stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכסנדרוס ציוליס
הערות שוליים

↑    Telegraph Sport, ‏Greece World Cup 2014 squad, The Telegraph, 2 June 2014
| נבחרת יוון – יורו 2008 |
| --- | --- | --- |
|  1 ניקופולידס •  2 סיטארידיס •  3 פטסטזוגלו •  4 ספיירופולוס •  5 דלאס •  6 באסינס •  7 סמארס •  8 ג'יאנאקופולוס •  9 חריסטיאס •  10 קראגוניס •   11 וינטרה •  12 צ'לקיאס • 13 צורבאס •  14 סלפינגידיס • 15 טורוסידיס • 16 קירגיאקוס • 17 גקאס • 18 גומס • 19 אנטזס • 20 אמאנאטידיס • 21 קאטסוראניס • 22 ציוליס • 23 ליברופולוס • מאמן: רהאגל |  1 ניקופולידס •  2 סיטארידיס •  3 פטסטזוגלו •  4 ספיירופולוס •  5 דלאס •  6 באסינס •  7 סמארס •  8 ג'יאנאקופולוס •  9 חריסטיאס •  10 קראגוניס •   11 וינטרה •  12 צ'לקיאס • 13 צורבאס •  14 סלפינגידיס • 15 טורוסידיס • 16 קירגיאקוס • 17 גקאס • 18 גומס • 19 אנטזס • 20 אמאנאטידיס • 21 קאטסוראניס • 22 ציוליס • 23 ליברופולוס • מאמן: רהאגל | יוון |
| נבחרת יוון – מונדיאל 2010 |
| --- | --- | --- |
|  1 חלקיאס •  2 סיטארידיס •  3 פאצאצוגלו •  4 ספירופולוס •  5 מוראס •  6 ציוליס •  7 סמראס •  8 פאפאדופולוס •  9 חריסטאס •  10 קראגוניס •   11 וינטרה •  12 צורבאס • 13 סיפאקיס •  14 סלפינגידיס • 15 טורוסידיס • 16 קירגיאקוס • 17 גקאס • 18 ניניס • 19 סוקראטיס • 20 קפטאנוס • 21 קאטסוראניס • 22 מלזס • 23 פיראטס • מאמן: רהאגל |  1 חלקיאס •  2 סיטארידיס •  3 פאצאצוגלו •  4 ספירופולוס •  5 מוראס •  6 ציוליס •  7 סמראס •  8 פאפאדופולוס •  9 חריסטאס •  10 קראגוניס •   11 וינטרה •  12 צורבאס • 13 סיפאקיס •  14 סלפינגידיס • 15 טורוסידיס • 16 קירגיאקוס • 17 גקאס • 18 ניניס • 19 סוקראטיס • 20 קפטאנוס • 21 קאטסוראניס • 22 מלזס • 23 פיראטס • מאמן: רהאגל | יוון |
| נבחרת יוון – מונדיאל 2014 |
| --- | --- | --- |
|  1 קרנזיס •  2 מניאטיס •  3 צבלאס •  4 מנולאס •  5 מוראס •  6 ציוליס •  7 סמראס •  8 קונה •  9 מיטרוגלו •  10 קראגוניס •   11 וינטרה •  12 גליקוס • 13 קאפינו •  14 סלפינגידיס • 15 טורוסידיס • 16 כריסטודולופולוס • 17 גקאס • 18 פטפאצידיס • 19 סוקראטיס • 20 הולבאס • 21 קאטסוראניס • 22 סמאריס • 23 טכטסידיס • מאמן: סנטוש |  1 קרנזיס •  2 מניאטיס •  3 צבלאס •  4 מנולאס •  5 מוראס •  6 ציוליס •  7 סמראס •  8 קונה •  9 מיטרוגלו •  10 קראגוניס •   11 וינטרה •  12 גליקוס • 13 קאפינו •  14 סלפינגידיס • 15 טורוסידיס • 16 כריסטודולופולוס • 17 גקאס • 18 פטפאצידיס • 19 סוקראטיס • 20 הולבאס • 21 קאטסוראניס • 22 סמאריס • 23 טכטסידיס • מאמן: סנטוש | יוון |
אפיגיה

| אפיגיה |
| --- | --- |
 
תקופה
טריאס עליון
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
משפחה:: שובוזאוריים
סוג:: אפיגיה
מין:: Effigia okeeffeae
שם מדעי
 Effigia okeeffeae

אפיגיה (שם מדעי: Effigia) הוא סוג של זוחל ארכוזאור מסוף תור הטריאס. מראהו מזכיר מראה של דינוזאור אך הוא היה קרוב יותר לתנינאים המודרניים והיה היה קרוב במיוחד לסוג פופוזאורוס ולשובוזאורוס.
מאפיינים

מאובני האפיגיה התגלו בניו מקסיקו בידי החוקר אדווין קולברט ב-1947-48. עם זאת הוא סבר שהחוליות היו שייכות לדינוזאור הקדום צלופיזיס והשאיר אותם בתוך המוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע לזמן רב. ב-2006 סטודנט בשם סטרלינג נסיט שפתח את העצמות הבין שלא מדובר בדינוזאור והחליט לחפור את שאר הממצאים מהאדמה. לצד החוקר מארק נורל הם קראו ליצור בשמו - Effigia okeeffeae. משמעות השם "Effigia" הוא רוח רפאים ביוונית, בעוד שם המין נקרא על שם הציירת ג'ורג'יה או'קיף שגרה באזור בו נמצאו המאובנים - Ghost Ranch.
זוחל זה הגיע לאורך 2 מטר, היה קל משקל והיה בעל רגליים ארוכות וצוואר ארוך עם גולגולת קטנה חסרת שיניים ואולי מצוידת במקור. המראה דמוי התרופוד נבע מאבולוציה מתכנסת כיוון שמילא גומחה דומה. הוא היה אוכל-כול קטן וזריז שנמלט במהירות מטורפי הטריאס הקדומים כמו הפוסטוסוכוס וארכוזאורים גדולים דומים ואולי גם מראשוני הדינוזאורים כמו הצלופיזיס.
בתרבות

האפיגיה ידוע בתרבות עקב אזכור בתוכנית הקולבר ריפור של סטיבן קולבר, בה השתמש ביצור די להפריך את ה"דרווינלוטיזם" (תאוריה הטוענת שכל יצור התפתח מקופים).
בנוסף הוא נראה בסרט ה-IMAX דינוזאור בחיים!, בו פרט של אפיגיה נרדף בידי להקת צלופיזיס אשר ברגע האחרון בורחים ממנו בעוד היצור נטרף בידי רדונדזאורוס.
אמנת הואה (1883)

אמנת הואה (באנגלית: Treaty of Huế 1883) שהושגה ב־25 באוגוסט 1883 בין צרפת לווייטנאם, הכירה בחסות צרפתית על אזורי אנאם וטונקין. האמנה הוכתבה על ידי הדיפלומט הצרפתי פרנסואה-ז'יל ארמאן. מאחר שהאמנה נחשבה לחמורה מדי בחוגים הדיפלומטיים בצרפת, היא מעולם לא אושרה בפריז, והוחלפה ב־6 ביוני 1884 עם אמנה מקלה יותר – 'אמנת הפרוטקטורט', שהייתה הבסיס לשלטון הצרפתי בווייטנאם במשך שבעים שנה.
רקע

האמנה הוכתבה לווייטנאמים בעקבות הניצחון הצרפתי בקרב תון אן (20 באוגוסט 1883) על ידי ז'יל ארמאן, הנציב הכללי הצרפתי של טונקין. זמן קצר לאחר הקרב, שר החוץ הווייטנאמי נווין ואן תונג, מלווה במונסיניור גספאר, הבישוף הצרפתי של הואה, סיכמו על שביתת נשק של 48 שעות עם הצרפתים. נווין הסכים לפינוי שתים-עשרה העמדות שהגנו על הנהר, להשמיד את תחמושת ולהסיר את המחסומים שיצרו. לאחר מכן הפליג הרמנד במעלה הנהר.
בהווא הציג הארמנד אולטימטום קשה בפני החצר הקיסרית הווייטנאמי והשתמש במונחים שלא השאירו שום מקום לפשרה. לקיסר הווייטנאמי ולשריו לא הייתה שום הזדמנות לדון בתנאי ההסכם או להתמקח על סעיפים אישיים. עליהם היה לקבל את האמנה במלואה, או ש"הנקמה הנוראה של צרפת" תנקום בהם:
"אם נרצה נוכל להרוס את שורשי השושלת שלך ולתפוס בעצמנו את הממלכה כולה... אתה יודע היטב שלא תציג שום קושי לצבא שלנו. לרגע קיוויתם למצוא עזרה מאימפריה גדולה על הגבולות שלכם, שהופיעה בהזדמנויות אחדות כמחווה אליכם... אתה לגמרי נתון לחסדינו. יש לנו הכוח לתפוס ולהשמיד את עיר הבירה שלך ולהרעיב את כולם למוות. הדבר תלוי בך – לבחור בין מלחמה לשלום. אנחנו לא רוצים לכבוש אותך, אבל אתה חייב לקבל את חסותנו. עבור העם שלך, זוהי ערובה של שלום ושגשוג. עבור הממשלה שלך והחצר המלכותית שלך, זהו הסיכוי היחיד להישרדות. אנו נותנים לך ארבעים ושמונה שעות לקבל או לדחות את הדברים במלואם... אנו מאמינים כי אין בהם שום דבר שיבייש אותך, ואם הם יתבצעו בכנות על ידי שני הצדדים, הם יביאו אושר לעם של אנעם. אבל אם אתה דוחה אותם, אתה יכול לצפות לחוש את הסבל הנורא של שיקוליך המוטעים. האסון הגרוע ביותר שאתה מסוגל לדמיין יהיה קצר בהרבה ממה שיקרה לך. האימפריה של אנאם, שושלת המלוכה שלה, נסיכיה והחצר המלכותית שלה יכחדו.. שמה של וייטנאם יימחק מההיסטוריה."
הקיסר הווייטנאמי נכנע מיד וב־25 באוגוסט 1883 חתמו הצדדים הווייטנאמים והצרפתים על חוזה שתנאיו הוכתבו על ידי ארמאן.
מאפייני האמנה

חוזה הואה נתן לצרפת את כל מה שרצתה בווייטנאם. הווייטנאמים הכירו בלגיטימיות של הכיבוש הצרפתי של אזור קוצ'ינצ'ינה, קיבלו חסות צרפתית לאזורי אנאם וטונקין והבטיחו להחזיר את כוחותיהם מטונקין. וייטנאם, בית המלוכה שלה והחצר המלכותית שלה שרדו, אבל תחת חסות צרפתית. צרפת קיבלה את הזכות להציב מפקד צבאי שיתגורר בהווא, ויהיה תחת אחריות הנציב הצרפתי האזרחי בטונקין ויוכל לדרוש פגישות אישיות עם המלך הווייטנאמי. תנאי זה היה ויתור שהווייטנאמים מעולם לא היו מוכנים לעשות. כדי להבטיח שלא יהיו שום נסיגה מצד הווייטנאמים, השתלט חיל מצב צרפתי קבוע על "מבצר ת'ון" ועל שרשרת ההרים של דאו נגאנג בגבול שבין אנאם לטונקין (סעיף 3). שטחים גדולים וייטנאמים הועברו מאנאם לקוצ'נצינה ולטונקין. הצרפתים ביטלו את חובות המדינה (סעיף 26), אך דרשו בתמורה את המחוז הדרומי של בינה ת'ון, שסופח למושבה הצרפתית של קוצ'ינצ'ינה (סעיף 2). באותו זמן הועברו המחוזות הצפוניים של נגיי אן, ת'אן הואה וחא טאנה וצורפו לטונקין, שם הם היו נתונים תחת פיקוח צרפתי ישיר. בתמורה התחייבו הצרפתים לסלק ארגון שודדי הים – "הדגלים השחורים" מטונקין ולהבטיח את חופש המסחר על הנהר האדום (סעיף 23). אלה לא היו "ויתורים" צרפתיים, כי הם התכוונו לעשות את שניהם בכל מקרה.
תיקון האמנה

ההסכם שכתב ארמאן מעולם לא אושר בצרפת. אחד ההיבטים הבעייתיים ביותר שלו, בעיני פריז, היה שהוא כפה ויתורים טריטוריאליים משמעותיים על וייטנאם. הוראות אלה שיקפו את השקפתו האישית של הרמנד כי צרפת צריכה לשאוף לכבוש של כל וייטנאם. זאת לא הייתה עמדתו של משרד החוץ הצרפתי, שהאמין כי צרפת תהיה בטוחה יותר עם תנהג בשלטון עקיף בווייטנאם, באמצעות פרוטקטורט (מדינת חסות). משרד החוץ הצרפתי ניסח גרסה מתונה יותר של האמנה, שתיקנה חלק מהסעיפים הקשים יותר של אמנת הארמנד.
בהתעלמות מהסתייגויות משרד החוץ, ניסו השלטונות הצרפתיים בטונקין לאכוף את אמנת ארמאן בסתיו 1883, אך ללא הצלחה. הווייטנאמים שילמו רק מס שפתיים לסעיפי האמנה. הנסיך הוואנג קאם ויאם המשיך להחזיק את בסון טאי עם צבא וייטנאמי גדול, בניגוד לסעיף 4 של האמנה, והרשויות האזרחיות שיתפו פעולה עם הצרפתים רק שלא הייתה להם ברירה. בית המלוכה בהווא רק שינה את עמדתו הסרבנית לאחר שאדמירל קורבה גרם לתבוסה קשה למפקד שודדי הים ליו יונג-פו בסון טאי בדצמבר 1883. בהאמינו כי התנגדות נוספת היא חסרת תועלת, הורה הקיסר בהווא לרשויות האזרחיות בטונקין לשתף פעולה עם הצרפתים.
בינואר 1884 ביקר הדיפלומט הצרפתי ארתור טריקו בהואה כדי לקבל את אישור החוזה ממשלת וייטנאם. בהיותו מודע לכך שהניצחון בסון טאי הציב את הצרפתים בעמדה חזקה, רמז טריקו שכמה מהסעיפים הבעייתיים יותר של אמנת ארמאן עשויים להשתנות אם הווייטנאמים יפגינו את כנותם. ב־1 בינואר 1884 הכריזה ממשלת וייטנאם על דבקותה המלאה באמנת ארמאן.
אמנת ארמאן הוחלפה בסופו של דבר על ידי חוזה חדש של הואה, שנחתם ב-6 ביוני 1884. הסכם 1884 נחתם בעקבות חתימת הסכם טינטסין בין צרפת לסין ב-11 במאי 1884, שבו סין ויתרה במפורש על זיקתה ההיסטורית לווייטנאם. ההסכם נחתם עם צרפת על ידי ז'יל פאנוטר, השר הצרפתי החדש לסין.
הערות שוליים

↑  McAleavy, H., Black Flags in Vietnam: The Story of a Chinese Intervention New York, 1968 pp.. 213-4
↑  Huard, L., La guerre du Tonkin (Paris, 1887pp. 122-130
↑  Thomazi, A., La conquête de l'Indochine Paris, 1934,p. 166
↑  Thomazi, A., La conquête de l'Indochine Paris, 1934,p. 183
↑  Huard, L., La guerre du Tonkin Paris, 1887,p. 246
↑  Billot, A., L’affaire du Tonkin: histoire diplomatique du l'établissement de notre protectorat sur l'Annam et de notre conflit avec la Chine, 1882–1885, par un diplomate Paris, 1888
חתימת חוזה הואה ב-25 באוגוסט 1883
ז'יל ארמאן, אדריכל הסכם הווא, דיוקן, 1887
אנה קוקן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 במאי 1885 הנובר, הרייך הגרמני 
 פטירה:  19 באפריל 1919 (בגיל 33) הנובר, הרייך הגרמני 
 
פרסומת ל- "Kammgarnspinnerei Hampe" , מתוך ה- Illustrirte Zeitung
אנה קוקן (באנגלית: Änne Koken;‏ 28 במאי 1885, הנובר – 19 באפריל 1919, הנובר) הייתה אמנית גרמניה. בנוסף לנופים וציור חפצים דוממים, היא עיצבה ויטראז'ים, בגדים וכריכות ספרים דקורטיביות. היא עבדה גם כאמנית בחברות מסחריות, בעיקר בחברות באלסן ו- Günther Wagner (חברת תרופות, כיום חטיבה ב- Pelikan AG ).
ביוגרפיה

אביה היה הצייר והחרט, גוסטב קוקן. היא לקחה ככל הנראה את שיעורי האמנות הראשונים שלה מאביה, ואז למדה ב"בית הספר לציור ואמנות דקורטיבית" במינכן אצל הנס אדוארד פון ברפלש-ולנדס, בתקופה שאמנות בפרסום בפועל הייתה עדיין רעיון חדש.
בשנת 1909 עיצבה את הסימן המסחרי של לובסטר עבור חברת מזון, "אפל פיינקוסט", אשר עבר עיבוד מודרני והוא עדיין בשימוש כיום. שנה לאחר מכן היא פתחה סטודיו משלה בהנובר. בשנת 1911 היא הייתה חברה בוועד המייעץ האמנותי של חברת באלסן ועיצבה סמל החברה. במהלך השנים הבאות היא סייעה לחברה לבסס את תדמיתה. היא עבדה אצלם עד מותה. לאחר 1912 עיצבה בגדים, כובעים ופריטי טקסטיל שהופיעו במגזין "Neue Frauenkleidung und Frauenkultur", שיצא לאור עד שנות השלושים של המאה העשרים.
בשנת 1913, פורסם מאמר מרכזי עליה ב-"Das Plakat", מגזין אמנות המוקדש להדפסת פוסטרים. בשנת 1914 הוצגו עבודותיה בתערוכות של אמנות, כולל זו בורקבונד היא גם נבחרה לחברת דירקטוריון מוזיאון אוגוסט קסטנר. בשנת 1918 היא השתתפה בתערוכה הראשונה של ה- "Vereins für Deutsche Frauenkleidung und Kultur" (האגודה לבגדי נשים ותרבות גרמנית). קוקן פעלה למען זכויות נשים.
בשנת 1919 היא נפטרה מדלקת ריאות. שבועיים לאחר שילדה את בתה.
הערות שוליים

↑  Article on the "Kammgarnspinnerei Hampe" @ Helmstedt Wiki.
↑  Hugo Thielen: Koken, (1) Änne in: Stadtlexikon Hannover, pg.362
↑  Kaiserkern, Babette: Änne Koken – Einführung in Leben und Werk (Exhibition catalog) 2007. Historisches Museum Hannover.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 136324223  VIAF: 80688523   WorldCat (עם VIAF): 80688523 
לובסטר אפל פיינקוסט.
אנדורו ששת הימים הבין-לאומי

| --- | --- |

 ענף:  מרוץ אופנועים
 תאריך ייסוד:  1913
 ארגון מפעיל:  הפדרציה הבין-לאומית לאופנועים
 fim-isde.com
 
אנדורו ששת הימים הבין-לאומי (באנגלית: International Six Days Enduro; בראשי תיבות: ISDE; מוכר בישראל ומחוצה לה בפשטות כ-"סיקס דייז") הוא מרוץ אופנועי השטח הבינלאומי הוותיק ביותר שמתקיים בחסות ה-FIM.
היסטוריה

ה-ISDE הראשון התקיים ב-1913 בקרלייל, אנגליה. מלבד הפסקות בתקופת מלחמת העולם הראשונה והשנייה, הוא התקיים מאז מדי שנה במדינות שונות ברחבי העולם.
שמו הראשון של המרוץ היה "מבחן ששת הימים הבינלאומי" או ISDT (ראשי תיבות של International Six Days Trial) מאחר שהמרוצים הראשונים היו למבחנים מפרכים למכונה, לאמינותה וליכולת הרכיבה של הרוכב עליה. המרוצים התקיימו על הדרכים (המשובשות) של אותה תקופה ועל כן התאים השם. בשנת 1980 שונו ראשי התיבות של שם המרוץ ל"אנדורו" מאחר שהמרוצים הפכו למרוצים בשטח קשה, וללא שימוש (מלבד קטעי קישור נדרשים) בדרכים ציבוריות.
עד שנת 1973 התקיימו כל המרוצים באירופה. בשנה זו התקיים המרוץ לראשונה בארצות הברית ומאז נערכו המרוצים מחוץ לאירופה בתדירות רבה יותר: פעמיים באוסטרליה (1992 ו-1998), פעם נוספת בארצות הברית (1994), בברזיל (2003), בניו זילנד (2006) ובצ'ילה (2007). על פי ה-FIM, מרוץ 2010 נערך במקסיקו.
כללי המרוץ

במשך היסטוריית המרוץ השתנו החוקים והתנאים כדי לשמור על קצב התואם להתפתחות ספורט מרוצי השטח בכלל וספורט האנדורו בפרט, אך רמת הקושי באירועים נשארה גבוהה ועדיין מדובר באחד המרוצים הקשים בעולם לאדם ולמכונה.
המרוצים נערכים בסגנון קטעי מדידה מיוחדים ("ספיישל טסט") עם קטעי התשה המקשרים בין קטע מדידה אחד למשנהו. מספר קטעי המדידה בכל יום יכול להגיע עד לשבעה. במשך ששת ימי המרוץ עוברים הרוכבים כ-1,300 קילומטרים לערך. חמשת ימי המרוץ הראשונים נערכים כמרוץ אנדורו לכל דבר, בעוד היום השישי הוא שילוב של אנדורו קצר ביחד עם מרוץ מוטוקרוס במקצים של 20 דקות עם רוכבים מאותה הקטגוריה.
מלבד הקשיים שמעמיד תוואי המסלול בפני הרוכב והמכונה ומלבד זמן הרכיבה הממושך בכל יום (עד שמונה שעות בכל יום), נדרשים הרוכבים לעמוד בחוקים נוקשים בכל הקשור לעמידה בזמנים ולטיפול באופנוע במהלך המרוץ ובסוף יום הרכיבה.
האופנועים המתחרים מועברים לתוך מתחם סגור המכונה "פארק פרמה" החל מיומיים לפני תחילת המרוץ ועד מספר שעות לאחר סיומו (בתום ששת הימים) ואף גורם, כולל הרוכב, אינו מורשה לגשת אליהם. לרוכב מוקצבות 10 דקות בתחילת כל יום להכנת אופנועו למרוץ ו-15 דקות בסופו של היום. מעבר לזמנים אלו וזמני המרוץ, מועברים האופנועים למתחם הסגור.
כללי המרוץ > עמידה בזמנים

בתחילת כל יום מרוצים מקבל הרוכב כרטיס זמנים בו נרשמים לו זמני ההגעה הנדרשים ממנו לכל נקודת ביקורת (CP) במהלך יום המרוץ. כניסה מוקדמת מדי לנקודת הביקורת אסורה. הזמנים המופיעים בכרטיס הופכים להיות גם זמני הגג לסיום וביצוע קטעי ההתשה בין נקודת ביקורת אחת למשנה. רוכב שצבר במשך היום יותר מ-59 דקות איחור מודח מן המרוץ. המנצח בתום ששת ימי האירוע, הוא הרוכב שביצע את כל הקטעים המיוחדים בזמן הקצר ביותר (במצטבר וללא קנסות זמן).
כללי המרוץ > טיפולים באופנוע

טיפולים באופנוע מותרים לרוכב המתחרה בלבד. סייג להגבלה זו הוא מילוי הנוזלים: למכונאי מותר לעזור לרוכב למלא דלק, נוזל קירור ברדיאטור, נוזלי בלמים ומצמד או שמן במנוע. בדרך כלל עומד המכונאי לצד הרוכב, מגיש לו את כלי העבודה ומייעץ כיצד לפעול. עזרה פיזית לרוכב תגרור פסילתו מהמרוץ.
כללי המרוץ > החלפת חלקים באופנוע

על מנת לשמור על רמה מסוימת של הוגנות כלפי רוכבים המוגבלים באמצעים כלכליים, מסומנים בתחילת המרוץ חלקים עיקריים באופנוע: שלדה, מנוע וגלגלים שהחלפתם אסורה במשך כל ימי המרוץ. אם חלקים אלו נשברו או התקלקלו ודורשים החלפה, אין לרוכב ברירה אלא לפרוש למעט במקרה של החלפת דוד פליטה שמותרת, אך מחייבת בדיקת רמת רעש לאחר ההחלפה.
"אולימפיאדת האנדורו"

המרוץ מוגדר כ"אולימפיאדת האנדורו" לאחר שמשך אליו בעשורים האחרונים לא פחות מ-32 נבחרות לאומיות של מדינות שונות. אירוע הפתיחה, המתקיים בערב שלפני המרוץ עצמו, כולל תהלוכה רגלית של הנבחרות הלאומיות, עם לבוש רשמי בצבעי הנבחרת ודגל המדינה הנישא בראש הנבחרת.
הפרסים היוקרתיים ביותר המוענקים בו הם גביעי העולם (World Trophy) הניתנים לנבחרת לאומית בת שישה רוכבים מהמדינה הזוכה, שסך הזמנים הנצבר שלהם בקטעי המדידה בכל ששת הימים יחדיו, היה הקצר ביותר. פרסים נוספים המוענקים בתום המרוץ הם גביעים לנבחרת הלאומית הצעירה (Junior Trophy) בת ארבעה רוכבים עד גיל 24, לנבחרת הנשים הלאומית המורכבת משלוש רוכבות, לקבוצת המועדון ("קלאב") הלאומית בת שלושה רוכבים ולקבוצת שלושת הרוכבים המייצגת יצרנית אופנועים.
באופן אישי, זוכים הרוכבים למדליות בהתאם להישגיהם האישיים במרוץ, אך חלוקת המדליות הנה על פי אחוזים הנגזרים מתוצאות כל רוכב בקטגוריית הנפח שלו. למדליית הזהב זכאים כל הרוכבים שסיימו בתוך מסגרת זמנים הרחוקה עד 10 אחוזים מהזמן המהיר ביותר של מנצח הקטגוריה שלהם. מדליות כסף מוענקות לרוכבים שסיימו עד 40 אחוזים מהזמן של הרוכב המהיר בקטגוריה. כל שאר הרוכבים שסיימו את המרוץ זכאים למדליית ארד.
מתחרים ישראליים ב-ISDE

מאחר שספורט מוטורי לא היה חוקי בישראל עד 2012 ועל כן אינו מפותח, התקשו רוכבים ישראליים במשך שנים להתמודד עם ההוצאות הרבות הכרוכות ביציאה לאירוע כזה. גם רמת הרכיבה של הרוכבים הישראלים לא הספיקה כדי להתמודד באופן ראוי עם סיום מרוץ ברמה כזו.
עם זאת, החל משנת 2000 יצאו ישראלים כקבוצות מועדון (הרשומות בממס"י) להתחרות באירוע:
2000 ספרד - דני קוגלביץ', יאקי אבימור, נדב לוגסי ורז היימן.
2001 צרפת - ראובן סביו וערן סטאריק.
2002 צ'כיה - אוריה כרמלי, אורן שביל, גלעד גוטפריד, נדב לוגסי, דני קוגלביץ' וערן סטאריק.
2004 פולין - אביב קדשאי, נדב לוגסי ורז היימן.
2007 צ'ילה - יוני לוי ויורם לביא.
בשנת 2008 התקיים המרוץ בעיר סרס אשר ביוון. הקרבה הגאוגרפית, מזג האוויר המוכר ותוואי השטח הדומה לישראל, הוביל בפעם הראשונה להקמת נבחרת ישראלית בחסות משרד המדע, התרבות והספורט. מלבד ששת רוכבי הנבחרת, יצאו שישה רוכבים נוספים שהתחרו במסגרת שתי קבוצות מועדון. רוכבי הנבחרת היו: הדר עציוני (KTM), נדב לוגסי (KTM), אוריה כרמלי (ימאהה) שזכו שלושתם במדליות כסף, תומר שמש (הוסקוורנה), שחר סולימני (הוסקוורנה) שזכו שניהם במדליות ארד, ועידו כרמון (ימאהה). מנהל הנבחרת היה רז היימן. רוכבי המועדון היו: ראובן סביו (KTM), עמית גול (KTM) שזכו שניהם במדליות כסף, מרדכי בן שטרית (ימאהה), חגי ברידא (גאס גאס) שזכו שניהם במדליות ארד. כמו כן השתתפו גם רן פישמן (KTM) ושי לוי (KTM).
בנובמבר 2010 התקיים המרוץ בעיר מורליה שבמקסיקו. מרוץ זה, בו נרשמה השתתפות מועטה יחסית של רוכבים אירופאיים בשל החשש הביטחוני מפני מלחמות הסמים במקסיקו ובשל המרחק הרב יחסית מאירופה, נחשב לטוב ביותר עבור רוכבים ישראלים עד כה, מבחינת התוצאות שכללו גם מדליית זהב ראשונה לרוכב ישראלי. 6 ישראלים השתתפו במרוץ זה במסגרת 2 קבוצות רוכבי מועדון. בקבוצה האחת התחרו: יוני לוי (סוזוקי, מדליית זהב), עופרי שטראוס (סוזוקי, מדליית כסף) ונתנאל זיו (KTM, מדליית כסף). בקבוצה השנייה התחרו: נדב לוגסי (הוסאברג, מדליית כסף), יורם לביא (הוסאברג, מדליית כסף) ותומר שמש (הוסקוורנה, מדליית כסף).
באוגוסט 2011 התקיים המרוץ בעיר קוטקה שבפינלנד. בשל תנאי מזג האוויר הגשום והבוץ הרב שהצטבר לאורך המסלול, נחשב אירוע זה לאחד מהקשים בהיסטוריית המרוץ, ובוודאי לקשה ביותר בעשור האחרון. לפינלנד יצאו 5 רוכבים, שלושה מהם במועדון (קלאב) שלם בן 3 רוכבים כנדרש: דרור כהן (גאס גאס, לא סיים), ירון יולסברגר (גאס גאס, לא סיים) ונדב לוגסי (KTM, מדליית ארד). 2 רוכבים נוספים הגיעו בהרכב מועדון חסר וצורפו על ידי המארגנים לקלאבים חסרי רוכב ממדינות אחרות. הרוכבים הם: הדר עציוני (KTM, מדליית כסף) וזיו כרמי (KTM, מדליית כסף).
ב-2012 נערך המרוץ בגרמניה. בשל העובדה כי אחד מימי המרוץ התקיים בזמן יום כיפור, לא השתתפו ישראלים באירוע זה.
ב-2013 נערך המרוץ בסרדיניה, איטליה. הרוכבים יוני לוי (ימאהה) וזיו כרמי (KTM) סיימו עם מדליית זהב והרוכב נמרוד חמו (KTM) סיים עם מדליית כסף.
ב-2014 נערך המרוץ בסאן חואן, ארגנטינה, ללא השתתפות רוכבים ישראלים.
נבחרת ישראל במרוץ 2008 ביוון. משמאל לימין: אוריה כרמלי, שחר סולימני, נדב לוגסי, תומר שמש, עידו כרמון, הדר עציוני ומנהל הנבחרת רז היימן
אנה קוז'מינסקה

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  22 במאי 1919 ראדומסק, רפובליקת פולין 
 פטירה:  24 במרץ 2021  (בגיל 101) ורשה, רפובליקת פולין 
 מקום קבורה:  בית הקברות פובונזקי 
 מדינה:  פולין 
 מידע חסידת אומות העולם
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר פולוניה רסטיטוטה (7 באוקטובר 2016)  חסידת אומות העולם (11 בפברואר 1991) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  אנה קוז'מינסקה
 
אנה הלנה קוז'מינסקה (בפולנית: Anna Helena Koźmińska;‏ 22 במאי 1919, ראדומסק – 24 במרץ 2021, ורשה) הייתה גיבורה פולנייה בתקופת מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי פולין, שהוכרה כחסידת אומות העולם בשנת 1991.
ביוגרפיה

קוז'מינסקה התגוררה בצ'נסטוחובה שבפולין עם אביה ואמה החורגת. בין השנים 1943–1945 הם סיפקו מחסה לאברהם יבלונסקי, ילד יהודי פולני שנמלט מגטו צ'נסטוחובה. לילד ניתנה זהות בדויה והוא אף השתתף במיסות בכנסייה כנער מזבח. המשפחה סיפרה כי עקבותיו של אביו נעלמו, והאם תגיע לקחתו. המשפחה סיפקה מחסה לשלושה יהודים נוספים.
לקוז'מניסקה הוענק אות חסידת אומות העולם בשנת 1991 על ידי יד ושם. בשנת 2016 היא קיבלה את צלב המפקד של מסדר פולוניה רסטיטוטה (אנ').
לרגל יום הולדתה ה-101, בשנת 2020, הפכה קוז'מינסקה לחסידת אומות העולם המבוגרת ביותר. היא קיבלה ברכות ליום הולדתה מנשיא מדינת ישראל ומנשיא פולין.
הערות שוליים

↑  AP. "Presidents of Israel, Poland honor oldest surviving 'Righteous Among Nations'". www.timesofisrael.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2020-05-25.
↑  "Polish woman, world's oldest Righteous, celebrates 101st birthday". www.thefirstnews.com (באנגלית). נבדק ב-2020-05-25.
↑  "Presidents of Poland, Israel honor 101-year-old WWII heroine". www.israelhayom.com. 2020-05-24. נבדק ב-2020-05-25.
↑  "Presidents of Poland, Israel honor 101-year-old WWII heroine". AP NEWS. 2020-05-22. נבדק ב-2020-05-25.
אקליפטוס פיציפוליה

| אקליפטוס פיציפוליה |
| --- | --- |
אקליפטוס פיציפוליה אקליפטוס פיציפוליה
מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים
סדרה:: הדסאים
משפחה:: הדסיים
סוג:: Corymbia
מין:: אקליפטוס פיציפוליה
שם מדעי
 Corymbia ficifolia ‏היל וג'ונסון

אקיליפטוס פיציפולה (שם מדעי: Corymbia ficifolia הוא עץ אֵקָלִיפְּטוּס. הוא אינו גדול כמו שאר עצי האקליפטוס ומקורו במערב ודרום מערב אוסטרליה.
אנה קולמן לאד

| --- | --- |

 לידה:  15 ביולי 1878 פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  3 ביוני 1939 (בגיל 60) סנטה ברברה, ארצות הברית 
 פרסים והוקרה:  אבירה בלגיון הצרפתי (1932)  מסדר סאבה הקדוש 
 
אנה קולמן לאד (באנגלית: Anna Coleman Ladd‏: 15 ביולי 1878 - 3 ביוני 1939) הייתה פסלת אמריקאית במנצ'סטר, מסצ'וסטס, שהקדישה את זמנה לאורך כל מלחמת העולם הראשונה לחיילים שנפגעו.
ביוגרפיה

אנה קולמן ווטס נולדה בפנסילבניה והתחנכה באירופה, שם למדה פיסול בפריז וברומא. היא התחתנה עם ד"ר מיינארד לאד בסולסברי אנגליה ולאחר מכן עברה לבוסטון. היא למדה אצל הפסל בלה פראט שלוש שנים בבית הספר במוזיאון בוסטון.
יצירתה של "תינוקות טריטון" הוצגה בתערוכת פנמה-פסיפיק ב-1915 בסן פרנסיסקו. (כעת זהו פסל מזרקה בגן הציבורי בבוסטון.) בשנת 1914, היא הייתה חברה מייסדת באגודה של אמני בוסטון והציגה הן באירוע הפתיחה והן בתערוכה הנודדת שאחריו. מאוחר יותר ערכה תערוכת יחיד. היא השלימה עבודות אחרות עם דמויות מיתולוגיות, ועבודות אלה ממשיכות לצוץ ונמכרות במכירות פומביות.
לאד אתגרה את עצמה בחזיתות אמנותיות רבות וכתבה שני ספרים, המבוססים על רומנים מימי הביניים, עליהם עבדה במשך שנים. היא גם כתבה לפחות שני מחזות שלא הוצגו; אחד מהם שילב את סיפורה של פסלת היוצאת למלחמה.
היא התמסרה לדיוקנאות וזכתה להערכה רבה. דיוקנה של אלינורה דוס היה אחד מתוך שלוש, שהשחקנית אישרה אי פעם. בסוף 1917 מונה בעלה, ד"ר מיינארד לאד לנהל את מחלקת הילדים של הצלב האדום האמריקאי.
בזמן המלחמה הראשונה, תחילה אנה נשארה באמריקה, אך חיפשה דרכים לסייע במאמץ המלחמתי. היא למדה על עבודתו של פרנסיס דרוונט ווד בלונדון, שפיתח מסכות כדי לסייע לחיילים עם מומים בפנים. היא יצרה איתו קשר ויחד הם שיפרו את טכניקות המסכה. היא ביקשה לקבל אישור לנסוע לצרפת כדי לעבוד עם החיילים שם, אך נאלצה לקבל אישור מיוחד מגנרל פרשינג, מכיוון שאסור היה על בעלים ונשים לשרת במקביל באזורי מלחמה.
היא קיבלה אישור ועבדה עם הצלב האדום האמריקאי בצרפת, במחלקת מסכות הפנים בפריז. לאד ייסדה את "הסטודיו למסכות דיוקן" של הצלב האדום האמריקאי על מנת לספק מסכות קוסמטיות לחבישה על ידי גברים שנפגעו קשה במלחמת העולם הראשונה.
חיילים היו מגיעים לסטודיו של לאד כדי שגבס עשוי מפניהם ותוויהם מפוסלים על חימר או פלסטלינה. טופס זה שימש לאחר מכן לבניית החלק הפרוטסטי מנחושת מגולוונת דקה במיוחד. המתכת צוירה באמייל קשיח הדומה לגוון העור של הנמען. לאד השתמשה בשיער אמיתי ליצירת הריסים, הגבות והשפמים. התותבת חוברה לפנים באמצעות חוטים או משקפי ראייה. עבודת השיקום של לאד נקראת אנפלסטולוגיה. אנפלסטולוגיה היא האמנות, המלאכה והמדע של שיקום אנטומיה פגועה באמצעים מלאכותיים. שירותיה בצלב האדום זיכו אותה בהוקרה מממשלת צרפת ובאות של לגיון הכבוד.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, היא פיסלה גווייה מתפוררת על גדר תיל כאנדרטת מלחמה שהזמין הלגיון האמריקאי. בשנת 1936 פרשה לאד יחד עם בעלה לקליפורניה, שם נפטרה בשנת 1939.
פסל ״תינוקות טריטון״ מוצב על שביל מורשת הנשים של בוסטון.
הערות שוליים

↑  "Anna Coleman Ladd", web.archive.org, ‏2011-07-15
↑  Faces of War, Smithsonian Magazine (באנגלית)
↑  Women in World War I -- Anna Coleman Ladd, National Museum of American History (באנגלית)
↑  A Finding Aid to the Anna Coleman Ladd papers, 1881-1950 | Digitized Collection, www.aaa.si.edu (באנגלית)
↑  Back Bay East, bwht.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CiNii: DA12894915  GND: 123150523  ISNI: 0000 0000 8219 2632  LCCN: n88277513  RKD: 123131  SNAC: w6tv2mdg  SUDOC: 225571943  ULAN: 500091758  VIAF: 37818295   WorldCat (עם VIAF): 37818295 
אנה קולמן לאד, פסל תינוקות טריטון בבוסטון
אנה קולמן לאד, מטפלת במסכה בפני חייל