stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארטמיס פאול: המזימה של אופאל
עלילה

הספר מתחיל עם הפיה אופאל קובוי הנמצאת בתוך בית חולים פסיכיאטרי ומזייפת קומה, כדי להימנע ממאסר על ידי כוחות משטרת הלפריקונים שרודפים אחריה בעקבות הניסיון הנכשל שלה למרד ושליטה עולמית (שלוקחים חלק בארטמיס פאול: התקרית בקוטב הצפוני).
קובוי, אשר הייתה במעקב מתמיד בכל שעות היממה ונעשו לה בדיקות DNA כל ארבע שעות מטעם משטרת הלפריקונים כדי להבטיח שאופאל נמצאת בתוך התא המבודד, בעזרת האחים בריל מצליחה אופאל לברוח ולהחליף את עצמה בשיבוט, אשר זהה אליה (ההבדל היחידי הוא שלשיבוט אין מוח). אחרי בריחתה היא הורגת את המפקד ג'וליוס רוט ממשטרת הלפריקונים (ומפלילה את סרן הולי שורט ברצח), ומשלחת ביו-פצצה לארטמיס פאול, שלאחר מחיקת הזכרונות בספר הקודם נמשך בחזרה לענייני הפשע וכל טוב-ליבו נעלם. אופאל נכשלת בניסיון להרוג את ארטמיס ואת שומר-ראשו.
לאחר מכן, קובוי ממשיכה בתוכניתה לעזור לג'ובאני זיטו, המליונר האיטלקי המפורסם הפעיל בנושאי איכות הסביבה, לשלוח גששית למטה מתחת לאדמה, אשר, לפחות בתוכנית של קובוי, תגרום לגילוי הפיות בידי בני האדם, ולהתחלת מלחמת זנים כוללת, אשר תוביל להשמדת זן הפיות.
ארטמיס מוצל מסצנת התקפת הביו-פצצה בידי הולי. אחר כך הם נשבים בידי קובוי ומושלכים לפארק שעשושים שורץ-טרולים אשר ידוע בשם אחד-עשר פלאי העולם האנושי (מכיל מבני מודלים לא רק של שבעת פלאי העולם העתיק אלא גם הוספות של אבו סימבל, בורובודור, פסלי המואיי באי באי ראפה נוי, ושרידי הארמון הפרסי שבפרספוליס). אחרי קרב נואש מול עדר טרולים על מקדש ארטמיס באפסוס, הם מוצלים בידי הפושע הרשמי מאלץ' דיגמס ובאטלר.
לאחר מכן, הסיפור עוקב אחרי המאבק על הגששת, שסוגרת על המחילה מ-7. הגששת לבסוף מפספסת את המחילה, קובוי נעצרת בידי משטרת הלפרקונים, והולי מנוקה מכל ההאשמות על רציחת המפקד רוט. עם זאת, היא מדוכאת מהמחליף של המפקד רוט, ארק סול, אז היא מתפטרת ומתחילה עסק חקירות פרטיות עם מאלץ' דיגמס.
בסוף דבר נראה שארטמיס פאול השתנה לטובה, שכן הוא תרם באנונימיות את הציור הגנוב הגנב מעולם הפיות, שאותו הוא גנב לפני תקיפת הביו-פצצה של קובוי, למוזיאון הלובר.
הצופן

יש בתחתית הספר צופן סודי, אשר מכיל מסר מפולי. המסר ניתן לתרגום מהשפה הגונומית, אשר זמינה בקובצי ארטמיס פאול מאת אואן קולפר, או באתר ארטמיס פאול.
ההודעה על הכריכה של הוצאת ארצות הברית, כמעט בלתי מובחנת, אומרת "אופאל רוצה נקמה", והיא חוזרת כמה פעמים על הצדדים של הצינורות.
הסימנים הגנומיים מסביב למולקולות בכריכה הקדמית אומרים "DNA לעולם לא משקר". (גם בהוצאה העברית, המשפט נשאר באנגלית, ולכן הוא נקרא DNA never lies)
בבר

| --- | --- |

 הופעה ראשונה:  Histoire de Babar‏ (1931)
 יוצרים:  ז'אן דה ברונוף, ססיל דה ברונוף
 דיבוב:  פיטר אוסטינוב, ג'ים ברדפורד, גורדון פינסנט, דן לט, גאווין מגראת', קריסטין פיירלי
 דיבוב בשפה העברית:  אורלי קטן (בבר הצעיר) אבי פניני (בבר הבוגר)
 מידע
 גזע:  פיל
 מין:  זכר
 מקצוע:  מלך
 דמויות קשורות
 משפחה:  סלסט (בת-זוג), פום (בנו), פלורה (בתו), אלכסנדר (בנו), איזבל (בתו)
בבר (בצרפתית: Babar) היא דמות של פיל שהופיעה לראשונה בספר הילדים הצרפתי משנת 1931 "Histoire de Babar" מאת ז'אן דה ברונוף. בשנת 1933 יצאה לראשונה המהדורה האנגלית של הספר בבריטניה ובארצות הברית.
הספר מבוסס על סיפור שאשתו של ברונוף, ססיל, המציאה עבור ילדיהם. בבר הוא פיל צעיר שאמו נהרגת על ידי צייד. בבר בורח לעיר גדולה, לומד על הציוויליזציה האנושית, וחוזר לג'ונגל להיות מלך הפילים. בהמשך הוא מתחתן, מביא ילדים, ולאורך הדרך הוא מלמד אותם שיעורים חשובים על החיים.
לפני מותו בשנת 1937 פרסם ז'אן דה ברונוף שישה סיפורים נוספים בסדרת ספרי בבר. בנו לורן דה ברונוף, גם הוא סופר ומאייר, יצר ספרים נוספים בסדרת ספרי בבר משנת 1946 ואילך.
העיבוד הטלוויזיוני הראשון של סדרת ספרי בבר הופק בקנדה על ידי חברת Nelvana Limited וחברת Clifford Ross, ושודר במקור מ-3 בינואר 1989 עד 5 ביוני 1991. הסדרה כללה 65 פרקים. 13 פרקים נוספים שודרו במהלך שנת 2000. הדמות הופיעה גם במספר סרטים. בשנת 2010 הופק עיבוד טלוויזיוני נוסף לסדרת הספרים אשר עלילתו מתרחשת מספר שנים לאחר הסדרה המקורית והוא כלל מספר דמויות חדשות, ביניהן באדו, אשר הוא נכדו בן ה-8 של בבר והוא הגיבור של הסדרה.
עלילה

עלילת סדרת הספרים מתמקדת בהרפתקאותיו של בבר, פיל צעיר שעוזב את הג'ונגל ועובר לעיר על מנת ללמוד על אורך החיים המודרני של הציוויליזציה האנושית. בבר מתייתם בילדותו כאשר אמו נהרגת על ידי ציידים. בהמשך בבר הופך סקרן לגבי העולם שמחוץ לג'ונגל ובעקבות כך הוא יוצא למסע לעבר העיר בחיפוש אחר ידע והארה. בבר מאומץ בהמשך על ידי אישה זקנה נדיבה ואמידה שלוקחת אותו תחת חסותו. תחת הדרכתה בבר לומד לקרוא ולכתוב ולומד על כיצד להתנהג באופן מתורבת ומנומס בחברה האנושית, וכיצד להיות מנהיג טוב יותר. כישורים אלו מתגלים כבעלי ערך רב כאשר בבר חוזר בהמשך לג'ונגל ומוכתר כמלך הפילים.
הידע שבבר צבר בעולם שת בני האדם לאורך השנים השנים ויכולות המנהיגות שלו מאפשרות לו להביא שינוי חיובי לממלכת הפילים. הוא הופך בפעמים רבות למתווך בסכסוכים בין מינים שונים של בעלי חיים ופועל ללא לאות לעזור לחבריו הפילים כאשר הם נמצאים במצוקה. יכולת החשיבה הביקורתית והאסטרטגית שלו מסייעת לו להתגבר על מכשולים ואתגרים רבים בהם הוא נקלע לאורך הדרך, כמו התמודדות עם השליט הקנאי של ממלכת הקרנפים, רטקסס, אשר זומם להשתלט על ממלכת הפילים. בעזרת מועצת הפילים, ובמיוחד בעזרת חברו הנאמן קורנליוס, וכמו גם משפחתו האוהבת, בבר מצליח תמיד להתגבר על כל המכשולים.
גולובוי אוגוניוק

| --- | --- |

 סוגה:  תוכנית בידור מוזיקלית
 ארץ מקור:  ברית המועצות ברית המועצות
 שפות:  רוסית
 הפקה
 אתר צילומים:  Shabolovka television center, המרכז הטכני אוסטנקינו, מוספילם 
 מוזיקה:  Anton Batagov 
 שידור
 רשת שידור:  התוכנית הראשונה
 תקופת שידור מקורית:  1962–1985 
 קישורים חיצוניים
 smotrim.ru/brand/69058
 
גולובוי אוגוניוק (ברוסית: Голубой огонёк, ובעברית: האור הכחול) הייתה תוכנית בידור מוזיקלית פופולרית, שודרה בתוכנית הראשונה של הטלוויזיה המרכזית של ברית המועצות החל מה 6 באפריל 1962 עד 1985.
בתחילה שודרה התוכנית מדי שבוע בסופי שבוע, ואז רק בחגים ובימי עבודה שאינם עובדים. מבצעים סובייטים מפורסמים של אופרה, בלט, אופרטה, קרקס, מוזיקת פולק ופופ, כמו גם אורחי כבוד - קוסמונאוטים, גיבורי ברית המועצות, גיבורי העמל הסוציאליסטי, אנשי צבא בולטים ונציגים רבים אחרים של מדע ואומנות. אורח הכבוד של המהדורה הראשונה משנת 1962 היה הקוסמונאוט יורי גגארין.
מאז 1964 הפך גולובוי אוגוניוק לתוכנית מסורתית לכבוד השנה החדשה, תחילה בטלוויזיה הסובייטית ואחר כך ברוסית. היה משודר מדי שנה בלילה של 31 בדצמבר עד 1 בינואר.
מאז שנת 1998 הפך "גולובוי אוגוניוק בשאבולובקה" (Голубой огонёк на Шаболовке) ליורש של גולובוי אוגוניוק של השנה החדשה, ויורש שדומה לגולובוי אוגוניוק השבועי שיצא בתחילת שנות השישים של המאה הקודמת יכולה להיחשב תוכנית "ערב שבת" (Субботний вечер) בערוץ הטלוויזיה רוסיה-1.
הערות שוליים

↑  How To Celebrate The New Year In Russia, The Odyssey Online, ‏2015-12-28 (באנגלית)
תקנות המגורשים

תקנות המגורשים (מכונות גם: תקנות חכמי קסטיליה; תקנות פאס), הן תקנות קהילתיות בנושאים ציבוריים, אשר הותקנו במרוקו בעיקר בעיר פאס, על ידי חכמים שמוצאם מספרד ונמנו על קהילות המגורשים בפאס.
התקנות הותקנו משנת ה'רנ"ד, (1494) - כשנתיים לאחר גירוש ספרד, ועד לשנת ה'תרפ"ט (1929). תחילה הן הותקנו על ידי רבנים ופרנסים יוצאי ספרד ובהמשך השנים על ידי רבנים ופרנסים שהשתייכו לקהילות המגורשים, שהתקיימו במקביל לקהילת התושבים.
התקנות היוו קודקס שהכתיב את פעילות המשפט הדתי ואת סדרי החיים של רוב הקהילות היהודיות במרוקו, החל מתקופת הגירוש ועד לימינו, ובשל כך הן זכו לפרשנות נרחבת של חכמי מרוקו.
החל מהשנים שלפני הקמת המדינה, עת שבה מועלית לעיתים שאלת יישומו של המשפט העברי במדינה היהודית, זכו תקנות המגורשים להתעניינות מחודשת מצד רבנים, משפטנים ואנשי אקדמיה העוסקים בחקר המשפט העברי.
רקע היסטורי

עם גירוש ספרד (1492) וגירוש פורטוגל (1497), הגיעו גלי הגירה של יהודים מחצי האי האיברי למרוקו. המפגש בין יהודי ספרד לבין יהודי מרוקו פילג את האוכלוסייה היהודית לשניים: תושבים - אלה אשר התגוררו במשך דורות במרוקו, והמגורשים. שתי הקבוצות היו שונות בשפתן ובמנהגיהן - בין היתר בנוסחי התפילות, בדיני השחיטה ובדיני אישות. לעיתים פרצו מחלוקות בין התושבים והמגורשים, אך בהמשך נחלשו גבולות חלוקה זו והקבוצות השתלבו אחת עם השנייה.
בחייהם החדשים במרוקו נתקלו המגורשים בשאלות הלכתיות רבות, חלקן התעוררו בעקבות ההבדלים ההלכתיים שהיו בינם לבין יהודי מרוקו, וחלקן בעקבות גירוש ספרד - למשל, ירושת אדם כשחלק מיורשיו אינם במרוקו, חידוש כתובה לאשה שאבדה כתובתה בעקבות הגירוש, או בעל שחלה ואשתו עלולה להעגן בעקבות יבם שאינו במרוקו. במטרה לפתור את השאלות ההלכתיות, התקינו חכמי ופרנסי המגורשים בפאס תקנות שאיחדו וביססו את קהילותיהם.
תקנות המגורשים

התקנות שתקנו חכמי קהילות המגורשים מכונות בדרך כלל "תקנות המגורשים", אך לעיתים גם: "תקנות המגורשים מקאשטילייא" (כנראה בגלל שמוצאם של רוב חכמי המגורשים מקסטיליה) ו"תקנות פאס". הן הותקנו על ידי חכמי המגורשים בפאס, אך חלקן הגדול התקבל בערים נוספות במרוקו, וכך כותב ראש החכמים בפאס במאה ה-17 וה-18, רבי יהודה בן עטר, אודות התקבלות התקנות הנוגעות לכתובה:
ותקנה שנהגו ושתקנו ק"ק פאס המגורשים, וגרירי אבתירייהו (=נגררים אחריהם) כל ערי המערב חוץ מתאפילאלת ואגפיה, ומראכיש יש ויש, כל משפחה לפי מנהגה, דהיינו אותם שהם מזרע המגורשים עושים המנהג הנזכר, ושאר משפחות, יש שעושים כמנהג המגורשים ג"כ ויש שעושים כתובה כדת. אבל כל שאר ארצות המערב פאס וטיטואן ואלקצר וכל הגליל ההוא, ומכנאס וספרו כלם כאחד עושים כמנהג המגורשים ג"כ. וק"ק סיבילייאנוס אשר בדבדו עושים כמנהג המגורשים גם כן...
בשנת 1698 נערכו התקנות לראשונה על ידי רבי יעקב אבן צור (יעב"ץ) המאגד את תקנות המגורשים מתקופת הגירוש ועד לזמן המחבר (שלהי המאה ה-17).
התקנת התקנות החלה כבר משנת ה'רנ"ד (1494), פחות משנתיים לאחר גירוש ספרד, ועד לשנת ה'תרפ"ט (1929). תחילה על ידי חכמים ונגידים ממגורשי ספרד, ולאחר מכן על ידי צאצאיהם, או על ידי מי שהשתייך לקהילותיהם.
החל משנת ה'תש"ז (1947) פורסמו במרוקו תקנות חדשות על ידי הרבנים שנמנו על מועצת הרבנים במרוקו, כהמשך למורשת התקנת התקנות על קהילות המגורשים.
בשנת ה'תשמ"ה הוציאו לאור הרב פרופ' משה עמאר והרב אליהו עצור את תקנות המגורשים יחד עם תקנות מועצת הרבנים במרוקו מחדש. הראשון כתב מבוא ארוך על התקנות במרוקו.
תקנות המגורשים > תרגומים ופירושים

תחילה דיברו המגורשים בפאס ובמקומות אחרים בשפת הלדינו, אותה הם דיברו בספרד, ולכן נוסח התקנות בעשורים הראשונים לגירוש נכתב בשפה זו. במאה ה-19 החלה השפה להשתכח מכמה מקומות (ולמעט קהילות: תטואן, טנג'יר, סאוטה ומלייה שהיו לימים בשליטה ספרדית) ובעקבות כך הוסיף המדפיס הראשון של התקנות, רבי אברהם אנקווה (המאה ה-19), את תרגומו לתקנות בשפה העברית, לצד המקור בלדינו.
רבי רפאל בירדוגו תמצת את התקנות ובנו, רבי מימון בירדוגו, כתב פירוש על התמצות. התמצות והפירוש בצירוף תקנות חכמי מרקש הקדמונים נדפס על ידי רבי אברהם קורייאט בספר "ברית אבות", ואכ"ח נדפס שוב על ידי הרב אנקווה. חכם נוסף שפירש את התקנות היה רבי רפאל משה אלבז (המאה ה-19), שפירושו נדפס מכתב ידו בעשורים האחרונים. פירושים אלו הם בנוסף לפרשנות נרחבת המצויה בספרות השו"ת של חכמי מרוקו.
תקנות המגורשים > מנושאי התקנות > גידור פרצות בשמירת המצוות

לבוש ההולם את מידת הצניעות (ה'שע"ח).
בדיקת תפילין ומזוזות על ידי הסופרים הראשיים (ה'תנ"ג).
תקנות המגורשים > מנושאי התקנות > כשרות

ממוקדי החיכוך החריפים בין התושבים למגורשים בשנים שלאחר הגירוש, היה עניין נפיחת הריאה, שהמגורשים התירו אותה בניגוד לתושבים. בשנת ה'רפ"ו תיקנו המגורשים תקנה שלפיה המנדה כל חכם שיאסור את הנפיחה.
תקנה נוספת בנושא הכשרות מחייבת שבדיקת סכין השחיטה והריאה תיעשה על ידי שני שוחטים (ה'תס"ח).
תקנות המגורשים > מנושאי התקנות > מוסר

מלווה אינו רשאי להטיל לווה נשוי במאסר על מנת שיפרע את חובו (ה'ש"ה).
תקנות המגורשים > מנושאי התקנות > הערמה

בשנת ה'שס"ג תוקנו שלוש תקנות נגד מערימים בעסקי ממונות.
תקנות המגורשים > מנושאי התקנות > קיום חיי הקהילה

תקנות שונות הדנות במינוי נגידי הקהילות (ה'רנ"ז).
החרמת יהודי הפונה לערכאות (ה'שס"ג).
נגד ריבוי התכשיטים כי "עיני העניים רואות וכלות" (ה'שס"ד).
החרמת המוכר יין או שכר משום שהדבר מסכן את הקהילה (ה'שס"ג).
נגד קיום סעודות רהבתניות בימי שמחה (ה'שע"ח).
בעקבות עוני מקומי – הגבלת סכום התרומות לעניי ארץ ישראל (ה'תל"ז).
תקנות המגורשים > מנושאי התקנות > חינוך הבנים

הדיינים יבחנו את מלמדי התינוקות האם יודעים וראויים הם ללמד (ה'תס"ח)
איסור להוציא את ילדים הפחותים מגיל מצוות מבתי החינוך על מנת ללמדם מלאכה (ה'תפ"א)
תקנות המגורשים > מנושאי התקנות > מיסים

על בתי הדין לפטור מלמדי תינוקות ממסים (ה'ת"נ).
עיצומים נגד הנעזר בגויים כדי להפטר מן המס (ה'שס"ח).
פטור תלמידי חכמים ממסים (ה'תס"ג).
פרוצדורות שונות בעניין אופן חלוקת היטלי המס והערכת גובהו.
תקנות המגורשים > מנושאי התקנות > אישות

הקידושין ייעשו בנוכחות של לפחות עשרה אנשים (ה'רנ"ד).
קידושין שייעשו בנוכחות פחות מעשרה יופקעו.
חולה ללא ילדים חייב לתת גט לאשתו, כדי למנוע עיגון יבמה (ה'רנ"ד - אז רבים מהיבמים לא היו מצויים במרוקו, כתוצאה מהפיזור שהביא גירוש ספרד).
המתגרשת בגט זה, תזכה בירושת בעלה כאלמנה ולא כגרושה – על מנת למנוע ממנה הפסד כספי.
כתובה כמנהג ותקנות המגורשים הכוללת תנאי הכתובה האוסר פוליגמיה ושלא יסע לחו"ל ללא רשות אשתו.
תקנות המגורשים > מנושאי התקנות > ירושה

אם מת האב או האם חולקים את הנכסים, מחצית לאב או האם ומחצית יחלקו הבנים והבנות הרווקות, כל אחד חלק שווה (ה'רנ"ד).
תקנה זו, אשר בסיסה עבר במסורת מתקופת הראשונים בקסטיליה, זכתה להתעניינות מיוחדת על ידי שמחה אסף, ועל הרבנים הראשיים לישראל: הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, שאף התכתב בנושא עם חכמי מרוקו, והרב בן ציון מאיר חי עוזיאל. האחרונים ביקשו ליישם את התקנה ברבנות הראשית, אך הדבר לא עלה בידם. כנגד היוזמה הזו יצא רבי אברהם ישעיהו קרליץ בתקיפות רבה.
תקנות המגורשים > ממחברי התקנות > רבנים

רבי אברהם אדרוטיל (נזכר בתקנה משנת ה'רפ"ו)
רבי נחמן אבן סונבאל (בתקנות ה'ש"ה – ה'שי"א).
רבי אברהם עוזיאל (ה'שכ"ג – ה'שכ"ח).
רבי בנימין נהון (ה'של"ה – ה'שד"מ).
רבי יוסף אלמושנינו (הראשון) (ה'ש"מ - ה'שנ"ח).
רבי יוסף בן עמרם (ה'שמ"ה – ה'שנ"א).
רבי יהודה עוזיאל (השני) (ה'של"ג – ה'שס"ג).
רבי אהרן אבן חיים.
רבי יצחק אבן זמרה.
רבי וידאל הצרפתי.
רבי יעקב חאגיז (המאה ה-16).
רבי ישעיה בקיש
רבי שמואל אבן חביב (השס"ג).
רבי סעדיה אבן רבוח (ה'שס"ד – ה'שס"ו).
רבי שמואל אבן דנאן (השלישי) (ה'שס"ז – ה'שפ"ב).
רבי שאול סירירו (ה'שפ"ב – ה'תט"ו).
רבי יעקב אבן דנאן (סביב ה'שנ"ה- ה'שפ"ז)
רבי סעדיה אבן דנאן (השני) (ה'תט"ז – ה'ת"מ).
רבי יהודה בן יוסף עוזיאל (ה'ת"מ – ה'תמ"ט).
רבי וידאל הצרפתי (השלישי) (ה'ת"ל – ה'תס"ד).
תקנות המגורשים > ממחברי התקנות > נגידים

יעקב רותי (משנת ה'ש"י ואילך).
רבי אברהם רותי (משנת ה'שכ"ח ואילך).
יעקב גיקאטילייא (ה'שנ"ח).
דוד אבן זמירו (ה'שנ"א).
משה רותי (ה'שנ"ח).
אברהם בן שמול (ה'תמ"ח - ה'ת"ס).
ראו גם

יהדות פאס
תקנות ואיאדוליד
מועצת הרבנים במרוקו
תקנות שו"ם
לקריאה נוספת

פרופסור רבי משה עמאר, המשפט העברי בקהילות מרוקו, עמ' ט - נה, תשמ"ה.
פרופסור רבי משה עמאר, "מחילת האישה את זכויותיה הכספיות בתקנות פאס", בתוך: ספונות ד (יט), עמ' 22 - 49, ירושלים, תשמ"ט.
פרופסור רבי משה עמאר, "התמודדות חכמי מרוקו עם בעיות השעה", בתוך: הלכה ופתיחות – חכמי מרוקו כפוסקים לדורנו, עמ' 47 - 71, תל אביב, תשמ"ה.
מנחם אלון, "ייחודה של הלכה וחברה ביהדות צפון אפריקה מלאחר גרוש ספרד ועד ימינו", בתוך: הלכה ופתיחות – חכמי מרוקו כפוסקים לדורנו, עמ' 15 - 38, תל אביב, תשמ"ה.
מורי עמאר, הרב חיים בנטוב, תקנות חכמי פאס, מבוא, מכון אהבת שלום, תשע"ג.
הערות שוליים

↑  שמחה אסף, "לשאלת ירושת הבת" בתוך: אמת ליעקב, עמ' 8 - 13, ברלין, תרצ"ז.
↑  תחוקה לישראל על פי התורה ב, פרק חמישי - משפט ירושת הבת, ובנספחים, ירושלים, תשמ"ט.
↑  "משפט ירושת הבת" בתוך: תלפיות ט, עמ' 27 - 49, ניו יורק, תשכ"ה.
↑  אגרות חזון איש א, אגרת צו, תשט"ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16629448q (data)  VIAF: 293946137   WorldCat (עם VIAF): 293946137 
פנים בית הכנסת של המגורשים במרקש צלאת אל עזמה
פרס או. הנרי

| --- | --- |
 תיאור:  פרס לסיפור הקצר האמריקני הטוב
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפרס:  1919–הווה (כ־105 שנים) 
 נקרא על שם:  או. הנרי 
 אתר רשמי
 
פרס או. הנרי (אנגלית: O. Henry Award) הוא פרס לסיפור הקצר האמריקני הטוב ביותר הניתן החל משנת 1919. הפרס קרוי על שמו של הסופר האמריקאי או. הנרי.
היסטוריה

כשמונה שנים לאחר מותו של או. הנרי, באפריל 1918, מועדון הדמדומים (the Twilight Club), אשר נוסד בשנת 1883 ונודע אחר כך בשם Society of Arts and Letters, קיים סעודה לכבודו בבית מלון. לאחר מכן בדצמבר באותה שנה הוחלט על ייסוד הפרס לזכרו. חברת Doubleday, Page & Company נבחרה לפרסם את קובץ הסיפורים השנתי של הוועדה, אשר נודע בשם "The O. Henry Prize Stories".
במהלך השנים נעשו שינויים בתקנות ובחוקים לבחירת הזוכה. החל משנת 2003, ועדה של עורכים בוחרת 20 סיפורים קצרים, אשר פורסמו באנגלית בכתבי עת קנדים או אמריקאים. שלושה חברי ועדה נבחרים מדי שנה, והם קוראים את הסיפורים, ללא זיהוי המחבר או ההוצאה.
זוכי הפרס

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  2024: אמור טאוולס  2023: לורן גרוף  2022: ולריה לויזלי  2021: צ'יממנדה נגוזי אדיצ'יה  2020: לא הוענק  2019: טסה הדלי, רייצ'ל קונדו, וויקה וואנג  2018: ג'ו אן בירד, מרג'ורי סלונה  2017: מישל הונבן, עמית מג'ומדר, פיונה מקפרלן  2016: אליזבת ג'נוביז, אסאקו סריזאווה, פרדריק טוטן  2015: אליזבת מק'קרקן, כריסטופר מרקנר, דינה ניירי  2014: מארק האדון, קריסטן איסקנדריאן, לורה ואן דן ברג  2013: אנדראה בארט, דבורה אייזנברג, קלי לינק  2012: יייון לי, אליס מונרו  2011: לין פריד, מתיו ניל נול, ג'ים שפרד  2010: דניאל מוינודין, ג'יימס לסדון, ווילאים טרבור  2009: גראהם ג'ויס, ג'ונוט דיאס  2008: אליס מונרו, אלכסי זנטנר, ויליאם טרבור  2007: אדי צ'ו'ולייט, ויליאם טרבור  2006: אדווארד פי ג'ונס, דבורה אייזנברג, אליס מונרו  2005: רות פראוור-ג'אבוולה, שרמן אלכסי, אליזבת סטקי-פרנץ'  2004: לא נבחר  2003: דניס ג'ונסון, א. ס. בייאט, צ'יממנדה נגוזי אדיצ'יה  2002: קווין ברוקמייר  2001: מארי סוואן  2000: ג'ון אדגר ויידמן  1999: פיטר ביידה  1998: לורי מור  1997: מארי גורדון  1996: סטיבן קינג  1995: קורנליה ניקסון  1994: אליסון בייקר  1993: תום ג'ונס  1992: סינתיה אוזיק  1991: ג'ון אפדייק |  1990: ליאו ליטבק  1989: אנרסט פיני  1988: ריימונד קארבר  1987: ליאוס ארדריך, ג'ויס ג'ונסון  1986: אליס ווקר  1985: סיוטרט דייבק, ג'יין גרייבס סמיילי  1984: סינתיה אוזיק, גורדון ליש  1983: ריימונד קארבר  1982: סוזאן קני  1981: סינתיה אוזיק  1980: סול בלו  1979: גורדון וייבר, אן ליטון  1978: וודי אלן  1977: שירלי האזארד, אלה לפלנד  1976: הארולד ברודקי  1975: הארולד ברודקי, סינתיה אוזיק  1974: רנטה אדלר  1973: ג'ויס קרול אוטס  1972: ג'ון בקטי  1971: פרולנס הכט  1970: רוברט המנוואי  1969: ברנרד מלמוד  1968: יודורה ולטי  1967: ג'ויס קרול אוטס  1966: ג'ון אפדייק  1965: פלאנרי אוקונור  1964: ג'ון צ'יבר  1963: טרי סאות'רן, פלאנרי אוקונור  1962: קתרין אן פורטר  1961: טילי אולסן  1960: לאורנס סרג'נט הול  1959: פיט טיילור  1958: מרתה גלהורן  1957: פלאנרי אוקונור  1956: ג'ון צ'יבר |  1955: ז'אן סטנפורד  1954: תומאס מברי  1951: האריס דוני  1950: וולאס סטגנר  1949: ויליאם פוקנר  1948: טרומן קפוטה  1947: ג'ון בל קלייטון  1946: ג'ון מאיו גוס  1945: וואלר ואן טילבורג קלארק  1944: אירווין שו  1943: יודורה ולטי  1942: יודורה ולטי  1941: קאי בויל  1940: סטפן וינסנט בנט  1939: ויליאם פוקנר  1938: אלברט מלץ  1937: סטפן וינסנט בנט  1936: ג'יימס גולד קוזנס  1935: קאי בויל  1934: לואיס פאול  1933: מרג'ורי קינן ראולינגס  1932: סטפן וינסנט בנט  1931: ווילבור דניאל סטיל  1930: וו. אר. בורנט, ווילאם ג'ון  1929: דורותי פארקר  1928: וולטר דורנטי  1927: רואק ברדפורד  1926: ווילבור דניאל סטיל  1925: ג'וליאן סטריט  1924: אינז היינס אירווין  1923: אדגר ולנטיין סמית'  1922: אירווין ס. קוב  1921: אדיסון מארשל  1920: מקסוול סטרות'רס בורט  1919: מרגרט פרסקוט מונטג |
ג'וש כץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 בדצמבר 1997 (בן 26) סידני, אוסטרליה
 מידע כללי
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 משקל:  60 ק"ג 
 גובה:  1.67 מטר
 www.teamkatz.com.au
 ספורט
 ענף ספורט:  ג'ודו
 משקל:  עד 60 ק"ג
 
ג'ושוע "ג'וש" כץ (באנגלית: Joshua Katz; נולד ב-29 בדצמבר 1997) הוא ג'ודוקא אוסטרלי יהודי אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג. הוא התחרה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016 והודח בסיבוב השני לאחר שהפסיד לדיורבק אורוזבוייב האוזבקי.
אחיו הגדול ניית'ן כץ(אנ'), גם הוא ג'ודוקא מאוסטרליה שהתחרה באולימפיאדת ריו 2016.
הערות שוליים

↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
↑  https://ajn.timesofisrael.com/two-brothers-headed-rio/
↑  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספורטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ג'וש כץ".
פרס דורותי וליליאן גיש

| --- | --- |
 תיאור:  פרס על תרומה לאמנות
 מדינה:  ארצות הברית
 תקופת הפרס:  1994–הווה (כ־30 שנה) 
 נקרא על שם:  ליליאן גיש, דורותי גיש
 https://gishprize.org
 
פרס דורותי וליליאן גיש (באנגלית: The Dorothy and Lillian Gish Prize), ידוע גם כ"פרס גיש", הוא פרס שנתי, המוענק על תרומה יוצאת דופן באמנויות. זהו אחד הפרסים הכספיים הגבוהים ביותר בתחום האמנות המוענקים בארצות הברית.
הפרס קרוי על שם האחיות ליליאן גיש ודורותי גיש, שהיו שחקניות בקולנוע האילם ובתיאטרון.
ליליאן ודורותי גיש
היסטוריה

פרס גיש הוענק לראשונה בשנת 1994. על פי צוואתה של ליליאן גיש, הפרס ניתן לאישה או גבר אשר "תרמו תרומה יוצאת דופן לעולם ולהבנה של המין האנושי את החיים." הוא מוענק ליוצרים בתיאטרון, בקולנוע ובסוגות אחרות באמנויות המופע.
הזוכה בפרס נבחר על ידי ועדה הכוללת יוצרים מקהילת האמנות האמריקאית, הרכב הוועדה משתנה מדי שנה. בין החברים בוועדה נכללו הבמאית מירה נאיר, המלחין אלווין סינגלטון, נשיאת המוזיאון לאמנות מודרנית אגנס גונד ועוד.
החברים בוועדה בשנה הראשונה למתן הפרס כללו את הבמאי ארתור פן, המלחין ג'ון ויליאמס, השחקנית קרול ברנט, השחקן רודי מקדואל והאדריכל יו הרדי. מבין חברי ועדה זו, פן ומקדואל הכירו את גיש באופן אישי.
זוכים

הזוכים בפרס גיש לאורך השנים כוללים:
1994: פרנק גרי, אדריכל
1995: אינגמר ברגמן, במאי
1996: רוברט וילסון, במאי
1997: בוב דילן, זמר-יוצר
1998: איזבל איינדה, סופרת
1999: ארתור מילר, מחזאי
2000: מרס קנינגהם, כוריאוגרף
2001: ג'ניפר טיפטון, במאית תאורה
2002: לויד ריצ'רדס, במאי תיאטרון
2003: ביל ט. ג'ונס, רקדן וכוריאוגרף
2004: אורנט קולמן, מלחין וסקסופוניסט
2005: פיטר סלארס, במאי תיאטרון
2006: שירין נשאט, אמנית חזותית
2007: לורי אנדרסון, מוזיקאית
2008: רוברט רדפורד, שחקן
2009: פיט סיגר, זמר
2010: צ'ינואה אצ'בה, סופר ומשורר
2011: טרישה בראון, רקדנית וכוריאוגרפית
2012: אנה דיוור סמית', סופרת ושחקנית
2013: ספייק לי, במאי
2014: מאיה יינג לין, אמנית ואדריכלית
2015: סוזן-לורי פארקס, מחזאית
2016: אליזבת לקומפט, במאית תיאטרון
2017: מרדית מונק, מלחינה וכוריאוגרפית
2018: גוסטאבו דודאמל, מנצח
2019: וולטר הוד, אמן ומעצב
2020: אווה דוברני, במאית ותסריטאית
2021: סוניה סאנצ'ז, משוררת, סופרת ומחזאית
2022: ג'אוולה ווילה ג'ו זולאר, רקדנית וכוראוגרפית
2023: תלמה גולדן, אוצרת מוזיאון הסטודיו של הארלם
הערות שוליים

↑  Walter Hood Wins Gish Prize, School of Art Institute of Chicago
↑  List of World's richest Literary Prizes, World Heritage Encyclopedia
↑  Claire Selvin, Money Matters: The Largest Cash Art Prizes Worldwide, Art News, ‏2019
↑  The Prize, Dorothy and Lillian Gish Prize Website
↑  The Dorothy and Lillian Gish Prize, Foundation Directory Online
1 2  Brendan Gill, Lillian Gish's Largesse, The New Yorker, ‏1994
↑  Gish Prize Recipients, Gish Prize Website
↑  Laurie Anderson Receives Gish Prize, New York Times, ‏2007
↑  Spike Lee awarded $300,000 Gish Prize, USA Today, ‏2013
↑  Maya Lin Wins 300,000$ Gish Prize, Art in America, ‏2014
↑  Awards, האתר הרשמי של מרדית מונק
↑  Ava DuVernay Wins the Gish Prize, The New York Times, ‏2020
אינטליגנציית הנחיל

להקת זרזירים אשר לכאורה נעה בסנכרון מושלם, ומשנה כיוון במהירות כקבוצה בתגובה לנוכחות של טורף
אינטליגנציית הנחיל (באנגלית: Swarm intelligence) הוא מונח שטבעו לראשונה ב-1989 ג'ררדו בני וג'ינג וואנג אשר מתייחס להתנהגות הקולקטיבית של מערכות בטבע ומערכות מלאכותיות המורכבות מאלמנטים אינדיבידואליים רבים, אשר מתארגנים באופן עצמי. המערכות הללו מפגינות התנהגויות מורכבות וחכמות אשר נובעות מאינטראקציות בין אלמנטים אינדיבידואליים זה עם זה ועם סביבתם, במקום באמצעות שליטה מרכזית. כל אלמנט במערכות מהסוג הזה פועל לפי כללים פשוטים ומגיב לגירויים מקומיים מהסביבה ומאלמנטים אחרים בתוך הקבוצה. האינטראקציות אלו יכולות לגרום לדפוסים והתנהגויות שנראים לכאורה כאילו הם מתואמים, למרות שאין ישות מרכזית אחת שמכוונת את פעולות הקבוצה.
דוגמאות בטבע

אינטליגנציית הנחיל נפוצה במערכות שונות בטבע כולל:
מושבות נמלים ומושבות טרמיטים - מושבות שלמות פועלות כיחידות מלוכדות כאשר הן בונות קנים מורכבים, מחפשות מזון בשיתוף פעולה, ומגנות על המלכות שלהן. בעוד שנמלים או טרמיטים בודדים מפגינים התנהגויות פשוטות, המאמצים הקולקטיביים של מושבה שלמה מאפשרים להם לבצע משימות מורכבות יחסית.
כוורות דבורים - כוורות הדבורים מסוגלות ליצור חלות דבש מורכבות, לחפש צוף ולהגן על הכוורת, והכל תוך הסתמכות על אינטראקציות פשוטות ומבוזרות בין דבורים בודדות.
להקות דגים ולהקות ציפורים - להקות דגים ולהקות נוהגות להפגין סנכרון בצורה יוצאת דופן כאשר הן נעות בקבוצות באופן הכיוון ומשנות כיוון באופן מיידי בתגובה לאיומים או אלמנטים מסוימים בסביבה הקרובה. הם נוהגים לפעול באופן זה על אף שאין ישות מרכזית אחת שמכוונת את פעולות הקבוצה.
עדרי יונקים - גם עדרי יונקים נוהגים לפעול באופן שנראה לכאורה מתואם בתגובה לאיומים או אלמנטים מסוימים בסביבה הקרובה על אף שאין ישות מרכזית אחת שמכוונת את פעולות הקבוצה.
יישומים במערכות מלאכותיות

לאורך השנים עקרונות אינטליגנציית הנחיל יושמו גם במערכות מלאכותיות שונות על מנת לפתור בעיות מורכבות שונות. להלן מספר דוגמאות ליישומים של אינטליגנציית הנחיל במערכות מלאכותיות:
אופטימיזציה של תנועת כלי רכב - ישנם אלגוריתמים שנוצרו בהשראת אינטליגנציית הנחיל בטבע אשר מנהלים את התנועה בדרכים של כלי רכב רבים על ידי ניתוב התנועה לנתיבים פחות צפופים וצמצום זמן הנסיעה של כלי רכב רבים.
נחילי כתב"מים - אינטליגנציית הנחיל מיושמת גם במקרים בהם נעשה שימוש בכתב"מים רבים לצורך ביצוע משימות כמו מיפוי, ניטור של יבולים בחקלאות, או אפילו במקרים של ביצוע תקיפות בפעולות צבאיות.