stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אה"מ פרינס אוף ויילס (1902)
בנייה וקריירה > מלחמת העולם הראשונה

כאשר פרצה מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, השייטת שובצה לצי התעלה שהוקם מחדש ב-7 בנובמבר ובסיסה בפורטלנד, ממנה סיירה בתעלת למאנש. פרינס אוף ויילס הייתה כעת אוניית הדגל של אדמירל משנה ברנרד קארי והמשימה הראשונה של השייטת הייתה להגן על העברת כוח המשלוח הבריטי על פני תעלת למאנש לצרפת. הם סיירו בקצה המזרחי של התעלה בעוד שייטות אוניות המערכה השביעית והשמינית חיפו על שייטת הסיירות בכניסה המערבית. הגרמנים לא עשו מאמץ משמעותי להפריע לתנועה בתעלה והשייטת החמישית הורשתה לחזור לפורטלנד לאחר שחלק הארי של חיל המשלוח הבריטי עבר ב-23 באוגוסט. מספר ימים לאחר מכן, השייטת העבירה את גדוד הנחתים של פורטסמות' לאוסטנדה, בלגיה. ב-14 בנובמבר, שייטת אוניות המערכה החמישית הועברה לשירנס בגלל חשש שפלישה גרמנית לבריטניה הגדולה עומדת בפתח, אך השייטת חזרה לפורטלנד ב-30 בדצמבר 1914.
ב-19 במרץ 1915, פרינס אוף ויילס נצטוותה להפליג לדרדנלים להשתתף במערכת הדרדנלים. היא עזבה את פורטלנד ב-20 במרץ 1915 ושובצה לשייטת החמישית הבריטית של צי מדינות ההסכמה ליד הדרדנלים, לשם הגיעה ב-29 במרץ. פרינס אוף ויילס תמכה בנחיתות של הבריגדה השלישית, הצבא האוסטרלי, בגאבא טפה ובמפרץ אנזא"ק ב-25 באפריל. תקופתה בדרדנלים הייתה קצרה, שכן אמנת הצי האנגלו-צרפתי-איטלקי מ-10 במאי דרשה מהבריטים לספק שייטת של ארבע אוניות מערכה לתגבר את הצי האיטלקי בים האדריאטי כאשר איטליה הכריזה מלחמה על האימפריה האוסטרו-הונגרית. אדמירל פאולו ת'און די רבל, ראש המטה של הצי האיטלקי, האמין שהאיום מצוללות אוסטרו-הונגריות וממוקשים ימיים במימי הים הצרים של הים האדריאטי חמור מכדי שישתמש בצי לפעילות אקטיבית. במקום זאת, רבל החליט ליישם מצור בקצה הדרומי הבטוח יחסית של הים האדריאטי עם הצי הראשי, בעוד ספינות קטנות יותר, כמו ספינות MAS, ערכו פשיטות על ספינות ומתקנים אוסטרו-הונגריים.
ב-22 במאי, פרינס אוף ויילס, יחד עם אוניות המערכה אימפלייסבל, לונדון וקווין, הועברו לים האדריאטי כדי להקים את השייטת המנותקת השנייה ופרינס אוף ויילס הגיעה לבסיסה החדש ב-27 במאי. האונייה הפכה לאוניית הדגל של השייטת במרץ 1916. היא סיימה את חובות הדגל שלה ביוני 1916, כשהפליגה לגיברלטר לשיפוץ ואז חזרה לים האדריאטי.
בפברואר 1917 נצטוותה פרינס אוף ויילס לחזור לבריטניה. במסעה הביתה, היא עצרה בגיברלטר מ-28 בפברואר 1917 עד 10 במרץ 1917 והגיעה למספנת דבונפורט מאוחר יותר במרץ. היא הושמה בעת הגעתה למילואים ושימשה כספינת בסיס. פרינס אוף ויילס הוכנסה לרשימת הפירוק ב-10 בנובמבר 1919, ונמכרה לגרוטאות ל-Thos. W. Ward ב-12 באפריל 1920. האונייה הגיעה למילפורד הייבן, ויילס, כדי להיגרט ביוני 1920.
אברהם לב

ערך זה עוסק במשורר אברהם לב. אם התכוונתם לכדורגלן העבר, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  15 בדצמבר 1910 פייסק, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית 
 פטירה:  22 בפברואר 1970 (בגיל 59) גבעת השלושה, ישראל ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  יידיש 
 צאצאים:  יגאל לב 
 
אברהם לֵב (בכתיב יידי: לעוו, 15 בדצמבר 1910 – 22 בפברואר 1970) היה משורר יידי ישראלי, איש קיבוץ גבעת השלושה, חתן פרס קסל לספרות יהודית יפה (1960).
בשבתו בווילנה השתייך לחבורת "יוּנְג וילנה".
ביוגרפיה

לב נולד בפּיֶיסק (פּיעסק; בפולנית: Piaski) שליד וולקוביסק, ב"תחום המושב" היהודי של האימפריה הרוסית (בימינו במחוז לובלין שבמערב פולין). התגורר מספר שנים בקובנה שבליטא. בעקבות הגירוש במלחמת העולם הראשונה גלה עם הוריו לחארקוב שבאוקראינה. בשנים 1921–1928 התגורר בעיר וילנה, שהייתה אז מרכז יהודי חשוב. שם פנה לכתיבת שירה ביידיש, ושם התעצבה דרכו הספרותית. פרסומו הראשון היה בשנת 1925. בווילנה נמנה עם חברי החבורה הספרותית "יוּנְג וילנה" ('וילנה הצעירה').
בשנת 1929 הצטרף לתנועת "החלוץ", ונסע להכשרה במרכז ההכשרות של התנועה, "קיבוץ חוצבי האבנים" שליד העיירה קלוסובה (Kolosowo) בווהלין. בשנת 1932 עלה לארץ ישראל עם גרעין פועלים מההכשרה והצטרף עמו לקיבוץ גבעת השלושה. לב היה חבר הקיבוץ עד מותו. במשך שנים רבות עבד בחקלאות.
נישא לטייבלֶה (טובה), והיה אב לשלושה בנים: יגאל (1933), משה (1942) ונחום (1950).
בארץ זכה להכרה כמשורר לירי עדין, שהרחיב את תחומה של שירת יידיש בבטאו בשיריו את חוויותיו מעבודת האדמה, ההתבוננות בטבע ועולמו של הקיבוץ. הוא נמנה עם הקבוצה הקטנה של משוררי יידיש אנשי הקיבוץ, לצד אריה שמרי, צבי אייזנמן, יוסל בירשטיין, בן ציון אפשטיין ורבקה בַּסמן בן-חיים (למשך כמה שנים).
שיריו ראו אור מעל במות שונות בארץ ישראל ובתפוצות, בהן "די גאָלדענע קייט", "היימיש", "פרייהייט" ו-"מבפנים" (ביטאון הקיבוץ המאוחד).
כן פרסם ארבעה קובצי שירה: "אונטער בלויע הימלען" ('תחת שמים כחולים'; תרצ"ה), "אין דיַין טיר" ('בדלתך'; 1937), "היים און פעלד" ('בית ושדה'; תשי"ג 1953) ו-"ביימער אין וִוינט" ('אילנות ברוח'; 1960), ופואמה: "לייבל חלוץ" ('לייבל החלוץ'; 1938). הפואמה הופיעה בתרגום עברי מאת שמשון מלצר בשנת תש"ב. שיריו של לב שתורגמו לעברית כונסו בקובץ "זהורית ברוח" (תשכ"ה 1964).
בראשית שנת 1962 זכה בפרס קסל לספרות יפה של יהדות מקסיקו על קובץ שיריו "ביימער אין ווינט" ('אילנות ברוח'; 1960).
שבועות ספורים לאחר מכן נהרג בנו משה (משהל'ה) בתאונת דרכים כחצי שנה לאחר גיוסו לצה"ל, בגיל 18.
שנות חייו האחרונות היו בצל אבלו על מותו.
בשנת תשכ"ז התפרסם קובץ שיריו האחרון, "אין קלעם" ('במצוקה').
אברהם לב נפטר בפברואר 1970 בביתו, בן 59 במותו. נקבר בבית העלמין בקיבוצו. הותיר את אשתו ושני בניו.
ליום השלושים למותו הוציא הקיבוץ חוברת ובה דברי משוררים ודברי הערכה מאת חברי הקיבוץ.
בשנה שלאחר מותו ראה אור קובץ מסותיו "בלעטער פֿון קיבוץ" ('מכתבים מהקיבוץ'; תשל"א 1971).
בנו הבכור יגאל לב היה סופר ועיתונאי.
בשנת 2001 התפרסם ספרו "קדיש לאברהם", ובו כתב את תולדות המשפחה והביא את יומנו של אביו, שנכתב בשנים 1929–1954 והתגלה כעשרים שנה לאחר פטירתו.
ספריו

מגילת אסתר: פריי פאריידישט אין פערזן, וילנה: דפוס ש"פ גארבער, 1925. (בחרוזים)
אונטער בלויע הימלען: אַ בינטל לידער, תל אביב: פריינט, תרצ"ה. ('תחת שמים כחולים') (שירים)
אין דיַין טיר: לידער, תל אביב: פריינט, 1937. ('בדלתך') (שירים)
לייבל חלוץ, גבעת השלשה: [חמו"ל], 1938. ('לֶייבְּל החלוץ') (פואמה)
היים און פעלד: לידער און פּאָעמעס, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשי"ג 1953. ('בית ושדה') (שירים ופואמות)
ביימער אין ווינט: לידער און פּאָעמעס, תל אביב: פֿאַרלאַג י"ל פּרץ, 1960. ('אילנות ברוח') (שירים ופואמות)
אין קלעם, תל אביב: המנורה, תשכ"ז. ('במצוקה') (שירים)
בלעטער פֿון קיבוץ, תל אביב: פֿאַרלאַג י"ל פּרץ, תשל"א 1971. ('מכתבים מהקיבוץ') (מסות) (לאחר מותו)
ספריו > בתרגום עברי

ליבל החלוץ; מיידיש: ש’ מלצר, תל אביב: גזית, תש"ב.
זהורית ברוח: שירים; מבחר שירים, מתורגמים מיידיש בידי חבורת משוררים; אחרית דבר: משה בסוק, תל אביב: הקבוץ המאוחד, תשכ"ה 1964
לקריאה נוספת

יגאל לב, קדיש לאברהם, תל אביב: ירון גולן, 2001
הערות שוליים

↑  פרסי קסל לספרות – לשלמה שנהוד לאברהם לב, מעריב, 26 בינואר 1962.
↑  במלאת שנה למותו הוציא הקיבוץ חוברת לזכרו (לזכרו של משה'לה לב, מעריב, 16 בפברואר 1962).
↑  אזכרה למשורר אברהם לב ז"ל, מעריב, 25 במרץ 1970
↑  תיאור קצר של נושאי הקובץ: בספרות ובאמנות, דבר, 1 בפברואר 1935 (טור שני).
↑  ביקורת: ק. א. ברתיני, משורר כפר וקיבוץ – ביידיש, מעריב, 24 במרץ 1961.
↑  על הפואמה ראו: יעקב קופליביץ, אלכסונים, דבר, 15 בינואר 1943 (טורים 2–3)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309085805171  GND: 119118599  LCCN: no2002097951  VIAF: 57417929   WorldCat (עם VIAF): 57417929
אבי צבי

| --- | --- |

אבי צבי
 לידה:  1970 (בן 54 בערך)
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  פרטנר תקשורת 
 בן או בת זוג:  רוית ברניב 
 מספר צאצאים:  2 
 
אבי צבי (נולד בשנת 1970) הוא איש תקשורת וניהול ישראלי, מנכ"ל פרטנר תקשורת וקודם לכן מנכ"ל גוף התקשורת "רשת".
ביוגרפיה

צבי נולד בישראל. שירת בצה"ל כראש לשכת ראש מנהל גיוס באכ"א. בהמשך כיהן בתפקידים בתחומי הצרכנות והשיווק. הקים תחת אריה סקופ את חטיבת הקמעונאות במיקרוסופט ישראל, ניהל את הפיתוח העסקי של מחשבת מ.ל., חברת הפצה לייצוג ושיווק של משחקי מחשב ולומדות. בתום 4 שנים, ועם הקמתה של חברת Yes הטלוויזיה בלוויין הצטרף לצוות ההקמה בתפקיד מנהל ערוצי הפצה, האחראי על הקמת מערך המשווקים של החברה. החל משנת 2000 כיהן כמשנה למנכ"ל חברת האינטרנט נטוויז'ן.
לאחר פרישתו מנטוויז'ן בשנת 2007 ניהל את עופר מדיה, חברת ההשקעות של האחים עופר לתחומי המדיה, התוכן והתקשורת. בתקופה זו כיהן כדירקטור ב"רשת" ובחברת החדשות של ערוץ 2. בשנת 2009, עם פרישתו של יוחנן צנגן, מונה למנכ"ל "רשת". ב-2 בדצמבר 2018 פורסם כי צבי ביקש מבעלי המניות של "רשת" לפרוש מתפקידו. עוד פורסם כי צבי יקבל מניות בחברה הממוזגת של רשת-עשר.
בתחילת יוני 2021 החל לשמש כמנכ"ל פרטנר תקשורת. באפריל 2022 הודיע על התפטרותו, בעקבות חילופי הבעלים בחברה.
צבי נשוי לרווית ברניב והוא אב לשניים (הילדה הראשונה, מנישואיו הראשונים). מתגורר בתל אביב.
הערות שוליים

↑  רועי ברגמן, דירקטוריון פרטנר הכריע: אבי צבי ימונה למנכ"ל החברה, באתר כלכליסט, 12 במאי 2021
↑  נחמה אלמוג, ‏זעזוע בפרטנר: המנכ"ל והיו"רית פורשים על רקע כניסת בעלי השליטה החדשים, באתר "אנשים ומחשבים", 12 באפריל 2022
אוהיו (נהר)

| --- | --- |

נהר אוהיו ליד לואיוויל, קנטקי.  רוחבו כאן כ-1,600 מטרים, הנקודה הרחבה ביותר
 מידע כללי
 אורך:  1,579 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  7,440 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  490,601 קמ"ר
 מוצא:  פנסילבניה
 גובה מוצא הנהר:  683 מטרים
 יובלים:  Chartiers Creek, Raccoon Creek, Saw Mill Run, Beaver River, Montour Run, Little Sandy River, Little Scioto River, Wheeling Creek, Blue River, Little Muskingum River, Cache River, Guyandotte River, Little Beaver Creek, Silver Creek, Laughery Creek, Captina Creek, Goose Creek, Saline River, Twelvepole Creek, Muskingum River, Hocking River, Green River, ובאש, Sandy Creek, Scioto River, טנסי, Kentucky River, נהר קמברלנד, קאנאווה, Eagle Creek, Great Miami River, Licking River, Duck Creek, Mill Creek, Little Miami River, Ohio Brush Creek, Salt River, Big Sandy River, Little Kanawha River, Lee Creek 
 שפך:  נהר המיסיסיפי
 מדינות באגן הניקוז:  ניו יורק, פנסילבניה, מרילנד, אוהיו, וירג'יניה, וירג'יניה המערבית, קנטקי, אינדיאנה, אילינוי, קרוליינה הצפונית, טנסי, ג'ורג'יה, אלבמה, מיסיסיפי, מיזורי
 
 נהר אוהיו בכחול ואגן הניקוז שלו בצהוב
 
נהר אוהיו (באנגלית: Ohio River) הוא נהר באורך 1,579 קילומטרים במזרח ארצות הברית ואחד היובלים הראשיים של נהר המיסיסיפי. ספיקת הנהר הממוצעת היא 7,440 מקל"ש (במטרופוליס, אילינוי) ושטח אגן הניקוז הוא 490,603 קילומטרים מרובעים. הנהר נשפך למיסיסיפי בעיר קהיר שבאילינוי.
נהר האוהיו היווה ציר תנועה ראשי ממזרח למערב בראשיתה של ארצות הברית ואף קודם לכן. במהלך המאה ה-18 היווה הנהר את גבולה הדרומי של הטריטוריה הצפון מערבית שהייתה חלק מארצות הברית אך לא הייתה מדינה. מכיוון שהעבדות הייתה אסורה בטריטוריה הצפון מערבית, היה נהר האוהיו הגבול שבין אזורי החופש לאזורי העבדות.
ערים חשובות לאורך הנהר

פיטסבורג, פנסילבניה
סינסינטי, אוהיו
לואיוויל, קנטקי
אוונסוויל, אינדיאנה
הנטינגטון, מערב וירג'יניה
אה"מ קווין (1902)

| --- | --- |
אה"מ קווין, בערך 1909
אה"מ קווין, בערך 1909
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:  הצי המלכותי הבריטי הצי המלכותי הבריטי
 סדרה:  אוניות המערכה מסדרת לונדון
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  בסיס הצי המלכותי דבונפורט 
 תחילת הבנייה:  12 במרץ 1901
 הושקה:  8 במרץ 1902
 תקופת הפעילות:  7 באפריל 1904 – נובמבר 1919 (כ־15 שנים)
 אחריתה:  נגרטה ב-1921
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 14,370 טון, מקסימלי: 15,600 טון
 אורך:  131.6 מטר
 רוחב:  22.9 מטר
 שוקע:  7.9 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  18 קשרים
 גודל הצוות:  714 איש
 טווח שיוט:  10,280 ק"מ במהירות 10 קשר
 הנעה:  13 דוודים המזינים 2 מנועי קיטור בהספק 15,000 כוחות סוס
 צורת הנעה:  2 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  שריון עיקרי – 229 מ"מ, שריון סיפון – 25–64 מ"מ, צריחי תותחים ראשיים – 254 מ"מ, קזמטים – 152 מ"מ, ברבטות – 305 מ"מ, מחיצות הגנה – 229–305 מ"מ, מגדל הניווט – 356 מ"מ
 חימוש:  4 תותחים 12 אינץ' (305 מ"מ), 12 תותחים 6 אינץ' (152 מ"מ), 16 תותחים 12 ליטראות (3 אינץ', 76 מ"מ), 6 תותחים 3 ליטראות (1.9 אינץ', 47 מ"מ), 4 צינורות טורפדו 18 אינץ' (457 מ"מ)
 
אה"מ קווין הייתה אוניית מערכה פרה-דרדנוט של הצי המלכותי הבריטי מסדרת לונדון. יש הרואים את אוניות הסדרה כתת-סדרה של סדרת פורמידבל, אך עם הגנת שריון שונה. עקב הבדלים קלים בין קווין ופרינס אוף ויילס לשאר סדרת לונדון, הן מכונות לפעמים סדרת קווין. הסוללה הראשית של האונייה כללה ארבעה תותחי 12 אינץ' (305 מ"מ), ומהירותה המרבית הייתה 18 קשרים (33 קמ"ש). האונייה הונחה במרץ 1901, הושקה במרץ 1902 והושלמה במרץ 1904. לאחר כניסתה לשירות באפריל 1904, היא שירתה בצי הים התיכון עד 1906, אז שבה לבריטניה לפני יציאה לפעילות נוספת בצי הים התיכון מאוחר יותר באותה שנה. קווין הועברה חזרה לבריטניה בשנת 1908 ולאחר מכן שירתה בצי האטלנטי, צי הבית, ולבסוף בשייטת אוניות המערכה החמישית של הצי השני ב-1914.
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, קווין, עדיין חלק משייטת אוניות המערכה החמישית, שירתה בתחילה בתעלת למאנש. לאחר פעולות עם סיירת דובר, היא שירתה במערכת הדרדנלים לתמיכה בנחיתות מדינות ההסכמה בגליפולי. היא השתתפה בנחיתה בקייפ הלס ב-25–26 באפריל ותמכה בכוחות ANZAC על החוף במהלך החודש הבא. בסוף מאי 1915, קווין הוסגה כדי לתגבר את הצי האיטלקי בקצה הדרומי של הים האדריאטי לאחר שאיטליה הצטרפה למלחמה בצד מדינות ההסכמה. בתחילת 1917, היא הוסבה לספינת אם כדי לתמוך במחסום אוטרנטו ופורקה מנשקה במהלך השנה. האונייה חזרה לבריטניה לאחר המלחמה בתחילת 1919, שם שימשה לזמן קצר כספינת בסיס. קווין נמכרה לגרוטאות ב-1920 ופורקה בשנה שלאחר מכן.
תכנון

חמש אוניות הסדרה הוזמנו בשנת 1898 בתגובה לבנייה ימית מוגברת עבור הצי הרוסי הקיסרי. העיצוב לסדרת לונדון הוכן ב-1898; זה היה חזרה וירטואלית על סדרת פורמידבל הקודמת, אם כי עם עדכון משמעותי לתוכנית ההגנה על השריון הקדמי. במקום מחיצה רוחבית מסורתית עבור הקצה הקדמי של חגורת השריון הראשית, החגורה נישאה קדימה והצטמצמה בהדרגה בעובי. גם שריון הסיפון חוזק. בשל הבדלים קלים בין שתי אוניות הסדרה האחרונות - קווין ופרינס אוף ויילס - לבין שאר אוניות סדרת לונדון, אוניות אלו מכונות לפעמים כסדרת קווין.
קווין הייתה באורך 400 רגל (120 מטרים) בין הניצבים ואורך כולל של 431 רגל 9 אינץ' (131.60 מטרים). הייתה להם רוחב של 75 רגל (23 מטרים) ושוקע של 26 רגל (7.9 מטרים). הדחק האונייה היה 14,150 טונות ארוכות (14,380 טונות) בתפוסה סטנדרטית ועד 15,400 טונות ארוכות (15,600 טונות) במעמס מלא. לאונייה היה גובה מטאצנטרי של 4.46 רגל (1.36 מטרים). הצוות שלה מנה 714 קצינים ומלחים. אוניות הסדרה הונעו על ידי זוג מנועי קיטור תלת דרגתיים עם 3 צילינדרים שהניעו שני מדחפים הפוכים פנימה. קיטור למנועים סופק על ידי שלושה עשר דוודי Babcock & Wilcox, בשונה משאר אוניות הסדרה שקיבלו עשרים דוודי בלוויל. הדוודים של כל אונייה חולקו לשלושה חדרי דוודים והם חולקו לשתי ארובות הממוקמות באמצע האונייה. לאוניות הסדרה הייתה מהירות מרבית של 18 קשרים (33 קמ"ש) מ-15,000 כוחות סוס (11,000 קילוואט). האוניות נשאו 900 טונות ארוכות (910 טונות) של פחם עבור הדוודים, אם כי הקיבולת המרבית שלהם הייתה 2,000 טונות ארוכות (2,000 טונות); זה העניק להן טווח שיוט של 5,550 מיילים ימיים (10,280 ק"מ) במהירות של 10 קשרים (19 קמ"ש).
הסוללה הראשית של סדרת לונדון כללה ארבעה תותחי 12 אינץ' (305 מ"מ)/ 40 קליבר Mark IX מותקנים בצריחי תותחים לפני ומאחורי המבנה העילי. החימוש המשני שלהם כלל שנים עשר תותחי 6 אינץ' (152 מילימטרים)/ 45 קליבר Mark VII שהותקנו בקזמטים בדפנות הגוף. הגנה מפני סירות טורפדו ניתנה על ידי 16 תותחי ירי מהיר (QF) 12 פאונד (3 אינץ', 76 מ"מ) 12 cwt, שמונה מהם הותקנו במבנה העילי המרכזי ושמונת התותחים הנותרים הוצבו על הסיפון הראשי מקדימה ומאחורה וירו דרך חרכי ירי לא משוריינות בגוף האונייה. כל אחד משני צמרות הלחימה סופק עם שלושה תותחי הוצ'קיס QF 3 פאונד 47 מ"מ (1.9 אינץ'). מקובל באוניות מערכה של התקופה, הן צוידו גם בארבע צינורות טורפדו 18 אינץ' (457.2 מ"מ) שקועים בגוף; אלה הונחו על צד הרוחב, שניים לצד כל ברבטה.
לאוניות הסדרה הייתה חגורת שריון בעובי 9 אינץ' (229 מילימטרים); המחיצות הרוחביות בקצה האחורי של החגורה היו בעובי 9–12 אינץ' (229–305 מילימטרים). חזיתות הצריחים הראשיים שלהן היו מוגנים על ידי לוחות שריון בעובי 8 אינץ' (203 מילימטרים), על גבי ברבטות בעובי 12 אינץ', ותותחי הקזמטים היו מוגנים עם שריון בעובי 6 אינץ' של פלדת קרופ. במגדל הניווט היו דפנות בעובי 14 אינץ' (356 מילימטרים). האוניות הותקנו בשלושה סיפונים משוריינים, בעובי שנע בין 1–2.5 אינץ' (25–64 מילימטרים) כל אחד.
היסטוריית שירות > לפני מלחמת העולם הראשונה

קווין הונחה במספנת דבונפורט ב-12 במרץ 1901. בטקס השתתפו ליידי צ'ארלס סקוט (אשתו של האדמירל לורד צ'ארלס סקוט), ליידי ארנסטין אדגקאמבה, גברת ג'קסון (אשתו של אדמירל משנה ט. ס. ג'קסון), וגברת צ'אמפנס (אשתו של הבנאי הראשי של מספנת דבונפורט ה. ב. צ'אמפנס). היא הושקה ונקראה על ידי המלכה אלכסנדרה ב-8 במרץ 1902, בנוכחות המלך אדוארד השביעי . זה היה האירוע הציבורי הגדול הראשון בו השתתפו בני הזוג מאז תום תקופת האבל לאחר עלייתו לשלטון של אדוארד השביעי בשנה הקודמת. האונייה הושלמה במרץ 1904.
קווין נכנסה לשירות ב-7 באפריל 1904 במספנת דבונפורט לשירות עם צי הים התיכון. היא חזרה לבריטניה והושבתה באפריל 1906, ולאחר מכן הופעלה מחדש ב-8 במאי 1906 כדי לחזור לים התיכון. היא חזרה למלטה בשנים 1906–1907 לתפקיד אוניית דגל, וב-20 במרץ 1907 הפכה לאוניית הדגל של הצי, תת אדמירל. התקופה השנייה שלה בשירות צי הים התיכון הסתיימה כשהיא הושבתה בדבונפורט ב-14 בדצמבר 1908. ב-15 בדצמבר 1908, המלכה הופעלה מחדש לשירות בצי האטלנטי. היא התנגשה בספינת הקיטור היוונית SS דפני בדובר ב-1 בפברואר 1909, ללא נזק רציני, ועברה שיפוץ בדבונפורט בשנים 1910–1911. ב-15 במאי 1912, קווין עברה לצי הבית השני. באפריל 1914 היא הפכה לאוניית הדגל של סגן המפקד, אדמירל משנה, שייטת אוניות המערכה החמישית, הצי השני, והוטל עליה תפקידים כספינת אימון תותחים בפורטסמות'.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה

בתחילת מלחמת העולם הראשונה, קווין ושייטת אוניות המערכה החמישית התבססו בפורטלנד והוקצו לצי התעלה שהוקם מחדש כדי להגן על תעלת למאנש. לאחר שחיפתה על ההובלה הבטוחה של חיל המשלוח הבריטי לצרפת באוגוסט, שייטת אוניות המערכה החמישית נשארה בפורטסמות' עד 4 בספטמבר כשחזרו לפורטלנד. קווין ואחותה למחצה אימפלייסבל צורפו באופן זמני לסיירת דובר בסוף אוקטובר 1914 כדי להפגיז את כוחות הצבא הגרמני לאורך חופי בלגיה בתמיכה בכוחות מדינות ההסכמה שנלחמו בחזית. הכוחות הגרמניים תקפו עמדות צרפתיות ממזרח לדנקרק, והם היו זקוקים מאוד לתמיכה ארטילרית כבדה. שייטת של משחתות ומוניטורים עזרה לשבור את המתקפה לפני שהגיעו קווין ואימפלייסבל. דיווחים על מתקפת נגד גרמנית קרובה עם סיירות משוריינות, שבסופו של דבר לא יצאה לפועל, הובילו את הבריטים לשלוח את אוניות המערכה כדי לשמור מפניה יחד עם כוח הארוויץ'. כשהתברר שהצי הגרמני לא מהווה איום, חזרו קווין ואימפלייסבל לצי התעלה. ב-14 בנובמבר, שייטת אוניות המערכה החמישית הועברה לשירנס בגלל חשש שפלישה גרמנית לבריטניה הגדולה עומדת בפתח, אך השייטת חזרה לפורטלנד ב-30 בדצמבר 1914.
במרץ 1915, בזמן שהצי הבריטי והצרפתי שניהלו את מערכת הדרדנלים התכוננו לצאת למתקפה גדולה ב-18 במרץ, המפקד הכללי, אדמירל סאקוויל קרדן, ביקש להעביר שתי אוניות מערכה נוספות של השייטת החמישית, אימפלייסבל וקווין תחת פיקודו בציפייה לאבדות במבצע הקרוב. האדמירליות הורתה על שתי האוניות לעבור לדרדנלים, והן עזבו את אנגליה ב-13 במרץ 1915 והגיעו ללמנוס ב-23 במרץ 1915. עד שהגיעו, הבריטים איבדו שתי אוניות מערכה בהתקפה ב-18 במרץ, מה שגרם לאדמירליות לשלוח את שתי האוניות האחרונות של השייטת החמישית להצטרף לצי. עם הגעתה אל הדרדנלים, קווין הצטרפה לשייטת השנייה, שם הפכה לאוניית הדגל של אדמירל משנה ססיל ת'ורסבי. במהלך החודש הבא החלו הצי הבריטי והצרפתי בהכנות לנחיתה בכף הלס, תחילתו של החלק היבשתי של מערכת גליפולי. היא תמכה בנחיתות ANZAC בגאבא טפה ב-25 באפריל 1915. קווין הגיעה אל חוף הנחיתה בערך בחצות, יחד עם אוניות המערכה לונדון ופרינס אוף ויילס; הוטלה עליהם המשימה לתמוך בנחיתה של הבריגדה האוסטרלית השלישית. קווין חיפתה על הצד הימני של החוף. במהלך הנחיתה, קווין ושאר אוניות החיפוי סיפקו אש חיפוי כאשר חיילי ה-ANZAC התקדמו פנימה וסייעו בדיכוי הארטילריה העות'מאנית.
קווין, אימפלייסבל, לונדון ופרינס אוף ויילס הועברו לשייטת המנותקת השנייה, שאורגנה כדי לתגבר את הצי האיטלקי בים האדריאטי כאשר איטליה הכריזה מלחמה על האימפריה האוסטרו-הונגרית. היא הגיעה לבסיס החדש שלה, טאראנטו, איטליה, ב-27 במאי 1915. מדצמבר 1916 עד פברואר 1917, קווין הוחזרה לשירות כספינת אם עבור אנשי מחסום אוטרנטו שניסו לחסום מעבר צוללות גרמניות ואוסטרו-הונגריות במצר אוטרנטו. רוב הצוות שלה חזר לבריטניה, והותיר מאחור רק צוות טיפול ותחזוקה, והיא פורקה בהדרגה מנשקה כאשר תותחיה הוקצו לתפקידים אחרים. רוב התותחי 6 אינץ' (150 מילימטרים) הוסרו עד אפריל 1917, וכל התותחי 12 אינץ' (300 מילימטרים) הורדו לחוף עד אוקטובר 1917, שם הם הועברו לידי הצבא האיטלקי לשימוש בהדפת התקפות של הצבא האוסטרו-הונגרי, למרות שהצריחים הושארו על הסיפון. קווין הפכה לאוניית הדגל של כוחות הצי הבריטי, טאראנטו, ושימשה ככזו עד פברואר 1918.
היסטוריית שירות > קריירה לאחר המלחמה

קווין עזבה את טאראנטו וחזרה לבריטניה באפריל 1919 והוכנסה לרשימת הפירוק במספנת צ'טם במאי 1919. היא זכתה לדחייה זמנית מרשימת הגריטה ביוני 1919 כשהוסרה מהרשימה וצורפה למוסד פמברוק כדי לשמש כספינת בסיס. קווין הוכנסה לרשימת המכירה במרץ 1920 ונמכרה לגרוטאות ב-4 בספטמבר 1920. היא הגיעה לבירקנהד ב-25 בנובמבר 1920 שם פורקה חלקית כדי שתוכל להגיע למעגן הגריטה שלה בפרסטון, ולאחר מכן הגיעה לפרסטון לגריטה ב-5 באוגוסט 1921.
תרשים של סדרת פורמידבל; סדרת לונדון הייתה זהה במראה
אוג'יג'י

| --- | --- |
המפגש של דייוויד ליווינגסטון והנרי מורטון סטנלי, ב-1871 בעיר
המפגש של דייוויד ליווינגסטון והנרי מורטון סטנלי, ב-1871 בעיר
 מדינה:  טנזניה טנזניה
 מחוז:  קיגומה
 תאריך ייסוד:  המאה ה־19 
 גובה:  830 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  4,100 (1967)
  ‑ במטרופולין:  50,000 (1978)
 קואורדינטות:  4°54′S 29°41′E﻿ / ﻿4.900°S 29.683°E﻿ / -4.900; 29.683
 אזור זמן:  UTC +3
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת טנזניה מוגדלת) דודומה דאר א-סלאם זנזיבר סיטי ארושה קילימנג'רו מוואנזה מביה קיגומה מטווארה קניה אוגנדה רואנדה בורונדי זמביה רפוב. דמוק. קונגו  מלאווי מוזמביק האוקיינוס ההודי אוג'יג'י(למפת טנזניה רגילה) דודומה דאר א-סלאם זנזיבר סיטי ארושה קילימנג'רו מוואנזה מביה קיגומה מטווארה קניה אוגנדה רואנדה בורונדי זמביה רפוב. דמוק. קונגו  מלאווי מוזמביק האוקיינוס ההודי אוג'יג'י  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אוג'יג'י (Ujiji) היא עיר במערב טנזניה. היא ממוקמת בערך 10 ק"מ דרומית לקיגומה. אוג'יג'י התפתחה בעקבות הסחר בעבדים ומתיישביה הראשונים היו ערבים. ליד השוק העירוני עובר נתיב ששימש בעבר לסחר בעבדים.
ב-1858 הגיעו ספיק וברטון לחופי אגם טנגניקה לראשונה; העיר היא גם מקום המפגש של דייוויד ליווינגסטון והנרי מורטון סטנלי, ב-1871. במקום המפגש קיים כיום גלעד המנציח את הפגישה, בשם "אנדרטת ד"ר ליווינגסטון". ב-1878 הקימה החברה המיסיונרית הבריטית תחנה במקום.
אהרון בינה

| --- | --- |

הרב אהרן בינה, חשון ה'תשס"ז (2006)
 לידה:  ה'תש"ח (בן 76 בערך) כפר הראה
 מדינה:  ישראל
 השכלה:  ישיבת פוניבז', ישיבה יוניברסיטי
 מקום פעילות:  ירושלים, ישראל
 השתייכות:  ציונות דתית[דרוש מקור]
 רבותיו:  הרב מיכל יהודה ליפקוביץ הרב יוסף דב סולובייצ'יק
 בת זוג:  מלכה בינה
הרב אהרון בינה (נולד בה'תש"ח, 1948) הוא ראש ישיבת נתיב אריה בעיר העתיקה המיועדת לתלמידים מארצות הברית.
ביוגרפיה

נולד בכפר הראה לרב אריה בינה ראש ישיבת נתיב מאיר, ולרחל אסתר לבית אפלגרד. הסנדק שלו היה הרב שאול ישראלי.
למד בישיבת פוניבז' בבני ברק כעשר שנים. לדבריו למד שם ולא בישיבה תיכונית, בעקבות הבטחת אביו לרב אליעזר יהודה פינקל, ובהשפעת הרב זלמן רוטברג. בין החברותות שלו היה הרב אליעזר כהנמן, לימים נשיא הישיבה. את רבו בישיבת פוניבז' לצעירים, הרב מיכל יהודה ליפקוביץ, הוא מחשיב לאחד מרבותיו העיקריים.
נישא למלכה מיליקובסקי מבולטימור, לאחר החתונה למד כשנה בישיבה יוניברסיטי בארצות הברית, והוא תלמידו של הרב יוסף דב סולובייצ'יק. לאחר מכן חזר לארץ ישראל, שם החל בלימודי הרבנות וקיבל סמיכה לרבנות מהרבנים הראשיים הרב עובדיה יוסף והרב איסר יהודה אונטרמן, וכן שירת בצה"ל בדרגת סרן.
בשנת 1974 החל לכהן כר"מ בישיבת הכותל ועסק בעיקר בתוכנית לבני חו"ל, עד עזיבתו בשנת 2002. בסמוך לעזיבתו עם חלק מאברכיה הוותיקים של הישיבה וראש הכולל הרב יעקב כ"ץ, בשנת 2003, הקים את ישיבת "נתיב אריה" לתלמידים מחו"ל, והוא עומד בראשה.
הרב אהרן בינה שימש גם כמנהל קרן הצדקה בישראל של המיליארדר איירה רנרט. מקורב לרבנים דוד חי אבוחצירא ונתן בוקובזה.
משפחתו

נשוי למלכה בינה מייסדת מדרשת מת"ן, ומחלוצות מהפכת לימוד התורה לנשים. הזוג מתגורר ברובע היהודי בירושלים ולהם חמישה ילדים, בנו הבכור משה, היה עורך דין ונפטר ממחלה בהושענא רבה ה'תשפ"ב. בניו חנן וצבי, מלמדים אף הם בישיבת "נתיב אריה". בתם, חיה בינה-כץ היא מנכ"לית מת"ן ורעייתו של יעקב כץ.
הערות שוליים

↑  "אישון אריה", עמ' 8, הערה 1
↑  "אישון אריה", עמ' 12-13
↑  מנחם קולודצקי, עוד תמיכה חרדית: הרה"ג אהרון בינה מבקש להצביע לרשימת "מאוחדים", באתר אקטואליק, ‏25/10/2018
↑  יעקב אמסלם, טייקון ה'האמר': קווים לדמותו של המיליארדר היהודי שמחזיק בבעלותו עשרות חברות בארה"ב, באתר כל הזמן, ‏24.02.2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012195976105171  VIAF: 15167561966898491287   WorldCat (עם VIAF): 15167561966898491287 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
Windows To Go

Windows To Go USB
Windows to go היא תכונה אשר הופיעה לראשונה בווינדוס 8 (בגרסת Enterprise בלבד), המאפשרת להריץ את כל מערכת ההפעלה באמצעות חיבור USB,
כהחסן נייד וכונן קשיח חיצוני. המטרה בתכונה היא לאפשר ניוד נוח ומלא של המערכת.
אבטחה

כדי למנוע אובדן מידע בעת ניתוק פתאומי של ההתקן, פותח מנגנון בו ניתן לחבר את המכשיר לאחר ניתוקו עד 60 שניות מרגע הניתוק והמערכת תפעל כשורה,
במידה והמכשיר לא מחובר שנית אל המחשב, האחרון יכבה בתום 60 השניות, תכונה זו פותחה כדי למנוע ממשתמשים זרים לצפות בתוכן ההתקן שנותר על המסך או שנותר בזיכרון ה-RAM.
ניתן אף להצפין את נתוני ההתקן באמצעות BitLocker.
אתחול Windows To Go

במידה והמחשב לא השתמש אף פעם בסביבת עבודה של Windows To Go יש לאתחל את המחשב שיוכל לעבוד עם הסביבה.
כדי להיכנס לתוכנת האתחול יש להזין בלוח הבקרה, בחיפוש: "windows to go" וללחוץ על "שנה אפשרויות אתחול של Windows To Go".
ראו גם

Windows Preinstallation Environment
הערות שוליים

↑  על המערכת באתר חברת מיקרוסופט http://technet.microsoft.com/en-us/library/hh831833.aspx
ערך זה הוא קצרמרבנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.