stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רובי פורת-שובל
קריירה > בטלוויזיה

פורת-שובל הייתה האישה הראשונה שהנחתה תוכנית אירוח משלה בערוץ 2 שנקראה "רובי", ושודרה בין השנים 1994–1996. לקראת עליית התוכנית התמחתה אצל אופרה וינפרי ופיל דונהיו. על כך סיפרה רובי בריאיון לעכבר העיר: "במשך שנה שלחו אותי ללמוד את התוכנית של אופרה... ספר הבימוי היה עבה וירד לפרטים כמו גובה העקב, שצריך להיות באורך מסוים כדי שאני אוכל לרוץ במדרגות לקהל, או גובה החצאית, או גובה הקול שלי, שהייתי צריכה להנמיך כדי להישמע יותר סמכותית... (האמריקאים הבטיחו שבתוך זמן קצר יהפכו את "רובי" למותג ישראלי) הם הנחו את המרואיינים שלי להגיד "כן רובי", "כמובן רובי".
בשנות התשעים השתתפה במספר תוכניות טלוויזיה, בהן: "בסוד העניינים", "רואים 6/6", "זהו זה!" ו"סלבריטי".
בשנת 2003 גילמה את דניס סבג לצד רמי דנון בסדרת הטלוויזיה שביים ארנון צדוק "חלומות מתוקים" ששודרה בערוץ 1. בשנת 2004 גילמה את עליזה שחר בטלנובלה שביים יצחק שאולי "מיכאלה" ששודרה ב-HOT3.
בשנת 2006 שיחקה בתפקיד אורח בעונתה הראשונה של הסדרה הקומית "אמא'לה" בכיכובה של אורנה בנאי, ושודרה במסגרת שידורי קשת בערוץ 2. בשנת 2007 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "הישראלים" בכיכובם של שלישיית מה קשור, ששודרה בשידורי קשת.
בשנת 2008 החלה לגלם את רונית בסדרת הטלוויזיה שביימו עודד לוטן ודפנה לוין "עד החתונה" בערוץ 2.
בשנת 2010 החלה לגלם את שולה אמויאל, אימו של מוטי אמויאל (שלום מיכאלשווילי) בסדרת הפשע של HOT3, "עספור" שיצרו גיא עמיר וחנן סביון. ובאותה שנה חזרה לגלם את רונית בעונתה השנייה של הסדרה "עד החתונה"
בשנת 2013 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה הקומית של ערוץ 10 "חברות" שיצרה ומככבת בה ליטל שוורץ. בשנת 2014 שיחקה בתפקיד אורח של מרלן המנקה בסדרה הקומית שיצר נאור ציון, "עממיות" ושודרה בזכיינית ערוץ 2, רשת.
בשנת 2016 הצטרפה לעונה השנייה של סדרת המתח שיצרו גיא עמיר וחנן סביון ל-HOT3 "פצועים בראש" בתפקיד נורית תמיר, אשתו של אהוד (רמי דנון). באותה שנה שיחקה בסדרה הקומית "סופשלי" את רבקה חסון, אימו של שחר חסון שגם יצר את הסדרה, ושודרה ב-ערוץ הילדים לצופי Yes. בנוסף, במאי של אותה שנה שיחקה בתפקיד מרכזי בסדרת הקומית ששודרה ב-ערוץ 10 "נפלת חזק", שם גילמה את נורית גבע, אימו של מיקי גבע, שגם יצר וכתב את הסדרה.
בשנת 2019 החלה לשחק בסדרה הדרמה הקומית "בת אל הבתולה" של רשת הכבלים HOT המבוססת על הסדרה האמריקאית "ג'יין הבתולה".
קריירה > בקולנוע

בשנת 1989 ביצעה את תפקידה הראשון בקולנוע בסרטם של אורי ובני ברבש "אחד משלנו" כאשר גילמה את ליזה לצד אלון אבוטבול ושרון אלכסנדר.
בשנת 1993 השתתפה בסרטו של שמעון אזולאי "מחפשת בעל על ארבע".
בשנת 2004 גילמה את ז'נט שושן בסרטו של אבי נשר "סוף העולם שמאלה".
בשנת 2007 גילמה את בתיה בדרמה התקופתית של אורי פסטר "מלך של קבצנים".
בשנת 2008 גילמה את תרז בסרט השני של הטרילוגיה של רונית ושלומי אלקבץ "שבעה", זוכה שני פרסי אופיר.
בשנת 2012 גילמה את רחל לוי, אימה של זהבה (יעל טוקר) בדרמה הקומית "רווקה פלוס" בבימויו של דובר קוסאשווילי.
בשנת 2013 גילמה את תפקיד האם בסרט הקצר "לאהוב בקושי" שביים נדב משעלי.
בשנת 2014 גילמה שוב את תרז בסרטם של רונית ושלומי אלקבץ "גט - המשפט של ויויאן אמסלם".
בשנת 2017 גילמה את מלכה בסרטו של דובר קוסאשווילי "זוג יונים".
תביעות על הפרת זכויות יוצרים

פורת-שובל תבעה את אבי נשר, במאי הסרט סוף העולם שמאלה, באשמת הפרת זכויות ושלילת הקרדיטים המגיעים לה. לטענתה, נשר עשה שימוש בסיפור חייה לעלילת הסרט אך הציג את התסריט כפרי דמיונו, בעוד פורת-שובל שימשה מקור השראה בלבד. עוד טענה כי התסריט שונה בניגוד להסכמתה וכי נשר ניכס לעצמו בלעדית את היצירה. במאי 2011 פסק בית המשפט כי היא תקבל חצי מיליון שקל על זכויות היוצרים לסרט.
בדצמבר 2009 פסק בית משפט השלום בתל אביב כי פורת-שובל הפרה את זכויות היוצרים של התסריטאית שרה עזר, שהייתה שותפתה לעיבוד הקולנועי למחזה "נעמי" של פורת-שובל. לטענת עזר, פורת-שובל הגישה את תקציר התסריט, שכלל פירוט של דמויות חדשות ועלילה חדשה שנוצרו למען התקציר, לצורך קבלת תקציבים מקרן הקולנוע הישראלי, כשרק היא חתומה על כתיבתו, ללא ציון שמה של עזר, בניגוד לסיכום המוקדם בין השתיים. השופט פסק פיצויים בסך 10,000 שקלים לטובת עזר.
חיים אישיים

פורת-שובל נשואה בשנית לד"ר ישי שובל, אורולוג פרטי, ולהם שני ילדים.
מתגוררת בתל אביב.
הערות שוליים

↑  תיאטרון הבימה
↑  ריאיון עם רובי פורת שובל בפרק מס' 830 של התוכנית "תיק תקשורת" עם עמנואל רוזן
1 2  עידן חגואל, עכבר העיר אונליין, רובי פורת-שובל: "הפחד להישאר לבד הופך לאונס יומיומי", באתר הארץ, 24 באוגוסט 2012
↑  עינב שיף‏, בית המשפט: רובי פורת שובל הפרה זכויות יוצרים, באתר וואלה, 16 בדצמבר 2009
רובי פורת שובל בעת הנחיית התוכנית "רובי"
רובי פורת שובל
שלמה מושקוביץ

| --- | --- |

 לידה:  19 באפריל 1961 (בן 63) 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  מחזאי, תסריטאי, דרמטורג, מתרגם
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית 
 
שלמה (שלומי) מושקוביץ (נולד ב-19 באפריל 1961) הוא מחזאי, תסריטאי, דרמטורג ומתרגם ישראלי.
אודות מחזות שכתב > קפיצה לחו"ל

יגאל בורח לחו"ל כשאהובתו דנה, במאית מצליחה, נכנסת ממנו להריון. כעבור ארבע שנים הוא שב לבקר את דנה, הנשואה לשאולי וביחד הם מגדלים את בתם. דנה צריכה להחליט במי היא בוחרת.
המחזה עלה לראשונה בבימויה של דדי ברון בתיאטרון הסימטה ב-1991, שיחקו איקה זוהר, נטע מורן וצביקה שוורץ. המחזה עלה בשנית בבימויה של נטע מורן בתיאטרון תמונע ב-1991, ושיחקו בו ירון מוטולה, אלחי לויט ויעל אבקסיס.
אודות מחזות שכתב > טיול אופנועים

שלושה חברי ילדות נפגשים בסטודיו של אחד מהם, צייר במקצועו. אחד מהם מביא בחורה שפגש במטוס. במהלך המפגש עולות החמצות חייהם, כשהדימוי שעולה הוא טיול אופנועים שרצו לעשות ולא עשו.
בהצגה שיחקו נטע מורן, יורם יוספסברג, שלומי מושקוביץ וצביקה שוורצברג.
אודות מחזות שכתב > חלק אינטגרלי

פרודיה סאטירית שכתב מושקוביץ על עולם התיאטרון ביחד עם גיל קופטש. במרכז המחזה בנו בן העשר של יו"ר ועד העובדים של התעשייה הכללית, שקובע את הרפרטואר של התיאטרון, מכיוון שלאבא שלו יש אמצעי לחץ על מנהל התיאטרון. המחזה עלה בבימויה של דדי ברון בתחילה בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין ואחר-כך כהפקה פרטית בשנת 1995.
אודות מחזות שכתב > שבוע

תמר נשואה ליותם, אולם הוא מרגיש שהיא מזניחה אותו. תמר מתגעגעת לאהובה עמנואל ממנו נפרדה שמונה עשרה שנה קודם לכן. עמנואל מגיע לביתם בניסיון להפיח חיים באהבה מהעבר. בתם של תמר ויותם בורחת מסמינר חוזרים בתשובה כשהיא נרגזת ומחפשת תיקון. המחזה מתרחש במהלך שבוע המקביל לשבעת ימי הבריאה. המחזה משלב בין שפה פיוטית לעגה המונית.
דדי ברון ביימה את ההצגה בתיאטרון הבימה ב-2003. בהצגה שיחקו עידית טפרסון, מיכל ורשאי, עופר זוהר ומוחמד בכרי.
המחזה זיכה את מושקוביץ בפרס נסים אלוני למחזה המקורי לשנת 2004. חבר השופטים כתב בנימוקי הפרס:
"מלאכת מחשבת של רקימת עלילה מורכבת ומשורגת, של אפיון דמויות מעמיק ורב-דקויות, ושל שילוב שגב פיוטי ומגוון סגנונות דיבור בשפה תיאטרונית דימויית נדירה באיכותם
בד בבד נובעת מקוריותו של המחזה מהשתתת עלילה יומיומית להלכה, אך בלתי שגרתית למעשה, של דרמה משפחתית אוניברסלית, על אושיותיה של המיתולוגיה היהודית. משפחה חילונית נחשפת לתהליך של חניכה, קבלה עצמית ותיקון, המוביל, באורח פרדוקסלי, למימוש עצמי ויצירתי באמצעות פירוקה... יתר על כן בשונה מן הנהוג בדרמה העברית בעבר, שגייסה את המקרא להעצמת האידאולוגיה הקיבוצית, נרתם כאן ספר הספרים לתמיכה במהפכת הפרט המתחוללת לעינינו כיום, ודווקא מצדה החיובי ומעורר האופטימיות וההיפעמות. בכך מגשרת היצירה להפליא בין עולמנו לבין הערכים הרווחים בעולם הרחב, כפי שהוכח שוב בהצלחתה הסוחפת של ההצגה, שבוימה ביד אמונה על ידי דדי ברון... שלמה מושקוביץ חונך עידן חדש בתולדות המחזה העברי, הנשען על המקרא, שנסים אלוני ז"ל רשם ב"אכזר מכל המלך" את אחד משיאיו הבלתי נשכחים..."
אודות מחזות שכתב > כוכב יאיר

המחזה מספר על סופר בשם גבריאל המתגורר בשכונת אנשי קבע ונתון במחסום כתיבה. באחד הימים הוא פוגש את יוליה, מטפלת סיעודית ממוצא רוסי, שמנסה לעזור לו לכתוב. היא מרגלת אחרי אנשי השכונה ומשתמשת בסיפורים שלהם כמקור השראה לסופר. המחזה עלה בתיאטרון הבימה בבימויה של דדי ברון בשנת 2010. בתפקידים הראשיים שיחקו אנה דוברוביצקי ויגאל שדה. כמו כן שיחקו בו יובל סגל, אלון נוימן ודני לשמן.
פרסים

1990 - פרס ראשון בפסטיבל ישראל למחזה "נדודי לילה" בבימויו.
2004 – פרס נסים אלוני למחזה המקורי "שבוע".
2004 – פרס אורה גולדנברג למחזה "שבוע".
2004 - ציון לשבח בפסטיבל אגן הים התיכון, תיאטרון "פיקולו" במילאנו להצגה "שבוע".
2007 - פרס קרן רבינוביץ' לתרגום מחזות על-שם עדה בן-נחום על תרגומו למחזה "נערי ההיסטוריה" מאת אלן בנט.
2012- פרס קרן רבינוביץ' לתרגום מחזות על-שם עדה בן-נחום על תרגומו למחזה "33 וריאציות" מאת מויזס קאופמן.
מחזות שכתב

| מחזה | במאי | תיאטרון | שנה |
| --- | --- | --- | --- |
| קפיצה לחו"ל | דדי ברון | תיאטרון הסימטה | 1991 |
| טיול אופנועים | דדי ברון | תיאטרון הסימטה/חיפה | 1993 |
| חלק אינטגרלי (ביחד עם גיל קופטש) | דדי ברון | בתחילה בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין ואחר-כך הפקה פרטית | 1995 |
| שבוע | דדי ברון | תיאטרון הבימה | 2003 |
| קפיצה לחו"ל | נטע מורן | תיאטרון תמונע | 2008 |
| כוכב יאיר | דדי ברון | תיאטרון הבימה | 2010 |
| סיגל | צדי צרפתי | תיאטרון הבימה | 2011 |
| ארוחת טעימות | דדי ברון | תיאטרון הקאמרי | 2016 |
כתיבה לטלוויזיה

| תוכנית/סדרה | ערוץ | סוגה | בהנחיית | יוצרים | במאי | שנה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שתוק שאואו | ערוץ 3 | קומדיית מצבים |  | שלומי מוסקוביץ וגיל קופטש | דדי ברון | 1993 |
| זהו זה! (הפינה: הקוטב בידינו) |  | קומדיה, מערכונים | מוני מושונוב ושלמה בראבא |  |  | 1997-1994 |
| פרשת השבוע |  |  | גיל קופטש |  |  |  |
מחזות שתרגם

| מחזה | מחזאי | במאי | תיאטרון | שנת הפקה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מונולוגים מהווגינה | איב אנסלר | דדי ברון | תיאטרון הבימה | 2000 |
| אוהבים את אופל | ג'ון פטריק | רוני פינקוביץ' | תיאטרון הבימה | 2002 |
| כשאת אומרת לא | רבקה גילמן | אהד אשכנזי | תיאטרון באר שבע | 2002 |
| מותו של סוכן | ארתור מילר | רוני פינקוביץ' | תיאטרון הבימה | 2003 |
| ללכת עד הסוף (ביחד עם ירון פריד) | טרנס מקנלי | סטיבן דקסטר | תיאטרון הבימה | 2003 |
| פרפרים הם חופשיים | ליאונרד גרש | טטיאנה קנליס-אולייר | תיאטרון הבימה | 2004 |
| פילומנה | אדוארדו דה פיליפו | רוני פינקוביץ' | תיאטרון בית ליסין | 2005 |
| הנסיגה ממוסקבה: סיפורה של זוגיות שבירה | ויליאם ניקולסון | דדי ברון | תיאטרון הבימה | 2005 |
| זהות (ביחד עם דניאל גנור) | סטיבן בלבר | רוני פינקוביץ' | תיאטרון בית ליסין | 2005 |
| תקופת הסתגלות (ביחד עם יריב גוטליב) | טנסי ויליאמס | דדי ברון | תיאטרון הבימה | 2006 |
| נערי ההיסטוריה | אלן בנט | מיכה לבינסון | תיאטרון בית ליסין | 2007 |
| החגיגה | תומאס וינטרברג, מוגנס רוקוב, בו הר הנסן. עיבוד לאנגלית : דייוויד אלדריג' | חנן שניר | תיאטרון הבימה | 2008 |
| איש הגשם | בארי מורו ורונאלד באס (עיבוד לבמה של דן גורדון) | רוני ניניו | תיאטרון בית ליסין | 2008 |
| הדוד וניה | אנטון צ'כוב | דדי ברון | תיאטרון בית ליסין | 2009 |
| תנאים של חיבה | דן גורדון ולינדה גריי (על פי תסריט של ג'יימס ל. ברוקס) | רוני פינקוביץ' | תיאטרון בית ליסין | 2009 |
| אהבה זה לא הכל | בארי קרייטון | רוני פינקוביץ' | תיאטרון בית ליסין | 2010 |
| הם יורים גם בסוסים | עיבוד לרומן של הוראס מק'קוי | דדי ברון | תיאטרון הקאמרי | 2013 |
| שבטים (תרגום ביחד עם תום אבני | נינה ריין | רוני פינקוביץ' | תיאטרון בית ליסין | 2014 |
| חתולה על גג פח לוהט | טנסי ויליאמס |  | תיאטרון בית ליסין | 2015 |
| שקר בנפשינו | סם שפרד |  |  |  |
| הזוג המוזר - הגרסה הנשית | ניל סיימון | רוני פינקוביץ' | תיאטרון בית לסין | 2017 |
מחזות שעיבד

| מחזה | מחזאי | במאי | תיאטרון | שנת הפקה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| לונה | דדי ברון |  | סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין | 1999 |
| הם יורים גם בסוסים | עיבוד לרומן של הוראס מק'קוי | דדי ברון | סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין | 2001 |
| הם יורים גם בסוסים | עיבוד לרומן של הוראס מק'קוי | דדי ברון | תיאטרון הקאמרי | 2013 |
| קזבלן | עיבוד ועריכה למחזמר של יגאל מוסינזון |  | תיאטרון הקאמרי | 2013 |
מחזות להם עשה דרמטורגיה

| מחזה | מחזאי | במאי | תיאטרון | שנת הפקה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פוסט טראומה | דדי ברון וטל ברנר | דדי ברון וטל ברנר | תיאטרון הבימה | 2011 |
מחזות שביים

| מחזה | מחזאי | תיאטרון | שנה |
| --- | --- | --- | --- |
| הימים הנוראים לבועז | עיבוד של שלומי מושקוביץ למחזה גנוז של א.ב. יהושע | פסטיבל עכו | 1986 |
| לואיז | דליה הרץ | תיאטרון הסמטה |  |
| רחוב אופרטה |  | פסטיבל עכו | 1989 |
| ארבע כוסות תה וחצי כוס מים |  | תיאטרון הסמטה | 1990 |
| נדודי לילה |  | פרס ראשון בפסטיבל ישראל | 1990 |
| נשים בלילה |  | פסטיבל עכו וסמינר הקיבוצים |  |
כתיבת קטעי קישור

| הצגה | במאי | תיאטרון | שנה |
| --- | --- | --- | --- |
| בראבו!!! שרים 90 | אלון אופיר | תיאטרון הבימה | 2009 |
הערות שוליים

↑  שי בר יעקב, "בין גן עדן לגיהנום", ידיעות אחרונות, 18 במאי 2003.
↑  ציפי שוחט, שלמה מוסקוביץ' זכה בפרס קרן רבינוביץ' לתרגום מחזות, באתר הארץ, 1 באוגוסט 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297357505171  ISNI: 0000 0000 5404 4624  LCCN: no2008079651  VIAF: 299372499   WorldCat (עם VIAF): 299372499
דדי ברון

| --- | --- |

 לידה:  17 ביולי 1954 (בת 70) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 צאצאים:  מיכל ברנשטיין, עומר מושקוביץ, דנה בלנקשטיין 
 פרופיל ב-IMDb
 
דדי ברון (נולדה ב-17 ביולי 1954) היא במאית תיאטרון ואופרה הפועלת ויוצרת בישראל, בגרמניה ובאוסטריה ומלמדת בימוי ומשחק.
ביוגרפיה

ברון, ילידת תל אביב, היא בוגרת החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב (1988) ובית הספר הגבוה לאמנות פלסטית בציריך שבשוויץ. היא סיימה השתלמות מקצועית במלגה מלאה בתיאטרון ה"רויאל קורט" בלונדון (1997) ונשלחה מטעם מכון גתה להשתלמות בת ארבעה חודשים בתאטרונים מובילים בברלין ובהמבורג (2003).
מאז תום לימודיה ביימה ברון עשרות הצגות בישראל ומחוצה לה. משנת 1999 היא מביימת בכל התיאטרונים הרפרטואריים בתל אביב (הקאמרי, הבימה ובית לסין) ומ-2006 - גם בתיאטרונים מובילים בגרמניה ובאוסטריה וכן באופרה הגרמנית.
מאז 2007 משמשת ברון כמרצה לבימוי בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב במסלול לתואר שני וחונכת הפקות גמר.
עבודתה > כבמאית תיאטרון בישראל

| מחזה | כתיבה | תיאטרון |
| --- | --- | --- |
| "שבוע" | שלומי מושקוביץ | הבימה |
| "מונולוגים מהוואגינה" | איב אנסלר (תרגום: שלומי מושקוביץ) | הבימה |
| "הנסיגה ממוסקבה: סיפורה של זוגיות שבירה" | ויליאם ניקולסון (תרגום: שלומי מושקוביץ) | הבימה |
| "כוכב יאיר" | שלומי מושקוביץ | הבימה |
| "תקופת הסתגלות" | טנסי ויליאמס | הבימה |
| "הם יורים גם בסוסים" | הוראס מקוי (עיבוד: שלומי מושקוביץ) | הקאמרי |
| "תרה" | צרויה שלו (עיבוד לבמה: פנינה גרי ודורית גרי) | הקאמרי |
| "לילה טוב אמא" | מרשה נורמן (תרגום: רבקה משולח) | הקאמרי |
| "זה הים הגדול" | יוסף בר-יוסף | הקאמרי |
| "פשוט לאהוב" | שלומי מושקוביץ | הקאמרי |
| "לא בדרך הביתה" | מונודרמה מאת מוטי לרנר לעדנה פלידל ז"ל | תיאטרון יובל והקאמרי |
| "דולפינים" | מאיה שעיה | בית לסין |
| "הדוד וניה" | אנטון צ'כוב (תרגום: שלומי מושקוביץ) | בית לסין |
| "תיק-תק הזמן רץ" | דדי ברון | תיאטרון הסמטה בשיתוף תיאטרון לנוער |
| "טיול אופנועים" | שלומי מושקוביץ | הסמטה |
| "העדי של עדי" | נאווה מקמל-עתיר | תיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער |
| "אקסודוס" | צביה הוברמן | תיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער |
| "חלק אינטגרלי" | שלומי מושקוביץ וגיל קופטש | סטודיו למשחק יורם לווינשטיין בשיתוף בית ציוני אמריקה |
| "המלך ליר" | ויליאם שייקספיר | הסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין |
| "לונה" | דדי ברון | הסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין |
| "קח אותי מוריס" | צביקה שוורצברג ואורלי ישועה | תיאטרון מסחרי – מנחם אשר הפקות |
| "מחוק" (הצגת נושא: סמים) | אורלי ישועה | תיאטרון סמי לוי לנוער |
| "שקר בנפשנו" | סם שפרד | מגמת תיאטרון – בית הספר "אלון" ברמת-השרון |
עבודתה > כבמאית תיאטרון בחו"ל

| מחזה | כתיבה | תיאטרון |
| --- | --- | --- |
| "רומיאו ויוליה" | ויליאם שייקספיר | התיאטרון העירוני של קיל, גרמניה |
| Liebelei | ארתור שניצלר | התיאטרון העירוני של קיל |
| "עשרת הדברות" | שלומי מושקוביץ | התיאטרון העירוני של קיל |
| "הדה גאבלר" | הנריק איבסן | התיאטרון העירוני של קיל |
| "בית ברנרדה אלבה" | פדריקו גארסיה לורקה | התיאטרון העירוני של קיל |
| "עץ לימון" | ערן ריקליס, סוהא עראף | התיאטרון העירוני דיסלדורף, גרמניה |
| "רצח" | חנוך לוין | התיאטרון העירוני דיסלדורף |
| "נופל מחוץ לזמן" | דויד גרוסמן | התיאטרון העירוני קרפלד-מנשנגלאדבך, גרמניה |
| "טרטיף" | מולייר | התיאטרון העירוני קרפלד-מנשנגלאדבך |
| "שלוש אחיות" | אנטון צ'כוב | התיאטרון העירוני קרפלד-מנשנגלאדבך |
| "אניואני" | אלזה לסקר-שילר | התיאטרון העירוני וופרטאל, גרמניה (בשיתוף להקת המחול "פינה באוש") |
| "טרור" | פרדיננד פון שיראך | התיאטרון הלאומי זלצבורג, אוסטריה |
עבודתה > כבמאית של פרויקטים מיוחדים

פוסטראומה/Reality check - אוסף של שבעה מחזות קצרים, פרויקט משותף של תיאטרון הבימה והתיאטרון העירוני דיסלדורף. במאית שותפה: טל ברנר. כותבים: דנה אידיסיס, יריב גוטליב, נועה לזר קינן, טל שיף, ג'והן בריק, נורה מנסמן ותומאס מלה.
שפת אם - מַאמֶע לושֶן (Mameloshn) - דרמת אודיו אונליין בשיתוף פעולה בין תיאטרון גשר ומכון גתה ישראל. מאת סשה (מריאנה) זלצמן. משתתפות: רבקה מיכאלי, נטע שפיגלמן, נטע רוט.
עבודתה > כבמאית טלוויזיה

"שתוק שואו" – סדרה קומית בכיכובם של נתן דטנר, ענת וקסמן ורמה מסינגר, ערוץ 3, עונה ראשונה ושנייה.
"התערבות" - דרמה קצרה בכיכובם של משה איבגי ויסמין קדר.
חברת מערכת בתוכנית "יומן תרבות" עם יעל דן.
עבודתה > כבמאית אופרה

"דון ג'ובאני" מאת מוצרט, האופרה הישראלית.
"החטיפה מן ההרמון" מאת מוצרט. בית האופרה קיל, גרמניה.
בימוי קונצרטים ואופרות לילדים ונוער בשיתוף עם המנצח רוני פורת בתזמורת הפילהרמונית הישראלית, בתזמורת "הבמה" חולון ובתזמורת העירונית ראשון-לציון.
עבודתה > כמרצה ומורה לתיאטרון

מרצה קבועה בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב וחונכת הפקות גמר במסלול לתואר שני.
מרצה למשחק ולבימוי במכללה האקדמית גליל מערבי.
מרצה אורחת לבימוי ב"מוצרטאום" (בית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בזלצבורג שבאוסטריה) ומייסדת הפרויקט לשיתופי פעולה עם אוניברסיטת תל אביב.
מורה למשחק בסטודיו למשחק של יורם לווינשטיין.
מורה למשחק במגמת אמנות בבית הספר התיכון "אלון" ברמת-השרון.
עבודתה > כשופטת בפסטיבלים וכחברה בוועדות אמנותיות

שופטת בפסטיבל "תספיס" להצגות יחיד – קיל, גרמניה.
שופטת ב"תיאטרונטו" – פסטיבל להצגות יחיד.
חברה בוועדות האמנותיות של פסטיבל חיפה להצגות ילדים ושל סדנאות הבמה.
פרסים שבהם זכתה

פרס אורה גולדנברג לבימוי על ההצגה "שבוע" בתיאטרון הבימה, 2004.
פרס יוסף מילוא לבמאית השנה על ההצגה "זה הים הגדול" בתיאטרון הקאמרי.
ההצגה "שבוע" הוזמנה לפסטיבל "מדיטרנה" במילנו שבאיטליה והוצגה שם.
בשנת 2007 הוזמנה דדי ברון לשבת ב"שולחן העגול הגדול בעולם" בכיכר בבל בברלין לצד 112 "האנשים המשפיעים לטובה בעולם" בהם וים ונדרס, לורי אנדרסון, טרי גיליאם, וילם דפו, ביאנקה ג'אגר ואחרים.
חיים אישיים

דדי ברון חיה בזוגיות עם המחזאי והתסריטאי שלומי מושקוביץ והיא אמא לארבע בנות - בתם המשותפת עומר מושקוביץ, מוזיקאית וזמרת-יוצרת, ושלוש בנות מנישואיה הקודמים לרופא אלכסנדר בלנקשטיין: מיכל ברנשטיין - שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה, יוצרת ומרצה, טל בלנקשטיין – שחקנית, יוצרת ומורה-מאסטרית לאיינגאר יוגה, ודנה בלנקשטיין כהן, במאית קולנוע וטלוויזיה, שמנהלת את בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
תהליך היצירה

בראיונות שנערכו עמה סיפרה ברון על ההבדלים בין עבודתה בישראל ובגרמניה. כך, למשל, אמרה בריאיון ל"טיים אאוט" תל אביב: "בגרמניה אני עובדת כשהשיקול היחיד הוא התמודדות עם היצירה מבלי לקחת בחשבון בכלל קהל ומבלי להתפשר אמנותית. אני עובדת בעיקר על חומרים קלאסיים כמו 'הדה גבלר' ו'רומיאו ויוליה' וזה תהליך של לימוד, חיפוש והתפתחות. במקום הזה יש לי הרבה תסכול על הפער בין העבודה שם, שיש בה איזשהו שקט, לעבודה בארץ. גרמניה היא מקום שבו התיאטרון מאפשר לך לחלום ועומד לרשותך כדי להגשים את חלומותיך. בארץ אני חולמת אחרת. כאן אני 'דדי עם גבולות', שהיא לא טובה כמו 'דדי בלי גבולות', ואני מודה שזה מרגיז אותי. אולי מכיוון שאני כן מגיעה לסיפוק אמנותי פעמיים בשנה שם, אז יש לי פחות אמביציה להילחם על זה כאן".
בן זוגה של ברון, המחזאי שלומי מושקוביץ, סיפר על עבודתם המשותפת: "בורכתי שאני חי עם דדי ברון שהיא גם אהובתי וגם באמת במאית אדירה. אז אני פשוט משחרר. אני כמעט לא מגיע לחזרות, אני מגיע ממש לעיתים רחוקות, ואני חושב שעם השנים אני לומד לשחרר יותר ויותר. כי בהתחלה, במחזות קודמים שעבדתי עם דדי, היה לי מאוד מאוד קשה. היא הייתה אומרת: 'תראה, המשפט הזה מיותר. אנחנו מורידים אותו. הייתי נכנס ללחץ מטורף ולא מוכן ומתחיל להיכנס לריבים. אני חושב שבתהליך החזרות של 'כוכב יאיר' למדתי יותר לוותר, לשמוט. כי המחזה מדבר באמת על שמיטה ופתאום אני אומר לעצמי, 'בואנה, אני מדבר על שמיטה ואני עצמי לא מסוגל לשמוט'. יש לי איזה משפט שאני מאוהב בו ודדי אומרת: 'תשמע, נכון, זה מקסים, אבל הוא לא יושב טוב בתוך הסיטואציה. אנחנו לא צריכים אותו, הוא סאבטקסט בוא ננקה אותו'. ואני חושב שלמדתי את זה".
ביקורות על עבודותיה

"פוסט טראומה": "עם בימוי יצירתי של דדי ברון וטל ברנר ומשחק אנרגטי ומדויק של כל הצוות, זו הצגה צעירה ברוחה, שמספקת מבט רענן וחסר עכבות על הטראומה של שני העמים" (שי בר-יעקב, "דור שלוש וחצי". "ידיעות אחרונות", 5 בינואר 2011).
"כוכב יאיר": "הבימוי של ברון מדויק ושופע רעיונות, ואלה מעבירים את הדרמה בעזרת שחקנים מצוינים" (מאיה נחום שחל, כלכליסט, 6 בינואר 2011).
"ארוחת טעימות": "מה שהופך את ההצגה לתענוג ממשי הוא הביצוע המלוטש, שהוציאה הבמאית ברון מצוות השחקנים המוכשר, הכולל את לימור גולדשטיין, מוטי כץ, איה גרניט שבא, יואב לוי, הדר ברוך ודוד שאול. כולם עושים מלאכתם במיומנות רבה ובונים הצגה מבדרת, שיש בה איזון נכון בין רגעים דרמטיים לרגעים משעשעים" (שי בר-יעקב, "חזון אחרית החתונה". "ידיעות אחרונות", 4 באפריל 2016).
"ארוחת טעימות: "גם המחזה וגם הבימוי משדרים על גל מעט גבוה יותר מהרגיל בתיאטרון הישראלי, ומשרים אווירה של עידון חריג. אולי ניתן לייחס את העניין לעובדה שדדי ברון עושה את רוב ההצגות שלה בשנים האחרונות בתיאטרון הגרמני דווקא. ההשפעה הגרמנית באה לידי ביטוי מובהק גם בעיצוב המינימליסטי, שמתבסס על אובייקט משעשע בעיצובה של דנה צרפתי - מעין ספת ענק רב מושבית, שמשמשת כבמה בתוך במה, ומעניקה מן סיכום אירוני לתולדות הספה כתפאורה בדברי ימי התיאטרון הישראלי" (מרט פרחומובסקי, "ארוחת טעימות: קומדיית בורקס מעודנת". עכבר העיר, 11 באפריל 2016).
"זה הים הגדול": "הבמאית דדי ברון העמידה הצגה עדינה ויפה, שיש בה איזון נאה בין הריאליסטי למסוגנן, בעזרת עבודה תנועתית מרשימה מאוד שעיצב יחזקאל לזרוב, שגם משחק בצורה משכנעת בתפקיד הראשי, ומביא לבמה עומק רגשי וקסם כובש" (שי בר-יעקב, "מלאכת החיים". ידיעות אחרונות, 12 במרץ 2007).
"הנסיגה ממוסקבה": "הבימוי הנקי והמעוצב של ברון, המסתייע בעיצוב היפהפה של אילאיל אירם ובמוזיקה המצוינת של אורי וידסלבסקי, עוזר לפתח מבט אירוני, קצת מרוחק, על הדרמה הסוערת ותורם רבות להצלחת הערב. לסיכום – הצגה חכמה ומרגשת, שמזכירה לנו עד כמה פריכה האהבה וכמה אמונה דרושה כדי לשרוד את חורבנה" (שי בר-יעקב, "לשרוד את חורבן האהבה". ידיעות אחרונות, 3 באפריל 2005).
"שבוע": "המחזאי שלומי מושקוביץ' והבמאית דדי ברון יצרו יחד בהבימה את 'שבוע,' הצגה פיוטית על אהבה ישנה שחוזרת וכובשת אישה מבוגרת, וסוחפת אותה החוצה ממשפחתה ומחייה הבטוחים. המחזה המיוחד, ששילב פרשנות תנ"כית אלטרנטיבית עם דיאלוגים רגישים ומלאי דיוק שפתי, הפך להצגה סוחפת בזכות הבימוי הרגיש והביצוע המחויב של ארבעה שחקנים נהדרים – עידית טפרסון ומוחמד בכרי הוותיקים, ולצידם עופר זוהר ומיכל ורשאי הפחות ידועים אבל הלא פחות מוכשרים" ("הכי טובה בעיר – שי בר-יעקב מסכם את עונת התיאטרון". ידיעות אחרונות, 15 באוגוסט 2003).
הערות שוליים

↑  דדי ברון - דף אמן באתר קוטלר
↑  דדי ברון באתר אוניברסיטת תל אביב
↑  הבימה בעולם באתר תיאטרון הבימה
↑   שפת אם באתר פסטיבל התיאטרון הבינלאומי ביפו.
↑  דדי ברון באתר האופרה הישראלית
↑  סגל המרצים בחוג לתיאטרון אתר האקדמית גליל מערבי
↑  מרב יודילוביץ', זוכה תיאטרונטו: "מדוע הרגתי את אמא שלי", באתר ynet, 19 באפריל 2014
↑  ציפי שוחט, פרסי הבימה לשחקנים, יוצרים ועובדים, באתר הארץ, 24 בפברואר 2004
↑  מרב יודילוביץ', הבמאית דדי ברון תשתתף בשולחן העגול הגדול בעולם, באתר ynet, 3 בספטמבר 2006
↑  "יש להם על מי להישען". אתר "טיים אאוט" תל אביב, 17 בספטמבר 2013
↑  שלומי מושקוביץ מדבר על ההצגה "כוכב יאיר" באתר יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313152805171  GND: 1047212730  ISNI: 0000 0004 0236 908X  VIAF: 297760986   WorldCat (עם VIAF): 297760986
אולה שבצוב

| --- | --- |

 לידה:  1980 (בת 45 בערך) חרקיב, ברה"מ 
 מקום לימודים:  תלמה ילין  אוניברסיטת תל אביב 
 תחום יצירה:  עיצוב תלבושות 
 פרסים והוקרה:  פרס התיאטרון הישראלי 
 
"הקוסם מארץ עוץ", בבימויו של גלעד קמחי, תיאטרון בית ליסין, 2011
"מנדראגולה", בבימויו של גלעד קמחי, תיאטרון בית ליסין, 2011
"מנדראגולה"
"מנדראגולה"
"חלום של לילה בלב קיץ", בבימויו של גלעד קמחי, תיאטרון בית ליסין, 2009
"חלום של לילה בלב קיץ"
אולה שבצוב (נולדה ב-1980) היא מעצבת תלבושות ותפאורה לתיאטרון, זוכת פרס התיאטרון הישראלי.