stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרווין גיי
דיסקוגרפיה

The Soulful Moods of Marvin Gaye‏ (1961)
That Stubborn Kinda Fellow‏ (1963)
When I'm Alone I Cry‏ (1964)
Hello Broadway‏ (1964)
How Sweet It Is to Be Loved by You‏ (1965)
A Tribute to the Great Nat "King" Cole‏ (1965)
Moods of Marvin Gaye‏ (1966)
I Heard It Through the Grapevine‏ (1968)
M.P.G.‏ (1969)
That's the Way Love Is‏ (1970)
What's Going On‏ (1971)
Trouble Man‏ (1972)
Let's Get It On‏ (1973)
I Want You‏ (1976)
Here, My Dear‏ (1978)
In Our Lifetime‏ (1981)
Midnight Love‏ (1982)
Together ‏ (עם מארי ולס)‏ (1964)
Take Two ‏ (עם קים וטסון)‏ (1966)
United ‏ (עם טאמי טרל)‏ (1967)
You're All I Need ‏ (עם טאמי טרל)‏ (1968)
Easy ‏ (עם טאמי טרל)‏ (1969)
Diana & Marvin ‏ (עם דיאנה רוס)‏ (1973)
לימבורג (הולנד)

לימבורג (בהולנדית: Limburg, הגייה מקורבת: לִימְבֶּרְך ‏האזנהקובץ:122 Limburg.ogg‏Ⓘ‏) הוא מחוז שממוקם בדרומה של הולנד. בירת המחוז היא העיר מאסטריכט שהיא גם העיר הגדולה במחוז.
גאוגרפיה

המחוז הוא ה-9 בגודלו בהולנד מבחינת שטחו והוא משתרע על פני 2153 קמ"ר אוכלוסיית המחוז היא השישית בגודלה בהולנד ומונה 1,143,000 איש מה שהופך את המחוז לרביעי בצפיפותו (527.5 איש לקמ"ר). המחוז הוא היחיד בהולנד שגובל בשתי מדינות: בלגיה בדרום וגרמניה במזרח. המחוז גובל גם במחוזות צפון בראבנט במערב וחלדרלנד בצפון.
לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של הולנד משנת 2002/2003 ל-15% מאוכלוסיית המחוז אין דת, 2% מהתושבים פרוטסטנטים, 78% קתולים, 4% מוסלמים ו-1% מגדירים את עצמם אחרת.
שושנה בורוכוב

| --- | --- |
שושנה בורוכוב בת הארבע עם הוריה
שושנה בורוכוב בת הארבע עם הוריה
 לידה:  9 בספטמבר 1912 וינה, אוסטריה 
 פטירה:  18 בנובמבר 2004 (בגיל 92) 
 מדינה:  ישראל 
 
שושנה בורוכוב (באנגלית: Shoshana Borochov,‏ 9 בספטמבר 1912 – 18 בנובמבר 2004) הייתה בתו של דב בר בורוכוב, מאבות הציונות הסוציאליסטית. נודעה בשל כך שבמשך 11 שנים הייתה בת זוגו של תומאס ג'יימס וילקין, קצין הבולשת של משטרת המנדט בארץ ישראל שנורה ונהרג על ידי אנשי לח"י בשנת 1944.
ילדותה

לרגל פעילותו הציונית נדד אביה של שושנה, דב בר בורוכוב, בין בירות אירופה. בין היתר השתתף בקונגרס הציוני השביעי שנערך בשנת 1905 בבזל. לפני נסיעתו לקונגרס נשא לאשה את ליובה, בת למשפחת רבנים שלמדה שפות באוניברסיטת מוסקבה. בתום הקונגרס המשיך בנדודיו בין רוסיה לבין הבירות השונות. בשנת 1909 הגיע לווינה ושהה בה עם אשתו ליובה עד לשנת 1914. בשנת 1912 נולדה להם שושנה בווינה.
בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, עבר בורוכוב עם אשתו ובתו לאיטליה ומשם הפליגו לארצות הברית, שבה התגוררו בניו יורק. עם פרוץ המהפכה ברוסיה ב-1917 חזר בורוכוב עם ליובה ושושנה לרוסיה. אחרי מהפכת אוקטובר, בדצמבר 1917, נפטר בורוכוב בקייב מדלקת ריאות, והוא בן שלושים ושש.
בארץ ישראל

בשנת 1925 עלתה ליובה, עם שני ילדיה, שושנה בת השלוש עשרה ודוד בן השמונה, לארץ ישראל והתגוררה עימם בדירה במעונות עובדים ברחוב דב הוז בתל אביב. לפרנסתה עבדה האם תחילה בהנהלה הציונית ולאחר מכן בוועד הפועל של ההסתדרות הכללית.
שושנה למדה בגימנסיה הרצליה וסיימה את לימודיה במחזור י"ח של הגימנסיה בקיץ 1930. מצבם הכלכלי של ליובה בורוכוב ושני ילדיה היה קשה, ושושנה, שרצתה להמשיך בלימודיה באוניברסיטה, נחלצה לעזרה וחיפשה מקום עבודה. בעזרתו של יצחק בן-צבי, יושב ראש הוועד הלאומי, השיגה שושנה עבודה כפקידה במרכז החקלאי. להשלמת הכנסתה נתנה שיעורים באנגלית לילדי השכנים וכתבה כתבות ורשימות בענייני נשים בעיתון דבר.
באותה תקופה חיזר אחריה המשורר אלכסנדר פן, אך היא דחתה את חיזוריו אחרי שעמדה על הרגלי השתייה שלו ושמעה על חוסר נאמנותו לנשים.
וילקין

תומאס ג'יימס וילקין נולד באנגליה בשנת 1909. הצטרף למשטרת המנדט הבריטי בארץ ישראל בשנת 1930. בתחילה עבר קורס שוטרים ולאחר מכן שירת מספר חודשים במשטרת בית לחם. במשך שמונה השנים שלאחר מכן שירת במשטרת יפו.
וילקין > היכרותם – גרסת רם אורן

הסופר רם אורן תיאר בספרו "ימים אדומים" את סיפור אהבתם של וילקין ושושנה. ההיסטוריונית דניאלה רייך, שספרו של רם אורן התבסס בין היתר על מחקר שערכה על קשריהן של נשים יהודיות עם קצינים בריטים, סיפרה לאתר ynet: "המילה פיקציה יכולה להתפרש כמשהו מצוץ מן האצבע, ובמקרה הזה אני מעדיפה להתייחס לזה כאל פיתוח ספרותי. הקשרים בין שושנה בורוכוב לתומאס וילקין הם עובדה, אבל אנחנו לא יודעים למשל איך הם הכירו אז פה אפשרנו לעצמנו לדמיין. הפרטים המהותיים בספר מדויקים, אבל כל מה שקשור לאווירה ולזרימה סיפורית שלא מהותי להיסטוריה ולא משנה אותה, הוא חלק מכתיבה ספרותית."
גרסתו של רם אורן בספרו על נסיבות ההיכרות היא כי לראשונה פגש וילקין את שושנה בורוכוב כאשר בסוף השבוע הראשון לשירותו ביפו יצא עם חבריו לסייר ברחובות תל אביב. הם נכנסו לבית הקפה "תרשיש" ששכן מול קזינו גלי אביב. שושנה ישבה ליד שולחן עליו כתבה מאמר לעיתון דבר. שושנה משכה את תשומת לבו והוא ניגש להתוודע אליה, אך היא דחתה אותו מעליה, כשנתיים לאחר מכן הוא נתקל בה שנית במרץ 1933 בנשף פורים תרצ"ג של ברוך אגדתי שנערך בקולנוע עדן. הוא ניגש אליה, הזכיר את פגישתם הקודמת, וניסה לקשור אתה שיחה, אך היא הגיבה בקרירות. לאחר גמר התוכנית האמנותית החלה התזמורת בנגינה ומשתתפי הנשף החלו בריקודים. וילקין חזר אל שושנה והזמין אותה לרקוד איתו. לאחר היסוס היא נענתה. תוך כדי הריקוד קשר עמה שיחה. כשנוכח שהאנגלית שלה מצוינת, שאל אותה אם תוכל ללמד אותו את השפה העברית בתשלום. שושנה השיבה כי תחשוב על כך ותודיע לו על החלטתה במכתב שתשלח אליו לפי כתובתו שימסור לה. כעבור ימים אחדים שיגרה אליו מכתב בו הודיעה לו על הסכמתה ללמדו עברית והזמינה אותו לביתה. כך החל קשר הזוגיות ביניהם שנמשך אחת עשרה שנים עד להריגתו על ידי לח"י בשנת 1944.
וילקין > קצין בבולשת

לאחר מספר חודשי לימוד אצל שושנה הגיע וילקין לרמת שליטה טובה בעברית. הוא נהג לשבת בבתי קפה יחד עם יהודים ולאסוף כך מידע רב. וילקין נחשב במשטרה הבריטית כקצין מצטיין וקיבל שלושה עיטורי הצטיינות. בשנת 1938 עבר וילקין לשרת במטה הבולשת הבריטית בתל אביב. כקצין בולשת השולט בעברית, נחשב וילקין כאויב מסוכן במיוחד של ארגוני המחתרת אשר העריכו את כישוריו וחששו ממנו. וילקין היה מעורב בחקירתם בעינויים של חברי האצ"ל ולח"י ובמעצר מטה האצ"ל בשנת 1939, והיה יד ימינו של קצין הבולשת ג'פרי מורטון, אשר ב־12 בפברואר 1942 רצח ביריית אקדח את מפקד לח"י אברהם שטרן (יאיר).
בכל אותה עת הלכו והתהדקו קשריו עם שושנה. דבר הקשר ביניהם היה ידוע ברבים, ושושנה קיבלה על כך איומים בעל פה ובכתב. אחיה דוד לא ידע את נפשו, משום ששידר בשירות הקשר של ההגנה וחשש שווילקין יסגיר אותו. מנהל המרכז החקלאי דרש ממנה לנתק את קשריה עם וילקין, וכשסירבה, פיטר אותה מעבודתה. מקור פרנסתה היחיד נותר שיעורי האנגלית שנתנה לילדי השכנים.
וילקין > הריגתו של וילקין

בשנת 1943 עבר וילקין לשרת במטה הבולשת בירושלים כאחראי על המחלקה היהודית. הוא התגורר במתחם הכנסייה האורתודוקסית הרומנית ברחוב שבטי ישראל בירושלים ובני הזוג לא הצליחו להיפגש תכופות כמקודם, אך אהבתם עמדה במבחן והם החליטו להינשא.
אנשי לח"י המשיכו לעקוב אחרי וילקין בירושלים במטרה להורגו כנקמה על רצח יאיר. ב־29 בספטמבר 1944 הצליחו האורבים לירות בווילקין בלב ירושלים ליד הכנסייה הרומנית ולהורגו.
את דבר מותו בישרו לשושנה רופא וקצין שהגיעו לביתה. לשמע הבשורה התעלפה שושנה והרופא הזריק לה זריקת הרגעה.
שלטונות המנדט ערכו לוילקין הלוויה בבית הקברות הפרוטסטנטי בהר ציון בירושלים, בה השתתפו מאות אנשים מראשי הממשל והמשטרה ובהם המזכיר הראשי של ממשלת המנדט (שהיה השני לנציב העליון בהיררכיה המנדטורית) וכן מפקד משטרת המנדט ג'ון מורי ריימר-ג'ונס. בין ההולכים אחר ארונו הייתה גם שושנה. היא התבוננה בארון כשדמעות בעיניה. מפקד הבולשת ארתור פרדריק ג'יילס ניגש אליה, הביע השתתפות בצערה ונתן לה שרשרת כסף שנמצאה בין חפציו, והיא ענדה אותה על צווארה.
וילקין > גרסת הסרט

בינואר 2024 הוקרן בישראל סרט הקולנוע "שושנה", שהופק באנגליה ב-2023 עם אירינה סטרשנבאום בתפקיד שושנה בורוכוב ועם דאגלס בות' בתפקיד תומאס וילקין. הבמאי הבריטי מייקל וינטרבוטום (אנ') לא קרא את "ימים אדומים", לדבריו כדי להימנע מדמיון בין הסרט לבין הספר, אלא שאל את בני משפחתה של בורוכוב, אבל תשובתם הייתה ששושנה לא דיברה איתם על וילקין, ולא חלקה איתם זיכרונות מהקשר. עקב כך בחר וינטרבוטום בחופש יצירתי כשביים וצילם את הסרט באיטליה.
חייה לאחר מות וילקין

לאחר מותו של וילקין הגיעה לשושנה האבלה הזמנה ממפקד הבולשת ג'יילס לבוא ללשכתו לפגישה עמו. בפגישה הציע לה ג'יילס לנסוע לאנגליה להיפגש עם הוריו של וילקין. היא נעתרה לבקשה ומפקד הבולשת ארגן את נסיעתה. היא הגיעה לבית הוריו של וילקין בעיר  אלדבורו (אנ'), שם פגשה את הוריו ואחותו של וילקין וסיפרה להם על הקשר שלה עם וילקין. אחותו של וילקין הציעה לה להישאר ולגור באלדבורו, אך היא דחתה את ההצעה ושבה לארץ ישראל.
בשנת 1945 נישאה שושנה לארתור שטראוס, יהודי שנולד בגרמניה בשנת 1901 ועלה לארץ ישראל בשנת 1935, שאותו הכירה בעת שנתנה לו שיעורים פרטיים בעברית. בשנת 1948 נולדה לבני הזג בת, שנישאה לשאול משעל, ונולדו להם שלושה ילדים. בשנת 1994 נפטר ארתור, ובשנות חייה האחרונות התגוררה בבית אבות בכרמיאל, שם נפטרה. נקברה לצד בעלה במטולה.
לקריאה נוספת

רם אורן, ימים אדומים, הוצאת קשת, 2006.
דן יהב, דמו בראשו: רציחות פוליטיות והוצאות להורג על ידי יהודים בתקופת היישוב, הוצאת המחבר, 2010.
Nachman Ben-Yehuda, Political Assassinations by Jews, University of New York Press, 1992
יהודה קורן, "אהובת הקצין האנגלי", דבר השבוע, 28 בנובמבר 1986.
הערות שוליים

↑  מרב יודילוביץ', ההיסטוריה הסודית, באתר ynet, 28 ביוני 2006
↑  "שושנה" באתר "סרט"
↑   "Shoshana", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑   נירית אנדרמן, המנהיג הציוני, הבת שלו והמאהב הבריטי שלה שנרצח, באתר הארץ, 4 בספטמבר 2023
↑  אין מדובר במזרחן שאול משעל, אחיו של העיתונאי נסים משעל
שושנה, עם אמה ליובה ואחיה דוד
תומאס ג'יימס וילקין
שושנה בורוכוב בהלוויית בר בורוכוב בבית הקברות כנרת באפריל 1963, מאחורי אחיה דוד האומר קדיש. לימינה עומדת בתה, ולימין בתה עומד בעלה ארתור במגבעת. מימין לדוד עומדת אמה ליובה, ולימינה עומדים דוד בן-גוריון וזלמן שזר, יו"ר הוועד הציבורי להעלאת הארון מקייב. מאחור, בין בן-גוריון לשזר נראים בתו ובנו של דוד, ומאחוריהם נראית אמם. למעלה נראית גולדה מאיר, שרת החוץ
גאורגיוס גריבס

| --- | --- |

 לידה:  6 ביוני 1897 ניקוסיה, קפריסין הבריטית
 פטירה:  27 בינואר 1974 (בגיל 76) לימסול, קפריסין 
 מדינה:  קפריסין, יוון 
 השכלה:  Pancyprian Gymnasium  האקדמיה הצבאית של יוון  אקול מיליטר 
 דרגה:  לוטננט גנרל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה  Battle of Tylliria 
 
פסלו בפאפוס
גאורגיוס גריבס (ביוונית: Γεώργιος Γρίβας;‏ 6 ביוני 1897 – 27 בינואר 1974) היה איש צבא יווני-קפריסאי. ראש מחתרת אֵאוֹקָה – "ארגון לאומי של לוחמים קפריסאים", ארגון מחתרתי יווני-קפריסאי שהיה קיים בשנות החמישים ועשה מלחמת גרילה, כדי לגרש את כוחות הכיבוש הבריטיים מקפריסין הבריטית, למען הגדרה עצמית לתושבי האי ולאיחודו עם יוון.
שנים ראשונות והקריירה הצבאית

נולד בניקוסיה וגדל בכפר טריקומו שבצפון-מזרח קפריסין.
ב-1916 עבר ליוון, קיבל אזרחות יוונית, למד באקדמיה הצבאית באתונה והתגייס לצבא יוון ב-1919 בדרגת סגן-משנה. במלחמת יוון–טורקיה הוצב בדיוויזיה ה-10 באסיה הקטנה שלחמה בציר איזמיר-בורסה עד לתבוסת היוונים בקרב סקריה בספטמבר 1921, בעקבותיו נסוגה יחידתו. גריבס זכה לציון לשבח על תפקודו, הועלה לדרגת לוטננט ונשלח ללימודים באקול מיליטר בפריז. כששב הוצב כמדריך בבית הספר לקצינים בסלוניקי. קודם לדרגת קפטן ב-1925 ומייג'ור ב-1935.
במלחמת העולם השנייה ואחריה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוצב במחלקת המבצעים של המטה הכללי היווני על מנת לתכנן את ההגנה על צפון המדינה. עם פרוץ מלחמת יוון-איטליה פעל בחזית אלבניה כראש מטה הדיוויזיה השנייה. בעת כיבוש יוון על ידי מעצמות הציר, הקים גריבס את ארגון הגרילה "אורגנוסיס חִי" (Οργάνωσις Χ), ארגון לאומני-יווני של אנשי צבא יוונים ימניים, שהתנגדו לכיבוש. חבריו עסקו בריגול עבור בנות הברית ומעשי חבלה קטנים נגד כוחות הכיבוש. באירועי דצמבר 1944 ביוון, נלחמו אנשי הארגון, עם נשק שגנבו מהגרמנים הנסוגים, לצד כוחות בריטיים ומלוכנים יוונים נגד הקומוניסטים היווניים.
אאוקה

ב-1946 פרש מן הצבא לפי בקשתו. בשלב זה החל לטפח את רעיון ה"אנוסיס" (Ένωσις, איחוד יוון וקפריסין) והיה חבר בוועדה הסודית למחצה למאבק לשחרור קפריסין יחד עם הארכיבישוף מקאריוס השלישי. בשנת 1954 שב לקפריסין והחל לארגן את מחתרת אאוקה. ב-1 באפריל 1955 פוצץ הארגון מטעני חבלה בארבע ערים מרכזיות בקפריסין הבריטית ומטרות צבאיות בריטיות והצהיר בגלוי על תחילת הקמפיין לשחרור האי מנוכחות בריטית ואיחודו עם יוון. נוסף על המלחמה נגד יעדים בריטיים, כוונו התקפות הארגון גם נגד קומוניסטים קפריסאים.
את הארגון, שהוציא בעיקר התקפות גרילה שכוונו נגד מטרות בריטיות וכנגד יוונים משתפי פעולה עם הבריטים, הנהיג גריבס ממחבוא בהרי טרודוס. עם זאת, גריבס אסר על כל פעילות מלחמתית נגד מוסלמים תושבי האי. על הפקודות שהוציא חתם גריבס בשמו המחתרתי "דיגאניס" (Διγενής; בעקבות פואמה על גיבור ביזנטי). לפחות פעמיים הצליח להימלט מכוחות בריטיים. לאחר הגלייתו של הארכיבישוף מקריוס במרץ 1956, הוביל גריבס, שהסתתר כעת בלימסול, לא רק את הפעילות הצבאית אלא גם את זו הפוליטית. ב-21 במרץ 1956 ניסה ארגון אאוקה להתנקש בחייו של מושל האי ג'ון הארדינג, אולם פצצת הזמן שהונחה מתחת למיטתו לא התפוצצה. בעקבות כך הציע הארדינג פרס של 10,000 לירות שטרלינג על ראשו של גריבס.
שיבתו ליוון

בשנת 1959, עם חתימת הסכמי ציריך ולונדון על מתן עצמאות לאי, הסכים גריבס להפסקת אש, אף ששאיפתו הייתה איחוד האי עם יוון ולא עצמאות. במרץ 1959 יצא גריבס ממחבואו ונשלח לגלות ביוון. צעד זה היה חלק מההסכם שחתם הארכיבישוף מקריוס עם הבריטים, לפיו לא יוסגר גריבס לידיהם, אך גם לא יסכן בנוכחותו את העצמאות של הרפובליקה הקפריסאית הצעירה. ביוון זכה לקבלת פנים של גיבור מלחמת השחרור הקפריסאית. הפרלמנט היווני והאקדמיה היוונית העניקו לו את אותות הכבוד הגבוהים ביותר במדינה. הצבא העניק לו דרגת גנרל. לאחר קריירה פוליטית קצרה, פרש ב-1963 מהחיים הציבוריים.
שנות הסכסוך הקפריסאי

בשנת 1964, על רקע התלקחות הסכסוך הקפריסאי בין קפריסאים יוונים לבין קפריסאים ממוצא טורקי, שב גריבס לאי על מנת לקחת פיקוד על הכוחות היוניים. תחת פיקודו פעלו גם יחידות שנשלחו מיוון כהגנה מפני פלישה טורקית אפשרית. ב-15 בנובמבר 1967 פקד גריבס על פעולה נרחבת נגד יעדים קפריסאים-טורקים בלרנקה, ניקוסיה ולימסול שגרמו להרג של 27 קפריסאים-טורקים. הדבר הוביל לאולטימטום של טורקיה בעקבותיו הסיגה יוון את כוחותיה מהאי וגנרל גריבס אולץ לשוב ליוון.
בין השנים 1968–1969 פעל בחשאי, יחד עם פעילים לשעבר ב"אאוקה" וסטודנטים יווניים להשבת הדמוקרטיה ונגד "משטר הקולונלים" ביוון. ההתארגנות נחשפה, ובאוגוסט 1971 שב גריבס בחשאי לקפריסין, שם הקים מחדש את המיליציה היוונית בשם "EOKA B". מטרתו המוצהרת הייתה שכנועו של מקריוס לוותר על העצמאות ולהשיג איחוד של קפריסין עם יוון. בין השנים 1971–1974 הייתה המיליציה מעורבת במספר רב של פעילויות אלימות וקרבות רחוב. הכוח שהוגדר כארגון טרור, הן על ידי טורקיה והקהילה הבינלאומית והן על ידי הארכיבישוף מקריוס, נתמך בידי משטר הקולונלים היווני.
גריבס מת מהתקף לב באחת מדירות המסתור שלו בלימסול והוא בן 76. הלוויותו נערכה בחצר הבית בו שהה בשנת 1959 והשתתפו בה עשרות אלפי קפריסאים-יוונים. בית הנבחרים של קפריסין הכריז על שלושה ימי אבל, בניגוד לעמדה הרשמית של ממשלת מקריוס.
הערות שוליים

↑  נאום מקאריוס בעצרת הכללית של האומות המאוחדות - 19 ביולי 1974
↑  Laurence Stern, "Bitter Lessons: How We Failed in Cyprus", Foreign Policy No. 19 (Summer, 1975), p. 34
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007358822005171  BIBSYS: 90863725  GND: 119208725  ISNI: 0000 0001 0837 4283  LCCN: n85229136  NARA: 10569914  NKC: jn20000602531  NLA: 35963194  NLG: 17275  NTA: 073628875  RERO: 02-A000074554  SELIBR: 57392  SNAC: w6rj5wnb  SUDOC: 095695907  Trove: 1168975  VIAF: 42643017   WorldCat (עם VIAF): 42643017
תחנת טרטיאקובסקאיה

| --- | --- |

 מידע על הבנייה
 חנוכת התחנה:  3 בינואר 1971 
 אדריכל:  Rimidalv Pogrebnoy, Vladimir Filippov 
 מיקום
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 קואורדינטות:  55°44′27″N 37°37′39″E﻿ / ﻿55.740833°N 37.6275°E﻿ / 55.740833; 37.6275
 מידע על התחנה
 שם המערכת:  הרכבת התחתית של מוסקבה 
 רציפים:  4 
 קוד התחנה:  085 
  (למפת מוסקבה מוגדלת) תחנת טרטיאקובסקאיה(למפת מוסקבה רגילה) תחנת טרטיאקובסקאיה
 
תחנת טרטיאקובסקאיה (ברוסית: Третьяковская) היא תחנה חוצה פלטפורמות של הרכבת התחתית של מוסקבה בקו קלוז'סקו-ריז'סקאיה וקו קלינינסקאיה.
התחנה ממוקמת ברובע זאמוסקבורצ'יה, ויש לה מעבר לתחנת נובוקוזנצקאיה של קו זמוסקבורצקאיה. היא קרויה על שמה של גלריית טרטיאקוב.
התחנה נמצאת בעומק של 46 מתחת לפני הקרקע. בתחנה ישנו מעבר לתחנת נובוקוזנצקאיה של קו זמוסקבורצקאיה.
תחנת טרטיאקובסקאיה נפתחה ב-3 בינואר 1971 ועד ל-1986 שירתה רק את קו קלוז'סקו-ריז'סקאיה. ב-25 בינואר 1986 חוברה התחנה אל קו קלינינסקאיה.
ב-1 בינואר 1998 התרחש בתחנה פיגוע טרור - מטען חבלה שהכיל כ-150 גרם TNT והוסתר בתוך תיק קטן, התפוצץ בתחומי התחנה. המטען הוסתר בתוך תיק קטן והונח באחד הקרונות. נהג קטר, אשר עשה סיור ברכבת מצא את התיק. התיק ערר את חשדו והוא לקח אותו אל משרד אחראית התחנה. האחרונה הזעיקה מיד את המשטרה. אך טרם הגעת השוטרים המטען התפוצץ. אחראית התחנה ושתי עובדות ניקיון נפצעו מרסיסים. מבצעי הפיגוע ומניעיהם לא ידועים אד היום.
גלריה

לובי התחנה
הערות שוליים

↑  http://www.visit-plus.com/ru/node/4035
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צליל מכוון

ערך זה עוסק בהרכב מוזיקלי. אם התכוונתם לשיר, ראו .
| --- | --- |
 מוקד פעילות:  ישראל
 תקופת הפעילות:  1979, 2002
 סוגה:  פופ רוק, מוזיקה ישראלית
 חברת תקליטים:  הד ארצי
 חברים
 שלמה יידוב (מלחין, זמר וגיטריסט) שם-טוב לוי (מלחין, זמר וחלילן) יצחק קלפטר (מלחין, זמר וגיטריסט)
 
צליל מכוון היה הרכב פופ רוק ישראלי שפעל במהלך שנת 1979. חבריו היו המוזיקאים שלמה יידוב (מלחין, זמר וגיטריסט), שם-טוב לוי (מלחין, זמר, קלידן וחלילן) ויצחק קלפטר (מלחין, זמר וגיטריסט). זהו גם שם האלבום היחיד של ההרכב, שיצא באותה שנה, ושם אחד השירים מתוכו, אשר נכתב על ידי קלפטר.
כל אחד מחברי ההרכב כבר היה מוכר כיוצר ומבצע בזכות עצמו בנוף המוזיקה הישראלית באותם ימים. הדבר ניכר ברפרטואר הקבוצה: כל שיר בו הולחן על ידי אחד מהם בסגנונו המיוחד, וזה אשר הלחין לרוב היה גם הסולן הדומיננטי בביצוע אותו שיר.
במהלך שנת פעילותו של ההרכב, יצאו השלושה למסע הופעות בארץ, אך למרות הצלחת המופע והאלבום, התפרק ההרכב עוד באותה שנה.
בשנת 2002, יותר מעשרים שנה לאחר מכן, התאחדו יידוב, לוי וקלפטר למסע הופעות שבוסס על שירי האלבום "צליל מכוון", ועל שירים מהרפרטואר האישי של כל אחד מהם.
האלבום

| --- | --- |

 אלבום אולפן מאת צליל מכוון
 יצא לאור:  אוקטובר 1979
 הוקלט:  1979
 מקום הקלטה:  אולפני טריטון
 סוגה:  רוק ופופ
 שפה:  עברית 
 אורך:  41:04
 חברת תקליטים:  הד ארצי
 הפקה:  דודו אלהרר עפרה קיבי (הפקה בפועל)
 
בהקלטות האלבום השתתפו מוזיקאים נוספים: אבנר יפעת (גיטרה בס), אלון הלל (תופים), איקי לוי (תופים), מאיר ישראל (תופים) ודני מקוב (תופים). את עטיפת האלבום עיצבה מיכל לויט שעיצבה באותה העת כמה מהאלבומים הבולטים של דור המוזיקאים הצעיר.
האלבום > רשימת רצועות

| מס' | שם | מילים | לחן ושירה מובילה | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | סמבה (סיפור של יום)  | צפנת ירון-לוי ושם-טוב לוי | שם-טוב לוי | 4:32 |
| 2. | לוקח את הזמן  | יהונתן גפן | יצחק קלפטר | 3:42 |
| 3. | ימים לבנים  | לאה גולדברג | שלמה יידוב | 4:10 |
| 4. | יכול להיות שזה נגמר  | יהונתן גפן | שם-טוב לוי | 4:16 |
| 5. | שיר אהבה בדואי  | איציק ויינגרטן | יצחק קלפטר | 4:26 |
| 6. | צליל מכוון  | יצחק קלפטר | יצחק קלפטר | 4:14 |
| 7. | בלדה לאיו  | צפנת ירון-לוי ושם-טוב לוי | שם-טוב לוי | 3:17 |
| 8. | ילדי הירח  | אהוד מנור | שלמה יידוב | 3:51 |
| 9. | בלילה  | אברהם חלפי | שם-טוב לוי | 4:29 |
| 10. | בדרך אליך  | יעקב רוטבליט | שלמה יידוב | 4:04 |
האלבום > קרדיטים

שם טוב לוי: חליל ושירה
שלמה יידוב: גיטרות ושירה
יצחק קלפטר: גיטרות ושירה
אבנר יפעת: גיטרה בס
אלון הלל: תופים
מאיר ישראל: תופים
איקי לוי: תופים
דני מקוב: תופים
דודו אלהרר: הפקה
מיכל לויט: עיצוב עטיפת האלבום
הערות שוליים

↑  שלישיית "צליל מכוון" מתאחדת לסיבוב הופעות, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2002
1 2  האלבום "צליל מכוון", 1979, באתר Discogs
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302705805171  MusicBrainz: 8691eac0-a3b6-4a96-b76a-079ef34c3c80  MusicBrainz release group: 1f35742f-8b39-3eee-876f-b06bd4f12b0b
ברכות התורה

ערך זה עוסק בברכות שמברכים אותן כל בוקר. אם התכוונתם לברכות על קריאת התורה, ראו .
| --- | --- |

 תלמוד בבלי:  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף י"א, עמוד ב'
 משנה תורה:  משנה תורה לרמב"ם, ספר אהבה, הלכות תפילה וברכת כהנים, פרק ז', הלכה י'
 שולחן ערוך:  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן מ"ז
 
ברכות התורה
ביהדות, בִּרְכוֹת הַתּוֹרָה הן ברכות הנאמרות לפני לימוד התורה, ועוסקות בלימוד תורה ובנתינת התורה, ומקובל לברכן בכל בוקר בסמוך לברכות השחר עבור כל לימוד התורה שילמד באותו יום.
סדר הברכות

מערכת ברכות התורה בנויה כסדרה של שלושה קטעים:
בתחילה מברכים לפי הנוסח הקבוע של ברכת המצוות: "ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם אשר קדשנו במצוותיו וציוונו על דברי תורה" (בנוסחים אחרים: "לעסוק בדברי תורה").
אחר כך מוסיפים בקשה להצלחה בלימוד התורה: "והערב נא ה' אלוהינו את דברי תורתך בפינו ובפיות עמך בית ישראל, ונהיה אנחנו וצאצאנו כולנו יודעי שמך ולומדי תורתך לשמה, ברוך אתה ה' המלמד תורה לעמו ישראל". פוסקי ההלכה חלוקים בשאלה אם פסקה זו היא המשך לברכה הקודמת או ברכה בפני עצמה, ולכן יש שכתבו לברך את הברכה הראשונה בשקט, כדי להתחמק מן השאלה אם צריך לענות אמן לאחריה.
אחרי הבקשה מברכים ברכה נוספת שתוכנה הוא הודיה על נתינת התורה לעם ישראל: "בָּרוּךְ אַתָּה ה', אֱלהֵינוּ מֶלֶךְ הָעולָם, אֲשֶׁר בָּחַר בָּנוּ מִכָּל הָעַמִּים וְנָתַן לָנוּ אֶת תּורָתו. בָּרוּךְ אַתָּה ה', נותֵן הַתּורָה:". ברכה זו היא גם הברכה שמברך כל עולה לתורה לפני קריאת התורה בבית הכנסת, וגם לאחר הקריאה מברך העולה ברכה נוספת עם תוכן דומה: "אֲשֶׁר נָתַן לָנוּ אֶת תּורָתו תּורַת אֱמֶת. וְחַיֵּי עולָם נָטַע בְּתוכֵנוּ.".
מקום אמירת הברכות

לפי נוסח אשכנז המערבי, מברכים את ברכת התורה לפני פרשת התמיד, ואילו לפי מנהג המזרחי, הברכות נאמרות לפני ברכת השחר, לאחר ברכת אלוהי נשמה או לפניה. אחרי ברכות התורה אומרים סדרה קצרה של דברי תורה כדי שהברכה תהיה סמוכה ללימוד תורה; במנהג אשכנז המזרחי, אומרים לשם כך סדר מיוחד (של "יברכך" ו"אלו דברים" כדי שיהיה כל יום תורה משנה ותלמוד), ובהרבה קהילות אשכנז המערבי, אומרים מיד את פרשת התמיד ושאר הקרבנות, וכך יוצאים ידי הלימוד.
בסידורי הספרדים, ברכת התורה מודפס בין ברכות השחר.
במנהג האיטלקי נוהגים כמו במנהג אשכנז המערבי.
דיני הברכות

לפי ההלכה אסור ללמוד תורה לפני שמברכים את סדרת הברכות הללו באותו יום.
הראשונים נחלקו האם הציווי לברך לפני לימוד תורה נלמד מן התורה שבכתב (מדאורייתא) או שהוא כמו רוב הברכות שהן מתקנת חכמים (מדרבנן). דעת הרמב"ן היא שהברכה היא מדאורייתא  (שכחת העשין טו)  ואילו הרמב"ם לא כתב מפורשות מה דעתו. האחרונים נחלקו האם ברכת התורה מדאורייתא או מדרבנן. דעת הפרי חדש (אורח חיים מז א) שברכות התורה דאורייתא, וכך מצדד לומר גם השאגת אריה (כד).
אחת המשמעויות של המחלוקת היא כאשר האדם מסופק אם הוא כבר ברך את הברכה או לא. אם היא ברכה מדרבנן הרי שחל עליה הכלל הרגיל של ספק ברכות להקל ואין לברכה מספק, ואם היא מדאורייתא יש לשוב ולברך אותה.
הפרשנים אף חלוקים בשאלה מה אופייה של ברכה זו, האם היא ברכת המצוות או ברכת השבח.
ברכת אהבת עולם שמברכים לפני קריאת שמע יכולה להוות תחליף לברכות התורה, אם לומדים אחריה מיד, ויש ספק האם קריאת שמע נחשב לימוד, ולכן צריך להקפיד לברך ברכות התורה לפני שמברכים אהבת עולם.
חשיבות הברכות

בתלמוד מובא שאחת הסיבות לחורבן הארץ הוא לדעת רב, שלמדו תורה בלי לברך תחילה את ברכות התורה ”שלא ברכו בתורה תחילה”. מקורו של רב הוא פרשנות של הפסוק בספר ירמיה המתאר את ה' שעונה לשאלה מדוע נחרבה ארץ ישראל:
מִי הָאִישׁ הֶחָכָם וְיָבֵן אֶת זֹאת וַאֲשֶׁר דִּבֶּר פִּי יְיָ אֵלָיו וְיַגִּדָהּ עַל מָה אָבְדָה הָאָרֶץ נִצְּתָה כַמִּדְבָּר מִבְּלִי עֹבֵר: וַיֹּאמֶר יְיָ עַל עָזְבָם אֶת תּוֹרָתִי אֲשֶׁר נָתַתִּי לִפְנֵיהֶם וְלֹא שָׁמְעוּ בְקוֹלִי וְלֹא הָלְכוּ בָהּ:
מפשוטו של מקרא עולה שחורבן הארץ נבע מעזיבת התורה, אולם רב דורש מכפילות הלשון "עוזבם את תורתי" ו"לא הלכו בה", שהכוונה שלא ברכו לפני לימוד תורה.
הוגים שונים פירשו את דברי רב באופן אלגורי, שמשמעות החטא היה בזה שהמעיטו בערכה של התורה ולא הייתה חשובה בעיניהם ולכן לא בירכו לפניה. 
כמו כן מובא בתלמוד דעתו של רבינא שזו גם אחת הסיבות לכך שפעמים רבות בניהם של תלמידי חכמים אינם נהיים תלמידי חכמים בעצמם. 
בעקבות דברי חז"ל אלו, נאמר בספרי ההלכה: ”ברכת התורה צריך להזהר בה מאד”.
הרהור כדיבור

במסכת ברכות נחלקו אמוראים האם הרהור - מחשבה - נחשבת כדיבור, או לא. לפי רב חסדא מחשבה אינה נחשבת כדיבור, והראיה היא מכך שאדם טמא, שאסור לו לומר דברי קדושה, צריך להרהר את מילות ברכת המזון במחשבתו, ומכאן שמחשבה אינה נחשבת כדיבור ועליו להרהרה כדי שלא יהיה בטל מדברי קדושה בעוד האחרים עוסקים בברכות השבח. לפי רבינא הרהור כדיבור, ולכן המשנה מצווה על אדם כזה להרהר במחשבתו את מילות ברכת המזון, ומכאן שגם המחשבה נחשבת כדיבור, אלא שמצווה זו שהגוף יהיה טהור בעת דיבורי קדושה, היא רק במילות דיבור ולא במילות הנאמרות במחשבה, כמו בהר סיני, שם הוא המקור המחייב להטהר לפני דברי קדושה, ומכיוון ששם היו דיבורי קדושה, החובה לשמור על גוף טהור היא רק בעת דיבורי קדושה.
בשולחן ערוך נפסק שהמהרהר בדברי תורה אינו צריך לברך ברכת התורה, אבל הכותב בדברי תורה צריך לברך ברכת התורה. המגן אברהם ושאר פרשני השולחן ערוך תמהים על פסק זה, שכן אם ההרהור אינו נחשב לדיבור, מדוע על הכותב בדברי תורה צריך לברך, ולכן הם פוסקים שגם הכותב דברי תורה לא יברך מספק. הגר"א חלוק על הדברים, וכותב שגם הרהור בדברי תורה נחשב ללימוד התורה, שכן בפסוק המצווה על לימוד התורה נאמר "והגית בם יומם ולילה", ו"הגיון" היא כינוי למחשבה - "יהיו לרצון אמרי פי והגיון לבי".
רבי שניאור זלמן מלאדי חלוק על הדברים, והוא מכריע בין הדעות, מתוך הפסוק עצמו: "לא ימושו ספר התורה הזה מפיך והגית בו יומם ולילה", בתחילת הפסוק נאמר "מפיך", ומכאן שאין אדם יוצא ידי חובת תלמוד תורה אלא אם כן הוא אומר את המילים בפיו; אך כאשר אינו מסוגל לומר בפיו, שכן ישנם זמנים בהם אדם צריך לעיין בעמקות דברי התורה, אז הוא יוצא ידי חובתו גם במחשבה בלבד, ייתכן כי ההסבר לכך הוא מהמשך הפסוק "והגית בו יומם ולילה".
רבי מרדכי יפה בעל הלבוש מסביר את הסתירה בין פסקי השולחן ערוך ברעיון משלו, וזאת על פי הכלל שאין מברכין על המחשבה, גם אם היא מצווה, ולכן הכותב בדברי תורה צריך לברך, אבל החושב בדברי תורה אינו צריך לברך, למרות שהמחשבה נחשבת כמצווה.