stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צפצפה רעדנית
שימושים

קליפת הצפצפה מכילה חומר שהילידים של צפון אמריקה והמתיישבים מאירופה נהגו למצות כתחליף לכינין.
כמינים אחרים של צפצפות מהווים עצי צפצפה רעדנית עצי הסקה גרועים, כיוון שהם מתייבשים באיטיות, נרקבים במהירות, ומפיקים מעט חום. עם זאת מרבים להשתמש בהם באתרי קמפינג בגלל זמינותם ועלותם הנמוכה ולא נעשה בהם שימוש רב כעץ לבניין. החלוצים במערב אמריקה הצפונית השתמשו בהם לבקתות הבנויות מגזעי עצים או למחסות, אם כי הם לא היו בין המינים המועדפים.
העלים של הצפצפה הרעדנית ומינים נוספים בסוג צפצפה הם מקור מזון לזחלים של עשים ופרפרים ממינים שונים.
בקנדה משתמשים בעץ כמקור למוצרי עיסת עץ כדוגמת ספרים, עיתונים, ונייר הדפסה משובח. הצפצפה טוב במיוחד לייצור לוחות כדוגמת הלוח המכונה באנגלית oriented strand board או waferboard. הקרשים מהצפצפה קלים ומשמשים לבניית רהיטים וארגזים, מקור לעץ בעץ לבוד ולוחות עץ לחיפוי קירות.
כריתת העצים להסקה, בנייה, להכנת עיסת עץ או לפינוי שטחים לחקלאות הקטינה דרמטית את השטחים שבהם צמחה הצפצפה במאות ה-19 וה-20.
הערות שוליים

↑  צפצפה רעדנית באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2  Aspens
↑  Aspen, Quaking (Populus tremuloides)
↑  אזור נרחב של ערבה במערב קנדה המשתרע בתחומי הפרובינציות אלברטה, ססקצ'ואן ומניטובה
↑  S.B. 41 State Tree Change
↑  באנגלית Permafrost, פני שטח הנשארים קפואים במשך תקופה ארוכה ואינם מפשירים גם בקיץ
↑  Genetic Variation and the Natural History of Quaking Aspen, Jeffry B. Mitton; Michael C. Grant
↑  Quaking Aspen
1 2  Ewing, Susan. The Great Alaska Nature Factbook
↑  How will aspen respond to mountain pine beetle? A review of literature and discussion of knowledge gaps
↑  Emblem of the West Is Dying, and No One Can Figure Out Why
↑  הסבר על הנושא
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565492605171  NKC: ph545364 
עגיל של צפצפה באביב
צפצפה רעדנית בשקיעה
ניתן להבדיל באמצעות הגוון בין מושבות משובטות נבדלות בתקופת הסתיו, כפי שניתן לחזות במורדות של עמק מטאנוסקה (Matanuska Valley) באלסקה
עלווה צהובה אופיינית לסתיו
עלווה יוצאת דופן בצבעים של כתום ואדום בסתיו
מרחב פרויקטיבי

מרחב פרויקטיבי הוא גאומטריה עם נקודות וישרים, המקיימת כמה אקסיומות פשוטות. למרחב פרויקטיבי יש ממד, ומרחב מממד 2 נקרא מישור פרויקטיבי.  מרחבים פרויקטיביים הם מושא המחקר המרכזי בגאומטריה פרויקטיבית. מרחבים פרויקטיביים קשורים קשר הדוק למרחבים אפיניים, וכמותם אפשר לטפל בהם גם מנקודת מבט אקסיומטית וגם מנקודת המבט של הדוגמה העיקרית למרחב אפיני – המרחב האוקלידי.
הגישה האקסיומטית > הגדרה

מנקודת המבט של גאומטריית חילה, מרחב פרויקטיבי הוא גאומטריה שיש בה שני טיפוסים, נקודות וישרים, עם יחס חילה ביניהם. מערכת של נקודות וישרים נקראת מרחב פרויקטיבי אם דרך כל שתי נקודות x, y עובר ישר יחיד xy, יש לפחות שתי נקודות על כל ישר ולפחות שני ישרים, ומתקיימת אקסיומת ובלן-יאנג: אם הישרים ab ו-cd נחתכים, אז גם ac ו-bd נחתכים. מרחב פרויקטיבי הוא מרחב דזרגי אם הוא מקיים את משפט דזרג.
הגישה האקסיומטית > תת-מרחבים

במרחב פרויקטיבי נתון, קבוצת נקודות הכוללת יחד עם כל שתי נקודות x,y את כל הנקודות על הישר xy נקראת תת-מרחב. תת-מרחב שאינו מוכל כולו בישר אחד מהווה מרחב פרויקטיבי בעצמו. אם U תת-מרחב של מרחב פרויקטיבי P ו-p נקודה מחוץ לו, אז איחוד הישרים pu (עבור הנקודות u על U) הוא תת-המרחב הנוצר על ידי U ו-p; תת-המרחב הזה נוצר על ידי U וכל נקודה שלו שמחוץ ל-U. תת-המרחב הנוצר על ידי שלוש נקודות x, y, z שאינן על ישר אחד נקרא מישור.
בדומה להגדרות באלגברה ליניארית, אפשר להגדיר בסיס של מרחב פרויקטיבי P כקבוצה S שהיא פורשׂת (כלומר S יוצרת את P) ובלתי תלויה (S אינה נפרשת על ידי אף תת-קבוצה אמיתית שלה). קבוצה היא בסיס אם ורק אם היא פורשת מינימלית, אם ורק אם היא בלתי תלויה מקסימלית. לכל מרחב פרויקטיבי יש בסיס (עובדה זו מצריכה את הלמה של צורן). הבסיסים של מרחב פרויקטיבי P מקיימים את למת ההחלפה של שטייניץ, וכתוצאה מכך לכל הבסיסים אותו גודל - וזהו, על-פי ההגדרה, הממד של P. הממד מקיים את נוסחת הממדים  \dim(\langle U,U'\rangle )=\dim(U)+\dim(U')-\dim(U\cap U'). תת-מרחב מקסימלי (כזה שבהוספת נקודה אחת פורש את המרחב כולו) נקרא על-מישור.
הגישה האקסיומטית > טרנספורמציות

העתקה חד-חד-ערכית ועל מקבוצת הנקודות של מרחב פרויקטיבי לקבוצת הנקודות של מרחב פרויקטיבי נקראת קולינאציה אם לכל x,y,z על ישר אחד, גם התמונות נמצאות על ישר אחד. כל קולינאציה משרה העתקה חד-חד-ערכית ועל בין קבוצות הישרים של המרחבים, ומעבירה תת-מרחבים לתת-מרחבים. קולינאציה שומרת על בסיסים וממדים. מרחבים פרויקטיביים שיש ביניהם קולינאציה הם איזומורפיים.
קולינאציה a ממרחב פרויקטיבי לעצמו היא מרכזית אם יש לה נקודת מרכז (נקודה שכל ישר העובר דרכה נשמר תחת a). תכונה זו שקולה לקיומו של ציר (על-מישור שכל נקודותיו נשמרות). קולינאציה מרכזית שנקודת המרכז שלה אינה שייכת לציר נקראת הומולוגיה. אוסף הקולינאציות  \ G(p,H) עם מרכז נתון p וציר נתון H מהווה חבורה. קולינאציה ב- \ G(p,H) נקבעת באופן יחיד על ידי התמונה של נקודה כלשהי שאינה ב- \ H\cup \{p\}; אם המרחב דזרגי, אז החבורה פועלת טרנזיטיבית על החלק שמחוץ ל- \ H\cup \{p\} של כל ישר דרך p. 
(על הקולינאציות של המישור הפרויקטיבי הקלאסי, ראה מישור פרויקטיבי).
הגישה האקסיומטית > הקשר למרחבים אפיניים

אם מסירים ממרחב פרויקטיבי את כל הנקודות בעל-מישור, מתקבל מרחב אפיני; וכל מרחב אפיני מתקבל כך, באופן יחיד (עד כדי איזומורפיזם). קולינאציה בין מרחבים פרויקטיביים משרה קולינאציה בין המרחבים האפיניים המתקבלים מהם, ולהפך, קולינאציה בין מרחבים אפיניים משרה קולינאציה בין המרחבים הפרויקטיביים שהם מגדירים.
הגישה האקסיומטית > דואליות ופולריות

יהי P מרחב פרויקטיבי. המרחב הדואלי  \ P^{*} הוא הגאומטריה שהנקודות והישרים שלה הן תת-המרחבים מקו-ממד 1 ו-2 של P, בהתאמה. זהו מרחב פרויקטיבי, מאותו ממד כמו P. קולינאציה מ-P למרחב הדואלי (שהיא התאמה בין נקודות לתת-מרחבים מממד d-1, המעבירה שלוש נקודות על ישר לשלושה מרחבים הנחתכים במימד d-2) נקראת דואליות של P. אם  \ \delta :P\rightarrow P^{*} היא דואליות, אז לכל תת-מרחב U של P מתקיים  \ \delta (U)=\bigcap _{x\in U}\delta (x).
דואליות היא פולריות, אם  \ x\in \pi (y) אם ורק אם  \ y\in \pi (x); פולריות אינה אלא דואליות מסדר 2. תת-מרחב U של P הוא מוחלט ביחס לפולריות  \ \pi , אם  \ U\subseteq \pi (U). אם לפולריות יש לפחות ישר מוחלט אחד, אז הנקודות והישרים המוחלטים מהווים מרחב פולרי.
אם P מוגדר בקואורדינטות הומוגניות, אפשר לתאר את הדואליות והפולריות שלו באמצעות תבניות ביליניאריות; ראו להלן.
בניה בקואורדינטות הומוגניות

קואורדינטות הומוגניות מספקות דרך נוחה לבנות מרחב פרויקטיבי.
יהי F שדה ויהי  \,V מרחב וקטורי. מ-V מסלקים את נקודת הראשית (שתשמש עוגן לפרספקטיבה), ועל הנקודות הנותרות מגדירים יחס שקילות באופן הבא: הנקודות  \ 0\neq x,y\in V שקולות אם קיים סקלר  \ 0\neq \lambda \in F, כך ש-  \ y=\lambda x.
הנקודות של המרחב הפרויקטיבי  \ \mathbb {P} V הן, על-פי ההגדרה, מחלקות השקילות  \ \{\lambda x|0\neq \lambda \in \ F\}, המייצגות ישרים מנוקבים (בלא הראשית) במרחב המקורי. לכל תת-מרחב ליניארי  \ H\subset V, המרחב הפרויקטיבי המתאים כולל את הנקודות  \ [x] עבור  \ x\in H. הממד הפרויקטיבי תמיד קטן ב-1 מן הממד באלגברה ליניארית: מרחבים חד-ממדיים מתאימים לנקודות, מרחבים דו-ממדיים לישרים, וכן הלאה.
אם  \ V=F^{n+1} הוא מרחב וקטורי מממד סופי, אפשר לתאר כל וקטור שלו על ידי קואורדינטות באמצעות הבסיס הסטנדרטי:  x=\left(x_{0},\dots ,x_{n}\right). יחס השקילות מוגדר על  V-\{(0,\dots ,0)\} באופן הבא:  (x_{0},\dots ,x_{n})\sim (y_{0},\dots ,y_{n})\iff \exists \lambda \in F^{\times }:(x_{0},\dots ,x_{n})=(\lambda y_{0},\dots ,\lambda y_{n}), כלומר: קיים סקלר שונה מאפס כך ששתי ה-n+1-יות פרופורציוניות זו לזו על ידי סקלר זה. זהו יחס שקילות על V. את מחלקת השקילות של וקטור תחת היחס הזה נסמן    \left(x_{0}:\dots :x_{n}\right)=\left[(x_{0},\dots ,x_{n})\right] כאשר סימון הנקודתיים בא להזכיר שמה שרק היחסים בין הקואורדינטות משמעותיים. הקואורדינטות המתארות את מחלקת השקילות  \left(x_{0}:\dots :x_{n}\right) נקראות "קואורדינטות הומוגניות". המרחב הפרויקטיבי מוגדר להיות המרחב של כל מחלקות השקילות הללו, כלומר:  \mathbb {P} _{F}^{n}=\mathbb {P} (V)=(V-\{(0,\dots ,0)\})/\sim .
בניה בקואורדינטות הומוגניות > שדה הסקלרים

בבניה שתוארה לעיל אפשר להחליף את שדה הסקלרים F בכל חוג עם חילוק (אסוציאטיבי) D, כאשר המרחב הווקטורי V מוחלף במרחב וקטורי שמאלי מעל D (לאו דווקא מממד סופי). כל מרחב פרויקטיבי מממד 3 ואילך נבנה באופן הזה, וכל מרחב פרויקטיבי הנבנה באופן זה הוא דזרגי. לפי המשפט היסודי הראשון של הגאומטריה הפרויקטיבית, כל מרחב פרויקטיבי דזרגי הוא מהצורה  \ \mathbb {P} V עבור מרחב וקטורי שמאלי V מעל חוג עם חילוק. ההוכחה של המשפט היסודי אינה קלה, אבל הרעיון המרכזי פשוט למדי. בהינתן המרחב הפרויקטיבי P, מסירים ממנו על-מישור כדי לקבל מרחב אפיני A, בו בוחרים נקודת אפס ומגדירים פעולת חיבור על ידי פעולות ההזזה (המתחלפות זו עם זו). אוסף ההומולוגיות של A, ביחס לנקודת המרכז 0, ויחד עם העתקת האפס (המכווצת את המרחב לנקודה), מהווה חוג עם חילוק D ש-A מרחב וקטורי מעליו.
המרחב הפרויקטיבי  \ \mathbb {P} V, כאשר V מרחב וקטורי מעל שדה הסקלרים D (חוג עם חילוק, כאמור), מקיים את משפט פאפוס אם ורק אם D הוא שדה (קומוטטיבי). התאמה זו בין תכונה אלגברית של שדה הסקלרים לבין התכונות הגאומטריות של המרחב הווקטורי, הייתה אחד הגורמים הראשונים לפיתוחה של תורת הזהויות של חוגים.
בניה בקואורדינטות הומוגניות > טרנספורמציות

יהי V מרחב וקטורי מעל חוג עם חילוק D. כל העתקה ליניארית הפיכה  \ t:V\to V משרה קולינאציה של  \ \mathbb {P} V (קולינאציה היא העתקה הפיכה של הנקודות, המעבירה ישר לישר). שתי העתקות ליניאריות משרות את אותה קולינאציה אם ורק אם אחת מהן מתקבלת מהשנייה על ידי כפל באיבר מרכזי של D. את חבורת ההעתקות המתקבלות באופן הזה מסמנים ב- \ \operatorname {PGL} (V)=\operatorname {Cent} (D)^{\times }\backslash \!\operatorname {GL} (V) (אם D הוא שדה, הסימון מתלכד עם הסימון המקובל לחבורה הליניארית הפרויקטיבית).
אם  \ V=D^{d+1}, כך ש- \ \mathbb {P} V=\mathbb {P} D^{d+1} הוא מרחב פרויקטיבי d-ממדי, אז חבורת הקולינאציות  \ \operatorname {PGL} (V)=\operatorname {PGL} _{d+1}(D) פועלת טרנזיטיבית על החדרים של המרחב (חדר הוא דגל מקסימלי, כלומר שרשרת של תת-מרחבים בממדים  \ 0,1,\dots ,d-1). בדומה לזה, החבורה  \ \operatorname {PGL} _{d+1}(D) פועלת טרנזיטיבית על התבניות של המרחב (תבנית, frame, היא קבוצה של d+2 נקודות שכל d+1 מהן מהוות בסיס למרחב הפרויקטיבי); ואם D שדה (קומוטטיבי), אז הפעולה הזו היא חדה.
כדי לקבל את כל הקולינאציות של  \ \mathbb {P} V, יש להכליל את חבורת ההעתקות הליניאריות להעתקות ליניאריות למחצה: העתקה אדיטיבית  \ \alpha :V\rightarrow V היא ליניארית למחצה אם יש אוטומורפיזם  \ \sigma :D\rightarrow D כך ש- \ \alpha (\lambda v)=\sigma (\lambda )\alpha (v). את חבורת ההעתקות הליניאריות למחצה מסמנים ב- \ G\Gamma (V), וכמו במקרה של העתקות ליניאריות,  \ \operatorname {P\Gamma {}L} (V)=\operatorname {Cent} (D)^{\times }\backslash \!\operatorname {G\Gamma } (V). המשפט היסודי השני של הגאומטריה הפרויקטיבית קובע שחבורת הקולינאציות של  \ \mathbb {P} V היא  \ \operatorname {P\Gamma {}L} (V).
בניה בקואורדינטות הומוגניות > דואליות ופולריות

אם P הוא מרחב פרויקטיבי מהצורה  \ \mathbb {P} V, כאשר V מרחב וקטורי שמאלי מעל חוג עם חילוק D, אז המרחב הדואלי של P הוא המרחב הפרויקטיבי  \ \mathbb {P} (V^{*}), כאשר  \ V^{*}=\operatorname {Hom} (V,D) הוא המרחב הדואלי של V, המהווה מודול שמאלי מעל החוג המנוגד  \ D^{\operatorname {op} }.
במרחבים פרויקטיביים המתוארים על ידי קואורדינטות הומוגניות, אפשר לתאר את כל הדואליוֹת והפולריוֹת באמצעות תבניות ביליניאריות והכללות שלהן, באופן הבא. תבנית ססקווילינארית של V היא פונקציה בי-אדיטיבית  \ f:V\times V\rightarrow D המקיימת  \ f(ax,y)=af(x,y) ו- \ f(x,ay)=f(x,y)\sigma (a), כאשר  \ \sigma :D\rightarrow D הוא אנטי-אוטומורפיזם. כל תבנית כזו מגדירה דואליות על המרחב  \ \mathbb {P} V, לפי  \ \delta (\langle v\rangle )=\{w\in V:f(v,w)=0\}. כל דואליות של  \ \mathbb {P} V מוגדרת באופן כזה.
לפי משפט בירקהוף--פון נוימן, כל פולריות של  \ \mathbb {P} V מוגדרת כמתואר לעיל, כאשר התבנית f היא סימטרית, או אנטי-סימטרית, או הרמיטית או אנטי-הרמיטית ביחס ל- \ \sigma  שהיא אינוולוציה של D.
ראו גם

מרחב פרויקטיבי ממשי
מישור פרויקטיבי
יריעה אלגברית פרויקטיבית
שיכון סגרה
גאומטריית חילה
הקולינאציה עם מרכז z וציר H: אם קיימת קולינאציה המעבירה את p ל-(a(p, אז היא מעבירה את x ל-(a(x.
בריכות הצאן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מאגר מים, אתר ארכאולוגי, אתר מקראי 
 מיקום:  הרובע המוסלמי 
 מדינה:  ישראל 
 
 קואורדינטות:  31°46′53″N 35°14′09″E﻿ / ﻿31.781388888889°N 35.235833333333°E﻿ / 31.781388888889; 35.235833333333
  (למפת ירושלים העתיקה מוגדלת) בריכות הצאן(למפת ירושלים העתיקה רגילה) בריכות הצאן(למפת ירושלים רגילה) בריכות הצאן(למפת ירושלים מוגדלת) בריכות הצאן he
 
מפת הממצאים הארכאולוגיים בבריכות הצאן
"בריכות הצאן", הידועות גם בשם "בריכות בית חסדא" הן שתי בריכות שנחפרו באפיקו של נחל בית זיתא בירושלים. מיקומן היום הוא באזור החומה הצפון מזרחית של העיר העתיקה, ברובע המוסלמי צפונית לדרך שער האריות. המקום שימש בתקופת בית המקדש השני כמאגר מים וכבריכות מרפא. במאה ה־5 לספירה נבנתה במקום כנסייה גדולה שהוקדשה ל"מרים הקדושה של הפְּרוֹבָּטיקה" ונהרסה בתחילת המאה ה־11. מאוחר יותר בתקופה הצלבנית נבנה במקום מנזר צלבני שהוקם לזכר הנס, שעל פי המסורת הנוצרית, ביצע ישו במקום, ובסמוך, החל מן המאה ה־12, עומדת במקום כנסיית סנטה אנה הבנויה בסגנון בנייה רומנסקי.
בריכות הצאן בדגם ירושלים בסוף ימי בית שני, מוזיאון ישראל
צילום אוויר של המתחם
שרידי קשתות התמיכה של הבזיליקה הביזנטית ניצבות בבריכה הדרומית
זוג הבריכות והסכר שביניהן
שברי עמודים מהבזיליקה הביזנטית
כנסיית סנטה אנה לפני השיפוצים של מוס 1864
העת העתיקה

במאה ה־8 לפנה"ס נבנה באתר בור מים לאספקת מים למקדש. ייתכן שמקור בור המים הוא באגירת מי גשמים ושיטפונות שנותבו אל אזור העמק ונעצרו על ידי סכר. מאוחר יותר נבנה במקום סכר ברוחב 6 מטר. מן הבריכה המלאכותית בגודל של 40x50 מ' הובלו המים בתעלות לבית המקדש. ייתכן כי זו הבריכה העליונה המוזכרת בספר מלכים בשם "הבריכה העליונה":
"וַיִּשְׁלַח מֶלֶךְ אַשּׁוּר אֶת תַּרְתָּן וְאֶת רַב סָרִיס וְאֶת רַבְשָׁקֵה מִן לָכִישׁ אֶל הַמֶּלֶךְ חִזְקִיָּהוּ בְּחֵיל כָּבֵד יְרוּשָׁלִָם, וַיַּעֲלוּ וַיָּבֹאוּ יְרוּשָׁלִַם וַיַּעֲלוּ וַיָּבֹאוּ וַיַּעַמְדוּ בִּתְעָלַת הַבְּרֵכָה הָעֶלְיוֹנָה אֲשֶׁר בִּמְסִלַּת שְׂדֵה כֹבֵס".
תיאור נוסף של בריכה מופיע בספר ישעיהו. תיאור זה מעלה את ההשערה כי הבריכה אף שימשה את הכובסים בעיר:
"וַיֹּאמֶר ה' אֶל יְשַׁעְיָהוּ צֵא נָא לִקְרַאת אָחָז אַתָּה וּשְׁאָר יָשׁוּב בְּנֶךָ, אֶל קְצֵה תְּעָלַת הַבְּרֵכָה הָעֶלְיוֹנָה אֶל מְסִלַּת שְׂדֵה כוֹבֵס."
ימי בית שני

במאה השלישית לפנה"ס, ככל הנראה ביוזמתו של שמעון הכהן הגדול, נבנתה בריכה נוספת במקום, תוך שימוש בסכר כבקיר חוצץ. על פי הסברה המקובלת בריכות אלה נקראו "בריכות הצאן" (ביוונית: Piscina Probatica) מאחר ששימשו לשטיפת הצאן שהובא להקרבה כקורבן בבית המקדש. בניגוד להנחה זו מצביעים החוקרים על שימוש שונה בבריכות: לפי הערכתו של הארכאולוג שמעון גיבסון (אנ') הבריכות נבנו כחלק ממערכת המים של ירושלים, אך לא למטרת שתייה או נופש, כפי שטען למשל אליצור. בעוד הבריכה הצפונית, בגודל של כ־53x40 מ', שימשה כמאגר מים ("אוצר"), שימשה הבריכה הדרומית, שגודלה כ־47x52 מ', כמקווה טהרה. אל בריכה זו הוביל גרם מדרגות ברוחב של כ־35 מ' ובאורך של כ־53 מ', שאיפשר את הטהרה במקום. הבריכות היו מוקפות בארבעה סטוים (פורטיקו) עם עמודים. סטואה נוסף מוקם לצד הסכר החוצץ בין הבריכות. בסכר נבנו פיר אנכי וכן מנהרה אופקית שבסופה שער, שקישרו בין שתי הבריכות ואיפשרו שליטה על המים.
תיאור של הבריכות מופיע בברית החדשה, שם מכונה האתר "בריכת בית חסדא". על פי התיאור במקום זה עשה ישו נס כשריפא נכה:
"אחרי כן היה חג ליהודים וישו עלה לירושלים. בירושלים, על-יד שער הצאן הייתה בריכה, שנקראה בית חסדא, וסביבה חמש אכסדראות עמודים. באכסדראות אלה שכבו הרבה חולים ועוורים ופסחים ויבשי אברים. היה שם איש אחד והוא בחליו שלושים ושמונה שנים. ישו ראה אותו שוכב וידע כי זמן רב הוא חולה. שאל אותו: "אתה רוצה להיות בריא?" השיב לו החולה: "אדוני, אין אתי איש שיטיל אותי לברכה בעת תנועת המים. עד שאני בא, אחר יורד לפני." אמר לו ישו: "קום, קח את משכבך והתהלך." מיד נרפא, לקח את משכבו והתהלך."
שני גורמים, שהביאו לירידה בחשיבותן הפולחנית והשימושית של הבריכות בשלהי ימי הבית השני, היו בניית בריכת ישראל קרוב יותר לבית המקדש, והקמת החומה השלישית מצפון לעיר במאה ה־1, שאף עצרה את ניקוז הגשמים לבריכות.
התקופה הרומית

לאחר שנת 135, עם בנייתה של "איליה קפיטולינה" כעיר פגאנית על ידי אדריאנוס, נבנו באתר מרחצאות מרפא לכבוד האל אסקלפיוס (Asclepius). מכיוון שדרך הריפוי לרוב כללה אמבטיות וטבילות, הוקמו מקדשים מסוג זה סמוך למעיינות ומקורות מים. במקדש הפגאני נחשפו פסלונים ותבליטים של נשים, אולי פסלונים שניתנו על ידי חולים שזכו להירפא ממחלתם. כמו כן נתגלה ממצא המראה את אסקלפיוס כהיבריד בעל גוף של נחש, הניצב בין שני עמודי מקדש.
התקופה הביזנטית

בתקופה הביזנטית נבנתה במקום כנסייה גדולה בצורת בזיליקה שהוקדשה למרים, אם ישו. היה זה במקביל לעליית מעמדה של מרים בפולחן הנוצרי, בייחוד עקב פעולותיה של הקיסרית אאודוקיה. בניין הכנסייה, באורך של כ־45 מ' וברוחב של כ־18 מ', הוקם על גבי הסכר המפריד בין שתי הבריכות ועל גבי קשתות תמיכה גבוהות. ב־615, בתקופת הכיבוש הפרסי של העיר, נפגעה הכנסייה – והיא שוקמה על ידי מודסטוס, פטריארך ירושלים. תיאור הידוע כ"מסע אנטוניוס", המתוארך למחצית השנייה של המאה ה-7, מתאר את ההידרדרות במעמדה של הבריכה בתקופה זו:
"בשובנו אל העיר, באנו אל בריכת שחייה ולה חמישה אולמות, ובאחד מהם הבסיליקה של מרים הקדושה, אשר בה נעשו מעשי נסים רבים. בריכה זו הפכה עתה ביב שופכין, ושם רוחצים כל אשר נחוץ בעיר. בפינה חשוכה ראינו גם את שרשרת הברזל, אשר בה חנק יהודה האומלל את עצמו."
התקופה הצלבנית

בתחילת המאה ה־11 נהרסה הכנסייה בשנית, על ידי אל-חאכם באמר אללה הפאטימי. לאחר מסע הצלב הראשון הוקם במקום מנזר קטן שהוקדש לנס הריפוי של ישו. הצלבנים בנו על חורבות הכנסייה הביזנטית קפלה קטנה, וסמוך לה בנו כנסייה גדולה שהוקדשה לאנה הקדושה, אמהּ של מרים. הצלבנים הפרידו בין שתי המסורות: זו של ריפוי הנכה וזו של לידת מרים, והעבירו את האחרונה לכנסייה החדשה של סנטה אנה. לצד הכנסייה החדשה הקימו הצלבנים מנזר.
כנסיית סנטה אנה, שנבנתה בשנות הארבעים של המאה ה־12, והיא דוגמה לטיפוס הנפוץ ביותר של כנסייה צלבנית בארץ ישראל: בסיליקה עם אולם תווך ושתי סיטראות המסתיימות במזרח בשלוש אפסידות מקבילות. המבנה משלב סגנון בנייה רומנסקי מוקדם עם מסורות בנייה מקומיות נוצריות קדומות והשפעות ביזנטיות, כגון הכיפה מעל מקום ההצטלבות של אולם התווך עם בית הרוחב (טרנספט).
באגף הימני מדרגות המובילות לקריפטה מהתקופה הרומית, שעל פי המסורת היא מקום לידתה של מרים.
התקופה האיובית

חמש שנים לאחר תבוסת הצלבנים ב־1187 הפכה הכנסייה למדרסה מוסלמית (בית ספר מוסלמי) כפי שמתואר בכתובת מעל למשקוף הכניסה: "בשם אללה הרחום והחנון. כל הטוב והיפה שעלה בגורלכם הוא מאללה. מדרסה מבורכת זו נבנתה עבור הווקף על ידי אדוננו צלאח א-דין סולטאן האסלאם והמוסלמים". בזכות הפיכתה של הכנסייה למדרסה בסמיכות לכיבושה של העיר על ידי צלאח א-דין, נשמר המבנה היטב, והוא משמש כאחת הדוגמאות היפות ביותר לארכיטקטורה הצלבנית ברחבי ירושלים.
העת החדשה

במהלך המאה ה־19 שימש המבנה כאורווה של חיל המצב הטורקי, ששכן בקרבת מקום. לצליינים לא הותרה הירידה לקריפטה דרך המדרגות, אך הותר להם להיכנס דרך חלון קטן, אותו מראים בכנסייה עד היום.
ב־1856 נמסרה הכנסייה לנפוליון השלישי, כאות תודה על עזרתם של הצרפתים במלחמת קרים. הכנסייה שוקמה על ידי האדריכל הצרפתי מוס (Mosse) שהצניע את התוספות המאוחרות. מוס גם ערך את החפירות הראשונות באתר בריכות בית חסדא.
הכנסייה נמסרה על ידי נפוליאון למסדר האבות הלבנים, החברים במסדר שנוסד למען פעילות מיסיונרית באפריקה. מתחם סנטה אנה הוא, איפוא, בין המקומות היחידים בארץ הקודש בהם מוצאים את נזירי המסדר דרך קבע. האבות הלבנים חיפשו דרך לעזור לכנסייה הקתולית המזרחית בארץ הקודש ולכן פתחו במקום סמינר לכמרים מלכיתים (יוונים קתוליים) בשנות השמונים של המאה ה־19.
לקריאה נוספת

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
דן בהט, אטלס כרטא הגדול לתולדות ירושלים, הוצאת כרטא, 1989.
שמעון גיבסון, "ברכת בית חסדא בירושלים - מחקר חדש על חפירות ישנות", בתוך: אייל ברוך, איילת לוי-רייפר ואבי פאוסט (עורכים), חידושים בחקר ירושלים, הקובץ הארבעה-עשר, מרכז אינגבורג רנרט ללימודי ירושלים, רמת גן, 2008 (באנגלית)
זהר עמר, "השתמרותם של מקומות מרפא מקודשים בירושלים", מחקרי יהודה ושומרון, דברי הכנס השביעי, תשנ"ז-1997, עמ' 212-207.
הערות שוליים

↑  ראו: Elizur, Y.' "The Siloam Pool - 'Solomon's Pool - Was a Swimming Pool, Palastine Exploration Quartery, 140, 2008, 17-25.
1 2  ראו: Gibson, Shimon, The Bethesda Pool in Jerusalem: A New Investigation of Old Excavations", in: ברוך, אייל, לו-רייפר, איילת, פאוסט, אברהם (עורכים), חידושים בחקר ירושלים, הקובץ הארבעה-עשר, מרכז אינגבורג רנרט ללימודי ירושלים, רמת גן, 2008.
↑  ממצאי החפירות בבריכות בית חסדא שמעון גיבסון, אוניברסיטת ארץ הקודש (מסמך PDF, באנגלית, אתר מאמרי האקדמיה)
| אתרי הרובע המוסלמי |
| --- | --- | --- |
| שכונות | באב אל חוטה |  |
| רחובות ושערים | שער האריות • שער הפרחים • שער שכם • הקארדו (ירושלים) • רחוב השלשלת • ויה דולורוזה (רחוב) • רחוב הגיא • רחוב שער האריות • שער השלשלת • שער הכותנה • שער הברזל |  |
| אתרים ארכיאולגיים | מערת צדקיהו • בריכת הסטרותיון • קשת וילסון • מנהרות הכותל • שער וורן • בריכות הצאן |  |
| אתרים מוסלמיים | רבאט אל-מנצורי • מסגד הצריח האדום • רבאט אל-בציר • ספריית ח'אלדיה • ספריית אל-בודיירי • אל-מדרסה א-תנכיזיה |  |
| אתרים נוצריים | ויה דולורוזה • קפלת ההלקאה • קפלת ההרשעה וכפיית הצלב • מנזר האחיות ציון (העיר העתיקה) • כנסיית סנטה אנה • האכסניה האוסטרית • אכסניית סנט פאולוס • כנסיית גבירתנו הדואבת |  |
| אתרים יהודיים | הכותל הקטן • ישיבת עטרת ירושלים • בית המערבים • ישיבת אדרת אליהו • ישיבת שובו בנים • בית הכנסת ע"ש הרב גץ • בית הכנסת אוהל יצחק • ישיבת חיי עולם • ישיבת תורת חיים • בית הכנסת ציון המצוינת |  |
| מבני מגורים יהודיים | חצר רייסין • חצר גליציה • בית המערבים • מתחם שער הפרחים • בית ויטנברג • בית הצלם • חצר ראנד • בית חזון • בית דנון • חצר דיסקין |  |
| שונות | מוזיאון הכיכר הרומית • שוק הכותנה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285540905171  LCCN: sh00001906  VIAF: 315161532   WorldCat (עם VIAF): 315161532 
בריכת בית חסדא. תצלום מ-1911.
חוסיין ערנוס

חוסיין עָרנוּס (בערבית: حسين عرنوس; נולד ב-1953) הוא פוליטיקאי סורי שכיהן כראש ממשלת סוריה מ-2020 עד 2024.
רקע

ערנוס נולד בעיירה אל-תאח (ער'), בנפת מערת א-נועמאן שבמחוז אידליב. בשנת 1978 קיבל תואר ראשון בהנדסה אזרחית מאוניברסיטת חלב.
קריירה

בתום לימודיו באוניברסיטה עבד בתחום ההנדסה. בין השנים 1992 ל-2002 ניהל את החברה הכללית לדרכים וגשרים ובין השנים 2004-2002 היה עוזר שר התחבורה.
בין השנים 2009-2004 כיהן בתפקיד מנכ"ל המוסד לתעבורה.
כיהן בתפקיד מושל קוניטרה בין השנים 2013-2011 ולאחר מכן, בין השנים 2013 ל-2018 כיהן כשר העבודה והשיכון.
ב-26 בנובמבר 2018 מונה לשר מקורות המים.
ב-11 ביוני 2020 מינה בשאר אל-אסד את ערנוס לתפקיד ראש ממשלת סוריה, לאחר פיטוריו של ראש הממשלה הקודם עימאד ח'מיס בעקבות המשבר הכלכלי במדינה. ספטמבר 2024 סיים את תפקידו והוחלף על ידי מוחמד ראזי אל-ג'לאלי.
סנקציות

בשנת 2014 נכלל ברשימת שרי הממשל הסורי שנאסר עליהם להיכנס לשטחי ארצות הברית והאיחוד האירופי.
הערות שוליים

1 2  Manhom, Hussein Arnous, Manhom? | Personalities and Institutions Portal (באנגלית)
1 2  علي أحمد عبدالله, تطور تشريعات ترخيص إصدار الصُّحُف في مملكة البحرين من عام 1938 حتى عام 2002-دراسة تاريخية, Journal of Arts and Social Sciences [JASS] 13, 2022-05-29, עמ' 145–159 doi: 10.53542/jass.v13i2.5113
↑  https://sanctionssearch.ofac.treas.gov/Details.aspx?id=16228
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא סוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פנינה היילפרין

פנינה היילפרין, 1951
פנינה היילפרין (נקראה גם פנינה הלפרין; 22 בנובמבר 1886, ורשה – 27 בפברואר 1980, רמת-גן) הייתה אחת מראשוני הגננות העבריות בגולה ובארץ ישראל, משוררת ומתרגמת של שירי ילדים. עם אישהּ יחיאל היילפרין הולידה את יונתן רטוש, מירי דור, צבי רין ועוזי אורנן.