stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גרעין יריחו
רקע > עמדת ממשלת ישראל בעניין התיישבות באזור יריחו

בשטחים ששוחררו במלחמת ששת הימים, הוקמו עד שנת 1973 יישובים, בגולן, בבקעת הירדן, בגוש עציון, בקריית ארבע וברצועת עזה, בהסכמת, ולפעמים בעידוד, ממשלת ישראל. הממשלה לא הסכימה בשום אופן ליישב את גב ההר ביהודה ושומרון, כי שם הייתה אוכלוסייה ערבית גדולה. הממשלה לא הסכימה גם ליישב את יריחו וסביבתה, בגלל האוכלוסייה הערבית שבה, וגם בגלל התוכנית המדינית של יגאל אלון.
על פי תוכנית יגאל אלון, החלק המרכזי של יהודה ושומרון, אזור גב ההר, הקרוב למרכז הארץ, היה אמור להימסר לערבים בהסכם קבע עתידי, ואילו החלק המזרחי, אזור בקעת הירדן (למעט יריחו), המרוחק יותר ממישור החוף, יועד להישאר בידי ישראל ולהיות מיושב על ידי ישראלים. תוכנן למסור את אזור יריחו לירדנים, כפרוזדור מעבר בין חלקו הערבי של יהודה ושומרון למדינת ירדן.
רקע > המניע להתיישבות יהודית ביריחו

הרצון להתיישב ביריחו, היה חלק מהרצון להתיישב בכל חלקי יהודה ושומרון, אך בשונה משאר המקומות, בהם היה רצון כללי להתיישבות, ולא דווקא במקום מסוים, גרעין יריחו היה ממוקד בעיר יריחו דווקא. באחת התוכניות של גוש אמונים הייתה דרישה מהממשלה, א. התיישבות ביריחו. ב. התיישבות במקום כלשהו בשומרון.
היו מספר סיבות מדוע להתיישב דווקא ביריחו לטענתם של המתיישבים:
סיבה דתית: יריחו היא המפתח לגאולת ישראל.
סיבה היסטורית: יריחו נודעה כעיר עברית בתקופת התנ"ך והמשנה, וגם אחר כך, עד המאה השמינית באופן רצוף, ובתקופות שונות נוספות. גדולי ונביאי ישראל ישבו בה.
סיבה ביטחונית: יריחו נחשבה כבר מימי קדם ל"מנעולה של ארץ ישראל", והיא מהווה עד היום צומת דרכים מרכזית, וסמוכה לגבול המזרחי של המדינה.
סיבה מדינית: יש להתיישב ביריחו כדי למנוע את ביצועה של תוכנית אלון, ובפרט את הסכנה הקרובה לטענתם המתיישבים שתקרא בשל מסירת אזור יריחו לירדן.
יריחו נחשבה כבר בימי קדם למקום מגורים פורה ומבוקש. "כולה משקה ... כגן ה' ", "דושנה של יריחו". ועד היום היא נווה מדבר שופע מים ומרובה צמחייה.
מתוך תזכיר שהגישו אנשי גרעין יריחו לממשלה:
"עברה ההיסטורי, מיקומה הגיאוגרפי, ייחודה העירוני באזור וקרבתה לירושלים, מקנים לה חשיבות יתר – ביטחונית וכלכלית כאחד ... לממש את זכות העם היהודי לישיבה בכל הערים אשר ישב בהן עמנו בכלל, והערים אשר ישבו בהן גדולי ונביאי ישראל בפרט. ידוע מאז ומעולם שיריחו הינה המפתח לגאולת הארץ ...".
שתי התארגנויות להתיישבות ליריחו > הישיבה המתנחלת ביריחו

בסוף שנת 1973, הוחל בניסיון להקים "ישיבה מתנחלת" ביריחו, על ידי אנשי הרב מאיר כהנא (לימים חבר כנסת) הרב כהנא קרא לתלמידיו להתנחל ביריחו מסיבה מדינית: "השלמת חלק ניכר של קו הגנה חדש מערבית ליריחו מבהירה שישראל וירדן הסכימו לנסיגה ראשונית. אזור זה עלול להיות הראשון שיימסר למלך חוסיין ...". מבחינה רוחנית, ראה את ההתיישבות ביריחו כהמשך דרכם של הנביאים אליהו ואלישע שפעלו באזור יריחו. רעיון זה נרמז בשמה של הישיבה שרצו תלמידיו להקים ביריחו: "אדרת אליהו". באופן סמלי, ההתיישבות הייתה אמורה להיות הרמת אדרתו של אליהו שנפלה עם עלייתו השמימה, והמשכת דרכו.
בתחילת יוני 1974, התקיים כנס יסוד לישיבה המתנחלת או להתנחלות הישיבתית ביריחו, שהוקמה על ידי הרב אריה יוליוס ומנחם כרמל. התוכנית הייתה להתחיל בהקמת ישיבה בבית הכנסת העתיק "שלום על ישראל" ביריחו, בראשות הרב ריינמן, ובהמשך להתחיל גם בהתיישבות משפחות.
כמה ימים לאחר מכן שלחו אנשי הקבוצה מכתב לראש הממשלה יצחק רבין, ולשרים ישראל גלילי ושמעון פרס, ובו בקשו את עזרת הממשלה בהקמת ישיבה מתנחלת ביריחו.
בסופו של דבר מעט אחרי שליחת המכתב פורסמה מודעה הקוראת להצטרף לישיבה.
פרסום הכוונה להקים התיישבות יהודית ביריחו, זכה לתגובה מידית מצד ראש עיריית יריחו, שפיק באלי. במכתב לראש הממשלה הוא דרש להרתיע את מי שהחשיב כקיצונים וזאת בנוסף לרצונו לפעול לשלום, שואפים להיחלץ מהכיבוש.
הרב כהנא חשב להסוות את הישיבה ביריחו כ'המכון ליחסי אנוש על שם הגברת אלברטה וד"ר מרטין לותר קינג', כדי למנוע את פינויה, אך תוכנית זו לא יצאה לפועל.
שמעון רחמים, היה מרכז ההתארגנות להקמת הישיבה, והוא שימש גם כאיש קשר עם אנשי גוש אמונים.
שתי התארגנויות להתיישבות ליריחו > גרעין יריחו של גוש אמונים

זמן קצר אחר כך הוקם גרעין יריחו על ידי ראשי תנועת גוש אמונים..
חודשיים לאחר מכן התקיים כנס יסוד לגרעין זה, בהשתתפות 30 מחברי הגרעין ובנוכחות הרב משה לוינגר. כמה שבועות לאחר הכנס כתב הרב כהנא: "לא הצלחתי לגייס מספיק תלמידים לישיבה ביריחו (אני מציע להעביר את הכסף שנאסף לשם כך למתנחלים של חנן פורת)".
רבים מאנשי הרב כהנא הצטרפו גם הם לגרעין יריחו של גוש אמונים
בספטמבר של אותה שנה התקיים גם במשרד גוש אמונים מפגש בהשתתפות נציגי שתי הקבוצות, קבוצת הישיבה המתנחלת וגרעין גוש אמונים. לאחר מפגש זה, אוחדו השתיים לגרעין אחד. רעיון הקמת ישיבה בשם "אדרת אליהו", הפך להיות חלק ממטרות הגרעין המשותף. מזכיר הגרעין היה שמעון רחמים, ואחר כך היו חברי המזכירות: שמואל פרומר, הרב אריה יוליוס ואיש הלח"י והסופר עזרא יכין.
בחודשים הבאים הצטרפו רבים, חילונים ודתיים מכל הסוגים, ואנשי הרב כהנא הפכו למיעוט בגרעין.
התוכניות

על פי הנאמר בתזכיר של גרעין יריחו, היה הגרעין מורכב מ-3 תתי גרעינים:
גרעין להתיישבות עירונית-תעשייתית.
גרעין להתיישבות חקלאית.
גרעין להקמת ישיבה ומכללה תורנית.
כל חברי הגרעין הסכימו לפעול במשותף להקמת היישוב היהודי ביריחו.
הועלו כמה רעיונות למיקום אפשרי של התיישבות ביריחו:
ליד בית הכנסת "שלום על ישראל".
מחנה צבאי ירדני ממזרח לעיר.
בשכונת וילות חדשה שנבנתה על ידי הירדנים עבור קצינים זמן קצר לפני מלחמת ששת הימים, ולבסוף הוחלט לא ליישב אותה.
מאוחר יותר, הוצע להתיישב בשטח שליד ארמונות החשמונאים. ביציאה של ואדי קלט אל המישור, היו שם כ-750 דונם שנחשבו אדמות מדינה, שיכלו להספיק גם לחקלאות. הצעה זו הייתה העיקרית, והיא הייתה זו שהוצגה על מנת לקבל את אישורה של ממשלת בגין.
אנשי הנהגת גוש אמונים, היו בעד האפשרות האחרונה שרצו ליישב את גרעין יריחו ב-750 הדונמים, סמוך ליריחו, שם היה מקום בגודל סביר. היו חלק מאנשי הגרעין שרצו להתיישב דווקא בתוך יריחו. אך אנשי גוש אמונים ראו בזה רעיון לא ריאלי
חלק nחברי הגרעין רצו לבנות יישוב ביריחו בעצמם ואף ציפו שהממשלה לא תתערב בנושא. וחלק אחר לא רצו לבנות בעצמם יישוב, אלא ללחוץ על הממשלה לבנות יישוב.
היה ויכוח בין חברי הגרעין מה יהיה שם ההתיישבות, היו שרצו בשם "יריחו יהודית", והיו שהעדיפו את השם "עיר התמרים", אם בגלל סיבות דתיות מחשש לקללת יהושע
פעילות הגרעין

לאחר עליית גרעין אלון מורה על הקרקע, היה גרעין יריחו הגדול והפעיל שבין גרעיני גוש אמונים.
הגרעין נרשם באופן רשמי כאגודה שבה היו כ-100 חברים.
פעילות הגרעין הייתה: אספות, שבתות גיבוש, סיורים ליריחו וניסיונות להתיישב ביריחו.
בסוף פברואר 1975, גרעין יריחו הוציא לאור חוברת המתארת את ההיסטוריה של יריחו כעיר עברית, ואת האפשרויות השונות הקיימות להתיישבות באזור יריחו. החוברת נכתבה ברובה על ידי גדי קופל.
מעט לאחר מכן אנשי גרעין יריחו הכינו מכתב שנשלח לאישים שונים, ביניהם ראש הממשלה. במכתב נאמר: ”אלה האנשים וזו התכנית. נכבדי, זה למעלה משנתיים מבקשים יהודים להתיישב בארץ ישראל; כך בפשטות, להתיישב בארץ. זה למעלה משנתיים מונעת מהם הממשלה – ממשלת ישראל – מעשות זאת. מצאנו לנכון להביא בפניך את רשימת האנשים הרוצים להתיישב, ואת תכניתם להתיישבות. ראה בעצמך ושפוט! בברכה מזכירות גרעין יריחו”. למכתב צורפו שני עמודים ובהם רשימת חברי הגרעין. ברשימה הופיעו שמות 30 משפחות ו-47 רווקים ורווקות. כמה מהשמות ברשימה היו של אנשים ידועים, שהובאו כדי לפאר את הרשימה, כמו פרופ' יוסף בן שלמה וחברת הלח"י ג'ולי טורנברג. כמה מחברי הגרעין היו בחורים חרדיים, שלא הזדהו בשמם האמיתי, מחשש לתגובת הסביבה החרדית. חברי הגרעין היו רובם דתיים ומיעוטם חילונים. רק פחות מרבע מהמופיעים ברשימה הגיעו אחר כך להתגורר במצפה יריחו.
המבנה הארגוני של הגרעין כלל מזכירות פעילה, ואת הוועדות וצוותי הפעולה הבאים: כח אדם (גיוס חברים נוספים), יזמים (מפעלים ותעסוקה), ניהול כספי הגרעין (אחראים לתיאום עם גוש אמונים), תכנון (אחראים לתיאום עם גוש אמונים), ישיבת "אדרת אליהו", ריכוז כרטסת, שאלונים, חומר מידע ותכתובת, צוותים לראיון חברים חדשים ואחראים לתיאום חוגי בית.
לבסוף הודיע חנן פורת לשר גלילי, כי הגרעין יהיה מוכן לקבל ב"לחץ כבד" של התנועה, פתרון ליישובו הזמני במלון קליה או ביישוב שיוקם עבורו מעל המצוקים בצומת יריחו. אם לא, צופה חנן מאבק "חמור מקדום".
פעילות הגרעין > ניסיונות לעליה על הקרקע

על פי דברי ותיקי הגרעין, נעשו 6 או 8 ניסיונות לעלייה על הקרקע ביריחו.
במוצאי שמחת תורה תשל"ה, "מבצע הקפות" של גוש אמונים. מאות פעילים יצאו להקים "היאחזויות" בכמה מקומות ביהודה ושומרון. רובם יצאו לכיוון יריחו. הם עקפו רגלית את מחסומי צה"ל, או ניסו להגיע רגלית דרך ואדי קלט ובדרכים נוספות. כמה מהם הצליחו להגיע אל מערב יריחו, וקבוצה גדולה הגיעה קרוב לקצהו של ואדי קלט שם נחסמה על ידי צה"ל. הפינוי נמשך כמה ימים. קבוצות נוספות המשיכו לצאת לאזור במשך כמעט שבוע. עשרות נעצרו על ידי המשטרה.
חלק מחברי הגרעין הגיעו ביום שישי, סמוך לשבת, למתחם הוילות נטושות שיועדו למגורי קצינים ירדנים ממזרח ליריחו, שהו בו כל השבת, ופונו במוצ"ש.
ביולי 1976, למעלה ממאה חברי גרעין יריחו ניסו להגיע ליריחו. התוכנית הייתה לשהות במקום יומיים, להקים התיישבות סמלית, ולבצע פעולות שונות: הפעלת ישיבה במקום וסיור לקומראן. כל זאת כמחאה על מניעת ההתיישבות במקום. הם נתקלו במחסומים והצליחו להגיע עד סמוך לקרנטל. הם הביאו איתם ציוד רב, כולל אוהלים, מזון, כלי מטבח ומשחקים לילדים. הם פונו אחרי מספר שעות.
פעילות הגרעין > הניסיון האחרון להתיישב ביריחו

במוצאי יו"ט ראשון של סוכות תשל"ח, גרעין יריחו יצא לדרכו לאחר צאת החג כחלק ממבצע 11 הגרעינים של גוש אמונים. בשיירה היה אוטובוס מלא בחברי גרעין ותומכים, ועוד מספר מכוניות פרטיות. חלקי צריפים הוסעו על 2 משאיות. היעד היה אזור אדמות מדינה ממערב ליריחו, לא רחוק מבניין הממשל הצבאי. נראה היה שהפעם תתאפשר ההתיישבות ביריחו באישור הממשלה. לקראת עלייה זו, הצטרפו לגרעין משפחות ורווקים חדשים, שנוספו לחברי הגרעין הוותיקים.
השיירה עצרה להתארגנות במישור אדומים, נקודת ההתיישבות האזרחית היחידה בין ירושלים ליריחו. צה"ל ידע על הפעולה, והמושל הצבאי של יריחו הגיע למישור אדומים כדי לדבר עם חברי הגרעין. המושל אמר שאין בידו הוראות כיצד להתייחס למבצע ההתנחלות ואחד מעוזריו אף אמר שלדעתו ההתיישבות ביריחו תתאפשר הפעם.
בשעה 1 אחרי חצות, השיירה יצאה שוב לדרכה, למרות החלטת גוש אמונים לעכב את היציאה, בגלל שעדיין לא הושגה הסכמה עם הממשלה. הם הגיעו לשטח המתוכנן להתיישבות, ב-750 הדונם של אדמות המדינה ליד מוצא ואדי קלט. עד היום לא ברור אם הפרו ביודעין את החלטת גוש אמונים, או שלא ידעו עליה. לפי אחת העדויות, לאחר שיצאה השיירה לדרכה ממישור אדומים, הגיעה הודעה מגוש אמונים על עיכוב המבצע, רכב יצא לרדוף אחרי חברי הגרעין כדי להודיעם על ההחלטה, אך הם כבר הגיעו ליעדם בלא שידעו על ההחלטה. אנשי גוש אמונים שארגנו את עליית 11 הגרעינים, ראו באנשי גרעין יריחו פורקי עול. כל הגרעינים פועלים בצורה אחראית וממושמעת, ורק גרעין יריחו עושה כרצונו, אך חברי הגרעין טענו בתוקף שלא ידעו על ההחלטה, אלא רק למחרת שמעו עליה ברדיו.
המתנחלים הגיעו ליעדם ביריחו ללא כל הפרעה, אך כעבור רבע שעה הגיעו למקום כוחות צה"ל בראשות המושל, שבינתיים כבר קיבל הוראות, ובקשו מהם להתפנות. בשלב זה, חסם הצבא את הצומת ולא איפשר לחברי גרעין נוספים להגיע. התנהל משא ומתן שבסופו עברו חברי הגרעין למבנה הממשל הצבאי שבמחנה חנן הסמוך. השהות במחנה הצבאי, הוגדרה על ידי חלק מהנוכחים כמעצר, ואחרים ראו בה פשרה של התפנות מרצון מהשטח אך השארות ביריחו.
למחרת בבוקר, הגיעו ליריחו ראשי גוש אמונים, ולפני הצהרים, לאחר שיחות ודיונים, הסכים הצבא, מצדו, לשחרר את אנשי הגרעין מהמעצר, והם מצדם הסכימו להתפנות מיריחו. השיירה המאוכזבת חזרה למישור אדומים להתייעצות על המשך הדרך. חברי מזכירות הגרעין, שמואל פרומר, ישעיהו בשן, דוד זוהר, אבי זד ודרורה גרוס, נצטוו להתייצב בהמשך היום בתחנת המשטרה במגרש הרוסים, ושם נעצרו לזמן קצר. אחרי הצהריים השתחררו העצורים, לאחר התערבות ראשי גוש אמונים, והצטרפו לגרעין במישור אדומים.
מחנה המעבר במישור אדומים > ההחלטה להישאר במקום

לאחר ההתפנות מיריחו, חברי הגרעין הוותיקים היו מתוסכלים, וחלק מהם האשימו את ראשי גוש אמונים בקבלת "פשרה בזויה". ההחלטה שלא לעלות להתיישבות נגד החלטת הממשלה, התפרשה כהסכמה להצעת הממשלה, להעלות רק חלק מהגרעינים בתקופה הקרובה, וחלק זה לא כלל את גרעין יריחו, שהיה גרעין הדגל של גוש אמונים.
בפני הגרעין עמדו עתה שתי אפשרויות פעולה: לדבוק במטרה להתיישב ביריחו, ולהמשיך להתעמת עם צה"ל כל פעם מחדש, עד לניצחון, כמו שהיה בעליות לסבסטיה, או לוותר בינתיים על יריחו ולהישאר במישור אדומים, עד אשר ימצא מקום התיישבות זמני באזור, שיוסכם על ידי הממשלה.
התקיימה אספת חירום כדי להחליט על המשך הדרך. באספה הוחלט: לא חוזרים הביתה. הגרעין יישאר במישור אדומים, ו-"תוקם בהקדם נקודת הכשרה זמנית, באזור המשתרע ממישור אדומים עד שפת ים המלח, אשר מיקומה המדויק יקבע בתיאום עם השלטונות". השיקול להחלטה זו היה, שאם יחזרו עכשיו איש לביתו, יתפרק הגרעין. כמו כן קיוו שהשארותם במישור אדומים תגרום ללחץ על הממשלה ליישבם במקום כלשהו באזור יריחו, כפי שאכן קרה. לאחר האספה, עלו חלק מחברי הגרעין לירושלים, וקיימו שביתת רעב מול משרד ראש הממשלה, בדרישה לאפשר התיישבות ביריחו.
בשלב זה עזבו את הגרעין חלק גדול מהחברים, שלא ראו טעם בהתיישבות במקום אחר מלבד יריחו.
מחנה המעבר במישור אדומים > במחנה המעבר

לאחר הפינוי מיריחו וההחלטה שלא לשוב הביתה, עלו חברי הגרעין להמתנה להמשך הדרך, בחצר ישיבת ההסדר מעלה אדומים, שקמה זמן קצר לפני כן. המקום היה במרחק כמה עשרות מטרים מצפון מזרח ליישוב הזמני מעלה אדומים, שהיה במקום שנקרא כיום בשם גבעת המייסדים.
על פי מה שפורסם בעיתון, תושבי מעלה אדומים נאותו "לארחם כל עוד יהיה צורך בכך, אך בתנאי מפורש - המשכן הזמני לא ישמש בסיס להתארגנות לפעולות התנחלות שלא על דעת הממשלה".
מסביב למבנה הישיבה הוצבו פחונים, קרוואנים נגררים ואוהלים למגורים. במקום הורכב צריף עץ גדול, שקודם לכן תוכנן להקימו ביריחו, וכן הותקן מגדל מים. רק משפחות הורשו להשתמש במבני המגורים של הישיבה. עלות השהות במקום מומנה על ידי הלוואה מגוש אמונים.
במוצאי שמחת תורה התקיימו במקום הקפות שניות אליהן הוזמן הציבור הרחב. הגרעין שהה במקום שבועיים, עד א' בחשון.
ההתיישבות במצפה יריחו

במשך חול המועד הוחל בחיפוש מקום להתיישבות, המוסכם על הממשלה. השר שרון שלח את עוזרו, אורי בראון, שהציע לגרעין להתיישב במקום המכונה טיבק ריאש, או בשמו המשובש טבק ריש. למקום זה היו כמה יתרונות: מעמד משפטי של אדמות מינהל, קרבה לכביש וגישה נוחה, ונוף הצופה ישר על יריחו. אנשי הגרעין הקהילתי של מעלה אדומים (שהקימו אחר כך את כפר אדומים) חשבו כבר מזה זמן על מקום זה, כמקום אפשרי לבנות בו את יישוב הקבע שלהם, אך עתה נראה הדבר כפתרון אפשרי לבעיית גרעין יריחו. אנשי מעלה אדומים ויתרו על המקום למען גרעין יריחו הנמצא במצב בעייתי, ואף מסרו באופן סמלי את תוכניותיהם להתיישבות בטבק ריש לאנשי הגרעין. מלבד טבק ריש, הועלו שמות מקומות נוספים כאפשרויות להתיישבות: טבק קוטיף שעל הגבעות שממערב לטבק ריש, ומחנה ירדני נטוש ליד קליה. אנשי הגרעין התקשו להחליט, גם בגלל שעדיין לא התייאשו מהאפשרות להתיישב ביריחו.
סגן שר הביטחון מרדכי ציפורי, הודיע כי אנשי גרעין יריחו הסכימו לוותר על התיישבות ביריחו, ובמקום זאת להתיישב במישור אדומים, בשכונה שתבנה עבורם. תוכנית זו לא התממשה.
ביום ה' א' בחשון תשל"ח, יצאה משלחת של אנשי הגרעין יחד עם חנן פורת להיפגש עם שר החקלאות שרון, יו"ר ועדת השרים לענייני התיישבות. מטרת הפגישה הייתה לברר כיצד אפשר להמשיך במאמץ להתיישב ביריחו, וגם לבקש פתרון למצבם הבעייתי. שרון קידם את פניהם בשאלה: "מה, אתם עוד לא בטבק ריש?" החלטיותו של שרון הבהירה להם שאין עוד טעם להתלבט.
שרון הסביר לתקשורת כי אין כאן סתירה להחלטת הממשלה, כי מדובר בסך הכל בפרבר של מעלה אדומים. אנשי גרעין יריחו סיפרו אחר כך ששרון הציע להם "לזחול לכיוון יריחו".
באותו יום, א' חשון תשל"ח, החלו ההכנות למעבר לטיבק ריאש, הוא מיקומו הנוכחי של היישוב מצפה יריחו. עד לערב הובא למקום ציוד, וחברי הגרעין נשארו לישון במקום. גרעין יריחו הפך ליישוב מצפה יריחו.
לקריאה נוספת

חוברת "מצפה יריחו - ההתחלה".
הערות שוליים

↑  הצעת גוש אמונים, 20/10/74, מתוך תיק גוש אמונים בארכיון המדינה.
↑  מתוך תזכיר גרעין יריחו.
↑  תנחומא בהעלותך י.
↑  גבי ברון. עיתון ידיעות אחרונות 29/9/77.
↑  נחום ברנע. עיתון דבר 8/8/74 ישראל מוכנה לסגת מהירדן באזור יריחו.
↑  אליקים העצני. עיתון מעריב 11/7/74 מעלה-האדומים אינו תחליף ליריחו.
↑  חנוכה תשל"ה.
↑  הרב כהנא חייו ומשנתו, עמוד 344.
↑  עיתון מעריב בני ישיבות פנו לרבין בבקשה להתנחל ביריחו.
↑  הרב כהנא חייו ומשנתו, עמוד 345.
↑  מכתב מיום 24/6/74 בארכיון המדינה.
↑  הרב כהנא חייו ומשנתו, עמוד 345.
↑  גוש אמונים - דף מידע מספר 1 [כ"ד בתמוז תשל"ד].
↑  פרוספקט של גרעין מתנחלי יריחו (תשל"ו).
↑  הרב כהנא - חייו ומשנתו.
↑  תזכיר על חידוש היישוב היהודי ביריחו (חנוכה תשל"ה).
↑  יוסף וקסמן. עיתון מעריב 24/9/74 נחסם טיול מתנחלים ליריחו.
↑  מתוך מסמך של הגרעין.
↑  סיכום פגישה עם השר ישראל גלילי 23/8/76. ארכיון המדינה.
↑  אהרן דולב. עיתון מעריב. 3/10/77. הפינוי הששי של גרעין יריחו.
↑  יוסף וקסמן. עיתון מעריב. 11/10/74. התמקמו המתנחלים בין צוקי ההרים.
↑  יוסף וקסמן. עיתון מעריב. 16/3/75. הממשלה כיבדה את קדושת השבת המתנחלים גמלו בפינוי מתוך רצון.
↑  מכתב לחברי הגרעין כ"ג תמוז תשל"ו.
↑  עיתון דבר. 3/8/76. פונו מתנחלי גרעין "יריחו" של גוש אמונים.
↑  פרק זה מבוסס על המקורות הבאים: אהרן דולב. עיתון מעריב 3/10/77 הפינוי הששי של גרעין יריחו, עיתון דבר 29/9/77 שש התנחלויות, עיתון מעריב 28/9/77 מתנחלי יריחו נעצרו, עיתון ידיעות אחרונות 9/2/78, וכן על עדויות חברי הגרעין.
↑  אהרן דולב. עיתון מעריב 3/10/77 הפינוי הששי של גרעין יריחו.
↑  יחיאל לימור. עיתון מעריב 3/10/77 מעלה אדומים יישוב פרטיזני ש"נתמסד".
↑  מכתב חנן פורת 20/7/78.
↑  עיתון מעריב 3/10/77 מודעת הזמנה להקפות שניות במחנה המעבר.
↑  יוסף וקסמן. עיתון מעריב 16/10/77 באישון לילה עבר "גרעין יריחו" לגור 5 ק"מ צפונה ממעלה אדומים.
↑  יוסף ולטר. עיתון מעריב 11/10/77 גרעין נוסף של "אמונים" - למחנה צבאי בצפון הגדה.
↑  ת' ריבי. ידיעות אחרונות 31/5/78 עמוד 5.
סמל גרעין יריחו
הטופס המקורי של חברי גרעין יריחו שהוגש לממשלה - עמוד 1
הטופס המקורי של חברי גרעין יריחו שהוגש לממשלה - עמוד 2
גרעין יריחו במישור אדומים. סוכות תשל"ח. המבנה במרכז התמונה הוא ישיבת ההסדר מעלה אדומים. המבנה מימין הוא חלק מהצריף של גרעין יריחו, שהיה אמור להיות מוקם ביריחו, והוקם לבסוף במצפה יריחו.
יעקב אנגל

| --- | --- |

 לידה:  17 בינואר 1949 (בן 75) זאגרב, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 
יעקב אנגל הוא מיליארדר, יזם ואיש עסקים ישראלי העוסק בעיקר בנדל"ן, התחדשות עירונית, טכנולוגיה וכרייה; מכהן כיו"ר "קבוצת אנגלאינווסט".
ביוגרפיה

אנגל נולד בזאגרב, קרואטיה. בהיותו בן שנתיים, עלה עם משפחתו לישראל. הם התגוררו בתחילה במעברה בכפר חסידים, בהמשך עברו לקריות, סמוך לחיפה. הוא בוגר תואר ראשון בהנדסת מכונות מהטכניון.
ביוגרפיה > קריירה עסקית

העסק הראשון שהקים היה "דלתון", חברה שייצרה דלתות בטיחות ומערכות אינטרקום; כעבור שנים אחדות, מכר את החברה, הקים את חברת "אנגל" והחל לעבוד כקבלן בנייה באזור הצפון. במהלך העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90, בנה עשרות אלפי דירות לעולים חדשים במיליארדי שקלים. עשור לאחר מכן הקימה חברת "אנגל" מקבצי דיור מניבים והשכירה אותם לעולים חדשים שהמדינה סבסדה עבורם את עלויות השכירות. ב-1992, הנפיק את החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב בשם "לגנא הולדינגס"; חברות נוספות בבעלותו הונפקו ב-1997 בבורסת הנאסד"ק, ניו יורק וב-2005 בבורסת לונדון AIM. יוזמתו הבאה הייתה פיתוח נדל"ן במזרח אירופה ; הוא בנה ומכר עשרות אלפי יחידות דיור בבולגריה, הרפובליקה הצ'כית, הונגריה, פולין, רומניה וסרביה. ב-2007 מכר את "לגנא" ל"אזורים", בבעלות איש העסקים החרדי, שעיה בוימלגרין, תמורת 430 מיליון שקל.
ב-2007, אנגל הקים את "קבוצת אנגלאינווסט", העוסקת ביזמות בנדל"ן והחל להשקיע בנדל"ן בבריטניה עם חזי חרמוני, ולהם פורטפוליו של מאות מיליוני פאונד. הוא ייסד גם את "אנגלאינווסט התחדשות עירונית", שמתכננת, מממנת ומבצעת פרויקטים של פינוי בינוי ותמ"א 38, בעיקר במרכז ישראל. החברה ביצעה ומבצעת פרויקטים בני עשרות אלפי יחידות דיור. ב-2021 ו-2022 הצטרפו אליה בנק לאומי ו"קבוצת שמרוק".
ב-2007, יסד את "קבוצת אלנילטו", העוסקת בכרייה. ב-2008, החברה רכשה 75% ממכרות הנחושת של טנזניה ו-72 מזיכיונות הזהב והנחושת שלה.
לחברה היו גם רישיונות כרייה לכרום, נחושת, ברזל, זהב ואבץ, על פני שטחים של 9,000 מטר מרובעים באלבניה, קונגו, גאנה, אתיופיה, ישראל, ליבריה, וטנזניה. "אלנילטו" הפעילה מחצבות אבץ וחול במזרח אירופה ובדרומה ומרכזה של ישראל. ב-2010, "אלנילטו", זכתה באחד הזיכיונות הגדולים בעולם לכריית ברזל בליבריה. ב-2011, החברה מכרה את הזיכיון. ב-2015, אנגל הקים את "טנלות", חברה המשמשת כפלטפורמה טכנולוגית להימורים, בעלת רישיונות ממשלתיים ופועלת באמריקה הלטינית ובאפריקה. ב-2020 פורסם כי חברת חולות לבנים, המשתייכת ל"קבוצת אלנילטו", זכתה במכרז של רשות מקרקעי ישראל לתפעול מחצבת חנתון לתקופה של 20 שנים, עליה תשלם 2 מיליארד שקלים. אנגל הוא המשקיע המוביל ב"קרן אטורו", המשקיעה בחברות הזנק. באפריל 2016 הופיע אנגל במסמכי פנמה, מסמכים חסויים של חברת עורכי הדין מוסאק-פונסקה מפנמה, הכוללים ראיות לפעילות פיננסית ענפה של אנשי עסקים ופוליטיקאים ממדינות שונות במקלטי מס.
חיים אישיים

אנגל נשוי בשנית לענת אנגל. הוא אב לארבעה ילדים. בשנת 2014 רכש תמורת 37 מיליון שקל את הווילה ברמת השרון בה צולמה תוכנית המציאות "הרווק" ומאז הוא מתגורר בה.
הערות שוליים

1 2  עידו אפרתי, איש הברזל: מגע הזהב של יעקב אנגל, מעריב, 5 בפברואר 2010
↑  שלומית לן, הדס מגן, ‏מיוחד: 30 העשירים הסודיים של ישראל, באתר גלובס, 17 בספטמבר 2015
1 2 3  הדס מגן, ‏אנגל: "מזרח אירופה הולכת לעלות מחדש. הסייקל חוזר", באתר גלובס, 11 ביולי 2014
↑  אבי שאולי, ‏יעקב אנגל: "כל החוכמה זה לדעת מתי לממש", באתר גלובס, 21 בספטמבר 2009
1 2 3  חזי שטרנליכט, בדרך למכה של ה–iGaming: יעקב אנגל רוצה להנפיק פעילות הימורים בשווי חצי מיליארד דולר, באתר כלכליסט, 2 בינואר 2019
↑  יורם גביזון, מהזווית של אנגל זה נראה לא רע, באתר הארץ, 22 באפריל 2003
↑  שי שליו, ‏אנגל משאבים תרכוש שליטה באנגל דיבלופרס תמורת 161 מיליון שקל, באתר גלובס, 24 בנובמבר 2002
↑  קבוצת יעקב אנגל וקיבוץ אושה יקימו פרוייקט ב-750 מיליון שקל, באתר גלובס, 3 במרץ 1997
↑  צביקה פז, ‏אנגל בניה: הרה-ארגון מתחיל להניב פירות, באתר גלובס, 29 בדצמבר 2002
↑  שי שליו, ‏אנגל משאבים תמכור רבע מקבצי הדיור שבבעלותה למשקיע זר; תרשום רווח הון של 27 מ' ש', באתר גלובס, 10 ביולי 2005
↑  נתן שבע, אנגל מזרח אירופה גייסה 53 מ' ד' לפי שווי של 167 מ' ד' בבורסת ה-AIM, באתר TheMarker‏, 14 בדצמבר 2005
↑  שרון שפורר, האם אנגל בדרך לאקזיט ענק? בוימלגרין ישלם על לגנא הולדיגנס פי 2 משווייה בשוק, באתר TheMarker‏, 26 באוקטובר 2006
נתן שבע, יעקב אנגל ישלשל לכיסו 100 מיליון דולר ממכירת השליטה בלגנא לבוימלגרין, באתר TheMarker‏, 29 בנובמבר 2006
↑  אביב לוי, ‏חזי חרמוני ושמרוק שוב עושים עסקים: רכשו יחד עם יעקב אנגל בניין בלונדון ב-150 מיליון שקל, באתר גלובס, 5 במרץ 2019
↑  גולן חזני, בנק לאומי נכנס להתחדשות עירונית עם יעקב אנגל, באתר כלכליסט, 14 ביולי 2021
↑  גולן חזני, שמרוק נכנסת לתחום ההתחדשות העירונית: רוכשת 12% מאנגל אינווסט ב-70 מיליון שקל, באתר כלכליסט, 18 בדצמבר 2022
1 2  אריאל רוזנברג, ‏אנגלאינווסט של יעקב אנגל מתרחבת בתחום הכרייה: רכשה 72 זיכיונות לחיפוש זהב ומינרלים בטנזניה, באתר גלובס, 22 בפברואר 2009
1 2  אוריאל הרמן, ‏יעקב אנגל קיבל זיכיון לכריית ברזל בליבריה במיליארדי דולרים, באתר גלובס, 28 בינואר 2010
↑  טלי ציפורי, ‏אקזיט לאנגל: מכר זיכיון לכריית ברזל בליבריה ב-90 מיליון דולר, באתר גלובס, 10 באוגוסט 2011
↑  Jacob Engel plans to issue gambling activities worth half a billion USD, ג'רוזלם פוסט, 12 בספטמבר 2019
↑  דרור מרמור, יעקב אנגל ישלם 2 מיליארד שקל עבור זכות הכרייה במחצבת חנתון, באתר כלכליסט, 12 במאי 2020
↑  גולן חזני, יעקב אנגל ישקיע 100 מיליון שקל בסטארט־אפים ישראליים, באתר כלכליסט, 14 במרץ 2016
↑  האתר של קרן אטורו
↑  אורי בלאו, הטייקון, מנהל לשכת רה"מ ופרקליט הצמרת: 600 חברות ישראליות מופיעות בהדלפת הענק מפנמה, באתר הארץ, 3 באפריל 2016
↑  שלומית צור, ‏יעקב אנגל רכש וילה ברמה"ש תמורת 37 מיליון שקל, באתר גלובס, 26 ביוני 2014
All Fired Up

All Fired Up (בעברית: הכל נשרף) הוא סינגל שהוקלט על ידי הלהקה הבריטית הסאטרדייז, מתוך האלבום, On Your Radar. השיר יצא לאור ב-4 בספטמבר 2011, כסינגל השני מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים פולידור רקורדס.
השיר הגיע למקום השלישי במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה

הבי סייד של השיר הוא "Ladykiller". אתר המוזיקה דיגיטל ספיי הפנו כלפי השיר ביקורת חיובית, וכך גם כלפי הקליפ הנלווה שיצא עמו, ולבסוף העניקו לו ציון של ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכל.
בסמוך לצאתו על השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שצולם עבור השיר פורסם ב-9 באוגוסט 2011. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את כל חברות הלהקה בחדר אחד, תוך שאורות מקרינים על כל אחת מהן. בהמשך, ניתן לראות את כולן רוקדות לצלילי השיר.
נכון ליוני 2019 עומד מונה הצפיות של הקליפ על כ-10 מיליון צפיות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2011)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2011)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2011)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2011)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אירופה | אירופה הוט 100 | 4 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 6 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 3 |  |
|  סקוטלנד | מצעד הסינגלים הסקוטי | 3 |  |
נתוני מכירות

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| בריטניה (BPI) | כסף | 200,000 |
 מכירות + הזרמת מדיה בלבד
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| הממלכה המאוחדת | 22 ביולי 2011 | רדיו | פולידור |  |
| אירלנד | 4 בספטמבר 2011 | הורדה דיגיטלית | פולידור |  |
| הממלכה המאוחדת | 4 בספטמבר 2011 | הורדה דיגיטלית | פולידור |  |
| הממלכה המאוחדת | 5 בספטמבר 2011 | תקליטור • מקסי סינגל | פולידור |  |
הערות שוליים

1 2  All Fired Up - Single by The Saturdays (באנגלית בריטית), נבדק ב-2019-06-28
1 2  www.amazon.co.uk
↑  Artists, www.officialcharts.com (באנגלית)
↑  The Saturdays - All Fired Up, Discogs (באנגלית)
↑  Robert Copsey, The Saturdays: 'All Fired Up', Digital Spy, ‏2011-08-17 (באנגלית)
↑  On Your Radar, נבדק ב-2019-06-28
1 2 3  TheSaturdaysVEVO (2011-08-09), The Saturdays - All Fired Up (Official Video), נבדק ב-2019-06-28
↑  bpi
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: e316994e-0d7a-4102-ad75-4f96bc4772e6