stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גריטוויקן
היסטוריה > ארנסט שקלטון

תולדותיה של גריטוויקן קשורים לחוקר האירי ארנסט שקלטון. המשלחת המפורסמת ביותר בהנהגתו של שקלטון הפליגה מלונדון ב-1 באוגוסט 1914 והגיעה לים ודל ב-10 בינואר 1915, שם מחסום קרח מנע מספינתם  אנדיורנס להמשיך בדרכה. הספינה התרסקה על הקרח ב-27 באוקטובר 1915 ו-28 חברי הצוות הצליחו להימלט לאי הפיל ולהביא איתם שלוש סירות קטנות. כולם שרדו כאשר שקלטון וחמישה אנשים נוספים הצליחו להגיע לחוף הדרומי של ג'ורג'יה הדרומית על סיפונה של הסירה ג'יימס קירד (James Caird).הם הגיעו למערת המפרץ ומשם חצו את האי לחלקו הצפון-מזרחי. בהגיעו לגריטוויקן ארגן שקלטון מבצע הצלה להשיב הביתה את שארית אנשיו.
שקלטון שב לגריטוויקן בפעם האחרונה לאחר מותו. הוא מת באופן פתאומי ב-1922 מהתקף לב במהלך משלחת נוספת לאנטארקטיקה. אלמנתו בחרה בג'ורג'יה הדרומית כמקום קבורתו והוא קבור שם לצדם של ציידי הלווייתנים שמתו באי. ב-27 בנובמבר 2011 נקבר אפרו של פרנק ויילד שהיה יד ימינו של שקלטון לצד קברו של זה האחרון.
היסטוריה > מלחמת פוקלנד

במהלך מלחמת פוקלנד גריטוויקן נכבשה על ידי הכוחות המזוינים של ארגנטינה בראשית אפריל 1982 לאחר קרב קצר עם חיל הנחתים המלכותי הבריטי. יחידות הקומנדו הבריטיות  SAS והSBS כבשו מחדש את היישוב שלושה שבועות מאוחר יותר בלא שנורתה אפילו ירייה אחת.
בסיועה של קורבטה של הצי הארגנטינאי נחת כוח של הנחתים הארגנטינאים ותקף מחלקה של הנחתים המלכותיים שהוצבה בגריטוויקן. בסיומו של הקרב בן השעתיים ניזוקה נחתת ארגנטינאית ומסוק ארגנטינאי הופל. לארגנטינאים היו 3 הרוגים ו-3 פצועים ולבריטים פצוע אחד. אבדותיהם של הארגנטינאים מנעו מהם להמשיך ולכבוש את שאר חלקי האי ורק גריטוויקן נותרה תחת שליטתם. ב-25 באפריל גרם הצי המלכותי נזק ושבה צוללת ארגנטינאית בג'ורג'יה הדרומית. חיל המצב הארגנטינאי בגריטוויקן נכנע מבלי לירות ירייה אחת.
היסטוריה > כיום

יחד עם סביבתה, גריטוויקן הוכרזה כאזור תיירותי מיוחד (ASTI). היישוב הוא תחנת עצירה פופולרית לספינות תיירים המבקרים את אנטארקטיקה והתיירים עוצרים בדרך כלל במקום כדי לפקוד את קברו של שקלטון. המוזיאון המקומי שוכן בביתו של מנהל תחנת צייד והוא פתוח בתקופת הקיץ הדרומי. הכנסייה המקומית היא המבנה היחידי במקום שעדין משמש לייעודו המקורי ולעיתים מתקיימות בו תפילות. בכנסייה נערכו כמה טקסי חתונה במשך השנים.
מראה כללי
קברו של שקלטון
כלבי ים ליד שרידי ספינה
שרידי ספינות דיג
קרחון במפרץ גריטוויקן
כנסיית גריטוויקן
הערות שוליים

↑  R.K. Headland, The Island of South Georgia, Cambridge University Press, 1984, p. 64
↑  British Antarctic Survey (1962), Scientific reports, vol. 101-105, British Antarctic Survey, p. 44,
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1174011807  VIAF: 2285154801938956310005   WorldCat (עם VIAF): 2285154801938956310005
גריזלדה (פולקלור)

| --- | --- |

אחד מילדיה של גריזלדה נלקח ממנה, איור מתוך הספר של אלייזה הייז משנת 1882 Chaucer for Children
 שם ספר:  דקאמרון, סיפורי קנטרברי
 מידע
 כינויים:  גריזלדה הסבלנית
גריזלדה משולחת בגלל נישואיו מחדש של בעלה, מתוך סט ציורים בגלריה הלאומית בלונדון (בערך 1490, על ידי האמן הבלתי ידוע של סיפור גריזלדה).
גריזלדה (באנגלית: Griselda או Girselidis) היא דמות בפולקלור האירופי, הנודעת בסבלנותה ובצייתנותה.
בספרות

הגרסה המפורסמת ביותר של סיפור גריזלדה נכתבה על ידי ג'ובאני בוקאצ'ו בשנת 1353, בסיפור האחרון של היום העשירי בדקאמרון. גואלטיירי, המרקיז של סלוצו, רוצה להתחתן עם הנערה גריזלדה, הידועה במעלותיה הטובות. עוד טרם החתונה, המרקיז דורש מגריזלדה להבטיח לו ציות מוחלט, וגריזלדה מסכימה. החתונה נערכת ברוב פאר וגריזלדה עונה על ציפיותיו של המרקיז בכל תחום. לאחר לידת בתם, המרקיז רוצה לבחון שוב את צייתנותה של גריזלדה: הוא אומר לה כי הבת אינה ראויה ולכן דינה מוות. גריזלדה לא מתנגדת. המרקיז לוקח את הבת אך לא הורג אותה אלא שולח אותה לגדול בחצר אצולה מרוחקת. לאחר מספר שנים, נולד לזוג בן. שוב נלקח הילד וגריזלדה שוב לא מתנגדת. במבחן אחרון, גואלטיירי מוותר בפומבי על גריזלדה וטוען כי ניתן לו אישור רשמי מהאפיפיור להתגרש ממנה ולהינשא לאישה טובה יותר; גריזלדה חוזרת לגור אצל אביה. כעבור כמה שנים, גואלטיירי מודיע שהוא מתחתן מחדש ומזמן את גריזלדה לשרת אותו בהכנות לחתונה. הוא מציג אותה בפני ילדה בת שתים עשרה שלטענתו היא כלתו; למעשה זאת בתם. גריזלדה מאחלת להם בהצלחה ומבקשת מהמרקיז שלא יבחן את כלתו הצעירה כפי שבחן אותה עצמה, שכן הילדה צעירה ותמה מדי מכדי לעמוד בניסיונות קשים כאלה. אז משתכנע המרקיז בנאמנותה של גריזלדה; הוא מציג בפניה את ילדיהם הבוגרים וגריזלדה חוזרת למקומה כאשה וכאם.
כעשרים שנה אחרי הופעת הסיפור בדקאמרון, תרגם פרנצ'סקו פטרארקה את הסיפור מאיטלקית ללטינית כדי לאפשר לקהל רחב יותר לקרוא בו.
עיבוד מפורסם של הסיפור מופיע אצל ג'פרי צ'וסר בסיפורי קנטרברי, בסיפורו של פרח הכמורה. שם מתווספים לסיפור אלמנטים דתיים רבים, בייחוד כאלה המשווים את גריזלדה למרים הבתולה.
גריזלדה מוזכרת גם בספרה של קריסטין דה פיזאן ספר עיר הגבירות (1405), בחלק השני העוסק במידות הטובות של הנשים.
"גריזלדה הסבלנית" הוא סיפור אגדה מאת שארל פרו (1691).
מחזהו של ג'ון פיליפ הקומדיה של גריסיל הסבלנית והענווה (The Commodye of Pacient and Meeke Grissill; ידוע גם בשם המחזה של גריסיל) הוא משנת 1565.
הנרי צ'טל, תומאס דקר וויליאם הוטון שיתפו פעולה בגרסה דרמטית אחרת, גריסל הסבלנית (Patient Grissel), שהוצגה לראשונה בשנת 1599.
המחזה אגדת חורף מאת ויליאם שייקספיר (1623) מציג אלמנטים רבים מסיפור גריזלדה. גריסלדה המודרנית (The Modern Griselda) הוא רומן מאת מריה אדג'וורת' משנת 1805. ברומן נאספים אורחי מסיבה כדי לקרוא ולהציג את סיפורו של פרח הכמורה מסיפורי קנטרברי, כלומר, את סיפורה של גריזלדה.
גריזלדה הסבלנית היא אחת האורחות בארוחת הערב במחזה "נשים בצמרת" מאת קריל צ'רצ'יל משנת 1982.
מרגרט אטווד סיפרה מחדש את סיפורה של גריזלדה בסיפור הקצר "גריסלדה חסרת הסבלנות", שהתפרסם במגזין ניו יורק טיימס ב-12 ביולי 2020 כחלק מפרויקט הדקאמרון של המגזין.
באומנות

סיפורה של גריזלדה לפי בוקאצ'ו מתואר בשלושה ציורי פאנל איטלקיים המתוארכים לסביבות שנת 1490 התלויים בגלריה הלאומית בלונדון. הם מעשה ידיו של אמן איטלקי בלתי ידוע, המכונה "אמן הסיפור של גריסלדה".
עדות לתפוצתו הרחבה של הסיפור אפשר למצוא בפריטי אופנה ואביזרים שונים, כגון ארנק רקום מן המאה ה-14 המעוטר תמונות מתוך הסיפור.
הצייר פרדריק ג'ורג' סטיבנס צייר את תמונת הצעת הנשואים של המרקיז לגריזלדה (1850).
ארנק רקום המתאר את סיפור גריזלדה, צרפת, המאה ה-14
ההצעה, פרדריק ג'ורג' סטיבנס, 1850
במוזיקה

אלסנדרו סקרלטי, לה גריסלדה, 1721
ג'ובאני בונונצ'יני, גריסלדה, 1722
אנטוניו ויוואלדי, גריזלדה, 1735
ז'יל מאסנה, גריסלידיס (Grisélidis) (1901)
ראו גם

דקאמרון – הגרסה המפורסמת ביותר לסיפור גריזלדה
הערות שוליים

↑  Boccaccio, Decamerone, day 10, tale 10.
↑  "Boccaccio, Decameron, Day 10, Tale 10 (Italian, tr. into Mod. Engl.) (analogue of the Clerk's Tale)". sites.fas.harvard.edu.
↑  Madeline Rüegg, The Patient Griselda Myth: Looking at Late Medieval and Early Modern European Literature, pp. 39ff.
↑  "La Patience Griselidis, marquise de Saluces". bp16.bnf.fr (בצרפתית).
↑  Judith Bronfman, Chaucer's Clerk's Tale: The Griselda Story Received, Rewritten, Illustrated, Routledge, 2019, chapter 3.
↑  Charles Perrault, Griselda, Old-Time Stories told by Master Charles Perrault, translated by A. E. Johnson (New York: Dodd Mead and Company, 1921).
↑  Grace McCarthy,"The Evolution of the Patient Woman: Examining Patient Griselda as a Source for William Shakespeare's The Winter's Tale," Early Modern Literary Studies 20/2 (2018).
↑  Alison Langdon, “The More Things Change: Maria Edgeworth’s ‘The Modern Griselda'”, The Year\'s Work in Medievalism 28 (2019), 2-9.
↑  מרגרט אטווד, "גריזלדה חסרת הסבלנות," ניו יורק טיימס מגזין.
↑  "Master of the Story of Griselda | The Story of Griselda, Part I: Marriage | NG912 | National Gallery, London". www.nationalgallery.org.uk.
↑  Purse with scenes from the story of Patient Griselda, The Metropolitan Museum of Art.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312582905171
גרנדין

ערך זה עוסק בסירופ רימונים. אם התכוונתם לחוקרת בעלי חיים, ראו .
גרנדין
גרנדין (בצרפתית: Grenadine, מלשון grenade, רימון) הוא סירופ העשוי מרימונים וסוכר. הגרנדין מיוצר על ידי סחיטה וסינון מיץ הרימונים ובישול עם סוכר.
בצרפת משמש כיום השם "גרנדין" כשם כללי לסירופ. הוא מגיע בטעמים שונים, בעיקר של פירות יער כמו פטל, תות שדה וקסיס, וכן בטעם לימון. השימוש המקורי של סירופ גרנדין היה בערבוב עם מים על מנת לתת טעם למים. כיום משמש הגרנדין בקוקטיילים הן בשל צבעו העז והן עקב טעמו, וכן משום שהמשקל הסגולי שלו כבד מרוב המשקאות המרכיבים את הקוקטייל, דבר שגורם לשקיעתו בכוס וליצירה של פס אדום בתחתית הכוס.
ניתן כיום למצוא בשוק תחליפי גרנדין מלאכותיים שאינם מכילים פרי, אלא סירופ תירס וצבעי מאכל.
קוקטיילים מפורסמים המכילים גרנדין

טקילה סאן רייז
סן פרנסיסקו
שירלי טמפל
סנאי ורוד
פינק ליידי
גלאוקופיטים

| גלאוקופיטים |
| --- | --- |
 פרט מהסוג גלאוקוסיטיס (Glaucocystis)
מיון מדעי
קבוצה:: דיאפורטיקס
ממלכה:: צומח
קבוצה:: ארכאפלסטידה
מערכה:: גלאוקופיטים
סוגים
 Glaucocystis  Cyanophora  Gloeochaete  Cyanoptyche
שם מדעי
 Glaucophyta ‏Skuja, 1954

גְלָאוּקוֹפִיטִים (Glaucophytes) היא קבוצה קטנה ונדירה של אצות החיות במים מתוקים. הם שייכות לקבוצה ארכאפלסטידה, בה מיני איקריוטים דמויי-צמחים, אף שאינם צמחים אמיתיים.
היחסים הסיסטמטיים בין הגלאוקופיטים לבין שאר הקבוצות שנויים במחלוקת וזאת בעיקר מכיוון שלא נחקרו כל כך ובשל נדירותם.
הגלאוקופיטים מעסיקים כיום בעיקר ביולוגים החוקרים את התפתחות הכלורופלסטים, וזאת בשל מספר מחקרים הטוענים כי הם למעשה קבוצת הבסיס (Basal Group) הפילוגנטית של כל ה-Archaeplastida.
פיזיולוגיה

לגלאוקופיטים יש סוג מיוחד של כלורופלסטים הנקראים 'Cyanelles' או 'Cyanoplasts'. בניגוד לכלורופלסטים באורגניזמים אחרים, הם מוקפים פפטידוגליקן (הנמצא בדרך כלל רק בחידקים), מה שמאושש לדעת חוקרים את התאוריה שמקור הפלסטידים הוא באנדוסימביוזה של כחוליות. הגלאוקופיטים משתמשים כולם בתהליך הפוטוסינתזה בכלורופיל a. הגלאוקופיטים האדומיות והכחוליות, משתמשים כולם במבנה חלבוני ייחודי בשם פיקוביליזום (Phycobilisome) המגן מחשיפת-יתר לאור שמש. מנגנון זה אבד אצל הירוקיות ואצל צמחי היבשה. כמו באדומיות ולא כמו בירוקיות ובצמחים אחרים גם הגלאוקופיטים מאחסנים פחמן מקובע בציטוזול.
אצל הגלאוקופיטים הממברנה הפנימית (Cristae) של המיטוכונדריון שטוחה. למינים של הגלאוקופיטים שהם בעלי יכולת תנועה יש שני שוטונים בלתי שווים אשר מכוסים במבנה של מיקרו-צינוריות המזכיר שערות. מבנה דומה לזה נמצא בכמה מינים של אצות ירוקיות.
מיון

ידועים רק 13 מינים שונים של גלאוקופיטים, שאף אחד מהם לא נפוץ במיוחד בטבע. מינים אלה מחולקים לארבעה סוגים:
Glaucocystis - סוג חסר יכול תנועה, אם כי שמר על שרידים של שוטון קצר, ובדומה לצמחים מכיל דופן התא שלו תאית.
Cyanophora - סוג בעל יכולת תנועה, שדופן התא שלו אינו מכיל תאית.
Cyanophora paradoxa - מין זה הוא אורגניזם מודל במחקרים על כלורופלסטים בשל המבנה המיוחד שלהם האופייני לכל המערכה. הגנום של הכלורופלסט של מין זה רוצף ב-1995 והגנום כולו רוצף ב-2012.
Gloeochaete - סוג בעל שלבים התפתחותיים שונים, שבחלקם הוא בעל יכולת תנועה ובחלקם הוא נייח, גם דופן התא שלו אינו מכיל תאית.
Cyanoptyche - הסוג שידוע עליו הכי מעט בקבוצה זאת והוא כמעט ולא נחקר.
הגקלאוקופיטים סווגו בעבר במשפחה Oocystaceae, השייכת לירוקיות.
הערות שוליים

1 2  Patrick J. Keeling (2004). "Diversity and evolutionary history of plastids and their hosts". American Journal of Botany. 91 (10): 1481–1493. doi:10.3732/ajb.91.10.1481. PMID 21652304.
↑  Jeffrey D. Palmer, Douglas E. Soltis & Mark W. Chase (2004). "The plant tree of life: an overview and some points of view". American Journal of Botany. 91 (10): 1437–1445. doi:10.3732/ajb.91.10.1437. PMID 21652302.
↑  Eunsoo Kim & Linda E. Graham (2008).  Redfield, Rosemary Jeanne (ed.). "EEF2 Analysis Challenges the Monophyly of Archaeplastida and Chromalveolata". PLoS ONE. 3 (7): e2621. doi:10.1371/journal.pone.0002621. PMC 2440802. PMID 18612431. אורכב מ-המקור (Free full text) ב-2014-11-04. נבדק ב-2018-10-10.
↑  פרופ' נעם אדיר, כך מגנים חיידקים על מנגנון הפוטוסינתזה שלהם מפני קרינת-יתר
↑  Skuja, A. (1948). Taxonomie des Phytoplanktons einiger Seen in Uppland, Schweden. Symbolae Botanicae Upsalienses 9(3): 1-399.
↑  Ball, S.; Colleoni, C.; Cenci, U.; Raj, J. N.; Tirtiaux, C. (10 בינואר 2011). "The evolution of glycogen and starch metabolism in eukaryotes gives molecular clues to understand the establishment of plastid endosymbiosis". Journal of Experimental Botany. 62 (6): 1775–1801. doi:10.1093/jxb/erq411. PMID 21220783. {{cite journal}}:  (עזרה)
1 2  Veronica L. Stirewalt, Christine B. Michalowski, Wolfgang Löffelhardt, Hans J. Bohnert, Nucleotide sequence of the cyanelle genome fromCyanophora paradoxa, Plant Molecular Biology Reporter 13, 1995-12, עמ' 327–332 doi: 10.1007/bf02669186
↑  Dana C. Price, Cheong Xin Chan, Hwan Su Yoon, Eun Chan Yang, Cyanophora paradoxa Genome Elucidates Origin of Photosynthesis in Algae and Plants, Science 335, 2012-02-17, עמ' 843–847 doi: 10.1126/science.1213561
↑  Phycokey - Glaucocystis, cfb.unh.edu
גלאי AMS02

גלאי AMS 02 בתחנת החלל הבינלאומית
AMS02 (ראשי תיבות: Alpha Magnetic Spectrometer, ספקטרומטר אלפא מגנטי) הוא גלאי חלקיקים המותקן על תחנת החלל הבינלאומית. חוקרו הראשי של AMS02 הוא סמואל טינג, חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1995.
חדר הבקרה של הAMS 02 בCERN
הAMS02 נועד למדוד בעזרת קרניים קוסמיות ראיות לקיומו של חומר אפל בחלל. בעזרת מידע זה ניתן יהיה להבין טוב יותר את השלבים בהיווצרות היקום. בנוסף למטרה זו, מקווים כי ממצאי הגלאי יעזרו באחת השאלות הפתוחות אותה חוקרים, והיא לאן נעלם האנטי חומר ביקום.
סמואל טינג רוצה לאתר את חלקיקי החומר האפל בחלל על ידי זיהוי המסלול הנראה לעין, שהם עשויים להותיר אחריהם לעומת קבוצות מחקר שונות ברחבי העולם, החוקרות ומחפשות אחר החומר האפל על שטח כדור הארץ.
בשנת 1998, לאחר הטיסה של הAMS 01 החל סמואל טינג בפיתוח הAMS02. פיתוח הAMS02 כלל עבודה של 600 פיזיקאים, 56 מוסדות ו-16 מדינות מאורגנות תחת מחלקת האנרגיה של ארצות הברית (DOE) (ביניהן דנמרק, צרפת, גרמניה, איטליה, פינלנד, פורטוגל, ספרד, שווייץ, הולנד טורקיה, סין, קוריאה, טיוואן, ארצות הברית ומקסיקו).
הגלאי AMS02 שוגר על גבי מעבורת לתחנת החלל הבינלאומית ב-16 במאי 2011 בטיסת המעבורת STS-134. חדר הבקרה של הגלאי AMS02 נמצא במרכז לחקר פיזיקת חלקיקים- CERN, אשר נמצא בתקשורת ישירה לחדר הבקרה של תחנת החלל הבינלאומית.
תכונות

משקל: 8500 ק"ג
הספק : 2500 ואט
משך המשימה העיקרית: 10 עד 18 שנים
עוצמת השדה המגנטי: 1T (טסלה)
נפח הגלאי: 64 מ"ק (ה-AMS02 לא גדול במיוחד בהשוואה לגלאים האחרים בסרן כמו גלאי ה-ATLAS שאורכו 44 מטר וקוטרו 22 מטר או הCMS שאורכו 15 מטר ורוחבו 15 מטר).
מבנה הגלאי AMS02

הספקטרומטר אלפא מגנטי מורכב מסדרה של גלאים, המשמשים כדי לקבוע מאפיינים שונים של קרינה וחלקיקים, כאשר הם עוברים דרכם. מבנה הAMS02 כולל מגנטים, מעקב כוכבים ו-GPS. בנוסף לכל אלו המכשיר כולל את הגלאים הבאים:
גלאי מעבר קרינה (TRD-Transition Radiation Detector)- מזהה אלקטרונים ופוזיטרונים בין קרניים קוסמיות.
זמן מערכת הטיסה (TOF-Time of Flight System) מזהיר תת-גלאים על כניסה של קרניים קוסמיות.
מעקב מסיליקון (Tracker)- מזהה סימן של חלקיק טעון ומפריד חומר מאנטי חומר.
טבעת הדמיה גלאי צ'רנקוב (Rich-Ring Imaging Cherenkov Detector)- מודדת בדיוק רב את מהירות הקרניים הקוסמיות.
קלורימטר אלקטרומגנטי (ECAL- Electromagnetic Calorimeter)- מודד אנרגיה של אלקטרונים, פוזיטרונים וקרני y (קרני y או בשמם הנוסף- קרינת גמא. הקרינה נוצרת כתוצאה מתהליך שבו נפגשים חלקיק ואנטי חלקיק והופכים לחלקיקים השונים ממה שהיו במקור).
אנטי צירוף מקרים (ACC-Anti Coincidence Counter)- דוחה קרנים קוסמיות החוצות את קירות המגנט
מערכת יישור גשש (TAS-Tracker Alignment System)- בודקת את יציבות המעקב מסיליקון (הTracker).
מכשירי חשמל Electronics-הופכים את האותות, שזוהו על ידי הגלאי למידע דיגיטלי.
איך זה עובד

קרינה קוסמית מורכבת מחלקיקים הנעים ביקום ומקורם בהתפוצצות של כוכבים, גלקסיות ואף השמש שלנו. כאשר קרינה זו מגיעה לגלאי הAMS02 היא עוברת בשכבותיו השונות. בעזרת האינטראקציה עם השכבות נוכל לקבל מידע על כל אחת מהן. מאינטראקציה עם השכבה הראשונה נוכל להסיק את המסה, המהירות והאנרגיה של כל חלקיק העובר בה. מאינטראקציה עם שכבה אחרת נוכל לקבל מידע על איזה מסלול עבר החלקיק בתוך בAMS02. בנוסף לכך בשכבה השנייה קיים מגנט הגורם לחלקיקים לנוע בדרך אחת או אחרת וכך אפשר לזהות אם החלקיק הוא חומר או אנטי חומר.
כל התהליך הזה קורה במהירות של ננו שנייה.
גילויים של הAMS02

ביולי 2012 אבחן הAMS02 יותר מ-18 מיליארד קרניים קוסמיות.
בשנים 2012–2013 אבחן המכשיר עודף של חלקיקי פוזיטרון, מעבר למצופה, שקיים סיכוי כי מקורם בחומר אפל (חומר שאינו מבצע אינטראקציה עם קרינה אלקטרומגנטית, כמו אור, ולכן אנו לא יכולים לראותו). ההנחה הרווחת היא, שכאשר חלקיק מסוים המרכיב את החומר האפל מתנגש עם עצמו, הוא מייצר קרינה, שמובילה לייצור פוזיטרונים. אך עם זאת קיומו של החומר האפל איננו ודאי משיקולים תיאורטים בתחום האסטרופיזיקה.
באפריל 2015 דיווח ה-AMS02 על 300 מיליון אירועי פרוטונים (אירועי פרוטונים- פרוטונים הנפלטים מהשמש או נוצרים מהתפוצצות של כוכב מסוים ביקום).
מבנה הAMS 02
מודל המציג את שכבותיו של הAMS 02
דוד בן יום טוב

דוד בן יום טוב, בשמו הקטלאני דוד בּונְז'ורְן דֶל בארי,(David Bonjorn del Barri) היה אסטרונום ואסטרולוג יהודי קטאלוני שחי ופעל במחצית הראשונה של המאה הארבע עשרה.
חייו הפרטיים

משערים שדוד בן יום טוב נולד בקוטליורה (Cotlliure) בצפון קטלוניה בשנת 1300.
אביו היה בונז'ורן דל בארי, סוחר עשיר במחוז רוסיון שמצפון להרי הפירנאים, שבאותה תקופה הייתה חלק מהממלכה הקטלאנית של מיורקה .
בשנת 1332 הוא נישא לאסתר, בתו של אסטרוק קארוויטה, יהודי עשיר מז'ירונה. בנו, יעקב בן דוד בן יום טוב פעל כאסטרונום בחצרו של מלך אראגון פדרו הרביעי.
אסטרולוגיה ורפואה

דוד בן יום טוב נודע בזכות חיבורו כלל קטן ( בלטינית: Compendio breve ), סיכום קצר בנושא יישום האסטרולוגיה ברפואה, המבוסס בעיקר על מיקומו האסטרולוגי של הירח.
בתחילת ספרו מסביר דוד בן יום טוב את הסיבה לכתיבת הספר:
אחד מהאוהבים הנכבדים בקיאים ברפואה אשר בזמנינו זה, שאל מעמדי לפי שחשב כי מה שאינו לחבר לו כלל קטן במה שיצטרך הרופא יום יום בנתינת המשלשלים והמשקים והמקיאים וההקזות אל חוכמת הכוכבים, לפי שאלו העניינים הם תמידיים ויצטרך עיון גדול בעשיתם כדי שתצליח מלאכתו בם.
האסטרולוגיה והרפואה נחשבו בספרד של ימי הביניים מדעים שלובים. האסטרולוגיה הרפואית (Astrología médica) התבססה על הקשר בין חלקי גוף, מחלות וצמחי מרפא למיקומם היחסי של הירח, השמש והכוכבים.
ברוח זאת, כלל דוד בן יום טוב בחיבורו, לצד מילון קצר של מונחים אסטרולוגיים ואסטרונומיים, כללים לקביעת הימים המתאימים לביצוע התערבות רפואית כגון הקזת דם, מתן חומרים משלשלים וחומרים מעוררי הקאה.
בכתיבת חיבור זה דוד בן יום טוב התבסס על כתבי האסטרונום היווני קְלָאוֹדִיוּס פְּתוֹלֶמָאיוֹס ,(המאה השנייה לספירה) על הערותיו של המתמטיקאי הערבי-מוסלמי אחמד אבן יוסוף אל-מצרי (המאה העשירית לספירה) ועל ספרו של המלומד היהודי ספרדי אברהם אבן עזרא "ספר המאורות" (1148).
... ונעתרתי למלא את שאלתו כפי מה שהשיגה ידי מהספרים המחוברים בזה. לא חדשתי בזה דבר מעצמי ומלבי וזה החלי לעשות ובאל אעזר.
מתוך עבודה זאת שרדו חמישה כתבי יד - ארבעה בעברית מהמאה החמש עשרה, ואחד בתרגום לטיני שנכתב בקטלוניה לפני שנת 1446.
הערות שוליים

↑  Josep Chabàs, Xavier Rodríguez i Gil, L'astronomia de Jacob ben David Bonjorn, Institut d'Estudis Catalans, 1992, ISBN 978-84-7283-216-9. (בקטלאנית)
↑  BONGORON - JewishEncyclopedia.com, jewishencyclopedia.com
↑  , Gerrit Bos, Charles Burnett,Tzvi Langermann, Hebrew Medical Astrology: David Ben Yom Tov, Kelal Qaṭan: Original Hebrew Text, Medieval Latin Translation, Modern English Translation, Hebrew text, pg.35, Transactions of the American Philosophical Society, 2005-01-01
↑  Tzvi Langermann, Gerrit Bos, Charles Burnett, Hebrew Medical Astrology: David Ben Yom Tov, Kelal Qaṭan: Original Hebrew Text, Medieval Latin Translation, Modern English Translation, Introduction, Transactions of the American Philosophical Society, 2005-01-01
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 143614215  VIAF: 674155648118118330001   WorldCat (עם VIAF): 674155648118118330001
דוד בן בסט

| --- | --- |

דוד בן בסט
 לידה:  19 בדצמבר 1944 (בן 79) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  שדרן רדיו, מנכ"ל ובעלי תחנות רדיו, דיפלומט, פעיל ציבורי
 
דוד בן בסט (נולד ב-19 בדצמבר 1944) הוא איש רדיו ותקשורת ישראלי.
ביוגרפיה

בן-בסט נולד להורים יוצאי בולגריה וגדל בשכונת פלורנטין בתל אביב. מאז שהיה בן 14 הוא חובב רדיו פעיל. אמו מתה כשהיה בן 16. למד אלקטרוניקה בקריית החינוך אורט סינגאלובסקי ושירת בחיל האוויר כטכנאי אלקטרוניקה. כשהשתחרר מצה"ל, למד לתעודת הוראה באלקטרוניקה ועם סיום הלימודים התקבל לעבוד כמורה בבית ספר תיכון בתל אביב, שם התקדם עד לתפקיד סגן המנהל. אחרי כ-10 שנים עזב את תחום החינוך והקים חברה למוצרי אלקטרוניקה.
עם שחרורו מהשירות הצבאי הקים בן-בסט בביתו תחנת רדיו חובבים. ובמקביל לניהול עסקיו הוא קיים קשר עם חובבי רדיו מכל העולם. בשנת 1985 נחטפה האנייה אקילה לאורו על ידי ארבעה מחבלים, חברי החזית העממית, בעת שעשתה את דרכה סמוך לחופי מצרים. מתחנת הרדיו הביתית שלו הצליח בן-בסט למצוא את התדר שבו שידרו המחבלים מהאנייה לבסיס האם שלהם, הקליט אותם והעביר את ההקלטה לרשת הטלוויזיה NBC. מאז שימש כקשב עבורם ואחר כך עבור גלי צה"ל, וסוכנות הידיעות עתי"ם.
בין השנים 1990 ל-1998 שימש כמנכ"ל עיריית הוד השרון. בשנת 1992 מונה כחבר דירקטוריון בזק, וכיהן מטעם בזק גם כחבר דירקטוריון פלאפון תקשורת מ-1994 ועד שנת 1998.
בבחירות המקומיות בשנת 1993 נבחר בן-בסט כחבר מועצת עיריית רעננה מטעם מפלגת העבודה.
בשנת 1995 הקים בשותפות עם שאול אלוביץ' את קבוצת "רדיוס", שהתמודדה וזכתה בזיכיון להקמת תחנת רדיו אזורית בשרון - רדיוס 100FM. ב-2001 רכש את רדיו לב המדינה המדינה כשזו הייתה בקשיים, והקים את פירוויה רדיו, תחנה המשדרת בשפה הרוסית. בשנה זו נבחר לכהן לראשונה כיו"ר התאחדות תחנות הרדיו האזורי, הפועלת לאורך כל השנה לביסוס מעמדן של תחנות הרדיו מול הרגולטור, למאבק ברדיו הפיראטי, להסדרת נושא התמלוגים ולקידום האינטרסים המשותפים לבעלי תחנות הרדיו. בשנת 2013 נבחר פעם נוספת לתפקיד ומכהן בו עד היום. במרץ 2008, לאחר שזיכיון תחנת רדיוס 100FM פג, זכתה שוב קבוצת "רדיוס", במכרז הרדיו באזור השרון. בספטמבר 2010 רכש את חלקו של שאול אלוביץ' בקבוצת "רדיוס".
היה בעבר חבר מרכז הליכוד בשנת 2003 עד 2005.
בנוסף לתפקידו, בן בסט עורך ומגיש את תוכנית האקטואליה השבועית "הנבחרים", המשודרת ברדיוס 100FM ובערוץ 20 בטלוויזיה, ועורך את התוכניות "Twilight Time" ו"עברי לפני שבת" המשודרות ברדיוס 100FM.
בשנת 2010 התמנה בן בסט לקונסול הכבוד של הרפובליקה של נאורו}, וב-2011 התמנה לקונסול הכבוד של סיירה לאון בישראל.
דוד בן בסט הוא יו"ר עמותת בית החולים מאיר בכפר סבא וסגן יו"ר עמותת בית החולים לוונשטין ברעננה. מאז 2016 משמש בן בסט כנשיא אגודת חובבי הרדיו בישראל.
בשנת 2017 קיבל דוד בן בסט מאגודת העיתונאים פרס מפעל חיים על תרומתו לתקשורת במשך שנים רבות.
בן בסט כותב במדור הדעות של העיתון מעריב בנוגע ליחסים בין ישראל לפלסטינים ועל נושאים נוספים. מאז העשור השני של המאה ה-21 מגיש דוד בן בסט את התוכנית "הנבחרים" ובה הוא מראיין כל שבוע מספר פוליטיקאים וחברי כנסת.
חיים אישיים

נשוי ואב לשלושה. בתו, שרון, הגישה בעבר את תוכנית הרדיו "בלינג" ברדיוס 100FM.
הערות שוליים

1 2 3  גיא לשם, תוכנית כבקשתו, באתר הארץ, 17 באפריל 2008
1 2  חן קוטס, בן בסט: רא מדבר איתו, מעריב, 21 בפברואר 1991
↑  חובב רדיו ברעננה שוחח עם אנטרקטיקה, מעריב, 17 בדצמבר 1976
↑  היפתח' מעביר לפעילים בשטחים הוראות באלחוט, מעריב, 3 בינואר 1991
↑  אפי לנדאו, ‏מר שירותים במגעים למכירת חלקה בתחנת הרדיו האזורית בשרון, באתר גלובס, 15 בספטמבר 1999
↑  אופיר בר-זהר, שאול אלוביץ' מונה ליו"ר קבוצת רדיוס, באתר הארץ, 16 בפברואר 2010
↑  לי-אור אברבך, ‏דוד בן-בסט ימשיך בתפקידו כיו"ר הרדיו האזורי, באתר גלובס, 26 בפברואר 2013
↑  ערן גבאי, דוד בן בסט: "רדיוס היתה על סף סגירה - עם חוב צבור של 10 מיליון שקל", באתר הארץ, 13 במאי 2007
↑  יעל גאוני, ‏קבוצת "רדיוס", בבעלות דוד בן-בסט ושאול אלוביץ, זכתה במכרז הרדיו באזור השרון, באתר גלובס, 17 במרץ 2008
↑  לי-אור אברבך, ‏האקזיט של שאול אלוביץ': מכר את החזקותיו בתחנות הרדיו האזורי, באתר גלובס, 22 בספטמבר 2010
↑  לי-אור אברבך, ‏דוד בן-בסט צפוי לקבל תוכנית טלוויזיה ב-HOT, באתר גלובס, 1 באוגוסט 2010
↑  אלה ברייר, דיפלומטיה בקטנה: מנכ"ל רדיוס מונה לקונסול הכבוד של נאורו, באתר nrg‏, 2 בפברואר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007601625505171  VIAF: 298148035993787972301   WorldCat (עם VIAF): 298148035993787972301
גמר גביע המדינה בכדורגל 2021

גמר גביע המדינה בכדורגל 2021 התקיים באצטדיון בלומפילד בתל אביב ב-2 ביוני 2021, ובו נקבע כי מחזיקת גביע המדינה בכדורגל 2020/2021 היא מכבי תל אביב, שניצחה במשחק את יריבתה העירונית הפועל תל אביב בתוצאה 2-1 לאחר הארכה. הייתה זו המהדורה ה-82 של גביע המדינה, וה-68 מאז קום המדינה.
שיאנית הזכיות במפעל וההופעות בגמר, מכבי תל אביב, זכתה בגביע המדינה ה-24 בתולדותיה, וה-18 מאז קום המדינה, בהופעתה ה-37 בגמר המפעל (28 מאז קום המדינה). היא חזרה למעמד הגמר לראשונה מאז 2017, אז הפסידה לבני יהודה תל אביב, וזכתה בתואר לראשונה מאז 2015, אז גברה במשחק הגמר על הפועל באר שבע. מנגד, העפילה הפועל תל אביב לגמר ה-25 בתולדותיה וה-17 מאז קום המדינה, וחזרה למעמד זה לראשונה מאז 2012, אז גברה במשחק הגמר על מכבי חיפה.
היה זה הדרבי התל אביבי התשיעי במעמד גמר הגביע, והחמישי מאז קום המדינה. בארבעת המפגשים שהתקיימו לפני קום המדינה ניצחה כל קבוצה פעמיים, וערב משחק הגמר עמד המאזן מאז קום המדינה על חמישה ניצחונות בגמר למכבי, לעומת שלושה של הפועל. המפגש האחרון בין השתיים במעמד הגמר היה ב-1994, אז גברה מכבי 2-0 על הפועל.
משחק הגמר תוכנן להתקיים באצטדיון סמי עופר בחיפה, אך בעקבות העפלת שתי התל אביביות, הוחלט להזיז את המשחק אל אצטדיון בלומפילד. במשחק עצמו העלה עמרי אלטמן את הפועל לאחר כחצי שעה, אך יונתן כהן איזן כרבע שעה לסיום. שש דקות בתוך ההארכה, השלים לואיס הרננדס את המהפך וקבע את תוצאת הסיום, 2-1 למכבי.
יונתן כהן, שכבש את שער השוויון של מכבי, שחזר את הישגו של אביו, מיקי כהן, שכבש אף הוא את השער הראשון לזכות מכבי בדרבי בגמר גביע המדינה 1988, שהסתיים בניצחונה של מכבי 2-1.