stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עצמון יניב
תפקידים ציבוריים

נציג ציבור במועצת העיתונות בישראל (החל מ-2018)
חבר נשיאות במועצת העיתונות בישראל (החל מ-2019)
חבר בית הדין לאתיקה של מועצת העיתונות בישראל (החל מ-2020)
יו"ר עמותת ידידי מוזיאון ראשון-לציון (החל מ-2013)
ממלא מקום וסגן יו"ר אגודת הסופרים (החל מנובמבר 2015 עד נובמבר 2021)
יו"ר מועצת קופת חולים מאוחדת וחבר בהנהלתה (החל מ-1997)
חבר הנהלת פורום מוסדות תרבות ואומנות בישראל (החל מ-2016)
יו"ר "ועדת האתיקה לפי חוק זכויות החולה" של קופת חולים מאוחדת (החל מ-2006)
מ"מ יו"ר "ועדת האתיקה לפי חוק זכויות החולה" בבתי החולים קפלן והרצפלד (החל מ-2013)
חבר המועצה האזורית גזר וחבר הנהלה בשנים 1992–2013
יו"ר אגודת הסטודנטים למשפטים בשנים 1975–1976
יו"ר משותף של שותפות 2000, באזור רמלה-גזר-קנזס סיטי
חבר הוועדה מטעם הכנסת לבדיקת נושא עובדים זרים בהייטק בראשות פרופ' שמואל בר-זכאי (2000–2001)
חבר הרכב השופטים פרס ברנר לשירה לשנת 2019 שבחרה כחתן הפרס במשורר אלי אליהו
יו"ר פרלמנט הנוער 1967–1968
יו"ר מועצת התלמידים, הגימנסיה הריאלית ראשון לציון, 1967-1968
קבלה (רגש)

קבלה הוא מונח המתייחס למצב בו אדם חווה אירוע או מצב (לרוב אירוע בעל קונוטציות שליליות), מבלי לנסות לשנות אותו, למחות או להתרחק ממנו.
המונח נמצא בשימוש בדתות מזרחיות, דוגמת בודהיזם, ובפסיכולוגיה מערבית. יש הטוענים כי מטרה מרכזית של דתות שונות וכן גישות פסיכולוגיות שונות היא לסייע בהתוויית הדרך לקבלה של מצב על ידי האדם, כשמדובר במצבים שאינם רצויים ואינם ניתנים לשינוי.
המילה קבלה מתארת חוסר פעולה חיצוני שמטרתו שינוי של מצב כלשהו, משמשת גם לתיאור של מצב נפשי-קוגניטיבי.
ניתן לסווג את תהליכי ההגעה לקבלה למספר קבוצות, כאשר העיקריות הן: קבלה עצמית, קבלה חברתית וקבלה של אובדן. קיים מצב של קבלה הדורשת שינויים חיצוניים, המכונה קבלה מותנית.
על פי המודל של קובלר ורוס, קבלה היא השלב החמישי והאחרון בהתמודדות מול האובדן (לרוב מוות). ארבעת השלבים המובילים לקבלה הם הכחשה, זעם, התמקחות ודיכאון; ארבעת השלבים הראשונים הם סכמתיים ולעיתים יש דילוגים על חלקם, אך כאשר לא נצפית התקדמות בין השלבים, עולה בעייתיות ותחושת "תקיעות" של האדם בתהליך התגברותו על האובדן.
בשיר בשיר

פרופ' בשיר בשיר
בשיר בשיר (נולד ב-1976) הוא חוקר תיאוריה פוליטית מודרנית בתחום מדע המדינה, מכהן כפרופסור חבר במחלקה לסוציולוגיה, למדע המדינה ולתקשורת באוניברסיטה הפתוחה. במקביל, הוא עמית מחקר בכיר במכון ון ליר בירושלים.
ביוגרפיה

בשיר נולד בסח'נין לפאוזיה וברכאת. התחנך בבית ספר תיכון סח'נין (התיכון היחיד שהיה קיים אז ביישוב).
לאחר סיום התיכון, עבר לירושלים ולמד לתואר ראשון בחוג למדע המדינה ובמחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה חברתית באוניברסיטה העברית בירושלים. הוא סיים תואר ראשון ב-1998.
בשנים 1999–2000 למד לתואר שני במחלקה לממשל בבית הספר לכלכלה של לונדון (The London School of Economics and Political Science – LSE).
בשנים 2001–2006 למד לימודי תואר שלישי באותו מוסד. עבודת הדוקטור שלו עסקה בדמוקרטיה דיונית (דליברטיבית), חוסר צדק היסטורי, והפוליטיקה של פיוס, ונכתבה בהדרכת פרופסור פול קלי (אנ') ופרופ' ססיל פאבר (אנ').
עם סיום לימודיו חקר והרצה בכמה מוסדות אקדמיים: בשנים 2005–2006 היה מרצה-אורח בקנדה, בקווינ'ס יוניברסיטי (אנ'), בשנים 2006–2009 שהה באוניברסיטה העברית, בשנים 2010–2011 היה עמית באוניברסיטת סירקיוז, בארצות הברית, ובשנים 2012–2016 לימד במרכז ללימודי המרכז הקרוב של אוניברסיטת בריגהם יאנג (בירושלים).
בשנת 2012 החל לעבוד כעמית מחקר במכון ון ליר בירושלים, ובהמשך (ב-2018) התמנה לעמית מחקר בכיר שם.
בשנת 2016 התקבל כחבר סגל בכיר באוניברסיטה הפתוחה, ב-2019 התמנה שם לפרופסור חבר, ובשנים 2020–2021 כיהן כראש המחלקה לסוציולוגיה, למדע המדינה ולתקשורת.
מתגורר כיום בירושלים.
מחקרו

תחומי מחקרו העיקריים של בשיר הם:
תיאוריה דמוקרטית
ליברליזם
לימודי אזרחות ולאומיות
דמוקרטיה דיונית
עוול היסטורי ופיוס
זיכרון השואה והנכבה – בנושא זה פרסם שני ספרים עם עמיתו פרופ' עמוס גולדברג
דה-קולוניזציה
הלאומיות הפלסטינית והמחשבה המדינית
חלוקה טריטוריאלית וחלופותיה בישראל/פלסטין
בשיר מתמקד כיום במחקרו בהצטלבויות בין "השאלה היהודית" לבין "השאלה הפלסטינית" ו"השאלה המוסלמית", וההשלכות של הצטלבויות אלה על הפוליטיקה של פלסטין/ישראל, על הלאומיות הערבית ועל האִסְלָאמוֹפוֹבְּיָה והאנטישמיות באירופה ובארצות הברית. חלק ממחקר זה פורסם בספר The Arab and Jewish Questions שערך בשיר עם פרופ' לילה פארסך.
ספריו ומאמריו הופיעו באנגלית, עברית, ערבית, איטלקית וגרמנית.
פרסומיו > ספרים בעריכתו

בשיר בשיר ועמוס גולדברג (עורכים), השואה והנכבה: זיכרון, זהות לאומית ושותפות יהודית-ערבית, ירושלים, מכון ון ליר, 2015.
בשיר בשיר, גיא בן-פורת ויוסי יונה (עורכים), מדיניות ציבורית ורב-תרבותיות, תל אביב, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2016.
Bashir Bashir and Leila Farsakh (eds.), The Arab and Jewish Questions: Geographies of Engagement in Palestine and Beyond, Columbia University Press, 2020
Bashir Bashir and Amos Goldberg (eds.), The Holocaust and the Nakba: A New Grammar of Trauma and History, Columbia University Press, 2018.
Bashir Bashir and Azar Dakwar (eds.), Rethinking the Politics of Israel/Palestine: Partition and Its Alternatives, Vienna: Bruno Kreisky Forum and S&D Group, 2014.
Will Kymlicka and Bashir Bashir (eds.), The Politics of Reconciliation in Multicultural Societies, Oxford: Oxford University Press, 2008.
פרסומיו > מבחר ממאמריו

בשיר כתב כ-40 מאמרים מדעיים ופרקים בספרים. להלן מבחר מהם:
,Bashir Bashir, "Reconciling Historical Injustices: Deliberative Democracy and the Politics of Reconciliation", Res Publica 18(2), 2012: 127–143
Bashir Bashir and Amos Goldberg, "Deliberating the Holocaust and the Nakba: Disruptive Empathy and Binationalism in Israel/Palestine", Journal of Genocide Research, 16(1), 2014: 77–99.
Bashir Bashir, "The Strengths and Weaknesses of Integrative Solutions for the Israeli-Palestinian Conflict", The Middle East Journal, Volume 70, Number 4, Autumn 2016, pp. 560–578
Bashir Bashir, Rachel Busbridge, "The Politics of Decolonisation and Bi-Nationalism in Israel/Palestine", Political Studies, April 9, 2018
לקריאה נוספת

סיכום של תחומי התעניינותו המחקריים של בשיר (באנגלית)
הערות שוליים

↑  Bashir Bashir, Reconciling Historically Excluded and Disadvantaged Groups
Deliberative Democracy, Recognition and the Politics of Reconciliation (Supervisers: Prof. Paul Kelly and Prof. Cecile Fabre), London: London School of Economics and Political Science, 2006
↑  Bashir Bashir and Leila Farsakh (eds.), The Arab and Jewish Questions: Geographies of Engagement in Palestine and Beyond, Columbia University Press, 2020
תצורת הל קריק

תצורת הל קריק חשופה היטב בבתרונות שליד מאגר המים Ft. Peck
דינוזאורים ופטרוזאורים שנמצאו בתצורת הל קריק
תצורת הל קריק (באנגלית: Hell Creek Formation, מילולית: "נקיק הגהנום") היא תצורה גאולוגית בארצות הברית מתקופת הקרטיקון העליון, הידועה באוסף הרב של המאובנים שלה ומהווה "גן עדן" לפלאונטולוגים. הנקיק משתרע במדינות מונטנה, ויומינג, דקוטה הצפונית ודקוטה הדרומית. במונטנה התצורה חופפת לתצורת פוקס הילס והיא החלק האחרון של תקופת הקרטיקון.
תצורת הל קריק מורכבת מחרסית, אבן בוץ (מורדוק) ואבן חול ששקעו בזמן המאסטריכט (החלק האחרון בקרטיקון שאחריו חלה הכחדה המונית בה נכחדו הדינוזאורים ובעלי חיים רבים אחרים) על ידי זרימה וסחף (Fluvial) שנגרמו על ידי שינויים בערוצי הנהר והדלתאות והביצות סביב המדף היבשתי המזרחי שממול הים הפנימי המערבי. האקלים בתקופה זו היה נוח ומתון, ונוכחות תנינאים מרמזת על אקלים תת-טרופי ללא תקופה קרה ממושכת. גבול K-Pg המפורסם, שמפריד בין הקרטיקון לפלאוגן (שלישון לפי חלוקה גאולוגית ישנה), נוכח בסלעים שם כשכבה דקה ובולטת ליד השכבה העליונה ביותר בתצורה.
בתצורת הל קריק נמצאו מאובנים רבים, המפורסמים שבהם הם של דינוזאורים (למשל הסטיגימולוק). האוסף הגדול ביותר של מאובנים מהל קריק נמצאים ומוצגים במוזיאון הרי הרוקי בבוזמן, מונטנה. פריטים אלה נאספו כתוצאה מ"מיזם הל קריק" – מאמץ משותף של המוזיאון, אוניברסיטת המדינה מונטנה, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, אוניברסיטת דקוטה הצפונית ואוניברסיטת דקוטה הדרומית – שהחל ב-1998. תצורת הל קריק היא גם אתר פופולרי לחפירת מאובנים מסחרית.
פלאוביוטיקה

תצורת הל קריק הניבה שפע מאובנים של חסרי חוליות, צמחים, יונקים, דגים, דו-חיים, זוחלים ודינוזאורים. מאובנים רבים של טריצרטופס נמצאו בתצורה זו, לצד מאובנים שמורים היטב של טירנוזאורוס רקס שנמצאו באותו אזור ואותה שכבת גיל של הטריצרטופס, המרמזים שהשניים חיו באותה תקופה ואותו אזור, וכנראה אף נלחמו אחד בשני. מאובנים ידועים נוספים הם השלד השלם ביותר של הדרוזאור שאי-פעם נמצא ונתגלה בהל קריק ב-2000 והוצג בתוכנית מדע פופולרי של נשיונל ג'יאוגרפיק ב-2007. כמו כן נמצאו מספר מאובנים של עופות, יונקים ופטרוזאורים. שיני כריש ומנטה ריי שנמצאו בנהר מרמזים שחלק מסוגי הכרישאים עמידים גם למים מתוקים.
ניתן למצוא את הרשימה המלאה של מינים שנתגלו בתצורת הל קריק כאן.
הפאונה של תצורת הל קריק בגיל המאסטריכט, 66 מיליון שנה לפני זמננו (למעט האדם שנמצא באיור רק לצורך השוואת הגודל).
עבדולטיף פדרם

| --- | --- |

 לידה:  29 ביולי 1963 (בן 61) בדח'שאן, אפגניסטן 
 מדינה:  אפגניסטן 
 השכלה:  סורבון 
 מפלגה:  National Congress Party of Afghanistan 
 
עבדולטיף פדרם (פרסית: عبداللطيف پدرام, אנגלית: Abdul Latif Pedram; נולד ב-1963) הוא משורר, עיתונאי, סופר ופוליטיקאי אפגני ממוצא טג'יקי. הוא חבר לשעבר בפרלמנט של אפגניסטן וראש מפלגת הקונגרס הלאומית, בה היה אחד המייסדים. פדרם נחשב לדמות שנויה במחלוקת בחברה האפגנית השמרנית בגלל עמדתו החילונית ונמצא בגלות בשל רדיפתו על ידי שלטון הטליבאן.
ביוגרפיה

עבדולטיף פדרם נולד באפגניסטן במחוז דרוואז בפרובינציית בדח'שאן למשפחה טג'יקית. פדרם נשוי לעיתונאית והפוליטיקאית פרשטה האזרטי (Fereshta Hazrati).הוא החל לפרסם בעיתונים כבר כשהיה בן 14 וכתב שירים וסיפורים רבים. בין השנים 1984–1987 פדרם למד ספרות באוניברסיטת קאבול. בשנת 1987 לפני שסיים את לימודיו נמלט פדרם לעמק פנג'שיר ושהה במחנות הצבאיים של אחמד שאה מסעוד, שם עסק בהוראה וכתב בעיתונים. בהמשך הוא עבר לאיראן ולמד לתואר בפילוסופיה בטהראן. לאחר מכן שב לאפגניסטן והיה חבר באיגוד המשוררים והסופרים האפגנים ובאיגוד הכותבים הצעירים. בנוסף עבד כמרצה לספרות באוניברסיטת חאקים נאסר חוסרואו במחוז בגלאן, ניהל את הספרייה של מרכז התרבות חאקים נאסר חוסרואו והיה חבר בוועד העריכה של הארגון הבינלאומי פאיבנד (Peyvand) של טג'יקיסטן.
ביוגרפיה > גלותו הראשונה מאפגניסטן

בשנת 1998 בעקבות השתלטות ארגון הטליבאן על אפגניסטן ועל הבירה קאבול, עבר פדרם צפונה למרכז ההתנגדות. לאחר שהוכנס ל"רשימה השחורה" של הטליבאן עזב פדרם את אפגניסטן ועבר לטג'יקיסטן ומאוחר יותר לצרפת לגלות שארכה חמש שנים. בתקופה זו הוא השלים דוקטורט בלימודי האסלאם באוניברסיטת סורבון וניסה לקדם שירה וספרות אפגנית בפרסית. בנוסף, נבחר פדרם להיות הדובר של התנועה למען הקונגרס הלאומי באפגניסטן (The Movement for the National Congress of Afghanistan) בה היה מייסד שותף שנוסדה ב־10 בנובמבר 2001 בבריסל.
ביוגרפיה > התמודדותו בבחירות 2004

הפלישה האמריקאית לאפגניסטן וסיום שלטון הטליבאן איפשרו לפדרם לשוב לאפגניסטן ולהתמודד בבחירות לנשיאות שנערכו ב-2004. בבחירות אלה התמודד פדרם מטעם מפלגת הקונגרס הלאומי של אפגניסטן שהיה בין מקימיה ובראשה עומד עד היום. סגניו היו האג'י אחמד נירואו (Haji Ahmad Nirow) ומוחמד קאסם מסומי (Mohammed Qasem Ma'somi).בעקבות אמירותיו השנויות במחלוקת על גירושים ופוליגמיה, נתקל פדרם בקשיים רבים בהתמודדותו לנשיאות ב־2004. במהלך מערכת הבחירות, נשיא בית המשפט העליון האפגני ושופטים נוספים חברו למצביא עבדול ראב אל-רסול סאייף (Abdul Rabb al-Rasul Sayyaf) ודרשו מועדת הבחירות וארגון האו"ם לתמיכה באפגניסטן (United Nations Assistance Mission in Afghanistan) שפדרם יסולק מהמרוץ לנשיאות בטענה של חילול הקודש על ידו מאחר שהטיל ספק בחוקי הנישואים באסלאם. בהמשך נשלח מכתב נוסף אל הארגון אך פדרם נשאר במירוץ.פדרם זכה ב-1.4 אחוז מכלל הקולות, בסך הכל 110,160 קולות, 33,510 מהן הגיעו ממחוז הבית של פדרם בדח'שאן.פדרם הגיע למקום החמישי מתוך 18 המתמודדים לנשיאות. פדרם טען שהבחירות היו צריכות להידחות על מנת לאפשר לאנשי הפזורה האפגנית להשתתף.
ביוגרפיה > מעצרו ב-2008

בפברואר 2008 הוכנס פדרם למעצר בית בקאבול בלי הסבר. אחת הסברות היא שהמעצר נועד למנוע ממנו להשתתף בבחירות לנשיאות שעמדו להתקיים ב-2009.
ביוגרפיה > פציעתו בעצרת פוליטית ב-2019

ב-7 במרץ 2019, במהלך אירוע לציון 24 שנה למותו של המנהיג השיעי האזרי עבדול עלי מזארי, שכלל רבים מהאליטה הפוליטית באפגניסטן, אירע פיגוע ירי ופצצות. במהלכו נהרגו שלושה משתתפים ונפגעו עשרים ושנים, ביניהם פדרם.
ביוגרפיה > גלותו השנייה ב-2021

בקיץ 2021 השתלט הטאליבן מחדש על אפגניסטן. משום כך, נמלט פדרם עם אחמד מסעוד (Ahmad Massoud), המנהיג של חזית ההתנגדות הלאומית של אפגניסטן ועם אמרולה סאלח (Amrullah Saleh), סגן הנשיא לשעבר וממלא מקום הנשיא לדושנבה, בירת טג'יקיסטן שם קיבלו הגנה. הטליבאן הכריז על ראשו של פדרם פרס בסך 200,000 דולר. ממקום גלותו פדרם אמר בראיון:"אנחנו מתכננים להכריז על התנגדות רשמית לטליבאן בחודש הקרוב" וש"להתנגדות יש אנשי קשר מאוד טובים עם מוסקבה, מעבר לרמה המנהלית".
יצירתו הספרותית > רשימה חלקית של כתביו > ספרים ומאמרים ספרותיים, פרוזה/אנליטית

1979 - (Delavaraneh kuhestan (The Bravemen from the Mountains
1980 - (Safarnomeyeh Czechoslovaqui (My Travels in Czechoslovakia
1983 - (Chand nokteh beh sheeveyeh tarh (A few Points Told in Rough
1988 - (Darssyahey journalism (2 volumes) (Lessons in Journalism
1990 - (Chahar magholeyeh falsafi (Four Philosophical Essays
1996 - (Afateh ideology (The Evil of Ideology
1996 - Dar zarurateh jodayee deen az siasat (About the Necessity of Separation of Religion from Politics)
יצירתו הספרותית > רשימה חלקית של כתביו > ספרי שירה באפגניסטן

1979 - (Naqshi dar abgineh va baran ( A figure on Crystal and Rain
1983 - (Lahzehay-e massloub (Crucified Moments
1984 - (She’rhay-e enzeva (Poems of Solitude
1988 - Khatabeh az sakouyeh hendo-koush (A letter from the Hend and Koush)
1988 - (Mo’aleghe-ye hashtom (The Eighth Moalegheh
1999 - Ta’reef-e talkh-e mandan (Récit de l’amère survie). Khavaran Publishing
עמדתו הפוליטית

פדרם תומך בחילוניות, זכויות נשים ופדרליזם.
הוא טוען שחילוניות היא לא איום לדת והטיל ספק בעקרונות המוסלמיים העוסקים בנשים, כגון פוליגמיה, והוא תומך בזכות האישה להתגרש. פדרם תומך באפגניסטן עצמאית אך מבוזרת. הוא מאמין שיש לחלק את המדינה לאזורים אוטונומיים אשר כל אחד מהם נמצא תחת שליטה של בירה מקומית.במהלך מעורבות הכוחות הבינלאומיים באפגניסטן התנגד פדרם מאוד לאמריקאים וטען:"אני לא נגד נוכחותם של כוחות הקואליציה באפגניסטן, אבל הדבר היחיד שאני נגד הוא שכוחות הקואליציה הונהגו על ידי אמריקה. למעשה הם צריכים להיות מונהגים על ידי האו"ם".
פרסים והוקרות

פדרם זכה בכמה פרסים בינלאומיים:
פדרם זכה בפרס הלמן-הלמט "משמר זכויות האדם'' ביולי 1999
פדרם קיבל מענק מארגון "עיתונאים ללא גבולות"
בנוסף
פדרם הוא חבר של כבוד ב''פרלמנט הכותבים הבינלאומי'' (The International Parliament of Writers) ואורח של העיר סירן בצרפת
פדרם הוא חבר של כבוד ב''אגודת הדוברים הפרסים'' (The Association of the Persian Speakers) של ''עולם פיבנד'' (Peyvand World) וחבר בוועד המנהל של עורכי עיתון פיבנד
לקריאה נוספת

אתר מפלגת הקונגרס הלאומי
אתר התנועה למען הקונגרס הלאומי באפגניסטן
עוד על הפיגוע באירוע יום הזיכרון לעבדול עלי מזארי
הערות שוליים

1 2 3  Hossein Salimi, The manifestation of resistance literature in the poems of Abdul Latif Pedram, 25/06/2020, עמ' 7-8
1 2 3 4 5  סקירה של פדרם מתוך אתר מפלגת הקונגרס הלאומית של אפגניסטן
1 2 3  Nastassia .(Astrasheuskaya, How Tajikistan became hub for Afghanistan's resistance, Financial Times, ‏28/09/2022
1 2 3  Ahmed Majidyar, Afghanistan's Presidential Election, Wayback Machine, ‏01/2009
1 2  , Between Hope and Fear, עמ' עמודים 23–24
1 2  Who is who in Afghanistan
1 2  Suhaila Musheni, Abdul Latif Pedram: Intellectual Adds Controversy to Campaign, Institute for war & peace reporting, ‏01/09/2021
1 2  Roya Aziz, A Secular Politician, FRONTLINE WORLD, ‏10/2004
↑  נתונים על הבחירות לנשיאות באפגניסטן, באתר ElectionGuide, ‏2004
↑  סיקור חדשותי של הבחירות לנשיאות אפגניסטן ב-2004, באתר Wayback Machine, ‏08/09/2004
↑  Renewed calls for the liberation of Latif Pedram, International Federation for Human Rights, ‏11/07/2008
↑  Suspected ISIS member behind attack on mazari ceremony arrested, SalaamTimes, ‏07/03/2019
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "עבדולטיף פדרם".
אגם סנגוב

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אגם 
 מידות
 שטח:  5.75 קילומטר רבוע
 אורך:  16 קילומטר
 רוחב ממוצע:  0.6 ק"מ 
 מידע נוסף
 מקור לנהר:  יאלומיצה 
 מדינות באגן הניקוז:  רומניה 
 קואורדינטות:  44°44′N 26°11′E﻿ / ﻿44.73°N 26.18°E﻿ / 44.73; 26.18
  (למפת רומניה מוגדלת) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור אגם סנגוב(למפת רומניה רגילה) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור אגם סנגוב
 
אגם סנגוב
אגם סנגוב (ברומנית: Lacul Snagov), האגם הטבעי הגדול ביותר ברומניה, הוא לימן פלוביאלי שיצר נחל יאלומיצה ברומניה, במרחק של כשלושים קילומטרים מבוקרשט.
שטח האגם הוא 5,75 קילומטרים רבועים, רוחבו הממוצע כ -250 מטר ועומקו המקסימלי 9 מטרים. צורת האגם מוארכת ומפותלת מאוד, עם 11 מפרצים עיקריים. מקור המים העיקרי של האגם הוא קבוצת מעיינות תת-קרקעיים. בתוך האגם יש אי, הנושא אותו שם ובו שוכן מנזר סנגוב. על חופי האגם משתרע יער סנגוב. המקום מהווה שמורת טבע. באגם, באי ועל שפת האגם יש תנועת מטיילים ושיט סירות.
האגם עשיר בדגה מגוונת, בין היתר שפמנון מצוי, קרפיון מצוי, זאב נהרות צפוני וזנים נוספים של דגי מאכל.
מסביב לאגם יש כמה כפרים, כולל כפר הנושא את השם סנגוב.
הערות שוליים

↑  izi.TRAVEL, Lacul Snagov
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2007129401  VIAF: 129386710   WorldCat (עם VIAF): 129386710
נביל עיוש

| --- | --- |

 לידה:  1 באפריל 1969 (בן 55) פריז, צרפת 
 מדינה:  מרוקו, צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1992 
 בן או בת זוג:  Maryam Touzani 
 פרסים והוקרה:  Stallion of Yennenga (2001)  אביר מסדר האמנויות והספרות (17 ביולי 2015) 
 פרופיל ב-IMDb
 
נביל עיוש (בערבית: نبيل عيّوش; נולד ב-1 באפריל 1969) הוא במאי ומפיק קולנוע צרפתי ממוצא תוניסאי-יהודי.
קורות חיים

עיוש נולד בפריז, צרפת ב-1 באפריל 1969, בנם של אם צרפתייה ממוצא תוניסאי-יהודי ושל אב מרוקאי-מוסלמי. עיוש שיחק בהצגות וביים הצגות תיאטרון. בשנת 1992 החל לביים סרטי פרסומת. בשנת 1997 יצא לאקרנים סרטו הראשון באורך מלא.
פילמוגרפיה

1990 - Les Pierres bleues du desert "האבנים הכחולות של המדבר" - 20 דקות. נג'יב בן ה-14 משוכנע שהוא יימצא במדבר אבנים כחולות. הרעיון הזה מטריד מאוד את כל הכפר, והוא מוקע כמשוגע. את נג'יב משחק ג'מאל דבוז, אז באמת נער בן 14, וזו הייתה הופעתו הראשונה בסרט.
1990 - Hertzienne Connexion.
1991 - Vendeur de silence. בדירה ישנה בפריז מוכר ג'ים לאחרים - שקט.
1997 - Mektoub. מותחן: תאופיק חוזר אל קזבלנקה אחרי עשר שנים, שבהם למד רפואה בארצות הברית. קבלת הפנים היא אכזרית: אשתו סופיה נאנסת ונחטפת, וכאשר הוא מצליח להגיע אל החוטפים, מתברר שמדובר בשוטרים מושחתים.
2000 - Ali Zaoua prince de la rue. "נסיך הרחוב" עלי, המכונה "זאואה", קוויטה, עומר ובובקר שייכים לחבורה של דיב. ביום שהם מחליטים להתנתק ממנו, עלי נהרג מפגיעת אבן בראשו על ידי אחד הילדים של דיב. הסרט עוסק במסע ההלוויה המפרך.
2002 - Une minute de soleil en moins. כאמל רואי, חוקר משטרתי צעיר מטנג'יר, מנסה לפתור תעלומת רצח סוחר הסמים חכים טאהירי.
2008 – "מה שלולה רוצה".
2011 - My Land. הסרט נפתח בקולו של עיוש: ”נולדתי בצרפת בשנת 1959 לאב מרוקאי מוסלמי ולאם תוניסאית יהודיה. בשביל הקהילה היהודית לא הייתי מקובל, במרוקו הייתי "הבן של היהודיה". [...] הקונפליקט בין שני העמים שנלחמים על אותה אדמה, עיצב את האישיות שלי. הוא כיוון אותי בכל ההיכרויות שלי”בסרט דוקומנטרי זה מצלם עיוש פליטים פלסטינים זקנים ומראה את הצילומים לישראלים צעירים. ”רציתי שהישראלים הצעירים ישמעו את הפלסטינים שגרו באותו מקום שהם גרים בו עכשיו. צעירים שמרגישים קשורים לאדמה שהם נולדה בה וגדלו בה. צעירים שדעותיהם הרבה פעמים לאומניות, שחיים בהכחשה. צעירים חסרי זיכרון. לא הייתי בטוח שזה ישנה משהו, [...] אבל רציתי לנסות. רציתי להאמין בזה.”
2012 - "סוסיו של אלוהים" Les Chevaux de dieu. הסרט עוסק בפיגועי קזבלנקה ב-16 במאי 2003, ומספר את סיפורם של ילדים הגדלים בשכונות עוני ומנוצלים בידי גורמים קיצוניים המגייסים אותם לפעולות טרור והתאבדות. בראיון עמו אמר עיוש שאין זה נכון למתוח קוו ישר בין עוני לטרור, כמו שנהוג לעשות, כי אחרת היינו מקבלים מיליוני מחבלים מתאבדים ”רציתי להביע את המורכבות של התופעה, ולכן החלטתי ללכת עמוק לתוך בני-האדם.”
2017 - "ראזיה" - הסרט מספר על עבדאללה, יטו ועוד מספר דמויות הנפגשים בקזבלנקה, שם אורח החיים המדוני מתנגש בכל מיני דרכים במסורת המוסלמית של העיר. הסרט מציג אהבה אבודה, תשוקה אסורה וחלומות שבירים במרוקו של ימינו, ועוסק באופי של התושבים מקזבלנקה משנת 1942.
2021 - "קצב מרוקאי" Casablanca Beats. אנאס, ראפר בעברו, מתחיל לעבוד במרכז תרבות בשכונה של מעמד הפועלים בקזבלנקה. המורה הכריזמטי מייסד תוכנית היפ-הופ במרכז, והתלמידים, שנשבים בקסמה של המוזיקה, מנסים להתנתק מן הכבלים של הדת, המסורת וציפיות החברה, ולבטא את עצמם דרך הצלילים החדשים. עד מהרה יוצאים הריקודים והשירים אל הסמטאות והרחובות שמקיפים את המרכז. הסרט השתתף בתחרות הרשמית של פסטיבל קאן.
2022 - "הקפטן הכחול" כתב והפיק. ביימה מרים טוזאני (אנ').
הערות שוליים

↑  הסרט ניתן לצפייה באינטרנט
1 2 3 4 5   "נביל עיוש", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  הסרט ניתן לצפייה באינטרנט
↑
↑  Critique : Mektoub, Critikat, ‏2010-11-23 (ב־)
↑  Mektoub - Maghreb des films, www.maghrebdesfilms.fr
↑  הסרט ניתן לצפייה באינטרנט
↑  אתר הבית של הסרט
↑
↑  - YouTube, www.youtube.com
↑
↑  מתוך הסרט
↑  Nabil Ayouch | نبيل عيوش (באנגלית), נבדק ב-2021-07-29
↑  הסרט באתר פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה
↑  עופר ליברגל, פסטיבל קאן 2021: מבט על הבחירה הרשמית בבלוג הקולנוע "סריטה", 8 ביוני 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012250568705171  BnF: cb14076060g (data)  GND: 141170808  ICCU: LIGV036998  ISNI: 0000 0001 1936 5753  LCCN: nr2003032217  NLK: KAC201609486  NTA: 195495527  SNAC: w6391jtm  SUDOC: 069344574  VIAF: 79174970   WorldCat (עם VIAF): 79174970
מוריי (אי, אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק באי בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  מפרץ יוז 
 קואורדינטות:  64°22′00″S 61°34′00″W﻿ / ﻿64.3667°S 61.5667°W﻿ / -64.3667; -61.5667
 אורך:  10 קילומטר
 נתונים מדיניים
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהמוריי(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהמוריי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימוריי(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימוריי
 
האי מוריי (באנגלית: Murray Island) המכונה לעיתים גם האי בלף (באנגלית: Bluff Island), הוא אי בצד הדרום-מערבי של מפרץ יוז, מול החוף המערבי של ארץ גרהאם, בחצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
אורכו של האי 10 קילומטרים.
היסטוריה > גילוי ומיפוי האי

האי התגלה על ידי צידי כלבי ים בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20, אף כי במפותיהם הוא לפעמים הופיע כחצי אי המחובר לחצי האי האנטארקטי.
בשנת 1922, עברה ספינת ציד הלווייתנים גרהאם במעבר גרהאם (הנקרא על שם הספינה) - מצר הים המפריד בין האי לבין חצי האי האנטארקטי, ובכך הוכיחה כי האי מוריי הוא אי.
האי צולם מן האוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1957.
היסטוריה > מקור השם

האי נקרא על שמו של כף מוריי המצוי בקצה האי, וזאת במטרה לשמר את השם ההיסטורי שניתן לאי עת שחשבו שמדובר בחצי אי.
היסטוריה > אזור ציפורים בעל חשיבות

אזור שאינו מכוסה קרח, בצד המערבי של חצי אי קטן, בחוף הצפוני של האי הוכרז כאזור ציפורים בעל חשיבות, מאחר שנמצאת בו מושבת רבייה של 180 זוגות של קורמורן קיסרי. שטחו של האזור המיוחד 980 דונמים.
לקריאה נוספת

• Defense Mapping Agency 1992, , P 136
הערות שוליים

1 2  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2  מידע היסטורי
↑  האי מוריי - אזור ציפורים חשוב
| אזורי ציפורים בעלי חשיבות באנטארקטיקה |
| --- | --- | --- |
| ארץ גרהאם | כף אוונסן • האי בייטס • מפרץ הואופ (מפרץ התקווה) • כף וולסטון • מצוקי מאדר • האי מוריי |  |
| איי שטלנד הדרומיים | מפרץ אדמירליטי • נקודת בארנארד (נקודת ברנרד) • חצי האי ביירז • נקודת הרמוני • האי טרטר • ליונז ראמפ • חצי האי פוטר • כף שירף |  |
| ארץ המלכה מוד | חצי האי ריסר-לארסן • חוף הנסיכה ראגנהילד |  |
| איי אורקני הדרומיים | חצי האי ווטסון • נקודת מרטין |  |
מאי תגר

| --- | --- |

מאי תגר, 2023
 לידה:  22 בנובמבר 1998 (בת 26)
 מדינה:  ישראל 
 ידועה בשל:  פרזנטורית של אסתי לאודר ושל כריסטיאן דיור
 תקופת הפעילות:  מ-2015
 עיסוק:  דוגמנית
 
מאי תגר (נולדה ב-22 בנובמבר 1998) היא דוגמנית ישראלית.
ביוגרפיה

תגר נולדה וגדלה בגני תקווה. אביה, דן תגר, עלה מדנמרק בגיל 27 והוא בעל קליניקה לשיקום נכים, ואימה, דפנה תגר, היא מנהלת ייבוא בחברה מסחרית. מאי האחות הבכורה לארבעה אחים.
למדה בלט מגיל 4 והייתה חניכה ומדריכה בצופים. למדה מחול 5 שנים, התעמלות אמנותית 3 שנים ואקרובטיקה. למדה בתיכון מקיף יהוד.
שירתה בצה"ל במיצג חיילות בתל השומר ובשלישות הראשית.