בניקוי.
מברשות שיניים באות במבחר מרקמי זיפים, גדלים וצורות. רוב רופאי השיניים ממליצים להשתמש במברשת שיניים המתויגת כ"רכה", בטענה שמברשות בעלות זיפים קשים עלולות לפגוע בזגוגית השן ולגרות את החניכיים.[דרוש מקור]
הסיבים במברשות שיניים מיוצרים בדרך כלל מחומרים סינתטיים, אף על פי שישנן גם מברשות שיניים "טבעיות". ידית המברשת עשויה לרוב מפלסטיק.