ז'ואאו גימראיס רוזה
יצירה > אוסף הסיפורים סגרנה

אף על פי שגימראיס רוזה החל את יצירתו הספרותית בכתיבת שירה, את הכרך היחיד של יצירת החריזה שלו, "מאגמה", הוא בחר להותיר במגירה, והספר פורסם רק לאחר מותו. תחת זאת, הוא בחר להתחיל את הקריירה הספרותית שלו על ידי פרסום אוסף של שתים עשרה נובלות קצרות במסגרת תחרות שהתקיימה בשנת 1938, אשר בראש חבר שופטיה עמד גרסיליאנו ראמוס (אנ') סופר מוכר ומוערך ביותר. ראמוס, הסופר המכובד, מנע את הענקת הפרס לגימראיס, ומאוחר יותר אף הסביר את מניעיו לכך: למרות כישרונו של הסופר ויופיו של האוסף שנקרא לימים "סגרנה", הוא חשב שאיכותם הלא אחידה של הסיפורים והפיסקאות הארוכות באופן מוגזם שאפיינו אותם, הציגו יצירה לא עקבית ולא בשלה. גימראיס רוזה ערך בהרחבה את עבודתו, עד שבסופו של דבר מצא אותה מוכנה לפרסום רק בשנת 1946.
בעריכתו הבוגרת, שכבר מורגשת ב"סגרנה", הסגנון של גימראיס רוזה שונה בהרבה מזה של ראמוס. אופן כתיבתו התמציתי והיבש של האחרון עומד בניגוד חריף לשפע ולחיוניות הפרטים ואיכות השפה של גימראיס, שהיא עשירה באוצר מילים והרפתקנית בחקירתה את הדקדוק של השפה הפורטוגזית, תכונות שראמוס עצמו היה מכיר בהן כסגולותיו הגדולות ביותר של עמיתו.
סגרנה - "Sagarana" היא מילת פורטמנטו (הלחם בסיסים -תצורה של מילים בשפה באמצעות חיבורן של שתי מילים קיימות לכדי אחת). סגרנה נוצרה מאיחוד המילה "סאגה "(המילה הנרדפת בפורטוגזית לסיפור) ו"ראנה" ("אופן, דרך" בלשון הטופי - משפחת הלשונות המדוברות על ידי האינדיאנים בדרום אמריקה), ובכך מתורגמת כ"(סיפורים) בדרך של אגדות עם". הספר מורכב מתשע נובלות קצרות, שלוש פחות מהגרסה המקורית שהוגשה לתחרות שמונה שנים קודם לכן. כולן ממוקמות בתוך נופי הסרטאו וכמעט כולן סובבות סביב דמותו של ז'גונסו - דמות שכיר החרב במיליציה לחוואים המבטיחה את הסדר באזורי העורף האחורי של ברזיל. עם זאת, גימראיס רוזה מעצב את צורת החיים הזו של בריונות מחוץ לחוק, כסוג של מצב קיומי שלפיו גבורה ואמונה הם שני הכוחות המניעים של החיים. הסופר אנטוניו קנדידו ייחס את אופן תפיסתו של ז'גונסו כמושפעת מדמות האבירים וערכיה כפי שמופיעה בספרות ימי הביניים.
גימראיס רוזה מביא לסיפוריו את ההיבטים האזוריים של הסרטאו. השימוש שלו בשפה עוקב מקרוב אחר ניבם של הסרטאנז'וס ("sertanejos") הבוקרים תושבי הסרטאו - המשתמשים במונחים אזוריים ובגיוון ובשיבוש של מילים, וגם שואלים את המסורות והמנהגים מהאזור. יתר על כן, הוא מנצל את הגאוגרפיה ואת בעלי החיים והטבע הפראי של הסרטאו כדי לבנות את הסיפורים. תיאורי נופים עזים (בעיקר בנובלה "סאו מרקוס", שם שזורים יחדיו חיה מיסטית של כישוף פופולרי והחיוניות של הטבע) ובעלי חיים, במיוחד להקות ציפורים ועדרי בקר, מאכלסים את דפי הספר, לא רק בניסיון ללכוד את תפאורת הרקע של הסרטאו הגאוגרפי, אלא גם תוך התכתבות הדוקה עם העלילה של הסיפורים כמטאפורה נרחבת לבדידות האדם והמרדף שלו אחר הנשגבות. אולם זה לא מוגבל רק לתוכן סיפוריו. הסיפור הנודע שלו "החמורון פדרס" ("O Burrinho Pedrês"), למשל, מכיל פסקאות אנתולוגיות שבהן גימראיס רוזה מתמרן באינטנסיביות את הצליל של המשפטים, בין אם על ידי חיקוי צורת החריזה המסורתית של שירי הסרטאו העממיים ובין אם על ידי שימוש באונומטופיה ואליטרציה - המאופיין בהישנותם של צלילים הנוגעים לתחום גידול הבקר או בצירוף שלהם כדי ליצור מחדש באופן מילולי את צלילי העדרים החולפים. גימראס רוזה ימשיך ויפתח מאפיינים אלה ביצירתו המאוחרת.
היוקרתי מבין הסיפורים בקובץ זה הוא האחרון שבהם, "זמנו ותורו של אאוגוסטו מטראגה" ("A Hora e Vez de Augusto Matraga"), אליו מתייחס גימראיס רוזה כמעין "מפתח" לאוסף כולו ההגיוגרפיה של האדם הגשמי, מתארת את גאולתו של בעל חווה עשיר בשם אאוגוסטו אסטבס, אדם מרושע אשר נמשל לכל מיני ההוללויות, שבגד והוכה כמעט עד מוות, ונשאר בסופו של דבר עזוב לאנחות הרחק מכל מקום ישוב ועם קעקוע ברזל מלובן צרוב בבשרו. שני סרטאנז'וס ("sertanejos") - בוקרים קשישים בני הסרטאו, מצילים אותו, פותחים בפניו את ביתם ומעניקים לו טיפול. במהלך הבראתו, מברך אותו הכומר ומבטיח לאדם ההולל כי לכל האנשים יש רגע ישועה מסוים ומכריע. לאחר שנרפא, הוא מכריז על רצונו להגיע לגן העדן "גם אם יהיה זה באמצעות אלה" ("nem que seja a porrete"), ועוסק במרץ בעבודות החווה ובמעשים טובים ותוך כך מפתח חברות וידידות עם מנהיג הז'גונסו (הבוקרים) ז'ואז'יניו בם-בם, אשר מעריך את מקצועיותו של האיש, ומזמין אותו לחבורתו, הצעה שאאוגוסטו מסרב לה כדי לעמוד בשאיפתו להגיע לגן עדן.
בהמשך מתאר גימראיס רוזה סצנה בה מתגלה הטבע אל גיבור הסיפור דרך הצבעים הבהירים של הפרחים וחירותן של הציפורים. תחת השפעתו של גילוי זה, אאוגוסטו יוצא לנדוד בסרטאו בחיפוש אחר "זמנו ותורו". דרישתו זו באה לכדי השלמה רק באמצעות קטטה עד מוות עם מנהיג הז'גונסו עימו התיידד קודם לכן. וכך באמצעות התקוממות אלימה כנגד מה שהוא רואה כמעשה לא צודק שבוצע על ידי הז'גונסו, עולה אאגוסטו לדרגה של כמעט-קדוש.