stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ההילולה
קבלה > ביקורות

אבנר שביט כתב באתר "וואלה!" כי הסרט "מלמד על המהפכה התרבותית, התחלפות ההגמוניה והניצחון של ישראל השנייה", שלדבריו "משלים סופית את הניצחון התרבותי של הבאבא סאלי על הגרבוזים והקוטלרים". כמו כן, הוא ביקר את איכויותיו הקולנועיות של הסרט, וציין שרובו "מתרחש באוטובוס או במחסן", והצופים רואים את הדמויות "על גבי רקעים מכוערים במיוחד". בהמשך שביט ציין בתוכנית רדיו של איריס קול ב-103fm שרמת העשייה של הסרט מאוד נמוכה, וש"נראה כאילו לא היה שם במאי אחד". בנוסף הוא שיבח ואמר ש"הסרט מרתק ומעניין לצפייה, ובעיניי הרבה יותר מעניין מכל סרט ישראלי שראיתי בזמן האחרון".
שמוליק דובדבני כתב באתר ynet כי "הסרט הזה הוא רוח הזמנים האלה, ועל כן הוא לא רק לא מצחיק אלא גם מטריד". לדבריו, "הסיטואציות הקומיות דלות" והסרט משעמם. פבלו אוטין כתב על הסרט באתר "הארץ" שהוא "משחזר את ההומור של סרטי הבורקס מפעם". זוהר צלח כתב באתר "מאקו" שהסרט "לא מחדש כלום" ושההומור שבו "נמוך ועדתי". עם זאת, הוא שיבח את רגעי הנוסטלגיה המופיעים בו. נחום מוכיח כתב באתר "הבמה" שאף סצנה בסרט לא הצחיקה אותו, אך שיבח את המשחק של אוולין הגואל ולינור אברג'יל. בביקורת על הסרט באתר "מקור ראשון" נכתב על ידי שיראל דילר שהסרט בתחכום רב "מרדים את החלק הפוליטי שבוער במוחו של כל ישראלי ממוצע", והוסיפה ש"הגזענות והפוליטיקה נעשות בין רגע מחיות טרף לחיות מחמד פרוותיות שכיף לחבק". היא סיכמה שהסרט "הוא לא חידוש מתוחכם, ולא בשורה חדשה בקולנוע הישראלי".
יעל שוב ציינה באתר "Time Out תל אביב" שהיה ניסיון לדחוף את כל דמויות הסדרה בסרט, אך הוא נכשל מפני ש"זה יותר מדי דמויות בשביל סרט באורך 100 דקות". יאיר רוה כתב באתר "כלכליסט" שמבחינת כתיבה לסרט יש "אוסף של החמצות", כמו כן שהוא מזכיר לו את הסרט "ביקור התזמורת" בהיפוך תפקידים. תומר קמרלינג טען באתר "מאקו" שהסרט לא הצחיק אותו, ושיתף שלפי דעתו "הדיאלוגים היו עובדים הרבה יותר טוב אם השחקנים היו מגלמים את הדמויות ברצינות במקום לנסות להצחיק באמצעות מבטאים וכיוצא בזה". אביב עגיב כתב על הסרט באתר "אייס" ש"הוא מבדר, משעש ויודע לקחת את עצמו בפרופורציות הנכונות כבידור אסקפיסטית וקליל לקיץ".
סרט המשך

ב-18 ביולי 2023 שלום אסייג הכריז שבמידה והסרט יגיע למיליון צופים יצולם לו המשכון במרוקו. בתחילת חודש אוקטובר 2024 הייתה ההקראה הראשונה של תסריט סרט ההמשך, אשר נקרא "ההילולה 2 - החתונה". ההמשכון נוצר על ידי שלום אסייג, שהוא משמש גם כתסריטאי נוסף של הסרט יחד עם אור כהן. דניאל אסייג הוא התסריטאי הראשי ועורך התסריט הוא עמית ליאור. כל ימי הצילום של ההפקה צפויים להיות בגאורגיה.
מחנה אביב

|  מידע על המבנה |
| --- | --- |
 סוג:  בסיס צבאי 
 מיקום:  רחוב חיים לבנון, תל אביב
 בעלות נוכחית:   צה"ל
 קואורדינטות:  32°06′15″N 34°47′58″E﻿ / ﻿32.10408°N 34.799309833333°E﻿ / 32.10408; 34.799309833333
  (למפת גוש דן מוגדלת) מחנה אביב(למפת גוש דן רגילה) מחנה אביב(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחנה אביב(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחנה אביב
 
טקס הקמת מערך קשרי החוץ של צה"ל במחנה אביב (2018)
מחנה אביב (לשעבר: מחנה שייך מוניס) הוא בסיס צבאי של צה"ל, השוכן בדרום שכונת רמת אביב שבצפון תל אביב, בסמוך למרכז יצחק רבין. בבסיס שוכנים מטה מערך דובר צה"ל, מטה חטיבת תבל ותזמורת צה"ל. הבסיס כפוף למחנה רבין (הקריה). מחנה אביב הוקם במקור כמחנה שייך מוניס בסוף שנות ה-50 ותפקד כמחנה גדנ"ע.
כחלק מחטיבת תבל פועל בבסיס בית הספר לדיפלומטיה צבאית, שנוסף על הכשרת חיילי החטיבה וחיילי צה"ל נוספים, מקיים גם השתלמויות לנציגי צבאות זרים.
יחידת דובר צה"ל שכנה במשך שנים רבות במבנה שכור בסמוך למחנה רבין ולבית סוקולוב. בשנת 2019 עברה היחידה למחנה אביב, למבנה משרדים בן שש קומות, שהוקם למענה בעלות של כ-60 מיליון ש"ח. המבנה, בשטח של 5,000 מ"ר, בולט בהידורו.
הערות שוליים

↑  ארנון שוורצמן, ‏"קצין זר אמר לי: עכשיו אני מבין למה ישראל מגנה על עצמה ככה", באתר ‏מאקו‏, 15 באוקטובר 2019
↑  אפרים לפיד, תם עידן "בית סוקולוב", מתחיל עידן "אביב", ישראל דיפנס, 28 בדצמבר 2019
↑  יובל אזולאי, ‏חטיבת דובר צה"ל תעבור לצפון ת"א בעלות של 62 מ' ש', באתר גלובס, 30 בינואר 2018
↑   נחמיה שטרסלר, הנשק הסודי של כוכבי: דובר צה"ל, באתר הארץ, 23 באפריל 2019
ערך זה הוא קצרמרבנושא צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רוברט לוקאס (מושל אוהיו)

רוברט לוקאס (באנגלית: Robert Lucas;‏ 1 באפריל 1781 –  7 בפברואר 1853) היה מושל אוהיו ה-12, שכיהן בתפקיד בשנים 1832–1836. הוא גם כיהן כמושל הראשון של טריטוריית איווה בשנים 1838–1841.
ראשית חייו

רוברט לוקאס נולד בבקלנבורג, וירג'יניה (כיום שפרדסטאון, וירג'יניה המערבית). הוא היה בנם של ויליאם לוקאס ושל סוזאנה ברנס. לוקאס הגיע ממשפחה של קווייקרים ששורשיה מגיעים ל-1679 בפנסילבניה, אם כי זמן לא רב לפני לידתו עברה המשפחה לווירג'יניה.
בבעלותו של אביו של לוקאס, ותיק מלחמת העצמאות של ארצות הברית, היו עבדים ושטחי אדמה נרחבים. על פי סיפור שנפוץ במשפחה, דודו של רוברט לוקאס, ג'וזף ברנס, בנה ספינה מונעת בקיטור, זמן רב לפני המצאתו של רוברט פולטון. חינוכו המוקדם של רוברט לוקאס כלל לימודים במתמטיקה ובמדידות, כישורים שיוכחו כמועילים לו בעיסוקיו בבגרותו.
בגיל 19 בערך, עבר לוקאס לעמק סקיוטו שבטריטוריה הצפון מערבית, כיום בתחומי אוהיו. קדמו לו שם בני משפחה אחרים, כולל שניים מאחיו הגדולים ודודן אחד. אחד האחים ישרת לימים כגנרל, ואילו האח השני והדודן יהיו חברי בית המחוקקים של אוהיו. המשפחה רכשה שטחי אדמה גדולים, ובסופו של דבר נקראה העיירה הסמוכה, לוקאסוויל, על שמם. בזכות כישוריו לגיוס כוחות עבור הצבא במהלך מעשי העוינות שהלכו וגברו בין בריטניה, צרפת וארצות הברית, הוא מונה ב-1807 כקפטן. ב-1808 נבחר לוקאס לראשונה לאספה הכללית של אוהיו כחבר בית הנבחרים המדינתי. ב-1810 הוא נשא לאישה את אליזבת בראון, בתו של בעל הבית שלו. ב-1811 נולדה בתם מינרווה. באמצעות תמרונים פוליטיים מורכבים, קודם לוקאס ב-1810 לדרגת בריגדיר גנרל.
מלחמת 1812 ועליית כוחו

לוקאס שירת במלחמת 1812 ונודע בשל תושייתו במערכה שהלכה וגבר בכאוטיות שלה. כפי שציין אחד מבני זמנו, "כמרגל הוא היה פורה ואמיץ - כחייל לא היה איש מעליו".
לוקאס משך את תשומת הלב הלאומית במהלך משפטו הצבאי של הגנרל ויליאם האל (אנ'). האל הואשם במחדל של אובדן דטרויט וטריטוריית מישיגן לבריטים ביוני 1812, והיומנים ששמר לוקאס מתקופת המערכה שימשו כעדות להרשעתו של האל.
הקריירה הפוליטית של לוקאס פרחה, וב-1818 הוא נבחר כיושב ראש הסנאט של אוהיו. ב-1819 ירש אותו בתפקיד זה אלן טרימבל, שבהמשך כיהן גם הוא כמושל אוהיו. בבחירות לנשיאות של 1820 הוא היה בחבר האלקטורים והצביע עבור ג'יימס מונרו. ב-1822 הוא נוצח בבחירות לסנאט המדינתי לגיסו לשעבר ויריבו הפוליטי ויליאם קנדל. זמן לא רב לאחר 1824 בנה לוקאס בית לבנים גדול שלושה ק"מ ממזרח לכפר פיקטון שבאוהיו, שנקרא "פריינדלי גרוב", שהיה למוקד הפעילות הפוליטית המקומית, ועומד על תילו עד היום.
ב-1824 התפטר לוקאס מתפקידו בסנאט המדינתי, והפך לפעיל במסע הבחירות של אנדרו ג'קסון. ב-בחירות לנשיאות של 1828 הוא היה בחבר האלקטורים והצביע בעד ג'קסון. ב-1828 הפסיד לוקאס שוב את מושבו בסנאט לקנדל. ב-1829 נבחר לוקאס מחדש לסנאט המדינתי, בבחירות מיוחדות שנערכו לאחר התפטרותו של קנדל, והוא נבחר שוב כיושב ראש הסנאט. ב-1831 הוא הפסיד בבחירות לבית הנבחרים של אוהיו, אך עד מהרה נבחר מחדש.
מושל אוהיו

כתומך נלהב של המפלגה הדמוקרטית, שימש לוקאס כיושב הראש והנשיא של ועידת המפלגה הראשונה, שהתקיימה ב-1832. באותה ועידה נבחר לוקאס גם כמועמד לתפקיד מושל אוהיו, ובמערכת הבחירות, שהייתה קשה, הוא ניצח. במהלך תקופת כהונתו השנייה כמושל נוסד באוהיו מחוז לוקאס, שנקרא על שמו, כצעד התרסה נגד טריטוריית מישיגן, שטענה לשטחים סביב שפך נהר מאומי, ובכך עוררה את סכסוך הגבולות בין שתי המדינות, שכונתה מלחמת טולידו (אנ'), וכמעט וגרמה לשפיכות דמים.
מושל טריטוריית איווה

בשנים 1838–1841 כיהן לוקאס כמושל הראשון של טריטוריית איווה. במהלך כהונתו בתפקיד זה הוא הפגין שוב את נטייתו ליצירת עימותים עם מדינות אחרות, ועורר את העימות שכונה מלחמת הדבש (אנ') עם מיזורי. למעשה לא היה לוקאס המושל הראשון של הטריטוריה. ויליאם ב. קונוויי, מזכיר הטריטוריה שמונה על ידי הנשיא מרטין ואן ביורן, הגיע לאיווה שישה שבועות לפני לוקאס, ובכך נטל על עצמו את תפקיד המושל בפועל. בין לוקאס לבין קונווי נתגלעו חיכוכים על רקע כמה מההחלטות שקיבל קונווי בהיעדרו של לוקאס, והובילו ליחסים קשים בין השניים. לוקאס היה מסוכסך לעיתים קרובות עם בית המחוקקים של הטריטוריה. השימוש החופשי שהוא עשה בסמכותו להטיל וטו ונזיפותיו התכופות מעמדה מתנשאת כלפי המחוקקים הפכו אותו למטרה לחילופי מתקפות. קונוויי התלונן בפני הנשיא ואן ביורן שלוקאס ביצע "התערבות טורדנית, חסרת חן, עצבנית, רעת-לב ודוגמטית" כלפי בית המחוקקים. ואן ביורן והקונגרס הגיבו בהגבלת סמכות הווטו של מושל הטריטוריה ויכולתו להחליט על מינויים.
מותו

רוברט לוקאס נפטר באיווה סיטי ב-7 בפברואר 1853. הוא נטמן בבית הקברות אוקלנד שבעיר. הבית שבו התגורר בשנות פרישתו שבאיווה סיטי, מוחזק על ידי המדינה כאתר היסטורי.
הערות שוליים

↑  Timothy L. Sanford, Patrick Richard Carstens, earching for the Forgotten War - 1812 Canada, Xlibris Corporation, 2011, p. 448.
↑  Joseph Miller, General William Hull’s Trials – Was This Early-PTSD? One Possible Explanation for the Unprecedented Surrender of Detroit, 1812, Canadian Military Journal, Vol. 12, No. 4, Autumn 2012, p. 55.
↑  JOHN C. PARISH, THE ROBERT LUCAS JOURNAL of THE WAR OF 1812 DURING TRE CAMPAIGN UNDER GENERAL WILLIAM HULL, PUBLISHED AT IOWA CITY IOWA IN 1906 BY THE STATE HISTORICAL SOCIETY OF IOWA.
↑  Ryan, Daniel J. (1912) History of Ohio: The Rise and Progress of an American State. Vol. 3, Century History Co., New York, pp. 440-447.
↑  Petersen, William J. (1952) The Story of Iowa: The Progress of an American State. Lewis Historical Publishing, New York.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1177814323  ISNI: 0000 0000 8127 1179  LCCN: nr94011991  SNAC: w6h70dnc  VIAF: 49108191   WorldCat (עם VIAF): 49108191
אנצ'י מין

| --- | --- |

 לידה:  14 בינואר 1957 (בת 67) שאנגחאי, הרפובליקה העממית של סין 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנות של מכון שיקגו 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 
אנצ'י מין (באנגלית: anchee min, בסינית: 閔安琪; נולדה ב-14 בינואר 1957 בשאנגחאי) היא סופרת אמריקאית ממוצא סיני, ציירת, צלמת ומוזיקאית, החל משנת 1984 היא מתגוררת בארצות הברית ושם החלו להתפרסם ספריה, החל מהספר אזליאה אדומה שיצא לאור בארצות הברית בשנת-1994 והפך לרב מכר ותורגם לשפות רבות, ועד הספר הפנינה של סין שיצא לאור בשנת 2010. סיפרה הראשון אזליאה אדומה שהוא רומן הזיכרונות של הסופרת, צוין על ידי הניו יורק טיימס כאחד הספרים הבולטים של שנת 1994. ארבעה מספריה של אנצ'י מין תורגמו לעברית.
מהלך חייה

אנצ'י מין נולדה בשאנגחאי בשנת 1957 ובהיותה בת 17 לקראת סוף עידן מהפכת התרבות, היא נשלחה כרבים מבני דורה למחנה עבודה, שם גילו אותה ציידי כישרונות סינים ובזכותם יצאה ממחנה העבודה והחלה לעבוד כשחקנית באולפני הסרטים של שאנגחאי. כעבור עשר שנים, בעזרתה של חברתה השחקנית הסינית ג'ואן צ'ן אשר הגיעה לארצות הברית בשנת 1981, הגיעה גם אנצ'י מין לארצות הברית, ושם החלה לפרסם את ספריה אשר מתעדים את חיי הצעירים הסינים שגדלו בצל מהפכת התרבות והקומוניזם, בספריה היא אף מותחת ביקורת על המשטר בסין, לדוגמה בסיפרה קתרין היא מתארת את חוסר האונים של האזרח הסיני הפשוט אשר יכול בכל רגע נתון לקבל באמצעות הדואר "העברה" אל עיר אחרת, לצורך השתתפות בעבודות יזומות מטעם המדינה. בספר זה היא גם מתארת את תחושותיה של נערה סינית הצועדת ברחובות סין בתקופת מהפכת התרבות עם הידיעה שהיא רק אחת מתוך מיליארד סינים, וחשיבותה כאדם זניחה.
ספריה עוסקים בחיי החברה בסין ובהיסטוריה שלה, רבים מגיבורי הרומנים שכתבה הן נשים, כמו ברומאן להיות מאדאם מאו, המתאר את חייה של רעייתו של מאו דזה טונג. או כמו קתרין גיבורת הספר קתרין, המורה האמריקאית שמגיעה לסין ותחת עיני המשטר הבוחנות, היא מצליחה לעורר בתלמידיה כמיהה לחירות וחופש ואף מעיזה לנהל מערכת יחסים לסבית עם אחת מתלמידותיה הסיניות ומעוררת באותה תלמידה כמיהה לעזוב את סין לטובת המערב.
נכון לשנת 2011 אנצ'י מין מתגוררת בסין ובארצות הברית לסירוגין, עוסקת בכתיבה, צילום, ציור, ומוזיקה. היא נשואה לסופר האמריקאי לויד לופטאוס ויש לה בת אחת.
ספריה שתורגמו לעברית

קתרין, הוצאת מעריב - הד ארצי, תרגמה מאנגלית איבון קומר, 1999 (המקור באנגלית יצא לאור ב-1995 )
אזליאה אדומה, הוצאת מעריב- הד ארצי, תרגמה מאנגלית, איבון קומר (המקור באנגלית יצא לאור ב-1994.)
להיות מאדאם מאו, הוצאת מעריב- הד ארצי, תרגמה מאנגלית, צילה אלעזר, 2003 (המקור באנגלית יצא לאור ב-2001)
סיפורה של ג'ינגר-בר, הוצאת מעריב- הד ארצי, תרגמה מאנגלית, צילה אלעזר, 2005 (המקור באנגלית יצא לאור ב-2002)
ספרים נוספים של אנצ'י מין

Empress Orchid 2004
The Last Empress 2007
Pearl of China 2010
אנסמבל פניקס למוזיקה עתיקה

אנסמבל פניקס למוזיקה עתיקה, ביחד עם מירנה הרצוג בהופעה בפסטיבל החג של החגים בחיפה
אנסמבל פניקס למוזיקה עתיקה הוא גוף רחב-ממדים ורב-פנים, המתמחה במוזיקה עתיקה. נגני האנסמבל מבצעים בכלים אותנטיים מוזיקה מימי הביניים עד סוף התקופה הקלאסית, בגוני הכלים של התקופה.
בלב האנסמבל נמצא פניקס, קונסרוט הוויולים הישראלי. גוף חדש, ווצ'ה פניקס, שקם לצד האנסמבל האינסטרומנטלי, הוא הרכב קולי של 7 זמרים סולנים.
מייסדת ומנהל פניקס, מירנה הרצוג, הגתה את הפילוסופיה של האנסמבל, שהיא בניית גשרים בין אנשים ותרבויות תוך יצירת נקודות השקה והרמוניה, במטרה להנעים למאזינים בכל מקום ואתר.
הופעתו הראשונה של האנסמבל הייתה במאי 1999, אירוע שתואר כ"יום חג בחיי המוזיקה של ישראל" (אורי אפשטיין, ג'רוזלם פוסט) וזכה לשבחים רבים.
הרפרטואר של פניקס מקיף מוזיקה מימי הביניים עד לתקופה הקלאסית וראשית התקופה הרומנטית והוא כולל יצירות בלתי רגילות, בהן עיבודים חדשים לכלים עתיקים למוזיקה משל הייטור וילה-לובוס, קלוד דביסי ואחרים וכן מוזיקה חדשה לכלים עתיקים.
בין השאר ביצע אנסמבל פניקס הפקה בבימוי מלא של "מחזה דניאל", הידוע כ"אופרת" קודש מן המאה ה-13, בעיבודה של מירנה הרצוג ובניצוחה, ועם ניב הופמן מן האופרה הישראלית החדשה כבמאי, וכן ביצוע בכורה ישראלי של אמנות הפוגה והמנחה המוזיקלית מאת באך בכלי התקופה. צוות מעורב של יהודים, נוצרים ומוסלמים שיחזר בתוכניות כמו "התפללו לשלום ירושלים" ו"קונוויוונציה" את שיתוף הפעולה בין הדתות והתרבויות באיבריה של תור הזהב.
ב-12 שנות פעילותו עד כה הקליט האנסמבל 5 תקליטורים בחברות שונות. הוא משתתף בכל פסטיבלי המוזיקה החשובים בישראל והופיע עם הסינפונייטה הישראלית באר שבע. כן נבחר פניקס מבין יותר מ-200 הרכבים לנגן בפסטיבל החורף של סרייבו בפברואר 2011.
ההרכב מגיש כ-30 קונצרטים בשנה, החל בקונצרטים קאמריים קטנים וכלה במיזמים גדולים של כ-50 נגנים.
זואי טאפר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 באוקטובר 1981 (בת 42) ברומלי, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2003 
 מקום לימודים:  בית הספר המרכזי לנאום ודרמה בלונדון  Academy Drama School  Bullers Wood School 
 בן או בת זוג:  אוליבר דימסדייל (2008–?) 
 פרופיל ב-IMDb
 
זואי טאפר (באנגלית: Zoe Tapper; נולדה ב-26 באוקטובר 1981) היא שחקנית אנגלייה. היא זכתה להכרה כששיחקה בתפקיד נל גווין (אנ') בסרטו זוכה הפרסים של ריצ'רד אייר "המין היפה" מ-2004. היא ידועה גם מהופעתה בסדרה "ניצולים" בתפקיד אניה רזנסקי ובסדרה "שדים" בתפקיד מינה הרקר.
ביוגרפיה

טאפר נולדה בברומלי שבדרום-מזרח לונדון. היא למדה בבית הספר למשחק "אקדמי דרמה סקול", וב-"Central School of Speech and Drama". ב-2003 סיימה את לימודי התואר וקיבלה תפקיד ראשון בסרט קולנוע.
בתיאטרון שיחקה טאפר במחזה "כתובת על קברו של ג'ורג' דילון" בווסט אנד ובמחזה "אותלו" בתיאטרון שייקספיר גלוב.
אחרי שהופיעה בסרט הקולנוע "המין היפה" היא שיחקה בתפקיד גוונדולין בסרט "Mrs. Palfrey at the Claremont" (מ-2005) לצדה של ג'ואן פלורייט, והופיעה בתפקיד דיאנה שו בסרט "These Foolish Things" לצדה של אנג'ליקה יוסטון.
בטלוויזיה שיחקה טאפר בתפקיד מרי קולינס בסרט "A Harlot's Progress" בערוץ 4, בתפקיד ג'יין בסרטו של אוליבר פארקר "The Private Life of Samuel Pepys", בתפקיד ג'ימה בעונה הראשונה של סדרת הדרמה "הקס" בערוץ Sky 1, ובתפקיד ג'ני מייפל במיני-סדרה של ה-BBC "20,000 Streets Under the Sky". היא גילמה את הרמיה בעיבוד למחזה "חלום ליל קיץ" במסגרת הסדרה "ShakespeaRe-Told", עיבודים מודרניים של ה-BBC משנת 2005 למחזותיו של שייקספיר.
ב-2008 גילמה טאפר את דמותה של שילה סטיפל במחזה הטלוויזיוני "The Curse of Steptoe" של ה-BBC. היא שיחקה בתפקיד אניה רזנסקי בהפקה המחודשת של הסדרה "ניצולים" לצדם של מקס ביסלי, פטרסון ג'וזף, וג'ולי גרהאם. היא הופיעה בתפקיד סלינה דאווס בעיבוד של רשת ITV לרומן "Affinity" מאת שרה וולטרס, לצדה של אנה מאדלי בתפקיד מרגרט פריור. הצגת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים הלהט"בי של מיאמי, ובבריטניה שודר לראשונה בדצמבר 2008 ב-ITV.
ב-2009 הופיעה טאפר בסדרת הדרמה-פנטסיה של ITV בשם "Demons" בתפקיד מינה הרקר. היא שיחקה בתפקיד אפי גריי בדרמה התקופתית "רומנטיקנים נואשים" של ערוץ BBC Two. ב-2010 גילמה את האנה בפיילוט הטלוויזיוני "Reunited".
ב-2013 כיכבה בסדרת הדרמה "מר סלפרידג'" בתפקיד אלן לאב.
בשנת 2017 החלה לשחק במיני-סדרת הדרמה "שקרן, שקרנית" ברשת הטלוויזיה הבריטית ITV.
ביוגרפיה > חיים אישיים

לטאפר יש אח אחד. היא נשואה לשחקן אוליבר דימסדייל ולהם בת אחת בשם אבה דימסדייל.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2003 |  | The Private Life of Samuel Pepys | ג'יין |  |
| 2004 | המין היפה | Stage Beauty | נל גווין |  |
| 2004 | קצוות מפוצלים | Cutting It | ננדה לאבינגן | פרק אחד |
| 2004 | הקס | Hex | ג'מה | סדרת טלוויזיה |
| 2005 |  | 20,000 Streets Under the Sky | ג'ני מאפל | מיני-סדרה |
| 2005 | יריחו | Jericho | קארן גאולר | בפרק "The Hollow Men" |
| 2005 |  | Mrs. Palfrey at the Claremont | גוונדלין | סדרת טלוויזיה |
| 2005 |  | ShakespeaRE-Told | הרמיה | בפרק "חלום ליל קיץ" |
| 2006 | המלחמה של פויל | Foyle's War | סוזאן דייוויס | בפרק "Invasion" |
| 2006 | מלון בבילון | Hotel Babylon | גברת רדלי | פרק אחד |
| 2006 |  | These Foolish Things | דיאנה שו |  |
| 2006 |  | A Harlot's Progress | מרי קולינס | סרט טלוויזיה |
| 2008 |  | The Curse of Steptoe | שילה סטיפל | סרט טלוויזיה |
| 2008 |  | Demons | מינה הרקר | עונה ראשונה - 6 פרקים |
| 2008 | מיס מארפל | Agatha Christie's Marple | קיי סטרנג' |  |
| 2009 | רומנטיקנים נואשים | Desperate Romantics | אפי רסקין / אפי מיליי |  |
| 2008–2010 | ניצולים | Survivors | ד"ר אניה רזינסקי | 12 פרקים |
| 2010 |  | Reunited | האנה |  |
| 2010 |  | Baseline | ג'סיקה |  |
| 2011 | זן | Zen | דונטלה פירוטה | בפרק "Ratking" |
| 2012 |  | The Grind | ננסי |  |
| 2012 | מזג אוויר עליז לחתונה | Cheerful Weather for the Wedding | אוולין גרהאם |  |
| 2013 | מר סלפרידג' | Mr Selfridge | אלן לאב | עונה ראשונה - 8 פרקים |
| 2013 |  | Blood | ג'מה ורן |  |
| 2014 | המוסקטרים | The Musketeers | אליס קלרבו | בפרק "האתגר" |
| 2017 | שקרן שקרנית | Liar | קייטי |  |
| 2018 | נייטפלייר | Nightflyers | ג'וי ד'ברנין | סדרת טלוויזיה |
| 2020 |  | The Good Traitor | זילה סירס |  |
| 2021 | התאמה מושלמת | The One | קייט | סדרת טלוויזיה; 8 פרקים |
| 2022 | חוקי המשחק | Rules of the Game | ונסה ג'נקינס | מיני-סדרה (4 פרקים) |
| TBA |  | I, Jack Wright | ג'ורג'יה רייט | סדרה עתידית של UKTV (אנ') |
הערות שוליים

1 2  Didcock, Barry. "Free spirit: Zoe Tapper". Sunday Herald. נבדק ב-2009-07-08.
↑  Demons
↑  Zoë Tapper, IMDb
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810659705205606  BNE: XX5338118  GND: 1050879821  ISNI: 0000 0001 2085 639X  LCCN: no2011095517  MusicBrainz: 58d6e3c4-5f66-43d3-b6f7-59bb6cc4c7cf  NKC: xx0184695  SUDOC: 183714490  VIAF: 171945983   WorldCat (עם VIAF): 171945983
ג'וני רפ

ג'ון ניקולאס "ג'וני" רפ (בהולנדית: John Nicholaas "Johnny" Rep; נולד ב-25 בנובמבר 1951) הוא כדורגלן ומאמן עבר הולנדי ששיחק בעמדות הקשר הימני והחלוץ.
רפ החל את דרכו כשחקן בקבוצת אייאקס אמסטרדם, עמה זכה פעמיים באליפות אירופה בכדורגל. בנוסף, שיחק בליגות הבכירות בספרד ובצרפת. רפ הוא מלך השערים של נבחרת הולנד במשחקי המונדיאלים עם שבעה שערים. הוא שיחק עם נבחרתו בשני גמרי מונדיאל (1974 ו-1978), וכן ייצג אותה בשתי אליפויות אירופה.
קריירת משחק

רפ החל את הקריירה הבוגרת בקבוצת אייאקס אמסטרדם בעונת 1971/72. הוא הצטרף לקבוצה עתירת הכוכבים של אותה התקופה, בה כיכבו בין היתר יוהאן קרויף, רוד קרול, ארי האן ופיט קייזר, ועל אף שלא הרבה לשחק באותה העונה, היה שותף רפ לזכייתה של אייאקס בגביע אירופה לאלופות ובדאבל המקומי כבר בעונת הבכורה שלו.
עונה אחר כך, בעונת 1972/73, כבר היה רפ לשחקן חשוב במערך של אייאקס. כבר בפתיחת העונה הראה רפ את חשיבותו למערך ההתקפי של המועדון, שנפגש בגביע הביניבשתי עם אינדפנדיינטה. לאחר שלא שותף במשחק הראשון בארגנטינה, שהסתיים בשוויון 1–1, פתח רפ בהרכב במשחק הגומלין וכבש צמד בדרך לניצחון קבוצתו 0–3. במסגרת הסופר קאפ האירופי, כבש רפ את שערה הראשון של אייאקס במשחק הראשון מול גלאזגו ריינג'רס, שהסתיים בניצחון 1–3. אייאקס השלימה בגומלין את הזכייה בתואר עם ניצחון נוסף, 
 2–3 . באותה עונה זכה רפ עם הקבוצה באליפות הולנד לאחר שכבש 17 שערי ליגה ב-24 הופעות והיה רחוק שער אחד בלבד מתואר מלך השערים של הליגה הבכירה כולה באותה העונה. גם במסגרת גביע אירופה שמרו רפ וחבריו לקבוצה על התואר, לאחר שגברו במשחק הגמר 0–1 על יובנטוס משער של רפ כבר בדקה החמישית. עונה אחר כך, היה רפ בין הכובשים בניצחון של אייאקס 0–6 בגומלין הסופר קאפ האירופי מול מילאן, שהפך את ההפסד 1–0 במשחק הראשון לזכייה שנייה ברציפות בתואר.
לאחר שתי העונות רוויות ההישגים של רפ בקבוצה, כשלה אייאקס להשיג תארים נוספים. לקראת עונת 1975/76, בתום ארבע עונות בקבוצה הבוגרת של אייאקס, עבר רפ לוולנסיה הספרדית. רפ הפגין יכולת אישית טובה, במיוחד בעונת הבכורה שלו בה כבש 14 שערי ליגה, אך הקבוצה לא הצליחה להשתלב בצמרת הטבלה וסיימה עשירית בלבד. רפ נותר בקבוצה עונה נוספת, בה הצטרף לקבוצה בין היתר הכוכב הארגנטינאי מריו קמפס, אך גם במהלכה לא הצליחה הקבוצה לאיים על תארים וסיימה את העונה שביעית בלבד. רפ, שחווה במקביל ירידה בתפוקה האישית וכבש שמונה שערי ליגה בלבד, סיים את דרכו בקבוצה בסיום העונה.
לקראת עונת 1977/78 הצטרף רפ לקבוצת בסטיה הצרפתית מהאי קורסיקה. רפ רשם עונת בכורה מרשימה בה כבש 18 שערי ליגה ונבחר לכדורגלן הזר המצטיין בליגה. הקבוצה סיימה את העונה במקום החמישי בליגה הצרפתית, והציגה יכולת מצוינת במסגרת גביע אופ"א. הקבוצה הדיחה במהלך הטורניר, בין היתר, את ספורטינג ליסבון, ניוקאסל יונייטד, טורינו וגראסהופרס ציריך, והגיעה עד לגמר הטורניר, שם פגשה את פ.ס.וו. איינדהובן. לאחר 0–0 במשחק הראשון, הפסידה בסטיה 0–3 בגומלין והחמיצה את ההזדמנות לזכות בתואר. עונה אחר כך בסטיה התקשתה לשחזר את יכולתה וסיימה במקום ה-14 בלבד, למרות עונה מוצלחת נוספת של רפ בה כבש 15 שערי ליגה.
לאחר שתי עונות בבסטיה עבר רפ לסנט אטיין שהציגה קבוצה חזקה, אליה הצטרף באותה עונה גם מישל פלאטיני. בשתי עונותיו הראשונות בקבוצה הוסיף רפ לכבוש מספר דו-ספרתי של שערי ליגה, ולאחר עונת בכורה שהסתיימה במקום השלישי, הובילו פלאטיני ורפ את סנט אטיין לאליפות צרפת בעונת 1980/81, ולסגנות הליגה בעונה שאחריה. עזיבתו של פלאטיני ליובנטוס ב-1982 פגעה קשות בקבוצה, שסיימה במקום ה-14 בעונת 1982/83. בסיום העונה עזב רפ את הקבוצה ושב להולנד.
לאחר שמונה שנים מחוץ למדינה, חתם רפ בזוולה מהליגה הבכירה. רפ שיחק בקבוצה עונה אחת בלבד, בטרם עבר לפיינורד. בתום שתי עונות במדי הקבוצה, עבר רפ לעונת פרישה במדי הארלם. הוא רשם במדיה חמש הופעות בלבד בעונת 1986/87 בטרם פרש ממשחק פעיל בגיל 36.
לאחר פרישתו ממשחק, בין השנים 1994 ל-2008, שימש כמאמן וכסקאוט במספר קבוצות חובבניות בהולנד.