stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישועים בסין
השפעות הדדיות > ההשפעה האירופית על סין

הישועים הציגו בפני סין את המדע והמתמטיקה המערביים שעברו מהפכות בעצמן. הישועים התקבלו יפה בחוגי החצר של מינג המאוחרים כי, נחשבו כאנשים מרשימים במיוחד בגלל ידיעתם באסטרונומיה, הכנת לוח שנה, מתמטיקה, הידראוליקה וגאוגרפיה." בשנת 1627 הפיק הישועי יוהאן שרק את הספר הראשון שהציג ידע מכני מערבי בפני קהל סיני, דיאגרמות והסברים על המכונות הנפלאות של המערב הרחוק. השפעה זו פעלה בשני הכיוונים: [הישועים] התאמצו לתרגם יצירות מתמטיות ואסטרונומיות מערביות לסינית ועוררו את התעניינותם של מלומדים סינים במדעים אלה. הם ערכו תצפית אסטרונומית נרחבת מאוד וביצעו את העבודה הקרטוגרפית המודרנית הראשונה בסין. הם גם למדו להעריך את ההישגים המדעיים של תרבות עתיקה זו ופרסמו אותם באירופה. באמצעות ההתכתבויות שלהם מדענים אירופאים למדו לראשונה על המדע והתרבות הסינית.
לזכרו של יאן מיקו לזא סמוגולצקי (1610 - 1656) הכניסו לוגריתמים לסין, ואילו סבטינו דה אוריס (1575–1620) עבד עם מטאו ריצ'י על התרגום הסיני לנוסחאות אוקלידס, פרסם ספרים בסינית על הידראוליקה מערבית ועל ידי חיזוי ליקוי חמה שאסטרונומים סיניים לא ציפו לו, פתח את הדלת לעיבוד מחדש של לוח השנה הסיני בטכניקות חישוב מערביות.
יוהאן אדם שאהל (1591 - 1666), מיסיונר ישועי גרמני בסין, ארגן עבודה מיסיונרית מצליחה והיה ליועץ הנאמן של הקיסר שונצ'י בשושלת צ'ינג. הוא קיבל תואר מנדרין ומילא תפקיד חשוב בקשר עם בית הספר המתמטי, תרם למחקרים אסטרונומיים ולפיתוח לוח השנה הסיני. הודות לשאהל, החלו לחשב את תנועותיהם של השמש וגם את הירח בעזרת סינוסואידים בלוח השנה. עמדתו אפשרה לו לקבל מהקיסר אישור לישועים לבנות כנסיות ולהטיף ברחבי הארץ. עם זאת, הקיסר שונצ'י נפטר בשנת 1661, תנאיו של שאהל השתנו מיד. הוא נכלא ונידון למוות. אבל לאחר שהייתה רעידת אדמה גזר הדין לא בוצע, אך הוא נפטר לאחר שחרורו. אוסף של כתבי היד שלו נותר והופקד בספריית הוותיקן. לאחר שהוא ופרדיננד פרביסט זכו במבחנים נגד חוקרי לוח השנה הסיני והאסלאמי, החצר המלכותית התאימה עצמה ללוח השנה המערבי בלבד.
הישועים גם השתדלו לבנות כנסיות ולהפגין סגנונות אדריכליים מערביים. בשנת 1605 הקימו את הכנסייה בנאנטנג (הדרומית) ובשנת 1655 את הכנסייה דונטאנג (המזרחית). בשנת 1703 הקימו את כנסיית ביתאנג (הצפונית) ליד ז'ונגננאהאי (מול ספריית בייג'ינג לשעבר), על אדמות שניתנו לישועים על ידי קיסר קנגקסי משושלת צ'ינג בשנת 1694, בעקבות התאוששותו ממחלה בזכות מומחיותו הרפואית של הישועים ז'אן- פרנסואה גרבילון ויואכים בובט.
הלטינית המדוברת על ידי הישועים שימשה לתיווך בין צ'ינג לרוסיה. עותק לטיני של חוזה נרצ'ינסק נכתב על ידי הישועים. הלטינית הייתה אחד הדברים שלימדו הישועים והם הקימו בית ספר למטרה זו.
השפעות הדדיות > ההשפעה הסינית על אירופה

הישועים היו פעילים מאוד גם בהעברת הידע הסיני לאירופה, כמו תרגום העבודות של קונפוציוס לשפות אירופיות. ריצ'י בספרו החל כבר לדווח על מחשבותיו של קונפוציוס. הוא (ולפני כן, מישל רוגיירי) עשה ניסיונות לתרגם את ארבעת הספרים, של המבוא הסטנדרטי לקאנון הקונפוצי. העבודה על הקלאסיקות הקונפוציאניות של כמה דורות של ישועים הגיעה לשיאה עם פיליפ קופלט, פרוספרו אינטורצטה, כריסטיאן הרדריך ופרנסואה דה רוגמונט בהוצאת הספר "קונפוציוס סינארום פילוספוס" ("קונפוציוס, הפילוסוף של הסינים") בפריז בשנת 1687. הספר הכיל את התרגום הלטיני עם הערות של שלושה מארבעת הספרים וביוגרפיה של קונפוציוס. נהוג לחשוב שליצירות כאלה הייתה חשיבות רבה על הוגים אירופאים של התקופה, ובמיוחד על אלה שהתעניינו בשילוב מערכת המוסר הקונפוציאנית בנצרות.
מאז אמצע המאה ה-17, הופיעו באירופה דיווחים ישועיים מפורטים על שמונה הטריגרמות ועקרונות היין והיאנג , ומשכו במהירות את תשומת לבם של פילוסופים אירופיים כמו לייבניץ.
בלשנות, מדעים וטכנולוגיות סיניות דווחו גם במערב על ידי הישועים. מיכאל בוים הפולני כתב את המילונים הסינים שפורסמו לראשונה בשפות אירופיות. הראשון, מילון סיני- לטיני, פורסם בשנת 1667, והשני, מילון סיני-צרפתי, פורסם בשנת 1670. הישועי הפורטוגזי ג'ו אה רודריגס, שהיה בעבר המתרגם האישי של המנהיגים היפניים הידייושי טויוטומי וטוקוגאווה אייאסו, פרסם מהדורה ספרדית ובהירה יותר של הדקדוק היפני שלו בשנת 1620. הישועי הצרפתי ג'וזף-מארי עמיוט כתב מילון מנצ'ו צרפתית (פריז, 1789), יצירה בעלת ערך רב, שהשפה לא הייתה ידועה בעבר באירופה. הוא כתב גם זיכרונות בני 15 כרכים על ההיסטוריה, המדעים והאמנות של הסינים, שפורסמו בפריז בשנים 1776 - 1791.
רודריגס וישועים אחרים החלו גם לאסוף מידע גאוגרפי על האימפריה הסינית. בשנים הראשונות של המאה ה-18 נסעו קרטוגרפים ישועיים ברחבי הארץ, ערכו תצפיות אסטרונומיות כדי לאמת או לקבוע את קו הרוחב והאורך ביחס לבייג'ינג ממקומות שונים, ואז ציירו מפות על סמך ממצאיהן. עבודותיהם סוכמו בארבעה כרכים תיאור g éographique, historique, chronologique, politique et physique de l'empire de la Chine et de la Tartarie chinoise בהוצאת Jean-Baptiste Du Halde בפריז בשנת 1735, ועל מפה שנערכה על ידי ז'אן בפטיסט בורגיניון ד'אנוויל (פורסם ב־1734).
המחלוקת על הטקסים הסיניים

בראשית המאה ה-18 התגלעה מחלוקת בתוך הכנסייה הקתולית האם טקסים דתיים סיניים עממיים מהווים פגאניזם או עבודה זרה. מתח זה הוביל למה שכונה "מחלוקת הטקסים", מאבק מר שפרץ לאחר מותו של ריצ'י ונמשך למעלה ממאה שנה.
תחילה נקודת המוצא של ההתנגדות הייתה טענתו של ישועי ריצ'י כי הטקסים של הקונפוציאניזם היו בעיקרם חברתיים ופוליטיים והם יכולים להיערך על ידי המתנצרים. עם זאת, הדומיניקנים טענו כי הנוהגים האלה היו עבודה זרה, כלומר כל מעשי הכבוד לחכם ולאבותיו היו לא פחות מאשר עבודת אלילים. דומיניקני הביא את הוויכוח לרומא ושם הוא נמשך, בעיקר משום שאיש בוותיקן לא הכיר די את התרבות הסינית כדי לספק לאפיפיור פסק דין. באופן טבעי, הישועים פנו לקיסר הסיני, שאישר את עמדתו של ריצ'י. מובן, שהקיסר היה מבולבל מדוע מיסיונרים תוקפים מיסיונרים בבירתו ומבקשים ממנו לבחור צד אחד על פני הצד השני, כאשר ייתכן מאוד שהיה פשוט יותר לגרש את כולם.
הגילוי המתוזמן של האנדרטה הנסטוריאנית בשנת 1623 איפשרה לישועים לחזק את עמדתם מול החצר הקיסרית. הישועים יכלו כעת להצביע על ראיות קונקרטיות לכך שאלף שנה קודם לכן הוכרזה הבשורה הנוצרית בסין, והנצרות היא דת עתיקה, אמונה ישנה. הקיסר אז החליט לגרש את כל המיסיונרים שלא הצליחו לתמוך בעמדתו של ריצ'י.
בין הישועים האחרונים שעבדו בחצר הסינית היו לואי אנטואן דה פוירוט (1735–1813) וג'וזפה פאנזי (1734 - 1812) שעבדו בחצר קיסר קיאנלונג כציירים ומתרגמים. החל מהמאה ה-19, תפקידם של הישועים בסין השתלט לרוב על ידי האגודה למשימות חוץ בפריז.
הערות שוליים

↑  Article on the Jesuit cemetery in Beijing by journalist Ron Gluckman
↑  Ruggieri, Ricci & Witek 2001, p. 151
↑  Ruggieri, Ricci & Witek 2001, p. 153
↑  George H. Dunne, Generation of Giants, p.28
↑  Mungello (1989), p. 49
1 2  Mungello (1989), p. 106-107
↑  Mungello (1989), p. 91
↑  Mungello (1989), p. 139
↑  Eastern Magnificence and European Ingenuity: Clocks of Late Imperial China – Page 182 by Catherine Pagani (2001)
↑  Lach, Donald F. (June 1942). "China and the Era of the Enlightenment". The Journal of Modern History. University of Chicago Press. 14 (2): 211
↑  Mungello (1989), p. 139-140, 167
↑  Mungello (1989), p. 167
↑  Keevak, p.38
↑  BBC
↑  Patricia Buckley Ebrey, p 212
↑  Ricci roundtable Archived 2011-06-15 at the Wayback Machine
↑  Agustín Udías, p 53; quoted by Woods
↑  Shenwen Li, p.235
↑  Peter C Perdue (30 June 2009). China Marches West: The Qing Conquest of Central Eurasia. Harvard University Press. pp. 167
↑  Susan Naquin (2000). Peking: Temples and City Life, 1400-1900. University of California Press. pp. 577–
↑  Eric Widmer (1976). The Russian Ecclesiastical Mission in Peking During the Eighteenth Century. Harvard Univ Asia Center. pp. 110
↑  John Parker, Windows into China: the Jesuits and their books, 1580–1730. Boston: Trustees of the Public Library of the City of Boston, 1978. p.25
↑  John Parker, Windows into China, p. 25.
↑  John Hobson, The Eastern origins of Western Civilization, pp. 194–195
↑  See e.g. Martino Martini's detailed account in Martini Martinii Sinicae historiae decas prima : res a gentis origine ad Christum natum in extrema Asia, sive magno Sinarum imperio gestas complexa, 1659, p. 15 sq.
↑  Du Halde, Jean-Baptiste (1735). Description géographique, historique, chronologique, politique et physique de l'empire de la Chine et de la Tartarie chinoise. Volume IV. Paris: P.G. Lemercier.
↑  Batalden, p.151
מפת 200 המיסיונים שהקימו הישועים בסין, השנה 1687
מטאו ריצ'י (שמאל) וסו גואנגקי, 1670
מפת מזרח אסיה כפי שצוירה על ידי מטאו ריצ'י, 1602
דיוקן של יוהאן אדם שאהל, אסטרונום בחצר הקיסר שונצ'י, סין
כנסיית ביטאנג, נבנתה בביג'ינג 1703
כריסטוף ויליבלד גלוק

| --- | --- |

 לידה:  2 ביולי 1714 Erasbach, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  15 בנובמבר 1787 (בגיל 73) וינה, ממלכת הבסבורג 
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי בווינה 
 מוקד פעילות:  פראג, וינה, מילאנו, פריז 
 תקופת הפעילות:  מ-1741 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קארל בפראג 
 זרם:  התקופה הקלאסית 
 סוגה:  אופרה, מוזיקה קלאסית, בלט 
 שפה מועדפת:  צ'כית, צרפתית, גרמנית, איטלקית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 בן או בת זוג:  Maria Anna Bergin 
 פרסים והוקרה:  מסדר הדרבן המוזהב 
 פרופיל ב-IMDb
 
כריסטוף ויליבלד (פון) גלוק (בגרמנית: Christoph Willibald Gluck ‏ 2 ביולי 1714 – 15 בנובמבר 1787) היה מלחין בוהמי-גרמני. נחשב לאחד החשובים במלחיני האופרה בתקופה הקלאסית וזכור ביותר באופרה אורפיאו ואאורידיצ'ה, שחלקה הנודע ביותר הוא "מחול הרוחות הטובות", מלודיה איטית וחרישית לחליל ותזמורת.
ביוגרפיה

גלוק נולד באראסבאך (Erasbach), הסמוך לברכינג בבוואריה, לאב יערן, שעבד בשירותו של בן אצולה. הוא למד מוזיקה ופילוסופיה בפראג מגיל שמונה-עשרה. את האופרה הראשונה שלו, "ארטאסרסה" (ארתחשסתא), כתב בשנת 1741 והחל בכתיבה פורה מאוד לבמה. יצירותיו בשנים אלה היו בסגנון האופרה סריה האיטלקית, השמרנית באופייה. הוא יצא למסעות ברחבי אירופה ובשנת 1754 קיבל משרת מנצח מקהלה בחצר מריה תרזה קיסרית אוסטריה והתיישב בווינה.
בשנת 1756 העניק לו האפיפיור בנדיקט ה-14 את תואר אביר מסדר דורבן הזהב (מסדר האצולה של הותיקן, שבו היה חבר גם מוצרט). מאז ואילך השתמש גלוק בתואר "האביר מגלוק".
בתקופת שהותו בווינה חיבר גלוק את אורפיאו ואאורידיצ'ה (הנודעת גם בשם "אורפיאוס ואאורידיקה") (1762), אחת מיצירותיו הנודעות ביותר, ואת הבלט דון חואן (1761). שתי אלה מציגות כמה משינויי הסגנון, שיגיעו למלוא ביטוים ב"אלצ'סטה" (1767), שכללה הקדמה המציגה את רעיונותיו על סגנון חדש לאופרה. הרעיון של גלוק היה להגביר את חשיבות הדרמה של היצירה מעבר לזו של הזמרים הכוכבים המבצעים אותה ולהיפטר מן הרצ'יטאטיב, שקטע את התפתחות העלילה. הסגנון הזורם והדרמטי יותר, שצמח כתוצאה מהתפתחות זו, נחשב למבשר הדרמות המוזיקליות של ריכרד וגנר.
בתקופת גלוק, מכל מקום, היו הרפורמות שלו שנויות במחלוקת. אחרי שעבר בשנת 1773 לפריז, שם נהנה מחסות המלכה מארי אנטואנט ושם הופקו איפיגניה באאוליס וכמה מיצירותיו האחרות, נחלקו מבקרי המוזיקה לשני מחנות: האחד שיבח את סגנונו החדש של גלוק, השני גינה אותו ותמך, לעומת זאת, ביצירותיו המסורתיות יותר של ניקולו פיצ'יני. המלחינים עצמם לא התערבו בפולמוס, אבל כאשר פיצ'יני התבקש לכתוב מוזיקה לליברטו, שגלוק עצמו עבד עליו אותו זמן, השמיד גלוק את מה שהספיק לכתוב.
גלוק הכניס שינויים הן ב"אורפיאו ואורידיצ'ה" והן ב"אלצ'סטה" כדי להתאימן להפקות הפריזאיות, ואף תרגם אותן מן האיטלקית המקורית לצרפתית. אחרי הצגת הבכורה של "ארמידה" בשנת 1777 ו"איפיגניה בטאוריס" ב-1779, חזר גלוק לווינה. הוא כתב שם יצירות קטנות יותר, אך בעיקרו של דבר פרש מעבודתו. גלוק מת בשנת 1787 והותיר אחריו כ-35 אופרות גמורות, כמה באלטים ויצירות אינסטרומנטליות. לגלוק הייתה גם השפעה חשובה על הקטור ברליוז, שהעריץ אותו.
כריסטוף ויליבלד גלוק קבור בבית הקברות המרכזי בווינה, אוסטריה.
ניתוח יצירתו

חשיבותו של גלוק היא בכך שהביא לסיום תקופה בתולדות כתיבת האופרות ותחילת תקופה חדשה. הוא הביא לסיום תקופת כתיבת האופרה סריה האיטלקית במתכונתה אז, שהתאפיינה בעלילה סבוכה והושם בה דגש על בלטים ותהלוכות פאר ולא על ההתפתחות הדרמטית של העלילה. גלוק התחיל תקופה חדשה בכתיבת אופרות בכך שהשיג אחידות בין הטקסט לבין המוזיקה כאשר הליברית פשוט וחופשי מעלילות מסובכות.
המוזיקה מדגישה את הדרמה ומטרתה להדגיש את הרגשות שבמחזה.
כך פתח גלוק תקופה חדשה ומבשר את האופרות הגדולות של וגנר.
הנצחה

פסגת גלוק באי אלכסנדר שבאנטארקטיקה נקראת על שמו של כריסטוף ויליבלד גלוק.
ראו גם

סמירמיס (גלוק)
הערות שוליים

↑  מקור שמה של פסגת גלוק באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261713305171  PLWABN: 9810561081105606  BIBSYS: 90103171  BNC: 000062692  BNE: XX1723569  BnF: cb13894547t (data)  CANTIC: a10272550  CiNii: DA04731857  GND: 118539841  ICCU: CFIV076437  ISNI: 0000 0001 2128 3626  LCCN: n79135399  LNB: 000037233  MusicBrainz: 22790383-30ea-4dcc-a8d6-882fb1eb4669  NDL: 00620740  NKC: jn20000703085  NLA: 36432223  NLG: 127097  NLK: KAC199610227  NSK: 000091444  NTA: 070016178  RERO: 02-A000072554  SELIBR: 188335  SNAC: w6pg1qpw  SUDOC: 027913252  Trove: 1256262  VcBA: 495/27702  VIAF: 37101876   WorldCat (עם VIAF): 37101876 
פרוטומה של גלוק מאת ז'אן אנטואן אודון
כריסטוף לוקסנברג

כריסטוף לוקסנברג (בגרמנית: Christoph Luxenberg) הוא שם העט של מחברו של הספר Die syro-aramäische Lesart des Koran: Ein Beitrag zur Entschlüsselung der Koransprache (קריאה ערבית-ארמית בקוראן: ניסיון לפיענוח שפת הקוראן), ומספר מאמרים באנתולוגיות על האסלאם הקדום. האדם העומד מאחורי שם זה הוא כנראה מלומד גרמני ופרופסור לשפות שמיות וערבית.
לוקסנברג זכה לחשיפה בשנים שלאחר 2000, לאחר פרסום ספרו הראשון (לכל הפחות הראשון תחת שם העט) "קריאה ערבית-ארמית בקוראן" שטוען שהשפה של החיבורים המוקדמים של הקוראן אינה ערבית באופן בלבדי, כפי שאומר המחקר המקובל, אלא נטועה בניב סורי-ארמי של שבט קורייש ממכה במאה ה-7 שקורותיו קשורים בהיווצרותה של דת האסלאם. לוקסנברג מניח כי השפה הארמית שהייתה שכיחה ברחבי המזרח התיכון בימי ראשית האסלאם הייתה שפת התרבות של פולחן נוצרי שהייתה לו השפעה עמוקה על חיבור ומשמעותם של התכנים המופיעים בקוראן
שם העט הבדוי

כריסטוף לוקסנברג הוא שם עט, ייתכן שהשם נבחר בעקבות "מחריב המיתוסים" 
 גאורג כריסטוף ליכטנברג, מאחר ש-Lux בלטינית מתורגם כ-Licht (בגרמנית) 
.
לוקסנברג עצמו טוען כי בחר בפסבדונים מכיוון "...בהתאם לעצתם של חברים ערבים, לאחר שנודעה להם תזת עבודתי" 
,
כדי להגן על עצמו מפני תגובות אלימות

מאחר שסולימאן בשיר, שהשמיע תאוריות דומות באוניברסיטת א-נג'אח בשכם, הושלך מהחלון בידי הסטודנטים המוסלמים הזועמים שלו.
הזהות האמיתית של האדם העומד מאחורי שם העט טרם נתבררה. הגרסאות הנפוצות ביותר



סוברות כי הוא מלומד גרמני לשפות שמיות.
בבלוגים באינטרנט, משערות כי הוא לבנוני, ואחרים חושבים כי הוא חסר כל ידע בערבית, יש הגורסים כי הוא אינו מלומד כלל, וישנם כאלה שאומרים שהוא מיסיונר נוצרי
השקפותיו בדבר הקוראן

לדעתו של לוקסנברג הקוראן מכיל שפה מעורפלת שלעיתים לא ניתן לפרשה, וטוען שאפילו המלומדים המוסלמים מתקשים לנתח משפטים מסוימים ממנו וכי תלי תלים של ספרות פרשנית נכתבה בניסיון לפענח משפטים אלה. אולם ההנחה העומדת מאחורי מאמציהם היא שכל משפט קשה הוא נכון ובעל משמעות וכי ניתן לפענחו בסיוע כלים של הלמדנות המוסלמית המסורתית. לדעתו מלומדים מערביים מחקים את הפרשנות המוסלמית ומסתמכים עליה ומייחסים לה חשיבות רבה מדי.
לוקסנברג מחזיק בדעה כי על מלומדים לגשת לפרוש הקוראן מחדש, להתעלם מפרשנויות הקוראן הישנות ולהשתמש רק בשיטות הבלשניות וההיסטוריות העדכניות ביותר. הוא סבור שמוחמד הטיף רעיונות שהיו חדשים לרבים משומעיו הערבים, מושגים שמוחמד למד משיחותיו עם יהודי ערב, נוצרים, ומנוצרי סוריה (מניחים שהוא נסע לסוריה). מכאן, אם מילה או משפט מסוים מהקוראן נשמעים חסרי משמעות בערבית, או שניתן להקנות להם משמעות רק אם מעוותים את הכתוב, עלינו להיעזר בשפות הארמית ובסורית, לצד הערבית.
הפרשנות האסלאמית המסורתית מגבילה את עצמה לאוצר המילים הערבי, לוקסנברג מציע להשתמש בשפות נוספות. לדעתו הקוראן מבוסס על טקסטים שקדמו לו ועל הרצאות שנישאו בכנסיות נוצריות בסוריה, וכי הייתה זו עבודתם של דורות אחדים לעבד טקסטים אלו, עד שנוצר הקוראן כפי שהוא מוכר לנו כיום.
השקפותיו שנויות במחלוקת בקרב חוקרי הקוראן.
ביבליוגרפיה

Luxenberg, Christoph (2000) -- Die Syro-Aramäische Lesart des Koran: Ein Beitrag zur Entschlüsselung der Koransprache. Berlin: Verlag Hans Schiler. ISBN 3-89930-028-9.
Luxenberg, Christoph (2004) -- Weihnachten im Koran. in Streit um den Koran, Die Luxenberg Debatte: Standpunkte und Hintergründe Berlin: Verlag Hans Schiler. 2004. ISBN 3-89930-067-X.
Luxenberg, Christoph (2004) -- Der Koran zum Islamischen Kopftuch: in: imprimatur, issue 2/2004,
Luxenberg, Christoph (2005) --Neudeutung der arabischen Inschrift im Felsendom zu Jerusalem. in Die dunklen Anfänge, neue Forschungen zur Entstehung und frühen Geschichte des Islam Berlin: Verlag Hans Schiler. 2005. ISBN 3-89930-128-5.
Luxenberg, Christoph (2007) -- Relikte syro-aramäischer Buchstaben in frühen Korankodizes im hejazi- und kufi- Duktus. in Der frühe Islam Berlin: Verlag Hans Schiler. 2007. ISBN 3-89930-090-4.
Luxenberg, Christoph (2007) -- The Syro-Aramaic Reading of the Koran - A Contribution to the Decoding of the Koran. Berlin: Verlag Hans Schiler. 2007 ISBN 3-89930-088-2.
ראיונות

הקוראן כקירה בלשנית, דיון עם כריסטוף לוקסנברג, מכון גתה
אלפרד האקנסברגר מראיין את "כריסטוף לוקסנברג" (כאן בתרגום אנגלי)
הערות שוליים

↑  The Virgins and the Grapes: the Christian Origins of the Koran
↑  >Giving the Koran a history: Holy Book under scrutiny Critical readings of the Muslim scripture offer alternative interpretations of well-known passages
"לוקסנברג טוען שהערבית של הקוראן אינה ערבית כלל, לפחות לא במובן שהבינו אותה הפרשנים הקלאסיים. נכתב במקום זאת, שהניב של שבטו של הנביא, שבט קוראייש ממכה, הושפע עמוקות מן הארמית. הנחתו של לוקסנברג היא שהשפה הארמית ה-lingua franca של הנביא מוחמד הייתה נטועה עמוק בקוראן. היא שאלה באופן נרחב מכיוון שבזמנו של הנביא, הערבית לא הייתה מתוחכמת דיה ליצירת הכתבים בהם נכתבו כתבי הקודש."
↑  \http://www.zeit.de/2003/21/Koran?page=all
1 2  ISLAM: Keine Huris im Paradies | Feuilleton | ZEIT ONLINE
↑  שם
↑  http://www.tiscali.co.uk/cgi-bin/news/newswire.cgi/news/reuters/2004/11/11/world/lowprofileforgermankoranchallenger.html&template=/news/templates/newswire/news_story_reuters.html
↑  The Virgins and the Grapes: the Christian Origins of the Koran
↑  Scholars Are Quietly Offering New Theories of the Koran - New York Times
↑  http://www.goethe.de/mmo/priv/1224381-STANDARD.pdf
↑  Review of "Christoph Luxenberg", Die syro-aram?ische Lesart des Koran: Ein Beitrag zur Entschl?sselung der Koransprache
↑  Review of Ch. Luxenberg, 'Die Syro-Aramäische Lesart des Qur'an'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307354105171  BnF: cb136150063 (data)  GND: 1053548516  ISNI: 0000 0000 7248 4068  LCCN: n2001042018  NTA: 239915720  SUDOC: 096555017  VIAF: 5423150085887015060005   WorldCat (עם VIAF): 5423150085887015060005
לואי קופרוס

| --- | --- |

 לידה:  10 ביוני 1863 האג, הולנד 
 פטירה:  16 ביולי 1923 (בגיל 60) Rheden, הולנד 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 מקום קבורה:  Oud Eik en Duinen 
 בן או בת זוג:  Elisabeth Couperus-Baud 
 פרסים והוקרה:  Tollensprijs (1923)  D.A. Thiemeprijs (1889)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 חתימה:   
 www.louiscouperus.nl
 
לואי מארי-אן קוּפֶּרוּס (בהולנדית: Louis Marie-Anne Couperus; ‏10 ביוני 1863, האג – 16 ביולי 1923, דה סטיח (אנ')) היה סופר ומשורר הולנדי.
יצירתו של קופרוס משתרעת על קשת רחבה של סוגות ספרותיות: שירה לירית, רומנים היסטוריים ופסיכולוגיים, נובלות, סיפורים קצרים, אגדות, פיליטונים ורישום (אנ'), והוא נחשב לאחת הדמויות הבולטות בספרות ההולנדית.
יצירתו, למעט סיפור קצר אחד, לא תורגמה לעברית.
ביוגרפיה

לואיס מארי-אן קופרוס נולד בהאג, הולנד, הילד הצעיר במשפחה בת 11 ילדים לג'ון ריצוס קופרוס וקת'רינה גרטודה ריינסט. ארבעה מאחיו מתו טרם לידתו. קופרוס הוטבל ב-19 ביולי 1863 בכנסיית וולון (Église wallone) בהאג. בילדותו למד בפנימיה של מר ויירס בהאג, במהלך לימודיו פגש את חברו לימים, הנרי ואן בובן.
ב-6 בנובמבר 1872 עזבה המשפחה את האג ועברה לבטאוויה, באיי הודו המזרחיים ההולנדיים. אמו של קופרוס ואחיו (שסבל מדלקת הצפק) חזרו להולנד בדצמבר 1873; אמו חזרה לאיי הודו המזרחיים ההולנדיים באפריל 1874. כך קופרוס בילה חלק מנעוריו (1873–1878) באיי הודו המזרחיים ההולנדיים, ולמד בבית הספר בבטאוויה. בבטאוויה פגש לראשונה את דודניתו, לימים אשתו, אליזבת קופרוס-באוד. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר היסודי למד קופרוס בגימנסיה על שם וילם ה-3 בעיר.
בקיץ 1878 חזרה משפחתו להאג, שם נשלח ללמוד בבית הספר HBS. בתקופה זו הוא בילה זמן רב במשפחת וליידנר-היין (Vlielander-Hein), שאחותו הייתה נשואה לבנם. ב-HBS פגש קופרוס את חברו לימים, פרנס נצ'ר (Frans Netscher). במהלך תקופה זו של חייו קרא רומנים של אמיל זולא ואואידה (Ouida) (את האחרונה פגש בפירנצה, שנים לאחר מכן). מאחר שציוניו של קופרוס לא השתפרו, שלח אותו אביו לבית ספר שם למד להיות מורה לשפה ההולנדית. ב-19883 הוא השתתף באופרה שנכתבה על ידי שארל גונו, Le tribut de Zamora. מאוחר יותר הוא השתמש באלמנטים מאופרה זו בספרו Eline Vere.
לקריאה נוספת

לואי קופרוס, "המשקפת". מהולנדית: רן הכהן. מעריב, 1 באוקטובר 2006
כרישון מגלופטרוס

| כרישון מגלופטרוס |
| --- | --- |
 כרישון מגלופטרוס
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
סדרה:: כרישאים
משפחה:: כרישוניים
סוג:: Triakis
מין:: כרישון מגלופטרוס
שם מדעי
 Triakis megalopterus ‏סמית, 1839
תחום תפוצה


כרישון מגלופטרוס (שם מדעי: Triakis megalopterus) הוא מין של כריש ממשפחת הכרישוניים, החי רק באוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס ההודי שלחופי אפריקה הדרומית. הוא מתקיים סמוך למים רדודים באזורים חוליים או סלעיים מכוסי שוניות או ערוצונים בעומק 10 עד 50 מטרים בממוצע.
כריש זה מגיע לאורך של 1.7 מטר ולמשקל מרבי של עד 40 קילוגרם, כשהנקבות גדולות יותר מהזכרים. הוא בעל גוף שרירי בעל חוטם קצר, לסתות נמוכות המכילות שיניים קטנות דמויות טוחנות וחריצי זימים נמוכים המגיעים עד הלסתות. לכריש סנפירי חזה רחבים ומעוינים וזנב שטוח. הוא בעל עור אפור-ורדרד עם מעט כתמים כהים עליו.
הכריש מצוי בטבע לחופיה הממוזגים של אפריקה הדרומית בין אנגולה לכף המזרחי בדרום אפריקה ולעיתים נדירות עד קוואזולו-נטאל. הוא כריש פעיל השוחה קרוב לפני המים, כשלעיתים הוא נמצא בערוצונים. הכריש ניזון ממבחר של דגים כמו אריוסיים, לטריים, מסריים וספרוסיים, מתמנוניים ומסרטנים כמו לובסטרים, לובסטרים קוצניים, חסילונים וסרטנים קצרי-בטן. הוא יטרוף גם דגי סחוס קטנים כמו גלדניים וגיטרניים ויאכל גם ביצי דגי סחוס. הוא עצמו נטרף בידי כרישים גדולים כמו שש-זימי רחב-אף. הוא גם נידוג לעיתים, אך לא באופן מסחרי.
הערות שוליים

↑  כרישון מגלופטרוס באתר הרשימה האדומה של IUCN
למבר סיז'יסבר אדם

| --- | --- |

 לידה:  10 באוקטובר 1700 נאנסי, דוכסות לורן 
 פטירה:  12 במאי 1759 (בגיל 58) פריז, ממלכת צרפת 
 הושפע על ידי:  ז'קוב סיז'יסבר אדם 
 פרסים והוקרה:  פרס רומא (1723)  אמן בית של וילה מדיצ'י 
 
למבר סיז'יסבר אדם (בצרפתית: Lambert Sigisbert Adam; ‏ 1700, נאנסי – 1759, פריז) היה פסל צרפתי.
בנו הבכור של הפסל ז'קוב סיז'יסבר אדם ואח של הפסלים ניקולה סבסטיאן אדם ופרנסואה גספר אדם.
למבר זכה בשנת 1723  בפרס רומא שהעניק לו שנת לימודים באקדמיית צרפת ברומא, עבודותיו  נרכשו על ידי פרידריך השני, מלך פרוסיה עבור ארמון סנסוסי.
למבר נבחר בשנת 1732  לאקדמיה של סן לוקא.
היה בין שישה עשר הפסלים ששלחו תוכניות למזרקת טרווי, מביניהם נבחרה הצעתו של ניקולא סלבי.
בגיל 37 נבחר לאקדמיה המלכותית לציור ופיסול בפריז. והציג בסלון הפריזאי של 1737.
גלריה

בכחוס במוזיאון בודה
אלגוריה לאלמנט מים במזרקה הגדולה של ארמון סנסוסי
אלגוריה לאלמנט אוויר במזרקה הגדולה של ארמון סנסוסי
פרוטומה של נפטון במוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס
פרוטומה של נפטון במסדרון הגלריה בארמון סנסוסי
למברט סימנל

| --- | --- |

למברט סימנל על כתפי תומכיו
 לידה:  1477? אוקספורד, ממלכת אנגליה 
 פטירה:  1535? (בגיל 58 בערך) 
 מדינה:  ממלכת אנגליה 
 
למברט סימנל (באנגלית: Lambert Simnel;‏ סביב 1477 – לאחר 1534), טוען לכתר האנגלי שהוכתר באירלנד ופלש לאנגליה ב-1487.
למברט סימנל היה ילד אנגלי, סטודנט מאוניברסיטת אוקספורד, שטען להיותו אדוארד, בן אחיו של ריצ'רד השלישי, מלך אנגליה, המלך האחרון מבית יורק. אדוארד האמיתי היה כלוא באותה תקופה בכלא לונדון.
מתנגדי הנרי השביעי, מלך אנגליה באירלנד הכתירו ב-1487 את סימנל בשם אדוארד השישי ופלשו איתו לאנגליה. המלך הנרי ניצח את הפולשים, שבה את למברט סימנל, אך חס עליו וחנן אותו. סימנל הפך למשרת במטבח המלך.
ראו גם

פרקין וורבק
כרישון סרה

| כרישון סרה |
| --- | --- |

תקופה
מיוקן
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
סדרה:: כרישאים
משפחה:: כרישי סמור
סוג:: Hemipristis
מין:: כרישון סרה
שם מדעי
 Hemipristis serra

כרישון סרה (שם מדעי: Hemipristis serra) הוא מין נכחד של דג סחוס מסדרת הכרישאים, אשר התקיים במשך המיוקן לאורך חופי אמריקה הצפונית. הוא תואר למדע ב-1843 בידי החוקר האמריקאי לואי אגאסי, על סמך ממצאי מאובנים של שיניים שהתגלו ב"תצורות גאטון" (אנ') שבפנמה שלחופי האוקיינוס האטלנטי. מאובנים נוספים שלו התגלו בדרום פלורידה.
מאפיינים

כרישון זה הוא קרובו לסוג (שכיום נחשב למונוטיפי) של כרישון פלג-שן מהמשפחה כרישי סמור, אשר חי כיום במימי האזור האינדו-פסיפי ומגיע לאורך 2.4 מטרים. ואולם קרובו הנכחד הגיע לפי הערכות שיניו לאורך כללי של 6 עד 7 מטרים, דומה לזה של עמלץ לבן וייתכן שהיה גדול עוד יותר, אך מאחר ששלדו הסחוסי אינו התאבן המידע על כך חסר.
ככל הנראה עקב גודלו היה טורף-על שניזון מיונקים ימיים כמו תחשי הנהרות. ממצאי נשיכות שלו התגלו על פרט של מטקסיתריום, כנראה הובילו למותו. עם זאת הוא עצמו כנראה נטרף לעיתים בידי המגלודון, גדול הכרישים מעולם והצעירים שלו נטרפו בידי פטישן גדול. שני המינים התגלו לצידו בב"תצורות גאטון" (אנ') בפנמה.
מאובני שיניים אלה לעיתים קרובות נאספים לאוספים מועדפים בידי אספנים, לאורך חופי דרום פלורידה.