דוד אופק
ביוגרפיה

דוד אופק נולד ב-9 בינואר 1968 ברמת גן. אופק הוא בוגר המחזור הראשון של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, ירושלים. במהלך לימודיו זכה פעמיים בפרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים: על סרטו התיעודי "חלומות חיים" (1993) ועל "בית" (1994), בו הופיעו מספר רב של נושאים וטכניקות המאפיינים את יצירתו.
בבית הספר סם שפיגל החל ליצור שיתוף פעולה אמנותי עם חברו לכתה, הבמאי והתסריטאי יוסי מדמוני.
שנתיים לאחר סיום לימודיו יצר, כתב וביים את סדרת הטלוויזיה הראשונה שלו, "בת ים ניו יורק", בהפקת מיכה שגריר עבור "שידורי קשת". הסדרה זכתה בפרס אופיר לדרמת הטלוויזיה הטובה ביותר ונבחרה לייצג את ישראל בפסטיבל אינפוט בשנת 1996 במקסיקו.
ב-1999 ביים את הסרט התיעודי "5 סיפורי אהבה" עבור ערוץ 1, אשר זכה בפרס הסרט הישראלי הטוב ביותר בפסטיבל דוקאביב 2000, בפרס הסרט הדוקומנטרי הטוב בפסטיבל הסרטים הישראלי בארצות הברית 2001, והשתתף במסגרת התחרותית בפסטיבלים הדוקומנטריים של טיוואן ויוון.
בשנת 2000 יצר עם מדמוני את הסדרה "טייק-אווי" עבור ערוץ 3 בכבלים וביים חלק מפרקיה.
בשנת 2001–2002 יצר עם מדמוני, בהפקת מיכה שגריר, את הסרט העלילתי באורך מלא "המנגליסטים", אשר השתתף בכ-30 פסטיבלים בינלאומיים וזכה בפרסים רבים: פרס התסריט בפסטיבל "מר דל פלטה" בארגנטינה; גולדן רמי בקטגוריית הסרט הזר בפסטיבל יוסטון; פרס לסרט העלילתי הטוב ביותר בפסטיבל דלונגה, ארצות הברית; פרס לסרט הטוב ביותר בפסטיבל וושינגטון העצמאי.
ב-2003 ביים את הסרט התיעודי "ההרוג ה-17" שהוקרן במסגרת שידורי קשת בערוץ 2, והוקרן ב-60 פסטיבלים בינלאומיים ובהם אמסטרדם, סלוניקי ואינפוט 2003. הסרט זכה בפרס לסרט הישראלי הטוב ביותר ולעריכה בפסטיבל דוקאביב 2003, בפרס אופיר לסרט הדוקומנטרי 2003, בפרס מיוחד של חבר השופטים בפסטיבל "הוטדוקס" קנדה, בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל סירקיוז ובפרס העיתונות הבינלאומי בפסטיבל הדוקומנטרי בשיקגו.
ב-2005 כתב וביים עם מדמוני את הסדרה "מלנומה אהובתי" שהוקרנה בפסטיבל הקולנוע בירושלים וזכתה בפרס הדרמה בתחרות האקדמיה הישראלית ב 2006. ב-2006 יצא הסרט "מלנומה אהובתי" אשר מתבסס על הסדרה. הסרט בתחרות הרשמית של פסטיבל הסרטים היוקרתי של מונטריאול ובפסטיבל חיפה.
ב-2006 יצאו לאור סדרה דוקמנטרית נוספת שאוגדה לסרט: "האולפן", אשר עוקבת אחרי ארבעה תלמידים באולפן ללימוד עברית. הסרט זיכה את אופק בפרס הבמאי הדוקומנטארי בפסטיבל ירושלים.
בשנת 2008 זכה סרטו הדוקומנטרי "האגדה על ניקולאי וחוק השבות" בפרס וולג'ין בפסטיבל ירושלים.
בשנת 2011 ביים יחד עם איתי רזיאל את הסדרה "בלי בושה". ואת הסרט "מותרות", שהתחרה בקטגוריה "רוח החופש" בפסטיבל הקולנוע ירושלים. סרט תיעודי העוקב אחר תקנוני צה"ל שקובעים מאיזה צורים יכולים להיכנס לעזה, כחלק מהסגר על רצועת עזה.
עבודותיו של אופק מתאפיינות בעיסוק בגיבורים בני קבוצות לא הגמוניות בחברה הישראלית, עולים, עובדים זרים, בני עדות המזרח ובטשטוש החיבור בין קולנוע עלילתי לקולנוע תיעודי, תוך שימוש בשחקנים לא מקצועיים.
בשנת 2012 יצאה למרקע סדרת הטלוויזיה שיצר בצוותא עם יוסי מדמוני וחיים שריר "30 ש"ח לשעה". הסדרה שמספרת את סיפורן של שלוש נשים עובדות קבלן בתחום הניקיון המקימות קואופרטיב עצמאי שודרה בערוץ 1 וזכתה לביקורות נלהבות הן ברמת העשיה והן מבחינת תכניה החברתיים והמגדריים. המבקרים קשרו בין הסדרה לבין המגמה החברתית המהפכנית הצעירה בעשור השני של שנות ה-2000 בישראל.
בשנת 2013 ביים אופק את הסרט הקצר "גבול ונדל"ן", במסגרת סרט המחווה לדוד פרלוב עקבות בירושלים.
בשנת 2019 ביים את סרט הקולנוע "נולדתי בירושלים ואני עדיין חי" ביחד עם יוסי עטיה, ויצר את הסדרה "מתיר עגונות" ביחד עם יוסי מדמוני ותמר קיי.
אופק הוא אמן נבחר של הקרן למצוינות בתרבות. נשוי לעיתונאית והבמאית איילת בכר, בוגרת החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.