stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בשורות טובות (סדרת טלוויזיה, 2019)
הפקה > ליהוק

ב-14 באוגוסט 2017 נודע שמייקל שין ודייוויד טננט לוהקו לתפקידים הראשיים של אזיראפל וקרואולי, בהתאמה. ב-14 בספטמבר 2017, גיימן חשף דרך הטוויטר שנינה סוסניה, נד דנהי ואריון באקייר הצטרפו לצוות השחקנים הראשי. יום לאחר מכן נודע שג'ק וייטהול, מייקל מק'קין, מירנדה ריצ'רדסון ואדריה ארחונה לוהקו לצוות השחקנים הראשי. שבוע לאחר מכן, סם טיילור באק, אמה ריס, אילן גלקוף, אלפי טיילור, דניאל מייס וסיאן ברוק לוהקו. באוקטובר 2017 דווח על כך שג'ון האם, אנה מקסוול מרטין, מיריי אנוס, לורדס פאברז ויוסוף גטווד לוהקו לצוות השחקנים הראשי. בנובמבר 2017, דווח שריס שירסמית' וניקולס פרסונס גם לוהקו לתפקידים בסדרה. ב-15 בדצמבר 2017 דווח שדרק ג'קובי ידובב את דמותו של מטטרון. ב-9 בפברואר 2018 דווח שסטיב פמברטון ומארק גאטיס הצטרפו לצוות השחקנים של הסדרה. ב-6 במרץ 2018 דווח שניק אופרמן לוהק לתפקיד ראשי. ב-20 ביולי 2018, הוכרז בכנס הקומיק-קון שנערך בסן דייגו שפרנסס מקדורמנד לוהקה לדובב את קולו של אלוהים, שהוא גם מספר עלילת הסדרה. ב-13 בפברואר 2019, במסגרת סבב החורף של איגוד המבקרים האמריקני, הודיע גיימן שבנדיקט קמברבאץ' יגלם את דמותו של השטן, וב-5 במרץ צייץ גיימן שבריאן קוקס לוהק לדבב את קולו של המוות.
הפקה > צילומים

צילומי הסדרה החלו בספטמבר 2017, וגיימן צייץ תמונה משותפת של טננט ושין על הסט בלבוש מלא של הדמויות שלהם. באוקטובר 2017, צוות ההפקה נצפה מצלם את הצילומים בסארי.
שיווק

ב-6 באוקטובר 2018, נערך פאנל של הסדרה בכנס הקומיק-קון שנערך בניו יורק. הפאנל הונחה על ידי וופי גולדברג והשתתפו בו יוצר ותסריטאי הסדרה, ניל גיימן, והבמאי דאגלס מקינון, וצוות השחקנים כלל את דייוויד טננט, מייקל שין, מירנדה ריצ'רדסון וג'ון האם. במהלך הפאנל, נחשף הטריילר הראשון לסדרה, שלאחר מכן הופץ באופן מקוון. ב-6 במרץ 2019 יצא הטריילר הרשמי של הסדרה.
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמד (ים) | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס סאטורן | סדרת הפנטזיה הטובה ביותר | "בשורות טובות" | מועמדות |  |
| 2024 | פרס התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה | סדרת הקומדיה הטובה ביותר | "בשורות טובות" | מועמדות |  |
| 2024 | פרס באפט"א לטלוויזיה | הופעת הקומדיה הגברית הטובה ביותר | דייוויד טננט | מועמדות |  |
מנשה בן ישראל

| --- | --- |

תחריט מאת שלום איטליה (אנ') 1642
 לידה:  1604 פורטוגל 1578 מדיירה, ממלכת פורטוגל 
 פטירה:  20 בנובמבר 1657 (בגיל 53 בערך) הרפובליקה ההולנדית מידלבורך, הרפובליקה ההולנדית 
 מקום קבורה:  אודרקרק אן דה אמסטל 
 מדינה:  הרפובליקה ההולנדית, ממלכת פורטוגל 
 תקופת הפעילות:  ? – 20 בנובמבר 1657 
 רבותיו:  יצחק עוזיאל 
 
 תפקידים נוספים:  רב ראשי 
 
 חתימה:   
 
הרב מנשה בן ישראל (ה'שס"ד 1604 – י"ד בכסלו ה'תי"ח, 20 בנובמבר 1657) היה רב, דרשן, מייסד הדפוס העברי הראשון באמסטרדם ומדינאי, הזכור בעיקר בשל פעילותו למען יהודי התפוצות.
חיבוריו

רבי מנשה בן ישראל חיבר כעשרה ספרים, ביניהם:
מקוה ישראל, מנשה בן ישראל, אתר "הלכה ברורה", (PDF)
הרב מנשה בן ישראל, נשמת חיים, הוצאה מחודשת, לבוב, 1858; יצא שוב במהדורה חדשה ומנוקדת, בהוצאת יריד הספרים, ירושלים, תשנ"ה.
Menasseh ben Israel, Thesouro dos Dinim, Amsterdam 1645-1647
לקריאה נוספת

מנחם דורמן, מנשה בן ישראל, הוצאת הקיבוץ המאוחד, ת"א תשמ"ט.
צבי גולדבלום, איש התקווה מנשה בן ישראל, סגולה 1 (אייר תש"ע, 4/2010)
ססיל רות, מנשה בן ישראל, הוצאת מסדה.
הנרי משולן, מנשה בן ישראל, מורשת ספרד (הוצ' מאגנס תשנ"ב) 622-639.
י' דן, תורת הרע ודימונולוגיה בספר "נשמת חיים" לר’ מנשה בן ישראל, מחקרים באגדה ובפולקלור יהודי (תשמ"ג) רסג-רעד.
משה דוד גאון, יהודי המזרח בארץ ישראל, חלק ב' (עמ' 296)
כ"ץ, שליחותו של מנשה בן-ישראל אל המלכה כריסטינה, זמנים 21 (1986) 40-49.
ר' ש"ץ-אופנהימר, עמדתו של מנשה בן ישראל כלפי המשיחיות במערך היהודי-נוצרי, שנתון בר-אילן כב-כג (תשמ"ח) 429-447 [=הרעיון המשיחי בימי הביניים עמ' 162-180].
נ' יושע, בין תאולוגיה לאנתרופולוגיה: עיון בחיבורו של ר’ מנשה בן ישראל: "De la fragilidad humana y inclinacion del hombre al peccado", תרביץ סא,ב (תשנ"ב) 273-295.
מיזלש, מנשה בן ישראל ו"היהודי הנודד", תימורה (תשס"ו) 87-110.
Lucien Wolf, Menesseh Ben Israel's Mission to Oliver Cromwell, London 1901.
הערות שוליים

↑  יש הטוענים כי נולד בעיר ליסבון בפורטוגל, אך מדבריו בספרו "מקוה ישראל" (פרק י"ז, אות ס"ג) "ליסבונא ארץ מולדתו של אבי" נראה שהוא עצמו לא נולד שם. דעה נוספת סבורה שנולד בלה רושל שבצרפת, ומשם עברה משפחתו ישירות לאמסטרדם.
↑  מנשה בן ישראל, ספר נשמת חיים, הקדמה
↑  ראו בין השאר: לשם, רמברנדט והחכם מנשה בן-ישראל, ציור ופיסול 12 (תשל"ו) 3-13;
↑  למרות שמשמעות ביטוי זה בספרדית הוא "המפייס".
↑  Menasseh ben Israel Instituut (בהולנדית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265377405171  PLWABN: 9810627892005606  BNE: XX1110886  BnF: cb11915552w (data)  BPN: 23588201  GND: 118985140  ISNI: 0000 0001 2136 9171  LCCN: n82138216  NKC: zmp20201063438  NTA: 070202354  SELIBR: 74031  SNAC: w6d29v4s  SUDOC: 027022730  TePapa: 32550  Trove: 1119759  VcBA: 495/114627  VIAF: 64807689   WorldCat (עם VIAF): 64807689 
דיוקן של מנשה בן ישראל המיוחס לרמברנדט
קברו של מנשה בן ישראל - בית הקברות "בית חיים", אדורקרק, הולנד
סמלי בית הדפוס של רבי מנשה בן ישראל
מתווה בעלז

מתווה בעלז הוא כינויו של הסכם שנחתם ביוני 2022 בין משרד האוצר ומשרד החינוך, המסדיר מחדש את לימודי הליבה במוסדות החרדיים, ולפיו כל מוסד חינוכי שילמד עברית, מתמטיקה, ואנגלית, יקבל תקציב ממשלתי בהתאם להישגי התלמידים, גם אם המוסד אינו רשום ברשת חינוך ממלכתית.
המתווה מכונה 'מתווה בעלז', על שם יוזמי המתווה, חסידות בעלז.
למרות שחסידות בעלז יזמה את המתווה, היא החליטה להקפיא את הצטרפותה אל המתווה בעקבות וטו פוליטי מצד דגל התורה (המפלגה הליטאית, אשר רצה ברשימת יהדות התורה יחד עם הסיעה החסידית אגודת ישראל).
הרקע

בשל מחסור בתקציב, פנה ישראל אייכלר נציג חסידות בעלז בשנת 2018 בשליחותו של האדמו"ר מבעלז, אל הנהלת החינוך העצמאי וביקש להכניס את בתי הספר של החסידות אל רשת החינוך העצמאי. הרשת סירבה בטענה כי גדולי ישראל הליטאים מתנגדים להכנסת בתי ספר לבנים.
אחרי הסירוב של החינוך העצמאי, הכריזו בחסידות בעלז כי יקדמו הקמת רשת חינוך חרדית חדשה, בדומה לרשתות החינוך העצמאי ו'בני יוסף', ופנו אל משרד החינוך בבקשה לקדם מתווה חדש במסגרתו יוענקו תקציבים לבתי ספר שילמדו ליבה, בהתאם להישגים שלהם. מצד משרד החינוך ניהלה את המגעים, המנכ"לית דלית שטאובר. מצד חסידות בעלז השתתפו יונתן רייס וזאב פרקש. בחלק מהפגישות השתתף גם ח"כ קינלי טור פז ממפלגת יש עתיד שתיווך בין החסידות למשרד החינוך, בתמיכת ראש הממשלה יאיר לפיד, והגדיר את המהלך כ"תחילתו של שינוי משמעותי בחברה החרדית". המגעים עם משרד החינוך נמשכו זמן רב, ובסוף ינואר 2022 דלפו לתקשורת ועוררו סערה.
המתווה

ביוני 2022 נחתם המתווה בין משרד האוצר למשרד החינוך, לפיו כל מוסד שילמד שלושה ממקצועות הליבה – עברית, מתמטיקה ואנגלית – יקבל תקצוב ממשלתי בהתאם לשיעור התלמידים המשתתפים במבחנים, ובנוסף כל מוסד יהיה זכאי בשנה הראשונה למענק בגובה של כ-6,000 ש"ח לתלמיד.
המתווה החדש הוביל מספר שינויים לעומת רשתות החינוך החרדי שהיו קיימות עד אז. ראשית, המתווה אינו מחייב לימודי ליב"ה ואינו מעניש את מי שלא ילמד, אלא רק ממריץ את בתי הספר שילמדו. כמו כן, המתווה אינו דורש שהמוסד יהיה רשום ברשת ממלכתית, אלא מאפשר למוסדות שאינם רשמיים להצטרף לתוכנית. ובנוסף, התקציבים יימדדו רק לפי הישגי המבחנים ויעמדו תחת פיקוח המדינה, וזאת בשונה מרשתות החינוך החרדיות הקיימות שמקבלות תקציבים לפי שעות ההוראה ואינן מאפשרות למדינה פיקוח ובחינה של ההישגים.
תגובות והשלכות פוליטיות

התגובות בחברה החילונית היו חיוביות. גם בחברה החרדית היו שהביעו קורת רוח ושביעות רצון מן המתווה וכינו אותו "בשורה".
חלק מן המגזר הליטאי, ששולט ברשת החינוך העצמאי, יצאו במחאה חריפה נגד המתווה החדש, ויומיים אחרי פרסום המתווה, פרסמו בעיתון 'יתד נאמן' מחאה חריגה נגד המתווה. במאמר המערכת של העיתון החרדי 'משפחה' תקפו את העיתון הליטאי על הכותרת החריפה נגד האדמו"ר מבעלז. לאחר הסערה שהתעוררה, החליטו במפלגת דגל התורה הליטאית שהם לא ירוצו ברשימה אחת ('יהדות התורה') עם מפלגת אגודת ישראל החסידית, אם חסידות בעלז תצטרף למתווה בעלז.
לאחר שבועות ארוכים של משא ומתן והתערבות מצד גורמים פוליטיים שונים החליטה חסידות בעלז להקפיא את הצטרפותה למתווה. לפי דיווחים שונים מגיעה ההקפאה של בעלז בתמורה להבטחה מצד נתניהו כי התקציבים של מוסדותיה יוגדלו ללא לימודי ליבה ויעוגנו במסגרת ההסכם קואליציוני עתידי. הבטחה זו עוררה תגובות חריפות מצד גורמים שונים.
הערות שוליים

↑  ארי קלמן, סוף לסאגה: 'דגל' ו'אגודה' חתמו על הסכם שיאפשר ריצה משותפת, באתר בחדרי חרדים, ‏12 בספטמבר 2022
↑  שרה פרדס, מחשבים מסלול מחדש, עיתון משפחה, עמ' 6, 30 ביוני 2022
↑  האולטימטום של אייכלר: "לא ניכנס לקואליציה אם לא תוקם רשת חינוך חרדית חדשה", באתר בחדרי חרדים, ‏ב' אייר תש"פ
↑   נתי טוקר, לראשונה: חסידות מובילה בציבור החרדי מקדמת לימודי ליבה ותתוקצב לפי הישגים, באתר TheMarker‏, 26 בינואר 2022
↑  שר האוצר ושרת החינוך סיכמו: תכנית קידום לימודי ליבה במגזר החרדי, באתר משרד האוצר, ‏27.06.2022
1 2   ליאור דטל, המהפכה שמתכנן האוצר לחרדים: למדו לימודי ליבה - וקבלו מיליונים, באתר TheMarker‏, 29 בינואר 2022
1 2   מירב ארלוזורוב, הלחץ ברחוב החרדי מאותת: זה שינוי שיכול להיות אמיתי, באתר TheMarker‏, 1 בפברואר 2022
↑   השינוי ההיסטורי בהכנסת לימודי הליבה בחסידות בעלז, באתר חדשות 13, 9 בפברואר 2022
↑  בשורה חרדית: מוסדות יתוקצבו לפי כמות לימודי חול, באתר בחדרי חרדים, 27 ביוני 2022
↑  שימי שפר, ‏יתד נאמן נגד בעלזא: "חרדה עצומה ופגיעה חמורה", באתר כיכר השבת, 28 ביוני 2022
↑  אריה ארליך, מסר מהרבי מוויזניץ, מגזין 'משפחה'
↑  יצחק נחשוני, יקי אדמקר, ישראל כהן, מתקפה חריפה על אגו”י בעקבות ההצטרפות לתוכנית ליב”ה של משרד החינוך, באתר קול ברמה, ‏28 ביוני 2022
↑   אהרן רבינוביץ, ביהדות התורה נאבקים על חינוך הבנים. ההשלכות עשויות להיות דרמטיות, באתר הארץ, 1 בספטמבר 2022
↑  ארי קלמן, התקדמות חיובית במו"מ: הכדור נמצא בידיים של 'דגל התורה', באתר בחדרי חרדים, ‏6 בספטמבר 2022
↑  מרדכי הלפרין, דגל התורה ואגודת ישראל חתמו על הסכם החינוך החדש • פרסום ראשון, באתר JDN, ‏ט״ז באלול ה׳תשפ״ב
↑  ארי קלמן, גפני נועד עם נתניהו והתחייב לתיקון האפליה כתנאי לממשלה, באתר בחדרי חרדים, ‏8 בספטמבר 2022
↑   מאמר המערכת, קואליציית הבורות, באתר הארץ, 19 באוקטובר 2022
↑  שחר אילן, בדרך לסיכול לימודי הליבה לחרדים - נתניהו שורף את המועדון, באתר כלכליסט, 13 בספטמבר 2022
העבד הגוסס (מיכלאנג'לו)

| --- | --- |

 מידע כללי
 פַּסל:  מיכלאנג'לו
 תאריך יצירה:  1513  (לא גמור)
 טכניקה וחומרים:  שיש
 ממדים בס"מ
 רוחב:  0.724 מ' 
 גובה:  215
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  הרנסנס הגבוה 
 מספר יצירה:  MR 1590 (Department of Sculptures of the Louvre) 
 מיקום:  מוזיאון הלובר פריז שבצרפת
 
העבד הגוסס (באיטלקית: Schiavo morente) הוא פסל שיש לא גמור של הפסל מיכלאנג'לו, שהושלם בשנת 1513. הוא נחצב בגודל טבעי (גובה 215 ס"מ) ומוצג במוזיאון הלובר בפריז.
היסטוריה

שני פסלי העבדים, העבד המורד והעבד הגוסס, הוזמנו על ידי יורשי האפיפיור יוליוס השני בחודש מאי 1513 עבור מצבה מפוארת, שאמורה הייתה להיות מוקמת עבורו בבזיליקת פטרוס הקדוש. המצבה לא הוקמה מעולם ובמקומה הוקמה מצבה צנועה יותר (סן פייטרו אין וינקולי), ששני הפסלים לא נכללו בה. מיכלאנג'לו מסר אותם בשנת 1546 לרוברטו סטרוצי כהוקרה על שאירח אותו בנדיבות בביתו ברומא, בעת מחלתו בין השנים 1544–1546.
סטרוצי עקר לליון שבצרפת בשנת 1550 ולקח איתו את הפסלים. בשנת 1578 הם הוצגו במונמורנסי ליד פריז. בשנת 1632 נמכרו לקרדינל רישלייה שהציב אותם באחוזתו. יורשיו העבירו אותם לפריז בשנת 1749. בשנת 1793, בעקבות המהפכה הצרפתית, הפסלים הוחרמו על ידי ממשלת צרפת והועברו למוזיאון הלובר.
תיאור היצירה

מבחינה סגנונית הפסלים נשענים על פסלים יוונים עתיקים, כמו פסל לאוקואון שהתגלה בשנת 1506 ליד רומא ואשר זוהה על ידי מיכלאנג'לו.
שני העבדים, הכלואים בשלשלאות, מבטאים רגשות שונים לחלוטין. העבד הגוסס הוא צעיר ונאה להפליא, וככל הנראה בשינה עמוקה. לעומתו, העבד המורד הוא דמות גסה יותר שכל גופה נראה מעורב במאבק אלים.
העבד הגוסס עומד בתנוחת קונטרה פוסטו מובהקת, והוא נראה במצב של עייפות מוחלטת. שתי רצועות חוצות את חזהו, הוא בקושי מזיז את זרועו האחת, בעודו אוחז את ראשו ברכות בעזרת זרועו השנייה.
13 עותקים של העבד הגוסס הוצבו במשטרת הרובע השנים-עשר של פריז.
ראו גם

העבד המורד (מיכלאנג'לו)
הערות שוליים

1 2  "Captive". מוזיאון הלובר. (באנגלית)
↑  
Panofsky, Erwin (1937). "The First Two Projects of Michelangelo's Tomb of Julius II". JSTOR. (באנגלית)
↑  
"Challenge 7: Curious figures on the Avenue Daumesnil". Invisible Paris. 2012. (באנגלית)
מור בלאגי

| --- | --- |

 לידה:  18 במרץ 1815 Inovce, סלובקיה 
 פטירה:  1 בספטמבר 1891 (בגיל 76) בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 צאצאים:  אלדר בלאגי, גזה בלאגי, לסלו בלאגי 
 
מור בלאגי (במקור מוריץ בלוך, בהונגרית: Ballagi Mór; אינוץ, 18 במרץ 1815 – בודפשט, 1 בספטמבר 1891), היה תאולוג, בלשן, יועץ מלכותי, ממוצא יהודי-הונגרי, שהמיר את דתו לקלוויניזם פרופסור ב"אוניברסיטה הקלוויניסטית התאולוגית של פשט", שופט במועצה הקלוויניסטית באזור הדנובה, מראשי הכנסייה הקלוויניסטית בבודפשט, חבר בוועדת של הבירה בודפשט, החבר היהודי הראשון (עוד בטרם המיר את דתו) באקדמיה ההונגרית למדעים.
נישואיו וילדיו

בשנת 1845 התחתן עם אידה להוצקי (1826–1897) ממשפחת אצולה ההונגרית הרומית-קתולית, לאיוש להוצקי (1808–1855) שופט ראשי במחוז בקש, ושל מריה יוזפין נובאק גם היא ממשפחת אצולה (1805–1884).
מנישואיהם נולדו:
לאסלו בלאגי (1846–1867), שמת כסטודנט למשפטים.
ד"ר אלאדר בלאגי (1853–1928), פרופסור, היסטוריון, חבר נספח באקדמיה ההונגרית למדעים, חבר הפרלמנט.
יוזפין בלאגי (1849–1923), רעייתו של קארוי אייש (1835–1910) שופט הקוריה (בית המשפט העליון).
גזה בלאגי (1851–1907) היסטוריון, משפטן וחבר מן המניין האקדמיה ההונגרית למדעים.
עבודותיו > ספרים

על היהודים (פשט, 1840)
חמשת ספרי תורה 1–5. כרכים. (בודה, 1840–1841)
חקירות לשוניות (בודה, 1841)
תפילות ישראל לכל השנה. חלק א'. (בודה, 1841)
ספר יהושע. תרגום להונגרית. והערות (בודה, 1842)
Ausführliche theoretisch-praktische Grammatik der ungarischen Sprache (פשט, 1842; כמה מהדורות) באינטרנט
מחקר מילים הונגרי ובלשנות השוואתית (פשט, 1846)
אוסף משלים הונגריים, פתגמים, פתגמים. כרכים 1–2. (סרווש, 1850)
ספר לימוד יסודי בשפה העברית (פאפה, 1856)
חידוש שפה וקלקול השפה (פשט, 1857)
הרוזן אישטוואן סצ'ני (פשט, 1860)
לימודי תנ"ך. כרכים 1–2. (פשט, 1865–1868)
מאבק הפרוטסטנטיות נגד האולטרא-מונטניזם (פשט, 1867) ברשת
"האיש הנשכח" שלא שכח דבר (פשט, 1869)
התפתחות המדע אז והיום (פשט, 1871)
חידוש הבראסאי והשפה (בודפשט, 1875)
התפתחות נוספת של שפתנו (בודפשט, 1881)
ההמשכות ההיסטורית של פיתוח השפה ומשמר השפה (בודפשט, 1884)
ויסות אורטולוגי של אוצר המילים ובית הספר שלנו (בודפשט, 1890)
עבודותיו > מילונים

מילון כיס הונגרי-גרמני ממצה חדש וגרמני-הונגרי. 2 כרכים. (פשט, 1843–1844, מהדורה שנייה 1847–1848)
משלים הונגריים (אוסף פתגמים, פתגמים, I - II. סרווש, 1850)
המילון השלם של השפה ההונגרית (I - II., פשט, 1866–1873) חלק ראשון
מילון הונגרי-גרמני וגרמני-הונגרי (בודפשט, 1893–1894)
מילון משלים הכרחי לשפות ההונגרית והגרמנית. חלק 2. (פשט, 1846, מהדורה שנייה)
מילון עזר וזר של הונגרית וגרמנית. חלק 2 (פשט, 1852–1854).
המילים ההונגריות החדשות ביותר, חלק 2 (גרמנית-הונגרית והונגרית-גרמנית) (פשט, 1851)
לקריאה נוספת

יוז'ף סיניאי: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. 1891
עבודותיו של מור בלאגי במאגר הספרייה ומרכז המידע של האקדמיה ההונגרית למדעים
הערות שוליים

↑  "familysearch.org Ballagi Mór gyászjelentése".
↑  Gaal György. "Zsidó és zsidó származású tanárok a kolozsvári egyetem tanári karában". Adatbank erdélyi magyar elektronikus könyvtár.
↑  Bolvári-Takács Gábor. "Ballagi Géza és a pataki jogakadémia". Zempléni Múzsa.
↑  K 19 - Király Személye Körüli Minisztérium Levéltára – Királyi könyvek – 68. kötet – 625. oldal
↑  "familysearch.org Ballagi Mórné Lehóczky Ida gyászjelentése".
↑  "familysearch.org - Lehoczky Lajos gyászjelentése".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258006205171  PLWABN: 9810559195005606  BnF: cb12033472r (data)  CiNii: DA14845477  GND: 11756169X  ISNI: 0000 0001 0902 0110  LCCN: n2001023812  NKC: xx0111073  NLG: 142080  NSK: 000097145  NTA: 067977944  RERO: 02-A002963844  SUDOC: 067036074  VcBA: 495/197702  VIAF: 54163673   WorldCat (עם VIAF): 54163673 
דיוקן בלאגי ב"עיתון של יום ראשון" (1856)
חאנוויה

| --- | --- |
 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  דרום לבנון
 נפה:  צור
 גובה:  250 מטרים
 קואורדינטות:  33°13′16″N 35°16′39″E﻿ / ﻿33.221111111111°N 35.2775°E﻿ / 33.221111111111; 35.2775 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןחאנוויה(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןחאנוויה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
חָאנָוִויֶה (בערבית: حانويه; בפי הלבנונים מבוטא: חַנַוַ֫וי) הוא כפר שיעי לבנוני בנפת צור שבמחוז דרום לבנון.
אטימולוגיה

לפי החוקר אדוארד הנרי פאלמר פירוש השם הוא "העיקול הקטן".
היסטוריה

בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-18, ציין ארנסט רנן: "מקבר חירם או חנאוויה ועד קאנא, נתקלים במונומנטים חצובים בסלע בכל צעד; הם עשויים להיספר במאות. דרך קאנא היא מהבחינה הזו המדהימה ביותר שראיתי אי פעם...".
בשנת 1875, ביקר בכפר ויקטור גרן, מצא שהוא מיושב על ידי מתואלים וכתב: "במורדות הגבעה שעליה שוכן הכפר הזה צפיתי בשני בתי בד עתיקים גדולים חצובים בסלע, שכל אחד מהם מורכב משני תאים המקושרים זה לזה, האחד לסחיטת הענבים והשני כדי לקבל את המיץ. בכפר מפוזרות אבנים מסותתות, שנלקחו כנראה מכנסייה עתיקה שקודשה ליוחנן המטביל [הנקרא בערבית] 'יחיא בן זכריה'".
בשנת 1881 ביקרה בכפר משלחת של הקרן לחקר ארץ ישראל וכתבה: "כפר בנוי מאבן, על ראש גבעה, מוקף תאנים, זיתים ורימונים, ומעט אדמה חקלאית. הוא כולל 300 מתואלים. אספקת המים היא מבורות מים".
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
הערות שוליים

↑  בערבית שם המקום נכתב בצורות שונות, כגון: حانويه, حناويه, حنويه; בתעתיק מדויק: חאנויה, חנאויה, חנויה.
↑  ניתן לשמוע את הגיית שם המקום כאן, הן מפי הקריינית והן מפי כתב השטח.
↑  The survey of Western Palestine : Arabic and English name lists collected during the survey : Conder, C. R. , 1848-1910 (עמ' 4), Internet Archive (באנגלית)
1 2 3  C. R. Conder, H. H. Kitchener, E. H. Palmer, W. Besant, The survey of western Palestine : memoirs of the topography, orography, hydrography, and archaeology, London: Committee of the Palestine exploration fund, 1881-1883, עמ' 48, 60, 635
חוק הזרים (1905)

כרזה נגד ההגירה בבריטניה, 1902
חוק הזרים היה חוק שהתקבל בשנת 1905 בפרלמנט הבריטי של הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד. החוק, שהיה הראשון מסוגו בבריטניה, ביקש להגביל את מספר הזרים המהגרים לממלכה, באמצעות קביעת קריטריונים ומכסות קבועות של הנכנסים. בנוסף הפקיד החוק בידי שר הפנים את האחריות הכוללת על ענייני הגירה ולאום.
בעוד שמטרתו המוצהרת של החוק הייתה למנוע מעניים או פושעים להיכנס למדינה והקמת מנגנון שיאפשר לגרש את אלו שכבר נכנסו, אחד היעדים המרכזיים שלו היה לשלוט על ההגירה היהודית המסיבית ממזרח אירופה, ובפרט משטחי האימפריה הרוסית. אף על פי שהחוק נותר בעינו, החוק של 1905 נבלע באופן יעיל על ידי 'חוק הגבלת הזרים' שנחקק ב-1914 ואשר קבע מגבלות קשות הרבה יותר. בסופו של דבר החוק בוטל על ידי התיקון לחוק משנת 1919, אך גלי ההגירה נעצרו כבר עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914.
רקע היסטורי

במאה ה-19, האימפריה הרוסית, תחת שלטון הצאר הייתה ביתם של כחמישה מיליון יהודים, שהיו בזמנו, הקהילה היהודית הגדולה ביותר בעולם. בהיותם נתונים לרדיפה דתית מתמדת, אולצו היהודים לחיות באזורים שכונו "תחום המושב", על גבולות פולין ורוסיה, בתנאים קשים ובצפיפות מרובה. לאחר סדרת הפוגרומים ברוסיה שנודעו בשם "הסופות בנגב" ב-1881, החלו יהודים רבים להגר מן האימפריה. כחצי מן היהודים עברו לארצות הברית, אך רבים מהם - מעל 150,000 - הגיעו לבריטניה ובעיקר לאנגליה. הגירה זו הגיעה לשיאה בשנות 1890 המאוחרות, כאשר "עשרות אלפי יהודים ... רובם עניים, חסרי הכשרה מקצועית או בעלי הכשרה חלקית" התיישבו באזור האיסט-אנד של לונדון. כך החלה להתפתח בעיקר בווייטצ'אפל ובסטפני קהילה יהודית גדולה, במבנה של שטעטל. העוני היה רב, ומספר הילדים הממוצע למשפחה היה 7.2, פי שניים מהממוצע הבריטי באותם ימים. בין השנים 1880 ל-1914 גדל מספר היהודים בבריטניה מ־65 אלף איש לכ-300 אלף נפש.
עם מפנה המאה העשרים, החלו להישמע תגובות ואף מחאות חריפות נגד ההגירה, בעיקר מצד התקשורת הפופולרית. ליגת האחים הבריטים הוקמה, ובתמיכת פוליטיקאים בכירים, החלה בארגון של צעדות ועצומות נגד ההגירה. בעצרות אמרו הדוברים שבריטניה לא צריכה להיות "פח האשפה של חלאות אירופה". ב-1905, במאמר מערכת של סר אדוארד הלטון בעיתון 'כרוניקה מנצ'סטר איבנינג' הוא כתב כי "אסור לאפשר לזר המזוהם, החסר כל והעבריין להשליך את עצמו על אדמותינו". האנטישמיות פרצה והתבטאה גם במאורעות אלימים בדרום ויילס בשנים 1902–1903 אז הותקפו יהודים. כן שימשו המהגרים לעיתים קרובות מטרה להסתה ולהתקפות אנטישמיות מצד קבוצות שמרניות, שהאשימו אותם בנטיות סוציאליסטיות או אנרכיסטיות או בחתרנות מסוג אחר. חלק מתוצאות שנאת הזרים והאנטישמיות היה האשמת יהודים ברציחות וייטצ'אפל של ג'ק המרטש.
מלבד רגשות אנטישמיים, המניע לחוק היה גם התסיסה הכלכלית והחברתית באיסט-אנד של לונדון שם התמקמו רוב המהגרים. כבר קודם הגעתם של היהודים נודע האזור כמוקד של בנייה צפופה, עוני, פשע וסירחון. תנאי התברואה הירודים, שהתאפיינו בין היתר בתוחלת חיים נמוכה, הביאו למעשה לניתוקו של האזור מבחינה חברתית וכלכלית משאר רובעי העיר. זרם המהגרים היהודי הביא לפיצוץ אוכלוסין ולהחרפת המצב. ההגירה הביאה להצפת השוק בכוח עבודה זול וזמין, והזרים התחרו עם תושבי האיסט-אנד על מקומות העבודה המועטים. הזרים הואשמו בכך שהתחרות הלא הוגנת שהם מנהלים כנגד הפועל הבריטי, על ידי העלאת שכר הדירה והורדת שכר העבודה, היא בין הסיבות העיקריות למצב העוני המחריף באיסט-אנד.
החוק

בשנת 1902, הוקמה ועדה מלכותית שנועדה לבחון את נושא ההגירה. מסקנת הוועדה הייתה כי לא אמורה להיות שום הגבלה כללית על ההגירה, אך קבעה עם זאת כי מהגרים "לא רצויים" צריכים להיות מורחקים מהמדינה.
ב-1905 חקק הפרלמנט הבריטי את "חוק הזרים" (The Aliens Act of 1905), שהטיל לראשונה מגבלות על ההגירה, במיוחד על מנת לעצור את זרם היהודים העניים הגודשים את האיסט-אנד של לונדון.
החוק קבע כי גירוש מהמדינה יתבצע אם המהגר עומד באחת מארבע קטגוריות: א) אם הוא לא יכול להוכיח שברשותו ... האמצעים לפרנס בהגינות את עצמו ואת התלויים בו. ב) אם הוא מטורף או שוטה, או לוקה בכל מחלה של תשישות העלולה להוות הפרעה לציבור. ג) אם הוא נידון בארץ זרה על פשע בעל אופי פלילי (לא פוליטי). ד) אם צו גירוש על פי חוק זה [כבר] הוסדר".
ליאונרד שטיין, יהודי יליד לונדון, מתאר בספרו 'מסד למדינת ישראל' את תחושתם של יהודי בריטניה בנוגע לחוק: "בהיותו מכוון – בלפור עצמו אמנם הודה בכך – אל ההגירה היהודית מאירופה המזרחית, נראה "חוק הזרים 1905" בעיני יהודים-אנגלים רבים (אף כי היו אחדים שנקטו השקפה אחרת) הן כהגבלה קשה על זכות המקלט והן כפגיעה בהם עצמם. הוא עורר התנגדות עוד יותר משום שבשנים 1903–1904 הגביר גל חדש של פרעות את הלחץ על יהודי רוסיה, למצוא לעצמם דרך להצלה".
הערות שוליים

↑  Daniela Carpi, Bioethics and Biolaw through Literature, Walter de Gruyter, 2011-10-27
↑  גאווה ודעה קדומה - תכלת, באתר tchelet.org.il
↑  דני גוטוויין, אימפריאליזם ואנטישמיות
↑  Aliens Act | Jewish Virtual Library, www.jewishvirtuallibrary.org
↑  Aliens Acts 1905 and 1919 | Explore 20th Century London, www.20thcenturylondon.org.uk (ארכיון)
↑  ליאונרד שטיין, "מסד למדינת ישראל" – תולדותיה של הצהרת בלפור – הוצאת שוקן, "יד חיים ויצמן", עמ' 125
| --- | --- |
בקרת זהויות :  UKPARL: rAQ5HRtE
מקדמות (ספר)

עטיפת הספר "מקדמות" לס. יזהר
מִקְדָמוֹת הוא ספרו האוטוביוגרפי של ס. יזהר, המכיל את זיכרונותיו מתקופת ילדותו בחווה הניסיונית של חולדה הישנה, בתל אביב וברחובות. הספר, שנכתב לאחר שלושים שנות שתיקה ספרותית, חושף את המקור לחומרים ולמוטיבים רבים שמופיעים בספריו של יזהר לאורך כל שנות כתיבתו. הספר יצא בשנת 1992 בהוצאת זמורה ביתן.
שם הספר

השם מקדמות מגיע מצורת הרבים של מִקדם ולא של מקדמה. היינו, חלק קדום וראשוני, שהוא גם מלשון אקדמות – מבוא מקיף. זוהי, מסביר חוקר הספרות, דן מירון, שיבה מאוחרת של אמן אל הכתיבה הספרותית, ששילבה את אמנות כתיבתו המתוזמרת עם להט הומניסטי-מוסרי. יזהר החיה בזיכרונותיו בספר את המרחב הארץ ישראלי וחדר בצורה מפורטת ומדויקת לעולמו הנפשי של הגיבור הארץ-ישראלי.
הרקע לכתיבת הספר

שני גלים של כתיבה אפיינו את יצירתו הספרותית של ס. יזהר. הראשון היה בין שנות השלושים המאוחרות ועד שנות השישים המוקדמות של המאה ה-20, ואילו הגל השני הגיע לאחר כ-30 שנות שתיקה ספרותית (יזהר המשיך לכתוב ספרות עיונית ומאמרים לאורך התקופה). החל משנת 1992 ועד שנת 1999 פרסם יזהר שישה ספרים: "מקדמות", "צלהבים", "צדדיים", "אצל הים", "מלקומיה יפהפייה" וספרו האחרון: "גילוי אליהו". ס. יזהר נפטר בשנת 2006.
חוקרת הספרות, מירי ורון, ערכה מחקר על יצירותיהם של סופרים ומשוררים בגיל המאוחר, ביניהם ס. יזהר, וכיצד השפיעו ההתבגרות וההזדקנות שלהם על תפיסות עולמם ויצירתם. היא מגיעה למסקנה שהיצירה המאוחרת של היוצר מהווה תמיד סוג של צוואה פואטית שלו. החזרה לילדות בתקופה המאוחרת איננה מהווה שחזור סנטימנטלי או מטפורי לחיים טובים יותר, לימי התום ואי הידיעה. "בגיל מאוחר החזרה אל הילדות היא ניסיון לחוות מחדש את תחילת הדרך" היוצר מבקש לשאוב מרשמי ילדותו וחוויותיה כוח קיומי. תחושת הארעיות, שחוזרת ומופיעה לסירוגין ב"מקדמות" היא תחושה דומיננטית ביצירות של הגיל המאוחר, ואין טעם לרתום אותה לוויכוח התרבותי-פוליטי במסגרת השיח הציוני, טוענת ורון.