ג'יי בושינסקי
עבודתו העיתונאית

בשנת 1966 נשלח בושינסקי לסקר את הנעשה במזרח התיכון מטעם העיתון "שיקגו דיילי ניוז" ומטעם תחנות הרדיו האמריקאיות GROUP W של רשת WESTINGHOUSE. האירוע המשמעותי הראשון אותו סיקר היה פרוץ מלחמת ששת הימים, בתקופה בה היה איפול תקשורתי מוחלט והתקשורת הערבית ציירה תמונה שונה לחלוטין. ב-5 ביוני כמעט ונהרג מאש צלפים ירדנים במהלך הקרב על ג'אבל מוכאבר. הכדורים פילחו את מכונית הוולבו בה נסע. אותה מכונית הופיעה באלבום הניצחון של המלחמה על רקע הגעת הכוחות הישראלים לשערי ארמון הנציב. אחד משידוריו שזכה לתהודה רבה במיוחד, בעיקר בקרב יהדות ארצות הברית, היה כיבוש העיר העתיקה ושחרור הכותל.
בשנת 1970 נלווה לכוחות סיירת הצנחנים שנחתו באי שדואן ב-22 בינואר. רשמיו ממבצע רודוס, שתכליתו הייתה לחטוף חיילים מצרים בעיצומה של מלחמת ההתשה, הוזכרו בספר ״לירושלים ובחזרה״, מאת סול בלו, חתן פרס נובל לספרות.
בדצמבר 1971 נשלח לסקר את מלחמת הודו-פקיסטן, שם נעצר על רקע המתיחות בין הודו לארצות הברית ולאחר התערבות של משרד החוץ האמריקאי שוחרר וגורש בחלוף 48 שעות.
בשנת 1972 סיקר את השתלטות סיירת מטכ"ל על חוטפי מטוס ״סבנה״ ואת הטבח שביצע קוזו אוקמוטו בנמל התעופה לוד.
באוקטובר 1973 היה מראשוני העיתונאים שעלו צפונה וסיקרו את פרוץ מלחמת יום הכיפורים ממוצב השליטה הקדמי בנפח. שם היה עד בין השאר לביעור כל המסמכים המסווגים מחשש שאלו ייתפסו בידי הסורים. במהלך המלחמה כמעט ונהרג כשמטוסי מיג סוריים ניסו לפגוע במכונית הוולוו שבה נסע בחושבם שמדובר בשר הביטחון דאז, משה דיין[דרוש מקור]. את סיום המלחמה סיקר בקילומטר ה-101 כשדיווח על הסכמי הפרדת הכוחות.
במרץ 1973 נשלח לסודאן לסקר את השתלטות ארגון "ספטמבר השחור" על שגרירות סעודיה, אירוע שבמהלכו נרצח השגריר האמריקאי וסגנו.
ביולי 1974 סיקר את הפלישה הטורקית לקפריסין, שם נפצע קל מפגיעת רסיס מפצצה שהטילו הטורקים על בית חולים שממנו דיווח.
ב-1975 נסע למצרים לראיין את שר החוץ המצרי בוטרוס בוטרוס ראלי, ובכותרת העיתון "שיקגו דיילי ניוז" כתב בפעם הראשונה על כוונת מצרים ליזום מהלך של שלום עם ישראל.
ב-1977 היה אורחו האישי של יורש העצר הירדני שאף הטיס אותו לסיור מעל בקעת הירדן, שם סיפר על הנכונות הירדנית לוותר על התביעה להשבת הגדה המערבית. באותה שנה ביקר גם בדמשק ופגש את רב הקהילה היהודית שחיה תחת משטרו של חאפז אל אסד.
ב-1978 קיבל היתר חריג להיכנס כעיתונאי אמריקאי לברית המועצות הקומוניסטית וביקש ממארחיו לבקר באומן, עיר הולדתה של אמו, משם דיווח על קבר מוזנח שהיה מוכר למקומיים כקבר של הרבי נחמן. בנסיעה זו פרסם סדרת כתבות על מצבם של מסורבי העלייה בהם הפיזיקאי ויקטור בריילובסקי, יורי שטרן ונתן שרנסקי, שנכלא באשמת ריגול.
בשנת 1979 סיקר את ההפיכה באיראן והיה מאחרוני העיתונאים המערביים שעזבו את טהראן. במהלך שהותו שם ניצל ממוות כשמשמרות המהפכה ירו והרגו את עמיתו שעמד לידו, ג׳ו אלכס מוריס מה"לוס אנג'לס טיימס", ופעם ניצל כשעריק איראני נכנס בכוח למכוניתו ומשמרות המהפכה דלקו אחריו.
בספטמבר 1979 הגיע לביירות, שם ערך ריאיון בלעדי עם ראש אש"ף יאסר ערפאת. ערפאת אמר אז בריאיון שהוא יסתפק במדינה צנועה ביריחו.
בשנת 1980, בעקבות פנייה של ריס שונפלד, הצטרף למיזם החדש שלו ושל טד טרנר, והוא הקמת רשת טלוויזיה שתשדר חדשות 24 שעות ביממה. השידור הלווייני הראשון של רשת CNN בוצע על ידי בושינסקי מירושלים. במשך חמש שנות עבודתו כראש הסניף של הרשת במזרח התיכון, הוא סיקר בין השאר את רצח נשיא מצרים אנואר סאדאת באוקטובר 1981 ואת מלחמת לבנון הראשונה. באותה מלחמה נפצע נהגו כשמכונית תופת התפוצצה לידם בפתח מלון אלכסנדר בביירות. באותה תקופה קבל על כך שאין היגיון בדרישה של הצנזורה לאסור עליו לדווח מישראל את המידע שברשותו בעוד שעמיתיו עקפו את מגבלות הצנזורה כשהעבירו את אותו המידע ממדינות אחרות. בשנת 1984 קיבל מעמד של בעל טור שבועי בעיתון שיקגו סאן טיימס. הטור, שעסק במגוון רחב של נושאים במזרח התיכון, היה בסינדיקציה בעשרות עיתונים ברחבי העולם.
בינואר 1991 סיקר עבור תחנות הרדיו של GROUP W תחת CBS את מתקפת הטילים על ישראל. בעודו מדווח בשידור חי על הנעשה, ביתו שממנו שידר, נפגע מהדף של טיל סקאד שפגע פגיעה ישירה בבית סמוך.
ב-1997, בשלהי הקריירה שלו, מונה לשמש כתב מדיני של העיתון ג'רוזלם פוסט בעוד בנו, אביב בושינסקי, שימש כתב מדיני בגלי צה"ל ולאחר מכן דוברו של ראש הממשלה בנימין נתניהו.