הגבירה משאלוט
ביקורת ופרשנות

יש הטוענים שהבלדה מבוססת בחלקה על האגדה של איליין מאסטולאט (Elaine the Fair Maid of Astolat) מסיפורו של סר תומאס מלורי "מות ארתור" (Le Morte d'Arthur). טניסון עצמו כתב מאוחר יותר שיר בשם זהה, מות ארתור (Mort d’Arthur).
באגדת איליין מאסטולאט, אהבתה של איליין הנאיבית ללנסלוט נשארה בלתי מושבת, והיא התאבדה בגלל שברון לב. יש דמיון רב בין סיפור זה לשיר על הגבירה משאלוט, אף כי טניסון טען שהוא לא הכיר את הגרסה האנגלית של הסיפור כאשר כתב את הטיוטה הראשונה של השיר בשנת 1832. איליין הייתה דמות מאגדות המלך ארתור (Arthurian Legend), ויש יותר מגרסה אחת של אגדת איליין מהמאה ה-13. אחת מהן היא הנובלה האיטלקית לה דונה די סקאלוטה (La Donna di Scallota), וטניסון טען שהיא מקור השיר שלו, אבל הוא הוסיף פרטים רבים שלא היו בסיפור האיטלקי, כמו האריג, המראה והאי.
מבקרי ספרות ואמנות שונים מנתחים את שירו של טניסון בדרכים שונות. רבים מהם רואים בגבירה משאלוט את דמות האמן המבודד והמרוחק מן העולם החיצוני, העלול להסיח את דעת האמן מן האמנות שלו. בלום טוען שסוף הבידוד באמנות גורם למות היצירתיות. הבדידות העזה של האמן היא הכרחית, כי כל אמנות גדולה דורשת בדידות והשתקפות שקטה.
פרידלנדר אי אר (Friedlander ER) טוען שהגבירה, המסתכלת על העולם דרך מראה ומתארת אותו בעבודת אמנות, היא מעין אלגוריה על חיי האמן הסופר. הוא טוען שהשיר הוא בחלקו על האופן שבו האמנות עלולה לגרום לאמן לחוש מבודד מן החיים הרגילים. בשנות ה-30 של המאה ה-19, בהן נכתב השיר, המשורר היה אמור להיות דובר האידיאל הוויקטוריאני שבו המיניות מדוכאת. טניסון כתב את השיר בשנות העשרים המוקדמות שלו, הרבה לפני שהתחתן, וכנראה תהה אם יוכל להימנע מיחסי מין. כנראה שחשש שקיום יחסי מין יהרוס את מוסרו ושירתו. כמיהת הגבירה היא שגרמה לה להסתכל מבעד לחלון, ועל כך נענשה, וזהו הפחד של טניסון, לחרוג מן המקובל למשורר בתקופתו ולקלקל את שירתו.
גרהארד ג'וזף, מבקר ספרות ידוע שכתב על טניסון, טוען כי המשורר הרגיש שיצירת אמנות חושית מצריכה הפרדה של האמן מפעילות רגילה, ובמיוחד מההתנסות האופיינית באהבה. כאשר הגבירה רואה את לנסלוט, המראה נסדקת והיא שטה לקמלוט. ג'רארד טוען שטניסון אולי המחיז ניגוד ואיבה שלא ניתן להעלימן בין אמנות לבין אהבה. איליין ג'ורדן ,(Elaine Jordan) מבקרת ספרות, טוענת בספרה שהביקורת המודרנית פרשה את הגבירה במונחים פסיכואנליטיים, כמו ליבידו כלוא שאינו יכול למצוא ביטוי בדור תועלתני, והעצמי הנשי שלו פונה מיצירתיות פנימית כדי להתרסק בעימות עם העולם האמיתי.
ניתוח אחר, שונה מאוד, מציע שהגבירה משאלוט נענשה על חריגתה מחוקי החברה הוויקטוריאנית. המרחב הביתי, הפנימי, היה שייך לנשים והיה נפרד מן המרחב החיצוני, האקטיבי, שהיה שייך באופן בלעדי לגברים. הנשים הוויקטוריאניות צוירו תמיד בין כותלי הבית, וציורים המבוססים על דמותה של הגבירה משאלוט, מדגימים היטב את מצב האישה בחברה הוויקטוריאנית. הם מביעים את המתח שבין החובות החברתיים לתשוקה האישית. כנראה שהגבירה משאלוט חדרה למרחב הגברי, ניתקה את הכבלים השמורים לנשים, נכנעה לתשוקה בזויה, ונטשה את מלאכת האריגה הנשית, ולכן היא נענשת. יהודה בלו, חובב ספרות עתיקה ואספן של ידיעות היסטוריות, הציע ניתוח דומה מאוד. הוא ציין שבחברה השמרנית של התקופה הוויקטוריאנית, לא היה נהוג שאישה תצא מביתה בגפה. בזמן שהגבר היה עובד לפרנסתו, הייתה האישה מכונסת בחדריה ועוסקת בעבודות הבית השונות. מן הסביבה החיצונית היו מגיעות אליה ידיעות כאשר הגברים היו שבים הביתה בערוב היום, וכך הייתה משתקפת אליה המציאות שמחוץ לביתה מתוך בבואת עיניהם של בעלה, אחיה או אביה. והנה, יום אחד מואסת האישה היושבת בבית בשעבודה למלאכת הרקמה, ומעזה להציץ אל העולם דרך עיניה שלה. על כך היא תיענש וסופה יהיה מר. סנדרה גילברט, פרופסור לאנגלית, מבקרת ספרות ומשוררת וסוזן גובאר (Susan Gubar), עורכת אמריקאית ומבקרת ספרות, טוענות ש"מראת הקסמים" היא אחד הכלים שמגישה הפטריארכיה לנשים כדי להמית את עצמן ולהפוך ליצירת אמנות.
כריסטופר ריקס (Christopher Ricks), שכתב על הספרות הוויקטוריאנית, ציטט את ר. ה. האטון (R. H. Hutton), מבקר ספרות, לפיו הקללה היא שהגבירה תהיה מעורבת בתשוקות אנושיות, ותסבול מגורל בני התמותה אם תסתכל הרחק מהצללים לתוך המציאות. הוא גם טוען שנושא השיר הוא הריקנות של החיים המהודרים אפילו אם הם עשירים ומבריקים.
ג'ורדן כותבת שגבירה המסתכלת במראה היא סמל מסורתי של גאווה, אך בשיר דמות הגבירה עצמה מעולם לא משתקפת במראה, אלא תמיד העולם האמיתי בחוץ. הרגש שבה מבקע את המראה וקורע את האריגה. העצמיות אינה נמצאת בשיר.
השפעתו הגדולה של השיר "הגבירה משאלוט" ניכרת בתחומים רבים באמנות, כמו ציור, ספרות, מוזיקה ואפילו סדרות טלוויזיה.