פיצול האימפריה המונגולית
ארבע מדינות הירושה (חאנויות) > שושלת יואן

שושלת יואן נוסדה בשנת 1271. השושלת עצמה לא ניתנה כאולוס לאחד מבניו של ג'ינגיס חאן, היא נוסדה זמן רב לאחר מותו וקצת לפני שהכיבוש המונגולי של סין הסתיים. אולם טולוי, הבן הצעיר מבין הארבעה, קיבל כאולוס את מזרח מונגוליה ועם זאת את החלקים הגובלים של צפון סין. בניו של טולוי היו כובשים גדולים, ולאחר שבנו קובלאי חאן ניצח אריק בוק במלחמת האזרחים הטולויית בשנת 1264, הוא נותר כח'אן הגדול הבלתי מעורער למשך 30 שנים עד מותו. קובלאי חאן נודע באהדתו והערצתו הרבה לתרבות הסינית, הוא אפילו בנה עיר בסגנון סיני בסין, העיר זאנאדו. זאנאדו היוותה את בירת הקיץ של קובלאי עד שהחליט להחליף בירה בשנת 1271. הכיבוש המונגולי של סין נמשך עשרות שנים, קובלאי המשיך את עבודתו של מונגקה חאן בכיבושה, ועד שנת 1279, השנה בה נפלה שושלת סונג הדרומית, כל חלקיה של סין נכבשו.
קובלאי הכריז על הקמתה של שושלת יואן באמצע מלכותו בשנת 1271, והיה לקיסר הראשון שלה. לאחר שסיים לכבוש את סין לחלוטין בשנת 1279, הוא הפך לקיסר הלא-סיני הראשון ששלט אי פעם בכל סין. הוא זכור כ"זר" ששלט בסין, אך שושלת יואן נחשבת לשושלת סינית בדומה לשושלות האחרות. קובלאי מלך בשושלת בשנים 1271–1294.בשנת 1271 הוא העביר את בירתו מזאנאדו, לעיר חאנאבליק. העברת הבירה לסין היה מעשה שנראה בעין רעה בעיני מונגולים שמרניים רבים שרצו לשמר את מורשתו של ג'ינגיס. עד נפילתה של שושלת יואן, קיסריהּ המשיכו להיות מוכתרים כ-ח'אנים גדולים, אך זה היה תואר סמלי בלבד הודות לפיצול האימפריה.
בשנת 1275, מרקו פולו הגיע לחצרו המלכותית של קובלאי. חוקר הארצות הוונציאני הצעיר הרשים מאוד את קובלאי ולכן קובלאי מינה אותו לכמה תפקידים דיפלומטיים ומנהליים. למשך 17 שנים מרקו פולו שירת את קובלאי חאן עד שחזר לוונציה עם משפחתו. מרקו פולו ידוע בשל ספרו "המסעות של מרקו פולו (אנ')" שמתאר את מסעו וחוויותיו באסיה. כשחזר לאירופה, הציג את סין בפני האירופאים.
סביבתה הדתית של שושלת יואן הייתה סובלנית מאוד. אף על פי שהבודהיזם הטיבטי הייתה הדת הראשית, אסלאם, נצרות, דאואיזם ויהדות, כולן התפתחו בסין באותה תקופה.
בשנים 1274 ו-1281 התרחשו הניסיונות של קובלאי לכבוש את יפן. אלו היו מאורעות בעלי חשיבות היסטורית רבה, ונחשבים למאורעות שמגדירים את האומה היפנית. הם גם נמצאים בין המאורעות המוכרים ביותר בהיטסטוריה היפנית אף על פי שנכשלו. הציים של שושלת יואן ניסו לכבוש את הארכיפלג היפני פעמיים, אך שתי הפלישות נכשלו הודות לסופות שונות שהרסו את הצי של קובלאי והקשו על המונגולים להמשיך את הקרב. גם בפלישה השנייה פרצה סופת טייפון שהרסה את רוב הצי הפולש. היפנים האמינו שהאלים שלהם שלחו את הסופות על מנת להציל את יפן מהכיבוש המונגולי. בספרות היפנית מתייחסים הרבה לשתי הסופות בשם "קמיקאזה" או בעברית, "רוח אלוהית". נראה שקובלאי חאן האמין שיפן הייתה מוגנת על ידי מעורבים על-טבעיים, ובסופו של דבר נטש את הרעיון של כיבוש יפן.
בשנת 1239, קובלאי נישא לקיסרית צ'בי (אנ'). צ'בי הייתה אשתו המועדפת על כל אישה או פילגש אחרת, והיא הולידה עם קובלאי את הנסיך ג'ינגים (אנ') שהיה מיועד לרשת את קובלאי כקיסר יואן וכח'אן גדול. אולם, הנסיך ג'ינגים מת בשנת 1286, כ-8 שנים לפני קובלאי, ולכן לא ירש אותו. לאחר שהתאבל על מותו של ג'ינגים, קובלאי מינה כיורש את בנו של ג'ינגים, טמור (אנ'). ב-18 בפברואר 1294, קובלאי חאן, מייסד שושלת יואן, נפטר. לאחר מותו בשנת 1294, האימפריה המונגולית התפצלה רשמית וכל מדינות הירושה שלה היו לעצמאיות. טמור, נכדו של קובלאי ובנו של ג'ינגים ירש את קובלאי כקיסרהּ השני של שושלת יואן וכח'אן הגדול השישי עם השם טמור חאן. בתקופת שלטונם של קובלאי וטמור, שושלת יואן שגשגה. אך לאחר מותו של טמור, הח'אנים הבאים החלו לרדת בכוחם.
רעבים ואסונות טבע שונים גרמו לאי יציבות פוליטית. משנת 1330 והלאה, אסונות טבע כמו מגפות, בצורות ושיטפונות הביאו סבל רב ומוות לאיכרים ברחבי סין. בשנת 1341, מגפת דבר שידועה כמגפת המוות השחור הכתה קשות את שושלת יואן. מיליוני אנשים מתו במחוז חביי בלבד.
שושלת יואן זכורה כְּדור זהב של מדע, ותרבות. היא איחדה את כל סין לאחר יותר מ-300 שנים של חלוקה ואי-אחדות. הישגים רבים נעשו בתוך השושלת, בעיקר בתחומי הטכנולוגיה והתרבות. היא הייתה הראשונה להשתמש בשטרות (כסף נייר) כמטבעהּ הראשי. היא גם הייתה השושלת ה"זרה" הראשונה, זאת אומרת, השושלת הלא-סינית הראשונה ששלטה בכל רחבי סין.
בניגוד לשלוש מדינות הירושה האחרות, שושלת יואן הייתה מדינת הירושה היחידה של האימפריה המונגולית שלא עברה תהליך אסלאמיזציה.
למרות הערצתו של קובלאי לסינים, לאחר מותו קיסרי יואן כוננו מבנה חברתי לא הוגן: בני שבטו של ג'ינגיס חאן היו הנעלים ביותר, אחריהם המונגולים, אחריהם מוסלמים וזרים אחרים שהיו בעלי תפקידים רשמיים, ובתחתית הסינים בני האן. הודות ליחס לא הוגן, מיסים כבדים, רעב, וטענה לחוסר הנכונות של שלטון שושלת יואן למנדט השמיים, פרץ בשנת 1351 מרד של הסינים, בני האן נגד השלטון של שושלת יואן המכונה מרד המצנפת האדומה. הוא פרץ בגלל רוב תושבי סיני ההאן המקופחים. המרד הוצת על ידי תנועת הלוטוס הלבן ואחד ממנהיגי המרד הראשונים היה האן שאנטונג (אנ') שטען כי הוא צאצא לאחד מקיסרי שושלת סונג הקודמת. בשנים 1356–1368 הנהיג את המרד ג'וּ יְוֵּאנְגָ'אנְג תחת הלוטוס הלבן. הוא הביס את כל הצבאות היריבים עד שנת 1367, ובשנת 1368, הוא תקף את חאנאבליק, בירת שושלת יואן, וכבש אותה בהצלחה. לאחר כיבוש חאנבאליק, טוֹגּוֹן טִימוּר, שהיה הקיסר הנוכחי של יואן, יחד עם שאר האצולה המונגולית, נסו צפונה על נפשם לעבר מונגוליה והסתדרו שם מחדש. הם הקימו ברחבי הערבה האסייתית את שושלת יואן הצפונית (אנ') וטוגון טימור היה לקיסר הראשון שלה. בשנת 1368, עם נפילת חאנאבליק לכוחות המורדים ונסיגת יואן צפונה, נפלה שושלת יואן. באותה שנה הוקמה שושלת מינג על ידי ג'וּ יְוֵּאנְגָ'אנְג שנודע כחונגוו, קיסר סין. שושלת מינג הסדירה את כוחה והחליפה את שושלת יואן כשליטת סין עם בירתה נאנג'ינג.
שושלת יואן הצפונית (אנ') שרדה עד אמצע המחצית הראשונה של המאה ה-17 ונפלה בשנת 1635.