stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברית מדינות האיים הקטנות
המדינות החברות בארגון

מדינות בקריביים:
אנטיגואה וברבודה אנטיגואה וברבודה
בהאמה בהאמה
ברבדוס ברבדוס
בליז בליז
גיאנה גיאנה
ג'מייקה ג'מייקה
גרנדה (מדינה) גרנדה
דומיניקה דומיניקה
האיטי האיטי
הרפובליקה הדומיניקנית הרפובליקה הדומיניקנית
טרינידד וטובגו טרינידד וטובגו
סנט קיטס ונוויס סנט קיטס ונוויס
סנט לוסיה סנט לוסיה
סנט וינסנט והגרנדינים סנט וינסנט והגרנדינים
סורינאם סורינאם
קובה קובה
מדינות באוקיינוס השקט:
איי מרשל איי מרשל
איי קוק איי קוק
איי שלמה איי שלמה
ונואטו ונואטו
טובאלו טובאלו
טונגה טונגה
מזרח טימור מזרח טימור
מיקרונזיה מיקרונזיה
נאורו נאורו
ניואה ניואה
פיג'י פיג'י
קיריבטי קיריבטי
סמואה סמואה
פלאו פלאו
פפואה גינאה החדשה פפואה גינאה החדשה
מדינות באפריקה, באוקיינוס ההודי ובים סין הדרומי:
גינאה ביסאו גינאה ביסאו
כף ורדה כף ורדה
מאוריציוס מאוריציוס
האיים המלדיביים האיים המלדיביים
סאו טומה ופרינסיפה סאו טומה ופרינסיפה
סיישל סיישל
סינגפור סינגפור
קומורו קומורו
מדינות משקיפות בארגון:
סמואה האמריקנית סמואה האמריקנית
גואם גואם
פוארטו ריקו פוארטו ריקו
איי הבתולה של ארצות הברית איי הבתולה של ארצות הברית
האנטילים ההולנדיים האנטילים ההולנדיים (עד התפרקותה בשנת 2010)
המדינות חברות הברית בשנת 2008 (מדינות משקיפות מסומנות בצבע ירוק בהיר)
ברקלי B95 ו-B105

| --- | --- |

ברקלי B95
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  מכוניות ברקלי
 שנות ייצור:  1959–1960
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 מודל קודם:  ברקלי ספורט Twosome 
 מרכב:  מכוניות ספורט קומפקטית - דו-מושבית
 אורך:  3,200 מ"מ
 רוחב:  1,270 מ"מ
 גובה:  1,143 מ"מ
 משקל:  402 ק"ג
 בסיס גלגלים:  1,178מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  692 סמ"ק, 4 פעימות המפיק 41 כ"ס ו-51 כ"ס
 מהירות מרבית:  160 קמ"ש (ברקלי B105)
 מעצב:  Lawrie Bond
 
ברקלי B95 ו-B105 (באנגלית: Berkeley B95 and B105) הם שני דגמים כמעט זהים של מכונית ספורט, קבריולה, דו-מושבית, עשויה מפיברגלס, אשר יוצרו על ידי חברת מכוניות ברקלי הבריטית בין מרץ 1959 לדצמבר 1960.
הדגמים הוצגו לראשונה בתערוכת המכוניות בז'נבה ב-1959.
יוצרו 178 יחידות, מהן יוצאו בין 15–20 יחידות.
מחיר דגם "ברקלי B95" בהשקה היה 659 לירות שטרלינג, בבריטניה.
תמונות

לוגו חברת ברקלי
הערות שוליים

↑  "ברקלי B95 ו B105" motorbase.com/vehicle/profile/berkeley-b95b105
בריג'יט פוסטר-הילטון

בריג'יט אן פוסטר-הילטון (באנגלית: Brigitte Ann Foster-Hylton; נולדה ב-17 בנובמבר 1974) היא אתלטית ג'מייקנית. אלופת העולם (ברלין 2009) בריצת 100 מטר משוכות.
ביוגרפיה

פוסטר-הילטון נולדה בסנט אליזבת.
באולימפיאדת סידני (2000) סיימה פוסטר-הילטון במקום שמיני בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 13.49 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 זכתה פוסטר-הילטון במדליית כסף בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.57 שניות, אחרי המנצחת פרדיטה פליסיאן מקנדה (12.53 שניות) ולפני מיישה מקלוי מארצות הברית (12.67 שניות).
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בסנטו דומינגו, הרפובליקה הדומיניקנית אותה שנה זכתה פוסטר-הילטון במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.67 שניות, לפני פליסיאן (12.70 שניות) ולסנה גולדינג-קלראק בת ארצה (12.79 שניות).
באולימפיאדת אתונה (2004) קבעה פוסטר-הילטון בריצת 100 מטר משוכות תוצאה של 12.83 שניות וניצחה את המקצה המוקדם (התוצאה השמינית בטיבה בשלב המוקדמות), אך היא לא התייצבה לשלב חצי הגמר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 זכתה פוסטר-הילטון במדליית ארד בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.76 שניות, אחרי מישל פרי מארצות הברית (12.66 שניות) ודלורין אניס-לונדון בת ארצה (12.76 שניות).
במשחקי חבר העמים שנערכו במלבורן, אוסטרליה בשנת 2006 זכתה פוסטר-הילטון במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.75 שניות, לפני אנג'לה ווייט מקנדה (12.94 שניות) ואניס-לונדון (13.00 שניות).
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה פוסטר-הילטון במקום שישי בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.66 שניות, שתי מאיות השנייה איטי ממדליית כסף וארד. המנצחת הייתה דון הרפר מארצות הברית (12.54 שניות).
ביוגרפיה > אלופת העולם

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 זכתה פוסטר-הילטון במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.51 שניות, לפני פריסילה לופז-שלייפ מקנדה (12.54 שניות) ואניס-לונדון (12.55 שניות).
שיאיה האישיים

אצטדיון פתוח
ריצת 100 מטר: 11.17 שניות (2003)
ריצת 200 מטר: 23.57 שניות (2009)
ריצת 100 מטר משוכות: 12.45 שניות (2003)
אולם סגור
ריצת 60 מטר: 7.32 שניות (2004)
ריצת 60 מטר משוכות: 7.96 שניות (2003)
הערות שוליים

↑  ראו כאן
↑  ראו כאן
↑  ראו כאן
↑  ראו כאן
↑  ראו כאן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14285676
ברקלי באנדיט

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  מכוניות ברקלי
 שנות ייצור:  1960
 יחידות שיוצרו:  2 
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 מרכב:  מכונית ספורט קומפקטית - דו-מושבית
 אורך:  3,600 מ"מ
 רוחב:  1,371 מ"מ
 גובה:  1,117 מ"מ
 בסיס גלגלים:  2,082  מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים 997 סמ"ק, מקורר מים, (מנוע פורד אנגליה דגם 105E  מסוג  Overhead valve engine)
 קשר:  פורד אנגליה
 מעצב:  Lawrie Bond
 
ברקלי באנדיט (באנגלית: Berkeley Bandit) היא מכונית ספורט, קבריולה, דו-מושבית, עשויה מפיברגלס, אשר יוצרה על ידי חברת מכוניות ברקלי הבריטית בשנת 1960.
המנוע נלקח מחברת פורד, דגם פורד אנגליה "105E", מסוג "Overhead valve engine".
יוצרו 2 יחידות.
מחיר הדגם בשנת 1960 היה 798 לירות שטרלינג.
תמונות

לוגו חברת ברקלי
הערות שוליים

↑  "ברקלי באנדיט" smallcarsclub.com/catalog/berkeley/berkeley-bandit
בית החולים היהודי בתוניס

| --- | --- |

גלויה ישנה המציגה את בית החולים בשנת 1890
 היסטוריה
 תאריך ייסוד:  1895 
 גאוגרפיה
 מיקום:  תוניס, תוניסיה
 קואורדינטות:  36°48′31″N 10°10′04″E﻿ / ﻿36.808721111111°N 10.167673888889°E﻿ / 36.808721111111; 10.167673888889
 he
 
גלויה המציגה את בית החולים בין השנים 1900–1956
בית החולים היהודי בתוניס (בערבית: المستشفى الإسرائيلي بتونس) היה בית חולים תוניסאי, שנוסד למען יהודי תוניסיה על ידי רופאים יהודים מקהילת הגראנה, יוצאי ליבורנו.
בית החולים נפתח בשנת 1895 בכיכר חלפאון, פרבר מצפון לרובע המדינה (אנ') של העיר תוניס.
הוא שכן בארמון חזנאדר (אנ'), והוקדש ליהודים המתגוררים ברובע חארה (אנ') שברובע המדינה של תוניס.
בית החולים נסגר ב-1903 והמבנה הפך לבית ספר.
הערות שוליים

↑  Amor Chadli (2011). "La médecine en Tunisie de la veille du protectorat à nos jours". La Tunisie médicale (בצרפתית). 89 (5): 411–417. ISSN 0041-4131. נבדק ב-3 בינואר 2017. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Monique Hayoun (ביולי 2005). "Histoire des Juifs de Tunisie du Protectorat à l'Indépendance". leborgel.com (בצרפתית). נבדק ב-5 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Orot Yahdout Hamagreb. "Le Mémorial de la Communauté israélite portugaise de Tunis. Les Grana (1710-1944) - Itshaq Avrahami". lalettresepharade.fr (בצרפתית). נבדק ב-22 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
בנויט בנג'מין

| --- | --- |
 לידה:  22 בנובמבר 1964 (בן 59) מונרו, לואיזיאנה, ארצות הברית
 עמדה:  סנטר
 גובה:  2.13 מטרים
 מספר:  00, 7
 מכללה:  אוניברסיטת קרייטון
 דראפט:  בחירה שלישית, 1985 לוס אנג'לס קליפרס
 קבוצות כשחקן
 1985–1991 1991–1993 1993 1993–1995 1995 1995–1996 1996 1998 1998 1999 1999:  לוס אנג'לס קליפרס סיאטל סופרסוניקס לוס אנג'לס לייקרס ניו ג'רזי נטס ונקובר גריזליס מילווקי באקס טורונטו ראפטורס פילדלפיה 76' גרנד ראפידס דרייב פילדלפיה 76' קליבלנד קאבלירס
לנארד בנויט בנג'מין (באנגלית: Lenard Benoit Benjamin; נולד ב-22 בנובמבר 1964) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1985–1999. ממוצעיו הכוללים לאורך 15 עונותיו בליגה הם 11.4 נקודות, 7.5 ריבאונדים, 2.0 חסימות ו-1.3 אסיסטים למשחק.
קריירת מכללות

בנג'מין נולד וגדל בעיר מונרו שבלואיזיאנה, ובין השנים 1982–1985 למד באוניברסיטת קרייטון אשר באומהה, נברסקה. ב-3 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה שיחק תחת המאמן ויליס ריד, והעמיד ממוצעים כוללים של 17.7 נקודות, 11.3 ריבאונדים ו-4.6 חסימות למשחק.
קריירת משחק ב-NBA

בדראפט ה-NBA‏ 1985 נבחר בנג'מין על ידי לוס אנג'לס קליפרס בבחירה השלישית, אחרי פטריק יואינג וויימן טיסדייל שנלקחו בשתי הבחירות הראשונות. במהלך עונת הרוקי שלו זכה למקום קבוע בחמישייה הפותחת של הקליפרס, ועד לסיום העונה רשם ממוצעים של 11.1 נקודות, 7.6 ריבאונדים ו-2.6 חסימות למשחק. ב-4 העונות הבאות המשיך להציג יכולת טובה כאחד השחקנים הבולטים בקליפרס, וכאחד החוסמים המובילים בליגה, עם 2.8 חסימות בממוצע למשחק, לצד 13.7 נקודות ו-8.6 ריבאונדים למשחק. ב-29 בינואר 1988 קבע שיא מועדון של 10 חסימות במשחק מול מילווקי באקס, וב-31 במרץ 1989 השווה את השיא במשחק מול סן אנטוניו ספרס; באותו משחק השיג בנג'מין את הטריפל דאבל היחיד בקריירה שלו, כשקלע 25 נקודות ואסף 10 ריבאונדים בנוסף ל-10 החסימות. לאורך 5 עונותיו המלאות בקבוצה נותרו הקליפרס אחת הקבוצות החלשות ב-NBA, וניצחו בכ-27% בלבד ממשחקיהם.
בפברואר 1991, לאחר כ-5 עונות וחצי בלוס אנג'לס, הועבר בנג'מין בטרייד לסיאטל סופרסוניקס תמורת אולדן פוליניס ושתי בחירות דראפט עתידיות. באותה עונה העפיל עם סיאטל לפלייאוף ה-NBA, לראשונה בקריירה, אך קבוצתו הודחה כבר בסיבוב הראשון. בעונה העוקבת, בה רשם ממוצעים של 14.0 נקודות ו-8.1 ריבאונדים למשחק, העפיל עם הסופרסוניקס לחצי גמר המערב בפלייאוף.
בפברואר 1993, לאחר שנתיים בסיאטל, הועבר לצד דאג כריסטי בטרייד ללוס אנג'לס לייקרס, בתמורה לסם פרקינס.
לקראת עונת 1993/1994 נשלח בטרייד נוסף לניו ג'רזי נטס, תמורת סם בואי ובחירת דראפט עתידית. בשתי עונותיו עם הנטס קלע 10.1 נקודות ואסף 6.8 ריבאונדים למשחק כסנטר הפותח של הקבוצה.
בדראפט ההרחבה של שנת 1995 נבחר על ידי ונקובר גריזליס, לקראת עונת הבכורה של המועדון, אך לאחר 13 משחקים בלבד הועבר בטרייד למילווקי באקס. בין השנים 1996–1999 שיחק לתקופות קצרות עבור טורונטו ראפטורס, פילדלפיה 76' וקליבלנד קאבלירס בטרם פרש ממשחק, בגיל 35.
הערות שוליים

↑  הסטטיסטיקות של בנג'מין בליגת ה-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  הסטטיסטיקות של בנג'מין בליגת המכללות, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1985, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המשחק בין הקליפרס לבאקס, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המשחק בין הקליפרס לספרס, באתר basketball-reference.com
↑  בנג'מין נשלח בטרייד לסיאטל, באתר הניו יורק טיימס, 21 בפברואר 1991
↑  בנג'מין וכריסטי נשלחים ללייקרס, באתר לוס אנג'לס טיימס, 23 בפברואר 1993
↑  בנג'מין נשלח בטרייד לניו ג'רזי, באתר ניו יורק טיימס, 22 ביוני 1993
בית החולים המרכזי של ווהאן

| --- | --- |

 היסטוריה
 תאריך ייסוד:  1880 
 שירותים
 http://www.zxhospital.com
 גאוגרפיה
 מיקום:  ווהאן, הרפובליקה העממית של סין
 קואורדינטות:  30°35′01″N 114°17′23″E﻿ / ﻿30.58361°N 114.28974°E﻿ / 30.58361; 114.28974
 he
 
בית החולים המרכזי של ווהאן (בסינית: 武汉 市中心 医院) הוא בית חולים שלישוני הממוקם במחוז ג'יאנג'אן בווהאן, סין. בית החולים הוקם בשנת 1880 כמרפאה על ידי הכנסייה הקתולית של האנקו (העיירה שקדמה לעיר המודרנית של ווהאן).
בית החולים התפרסם בעולם בתור המקום הראשון שדיווח על מחלת נגיף קורונה 2019.
דיווח על מחלת נגיף קורונה 2019

רופא עיניים בבית החולים, ד"ר לי ונליאנג הזהיר את חבריו לעבודה כי מחלה הדומה לסארס מתפרצת בקרב חולים בבית החולים (מה שמאוחר יותר היה למחלת נגיף קורונה 2019). הוא פרסם זאת ב-30 בדצמבר 2019. האזהרה הגיע לרשתות החברתיות והוא נחקר על ידי המשטרה כמפיץ "פייק ניוז" באינטרנט. הוא נדבק בנגיף מחולה שנחשד בחולה בגלוקומה ולאחר מכן נפטר בבית החולים ב-7 בפברואר 2020. בעקבות האירוע המפלגה הקומוניסטית של סין הוציאה באופן חריג התנצלות רשמית כלפי משפחתו וביטלה את האשמות נגדו.
בג"ץ אייל ניר

בג"ץ 1213/10, אייל ניר ואחרים נ' יו"ר הכנסת ואחרים הוא עתירה שהוגשה לבג"ץ, על ידי אייל ניר ומבקשים אחרים, ביניהם נתן זך ויוסי שריד, ועסקה בשאלת חוקתיות חוק הפסקת הליכים ומחיקת רישומים בעניין תוכנית ההתנתקות שהתקבל בשנת 2010, שנקט מדיניות מקלה עם המתנגדים לתוכנית שנפתחו נגדם הליכים פליליים.
בג"ץ דחה את העתירה ואישר את החוק. לפי הפסיקה, החוק אכן קובע תנאים של אכיפה סלקטיבית, שכן הוא מבחין בין מתנגדים למחאות אחרות על רקע אידאולוגי, אך גם אם ייתכן שהחוק פוגע בשוויון – הפגיעה מידתית והתכלית ראויה.
רקע

בשנת 2003, הוכרזה תוכנית להתנתקות מדינת ישראל מאזור חבל עזה ומאזור צפון השומרון, על ידי ראש הממשלה, אריאל שרון. התוכנית אושרה בשנת 2004 על ידי ממשלת ישראל, והיוותה חלק ראשון בסדרת מהלכים שננקטו למימוש התוכנית והושלמה עם חקיקת חוק יישום תוכנית ההתנתקות, כאשר באוגוסט 2005, במהלך שנמשך תשעה ימים, בוצעה תוכנית ההתנתקות עצמה בה פונו על ידי המדינה, כ-9,000 איש מ-22 יישובים בחבל עזה ו-4 יישובים באזור השומרון.
בעקבות חשש רשויות האכיפה מפני התסיסה הציבורית בעקבות התוכנית, שתוביל לתגובות מחאה קיצוניות, אומצה מדיניות להתמודדות עם אותם המפגינים נגד תוכנית ההתנתקות, אשר באה לידי ביטוי בחקיקה – אימוץ עבירות ייחודיות בחוק ההתנתקות וכן באכיפה מחמירה כלפי המתנגדים.
רקע > עובדות פסק הדין

על רקע ייחודיות והשלכות המהלך, והמציאות שנוצרה בעקבותיו, גובשה בשנת 2006 מדיניות טיפול של היועץ המשפטי לממשלה שהתבטאה בעיכוב הליכים שנפתחו על רקע פעולות התנגדות לתוכנית ההתנתקות והפעלת סמכות הנשיא בענייני חנינה, ובחודשים פברואר ויולי 2007 הונחו על שולחן הכנסת (הכנסת ה-17) שתי הצעות חוק פרטיות שביקשו לחוקק את מתן החנינה לאותם מפגינים. לאחר שינויים שנערכו אושר חוק הפסקת הליכים ומחיקת רישומים בעניין תוכנית ההתנתקות, התש"ע–2010, ב-25 בינואר 2010, ברוב של 51 חברי כנסת תומכים מול 9 מתנגדים.
בעקבות חקיקת החוק הוגשה עתירה למתן צו על תנאי על ידי אייל ניר ושאר המבקשים, ביניהם כאלה שהשתתפו ונעצרו בהפגנות שונות, לדוג' בהפגנות נגד הבנייה בשייח ג'ראח ולא קיבלו הקלות בדומה למתנגדי ההתנתקות.
דיון > טענות המבקשים

נטען כי החוק אינו חוקתי, כיוון שהוא פוגע בזכות לשוויון בפני החוק, עד כדי פגיעה בכבוד – המוגן בסעיף 2 לחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, פגיעה אשר אינה עומדת בתנאי פסקת ההגבלה שבסעיף 8 לאותו חוק. החוק מפלה בין אלה שהפגינו בתוכנית ההתנתקות לבין אחרים שהפגינו בפעולות אחרות כגון, חלק מהמבקשים שנעצרו על רקע ההפגנה נגד הבניה בשכונת שייח ג'ראח בירושלים, ולא קיבלו הקלות. החוק אף פוגע בזכות לחופש הביטוי וחירות ההפגנה של קבוצה אחת לעומת קבוצה אחרת.
נטען עוד על ידי העותרים כי החוק מהווה שימוש לא ראוי בכוחו של הרוב הדמוקרטי בכנסת על מנת לפגוע בזכויות המיעוט, וככזה הוא פוגע בעקרונות יסוד של השיטה, ביניהם השוויון.
עוד נטען כי החוק פוגע בעקרון הפרדת הרשויות ונותן לגיטימציה להתערבות פוליטית וכן כי הוא סותר את חוק יסוד: נשיא המדינה, בשל פגיעה בסמכות הנשיא להעניק חנינה.
אומנם החוק מדבר על "חנינה כללית" כאשר לנשיא ישנה הסמכות לחנינה אינדיבידואלית, אך בפועל מדובר לדעתם, בחנינה קבוצתית ומוגדרת של יחידים על בסיס אידאולוגי, פוליטי, דתי ולאומי.
דיון > טענות המשיבים

מבחינה חוקתית, אין עילה לביטול החוק, בעיקר עקב העובדה שנחקק תחת נסיבות ייחודיות – אירוע ההתנתקות – מה שהצדיק הסדר ייחודי למעורבים, המייחס חשיבות לפיוס בין חלקי העם.
החוק אינו פוגע בשוויון, כיוון שמדובר ביחס שונה לשונים ולא בהפליה בין שווים.
מחיקת הרישומים כלפי המעורבים מהווה התייחסות לקבוצה ייחודית, כאשר אלה שהשתתפו במחאות על רקע שונה, לא שייכים לקבוצה זאת.
כן נטען לאיזון מתקן כי האכיפה בעניין הייתה מחמירה מלכתחילה.
מטעם הכנסת נטען, כי בהתאם למה שאומץ בעניין בחורי הישיבות רק בעניין הפליה על רקע תכונות הטבועות באדם או בקבוצה, חל השוויון החוקתי הנגזר מכבוד האדם ואילו כאן מדובר בהבחנה על בסיס אירוע מסוים ולכן אין פגיעה בזכות החוקתית לשוויון.
גם אם קיימת כזו היא עדיין עומדת בפסקת ההגבלה שכן החוק הולם את ערכי המדינה, ונועד לתכלית ראויה – איחוי הקרע בעם וכן הוא מידתי.
החוק אינו פוגע בסמכויות הרשויות או בעקרון ההפרדה, כיוון שתחולת החוק מצומצמת, והחנינה היא כללית ומצויה בסמכות המחוקק.
החלטת בית המשפט העליון

ב־23 בפברואר 2012 ניתנה החלטה על ידי בית המשפט בדעת רוב כנגד דעת המיעוט של השופט ג'ובראן סלים, ודחה את הבקשה לביטול החוק בקביעה כי אין עילה להתערבות חוקתית. אם ישנה פגיעה בזכות לשוויון בפני החוק, היא עומדת בדרישות פסקת ההגבלה.
החלטת בית המשפט העליון > דעת הרוב

דעת הרוב של הנשיאה דורית ביניש, והשופטים אשר גרוניס, מרים נאור, עדנה ארבל, אליקים רובינשטיין, אסתר חיות, יורם דנציגר וניל הנדל.
רק פגיעה בשוויון החוקתי שנגזר מכבוד האדם, ולא כל פגיעה בשוויון, תוכל להביא לביטולו של חוק, אם אינה עומדת בדרישות פסקת ההגבלה.
לצורך האכיפה, אין לראות בשוני פוליטי או אידאולוגי שיקול רלוונטי בנוגע להבחנה.
נאמר כי תוצאת חוק זה איננה שוויונית, בשל ייחוד קבוצה אחת בחברה הישראלית, אך אין הכרעה בעניין כי גם אם מתקיימת פגיעה בשוויון במובן החוקתי היא עומדת בדרישות פסקת ההגבלה, הקבועה בסעיף 8 לחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו וקובעת כי ניתן לפגוע בזכות החוקתית לכבוד האדם, ובלבד שהפגיעה נעשתה לתכלית ראויה, מתיישבת עם ערכי המדינה ומידתית – כלומר אינה עולה על הנדרש.
מבחני פסקת ההגבלה:
מבחן התכלית – התמודדות עם אירוע ייחודי זה איחוי הקרעים בעם שנוצרו בעקבותיו. נוכח הנסיבות היוצאות דופן של האירוע והעובדה שמדובר בקבוצה ייחודית אשר קיים בעניינה שוני, מה שאפשר לכנסת לקבוע הסדר מיוחד שיעזור באיחוי החברה הישראלית, נקבע כי התכלית ראויה ומתיישבת עם ערכי המדינה.
מבחני המידתיות:
מבחן הקשר הרציונלי – ההסדר מגשים את תכלית החקיקה, לכן מבחן זה מתקיים.
מבחן האמצעי שפגיעתו פחותה – החוק לא חל על עבירות חמורות וכן לא חל על חיילי צה"ל, וכן הוא מוגדר לקבוצה מסוימת ולאירוע שהסתיים. כל אלה מפחיתים מהפגיעה בשוויון ואיזונים אלה מצביעים על קיום המבחן.
מבחן המידתיות במובן הצר – מדובר במבחן ערכי הדן בשאלה האם ישנו יחס ראוי בין התועלת מהגשמת התכלית לבין הנזק שיגרם בשל הפגיעה בזכות, ונקבע כי ישנה תועלת חברתית העולה על הנזק החברתי, וזאת בשל צמצום החלת החוק לקבוצה מסוימת גם כך ולא על כל מתנגדי ההתנתקות.
הכרעה בנוגע לטענות מנהליות:
החוק ממילא הצהרתי, שכן מדובר בהתערבות שולית ובהיקף מצומצם, שכן גם כך מתקיים הסדר מקביל של היועץ המשפטי לממשלה בנוגע להנחיות מקלות באשר לעבירות על רקע ההתנתקות.
טענות נגד פגיעה לשימוש לא ראוי בכוחו של הרוב בכנסת נדחו, שכן הצעת החוק המקורית הוגשה בשמם של חברי כנסת רבים מקבוצות פוליטיות שונות.
טענת הפגיעה בסמכות הנשיא נדחתה גם היא כיוון שהחוק מדבר על חנינה כללית, שנמצאת גם כך בסמכות המחוקק, ואילו סמכות הנשיא עוסקת בחנינות אינדיבידואליות.
החלטת בית המשפט העליון > דעת המיעוט

סלים ג'ובראן לא התייחס למשמעותה הלאומית של התוכנית, אלא לשאלת הפגיעה בזכויות החוקתיות הקיימות שאינן עומדות בדרישות פסקת ההגבלה. לדבריו, תכלית החוק הולמת רק באופן חלקי את ערכי המדינה, בשל הפגיעה באופייה הדמוקרטי.
בנוגע למידתיות, די בהגשמה חלקית של מטרת החוק, לכן החוק עומד במבחן בקשר הרציונלי, הוא מבחן המשנה הראשון. בנוגע למבחן השני, קובע כי לא נמצא אמצעי אחר שיכול להגשים את מטרת החוק ואשר לא פוגע יותר מהחוק הקיים, לכן מבחן האמצעי שפגיעתו פחותה מתקיים. לעומת זאת, מבחן המידתיות במובן הצר לא מתקיים, ותועלת החוק אינה עולה על הנזק, שאף עלול להתעצם נוכח הפגיעה בשוויון, שמיטיבה עם קבוצה אחת ומעוררת תחושת קיפוח באחרת.
בעיניו קבוצת השוויון עליה תחול החנינה הייתה צריכה להיות כל מבצעי העבירות על רקע אידאולוגי. לעמדתו החוק פוגע הן באנשים עליהם החוק לא חל, כגון תומכי התוכנית, והן באינטרס הציבורי. אמצעי פיוס שמבוסס על הבחנה על רקע כזה, מוביל לפגיעה חמורה מדי בשוויון.
כמו הן ציין שהחוק רטרואקטיבי, ונקבע כבר כי חקיקה רטרואקטיבית פוגעת בשוויון ומנוגדת לחוק יסוד הכנסת.
בנוגע לשאר הטענות המנהליות, ציין ג'ובראן שלדעתו לכנסת אין סמכות לחוקק חוק חנינה המעניק חנינה קבוצתית במקרה זה, דבר המתיישב עם העמדה האמריקאית לדוגמה וכן דוחה את הקביעה לפיה החוק הצהרתי בלבד, כיוון שלדעתו היה עליו לשקף את ערכי היסוד של המשפט ולא להתיר פגיעה בשוויון והבחנה בין שתי קבוצות שאינה על בסיס שוני רלוונטי.
נוכח קביעת הרוב שרק פגיעה בשוויון החוקתי שנגזר מכבוד האדם, ולא כל פגיעה בשוויון, תוכל להביא לביטולו של חוק, אם אינה עומדת בדרישות פסקת ההגבלה וקביעה שהחוק אכן עומד במבחנים אלו, נקבע בדעת רוב לדחות את הבקשה לביטול החוק.
עמדות חוקרי משפט

בועז סנג'רו כתב שחוק החנינה מוצדק, משום שהיווה תיקון לאפליה הנמצאת בחוק, וכן תיקון לאכיפה המחמירה כלפי המתנגדים לתוכנית.
לעומת זאת, ברק מדינה ואילן סבן תמכו בעמדת המיעוט. לטענתם מטרת החוק נועדה לייחד את התוכנית ולהקשות על התנתקות עתידית. עוד הם טוענים כי גם תכלית נייטרלית כגון טענת הקרע בעם, לא מספיקה כדי לשלול את המסקנה שמדובר בתוצאה מפלה. לדבריהם, יישום מבחני פסקת ההגבלה מחייב בדיקה נוספת: האם התייחסות לאיחוי הקרע הזה בלבד ולא ביחס לקרעים האחרים, מבטאת תכלית ראויה, וכן, האם הענקת החנינה לקבוצה אחת היא מידתית. עוד כתבו שישנו אמצעי חלופי והוא החלת החוק על קבוצות אחרות.
הערות שוליים

↑  בג"ץ 428/86 יצחק ברזילי נ' ממשלת ישראל פ"ד מ(3) 505, סעיף 46 לדעת המיעוט של השופט אהרן ברק
↑  בג"ץ 6427/02 התנועה לאיכות השלטון בישראל נ' הכנסת, פ"ד סא(1) 619 (2006)
↑  בג"ץ 6396/96 זקין נ' ראש עיריית-באר שבע, פ"ד נג(3) 289, 305 (1999)
↑  בג"ץ 141/82 ח"כ רובינשטיין נ' יושב-ראש הכנסת, פ"ד לז(3) 141 (1983
↑  Leslie Sebba “Amnesty - A Quasi-Experiment” 19 BRIT. J. CRIMINOLOGY 5 (1979)
↑  בועז סנג'רו, ההינתקות כמבחן לדמוקרטיה הישראלית: "דמוקרטיה מתגוננת" או דמוקרטיה מגומדת?, ‏2008.
↑  ברק מדינה ואילן סבן, על "עם", קרעיו ושאיפת איחוי: פסק הדין בעניין חוק החנינה למפֵרי חוק על רקע התנגדותם לתוכנית ההתנתקות, ראיף זריק ואילן סבן (עורכים), משפט, מיעוט וסכסוך לאומי, 2017, עמ' 375–388
אשוח חינני

| אשוח חינני |
| --- | --- |
 אשוח חינני בהרי סלמון בצפון קליפורניה
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: מחטנאים
מחלקה:: מחטניים
סדרה:: מחטיים
משפחה:: אורניים
סוג:: אשוח
מין:: אשוח חינני
שם מדעי
 Abies amabilis ‏פורבס, 1839
תחום תפוצה


אשוח חינני (שם מדעי: Abies amabilis` באנגלית: Pacific silver fir) הוא מין אשוח שתחום התפוצה הטבעי שלו בצפון-מערב אמריקה הצפונית, מהקצה הדרום-מזרחי של אלסקה, דרך מערב קולומביה הבריטית בקנדה ומדינות ארצות הברית וושינגטון, אורגון והקצה הצפון-מערבי של קליפורניה. הוא גדל מגובה פני הים ועד גובה של 1,500 מטרים בקצה הצפוני של תחום התפוצה, ובגובה בין 1,000 ל-2,300 מטרים מעל פני הים בחלק הדרומי של אזור התפוצה, תמיד ביער גשם ממוזג שבו יש משקעים רבים והקיצים קרירים ולחים. הוא גדל בחברת צוגה מערבית בחלק הצפוני של אזור התפוצה, אשוח דאגלס בחלק המרכזי ואשוח אדום בקצה החלק הדרומי.
זהו עץ מחטני ירוק עד גבוה. גובהו בין 24 ל-46 מטרים, וקוטר הגזע בין 60 ל-120 סנטימטרים. אשוח חינני יכול לחיות 400 ל-500 שנים.
טקסונומיה, שמות נרדפים ושמות עממים

אשוח חינני (Abies amabilis) שייך לסוג אשוח (Abies). התיאור הראשון של העץ היה ב-1838 על ידי הבוטנאי הסקוטי ג'ון קלאודיוס לודון (John Claudius Loudon) שכינה אותו בשם Picea amabilis (מלטינית "אורן חינני") ב-"Arboretum et fruticetum Britannicum", כרך 4, עמוד 2342, כינוי שהוא ייחס לבוטנאי דייוויד דאגלס (David Douglas). הוא הועבר לסוג Abies על ידי ג'יימס פורבס (James Forbes) בעבודתו "Pinetum Woburnense", עמוד 12. שמות נרדפים ל-Abies amabilis (DOUGLAS EX LOUDON) J.FORBES כוללים Abies grandis HOOK. non LINDL. או Pinus amabilis (DOUGL. EX LOUDON) PARL.
למרות אזור התפוצה הנרחב, כמעט שאין שום הבדלים בין האוכלוסיות הפרטניות של העץ.
השם בעברית הוא תרגום ישיר של השם המדעי של העץ. באנגלית יש לעץ שמות עממיים רבים. השם המקובל הוא Pacific silver fir (אשוח פסיפי כסוף), אבל בנוסף הוא קרוי: White fir (אשוח לבן), Red fir (אשוח אדום), Lovely fir (אשוח חינני), Amabilis fir (אשוח אמאביליס), Cascades fir (אשוח הקסקיידס), או Silver fir (אשוח כסוף).
תיאור > נוף

אשוח חינני הוא עץ מחטני ירוק עד גבוה. גובהו בין 24 ל-46 מטרים, לעיתים נדירות עד 74 מטרים, וקוטר בגובה חזה של 60 עד 120 סנטימטרים, לעיתים רחוקות עד 230 סנטימטרים. נוף העץ ישר והצמרת דמוית צריח. ככל שהעץ גדל צורתו גלילית והצמרת שטוחה. הענפים נגדיים וצומחים בזווית ישרה מהגזע. הם קצרים, נוקשים ומגיעים עד תחתית הגזע, בייחוד במקומות פתוחים.
תיאור > מערכת השורשים

החוטרים יוצרים שורש שיפודי, ומסוגלים לחדור לתוך קרקע דחוסה טוב יותר ממחטניים אחרים. שתילים יכולים לפתח מערכת שורשים גרים, במקומות שטפרה געשית מכסה את הקרקע המקורית. לעצים בוגרים יש מערכת שורשים שטוחה, רדודה בצורת צלחת בקרקעות רדודות או כאלו שהניקוז בהן גרוע. על קרקע פודזול שעליה מצטברת רקבובית עבה מתרכזים שורשי ההזנה באופק האורגני ככל שהעצים מתבגרים.
למין זה יש מיקוריזה (מוטואליזם (הדדיוּת) בין תפטיר של פטרייה ובין שורשי העץ) עם הפטרייה Cenococcum graniforme.
תיאור > גזע וענפים

בעצים צעירים קליפת הגזע דקה חלקה, למעט בועיות שרף, וגונה אפור בהיר. עם הגיל הקליפה הולכת ומתעבה, וגונה הופך אפור אדמדם, והיא הולכת ונסדקת תוך יצירת קשקשים, בייחוד בחלק התחתון של הגזע. הקליפה של הענפים מכוסה פלומה וגונה חום בהיר בחלק העליון של הענף וחום כהה בחלק התחתון.
תיאור > ניצנים ועלווה

הניצנים קטנים, מכוסים בשעווה ורודה, כדוריים בקוטר 6 ל-9 מילימטרים. הקשקשים של הניצנים קצרים, רחבים, משולשים, מכוסים פלומה צפופה, בדרך כלל ללא שרף.
העלים הם דמויי מחט, שטוחים, צרים, כשבמרכזם יש חריץ, צפופים באורך בין 10 ל-25 מילימטרים וברוחב בין 1 ל-3 מילימטרים. העלים החשופים לשמש מעוגלים כלפי מעלה. קצה המחט מפוצל. לכל המחטים צבע ירוק כהה בחלקם העליון, ובין חמש לשש פסי פיוניות בגוון לבן-כסוף מכל צד העורק המרכזי בחלקם התחתון. הם מסודרים בצורת סליל על הענף, אבל בסיס העלים מפותלים בצורה כזו שנראה כאילו המחטים מסודרות בשתי שורות מקבילות פחות או יותר משני צדי הענף. 2 תעלות השרף קצרות בסמוך לקצות העלים בשכבה החיצונית של החלק התחתון. העלים בענפים העליונים ביותר בדרך כלל עבים וקצרים יותר ויש להם קווי פיוניות גם בחלק העליון של העלה.
לעלים כתושים יש ריח של תפוזים. העלים נושרים 5 שנים לאחר צמיחתם.