stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית המשקם
המבנה בשימוש הצבא הבריטי > התקפת ארגון הלח"י על המחנה

ב-6 בפברואר 1946 תקף ארגון לח"י את המחנה הצבאי בחולון, וזאת במטרה לשדוד את מחסן הנשק שהיה שמור בקומת הקרקע של מחנה אמנות, מתחת לקומת מגורי הקצינים. בראש הכוח שמנה כעשרים לוחמים עמד יעקב בנאי ("מזל"), וסגנו היה יעקב גרנק (דב).
אנשי הלח"י הגיעו למחנה עם חשיכה במכונית משא מכוסה ברזנט, זמן קצר לאחר שערכו הבריטים את מסדר הערב של השומרים. מיד בתחילת ההתקפה נהרג הזקיף האפריקאי שעמד בשער המחנה שמול המבנה, ועוזרו נפצע קשה. חלק מהלוחמים עלו אל הקומה השנייה של המבנה וריתקו באש וברימונים את הקצינים שהסתגרו בחדריהם. קצין הרפואה של המחנה, אשר ניסה לתקוף את לוחמי לח"י נורה ונהרג.
כוח לוחמים בפיקודו של דב פרץ אל תוך מחסן הנשק, שיתק את השומרים באמצעות רימונים, ומיד החלו להעמיס את הנשק על מכונית המשא. במשך 40 דקות נלקחו ממחסן הנשק 70 רובים, 24 תת מקלעים, 8 מקלעי ברן ו-4 מרגמות, ולאחר העמסת הנשק ניתנה הוראת נסיגה. כל הלוחמים הצליחו להימלט כמעט ללא פגע, ורק מספר לוחמים נפצעו פצעים קלים מאש לא יעילה שנורתה אליהם מכיוון אוהלי המחנה.
המבנה בשימוש הצבא הבריטי > התפרעות החיילים האפריקאים

כוח התגבורת הבריטי, שהוזעק לעזרת המחנה הצבאי המותקף, הגיע לחולון לאחר שכל לוחמי לח"י עזבו את המקום. הבריטים המתוסכלים כינסו את חיילי המחנה והסיתו אותם כנגד תושבי חולון בטענה שהם זוממים להרוג אותם. המון חיילים כועסים פרצו מן המחנה הצבאי, השתוללו ברחובות חולון, רצחו שלושה מתושבי העיר, ירו לעבר מבנים והולכי רגל, וגרמו נזק לרכוש. השתוללות החיילים נמשכה גם במהלך הימים שלאחר ההתקפה על המחנה הצבאי, תוך שהם רוגמים באבנים את העוברים ברחובות, פורצים לבתים, וגוזלים כסף מתושבי הרחובות שסביב המחנה.
בהודעה הרשמית שפרסמו הבריטים הם ניסו לטעון כי החיילים האפריקאים ניהלו מרדף אחרי הלוחמים שתקפו את המחנה הצבאי, וכי הפגיעות המצערות בתושבי חולון נעשו תוך כדי הפעילות הצבאית. כצעד להרגעת המצב הם לקחו מן החיילים האפריקאים את נשקם וריתקו אותם למחנה הצבאי.
ד"ר חיים קוגל, ראש המועצה המקומית חולון, נפגש עם מפקדים בצבא הבריטי ודרש את פירוק המחנה הצבאי והעברת החיילים אל מחוץ ליישוב היהודי. הבריטים ניסו להרגיע את המצב, והחליפו את החיילים מגדוד "הקלעים האפריקאים" שהשתוללו ברחובות חולון בחיילים אחרים מאותה יחידה, אולם המחנה הצבאי נותר על מקומו למרות מחאת תושבי חולון ולמרות המשך התקריות בין התושבים וחיילי הצבא הבריטי.
המבנה בשימוש הצבא הבריטי > פינוי המחנה הצבאי

בחודש אוגוסט 1946, לאחר שהצבא הבריטי פינה את המבנה של הוצאת אמנות, הוחלט להקים בו בית מלון לשיכון חיילים משוחררים חסרי דיור.
לאחר הקמת מדינת ישראל

בית אמנות, שעמד נטוש מאז הפסיק לשמש כמלון לחיילים משוחררים, נוצל בשנת 1951 ליעוד חדש בעקבות מזג האוויר הסוער של חורף אותה שנה. שיטפונות גדולים הרסו את מעברת חולון, והותירו את העולים החדשים חסרי קורת גג. חיילי צבא הגנה לישראל גויסו לסייע לאוכלוסיית העולים החדשים, ולאתר עבורם מקומות מגורים חלופיים. ביוזמת הצבא הוחלט לשכן באחד מאגפי המבנה הגדול והנטוש ששימש של בית אמנות לשעבר קבוצה של תשע משפחות, שכללה כשישים איש. משפחות העולים שהתאימו את חדרי המבנה לצורכיהם סירבו לעזוב אותו ולחזור למעברה בתום עונת הגשמים, ודרשו שימצא עבורם פתרון של קבע.
"המשביר המרכזי", שהמבנה היה בבעלותו, תכנן להפוך אותו למחסן אספקה עבור תושבי המעברות בחולון, ופנה למשטרת ישראל בתביעה לפנות את הדיירים. בתחילת חודש פברואר 1952 נעצרו שלושה מבין השוהים במבנה ונלקחו למעצר, אולם למרות זאת עמדו העולים בסירובם לחזור למעברה ודרשו להעבירם לשיכון.
זמן קצר לאחר מכן נרכש המבנה על ידי ממשלת ישראל, והוקצה לשימושו של משרד העבודה. בחלקו המזרחי של המבנה הוקמה מחלקה לחינוך מקצועי שכללה כ-60 חניכים ומדריכים, ואנשי משרד העבודה ניסו לפנות מן המבנה את שישים העולים החדשים שהתגוררו בחלקו המערבי. העולים עמדו בסירובם לעזוב את המקום, ורק לאחר מספר שנים בהן נידון העניין בערכאות משפטיות שונות, הוענקו לעולים דירות שיכון והם הסכימו לעזוב את הבניין.
בשנת 1957 עבר המבנה לרשות חברת המשקם, אשר פתחה במקום מפעל מוגן שהעסיק עובדים קשישים ומוגבלים.
חלקו המערבי של בית המשקם כפי שנראה בשנת 2011
חלקו המזרחי של בית המשקם כפי שנראה בשנת 2011
שיפוץ המבנה בשנות ה-2000

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
במחצית העשור השני של שנות ה-2000 נמכר המבנה ליזם פרטי, אשר הרס את חלקו המזרחי של המבנה והקים במקומו דירות מגורים. חלקו המערבי של המבנה, שם שכנו מחסן הנשק ומגורי הקצינים הבריטים, ובו בוצעה התקפת לח"י בשנת 1946, שופץ ושוחזר למראהו המקורי.
לקריאה נוספת

יעקב בנאי ("מזל"), חיילים אלמונים, הוצאת חוג ידידים, תל אביב, 1978, עמ' 380 - 388
הערות שוליים

↑  חתני פרס ישראל תשכ"ח, למרחב, 03/05/1968
↑  הוצאת אמנות, דאר היום, 13/08/1922
1 2 3  דוד ילין, לזכרו של יוסף פרסיץ, הארץ, 16/11/1925
↑  חיים נחמן ביאליק בימי חג יובלו, דאר היום, 16/03/1923
↑  ידיעות ספרותיות, דאר היום, 11/04/1923
↑  יוסף פרסיץ ז"ל, הארץ, 23/08/1925
↑  ביפו ובתל אביב - מכתב למערכת, הארץ, 24/01/1926
↑  ביפו ובתל אביב - בהוצאת אמנות, הארץ, 14/02/1926
↑  על הוצאת אמנות, דבר, 18/02/1926
↑  מכתבים למערכת - הוצאת "אמנות", הצפון, 26/03/1926
↑  ועידת הסופרים, הארץ, 04/03/1926
↑  בתל אביב וביפו - בניינים חדשים, הארץ, 09/02/1930
↑  מכתבים למערכת - קרן קיימת נעזרת על ידי הוצאת "אמנות", דאר היום, 23/09/1932
↑  זכו בחלוקת הפרסים של הוצאת "אמנות", דבר, 23/11/1932
↑  הוצאת "אמנות" בשנתה הט"ו, דאר היום, 14/10/1932
1 2  שושנה פרסיץ - בת 60, מעריב, 28/11/1952
1 2  יעקב בנאי, חיילים אלמונים, עמ' 384-383
1 2  Shooting Follows Terrorist Raid on African Soldiers' Camp, Five Dead, The Palestine Post, 07/02/1946
1 2  יעקב בנאי, חיילים אלמונים, עמ' 387-386
↑  חיילים משתוללים בחולון, דבר, 07/02/1946
↑  גם אתמול ניסוי חיילים לפרוע בחולון, דבר, 08/02/1946
↑  Troops Confined To Camp, The Palestine Post, 08/02/1946
↑  חולון תובעת הוצאת הצבא הכושי מתחומיה, דבר, 10/02/1946
↑  Holon troops changed - Africans Were Not Basutos, The Palestine Post, 10/02/1946
↑  ישיבת אבל של מועצת חולון, דבר, 15/02/1946
↑  שיכון לחיילים ובניין בתי ספר בחולון, על המשמר, 20/08/1946
1 2 3  שאול הון, תחילה היה השיטפון, מעריב, 03/03/1955
↑  נעצרו על סירוב לפנות "בית אמנות", על המשמר, 10/02/1952
↑  בית המשקם, באתר עיריית חולון
ג'ון קרלייל הרברט

ג'ון קרלייל הרברט (באנגלית: John Carlyle Herbert‏; 16 באוגוסט 1775 – 1 בספטמבר 1846) היה עורך דין, בעל מטעים, קצין צבא במלחמת 1812 ופוליטיקאי אמריקאי. הוא שימש כמחוקק הן בווירג'יניה והן במרילנד, וכן כחבר קונגרס אמריקאי המייצג את מחוז הקונגרס השני של מרילנד (1814–1818).
ביוגרפיה > ראשית חייו ומשפחתו

הרברט נולד ב-16 באוגוסט 1775 באלכסנדריה, וירג'יניה לשרה פיירפקס קרלייל (1757–1827) ולבעלה הסוחר ויליאם הרברט (1743–1818), שהיה צאצא למשפחות הראשונות של וירג'יניה, בתחילת מלחמת העצמאות האמריקאית. בני משפחתו המורחבת היו בשני הצדדים באותו סכסוך. אביו היה חבר בוועדת הבטיחות של מחוז פיירפקס, וירג'יניה, ומכר אספקה לצבאו של גנרל וושינגטון. שניים מקרובי משפחתו מצד אמו, הלורדים השביעי והשמיני פיירפקס מקמרון היו בעלי תביעות ל-Northern Neck Proprietary, והם היו לויאליסטים במהלך המלחמה. אחותו הצעירה (אך הבכורה), מרגרט הרברט (1785–1858) נישאה לבן דודה הראשון תומאס פיירפקס, אחד מבניו של אחיה למחצה של אמו, הכומר בריאן פיירפקס, שהיה חבר אישי של הגנרל וושינגטון ונקרא לורד פיירפקס ה-8 מקמרון והחבר הראשון יליד אמריקה בבית הלורדים, למרות שבילה את שנותיו האחרונות במחוז פיירפקס ליד אלכסנדריה, מת בבית המטעים שלו, מאונט איגל. בריאן פיירפקס וצאצאיו, לעומת זאת, לא ירשו את Northern Neck Proprietary, אשר בן דודו הראשון רוברט פיירפקס, הלורד פיירפקס השביעי, השאיר לאחיינו, הכומר דני מרטין (שנשאר באנגליה ולאחר התדיינות משפטית ניכרת בניסיון לאכוף את זכויותיו שכר הדירה בעקבות ההסלמה בהגנה על הדיירים בווירג'יניה, מכרו את הקרקעות העצומות הללו לקבוצה שהוקמה על ידי עורך דין מווירג'יניה והשופט הראשי לעתיד ג'ון מרשל). עוד אחד מבניו של הכומר פיירפקס, פרדיננדו פיירפקס, הזדהה עם הפטריוטים האמריקאים. סבו מצד אמו היה הסוחר הבולט יליד סקוטי ג'ון קרלייל. אחות נוספת, שרה הרברט, נישאה, הכומר אוליבר נוריס, ונשארה באלכסנדריה, וירג'יניה, וכך גם אמם. אחיות נוספות היו אן, אליזה ולוסינדה הרברט. אחיו, גם ויליאם הרברט, הפך לסוחר ובנקאי וזכה בבחירות לראשות העיר של אלכסנדריה. כמקובל בכיתתו, הרברט קיבל הדרכה פרטית במקום, ולאחר מכן למד בסנט ג'ון קולג' באנאפוליס, מרילנד ב-1794. כשחזר לווירג'יניה, למד משפטים.
בשנת 1805 הוא התחתן עם מרי סנודן, בתו של בעל המטעים ממרילנד תומאס סנודן ואשתו אן, ועד מהרה עבר למחוז פרינס ג'ורג', מרילנד, שם הם גרו במטע בשם "Walnut Grange" ליד בלטסוויל. נולדו להם שלושה עשר ילדים, רבים מהם מתו צעירים. בתם מרי וירג'יניה הרברט (1816–1857) נישאה לתומאס טריפלט האנטר ונשארה במרילנד. אמה הרברט (1818–1874) נישאה לכומר ויליאם בראיינט (1800–1846) ועברה לדרום מערב וירג'יניה, שם גידלו ילדים כולל ג'ון קרלייל הרברט בראיינט, שחלקם חזרו לאלכסנדריה.
ביוגרפיה > קריירה

הרברט, שהתקבל ללשכת עורכי הדין של וירג'יניה, החל את עיסוקו המשפטי בריצ'מונד, וירג'יניה בסביבות 1795.
הרברט חזר לצפון וירג'יניה זמן קצר לאחר הקמת העיר הפדרלית החדשה (אלכסנדריה הפכה לחלק ממחוז קולומביה עד 1847). הרברט זכה לראשונה בבחירות לבית הנבחרים של וירג'יניה, וייצג את מחוז פיירפקס ב-1798.
ביוגרפיה > קריירה > בעל מטעים ופוליטיקאי במרילנד

לאחר נישואיו הרברט התיישב מחדש במחוז פרינס ג'ורג', מרילנד בשנת 1805, והחל להפעיל מטע באמצעות עבודה משועבדת. שלוש שנים מאוחר יותר, הוא זכה בבחירות לבית הנבחרים של מרילנד, וזכה בבחירות חוזרות מספר פעמים, כשכיהן בין השנים 1808 ל-1813. בשתי הקדנציות האחרונות שלו היה יושב ראש בית הנבחרים (בשנים 1812 ו-1813). לאחר שירותו הצבאי וכהונתו בקונגרס, שירת הרברט בסנאט של מדינת מרילנד מ-1826 עד 1830.
הרברט הפעיל מטעים תוך שימוש בעבודה משועבדת. בשנת 1810 כלל ביתו 7 אנשים לבנים ו-45 אנשים משועבדים, ועשור לאחר מכן, היו בבעלותו 46 עבדים. ב-1840, במפקד האוכלוסין האחרון בחייו, ירד מספר עבדיו של הרברט באופן דרמטי, אולי מכיוון שהוא סיפק לבנותיו נדוניה.
ביוגרפיה > קריירה > מלחמת 1812

הוא גייס חיל פרשים ושימש כקפטן של קבוצת הפרשים בלדנסבורג במהלך מלחמת 1812.
ביוגרפיה > קריירה > הקונגרס

בשנת 1814, הרברט נבחר כפדרליסט לקונגרס הארבעה עשר והחמישה עשר, שכיהן מ-4 במרץ 1815 ועד 3 במרץ 1819. במהלך הקונגרס החמישה עשר, הרברט היה יושב ראש הוועדה למחוז קולומביה. הוא פרש לאחוזתו "Walnut Grange" בבלטסוויל, מרילנד, בשנת 1820 וחידש את החקלאות, כמו גם את העיסוק המשפטי ואת הפעילות הפוליטית שלו. הוא כיהן כאלקטור לנשיאות ממרילנד ב-1824.
ביוגרפיה > מוות ומורשת

ג'ון קרלייל הרברט מת במחוז בוטטורט, וירג'יניה, כשהוא מבקר את בתו אמה ומשפחתה. שרידיו הוחזרו למרילנד ונקברו בבית הקברות גרינמאונט בבולטימור, מרילנד. הכנסייה האפיסקופלית של סנט ברתולומיאו בלייטונוויל, מרילנד, שאותה עזר להקים, נותרה קהילה פעילה.
הערות שוליים

↑  "Milestones". 30 בנובמבר 2013. אורכב מ-המקור ב-27 באוקטובר 2016. נבדק ב-26 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: H000525
ג'קסון מרטינס

ג'קסון ארלי מרטינס ולנסיה (Jackson Arley Martínez Valencia; נולד ב-3 באוקטובר 1986) הוא כדורגלן עבר קולומביאני ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה

מרטינס התחיל את הקריירה שלו בדפורטיבו אינדפנדיינטה מדיין. את עונתו האחרונה במועדון סיים מרטינס עם 18 שערים ועזר למועדון לזכות באליפות ה-5 בתולדותיו. בקיץ 2010 חתם בצ'יאפס ("חגוארס") ממקסיקו. את עונתו הראשונה הוא סיים עם 9 שערים ובמקום ה-4 בטבלת מלך השערים בליגה.
ב-7 ביולי 2012 חתם בפורטו תמורת 11 מיליון דולר. ב-11 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במסגרת הסופרקאפ הפורטוגזי נגד אקדמיקה בו הוא גם כבש את שער הבכורה שלו במועדון בדקה ה-90 של המשחק, שהעניק לפורטו את התואר בפעם ה-19 בתולדות המועדון. ב-25 באוגוסט כבש את שער הליגה הראשון שלו מפנדל בדקה ה-80 נגד ויטוריה דה גימארייש, במשחק שנגמר ב-0:4 לפורטו. עם 11 שערים ב-12 משחקים האו שבר את השיא של שחקני פורטו לשעבר רדאמל פלקאו, האלק וליסנדרו לופז. הכינוי שהודבק לו בפורטו הוא "ג'קשואו מרטינז". יכולתו המרשימה עוררה עניין בקרב המועדונים הגדולים באירופה וביניהם: ליברפול, צ'לסי וברצלונה.
ב-30 ביוני 2015 פורטו הודיעה שמרטינס יעבור לאתלטיקו מדריד עבור 35 מיליון יורו. ב-29 באוגוסט הבקיע לראשונה במדי אתלטיקו מדריד, בניצחונה 0–3 על סביליה.
ב-3 בפברואר 2016 חתם מרטינס בגואנגג'ואו אוורגראנד עבור 42 מיליון יורו. ב-24 בפברואר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בתיקו 0-0 נגד פוהאנג סטילרס בליגת האלופות האסיאתית. ב-6 במרץ הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בהפסד 1–2 לצ'ונגצ'ינג ליפאן במחזור הראשון בליגה. ב-31 באוגוסט 2018 הושאל לפורטימוננסה הפורטוגזית.
תארים > קבוצתיים

אליפות ליגת העל הקולומביאנית
קלאוסורה: 2009
גביע מסואמריקנה: 2011
אליפות הליגה הפורטוגזית: 2012/2013
הסופר קאפ הפורטוגלי: 2012, 2013
הסופר קאפ הסיני: 2016
אליפות סין: 2016
הגביע הסיני: 2016
ג'נסיס נומד

| --- | --- |

 יצרן:  SEGA
 סוג:  קונסולה ניידת
 יצא לראשונה:  1995
 הפסקת הייצור:  1999
 מעבד:  מוטורולה 68000 
 אחסון:  מחסניות משחק
 יחידות שנמכרו:  מיליון
 מודל קודם:  סגה גיים גיר
 
ג'נסיס נומד (Genesis Nomad, הידועה גם בשם "Sega Nomad") היא קונסולת משחקים ניידת שפותחה על ידי חברת Sega ושוחררה בצפון אמריקה באוקטובר 1995. ה־Nomad היא גרסה ניידת של קונסולת המשחקים הביתית של סגה, הג'נסיס, ויש לה את היכולת להריץ את כל משחקי הקונסולה הביתיים במצב נייד. לקונסולה יש שלל יכולות נוספות כולל התחברות לטלוויזיה דרך חיבור וידאו. המכשיר מבוסס על ה-Mega Jet, גרסה ניידת של הקונסולה הביתית שנוצרה לשימוש בטיסות אוויר ביפן.
ה-Nomad היא הקונסולה הניידת האחרונה שיצאה על ידי סגה. היא הושקה בסוף תקופת הג'נסיס, והייתה אמורה לשמש כגרסה הניידת של הג'נסיס בדומה לנינטנדו סוויץ', והיא זכתה יחסית לזמן קצר של פעילות, לפני שיצורה הופסק.
היא הוכרזה למכירה באופן בלעדי בצפון אמריקה והשתמשה בנעילת אזורים. כמו כן, המיקוד של סגה ב-סגה סאטורון השאיר את ה־Nomad במערכת תמיכה מוגבלת, והיא לא הייתה תואמת עם כמה מתקנים של הג'נסיס, כולל הממיר Power Base Converter, ה-Sega CD, וה-32X. בסך הכל נמכרו כמיליון יחידות של ה־Nomad, והקונסולה נחשבת לכישלון מסחרי, למרות שהיום היא פריט מאד מבוקש בקרב אספנים.
היסטוריה

הסגה ג'נסיס הייתה הכניסה של חברת סגה לעידן של הקונסולות המשחקים ב-16 ביט. ביפן, סגה שחררה את ה-Mega Jet, גרסה ניידת של הג'נסיס, שנועדה לשימוש בטיסות של Japan Airlines. ה-Mega Jet דרש חיבור למסך טלוויזיה ולמקור חשמל, ולכן מחוץ לטיסות ניתן היה להשתמש בו רק ברכבים המצוידים בטלוויזיה ובמצת. בטיסות, ה-Mega Jet הוא מחובר למסכים. הוא הוצע למכירה במספר חנויות ביפן ב-1994, אך כשל במכירות.
אחרי ההצלחה היחסית של ה-גיים גיר, סגה בתחילה תכננה לייצר קונסולה המבוססת עליה אך עם מסך מגע, אך טכנולוגיית מסך מגע הייתה יקרה באותו זמן, ולכן סגה שחררה את ה־Nomad, גרסה ניידת של הג'נסיס. שם הקוד לפיתוח הוא "Project Venus". התקווה של סגה הייתה לרכב על גל ההצלחה של הקונסולה בצפון אמריקה, על ידי הוספת קונסולה ניידת שתתחבר לכרטיסי המשחק של הקונסולה, פיצ'רים ייחודים נוספים באותו זמן, הייתה היכולת להתחבר ישירות לטלוויזיה.
ה-Nomad יצאה באוקטובר 1995 באמריקה בלבד. השקה זו התרחשה חמש שנים לאחר שהג'נסיס כבר הייתה בשוק עם ספריית משחקים של למעלה מ-500 משחקים, שהיו זמינים למשחק על הקונסולה החדשה, מלבד משחקים בלעדיים שיצאו ל־Nomad. למרות שהמשחק The Ooze של Sega Technical Institute הוזמן בהתחלה כמשחק השקה, בסופו של דבר הוא לא נכלל.
היסטוריה > הסיבות לכישלון המסחרי

על פי מאמר של אחראי הפיתוח המחקר של Sega of America, ג'ו מילר, ה-Nomad לא הייתה אמורה להיות היורשת של הגיים גיר, ולסגה לא היו תוכניות רבות לקונסולה החדשה.
באותה תקופה החברה תמכה בחמישה קונסולות שונות במקביל: הסאטורון, והג'נסיס, הגיים גיר, הסגה פיקו (קונסולה חינוכית), ו-מאסטר סיסטם, כמו גם בהרחבות ה-Sega CD וה-32X. עומס זה מנע מסגה למצות את מלוא הפוטנציאל של ה־Nomed.
ביפן הג'נסיס לא הייתה הצלחה גדולה, והסאטורון הפך להצלחה יותר גדולה מה-PlayStation של סוני, ולכן המנכ"ל של סגה באותו זמן, האיו נקאיאמה, החליט להתמקד בפיתוח השוק המקומי ביפן ובסגה סטורון, ובכך הסתיימה התמיכה בג'נסיס ובמוצרים המבוססים עליה, כולל Nomad.
בנוסף, ה-Game Boy של Nintendo, הייתה הקונסולה הניידת ששלטה בשוק, לאחר שחרור המשחק פוקימון אדום וכחול, ההצלחה הייתה כה גדולה עד שהיא מנעה כל תחרות אמיתית בשוק הניידים.
כתוצאה משלל הסיבות ה-Nomad לא הצליחה מסחרית, ועד לשנת 1999, ה-Nomad נמכרה בפחות משליש מהמחיר המקורי שלה.
ביקורת ומורשת

בביקורת שערך מגזין Game Players, נכתב שהמחיר של 179 דולר הוא "מעט יקר", אך זו המערכת הניידת הטובה ביותר בשוק, והעדיפות שלה על פני ההג'נסיס זה שהיא מסוגלת להריץ את כל המשחקים שלה בפורמט נייד. בביקורת מסוף שנת 1997, צוות של ארבעה עורכי Electronic Gaming Monthly נתנו ל-Nomad ציונים של 8.0, 6.5, 7.0 ו-7.5. בהתאמה הם שיבחו את תמיכתה בספריית המשחקים של Genesis במלואה (מעל 500 משחקים בזמן ההשקה), אך הם הזכירו לשלילה את צריכת הסוללה הגבוהה שלה, וציינו כי למרות ירידת מחיר אחרונה, עדיין הייתה יקרה מדי כדי לצרכנים מתעניינים. למרות שהם המליצו על תצוגת המסך, הם העירו כי גודלו הקטן עשוי להקשות על במשחקים מסוימים.
בלייק סנו מ-GamePro רשם את ה-Nomad כמקום החמישי ברשימתו של "10 הקונסולות הניידות שמכרו הכי פחות מתמיד", ותלה את הכישלון בזמינות נמוכה לשוק, בפרסום לא מספיק, ובחיי סוללה קצרים. בשנת 2017 פותח מוד שמאפשר ל-Nomad להטעין יכולת הספק באמצעות מכשירי USB.
הערות שוליים

↑  File:GamePlayers US 0813.pdf – Retro CDN, retrocdn.net
↑  Sega Genesis Nomad - Overview - allgame, web.archive.org, ‏2014-11-14
↑  The 10 Worst-Selling Handhelds of All Time , page 2, Feature Story from GamePro, web.archive.org, ‏2011-10-04
↑  Chris Plante, Sega Nomad was the Nintendo Switch of 1995 — and now a modder has given it USB power, The Verge, ‏2017-05-29 (באנגלית)
| סגה |
| --- | --- | --- |
| קונסולות נייחות | SG-1000‏ • Sega Master System‏ • Sega Mega Drive/Genesis‏ • Sega Saturn‏ • Sega Dreamcast‏ |  |
| קונסולות ניידות | סגה גיים גיר • ג'נסיס נומד • סגה ויז'ן |  |
| סדרות דגל | Golden Axe • Alex Kidd • Wonder Boy • Sonic the Hedgehog • Streets of Rage |  |
| שונות | קבוצת סוניק |  |
ג'יימס מלארט

| --- | --- |
מלארט במרכז, מעשן סיגריה
מלארט במרכז, מעשן סיגריה
 לידה:  14 בנובמבר 1925 לונדון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  29 ביולי 2012 (בגיל 86) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה
 מקום מגורים:  טורקיה, בריטניה
 מוסדות:  אוניברסיטת לונדון 
 פרסים והוקרה:  עמית האקדמיה הבריטית 
 הערות:  הואשם בהברחת ממצאים ארכאולוגיים ובפברוק ממצאים
 תרומות עיקריות
 גילוי היישוב צ'טלהויוק  
 
ג'יימס (ג'ימי) מלארט (באנגלית: James Mellaart; ‏14 בנובמבר 1925 - 29 ביולי 2012) היה ארכאולוג וסופר בריטי. הוא נודע בזכות גילוי היישוב הנאוליתי צ'טלהויוק בטורקיה של היום; בנוסף לכך התפרסם בפרשת האוצר של דוראק, שבה הואשם בסחר בעתיקות בשוק השחור; וכן בקשר למחלוקות שנגעו להאשמה בפיברוק ממצאים ארכאולוגיים.
קריירה אקדמית

מלארט נולד בלונדון ב-14 בנובמבר 1925 לאב שהיה מהגר מהולנד, צאצא למשפחה סקוטית. את רוב הקריירה האקדמית שלו הוא בילה בטורקיה. הרצה באוניברסיטה של איסטנבול, והיה עוזרו של מנהל המכון הבריטי לארכאולוגיה באנקרה (BIAA) בירת טורקיה. הוא נשא לאישה את ארלט, ילידת טורקיה, שהייתה מזכירת המכון לארכאולוגיה, וסייעה לו בחפירות. בשנת 1951 החל לנהל חפירות באתרים שונים בטורקיה. בעזרתו זוהו כלי חרס רבים בדמות ספלי שמפניה שנמצאו במערב אנטוליה (אסיה הקטנה) כשייכים לתקופת הברונזה המאוחרת, זיהו שהוביל לגילוי האתר בֵּייגֵ'סוּלטַן (Beycesultan) שבאנטוליה. בסיום מסע החפירות ב-1959, השתתף בפרסום ממצאי המחקר. בשנת 1964 החל להרצות באנקרה על הארכאולוגיה של האזור.
קריירה אקדמית > ייחודו כארכאולוג

מלארט נודע בקרב עמיתיו כבעל חוש מופלא לגילוי ממצאים מעניינים. סיפרו עליו שנהג להתהלך במקום שנחשב כאתר ארכאולוגי פוטנציאלי, קורא את הסימנים החבויים מעיניו של אדם רגיל, ובאינטואיציה בלתי מוסברת נהג להחליט היכן לחפור; וכמעט תמיד פגע במקום המדויק שבו היו הממצאים המעניינים. כך, למשל, היה מצא את התגלית המשמעותית הראשונה שלו, היישוב הנאוליתי האצ'ילאר (Hacilar), בעוקבו אחרי אגדות עם מקומיות.
גילוי צ'טלהויוק

מלארט ניהל חפירות באתר צ'טלהויוק בשנת 1961. הצוות שלו גילה למעלה מ-150 חדרים, חלקם מקושטים בציורי קיר, תבליטים מכוירים, ופסלים. מלארט הספיק לחקור רק כ-4% משטח האתר, לפני שגורש מהמדינה בגלל פרשת "האוצר של דוראק".
ברבות השנים התבררה החשיבות הגדולה של גילוי האתר. המקום היה אחד היישובים הנאוליתיים הגדולים והמרשימים ביותר במזרח התיכון, עם רצף יישובי של אלפי שנים (בערך 6200 – 5500 לפנה"ס). גודלו של האתר הביא את מלארט להגדירו כעיר.
על פי השערתו של מלארט, העיר הייתה מקום פולחן עיקרי של האלה האם. הוא זכה לחוסר הסכמה מצד מספר עמיתים, מה שיצר מחלוקת קשה. מלארט אפילו הואשם בהמצאה של חלק מהמיתוסים שפרסם. המחלוקת הביאה את ממשלת טורקיה לסגור את האתר למשך שלושה עשורים. החפירות התחדשו רק בשנות ה-90, בידי הארכאולוג הבריטי איאן הודר (Ian Hodder), אשר חופר באתר עד היום.
חורבות 'העיר' משתרעות על פני שטח של כ-130 אלף מטרים רבועים, ומעריכים שבין 5,000 ל-8,000 תושבים אכלסו אותה בכל שכבה - גדול בהרבה מיישוב טיפוסי לתקופות אלה. צ'טלהיויוק הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 2012.
פרשת "האוצר של דוראק"

בשנת1958 דיווח מלארט לנציג המכון הבריטי לארכאולוגיה באנקרה, שנודע לו על אוצר של ממצאים שנלקחו מהאתר דוראק. האוצר כלל, על פי עדותו: פסלון מזהב, חרבות משובצות עיטורי כסף, פיסות מכתר מלכותי מזהב, ועוד. כשהידיעה על כך פורסמה בעיתונות הבריטית, השלטונות הטורקיים דרשו לדעת מדוע לא דווח להם על כך, וכן היכן בדיוק הם נמצאו. מלארט סיפר שראה את האוצר בביתה של אישה צעירה ויפהפייה מהעיר איזמיר, אותה פגש במקרה ברכבת בשנת 1958. על פי טענתו, היא התיישבה מולו בקרון הרכבת, עונדת על פרק ידה צמיד מוזהב, שנראה עתיק למדי. לשאלתו ענתה, שיש בביתה עוד תכשיטים רבים כמוהו. הוא שהה בבית האשה מספר ימים, אך היא לא הרשתה לו לצלם את הפריטים, אלא רק לציירם. לשאלת הטורקים מדוע לא סיפר על כך לאיש במשך שש שנים, ענה שהאישה, אנה פפסטראטי שמה, השביעה אותו לשמור על סודיות; הוא אף רמז שלא יכול היה להצדיק בעיני אשתו את העובדה ששהה בבית הצעירה מספר ימים.
בהמשך החקירה התברר, ששם האישה שמסר לשלטונות לא היה ידוע; ושהכתובת שמסר כלל לא הייתה קיימת באיזמיר. העדות היחידה שיכול היה להציג לקיום האוצר היה מכתב כתוב במכונת כתיבה, שהחוקרים קבעו שהודפס בידי אשתו של מלארט. על כן החליטו השלטונות לגרש את המדען בחשד להברחת עתיקות אל מחוץ למדינה. מלארט הורשה לחזור לתקופה קצרה, ולאחר מכן נאסרה כניסתו למדינה כליל. האוצר לא נמצא מאז מעולם.
על פי פרסומים מאוחרים, השלטונות הטורקיים סברו שהאוצר היה בחלקו מזויף ובחלקו אותנטי, מלוקט מאתרים שונים ברחבי המדינה. הם סברו, שהגברת פפסטראטי הייתה פיתוי, כדי למשוך ארכאולוג מכובד למלכודת. הדבר נעשה במטרה להעניק לאוצר הכרה של מכובדות ואותנטיות, וכדי להבריחו אל מחוץ למדינה ולמוכרו לסוחרי עתיקות.
בשנת 2005 פרש מלארט מעבודתו המדעית לחיים עם משפחתו בצפון לונדון. בשנת 2012 נפטר.
ספריו

Anatolian Chronology in the Early and Middle Bronze Age, Anatolian Studies VII, 1957
Early Cultures of the South Anatolian Plateau. The Late Chalcolithic and Early Bronze Ages in the Konya Plain, Anatolian Studies XIII, 1963
Çatalhöyük, A Neolithic Town in Anatolia, London, 1967
Excavatians at Hacilar, vol. I-II
ראו גם

צ'טלהויוק
המהפכה הנאוליתית
לקריאה נוספת

Balter, Michael. The Goddess and the Bull: Çatalhöyük: An Archaeological Journey to the Dawn of Civilization. New York: Free Press, 2004 (hardcover, ISBN 0-7432-4360-9); Walnut Creek, CA: Left Coast Press, 2006 (paperback, ISBN 1-59874-069-5).
Pearson, Kenneth; Connor, Patricia. The Dorak Affair. London: Michael Joseph. 1967; New York: Atheneum, 1968.
הערות שוליים

1 2  הבלוג של Matt Salusbury, עיתונאי עצמאי; פוסט מ-8 בפברואר 2010
↑  Neolithic Site of Çatalhöyük - UNESCO World Heritage Centre
↑  העיתון שפרסם את הפרשה, Illustrated London News, שגילה חיבה לסיפורים מתחום הארכאולגיה, הכתיר אותה בתואר "התגלית החשובה ביותר מאז גילוי הקבר המלכותי באור" (בעיראק של היום).
↑  מלארט טען, שהעיר איזמיר התפתחה במהירות באותה תקופה, ושמות הרחובות באזור השתנו מספר פעמים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300645905171  PLWABN: 9810661741405606  BIBSYS: 90659548  BnF: cb12746140f (data)  CiNii: DA06151428  GND: 107607743  ISNI: 0000 0001 2148 0531  LCCN: n50007197  LNB: 000139168  NKC: jcu2011645715  NTA: 06825668X  SUDOC: 068747659  VIAF: 112258510   WorldCat (עם VIAF): 112258510 
החפירות המחודשות באתר צ'טלהויוק, אנטוליה, מרכז טורקיה
ג'ון האתורן הול

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 ביוני 1894
 פטירה:  17 ביוני 1979 (בגיל 84)
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פרסים והוקרה:  הצלב הצבאי  קצין במסדר האימפריה הבריטית  אביר הצלב הגדול במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש 
 
ג'ון האתורן הול  (באנגלית: John Hathorn Hall; 19 ביוני 1894 – 17 ביוני 1979) היה איש צבא ופקיד קולוניאלי בריטי שכיהן כמזכיר הראשי של ממשלת המנדט הבריטי בארץ ישראל בשנים 1933–1937.