stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכסנדר סורוס
הערות שוליים

↑  "George Soros". infoplease.com.
1 2 3  Williams, Alex (18 ביולי 2012). "Making Good on the Family Name". The New York Times. נבדק ב-6 בפברואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Melanie Grayce West (16 בספטמבר 2011). "Younger Soros Tries to Learn From Father's Giving". The Wall Street Journal. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Melanie Grayce West (16 בספטמבר 2011). "Younger Soros Tries to Learn From Father's Giving". The Wall Street Journal. נבדק ב-16 בספטמבר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Bend the Arc – A Jewish Partnership for Justice". bendthearc.us.
↑  Josh Nathan-Kazis (23 באפריל 2012). "Soros Next Generation Steps Up". The Jewish Daily Forward. נבדק ב-23 באפריל 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Heather Joslyn (5 באפריל 2012). "Soros Philanthropy: the Next Generation". The Chronicle of Philanthropy. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Steven Greenhouse (26 בנובמבר 2012). "A Study of Home Help Finds Low Worker Pay". The New York Times. נבדק ב-29 בנובמבר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Wade C.L. Williams (20 ביולי 2012). "Working for Environment: Liberia's Silas Siakor Wins Human Rights Award". FrontPage Africa. נבדק ב-23 ביולי 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Hodal, Kate (2 באוקטובר 2013). "Cambodia: Chut Wutty's legacy creates an opportunity for land justice". The Guardian. נבדק ב-6 בפברואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "In Peru, a Fight Over Land Rights". The New York Times. 27 בנובמבר 2014. נבדק ב-6 בפברואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Antonia Melo recognised for her tireless work fighting Brazil deforestation". Global Witnesss. 11 באוקטובר 2017. נבדק ב-16 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Alex Soros". IMDb. נבדק ב-2021-06-30.
↑  Pullella, Philip (9 בדצמבר 2014). "Holocaust survivors' descendants help keep memory alive in new book". Reuters. נבדק ב-6 בפברואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Open Society Foundations: Who Are We". נבדק ב-15 באפריל 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9813267133105606  VIAF: 4580169084855890310004   WorldCat (עם VIAF): 4580169084855890310004
איריס איריסיה קובליו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 במרץ 1959 (בת 65) תל אביב-יפו, ישראל 
 לאום:  יהודי
 מקום לימודים:  תלמה ילין 
 תחום יצירה:  ציור, שירה ומוזיקה
 הושפעה על ידי:  ניל וליבר (אנ'), לוסיאן פרויד, דייוויד הוקני, מארק רותקו, יונה וולך, סירקה טורקה, אנדרה היידו, סינדי שרמן, דוד פרלוב וסוומי שיבננדה (אנ').
 hologramit.wordpress.com
 
איריס איריסיה קובליו (נולדה ב-20 במרץ 1959 בתל אביב) היא ציירת, משוררת ומוזיקאית ישראלית. עבודותיה הוצגו, בין היתר, בתערוכות במוזיאון ישראל.
ביוגרפיה > ראשית חייה והשכלה

איריס איריסיה קובליו נולדה להורים ניצולי שואה ממוצא רומני ולמדה בתיכון תלמה ילין.
איריס היא בעלת תואר ראשון בספרות עברית מאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר ראשון נוסף מאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, במגמת קומפוזיציה (סיימה ב-1987). בוגרת תואר שני בציור באוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה, שבארצות הברית, בהדרכתו של האמן ניל וליבר (אנ') (1990). 
 מוסמכת להנחיית סדנאות כתיבה ושירה מטעם מתא"ן (2000).
ביוגרפיה > קריירה בתחום האומנות

בין השנים 1990–1994 הייתה קובליו מורה ליסודות הציור והרישום במדרשה לאמנות. בשנים 1994–1996 שימשה כמורה לציור ואיור, בפרויקט מחוננים, בבתי ספר וספריות ציבוריות ברמת השרון ובגבעתיים.
בין השנים 1996–2007 הייתה מורה לציור ורישום בתיכון לאומנויות "אלון" ברמת השרון. בשנים 2000–2002 שימשה כמורה לציור בצבעי מים, ב"אסכולות" של האוניברסיטה הפתוחה.
קובליו מתמחה בדרגת מאסטר בצבע מים. שימשה כאמנית מלווה במספר ספרי משוררים.
תערוכת היחיד הראשונה שלה, "יחסים", הוצגה במוזיאון ישראל בשנת 1994.
ביוגרפיה > פעילות בתחום השירה

בשנת 2014 יצא לאור ספר שירה ואקוורלים של קובליו "מזמן לא שמעתי את טווסי הלילה", בהוצאת אבן חושן.
שיריה של קובליו התפרסמו בעיתונים "הארץ" ו"מעריב" ובכתבי עת (ולעיתים גם ציוריה): "המוסך", "הליקון", משיב הרוח, מאזנים, "אספקלריה", "הפנקס", "זוטא" ו"שבו".
ביוגרפיה > עיסוקים נוספים

קובליו החלה לנגן בפסנתר בגיל 5 והופיעה בילדותה בקונצרטים כפסנתרנית וזמרת מטעם הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה בתל אביב. בשנים 1986–1987 הושמעה בקול המוסיקה יצירתה המוזיקלית "לב המעיין", בביצועו של דניאל בן זקון.

כיום (2018), עוסקת בהוראת פסנתר ומוזיקה באופן פרטי.

בנוסף, קובליו היא מורה ליוגה מטעם ארגון "שיבננדה" ליוגה הבינלאומי. בין השנים 2000–2010 ניהלה את מרכז שיבננדה (עמית) ליוגה בהרצליה במשותף עם גרא גינזבורג. בין השנים 2003–2016 למדה קורסים בתחומי היוגה והתנדבה באשראמים של ארגון "שיבננדה". 

פעילה בלימוד בהגווד גיטא ובחקר וציור מאומנות הדימוי של קרישנה.
ביוגרפיה > חיים אישיים

קובליו מתגוררת בהרצליה. אם לבת.
תערוכות בהן הציגה > תערוכות יחיד

1994 - מוזיאון ישראל, ירושלים, "יחסים"
1995 - מקום לאמנות עכשווית, ירושלים - דפנה נאור, "מפרקת מרכיבה"
1996 - משכן האמנים הרצליה, "אחת שתיים"
2000 - מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, "כיפה אדומה"
2005 - גלריה נחשון, קיבוץ נחשון, "יראת שמיים"
2009 - גלריה נחשון, קיבוץ נחשון, "שפת אם"
2010 - משכן האמנים הרצליה, "ופתאום נפלה עלי רוח"
2011 - גלריה גרוס, תל אביב, "דבר אלי"
2015 - גלריה משרד, תל אביב, "גלי קול"
תערוכות בהן הציגה > תערוכות קבוצתיות נבחרות

1996 - דפנה נאור, מקום לאמנות עכשווית, ירושלים
1997 - גלריה נחמה, יפו
1997 - מוזיאון ישראל, ירושלים, "חידת גוף האדם"
1997 - תערוכות שונות, משכן האמנים הרצליה, "זימון"
1998-1999 - מוזיאון ישראל, "טובל במים טובל באור", צבעי מים באמנות ישראלית
2009 - הזירה במעבדה, ירושלים, "קולה של המילה"- אקוורלים על אריזות של תרופות
2010 - קיבוץ גלויות 45, תל אביב, "שיתוק שינה"
2011 - אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, המחלקה לאמנויות, "אני רומני: ציר בוקרשט - תל אביב"
2016-2017 - מכון ויצמן למדע, "יהיה בסדר": רפואה בראי אמנות.
ספרים > ספר שירה שכתבה

"מזמן לא שמעתי את טווסי הלילה", שירים ואקוורלים, בעריכת טל ניצן, הוצאת אבן חושן (2014).
ספרים > ספרים בהם שימשה כאמנית מלווה

"מחברת החלומות" - שירים: אגי משעול; ציורים: איריס קובליו, הוצאת אבן חושן (2000)
"שורות" - סיפורים: גרא גינזבורג; אקוורלים: איריס קובליו, הוצאת אבן חושן (2002)
"זמן טרופות" - שירים: משה יצחקי; ציורים: איריס קובליו, הוצאת חלפי לספרי אמנות (2009)
"גני הזהב של סנקטאפו" - שירים: יקיר בן משה, איורים: דנה דרויש, ציורי הילדים: איריס איריסיה קובליו, הוצאת חרגול (2010)
"צעדים בשלג" - סיפורים: גרא גינזבורג; אמנית מלווה: איריס איריסיה קובליו, הוצאת אבן חושן (2016).
ספרים > ספרים בהם ציוריה מופיעים בכריכות

זהר איתן, "שו-האי מתאמן בהטלת כידון", הוצאת הליקון-ביתן (1996)
חנה ליבנה, "פרת הברזל", הוצאת גוונים (2000)
פריה הרט, "פריה הרט סוטרות היוגה של פטנג'לי", הוצאת מודן (2008)
משה יצחקי, "נהרות נשאו קולם", הוצאת הקיבוץ המאוחד (2009)
סיון הר-שפי, "תהילים ליום רעש", הוצאת הקיבוץ המאוחד (2010).
מענקים ומלגות

שלוש מלגות הצטיינות, אוניברסיטת פנסילבניה (1987–1990)
מלגת מרכז גוטמן (1989–1990)
מלגת משכן האמנים בהרצליה, חלל עבודה - סטודיו (1996)
מענק אמן מורה, פרויקט אמנות בעקבות אריך קסטנר (1999)
מענק אמן מורה, פרויקט אמנות בעקבות שירה עברית עכשווית (2000).
הערות שוליים

↑  אודות איריס איריסיה קובליו, במרכז המידע לאמנות ישראלית, באתר מוזיאון ישראל
↑  איריס איריסיה קובליו, שאריות, שיר, באתר "הַמּוּסָךְ - מוסף לספרות" של הספרייה הלאומית, 14.06.2017
↑  שִׁירֵי הַר הַכֶּתֶר הַפִּרְאִי, באתר "אספקלריה", דצמבר 2015
↑  תְּמוּנַת עֶרֶב / מאת: איריסיה קובליו, באתר "הפנקס", 4 בפברואר 2013
↑  * / איריס קובליו, גיליון 146, באתר "זוטא", 17 בינואר 2012
↑  * / איריס קובליו, גיליון 76, באתר "זוטא", 14 בספטמבר 2010
↑  איריס קובליו משתתפת בגיליון "שבו" 7, באתר הוצאת אבן חושן, 2001
↑  ציורים של איריס איריסיה קובליו בהשראת האמנות ההינדית, באתר פליקר
↑  איריס קובליו-איתן יחסים, באתר מוזיאון ישראל, 1994
↑  תערוכה: איריס קובליו – יראת שמים, באתר News1 מחלקה ראשונה, 22 במאי 2005
↑  האמנית איריס קובליו מדברת בשפת אם, באתר מקור ראשון (לשעבר Nrg)‏ 13 באפריל 2009
↑  מירי פליישר, על תערוכתה של איריס קובליו "שפת אם" בגלריה נחשון. קיבוץ נחשון, אוצרת: יעל קיני, 27 באפריל 2009
↑  איריס קובליו - ופתאום נפלה עלי הרוח, 2 ביולי 2010
↑  דבר אליה, באתר סלונה, 11 במאי 2011
↑  ציוריה של איריס איריסיה קובליו שהוצגו בתערוכה "גלי קול" בגלריה משרד, 2015
גלי קול- תערוכת יחיד של איריס איריסיה קובליו, באתר ארטביט, 2015
↑  חידת גוף האדם. ארבע מאות שנות אמנות ואנטומיה, באתר מוזיאון ישראל, 1997
↑  טובל במים, טובל באור. מאה שנות צבעי מים בישראל, באתר מוזיאון ישראל, 1998-1999
↑  איריס איריסיה קובליו משתתפת בתערוכה "שיתוק שינה", באתר "קיבוץ גלויות 45", 2010
↑  אודות התערוכה "אני רומני: ציר בוקרשט - תל אביב", באתר אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
↑  תרופות ורפואה באמנות עכשווית, באתר מכון ויצמן למדע, 5 בספטמבר 2015
↑  עמוד הספר "מזמן לא שמעתי את טווסי הלילה", באתר הוצאת אבן חושן
↑  אודות הספר "מחברת החלומות", באתר הוצאת אבן חושן
↑  אודות הספר "שורות", באתר הוצאת אבן חושן
↑  אודות הספר "זמן טרופות", באתר צומת ספרים
↑  אודות הספר "גני הזהב של סנקטאפו", באתר הוצאת חרגול
↑  אודות הספר "צעדים בשלג", באתר הוצאת אבן חושן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 276742  NLI: 987007500713805171  BnF: cb15000483g (data)  ISNI: 0000 0000 0336 6973  LCCN: no2001004852  ULAN: 500483778  VIAF: 37191900   WorldCat (עם VIAF): 37191900
אלפא רומיאו פרוטאו

| --- | --- |

Alfa Romeo Proteo
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Alfa Romeo 164 Proteo
 יצרן:  אלפא רומיאו
 שנות ייצור:  1991 (מכונית קונספט)
 הרכבה:  איטליה איטליה
 חברת אם:  פיאט
 מרכב:  Front-engine, front-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  4,148 מ"מ
 רוחב:  1,812 מ"מ
 גובה:  1,350 מ"מ
 משקל:  1,470 ק"ג (ריק)
 בסיס גלגלים:  2,460 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  V6 צילינדרים, 24 שסתומים, בזווית של 60°", נפח מנוע 2,959 סמ"ק המפיק 260 כ"ס ב-5,600 סל"ד
 הילוכים:  תמסורת ידנית מכנית - 5 מהירויות
 מהירות מרבית:  250 קמ"ש
 מעצב:  Walter de Silva (אנ') במרכז העיצוב של "אלפא רומיאו" (Alfa Romeo's Centro Stile)
אלפא רומיאו פרוטאו (באיטלקית: Alfa Romeo Proteo; קרוי גם: Alfa Romeo 164 Proteo) היא מכונית קונספט בתצורת מכונית ספורט רודסטר מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית אלפא רומיאו חברת בת של קונצרן הרכב האיטלקי פיאט, אשר הוצגה בשנת 1991
"אלפא רומיאו פרוטאו"

דגם רודסטר פתוח
2 מושבים
2 דלתות
שלדה - גוף מתכת תומך עצמי
מנוע בנזין 3.0 ליטר, קירור: מים, זרימה כפויה, מאוורר חשמלי נשלט על ידי תרמוסטט
מערכת דלק: ספק כוח באמצעות מערכת הזרקה אלקטרונית
סוג הנעה: הנעה כפולה 4x4
מתלה: מלפנים: גלגל עצמאי עם דפוס מקפרסון, קפיצי סליל, בולמי זעזועים הידראוליים טלסקופיים ומוט מייצב / אחורי: גלגל עצמאי, זרועות רוחביות ומוט נגרר, קפיצי סליל, בולמי זעזועים הידראוליים טלסקופיים ומוט מייצב
בלמים קדמיים: דיסק מאוורר / אחורי: דיסק
מערכת חשמל - 12 וולט
צמיגים: 235/45ZR17
מרחק בין 2 הגלגלים הקדמיים על הציר הרוחבי ("Axle track" (אנ')) - 1,538 מ"מ.
מרחק בין 2 הגלגלים האחוריים על הציר הרוחבי - 1,525 מ"מ.
דגם "פרוטאו" השפיע על עיצוב סדרה "Alfa Romeo GTV / Spider" (אנ')
ראו גם

אלפא רומיאו
אלפא רומיאו כמאל
אלפא רומיאו בלה
אלפא רומיאו אלפאסוד קיימנו
הערות שוליים

↑  "אלפא רומיאו פרוטאו" diseno-art.com/encyclopedia/concept_cars/alfa_romeo_proteo
↑  "אלפא רומיאו פרוטאו" es.motor1.com/news/409320/alfa-romeo-164-proteo-1991
↑  "אלפא רומיאו פרוטאו" italiaspeed.com/proto_proteo
↑  "אלפא רומיאו פרוטאו" it.motor1.com/news/408824/alfa-romeo-164-proteo-coupe-cabriolet-concept
↑  "Axle track" - מסלול הסרן ברכבים שיש להם שני גלגלים או יותר על ציר, הוא המרחק בין קו האמצע של שני הגלגלים באותו ציר. במקרה של ציר עם גלגלים כפולים, קו האמצע באמצע הגלגל הכפול משמש למפרט מסלול הסרן
↑  פיתוח Alfa Romeo GTV / Spider(סדרה Type 916) thethinkersgarage.com/2013/12/27/the-development-of-alfas-916-gtv-spider
אלקטרה רקורדס

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברת תקליטים
 מייסדים:  ג'ק הולצמן פול ריקולט
 תקופת הפעילות:  1950–הווה (כ־74 שנים)
 חברת אם:  וורנר מיוזיק גרופ 
 מיקום המטה:  ניו יורק 
 משרד ראשי:  ארצות הברית
 מוצרים עיקריים:  תקליטים
  
 www.atlanticrecords.com
 
סמלה הקודם של החברה
אלקטרה רקורדס (באנגלית: Elektra Records) היא חברת תקליטים אמריקאית שהוקמה בשנת 1950 ובבעלות חברת וורנר מיוזיק, שפועלת כיום תחת קבוצת תקליטי אטלנטיק.
מבחר מהאומנים שהחברה הוציאה את אלבומיהם:
| --- | --- |
 הסטוג'ס  הדלתות  ביורק  טים באקלי  קרוסבי, סטילס, נאש ויאנג  הקיור  האיגלס  מיסי אליוט  לאב  זיגי מארלי  פרדי מרקיורי  MC5  מטאליקה:  קורן  ג'ורג' מייקל  ג'וני מיטשל  מובי  רוי אורביסון  פנטרה  פיקסיז  קווין  Dream Theater  ברונו מארס  יאנג דה ג'ייאנט  גראנדמאסטר פלאש
אלפא רומיאו קנגורו

| --- | --- |

Alfa Romeo Canguro
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Alfa Romeo TZ Bertone Canguro
 יצרן:  אלפא רומיאו
 שנות ייצור:  1964 (דגם קונספט)
 יחידות שיוצרו:  1
 הרכבה:  איטליה איטליה
 פלטפורמה:  Front-engine, front-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  3,673 מ"מ
 רוחב:  1,564 מ"מ
 גובה:  1,050 מ"מ
 משקל:  650 ק"ג (ריק)
 בסיס גלגלים:  2,200 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 2 שסתומים לצילינדר, 1,570 סמ"ק המפיק 170 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות
 מעצב:  ג'ורג'טו ג'וג'ארו בשיתוף "Gruppo Bertone" (אנ')
אלפא רומיאו קנגורו (באיטלקית: Alfa Romeo Canguro, קרוי גם: Alfa Romeo TZ Bertone Canguro) היא מכונית קונספט, בתצורת מכונית ספורט-קופה, 2 דלתות, אשר הוצגה על ידי יצרנית כלי הרכב האיטלקית אלפא רומאו בשנת 1964
"אלפא רומיאו קנגורו"

"אלפא רומיאו קנגורו" הוצגה לראשונה בתערוכת המכוניות ("Paris Motor Show" (אנ')) בפריז בשנת 1964.
השלדה של דגם "אלפא רומיאו קנגורו" התבססה על דגם "Alfa Romeo Giulia TZ" (אנ') (מספר שלדה 10511 AR 750101).
גוף הדגם עשוי פיברגלס ולא מאלומיניום והוא כולל את אחד הראשונים המודבקים בשמשות הקדמיות במכונית.
2 דלתות.
2 מושבים.
מנוע קדמי-אורכי, 4 צילינדרים.
מנוע בנזין.
סוג הנעה: הנעה אחורית.
עיצוב: ג'ורג'טו ג'וג'ארו בשיתוף "Gruppo Bertone" (אנ').
ראו גם

אלפא רומיאו דיסקו וולנטה
אלפא רומיאו באט
אלפא רומיאו סוג 103
אלפא רומיאו גלוריה
אלפא רומיאו ספורטוט
אלפא רומיאו איגואנה
אלפא רומיאו סקראבאו
הערות שוליים

↑  "אלפא רומיאו קנגורו" classicdriver.com/en/article/cars/classic-concepts-1964-alfa-romeo-canguro
↑  "אלפא רומיאו קנגורו" ultimatecarpage.com/car/2407/Alfa-Romeo-Canguro
↑  "אלפא רומיאו קנגורו" alfaromeo159.com/alfa/concept/alfa-romeo-canguro
↑  "אלפא רומיאו קנגורו" supercars.net/blog/1964-alfa-romeo-canguro-concept
אמין חזבאווי

מוחמד אמין חזבאווי (בפרסית: محمد امین حزباوی; נולד ב-6 במאי 2003 באהוואז שבאיראן) הוא כדורגלן איראני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת א-סד מליגת העל הקטרית ובנבחרת איראן.
קריירת מועדונים

חזבאווי גדל במחלקת הנוער של פולאד. הוא ערך 18 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל האיראנית, וערך גם שתי הופעות במסגרת ליגת האלופות האסיאתית בעונת 2022.
ב-25 במאי 2023 חתם על חוזה לחמש שנים בא-סד מליגת העל הקטרית.
קריירה בין-לאומית

ב-23 במרץ 2023 ערך חזבאווי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איראן, בתיקו 1-1 נגד נבחרת רוסיה במשחק ידידות.
הערות שוליים

↑  OFFICIAL: Al-Sadd sign Iranian player Amin Hazbavi באתר הרשמי של א-סד, 25 במאי 2023 (באנגלית)
אמין ג'ומאייל

אמין ג'ומאייל (במרכז) עם ויליאם חאווי בתל א-זעתר, 1976
אמין ג'ומאייל עם הנשיא ג'ורג' בוש בבית הלבן, 2007
אמין ג'ומאייל (בערבית: أمين الجميل; נולד ב-22 בינואר 1942) הוא מדינאי לבנוני נוצרי מרוני ונשיא לבנון בין השנים 1982–1988.
ביוגרפיה

ג'ומאייל נולד בביירות בשנת 1942, בנו של פייר ג'ומאייל, מייסד הפלנגות הנוצריות. למד משפטים ומנהל עסקים באוניברסיטת סנט ג'וזף. נשא לאשה את ג'ויס ג'ומאייל, החזיק בתפקיד פיקודי בפלנגות באזור הר המתן ממזרח לביירות.
ב-1972 נבחר לראשונה לפרלמנט, כנציג האזור הצפוני אל-מתן. במקביל לעיסוקו הפוליטי, ערך את העיתון בשפה הצרפתית "לה רוויי" ("ההתעוררות"). בהיותו אדם אמיד, נהג לנוע במסוק פרטי, ובמשך שנים הייתה לו מיליציה פרטית שכללה 700 לוחמים נוצרים.
ב-1976 הצטרף ג'ומאייל, יחד עם אחיו הצעיר, בשיר, לפגישת אביו עם ראש ממשלת ישראל, יצחק רבין, על ספינת טילים של חיל הים מול העיר ג'וניה בלבנון, בה ביקשו מרבין סיוע צבאי.
לאחר שאחיו, נשיא לבנון בשיר ג'ומאייל, נרצח בידי שליחיה של סוריה ב-14 בספטמבר 1982, נבחר אמין ג'ומאייל לנשיא לבנון ב-21 בספטמבר וכיהן בתפקיד זה כשש שנים. בתקופה זו היטלטל משטרו של אמין ג'ומאייל בין הסתמכות על המערב ובמיוחד ארצות הברית, לבין התערבות הולכת וגוברת של סוריה בענייניה הפנימיים של לבנון.
בתחילת כהונתו נטה אמין ג'ומאייל למערב, וב-17 במאי 1983, אף נחתם הסכם ישראל-לבנון 1983, שהיו בו אזכורים לא מעטים להסדרת יחסים בין המדינות ובמסגרתו אף נפתחה נציגות דיפלומטית ישראלית בביירות. למרות חתימת ההסכם סירב אמין כנשיא לאשרר את ההסכם והשהה את חתימתו עליו.
באותה תקופה הסתמך אמין ג'ומאייל רבות על ארצות הברית, אך שורת מתקפות הביאה לעזיבת הכוחות האמריקנים את ביירות ובכך לדחיקתו של ג'ומאייל לזרועותיה של סוריה. כתוצאה, בוטל ההסכם עם ישראל בחודש מרץ 1984. הנציגות הישראלית המשיכה לפעול עוד מספר חודשים אך הכתובת על העמקת המעורבות של סוריה בלבנון הלכה והתחוורה לעיני כל.
במהלך כהונתו ניסה ג'ומאייל לפעול לפיוס בלבנון אך נאלץ להיענות יותר ויותר לתכתיבים סורים. כך, מינה אמין את רשיד כראמי לראש ממשלה בלחץ הסורים. סוריה שבה והכניסה את כוחותיה לביירות, לראשונה מאז גירוש כוחות אש"ף והסורים בספטמבר 1982. בתחילה נכנס כוח קטן בלבד אך בפברואר 1987 נכנסו כ-7,500 חיילים סורים למערב ביירות.
במקביל שותקה פעילות הממשלה שכן מאז 1986 ועד להירצחו ב-1 ביוני 1987, החרים רשיד כראמי את הנשיא אמין ג'ומאייל, ובעקבותיו עשו כן כל השרים המוסלמים בממשלה.
לקראת סיום כהונתו של ג'ומאייל ב-1988, עמדה לבנון לפני מצב חדש בתולדותיה מבחינה חוקתית, שכן לא נבחר במקומו נשיא חדש. על פי החוקה הלבנונית, במצב שכזה ממלא ראש הממשלה את תפקיד הנשיא. אמין רצה למנוע מצב שסלים אל-חוס, מי שמונה לראש ממשלה לאחר רצח כראמי, ייהפך לנשיא, ולכן מינה את מפקד צבא לבנון מישל עאון לראש ממשלה, בהתעלמו מהמסורת לפיה ראש הממשלה הלבנוני הוא תמיד מוסלמי. זמן קצר לאחר מכן, מיד בתום תקופת נשיאותו, עזב אמין את לבנון לפריז.
לאחר רצח יצחק רבין, סר ג'ומאייל לשגרירות ישראל בפריז כדי לחתום בספר התנחומים על הרצח, ומאז נאסרה עליו חזרתו למולדתו לבנון. בשנת 2000 שב למולדתו, ומאז הוא אחד המנהיגים הבולטים של המחנה הנוצרי בלבנון.
בנו, פייר אמין ג'ומאייל, שימש כשר התעשייה של לבנון, עד רציחתו ב-21 בנובמבר 2006.
הערות שוליים

↑  שמעון שיפר, כדור של"ג : סודות מלחמת לבנון, עמ' 131.
↑  שמעון שיפר, כדור של"ג : סודות מלחמת לבנון, עמ' 22.
| נשיאי לבנון |
| --- | --- | --- |
| לבנון הגדולה (מנדט צרפתי) | שארל דבאס • אנטואן פריבאט-אובארד • חביב פאשא אלסעד • אמיל אדה • פייר ג'ורג' ארלאבוס • אלפרד ג'ורג' א-נקאש • איוב ת'אבת • פייטרו טראד • בשארה אל-ח'ורי • אמיל אדה |   |
| לבנון (העצמאית) | בשארה אל-ח'ורי • פואד שהאב • כמיל שמעון • פואד שהאב • שארל חילו • סולימאן פרנג'יה • אליאס סרכיס • בשיר ג'ומאייל • אמין ג'ומאייל • רנה מעווד • אליאס הראווי • אמיל לחוד • מישאל סולימאן • תמאם סלאם (בפועל) • מישל עאון |   |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: בשיר ג'ומאייל | נשיא לבנון 23 בספטמבר 1982 - 22 בספטמבר 1988 | הבא: רנה מעווד |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263478505171  PLWABN: 9810571771505606  BnF: cb12069454w (data)  GND: 119519658  ISNI: 0000 0001 2320 1815  LCCN: n83181910  SUDOC: 028969227  VIAF: 32019474   WorldCat (עם VIAF): 32019474
אליאס ברוך

אליאס ברוך (ברומנית: Elias Baruch‏; 1921–2011) היה ספורטאי יהודי רומני, שזכה באליפות רומניה בקפיצה משולשת (13,98 מטר) בשנת 1949 ומאמן, שחלק מחניכיו זכו במדליות בתחומי האתלטיקה.
בשנים 1946 - 1948 שיחק כדורגל בקלראש. בשנת 1949 עבר לאתלטיקה, שם הגיע להישגים מטעם אוניברסיטת קלוז'.
ברוך סיים ב-1961 לימודי הוראה לחינוך גופני וספורט במכון לתרבות פיזית בבוקרשט עם התמחות באתלטיקה. הוא עבד כמאמן אתלטיקה במסגרות שונות:  Tânărul Dinamovist, Dinamo Bucureşti, Viitorul Bucureşti, Steaua Bucureşti בהצלחה, כשחלק מחניכיו זוכים במדליות.
ב-1971 עלה לישראל, ובהמשך ירד לקליפורניה להדריך ב-Long Beach City College.
אירית מאירי

| --- | --- |

אירית מאירי
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  שחקנית, זמרת
 בן או בת זוג:  מנשה ורשבסקי (1975–1983) 
 פרופיל ב-IMDb
 
רות אירית מאירי (נולדה ב-1950) היא שחקנית וזמרת ישראלית.
ביוגרפיה

מאירי, בתם של יעקב (יָשָה) מאירי-קנטורשצ'יק, פסנתרן קלאסי וג'אז, ודרורה דרורית (לבית גרינברג), זמרת אופרה (סופרן קולורטורה).
מאירי בוגרת סטודיו למשחק ניסן נתיב. בשנת 1972 הופיעה במופע "חור בהשכלה" שהועלה על ידי הסטודיו של ניסן נתיב.
הופיעה ב"להקת האוניברסיטה" - להקת בנות שהוקמה בזמן מלחמת יום הכיפורים למטרת הופעה לחיילים בבסיסי חיל האוויר, והמשיכה להופיע אחרי המלחמה. בסוף שנות ה-70 הופיעה בתיאטרון העממי של אלי שגיא, יחד עם בעלה דאז מנשה ורשבסקי. בשנים 1979-1980 הופיעה בהצגות "זוגות לבילוי משותף" ו"הריון משותף". בשנת 1982 הופיעה בהצגה לילדים קריוס ובקטוס.
שיחקה בקאמרי בהצגות "יסורי איוב" (מנהלת הקרקס), אמדאוס (קתרינה קווליירי הזמרת), מעגל הגיר הקווקזי, כמו גם בתיאטראות מסחריים. שיחקה בתיאטרון הסימטה בהצגות "התפוז המכני", "גאווה ודעה קדומה" ו"אבסורד. דוט. קום".
הופיעה בסרטי הקולנוע "המשכנע", "מיכאל שלי", "שדר מן העתיד" (דוד אבידן), מסג'יסט הצמרת", "כשנותנים - קח!", בסרט "הקול בסדר" (יעל הספרית), אשר זכה במקום הראשון ויצג את ישראל בלוס אנג'לס, בתחרות העולמית "פרויקט סרטים של 48 שעות" בשנת 2012 ועוד.
הופיעה בטלוויזיה ב"רמזור", בתפקיד מנהלת בי"ס ברנר, בסרט "פרקי אליק" (חברתו יעל),  כאמא במספר תוכניות של "קשר משפחתי" ועוד.
חיים אישיים

אירית מאירי נישאה ב-1975 לשחקן מנשה ורשבסקי והיא אם לשניים.
פרסים ומלגות

פרס שחקנית השנה על שם מיכאל גור לשנת 1974
מלגות קרן התרבות אמריקה ישראל בשנים 1972-1969
הערות שוליים

↑  יונסקו בסטודיו של נתיב, מעריב, 22 באוקטובר 1972
↑  ההצגה שאינה רוצה לרדת, מעריב, 9 בנובמבר 1978
↑  הצגות בכורה, מעריב, 12 בינואר 1979
יעקב ישראלי, טייס חתיך ובורסת הרווקות, מעריב, 12 בפברואר 1979
↑  מיממה מתי תיאטרון, מעריב, 3 באוקטובר 1980
בתו של נפוליאון, מעריב, 1 בספטמבר 1980
↑  לילדים, מעריב, 15 באוקטובר 1982
↑  הבעל הסכים האשה התפשטה, מעריב, 4 באוקטובר 1979
אלכסנדר רוזנפלד

אלכסנדר רוזנפלד (ראשון משמאל) עם נשיא המדינה יצחק בן צבי (יושב במרכז) וזלמן שזר. פברואר 1953, מתוך גלוית הוקרה ששלח רוזנפלד לבן צבי לרגל חתימת הסכם לתיאום הפעולות של הברית העברית העולמית עם המחלקה לחינוך ותרבות של הסוכנות היהודית.
אלכסנדר רוזנפלד (ז' באדר תרנ"ו 21 בפברואר 1896 - כ"ו באלול תש"ן 16 בספטמבר 1990) היה פעיל ציוני, ממייסדי ברית עברית עולמית ומנהלה במשך שנים רבות. במסגרת פעילותו ביקר לאורך עשרות שנים בקהילות יהודית רבות ברחבי העולם: במזרח התיכון, באירופה המערבית, בדרום אפריקה, בדרום אמריקה ובארצות הברית, וזכה לכינוי "השגריר העברי הנודד".
ביוגרפיה

רוזנפלד נולד בברודי (אז, בגליציה המזרחית), בז' אדר תרנ"ו (21.2.1896). אימו רבקה הייתה בת למשפחת באב"ד, צאצאית של הרב יוסף באב"ד מחבר המנחת חינוך. הוא למד בחינוך מסורתי ובחינוך כללי בגימנסיה בברודי. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עבר ללבוב שהייתה אז בשטח הכיבוש הרוסי ועם שחרור העיר התגייס לצבא האוסטרי והשתתף בחזית אלבניה עד שביתת הנשק. אחרי המלחמה המשיך ללימודים גבוהים בווינה, וקיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת וינה על דיסרטציה שנקראה "הערות לבעיית העבודה" בשנת 1922.
לאחר סיום לימודיו, עבד שנה אחת כמורה להיסטוריה ולשפה הגרמנית בגימנסיה בפוניביז', ואחר כך כמורה בגימנסיה הריאלית העברית בקובנה. בשנת 1924 הוזמן על ידי משה שוובה לגימנסיה העברית בקובנה. במקביל לעבודת ההוראה, היה פעיל ציוני בתנועת מכבי העולמית וחבר הוועד המרכזי של קרן קיימת לישראל בליטא.
בשנת 1929 עבר לברלין, והיה שותף לארגון המכביה, כינוס של ארגוני מכבי מכל הארצות, ולהכנת הכנסייה העברית בברלין שבה הוקמה ברית עברית עולמית. בכנס היסוד של ברית עברית עולמית הרצה על חשיבות העבודה עם הנוער. בשנת 1932, לאחר שהחלים מפציעה קשה שנגרמה לו על ידי פורעים נאצים בראש השנה של שנת 1931, נשלח לארצות הברית. מטרת המסע הייתה לגייס תמיכת בתנועת מכבי העולמית ובברית עברית עולמית. ב־1935, לאחר מותו של ביאליק, קיבל עליו את ניהול הארגון ברית עברית עולמית, שמרכזו כבר היה אז בארץ ישראל. במסגרת ההכנות למכביה ביקר רוזנפלד בקהילות יהודיות ברחבי העולם, והמשיך לעשות זאת כמנהל ברית עברית עולמית. סייע לו בעבודה בברית נתן גורן, שערך את כתב העת של התנועה- "עם וספר".
בשנים 1937-1939 ביקר בארצות אירופה, ובשנת 1939 ביקר במצרים. ביקורו במצרים סימן את הפניית תשומת הלב של ברית עברית עולמית לעשייה רבת שנים עבור יהודי ארצות האסלאם, שבה סייע לו אברהם אלמליח. בשנת 1945 ביקר בדמשק ובחלב, ובשנת 1950 ביקר בתוניסיה. בשנת 1946 ביקר בדרום אמריקה, ושב וביקר שם בשנות השישים.
ב-1950 ביקר באתיופיה כדי לבדוק את מצב בתי הספר של בית ישראל, בתיאום עם שני שליחים נוספים מהסוכנות היהודית חיים גרינברג ראש מחלקת תרבות וחינוך והרב זאב גולד ראש המחלקה לתרבות וחינוך תורני.
בשנים 1952-1954 שהה בדרום אמריקה בשליחות האוניברסיטה העברית, כדי לגייס עבורה כספים.
בשנת 1956 סיים את תפקידו בברית עברית עולמית. היו שטענו שהעובדה שלא היה חבר מפא"י גרמה לכך.
רוזנפלד לא נישא ולא היו לו ילדים. בשנת 1964 מסר את ארכיון "ברית עברית עולמית" ואת ארכיונו האישי לידי הארכיון הציוני.
רוזנפלד נפטר בכ"ו באלול תש"ן, ונקבר בבית הקברות קריית שאול.
מספריו

תרבות וחינוך במערב אירופה: (רשמי בקור), תל אביב: הברית העברית העולמית, תש"ח.
משליחות בתפוצות הגולה, תל אביב: הברית העברית העולמית, תש"ז 1947.
לקריאה נוספת

דוד תדהר (עורך), "אלכסנדר רוזנפלד", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1408
השגריר העברי הנודד, בעריכת יוסף קלוזנר, אריה טרטקובר, איזיק רמבה, תל אביב 1957.
במצוות שליחות: פרשת חייו ופועלו של ד"ר אלכסנדר רוזנפלד, בעריכת יצחק איזנברג, הוצאת מלוא 1975.