stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יורגוס פפנדראו
ביוגרפיה

פפנדראו נולד בעיר סיינט פול שבמדינת מינסוטה שבארצות הברית. בנעוריו חי עם משפחתו בשוודיה ובקנדה. הוא בנו של ראש הממשלה לשעבר, אנדראס פפנדראו ונכדו של ראש הממשלה לשעבר, שעל שמו הוא קרוי.
למד לתואר ראשון בסוציולוגיה בקולג' אמהרסט שבמסצ'וסטס ולתואר שני בסוציולוגיה בבית הספר לכלכלה של לונדון. עסק במחקר בנושאי הגירה באוניברסיטת סטוקהולם בשנים 1972–1973 ושימש כחוקר בדרגת פרופסור במרכז לענייני מדיניות חוץ של אוניברסיטת הרווארד בשנים 1992–1993.
ב-1981 נבחר פפנדראו לפרלמנט היווני וב-1985 התמנה לסגן שר התרבות. מאז כיהן כשר בכל ממשלות יוון שבהן יוצגה המפלגה הסוציאליסטית. ב-1988 התמנה לתפקיד שר החינוך והשר לענייני דת, תפקיד אליו התמנה שוב ב-1994. בכהונתו השנייה כשר החינוך תרם להקמתה של האוניברסיטה הפתוחה היוונית. ב-1993 ושוב לאחר מכן ב-1996 כיהן כסגן שר החוץ. ב-1997 מונה למשרת השר האחראי על התיאום הממשלתי בהתמודדות על אירוח האולימפיאדה בשנת 2004. בפברואר 1999 התמנה לתפקיד שר החוץ. הישגיו הבולטים בתפקיד זה היו תרומתו לשכנוע הוועד האולימפי הבינלאומי לקיים את האולימפיאדה בשנת 2004 באתונה ושיכוך מסוים של המתיחות עם טורקיה, כשיוון אף מביעה תמיכה פעילה בהצטרפות טורקיה לאיחוד האירופי. הוא אף ריכך את הרטוריקה הלאומית של אביו.
ב-2004 נבחר לראשות מפלגתו ומשנה זו עד 2009 כיהן בתפקיד יו"ר האופוזיציה. במאי 2005 נבחר לסגן נשיא האינטרנציונל הסוציאליסטי ובינואר 2006 נבחר פה אחד לתפקיד נשיא האינטרנציונל.
ב-4 באוקטובר 2009 זכתה מפלגתו במספר המושבים הגבוה ביותר בבחירות לפרלמנט היווני עם כ-44% מהקולות כשיריבתה הגדולה, מפלגת הדמוקרטיה החדשה, זוכה רק בכ-33.5%. ב-6 באוקטובר, הושבע פפנדראו לתפקיד ראש הממשלה ה-182 של יוון, תוך שהוא מבטיח לאזרחי יוון את ביצור שלטון החוק ומאבק בשחיתות הציבורית, טיפוח ערכי צדק וסולידריות חברתית, פיתוח סביבתי וקידמה ואף מבטיח להעלות את השכר ולהגדיל את הפנסיה של העובדים.
כשנכנס פפנדראו לתפקידו גילה כי מצבה הכלכלי של יוון גרוע בהרבה משסבר. בין היתר התברר כי דירוג האג"ח של המדינה הוא הגרוע בגוש האירו. כמחצית השנה לאחר היכנסו לתפקיד, נאלץ פפנדראו לפנות לאיחוד האירופי ולקרן המטבע הבינלאומית בבקשה לסיוע כספי משמעותי לצורך חילוץ יוון מהמשבר הכלכלי העמוק אליו נקלעה. ב-20 באוקטובר 2011 העביר פפנדראו בממשלה החלטה על ביצוע קיצוצים בפנסיות ובשכר וב-31 באוקטובר קרא לקיום משאל עם על עסקת החילוץ שגובשה עם האיחוד האירופי וקרן המטבע. צעדים אלו עוררו הפגנות אלימות ביוון. ב-1 בנובמבר הודיע שר הביטחון פאנוס בגליטיס, בגיבוי פפנדראו, על החלפת צמרת הצבא היווני וב-3 בנובמבר חזר בו פפנדראו מכוונתו לפנות למשאל עם לאישור תוכנית החילוץ והקיצוצים. בשעות הקטנות של הלילה, בין ה-4 ל-5 בנובמבר ניצח פפנדראו בהצעת אי אמון ברוב של 153 לעומת 145 קולות בפרלמנט, לאחר שהתחייב להקים ממשלת אחדות לאומית שתרכיב מפלגתו ביחד עם מפלגת הדמוקרטיה החדשה. הממשלה תיגש לבחירות לאחר שתאשר את תוכנית החילוץ והקיצוצים שהוכנה על ידי האיחוד האירופי וקרן המטבע הבינלאומית.
ב-6 בנובמבר הגיעו פפנדראו ומנהיג האופוזיציה, אנטוניס סאמארס, להסכמה על הקמת ממשלת אחדות שתביא ליישום תוכנית החילוץ והוסכם כי בחירות יתקיימו רק לאחר שתיושם. כמו כן נקבע כי פפנדראו לא יעמוד בראש ממשלת האחדות.
ב-9 בנובמבר 2011 התפטר רשמית מראשות ממשלת יוון.
בשנת 2015 הוא ביחד עם פיליפוס פטסאלניקוס הקים מפלגה חדשה, שלא עברה את אחוז החסימה בבחירות שנערכו באותה שנה.
חיים אישיים

פפנדראו שולט בחמש שפות: יוונית, אנגלית, שוודית, ספרדית וצרפתית.
בשנים 1976 ל-1987 היה נשוי לאוונטיה זיסימידס, ולהם בן, אנדראס (יליד 1982). לאחר גירושיו נישא לעדה, ולהם בת, מרגריטה-אלנה (ילידת 1990).
פפנדראו זכה במספר רב של עיטורים ופרסים.[דרושה הבהרה]
הערות שוליים

↑  שמו הפרטי הוא קיצור של Γεώργιος, הנהגה: [ʝeˈorʝios]. לעיתים קרובות נכתב האנגלוז ג'ורג'.
↑  סוכנויות הידיעות, כמו אבא וסבא: עוד פפנדראו מנהיג את יוון, באתר ynet, 6 באוקטובר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810557354805606  CiNii: DA11792636  GND: 1024632857  ISNI: 0000 0000 6751 6248  LCCN: n91061557  NDL: 001173928  NLA: 35951763  NLG: 41417  NLK: KAC201428646  SUDOC: 07634925X  Trove: 1160124  VIAF: 4110791   WorldCat (עם VIAF): 4110791 
ראש ממשלת יוון יורגוס פפנדראו ונשיא הנציבות האירופית ז'וזה מנואל ברוזו בפגישה בבריסל בשנת 2010
יורגוס קלפאטיס

יורגוס קלפאטיס (ביוונית: Γιώργος Καλαφάτης; ‏17 במרץ 1890 – 19 בפברואר 1964) היה ספורטאי יווני. מחלוצי הכדורגל היווני, כדורגלן, ומאמן כדורגל ומייסד מועדון הספורט פנאתינאיקוס. בנוסף ייסד קבוצות בענפי ספורט נוספים בפנאתינאיקוס ביניהם, כדורסל וכדורעף.
קריירה ספורטיבית

בהיותו כישרון אתלטי גדול, הוא בלט באתלטיקה, אך כדורגל היה התשוקה הגדולה שלו. הוא שיחק באתניקוס אתונה וכאשר קבוצתו הבאה, פאנליניוס, החליטה להפסיק את קבוצת הכדורגל שלה, פרש קלפאטיס יחד עם 40 ספורטאים נוספים מהמועדון והקים בפברואר 1908 את הקבוצה הראשונה של פנאתינאיקוס, בשם מועדון הכדורגל של אתונה (Ποδοσφαιρικός Όμιλος Αθηνών). קלפאטיס מינה את האנגלי ג'ון סיריל קמפבל למאמן הקבוצה החדשה. זו הייתה הפעם הראשונה שזר מונה למאמן קבוצה יוונית.
בשנת 1919 הוא היה חבר בנבחרת יוון בכדורגל למשחקי מדינות ההסכמה בפריז. בבירת צרפת גילה קלפאטיס על הכדורסל והכדורעף, ענפי ספורט שלא היו מוכרים אז ביוון, ולאחר שובו לאתונה החל במאמציו ליצור קבוצות חדשות במועדון פנאתינאיקוס. הוא היה שחקן/מאמן בנבחרת יוון באולימפיאדת אנטוורפן (1920). אחיו הגדול, אלכסנדרוס, זומן לנבחרת יוון הבלתי רשמית ששיחקה באולימפיאדת אתונה (1906).
קלפאטיס שיחק כדורגל עד תחילת שנות ה-20 של המאה ה-20. לאחר שפרש הוא נשאר בפנאתינאיקוס כפקיד.
חיים אישיים

קלפאטיס נולד באקסרכיה, אתונה, במרחק כמה מאות מטרים מאצטדיון אפוסטולוס ניקולאידיס (אנ'), מגרשה הביתי של פנאתינאיקוס. משפחתו של קלפאטיס הגיעה מדילינאטה, כפר באי קפלוניה. יחד עם היותו ספורטאי הוא סיים גם את לימודיו במחלקת הבריאות של האוניברסיטה הלאומית על שם קפודיסטריה באתונה. הוא המשיך בקריירה בצי ההלני, השתתף במלחמות הבלקן ובמלחמת העולם הראשונה והגיע עד לדרגת אדמירל משנה.
הוא נפטר ב-19 בפברואר 1964.
הערות שוליים

↑  Γιώργος Καλαφάτης - Ο ιδρυτής του Παναθηναϊκού (ביוונית). e-soccer.gr.
↑  Οι 12 Στυλοβάτες του Παναθηναϊκού (ביוונית). palaimaxoipanathinaikou.gr. אורכב מ-המקור ב-2014-02-22. נבדק ב-2014-02-13.
↑  "Giorgos Kalafatis". Olympedia. נבדק ב-17 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Intermediate Games of the IV. Olympiad". RSSSF. 1 באפריל 2015. נבדק ב-28 ביולי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 4037 7038  LCCN: n2011060636  NLG: 332414  VIAF: 180418676   WorldCat (עם VIAF): 180418676 
נבחרת יוון בכדורגל למשחקי מדינות ההסכמה בפריז, 1919. קלפאטיס יושב, שני מימין.
יורגוס קראגוניס

יורגוס קראגוניס (ביוונית: Γιώργος Καραγκούνης; נולד ב-6 במרץ 1977 בפירחוס) הוא כדורגלן עבר יווני ששיחק בעמדת הקשר. הישג השיא שלו בקריירה הוא הזכייה עם נבחרת יוון ביורו 2004.
קריירת המועדונים

בשנת 1995 קראגוניס הצטרף לקבוצה הבוגרת של פנאתינאיקוס בגיל 18, אך לאחר שלא שותף באף משחק בעונתו הראשונה, עבר לאפולון סמירניס, בה השתלב וכבש תשעה שערים בשתי עונות. לאחר מכן, ב-1998, הוא חזר לפנאתינייקוס, והיה מהשחקנים החשובים בקבוצה במשך חמש עונות. בעונתו הראשונה בה חזר לקבוצה הוא כבש שישה שערים בליגת העל היוונית, ובעונת 2000/2001 הוא שיחק בכל 12 המשחקים של פנאתינייקוס בליגת האלופות, והבקיע שער זכור בבעיטה חופשית במשחק נגד מנצ'סטר יונייטד. הוא הגיע להצלחות עם פנאתינייקוס בליגת האלופות ובגביע אופ"א, שני הטורנירים האירופיים החשובים, תוך שהוא כובש מספר שערים חשובים עבור קבוצתו, אך לא הצליח לזכות עימה באף עונה באליפות יוון.
לאחר שפנאתינייקוס הפסידה את אליפות יוון לאולימפיאקוס בשל מאזן נחות מזה של יריבתה במפגשים הישירים בין הקבוצות ב-2003, עבר קראגוניס לאינטר מילאנו. המעבר הגיע לאחר סכסוך עם נשיא פנאתינייקוס, ולאחר שקיבל התעניינות מצד ראשי אינטר שהבחינו בכישרונו. קראגוניס היה חלק חשוב באינטר במהלך עונתו הראשונה במועדון, כאשר שיחק עבור הקבוצה בכל המסגרות האירופיות. הוא נכנס לתודעה העולמית אף יותר כאשר הצטיין במדי נבחרת יוון בטורניר יורו 2004 בקיץ, וסייע לה לזכות בטורניר. אף על פי כן, לאחר הגעתו של המאמן רוברטו מאנצ'יני לאינטר, מעמדו של קראגוניס ירד מאוד בעונתו השנייה בקבוצה. הוא ישב במרבית המשחקים על הספסל ולא שותף, ולעיתים אף לא נכלל בסגל של המאמן למשחק. הוא סיים את תקופתו באינטר ללא אף שער במשך שתי עונות.
ב-2005, לאחר שלא הצליח להשתלב באינטר, עבר קראגוניס לבנפיקה ליסבון, קבוצה המשחקת בליגת העל הפורטוגלית. עונתו הראשונה של קראגוניס בבנפיקה הייתה לא יציבה מבחינתו, והוא לא הצליח לבסס את מעמדו כשחקן מפתח בקבוצה. בעונת 2006/2007 הגיע לבנפיקה המאמן פרננדו סנטוס, שאימן את קראגוניס בעונתו האחרונה בפנאתינייקוס. תחת סנטוס, קראגוניס שיפר רבות את יכולתו ואת מעמדו בקבוצה, והציג משחקים מרהיבים. הוא סיים את העונה עם שני שערים. הייתה זו עונה מוצלחת יותר גם מבחינה קבוצתית, כאשר בנפיקה הייתה קרובה לתואר האליפות וסיימה שתי נקודות בלבד מתחת למקום הראשון.
בקיץ 2007, משפחתו של קראגוניס, שעברה עמו לפורטוגל, לא הייתה מרוצה מהחיים במדינה, ועל כן הוא היה מוכן לעזוב את בנפיקה. החוזה של קראגוניס היה עתיד להסתיים ביולי 2008, אך הוא נפגש עם מנהל הקבוצה וסיכם איתו על עזיבתו המיידית. לאחר עזיבתו התעניינו בקראגוניס קבוצות שונות מיוון ואיטליה, אך מיד לאחר שחרורו מבנפיקה הוא חזר לפנאתינייקוס, וחתם עימה על חוזה לשלוש שנים. קראגוניס הפך במהירות לאחד מהשחקנים המובילים של פנאתינייקוס, וסייע לקבוצה להעפיל לשמינית גמר ליגת האלופות בעונת 2008/2009, תוך שהוא כובש מספר שערים מרהיבים. בשמינית הגמר הודחה פנאתינייקוס על ידי ויאריאל, למרות שער של קראגוניס במשחק הראשון בין שתי הקבוצות.
בקיץ 2012 חתם בפולהאם מהפרמייר ליג לאחר שסיים חוזה בפנאתינייקוס.
נבחרת לאומית

קראגוניס משחק בנבחרת יוון בכדורגל מאז שנת 1999. קודם לכן, כיהן כקפטן הנבחרת הצעירה של יוון באליפות אירופה עד גיל 21 ב-1998, והעפיל עמה לגמר הטורניר, שם היא הפסידה לספרד. לאחר מכן הוא הפך לשחקן קבוע בנבחרת הבוגרת. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת במשחק מול אל סלבדור ב-1999, ושיחק במסגרת קמפיין המוקדמות של יוון למונדיאל 2002. הישג השיא של קראגוניס בקריירה הבינלאומית היה זכייה עם הנבחרת היוונית באליפות אירופה ב-2004. הוא היה שחקן מפתח בנבחרת יוון, והבקיע את השער הראשון בטורניר במשחק מול פורטוגל, מבעיטה שטוחה ממרחק רב מהשער. השער הפתיע את אוהדי פורטוגל, שהייתה הנבחרת המארחת, ושיפר רבות את סיכוייה של יוון להעפיל לרבע הגמר. קראגוניס העפיל עם נבחרתו עד למשחק הגמר, שם היא ניצחה פעם נוספת את פורטוגל וזכתה בטורניר.
לאחר הזכייה ביורו, קראגוניס המשיך לשחק בקביעות בנבחרת יוון, והיה אחד מהשחקנים החשובים שלה. הוא השתתף עימה בקמפיין המוקדמות למונדיאל 2006 שבו כשלה הנבחרת, בגביע הקונפדרציות ב-2005, והעפיל עימה גם ליורו 2008. אחד ממשחקיו הטובים שלו במדי הנבחרת היה משחק לא רשמי ב-26 במרץ 2008 מול פורטוגל, שבו הוא הבקיע צמד שערים מבעיטות חופשיות. בסך הכול שיחק קראגוניס ב-84 משחקים עבור יוון והבקיע שישה שערים.
הישגים

אליפות יוון עם פנאתינייקוס: 1995/1996
זכייה בגביע האיטלקי עם אינטר מילאן: 2004/2005
אליפות אירופה עם נבחרת יוון: 2004
יחסי גבון–יפן

| יחסי גבון–יפן |
| --- | --- |
גבון: יפן


גבון: יפן
שטח (בקילומטר רבוע)
267,667: 377,915
אוכלוסייה
2,552,500: 123,588,993
תמ"ג (במיליוני דולרים)
20,516: 4,212,945
תמ"ג לנפש (בדולרים)
8,038: 34,088
משטר
רפובליקה נשיאותית: מונרכיה חוקתית

שגרירות גבון בטוקיו
יחסי גבון–יפן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הגבונית לבין יפן.
סקירה כללית

בין הרפובליקה הגבונית לבין יפן מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. הרפובליקה הגבונית ויפן כוננו את יחסיהן ב-17 באוגוסט 1960, עם הכרת יפן בעצמאותה של גבון מצרפת. גבון כוננה את שגרירותה בטוקיו בשנת 1968.
ביקורים רמי דרג > מגבון ליפן

עומאר בונגו, נשיא גבון (2008)
עלי בונגו, נשיא גבון (2010, 2013)
נציגויות דיפלומטיות

יפן מיוצגת בגבון בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בליברוויל, בירת המדינה.
גבון מיוצגת ביפן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת המדינה.
ינון שבטיאל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בפברואר 1950 (בן 74) תל אביב-יפו, ישראל 
 ענף מדעי:  היסטוריה של ארץ ישראל, ספלאולוגיה, תקופת בית שני 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן  אוניברסיטת חיפה 
 מנחה לדוקטורט:  חנן אשל, בועז זיסו 
 מוסדות:  המכללה האקדמית צפת (1999)  המרכז לחקר מערות בישראל 
 
ינון שבטיאל (נולד ב-8 בפברואר 1950) הוא חוקר מערות ישראלי. הוא בעל דרגת פרופסור חבר, מרצה בכיר במכללה האקדמית צפת וחבר צוות בכיר בסניף המרכז לחקר מערות בישראל בגליל.
ביוגרפיה

ינון שבטיאל נולד בתל אביב בה התגורר ולמד עד גיוסו לצבא בו שירת כ-3 שנים ביחידת שדה ביהודה ושומרון, שם למד לראשונה להכיר לעומק את תוואי השטח ורזיו, את תורת הניווט בשטחים הרריים ואת ההיכרות הראשונית של חדירה לעומקן של מערות עלומות.
עם שחרורו החל את דרכו החינוכית כמדריך ומרכז קן של תנועת הנוער העובד והלומד בפ"ת. הוציא חניכים להכשרה בקיבוץ והצטרף בעצמו לקיבוץ צרעה, בו נולדה רעייתו הגר ושם נולדו שלושת ילדיו.
בפרוץ מלחמת יום הכיפורים הוצב כמפקד צוות ביחידת נ"מ בגזרת אל עריש. בסיום המלחמה שב לקיבוצו ויצא ללימודים בסמינר הקיבוצים בתל אביב, את לימודיו סיים כמורה בכיר מוסמך אוניברסיטה להוראת התנ"ך וההיסטוריה. שימש כמורה למקצועות אלה בקיבוץ במשך 3 שנים ונענה לקריאתה של ועדת החינוך של חברי מושב נביעות בסיני, לשמש כמורה בבית הספר בנביעות, עד פינוי היישוב בשנת 1982.
במהלך שלוש השנים שבילה בסיני נחשף למרחבי מדבר סיני ולצפונותיו והיה מראשוני מטיילי סיני שנחשפו למקומות בהם בוצעו לראשונה טיולים באמצעות גלישה בחבלים של מפלי ענק, זורמים בחלקם, בוואדיות ובנקיקים עלומים. את אהבתו למדבר הביא עימו בשובו לקיבוץ והמשיך לטייל במרחבי מדבר יהודה, שם הכיר את הגאוגרף הראשי של רשות הטבע והגנים מנחם מרקוס, ממנו למד את תורת הסקרים ואותו לימד את תורת הגלישה מצוקים.
ראשית דרכו בהוראת לימודי ארץ ישראל עשה בתיכון האזורי גבעת ברנר, שם לימד תנ"ך והיסטוריה ושימש כמחנך כיתה בה שילב את לימודי התנ"ך וההיסטוריה עם הוצאת כיתתו לסיורים.
במהלך הזמן השלים את לימודיו האקדמאיים לתואר ראשון בתחומים אלה.
השינוי הגדול שהתחולל בחייו המקצועיים אירע כמעט מייד בשובו לקיבוץ, עת הצטרף לסקר המערות הראשון של מלח"ם בהר סדום, בראשותו של פרופ' עמוס פרומקין, מייסד המלח"ם. השהות הממושכת במערות והתובנה שמדובר בתחום עלום ולא מוכר הביאה אותו להחלטה שהתחום ראוי להתייחסות מחקרית. בשנת 1987 עקר עם משפחו לגליל, שם שימש כרכז חברתי של בני המושבים בבית הספר התיכון עמק החולה, לימד תנ"ך והקים את המגמה הראשונה בגליל ללימודי ארץ ישראל, בה כל תלמידיה למדו והשתתפו בחפירות ארכאולוגיות כחלק מלימודיהם. כולם נבחנו בבחינות בגרות בלימודי ארץ ישראל.
תוך כדי ההוראה, סיים לימודי תואר שני באוניברסיטת חיפה בהיסטוריה של עם ישראל וספרות חז"ל והחל במחקר ותיעוד של מערות הגליל והזרמת מידע למאגרי מלח"ם. בתחילת שנות ה-2000 הכיר את מי שיהיה שותפו למחקר, ולדימיר בוסלוב, שעימו ובעזרתו מתנהל מחקר מערות הגליל עד היום. פגישה לא אקראית עם פרופ' חנן אשל והצגת החומר שנאסף בתחומי מערות שנחצבו בידי אדם ששימשו ככל הנראה למורדים יהודים הביאה לכתיבת התואר השלישי בהנחייתו של פרופ' חנן אשל ופרופ' בועז זיסו. עבודת הדוקטורט יצקה תוכן אמפירי לבסיס ההנחה שיהודי הגליל השתמשו לצורך הגנה במערות טבעיות וחצובות כאחד בהיקף גדול מאוד במהלכה של כל התקופה הרומית בארץ ישראל.
מאז תשס"ב מלמד קורסים בתחומי לימודי ארץ ישראל במכללה האקדמית צפת.
סקירה מקצועית

תחילת דרכו בחקר מערות היה במהלך השתתפותו בסקר מערות הראשון מסוגו בארץ, שנערך בהר סדום בשנת 1982, בראשותו של פרופ' עמוס פרומקין. במהלך הסקר הזה התגלתה מערת נטיפי המלח הגדולה מסוגה בעולם, המכילה תופעות טבע ייחודיות הכוללות נטיפים וזקיפים עשויים מלח טהור.
במהלך השנים שחלפו השתתף ד"ר שבטיאל בגילוי ובמחקר של עשרות מערת נטיפים ומערות חצובות ברחבי הארץ, לאורך הקו הירוק, ברחבי יהודה ושומרון, במדבר יהודה, ומאז שנת 2000- ברחבי הגליל. במהלך חקר המערות בגליל, חשף ד"ר שבטיאל עשרות מערכות מסתור בתת-הקרקע ומאות מקלטי מצוקים בראשי צוקים תלולים, עליהם כתב את עבודת הדוקטור שלו. במהלך מחקריו הסתבר לו שמאות החללים התת-קרקעיים שהתגלו על ידו הוכשרו על ידי יהודי הגליל כמקומות מסתור ומקלט, כהכנה לקראת הגעתו של הצבא הרומי לגליל על מנת לדכא את המרידות של היהודים נגד הרומאים. תגליות אלה וחיבורם של הממצאים הספלאולוגים והארכאולוגים למקורות היסטוריים כמו חיבוריו של יוסף בן מתתיהו, זיכו אותו בתואר דוקטור מטעם אוניברסיטת בר-אילן. העבודה נעשתה בהנחייתם של פרופ' חנן אשל ופרופ' בועז זיסו.
בכל אותן שנות המחקר ועד היום מכהן ד"ר ינון שבטיאל כמרצה בכיר במכללה האקדמית צפת ומלמד בה קורסים בלימודי ארץ ישראל בכלל ולימודי הגליל בפרט.
בשנת 2014 פרסם ד"ר שבטיאל ספר בנושא מחקריו, בשם: מקלטי מצוקים ומערכות מסתור בתקופה הרומית הקדומה, בהוצאת ספריית הלל בן חיים ללימודי היהדות.
התואר הראשון של ד"ר שבטיאל הוא מהמחלקות ללימודי תנ"ך ולימודי ארץ ישראל באוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני שלו עשה במחלקות להיסטוריה של עם ישראל וספרות חז"ל באוניברסיטת חיפה. מאז הצליח לשלב בעבודת הדוקטורט שלו שלושה תחומי דעת: ספלאולוגיה, ארכאולוגיה והיסטוריה, פרסם עשרות מאמרים בשילובם של תחומי דעת אלה סביב ממצאיו וחקירותיו בשדות החללים התת-קרקעיים בגליל. ד"ר שבטיאל השתתף בעשרות כנסים בישראל ומחוצה לה, בהם הציג את מחקריו. בשנת 2015 יצא לאור אטלס מערות מדבר יהודה, לו היה ד"ר שבטיאל שותף כמזכיר המערכת וכאחד הכותבים. האטלס יצא בעריכתו של פרופ' עמוס פרומקין ויצא לאור בהוצאת מגנס הוצאת האוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2018 השתתף במשלחת של ספלאולוגים שיצאו לטורקיה למחקרן של מערות חצובות, לשם סיוע בהצגתן כאתר מורשת עולמי בפני אונסק"ו.
ב-27 ביולי 2020 הוענק לו תואר פרופסור חבר, מוועדת המינויים של המועצה להשכלה גבוהה.
תגליות

ראשון הסוקרים בסקירה מדעית (יחד עם ולדימיר בוסלוב מהמלח"ם) של כל המערות התלולות שההגעה אליהן התאפשרה רק בגלישה בחבלים או בטיפוס אלפיני של: הר ארבל, הר נתאי, נחל עמוד, סלע עכברה, הר אביתר, נחל דישון, נחל דלתון, נחל אביב, נחל בצת, נחל נמר ומערות נחל כזיב. במרבית המערות למעט המערות בגליל המערבי, התגלו ממצאים מתקופת המרד הגדול של היהודים ברומאים. המערות זכו לכינוי מקלטי מצוקים.
גילה, תיעד, חקר ופרסם חלק גדול של עשרות מערכות מסתור שהתגלו מתחת לשרידיהם של יישובים יהודיים בגליל. מערכות המסתור האלה הניבו מחקר רחב היקף שנמשך עד עצם היום הזה. חלק גדול של הממצאים שהתגלו בתוך מערכות המסתור מאלה שנחפרו או נסקרו תוארך השימוש בהן במאות הראשונה והשנייה לספה"נ.
שותף לגילויין של מערות נטיפים מרהיבות בגליל ומערות שהתגלו בתוכן ממצאים ארכאולוגיים נדירים, כמו: מערת זרעית, מערת מנות ומערות המפלט בבקעת מירון.
יזם מחקר חדש סביב גילוין של אמות מים ונקבות מים עיליות ותת-קרקעיות בצפת ובסביבתה. מדובר במחקר ייחודי המשלב מספר תחומי ידע: היסטורי, ספלאולוגי, גאולוגי והידרולוגי וזאת בשילובם של חוקרים נוספים בתחומים אלה (ביחד עם פרופ' עמוס פרומקין מהמכון לחקר מדעי כדור הארץ באוניברסיטה העברית וד"ר מירה מטיוס מהמכון הגאולוגי).
במהלך סקר המערות בנחל נמר בגליל המערבי גילה (יחד עם ולדימיר בוסלוב מהמלח"ם) מערה תלולה במיוחד, בתוכה התגלו אמפורות וכלים נוספים תמימים. למערה הוצא רישיון חפירה והיא נחפרה יחד עם הארכאולוג ד"ר דני שיאון מרשות העתיקות. החפירה הארכאולוגית הייתה ייחודית בכך שמערת המקלט קטנה במיוחד, ונמצאת בגובה 40 מ' מעל הקרקע.
במסגרת השתתפות במשלחת של חוקרי מערות ישראליים שיצאה לסקור ולמפות מערות בקייסרי בטורקיה, היה שותף לגילויין שם של מערכות מסתור בדגם המוכר משפלת יהודה ומהגליל.
פרסומים

מקלטי מצוקים ומערכות מסתור בגליל בתקופה הרומית הקדומה, סדרת ספריית הלל בן חיים ללימודי היהדות, הוצאת הקיבוץ המאוחד 2015. גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
Cliff shelters and hiding complexes: the Jewish defense methods in Galilee during the early Roman period: the speleological and archaeological evidence, Vandenhoeck & Ruprecht, Gottingen, 2019.
הערות שוליים

↑  שבטיאל, י', "מקלטי מצוקים במרד החורבן", בתוך: גרוסמרק, צ', גורן, ח', זלטנרייך, י' ועבאסי מ' (עורכים), מחקרים חדשים של הגליל, תל חי, תשס"ט (2009), עמ' 3–21.
↑  שבטיאל, י', "ייחודם של מקלטי המצוקים בהר ארבל-נתאי, בנחל עמוד ובסלע עכברה, בתקופת הבית השני ובמרד החורבן", ארץ ישראל, 31, ספר אהוד נצר (2015), עמ' 408–420
↑  שבטיאל, י',  "תובנות חדשות בחקר מערות חצובות (מערכות מסתור) ומערות טבעיות (מפלט) בגליל כשיטות ההגנה של יהודי הגליל בעיתות מצוקה בתקופה הרומית", בתוך: בן נון (עורך), דעיכת הרוח, אסופת מאמרים לכבוד פרופ' שלמה גיורא שוהם בהגיעו לגיל 90 (2019), בהוצאת אדרא, אוניברסיטת תל אביב - ההוצאה לאור, עמ' 621–638
↑  שבטיאל, י', "לתולדות חקר מערות ארץ ישראל", אריאל, 188 (תשס"ט), עמ' 5–39
↑  שבטיאל, י', פרומקין, ע' ובר- מטיוס, מ', "מפעלי המים התת-קרקעיים והעיליים של צפת וסביבתה בתקופת הביניים האסלאמית", קתדרה (בדפוס).
↑  שבטיאל, י', "על שלושה מפעלי מים תת-קרקעיים עלומים במרחב הכפרי בגליל – הצגה ראשונית", נקרות צורים, 21, (בדפוס)
↑  Shivtiel, Y., Syon, D., and Berlin A., M., a Hellenistic Pottery Assemblage from a Cliff Shelter in Western Upper Galilee, IEJ - Israel Exploration Journal
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309958605171  BnF: cb17152673p (data)  GND: 107761327X  ISNI: 0000 0000 8697 8229  LCCN: no2015103892  SUDOC: 253650070  VIAF: 126047801   WorldCat (עם VIAF): 126047801
יחסי גאנה–שווייץ

| יחסי גאנה–שווייץ |
| --- | --- |
גאנה: שווייץ


גאנה: שווייץ
שטח (בקילומטר רבוע)
238,533: 41,277
אוכלוסייה
34,586,839: 8,933,409
תמ"ג (במיליוני דולרים)
76,370: 884,940
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,208: 99,060
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה קונפדרטיבית

יחסי גאנה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת גאנה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה

רפובליקת גאנה והקונפדרציה השווייצרית מקיימות יחסים דיפלומטיים. על פי משרד החוץ השווייצרי "היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת גאנה לקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים ידידותיים וארוכי טווח".
שווייץ הכירה בעצמאותה של הרפובליקה של גאנה ב-6 במרץ 1957, אותו היום בו הוכרזה העצמאות. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים לאחר שלוש שנים של מגעים דיפלומטיים בלתי רשמיים, ב-1960.
ההשפעה השווייצרית בגאנה היא עתיקה יותר, החל משנת 1828 מיסיונרים שווייצרים מבזל התיישבו בגאנה שנקראה אז "חוף הזהב". המיסיונרים מבזל השפיעו רבות על הכנסייה של גאנה, על בתי הספר בה ועל בתי החולים בה. המיסיונרים היו גם אחראיים להבאת הקקאו לגאנה ובשנת 2018 היו 47 אחוזים מהקקאו המשמש לייצור שוקולד תוצרת גאנה.
בשנת 2017, נשיא גאנה ננה אקופו-אדו נפגש עם נשיאת שווייץ שביקרה באקרה במסגרת ביקור רשמי, דוריס לויטהרד. מוקדם יותר באותה השנה, נשיא גאנה והיועץ הפדרלי של שווייץ נפגשו במהלך פורום בינלאומי. שווייץ וגאנה חתמו על מספר הסכמים בילטרליים: ב-1991 חתמו על הסכם הגנה וקידום השקעות הדדיות, ביולי 2008 חתמו על אמנה למניעת כפל מס ובאוגוסט 2010 חתמו על הסכם בנושא נתיבים אוויריים. בשנת 2015 חתמו שתי המדינות על מזכר הבנות.
השגרירות השווייצרית בגאנה אחראית על מספר גדול של פרויקטים במדינה בעיקר בתחומי התרבות.
נציגויות דיפלומטיות

גאנה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה.
שווייץ מיוצגת בגאנה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה באקרה, בירת המדינה.
שווייצרים בגאנה

על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2018 התגוררו בגאנה שלוש מאות חמישים וחמישה אזרחים שווייצרים.
יורגוס סיגלאס

יורגוס סיגלאס (ביוונית: Γιώργος Σιγάλας; נולד ב-31 ביולי 1971), הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל יווני המשמש כעוזר מאמן באריס סלוניקי מליגת העל היוונית בכדורסל.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 היה הסווינגמן היווני הקפטן של אולימפיאקוס מהליגה היוונית והיורוליג, וכן של נבחרת יוון בכדורסל. במהלך קריירת המשחק נחשב סיגלאס, שכונה "רמבו", לאחד משחקני ההגנה האירופיים הטובים ביותר בדורו.
סיגלאס הוביל את אולימפיאקוס לאליפות היורוליג ב-1997 ולשתי הופעות נוספות בגמר היורוליג, ב-1994 וב-1995. עם נבחרת יוון הוא השתתף בשש אליפויות אירופה רצופות (1993–2003), והגיע לחצי הגמר בשלוש הראשונות. סיגלאס גם לקח חלק בנבחרות שהגיעו לחצי הגמר באליפות העולם בכדורסל 1994 ובאליפות העולם בכדורסל 1998 ובנבחרת שסיימה במקום החמישי בטורניר הכדורסל באולימפיאדת אטלנטה (1996).
קריירה מקצועית

סיגלאס החל את דרכו המקצועית ב-1988 במדי אולימפיאקוס, במדיה זכה בחמש אליפויות יוון רצופות בין 1993 ל-1997 ובשני גביעי יוון, ב-1994 וב-1997. הוא גם שימש כקפטן הקבוצה.
ב-1997 זכה עם אולימפיאקוס בכתר המשולש, כלומר זכייה בליגה היוונית, בגביע היווני ובאליפות היורוליג באותה עונה. נכון לשנת 2023, זו עדיין הפעם היחידה שזה קרה בהיסטוריה של המועדון.
לאחר מכן עזב סיגלאס את אולימפיאקוס והצטרף לאולימפיה מילאנו מהליגה האיטלקית והיורוקאפ. בעונת 1997/1998 הוא הגיע עם הקבוצה לגמר היורוקאפ, בו הפסידה לז'לגיריס קובנה.
ב-1998 חזר ליוון, וחתם באריס סלוניקי. בשנת 2000 הוא עבר ליריבתה העירונית של אריס, פאוק סלוניקי, ושיחק במדיה עד 2002.
את עונת 2002/03 החל סיגלאס בגרנדה מליגת ה-ACB הספרדית, ובאמצעה עבר לוויולה רג'ו קלבריה מליגת העל האיטלקית.
בשלהי קריירת המשחק המקצוענית שלו חזר סיגלאס לליגה היוונית. הוא שיחק במקדוניקוס בעונת 2003/04, בפאניוניוס ב-2004/05, וסיים את הקריירה שלו באריס סלוניקי, במדיה שיחק בשנים 2005–2007.
קריירה בנבחרת הלאומית > בנבחרות הצעירות

ב-1990 ערך סיגלאס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הלאומית של יוון, במדי נבחרת הנוער באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 18. ב-1992 זכה עם נבחרת יוון בכדורסל עד גיל 20 במדליית כסף באליפות אירופה לנבחרות עתודה.
קריירה בנבחרת הלאומית > הנבחרת הבוגרת

סיגלאס הקפטן הוותיק של נבחרת יוון בכדורסל. הוא הופיע במדיה ב-185 משחקים, כולל שש אליפויות אירופה רצופות (1993, 1995, 1997, 1999, 2001 ו-2003).
כמו כן ייצג סיגלאס את יוון במשחקים האולימפיים, כששיחק במדיה בטורניר הכדורסל באולימפיאדת אטלנטה (1996). סיגלאס הופיע במדי הנבחרת בשתי אליפויות עולם, ב-1994 וב-1998.
לאחר הפרישה

לאחר פרישתו ממשחק פעיל שימש סיגלאס פרשן כדורסל במשחקי היורוליג ביוון, ושימש כמאמן נבחרת יוון בכדורסל עד גיל 20. לאחר מכן אימן את ארמיס לגקאדה ואגלאו מהליגות הנמוכות ביוון, ואת קראבנוס מליגת העל הקפריסאית בכדורסל.
בינואר 2020 מונה לעוזר מאמן היראקליס מליגת העל היוונית, ולאחר מכן שימש באותו תפקיד בקולוסוס רודוס. מאז 2022 הוא משמש עוזר מאמן באריס סלוניקי מליגת העל היוונית והיורוקאפ.