stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שני בוינג'ו
הערות שוליים

↑  Williams, John (26 בספטמבר 2012). "Shani Boianjiu on Her New Novel and Female Soldiers in Israel". The New York Times. נבדק ב-10 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "War is Natural". Mujerhoy.com.
↑  Shani Boianjiu (10 ביולי 2013). "Shani Boianjiu: How I write". The Daily Beast. נבדק ב-12 בנובמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sex, Guns and Boredom". Die Welt.
↑  "Shani Boianjiu". Los Angeles Review of Books.
↑  "Breaking News: You're Old," WORMBOOK.
↑  "Sexploitation". The Harvard Crimson. 30 במרץ 2009. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Quincy Mole," Youtube.
↑  Reuven Snir, at the Radcliffe Institute for Advanced Study.
↑  "Asia-related student research projects are awarded funding," Harvard Gazette.
↑  Human Rights Studies Award Recipients at Harvard.
דוח פעילות שנתי יוני 2008-מאי 2009, האגודה לזכויות האזרח בישראל.
פרוטוקול מס' 61 מישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה, באתר הכנסת, 28 ביולי 2009.
↑  "בין שישי לשבת" עם יצחק לבני, ברדיו ברשת ב' 15 אוגוסט 2014
↑  "Five Questions With... Shani Boianjiu". International Festival of Authors.
"12 novelists tell their scariest bite-size stories". Salon. 10 באוקטובר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  מיה סלע, האם שני בוינג'ו תצליח גם בישראל, באתר הארץ, 5 באוקטובר 2012
↑  "The Best Fiction of 2012," The Wall Street Journal
↑  "Best Books for 2012," Herald.
↑  "Årets böcker 2013," Sydvenskan.
↑  באתר הקרן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007513246105171  PLWABN: 9810683931905606  BIBSYS: 13053537  BNE: XX5326166  BnF: cb169194559 (data)  GND: 102680194X  ICCU: PARV569394  ISNI: 0000 0003 6683 4019  LCCN: n2012014943  NKC: ola2013777982  NLK: KAC201327674  NTA: 354000071  SUDOC: 183342836  VIAF: 233217814   WorldCat (עם VIAF): 233217814
שלום מנצורה

ערך זה עוסק באיש ציבור ישראלי. אם התכוונתם לרב בן המאה התשע-עשרה, ראו .
שלום (סאלם מלכם) מנצורה (1916 – 9 בנובמבר 2007) היה איש ציבור ישראלי, יו"ר התאחדות התימנים בישראל ומועמדה לכנסת, וראש מועצת ראש העין.
ביוגרפיה

מנצורה נולד בצנעא שבתימן ומנעוריו היה מעורה בפעילות ציבורית בקהילה היהודית ומקורב למשפחת האימאם. בשנת 1949 קיבל לידיו היתרי עלייה ליהדות תימן ועסק בעידוד עלייה למדינת ישראל. במחנה העולים בראש העין פעל להקמת מבני קבע ולהשארתם להתגורר במקום, על פני פיזורם במעברות בדרום הארץ. בשנת 1963 נבחר ליו"ר התאחדות התימנים בישראל.
מנצורה כיהן כראש מועצת ראש העין מטעם התאחדות התימנים בישראל החל משנת 1960. בינואר 1962 הודח והוחלף בשלמה צפר.  בעקבות הדחתו עבר מנצורה ארצות הברית שם שהה במשך כשנה וחצי.
מנצורה שב לראשות המועצה ב־1965 וכיהן בתפקיד עד הדחתו על ידי קואליציה של אגודת ישראל והמערך באוקטובר 1970.
במאי 1972 שב לראשות המועצה, כשכהונתו נמשכת עד יולי 1973 והחלפתו בשלמה צפר.
בתקופתו נסללה מערכת הכבישים המקומית, הותקנה מערכת ביוב והוקמו מבני ציבור ותשתיות לתעשייה. בהיותו אדם דתי פעל רבות להקמת בתי כנסת ומקוואות ביישוב, רכש את שטח בית העלמין מכספו והשתדל במשרדי הממשלה לקבלת אישור לעריכת קבורה בלילות. שימש גם כיושב ראש המועצה הדתית בראש העין.
בפעילותו בהתאחדות התימנים התמודד ברשימות ההתאחדות לכנסת. בשנת 1959 מוקם במקום השני ברשימת "סיעת התימנים" ובשנת 1988 התמודד בראשות רשימת "התאחדות התימנים בישראל". רשימות אלו לא עברו את אחוז החסימה.
נפטר בכ"ח בחשוון ה'תשס"ח והלווייתו נערכה בראש העין.
רחוב על שמו קיים בראש העין, ליד שוק ראש העין.
הערות שוליים

↑  חנוך בר־לביא, שלמה צפר נבחר כיו"ר המועצה המקומית בראש העין, חרות, 26 בינואר 1962
↑  ישעיהו אביעם, ראש העין – בראש ההדחות, מעריב, 30 באפריל 1965
↑  מרדכי אלקן, הסכם להדחת ראש מועצת ראש העין, מעריב, 5 באוקטובר 1970
↑  מרדכי אלקן, בראש־העין "הדיחו" סגן שכבר התפטר לפני שנתיים, מעריב, 24 במאי 1972
↑  מרדכי אלקן, "הפיכת חצר" בראש־העין, מעריב, 23 ביולי 1973
| ראשי מועצת ועיריית ראש העין |
| --- | --- | --- |
| ראשי מועצה | משה זכריה • שלמה צפר • שלום מנצורה • יוסף מלמד • יגאל יוסף |  |
| ראשי עירייה | יגאל יוסף • משה סיני • שלום בן-משה • רז שגיא |  |
שרלוט דה ברי

שרלוט דה ברי (באנגלית: Charlotte de Berry; נולדה 1636) הייתה רבת-חובל ושודדת-ים מאנגליה, במאה ה-17. ככל הנראה דמותה היא בדיונית.
מקור הסיפור

ככל הידוע סיפורה של דה ברי הופיע לראשונה בספר "ההיסטוריה של הפיראטים" של אדוארד לויד (אנ') משנת 1836, כמאתיים שנה לאחר לידתה כביכול של דה ברי עצמה. הספר היה ספר מעשיות מז'אנר המכונה "Penny dreadful" – ספרים זולים שיועדו לצריכה של הקהל הרחב. אין מקורות מוקדמים יותר שמזכירים את דה ברי, וכל המקורות המאוחרים יותר מתבססים על סיפורו של לויד. עובדות אלה הובילו חוקרים למסקנה שדה ברי היא ככל הנראה דמות בדיונית ולא אישיות היסטורית. סיפור הקניבליזם ובחירת הקורבנות בהגרלה הושפע ככל הנראה מסיפור אוניית ציד הלווייתנים האמריקאית "אסקס" (אנ') (שהשפיע גם על מובי דיק של הרמן מלוויל), כפי שסופר ב-1821 על ידי אחד הניצולים, אוון צ'ייס.
עלילותיה

כשהייתה בשנות העשרה לחייה, התאהבה דה ברי במלח ונגד רצונם של הוריה, נישאה לו. היא עלתה על ספינתו מחופשת לגבר, ונלחמה לצידו. כשקצין גילה את זהותה, הוא שמר את סודה מכיוון שרצה אותה לעצמו. הוא נתן לבן זוגה של דה ברי את התפקידים המסוכנים ביותר, אותם שרד רק בעזרתה. לבסוף, אותו קצין האשים את בן זוגה של דה ברי במרידה, ומכיוון שמילתו של קצין מול מילתו של מלח פשוט הייתה מספקת, הוא הורשע, והוצא להורג במלקות. הקצין ניסה לשכנע את דה ברי להיות איתו, והיא סירבה. בפעם הבאה שעגנה הספינה בנמל, היא הרגה את הקצין, נמלטה בלבוש אישה ומצאה עבודה ברציפים.
יום אחד, רב-חובל של ספינת סחר בשם וילמינגטון ראה אותה ברציף וחטף אותה. הוא אילץ אותה להינשא לו ולקח אותה איתו במסעו לאפריקה. כדי להשתחרר מבעלה האנס, דה ברי התחברה לחברי הצוות של הספינה ושכנעה אותם למרוד. המלחים היו נלהבים ואף תכננו למרוד בעצמם, מכיוון שווילמינגטון היה רודה בהם באכזריות. את נקמתה ביצעה בבעלה כאשר ערפה את ראשו, והייתה לרבת-החובל של הספינה. הספינה וצוותה החלו לפעול כשודדי ים. שרלוט שוב עטתה בגדי גברים.
לאחר מספר שנים, התאהבה בספרדי מגרנדה, ארמליו גונזלס, שירד עמה הימה. כעבור שלוש שנים, בעקבות סופה, הספינה נסחפה הרחק מכל נמל מוכר, והצוות החל לרעוב. בשלב מסוים החליטו שאין להם ברירה אלא לפנות לקניבליזם. בין מספר המלחים שנבחרו בהגרלה, היה גם גונזלס. השורדים ניצלו כאשר עברה ספינת סחר הולנדית בקרבתם, וכאשר ספינה זו הותקפה, הניצולים השתתפו בהגנתה וניצחו. בזמן חגיגות הניצחון, שרלוט קפצה למים כדי להתאחד עם בעלה המת, ולא נודעו יותר עקבותיה.
לקריאה נוספת

Platt, Richard (1995). Pirate. Eyewitness Guides. London: Dorling Kindersley.
Lloyd, Edward. History of the Pirates, April 30, 1836
הסיפור מתוך ספרו של אדוארד לויד (1836), בארכיון האינטרנט (באנגלית)
הערות שוליים

↑  Jane Yolen, Sea Queens: Women Pirates Around the World (Random House: 2010), p. 56
תוכנית ווסטוק

דגם של החללית ווסטוק
תוכנית ווֹסטוֹק (ברוסית : Восто́к, "מזרח") הייתה תוכנית חלל סובייטית שהצליחה לשגר את האדם הראשון לחלל, הקוסמונאוט יורי גגארין, והשיגה הישגים רבים נוספים.
במסגרת תוכנית זו פותחה החללית ווסטוק וטיל השיגור ווסטוק ששימש לשיגור החלליות.
בשלב הניסויים שוגרו לחלל לפחות חמש חלליות ווסטוק עם בעלי חיים, וכמה חלליות עם בובות דמה במטרה לבחון את כשירות החלליות לשיגור בני אדם.
קדמה לתוכנית זו תוכנית ספוטניק, ולאחר סדרת משימות במסגרת תוכנית ווסטוק באה סדרת משימות במסגרת תוכנית ווסחוד.
שיגורי ווסטוק

ספוטניק 4 (קוראבל-ספוטניק 1) - שוגר ב-15 במאי 1960 עם בובת דמה, נתפרסם בכך שבטעות חלק גדול מהחללית נפל במרכז עיר בוויסקונסין, ארצות הברית.
ספוטניק 5 (קוראבל-ספוטניק 2) - שוגר ב-19 באוגוסט 1960 עם שתי הכלבות "ביילקה" "סטרלקה", 40 עכברים, 2 חולדות וצמחים שונים. כל בעלי החיים הושבו בהצלחה לכדור הארץ לאחר יממה בחלל.
ספוטניק 6 (קוראבל-ספוטניק 3) - שוגר ב-1 בדצמבר 1960 עם שתי כלבות : "פצ'ולקה" ו"מושקה", נכשל בחזרה לאטמוספירה ופוצץ מרחוק.
ספוטניק 9 (קוראבל-ספוטניק 4) - שוגר ב-9 במרץ 1961 עם בובת דמה של אדם והכלבה "צ'רנושקה", חזר בשלום לאחר הקפה אחת בחלל.
ספוטניק 10 (קוראבל-ספוטניק 5) - שוגר ב-25 במרץ 1961 עם בובת דמה של אדם והכלבה "זווזדוצ'קה", חזר בשלום לאחר הקפה אחת בחלל.
ווסטוק 1 - שוגר ב-12 באפריל 1961 והיווה את הטיסה המאוישת הראשונה בחלל עם הקוסמונאוט יורי גגארין.
ווסטוק 2 - שוגר ב-6 באוגוסט 1961 והיווה את היממה המלאה הראשונה של אדם בחלל, הקוסמונאוט גרמן טיטוב (שהוא האדם הצעיר ביותר בחלל עד היום, הוא שוגר בטרם מלאו לו 26 שנים).
ווסטוק 3 וווסטוק 4 - שוגרו ב-11 וב-12 באוגוסט 1962 זו אחר זו ויצרו קשר רדיו בחלל ביניהן, הן התקרבו עד למרחק של 5 ק"מ זו מזו.
ווסטוק 5 - שוגר ב-14 ביוני 1963 לטיסת סולו שתוכננה להמשך 8 יממות אך הסתיימה לאחר 5 ימים בלבד עקב טעות אנוש.
ווסטוק 6 - שוגרה ב-16 ביוני 1963 ובה האישה הראשונה בחלל, הקוסמונאוטית ולנטינה טרשקובה.
בנוסף לכך, בשנת 1960 בוצעו שני שיגורים לא מאוישים לא מוצלחים. 
שבע משימות ווסטוק נוספות תוכננו, והן אמורות היו להימשך עד 1966, אך הן בוטלו.
תרשים של משגר הווסטוק
שמואל חביבי

| --- | --- |

שמואל חביבי (ימין) עם שמואל רוזן
 לידה:  11 באפריל 1937 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  29 ביולי 2015 (בגיל 78) קריית אונו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 ידוע בשל:  ידען
 
שמואל חביבי (11 באפריל 1937 - 29 ביולי 2015) היה משתתף בולט בחידוניו של שמואל רוזן, החל משנת 1951.
ביוגרפיה

שמואל חביבי נולד בתל אביב לחנה ואברהם חביבי. אביו לימד אותו לקרוא כבר כשהיה בן שנתיים, ומאז הרבה מאוד לקרוא. בכיתה א' בבית ספר תחכמוני למד שבועיים והוקפץ ישר לכיתה ג'. בילדותו עברה המשפחה לרחוב שינקין בגבעתיים ושם סיים את לימודיו התיכוניים. כשהיה בן 12 החל להשתתף בחידוני הרדיו של שמוליק רוזן, שנערכו אז ב"בית צבי" שברמת גן. השאלה הראשונה שהשיב עליה הייתה "מהו אי האתרוגים שבים התיכון?", ותשובתו הייתה האי קורפו, תשובה שאיש מהמשתתפים המבוגרים באותו חידון לא ידע.
מאז המשיך חביבי ללוות את רוזן בחידוניו במשך יותר מ-60 שנה, והשיג את מעמדו כבכיר המשתתפים בחידונים. חביבי היה שם נרדף לידענות.
תחומי הידע המועדפים עליו היו תנ"ך, גאוגרפיה, היסטוריה ומקורן של מילים לועזיות. גם בתחומים אחרים היה לו ידע רב, והוא ניחן בזיכרון פנומנלי.
זכר בעל-פה פסוקים רבים מהמקרא, ואת כל מגילת שיר השירים. הכיר שמות מקומות רבים בעולם, וכן את בירות כל המדינות ואת שמותיהן הרשמיים והקודמים. חביבי זכר תאריכיהם של אירועים היסטוריים רבים מספור. "אנציקלופדיה מהלכת", כינה אותו ירון לונדון, בתוכנית הטלוויזיה "אנציקלופדיה מהי" שהנחה.
חביבי עבד בתעשייה האווירית יותר משלושים שנה ויצא לגמלאות. התגורר יותר מעשרים שנה ברמת השרון ובשנותיו האחרונות בקריית אונו.
נפטר בדיוק ארבעה חודשים אחרי מותו של שמואל רוזן. היה נשוי לדינה, אב לבת ולבן.
תמים גרמיים

| תמים-גרמיים |
| --- | --- |
 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
תת־מחלקה:: דגי גרם עילאיים
אינפרא־מחלקה:: תמים-גרמיים
סדרות
 Amiiformes  Lepisosteiformes  Pachycormiformes - נכחדה
שם מדעי
 Holostei ‏מילר, 1846

תמים-גרמיים (שם מדעי: Holostei), היא אינפרא-מחלקה של דגי גרם עילאיים במחלקת מקריני סנפיר הכוללת שתי סדרות:
סדרה דגים תניניים (Semionotiformes)
סדרה קשת סנפירים (Amiiformes) - בה מין יחיד קשות-סנפיר (Amia calva)
סדרה פכיקורמאים (Pachycormiformes) - נכחדה
דגים אלה הם שלב-ביניים בין הכליל גרמיים לסחוס גרמיים והם חיים רק בנהרות מים מתוקים באמריקה הצפונית.
שחייה צורנית במשחקים האולימפיים

שחייניות צורניות דרום קוריאניות באולימפיאדת לונדון (2012)
שחייה צורנית היא ענף במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). זהו אחד משני הענפים היחידים, לצד התעמלות אומנותית, שבו מתחרות נשים בלבד.
היסטוריה

במשחקים הראשונים בהן נערכו תחרויות שחייה צורנית, הן כללו שני מקצים, יחידות ודואט. באולימפיאדת אטלנטה (1996) נערכה רק תחרות קבוצתית, והחל מאולימפיאדת סידני (2000) הושב הדואט.
בדואט יכול להשתתף זוג אחד מכל מדינה. כל הזוגות משתתפים בשלב המוקדמות, ו-12 הזוגות הראשונים מעפילים לשלב הגמר. בכל שלב מבצעים הזוגות שני תרגילים, טכני וחופשי, והניקוד המצטבר הוא שקובע. התחרות הקבוצתית כוללת שלב אחד, בו מתחרות 8 נבחרות, שבכל אחת מהן 8 שחייניות צורניות. גם בתחרות הקבוצתית מבצעות הנבחרות שני תרגילים, טכני וחופשי.
מדליות

עד אולימפיאדת אטלנטה (1996) היו נבחרות ארצות הברית, קנדה ויפן הנבחרות הבולטות בענף, והן חלקו בכל המדליות שניתנו עד אז. מאז אולימפיאדת סידני (2000) ניכרת דומיננטיות רוסית. השחייניות הצורניות הרוסיות זכו בכל 10 מדליות הזהב שחולקו בחמש האולימפיאדות האחרונות, ומדליות הכסף והארד התחלקו בין 6 מדינות שונות.
|  |  | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | רוסיה רוסיה | 10 | 0 | 0 | 10 |
| 2. | ארצות הברית ארצות הברית | 5 | 2 | 2 | 9 |
| 3. | קנדה קנדה | 3 | 4 | 1 | 8 |
| 4. | יפן יפן | 0 | 4 | 10 | 14 |
| 5. | הרפובליקה העממית של סין  סין | 0 | 3 | 2 | 5 |
| 6. | ספרד ספרד | 0 | 3 | 1 | 4 |
| 7. | צרפת צרפת | 0 | 0 | 1 | 1 |
שחייניות צורניות ישראליות במשחקים האולימפיים

השחייניות הצורניות הישראליות אינה יופה ואנסטסיה גלושקוב השתתפו בתחרויות הדואט שנערכו באולימפיאדת אתונה (2004), אולימפיאדת בייג'ינג (2008) ואולימפיאדת לונדון (2012). הן סיימו במקומות ה-17, ה-15 וה-17, בהתאמה. גלושקוב המשיכה לאולימפיאדה רביעית, אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), יחד עם יבגניה טייטלבאום. השתיים סיימו במקום ה-20.
לקריאה נוספת

מוטי בסוק, המשחקים האולימפיים אתונה - טוקיו (1896–2020), ספרי ניב, 2020; ספורט המים, שחייה צורנית, עמ' 404–406.
תוכנית ווסחוד

חלליות ווסחוד 1 וווסחוד 2
תוכנית ווסחוד (ברוסית: Восход) היא תוכנית החלל המאוישת השנייה של ברית המועצות. פיתוח התוכנית היה כתוצאה מהרצון להמשיך את תוכנית ווסטוק ומחזור הרכיבים שלא השתמשו בהם בתוכנית הקודמת. בשתי המשימות המאוישות השתמשו בחללית ווסחוד שהמריאה על גבי טיל ווסחוד.
טיסות

קוסמוס 47 - טיסת מבחן לא מאוישת עבור החומרה של החללית.
ווסחוד 1 - 12 באוקטובר 1964 - הטיסה הראשונה של ברית המועצות שהעלתה למסלול סביב כדור הארץ יותר מאדם אחד - צוות בן שלושה קוסמונאוטים, וביניהם קונסטנטין פאוקטיסטוב.
קוסמוס 57 - טיסת מבחן לא מאוישת, נכשלה.
ווסחוד 2 - 18 במרץ 1965, הקוסמונאוט אלכסיי ליאונוב מבצע את הליכת החלל הראשונה.
קוסמוס 110 - לא מאוישת, נשלחו שני כלבים, לטיסה בת 22 יום.
משימות שתוכננו אך בוטלו:
ווסחוד 3 - משימה בת 19 יום, ללימוד ההשפעות של חוסר כבידה בחלל למשך זמן ארוך על בני אדם.
ווסחוד 4 - משימה בת 20 יום, ללימוד ההשפעות של חוסר כבידה בחלל למשך זמן ארוך על בני אדם.
ווסחוד 5 - משימה בת 10 יום, הצוות הורכב מנשים בלבד (אירינה סולוביובה וולנטינה פונומריובה).
ווסחוד 6 - טיסה לבחינת רכב סילוני חדש ששימש להליכות חלל.
תוצאות

אף על פי שתוכנית ווסטוק הייתה ייעודית לבחינת ההשפעות של חוסר כבידה בחלל למשך זמן ארוך על בני אדם, היא לא הניבה הבנה כוללת על הנושא, ולכן היה צורך במשימות נוספות לשם סגירת אי ההבנות בנושא. למרות ההצלחה המרכזית של התוכנית בביצוע הליכת חלל לפני ארצות הברית, מה שהניע את התוכנית הן הצהרותיה של ארצות הברית בתוכנית ג'מיני להעלות למסלול יותר מאדם אחד. כאשר שתי משימות אלו הושגו על ידי ברית המועצות היא נטשה את התוכנית. נטישת התוכנית והשינוי בהנהגה הסובייטית, שפחות התחשבה במעשים נועזים והשגת יוקרה, איפשרה למהנדסים הסובייטים לשקוד על תוכנית סויוז.
שמואל חיים

ערך זה עוסק בעיתונאי איראני. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  1891 כרמאנשאה, איראן 
 הוצאה להורג:  15 בדצמבר 1931 (בגיל 40 בערך)
 מדינה:  איראן 
 תפקיד:  חבר פרלמנט 
 
עיתון "החיים", ד' באב תרפ"ה (1925), חלקו הימני בפרסית סטנדרטית וחלקו השמאלי בפרסית יהודית
שמואל חיים (ידוע גם בכינויים מונסייר חיים ושמואל יחזקאל אפנדי; 1891 – 15 בדצמבר 1931) היה עיתונאי, מנהיג קהילתי ופעיל ציוני יהודי-איראני שכיהן כחבר המג'לס של איראן (הפרלמנט האיראני) בשנות ה-20 של המאה ה-20.
קורות חייו

חיים נולד בעיר כרמאנשאה שבאזור האיראני של חבל כורדיסטן. בנעוריו התחנך בבית ספר של כל ישראל חברים והשתלם במספר שפות זרות. משנת 1914 עבד כפקיד מכס בעיר מולדתו, ובזכות חוש פוליטי מחודד עם הזמן החל לשמש גם כיועץ פוליטי של שגרירות בריטניה. בשנת 1920 עבר לעיר הבירה טהראן והחל לעבוד כעיתונאי עבור העיתון המוסלמי-הכללי "אתחאד" (אחדות). לאחר מכן החליט לצאת ביוזמה לייסד עיתון המיועד לקהילה היהודית, והקים עיתון שבועי בשם "החיים" שיצא לאור בשנים 1922–1925. מרבית העיתון היה כתוב בפרסית סטנדרטית, אך חלקו היה כתוב גם בפרסית יהודית.
חיים ניצל את במת העיתון כדי לבטא את עמדותיו בנושאים השונים על סדר היום של יהדות פרס באותה תקופה; הוא קרא לבני הקהילה לגלות מעורבות גדולה יותר בחיים הפוליטיים, קרא לעריכת רפורמות במוסדות הקהילה, וביקר את ממשלת איראן על מקרי אפליה ודיכוי של יהודיה. הוא לא חשש להביע את ביקורת זו כלפי הממשלה האיראנית בפומבי ואף יזם פניה לחבר הלאומים כדי שיסייע ליהודים באיראן, וכך רכש לעצמו לא מעט אויבים בממשל האיראני. כמו כן הוא השתמש בעיתון כבמה להפצת הרעיון הציוני. הוא האמין שהארגונים הציונים היהודים-איראנים הקיימים אינם מתנהלים ומתפקדים כשורה ולכן הקים ארגון ציוני מתחרה שזכה למספר רב של תומכים.
בשנת 1923 התמודד חיים וזכה ברוב גדול בבחירות של הקהילה היהודית לתפקיד הנציג היהודי בפרלמנט (מג'לס) של איראן, וכך היה לחבר באספה החמישית של המג'לס האיראני. בזמן כהונתו בפרלמנט הוא נטה לשתף פעולה עם חברי הפרלמנט מהאופוזיציה, וכך יצר אנטגוניזם מצד רזא ח'אן (ראש הממשלה דאז ולאחר מכן השאה). הוא היה צפוי לנצח גם בבחירות לכיסא היהודי במג'לס השישי, אך הושם במעצר בשבועיים וחצי לפני הבחירות ולבסוף הפסיד ליריבו ד"ר איוב לוקמאן נהוראי. מעט לאחר סיום כהונתו כחבר פרלמנט הואשם על ידי רשויות איראן בקשירת קשר להתנקשות בשאה מתוך כוונה להפוך את איראן לרפובליקה. הוא הועמד לדין בפני בית משפט צבאי שגזר עליו עונש מוות בשנת 1926. הוא נותר בכלא בתא נידונים למוות מספר שנים נוספות, וב-15 בדצמבר 1931 הוצא להורג על ידי כיתת יורים.
שרלוט מור סיטרלי

| --- | --- |

 לידה:  24 בספטמבר 1898 ארקילדון, ארצות הברית 
 פטירה:  3 במרץ 1990 (בגיל 91) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 ענף מדעי:  אסטרופיזיקה, אסטרונומיה, קרינת השמש 
 מקום לימודים:  מכללת סווארת'מור (1920)  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1931) 
 מוסדות:  מצפה הר וילסון 
 פרסים והוקרה:  מדליית ברוס (1990)  פרס אנני ג'אמפ קאנון (1937)  פרס ויליאם פ. מגרס (1972) 
 בן או בת זוג:  בנקרופט ו. סיטרלי 
 
שרלוט אמה מור סיטרלי (באנגלית: Charlotte Emma Moore Sitterly;‏ 24 בספטמבר 1898 - 3 במרץ 1990) הייתה אסטרונומית אמריקאית. היא נודעה בעיקר עקב המחקר הספקטרוסקופי שלה וגילוי כימיקלים שעדיין נמצאים בשימוש רב.
קורות חיים

סיטרלי נולדה ב-24 בספטמבר 1898 בכפר ארקילדון שבצ'סטר, בפנסילבניה. הוריה - ג'ורג' וינפילד (.George W) ואליזבת ולטון מור (Elizabeth Walton Moore), גם הם ילידי ארקילדון, אשר לימדו באקדמיה בעיר מולדתם. לסיטרלי היו שתי אחיות שעסקו בהוראה גם הן ואח שעסק ברפואה.
את התואר הראשון שלה עשתה במתמטיקה בקולג' סוורט'מור בשנת 1916 וסיימה אותם בשנת 1920. על מנת לממן את לימודיה בקולג' היא עבדה בתור מורה מחליפה ולכן, בשונה ממרבית הסטודנטים, ישר כשסיימה את לימודיה, קיבלה איתה תעודת הוראה, מה שעזר לה מאוד בהמשך. לאחר מכן הלכה סיטרלי לעבוד באוניברסיטת פרינסטון בתור מסייעת לאחד החוקרים באוניברסיטה, ושם היא הכירה פיזיקאי בשם בנקרופט סיטרלי, שמאוחר יותר, נישא לה. בעלה נפטר בשנת 1977. סיטרלי המשיכה לחקור עד מותה בגיל 91 ב-3 במרץ 1990 עקב התקף לב.
הפעילות המחקרית של החוקרת

לאחר סיום התואר הראשון שלה במתמטיקה, ב-1920, עברה סיטרלי לעבוד בתור מסייעת לדוקטור הנרי נוריס ראסל (Henry Norris Russell) באוניברסיטת פרינסטון. שם, היא הפכה למחברת שותפה של מאמרים בנושא כוכבים בינאריים וספר רב השפעה על מסתם של כוכבים. בשנים המאוחרות של העשור של 1920, עבדה סיטרלי במצפה הכוכבים של הר וילסון וחקרה שם את הספקטרום הסולארי.
בשנת 1930 עבדה סיטרלי על פרויקט שלאחר מכן עזר לה גם בקבלת הדוקטורט. שם הפרויקט הוא "the multiple table" . פרויקט זה היה כמו כתיבת אנציקלופדיה של אלמנטים ומאפייניהם. בשנת 1931, סיטרלי סיימה את לימודי הדוקטורט שלה באוניברסיטה של קליפורניה בברקלי. מחקרה עסק בניתוח קווים אטומיים בספקטרה של כתמי שמש וזיהוי כימיקליים בשמש. מור הסיקה כי טמפרטורתם של כתמי שמש היא כ-4700 מעלות קלווין (כ־4426.85 מעלות צלזיוס). סיטרלי, לא אושרה ללמוד באוניברסיטת פרינסטון מכיוון שבזמנו, נשים לא הורשו ללמוד שם עד כ-30 שנה מאוחר יותר. לעומת זאת, ככל הנראה, למרות האיסור על נשים ללמוד באוניברסיטה זו, הותר להן ללמד שם. לאחר קבלת הדוקטורט היא חזרה לעבוד בפרינסטון עם וילסון בתור מסייעת למחקר.
משנת 1945 ועד סוף חייה היא עבדה עם מנסרות בלשכת התקנים הלאומית (כיום המכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה) ובמעבדת המחקר הימי של אמריקה. שם, היא ארגנה סידרה וניתחה נתוני מעבדה ופרסמה ספרים בנושא הספקטרום הסולארי והרחבות ספקטרליות. ספרים אלו הפכו לחשובים מאוד אצל הרבה ספקטרוסקופיים. בחייה המאוחרים היא הרחיבה את מחקרה לנושא אור אולטרה סגול עם מידע ממסמכים רשמיים של ה-רוקט-ברון ועבודת מעבדה. ב-1961 היא הייתה אחת משש הזוכות בפרס נשות פדרל לשירות ממשלתי יוצא דופן.
דר סיטרלי גילתה שקיים טכנציום בספקטרום השמש – מה שהיווה בעצם כהוכחה שחומר זה קיים בטבע. כיום, טכנציום כבר התגלה אצל עוד הרבה מאוד כוכבים והוא משמש בתור אחד המוצרים הנפוצים ביותר של פיצול אטומים בריאקטורים אטומים. בנוסף על כך, הטכנציום משמש כסמן רדיואקטיבי ברפואה הגרעינית ומשתמשים בו על מנת לזרז תגובות כימיות מסוימות.
זכיות פרסים ומעמדו

פרס אני ג'אמפ קאנון – 1937
פרס ויליאם פ. מג'רס – 1972
מדליסטית ברוס – 1990
אחת מחמש העמותות באגודה האופטית של אמריקה – 1959
פרס נשות פדרל – 1961
אסטרואיד שנקרא אחריה – אסטרואיד 2110 מור – סיטרלי.
הערות שוליים

1 2  William C. Martin, Charlotte Moore Sitterly, Physics Today 44, 2008-01-08, עמ' 128 doi: 10.1063/1.2810096
1 2 3  Sullivan, Walter (1990-03-08). "Charlotte Sitterly, 91; Devoted Career to Sunlight Studies (Published 1990)". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-02-14.
↑  Charlotte Moore Sitterly, www.aip.org, ‏2015-03-23 (באנגלית)
↑  Elizabeth Landau, How Charlotte Moore Sitterly Wrote The Encyclopedia of Starlight, Smithsonian Magazine (באנגלית)
↑  Vera C. Rubin, Charlotte Moore Sitterly, Journal of Astronomical History and Heritage 13, 2010-07-01, עמ' 145–148
↑  Benjamin F. Shearer, Barbara Smith Shearer, Notable women in the physical sciences : a biographical dictionary, Westport, Conn. : Greenwood Press, 1997, ISBN 978-0-313-29303-0
1 2 3  The Bruce Medalists: Charlotte E. Moore Sitterly, www.phys-astro.sonoma.edu
↑  OSA's First Fellows, OSA
↑  (2110) Moore-Sitterly - DAMIT, astro.troja.mff.cuni.cz
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462937205171  BnF: cb12429902w (data)  GND: 124771327  ISNI: 0000 0001 1049 4305  LCCN: n50004194  NKC: mub20241214139  NTA: 097647152  SNAC: w6w37zbn  SUDOC: 033433186  VIAF: 29624120   WorldCat (עם VIAF): 29624120
שני הגרנדירים

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  היינריך היינה 
 שפת המקור:  גרמנית 
 סוגה:  פואמה 
 נושא:  מלחמת רוסיה-צרפת 
 הוצאה
 מקום הוצאה:  המבורג 
 תאריך הוצאה:  1822 
 
שני הגרנדירים (בגרמנית: Die Grenadiere) היא פואמה שחוברה על ידי המשורר והפובליציסט היהודי-גרמני היינריך היינה ופורסמה לראשונה בשנת 1822. הפואמה חוברה על רקע מלחמת רוסיה-צרפת בשנת 1812, בה פלש צבא נפוליאון לרוסיה וכתוצאה מכך נפלו חיילים צרפתים רבים בשבי.
ההשראה של היינריך היינה לכתוב את השיר נבעה מעדותם של החיילים הצרפתים אשר נפלו בשבי הרוסי במהלך מסעו של נפוליאון.
כמו כן, המלחין המוכר רוברט שומאן הפיק ממילות הפואמה את אחת מנעימותיו המפורסמות ביותר.
תוכן הפואמה

השיר מתמקד בשני חיילים (גרנדירים) המשרתים בצבא צרפת בתקופת הקיסרות הראשונה של צרפת, אשר הונהג על ידי הקיסר נפוליאון בונפרטה.
במהלך אחד מקרבותיה של צרפת למטרת כיבוש, פלש צבאו של נפוליאון (ה"גרנד ארמה") לתוך שטחי האימפריה הרוסית, וכתוצאה מכך נפלו שני החיילים הצרפתים בשבי הרוסי.
למעשה, השיר מתחיל מהנקודה בה שני החיילים משתחררים מהשבי ויוצאים לכיוון צרפת. בעודם מתחילים לסגת בחזרה לצרפת דרך שטחי פרוסיה, הם מבינים שקיסרם המהולל והבלתי מנוצח עד כה - נפל בשבי אף הוא.
בהמשך, אחד מן החיילים מעיד על רצונו לחזור לביתו אשר נמצא בצרפת על מנת להושיע את משפחתו אשר עלולה לקרוס בלעדיו. לעומת זאת, החייל השני, בעודו גוסס מפצעי המלחמות, מביע את ערגתו להיקבר בצרפת, אך מוכן להמשיך במאבקי המלחמות ולעמוד על רגליו למען הקיסר ולמען צרפת.
תרגומים לעברית

הפואמה שני הגרנדירים זכתה לתרגומים רבים לעברית, רובם תוך שמירה על חרוז ומשקל. אשר רייך, באסופה של השוואות תרגומים שלו, ריכז ארבעה עשר תרגומים, בהם מפרי עטם של ישראל איש ברלין (תרנ"ו), ש' בן ציון (תרפ"ג), יצחק קצנלסון (תרפ"ד), שאול טשרניחובסקי (ת"ש), חנניה רייכמן (1964), עמינדב דיקמן (1982), שלמה טנאי (1990), ועוד.