stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרי וילר
הערות שוליים

1 2 3  Julianne Basinger, Using Math to Preserve the Environment, www.agnesscott.edu
1 2 3 4 5 6 7 8 9  Playing the numbers game, Scientific Computing World, ‏2003-03-01 (באנגלית)
1 2 3  SIAM: UT Austin professor honored with prestigious mathematics award, web.archive.org, ‏2017-01-11
1 2  Monica Kortsha, Mary Wheeler receives the John von Neumann Medal, Science Node
1 2  InterPore, Mary Wheeler InterPore TimeCapsule, ‏May 6, 2017
1 2  Larry Riddle, Mary F. Wheeler, www.agnesscott.edu
1 2  Profiles of Women in Mathematics: Mary F. Wheeler, web.archive.org, ‏2010-06-12
↑  Mary Fanett Wheeler, A Priori L2 Error Estimates For Galerkin Approximations To Parabolic Partial Difeerential Equations
↑  Mary Wheeler Receives Honorary Membership Award for Porous Media Research, www.ae.utexas.edu, ‏February18, 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007426420805171  BnF: cb123620658 (data)  dblp: 37/6477  GND: 103034163X  ISNI: 0000 0000 3189 9267  LCCN: n87892319  MGP: 26940  SUDOC: 032626614  VIAF: 66543314   WorldCat (עם VIAF): 66543314
משה קליינמן

| --- | --- |

 לידה:  17 באוקטובר 1870 כ"ב בתשרי תרל"א הולופצ'ינץ (או') ליד מז'יבוז'
 פטירה:  28 באוקטובר 1948 (בגיל 78) כ"ו בחשוון תש"ט ירושלים
 תאריך עלייה:  1936
 עיסוק:  עיתונאי, סופר, עורך
 שפות היצירה:  יידיש, עברית
מֹשֶׁה קְלַינְמַן (כ"ב בתשרי תרל"א, 17 באוקטובר 1870 – כ"ו בחשוון תש"ט, 28 באוקטובר 1948) היה עיתונאי, וסופר יהודי ציוני שהיה העורך הראשי של השבועון העברי "העולם", עיתונה הרשמי של ההסתדרות הציונית העולמית מ-1923 ועד פטירתו.
ביוגרפיה

משה קליינמן בכפר הולופצ'ינץ (או') ליד מז'יבוז' (כיום באוקראינה) למשפחה ענייה, רבנית-חסידית. בשנת 1881 עבר משפחתו למז'יבוז'. הוא למד בבית ספר יסודי דתי, אחר כך בתלמוד תורה בבית הכנסת עד גיל שמונה עשרה. עבר לברדיצ'ב ועסק במסחר לזמן קצר. הוא נשבה בקסמה של תנועת ההשכלה ונמשך לעבודה ספרותית. המאמר הראשון שלו הופיע ביידיש בכתב העת "ברדיצ'בר שפיגל" (המראה של ברדיצ'ב) תחת שם העט שפסה פקנטרגר. הוא הקים בעיר את ההוצאה "עזרא", שבה כתב ב-1898 מאמרים על שמואל מוהליבר, על נאומו של מקס נורדאו בברלין ועל הקונגרס הציוני העולמי השני. ב-1903 עבר ללמברג, בירת גליציה. נעשה פעיל בתנועה הציונית בהשפעת אחד העם ועיתונו השילוח, שבו החל קליינמן לפרסם מאמרי פובליציסטיקה, בעיקר בענייני ציונות, שבהם התפלמס עם אחד העם. מ-1904 עד 1908 שימש עורך בעיתון "למברגבר טאגבלט" ("היומון של למברג").
ב-1908 עבר לאודסה והיה חבר בוועד האודסאי של חובבי ציון וערך את העיתונים ביידיש "גוט מארגען" ("בוקר טוב", 1909–1910) ו"אונזער לעבן" ("החיים שלנו", 1910–1914). ב-1916 נאסר בשל פעילותו הציונית והוגלה לסראטוב. לאחר המהפכה הרוסית קיבל חנינה ועבר למוסקבה, שם ערך את העיתון "העם".
ב-1921 עזב את ברית המועצות, כחלק מקבוצת הסופרים העברים בראשות חיים נחמן ביאליק (ראו תמונה בתחתית הערך). הוא שהה תקופה קצר בקובנה שבה היה בצוות העורכים של "די אידישע שטימע" ("הקול היהודי"). משם עבר לברלין וערך שם את כתב העת לאמנות רימון (בעברית) וכתב העת המקביל ביידיש "מילגרוים" (רימון). ומ-1923 השתתף בעריכת השבועון העברי "העולם", עיתונה הרשמי של ההסתדרות הציונית העולמית, תחילה בברלין, ואחר-כך נדד עם מערכת העיתון ללונדון. ב-1927 השתתף בקונגרס הציוני העולמי ה-15 ונבחר לההנהלה הציונית. בשנים 1931–1932 ערך בלונדון את "תקופתנו" כתב עת ששימש "במה למחשבה ויצירה עברית". ב-1936 עבר עם מערכת העיתון "העולם" לירושלים, והמשיך לערוך אותו שם עד מותו ממחלה קשה באוקטובר 1948. נטמן בתל אביב.
בנוסף לעבודתו כעורך פרסם קליינמן מאמרים בנושאים של כלכלה פוליטית, פילוסופיה פוליטית, אידאולוגיה ציונית וביקורת ספרות בעיתונים שערך, וגם בכתבי עת יהודיים אחרים ברוסית, בגרמנית, בפולנית, ביידיש (כולל בארצות הברית) ובעברית. ב"העולם" הוא טיפח את מדור הספרות ששימש אכסניה לסופרים צעירים כמו-כן הרבה לפרסם ביקורות על ספרים חדשים (תחת שם העט "קורא ותיק"). תרגם ליידיש את אלטנוילנד של בנימין זאב הרצל ואת "ירושלים בעבר ובהווה" של יוסף קלוזנר. מאמריו כונסו לספר בשם "דמויות וקומות, רשימות לתולדות והתפתחות הספרות העברית החדשה" שיצא לאור בלונדון ב-1928. ספרים נוספים בעברית שהוציא היו "תקופת חיבת ציון", "בהתעורר עם" ו"לאום בנכר". כמו-כן כתב מונוגרפיות על הרצל ועל חיים ויצמן והשתתף בעריכת "אנציקלופדיה לציונות" (שממנה יצא רק הכרך הראשון).
הערות שוליים

1 2  משה קליינמן, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
1 2 3 4 5 6  MOYSHE KLEYNMAN (MOSES KLEINMAN), Yiddish Leksikon
1 2 3 4  הערך
קְלַינְמַן, מֹשֶׁה באנציקלופדיה העברית, כרך כ"ט, עמוד 748
1 2 3  משה קליינמן ז"ל, הארץ, 29 בנובמבר 1948
↑  אהרן אברהם קבק, "משה קליינמן: "דמויות וקומות" – פרויקט בן-יהודה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311494005171  PLWABN: 9810683912505606  GND: 13201310X  LCCN: no94027128  SELIBR: 246404  SUDOC: 255116713  VIAF: 67615678   WorldCat (עם VIAF): 67615678 
חבורת הסופרים העברים באודסה לפני צאתם מרוסיה ב-1921. משה קליינמן יושב קיצוני מימין בשורה השנייה
יוהאן השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג

יוהאן השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג או יוהאן הצעיר (בדנית: Hans den Yngre; בגרמנית: Johann der Jüngere‏; 25 במרץ 1545 - 9 באוקטובר 1622) היה דוכס  שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג.
ביוגרפיה

יוהאן נולד ב-25 במרץ 1545 בהדרסלב, והיה הילד הרביעי (הבן השלישי) של כריסטיאן השלישי, מלך דנמרק ודורותיאה מסקסוניה-לאונבורג, בתם של מגנוס הראשון, דוכס סקסוניה-לאוונבורג וקתרינה מבראונשווייג-וולפנביטל, דוכסית סקסוניה-לאוונבורג. אחיו הבכור, פרדריק השני, מלך דנמרק, הקצה לו חלק משלזוויג-זונדרבורג (כיום העיר הדנית סונדרבורג) כדוכסות משלו. יוהאן השתתף באופן פעיל בממשלת דנמרק, ואף תמך בגיסתו, המלכה, כאשר אחיינו, כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק היה קטין. היו לו תוכניות להתחתן עם המלכה האלמנה בשנת 1588 או 1589, תוך שהוא דוחה את אשתו השנייה, הצעירה. יוהאן מת בגליקסבורג ב-9 באוקטובר 1622, ובניו ירשו את נחלותיו.
משפחתו

ב-19 באוגוסט 1568 התחתן יוהאן עם אליזבת מבראונשווייג-גרובנהאגן, בתם של ארנסט השלישי, דוכס בראונשווייג-גרובנהאגן ומרגרטה מפומרניה, ממנה נולדו לו 14 ילדים:
דורותיאה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג (1569–1593), התחתנה עם פרידריך הרביעי, דוכס לגניצה.
כריסטיאן, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-ארה (1570–1633)
ארנסט משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג (1572–1596)
אלכסנדר, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג (1573–1627)
אוגוסט משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג (1574–1596)
מריה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג (1575–1640)
יוהאן אדולף, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-נורבורג (1576–1624)
אנה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג (1577–1616), התחתנה עם בוגיסלב השלושה-עשר, דוכס פומרניה.
סופיה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג (1579–1658), התחתנה עם פיליפ השני, דוכס פומרניה-שטטין
אליזבת משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג (1580–1653), התחתנה עם בוגיסלב הארבעה עשר, דוכס פומרניה.
פרידריך, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-נורבורג (1581–1658), התחתן עם יוליאנה מסקסוניה-לאוונבורג.
מרגרטה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג (1583–1638), התחתנה עם יוהאן השביעי, רוזן נסאו-זיגן.
פיליפ, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג (1584–1663)
אלברכט משלזוויג-הולשטיין-זונדרברג (1585–1613)
ב-14 בפברואר 1588 התחתן יוהאן בשנית עם אגנס הדוויג מאנהלט, בתם של יואכים ארנסט, נסיך אנהלט ואלאונורה מווירטמברג, ממנה נולדו לו 9 ילדים:
אלאנורה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג (1590–1669)
אנה סבינה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג (1593–1659), התחתנה עם יוליוס פרידריך, דוכס וירטמברג-ויילטינגן.
יוהאן גאורג משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג (1594–1613)
יואכים ארנסט, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-פלן (1595–1671)
דורותיאה זיבילה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג (1597)
דורותיאה מריה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג (1599–1600)
ברנהרד משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג (1601)
אגנס מגדלנה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג (1602–1607)
אלאונורה סופיה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג (1603–1675), התחתנה עם כריסטיאן השני, נסיך אנהלט-ברנבורג.
הערות שוליים

↑  נ.נ., "VII.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 121500373  ISNI: 0000 0000 5186 0060  LCCN: nb2008012332  VIAF: 64864815   WorldCat (עם VIAF): 64864815
יוז איירקראפט

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  הווארד יוז
 תקופת הפעילות:  1932–1997 (כ־65 שנים)
 חברת אם:  ריית'יאון 
 מיקום המטה:  קולבר סיטי, קליפורניה, ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  תעשייה אווירית ומוצרי חלל, אלקטרוניקה, תקשורת, מערכות הגנה
 מוצרים עיקריים:  מסוק, spacecraft bus, טיל, כלי טיס, חללית 
 
חברת יוז איירקראפט (באנגלית: Hughes Aircraft Company) הייתה חברה אמריקאית שעסקה בעיקר בתעשייה אווירית ומוצרי חלל. החברה הוקמה ב-1932 על ידי הווארד יוז בקולבר סיטי שבקליפורניה כחטיבה ביוז טול קומפני (Hughes Tool Company). החברה נודעה בפיתוח היוז H-4 הרקולס, גשושית החדירה של הגשושית גלילאו וה-AIM-4 פאלקון - טיל האוויר-אוויר המונחה המבצעי הראשון.
החברה נרכשה על ידי ג'נרל מוטורס מהמכון הרפואי הווארד יוז ב-1985. "יוז איירקראפט" עברה להיות חלק מיוז אלקטרוניקס (Hughes Electronics), הידועה כיום בשם DirecTV, עד שג'נרל מוטורס מכרה את נכסיה לריית'יאון ב-1997.
היסטוריה

במהלך מלחמת העולם השנייה בנתה החברה מספר אבות טיפוס בשדה התעופה יוז שבקליפורניה. בין אבות הטיפוס היו ה-H-4 הרקולס שנודע בכינוי "Spruce Goose", ה-H-1 רייסר, ה-D-2 וה- XF-11. בעת הקמת החברה, רק 4 אנשים הועסקו בה במשרה מלאה, ובימיה האחרונים הועסקו בה כ- 80,000 עובדים.
היסטוריה > לאחר מלחמת העולם ה-II

בקיץ 1947 פוליטיקאים מסוימים הפכו מודאגים מהניהול הכושל כביכול של פיתוח ה-H-4 הרקולס ומטוס הריגול XF-11. הפוליטיקאים הקימו ועדה מיוחדת לבחינת החברה, ועדה שלאחריה הוקמה ועדת חקירה נוספת של הסנאט והייתה הראשונה שהייתה פתוחה לתקשורת. למרות דוח הוועדה הבקורתי, חברת יוז טוהרה מההאשמות.
ב-1948 הקימה חברת יוז חטיבה נוספת בחברה - חטיבת האווירונאוטיקה. שני מהנדסים מחברת יוז, סימון רמו ודין וולדרידג', העלו רעיונות חדשים לאריזת הרכיבים האלקטרוניים על מנת להרכיב מערכת בקרת ירי אוויר מושלמת. מערכת ה-MA-1 שבנו תיאמה נתונים שהתקבלו מרדאר המטוס עם מחשב אנלוגי על מנת להביא את המטוס המיירט אוטומטית למיקום בו יוכל לשגר טילים. באותו זמן צוותים אחרים בחברה עסקו יחד עם חיל האוויר האמריקאי בפיתוח טיל אוויר-אוויר מונחה שהפך ל-פאלקון AIM-4 שנודע אז בשם F-98. חבילת ה-MA/פאלקון, עם מספר שדרוגים, שימשה כמערכת הירוט העיקרית של חיל האוויר האמריקאי במשך שנים רבות ונשארה בשרות עד סוף שנות ה-80. וולדרידג' ורמו התפטרו מחברת יוז בספטמבר 1953 לאחר שלא הגיעו להסכמה עם הווארד יוז בנוגע לבעיות בניהול. שניהם הקימו יחד את "תאגיד רמו-וולדרידג'" שהפך מאוחר יותר לחלק מחברת "תומפסון פרודקט" שמאוחר יותר הפך לחלק מ"תאגיד תומפסון-רמו-וולדרידג' (TRW) ב-1965, חברת אירונאוטיקה שהפכה למתחרה גדולה של יוז איירקראפט.
ב-1953 תרם הווארד יוז את חברתו למכון הרפואי הווארד יוז שרק הוקם, לכאורה כדי להתחמק מתשלום מיסים על סכומי הכסף הגדולים שהרוויח. שנה מאוחר יותר, לורנס א. היילנד נלקח כסגן נשיא ומנהל ראשי של חברת יוז. היילנד הפך בסופו של דבר למנכ"ל החברה לאחר מותו של יוז ב-1976.
תחת הדרכתו של היילנד חטיבת האירונאוטיקה המשיכה לצמוח והפכה לרווחית ביותר ולחלק מרכזי ביותר מיוז איירקראפט. החברה ייצרה מערכות רדאר, מערכות אלקטרו-אופטיות, בניית הלייזר הראשון שעבד, מערכות בקרת טיסה, מערכות טילים, מנועי יונים (לטיסות חלל) וטכנולוגיות מתקדמות נוספות. מרכז המידע למאפיינים אלקטרוניים" (EPIC) של ארצות הברית התארח בספריית החברה בקולבר סיטי בשנות ה-70.
היסטוריה > חברת החלל והתקשורת יוז

חברת החלל והתקשורת יוז הוקמה כחברת-בת של יוז איירקראפט ב-1961 בעקבות איחודן של קבוצת החלל והתקשורת וחטיבת מערכות החלל של חברת יוז. החברה בנתה את לוויין התקשורת הגיאוסינכרוני הראשון בעולם - סינקום - ב-1963 ואת לוויין חיזוי מזג האוויר הגיאוסינכרוני הראשון - ATS-1 - ב-1966. מאוחר יותר באותה שנה בנתה החברה את סרוויור 1 שנחתה על הירח כחלק מתוכנית סרוויור שהייתה הכנה לנחיתה המאוישת על הירח בתוכנית אפולו. החברה בנתה גם את החללית פיוניר-ונוס ב-1978 שביצעה את מיפוי הרדאר המקיף הראשון על נוגה ואת גשושית הנחיתה של הגשושית גלילאו שנשלחה לחקור את צדק בשנות ה-90. חברה יצרכ לווייני לקשורת בהשמנת חברות כמו "אינטלסט" ו-"PanAmSat". בשנת 2000, כ-40% מכלל הלוויינים המסחריים הפעילים היו בתוצרתה של החברה.
היסטוריה > יוז מסוקים

ב-1947 הפנה הווארד יוז את מאמצי החברה מיצור מטוסים ליצור מסוקים. המאמצים החלו ב-1948 כאשר חברת המסוקים Kellett Aircraft Co מכרה את דגמה האחרון ליצור בחברת יוז. היוז XH-17 טס לראשונה באוקטובר 1952 אבל הוא לא הצליח בצורה מסחרית. ב-1955 הפריד יוז את חטיבת המסוקים של החברה מהחברה ואיחד אותה עם חברת הכלים יוז (Hughes Tool Company) כך שהיא הפכה לחטיבת הטיס של חברת הכלים יוז (Hughes Tool Company's Aircraft Division). חטיבה זו התמקדה בעיקר בבניית מסוקים קלים כמו היוז TH-55 אוסאג', יוז 300, יוז OH-6 קאיוס והיוז 500.
היסטוריה > מכירת יוז איירקראפט

הווארד יוז לא השאיר צוואה ועם מותו ב-1976 היו שדרשו בעלות על עיזבונותיו. מנהל ועורך דין בחברה טענו כי יש להם את הזכות להקים "ועדה מנהלת" שתיקח אחריות על המכון הרפואי הווארד יוז (HHMI) ויוז איירקראפט (שהייתה שייכת לו). הפרקליט הראשי של מדינת דלאוור, ריצ'רד ר. ווייר, לא הסכים לכך ופתח בהליכים נגד הוועדה. ממשיכו, צ'ארלס מ. אוברלי, המשיך בהליכים כשנתמנה לפרקליט הראשי של דלאוור ב-1983. אוברלי ציין כי הוא רוצה לראות חבר נאמנים חופשי שיבטיח שהמכון ימשיך להתנהל כמוסד צדקה ויפסיק לשמש כמקלט מס.
בינואר 1984 פסק השופט גרובר כ. בראון כי יש צורך למנות נאמנים מכיוון שהווארד יוז לא השאיר צוואה. בראון ביקש מהוועדה המבצעת וממשרד הפרקליט הראשי להציע רשימת מועמדים שיועברו לאישורו. בראון אישר רשימת מועמדים באפריל 1984. בינואר 1985 חבר הנאמנים החדש של HHMI הודיע כי בכוונתו למכור את חברת יוז איירקראפט או במכירה פרטית או על ידי מכירת מניות.
היסטוריה > תאגיד האלקטרוניקה יוז

ב-5 ביוני 1985 הוכרזה ג'נרל מוטורס כזכיינית במכירה פומבית שנמשכה 5 חודשים תחת סודיות. חברות נוספות שהשתתפו במכירה היו בואינג ופורד. הרכישה הושלמה ב-20 בדצמבר 1985 תמורת 5.2 מיליארד דולרים. 2.7 מיליארד במזומן והשאר ב-50 מיליון מניות של ג'נרל מוטורס.
ב-31 בדצמבר 1985 איחדה GM את יוז איירקראפט עם אלקו אלקטרוניקס שיחד הפכו לתאגיד האלקטרוניקה יוז, חברת-בת עצמאית.
באוגוסט 1992 השלימה יוז איירקראפט את רכישת עסקי הטילים של ג'נרל דיינמיקס תמורת 450 מיליון דולר.
ב-1994 הציגה יוז אלקטרוניקס את DirecTV - שירות תקשורת לוויינים עולמי הראשון לשימוש ביתי. ב-1995 חטיבת החלל והתקשורת הפכה לספקית העולמית הגדולה ביותר של לווייני תקשורת. בנוסף לכך רכשה החברה באותה שנה את "מגנווקס מערכות אלקטרוניקה" מקבוצת קרלייל. ב-1996 יוז אלקטרוניקס ו-PanAmSat מסכימות לאחד את שירותי הלוויינים שלהם תחת חברה ציבורית יחידה.
ב-1997 העבירה GM את דלקו אלקטרוניקס מיוז אלקטרוניקס אל דלפי אוטומוטיב. מאוחר יותר באותה שנה נמכרו שאר הנכסים של יוז איירקראפט לריית'יאון תמורת 9.5 מיליארד דולר. החברות הנותרות נשארו תחת יוז אלקטרוניקס ותחת GM.
בשנת 2000 רכשה חברת בואינג שלוש חטיבות מתאגיד יוז אלקטרוניקס: תאגיד החלל והתקשורת יוז, יוז אלקטרון דינמיקס וספקטרולאב, בנוסף למעבדות יוז שכבר נרכשו על ידיה. 4 הקבוצות הצטרפו אל "בואינג מערכות לוויין", חברה-בת של בואינג שהפכה מאוחר יותר ל"מרכז לפיתוח לוויינים", חלק מ"מערכות ההגנה המשולבות של בואינג".
ב-2003 שרידיה של יוז אלקטרוניקס: DirecTV, DirecTV לאטין אמריקה, PanAmSat ויוז מערכות תקשורת נרכשו על ידי תאגיד החדשות (News Corporation) וקיבלו את השם קבוצת DirecTV.
היסטוריה > ציר זמן בהיסטוריית החברה

1932 - הווארד יוז מקים את יוז אייקראפט כמחלקה בחברת הכלים יוז.
1948 - יוז מקים את קבוצת האירונאוטיקה הכוללת את קבוצת החלל והתקשורת יוז וחטיבת מערכות החלל יוז.
1953 - המכון הרפואי הווארד יוז מוקם ויוז איירקראפט מוקמת מחדש כחברת בת של המכון.
1955 - יוז מקים את חטיבת המסוקים שלו שנקראת חטיבת הטיס.
1960 - הלייזר הראשון מיוצר במעבדות המחקר יוז על ידי תאודור מאימן.
1961 - מוקמת חברת החלל והתקשורת יוז המאחדת את קבוצת החלל והתקשורת יוז וחטיבת מערכות החלל יוז. מעבדות המחקר יוז משלימות את מעברם אל מאליבו.
1972 - יוז מוכר את חטיבת הכלים של חברת הכלים יוז. נכסיו הנותרים מועברים לחברת ההחזקות שרק הוקמה אז - סומה קורפריישן. הנכסים כללו את חברת טולקו איירקראפט ונכסיו של יוז בעסקים אחרים.
1976 - חברת טולקו איירקראפט הופכת ליוז מסוקים. הווארד יוז מת בגיל 70, הוא לא השאיר אחריו צוואה.
1984 - סומה קורפריישן מוכרת את יוז מסוקים למקדונל דאגלס עבור 500 מיליון דולרים. מאוחר יותר קיבלה  החברה את השם מקדונל דאגלס מסוקים. בית המשפט בדאלוור ממנה 8 נאמנים למכון הרפואי הווארד יוז. הם מחליטים למכור את יוז איירקראפט.
1985 - המכון הרפואי הווארד יוז מוכר את יוז איירקראפט לג'נרל מוטורס עבור 5.2 מיליארד דולר. החברה אוחדה עם דלקו אלקטרוניקס ויחד הם הפכו ליוז אלקטרוניקס שכללה את: דלקו אלקטרוניקס, יוז איירקראפט, חברת החלל והתקשורת יוז, יוז מערכות תקשורת ו-DirecTV.
1987 - יוז איירקראפט רוכשת את M/A-COM תקשורת ונהפכת ליוז מערכות תקשורת.
1994 - יוז אלקטרוניקס מציגה את DirecTV.
1995 - חברת החלל והתקשורת יוז הופכת לספקית הגדולה ביותר בעולם של לווייני תקשורת מסחריים. יוז אלקטרוניקס רוכשת את מגנאווקס מקבוצת קרלייל.
1996 - יוז אלקטרוניקס ו-PanAmSat מסכימות לאחד את שירותי הלוויינים שלהם תחת חברה ציבורית יחידה.
1997 - ג'נרל מוטורס (GM) מעבירה את דלקו אלקטרוניקס מיוז אלקטרוניקס אל דלפי אוטומוטיב שהפכה לעצמאית ב-1999.
2000 - חברת החלל והתקשורת יוז נשארה עצמאית עד לשנת 2000 אז נרכשה על ידי בואינג והפכה למרכז פיתוח הלוויינים בואינג. בואינג רכשה כשליש ממעבדות המחקר הווארד יוז כך שהן היו בבעלות בואינג, GM וריית'יאון.
2003 - שרידיה של יוז אלקטרוניקס: DirecTV, DirecTV לאטין אמריקה, PanAmSat ויוז מערכות תקשורת נרכשות על ידי תאגיד החדשות (News Corporation) ומקבלות את השם קבוצת DirecTV.
2004 - הבמאי מרטין סקורסזה משתמש במתחם יוז איירקראפט בפלייה-ויסטה על מנת לצלם את סרטו "הטייס" המספר את סיפור חייו של הווארד יוז.
ראו גם

הווארד יוז
יוז מסוקים
הטייס
הערות שוליים

1 2 3 4  http://www.centennialofflight.gov/essay/Aerospace/Hughes/Aero44.htm
↑  Hughes Electronics Corporation, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
↑  http://aerofiles.com/_h.html
↑  "Virginia lab putting big money into pure research". The Wall Street Journal (Associated Press Financial Wire). 2006-09-22.
↑  Boeing: Integrated Defense Systems - Space and Intelligence Systems - About Space and Intelligence Systems
1 2  Griffith, Ted (2005-02-12). "Delaware shaped legacy of 'Aviator'; Court helped Howard Hughes tax shelter become leading charity". The News Journal: p. 1.
↑  Gillot, Roger (1985-01-10). "Medical Institute to Sell Hughes Aircraft". The Associated Press.
↑  Potts, Mark (1985-06-06). "GM to Buy Hughes Aircraft; Offer Provides Windfall for Medical Institute". Washington Post (The Washington Post).
↑  Reuters (1985-12-23). "G.M. Purchase Of Hughes". The New York Times (The New York Times Company).
↑  "Missile completion". Flight International (Reed Business Publishing). 1992-09-02.
↑  Chuter, Andy (1998-01-07). "Raytheon Completes Hughes Merger". Flight International (Reed Business Information Ltd.): p. 15.
↑  http://www.boeing.com/history/narrative/n092hug.html
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007425436005171  GND: 250278-1  ISNI: 0000 0001 2111 761X  LCCN: n79145277  VIAF: 150089152   WorldCat (עם VIAF): 150089152 
היוז H-1 רייסר
היוז H-4 הרקולס
דגם של נחתת סרוויור שנחתה על הירח במסגרת תוכנית סרוויור
שיגור הגשושית גלילאו מעל גבי מעבורת החלל אטלנטיס
ה-AIM-120 אמראם שפותח על ידי יוז. האמראם הוא אחד מטילי האוויר-אוויר המתקדמים ביותר שפותחו אי פעם ונמצא גם היום בשימוש בחילות האוויר המתקדמים ביותר בעולם.
מרגרתה שטוקהאוזן
לקריאה נוספת

J. Wirth, Julius Stockhausen - Der Sänger des Deutschen Liedes (Englert und Schlosser, Frankfurt am Main 1927), 1-46.
Dedication by Julius Stockhausen of his Singing Method, to the memory of his mother.
טלקיבאניה

טלקיבאניה (בהונגרית: Telkibánya) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית טלקיבאניה קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-698 תושבים בשנת 1990 עד 518 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-25%).
בטלקיבאניה חיו מעט יהודים ובמקום קיים בית קברות יהודי.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 5 |  |
| 1880 | 50 | 1,185 |
| 1910 | 31 |  |
| 1920 | 24 |  |
| 1930 | 17 |  |
| 1941 | 20 | 1,333 |
מרפי'ס

מרפי’ס אייריש סטאוט (באנגלית: Murphy's Irish Stout) היא מבשלת בירה בת יותר מ-150 שנה הממוקמת בעיירה קורק בדרום אירלנד ומפורסמת בבירת הסטאוט הייחודית שלה.
היסטוריה

ב-1856 הקים ג'יימס ג'רמיה מרפי בעיירה קורק בדרום אירלנד מבשלת בירה משפחתית והחל לייצר בירת סטאוט שמקורה בבאר המים הטובים על שם מריה הקדושה.
המבשלה מומנה מכסף ששלחה בת משפחתו מארי לואיזה מצרפת מאה שנה קודם עת הייתה בת חסותו של לואי ה-15.
המבשלה הקטנה הפכה עד מהרה לאחת המבשלות הגדולות באירלנד. עם השנים הפכה מרפי'ס לאייקון אירי והמותג התפשט ברחבי העולם. כיום ניתן להשיגו בכ-70 מדינות.
סוגי הבירה

מרפי'ס סטאוט - בירה בעלת מרקם קרמי חלק וטעמה משלב ניחוחות אספרסו, קקאו וקרמל. צבעה כהה ובראשה ראש קצף לבן וסמיך. היא מכילה 4% אלכוהול ובהשוואה לבירות סטאוט אחרות היא קלילה ומתוקה יותר.
פחית מרפי'ס סטאוט כוללת גאדג'ט ייחודי אשר בזמן פתיחת הפחית גורם לשחרור בועות חנקן קטנטנות התורמות לעיבוי גוף הבירה ולראש קצף סמיך.
מרפי’ס אייריש רד - בירת לאגר אירית בעלת 5% אלכוהול. היא בעלת צבע אדמדם-ענברי, מרקם צלול וחלק וראש קצף סמיך. לאייריש רד טעם עשיר ומלא עם ניחוחות קרמל וטופי אשר מקורו במספר סוגי לתת וכישות אשר מעורבים בתהליך היצירה.
מרגרתה מצנאואר

| --- | --- |

 לידה:  1 ביוני 1881 טימישוארה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  19 במאי 1963 (בגיל 81) ון נויס, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  האימפריה האוסטרו-הונגרית, ארצות הברית, איטליה 
 סוג קול:  מצו-סופרן, קונטרה אלט 
 בן או בת זוג:  אדוארדו פרארי-פונטנה (1912–1917) 
 
מרגרתה מצנאואר (גרמנית: Margarete או Margarethe Matzenauer‏; 1 ביוני 1881- 19 במאי 1963) הייתה זמרת קונטראלטו וסופרן דרמטי אמריקאית, ילידת באנאט, אז באוסטרו-הונגריה, ממוצא הונגרי-גרמני.
חייה

מצנאואר נולדה בטימישוארה למשפחת מוזיקאים. אביה לודוויג היה מנצח, ואמה זמרת אופרה. מרגרתה מצנאואר למדה בגראץ, בברלין ובמינכן. את הקריירה שלה כזמרת התחילה בשטרסבורג בשנת 1901 בתפקידים של פאק ופטימה באופרה "אוברון" של ובר. קנתה לעצמה שם קודם על במות אירופה - אחרי שטרסבורג בשנים 1901–1904, באופרה של מינכן בשנים (1904–1911) קודם כאלטו דרמטי ומצו סופרן. אחר כך עברה בהצלחה רבה לתפקידי סופרן דרמטי. מרגרתה מצנאואר הצטיינה במנעד ואיכויות קול רחבים במיוחד - מקונטראלטו ועד סופרן דרמטי גבוה. זכתה בהערכה רבה בביצוע תפקידיהן של אזוצ'נה, כרמן, מיניון, ואלטראוטה, ארדה ואורטרוד.
בשנת 1911 התקבלה למטרופוליטן אופרה בניו יורק והפכה לאחת מכוכביה למשך 19 שנה עד שנת 1930. התפקיד הראשון שביצעה שם היה זה של אמנריס מאאידה, בליהוק שכלל את אנריקו קרוזו בתפקיד רדמס ואת אמי דסטין בתפקיד אאידה, תחת ניצוחו של ארטורו טוסקניני. אחר כך הופיעה מצנאואר גם בתפקיד איזולדה בטריסטן ואיזולדה של וגנר וב-13 בנובמבר 1912 מילאה בהתראה קצרה ובהצלחה את מקומה של זמרת אחרת בתפקיד החדש בשבילה של קונדרי באופרה פרסיפל, גם היא של וגנר.
בשנת 1913 היא שרה על במת המטרופוליטן ב"נשף המסכות" לצד אנריקה קרוזו ופסקואלה אמטו. על במת אופרת מטרופוליטן ביצעה מגוון רחב של תפקידים, ביניהם אבולי בהפקה הראשונה במטרופוליטן של דון קרלו של ורדי בשנת 1920, סנטוצה באבירות כפרית של מסקאני, מרינה בבוריס גודונוב של מוסורגסקי, לאונורה ב"פידליו" של בטהובן וברונהילדה בוולקירה של וגנר. בשנת 1924 שרה בתפקיד קוסטליצ'קה באופרה ינופה של ינאצ'ק בבכורה האמריקאית שלה.
מרגרתה מצנאואר הופיעה לעיתים נדירות על במות אחרות: בשנת 1911 בפסטיבל ביירוית בתפקידים ואלטראוט, הנורנה הראשונה.
פלוסהילדה בתיאטרון קולון בבואנוס איירס, בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן ובתיאטרון של שאנז אליזה בפריז.
הופעתה האחרונה במטרופוליטן הייתה בתפקיד שבו התחילה שם: אמנריס מ"אאידה" ב-13 בפברואר 1930. אולם היא המשיכה לשיר בקונצרטים וללמד בכיתות אומן. בשנת 1938 פרשה סופית מהמוזיקה האופראית. הופעתה האחרונה על במה הייתה בקומדיה "ויקי" בברודוויי בשנת 1942.
מצנאואר נישאה בשנת 1912 לטנור אדוארדו פרארי-פונטנה (1878–1936), ועקב כך היא בעלת אזרחות איטלקית.
מצנאואר מתה ב-1963 בון-נויס, קליפורניה.
בין תלמידותיה הצטיינה המצו-סופרן בלאנש תיבום.
מקס ארנסט

| --- | --- |

 לידה:  2 באפריל 1891 בריהל, פרובינציית הריין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  1 באפריל 1976 (בגיל 84) הרובע השביעי של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Maximilian Maria Ernst 
 מקום קבורה:  קרמטוריון-קולומבריום דו פר-לאשז 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בון 
 תחום יצירה:  ציור, frottage, drip painting, פיסול, קולאז' 
 זרם באמנות:  דאדא, סוריאליזם 
 יצירות ידועות:  The Elephant Celebes, The Hat Makes the Man, The Robing of the Bride 
 פרסים והוקרה:  טבעת הקיסר של גוסלאר (1976)  הביאנלה של ונציה  Lichtwark Prize 
 בן או בת זוג:  פגי גוגנהיים (1942–1946)  דורותיאה טנינג (1946–1976)  לואיז שטראוס-ארנסט (1918–1926)  מרי-ברת אורנש (1927–1936)  גאלה דאלי (1922–1924)  מרט אופנהיים  לאונור פיני  לאונורה קרינגטון 
 צאצאים:  ג'ימי ארנסט 
 חתימה:   
 
מקס ארנסט (משמאל) עם וילי ברנדט
מקס ארנסט (בגרמנית: Max Ernst;‏ 2 באפריל 1891 – 1 באפריל 1976) היה אמן גרמני מהזרם הדאדאיסטי והסוריאליסטי.