stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הגר בן-אשר
פרסים ומועמדויות

| פרס | שנה | קטגוריה | עבור | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה | 2024 | בימוי בסדרת דרמה | ילד רע | בהמתנה |  |
| פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה | 2024 | תסריט בסדרת דרמה | ילד רע | בהמתנה |  |
הערות שוליים

↑   שי פוגלמן, ינאי יחיאל, עניני פנים - הגר בן־אשר - במאית, תסריטאית ושחקנית, בת 39. גרה בתל אביב עם בעלה שחר סגל, באתר הארץ, 21 ביוני 2018
↑  נירית אנדרמן, ציפי שוחט, הסרט "ג'וליה מיה" הוא הזוכה בפסטיבל חיפה, באתר הארץ, 4 באוקטובר 2007
↑  רותה קופפר, דיכאון נוח מדי, באתר הארץ, 18 ביוני 2008
↑  מיה סלע, רביעיית רן: הפקת מקור בלי שמץ של מקוריות, באתר הארץ, 2 בפברואר 2010
↑  אורון שמיר, עכבר העיר, "חיותה וברל": שני שליש יצירת מופת, באתר הארץ, 20 בספטמבר 2012
↑  נירית אנדרמן, שתי נשים, פרס אחד, באתר הארץ, 10 בספטמבר 2007
↑  רותה קופפר, לחיות את חייה, באתר הארץ, 5 בספטמבר 2008
↑  נירית אנדרמן, על הסט של "הנותנת": סרטה החדש של הגר בן אשר, באתר הארץ, 5 ביולי 2010
↑   אורי קליין, "הפורצת": לא עוד דרמה חברתית ישראלית על צעירה מבודדת ותלושה, באתר הארץ, 21 בנובמבר 2017
לירון שמם, ‏הדבר החמוד הבא: ליהי קורנובסקי, באתר ‏מאקו‏, 11 בדצמבר 2014
↑   אורון שמיר, הקהל בכה, הביקורת התפעלה: הצלחה לסרטה של הגר בן אשר בפסטיבל טרייבקה, באתר הארץ, 1 במאי 2018
↑   אורון שמיר, עכבר העיר, "הפורצת": התפרצות מהפנטת של קולנוע, באתר הארץ, 16 בנובמבר 2017
↑   נירית אנדרמן, הפריצה של הגר בן אשר לחו"ל עוברת באגף הנידונות למוות, באתר הארץ, 16 בנובמבר 2017
↑  ביקורות:
יעל שוב, ‏למה מי מתה: הסרט האמריקאי של הגר בן-אשר הוא חוויה יחודית, באתר "Time Out ישראל", 22 במרץ 2022
 נועה לימונה, "נשים מתות מהלכות" הוא יותר מסרט פוליטי. הוא סרט על אלוהים, באתר הארץ, 7 באפריל 2022
תומר קמרלינג, ‏על החיים ועל המוות, באתר ‏מאקו‏, 24 במרץ 2022
↑  רותה קופפר, "ילד רע": סדרה מעולה, מהוקצעת ואנרגטית, באתר כלכליסט, 24 בנובמבר 2024
↑   ניב הדס, אם יש צדק, "ילד רע" של דניאל חן תהיה להיט ענק בנטפליקס, באתר הארץ, 2 בינואר 2025
↑   המועמדות והמועמדים לפרסי הטלוויזיה 2024, סרטון בערוץ "האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה", באתר יוטיוב, 2 במרץ 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007346406505171  GND: 1043079831  ISNI: 0000 0000 0211 8003  VIAF: 49549081   WorldCat (עם VIAF): 49549081
דייוויד רמזי

| --- | --- |

 לידה:  17 בנובמבר 1971 (בן 53) דטרויט, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1987 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ויין 
 http://www.davidramseyonline.com
 פרופיל ב-IMDb
 
דייוויד פול רמזי (באנגלית: David Paul Ramsey; נולד ב-17 בנובמבר 1971) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה, במאי, ואמן לחימה אמריקאי, שהתפרסם בעיקר בזכות תפקידיו בסדרות הטלוויזיה "החץ" ו"דקסטר". רמזי שיחק בסדרות טלוויזיה רבות כמו כן גם בסרטי קולנוע: "קון אייר", "תעביר את זה הלאה" ו"אם וילד", סרט קולנוע משנת 2009.
ביוגרפיה

רמזי נולד ב-17 בנובמבר 1971 בדטרויט, מישיגן. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת המדינה של ויין.
קריירה

בין השנים 1997 ל-1998 הוא כיכב בקומדיית המצבים "חדשות טובות", ככומר דייוויד רנדולף.
בשנת 2000 הוא גילם את מוחמד עלי בסרט הטלוויזיה של רשת פוקס, "עלי: גיבור אמריקאי". באותה שנה הוא הופיע בסרט הקולנוע תעביר את זה הלאה ושיחק בתפקיד חוזר בסדרה "For Your Love".
בשנת 2001 שיחק בתפקיד וינס לי בסרט הקומדיה הדרום אפריקאי "מר בונז". הוא גם כיכב בין היתר בתפקידים חוזרים בסדרות "הבית הלבן", "CSI" ו"הלוחשת לרוחות".
בין השנים 2008 ל-2009 הוא הופיע ב-17 פרקים של דקסטר בתפקיד אנטון בריגס, מודיע משטרתי המכור לסמים, המנהל רומן עם דברה מורגן בעונה 3 ובתחילת עונה 4.
בשנת 2010, הוא הופיע בפרק של האנטומיה של גריי ובסדרת הדרמה של NBC קצרת המועד "Outlaw".
בין השנים 2012 ל-2021 הוא מילא תפקידים כפולים, והופיע בקאסט הראשי של תוכנית גיבורי העל "החץ". הוא הופיע גם בסדרות הבת של התכנית "סופרגירל", "אגדות המחר", "הפלאש" ו-"סופרמן ולויס". רמזי כיכב גם בסדרת הטלוויזיה "Blue Bloods" בתפקיד ראש העיר קרטר פול.
בשנת 2022 ביצע הופעת אורח בסדרה "הטירון: סוכנת חדשה", המהווה ספין-אוף לסדרה המשטרתית המצליחה "הטירון".
חיים אישיים

רמזי הוא אמן לחימה, עם חגורה שחורה בג'יט קון דו. הוא למד גם אגרוף, ווינג צ'אן קונג פו וטאקוונדו, והתאמן בקיקבוקס.
הערות שוליים

↑  Rose, Mike (17 בנובמבר 2018). "Today's top celebrity birthdays list for November 17, 2018". The Plain Dealer. נבדק ב-17 בנובמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "NBC Unveils 2010-2011 Primetime Schedule Accented by Five New Comedies, Seven New Dramas, and New Alternative Program". The Futon Critic. 16 במאי 2010. נבדק ב-28 במאי 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  https://variety.com/2019/tv/features/arrow-star-david-ramsey-directorial-debut-interview-past-sins-1203118294/
↑  "Male Celebs Who Practice Martial Arts", Jet, Sept. 24, 2001, at p. 40.
↑  Sheridan, Brian R. (6 באוגוסט 2015). "FOR 'ARROW' STAR DAVID RAMSEY, MARTIAL ARTS IS A WAY OF LIFE". Medium. נבדק ב-18 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007376763805171  PLWABN: 9810573762405606  BNE: XX1517005  BnF: cb14218827f (data)  ISNI: 0000 0000 6075 9749  LCCN: nb99015916  NARA: 10573851  SUDOC: 224380346  VIAF: 294553677   WorldCat (עם VIAF): 294553677
חולי אהבה (סדרת טלוויזיה)

ערך זה עוסק בסדרת דרמה ישראלית. אם התכוונתם לסרט קומדיה אמריקאי, ראו .
| --- | --- |

סמליל הסדרה
 סוגה:  דרמה רומנטית
 יוצרים:  טל גרניט רונה תמיר שרון מימון
 כותבים:  טל גרניט רונה תמיר שרון מימון
 בימוי:  טל גרניט שרון מימון
 שחקנים:  איילת זורר עמוס תמם נלי תגר זהר שטראוס
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  8
 הפקה
 מפיק:  איתן מנצורי יהונתן דובק
 מפיקים בפועל:  כפיר יונסוף וייס
 חברת הפקה:  ספירו סרטים
 עורכים:  אילנה ריינה שני בירנט סרחיו ליברמן
 צלמים:  דניאל קדם
 מוזיקה:  גיא לוי יובל וילנר
 אורך פרק:  45-55 דקות
 שידור
 רשת שידור:  קשת 12
 פורמט (תמונה):  16:9, HDTV
 תקופת שידור מקורית:  19 בפברואר 2024 – 1 באפריל 2024 (43 ימים)
 קישורים חיצוניים
 האתר הרשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
חולי אהבה היא סדרת דרמה רומנטית ישראלית בכיכובם של איילת זורר ועמוס תמם, העוסקת בסיפור אהבתם של רופאה מנתחת ופוליטיקאי החולים בסרטן השד. הפקת העונה החלה בשנת 2023 והיא שודרה החל מ-19 בפברואר 2024 ועד 1 באפריל 2024 בקשת 12.
עלילה

הסדרה עוסקת בסיפור אהבתם של כירורגית מצליחה, אותה מגלמת איילת זורר ופוליטיקאי כריזמטי, אותו מגלם עמוס תמם. בפרק הראשון עמליה בת ה-50 פלוס, מנתחת אונקולוגית עם ניסיון רב שנים שמעולם לא ביצעה בדיקת ממוגרפיה, מגלה גוש חשוד באזור בלוטת הלימפה שלה. מיד לאחר מכן פונה אליה מנהל המחלקה בדרישה לקבל באופן דחוף מטופל מפורסם מעולם הפוליטיקה (מיכה), הסבור שהכל סובל דיחוי על מנת שהוא יתפנה לקמפיין הפוליטי שלו. הסדרה צולמה בבית החולים איכילוב.
דמויות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. חסרים שמות השחקנים של חלק מהדמויות.
ד"ר עמליה לוי (איילת זורר) – רופאה מנתחת שמגלה שיש לה סרטן השד, ובו זמנית מטפלת במיכה. גרושתו של אמיר ואמא של אלה ואיתמר.
מיכה חדאד (עמוס תמם) – יו"ר מפלגת "אופק לישראל" המתמודד לראשות הממשלה. מאובחן כחולה בסרטן השד אצל גברים. נשוי לרונית ואבא של מעיין ודניאלה.
דמויות > משפחת לוי

אמיר לוי (זהר שטראוס) – הגרוש של עמליה שחוזר לחייה בעקבות מחלתה.
עדי לוי (נלי תגר) – אחותה של עמליה, סטנדאפיסטית כושלת ומוליכת כלבים. מנכסת לעצמה את סיפור המחלה של עמליה בשביל להציל את קריירת הסטאנדאפ שלה ושאנדריי לא יפטר אותה מהמועדון.
אלה לוי (שיר ליבה) – בתם של אמיר ועמליה ואחותו של איתמר. בת זוגו של יהלי, ממנו נכנסה להיריון.
איתמר לוי (לב רודינסקי) – בנם של אמיר ועמליה ואחיה של אלה. רוכב אופניים, נקלע לתאונת רכיבה קשה.
יהלי (איתמר פרס) – בן זוגה של אלה שהכניס אותה להיריון.
מנחם לוי (ז'יל בן דוד) – נשוי לאביבה, אבא של עדי ועמליה, וסבא של אלה ואיתמר.
אביבה לוי (ליאת גורן) – נשואה למנחם, אמא של עדי ועמליה, וסבתא של אלה ואיתמר.
דמויות > משפחת חדאד

רונית חדאד (דנה סמו) – אשתו של מיכה שבגדה בו בעבר.
מעיין חדאד (שרון כהן רז) – בתם של מיכה ורונית ואחותה הגדולה של דניאלה. טיילה בדרום אמריקה יחד עם בת זוגה ג'ו, וחזרה לארץ על מנת לתמוך באביה במהלך הטיפול.
דניאלה חדאד – בתם של מיכה ורונית ואחותה הקטנה של מעיין.
לבנה חדאד (רינה מצליח) – אמו של מיכה. חלתה בעבר בסרטן השד.
ג'ו – בת הזוג של מעיין. אמריקאית ממוצא פלסטיני. נעצרת בשל קשריה עם בכיר ברשות הפלסטינית שישב בעברו בכלא הישראלי.
דמויות > צוות בית החולים

ד"ר אביעד קוטלר (אמנון וולף) – קולגה של עמליה, המתחרה מולה על ניהול המחלקה.
פרופסור עדנה בלום (חנה לסלאו) – מנתחת ותיקה והמנטורית הרפואית של עמליה.
ד"ר אמנון פרץ (מתי סרי) – מנהל המחלקה של עמליה, מאוהב בה בסתר.
שירין סלאמה (שאדן קנבורה) – רופאה מתלמדת של עמליה.
אסתי (דוית גביש) – אחות בבית החולים.
דמויות > אנשי מפלגת "אופק לישראל"

ליאת גיל (שרה פון שוורצה) – פוליטיקאית ומקום 2 במפלגת "אופק לישראל". מנסה לחתור תחתיו על מנת לתפוס את מקומו.
ירום הלוי (יואב לוי) – יועצו הפוליטי של מיכה.
יערה (הילה אברמוביץ') – אחת ממנהלות הקמפיין של מיכה.
דמויות > דמויות נוספות

אנדריי (אולג לוין) – מנהל המועדון בו עדי מופיעה. מאיים לפטר אותה משום שאינה מצחיקה.
נתי דהן (גלית חוגי) – מגישה בחדשות 12 שראיינה את מיכה.
סקירת הסדרה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה> הפרק הראשון | שודרה לראשונה> הפרק האחרון | מדרוג | ממוצע צופים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 8 | 8 | 19 בפברואר 2024 | 1 באפריל 2024 | 14.9% | 385,000 |
פרסים ומועמדויות

| פרס | שנה | קטגוריה | עבור | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה | 2024 | שחקנית משנה בסדרת דרמה | נלי תגר | בהמתנה |  |
הערות שוליים

↑  דביר חזן, ‏"חולי אהבה": מרוב קלישאות, לא מבינים על מה כל הדרמה, באתר מעריב אונליין, 20 בפברואר 2024
↑  סמדר שילוני, "חולי אהבה" נשענת על השחקנים המצוינים שבה, אך לוקה בחוסר מקוריות, באתר ynet, 20 בפברואר 2024
↑  ביום האהבה: ההפתעה של עמוס תמם | ישראל היום, באתר www.israelhayom.co.il, ‏2024-02-14
↑  רייטינג: 'חולי אהבה' השאירו אבק, מנאייכ כמעט הדהימה, באתר אייס, 20 בפברואר 2024
↑  רייטינג: חולי אהבה ממשיכה להוביל, הפטריוטים חוזרים למסלול, באתר אייס, 27 בפברואר 2024
↑  רייטינג: חולי אהבה מעל כולם, הפטריוטים ניצחו את פקין אקספרס?, באתר אייס, 5 במרץ 2024
↑  רייטינג: קשת 12 פורחת, כאן 11 בורחת לפטריוטים, באתר אייס, 7 במרץ 2024
↑  רייטינג: חולי אהבה בפער ענק, הפטריוטים בהתאוששות מרשימה, באתר אייס, 12 במרץ 2024
↑  רייטינג: חולי אהבה בשליטה, פקין אקספרס וחדשות 13 מפתיעות, באתר אייס, 19 במרץ 2024
↑  רייטינג: חולי אהבה לוהטת לקראת סיום העונה, הפטריוטים מתקשים, באתר אייס, 26 במרץ 2024
↑  רייטינג: קשת 12 שוברת שיאים, פקין אקספרס ניצחה את הפטריוטים?, באתר אייס, 2 באפריל 2024
↑   המועמדות והמועמדים לפרסי הטלוויזיה 2024, סרטון בערוץ "האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה", באתר יוטיוב, 2 במרץ 2025
ספורט ברומא העתיקה

הפעילות הגופנית הספורטיבית ברומא העתיקה הייתה נחלתם של מעטים: אנשי מקצוע מזה ושבויי מלחמה מזה. את הספורט הרומאים אפיינו עם התכונות הבאות: נוקשות וקשיחות, שעשועיות, תועלתיות ופוליטיזציה. צמד האטרקציות הרומיות – מרוץ המרכבות ושעשועי הדם (קרבות גלדיאטורים) – נועד לרכז את ההמונים ביציעי הצופים, למוסס את האגרסיות שלהם ולעודד את היצר הפטריוטי. פה-ושם מוצאים השפעות יווניות, אך אלה נועדו לבני האריסטוקרטיה.
שני דברים חסרו בספורט הרומי, שכה ייחדו את זה היווני – העדר גימנסיונים (ספורט במערכת החינוך) ותחרויות על בסיס (כמעט) חובבני.
גלדיאטורים בזירת הקרב (שחזור)
השוני בין הספורט הרומי לספורט היווני

הפעילות הגופנית ותרבותה ברומא העתיקה עשויים לשמש לנו דוגמה ומופת לשוני שהתגלע בינה לבין תרבות הגוף היוונית. על אף שמקורם האתני של שתי התרבויות דומה מאוד, הרי שבשל נתונים גאוגרפיים, פוליטיים והיסטוריים כוללים שונים נבדלת תרבות הגוף הרומית תכלית השינוי מזו היוונית.
רומא, אשר דברי ימיה כרוכים היו היטב במלחמות השונות שניהלה ובמקבץ הסכנות שריחף על שלומה, החל מהשתלטותה על חבל לאטיום בסוף המאה השביעית – תחילת השישית לפנה"ס, דרך מלחמות שניטשו בתוך איטליה ומחוצה לה, ובזיקה למגמת האימפריאליות שדבקה בה, ראתה בחינוכו של הילד יעד חשוב ועשתה רבות על-מנת להפיח בנוער רגשות פטריוטיים עזים.
מתוך כך, כשמגמת החינוך הגופני הרומי הייתה להכין את הנער לקראת שירותו הצבאי, נועדה בקפידה תוכנית הלימודים לפיתוח שרירי הגוף, לסיגול אומץ לב ולהעמקת ערך הציות למפקדים. היופי, האסתטיות והאיזון ההרמוני בין גוף ונפש לא עניינו את הרומאי (למרות שהביטוי mens sana in corpore sano = "נפש בריאה בגוף בריא" הוא לטיני – בהשפעת התרבות ההלניסטית), בשונה מן היווני, ונדמו בעיניו כמכשול לעיצוב אופיו של הלוחם ותכונותיו הגבריות.
מגמת החינוך ברומא הייתה תועלתית ותכליתית (משפט השגור בפי הרומאי היה: cui bono = למה זה טוב, או: מה יוצא לי מזה?). כמו כן, בהיותו ביסודו איכר וחייל לא ייחס הרומאי חשיבות למוזיקה וסלד מן העירום המופגן, שאפיין את הספורט היווני.
עיסוקם של הרומאים בפעילות הספורטיבית נעדר יסוד מדעי-תבוני, כמקובל אצל היוונים, ומתוך-כך דלה הייתה תרומתם לעולם הספורט הקדום. הרומאים התייחסו לפעילות הגופנית כאל תרגולת ובילוי של שעות הפנאי, וגישתם לתחרותיות הייתה מסויגת וכמעט שלא מצאה כל ביטוי.
מישור נוסף שחצץ בין היוונים לרומאים התמצה בהיעדרה של תקופה הרואית-מיתולוגית, כמו זו ההומרית. איטליה חסרה ערי פוליס והתאכלסה בפסיפס של כפרים הסמוכים להרים. עיקר עיסוקם של התושבים התקפל במאבק עיקש בפגעי הטבע, בהתמודדות עם בעיות קרקעיות-חקלאיות ובעיות בינם לבין עצמם. הללו לא נזקקו לספורט מאורגן, כבערי יוון, אלא עסקו בספורט כפרי אשר הלך ונעלם עם ייסודן וכינונן של הערים באיטליה.
ההתפתחות ההיסטורית של הספורט ברומא

מקור המשחקים הרומיים נעוץ היה באדמת אטרוריה, ונקשר בבני שבט האטרוסקים שהופיעו לראשונה באיטליה במאה התשיעית לפנה"ס והעמיקו שליטתם בעזרת עוצמה צבאית וחברה אריסטוקרטית-מיליטריסטית. הספורט שהיה חביב עליהם במיוחד כלל תחרויות נהיגת מרכבות, היאבקות ואגרוף. את קרבות הגלאדיאטורים פיתחו האטרוסקים כחלק אינטגרלי מטקסי הקבורה, פרי "יבוא" מאסיה הקטנה ובבחינת תחליף לקורבן אדם. הללו, כשאר משחקיהם ושעשועיהם, נשאו חותם צפייתי מובהק.
ההתפתחות ההיסטורית של הספורט ברומא > המקום החברתי של הספורט ברומא

על כתפי האב, כדמות דומיננטית בחברה הרומית הפטריארכלית, הוטל עיקר החינוך, ובהשגחתו ביצע הנער תרגילים גופניים ב"רחבת מארס" (campus martius) – מקום אימוני הצבא בעיר רומא. בבית הספר היסודי הוגבלה אמנם ההוראה לשלושה נושאים עיקריים: קריאה, כתיבה וחשבון, אך לא דומה היה מצבו של הנער, בן האצילים, לשאר הילדים, בלומדו ממיטב המורים רטוריקה ומתמטיקה שימושית. משסיים את חוק לימודיו, בגיל 17, זכאי היה לשאת את "הגלימה הגברית" toga virilis ואז התגייס לצבא.
בכל מקרה, על היחס המסויג שהפגינו הרומאים כלפי הפעילות הגופנית תעיד העובדה, שזו כונתה בשם dis-porta, היינו – "מחוץ לשער (העיר)" – מחוץ למרכז הרומי, וזאת בשוני בולט מהמקום המרכזי שתפסו החינוך הגופני והפעילות הגופנית בפוליס היוונית.
השפעת הכיבושים הרומיים על הספורט > עבדות ופוליטיקה

למעט האימונים הספורטיביים-צבאיים, לא ידעה רומא תחרויות אתלטיות, כפי שנפוצו ביוון הקלאסית. גם המונח-המושג "אתלט" לא היה מקובל עליה ("אתלט", היא מילה יוונית בעלת משמעויות שונות: מתאבק, מתמודד עבור פרס, מתמודד המתאמן באופן מפרך וספורטאי המשקיע רבות באימוניו, ועל כך תהילתו). המשחקים הרומיים היו כרוכים, רובם ככולם, בעבודות הפולחן, ונשאו אופי מיוחד, בבחינת פועל יוצא שנבע מנתונים היסטוריים מיוחדים: לאחר שרשרת כיבושיה באיטליה יצאה רומא למסעות מלחמה וכיבוש מעבר לים, שחוללו בה מספר תמורות:
עושר רב זרם לאיטליה והתרכז בידי מעטים – בעלי אחוזות ענק ואצולה עירונית;
התרבה מספר העבדים (שבויי מלחמה בעיקר);
גדל מספר חסרי הקרקע שרכושם נבלע על ידי העשירים. הללו התרכזו בערים, במיוחד ברומא, והפכו ל"פצצת-זמן" חברתית ופוליטית;
צמח מעמד השליטים, שלימים ייקראו בשם קיסרים, שביקשו לזכות באהדתו של ההמון;
הצבא הפך למקצועי יותר, ומתוך כך פחתו האמצעים והדגשים הספורטיביים-צבאיים שבחינוך העממי;
האמצעים להתעשרות התרחקו היטב ממעגל העבודה הגופנית ורוקנו מתוכן את האינטרס הרומי הקדום שראה בחינוך הגופני מכשיר להכנת הנער לעבודת כפיים;
התגוונו הדרכים להצלחה פוליטית (עם התפתחות מערכת הבחירות), ומתוכן הזדקר תפקידו של הנואם (הריטוריקן), שגילם במשלח-ידו שילוב בין פילוסוף ועורך דין. תופעה זו גררה בעקבותיה תנופה ועידוד ליוקרת המקצועות ההומניים מחד, וסחף בהילת האתלטיקה והספורט מאידך.
השפעת הכיבושים הרומיים על הספורט > תחרות מול שעשוע

נתונים אלה, בזיקתם לתרבות הגופנית, הצמיחו מושג רומאי מיוחד במינו, אשר בו מתמצה השוני החוצץ בין הספורט הרומאי ליווני: התחרויות היווניות נקראו בשם "אגונאס" (Agones), כלומר פעולות הדורשות מאמץ ואף סבל. התחרויות הרומיות נקראו, לעומת זאת, בשם Ludi, כלומר שעשועים. הפעילות הספורטיבית הרומית הפכה בהדרגה לנחלתם של בודדים, אנשי מקצוע, אשר תפקידם היה להקסים את הקהל ולשעשעו. מדובר באותו קהל, שהשליט הרומי חפץ היה ביקרו, מטעמים פוליטיים ואישיים.
השפעת הכיבושים הרומיים על הספורט > ספורט ופוליטיקה

על רקע זה התרבו משחקים ביוזמתם של קיסרים ועל שמם, לשם הנצחת עלילות גבורתם בקרב, לרגל ימי הולדתם והפיכתם לקיסרים, הולדת צאצאיהם – ולא חסרו סיבות נוספות. אלה כללו, בעיקרו של דבר, שני אירועים שבכוחם היה לגרוף קהל רב, עצום וגועש ולרתקו אל יציעי המתקנים המיוחדים. מדובר בתחרויות מרכבות הסוסים ובשעשועי הדם, אשר מספרם גדל משנה לשנה, ובמיוחד מקיסר לקיסר, ולהם התלווה ממד פסיכולוגי-עדרי, כלומר, יוציא הקהל את זעמו ויפרוק מתחיו בצפייה במתחרים, תחת שיעשה זאת בחוצות העיר. ציבור זה, מתוך שידע בעליל מי הוא המרעיף עליו "לחם ושעשועים", ישים בו, ובו בלבד, את מבטחו, והכוונה לשליט התורן.
זאת ועוד, הרומאים, מתוך שהמשיכו, על יסוד שיקולים ברורים, להנחיל את רגש הפטריוטיות, ראו במשחקים אלה אמצעי בדוק לליכוד העם תחת שרביטו של הקיסר, שהיה המייצג את העולם הרומי.
השפעת הכיבושים הרומיים על הספורט > הספורט היווני נכנס בדלת האחורית

פועל יוצא ממסעות כיבושיה של רומא, ובמיוחד ביוון ובמזרח ההלניסטי (המאה השנייה לפנה"ס ואילך), שעמד בניגוד מסוים לתופעות הנ"ל, התקפל במפגשה עם התרבות היוונית-הלניסטית, החל מהפילוסופיה והאדריכלות וכלה בתרבות הגופנית, ושמאז ואילך תבקש להפיצה.
בבואה לצומת זה עולה כבר ב-186 לפנה"ס, עת נערכו משחקים הלניים ברומא. המנצחים שהוכתרו, על-פי-רוב אתלטים יווניים מקצוענים, חברי אגודות האתלטים, הובאו במיוחד לרומא על ידי פוליטיקאים עשירים שהיו אחראים על ניהול המשחקים. בקרב האריסטוקרטיה הרומית נפוצה אז נורמה מעניינת: זו ביקשה, מתוך מגמה אליטיסטית בדלנית, להידמות ליוונים ולתרבותם. כיוון זה לא נתקבל באהדה יתרה, בלשון המעטה, על דעת הרומאי, אשר סלד מהספורט היווני על כל המשתמע ממנו, והטיפות ההלניות שחלחלו אל בין שכבות האריסטוקרטיה, סיפקו תחמושת למתיחת ביקורת, במישרין ובעקיפין, כלפי תופעה זו.
קיקרו המפורסם מסר ב-44 לפנה"ס, לאחר שובו מביקור ביוון, הודעה התנצלותית, שמא יחשבו כי יצא לצפות במשחקים האולימפיים. מקור אפולוגטי זה מלמדנו, ולו בעקיפין, כי רומאים מיוחסים נסעו ליוון על מנת לצפות במשחקים ההלניים. שליטים רומיים בחרו, עם זאת, מתוך שיקולים פוליטיים אימפריאליים (להבטחת השקט על ידי גיוס נאמנות הנשלטים) לתמוך בקיומם של משחקים יווניים ותחרויות הלניסטיות באזורי שלטונם ובתחומי השפעתם.
הספורט הרומי בימי אוגוסטוס

הספורט ברומא זכה לתנופה מיוחדת בימי שלטונו של הפרינקפס אוגוסטוס קיסר. תקופתו, שנודעה בכינוי "השלום הרומאי" עמדה בסימן הידוק המפגש עם התרבות ההלניסטית, ולמידה כזו שמיתוס הסלידה מן הגימנסיון שקע עם הצעת התחליף למתקן זה בדמות בתי המרחץ שכללו מבנים ומתקנים ספורטיביים ברוח גימנסיונית, כגון זירות להיאבקות ואף אולמות למשחקי כדור.
בתקופתו, כשהוא חדור בסיסמת השלום ובהאדרת שם האימפריה, הזדקרה תפיסה אוניברסלית החותרת לאחדות כל המשתייכים אליו בסימן התרבות ההלניסטית הכוללת, והמייחסת לקיסר תכונת-על כמושיע העמים ונדיב האנושות. ברוח זו הציע אוגוסטוס מכלול תרומות כגון: החייאת משחקים הלניים קדומים (ובכללם האולימפיים) ותצוגת משחקים חדשים בדפוס האויקומני (עולמי) כ"משחקי המאה" שנערכו בשנת 17 לפנה"ס והוקדשו לאפולו ולדיאנה היווניים – לסמל את לידתה של תקופה חדשה); טיפוח הנוער והנחלת יסודות ספורטיביים בקרבו; ייסוד "משחקי טרויה", שנועדו בעיקרם לבני האצולה וכללו תחרויות אגוניסטיות, כש"מסמר" האירועים התקפל בדמות שעשועי רכיבה של פרשים מיומנים בעלי צביון צבאי – זאת לטובת פיתוח הכושר הגופני ובסיסמת הכנת תשתית טובה לשירות צבאי ועתודה לתפקוד פוליטי-ציבורי (מעין יווני). בשעשועים אלה הומחזו-שוחקו קטעים ממלחמת טרויה, כדי לבטא את הקשר בינה לבין ראשיתה של רומא, כמקובל במיתולוגיה הרומית. להנצחת שמו ופולחנו הקיסרי, בד-בבד עם תנופת העושר הכלכלי והשקט הביטחוני ניהל אוגוסטוס משחקים ספורטיביים שונים בכל רחבי האימפריה, כגון "המשחקים האקטיים" – ה"אקטיאדה" – לזכר הניצחון באקטיום ב-31 לפנה"ס, שנחוגו מאז מדי חמש שנים, בחינת ציון גבורת העולם הרומאי על זה ה"ברברי" (כינוי יווני נפוץ).
מפעלי אוגוסטוס זכו לתנופת המשך מעניינת. קיסרים שונים, מתוך שיקולים אימפריאליים ברורים, יזמו עריכת משחקים ברוח ההלניות המתחדשת כמו ה"נירוניאה" של הקיסר נירון (שנת 60 לספירה), "משחקי הקפיטוליה" של הקיסר דומיטיאנוס (86 לספירה) וכן מפעליהם הספורטיביים של הקיסר טראיאנוס (98–117 לספירה) ומרקוס אורליוס (161–180 לספירה) – הקיסר הפילוסוף.
עם זאת, מתוך שהמשחקים בעלי האופי היווני שהובאו לרומא נעדרו תשתית ומסורת ולא זכו לברכת הרומאים, הייתה תפוצתם דלה ומידת השתרשותם בחברה הייתה מזערית, פרט אולי לשכבות העיליות, האריסטוקרטיות, ואף זאת, בממדים מעורפלים וטעונים גלי ביקורת ותוכחה.
הספורט הרומי בימי אוגוסטוס > הורדוס והפעילות הגופנית

הורדוס, בנו של אנטיפטרוס, פעל ביהודה כ"מלך ידיד ובן ברית של העם והסנאט הרומי" בחסותו של אוגוסטוס, והוא תרם במסגרת הפרויקטים השונים שיזם, תרומה משמעותית לפעילות הגופנית ובכך ביקש לשלב עצמו במדיניות האימפריאלית הרומית ולהמשיך להתחבב על בית הקיסרות.
הספורט הרומי בימי אוגוסטוס > הורדוס והפעילות הגופנית > מקדמי התרומה הגופנית

תרומתו הרבה וחסרת התקדים של הורדוס במישור הספורטיבי חייבת להיבחן בתחומים הבאים:
א. תקופתו של הורדוס מאופיינת בתנופת בנייה עצומה, בעיקר עירונית, שכללה הקמת ערים, שיקומן וביצורן. ערים אלה שמרו על צורת הפוליס ההלניסטית, ובכללה – על היסודות הגימנסטיים והאגוניסטיים, כלומר הספורטיביים, בבחינת יסוד אינטגרלי, מובנה בחיי הפוליס.
ב. המציאות המדינית של יהודה, המעין-פרובינקיה רומית, שקשורה הייתה במבנה הקיסרות הרומית, דרשה במפגיע את שילוב המלכות ההרודיאנית בתרבות העולמית, ובמיוחד בתקופה זו, כאשר האוריינטציה הרומית תבעה להכניס את כל ארצות חסותה תחת כנפי התרבות ההלניסטית האויקומנית (הכלל-עולמית), בבחינת מטבע של הפרינקפס אוגוסטוס. יתירה מזו, הדרך היחידה לזכות בשלטון ולקיימו הייתה לקבל את עולה של רומא ולהשתלב, אינטגרלית, בתוכה. מתוך-כך נהג הורדוס כמלך הלניסטי לכל דבר, הן ברמת הנהלת המדינה והן במישור חייו הפרטיים כאחד: בחצרו הסתופפו יועצים ופקידים שהיו ידועים ומקובלים בחברה ההלניסטית ובתרבותה, וארמונו שימש בית-ועד לאנשי-שם בכל תחומי התרבות כמו פילוסופיה, ספרות, נאום, אמנות ועוד. מגמת ההלניזציה באוריינטציה הרומית כללה את טיפוח התרבות הגופנית, והורדוס נסחף לתוכה מתוך רצון מחד וכורח מאידך.
ג. התקופה הנידונה התברכה בתנופה רבתי בעולם התרבותי הרומי, ובכללו – הספורטיבי. הוקמו מאות מתקני ספורט ברחבי האימפריה כמו קיקרסאות, אמפיתיאטראות, גימנסיונים, מרחצאות ובריכות שחיה, כאלה ששילבו בין המגמה ההלניסטית לבין זו הרומית בתחום הפעילות הגופנית. הרומאים, חדורי הגישה האויקומנית בכל הנוגע לספורט, ייסדו משחקים בסגנון ההלניסטי, תמכו במשחקים הלניים קדומים והביאו את בשורת התחיה לאירועים ספורטיביים קלאסיים.
ד. תקופתו של הורדוס עמדה בסימן התעשרות כלכלית ושנות שקט ושלווה ביטחונית.
ה. סיעות ונטיות אידאולוגיות יהודיות שונות שפעלו בזמנו של הורדוס, כמו הפרושים והצדוקים, לא היו מרוחקות כלל ועיקר מעולם האידיאות היווניות הקלאסיות, כגון הפלאטוניזם והפיתאגוריזם, שתמכו בפעילות הגופנית.
יוצא מכאן, איפוא, כי האווירה שבה תיפקד הורדוס כמלך מטעם הרומאים הייתה בה כדי לקדם את פיתוח הפעילות הגופנית בשטחי שלטונו.
הורדוס עצמו התנהל כאציל הלניסטי לכל דבר. עניין זה התבטא אף בכושרו הגופני, וכדברי יוסף בן מתתיהו: "גם תכונת גופו דמתה לגודל נפשו" בבחינת האידיאליזציה ההלנית, ושם מציין המחבר כי הורדוס השתבח בתכונות של מתאבק, קשת, מטיל חנית למטרה וצייד מופלא. כמו כן הורדוס מינה פקיד מלכותי מיוחד בחצרו שהופקד על הציד והחזיק שני שומרי ראש שהיו מיומנים "למעשי גימנסטיקה" כדברי יוסף בן מתתיהו.
הספורט הרומי בימי אוגוסטוס > הורדוס והפעילות הגופנית > משחקי ירושלים

כחלק בלתי נפרד מחידוש פניה של ירושלים ומלאכת שיקום בתוכה עד כדי בנייה מחדש של המקדש, מנהל הורדוס בירושלים משחקי ספורט ותחרות לכבוד הקיסר אוגוסטוס וכינויים – "קיסריאה". לצורך עריכת המשחקים דואג הורדוס להקים מתקני ספורט חיוניים, כמקובל בכל פוליס הלניסטית כמו גימנסיון ובו סטדיון, היפודרום לתחרויות רכיבה ולנהיגת מרכבות, אמפיתיאטרון (קירקוס) גדל-מידות לניהול קרבות של גלדיאטורים ואף תיאטרון גם לעריכת תחרויות מוזיקליות ודרמטיות כך דומה. המבנים היו מפוארים והתחרויות נערכו ברוב הוד והדר, ובכדי למקם את המשחקים בדירוג הלניסטי-רומי גבוה הזמין הורדוס מתחרים בכל ענפי הספורט מהיאבקות וריצה ועד קפיצה למרחק, אגרוף ונהיגת מרכבות מכל רחבי המזרח התיכון. הורדוס הציע פרסי כסף למתחרים, מה שהיה מקובל אפילו ביוון הקדומה, הקלאסית, אם כי די בהסתר. המשחקים נשאו חותם מעורב הלני (תחרויות מוזיקליות, גימנסטיות והיפיות-רכיבתיות) ורומי (קרבות בין גלדיאטורים אפיינו את רומא בלבד ונדחו לחלוטין מהמינוח הספורטיבי היווני).
סמוך למיקום המשוער של ההיפודרום ההרודיאני נמצאו שברי עצמות של חיות ועליהן היו כתובים מספרים ואותיות לסמל את המושב המדויק של הצופה בתחרויות (יציע, שורה וכסא).
כדי לצמצם עד כמה שניתן את הפגיעה ברגשות היהודים לא ערך הורדוס קרבות גלדיאטורים ממש בירושלים, אלא קרבות בין חיות טרף ובינן לבין פושעים שנידונו למיתה.
משלחת של נכבדי העיר ביקשה למחות באוזני הורדוס על כי פרסי הניצחון הם פסלים האסורים על-פי היהדות והורדוס הוכיחם בדרך מכובדת כי טענתם משוללת כל בסיס.
המשחקים שהתכנו בשם "משחקי שנת החמש", דהיינו בסגנון אולימפי (אחת לארבע שנים, כשאת שנת עריכת המשחקים סופרים פעמיים: פעם כשנת המשחק ופעם כשנה הפותחת את המחזור הבא) נערכו לראשונה בשנת 28 לפנה"ס וכנראה נחוגו מאז כל ארבע שנים.