stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תכשיטיתיים
תיאור

הבוגרים בעלי גוף בצבע מתכתי; כנפיהן רחבות יותר, עם בסיסים רחבים יותר משפריריות אחרות, ובמנוחה הם מחזיקים את כנפיהן מקבילות לגוף, מוגבהות מעט. למינים מסוימים יש כנפיים צבעוניות בולטות; אצל זכרים, הכנפיים בדרך כלל כחולות, ללא פטרוסטיגמות (כתמים הממוקמים על שול הכנף בסמוך לקצה), אצל נקבות הכנפיים לרוב ירוקות או חומות. המינים לרוב משתנים בצבעם ובדפוס כנפיהם ומקיימים דו-צורתיות זוויגית. עוצמת הצבע עלולה לדעוך עם הגיל. הכנפיים הן עם ורידים בולטים, לעיתים קרובות יש 18 ורידים אנטנודליים (ורידים בחצי הראשון של הכנף, הקרוב יותר לגוף) או יותר. הקטע הראשון של האנטנות שלהם ארוך מהאורך הכולל של הקטעים האחרים. צורת התעופה שלהם קופצנית ודומה לצורת התעופה של פרפר (מתעופף, ולא מרחף ביציבות כמו משפחות רבות אחרות של שפריריות ושפיריות). לפחות מין אחד של תכשיטיתיים הראה גמישות פנוטיפית באורך הכנף עקב קרבה של יער לנהר או לנחל שבו הם חיים, כאשר קיים קשר בין מרחק היער מסביבת מגוריהם לאורך הכנף. הם יושבים אופקית על זרדים ליד שפת המים.
פגיות התכשיטיתיים בעלי זימים צידיים ארוכים יותר מהזימים החציוניים. לפגיות ראש פחוס בצורת מחומש, קטע אנטנה ראשון ארוך ורגליים ארוכות. הם נמצאים בין צמחי מים שקועים, פסולת עץ ושורשים חשופים של צמחים על שפת הנחל. הם מקימים דור אחד בשנה. זמן השהייה בשלב הפגית מושפע הן מגורמים ביוטיים, כמו מאגרי שומן, והן מגורמים אביוטיים, כמו טמפרטורה, כך שיהיו להם את הסיכויים הגבוהים ביותר לשרוד ולהתרבות.
התנהגות

שיטת הרבייה של רוב המינים במשפחה זו היא פוליגינית הגנת משאבים (אנ'), שבה הזכרים הם לעיתים קרובות טריטוריאליים, ושומרים על בתי גידול בקרבת נהרות המבוקשים על ידי נקבות, שמעוניינות להטיל את ביציהן בקרבת אזורים אלו. במין יכול להיות צבע שונה לזכרים טריטוריאליים ולא טריטוריאליים. בשיטת חיזור הנקבות יעדיפו לרוב זכרים טריטוריאליים, עם זאת זכרים לא טריטוריאליים בעלי יכולת הזזת זרע טובה יותר ולכן מסוגלים להפרות יותר ביציות.
מינים מסוימים מציגים טקסי חיזור, במיוחד בצורה של תנועת כנפיים על ידי הזכר. לפחות סוג אחד (Hetaerina) מפגין התנהגות של זירת חיזור.
במהלך ההזדווגות, הזכר מסיר תחילה זרע של זכרים אחרים ממערכת הרבייה של הנקבה, ואז מניח שם את הזרע שלו. לאיבר החודר של הזכר יש קוצים שמסירים פיזית זרע של זכרים מתחרים וגם מגרים את שרירי הנקבה להתכווץ ולגרש את הזרע. במינים רבים, הזכר מלווה את הנקבה כשהיא מחפשת אתר להטלת ביצים; במקרים מסוימים, הוא אפילו נשאר קשור אליה. השמירה על הנקבות לאחר ההזדווגות נעשית כך שזכר אחר לא יזדווג עם הנקבה לפני שהטילה את ביציה, אף על פי שהזכר עשוי להתרבות עם נקבות אחרות ובמקרה של מיני Hetaerina, הזכר עלול לאבד את הטריטוריה שלו במהלך זמן השמירה.
כמו כל מיני כל מיני השפיראים, המינים במשפחה זו הם טורפים הן בשלב הזחל והן בשלב הבוגר. זחלים נוטים לאכול חסרי חוליות קטנים יותר, כמו בריומאים.
מיון

תת-משפחה Caliphaeinae:
Caliphaea
Noguchiphaea
תת-משפחה Calopteryginae:
Archineura
Atrocalopteryx
Calopteryx
Echo
Iridictyon
Matrona
Mnais
Neurobasis
Phaon
Psolodesmus
Sapho
Umma
Vestalis
תת-משפחה Hetaerininae:
Hetaerina
Mnesarete
מיון > בישראל

המינים בישראל:
תכשיטית זוהרת (Calopteryx syriaca) - נפוצה בישראל, ירדן, לבנון וסוריה.
תכשיטית שקופת-כנף (Calopteryx Hyalina) - לא נצפתה שנים רבות בארץ, ככל הנראה נכחדה עם התייבשות ביצת החולה.
הערות שוליים

↑  "Family CALOPTERYGIDAE". Australian Faunal Directory. Australian Biological Resources Study. 2014. נבדק ב-30 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Calopterygidae. Digital Key to Aquatic Insects of North Dakota. Valley City State University.
↑  Calopterygidae. Dragonflies and Damselflies of Ecuador. Electronic Field Guide Project, University of Massachusetts, Boston.
↑  “Broad-Winged Damselflies.” Calopterygidae Family - Broad-Winged Damselflies, https://unsm-ento.unl.edu/Odonata/calo.html.
1 2 3 4 5  Córdoba-Aguilar, A. & Cordero-Rivera, A. (2005). Evolution and ecology of Calopterygidae (Zygoptera: Odonata): status of knowledge and research perspectives. Neotrop. Entomol 34(6), 861-879.
↑  Taylor, Philip D., and Gray Merriam. “Wing Morphology of a Forest Damselfly Is Related to Landscape Structure.” Oikos, vol. 73, no. 1, May 1995, p. 43., https://doi.org/10.2307/3545723.
↑  André Günther, Reproductive behaviour of Neurobasis kaupi (Odonata: Calopterygidae), International Journal of Odonatology 9, 2006-10, עמ' 151–164 doi: 10.1080/13887890.2006.9748274
1 2  Calopterygidae. UNH Center for Freshwater Biology.
↑  Capinera, J. L. (2008). Encyclopedia of Entomology. Springer Science & Business Media. pp. 1243–1244. ISBN 978-1-4020-6242-1.
↑  Córdoba-Aguilar, Alejandro, and Adolfo Cordero-Rivera. “Evolution and Ecology of Calopterygidae (Zygoptera: Odonata): Status of Knowledge and Research Perspectives.” Neotropical Entomology, vol. 34, no. 6, Dec. 2005, pp. 861–879., https://doi.org/10.1590/s1519-566x2005000600001.
↑  Córdoba-Aguilar, A., et al. (2009). The lek mating system of Hetaerina damselflies (Insecta: Calopterygidae). Behaviour, 146, 189-207.
↑  Alcock, John. “Post-Copulatory Mate Guarding by Males of the Demselfly Hetaerina Vulnerata Selys (Odonata: Calopterygidae).” Animal Behaviour, vol. 30, no. 1, Feb. 1982, pp. 99–107., https://doi.org/10.1016/s0003-3472(82)80242-x.
↑  תכשיטית זוהרת Calopteryx Syriaca, באתר מן השדה, ‏2022-08-11
↑  תכשיטית שקופת כנף Calopteryx Hyalina, באתר מן השדה, ‏2022-08-11
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293655405171 
תהליך הסרת הזרע במהלך ההזדווגות, Hetaerina americana
Sapho ciliata, גאנה
Phaon iridipennis, גאנה
המרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי

| --- | --- |
מראה המרכז הרפואי ובמרכזו מגדל האשפוז על שם תד אריסון ולפניו בניין הלב על שם סמי עופר.
מראה המרכז הרפואי ובמרכזו מגדל האשפוז על שם תד אריסון ולפניו בניין הלב על שם סמי עופר.
 על שם:  משה איכילוב אליאס סוראסקי
 מאפייני הארגון
 סוג:  בית חולים כללי, בית יולדות, בית חולים לילדים, בית חולים שיקומי, מרכז הוראה ומחקר
 אוניברסיטה:  אוניברסיטת תל אביב
 בעלים:  עיריית תל אביב-יפו
 מנכ"ל:  פרופ' אלי שפרכר
 היסטוריה
 תאריך ייסוד:  1 בפברואר 1961
 שירותים
 מיטות:  1,171
 http://www.tasmc.org.il
 גאוגרפיה
 כתובת:  רחוב ויצמן 6
 מיקום:   תל אביב-יפו, ישראל
 קואורדינטות:  32°04′50″N 34°47′24″E﻿ / ﻿32.080555555556°N 34.79°E﻿ / 32.080555555556; 34.79
 תבנית:לשוניות2
 
סמליל המרכז עד 2021
המרכז הרפואי תל אביב (מרת"א) על שם סוראסקי (בית החולים איכילוב) הוא בית חולים ממשלתי-עירוני והוא המרכז הרפואי השני בגודלו בישראל אחרי בית החולים שיבא. המרכז הרפואי שמשתרע על שטח של כ-257 דונם נמצא בין הרחובות ויצמן, דפנה והנרייטה סולד בתל אביב. המרכז הרפואי תל אביב כולל חמישה בתי חולים: בית החולים הכללי איכילוב, בית החולים השיקומי על שם אידה סוראסקי, בית החולים ליס לנשים וליולדות, בית החולים דנה-דואק לילדים, ובית החולים לרפואה דחופה על שם סילבן אדמס. בנוסף להיותו בית חולים, הוא משמש מרכז הוראה ומחקר המסונף לפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב ובית הספר לסיעוד על שם שיינבורן.
מנכּ"ל בית החולים מנובמבר 2024 הוא הפרופ' אלי שפרכר אשר החליף את פרופסור רוני גמזו.
סגל בית החולים

בשנת 2021: עבדו במרכז הרפואי תל אביב 1,768 רופאים/ת, 2,049 אחיות/ים, 1,033עובדים/ות פארא רפואיים, 487 חוקרים/ות, 2,767 עובדי/ות מינהל ומשק ו-1,000 מתנדבים/ות. 67% מכלל עובדי/ות איכילוב הן נשים. במרכז 60 מחלקות אשפוז ובהן 1,523 מיטות אליהן מתקבלים מדי שנה 108,140 מתאשפזים. ב-150 המרפאות ביקרו 450,291 מטופלים, סך כל הביקורים – 1,935,055. בוצעו 36,628 ניתוחים ובחדרי המיון מבקרים כ־210,130 איש מדי שנה. בבית חולים ליס נולדו ב-2021 13,395 תינוקות.
רב בית החולים כיום הרב אברהם רזניקוב.
מבנה

בקמפוס של בית החולים איכילוב, המרכזי הרפואי תל אביב, מספר מבנים:
בניין סוראסקי – הכולל את המחלקות הפנימיות, מרפאות, מכונים וחדרי ניתוח.
מגדל האשפוז על שם תד אריסון – אשר נבנה בתרומתם של תד אריסון ובתו שרי אריסון. המגדל כולל מחלקות אשפוז, מכונים ומרפאות וכן ספרייה רפואית. המגדל מתנשא לגובה של 13 קומות, ובראשו מנחת מסוקים.
בניין הלב על שם סמי עופר – הכולל את המערך הקרדיולוגי, היחידה לטיפול נמרץ, המערך הנוירולוגי, מרכז לריצוף גנומי[דרוש מקור], מרכז מחקר ועוד.
בנין ראשונים – הכולל מרפאות ומכונים.
בניין שיקום – שבו שוכן גם המרכז לסימולציה רפואית מ.ט.ס.
בית החולים דנה דואק – בניין בית החולים לילדים.
בנין הדר דפנה – בו ממוקם מרכז מידע וזימון תורים.
בית הספר האקדמי לאחיות ע"ש שיינברון – עבר ביולי 2022 למגדל מידטאון הסמוך לקמפוס איכילוב.
מלון בייבי ליס – מלונית ליולדות.
מלון ויטל – ממוקם בצמוד לבית החולים, ומיועד למטופלים לאחר אשפוז ולבני משפחותיהם.
בית חולים לשעת חירום – נבנה מתחת לפני הקרקע בקומות החניון. ממוגן חל"כ וכולל למעלה מ-700 מיטות.
בית החולים לרפואה דחופה ע"ש סילבן אדמס – נפתח בשנת 2022 ומכיל ארבעה אולמות עם כ-100 מיטות.
לקמפוס שלוש כניסות להולכי רגל - שתיים מרחוב ויצמן ואחת מרחוב הנרייטה סולד, ושתי כניסות לרכב, מרחוב ויצמן ומרחוב הנרייטה סולד.
מנהלי המרכז הרפואי

פרופ' אריה הראל (1962–1980)
פרופ' דן מיכאלי (1980–1993)
פרופ' גבי ברבש (1993–2015)
פרופ' רוני גמזו (2015–2024)
פרופסור אלי שפרכר (2024–מכהן)
ראו גם

מרכז ויצמן
NBA

ערך זה עוסק בליגת כדורסל מקצוענית לגברים. אם התכוונתם לליגת הנשים המקבילה, ראו ליגת ה-WNBA. אם התכוונתם למשחקי וידאו, ראו .
| --- | --- |
 עונת 2024/2025 ב-NBA

 שם מלא:  National Basketball Association
 תחום:  כדורסל
 ארגון:  התאחדות הכדורסל הלאומית
 מדינות:  ארצות הברית ארצות הברית קנדה קנדה
 קבוצות:  30
 קומישנר:  אדם סילבר
 תקופת הפעילות:  1946–הווה (כ־79 שנים)
 שמות קודמים:  מיזוג של ליגת ה-BAA וליגת ה-NBL
 אלופה נוכחית:  ארצות הברית בוסטון סלטיקס (2024)
 מירב הזכיות:  ארצות הברית בוסטון סלטיקס (18)
 מפעל מקביל:  ליגת ה-WNBA
 מפעל נמוך:  ליגת הפיתוח של ה-NBA
 האתר הרשמי של ליגת ה-NBA
ליגת ה-NBA (באנגלית: National Basketball Association; בעברית: התאחדות הכדורסל הלאומית) היא ליגת הכדורסל הבכירה של ארצות הברית וקנדה, ונחשבת לליגת הכדורסל הטובה בעולם. בליגה משחקות 30 קבוצות – 29 מארצות הברית ואחת מקנדה. אלופת הליגה הנוכחית (2024) היא הקבוצה בוסטון סלטיקס.
היסטוריה > הקמת הליגה והמיזוג (1946–1956)

ליגת ה-BAA‏ (Basketball Association of America, התאחדות הכדורסל האמריקנית), שהפכה מאוחר יותר ל"ליגת ה-NBA", נוסדה בשנת 1946, ומוריס פודולוף, ששימש גם כנשיא ליגת ההוקי קרח AHL, מונה לנשיאה. בשונה מניסיונות קודמים להקים ליגת כדורסל ארצית, ליגת ה-BAA הייתה הראשונה שקיימה את רוב משחקיה באולמות גדולים בערים גדולות, כגון המדיסון סקוור גארדן בניו יורק והבוסטון גארדן בבוסטון. הליגה כללה 11 קבוצות ששיחקו 60 משחקים בעונה הסדירה, לפני שהתחרו בסדרות פלייאוף שקבעו את זהות האלופה. ב-1 בנובמבר 1946, במשחק הבכורה של ליגת ה-BAA, קבוצת ניו יורק ניקרבוקרס ניצחה את טורונטו האסקיז בתוצאה 68–66 בפני 7,090 צופים במייפל ליף גארדנס שבטורונטו. אוזי שכטמן מהניקרבוקרס קלע את הסל הראשון במשחק, שנחשב לסל הראשון שנקלע בתולדות ליגת ה-NBA. באליפות הראשונה בתולדות הליגה זכתה פילדלפיה ווריורס (כיום "גולדן סטייט ווריורס"), לאחר שגברה בסדרת הגמר על שיקגו סטאגס בתוצאה 4–1.
בשנותיה הראשונות, איכות הקבוצות בליגת ה-BAA לא עלתה על זו של קבוצות בליגות כדורסל מקבילות, אך הצטרפות מספר קבוצות חזקות בעונת 1948/1949 – פורט ויין פיסטונס, אינדיאנפוליס ג'טס, מיניאפוליס לייקרס ורוצ'סטר רויאלס – העלתה משמעותית את רמת המשחק והפכה את ה-BAA ליעד מועדף על שחקני מכללות שרצו להפוך למקצוענים.
בשנת 1949, בסיום עונתה השלישית, החליטה ליגת ה-BAA על מיזוג עם ליגת ה-NBL והקמת ליגת ה-NBA. הליגה החדשה קיבצה שש קבוצות מליגת ה-NBL, עשר קבוצות מה-BAA והוסיפה את קבוצת אינדיאנפוליס אולימפיאנס, ובכך מנתה הליגה 17 קבוצות בסך הכול. בליגת ה-NBA פועלות שש קבוצות שלקחו חלק בליגת ה-BAA. לרוב, ליגת ה-NBA מחשיבה את ליגת ה-BAA כחלק מההיסטוריה שלה עצמה.
בעונת 1950/1951 הצטמצם מספר הקבוצות בליגה ל-11, במגמה שנמשכה עד עונת 1954/1955, אשר בסיומה נותרו 8 קבוצות בלבד. בתקופה זו הפכה קבוצת מיניאפוליס לייקרס, בראשות הסנטר ג'ורג' מייקן, לקבוצה הדומיננטית הראשונה ב-NBA, כשזכתה בחמש אליפויות בשש עונות (1949, 1950, 1952–1954).
במטרה להגביר את קצב המשחק ב-NBA, בעונת 1954/1955 נעשה לראשונה שימוש בשעון זריקות המחייב את קבוצת ההתקפה לזרוק לסל בתוך 24 שניות. היה זה שינוי אחד מבין מספר שינויים נוספים בחוקת הכדורסל שנכנסו לתוקף, כגון הגדרת "אזור הצבע", בו אסור לשהות יותר משלוש שניות, שיצרו מהפכה בליגת ה-NBA. ממוצע הנקודות לקבוצה בתקופה שקדמה לשעון הזריקות עמד על כ-79.5 נקודות למשחק, וכבר בעונת 1954/1955 עלה הממוצע של הקבוצות לכ-93.1 נקודות למשחק.
היסטוריה > עלייתה של בוסטון סלטיקס והתרחבות הליגה (1957–1978)

בעונת 1956/1957 החלה לבלוט בליגה קבוצת בוסטון סלטיקס, בעיקר בשל בחירתו בדראפט של הסנטר ביל ראסל. ראסל, יחד עם רכז הקבוצה בוב קוזי והמאמן רד אאורבך, הפכו את הסלטיקס לקבוצה הדומיננטית בליגה במהלך שנות ה-60. עד עונת 1969 זכתה בוסטון ב-11 אליפויות, מתוכן שמונה רצופות (1966-1959), שקבעו את רצף האליפויות הארוך בתולדות ה-NBA. בדראפט 1959 בחרה פילדלפיה ווריורס את הסנטר וילט צ'מברלין, שהפך לאחד השחקנים הדומיננטיים בליגה, וקבע שיאי נקודות למשחק (100) וריבאונדים למשחק (55) שלא נשברו עד היום. היריבות שהתפתחה בין ראסל וצ'מברלין, שני השחקנים הטובים באותה תקופה, אשר התמודדו זה מול זה בשמונה סדרות פלייאוף, נחשבת לאחת היריבויות הגדולות בתולדות הספורט האמריקאי. עם פרישתו של ראסל ב-1969, איבדו הסלטיקס מכוחם וחדלו לשלוט בליגה. בשנות ה-70, לראשונה מאז עונותיה הראשונות של הליגה, לא הייתה אף קבוצה דומיננטית במיוחד ושמונה קבוצות שונות זכו באליפות באותו העשור. במהלך אותה תקופה התרחבה הליגה בצורה משמעותית: בין עונות 1961 ל-1971 הצטרפו 9 קבוצות חדשות, ובכך הגיע מספר הקבוצות ב-NBA ל-17.
בשנת 1967 הוקמה ליגת ה-ABA, שהיוותה ליגה מקבילה ומתחרה ל-NBA. התחרות בין הליגות על צופים וחוזי שידור הובילה למאבק על גיוס מיטב הכדורסלנים. כוכב התיכונים הגדול של התקופה, לו אלסינדור (שנודע לימים כ"כרים עבדול-ג'באר"), אמנם בחר להצטרף ל-NBA, אך ליגת ה-ABA משכה אליה שחקנים מובילים רבים, כגון ג'וליוס ארווינג, ג'ורג' גרווין, ריק בארי ומוזס מלון. המאבק בין הליגות על גיוס שחקנים סייע להגדלת התחרותיות בענף, והוביל בסופו של דבר לשיפור ניכר בתנאי העסקה של הסגל המקצועי בענף, כולל השופטים. בשנת 1971, כחלק מחגיגות 25 השנים לייסוד ליגת ה-NBA, הציגה הליגה לוגו חדש, שעוצב בהשראת הלוגו של ליגת הבייסבול האמריקאית. דמותו של כוכב הלייקרס, ג'רי וסט, שימשה כמודל ללוגו המציג צללית לבנה של שחקן כדורסל על רקע אדום וכחול. ב-1976, בשל מחסור בחוזי שידור טלוויזיוניים והפסדים כספיים כבדים, חדלה ליגת ה-ABA להתקיים כגוף עצמאי והיא התמזגה לתוך ה-NBA. ארבע מקבוצות ה-ABA - סן אנטוניו ספרס, דנוור נאגטס, אינדיאנה פייסרס וניו יורק נטס - הצטרפו ל-NBA, שכללה 22 קבוצות לאחר המיזוג. בסוף שנות ה-70, הפופולריות של ה-NBA הייתה בשפל, שהתבטא באחוזי רייטינג נמוכים ותפוסת אולמות נמוכה, בין היתר בשל פרשיות סמים רבות שהעמידו את הליגה באור שלילי.
היסטוריה > פריחת הכדורסל המודרני (1979–1999)

עונת 1979/1980 נחשבת בעיני רבים כתחילתו של הכדורסל המודרני - המאופיין במשחק מהיר ומהנה לצפייה - בעקבות כניסתם לליגה של שניים מגדולי השחקנים בתולדות ה-NBA – מג'יק ג'ונסון ולארי בירד. ג'ונסון ובירד נודעו ביריבות הגדולה ביניהם, שהחלה עוד כאשר נפגשו בגמר טורניר אליפות המכללות ב-1979, ונמשכה כשהשניים הובילו את קבוצותיהם פעם-אחר-פעם להתמודדויות בסדרת הגמר של ה-NBA. במהלך שנות ה-80 הוביל ג'ונסון את הלייקרס, יחד עם כרים עבדול ג'באר, לחמש אליפויות, בעוד בירד זכה בשלוש אליפויות עם הסלטיקס. הצטרפותם של בירד וג'ונסון ל-NBA תרמה רבות לצמיחה בפופולריות של הליגה: לאחר עשור בו סבלה הליגה מרמת עניין נמוכה ומירידה באחוזי הרייטינג, צמח דור אוהדים חדש בעקבות הגעתם לליגה והיריבות, שהתפתחה ביניהם. גורם נוסף שהגביר את הפופולריות של הליגה בתקופה זו היה הוספת קשת השלוש, דהיינו, זריקה ממרחק המזכה בשלוש נקודות, שהייתה נהוגה בליגת ה-ABA, במטרה לעזור לשחקנים הנמוכים לקלוע יותר, לרווח את משחק ההגנה ולעודד משחק מהנה יותר לצפייה.
בשנת 1984 הצטרפו ל-NBA עוד שתיים מהדמויות הבולטות והמשפיעות ביותר בתולדות הליגה - הקומישינר הנכנס דייוויד סטרן, וכוכב השיקגו בולס מייקל ג'ורדן, שנחשב לשחקן הכדורסל הטוב בכל הזמנים. ג'ורדן אמנם כשל בניסיונו להוביל את הבולס לאליפות בשנותיו הראשונות בליגה, אך יכולותיו האתלטיות והווירטואוזיות הגבירו את העניין ב-NBA ברחבי אמריקה ואף מחוצה לה. דייוויד סטרן, במסגרת תפקידו כמנכ"ל הליגה החדש, החל במהפכה שיווקית וניהולית שכללה מספר יוזמות מוצלחות, כגון קביעת תקרת שכר לליגה (על מנת להגביר את השוויון בין הקבוצות), החלת בדיקות סמים נוקשות לשחקני הליגה, וקידומי מכירות אינטנסיביים בשיתוף עם חברות מסחריות.
בשנים 1988–1989 נוספו לליגה קבוצות שארלוט הורנטס, מיאמי היט, אורלנדו מג'יק ומינסוטה טימברוולבס, עובדה שהגדילה את מספר קבוצות ה-NBA ל-27 בסך הכול.
בתחילת עונת 1991/1992 חשף מג'יק ג'ונסון במפתיע כי הוא נשא של נגיף ה-HIV, הגורם למחלת האיידס, והודיע על פרישה ממשחק. פרישתו של ג'ונסון, יחד עם זו של בירד בסיום אותה עונה, השאירה את ה"שליטה" בליגה בידי ג'ורדן והבולס, שזכו בשש אליפויות תוך שמונה שנים (1991–1993, 1996–1998). את פרישתו הזמנית של ג'ורדן בין עונות 1993 ל-1995 ניצלה קבוצת יוסטון רוקטס, בהובלת הסנטר האקים אולאג'ואן, לזכייה בשתי אליפויות (1994–1995). בשנת 1996, כחלק מחגיגות יובל ה-50 לליגת ה-NBA, נבחרה רשימת 50 השחקנים הטובים בתולדות הליגה עד לשנה זו שנקראו "50 האגדות".
היסטוריה > המאה העשרים ואחת

לאחר פרישתו השנייה של ג'ורדן ופירוק סגל הקבוצה של הבולס בסוף עונת 1998, חזרה לוס אנג'לס לייקרס להיות אחת הקבוצות המובילות בליגה וזכתה בשלוש אליפויות רצופות (2000–2002). השחקנים הבולטים בשורותיה היו הסנטר שאקיל אוניל והקלע קובי בראיינט, ומאמנה היה פיל ג'קסון, שהיה מאמנה של שיקגו בולס בשנים בהם זכתה בכל האליפויות שלה. לאחר עזיבתו של אוניל וצירופו לקבוצה של הפורוורד הספרדי פאו גאסול, זכו הלייקרס בשתי אליפויות נוספות בעונות 2009–2010. קבוצה בולטת נוספת בתקופה זו הייתה סן אנטוניו ספרס, שזכתה בחמש אליפויות (1999, 2003, 2005, 2007, 2014) תחת הדרכתו של המאמן גרג פופוביץ' ובהובלתו של הפורוורד טים דאנקן. בסך הכול, הלייקרס והספרס חלקו ביניהן 10 אליפויות בין עונת 1999 ל-2014, ומלבדן, הקבוצה היחידה שזכתה ביותר מאליפות אחת בתקופה זו הייתה מיאמי היט, שזכתה בתואר שלוש פעמים: בעונת 2005/2006 הובילו דוויין וייד ושאקיל אוניל את ההיט לאליפות הראשונה בתולדותיה, ובעונת 2010/2011 חברו אל וייד צמד הכוכבים לברון ג'יימס וכריס בוש, שעזרו למועדון לזכות בשתי אליפויות נוספות בעונות 2012–2013ׂׂׂׂ.
קבוצות נוספות שזכו באליפות בשנות ה-2000 הן דטרויט פיסטונס המאוזנת (2004), בוסטון סלטיקס של "שלושת הגדולים" – פול פירס, קווין גארנט וריי אלן (2008), ודאלאס מאבריקס בהובלת הפורוורד הגרמני דירק נוביצקי (2011).
בעונת 2014/2015 זכתה באליפות גולדן סטייט ווריורס, בהובלת ה-MVP של הליגה סטפן קרי, ובעונה העוקבת המשיכה להפגין דומיננטיות כשרשמה את מאזן העונה הסדירה הטוב בתולדות הליגה - 73–9. מאזן היסטורי זה לא סייע לה לזכות באליפות באותה עונה, שבה נוצחה בסדרת הגמר על ידי קליבלנד קאבלירס בהנהגת לברון ג'יימס וקיירי אירווינג. בעונות 2017 ו-2018 המשיכו לבלוט בליגה גולדן סטייט, אשר זכתה בשתי אליפויות נוספות, וקליבלנד, אשר התמודדה מולה בסדרות הגמר בפעם השלישית והרביעית ברציפות.
בעונת 2018/2019 זכתה טורונטו ראפטורס באליפות הראשונה בתולדותיה, לאחר שגברה בסדרת הגמר על הווריורס בהופעתם החמישית ברציפות בגמר.
ב-11 במרץ 2020 הודיעה הליגה על השבתת יתר המשחקים בעונת 2019/2020 עד להודעה חדשה, בעקבות הידבקותו של שחקן יוטה ג'אז, רודי גובר, בנגיף הקורונה. ב-30 ביולי חודשה הליגה, כאשר 22 הקבוצות בעלות הסיכוי להעפלה לפלייאוף ה-NBA השתתפו בשמונה משחקי עונה סדירה נוספים ב"בועה" אשר פעלה בדיסניוורלד שבאורלנדו. ב-17 באוגוסט החלו משחקי הפלייאוף, אשר נערכו אף הם בבועה שבדיסניוורלד, ובתום משחקי הפלייאוף לוס אנג'לס לייקרס זכתה באליפות ה-17 בתולדותיה בהובלת לברון ג'יימס ואנתוני דייוויס.
בעונת 2020/2021 זכתה מילווקי באקס באליפות השנייה בתולדותיה, והראשונה מאז 1971, לאחר שגברה על פיניקס סאנס בסדרת הגמר. בעונה הבאה העפילה גולדן סטייט לסדרת הגמר בפעם השישית בשמונה העונות האחרונות, וגברה בסדרת הגמר על בוסטון סלטיקס בדרך לזכייה השביעית בתולדותיה באליפות ה-NBA.
בעונת 2022/2023 הוביל ניקולה יוקיץ' את דנוור נאגטס לזכייתה הראשונה באליפות ה-NBA, לאחר שגברה בסדרת הגמר על מיאמי היט.
בעונת 2023/2024 הוביל ג'ייסון טייטום את בוסטון סלטיקס לזכייתה השמונה עשר באליפות ה-NBA, לאחר שגברה בסדרת הגמר על דאלאס מאבריקס. זכייה זו מחזירה את בוסטון לקבוצה עם הכי הרבה אליפויות ב-NBA.
נציבי הליגה

רשימת נציבי הליגה לאורך השנים:
מוריס פודולוף (בשנים 1956–1963)
ג'יי. וולטר קנדי (בשנים 1963–1975)
לארי אובריאן (בשנים 1975–1984)
דייוויד סטרן (בשנים 1984–2014)
אדם סילבר (בתפקיד מאז 2014)
דראפט

לפני תחילת כל עונה נערך הדראפט, הליך שבמסגרתו בוחרות קבוצות הליגה שחקני כדורסל שאינם משחקים בליגה. אלו בעיקר שחקנים מליגת המכללות שגמרו ללמוד או החליטו להפסיק את לימודיהם, אך גם שחקנים אירופיים. במשך תקופה מסוימת היו מספר שחקנים, כמו קובי בראיינט וקווין גארנט, שהגישו את עצמם לבחירה בדראפט מייד לאחר התיכון. נוהג זה בוטל על ידי הקומישינר של ה-NBA, דייוויד סטרן, שחייב "שנת צינון" לפיה שחקן חייב לחכות שנה אחת לכל הפחות בין סיום התיכון לבין הצגת מועמדותו בדראפט. בעקבות ביטול נוהג זה רוב השחקנים הולכים למכללה למשך שנה אחת לפחות לפני שהם ניגשים לדראפט אך יש יוצאי דופן: ברנדון ג'נינגס, משחקני הכדורסל הצעירים המבטיחים ביותר בארצות הברית, כשל במבחני הכניסה לאוניברסיטת אריזונה ובחר לעבור לשחק באירופה ככדורסלן מקצועני בקבוצת לוטומטיקה רומא למשך שנה לפני שהגיש את עצמו לבחירה בדראפט. סדר הבחירה נקבע לפי מאזן הקבוצה בעונה הקודמת כאשר הקבוצות בעלות המאזן הגרוע ביותר עורכות הגרלה מי תבחר ראשונה. קבוצות יכולות להעביר את זכות הבחירה שלהן לקבוצה אחרת בתמורה לשחקנים. כיוון שהקבוצות שסיימו במאזן גרוע הן אלו שבדרך כלל בוחרות ראשונות, השחקנים המצטיינים בליגת המכללות מגיעים אליהן בדרך כלל.
העונה הסדירה

כל קבוצה בליגה משחקת במהלך העונה 82 משחקים, המחולקים שווה בשווה בין משחקי בית למשחקי חוץ:
כל קבוצה משחקת 4 פעמים נגד הקבוצות מהבית שלה (סה"כ 16 משחקים), 4 פעמים נגד שש קבוצות מאותו אזור, מבתים אחרים (נקבעות ע"פ הגרלה, סה"כ 24 משחקים), 3 פעמים נגד שאר ארבע הקבוצות מאותו האזור (סה"כ 12 משחקים) ושתי פעמים נגד כל קבוצה מהאזור השני (30 משחקים).
בסוף כל עונה סדירה הקבוצות יוצאות לפגרה עד לחודש אוקטובר, שבו הן מתחילות במחנות אימונים. המחנות מאפשרים לצוות המקצועי של כל קבוצה להעריך שחקנים שנבחנים בה, לאתר את נקודות החוזק והתורפה של הקבוצה, להכין את השחקנים לעונה הבאה ולגבש את 12 השחקנים שיהיו בסגל הפעיל שישחק במהלך העונה. בנוסף, בכל קבוצה יכולים להיות עד 3 שחקנים לא פעילים. לאחר שהקבוצות מסיימות את מחנות האימונים הן נוהגות לשחק ביניהן במשחקי אימון ולעיתים נגד יריבות שלא שייכות לליגה. משחקי האימון מסתיימים מספר ימים לפני תחילת העונה הסדירה בנובמבר.
משחק האולסטאר

משחק האולסטאר של ה-NBA מתקיים באמצע כל עונה, לרוב בחודש פברואר. במשחק זה משתתפים טובי שחקני הליגה. עשרת השחקנים הפותחים במשחק נבחרים על פי שקלול קולות של אוהדים, שחקני הליגה ופרשנים, ואת 14 השחקנים המחליפים בוחרים מאמני הליגה (5 שחקני חמישייה ו-7 מחליפים מכל אזור). החל מעונת 2017/2018 המשחק אינו מפגיש בין "נבחרת המזרח" לבין "נבחרת המערב" כפי שהיה נהוג בעבר, אלא שני השחקנים בעלי מספר הקולות הרב ביותר לפתוח בחמישיות (אחד מהמזרח ואחד מהמערב) משמשים כ"קפטנים" של קבוצתם, ומרכיבים אותה מתוך יתר השחקנים שנבחרו להשתתף במשחק, במהלך "דראפט" בין הקפטנים שבו הם בוחרים את השחקנים לסירוגין.
בנוסף למשחק המרכזי מתקיימות תחרויות שונות במספר תחומים בין שחקני הליגה. האירועים והתחרויות, כגון תחרות ההטבעות ותחרות השלשות, נמשכים שלושה ימים. הנהלת הליגה קובעת בכל שנה באיזו עיר הם ייערכו.
פרסים

בסיום כל עונה מחולקים ב-NBA מספר פרסים, שנקבעים על ידי צוות בחירה המורכב מכתבי ספורט ושדרי ספורט בארצות הברית ובקנדה. הפרס שנחשב לחשוב ביותר הוא פרס ה-MVP של העונה הסדירה (למעשה, השחקן המצטיין). כמו כן מחולקים פרסים ל-MVP של סדרת הגמר, ה-MVP של סדרות הגמרים האזוריים, רוקי העונה, שחקן ההגנה, השחקן השישי, השחקן המשתפר, שחקן הקלאץ', ה-MVP של משחק האולסטאר, מאמן השנה, מנהל השנה, גביע האזרחות של ג. וולטר קנדי, פרס הספורטיביות והפרס לחבר הקבוצה של השנה על שם טוויימן-סטוקס. בנוסף מוכרזות בסיום העונה חמישיות העונה, המורכבות מהשחקנים המצטיינים: חמישייה ראשונה, שנייה ושלישית של כלל השחקנים המצטיינים ב-NBA; חמישייה ראשונה ושנייה של השחקנים שהצטיינו בהגנה; וחמישייה ראשונה ושנייה של רוקיז (השחקנים שזוהי להם השנה הראשונה בה הם משחקים ב-NBA).
בנוסף לפרסים המחולקים בסיום העונה, מחולקים לאורך העונה מדי שבוע תואר שחקן השבוע, אחד במזרח ואחד במערב, וכן בסיום כל חודש מחולק תואר שחקן החודש, אחד במזרח ואחד במערב. מחולקים בטקס חלוקת הפרסים גם פרסים של מהלכי העונה (כגון אסיסט העונה, הטבעת העונה, זריקת הניצחון של העונה, מהלך העונה ועוד).
הפלייאוף

פלייאוף ה-NBA הוא טורניר המתקיים בסיום כל עונה של ליגת ה-NBA, בו נקבעת אלופת הליגה.
כל עונה בליגת ה-NBA מחולקת לשני שלבים: העונה הסדירה וטורניר הפלייאוף. במהלך העונה הסדירה משחקת כל קבוצה ב-82 משחקים, ובסיומה מעפילות 8 הקבוצות בעלות המאזן הטוב ביותר בכל אחד מהאזורים – המזרחי והמערבי – אל שלב הפלייאוף. יתרון הביתיות בכל אחת מסדרות הפלייאוף שייך לקבוצה בעלת המאזן הטוב יותר בעונה הסדירה. כל אחת מסדרות הפלייאוף – רבע גמר אזורי, חצי גמר אזורי, גמר אזורי וגמר הליגה – נערכת בשיטת "הטוב משבעה משחקים", כלומר שתי הקבוצות משחקות ביניהן עד שאחת מהן מנצחת ארבעה משחקים, ובכך מעפילה לסיבוב הבא. בסדרת הגמר מתמודדות ביניהן "אלופת המזרח" ו"אלופת המערב", והמנצחת ביניהן מוכתרת כאלופת ה-NBA.