stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת
עלילה > סוף הסרט

דייווי ג'ונס מצהיר כי ג'ק שילם את חובו, אף על פי שהוא זועם לגלות את התיבה ריקה. נורינגטון מגיע לפורט רויאל ומוסר את הלב ואת מסמך הרישיון ללורד בקט. אליזבת', ויל וניצולי צוות "הפנינה השחורה" מחפשים מקלט אצל טיה דאלמה, ששואלת אותם האם הם מוכנים להציל את ג'ק ממצולות הים. לתשובתם "כן", היא שולחת אותם לסוף העולם, יחד עם קפטן המכיר את מעמקי הים – לא אחר מאשר קפטן הקטור ברבוסה שחזר מהמתים.
בקטע שאחרי הכתוביות: שבט הפלגוסטוס עורך טקס ומתכונן לצלות ולאכול את הצ'יף/אליל שלהם - פוצ'י, הכלב עם צרור המפתחות. בסרטי ההמשך מתברר שהכלב ברח חזרה.
צוות השחקנים

| שחקן | דמות> שם | דמות> תפקיד |
| --- | --- | --- |
| ג'וני דפ | קפטן ג'ק ספארו | קפטן "הפנינה השחורה", רוצה להיות קפטן ה"הולנדי המעופף" כדי שג'ונס לא יהרגו |
| אורלנדו בלום | ויליאם "ויל" טרנר | בן זוגה של אליזבת', נחטף על ידי דייווי ג'ונס ומשמש לו כערבות למקרה שג'ק לא ימלא את חלקו בעסקה |
| קירה נייטלי | אליזבת' סוואן | בת זוגו של ויל, בת המושל וות'רבי סוואן |
| ביל ניי | קפטן דייווי ג'ונס | האנטיגוניסט הראשי בסרט, ליבו ננעל בתיבה על מנת שיוכל להיות קפטן ה"הולנדי" |
| ג'ק דוונפורט | ג'יימס נורינגטון | קומודור לשעבר בצי חברת המסחר הודו המזרחית, איבד את תפקידו בגלל אשמתו בסיוע לג'ק ספארו ורוצה להורגו |
| קווין מקנלי | ג'ושאמי גיבס | החובל הראשון של ספארו וסגנו הנאמן |
| סטלאן סקארסגארד | ביל "אוזן־הנעל" טרנר | אביו של ויל, משרת ב"הולנדי המעופף" |
| ג'ונתן פרייס | המושל וות'רבי סוואן | מושל פורט רויאל ואביה של אליזבת', נהרג על ידי לורד בקט |
| טום הולנדר | לורד קאטלר בקט | לורד בחברת הודו המזרחית |
| נעמי האריס | טיה דאלמה | מכשפה מסתורית, נתנה לג'ק את מצפנו, החזירה מהמתים את קפטן ברבוסה |
| ג'פרי ראש | קפטן הקטור ברבוסה | אויבו של ספארו שהוחזר מהמתים על ידי טיה דאלמה |
| לי ארנברג | פינטל | צוות "הפנינה השחורה" |
| מקנזי קרוק | רגאטי | צוות "הפנינה השחורה" |
| דייוויד ביילי | קוטון | צוות "הפנינה השחורה" |
| מרטין קלבה | מרטי | צוות "הפנינה השחורה" |
הפקה

בעקבות הצלחת "שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה", צוות השחקנים חתם על השתתפות בשני סרטים נוספים, שצולמו גב־אל־גב. צמד הכותבים טד אליוט וטרי רוסיו החליטו לא ליצור סרטי המשך עם הרפתקאות חדשות (נוסח סרטי "ג'יימס בונד" ו"אינדיאנה ג'ונס"), ושהסרט יהיה הראשון בטרילוגיה מתמשכת. עוד הם הציעו, כי העלילה תמצה את רעיון מעיין הנעורים, והתכוונו להציג את דמותו של דייווי ג'ונס, ספינת הולנדי המעופף והקראקן, כמו גם את חברת הודו המזרחית הבריטית.
ההפקה החלה ביוני 2004, כאשר צוות ההפקה של הסרט היה גדול יותר מקודמו, שצולם ברובו בסנט וינסנט, כמו קודמו. הפעם נדרשו בנייתן של ספינות אמיתיות, ו"הפנינה השחורה" נבנתה על בסיס מכלית נפט. בינואר 2005, כאשר עדיין לא הושלם התסריט, אך עבודת ההפקה נמשכה, אולפני דיסני איימו לבטל את הפקת הסרט אך שינו את דעתם.
צילומים

הצילומים החלו ב־25 בפברואר 2005 בקבוצת האיים פאלוס ורדס. הצילומים הראשוניים צולמו באולפני דיסני בלוס אנג'לס, לפני שעברו לסנט וינסנט לצורך סצנות האי טורטוגה ופורט רויאל. לכך שימשו סטים שנותרו מהסרט הראשון, וארבע ספינות היוו רקע, כאשר אחת מהן הייתה תעתיק מדויק של הבאונטי – הספינה שנעשה בה שימוש בסרט הקולנוע משנת 1962.
ב־18 באפריל 2005, החלו צילומים בדומיניקה, לאחר שוורבינסקי חשב שהמיקום יעזור לתחושת הבידוד הנוצרת ממנו. הדבר היווה בעיה עבור הממשלה הדומיניקנית, שלא הייתה ערוכה לקלוט צוות צילום הוליוודי בסדר גודל שכזה, בנוסף למזג האוויר המשתנה ללא הרף. הצילומים בדומיניקה נועדו לצורך הסצנות באי פלגוסטו וקטע היערות באי הטרופי איסלה קרוז, בנוסף לצריף הרעוע של טיה דאלמה. הצילומים באי הסתיימו ב־26 במאי 2005.
הצוות עבר לאי על חופי איי בהאמה לצורך צילומי הקרבות הנוספים באיסלה קרוז, לפני שנעשו הפסקות בצילומים לצורך צילומים פנימיים של "ההולנדי המעופף" בלוס אנג'לס. משם הצילומים עברו צפונית לאיי הבהאמה, ונמשכו מ־18 בספטמבר 2005 ועד ל־7 בפברואר 2006. הסיבה לפרק זמן הצילומים הארוך הייתה עונת ההוריקנים שגרמה לנזקים באזור, במיוחד הוריקן וילמה.
אפקטים מיוחדים

טד אליוט וטרי רוזיו יצרו במקור את צוות "ההולנדי המעופף" כרוחות, אולם ורבינסקי רצה לעצבם כיצורים בשר ודם. הצורה בה היו נגועים שיקפה את מעמדם: המצטרפים החדשים היו נגועים בצורה שמאפיינת קופרוז, כאשר הנגועים ביותר דמו ליצורי ים תת־ימיים. ורבינסקי רצה לשוות להם מראה מציאותי ככל הניתן, ואפילו דחה דמות בעלת שריון צב. צוות האנימטורים מחברת ILM ראה סרטי תעודה רבים של חוקר הטבע דייוויד אטנבורו כדי ללמוד את תנועותיהם של שושנות ים וצדפות. כל הצוות הוא תוצרתה של גרפיקת תלת מימד, למעט דמותו של ביל "אוזן־הנעל" טרנר.
דמותו של דייווי ג'ונס נוצרה במקור עם תוספות סנטר, בטרם שינו המעצבים את המראה לזרועות תמנון. על הסט, השחקן ביל ניי לבש חליפת לכידת תנועה מיוחדת, שעזרה ללכוד את מבנה גופו לתוך מודל תלת־ממדי שלם. אזור פניו – למעט עיניו ופיו – סומנו בחיישני תנועה. ניי היה באיפור פרוסטתי רק פעם אחת, בסצנה בה ויל טרנר גונב את המפתח מתחת לזרועות התמנון של ג'ונס, בעת שישן.
היה קשה ליצור את תנועותיו של הקראקן, משום שלא היו לו כל התייחסויות במציאות עד כה. או אז, הצוות צפה בסרט הקולנוע "King Kong Vs. Godzilla", שבו תמנון אמיתי זחל על מיניאטורות. בסצנה שבה הקראקן תוקף את "הפנינה השחורה", השתמשו בשני צינורות המלאים ב־13 ק"ג בטון כדי לרסק את סיפון הספינה. כדי להשלים את המראה, סט מיניאטורי של תורן נבנה, ממנו נפלו אנשי פעלולים – שצולמו על רקע מסך כחול.
תקציב והכנסות

הסרט יצא לאקרנים ב־24 ביוני 2006. הבכורה הוקרנה בדיסנילנד אשר באנהיים, קליפורניה. עם תקציב של 225 מיליון דולר, הסרט שבר שיאים כבר ביומו הראשון, כשסכום הכנסותיו נאמדו על 55.8 מיליון דולר, ו־135.6 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון להקרנתו. בכך עבר הסרט את "מלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית'". בטרם נשבר שיאו בידי "האביר האפל" שיצא שנתיים לאחר מכן, הסרט היה הראשון שעבר את רף ה־300 מיליון בזמן כה קצר. סכום הכנסותיו הכולל נאמד בכ־423 מיליון דולר ברחבי ארצות הברית, ויותר ממיליארד דולר ברחבי העולם. הוא ממוקם במקום ה־26 ברשימת הסרטים המכניסים ביותר בכל הזמנים, לאחר סרטים כמו "הנוקמים: מלחמת האינסוף" "מהיר ועצבני 7" "עלייתו של האביר האפל", "סקייפול", "שר הטבעות: שיבת המלך", "רובוטריקים 3: אפלת הירח", "הארי פוטר ואוצרות המוות חלק 2", "הנוקמים", "טיטניק" ו"אווטאר" וכו'.
ביקורות

באתר ריכוז הביקורות Rottentomatoes.com זכה הסרט לציון 53%. הכותב מייקל בות' מ־Denverpost.com ציין כי הסרט מהווה "שעתיים ועשרים דקות של אסקפיזם, שפעם נוספת הופך את הסרט לבטוח מפני הנאה חופשית מכל אשמה."
דרו מק'וויני מאתר Ain't it cool.com, השווה את הסרט ל"מלחמת הכוכבים - פרק 5: האימפריה מכה שנית" באפלה השוררת בסרט, כמו גם צוות "ההולנדי המעופף" והקליף האנגר בסופו. לעומתם, פול ארנדט מאתר BBC.co.uk השווה את הסרט ל"מטריקס רילודד" וציין כי העלילה מורכבת מידי והיא מתוכננת כל כולה לשם הסרט הבא שבסדרה.
בביקורת שנעשתה לסרט לאחר שיצא "שודדי הקאריביים: סוף העולם", טוד גילקרייסט ציין שהסצנות באי הקניבלים היו מיותרות לחלוטין, בעוד ריצ'רד ג'ורג' ציין שעריכה מחודשת של "תיבה של איש מת" ו"סוף העולם" הייתה משמיטה 90 דקות מהחלק השני, משלבת בינו לבין הסרט השלישי בשלמותו ואז מחלקת ביניהם.
ראו גם

תיבה של איש מת
שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת (פסקול)
הערות שוליים

↑  פרסים ומועמדויות של הסרט, באתר IMDb (באנגלית)
↑  מפקח האפקטים הוויזואלים של ILM מדבר על שודדי הקאריביים(הקישור אינו פעיל, 13.12.2020), רבקה מוריי
↑  מאחורי הקלעים של סרטי שודדי הקאריביים, רבקה מוריי
↑  הכנסות ברחבי העולם #1-100, באתר Box Office Mojo
↑  שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת(הקישור אינו פעיל, 13.12.2020) באתר "Rotten Tomatoes" (באנגלית)
↑  קדימון הסרט, 25 ביוני 2006
↑  שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת - ביקורת סרט, פול ארנדט, 7 ביולי 2006
↑  שודדי הקאריביים: סוף העולם - ביקורת סרט(הקישור אינו פעיל, 13.12.2020), טוד גילקרייסט, 24 במאי 2007
↑  קומיקס בסוף העולם - עיבוד שודדי הקאריביים(הקישור אינו פעיל, 13.12.2020), ריצ'רד ג'ורג'
| שודדי הקאריביים |
| --- | --- | --- |
| סרטים | קללת הפנינה השחורה (2003) • תיבה של איש מת (2006) • סוף העולם (2007) • זרמים זרים (2011) • נקמתו של סלזאר (2017) • Tales of the Code: Wedlocked ‏(2011) |  |
| דמויות ושחקנים | ג'ק ספארו • הקטור ברבוסה • וויליאם טרנר • אליזבת' סוואן • ג'ושאמי גיבס • דיווי ג'ונס • שחור הזקן • טיה דאלמה |  |
| שונות | מתקן שעשועים • ג'רי ברוקהיימר • גור ורבינסקי • רוב מרשל |  |
| פרס בחירת הקהל לסרט השנה |
| --- | --- | --- |
| 1975‏-1990 | העוקץ (1975) ‏•‏‏ מלתעות (1976) ‏•‏‏ קן הקוקייה (1977) ‏•‏‏ מלחמת הכוכבים (1978) ‏•‏‏ גריז (1979) ‏•‏‏ רוקי 2 (1980) ‏•‏‏ האימפריה מכה שנית (1981) ‏•‏‏ שודדי התיבה האבודה (1982) ‏•‏‏ אי.טי. - חבר מכוכב אחר (1983) ‏•‏‏ שובו של הג'דיי (1984) ‏•‏‏ השוטר מבוורלי הילס (1985) ‏•‏‏ בחזרה לעתיד (1986) ‏•‏‏ אהבה בשחקים (1987) ‏•‏‏ באטמן (1990) |  |
| 1992‏-2010 | שליחות קטלנית 2: יום הדין (1992) ‏•‏‏ בחורים טובים (1993) ‏•‏‏ פארק היורה (1994) ‏•‏‏ פורסט גאמפ (1995) ‏•‏‏ אפולו 13 (1996) ‏•‏‏ טיטניק (1999) ‏•‏‏ החוש השישי (2000) ‏•‏‏ גרין מייל (2001) ‏•‏‏ שרק (2002) ‏•‏‏ שר הטבעות: אחוות הטבעת (2003) ‏•‏‏ שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה (2004) ‏•‏‏ פרנהייט 9/11 (2005) ‏•‏‏ מלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית' (2006) ‏•‏‏ שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת (2007) ‏•‏‏ שודדי הקאריביים: סוף העולם (2008) ‏•‏‏ האביר האפל (2009) ‏•‏‏ דמדומים (2010) |  |
| 2011‏-היום | דמדומים 3: ליקוי חמה (2011) ‏•‏‏ הארי פוטר ואוצרות המוות - חלק 2 (2012) ‏•‏‏ משחקי הרעב (2013) ‏•‏‏ איירון מן 3 (2014) ‏•‏‏ מליפיסנט (2015) ‏•‏‏ מהיר ועצבני 7 (2016) ‏•‏‏ מוצאים את דורי (2017) ‏•‏‏ הנוקמים: מלחמת האינסוף (2018) ‏•‏‏ הנוקמים: סוף המשחק (2019) ‏•‏‏ בחורים רעים לתמיד (2020) ‏•‏‏ האלמנה השחורה (2021) ‏•‏‏ דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף (2022) ‏•‏‏ ברבי (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17151189f (data)  LCCN: n2005081042  NKC: unn2007380664  SUDOC: 237715309  VIAF: 178778109   WorldCat (עם VIAF): 178778109 
חוף המפסטד, דומיניקה
לחצות את הרוביקון

יוליוס קיסר חוצה את נהר הרוביקון
חַצִייָת הרוּבִּיקוֹן הוא מטבע לשון שמשמעותו עשיית פעולה אמיצה ומכרעת, שאין ממנה דרך חזרה, וללא אפשרות להתחרט. הביטוי נולד בעקבות חצייתו של יוליוס קיסר את נהר הרוביקון בדרך לכבוש את רומא.
יוליוס קיסר > רקע היסטורי

לנציבי פרובינקיות רומיות היה אימפריום (סמכות עליונה) במחוזותיהם בלבד. שם שימשו הנציבים כפרוקונסולים ומפקדי הלגיונות הרומים בשטח בתוך הארצות בהן שלטו. החוק הרומי קבע שרק שליטים נבחרים (קונסולים ופראיטורים) יכולים ליהנות מהאימפריום בתוך איטליה גופא. נציבי הפרובינקיות היו בעלי סמכות עליונה במחוזותיהם בלבד. כתוצאה מכך, כל נציב שנכנס לאיטליה בראש חייליו זונח את האימפריום שלו, מאבד את סמכותו, ולא יוכל עוד לפקד על כוחותיו באופן חוקי. שימוש בסמכות פיקודית באיטליה הייתה אסורה על פי חוק וזהו פשע שדינו מוות. יתר על כן, אף ציות לפקודות למי שאין לו סמכות הוא פשע שדינו מוות. אם נציב נכנס לאיטליה בפיקוד על צבא, גם הוא וגם חייליו הפכו לפורעי חוק ונידונו אוטומטית למוות.
ברפובליקה הרומית המאוחרת, נהר הרוביקון סימן את קו הגבול בין פרובינקיה גאליה קיסאלפינה, בשליטת הלגיונות של קיסר, לבין איטליה ההיסטורית. לכן בדרכם לרומא, נאלצו הנציבים לפרק את צבאותיהם צפונית לנהר הרוביקון, לפני כניסתם לאיטליה.
יוליוס קיסר > חציית הרוביקון

יוליוס קיסר היה נציב של שלוש פרובינקיות רומאיות: גאליה קיסאלפינה, גאליה טרנסאלפינה ואיליריקום. כשהסתיימה כהונתו, הורה לו הסנאט לפרק את צבאו ולחזור לרומא, מכיוון שלא היה חוקי להכניס צבאות לאיטליה הרומית. נהר הרוביקון סימן את קו הגבול בין פרובינקיה גאליה קיסאלפינה, בשליטת הלגיונות של קיסר, לבין איטליה ההיסטורית בשליטת גנאיוס פומפיוס מגנוס. בינואר 49 לפני הספירה החליט קיסר לחצות עם צבאו את הנהר לכיוון רומא. חציית הנהר הייתה הצהרה על כוונתו של קיסר שלא לכבד את החלטת הסנאט. בכך הפר את האימפריום ובעצם פתח במרידה גלויה. לפי ההיסטוריון פלוטרכוס, עם החלטתו לחצות את הנהר, טבע קיסר מטבע לשון נוסף: "הַפּוּר נָפַל!", או בלטינית: "Alea iacta est". סווטוניוס מתאר זאת באופן דומה, וכותב כי קיסר ייחס את הכרעתו להתערבות האלים. התקדמותו התגלגלה לכדי מלחמת אזרחים, בה ניצח את פומפיוס והשתלט על רומא. לאחר ניצחונו קיסר הפך ל"דיקטטור לכל החיים" (אנ'), שליטה היחיד והבלתי מעורער של האימפריה הרומית.
בנרטיבים הספרותיים רגע ההחלטה מתואר כדרמטי במיוחד, אולם חשיבותה של האנקדוטה מתערערת במקצת היות שכוחותיו של קיסר כבר חצו לאיטליה ביום הקודם וכבשו את ארימינום.
בתרבות

בקומדיה האלוהית מזכיר דנטה אליגיירי את חציית הרוביקון כצעד שהביא לקיסר שלטון מלא ברומא.
בסדרת סדרת ספרי קומיקס הצרפתית "אסטריקס", חוזר הביטוי "נפל הפור", כאזכור מרומז לדבריו של קיסר כשפקד על חציית הרוביקון.
בשיר "Streets Of Love" של הרולינג סטונז שר הסולן מיק ג'אגר: "אני חושב שחציתי את הרוביקון".
הערות שוליים

↑  סווטוניוס תרגום: אלכסנדר שור (מלטינית), "חיי שנים-עשר הקיסרים" בפרויקט בן-יהודה, פסקה 32
↑  Badian 1990, p. 30
↑  דנטה אליגיירי תרגום: עמנואל אולסבנגר (מאיטלקית), "הקומדיה האלוהית: העדן" בפרויקט בן-יהודה
↑  Augie De Blieck Jr., The Asterix Agenda: "Alea Jacta Est" - What Does It Even Mean?, Pipeline Comics, ‏12 בנובמבר 2018 (באנגלית)
↑   The Rolling Stones - Streets Of Love (Studio Version) - OFFICIAL PROMO, סרטון בערוץ "The Rolling Stones", באתר יוטיוב (אורך: 04:02)
וייד-ג'יילס

עלון של ה-CIA משנת 1963 המכיל רשימה אלפביתית של שמות מקומות ברפובליקה העממית של סין כתובים בווייד-ג'ילס.
ווייד–ג'יילס היא מערכת תעתוק ללטינית של מנדרינית תקנית. היא פותחה בראשיתה על ידי תומאס פרנסיס ווייד באמצע המאה ה-19, ופורסמה בצורתה הנוכחית במילון סיני-אנגלי אותו ערך הרברט ג'יילס בשנת 1892. השיטה משרתת תפקיד דומה לשיטת פין-יין לתעתוק של מנדרינית, שהיא גם השיטה המועדפת על ידי הרפובליקה העממית של סין, והחליפה את שיטת וייד ג'יילס כמעט לחלוטין.
מערכות הליטון שהיו בשימוש עד סוף המאה ה-19 התבססו על ניב נאנג'ינג של מנדרינית, אך שיטת ווייד ג'יילס התבססה על ניב בייג'ינג והייתה מערכת התעתיק המוכרת בעולם דובר האנגלית במשך רוב המאה ה-20. שתי צורות התעתיק שימשו למטרות דואר. שיטת וייד-ג'יילס הוחלפה רשמית ב-1958 עם אימוץ הפין-יין בסין היבשתית, למעט מספר צורות לטיניות שהשתרשו. בטאיוואן עדיין נהוג לתעתק שמות מקומות ואנשים בתעתיק ווייד-ג'יילס.
ראו גם

פין-יין
יוטפנג
הפרלמנט של הולנד

הפרלמנט של הולנד (בהולנדית: Staten-Generaal, סטאטן חנראל) הוא הרשות המחוקקת הדו-בתית של הולנד, הכולל את הסנאט (Eerste Kamer) ואת בית הנבחרים (Tweede Kamer). הפרלמנט יושב במכלול הבניינים הקרוי "ביננהוף" (Binnenhof) שבהאג.
שורשיו של הפרלמנט מתחילים במאה ה-15, עת שימש כאספה של כל ארצות השפלה הבורגונדיות. ב-1579, במהלך המרד ההולנדי נגד פליפה השני, מלך ספרד, התפצל הפרלמנט כאשר המחוזות הצפוניים מרדו בגלוי נגד פליפה השני והאסיפות של המחוזות הצפוניים החליפו את המלך והיו לסמכות העליונה של הרפובליקה ההולנדית ב-1581. הפרלמנט הוחלף באספה הלאומית לאחר המהפיכה הבטאווית ב-1795, והוחזר לתפקידו ב-1814, כאשר הושבה להולנד הריבונות. הפרלמנט פוצל לסנאט ולבית הנבחרים ב-1815, עם ייסודה של הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה. לאחר התיקון לחוקה שהתקבל ב-1848, החלו חברי בית הנבחרים להיבחר ישירות על ידי העם, וזכויות הפרלמנט הורחבו באופן משמעותי, ובאופן מעשי הונהגה הדמוקרטיה הפרלמנטרית בהולנד.
מאז שנת 1918 נבחרים חברי בית הנבחרים אחת לארבע שנים באמצעות שיטת בחירות מפלגתית יחסית, בעוד 75 חברי הסנאט נבחרים על ידי הפרלמנטים המחוזיים (Provinciale Staten), אף הם אחת לארבע שנים. במקרים יוצאים מן הכלל מתכנסים שני בתי הפרלמנט לישיבה משותפת שבראשה יושב נשיא הסנאט. מאז שנת 2013 מכהנת בתפקיד זה אנקי ברוקרס-קנול.
אטימולוגיה

שורשיו של המונח העתיק בהולנדית staten קשורים לשיטת המעמדות הפאודליים (המעמדות, בהולנדית: standen), שעל פיה באירופה של ימי הביניים התקיים ריבוד חברתי שכלל את הכמורה, האצולה ואת פשוטי העם. המונח staten שימש בסופו של דבר להגדיר את הגוף הפוליטי שבו היו המעמדות מיוצגים. בכל מחוז בהולנד של תקופת בית הבסבורג היה staten משלו. גופים ייצוגיים אלו (ולא המעמדות שבחרו אותם) היו מיוצגים באספה שכונתה Staten-Generaal (מילולית: "הברית הכללית") או Algemene Staten. למילה האנגלית states אותה משמעות כמו למילה ההולנדית staten, כמו למשל במונח States of Jersey, שהוא הגוף המחוקק של שטח החסות של ג'רזי. המונח האנגלי States General מקורו במונח ההולנדי. מבחינה היסטורית, אותו מונח היה בשימוש להגדרתם של גופי חקיקה לאומיים, לדוגמה ה-Generalitat של קטלוניה ושל ולנסיה ואספת המעמדות (Estates General) בצרפת.
שמותיהם של כמה מקומות לקוחים משמו של הפרלמנט. ב-1609 ייסד הנרי הדסון את תחנת הסחר ההולנדית בסטטן איילנד (חלק מניו יורק המודרנית) וקרא לה "Staaten Eylandt", על שמו של הפרלמנט. האי הארגנטיני איסלה דה לוס אסטאדוס (Isla de los Estados), השוכן במרחק של 29 ק"מ מקצהו המזרחי של חלקה הארגנטיני של ארץ האש, נקרא גם הוא על שם הפרלמנט ההולנדי והשם ההולנדי תורגם לספרדית. מקור שמו של נהר סטאטן (Staaten) בכף יורק שבצפון קווינסלנד, אוסטרליה, גם הוא בשמו של הפרלמנט ההולנדי.
היסטוריה > השלטון הבורגונדי וההבסבורגי

מבחינה היסטורית, הפרלמנט היה מורכב מנציגים של אספות המחוזות, והתחיל להתקיים החל מאמצע המאה ה-15, תחת שלטונם של דוכסי בורגונדיה. הישיבה החשובה הראשונה של הפרלמנט התקיימה ב-9 בינואר 1464 בברוז' (בשטחי בלגיה המודרנית) ביוזמת האספות של הולנד (בשטחן של מחוזות צפון הולנד ודרום הולנד המודרניות), של פלנדריה (חלק מבלגיה המודרנית) ושל בראבנט, במידה מסוימת בניגוד לרצונו של פיליפ השלישי, דוכס בורגונדיה. בהמשך התקיימו הישיבות הקבועות של הפרלמנט בארמון קודנברג שבבריסל. האירוע החשוב הבא בתולדות הפרלמנט ההולנדי היה כינוסו של הפרלמנט על ידי מועצת הדוכסות ב-3 בפברואר 1477, לאחר מותו של שארל הראשון, דוכס בורגונדיה. בכינוס זה כפה הפרלמנט על מארי, דוכסית בורגונדיה להכיר בזכותו להתכנס על פי יוזמתו. תפקידו העיקרי של הפרלמנט באותה תקופה היה ליצור בסיס לממשלה מרכזית שתדון בנושאים בעלי חשיבות מרכזית מול האספות המחוזיות. תפקידי החקיקה והניהול היו עדיין מסורים באותה תקופה בידי הריבון.
היסטוריה > הרפובליקה ההולנדית

בראשיתו של המרד ההולנדי, נותר הפרלמנט (שבאותה עת לא התכנס באופן רצוף) נאמן לשליט של ארצות השפלה ההבסבורגיות, פליפה השני, מלך ספרד (שלא נשא את התואר מלך בארצות השפלה, אך החזיק בתואר דוכס ורוזן בכמה מהמחוזות). ב-1576, מרד הפרלמנט כגוף מאוחד באופן גלוי כנגד השלטון הספרדי. ב-1579 התפצל הפרלמנט, כאשר כמה מחוזות דרומיים התאחדו במסגרת איחוד אראס ושבו להיות נאמנים לכתר הספרדי, בעוד שמחוזות אחרים, שהתאחדו במסגרת איחוד אוטרכט, המשיכו במרד. לאחר חקיקת "חוק ההתכחשות" (Plakkaat van Verlatinghe) ב-1581, החליף הפרלמנט הצפוני את פליפה השני כסמכות העליונה במחוזות הצפוניים, שנודעו אז בשם הרפובליקה של שבע ארצות-השפלה המאוחדות. הרפובליקה הייתה למעשה קונפדרציה שבה רוב תפקידי הממשל נותרו בידי האספות המחוזיות ובידי רשויות מקומיות (Vroedschap). נציגים מיופי כוח אלו שישבו בפרלמנט כסוג של שגרירים, פעלו על בסיס מנדט המוגבל להנחיות ול"חובת ההתיעצות" (last en ruggespraak). הפרלמנט, שבו ההצבעה הייתה על בסיס מחוזי ולכל מחוז היה קול אחד, לקח על עצמו תפקידי ממשל רבים לאחר ש"מועצת המדינה" (Raad van State) הוכפפה באופן זמני להשפעה אנגלית, בעקבות הסכם נונסץ'. מסיבה זו המשיך הפרלמנט להיות מכונס עד לפיזורו ב-1795. נשיאות הפרלמנט עברה ברוטציה מדי שבוע בין הנציגים הבכירים של המחוזות. על פי ההסכם של איחוד אוטרכט, היה הפרלמנט למעשה הריבון, שייצג את הרפובליקה ביחסי החוץ שלה וכרת בריתות עם מלכים זרים. ככזה היה תואר הכבוד הקולקטיבי של הפרלמנט, "האדונים האדירים מאוד" או "האדונים האדירים ביותר" (Hoogmogende Heren).
עקב השינויים הבלתי צפויים שנגרמו עקב המרד ההולנדי (מלחמת שמונים השנה), שבמסגרתם אבדו שטחים ובאופן חלקי הם נכבשו מחדש, לא כל המחוזות שחתמו במקור על הסכם אוטרכט המשיכו להיות מיוצגים בפרלמנט. האספות של בראבנט ופלנדריה הפסיקו להיות מיוצגות החל מ-1587, כאשר רוב שטחיהם נכבשו על ידי צבא פלנדריה והם חזרו להיות מיוצגים לאחר שחלק מהשטחים הללו (יחד עם חלקים מדוכסות לימבורג) נכבשו מחדש על ידי הרפובליקה ההולנדית. מחוז דרנתה מעולם לא יוצג באופן ישיר בפרלמנט. 20% משטחי הרפובליקה החדשה, שהיו ידועים כ"שטחים הכלליים" (Generaliteitslanden), היו תחת שליטה ישירה של הפרלמנט. גם חברת הודו המזרחית ההולנדית וחברת הודו המערבית ההולנדית היו תחת פיקוח של הפרלמנט. מסיבה זו, סטטן איילנד בניו יורק (במקור ניו אמסטרדם) והאי הארגנטיני Isla de los Estados, שהתגלה על ידי ההולנדי יאקוב לה מייר, הם בין המקומות שנקראים על שם הפרלמנט ההולנדי.
הפרלמנט "הדרומי" לאחר 1579 היווה המשכיות של זה שהיה תחת השלטון ההבסבורגי. לאחר הכיבוש מחדש של רוב שטחן של בראבנט ופלנדריה, שלחו מחוזות אלו שוב נציגים לפרלמנט, יחד עם המחוזות ה"צייתניים" של איחוד אראס. הפרלמנט הדרומי התכנס רק לעיתים. הישיבה הסדירה האחרונה הייתה ב-1634, כאשר הוא פוזר על ידי פליפה הרביעי, מלך ספרד.
פעילותם של הפרלמנטים בהאג ובבריסל הסתיימה לאחר 1795. המחוזות הדרומיים סופחו על ידי צרפת והמחוזות הצפוניים הפכו לרפובליקה הבטאווית וכתוצאה מכך התכנסה האספה הלאומית ב-1 במרץ 1796.
היסטוריה > ממלכת הולנד

המונח Staten-Generaal קם לתחיה בשמם של הפרלמנטים ההולנדיים לאחר 1814, לאחר שהגיע לקיצו הסיפוח לקיסרות הראשונה על ידי נפוליאון ב-1813. לגופים אלו היה בכל אופן דמיון מועט ביותר לפרלמנט של הרפובליקה ההולנדית, החל מעקרון הריבונות של הולנד המאוחדת וכלה בכך שהפרלמנט החדש היה גוף מחוקק חד-ביתי, ללא סמכויות ניהוליות. 55 הנציגים בפרלמנט לא ייצגו עוד את האספות המחוזיות (אף על פי שאלו בחרו אותם), אך לא הייתה קיימת יותר "חובת ההתייעצות". הולנד הפכה למדינה מאוחדת תחת שלטון הרפובליקה הבטאווית והמבנה הפדרלי של הרפובליקה ההולנדית בוטל. ב-1815 הפך הפרלמנט להיות גוף מחוקק דו-בתי תחת שלטון הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה, ובו 50 חברי הסנאט מונו לכל ימי חייהם על ידי המלך החדש מקרב הגופים הייצוגיים של האצולה (ridderschappen) שקמו לתחיה. 110 חברי בית הנבחרים (55 מהצפון ו-55 מהדרום) נבחרו על ידי האספות המחוזיות (בתצורתם החדשה).
ב-1830, לאחר המהפכה הבלגית, נותר הפרלמנט גוף מחוקק דו-בתי, אך לאחר עדכון חוקת הולנד ב-1848, נבחרו חברי הסנאט, שכעת שונה מספרם ל-39, על ידי האספות המחוזיות וחברי בית הנבחרים נבחרו באופן ישיר על ידי מחוזות הבחירה, שכלאחד מהם ייצג 45,000 בוחרים, כך שמספר חברי הבית השתנה מעת לעת. בית הנבחרים הפך באותה תקופה גורם חזק יותר, שכן הוא קיבל סמכויות חקירה וזכויות לתקן חוקים, בנוסף לסמכויות קביעת התקציב שהורחבו. באופן רשמי, מעמדו של הפרלמנט התחזק מעתה ואילך, מאחר ששרי ממשלת הכתר היו מחויבים לתת לו דין וחשבון, ובכך הפך תפקידו של המלך טקסי בעיקר.
לאחר תיקון החוקה של 1888, נקבע מספר חברי בית הנבחרים ל-100, בעוד שמספר חברי הסנאט הוגדל ל-50. באותה עת הורחבה זכות הבחירה, אך היא עדיין הייתה מוגבלת לאזרחים גברים שהיה בבעלותם עושר מעל רמה מסוימת. ב-1917 הוענקה זכות בחירה כללית לכלל הגברים וב-1919 ניתנה גם זכות בחירה לנשים. באותה הזדמנות שונתה שיטת הבחירות לבחירות בשיטה היחסית. פעילותו של הפרלמנט הושעתה בין השנים 1940 – 1945, במהלך הכיבוש הגרמני של הולנד. ב-1956 הוגדל מספר חברי הסנאט ל-75 ומספר חברי בית הנבחרים הועלה ל-150.
פעילות

הפרלמנט מתכנס לישיבות משותפות של הסנאט ושל בית הנבחרים אחת לשנה, באירוע פתיחת המושב השנתי, אז נושא המלך את הנאום מן הכס ב"יום הנסיך" (Prinsjesdag). גם בהזדמנויות מיוחדות, כמו בהצבעה של הפרלמנט על נישואים של חברי בית המלוכה, עלייה לכס של מלך חדש או מותו של חבר בית המלוכה, מתכנסים חברי שני הבתים לישיבה משותפת (Verenigde Vergadering), שבה נשיא הסנאט משמש כיושב ראש הישיבה. ישיבות אלו מתקיימות ב"אולם האבירים" (Ridderzaal) שבביננהוף, להוציא בישיבה שמתכנסת לרגל עלייתו לכס המלוכה של מלך חדש, שמתקיימת ב"כנסייה החדשה" (Nieuwe Kerk) באמסטרדם. בשאר הזמן מתכנסים שני בתי הפרלמנט בנפרד.
מבחינה חוקתית, נמסרים כל תפקידי הפרלמנט לשני הבתים, למעט הזכות להגיש הצעות חוק ולתקן חוקים, שמסורה רק לבית הנבחרים. בישיבות המשותפות ממנים גם מלך כאשר אין יורש חוקי לכתר והעוצר לא מסוגל למלא את סמכויותיו.
שאלה חשובה היא האם מערכת היחסים בין הממשלה לבין הפרלמנט צריכה להיות דואלית או מוניסטית. כלומר, האם השרים ומנהיגי מפלגות השלטון צריכים להגיש הצעות החלטה פוליטיות חשובות. על פי הגישה הדואלית, חברי הפרלמנט ממפלגת השלטון צריכים להישאר בלתי תלויים בממשלה. הגישה המוניסטית גורסת שאת ההחלטות החשובות צריכה להכין הנהגת הקואליציה כדי לקדם את היציבות הפוליטית.
סיעות הפרלמנט

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. עיקר המידע המצוי בפרק זה עדכני ל־2012.
על פי תוצאות הבחירות הכלליות שהתקיימו ב-12 בספטמבר 2012 מורכב הפרלמנט ההולנדי מהסיעות הבאות:
| שם המפלגה | שם בהולנדית | מספר הנציגים   בבית הנבחרים | מספר הנציגים   בסנאט |
| --- | --- | --- | --- |
| מפלגת העם למען חופש ודמוקרטיה | Volkspartij voor Vrijheid en Democratie | 40 | 13 |
| מפלגת העבודה | Partij van de Arbeid | 36 | 8 |
| מפלגה למען החירות | Partij voor de Vrijheid | 12 | 9 |
| המפלגה הסוציאליסטית | Socialistische Partij | 15 | 9 |
| המפלגה הנוצרית דמוקרטית | Christen-Democratisch Appèl | 13 | 12 |
| דמוקרטים 66 | Politieke Partij Democraten 66 | 12 | 10 |
| האיחוד הנוצרי | ChristenUnie | 5 | 3 |
| השמאל הירוק | GroenLinks | 4 | 4 |
| מפלגת הרפורמה הפוליטית | Staatkundig Gereformeerde Partij | 3 | 2 |
| המפלגה למען החיות | Partij voor de Dieren | 2 | 2 |
| 50 פלוס | 50PLUS | 1 | 2 |
| קבוצת הסנאט העצמאית | Onafhankelijke Senaatsfractie | 0 | 1 |
| למען הולנד | VoorNederland | 2 | 0 |
| קבוצת קוז או זטורק | Groep Kuzu/ozturk | 2 | 0 |
| קבוצת ון פליט | Groep van Vliet | 1 | 0 |
| המפלגה הליברלית תרבותית | Vrijzinnige Partij | 1 | 0 |
| קבוצת הוברס | Groep Houwers | 1 | 0 |
לאחר הבחירות הרכיב מארק רוטה, מנהיג מפלגת העם לחופש ודמוקרטיה, ממשלת קואליציה יחד עם מפלגת העבודה.
ראו גם

בית הנבחרים של הולנד
בתי מחוקקים לפי מדינה
ישיבת הפרלמנט ב-1651
אולם הסנאט
אולם בית הנבחרים