stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סטראטון מלאמפסאקוס
ביוגרפיה

הוא נולד בעיר למפסקוס (כיום העיר לפסקי שבקצהו הצפוני של מצר הדרדנלים בטורקיה). יש סבורים שהכיר את אפיקורוס שלימד בעיר זו ב-310 - 306 לפנה"ס. סטראטון למד בליקיאון באתונה ואחרי כן נסע לאלכסנדריה, שם שימש כמורה של תלמי השני, מלך מצרים ושל אריסטרכוס מסאמוס. הוא שב לאתונה אחרי מותו של תאופרסטוס שעמד בראש הליקיאון, ונבחר לשמש כיורשו. אחרי מות סטראטון ירש את מקומו ליקון מטרואס.
תורתו

אם כי עסק בעיקר במדעי הטבע, סטראטון התפרסם בשל רעיונותיו בדבר האלוהות, הנפש האנושית ומבנה היקום. הוא דחה את תורת אפלטון בדבר הישארות הנפש ואת רעיון קיומם של אלים מחוץ לעולם החומר. כמו דמוקריטוס ולוקיפוס לפניו, סטראטון חשב כי היקום מורכב מחומר ומאנרגיה וכי החומר שביקום מורכב מאטומים.
סטראטון היה אחד הפילוסופים הראשונים שעיצבו השקפת עולם אתאיסטית. לדעתו, לא אלוהים אלא הטבע הוא אשר יוצר ומקיים את כל הדברים. קיקרו דחה את דעתו של סטראטון שאמר כי העוצמה האלוהית מעוגנת בטבע, וכתב: "עלינו להזכיר לסטראטון כי הטבע הוא חסר רגשות." במכתבו ללוקולוס כתב קיקרו: "סטראטון הכחיש את הרעיון כי ללא אלוהים דבר לא היה קיים. הוא אמר שכל הדברים נוצרו על ידי הטבע באמצעות חלקיקים של חומר, בדומה לחלומותיו של דמוקריטוס. בכך הוא רצה לשחרר את אלוהים מתפקידו, ואותי מן הפחד ממנו."
תורתו של סטראטון הפכה לשם דבר במרוצת המאה השבע עשרה מפני הדמיון שבינה לבין הפנתאיזם של שפינוזה. רעיונותיו של סטראטון השפיעו על הפילוסוף והסופר הצרפתי פייר בל שכתב כי סטראטון נמנע מלייחס ליקום את מושגי הטוב והרע, חשב כי היקום אינו ישות חיה, וכי אין בנמצא כל עוצמה אלוהית מחוץ לטבע.
סטאר 20

| --- | --- |

Star 20
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  "Fabryka Samochodów Ciężarowych "Star
 שנות ייצור:  1948–1957
 הרכבה:  פולין פולין
 מודל אחריו:  Star 21 (אנ')
 אורך:  5,860מ"מ 4,950 מ"מ (דגם "W-14")  4,615 מ"מ (דגם "C60")
 רוחב:  2,200 מ"מ
 גובה:  2,200 מ"מ
 משקל:  3,360 ק"ג (ריק)  3,010 ק"ג (ריק) (דגם "C60")
 בסיס גלגלים:  3,300 מ"מ  2,500 מ"מ (דגם "W-14", דגם "C60")
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, 4,188 סמ"ק המפיק 85 כ"ס  (מנוע דיזל)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות
סטאר 20' (בפולנית: Star 20) היא משאית, בעלת הנעה 4x2, שיוצרה על ידי יצרנית כלי הרכב הפולנית "Fabryka Samochodów Ciężarowych "Star בין השנים 1948–1957.
דגם של משאיות "סטאר 20" שירתו ככבאיות בשירותי מכבי אש הפולניים.
דגמי "סטאר 20"

"סטאר 20" (יוצר בין השנים 1948-1957)
"C60" (יוצר בין השנים 1952-1957)
"W-14" (יוצר בין השנים 1953-1957)
"HP-3"
"N-424"
"N75", "N74", "N72", "N71"
מספר יחידות בייצור דגמי "סטאר 20"

10 יחידות (שנת 1948)
245 יחידות (שנת 1949)
782 יחידות (שנת 1950)
2,568  יחידות (שנת 1951)
4,253 יחידות (שנת 1952)
6,969 יחידות (שנת 1953)
7,579 יחידות (שנת 1954)
7,543 יחידות (שנת 1955)
7,700 יחידות (שנת 1956)
5,978 יחידות (שנת 1957)
תמונות

סטאר 20
לוגו דגם "סטאר 20"
כבאית סטאר 20
כבאית סטאר 20
כבאית סטאר 20
ראו גם

סטאר N52
סטאר 200
סטאר 1142
סטאר S2000
סטאר 1466
הערות שוליים

↑  סטאר 20 - תוצרת פולין
↑  סטאר 20
סמל הרפובליקה הדרום-אפריקאית

| --- | --- |

 גרסאות
 
 פרטים
 המחזיק בסמל:  הרפובליקה הדרום אפריקאית הרפובליקה הדרום אפריקאית
 תאריך אימוץ:  18 בפברואר 1858
 התקנים
 ציצה:  נשר זהב המניף את כנפיו
 מגן:  שדה צבעוני עם מסגרת זהובה. חציו העליון מחולק לשני חלקים כאשר האחד מציג אריה והשני מציג את הלוחם האפריקאנר. החצי התחתון מציג את האפריקאנר הנודד, הטרקבור. במרכז סמל קטן המציג עוגן.
 תומכים:  שישה דגלי הרפובליקה הדרום אפריקאית, שלושה מכל צד
 מוטו:  EENDRAGT MAAKT MAGT בהולנדית: אחדות היא כוח
סמל הטרנסוואל (בהולנדית: Wapen van Transvaal) הוא סמלה הלאומי של הרפובליקה הדרום-אפריקאית, הידועה גם בכינויה רפובליקת הטרנסוואל, אשר התקיימה בשטחי דרום אפריקה של ימינו במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19.
עיצוב

בלב סמל הטרנסוואל שדה צבעוני עם מסגרת זהובה. הוא מחולק למספר חלקים: רבעו השמאלי העליון הוא בצבע אדום והוא מציג את האריה, בעל החיים המפואר ביותר בתחומי הרפובליקה הדרום אפריקאית, ואולי אף מדובר ספציפית באריה טרנסוואלני. שאר השדה מציג ייצוגים בולטים של האפריקאנר בתודעה הלאומית של הרפובליקה. הרבע העליון הימני, אשר צבעו כחול, מציג בגאווה את הלוחם האפריקאנר, העשוי בלא חת, כשהוא מחזיק כלי נשק ולבוש בלבוש מסורתי, לרבות כובע. החצי התחתון של השדה הוא בצבע ירוק, ומציג עגלת משא, המייצגת את האפריקאנר הנודד, ה"טרקבור", התר את הארץ בחפשו אחר חירות ומקום להקים בו מולדת. במרכז השדה מוצג סמל קטן ובו עוגן, המייצג את החיבור לאדמת הארץ. מעל השדה פורש את כנפיו נשר מוזהב, ומשני הצדדים תומכים סדרה של שישה דגלי הרפובליקה הדרום אפריקאית, שלושה מכל צד. בתחתית הסמל נמתחת המוטו מצד לצד, ובו כתוב בהולנדית "EENDRAGT MAAKT MAGT", שפירושו "אחדות היא כוח".
אפריקאנרים נודדים בטרק הגדול באמצעות עגלת משא
אריה טרנסוואל, המצוי באופן תדיר בשטחי הרפובליקה הדרום אפריקאית
לוחמים אפריקאנרים במלחמת הבורים השנייה
היסטוריה

ב-18 בפברואר 1858, כארבע שנים לאחר הקמת הרפובליקה, קבעה מועצת העם, הפרלמנט של המדינה את סמל המדינה, שיהיה: "שדה כסף בו יוצב עוגן זהב עם נשר מעליו הפותח לרווחה את זרועותיו. בצידו הימני של השדה יעמוד גבר בלבוש מסורתי עם אקדח. בצידו השמאלי יעמוד אריה." למרות הדמיון לתצורה המודרנית של הסמל, ככל הנראה לאורך השנים הוא שינה מפעם לפעם את צורתו, עד שקיבל את מראהו המאוחר. גרסה מאוחרת כזאת כנראה התחילה להופיע החל משנת 1871. הסמל היה בתוקף עד ה-31 במאי 1902, אז הרפובליקה הדרום אפריקאית הובסה על ידי בריטניה במלחמת הבורים, וחדלה מלהתקיים.
לאחר ניצחון הבריטים על הרפובליקה הדרום אפריקאית, הם הקימו על חורבותיה את מושבת טרנסוואל, אשר התקיימה עד שנת 1910. הסמל שבחרו הבריטים למושבה זאת היה אריה, באופן אותו אפשר לראות כניסיון לשמר את מוטיב האריה מהסמל ההיסטורי של המקום - סמל הרפובליקה הדרום אפריקאית. בשנת 1910 אוחדו שטחי הרפובליקה הדרום אפריקאית עם שאר המושבות הבריטיות באזור, ועל בסיסן הוקם איחוד דרום אפריקה. סמל המדינה החדשה כלל ייצוג לא מבוטל לסמל הרפובליקה הדרום אפריקאית. מעל הסמל התנשא בגאון אריה, וברבע הימני התחתון של המגן עמדה עגלה, הדומה לעגלת האפריקאנר הנודד מסמל הרפובליקה. המוטו היה דומה אף הוא, במקום "אחדות היא כוח", "מהאחדות יבוא הכוח". לאחר נפילת האפרטהייד והקמת דרום אפריקה החדשה, סמל פרובינציית חאוטנג, בלב המשתרעת כיום בשטח עליו פעם התקיימה הרפובליקה הדרום אפריקאית, כולל באופן בולט שני אריות תומכים. המוטו של חאוטנג המודרנית מזכיר את זה של הרפובליקה, אך עם זאת שונה - במקום "אחדות היא כוח", "מאוחדים בגיוון".
סמל איחוד דרום אפריקה, 1928–1994
דגל פרובינציית חאוטנג, החל משנת 1994
ראו גם

דגל הרפובליקה הדרום אפריקאית
סמל מדינת אורנג' החופשית
סמל דרום אפריקה
הערות שוליים

1 2  "ZUID AFRIKAANSE REPUBLIEK", heraldica civica et militara
↑  Brownell, F.G. (1993). National and Provincial Symbols
↑  Engelbrecht, C.L. (1987). Money in South Africa
גלריית אוסף בולים רשמי מהרפובליקה הדרום אפריקאית משנת 1900. לצד הסמל עצמו המופיע בגאון בקצה השמאלי העליון של התמונה, כל אחד מהבולים כולל גם הוא העתק של סמל הרפובליקה
נתה דושניצקי-קפלן

| --- | --- |

 לידה:  1 באפריל 1918 אלכסנדריה, מצרים 
 פטירה:  20 במאי 2005 (בגיל 87) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית שאול 
 מקום לימודים:  הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 תחום יצירה:  ציור 
 
נתה (נתניה) דושניצקי-קפלן (1 באפריל 1918 – 20 במאי 2005), שנודעה רק בשמה הפרטי, הייתה ציירת ישראלית.
ביוגרפיה

נתה נולדה באלכסנדריה שבמצרים, אליה עבר אביה, ד"ר משולם לבונטין, מתל אביב, לרגל תפקידו כרופא גדוד נהגי הפרדות הציוני. נתה נקראה על שם סבה, אבי אמה (גניה), נתן דונביץ. סבה, אבי אביה הוא זלמן דוד ליבונטין. בהיותה תינוקת, בשנת 1919, שבה עם הוריה לישראל והם חזרו והתיישבו בתל אביב, שם למדה בשנים 1935-1923 בגימנסיה הרצליה.
ב-1936 למדה מזכירות וניהול בלונדון, ושבה לארץ ישראל ב-1938. נתה נישאה לגבי ברדי, שאיתו התגוררה בקפריסין, אך בשנת 1940, בעקבות מלחמת העולם השנייה חזרה לתל אביב, שם נולד בנה דוד (דדי). לאחר מכן נפרדה מבעלה. בשנת 1942 נישאה לידיד נעוריה המהנדס גרשון דושניצקי ובשנת 1948 נולד בנה ליאור. בשנת 1954 נפטר בעלה, בגיל צעיר. אחיה הצעיר הוא המשפטן פרופ' אביגדור לבונטין.
אמנות

נתה החלה לצייר מאוחר, לאחר שנישאה פעמיים ולאחר שילדה שני ילדים. ב-1955, לאחר מות בעלה השני, החלה את דרכה האמנותית בלימודי עיצוב פנים בבית הספר לעיצוב "פארסונס" בניו יורק. ב-1957 נישאה לד"ר מיכאל קפלן ושנה לאחר מכן החלה ללמוד ציור אצל טובה ריכטר. בשנים 1959–1960 למדה נתה אצל מינה זיסלמן, ואחר כך בשנים 1962–1963 למדה במכון אבני בתל אביב. בין מוריה היו יחזקאל שטרייכמן ואביגדור סטימצקי. מאז הרבתה לסייר, לצייר ולהציג בגלריות ובמרכזי אמנות שונים בישראל ומחוצה לה, ומדי פעם שהתה תקופות ממושכות בלונדון ובפריז.
כתלמידה של שטרייכמן וסטימצקי שמה של נתה נקשר ל"אופקים חדשים", והיא שילבה את האור והצבע הישראליים שאופייניים לסגנון זה, יחד עם הסגנון האירופאי של אור רך יותר, ושל ארגון ואיפוק. היא פיתחה סגנון אישי משלה - נופים ודיוקנאות אקספרסיביים, שהפכו מופשטים יותר ויותר, עם משיכות מכחול עזות ובוטות ועם צבעים חיים וחזקים על בדים גדולים מאוד. נתה הייתה ציירת נמרצת מאוד, שהטיחה צבעים בבד, וציירה רק בעמידה, כדי להשיג את עוצמת ותנופת המכחול. כמה מבקרים כינו את סגנונה "גברי", והופתעו מהניגוד הבולט בין דמותה השברירית והאלגנטית, לבין ציוריה הגדולים והבוטים. לאחר פטירתו של בנה הבכור דדי, בשנת 1996, הפכו ציוריה למופשטים ורוחניים יותר.
נתה הייתה חברה באגודות הציירים בישראל, בפריז ובלונדון, והמשיכה להציג בתערוכות קבוצתיות חשובות וגם בתערוכות יחיד בישראל ומחוצה לה, ולזכות בשבחים ובפרסים. עבודותיה נמצאות באוספים פרטיים וכן ובמוסדות ציבור בישראל ובחוץ לארץ, ובהם במוזיאון תל אביב לאמנות, בבניין הסוכנות היהודית, אוניברסיטת תל אביב, בית ההסתדרות, בית התנ"ך, ובניין האספה הלאומית הצרפתית (פריז).
נתה נפטרה בביתה בתל אביב. נקברה בבית העלמין קריית שאול.
אמנות > תערוכות יחיד

בשנת 1965 הציגה תערוכת יחיד ראשונה בגלריה צ'מרינסקי בתל אביב. ומאז השתתפה בתערוכות רבות, בעיקר בחוץ לארץ.
בשנת 1988 ערכה תערוכה רטרוספקטיבית במשכן לאמנות בחולון, והאוצר היה הצייר יחזקאל שטרייכמן, שגם נשא את דברי הפתיחה.
בשנת 2001 הציגה בבית האמנים בתל אביב, תערוכה מעבודותיה המגוונות שציירה בישראל ומחוצה לה, ובהתאם לכך נקבע שם התערוכה "בין עין כרם לפריז". האוצרת הייתה פרופ' גילה בלס, שעוד קודם לכן חקרה את יצירתה של נתה, ובשנת 2000 פרסמה עליה ספר בשם נתה קפלן.
אמנות > פרסים

ציון לשבח על התמונה "דיוקן אמי" בתחרות פורטרטים על שם פול-לואי ויילר מטעם האקדמיה לאמנויות יפות, פריז (1979).
תעודה ומדליית ברונזה מטעם המכון האקדמי של פריז על ציורה "זיכרון" (1992).
פרס "יד הזהב" מטעם S.I.B.A (צרפת); בשנים 1998, 1999 במדליה ותעודה על שם לואי דימולן מטעם האגודה הבינלאומית לאמנויות יפות בצרפת (1993).
תעודה ומדליית זהב לאמן זר מצטיין מטעם F.N.C.F (צרפת) (1999, 2001).
ציון לשבח לאמן זר מטעם סלון קרוסל של הלובר, פריס (מקום שבו נתה הציגה) ומדליית זהב בתערוכה "Victoire 2000", צרפת (2000).
שנתיים לאחר מותה, נערכה תערוכה מיני-רטרוספקטיבה של קפלן במוזיאון תל אביב, בניהול האוצרת גילה בלס (2007).
קרן על שמה

בשנת 2006 נוסדה קרן על שמה של נתה דושניצקי-קפלן מטעם מוזיאון תל אביב, המעניקה פרס שנתי בסך 40 אלף שקל לאמן ישראלי. בין הזוכים: יהודית לוין ואלימה. הקרן נוצרה ביוזמת בנה ליאור דושניצקי, יזם ומנהל פרויקטים בעל חברת לינב, האחראי על הקמתם של דיזנגוף סנטר, המשכן לאמנויות הבמה והפרויקט של ככר הבימה.
גלריית עבודות

"פלמחים", 1982, שמן על בד
"מרומי גולן", 1993, שמן על בד
לקריאה נוספת

בלס, גילה, נתה קפלן, תל אביב: הוצאת נתה קפלן, 2000 (הוצאה שנייה ומעודכנת ב-2007, לכבוד התערוכה במוזיאון תל אביב).
מרקוס, רות, נשים יוצרות בישראל 1920-1970, תל אביב: סדרת מגדרים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2008.
גבריאל טלפיר, גזית-ירחון לאמנות ולספרות, כרך ל"א, חוברת א-ד, אפריל-יוני 1974, הוצאת גזית.
הערות שוליים

↑  נתה קפלן באתר חברה קדישא ת"א–יפו
↑  דוד רפ, שובה של אמנית המסעות, באתר הארץ, 21 בנובמבר 2001
↑  גילה בלס, נתה קפלן, הוצאת נתה קפלן, 2007.
↑  דנה גילרמן, זיכרון הוא גם עניין של כסף, באתר הארץ, 17 במאי 2007
↑  תמר וילרפורט, מצפה הימים: נופש על יאכטה, באתר כלכליסט, 2 ביולי 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 277264  NLI: 987007297712405171  ISNI: 0000 0000 6795 570X  LCCN: nr2003005895  SUDOC: 080893759  ULAN: 500485485  VIAF: 97489031   WorldCat (עם VIAF): 97489031 
פתיחת התערוכה במשכן לאמנות, חולון, 1988. משמאל: דויד גלעדי, נתה קפלן, יחיאל שטריימן ואפרים ליפשיץ.
סטיבן רוז

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 ביולי 1938 (בן 86) לונדון, הממלכה המאוחדת
 שם לידה:  Steven Peter Russell Rose 
 ענף מדעי:  נוירוביולוגיה
 מקום מגורים:  בריטניה בריטניה
 מקום לימודים:  קינגס קולג', קיימברידג' קינגס קולג' לונדון
 מוסדות:  אוניברסיטה הפתוחה של בריטניה (אנ') מכללת גרשם (אנ')
 פרסים והוקרה:  פרס החברה המלכותית לספרי מדע (1993)  Ariëns Kappers Medal (1999)  מדליית אדינבורו (2004) 
 בת זוג:  הילרי רוז
 צאצאים:  2
 
סטיבן פיטר ראסל רוז (באנגלית: Steven Peter Russell Rose‏; נולד ב-4 ביולי 1938) הוא נוירוביולוג, סופר ופרשן חברתי אנגלי ממוצא יהודי. רוז הוא פרופסור אמריטוס לביולוגיה ונוירוביולוגיה באוניברסיטה הפתוחה של בריטניה ובגרשם קולג'.
קורות חיים

רוז נולד בלונדון, הממלכה המאוחדת, וגדל במשפחה יהודית אורתודוקסית, רוז מספר שהוא החליט להיות אתאיסט כשהיה בן שמונה. הוא למד בבית ספר סלקטיבי בצפון מערב לונדון אשר הגביל את מספר התלמידים היהודים שיכולים ללמוד בבית הספר. ולאחר מכן הלך ללמד ביוכימיה בקינגס קולג' קיימברידג' ונוירוכימיה בפקולטה לפסיכיאטריה, פסיכולוגיה ומדעי המוח שבקינגס קולג' לונדון.
עבודתו האקדמית

לאחר שהיה חבר סגל בניו קולג', אוקספורד וחבר במועצת המחקר הרפואי, רוז מונה לפרופסור באוניברסיטה הפתוחה של בריטניה החדשה שקמה ב-1969. בזמנו היה הפרופסור הצעיר ביותר בכל בריטניה. באוניברסיטה הפתוה הקים רוז קבוצה לחקר המוח, במסגרתה הוא ועמיתיו חקרו את התהליכים הביולוגיים הכרוכים ביצירת זיכרון ובטיפולים במחלת אלצהיימר, עליהם פרסם כ-300 מאמרים וסקירות.
רוז כתב כמה ספרי מדע פופולרי, וכתב בקביעות לעיתונים הגרדיאן וה-London Review of Books.
בין השנים 1999 עד 2002, הוא נתן הרצאות פומביות כפרופסור לגנטיקה וחברה, ביחד עם אשתו, הפמיניסטית הסוציולוגית הילרי רוז, במכללת גרשם שבלונדון. עבודתו זיכתה אותו בפרסים ומדליות רבות, כולל מדליה מאגודת הביוכימיה (אנ') ומדליית אדינבורו (אנ') בשנת 2004. ספרו The Making of Memory זכה בפרס החברה המלכותית לספרי מדע בשנת 1993. בשנת 2012 העניקה לו האגודה הבריטית למדעי המוח פרס מפעל חיים עבור "תרומות יוצאות דופן למדעי המוח".
עבודתו האקדמית > חרם על ישראל

ביחד עם אשתו הילרי רוז, הקים סטיבן את "החברה הבריטית לאחריות חברתית במדע" בשנות ה-60, ולאחרונה הם קוראים לחרם אקדמי על ישראל כל עוד נמשך הכיבוש הישראלי, וזאת על רקע הקשר ההדוק של המוסדות האקדמיים עם צה"ל. הזוג שלח מכתב פתוח החתום על ידי 123 אנשי אקדמיה הקורא להחרים אקדמאית את ישראל. ב-2004 הקימו הזוג את "הוועד הבריטי לאוניברסיטאות פלסטין"
ביקורת על דטרמיניזם גנטי

ביחד עם ריצ'רד לוונטין וליאון קמין (אנ'), רוז תמך ב"תנועת המדע הרדיקלית". השלושה מתחו ביקורת רבה על תחומים כמו סוציוביולוגיה, פסיכולוגיה אבולוציונית ואדפטציוניזם (אנ'), בעיקר בספרם Not in Our Genes משנת 1984, בו הם מתחו ביקורת על ספרים כמו הגן האנוכיי של ריצ'רד דוקינס ועבודות נוספות המקדמות הסבר אבולוציוני להתנהגות חברתית אנושית.
ראו גם

חרם אקדמי על ישראל
סטיבן ג'יי גולד
ריצ'רד לוונטין
לקריאה נוספת

סטיבן רוז, chemical and biological warfare, בהוצאת George G. Harrap and Co.,‏ 1968, מסת"ב 024559485X
סטיבן רוז והילרי רוז, Science and Society, בהוצאת ספרי פינגווין, 1970, (קריאת הספר בתצוגה מלאה באתר "גוגל ספרים" )
סטיבן רוז, The Conscious Brain, בהוצאת אלפרד א. קנופף, 1973, מסת"ב 0394460669
סטיבן רוז והילרי רוז, Radicalisation of Science, בהוצאת מקמילן, 1976, מסת"ב 0333211413
סטיבן רוז והילרי רוז, Political Economy of Science: Ideology of/in the Natural Science, בהוצאת מקמילן, 1976, מסת"ב 0333211383
סטיבן רוז, Towards a Liberatory Biology, בהוצאת Allison & Busby, 1982, מסת"ב 0850314259
סטיבן רוז, Against Biological Determinism, בהוצאת שוקן, 1982, מסת"ב 0805281126
ליאון קמין, ריצ'רד לוונטין וסטיבן רוז, Not in Our Genes, בהוצאת Pantheon Books,‏ 1984, מסת"ב 0394728882
אלסטייר היי, שון מרפי וסטיבן רוז, No Fire, No Thunder: Threat of Chemical and Biological Weapons, בהוצאת Pluto Press,‏ 1984, מסת"ב 0861047389
רדמילה מילאוסניק וסטיבן רוז, The Chemistry of Life, בהוצאת ספרי פינגווין, 1991, מסת"ב 0-14-027273-9
סטיבן רוז, The Making of Memory, בהוצאת Bantam Press,‏ 1992, מסת"ב 0-593-01990-3
סטיבן רוז והילרי רוז, Alas, Poor Darwin: Arguments against Evolutionary Psychology, בהוצאת Harmony Books,‏ 2000, מסת"ב 0-609-60513-5
סטיבן רוז, Lifelines, בהוצאת Vintage Books,‏ 2005, מסת"ב 0-09-946863-8
סטיבן רוז, The 21st Century Brain, בהוצאת ג'ונתן קייפ, 2005, מסת"ב 0-224-06254-9
סטיבן רוז, The Future of the Brain: The Promise and Perils of Tomorrow's Neuroscience, בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 2005, מסת"ב 0-19-515420-7
סטיבן רוז והילרי רוז, Genes, Cells and Brains: Bioscience's Promethean Promises, בהוצאת Verso Books,‏ 2012, מסת"ב 1844678814
סטיבן רוז והילרי רוז, Can Neuroscience Change Our Minds?, בהוצאת ג'ון ויילי ובניו, 2016, מסת"ב 978-0-7456-8931-9
הערות שוליים

↑  סטיבן רוז, Revelations: Personal Responses to the Books of the Bible, Canongate Books, 2005, עמ' 41, ISBN 978-1-84195-737-1
↑  Steven Rose, THE MORAL MAZE
↑  More pressure for Mid East peace, הגרדיאן, ‏6 באפריל 2002
↑  Andy Beckett, Ewen MacAskill, British academic boycott of Israel gathers pace, הגרדיאן, ‏12 בדצמבר 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267231505171  PLWABN: 9810590929705606  BIBSYS: 1065958  BNE: XX1141800  BnF: cb12279003f (data)  CANTIC: a10595089  CiNii: DA01019525  GND: 121937550  ICCU: SBLV288172  ISNI: 0000 0001 2103 0135  LCCN: n79091897  LNB: 000040975  MusicBrainz: 50640949-3fea-454f-84bb-c0811fb6b5ef  NDL: 00454643  NKC: kup19950000084018  NLK: KAC199623443  NTA: 068541783  RERO: 02-A003759858  SUDOC: 031607888  VIAF: 90662743   WorldCat (עם VIAF): 90662743
סירמבשניה

סירמבשניה (בהונגרית: Szirmabesenyő) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. הכפר אוחד בשנת 1939 עם כפר סמוך בשם שאיובסניה (Sajóbesenyő).
אוכלוסיית סירמבשניה קטנה משמעותית מ-4,836 תושבים בשנת 1990 עד 4,102 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-15%).
יהודי סירמבשניה

בסירמבשניה חיו מעט יהודים. תושבים יהודים מהכפר שנרצחו בשואה מונצחים בלוח זיכרון בהייצ'בה שבמישקולץ.
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 9 |  |
| 1880 | 85 | 1,883 |
| 1910 | 57 |  |
| 1920 | 50 |  |
| 1930 | 37 |  |
| 1941 | 25 | 2,671 |
סם שולמן

| --- | --- |

סם שולמן, ברקע תמונתו כמתנדב על אניית המעפילים אקסודוס. מוזיאון השואה של וירג'יניה, ריצ'מונד, 2003
 לידה:  8 ביולי 1928 טרה הוט, אינדיאנה, ארצות הברית
 פטירה:  5 ביולי 2019 (בגיל 90) ריצ'מונד, וירג'יניה, ארצות הברית
 מדינה:  אינדיאנה
 מקום מגורים:  ניו יורק
 כינויים נוספים:  סם שולמן
 פעילות בולטת:  מתנדב על אניות המעפילים האניה אקסודוס 1947, עצמאות וקיבוץ גלויות.
 עיסוק:  ימאי, מעצב שעונים ותכשיטים, איש עסקים
סם שולמן, נער יהודי נרדף על ידי הנאצים במסתור בכפר Pionnat שבמרכז צרפת, בשנת 1944.
סם שולמן על האנייה הפרזידנט-וורפילד.
אוניית המעפילים אקסודוס 1947. בנמל חיפה.
סמואל הרשל שולמן (באנגלית: Samuel Herschel Schulman;‏ 8 ביולי 1928 – 5 ביולי 2019) היה מתנדב אמריקאי על אוניות המעפילים "אקסודוס 1947", "עצמאות" ו"קיבוץ גלויות" וכן פעיל בשימור מורשת ההעפלה.
ביוגרפיה

סם שולמן נולד בטרה הוט (אנ') שבאינדיאנה להורים יהודים ממוצא פולני. בהיותו בן ארבע נפטר אביו במפתיע ואמו חזרה יחד איתו להתגורר בבית הוריה בוורשה שבפולין. בוורשה היא התחתנה בשנית, וזמן קצר לאחר מכן המשפחה עזבה לפריז. אביו החורג של שולמן היה בנסיעת עסקים בין אירופה לארצות הברית כשפרצה מלחמת העולם השנייה, נתקע בארצות הברית ולא חזר לפריז עד תום המלחמה. ביוני 1942 עצרו שוטרי משטר וישי את שולמן ואמו במסגרת גירוש היהודים מפריז. השניים נמלטו בעזרת סוכן יהודי ומצאו מקלט בכפר פיונה (צר') שבמחוז קרז. הם הסתתרו בכפר במשך שלוש שנים, וניצלו בזכות סיוע של חברי תנועת ההתנגדות הצרפתית.
ביוגרפיה > בארצות הברית

לאחר סיום המלחמה חזרו השניים לפריז, שם הצטרף שולמן הצעיר לתנועת החלוץ הציונית. לאחר שנה הם עברו לארצות הברית. בפברואר 1946, כשהיה בן 18, נודע לו שאנשי המוסד לעלייה ב' בארצות הברית מחפשים אנשי ים שישיטו לאירופה את ספינות המעפילים שנרכשו באמריקה. שולמן יצר איתם קשר ונשלח ב-4 בנובמבר 1946 לנמל בולטימור שבמרילנד, שם הצטרף לצוות האונייה פרזידנט-וורפילד שנועדה להישלח לאירופה. שולמן היה איש הצוות השישי שגויס לצוות המתנדבים מתוך 38 שהתנדבו להשיט את האונייה לאירופה. בזמן ההכנות להפלגה, שנמשכו כארבעה חודשים, התגוררו אנשי הצוות כחודש בבית מלון סמוך לנמל ואחר כך על האונייה עצמה. במשך היום הם עבדו בניקיון האונייה ובשיפוצה. ביום היציאה לים מנמל בלטימור, ב-25 פברואר 1947 הושבע שולמן, להגנה והמוסד לעליה ב' על ידי יצחק אהרונוביץ'.
ביוגרפיה > אקסודוס 1947

ב־25 בפברואר 1947 עזבה פרזידנט-וורפילד את נמל בולטימור, בפיקודו של אייק ו-38 אנשי ים יהודים מתנדבים אמריקאים שגויסו להפליג על אניות המעפילים על ידי זאב שינד, ראש המוסד לעליה ב' בארצות הברית. אך כבר בתחילת דרכה באוקיינוס האטלנטי נתקלה האונייה בסערה עזה שפגעה בה קשות עד כדי כך שהיה חשש שתטבע. האונייה חזרה בכוחות עצמה לנמל נורפוק (אנ') ואחרי שיפוצים שארכו כחודשיים יצאה פעם נוספת לאירופה באפריל 1947. ב-11 ביולי 1947 הפליגה פרזידנט-וורפילד מנמל סט בדרום צרפת אל ארץ ישראל כשעל סיפונה 4,554 מעפילים. ב-15 ביולי 1947 כשלושה ימים טרם הגעתה לנמל חיפה, הוחלף שמה של האונייה לשמה ההיסטורי, "יציאת אירופה תש"ז - EXODUS-1947". טרם הגיעה אל החוף, ב-18 ביולי 1947, השתלטו עליה הבריטים וגירשו את המעפילים בחזרה לצרפת. סם שולמן נטמע, בתום הקרב בין המעפילים, על פי הפקודה שקבל בטרם הקרב. הוא גורש על אניית אושיין ויגור, והיה נציג ההגנה היחיד לפיקוד על המעפילים, עד ההגעה אל פורט-דה-בוק. בפורט-דה-בוק הוא קבל פקודה לעזוב את האנייה ולהגיע למפקדת המוסד לעלייה ב' במרסיי. שם הוצע לו לחזור לארצות הברית, אך הוא העדיף להפליג על אניות מעפילים נוספות.
אף על פי ששולמן סבל ממחלת ים בהפלגות, התנדבות שולמן גם אל צוותי אוניות המעפילים "עצמאות" ו"קיבוץ גלויות", שהפליגו עם יותר מ־15,000 מעפילים מבורגס שבבולגריה בדצמבר 1947. אוניות אלו יורטו בידי הצי בריטי עוד בנמל המוצא שלהן, ובתיאום עם ההגנה הפליגו ישירות לפמגוסטה שבקפריסין, כדי למנוע שפיכות דמים מיותרת. שולמן היה כלוא במשך כמה חודשים במחנות המעצר בקפריסין שהקימו הבריטים ומשם הגיע לארץ ישראל.
ביוגרפיה > לאחר קום המדינה

עם הגיעו לישראל הצטרף שולמן לקיבוץ משמר הנגב. במלחמת העצמאות הוא הדריך מלחים ישראלים בבסיס חיל הים בחיפה בימאות. לאחר מלחמת העצמאות שהה עוד כשנה בישראל ולאחריה חזר לניו יורק. לקראת מלחמת קוריאה התגייס לצבא ארצות הברית והשתתף במלחמה כימאי וכאזרח עובד צבא. הוא הדריך חיילים במשך שנתיים במחנה אדוארדס במסצ'וסטס, והגיע לדרגת רב-סמל. כשחזר לחיים אזרחיים, למד במכללת ברוקלין קולג' והמשיך משם ללימודים בבית הספר לייצור ולעיצוב של שעונים ברובע קווינס בניו יורק. בהמשך הוא הקים חנות תכשיטים ועיצוב שעונים במזרח מנהטן, בה עבד במשך 40 שנה.
בשנת 1987 קיבל את עיטור לוחמי המדינה ובשנת 2019 את אות המעפיל.
עיטור לוחמי המדינה על אות מלחמת הקוממיות.
אות המעפיל
ביוגרפיה > חיים אישיים

סם שלט בכמה שפות: עברית, אנגלית, צרפתית, יידיש, איטלקית ופורטוגזית.
בשנת 1964 נישא שולמן לאיילין אייזיף (Azif). לשניים נולדו שני בנים.
ראו גם

מבצע אואזיס
אושן ויגור
ראנימיד פארק
אמפייר רייוול
הערות שוליים

↑  Mark Schulman (5 ביולי 2019). "Sam Schulman, last surviving US crew member on legendary 'Exodus,' dies at 91". Times of Israel (באנגלית). {{cite journal}}:  (עזרה)
1 2  Mark Schulman (7 ביולי 2019). "Décès de Sam Schulman, dernier survivant américain de l'équipage de « L'Exodus »". actualite-israel.com. (בצרפתית). {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  (באנגלית) Close-up portrait of Samuel Schulman, an American-born Jewish teenager living in hiding in southern France. collections.ushmm.org.
↑  (באנגלית) BY MARK SCHULMAN. 'EXODUS' REVISITED: A SAILOR'S TALE 62 YEARS ON.jpost.com. DECEMBER 26, 2009.
↑  (באנגלית) Last American Member of Exodus Crew Dies at 91. worldjewishdaily.com.1:16:14 PM on Monday, July 8, 2019. (אורכב 27.07.2019 בארכיון Wayback Machine)
↑  (באנגלית) Crew members of the President Warfield (later the Exodus 1947) pose with friends on the deck of the ship before its departure for Europe. collections.ushmm.org.
↑  (באנגלית) Israeli War of Independence: U.S. and Canadian Machal Volunteers. jewishvirtuallibrary.org.
↑  (באנגלית) Schulman Samuel. maapilim.org.il.
↑  (בעברית) Schulman Samuel - Sam - ben Tzvi (Hirsch) - שמואל (סם) שולמן. maapilim.org.il.
↑  ריאיון עם סם שולמן במוזיאון השואה בווירג'יניה, 15 בפברואר 2017 (באנגלית)
↑  ז'ק דרוז'י, פרשת אקסודוס באור חדש, תל אביב: עם עובד, 1971, עמ' 20
↑  ז'ק דרוז'י, פרשת אקסודוס באור חדש, תל אביב: עם עובד, 1971, עמ' 19-13
סם שולמן, ליד דגם אניית המעפילים אקסודוס 1947. במוזיאון היהודי של מרילנד, 2016.
סירל פולס

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  2 במרץ 1888 דבלין, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  23 באפריל 1971 (בגיל 83) וולטון על התמזה, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  מכללת בראדפילד 
 מעסיק:  אוניברסיטת אוקספורד 
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר האימפריה הבריטית 
 
סירל פולס (באנגלית: Cyril Falls; ‏2 במרץ 1888 - 23 באפריל 1971) היה היסטוריון צבאי בריטי. נודע לקורא העברי בעיקר בזכות תרגום ספרו "מלחמת העולם הראשונה" לעברית.