stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Future Now Tour
מהלך ההופעה > קטעים מיוחדים

ב-29 ביוני השניים אירחו את T.I כאשר שלושתם שרו את שיריו "Dope", "Whatever You Like" ו-"Live Your Life".
ב-1 ביולי ותוך כדי ביצוע השיר "Skyscraper", לובאטו התעטפה בדגל הגאווה כאות תמיכה בקהילת הלהטבים.
ב-2 ביולי ולזכר קורבנות פיגוע הירי במועדון הלהט"ב באורלנדו, כמו גם כמחווה לזמרת כריסטינה גרימי שנרצחה באותה העיר, השניים אירחו בהופעתם את אנדרה דיי שביצעה את "Rise Up".
ב-8 ביולי השניים הופיעו עם ג'יימי פוקס כאשר לובאטו שרה עמו את השיר ""Georgia on My Mind" ואילו ג'ונאס עזר לו בשירו "Blame It", כמו גם הראפר Desiigner הופיע עם השיר "Panda".
ב-12 ביולי התארחו בהופעתם הראפרים Remy Ma ופאט ג'ו עם השיר "All the Way Up".
ב-26 ביולי לובאטו שרה יחד עם בראד פייסלי את הדואט שלהם "Without a Fight", כמו גם אירחה את ג'ו ג'ונאס ושניהם ביצעו את הדואט שלהם "This Is Me / Gotta Find You" מהסרט "קאמפ רוק", כשבהמשך ביצע עם הלהקה שלו DNCE את השיר "Cake by the Ocean".
ב-13 באוגוסט לובאטו שרה עם הזמרת סירא את הדואט שלהן "Waitin For You".
ב-17 באוגוסט השניים אירחו את הראפר 2 צ'יינז אשר הופיע עם שניים משיריו "I’m Different" ו-"Watch Out".
ב-21 באוגוסט לובאטו אירחה והצטרפה להופעתה של בי מילר עם שירה "Yes Girl".
ב-7 בספטמבר בראד פייסלי הופיע בשנית עם לובאטו בדואט שלהם "Withput a Fight", כמו גם תומאס רט הופיע עם שירו "Die a Happy Man".
ב-17 בספטמבר השניים אירחו שוב את להקת די אן סי אי שהופיעו בשנית עם שירם "Cake by the Ocean".
ב-16 באוקטובר פאולינה רוביו הצטרפה ללובאטו בגרסת כיסוי לשיר "Girls Just Want to Have Fun" של סינדי לאופר.
תאריכי הופעות > שינויים וביטולים

| תאריך | עיר | מדינה | שינוי/ביטול | פירוט | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 24 ביוני 2016 | סאנרייז, פלורידה | ארצות הברית | שינוי ל-1 ביולי 2016 | לא צוינה סיבה |  |
| 25 ביוני 2016 | אורלנדו, פלורידה | ארצות הברית | שינוי ל-2 ביולי 2016 | לא צוינה סיבה |  |
| 30 ביוני 2016 | שארלוט, קרוליינה הצפונית | ארצות הברית | ביטול | במחאה על חקיקה נגד טרנסג'נדרים |  |
| 2 ביולי 2016 | ראלי, קרוליינה הצפונית | ארצות הברית | ביטול | במחאה על חקיקה נגד טרנסג'נדרים |  |
| 3 ביולי 2016 | וירג'יניה ביץ', קליפורניה | ארצות הברית | ביטול | אילוצי זמנים |  |
תאריכי הופעות > הופעות מיוחדות

↑  הופעה זו התקיימה במסגרת היריד של מדינת מינסוטה
↑  הופעה זו התקיימה במסגרת פסטיבל Global Citizen
↑  הופעה זו התקיימה במסגרת פסטיבל Expo
התעללות מינית בילדים

"תעזוב אותי בשקט" - קריקטורה המתארת התעללות בילדה, מאת: מרטין ואן מאלה, צרפת, 1905.
התעללות מינית בילדים היא סוג של התעללות בילדים הכוללת, בדרך כלל, מגע גופני או לא-גופני בין ילד ומבוגר. המגע הגופני עשוי להיות גניטאלי או לא גניטאלי. הילד נתון לניצול או השפלה מיניים או משמש מקור לגרייה מינית מצד המבוגר. קיימות צורות שונות של התעללות מינית בילדים: פנייה או הפעלת לחץ על ילדים לעסוק בפעילויות מיניות (ללא קשר לתוצאות הפנייה), חשיפת איברי מין בנוכחות ילדים (אקסהביציוניזם), חשיפת ילדים למדיה פורנוגרפית, מגע מיני עם ילדים או הפקת פורנוגרפיית ילדים בעזרתם, ושימוש בילדים למטרות זנות. היחסים בין הילד למבוגר מאופיינים בעיקר על ידי כוחנות, תוקפנות, שליטה ופיקוח מצד המבוגר, והאינטראקציה המינית ביניהם מסבה לילד נזק או פגיעה. על אף האמור לעיל, אין קונצנזוס לגבי הגדרת התופעה והיא מושפעת במידה ניכרת מערכים תרבותיים וחברתיים ספציפיים.
להתעללות מינית בילדים השלכות רבות מבחינתו של הילד: דיכאון, חרדה, הפרעת דחק פוסט-טראומטית, ואף פוסט-טראומה מורכבת, בנוסף לפגיעה פיזית אפשרית ובעיות אחרות. התעללות מינית על ידי בן משפחה היא סוג של גילוי עריות והיא יכולה לגרום לטראומה פסיכולוגית ארוכת טווח ומשמעותית ביותר, במיוחד במקרה שבו אחד ההורים הוא הפוגע.
על פי סקרים ומחקרים שונים, כ-15% עד 25% מהנשים וכ-5% עד 15% מהגברים בעולם עברו התעללות מינית בילדותם.
רוב עברייני המין הכירו את קורבנותיהם לפני התקיפה; כ-30% הם קרובי משפחה של הילד, בדרך כלל אחים, אבות, דודים או בני דודים; בסביבות 60% הם מכרים אחרים כגון חברים של המשפחה, שמרטפים או שכנים; ואילו זרים אחראים לכ-10% ממקרי תקיפה נגד ילדים. מרבית העבריינים הם גברים. מחקרים מראים כי נשים אחראיות ל-14% עד 40% מהתקיפות נגד בנים, ו-6% מהתקיפות נגד בנות שדווחו. כ-60% מעברייני המין הכלואים במערכת בתי סוהר בישראל הורשעו בתקיפת קטין מתחת לגיל 13. כמחצית מהם מאובחנים עם פדופיליה.
בתחום המשפטי של מדינות המערב, "התעללות מינית בילד" היא מונח כולל המתאר עבירות פליליות ואזרחיות שבהם מבוגר עוסק בפעילות מינית עם קטין או מנצל קטין לצורך סיפוק מיני. האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה קובעת כי "ילדים אינם יכולים להסכים לקיים פעילות מינית עם מבוגרים", והיא מגנה כל פעולה כזו על ידי אדם מבוגר: "מבוגר שעוסק בפעילות מינית עם ילד מבצע מעשה פלילי ולא מוסרי, אשר לעולם לא יכול להיחשב לנורמלי או להתנהגות חברתית מקובלת". החוק הפלילי בישראל נמצא בקו אחד עם קביעה זו; קטינים אינם יכולים לתת את הסכמתם לקיום יחסים בעלי אופי מיני עם מבוגרים.
השפעה > נזק פסיכולוגי

התעללות מינית בילדים עלולה לגרום לנזק משמעותי בטווח הקצר והארוך, לרבות הפרעות נפשיות בשלב מאוחר יותר בחייהם של הילדים. בין היתר מאחר שיש עצירה בהתפתחות הרגשית החל מרגע התקיפה. ילדים רבים יפתחו פוסט טראומה מורכבת שהשפעות הפסיכולוגיות, הרגשיות, הגופניות והחברתיות שלה כוללות דיכאון,
הפרעת דחק פוסט-טראומטית, חרדה, הפרעות אכילה, הערכה עצמית ירודה, דימוי עצמי נמוך, הפרעות חרדה וניתוק, שחזורים של המצבים הטראומתיים, מצוקה פסיכולוגית כללית והפרעות אחרות (כמו הפרעת סומטיזציה ונוירוזה), כאב כרוני,
בעיות בהתנהגות המינית, בעיות למידה בבית ספר ובעיות התנהגות (כולל התמכרות לסמים ולאלכוהול, התנהגות הרסנית, נטייה לעבריינות בגיל מאוחר יותר ונטייה להתאבדות). טרם זוהה דפוס מסוים ויש מספר השערות לעניין זיקתן של ההשפעות הללו להתעללות המינית.
הילד עלול להיות קורבן להתעללות מינית נוספת בשלב מאוחר יותר בחייו, בשל השפעות התפתחותיות שליליות ארוכות טווח אשר נחשבות אף הן לתוצאה של התעללות מינית. מחקרים הצביעו על קיומה של זיקה בין התעללות מינית בילדוּת לבין תחומים מסוימים של פסיכופתולוגיה אצל מבוגרים, לרבות נטייה להתאבדות, התנהגות אנטי-חברתית, מצוקה פוסט-טראומטית, חרדה ואלכוהוליזם.
מבוגרים עם היסטוריה של התעללות בילדותם, ובעיקר התעללות מינית, נוטים להפוך לצרכנים של שירותי החירום והטיפול הרפואי באופן תכוף יותר לעומת מבוגרים חסרי היסטוריה זו. מחקר שהשווה את ההוצאות הכספיות של נשים בגיל העמידה שעברו התעללות בילדותן ונשים שלא עברו התעללות, מצא הוצאות בריאות ורפואה גבוהות יותר באופן משמעותי אצל הנשים שעברו התעללות.
ילדים שעברו התעללות מינית סובלים מתסמינים פסיכולוגיים רבים יותר מילדים שלא עברו התעללות; מחקרים מצאו תסמינים ב-51% עד 79% בקרב ילדים שחוו התעללות מינית.
קיים סיכון לקיומו של נזק גדול יותר כאשר מדובר בתוקף שהוא קרוב משפחה, או אם ההטרדה כללה גם מגע מיני, או אם נעשה שימוש באיומים או בכוח.
רמת הפגיעה הפסיכולוגית והפיזית עשויה להיות מושפעת מגורמים נוספים כגון חדירה, תדירות ומשך ההתעללות, והשימוש בכוח. חלק מהנזק הפסיכולוגי שנוצר אצל הילד נוגע גם לסטיגמה חברתית, ולכן הנזק הנגרם לילדים שעברו התעללות עשוי להיות חמור פחות אם הם גדלים בסביבה משפחתית תומכת מבחינה זו.
השפעה > נזק פסיכולוגי > ניתוק והפרעת דחק פוסט-טראומטית

קיים קשר בין התעללות בילדים, לרבות התעללות מינית (בעיקר כשמדובר בהתעללות כרונית שתחילתה בגיל מוקדם), לבין התפתחותם של תסמיני ניתוק, לרבות אמנזיה של זכרונות הקשורים להתעללות.
חומרת הניתוק תלויה בחומרת ההתעללות המינית או הפיזית. כאשר מדובר בהתעללות מינית חמורה (חדירה או מספר תוקפים או התעללות שנמשכה למעלה משנה), תסמיני הניתוק בולטים יותר.
ילדים עשויים לפתח תסמינים של מצוקה פוסט-טראומטית כתוצאה מהתעללות מינית, גם אם לא נפגעו פיזית או חוו אלימות, וגם אם לא נחשפו לאיומים ממשיים.
השפעה > נזק פסיכולוגי > מחקר

חוקרים טוענים כי חשוב להתייחס לגורמים רבים שעשויים להשפיע על מחקרים שמנסים להעריך את השפעות ההתעללות.
אחד הגורמים הוא הסביבה שבה גדל הקורבן, כגון משפחה ענייה. חומרת המעשים הוא גורם נוסף. בסקירה ספרותית מקצועית משנת 1998, נטען: "מאמר זה מסתמך על ההנחה כי, ברוב המקרים, הנזק המהותי שנגרם לילדים שעברו התעללות מינית, מקורו ביכולתם לפתח אמון, אינטימיות ומיניות, וכי בעיות נפשיות רבות המתפתחות בשלב מאוחר יותר בחייהם ואשר קשורות להיסטוריה הסביבתית שלהם, נחשבות להשפעות משניות".
מחקרים אחרים מצאו קשר בלתי תלוי בין התעללות מינית שאדם עבר בילדותו לבין ההשפעות הפסיכולוגיות השליליות שחווה בבגרותו.
מחקר משנת 2000‏
מצא כי הקשר בין צורות חמורות של התעללות מינית בילדים ופסיכופתולוגיה אצל מבוגרים שעברו התעללות בילדותם, אינו מושפע מהתייחסותם של בני משפחת הילד לאירוע. הסיבה לכך, על פי המחקר, היא שהשפעתו של קשר זה נחלשת רק מעט לאחר שמשתנים וגורמים מתאימים נוטרלו. המחקר גם מצא קשר בין התעללות מינית בילדים לבין פסיכופתולוגיה אצל מבוגרים בקרב זוגות תאומים שרק אחד מהם עבר התעללות מינית. בנוסף, בקרב הילדים שעברו התעללות קיים סיכון גבוה יותר באופן עקבי להיות חשופים להפרעות נפשיות, לעומת אחיהם שלא עברו התעללות.
מטא-אנליזה שנויה במחלוקת משנת 1998, מאת רינד ושות',
הציעה כי התעללות מינית בילדים לא בהכרח תגרום לנזק נפשי בבגרות; על פי האנליזה, מספר סטודנטים במוסד להשכלה גבוהה דיווחו על אירועי התעללות שעברו בילדותם כחוויות חיוביות. מסקנתה של האנליזה היא שהיקף הנזק הנפשי תלוי בדעתו של הילד - האם המעשים נעשו מבחינתו בהסכמה, אם לאו. בביקורות שפורסמו על ידי מדענים נאמר כי המתודולוגיה ואופן הסקת המסקנות של המחקר נראים פגומים, אף על פי שהאנליזה פורסמה לאחר ביקורת עמיתים שבה לא נתקבלו הערות בנוגע לבעיות אלו. בעקבות הפרסום הנרחב לו זכה המאמר, גינה הקונגרס האמריקאי את המחקר, בשל מסקנותיו ומכיוון שהיווה הצדקה לפעילותם של ארגונים פדופיליים.
מאמר משנת 1999 העלה את ההשערה כי תפיסה של התעללות מינית כ"חיובית" עשויה להיות חלק ממנגנון הגנה להתמודדות עם חוויות טראומטיות, ומעין סוג של התרצה.
השפעה > פגיעה פיזית > פציעה

התעללות מינית פיזית עשויה לגרום לפציעות פנימיות ודימום, בתלות בגיל ובגודל הילד, ובמידת הכוח שהופעל נגדו. במקרים קשים עלולים האיברים הפנימיים להינזק, ובמקרים מסוימים הדבר אף עלול להוביל למוות.
במחקר משנת 1999 נבדקו מקרי מוות בצפון קרוליינה בין השנים 1985 ו-1994.
במסגרת המחקר זוהו שישה מקרי מוות ודאיים כתוצאה מהתעללות מינית בילדים ושישה מקרי מוות שקרוב לוודאי נגרמו כתוצאה מהתעללות מינית בילדים. טווח הגילאים של הקורבנות היה בין 2 חודשים ל-10 שנים. סיבות המוות כללו טראומה גופנית לאיברי המין (למשל טראומה נרתיקית) או לפי הטבעת, וכן הטלת מומים באזור איבר המין.
השפעה > פגיעה פיזית > מחלות מין וזיהומים

התעללות מינית בילדים עלולה לגרום להעברתן של מחלות מין ולהתפתחות זיהומים, ככל מגע מיני בין זוג אנשים.
הסיכון להתפתחות זיהומים גדול יותר אצל ילדות, בשל היעדר נוזל נרתיקי רב. בין השאר, דווח גם על דלקת הנרתיק.
השפעה > פגיעה פיזית > נזקים נוירולוגיים

מחקרים הוכיחו כי מתח טראומטי, כולל מתח כתוצאה מהתעללות מינית, גורם לשינויים בפעילות והתפתחות המוח. ואכן, במחקרים שונים נמצא קשר בין התעללות מינית חמורה בילדים לבין השפעה מזיקה על התפתחות המוח.
מספר מחקרים מצביעים על כך שהתעללות מינית או פיזית בילדים יכולה להוביל לפעילות-יתר של מערכת לימבית, שאינה מפותחת דיה בגיל זה.
מחקר משנת 2000 הישווה תוצאות של הבחינה הפסיכומטרית בארצות הברית בהקשר לרקע המיני של הסטודנטיות. ציוניהן במתמטיקה של נשים שדיווחו על התעללות מינית בילדותן, היה נמוך באופן משמעותי מציוניהן של נשים שדיווחו שלא עברו התעללות. בשאלות המילוליות השיגו הנבדקות שחוו התעללות ציונים גבוהים, ומסיבה זו עלתה ההשערה שציוניהן הנמוכים במתמטיקה "מקורם בפגם באינטגרציה ההמיספרית (hemispheric integration)". כמו כן, נמצא קשר חזק בין ליקויים בזיכרון לטווח קצר בכל הקטגוריות שנבדקו (מילולי, חזותי וכללי) לבין תקופת ההתעללות ואורכה.
גילוי עריות

גילוי עריות בין ילד או מתבגר לבין קרוב משפחה מבוגר נחשב לצורת ההתעללות המינית הנפוצה ביותר בקרב ילדים, והיא גם אחת הצורות המזיקות ביותר.
באחד המחקרים צוין כי יותר מ-70% מהתוקפים הם בני משפחה או מכרים של המשפחה.
במחקר אחר נמצאו אחוזים גבוהים יותר: 30% מעברייני המין הם קרובי משפחה של הקורבן, 60% הם מכרים של המשפחה, כמו שכנים, חברים או שמרטפים, ו-10% מהתוקפים הם זרים.
הצורות הנפוצות ביותר של גילוי עריות הן בין אב לבתו ואב חורג לבתו. יתר הדיווחים כוללים בעיקר יחסים בין אם לבנה או לבתה ואם חורגת לבנה או בתה.
גילוי עריות בין אב לבנו מדווח פחות, אולם לא ידוע אם שכיחותו פחותה בפועל.
באופן דומה, יש הטוענים כי גילוי עריות בין אחים עשוי להיות נפוץ באותה מידה, או במידה רבה יותר, לעומת צורות אחרות של גילוי עריות: על פי מחקר שנעשה באוסטרליה, ב-57% ממקרי גילוי עריות מעורבים אחים; מחקר אמריקאי דיווח כי במעל ל-90% ממקרי גילוי עריות במשפחה הגרעינית ישנה מעורבות של אחים, בעוד שלפי נתוניו של מחקר בריטי, גילוי עריות בין אחים נפוץ פי שניים מגילוי עריות בין אב או אב חורג לבנו.
קשה להעריך את שכיחותה של התעללות מינית בילדים על ידי הורים, בגלל סודיות ופרטיות; מספר הערכות מדברות על 20 מיליון אמריקאים שנחשפו לגילוי עריות בידי הוריהם.
צורות של התעללות מינית בילדים

המונח התעללות מינית בילדים כולל מגוון רחב של צורות התעללות, לרבות:
תקיפה מינית – עבירות שבהן מבוגר בא במגע עם קטין לצורך סיפוק מיני; לדוגמה, אונס (כולל מעשה סדום), וחדירה באמצעות חפץ כלשהו. רוב מדינות ארצות הברית כוללות בהגדרותיהן למונח "תקיפה מינית" כל סוג של חדירה לגופו של קטין, ואף הקלה שבקלות, אם המגע בוצע לצורך סיפוק מיני. בישראל קיימת הגדרה דומה, על פי סעיף 345 לחוק העונשין, שבו מוגדרת המילה "בועל": "המחדיר איבר מאיברי הגוף או חפץ לאיבר המין של האישה". גם המונח מעשה סדום, בסעיף 347 לחוק, מזכיר זאת: "החדרת איבר מאיברי הגוף או חפץ לפי הטבעת של אדם או החדרת איבר מין לפיו של אדם".
הטרדה מינית – עבירות שבהן מבוגר מבצע פעילויות שאינן חודרניות עם קטין לצורך סיפוק מיני; לדוגמה, חשיפת הקטין לפורנוגרפיה או למעשים מיניים של אחרים.
ניצול מיני – עבירות שבהן מבוגר מנצל קטין לצרכים מיניים או למטרות רווח; לדוגמה, שידול ילד לעסוק בזנות, ויצירה של פורנוגרפיית ילדים או הפצתה.
חשיפת ההתעללות

בקרב ילדים שנחשפו לסביבה תומכת לאחר שההתעללות נחשפה, היו פחות תסמינים טראומטיים לעומת ילדים שלא זכו לתמיכה חיובית מהסביבה.
באופן כללי, ילדים זקוקים לתמיכה ולכלים לצמצום מתחים לאחר חשיפת ההתעללות המינית.
לעומת זאת, תגובות חברתיות שליליות לחשיפה עלולות לפגוע בקורבן.
מחקר משנת 1994 מצא כי ילד שחשף את המעשים בפני אדם כלשהו וקיבל ממנו תגובה שלילית, בייחוד אם האדם הוא קרוב משפחה, חווה תסמינים טראומטיים רבים יותר בהמשך חייו, לעומת ילדים שקיבלו תגובות חיוביות לאחר החשיפה.
במרבית מקרי החשיפה, איש סודו של הילד לא הגיב בצורה מתאימה. במקרים רבים הוא האשים או דחה את טענותיו של הילד, או עשה מעט, אם בכלל, כדי להפסיק את ההתעללות.
על אף שלא קל להקשיב לחשיפה של התעללות מינית מפיו של ילד, חשוב מאוד להגיב באופן הולם. צעד ראשון וחשוב הוא לקחת את האירוע במלוא הרצינות ולהסביר זאת לילד. האקדמיה האמריקאית לפסיכיאטריה של ילדים ומתבגרים מציגה הנחיות לגבי מה לומר לקורבן וכיצד לפעול לאחר החשיפה.
פסיכותרפיה (טיפול)

אופן הטיפול באדם שהיה קורבן להתעללות מינית תלוי במספר גורמים חשובים כגון גילו, נסיבות הפנייה לקבלת טיפול נפשי, ומצבו הרפואי הנוכחי. מטרת הטיפול היא לא רק לטפל בבעיות הנפשיות הנוכחיות, אלא גם למנוע התפתחותן של בעיות נפשיות בעתיד.
פסיכותרפיה (טיפול) > ילדים ומתבגרים

בהקשר של טיפול בילדים שעברו התעללות מינית, כדאי לפתוח ב"קולות הקורבנות". במילים אחרות, לבדוק מה ילדים שעברו התעללות מינית ציינו שהם מעוניינים לקבל בטיפול? במחקר של Nelson-Gardell, משנת 2001, נערכו שיחות עם ילדים אלה לגבי האופן בו ניתן לעזור להם להתמודד במסגרת טיפול עם ההשפעות השליליות של ההתעללות. בשיחות אלו עלו ארבע תמות עיקריות:
לעזור ולתמוך משמעו להאמין - ילדים שעברו התעללות מינית ראו באמונה בדבר ההתעללות חלק בלתי נפרד מהגשת עזרה. לדוגמה, "להאמין זה דבר מאוד חשוב לילדים, מפני שאם אנשים מפקפקים בך אז אתה מרגיש ממש רע", "ככה אתה מגלה אם זה חבר שלך או לא, אם הוא עומד לצידך ומאמין לך". נראה כי ההשלכות של ממצא זה לגבי יצירת ברית טיפולית עם ילד-מטופל שעבר התעללות מינית חשובות ביותר. האמונה של המטפל בדברי המטופל לגבי ההתעללות מהווה בסיס ליצירת מערכת יחסים אותנטית המושתתת על אמון, מספקת תיקוף ולגיטימציה לחוויותיו הרגשיות של המטופל, והכרחית לצורך העלאת תכנים רלוונטיים להתעללות בטיפול.
לשוחח על מה שקרה עוזר - רוב הילדים ייחסו חשיבות לכך שהמטפל ישוחח עימם על החוויה שעברו, על אף ההכרה בכך שתהליך זה עלול לעורר כאב, למשל, "בהתחלה זה קשה, אבל כשאתה מתחיל להרגיש שהמטפל הוא חבר שלך ואתה מכיר אותו יותר באופן אישי אז זה קצת יותר פשוט". ייתכן כי שיחה לגבי הטראומה עצמה היא לב החוויה התרפויטית, אך יש לראות בחשיפת חוויות ההתעללות תהליך דינאמי ומתמשך, במהלכו יעלו נושאים שונים בכל שלב התפתחותי חדש של הילד.
לשוחח על רגשות זה עוזר - הילדים ציינו כי שיתוף ברגשותיהם מסייע להתמודד עם ההתעללות, וחשו כי "להחזיק אותם בבטן" עלול לגרום להשלכות שליליות בעתיד. החשיבות שהם ייחסו לפעילות זו עקבית עם הממצאים בתחום, כאשר גישות טיפוליות שונות נבדלות אמנם מבחינת הטכניקות והפרספקטיבות התאורטיות עליהן הם נשענות, אך כולן רואות בעיבוד הרגשות אלמנט חשוב בתהליך התרפויטי.
קבוצה יכולה לעזור, אבל בהתחלה אף אחד לא רצה להצטרף - חלק מן הילדים חשו כי הצטרפות לקבוצת טיפול תרמה להם, אולם, בתחילה רובם ככולם הביעו חוסר נכונות לקחת חלק בטיפול כזה. נראה כי ההשתתפות בקבוצה עשויה להפחית את סודיות החוויה ותחושות הבידוד המתלוות אליה, לעיתים קרובות.
כלומר, מהמחקר של Nelson-Gardell ‏(2001) עולה כי במסגרת עבודה טיפולית עם ילדים שעברו התעללות מינית רצוי כי המטפל יביע באופן ברור את אמונו בדיווח של הילד לגבי ההתעללות וכן, ילווה את הילד בחשיפת האירועים שעברו עליו והרגשות שהתעוררו בו.
קיימות שלוש גישות עיקריות לטיפול בילדים ומתבגרים: טיפול משפחתי, טיפול קבוצתי וטיפול פרטני. השיטה שבה ייעשה שימוש תלויה במגוון גורמים. לדוגמה, הטיפול הנפשי של ילדים צעירים מצריך בדרך כלל מעורבות רבה של הוריהם ולכן הם עשויים להפיק תועלת מטיפול משפחתי, או טיפול פרטני עם הדרכת הורים. מתבגרים נוטים להיות יותר עצמאיים ולכן יכולים להפיק תועלת מטיפול פרטני או קבוצתי. לעיתים מוחלפת השיטה במהלך הטיפול; למשל, רק לעיתים רחוקות משתמשים בטיפול קבוצתי בשלבים הראשונים, כיוון שהנושא מאוד אישי ומביך את המטופל.
הגורמים העיקריים המשפיעים על הפתולוגיה ועל אופן הטיפול הם סוג וחומרת התקיפה המינית, התדירות שלה, גיל הילד בעת התקיפה ובעת קבלת הטיפול, וסביבתו המשפחתית של הילד.
פסיכותרפיה (טיפול) > מבוגרים שעברו התעללות מינית בילדותם

מבוגרים בעלי היסטוריה של התעללות מינית מגיעים לעיתים לטיפול עם בעיות שהתפתחו בזמן שלא קיבלו טיפול, לרבות התמכרות לסמים ולאלכוהול, הפרעת אכילה, הפרעת אישיות, דיכאון, ובעיות במערכות יחסים רומנטיות ובין-אישיות.
לרוב הקווים המנחים לטיפול הם כי תחילה יש לטפל בבעיה הנוכחית, ולא בהתעללות עצמה. קיימות צורות טיפול מגוונות התלויות בבעיותיו הספציפיות של המטופל. לדוגמה, אדם עם היסטוריה של התעללות מינית הסובל מדיכאון חמור יקבל טיפול פסיכולוגי או תרופתי בגין הדיכאון. עם זאת, לעיתים יש לשים דגש על הטראומה שחווה המטופל ועל החזרה לשגרה. שיטות חדשניות כגון EMDR הוכחו כיעילות בטיפול בבעיות מסוג זה.
התעללות מינית קשורה לבעיות רבות שעתידות להופיע בשנים מאוחרות יותר בחייו של הקורבן. למשל, הפיכה של הילד לקורבן פעם נוספת בגיל ההתבגרות, בעיות מיניות, בעיות ביצירת קשרים רומנטיים, וחשיבה מעוותת על הנושא של התעללות מינית (למשל, שהיא נפוצה ושכולם חווים אותה). במפגש הטיפולי הראשון יכול המטופל להיות מודע לאירוע שעבר, אך הערכתו את מידת הנזק שנגרמה לו, היא לעיתים לא מידתית. למשל, ישנם מטופלים המאמינים שהאירוע אינו משמעותי או ראוי לציון (סוג של מנגנון הגנה). לעיתים הקורבנות אינם מודעים לקשר שבין ההתעללות שעברו לבין מצבם הפתולוגי הנוכחי.
הפוגעים > תוקפים בוגרים > דמוגרפיה

רוב העבריינים הם מכרים או קרובי משפחה של הקורבנות שלהם, ומיעוטם זרים.
מחקר שבדק 430 אירועי תקיפה מינית של ילדים בשנת 2006 ו-2007, מצא כי 82% מעברייני המין הצעירים הכירו את קורבנותיהם (46% מכרים ו-36% קרובי משפחה).
מרבית העבריינים הם גברים, אם כי האחוזים משתנים ממחקר למחקר. אחוז אירועי התעללות מינית שבוצעו בידי נשים, ושהגיעו למערכת המשפט האמריקאית, נע בין 1% ל-4%.
מחקרים של התנהגות מינית פסולה בבתי ספר אמריקאים הציגו תוצאות מעורבות: בין 4% ל-43% הן תוקפות.
מחקר משנת 1993 שבדק מדגם של 4,402 פדופילים שהורשעו בדין, מצא ש-0.4% היו נשים.
הפוגעים > תוקפים בוגרים > היבטים פסיכולוגיים

חלק מהעבירות נעשות בחסות עיוותים קוגניטיביים (כלומר, תפיסה שגויה של המציאות), כגון מזעור הנזק שנגרם, האשמת הקורבן, והצדקת המעשים באופנים שונים.
מחקרים ישנים משנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 החלו לסווג עבריינים על בסיס מניעיהם ותכונותיהם. מחקר משנת 1978 סיווגו עברייני מין בילדים לשתי קבוצות: "מקובעים" ("fixated") ו"נסוגים" ("regressed").
המקובעים הוגדרו כאנשים הנמשכים בעיקר לילדים ואילו הנסוגים שמרו, במידה רבה, על קשרים עם מבוגרים אחרים, ואף היו נשואים. בנוסף, המחקר הראה כי לנטייתו המינית של התוקף אין בהכרח קשר למינו של הקורבן. לדוגמה, גבר שהטריד מינית בנים יכול היה בו-בזמן להיות מעורב בקשר רומנטי עם אישה בת-גילו.
מחקר מאוחר יותר משנת 2002 הוסיף מספר סוגים של עברייני מין, על בסיס הפרופיל הפסיכולוגי של התוקפים. הם מחולקים כך:
"מצבי" (Situational) - אינו מעדיף ילדים אך פוגע בהם בתנאים מסוימים.
"נסוג" (Regressed) - בדרך כלל מצוי במערכת יחסים עם מבוגר, אלא שמניע כלשהו גורם לו לחפש ילדים בתור תחליף.
"חסר הבחנה מוסרית" (Morally Indiscriminate) - סוטה מין שעשוי לבצע גם עבירות מין אחרות שאינן קשורות לילדים.
"נאיבי/לקוי בנפשו" (Naive/Inadequate) - לעיתים בעל נכות נפשית כלשהי, החש פחות מאוים מילדים.
"מועדף" (Preferential) - בעל עניין מיני אמיתי בילדים.
"פסיכוטי" (Mysoped) - אדם סדיסטי ואלים; פוגע בזרים בתדירות גבוהה יותר מאשר במכרים.
"מקובע" (Fixated) - בעל פעילות מועטת, אם בכלל, עם בני גילו. מתואר כ"ילד מגודל יתר על המידה".
גורמים סיבתיים של עברייני מין בילדים אינם מוחלטים וידועים לעומקם.
בעבר נהוג היה לחשוב שהיסטוריה של התעללות מינית עשויה להיות גורם בפני עצמו, אך מחקרים לא מצאו קשר סיבתי, שכן הרוב המכריע של הילדים שעברו התעללו מינית אינם הופכים לעברייני מין בעצמם.
הפוגעים > תוקפים בוגרים > היבטים פסיכולוגיים > פדופיליה

המונח "פדופיליה" מתייחס למבוגר או מתבגר שנמשך מינית לילדים בגילאי טרום גיל ההתבגרות, בין אם משיכה זו מומשה בפועל ובין אם לאו. אדם בעל משיכה זו קרוי "פדופיל".
גרות', הובסון וגארי (1982) ניסחו את אחת מהטיפולוגיות הראשונות בתחום מתוך ההבחנה בין התעללות פדופילית להתעללות שאינה פדופילית. פדופיליה אינה מקבילה לעבירת מין כלפי ילדים, אף על פי שפעמים רבות נעשה נעשה שימוש במושגים הללו כמקשה אחת בציבור ובתקשורת. התעללות מינית בילדים היא לא אבחנה רפואית והיא לא בהכרח מושג נרדף לפדופיליה. יש פדופילים שמעולם לא ביצעו עבירת מין כלפי ילדים, וכך יש עברייני מין רבים שביצעו את העבירות שלהם נגד ילדים מסיבות אחרות מאשר פדופיליה. הבחנה זו חשובה משום שיש הבדל במידת הסיכון לכך שהעבריין יחזור על העבירה (רצידיביזם). מחקרים מלמדים כי פדופיל שמתעלל מינית בילדים פוגע מינית בילדים פי 10 בהשוואה לעבריין מין המתעלל מינית בילדים ואינו פדופיל.
בתחום אכיפת החוק, המונח "פדופיל" משמש לתיאור אדם שהואשם או הורשע בהתעללות מינית בילדים בהתאם להגדרות המשפטיות של "ילד" (לרבות ילדים בטרום גיל ההתבגרות ונערים מתחת לגיל ההסכמה); עם זאת, לא כל תוקף-ילדים הוא פדופיל ולא כל פדופיל בהכרח תוקף ילדים.
הפוגעים > תוקפים בוגרים > פשיעה חוזרת

רצידיביזם (מועדות) הוא דפוס התנהגותי של עבריינים מורשעים אשר שוחררו מהכלא לקהילה ושבים לבצע עבירות. שיעור העבריינים שחוזרים ומבצעים עבירות בפרק זמן מסוים מוגדר כשיעור רצידיביזם (recidivism rate).
ככלל, שיעורי הרצידיביזם של מתעללים מינית בילדים ועברייני גילוי עריות הם הנמוכים ביותר: 7%-14%, בהתאמה. הסיכון הגבוה ביותר לתקיפה חוזרת נמצא אצל אלו הנמשכים מינית לילדים זכרים שאינם קרובי משפחה, והוא 35% לאחר תקופת מעקב של 15 שנים.
מחקר שניתח את נתוני הרצידיביזם בקרב עברייני מין המפוקחים על ידי יחידת הפיקוח "צור", מראה כי מקרב 934 עברייני המין שהיו בפיקוח בין השנים 2006–2011, ושרמת המסוכנות שלהם הוגדרה כיותר מנמוכה, רק 73, שהם 8% מקרב המפוקחים, הורשעו שוב. מתוכם 3% בשל עבירת מין, 1% בשל הפרת תנאי פיקוח, ו-4% בשל עבירה אחרת. מרבית העבריינים המועדים שרמת המסוכנות שלהם הייתה גבוהה או גבוהה מאוד – כ-60% מהם ביצעו את העבירה החוזרת על רקע של סטייה מינית (לדוגמה, אקסהיביציוניזם, פדופיליה), וכ-18.5% על רקע אישיותי. חלקם הגדול לא נטלו חלק בתוכנית טיפולית.
הפוגעים > נשים פוגעות מינית > הגדרת התופעה

על אף שמרבית הפוגעים בילדים הם גברים, ישנם גם מקרים בהם הפגיעות מבוצעות בידי נשים. נשים פוגעות מינית בילדים הן בדרכים גלויות, קיצוניות וכפויות והן בדרכים סמויות, עמומות ולכאורה רצויות. הדרכים הגלויות לפגיעה מינית בילדים כוללות החדרה של אצבע או חפץ לפי הטבעת או לנרתיק, מין אוראלי, מין קבוצתי, נשיקות, ליטופים, ניצול מיני בעקיפין (מתן רשות לאדם אחר להשתמש בקטין באופן מיני) וכן צילום תמונות פורנוגרפיות של קטינים. הדרכים הסמויות לפגיעה כוללות כפייה על הקטין להתפשט בפני אחרים או חשיפת גוף הפוגעת בפניו, מציצנות, התבטאות בלתי הולמת כלפי איברי מינו או התפתחותו המינית, רחצה, שימוש בשירותים או קיום יחסי מין בנוכחותו באופן מכוון והתעללות מינית דרך שימוש בתקשורת אלקטרונית (שיתוף תמונות פורנוגרפיות, בקשה מקטינים לבצע פעולות מיניות ולצלם את עצמם במצלמת רשת ויצירת קשר עם קטינים שיפתח אמון כי יוביל למפגש פנים אל פנים וקיום קשר מיני).