stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוסה קאררס
ביוגרפיה > ילדות ונעורים

קאררס, הצעיר בשלושה ילדים, נולד בסאנטס, שכונת פועלים בברצלונה, ספרד. בשנת 1951 היגרה משפחתו לארגנטינה בניסיון לשפר את חייה. הניסיון לא עלה יפה וכעבור שנה חזרה המשפחה לסאנטס, שם המשיך קאררס לחיות את שנות ילדותו ונעוריו.
בשנות ילדותו של קאררס בברצלונה, עבד אביו כשוטר תנועה. במקור היה מורה לצרפתית, אך כמי שלחם בצד הרפובליקאי במלחמת האזרחים בספרד, עליית פרנקו לשלטון שמה קץ לכך. אמו ניהלה סלון תסרוקות קטן, שם היה חוסה הילד שר לעיתים לפני הלקוחות בתמורה לדמי כיס. אמו של קאררס האמינה תמיד בגדולתו העתידה כזמר, ומותה במחלת הסרטן, כשחוסה היה בן 18, השפיע עליו מאוד. בספר "חוזה קאררס: סיפור חיים" אמר, כי "אפילו עכשיו, בכל פעם שאני יוצא לבמה, תמיד, תמיד אני מקדיש לה מחשבה מהירה."
קאררס גילה כישרון למוזיקה, ובעיקר לשירה. לאחר שראה את מריו לנצה בסרט "אנריקו קארוזו הגדול" החל לשיר את האריות שוב ושוב לפני משפחתו, בעיקר את "לה דונה א'מובילה", מריגולטו. לעיתים קרובות הסתגר בחדר הרחצה כשבני המשפחה התרגזו על הקונצרטים המאולתרים שלו. הוריו גייסו כסף לשיעורי מוזיקה לילד בתמיכת סבו, סלבדור קולי, בריטון חובב. תחילה למד פסנתר ופיתוח קול אצל מגדה פרונרה, אמו של אחד מחברי הילדות שלו, ובגיל 8 החל ללמוד גם בקונסרבטוריון העירוני של ברצלונה.
בגיל 8 גם הופיע לראשונה בפומבי. הוא שר 'La donna è Mobile' בליווי מגדה פרונרה בפסנתר, בשידור ברדיו הלאומי של ספרד. הקלטה של שידור זה עודנה קיימת ואפשר לשמוע אותה בביוגרפיה על קלטת וידאו, "חוזה קאררס - סיפור חיים". ב-3 בינואר 1958, כשהיה בן 11, הופיע לראשונה בבית האופרה הגדול של ברצלונה, הגראן תיאטרה דל ליצאו, בשירת תפקיד הסופרן הנער של טרוחמאן ב-"הצגת הבובות של דון פדרו" של מנואל דה פאיה. כעבור כמה חודשים שר בפעם האחרונה כסופרן-נער בליצאו, במערכה השנייה של "לה בוהם".
בשנות נעוריו המשיך ללמוד מוזיקה. הוא התקדם ל-Conservatori Superior de Música del Liceu וקיבל שיעורים פרטיים בפיתוח קול, תחילה אצל פרנסיסקו פואיג ואחר אצל חואן רואח, שאותו תיאר כ"אב האמנותי" שלו. על פי עצת אביו ואחיו, שסברו כי נחוצה לו קריירת "גיבוי", נרשם גם לאוניברסיטה של ברצלונה ללמוד כימיה, אבל אחרי שנתיים עזב את האוניברסיטה כדי להתרכז בשירה.
בשנת 1971 נשא לאישה את מרסדס פרז, ולשניים נולדו שני ילדים, אלברט בשנת 1972 וחוליה בשנת 1978. השניים התגרשו ב-1992. בשנת 2006 התחתן קאררס עם יוטה יגר. אחיינו של קאררס, דוויד חימנס קאררס, הוא מנצח ומנהל מוזיקלי של אורקסטרה סימפוניקה דל ואלה. הוא ניצח על רבים מן הקונצרטים של קאררס בסוף שנות ה-90 ועל הופעותיו באופרה "סליי" בתיאטרון ליצאו ביוני 2000.
מוזיקה > מ־1990

בשנות ה-90 המשיך קאררס להופיע על בימת האופרה בכרמן ו"פדורה" ושר לראשונה ב"שמשון ודלילה" של קאמי סן-סנס (פראלאדה, 1990), ב"סטיפליו" של ורדי (לונדון, 1993) ו"סליי" של ארמאנו וולף-פרארי
(ציריך, 1998). עם זאת, בתדירות הופעותיו באופרה חלה ירידה ככל שהקדיש את זמנו ביתר שאת לקונצרטים ורסיטלים. הופעתו האחרונה באופרה בבימוי מלא הייתה ב-12 ביולי 2002 בטוקיו, שם חזר על התפקיד הראשי ב"סליי" ואילו הופעתיו האופראיות האחרונות התקיימו ב"תיאטרה דל ליצאו", בית האופרה שבו החל בקריירה שלו, בהצגות "שמשון ודלילה" (מרץ 2001).
בשנת 1990 התקיים הראשון בקונצרטים של "שלושת הטנורים", במרחצאות קאראקלה ברומא, לקראת גמר משחקי גביע העולם של פיפ"א. מטרתו המקורית של הקונצרט הייתה גיוס מימון לקרן הלוקמיה של קאררס וכדרך לעמיתיו, פלאסידו דומינגו ולוצ'אנו פבארוטי, לקדם את פני "האח הקטן" בשובו אל עולם האופרה. ואולם, קונצרט זה והבאים אחריו בסדרת "שלושת הטנורים" הביאו לקאררס תהילה הרבה מעבר לבית האופרה. האומדן הוא, שיותר ממיליארד בני אדם ברחבי תבל צפו ב-1994 בשידור הטלוויזיה של קונצרט "שלושת הטנורים" מלוס אנג'לס. ההערכה היא, שעד שנת 1999 נמכר התקליטור של הקונצרט הראשון בסדרת "שלושת הטנורים" ב-13 מיליון עותקים, מספר המציב אותו בראש מכירות התקליטים הקלאסיים בכל הזמנים. בראשית שנות ה-90 כיהן קאררס כמנהל המוזיקלי בטקסי הפתיחה והנעילה של אולימפיאדת ברצלונה ב-1992 ושר בסיור קונצרטים עולמי במחווה לגיבורו המזמר הראשון, מריו לנצה.
רפרטואר ההקלטות והקונצרטים של קאררס מתרכז כיום כמעט כולו בשירים נאפוליטניים, מוזיקה קלאסית קלה ו"האזנה נינוחה". הוא גם מופיע ומקליט יותר ויותר עם אמנים מחוץ לחוגי המוזיקה הקלאסית, כמו דיאנה רוס, שרה ברייטמן ועוד.
קאררס הופיע בישראל במרץ 2011 בהיכל מנורה מבטחים.
קולו

בשיאו, נחשב קולו של קאררס לאחד מקולות הטנור היפים ביותר בתקופתו. מבקר המוזיקה הספרדי, פרננדו פראגה, תיאר אותו כטנור לירי עם הנדיבות של ספינטו, בהיותו מחונן ב"גון קול אציל, עשיר בצבעו ומהדהד להפליא". תיאור זה נכון בעיקר לגבי המשלב האמצעי של קולו. פראגה מציין עוד, כמו קאררס עצמו, שהצלילים הגבוהים של מנעד הטנור היו בעייתיים אצלו אפילו בנעוריו והבעיה החמירה בד בבד עם התקדמות הקריירה שלו. בדומה לאלילו, ג'וזפה די סטפנו, נודע קאררס גם ביופי ובעושר ההבעה של סגנון שירתו ובהגשתו עתירת הרגש. תכונות אלה באות אולי לביטוי בדרך הטובה ביותר בהקלטת "טוסקה" שלו משנת 1976 עם מונסראט קאבאייה בתפקיד הראשי ובניצוחו של סר קולין דייוויס.
לדעת מבקרים אחדים, תפקידי הספינטו הכבדים יותר שלקח על עצמו, כמו "אנדראה שנייה", דון חוזה בכרמן, דון קרלו ואלווארו ב"כוחו של גורל" הכבידו על כלי הביצוע שלו, הלירי מטבעו, ואפשר שזו הסיבה לכך, שקולו התכהה ואיבד משהו מן הזוהר הקודם. אף על פי כן, קאררס נתן כמה מן הביצועים המעולים ביותר שלו בתפקידים אלה. ה"דיילי טלגרף" כתב על "אנדראה שנייה" שלו משנת 1984 בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון: "המעבר נטול המאמץ מן המשורר הלירי רודולפו ב"לה בוהם", לפני שבועות ספורים, אל המשורר ההרואי שנייה, שהטנור הספרדי מחולל באמנותו הווקאלית, מהלך עלינו קסמים מראשית ועד אחרית." על שירתו בשנת 1985 בתפקיד אנדראה שנייה בלה סקאלה (השמור על DVD) כתב קרל באטאליה ב"חדשות האופרה", כי קאררס משל באופרה "בריכוז מפיל מורא ובהטעמה ווקאלית מעודנת בכישרון, המשווה לתפקיד ספינטו זה עוצמה, החסרה בטנור שלו, שהוא הלירי מעיקרו." עם זאת, הסקירה שקרל ה. הילר כתב ב"אופרה" על ההצגה בלה סקאלה מציינת עוד, כי בעוד שבפסוקי השירה השקטים של הפרטיטורה "יכול היה קאררס להציג במלואו את רכות הצליל שקול טנור זה, אולי היפה ביותר בימינו, מסוגל לה", הוא התקשה בצלילים הגבוהים הרמים, שהפקתם נשמעה מאומצת ובלתי נוחה.
פעילות הומניטרית

לאחר החלמתו הוא מלוקמיה, ביקש קאררס הן לשלם את חובו למדע הרפואה והן לשפר את איכות החיים והטיפול של חולי לוקמיה אחרים. ב-14 ביולי 1988 ייסד את קרן חוסה קאררס הבין־לאומית למלחמה בלוקמיה (Fundació Internacional Josep Carreras per a la Lluita contra la Leucèmia) בברצלונה. הקרן, המוציאה רבעון על פעולותיה, Amigos de la Fundación, מרכזת את מאמציה בארבעה תחומים עיקריים:
פיתוח מחקר קליני בריפוי לוקמיה ובטיפול בה באמצעות מלגות ומענקי מחקר.
מגביות לגיוס תורמי מח עצם ודם טבורי לחולי לוקמיה, הזקוקים להשתלות, לצד ניהול REDMO, המרכז לרישום תורמי מח עצם בספרד.
חיזוק המחקר ותת-המבנים הקליניים הן במוסדות ובתי חולים מן השורה הראשונה בעולם והן בבתי חולים ומעבדות בעולם המתפתח.
מתן שירותים חברתיים לחולי לוקמיה ומשפחותיהם, כולל דיור חינם בקרבת מרכזי השתלות.
לקרן חוסה קאררס יש סניפים גם בארצות הברית, שווייץ וגרמניה. הסניף הגרמני הוא הפעיל ביותר בין השלושה. מאז 1995, קאררס מעלה מדי שנה בלייפציג מופע גאלה בשידור חי בטלוויזיה במטרה לגייס כספים לפעילות הקרן בגרמניה. מאז ראשיתו, גייס קונצרט הגאלה לבדו יותר מ-71 מיליון ארו. קאררס מופיע גם ב-20 קונצרטי צדקה לפחות מדי שנה לטובת הקרן שלו ומוסדות צדקה אחרים הקשורים ברפואה. הוא חבר כבוד באגודה האירופאית לרפואה ובעמותה ההמטולוגית, פטרון כבוד של החברה האירופאית לאונקולוגיה רפואית ושגריר רצון טוב לאונסק"ו.
פרסים ואותות כבוד

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: הנגשה לקוראי עברית.
קאררס קיבל מספר רב של פרסים ואותות כבוד על פעילותו האמנותית וההומניטרית כאחת. ואלה הם:
של הרפובליקה הצרפתית Commandeur de l'Ordre des Arts et des Lettres and Chevalier dans l'Ordre de la Légion d'Honneur
של הרפובליקה האיטלקית Gran Croce di Cavaliere and Grande Ufficiale
של הרפובליקה האוסטרית roßes Ehrenzeichen für Verdienste
צלב הזהב של המסדר האזרחי לסולידריות חברתית ממלכת ספרד, סופיה
פרס נסיך אסטוריאס
מן הרפובליקה הפדרלית של גרמניה Bundesverdienstkreuz
ב-23 בפברואר 2004 הנפיק משרד הדואר האוסטרי בול בערך של ארו אחד להנציח את יום השנה להופעתו הראשונה באופרה של וינה.
חוסה קאררס קיבל תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות בספרד, אנגליה, רוסיה, איטליה, ארצות הברית, פורטוגל, רומניה, גרמניה והונגריה.
הכיכר המרכזית בסאנט חואן ד'אלאקאנט נקראת על שמו וכך גם שני תיאטראות - אודיטוריום ז'וז'פ קאררס בווילה-סקה (סמוך לטאראגונה) ותיאטרון ז'וז'פ קאררס בפואנלאבראדה.
לקריאה נוספת

Alier, R., El Trobador - Retrat de Josep Carreras, 2007, Barcelona: Edicions Dau. ISBN 9788493522858
Matheopoulos, H., The Great Tenors: From Caruso to the Present, 1999, London: Laurence King Publishing.
Nidal, P., Carreras, La Pasion de Vivir, 1988, Barcelona: Clip.
Osborne, R., Conversations with Karajan, 1991, Oxford: Oxford University Press.
Perez Senz, J., El Placer de Cantar - Un Retrato Autobiografico, 1988, Barcelona: Ediciones de Nuevo Arte Thor.
Taylor, S. and Pullen, R., Montserrat Caballé - Casta Diva, 1994, London: Victor Gollancz Ltd.
הערות שוליים

↑  חוסה קאררס, אחד משלושת הטנורים, יגיע להופעה בישראל, באתר וואלה, 13 במרץ 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306163105171  PLWABN: 9810538091205606  BIBSYS: 90563631  BNE: XX1096382  BnF: cb13892197s (data)  CANTIC: a10059611  CiNii: DA04087849  GND: 118859560  ICCU: RAVV090568  ISNI: 0000 0000 8169 2432  LCCN: n81026537  LNB: 000035980  MusicBrainz: 7716ddac-2f24-44fa-81b1-bfa920811445  NDL: 00464286  NKC: jn20000601138  NLA: 36528523  NLK: KAC2020K0037  NSK: 000264949  NTA: 070738262  RERO: 02-A003079261  SELIBR: 302046  SNAC: w6349frs  SUDOC: 073276979  Trove: 1274448  VIAF: 98521764   WorldCat (עם VIAF): 98521764
פטריק מאלאהייד

| --- | --- |

 לידה:  24 במרץ 1945 (בן 79) רדינג, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  פטריק ג'רלד דאגן
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1969 
 מקום לימודים:  Douai School 
 פרופיל ב-IMDb
 
פטריק ג'רלד דאגן (באנגלית: Patrick Gerald Duggan; נולד ב-24 במרץ 1945) הוא שחקן אנגלי. הוא ידוע בשם פטריק מאלאהייד (באנגלית: Patrick Malahide) ושיחק בתפקידים רבים בקולנוע ובטלוויזיה. הוא מוכר בעיקר מהופעתו בתפקיד באלון גרייג'וי בסדרת הטלוויזיה "משחקי הכס" של רשת HBO.
ביוגרפיה

מאלאהייד נולד בעיר רדינג שבמחוז ברקשייר. הוא בנם של מהגרים אירים, אמו הייתה טבחית ואביו היה מזכיר בבית ספר. הוא למד בבית הספר "Douai School" בוולהמפטון שבברקשייר.
הופעת הבכורה של מאלאהייד בטלוויזיה הייתה בשנת 1976 בפרק בסדרה "The Flight of the Heron", ואחר כך השתתף בסדרה "Sutherland's Law", בסדרת ההרפתקאות "The New Avengers" (ב-1976), ובפרק בסדרה "ITV Playhouse". הוא שיחק בעיבוד לספר "The Eagle of the Ninth". ב-1978 הופיע לראשונה בסרט קולנוע "Sweeney 2". ב-1979 החל לגלם את הדמות של סמל בילוש אלברט "צ'ארלי" צ'יסלום בסדרה הפופולרית "Minder" (אנ'), והופיע בדמות זאת במשך תשע שנים.
מאז היה מאלאהייד פנים מוכרות לצופי הטלוויזיה, לעיתים קרובות כשהוא מגלם את דמות הנבל. בטלוויזיה שיחק בדרמות כמו "הבלש המזמר" (1986) והמיני-סדרה "מידלמארץ'" (1994). בשנים 1993–1994 הופיע בדמות המפקח רודריק אליין שיצרה נאיו מארש (אנ'). בקולנוע שיחק בסרט "Comfort and Joy" (מ-1984), "חודש בכפר" (1987), ובסרט "המנדולינה של קפטן קורלי" (2001). ב-1999 הופיע בתפקיד קטן בסרט "העולם אינו מספיק" מסדרת סרטי ג'יימס בונד. הוא גילם דמות של בנקאי שווייצרי העובד בבילבאו. בעיבוד מ-2008 לספר "בחזרה לבריידסהד" גילם מאלאהייד את מר ריידר. בשנים 2012 ועד 2016 הופיע בתפקיד באלון גרייג'ון, אביו של תיאון גרייג'וי, בסדרת הפנטסיה "משחקי הכס".
הערות שוליים

↑  Patrick Malahide Biography (1945-), www.filmreference.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007333241205171  PLWABN: 9810696156205606  BNE: XX1306450  BnF: cb140489150 (data)  GND: 1077872461  ISNI: 0000 0001 1671 7194  LCCN: no98037583  MusicBrainz: 86e32b9e-983f-4d58-bb54-b801c8001c27  NKC: xx0250347  SNAC: w6df7td0  SUDOC: 137628862  VIAF: 73467710   WorldCat (עם VIAF): 73467710
רנה משל

| --- | --- |

 לידה:  22 ביוני 1947 (בת 77) פולין
 מדינה:  ישראל 
 תאריך עלייה:  1950
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב
 השתייכות:  מערכת בתי המשפט הישראלית  הרשות השופטת בישראל
 תקופת כהונה:  1984–2007 (כ־23 שנים)
 תפקידים בולטים:  שופטת בית משפט השלום תל אביב  שופטת בית המשפט המחוזי תל אביב - בפועל  שופטת בית המשפט המחוזי בתל אביב
 
רנה משל גרוניס (נולדה ב-22 ביוני 1947) היא משפטנית ישראלית ושופטת בדימוס.
ביוגרפיה

נולדה בשם רנה שהם ב-22 ביוני 1947 בפולין. הוריה, ברטה ומשה בלזנשטיין, ניצולי שואה, עלו לישראל בשנת 1950. בשנת 1965 סיימה את הלימודים לתעודת בגרות עיונית במגמות המדעיות מתמטיקה ופיזיקה בבית הספר התיכון על שם חיים קוגל בחולון.
בשנים 1965–1967 שירתה בשירות סדיר בצבא ההגנה לישראל.
בשנים 1967–1968 למדה במסלול מתמטיקה וסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1972 הוסמכה לתואר בוגר במשפטים מאוניברסיטת תל אביב. את התואר הראשון סיימה בהצטיינות. בשנת 1973 התמחתה אצל השופט שלמה לוין (כיום המשנה לנשיא בית המשפט העליון בדימוס) ואמנון גולדנברג – עורך דין שעמד בראש משרד "ש. הורוביץ ושותפים". בסיום התמחותה עמדה בבחינות לשכת עורכי הדין וקיבלה רישיון עריכת דין ב-2 בדצמבר 1973. עבדה עבור משרד עורכי הדין "פורת, צ'רנובילסקי ושותפיו" בשנים 1977–1981. עסקה בעריכת דין פרטית כעצמאית בין השנים 1982–1984 בתחומים: משפט פלילי ומשפט אזרחי. כבעלת תואר במשפטים, ייעצה עבור המל"ח במסגרת שירות מילואים.
ב-3 בספטמבר 1984 מונתה לכהונת שופטת בבית משפט השלום בתל אביב. ב-1 בדצמבר 1997 קודמה לתקופה של שנה לתפקיד שופטת בפועל בבית המשפט המחוזי בתל אביב וביולי 1998 קיבלה את מינוי הקבע. במהלך כהונתה, הרצתה במכון להשתלמות שופטים והייתה חברה בנציגות השופטים הארצית והמחוזית. עסקה, בין היתר, בתחומי המשפט המסחרי והימי.
ב-3 בספטמבר 2007 פרשה לגמלאות מכהונתה כשופטת, לטענתה, בשל העומס הרב בבית המשפט המחוזי בתל אביב. למעשה, מדובר בפרישה מוקדמת – זאת משום שנותרו עוד 10 שנים עד למועד שבו נוהגים שופטים בישראל לסיים את כהונתם – בהגיעם לגיל 70.
התאלמנה ממאיר משל, משפטן, אקדמאי ואיש עסקים בשנת 2004. משנת 2010 היא נשואה בשנית, לנשיא בית המשפט העליון בדימוס אשר גרוניס.
רוקחמן

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  מנחם ופנינה רוקח
 תקופת הפעילות:  1954–הווה (כ־71 שנים)
 משרד ראשי:  רמלה
 מוצרים עיקריים:  ופל ועוגיות
  
 www.rokachman.co.il
 
שינוי לוגו המותג לאורך השנים
מגוון ממוצרי רוקחמן למכירה בחנות ברמלה (2022)
רוקחמן בע"מ, המכונה מאפיית מַן, היא מאפייה ישראלית המייצרת בעיקר ופלים ועוגיות.
היסטוריה

המפעל הוקם ב-1954 בבני ברק על ידי מנחם ופנינה רוקח.
מנחם רוקח עלה לארץ ישראל בשנת 1938 מווינה, שם היה לאביו, אליעזר רוקח, בית חרושת לייצור ופלים, עוגיות ודברי שוקולד. תחילה, הם נכנסו כשותפים במפעל ההיסטורי "ליבר" וייסדו בה את מחלקת הוופלים הראשונה בבית החרושת. מנחם רוקח היה חבר בוועד הפועלים במפעל.
לאחר כ-16 שנה, בשנת 1954, נפרדה החברה מ"ליבר" והקימה בית חרושת קטן לייצור ופלים ועוגיות בבני ברק. בתחילה תפקד כקואופרטיב ולאחר מכן היה לבית חרושת פרטי "מן". מקור השם מן מהשמיים, מתוך הסיפור המקראי של נדודי בני ישראל במדבר. כל עבודות הייצור, אשר נעשו ידנית, בוצעו על ידי מנחם ומספר עובדים מצומצם, בזמן שאשתו פנינה הייתה משווקת את מוצרי החברה ברכבה בכל רחבי הארץ. היא עשתה זאת באמצעות רכב הסוסיתא שלה ולאחר שנים הוחלפה המכונית במשאית.
בשנת 1963 רכשה החברה את התנור האוטומטי הראשון ומכונה למריחת הקרם שעל הופל. באותן שנים שלאחר תקופת הצנע ותוך כדי מלחמות ישראל, תהליכי הייצור השתכללו, כושר הייצור והביקוש גדלו ועובדים נוספים הצטרפו למפעל – על כן נדרשה החברה לגדול ולהתרחב והוקמו שתי קומות נוספות לבית החרושת.
בתחילת שנות ה-90 עברה החברה למשכנה החדש באזור התעשייה של רמלה, והפכה למפעל מודרני ומשוכלל המשתרע על שטח של 13 דונם. המעבר למקום גדול ומרווח איפשר לחברה לגדול ולהתרחב עם פס ייצור חדיש של עוגיות, בנוסף לשני פסי ייצור של ופלים ועוד אחד לציפוי.
בשנת 2012 השיקה החברה סדרת עוגיות חדשה בשם קוקילה.
בשנת 2024 השיקה מן מארז בקופסת פח של 25 מצופים לכבוד 70 שנה לחברה.
כיום

על פי נתוני נילסן לסוף 2013, ופלים מן הוא מותג הוופלים השני בגודלו בישראל (בנתח שוק כמותי), לוופלים ועוגיות מן אחיזה חזקה בשוק החרדי, הודות להכשר הרב לנדא. למוצרים יש הכשר גם של הרב יחיאל אבוחצירא רב העיר רמלה. בנוסף, לחברה ייצוא נרחב לקהילות יהודיות ברחבי העולם, בהן בארצות הברית, קנדה, אירופה, מקסיקו, רוסיה ואוסטרליה.
החברה מנוהלת על ידי ילדיהם של מנחם ופנינה – ציפי פקר ואלעזר רוקח, ביחד עם הבנים אבי פקר ושגיא רוקח, אשר הצטרפו לניהול החברה.
כלל המוצרים הם פרווה וכמעט כולם טבעונים, בעלי תקן vegan friendly.
הערות שוליים

1 2  (עברית) היסטוריית המפעל | רוקחמן בע"מ - ופלים ועוגיות, באתר רוקחמן בע"מ Man
↑  בין פועלי ליבר, דבר, 8 בדצמבר 1944

איחולים לבביים לחברינו מנחם רוקח, דבר, 21 במרץ 1945
↑  הודעות כלליות, חברת מן משיקה סדרה חדשה של עוגיות, באתר News1 מחלקה ראשונה, 4 ביוני 2012
1 2  מירב קריסטל, מי שולט בוופלים בישראל?, באתר ynet, 14 בינואר 2015
↑  משה כהן, ‏בגיל 100: מייסדת מפעל הוופלים המיתולוגי הלכה לעולמה, באתר מעריב אונליין, 13 ביוני 2024
↑  vegan friendly
סתיו שפיר

סתיו שפיר (נולדה ב-17 במאי 1985, כ"ו באייר ה'תשמ"ה) היא יזמת חברתית, פוליטיקאית ופעילה חברתית ישראלית. הייתה האישה הצעירה ביותר שנבחרה לכנסת, שם כיהנה מטעם מפלגת העבודה וסיעת המחנה הדמוקרטי. ממנהיגות המחאה החברתית בישראל בשנת 2011.
שימשה כחברת ועדת הכספים של הכנסת ופעלה לחשיפות שיטות העברת כספים סודיות בתקציב המדינה, ולאחר מכן כיהנה כיו״ר ועדת השקיפות של הכנסת במשך ארבע שנים.
נאמה בפורומים בינלאומיים רבים, ביניהם לצד נשיא ארצות הברית ג׳ו ביידן, ונבחרה לח״כית החברתית ביותר ולאחת המנהיגות הצעירות המבטיחות בעולם ע״י ארגון ״Apolitical״. לאחר פרישתה מהפוליטיקה ייסדה את מרכז שיר״ה לצעירים עם צרכים מיוחדים וממשיכה לנהל אותו בהתנדבות. משמשת כעמיתת מחקר בנושאי דמוקרטיה ותקציב המדינה במרכז רובינשטיין שבאוניברסיטת רייכמן, דירקטורית ופרשנית בנושאים פוליטיים וכלכליים, ובעלת הפודקאסט ״יכול להיות״.
ביוגרפיה

סתיו שפיר נולדה בנתניה להורים ילידי ישראל: אמה ורד, מורה, ואביה רוני, רואה חשבון. שמה נלקח מתוך השיר "ציפורים נודדות" (שבו הפזמון החוזר מתחיל במילים "זה היה עם בוא הסתיו") שבביצוע צמד "הפרברים", שאחד מחבריו, יוסי חורי, הוא אחי סבתהּ. לשפיר יש אחות צעירה, הלוקה באוטיזם ומוגבלות שכלית התפתחותית, ואח נוסף. בצעירותה, עברה עם משפחתה לפרדסיה.
בגיל 8, החלה לכתוב בעיתון הילדים "כולנו", ובהמשך הדריכה בתנועת הנוער העובד והלומד. בשנת 2003 התנדבה לשנת שירות בגרעין של החברה להגנת הטבע ובמהלכה גרה בטבריה. ביולי 2004 התגייסה לצה"ל, התחילה קורס טיס והודחה ממנו לאחר ארבעה חודשים. לאחר מכן, שירתה בשבועון "במחנה" ככתבת, שם סיקרה, בין היתר, את תוכנית ההתנתקות ואת מלחמת לבנון השנייה.
בשנת 2006, החלה ללמוד לתואר ראשון בעיתונות וסוציולוגיה באוניברסיטת סיטי (אנ') שבלונדון, במסגרת פרויקט ישראלי-פלסטיני למנהיגות צעירה במזרח התיכון. היא פרסמה טורים באתר "mako", "מסע אחר" ובמגזין "נשיונל ג'יאוגרפיק". בשנת 2008, במקביל ללימודיה בלונדון, הייתה חברה במשך שנה בקומונה שיתופית במושב ניר משה שעסקה בבנייה אקולוגית וחינוך.
בשנת 2009 החלה בלימודי מוזיקה בבית הספר רימון למוזיקה ברמת השרון. בשנת 2010 החלה לימודים לתואר שני בהיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות באוניברסיטת תל אביב, ועבדה ככתבת מדור נדל"ן בשבועון "העיר". החל מפברואר 2011, עבדה כעורכת וכותבת בערוץ "השראה" באתר Xnet, וכתבה בהתנדבות ל"קול הפליטים", עיתון המחולק לקהילת מבקשי המקלט בישראל.
פעילות במסגרת המחאה החברתית 2011

ביולי 2011 נפגשה שפיר עם דפני ליף, בעקבות פתיחת "אירוע" בפייסבוק, על מנת לתכנן הקמת מאהל מחאה ב-14 ביולי בשדרות רוטשילד. למחרת הפגישה פרסמה כתבה באתר Xnet על התנועה החדשה והשוותה אותה לנעשה בהפגנות המחאה שנערכו בספרד באותה עת. שבוע לאחר מכן הקימה עם ליף ואחרים את האוהל הראשון בשדרה, שהתפתח למחאת האוהלים.
שפיר נמנתה עם הדוברים המרכזיים של המחאה, נאמה בחלק מהעצרות, ודיברה בדיונים בנושא בכנסת ובמסיבות העיתונאים שערכה הנהגת המחאה. היא נמנתה עם קבוצת מובילי המחאה שנפגשה עם נשיא המדינה שמעון פרס. בין הופעותיה המתוקשרות בלט העימות הטלוויזיוני עם חברת הכנסת מירי רגב בתוכנית "ערב חדש", וכן סילוקה מיציע האורחים בכנסת לאחר שנעמדה וסימנה "X" (סמל הסירוב בשפת מפגיני המחאה החברתית) בידה בעת ההצבעה על חוק הווד"לים.
בינואר 2012 נעצרה שפיר פעמיים, בהפגנה נגד פינוי מאהל מחוסרי הדיור בשכונת התקווה ובעת פינוי המאהל. בתום תקופת ההפגנות של קיץ 2011 הקימה שפיר עם כמה מחבריה את "התנועה החברתית", שיזמה את פרויקט "המעבדה", "חממה רעיונית לפיתוח ובניה של תודעה פוליטית חדשה". התנועה פעלה בפריפריה וארגנה הפגנות נוספות. שפיר נמנתה עם קבוצת מובילי המחאה שדגלו בנקיטת קו פוליטי, אל מול הא-פוליטיות שהציגו אחרים בראשות דפני ליף.
פעילות פוליטית בכנסת > בכנסת ה-19

בנובמבר 2012 התמודדה בפריימריז במפלגת העבודה והוצבה במקום התשיעי ברשימת המפלגה לכנסת, מקום ששוריין לנשים. בפברואר 2013, בגיל 27, הושבעה לכנסת התשע עשרה והייתה לצעירת חברי אותה כנסת. בפעילותה בכנסת הייתה יושבת הראש בשדולה לקידום שכירות הוגנת ושדולת הצדק החברתי שתמכה בהקמת פרלמנטים אזוריים שיביאו את האזרחים להגיש הצעות חוק. בנוסף הייתה ראש קבוצת הידידות הפרלמנטרית של ישראל עם נורווגיה.
פעילות פוליטית בכנסת > בכנסת ה-20

בפריימריז במפלגת העבודה שקדמו לבחירות לכנסת ה-20 נבחרה למקום השני אחרי שלי יחימוביץ' והוצבה במקום הרביעי ברשימת המחנה הציוני שזכתה ל-24 מנדטים. גם בכנסת זו הייתה צעירת חברי הכנסת.
עם הקמתה, ביקשה שפיר כי תוקם ועדה חדשה שתעסוק בשקיפות תקציב המדינה ובחופש מידע. בתמיכת יו"ר הכנסת יולי אדלשטיין הוקמה "הוועדה המיוחדת ליישום הנגשת המידע הממשלתי ועקרונות שקיפותו לציבור", המכונה גם "ועדת השקיפות". ב-14 ביולי 2015 מונתה ליושבת ראש הוועדה.
שפיר מונתה לעמוד בראש ועדת השקיפות של הארגון לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי (OECD) שאת הקמתה יזמה עם שגריר ישראל בארגון ועם משרד החוץ הישראלי. מטרת הוועדה הייתה שיתוף פעולה בין פרלמנטים בעולם למען מלחמה בשחיתות ושיתוף הציבור. הישיבה הראשונה התקיימה ב-10 בפברואר 2017 בפריז בה השתתפו כ-90 נציגים ממדינות שונות.
יחד עם ח"כ רועי פולקמן יזמה הצעת חוק להסדרת שכירות במגורים, שמומשה לבסוף בתיקון לחוק השכירות והשאילה.
בינואר 2018 הרחיקה ועדת האתיקה את שפיר מן הכנסת למשך שבוע, לאחר שכינתה מספר פעמים את חבר הכנסת מיקי זוהר "מושחת".
בין השנים 2015–2019 עמדה שפיר בראשן של כ-7 שדולות בכנסת בהן מאבק בשחיתות, כינון חוקה לישראל, וקידום שכירות הוגנת.
פעילות פוליטית בכנסת > בכנסת ה-21

בבחירות המקדימות בפברואר 2019 שקיימה מפלגת העבודה לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת, הגיעה שפיר למקום השני אחרי ח"כ אבי גבאי והוצבה במקום הרביעי ברשימת המפלגה לכנסת.
פעילות פוליטית בכנסת > בכנסת ה-22

ביוני 2019, לאחר פרישתו של ח"כ אבי גבאי מהחיים הפוליטיים, התמודדה על תפקיד יו"ר מפלגת העבודה. היא הפסידה לעמיר פרץ, שקיבל 47% מהקולות לעומת 27% לשפיר. כמה שבועות לאחר מכן הודיעה שפיר על פרישתה ממפלגת העבודה. היא נימקה את פרישתה בכך שיש צורך לאחד את מפלגות השמאל והמרכז תחת רשימה אחת, על מנת להגדיל ככל הניתן את הסיכוי לנצח את מפלגות הימין בבחירות. יו"ר המפלגה עמיר פרץ סירב לבקשתה כי מפלגת העבודה תרוץ ברשימה אחת עם מפלגת מרצ ומפלגת ישראל דמוקרטית. שפיר הצטרפה אל התנועה הירוקה, וחברה לראש הממשלה לשעבר אהוד ברק ולמפלגות מרצ וישראל דמוקרטית בהקמת רשימת המחנה הדמוקרטי, שבה הוצבה במקום השני ונכנסה לכנסת.
פעילות פוליטית בכנסת > בכנסת ה-23

לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושלוש סירבו ראשי מפלגת מרצ לקיים פריימריז במסגרת רשימת "המחנה הדמוקרטי", פירקו את ההסכם בין המפלגות ובסופו של דבר, שפיר והתנועה הירוקה לא התמודדו לכנסת.