stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גלי (שיר של אהוד מנור)
ביצועים

מלבד הביצועים של רבקה זהר ושל נועם קניאל, ביצעו את השיר גם אהוד מנור עצמו ביחד עם רעייתו עופרה פוקס. עוד ביצעו את השיר אילנית, ירמי קפלן, דורית ראובני, חנן יובל, לירון לב ומיכאל קירקילן, וזוכה המקום שלישי בכוכב נולד 5, שלומי בראל.
הערות שוליים

1 2  נטעלי גבירץ, ‏הילדים מאחורי השירים: גלי, גלי לי מי את?, באתר ‏מאקו‏, 12 בינואר 2012
↑  אילנית - הערוץ הרשמי, גלי בוכה בלילה - אילנית, באתר יוטיוב, ‏2020
↑  מוזירה ישראלית, מתי כספי - אחותי הקטנה, באתר יוטיוב, ‏2011
↑  גלי - שירי אהוד מנור - אורנה פורת, באתר הבמה, ‏2012
↑  גלי, שלומי בראל, באתר שירונט
קוסקוס נמרי אדמירלתי

| קוסקוס נמרי אדמירלתי> מצב שימור |
| --- | --- |
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: קנגוראים
תת־סדרה:: דמויי-קוסקוס
משפחה:: קוסקוסיים
סוג:: קוסקוס נמרי
מין:: קוסקוס נמרי אדמירלתי
שם מדעי
 Spilocuscus kraemeri ‏שוורץ, 1910
תחום תפוצה


קוסקוס נמרי אדמירלתי או קוסקוס איי האדמירליות (שם מדעי: Spilocuscus kraemeri), הוא מין כיסאי קטן דמוי קוף בסוג קוסקוס נמרי שאנדמי לאיי האדמירליות בצפון גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1910 על ידי הזואולוג הגרמני ארנסט שוורץ (אנ'), והוא בין המינים הקטנים בסוגו.
תיאור

הקוסקוס האדמירלתי הוא המין הקטן ביותר בסוג לאחר קוסקוס נמרי ביאק; אורך ראשו וגופו 31–57 סנטימטרים, אורך זנבו 25–59 סנטימטרים ומשקלו 2.2-1.9 קילוגרם. הנקבות גדולות וכבדות יותר מן הזכרים והפרווה שלהן חסרת כתמים. מבנה גופו של הקוסקוס האדמירלתי קומפקטי וגוצי וראשו העגול מתאפיין בגולגולת קצרה ורחבה. אוזניו עגלגלות וזעירות וכמעט שאינן נראות, חוטמו צר ומוקף בזיפים לבנים ועיניו החומות גדולות ובולטות עם אישונים אנכיים דמויי חתול. לקוסקוס זנב ארוך, שרירי וגמיש שמסוגל ללפות ענפים בחוזקה, ובכפות ידיו טפרים מעוקלים וכריות הצמדה המסייעות לו בטיפוס.
הפרווה של הקוסקוס האדמירלתי קצרה, צפופה וגסה. צבעה הכללי כהה ונע בין חום אפרורי לחום שוקולד, חום סגלגל או חום ערמוני, בעוד שהבטן, החזה, הגרון והסנטר בצבע לבן בוהק או צהבהב. הזנב, הפנים, האוזניים, הידיים והרגליים נוטים להיות אדמוניים בדרך כלל. החלקים החשופים בגוף דוגמת העיניים, החוטם, קצה הזנב ותחתית הכפות בצבע כתמתם או ורוד. בעוד שהנקבות כהות למדי ואחידות בצבען, הזכרים נבדלים מהן בכך שפרוותם לבנה-קרמית כולה ומנומרת בחברבורות, רוזטות וסדרות כתמים חומים או אדמוניים. במקרים מסוימים, פרוות הזכר תהיה אף היא כהה ברובה אך מנומרת בחברבורות לבנות.
תפוצה וביולוגיה

כפי שמרמז שמו, הקוסקוס האדמירלתי אנדמי לאיי האדמירליות בארכיפלג ביסמרק השייכים לפפואה (תחת פרובינציית מאנוס) ונמצאים בתוך ים ביסמרק צפונית לגינאה החדשה ומזרחית לאירלנד החדשה. האי העיקרי שבו המין נפוץ הוא מאנוס - הגדול שבאיי האדמירליות (2,100 קילומטרים רבועים); איים אחרים הם: לוס נגרו, ובולו, לו ולוף ואולי גם ניניגו, ובעבר גם באי בלואן עד שנכחד ממנו כתוצאה מציד.
הקוסקוס האדמירלתי תועד רק פעמיים באי בריטניה החדשה וכנראה נדיר בו יותר, אולם ייתכן גם שמדובר בפרטים שהובאו אליו ממאנוס ולא בתפוצה טבעית של המין. על פי מפת התפוצה של IUCN, הקוסקוס עשוי להיום קיים גם על אטולים רבים באיי האדמירליות שבהם אין נוכחות אנושית.
בית הגידול של הקוסקוס האדמירלתי מורכב מיער גשם טרופי בשפלה, בחופים ועל מורדות ההרים, ומכורח התפוצה המצומצמת הוא נמצא גם ביערות משניים, במטעים ובאזורי הכפרים. התזונה שלו טרם נחקרה, אך כוללת כנראה פירות ועלים. הקוסקוס פעיל בשעות היום, ולמרות יכולת הטיפוס שלו הוא מעדיף להישאר קרוב לאדמה - תכונה המקלה על ציידים. הרבייה מתרחשת לאורך השנה ללא עונה קבועה, אך יש שיאי לידות ביולי ואוגוסט. לאחר תקופת התפתחות בכיס, הגור עובר לרכב על גבה של האם עד לגמילה. הגור הופך לעצמאי מעט לפני גיל שנה.
מצב

הקוסקוס האדמירלתי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור קרוב לסיכון (NT), שכן למרות היותו נפוץ למדי, שטח התפוסה הכולל קטן מ-2,000 קילומטרים רבועים עם 5 איים משמעותיים לכל היותר, וקיימת ירידה מתמשכת באיכות סביבת המחיה ובמספרם של הקוסקוסים הבוגרים באי המרכזי - מאנוס כתוצאה מגידול באוכלוסייה האנושית.
הקוסקוס מסתגל אמנם לחיים ביערות משניים שמופרעים על ידי האדם ובאזורים כפריים, אך רמות הציד ההולכות וגוברות באזורים הללו מקשה עליו להתקיים בהם לאורך זמן (המין ניצוד בעיקר לבשרו, לצריכה מקומית או מסחרית). תוחלת החיים הנמוכה של המין מקשה גם היא על גידול האוכלוסייה.
על האי מאנוס יש אזור שימור רשמי שנחשב כלא פעיל. מאידך יש באיים תוכניות של שיתוף הקהילות המקומיות ביצירת אזורים בטוחים קטנים (30-10 דונם) שבהם הציד אסור, והם עשויים לאפשר לקוסקוס להתקיים חרף רמות הציד הגבוהות. קיימת תוכנית ניטור ומעקב אחר האוכלוסיות באיים. הקוסקוס האדמירלתי מופיע בנספח ב' של אמנת CITES המאפשר סחר במין ובמוצריו רק בפיקוח.
לקריאה נוספת

Pine, Ronald H., Andrew L. Mack, and Robert M. Timm. "Marsupials and Rodents of the Admiralty Islands, Papua New Guinea." (2017).
Lamaris, John, and Nathan Whitmore. "Forest connectivity is important for sustaining Admiralty cuscus (Spilocuscus kraemeri) in traditional terrestrial no-take areas on Manus Island, Papua New Guinea." Pacific Conservation Biology 24.1 (2018): 55-62.
הערות שוליים

↑  קוסקוס נמרי אדמירלתי באתר הרשימה האדומה של IUCN
מגן דוד

ערך זה עוסק בצורה או סמל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .

ציור קדום של מגן דוד משנת 1008 על כריכת כתב יד לנינגרד
מגן דוד (בתו מחשב: ✡) הוא הקסגרמה (כוכב בעל שישה קודקודים) שבו מונחים שני משולשים שווי צלעות זה על זה ויוצרים מבנה של שישה משולשים שווי צלעות המחוברים לצלעות משושה משוכלל.
הסמל כצורה דקורטיבית או מאגית שימש בתקופות קדומות בתרבויות שונות. הסמל נפוץ בהינדואיזם. החל מהמאה ה-19 הוא הפך לסמל יהודי מובהק לצד הסמלים העתיקים (מנורה, שופר ועוד). הסמל אומץ על ידי התנועה הציונית, כך שבמרכזו של דגל מדינת ישראל מופיע מגן דוד.
מקור הסמל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ביהדות > במדינת ישראל והתנועה הציונית

לפי הצעת דוד וולפסון, אימץ הקונגרס הציוני הראשון בשנת 1897 דגל שבמרכזו מגן דוד כחול כדגל התנועה הציונית. לימים דגל זה הפך לדגלה של מדינת ישראל. הרצל, שעמד בראש התנועה הציונית הציע בספרו מדינת היהודים דגל לבן שבמרכזו מגן דוד, בתוכו ציור אריה ומסביבו שבעה כוכבי זהב, המסמלים את שבע שעות העבודה במדינה אליה הוא חותר. מקס בודנהיימר הציע לקשט את הדגל בשנים עשר כוכבים כסמל לשנים עשר השבטים, אך הרצל דחה את ההצעה באומרו ששנים עשר השבטים כבר רמוזים במגן דוד עצמו בשתים עשרה נקודות הצטלבות הקווים שעליו. מאז אותה שנה התקבל הנוהג לשלב את מגן דוד בסמלי אגודות ציוניות ובמסמכים וקבלות של התנועה הציונית.
לאחר הקמת מדינת ישראל, הוחלט לאמץ את דגל התנועה הציונית, שבמרכזו מגן דוד כחול, כדגל מדינת ישראל. נשקלו גם הצעות אחרות, בין היתר לכלול בעיצוב את שבעת כוכבי הזהב של הרצל, אולם הוועדה שדנה בנושא הדגישה שכוכבי הזהב צריכים להיות בעל שישה קודקודים, כדי שידמו למגני דוד. מועצת המדינה הזמנית קיבלה את החלטת ועדת הסמל והדגל, ואישרה אותה ב-28 באוקטובר 1948. כך הפך מגן דוד כחול לסמל המזוהה עם מדינת ישראל. האזרחים הערבים במדינה טוענים שאין הם יכולים להזדהות עם דגל שמורכב כולו מסמלים יהודיים - מגן דוד, ודוגמת פסים המזכירה טלית, אם כי סמל זה מוכר היטב גם בתרבות המוסלמית. אנשי נטורי קרתא הפסיקו להשתמש במגן דוד בטענה שהוא מסמל את המדינה הציונית.
בשנת 1930 הוקם בתל אביב ארגון יהודי לעזרה ראשונה בדומה לארגוני העזרה הרפואית הצלב האדום והסהר האדום הקיימים ברחבי העולם. מגן דוד אדום נבחר כסמלו וכשמו של הארגון, משום שמגן דוד נתפס כסמל המקביל לצלב בנצרות ולסהר באסלאם. הוועד הבינלאומי של הצלב האדום והסהר האדום טוען כי סמליו לא נוצרו לפי מסורות דתיות, אלא מדובר בדגלי שווייץ וטורקיה בהיפוך צבעים. בשנת 1950 קיבל מגן דוד אדום הכרה רשמית של מדינת ישראל, אך הארגון לא זכה להכרה בינלאומית כיוון שהוועד הבינלאומי לא היה מוכן להכיר במגן דוד אדום כסמל נוסף של הארגון הבינלאומי. בסוף 2005 הוחלט ב"וועד הבינלאומי" שכל מדינה שלא רואה לנכון להשתמש בצלב או בסהר, תוכל להשתמש בסמל של מעוין אדום ("הקריסטל האדום"), או בסמל מקומי הנתון בתוך המעוין האדום. לפיכך הסכים הוועד הבינלאומי לקבל לשורותיו את הארגון הישראלי, אך התנה את הדבר בכך שסמל מגן דוד אדום יהיה בשימוש מקומי בלבד, ואילו בפורומים בינלאומיים הוא יהיה נתון בתוך מעוין אדום. גם בעמותה המקבילה, איחוד הצלה, מופיע מגן דוד במרכז הסמל שלה.
מגן דוד שנחצב בקיר מכרה מלח במכרות המלח בווייליצ'קה, פולין
פסל מגן דוד בנס ציונה של הפסל ישראל פרימו
ילדים יוצרים צורת מגן דוד. מגדיאל, 1946. צילום: רודי ויסנשטין, הצלמניה
דגל ישראל
חזית בניין ישיבת נווה דקלים בצורת מגן דוד, שהיה ביישוב נוה דקלים שבגוש קטיף (2005)
אנדרטת שלושת הנערים בעיינות ענר, האמן אסף קדרון
ביהדות > השקפות שונות לגבי משמעות הסמל

יש פרשנים הטוענים כי הפרח שושן צחור שמורכב משישה עלי גביע בצורה של מגן דוד, הוא למעשה השושנה של שיר השירים הרומזת לעם ישראל.
קיימת טענה שסמל הכוכב בן ששת הקודקודים מקורו יווני, היות שבאלפא ביתא היוונית המשולש הוא תמונת האות דלתא, שהיא האות הראשונה של המילה דאוס (אלהות), וכיוון שהאמינו בשתי רשויות, אל פועל טוב ואל פועל רע, הרכיבו את שני הפועלים יחד למגן. טענה זו אינה נכונה משום שהמילה דאוס (Deus) לאלוהים היא מלטינית ולא מיוונית. מושג האלוהות ביוונית הוא תאוס (θεός) המתחיל באות תטא ולא בדלתא.
יש שראו במגן דוד שילוב בין היסוד השמימי ששואף לארץ (המשולש שקודקודו פונה כלפי מטה), לעומת היסוד הארצי ששואף השמימה (המשולש שקודקודו פונה כלפי מעלה). יש הוגי דעות שאמרו שהמגן דוד עם שישה קצוות מסמל את השליטה השמימית על ד' רוחות העולם ולמעלה ולמטה.
לפי הקבלה, מגן דוד רומז על שבע הספירות התחתונות. כל משולש מששת המשולשים, רומז על ספירה אחרת, ומרכזו המשושה של המגן דוד רומז על ספירת המלכות, המקובלת משש הספירות.
הפילוסוף היהודי פרנץ רוזנצוויג נתן פירוש ייחודי למגן דוד, על שני המשולשים המרכיבים אותו. לשיטתו, שלושת קודקודי המשולש הבסיסי הם כנגד שלושת מוקדי המחשבה הפילוסופית בעולם - אלוהים, אדם, עולם. שלושת קודקודי המשולש השני מסמלים את היחסים בין קודקודי המשולש הראשון, שהם שלושת עקרונות היסוד של היהדות על פיו: בריאה (היחס בין אלוהים והעולם), התגלות (היחס בין אלוהים והאדם) וגאולה (היחס בין האדם והעולם). לצורה הנוצרת קורא רוזנצוויג "כוכב הגאולה", ומכאן נובע שם ספרו.
מסורת נוספת היא שמקור המגן דוד הוא בעצם חתימתו של דוד המלך: האות ד בכתב עברי עתיק נראית כמו משולש, ומגן דוד מורכב משני משולשים, אחד על השני.
הסופר ש.ב נפתלי הביא במאמרו אורייתא הקב"ה וישראל חד הוא: "והחוט המשולש לא במהרה ינתק", הוי אומר המשולש התחתון חודו כלפי מעלה והוא הקב"ה והזויות התחתונות הם אורייתא וישראל אם פונים הם אל ה' כמים הפנים אל הפנים מביט הכי גם המשולש העליון ונוצרת הצטלבות והוא שכתוב 'חד הוא'. עוד פירוש מעניין לצורתו של המגן דוד הוא: שצורתו של מגן דוד דומה לכתרו של הרימון.
בתרבויות אחרות

צורתו של מגן הדוד הופיעה בתרבויות המזרח הרחוק לפני אלפי שנים, והיא משמשת בתרבויות המזרח עד היום. בהודו משמש הסמל עוד מהתקופה שלפני הספירה הנוצרית וניתן לראותו גם על מקדשים עתיקים וגם בשימוש יום-יומי. לעיתים קרובות מופיע מגן דוד בסמיכות לצלב הקרס. בהינדואיזם הוא סמלה של האלה לקשמי, אלת המזל והשפע החומרי. לעיתים הסמל הוא בצורת סרי יאנטרה (אנ') (כלי להתעשרות ולהצלחה), הוא הסמל של האלה טריפורה סונדרי (אנ'), הסמל מורכב מ-9 משולשים, חמישה הפונים כלפי מטה וארבעה כלפי מעלה, היוצרים צורה הנראית דומה למגן דוד. ביוגה ההודית, הסימן של הצ'אקרה הרביעית, צ'אקרת הלב, הוא מגן דוד.
באסלאם קיים שימוש נרחב בסמל ההקסגרמה שם הוא מכונה בשם "חותם שלמה"(אנ'). הקרבה למינוח מגן דוד מעידה כפי הנראה על מסורות קרובות הנוגעות במקור השימוש בסמל זה בקרב שתי הדתות. הסמל מופיע באמנות המוסלמית החל מהמאה ה-12, כולל על מטבעות מהתקופה האיובית. השימוש במגן דוד בעיטורים המוסלמיים רווח מאוד בתקופות המאוחרות יותר ובתקופה העות'מאנית היה נפוץ מאוד. שרידים לעיטורים אלו בישראל ניתן למצוא גם בחומת ירושלים העות'מאנית, כמו על משקוף שער האשפות. דגל הח'ליף של מרוקו כלל את ההקסגרמה כביטוי של "חותם שלמה", סמל ירוק על רקע אדום. הכוכב הוחלף ב-1945 לפנטגרם (גרסת כוכב בעלת חמישה קודקודים בלבד) המופיע בדגל מרוקו. כן מופיע הסמל במסגדים רבים בעולם. עם הפיכתו של ההקסגרמה לסמלה המובהק של התנועה הציונית, חלה ירידה בשימוש בסמל זה באסלאם.
בתרבויות אחרות > שימושים בסמל בדגלי עמים אחרים

סמל ההקסגרמה הופיע גם על דגל אתיופיה עד 1996, ובמרכזו נוסף עיגול כחול ובו הסמל בצבע צהוב.
על הדגל הישן של צפון אירלנד מופיע כוכב בעל שישה קודקודים הדומה למגן דוד, ובתוכו יד אדומה ("היד האדומה של אלסטר"). הדגל מקובל בקרב היוניוניסטים (תומכי האיחוד עם בריטניה) ומגן הדוד המסומן עליו אינו ברור, ייתכן שזהו רמז למלוכנות וקשר לבית דוד. הסבר אחר הוא שששת קודקודי הכוכב מסמלים את ששת מחוזות צפון אירלנד.
במרכז דגל בורונדי מופיעים שלושה כוכבים בני שישה קודקודים, כל אחד מהם אדום עם שוליים ירוקים.
בעבר הופיע כוכב בן שישה קודקודים בצבע אדום בדגל של נסיכות ג'נדאראואולו (Candaroğlu), אחת מהנסיכויות הבייליקיות שהתקיימה באנטוליה בין השנים 1292–1461, ובדגל של נסיכות קאראמאן, נסיכות אנטולית נוספת שהתקיימה בשנים 1237–1486. דגל זה גם היה דומה בצבעיו לדגל הישראלי בן ימינו.
הדגל הישן של צפון אירלנד (לא בשימוש רשמי)
דגל בורונדי
דגל ניגריה בתקופת היותה מושבה בריטית (1886 - 1957). נס כחול מושחת בכוכב משושה ירוק על רקע אדום
דגל ח'ליף מרוקו עד 1945
דגל בונייר
הדגל של נסיכות קאראמאן (נכבשה על ידי העות'מאנים בשנת 1487)
מתמטיקה

מגן דוד הוא אחת מהצורות השימושיות בהיכרות ראשונה של תלמידים בבית הספר היסודי ובבית הספר התיכון עם כללי הגאומטריה והטריגונומטריה, ומאפשר בקלות להדגים אלמנטים כגון דמיון משולשים, חפיפת משולשים, יחסים בין זוויות וצלעות. במרחב אוקלידי ניתן להגדיר מגן דוד כללי כשני משולשים שווי צלעות חופפים, שצלעו של כל אחד מהם חוצה שתי צלעות של האחר, כך שהשטח המשותף הוא משושה משוכלל. בנוסף, מגן דוד הוא הכיכוב היחיד של משושה והכיכוב היחיד של תמניון הוא מגן-דוד תלת־ממדי, המורכב משתי פירמידות משולשות.
מספר תרגילי גאומטריה קלאסיים מבוססים על תכונות אלמנטריות של מגני דוד משוכללים: חלוקה של כל אחת מצלעות המשולשים הגדולים לשלושה חלקים שווים, וקיום שתי זוויות בלבד: 60 מעלות ו-120 מעלות. תרגיל בסיסי בטריגונומטריה מתייחס ליחס הגדלים בין מגן דוד החסום במגן דוד, ובין המגן דוד החוסם אותו; זאת כהכנה לתרגילים מורכבים יותר של משולש החסום במעגל. לפתרון התרגיל נדרשים רק שלושה משפטים טריגונומטריים: יחס בין צלעות במשולשים דומים מעידה על יחס בין המשולשים, משפט פיתגורס ומשפט הצלע מול זווית 30 מעלות במשולש ישר-זווית.
בפרקטל "פתית השלג של קוך" מתקבל מגן דוד בשלב השני.
ראו גם

ישראל
יהודים
הטלאי הצהוב
משושה (הקסגון)
פנטגרם
דמקה סינית - משחק שהלוח שלו מעוצב בצורת מגן דוד
תמניון מכוכב - צורה שזכתה לכינוי 'מגן דוד תלת־ממדי'
לקריאה נוספת

אפרים דיינרד, ציון במשפט.
הדבורה שנת תרמ"ה גיליון 33 וגיליון 40.
ישראל יפה, האסיף תרמ"ו.
המליץ תרנ"ח גיליון 11.
תל תלפיות תרס"א, עמ' 164 ועמ' 183.
מיכאל קוסטא, חתך הזהב, חותם שלמה ומגן דוד, ספרית פועלים, 1990.
גרשם שלום, מגן דוד: תולדותיו של סמל, המשכן לאמנות עין חרוד, 2009.
אורי אופיר, הדגל, ספר לכל, 2001
אליק מישורי, "שורו הביטו וראו", איקונות וסמלים ציוניים בתרבות הישראלית, עם עובד, 2000
דני בירן, איש על דגלו, מסע אישי בעקבות המורשת ההיסטורית של דגל ישראל, הוצאת סטימצקי 2017
יונה דברת, מגן דוד - סמל להבטחה ושילוב דורות המעין מד' ה'תשס"ד עמודים 15–21
חדירה (יחסי מין)

ביחסי מין, חדירה היא הכנסת חלק גוף, דילדו, ויברטור או אביזר מין אחר, לפתח גוף, כמו הנרתיק, פי הטבעת או הפה, כחלק מפעילות מינית אנושית או מהתנהגות מינית של בעלי חיים (אנ').
המונח נפוץ ביותר בחוקים האוסרים פעילויות מיניות מסוימות. מונחים כמו "יחסי מין", נפוצים יותר בחוקים ישנים יותר, בעוד שחוקים פליליים מודרניים רבים משתמשים במונח "חדירה" או "בעילה" מפני שמדובר במונח רחב המקיף, אלא אם כן מוגדר אחרת, כל סוג של פעילות מינית חודרנית, כולל האצבעות או עם אובייקט, ועשוי להיות כרוך רק בחדירה המינימלית ביותר. ישנם מספר תחומי שיפוט המתייחסים לצורות חדירות מסוימות כאל "מעשים מגונים", או כטרמינולוגיה אחרת.
שרה בדישי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1952 (בת 73 בערך)
 מוקד פעילות:  ישראל 
 עיסוק:  זמרת
 שפה מועדפת:  עברית 
 
שרה בדישי (נולדה ב-1952) היא זמרת ישראלית שהתפרסמה בראשית שנות השבעים.
קורות חייה

בדישי הייתה סולנית "צוות הווי גולני", בו היו חברים בין היתר נורית גלרון, אבי בטלהיים ואריק סיני. ההרכב פורק בתום שתי תוכניות בלבד. בין שיריו בלטו במיוחד השירים "מוצאי שבת" ו"ג'בל רוס" (בעברית: הר דב). התוכנית יצאה על תקליט משותף עם צוות הווי פיקוד צפון ותפסה צד אחד בו, שכלל שני שירים אלו וכן השירים "זה לא הולך ברגל", "המלאך של גולני", "גו גולני" ו"הלוך וחטוף". שיר נוסף שהיה חלק מהתוכנית, "עשר המכות", לא יצא בתקליט זה, אלא כתקליט שדרים בודד לרדיו.
בשנת 1973 כתבו אורי ברזילי ויהודה בדיחי את השיר "אגדת שלום שבזי" לפסטיבל הזמר המזרחי "למנצח שיר מזמור". השיר הוצע תחילה לירדנה ארזי, ועבר לבדישי לאחר סירובה. הוא הפך לשיר המזוהה איתה ביותר. השיר לא זכה בפסטיבל אך הושמע רבות ברדיו ובמצעדי הפזמונים, והגיע למקום ה-15 במצעד הפזמונים העברי השנתי באותה שנה.
בשנת 1974 שבה בדישי אל הפסטיבל עם שירם של יורם טהרלב ואביבה אהרון "הביתה לחזור", שזכה לפופולריות.
בשנת 1975 הקליטה את הביצוע המקורי לשירם של יהונתן גפן ומתי כספי "מקום לדאגה", כשכספי מלווה אותה בקולות רקע. היה זה שירה האחרון כזמרת מקצוענית. מעט אחר כך פרשה לחלוטין מעיסוקה כזמרת.
קורות חייה > משפחתה

שרה בדישי היא דודתם של הזמר והגיטריסט כפיר בן ליש, הזמר סער בדישי ושל אחיו, הסטנדאפיסט שאולי בדישי.
יהדות דנמרק

יהדות דנמרק היא קהילה יהודית קטנה יחסית, הראשונה מבין קהילות סקנדינביה. ההיסטוריה הידועה בבירור לגביה מתחילה רק במאה ה-17. בשנות השואה ניצלו כמעט כל הקהילה יהודית הודות להירתמות העם והמדינה הדנים.
היסטוריה > לפני המאה ה-17

באמנות דנית מימי הביניים ישנן יצירות המכילות תיאורים של יהודים, אותם ניתן לזהות על ידי הכובע המחודד שחבשו כסימן מזהה, אך אין שום הוכחה ממשית שהיהודים אכן התגוררו במדינה באותה תקופה. מכל מקום, עם התפשטות הרפורמציה במאה ה-16 נאסרה כניסת היהודים אל דנמרק.
היסטוריה > תחילת ההתיישבות היהודית

היישוב היהודי הראשון בטריטוריה דנית אירע בשנת 1622 בחסות הזמנתו של מלך דנמרק כריסטיאן הרביעי, אשר שלח הזמנה ליהודים ספרדים מאמסטרדם והמבורג לבוא ולהתיישב בעיר החדשה שהקים, גליקשטאדט, כיום בשטח המדינה הגרמנית שלזוויג-הולשטיין. מספר יהודים נאותו להזמנה, ביניהם הסוחר אלברט דיוניס, הגיעו למדינה והחלו לעבוד במסחר, כלכלנות, ייצור תכשיטים לבית המלוכה הדנית ושירות בחצר המלוכה. בשנת 1628 הפך מעמדם של יהודי דנמרק לחוקי.
בעקבות המצב שנוצר בדנמרק, ייחלו יהודים גרמנים אשכנזים רבים לבוא ולהתגורר בה, אך היה עליהם להשיג אישור מלכותי מיוחד לפני כניסתם, ולא יאלצו לשלם קנס גבוה. למרות זאת, רוב היהודים שהגיעו למעמד גבוה בחצר המלך היו ממוצא אשכנזי, במיוחד מהמבורג שבגרמניה. אחד מהם הוא גבריאל מילאן, שהתנצר ובשנת 1684 מונה למושל האי סנט תומאס, לשעבר במושבה הדנית הודו המערבית הדנית. מילאן הוצא להורג בשנת 1689, באשמת שחיתות וניצול לרעה של משרתו.
בשנת 1660, בעקבות מלחמת שלושים השנים עם שוודיה בשנת 1658, שגבתה מהדנים רבות מנחלותיהם וגרמה למשבר רציני במלוכה הדנית בתחומים שונים, הכריז המלך פרדריק השלישי על דנמרק כמלוכה אבסולוטית. על מנת להוציא את מדינתו מן המשבר, פתח המלך את הדלת להגירת יהודים גדולה יותר, על מנת שתעזור לשיקום המסחר. בעקבות גלי ההגירה הזו נוסדה בהתחלה קהילה יהודית בעיר פרדריסיה בשנת 1682, ולאחר שנתיים קהילה אשכנזית בקופנהגן הבירה.
בשנת 1782 התגוררו כ-1,830 יהודים בדנמרק, מתוכם 1,530 בקופנהגן. היהודים באותה תקופה היו מחויבים למספר הגבלות מפלות בעלות אופי כלכלי-חברתי, ולתקופה קצרה בשנת 1782 אף אולצו להשתתף בטקסים נוצריים, אך מצד שני לא הייתה עליהם חובה לגור בגטאות והייתה להם מערכת שלטון עצמית.
היסטוריה > תקופת הכיבוש הנאצי

אף על פי שהכריזה על עצמה נייטרלית, פלשו כוחות גרמניה הנאצית לדנמרק ב-9 באפריל 1940 (אירוע שנקרא "מבצע וסריבונג"). הודות להסכם שנחתם בין דנמרק לגרמניה בו אפשרו הנאצים לדנים לשמור על מוסדות השלטון - המלך כריסטיאן העשירי נותר בראש המדינה, והפרלמנט והממשלה הדנית תפקדו לכאורה כרגיל, וכן נמנעה החלת חוקי הגזע הנאציים על יהודי המדינה. בשנת 1943 פקעה סבלנותם של הגרמנים, בעקבות התגברות התנגדות המחתרות הדנית לכיבוש, והם פיזרו את הממשלה הדנית והכריזו על משטר צבאי. כעת הייתה הדרך פתוחה בפני הנאצים לשלוח את היהודים למחנות הריכוז ללא התנגדות, והם אכן תכננו לעשות כן.
ב-28 בספטמבר הדליף הנספח לספנות הגרמני גאורג פרדיננד דוקוויץ להנס הדטופט, יושב ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הדנית, על מזימתם של הנאצים. הדטופט העביר את הידיעה למחתרת הדנית ולראשי הקהילה היהודית, והיהודים ירדו למחתרת והתחבאו אצל ידידים דנים.
בתוך שלושה שבועות, תחת ארגונה של המחתרת הדנית, ובשיתוף פעולה מצד כל המוסדות הדניים (המשטרה הדנית, המלך כריסטיאן העשירי, הכמורה וכן - האוניברסיטאות שנסגרו לשבוע ימים כדי שהסטודנטים יעזרו במבצע) הוסעו כ־7,200 יהודים (כ-90% מיהודי דנמרק) וכ-700 קרובי משפחה לא-יהודים אל החוף המזרחי של המדינה ומשם בסירות דיג אל שוודיה הנייטרלית. הפעולה התאפשרה בין השאר על סמך הכרזה פומבית של ממשלת שוודיה שהיא מוכנה לקלוט את הבורחים.
כאמור, 90% מיהודי דנמרק הוברחו אל שוודיה. רק כ-492 יהודים נתפסו על ידי הגרמנים, ונשלחו למחנה טרזיינשטט שבצ'כוסלובקיה, אך גם לאחר מעצרם המשיכה ממשלת דנמרק לעקוב אחריהם ולשלוח להם חבילות תרופות ומזון. הודות לכך, בסופו של דבר רק כ-150 יהודים דנים נספו בשואה.
המחתרת הדנית עמדה על כך שכל החברים שלקחו חלק בהצלת היהודים יוכרו כגוף אחד - לפיכך, הוכר העם הדני כולו "כאיש אחד" על ידי יד ושם כחסידי אומות העולם.
ב-5 במאי 2005 הודה והתנצל ראש הממשלה הדני אנדרס פוג ראסמוסן על הסגרה של אנשים חפים מפשע, מתוכם 21 יהודים, לידי הנאצים על ידי דנמרק במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > יהדות דנמרק לאחר המלחמה וכיום

רוב היהודים אשר הוברחו לשוודיה שבו לדנמרק לאחר המלחמה, ומספר היהודים חזר להיות בערך כפי שהיה לפני המלחמה. בשנת 1968 מנתה הקהילה היהודית בדנמרק בין 6,000 ל-7,000 חברים, כשרק אחוז אחד מתגורר מחוץ לקופנהגן. בשנים שלאחר המלחמה כיהנו יהודים במספר תפקידי מפתח בדנמרק (ארנה מלכיאור כשר התחבורה). כיום ישנם כ-7,000 יהודים בדנמרק, רובם בקופנהגן, אך ישנן גם 3 קהילות קטנות באודנסה ואורהוס. כיום שיעור הילודה של יהודי דנמרק מוסיף להיות נמוך.
כיום פועלות בדנמרק התנועות ויצו, חב"ד ובני ברית, ובקופנהגן פועלים בית כנסת גדול (מקום מושבו של הרב הראשי לדנמרק), בית כנסת רפורמי, מוזיאון יהודי (נפתח ב-2004), בית ספר יהודי ומקווה טהרה. השחיטה הכשרה אסורה בדנמרק.
היסטוריה > איסור השחיטה

ב-13 בפברואר 2014 חתם שר החקלאות והמזון של דנמרק דן יורגנסן, חבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית של ראש הממשלה הלה ת'ורניג-שמידט, על תקנה האוסרת לחלוטין שחיטה דתית בתחומי המדינה. בריאיון לערוץ הטלוויזיה הדני TV2 אמר כי "זכויות בעלי החיים באות לפני הדת". על פי התקנה, על כל שחיטה של בעלי חיים להעשות לאחר הימום בעל החיים, דבר הנוגד את ההלכה היהודית.
התקנה לא משפיעה בצורה קשה על יהודי דנמרק כיוון שרוב הבשר הכשר הנמכר במדינה מיובא ממדינות אחרות בערך משנת 2000.
עם זאת, איסור השחיטה פוגע לא רק בקהילה היהודית, אלא אף במוסלמים הצורכים בשר שחוט ("חלאל"). לכן גם המוסלמים במדינה נאבקים באיסור השחיטה בטענה כי מדובר בהפרה זכות האזרחים לחופש דת. בפגישה משותפת של נציגים מהקהילה היהודית והמוסלמית שנערכה בפברואר 2014 עם שר החקלאות יורגנסן, הצהיר השר שמשרדו יבדוק מחדש את הנושא ואף התנצל על הטלת איסור על השחיטה לפני פגישה עם נציגי הקהילות שמושפעות מהאיסור.
היסטוריה > איסור ברית מילה

בפרק זה יש מקורות, אולם ניתן וכדאי לשפר את המקורות שכבר קיימים בו. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפרק באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפרק בצורת הערות שוליים.
בשנים האחרונות עלה נושא ברית המילה לדיון ציבורי בכלי התקשורת בדנמרק, האם מדובר בהליך בעל יתרונות מבחינה רפואית או צעד שאינו תורם דבר לנימול או אפילו מסכן את התינוק. פוליטיקאים רבים טענו כי יש להוציא את קיום ברית המילה אל מחוץ לחוק. על פי רישומי משרד הבריאות הדני, מתקיימים מדי שנה בדנמרק בין אלף לאלפיים בריתות של תינוקות (בעיקר של מוסלמים), מתוכם 10-15 מילות של יהודים.
בעקבות הדיון הציבורי החליטה רשות הבריאות והתרופות הדנית לפתוח במחקר על ההיבטים הבריאותיים של ברית מילה, האם היא מעניקה יתרונות בריאותיים לנימול או שיש בה סיכון רפואי. ביוני 2013, פרסמו ראשי רשות הבריאות והתרופות את מסקנות המחקר, לפיו לא הוכח כי לברית המילה אכן יש יתרונות רפואיים, ולכן הם אינם יכולים לפרסם המלצה לביצוע ברית מילה לתועלת רפואית. מאידך, לא התגלה במחקר סיכון חריג בביצוע ברית המילה, ולכן אינם רואים סיבה לאסור בחקיקה את קיום המנהג.
תוצאות סקר שנערך באוקטובר 2014 בקרב אלף מאזרחי המדינה שנשאלו האם יש לאסור בחוק על קיום ברית מילה העלה כי 74 אחוזים, הביעו תמיכה בהטלת איסור מוחלט או לפחות חלקי על קיום ברית מילה בדנמרק. רק עשרה אחוזים מהנשאלים השיבו כי יש לאפשר להורים לקבל את ההחלטה האם למול את תינוקם. ב-22 באוקטובר 2014 נערך דיון בפרלמנט הדני סביב סוגיית ברית המילה. אך לא נערכה הצבעה.
מפלגות האופוזיציה, ובהן מפלגת השמאל "הברית האדומה-ירוקה" והמפלגה הליברלית הדנית, תומכות בחקיקת איסור ברית מילה.
הדיון הציבורי בנושא עלה שוב בספטמבר 2020, כאשר חבר פרלמנט בשם Simon-Emil Ammitzboll-Bille העלה לראשונה את נושא איסור ברית המילה עד גיל 18 להצבעה בפרלמנט. עד אז, הפרלמנט דן בנושא רק מכורח עצומות אזרחיות שחצו את רף 50,000. סקר דעת קהל מהתקופה הראה כי 86% מהדנים תומכים באיסור. ההצבעה צפויה להתקיים בפרלמנט בתחילת מארס 2021, אולם אין צפי כי תעבור. ראש ממשלת דנמרק הודיעה כי תתנגד לאיסור וכך גם מפלגתה.
היסטוריה > רב ראשי

הרב הראשי לדנמרק מוכר על ידי המדינה להנפיק תעודות נישואין, תעודות לידה ופטירה. כמו כן הוא מקבל כתב מינוי ממלכת דנמרק ומסמך חתום המאשר את בחירתו בידי הקהילה היהודית, ומשום כך הוא משתתף בטקסים שונים של הממלכה.
מהמאה ה-17 כיהנו בדנמרק הרבנים הראשיים:
אברהם סלומון 1687–1700
ישראל בער 1700–1728
דוד מרכוס 1729–1739
הירש שמואל לוי 1741–1775
אברהם גדליה 1778–1793
אברהם וולף 1828–1891
דוד יעקב סימונסן 1892-1902
טוביאס לוינשטיין 1900–1910
מקס משה פרידיגר (1884–1947) משנת 1920. בשישי לאוקטובר 1943 הוא גורש למחנה הריכוז הנאצי טרזיינשטט. הוא שרד את השואה וכיהן כרב ראשי עד פטירתו.
מרכוס מלכיאור (1897–1969) כיהן משנת 1947 עד פטירתו בשנת 1969
בנט (בנימין) מלכיאור כיהן משנת 1969 עד שנת 1996
בנט (ברוך דב) לקסנר נולד בשנת 1946 בדנמרק והתמנה בשנת 1996 לרב הראשי.
מאוגוסט 2014 מכהן כרב ראשי יאיר מלכיאור (נולד י"א חשון תשמ"ג), בנו של הרב מיכאל מלכיאור. הרב יאיר מלכיאור הוא השמיני בשושלת משפחתו שמכהנים כרבנים בדנמרק.