כרמלה טל ברון
ביוגרפיה

נולדה בשם כרמלה מרים איזנברג על גבול נווה צדק בתל אביב. בתם של רחל ודניאל איזנברג שעלו מפולין, אביה היה סוחר סידקית
וחזן. בתיכון למדה בבית צעירות מזרחי, תל אביב. בוגרת בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב במחלקה לעיצוב אדריכלי (1962–1965). בין מוריה היו
ג'ורג' גולדשטיין, אדריכל וצייר, ודוד פלומבו, פסל. עבדה במשרד לבינוי ערים של האדריכל פליקס דרנל, מנהל "בצלאל" בירושלים בתקופה שקדמה למלחמת ששת הימים. עם שובה לתל אביב המשיכה לעבוד לפרנסתה
באדריכלות פנים, ובזמנה הפנוי עסקה ברישום ובכתיבה.
המשורר דוד אבידן כתב איורים מילוליים בהשראת רצף רישומי הפילים
שלה. וקרא לקובץ "אור של פיל" (הוצאת המאה השלושים 1967). רישומי
הפחם הכלולים בקובץ ואחרים הוצגו בתערוכה בגלריה "מסדה" (מנהל אמנותי רפי לביא), במאי 1967.
כרמלה טל ברון איירה את ספרי הילדים "מסיבה משפחתית" של דליה רביקוביץ',
"גדא וביש גדא" של יצחק בשביס-זינגר וספרים אחרים. עבדה עבור
הטלוויזיה הלימודית ברמת אביב בעיצוב גרפי, ובהמשך בכתיבת תסריטים
ופזמונים לתוכניות לילדים. ב-1968 זכתה בפרס לציור מטעם קרן שרת.
ספרה 'אל תפחדו אני רק ילד' זכה לציון לשבח על ידי משרד החינוך
והתרבות ונבחר כאחד מ-10 ספרי הילדים המומלצים לשנת 1971.
ב-1972 הופיע ספר שיריה "מיום כפורים זה עד יום כפורים הבא" בהוצאת
ספרית פועלים. הטון של השיר הפותח נתן השראה למישה סגל
להלחין ולבצע את השיר בטלוויזיה הלימודית במהלך ימי מלחמת יום כיפור. השיר פורסם והושמע בהקשרים רבים לאחר המלחמה, בארצות הברית. ב-1974 זכתה בתמיכת קרן תל אביב לתרבות ולאמנות להוצאת ספר שירה.
ב-1974 נישאה למירון ברון ועברה להתגורר בניו יורק.
למדה איור ספרים בניו סקול עם אורי שולביץ (1978-1974), רישום ואומנות ההדפס בArt Students League of New York ‏ (1978-1984) ואמנות ממוחשבת בבית הספר לאמנות חזותית SVA, ובParson ניו יורק (1991-1990).
בתחילת שנות השמונים כרמלה טל ברון הייתה חלק מקבוצת ציירים
חזיוניים בניו יורק ובהם אינגו סוואן, מטי קלרווין, אלכס גריי, פיליפ רובינוב ואחרים.
סדרת ציוריה החזיוניים (צבע על בד) "חלונות וחללים אחרים" הוצגה בתערוכת יחיד במנהטן ב-1984.

את קופסת האור "שבעת הצעיפים" יצרה כהזמנה עבור תערוכה לכבודו של
אומן הקופסאות האמריקאי ג'וסף קורנל (Joseph Cornell). ב-1985
עבודתה זכתה בתמיכת קרן ניו-יורק לאמנויות (New York Foundation for the Arts). העבודה הודגמה במיצג אור-קולי שהוצג, בין היתר, במוזיאון ניקולס רוריק בניו יורק (Nicholas Roerich Museum) כאירוע מופע בין-תחומי במסגרת תערוכת היחיד של האומנית ב-1989.
ב-1985 יצרה מופע תיאטרון מחול בשם Elephantasy בשיתוף פעולה עם
הרקדן טיר טרון (Tyr Throne) ולהקתו. טל ברון עיצבה את התפאורה למחול
זה (Symphony Space NYC). ב-1986 הקרינה רישומים של האומנית אדר על
תפאורה שיצרה עבור המופע Monkey Chant של הכוריאוגרפית ינג סון קים (Young Soon Kim) הקוריאנית.
ב-2004 הציגה מציוריה והדפסיה בתערוכה קבוצתית שאצרה ענת ליטווין
עבור "מקור", סניף של NYC 92Y. במסגרת פעילות זו הציגה רטרוספקטיבה על מוטיב הפיל ביצירתה (1967–2004) ויצרה מופע מוזיקלי-חזותי של קריאת שירים.
מותו של הזמר ג'ון לנון, בסמוך לסטודיו בו ציירה, נתן לה השראה לצאת אל הסביבה וליצור בהשראתה לא רק ציורים ומיחברים, אלא גם אמנות סביבתית; מפגשים טקסיים סביב אמנות, למשל המיצגים שקיימה סביב
פסיפס אותו הציבה יוקו אונו, בסנטרל פארק לזכרו של בעלה, לנון.
שיריה פורסמו במוספים הספרותיים של "דבר", "ידיעות אחרונות" ו"הארץ"; בכתבי העת "מאזנים", "עכשיו" ו"עתון 77", באנתולוגיה לשירת נשים
בינלאומית (ליפס) ובספר אנתולוגיה של שנות ה-70 לשירה העברית.
ספר שיריה השני, "בוקר מתנה", יצא לאור בהוצאת כרמל בתמיכת קרן
עמו"ס לעדוד סופרים ומלומדים, בית הנשיא ירושלים, ב-1998. השיר
הפותח את הספר "בוקר מתנה" פותח גם את מחזור השירים, "נחיתת לא
אונס" הכלול בתקליטור שהפיקה בשנת 2009, בהשראת "נחיתת לא אונס",
שיר של דוד אבידן מתוך הספר "סיכום ביניים" (עכשיו, 1960). שיר זה
תורגם והולחן עבור האוסף Not A Crash Landing אשר יצא לאור באביב
2009.
כרמלה טל ברון הייתה אמנית אורחת במשכנות שאננים בירושלים, במעלות-תרשיחא בגליל, בבית האומנים בהרצליה ובקליפורניה (Ojai Foundation).
הלוך ושוב - יונה בבטן הדג, 2003
הפיל בעל שלושת הראשים, 1980
אור של פיל, 1997