stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפקולטה לניהול, אוניברסיטת חיפה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 פקולטה
 תקופת הפעילות:  1996–הווה (כ־28 שנים) 
 בעלי תפקידים
 יו"ר:  יצחק סמואל 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°45′40″N 35°01′12″E﻿ / ﻿32.761136680959°N 35.020054539677°E﻿ / 32.761136680959; 35.020054539677
 management.haifa.ac.il
 he
 
הפקולטה לניהול באוניברסיטת חיפה מציעה תוכניות לימודים לתואר שני ולתואר דוקטור בתחומי הניהול. 
בפקולטה פועלים שלושה חוגים:
החוג למינהל עסקים
החוג לניהול משאבי טבע וסביבה
החוג לניהול מידע וידע.
בנוסף פועלים במסגרתה מרכזי מחקר אחדים:
המרכז לחקר ארגונים וניהול המשאב האנושי
המרכז לחקר חברת המידע
מרכז שגיא לחקר אינטרנט
המרכז הבינתחומי לחקר רגשות
המרכז לחקר משאבי טבע וסביבה.
הפקולטה נוסדה ב-1996. דיקן הפקולטה הראשון היה פרופ' אליעזר שליפר, ואחריו כיהנו בתפקיד זה פרופ' נחום ביגר, פרופ' אילן משולם, פרופ' שיזף רפאלי ופרופ' יוסי יגיל. הדיקן הנוכחי הוא פרופ' יצחק סמואל.
חוגים > החוג למינהל עסקים

בית הספר לניהול הוקם באוניברסיטה בשנת 1996, ובשנת 2011 הפך לחוג למינהל עסקים במסגרת הפקולטה לניהול.
בחוג מתקיימים לימודים לתואר דוקטור ושש תוכניות לימוד לתואר שני:
מינהל עסקים למנהלים
ניהול ארגונים ללא כוונת רווח
ניהול נדל"ן ושמאות מקרקעין
ניהול אסטרטגי של משאבי אנוש
ניהול עם התמחות בניהול ספנות ונמלים
מינהל עסקים (באנגלית).
ראש החוג הוא פרופ' אביב שהם.
חוגים > החוג לניהול משאבי טבע וסביבה

החוג לניהול משאבי טבע וסביבה הוקם בשנת תשס"ט (1998), ומהווה מסגרת ייחודית ללימודי פיתוח בר קיימא, ניהול מערכות סביבתיות ומדיניות סביבתית.
החוג מקיים לימודים לתואר דוקטור וארבע תוכניות לתואר שני:
ניהול משאבי טבע וסביבה
ניהול ומדיניות אנרגיה
ניהול קיימות בסביבה בנויה
ניהול קיימות (באנגלית).
בראש החוג עומדת פרופ' אופירה אילון.
חוגים > החוג לניהול מידע וידע

החוג לניהול מידע וידע החל לפעול בתחילת שנת 2011 (תשע"א) ופועל על פי מודל ה-iSchools המקובל בעולם, המתמקד בחקר הקשר בין מידע, אדם וטכנולוגיה. ד"ר דפנה רבן הייתה ממייסדי החוג ועמדה בראשו עד סוף שנת הלימודים 2015–2016. ראש החוג הנוכחי הוא ד"ר דויד בודוף. החוג פועל בשיתוף פעולה עם המרכז לחקר האינטרנט. בחוג שני מסלולים עיקריים: מסלול לימודי תואר שני עם כתיבת תזה ומסלול לימודי תואר שני עם עבודה מעשית.
מטרת החוג היא להכשיר חוקרים בתחום זה, ולהקנות לעובדי ידע בארגונים מכל המגזרים ידע תאורטי, כלים ומיומנויות שיאפשרו להם לנהל את משאבי המידע והידע בארגון ולקבוע מדיניות מידע. תוכנית הלימודים כוללת קורסי בחירה המאפשרים מיקוד בפן הניהולי של מידע וידע והתמחות (ספח) בספרנות המתמקדת בפן המקצועי-ביצועי של התחום. תוכנית הלימודים מאופיינת בשילוב של הידע התאורטי, היכולות המחקריות והמיומנויות האנליטיות הנחוצות לקידום השטחים השונים של מדיניות מידע, איתורו, דלייתו, ארגונו ועשיית שימוש בו, כמו גם הכישורים הטכניים והמקצועיים הדרושים לתכנון מערכות ושירותי מידע במגוון סביבות ומסגרות והשפעה על מדיניות מידע. המטרה היא להקנות לתלמידים יכולת ניהול ותיווך אפקטיביים של ידע ומידע ברמה הארגונית.
החוג מיועד לבעלי תואר ראשון המבקשים להתמחות בנושאים הקשורים למידע וידע, ובארגונו בתחומי ההתמחות המקוריים שלהם, ובפרט לעובדים העוסקים בתחום המידע והידע (ספרנים, מידענים, מנהלי ידע, יועצים), שמעוניינים להרחיב, להעמיק ולעדכן את הידע שלהם בתחום מתפתח זה, כמו-גם כדי לקבל כלים ומיומנויות ניהול ידע ומידע.
מרכזי מחקר > מרכז שגיא לחקר אינטרנט

מרכז שגיא לחקר אינטרנט נוסד בידי פרופ' שיזף רפאלי, העומד בראש המרכז. בתחילת פעילותו נקרא "המרכז לחקר חברת המידע", ובהמשך שונה שמו לשם הנוכחי, המציין את שמם של אנשי העסקים עמי וטדי שגיא, שתרמו להקמתו. במרכז פועלים חוקרים וסטודנטים מתחומים שונים (מדעי המחשב, היסטוריה, תקשורת, מנהל עסקים, משפטים, פסיכולוגיה, סוציולוגיה ועוד), העוסקים בחיבור שבין החברה, המידע והטכנולוגיה.
הערות שוליים

↑  אוניברסיטת חיפה: נחנך מרכז חדש לחקר האינטרנט, מגזין המושבות, 1 ביוני 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007599306705171
הפלא השמיני של העולם

הפלא השמיני של העולם הוא ביטוי המשמש לתאר תופעה בלתי רגילה ומשווה אותה לרשימת שבעת פלאי תבל של העולם העתיק.
תויגו כפלא השמיני של העולם > אתרים טבעיים

מילפורד סאונד, ניו זילנד - כונה על ידי רודיארד קיפלינג
הגשר הטבעי בווירג'יניה - כונה על ידי ויליאם ג'נינגס ברייאן
סוללת הענק, צפון אירלנד, הממלכה המאוחדת
מפלי בורניי, קליפורניה - כונה על ידי תאודור רוזוולט
הפארק הלאומי גרוס מורן, ניופאונדלנד ולברדור, קנדה
נדידת הגנו הגדולה במסאי מארה, קניה
האולורו באוסטרליה
תויגו כפלא השמיני של העולם > מבנים לפני המאה ה-20

גשר קינזואה (1882), פנסילבניה
החומה הגדולה של סין
טאג' מהאל, הודו
סטונהנג', הממלכה המאוחדת
מאצ'ו פיצ'ו, פרו
טרסות האורז של בנאווה, הפיליפינים
חדר הענבר בארמון יקטרינה, סנט פטרסבורג, רוסיה
אל אסקוריאל, ספרד
הכנסיות החצובות של לליבלה, אתיופיה
האובליסק של אקסום, אתיופיה
סיגירייה, סרי לנקה
הארמון המלכותי של אמסטרדם, הולנד
פסל החירות, נמל ניו יורק, ארצות הברית
אנגקור ואט, קמבודיה
פסלי המואי באי הפסחא, צ'ילה
צבא הטרקוטה, סין
תויגו כפלא השמיני של העולם > מבנים במאה העשרים

בניין אמפייר סטייט, ניו יורק, ארצות הברית
איי התמרים, דובאי
תעלת פנמה
בית האופרה של סידני, סידני, אוסטרליה
מחסום התמזה, לונדון, אנגליה
הטרסות הבאהיות, הר הכרמל, חיפה, ישראל
סכר שלושת הערוצים בחוביי, סין
תחנת החלל הבינלאומית
הנהר המלאכותי העצום, לוב
תויגו כפלא השמיני של העולם > אישים

אנדרה הענק
תויגו כפלא השמיני של העולם > דמויות

קינג קונג
ראו גם

שבעת פלאי תבל החדשים
רשימת פלאי תבל
הערות שוליים

↑  http://photography.nationalgeographic.com/photography/galleries/travelnewzealand/
↑  http://www.dcr.virginia.gov/state-parks/natural-tunnel.shtml
↑  http://www.northantrim.com/giantscauseway.htm
↑  http://www.burney-falls.com/
↑  http://www.heritage.nf.ca/environment/geology.html
↑  http://www.iserengeti.com/wildebeest-great-migration.html
↑  http://www.powerhousemuseum.com/previous/greatwall/
↑  http://www.nscb.gov.ph/rucar/fnf_ifugao.htm
↑  http://www.powells.com/cgi-bin/biblio?inkey=7-0802714242-5
↑  http://www.newadvent.org/cathen/05534c.htm
↑    Catherine Fairweather, ‏Ethiopia: The eighth wonder of the world, The Telegraph, 7 December 2002
↑  http://www.tribuneindia.com/2003/20030810/spectrum/travel.htm
↑  http://archives.dailynews.lk/2004/01/01/fea15.html
↑  http://query.nytimes.com/search/sitesearch/#/%22Statue+of+Liberty%22+%22wonder+of+the+world%22/
↑  http://www.reisebilder.ch/en/ka/ka054.html
↑  http://www.impactlab.net/2007/07/12/the-eight-wonder-of-the-world-easter-island/
↑  http://journalism.nyu.edu/bylines
↑  http://books.google.co.il/books?id=cNEcEyZs254C&pg=PA86&dq=%22panama+canal%22+%22eighth+wonder%22&hl=en&ei=kN7ITuCkGcng0QHJ2JER&sa=X&oi=book_result&ct=result&redir_esc=y#v=onepage&q=%22panama%20canal%22%20%22eighth%20wonder%22&f=false
↑  http://www.sciencedaily.com/releases/2007/06/070612134358.htm
↑  http://www.water-technology.net/projects/gmr/
פסגת ה"מיטרה" במילפורד סאונד, ניו זילנד
הסיגירייה בסרי לנקה
טרסות האורז של הקורדילרה הפיליפינית
אנגקור ואט, אנגקור, קמבודיה
בית האופרה של סידני, אוסטרליה
הרפובליקה העממית של קוריאה

הרפובליקה העממית של קוריאה (PRK) (קוריאנית: 조선인민공화국) הייתה ממשלת מעבר קצרת-ימים שהוקמה לאחר כניעת האימפריה היפנית בסיומה של מלחמת העולם השנייה. הממשלה הוקמה ב-6 בספטמבר 1945, כשקוריאה חולקה לשני אזורי כיבוש: הסובייטים שלטו בצפון, והכוחות האמריקאיים שלטו בדרום. הממשלה הקוריאנית הזמנית שאפה ליישם שלטון סוציאליסטי רדיקלי, שהתבסס על ועדות עממיות (אנ'). המשטר הצבאי האמריקאי הוציא את פעולות הממשלה הזמנית מחוץ לחוק ב-12 בדצמבר, בעוד שבצפון המנהל האזרחי הסובייטי שיתף פעולה עם אידאולוגיות הרפובליקה והפך אותן לחלק מן הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה (קוריאה הצפונית).
היסטוריה > הקמה

ב-15 באוגוסט 1945, האימפריה היפנית נכנעה לבעלות הברית, מה שהוביל לסיומה של מלחמת העולם השנייה. השלטון האימפריאלי היפני ביקש שממשלה חדשה תוקם כדי להבטיח את שלומם של אזרחיהם לאחר שהכיבוש יגמר. בזמן שברית המועצות המשיכה להילחם בצ'ונגג'ין, אנדו ריוסקו, ששירת כגנרל בממשלת יפן, פנה אל הפוליטיקאי הקוריאני ליו וון-היונג במטרה שיקים ממשלה זמנית בקוריאה. בזמן שלטונו של ליו, הוקמה ועידה חדשה (CPKIׂ), ועידה שתמכה בעצמאות קוריאה. ב-28 באוגוסט 1945, הוועידה הודיעה שהיא הממשלה הזמנית בקוריאה. תשעה ימים לאחר מכן הממשלה החדשה הקימה את הרפובליקה העממית של קוריאה.
היסטוריה > פירוק

בעקבות הקמת המשטר הצבאי של ארצות הברית בקוריאה והמנהל האזרחי הסובייטי במהלך החודשים אוגוסט וספטמבר 1945, הממשלה פורקה ב-8 בפברואר 1946.
ראו גם

היסטוריה של קוריאה
הכיבוש היפני בקוריאה
המנהל האזרחי הסובייטי
המשטר הצבאי של ארצות הברית בקוריאה
קוריאה הצפונית (הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה)
קוריאה הדרומית (הרפובליקה של קוריאה)
המפלגה הליברלית הדמוקרטית (בוסניה והרצגובינה)

| --- | --- |
סמל המפלגה
 מדינה:  בוסניה והרצגובינה
 תקופת הפעילות:  1990–הווה (כ־34 שנים)
 אידאולוגיות:  ליברליזם
 מטה:  סרייבו
 ארגונים בינלאומיים:  האינטרנציונל הליברלי
 צבעים רשמיים:  צהוב, כחול
 www.lds.ba
המפלגה הליברלית הדמוקרטית (Liberalno Demokratska Stranka, או LDS) היא מפלגה ליברלית בבוסניה והרצגובינה. המפלגה חברה במפלגה האירופאית הליברלית הדמוקרטית הרפורמית (ELDR). אין למפלגה שום נציגות במוסדות הלאומיים של בוסניה, מלבד נציג אחד בפרלמנט.
מטעם המפלגה יש כ-300 נציגים ברשויות המקומיות, מתוך 29 אלף.
המפלגה הליברלית המקסיקנית

| --- | --- |

 מדינה:  מקסיקו 
 תקופת הפעילות:  28 בספטמבר 1905 – 1927 (כ־21 שנים) 
 אידאולוגיות:  אנרכו-קומוניזם, Magonism 
 מטה:  מקסיקו סיטי 
 
המפלגה הליברלית המקסיקנית (בספרדית: Partido Liberal Mexicano, PLM,), היא מפלגה מקסיקנית שהיה לה תפקיד חשוב בתחילת המהפכה המקסיקנית.
המפלגה נוסדה בעקבות מניפסט Invitacion al Partido Liberal שפורסם על ידי קמילו אריאגה באוגוסט 1900. הוא הזמין את כל אזרחי מקסיקו שלא מרוצם ממדיניות של פורפיריו דיאז להקים סניפים מקומיים.
הכינוס הראשון של מפלגה התקיים בסן לואיס פוטוסי בפברואר 1901. בכנס השתתפו משלחות מ-50 סניפים. האספה קיבלה מספר החלטות בהקשר להקטנת השפעה פוליטית של הכנסייה, חופש העיתונות וקידום ממשל עצמי מקומי. ריקרדו פלורס מגון היה נוכח באספה כעיתונאי של עיתון Regeneración. באפריל 1901 נפתח הסניף החדש במקסיקו סיטי במסגרתו ריקרדו פלורס ואחיו החלו בפעילות ענפה. הם היו מיליטנטיים לעומת יתר חברי המפלגה ובסופו של דבר הוצאו מגבולות המדינה בינואר 1904. הם התיישבו בטקסס ופעלו שחברי המפלגה יתמכו בקבוצה חדשה בשם Junta Organizadora del Partido Liberal Mexicano (PLM).
במהלך שנים 1906–1908 המפלגה יזמה מספר שביתות ופעולות מרידה נגד השלטון.
בספטמבר 1911 המפלגה פרסמה ב-Regeneration קריאה למקסיקנים ומתנדבים נוספים להתחיל במאבק מזוין נגד המדינה, כמורה וקפיטליסטים תחת הסיסמה "אמדה וחופש".
בשנת 1911 קבוצת תומכי ריקרדו מאגון השתלטו על החלק הצפוני של באחה קליפורניה לרבות העיר מקסיקלי. תוך זמן קצר המרד הסתיים וראשיו ברכו מחוץ למקסיקו. אומנם פעילות צבאית נמשכה עוד מספר שנים ובשנת 1913 נתפסה פעילה מאגוניסטית מרגריטה אורטגה שהוצא להורג.
לאחר אירועים של שנת 1911 רוב אנשי המפלגה נעצרו פעילותם דעכה. למרות זאת בשנת 1912 הם הכריזו על הקמת שלטון אנרכו-קומוניזם בקואווילה. בשנת 1913 בניסיון לחדור למקסיקו מטקסס נתפסו 50 פעילים חמושים שהוכנסו למעצר ממשוך. חברי המפלגה בוצעו רק פעולות בודדות וחלקה של המפלגה במהפכה המקסיקנית ירדה באופן משמעותי.
בפברואר 1916 אחים מאגון נעצרו ליד לוס אנג'לס. לאחר התערבות של אמה גולדמן ואלסכנדר ברקמן הם שוחררו.
בעקבות פרסום מניפסט כלל כוחות האנרכיסטים בעולם, מאגון ושותפו לכתיבת המסמך ליברדו ריוורה נעצרו בשנת 1918 ונשפטו לתקופת מעצר ממשוכת. הוא נפטר בכלא. חברו הועבר למקסיקו בה נעצר פעם נוספת.
ז'אקוב גינסבורג

| --- | --- |

 לידה:  20 בספטמבר 1921 Rîșcani, ממלכת רומניה 
 פטירה:  21 באוקטובר 2018 (בגיל 97) סאו פאולו, ברזיל 
 מדינה:  מולדובה, ברזיל 
 מקום מגורים:  ברזיל 
 השכלה:  אוניברסיטת סאו פאולו (1973) 
 מעסיק:  אוניברסיטת סאו פאולו, Escola de Comunicações e Artes da Universidade de São Paulo 
 
ג'אקוב גינסבורג (ידוע גם כז'אקו גינסבורג; בפורטוגזית: Jacob (Jacó) Guinsburg;‏ 20 בספטמבר 1921 - 21 באוקטובר 2018) חוקר ומבקר תיאטרון ברזילאי, עורך, מוציא לאור, כותב מסות, מתרגם מיידיש, צרפתית ושפות נוספות, פרופסור כבוד באסתטיקה ותיאטרון של אוניברסיטת סן פאולו. נחשב בין התאורטיקנים הגדולים של התיאטרון הברזילאי.
ביוגרפיה

נולד ברישקאני (ברומנית: Rîşcani), בבסרביה הצפונית, רומניה (כיום מולדובה). ב-1924 הוריו, ז'וזה ואדליה גינסבורג היגרו יחד איתו לברזיל.
הוא חי בריו דה ז'ניירו וסאו פאולו, שם מאמצע שנות ה-40 של המאה ה-20 הוא החל לפרסם מאמרים רבים בנושאי היסטוריית האסכולה הרוסית בתיאטרון, תיאטרון יהודי ביידיש, שיטת סטניסלבסקי, היסטוריית התפתחות התיאטרון בברזיל, יהדות, תאוריות אמנויות הדרמה, הסמיוטיקה, היסטוריית הספרות בשפות יידיש ועברית.
היה עורך של כתבי עת ספרותיים, ייסד את הוצאות לאור ספרותיות «Rampa» (1948), «Polígono» ו «Difusão Européia do Livro - Difel», ביחד עם מויזס באומשטיין יצר בית דפוס האוונגרד «Perspectiva», שתחילה התמחה ביודאיקה ומאוחר יותר בספרות לאינטלקטואלים (1965).
בשנים 1962–1963 לימד פילוסופיה בסורבון וב-École des Hautes Études, משנת 1964 הוא פרופסור בpt:Escola de Arte Dramática ומשנת 1967 - פרופסור ב-pt:Escola de Comunicações e Artes da Universidade de São Paulo. ב-1950 התחתן עם פיזיקאית גיטה קוקבקה שנהייתה לפרופסורית במכון לפיזיקה של אוניברסיטת סן פאולו וראש המכללה היהודית י"ל פרץ.
גינסבורג הוא מחברו של "מילון התיאטרון הברזילאי" (Dicionário do Teatro Brasileiro), מתרגם לפורטוגזית את המסות הפילוסופיות, שירה, פרוזה ומחזות של י"ל פרץ, יוהאן אוגוסט סטרינדברג, ש. אנ-סקי, לואיג'י פיראנדלו, אפלטון, גאורג ביכנר, גוטהולד אפרים לסינג, דני דידרו, פרידריך ניטשה, ז'אן-פול סארטר ורבים אחרים. הרכיב ותרגם אנתולוגיה של שירה בשפת היידיש, פרסם אוסף יצירותיו של אנטול רוזנפלד, מבקר התיאטרון, לאחר מותו.
פרסומיו ותרגומיו

«Antropologia Aplicada» (אנתרופולוגיה שימושית)
«Aventuras de uma Língua Errante: Ensaios de Literatura e Teatro Ídiche» (הרפתקאותיה של שפה נודדת אחת: מסות על ספרות ותיאטרון יידיש)
«Buchner — Na Pena e Na Cena»
«Cabala, Cabalismo e Cabalistas» (קבלה, קבליזם וקבליסטים)
«Circulo Linguístico De Praga» (החוג הבלשני של פראג)
«Classicismo» (קלסיציזם)
«Contos De I. L. Peretz» (שיריו של י"ל פרץ)
«O Dibuk de Sch. Ans-ki» (הדיבוק)
«O Conto Ídiche» (שירה יידית)
«Da Cena em Cena»
«Diderot — Obras»
«Encenador De Si Mesmo»
«Expressionismo» (אקספרסיוניזם)
«Filosofia Do Judaismo» (פילוסופיה של יהדות)
«Guia Histórico da Literatura Hebraica» (היסטוריה של הספרות העברית)
«Ideia do Teatro» (רעיון התיאטרון)
«Judeu e a Modernidade» (יהודי ומודרניות)
«Leone de' Sommi: Homem de Teatro do Renascimento» (יהודה סומו: מבשר התיאטרליות המודרנית)
«Linguagem e Mito» (שפה ומיתוס)
«Nascimento da Tragédia» (לידות הטרגדיה)
«Nova e Velha Patria» (מולדת חדשה וישנה)
«Paz Perpetua»
«Pequena Estética»
«Pirandello — Do Teatro No Teatro»
«Pós-Dramático»
«Pos-Modernismo» (פוסטמודרניזם)
«Prazer do Texto»
«Quatro Mil Anos de Poesia» (ארבע מאות של שירה)
«Que Aconteceu, Aconteceu»
«Repùblica — Platão»
«Romantismo» (רומנטיזם)
«Semiologia do Teatro» (סמיולוגיה של תיאטרון)
«Sobre Anatol Rosenfeld»
«Stanislavski e o Teatro De Arte de Moscou» (סטניסלבסקי ותיאטרון האמנות של מוסקבה)
«Stanislavski, Meierhold & Cia» (סטניסלבסקי, מיירכולד ואחרים)
«Surrealismo» (סוריאליזם)
«Denis Diderot: o Espírito das Luzes»
«Ce qui est arrivé est arrivé» (סיפורים, תורגם לצרפתית על ידי Monique Le Moing)
הרמן יבלוקוף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 באוגוסט 1903 גרודנו, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  3 באפריל 1981 (בגיל 77) ניו יורק, ארצות הברית 
 מספר צאצאים:  9 
 
הרמן יַבְּלוֹקוֹף (בכתיב יידי: הערמאַן יאַבלאָקאָף; באנגלית: Herman Yablokoff), לעיתים יבלַאקוף (יאַבלאַקאָף; Yablakoff), הוא שם העט של חיים יַבְּלוֹניק (Haim Yablonik)‏ (11 באוגוסט 1903, גרודנו, האימפריה הרוסית – 3 באפריל 1981, קוני איילנד, ברוקלין, ניו יורק), שהיה משורר, פזמונאי, מלחין, שחקן, במאי ומפיק יידי, יליד האימפריה הרוסית, אשר פעל בעיקר בארצות הברית. יבלוקוף הוא מחבר הפזמון המפורסם "פּאַפּיראָסן" (קרי: "פָּפִּירוֹסְן"; יידיש: "סיגריות"), שעל אף שנכתב במחצית הראשונה של שנות ה-20 של המאה ה-20, נקשר כיום לעיתים קרובות בזיכרון השואה.
קורות חיים

נולד בגרודנו, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (ברוסיה הלבנה, כיום בבלארוס). למד בחדר מתוקן ובישיבה.
בגיל 10 היה נער מקהלה במקהלתו של החזן יוסף אַלטשול ("יאָשע דער סלאָנימער" – יוֹשֶׁה סְלוֹנִימֶר, כלומר יושה מסלונים; 1840–1908), ומגיל 12 גילם תפקידי ילדים על במות התיאטרון היהודי באזור הולדתו. בגיל 17 עזב את ביתו לתור עם להקת תיאטרון יידית ברחבי ליטא ופולין. במשך כ-4 שנים היה חבר ב-"קאָוונער פֿאַראיַיניקטע טרוּפּ" (הלהקה המאוחדת מקובנה), ובמסגרת זו שיחק על במות יידיש בגרמניה והולנד.
בשנת 1924 היגר לאמריקה. לאחר ששיחק תקופה בתיאטראות יהודים בקנדה – בטורונטו ובמונטריאול – ואחר כך בלוס אנג'לס, התיישב בניו יורק.
יבלוקוף בלט כאחד מהדמויות החשובות של הבמה היידית בשדרה השנייה בשנות ה-30 וה-40.
הייתה לו גם תוכנית רדיו שבועית שזכתה לפופולריות רבה בשם "דער פּאַיאַץ" ("הליצן"), על שם אחד ממחזות הזמר הידועים ביותר שלו.
בשנת 1931 התקבל כחבר איחוד השחקנים היהודים בניו יורק (Hebrew Actors Union of New York), לאחר 1945 נבחר מספר פעמים ליושב-ראש שלו. עמד גם בראש מוסדות אחרים כמו ברית התיאטרון היידית (Yiddish Theatrical Alliance) והתיאטרון הלאומי היידי הניו-יורקי (Yiddish National Theater). בתום מלחמת העולם השנייה ערך יחד עם אשתו, השחקנית בלה מייזל, סיור במחנות העקורים בגרמניה, אוסטריה ואיטליה, ושׁר ושיחק בפני ניצולי השואה. באוגוסט 1946 שר בפני יהודים פולנים ששהו במחנה העקורים ברגן-בלזן. בעת סיורים אלה הזדמן לו לפגוש אחיינית, שכנראה הייתה היחידה ששרדה ממשפחתו שנשארה באירופה. על פעילותו ההתנדבותית קיבל תעודת הוקרה מטעם הצבא האמריקני. יחד עם אשתו עשה סיור מופעים גם בישראל, בארצות הסקנדינביות, בארצות נוספות באירופה, בקובה ובדרום אמריקה (1950). הופיע בישראל ב-1959.
עם המבצעים המפורסמים של להיטיו נמנו אהרן לבדב, מוריס שוורץ ומנשה סקולניק.
יבלוקוף נפטר בבית החולים מאונט סיני במנהטן, ניו יורק, בשנת 1981, בגיל 77.
מחזות זמר

דער פּאַיאַץ ("הליצן"), 3 בנובמבר 1934, ניו יורק
פּאַפּיראָסן ("סיגריות"), 30 באוקטובר 1935, עם יצחק איזידור פרידמן, עם להיטים כמו "פּאַפּיראָסן" ו"שוואייג מיין הארץ".
גָאלדעלע דעם בעקער'ס ("גולדעלע, בת האופה"), 1940, עם יצחק איזידור פרידמן; מוזיקה: איליה טרילינג. שיחקו בו יבלוקוף, בלה מייזל ומנשה סקולניק. כלל יותר מ-15 להיטים, בהם "זאַג זאָג עס מיר" ("אמור לי, אמור לי כבר את המילים") (מוזיקה: הרמן יבלוקוף, מילים מאת חיים טאובר).
דער דיש וואַשער ("רוחץ הכלים"), 1936, מוזיקה: איליה טרילינג, פרט ללהיט של יבלוקוף; עם הרמן יבלוקוף בתפקיד הראשי של אברשה רוחץ הכלים. יחד איתו שיחקו בלה מייזל, לאו פוקס, אנני טומשפסקי, אסתר זלצמן, דייב לובריצקי וגם הצעיר וולטר מתאו בתפקיד משנה של צ'לן). כולל הלהיט "דער דיש וואשער" מאת יבלוקוף.
להיטים נוספים:
"גיב מיר אָפּ מייִן האַרץ צוריק" ("תן לי את לבי בחזרה")
"ווער האָט אַזאַ ייִנגעלע" (מילים: ג'נט פליישמן)
זיכרונותיו

ארום דער וועלט מיט יידיש טעאַטער: אויטאָביאָגראַפישע איבערלעבונגען און טעאַטער-דערציילונגען אין לויף פון אַ האַלבן יאָהרהונדערט, אידישע און וועלטלעכע געשעענישן, ניו יורק: Shulsinger Bros.‎,‏ 1968. (הספר בארכיון האינטרנט: כרך א, כרך ב)
בתרגום:
Herman Yablokoff, Der Payatz: Aound the World with Yiddish Theater; translated from the Yiddish by Bella Mysell Yablokoff, Silver Spring, Md.: Bartleby Press, 1995. ISBN 978-0-910155-28-1
הנצחה

הרמן יבלוקוף ובלה מייזל זכו בכוכב בשדרת התהילה Yiddish Theatre Walk of Fame שבאולד סקנד אווניו דלי.
לקריאה נוספת

Gila Flam, "Herman Yablokoff and the philosophy of Schmaltz", in the Association for Jewish Studies Annual Meeting, Boston, USA, December 1991 (הרצאה של גילה פלאם על הרמן יבלוקוף והפילוסופיה של השמאלץ, דצמבר 1991, במפגש השנתי של האיגוד ללימודים יהודים, בוסטון)
הערות שוליים

↑  Music and the Holocaust Bergen-Belsen
↑  אוי איז דאס א וועלט, מעריב, 14 במאי 1959; 
פאפיראסן, מעריב, 18 ביוני 1959.
↑  הערמאַן יאַבלאָקאָף, ארום דער וועלט מיט יידיש טעאַטער: אויטאָביאָגראַפישע איבערלעבונגען און טעאַטער-דערציילונגען אין לויף פון אַ האַלבן יאָהרהונדערט, אידישע און וועלטלעכע געשעענישן, ניו יורק: Shulsinger Bros.,‏ 1968.
↑  Gila Flam, Singing for Survival: Songs of the Lodz Ghetto, 1940-45, Urbana: University of Illinois Press, 1992, pp. 94-96.
↑  ראו באנתולוגיה: לידער פון די געטאָס און לאַגערן; טעקסטן און מעלאָדיעס געזאַמלט: ש’ קאַטשערגינסקי; רעדאַקטירט: ה' לייוויק, ניו יורק: ציקא, 1948, עמ' 7–8, 364.
↑  שדרת הכוכבים של התיאטרון היידי בניו יורק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270538705171  CiNii: DA16171228  GND: 119111950  ISNI: 0000 0000 8356 6763  LCCN: no93023611  MusicBrainz: b902941c-f37b-400c-8637-c4fd659aa20e  SELIBR: 170455  VIAF: 10648414   WorldCat (עם VIAF): 10648414
הקונסרבטוריון של מילאנו

| --- | --- |

 קונסרבטוריון
 על שם:  ג'וזפה ורדי 
 תקופת הפעילות:  18 בספטמבר 1807 – הווה (217 שנים) 
 מיקום
 מיקום:  Via Conservatorio 12, 20122 Milano 
 מדינה:  איטליה איטליה
 קואורדינטות:  45°27′54″N 9°12′13″E﻿ / ﻿45.465°N 9.2036111111111°E﻿ / 45.465; 9.2036111111111
 www.consmilano.it
 he
 
הקונסרבטוריון של מילאנו על שם ג'וזפה ורדי (באיטלקית: Conservatorio di musica “Giuseppe Verdi” di Milano) הוא קולג' למוזיקה במילאנו, איטליה.
היסטוריה

קונסרבטוריון נוסד בצו מלכותי משנת 1807 במילאנו, בירת ממלכת איטליה הנפוליאונית. הוא נפתח כעבור שנה בשטחי המנזרים של כנסיית סנטה מריה דלה פסיונה. בתחילה היו בו שמונה-עשר תלמידי פנימייה, בני שני המינים. כיום זהו המוסד הגדול ביותר ללימודי מוזיקה באיטליה.
בוגרים ומורים

ב-200 שנות קיומו, למדו בקונסרבטוריון כמה מן המבצעים, המלחינים והמנצחים הנודעים ביותר של איטליה, בהם פאוסטו רומיטלי, אוסקר ביאנקי, לוקה פרנצ'סקוני, מארקו סטרופה, ג'אקומו פוצ'יני, אלפרדו פיאטי, אמילקארה פונקיילי, אריגו בויטו, ג'ובאני בוטסיני, אלפרדו קאטאלאני, ריקרדו שאיי, אמליטה גאלי-קורצ'י, ויטוריו ג'אניני, סקיפיונה גווידי, ברונו מאדרנה, פייטרו מסקאני, ג'אן קרלו מנוטי, ריקרדו מוטי, קורקן אלמנשאה, איטלו מונטמצי, ארטורו בנדטי מיכלאנג'לי, מאוריציו פוליני, קלאודיו אבאדו ועוד.
בין מורי הקונסרבטוריון בעבר מורי השירה הנודעים פרנצ'סקו לאמפרטי ובנו ג'ובאני בטיסטה למפרטי. בשורה הראשונה של פרופסורים שלימדו בקונסרבטוריון של מילאנו ג'ורג'ו בסטיסטלי, פרנקו דונאטוני, לורנצו פררו, אנריקו פולו, אמילקארה פונקיילי, סלווטורה קווזימודו ואלסנדרו סולביאטי.
בית הספר התיכון

ה"ליציאו מוזיקלה" שליד הקונסרבטוריון לתלמידי תיכון, נפתח בשנת 1971. ב-1981 החל בשיתוף פעולה נסיוני עם משרד החינוך של איטליה. שלב הניסוי הסתיים ב-2010, כשהתיכון היה ל"אד אורדינמנטו".
הערות שוליים

↑  האתר הרשמי של קונסרבטוריון ג'וזפה ורדי במילאנו
↑  מוסד מוזיקלי מקיף של עיריית מילאנו (באיטלקית)
↑  קונסרבטוריון "ג'וזפה ורדי" של מילאנו, "בית הספר למוזיקה ג'. ורדי במילאנו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259797705171  BnF: cb15507400h (data)  GND: 1014733-0  ISNI: 0000 0001 2166 5093  LCCN: n83033405  MusicBrainz: 79cb16a6-294a-4ca6-8019-242548aedbe6  NKC: xx0075261  VIAF: 137598742   WorldCat (עם VIAF): 137598742 
Inner החצר הפנימית של הקונסרבטוריון
הקונפדרציה העולמית של הציונים המאוחדים

| --- | --- |
 פעילות:  חידוש וקידום הציונות
 יושב ראש:  דוד יערי
 תקופת הפעילות:  1958–הווה (כ־66 שנים)
 
הקונפדרציה העולמית של הציונים המאוחדים (באנגלית: World Confederation of United Zionists, או: הקונפדרציה) היא שלוחה של הקונפדרציה העולמית של הציונים הכלליים, המשמשת כאיגוד עולמי של ארגונים ציוניים, פדרציות ותנועות נוער, וכן מפלגה עולמית של ציונים כלליים במסגרת ההסתדרות הציונית העולמית. יש לו סניפים ב-21 מדינות ברחבי העולם.
היסטוריה

הקונפדרציה הוקמה בשנת 1958 והיא שלוחה של התנועה הציונית הכללית שנוסדה בשנת 1922. המנהיג הציוני קלמן סולטניק, אשר כיהן כסגן נשיא לשעבר של הקונגרס היהודי העולמי וחבר ההנהלה הציונית העולמית, ייצג והנהיג את התנועה ואת הקונפדרציה העולמית של הציונים הכלליים במשך 60 שנה.
פעילויות

הקונפדרציה מקיימת שותפויות עם תנועות נוער ציוניות שונות וביניהן יהודה הצעיר, הפדרציה של הנוער הציוני וצופים צבר עולמי, כמו גם קבוצות ברחבי ברית המועצות לשעבר ובאמריקה הלטינית. לצד זאת, התנועה מקיימת שותפויות עם ארגונים ציוניים מרכזיים דוגמת הדסה (הסתדרות הנשים הציוניות באמריקה), StandWithUs(אנ') והמועצה הישראלית-אמריקנית (IAC). בנוסף, הקונפדרציה מנהלת מרכז תרבות בירושלים אשר פעילויותיו מתמקדות בעלייה, בשפה העברית ובחיזוק היחסים של ישראל עם שכנותיה.
בספטמבר 2020 חתמה הקונפדרציה על הסכם שיתוף פעולה עם הנוער הציוני. זאת, במסגרת מאמץ לחזק את הקשרים בין ישראל לבין הקהילות היהודיות בתפוצות ותנועות הנוער הציוניות ובמטרה לאיחוד כוחות עם גורמים בעלי מטרות פוליטיות-ציוניות דומות אשר הוביל לייצוג משותף של 35 צירים בקונגרס הציוני העולמי.
ב-29 בנובמבר 2020, ראשי הקונפדרציה העניקו תעודת הערכה לשגרירות רפובליקת הפיליפינים בישראל בהוקרה להיותה המדינה האסייתית היחידה שהצביעה בעד תוכנית החלוקה של ארץ ישראל מטעם האו"ם ב-1947.
מטרות

הקונפדרציה שמה לה למטרה את חידוש וקידום הציונות תוך העצמה של נוער ציוני וחדשנות תרבותית ציונית, לצד חיזוק קשרים ובניית גשרים בין ישראל לבין הקהילות היהודיות בתפוצות.