stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב גשר לדפורד
תוצאות

יורק ובנו אדמונד הגיעו לאירלנד, שם שימש בעבר הדוכס כמפקד הצבא ועדיין נהנה מתמיכת הפרלמנט המקומי. סולסברי, ווריק ואדוארד, רוזן מארץ', בנו הבכור של יורק, הגיעו לדרום ויילס, שם החזיק ווריק באחוזות ונהנה מתמיכה מקומית. השלושה עלו על אונייה במטרה להגיע גם הם לאירלנד, אך נסחפו דרך תעלת בריסטול לעבר האזור המערבי של אנגליה, שם השאיל להם אחד מתומכיהם, ג'ון דינהאם, אונייה בה הפליגו לקאלה, אליה הגיעו ב-2 בנובמבר 1459. כבר ב-9 באוקטובר מינה הנרי את סאמרסט כמפקד העיר קאלה במקומו של ווריק, אך האחרון הצליח להגיע אל העיר לפניו, ככל הנראה בהפרש של שעות בודדות. דודו של ווריק, לורד פאוקונברג, החזיק בעיר, ותושביה וחיל המצב שלה עדיין תמכו בו.
באותו הזמן שבו הנרי וצבאו לקובנטרי, ובנובמבר כונס הפרלמנט, שכעת הורכב באופן מכריע מתומכי המלכה מרגרט, נידה את יורק, סולסברי, ווריק ותומכיהם הנותרים מתאריהם והחרים את נכסיהם. אף על פי כן, כשלו הלנקסטרים בנסיונותיהם לגייס תמיכה מקומית כדי לסלק את יורק מאירלנד. סאמרסט הצליח לנחות סמוך לקאלה ואף כבש טירה סמוכה, אך נהדף פעמיים כשניסה לכבוש את העיר מידי ווריק. ווריק הצליח להפליג מקאלה, תוך שהוא חומק מאוניות המלך בפיקודו של דוכס אקסטר, ולהגיע לאירלנד, שם נפגש עם יורק כדי לגבש את תוכניותיהם.
אף על פי שנראה היה שהארץ מאוחדת תחת שלטונו של הנרי בזמן הקרב בלדפורד, החלו עד מהרה תלונות על כך שהלנקסטרים לוקחים לעצמם מאוצר הממלכה על חשבון המלך ותושביה ולא פועלים כנגד השחיתות והידרדרות החוק והסדר. היו אלה בין הגורמים שהביאו להתקוממויות כנגד חצרו של המלך הנרי בתחילת העשור של 1450, ונעשה בכך שימוש להצדקת פעולות בית יורק ב-1460. בתוך כשישה חודשים מאז העימות בלדפורד, נחתו ווריק ואנשיו בהצלחה בסנדוויץ' שבקנט והקימו בה ראש גשר. כשהוא נהנה מתמיכת תושבי לונדון ודרום-מזרח אנגליה צעד ווריק לעבר המידלנדס, ובקרב נורת'האמפטון, ב-10 ביולי 1460, הביס את הצבא הלנקסטרי ולקח בשבי את המלך הנרי.
לקריאה נוספת

Cook, D.R. Lancastrians and Yorkists: The Wars of the Roses. Routledge, 2014. ISBN 1317880978
Ross, Charles Derek. Edward IV. University of California Press, 1974. ISBN 0520027817
Sadler, John. The Red Rose and the White: The Wars of the Roses, 1453-1487. Routledge, 2014. ISBN 1317905180
Sadler, John. Towton: The Battle of Palm Sunday Field 1461. Pen and Sword, 2014. ISBN 1844682684
הערות שוליים

↑  Ross, עמודים 20−18
↑  Sadler,‏ The Red Rose and the White: The Wars of the Roses, 1453-1487,
עמודים 71–72
↑  Ross, עמוד 20
↑  Sadler, Towton: The Battle of Palm Sunday Field 1461. עמודים 96–97
1 2  Hodges, עמודים 288−287
↑  Ross, עמודים 21-20
↑  Sadler,‏ The Red Rose and the White: The Wars of the Roses, 1453-1487.
עמודים 75–76
↑  Hodges, עמוד 288
↑  Hodges, עמודים 288–289
1 2 3  Ross, עמוד 21
↑  Sadler,‏ The Red Rose and the White: The Wars of the Roses, 1453-1487,
עמודים 75–76
↑  Sadler,‏ The Red Rose and the White: The Wars of the Roses, 1453-1487,
עמודים 76–77
↑  Oman, Charles. Warwick, the Kingmaker. Macmillan, 1891. עמודים 79–81
↑  Ross, עמוד 23
↑  Ross, עמוד 22
↑  Sadler,‏ The Red Rose and the White: The Wars of the Roses, 1453-1487,
עמוד 81
↑  Rowse, A.L. Bosworth Field & the Wars of the Roses. Wordsworth Military Library, 1966. ISBN 1853266914. עמוד 140
↑  Sadler, Towton: The Battle of Palm Sunday Field 1461. עמודים 99–100
1 2  Rose, Susan. Calais: An English Town in France, 1347-1558. Boydell & Brewer Ltd, 2008. ISBN 1843834014. עמוד 85
↑  Ross, עמודים 25−24
↑  Sadler, Towton: The Battle of Palm Sunday Field 1461. עמודים 100–101
↑  Ross, עמודים 27−25
↑  Sadler, Towton: The Battle of Palm Sunday Field 1461. עמודים 101–102
קרב טורה בורה

קרב טורה בורה היה קרב במהלך מבצע חירות מתמשכת שהתקיים במערות טורה בורה במזרח אפגניסטן, בין קואליציה בהנהגת ארצות הברית והברית הצפונית נגד לוחמי הטליבאן ואל-קאעידה שהסתתרו במערות. כוחות הקואליציה כבשו את השטח תוך חמישה ימים, אולם אוסאמה בן לאדן, מנהיג אל-קאעידה, הספיק לברוח מהמערות לצד בכירים נוספים.
רקע

מערות טורה בורה (בפשטו:توره بوړه, קרי: "מערה שחורה") הן מערות שנחפרו בצורה טבעית על ידי גשמים מרובים באזור "ההר הלבן" שבמזרח אפגניסטן. במהלך הפלישה הסובייטית לאפגניסטן בשנות ה-80, סייע ה-CIA לכוחות המוג'האדין במסגרת מבצע ציקלון, במלחמתם בשלטון הקומוניסטי. במסגרת הסיוע נבנו במערות טורה בורה תעלות ובונקרים בהם התחבאו חיילי מוג'האדין והחביאו תחמושת.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר, פיגועי הטרור הגדולים בהיסטוריה, יצאה קואליציה בהנהגת ארצות הברית למבצע חירות מתמשכת ללכידת ראשי אל-קאעידה ובפרט אוסאמה בן לאדן, והפלת שלטון הטליבאן במדינה, שלטון אסלאמי קיצוני שתמך בו. במהלך המבצע נכבשה אפגניסטן תוך חודשיים ושלטון הטליבאן התמוטט. בכירי השלטון ברחו יחד עם בכירי אל-קאעידה אל הבונקרים במערות טורה בורה, בהם התקבצו מאות לוחמים, כשבמקרה של הידרדרות נוספת במצבם הם תכננו לברוח אל פקיסטן, המדינה בה גדלה תנועת הטליבאן ובה היו שבטים רבים שתמכו בתנועה והסכימו לשמש לחייליה מקלט.
מהלך הקרב

את מרבית הלחימה נטלו לוחמי הברית הצפונית, התאגדות של שבטים מקומיים וארגונים שונים שהתנגדו לשלטון הטליבאן במדינה. הפעילות היחידה של החיילים האמריקניים והבריטיים הייתה סיוע לכוחות הברית הצפונית על ידי סימון מטרות למפציצים אמריקניים. לאחר שכוחות הקואליציה כבשו את מרבית האזור וסגרו את בכירי הארגונים באזור בגודל של 10 על 10 קילומטרים, הבינו האמריקנים שחיילי הברית הצפונית אינם חיילים אמינים למשימה, כשבערב הם עזבו את שדה הקרב וחזור לביתם כדי לשבור את צום הרמדאן בסעודת האפטאר. הטליבאן ואל-קאעידה השתלטו על עמדותיהם, והברית הצפונית נאלצה לכבוש מחדש שטחים ועמדות. לכן החלו להצטרף חיילים מערביים לפשיטה על האזור המשוער בו היה בן לאדן.
לאחר שתוכניות תקיפה בהן חיילים מכוח דלתא היו אמורים לתקוף את המוצב בו היה בן לאדן מעורפו, או מטוסים שהיו אמורים לזרוק מוקשים על-מנת למנוע בריחה של בן לאדן נשללו, הוחלט על תקיפה משולבת של חיילים מכוח דלתא, לצד חיילי הברית הצפונית, לאחר ריכוך עמדות הטליבאן מהאוויר. לאחר הריכוך האווירי, שכלל הפצצות מאסיביות של האזור על ידי מפציצים אמריקניים, האזינו לוחמי כוח דלתא למערכת הקשר של הטליבאן והצליחו ולשמוע את קולו של בן לאדן, ולפיהם הצליחו לשער שהוא נמצא במרחק של פחות מ-2 קילומטרים מהם, ושהוא נפצע בהפצצה. הכוח האמריקני התפצל והחל להתקדם אל המיקום המשוער של בן לאדן עם חיילי הברית הצפונית. מתקפה בה לקחו חלק שלושה חיילים אמריקניים נתקלה בהתנגדות עיקשת של לוחמי טליבאן, שהיו מצוידים היטב ונלחמו מעמדות בעלות יתרון טופוגרפי. בשלב זה הקרבה בין הכוחות מנעה סיוע אווירי, עקב חשש מפגיעה בחיילי הקואליציה.
לאחר שלוחמי הברית הצפונית, אשר התלוו לשלושת החיילים האמריקניים, ראו שהקרב קשה מששיערו, ונטשו את עמיתיהם האמריקאיים. מפקד חיילי הדלתא בשטח, שנודע בשנים שלאחר הקרב תחת שם העט "דלטון פיורי" ("Dalton Fury"), החליט על סמך המצב המשוער של בן לאדן לצאת לחלץ את שלושת החיילים הנטושים. לאחר הצלחת החילוץ נשמע שוב בן לאדן ברשת הקשר, אומר אל לוחמיו: "תפילותינו לא נענו. הזמנים קשים ונוראים. לא קיבלנו תמיכה מהמדינות הכופרות שקוראות לעצמן אחינו המוסלמים. הדברים היו יכולים לקרות אחרת". מאוחר יותר הודיע בן לאדן: "אני מצטער שהייתם מעורבים בקרב, אם אינכם יכולים עוד להתנגד, היכנעו עם ברכותיי". לאחר מכן סיכמו כוחות הטליבאן עם מצביא אפגני שהם מוכנים להיכנע אך מבקשים לפני כן הפסקת אש למשך 24 שעות על-מנת להתארגן ולעזור לפצועיהם. כשהאמריקנים, שלא רצו בהפסקת האש, התחילו להתקדם אל עבר המיקום של בן לאדן, איימו לוחמי הברית הצפונית שיתקפו אותם. לאחר תום ההפוגה, ניסו לוחמי הטליבאן לחדש את הקרבות. בתגובה, כבשו כוחות הקואליציה את כל האזור. לאחר כיבוש האזור וסריקות שנמשכו עד ינואר 2002, לא נמצא בן לאדן, דבר שהוביל להערכה הוא נמלט עם בכירים נוספים לפקיסטן השכנה במהלך הפסקת האש.
תוצאות

על אף ניצחון הקואליציה בקרב וכיבוש האזור, לא נתפסו או חוסלו בכירי הטליבאן ואל-קאעידה שהסתתרו בו. אוסאמה בן לאדן, שבמהלך הקרב קרא לחייליו להיכנע ואף נמלט בעצמו, לאחר מכן התייחס אליו כסמל ליכולות הכושלות של הקואליציה:
ארצות הברית מיצתה כל מאמץ בניסיון לפוצץ ולהשמיד את הנקודה הקטנה הזו – למחוק את כולה... למרות כל זאת, חסמנו את התקפותיהם היומיות, שולחים אותם חזרה מובסים, סוחבים את מתיהם ופצועיהם. האמריקנים לא העזו פעם אחת להסתער על מוצבינו, מה שמוכיח מעל לכל ספק את הפחדנות, החשש, ושקרים הנוגעים למיתוס של הטענה על כוחם!
במהלך הקרב הושמדה התשתית השלטונית של הטליבאן, שהחל לאחר מכן לפעול כארגון שמפוזר במדינה ונלחם מלחמת גרילה בקואליציה. עם זאת, לאחר הקרב נעשו מספר ניסיונות התאגדות של לוחמי טליבאן, כשהבולט שבהם היה תהליך התאגדות של יותר מ-1,000 לוחמים במהלך החודשים ינואר ופברואר בשנת 2002 באזור העיירה שאח-אי-קוט שבמזרח המדינה, עיירה שנמצאת בסביבה ההררית הגבוהה ביותר במדינה. בתגובה יצאה הקואליציה למבצע אנקונדה, המבצע הגדול ביותר של הקואליציה באפגניסטן, עד כיבוש העיירה מרג'ה כחלק ממבצע מושתראק בשנת 2010.
הערות שוליים

↑  Delta Force commander explains how close they came to catching Osama Bin Laden
1 2  ספרו של דלטון פיורי, "להרוג את בן לאדן" שיצא באוקטובר 2008, עמוד 233
↑  ספרו של ריימונד איברהים, "קורא אל-קאעידה" משנת 2007, עמוד 245
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554566305171  LCCN: sh2008004188
קרב דבלין

קרב דבלין היה שבוע של קרבות רחוב בדבלין בירת אירלנד מ-28 ביוני עד 5 ביולי 1922, שסימן את התחלת מלחמת האזרחים האירית (1923-1922). הקרב החל בהתקפה של כוחות הממשלה הזמנית של מדינת אירלנד החופשית, על בניין ארבעת בתי המשפט במרכז דבלין, שנתפס על ידי קבוצה של חסידי הקו הנוקשה בצבא האירי הרפובליקני מתנגדי האמנה האנגלו-אירית, והסתיים בתבוסתם של הרפובליקנים, ובהצלחת הצבא האירי לוודא שדבלין תוכל לשמש כעיר בירה לממשלה הזמנית.
ההתקפה על בניין ארבעת בתי המשפט

ב-14 באפריל 1922 תפסו כ-200 ממתנגדי החוזה האנגלו־אירי בפיקודו של רורי או'קונור (Rory O'Connor) את מבנה "ארבעת בתי המשפט" בדבלין בלא שנתקלו בהתנגדות. מטרתם הייתה להצית מחדש את העימות המזוין עם הבריטים שיגרום, כך קיוו, לביטול החוזה האנגלו־אירי, יביא לאיחוד שני הפלגים של הצבא האירי הרפובליקני (המכונה על פי ראשי תיבות שמו באנגלית IRA) כנגד אויבם המשותף וסביב מטרה משותפת של הקמת הרפובליקה האירית. אולם, עבור אלו שהיו נחושים בדעתם להפוך את המדינה החופשית של אירלנד למדינה אירית בשלטון עצמי בר קיימא, היה זה מרד חד וחלק שעליהם לדכאו במו ידיהם מבלי שהבריטים יהיו שותפים לכך. בשל הלחץ שהפעילה בריטניה על הממשלה הזמנית שתפעל כנגד חיל המצב שבארבעת בתי המשפט לאחר הירצחו של פילדמרשל סר הנרי יוז וילסון על ידי מתנקשים מה-IRA ב-22 ביוני 1922 בלונדון, ובעקבות מאסרו של ג'. ג'. אוקונל, גנרל של צבא מדינת אירלנד החופשית, על ידי הכוחות שבנין ארבעת בתי המשפט החליטה הממשלה הזמנית לפעול כנגדם.
מייקל קולינס הסכים להצעה הבריטית של וינסטון צ'רצ'יל לקבל בהשאלה ארטילריה ו-200 פגזים לשימושו של הצבא הלאומי האירי. שני תותחי שדה בקוטר 84 מ"מ (המכונים תותחי 18 ליטראות, משקל הפגז) הוצבו במפגש הרחובות ויינטברן (Winetavern) ופרלמנט, מול בניין ארבעת בתי המשפט, בצדו השני של נהר הליפי. לאחר שהמתבצרים דחו את האולטימאטום סופי שהוצב בפניהם החלו התותחים בהפגזה ב-28 ביוני.
בתוך הבניין היו שנים עשר חברים מהוועד המנהל של ה-IRA, כולל ג'ו מקליווי (Joe McKelvey), המפקד העליון, רורי או'קונור, אחראי על המהנדסים, וליאם מלוז (Liam Mellows), האחראי על האספקה. חיל המצב כלל כ-180 איש שגויסו מתוך הגדוד הראשון והשני של החטיבה הראשונה של דבלין של ה-IRA, בפיקודו של פאדי אובריאן (Paddy O'Brien), חמושים בעיקר בנשק קל (רובים, חמישה תת-מקלעים מדגם תומפסון ושני מקלעים קלים מדגם לואיס) ורכב משוריין מתוצרת רולס-רויס שנתפס שלל, שאותו כינו "המורד". החברים בוועד המנהל של ה-IRA היו המנהיגים הפוליטיים של חיל המצב, אך שירתו כחיילים פשוטים תחת פיקודו של ארני אומאלי (Ernie O'Malley), מפקד הדיוויזיה הדרומית השנייה של ה-IRA. המורדים ביצרו את בניין ארבעת בתי המשפטים במידת מה, כשהם מטמינים מוקשים מסביב למכלול וחוסמים את הדלתות והחלונות, אבל מפקדיהם הורו להם לנצור אש, על מנת להצטייר כצד המוסרי יותר בעימות, ולכן יכלו הכוחות של המדינה החופשית להקיף את הבניין.
לאחר שההפגזה של היום הראשון הוכחה כבלתי יעילה, סיפקו הבריטים שני תותחי 18 ליטראות נוספים והציעו גם תותחי הוביצר בקוטר 130 מ"מ (תותח של 60 ליטראות) ואפילו להפציץ את המבנה מהאוויר. קולינס דחה שתי הצעות אחרונות אלו בשל הסכנה לנפגעים רבים מקרב האזרחים. ב-29 ביוני פשטו חיילים מצבא המדינה החופשית על האגף המזרחי של בניין ארבעת בתי המשפט ושבו 33 מהמורדים, במחיר של שלושה חיילים הרוגים ו-14 פצועים. מוקדם בתחילת יום המחרת נפצע פאדי אובריאן מרסיס שרפנל וארני אומאלי נטל את הפיקוד הצבאי על בניין ארבעת בתי המשפט. בשלב זה פרצה אש בבניין ארבעת בתי המשפט עקב ההפגזה הממושכת. בנוסף, מפקד ה-IRA בדבלין, אוסקר טראינור (Oscar Traynor) הורה לחיל המצב בניין להיכנע, שכן הכוחות שבפיקודו לא היו מסוגלים להגיע על מנת לסייע להם. אומאלי נכנע והסגיר את ארבעת בתי המשפט לפאדי דאלי (Paddy Daly), מיחידת "משמר דבלין".
הפיצוץ בבניין ארבעת בתי המשפט

כמה שעות אחרי הכניעה התחולל פיצוץ עז ב"משרד הרשומות האירי הציבורי" (Irish Public Records Office, כיום "הארכיונים הלאומיים של אירלנד"), ששכן באגף המערבי של בניין ארבעת בתי המשפט, שהמורדים השתמשו בו כמחסן תחמושת. הפיצוץ השמיד את הארכיון שכלל מסמכים יקרי ערך הקשורים למדינה האירית ולדתה מתקופה בת אלף שנים. יש הטוענים כי כוחות המורדים מלכדו בכוונה את משרד הרשומות הציבורי במטרה להרוג את הכוחות המתקדמים של הצבא האירי, אבל ה-IRA מכחיש זאת.
טימותי הילי (Timothy Michael Healy), שהיה מתומכי הממשלה, כתב על נושא זה את הקטעים הבאים (ותחילה פתק שכתב רורי או'קונור, ממנהיגי המורדים)
9 בבוקר, 28 ביוני 1922. בשעה 3:40 הבוקר קיבלנו פתק חתום בידי טום אניס הדורש בשם "הממשלה" את כניעתנו ב-4 אחרי הצהריים, משום שאז יתקוף. הוא פתח באש בשעה ארבע בשם ממשלתו, תוך שימוש ברובים, מקלעים ותותחים. בחורינו מהוללים, וילחמו עבור הרפובליקה עד הסוף. כמה זמן עוד ימשיכו חברינו לנשק לשעבר שטעו בדרכם המצויים בחוץ לתקוף את אלו העומדים על משמר אירלנד לבדם? שלושה נפגעים עד כה, כולם קלים. האב אלברט, והאב דומיניק אתנו כאן. אהבתנו לכל חברינו לנשק בחוץ, ולבחורים האמיצים, בייחוד לאלו של חטיבת דבלין. (חתום) רורי או'קונור, מייג'ור-גנרל, IRA, בניין ארבעת בתי המשפט.
הייתה זו אוברטורה לסימפוניה מבישה. לאחר הפגנת הגנה חלשה הניף "רורי" את הדגל הלבן מבלי שאיבד ולו אדם אחד. לפני שנכנע הוא הטמין מוקשים מלאים בחומר נפץ שכוונו להתפוצץ שעתיים אחר כך. עד שלב זה ניזוק בניין ארבעת בתי המשפט במידה מעטה, ומשרד הרשומות, והאוסף ההיסטורי יקר הערך שבו, שכן לבטח. המוקשים התפוצצו כאשר הוא ובחוריו האמיצים היו בטוחים בכלא. הם פגעו ביסודות המבנה והרסו את משרד הרשומות. עשרים מחיילי המדינה החופשית הפכו לבעלי מום, רבים מהם לכל ימי חייהם, ועם זאת לא הוטל כל עונש בשל הפרה בוגדנית זו של חוקי המלחמה.
ב-4 ביולי 1922 גינתה המפקדה הכללית של הצבא הלאומי מעשה בלתי חיילי זה: "מלכודות נוספות הונחו במטרה לטבוח בחיילנו לאחר כיבוש הבניין, אבל רק מלכודת זו הצליחה. אחת ממלכודות אלו הייתה פצצה שהוחבאה בתוך מכונת כתיבה.
במכתב מתאריך ה-30 ביוני הממוען ל-"O/C 5" כתב מר אוסקר טראינור, מנהיג הבלתי סדירים: "ברכות על הפצצה שלך. אם יש לך נוספות כאלה יידע אותי".
בספרו משנת 1968 זיהה קלטון ינגר (Calton Younger) שלושה פיצוצים: "..שניים מתחת למשרד הרשומות בשעה 2:15 אחרי הצהריים ועוד אחת בחלק האחורי של הבניין בשעה 5 אחרי הצהריים.." בינתיים הונף דגל הכניעה בשעה 3:30 אחרי הצהריים. ארני אומאלי שנלקח בשבי הצטער שהיו כה מעט נפגעים בין חיילי הצבא.
בשלב זה של הלחימה, הייתה עדיין רוח חברות בין הצדדים הלוחמים שכן רובם לחמו יחד במסגרת הצבא האירי הרפובליקני במהלך מלחמת העצמאות האירית. תוך פנייה לחבריהם בצד הממשלה, הצליחו כמה מהמנהיגים של המתבצרים בבנין ארבעת בתי המשפט, והבולט שבהם שון למאס (Seán Lemass), להימלט על מנת להמשיך בלחימה במקום אחר.
הלחימה ברחוב אוקונל

למרות ההצלחה של כוחות המדינה החופשית בכיבוש בניין ארבעת בתי המשפט, נמשכה הלחימה בדבלין עד 5 ביולי. ב-29 ביוני השתלטו יחידות חטיבת דבלין של ה-IRA בפיקודו של אוסקר טראינור על רחוב אוקונל (הרחוב המרכזי של העיר) על מנת ליצור הסחה ולהפנות את תשומת הלב של הצבא האירי מהמתקפה על בניין ארבעת בתי המשפט. לא כל היחידות של ה-IRA בבירה היו מוכנות להילחם כנגד הממשלה האירית החדשה ומספר המצטרפים היה ככל הנראה כ-500 איש ברחבי העיר. המורדים השתלטו על קבוצת הבניינים בקצה הצפון מזרחי של הרחוב. העמדה היחידה שלהם בצדו המערבי של הרחוב בבניין ימק"א הושמדה כאשר חיילי המדינה החופשית חפרו מנהרה מתחת לבניין ופוצצו אותו. קבוצת הלוחמים בפיקודו של טראינור החזיקה בקבוצת הבניינים עד שהובאה ארטילריה בחסות של כלי רכב משוריינים מתוצרת רולס-רויס, על מנת להפגיז אותם מטווח קצר. אוסקר טראינור ורוב אנשיו נמלטו כאשר הבניינים בהם התבצרו החלו עולים באש. בין ההרוגים הרפובליקנים היה המנהיג הרפובליקני קאתל ברוגה (Cathal Brugha – נולד כצ'ארלס ברג'ס), שנשאר מאחור במלון המן (Hamman) לאחר שטראינור ורוב חיילי ה-IRA עזבו. הוא נורה בירכו כאשר עזב את הבניין הבוער לבד על מנת להתעמת עם חיילי המדינה החופשית ומת כתוצאה מאיבוד דם.
היו תקריות לחימה בודדות נוספות סביב העיר בשעה שחיילי המדינה החופשית פיזרו קבוצות של מתנגדי החוזה תומכי ה-IRA.
קאתל ברוגה היה הקורבן האחרון בקרב דבלין, שגבה משני הצדדים ששים וחמישה קורבנות בנפש ומאתיים ושמונים פצועים. בנוסף, צבא המדינה חופשית שבה כ-400 רפובליקנים. מספר הנפגעים בנפש בקרב האזרחים נאמד ביותר מ-250. המספר הגבוה של הנפגעים בין האזרחים הוא ללא ספק תוצאה של השימוש בנשק כבד, בייחוד ארטילריה, באזור עירוני מאוכלס בצפיפות.
סוף דבר

כאשר הלחימה בדבלין שככה, התבסס שלטונה של ממשלת המדינה החופשית בבירה האירית והכוחות המתנגדים להסכם התפזרו באזורי הכפר. פשיטות לאחר הלחימה הביאו למעצרם של רפובליקנים נוספים והובילו למותו של הארי בולנד (Harry Boland), פעיל בולט של מתנגדי החוזה שנורה למוות בעיירה סקריס (Skerries) שמצפון לדבלין ב-31 ביולי.
אוסקר טראינור, ארני אומאלי ולוחמים נוספים ממתנגדי החוזה שנמלטו מהקרבות בדבלין, התכנסו מחדש בבלסינגטון (Blessington), כ-30 קילומטרים דרומית מערבית לעיר. אליהם הצטרף כוח IRA שהגיע ממחוז טיפררי מאוחר מדי מכדי להשתתף בקרב בדבלין. במקום זאת פנה הכוח דרומה והשתלט על שורה של יישובים כולל אניסקורתי (Enniscorthy) וקארלאו (Carlow), אבל נטש אותם במהירות כאשר ניצבו מולו כוחות חזקים ממנו מצבא המדינה החופשית. רוב הרפובליקנים נסוגו דרומה עוד יותר אל הישות קצרת הימים הקרויה הרפובליקה של מנסטר (Munster Republic) - שהשתרעה דרומית מערבית לקו הנמתח בין לימריק לווטרפורד. גם מובלעת זו נכבשה על ידי המדינה החופשית במתקפה שנמשכה מיולי עד אוגוסט 1922.
ארבעה מבין המנהיגים הרפובליקנים שנשבו בארבעת בתי המשפט: רורי או'קנור, ליאם מלוז, ג'ו מקליווי וריצ'רד בארט (Richard Barrett) הוצאו להורג מאוחר יותר על ידי המדינה החופשית כנקמה על רצח חבר הפרלמנט שון האלס (Sean Hales) בידי המתנגדים לחוזה. שם הרחוב בו נהרג קאתל ברוגה נקרא על שמו.
לקריאה נוספת

Ernie O'Malley, The Singing Flame, Dublin 1978.
M.E. Collins, Ireland 1868-1966, Dublin 1993.
Michael Hopkinson, Green against Green - the Irish Civil War
Eoin Neeson, The Irish Civil War
Paul V Walsh, The Irish Civil War 1922-23 -A Study of the Conventional Phase  (אורכב 08.05.2006 בארכיון Wayback Machine)
Meda Ryan, The Real chief, Liam Lynch
Tim Pat Coogan, De Valera, Long Fellow, Long Shadow
הערות שוליים

↑  Calton Younger, "Ireland's Civil War", Muller, London 1968; pp.258-259.
↑  Eoin Neeson, The Civil War, pp. 109-110
↑  Calton Younger, "Ireland's Civil War", Muller, London 1968; p.321 and p.326.
בניין ארבעת בתי המשפט, מבט מצדו המזרחי
קאתל ברוגה, ממנהיגי המתנגדים לחוזה, שנהרג במהלך הקרבות ברחוב אוקונל בדבלין
קרב טינדאריס

קרב טינדאריס ניטש ב-257 לפנה"ס, במהלך המלחמה הפונית הראשונה, בין ציי קרתגו ורומא. הקרב התחולל ליד כף טינדאריס (Τυνδαρισ, Tyndaris), כיום כף טינדארו (Tindaro), בחוף הצפון-מזרחי של סיציליה, ולמרות שהסתיים בניצחון רומאי לא הכריע את המערכה.
רקע היסטורי

ניצחון הצי הרומאי בקרב מילאי (260 לפנה"ס) באמצעות גשרי ההשתלטות רומם את רוחם של הרומאים, והם נפנו ביתר מרץ להמשך המלחמה ביבשה. בהיעדר כוחות קרתגיים ימיים שיסכלו את תנועות הצבא, הצליחו הרומאים בשנה שלאחר מכן לכבוש מספר ערים קרתגיות בסיציליה. הם אף ניסו בשנת 258 לפנה"ס – כפי הנראה בלא הצלחה – לכבוש שוב את ליפארה, כדי להסיר את חרפת תבוסתו של צבא גנאיוס קורנליוס סקיפיו מידי שייטת קרתגית, שהטילה עליו הסגר מן הים שלוש שנים קודם לכן והביאה לכניעתו.
שנה אחר כך, ב-257 לפנה"ס, נקרתה להם הזדמנות נוספת להכות בצי הקרתגי.
מהלך הקרב ותוצאותיו

הצי הרומאי, בפיקוד הקונסול גאיוס אטיליוס רגולוס (Gaius Atilius Regulus), עגן אותה עת ליד כף טינדאריס, מערבית למילאי, נכון בכל רגע להגן על הנתיב הימי מאיטליה לסיציליה, שהיה עורק החיים של הצבא הנלחם באי. ואמנם, זהירות זו השתלמה. הצופים הרומאים בחוף הבחינו בשייטת קרתגית העושה דרכה בים בלא-סדר במקום בטור עורפי כמקובל, ומיד ניתן האות לעלות על האוניות ולהסתער על האויבים.
בעוד הצי מתארגן בחופזה לקראת ההתנגשות, הקדים גאיוס אטיליוס את האחרים ויצא עם אונייתו בראש עשר אוניות נוספות אל לב ים. היה זה צעד נמהר מדי. כאשר ראו הקרתגים בפיקוד חמלקרת כי האוניות הרומאיות המסתערות עליהם מופרדות מרחק רב מן האחרות, סבו לעברן, הקיפו אותן מכל עבר, ובמהלומות ניגוח טיבעו עשר מהן וכמעט שלכדו גם את אונייתו של אטיליוס עצמו. תוך כדי כך נאספו יתר אוניות הצי הרומאי בזירת הקרב, ולאחר שנערכו בשורה חזיתית כמקובל – התנגחו באויבותיהן והצליחו להטביע שמונה אוניות קרתגיות וללכוד עשר על צוותן. הצי הקרתגי המוכה נסוג אל האיים הליפאריים.
מתוצאות ההתנגשות הימית למדו הרומאים והקרתגים כי הם נלחמים בכוחות שקולים, ומאחר שהבינו כי גורל המלחמה כולה יוכרע בים, נפנו ביתר מרץ להגדלת עוצמת צייהם המלחמתיים. ואמנם, קרב אקנומוס שנערך שנה אחר כך הוא עדות לגודל ההכנות שעשו ולעוצמת המאבק ביניהם על השליטה בים.
לקריאה נוספת

מאיר שש, המערכה על הימים – תולדות העוצמה הימית. תל אביב, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1991. עמ' 125–126. עותק דיגיטלי בפרויקט בן-יהודה.
פוליביוס. היסטוריה. כרך ראשון, ספרים א–ו. תרגם וכתב מבואות בנימין שימרון. ירושלים, מוסד ביאליק, 1991.
הערות שוליים

↑  פוליביוס, ספר ראשון, 25.
קרטיי (כדורגל)

קרטיי (בצרפתית: Union Sportive Créteil-Lusitanos Football; מילולית: "איגוד הספורט קרטיי") הוא מועדון כדורגל צרפתי מהעיר בעלת אותו שם. בעונת 2013/14 שיחק בליגה 2, הליגה השנייה בחשיבותה בצרפת.
המועדון הוקם בשנת 1936 והוא מקיים את משחקי בית באצטדיון דומיניק דובאשל, שמכיל 12,150 צופים. קרטיי מעולם לא השתתפה בליגה 1 והתוצאה הטובה ביותר של המועדון בליגה 2 היא מקום 8 בעונת 2005/06.
במאי 2019 המועדון העפיל לליגה הצרפתית השלישית בכדורגל, אחרי שהתמודדה במשך עונה אחת בנאסיונל 2, שהיא הליגה החובבנית בצרפת.
אצטדיון הקבוצה

הקבוצה מארחת את משחקיה באצטדיון דומיניק דובאשל (Stade Dominique Duvauchelle), אצטדיון רב-תכליתי בקרטיי, צרפת. נקרא על שם עיתונאי ספורט מקומי שמת זמן קצר לפני חניכת האצטדיון. הוא משמש כיום בעיקר למשחקי כדורגל והוא האצטדיון הביתי של קרטיי. האצטדיון נבנה עם קיבולת מקורית של כ-6,000. זו הוגדלה לכדי 12,150 איש בפברואר 2006.
תארים

גביע פריז: 1998
קרס 1

קרס 1 (בסינית: 谷神星一号‏, Ceres-1) הוא משגר שפותח בסין על ידי חברה פרטית  וייצורו נמשך. זה משגר מנוע דלק מוצק לשלבים 1–3 ומנוע דלק נוזלי לשלב הרביעי. תא מטען של המשגר הוא באורך של 2.6 מ' ויכול לכלול מספר לוויינים.
השיגור הראשון בוצע בשנת 2020 ממרכז שיגור הלוויינים ג'יוצ'ואן כאשר שוגר לוויין במשקל 50 ק"ג. השיגור בוצע מכן שיגור 43/95B שהותאם למשגר. בהמשך בוצעו שיגורים מוצלחים נוספים. בספטמבר 2023 לראשונה בוצע שיגור מאסדה שמוצבת בים הצהוב. לצורך כך בוצעו התאמות ופותח דגם 1S. בשיגור זה הלוויין שוגר לגובה של 800 ק"מ.
השיגורים בוצעו על בסיס מסחרי אך נכון לתחילת 2024 הזמנות היו רק מגופים סיניים ממשלתיים או פרטיים.
הערות שוליים

↑  קרס 1 שיגרה לוויין מאסדה ימית
| משגרי לוויינים וחלליות |
| --- | --- | --- |
| בשימוש | ארצות הברית אטלס 5 • טאורוס • מינוטואר • אלקטרון • אנטארס • פאלקון 9 • פאלקון כבד • פגאסוס • SLS‏  • וולקן קנטאור • פיירפליי אלפה •   רוסיה סויוז 2 • אנגרה • פרוטון (פרוטון M) •   הרפובליקה העממית של סין צ'אנגג'נג (2C‏ • 2D‏ • 2F‏ • 3A‏ • 3B‏ • 3C‏ • 4B‏  • 4C‏ • 5 • 6 • 7 • 8 • 11) • קואיג'ואו • קינטיקה 1 • קרס 1 • Zhuque • Jielong ‏• גרביטי • היפרבולה • הודו GSLV‏ • PSLV‏ •  SSLV • LVM-3‏ •  יפן H-II‏ (H-IIA)‏ • H-3‏ • אפסילון •   איראן סימורג • Qaem •  האיחוד האירופי וגה צרפת אריאן 6 קוריאה הדרומית נורי קוריאה הצפונית אונחה ישראל שביט |  |
| יצאו משימוש | ארצות הברית אטלס (1 • 2 • 3 • אג'ינה • אייבל • קנטאור • A‏ • B‏ • C‏ • D‏ • E/F‏ • G‏ • H‏ • LV-3B‏ • SLV-3) •  אתנה • ג'ונו 2 • דלתא (0100 • 2 • 3 • 4 • 1000 • 2000 • 3000 • 4000 • 5000 • A‏ • B‏ • C‏ • D‏ • E‏ • G‏ • J‏ • L‏ • M‏ • N)‏ • ואנגארד • טיטן (טיטן 2 23G‏ • טיטן 2 GLV‏ • 3A‏ • 3B‏ • 3C‏ • 3D‏ • 3E‏ • טיטן 3 מסחרי • 4‏ • 34D) • ליטל ג'ו • סטורן (1 • 5 • IB‏ • INT-21) • פאלקון 1 • רדסטון • תור (אג'ינה • אייבל • אייבלסטאר • בורנר • דלתא • תוראד-אג'ינה • DSV-2 • DSV-2U)‏ • Launcher One • סקאוט  ברית המועצות ספוטניק • לונה • ווסטוק (ווסטוק K • ווסטוק 2 • ווסטוק 2M) • קוסמוס (קוסמוס 2 • קוסמוס 3M) • מולניה • ווסחוד • סויוז (סויוז • סויוז FG • סויוז U) • פרוטון (פרוטון • פרוטון K) • רוקוט • זניט (זניט 2 • זניט-3SL) • דנייפר • ציקלון (ציקלון 2 • ציקלון 3) הרפובליקה העממית של סין פנג באו 1 • צ'אנגג'נג (1 • 2 • 3) •  יפן N-1‏ • N-II‏ • H-I‏ • H-IIB‏ • Mu‏ •  הודו GSLV‏ (Mk I)‏ • צרפת דיאמנט • אריאן (1 • 2 • 3 • 4 • 5) • איראן סאפיר • קוריאה הדרומית נרו 1 |  |
| בפיתוח | ניו גלן • אירטיש • סויוז SPG • סטארשיפ • צ'אנגג'נג 9 • צ'אנגג'נג 12 • טיאנלונג-3 |  |
| פיתוחם בוטל | ארס 1 • ארס 5 • K-1‏ • Sea Dragon‏ • STAR 460 • Stratolaunch |  |
קרב נאגאשינו

הקרב על נאגאשינו, היה קרב משמעותי בהיסטוריה של יפן.
הקרב התרחש ב-28 ביוני 1575 במחוז מיקאווה (כיום מחוז אאיצ'י).
הכוחות המאוחדים של אודה נובונאגה וטוקוגאווה אייאסו נלחמו נגד טאקידה קאטסויורי.