stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קליגולה
ביוגרפיה > חניכתו של קליגולה בקאפרי

לאחר נפילתו של סיאנוס, היה קליגולה קרוב המשפחה המועדף על טיבריוס. קליגולה זומן לאי קאפרי, שם בילה הקיסר את שנותיו האחרונות, ושוכן שם באחד הארמונות שבנה לעצמו טיבריוס. סווטוניוס מתאר את מעשי הזימה והסטייה שאירעו על האי, כאשר טיבריוס, לאחר שהאנשים החזקים שבצילם שהה כל חייו (אוגוסטוס, ליוויה, אחיו דרוסוס) מתו, חש חופשי לממש את הסטיות המיניות והנפשיות שלו, שהיו מנת חלקו כל חייו, אך על מנת להיות ליורשו הראוי של אוגוסטוס, נמנע מהן עד זקנתו. אין לדעת אם תיאורו של סווטוניוס נכון ומדויק.
סווטוניוס מתאר את חנופתו של קליגולה לטיבריוס, ואדישותו, כביכול, כלפי רציחתם של אביו, אמו, ואחיו הגדולים. קליגולה עצמו התייחס להתנהגות זו כהעמדת פנים שנועדה להציל את חייו, ואכן כך היה. קליגולה שרד את ימי קיסרותו של טיבריוס כבנו המאומץ ויורשו המיועד, בעוד שיתר בני משפחתו מתו בייסורים בגלות. אומנם, נפוצה שמועה לפיה בסופו של דבר, כשהיה טיבריוס על ערש דווי, זירז קליגולה את מותו. הוא עצמו התוודה כי פעם נכנס לחדרו של טיבריוס כשבידו פגיון, וביקש לרצוח אותו, אך חזר בו ברגע האחרון. בתקופה זו סייע קליגולה לטיבריוס לבצע כמה מהמשרות הניהוליות שהיו מוטלות עליו, והוכיח עצמו כבעל כישרון בתחום המנהל וכיורש ראוי. סווטוניוס מספר כי בלילות היה קליגולה מענה עצירים ומבצע מעשי זימה כשהוא מחופש ולבוש בפיאה, וכי טיבריוס הבחין בנטיותיו אלו, והכריז כי הוא מגדל נחש פתן עבור העם הרומאי. בשנת 33 העניק טיבריוס לקליגולה משרת קווסטור של כבוד. עם זאת בצוואתו מינה טיבריוס ליורשו לצד קליגולה, ובעל סמכויות שוות לו, את נכדו הטבעי, נער בשם גמלוס.
שלטונו

ב-16 במרץ 37, מת טיבריוס. על פי סווטוניוס נרצח טיבריוס על ידי המקורבים לו, אם בהרעלה, אם בהרעבה איטית ואם בחניקה באמצעות כר; אך בהתחשב בעובדה שטיבריוס מת בגיל 77, קרוב לוודאי שמת מוות טבעי.
ב-18 במרץ הכריז הסנאט הרומאי על ביטולה של צוואת טיבריוס, ועל מסירת מלוא השלטון לקליגולה. אחד ממעשיו הראשונים של קליגולה כקיסר, היה הוצאתו להורג של גמלוס הנער, בו לא חפץ כשותף לשלטון. בערך בזמן זה, כפי הנראה כשהבינה מה מתרחש במשפחתה, התאבדה סבתו של קליגולה, אנטוניה.
עם כל זאת, היו החודשים הראשונים של קליגולה כשליט טובים, ובישרו תקופת שלטון רגועה ותקינה. הוא חילק מענק כספי למשמר הפרטוריאני, השמיד את המסמכים שאסף טיבריוס על מנת להרשיע אנשים שונים בבגידה, הכריז כי לא יתקיימו יותר משפטי בגידה, החזיר גולים מגלותם, וסייע לאלו שנפגעו על ידי מערכת המיסים שהקים טיבריוס. רבים אהבו אותו בשל היותו בנו של גרמניקוס, שזכרו היה עדיין נערץ על העם הרומאי, וצאצא לאוגוסטוס ולמרקוס אנטוניוס. אחרים ראו בו שינוי לטובה מטיבריוס, אשר זכה להיות שנוא על ידי הכול בתקופת שלטונו הארוכה. קליגולה הפגין מסירות משפחתית, כשאסף במו ידיו את אפרם של אמו ואחיו, והעבירם לקבורה ברומא, ומינה את דודו קלאודיוס לקונסול.
מפנה לרעה חל עם נפילתו של קליגולה למשכב במחלה בלתי ידועה באוקטובר שנת 37. יש האומרים כי המחלה החמירה את תכונותיו הטבעיות האיומות, אך העובדה היא כי לאחר שקם ממחלתו נתן דרור לשיגעון שכמוהו טרם נודע בקרב שליטי רומא עד אז.
שלטונו > רצח קליגולה

לאחר שלוש שנים ועשרה חודשים של שלטון אימים, בשנת 41, קשרו כנגדו אנשי המשמר הפרטוריאני ובהם מפקדם קאסיוס כיריאה, לו נהג קליגולה ללעוג, בשל היותו כביכול מפונק ורכרוכי. הוא נרצח ביום 24 בינואר 41, בעת שחזר מן התיאטרון, והובל על ידי שומריו דרך מסדרון ארוך ומבודד. קליגולה היה בן 28 שנים במותו. לאחר רציחתו רצחו הקושרים אף את אשתו קיסוניה ואת בתו התינוקת ג'וליה.
לאחר רציחתו היו שקראו להשבת הרפובליקה, אך לבסוף מונה דודו של קליגולה, קלאודיוס לקיסר.
קליגולה והיהודים

קליגולה היה חברו הטוב של אגריפס הראשון, נכדם של הורדוס ושל מרים החשמונאית. בעת ששהה ברומא, בטרם הוכתר קליגולה לקיסר, הביע אגריפס תקווה כי טיבריוס ימות וקליגולה יהיה ליורשו. על כך הושם אגריפס בכלא למשך שישה חודשים. לאחר מינויו של קליגולה לקיסר, זכר קליגולה לאגריפס את התקרית, והמליך אותו על ארץ הבשן (שנת 37). כמו כן העניק לו שרשרת של זהב (במקום שרשרת הברזל שהייתה לו בכלאו). לאחר מכן הגלה קליגולה את דודו של אגריפס, הוא הורדוס אנטיפס, שהיה "טטרארך הגליל והגולן", וסיפח חבלי ארץ אלו לממלכתו של אגריפס (שנת 39).
במהומות שהתרחשו באלכסנדריה בשנת 38, פרע ההמון ביהודי המקום. הנציב הרומי שם, פלקוס, אף החמיר את המצב, כשהורה לרכז את כל היהודים ברובע אחד והתעלל במנהיגיהם. אף השתדלותו של ידיד הקיסר, אגריפס הראשון לטובת היהודים לא הועילה. הנציב הודח, אמנם, בידי קליגולה, מטעמים אלה או אחרים, אך העימות נותר בעינו ושתי משלחות הגיעו לרומא, האחת מטעם היהודים והאחת מטעם אויביהם. קליגולה נמנע מלתת הכרעה ברורה בעניין, וגם בפגישה עם הבאים מאלכסנדריה הפגין את התנהגותו המשונה שתועדה על ידי ההיסטוריון פילון האלכסנדרוני, חבר המשלחת היהודית, בחיבורו המשלחת לגאיוס.
משהקימו ההלניסטים ביבנה מזבח לפולחן הקיסר, הרסו אותו התושבים היהודים במקום. הדבר דווח לקליגולה, והוא הורה בכעסו על הקמת פסל לכבודו בבית המקדש בירושלים. יוסף בן מתתיהו מספר כי הנציב הרומי של סוריה פובליוס פטרוניוס נשלח אל ירושלים ועמו צבא רב, על מנת להציב בבית המקדש את פסלו של קליגולה, ולהרוג את כל מי שיתנגד לכך. פטרוניוס יצא דרך הים מאנטיוכיה, והגיע לעכו. בעכו התקבל פטרוניוס על ידי משלחת של היהודים, אשר התחננה בפניו כי לא יציב את פסלי קליגולה בארצם. פטרוניוס הותיר את הפסלים ואת הצבא בעכו, ונסע לטבריה. שם אסף את היהודים והזהיר אותם כי אל להם להתנגד לקליגולה, וכי יסבלו סבל רב אם יעשו כן. לאחר שהתרשם כי היהודים מוכנים למות ובלבד שבית המקדש לא יחולל בצלמו של קליגולה, שב לאנטיוכיה וניסח מכתב זהיר לקליגולה במטרה לעורר אותו לביטול הגזרה, או - בינתיים - לזכות לפחות בדחייה, שכן הדבר עלול להביא למרד ולשפיכות דמים רבה. מכתבו של פטרוניוס לא שינה את דעתו של קליגולה, אך התערבותו של אגריפס הראשון הביאה לביטול הגזירה. קליגולה שלח מכתב לפטרוניוס בו הוא מורה לו על ביטול הפקודה. למרות זאת, חש קליגולה שפטרוניוס גם בגד בו והורה על התאבדותו, אך עד שהגיעה הפקודה, היה כבר קליגולה בין המתים.
פרשת הצלם בהיכל הוסברה בעולם העתיק כנובעת מטירופו של קליגולה והתעקשותו בדבר היותו אל, אולם ייתכן שיש לכך הסבר אחר. בתקופת החשמונאים היה קשר בל ינתק בין היהדות לסדר המדיני: הכהן הגדול היה ראש המדינה והוא פעל להכחיד כל פולחן לא יהודי מארץ ישראל, מתוך אמונה שהדת היהודית צריכה להיות הדת הבלעדית בארץ הקודש. דבר זה היה לרועץ בעיני הרומיים בעיקר שליטים פולחניים, שראו בכך שהיהודים לא עובדים אלילים, מכשול בביסוס שלטונם, שבמקרה של קליגולה לדוגמה בוסס על כך שקליגולה הוא אל. על ידי השמדת המזבח ביבנה, שהייתה רכושו האישי של הקיסר, נראה לרומאים שהיהודים פגעו בשלטון הרומאי שהתבסס על כך שהאלוהות של הרומאים היא חלק ממוסדות השלטון והתגובה הנאותה על כך הייתה פגיעה בבית המקדש שהיה מרכז החיים הדתיים של היהודים.
קליגולה בספרות ובתרבות הפופולרית

דמותו של קליגולה שימשה השראה ליצירותיהם של כמה יוצרים חשובים.
תיאורו של סווטוניוס את הקיסר המטורף הוא בעל ערך ספרותי באותה מידה שהוא בעל ערך היסטורי.
המחזה "קליגולה" מאת אלבר קאמי מבוסס על דמותו של קליגולה, ועוסק בחוסר המשמעות של חיי השליט לאחר שאיבד את אחותו האהובה.
רוברט גרייבס הציג את דמותו של קליגולה בספרו "אני קלאודיוס". הספר שימש לאחר מכן כבסיס לסדרת טלוויזיה מצליחה בה שיחק השחקן הבריטי ג'ון הרט את דמותו של קליגולה.
הסרט קליגולה - המו"ל של העיתון הפורנוגרפי "פנטהאוז", בוב גוצ'יונה, ביקש ליצור סרט בכיכובם של גדולי השחקנים. הוא שכר את הבמאי האיטלקי טינטו בראס ואת הסופר גור וידאל לכתיבת תסריט המבוסס על דמותו של קליגולה.
בסרט השתתפו גדולי השחקנים של התקופה (הסרט יצא בשנת 1979) - ג'ון גילגוד, מלקולם מקדואל, פיטר או'טול, הלן מירן וכן רבים אחרים. היו אלו שחקני תיאטרון בריטי מהוללים, וחלקם השתתפו בסרט בסצנות עירום נועזות. הדעות באשר לאיכות הסרט חלוקות.
יעקב שבתאי תיאר את חיי קליגולה במחזה הנושא שם זה.
בספרו של ריק ריירדן, "המבוך הבוער", משמש קליגולה כאנטגוניסט.
העונה השלישית של הסדרה האימפריה הרומית נקראת "קליגולה: הקיסר המטורף" ומוקדשת לדמותו של קליגולה.
ביצירות רבות אחרות, וכן באזכורים רבים, משמש קליגולה כסמל לשליט עריץ ומטורף. שליטים רבים הושוו לקליגולה; בפרט, כאשר מדובר במינויים פוליטיים מושחתים ובלתי ראויים, לא פעם נמצאים המזכירים את מינויו של הסוס אינקיטאטוס לקונסול.
לקריאה נוספת

סווטוניוס, תרגום: ד"ר אלכסנדר שור, חיי שנים-עשר הקיסרים, תל אביב: מסדה, תשי"ט
צבי יעבץ, טיבריוס וקאליגולה, תל אביב: דביר, 1995 (הספר בקטלוג ULI)
P. V. D. Balsdon, The Emperor Caligula, Oxford 1934
D. W. Hurley, An Historical and Historiographical Commentary on Suetonius Life of C. Caligula, Atlanta 1993
הערות שוליים

↑  "מהן הספינות מאגם נמי?". נבדק ב-2024-07-26.
↑  טני פרנק, An Economic Survey of Ancient Rome Volume V Rome and Italy of the Empire, 1940
↑  Susan Wood, Diva Drusilla Panthea and the Sisters of Caligula, American Journal of Archaeology, Vol. 99, No. 3 (Jul., 1995), pp. 457-482
↑  דיו קסיוס, היסטוריה רומאית, ספר נט, פרק כד, סעיף 1 (תרגום מתוך: דניאל שוורץ, אגריפס הראשון, פרק שלישי, עמ' 79, הערה 2).
↑  פילון, המשלחת אל גאיוס, 200-202.
↑  האוניברסיטה הפתוחה, החוברת לקורס: יהוד ורומא (1998), יחידה 4, עמ' 72.
↑  ראו בקדמוניות היהודים, יוסף בן-מתיתיהו (יוספוס פלאביוס), יח 301.
↑  דניאל שוורץ, אגריפס הראשון מלך יהודה האחרון, עמ' 94-93
| קיסרי רומא |
| --- | --- | --- |
| תקופת הפרינקיפט | אוגוסטוס קיסר • טיבריוס קיסר • קליגולה • קלאודיוס קיסר • נירון קיסר • גלבה • אותו • ויטליוס • אספסיאנוס • טיטוס • דומיטיאנוס • נרווה • טראיאנוס • אדריאנוס • אנטונינוס פיוס • לוקיוס ורוס • מרקוס אורליוס • קומודוס • פרטינקס • דידיוס יוליאנוס • ספטימיוס סוורוס • קרקלה (עם גטה) • מקרינוס • אלאגבאלוס • אלכסנדר סוורוס |  |
| תקופת משבר המאה השלישית | מקסימינוס תראקס • גורדיאנוס הראשון עם גורדיאנוס השני • פופיאנוס ובלבינוס • גורדיאנוס השלישי • פיליפוס הערבי • דקיוס עם הרניוס אטרוסקוס • טרבוניאנוס גאלוס עם הוסטיליאנוס • טרבוניאנוס גאלוס עם וולוסיאנוס • איימליאנוס • ולריאנוס עם גליאנוס • גליאנוס • קלאודיוס השני גותיקוס • קווינטילוס • אורליאנוס • טקיטוס • פלוריאנוס • פרובוס • קארוס • קארינוס עם נומריאנוס |  |
| תקופת הדומינט | דיוקלטיאנוס עם מקסימיאנוס • קונסטנטיוס כלורוס • גלריוס • פלביוס ולריוס סוורוס • מקסימינוס דאיה • מקסנטיוס • ליקיניוס • קונסטנטינוס "הגדול" • קונסטנטיוס השני עם קונסטנס ועם קונסטנטינוס השני • יוליאנוס • יוביאנוס • ולנטיניאנוס הראשון עם ואלנס • גרטיאנוס עם ולנטיניאנוס השני • תאודוסיוס הראשון |  |
האימפריה הרומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259208505171  PLWABN: 9810586246805606  BNE: XX872649  BnF: cb11956741v (data)  CANTIC: a11113261  GND: 118518410  ISNI: 0000 0000 9310 8408  LCCN: n50032169  NKC: jn20000700269  NLG: 171785  NSK: 000107927  NTA: 072862092  RERO: 02-A009971551  SELIBR: 182707  SUDOC: 027551016  ULAN: 500354951  VcBA: 495/44115  VIAF: 59052351   WorldCat (עם VIAF): 59052351 
מטבע של הקיסר קליגולה, מתוארך לשנת 37–38 לספירה
טבלת ברונזה בה נשבעים תושבי אסוס (אנ') שבועת נאמנות לקליגולה במוזיאונים לארכאולוגיה של איסטנבול
פסל של קליגולה ולצידו העתק צבוע של הפסל
פיטר גבריאל

| --- | --- |

גבריאל, 2008
 לידה:  13 בפברואר 1950 (בן 75) אנגליה סארי, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Peter Brian Gabriel 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1967
 מקום לימודים:  בית הספר צ'רטרהאוס 
 עיסוק:  מוזיקאי, מפיק, פעיל שלום
 סוגה:  רוק מתקדם, ארט רוק, רוק ניסיוני, פופ רוק, מוזיקת עולם
 סוג קול:  בריטון 
 שפה מועדפת:  אנגלית, גרמנית 
 כלי נגינה:  שירה, קלידים, פסנתר, חליל צד, אבוב, תופים, מפוחית פה, גיטרה
 חברת תקליטים:  Geffen, Real World, Virgin, Charisma, Atlantic ו-EMI
 בן או בת זוג:  Jill Georgina Moore (17 במרץ 1971–1987) Meabh Flynn (9 ביוני 2002–?)  רוזנה ארקט (1988–1992) שינייד או'קונור 
 צאצאים:  Melanie Gabriel, Anna Marie Gabriel, Luc Gabriel, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מספר צאצאים:  4 
 פרסים והוקרה:  פרס צפון–דרום (1995)  MTV Video Music Award for Most Experimental Video (1987)  MTV Video Music Award for Best Overall Performance (1987)  פרס הווידאו קליפים של MTV לבימוי הטוב ביותר (1987)  MTV Video Music Award for Best Concept Video (1987)  פרס VMA לווידאו השנה (1987)  פרס VMA לאמן השנה (1987)  פרס ונגארד לווידאו של MTV ע״ש מייקל ג'קסון (1987)  פרסי איבור נובלו (1987)  פרס המוזיקה של MTV  לאפקטים הטובים ביותר (1987)  פרס MTV Video Music לעריכה (1987)  פרסיי Q (1992)  פרסיי Q (2006)  פרס הוידאו של MTV לבימוי אמנותי (1987)  פרס המוזיקה של MTV  לאפקטים הטובים ביותר (1994)  פרס MTV Video Music לעריכה (1993)  פרס המוזיקה של MTV  לאפקטים הטובים ביותר (1993)  פרס MTV Video Music - בחירת הצופים (1987)  פרס פולר למוזיקה (2009)  פרסי איבור נובלו (2007)  CASBY Award (1986)  פרס גראמי לווידאו קליפ (1993)  פרס גראמי לווידאו קליפ (1994)  פרס גראמי לסרט המוזיקלי הטוב ביותר (1996)  פרס גראמי לאלבום העידן החדש (1990)  פרס ג'נסיס (2003)  פרס המוזיקה של פרנקפורט (2006)  פרס שגריר המצפון (2008)  GAFFA-Prisen (1992)  פרס גראמי לשיר הטוב ביותר שנכתב למדיה ויזואלית (2009)  BT Digital Music Awards (2006)  פרס המוזיקה הבריטית לזמר (1987)  Brit Award for British Producer of the Year (1993)  Grammy Award for Best Arrangement, Instrumental or A Cappella (2009)  Brit Award for British Video of the Year (1987)  BMI London Awards (2007)  BMI London Awards (2012)  BMI London Awards (2006)  היכל התהילה של הרוק אנד רול (2014) 
 petergabriel.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
גבריאל בהופעה עם ג'נסיס כשהוא מחופש ל"Brittania" (אביר אור הירח) מתוך השיר, Dancing with the Moonlit Knight, 1973
גבריאל, 1980
פיטר בריאן גבריאל (באנגלית: Peter Brian Gabriel; נולד ב-13 בפברואר 1950) הוא מוזיקאי אנגלי. נודע בציבור כסולן וחלילן להקת ג'נסיס. מאז שעזב את ג'נסיס (1975), פתח גבריאל בקריירת סולו מצליחה. בנוסף, עוסק גבריאל בפרויקטים שונים המוקדשים לקידום מוזיקת עולם, הפצת מוזיקה ברשת האינטרנט ופעילות הומניטרית.
ביוגרפיה

גבריאל נולד בכפר צ'ובהאם שבמחוז סארי, אנגליה שבממלכה המאוחדת. אביו, ראלף פרטון גבריאל היה מהנדס חשמל, ואמו אידית' איירין. החל ללמוד פסנתר בגיל צעיר אבל הפסיק (דבר שהתחרט עליו בגיל מאוחר יותר) ולמד קצת לנגן בחליל ואבוב. סבו העשיר החזיק אחוזה ויקטוריאנית באזור קוקס היל ובה מגרשי קרוקט, אגם דגי-זהב, חממה וגפנים, גן ורדים ומגרש סקווש. אלה סיפקו השראה רבה לגבריאל.
משפחתו עודדה את פיטר הצעיר להעשיר את עצמו כנגן קלרינט. בנעוריו למד בבתי ספר פרטיים בדרום אנגליה.
ביוגרפיה > ג'נסיס

בשנת 1967 הקים גבריאל את להקת ג'נסיס, יחד עם חברים מלימודיו בבית הספר: טוני בנקס, אנתוני פיליפס, מייק רתרפורד והמתופף כריס סטיוארט. שמה של הלהקה הוענק לה על ידי מנהלם, ג'ונתן קינג, שהפיק את אלבום הבכורה של הלהקה "מבראשית לחזון" (מרס 1969). גבריאל שימש כסולן בשישה אלבומים של ג'נסיס עד 1974.
להקת ג'נסיס זכתה להצלחה גדולה בעיקר בבריטניה, איטליה, בלגיה וגרמניה, לא מעט גם בזכות הופעותיו הבימתיות המרשימות והבלתי שגרתיות של גבריאל, שהשתמש בשלל תחפושות מוזרות ואיפור פנים שהשתלבו בתאורה יוצאת דופן שליוותה את הופעות הלהקה.
ביוגרפיה > תחפושותיו של גבריאל

בהופעות המוקדמות של ג'נסיס, מערכות ההגברה לא היו מתקדמות ולכן, הקהל לא הצליח להבין את שירתו של גבריאל, ולא הבינו את המילים. לכן, גבריאל רצה להראות לקהל את משמעות השיר בעזרת שלל התחפושות שלו.
בסדרה התיעודית Seven Ages of Rock אשר שודרה ב-BBC, סיפר הגיטריסט של ג'נסיס לשעבר סטיב האקט, על הפעם הראשונה שגבריאל הופיע עם תחפושת: הוא לבש את השמלה של אשתו ג'יל, ושם מסכת ראש שועל על ראשו בהתייחסות לדמות שבעטיפת האלבום של ג'נסיס, Foxtrot. חברי הלהקה לא הבינו מה גבריאל עשה והאקט עצמו חשב שגבריאל הולך להרוס את ההופעה. אך למעשה, התחפושות משכו את תשומת לב התקשורת והגבירו את הפופולריות של הלהקה. עקב כך התרגלו חברי הלהקה לתחפושות ועודדו את גבריאל להמשיך להתחפש.
בין תחפושותיו המפורסמות של גבריאל, התחפש לחייזר עם כנפי עטלף בשיר Watcher of the Skies.
שתי התחפושות "הפרח" ו"הגוג" נוצרו ליצירה הארוכה של ג'נסיס "ארוחת הערב מוכנה" Supper's Ready.
גבריאל השתמש בתחפושת "Britannia" (בריטניה) לשיר Dancing with the Moonlit Knight.
תחפושת "האיש הזקן" הייתה בשיר "תיבת הנגינה" The Musical Box.
התחפושות "איש הסליפר" ו"רייל" היו לסיבוב ההופעות לקידום האלבום The Lamb Lies Down on Broadway. רייל הוא הדמות הראשית באלבום.
ביוגרפיה > עזיבתו של גבריאל את ג'נסיס

במהלך העבודה על האלבום The Lamb בשנת 1974 גבריאל לא היה נוכח בכתיבת לחני השירים. לחני שירי האלבום נכתבו על ידי חברי הלהקה האחרים (טוני בנקס, פיל קולינס, מייק רת'רפורד וסטיב האקט). גבריאל התעקש לכתוב את הסיפור והמילים בעצמו, מה שגרם לקרע בלהקה. במיוחד כאשר ראת'רפורד הציע במקור פרויקט אחר ללהקה – אלבום המבוסס על הספר "הנסיך הקטן" של אנטואן דה סנט-אכזופרי. גבריאל נעדר מפגישות הכתיבה ומהחזרות בשל בעיות אישיות – לאשתו ג'יל היו בעיות עם הריונה הראשון – מה שהוסיף למתח בין חברי הלהקה. עם זאת, באנקס וראת'רפורד היו אלו שכתבו את המילים לשיר "The Light Dies Down on Broadway", מאחר שגבריאל לא היה יכול למצוא קישור בין "Ravine" ו-"Riding the Scree".
במהלך התקופה שלפני הפקת האלבום, גבריאל יצר קשר עם הבמאי ויליאם פרידקין (שבאותה התקופה נהנה מהצלחה רבה מהסרט "מגרש השדים"), בניסיון ליצור פרויקט לסרט, אחרי שפרידקין קרא את הסיפור הקצר על עטיפת אלבום ההופעה החיה מ-1973. למרות מורת-רוחם של חברי הלהקה, גבריאל עזב כדי לעבוד על טיוטות תסריט. עם זאת, הפרויקט הסתיים ללא תוצאות, וגבריאל חזר ללהקה בעידודו של מנהל הלהקה, טוני סטראון-סמית'.
בעקבות האלבום, עזב פיטר גבריאל את ג'נסיס. למרות איבוד דקות ההבחנה המלודית והסרקזם במילים יחד עם הופעתו הראוותנית של גבריאל; התפתחות הלהקה לעבר מלודיה, אינטנסיביות ופוקוס הלחנתי המשיכה גם באלבום שאחרי The Lamb. כך ובזמן שהלהקה השתנתה באופן ודאי, השם שלה כאחת מהלהקות הפרוגרסיביות המשפיעות ביותר, המשיך גם אחר-כך, עם רמות הצלחה שונות.
לאחר שעזב את הלהקה המתופף פיל קולינס, היה לזמר המוביל, תחילה בעל כורחו, לאחר ש-400 זמרים להם נערך אודישן לא עמדו במשימה. ואילו גבריאל באותה עת לקח הפסקה מעסקי
המוזיקה, במהלכה לקח שיעורי פסנתר ומוזיקה.
ביוגרפיה > קריירת סולו > ארבעה אלבומי "פיטר גבריאל"

עד סוף 1975, הקליט באולפן ביתי כ-20 שירים שכתב עם חברו מרטין הול. ולאחר שהכין חומרים לאלבום אולפן גבריאל הקליט את אלובם הסולו הראשון שלו בשנים 1976–1977 בטורונטו ובלונדון, עם המפיק בוב אזרין.
גבריאל לא נתן שמות לארבעת אלבומי האולפן הראשונים שלו, שיצאו לאור בשנים 1977–1982. כולם נקראו בפשטות "פיטר גבריאל", תוך שימוש באותו הגופן עם עיצוב דומה. "הרעיון שלי הוא להוציא אלבומים כמו מגזין, שייצא רק פעם בשנה", הוא העיד ב-1978, "עם אותה כותרת, אותה כיתוב באותו מקום; רק עם תמונה שונה". עם זאת, כל אלבום קיבל כינוי על ידי מעריצים, בדרך כלל כינוי הקשור לעטיפת האלבום.
האלבום "פיטר גבריאל" (המכונה "פיטר גבריאל 1: רכב") יצא לאור בפברואר 1977 והגיע למקום ה-7 במצעד המכירות בבריטניה ולמקום ה-38 בארצות הברית. הסינגל המוביל באלובם היה "סולסברי היל", שיר אוטוביוגרפי על חוויה רוחנית שחווה בגבעה ליד העיר סולסברי. אחר כך יצא לסיבוב של 80 הופעות ממרץ עד נובמבר 1977 עם להקה שכללה את הגיטריסט רוברט פריפ.
בסוף 1977, גבריאל החל להקליט את אלבום האולפן השני בסדרת "פיטר גבריאל" (המכונה Peter Gabriel 2: Scratch) בהולנד, עם פריפ כמפיק. שיר באלבום "אם האלימות" נכתב על ידי גבריאל ואשתו הראשונה ג'יל. האלבום יצא לאור ביוני 1978, הוא הגיע למקום ה-10 בבריטניה ולמקום ה-45 בארצות הברית. סיבוב ההופעות של גבריאל לאלבום נמשך מאוגוסט עד דצמבר 1978. בסיבוב ההופעות הזה גילחו גבריאל ולהקתו את ראשם.
גבריאל הקליט את אלבום האולפן השלישי בסדרת "פיטר גבריאל" (המכונה בשם Peter Gabriel 3: Melt) באנגליה בשנת 1979. הוא פיתח עניין במוזיקה אפריקאית ובמכונות תופים ומאוחר יותר הכתיר את התקליט כאלבום פריצת הדרך שלו. הוא יצא לאור במאי 1980, ועמד במקום הראשון במצעד המכירות בבריטניה במשך שלושה שבועות. הסינגל "Games Without Frontiers" הגיע למקום ה-4 ו-"Biko" הגיע למקום ה-36 בבריטניה. לאחר קומץ הופעות ב-1979, גבריאל הופיע עם שירי אלבום מפברואר עד אוקטובר 1980. באותה תקופה גם החל להפיק את הפסטיבל הבין-לאומי למוזיקה, אמנות וריקוד.
במהלך ההקלטות על האלבום פיטר גבריאל הרביעי (המכונה פיטר גבריאל 4: אבטחה), גבריאל לקח על עצמו אחריות גדולה יותר על ההפקה. הוא הקליט אותו בשנים 1981–1982, לראשונה בהקלטה דיגיטלית, בשאולפן נייד שחנה בביתו. גבריאל השתמש בסינטסייזר דגימה דיגיטלי של Fairlight CMI ושילב מכשור אלקטרוני עם דגימת כלי הקשה וקצב. האלבום יצא לאור בספטמבר 1982, והגיע למקום ה-6 בבריטניה. כדי לטפל בהפצה אמריקאית של האלבום, חתם גבריאל על חוזה עם חברת גפן רקורדס, אשר - בתחילה ללא ידיעתו של גבריאל - כינה את האלבום Security, כדי להבדיל אותו משלושת האלבומים הראשונים. סיבוב ההופעות של גבריאל ב-1982 נמשך שנה והפך לראשון שלו שהסתיים ברווח. הקלטות מסיבוב ההופעות יצאו לאור ב-1983, באלובם Plays Live.
ב-1983, גבריאל יצר את הפסקול לסרט הדרמה של אלן פרקר בירדי (1984), שהופק בשיתוף עם דניאל לנואה. הפסקול כלל חומרים חדשים, ללא מילים, וכן רמיקס אינסטרומנטלי של מוזיקה מאלבום האולפן הקודם שלו.
ביוגרפיה > קריירת סולו > הצלחה בינלאומית

לאחר שסיים לייצור את הפסקול לסרט "בירדי", גבריאל העביר את המיקוד המוזיקלי שלו מקצב ומרקם, כפי שייצר בארבעה אלבומי "פיטר גבריאל", לעבר שירים פשוטים וקליטים יותר. בשנת 1985, הוא הקליט את אלבום האולפן החמישי שלו So ‏. האלבום יצא לאור במאי 1986 והגיע למקום הראשון בבריטניה ולמקום השני בנצעדי המכירות בארצות הברית. גם בישראל הגיע למקום הראשו במצעדי המכירות. הוא נותר האלבום הנמכר ביותר של גבריאל עם יותר מחמישה מיליון עותקים שנמכרו בארצות הברית בלבד. הוא כלל שלושה סינגלים שהין בין 20 הראשונים במכירות בבריטניה: "Sledgehammer", "Big Time" ו-"Don't Give Up", דואט עם קייט בוש. "Sledgehammer" הגיע למקום הראשון ב-Billboard Hot 100 בארצות הברית, הסינגל היחיד של גבריאל בקריירה שלו שעשה זאת. והדיח את "Invisible Touch" של ג'נסיס, להקתו לשעבר, מהמקום הראשון, שהיה גם הלהיט היחיד שלהם בארצות הברית. בבריטניה, הסינגל הגיע למקום הרביעי. בשנת 1990, רולינג סטון דירג את So במקום ה-14 ברשימת "100 האלבומים המובילים של האייטיז".
ב-1988, גבריאל השתלב כמלחין הפסקול לסרטו של מרטין סקורסזה "הפיתוי האחרון של ישו". סקורסזה יצר קשר עם גבריאל בנוגע לפרויקט כבר ב-1983 וביקש, לדברי גבריאל, להציג את "המאבק בין אנושיותו לאלוהותו של ישו בצורה עוצמתית ומקורית". גבריאל השתמש במוזיקאים שפגש בפסטיבל הבין-לאומי למוזיקה, אמנות וריקוד, כדי לבצע קטעים אינסטרומנטליים עם התמקדות בקצב ובטקסטורות אפריקאיות, מזרח תיכוניות ואירופיות, תוך שימוש בארכיון הסאונד הלאומי בלונדון להשראה נוספת. התוכנית הראשונית להקלטה הפסקול הקדישה עשרה שבועות להקלטה לפני שהיא נחתכה לשלושה, מה שלא הותיר לגבריאל זמן לסיים את כל הקטעים שרצה להקליט במקור. כשצילומי הסרט הסתיימו, גבריאל עבד על הפסקול במשך ארבעה חודשים נוספים, כדי לפתח עוד רעיונות לא גמורים שלו. הפסקול יצא לאור בשם "Passion", ביוני 1989. הוא זיכה את גבריאל בפרס גראמי להופעת הניו אייג' הטובה ביותר ומועמדות לגלובוס הזהב עבור פסקול הסרט המקורי הטוב ביותר.
בספטמבר ואוקטובר 1988 השתתף גבריאל בסיבוב ההופעות "Human Rights Now!" (אנ') סדרה של מופעי צדקה לגיוס כספים עבור ארגון אמנסטי אינטרנשיונל לכבוד 40 שנה לההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם.
ב-1990 הוציא גבריאל את אלבום האוסף הראשון שלו, Shaking the Tree: Sixteen Golden Greats, שמכר 2 מיליון עותקים בארצות הברית.
חיים אישיים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
פיטר גבריאל נישא פעמיים, ולו ארבעה ילדים.
חיים אישיים > יחסו לישראל

פיטר גבריאל הגיע להופעה בישראל בשנת 1994.
במהלך השנים גבריאל הביע מחאה נגד ממשלת ישראל בנושא הפלסטיני, ובנושא זכויות הבדואים בנגב. ב-2014 הוציא לאור אלבום בשם "2 Unite All" לגיוס כספים למען ארגוני סיוע ברצועת עזה, ובעזרת שירים מ-26 אמנים נוספים, כמו סרג' טנקיאן, סטיוארט קופלנד, ריק אלן, פורל (פרל) תומפסון, וסשה קוק. עם זאת, גבריאל אומר שהוא אינו אנטי-ישראלי או אנטישמי, אלא מתנגד למדיניות הישראלית ולכיבוש הישראלי. ב-2019 קרא להחרים את האירוויזיון בישראל. למרות כל זה, במלחמת חרבות ברזל הודיע על תמיכה בישראל, לאחר לחץ של הזמר הישראלי אביב גפן.
דיסקוגרפיה > כחבר בג'נסיס

| שם האלבום | שנה | הערות |
| --- | --- | --- |
| From Genesis to Revelation | 1969 |  |
| Trespass | 1970 |  |
| Nursery Cryme | 1971 |  |
| Foxtrot | 1972 |  |
| Genesis Live | 1973 | אלבום הופעה |
| Selling England by the Pound | 1973 |  |
| The Lamb Lies Down on Broadway | 1974 | אלבום כפול |
דיסקוגרפיה > אלבומי סולו

| שם האלבום | שנה | הערות |
| --- | --- | --- |
| Peter Gabriel I | 1977 |  |
| Peter Gabriel II | 1978 |  |
| Peter Gabriel III | 1980 | לאלבום יצאה גם גרסה בגרמנית |
| Peter Gabriel IV – Security | 1982 | לאלבום יצאה גם גרסה בגרמנית |
| Plays Live | 1983 | אלבום הופעה |
| Birdy | 1985 | פסקול הסרט "בירדי" |
| So | 1986 |  |
| Passion | 1989 | פסקול הסרט "הפיתוי האחרון של ישו" |
| Shaking the Tree: Sixteen Golden Greats | 1990 | אלבום אוסף |
| Us | 1992 |  |
| Secret World Live | 1994 | אלבום הופעה |
| OVO | 2000 | פסקול |
| Up | 2002 | אלבום אולפן שביעי |
| Long Walk Home | 2002 | פסקול |
| Hit | 2003 | אלבום אוסף |
| Scratch My Back | 2010 | אלבום אולפן שמיני – קאברים |
פרסים ומועמדויות

| פרס | שנה | קטגוריה | עבור | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס גראמי | 2025 | אלבום האודיו הטוב ביותר | I/O (In-Side Mix) | זכייה |  |
עילי בוטנר וילדי החוץ

| --- | --- |

תום גפן, אוהד שרגאי, אדר גולד ועילי בוטנר
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  2012–2024 (כ־12 שנים)
 סוגה:  רוק פופ פופ רוק
 כלי נגינה:  גיטרה
 www.elaibotner.com
 חברים
 עילי בוטנר אוהד שרגאי אדר גולד תום גפן
 חברים לשעבר
 גל לוגסי
עילי בוטנר וילדי החוץ היה הרכב מוזיקלי המורכב מעילי בוטנר, אדר גולד, אוהד שרגאי ותום גפן. בעבר כלל ההרכב גם את גל לוגסי. להרכב שני אלבומים: "תם ולא נשלם" אשר זכה בתואר אלבום זהב והאלבום "בית". בספטמבר 2013 נבחרו חברי ההרכב לאנשי השנה במצעד של גלגלצ ו-ynet.