stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סאמי שווכת
הספר "אלו הן מטרותינו" והנאום "מלאכת המוות"

במהלך תפקידיו השונים במערכת החינוך ופעילותו כמייסד ומנהל ארגון הנוער אל-פותווה, נאם שווכת מספר נאומים שקובצו יחדיו לספר שיצא בשנת 1939 בשם "אלו הן מטרותינו: מי שמאמין בהן הוא משלנו". בספר מופיעים מספר נאומים שנשא שווכת בפני מורים ותלמידים ובהם התווה את תפישׂותיו וערכיו במטרה לעורר את התודעה הלאומית של קהל שומעיו. הספר שימש בהמשך כספר לימוד במערכת החינוך העיראקית ועד היום מסייע להכיר ולהיחשף לרעיונותיו הלאומניים של שווכת. מטרת הספר היא להציג את חזון התקומה הערבית המודרנית, המתבסס על אידיאליים ערביים קדמונים בשילוב כוחנות ומיליטריזם במדיניות החוץ והפנים.
הנאום המרכזי ומותיר הרושם ביותר בספרו הוא זה העוסק ב"מלאכת המוות" (סנאעת אלמות). בנאום זה הדגיש שווכת את החשיבות של עוצמה וכוח צבאי בייעודה ובמטרותיה של האומה הערבית. הוא הדגים כיצד מדינות עשירות מבחינה כלכלית ותרבותית כמו מצרים והודו יכולות להיות חלשות ובלתי-עצמאיות פוליטית, בעוד מדינות עניות ו"פרימיטיביות" כמו סעודיה, אפגניסטן ותימן מצליחות לשמור על עצמאותן, בזכות הקִרְבה של אורח חיי תושביהן לאידיאל הערבי השבטי הקדמון. על כן, מה שחשוב הוא לא שגשוג כלכלי אלא כוח ועוצמה צבאית שאותם מכנה שווכת "מלאכת המוות". הוא אף הדגים כיצד מדינות מודרניות כמו טורקיה ואיראן הצליחו להשיג או לשמר את עצמאותן בזכות שכלול של "מלאכת המוות". שווכת השווה בין החזון הלאומי הגרמני והאיטלקי של איחוד האומה על בסיס שפה לבין השאיפה הפאן-ערבית בת-זמנו לאחד את האומה הערבית. בכך הוא ביקש להשוות בין עיראק לבין פרוסיה שאיחדה את האומה הגרמנית. הוא סיים את הנאום בקריאה להשגת עוצמה ולשכלול "מלאכת המוות" וזאת במסגרת שלטונו של פייסל הראשון, שאותו כינה צאצאו של הח'ליפה העבאסי הארון א-רשיד. שווכת טען כי רק בעזרת עוצמה צבאית יכולה אומה להשיג צדק, להתפתח ולעמוד לגורלה. מתוך נאום זה ניתן להבחין בחשיבות שמייחס שווכת לכוח ולצבאיוּת בהגדרת האומה הערבית.
כוח הוא האדמה שעליה נובט זרע בצדק; אומה שאין לה כוח נגזר עליה להיות מושפלת ומשועבדת. הון ללא כוח הוא אחת הסיבות העיקריות להשפלה ושיעבוד... משמעות הכוח כאן היא הצטיינות במלאכת המוות. אומה שאינה מצטיינת במלאכת המוות בעזרת ברזל ואש דינה לגווע תחת פרסות הסוסים ותחת מגפי צבאות זרים. אם לחיות זה צודק, הרי שלהרוג מתוך הגנה עצמית זה צודק גם כן.
תנועת הנוער אל-פותווה

תנועת הנוער אל-פותווה הייתה ארגון ממלכתי צבאי-למחצה שהוקם במהלך שנות ה-30. המושג "פותווה" מייצג את ערכי האצילות והגבורה המצופים מהנוער ושאול מארגוני צעירים דומים שפעלו במזרח התיכון האסלאמי בימי הביניים. ב-1935 הותקנו תקנות "חוק אל-פותווה" שקבע כי חיילים מהצבא העיראקי יהיו מעורבים בחינוך ובאימונים צבאיים בכל בתי הספר. תנועת אל-פותווה הצבאית למחצה שימשה תפקיד מרכזי בהכשרה צבאית של הנוער ובהגברת תהליך המיליטריזציה של החינוך. מטרת הקמת התנועה והפיכת החברות בה לחובה, היו הפיכת בני הנוער לחיילים ממושמעים וכשירים, המעמידים את האחדות הלאומית, ההיסטורית, הגאוגרפית והתרבותית של האומה הערבית בראש מעייניהם. התנועה ביקשה לחזק את החוסן, הסיבולת, רוח הלחימה והנאמנות של הנוער לאחדות האומה הערבית. תנועת אל-פותווה שימשה כזרוע לאינדוקטרינציה פוליטית ולעידוד רעיונות הלאומיות הפאן-ערבית. התנועה פעלה לעידוד גבריות בריאה וחיונית בקרב הנוער, כמו גם עידוד להקרבה עצמית, משמעת לסמכות, כושר פיזי, אומץ-לב והעדפת הקהילה על פני הפרט. חברי התנועה לקחו חלק בפרעות ה"פרהוד" שאירעו בשנת 1941 בצלו של תנועת המרד הפרו-נאצית של רשיד עאלי אלכילאני.
שווכת שימש כמנהל התנועה ו"מגן אל-פותווה" ובמסגרת תפקידו נשא נאומים רבים שנועדו לחזק את המורל של הנוער ולהחדיר את הגאווה לעבר ההיסטורי של האומה הערבית. בין נאומיו היה הנאום "התחשלו", שהציג את תפישׂותיו לגבי המודל האידיאלי אליו ראוי שהנוער העיראקי ישאף. מודל זה, מבוסס על גיבורים ערביים-אסלאמיים מהעבר כמו הח'ליפה העבאסי הארון א-רשיד ולוחמי האסלאם המוקדמים שפעלו להרחבת האומה האסלאמית-הערבית. שווכת ניסה להבהיר שיש לאמץ חיים סגפניים וצבאיים וללמוד מההיסטוריה ומההישגים המפוארים של הלוחמים הערבים מהעבר. בכך הוא ביקש לעצב דור לוחמים ומנהיגים ערביים חדשים שיאבקו למען האחדות הערבית. שווכת האמין כי על הנוער להיזהר מהשפעות מנוונות הבאות מהמערב ועליהם לאמץ אורח חיים מחושל וצייתני.
כחלק מתפישׂתו הפאן-ערבית והמיליטריסטית, תפס שווכת את הצייתנות ואת הנאמנות כמאפיינים חיוביים, שראוי שהנוער הצעיר יאמץ כדי לשפר ולייעל את שירותו ונאמנותו למטרות האומה. בכך, ניתן להבחין שבנאומו "מטרות הנערים" הדגיש ביתר חידוד את חשיבות החיים הצנועים, "החספוס", הגבריוּת, הגבורה וההימנעות מחולשה וניוון מערבי.
במסגרת תפקידו, נהג שווכת ללבוש מדים צבאיים, לרכב על סוס לבן ולהשתתף במסדרים ובתהלוכות צבאיים שעודדו את רוח הלחימה והאופי הצבאי של חינוך הנוער. בהנהגתו, ארגון אל-פותווה שלח משלחת שהשתתפה במצעד של ההיטלר יוגנד ("הנוער ההיטלראי") במסגרת ועידה של המפלגה הנאצית בנירנברג בשנת 1938. הארגון אף אירח בעיראק את מנהיג תנועת הנוער ההיטלראי, באלדור פון שיראך. שווכת העריך כי מספר החברים בתנועת אל-פותווה הגיע בשנת 1939 ל-63 אלף חברים. ההקמה וההפעלה של תנועת הנוער אל-פותווה קיבלו השראה ברורה מארגוני נוער פשיסטיים דומים באירופה של התקופה, באופן ארגונה של התנועה, בפעילותה המיליטריסטית, במדים שלבשו חבריה ובערכים שהוקנו באמצעותה.
ב-1939 הפך ארגון אל-פותווה לגוף רשמי ותקנות חדשות קבעו את הדרגות וסמלים הצבאיים בתנועה. התקנות הורחבו כך שכל תלמיד של מוסד חינוך ממלכתי נדרש ללבוש מדים צבאיים (בתוך ומחוץ לכותלי בית הספר), כדי שהתלמידים "יהיו קלים לזיהוי [...] וכדי להחדיר בהם רוח של צבאיוּת". תנועת אל-פותווה חולקה לסניפים (שהיו למעשה כיתות הלימוד) שחבריהם כונו "פִתְיאן" (נערים) וגויסו מהחטיבות ובתי הספר התיכוניים. ראשי כל סניף כונו "ראיס אלפתיאן" (ראש הנערים). מורים גם חויבו ללבוש מדים צבאיים ולענוד דרגות לפי רמת שכרם.
פולמוס מחקרי על רעיונותיו של שווכת

בשיח המחקרי סביב פועלו של שווכת התפתחו שתי גישות בנוגע לאופי תפישׂותיו. מצד אחד, התפישׂה הקושרת את לאומניותו הרדיקלית ישירות להשפעה פשיסטית, נאצית ואף אנטישמית; ומצד שני, גישה המטילה ספק בקשר הישיר של פעולותיו ורעיונותיו לפשיזם ונאציזם, הטוענת כי הדחף העיקרי מאחוריהם, היה השאיפה להציב אתגר לשלטון האימפריאליסטי הבריטי. הגישה הראשונה מיוצגת על ידי עבודותיהן של סילביה ג. חיים וריבה ספקטור סימון, בעוד הגישה השנייה מתבטאת בעבודותיהם של אורית בשקין ופיטר וויין.
סילביה חיים מביאה כדוגמה התבטאויות מספרו "אלו הן מטרותינו", בהן הביע שווכת הערצה והערכה להיטלר ומוסולוני בהצלחתם להוקיע את האויב הפנימי מתוכם. אותו "אויב פנימי", טוענת חיים, הוא המיעוט היהודי שלטענתה שווכת ראה בו ציבור זר שאינו שותף בפרויקט הלאומי הערבי. שווכת ראה ביהודים במדינות ערב אויב פנימי שבגדו באחיהם לגזע, הערבים השמיים. לכן, לתפישׂתו, אין לראות ביהודים חלק מהותי מהגזע השמי אלא כזרים, גם אם חיו דורות על גבי דורות במולדת העיראקית. ריבה סימון מדגישה את האופי הפאשיסטי של פעילויותיו של שווכת, כמו אימוץ דפוסי ארגון פשיסטיים במערכת החינוך ובהנהגת תנועת הנוער "אל-פותווה", החדרת השפה הגרמנית כשפה שלישית בבתי הספר התיכוניים ושימוש במועדון אל-מות'נא להפצת תעמולה של מדינות הציר במלחמת העולם השנייה. התבטאויותיו של שווכת במסגרת נאום "מלאכת המוות", שבהן האדיר את מוסוליני כמנהיג חזק שהצליח לנצל את הכוח הצבאי של "החולצות השחורות" כדי להשיג עוצמה, כוח, ציות ופאר מחודש לאיטליה, מובאות על-ידי סימון כהוכחה להערצתו לפאשיזם.
מנגד, אורית בשקין מראה כיצד רבות מדעותיו נבעו מתוך נרטיבים בריטיים והשראה בריטית. שווכת וסאטע אלחוסרי דבקו בכך שהערבים דומים יותר לבריטים מאשר לגרמנים או איטלקים, בכך ששני העמים מאופיינים, לדעתם, באצילות, כבוד ושקדנות. המניע הבסיסי להערצה למודלים פשיסטיים היה המיאוס מהשלטון האימפריאליסטי הבריטי. שווכת אינו ברור בכתביו באשר למיהו ה"אויב הפנימי" ובעיקר מזהה את האויבים כזרים הזורעים חוסר יציבות ועדתיוּת בעיראק. דעותיו על יעודם של הלאום, של המדינה ושל הצבא אינן ייחודיות ומאפיינות את רוח התקופה. לכן, קשה לאפיין את שווכת באופן פשטני כפשיסט או אנטישמי בהכרח ויש לזהות את ערבוב ההשפעות שהשפיעו על גיבוש דעותיו. פיטר וויין, מדגיש כי הניסוח המדויק שממנו מוסקות דעות שווכת לגבי יהודים עוסק בתפישׂה כוללנית יותר של "אויבים פנימיים" ו"אויבים חיצוניים" ולא שנאה ישירה ליהודים. האויבים אינם מוגדרים באופן אתני ומתייחסים יותר להשפעות זרות כמו גורמים שונים שאינם שותפים לאידאולוגיה הפאן-ערבית. ההתבטאויות האטישמיות של שווכת מוסברים ככאלו הנובעים ממניעים אנטי-ציוניים יותר מאשר גזעניים. שווכת השווה בין אופי הבריטים לאופי הערבים וקבע שהערבים לא יכולים להסתפק בכוח צבאי ושגשוג כלכלי. בכך, פסל קשר ישיר בינם לבין הפשיזם האיטלקי והנאציזם הגרמני.
רשימת הערות שוליים

↑  Edmund Ghareeb, Historical dictionary of Iraq, Lanham, Md.: Scarecrow Press, 2004, עמ' 219
↑  נסים קזז, השפעת הנאציזם בעיראק והפעילות האנטי-יהודית 1933 – 1941, פעמים: רבעון לחקר קהילות ישראל במזרח 29, 1986, עמ' 55
↑  Reeva S. Simon, Iraq between the two world wars: the creation and implementation of a nationalist ideology, New York: Columbia University Press, 1986, עמ' 80
↑  Saman Nasser, "Arab nationalism In interwar period Iraq: A descriptive analysis of Sami Shawkat’S al-Futuwwah youth movement", Masters Theses, James Madison University (2018): 41.
↑  Simon, Iraq between the two world wars, 78
↑  Reeva S. Simon, The Teaching of History In Iraq before the Rashid Ali Coup of 1941, Middle Eastern Studies, No. 1 Vol. 22, Jan., 1986, עמ' 38
↑  Orit Bashkin, The other Iraq: pluralism and culture In Hashemite Iraq, Stanford, Calif.: Stanford University Press, 1974, עמ' 233
↑  Nasser, "Arab nationalism In interwar period Iraq”, 39-40.
↑  Simon, "The Teaching of History In Iraq”, 38.
↑  מאיר חטינה, כוח וגאולה: בין הערביות של סאמי שוכת לאסלאם של חסן אלבנא, היסטוריה: כתב עת של החברה ההיסטורית הישראלית 42, 2018, עמ' 35
↑  Simon, Iraq between the two world wars, 88; Simon, "The Teaching of History In Iraq”, 40-41
↑  Nasser, "Arab nationalism In interwar period Iraq”, 26
↑  Simon, Iraq between the two world wars, 92-93; Nasser, "Arab nationalism In interwar period Iraq”, 26, 47-48, 55
↑  Simon, "The Teaching of History In Iraq”, 43-44
↑  חטינה, "כוח וגאולה", 35; Bashkin, The other Iraq, 232
↑  Nasser, "Arab nationalism In interwar period Iraq”, 8-9;

חטינה, "כוח וגאולה", 39; חגי ארליך, "המזרח התיכון בין מלחמות העולם" (תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, 1994), 251.
↑  Bashkin, The other Iraq, 54-55
↑  Simon, Iraq between the two world wars, 99
↑  Bashkin, The other Iraq, 139
↑  חטינה, "כוח וגאולה", 36.
↑  שם, 37-39.
↑  Nasser, "Arab nationalism In interwar period Iraq”, 45-49
↑  Orit Bashkin, "Iraqi Shadows, Iraqi Lights: Anti-Fascist and Anti-Nazi Voices In Monarchic Iraq, 1932-1941", In Arab Responses to Fascism and Nazism: attraction and repulsion, ed,: Israel Gershoni (Austin, TX: University of Texas Press, 2015), 144
↑  Peter Wien, Iraqi Arab nationalism: authoritarian, totalitarian, and pro-fascist inclinations, 1932-1941, London: Routledge, 2006, עמ' 78-81
↑  קזז, "השפעת הנאציזם בעיראק", 55.
↑  Nasser, "Arab nationalism In interwar period Iraq”, 47-49
↑  Wien, Iraqi Arab nationalism, 90
↑  Simon, "The Teaching of History In Iraq”, 38
↑  קזז, "השפעת הנאציזם בעיראק", 56.
↑  Stefan Wild, National Socialism In the Arab near East between 1933 and 1939, Die Welt des Islams Bd. 25, Nr. 1/4, 1985, עמ' 136
↑  Simon, Iraq between the two world wars, 103-104; Wien, Iraqi Arab nationalism, 85-86
↑  Sylvia G. Haim, Arabic Antisemitic Literature: Some Preliminary Notes, Jewish Social Studies Vol. 17, No. 4, Oct., 1955, עמ' 311
↑  Simon, "The Teaching of History In Iraq”, 37-38
↑  Simon, Iraq between the two world wars, 104-105
↑  Bashkin, The other Iraq, 139; Bashkin, "Iraqi Shadows, Iraqi Lights”, 148-149
↑  Bashkin, "Iraqi Shadows, Iraqi Lights”, 145
↑  Ibid, 146
↑  Ibid, 149-150
↑  Wien, Iraqi Arab nationalism, 77-78
↑  Ibid
אסקר

ערך זה עוסק בתצורה גאלוגית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אסקר בשוודיה

אסקר (מאנגלית: Esker) הוא רכס ארוך ומפותל המורכב משכבה של חול וחצץ, הנוטה להופיע באזורים שהפכו לקרחון, או שהיו קרחון בעבר, באירופה ובאמריקה הצפונית. לעיתים קרובות אסקרים יהיו באורך של קילומטרים, ובגלל הצורה המוזרה והייחודית שלהם הם מזכירים במקצת מסילות רכבת.
גאולוגיה

הדעה הרווחת כיום היא שרוב האסקרים התגבשו במנהרות שקירותיהם קרח, על ידי זרמים שזרמו בתוך ומתחת לקרחונים. האסקרים נטו להיווצר קרוב לשיאו של עידן הקרח, בזמן שהקרחונים נעו באיטיות. לאחר שקירות הקרח נמסו, השאיר אחריו הזרם רכסים ארוכים ומתפתלים. מים יכולים לזרום כלפי מעלה אם הם נמצאים תחת לחץ בצינור סגור, כמו שקורה באופן טבעי במנהרת קרח.
אסקרים עלולים להיווצר מעל קרחונים על ידי הצטברות של משקעים בערוצים על-קרחוניים, בנקיקים, במקומות שטוחים הנמצאים בין שני גושים עומדים או במקומות צרים דמויי-מפרץ בשולי קרחונים. אסקרים נוצרים ליד האזורים הקיצוניים של הקרחון, במקומות בהם הקרח הוא דק וזז יחסית לאט.
אטימולוגיה

השם אסקר נגזר מהמילה האירית eiscir (באירית עתיקה: escir) שמשמעו "רכס או מישור גבוה, במיוחד אחד שמפריד בין שני מישורים נמוכים". המונח שימש בעיקר על מנת לתאר רכסים ארוכים ומתפתלים, אשר כיום אנחנו מכירים אותם בתור רכסים שנוצרו ממי קרחונים שנמסו. הדוגמה הטובה ביותר לאסקר שכזה הוא Eiscir Riada, אשר משתרע כמעט לכל אורך אירלנד, מדבלין לגולוויי. "אסקר" הוא גם השם של שכונת מגורים בדרום גולוויי.
החיים על אסקרים

צמחים מסוימים הגדלים על האסקרים, דוגמת חמוציות, מהווים מזון חשוב לדומים ולעופות מים נודדים. חיות כמו דובי גריזלי, זאבי טונדרה וסנאי אדמה יכולים להתחפר בתוך האסקרים כדי לשרוד חורפים ארוכים.
דוגמאות לאסקרים

אסקר Uppsalaåsen בשוודיה נמשך לאורך 250 קילומטרים, והוא עובר דרך העיר אופסלה.
פיספלה בטמפרה שבפינלנד נמצאת על אסקר בין שני אגמים, שעוצבו על ידי קרחונים. אתר דומה הוא Punkaharju במחוז מחוז האגמים של פינלנד.
ישנם מעל 1,000 אסקרים במישיגן. האסקר הארוך ביותר במישיגן הוא אסקר מייסון, המשתרע לאורך 35 קילומטרים.
חלק מאסקר מייסון שבמישיגן
אנדראס מוגנסן

| --- | --- |
אנדראס מוגנסן
אנדראס מוגנסן
 לידה:  2 בנובמבר 1976 (בן 48) קופנהגן, דנמרק
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוט בשירות ESA
 לאום:  דני דנמרק
 השכלה:  אימפריאל קולג'  אוניברסיטת טקסס באוסטין 
 תקופת השירות:  2009–הווה (כ־16 שנים)
 זמן שהייה בחלל:  208 ימים 23 שעות
 עיסוק נוכחי:  אסטרונאוט
 משימות
 סויוז TMA-18M/סויוז TMA-16M, ‏ SpaceX Crew-7
 עיטורים
 Royal Medal of Recompense
 
אנדראס אנוולד מוגנסן (Anderas Enevold Mogensen; נולד ב-2 בנובמבר 1976) הוא טייס חלל ומהנדס דני. הוא הדני הראשון שטס בחלל כחלק מתוכנית IRISS והדני הראשון שפיקד על משלחת לתחנת החלל הבין-לאומית (משלחת מס' 70).
ביוגרפיה

נולד בקופנהגן, דנמרק.
ב-2007 קיבל ד"ר בהנדסת אווירונאוטיקה וחלל באוניברסיטת טקסס באוסטין.
עבד כמהנדס במחלקת המחקר והפיתוח של חברת Vestas Wind Systems. עבד בגרמניה עבור חברת HE Space Operation כמהנדס בקרה, ניווט והנחיה עבור פרויקט SWARM.
ב-1999 סיים תואר שני ב
הנדסת אווירונאוטיקה וחלל
ב
אימפריאל קולג'
בלונדון.
ב-2009 עבד במרכז החלל סארי, באוניברסיטת סארי באנגליה, כאשר נבחר לכיתת האסטרונאוטים של ESA
כאסטרונאוט

מוגנסן נבחר להיות האסטרונאוט הדני הראשון במאי 2009. הוא השלים את האימונים והפך חלק מצוות האסטרונאטים הפעילים של ESA בנובמבר 2010.
כאסטרונאוט > ESA CAVES

בשנת 2012, היה מוגנסן חלק ממשלחת של סוכנות החלל האירופאית לחקר מערות בסרדיניה כחלק מתוכנית ESA CAVES. התוכנית משלבת מספר אסטרונאוטים אשר יורדים לחקור מערות במשך שבוע, ועוברים מערך אימונים ארבעה ק"מ מתחת לפני השטח, תוך עבודה כצוות וביצוע פעילויות מחקר. משלחת 2012 כללה את מוגנסן, האסטרונאוט הקנדי דוויד סן-ז'אק, האסטרונאוט היפני סויצ'י נוגוצ'י, האסטרונאוטים האמריקאים מייקל פינק ואנדרו פויסטל, והקוסמונאוט ניקולאי טיקונוב.
כאסטרונאוט > NEEMO

ביוני 2014 נבחר על ידי NASA להיות אקוונאוט במעבדה התת-ימית Aquarius במהלך משימה NEEMO 19. משימה זו התחילה ב-7 בספטמבר 2014 ונמשכה 7 ימים.
כאסטרונאוט > iriss

מוגנסן שוגר לחלל ב-2 בספטמבר 2015 כחלק ממשימת סויוז TMA-18M לתחנת החלל הבינלאומית ולאחר 10 ימים חזר לכדור הארץ עם סויוז TMA-16M. שהות קצרה זו בחלל התאפשרה הודות לדרישה לחללית חילוץ עבור משימת שהות שנה בחלל של האסטרונאוטים סקוט קלי ומיכאיל קורניינקו. בגלל השהות הקצרה מוגנסן נדרש לעבוד ימי עבודה של 9.5 שעות בתחנה במקום יום העבודה הרגיל של 8 שעות, כדי להספיק את כל הניסויים.
משימתו של מוגנסן לתחנת החלל הבינלאומית נקראה iriss. למשימה זו יש שני סמלים הנבחרו בתחרות כלל אירופאית. הסמל הראשון לכלל המשימה, והסמל השני משקף את הפעילויות לעידוד חינוך לקהל הרחב.. העיצוב הרשמי כולל את שם המשימה בשני צבעים להזכיר שמוגנסון עוזב את כדור הארץ לתחנת החלל (ISS).
בין המחקרים שביצע בחלל היה צילום שדוני ברקים, ניסוי חליפה מיוחדת הנועדה להקל על כאבי הגב שאסטרונאוטים חווים עקב התארכות עמוד השידרה בחוסר כבידה, בדיקת משקפי מציאות מדומה הנועדו להקל על ביצוע פעולות תחזוקה בתחנה ושליטה מרחוק על רובוט הנוסע על כדור הארץ. בין החפצים האישים שהביא לחלל היו גם דמויות לגו ופוסטר של עמותת Copenhagen Suborbitals הפועלת לממן טיסה לחלל באמצעות מימון המונים. סה"כ שהה בחלל 9 ימים, 20 שעות ו-14 דקות.
עבור שהותו בחלל קיבל את מדליה מלכותית הדנית (Royal Medal of Recompense).
כאסטרונאוט > SpaceX Crew-7

במרץ 2022 הוא נבחר כטייס של SpaceX Crew-7 והוא הטייס האירופאי הראשון של SpaceX והטייס הראשון של חללית אמריקאית שאינו אזרח אמריקאי. הוא גם מפקד משלחת 70 לתחנת החלל הבינלאומית. באוגוסט 2023 המריא לחלל יחד עם ג'סמין מוגבלי האמריקאית, סטושי פורוקאווה מיפן וקונסטנטין בוריסוב מרוסיה. הם אמורים לחזור לכדור הארץ בתחילת 2024. הם הצטרפו למשלחת מס' 69 לתחנת החלל הבין-לאומית ואחרי סיום פעילותה עברו למשלחת מס' 70.
במהלך משימת Huginn, מוגנסן יבצע למעלה מ-30 ניסויים אירופאים. אלה מחולקים לשלוש קטגוריות: אקלים, בריאות ושימוש בחלל ליישומים על פני כדור הארץ. מתוכנן מגוון רחב של ניסויים, כולל ניסויים בסינון מים וחקר סופות רעמים. מוגנסן יחקור שינה ובריאות נפשית באסטרונאוטים, אך יחקור גם ייצור תוספים ורובוטיקה.
לאחר סיום פעילות משלחת מס' 69 לתחנת החלל מוגנסן פיקד על משלחת מס' 70. הוא חזר לכדור הארץ במרץ 2024.
הערות שוליים

↑  "Andreas Mogensen: Space Viking" אנדרס מוגנסון ויקינג חללי, עלון ESA, ספטמבר 2015
↑  "CAVES Underground Expedition". Canadian Space Agency. נבדק ב-1 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "צוות משימת CAVES בשנת 2012". סוכנות החלל האירופאית. נבדק ב-1 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  אודות המשימה IRISS באתר ESA
↑  אודות לוגו משימת iriss, אתר סוכנות החלל האירופאית, 10 באוקטובר 2014
↑  הסיפור מאחורי אסטרונאוט הלגו, 14 בספטמבר 2015, ESA
↑  The Huginn mission – an overview, www.esa.int (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 8145601879001320813   WorldCat (עם VIAF): 8145601879001320813 
לוגו משימת iriss
אניסאקיס

| אניסאקיס |
| --- | --- |
 תולעת אניסאקיס
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: תולעים נימיות
מחלקה:: Secernentea
סדרה:: Ascaridida
משפחה:: Anisakidae
סוג:: אניסאקיס
שם מדעי
 Anisakis ‏Dujardin, 1845
אניסאקיס (Anisakis) הן סוג של תולעים מהמערכה של נמטודות טפיליות הנטפלים לדגים ויונקים ימיים. לעיתים אנשים האוכלים דגים הנגועים בהן, מייצרים אימונוגלובולין E, דבר העשוי לגרום למחלת האניסאקיזיס, שהיא תגובה אלרגית של הגוף שעלולה להביא להתקף אנפילקטי.
מחזור חיים

למיני האניסאקיס יש מחזור חיים מורכב אשר עובר דרך מספר מארחים במהלך חייהם.
הביצים בוקעות במי-ים, והזחלים נאכלים על ידי סרטנים, בדרך כלל מסדרת הקרילאים.
הסרטנים הנגועים בזחלים נאכלים לאחר מכן על ידי דגים או דיונונים, והזחלים חודרים לדופן הבטן ולתרדמה של ציסטה מיקרוביאלית (Microbial cyst), בדרך כלל בחלק החיצוני של איברי הקרביים, אך לעיתים בשריר או מתחת לעור. מחזור החיים מושלם כאשר הדגים הנגועים נאכלים על ידי יונקים ימיים ובעלי חיים אחרים כגון: לווייתנים, כלבי ים, אריות ים, דולפינים, עופות ימיים וכרישים. זחלי האניסאקיס גדלים במעיים של אותו בעל חיים, שם הם אוכלים, מזדווגים ומטילים את ביציהם לתוך מי הים שבצואת בעל החיים. מאחר שמבחינה תפקודית המעיים של היונקים הימיים דומים למעיים של בני האדם, מינים של האניסאקיס מסוגלים להיכנס ולזהם גם את מעיהם של בני אדם האוכלים דגים לא מבושלים.
השלכות בריאותיות

אניסאקיס מהווים סיכון לבריאות האדם על ידי יצירה של זיהום האניאסקיאזיס במעיים מאכילת דגים לא מבושלים, וכן באמצעות תגובות אלרגיות לכימיקלים שנותרו על ידי תולעים בבשר דגים.
השלכות בריאותיות > אניאסקיאזיס

אניאסקיאזיס היא זיהום טפילי שמתרחש במערכת העיכול ונגרם על ידי צריכה של מאכלי ים גולמיים או לא מעובדים המכילים זחלים של נמטודות האניסאקיס. המקרה המתועד הראשון של הידבקות באניאסקיאזיס הוא בהולנד על ידי פאן טיל (Van Thiel), שתיאר את נוכחותה של נמטודה ימית בחולה הסובל מכאב בטן חריפה. לעיתים קרובות מדווח על אניאסקיאזיס באזורים שבהם צורכים דגים לא מבושלים, מעובדים חלקית או מלוחים. האזורים בעלי השכיחות הכי גבוהה של אניאסקיאזיס הם: סקנדינביה (מאכילת כבד בקלה), יפן (מאכילת סשימי), הולנד (מאכילת מטיאס), ספרד (מאכילת אנשובי) ולאורך החוף המערבי של דרום אמריקה (מאכילת סביצ'ה). אניאסקיאזיס הוכרה לראשונה בשנות השישים. במהלך שנות ה-70 דווח על כ-10 מקרים בשנה. התדירות כנראה הרבה יותר גבוהה, בשל הכנת מנות דגים גולמיים ביתיים. ביפן, יותר מ-1,000 מקרים מדווחים מדי שנה. פיתוח כלי אבחון טובים יותר ומודעות רבה יותר הובילה לדיווח תכוף יותר של אניאסקיאזיס.
כמה שעות לאחר הבליעה, הזחל מנסה לעבור את דופני המעיים, אך מכיוון שהוא אינו יכול לחדור אותם, הוא נתקע בתוכם ומת. נוכחותו של הזחל מעוררת תגובה חיסונית; תאי החיסון מקיפים את הזחלים, ויוצרים מבנה דמוי כדור שעלול לחסום את מערכת העיכול, דבר הגורם לכאבי בטן קשים, תת-תזונה והקאות. אם הזחלים עוברים למעי הדק או למעי הגס, תגובה גראנולומטית חדה של דלקת ושט אאוזינופילית עשויה להתרחש כשבוע עד שבועיים לאחר ההדבקה, דבר הגורם לתסמינים המחקים את מחלת קרוהן.
אבחון יכול להיעשות על ידי בדיקה גסטרוסקופית, שבמהלכו ניתן לראות את הזחלים ולהוציאם, או על ידי בדיקה היסטופתולוגית של רקמות שהוסרו בביופסיה או במהלך הניתוח. העלאת מודעות הצרכנים והיצרנים בנוגע לקיומן של תולעי האניסאקיס בדגים, היא אסטרטגיה קריטית ויעילה למניעת המחלה. ניתן למנוע בקלות את הימצאותם של תולעי האניסאקיס על ידי בישול הדגים בטמפרטורות גבוהות מ-60° צלזיוס או הקפאה. מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) ממליץ שכל הרכיכות והדגים המיועדים לצריכת בצורתם הגולמית יהיו קפואים ל-35°- צלזיוס או פחות למשך 15 שעות, או שיהיו קפואים באופן קבוע ל-20°- צלזיוס או פחות למשך שבעה ימים. המלחה או השריה בתחמיץ לא בהכרח יהרגו את הזחלים, כפי שקרה באיטליה שבה שני שלישים מהמקרים יוחסו לאכילת דגי אנשובי שהושרו בחומץ או לימונים. הסיכון להידבק באניאסקיאזיס גדול יותר באכילת דגים שניצודו בטבע מאשר דגים שגודלו בידי אדם. מדינות רבות דורשות שכל סוגי הדגים בעלי הסיכון הפוטנציאלי שמיועדים לצריכה במצב גולמי יוקפאו כדי להרוג את הזחלים. דרישה זו בהולנד ביטלה כמעט לחלוטין את מקרי ההידבקות באניאסקיאזיס במדינה.
השלכות בריאותיות > תגובות אלרגיות

גם כאשר הדגים מבושלים היטב, זחלי האניסאקיס מהווים סיכון בריאותי לבני האדם. זחלי האניסאקיס משחררים מספר ביו-כימיקלים לתוך הרקמות הסובבות אותם כאשר הם חודרים לדגים. בנוסף לכך, לעיתים קרובות הם יוצרים בטעות חור בתוך בשר הדג, דבר העלול לגרום לתופעות אלרגיות חריפות, כגון סרפדת ואנאפילקסיס, שעשויות להתרחש עם או בלי תסמינים במערכת העיכול. תגובות אלרגיות כגון אסתמה ודלקת הלחמית, נצפו במהלך זיהום שהתרחש עקב צריכת דגים לא מבושלים. רגישות יתר מתבטאת בעלייה מהירה ברמות של האימונוגלובולין E בימים הראשונים שלאחר צריכת הדגים נגועים.
טיפול

עבור הזחלים, בני האדם הם המארח האחרון. זחלים של אניסאקיס אינם יכולים לשרוד בבני אדם, ובסופו של דבר הם מתים. במקרים מסוימים, הזיהום נפתר כבר על ידי טיפול בסימפטומים. במקרים אחרים, עם זאת, הזיהום עלול להוביל לחסימה קטנה במעיים, אשר עשויה לדרוש ניתוח, אף על פי שטיפול עם אלבנדזול (תרופה לטיפול במספר טפילים) דווח כמוצלח. עלולים להיות מקרים שיצריכו ניתוח.
בהלכה

סביב הימצאותן של תולעי האניסאקיס בדגים רבים כמו בקלה, הרינג, הליבוט, זהבנון, התעורר פולמוס הלכתי נרחב האם ישנו איסור הלכתי לאכול דגים אלו ללא פיקוח המוודא שלילת הופעתן של התולעים בקרבי הדגים, מחשש לאיסור אכילת שרצים. יש המצדדים לאסור מחשש לאיסור זה, ויש המצדדים להתיר מסיבות שונות, בהן: קושי רב בזיהוי התולעת, הפוטר מחובת החיפוש אחריה במקרה של מיעוט המצוי והתפתחות התולעת בתוך קרבי הדג, דבר שעל פי ההלכה אינו יוצר איסור על התולעת.
הערות שוליים

↑  מנגד, דעת המחמירים שהתולעת מתפתחת בשלב הראשוני מחוץ לקרבי הדג, ושם חל עליה איסור שאינו פוקע עם המשך התפתחותה במעי הדג.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534418105171 
זחלי אניסאקיס בחלל הגוף של הרינג
אפיתט

אפיתט (מיוונית: ἐπίθετον‏, epitheton, הטיה של ἐπίθετος, ‏epithetos, "לייחס, להוסיף") הוא שם תואר או ביטוי תיאורי המתלווה לעיתים תכופות לשמו של אדם, של מקום, או של דבר, או מופיע במקומו. דוגמאות: אלפרד הגדול, סולימאן המפואר, אכילס קל הרגל, אדוארד המודה, מרי העקובה מדם. אפיתט יכול גם להתלוות לשם של דמות בדויה, ושל אל.
יש המשתמשים במילה "אפיתט" כלשון נקייה לציון מילה או ביטוי מעליבים, משמיצים או מזלזלים. מספר מתקני לשון הסתייגו מהשימוש הזה במילה "אפיתט" ומתחו עליו ביקורת. המילונאי ה. ו. פאולר (אנ') העיר ב-1926: ”המילה אפיתט סובלת מוולגריזציה שמייחסת לה משמעות פוגענית”.
בבלשנות

בבלשנות, אפיתט יכול להיות רק מטפורה, שבמהותה מצומצמת ודחוסה לכדי תמורה. אפיתט לפעמים קשור בשמו של אדם או מופיע במקום שמו, בתור מה שיכול להיות מתואר ככינוי או שם חיבה. הקישור בין אפיתט לבין שם העצם שלו מחייב שימוש רב-שנים וזיהוי תרבותי מבוסס. לא כל תואר הוא אפיתט. אפיתט מזוהה בעיקר כאשר תפקידו הוא דקורטיבי בעיקרו, כגון השימוש באפיתט "זאוס מקבץ העננים" עבור זאוס, לא בהקשר של יצירת סערה על ידי זאוס אלא ככינוי המוצמד אל שמו אוטומטית, גם מחוץ להקשר. כך גם אצל אתנה, המכונה "האלה אפורת העיניים", וכן לגבי אלים וגיבורים אחרים בסיפורי האיליאדה של הומרוס, נעשה שימוש באפיתט כדי למלא משקלים.