stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צבא המתים

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  סיפור מאת זאק סניידר
 בימוי:  זאק סניידר 
 הופק בידי:  זאק סניידר דברה סניידר וסלי קולר
 תסריט:  זאק סניידר ג'ובי הרולד שאי האטן
 עריכה:  דודי ג'יין דורן
 שחקנים ראשיים:  דייב בטיסטה גארט דילהאנט הירויוקי סנאדה אלה פורנל תיאו רוסי טיג נוטארו נורה ארנזדר מתיאס שווייגהופר
 מוזיקה:  Junkie XL
 צילום:  זאק סניידר 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  The Stone Quarry
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, ישירות לווידיאו 
 הקרנת בכורה:  21 במאי 2021
 משך הקרנה:  148 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  זומבים פעולה אימה מדע בדיוני
 מקום התרחשות:  לאס וגאס 
 תקציב:  70–90 מיליון דולרים
 הכנסות:  1 מיליון דולרים
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
צבא המתים (באנגלית: Army of the Dead) הוא סרט שוד-זומבים אמריקאי משנת 2021. שבוים בידי זאק סניידר, שגם הפיק את הסרט ביחד עם אשתו ושותפתו דברה סניידר ועם וסלי קולר, לפי תסריט שכתבו סניידר, ג'ובי הרולד ושאי האטן, על בסיס סיפור מאת סניידר. בהפקת החברה של סניידר, The Stone Quarry, הסרט יצא ברחבי העולם במאי 2021 בשירות הסטרימינג נטפליקס.
שחקנים ודמויות

דייב בטיסטה – סקוט וורד, מנהיג צוות שכירי חרב המגיע ללאס וגאס כדי לשדוד קזינו
אלה פורנל – קייט וורד, בתו של סקוט
אנה דה לה רגרה – מריה קרוז
גארט דילהאנט – מרטין
תיאו רוסי – ברט קאמינגס
טיג נוטארו – מריאן פיטרס
סמנתה וין – צ'יימברס
הומה קוריישי – גיטה
ראול קסטיו – מיקי גוזמן
עומרי הארדוויק – ונדרו
הירויוקי סנאדה – בליי טנאקה
מתיאס שווייגהופר – לודוויג דיטר
נורה ארנזדר – לילי, המבריחה
אתנה פראמפל – מלכת הזומבים הנבונים, "הכלה"
הפקת הסרט > פיתוח ויצירה

סרטי יוניברסל והאחים וורנר היו אמורים להפיק ולהפיץ בעוד מתיאס ואן הייניגן ג'וניור חתם להיות הבמאי של הסרט בזמן שהתסריט של הסרט נכתב בידי ג'ובי הרולד לפי רעיון וסיפור מקורי שאותו יצר זאק סניידר, במאי הסרט המקורי.
סניידר תיאר אז וגם כיום את הפרויקט כ"סרט זומבים בקנה מידה גדול שלא נראה קודם לכן" ושיבח את יכולתו של הייניגן לשלב הומור ואירוניה שמאפשרים לו, לדבריו, ליצור סיפורים מורכבים בתוך חצי דקה.
בתחילה דווח שהסרט הוא ככל הנראה אמור להיות המשך חלופי ל"שחר המתים" שסניידר ביים ויצר ב-2004 בתור סרטו הראשון, והוא ככל הנראה מתרחש כ-15 שנים לאחר מאורעות אותו הסרט ומתמקד בסיפורו של אדם המאגד צוות שכירי חרב לבצע שוד בקזינו שנמצא בלאס וגאס אשר משתבש בעת התפרצות מגפת זומבים.
בפברואר 2019, יותר מ-11 שנים שבהן הפרויקט היה תחת שלבי פיתוח ארוכי טווח, רכשה חברת נטפליקס את זכויות הפצת הסרט מחברת האחים וורנר בתמורה לתקציב הפקה של כ-70 מיליון דולר עד 90 מיליון דולר והחזירו את סניידר לתפקיד הבמאי, בזמן שהוא כותב ביחד את התסריט של הסרט עם ג'ובי הרולד ושאי האטן, ואילו סניידר אמר כי "אין עליי שום אזיקים או כבלים בדבר הזה" כשהוא מתכוון לעזיבתו מהסרט "ליגת הצדק" משנת 2017 בעקבות התאבדות בתו והסרט מסמל את חזרתו לעשיית קולנוע לאחר היעדרות של כיותר מ-3 שנים ברציפות לעומת יצירת גרסת הבמאי שלו לליגת הצדק.
הפקת הסרט > ליהוק

ב-5 באפריל 2019 דווח כי דייב בטיסטה לוהק לתפקיד הראשי בסרט, אשר תואר כ"אדם העומד בראש צוות שכירי חרב לעשות שוד בלאס ווגאס". אחד משחקני הסרט, כריס ד'ליה, הוחלף בידי השחקנית והקומיקאית טיג נוטארו, לאחר שדווח כי השחקן חשוד בטענות שקשורות לעבירות מין שביצע.
הפקת הסרט > צילומים

הצילומים ל"צבא המתים" החלו ביולי 2019 באלבקרקי. לאחר מכן, הצילומים עברו לניו ג'רזי ואטלנטיק סיטי וכן נערכו בלוס אנג'לס ובניו מקסיקו. במאי הסרט זאק סניידר, שימש כצלם הראשי של הסרט כשהוא משתמש במצלמות RED דיגיטל מיוחדות. ב־22 בדצמבר 2020 הושלמו הצילומים.
הפצה

הסרט הופץ לשידור בנטפליקס ב-21 במאי 2021.
סרט וסדרת פריקוול

בהיותו סרט ההמשך החלופי של "שחר המתים" של 2004 שאותו יצר וביים זאק סניידר, דווח בספטמבר 2020 כי "צבא המתים" יקבל סרט פריקוול ואף סדרת אנימה טלוויזיונית אשר נמצאים בשלבי פיתוח מתקדמים על מנת להרחיב את ההמשך לכדי יצירת זיכיון, ובנוסף, דווח כי סדרת האנימה תיקרא בשם "צבא המתים: ווגאס האבודה" ודווח כי הסדרה תתמקד בכמה וכמה דמויות מהסרט של 2021 בשלביה המוקדמים של מגפת הזומבים שמתוארת בסרט, ובנוסף, כוכב הסרט מתיאס שווייגהופר יככב בסרט הפריקוול המתוכנן ואף יביים אותו.
ב-1 באוקטובר 2020 דווח כי ג'ו מנגנלו, כריסטיאן סלייטר, ונסה הדג'נס, הארי לניקס, רוס באטלר, ג'נה מאלון ונולאן נורת' יככבו בסדרת ההנפשה-בסגנון-אנימה החדשה שגם היא תופק ותופץ בידי נטפליקס.
הערות שוליים

↑  Army of the Dead - WGA Directory, findawriter.wgaeast.org
↑  טריילר
1 2 3  Dave Bautista to Star in Zack Snyder's 'Army of the Dead' Zombie Action Thriller | Hollywood Reporter, www.hollywoodreporter.com
↑  Matthijs van Heijningen to direct Zack Snyder's Army of the Dead, /Film, ‏4 ביוני 2008 (באנגלית)
1 2  Zack Snyder Returning to Movies With Zombie Action Pic 'Army of the Dead' (Exclusive) | Hollywood Reporter, www.hollywoodreporter.com
↑  Tig Notaro to Replace Chris D'Elia in Zack Snyder's 'Army of the Dead' (Exclusive) | Hollywood Reporter, www.hollywoodreporter.com
↑  Army of the Dead, Production List | Film & Television Industry Alliance, ‏10 ביוני 2019 (באנגלית)
↑  Zack Snyder Shares Army of the Dead Image from Behind the Scenes, Collider, ‏13 באוגוסט 2019 (באנגלית)
↑  That’s a wrap on Army of the Dead: The Prequel. Thanks to all the cast & crew and Netflix #armyofthedead #aotd
↑  Anthony D'Alessandro, Anthony D'Alessandro, Zack Snyder Netflix Zombie Pic ‘Army Of The Dead’ Spawning Film Prequel & Anime Series, Deadline, ‏3 בספטמבר 2020 (באנגלית)
↑  Zack Snyder's Army of the Dead Prequel Begins Production, Movies (באנגלית)
↑  Alexandra Del Rosario, Alexandra Del Rosario, ‘Army Of The Dead: Lost Vegas’: Netflix Anime Series Adds Joe Manganiello, Christian Slater, Vanessa Hudgens & More, Deadline, ‏1 באוקטובר 2020 (באנגלית)
| זאק סניידר |
| --- | --- | --- |
| במאי | שחר המתים (2004) • 300 (2006) • השומרים (2009) • אגדה עם כנפיים (2010) • סאקר פאנץ' (2011) • איש הפלדה (2013) • באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק (2016) • ליגת הצדק (2017) • ליגת הצדק: גרסת סניידר (2021) • צבא המתים (2021) • ירח המרד (2023) |  |
| תסריטאי | 300: עליית האימפריה (2014) • וונדר וומן (2017) • צבא הגנבים (2021) |  |
| מפיק | וונדר וומן 1984 (2020) |  |
| שונות | The Stone Quarry • דבורה סניידר |  |
תורת מצב המעבר

תורת מצב המעבר (באנגלית: Transition state theory (TST)) בכימיה פיזיקלית משמשת להבנת תהליך ההמרה בתגובה כימית ממגיבים לתוצרים. תיאוריה זו שימושית להסברת קבועי הקצב של תגובות אלמנטריות, ופותחה בשיתוף פעולה של הנרי איירנג, מרידית' איבאנז, ומאיקל פולאניי בשנת 1935. התיאוריה מניחה מצב מיוחד של שיווי משקל כימי (קוואזי שיווי משקל, כלומר, כמו שיווי משקל) בין המגיבים ומצבי מעבר משופעלים (מצב מעבר משופעל נוצר מהתנגשויות פוריות בין מגיבים לפי תאוריית ההתנגשויות המולקולריות), לכן נקראת גם לפעמים "תורת המצב המשופעל", "תורת הקצב המוחלט", ו-"תורת קצבי התגובה המוחלטים".
לפני כתיבת התיאוריה, כימאים התרגלו לחשב את אנרגיית האקטיבציה של תגובות כימיות לפי משוואת ארניוס הגזורה מתצפיות ניסיוניות ואשר אינה לוקחת בחשבון שיקולים מכניים בין המגיבים או קיומם של צורני מעבר לאורך התגובה. למדענים היה נחוץ להבין שני פרמטרים חשובים במשוואה: המקדם האקספוננציאלי של ארניוס ואנרגיית השפעול (Ea), שלא היה להם הסבר מספיק מעמיק לפני כן לקיומם. תורת מצב המעבר מסבירה בהצלחה את שני הפרמטרים האלו, כך שבעזרת התיאוריה התגלתה משמעותה של אנרגיית האקטיבציה בכך שהיא רמת האנרגיה אשר נמצא בה מצב המעבר, ומשמעותו של המקדם הפרה-אקספוננציאלי בכך שערכו תלוי בשינוי האנטרופיה של מצב המעבר.
רעיון ורקע

הרעיונות הבסיסיים של תורת מצב המעבר הם:
קצב התגובה הכימית ניתן לחישוב על ידי למידת קומפלקסים משופעלים בסביבת נקודת האוכף (saddle point) של משטח האנרגיה הפוטנציאלית.
הקומפלקסים המשופעלים נמצאים במצב קוואזי-שיווי משקל כימי עם המולקולות המגיבות.
הקומפלקסים המשופעלים יכולים לעבור לתוצרים, וניתן להשתמש בתיאוריה הקינטית על מנת לחשב את קצב המעבר הזה.
רעיון ורקע > פיתוח התיאוריה > נקודת המבט התרמודינמית

מתוך משוואת ואן 'ט הוף, המתארת את תלות הטמפרטורה של שיווי משקל כימי בתגובה הפיכה, נלקח ביטוי המתאר את תלות קבוע הקצב בטמפרטורה על ידי ארניוס:
{\ce {A <=> B}}
{dln(K) \over dT}={\Delta U \over RT^{2}}
{dln(K) \over dT}={\Delta E \over RT^{2}}
כאשר  \Delta U הוא השינוי באנרגיה הפנימית,  \Delta E גם הוא מתאר את השינוי באנרגיה הפנימית של המערכת (השינוי מ- \Delta U ל- \Delta E התבצע על ידי סוואנט'),  K הוא קבוע שיווי המשקל של התגובה,  R הוא קבוע הגזים האוניברסלי, ו-  T היא הטמפרטורה התרמודינמית.
ארניוס קיבל על ידי אינטגרציה של הביטוי התחתון את המשווה הבאה, שנקרת משוואת ארניוס:
k=Ae^{-{Ea \over RT}}
כאשר  k הוא קבוע הקצב,  A הוא קבוע שלא היה מובן בזמנו, שנקרא אז קבוע התדר (כעת נקרא המקדם הפרה-אקספוננציאלי. כיום מובן שקבוע זה נובע מתורת ההתנגשויות המולקולריות),  E_{a} היא אנרגיית האקטיבציה של התגובה, שהיא האנרגיה המינימלית הדרושה למגיבים על מנת להתחיל את התגובה. חוסר הוודאות סביב מהותם הפיזיקלית של שני הפרמטרים הוביל למחקר נוסף בנושא על ידי מדענים בתחום הקינטיקה הכימית, בניסיון להסביר את התלות בינם לבין הדינמיקה המולקולרית הגורמת לתגובות כימיות.
המצב המשיך עד להגעתו של מרצילן, כימאי צרפתי שבשנת 1910 הראה לראשונה את התלות המתארת את אנרגיית גיבס הסטנדרטית לשפעול:
k\varpropto exp(-{\Delta ^{\ddagger }G^{\circleddash } \over RT})
באותה השנה שבה מרצילן עבד על משוואתו, הכימאים קוהנסתאם, שיפיר, וברנדסמא עבדו במקביל על האנטרופיה והאנתלפיה הסטנדרטיות לשפעול, ותיארו את התלות הבאה:
k\varpropto exp(-{\Delta ^{\ddagger }S^{\circleddash } \over R})exp(-{\Delta ^{\ddagger }H^{\circleddash } \over RT})
רעיון ורקע > פיתוח התיאוריה > המבט הקינטי

בתחילת המאה ה-20, מקס טראוץ וויליאם לואיס חקרו את קצב התגובה באמצעות תאוריית ההתנגשויות, המבוססת על תאוריית הקינטיקה של הגזים. אחת ההנחות המרכזיות בתאוריה היא שעל מנת שהתגובה הכימית תתרחש, החלקיקים המעורבים בה צריכים להתנגש זה בזה. תיאוריה זו מתעלמת משינויי האנטרופיה, מכיוון שהיא מניחה כי ההתנגשות בין המולקולות היא אלסטית לחלוטין.
לואיס החיל את הטיפול שלו על התגובה הבאה וקיבל הסכמה טובה עם התוצאות הניסיוניות.
{\ce {2HI -> H_2 + I_2}}
אולם אחרי יישום הטיפול הזה על תגובות נוספות, התקבל פער גדול בין התוצאות התאורטית לתוצאות הניסיוניות.
רעיון ורקע > פיתוח התיאוריה > המבט הסטטיסטי-המכני

באמצע המאה ה-19, ג'יימס קלרק מקסוול, לודוויג בולצמן וליאופולד פאונדלר פרסמו מספר מאמרים המתייחסים לשיווי משקל ולקצבי תגובה במונחים של תנועה מולקולרית ולהפצה הסטטיסטית של מהירויות מולקולריות. על אף היישום האיטי של המכניקה הסטטיסטית בתורת מצב המעבר, מכניקה סטטיסטית שיחקה תפקיד משמעותי בפיתוח של תורת מצב המעבר.
רק בשנת 1912 נעשה שימוש מחודש בחוק ההפצה של מקסוול-בולצמן על ידי הכימאי הצרפתי א. ברתוד כדי להגיע לביטוי למקדם הקצב הקינטי.
{dln(K) \over dT}={a-bT \over RT^{2}}
כאשר a ו־b הם קבועים הקשורים למונחי אנרגיה
לאחר מכן התייחס רנה מרסלין להתקדמות של התגובה הכימית כאל נקודה במרחב הפאזה. בזכות תרומה חזשובה זו ניתן היה להחיל סדר פעולות במכניקה-סטטיסטית שיושמו על ידי גיבס, ולהשיג ביטוי דומה מתוך שיקולים תרמודינמיים.
בשנת 1915, הפיזיקאי הבריטי ג'יימס רייס תרם לתחום באמצעות ניתוח סטטיסטי, והסיק כי מקדם הקצב הקינטי קשור ל"הגדלה קריטית" (אנרגיית הקומפלקס המשופעל פחות האנרגיה הממוצעת של המגיבים). רעיונותיו השפיעו על פיתוחו של ריצ'רד צ'ייס טולמן. ב-1919, הפיזיקאי האוסטרי קרל פרדיננד הרצפלד השתמש במכניקה סטטיסטית על קבוע שיווי המשקל ותורת הקינטיקה על קבוע הקצב ההפוך לדיסוציאציה הפיכה של מולקולה דו-אטומית.
{\ce {{AB}<=>[k_1][k_{-1}] A + B}}
הרצפלד קיבל את המשוואה הבאה עבור מקדם הקצב הקינטי של התגובה בכיוון הקדמי:
k_{1}={k_{b}T \over h}{(1-e^{-h\upsilon  \over k_{b}T})}{e^{-E^{0} \over RT}}
כאשר  k_{b} הוא קבוע בולצמן,  T היא טמפרטורה תרמודינמית,  h הוא קבוע פלאנק,  \upsilon  היא תדירות הרעידה של הקשר ו- E^{0} היא אנרגיית ההתפרקות באפס המוחלט, ביטוי זה חשוב מכיוון שזו הפעם הראשונה שהגורם  {k_{b}T \over h} שהוא רכיב חיוני בתורת מצב המעבר מופיע במשוואת הקצב.
יישומים > תגובות אנזימטיות

מקובל כרגע במדע שתפקוד אנזימים מרוכז בזה שהם מייצבים את מצבי המעבר בין המגיבים לתוצרים, וכתוצאה מכך מצופים להיקשר בחוזק גבוה לכל מעכב שדומה למצב מעבר דרוש.
סובסטרטים ותוצרים משתתפים בתגובות מזורזות כאשר מצב המעבר נוטה להיות אופייני לאנזים יחיד, כך שמעכב ספציפי חייב להיות ספציפי לאותו אנזים. הזיהוי של מספר רב של מעכבים תומך בהיפותזת ייצוב מצב המעבר לקטליזה אנזימטית.
ישנם היום מספר רב של אנזימים הידועים לבצע אינטראקציות עם דמויי מצב מעבר, רובם מעוצבים כך שהם ייקשרו בחוזקה לאנזים המטרה, כלומר, היקשרותו של האנזים למולקולת המטרה מורידה את ערכה של אנרגיית האקטיבציה הדרושה לביצוע התגובה הכימית.
יישומים > סיפוח על משטחים ותגובות על משטחים

קל לתאר סיפוח ותגובות על משטחים באמצעות TST. לעומת זאת, הרבה יותר קשה לנתח סיפוחים ותגובות בפאזה הנוזלית בגלל חוסר היכולת לקרב את הריכוזים בסביבת המשטח, לכן הוצע לנרמל את ריכוז הצורונים המגיבים לפי ריכוז אתרי השטח הפעילים.
יישומים > מודלים קינטיים כימיים

באמצעות התחשבות במצבי המעבר השכיחים, ניתן לתאר קינטיקה של תגובות באמצעים חישוביים בצורה יעילה יותר, כך שתוכנות הסימולציה (כגון RMG) יוכלו לנבא בצורה המשקפת את המציאות את הקינטיקה הרלוונטית לתגובה כימית נתונה.
הערות שוליים

↑  The International Union of Pure and Applied Chemistry (IUPAC), IUPAC - transition state theory (T06470), goldbook.iupac.org
↑  Keith J. Laidler, M. Christine King, Development of transition-state theory, The Journal of Physical Chemistry 87, 1983-07-01, עמ' 2657–2664 doi: 10.1021/j100238a002
↑  Eric V. Anslyn, Dennis A. Dougherty, Modern physical organic chemistry, Sausalito, CA: University Science, 2006, ISBN 978-1-891389-31-3
↑  Takayuki Fueno, The Transition State, CRC Press, 2019-08-16, ISBN 978-0-367-81057-3
↑  Keith J. Laidler, The Development of the Arrhenius Equation, Ottawa-Carleton Institute for Research and Graduate Studies in Chemistry
↑  The International Union of Pure and Applied Chemistry (IUPAC), IUPAC - pre-exponential factor (P04811), goldbook.iupac.org
↑  John R. Sabin, Per-Olov Lowdin, Jacek Karwowski, Mati Karelson, Michael C. Zerner, Advances in Quantum Chemistry
Recent Advances in Computational Quantum Chemistry, 1997
↑  K. Peter C. Vollhardt, Neil E. Schore, Organic Chemistry: Structure and Function Eighth Edition
↑  Patrick Fleming, PHYSICAL CHEMISTRY, California State University East Bay
↑  WILLIAM B. JENSEN AND JULIA KUHLMANN, LEOPOLD PFAUNDLER AND THE ORIGINS OF THE KINETIC THEORY OF CHEMICAL REACTIONS, Department of Chemistry, University of Cincinnati
↑  The Journal of Physical Chemistry, 1983, עמ' 2661
↑  Karl F. Herzfeld, Zur Theorie der Reaktionsgeschwindigkeiten in Gasen, Annalen der Physik 364, 1919-01, עמ' 635–667 doi: 10.1002/andp.19193641504
↑  Keith James Laidler, Chemical kinetics, 3rd ed, New York: Harper & Row, 1987, ISBN 978-0-06-043862-3
↑  Matthew Fisher, Lehninger Principles of Biochemistry, 3rd edition; By David L. Nelson and Michael M. Cox, The Chemical Educator 6, 2001-02, עמ' 69–70 doi: 10.1007/s00897000455a
↑  Chem 4320/5320: Biochemistry 1, Chapter 6.2: Transition State Analogs and Catalytic Antibodies, University of Arkansas Little Rock
↑  Peter J. Doyle, Aditya Savara, Stephen S. Raiman, Extracting meaningful standard enthalpies and entropies of activation for surface reactions from kinetic rates, Reaction Kinetics, Mechanisms and Catalysis 129, 2020-04, עמ' 551–581 doi: 10.1007/s11144-020-01747-2
דבקה

ערך זה עוסק בריקוד מסורתי במזרח התיכון ובארצות הבלקן. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
דבקה
דבקה דרוזית
דֶבְּקָה (מערבית: دبكة, רקיעה ברגליים. ההגייה בישראל, בסוריה ובלבנון: dabke) הוא ריקוד מסורתי במזרח התיכון ובארצות הבלקן, ונחשב למחול לאומי בלבנון ובסוריה, ובקרב ערביי ארץ ישראל. ישנם ריקודים דומים מאוד לריקוד הדבקה, כמו ריקוד ה"צ'ובי" הנהוג בעיראק ובערב הסעודית, ריקודים צועניים, יווניים, ארמניים וכורדיים. גם בקרב קבוצות אתניות שונות שאינן מסודרות במסגרת מדינית, רוקדים דבקה. מקור הריקוד אינו ידוע ואין יודעים אילו מהריקודים השפיעו עליו או הושפעו ממנו כיוון שבריקודים שונים ישנם מוטיבים דומים לריקוד זה.
במהלך ריקוד דבקה רוקעים ברגליים בקצב משותף . לכל אזור או קבוצה אתנית מסוימת קצב וצעדים משלהם. הרקדנים הם קבוצה של גברים, נשים או קבוצה מעורבת, בשורה או בחצי מעגל. בראש כל קבוצת רקדנים עומד "ראש קבוצה" המוביל את הריקוד, והקבוצה רוקדת לפי קצב רקיעות רגליו. בריקוד המסורתי, ראש הקבוצה מניף את ידו באוויר אך כיום לרוב הוא מניף מטפחת, צעיף או כאפייה מסורתית. קצב הריקוד יכול להיות אחיד במהלך כל הריקוד או להשתנות.
הדבקה נחשב לריקוד מסורתי והוא נרקד בחתונות, במסיבות ובאירועים לאומיים. הריקוד מסמל סולידריות בין הרקדנים והערכה למנהגים המסורתיים ולתרבות המקומית. בלבנון, ריקוד זה נחשב לריקוד לאומי והוא מסמל פטריוטיות ולאומיות.
ישנן להקות מחול מקצועיות רבות המבצעות את ריקוד הדבקה וכן פסטיבלים ברחבי המזרח התיכון המוקדשים לריקוד זה. אחד הפסטיבלים הבולטים הוא פסטיבל בעלבכ, הנערך בעיר בעלבכ שבלבנון. דבקה נחשב גם לסוגה מוזיקלית במוזיקה הערבית ומלחינים ואמנים רבים הלחינו וביצעו שירי דבקה. עם הזמרים הבולטים נמנים הזמרת הלבנונית פיירוז, הזמרת הלאומית של לבנון, ופארס כרם, זמר פופ לבנוני אשר מבצע שירי דבקה עם מוטיבים של מוזיקת פופ.
הדבקה קיימת גם בריקודי העם הישראליים. בין השאר מוכרות הדבקות של ויקי (שמואל) כהן: כאגדת רבקה, דבקת החמור, דבקה קציר, דבקה הלל, דבקה דרוז ודבקה דליה.
הערות שוליים

↑  יואב סידי, דבקה הלל, באתר מגזין רוקדים, ‏2013
פסטיבל סן רמו
פרס הזמרים החדשים הטובים ביותר

| שנה | אמן | שיר | תרגום לעברית |
| --- | --- | --- | --- |
| 1984 | ארוס רמאצוטי | "Terra promessa" | "הארץ המובטחת" |
| 1985 | סינציה קוראדו | "Niente di più" |  |
| 1986 | לנה ביולקטי | "Grande grande amore" | "אהבה גדולה גדולה" |
| 1987 | מיצלה צארילו | "La notte dei pensieri" | "לילה של מחשבות" |
| 1988 | להקת "Future" | "Canta con noi" | "תשיר איתנו" |
| 1989 | מיאטה | "Canzoni" |  |
| 1990 | מרקו מאסיני | "Disperato" |  |
| 1991 | פאולו ולסי | "Le persone inutili" |  |
| 1992 | אלאנדרו באלדי ופרנסיסקה אלוטה | "Non amarmi" |  |
| 1993 | לאורה פאוזיני | "La solitudine" |  |
| 1994 | אנדראה בוצ'לי | "Il mare calmo della sera" |  |
| 1995 |  | "Le ragazze" | "בנות" |
| 1996 | סיריה | "Non ci sto" |  |
| 1997 | פאולה וציארה | "Amici come prima" | "החברים הכי טובים" |
| 1998 | אנליסה מינטי | "Senza te o con te" | "בלעדייך או איתך" |
| 1999 | אלכס בריטי | "Oggi sono io" | "היום אני" |
| 2000 | ג'וני בי | "Semplice sai" |  |
| 2001 | גאצוסה | "Stai con me (Forever)" | "הישארי איתי (לנצח)" |
| 2002 | אנה טאטנגלו | "Doppiamente fragili" |  |
| 2003 | דולסנרה | "Siamo tutti là fuori" | "כולנו בחוץ" |
| 2005 | לאורה בונו | "Non credo nei miracoli" |  |
| 2006 | ריקרדו מאפוני | "Sole negli occhi" |  |
| 2007 | פבריציו מורו | "Pensa" | "תחשוב" |
| 2008 | סונוהארה | "L'Amore" | "האהבה" |
| 2009 | אריסה | "Sincerità" | "כנות" |
| 2010 | טוני מאיילו | "Il linguaggio della resa" | "השפה של הכניעה" |
| 2011 | רפאל גולאצי | "Follia d'amore" | "שוטה למען האהבה" |
| 2012 | אלסנדרו קאסילו | "È vero (che ci sei)" |  |
| 2013 | אנטוניו מאגי | "Mi servirebbe sapere" |  |
| 2014 | רוקו האנט | "Nu juorno buono" |  |
| 2015 | גיאובני קאקמו | "Ritornerò da te" | "אני אחזור אלייך" |
| 2016 | פרנצ'סקו גבאני | "Amen" | "אָמֵן" |
| 2017 | Lele | "Ora mai" | "עכשיו אף פעם לא" |
| 2018 | אולטימו | "Il ballo delle incertezze" | "ריקוד אי-הוודאות" |
| 2020 | Leo Gassmann | "Vai bene così" | "זה בסדר ככה" |
| 2021 | Gaudiano | "Polvere da sparo" | "אבק שרפה" |
| 2022 | Yuman | "Mille notti" | "אלף לילות" |
| 2023 | Gianmaria | "La città che odi" | "העיר שאתה שונא" |
| 2024 | קלרה | "Boulevard" | "שדרה" |
פרס המבקרים - מיה מרטיני

| שנה | האמנים הגדולים | שיר | תרגום לעברית | זמרים חדשים | שיר | תרגום לעברית |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1982 | מיה מרטיני | "E non finisce mica il cielo" | "זה לא נגמר תביט בשמיים" |  |  |  |
| 1983 | מאטיה בזאר | "Vacanze romane" | "חפשה ברומא" |  |  |  |
| 1984 | פטי פראבו | "Per una bambola" |  | סנטנדראה | "La fenice" |  |
| 1985 | מאטיה בזאר | "Souvenir" | "למזכרת" | מנגו | "Il viaggio" | "הטיול" |
| 1985 | מאטיה בזאר | "Souvenir" | "למזכרת" | כריסטיאנו דה אנדרה | "Bella più di me" |  |
| 1986 | אנריקו רוגרי | "Rien ne va plus" | "לא עוד" | לנה ביולקטי | "Grande grande amore" | "אהבה גדולה גדולה" |
| 1987 |  | "Quello che le donne non dicono" |  |  | "Primo tango" |  |
| 1988 |  | "Le notti di maggio" |  |  | "Sarò bellissima" |  |
| 1989 | מיה מרטיני | "Almeno tu nell'universo" |  | מיאטה | "Canzoni" | "שירים" |
| 1990 | מיה מרטיני ומייג'רס | "La nevicata del '56" | "השלג של 59'" | מרקו מאסיני | "Disperato" | "נואש" |
| 1991 | אוטה למפר ואנצו יאנאקי | "La fotografia" | "הצילום" | טימוריה | "L'uomo che ride" | "האדם צוחק" |
| 1992 |  | "Pe' dispietto" |  |  | "Zitti zitti (Il silenzio è d'oro)" |  |
| 1993 | כריסטיאנו דה אנדרה | "Dietro la porta" | "מאחורי הדלת" | אנחלה בראלדי | "A piedi nudi" | "יחף" |
| 1994 |  | "Signor tenente" |  |  | "I giardini d'Alhambra" |  |
| 1995 |  | Come saprei" |  |  | "Le voci di dentro" |  |
| 1996 |  | "La terra dei cachi" |  |  | "Al di là di questi anni" |  |
1997: 
1998: 
1999: 
| 2000 | סמואלה ברסאני | "Replay" |  | ליטיום (איט') | "Noël" | "חג המולד" |
| 2000 | סמואלה ברסאני | "Replay" |  | ג'ני בי | "Semplice sai" |  |
| 2001 | אליסה | "Luce (Tramonti a nord est)" | "אור (טראמונטי צפון-מזרח)" | פרנצ'סקו רנגה | "Raccontami" |  |
| 2001 | אליסה | "Luce (Tramonti a nord est)" | "אור (טראמונטי צפון-מזרח)" | רוברטו אנגליני | "Il signor domani" |  |
2002: 
2003: 
| 2004 | מריו ונוטי | "Crudele" | "אכזרי" |  |  |  |
| 2005 | ניקולה אריגליאנו | "Colpevole" | "אשם" |  |  |  |
| 2006 | אחינועם ניני, קארלו פאבה וסוליס | "Un discorso in generale" | "דיון כללי" |  |  |  |
| 2007 | סימונה קריסטיקי | "Ti regalerò una rosa" | "אני אתן לך ורד" | פבריציו מורו | "Pensa" | "תחשוב" |
2008: 
2009: 
2010: 
2011: 
| 2012 | סמואלה ברסאני | "Un pallone" |  | אריקה מו | "Nella vasca da bagno del tempo" |  |
| 2013 |  | "La canzone mononota" | "השיר המונוטוני" |  | "Il postino (amami uomo)" |  |
| 2014 | כריסטיאנו דה אנדרה | "Invisibili" | "בלתי נראה" | זיבה | "Senza di te" |  |
| 2015 | מאליקה איאנה | "Adesso e qui (nostalgico presente)" |  | גיאובאני קאקאמו | "Ritornerò da te" |  |
| 2016 | פאטי פראבו | "Cieli immensi" | שמים ענקיים | פרנצ'סקו גבאני | "Amen" |  |
| 2017 | ארמל מטא | "Vietato morire" | אסור למות | מגושם | "Canzone per Federica" | "השיר של פדריקה" |
| 2018 | Ron |  |  |  |  |  |
| 2019 | Daniele Silvestri |  |  |  |  |  |
| 2020 | דיודאטו |  |  |  |  |  |
| 2021 | Willie Peyote |  |  |  |  |  |
| 2022 | Massimo Ranieri |  |  |  |  |  |
| 2023 | Colapesce Dimartino |  |  |  |  |  |
| 2024 | לורדנה ברטה |  |  |  |  |  |
אמנים אורחים בולטים

| שנה | אמנים | שיר | תרגום לעברית |
| --- | --- | --- | --- |
| 1964 | פגי מרץ וקלאודיו וילה | "Passo su passo" (חצאי הגמר) | "צעד צעד" |
| 1964 | ג'ין פיטני וטוני הקטן (Little Tony) | "Quando vedrai la mia ragazza" | "כאשר אראה את נערתי" |
| 1965 | קוני פרנסיס וג'יליולה צ'ינקווטי | "Ho bisogno di vederti" | "אני צריכה לראות אותך" |
| 1965 | פטולה קלארק ובטי קורטיס | "Invece no" | "אבל לא" |
| 1965 | דאסטי ספרינגפילד וג'יאני מסקולו | "Di fronte all'amore" (חצאי הגמר) | "לפני האהבה" |
| 1965 | אודרי ארנו ורמו גרמני | "Prima o poi" | "במוקדם או במאוחר" |
| 1966 | ג'ין פיטני וקטרינה קאזלי | "Nessuno mi può giudicare" | "אף אחד לא יכול לשפוט אותי" |
| 1966 | פאט בון ופפינו גאגליארדי | "Se tu non fossi qui" | "אם לא הייתם כאן" |
| 1967 | דלידה ולואיג'י טנקו | "Ciao Amore, Ciao" (חצאי הגמר) | "להתראות אהבה, להתראות" |
| 1968 | בובי ג'נטרי ואל באנו | "La siepe" | "הגידור" |
| 1968 | דיון וורוויק וטוני דל מונקו | "La voce del silenzio" | "קולה של השתיקה" |
| 1968 | רוברטו קרלוס וסרג'ו אנדריגו | "Canzone per te" (מקום ראשון) | "שיר בשבילך" |
| 1968 | לואי ארמסטרונג ולארה סיינט פול | "Mi va di cantare" | "אני שונא לשיר" |
| 1968 | וילסון פיקט ופוסטו לאלי | "Deborah" | "דבורה" |
| 1969 | מרי הופקין וסרג'ו אנדריגו | "Lontano dagli occhi" (מקום שני) | "מחוץ לטווח ראייה" |
| 1969 | סטיבי וונדר וגבריאלה פרי | "Se tu ragazzo mio" (חצאי הגמר) | "אם הילד שלי" |
| 1971 | חוזה פליסיאנו ולהקת "העשיר והעני" | "Che sarà" (מקום שני) | "רצון" |
| 1989 | עפרה חזה | "אשאל אלוהי" ("Eshal") | "אשאל אלוהי" ("Eshal") |
| 1991 | עפרה חזה | Today I'll Pray (Oggi pregherò) | "היום אני אתפלל" |
מחלוקות

בפסטיבל סן רמו בשנת 2009, השיר "Luca era gay" (בעברית: לוקה היה הומוסקסואל), שנכתב והושר על ידי הזמר האיטלקי, פוביה, נחשב על ידי מספר ארגוני זכויות להט"בים כשיר אנטי-הומוסקסואלים. מחלוקת נוספת סביב שירו של פוביה, נבעה גם משמה של הדמות בשיר; לטענתו של אורליו מנקוסו, נשיא "Arcigay" (ארגון זכויות להט"ב איטלקי), השיר מתייחס לאדם בשם לוקה טולבי, שטען כי אדם בשם יוסף ניקולוסי נרפא מהיותו הומוסקסואל. פוביה הכחיש ודחה את טענותיהם של ארגוני זכויות להט"בים, וטען כי השיר מתייחס לגבר אותו הכיר בעת נסיעתו ברכבת, ושמו מסימיליאנו. עם זאת, השיר זכה במקום השני בתחרות.
"תיאטרון אריסטון" המארח של הפסטיבל משנת 1977. יוצאת דופן הייתה התחרות בשנת 1990, אותה אירח אולם "Nuovo Mercato dei Fiori" ("שוק הפרחים החדש").
דומניקו מודוניו זכה בשנים 1958, 1959, 1962 ו-1966.
רוברטו קרלוס זכה בשנת 1968.
אדריאנו צ'לנטנו וקלאודיה מורי זכו בשנת 1970.
אליסה זכתה בשנת 2001.
אמה מרונה זכתה בשנת 2012.
ארוס רמאצוטי הוא זכה בפרס "הזמרים החדשים הטובים ביותר" בשנת 1984.
אנדראה בוצ'לי זכה בפרס "הזמרים החדשים הטובים ביותר" בשנת 1994.
דולסנרה זכתה בפרס "הזמרים החדשים הטובים ביותר" בשנת 2003.
לואי ארמסטרונג בפסטיבל סן רמו בשנת 1968.