stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה הכהן אבן ג'יקטילה
חיבוריו

מרבית ממה שכתב אבד, ועצם קיומם של חלק מהספרים, או הכתוב בהם, ידוע לנו מתוך ספריהם של פרשנים אחרים כגון רבי אברהם אבן עזרא (ראב"ע), רבי דוד קמחי (רד"ק) והמלבי"ם שמציינים לפירושיו בשם רבי משה הכהן או הרמ"ך. ראב"ע גילה כלפיו כבוד והערכה גם כאשר חלק על פירושיו, ואף כינה אותו "הגדול שבמדקדקים". בעוד רבי משה אבן עזרא אמר עליו כי "הוא נמנה בין המעולים של המליצים הנשגבים". ג'יקטילה היה אחד מהמשוררים הצעירים אשר נתמכו על ידי רבי שמואל הנגיד, ולאות תודה חיבר שירי תהילה לכבוד רבי שמואל ולכבוד בנו אִל-יוסףִ.
הרמב"ם, אשר כידוע ממעט מאוד בהזכרת פרשנים יהודים ספרדים מתקופות סמוכות לו, באגרת תחיית המתים המפורסמת מסתייע בדבריו וכותב: "וזה לא אנחנו לבד אמרנוהו, אבל כבר קדמונו להבנת זה העניין אנשי התבונה מן המפרשים כמו רבי משה ג'יקטילא ואבן בלעם וזולתם מן המפרשים".
במאה האחרונה זוהו ופורסמו בבמות שונות קטעים מחיבוריו של רבי משה ג'יקטלה (ועדיין קיימים קטעים נוספים בגניזה):
כתאב אלתדכיר ואלתאנית (על זכרים ונקבות) - חיבור דקדוקי, אשר שרידיו פורסמו ב-1949.
תרגום ערבי על ספר איוב עם ביאור ערבי - פורסם על ידי בנימין זאב באכער (מבודפשט) - בתוך זיכרון לאליהו אברהם - חלק א עמ' 221 ואילך. הקטע נשאר בערבית ולא תורגם.
ליקוטים מפירוש אבן גיקטיליה על התורה - פורסמו על ידי פוזננסקי בספרו Ibn Chuqutilla, לייפציג 1895.
קטעים מפירושי ר' משה הכהן גקטילה (לתהלים ולישעיה) - פורסמו בכתב העת סיני כד, עמ' קלח- קמז.
תרגום קטע על איוב - מכת"י אוקספורד 511 פורסם באתר "על התורה".
ספר פועלי הכפל ליהודה חיוג' בתרגום משה בן גקטילה.
דרכו בפרשנות

אבן ג'יקטילה חיבר פירושים בערבית על רוב ספרי המקרא, ואף הבהיר בהקדמתו לתרגום שחיבר לספריו של רבי יהודה חיוג' כי הצורך לכתוב חיבורים בתחומי הלשון והפרשנות בשפה הערבית דווקא, נובע מדלותה של השפה העברית לעומת הערבית.
ר' משה אבן ג'יקטילה, נחשב לבר הפלוגתא של בן דורו ר' יהודה אבן בלעם. ר' משה אבן ג'יקטילה, היה "נציג מובהק של השכבה החברתית האמידה ושל התרבות המדעית-רצונליסטית באותם ימים" וזה השתקף בפירושיו. פרופ' מערבי פרץ פרסם מאמר על הביקורת של אבן בלעם על אבן ג'יקטיליה לפי קטעים חדשים מפירושיהם לתהילים.
ג'יקטילה פירש שנבואות הנחמה בספר ישעיהו מפרק מ' ואילך עוסקות בתקופת בית שני והתקיימו בימיו. דבריו אלו הובאו בפירושו של האבן עזרא לישעיהו פרק מ' פסוק א': ”ואלה הנחמות הראשונות, מחצי הספר על דעת רבי משה הכהן נוחו עדן, על בית שני”, שחלק עליו וטען שהנבואות נאמרו על הגלות האחרונה, ולא נתקיימו עדיין.
פירושיו של אבן ג'יקטילה קובצו על ידי שמואל אברהם פוזננסקי. שיריו, שמהם שרדו רק עשרה, כתובים במשקל ובהם, שירי קודש, שירי ידידות, שירי חשק ושירי יין.
שיר היין של משה אבן ג'יקטילה נקרא "מי זה בא בגיל ושמחה", והוא מתחיל בחרוז:
"בָּא יַיִן אֲשֶׁר מִנְיָנוֹ

שִׁשִּׁים וַעֲשָׂרָה,

יָצָא סוֹד וְהוּא עִנְיָנוֹ,

גַּם הוּא בַּסְּפִירָה".
הערות שוליים

↑  לדעת אוריאל סימון ויוסף כהן, פרשנות המקרא הייתה מקצועו העיקרי.
↑  זאב וייסמן, מבוא למקרא, יחידות 1–2, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 34.
↑  ראו פירושו לספר בראשית, פרק ל', פסוק י"א; ספר תהלים, פרק ע"ז, פסוק ה' ועוד
↑  השוו התורה והמצוה, ויקרא חובה פרק כ
↑  באחרית דבר לספרו של רבי אברהם אבן עזרא, יסוד מורא וסוד תורה, בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן ובעריכת יוסף כהן ואוריאל סימון.
1 2 3  "משה בר שמואל הכהן אבן-ג'יקטילה", האנציקלופדיה העברית, כרך י', עמ' 721.
↑  הרמב"ם, תרגום: שילת, אגרות הרמב"ם, ירושלים: הוצאת שילת, תשנ"ה, עמ' שנט
↑  הקדמת אבן ג'יקטילה לתרגום ספרי חיוג', מהדורת יוחנן ביליאם נוט, ברלין, ה'תר"ל.
↑  פרופ' אליעזר שלוסברג, סיני קלג (א), מוסד הרב קוק, עמ' קיח
↑  מערבי פרץ, דברי הקונגרס העולמי השנים עשר למדעי היהדות, ירושלים, תשנ"ט, עמ' 43-51
| פרשני המקרא בימי הביניים |
| --- | --- | --- |
| פרשני המזרח | רס"ג • שמואל בן חפני הכהן גאון • אברהם בן הרמב"ם • תנחום הירושלמי |  |
| פרשנים פילולוגיים מספרד והמגרב | יהודה אבן קריש • מנחם • דונש • דוד בן אברהם אלפאסי • חיוג' • שלמה פרחון • אבן ג'נאח • משה הכהן אבן ג'יקטילה • יהודה אבן בלעם |  |
| פרשני ספרד | יצחק אבן גיאת • ראב"ע •  רמב"ן • רבנו בחיי • בעל הטורים • בעל העקידה • אברבנאל |  |
| פרשני צרפת | מנחם בן חלבו • רש"י • יוסף קרא • רשב"ם • אהרן בן יוסי הכהן • בכור שור • אליעזר מבלגנצי • חזקוני |  |
| פרשני פרובאנס | יוסף קמחי • משה קמחי • רד"ק • מנחם בן שמעון • יוסף אבן כספי • רלב"ג |  |
| פרשני אשכנז | יהודה החסיד • מנחת יהודה • אביגדור כ"ץ • רא"ש |  |
| פרשני איטליה | הרי"ד • עובדיה המון • רקנאטי • ספורנו |  |
| פרשני תימן | נתנאל בן ישעיה • אברהם בן שלמה • זכריה הרופא • סעדיה עדני • דוד הלוי חמדי |  |
| פרשני המגרב | רבנו חננאל • יהודה אבן קריש • יוסף בן יהודה אבן עקנין |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306889205171  GND: 102479402  ISNI: 0000 0000 1074 2439  LCCN: nr2003008432  NLA: 61541846  VIAF: 400673   WorldCat (עם VIAF): 400673
פאטמה ד'יאב

| --- | --- |

 לידה:  1951 (בת 73 בערך) טמרה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  ערבית 
 
פאטמה ד'יאב (בערבית: فاطمة ذياب; נולדה ב-27 בספטמבר 1951) היא סופרת ומשוררת ערביה-ישראלית.
ביוגרפיה

ד'יאב, ילידת טמרה, למדה בתיכון בנצרת. בשנת 1973 יצא ספרה "מסע ברכבת העבר", אשר כלל רומן ומספר סיפורים קצרים. עלילת הסיפור שכללה אונס של בחורה על ידי דודה נחשבה נועזת לאותה תקופה. ד'יאב פרסמה סיפורים קצרים, רומנים, סיפורי ילדים, מחזות ושירה. יצירותיה עוסקות בסוגיות חברתיות בחברה הערבית. ספרה "החוט והחיפושית" משנת 1996, עוסק בקיפוח נשים בחברה הערבית.
ד'יאב, ילידת טמרה שבגליל, נולדה ב־1951. היא סיימה את לימודיה היסודיים בטמרה ולאחר מכן המשיכה ללימודי תיכון בנצרת.
בשנת 1973 יצא ספרה הראשון, "מסע ברכבת העבר" (رحلة في قطار الماضي), כרומן בשילוב עם מספר סיפורים קצרים. הרומן התאפיין בתעוזה ובכנותו הספרותית.
מחזה פרי עטה, "קחי את סודך איתך", (سِرُّكَ في بير) זכה בפרס תיאטרון "בית אל-כרמה" בשנת 1978. בנוסף, היא קיבלה את פרס ההישג הספרותי ואת פרסומים ושבחים נוספים על עבודותיה.
ד'יאב כתבה מאמרים לעיתונים ולכתבי עת, והייתה בעלת טורים קבועים בעיתונים "אל-סנארה" ו"אל-ערב", בהם עסקה בעיקר בנושאים הנוגעים לנשים בחברה הערבית. היא שימשה כעורכת במגזין "לילך".
בתחילת שנות ה-70 הייתה ד'יאב אחת הנשים הערביות הבודדות שכתבו ופרסמו בתוך ישראל. היא כתבה סיפורים קצרים, רומנים, ספרי ילדים, מחזות ושירה. בניגוד לעמיתותיה מעבר לקו הירוק, ד'יאב נמנעה מכתיבה על נושאים פוליטיים ולאומיים, ויש המעריכים כי עשתה זאת מתוך חשש לתגובות של הרשויות. עם זאת, בשירתה שאבה השראה מהמשורר הלאומי הפלסטיני מחמוד דרוויש, והדגישה את חשיבות הזמן, המקום וההקשר, דבר המוסיף נופך פוליטי לכתיבתה. בכתיבתה על מעמד האישה בחברה הערבית עסקה גם בנושאים שנחשבו לטאבו, כמו אונס, ועקב כך נתקלה בהתנגדות מבני משפחתה ומאנשים זרים. הדבר גרם לה להפסיק את כתיבתה לתקופה של כמעט עשור.
חוקרת הספרות הפלסטינית דורית גוטספלד ממקמת את ד'יאב בדור הביניים של סופרות פלסטיניות מקומיות; דור שכתב בסגנון ריאליסטי וניסה לאזן בין הנושאים החברתיים לבין הנושאים הלאומיים-פוליטיים. דור זה מגיע אחרי הדור הראשון, שעסק בשיח פמיניסטי-רומנטי, ולפני הדור העכשווי, שעושה שימוש במודרניזם ופוסטמודרניזם כדי לאתגר מוסכמות חברתיות וספרותיות.
יצירותיה של ד'יאב נכללו במספר אסופות ספרותיות, וביניהן שיר אחד לפחות שהולחן והוצג בפסטיבל שירה ערבית בשנת 2009. כמה מיצירותיה תורגמו לשפות אחרות, ביניהן עברית ואנגלית.
ספריה

מסע ברכבת העבר, רומן, 1973.
חרטת היען, קובץ סיפורים לילדים, 1982.
עלי אל-סיאד, סיפור לילדים, 1982.
פצע בלב, מחשבות, 1983.
דמיון מטורף, קובץ סיפורים קצרים, 1983.
נשא את סודך וללא נדודים, שני מחזות, 1987.
עניין נשים, רומן, 1987.
מי קרח: אוסף של סיפורים ומחשבות, 1995.
החוט והעורב, רומן, 1997.
קיר זכרונות, טקסטים ספרותיים, 2000.
עיר הרוח, רומן, 2011.
מרכיבים נשיים, שירה, 2019
בית ספר עמק החולה

| --- | --- |
בית החינוך עמק החולה, מבט מלפנים
בית החינוך עמק החולה, מבט מלפנים
 בית ספר תיכון
 תקופת הפעילות:  1956–הווה (כ־68 שנים)
 בעלי תפקידים
 מנהלת:  עירית ארנון
 תלמידים
 :  2500
 מיקום
 מיקום:  קיבוץ כפר בלום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  33°10′28″N 35°36′52″E﻿ / ﻿33.174456542318°N 35.614513173857°E﻿ / 33.174456542318; 35.614513173857
 www.emek-school.org.il
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) בית ספר עמק החולה(למפת אצבע הגליל רגילה) בית ספר עמק החולה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית ספר עמק החולה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית ספר עמק החולה
 
בית החינוך המשותף עמק החולה הוא חטיבת ביניים ובית ספר תיכון אזורי על גדת נהר הירדן, בקיבוץ כפר בלום שבגליל העליון. בבית הספר לומדים כ-1,185 תלמידים מיישובי המועצה האזורית הגליל העליון ומבואות חרמון וכן מיישובים נוספים בסביבה. בית הספר הוא בבעלות המועצה האזורית גליל עליון והוא מתנהל בשיתוף מלא עם המועצה האזורית מבואות חרמון.
בית הספר "עמק החולה" נוסד בשנת 1956, כבית חינוך משותף לקיבוצי האזור שהשתייכו בעבר לאיחוד הקבוצות והקיבוצים.
ספורט

בבית הספר פועלת זה שנים "האקדמיה הגלילית לספורט", פנימייה לספורטאים בגילאי ט'–י"ב מכל הארץ, הבאים להתחיל את דרכם בקבוצות הספורט האזוריות. בכיתות ז'–ח' פועלת עתודת ספורט וכיתה רוחבית למצוינות בספורט.
אליפויות: כדורסל: פעמיים אלופי הארץ בליגת העל, פעם אחת אלופי ISF וייצוג בצרפת. אתלטיקה: 5 פעמים אליפות הארץ במרוצי שדה. מחזיקים בשיאים ובאליפות בנים ובנות בזריקת דיסקוס, הטלת כידון והדיפת כדור ברזל. טריאתלון: קבוצת בית הספר והגליל אלופי הארץ 2005. אליפות רכיבת שטח ז'–ח' מקום ראשון.
מגמות

תיאטרון, מוזיקה, אמנות ועיצוב המוצר, מנהל וכלכלה, משאבי אנוש, מכטרוניקה, גאוגרפיה, פיזיקה, ביולוגיה, קולנוע, כימיה, חקלאות, ערבית, מדעי המחשב, מדעי החברה, מחול.
בית הספר משתתף בתוכנית התקשוב הלאומית של משרד החינוך.
מנהלי בית הספר

עירית ארנון (נוכחית)
עדנה בז
אורלי זגורי אוחנה
תמר וולפין
יקי רימון
דן לווין
דוד טוקר
יצחק פרסנס
נחום ברנדס
עוזר לביא
אמנון שמוש
חנן שדמי
ראו גם

בוגרי בית החינוך
גאודנציו אורפלי

| --- | --- |
כתובת זיכרון לגאודנציו אוֹרפֿלי בבית הכנסת בכפר נחום
 לידה:  19 בפברואר 1889 נצרת, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  20 באפריל 1926 (בגיל 37) שועפאט 
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה
 מקום לימודים:  המכללה האפיפיורית אנטוניאנום 
 מוסדות:  בית הספר הפרנציסקני למקרא 
 תרומות עיקריות
 חפירות כפר נחום
 
גאוּדֶנציוֹ אוֹרפֿלי (Gaudenzio Orfali;‏ 19 בפברואר 1889, נצרת – 20 באפריל 1926, שועפאט, ירושלים) היה נזיר פרנציסקני, חוקר מקרא וארכאולוג.
קורות חייו ופועלו

גאודנציו אוֹרפֿלי החל את דרכו כפרח נזורה ב-1905 במנזר הפרנציסקני שליד כנסיית הבשורה בנצרת. למד פילוסופיה ותאולוגיה במנזר יוחנן במדבר (עין כרם), בבית לחם ובירושלים. קיבל עליו את עול הנדרים של המסדר הפרנציסקני ב-19 במרס 1908, וב-21 בדצמבר 1912 הוסמך לכמורה. ב-1913 החל בלימודי המקרא במכללה האפיפיורית "אנטוניאנום" (Antonianum) ברומא, שנתיים אחרי כן עבר לפריבור בשווייץ שם השלים את הדוקטורט בתאולוגיה. את התואר האקדמי במדעי המקרא קיבל ב-1918 ברומא. מאז 1919 לימד בבית הספר הפרנציסקני למקרא בירושלים, וב-1924 מונה לרקטור בית הספר. אוֹרפֿלי נמנה עם ראשוני החברה המזרחנית הארץ-ישראלית כשנוסדה ב-1920 ונבחר לכהן כנשיאהּ ב-1925.
ב-1919–1920 ניהל אוֹרפֿלי את חפירות שרידי הכנסייה הביזנטית בגת שמנים לקראת בניית כנסיית כל העמים באתר. ב-1924 פעל לארגון מחדש של מוזיאון העתיקות של בית הספר הפרנציסקני למקרא. בשנים 1921–1926 ניהל את החפירות בכפר נחום, שבהן נחשף המבנה המתומן (שנקבע במסורת הנוצרית כביתו של פטרוס) וכמו כן שוחזר חלק מבית הכנסת. העבודות נעצרו אחרי שאוֹרפֿלי קיפח את חייו בתאונת דרכים באפריל 1926 בדרכו לקונגרס הארכאולוגי הבינלאומי שנערך באותם ימים בירושלים.
אוֹרפֿלי נטמן בבית הקברות הקתולי בהר ציון. על אחד העמודים העתיקים של בית הכנסת העתיק בכפר נחום נחרתה כתובת לזכרו.
הערות שוליים

1 2  בתרגום מלטינית לעברית: ”להנצחת זכרו של האב הנכבד גאודנטיוס אוֹרפֿלי ממסדר הפרנציסקנים, שבפעולתו המסוּרה הושבו על כנם אבני הקיר הצפוני וארבעה עמודים של בית הכנסת העתיק. מת ב-20 באפריל 1926 אחרי השלמת מפעלו. הוקרת הקונגרס הארכאולוגי הבינלאומי ויחידת השימור במחלקת העתיקות”
↑  Gaudens באנגלית, Gaudentius בלטינית, Gaudenzio באיטלקית
↑  המוזיאון נוסד ב-1902 ובתקופתו של אוֹרפֿלי עדיין שכן במנזר סן סלוודור
↑  החפירות בכפר נחום התחדשו רק ב-1986 על ידי הארכאולוגים הפרנציסקנים וירגיליו קורבו (Corbo) וסטניסלאו לופרדה (Loffreda)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1157683517  ICCU: LO1V263354  ISNI: 0000 0000 6138 204X  NTA: 204046165  RERO: 02-A003657968  SUDOC: 131020765  VcBA: 495/226678  VIAF: 61932486   WorldCat (עם VIAF): 61932486
מגדל המים והביטחון בגדרה

| --- | --- |

מגדל המים והביטחון, מאי 2024
 מידע כללי
 סוג:  מגדל מים
 כתובת:  הביל"ויים 26
 מיקום:   גדרה
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1935
 תאריך פתיחה רשמי:  1935 
 חומרי בנייה:  בטון 
 מידות
 גובה:  16.5 מטר
 קומות:  3 
 קואורדינטות:  31°48′56″N 34°46′26″E﻿ / ﻿31.81560358246°N 34.773837887529°E﻿ / 31.81560358246; 34.773837887529
  (למפת השפלה מוגדלת) מגדל המים והביטחון בגדרה(למפת השפלה רגילה) מגדל המים והביטחון בגדרה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מגדל המים והביטחון בגדרה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מגדל המים והביטחון בגדרה
 
מגדל המים והביטחון בגדרה הוא מגדל מים ומבנה לשימור הממוקם ברחוב הביל"ויים 26 בגדרה.
היסטוריה

המגדל הוקם ב-1935 על ידי חברת ב.א.ר לצד "באר בנימין" שנחפרה ב-1889 בתרומתם של אדמונד ג'יימס דה רוטשילד וחובבי ציון. במגדל שלוש קומות: הראשונה הייתה כיתת לימוד וחדר מורים של בית הספר הסמוך למגדל, השנייה שימשה כחדר נשק של משטרת היישובים העבריים והשלישית כמתקן מים ועמדת תצפית ושמירה בה היה פעמון המושבה למקרי חרום.
המגדל היה בשימוש עד שנבנה מגדל מים חדש על יד בית חולים הרצפלד ב-שנות ה-70 של המאה ה-20.
גלריה

שלטים על מגדל המים
תצפיתנים על גג מגדל המים במלחמת העצמאות, 1948
הערות שוליים

↑  מועצה מקומית גדרה - חדשות, באתר gedera.muni.il
↑  אגודת גדרה, באתר beergedera.com
↑  אתר שלטי רחובות, אתרים ומספרי בתים האולטימטיבי | הנצחה והיסטוריה | פרטי השלט: גדרה - מגדל המים והביטחון, באתר www.streetsigns.co.il
↑  היסטוריה על המפה | מגדל המים החדש בגדרה, באתר היסטוריה על המפה, ‏2014-07-09
שרון צוהר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 במאי 1973 (בת 51) אשקלון, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  סופרת ועורכת
 שפות היצירה:  עברית
 תחום כתיבה:  פרוזה ורומן
 תקופת הפעילות:  מ-2016
 דף הפייסבוק של שרון צוהר
 
שרון צוהר (נולדה ב-23 במאי 1973) היא סופרת ישראלית ועורכת לשון.
ביוגרפיה

נולדה באשקלון וגדלה באילת. בצה"ל שירתה בחיל הקשר, למדה תקשורת ומנהל עסקים במכללה למנהל, שלוחת תל אביב. בעברה עסקה צוהר בהפקות של פסטיבלים ובהפקות טלוויזיה, הפיקה תצוגות אופנה בישראל ושאר בעולם, ובהמשך ניהלה חברת כוח אדם באילת במשך שתים־עשרה שנים. לאחר צאת ספרה השני לאור עברה לעסוק אך ורק בכתיבה ובעריכה. כיום היא העורכת הראשית של הוצאות 'יהלומים', 'אדל' ו'מטאור'.
בנוסף לעיסוקיה אלה, שרון מעבירה הרצאות ברחבי הארץ וכן סדנאות כתיבה.
צוהר נשואה ואם לחמישה ילדים, מתגוררת בפרדס חנה.
ספריה

תחילה פרסמה סיפורים קצרים ברשת האינטרנט.
בינואר 2016 יצא לאור ספרה הראשון, 'אהבה בין הגלים', בהוצאת 'ביבוקס'.
באפריל 2016 יצא לאור ספרה השני, 'חסר מנוחה', שנכנס לרשימת רבי המכר של עיתון "הארץ" בקטגוריית ספרים דיגיטליים-פרוזה.
ביוני 2016 יצא לאור ספרה השלישי, 'מהלך מסוכן'.
באוגוסט 2016 יצא לאור ספרה הרביעי, 'דד-ליין', שנכנס לרשימת רבי המכר של עיתון "הארץ" בקטגוריית ספרים דיגיטליים־פרוזה והופיע בה במשך חמישה שבועות רצופים.
בנובמבר 2016 יצא לאור ספרה החמישי, 'על המסלול', המתבסס ברובו על חוויותיה מימיה כמפיקת תצוגות אופנה.
בפברואר 2017 יצא לאור בהוצאת 'יהלומים' ספרה השישי, 'כשהגלים מתחזקים'. הספר הגיע למעמד של 'ספר זהב' בשנת 2020 והודפס במהדורה מיוחדת שכוללת פרק בונוס.
באוגוסט 2017 יצא לאור ספרה השביעי, 'מלאכים מעל העיר'.
בינואר 2018 יצא לאור ספרה השמיני, 'האמת שבפנים', ובמאי אותה שנה יצא לאור ספרה התשיעי, 'אדר'.
בינואר 2019 יצא לאור דואט הספרים 'רבות הדרכים' ו'אם אלה החיים' שנכנס לעשירייה הפותחת של 'צומת ספרים'. שני הספרים הגיעו למעמד של רב־מכרי בחודש פברואר 2019.
בינואר 2020 יצא לאור ספרה השנים־עשר, 'חולות נודדים'. הספר נכנס לעשירייה הפותחת של צומת ספרים. הספר הגיע למעמד של רב־מכר תוך שבוע מיום צאתו לאור וכבש את המקום השני ברשימות רבי המכר של אותו החודש.
בדצמבר 2020 יצא לאור ספרה השלושה־עשר, 'עד שהאבק ישקע'. הספר נכנס לעשירייה הפותחת של צומת ספרים, וכבר בשבוע הראשון לצאתו לאור כבש את המקום הראשון ברשימת רבי המכר של רשת סטימצקי ואתר 'גטבוקס' בקטגוריית ספרים דיגיטליים־פרוזה. (הספר בקטלוג ULI)
במרץ 2022 יצא לאור צמד הספרים ׳חמש אצבעות על היעד׳. שני הספרים נכנסו לעשירייה הפותחת של צומת ספרים וזכו למעמד של רבי מכר עוד לפני שממש הגיעו לחנויות לאחר שנמכרו באלפי עותקים כבר במכירה המוקדמת.
במרץ 2023 יצא לאור הספר ׳להתאהב ולהישאר בחיים׳, הרביעי בסדרת ׳כשהגלים מתחזקים׳. הספר נכנס לעשירייה הפותחת של צומת ספרים וכבש את המקום הראשון ברשימות רבי המכר של הרשת כבר בשבוע הראשון לצאתו.
בשנת 2023 פרסמה את הספר 'השיבה לחיים' ובשנת 2024 את הספר 'מקום לגור בו'.
צוהר פרסמה גם סיפור קצר באנתולוגיה 'יותר מסתם אגדות', שראתה אור בהוצאת יהלומים ביוני 2018, לקראת שבוע הספר.
במאי 2021 פורסם בעיתון ׳הארץ׳ שזכויות ההפקה של ספרה ׳כשהגלים מתחזקים׳ נרכשו ושהספר עתיד להיות מעובד לסרט או לסדרה.
הערות שוליים

↑   רשימות רבי המכר 15.7.2016, באתר הארץ, 15 ביולי 2016
↑   רשימות רבי המכר 07.10.16, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007458325005171  ISNI: 0000 0004 9835 4359  LCCN: no2017085638  VIAF: 31150030677310961831   WorldCat (עם VIAF): 31150030677310961831 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "שרון צוהר".
המשחקים הנמאיים

האצטדיון בנמאה
המשחקים הנמאיים היו תחרויות ספורט שנערכו מדי שנתיים בנמאה שביוון העתיקה כחלק מארבעת המשחקים הפאן-הלניים.
משחקים אלה נערכו החל משנת 573 לפנה"ס באותה שנה בה נערכו המשחקים האיסתמיים - שנה לפני ושנה לאחר המשחקים האולימפיים ושנה לפני ושנה לאחר המשחקים הפיתיים, כחלק ממחזור התחרויות הארבע שנתי ביוון העתיקה (האולימפיאד).
משחקים אלה, בדומה למשחקים האולימפיים, נערכו לכבודו של זאוס.
על פי האמונה היוונית, משחקים אלה נוסדו על ידי הרקולס לאחר שהביס את האריה מנמאה. לפי אמונה אחרת, המשחקים החלו כחלק ממשחקים שנערכו להנציח את מותו של אופלטס, בנו של מלך נמאה, ליקורגוס.
ההיסטוריונים משערים שהמשחקים החלו להיערך החל מהמאה השישית לפנה"ס.
אנשי ארגוס היו מופקדים על ניהול המשחקים הנמאיים, ולכן ארגוס מופיעה בזיקה למשחקים הנמאיים בכתובת דיוטימוס וכן באפיגרמה שנמצאה ברודוס.
המנצחים במשחקים אלה קיבלו זר של עלי סלרי מהעיר ארגוס.
הערות שוליים

↑  הסיפור על אופלטס
↑  W. Peek, Zwei agonistische Gedichte aus Rhodos, Hermes 77, 1942, עמ' 206
↑  Luigi Moretti, Iscrizioni agonistiche greche, Angelo Signorelli, 1953, עמ' 100
| תרבות יוון העתיקה |
| --- | --- | --- |
| תרבות יוון העתיקה | מיתולוגיה • אמנות • פיסול • קדרות • הומוסקסואליות • זנות • חקלאות • כלכלה • מטבח • משפט • עבדות  • פדרסטיה • רפואה • מלחמה |  |
| פילוסופיה ביוון העתיקה | פיתגורס • הרקליטוס • פארמנידס  • פרוטגורס • אמפדוקלס • דמוקריטוס • סוקרטס • אפלטון • אריסטו • זנון מכתיון • אפיקורוס |  |
| מתמטיקה | ארכימדס • אוקלידס • תאלס • פיתגורס • דיופנטוס • ארטוסתנס • תלמי |  |
| ספרות | הומרוס • האיליאדה • האודיסאה • הסיודוס • פינדארוס • הרודוטוס • תוקידידס • קסנופון • פוליביוס |  |
| תיאטרון | אייסכילוס • סופוקלס • אוריפידס • אריסטופאנס • מושגים |  |
| ספורט | המשחקים האולימפיים • תרבות הגוף • המשחקים הפיתיים • המשחקים האיסתמיים • המשחקים הנמאיים • המשחקים הפאן-אתנאיים • גימנסיון |  |
| אדריכלות | מקדש יווני • הסדרים הקלאסיים • הפרתנון • מקדש ארטמיס • אקרופוליס • האגורה • מקדש זאוס באולימפיה • מקדש הפייסטוס • מקדש ארטמיס |  |
פורטל יוון העתיקה
קוסטה גברס

| --- | --- |

 לידה:  12 בפברואר 1933 (בן 91) Iraia, ארקאדיה, יוון 
 שם במה:  Costa-Gavras 
 שם לידה:  Κωνσταντίνος Γαβράς 
 מדינה:  צרפת, יוון 
 תקופת הפעילות:  מ-1968 
 מקום לימודים:  המכון ללימודי קולנוע מתקדמים 
 בן או בת זוג:  Michèle Ray-Gavras (1968–?) 
 צאצאים:  Alexandre Gavras, ז'ולי גברס, רומיין גברס 
 פרסים והוקרה:  קצין בלגיון הכבוד (29 במרץ 2013)  פרס סזאר לתסריט הטוב ביותר (2003)  פרס דב הזהב (1990)  פרס חוג מבקרי הסרטים של לונדון לבמאי השנה (1982)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מדריד (2016)  פרס קטלוניה הבין-לאומי (2017)  מפקד בלגיון הכבוד (13 ביולי 2019)  פרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר (1970)  פרס לשם כבוד של האקדמיה האירופית לקולנוע (2018)  קצין במסדר ההצטיינות הלאומי (15 במאי 2000)  פרס דקל הזהב (1982)  פרס חוג מבקרי הסרטים של לונדון לסרט השנה (1982)  פרסי האומות המאוחדות (1974)  פרס אדגר (1970)  פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר (1983)  פרס גילדת הכותבים של אמריקה (1983)  פרס פסטיבל הקולנוע בקאן לבמאי הטוב ביותר (1975)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אקס-מרסיי (2022)  פרס חוג מבקרי הקולנוע של ניו יורק לבימוי (1969)  פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאיים לסרט הזר (1966)  פרס לואי דלוק (1972)  פרס חבר השופטים של פסטיבל קאן (1969)  מסדר גבריאלה מיסטרל 
 פרופיל ב-IMDb
 
קוסטה גברס
קוסטה גברס (קיצור של קונסטנטינוס גברס, ביוונית: Κωνσταντίνος Γαβράς; נולד ב-12 בפברואר 1933 בארקאדיה, יוון), הוא במאי סרטים ותסריטאי צרפתי ממוצא יווני. הוא מוכר בעיקר כבמאי של סרטים עם אמירה פוליטית.
ביוגרפיה

אביו של קוסטה גברס היה פקיד ממשלתי, אך איבד את עבודתו במלחמת האזרחים. בשנת 1954 היגר לצרפת, לאחר שלא קיבלו אותו ללימודים. בשנת 1956 הוא קיבל אזרחות צרפתית. הוא התחיל ללמוד ספרות השוואתית בסורבון, אך נמשך יותר לקולנוע. החל משנת 1965 הוא מביים וכותב תסריטים. בשנת 1968 הוא התחתן עם העיתונאית החוקרת מישל ריי, והיא הפכה שותפה להפקת כמה מסרטיו. לבני הזוג נולדו שלושה ילדים, רומין גברס וז'ולי גברס, שניהם במאי קולנוע גם הם.
באוקטובר 2003 היה אורח הכבוד של פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
סרטים

כמה מסרטיו נחשבים קלסיקה של מותחן פוליטי, בהם:
Z – אנטומיה של רצח פוליטי – 1969, עם איב מונטאן ואירנה פאפאס
ההודאה  (L'Aveu) ‏ 1970 - על משפטי פראג, עם איב מונטאן וסימון סיניורה
"מצור" Etat de siege") – 1972") – על בסיס המקרה האמיתי של סוכן ה-CIA דניאל מיטריונה, שעבד עבור ממשלת אורוגוואי.
"נעדר" Missing") – 1982") – על ההפיכה בצ'ילה בשנת 1973.
"חנה ק." Hannah K.")  - 1983") – עם מוחמד בכרי, עודד קוטלר וג'יל קלייבורג. עוסק בעורכת דין ירושלמית, ממוצא אמריקאי, שמגנה על זכותו של פלסטיני לשוב לביתו ברומאנה, ממנו גורש בתור תינוק ב-1948, וכיום נבנה שם קיבוץ בית רימון. דרכו מתוודעים היא וקהל הצופים לנכבה ולמערכת המשפט הישראלית.
"תיבת נגינה" Music Box ") – 1989") – על ג'ון דמיאניוק
"אמן" – 2002 – עיבוד קולנוע על בסיס המחזה "ממלא המקום" של רולף הוכהוט, שבו העמיד קוסטה גברס את קורט גרשטיין במרכז.
"Capital"‏ (2012) - על שאפתנות אכזרית, מאבק כוחות, בצע ורמאות בעולם הפיננסים הבינלאומי, עם גד אלמלח, גבריאל ביירן וליה קבדה.
יצחק זקסנברג

| --- | --- |

יצחק זקסנברג
 לידה:  1880
 פטירה:  28 ביולי 1953 (בגיל 73 בערך)
 מקום מגורים:  פולין, ישראל
 עיסוק:  תעשיין
 הערות:  רב
 תרומות עיקריות
 מסחטת ההדרים
יצחק זקסנברג בצעירותו בזמן ציור
הטקסט המקורי המופיע בתחתית פסל "היוצק" פסל "היוצק" במקום בו עמד בית היציקה זקסנברג ברח' אבא הלל 15 ברמת גן
אב הטיפוס הראשון של מסחטת זקסנברג.
ציור כפרי פרי מכחולו של יצחק זקסנברג עם הקדשה לנכדו
יצחק זקסנברג (1880 – 28 ביולי 1953) היה תעשיין וממציא ישראלי ממוצא פולני.
ביוגרפיה

בצעירותו שימש מורה ומנהל בבית ספר "אורט" בוורשה, שם נודע כחרש ברזל, אמן, צייר ויוצק. בבית היציקה שלו בפולין, יצר בין השאר פסלים, פעמונים ופריטים נוספים.
בשנת 1924, בימי העלייה הרביעית, עלה זקסנברג לארץ ישראל עם משפחתו מפולין, ועם עלייתו פתח, בסיוע הסוכנות היהודית, בית יציקה ברחוב סלמה ביפו.
בארץ ישראל הייתה באותה העת תנופת בנייה, ובהיעדר תעשייה מקומית מרבית חומרי הגלם יובאו מחוץ לארץ. זקסנברג ניסה לייצר ברזים וחלקים למשאבות מים להשקיית פרדסים וחלקי מתכת לבנייה כדי להחליף את חומרי הייבוא בתוצרת עברית.
בשנת 1929, החלו "המאורעות" ביפו ובתל אביב. בית החרושת של זקסנברג נרתם לעשייה הביטחונית, ובהסוואה של ייצור ברזים וחלקי חרושת לבנייה, עסק בייצור חלקים לכלי נשק, למוקשים, ובשלב מאוחר יותר בשריון כלי הרכב לפריצת הדרך לירושלים.
בד בבד עם ייצור הנשק המציא זקסנברג את מסחטת ההדרים העברית הראשונה, שנודעה מאז גם כ"מסחטת זקנסברג". תהליך ההמצאה הארוך כלל ייצור דגמים רבים, ובסופו נרשם פטנט על המוצר בשנת 1931. תוך זמן קצר, התברר כי מסחטת ההדרים של זקסנברג בולטת בטיבה ובעלת תכונות מובחרות, ומאז נודעה כהמצאה ישראלית בולטת בתחום המכניקה. לאחר מותו המשיכה משפחתו בייצור ובשיווק המסחטה שהמציא. זקסנברג גם נודע בממטרות שלו. בשנת 1936 זקסנברג היה פעיל בהתאחדות הממציאים, התארגנות קצרת מועד של בעלי הפטנטים בארץ ישראל.
הערות שוליים

↑  יצחק זקסנברג, דבר, 30 ביולי 1953
↑  בי"ח זקסנברג, דבר, 11 בינואר 1932
↑  פטנט ארצישראלי שקדם לאמריקאי, דבר, 12 בדצמבר 1939
↑  מיצלי, מעריב, 7 בפברואר 1960
↑  יצחק זקסנברג, דבר, 7 בספטמבר 1953
↑  בהתאחדות הממציאים, דואר היום, 26 בפברואר 1936