stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רמת החייל
תולדות השכונה

שכונת רמת החייל נוסדה לאחר מלחמת העצמאות, בשנת 1949. השכונה נבנתה על ידי חברת "דיור למשוחררי מלחמה" עבור אלמנות ונכי מלחמת העצמאות, משוחררי צה"ל. השכונה הוקמה כשכונה עצמית ללא שיוך מוניציפלי. תושבי השכונה התאגדו לאגודה שיתופית שניהלה את ענייני השכונה.
בתחילה, סרבה עיריית תל אביב-יפו לספח את השכונה לשטח שיפוטה המוניציפלי, אף על פי שהשכונות השכנות לה, צהלה ושיכון דן, נכללו בשטחה של תל אביב. עיריית רמת גן שביקשה לספח את רמת החייל לשטחה, דאגה לצורכי השכונה - סללה כבישים, סיפקה מים, אספה אשפה ועוד. לבסוף, הורה משרד הפנים לספח את השכונה לתל אביב. בשנת 1952 צורפה השכונה לעיר והאגודה השיתופית פורקה.
בשכונה לא היו שירותים בסיסיים, ולכן התושבים נאלצו להשיג את השירותים הבסיסיים בשכונות סמוכות. הילדים שהיו בגיל בית הספר הלכו לבתי הספר שבשיכון דן. תחנת טיפת חלב לא הייתה. העירייה הפנתה את התושבים לתחנת טיפת חלב במעברת יד המעביר (היום שכונת נווה שרת).
לשכונה היה ועד שהשיג, לאחר מאבקים קשים, שירותים שונים כמו גן ילדים, בית ספר, צרכניה ושירותי בריאות. בתחילת 1952 נפתחה במקום תחנת טיפת חלב. יותר מאוחר, נפתחה כיתת לימוד בצריף קטן ברחוב ק"ם, שהתרחב לשני צריפים ובהמשך נבנה בית ספר רמת החייל. ב-1958 נפתח גן ילדים מעבר לרחוב מול בית הספר. לאחר מכן כבישים נסללו, אספקת המים והחשמל הוסדרו ותחבורה ציבורית הגיעה לשכונה. נפתח סניף של קופת חולים כללית. ברחוב הראל הוקצה שטח מיוחד שייעודו היה אספקת מזון לציבור ונפתחה הצרכניה שתושבי השכונה קנו את המניות שלה. עם השנים הצרכניה הפכה לסופרמרקט שמשרת עד היום את התושבים. הודות לסעדיה שושני, שהיה ראש מחלקת הגינון בעירייה, זכתה השכונה לגן ציבורי שנקרא על שמו, "גן שושני". גן זה אף זכה לאחר הקמתו בפרס על יופיו.
בשכונה פעל קולנוע "רם" (במקומו עומד בשנות האלפיים בניין בן שלוש קומות ברחוב מרכוס, מול הסופרמרקט). ליד הקולנוע פעל בית קפה, שהמה אנשים שהגיעו גם מחוץ לשכונה בעיקר במוצאי שבת. בית הקולנוע נסגר בשלהי שנות ה-60 בעקבות ירידה משמעותית במספר המבקרים בו עם כניסת שידורי הטלוויזיה.
בשכונה פעל סניף של תנועת הנוער "המחנות העולים" שבוגרים רבים משורותיה הצטרפו לגרעיני הנח"ל כשירות בצה"ל, ומאוחר יותר נפתח סניף של תנועת הצופים, הפועל בשכונה עד היום.
בהמשך נבנה המרכז הקהילתי "בית קמחי", ששימש מרכז לפעילות חינוכית ותרבותית לילדים, נוער ומבוגרים. מנהלת הרובע התיישבה במקום ולמרות התנגדות הוועד והתושבים הוחלט בשנת 2004 על פעילותו במתכונת מאוד מצומצמת. הוועד ממשיך[דרושה הבהרה] במאבק נגד סגירתו של בית קמחי.
מוסד מיוחד ומצליח למען התושבים הוותיקים הוא מועדון "בית קוסאר" שהוקם למען בני הגיל השלישי, בו מתקיימת פעילות חברתית ויצירתית מגוונת, ורבים מוותיקי השכונה מבקרים בו.
מאפייני השכונה וגבולותיה

גבולות השכונה הם רחוב דבורה הנביאה מצפון, רחוב משמר הירדן ממערב, רחוב ראול ולנברג ממזרח. השכונה שוכנת בסמוך לשכונות שיכון דן, ישגב, נווה שרת, צהלה, ולאזורי התעשייה קריית עתידים ואזור תעשייה עבר הירקון (המכונה גם "אזור תעשייה רמת החייל"). שטח השכונה 685 דונם.
מאפייני השכונה וגבולותיה > רחובות מרכזיים

שמות הרחובות בשכונה מספרים את סיפור מלחמת העצמאות וממחישים את הקשר של תושביה הראשונים למפעל הקמת המדינה.
רחוב מרכוס – הרחוב הראשי של השכונה, נקרא על שמו של האלוף דוד מרכוס, שהגיע לארץ ישראל במלחמת העצמאות כאחד מאנשי מח"ל, שירת כמפקד חזית ירושלים ונהרג.
רחוב עולי הגרדום – על שם אלה, שפעלו למען היישוב היהודי לעצמאות ולהקמת המדינה והומתו על ידי השלטון הזר, מיוסף לישנסקי ועד אבשלום חביב, וזאת בתקופת השלטון העות'מאני ובתקופת המנדט הבריטי.
רחוב הגולן – על שם האזור ההררי בצפונה של מדינת ישראל.
רחוב חטיבת הראל – על שם חטיבת הפלמ"ח הראל שלחמה בדרך לירושלים במלחמת העצמאות ומפקדה הראשון היה יצחק רבין.
רחוב ק"ם – על שם 140 מתנדבים לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה שטבעו בים התיכון ב-1943 כתוצאה מטיבוע הארינפורה בידי הלופטוואפה.
רחוב הט"ז – לזכר שישה עשר מחברי ההגנה שנהרגו במלחמת העצמאות ליד מושב עטרות שליד ירושלים, כאשר נשלחו כתגבורת ליישובים עטרות ונווה יעקב, נתקלו במארב של ערבים ונהרגו.
רחוב הל"ה – לזכר שלושים וחמישה לוחמי פלמ"ח וחי"ש, רובם סטודנטים מהאוניברסיטה העברית, שנפלו בדרכם לסייע לגוש עציון הנצור בינואר 1948. הם נקראו "מחלקת ההר" בפיקודו של דני מס. בדרכם כותרו על ידי תושבי הכפרים הערביים הסמוכים ואחרי קרב קשה נהרגו כולם.
הערות שוליים

↑  נייר המכתבים של הרשמי של האגודה השיתופית ומסמך הבקשה לרישום אגודה שיתופית, תיק רמת החיל שכון חיילים משוחררים אגודה שתופית בע"מ, באתר ארכיון המדינה, ‏1950
↑  עו"ד יצחק שבו, רמת החיל שכון חיילים משוחררים אגודה שתופית בעמ, באתר ארכיון המדינה, בקשה לתיקון שם האגודה השיתופית, ‏17 ביולי 1950
↑  יורם פריד, ההצתה - והתגובה, מעריב, 23 ביוני 1986
↑  נועה קושרק, עיריית ת"א הכריעה: רמת החי"ל היא בעצם רמת החייל, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2010
↑  המופע הכתוב הראשון בו שובש שם המקום ל'חרבת חדרה' הוא, ככל הנראה, עמוד הזיכרון לזכר הצליחה לצד דרך אבא הלל סילבר ברמת גן. חקלאי שייח' מוניס שעיבדו אדמות במקום כינו אותו הדרה, הגשר הסמוך על הירקון בעשר טחנות נקרא, ג'יסר אל הדאר, ומשום מה, בכתבי חוקרי המקום, היהודים, הוא מכונה, "חדרה". במפות הבריטיות, מפת ה-PEF לדוגמה, המקום מכונה Hadrah אולם לא ניתן לשלול ש-H כיסתה על העדרה של הח' בשפתם ולאו דווקא לרמז על ה'
↑  במערב, תל א-רקיה - בסיס המודיעין לשעבר על רכס הכורכר מעל חוף תל ברוך, דרך תל קסילה, שייח' מוניס, שכונת גבעת הפרחים בנאות אפקה ב', תל א-נוריה הוא שיכון דן, עבור בח'ירבת הדרה, ועד תל אל מוחאמר (תל קנה), במזרח
↑  שירות הידען, ‏באר גדולה ומרשימה בת כ-1,400 שנה נחשפה בחפירות ארכיאולוגיות של רשות העתיקות ברמת החיל, באתר "הידען", 6 בפברואר 2014
↑  חפירת הצלה ברמת החיל, תל אביב, שלום ינקלביץ, ינואר 2004, בתוך פרסומי חפירות יישומיות, המכון ללימודי ים על שם רקנאטי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605751705171
ריצ'רד דויל

| --- | --- |

 לידה:  18 בספטמבר 1824 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  11 בדצמבר 1883 (בגיל 59) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 תחום יצירה:  ספרות ילדים 
 זרם באמנות:  ציור פיות 
 
ריצ'רד "דיקי" דויל (באנגלית: Richard "Dickie" Doyle‏; 18 בספטמבר 1824 – 10 בדצמבר 1883) היה מאייר בריטי של התקופה הוויקטוריאנית. עבודתו הופיעה לעיתים קרובות, בין היתר, במגזין פאנץ'; הוא צייר את שער הגיליון הראשון, ועיצב את ראש המגזין, עיצוב ששימש במשך למעלה ממאה שנה.
ביוגרפיה

נולד בלונדון, אחד משבעה ילדיו של הקריקטוריסט האירי ג'ון דויל (המכונה 'H.B'), קריקטוריסט פוליטי ידוע, לדויל היו אחים אמנים - ג'יימס, והנרי אדוארד דויל. לדויל הצעיר לא הייתה הכשרה אמנותית רשמית פרט לסטודיו של אביו, אך מגיל צעיר גילה יכולת מחוננת לתאר סצנות פנטזיה גרוטסקיות. במהלך חייו הוא הוקסם מאגדות. הוא הפיק את ספרו המאויר השלם הראשון "בית לחגים", כשהיה בן שתים עשרה; הספר פורסם לאחר מותו בשנת 1887.
הוא הצטרף לצוות פאנץ' בשנת 1843 בן 19, ונשאר שם שבע שנים.
הוא היה דודו של סר ארתור קונאן דויל, מחבר סיפורי שרלוק הולמס.
קריירה

האיורים שפורסמו לראשונה של דויל הופיעו בספר "טורניר אגלינטון" (1840), ספר הומור שהתרחש בימי הביניים, שזכה להצלחה מסחרית.
דויל שיתף פעולה עם ג'ון ליץ' (אנ') ואמנים אחרים כדי לאייר שלושה ספרי חג המולד של צ'ארלס דיקנס ב-1844–1846.
בשנת 1846 איוריו של דויל ל"טבעת הפיות" (תרגום חדש לאגדות האחים גרים), פרסמו את שמו לראשונה כמאייר אגדות. בעקבות זאת בשנת 1849 הוא הפיק סיפורי אגדות מכל העמים שזכה בהצלחה גדולה. דויל הצליח להציג באופן מלא את אהבתו למיתולוגיית הפיות עם איוריו הרבים המלאים בשדונים, פיקסיות ויצורים מיתיים אחרים.
בעקבות הצלחה זו אייר דויל שורה של כותרות ספרי פנטזיה: הבובה המכושפת מאת מארק לימון (1849), סיפורו של ג'ק והענקים (1850), ומלך נהר הזהב של ג'ון ראסקין (1850), שהופקו בשלוש מהדורות בשנה הראשונה לפרסום.
הוא גם כתב לפאנץ' סדרת מאמרים שכותרתה "נימוסים ומנהגים של אנגלים". בהיותו רומי קתולי אדוק, התפטר מתפקידו מצוות פאנץ 'בשנת 1850 בתגובה לעוינות כלפי מה שכונה "תוקפנות האפיפיור".
את שארית הקריירה שלו עשה בהכנת רישומים לספרים ולציור בצבעי מים. דויל פרסם עבודות משלו, שעזרו לבסס את המוניטין שלו בקהל קוראים גדול.
סדרת האיורים העיקרית שלו היו אלה של "הניוקומס", "מלך נהר הזהב" ו"סיור החוץ" של בראון, ג'ונס ורובינסון.
יצירת המופת שלו היא ללא עוררין In Fairyland, סדרת תמונות מעולם האלפים, עם שיר מאת ויליאם אללינגהם, שהודפס על ידי אדמונד אוונס ופורסם על ידי לונגמן בזמן חג המולד 1869. ב-16 לוחות הצבעים ו-36 איורי השורות בתוספת עמוד השער. הספר היה כרוך בבד ירוק, ותואר כאחת הדוגמאות הטובות ביותר להפקת ספרים ויקטוריאניים האיורים שימשו גם בפרסום ספר אחר מאת אנדרו לאנג (1884).
דויל נחשב בדרך כלל כמבריק אך לא אמין. לדוגמה, הוא איחר בעקביות למסור את האיורים שלו ל"חדשות", ועמד בהתחייבויותיו רק כשטאקרי איים למסור את העבודה לאמן אחר. חובבנות כזו פגעה בהצלחתו של דויל. כמה ספרים שהוזמנו אצלו לא הופיעו מכיוון שחסרה הייתה לו המוטיבציה הדרושה לסיומם, והעבודות שהושלמו היו לרוב לא אחידות באיכות.
גלריה

בארץ הפיות
אלף
בארץ הפיות
נסיכת אף אחד
נסיכת אף אחד
שער הפאנץ'
היפפיה הנרדמת
הערות שוליים

↑  CATHOLIC ENCYCLOPEDIA: Richard Doyle, www.newadvent.org
↑  Souter, Nick and Tessa (2012). The Illustration Handbook: A guide to the world's greatest illustrators. Oceana. p. 24.
↑  Christopher Roden. "Arthur Conan Doyle, a brief biographical study"
↑  UFDC Search Results - Baldwin Library of Historical Children's Literature, ufdc.ufl.edu
↑  Möller, Joachim (2001). Allgemeines Künstlerlexikon (in German). 29. München, Leipzig: De Gruyter Saur. p. 277
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270950905171  PLWABN: 9810660647305606  BNE: XX1159480  BnF: cb126027884 (data)  CANTIC: a10074983  GND: 118680609  ICCU: UBOV959385  ISNI: 0000 0001 1025 8791  LCCN: n79071133  MusicBrainz: af17bd0b-43dd-415d-a656-df5f49918df8  NLA: 35044189  NLG: 221672  NTA: 067929885  RKD: 24115  SNAC: w6gm8sm0  SUDOC: 035274298  Trove: 810430  ULAN: 500027440  VIAF: 44418470   WorldCat (עם VIAF): 44418470
שכונת אפרים (רחובות)

|  מידע |
| --- | --- |
 עיר:  רחובות 
 תאריך ייסוד:  1940 
 על שם:  אפרים פישל רוטנשטרייך 
 קואורדינטות:  31°53′40″N 34°48′06″E﻿ / ﻿31.894572579614°N 34.80176659819°E﻿ / 31.894572579614; 34.80176659819
  (למפת גוש דן מוגדלת) שכונת אפרים(למפת גוש דן רגילה) שכונת אפרים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שכונת אפרים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שכונת אפרים
 
שכונת אפרים היא שכונה בצפון מערב רחובות הקרויה על שם אפרים פישל רוטנשטרייך.
היסטוריה

השכונה הוקמה כשכונה חקלאית על ידי ארגון העובדים של הציונים הכלליים בשותפות עם התאחדות התימנים, על אדמה של הקרן הקיימת. בעת הקמתה, נבנו בשכונה 37 בתים בני שני חדרים, מטבח, מרפסת ושירותים. לצד כל בית היה שטח של דונם וחצי למשק עזר. להקמת השכונה סייעו קרן היסוד ובנק המשכנתאות והבנייה בוצעה על ידי ארגון הקבלנים ברחובות. השכונה נחנכה ב-15 ביולי 1940, בטקס לזכרו של אפרים פישל רוטנשטרייך, שעל שמו נקראה השכונה. המתיישבים שכללו 18 מהתאחדות התימנים, 8 ממשפחות עליית סיטקוב מגליציה ו-11 מארגון הציונים הכלליים, נכנסו לבתים בסביבות מרץ 1941. בהצופה נכתב שכולם "פועלים חקלאיים ושומרי דת". עד הקמת המדינה הייתה השכונה מבודדת ואירעו מקרים של ירי על השכונה מצד ערביי זרנוגה.
בינואר 1949 החליטה מועצת עיריית רחובות על הכללת השכונה בעיר רחובות והמהלך אושר סופית על ידי משרד הפנים בספטמבר 1949. ממערב לשכונה הקומה מעברה א' של רחובות, ומצידה השני, בינה לבין כפר מרמורק וגבתון הוקמה שכונת הוותיקים. באמצע שנות ה-50 זוהתה השכונה כשכונה אשכנזית, ועלו תלונות כלפיה על התבדלות מתושבי המעברה. במחצית השנייה של שנות ה-50 הוקם בשכונה בית ספר דתי בשיתוף עם משרד החינוך אך בניגוד לעמדת העירייה.
השכונה מתאפיינת גם היום ברוב שטחה בבתים צמודי-קרקע השומרים על אופיה הכפרי, אך תוכנית מדיניות העירייה מ-2023 קובעת בנייה בגובה של עד תשע קומות בצפון השכונה לאורך רחוב דרך הים.
הערות שוליים

↑  באפרים אליעזר זק"ש, אתר ראשונים רחובות, כתוב ששכונת אפרים נקראה על שמו של אפרים זקס. ייתכן שמדובר בטעות וייתכן שמדובר בשכונה אחרת, שהוקמה על שטח הכרמים בין המושבה לשכונת שעריים. על שכונה זאת ראו: עבודתה של הקה"ק, דבר, 25 באוגוסט 1930 ו-בין שערים ורחובות, דבר, 27 בדצמבר 1931
↑  "שכונת אפרים" ברתובות, הַבֹּקֶר, 10 ביולי 1940
↑  שכונת אפרים ליד רחובות, הַבֹּקֶר, 16 ביולי 1940
↑  שכונת אפרים, הצופה, 7 במאי 1941
↑  יריות על שומרים ברחובות, משמר, 23 באוגוסט 1944
↑  רחובות מרחיבה גבולותיה, הצופה, 13 בינואר 1949
↑  הורחב שטח שיפוטה של רחובות, הצופה, 30 בספטמבר 1949
↑  בשיכון, דבר, 17 בינואר 1950
↑  אפארטהאיד ברחובות, הארץ, 11 במרץ 1954
↑  הוקמה קואליציה חדשה בעירית רחובות, דבר, 24 באוקטובר 1956
↑  יעקב וישליצקי, ביה"ס בשכונת אפרים, הארץ, 3 ביוני 1958
החינוך הדתי - בן חורג לממשלה, הצופה, 13 בספטמבר 1959
שער סן סבסטיאנו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  שער העיר 
 כתובת:  via di San Sebastiano 18 
 מיקום:  מוניציפיו I 
 מדינה:  איטליה 
 קואורדינטות:  41°52′25″N 12°30′07″E﻿ / ﻿41.87349889°N 12.501814°E﻿ / 41.87349889; 12.501814
 www.sovraintendenzaroma.it
  (למפת רומא מוגדלת) שער סן סבסטיאנו(למפת רומא רגילה) שער סן סבסטיאנו
 
שער סן סבסטיאנו או שער סבסטיאנוס הקדוש (איטלקית: Porta San Sebastiano - "פורטה סן סבסטיאנו"), אשר נקרא בעבר "שער אפיה" (בלטינית: Porta Apia - "פורטה אפיה"), היה שער בחומת אורליאנוס ברומא העתיקה. משער זה בחומה יצאו ויה אפיה וויה ארדיאטינה (אנ').
בעת בניית חומת אורליאנוס כלל השער שתי קשתות, ומשני צדדיו היו מגדלי שמירה חצי גליליות. הקיסר הונוריוס צמצם את השער לפתח קשתי אחד והגדיל את ביצוריו, כולל בניית שיני חומה. במסגרת הביצורים שולבה גם קשת דרוסוס הסמוכה, שעמדה על ויה אפיה ועליה הועברה בתקופת הקיסר קרקלה אמת המים אקווה אנטוניניאנה.
ב-1990 נפתח באולמות השער מוזיאון (Museo delle Mura) שתצוגותיו מוקדשות לחומות רומא העתיקה.
שחלה

| --- | --- |

 שיוך:  מערכת הרבייה הנקבית 
 מיקום אנטומי:  חלל האגן 
 אספקה עורקית:  עורק השחלה 
 ניקוז ורידי:  וריד השחלה 
 ניקוז לימפטי:  Paraaortic lymph node 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (1254) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  ovarium 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A09.1.01.001 
 TA2 (2019):  3470 
 FMA:  7209 
 קוד MeSH:  A05.360.319.114.630 
 מזהה MeSH:  D010053 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0029939 
 
מבנה מערכת המין הנקבית. השחלות באפור באיור
שחלה היא איבר רבייה המצוי ברוב היצורים החיים המתרבים ברבייה זוויגית. השחלה מצויה אך ורק בנקבות של יצורים אלו, ותפקידה הוא להוות כמקום להבשלת תאי הרבייה הנקביים - הביציות. השחלה היא בלוטת המין (אנ') הנקבית - האיבר המייצר תאי רבייה.
היצורים הידועים ביותר שלהם שחלות הם רובם של בעלי החיים וכל צמחי הפרחים.
שחלה בצמחים

בצמחים בעלי פרחים השחלות נמצאות בפרחים עצמם, בתחתיתו של עמוד העלי.
השחלה לרוב תיצור חלל סגור שבתוכו תתפתחנה הביציות המכילות את הגמטופיט הנקבי ושם תתרחש ההפריה כאשר תאי הרבייה הזכריים יגיעו.
לרוב, לאחר ההפריה, נושרים עלי הכותרת של הפרח והשחלה גדלה, מתעבה והופכת לפרי, המכיל את הזרעים.
שחלה בבעלי חיים ובאדם

בבעלי חיים מפותחים משתייכת השחלה למערכת הרבייה. באדם וברוב היונקים - אלה המשתייכים לשלייניים (יונקי שליה) - קיימות שתי שחלות, אך ביצורים אחרים - עופות, למשל - קיימת שחלה בודדת.
בנקבות האדם מצויות השחלות בחלל הבטן, מעל לרחם. הביציות נודדות מהשחלה אל החצוצרות שם הן ממתינות זמן קצר להפריה (קליטת תא רבייה זכרי), ומשם ממשיכות בנדידתן אל הרחם. אם הביצית מופרה על ידי תא זרע היא נדבקת אל קיר הרחם ומתפתחת לעובר בתהליך הקרוי היריון. אם לא מתרחשת הפריה - זהו המצב השגרתי - נפלטת הביצית, יחד עם דם אשר הזין אותה במשך ההמתנה, אל מחוץ לגוף בתהליך הקרוי וסת (המחזור החודשי).
ברוב בעלי החיים מייצרות השחלות את כל הביציות עוד לפני לידת הנקבה, והביציות הלא-בשלות נשמרות בשחלה במשך שנים. בגיל ההתבגרות מבשילות הביציות ומתחילות את נדידתן - ביצית אחת בכל 28 יום אצל האדם - אל הרחם. המחזור החודשי נפסק כשהאישה מגיעה לגיל הבלות, בו אינה יכולה יותר להיכנס להריון (בשל הפסקת הבשלת הביציות- כשבשחלותיה מתחת לאלף ביציות שלא הבשילו). תגליות חדשות ביצורים מסוימים - עכברים, למשל - מצביעות על כך שהנקבות מסוגלות לייצר ביציות גם בחייהן הבוגרים. עניין זה טרם הוברר דיו.
בנוסף לייצור הביציות מבוצעת בשחלות סינתזה של מספר הורמונים נשיים. תרכובות אלו נשלחות מהשחלות, דרך מחזור הדם, אל כל חלקי הגוף, וגורמות לשינויים פיזיולוגיים שבהם מתאפיין ההבדל בין זכרים ונקבות (אצל הגברים מיוצרים הורמונים זכריים באשכים, הגונדות הזכריות).
לעיתים מתרחש מפגש בין תא זרע וביצית לפני שהאחרונה מספיקה להגיע אל הרחם. העובר מתחיל להתפתח בחצוצרה ובמקרים נדירים מאוד - בשחלה עצמה. במקרה של היריון בשחלה כמעט ולעולם לא מצליח העובר להתפתח בצורה תקינה, ונדרשת התערבות כירורגית להסרתו (ראו: הפלה מלאכותית). יכולתה של האישה להיכנס להריון בעתיד לאחר מקרה זה בדרך כלל נפגמת במידה זו או אחרת.
ראו גם

תסמונת השחלות הפוליציסטיות
תסביב שחלה
ציסטה שחלתית
רזרבה שחלתית נמוכה
תסמונת מייג
רזרבה שחלתית נמוכה
דיספלזיה של השחלה
שיטת החתכים הטלואים

באסטרודינמיקה, שיטת החתכים הטלואים או שיטת החתכים הקוניים (באנגלית: patched conic approximation) היא שיטה מקורבת לחישוב מסלול בין פלנטרי של גוף בחלל בסביבה מרובה בגרמי שמיים.
השיטה

לכל גרמי השמיים (השמש, כדור הארץ, ירח וכו') שדה כבידה המשפיע על סביבתו. נניח ולכל גרם שמיים קיימת מעטפת השפעה, מרחק סופי מגרם השמיים, שבתוכה, גוף קטן ממדים (לוויין, רכב חלל) מושפע בקירוב מגרם שמיים יחיד ודומיננטי.
השיטה מבוססת על חלוקת המסלול בחלל למספר חלקים, "טלאים", שנבדלים במעטפות ההשפעה.
כך למעשה מפשטים בעיה מורכבת של בעיית N הגופים על ידי כך שפותרים N פעמים את בעיית שני הגופים עבור כל חלק במסלול; לבעיה זו פתרון ידוע כאחד מחתכי חרוט לפי מסלולי קפלר: אליפסה, פרבולה או היפרבולה.
קירוב זה אינו ממדל את נקודות לגראנז'.
דוגמה

עבור תכנון מסלול של מערכת המשוגרת לחלל מכדור הארץ למאדים ובסביבת השמש:
בשלב הראשון -  נבצע מסלול היפרבולי ביחס לכדור הארץ, לבריחה משדה הכבידה של כדור הארץ.
בשלב השני - כשאנו במעטפת ההשפעה של השמש, נבצע מסלול אליפטי או היפרבולי ביחס לשמש, על מנת להגיע למעטפת ההשפעה של מאדים.
בשלב השלישי - נבצע תמרון על מנת לבצע מסלול אליפטי סביב מאדים.
כמו כן יש להתאים את וקטורי המיקום והמהירות בגבולות המעטפת, בין החלקים, לצורך קבלת פתרון רציף.
ראו גם

בעיית שני הגופים
בעיית שלושת הגופים
בעיית N הגופים
הערות שוליים

↑  Bate, R. R., D. D. Mueller, and J. E. White [1971], Fundamentals of Astrodynamics. Dover, New York.
↑  Lagerstrom, P. A. and Kevorkian, J. [1963], Earth-to-moon trajectories in the restricted three-body problem, Journal de mecanique, p. 189-218.
איור גרפי של מסלול מכדור הארץ למאדים, בסביבת שמש
שלמה אסבאג

הרב שלמה אסבאג (מכונה: מהרש"א) (סביב ה'ת"ק, 1740 - ד' סיוון ה'תק"ף, 17 במאי 1820) היה מקובל, פוסק הלכה, אב בית הדין ורבה של מרקש שבמרוקו בראשית המאה ה-19.
קורות חייו

נולד במרקש לאביו רבי שלום שהיה רב ומקובל בעיר. למד אצל חכמי עירו. נשא את חנינא. בהמשך היה לרב בישיבה, ומתלמידיו ידוע רבי רפאל מסעוד אבן מוחא.
קורות חייו > רבנותו

סמוך לשנת ה'תקכ"ט התמנה לדיין בבית הדין בראשות רבי אברהם קורקוס, רבי יצחק חרוש ורבי אברהם פינטו. לאחר פטירת האחרון, בשנת ה'תקס"ה, נתמנה לאב בית הדין ולרבה של מרקש. בין הדיינים ששימשו בבית דינו נמנים רבי משה בן עטר, רבי יעקב פינטו השני, רבי יוסף חרוש, רבי מוסא בן דוד וחיון ורבי שלמה אוזנקוט. בית דינו הוציאו מאות פסקי דינים שחלקם ניתנו במסגרת משא ומתן הלכתי עם דיינים נוספים ברחבי מרוקו. בין השאר התכתב בית הדין עם רבי שאול ישועה אביטבול רבה של צפרו, ועם רבי רפאל בירדוגו רבה של מקנס, ועם רבי מכלוף אוחיון רבה של אספי, וכן עם חכמי טיטואן ואזמור. פסקי בית דינו התפרסמו ברחבי מרוקו והועתקו מפעם לפעם גם לאחר פטירתו. באופן אישי עמד בקשר עם רבי דוד חסין ואף כתב הסכמה לספרו תהלה לדוד. כמו כן עמד בקשר עם שד"רים.
קורות חייו > רבנותו > פטירתו

נפטר בד' סיוון ה'תק"ף בחולי המגפה בה נפטרו דיינים נוספים. לאחר פטירתו נכתבו קטעי פיוטים לכבודו.
קורות חייו > רבנותו > משפחתו

אשתו חנינא, נפטרה בחדש טבת שנת ה'תר"ב.
בניו  הם: רבי משה ורבי יעקב שנמנו עם חכמי מרקש.
בתו זוהרה נישאה לרבי אלעזר חזן - שכיהן בהמשך כרבה של מרקש.
כתביו

קונטרס על מנהגי שחיטה וטריפות - מקור המנהגים על פי הפוסקים. לא נדפס.
ביאורים על הרא"ם - חלקו נדפס בספרים שונים של רבני מרקש.
פסקי דין - מקבץ מפסקיו יצא לאור בספר 'תשובות חכמי מראכש'. מכון פי ישרים שנת תשפ"ב.
תקנות - מקבץ מתקנותיו יצא לאור בספר 'תשובות חכמי מראכש'.
חידושים על השולחן ערוך - מכיל ביאורים ופסקים על השולחן ערוך, חלקם נדפסו בספר ביאור מהרא"ח על חושן משפט.
הגהות על אוצרות חיים - לא נדפס.
לקריאה נוספת

הרב יוסף פרץ והרב יוסף הלל (עורך), קדושי מראכש, "רבי שלמה אסבאג", הוצאת קהילות ישראל, ירושלים ה'תשפ"א.
הערות שוליים

↑  ראו מצבות מראכש עמ' 467.
↑  ראו פרפראות לחכמה עמ' צ"ד: וסחתי הדברים לפני מהרש"א ואמר לי שכן הוא. ובעמ' פ"ד: וקושיא זו הקשיתי אותה להרב כמוה"ר שלמה אסבאג והשיב וכו'. ומביא חידושים ממנו בעמ' פ"ד ועמ' פ"ט. ובפרדס רימונים חו"מ סי' צ"ה: נמצא כתוב בכתב יד הרב מהרש"א זלה"ה דף קס"ב בקונטרס הגדול וכו' ואני הצעיר אבא בעקבות הרב מורינו זלה"ה.
↑  ראו שו"ת אבני שי"ש חלק סימן צב.
↑  ראו משפטים ישרים חלק ב סימן ריג.
↑  ראו שו"ת חפץ נחמד וגנת ורדים סימן ה.
↑  ראו נר מערבי חלק א סימן קיח.
↑  ראו משפטים צדיקים חלק א סימן קלג.
↑  ראו שבילי משפט מונסונייגו (מתנה נ"ה עמ' קפ"ו, הביאו ליצחק ריח סי' לג),  כתונת יוסף בירדוגו (אות ח' שורש ו' מדיני חזקה ענף ט"ז, ח"ב דף מ"ט ע"ג),  תבואות שמ"ש חו"מ סי' י"ח, ב. יחס דובדו בריש ספר ויחל שלמה דף ה ע"ב.
↑  ראו קובץ סיני כרך כ"ה עמ' של.
↑  ראו רשימת הנפטרים ממכנאס ('תקנות חכמי מכנאס' חלק א עמ' תלו).
↑  ראו ספר מצבות מראכש עמ' לו-ז.
↑  הספידה נכדה רבי שלמה חזן בס' שלחן הטהור (דרוש י"ג) וז"ל: "מרת זקנתי אם אמי הרבנית אשה יראת ה' חנינא תנצב"ה, אלמנת הרב הגדול נר המערבי סבא דמשפטים כמוהר"ר שלמה אסבאג זלה"ה".
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: הרב אברהם פינטו | רבנים ראשיים של מרקש | הבא: הרב משה אסבאג |
רמת הנשיא (חיפה)

| --- | --- |

חלק מבנייני המגורים בשכונת רמת הנשיא בחיפה
 מידע
 שם נוסף:  רמת חביב
 עיר:  חיפה
 תאריך ייסוד:  2003 (תחילת בנייה)
 מייסדים:  חביב כיאט
 שטח:  60 דונם
 אוכלוסייה:  4,000 (2020)
 קואורדינטות:  32°48′46″N 34°57′44″E﻿ / ﻿32.812676°N 34.962088°E﻿ / 32.812676; 34.962088
 שכונות נוספות בחיפה
  (למפת חיפה מוגדלת) רמת הנשיא(למפת חיפה רגילה) רמת הנשיא(למפת הגליל המערבי רגילה) רמת הנשיא(למפת הגליל המערבי מוגדלת) רמת הנשיא he
 
קיר הטיפוס בפארק הפרפר רמת הנשיא.
אלמוג 16 והכניסה לפארק הפרפר
רמת הנשיא היא שכונת מגורים במערב חיפה. השכונה ממוקמת במורדות המערביים של רכס הכרמל, על רמה המשקיפה לים. השכונה שוכנת במבואה של נחל עמיק, ולמורדות רחוב דרך הים המחבר בין הכניסה לחיפה לבין מרכז הכרמל ובסמוך לשכונת נווה דוד הוותיקה.
שם השכונה

בעבר נקראה השכונה "רמת חביב", על שמו של חביב כיאט, בן משפחת כיאט (שהייתה במקור בעלי הקרקע), אך לאחר קבלת ההחלטה להקים את השכונה שונה שמה ל"רמת הנשיא" על ידי היזמים, ובכך נתקבע שם זה כשם השכונה. על אף שוועדת השמות העירונית לא קבעה כי זהו שמה של השכונה, שם זה משמש אותה בפועל גם על ידי הרשויות עצמן. כיום (2016) ממתינה מועצת העיר חיפה להמלצתה הסופית של ועדת השמות העירונית בעניינה של השכונה.
היסטוריה

את הקמת השכונה יזם חביב כיאט, בן משפחת כיאט שהיגר לארצות הברית סיים דוקטורט במשפטים, והיה מרצה באוניברסיטה שם. כיאט חזר לישראל ב-1968, הצטרף לעסקי המשפחה ועסק ביזום פרויקטים לבנייה על קרקעות המשפחה בחיפה. כיאט נפטר בשנת 1979, בגיל 45, כשהפרויקט היה רק בתחילת דרכו. המשפחה המשיכה לקדם את הפרויקט וקיבלה היתר ראשון לבנייה במקום בשנת 1981, אך היא מעולם לא מימשה את ההיתר.
בשנת 1995 מכרה משפחת כיאט את הקרקע תמורת כ-18 מיליון דולר לאחים מאיר ואברהם רייס, אנשי עסקים מניו-יורק, שהקימו חברה בשם "רמת חביב בע"מ" לצורך בנייה במקום. החברה יזמה תוכנית להגדלת זכויות הבנייה, ושינוי התב"ע (תוכנית בניין עיר), כך שהיא שילשה את היקפי הבנייה של קודמתה להיקף של 145 אלף מ"ר ב-500 יחידות דיור. התוכנית הופקדה בוועדה המקומית לתכנון ולבנייה ביולי 2000, והביא לשלוש שנות התדיינויות בהתנגדות תושבי הסביבה, הערות של הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה ומינוי אדריכל-חוקר מטעמה, אשר הביאו לבסוף להנמכת הגובה המקסימלי של המבנים מ-22 ל-20 קומות. בשנת 2003 פורסמה התוכנית למתן תוקף, אך הבנייה בשטח לא החלה בפועל. האחים רייס, גייסו לטובת ביצוע העבודות את הקבלן יעקב אנג'ל, שהחל בהקמת השכונה. אנג'ל התחייב גם לפעול להגדלת זכויות הבנייה. שני הבניינים הראשונים (הממוקמים בתחילת רחוב שונית), בהם 17 קומות ו-204 יחידות דיור, הושלמו ב-2005. באותה שנה האחים רייס ביטלו את ההסכם עם אנג'ל בטענה שקידום תב"ע חדשה לשכונה, והגדלת זכויות הבנייה, מתעכב. במקום זאת חתמו על הסכם חדש עם חברת אפריקה ישראל להשקעות לבניית 1,050 יחידות דיור, אך גם הסכם זה בוטל.
בפברואר 2006 רכשה חברת אוסיף השקעות ופיתוח את 60 הדונם הזמינים לבנייה תמורת כ-108 מיליון שקל. במרץ 2006 רכשה חברת גב ים (מקבוצת נכסים ובניין של איי די בי) מחברת "אוסיף" 50% מהפרויקט. במאי 2006 הגישו לאישור תוכנית לבניית 1,060 יחידות דיור. התוכנית החדשה לשכונה אושרה בוועדה המקומית לתכנון ולבנייה חיפה במרץ 2007. אך למרות אישורה, היא נתקעה בשל הליכי התכנון המפורט וכן בשל מחלוקת בין העירייה והיזמים בנושא היטל ההשבחה. בנובמבר 2010, השלימו לבסוף את התכנון המפורט וקיבלו את היתרי הבנייה לבניינים הראשונים שבנו.
בינואר 2011 החל שיווק דירות המגורים בשכונה, ובחודש יוני 2013 החל אכלוס הדירות, ובאותה השנה החלה בנייתם של מרכזי החינוך ושל המרכז המסחרי בשכונה אשר נפתח לקהל בחודש ספטמבר 2014.
בסוף 2019 מכרה חברת רסקו מקבוצת ישרס  את חלקה בפרויקט לחברת "גב ים" (ישרס רכשה את חברת אוסיף בשנת 2008 ומיזגה אותה עם רסקו). "גב ים" תשלים את הקמת הבניינים במגרשים הפנויים שנותרו בשכונה.