stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אברהם יצחק ברומברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 באפריל 1898 כ"ב בניסן ה'תרנ"ח אוסטרוב מזובייצקה, פולין (תחום המושב), האימפריה הרוסית 
 פטירה:  13 בפברואר 1975 (בגיל 76) כ"ב בשבט ה'תשל"ה ישראל 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה הקיסרית של ורשה 
 תקופת הפעילות:  ? – 13 בפברואר 1975 
 תחומי עיסוק:  רב קהילה, סופר, היסטוריון
 
הרב אברהם יצחק ברומברג (14 באפריל 1898 - כ"ב בשבט ה'תשל"ה, 13 בפברואר 1975) היה רב ישראלי דתי-ציוני יליד פולין, מהדיר ספרות הראשונים, פרשן התלמוד הירושלמי ומחבר פורה בתחום ההיסטוריה של תנועת החסידות. כיהן כרבה של גרודז'ונדז וכרב בצבא פולין החופשית בשנות מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה

נולד באוסטרוב מזובייצקה (בתחום המושב באימפריה הרוסית, כיום בפולין) לרב נתן ברומברג, מחסידי גור. למד בחדר ובהמשך נסע ללמוד בישיבה בוורשה אצל הרב רפאל זאב סוקולוב, חתנו של רבי יואב יהושע וינגרטן מקינצק. בעת לימודיו בישיבה החליף מכתבים עם הרב יוסף רוזין (הרוגוצ'ובר), תופעה מקובלת בקרב מצטייני ישיבות פולין, את התכתובת פרסם ב-1913 בירחון "שערי תורה". במקביל למד לימודים כלליים בסמינריון הממשלתי למורים בוורשה שבראשותו עמד אז שמואל אברהם פוזננסקי, ובמחלקה לפדגוגיה באוניברסיטת ורשה. בתקופה זו פרסם כמה מאמרים בשבועון של צעירי המזרחי בוורשה.
נסמך לרבנות בשנת ה'תרפ"ה, 1925, בידי הרב יחזקאל צבי מיכלזון והרב שלמה דוד כהנא. בשנת 1926 נישא לליבא מושא גורביץ', בת למשפחת חסידי חב"ד. ובשנת 1930 קיבל משרת רבנות בעיר גרודז'ונדז שבמערב פולין והצטרף כחבר באגודת הרבנים בפולין. לצד תפקידיו הרבניים היה הרב ברומברג עסקן בתנועת המזרחי בפולין ומחנך.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה חזר לבית הוריו בוורשה. בשנת ה'תרצ"ט, זמן קצר לפני פרוץ המלחמה, הדפיס את ספרו (בפולנית) "המוסר היהודי" שכלל מבוא מאת פרופסור משה שור, אך כל עותקי הספר הושמדו בוורשה תחת הכיבוש הנאצי. עם ראשית הכיבוש הנאצי, סברו יהודים רבים כי הסכנה העיקרית נשקפת לגברים שרבים מהם נלקחו לעבודות כפייה, מתוך מחשבה זו השאיר הרב ברומברג את אשתו עם בנו בן ה-5 ובתו בת השנה, בבית הוריו, ונמלט מזרחה. הוא הגיע לביאליסטוק וממנה לווילנה ולקובנה. בקובנה פגש את ידידו זרח ורהפטיג אך דרכם נפרדה והם עלו לארץ ישראל בנפרד. ברומברג הגיע לארץ ישראל רק לאחר מסע נדודים מפרך שעבר דרך ריגה, סטוקהולם, אמסטרדם, בריסל, אנטוורפן ופריז. רק מפריז הצליח להגיע לארץ ישראל ומיד עם הגיעו הצטרף לצוות מכון התלמוד הישראלי השלם ועסק בההדרת ספרי ראשונים ופרסם מאמרים בתחום זה. משהבין שאיבד את כל משפחתו בשואת יהודי פולין התנדב כרב בצבא פולין החופשית במזרח התיכון ונסע עם מחנות הצבא ברחבי האזור. במסגרת שירותו זה הגיע לאיראן, עיראק, סוריה ומצרים. הוא העביר שיעורים בקהילות היהודיות שאותן פגש במקומות אלו וזכה לכינוי "החכם אברהם מפולין".
לאחר שחרורו בתום המלחמה המשיך בעבודתו במכון התלמוד הישראלי. בתקופה זו קיבל ידיעות מבוססות יותר על גורל משפחתו, בעקבות זאת נישא בשנית לבתיה בת הרב ישראל דב הכהן שהיה רבו הראשון של הכרמל. השיא אותם הרב שלמה דוד כהנא מוורשה, בביתו בעיר העתיקה (ירושלים).
משנת ה'תש"ז החל לכתוב ביוגרפיות של אישים בולטים בעיקר מתנועת החסידות במסגרת מכון שהקים בעקבות השמדת יהדות אירופה בשואה, לשם תיעוד ההיסטוריה של יהדות זו. כן שימש במשך עשרים וחמש שנים כמפקח על הישיבות ובתי הספר של החינוך הממלכתי-דתי בישראל מטעם המחלקה לחינוך במרכז העולמי של "המזרחי". בין השאר הוציא לאור את הסדרה עתירת הכרכים 'מגדולי התורה והחסידות', העוסקת באישים מתנועת החסידות שהיו גם למדנים או פוסקים בולטים.
הוא נפטר בכ"ב בשבט ה'תשל"ה, 13 בפברואר 1975. לאחר פטירתו הקימה אלמנתו בתיה בשיתוף עם כמה מחבריו ועדה לפרסום הכתבים הרבים שהשאיר אחריו ולא נדפסו.
מכתביו

חומת ירושלים: פירושים, הערות ומראה מקומות לירושלמי, חלק א: מסכת סנהדרין ומכות, ירושלים תש"ג
רש"י וירושלמי: לחקר השפעת הירושלמי על פירוש רש"י לתלמוד בבלי, ירושלים תש"ה (מאמר)
סדרת מגדולי התורה והחסידות, 24 כרכים, ירושלים תש"ט-תשכ"ט
פירושי ראשונים לאגדות חז"ל, ירושלים תשמ"א
הערות שוליים

↑  התאריך לפי מפעל הביבליוגרפיה העברית בערכו, נראה שתאריך זה אינו מדויק, ברשימה אוטוביוגרפית שכתב ב-1954 ופורסמה לאחר מותו בראש ספרו "פירושי ראשונים לאגדות חז"ל", הוא כותב "נולדתי בשנת תרנ"ט".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310973805171  LCCN: n88294689  VIAF: 48337834   WorldCat (עם VIAF): 48337834
אברהם יצחק כץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 באוגוסט 1908
 פטירה:  21 ביולי 1998 (בגיל 89) ניו יורק, ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת ניו יורק  Dropsie College for Hebrew and Cognate Learning  מרכז למחקרי יהדות מתקדמים 
 מעסיק:  אוניברסיטת ניו יורק 
 
אברהם יצחק כץ (באנגלית: Abraham Isaac Katsh; ‏ 10 באוגוסט 1908 – 21 ביולי 1998) היה חוקר יהדות, מחבר ספרים וביבליוגרף יהודי-אמריקאי.
ביוגרפיה

כץ נולד בעיר סלוב, פולין, בנם של רייכל והרב ראובן כץ (לימים רבה של פתח תקווה). למד בגימנסיה העברית בווילנה ובישיבתו של רבי שמעון שקופ  בגרודנה. עבר  לניו-יורק ב-1925. הוא סיים את לימודיו הראשונים בפולין ובארץ ישראל לפני קבלת מספר תארים מאוניברסיטת ניו יורק: תואר ראשון במתמטיקה ותואר דוקטור למשפטים (1936). לאחר מכן סיים את לימודיו לתואר שני במכון האסלאמי של אוניברסיטת פרינסטון, ולאחר מכן קיבל תואר דוקטור ממכללת דרופסי בעברית וחינוך. בשנת 1964 קיבל כץ תואר דוקטור לשם כבוד מהיברו יוניון קולג'.
בשנת 1933 הצטרף כץ לסגל של אוניברסיטת ניו יורק והנחה את הקורס הראשון בעברית מודרנית שנילמד באוניברסיטה אמריקאית. הוא שימש מרצה, פרופסור לתרבות ולחינוך עברי, פרופסור ללימודי עברית ומזרח הקרוב, ופרופסור בכיר למחקר ומנהל המכון העברי באוניברסיטת ניו יורק. בין ההישגים האחרים שלו באוניברסיטת ניו יורק היו הקמת קרן התרבות היהודית (1937) והקמת ספריית יודאיקה והבראיקה של אוניברסיטת ניו יורק. בשנת 1967 עזב כץ את אוניברסיטת ניו יורק כדי להפוך לנשיא מכללת דרופסי, תפקיד בו החזיק עד 1976.
כץ שימש כחוקר אורח במרכז אוקספורד ללימודי עברית לתארים מתקדמים ב-1977 והיה גם חוקר אורח במשכנות שאננים בירושלים בשנת 1978. בשנת 1980 הוקמה באוניברסיטה העברית מלגה שנתית על ידי תלמידיו לשעבר וחבריו מניו יורק.
ספר ליובל השישים שלו יצא בניו יורק – "ספר היובל לפרופסור אברהם יצחק כץ קובץ מחקרים ומאמרים בעריכת ד"ר יעקב בן יוסף.
נפטר בשנת 1998 בניו יורק.
מחקריו

חיבר ספרים רבים בתחום השפה העברית וספרותה, וכן על ההיסטוריה והתרבות היהודית. תרגם את עקרון היחסות הכללי של אלברט איינשטיין לעברית מהמקור הגרמני. מאוחר יותר הוא פרסם את הספר היהדות באסלאם (1954) שחקר השפעות תלמודיות ותנכיות בקוראן. ב-1956 ביקר כץ בברית המועצות, בפולין ובהונגריה, במדינות אלו גילה שפע של כתבי יד ומסמכים ביהדות שהוסתרו מן העולם המערבי מאז המהפכה הרוסית בשנת 1917. בנסיעה זו ובחמש נסיעות נוספות שכנע כץ את השלטונות הסובייטיים לאפשר לו לצלם את קטעי הגניזה הנמצאים בספריות שם. עיקר עבודתו הייתה צילום ופענוח של קטעים מהמשנה והתלמוד הבבלי של אוסף אנטונין קפוסטין הנמצא בספרייה הלאומית הרוסית בלנינגרד. כץ פרסם את החומר שמצא  במספר כרכים, כולל קטלוג כתבי יד עבריים שיצא בארצות הברית (2 כרכים, 1957–1958), גנזי  משנה (1971) וגנזי תלמוד בבלי (1975, 1979).
ב-1965 פרסם כץ תרגום של יומן שטרם התגלה מגטו ורשה תחת הכותרת "מגילת יסורין – יומן גיטו ורשה, 1 בספטמבר 1939 – 4 באוגוסט 1942" מאת חיים אהרן קפלן. מלבד ספריו הרבים, היה כץ גם סופר פורה בעיתונים בעברית ובאנגלית ובכתבי עת אקדמיים.
ספריו בעברית

תורת היחסות של איינשטיין, תל אביב תרצ"ז
היהדות באסלאם: מקורות יהודיים בקוראן ומפרשיו, ירושלים, קריית ספר, תשי"ז
גנזי רוסיה, צילומים מהגניזה הקהירית מאוסף בספרייה בלנינגרד, ירושלים תשי"ז–תשי"ח
מדרש רבי דוד הנגיד, יוצא לאור בפעם הראשונה על פי כתב יד מאוסף דוד גינזבורג במוסקבה, תרגם מערבית והוסיף מבוא והערות אברהם יצחק כץ, מוסד הרב קוק, תשכ"ד–תשכ"ח
יגל חזון – חמישים שירים חדשים מתקופת ספרד, ירושלים תשכ"ה
גנזי משנה, נוסחה של המשנה מהגניזה הקהירית מאוסף בספרייה בלנינגרד, מוסד הרב קוק, ירושלים תש"ל
גנזי תלמוד בבלי, נוסחה של תלמוד בבלי מהגניזה הקהירית מאוסף בספרייה בלנינגרד, ירושלים תשל"ו–תשל"ט
משה אריה לייב פרידלנד וספרייתו המפורסמת, ניו יורק, 1963
כן חיבר ספרים בשפה האנגלית.
הערות שוליים

↑  קישור ליומן ובראשו המבוא של כץ באתר 'בן יהודה'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263667105171  PLWABN: 9810622068805606  BIBSYS: 90213742  BnF: cb158257254 (data)  CiNii: DA0759103X  GND: 173247970  ISNI: 0000 0001 1005 879X  LCCN: n80020435  NDL: 00469301  NLA: 35261291  NTA: 068228295  RERO: 02-A003444419  SUDOC: 08228802X  VcBA: 495/191371  VIAF: 113282244   WorldCat (עם VIAF): 113282244
אברהם יצחק ברזל

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  28 ביוני 1945 י"ז בתמוז ה'תש"ה ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  6 במרץ 2020 (בגיל 74) י' באדר ה'תש"ף מודיעין עילית, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות של נציבי ישיבת פוניבז' 
 מדינה:  ישראל
 השכלה:  ישיבת פוניבז' 
 מקום פעילות:  בני ברק, מודיעין עילית
 תקופת הפעילות:  ? – 6 במרץ 2020 
 השתייכות:  חרדי, ליטאי
 תחומי עיסוק:  ראש ישיבה, רב קהילה
 מעסיק:  ישיבת מיר מודיעין עילית 
 רבותיו:  יחזקאל לוינשטיין, יוסף שלמה כהנמן 
 תלמידיו:  דורון דוד גולד 
 חיבוריו:  עיוני רש"י, תשובה מאהבה, ברכת אב"י, עיוני הגדה
 בת זוג:  תמרה לופיאן
 
אירוע בישיבת מיר ברכפלד. מימין לשמאל: הרב צבי פרצוביץ, הרב אריה פינקל, הרב אליעזר יהודה פינקל, הרב נועם אלון, הרב אברהם יצחק ברזל, הרב ראובן הכסטר.
הרב אברהם יצחק ברזל (י"ז בתמוז ה'תש"ה, 28 ביוני 1945 – י' באדר ה'תש"ף, 6 במרץ 2020) היה ראש ישיבת מיר ברכפלד.
ביוגרפיה

נולד בירושלים לרב חיים עזרא וחנה מערא ברזל. בבחרותו למד בישיבת פוניבז' והיה לתלמידו של המשגיח הרב יחזקאל לוינשטיין.
נישא לתמרה בתו של הרב אליעזר לופיאן ראש ישיבת תורת אמת בלונדון ובנו של המשגיח הרב אליהו לופיאן.
לאחר נישואיו התגורר בגייטסהד שבאנגליה ולאחר תקופה קצרה מכן חזר לארץ ישראל, ועבר להתגורר בזכרון יעקב שם מונה על ידי הרב שלום מאיר יונגרמן לראש הכולל במקום. במשך תקופה לימד בישיבת איתרי בחדרה.
עמד בראשות ישיבת "נחלת יעקב" בקריית הרצוג בבני ברק, במשך שתים עשרה שנה. בשנת ה'תשנ"ט עם הקמתה של ישיבת ישיבת מיר במודיעין עילית (מיר ברכפלד) מונה על ידי ראש הישיבה הרב נתן צבי פינקל, לכהן בראשה.
בישיבה היה מוסר שיעור כללי כל יום שלישי וכן ועדים והיה ראש הישיבה של סדר בקיאות, ובמקביל כיהן כרב קהילת "חניכי הישיבות" במודיעין עילית.
מדי שנה היה מוסר שיחה בליל תשעה באב בהשתתפות מאות אנשים.
נפטר לאחר מחלה ממושכת בי' באדר ה'תש"ף ונקבר בבית הקברות פוניבז'.
החל מאב ה'תש"ף מוציאה משפחתו עלון בשם "מבית אבי" ובו מדברי תורתו.
במלאת שנה לפטירתו הוציאו תלמידיו מישיבת מיר ברכפלד ספר לזכרו בשם זיכרון אבי, בענייני שבת קודש.
ספריו

עיוני רש"י - על חמשה חומשי תורה ומגילת אסתר
עיוני הגדה - על הגדה של פסח והלל
תשובה מאהבה - על הלכות תשובה להרמב"ם
ברכת אב"י - חידושים על מסכתות הש"ס
הערות שוליים

1 2 3  משה ויסברג, אבל בעולם התורה: הגאון רבי אברהם יצחק ברזל זצ"ל ראש ישיבת מיר ברכפלד, באתר בחדרי חרדים, ‏י' אדר תש"פ 06/03/2020
1 2  יענקי כץ, ראש ישיבת 'מיר ברכפלד' הגאון רבי אברהם יצחק ברזל זצ"ל, באתר כיכר השבת, ‏י' אדר תש"פ  06.03.20
1 2  יהודה וייס, מראשי מיר ברכפלד: הגר"א ברזל זצ"ל, באתר אקטואליק, ‏06/03/2020
↑  יעקב מלמד, אבל בעולם התורה: ראש ישיבת מיר במודיעין עילית הגרא"י ברזל זצ"ל, באתר JDN, ‏06.03.2020
↑  משה ויסברג, במיר ברכפלד ציינו שנה לזכרו של הגרא"י ברזל זצ"ל, באתר בחדרי חרדים, ‏י"א אדר תשפ"א, 23/02/2021
↑  אברהם יצחק ברזל, זיכרון אבי, י' אדר ה'תשפ"א, באתר היברובוקס
| רבני ישיבת מיר |
| --- | --- | --- |
| ראשי הישיבה בירושלים | רבי אליעזר יהודה פינקל • רבי יצחק אזרחי • רבי יעקב שמואלביץ |  |
| ראשי ישיבת מיר מודיעין עילית | רבי נועם אלון • רבי צבי פרצוביץ |  |
| ראשי הישיבה בארצות הברית | רבי אברהם יעקב נלקנבאום • רבי צבי יעקב ז'ולטי • רבי אשר דב בירנבוים • רבי אשר אליהו קלמנוביץ' • רבי אליה ברודני |  |
| משגיחים בהווה | רבי בנימין פינקל  • רבי אפרים חדש |  |
| ראשי ישיבה שנפטרו | רבי שמואל טיקטינסקי • רבי אברהם טיקטינסקי  • רבי יוסף דוד אייזנשטט • רבי משה אברהם אייזנשטט • רבי חיים יהודה לייב טיקטינסקי • רבי אברהם (השני) טיקטינסקי • רבי אליהו ברוך קמאי • רבי אברהם צבי קמאי • רבי אליעזר יהודה פינקל • רבי חיים שמואלביץ • רבי בנימין ביינוש פינקל • רבי נחום פרצוביץ • רבי אברהם קלמנוביץ • רבי שמואל ברנבוים • רבי שרגא משה קלמנוביץ • רבי דוד קוויאט • רבי נתן צבי פינקל • רבי אריה פינקל • רבי אברהם יצחק ברזל |  |
| משגיחים שנפטרו | רבי זלמן דולינסקי • רבי ירוחם ליבוביץ • רבי יחזקאל לוינשטיין •  רבי חיים זאב פינקל • רבי אהרן חדש |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300306805171  LCCN: nr96014025  VIAF: 299093617   WorldCat (עם VIAF): 299093617
אדוארדו מנצ'ון

אדוארדו מנצ'ון אי מולינה (בקטלאנית: Eduard Manchón i Molina, נולד ב-24 ביולי 1930 בברצלונה שבספרד, נפטר ב-29 בספטמבר 2010 בברצלונה) היה כדורגלן קטלאני-ספרדי ששיחק בעמדת הקיצוני השמאלי בעיקר בשנות ה-50 של המאה ה-20. מנצ'ון נודע בשל תקופתו בברצלונה, במדיה הבקיע 57 שערי ליגה ב-144 הופעות, זוכה עמה פעמיים באליפות ספרד ו-4 פעמים בגביע הספרדי. בנוסף, ערך מנצ'ון הופעה אחת במדי נבחרת ספרד. מנצ'ון היה שחקן נמוך קומה שניחן בזריזות ובמהירות וכן ביכולת הבקעת שערים טובה. בזכות כך נודע בכינוי "לה ביסיקלטה" (האופניים בספרדית).
תארים

אליפות ספרד (2):
1951/1952, 1952/1953
הגביע הספרדי (4):
1950/1951, 1951/1952, 1952/1953, 1956/1957
קופה אווה דוארטה (2):
1952, 1953
הגביע הלטיני (1):
1951/1952
איילון (להקה)

להקת איילון בחזרות, דצמבר 1949
איילון הייתה להקה ישראלית מצליחה שפעלה במסגרת הפלמ"ח (מעין להקה צבאית) עוד לפני הקמת המדינה.
חברי הלהקה היו  יהודית קניגסברג, חיים פולני, מאיר הוברמן, מאיר ינאי, מרדכי ירון, יוסף גת (ויינשטיין), נגן מפוחית הפה שמואל גוגול והאקורדיוניסטים יעקב סגל וגד מן.
הלהקה העלתה שתי תוכניות והתפרקה במרץ 1950, עם שחרור חבריה מצה"ל.
בשנת 1953 התגבשה מחדש כרביעייה. חברי ההרכב האזרחי היו מרדכי ירון, גד מן, ברוך נדב וחיים פולני (שלאחר מכן הוחלף באיתן לב).
הלהקה קיימה הופעות רבות בישראל והייתה פופולרית מאד בשנות ה-50 בעיקר. רבים משיריה היו סאטיריים. עד פירוקה בשנת 1980 הוציאה הלהקה שני אלבומים וכן שני אלבומים בארצות הברית. האלבום הראשון שלה,אשר יצא בשנת 1957, נקרא "בקיצור ולעניין". האלבום השני, "ניו יורק - תל אביב" (1959), כלל, בין היתר, את השירים "שיר הפלאפל", "טרנטה דה-לוקס" ו"דוגמניות".
ב-1959 עזב פולני את הלהקה ובמקומו נכנס המוזיקאי והזמר איתן לב, עימו יצאה הלהקה לסיבוב הופעות חובק עולם עד שהתבססה בארצות הברית, הקליטה שם שני תקליטים והופיעה במקומות היוקרתיים ביותר, כולל בלאס וגאס.
אחמד קדירוב

מסגד אחמד חאג'י קדירוב באבו גוש
אחמד קדירוב (ברוסית: Ахмат Абдулхамидович Кадыров, בצ'צ'נית: Къадири lабдулхьамидан кlант Ахьмад-Хьажи‏; 23 באוגוסט 1951 - 9 במאי 2004) היה פוליטיקאי צ'צ'ני, שימש כמופתי של צ'צ'ניה העצמאית, עבר לצד הרוסים לפני מלחמת צ'צ'ניה השנייה ונבחר מטעמם לנשיא צ'צ'ניה. הוא נרצח בפיצוץ מטען חבלה בידי הבדלנים הצ'צ'נים בפיגוע התנקשות באצטדיון של גרוזני בעת מצעד ניצחון לזכר מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה

נולד בקראגנדי שבקזחסטן, לאחר שמשפחתו הוגלתה לשם על ידי השלטון הסובייטי. ב-1980 התחיל את לימודיו במדרסה האיסלמית של בוכרה. ב-1982 עבר לבית הספר האיסלמי בעיר טשקנט(אנ'). ב-1986 סיים את לימודיו וחזר למולדתו, שם נבחר לסגן האימאם של מסגד גודרמס. ב-1990 התחיל את לימודיו בפקולטה האיסלמית של אוניברסיטת רבת עמון. ב-1991 חזר למולדתו ולקח חלק במאבקו של ג'וחר דודייב למען עצמאות צ'צ'ניה ומונה על ידו לסגן המופתי של צ'צ'ניה, ואחר כך ב-1995 מונה למופתי העליון של הרפובליקה. הכריז על מלחמת ג'יהאד נגד השלטון הרוסי. ב-1999 לאחר חילוקי דעות עם שאמיל באסייב עבר לצד השלטון הפדרלי, וחזר בו מפסק דינו הקודם. לאחר עריקתו פוטר מתפקידו כמופתי והוכרז על ידי אסלאן מסחאדוב, נשיא צ'צ'ניה כאויב העם הצ'צ'ני. ב-2000 נבחר על ידי ולדימיר פוטין כנשיא צ'צ'ניה. מאז עזר לכוחות הפדרליים לדכא את המרד הצ'צ'ני, והוכרז על ידם כיעד חיסול מרכזי. נהרג בהתפוצצות מטען באצטדיון של גרוזני ב-9 במאי 2004. בנו רמזן מונה לאחר מותו לראש ממשלתה ואחר כך לנשיא צ'צ'ניה על ידי פוטין.
הנצחתו

בישראל, נחנך בשנת 2014 מסגד אחמד חאג'י קדירוב באבו גוש והרחוב שבו נמצא המסגד קרוי גם הוא על שמו של קדירוב.
אור קורנליוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 בספטמבר 1997 (בן 27) ישראל ישראל
 עמדה:  גארד/סמול פורוורד
 גובה:  1.99 מטר
 מספר:  80
 קבוצות כשחקן
 2014–2015   2015–2016   2016–2017   2017–2018   2018–2019   2019   2019   2019–2020   2020–2021   2021–2022  2022-:  אליצור בת ים   מכבי שוהם   מכבי ראשון לציון   מכבי קריית גת   הפועל כפר סבא   מכבי קריית מוצקין   הפועל באר שבע אליצור "איתו" אשקלון  עירוני נס ציונה   הפועל גלבוע גליל   הפועל ירושלים
 הישגים כשחקן
 גביע היורופקאפ (2021) גביע המדינה (2023, 2024) שחקן ההגנה של העונה בליגת העל (2023)
 
אור קורנליוס (נולד ב-26 בספטמבר 1997) הוא כדורסלן ישראלי, המשחק בעמדת הגארד/סמול פורוורד בקבוצת הפועל ירושלים.
ביוגרפיה

אור קורנליוס הוא בנו של כדורסלן העבר גרג קורנליוס. הוא החל לשחק כילד במחלקת הנוער של מכבי ראשון לציון שם שיחק מגיל הקט-סל ועד הנוער.
קבוצת הבוגרים הראשונה שלו הייתה אליצור בת ים מהליגה הארצית בה שיחק בעונת 2014/15.
בעונת 2015/16 עבר לשחק באותה הליגה במכבי שוהם.
בעונת 2016/17 עבר לשחק בליגת העל בקבוצת מכבי ראשון לציון.
בעונת 2017/18 שיחק בליגה הלאומית בקבוצת מכבי קריית גת.
בעונת 2018/19 התחיל בקבוצת הפועל כפר סבא ובהמשך עבר למכבי קריית מוצקין איתה הגיע לחצי גמר הפלייאוף. במוצקין קלע 11.7 נקודות ולקח 2.9 אסיסטים בממוצע למשחק.
בעונת 2019/20 התחיל בקבוצת הפועל באר שבע ולאחר מספר מחזורים עבר לשחק באליצור "איתו" אשקלון מהליגה הלאומית.
בעונת 2020/21 חתם בעירוני נס ציונה.
בעונת 2020/21 זכה עם קבוצת נס ציונה בגביע היורופקאפ, לאחר שניצחו את טלאס מפולין 74:82.
לקראת עונת 2021/22 חתם לעונה בהפועל גלבוע גליל.
לקראת עונת 2022/23 חתם בהפועל ירושלים והפך לשחקן חמישייה בקבוצה. ב-16 בפברואר זכתה ירושלים בגביע המדינה, מה שהיווה התואר הראשון של קורנליוס במסגרת המקומית.
בסיום העונה הסדירה, נבחר קורנליוס לשחקן ההגנה של העונה בליגה לעונת 2022/23.
תארים

גביע המדינה: 2023/2024
הערות שוליים

↑  כפיר אדר, ‏עובר לכתום: אור קורנליוס חתם בעירוני נס ציונה, באתר ONE‏, 22 באוגוסט 2020
↑  משה ברדה, ‏היסטוריה: עירוני נס ציונה זכתה ביורופקאפ, באתר ONE‏, 25 באפריל 2021
אדוארדו מנג'רוטי

אדוארדו מנג'רוטי (באיטלקית: Edoardo Mangiarotti; ‏7 באפריל 1919 – 25 במאי 2012) היה סייף איטלקי שהתמחה בדקר וברומח. אלוף אולימפי בעל 13 מדליות, מהן 6 זהב. אלוף עולם בעל 26 מדליות, מהן 13 זהב. הוא מדורג במקום הרביעי מבין כל הספורטאים בכל הזמנים, במספר המדליות האולימפיות שצבר. הוא הסייף שצבר את מספר המדליות הרב ביותר בהיסטוריה, כולל את המשחקים האולימפיים ואת אליפויות העולם (39 מדליות בסך הכול). הוא זכה במדליה בכל התחרויות האולימפיות שבהן השתתף למעט תחרות אחת.
ביוגרפיה

מנג'רוטי נולד ברנאטה שבמחוז לומברדיה, למשפחת סייפים מפורסמת. אביו ג'וזפה, אלוף איטליה 17 פעמים וסייף אולימפי בדקר (לונדון 1908). אביו תכנן כך שגרם לו להשתמש בידו השמאלית, במקום ידו הימנית הטבעית. אחיו הבכור דריו, אף הוא אלוף עולם שזכה במדליית זהב באליפות שנערכה בקהיר, מצרים בשנת 1949 בתחרות דקר אישית, בעל 9 מדליות עולמיות, מהן 5 זהב ואלוף אולימפי בעל 3 מדליות אולימפיות, מהן 1 זהב. מריו אחיו הצעיר זכה אף הוא במדליית כסף באליפות העולם בתחרות דקר קבוצתית.
ביוגרפיה > תחילת הקריירה, במדליית זהב אולימפית

באולימפיאדת ברלין (1936) זכה מנג'רוטי, בהיותו בן 17, במדליית זהב בתחרות דקר קבוצתי.
באולימפיאדת לונדון (1948) זכה מנג'רוטי ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף בתחרות דקר קבוצתי ובתחרות רומח קבוצתי. מדליית ארד בתחרות דקר אישי.
ביוגרפיה > אולימפיאדת השיא

באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה מנג'רוטי ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב בתחרות דקר אישי ובתחרות דקר קבוצתי, מדליות כסף בתחרות רומח אישי ובתחרות רומח קבוצתי.
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה מנג'רוטי ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב בתחרות דקר קבוצתי ובתחרות רומח קבוצתי. מדליית ארד בתחרות דקר אישי. נוסף לכך סיים במקום 18 ברומח אישי.
באולימפיאדת רומא (1960) זכה מנג'רוטי בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בתחרות דקר קבוצתי ומדליית כסף בתחרות רומח קבוצתי ובכך הפך באותה העת לספורטאי המעוטר ביותר בכל הזמנים במשחקים האולימפיים עם 13 מדליות, לאחר ששבר את שיאו של האתלט פאבו נורמי מפינלנד (12 מדליות) מאמסטרדם 1928. שיא זה החזיק מעמד עד לטוקיו 1964 שבה שברה את השיא המתעמלת לריסה לטינינה מברית המועצות עם 18 מדליות, שיא שנישבר רק בלונדון 2012 על ידי השחיין מייקל פלפס מארצות הברית (22 מדליות).
בשנת 2012 נפטר מנג'רוטי בגיל 93 במילאנו.
אה"מ הרמיוני (1782)

| --- | --- |
"סנטה ססיליה", אה"מ "הרמיוני" לשעבר, מחולצת משבייה על ידי סירות מאה"מ "סורפרייז". הדפס מאת תומאס וייטקומב
"סנטה ססיליה", אה"מ "הרמיוני" לשעבר, מחולצת משבייה על ידי סירות מאה"מ "סורפרייז". הדפס מאת תומאס וייטקומב
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  פריגטה נושאת 32 תותחים מדרגה חמישית
 צי:   הצי הבריטי (1782-1797)   הצי הספרדי (1797-1799)   הצי הבריטי (1799-1805)
 סדרה:  "הרמיוני", אונייה ראשונה בסדרה
 אוניות בסדרה:  אה"מ "דרואיד", "אנדרומדה", "פנלופה", "אקווילון", "בלאנש"
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  סידנהם טיסט, בריסטול
 הוזמנה:  20 במרץ 1780
 תחילת הבנייה:  יוני 1780
 הושקה:  9 בספטמבר 1782
 תקופת הפעילות:  ינואר 1783 – יוני 1805 (כ־22 שנים)
 אחריתה:  הוצאה משירות ונגרטה ביוני 1805
 מידות
 תפוסה:  714 טון לפי מידת התפוסה הבריטית הישנה
 אורך:  129 רגל (39.4 מ')
 רוחב:  "½35-5 רגל (10.8 מ')
 עומק הספנה:  "12-8 רגל (3.9 מ')
 שוקע:  "9-2 רגל (2.8 מ') "15-3 רגל (4.6 מ') בטעון
 נתונים טכניים
 גודל הצוות:  220 איש
 מספר תרנים:  3
 סוג המעטה:  מעטה רוחבי שלם
 הנעה:  מפרשים, מעטה רוחבי שלם
 אמצעי לחימה
 חימוש:  • 26 תותחי 12-ליטראות בסיפון העליון • 4 תותחי 6-ליטראות ו-4 קרונדות 18-ליטראות בסיפון האחרה • 2 תותחי 6-ליטראות ו-2 קרונדות 18-ליטראות בסיפון הקדמה
אוניית הוד-מלכותו "הֶרמַיוֹנִי" (באנגלית: HMS Hermione) הייתה פריגטת מפרשים מדרגה חמישית, נושאת 32 תותחים, של הצי המלכותי הבריטי. היא מפורסמת בשל המרד עקוב הדם ביותר בתולדות הצי שהתלקח על סיפונה, במהלכו רצחו המורדים את קפטן האונייה ואת רוב קציניה. אחר כך מסרו המורדים את האונייה לידי הספרדים. אחרי שנתיים חולצה האונייה משבייה על ידי אה"מ "סורפרייז". היא הוחזרה לשירות בצי ושמה הוחלף ל"ריטליאיישן" (Retaliation) ואחר כך ל"רטרביושן" (Retribution).
תחילת שירותה בצי

אה"מ "הרמיוני" הייתה האונייה הראשונה בסדרה של שש פריגטות מדגם "הרמיוני" שתוכננו על ידי אדוארד האנט. היא הושקה ב-9 בספטמבר 1782 במספנת סידנהם טיסט (Sydenham Teast). עלות הבנייה הייתה 11,350 ליש"ט, 4 שילינג ו-4 פני; התשלום עבור הוצאות המספנה היה 4,570 ליש"ט, 2 שילינג ו-2 פני; עלות ציודה והתקנתה לשירות הייתה 723 ליש"ט, 16 שילינג ו-9 פני.
מפקדה הראשון של "הרמיוני", עד הוצאתה משירות פעיל באפריל 1783, היה קפטן תומאס לויד. היא הושבה לשירות פעיל עוד באותו חודש תחת פיקודו של קפטן ג'ון סטון, וב-17 באוקטובר הפליגה אל נובה סקוטיה. ב-1785 הושבתה שוב. קיימת אפשרות שהאונייה הוחזרה לפעילות מבצעית תחת פיקודו של קפטן ויליאם ה' ריקטס במהלך משבר נוטקה (Nootka Crisis) ב-1790, אך הדבר אינו ודאי. מכל מקום, ב-1790 וביוני 1792 עברה סדרת תיקונים ושהתה במספנת הצי בצ'טם לצורך הצטיידות עד ינואר 1793. בדצמבר 1792 הוכנסה לשירות פעיל תחת פיקודו של קפטן ג'ון הילס, וב-10 במרץ 1793 הפליגה אל ג'מייקה.
את שירותה באיים הקריביים עשתה "הרמיוני" בשנים הראשונות של מלחמות המהפכה הצרפתית. ב-4 ביוני 1794, תחת פיקודו של הילס, השתתפה בהתקפה הבריטית על פורט-או-פרנס, במהלכה עמדה בראש שייטת קטנה שלוותה מובלות חיילים. בהתקפה נהרגו חמישה מאנשיה ושישה נפצעו. הבריטים כבשו את העיר והשתלטו על ביצוריה, ועם כיבוש הנמל נפלו לידיהם גם מספר רב של אוניות סוחר. יחד עם אוניות נוספות לכדה "הרמיוני" ב-17 ביולי את האונייה Lady Walterstasse (השם משובש). הילס מת מקדחת צהובה בפורט רויאל בג'מייקה בספטמבר 1794. במקומו מונה קפטן פיליפ וילקינסון, אשר הוא עצמו הוחלף בפברואר 1797 – השנה בה אירעו מרידות המלחים בספיטהד ונור – על ידי קפטן היו פיגוט.
פיגוט היה קצין אכזר, שהטיל עונשים חמורים ושרירותיים על אנשיו. במהלך תשעת חודשי פיקודו הקודם על האונייה אה"מ "סאקסס" הורה על עונש מלקות לפחות 85 פעמים, מספר השווה למחצית מאנשי הצוות. שני מלחים מתו מפצעי המלקות.
"הרמיוני" נשלחה לפטרל במצר מונה (Mona Passage) בין הרפובליקה הדומיניקנית לפוארטו ריקו. ב-22 במרץ 1797 השמידה בפוארטו ריקו שלושה פריבטירים. ב-20 באפריל עמדה בראש שייטת שכללה את פריגטות 32-התותחים "מרמייד" ו"קוויבק", הסלופ-בריג נושא 14-התותחים "דרייק" והקאטר "פנלופי". השייטת השמידה תשע אוניות בקרב ז'אן ראבל ללא כל אבדות מצדה. ב-6 בספטמבר 1797, בלוויית אה"מ "דיליג'נס" ו"רנומי", לכדה "הרמיוני" אוניית דואר ספרדית חמושה ב-6 תותחים שנשאה חיילים על סיפונה.
חילוץ האונייה משבייה

גורלה של "הרמיוני" נודע לאדמירל סר הייד פארקר מפי צוותו של סקונר ספרדי שנשבה על ידי אה"מ "דיליג'נס". פארקר כתב למושל לה גוואירה ותבע ממנו להחזיר את האונייה ולהסגיר את המורדים. תוך כדי כך שלח את אה"מ "מז'יסיין", בפיקודו של קפטן הנרי ריקטס (Ricketts), לפתוח במשא ומתן. נוסף על כך הקים פארקר רשת של מודיעים והציע פרס למי שיוביל ללכידת המורדים. בסופו של דבר נלכדו 33 מתוכם, חלקם נשפטו באה"מ "יורק", ולפחות אחד באה"מ "גלדיאטור". 24 מביניהם נתלו על זרוע הסקריה לעיני כל, אחד הוגלה אל מושבת עונשין ושמונה זוכו או קיבלו חנינה.
באותו זמן שהתה "סנטה ססיליה" בנמל פוארטו קאביו תחת פיקודו של קפיטן דון רמון דה צאלס (Chalas). ב-25 באוקטובר 1799 חולצה האונייה משבייה על ידי אה"מ "סורפרייז" בפיקודו של קפטן אדוארד המילטון. 119 ספרדים נהרגו בפעולה, 231 נפלו בשבי הבריטים ו-15 אחרים נפלו או קפצו לים. אחד-עשר מאנשיו של המילטון נפגעו, ארבעה נפצעו קשה, וביניהם המילטון עצמו, אך איש לא נהרג.
להמילטון הוענק תואר אביר כהוקרה על תעוזתו ואומץ לבו. לימים קיבל גם תוארי אביר מפקד של מסדר האמבט (2 בינואר 1815) וברונט (20 באוקטובר 1818). אספת הנבחרים של ג'מייקה העניקה לו חרב בשווי 300 גיני, והעיר לונדון העניקה לו בארוחה חגיגית ב-25 באוקטובר 1800 את אות חירות העיר (Freedom of the City). ב-1847 העניקה האדמירליות להמילטון מדליית זהב כהוקרה על חילוצה של "הרמיוני" מן השבי; שבעה מאנשיו שהיו עדיין בחיים קיבלו את מדליית השירות הימי הכללי ועליה חרוטה הכתובת "סורפרייז עם הרמיוני".