stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארגון חיילים ופרטיזנים נכי המלחמה בנאצים
היחסים עם גרמניה

אנשי הארגון היו ממובילי המחאות וההתנגדות לכל צורה של נורמליזציה עם גרמניה. המחאות כללו בין היתר הפגנות המוניות של נכים בתל אביב ובירושלים, נגד הסכם השילומים בראשית שנות החמישים, ונגד כינון יחסים דיפלומטיים עם גרמניה ב-1964. מאמצים אלה לא צלחו ולא השיגו את מטרתם. מאבק שזכה להצלחה היה נגד חוק התיישנות בגרמניה על פשעי הנאצים 20 שנה אחרי תם המלחמה. בשיתוף עם ארגונים נוספים של לוחמים וניצולי שואה הוקם מטה מאבק וננקטו פעולות להשגת תמיכה ציבורית בישראל ומחוצה לה ששיאן בצעדות והפגנות המוניות של אלפי משתתפים ברחובות תל אביב. בראש מטה הפעולה שכלל 12 ארגונים עמד יו"ר הארגון יצחק זנדמן. ממשלת ישראל הצטרפה ללחצים ובסופו של דבר ההתיישנות נדחתה מספר פעמים על שבוטלה כליל.
פעילות חברתית ותרבותית

משנותיו הראשונות טיפל הארגון לא רק בקשיי הבריאות והפרנסה של חבריו אלא יזם וקיים פעילות חברתית ענפה במרכז ובסניפים שכללה הקמת ספריה גדולה, טיולים, מפגשים ומסיבות חברים.
פעילות חברתית ותרבותית > קליטת עליה

בשני גלי העלייה הגדולים מברית המועצות בשנות ה-70 ובשנות ה-90 (ברית המועצות לשעבר) הגיעו לישראל מאות אלפי עולים, רבים מהם ותיקי מלחמת העולם, וביניהם אלפי נכים. קליטת החברים החדשים שהביאה לגידול עצום במספרם היוו את האתגר המשמעותי בחיי הארגון בשנים אלה.
פרסומים והוצאה לאור > מול האויב הנאצי

מול האויב הנאצי הוא סדרת ספרים בהוצאת הארגון שמטרתה לאסוף ולתעד את פרק הלחימה היהודית נגד הנאצים ובפרט את חלקם במסגרת הצבאות הסדירים של בעלות הברית, חלק שכמעט לא היה מוכר. הרעיון להוצאת ספר עלה כבר בראשית ימי הארגון, ב-1950, אך הבשיל לכדי ביצוע רק כעבר 11 שנים. הכרך הראשון יצא ב-1961, מיד לאחר משפט אייכמן והופץ לגורמים העוסקים בהנצחת השואה, בספריות ובמוסדות המדינה. משלחות מטעם הארגון נפגשו עם נשיא המדינה, יושב ראש הכנסת וראש הממשלה ומסרו להם עותקים של הספר. הספר כלל נתונים וסיכומים על הלחימה היהודית במלחמת העולם השנייה ועשרות עדויות מפורטות שנאספו מלוחמים. בכך היה אחד המפעלים הראשונים שעסקו בשימור ובתעוד התקופה ובהבאתה לתודעת הציבור.
הכרך השני יצא ב-1967 וכלל מאתיים עדויות נוספות. הוא הופץ באופן דומה לכרך הראשון, אך בגלל הסמיכות למלחמת ששת הימים זכה לתהודה נוספת. נציגים של ארגון נכי המלחמה בנאצים נסעו לבתי החולים ולמוסדות השיקום כדי להיפגש עם פצועי ונכי צה"ל הטריים והעניקו להם עותק של הספר. הספר זכה גם להכרה בינלאומית, וזכה בפרס מוריס וניקוף בצרפת לשנת 1966–1967.
בשני הכרכים הראשונים הורכבה המערכת מאנשי הארגון. ב-1981 יצא כרך ג', הפעם בעריכתו של גרשון ריבלין, לשעבר ראש "מערכות", מפעל ההוצאה לאור של משרד הביטחון. זה היה הכרך האחרון שהכיל עדויות לוחמים.
בשנת 1997 יצא בשני חלקים כרך ד' שהיווה לכסיקון לוחמים, ובו רשומים 14,000 חברי הארגון בכל הזמנים, וסיפורם בכמה מילים.
בשנת 2000 יצא כרך ה'. כרך זה הוא "ספר תולדות הארגון" והוא נכתב על ידי חוקרת השואה ד"ר חנה יבלונקה. על סמך חומר ארכיוני רב שנאסף במשרדי הארגון ובארכיוני המדינה, ושיחות רבות עם ותיקי הארגון וראשיו, מסכמת יבלונקה את ההיסטוריה של הארגון, פעילותו ומאבקיו והאופן בו השתלב בתולדות המדינה. ספר זה הוא כיום המקור העיקרי למידע מרוכז על הארגון והוא מצוטט בספרים ומחקרים רבים שעוסקים בתקופה.
פרסומים והוצאה לאור > קול נכי מלחמה

ביטאון הארגון התחיל לצאת מיד עם תחילת פעילותו ב-1951, והוא ממשיך להתפרסם ברציפות עד היום, כמעט 70 שנה. עד היום יצאו למעלה מ-200 גליונות. בשנים הראשונות פורסמו הדברים בעברית וביידיש, ובעקבות גלי העלייה עבר הדגש לשפה הרוסית. בשנים האחרונות, כמעט כל החומר יוצא רק ברוסית. העיתון, מימיו הראשונים היה רחב ומגוון ועסק בכל הנושאים הקשורים לנכים, אך כלל גם מדורים אחרים כגון ביקורות ספרים שעשועונים ותשבצים ואף מודעות מסחריות בתשלום. דפי הביטאון הכילו גם סיפורים ועדויות לוחמים ששימשו מקור ויחוס במחקרים רבים על השואה. בשנת 2003, בעקבות פרסום ידיעה בביטאון על תערוכה בתל אביב שכללה דיוקנאות של מפקדים נאצים, הועלתה בכנסת שאילתה לשרת התרבות. בשיא תפוצתו הודפס הביטאון ב-15,000 עותקים והופץ במדינות רבות.
פרסומים והוצאה לאור > סרטים תיעודיים

בראשית המאה הנוכחית, בשנים 2005–2008 יזם הארגון והפיק מספר סרטים תיעודיים המתארים את תולדות הארגון, אנשיו ופעולותיו היום. הסרטים דוברי רוסית ומתורגמים לעברית. כל הסרטים וחומר וידאו נוסף נמצאים בערוץ היוטיוב של הארגון.
שיתופי פעולה וקשרי חוץ

בנושאים הרלונטים לנכי מלחמה התבקש לכאורה קשר ושיתוף פעולה עם ארגון נכי צה"ל אך בשל אופיים ומטרותיהם השונות של הארגונים, ולמרות ניסיונות שנעשו, פעלו הארגונים בנפרד.
שיתופי הפעולה בישראל התמקדו בפעולות של הנצחת השואה והלחימה. בתחומים אלה פעלו בישראל עשרות ארגונים. המסגרת העיקרית לשיתוף פעולה הייתה "ועד הארגונים הארצי" שנוסד בשנות ה-50 וכלל את הארגונים העיקריים. שיתוף הפעולה התקיים בכמה מאבקים עיקריים והניב תוצאות. העיקריים שבהם היו קביעת יום זיכרון ממלכתי לשואה ולגבורה, הענקת אות הלוחם בנאצים ובעיקר המלחמה נגד החלת חוק ההתיישנות בגרמניה.
בעולם הצליח הארגון להשתלב במסגרות בינלאומיות של חיילים משוחררים. הארגון השתייך לפדרציה העולמית של ותיקי המלחמה WVF שמושבה בפריז, ולאיחוד הבינלאומי של תנועות המרי והמגורשים UIRD שמושבו בבריסל. שניהם ארגוני לוחמים שנוסדו אחרי מלחמת העולם השנייה.
יצחק זנדמן והנהגת הארגון

יצחק זנדמן, המייסד ויושב-הראש הראשון היה הרוח החיה מאחורי הפעולות והיוזמות של הארגון עד למותו ב-1970. לצד הדאגה לנכים וזכויותיהם הוביל את המאבק להכרה בלוחמים נגד הצבא הנאצי כשווי ערך ללוחמים במלחמת העצמאות ואת התביעה להכיר בלחימה ובגבורה היהודית כמרכיב חשוב במורשת השואה. הוא לא נרתע מלפנות לראשי המדינה, לציבור ולדעת הקהל, וגם לגופים ומוסדות בינלאומיים. זנדמן יזם והוביל את מפעלי התיעוד והנצחה כמו ספר "מול האויב הנאצי" שהיה אחד מעורכיו, הביטאון "קול נכי מלחמה" שערך, אנדרטת הגבורה ביד ושם, ואות הלוחם בנאצים, ועמד בראש עצרות והפגנות.
לאחר מותו של זנדמן הוביל את הארגון המזכ"ל אברהם כהן שהיה ממייסדי הארגון. כהן, שעבד בראשית שנות ה-70 במשרד החוץ ולקח חלק במבצע העלייה הגדול פעל לקליטת אותו גל עליה שהכפיל את גודל הארגון והעביר חלק גדול מהתנהלותו לשפה הרוסית. מאוחר יותר, בשנות התשעים כשהגיע גל העלייה הגדול ביותר, הפך המרכיב הרוסי דומיננטי יותר.
עם מותו של כהן ב-2007 קיבל תנ"צ (בדימוס) רומן יגל את תפקיד הנשיא. תקופה זו התאפיינה בגיל המבוגר מאוד של החברים ובהעברת הדגש מפעילות אקטיבית של החברים לפעילות של תמיכה ועזרה, בעיקר מול מוסדות הממשלה. יגל נפטר בשנת 2016.
כיום מכהן אפרים פפרני בתפקיד היו"ר.
חומר ארכיוני

המעורבות של הארגון בתהליכים שעצבו את המדינה והתעוד הרב בכתב ובצילומים באה לידי ביטוי בארכיון הגדול והמגוון. רובו שמור היום בארכיון צה"ל ובאוספים שונים בהם ארכיון המדינה, הארכיון הציוני, מכון ז'בוטינסקי, מוסדות הקשורים בשואה ואנשים פרטיים. פריטים השייכים לתולדות הארגון אף נמכרים לאספנים במכירות פומביות.
ראו גם

חנה יבלונקה
אות הלוחם בנאצים
השפעת השואה על גיבוש הזהות הישראלית
יום הזיכרון לשואה ולגבורה
יום הניצחון (9 במאי)
חיים לזר-ליטאי
שמואל רמתי
יד ושם
לקריאה נוספת

שמואל בורנשטיין ואחרים (המערכת), מול האויב הנאצי - לוחמים מספרים 1945 - 1939, כרך א', הוצאת ארגון נכי המלחמה בנאצים בסיוע "יד ושם", תל אביב, 1961
ש. בורנשטיין ואחרים (המערכת), מול האויב הנאצי - לוחמים מספרים 1945 - 1939, כרך ב', הוצאת ארגון נכי המלחמה בנאצים בסיוע "יד ושם", תל אביב, 1967
אל"ם (במיל') גרשון ריבלין (עורך), מול האויב הנאצי 1945 - 1939 לוחמים מספרים, כרך ג', הוצאת ארגון חיילים ופרטיזנים נכי מלחמה בנאצים בחסות "יד ושם", תל אביב, 1986
אברהם אינגבר (עורך), לקסיקון ארגון חיילים ופרטיזנים נכי המלחמה בנאצים, מול האויב הנאצי כרך ד' חלק א' וב', הוצאת ארגון חיילים ופרטיזנים נכי מלחמה בנאצים בסיוע ועדת התביעות, תל אביב, 1999
ד"ר חנה יבלונקה, תולדות הארגון חיילים ופרטיזנים נכי מלחמה בנאצים, מול האויב הנאצי כרך ה', הוצאת ארגון חיילים ופרטיזנים נכי מלחמה בנאצים בחסות "יד ושם" ובסיוע ועדת התביעות, תל אביב, 2000
קול נכי מלחמה, ביטאון ארגון חיילים ופרטיזנים נכי מלחמה בנאצים, 1948–2019, 203 גליונות
מיכאל רונסקי, הלוחם בשלושה צבאות: (מחייל לגנרל), תרגום מרוסית - אנה בולייבסקי, הוצאת ארגון חיילים ופרטיזנים נכי מלחמה בנאצים, תל אביב, 2010
סווטה רוברמן, זיכרון בהגירה, הוצאת ספרים ע״ש י״ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, 2004, 184 עמודים, עמ 66–69
ד"ר חנה יבלונקה, קליטת ניצולי השואה במדינת ישראל – היבטים חדשים, עיונים - כתב עת רב-תחומי לחקר ישראל 7, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 1997
שלמה נקדימון, הם נאלצו להסתיר מומיהם בעלותם לישראל, חרות, 6 בדצמבר 1957
משדד האוצר מתנכר לזכויותיהם ותביעותיהם של נכי המלחמה בנאצים, קול העם, 24 ביוני 1957
חנה יבלונקה, ניצולי השואה בישראל - סיכומים ראשונים, באתר יד-ושם
חנה יבלונקה, מה לזכור וכיצד? ניצולי השואה ועיצוב ידיעתה, בתוך עידן הציונות, עורכים אניטה שפירא, יהודה ריינהרץ, יעקב הריס, הוצאת מרכז זלמן שזר, ירושלים, 2000, עמ 297
הערות שוליים

1 2 3  ד"ר חנה יבלונקה, ו', ז', סיכום, סיכום אישי - אברהם כהן, תולדות הארגון חיילים ופרטיזנים נכי מלחמה בנאצים, מול האויב הנאצי כרך ה', תל אביב: הוצאת ארגון חיילים ופרטיזנים נכי מלחמה בנאצים בחסות "יד ושם" ובסיוע ועדת התביעות, 2000
1 2  ראול טייטלבאום, הפתרון הביולוגי, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2008, עמ' 221–225, 278
↑  הרשות לזכויות ניצולי השואה
↑  ניצן הלפרין, קצבאות נכים בגין רדיפה נאצית ותפיסת השואה בחברה הישראלית: בחינה בראי ביקורת לימודי המוּגבלוּת, מעשי משפט, כתב עת למשפט ולתיקון חברתי ה, אוניברסיטת תל אביב, הפקולטה למשפטים, 2013
↑  ועדת הכספים דנה בהחלטה להעביר את הרשות לזכויות ניצולי השואה למשרד לשוויון חברתי: "משרד עם תקציב של 450 מיליון ₪ לא יכול לנהל גוף בעל תקצוב של 5.5 מיליארד ₪", באתר הכנסת, ‏29 ביוני 2020
↑  עדכונים בגובה התגמולים החודשיים, באתר GOV.IL
↑  סווטה רוברמן, זכרון בהגירה, ירושלים: הוצאת ספרים ע״ש י״ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, 2004, עמ' 66–69
↑  הפגנה בנושא חוק נכי המלחמה בנאצים, באתר web.nli.org.il
↑  הארץ, נכי מלחמה שבתו נגד יד-ושם, באתר www.jpress.nli.org.il, ‏5 ביוני 1958
↑  ד"ר חנה יבלונקה, תולדות הארגון חיילים ופרטיזנים נכי מלחמה בנאצים, מול האויב הנאצי כרך ה', תל-אביב: ארגון חיילים ופרטיזנים נכי מלחמה בנאצים בחסות "יד ושם", 2000, עמ' 143
↑  עצרת לוחמים המוקדשת ליום השנה העשירי לתבוסת גרמניה – הספרייה הלאומית, באתר beta.nli.org.il
↑  "ניצחתם את הרוע": זוכרים את הלוחמים שנפלו בקרבות נגד גרמניה הנאצית, באתר mynetbeersheva.co.il (ארכיון)
↑  נתניהו עשה כבוד לגיבורי מלחמת העולם השנייה, באתר "סרוגים", 9 במאי 2017
↑  חוק יום הניצחון על גרמניה הנאצית, התשע"ז-2017, באתר main.knesset.gov.il
↑  כמחאה בגד עמדתן העויינת וניתוק קשריהן עט ישתול., באתר jpress.org.il
↑  תעודה להענקת מדליה 65 שנה לניצחון, באתר www.israelidecorations.net
↑  ציון 60 שנה לניצחון על גרמניה הנאצית - הצעה לדיון מהיר של ח"כ יורי שטרן, באתר oknesset.org
↑  אהרון אברמוביץ', המלחמה המכרעת: יהודי ברית המועצות במערכה נגד הנאצים, באתר www.moreshet.org
↑  60 שנה מהגיהנום - אלכס פייטלסון
↑  מרכז מורשת הגבורה היהודית במלחה"ע ה-2 והשואה, באתר www.ashdod.muni.il (ארכיון)
↑  לזכר הלוחם היהודי בצורר הנאצי | מרכז הארגונים של ניצולי השואה בישראל
↑  הרברטס צוקורס, ראו הערה על חוק ההתיישנות
↑  קול נכי מלחמה, ביטאון הארגון, 1951
↑  חצי מיליון מיהודי ברה"מ לחמו בנאצים בימי המלחמה, באתר www.jpress.nli.org.il
↑  The association - Volunteer Veterans Jews France 1939 - 1945, english.combattantvolontairejuif.org
↑  קישור לעותקים מלאים של מספר גליונות
↑  אבא קובנר, באתר library.osu.edu
↑  הישיבה הארבעים-וחמש של הכנסת השש-עשרה, באתר knesset.gov.il
↑  הסרט חרוכי מלחמה, באתר ערוץ היוטיוב של הארגון
↑  חנה יבלונקה, קליטת ניצולי השואה במדינת ישראל – היבטים חדשים, עיונים בתקומת ישראל 7, 1997, עמ' 285–299
↑  Union Internationale de la Resistance et de la Deportation
↑  מכירה פומבית 41 מכירה אומנות ספרי קודש ישראלינה מיסמכים צילומים פריטים, באתר Bidspirit
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309287705171  LCCN: nr98026688  VIAF: 147035714   WorldCat (עם VIAF): 147035714 
משלחת ארגון נכי המלחמה בנאצים בביקור אצל ראש הממשלה, דוד בן-גוריון, לרגל הוצאת הספר הראשון בסדרה "מול האויב הנאצי"
ג'ימי וילסון

| --- | --- |

 לידה:  7 בפברואר 1981 (בן 43) דטרויט, ארצות הברית 
 מקום הקמה:  דטרויט 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2009 
 סוגה:  אר אנד בי, נשמה
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 www.jimmiewilson.com
 
ג'ימי וילסון (באנגלית: Jimmie Wilson; נולד ב-7 בפברואר 1981) הוא זמר ושחקן אמריקאי. הוא ייצג את סן מרינו באירוויזיון 2017, עם השיר "Spirit of the Night", לצד הזמרת ולנטינה מונטה. הם זכו בחצי הגמר במקום ה-18 והאחרון עם נקודה אחת מהקהל, וכשלו להעפיל לגמר.
קריירה

וילסון למד משחק בהוליווד, ואף גילם את דמותו של מייקל ג'קסון במחזמר "Sisterella". לאחר מכן, עבר לגרמניה, שם גילם את דמותו של ברק אובמה במחזמר "Hope! – Das Obama Musical". בשנת 2012 הוא השתתף העונה השלישית של הגרסה הפולנית ל-Must Be the Music, והודח בחצי הגמר.
הערות שוליים

↑  Vranis, Michalis (12 במרץ 2017). "San Marino: Valentina Monetta and Jimmie Wilson to Kyiv". esctoday.com. ESCToday. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Scarpone, Cristian (12 במרץ 2017). "SHE'S BACK! VALENTINA MONETTA AND JIMMIE WILSON WILL SING "SPIRIT OF THE NIGHT" FOR SAN MARINO". wiwibloggs.com. Wiwibloggs. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kasprzyk, Jakub (12 במרץ 2017). "Szok! Valentina Monetta wraca na Eurowizję!". eurowizja.org. eurowizja.org. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 135034078  MusicBrainz: ec3cb859-8d19-42f4-8f7c-224a9191eba6  VIAF: 79925372   WorldCat (עם VIAF): 79925372
גידי (שיר)

| --- | --- |

 סינגל בביצוע שרון ליפשיץ
 מתוך האלבום קולנוע
 יצא לאור:  1984
 שפה:  עברית 
 אורך:  4:37
 חברת תקליטים:  הד ארצי
 כתיבה:  דן תורן 
 לחן:  שרון ליפשיץ 
 
"גידי" הוא שיר שכתב דן תורן והלחינה וביצעה שרון ליפשיץ. השיר יצא לאור בשנת 1984.
רקע

השיר יצא על ידי שרון ליפשיץ כסינגל שני שלה. הוא נכתב כחצי בדיחה על חבר ילדות שלה בשם גידי (גדעון יובל), שעזב את העיר והפסיק במפתיע לשמור איתה על קשר. הוא נכלל באלבום הבכורה של ליפשיץ, "קולנוע".
במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלי צה"ל לשנת תשמ"ה (1985) דורג השיר במקום ה-28. במצעד של רשת ג' דורג השיר במקום ה-39.
הערות שוליים

↑  האנשים שמאחורי השירים הגדולים: מיהו גידי שעליו שרה שרון ליפשיץ את הלהיט שלה?, באתר ‏מאקו‏, 4 באוגוסט 2020
ג'ימי דאק הולמס

| --- | --- |

 לידה:  28 ביולי 1947 (בן 77) בנטוניה, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 
ג'ימי דאק הולמס (באנגלית: Jimmy Duck Holmes; נולד ב-28 ביולי 1947) הוא מוזיקאי בלוז, נגן גיטרה וזמר-יוצר. המוזיקה שלו שייכת למסורת "בנטוניה", האופיינית למקום בו נולד. דאק הוא הבעלים של הבלו פרונט קפה, הג'וק ג'וינט האחרון של בנטוניה והוא אחרון המוזיקאים מהאזור. בלוזיסטים מפרוסמים אחרים שהגיעו מהאזור הם סקיפ ג'יימס ובאד ספירס.
ילדותו ונעוריו

הולמס נולד בבנטוניה (אנ') שבמחוז יאזו מיסיסיפי בשנת 1947, לקארי ומארי הולמס שפתחו את מועדון הבלוז שנה לאחר היוולדו.
נולדו להם עשרה ילדים אך הם גידלו גם 4 נכדים כשאחת מבנותיהם נפטרה.
השפעות מוזיקליות

כמו סקיפ ג'יימס ומוזיקאים בסגנון "בנטוניה" נוספים הו אלמד לנגן אצל הנרי סטאקי.
ג'ימי הולמס הושפע מג'ק אוונס, שהיה חלק מסגנון בנטוניה של הבלוז. הוא היה אחד הפעילים הוותיקים ביותר של מסורת הקאנטרי בלוז.
הולמס הוקלט על ידי מספר אנשים כולל אלן לומאס בשנות השבעים, אך את אלבומו הראשון הוציא רק ב 2006 בחברת התקליטים "Broke and Hungry Records". מאז הוציא שני אלבומים נוספים.
אלבומים

Back To Bentonia 2006
Done got tired of trying, 2007
aint it lonesome, 2010
ג'וזף בקלר

| --- | --- |

 לידה:  24 במאי 1813 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  22 באוקטובר 1895 (בגיל 82) סידני, אוסטרליה 
 תחום יצירה:  ציור 
 
ג'וזף בקלר (באנגלית: Joseph Backler‏; 24 במאי 1813 – 22 באוקטובר 1895) היה צייר אוסטרלי יליד אנגליה. הועבר לאוסטרליה כפושע מגורש בשנת 1832 שיצא לחופשי לאחר 10 שנים. היה פעיל כצייר בין השנים 1842 עד 1880.
ביוגרפיה > ראשית חייו

ג'וזף בקלר, בנם של ג'וזף וג'יין בקלר, נולד בלונדון בשנת 1813. אביו היה גם צייר ובקלר למד אצלו במשך זמן מה. בנעוריו המאוחרים היה פושע, ולאחר משפטו בשלוש סעיפי זיוף והעברת צ'קים מזויפים ב-30 ביוני 1831, הוא הורשע ונידון למוות. גזר הדין הוסב לגירוש לכל החיים.
ביוגרפיה > החיים באוסטרליה

בקלר הגיע לסידני על סיפונה של אוניית מגורשים "פורטלנד" ב-25 במאי 1832. תוך שנה הוא נשלח להסדר העונשין בפורט מקווארי כעונש על פשעים נוספים שביצע במושבה. הוא בילה תשע שנים בפורט מקווארי, במהלכן הוא קיבל עונש נוסף על התנהגות לא ראויה אך גם הייתה לו הזדמנות לצייר לפחות שישה ציורי נוף של פורט מקווארי. בקלר השיג תעודת שחרור בשנת 1842 וזמן קצר לאחר מכן התחתן עם מרגרט מגנר.
בשנת 1843, בקלר קיבל אישור לעבור לסידני בתנאי שיישאר בעבודה אצל סטה אנד יוז, יצרני מסגרות וגילופים. הוא נשאר בסידני עד אוגוסט 1845, אז נסע לגולבורן (כמעט שנה לפני שקיבל אישור רשמי לגור ולעבוד מחוץ לסידני). בסוף שנות ה-40 של המאה ה-19 הוא נסע גם ליאס, באת'רסט, מייטלנד וניוקאסל כדי לצייר פורטרטים ונופים, פעילויות שלטענתו, במהלך הליכי חדלות פירעון, בשנת 1849 גרמו לו למצוקה כלכלית. הוא המשיך לטייל ברחבי ניו סאות' ויילס וקווינסלנד במשך רוב הקריירה שלו כצייר. לאחר מות אשתו הראשונה מרגרט בשנת 1852, הוא התחתן עם שרה טינקר.
בשנת 1882 חזר בקלר לסידני, שם עבד כצייר פורטרטים וביסס את עבודתו על צילום. הוא נפטר באוקטובר 1895 ונקבר בבית העלמין בווברלי. הוא הותיר אחריו את אשתו השנייה שרה.
ציור

דיוקנאותיו של בקלר היו כולם בצבע שמן. סגנון הקומפוזיציה שלו, היה בהתמקדות בפירוט ותיאור ריאליסטי של מצויריו הוא חייב את מקור השראתו בז'אנר הפורח של דיוקנאות אנגליות פרובינציאליות. דיוקנאותיו של בקלר דומים בסגנונם לסוגי הדיוקנאות שמשפחות דומות במעמד חברתי זהה באנגליה - מעמד הפועלים המצליח או מעמד הביניים הנמוך - היו יכולות להזמין מציירי פורטרטים אנגלים מקומיים.
הוא לא היה מעורב במיוחד בעולם האמנות בסידני.
גלריה

ג'יימס דונלופ
אלכסנדר סינקלר
שרה קובקרופט
ג'יימס ריצארד
קריסטינה סינקלר
אנה וטסון
הערות שוליים

1 2  Joseph Backler :: biography at :: at Design and Art Australia Online, www.daao.org.au
↑  Convict Records: Joseph Backler, convictrecords.com.au
↑  Richard Neville, Australian Dictionary of Biography, Canberra: National Centre of Biography, Australian National University
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ADB: backler-joseph-12778  AGSA: 2463  DAAO: joseph-backler  Trove: 1464264
גידור (המשפט המקובל)

מבט על מסיב סקפל בקאמבריה. על המדרון התלול ניתן לראות את הגידור שנמשך בקווים ישרים תוך התעלמות מפני השטח
גידור (באנגלית: Enclosure) הוא התהליך במשפט המקובל, שיטת המשפט שמקורה בבריטניה, שבו קרקע שבה יש לציבור זכויות הופכת לקרקע בבעלות פרטית מלאה ולשימוש פרטי. קרקע שבה יש לציבור זכויות (באנגלית Common Land) היא קרקע בבעלות פרטית, שלאנשים אחרים יש בה זכויות מסורתיות מסוימות, כמו הזכות לעיבוד חקלאי של הקרקע או לרעיית עדרים. בתהליך הגידור, בונים גדר מסביב לקרקע, וכל הזכויות על הקרקע עוברות לידי הבעלים.
באנגליה ובוויילס, בהן התחולל התהליך תחילה, החל תהליך של גידור כבר במאה ה-12, ומהלכו הואץ במאות ה-15–17 והגיע לשיאו מ-1750 לערך. באמצע המאה ה-19 כבר הושלם התהליך במידה רבה. באדמות הבלתי־מגודרות, היו רצועות נחלה פזורות ברחבי האדמה המנוריאלית, כשבעליהן החזיק בשליטה בלעדית עליהן בעונת הגידול, ואחרי הקציר היו האדמות פתוחות למרעה עבור כלל האיכרים, עד תחילת העונה הבאה. תהליך הגידור בשלביו הראשונים (עד המאה ה-17) הונע בין היתר משאיפתם של בעלי אדמות מנוריאליות להגדיל את שטחי המרעה הקבועים שלהם. מהמאה ה-18 ואילך היה המניע העיקרי לגידור השאיפה לנצל באופן יעיל יותר את האדמה החקלאית.
התהליך הונע בעיקר בפועל על ידי הפרלמנט הבריטי בהוראות הגידור ועם חוקי האיחוד של 1707 התחיל במאה ה-18 גם בסקוטלנד ובין השנים 1604 ל-1914 6.8 מיליון אקר של אדמה חקלאית עברו תהליך של גידור.
תהליכים של גידור התרחשו במדינות אירופה האחרות בשלב מאוחר הרבה יותר, בעיקר מאמצע המאה ה-18, אז הונהגה מדיניות של עידוד הגידור בצרפת ודנמרק.[דרוש מקור] במזרח אירופה החל תהליך הגידור רק במאה ה-19.
מחקרים מוקדמים שעסקו בגידור, ביניהם בולטים אלו של סלייטר, ובייחוד ספרם המשפיע של ג'ון וברברה האמונד, ראו בגידור תופעה שהתרחשה בעיקר החל מ-1740, והשפיעה עמוקות על החקלאים, ובמיוחד על האיכרים הזעירים, עובדים בעלי אדמות (cottager) ונטולי אדמות (squater). האיכרים בכפר אמנם נשאו בעלויות כבדות של מעשר, מס עובד (קורווה) ודימה,[דרושה הבהרה] אך "היו שייכים לקהילה שיכלה לעמוד בפני הסניור". הגידור דחק את רגליהם של אותם איכרים, נטל מהם את מקור פרנסתם, וגרם להם לנטוש את הכפרים לטובת הערים והעבודה במפעלי התעשייה החדשים שהוקמו בתקופת המהפכה התעשייתית.
היסטוריונים רבים מצביעים על ההשפעה החיובית של תהליך הגידור כחלק מהתפתחות המשפט המקובל באנגליה על התפתחות תמריצים לפיתוח טכנולוגיה חקלאית שקדמה למהפכה החקלאית הבריטית, תהליכים שלא היו אפשריים בקרקעות שעובדו כרכוש משותף בהיעדר תמריץ להגדלת פריון האדמה, לרוב בשיטת "שדה פתוח" בה השדה היה שייך לחקלאי הכפר כולם, אך לא לאף אחד מהם פרטית. בנוסף, תהליך הגידור בבריטניה במהלך ולפני המהפכה החקלאית הבריטית איפשרו תמריצים לחקלאים להשבחת בקר בקנה מידה מסיבי באמצעות ברירה מלאכותית.
עקב ההשפעה המסיבית של המהפכה החקלאית הבריטית ועזיבת חקלאים את האדמות המשותפות בחיפוש אחר חיים בעיר, רבים מצביעים על תהליך הגידור כאחד הגורמים המשמעותיים ביותר להתפתחות המהפכה התעשייתית.
היסטוריונים מאוחרים דחו בחלקם טענה זו, בהצביעם על היעדר קשר סיבתי ברור בין תהליכי הגידור לתיעוש המוקדם. וורדי הראה כי תהליך הגידור התקיים לאורך מאות שנים, וכי עד שנת 1700 כבר גודרה כ-70 אחוז מהאדמה. על תהליכים איטיים וממושכים, שאין להם קשר לתיעוש מצביעים גם ברדלי ותומפקינס, ותפישה דומה עולה גם ממחקריהם של מרטין, ילינג ואחרים לפי גולדסטון סיבה משכנעת יותר להאצה וההאטה בתהליכי עיור ואובדן בעלות על אדמה הייתה שינויים במחירי האדמה ולא תהליכים של גידור.
ביאורים

↑  British Agricultural Revolution
↑  Common land
↑  Open field system
הערות שוליים

↑  טענה רווחת (לדוגמה, J.R. Wordie. 1983. "The chronology of English enclosure 1500-1914." Economic History Review, Series 2, Vol. 36. No. 4 (November):483-505.) היא כי הגידור הונע בשלב זה משאיפה לנצל את מחירי הצמר הגואים ולהגדיל את שטחי המרעה לצאן. לפי ברדלי (Bradley, Harriett. The Enclosures in England; an Economic Reconstruction. New York: Columbia university, 1918 (עמ‘ 13-15), מסתמכת על נתוני Rogers, James E. Thorold, and Arthur G. L Rogers. A History of Agriculture and Prices in England : From the Year After the Oxford Parliament (1259) to the Commencement of the Continental War (1793). Oxford: Clarendon Press, 1866.), עם זאת, מחירי הצמר דווקא ירדו בתקופה זו, ונמצאו במתאם למחירי החיטה
↑  Inclosure Acts
↑  Enclosing the land
↑  Slater, Gilbert. The English Peasantry and the Enclosure of Common Fields. BookSurge Publishing, 1907.; Slater, Gilbert. The Making of Modern England. Boston: Houghton Mifflin co, 1913.
↑  Hammond, J. L, and Barbara (Bradby) Hammond. The Village Labourer,. London: Longmans, Green and Co, 1966. פורסם במקור, 1911
↑  Hammond, Vilage, עמ' 19 ואילך ובמיוחד 93-101
↑  Hammond, Vilage, עמ' 101
↑  Selective breeding of livestock
↑  Wordie, chronology
↑  סקירה כללית של מחקרים בנושא, כולל אזהרה לגבי מידת מהימנותם של נתונים סטטיסטיים לגבי מאות מוקדמות, אצל Thirsk, Joan. Chapters From the Agrarian History of England and Wales, 1500-1750. Cambridge ; New York: Cambridge University Press, 1990. (כרך שלישי, מבוא מאת Eric Evans.). ת'ירסק מסכימה כי ניתן להניח כי לפחות מחצית האדמות גודרו לפני 1700
↑  Bradley, enclosures
↑  Tompkins, Matthew, Peasant Society in a Midlands Manor, Great Horwood 1400-1600 (doctoral thesis, University of Leicester: 2006). ניתן לעיין בעבודה כאן: https://lra.le.ac.uk/bitstream/2381/1390/1/tompkins%20thesis.pdf
↑  אצל Thirsk, Chapters, עמ' 3-8
↑  Goldstone, Jack A. Revolution and Rebellion in the Early Modern World. Berkeley: University of California Press, 1991.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  HDS: 013855
ג'ונגל הערים

| --- | --- |
 כתיבה:  ברטולט ברכט 
 סוגה:  דרמה 
 הצגת בכורה:  9 במאי 1923 
 שפה:  גרמנית 
 
ג'ונגל הערים (בגרמנית: Im Dickicht der Städte) הוא מחזה פרי עטו של המחזאי המודרניסטי הגרמני, ברטולט ברכט.
הכתיבה וההפקות הראשונות

המחזה נכתב בשנים 1924-1921. הצגת הבכורה הראשונה נקראה "בג'ונגל" (Im Dickicht) והתקיימה ברזידנץ תיאטר במינכן, ב-9 במאי 1923. במאי ההפקה היה אריק אנג'ל ומעצב התפאורה היה קספר נהר. בין השחקנים היו אוטו ורניק, בתפקיד סוחר העצים המלאי שלינק, ארוין פאבר בתפקיד ג'ורג' גרגה ומאריה קופנהופר בתפקיד אחותו מרי. "בג'ונגל" הופק גם בדויטשס תיאטר, תאטרונו של מקס ריינהרדט בברלין, בו הועסק ברכט כדרמטורג. הצגת הבכורה התקיימה ב-29 באוקטובר 1924, עם אותו הבמאי ואתו מעצב התפאורה, אולם עם פרולוג חדש (ראו להלן) ובשם: "ג'ונגל – שקיעתה של משפחה" (Dickicht: Untergang einer Familie). פריץ קורטנר גילם את דמותו של שלינק ווולטר פרנק גילם את דמותו של ג'ורג'. בהצגה שיחקו גם פרנציסקה קינץ, פול בילט, מתיאס ויימן, וגרדה מילר. וילט ומנהיים סיפרו שההפקה "לא זכתה להצלחה".
ברכט שיכתב את המחזה להפקה בה הוצגה גרסתו הסופית ב-1927, בשם: "ג'ונגל הערים". כותרת המשנה היא: "קרב בין שני אנשים בעיר הגדולה שיקגו". ההצגה עלתה בהאסיצז לאנדסנתיאטר בדרמשטאדט, בבימויו של קארל אברט.
בפרולוג למחזה ברכט מודיע לקהל:
"אתם נמצאים בשיקגו, בשנת 1912. אתם חוזים בהיאבקות בלתי-מוסברת של שני אנשים ואתם עדים לשקיעתה של משפחה שבאה מן הערבה הפתוחה לסבך העיר הגדולה.
אל תשברו לעצמכם את הראש בניסיון להבין את המניעים לקרב זה, אלא קחו חלק בהשקעה האנושית, העריכו, ללא נקיטת עמדה, את אופן הלוחמה של היריבים, ורכזו את תשומת הלב שלכם בתוצאה."