stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מפגש קסנדרה
הפקה

מפגש קסנדרה צולם במספר אתרים באירופה; בעוד שסצנות הפנים צולמו באולפני צ'ינצ'יטה ברומא שבאיטליה, מרבית סצנות החוץ צולמו בצרפת ובשווייץ. "גשר קסנדרה" שמופיע בסרט מספר פעמים הוא למעשה ויאדוקט גראבי (Garabit viaduct) שנבנה בין השנים 1880–1884 על ידי גוסטב אייפל מעל נהר טרייר, בסמוך לקומונת Ruynes-en-Margeride. ההשראה לשמו של הגשר בסרט התקבלה משמו של אגם מלאכותי בפולין הקרוי אגם סוֹלִינָה (Jezioro Solińskie) שנמצא בפרובינציית פודקרפצקיה בדרום-מזרח המדינה. אגם מלאכותי זה, שנוצר בשנת 1968 על ידי סכירת נהר סן, נקרא גם אגם קַסוּנדרוּב והוא ממוקם על אתר בו עמד לפנים גשר ברזל ועברה מסילת רכבת ישנה שיצאה מכלל שימוש בשנת 1960.
סצנת תחנת הרכבת בז'נבה צולמה למעשה בתחנת הרכבת של בזל, ואילו מרבית סצנות הנסיעה של הרכבת צולמו לאורך הקו המחבר את הערים בזל-דלמונט-פורנטרוי שבשווייץ.
תחילה הוצע לשחקן הבריטי פיטר או'טול לגלם את דמותו של ד"ר צ'מברלין, אולם זה סירב ובמקומו לוהק לתפקיד ריצ'רד האריס.
הערות שוליים

↑  ההרוגים מהמחלה היו שניים מהמחבלים, שנחשפו לכמויות גדולות מאוד של נוזל עם גורם המחלה, ונזירה זקנה שאכלה מנת מזון, שאחד המחבלים הקיא לתוכה.
| סרטים שהפיק קרלו פונטי |
| --- | --- | --- |
| סרטים | פיקולו מונדו אנטיקו (1940) • ג'אקומו האידיאליסט (1943) • יאנק ברומא (1946) • הזרע הלבן (1947) • היי בוי (1948) • פעמוני אזעקה (1949) • הקו הלבן (1950) •בעלה האהוב (1950) • פיגארו כאן, פיגארו שם (1950) • חיי כלב (1950) • טוטו האיש השלישי (1951) • אמן הקיטור (1951) • אירופה 51' (1952) • טיונר הפסנתר הגיע (1952) • טוטו בצבע (1952) • שנים קלות (1953) • הכופרים (1953) • קרוסלו נפולטנו (1954) • לה סטרדה (1954) • דוקטור המשוגע (1954) • ממבו (1954) • אמריקאי לרומא (1954) • לורו די נאפולי (1954) •  אטילה (1954) • אשתו היפה של מילר (1955) • מלחמה ושלום (1956) • Il עובד רכבת (1956) • גוונדלינה (1957) • הסחלב השחור (1958) • סוג כזה של אישה (1959) • הלר בגרביונים ורודים (1960) • ניחוח של סקנדל (1960) • שתי נשים (1960) • לולה (1961) • אישה היא אישה (1961) • ליאון מורין, מגדל (1961) • קליאו 5 עד 7 (1962) • בוקאצ'יו 70' (1962) • הדולוס (1962) • ליסולה די ארטורו (1962) • ג'ינג'י (1962) • הגוף והלב (1963) • לנדרו (1963) • הקאראביניירי (1963) • זלזול (1963) • אתמול, היום ומחר (1963) • נישואים נוסח איטליה (1964) • להתפרק (1965) •מבצע חץ מקשת (1965) • הקורבן העשירי (1965) • דוקטור ז'יוואגו (1965) • רכבות שמורות היטב (1965) • יצרים (1966) • כדור הכבאים (1967) • זמן ריסוק (1967) • הנערה והגנרל (1967) • רוחות רפאים - סגנון איטלקי (1968) • יהלומים לארוחת הבוקר (1968) • נקודת זבריצקי (1970) • אשת הכהן (1971) • מה? (1972) • טורסו (1973) • סוף שבוע מלוכלך (1973) • מר הרקולס נגד קראטה (1973) • בשר לפרנקנשטיין (1973) • המסע (1974) • זהות גנובה (1974) • סיר המין (1975) • האחות (1975) • משפחת המלוכלכים (1976) • מפגש קסנדרה (1976) • יום מיוחד (1977) |  |
ויאדוקט גרבי (Garabit viaduct) מעל נהר טרייר שימש השראה ל"גשר קסנדרה" הרעוע בסרט
שמו של אגם סוֹלִינָה (קַסוּנדרוּב) שימש השראה לשם הסרט
גלית גוטמן

| --- | --- |

גוטמן, 2008
 לידה:  23 בספטמבר 1972 (בת 52) הרצליה, ישראל 
 מדינה:  ישראל
 השכלה:  כפר הילדים והנוער ויצו קנדה הדסים 
 עיסוק:  מנחה, שחקנית, דוגמנית עבר
 בן זוג:  זיו קורן (1996–2013) יגאל אהובי (2013–הווה)
 מספר צאצאים:  6 
 פרסים והוקרה:  "תגלית השנה" (1989)
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  GalitGutman
 
גלית גוטמן (נולדה ב-23 בספטמבר 1972) היא מנחת טלוויזיה, יוצרת סרטי תעודה, שחקנית ודוגמנית עבר ישראלית.
זוכת תחרות היופי הישראלית "תגלית השנה" לשנת 1989.
ביוגרפיה

גוטמן נולדה בהרצליה, לגיורא גוטמן - צבר ממוצא רומני, ולזהבית (לבית הרטמן) שעלתה מפולין והייתה זמרת במקצועה. לה שני אחים. עד גיל ארבע משפחתה התגוררה בירושלים, לאחר מכן התגוררו ברעננה, ובהמשך עברו ליישוב אבן יהודה שבשרון.
למדה בתיכון בכפר הילדים והנוער ויצו קנדה הדסים במגמת לבורנטים, אך אין לה תעודת בגרות.
ב-2018 השתתפתה במשך כחצי שנה בלבד בסדנת משחק אצל יורם לווינשטיין.
לאחר שהתגייסה לצה"ל, גוטמן נתפסה עם סמים קלים במהלך שירותה הצבאי במשך שנתיים כפקידה. באותה עת גוטמן גם שכרה דירה עם שותפים, בתל אביב.
ביוגרפיה > קריירה

ב-1981 השתתפה בתחרות הזמר לילדים שירוויזיון וביצעה בה את השיר "פלא פה" שביצעה במקור הזמרת יונית שוהם. ב-1982 השתתפה בפסטיבל שירי הילדים וביצעה בו את השיר "עוד בעודי צעיר" שביצע במקור הזמר רונן בהונקר.
ביוגרפיה > קריירה > דוגמנות

גוטמן החלה את קריירת הדוגמנות ב-1989, בגיל 17, כאשר ניגשה לתחרות היופי הישראלית "נערת השנה" של השבועון "מעריב לנוער", אך לבסוף היא לא צלחה בה. חודש לאחר התחרות צלם האופנה, אלדד מאסטרו, גילה אותה ברחוב והגיש את מועמדותה לתחרות יופי ישראלית אחרת, "תגלית השנה", בה זכתה גוטמן במקום הראשון. זמן קצר לאחר מכן, טרם הגיעה לגיל 18, היא סיפרה בראיון שעברה שני ניתוחי סיליקון והשתלת שיניים, כדי למנף את הקריירה שלה כדוגמנית מסלול וסטילס, כשגוטמן עובדת במהלך כל תקופתה בצבא. מאז הצטלמה לקטלוגים של מותגי אופנה ישראלים, ביססה את עצמה כאחת הדוגמניות המובילות בישראל, ואף הופיעה ב"טקס פרסי האופנה הישראלי", ששודר בערוץ 2 בזכיינית טלעד.
בשנים 1993–2010 שימשה פרזנטורית של מעצב האופנה הישראלי דני מזרחי.
בשנים 1995–1998 שימשה פרזנטורית של רשת האופנה הישראלית "קסטרו".
בשנים 2001–2009 שימשה פרזנטורית של רשת האופנה הישראלית "H&O".
החל משנת 2002 מדגמנת ומשמשת כפרזנטורית של רשת אופנת הנשים הישראלית "קרייזי ליין".
ב-2005 דגמנה עבור מותגי בגדי הים הישראלים של "גדעון אוברזון" ו"גוטקס".
בנוסף ב-2005 החלה לשמש כפרזנטורית של חברת ניתוחי האסתטיקה הישראלית "אמריקן לייזר".
ב-2007 כיכבה על השער של מוסף בגדי הים של כתב העת הישראלי "בלייזר".
ב-2016 הפכה לפרזנטורית החדשה של מותג ההלבשה התחתונה הישראלית "בוניטה דה מאס".
גוטמן היא שיאנית השערים של השבועון הישראלי "לאשה", משום שהיא הדוגמנית שהופיעה 27 פעמים על שער השבועון.
ביוגרפיה > קריירה > משחק

ב-1998 קיבלה תפקיד בסדרת הדרמה "רמת אביב גימל" בערוץ 2, בו גילמה את מעצבת האופנה אודליה ציפורי, במשך שלוש עונות.
בשנים 2002–2005 שיחקה בהצגת הבידור של אלי מנטבר "אני פה בגלל אשתי".
גוטמן שיחקה בסדרות טלוויזיה נוספות, בהן "צימרים" בערוץ הראשון ב-2003, "השיר שלנו" (בעונה הרביעית בשנת 2005) של yes, "נשות הטייסים" ב-2010, ו"הפיג'מות" ב-2015.
ב-2013 שיחקה גוטמן במחזמר "שלגייה והצייד" בתור המלכה הרעה.
בשנים 2016–2017 גילמה בסדרת הנעורים "פלאשבק" בערוץ הילדים למנויי HOT, את שלי סלע.
ביוגרפיה > קריירה > הנחיה ויצירת סרטי תעודה

ב-2003 הנחתה את "ספיישל מסך הזהב" ששודר בערוץ E! בגרסתו הישראלית.
במסגרת חוזה הטאלנט שלה בערוץ 10 השתתפה בתוכנית האירוח "לימוזינה" (2002–2003) עם גיל ריבה, וכן הנחתה את תוכניות ההיכרויות "משחק מקדים" ו"מחפשים אהבה" (2004–2008), והנחתה את שתי העונות של תוכנית המציאות "הדוגמניות" בערוץ 10 (2005–2008).
בשנים 2007 ו-2009 היא הנחתה את טקס בחירת מלכת היופי של ישראל, ושימשה בשנים מסוימות כשופטת בתחרות.
ב-2010 יצרה את התוכנית "בטבעת זו" בערוץ 10, העוקבת אחרי חיי הנישואין של זוגות שונים. עונה שנייה של הסדרה עלתה לשידור ביוני 2011
בשנת 2012 הגישה את התוכנית התיעודית "אחים לכל החיים" ששודרה בערוץ 10,
ב-10 בפברואר 2013 החלה גוטמן להנחות לצדו של יואב לימור את תוכנית הבוקר "הבוקר של קשת", ששודרה בערוץ 2 של הזכיינת קשת.
בשנים 2014–2016 הגישה מספר תוכניות דוקומנטריות נוספות בערוץ 2 בזכיינית קשת, את "זהירות ירקות" בפברואר 2014, את "הוא יכול להיות אבא שלך", העוסק בפערי גילאים גדולים בין בני זוג בדצמבר 2015, ואת "אמא, אני רוצה להיות דוגמנית" באפריל 2016.
באוגוסט 2017 הגישה בערוץ 2 בזכיינית קשת את תוכנית הדוקו-ראיונות "בגובה העיניים".
החל מ-3 בנובמבר 2017 חזרה גוטמן להנחיית תוכנית האקטואליה והאירוח "שישי בבוקר" (נקראה בעבר גם "הבוקר של קשת") לאחר הפסקה של כחצי שנה, המשודרת מדי בוקר יום שישי בערוץ קשת 12, לצדו של יואב לימור.
ב-9 באפריל 2018 הנחתה גוטמן ערב חגיגי ואף שרה במערת צדקיהו שבירושלים בנוכחות מתמודדי אירוויזיון (2019) שהגיעו לישראל, יום לפני אירוע ה-"Israel Calling" שבכיכר רבין בתל אביב שלמענו נחתו מעשרים וחמש מדינות שונות על מנת להציג את שיריהם שעתידים לקחת חלק בתחרות האירוויזיון שתיערך בישראל בעיר תל אביב בשנה הקלנדרית העוקבת.
החל ממאי 2018 מגישה, לצדה של אילנית לוי, את תוכנית האקטואליה והאירוח "גלית ואילנית" בקשת 12.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בשנים 1990–1992 הייתה בזוגיות עם דוגמן העבר והקולנוען רון עומר, בנה של הסופרת דבורה עומר.
בשנים 1996–2013 הייתה בזוגיות עם צלם העיתונות זיו קורן, ולהם שתי בנות.
החל משנת 2013 בן-זוגה הוא איש העסקים, יגאל אהובי, והם מתגוררים בתל אביב.
שנברג

ערך זה עוסק בשכונה בברלין. אם התכוונתם למשמעויות אחרות, ראו .
| --- | --- |

 מידע
 עיר:  ברלין
 שטח:  10.61 קמ"ר 
 אוכלוסייה:  118,368 (30 ביוני 2015)
 קואורדינטות:  52°28′59″N 13°20′59″E﻿ / ﻿52.483055555556°N 13.349722222222°E﻿ / 52.483055555556; 13.349722222222
 שכונות נוספות בברלין
    לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה   
 
שֶׁנֶבֶּרג (Schöneberg) הוא חלק מרובע טמפלהוף-שנברג בברלין בירת גרמניה.
שנברג, יחד עם השכונה הקטנה פרידנאו, היוותה רובע עצמאי עד ל-1 בינואר 2001, אז אוחדה שנברג עם רובע טמפלהוף במסגרת רפורמת השכונות של ברלין לישות מנהלתית אחת.
היסטוריה

העדויות הראשונות לקיום יישוב בשנברג מופיעות ב-1264 בכתביו של אוטו, מארקגראף ברנדנבורג. ב-1751 הקימו אורגים מבוהמיה כפר בשם נוֹי שנברג (נקרא גם: בֶּהמיש שנברג) במקום שבו עובר כיום הרחוב הראשי של השכונה (הָאוּפְּטְשְטְרַאסֶה). במלחמת שבע השנים נהרסו כמעט לחלוטין הכפר וכנסייתו בשריפה, שפרצה כתוצאה מהפצצות הרוסים והאוסטרים.
שני הכפרים - הישן והחדש - אוחדו ב-1874 והוכרזו כעיר ב-1898. ב-1920 סופחה העיר לברלין. בית העירייה של שנברג, שנבנה ב-1914, שימש כבית העירייה של מערב ברלין, ממלחמת העולם השנייה ועד איחוד העיר ב-1991, אז חזרה מועצת העיר המשותפת ל'בית העירייה האדום' (Rotes Rathaus) במרכז העיר.
אופי הרובע

שנברג הוא רובע מיושב ואמיד יחסית, שאין בו הרבה אתרי תיירות מסורתיים, אך נחשב למרכז קניות חשוב ויוקרתי. אזור נולֶנדוֹרף-פּלאץ (Nollendorfplatz, כיכר נולנדורף) שימש מרכז ללהט"בים מאז ימי רפובליקת ויימאר בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 וביתר-שאת כיום. באזור מצויות חנויות-ספרים להט"ביות רבות. הצייר אוטו דיקס השתמש במבקרים במועדון הלילה המקומי 'אלדורדו' כמודלים לציוריו. הסופר כריסטופר אישרווד, שהתגורר בשכונה, ביסס על החיים בה את ספרו 'פרידה מברלין', והאזור שימש גם השראה למחזמר קברט.
נקודות עניין

האתרים הבולטים בשכונה הם בית העירייה, שם נשא נשיא ארצות הברית ג'ון פ. קנדי את נאומו המפורסם מ-1963, בו הכריז 'אני ברלינאי' כדי להדגיש את הזדהותו עם תושבי העיר המחולקת; בית הכלבו KaDeWe (קָה-דֶה-וֶה), הגדול ביותר באירופה היבשתית (והשני בגודלו באירופה, אחרי הרודס (Harrods) בלונדון); ואנדרטת מקומות של זיכרון. בוינטרפלד פלאץ נמצאת כנסיית קירשה פון סנט מתיאס (Kirche von St. Matthias) (אנ'), אחת מהכנסיות הקתוליות הגדולות ביותר בברלין. בכיכר מתקיים שוק איכרים בימי רביעי ובימי שבת.
בין השנים 1910-1973, שכן ברובע ארמון הספורט - אולם הספורט הגדול בברלין, בשעתו, ומוקד לכינוסים ועצרות פוליטיות.
יעקב לנדוי

יעקב לנדא  מחנך, פובליציסט, מוציא לאור ופוליטיקאי. ממנהיגי צעירי אגודת ישראל ומקים פועלי אגודת ישראל (פא"י) בארץ ישראל, מנכ"ל משרד הסעד הראשון.
יעקב לנדוי
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
קורות חייו > ילדותו

נולד בזוויירצ'ה, פולין, בתשרי תרס"א (1900). אביו, הרב פנחס לנדא, היה בנו של האדמו"ר מרדכי מאטל לנדא משושלת טשכנוב, אמו הייתה גיטל מלכה הרצברג. ההורים, יחד עם שבעה מתשעת אחיו ואחיותיו, נספו בשואה בחודש אב תש"ב יחד עם רוב יהודי העיירה.
כבר בגיל 19 החל מפרסם מאמרים בעברית ( בבטאון הדרך של אגודת ישראל שיצא לאור בציריך) וביידיש (בבטיאון "דער יוד", אף הוא של אגודת ישראל). באותו זמן השתתף ביסוד צעירי אמוני ישראל – תנועת הנוער של תנועת שלומי אמוני ישראל שהצטרפה מאוחר יותר לאגודת ישראל העולמית.
קורות חייו > גרמניה

בתר"ף (1920) עבר לפרנקפורט שם למד פילוסופיה, פסיכולוגיה ומדעי החברה. לימד בבית הספר הריאלי מיסודו של הרב שמשון רפאל הירש ושימש כדוצנט בבית המדרש הגבוה לתלמוד מיסודו של הרב שלמה ברויאר והיה פעיל בתנועת הנוער עזרא ובהנהגה של "צעירי אגודת ישראל".
באותה תקופה התקרב לרב יעקב רוזנהיים מנהיגה של אגו"י. כמו כן הושפע רבות מהגותם של הרב ד"ר יצחק ברויאר ומהפילוסוף פרנץ רוזנצווייג, הוא גם תרגם כמה ממסותיהם לעברית וליידיש. הוא פרסם מספר מאמרים תורניים בביטאונים שונים.
בתוך אגודת ישראל, היה לנדא מהפעילים כנגד היחס השלילי למפעל ההתיישבות בארץ ישראל. לדעתו צריך היה להקים גרעין חרדי להגשמה בארץ ישראל. לאחר שעמדתו זו כבשה מהלכים בתנועה, מונה בשנת תרפ"ג (1923) יחד עם הד"ר שלמה ארמן לעמוד בראש המרכז הארצישראלי של אגו"י. תפקידו היה לפעול להכשרת גרעיני עולים וחלוקת סרטיפיקטים.
בנוסף עסק לנדא בתעמולה למען הרעיון של 'ציונות חרדית'. לשם כך, ייסד וערך ירחון בשם 'מוריה' שיצא בעברית וגרמנית. הוא פרסם מאות מאמרים בבטאון זה ובביטאונים שונים בעברית (כגון הדרך, דגלנו, ודרכנו בוארשה, יבנה בלבוב, הנאמן בטלז וכו') וביידיש ("יודישע טאגבלאט" בוארשה, ארבייטער שטימע בלודז', יידישע פוסטע בווינה, היינט בריגה, אידישער לעבן בקובנה ועוד). חלק ממאמריו תורגמו לאנגלית ולשפות אחרות. בין השאר הוציא לאור בתרפ"ח (1928) חוברת בגרמנית "עמדתנו לגבי ארץ-ישראל". החוברת תורגמה ליידיש והופצה במזרח אירופה בעשרות אלפי עותקים[דרוש מקור].
במקביל פרסם מאמרים פילוסופיים על דת ואמונה בירחון האקדמאים הדתיים מוריה שיצא בפולנית בוארשה.
קורות חייו > בארץ ישראל

עם עלית הנאצים לשלטון בגרמניה (1933) נשלח על ידי מרכז פא"י בפרנקפורט לארץ ישראל. בארץ הקים מחדש את הסניף המקומי של תנועת פועלי אגודת ישראל. אליו הצטרף בנימין מינץ (שחזר לארץ מוורשה מעט אחריו). בהמשך לדרכו, פעל לנדוי לביסוס האידאולוגיה של התנועה, תמיכה במעמד הפועלים ועידוד פעולת ההתיישבות. הוא ייסד את הבטאון שערים שהחל להופיע באופן לא סדיר בתרצ"ד (1934). במאמריו התפלמס הן עם הציונות החילונית, הן עם האגודאים הירושלמיים שהתנגדו לכל פעילות המזכירה את הציונות והן עם אנשי המזרחי והפועל המזרחי. האחרונים נבדלו מפא"י בשיתוף הפעולה ההדוק עם הציונות החילונית.
לנדוי פעל לשיתוף פעולה עם הממסד הציוני ובין השאר סייע לקיבוץ חפץ חיים לקבל הקצאת קרקע מקק"ל ולגרעין התנועה שקם בכפר סבא. לאחר פרסום תוכנית החלוקה של ועדת פיל, הצטרף לדורשים לקבל את התוכנית ולהקים מדינה יהודית. בעת ביקורה בארץ של ועדת אונסקו"פ שימש כמשקיף בדיוני הוועדה מטעם אגודת ישראל.
הוא השתתף במשא ומתן שנערך בתרצ"ג-תרצ"ה לקראת מיזוג אפשרי עם הפועל המזרחי, איחוד שלא יצא אל הפועל.
קורות חייו > במדינת ישראל

עם הקמת המדינה צורף למועצת המדינה הזמנית כממלא מקום (נציג המפלגה במועצה היה הרב קלמן כהנא). כשהוקמה הממשלה הזמנית, מונה לנדא למנכ"ל משרד הסעד בידי הרב יצחק מאיר לוין. בתפקידו זה הניח את התשתיות לשירותי הרווחה של המדינה.
בשנת תשי"ב (1952), עם התפטרותו של הרב לוין מן הממשלה, עזב לנדוי את תפקידו זה, אך נותר פעיל בהנהגת פועלי אגודת ישראל ועמד בראש 'הסיעה המרכזית'. אולם הוויכוחים הפנימיים בתוך התנועה הביאו אותו לפרוש מהמפלגה ומפעילות פוליטית. לקראת הבחירות לכנסת החמישית העביר את תמיכתו למפד"ל.[דרוש מקור]
קורות חייו > שנים אחרונות

לאחר פרישתו הקים הוצאה לאור של ספרי קודש בשם 'עם עולם' ממנה התפרנס בהמשך חייו. הלך לעולמו בה' בניסן תשמ"ו.
חיים אישיים

נישא בתרצ"ג (1933) לדבורה פרלא (פנינה) רבינוביץ' (בתו של רבי  נתן דוד רבינוביץ' – האדמו"ר מפארצ'ב). הזוג התגורר בתל אביב.
לזוג שתי בנות, ד"ר לביאה אפלבום – גאוגרפית (אשת פרופ' שלום זאב אפלבום) ואפרת ברנסקי – מתרגמת (אשת פרופ' דוד ברנסקי). נכדו הוא אל"ם (במיל') יונתן ברנסקי.
ספרים ותרגומים

תרגום: יעקב לנדוי, ספר מורה נבוכים / תרגום עם פירושים מלוקטים באידית מאת אפודי, שם טוב, קרשקש, אברבנאל, וורשה. (ביידיש)
תרגום: יעקב לנדוי, ספר הכוזרי / פון ר' יהודה הלוי הספרדי     מיט אנ'איינליטונג און מיט די בריף פון נשיא ר' חסדאי אבן שפרוט צום מלך פון כוזר און דעם מלכ'ס תשובה צו אים, וורשה, תרצ"ב. (ביידיש)
יעקב לנדוי (ע), ספר היובל: ליום מלאת ששים שנה לחיי מו"ה רבי יעקב רוזנהיים / מקטר מגש מאת אוהביו ומעריציו, פרנקפורט ענ"מ, תרצ"ב.
יעקב רוזנהים, יעקב לנדוי, די פראבלעם פון אן אידישער מלוכה, ריגה, תרצ"ח
לפני ההכרעה : (לקראת הועידה הארצית של אגודת ישראל), שערים, תצ"ד
אורות מאופל : רשימה ביבליוגראפית של ספרים דתיים-תורניים, שנדפסו וראו אור בארצות אירופא בשנים 1933–1945, ניו יורק, תשי"ז
לקריאה נוספת

גבל עדה, חרדים ואנשי מעשה : פועלי אגודת ישראל 1933–1939, ירושלים: יד יצחק בן צבי, תשע"ז
תדהר דוד, אנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, ספרית ראשונים, עמ' 2176-7 (כרך 5)
ביאורים

↑  הוא עצמו לא היה עקבי בכתיבת שמו. אבותיו נקראו בשם לנדא, אולם הוא נודע גם בשם לנדוי
הערות שוליים

↑  צאצאי הצדיק מטשכנוב, פנימית, ירושלים: מוסדות טשכנוב, עמ' 30
↑   למשל כוכב הגאולה של רוזנצוויג שתורגם על ידו ליידיש.
1 2  גבל (תשע"ז) עמ' 43
↑  ⁨מע רד כ ת נ ו ⁩ | ⁨שערים⁩ | 2 ספטמבר 1934 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  מנחם פרידמן, חברה ודת, ירושלים: יד יצחק בן צבי, תשל"ח, עמ' 257
↑  יעקב לנדוי, לפני ההכרעה, תל אביב: שערים, תש"ד
↑  גבל (תשע"ז) עמ' 130
↑   אבנרי יוסי, הסכם שלא בוצע, בשבילי התחיה, הוצאת אוניברסיטת בר אילן, תשמ"ז, עמ' 167 - 199
↑  פרוטוקול ישיבה של מועצת המדינה הזמנית - טז בסיוון התשח 23-06-1948
חוברת שחיבר יעקב לנדוי בעקבות הצעת החלוקה
יחזקאל ישראל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1927 
 פטירה:  2 בספטמבר 2015 (בגיל 88 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 
יחזקאל ישראל (1927 - 2 בספטמבר 2015) היה כדורגלן ישראלי, ששיחק בקבוצת בית"ר ירושלים בשנות ה-40 וה-50 ויזם נדל"ן, ממייסדי חברת הנדל"ן "האחים ישראל".
ביוגרפיה

ישראל נולד בירושלים למשפחה מסורתית בת ארבעה ילדים. בצעירותו היה חבר האצ"ל ולחם במלחמת העצמאות.
בנערותו שיחק בקבוצת מג"ל (מועדון גוגנהיים למשחקים). בשנת 1942, כשקבוצת בית"ר ירושלים חידשה את פעילותה לאחר חמש שנות הפסקה, הצטרף לקבוצה יחד עם אשר ברנבלום ואהרון חסון. לאחר הקמת המדינה וחזרת הליגה לפעילות, שיחק בקבוצה בתפקיד החלוץ והמקשר הימני וניחן ביכולת כדרור גבוהה.
יחזקאל ישראל שיחק במספר משחקי ידידות של בית"ר בסוריה ולבנון בשנת 1944. היה שותף לעלייה של הקבוצה לליגה הבכירה בעונת 1953/1954 והמשיך לשחק בה עד שנת 1956. באחד ממשחקיו בליגה הבכירה בשנת 1955 כבש חמישה שערים בניצחון 1:6 על הפועל בלפוריה ולמעשה מחזיק בשיא ההבקעות במשחק אחד בליגה הבכירה בקבוצת בית"ר ירושלים. בשנותיו האחרונות בכדורגל חיפש מקצוע חלופי והגיע לחברת החשמל, אך משהתבקש לעבור למדי היריבה העירונית הפועל ירושלים סירב ופוטר מעבודתו. בשתי עונותיו המתועדות בבית"ר ירושלים (החל מ-1954) שותף יחזקאל ישראל ב-37 משחקים והבקיע 16 שערים.
לאחר פרישתו מכדורגל קנה ממנהל בית"ר דאז שמואל קירשטיין משאית שבעזרתה הקים ביחד עם אחיו יהודה חברת תובלה. בשנת 1964 יחד עם שני האחים הצעירים יחיאל ויואל את חברת הבנייה והיזמות "האחים ישראל". החברה בנתה במהלך השנים אלפי דירות, בתחילה בעיקר בירושלים ואחר כך ברחבי המדינה, והקימה פרויקטים דוגמת "קניון האחים ישראל" ובניין המשרדים האחים ישראל על חורבות קולנוע רקס ברחוב שלומציון המלכה. הוא המשיך להיות מעורב בניהול החברה עד שנות ה-2000.
יחזקאל ישראל נפטר ב-2 בספטמבר 2015, ונקבר בחלקת הפרסים בהר המנוחות בירושלים .
הערות שוליים

↑  רון עמיקם, מאיר גבאי, רוני דיאון, אני אוהב אותך בית"ר - תולדות בית"ר ירושלים, פרק ראשון, יחזקאל ישראל, עמוד 25, הוצאת Media41LTD
↑  רון עמיקם, מאיר גבאי, רוני דיאון, אני אוהב אותך בית"ר - תולדות בית"ר ירושלים, פרק ארבעה עשר, הגעש הצהוב והאויב האדום, עמוד 263, הוצאת Media41LTD
↑  אלעזר לוין, בונה ולא בוכה, חדשות, 20 בדצמבר 1988
↑  אלעזר לוין, הכי אלגנטיות סיבובית, חדשות, 5 בספטמבר 1989
↑  אלעזר לוין, ‏"לא הולכים לחו"ל ולא מנפיקים בבורסה", באתר גלובס, 5 בספטמבר 2004
שימוש ישראלי באמצעי מעקב בסכסוך הישראלי-פלסטיני

השימוש הישראלי באמצעי מעקב בסכסוך הישראלי-פלסטיני נעשה כחלק ממדיניות הביטחון והמלחמה בטרור של גופי הביטחון הישראליים בשטחי יהודה ושומרון, מזרח ירושלים ורצועת עזה.
רקע

מאז מלחמת ששת הימים שולטת ישראל בשטחי יהודה ושומרון. באזורים אלו הוקם ממשל צבאי, ולאחר הסכמי אוסלו הוקמה הרשות הפלסטינית שהוסמכה לשלוט על שטחי A (שלטון מלא) ו-B (שלטון מוניציפלי), כשהממשל הצבאי הישראלי שולט על שטח C. בשטחים אלה פועלים מספר גופי ביטחון ישראלים, כגון צה"ל, שב"כ ומשטרת ישראל, בין השאר לשם מניעת טרור. אמצעי המעקב שבהם משתמשת ישראל כוללים פיתוחים טכנולוגיים חדשניים שמרחיבים את היקף המידע המצוי בידי גופי המודיעין על האוכלוסייה הפלסטינית. טכנולוגיות אלה כוללות זיהוי פנים ביומטרי, מעקבים טלפוניים, האזנות סתר, צילומי לוויינים ורחפנים, ניטור וניתוח פעילות ברשתות החברתיות ועוד.
אמצעים טכנולוגיים > זיהוי ביומטרי

ישראל מפעילה בשטחים אלה מספר מערכות לזיהוי ביומטרי ולזיהוי תווי פנים, לניטור האוכלוסייה הפלסטינית ולשמירת המידע שנאסף במאגר ביומטרי. אמצעים אלה אינם כפופים להוראות חוק אמצעי הזיהוי הביומטריים, כיוון שחוק זה חל על אזרחי ישראל, ואינו חל על התושבים הפלסטינים.
ב-2017 זכתה חברת מטריקס בחוזה של משרד הביטחון ומתאם הפעולות בשטחים לאספקת ציוד לזיהוי ביומטרי של פלסטינים.
ב-2019 נחשף שמערכת הביטחון עושה שימוש במערכת זיהוי תווי פנים של חברת אניוויז'ן (AnyVision), שנקראת "Better Tomorrow", המוגדרת כמערכת מעקב טקטית (TSS - Tactical Surveillance System) ומאפשרת זיהוי פנים באירועים המוניים (Multiple face recognition in Mass crowd events). לפי המידע שנחשף, המערכת מסוגלת לזהות פנים מתוך מאגר של 300 מיליון רשומות תוך 0.2 שניות ולהתמודד עם הסוואת הפנים, והיא כוללת מצלמות שהותקנו במחסומים ובמקומות נוספים. על מנת לעבור בעמדות הבידוק המקושרות למערכת, נדרשו הפלסטינים להצטלם ולמסור טביעות אצבעות לצורך הנפקת תגים ביומטריים. לפי מקורות בצה"ל, עד אוגוסט 2019 הופקו כ־450,000 תגים ביומטריים. בעקבות החשיפה הודיעה מיקרוסופט, שהשקיעה בחברה, כי תבחן האם הטכנולוגיה עומדת בכללי האתיקה שהציבה בתחום זיהוי הפנים, ובהמשך הודיעה כי תפסיק להשקיע בחברה.
ב-2021 חשף תחקיר "הוושינגטון פוסט" כי ישראל עושה שימוש נרחב באפליקציית זאב כחול לצילום וזיהוי פנים ביומטרי באמצעות טלפונים חכמים תוך הצלבת המידע עם נתונים במאגר ביומטרי הקרוי להקת זאבים, וכי חברון רושתה במצלמות חכמות לזיהוי פנים בפיילוט שנקרא חברון עיר חכמה. מערכות אלו משמשות לצורך מעקב ואיסוף מידע על הפלסטינים, כולל מי שאין מידע קונקרטי הקושר אותם לפעילות טרור. עוד נחשף כי תוך כדי פעילות מבצעית נדרשו חיילים ביחידות הפועלות בגדה לצלם תמונות של פלסטינים, במטרה לבנות את מאגר הנתונים של המערכת, וכי צה"ל ערך תחרות נושאת פרסים בין היחידות שנדרשו לעמוד במכסות תיעוד והזנת פרטים למערכת.
לאחר מתקפת הפתע, ב-7 באוקטובר 2023, דווח שישראל מפעילה מערכות זיהוי פנים גם ברצועת עזה. בשלב ראשון הופעלו המערכות בניסיון לזהות חטופים ישראליים מתוך הסרטונים שצילם החמאס ומתוך מצלמות האבטחה, בהמשך ניסתה ישראל לזהות את מחבלי הנוחבא שהיו בכוח הפושט ובשלהי 2023 דווח שישראל מפעילה את המערכות בנקודות המעבר של הפלסטינים כדי לזהות מחבלי חמאס.
אמצעים טכנולוגיים > רוגלות, סייבר התקפי ואיסוף מידע באמצעות טלפונים סלולריים

בפברואר 2019 השיק מתאם פעולות הממשלה בשטחים באמצעות המנהל האזרחי את אפליקציית "אלמונסק" ("המתאם"). האפליקציה משמשת כערוץ תקשורת ומתן שירותים דיגיטליים לפלסטינים ביהודה ושומרון כגון הגשת בקשות למתן היתרי כניסה לישראל. לשם התקנת האפליקציה נדרשו המשתמשים לאשר מתן גישה למיקום הסלולרי, למיקרופון ולמצלמה של המכשיר ולכל הנתונים המאוחסנים ומשודרים באמצעותו. בנוסף נדרשו המשתמשים לאשר שימוש במידע הנאסף באמצעות האפליקציה "לכל מטרה שהיא". עם פרוץ מגפת הקורונה הייתה האפליקציה הערוץ הבלעדי להגשת מסמכים לצורך קבלת היתרי עבודה. ההערכה היא שכ-50,000 פלסטינים התקינו את האפליקציה. עם זאת, לא נטען או הוכח כי נעשה באפליקציה שימוש למטרות ריגול.
במהומות בישראל במאי 2021 עשה השב"כ שימוש במערכת לניטור הרשתות הסלולריות בישראל, ולאיכון טלפונים סלולריים, על מנת למנוע פעולות טרור. בעקבות המהומות בהר הבית באותה שנה, נשלחו מסרונים מאיימים למאות פלסטינים אשר שהו במתחם הר הבית או בקרבתו, שבהם נכתב כי הם זוהו כמי שהשתתפו במעשי האלימות במסגד אל-אקצא וכי השב"כ יבוא איתם חשבון. בעקבות עתירה שהוגשה לבג"ץ נגד פרקטיקה זו, בטענה כי מדובר בכלי מעקב חודרני אחר אזרחים, הודה השב"כ כי המסרונים נשלחו בתפוצה רחבה גם לתושבים שלא היו חשודים בדבר עבירה.
ביולי 2021 חשפו חברת מיקרוסופט ומעבדת המחקר "סיטיזן לאב" (אנ') כי 100 פוליטיקאים, פעילי זכויות אדם, מתנגדי משטר, עיתונאים, ואקדמאים, מרחבי העולם (כמחציתם פלסטינים) נפלו קורבן לרוגלה של "קנדירו" (אנ'). "קנדירו" היא חברת סייבר התקפי אשר מספקת למוסדות מדינתיים מערכות פריצה לרשתות ולמחשבים ומופיעה ברשימת החברות המהוות סכנה לביטחון הלאומי של ארצות הברית, שעורך משרד המסחר האמריקאי.
בנובמבר 2021 פרסמו הגופים "פרונט ליין דפנדרס" (אנ') ומעבדת המחקר "סיטיזן לאב" (אנ') תוצאות תחקיר שהראו כי תוכנת פגסוס של חברת NSO הותקנה בטלפונים של שישה פעילים פלסטינים, שחלקם הועסקו באותה העת בארגונים אל-חק, א-דמיר (אנ') ומרכז המחקר "ביסאן" (אנ').
אמצעים טכנולוגיים > מצלמות במעגל סגור (CCTV)

ב-2000 פרסה משטרת ישראל כ-400 מצלמות במעגל סגור ברחובות העיר העתיקה בירושלים במסגרת פרויקט "מבט 2000". ב-2014 הוחלט במשטרת ישראל על התקנת מערכת עין הנץ לזיהוי לוחיות רישוי. ב-2016 זכתה חברת ח.מר תעשיות בחוזה של 30 מיליון ש"ח לשדרוג מערכת מבט 2000.
ב-2017, בעקבות פרשת המגנומטרים ומהומות הר הבית הקצתה הממשלה כ-100 מיליון ש"ח לשדרוג המערכת. השדרוג כלל גם יכולות לזיהוי פנים. באותה שנה הוקם חמ"ל "מבט ירושלים" כשיתוף פעולה בין המשרד לביטחון פנים, המשטרה ועיריית ירושלים, במטרה לרכז את רשת המצלמות הפרוסות ברחבי העיר ואת מצלמות "עין הנץ". ב-2021 הורחב המערך ל-540 מצלמות והוא מכסה רחובות גם מעבר לגבולות העיר העתיקה. ביולי 2023 נעצרה סטודנטית מבצלאל לאחר שצילמה מצלמות אבטחה בעיר העתיקה בירושלים.