stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הבחירות לנשיאות אוקראינה 2019
מועמדים עיקריים

פטרו פורושנקו: איש עסקים ונשיא אוקראינה מאז 2014. בינואר 2019, הודיע על התמודדותו לקדנציה שנייה.
יוליה טימושנקו: חברת פרלמנט, לשעבר ראש ממשלת אוקראינה (2005; 2007-2010). באוקטובר 2017, טימושנקו הודיעה כי היא מתכוונת להשתתף בבחירות. ב-20 ביוני 2018 טימושנקו הכריזה באופן רשמי כי היא תתמודד.
וולודימיר זלנסקי, מפיק ומנחה טלוויזיה פופולרי.
יורי בויקו, פעיל אופוזיציה פרו-רוסי, שאף תועד נפגש עם ראש ממשלת רוסיה דמיטרי מדבדב במרץ 2019.
אנטולי הרישצ'נקו, שר ההגנה לשעבר.
אנדריי סאדוביי: ראש עיריית לבוב; מפלגת "ההסתמכות העצמית" הודיעה ב-3 אוקטובר 2018 על תמיכתה בסאדוביי כמועמד בבחירות.
רומן בזסמרטני: חבר פרלמנט וסגן ראש הממשלה לשעבר; הכריז על מועמדותו ב-31 במאי 2018.
גנאדי בלאשוב: איש עסקים, חבר פרלמנט לשעבר (1998-2002); ב-21 במאי 2018, פרסם סרטון וידאו באתר הרשמי שלו תחת הכותרת "בלאשוב ירוץ לנשיאות?", שבו הוא שואל את הקהל אם הם "מסוגלים לגייס כסף" עבור מסע הבחירות שלו. ב-19 בספטמבר 2018 הודיע על כוונתו לרוץ לתפקיד הנשיא מטעם המפלגה שלו "5.10".
סרגיי טארוטה: חבר פרלמנט, לשעבר מושל מחוז דונייצק (2014); הוכרז כמועמד מטעם מפלגת "בסיס-22" בספטמבר 2018.
מישל טרשצ'נקו: התפטר מכהונתו כראש עיריית הלוחיב ב-1 באוקטובר 2018 על מנת להתמודד לנשיאות.
רוסלן קושולינצקי: ב-14-באוקטובר 2018, אולג טיאחניבוק, יו"ר מפלגת "חירות" האוקראינית, הודיע כי הוא לא ירוץ לנשיאות וכי המפלגה החליטה במקום זאת להצהיר על קושולינצקי כמועמד מטעמה.
איליה קיבה: יו"ר המפלגה הסוציאליסטית של אוקראינה; הוכרז כמועמד ב-3 בנובמבר 2018. היה בזמנו יועץ שר הפנים, ארסן אבקוב.
סקרים

באופן מפתיע, בסקרים שנערכו בינואר 2019 התברר כי וולודימיר זלנסקי הוא המועמד הפופולרי ביותר וזוכה לתמיכה של 19% (על רקע גילומו את תפקיד הנשיא בסדרה "משרת העם"), במקום השני ניצבת יוליה טימושנקו ממפלגת "מולדת" עם 18.2% אחוזי תמיכה כשבסיס התמיכה בה מגיע ממערב ומצפון אוקראינה, למקום השלישי מגיע נשיא אוקראינה פטרו פורושנקו עם 15% אחוזי תמיכה, אחריו מנהיג "המצע האופוזיציוני לחיים", יורי בויקו עם 10% ואחריו שר ההגנה האוקראיני לשעבר אנטולי הרישצ'נקו עם 8.5 אחוזים.
דיבייט

לאחר שהוכרז רשמית על תוצאות הסיבוב הראשון על ידי ועדת הבחירות המרכזית, ב-2 באפריל 2019, וולודימיר זלנסקי הזמין את פטרו פורושנקו לדיבייט בשידור חי, באצטדיון האולימפי בקייב. הדיבייט שהתקיים ב-19 באפריל 2019, הוא הדיבייט הראשון מאז זה שנערך ב-2004 בין ויקטור ינוקוביץ' לוויקטור יושצ'נקו. הדיבייט נערך באצטדיון האולימפי לעיני 22,000 צופים והועבר בשידור חי.
ראו גם

משרת העם (סדרת טלוויזיה)
הערות שוליים

↑  http://www.president.gov.ua/ua/documents/constitution/konstituciya-ukrayini-rozdil-v
↑  Timothy Ash: Ukraine may not have had its last revolution Kyiv Post, 30 March 2016
↑  "Ukraine talks set to open without pro-Russian separatists". The Washington Post.
↑  "Ukraine elections: Runners and risks". BBC News. 22 במאי 2014. ארכיון מ-27 במאי 2014. נבדק ב-29 במאי 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "New Ukrainian president will be elected for 5-year term – Constitutional Court". Interfax-Ukraine. 16 במאי 2014. אורכב מ-המקור ב-2014-05-17. נבדק ב-29 במאי 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Ukraine president strips one-time ally Saakashvili of citizenship, Reuters (26 July 2017)

Vitali Klitschko says intends to run for president in Ukraine, Interfax-Ukraine (24.10.2013)

Parliament passes law that could prevent Klitschko from running for president, Interfax-Ukraine (24.10.2013)

"Exile in Brooklyn, With an Eye on Georgia". The New York Times. 19 בספטמבר 2014. נבדק ב-20 בספטמבר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Saakashvili Says He Plans To Return To Ukraine Next Month, Radio Free Europe (August 16, 2017)
↑  Vitali Klitschko says intends to run for president in Ukraine, Interfax-Ukraine (24.10.2013)

Parliament passes law that could prevent Klitschko from running for president, Interfax-Ukraine (24.10.2013)
↑  "Tymoshenko says to run for Ukraine president". נבדק ב-2018-08-08.
↑  Tymoshenko says she will run for president in 2019, Interfax-Ukraine (20 June 2018)
↑  Lviv mayor to run for president, LB.ua (3.10.2018)
↑  Bezsmertnyy says to run for president, LB.ua (31.05.2018)
↑  Балашов, Геннадий. "Пойдёт ли Балашов в Президенты?". Геннадий Балашов.
↑  Балашов, Геннадий. "Геннадий Балашов примет участие в выборах Президента-2019". Геннадий Балашов. נבדק ב-2018-10-14.
↑  (באוקראינית) Taruta's party sent him to the presidency, Ukrayinska Pravda (22.09.2018)
↑  Тарута предлагает компромисс и идет в президенты
↑  Hlukhiv mayor steps down to run for president, LB.ua (1.10.2018)
↑  ""Свобода" висуне в президенти не Тягнибока". Українська правда. נבדק ב-2018-10-15.
↑  Socialists put forward Kiva for presidential elections, Interfax-Ukraine (5 November 2018)
↑  (באוקראינית) The Socialists held a congress and sent Kivu to the presidency by Ukrayinska Pravda (3.11.2018)
↑  "Битва за Банкову: Хто вже заявив про участь у наступних виборах президента України". 112.ua. אורכב מ-המקור ב-2018-06-12. נבדק ב-2018-08-08.
↑  הקומיקאי היהודי סיים ראשון בבחירות, בדרך לסיבוב שני, באתר ynet, 31 במרץ 2019
↑   קומיקאי חסר ניסיון פוליטי מוביל בפער ניכר בבחירות לנשיאות אוקראינה, באתר הארץ, 1 באפריל 2019
עימות פורושנקו נגד זלנסקי באצטדיון האולימפי בקייב, 19 באפריל 2019.
אסף ברטוב

| --- | --- |

אסף ברטוב בכנס גלאם (אנ') בתל אביב, 2018
 לידה:  27 בפברואר 1977 (בן 47) רעננה 
 מדינה:  ישראל ישראל
 ידוע בשל:  ייסוד פרויקט בן-יהודה
 השכלה:  התיכון הישראלי למדעים ולאמנויות  אוניברסיטת תל אביב 
 מעסיק:  קרן ויקימדיה 
 תפקיד:  אחראי על קהילות מתפתחות בקרן ויקימדיה
 
אסף ברטוב (נולד ב-27 בפברואר 1977) הוא יזם חברתי, מתכנת ומתרגם ישראלי. העורך המייסד של "פרויקט בן-יהודה" ופעיל תוכן חופשי.
ביוגרפיה

אסף ברטוב נולד וגדל ברעננה, השני מחמשת בניהם של אמיר ברטוב, גזבר עיריית רעננה, וחיה ברטוב, סוכנת ביטוח.
בשנת 1992, בגיל 15 וחצי, עזב את התיכון הישראלי למדעים ולאמנויות בירושלים שבו למד, והחל לעבוד במשרה חלקית בחברת ההיי-טק "מסכי זהב". את בחינות הבגרות השלים באופן עצמאי.
שירת בצה"ל כמדריך נוער. בשנת 2004 נכלא למשך שלושה שבועות לאחר שמטעמי מצפון סירב לשרת בשטחים במסגרת שירות מילואים.
ברטוב למד לתואר ראשון בחוג לספרות כללית ולימודים קלאסיים באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2007 לימד באוניברסיטת תל אביב לשון יוונית. מאז הוא מלמד בהתנדבות, יחידים וקבוצות, יוונית עתיקה ולטינית קלאסית.
בין השנים 1999–2011 עבד בחברת שירותי התוכנה "לוג-און", תחילה כמתכנת ומאוחר יותר כארכיטקט תוכנה ויועץ. תכנת ומתכנת בשפות התכנות: C ,C++, Perl ,Ruby ,JavaScript. כותב תוכנה חופשית.
ברטוב עוסק בתרגום. שירים של אלישה סטולינגס, שתרגם מאנגלית, פורסמו בשנת 2017 בכתב העת "הו!".
בשנת 2020 החל לעסוק בהוצאה לאור, כשיזם את הוצאת "סדרת נמלה", ששמה לה למטרה להנגיש את הספרות האוקראינית לדוברי העברית. הספר הראשון בסדרה, שאותו גם ערך, הוא "מוסקוביאדה" מאת יוּרי אנדרוּחוֹביץ ובתרגום אנטון פפרני, אשר יצא לאור בהוצאת תשע נשמות, בשיתוף אוריאל קון.
ב-2017, לאחר שהות בת 6 שנים בארצות הברית, שב להתגורר בישראל. עבר לאוקראינה, שם הכיר את אשתו, בת המקום. התגורר עימה ועם בתם בבירה קייב במשך כמה שנים עד הפלישה הרוסית ב-2022, שבעקבותיה נמלטו לישראל.
פרויקט בן-יהודה

בהשראת פרויקט גוטנברג יזם ברטוב בשנת 1999 את "פרויקט בן-יהודה", מיזם תרבותי על טהרת ההתנדבות, אשר פועל באינטרנט ומטרתו לשמר, להנגיש ולחשוף לציבור את הקלאסיקות של הספרות העברית בקלות ובאופן חופשי לשימוש. הפרויקט כולל, בין היתר, שירה, סיפורת, תרגום, עיון ומסות בעברית מימי הביניים ועד ימינו. אתר הפרויקט החל לפעול בשנת 2001, וברטוב מכהן כעורכו הראשי מאז. בשנת 2004 הקים את "העמותה למחשוב ספרות עברית" התומכת בפעילות הפרויקט, ושימש כיושב ראש העמותה עד שנת 2011, ונכון ל-2020 כחבר הוועד המנהל שלה. אביו של אסף, אמיר ברטוב, שנמנה עם מייסדי העמותה, שימש כגזבר העמותה ובעבר גם כחבר בוועד המנהל שלה, ואחותו של אסף, הילה לוי, שימשה עורכת ראשית שותפה. 
 הפרויקט זכה למספר פרסים: בשנים 2005 ו-2009 בתגי "מלאכים ברשת" ובשנת 2014 זכה ברטוב בפרס יגאל אלון "על מעשה מופת חברתי-חלוצי" עבור הקמת הפרויקט והעביר את הפרס לעמותה.
ברטוב כתב את הפרק "אל פרשת דרכים ? פרויקט בן-יהודה, השפה העברית, החינוך והציבור" בספר "לשון רבים : העברית כשפת תרבות", בעריכת יותם בנזימן, שיצא לאור בשנת 2013 בהוצאת מכון ון ליר בירושלים והוצאת הקיבוץ המאוחד.
מיזמים נוספים

בשנת 1998 נמנה עם מקימי "העמותה למשחקי תפקידים בישראל" ומילא תפקיד מרכזי בפעילותה בשנותיה הראשונות.
בשנים 2006–2007 ו-2009 היה חבר ועדת הביקורת של עמותת "המקור", הפועלת לקידום תוכנה חופשית וקוד פתוח בישראל. בנוסף, התנדב גם בליבריווקס ('אנ), מיזם של קריאה והקלטת טקסטים ליצירת ספרי אודיו לרשות הציבור. עם הטקסים שהקריא והקליט נמנה הנוסח העברי של ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם.
בין השנים 2008–2011 היה בין הפעילים המרכזיים בעמותת ויקימדיה ישראל. שימש כחבר הוועד המנהל של העמותה.
מ-2011 החל החל לעבוד בקרן ויקימדיה כאחראי על קהילות מתפתחות, עבר לארצות הברית והתגורר בעיקר בברקלי שבקליפורניה. במסגרת זו הוא מדריך, חונך, מסייע בהפקת מיזמים ומפשר בקהילות בעיקר באפריקה, הודו, דרום אמריקה, דרום-מזרח אסיה ומזרח אירופה. עד נובמבר 2014 כיהן, בנוסף, גם כמנהל תוכנית המענקים של הקרן.
ברטוב כותב ועורך בויקיפדיה העברית והאנגלית. הוא מרבה לכתוב ערכים על נשים. על מנת ללמוד על הפער המגדרי בוויקיפדיה, מיפה ברטוב את אחוז הערכים על גברים ונשים בוויקיפדיות ב-41 שפות, באמצעות ויקינתונים. מהנתונים שפרסם, המעודכנים ליוני 2016, עולה כי אחוז הערכים על נשים מסך כלל ערכי הביוגרפיות נע בין 12.7 ל-48.8, כאשר בוויקיפדיה העברית האחוז עומד על 16.8, מעט מעל ויקיפדיה האנגלית, בה אחוז הערכים על נשים הוא 16.3.
הערות שוליים

↑  אסף ברטוב - הצהרה בעניין סירוב לשרת בשטחים הכבושים, 6 במרץ 2004
↑  אתר חברת "לוג-און"
↑  תוכנה חופשית שכתב אסף ברטוב, באתר גיטהאב
↑  דנית צמית, אסף ברטוב: "פוטין הופתע מההתנגדות כי הוא לא קורא ספרות אוקראינית", באתר ynet, 9 במרץ 2022
↑   אסף ברטוב נמלט מהקרבות על התרבות האוקראינית שלא הכרתם: ריאיון עם קובי מידן במגזין "סוכן תרבות", סרטון בערוץ "כאן 11", באתר יוטיוב, 11 במרץ 2022
↑  הקראות טקסטים של אסף ברטוב, באתר ליבריווקס
1 2  עודד ירון, ויקיפדיה מסתכלת מעבר לאינטרנט, באתר הארץ, 4 באוגוסט 2011
↑  איציק אדרי, ויקיפדיה יוצאת לאפריקה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 15 בספטמבר 2010
↑  מיפוי שערך אסף ברטוב ביוני 2016 בין ערכי נשים ביחס לכלל ערכי האישים בוויקיפדיות שונות, בדף המשתמש שלו באתר ויקימדיה, 15 ביוני 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007411634305171  GND: 1160968799  VIAF: 4058152932549509830005   WorldCat (עם VIAF): 4058152932549509830005
בית ספר שדה

בית ספר שדה אילת
בית ספר שדה הר מירון
בית ספר שדה הר הנגב
בית ספר שדה שדה בוקר
בית ספר שדה חצבה
בֵּית סֵפֶר שָׂדֶה (נטבע במקור כמרכז הדרכה של החברה להגנת הטבע) הוא מוסד שמטרתו העיקרית היא לספק מקומות לינה ושירותי הדרכה עבור המטיילים השונים, וכן, מנוהל על ידי החברה להגנת הטבע.
כיום, ישנם כ-12 בתי ספר שדה ברחבי ישראל, הפרושים בשטחי טבע מהחרמון ועד אילת. 9 מתוכם כוללים שירותי אירוח ולינה. כמו כן, שני מוסדות נוספים בישראל אשר מגדירים את עצמם כבית ספר שדה ואינם שייכים לחברה להגנת הטבע הם בית ספר שדה כפר עציון ובית ספר שדה שער הגיא במושב בית מאיר.
היסטוריה

ראשית הוקם בית ספר שדה בעין גדי ב-1960 וב-1963 הוקם בשדה בוקר בית ספר שדה נוסף. בשנת 1966 היו בישראל שבעה בתי ספר שדה: עין גדי, שדה בוקר, אילת, חוף הכרמל, הר מירון, גליל מערבי ובמושב בר גיורא. בחצי האי סיני הוקמו בשנות ה-70 בתי ספר שדה בשארם א-שייח' בימית ובסנטה קתרינה שפעלו עד לפינוי האזור ב-1981. ב-1975 הוקם בית ספר שדה בעפרה.
פעילות

בתי ספר שדה ממוקמים בלב הטבע הישראלי, במקומות מרכזיים בעלי נוף ייחודי ובסמיכות רבה למסלולי טיול אהובים ומעניינים. מדריכי החברה להגנת הטבע, צעירים ובוגרים, אשר נמצאים בבתי ספר שדה, מחוברים לשטח ולמתרחש בו ומלווים את המטיילים בין שבילי הטבע והנוף שבאזור.
בכל שנה מתארחים בבתי ספר שדה אלפי מטיילים: משפחות, תלמידי בתי ספר, צעירים ומבוגרים וזוכים להדרכה על ידי המדריכים אשר מתמחים בתחומם ובאזורם.
חלק מהטיולים השנתיים של בתי-ספר תיכון בישראל המתקיימים במסגרת שיעור של"ח, שנמשכים מספר ימים ודורשים ארגון מקומות לינה ושירותי הדרכה, משתמשים בשירותיהם של בתי-ספר שדה לצרכים אלו. בתי-ספר שדה משמשים גם כמרכזי לימוד עבור קורסי שדה אוניברסיטאיים, וכמרכזי הדרכה למטיילים. בחלק מבתי ספר השדה מתקיימים גם חוגי נוער.
בתי ספר שדה

בית ספר שדה חרמון - בית ספר שדה זה משמש בסיס יציאה לטיולים בהר החרמון, ומספק הדרכה לתנועה ולשהייה בשלג.
בית ספר שדה גולן
בית ספר שדה אכזיב
בית ספר שדה הר מירון
בית ספר שדה אלון התבור
בית ספר שדה כרמל
בית ספר שדה עפרה (יחידת הדרכה בלבד)
בית ספר שדה כפר עציון
בית ספר שדה שקמים (יחידת הדרכה בלבד)
בית ספר שדה שדה בוקר
בית ספר שדה חצבה
בית ספר שדה הר הנגב
בית ספר שדה עין גדי -  בית ספר שדה הראשון בישראל.
בית ספר שדה אילת -  בית ספר שדה הדרומי ביותר בישראל.
לקריאה נוספת

עשהאל בן-דוד, "והגדת לבנך..." : סיפורם של בתי ספר שדה של החברה להגנת הטבע, הוצאת החברה להגנת הטבע, 1999.
הערות שוליים

↑  שפי גבאי, בי"ס שדה, מוסד נוטע אהבת הארץ והטבע, דבר, 13 ביוני 1966
|  בתי ספר שדה בישראל |
| --- | --- | --- |
| בתי ספר שדה של החברה להגנת הטבע | בית ספר שדה חרמון • בית ספר שדה גולן • בית ספר שדה הר מירון • בית ספר שדה אלון התבור • בית ספר שדה אכזיב • בית ספר שדה עפרה (יחידת הדרכה בלבד) • שקמים (יחידת הדרכה בלבד) • בית ספר שדה חצבה • בית ספר שדה הר הנגב • בית ספר שדה עין גדי • בית ספר שדה אילת |  |
| בתי ספר שדה אחרים | בית ספר שדה כרמל • בית ספר שדה כפר עציון  • בית ספר שדה שדה בוקר • בית ספר שדה הר גילה |  |
| ידיעת ארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| כללי | ארץ ישראל • ידיעת ארץ ישראל • מחקר אזור בארץ ישראל |  |
| תחומי מדע | היסטוריה • גאוגרפיה • גאולוגיה • אקלים • החי • הצומח • הצפרות בישראל |  |
| תחומי הפעילות | לימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה • של"ח וידיעת הארץ • סדרות חינוך • לימודי ארץ ישראל • חוגי סיירות • החקלאות בישראל |  |
| מוסדות | בתי ספר שדה • האגודה הגאוגרפית הישראלית • החברה ההיסטורית הישראלית • החברה המזרחנית הארץ-ישראלית • החברה להגנת הטבע • החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה • המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל • המחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן • המכון לארכאולוגיה (אוניברסיטת תל אביב) • המכון לארכיאולוגיה ע"ש זינמן • המכון לארכיאולוגיה גלילית • המכון ללימודי ים ע"ש ליאון רקנאטי • המרכז הבינלאומי לשימור ע"ש העיר רומא • המרכז למיפוי ארץ ישראל • המרכז למיפוי ישראל • העמותה הישראלית לפרהיסטוריה • הקרן לחקר ארץ ישראל • יד יצחק בן-צבי • מכון אבשלום • מכון ישראלי לארכאולוגיה • רשות העתיקות • רשות הטבע והגנים |  |
| מסלולים מסומנים | שביל ישראל • שביל ישראל לאופניים • שביל ירושלים • שביל הגולן • שביל הסנהדרין • שביל גולני • שביל הים • סובב כנרת |  |
| חוקרי ארץ ישראל | בנימין מטודלה • אשתורי הפרחי • יהוסף שוורץ • אברהם משה לונץ • אברהם יעקב ברור • זאב וילנאי • יוסף ברסלבי • שמריה גוטמן • צבי אילן • יוסי בן-ארצי • אורי דביר • ספי בן-יוסף • שמואל אביצור • ברוך ספיר • מורה דרך |  |
| ספרי יסוד | ארץ-ישראל: ספר-המסעות • מדריך ארץ ישראל • אנציקלופדיה אריאל • מדריך ישראל • כל ארץ ישראל • אנציקלופדיה לתולדות ארץ-ישראל • אנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל |  |
עופר טלקר

עופר טלקר (נולד ב-22 באפריל 1973 באשדוד) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן הימני, וכיום מנהל מחלקת הנוער והבוגרים של קבוצת  מכבי עירוני שדרות.
קריירה כשחקן

טלקר החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של מכבי עירוני אשדוד, ובעונת 1990/1991 שיחק לראשונה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון. בעונת 1992/1993 היה שותף להעפלתה של הקבוצה לליגה הבכירה לראשונה בתולדותיה, תחת הדרכתו של המאמן ניסים בכר. בעונת 1994/1995 עבר לקבוצת הפועל חיפה, כחלק ממסע הרכש שערך הבעלים רובי שפירא. טלקר שיחק שבע שנים בהפועל חיפה, ועמה זכה באליפות הראשונה בתולדותיה בעונת 1998/1999, ובגביע הטוטו בשנת 2001.
יכולתו הטובה בהפועל חיפה הובילה לזימונו לנבחרת ישראל לראשונה בשנת 1997. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערך במינסק, במשחק ידידות מול נבחרת בלארוס. ב-27 באוקטובר 2001 ערך את הופעתו האחרונה בנבחרת, במשחק מול נבחרת אוסטריה באצטדיון רמת גן, במסגרת מוקדמות מונדיאל 2002. בסך הכל הופיע 23 פעמים במדי הנבחרת, וכבש שער אחד.
באמצע עונת 2001/2002 עבר טלקר לשחק במדי בית"ר ירושלים, בה שיחק ארבע עונות. בעונת 2005/2006 שיחק במדי מכבי נתניה. בעונת 2006/2007 עבר לשחק במדי הפועל כפר סבא, ובתום עונת 2007/2008 ירד עמה לליגה הלאומית. בעונת 2008/2009 לא הרבה לשחק עקב פציעה, ובסיומה פרש ממשחק פעיל.
קריירה כמאמן

בעונת 2009/2010 מונה טלקר למאמן קבוצת הנוער של מכבי הרצליה, עמה הצליח לעלות בשנת 2011 לליגה הראשונה, ובמקביל שימש עוזר המאמן בקבוצה הבוגרת. במאי 2011 מונה למאמן קבוצת הבוגרים של המועדון, ובעונתו הראשונה היה קרוב להעפיל עם הקבוצה לליגת העל. בנובמבר 2012 סיים את תפקידו במועדון.
ב-11 בפברואר 2013 מונה טלקר למאמנה של בית"ר תל אביב רמלה מהליגה הלאומית, תפקיד בו שימש עד תום העונה.
בינואר 2014 מונה למאמן סקציה נס ציונה מליגה א'. באותה שנה החל לשמש כמנהל המקצועי במחלקת הנוער של הפועל בני יהוד.
ב-28 בינואר 2015 מונה טלקר למאמן הפועל נצרת עילית מהליגה הלאומית. ב-19 בינואר 2016 פוטר מתפקידו.
ב-1 במרץ 2016 מונה שוב למאמן מכבי הרצליה, אך כעבור חמישה ימים התפטר מתפקידו לאחר משחק אחד בעקבות חילוקי דעות עם הבעלים.
ב-28 ביוני 2016 מונה טלקר למאמן הפועל הרצליה מליגה א'. ב-11 בדצמבר 2017 מונה שוב למאמן מכבי הרצליה. בסיום העונה עזב את הקבוצה לאחר שירדה לליגה א'.
ב-1 ביולי 2018 מונה טלקר למאמן מכבי עירוני שדרות מליגה ב'.
בחודש יולי 2021 מונה בפעם הרביעית למאמן מכבי הרצליה.
בחודש ינואר 2022 מונה למנהל מחלקת הנוער והבוגרים של מכבי עירוני שדרות.
חיים אישים

טלקר נולד באשדוד למשפחה ממוצא הודי.
טלקר היה נשוי לאביבה תבורי, גרושתו של שימי תבורי, ולזוג שתי בנות.
ב-2013 החל לצאת עם כוכבת "מעושרות", ג'ניפר סנוקל, וביוני 2014 הם נישאו. באותה שנה השתתפו בני הזוג בתוכנית המציאות "זוג מנצח VIP" בערוץ 10. באוגוסט 2016 השניים התגרשו.
הערות שוליים

↑  זיו אברג'יל, ‏יחזקאל מונה למאמן הרצליה במקום טלקר, באתר ערוץ הספורט, 25 בנובמבר 2012
↑  אודי כהן,שיימן צפוי לשמש כמנהל המקצועי של מכבי הרצליה, טלקר יאמן, באתר צומת השרון רעננה, ‏ 11 בדצמבר 2017
↑  מיכאל וייסרמן ושלומי והבה, עופר טלקר חתם כמאמן שדרות, באתר דאבל פס, 1 ביולי 2018
לורינינוזאורוס

| לורינינוזאורוס |
| --- | --- |
 
תקופה
יורה עליון 150 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: -
סוג:: לורינינוזאורוס
מין:: Lourinhanosaurus antunesi
שם מדעי
 Lourinhanosaurus antunesi

לורינינוזאורוס (שם מדעי: Lourinhanosaurus) הוא סוג של דינוזאור תרופוד מקבוצת הטטנורים אשר חי בתור היורה של פורטוגל. הוא נקרא על שם האזור בו נמצא ב-1982 בלורניה (Lourinhã) שבמערב פורטוגל בידי החוקר אוקטביו מתאוס. המין היחיד שנתגלה הוא Lourinhanosaurus antunesi. מאובני הדינוזאור כללו שלד חלקי המורכב בעיקר מחוליות ומעצמות זנב. בין השאר נמצאו באזור גם אבני גסטרולית ואף 100 ביצים פרהיסטוריות שלו.
טורף זה הגיע לאורך 4.5 מטר ולמשקל 160 קילוגרם. ייתכן שמאובני היצור היו של פרט מתבגר שלא הגיע לסוף ההתפתחות. יחסית לטורפי האזור של היורה כמו הטורווזאורוס והאלוזאורוס הוא היה קטן בהרבה ואולי חיפש טרף שונה מהם. מבנה הלסתות היה קטן יחסית לטורפים והוא השתמש באבנים כדי לסייע לו לעכל את מזונו.
דינוזאור זה נחשב לטורף פרימיטיבי שתחילה סווג כקרונוזאור בדומה לאלוזאורוס או למין ממשפחת המגלוזאוריים, אך כיום נחשב לאחד מהפרימיטיבים שבבני הקבוצה קלורוזאוריה, בה היו הטירנוזאוריים.
איור אפשרי של לורינינוזאורוס מנוצה
אתניות יהודית

מפה של יהדות העולם לפי אתניות
האתניות היהודית מחולקת וכוללת קהילות יהודים רבות אך ייחודיות ובעלות מכנה משותף. על אף שהעם היהודי נחשבת למוצא אתני אחיד, לדעת החוקר אלן פ. קורקוס לא קיימת אתניות יהודית אחידה ויש בה תת-קבוצות אתניות מובחנות, שרובן נובעות מהסתעפות גאוגרפית מאוכלוסייה ישראלית יהודית קדומה. קהילה יהודית קדומה זו אמנם התערבבה לה במידה מסוימת, כפי שעולה ממחקרים גנטיים (שנערכו בין השאר באמצעות בדיקת DNA גנאלוגית), עם קהילות נוכריות שאינן יהודיות. אולם לאחר-מכן, הקהילות היהודיות  המשיכו להתפתח באופן עצמאי, להיבדל מקהילות גויים, ולשמור על ייחודן היהודי ועל מורשתן.
עוד בתקופת התנ"ך נצפו הבדלים תרבותיים ולשוניים בין קהילות יהודיות, אפילו בתחום ארץ ישראל העתיקה ויהודה, הן על פי התנ"ך והן לפי שרידים ארכאולוגיים. לאחר מכן, מערך של קהילות יהודיות הוקמו על ידי מתיישבים יהודים במקומות שונים ברחבי העולם, לעיתים קרובות במרחק רב אחד מהשני, מה שהביא לבידוד משמעותי ולבידול אתני. במהלך אלפי שנים של פזורה יהודית, הקהילות התפתחו בהשפעת סביבותיהן המקומיות.
על אף המגוון הרב, מבחינה אתנית מרבית האוכלוסייה היהודית המודרנית מורכבת מיהודי אשכנז – לפחות 70% מכלל יהודי העולם (90% לפני מלחמת העולם השנייה והשואה). כתוצאה מהגירתם מאירופה במשך תקופות המלחמה, מהווים יהודי אשכנז רוב בולט בקרב היהודים בארצות העולם החדש, אשר בעבר לא הכילו קהילות יהודיות, כגון ארצות הברית, קנדה, בריטניה, ארגנטינה, אוסטרליה, ברזיל וכן בדרום אפריקה. בצרפת, ההגירה המרובה של יהודי צפון אפריקה הובילה לבסוף לכך שמספרם עבר את קהילת היהודים האירופאיים אשר גרו בה לפני כן. האוכלוסייה היהודית במדינת ישראל היא כור היתוך של עדות יהודיות רבות מרחבי העולם. רבים מבני העדות השונות מתחתנים אלו עם אלו, כך שקשה להגדיר היום את יהדות ישראל כיהדות עדתית.
קבוצות יהודיות קטנות יותר כוללות את יהדות גאורגיה ויהודי ההרים (אשר מוצאם מאזור הקווקז); יהדות הודו אשר כוללת בתוכה את קהילת בני ישראל, קהילת בני מנשה,  קהילת יהודי קוצ'ין וקהילת בני אפרים; עדת הרומניוטים (אשר מוצאם מאזור חבל הבלקן ואסיה הקטנה); קהילת ביתא ישראל (יהדות אתיופיה); יהדות בוכרה (אשר מוצאם ממרכז אסיה) ויהדות סין.
רקע > ישראל ויהודה

ההיקף של ההבדלים התרבותיים, הלשוניים, הדתיים ואחרים בין בני ישראל בעת העתיקה אינו ידוע. בעקבות תבוסת ממלכת ישראל בשנות ה-720 לפנה"ס וממלכת יהודה ב-586 לפנה"ס, העם היהודי התפזר ברוב חלקי המזרח התיכון ואפריקה, במיוחד במצרים ובצפון אפריקה ממערב, בתימן מדרום, ובמסופוטמיה ממזרח. האוכלוסייה היהודית בישראל העתיקה צומצמה מאוד במהלך מלחמות היהודים-רומאים ועקב המדיניות העוינת של הקיסרים הנוצרים.
קהילות יהודיות המשיכו להתקיים בארץ ישראל במספרים קטנים יחסית: במהלך המאה ה-6 היו 43 קהילות. 
40,000 יהודים חיו בקיסריה לבד בכיבוש הערבי בארץ-ישראל, ולאחר מכן אבדו כל עקבותיהם. בתקופה האסלאמית ובמרכזה מסעי הצלב התקיימו 50 קהילות. בתחילת המאה ה-14 היו 30 קהילות בישראל. רוב האוכלוסייה היהודית בימי הביניים המוקדמים התגוררה בחצי האי האיברי (כיום ספרד ופורטוגל) ובאזור מסופוטמיה ופרס. אוכלוסייה ניכרת התקיימה גם במרכז אירופה, יהודים אשכנזים. בעקבות גירוש ספרד במהלך המאה ה-15, הייתה הגירה המונית של יהודים לאימפריה העות'מאנית.
במהלך מאות השנים שלאחר מסעי הצלב והאינקוויזיציה, יהודים מרחבי העולם החלו להגר במספרים הולכים וגדלים.
רקע > יהדות התפוצות

בעקבות כישלון המרד הנגד הרומאים וההגלייה מארץ ישראל, היו קהילות יהודיות כמעט בכל מרכז בולט ברחבי האימפריה הרומית, כמו גם קהילות מפוזרות שנמצאו במרכזים מעבר לגבולות האימפריה בצפון אירופה, במזרח אירופה, בדרום מערב אסיה ובאפריקה. מזרחה לאורך נתיבי הסחר, ניתן היה למצוא קהילות יהודיות ברחבי פרס ואפילו רחוק יותר מזרחה כולל בהודו ובסין.
בתקופה הביזנטית התיכונה התגיירו ממלכת הכוזרים בצפון הקווקז, בין היתר על מנת לשמור על נייטרליות בין ביזנטיון הנוצרית למדינות האסלמיות. קיים ויכוח במחקר האם וכמה שרדו עקבות היהדות בתוך קבוצה זו אחרי קריסת האימפריה הכוזרית. ארתור קסטלר שלא היה חוקר, היה היחידי שהעלה בספרו "השבט השלושה עשר" (1976), וממנו, שלמה זנד  "מתי ואיך הומצא העם היהודי?" (2008) את הטענה שיהודי מזרח אירופה הם כוזרים מבחינה אתנית יותר מאשר שמיים. הרעיון הופרך. הוא בשימוש נפוץ אצל אנטישמיים.
במערב אירופה, בעקבות התמוטטות האימפריה הרומית המערבית ב-476, ובמיוחד לאחר הכיבוש המוסלמי של ספרד בתחילת המאה ה-8, התקשורת בין הקהילות היהודיות גדלה. במקביל, תחת שלטון האסלאם, אפילו במעמד ד'ימי, הקהילות באיבריה נותרו בקשר תכוף עם היהדות בצפון אפריקה ובמזרח התיכון, אך קהילות רחוקות יותר, במרכז ודרום אסיה ומרכז אפריקה, נותרו מבודדות יותר, והמשיכו לפתח מסורות ייחודיות משלהם. זה הביא ל"תור הזהב של יהודי ספרד" במאה ה-10 עד ה-12. עם זאת, גירוש ספרד ב-1492, גרם ליהודים הספרדים להסתתר ולברוח לצרפת, איטליה, אנגליה, הולנד, סקנדינביה, צפון-מערב גרמניה, ולקהילות קיימות אחרות באירופה הנוצרית, כמו גם לאלה שבתוך האימפריה העות'מאנית, למגרב בצפון אפריקה ומספרים קטנים יותר לאזורים אחרים במזרח התיכון, ובסופו של דבר לאמריקה בתחילת המאה ה-17.
במערב אירופה, התנאים ליהדות היו שונים בזמנים ובמקומות שונים. ההגירה האשכנזית לאמריקה גדלה בתחילת המאה ה-18 וכללה יהודים אשכנזים דוברי גרמנית, היא המשיכה בגל הגירה בין 1880 לתחילת המאה ה-20 בהגירה שכללה אשכנזים דוברי יידיש שנמלטו מהאימפריה הרוסית הכושלת, והסתיימה אחרי השואה, שהביאה לרצח של יותר מ-6 מיליון יהודים שחיו באירופה. בכך הפכה צפון אמריקה למקום שבו חיו רוב היהודים.
כיום

בהכללה, יהודי אירופה סווגו כשייכים לשתי קבוצות אתניות עיקריות: יהדות אשכנז, שבסיסם מרכז-אירופי, ויהדות ספרד, שבסיסה ספרדי, פורטוגזי וצפון אפריקאי. קבוצה שלישית היא "יהדות המזרח", קהילות יהודיות אחרות שאינן אירופיות הממוקמות מזרחה משם. הגדרה זו משמשת בעיקר ליהודים שמעולם לא עזבו את המזרח התיכון, בניגוד לספרדים שיצאו מערבה לספרד, פורטוגל וצפון אפריקה. כיום, יהדות המזרח התיכון ויהודי צפון אפריקה נכללים בדרך כלל יחד עם יהודי ספרד. הגדרה משותפת זו, שמגדירה את ה"מזרחיים" כקבוצה אתנית הנבדלת מיהודים ילידי אירופה, התפתחה באמצע שנות ה-40, אז יהודים ממדינות אלו אוחדו בקטגוריה אחת בתוכניות ההגירה של ישראל.
קבוצות אתניות יהודיות קטנות יותר כוללות את יהודי גאורגיה ויהודי ההרים מהקווקז. יהדות הודו כולל בני ישראל, בני מנשה, יהודי קוצ'ין ובני אפרים. הרומניוטים ביוון. יהדות איטליה. יהדות תימן. יהודים אפריקאים, לרבות מרבית ביתא ישראל באתיופיה. יהדות בוכרה ממרכז אסיה. ויהדות סין, בעיקר יהדות קאיפנג.