stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חלב נוכרי
מקור האיסור וטעמו

חז"ל אסרו חלב נוכרי מפני החשש שהגוי יערב בו חלב בהמה שאיננה כשרה. האיסור מופיע לראשונה במשנה:
ואלו דברים של עובדי כוכבים אסורים ואין איסורן איסור הנאה: חלב שחלבו נוכרי (גוי) ואין ישראל רואהו
בתלמוד מוסבר שהחשש אינו שהגוי החליף את כל החלב ורצה להציגו כחלב כשר, אלא שמא עירב בחלב הקיים חלב של חיה טמאה. טעם נוסף מובא בתלמוד ירושלמי, והוא שהנוכרים אינם מקפידים על דין "גילוי", כלומר לכסות תמיד את הכלי, שמא יטיל נחש ארס לכלי. מאחר שהגויים אינם מקפידים על דין זה, ויכול השותה לבלוע ארס ולמות, אסור לאכול מחלב זה.
גדר האיסור

בהלכה נקבע שאם יהודי עומד ורואה שהנוכרי אינו מערבב חלב אחר בתוך החלב שנחלב, החלב אינו אסור משום חלב נוכרי. יתרה מזאת, די בכך שיהודי עומד בפתח המחלבה, או שהוא נכנס למחלבה לפרקים, מתוך הנחה שהנוכרי פוחד לערב חלב אחר מחשש שיפסיד. היו שפסקו שגם קיום מצלמות שמתעדות את תהליך החליבה מספיק כדי שהחלב לא ייחשב חלב נוכרי, כך פסקו הרב יוסף שלום אלישיב והרב שמואל הלוי ואזנר.
הפוסקים האחרונים נחלקו בשאלה אם חלב נוכרי אסור אפילו כאשר אין לנוכרי אף בהמה טמאה בעדרו והיא נוגעת לשאלה מה היה היקף ותוקף הגזרה שגזרו חז"ל. בעוד שדעת הרדב"ז ובעקבותיו הפרי חדש להתיר, משום שגזירה זו איננה נחשבת כגזירה שנאסרה בכל אופן (נאסרה במנין), וכל הגזירה רק מחשש עירוב, דעת החתם סופר כי איסור חלב נוכרי הוא גזירה כללית, ואי לכך אין היתר לשתות, אף כשיש פיקוח כל עוד לא נעשה הפיקוח על ידי יהודי שעומד על גביו. לשיטתו מצטרפים הבית מאיר והשדי חמד, אם מצד שסוברים שלא שייך שלא יהיה בנמצא דבר טמא, או מטעם שנהגו כבר להחמיר כדעת הסוברים שחלב זה אסור משום גזירה.
מוצרי חלב > גבינת נוכרי

חז"ל גזרו שלא לאכול גבינת נוכרי. בתלמוד הובאו כמה טעמים לאיסור.
חששו שמא יישאר בגבינה לאחר הגיבון מעט חלב טמא (צחצוחי חלב).
מחמת חשש גילוי החלב והטלת ארס נחש בו.
חששו שמא העמידו את הגבינה בעור קיבת נבלה.
חששו שמא עירב הנוכרי בגבינה חומץ שיוצר מחומר שאיננו כשר.
חששו שהנוכרי מעמיד אותה בשרף ערלה, כלומר שכדי להחמיצה השתמש הנוכרי בחומצת פרי שהוא ערלה.
נושא כשרות הגבינה חמור יותר מדין חלב, כיוון שחלב לדעת רבים מהפוסקים לא נאסר בגזירה, ומבחינה הלכתית דבר שנאסר בגזירה עומד באיסורו אף אם טעמי הגזירה אינם בתוקף עוד. אי לכך, גם המקלים בחלב נוכרי כיום, אוסרים על אכילת גבינת נוכרי. יוצאת דופן היא דעת חכמי נרבונא, הסוברים שבמקום שאין קיימים החששות הנזכרים לעיל, מותרת הגבינה לאכילה.
גזירה זו נפרדת מאיסור חלב נוכרי, ולפי חלק מהאחרונים אפילו היה פיקוח על החלב, אם לא היה פיקוח על הכנת הגבינה, היא אסורה למאכל.
איסור גבינת נוכרי הוא איסור מוחלט, עד כדי כך, שלעניין דינים מסוימים קיימת חומרה בגבינת נוכרי יותר מהגבינה האסורה מדאורייתא שמחמתה גזרו עליה. כך למשל, לדעת פוסקים רבים, חתיכה הראויה להתכבד של גבינת נוכרי איננה בטלה אם נתערבה בחתיכות גבינה כשרות, לעומת חתיכה חשובה של גבינה שהעמידוה בקיבת נבלה או של גבינה שיש בה תערובת חלב בהמה טמאה - שדינן שבטלות ברוב.
מוצרי חלב > חמאת נוכרי

למרות שחמאה לא נכללה בגזירת החלב, עדיין נתגלעה מחלוקת בעניינה עוד בזמן הגאונים, כיוון שלמרות שלא נכללה בגזרה עדיין יש חשש שעירב בה חלב טמא, שאינו נקרש אך נשאר בנוזלי החלב שבה (צחצוחי החלב), ולדעת המתירים בחמאה (בניגוד לגבינה) אין חלק נוזלי בו עלול להיוותר החלב הטמא.
בשולחן ערוך (יורה דעה סימן קטו) נפסק שאין למחות ביד מי שנוהג לאכול חמאת גויים, כיוון שיש מקומות שנהגו בה היתר ויש מקומות שנהגו לאסור, אך אם בישל את החמאה כך שודאי לא נשארו עליה צחצוחי חלב, היא מותרת. ולדעת הרמ"א מותר אף לכתחילה לבשל את החמאה כדי להסיר ממנה את צחצוחי החלב.
בימינו התעוררה בעיה נוספת בחמאת גוי. זאת מחמת שיש המקשים את החמאה על ידי שומן אסור מן-החי, מחמת האיסור על אכילת בשר וחלב יחד. בעיה נוספת התעוררה גם למקילים בחלב נוכרי, זאת עקב האפשרות להכין חמאה גם ממי גבינה שאסורים משום הגזירה.
מוצרי חלב > אבקת חלב נוכרי

במאה השנים האחרונות התפשט השימוש באבקת חלב ליצור מוצרים שונים. הפוסקים דנו האם גזירת חכמים על חלב נוכרי כוללת גם אבקה שהופקה מחלב זה.
הרב צבי פסח פרנק התיר אבקת חלב נוכרי בנימוק שגזירת חז"ל לא הייתה אלא על החלב הניגר, ולא על מוצרים המופקים מחלב כגון אבקת חלב. לשיטתו, ראיה לכך היא שגבינה וחמאה, המופקות מחלב, לא נכללו בגזירת חלב נוכרי כי לפי דברי חז"ל חלב המופק מבהמה טמאה אינו מתגבן. בדומה לכך, התיר גם חלב נוכרי שהפך לאבקה, אם אין בו חשש של עירוב חלב טמא.
מאידך, החזון איש סבר שדין אבקת חלב נוכרי כחלב עצמו. לשיטתו, אבקת חלב אינה כגבינה וכחמאה, לפי שהם לא יכלו להיווצר מחלב טמא, אלא אבקת חלב היא חלב שנתייבש, ואף יש אפשרות להחזירו למתכונתו. לפי דעה זו, דין מוצרים המכילים חלבונים מחלב נוכרי כדין חלב נוכרי בעצמו.
הרב עובדיה יוסף התיר גם הוא צריכת אבקת חלב נוכרי, מהטעם "שידוע שעושים אבקה זו מחלב פרות" (לאור פסיקתו בעניין החלב נוכרי בעצמו, נראה שטעם היתרו קרוב יותר לשיטת הרב פרנק מאשר לזו של החזון איש).
הרבנות הראשית לישראל מכשירה אבקת חלב נוכרי בכשרות רגילה, אך מחייבת פירוט על גבי האריזה - "כשר לאוכלי אבקת חלב נוכרי".
חלב נוכרי בימינו

כהמשך למחלוקת הקדומה אם חלב נוכרי הוא גזירה או איסור רגיל, נחלקו הפוסקים בימינו האם להתיר חלב נוכרי במקום בו יש פיקוח ממשלתי שלא יערבו חלב אחר. בין המתירים המרכזיים ניתן למנות את הפרי חדש, החזון איש והרב משה פיינשטיין. הרב משה פיינשטיין הוסיף כי אף לדעת הסוברים שהאיסור משום גזירה, יש מקום להקל, מאחר שהתירו כאשר ישראל עומד בחוץ ומשגיח שלא יכניס הגוי בהמה אחרת, "יש להתיר גם בישראל יודעין ידיעה ברורה דהוי כראיה."
להלן דברי הרב משה פיינשטיין:
"ובדבר החלב של הקאמפאניעס (=החברות) במדינתנו אשר יש פקוח הממשלה ואם יערבו חלב בהמה טמאה ייענשו וגם יסגירו את העסק שלהם שלכן ודאי מירתתי (=מפחדים) מלערב, יש טעם גדול להתיר אף בלא שיטת הפרי חדש משום דהעיקר דידיעה ברורה הוא כראיה ממש וכו'."
על פי פסק זה של הרב משה פיינשטיין ובעקבות לשונו, יש רבנים בחו"ל שנמנעים מלכנות בשם "חלב נוכרי" את המוצר, ובמקום זה מכנים אותו "חלב החברות" או "חלב סתם", היות שהוא מותר לכתחילה, ולא חלה עליו גזירה כלל לפי פסיקה זו. עם זאת, גם הרב פיינשטיין הסתייג שמכל מקום "לבעלי נפש ראוי להחמיר ואין בזה משום יוהרא", ובתשובה מאוחרת יותר אף כתב שההיתר "הוא רק בשעת הדחק [...] ולא בשביל יוקר מעט." הרב זאב וייטמן הוסיף טעם נוסף להקל, שחלב בהמה טמאה יקר עשרות מונים מחלב פרה, והסבירות שגוי יערב חלב טמא כמעט אפסית.
למעשה כיום ארגוני הכשרות האורתודוקסיים המקלים בארצות הברית (כגון ה-OU שהוא הגדול מביניהם) סומכים על היתרו של הרב פיינשטיין, אך עבור המחמירים, מסמנים בסימן Cholov Yisroel = חלב ישראל, מוצרי חלב הכשרים גם לדעתם. בישראל הבד"צים אינם נותנים הכשר למוצרים המיוצרים בחלב נוכרי, כיוון שחלב ישראל מצוי ואפילו יותר מחלב נוכרי. גם באירופה אין הבדצי"ם נותנים הכשר למוצרים המכילים חלב נוכרי. כמו כן הרבנות הראשית לישראל אינה מאשרת כשרות של מוצרי יבוא המכילים חלב נוכרי נוזלי, אך מאשרת, תוך סימון, מוצרים המכילים אבקת חלב נוכרי או חמאת נוכרי.
ראו גם

פת עכו"ם
בישולי גויים
שיכר גויים
לקריאה נוספת

בנתיב החלב, הוצאת תנובה, תשרי תשס"ג.
אנציקלופדיה תלמודית, כרך טו, עמודים קעא - קצב.
הרב משה פיינשטיין, חלב גוי, יואב שורק, הוצאת כתבים, 2007
הערות שוליים

↑  ראשי תיבות של עובדי כוכבים ומזלות – שיבוש נוצרי למונח "נכרי".
↑  תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף ל"ה, עמוד ב'
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת עבודה זרה,  פרק ב', הלכה ח'
↑  סימן ע"ה
↑  סימן קטו ס"ק ו
↑  שו"ת חלק ב' סימן ק"ז
↑  תלמוד בבלי מסכת עבודה זרה דפים ל"ד-ל"ה.
↑  תוספות על תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף ל"ה, עמוד א'
↑  ש"ך יורה דעה סימן קטו, ס"ק כ.
↑  נקודות הכסף, השגה על טורי זהב יורה דעה סימן קא סעיף קטן ד. פרי חדש יורה דעה סימן קא.
↑  צבי פסח פרנק, שו"ת הר צבי, חלק יורה דעה, סימן ק"ג, באתר היברובוקס
↑  ספר חזון איש, יורה דעה, סימן מ"א, סעיף קטן ד', באתר Hebrewbooks
↑  יצחק יוסף, ילקוט יוסף, כרך איסור והיתר ב, עמ' צו
↑  יצחק יוסף, ילקוט יוסף, כרך איסור והיתר ב, עמ' צו
↑  מדיניות הרבנות בעיתית, שהרי היתר הרב צבי פסח פרנק מבוסס על היתר גבינה, ואילו בגבינה עצמה לא מתירים הרבנות, ראו זאב ויטמן, חלב נכרים בימינו, בתוך תחומין כב, עמ' 459, הערה 18.
↑  יו"ד מא, ד
↑  משה פיינשטיין, אגרות משה, חלק יו"ד א סימן מז, תשובה משנת תשי"ד, באתר היברובוקס
↑  משה פיינשטיין, אגרות משה, חלק יו"ד ד' סימן ה, תשובה משנת תשכ"ח, באתר היברובוקס
↑  השווה פרי חדש בשו"ע, שם
↑  אולם, על פי רוב, הצרכנים באירופה משתמשים יותר ברשימות הכשרות של כל מדינה מאשר בבד"צים, ורוב הרשימות האלה כוללות מוצרים שאינם חלב ישראל.
↑  מתוך נוהלי יבוא
| כשרות |
| --- | --- | --- |
| כשרות הבשר | אבר מן החי • טרפה • סירכא • גיד הנשה • צומת הגידים • סימני הכשרות • עופות טמאים • זרוע, לחיים וקיבה • איסור אכילת חֵלֶב • שחיטה • הכשרת בשר • איסור אכילת דם • בשר שנתעלם מן העין • כחל (כשרות) |  |
| מצוות התלויות בארץ | שמיטה • יובל • טבל • תרומות ומעשרות • חלה • איסור חדש • איסור ערלה • נטע רבעי • כלאי הכרם • פאה • מתנות עניים • ביכורים |  |
| הלכות הרחקה מגויים | חלב נוכרי, גבינת נוכרי וחמאת נוכרי • יין נסך • פת עכו"ם • בישולי גויים |  |
| הכשרת כלים | טבילת כלים • הכשרת כלים • ליבון • נעיצה |  |
| איסורי תורה | בשר בחלב • חמץ בפסח • איסור אכילת שרצים |  |
| איסורי דרבנן ומנהגים | איסור לינת לילה • משקים שנתגלו • איסור אכילת קטניות בפסח • איסור שתיית מים בחילופי תקופות • אכילת דג עם בשר • אכילת דג עם חלב • אוכלים ומשקים שתחת המיטה |  |
| דינים כלליים | איסור והיתר • תערובת • מיעוט המצוי • טעם כעיקר • נותן טעם • נותן טעם לפגם • נ"ט בר נ"ט • דבר דעביד לטעמא • מעמיד • ביטול איסור לכתחילה • איסורים מבטלים זה את זה • כבוש כמבושל • תתאה גבר • מליח כרותח • עבירה מטמטמת |  |
| כשרות בעת החדשה | ירקות ללא חרקים • ג'לטין • משגיח כשרות • שטירל • בראקל |  |
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
כיתוב על יוגורט שמיוצר בארצות הברית המעיד כי הוא נעשה מחלב ישראל
פקודת בזיון בית המשפט

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  1929
 גוף מחוקק:  ממשלת המנדט
 משרד ממונה:  משרד המשפטים
 נוסח מלא:  הנוסח המלא
 
פקודת בזיון בית המשפט נקבעה על ידי ממשלת המנדט בארץ ישראל בשנת 1929, למתן כלי לטיפול בסירובו של עד להיחקר בבית המשפט ולאכיפתם של פסקי דין. עם הקמתה של מדינת ישראל נכללה הפקודה בחוקי מדינת ישראל, בהתאם להוראה הכללית בפקודת סדרי השלטון והמשפט.
הוראות הפקודה

בפקודת בזיון בית המשפט שתי הוראות עיקריות:
עד המסרב להשיב על שאלות (סעיף 5): כאשר עד מסרב להיחקר בבית המשפט או להשיב על שאלות שהוצגו לפניו כחוק, ולא הראה כל טעם צודק לסירובו, רשאי בית המשפט להטיל עליו מאסר שלא יעלה על חודש אחד.
סירוב לציית לצו של בית המשפט (סעיף 6): כאשר אדם או גוף מסרב לציית לצו של בית המשפט, המצווה לעשות מעשה או האוסר לעשות מעשה, רשאי בית המשפט להטיל עליו קנס או מאסר, לשם אכיפת הצו. קנס או מאסר יוטלו רק לאחר שהממרה הופיע בפני בית המשפט (לאחר שהוזמן לכך או הובא בכפייה) כדי לנמק מדוע לא יינתן נגדו צו כזה. בתיקון לפקודה שאושר בכנסת ב-24 בדצמבר 1962‏ נקבע שעל היועץ המשפטי לממשלה להביא את עניינו של אסיר כזה לפני בית המשפט שהטיל עליו את המאסר, לשיקול נוסף, כשהוא רואה צורך בכך ולא פחות מאחת לשישה חודשים מיום תחילת המאסר.
היועץ המשפטי לממשלה הוציא הנחיה המפרטת את נוהלי פעילותו בתחום זה, הן בפנייה לפתיחת הליכי בזיון בית המשפט, והן במעקב הנדרש ממנו אחר מי שנאסר לפי הליך בזיון בית המשפט.
הפקודה מאפשרת להעניש במאסר או קנס את מי שהפר הוראה של בית המשפט. בית המשפט העליון קבע שלא ניתן להטיל על המפר פקודה זו פיצויים לצד שכנגד או להוציא צו מניעה נוסף על פי הפקודה.
על ההליך אמרו שופטי בית המשפט העליון: ”הליך ביזיון בית המשפט הוא הליך אכיפה קיצוני, שמקובל לראות בו הליך שיורי, לאחר שההליכים האפשריים האחרים נבחנו או מוצו. להפעלת מנגנון הביזיון השלכות כבדות משקל על הצד המפר, ועל כן מדיניות שיפוטית ראויה מחייבת כי מנגנון זה יופעל במשורה ובמקרים חריגים בלבד. להליך זה יש להיזקק רק במקרים מיוחדים, כאשר ההפרה היא ברורה וחד משמעית ומגלה חוסר תום-לב מצד המפר”.
שימוש בפקודה נגד המדינה

עמדתה של פרקליטות המדינה היא ש"ההליך לפי פקודת בזיון בית משפט אינו מתאים לכפיית ציות על המדינה, אף שכמובן המדינה מחויבת לכבד פסקי דין ולציית אחר צווים שיפוטיים". השופט אלכס שטיין כתב שהשאלה העקרונית "האם ניתן לנקוט בהליכים לפי פקודת בזיון בית משפט נגד המדינה" טרם הוכרעה.
הלכת מוניות הדר לוד

הלכת מוניות הדר לוד היא פסק דין של בית המשפט העליון מ-1980, בו נקבע שניתן להטיל על אדם אחריות בגין בזיון בית המשפט גם אם הוא עצמו אינו צד להליך, וזאת במקרה שבו הוא מונע מאחד מהצדדים להליך למלא אחר הוראות שניתנו בצו של בית המשפט, אם היה מודע בפועל לקיומו של הצו ולתוכנו.
פסק הדין ניתן לאחר שבית המשפט המחוזי הוציא צו מניעה זמני נגד תחנת המוניות "הדר לוד" ונגד נהגי התחנה, שאסר עליהם להוביל נוסעים מנמל התעופה בן-גוריון, למעט הסעת נוסעים בנסיעות "שירות" לירושלים, עקב סכסוך עם חברת מוניות אחרת שפעלה בנמל התעופה. נגד אחד הנהגים שאסף נוסעים בניגוד לצו, בנימוק שהצו ניתן נגד חברת המוניות ולא נגדו, נפתחו הליכים לפי פקודת בזיון בית המשפט, ובית המשפט הטיל עליו קנס של 5,000 לירות, שלא ישולם אלא אם יוכח כי הנהג מוסיף להפר את הצו.
החברה ערערה על ההחלטה לבית המשפט העליון, בטיעון שחרף העובדה שצו המניעה כלל את הנהגים, הם לא צורפו באופן פורמלי להליך ולא הופיעו כמשיבים. בפסק הדין בערעור קבע השופט אהרן ברק, כי למרות שהנהגים לא צורפו להליך ניתן לכפות עליהם את צו המניעה, מכיוון שהצו הופנה מראש כלפיהם והם היו מודעים אליו:
צו המופנה כלפי פלוני, רק פלוני יכול לקיימו, אך אלמוני יכול להביא לידי כך שפלוני לא יקיים את הצו. נקיטת אמצעים כלפי אלמוני נעשית, על כן, לא כדי להביא אותו לידי קיום הצו - שהרי הצו אינו מכוון כלפיו - אלא כדי להביא את פלוני לידי קיום הצו... לעתים קרובות רצוי לאפשר לזכאי לכוון את חיציו לא רק כלפי החייב עצמו, אלא גם כלפי ה"זרים" המביאים לידי הפרת הצו על ידי החייב. הרחבת המסגרת תביא בעקבותיה להגברת אמצעי האכיפה... אמת הדבר, הפרת צווים של בתי-המשפט פוגעת באינטרס הפרטי של הצד הזוכה. אך אי קיומם של צווים שיפוטיים פוגע גם בציבור כולו, במעמדה של הרשות השופטת, ובתשתית החברתית המביאה לכיבוד החוק. מתן כוח לפרט לנקוט הליך אשר יביא לכיבוד צווים שיפוטיים מגשים הן את האינטרס הפרטי, והן את האינטרס הציבורי.
האפשרות להטיל עונש על-פי הפקודה

בשנת 2020, השאיר בית המשפט העליון באוֹבִּיטֶר את שאלת הענישה על-פי הפקודה פתוחה. ברירת המחדל בהליכי אכיפה על-פי פקודת הבזיון היא שתכלית ההליכים מכח הפקודה הם אכיפתיים ואינם עונשיים, ועל-כן, ככלל, לא ניתן להשית עונשים על-פי הפקודה כאשר אין לצד הנאכף את האפשרות למלא אחר הצו. ברם, המלומד אליהו הרנון מסביר בספרו ביזיון בית-משפט על-ידי אי-ציות 311, 320 (1965) כי יש מקום להטיל סנקציה בגין ביזיון גם במקרים בהם המבזה אינו יכול לתקן את שנעשה, באותם מקרים שבהם אי-האפשרות לציית נגרמה על-ידי המבזה עצמו.
דוגמה

לשם אכיפת פסק הדין שניתן בבג"ץ בית הספר בעמנואל ננקטו נגד המפרים צעדים מכוח פקודת בזיון בית המשפט. כצעד ראשון הוטל על מרכז החינוך העצמאי, שנמנה עם הגופים שכלפיהם כוון פסק הדין, קנס בסך 5,000 ש"ח ליום, עד שיקוימו הוראות פסק הדין. כן נקראו הורי התלמידות, שעד לשלב זה לא היו צד לדיון, להתייצב לדיון שבו יסביר כל הורה מדוע אין לראות בו כמסייע בהפרתו של פסק הדין וכמואשם בביזיון בית המשפט, כך שיכפה במאסר או בקנס לציות לו. בהמשך הוגדל הקנס שהוטל על מרכז החינוך העצמאי ל-10,000 ש"ח ליום. עד לקבלת הצהרה של מרכז החינוך העצמאי על נכונותו לציית לפסק הדין, הצטבר הקנס ל-200,000 ש"ח. על כל אחד מההורים, שצורפו לדיון בהתאם להלכת מוניות הדר לוד, הוטל קנס של 200 ש"ח ליום, עד שיחדל מהפרת פסק הדין. כן הוזהרו ההורים שאם ימשיכו בהפרת פסק הדין, ישקול בית המשפט הוצאת צווי מאסר נגדם. לאחר שההפרה נמשכה הורה בג"ץ על מאסרם לשבועיים של 59 הורים.
הערות שוליים

↑  חוק לתיקון פקודת בזיון בית המשפט (מס' 2), תשכ"ג-1962, ס"ח 382 מיום 1.1.1963
↑  פקודת בזיון בית המשפט - נקיטת הליכים והוראות מעקב, הנחיה מיום 24.11.2009
↑  בש"פ 6224/16 פלוני נ' פלונית, ניתן ב־28 באוגוסט 2016.
↑  רע"א 4863/16 איי.די.איי חברה לביטוח נ' לשכת סוכני ביטוח בישראל
↑  רע"א 237/98 אלימלך זאב נ' מינהל מקרקעי ישראל
↑  בג"ץ 2364/17 יאיר סדקה נ' מפקד מחוז מרכז במשטרה, פסקה 3
↑  בג"ץ 7150/16 המרכז הרפורמי לדת ומדינה נ' שרת המשפטים, פסקה 4
↑  ע"א 371/78 מוניות הדר לוד בע"מ נ' ביטון ואח', פ"ד לד(4) 232. פסק הדין ניתן ביום 24.6.1980
1 2  ע"פ 491/20 מיכאל מכלוף מיקי אילוז נ' י.א מרכז מזון כפר תבור בע"מ, ניתן ב־28 בינואר 2020, בפסקה 2
↑  בג"ץ 1067/08 עמותת "נוער כהלכה" ויואב ללום נ' משרד החינוך ואחרים, החלטה מ-7.4.2010
↑  בג"ץ 1067/08 עמותת "נוער כהלכה" ויואב ללום נ' משרד החינוך ואחרים, החלטה מ-17.5.2010
↑  בג"ץ 1067/08 עמותת "נוער כהלכה" ויואב ללום נ' משרד החינוך ואחרים, החלטה מ-15.6.2010
פקודת העיריות

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  9 באוגוסט 1964
 תאריך חקיקה עברי:  א' באלול תשכ"ד
 גוף מחוקק:  הכנסת החמישית
 חוברת פרסום:  דיני מדינת ישראל 8, עמ' 197
 משרד ממונה:  משרד הפנים
 מספר תיקונים:  148
 נוסח מלא:  פקודת העיריות [נוסח חדש]
 
פקודת העיריות [נוסח חדש] היא פקודה המסדירה את פעולתן של העיריות בישראל.
היסטוריה חקיקתית

כפי שניתן ללמוד משמה, פקודת העיריות היא דבר חקיקה שמקורו בתקופת המנדט הבריטי. הפקודה נחקקה בשנת 1934, כשהיא מחליפה את חוק העיריות העות'מאני, שנחקק ב־1877. החוק העות'מאני תוקן על ידי המנדט בפקודת הבחירות לעיריות ב־1926. בשנת 1964 נקבע נוסח חדש לפקודה. מאז תוקנה הפקודה יותר מ-140 פעמים.
בנוסף לפקודת העיריות נחקקו במהלך השנים עשרות חוקים אחרים המסדירים נושאים שונים הקשורים בשלטון המקומי, ובהם חוק הרשויות המקומיות (בחירות) וחוק הרשויות המקומיות (תרנים לאנטנות טלוויזיה ורדיו).
ב-21 במרץ 2007 אישרה הכנסת בקריאה הראשונה את הצעת חוק העיריות. הצעת חוק זו הוכנה במשך מספר שנים במשרד הפנים, והיא נועדה להחליף את פקודת העיריות, את פקודת המועצות המקומיות ואת מרבית החוקים האחרים, ואולם הכנסת ה-17 לא השלימה את דיוניה בהצעת החוק, והכנסת ה-18 לא החילה עליה דין רציפות. במהלך הכנסת ה-18 הגישו חברי הכנסת פאינה קירשנבאום ומאיר שטרית את הצעת החוק כהצעת חוק פרטית, אולם תהליך החקיקה לא התקדם.
תוכן הפקודה

הפקודה עוסקת במיסוד עירייה, גופי העירייה, היחסים עם השלטון המרכזי, כח אדם ותקציב. לא כל ההוראות הנוגעות לפעילות העיריות מוסדרות בפקודת העיריות.
תוכן הפקודה > כינון עירייה

הפקודה מסמיכה את שר הפנים לכונן עיריות בצו, והיא קובעת את התנאים לכך. הפקודה קובעת מתי רשאי השר להפוך מועצה מקומית או קבוצת מועצות מקומיות לעירייה, וכן מתי ניתן לבטל עירייה. כן קובעת הפקודה את סמכות השר לשנות את תחום השיפוט של עירייה. סמכות זו שעוגנה כתיקון לחוק מיד לאחר מלחמת ששת הימים אפשרה את סיפוח מזרח ירושלים לתחומי העיר ירושלים.
בסמכותו של השר להכריז גם על רבעים עירוניים בתוך תחומי העירייה, המנוהלים בידי ועדים מקומיים. דוגמאות בולטות לכך הן קריית חיים בחיפה, נווה מונוסון ביהוד ומכבים-רעות במודיעין.
תוכן הפקודה > מועצת העירייה

הפקודה קובעת מה יהיה מספר חברי המועצה, כנגזרת ממספר תושבי העיר. המספר המינימלי הקבוע הוא 9 (בעיר שבתחומה מתגוררים פחות מ-5,000 תושבים) והמספר המקסימלי הוא 31 (בעיר שבתחומה מתגוררים למעלה מ-100,000 תושבים), ובכל מקרה הוא אי-זוגי.
הפקודה קובעת מי פסול מלכהן כחבר מועצה, ומטילה על חברי המועצה הגבלות שונות שנועדו למנוע ניגוד עניינים. היא קובעת גם הוראות בדבר השעיה של חבר מועצה, התפטרותו, והגבלות על חברי מועצה שפרשו מסיעותיהם.
עוד קובעת הפקודה את המספר המקסימלי של סגני ראש העירייה (גם כאן, המספר תלוי במספר תושבי העיר).
תוכן הפקודה > התערבות השלטון המרכזי בניהול העירייה

הפקודה קובעת מספר מקרים שבהם רשאים שר הפנים או הממונה על המחוז להתערב בניהול העירייה. השימוש בסמכויות אלה נחשב קיצוני, מאחר שמדובר בהתערבות במילוי תפקידו של גוף נבחר. מרבית הסעיפים המקנים סמכויות מעין זו נוספו בחוקי הסדרים שונים, כחלק מניסיון האוצר להביא לניהול מאוזן של העיריות, שרובן נמצאות בגירעונות.
הפקודה קובעת, למשל, כי אם הממונה על המחוז סבור כי העירייה אינה ממלאת חובה שמוטלת עליה על פי דין, הוא רשאי להוציא לה צו למילוי אותה חובה, ואם גם אז אינה ממלאת אותה, רשאי הוא למנות אדם שימלא את התפקיד במקומה. במקרה שבו השר סבור כי העירייה אינה פועלת מספיק לגביית ארנונה ותשלומים ומסים עירוניים אחרים, הוא רשאי למנות גובה שיבצע זאת במקומה. סמכות נוספת של השר היא מינוי חשב מלווה בעירייה שנמצאת בגירעון.
בעוד שהסמכויות שהוזכרו הן התערבות בעניינים נקודתיים, בסמכותו של השר גם לפזר את המועצה ולמנות ועדה למילוי תפקידיה או ועדה למילוי תפקידי המועצה וראש העירייה. המקרים בהם רשאי שר הפנים לעשות כן הם: אם סבר כי העירייה אינה ממלאת את חובותיה; אם ועדת חקירה מיוחדת, שהקים לשם כך, מצאה כי המועצה או ראש העיר אינם ממלאים את תפקידיהם כראוי; אם העירייה אינה עומדת בשיעורים מסוימים (הקבועים בתקנות) של גירעון שוטף, גירעון מצטבר, גביית ארנונה וגביית תשלומי אספקת מים.
אם מועצת העירייה לא מאשרת את תקציב העירייה במועדים הקבועים בפקודה, פיזור המועצה מנדטורי, ושיקול הדעת של השר מצטמצם לשאלה האם להדיח גם את ראש העירייה בנוסף לפיזור המועצה.
תוכן הפקודה > ועדות המועצה

הפקודה מונה 13 ועדות שהמועצה חייבת לבחור: ועדת מכרזים, ועדת כספים, ועדת מל"ח, ועדת ביטחון, ועדה לענייני ביקורת, ועדת הנחות, ועדה לקליטת עלייה, ועדת בטיחות בדרכים, ועדה לקידום מעמד הילד, ועדה להנצחת זכרם של נרצחי טרור, ועדת חינוך, ועדה לאיכות הסביבה וועדה למאבק בנגע הסמים המסוכנים.
מרבית הוועדות הן ועדות מייעצות ואין להן סמכויות של ממש. הוועדות האופרטיביות הן ועדת מל"ח, שבסמכותה לקבוע הוראות בדבר הכנתו והפעלתו של המשק לשעת חירום וועדת ההנחות, שבסמכותה לקבוע את הקריטריונים למתן הנחות מסכומי הארנונה, בכפוף למגבלות הקבועות בפקודה. ועדת המכרזים היא אמנם ועדה מייעצת, אך חריגה מהמלצותיה טעונה הנמקה ואישור של מועצת העיר, ועל כן להמלצותיה תוקף כמעט מחייב.
תוכן הפקודה > עובדי העירייה

הפקודה מסדירה תנאי הכשירות, דרכי המינוי ודרכי הפיטורים של העובדים הבכירים בעירייה. הפקודה מחייבת את מינויים של מנכ"ל או מזכיר, מהנדס, מבקר, גזבר, ווטרינר. חובת המינוי ותנאי הכשירות של היועץ המשפטי ומנהל מחלקת החינוך מוסדרים בחוקים ספציפיים לעניין זה, אך דרכי המינוי הקבועות בפקודה חלות עליהם.
הפקודה קובעת גם כללים שונים למניעת ניגוד עניינים של כלל עובדי העירייה, וכללים בדבר העסקת קרובי משפחה, שנועדו למנוע נפוטיזם.
תוכן הפקודה > תקציב העירייה

הפקודה מפרטת הוראות בדבר אופן הכנת התקציב, המועדים לאישורו במועצה ועריכת דוחות שנתיים. תקציב העירייה טעון את אישור שר הפנים, ובמקרים מסוימים הוא אף רשאי לערוך בו שינויים.
תוכן הפקודה > חובותיה וסמכויותיה של העירייה

הפקודה מפרטת את התחומים שהעירייה חייבת לדאוג להם. בין היתר, מדובר בתחזוקת רחובות, ביוב, הסדרת שווקים, תברואה, פיקוח על כלבים, הכנת המשק לשעת חירום ועוד.
כן מפורטות סמכויותיה של העירייה. בסמכותה של העירייה, בין היתר, להקים מבני ציבור וגנים ציבוריים, לנטוע עצים, לדרוש מבתי עסק לנקות את המדרכות הסמוכות אליהם, להסדיר שעות פתיחה של בתי עסק, להסדיר את השיט בנהרות, להסדיר בתי עלמין, לייסד חברות, ועוד.
לשם ביצוע חובותיה וסמכויותיה, רשאית מועצת העיר להתקין חוקי עזר.
תוכן הפקודה > ארנונה

רוב ההוראות לגבי תשלומי ארנונה אינן בפקודת העיריות, אלא בחוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב), התשנ"ג-1992. בפקודת העיריות נותרו בעיקר הסעיפים העוסקים בדרכי הגבייה, ולא בעצם הטלת הארנונה.
חוקים נוספים העוסקים בשלטון המקומי

פקודת המועצות המקומיות היא החוק המקביל לפקודת העיריות, לגבי מועצות מקומיות ומועצות אזוריות. בניגוד לפקודת העיריות המפורטת, מרבית ההסדרים אינם מופיעים בפקודה, אלא בצווים שהוציא שר הפנים מכוחה. סעיפים רבים בפקודה מחילים הוראות מפקודת העיריות על המועצות המקומיות.
חוקים רבים אחרים חלים הן על עיריות והן על מועצות מקומיות. חוקים מרכזיים הם:
חוק הרשויות המקומיות (בחירות), תשכ"ה-1965, חוק הרשויות המקומיות (בחירת ראש הרשות וסגניו וכהונתם), תשל"ה-1975, חוק הרשויות המקומיות (הגבלת הזכות להיבחר), תשכ"ד-1964 וחוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות), התשנ"ג-1993 מסדירים את ההוראות לגבי הבחירות ברשויות המקומיות. הבחירות במועצות האזוריות, שנערכות במתכונת שונה, מוסדרות בחוק המועצות האזוריות (בחירת ראש המועצה), התשמ"ח-1988 ובחוק המועצות האזוריות (מועד בחירות כלליות), התשנ"ד-1994.
חוק הרשויות המקומיות (ביוב), תשכ"ב-1962 מסדיר ביתר פירוט את חובותיה וסמכויותיה של רשות מקומית בענייני ביוב.
חוק הרשויות המקומיות (הסדרת השמירה), תשכ"א-1961 מסמיך את הרשויות המקומיות להקים, בתנאים מסוימים, רשויות שמירה מקומיות.
חוק הרשויות המקומיות (הסמכה מיוחדת), תשי"ז-1957, המכונה "חוק ההסמכה", המסמיך רשות מקומית לאסור על מכירת מוצרים מבשר חזיר.
חוק הרשויות המקומיות (יועצת לענייני מעמד האישה), התש"ס-2000, חוק הרשויות המקומיות (ייעוץ משפטי), תשל"ו-1975, חוק הרשויות המקומיות (מהנדס רשות מקומית), התשנ"ב-1991 וחוק הרשויות המקומיות (מנהל מחלקת חינוך), התשס"א-2001 מסדירים תפקידים מסוימים ברשות המקומית. חוק הרשויות המקומיות (יועצת לענייני מעמד האישה) הוא אחד החוקים הבודדים שמנוסחים בלשון נקבה. חוק הרשויות המקומיות (מנהל יחידת נוער ומועצת נוער), התשע"א-2011 מגדיר מינוי סטטוטורי של מנהל יחידת נוער ברשויות המקומיות וכינונה של מועצת תלמידים ונוער הנבחרת על ידי כלל בני הנוער ברשות.
ראו גם

חבר מועצה
הערות שוליים

↑  תמיר גורן, שאלת ראשות עיריית חיפה וההיערכות לקראת הבחירות המוניציפליות בשלהי תקופת המנדט, מדינה וחברה 6 (1), 2007, עמ' 123–55‏, JSTOR 23638633
↑  הצעת חוק העיריות, התשע"ב–2012, פ/4126/18, מיום 5 במרץ 2012
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
חוק לקידום התחרות ולצמצום הריכוזיות

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  11 בדצמבר 2013
 תאריך חקיקה עברי:  ח' בטבת תשע"ד
 גוף מחוקק:  הכנסת התשע עשרה
 תומכים:  27
 מתנגדים:  0
 נמנעים:  1
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 2420, עמ' 92
 הצעת חוק:  ממשלתית
 משרד ממונה:  משרדי המשפטים והאוצר
 מספר תיקונים:  5
 נוסח מלא:  חוק לקידום התחרות ולצמצום הריכוזיות, התשע"ד-2013
 
חוק לקידום התחרות ולצמצום הריכוזיות, התשע"ד-2013, המוכר בשם חוק הריכוזיות, הוא חוק שמטרתו להפחית את הריכוזיות במשק הישראלי ולהגביר את התחרות ובכך להקטין את יוקר המחיה. עיקרי החוק: מניעת אחזקות צולבות בחברות פיננסיות וריאליות גם יחד ומניעת שליטה בחברה ציבורית באמצעות פירמידת שליטה. החוק אושר ב-9 בדצמבר 2013.