stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טירת שלום
הערות שוליים

↑  בוחר תימני, דבר, 7 ביולי 1937
↑  לקראת חגיגות ה-95: בטירת שלום עובדים צאצאי המייסדים על כתיבת ספר היסטורי., באתר nessziona.net
↑  רחובות - עבודתה של הקה"ק, דבר, 25 באוגוסט 1930
↑  הוועידה הדתית של התימנים, דבר, 4 בפברואר 1931
↑  נס ציונה - בעבודה, דבר, 13 באוגוסט 1931
↑  טירת שלום, דבר, 16 ביוני 1932
↑  אישור שמות, דבר, 24 ביולי 1933
↑  יסורי עבודה בנס ציונה, דבר, 12 ביולי 1938
↑  ישראל ישעיהו, לשאלת חינוך ילדי התימנים, דבר, 7 באוקטובר 1938
↑  זעקת מושב התימנים טירת שלום, דבר, 18 בספטמבר 1947
↑  ש. גורן, טירת שלום - מכתב למערכת, דבר, 26 במאי 1959
↑  טירת שלום, דבר, 16 במאי 1950
↑  ירו על כפר אהרון וטירת שלום, דבר, 4 באוקטובר 1936
↑  איך נרצח אליהו שרעבי, דבר, 17 באוקטובר 1937
↑  ז. מסתרי, ישראל תם, דבר, 29 בנובמבר 1938
↑  3 נהרגו במוקש בנס־ציונה, המשקיף, 7 ביולי 1948
↑  תוצאות הבחירות לאסיפת הנבחרים, דבר, 3 באוגוסט 1944
↑  נבחרה האסיפה המכוננת למדינת ישראל, דבר, 26 בינואר 1949
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012656077105171
טמרין

ערך זה עוסק בסוג של קוף מת-סדרת הקופים רחבי האף. אם התכוונתם לעיירה בוויבודינה, סרביה, ראו .
| טמרין |
| --- | --- |
 טמרין שחור
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: מרמוסטיים
סוג:: טמרין
שם מדעי
 Saguinus ‏הופמנסג, 1807

טמרין זהוב-ידיים
טמרין לבן-קודקוד
הטמרין (שם מדעי: Saguinus) הוא סוג קוף מתת-סדרת קופים רחבי אף (קופי העולם החדש). סוג זה קרוב מאוד לסוג טמרין רעמתי, שניהם נמצאים במשפחת המרמוסטיים.
מאפיינים

תפוצתו של הטמרין, מדרום אמריקה המרכזית ועד למרכז אמריקה הדרומית, ניתן למצוא את הטמרין באגן האמזונאס ובבוליביה ביערות ויערות גשם אך לא בשטחים הרריים.
צבע המינים בסוג זה יכול להשתנות משחור ללבן ואף לשילוב של שחור, לבן, זהב וחום. למספר מינים יש שפם אופייני כמו לטמרין קיסרי. גודל גופם בין 18 ל-30 סנטימטר (לא כולל הזנב באורך של 25 עד 44 סנטימטר) משקלם בין 220 ל-900 גרם. בטמרין שונה מהסוגים האחרים במשפחת המרמוסטיים בניבים אשר ארוכים יותר מהשיניים החותכות.
הטמרין הם פעילי יום ושוכני עצים, הם רצים וקופצים בזריזות בין העצים. הטמרין חיים בקבוצות של עד 40 פרטים אשר יכולים לכלול מספר משפחות, אולם לרוב גודל הקבוצות נע בין שלושה לתשעה פרטים.
הטמרין הוא אוכל-כול, הוא אוכל פירות, עלים וחלקי עץ שונים (פרחים, ענפים דקים וכדומה) ואוכל גם עכבישים, חרקים, בעלי חוליות קטנים וביצי ציפורים.
הטמרין הוא מונוגמי. ההיריון נמשך כ-140 ימים שלאחריו נולדים תאומים. האב מטפל בקופים הצעירים ומביא אותם לאימם כדי לינוק. חודש לאחר שנולדו, מתחילים גורי הטמרין לאכול אוכל מוצק, אך הם ממשיכים לינוק עוד שלושה חודשים. הם מגיעים לבגרות במהלך שנתם השנייה.
בשבי, הטמרין חי 18 שנה.
מינים

בסוג טמרין 14 מינים:
טמרין לבן
טמרין גראל
טמרין משופם
טמרין אדום-שיער
טמרין לבן-שפתיים
טמרין קיסרי
טמרין זהוב-ידיים
טמרין שחור
טמרין דוגוני
טמרין מרטין
טמרין משויש-פנים
טמרין ג'ופריי
טמרין לבן-קודקוד
טמרין לבן-רגל
המינים טמרין חום-ראש, טמרין שחור-אדרת וטמרין זהוב-אדרת הועברו לסוג טמרין גב-אוכף
הערות שוליים

↑  Primate Factsheets: Tamarin (Saguinus)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551061705171
טינה מארי

| --- | --- |

 לידה:  5 במרץ 1956 סנטה מוניקה, ארצות הברית 
 פטירה:  26 בדצמבר 2010 (בגיל 54) פסדינה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Mary Christine Brockert 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1964–2010 (כ־46 שנים) 
 מקום לימודים:  Venice High School, מכללת סנטה מוניקה 
 סוגה:  רית'ם אנד בלוז, מוזיקת נשמה, פאנק, מוזיקת היפ הופ, דיסקו, ג'אז 
 סוג קול:  סופרן 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה, כלי מקלדת, תופי קונגה 
 חברת תקליטים:  Gordy, יוניברסל מיוזיק גרופ, סטאקס רקורדס, מוטאון, קאש מאני רקורדס, אפיק רקורדס, סוני מיוזיק, קונקורד בייסיקל מיוזיק 
 www.teenamarie.com
 פרופיל ב-IMDb
 
מרי כריסטין ברוקרט (5 במרץ 1956 – 26 בדצמבר 2010), הידועה בשם הבמה טינה מארי, הייתה זמרת, כותבת שירים ומפיקה אמריקאית בז'אנרים נשמה ו-R&B עכשווי. היא הייתה ידועה בכינויה הילדותי טינה לפני שלקחה את שם הבמה טינה מארי, וכינויה המאוחר יותר ליידי טי, שניתן לה על ידי שותפה וידידה ריק ג'יימס.
היא הייתה ידועה בזכות קולה הסופראני הייחודי והנשמה העמוקה שלה, שגרמו לרבים להאמין שהיא הייתה שחורה. הצלחתה במוזיקת סול ורית'ם אנד בלוז מה שהעניק לה את התואר "מלכת הסול הלבנה". היא הייתה מועמדת ארבע פעמים לפרס הגראמי.
ראשית חייה

מרי כריסטין ברוקרט נולדה ב-5 במרץ 1956 בסנטה מוניקה, קליפורניה. היא ציינה כי מוצאה האתני הוא בלגי, פורטוגלי, איטלקי, אירי ואמריקאי ילידי. היא החלה לשיר מאז שהייתה תינוקת וביצעה את "Banana Boat Song" של הארי בלפונטה בגיל שנתיים בלבד.
בשנות ה-70 המוקדמות, לאחר שמשפחתה עברה לווניס, קליפורניה, בילתה ברוקרט את שנות נעוריה בשכונת אוקווד בווניס, שכונה הידועה בכינוי "הארלם של וניס". שם היא רכשה השפעה רוחנית חזקה מאם השכונה ברתלין ג'קסון, אישה שחורה שהפכה לאם הסנדקית שלה.
קריירה > 1976–1982: עידן גורדי

בשנת 1976, טינה, כסולנית של להקה שהקימה, קיבלה הצגה בפני מפיק חברת מוטאון הל דייוויס. הפרויקט של הסרט שבו השתתפה הוקפא, אך מנהל החברה, ברי גורדי, התרשם משירתה והחליט לחתום עליה כסולנית. היא הקליטה חומר שלא פורסם עם מספר מפיקים שונים לפני ששותפה ריק ג'יימס גילה אותה. התוצאה הייתה אלבום הבכורה שלה, "Wild and Peaceful", שכלל את הלהיט הראשון שלה "I'm a Sucker for Your Love".
קריירה > 1983–1990: עידן אפיק רקורדס

בשנת 1983 חתמה טינה מארי עם חברת אפיק רקורדס, ושחררה את האלבום "Robbery". האלבום "Starchild" משנת 1984 כלל את הלהיט הגדול ביותר שלה "Lovergirl". בשנת 1988 חזרה ל-R&B והוציאה את האלבום "Naked to the World", שכלל את הלהיט "Ooo La La La".
קריירה > 1991–2002: הפסקה ו-"Passion Play" ו-"Black Rain"

בשנות ה-90, שיריה של טינה מארי זכו להערכה מחודשת והיו למקור השראה לאמנים רבים. בשנת 1994 הוציאה את האלבום "Passion Play" על הלייבל העצמאי שלה.
קריירה > 2003–2010

לאחר הפסקה של עשר שנים, חזרה טינה מארי לתעשיית המוזיקה וחתמה עם לייבל "Cash Money Records". היא שחררה את האלבום "La Doña" בשנת 2004 ואת "Sapphire" בשנת 2006. האלבום "Congo Square" שוחרר בשנת 2009 על ידי Stax/Concord Records.
חיים אישיים

טינה מארי ילדה בת בשם עליה רוז ב-25 בדצמבר 1991, אותה היא הביאה לעולם עם אדם בשם פיטר באצ'ר. עליה רוז גדלה והלכה בעקבות אמה, שרה דואטים עם מארי במהלך הופעות חיות והופיעה בכמה משיריה של מארי בארבעת האלבומים האחרונים שלה (מ-"La Doña" ועד "Beautiful"). בשנות ה-2000 המאוחרות השתמשה עליה בשם הבמה "Rose LeBeau". מאז 2015, היא הוציאה שירים תחת שמה המקורי.
טינה מארי התגוררה בשכונות שונות ברחבי אזור לוס אנג'לס הגדול, כולל סנטה מוניקה, אינגלווד, פסדינה ומרינה דל ריי.
טינה מארי הייתה הסנדקית של השחקנית והקומיקאית האמריקאית מאיה רודולף, בתה של הזמרת-יוצרת מיני ריפרטון, וגם של נונה גיי, בתו של מרווין גיי. היא טיפלה גם בבנו של ריק ג'יימס, ריק ג'וניור. לני קרביץ פרסם וידאו בו תיאר כי טינה מארי הכניסה אותו לביתה ועזרה לו כשהוא נאבק בתחילת הקריירה שלו.
מוות

בשנת 2004, בעת שטינה מארי ישנה בחדר מלון, מסגרת תמונה גדולה נפלה ופגעה בראשה. הפגיעה גרמה לזעזוע מוח חמור שגרם לה להתקפים רגעיים למשך שארית חייה.
ב-26 בדצמבר 2010, טינה מארי נמצאה מתה על ידי בתה עליה רוז, בביתה שבפסדינה. ב-30 בדצמבר 2010, נערכה נתיחה לאחר המוות על ידי הפתולוג של מחוז לוס אנג'לס, שלא מצאה סימנים לטראומה נראית לעין או סיבה ניתנת לזיהוי למותה, והמסקנה הייתה שהיא מתה מסיבות טבעיות. חודש לפני כן היא סבלה מפרכוס טוני-קלוני.
הערות שוליים

↑  "Teena Marie". The Gondolier: Venice High School yearbook. 1974.
↑  Laing, Dave (27 בדצמבר 2010). "Teena Marie obituary". The Guardian. נבדק ב-3 באוגוסט 2020. One who succeeded was the R&B, soul and funk artist Teena Marie[.] {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Teena Marie - Beautiful (2013)". 22 בינואר 2013. נבדק ב-12 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Moody, Shelah (19 ביולי 2004). "Call It A Comeback / Veteran R&B singer Teena Marie is back on the charts with her first album in 10 years". San Francisco Chronicle. נבדק ב-17 בפברואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Prevost, Briana (29 ביוני 2009). "The Essence of Music". Gambit. אורכב מ-המקור ב-17 בפברואר 2018. נבדק ב-17 בפברואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Hughes, Zondra (27 בדצמבר 2010). "Teena Marie: A True Soul Sister". Huffington Post. נבדק ב-5 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  X, Instagram, Email, Facebook, Teena Marie dies at 54; R&B singer-songwriter, Los Angeles Times, ‏2014-03-13 (באנגלית אמריקאית)
↑  Teena Marie Page, Soul Walking.co.uk
↑  "Teena Marie's Life in Pictures". Essence. 27 בדצמבר 2010. אורכב מ-המקור ב-1 בינואר 2011. נבדק ב-27 בדצמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kristin Gray (27 בדצמבר 2010). "Teena Marie Dead at 54". afro.com. אורכב מ-המקור ב-7 ביולי 2011. נבדק ב-28 בדצמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Biography". ivoryqueenofsoul.com. 12 במאי 2008. אורכב מ-המקור (Adobe Flash) ב-27 בדצמבר 2010. נבדק ב-27 בדצמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Alex Henderson. "Teena Marie | Biography & History". AllMusic. נבדק ב-14 בנובמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Emily Cary (27 באוגוסט 2009). "Teena Marie gets 'Up Close and Personal' at Birchmere". The Washington Examiner. p. 33. אורכב מ-המקור ב-22 ביולי 2011. נבדק ב-27 בדצמבר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "SoundSpike, December 27, 2010". Soundspike.com. 27 בדצמבר 2010. אורכב מ-המקור ב-27 בספטמבר 2011. נבדק ב-17 באפריל 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ziegbe, Mawuse (27 בדצמבר 2010). "Teena Marie Remembered By Lenny Kravitz, Swizz Beatz, Q-Tip". MTV. אורכב מ-המקור ב-25 בפברואר 2011. נבדק ב-5 בינואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "We Remember Teena Marie". Foxync.com. 21 בדצמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb139681624 (data)  GND: 134455274  ISNI: 0000 0001 0785 2175  LCCN: n91023172  MusicBrainz: 98cb2d05-0b47-4bc6-b345-792eecbe8449  NTA: 07277617X  SUDOC: 17204796X  VIAF: 88077824   WorldCat (עם VIAF): 88077824 
מארי מופיעה במאי 2010, פחות משמונה חודשים לפני מותה
טמרין גראל

| טמרין גראל |
| --- | --- |
 טמרין גראל
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: קופים רחבי אף
משפחה:: מרמוסטיים
סוג:: טמרין
מין:: טמרין גראל
שם מדעי
 Saguinus graellsi ‏אספדה, 1870

טמרין גראל (שם מדעי: Saguinus graellsi) הוא מין של פרימט מסוג טמרין. טמרין זה מכונה גם טמרין ריו נאפו בגלל תפוצתו על גדות נהר נאפו. טמרין זה הוא פעיל יום ושוכן עצים.
מין זה נחשב כמין נפרד של טמרין, אולם יש המשייכים אותו כתת-מין של טמרין שחור-אדרת, אולם בשונה מטמרין שחור-אדרת שגבו בצבע אדמדם, צבע גבו של טמרין גראל הוא ירוק זית.
מאפיינים

צבע קדמת גופו, ידיו ורגליו ירוק זית-שחור. סביב פיו ואפו לבן. גבו ירוק זית. זנבו בהתחלה ירוק זית ובסופו שחור.
אורך הגוף בין 17.5 לבין 31 ס"מ.
אורך הזנב בין 25 לבין 44 ס"מ.
משקל בין 225 לבין 900 גרם.
כל קבוצה מכילה נקבה וזכר שליטים ורק הם מתרבים. נקבה יכולה ללדת פעם או פעמיים בשנה כאשר הלידה הראשונה מתרחשת בחודש ינואר והלידה השנייה בחודש יוני. לאחר היריון שנמשך בין 130 ל-170 יום, נולדים תאומים לא זהים במשקל 50 גרם. לאחר 21 יום הגורים מתחילים לחקור את סביבתם אך עדיין חוזרים ומטופלים על ידי ההורים עד ל-7 שבועות מהלידה. בגיל זה הם מתחילים לאכול מזון רך ועלים. בגיל 10 שבועות הגורים הופכים להיות עצמאיים לחלוטין. הצעירים מגיעים לבגרות מינית בגיל 12–18 חודשים
מין זה חי עד 16 שנה בשבי.
תפוצתו בין נהר פוטומיו בצפון ונהר נאפו בדרום במדינות אקוודור, פרו וקולומביה.
הוא חי ביערות גשם ובסביבה של מים. שטח תפוצתו הוא 562 דונם בעונה היבשה ו-471 בעונה הרטובה. הם חיים בלהקות של בין 3 ל-9 פרטים וצפיפות המין בין 22 ל-33 פרטים לק"מ2.
טמרין זה כמו שאר מיני הטמרין אוכל חרקים, פירות ותפליטי עצים.
הערות שוליים

↑  מתוך האתר של המוזאון הזואולוגי של אוניברסיטת מישיגן
↑  New World monkeys II: Marmosets, tamarins, and Goeldi's monkey (Callitrichidae)‎. משנת 2003 עמודים 112-126
↑  טמרין גראל, באתר הרשימה האדומה של IUCN
חיל המשלוח העיראקי במלחמת העצמאות

| --- | --- |
 סוג היחידה:  חיל משלוח
 שייכות חיילית:  רב חילית
 מדינת מוצא:  עיראק
 מפקדים:  נור א-דין מחמוד, איסמעיל ספואת
 עימות:  מלחמת העצמאות
 קרבות:  הקרב על קיבוץ גשר הקרב על ג'נין
 לחם לצד:  מדינות ערב
 לחם נגד:  צה"ל
 סד"כ:  18,000 לוחמים
 אבדות:  כ-500 הרוגים
 
חיל המשלוח העיראקי במלחמת העצמאות היה חיל משלוח בסדר גודל של אוגדה (דיוויזיה) שנשלח על ידי עיראק שנשלטה על ידי העוצר עבד אל-אילה בן השושלת ההאשמית, על מנת לסייע לצבאות ערב במאבקם כנגד הקמת מדינת ישראל. חיל המשלוח לחם בעיקר באזור צפון השומרון ובקעת הירדן. תוכניתו ההתקפית להשתלט על אזור עמק בית שאן ועפולה כשלה, אך הוא זכה להצלחה כאשר עצר את התקפת צה"ל לכיבוש ג'נין. במקביל לפעולת החילות הסדירים פעלו גם אלפי מתנדבים עיראקים במסגרת צבא ההצלה בפיקודו של פאוזי אל קאוקג'י, וכן פעל כוח אווירי עיראקי ובו מטוסי קרב והפצצה.
עמדתה המדינית של עיראק הייתה אחת הקיצוניות בין עמדות המדינות המעורבות בסכסוך, והיא הובילה את הקו הערבי שהתנגד להחלטת החלוקה. משלוח חיל המשלוח נועד לבטא מדיניות בלתי מתפשרת, המחויבת לעניין הפלסטיני. גם לאחר סיום הסכסוך, ושובו של חיל המשלוח לעיראק, סירבה עיראק לחתום על הסכמי שביתת הנשק עם ישראל עליהם חתמו יתר מדינות ערב, ולמעשה נותרה במצב מלחמה עם ישראל עד היום.
ארגון החיל, והגעתו לחזית > ארגון החיל

חיל המשלוח החל להתארגן במהלך אפריל 1948, ובראשו מונה, במקום ספואת, לואא' נור א-דין מחמוד, שהיה מפקד דיוויזיה 1 שהיוותה את השלד לחיל המשלוח. מחמוד מונה ל"מפקד בפועל של כל הצבאות הפולשים" (כאשר עבדאללה הוא המפקד הרשמי, כתואר כבוד), ובמשתמע היה מפקד הפיקוד המשותף העיראקי, ירדני ומצרי, אך פיקוד זה לא הוקם מעולם. מפקדו של הכוח בפועל היה עמיד טאהר אל זביידי.
יש גרסאות שונות באשר לגודל הכוח, הנעות בין 1,500 איש ביום הפלישה, למספרים גדולים בהרבה. בשלב זה שהו בארץ ישראל עיראקים רבים השייכים לצבא ההצלה שלא נחשב לחלק מכוח המשלוח, אך כלל אלפי מתנדבים עיראקים, והועמד תחת פיקודו הכולל של ספואת. הכוח תוגבר מאוד במהלך שהותו בארץ ישראל.
הכוח, שהורכב מגורמים שהגיעו מאזורים שונים בעיראק, ומיחידות צבא שונות, כלל בתחילה 300 קצינים ו-6,000 חיילים (הכוח קיבל תגבורות משמעותיות במהלך הלחימה, וכמעט ושילש את כוחו). הכוח הממוכן של חיל המשלוח, בפיקודו של עמיד טאהר אל זביידי, כלל פוג' (רגימנט) ממוכן, גדוד שריוניות, גדוד מדבר ממוכן, גדוד ארטילריה ויחידות עזר. בסך הכל עמדו לרשות הגדוד 47 שריוניות, 18 תותחי 25 ליטראות ומאות כלי רכב נוספים. הכוח הרגלי כלל בתחילה את חטיבה 1 של הצבא העיראקי ובהמשך את חטיבה 4
הכוח כלל אף 15 מטוסים. יש גרסאות שונות על גודלו והרכבו של הכוח האווירי, ונראה כי המדובר במטוסי אוורו אנסון ומטוסי גלוסטר גלדיאטור וכן מספר מטוסי הוקר פיורי שהוצבו במצרים ובסוריה.
ארגון החיל, והגעתו לחזית > המצב האסטרטגי בעת הפלישה

הכוח היה חלק מכוח פלישה כולל שכלל 23,000 חיילים, אך מעולם לא הועמד תחת פיקוד מאוחד, ותוארו של נור א-דין מחמוד היה פורמלי בלבד. אל מול כוח זה עמדו 32,000 חיילי צה"ל ביום הפלישה.
מלחמת העצמאות אליה עמד הכוח הפולש להצטרף, עמדה כבר לאחר מספר שלבים חשובים. המלחמה, שהחלה כקרבות של מיליציות בגרילה אורבנית בערים המעורבות, ובלוחמה על צירי השליטה בתנועה בדרכים, בין המחתרות היהודיות ולוחמים פלסטינים ומתנדבים בלתי סדירים, עברה בחודשים הראשונים של 1948 שינוי משמעותי. הכוח המגן היהודי התארגן, והפך לצבא של ממש ביכולותיו ובאפשרויות העומדות לרשותו. במרץ 1948 יצאה לפועל תוכנית ד' [דרושה הבהרה]שהביאה להשתלטות על שטחים נרחבים שהוקצו למדינה היהודית בהחלטת האו"מ, וכן על גושי התיישבויות שמחוץ לשטחים אלו. במקביל, גורשו אנשי צבא ההצלה של קאוקג'י מן הגליל[דרושה הבהרה]. אירועים אלו העמידו את הכוח היהודי במצב אסטרטגי טוב בהרבה לקראת הפלישה.
על אף שמבחינה מספרית היה הכוח הצבאי בין הצדדים שקול, הרי שהצבאות הערבים הסדירים הפולשים היו בעלי עליונות בחימוש, בטנקים, בארטילריה, וברכב קרבי משוריין, שלרוב לא עמד לרשות היהודים.
ארגון החיל, והגעתו לחזית > תוכנית הפעולה

נור א-דין מחמוד סבר כי מטרת חיל המשלוח צריכה להיות כיבוש חיפה, אליה מוביל צינור הנפט. במאמץ העיקרי בצפון אמורים היו לקחת חלק צבאות סוריה, ירדן, לבנון ועיראק. בחזית בה מצוי היה חיל המשלוח, אמורים היו העיראקים להתקדם מנהרים לעמק יזרעאל והירדנים מגשר דמיה לשכם ולג'נין. שני הצבאות אמורים היו להיפגש בעפולה ולהמשיך משם לכיבוש חדרה ונתניה. תוכנית זו התקבלה על דעת מפקדי הצבאות הערבים, והייתה תוכנית הפלישה הרשמית.
בפועל טרף עבדאללה את הקלפים ופעל בניגוד לתוכנית. עניינו לא היה בכיבוש חיפה, והשמדת המדינה, אלא בהבטחה שמה שיותר שטחים משטחי המדינה הערבית על פי החלטת החלוקה ייפלו לידיו בסופו של דבר. הוא פתח בפעולה באזור גוש עציון, דרומית בהרבה לשטח הפעולה על פי התוכנית, וזאת כ-48 שעות לפני המועד שנקבע. כאשר החל הכוח העיראקי הפולש בתנועה לתוך ארץ ישראל, היו כבר מטרותיו מצומצמות בהרבה. הוטל עליו כיבושה של תחנת הכוח בנהריים, בתנועה דרך גשר שייח' חוסיין, ומשם כיבושו של קיבוץ גשר.
ארגון החיל, והגעתו לחזית > ההגעה לחזית וחציית הירדן

במערכת 1948 לחם הצבא העיראקי לראשונה במרחקים מחוץ לגבולות עיראק. הבעיה הראשונה שעמדה בפני חיל המשלוח הייתה בעיה לוגיסטית. יחידות החיל הגיעו מבסיסים בכל רחבי עיראק, וחלקן נעו מרחקים של כ-1,500 קילומטר מבסיסיהם ועד לשטחי הכינוס במזרח. לצורך זה הוקמה מפקדה לשליטה לוגיסטית שכונתה "אזור התחבורה".
כאשר הגיע הכוח לעבר הירדן החל בתנועה מאזור הכינוס באירביד לכיוון ואדי ערב לכיוון נהר הירדן, ומשם לכיוון תחנת הכוח בנהריים. תחנת הכוח שהוחזקה בידיים ישראליות, הייתה מלכתחילה בשטח ממלכת ירדן. בשבועות שקדמו לפלישה התקיים משא ומתן בין האמיר עבדאללה ובין גולדה מאיר על המשך ההחזקה הישראלית במקום ותפעול תחנת הכוח. המשא ומתן הגיע לקיצו ב-14 במאי, כאשר כוחות הלגיון נכנסו למקום ותפסו את הישראלים שהיו בו כשבויים
באותו היום פוצץ צה"ל את הגשרים על הירדן באזור קיבוץ גשר. הגשר הראשון פוצץ ללא בעיה, אך פיצוץ שני הגשרים האחרים נתקל בבעיות טכניות. גיבור ישראל, אמיל בריג הצליח להגיע אל המטענים תחת אש עיראקית כבדה ולהפעילם, ובכך להשמיד את שני הגשרים הנותרים. על מעשה זה עוטר בריג באות הגבורה.
הכוח העיראקי החל לחצות את נהר הירדן בשימוש בגשר פונטונים שנוצר מרפסודות שהיו שייכות לחברת הנפט העיראקית. החצייה התרחשה כארבעה קילומטר דרומית לקיבוץ גשר שהיה מטרתו הראשונה של הכוח החוצה. במקום החל דו-קרב ארטילרי בין מגיני הקיבוץ, ובין הכוח החוצה, שהקשה על החצייה. לאחר זמן מה גילו העיראקים אפשרות לחציית הירדן באזור מעברות הירדן בסמוך לנחל תבור. הכוח החל לחצות שם בנוחות יחסית, עד שהישראלים פתחו את סכרי הירדן והקשו על החצייה. הדבר לא מנע את החצייה, וכוח המשלוח חצה את הירדן והגיע לאזור קיבוץ גשר.
במקביל חדר מטוס עיראקי לישראל, והטיל פצצה על קיבוץ מרחביה, במטרה להרוג את משה מן, מפקד חטיבת גולני. הפצצה הרגה את צילקה, אשתו של מן.בדרכו חזרה הטיל המטוס העיראקי פצצה על המושב השיתופי מולדת, והרג את הילדה יונה פרומן.
קרב קיבוץ גשר > רקע

קיבוץ גשר עמד במתקפה כבדה של הלגיון הירדני עוד בסוף אפריל 1948. ב-27 באפריל פינו הבריטים פינו את בניין משטרת גשר, מצודת טגארט חשובה, ששלטה על שטחים אסטרטגיים באזור עמק הירדן. חיילי הלגיון הפגיזו את המצודה במשך מספר ימים, ולאחר מכן הפסיקו את המתקפה. עם הגעת חיל המשלוח העיראקי לחזית, היה קיבוץ גשר ובניין המשטרה יעדו הראשון. ההתקפה העיראקית על קיבוץ גשר הייתה מתואמת עם פעולת הכוחות הסורים בקרב עמק הירדן ועם הניסיונות של צבא לבנון לכיבוש קיבוץ מלכיה. בשלב התחלתי זה עוד התאפשר תיאום על בין הכוחות הפולשים, שנמנע לאחר מכן בשל השתבשות התוכנית ומעורבות גורמים פוליטיים.
קרב קיבוץ גשר > המתקפה על גשר

מייד לאחר חציית הירדן, ב-15 במאי החלה הרעשה ארטילרית של הקיבוץ ותחנת המשטרה באמצעות תותחי 25 ליטראות, וכן הפצצה מן האוויר. ב-16 במאי תקף חיל המשלוח שהשתלט על נקודה אסטרטגית החולשת על הקיבוץ המכונה "גבעת הגמל", את קיבוץ גשר והצליח לכתרו. אך נסיונותיו לכבוש את הקיבוץ כשלו, כאשר אנשי הקיבוץ איפשרו לכוח התוקף להתקרב לטווח קצר, ואז המטירו עליהם אש עזה. ב-17 במאי נערכה מתקפה חזקה על בניין המשטרה, שנעזרה בפלוגת שריוניות מגדוד חאלד. הכוח מנה 20 שריוניות, והצליח לשתק את מרבית עמדות ההגנה מחוץ למשטרה, כאשר תחמושתו של הרובה האנטי טנקי היחיד שהייתה בידי מגני המבנה אזלה לאחר שהושמדו ארבע מתוך השריוניות. בשלב זה הסתערו מגני המבנה על השריוניות עם בקבוקי מולוטוב והצליחו להדוף את הכוח התוקף, ולסגור את שער המבנה. העיראקים ערכו עוד ניסיון אחד לפרוץ למבנה, אך נסוגו.
קרב קיבוץ גשר > מתקפת הנגד

לאחר המתקפה עמד הקיבוץ במצור, והיה מכותר מכל עבריו על ידי הכוח העיראקי. במקביל, ב-16 במאי כבש גדוד 13 של חטיבת גולני את כוכב הירדן, אתר אסטרטגי בגובה 400 מטרים החולש על עמק הירדן ומעברי הירדן בהם השתמשו העיראקים. הכוח הישראלי הקדים פלוגה עיראקית שעמדה להגיע למקום, ונתפסה על ידי הישראלים במצב פגיע כשהיא בעלייה אל ההר. רבים מאנשיה נהרגו, והיתר נסו. ב-18 במאי ערכו חיילי גולני ניסיון לכבוש את "גבעת הגמל", אך כשלו בכך.
ב-21 במאי תם קרב עמק הירדן, במהלכו נהדפה מתקפה סורית על יישובי עמק הירדן. לאחר הדיפת הסורים מאזור קיבוץ דגניה, התאפשרה לצה"ל העברתם של שני תותחי 65 מ"מ (נפוליאונצ'יקים) לרכס כוכב הירדן, וב-22 במאי החל השימוש בהם כנגד חיל המשלוח העיראקי. בנסיבות אלו החליטו מפקדי הכוח כי החדירה לאזור עמק הירדן הרווי באוכלוסייה יהודית אינה כפי כוחם, והחליטו להתרכז בגזרת "המשולש" בה אוכלוסייה ערבית בלבד. הם הורו על נסיגת כוחותיהם לאזור זה.
לאחר הנסיגה התרכזו הכוחות העיראקיים בשני מקומות עיקריים. אזור שכם, טולכרם וקלקיליה משם קיוו לנוע לכיוון נתניה, או אזור רמת הכובש, ובאזור ג'נין משם קיוו לנוע לעמק יזרעאל. בתזוזה מערבה אל הים, כאשר מטרתם הראשונית היא כפר יונה קיוו העיראקים לבתר את המדינה היהודית לשניים.
הקרב על ג'נין

העיראקים השתלטו על כל השומרון, ואף כבשו את מושב גאולים, שנכבש בהתקפת נגד של "אלכסנדרוני".
הקרב על ג'נין > קרבות עשרת הימים

בתום ההפוגה הראשונה, ביום 9 ביולי 1948, ניסו העיראקים שוב לפרוץ לכיוון עפולה דרך כביש ג'נין-עפולה. שוב נבלמו העיראקים על ידי גדוד 13 של גולני, בקו הגבעות של סנדלה.
בערב האחרון של קרבות עשרת הימים, לפני כניסת ההפוגה השנייה לתוקף, שוב ניסו העיראקים לפרוץ לעפולה. הפעם הגיעו העיראקים עד זרעין, נבלמו שם, ונסוגו חזרה לג'נין.
הקרב על ג'נין > יציאת הצבא העיראקי מהארץ

העיראקים עזבו את השומרון ואת הארץ רק באפריל 1949, במסגרת הסכם שביתת הנשק בין ישראל לירדן (הסכם עם עיראק לא נחתם).
לקריאה נוספת

אברהם איילון, המעורבות העיראקית במלחמת העצמאות, מערכות 246, 1975, (פורסם שוב ב:העימות העיראקי-ישראלי, עורך: שאול שי, מערכות, 2002, עמ' 9–31)
הערות שוליים

↑  י. שמעוני, מדינות ערב, פרקי היסטוריה מדינית, הוצאת עם עובד, 1994, עמ' 196
↑  יגאל עילם, ההגנה - הדרך הציונית אל הכוח, זמורה, ביתן, מודן, 1979, עמ' 15
↑  מתולדות הפסקת השביתה, דבר, 15 באוקטובר 1936
↑  שמעוני, עמ' 199
↑  עילם, 74
↑  מצטפא כבהא, המזרח התיכון בימינו, הפלסטינים - עם בפזורתו, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2010, עמ' 49
↑  שמעוני, עמ' 240
↑  מיכאל אפל, המזרח התיכון בימינו; עיראק - מלוכה, מהפכה, רודנות, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2005, עמ' 87
1 2 3 4 5 6 7  אל"מ (מיל) אברהם איילון, ‏המעורבות העיראקית במלחמת העצמאות, מערכות 246, ספטמבר 1975
1 2 3  י' שמעוני, ‏הערבים לקראת מלחמת ישראל ערב 1945 1948, מערכות 230, מאי 1973
↑  פסח מלובני, מלחמות בבל החדשה - עלייתו ונפילתו של הצבא העיראקי, הוצאת מערכות, 2009, עמ' 57
↑  אפל, עמ' 90
1 2 3 4  מלובני, עמ' 58
1 2  מצטפא כבהא, המזרח התיכון בימינו, הפלסטינים - עם בפזורתו, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2010, עמ' 130
↑  מאיר פעיל, אף על פי כן - מעטים מול רבים, הארץ, 17.8.1999 - באתר של מאיר פעיל
↑  איילון
↑  כבהא, עמ' 131
↑  אביעזר גולן, מלחמת העצמאות, הוצאת קצין חינוך ראשי, ההוצאה לאור, מהדורה חמישית, 1975, עמ' 84
↑  אורי דרומי, הגשר הראשון פוצץ, אחר כך שניים נוספים, באתר הארץ, 24 באפריל 2002
↑  עיטור הגבורה שהוענק לאמיל בריג, באתר "בעוז רוחם" של אגף כוח האדם בצה"ל
1 2 3  מלובני, עמ' 59
↑  גולן, עמי' 85
↑  סא"ל משה מן. דף נופל לחלל חטיבת גולני, באתר חטיבת גולני
↑  עבדאללה נרתע מפני עמידת מגיני גשר, דבר, 3 במאי 1948
↑  David Tal (31 בינואר 2004). War in Palestine, 1948: Israeli and Arab Strategy and Diplomacy. Routledge. p. 202. ISBN 978-0-203-49954-2. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  גולן, עמ' 87
1 2 3  גולן, עמ' 86
↑  מלובני, עמ' 60
1 2  מאיר פעיל, עצמאות תש"ח-תש"ט. הוצ' משרד הבטחון. 1990. עמ' 110
↑  ישראל זמיר, לכבות את השמש, אסטרולוג, 2004, עמ' 99–110
↑  ישראל זמיר, לכבות את השמש, אסטרולוג, 2004, עמ' 100–108
פייסל הראשון, מלך עיראק בעת ביקור בירושלים, 1933
פאוזי אל קאוקג'י ואנשיו בעת המרד הערבי, 1936
הכתרת עבדאללה הראשון, מלך ירדן בעמאן, 1946. לצד עבדאללה, במדים, העוצר העיראקי עבד אל-אילה. בעיות פנים הביאו את עבד אל-אילה לדחוף לפלישת צבאות ערב למדינת ישראל, על אף שהאינטרס של השושלת ההאשמית חייב מדיניות מאוזנת יותר, בה תמך עבדאללה.
אוורו אנסון (המטוס שבתמונה הוא בשירות ה-RAF) מטוס דו מנועי, רב משימתי, ששימש את חיל המשלוח העיראקי, כמו גם את חיל האוויר הישראלי במלחמת העצמאות.
אמיל בריג (מימין, לבוש אזרחית) שעוטר בעיטור הגבורה על פיצוץ גשרי הירדן תחת אש עיראקית כבדה
משטרת גשר, 1948
מפת קרב גשר
מפת קרב ג'נין