stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנקל
הנקל סוד

"סוד" הושק בשנת 1978 כמותג לחומרי כביסה. עד שנת 1996 היה המותג בבעלות חברת "שמן", ובשנת 1996 רכשה חברת הנקל הגרמנית 50% מהחטיבה. בשנת 2000 רכשה חברת הנקל את שאר המניות בחטיבה והמותג עבר לבעלות מלאה של הנקל.
אבקת הכביסה "קומפקט" של סוד הייתה אבקת הכביסה הראשונה בישראל. הסיסמה של מוצרי סוד במשך השנים היא "הסוד הוא בניחוח".
הנקל סוד בישראל מחולקים לשלוש חטיבות:
חטיבת דבקים, שמציעה דבק ומוצרי איטום.
חטיבת טיפוח היופי - משווקת בין היתר את המותגים Syoss, Dial ושוורצקופף, Indola, Gliss, Palette שמשווק בעיקר במספרות ובשוק המוסדי, דאודורנטים וסבונים של מותגי הוואי ו־FA ומוצרי טיפוח וניקיון נוספים.
חטיבת מוצרי כביסה וטיפוח הבית - משווקת את המותגים סוד, פרסיל, Prill ,Somat, ו־Purex.
הערות שוליים

↑  HENKEL ANNUAL REPORT 2024, www.henkel.com (באנגלית)
↑  History of Henkel KGaA, FundingUniverse (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 10368955-2  ISNI: 0000 0004 0552 9130  LCCN: n84097834  NKC: kn20131205004  SUDOC: 146647734  VIAF: 148265230   WorldCat (עם VIAF): 148265230 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סמליל חברת הנקל סוד
גרטרוד קראוס

| --- | --- |

 לידה:  5 במאי 1901 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  13 בנובמבר 1977 (בגיל 76) ישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1968) 
 
גרטרוד קראוס, סוף שנות ה-30
לוחית זיכרון על ביתה של גרטרוד קראוס ברח' פרוג 24 בתל אביב
שלט הסבר על גרטרוד קראוס ברחוב יפת 52 ביפו
גרטרוד קראוס (בגרמנית: Gertrud Kraus;‏ 5 במאי 1901 – 13 בנובמבר 1977) הייתה מחלוצות המחול המודרני בארץ ישראל. כלת פרס ישראל למחול לשנת תשכ"ח (1968).
ביוגרפיה

קראוס נולדה בשנת 1901 בווינה שבאוסטריה, אז חלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית.
הוריה היו לאופולד קראוס ואולגה לבית נויבאואר. לגרטרוד היו עוד שני אחים ואחות.
היא למדה נגינה בפסנתר באקדמיה הממלכתית של וינה אך לאחר סיום לימודיה החליטה, שאהבתה האמיתית נתונה למחול. היא נרשמה מחדש באקדמיה, הפעם למחלקת המחול המודרני של גרטרוד בודנוויזר, ממולידות המחול המודרני. לאחר סיום הלימודים, הצטרפה ללהקת המחול של בודנויזר. כעבור חודשים אחדים פתחה אולפן והחלה ליצור ולבצע בעצמה ריקודי סולו . הרסיטל העצמאי הראשון שלה התקיים באולם גדול, ששכרה בעצמה. ידידים הזהירו אותה מפני הסיכון שבכך, אך היא אמרה, "אם יהיה זה כישלון, לפחות יהיה זה כישלון מרהיב!"
בשנות ה-20 של המאה ה-20, נודע סגנון ריקודה של קראוס כמחול אקספרסיוניסטי, או מחול גרמני. בשנת 1930 הזמין אותה אמרגן להופיע בארץ ישראל המנדטורית. סיור ההופעות שלה נחל הצלחה רבה והיא הוזמנה לחזור בעונה הבאה. ב-1933 ביצעה להקתה את יצירתה "העיר מחכה" (Die Stadt wartet), שהציגה את המטרופוליס המודרנית כמקום מרתק אך מסוכן. המחול התבסס על סיפור קצר מאת מקסים גורקי. בלילה שבו נבחר אדולף היטלר לקנצלר גרמניה, ביצעה להקתה של קראוס את המחול הזה על במה תחת כיפת השמיים בגן הבורגתיאטר בווינה.
ב-1933, כאשר הופיעה בפראג לפני הקונגרס הציוני, יצרו עמה קשר מנהיגי התא הקומוניסטי הצ'כי וניסו לגייס אותה למטרותיהם. למחרת היום, פנתה גרטרוד קראוס למשרד של ארץ ישראל המנדטורית בפראג והגישה בקשת הגירה. היא יצרה ולימדה באוסטריה ובגרמניה עד עלייתה לארץ ישראל בשנת 1935.
בתל אביב שכרה מרתף ובו ניהלה סטודיו. היא הקימה להקת מחול מודרני, שהופיעה במסגרת האופרה הארצישראלית העממית בתל אביב. בין תלמידותיה הידועות נמנו יפה ירקוני, אורנה פורת, ורה גולדמן וחנה ברגר. ב-1949 זכתה במלגת לימודים לארצות הברית, ללמוד שם את המגמות החדשניות (בהשפעת מרתה גרהם) במחול המודרני.
בשובה לישראל בשנת 1950–1951 ייסדה את תיאטרון המחול הישראלי והייתה למנהלת האמנותית שלו. הלהקה נסגרה כעבור שנה עקב קשיי מימון. קראוס פרשה מריקוד, אולם המשיכה ללמד מחול, ואף הפכה לכוריאוגרפית פורייה ונודעת. בריקודיה התקרבה להוויה היהודית והישראלית והייתה ממקימי ריקודי העם בישראל, כמו כן הייתה ממקימי כנס מחולות העם בדליה שבעמק יזרעאל. במקביל, המשיכה ביצירת מחול אקספרסיוניסטי, בו שאפה להביע באמצעות תנועותיה רוחניות שמעבר לגשמי ולגופני.
קראוס  עסקה לא רק במחול - היא הייתה גם ציירת ופסלת, עיצבה עבודות בטכניקת הבטיק וחרטה תחריטים בדירתה הצנועה שברחוב פרוג בתל אביב ובמעונה בכפר האמנים עין הוד. בשנת 1975 נערכה לה תערוכה בגלריית שרית בתל אביב.
בשנת 1968 זכתה בפרס ישראל בתחום המחול, כהוקרה על הישגיה האמנותיים. קראוס העמידה דורות של תלמידי מחול, עד מותה בשנת 1977.
בערים ירושלים, תל אביב/יפו ובאר שבע נקראו רחובות על שמה. כיום משמר את מורשתה מוסד "יד גרטרוד קראוס" בעין הוד.
לקריאה נוספת

גיורא מנור, "גרטרוד קראוס", הוצאת ספרית פועלים, 1978
גיורא מנור, "חיי המחול של גרטרוד קראוס", הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1987
הערות שוליים

↑  "תיאטרון בלט ישראלי" ייפתח בסוף החודש, על המשמר, 16 באפריל 1951
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264175105171  GND: 1037361644  ISNI: 0000 0000 6699 4459  LCCN: n87933257  SNAC: w6j47h3c  VIAF: 68001390   WorldCat (עם VIAF): 68001390
צוות חירום לטיפול באירועי מחשב

צוות חירום לטיפול באירועי מחשב (באנגלית: Computer Emergency Response Team תעתיק מקוצר: CERT) הוא צוות אבטחת מידע ולוחמת רשת.
היסטוריה

המונח CERT הוצג לראשונה בשנת 1989 באוניברסיטת קרנגי-מלון.
בתגובה לאירוע התפרצותה הלא-מכוונת של תולעת מחשב בשם תולעת האינטרנט של 2 בנובמבר 1988, או בשמה המוכר יותר "תולעת מוריס", על שם יוצרה.
תולעת זו פגעה באופן נרחב בפעילות האינטרנט באותם ימים, ובמרכז התיאום של האוניברסיטה הוחלט להקים צוות חירום תחת חוזה של ממשלת ארצות הברית, שיספק מענה לאירועי אבטחה במערכות ממוחשבות.
הצוות הראשון שהוקם נקרא CERT-CC. עם השנים צוותים ברחבי העולם שעסקו בהגנת סייבר בחרו לאמץ לעצמם גם את השם CERT. האוניברסיטה, שהקדימה ורשמה שם זה כסימן מסחר מוגן בארצות הברית, איימה לנקוט צעדים משפטיים נגדם או נגד כל ארגון שהתייחס לכל קבוצה אחרת מאשר CERT-CC כ-CERT.
עשור שנים מאוחר, יותר בשנת 1998, עמדתה של האוניברסיטה התרככה. על מנת להימנע מהפרתו של סימן מסחר, פרסם צוות חוקרים של מרכז התיאום באוניברסיטה מדריך עזר לצוות תגובה ובו הציגו מונח חדש: CSIRT - צוות תגובה לאירועי מחשב (באנגלית: Computer Security Incident Response Team).
צוותים נוספים החלו לאמץ את השם CSIRT להעיד על משימתם הממוקדת בטיפול באירועי אבטחת מחשב וסייבר לעומת עבודות תמיכה טכנית אחרות, והשמות CERT ו-CSIRT הפכו לשמש לסירוגין להגדרת ה"יכולת בפועל" של ארגון או צוות לספק שירותים ותמיכה לציבור מוגדר, למניעה, טיפול, ותגובה לאירועי סייבר ביטחוניים המובילים להפרה או פגיעה במערכות מחשב.
כיום, יחד עם הגידול המסיבי בשימוש בטכנולוגיות מידע ותקשורת והתרבות האיומים במרחב הסייבר, הפכו המונחים CERT ו-CSIRT שכיחים ומיוחסים כיום לחלק חיוני ביותר של המבנה בארגונים גדולים, ואף לחלק בלתי נפרד מפעילות מרכז המבצעים של אבטחת המידע (SOC).
בישראל

בעקבות התגברות האיומים במרחב הסייבר כחלק מקידום ההגנה הלאומית, הממשלה ה-32 ובראשה בנימין נתניהו קיבלו החלטה לקידום היכולת הלאומית במרחב הקיברנטי.
ב-8 באוגוסט 2011 התקבלה החלטת ממשלה מספר 3611  בנושא "קידום היכולת הלאומית במרחב הקיברנטי.  
במסגרת זו הוחלט על הקמת מטה הסייבר הלאומי והוטל עליו לגבש את תפיסה ההגנה הלאומית בסייבר ולקדם את יישומה. 
כחלק מקידום ההגנה הלאומית, נדרש להקים בישראל מרכז CERT לאומי להתמודדות וטיפול באיומי סייבר.
בישראל > המרכז הלאומי להתמודדות עם איומי סייבר - CERT-IL

ב 25 בינואר 2015, במהלך יום עיון לאומי בנושא "פיתוח החוסן הארגוני במרחב הסייבר" למנהלי אבטחה מכלל המגזרים במשק ומשרדי הממשלה השונים, הוכרזה תחילת פעילותו הרשמית של מרכז ה-CERT הלאומי בשם CERT-IL.
בשנת 2017 אוגדו כל הפעילויות הטכנולוגיות של מטה הסייבר ליחידה לטכנולוגיות סייבר, המהווה אתהזרוע הטכנולוגיות הלאומית לקידום יכולות וטכנולוגיות סייבר לרמה הלאומית. במקביל, נקלטה במטה הסייבר היחידה להזדהות וליישומים ביומטריים, כחלק מבניית השלם בתחום הסייבר.
עם סיום 2017, על בסיס המלצת ראש המערך לראש הממשלה, החליטה ממשלת ישראל, בהחלטה מס' 3270, לאחד את שני גופי מערך הסייבר הלאומי - מטה הסייבר הלאומי והרשות הלאומית להגנת הסייבר - לכדי יחידה ארגונית אחת. בהחלטת הממשלה נקבע, כי מערך הסייבר הלאומי יהיה אחראי על כלל היבטי הגנת הסייבר במרחב האזרחי, החל מגיבוש מדיניות ובניין כוח טכנולוגי, ועד הגנה מבצעית בסייבר. במקביל, עם סיום תפקידו של ד"ר מתניה כראש המערך לאחר הקדנציה שנקבעה ל-6 שנים, מונה לתפקיד ראש המערך האחוד יגאל אונא, אשר נכנס לתפקידו בתחילת שנת 2018.
ה-CERT פועל כחלק אינטגרלי ממערך הסייבר כאגף בכיר במכלול האופרטיבי, ומהווה את הממשק המבצעי של המערך מול המשק בארץ ובעולם.
תחת ה-CERT הלאומי פועלים כיום ארבעה CERT's מגזריים:
מרכז סייבר ורציפות פיננסית / FC3 (משרד האוצר) - המרכז לסייבר ורציפות פיננסית הוקם ב-4 בינואר 2017 במסגרת שיתוף פעולה בין מערך סייבר חירום וביטחון במשרד האוצר לבין מערך הסייבר הלאומי במשרד ראש הממשלה.
ייעוד המרכז להבטיח את המענה הלאומי לסיכוני סייבר ורציפות תפקודית של המערכת הפיננסית בישראל, זאת תוך התמקדות בתהליכים הפיננסים המרכזיים כפי שהוגדרו על ידי הרגולטורים.
המרכז מוביל שיתוף פעולה לצורכי הגנת המגזר הפיננסי בישראל על ידי קישור לגורמי ממשל, סוכנויות ביטחון וגופים מסחריים מובילים בארץ ובעולם, בנושאי אבטחת סייבר ורציפות פיננסית - https://web.archive.org/web/20190713211110/https://www.mai.gov.il/he/Departments/General/cyber_center_and_financial_continuity.
מרכז קיברנטי מגזרי (משרד האנרגיה)
ה-SOC הממשלתי (יה"ב)
מרכז ניטור בט"פ (משרד הבט"פ)
יחד עם זאת בישראל פועלים גם מרכזי CERT נוספים כדוגמת:
ה-CERT של מרכז החישובים הבינאוניברסיטאי מחב"א
ה-CERT של משרד האוצר, החשב הכללי
מרכז ה-CERT של הארגון האזרחי ההתנדבותי מתאמ
הערות שוליים

↑  סימן מסחר CERT
↑  מדריך עזר לצוות תגובה  (Handbook for Computer Security Incident Response Teams (CSIRTs
↑  What is CSIRT
↑  החלטת ממשלה מספר 3611
↑  אתר CERT-IL - המרכז הלאומי להתמודדות עם איומי סייבר
↑  לאתר מחב"א
↑  לאתר CSIRT של משרד האוצר, החשב הכללי
↑  לאתר מרכז מתאמ
פורשיה דה רוסי

| --- | --- |

 לידה:  31 בינואר 1973 (בת 52) הורשם, אוסטרליה 
 שם לידה:  Amanda Lee Rogers 
 מדינה:  ארצות הברית, אוסטרליה 
 תקופת הפעילות:  1994–2019 (כ־25 שנים)
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מלבורן  Melbourne Girls Grammar  בית ספר גילונג 
 בן או בת זוג:  Mel Metcalfe III (1996–1999)  אלן דג'נרס (16 באוגוסט 2008–?) 
 פרסים והוקרה:  פרס TV Land (2004)  פרס גילדת שחקני המסך למשחק מצטיין לאנסמבל שחקנים בסדרת קומדיה (1999)  Satellite Award for Best Actress – Television Series Musical or Comedy (2005)  פרס ג'נסיס 
 פרופיל ב-IMDb
 
פורשיה לי ג'יימס דג'נרס (באנגלית: Portia Lee James DeGeneres), המוכרת בשם הבמה שלה, פורשיה דה רוסי (באנגלית: Portia de Rossi; נולדה ב-31 בינואר 1973), היא שחקנית עבר אוסטרלית-אמריקאית. מוכרת במיוחד בשל גילום דמותה של נל פורטר (אנ') בסדרת הדרמה המשפטית "אלי מקביל" (1998–2002), בדמותה של לינדסי בלות' פיונקה בקומדיה האמריקנית "משפחה בהפרעה" (2003–2006, 2013, 2018–2019) ובתור אליזבת נורת' במותחן הפוליטי "סקנדל" (2014–2017).
ביוגרפיה

נולדה בשם אמנדה לי רוג'רס (Amanda Lee Rogers) בעיר מלבורן שבאוסטרליה, וגדלה בגרובדייל, פרוור של גילונג. בתם של בארי רוג'רס ומרגרט, פקידה רפואית. אביה נפטר כאשר הייתה בת תשע.
דה רוסי החלה להשתתף בפרסומות טלוויזיה ובדפוס עוד בילדותה, ואף אימצה את השם "פורשיה דה רוסי" (Portia de Rossi). בגיל 15 שינתה את שמה באופן חוקי. לדבריה בחרה בשם פורשיה משום שהייתה מעריצה של כתביו של שייקספיר (פורשיה היא דמות מהמחזה "הסוחר מוונציה").
דה רוסי החלה בחוג ללימודי משפטים באוניברסיטת מלבורן, אך בטרם השלימה את התואר, עזבה את ספסל הלימודים במטרה לעסוק במשחק.
קריירה

ב-1994 הופיעה בסרט האוסטרלי/בריטי "סירנות" לצד יו גרנט, שם גילמה דוגמנית מרשימה, תפקידה המשמעותי הראשון. זמן קצר לאחר מכן עזבה את אוסטרליה לטובת לוס אנג'לס שבקליפורניה. דה רוסי הופיעה במספר תפקידים על המסך הגדול והקטן, בהם תפקיד בסרט האימה הפופולרי "צעקה 2" (1998), ובסרט "ילדה" מאותה שנה. היא זכתה להכרה ופרסום רב עת הצטרפה (1998) לצוות השחקנים בסדרת הדרמה הקומית עטורת הפרסים "אלי מקביל". דה רוסי גילמה את נל פורטר, עורכת דין יפהפייה, שזכתה לכינוי "מלכת הקרח". היא המשיכה להופיע בסדרה, עד שזו ירדה מהמסכים ב-2002. בשנים האחרונות גילמה מגוון תפקידים בטלוויזיה ובקולנוע, בין היתר בדרמה האוסטרלית "בלילה שנגמר לנו היום" לצד מלאני גריפית'. ואת דמותה של לינדסי בקומדיה זוכת פרסי האמי וגלובוס הזהב, "משפחה בהפרעה" (2003/6). היא הופיעה גם בעונה החמישית של סדרת הדרמה "ניפ/טאק".
בשנת 2014 הצטרפה לעונה הרביעית של המותחן הפוליטי "סקנדל" אשר נוצרה על ידי שונדה ריימס עבור רשת ABC. דה רוסי גילמה את דמותה של אליזבת' נורת', יושבת ראש הוועדה הלאומית הרפובליקנית ויועצת פוליטית לגברת הראשונה במהלך מסע הבחירות שלה לסנאט; בעוד בעונה הרביעית הייתה זו דמות חוזרת, לאחר מכן קודמה והייתה לדמות ראשית בעונה החמישית והשישית.
בשנת 2017 שיחקה לצידם של דרו ברימור וטימותי אוליפנט בקומדיית האימה "דיאטת סנטה קלריטה" של רשת נטפליקס.
במאי 2018, דה רוסי הודיעה בתוכנית האירוח "המופע של אלן דג'נרס" שהיא תפרוש ממשחק, זאת לאחר שהצטלמה כבר לעונה החמישית של הסדרה "משפחה בהפרעה" אשר עלתה לשידור באותה שנה.
חיים אישיים

דה רוסי הייתה נשואה ליוצר הדוקומנטרי מל מטקאלף בין השנים 1996 ל-1999, בתחילה חלק מתוכנית לקבלת גרין קארד, אם כי היא לא מימשה את התוכנית. היא אמרה על הנישואים ש"ברור שזה פשוט לא היה מתאים לי". בריאיון לבוקר טוב אמריקה ב-2010, היא אמרה שכשחקנית צעירה, היא חששה להיחשף כלסבית.
מ-2001 עד 2004 יצאה דה רוסי עם הבמאית האיטלקייה-אמריקאית פרנצ׳סקה גרגוריני (אנ'), בתה של ברברה באך ובתו החורגת של רינגו סטאר. רוב משפחתה וחבריה השחקנים מ"אלי מקביל" לא ידעו שהיא לסבית עד שפורסמו תמונות הצהובונים של בנות הזוג. היא סירבה לדון בפומבי בקשר לנטייה המינית שלה באותה עת.
דה רוסי וגרגוריני נפרדו בסוף 2004 לאחר שדה רוסי החלה לצאת עם מנחת הטלוויזיה אלן דג'נרס, אותה פגשה מאחורי הקלעים בטקס פרסים. בשנת 2005, היא דנה בפומבי על נטייתה המינית בראיונות עם המגזינים דיטיילז ואדבוקט. היא ודג'נרס התארסו כאשר דג'נרס הציעה לה נישואין ב-2008. הן נישאו בביתן בבוורלי הילס ב-16 באוגוסט 2008. האורחים בחתונה היו בין היתר אימותיהן של השתיים ו-17 אורחים נוספים. ב-6 באוגוסט 2010, דה רוסי הגישה עתירה לשנות את שמה באופן חוקי לפורשיה לי ג'יימס דג'נרס. העתירה התקבלה ב-23 בספטמבר 2010. היא קיבלה אזרחות אמריקאית בספטמבר 2011.
בשנת 2010 פרסמה דה רוסי את האוטוביוגרפיה שלה "Unbearable Lightness: A Story of Loss and Gain" שם בין היתר כתבה על הסערות שחוותה בחייה, לרבות מחלת האנורקסיה נרבוזה שסבלה ממנה ובולימיה ואבחנה שגויה עם זאבת. היא נאבקה עם הפרעות אכילה במשך ארבע שנים בזמן הצילומים של "אלי מקביל".
דג'נרס ודה רוסי הפכו שתיהן לטבעוניות ב-2008, אך בדצמבר 2018 דג'נרס העידה שהיא כבר לא טבעונית.
ב-2017, דה רוסי צייצה בטוויטר שהשחקן סטיבן סיגל חשף את עצמו בפניה בזמן שהיא עשתה אודישן לאחד מסרטיו.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1994 | סירנות | גידי |  |
| 1997 | צעקה 2 | מרפי |  |
| 1998 | ילדה | קרלה ספארו |  |
| 1999 | The Invisibles | ג'וי |  |
| 1999 | American Intellectuals | שרה |  |
| 1999 | סטיגמטה | ג'ניפר |  |
| 2001 | Women in Film | ג'ינה |  |
| 2002 | מיהו קלטיס טוט | טס דונלי |  |
| 2003 | I Witness | אמילי תומפסון |  |
| 2003 | The Night We Called It a Day | הילרי האנטר |  |
| 2004 | Dead & Breakfast | קלי |  |
| 2005 | הקללה | זלה |  |
| 2009 | The Shift | דניס מור |  |
| 2015 | Now Add Honey | בת' האלווי |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1995–1996 | Too Something | מריה האנטר | תפקיד ראשי; 22 פרקים |
| 1996–1997 | Nick Freno: Licensed Teacher | אלנה לואיס | תפקיד ראשי (עונה 1); 22 פרקים |
| 1997 | הארון של ורוניקה | קרולין | פרק: "Veronica's First Date" |
| 1998 | Perfect Assassins | לנה קולינס | סרט טלוויזיה |
| 1998–2002 | אלי מקביל | נל פורטר (אנ') | תפקיד ראשי (עונות 2–5); 89 פרקים |
| 1999 | Ally | נל פורטר (אנ') | תפקיד ראשי; 13 פרקים |
| 2002 | The Glow | ג'קי לורנס | סרט טלוויזיה של Fox |
| 2002 | אזור הדמדומים (אנ') | לורל ג'נוס | פרק: "Dead Man's Eyes" |
| 2003 | America's Prince: The John F. Kennedy Jr. Story | קרולין בסט-קנדי (אנ') | סרט טלוויזיה של TBS |
| 2003 | Mister Sterling | לורין בארנס | 2 פרקים |
| 2003–2006 2013; 2018–2019 | משפחה בהפרעה | לינדסי בלות' פיונקה | תפקיד ראשי (5 עונות); 84 פרקים |
| 2007–2009 | ניפ/טאק | אוליביה לורד | 10 פרקים |
| 2009–2010 | אי אפשר בלי טד | ורוניקה פאלמר | תפקיד ראשי (2 עונות); 26 פרקים |
| 2012 | Mockingbird Lane | לילי מאנסטר | סרט טלוויזיה של NBC |
| 2014 | שון מציל את העולם | ג'יל | פרק: "The Joy of Ex" |
| 2014–2017 | סקנדל | אליזבת' נורת' | תפקיד חוזר (עונה 4) תפקיד ראשי (עונות 5–6); 49 פרקים |
| 2017 | דיאטת סנטה קלריטה | ד"ר וולף | 2 פרקים |
| 2017 | דוק רופאת צעצועים | אדי | דיבוב; פרק: "The Emergency Plan" |
| 2017 | איש משפחה | בוני סוונסון | דיבוב; פרק: "Who Is Kim K?" |
הערות שוליים

↑   Portia de Rossi takes wife Ellen Degeneres' name, בארכיון האינטרנט
↑  Portia de Rossi's Aha! Moment, Oprah.com, from the December 2012 issue of O, The Oprah Magazine
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 3044275  BNE: XX1667436  BnF: cb14169911f (data)  GND: 160244811  ISNI: 0000 0001 1483 2690  LCCN: no2005117079  MusicBrainz: d9e9072a-70a2-424d-ad40-b72aa3dc3699  NKC: js20060901016  NLK: KAC201500236  RERO: 02-A023372276  SUDOC: 178624128  VIAF: 163822159   WorldCat (עם VIAF): 163822159
מרים נייגר-פליישמן

| --- | --- |

 לידה:  11 באוגוסט 1948 (בת 76) קומארנו, סלובקיה 
 לאום:  ישראלית
 תחום יצירה:  שירה, אמנות פלסטית
 פרסים והוקרה:  פרס הרי הרשון (1988)  פרס אקו"ם (2003) 
 www.miriamneiger.com
 
מרים נייגר-פליישמן (נולדה ב-11 באוגוסט 1948, קומרנו - סלובקיה) היא אמנית, משוררת וחוקרת שירה עברית.
נייגר-פליישמן הציגה מספר רב של תערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות במוזיאונים ובגלריות בישראל ובעולם. כמשוררת פרסמה ארבעה ספרי שירה (אחד מהם, "חומר בשטח הפקר", זכה בפרס אקו"ם לשנת 2003).
ביוגרפיה

נייגר-פליישמן נולדה ב-1948 בעיר קומרנו (Komárno) שעל גדות הדנובה, בסלובקיה, להורים ניצולי השואה מיהדות הונגריה ועלתה לישראל בשנת 1949. גדלה באזור הקריות שליד חיפה והיא בוגרת תיכון קריית-חיים (1966).
שירתה בצה"ל בין השנים 1967–1969 והשתחררה בדרגת סגן מחיל ההנדסה. היא נישאה לבנימין (בני) נייגר בשנת 1968 והתאלמנה בשנת 1976. לאחר מכן עברה להתגורר בירושלים.
היא בוגרת המחלקה לאמנות ב"בצלאל" (1981), מוסמכת המחלקה לספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים (2008), ובעלת תואר דוקטור בספרות עברית מהאוניברסיטה העברית (2015). עבודת התואר השני שלה עסקה באסכטולוגיה בשירת יהודה עמיחי ונכתבה בהדרכת אריאל הירשפלד, ועבודת הדוקטורט שלה שעוסקת בשירת אביגדור המאירי נכתבה בהדרכת חנן חבר.
נייגר-פליישמן היא אמם של מוטי נייגר (חוקר תקשורת ותרבות) ושל ליאור נייגר (אמן פלסטי ויוצר וידאו ארט).
על יצירתה בתחום האמנות הפלסטית

נייגר-פליישמן מעידה על עצמה:
אני יוצרת אובייקט אמנותי שיפעיל תכנים לא מודעים ריגושיים בצופה. ברצוני "לביים" את הרגש שנוצר, וזאת על ידי צירופי צבעים וצורות מסוימים, אשר, לדעתי, פועלים בצורה דומה (ברמה שונה) על רוב בני האדם (אולי באמצעות תת-מודע קולקטיבי). אני רואה את עבודתי כיוצרת סביבה רגשית המטלטלת את הצופה לשרשרת של התרחשויות פנימיות.
על יצירתה בתחום האמנות הפלסטית > תערוכות יחיד נבחרות

מוזיאון ישראל, ירושלים, רכבת שדים - סביבות רגשיות; 1983
גלריה שומכר, קלן, גרמניה, ציורים ואובייקטים תלת־ממדיים; 1984
משכנות שאננים, ירושלים, מצור; 1986
"הנרי סטריט סטלמנט", ניו יורק, ספרים; 1986
הגלריה ע"ש אברהם ברון, אוניברסיטת בן-גוריון, באר שבע, מצור; 1988
מוזיאון חיפה לאמנות, רכב אש, כנגד כל הסיכויים; 1989
מוזיאון ישראל, ירושלים, 15 בינואר - 28 בפברואר; 1991
אצטדיון הכדורגל בורוסיה דורטמונד, גרמניה, צהוב- שחור; 1996
המוזיאון הלאומי, ברטיסלאבה, סלובקיה, ירושלים - עבודות על נייר; 1998
קאסה דיאזמו, גוונחווטו, מקסיקו, סוף המילניום; 1999
בית האמנים בירושלים, קרב יום; 2000
מוזיאון ג'יראלדי, טוסקנה, איטליה, עבודות על נייר; 2002
המכללה האקדמית נתניה, ירושלים, נופי תודעה; 2007
בית האמנים בירושלים, גבולות רקמה; 2007
גלריה IX רדאי, בודפשט, עבודות על נייר; 2007
על יצירתה בתחום האמנות הפלסטית > תערוכות קבוצתיות נבחרות

מוזיאון תל אביב, רוח אחרת; 1981
מוזיאון ישראל, ירושלים, כאן-עכשיו; 1982
מוזיאון ישראל, בתיאטרון ירושלים, 80 שנות פיסול; 1984
בית האמנים, ירושלים, אל מיתוס ללא אל; 1985
הגלריה העירונית, דארמשטאט, גרמניה, פיסול בלתי נראה; 1987
המוזיאון הלאומי לנשים, וושינגטון די. סי., ארצות הברית, ספרים כאומנות; 1990
Colegio de Arquitectos, מאלגה, ספרד, אמנים מהים התיכון - מחווה לאבן גבירול; 1995
פיינגוד, ווסט וולי, קליפורניה, ארצות הברית, נשות הספר (תערוכה נודדת); 1997
הביאנלה לאמנות דתית 2004 (תערוכה נודדת); 2004
Olimpic Fine Art, תערוכה בצד האולימפיאדה, בייג'ינג, סין; 2008
על יצירתה בתחום השירה

נייגר-פליישמן פרסמה ארבעה ספרי שירה ושיריה פורסמו בכתבי עת לספרות בישראל ובעולם (בהם: עכשיו, הליקון, MPT- Modern poetry in translation) יצירתה זכתה במספר פרסים ספרותיים בעילום שם: פרס אקו"ם (2003), פרס הקרן לספרות יפה (עיריית ירושלים, 1991) ופרס הרשון (האוניברסיטה העברית, 1988). ביוני 2020 פורסם שירה "My pity is fake" ("רחמי מעושים ושירי כפרה") בתרגומו של אנתוני רודולף במדור "Poem of the Week" של "הגרדיאן" בליווי מאמר של עורכת המדור קרול רומאנס.
על יצירתה בתחום השירה > ספרי השירה

מלים במרחב חזותי, הוצאת כרמל, ירושלים, 1992, עורך: דוד וינפלד
דימויים משוכפלים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 1999, עורכת: לאה שניר
חומר בשטח הפקר, תל אביב, הוצאת הקיבוץ המאוחד וקרן יהושע רבינוביץ לאמנויות, 2007, עורכת: לאה שניר
שיר למרים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2018, עורכת: לאה שניר
מבחר משירתה תורגם לאנגלית וראה אור בקובץ:
Death of The King and Other Poems (Shoestring press, Nottingham UK, 2017). Translated by Anthony Rudolf and the author.
מבחר משירתה תורגם להונגרית וראה אור בקובץ:
Száműzetés Versek (Ister, Budapest Hungary, 2002). Forditotta: Zalaba Zsuzsa.
הערות שוליים

↑  Poem of the week: My pity is fake, באתר הגרדיאן,‏ 15 ביוני 2020.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 275208  NLI: 987007500818405171  BnF: cb15519455g (data)  ISNI: 0000 0000 6664 3456  LCCN: nr92031064  ULAN: 500478316  VIAF: 76623416   WorldCat (עם VIAF): 76623416 
רכבת שדים - סביבות רגשיות, מוזיאון ישראל, 1983
ירושלים-נופי תודעה, 2003
מצור, משכנות שאננים ואוניברסיטת בן-גוריון, 1988
פנינה להב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 ביוני 1945 (בת 79) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  הפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית בירושלים  בית הספר למשפט של ייל 
 תחומי מחקר:  היסטוריה של המשפט 
 פרסים והוקרה:  פרס צלטנר (1998) 
 
פנינה להב  (נולדה ב-1945) היא משפטנית המתמחה בהיסטוריה של המשפט הישראלי, חברת סגל הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בוסטון.
ביוגרפיה

להב סיימה בהצטיינות את לימודיה בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, ועשתה את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת ייל בארצות הברית, שם התמחתה במשפט חוקתי עם דגש על חופש הביטוי. בשנות השבעים חזרה לארץ ולימדה במשך ארבע שנים באוניברסיטה העברית. לאחר מכן עברה לארצות הברית והצטרפה לסגל הפקולטה למשפטים בבוסטון יוניברסיטי. לצד פעילותה האקדמית, נמנתה עם פעיליה הראשונים של האגודה לזכויות האזרח.
לזכותה של להב מספר הישגים חלוציים. היא הייתה הראשונה לבנות וללמד קורס על זכויות האדם וגם הראשונה ללמד קורס על מעמד וזכויות האשה בישראל בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית. היא פרסמה את המאמר הביקורתי הראשון על מעמדה המשפטי של האשה בישראל (כתגובה למאמר הסנגוריה הנלהב של פליאה אלבק) המאמר הראשון שהציג את התפיסה והפסיקה של חופש הביטוי בישראל והמחקר הראשון על השפעות אמריקאיות על הפסיקה הישראלית.
זכתה במספר פרסים, בהם פרס על מפעל חיים בלימודי ישראל ופרס מלטון על הצטיינות בהוראה. בשנת 2021 הוענק לה פרס ראשת הממשלה גולדה מאיר. שרתה כעמיתה במרכז ללימודים מתקדמים במדעי ההתנהגות בסטנפורד, קליפורניה והמרכז ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית בירושלים. לימדה כפרופסור אורחת באוניברסיטת תל אביב ובמרכז הבינתחומי הרצליה. בין השנים 1997-1999 כהנה כנשיאת האגודה ללימודי ישראל.
כתיבתה

הידוע שבספריה הוא הביוגרפיה "ישראל במשפט - שמעון אגרנט והמאה הציונית", על שמעון אגרנט, לשעבר נשיא בית המשפט העליון. הספר משלב ביוגרפיה, היסטוריה וסוציולוגיה של ישראל עם היסטוריה של המשפט הישראלי בהקשרו הפילוסופי וההיסטורי. על הספר זכתה בפרס צלטנר בישראל ובפרס גרץ בארצות הברית/ ההיסטוריונית לורה קלמן, ביוגרפית עצמה, כנתה אותו "הביוגרפיה הטובה ביותר שקראתי מעודי". לאורך השנים פרסמה עשרות רבות של מחקרים, בעברית ובאנגלית, רבים מהם על שנותיו הראשונות של בית המשפט העליון בישראל. ב-2022 פורסם ספרה על גולדה מאיר, הסוקר את חייה ופעלה של ראשת הממשלה הרביעית של ישראל דרך עדשת המגדר.
להב פרסמה מספר ספרים ועשרות מאמרים בעברית ובאנגלית, בין השאר על חופש הביטוי, הזכות למידע, צנזורה ביטחונית, מלחמת סיני והמסגרת החוקתית של יציאה למלחמה, חוק שווי זכויות האשה ונשות הכותל. מספר ממאמריה תורגמו לרוסית.
מאמרים נבחרים

"העוז והמשרה: בית-המשפט העליון בעשור הראשון לקיומו", עיוני משפט יד 501-479 (1989)
"חופש הביטוי בפסיקת בית המשפט העליון", משפטים ז 422-375 (1977)
"עושים היסטוריה, אל תשאלו", זמנים 98 (2007) - על פסק-דינו של בית-המשפט העליון, שאישר את ההחלטה המקורית של הממשלה לאסור על פרסום ספרו של ראש המוסד איסר הראל על חטיפת אייכמן
הערות שוליים

↑  פרס גולדה מאיר, באתר של מכון גולדה מאיר למנהיגות וחברה
↑  Laura Kalman, The Power of Biography, L. & Soc. R 479, 1998
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264388305171  BnF: cb15537062k (data)  GND: 170082725  ISNI: 0000 0001 1003 3197  LCCN: n83213074  SUDOC: 113974329  VIAF: 109103065   WorldCat (עם VIAF): 109103065 
ערך זה הוא קצרמרבנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אדית קראוס

| --- | --- |

 לידה:  16 במאי 1913 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  3 בספטמבר 2013  (בגיל 100) ירושלים 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מוקד פעילות:  וינה, אוניברסיטת תל אביב 
 
אדית קראוס (16 במאי 1913 – 3 בספטמבר 2013) הייתה פסנתרנית צ'כית-ישראלית ששהתה במחנה טרזין ומורה באקדמיה למוזיקה בתל אביב.