stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לטו קזיני
פעילותו בשנות הכיבוש הנאצי

בשנים 1937 - 1947 שימש קזיני ככומר של פרוכיית סן פייטרו בוורלונגו, הסמוכה לעיר פירנצה. עם הכיבוש הנאצי באוקטובר 1943, הקרדינל של פירנצה, אליה דאלה קוסטה, הטיל על קזיני את המשימה לסייע ליהודים שנרדפו על ידי הנאצים. יחד עם הרב של פירנצה, נתן קאסוטו, עם רפאלֶה קנטוני וקבוצת מתנדבים יהודים ונוצרים, הקים קזיני ועד מחתרתי שנקרא רשת ההצלה בפירנצה. הרשת פעלה כזרוע של ארגון הסיוע היהודי "דלאסם" (DELASEM), אשר הוצא אל מחוץ לחוק מיד עם כיבוש הנאצים את איטליה, והמשיך לחלק אמצעי סיוע שנשלחו על ידי גורמים ממדינות שונות. קזיני, שנודע בכינוי "דון קזיני", פעל למען יהודי פירנצה בשלל דרכים, לרבות השגת מקומות מסתור, אספקת מזון, והנפקת תעודות זיהוי מזויפות.
ב-26 בנובמבר 1943, סוכן שהסתנן לתוך רשת הסיוע הביא למעצרם של כל חברי הוועד. היהודים מביניהם, לרבות הרב קאסוטו, נשלחו בהמשך למחנה ההשמדה אושוויץ. לאחר תקופה קצרה של מאסר, שוחרר קזיני מן הכלא וחידש את פעילותו המחתרתית לטובת התושבים היהודים באזור. הוא המשיך לעשות כן גם לאחר שנעצר ונכלא בשנית, ולא חדל מפעילותו עד לשחרור איטליה מן השלטון הנאצי-פאשיסטי.
פעילותו ההומניטרית לאחר מלחמת העולם השנייה

אחרי מלחמת העולם השנייה עזב דון קזיני את פירנצה כדי להקדיש את עצמו להגשת עזרה רוחנית למהגרים האיטלקים שחיו בשווייץ ובהולנד. במשך 17 שנה פעל ככומר על סיפוני אניות מהגרים איטלקים שהפליגו לארגנטינה ולאוסטרליה.
בזקנתו שב קזיני לפירנצה והיה לכומר של בתי הכלא במוראטי. הוא פעל גם באגודה לידידות נוצרית-יהודית
(Amicizia Ebraico-Cristiana), והתעקש לדחות כל מחווה של הכרת תודה על פעילותו. בשנת 1986 הפציר בו הבישוף של פירנצה, סילבאנו פיובאנלי, לכתוב ספר אוטוביוגרפי, וכך כתב קזיני את ספרו "זכרונות של כומר קשיש", שפורסם בהוצאה לאור היהודית "לה ג'ונטינה" בפירנצה.
לטו קזיני נפטר בשנת 1992. בהלווייתו השתתף וספד לו גם הרב הראשי של פירנצה.
הוקרה

בשנת 1966 הוכר לטו קזיני כחסיד אומות העולם על ידי המוסד יד ושם על מעשי ההצלה שלו לטובת היהודים בתקופת השואה. עץ נשתל לכבודו בשדרת חסידי אומות העולם ביד ושם בירושלים.
לאחר מותו, ב-25 באפריל 2004, העניק נשיא איטליה, קרלו אזליו צ'אמפי לדון קזיני את עיטור הזהב להצטיינות אזרחית של הרפובליקה האיטלקית.
הנצחה

1993 - הוצב לוח זיכרון לזכרו בעיירה ורלונגו.
בשנת 1993 יהודי ישראלי-אמריקאי יליד גרמניה בשם לואיס גולדמן (1925 - 1996), שהיה כבן 18 בתקופת מלחמת העולם השנייה וניצל הודות לפעילותו של לטו קזיני וכמרים אחרים, פרסם את הספר "ידידים לכל החיים" (Amici per la vita) שבו סיפר בפירוט על מעשיו של לטו קזיני בימי הכיבוש הנאצי בטוסקנה.
ב-22 באפריל 2005 רחוב בפירנצה נקרא על שמו (Via Monsignor Leto Casini).
בשנת 2005 פורסם אחרי מות המחבר, "זכרונות של יהודי מטוסקנה 1948-1938", יומנו של ג'ורג'ו ניסים, שבו התגלו פרטים נוספים על הרשת המחתרתית היהודית DELASEM בחבל טוסקנה, שבמסגרתה פעל לטו קזיני בפירנצה.
ספרים

1986 - Ricordi di un vecchio prete (זיכרונות של כומר זקן)
לקריאה נוספת

Louis Goldman, Friends for Life: The Story of a Holocaust Survivor and His Rescuers (Paulist Press: Mahwa, New Jersey, 2008)
Leto Casini, Ricordi di un vecchio prete (Giuntina: Firenze, 1987)
יפו א' (דקר)

|  מידע |
| --- | --- |
 עיר:  תל אביב-יפו 
 קואורדינטות:  32°02′32″N 34°45′32″E﻿ / ﻿32.042174508052°N 34.758880189326°E﻿ / 32.042174508052; 34.758880189326
  (למפת גוש דן מוגדלת) יפו א'(למפת גוש דן רגילה) יפו א'(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יפו א'(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יפו א'
 
עדולם 16 יפו 2010
יפו א' (שכונת דקר ומכללת תל אביב) היא שכונה בדרום יפו שבעיר תל אביב-יפו. היא תחומה בין דרך בן צבי מצפון, רחוב אד קוץ' מדרום, ממזרח רחוב היינריך היינה/יגאל ידין וממערב בשדרות ירושלים. בפינה הדרום מזרחית קיים מחלף וולפסון של כביש 20 (איילון). השכונה משתייכת לרובע 7 בתוכנית הרבעים של עיריית תל אביב-יפו. חלק מרחובות השכונה נבנו לפני הקמת המדינה על ידי יושבי יפו הערבים, ומאופיינים בבתים בסגנון אקלקטי, בני שתי קומות, עם חצר פנימית נטועה עצי פרי. הבתים ברחובות אלו, החל ברחוב הראשי שדרות ירושלים, דרך רחובות מקבילים קטנים יותר - רחוב עזה, למרטין, אדם מיצקביץ, עדולם, ועוד רחובות, נתפסו על ידי ישראלים לאחר כיבוש יפו במלחמת העצמאות בשנת 1948, ורובם הפכו לרכוש עמידר. לימים הוקמה שכונת יפו א סביב רחובות אלו. נבנו בה שיכונים בשנות ה-50 למטרת שיכון עולים חדשים מבולגריה, אשר במהלך השנים לקחו חלק נכבד בהקמת קבוצת הכדורגל הציונית הוותיקה - מכבי יפו, שפעלה במגרש הפחים, עד הקמתו של אצטדיון גאון.
עדולם 10 יפו
אתרים בשכונה

אחד מהרחובות הבולטים בשכונה הוא רחוב עזה ההיסטורי. הרחוב חוצה באלכסון את השכונה, מהרחובות נחל שורק והגיחון במתחם הנחלים, ועד לרחוב נס לגויים הסמוך לשכונת לב יפו.
חורשת נוזהה – פיסה משכונת הגנים אל נוזהא שבנייתה החלה בתחילת שנות ה-20 והייתה מוקפת בפרדסים. משמעות המילה נוזהה בערבית הוא מקום של נועם ושמחה.
פארק דוידוף – פארק ירוק ורחב בדרום השכונה עם מסלולי הליכה, גינת כלבים ומתקנים לרווחת הציבור.
שבט יפו - בשכונה קיים שבט צופי יפו המשמש את תושבי יפו ונמצא בסמוך לפארק דוידוף.
פארק נחל הבשור – גינה ציבורית בלב מתחם הנחלים.
גינת נס לגויים – הוקמה על חורבות אצטדיון גאון שנבנה על חורבות מגרש הפחים, ששימש למגרש הביתי של קבוצת הכדורגל מכבי יפו ונהרס בשנת 2009.
המכללה האקדמית תל אביב יפו ברחוב חבר הלאומים 10
צהלון - מוסד גריאטרי, בעבר לפני הקמת המדינה ובשנותיה הראשונות היה בית חולים דג'אני
התחדשות עירונית

מספר של מיזמי פינוי בינוי גדולים כבר החלו ברחבי השכונה, כמו גם פרויקטים שונים להתחדשות עירונית ומחיר למשתכן. הבולט ביניהם - פרויקט מכבי יפו, שנחשב לאחד המרכזיים בסקטור בתחומי תל אביב-יפו כולה וכולל הקמת שכונות מגורים עם אלפי יחידות דיור על מגרש מכבי יפו ובמתחם נס לגויים, לצד פיתוח מסחר ושירותים ציבוריים.
פרויקט פינוי בינוי מתחם הנחלים (רחובות נחל שורק, נחל עוז והגיחון) בתב"ע מתקדם על ידי עזרה ובצרון ורונן אדריכלים, אשר בו מוצעות 810 יח"ד – תוספת 507 יח"ד למצב הקיים, תוך שמירה על העצים בשטח הציבורי, חיבור השטח הציבורי לפארק דוידוב, אפיון השכונה ללא כבישים המאפשר רצף הליכתי, דופן מסחר ותעסוקה לכיוון היינריך היינה, בינוי חדש סביב חצרות פנימיות והקצאת שטח ציבורי לכלל תושבי השכונה.
הקו האדום - מחודש אוגוסט 2023 החל לפעול בשכונה הקו האדום של הרכבת הקלה בתל אביב. הקו עובר בשתי התחנות החדשות הנמצאות בגבול המערבי של השכונה: הבעש"ט/שדרות ירושלים וכן איסקוב/שדרות ירושלים.
בית צ'רנר – בשכונה מתפקד כיום כמרכז הקהילתי ומקיים אירועים וחוגים במהלך השנה עבור תושבי השכונה וצפוי לעבור שיפוץ, הרחבה ושדרוג לקאנטרי קהילתי בשנים הקרובות.
ככר דקר - תוכנית בינוי עיר למגרש בייעוד מיוחד, כולל שימושים לאוכלוסייה הבוגרת בשילוב בית חולים סיעודי, חזית מסחרית ושטחים ציבוריים פתוחים.מתחם הנחלים, הדמיה מאת עזרה ובצרוןכחלק מתוכנית "שביל איילון" לפיתוח שבילי אופניים, הוקם שביל אופניים מרחוב היינריך היינה בשכונה, אשר בסוף התכנית יהיה ניתן לרכב ממערב ראשון לציון, לאורך נתיבי איילון ועד למחלף השלום דרך שדרות הר ציון ודרך בגין.
פארק דוידוף - תושבי השכונה הצביעו במסגרת פרויקט שש"ת של העירייה ובחרו להשקיע 1,300,000 ש"ח בשדרוג הפארק על ידי הוספת מתקני שעשועים, ספסלים, פינות ישיבה, צמחייה, תאורה ועוד. צפי משוער לסיום הפרויקט כפי שפרסמה העירייה - שנת 2024.
כיום, שכונת יפו א' (דקר) מתאפיינת בייחודיות ברמת המרקם, מבני השיכון מוקמו סביב מערכת היררכית של שטחים פתוחים איכותיים ומבני ציבור, המתבטאת בחיבור ישיר בין המבנים לשטחים הציבוריים הפתוחים דרך קומת הקרקע. רוב המבנים הם מבני שיכון ארוכים טיפוס רכבות בני 4 קומות.
רחובות ושדרות השכונה

אד קוץ'
אנדרוס
אשדוד
באר שבע
גר צדק
דרך יגאל ידין / יציאה למחלף וולפסון
הגיחון
וכטנגוב
חסידי האומות
ילדי טהרן
למרטין
עדולם
מיצקביץ אדם
נחל הבשור
נחל עוז
נחל שורק
נסים איסקוב
נס לגויים
סג'רה
עזה
רוזנבלט שדרות היינריך היינה
שדרות ירושלים
עצי פיקוס בנגלי ותיקים בקצה המזרחי של פארק דודידוב, יפו א'
פיתוח אזור מתחם הנחלים, יפו א'
דלת כניסה לבית מגורים בצפון השכונה
עצים מצלים על שבילי ההליכה בחורשת נוזהה
Game & Watch

משחק Game & Watch
Game & Watch (מילולית: "משחק ושעון"', בתרגום חופשי: "משחק ושעון") היא סדרה של 49 משחקים אלקטרוניים ניידים אשר יוצרה על ידי חברת נינטנדו בין השנים 1980 ל-1991.
הרעיון ליצירת סדרת המשחקים נהגה בידי מעצב המשחקים גונפיי יוקוי בעת שנסע בשינקנסן, וראה איש עסקים משחק במחשבון. הוא חשב שיהיה זה רעיון טוב ליצור משחק אלקטרוני אישי שיאפשר לאנשים להעביר את הזמן.
כל מכשיר כלל משחק בודד על צג LCD ושעון. לצד המסך היו כפתורי הפעלה ומשחק בודדים, לרוב כאלה המאפשרים תנועה ימינה ושמאלה או למעלה ולמטה. חלק מהמשחקים כללו שני מסכים, ובחלקם נעשה שימוש בדמויות מצוירות מוכרות כגון מיקי מאוס, פופאי או סנופי. חלק ממהמשחקים התבססו על משחקים פופולריים של נינטנדו, כמו מריו, דונקי קונג והאגדה של זלדה. הסדרה הראשונה "סדרת הכסף" שוחחרה במהלך אפריל-אוקטובר 1980 וכללה 5 משחקים שונים.
ה-Game & Watch היה פופולרי בשנות ה-80 של המאה ה-20, עד שהוחלף בשנות ה-90 של המאה ה-20 במשחקי הגיים בוי המתקדמים יותר שעבורם היווה השראה. עם זאת, נינטנדו הוציאה מחדש את חלק מהמשחקים בתור סדרת "Game & Watch Gallery" לגיים בוי. בנוסף, הדמות Mr. Game & Watch, דמות המבוססת על אותם המשחקים, הפכה לדמות קבועה בסדרת Super Smash Bros, ואף קיבל דמות amibo בשנת 2015
חלק מהמשחקים עברו הסבה ל DOS - כך למשל המשחק "Fire" עבר הסבה כבר בשנת 1984 תחת השם "Bouncing Babies" .
גרסאות מיוחדות

בספטמבר 2020, לציון 35 שנים לצאתו של "Super Mario Bros", הוציאה חברת נינטנדו מהדורה מוגבלת חדשה של ה-Game & Watch, שכללה את משחק "Super Mario Bros" המקורי, משחק ההמשך "Super Mario Bros.: The Lost Levels", וגרסה של המשחק המקורי Ball. המכשיר קיבל ביקורות חיוביות מאוד ממבקרי טכנולוגיה שונים בעיקר בזכות הנוסטלגיה שבו.
בנובמבר 2021, לציון 30 שנים לצאתו של המשחק "The Legend of Zelda", הוציאה נינטנדו מהדורה נוספת של ה-Game & Watch, שכללה את המשחקים "The Legend of Zelda", Zelda II: The Adventure of Link" ו-"The Legend of Zelda: Links Awakening", וגרסה של המשחק המקורי "Vermin".
הערות שוליים

↑  "Street Fighter® Icon Ryu Joins the Roster of Super Smash Bros. for Nintendo 3DS / Wii U". Business Wire. 2015-06-14. Archived from the original on 2020-10-27. Retrieved 2021-07-04.
↑  Super Mario Bros. Game & Watch - ביקורת
↑  בדקנו: GAME & WATCH: Super Mario Bros – פצצת נוסטלגיה לחובבי מריו
| נינטנדו |
| --- | --- | --- |
| קונסולות נייחות | Color TV Game ‏• Nintendo Entertainment System ‏• Super Nintendo Entertainment System ‏• Nintendo 64 ‏• GameCube ‏• Wii ‏• Wii U ‏• Nintendo Switch |  |
| קונסולות ניידות | Game & Watch • וירטואל בוי • גיים בוי ‏• גיים בוי קולור ‏•  גיים בוי אדוונס • נינטנדו DS ‏• נינטנדו 3DS |  |
| סדרות דגל | סופר מריו • האגדה של זלדה • פוקימון • מטרויד • דונקי קונג • קירבי • Star Fox • יושי • ספלטון • F-Zero • Kid Icarus |  |
| אנשי מפתח בחברה | שיגרו מיאמוטו • סאטורו איווטה • סטושי טג'ירי • יושיהירו מורי |  |
| שונות | Super NES Classic Edition • NES Classic Edition • Mii • דליפת המידע של נינטנדו • Game Freak • אמיבו |  |
מעקב המונים

מעקב המונים (גם ריגול המונים) הוא מעקב, פיקוח, או ריגול, אחר קבוצת אנשים גדולה, ללא חשד ממשי ראשוני כנגד כל אחד ואחד מהם. מעקב זה מבוצע בדרך כלל על ידי ממשלות, אך גם יכול להתבצע על ידי ארגונים בעלי אינטרסים שונים, על פי בקשת הממשלה, או מתוך יוזמה פרטית. פעילות המעקב היא בדרך כלל חשאית, ויכולה להיות חוקית, ושאינה כזו, וכן דורשת אישור מבית משפט, או כל רשות אחרת בעלת סמכות בנושא, או שאינה דורשת אישור שכזה.
מעקב המונים מוצדק לעיתים קרובות ככלי לוחמה בטרור, למניעת התקוממות חברתית, להגנת הביטחון הלאומי, ולהגנת ילדים.
מבקרי מעקב ההמונים רואים בו כהפרה של הזכות לפרטיות, כפגיעה בזכויות האזרחיות והפוליטיות, וכן כבלתי חוקי, תחת מערכות חוקיות המגבילות שימוש במעקב המונים. קיים גם חשש כי הגברת השימוש במעקב המונים יוביל למצב טוטליטריות, כשהתנגדות פוליטית תיפגע ותיחסם על ידי תוכניות כמו COINTELPRO.
ב-2013 נחשפו תוכניות מעקב המונים ממשלתיות בעיקרן, על ידי המדליף ואיש הסוכנות לביטחון לאומי בעברו, אדוארד סנודן. לאחר חשיפותיו בדבר תוכנית הציתותים של ארצות הברית, עלה ברחבי העולם הדיון אודות חירויות אזרחיות והזכות לפרטיות בעידן המידע.
אכיפה ממשלתית

בסקירה של ה-Privacy International מ-2007, המכסה 47 מדינות, עולה כי קיימת עלייה במעקב ההמונים, וירידה בשמירה על הפרטיות בהשוואה לשנת 2006. 8 מדינות סווגו כבעלות פיקוח הדוק על החברה המקומית, ומתוך 8 אלו סין, מלזיה, ורוסיה, דורגו במקום הגרוע ביותר, אחריהם יחד, הממלכה המאוחדת וסינגפור, ואחריהם יחד טאיוואן, תאילנד, וארצות הברית. את הדירוג הטוב ביותר קיבלה יוון, שהוגדרה כבעלת "הגנה הולמת מפני ניצול".
מדינות רבות ידועות בכך שהוסיפו למרחב הציבורי אלפי מצלמות מעקב, בשטחים עירוניים, בפרברים, ואפילו באזורים כפריים בספטמבר 2007 הודיע האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות שהמצב הנוכחי הוא "בסכנת הפיכה לחברה נעקבת ומפוקחת לחלוטין, הנוגדת לגמרי את הערכים האמריקניים, וב"עתיד שחור משום שכל תנועה, עסקה, או התקשרות, תוקלט ותאוכסן, באופן שהיא מוכנה לבדיקה ולשימוש כנגדינו על ידי הרשויות ככל שירצו".
ב-12 במרץ 2013 ארגון עיתונאים ללא גבולות הוציא "דו"ח מיוחד אודות המעקב והפיקוח ברשת". הדו"ח כלל רשימה של "אויבי הרשת", מדינות בהם הממשלה מעורבת באופן פעיל, בסינון אתרי חדשות, דבר הפוגע לטענתם בחופש המידע, ובזכויות האדם. חמש המדינות אשר בראש אויבי הרשת הן: בחריין, סין, איראן, סוריה, ווייטנאם.
מעקב על מחשבים ורשתות

מעקב על מחשבים ורשתות הוא שם כולל לניטור המידע הנמצא במחשבים, וניטור התעבורה ברשתות תקשורת שונות, כגון האינטרנט.
כיום מרבית רשת האינטרנט מנותרת באופן קבוע על ידי ספקי אינטרנט, שירותים מקוונים ומדינות.
התפתחותן של טכנולוגיות חדשות כגון האינטרנט וגידול בנפח האחסון הקיים, אפשרו למעשה לממשלות וחברות להחזיק יכולת חסרת תקדים של פיקוח על פעילותם של אזרחים.
לצד זאת, ארגונים שמטרתם להגן מפני התופעה ולשמור על הזכות לפרטיות ברשת האינטרנט ובמחשבים. ארגונים כגון קרן החזית האלקטרונית ופרויקט Tor. לטענת אותם ארגונים, מעקב ללא בקרה על מחשבים ורשת האינטרנט מהווה סכנה לארגוני זכויות אדם, לזכויות הפרט, ולפעילים פוליטיים וכי המעקב שנעשה כיום הוא "דרקוני" וללא גבולות.
ראו גם

איכון
מעקב על מחשבים ורשתות
פרשת הציתותים בארצות הברית
XKeyscore
קרן ויקימדיה נגד הסוכנות לביטחון לאומי
אין לי מה להסתיר
הכלי
הערות שוליים

↑  "Mass Surveillance Technologies"
↑  "Reports on surveillance of Americans fuel debate over privacy, security". Reuters.
↑  "Surveillance Monitor 2007 - International country rankings".
↑  "Police Surveillance: Go Snoop, Yourself"
↑  "YouGov / Daily Telegraph Survey Results"
↑  American Civil Liberties Union‏ (ACLU)
↑  "Why a Surveillance Society Clock?"‏ PDF
↑  The Enemies of the Internet Special Edition : Surveillance,
↑  תביעה נגד פייסבוק, בנושא ניטור ומעקב בלתי חוקי אחר משתמשים לא רשומים
↑  FBI רוצה ניטור נרחב אחר רשת האינטרנט, באתר cnet
↑  פעילי זכויות אדם על הקרב באינטרנט, באתר הגארדין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 01163993
המלחמה בסמים

קולין פאוול, בכהונתו כמזכיר המדינה של ארצות הברית ויושב ראש המטות המשולבים לשעבר, מבקר בקולומביה כתמיכה במבצע הצבאי תוכנית קולומביה.
כחלק מהמלחמה בסמים, ארצות הברית מעניקה סיוע צבאי של מאה מיליון דולרים בשנה לקולומביה, כדי להילחם בקבוצות גרילה שמעורבות בסחר בלתי חוקי בסמים.
המלחמה בסמים הוא מונח אמריקאי המתייחס למערכה של איסור על סמים, סיוע צבאי, ופעילות צבאית, כשהמטרה המוצהרת היא לצמצם את הסחר הבלתי חוקי בסמים. מערכה זו כוללת סדרה של מדיניויות סמים שנועדו להרתיע ייצור, הפצה וצריכה של מה שממשלות והאו"ם מגדירים כסמים פסיכואקטיביים בלתי חוקיים. המונח נעשה פופולרי על ידי התקשורת זמן קצר לאחר מסיבת עיתונאים ב-18 ביוני 1971, של נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון – יום לאחר פרסום הודעה מיוחדת מהנשיא ניקסון לקונגרס על מניעת ובקרת השימוש בסמים – ובמסיבת העיתונאים הכריז שהשימוש בסמים הוא "אויב הציבור מספר אחד". הודעתו לקונגרס כללה טקסט על הקדשת משאבים פדרליים נוספים ל"מניעת מכורים חדשים, ושיקום של המכורים הקיימים". ארגון "ברית מדיניות הסמים" מעריך כי ארצות הברית מוציאה 51 מיליארד דולרים בשנה על המלחמה בסמים.
בחודש יוני 2011, "הוועדה העולמית למדיניות סמים" פרסמה דו"ח ביקורתי על המלחמה בסמים, והצהירה: "המלחמה העולמית בסמים נכשלה, עם תוצאות הרסניות ליחידים ולחברות ברחבי העולם חמישים שנה לאחר תחילתה של האמנה לסמים נרקוטיים של האו"ם, ושנים לאחר שהנשיא ניקסון פתח במלחמה של ממשלת ארצות הברית בסמים, יש צורך דחוף ברפורמות מהותיות במדיניות הלאומית והעולמית לשליטה בסמים". הדו"ח ספג ביקורת מצד ארגונים המתנגדים ללגליזציה כללית של סמים.
היסטוריה > המאה ה-19

הסם מורפין בודד לראשונה בשנת 1805, ואילו המזרק ההיפודרמי הומצא לראשונה בשנות ה-50 של המאה ה-19. התפתחות זו השפיעה על מלחמת האזרחים האמריקאית, בה חיילים אשר נפצעו טופלו במורפין. הדבר הוביל למגפה של התמכרות למורפין בקרב חיילים משוחררים מן המלחמה. בנוסף לכך עד לשנת 1912, הרואין נמכר בארה״ב בבתי מרחקת כתרופה שאינה דורשת מרשם רופא (מה שמכונה בארה״ב תרופות הנמכרות מעבר לדלפק). רופאים אף היו רושמים הרואין לטיפול בתינוקות, לטיפול בברונכיטיס, נדודי שינה, היסטריה, כאבי מחזור והפרעות נפוצות נוספות, מה שגם גרם להתמכרות נפוצה לאופיאטים כבר במאה ה-19. לא הייתה הבנה בקרב העם האמריקאי על ההשפעות ארוכות הטווח של השימוש בסמים, עד לסוף המאה ה-19.
היסטוריה > המאה ה-21

פאנל בינלאומי של מומחים ממדינות שונות בשם ״הוועדה הבינלאומית למדיניות בנושא סמים״ (Global Commission on Drug Policy; אנ׳) פרסם דו״ח ביוני 2011, ובו נטען כי המלחמה העולמית בסמים למעשה נכשלה. בנוסף לכך, ראש המערך הרפואי בצבא ארה״ב, רג׳ינה בנג׳מין (אנ׳), פרסמה באותה זמן מסמך דומה, בשם ״אסטרטגיית המניעה הלאומית״.
במאי 2012, עדכן הממשל בארה״ב את מדיניותו ביחס למלחמה בסמים. יו״ר הוועדה הבינלאומית למדיניות בנושא סמים, פרסם הצהרה לפיה מדובר במדיניות שונה מזאת של ״המלחמה בסמים״:
ממשלת ארה״ב מבקשת ליישם את ״הדרך השלישית״ לאכיפה בנושא סמים; גישה זו מבוססת על השקעה ענקית במחקר שנעשה על ידי החוקרים המובילים בעולם בחקר התמכרויות לחומרים נרקוטיים.
המדיניות אינה רואה ליגליזציה של סמים כפתרון הקסם לבעיה.
הצלחתה של המדיניות לא תיקבע לפי כמויות של מעצרים שבוצעו, או בתי כלא שהוקמו.
המדינות החברות בוועדה הבינלאומית למדיניות בנושא סמים, הכריזו כי גישתם תהיה מבוססת על אכיפה אפקטיבית והגבלת היצע הסמים, בשילוב מאמצים להפחתת הביקוש ויצירת אפיקי גמילה, כך שאנשים יוכלו לחיות חופשיים מהתמכרויות.
במרץ 2016, הוועדה הבינלאומית לחומרים נרקוטיים (אנ׳) הצהיר כי האמנות הבינלאומיות בנושא אכיפת סמים לא מאפשרות לנהל ״מלחמה בסמים״.
ב-2018, הנשיא טראמפ ניסה להחמיר את החקיקה הקיימת ולקדם עונש מוות לסוחרי סמים.
מדיניות הפנים של ארצות הברית > מעצרים וכליאה

לדברי ארגון משמר זכויות האדם, המלחמה בסמים גרמה לעליה במספר המעצרים ובאופן מכוון ולא מידתי בעיקר כלפי אפרו-אמריקאים.
מצב הכליאה הנוכחי בארצות הברית כתוצאה מהמלחמה בסמים הגיע בכמה שלבים. עד שנת 1971, שלבים שונים בחוקים נגד סמים יושמו במשך יותר מ-50 שנה, עם עלייה קטנה מאוד של אסירים על כל 100,000 אזרחים. במהלך 9 השנים הראשונות לאחר שהנשיא ניקסון טבע את הביטוי "המלחמה בסמים", הנתונים הסטטיסטיים הראו על עלייה קלה בלבד במספר הכולל של הכלואים.
אחרי 1980, המצב החל להשתנות. בשנת 1980, בעוד שמספר המעצרים על כל הפשעים עלו ב-28%, מספר המעצרים בגין עבירות סמים עלה ב-126%. משרד המשפטים האמריקאי, שדיווח על ההשפעות של פעולות המדינה, הצהיר כי, משנת 1990 ועד לשנת 2000, "מספר גדל והולך של עבירות סמים היווה 27% מכלל הגידול במספר האסירים השחורים, 7% מכלל הגידול במספר האסירים ההיספנים, ו-15% מהגידול במספר האסירים הלבנים." בנוסף למעצרים או כליאות, ארצות הברית מגרשת רבים שאינם אזרחים, שהורשעו בעבירות סמים.
בשנת 1994, New England Journal of Medicine דיווח שכמיליון אמריקאים נעצרים בכל שנה כתוצאה מ-"המלחמה בסמים".
בשנת 2008, הוושינגטון פוסט דיווח שכ-1.5 מיליון אמריקאים נעצרים בכל שנה בגין עבירות סמים, חצי מיליון נכנסים לכלא. בנוסף, אחד מכל חמישה אמריקאים שחורים ריצה תקופת מאסר בשל חוקי הסמים.
המדיניות הפדרלית והמדינתית בארצות הברית מטילה גם עיצומים נוספים על מי שהורשע בעבירות סמים, כגון שלילת מוצרים ציבוריים או רישיונות, שאינם חלים על מי שהורשע בסוגים אחרים של פשע.
מדיניות הפנים של ארצות הברית > פערים בין גזרי דין

בשנת 1986, הקונגרס האמריקאי העביר חוקים שיצרו פער של 1 ל-100 בחומרת גזרי הדין על החזקה או סחר בקראק בהשוואה לעונשים על סחר באבקת קוקאין. החוק ספג ביקורת נרחבת על היותו מפלה מיעוטים, בעיקר שחורים, שהיו נוטים יותר להשתמש בקראק מאשר באבקת קוקאין. אנשים שהורשעו בבית משפט הפדרלי על החזקת 5 גרם של קראק קיבלו עונש חובה מינימלי של 5 שנים בכלא פדרלי. מצד שני, החזקת 500 גרם של אבקת קוקאין נשאה את אותו העונש. בשנת 2010, "חוק הענישה ההוגנת" חתך את פער גזרי הדין ל-1 על 18.
לדברי ארגון משמר זכויות האדם, סטטיסטיקות הפשע בארצות הברית מראות כי בשנת 1999, אפרו-אמריקאים נמצאים בסיכון הרבה יותר גבוה להיעצר על עבירות סמים, בהשוואה למי שאינם מיעוטים, והם גם מקבלים עונשים וגזרי דין הרבה יותר נוקשים.
סטטיסטיקה משנת 1998 מראה כי ישנה אפליה גזענית רחבה בארצות הברית במעצרים, העמדה לדין, גזרי דין, ומוות. משתמשי סמים אפרו-אמריקאים מהווים 35% ממעצרי הסמים, 55% מההרשעות, ו-74% מהאנשים שנשלחים למאסר על עבירות החזקת סמים. אפרו-אמריקאים נשלחים לכלא מדינתי בגין עבירות סמים פי 13 יותר מאשר בני גזעים אחרים, אף על פי שהם רק כ-13% מכלל המשתמשים בסמים.
המלחמה בסמים במדינת ישראל

עד 1973, משתמשי סמים (בעיקר אופיואידים) הועברו למחלקות סגורות בבתי חולים למתמודדי נפש.. בשנת 1973 סמים הוגדרו כסוגיה של רשות אכיפת החוק, ומדיניות הסמים הרשמית המובילה בישראל הפכה לגישת ה"מלחמה בסמים" המסורתית הכוללת מאסר על תנאי, אמצעי ענישה והתנזרות.
ב-1978 לאחר עלייה בכמות המשתמשים בסמים ועקב לחץ מהמדיה הוקמה ועדה שמטרתה לבנות מדיניות סמים מקיפה. במאי 1983, הגישה הוועדה את המלצותיה. במהלך שנות ה-80, השימוש בסמים בישראל התפתח מדאגה שולית לבעיה חברתית הדורשת פתרון כולל. כתוצאה מכך, בשנת 1985, משרד הבריאות פתח את המחלקה לטיפול בשימוש בסמים. משרד העבודה והרווחה ומשרד החינוך הקימו מחלקות מיוחדות לטיפול בבעיית השימוש בסמים. כמו כן, במהלך שנות ה-80 החל שירות בתי הסוהר בישראל לספק שירותי טיפול לאסירים שהשתמשו בסמים.
שנת 1987 הוגדרה כ-"שנת המלחמה בסמים" על ידי סוכנויות וממשלת ישראל, דבר שהגביר בתודעה הציבורית והסיקור התקשורתי של בעיית השימוש בסמים בחברה הישראלית.
ב-1988 הוקמה הרשות הישראלית למלחמה בסמים כתאגיד סטטוטורי. הקמת הרשות הישראלית למלחמה בסמים הייתה חלק מהמאמצים של ישראל לציית לאמנת האו"ם בנושא חומרים פסיכותרפיים משנת 1971 (סעיף 6), שקראה להקים רשות לאומית נגד שימוש בסמים.
בשנת 1989 הוקמה הוועדה המיוחדת לשימוש בסמים ואלכוהול בכנסת ה-12. הוועדה המיוחדת לשימוש בסמים ואלכוהול פיקחה על כל הרשויות העוסקות בשימוש בסמים. במקביל, הוחמרו העונשים המוטלים על עבירות סמים (אך לא על משתמשים) בפקודת הסמים המסוכנים. משנות ה-1990 הוקמו בישראל תוכניות שונות לשרותי טיפול ושיקום שהציעו אינספור פתרונות טיפוליים.
ב-2017 הרשות למלחמה בסמים אוחדה עם התוכניות “עיר ללא אלימות” ומציל”ה לאגף יחיד במשרד הפנים שנקרא “המאמץ החברתי”. צעד זה ננקט עקב אי שביעות רצון עם ביצועי התוכנית מצד משרד האוצר.
ראו גם

שחיתות
מלחמת הסמים במקסיקו
תאזזה סנבת

תְאְזַזֵה סנְבֶת (געז: ትእዛዘ ሰንበት, "מצוות השבת") הוא ספר הלכה שנכתב לפי המסורת במאה החמש עשרה, על ידי הנזיר אבא צברה, מפוסקי ומחדשי ההלכה הגדולים של קהילת ביתא ישראל, כחלק מפועלו לשימור יהדותה של קהילת ביתא ישראל ואחדותה בתקופה בה הייתה נתונה תחת לחץ הנצרות. עיקר הספר עוסק במסירות לשבת, ומפרט את איסורי השבת ומציג את כוח הגאולה שבשמירתה, תוך שימוש בחומר אגדי על הבריאה, על גן העדן ועל חיי אברהם.
התאזזה סנבת הוא יצירה ייחודית ליהודי אתיופיה, הן מבחינת מקוריותה והן בשל ערכה כיצירה ספרותית, ומהווה את אחד הספרים העתיקים המעטים המעלים על הכתב את התורה שבע"פ שהדריכה את קהילת ביתא ישראל בגלות. ל"תְאְזַזֵה סנבת" נודעת חשיבות רבה ביותר והשפעה גדולה על אורח חייהם של יהודי אתיופיה בגלות. כמרבית ספרי הקודש של קהילת ביתא ישראל כתוב גם התאזזה סנבת בשפת געז. שניים מתוך שלושת העותקים, שהם המקורות העתיקים היחידים בעולם של ספר זה, נמצאים כיום (2019) באוסף הספרים הנדירים בספרייה המרכזית ע"ש סוראסקי באוניברסיטת תל אביב (בעבר היו שייכים ליעקב פייטלוביץ'). בשנת 2019 עברו שני כתבי-היד דיגיטציה וקוטלגו והיום הם זמינים אונליין למשתמשי אוניברסיטת תל אביב. העותק השלישי נמצא בפאריס. הספר תורגם לצרפתית על ידי יוסף הלוי. עבודתו של הלוי תורגמה גם לאנגלית תחת הכותרת "Taazaze Sanbat, Ethiopic text and translation". בנוסף נחקר הספר על ידי מרדכי וורמברנד ונכתבה על הספר עבודת דוקטורט על ידי יוסי זיו.