stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אם (שיר)
תרגומים לעברית

השיר זכה במשך השנים לתרגומים רבים לעברית, בין היתר מידיהם של זאב ז'בוטינסקי, יאיר לפיד וחנניה רייכמן (בספרו "משירת העולם" שיצא ב-1942). קריאה השוואתית בהם מאלפת מבחינות רבות, הן מצד גלגוליה של העברית והן מצד השתקפותן בתרגומים של התמורות באידיאל האדם בישראל. תרגומים נוספים נעשו על ידי משה הנעמי, צור ארליך וראובן וימר.
| תרגום מאת יאיר לפיד | תרגום מאת חנניה רייכמן | תרגום מאת זאב ז'בוטינסקי |
| --- | --- | --- |
| אם תדע לשמור על ראש צלול כשכולם סביבך,  מאבדים את ראשיהם ואז מאשימים אותך,  אם תוכל לסמוך על עצמך גם אם בך איבדו אמון,  אבל לקחת בחשבון שהם חושבים שאין לך כיוון;  אם לחכות אתה יודע ולא חשוב לכמה זמן,  או לתת שישקרו אותך, מבלי שתהפוך שקרן,  או שישנאו אותך, מבלי שתהפוך שונא  וגם להיות חכם וטוב מבלי להיראות שונה.  [...]  תוכל לרשת את הארץ ואת כל העולם  ועוד יותר מזה, ילדי - תהיה אדם. | אִם בְּיָדְךָ לִשְׁמוֹר עַל קֹר וְאֹמֶץ־רוּחַ  בִּקְהַל אוֹבְדֵי־עֵצוֹת מֻכֵּי־הַמְּבוּכָה  אִם בְּלִבְּךָ הָעֹז לְהִשָּׁאֵר בָּטוּח  גַּם בְּהַטִּיל כָּל־אִישׁ סָפֵק בְּכֹחֲךָ;  אִם עֹז בְּךָ חַכּוֹת מִבְּלִי הֱיוֹת יָגֵעַ,  אוֹ לֹא לִגְמוֹל כָּזָב לְבַעֲלֵי־דִבָּה,  אוֹ בִּהְיוֹתְךָ שָׂנוּא – מִשְּׂנוֹא לְהִמָּנֵעַ,  אַךְ גַּם מֵהִתְחַסְּדוּת יוֹתֵר מִדַּי רַבָּה;  [...]  שֶׁלְךָ הוּא הָעוֹלָם וְכָל אֲשֶׁר בּוֹ פְּנִימָה,  וּמַה שֶׁרַב יוֹתֵר – אָדָם הִנֶךָּ, בְּנִי! | אם תִיוָותֵר שָלֵו בּעת יְסוֹבֵבְךָ פָּחַז  וִּפי כָּל עָלֵיךָ יִתְלוֹנֵן,  אִם רוּחֲךָ תִבְטַח לְעֵת יְפַקְפְּקוּךָ  אֲבַל גַם לַפִּקְפּוּק אֶת לְבַבְךָ תִתֵן,  אִם לְחַכּוֹת תוּכַל וּבַחַכּוֹתְךָ לֹא תֶלֵא  או כִּי תִשְמע כָּזַב, לא בִּכְזָבִים תִשיב,  וְלא תִּיטוֹר שִׂנְאָה, וּלְאַחַר כָּל אֵלֵה  לֹא תִּתְאַמֵר בָּקִי, לֹא תִּתְיַימֵר חַרִיף,  אִם לַחֲלוֹם תֵּדַע, וְלֹא חֲלוֹם מוֹשְלְךָ  אִם מַחשָבוֹת תַּצִיב – אַך לא כּמָטַרָה,  אִם גַּם את אַסוֹנְךָ וְאת נִצְחוֹנוֹתֵיךָ  בּדוּמִיוֹת תִישָא, בֵּין אִם לְטוֹב אוֹ רַע,  אִם תִּתְאַפֵּק תוּכַל בְּבוֹא כָּל בְּלִיַעַל  לְסַלֵף דְּבַרְךָ וּלְסַנְוֵור בּוֹ כְּסִיל  אוֹ כִּי תִּראֶה בָאֵש אֵיך בֵּית חֲייךָ יָעַל,  וְלִבְנוֹתוֹ שֵנִית מֵחוֹרְבוֹתָיו תַּשְׂכִּיל,  אִם אֶל תוֹךְ צְרוֹר אֶחַד תִּיצְרוֹר זְכוּיוֹתֵיךָ,  וּלְסַכְּנוֹ תֵּדַע בִּמְחִי מִשְחַק בּוֹדֵד  וְתַפְסִידוֹ – וְשׁוּב תַּתְחִיל בְּרֵאשִיתֵךָ  וְלֹא תַּפְטִיר מִילָה לַעַד עַל הַהֵפְסֵד,  אִם עַל לִיבְּךָ תִּיגבַּר וְעַל רִיקְמַת גִידֵיךָ  וְתַּכְרִיחֵם לִפְעוֹל גַּם לְאַחַר הֵיוֹת  וְתַּחַזִיק בַּהֵם כִּכְלוֹת נִשְמַת אַפֵּיךָ  אִם רְצוֹנְךָ בִּלְבַד עוֹד יְצַוֵום לִחְיוֹת  אִם לְהמוֹן תֵּרֵד – וְלא יֵרֵד עֶרְכֵּךָ  אוֹ לִמְלָכִים תַּעְפִּיל אַך שָרְשֵךָ בָּעַם,  אִם לֹא יוּכְלוּ לְךָ אוֹיבֵיךָ וְרֵעֵיךָ  וְלא יָרוּם כּבוֹדְךָ לְמַעלָה מִכְּבוֹדָם  אִם לְמָלֵא תּוּכַל כָּל רֶגַע מִּתְגַלֵעַ  בִּצְלִיל שִׁישִׁים שְׁנִיוֹת שָׁלֵם וְקַפּדָנִי  לְךָ תִּהיֶה הָאַרֶץ וְכָל אֲשֶר עָלֶיהָ  ועל כּוּלָם עוֹד זֹאת  לְאִיש תִּהְיֶה בְּנִי |
ראו גם

שפה עליונה נוקשה
הערות שוליים

↑  If by Rudyard Kipling : If, poem by Rudyard Kipling : Poems 007, web.archive.org, ‏2017-02-10
↑  GradeSaver, Rudyard Kipling: Poems "If-" Summary and Analysis | GradeSaver, www.gradesaver.com (באנגלית)
↑  Kipling, Rudyard. "Something of Myself." Rudyard Kipling: Something of Myself and Other Autobiographical Writings. Ed. Thomas Pinney. Cambridge: Cambridge UP, 1991. p. 111. Print.
↑  "The New Britannica Encyclopædia", 15th Edition, volume 6, pp. 489–90.
↑  Modern History Sourcebook: Rudyard Kipling: If, Internet History Sourcebooks
↑  יאיר לפיד, אם, באתר האתר של פרופסור ישראל חנוקוגלו
1 2  אם, באתר הארץ, 13 בינואר 2004
↑  The Nation's Favourite Poems, BBC, 1996, עמ' 5. (באנגלית)
↑  Piyush Mishra, if-by-rudyard-kipling, mishrapiyush, ‏2012-09-10 (באנגלית)
↑  Wimbledon - "If you can meet with Triumph and Disaster / And treat those two impostors just the same..." #WorldPoetryDay Roger Federer | פייסבוק, באתר www.facebook.com
↑  Liz Smith, ROUND ONE AT FOREST HILLS, Sports Illustrated Vault | SI.com (באנגלית אמריקאית)
↑  A Prayer For Everyone, https://www.outlookindia.com/ (באנגלית)
↑  Condé Nast, Rudyard Kipling in America, The New Yorker, ‏2019-06-27 (באנגלית אמריקאית)
↑  אם - שיר מאת רודיירד קיפלינג – Rudyard Kipling, באתר האתר של פרופ' ישראל חנוקוגלו
↑  פרויקט בן יהודה, אם / חנניה רייכמן, באתר פרויקט בן יהודה
↑  if - יצירה אלמותית של רודיארד קיפלינג, באתר תפוז, ‏5 בינואר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: ab03c402-8a30-424a-a605-ab338c9a4944
דו

ערך זה עוסק בתו במוזיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
לחצו להשמעת התו דו
דוֹ הוא תו בסולם התווים, שמסומן גם באות C. תדירותו באוקטבה הראשונה היא 261.626 הרץ. במספור העממי הוא הראשון בסולם התווים.
דו על מקלדת 88 קלידים
ייצוג התו דו המרכזי על גבי החמשה בארבעה מפתחות שונים. משמאל לימין: מפתח סול, מפתח דו אלט, מפתח דו טנור, מפתח פה
דו דיאז

דו דיאז הוא התו דו המוגבה בחצי טון. הוא מסומן כ־♯C ואנהרמוני ל־♭D.
דו במול

דו במול הוא התו המונמך בחצי טון. הוא מסומן ב♭C. מבחינת גובה אבסולוטי בכיוון מושווה דו במול שווה ערך לסי אך מבחינת תפקוד הם שונים. כמו כן, בכלים בעלי אינטונציה גמישה קיים הבדל בין הצלילים, כך למשל הצליל דו במול בסולם מי במול מינור יהיה גבוה יותר (במרבית סוגי הכוונון) מאשר הצליל סי בסולם דו מז'ור.
סולם דו מז'ור

הסולם דו מז'ור (טבעי) הוא הסולם המז'ורי המתבסס על התו דו. התווים בסולם הם: דו, רה, מי, פה, סול, לה, סי, דו. כך שאין כל סימני היתק ליד המפתח.
סולם דו מינור

הסולם דו מינור הוא הסולם המינורי המתבסס על התו דו. התווים בסולם הם: דו, רה, מי במול, פה, סול, לה במול, סי במול, דו.
דו באוקטבה חמישית

במוזיקה ווקאלית, הדו באוקטבה החמישית מכונה גם "דו גבוה" הגבוה (High C) כיוון שהוא נמצא בקצה העליון של המנעד הנדרש מטנור (ולכן הוא התו הגבוה ביותר הנדרש מזמרים גברים, ללא פלצט). היכולת לשיר אותו נחשבת למעין תעודת כניסה לקבוצת הטנורים. שירים ואריות המכילים דו גבוה, ובייחוד כאלה בהם הוא חוזר מספר פעמים, נחשבים לאתגר פיזי עבור מרבית הטנורים. עם זאת קיימות ברפרטואר הקלאסי מעט אופרות בהן נדרש מהטנור להעפיל אף למעלה מהדו הגבוה ולהגיע גם לדו דיאז ולרה הסמוכים אליו.
ראו גם

מפתחות דו
הערות שוליים

↑  15 ביולי 2014, ממה מפחדים כל כך זמרי הטנור? כתבה באתר מגזין אופוס
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
תווים
| דו(C) | רה(D) | מי(E) | פה(F) | סול(G) | לה(A) | סי(B) |
יפים ברזין

| --- | --- |

 לידה:  11 בנובמבר 1919 אודסה, פלך חרסון, אוקראינה 
 פטירה:  21 במאי 2004 (בגיל 84) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ברית המועצות, ישראל, אוקראינה 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 השכלה:  קייב 
 תקופת הפעילות:  מ-1939 
 מעסיק:  Lesya Ukrainka National Academic Theater 
 פרסים והוקרה:  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית (1960)  עיטור הכוכב האדום (3 בנובמבר 1944)  מדליה להנצחת 30 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941–1945  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 20 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין  מדליה להנצחת 40 שנים לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941־1945  מדלייה לציון 1500 שנה לקייב  מדליית ותיק העמל  אמן העם של אוקראינה  מדליה להנצחת 50 שנים לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה לציון 60 שנים לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה להנצחת 50 שנים לניצחון במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  מדליה על שחרור פראג  דרגה שנייה במסדר המלחמה הפטריוטית  עיטור אות הכבוד  מדלייה על הגנת קייב  מדליה על כיבוש ברלין  מדליה על ההצטיינות בעמל  מדליה על כיבוש קניגסברג  מדליה על הגנת סטלינגרד  מדליה על שחרור ורשה  מדליה להנצחת 70 שנה לכוחות המזוינים של ברית המועצות 
 
יפים ברזין (ברוסית: Ефим Березин‏; (11 בנובמבר 1919, אודסה - 21 במאי 2004, תל אביב) היה שחקן יהודי סובייטי - אוקראיני. התפרסם בהופעות סאטיריות לצד יורי טימושנקו.
קורות חיים

ברזין נולד בשנת 1919 באודסה למשפחה יהודית. לאחר סיום לימודי בית ספר הוא נסע לקייב בה למד משחק באוניברסיטה לתיאטרון. הוא למד ביחד עם יורי טימושנקו והם החליטו להופיע ביחד.
בתקופת מלחמת העולם השנייה הם גויסו לשורות הצבא האדום. השחקנים הוצבו ביחידת אמנים של החזית הדרום-מערבית. הם הופיעו כדואט הומוריסטי כאשר ברזין היה בתפקיד של טבח וטימושנקו בתפקיד חייל מכוח עזר. בתקופת שירותו בצבא הוענקו לברזין מספר עיטורים.
לאחר שחרורם מהצבא, בשנת 1946 הם הופיעו לראשונה כדואט "טאראפונקה ושטפסל". הדואט זכה לפופולריות גדולה בכל ברית המועצות. במהלך הופעה ברזין דיבר רוסית וטימושנקו דיבר אוקראינית. הם הופעיו ביחד מעל ל-40 שנים. בנוסף להופעות הרבות, הם הצטלמו במעל ל-10 סרטי קולנוע וטלוויזיה. הם נכללו בכל הופעות חגיגיות בטלוויזיה של ברית המועצות עד לסוף שנות ה-70 של המאה ה-20. בשנת 1960 לשחקנים הוענק תואר "שחקן העם של אוקראינה הסובייטית".
בנוסף להופעות ברזין היה במאי תיאטרון בתיאטרון הרוסי של קייב.
בשנת 1986 טימושנקו נפטר. זמן קצר ברזין המשיך להופיע לבד, אך לא הצליח להגיע להצלחות שהיו להם בהופעות המשותפות.
בסוף שנות ה-90 ברזין נסע לאשדוד בו התגוררה ביתו עם בעלה לאוניד קנייבסקי. במהלך ביקור היה לו שבץ מוחי. הוא לא היה יכול לחזור לקייב ונותר בישראל.
ברזין נפטר בשנת 2004 ונטמן בבית העלמין ירקון.
לאה רוס

| --- | --- |

 לידה:  1 באוקטובר 1936 (בת 88) ברלין, גרמניה הנאצית 
 שם לידה:  Edith Renate Ursula Rosh 
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  האוניברסיטה החופשית של ברלין 
 מעסיק:  University of Management and Communication 
 מפלגה:  המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה 
 השקפה דתית:  לותרניזם 
 פרסים והוקרה:  פרס האחים שול (1990)  פרס שילר של מנהיים (1990)  מדליית קרל פון אוסייצקי (1985)  צלב מסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 www.lea-rosh.de
 
לאה רוֹס (בגרמנית: Lea Rosh; נולדה כרנאטה אורסולה רוס (Edith Renate Ursula Rosh) ב-1 באוקטובר 1936 בברלין) היא עיתונאית ואשת טלוויזיה, פובליציסטית ופעילה פוליטית גרמנייה. רוס היא היוזמת והכוח המניע בבניית האנדרטה לזכר יהודי אירופה שנרצחו בברלין.
רוס הייתה האישה הראשונה שמונתה לנהל את רשות השידור הגרמנית, ומהנשים הראשונות בעולם שמילאו תפקיד זה. היא פעילה במפלגה הסוציאל-דמוקרטית מאז 1968 ועד היום. רוס היא דמות שנויה במחלוקת ובעלת השפעה בנוף הפוליטי הגרמני, זכתה בפרסים ציבוריים שונים, ביניהם פרס האחים שול.
לאחר שהושפעה מכתביו ומעמדותיו של ההיסטוריון אברהרד יקל, הנהיגה את המאבק הציבורי הממושך, שהצליח, לבניית האנדרטה לזכר יהודי אירופה שנרצחו, שעלותה נאמדה בכ-25 מיליון אירו, מכספי משלם המיסים הגרמני. הפרויקט לווה במחלוקת ציבורית מהגדולות שידעה גרמניה, כאשר נגד יוזמתה של רוס יצאו הן הימין השמרני והן פאול שפיגל, נשיא המועצה המרכזית של יהודי גרמניה.
למרות חילוקי הדעות הכבדים, האנדרטה הוקמה. בכך הייתה רוס לאחד מאנשי התקשורת המשפיעים, מבחינה תרבותית וכלכלית, בגרמניה ובעולם המערבי.
הערות שוליים

↑  "פרויקט רוש מזלזל בזיכרון הנרצחים" - ריאיון עם פאול שפיגל, דר שפיגל, 11 במאי 2005 (בגרמנית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267101405171  PLWABN: 9810546914205606  BnF: cb12204142z (data)  GND: 130137766  ISNI: 0000 0001 1561 9664  LCCN: n89657431  NKC: jx20050715018  NTA: 070880484  SUDOC: 058993320  VIAF: 22189277   WorldCat (עם VIAF): 22189277 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אקס אם סייבר

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  תמיר פרדו, נעם ארז, בועז גורודיסקי, שאול שני
 תקופת הפעילות:  אפריל 2016 – הווה (כ־8 שנים) 
 מיקום המטה:  תל אביב-יפו 
 משרד ראשי:  תל אביב-יפו
 שליטה בחברה:  קבוצת שוורץ
 מוצרים עיקריים:  הגנת סייבר
 נשיא:  תמיר פרדו
 מנכ"ל:  נעם ארז
 עובדים:  100 (נכון לנובמבר 2021)
  
 www.xmcyber.com
 
אקס אם סייבר בע"מ (באנגלית: XM Cyber) היא חברת תוכנה ישראלית העוסקת בהגנת סייבר.
היסטוריה

החברה נוסדה באפריל 2016 על ידי תמיר פרדו (נשיא החברה), נעם ארז (מנכ"ל), בועז גורודיסקי (CTO) ושאול שני. מטה החברה שוכן בהרצליה, ולה משרדים בדאלאס, בלונדון ובמינכן.
מוצר החברה מבצע סימולציה של תוקף והלקוח יכול לראות כיצד פועלות ההגנות של המערכת שלו. בדרך זו מאתר המוצר חולשות אבטחה שמצריכות תיקון. מוצר החברה פועל בענן AWS של אמזון, ובפיתוח נמצאים מוצרים דומים לסביבת Microsoft Azure ו-GCP של גוגל.
בגיוס ראשוני גייסה החברה עשרה מיליון דולר מ-Swarth Group (אנ') שבשליטת שאול שני.
בנובמבר 2018 גייסה החברה 22 מיליון דולר.
ביולי 2020 גייסה החברה 17 מיליון דולר.
בנובמבר 2021 נמכרו מרבית מניות החברה לקונצרן הקמעונאות הגרמני קבוצת שוורץ (אנ') תמורת 700 מיליון דולר. החברה הרוכשת פועלת גם במתן שירותי מחשוב ענן, והחברה הנרכשת תספק לפעילות זו את שירותי הגנת הסייבר.
הערות שוליים

1 2  גולן חזני, כלכליסט-טקאקזיט ליוצאי המוסד: XM Cyber נמכרת ב-700 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 22 בנובמבר 2021
1 2  ג'ון בן-זקן, ‏XM Cyber הישראלית גייסה 17 מיליון דולר, באתר "אנשים ומחשבים", 9 ביולי 2020
↑  רלי כהן, ‏XM Cyber שהוקמה על ידי ראש המוסד לשעבר תמיר פרדו גייסה 22 מיליון דולר, באתר "אנשים ומחשבים", 13 בנובמבר 2018
הגל שלי

נשיא המדינה יצחק הרצוג ורעייתו מיכל יחד עם מקבלת אות הנשיא להתנדבות, עמותת הגל שלי
הגל שלי היא עמותה ישראלית העוסקת בחינוך ימי לבני נוער (גילאי 13–18), שנוסדה ב-2015 עבור נוער בסיכון. העמותה פועלת בשמונה מרכזים חינוכיים ובהם בת-ים, תל אביב, וכפר גלים. בשנת 2021 עמד תקציב העמותה על כשבעה מיליון ש"ח, והיא מורכבת מ-140 עובדים ו-619 מתנדבים, בהם כ-20 מתנדבי שנת שירות. משרדי העמותה שוכנים בבת ים, ומנהלה הכללי הוא ירון וקסמן. בשנת 2023 התחנכו בה כ-3,060 בני נוער מעשרות מסגרות חינוכיות. ביוני 2024 קיבלה העמותה את אות הנשיא להתנדבות.
הקמה

הגל שלי החל את פעילותו בשנת 2012 ביוזמתם של ירון וקסמן ועומר טולצ'ינסקי. הפעילות החלה בפיילוט בו השניים לימדו גלישה לעשרה ילדים מדרום תל אביב שנשרו מהלימודים. מטרת הפיילוט הייתה לעודד את הילדים לחזור ללימודים דרך התהליך של גלישת גלים. עם הצלחת הפיילוט התפטרו השניים מעבודותיהם והקימו את הגל שלי.
פעילות

לעמותה שמונה מרכזי גלישה חינוכיים בפריסה ארצית, אליהן מגיעים נערות ונערים ממעל 100 יישובים ברחבי הארץ: בת ים, כפר גלים, תל אביב יפו, קריית ים, מעגן מיכאל, הדסה נעורים, נהריה ואשקלון. הפעילות החינוכית מקבילה בין ההתמודדות עם גלי הים והגלישה להתמודדות עם צליחת אתגרים בחיים. העמותה מפעילה מספר תוכניות חינוכיות:
"מגדלור" - תוכנית בסיסית המועברת לקבוצה בת 10–14 בני נוער מאותה המסגרת החינוכית. המפגשים אורכים כשלוש שעות ומתקיימים אחת לשבוע למשך כחצי שנה.
"מקום בעולם" - תוכנית שבועית ושנתית לבוגרי "מגדלור" המשלבת חניכים בני אותו הגיל מרקעים ומגזרים שונים.
"מעגלים" - תוכנית המשך המעניקה התמקצעות בעמותה במסלולים של צילום, תיקון ותפעול גלשנים ובמקצועות הייטק.
"אחים בוגרים" ו"צוות צעיר" - תוכניות הסמכה המיועדת לבוגרי התוכניות המסמיכה אותם לקחת חלק פעיל בהדרכה בעמותה.
בעקבות מלחמת חרבות ברזל החלה העמותה לעבוד גם עם ילדי העוטף שעברו להתארח בקיבוץ שפיים.
הערות שוליים

↑  הגל שלי, באתר התנועה הקיבוצית
↑  הגל שלי (ע"ר) | גיידסטאר - אתר העמותות של ישראל | משרד המשפטים, באתר www.guidestar.org.il
↑  הדר גיל-עד, לשבור את הגלים: הנערים בסיכון שהפכו לגולשים, באתר ynet, 22 בספטמבר 2018
↑  הסיפור שלנו, באתר הגל שלי
↑  הגל שלי, באתר המשרד לבטחון לאומי: הרשות הלאומית לביטחון קהילתי, ‏3 בינואר 2021
↑  תכנית מגדלור, באתר הגל שלי | תופסים דרך
↑  תכנית מקום בעולם, באתר הגל שלי | תופסים דרך
↑  תכנית מעגלים, באתר הגל שלי | תופסים דרך
↑  תכנית צוות צעיר, באתר הגל שלי | תופסים דרך
↑  תכנית אחים בוגרים, באתר הגל שלי | תופסים דרך
↑  בעזרת גלישה: מרכזי חירום לנוער המתמודדים עם טראומות מלחמה, באתר ynet, 31 באוקטובר 2023
ביוגרפיה

העמוד הראשון של הביוגרפיה של משה מנדלסון, מאת יצחק אייכל
העמוד הראשון של הביוגרפיה של נוסטרדמוס מאת Jean-Aimé de Chavigny, משנת 1594
המונח בִּיּוֹגְרַפְיָה (מיוונית: ביו – חיים, גרפיה – כתיבה) משמעו כתיבת תולדות חיים של אדם (במינוח האקדמיה ללשון העברית: סִפּוּר חַיִּים). המונח מתייחס לרוב לסוגה בספרות ובקולנוע המתארת את תולדות חייו של אדם מסוים. ביוגרפיה יכולה לתאר אדם ממשי או בדיוני, אך השימוש במושג מתייחס בדרך כלל לדמות שחיה במציאות. ביוגרפיה מתאפיינת בתיאור אינטימי ומפורט של חיי האדם, והיא עוסקת לא רק בעובדות יבשות, אלא גם ברגשותיה ומחשבותיה של הדמות. פעמים רבות מלמדת הביוגרפיה לא רק על האדם שבו היא עוסקת, אלא שופכת אור דרכו על כל הסביבה שבה חי.
הביוגרפיה במהלך ההיסטוריה > בעת העתיקה

הביוגרפיות הקדומות נכתבו מטעמם של מלכי אשור, מסופוטמיה, בבל, מצרים, הודו וסין, ותיארו בעיקר את הישגיהם של אותם מלכים. ניתן להתייחס לחלק מכתבי התנ"ך כאל ביוגרפיות, מכיוון שהם מתארים את חייהם של מלכי, נביאי ושבטי ישראל. בין הביוגרפיות הבולטות ביוון העתיקה נמנית זו של קסנופון, ברומא "חיי הקיסר" של סווטוניוס, הביוגרפיות המקבילות של פלוטרכוס, בעיקר "אנשי יוון ורומי" וכן מעשי השליחים בברית החדשה.
בסין היה זה סה-מה צ'יאן עם רשומות ההיסטוריון.
הביוגרפיה במהלך ההיסטוריה > בימי הביניים

בימי הביניים ריכזה הכנסייה הקתולית את רוב מאגרי המידע בעולם הנוצרי. מכאן, ביוגרפיות שנכתבו בתקופה זו תיעדו את חייהם של אפיפיורים, כמרים וקדושים, ונכתבו בעיקר על ידי נזירים. מטרתן היה לעודד אנשים להמיר דתם לנצרות.
בשלהי ימי הביניים החלו להופיע ביוגרפיות של מלכים ואבירים, והביוגרפיות הדתיות החלו להתפוגג. "מותו של ארתור (Le Morte d'Arthur)" מאת סר תומאס מלורי היא הביוגרפיה הידועה ביותר שנכתבה באותה תקופה, המתארת את חייו של המלך ארתור ואבירי השולחן העגול. בתקופת הרנסאנס נכתבו לראשונה ביוגרפיות על פשוטי עם, כאמנים ומשוררים.
כתיבת ביוגרפיה

ביוגרפיות מתבססות על ראיונות, מכתבים, כתבות ומקורות מידע אחרים הנוגעים לסובייקט. הופעתו של המחשב הקלה על איסוף ועיבוד החומר, וכיום ביוגרפיות בנות למעלה מאלף עמודים הן חיזיון נפוץ. כמו כן, ביוגרפיה כיום אינה מוגבלת עוד לספר. ערוצי טלוויזיה רבים מתמחים ביצירת סדרות העוסקות בחייהן של דמויות עבר, ונוצרו מספר סרטי קולנוע ביוגרפיים או סמי-ביוגרפיים.
על הציפיות מביוגרפיה טובה מספר פרופ' זאב שטרנהל:
ביוגרפיה ראויה לשמה אינה רק תולדות חייה של אישיות חשובה או מעניינת, והיא אינה נמדדת רק בפרטים אישיים שהיא חושפת או בעבודת הנמלים שהושקעה בה. ביוגרפיה חשובה היא זו שפורשת באמצעות דמות מרכזית תקופה שלמה. כתיבת היסטוריה מתוך הזווית הרחבה של "האיש וזמנו" היא תובענית ורק מעטים עומדים במשימה. כאן אי-אפשר לספר סיפור, ותהיה איכותו אשר תהיה, אלא צריך להתמודד עם התקופה והסביבה התרבותית, צריך לעמוד על הזרמים האינטלקטואלים השולטים בה ועל מהות הכוחות החברתיים המעצבים אותה. במלים אחרות: כאן צריך להסביר את היחס הדיאלקטי בין האישיות לזמנה.
על היחס של הביוגרף למושא כתיבתו עמד פרופ' אלי שאלתיאל, מחבר הביוגרפיה של משה סנה:
ביוגרפים, אך בעיקר קוראי ביוגרפיות, מעלים שוב ושוב את שאלת חיבתו של הביוגרף לגיבורו. השאלות פשוטות ויסודיות: האם ביוגרף יכול לכתוב על גיבור שאינו אהוב עליו? האם חיבה מוגברת כלפי הגיבור אינה מערערת את שיקול דעתו המקצועי? השאלה פשוטה כאשר מדובר בגיבורים שאין קושי לסווגם: אין מצפים מביוגרפים של היטלר או סטלין שיאהבו אותם; אבל מה כאשר ביוגרף נתקל בכשליו ומגרעותיו של גיבור שהוא מאוהב בו?
סוגיה זו עולה בהרחבה בסרט "טרומן קפוטה", העוסק ביחסים שבין טרומן קפוטה, מחבר הספר "בדם קר" ובין פרי סמית, הרוצח שבו עוסק הספר.
על האיזון הנדרש בעת כתיבת ביוגרפיה עמדה פרופ' אניטה שפירא, מחברת של ביוגרפיות אחדות:
ביוגרפיה נדרשת למצוא שיווי משקל בין אמפתיה לביקורת: בלי אמפתיה יש חשש לביוגרפיה מרושעת וצינית שעושה עוול למושא שלה. בלי ביקורת היא תגלוש להגיוגרפיה, שיר הלל בלתי אמין הגורם לניכורו של הקורא.
פרופ' שפירא ממחישה את הבעיה שבמעבר מהפרטים המרכיבים את הביוגרפיה אל התמונה הכוללת:
יש ביוגרפיות אשר מתעדות את כל הפרטים הנחוצים, עוקבות אחרי גיבור העלילה צעד אחר צעד, מביאות את כל הציטטות הרלוונטיות, ומה שמתקבל בסופו של דבר דומה לעיסת שמרים שלא תפחה: כל המרכיבים מצויים, אך ההתרוממות הדרושה מיני פרטים אלי פורטרט לא נתחוללה.
ראו גם

אוטוביוגרפיה
סרט ביוגרפי
יומן זיכרונות
ביו-ביבליוגרפיה
הגיוגרפיה
לקריאה נוספת

אניטה שפירא, "מסתורי הביוגרפיה", אלפיים, קובץ 8, 1993.
אביבה חלמיש, "מה מנסים ביוגרפים לעשות?", בתוך: אמיר הורוביץ ואחרים (עורכים), העבר ומעבר לו: עיונים בהיסטוריה ובפילוסופיה, שי לאלעזר וינריב, האוניברסיטה הפתוחה, רעננה תשס"ו, עמ' 219 243.
אהרון (רוני) קמפינסקי, "על חיים שכאלה כדאי לספר – התפתחות הספרות הביוגרפית של מנהיגים ציוניים דתיים", עלי ספר (לב-לג) - אבני דרך בתולדות הספר העברי: מראשוני המדקדקים ועד הציונות הדתית, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2023, עמ' 345-323.
איוואנו-פרנקיבסק

ערך זה עוסק בעיר באוקראינה ששמה הקודם היה סטניסלב. אם התכוונתם לעיירה באוקראינה ששמה הקודם היה יאנוב, ראו .
אנדרטה לזכר יהודי סטניסלבוב, בבית הקברות בקריית שאול
איוואנו-פרנקיבסק או איוואנו-פרנקובסק, שעד 1962 נקראה סטניסלב (באוקראינית: Івано-Франківськ, ברוסית: Ивано-Франковск, בפולנית: Stanisławów), היא עיר במערב אוקראינה, בחבל גליציה המזרחית ההיסטורי. משמשת כמרכז אדמיניסטרטיבי של מחוז איוואנו-פרנקיבסק. אוכלוסיית העיר מונה כ־240,000 נפשות (אמדן 2022). העיר נמצאת במורדות הרי הקרפטים ליד שני נחלים בשם בוסטריצה, יובליו של נהר הדניסטר. היא משמשת כמרכז תעשייתי ותרבותי באוקראינה המערבית. בין התעשיות בעיר: מכונות, עיבוד עצים, כימיה, תעשייה קלה.
היסטוריה

נוסדה ב־1662 על ידי מושל המחוז הנסיך אנדריי פוטוצקי (גראף פוטוצקי) ונקראה סטניסלב על־שם אביו הנסיך סטניסלב רוורה פוטוצקי. באותה שנה קיבלה את זכויות מגדבורג. מטרת ייסוד העיר הייתה להגן מפני פלישות הטטרים לתחומי פולין.
ב־1772 בעקבות חלוקת פולין הראשונה צורפה לאימפריה האוסטרית. ב־1848 נטלה חלק פעיל במהפכה, שלאחריה הורחבו זכויות המחוזות באוסטרו-הונגריה.
ב־1866 הונחה דרך העיר מסילת הרכבת ללבוב ולצ'רנוביץ, לאחר מכן בעיר התפתחו בית חרושת לקטרים ובית חרושת למשקאות חריפים. ב־1884 נטליה קוברינסקה הקימה בעיר את תנועת הנשים הראשונה באוקראינה.
בשנים 1915–1916 רוב העיר נהרסה בקרבות שהתחוללו בה במסגרת מלה"ע הראשונה. ב־1918 הוכרזה בעיר הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה, והעיר שימשה לבירתה עד 1919 ולאחר מכן, לפי הסכם ריגה צורפה לפולין. ב־1939 לפי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב נפלה לידי ברית המועצות וצורפה לאוקראינה. עם הצבא הגיעו גם אנשי נ.ק.ו.ד., אשר רצחו את כל מי שחשדו בו שיתנגד למשטר, ורבים אחרים הוגלו לסיביר. ב־1989 התגלו הקברים ההמוניים של כ־300,000 איש - אוקראינים, פולנים ויהודים.
בין 1941 ל-1944 הייתה תחת כיבוש גרמני, במהלכו השמידו הגרמנים את יהודי העיר. ב-1944 סופחה לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית עד להתפרקותה של ברית המועצות ב-1991 ומאז היא חלק מאוקראינה העצמאית.
ב־1962, בחגיגות 300 שנה לעיר, שמה שונה לאיוואנו-פרנקיבסק (איוואנו-פרנקובסק ברוסית) על-שם הסופר האוקראיני איוואן פרנקו, שביקר רבות בעיר, וכתב עליה. במאה ה-21 מתקיים בעיר מדי שנה פסטיבל נפחים, ובתומו מעניקים הנפחים לעיר פסל מתכת אשר מוצב ברחבות ציבוריות שונות במרכז העיר.
היסטוריה יהודית

הקהילה היהודית המקומית מוזכרת בסיפורו של ש"י עגנון "סיפור פשוט". סיפורה של הקהילה בימי השואה מסופר בספר "על חורבותייך, סטניסלבוב" ובסרט "בשבילך יפתחו השמים".
בקהילה פעלו חצרות חסידיות בהנהגת שושלת סטניסלב, וכן הדור השלישי של חסידות נדבורנה וחסידות זוטשקא. מרבני העיר: רבי יואל אב"ד סטניסלבוב, רבי אריה ליבש הורוויץ ורבי אלתר יחיאל נבנצל מחבר "מנחת יחיאל". תקופה מסוימת כיהן בה הרב יקותיאל קמלהר כראש ישיבה.
בעיירה פעל בשנות ה-30' קן של תנועת 'הנוער הציוני'. וכן ישב בה הסופר וחוקר הקראים ראובן פאהן.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בעיר כ-25,000 יהודים, למעלה משליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציבורית יהודית ענפה. פעילות זו נאסרה עם הכיבוש הסובייטי של האזור בספטמבר 1939.
היסטוריה יהודית > בשואה

עם נסיגת הצבא האדום מהאזור במהלך מבצע ברברוסה, ביצעו אוקראינים מקומיים פוגרום ביהודי העיר. בשל נהירת פליטים יהודים מרחבי פולין הסובייטית שנמלטו מפני הגרמנים, הגיע מספר יהודי העיר ללמעלה מ-40,000.
ב-20 ביולי 1941 נכנסו לעיר הגרמנים, ואלו רצחו תוך זמן קצר מאות מיהודיה ביער פוולצה הסמוך. בתחילת אוגוסט הוטלו על יהודי העיר גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, הגבלות תנועה, החרמת רכוש וגיוס לעבודות כפייה.
ב-12 באוקטובר 1941 רצחו שוטרים גרמנים כ-10,000 עד 12,000 מיהודי העיר בשטח בית העלמין היהודי הישן בעיר, בטבח שכונה "יום ראשון העקוב מדם".
בדצמבר 1941 רוכזו כ-30,000 היהודים שנותרו בעיר בגטו שהוקם ברובע מוזנח וקטן בה, אשר הוקף בחומת עץ ובגדר תיל. בשל הגעת פליטים יהודים נוספים לגטו, וקיצוץ אספקת המזון אליו, מתו רבים מיושביו מרעב וממגפות. מעת לעת רצחו הגרמנים תושבים בגטו, ובתחילת 1942 החלו לשלוח רבים מיושביו למחנה ההשמדה בלז'ץ. ב-31 במרץ 1942 רצחו גרמנים ואוקראינים כ-5,000 מיהודי העיר, תוך העלאת בתיהם באש.
בד בבד לקיום הגטו, הקימו הגרמנים בעיר מחנה ריכוז בשטחה של טחנת קמח, שכונתה "טחנת רודולף". במחנה זה הועברו אלפים רבים של יהודים מסביבת העיר, בצפיפות רבה, בדרכם לבלז'ץ או לבורות ירי. חלק גדול מיהודי המחנה נרצחו בתוכו, בסיוע שוטרים אוקראינים. בקיץ 1942 חוסל מחנה זה.
לאחר אקציה שבוצעה בגטו שבעיר בסוף יולי 1942, בה נרצחו כ-1,000 יהודים במקום, לרבות ראש היודנרט, נותרו בגטו כ-11,000 יהודים, ושטחו צומצם. ב-12 בספטמבר 1942 שולחו לבלז'ץ בין 3,000 ל-4,000 יהודים נוספים מהגטו, תוך רצח החולים היהודים בשטח הגטו. בד בבד, הובאו לשטח בית העלמין היהודי בעיר אלפי יהודים מיישובי הסביבה, ונטבחו בו, לרבות אלפי יהודי גטו קאלוש ויהודים שהובאו ממריאמפיל.
מינואר עד אפריל 1943 חוסל גטו סטניסלבוב, כאשר בין ה-24 ל-25 בינואר 1943 בלבד נורו למוות כ-1,000 מיהודי הגטו, ושולחו למחנה ינובסקה קרוב ל-2,000 נוספים. לאחר מכן נורו יתר יושבי הגטו, ונערך מצוד אחר יהודים מסתתרים בעיר.
עד 25 ביוני 1943 נרצחו גם כל היהודים שהוחזקו במחנות עבודה בסביבת העיר. מ-40,000 יהודי העיר שרדו את השואה כ-100 איש.
תחבורה

את העיר משמש נמל התעופה איוואנו-פרנקיבסק.
ערים תאומות

רומניה  באיה מארה, רומניה (מ־1990)
פולין  ז'שוב, פולין (מ־2000)
פולין  כשאנוב, פולין (מ־2001)
פולין  ז'לונה גורה, פולין (מ־2001)
רוסיה  סרפוקוב, רוסיה (מ־2001)
פולין  ריבניק, פולין (מ־2001)
רומניה  אוראדיה, רומניה (מ־2003)
רוסיה  סורגוט, רוסיה (מ־2003)
פולין  טומשוב מזובייצקי, פולין (מ־2004)
בלארוס  ברסט, בלארוס (מ־2004)
הונגריה  נירג'האזה, הונגריה (מ־2004)
פולין  אופולה, פולין (מ־2005)
רומניה  טרגובישטה, רומניה (מ־2005)
פולין  אופשר פולובן, פולין (מ־2006)
ליטא  טרקאי, ליטא (מ־2006)
לטביה  ילגבה, לטביה (מ־2007)
פולין  שווידניצה, פולין (מ־2008)
פולין  לובלין, פולין (מ־2009)
פולין  קושאלין, פולין (מ־2010)
פולין  נובה סול, פולין (מ־2010)
צ'כיה  פרסחרוב, צ'כיה (מ־2010)