stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ביוב
הערות שוליים

↑  מהי התרבות העירונית הראשונה שגם המציאה את הביוב?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה
↑  לחפש את הקורונה בביוב, באתר לחפש את הקורונה בביוב, ‏2020-05-25
↑  ירון בלסלב, עיר עברית עם אשפה עברית: הטיפול בפסולת של תל אביב בתקופת המנדט, ישראל: כתב עת לחקר הציונות ומדינת ישראל 42, 2016, עמ' 271-300
↑  ירון בלסלב, זיהום וטיהור שפת ימה של תל אביב, אופקים בגיאוגרפיה, 2012, עמ' 101-121
↑  הביוספירה כ' 10–11, יולי-אוגוסט 1991(הקישור אינו פעיל, 12.9.2020)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534054305171  BnF: cb13318338r (data)  GND: 4029466-3  LCCN: sh85120536  NDL: 00562426  NKC: ph114860 
תעלת ביוב פתוחה בעיר אג'מר בחבל ראג'סטאן שבהודו
מבט אל תוך צינור ביוב העשוי מבטון
צינור להזרמת ביוב לים התיכון בתל אביב, 1952
מכסה ביוב של עיריית חיפה בשדרות יצחק
ז'אן סיבליוס

.
| --- | --- |

 לידה:  8 בדצמבר 1865 המנלינה, הדוכסות הגדולה של פינלנד, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  20 בספטמבר 1957 (בגיל 91) Ainola, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, פינלנד 
 שם לידה:  Johan Julius Christian Sibelius 
 שם במה:  Jean Sibelius 
 מוקד פעילות:  הלסינקי 
 תקופת הפעילות:  מ-1892 
 מקום לימודים:  אקדמיית סיבליוס, אוניברסיטת הלסינקי 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית, מוזיקת ליווי, מוזיקה קלאסית של המאה ה-20, סימפוניה, אופרה, שירה אמנותית 
 שפה מועדפת:  שוודית, רוסית, פינית 
 כלי נגינה:  כינור, פסנתר 
 בן או בת זוג:  Aino Sibelius (10 ביוני 1892–20 בספטמבר 1957) 
 צאצאים:  Ruth Snellman, Heidi Blomstedt, Katarina Ilves 
 מספר צאצאים:  6 
 פרסים והוקרה:  אביר הצלב הגדול של הוורד הלבן של פינלנד (8 בדצמבר 1950)  מפקד דרגה ראשונה במסדר הוורד הלבן של פינלנד (30 באפריל 1920)  מפקד דרגה 1 במסדר ואסה (26 בפברואר 1923)  מדליית גתה לאמנות ומדעים (1935)  אביר הצלב הגדול של הוורד הלבן של פינלנד (8 בדצמבר 1925)  מדליית הזהב של החברה הפילהרמונית המלכותית (1935)  פרס סיבליוס (1953)  היכל התהילה הפיני (2018)  מנהיגות במסדר דנבורג  קצין בכיר בלגיון הכבוד  הצלב הגדול של מסדר דנבורג  מפקד במסדר אולב הקדוש  אביר הצלב הגדול של מסדר הכתר האיטלקי  Honorary Member of the International Society for Contemporary Music 
 www.sibelius.fi
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
סיבליוס ב-1913
ז'אן סיבֶּלִיוּס (בפינית: Jean Sibelius; ‏8 בדצמבר 1865 – 20 בספטמבר 1957) היה מלחין פיני, אחד המלחינים הפופולריים של שלהי המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. המוזיקה שחיבר וכישרונו הרב היוו מרכיב בהתהוותה של הזהות הלאומית הפינית.
ביוגרפיה

סיבליוס נולד למשפחה דוברת שוודית בעיר המנלינה (Hämeenlinna) בדוכסות הגדולה של פינלנד, שהייתה באותה עת חלק מהאימפריה הרוסית. שמו המלא היה יוּהאן יוליוס כריסטיאן סיבליוס (Johan Julius Christian Sibelius). הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון בשנת 1885. הוא החל לימודי משפטים באוניברסיטה בהלסינקי, אולם עד מהרה פרש מלימודיו. בהיותו סטודנט אימץ את השם ז'אן, גרסה צרפתית לכינויו המשפחתי יאנֶה. הוא נשלח לבית ספר ידוע ללימוד השפה הפינית. ניתן לראות את לימודיו אלו כחלק מהתעוררות התנועה הרומנטית-לאומית בפינלנד באותם ימים. הלכי רוח אלו היוו חלקים מכריעים ביצירותיו ודעותיו של סיבליוס.
בין 1885 ל-1889 למד מוזיקה בבית הספר למוזיקה של הלסינקי (הנקרא כיום אקדמיית סיבליוס). מורהו היה מרטין וגאליוס. סיביליוס למד נגינה בכינור והמשיך את לימודיו בברלין (בין 1889 ל-1890) ובוינה (בין 1890 ל-1891). סיבליוס התחתן ביוני 1892. לו ולרעייתו נולדו שש בנות.
יצירותיו הידועות ביותר הן "פינלנדיה", "וולס טריסטה", "קונצ'רטו לכינור ברה מינור, "הברבור מטואונלה", והסדרה הקרליאנית. הוא כתב יצירות רבות נוספות, כולל כאלו המושפעות מהקאלוואלה, שבע סימפוניות, מעל 100 שירים לשירה ולפסנתר, מוזיקת רקע לשלושה עשר מחזות, אופרה (Jungfrun i tornet, "העלמה במגדל"), מוזיקה קאמרית (כולל עבור רביעיית מיתרים), מוזיקת פסנתר, 21 יצירות של שירי מקהלה, ומוזיקה טקסית של הבונים החופשיים.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 הוא חדל מלחבר יצירות.
סיבליוס מת מדימום מוחי ב-20 בספטמבר 1957.
סגנונו המוזיקלי

ז'אן סיבליוס היה חלק מתוך גל של מלחינים אשר קיבלו את נורמות הקומפוזיציה של המאה ה-19, אולם חיפשו בהתמדה כיצד לפשט את המבנה הפנימי של המוזיקה. בדומה לאנטונין דבוז'אק חיפש סיבליוס לחנים אופייניים אשר להם אופי לאומי, אך בו בזמן הביא גישה ייחודית ואידיוסינקרטית. הוא הושפע מפרוצ'ו בוזוני ומפיוטר צ'ייקובסקי, אשר השפעתו ניכרת לדוגמה ביצירתו "סימפוניה מספר 1 במי מינור" מ-1899. יצירות של סיבליוס מתאפיינות בפיתוח של קטעים בתוכן בהדרגתיות עד סיומן הגדול. המיזוג ביניהם הוא לעיתים כה מרשים עד כי יש החושבים כי הוא נהג להתחיל את העבודה על יצירותיו דווקא מן האמירה הסופית שלהם.
עבודותיו הגדולות האחרונות היו הסימפוניות השישית והשביעית שלו, מוזיקת רקע למחזהו של שייקספיר "הסערה", ו"טפיולה" (Tapiola). סיבליוס צוטט כמי שאמר כי "בעוד מלחינים אחרים נוהגים להגיש קוקטיילים, הוא מציע לציבור מים קרים וטהורים".
הנצחה

קרחון סיבליוס באי אלכסנדר שבאנטארקטיקה נקרא על שמו של ז'אן סיבליוס; גבעות פינלנדיה באי אלכסנדר, בסמוך לקרחון, נקראות על שם הפואמה הסימפונית "פינלנדיה" כהנצחה לז'אן סיבליוס; תוכנת התיווי סיבליוס נקראת אף היא על שמו.
לקריאה נוספת

צבי צרי, סיבליוס - קולה של פינלנד המתעוררת, נהר ספרים, 2017.
הערות שוליים

↑  קרחון סיבליוס באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
↑  גבעות פינלנדיה באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268235505171  PLWABN: 9810703174005606  BIBSYS: 90081314  BNE: XX1121485  BnF: cb138997587 (data)  CANTIC: a10157086  CiNii: DA05213199  GND: 118642405  ICCU: LO1V133238  ISNI: 0000 0001 2135 1334  LCCN: n79068399  LNB: 000036746  MusicBrainz: 691b0e9d-9e57-41cf-932d-a3d21b068e75  NARA: 10580600  NDL: 00526175  NKC: jn19990007924  NLA: 36093819  NLG: 233712  NLK: KAC199625258  NSK: 000062725  NTA: 070048525  RERO: 02-A003829113  SELIBR: 91621  SNAC: w6jh3jq4  SUDOC: 027272672  Trove: 1211215  VcBA: 495/201788  VIAF: 59270886   WorldCat (עם VIAF): 59270886
שם במה

שם במה או "שם מסך" הוא שם בדוי (ההופך לעיתים לשם הרשמי) המשמש שחקן, מוזיקאי, מתאבק או בדרן במקום שמו המקורי. יכולות להיות סיבות שונות לשימוש בשם במה, העיקרית בהן היא ששמו המקורי של השחקן אינו שיווקי במידה מספקת.
דוגמאות אחדות:
אמינם (מרשל מת'רס)
מרילין מונרו (נורמה ג'ין מורטנסן בייקר)
וודי אלן (אלן סטיוארט קניגסברג)
אלטון ג'ון
סקרילקס (סוני-ג'ון מור)
בוב דילן (רוברט אלן צימרמן)
ליידי גאגא (סטפני ג'ואן אנג'לינה ג'רמנוטה)
צ'ארלי שין (קַרְלוֹס אְרְוִּין אֵסְטֵבֵז)
בונו (פול דייוויד יוסון)
מרילין מנסון (בריאן יו וורנר)
לנה דל ריי (אליזבת' וולרידג' גרנט)
סטטיק (לירז רוסו)
ג'ורדי (ירדן פלג)
אייל גולן (אייל ביטון)
מעט יוצא דופן הוא השחקן ניקולס קייג', אשר נולד בשם ניקולס קופולה, ושינה את שמו בטרם זכה לפרסום, כדי שיתפרסם בזכות עצמו ולא בתור אחיינו של הבמאי הנודע פרנסיס פורד קופולה.
בשנות החמישים, בעת "ציד המכשפות" של הסנטור ג'וזף מקארתי, אשר רדף את מי שחשד בו כקומוניסט, ויצר "רשימה שחורה" של אנשים החשודים כקומוניסטים או כבעלי קשרים לקומוניזם, בה היו רשומים רבים מבמאי ותסריטאי הוליווד, עבדו רבים מהם תחת שם בדוי, על מנת שניתן יהיה להפיץ את הסרט שיצרו.
שם במה מיוחד במינו הוא "אלן סמית'י". זהו שם במה גנרי, שמאחוריו מסתתרים במאי קולנוע שסירבו מטעמים שונים (לרוב, אי-הסכמה עם האולפנים על עריכת הסרט) להזדהות כבמאים של סרט מסוים. מאז שנת 2000 אין איגוד במאי הקולנוע האמריקני מאפשר עוד שימוש בשם זה, לאחר שה"סוד" נחשף לציבור הרחב.
שימוש בשם במה נפוץ מאוד בתעשיית הפורנוגרפיה. שחקני ושחקניות בתעשייה משתמשים בשם במה כדי ליצור חיץ בין חייהם האישיים לעיסוקם בתחום הפורנוגרפיה, כאשר השם האמיתי של רובם לא נחשף בפומבי. מסיבות אלו שימוש בשם במה נפוץ גם בקרב חשפניות ודוגמניות עירום.
שמות במה בולטים בישראל

אילנית (חנה דרזנר)
דנה אינטרנשיונל (שרון כהן)
אדם (חיים כהן)
מוקי (דני ניב)
סגול 59 (חן רותם)
שורטי (הילה ניסימוב)
אנה זק (אנה קוזנקוב)
שגיא ביטבוקס (שגיא ברייטנר)
חובי סטאר (חובב סקולץ)
סאבלימינל (קובי שמעוני)
רוני סופרסטאר (רוני דואני)
טינקרבל (רוית רוזן)
סקאזי (אשר סויסה)
יובל המבולבל (יובל שם-טוב)
הצל (יואב אליאסי)
שי 360 (שי חדד)
אלון דה לוקו (אלון כהן)
עומרי 69 סגל (עומרי סגל)
סטטיק (לירז רוסו)
איזי (ארז שרון)
ג'ורדי (ירדן פלג)
שרי (שרלוט אליאס)
סטלוס (שמעון מזרחי)
מיקיאגי (מיכאל (מיקי) הירשמן)
סטפן לגר (סטפן גאגבה)
דודו פארוק (אורי קומאי)
טונה (איתי זבולון)
דקלון (יוסף לוי)
ג'נגו (עמיר רוסיאנו)
דוד חיים (חיים אוסדון)
ראו גם

שם עט
הערות שוליים

↑  "לונדון גאזט" 11 בינואר 1972 (קובץ PDF), באתר לונדון גאזט, בדיקה אחרונה ב־15 במרץ 2022
↑  רג'ינלד קנת דווייט. שינה חוקית את שמו ל"אלטון הרקולס ג'ון" ב־1972
ג'ורדי

ערך זה עוסק בכינוי לאדם הבא מאזור הטיינסייד. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
ג'ורדי (באנגלית: Geordie) הוא כינוי לאדם הבא מאזור הטיינסייד (אנ') הצמוד לנהר הטיין באנגליה, וכן גם כינוי לניב הנפוץ בקרב אוכלוסייה זו. ישנן הגדרות שונות לכינוי זה, אך לאורך ההיסטוריה הוא שימש כדי לתאר אנשים מצפון-מזרח אנגליה. ג'ורדי יכול להיות גם אדם שנולד באזור הטיינסייד, בפרט בניוקאסל, ובאזורים שמסביב. לא כל אדם מצפון-מזרח אנגליה מזדהה בתור ג'ורדי.
באופן דומה "סמוגי" (smoggy) הוא כינוי למי שבא מאזור טיסייד (אנ') שבאנגליה.
היסטוריה

הניב הג'ורדי הוא המשך והתפתחות של השפה שדוברה על ידי המתיישבים האנגלו-סקסונים, ואומצה על ידי הבריטונים כאשר נלחמו בפולשים הפיקטים לאחר סיום השלטון של רומא העתיקה בבריטניה במאה ה-5. העמים האנגליים(אנ'), הסקסוניים והיוטיים שהגיעו לאזור התעלו מבחינה פוליטית וחברתית על תושבי בריטניה הילידים, הודות להגירה שלהם ממולדתם לאורך חוף הים הצפוני באירופה. הממלכות האנגלו-סקסוניות שנוצרו לאורך ימי הביניים דיברו בעיקר ניבים שונים של אנגלית עתיקה, אשר היו שונים זה מזה בפונולוגיה, במורפולוגיה, בתחביר ובמילונאות. שמרנות לשונית זו גורמת לכך שכתביו של המלומד האנגלו-סקסוני בדה ונרביליס מתורגמים בהצלחה לג'ורדי, לעומת אנגלית מודרנית.
בצפון אנגליה ובסקוטיש בורדרס, אשר היו תחת שלטון ממלכת נורת'מבריה בתקופה זו, התפתח ניב נורת'מברי(אנ'). מאוחר יותר, הגירת האירים השפיעה על הפונולוגיה של הניב הג'ורדי מתחילת המאה ה-19 והלאה.
המונח "ג'ורדי" יכול לשמש גם לתיאור אוהדים של מועדון ניוקאסל יונייטד. כוס הסקונאר הג'ורדי שימשה באופן מסורתי להגשת בירה ניוקאסל.
הזהות והניב הג'ורדי מזוהים בעיקר עם אנשים ממעמד הפועלים. סקר שנעשה בשנת 2008 על ידי עיתון "הסקוטסמן" מצא כי המבטא הג'ורדי הוא "הכי אטרקטיבי באנגליה".
כיסוי גאוגרפי

כאשר מתייחסים לעם, לעומת הניב, מילונים מתייחסים לג'ורדי לרוב בתור יליד או תושב ניוקאסל והסביבה, אזור הכולל את בלית', אשינגטון, צפון טיינסייד, ניוקאסל, דרום טיינסייד וגייטסהד. לפי מפקד נתונים משנת 211, אזור זה כולל כ-700,000 תושבים.
מקורו של המושג "ג'ורדי" הוא ממכרות הפחם בצפון מזרח אנגליה. אגן הניקוז של השם "ג'ורדי" יכול לכלול את המחוזות נורת'מברלנד ודרהאם, או להיות מוגבל רק לאזור ניוקאסל והטיינסייד. סקוט דובסון, מחבר הספר "Larn Yersel Geordie", טען כי סבתו, אשר גדלה בעיר בייקר שבתוך ניוקאסל, האמינה כי כורי הפחם הם הג'ורדים האמיתיים. קיימת תיאוריה לפיה השם הגיע מכורי הפחם של נורת'מברלנד ודרהאם. לפי המילון האנגלי של אוקספורד, פואמות ושירים שנכתבו באזור זה בשנת 1876 דיברו על הג'ורדים.
כשם שקוקני מתואר לרוב כמישהו ש"נולד לצלילי כנסיית סנט מרי לה בו", המושג ג'ורדי הוגדר היסטורית בעזרת המונח "במרחק יריקה מהטיין". אקדמאים מתייחסים לניב הג'ורדי כ"אנגלית הטיינסייד".
מקור השם

מספר תאוריות הועלו לגבי מקור הכינוי. ישנה הסכמה כללית כי המונח בא מן השם "ג'ורג'". הסבר אחד הוא כי השימוש בשם החל בזמן מרד היעקוביטים בשנת 1745. היעקוביטים טענו כי תושבי ניוקאסל הם תומכים נלהבים בבית המלוכה ההאנוברי ובמיוחד של המלך ג'ורג' השני. הסבר נוסף למקור השם הוא בפנסי הבטיחות בהם השתמשו כורי הפחם באזור, שנקראו "פנסי ג'ורדי" על שם ממציאם ג'ורג' סטיבנסון, בניגוד ל"פנסי דייווי", על שם האמפרי דייווי, שהיו בשימוש באזורים אחרים של אנגליה. האזכור הראשון למונח ג'ורדי הופיע בשנת 1823 על ידי קומיקאי מקומי. בהקשר זה המונח ג'ורדי בא כמשל ל"אידיוט".
הערות שוליים

1 2  Geordie, באתר AskOxsford
1 2 3  Roots and Origins of the Geordie Dialect, באתר England's North East
1 2  Geordie Guide: Defining Geordie, באתר Newcastle University
↑  Are you Geordie, a Mackem or a Smoggie?, באתר Chronicle Live
↑  Irish Migration 19th Century. Newcastle and Weetslade., באתר Tyneside Family History
↑  ריימונד היקי, A Source Book for Irish English, ינואר 2002
↑  ANDY GRAY & RICHARD KEYS: EPL PREDICTIONS - WEEK 2, באתר Sport360‏, 24 באוגוסט 2013
↑  Meet The Geordie Schooner, באתר פורבס, 17 במאי 2010
↑  סבסטיאן ניקל, The Geordie Dialect. On Language Identity and the Social Perception of Tyneside English, באתר Grin
↑  Scots accent is UK's second favourite, בעיתון "The Scotsman",‏ 25 בספטמבר 2008
↑  Geordies, באתר The Free Dictionary
↑  The Blaydon Races, באתר Wayback Machine
↑  ג'ון טרוטר ברוקט, A glossary of North country words, in use : with their etymology, and affinity to other languages ; and occasional notices of local customs and popular superstitions,‏ 1829
↑  ג'ון קמדן הוטן, The Slang Dictionary,‏ 1869
↑  GEORDIE DIALECT, באתר BBC,‏ 17 בינואר 2005
יון תורלקסון

יון תורלקסון (באיסלנדית: Jón Þorláksson;‏ 3 במרץ 1877 – 20 במרץ 1935) היה ראש ממשלת איסלנד מיולי 1926 ועד אוגוסט 1927. הוא היה מנהיגה היחיד של המפלגה השמרנית (Íhaldsflokkurinn) קצרת הימים שב-1929 התמזגה עם הליברלית ויחד יצרו את מפלגת העצמאות שקיימת עד ימינו. משנת 1933 ועד מותו הוא כיהן כראש עיריית רייקיאוויק.
ראשית חייו

יון תורלקסון היה בנו של חוואי מצפון-מערב איסלנד. הוא, שתי אחיותיו ואחיו היו ילדים מחוננים בצורה בלתי רגילה. אחת מאחיותיו, ביורג, הייתה למשל האישה האיסלנדית הראשונה שקיבלה תואר דוקטור מהסורבון ב-1926. יון תורלקסון עצמו סיים ב-1897 את לימודיו ב"קולג' הצעיר של רייקיאוויק" (Menntaskólinn í Reykjavík) בתור הסטודנט המצטיין בכיתתו וציוניו היו הגבוהים ביותר שניתנו לתלמיד כלשהו במוסד זה אי פעם. הוא למד הנדסה אזרחית בבית הספר הפוליטכני בקופנהגן (לימים בית הספר הטכנולוגי הדני), שם סיים את לימודיו ב-1903. בשנת 1905 הוא מונה לתפקיד המהנדס הראשי של איסלנד וב-12 השנים הבאות היה אחראי על בנייתם של הכבישים והגשרים במדינה ודחף (וסייע לבנות) לבנייתן של תחנות כוח הידרואלקטריות שעשו שימוש במקורות הבלתי נדלים של איסלנד של אנרגיה גאותרמית. תורלקסון התפטר מתפקידו זה ב-1917 ופתח חברה לייבוא חומרי בנייה, אך גם עבד כמהנדס עצמאי שתכנן כמה מיזמים.
קריירה פוליטית

ב-1921 נבחר תורלקסון לאלת'ינגי (הפרלמנט האיסלנדי) במסגרת רשימת מועמדים שהתנגדה למפלגה הסוציאליסטית שהתהוותה אז. כאישיות מכובדת יותר מאשר אהודה, הוא נעשה עד מהרה למנהיגם של המרכיבים השמרנים והליברטריאנים באלת'ינגי שב-1924 ייסדו את המפלגה השמרנית. תורלקסון שימש בתפקיד שר האוצר בממשלה שהוקמה באותה שנה על ידי המפלגה השמרנית וב-1925 הצליח להעלות את ערכה של הקרונה האיסלנדית, באופן די דומה להצלחתו של וינסטון צ'רצ'יל בהעלאת ערך הלירה שטרלינג באותה תקופה.
עם מותו הפתאומי של ראש הממשלה, יון מגנוססון ב-1926, הוא התמנה לתפקיד ראש הממשלה. לאחר תבוסתה של המפלגה השמרנית בבחירות של 1927 עבר תורלקסון להיות מנהיג האופוזיציה. הוא היה מנהיגה הראשון של מפלגת העצמאות שיצר מיזוג של המפלגה השמרנית עם המפלגה הליברלית הקטנה ב-1929. בשנת 1933 הוא נבחר לתפקיד ראש עיריית רייקיאוויק. בשל ההתדרדרות במצב בריאותו הוא התפטר ב-1934 מתפקידו כמנהיג מפלגת העצמאות ושנה לאחר מכן הוא מת.
הוא היה נשוי והיו לו שתי בנות מאומצות.
משנתו הפוליטית

יון תורלקסון היה ליברל קלאסי שרכש את הידע שלו בכלכלה מהכלכלן השוודי הידוע, גוסטב קסל. במאמר בכתב עת שפורסם ב-1926 הבחין תורלקסון בין הרעיונות השמרנים והרדיקליים, מחד, לבין הרעיונות הליברטריאניים והאוטוריטריים, מאידך. הוא טען ששתי מערכות רעיוניות אלו יכולות להתקיים בכל ארבעת הצרופים האפשריים. מתנגדיו באגף השמאלי של המפה הפוליטית האיסלנדית או המפלגה הסוציאליסטית היו לתפיסתו הן רדיקליים והן אוטוריטריים. הוא טען שלעיתים ליברטריאנים צריכים להיות רדיקלים, אך לעת עתה עליהם להיות שמרנים, בשל העובדה שמשימתם החיונית הייתה לשמור על החירויות שהושגו במאבקים של המאות ה-18 וה-19 ולהגן עליהן מפני הסוציאליזם. באופן זה הגדיר תורלקסון את עצמו כשמרן-ליברטריאני. במסמך שהקריא בפני האספה הכללית של המפלגה השמרנית ב-1929, התווה בקצרה אך באופן ברור, את הרעיון הליברלי הקלאסי של האופן בו האנשים יכולים, לפעול באופן אך ורק למען האינטרס האישי שלהם, בסביבה תחרותית, ובהיסח הדעת לשרת את האינטרס הציבורי. כך, בעוצמה רבה, הוא הגן על עקרון הסחר החופשי והגביל את כוחה של הממשלה. תורלקסון הציע באופן פומבי את הפרטתם של שני הבנקים המסחריים של איסלנד, שאז היו בבעלות הממשלה.
אוטו נויגבאואר

| --- | --- |

 לידה:  26 במאי 1899 אינסברוק, אוסטריה 
 פטירה:  19 בפברואר 1990 (בגיל 90) פרינסטון, ארצות הברית 
 שם לידה:  Otto Eduard Neugebauer 
 ענף מדעי:  מתמטיקה, היסטוריה של המדע 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גראץ (1921)  אוניברסיטת גטינגן (1926) 
 מנחה לדוקטורט:  ריצ'רד קוראנט, דויד הילברט 
 מוסדות:  אוניברסיטת בראון (1947–1969)  אוניברסיטת קופנהגן (1934–1938)  אוניברסיטת גטינגן (1926–1934)  המכון למחקר מתקדם (1969–1990) 
 תלמידי דוקטורט:  David Pingree, William Duane Stahlman, Olaf Henrik Schmidt, אסגר אובו, Bernard R. Goldstein 
 פרסים והוקרה:  פרס בלצן (1986)  Pfizer Award (1985, 1976)  העיטור האוסטרי למדע ואמנות (1972)  הרצאת הנרי נוריס ראסל (1967) 
 צאצאים:  גרי נויגבאואר 
 
אוטו אדוארד נויגבאואר (Otto Eduard Neugebauer;‏ 26 במאי 1899 - 19 בפברואר 1990) היה מתמטיקאי והיסטוריון של המתמטיקה והאסטרונומיה אוסטרי שהיגר לארצות הברית והתאזרח בה ב-1939. בקריירה שנפרשה על פני שישים וחמש שנים, יצר במידה רבה את ההבנה המודרנית של האסטרונומיה המתמטית בבבל ובמצרים, ומעבר הידע דרך יוון העתיקה ורומא, הודו ועולם האסלאם ועד אירופה של ימי הביניים והרנסאנס. בכלל זה חקר את היווצרות הלוח העברי.
משפחתו

בנו, גרי נויגבאואר היה אסטרונום ופרופסור במכון הטכנולוגי של קליפורניה
פרסים והוקרה

העיטור האוסטרי למדע ואמנות, 1973
Pfizer Award של החברה להיסטוריה של המדע; 1975, 1985
פרס בלצן, 1986
מדליית פרנקלין של החברה הפילוסופית האמריקאית, 1987
מדליית כבוד, אוניברסיטת בראון, 1987
חבר האקדמיה הלאומית למדעים, האקדמיה הבריטית, האקדמיה האוסטרית למדעים, האקדמיה הדנית, הבלגית והאירית
הערות שוליים

↑  טקסט הספר
↑  O. Neugebauer, Astronomical Cuneiform Texts, Babylonian Ephemerides of the Seleucid Period for the Motion of the Sun, the Moon, and the Planets, London: Springer, 1955,
↑  O. Neugebauer, From Assyriology to Renaissance Art, Proceedings of the American Philosophical Society, Vol. 133, No. 3 (Sep., 1989), pp. 391-403, in JSTOR
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265949205171  PLWABN: 9810650562205606  BIBSYS: 90246706  BnF: cb12034598z (data)  CANTIC: a10976802  CiNii: DA00886206  GND: 11695471X  ICCU: BVEV001174  ISNI: 0000 0001 1032 228X  LCCN: n50003216  LNB: 000045198  MGP: 13669  NDL: 00451165  NKC: jx20041214001  NLA: 36547565  NLG: 175484  NSK: 000024382  NTA: 068447337  RERO: 02-A003636291  SNAC: w63j44r9  SUDOC: 028527720  Trove: 1285431  VcBA: 495/71725  VIAF: 108610011   WorldCat (עם VIAF): 108610011
1986 בספרות

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 1986  בספרות |  |
< · 1984 · 1985 – 1986 – 1987 · 1988 · >
כל ערכי השנים בספרות במאה ה-20 · כל ערכי השנים בספרות במאה ה-21 · פורטל הספרות
בערך זה מצוינים אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1986 ונוגעים לתחום הספרות.
אירועים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ספרים חדשים נבחרים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ספרים חדשים נבחרים > סיפורת

"זה" מאת סטיבן קינג
"שירת ארץ הרחוקה" מאת ארתור סי. קלארק
"אור מופלא" מאת טרי פראצ'ט
"פורסט גאמפ" (אנ') מאת וינסטון גרום
ספרים חדשים נבחרים > ספרי ילדים ונוער

"הטירה הנעה" מאת דיאנה וין ג'ונס
"באטמן: האביר האפל חוזר" מאת פרנק מילר (רומן גרפי)
ספרים חדשים נבחרים > ספרי עיון

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ספרים חדשים נבחרים > ספרות עברית

"עיין ערך אהבה" מאת דויד גרוסמן
"איתמר מטייל על קירות" מאת דויד גרוסמן
"מחפשים את גואלמן" מאת אמנון דנקנר
"כתם של שקט" מאת יוסל בירשטיין
"שלושים תפוחים נפלו מהעץ" מאת נפתלי קציר
נפטרו

דן פגיס
חורחה לואיס בורחס
פרסים

וולה סויינקה זוכה בפרס נובל לספרות
ראו גם

1985 בספרות
1986
1987 בספרות
שנים בספרות
ספרות
מארו

| --- | --- |

 לידה:  30 באוקטובר 1994 (בת 30) ליסבון, פורטוגל 
 שם לידה:  מאריאנה סקה
 שם במה:  Maro 
 מוקד פעילות:  פורטוגל פורטוגל
 עיסוק:  זמרת
 שפה מועדפת:  פורטוגזית 
 פרסים והוקרה:  Prémio José Afonso 
 
מריאנה סקה (בפורטוגזית: Mariana Secca; נולדה ב-30 באוקטובר 1994) הידועה בשם הבמה שלה מארו היא זמרת פורטוגזית. מארו נבחרה לייצג את פורטוגל באירוויזיון 2022 שהתקיים בטורינו שבאיטליה, בו דורגה במקום התשיעי עם 207 נקודות (171 מהשופטים ו-36 מהקהל).
ביוגרפיה

מארו נולדה בשם מריאנה סקה לאב ממוצא איטלקי. היא למדה במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון ולאחר מכן עברה להתגורר בלוס אנג'לס על מנת להתחיל שם את הקריירה המוזיקלית שלה. ב-2018, עם יציאת סדרת אלבומים, תפסה את תשומת ליבו את ג'ייקוב קולייר, אשר העניק לה חשיפה בינלאומית.
ב-21 בינואר 2022, הוכרזה השתתפותה של מארו במהדורה ה-56 של פסטיבל דה קנסאו, תחרות מוזיקלית בפורטוגל המשמשת לבחירת הנציג הפורטוגלי לאירוויזיון. היא הופיעה בגמר של התחרות ב-12 במרץ עם השיר "Saudade, saudade", ניצחה בתחרות ונבחרה לייצג את פורטוגל באירוויזיון 2022 בטורינו. ב-10 במאי 2022 ביצעה מארו את "Saudade, saudade" על בימת חצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2022. עם הקראת התוצאות של שלב זה היא נמנתה בין האמנים שהעפילו לגמר. ב-14 במאי הופיעה מארו בגמר התחרות. עם תום הקראת התוצאות היא דורגה במקום התשיעי עם 207 נקודות (171 מהשופטים ו-36 מהקהל).
הערות שוליים

↑  MARO. Há uma nova voz na música portuguesa, www.dn.pt (בפורטוגזית)
↑  Rita Cipriano, Estão escolhidos os primeiros cinco finalistas do Festival da Canção, Observador (בפורטוגזית)
↑  Maro wins Festival da Canção 2022 with "saudade, saudade", ESCXTRA.com, ‏13 במרץ 2022 (באנגלית)
↑  Charlotte Jensen, Eurovision 2022: Semi-final 1 result – these are the lucky qualifiers, ‏10th May 2022
↑  eurovisionworld, Eurovision 2022 Grand Final
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1253377030  MusicBrainz: 7c908b36-6ae2-45d2-b0bd-7b58fa5708a1  VIAF: 5164778570308341949   WorldCat (עם VIAF): 5164778570308341949
תופעת הליצנים המפחידים

אדם לבוש כליצן מרושע
ליצנים מפחידים במסיבה
תופעת הליצנים המפחידים היא תופעה עולמית, במסגרתה אנשים המחופשים לליצנים עוברים ברחובות, מפחידים עוברי אורח ולעיתים אף מתקיפים אותם. התופעה מתקיימת באתרים כמו יערות, בתי ספר, גנים ציבוריים וסמטאות, בעיקר בשעות הערב והלילה (בשעות החשוכות יותר). לעיתים ליצנים מצטיידים בסכינים או במסורים חשמליים מסוגים שונים, במטרה להפחיד את העוברים והשבים. התופעה נחשבת למתיחה קונדסית. עקב התופעה, רוב המדינות שהתופעה הופיעה בהן הוציאו את הליצנים מהחוק.
התופעה החלה בארצות הברית ובקנדה, והתפשטה ברחבי העולם עם הפצתם של קטעי וידאו ותמונות של הליצנים במדיה החברתית. החל מ-2013 תצפיות של אנשים לבושים כליצנים מוזרים נרשמו באיטליה, בצרפת ובמדינות נוספות בעולם. בשנת 2016 החל שטף אירועים ברחבי ארצות הברית וקנדה, ובהמשך הטרנד התפשט למדינות אירופה, לרוסיה, לאוסטרליה, לאמריקה הדרומית, לניו זילנד ולסינגפור. בספטמבר 2017 התופעה החלה להופיע בישראל.
מרבית האירועים במסגרת התופעה לא הכילו אופי פלילי, אך עם זאת, בכמה מהאירועים נעצרו ליצנים והואשמו בהפחדה, איומים, ניסיונות שוד ותקיפת ילדים ומבוגרים. בתגובה כמה אנשים החלו להגיב באלימות כלפי אנשים מחופשים לליצנים, לרבות לליצנים רפואיים.
התפתחות התופעה

התופעה תועדה בשנת 2016 בארצות הברית ובמדינות אחרות בעולם, לאחר שבאוגוסט 2016 תושב העיירה גרנוויל בדרום קרוליינה בארצות הברית הלך בבגדי ליצן מטריד עם בלונים שחורים.
באוקטובר 2016 התפשטה התופעה לעוד הרבה מדינות בעולם כגון בריטניה, אוסטרליה, גרמניה, רוסיה, ניו זילנד, צרפת ועוד.
בספטמבר 2017, בעקבות הפצת סרט האימה, שמבוסס על הספר "זה", החלה התופעה להתפשט ברחבי ישראל.
התופעה בישראל

בספטמבר ואוקטובר 2017 תפסה התופעה תאוצה בישראל, וזכתה לפרסום רב ברשתות החברתיות ובחדשות. בתגובה, הודיעו מספר ראשי עיריות בישראל שיתייחסו בחומרה רבה לתופעה. גם משטרת ישראל התייחסה לתופעה והזהירה נגד התופעה. המשטרה עצרה ועיכבה בני נוער וילדים שהתחפשו לליצנים והפחידו תושבים בערים שונות.
כדי להילחם בתופעה, הודיעו בשנת 2018 מנהלי בתי ספר ברחבי הארץ כי תיאסר כניסת תלמידים בתחפושות ליצן לשטחי בתי הספר במהלך חג הפורים.
ביולי 2021 דווח על מקרה של נער המחופש לליצן מפחיד באזור פתח תקווה. מאז לא נרשם או דווח אף מקרה דומה.
פרשנות

חלק מההסברים לתופעה טוענים כי הליצנים מהווים חלק ממסע קידום לסרטו של רוב זומבי "31" (שעוסק בליצנים) או סרטו של אנדרס מוסצ'ייטי "זה", המבוסס על ספרו של סטיבן קינג "זה", כששניהם מציגים נבל לבוש כליצן.
הסופר בנג'מין רדפורד, שכתב את הספר "ליצנים רעים", אמר כי התופעה מהווה חלק מאפקט גלגל השלג, כששמועה ודאגות לגיטימיות מתערבבות עם החיפוש האנושי אחר סיפור טוב.
יש שדחו טענות אלה כהיסטריה המונית ואמרו כי זהו רק ליבוי פחד מליצנים שקיים אצל ילדים ומבוגרים כאחד.
ראו גם

פחד מליצנים
פאניקה מוסרית
אגדה אורבנית
ג'ון ויין גייסי
זה (סרט אימה)