stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חברים
השפעה > ביקורות

הביקורות המוקדמות על הסדרה היו מעורבות. היו שחשבו שהסדרה היא "ניסיון מעורפל ובלתי-מוצלח לחקות את ההומור של 'סיינפלד'", או שהסדרה "מנסה להיות כמו 'סיינפלד', אך לעולם לא תהיה מצחיקה כמוה", אך היו שטענו כי "זוהי אחת הקומדיות המבריקות ביותר בעונת השידורים הנוכחית", וגם היו מבקרים שקראו לה "בפשטות, סדרת הקומדיה הטובה ביותר כרגע".
היו מבקרי טלוויזיה שמצאו את דמויותיהם של ג'ואי ורייצ'ל בלתי-מפותחות, אך ככלל נאמר על צוות השחקנים ש"הם אנסמבל צעיר שאפשר להתאהב בו", ושיש ביניהם "כימיה טובה". מבקר הטלוויזיה של עיתון ה-USA Today, רוברט ביאנקו, אף הגדיל ושיבח את משחקו של שווימר כ"מעולה". ביאנקו אף הילל את הדמויות הנשיות, אך היה מודאג מכך שדמותו של פרי כצ'נדלר הייתה "בלתי מוגדרת", ושלה-בלנק "מסתמך יותר מדי על תפקיד החתיך הטיפש". ביקורות אחרות טענו שהשחקנים "מנסים ומשתדלים יותר מדי", במיוחד פרי ושווימר.
ככל שהסדרה התקדמה, הביקורות החלו להיות חיוביות יותר, ו"חברים" הפכה לאחת מתוכניות הסיטקום הפופולריות ביותר בזמנה. המבקרים שיבחו את הסדרה על הכתיבה המצוינת והתסריט החד, ועל הכימיה ששררה בין השחקנים הראשיים. היו אף עיתונאים שחזרו בהם מביקורתם הראשונית, שהסדרה היא "חיקוי נואש של 'סיינפלד'", והתנצלו. הביקורות אף שיבחו את הסדרה על כך שהיא "גורמת לך לצחוק בקול מספר פעמים בכל פרק", ושאיכות הכתיבה אפשרה לסדרה להיות "מקורית וחדשנית". עיתון הניו יורק טיימס הילל את העונה השמינית, וקרא לה "קאמבק מדהים באמת". העיתון קבע כי "בזכות איכות העלילה וכמויות הצחוק, הסדרה מוצאת לה מקום חם בלב המעריצים". לעומת זאת, היו ביקורות שמצאו את העונה התשיעית "מאכזבת ביחס לעונות האחרות", מכיוון שהעלילה החלה לנטות מחוץ לקו הנורמלי של הסדרה, ואירועים משונים וביזאריים החלו להופיע בעלילה. עוד ציינו המבקרים את "מצעד הסלבריטאים" שהופיעו בעונה התשיעית, כנראה, לפי המבקרים, כדי לחפות על ההידרדרות בעלילה. למרות האכזבה מהעונה, הביקורות מצאו ש"הכתיבה עדיין חדה". גם הביקורות על העונה העשירית לא היו מזהירות, ואף נכתב עליה שהיא "איומה בצורה מחשידה, והרבה יותר גרועה מאיך שהייתם מדמיינים סדרה שפעם הייתה כל כך טובה". אך בסופו של דבר, "חברים" הופיעה ברשימת "מאה תוכניות הטלוויזיה הטובות ביותר בכל הזמנים" של הטיים מגזין, בנימוק ש"סודה של הסדרה היה שהיא נקראה 'חברים', אך לאמיתו של דבר, היא עסקה במשפחה".
הביקורות על פרק-הסיום היו מעורבות, אך נטו להיות חיוביות. ביאנקו מעיתון ה-USA Today תיאר את הפרק כמבדר ומספק, ושיבח את המיומנות בשילוב בין ההומור לרגש בכל אחת מן הדמויות. היו ששיבחו את אניסטון ושווימר על משחקם, אך חשבו שחידוש הקשר הרומנטי ביניהם היה "סוף יותר מדי טוב, אף על פי שזה מה שצבא המעריצים של הסדרה רצה". בסופו של דבר, נכתב כי פרק-הסיום היה "יותר מרגש מאשר מצחיק, יותר מספק במונחים של סגירת מעגל מאשר מצחיק עד דמעות".
השפעה > פרסים

כדי לשמר את פורמט האנסמבל של הסדרה, צוות השחקנים החליט להגיש את כל השחקנים לאותה קטגוריית פרסים, "שחקן-משנה", והחל מהעונה השמינית, לקטגוריית "שחקן-ראשי". הסדרה הייתה מועמדת ל-63 פרסי אמי, וזכתה בשישה. אניסטון וקודרו היו לשחקניות היחידות שזכו ב"אמי", בעוד שקוקס הייתה השחקנית היחידה שכלל לא הייתה מועמדת. הסדרה זכתה בפרס אמי לשנת 2002 לסדרת הקומדיה הטובה ביותר, והייתה מועמדת בקטגוריה זו בשנים 1995, 1996, 1999, 2000 ו-2003. הסדרה זכתה בשלל פרסים נוספים: פרס American Comedy, פרס הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה, פרס גלובוס הזהב, שלושה פרסי Logie, שישה פרסי People's Choice, פרס Satellite, ושני פרסי Screen Actors Guild.
השפעה > רייטינג

הטבלה שלהלן מציגה את מדרוג הצפייה של חברים בארצות הברית, שם היא התמקמה בקביעות בין עשר התוכניות הנצפות ביותר. טור ה"דירוג" מציין את דירוגה של חברים ביחס לסדרות אחרות ששודרו באותה עונת-שידורים, בשעות צפיית השיא. שיטת הדירוג בארצות הברית דומה לזו שבישראל, ומסתמכת אף היא על מדד נילסן. טור ה"צופים" מתאר את כמות הצופים הממוצעת בעת השידור הראשון של כל פרק. "תחילת העונה" מתייחס לתאריך שידור פרק הפתיחה של העונה, "וסיום העונה" מתייחס לתאריך השידור של הפרק האחרון.
| עונה | משבצת שידור | תחילת העונה | סיום העונה | דירוג | צופים (במיליונים) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ימי חמישי, 20:30 | 22 בספטמבר 1994 | 18 במאי 1995 | #9 | 14.88 |
| 2 | ימי חמישי, 20:00 | 21 בספטמבר 1995 | 16 במאי 1996 | #3 | 17.93 |
| 3 | ימי חמישי, 20:00 | 19 בספטמבר 1996 | 15 במאי 1997 | #4 | 16.30 |
| 4 | ימי חמישי, 20:00 | 25 בספטמבר 1997 | 7 במאי 1998 | #4 | 15.78 |
| 5 | ימי חמישי, 20:00 | 24 בספטמבר 1998 | 20 במאי 1999 | #2 | 15.61 |
| 6 | ימי חמישי, 20:00 | 23 בספטמבר 1999 | 18 במאי 2000 | #5 | 20.95 |
| 7 | ימי חמישי, 20:00 | 12 באוקטובר 2000 | 17 במאי 2001 | #4 | 19.7 |
| 8 | ימי חמישי, 20:00 | 27 בספטמבר 2001 | 16 במאי 2002 | #1 | 24.5 |
| 9 | ימי חמישי, 20:00 | 26 בספטמבר 2002 | 15 במאי 2003 | #3 | 21.14 |
| 10 | ימי חמישי, 20:00 | 5 בספטמבר 2003 | 6 במאי 2004 | #5 | 20.84 |
השפעה > השפעה תרבותית

אף על פי שמפיקי הסדרה חשבו על חברים כ"רק תוכנית טלוויזיה", מספר פסיכולוגים חקרו את השפעתה התרבותית של חברים לאורך שידורה. סגנון השיער של אניסטון כונה בשם "תספורת רייצ'ל", ואומץ אצל נשים ברחבי העולם. משפט הפתיחה של ג'ואי, "?'How you doin", הפך למשפט פופולרי בסלנג האמריקאי, כשורת-פתיחה או כברכה בין חברים. לסדרה גם הייתה השפעה על השפה האנגלית, לפי מחקר של פרופסור לבלשנות מאוניברסיטת טורונטו, אשר מצא שהדמויות בסדרה השתמשו במילה "so" פעמים רבות כדי לאייך שמות תואר, כמו עם המילים "very" ו-"really". אף על פי ששינוי זה כבר חדר לתרבות האנגלית, שימושו בסדרה כפי הנראה תרם לפופולריות שלו. לאחר פיגועי 11 בספטמבר, הרייטינג של הסדרה עלה ב-17% מהעונה הקודמת, מכיוון שהצופים ראו בסדרה מקום מפלט.
בית הקפה סנטרל פרק (משחק מילים על הסנטראל פארק בעיר ניו יורק), אחד ממוקדי ההתרחשויות המרכזיים של הסדרה, היווה מודל לחיקוי במקומות רבים בעולם. בשנת 2006, איש עסקים איראני בשם מוג'טבה אסאדיאן פתח קו של זכיינות בתי קפה בשם "סנטרל פרק", ורשם את השם על שמו ב-32 מדינות בעולם. בתי הקפה עוצבו כמו ב"חברים", והיו בהם העתקים מדויקים של הספות, הדלפקים, שלטי הניאון והלבנים. בבתי הקפה היו גם ציורים שהציגו את שלל דמויות הסדרה, והטלוויזיות הקרינו פרקי חברים. ג'יימס מייקל טיילר, ששיחק את גאנת'ר, מנהל בית הקפה בסדרה, נכח בפתיחה החגיגית בדובאי, ועבד שם כמלצר. "סנטרל פרק" נבנה מחדש כחלק מתערוכה מוזיאונית באולפני וורנר ברוס, והוצג בתוכנית הטלוויזיה "המופע של אלן דג'נרס" באוקטובר 2008.
ביולי 2019, אולפני האחים וורנר פתחו תערוכה מיוחדת בניו יורק בשם "friends pop up experience" לציון 25 שנה לשידור הסדרה. התערוכה מציעה למבקרים להתנסות בקטעים ידועים מהסדרה, למשל לחבוש תרנגול הודו על הראש כמו ג'ואי, לשבת על הספה הכתומה הידועה מבית הקפה, ולהציץ לדירה של רייצ'ל ומוניקה.
גם חברת גוגל ציינה את חגיגות ה-25 שנה במחווה לסדרה והסתירה ביצות פסחא המופיעות בכתיבת שמותיהם של הדמויות הראשיות בסדרה כך שלשם כל אחת מהדמויות יופיע אייקון המייצג מאורע מפרקי הסדרה.
תפוצה > שידורים בין-לאומיים > בריטניה

חברים שודרה לראשונה בבריטניה ב-1994. הסדרה הייתה לאחת התוכניות הפופולריות ביותר, ובכל פרק צפו בממוצע 2.6 מיליון בריטים. פרק הסיום בבריטניה הצמיד אל המסך 8.6 מיליון צופים, יותר משליש מקהל הטלוויזיה בבריטניה באותה עת.
תפוצה > שידורים בין-לאומיים > ישראל

בישראל עלתה הסדרה לראשונה ביוני 1995 בערוץ 3, שם שודרה עד עונתה השמינית. בשתי עונותיה האחרונות שודרה בערוץ 2 במסגרת שידורי הזכיינית קשת, אשר רכשה גם את כל שאר עונותיה לשידור הן בערוץ 2 והן בערוץ ביפ (אשר שייך לזכיינית). הפרק האחרון של הסדרה שודר כחודש לאחר הקרנתו בארצות הברית, ביוני 2004. לדברי חברת שידורי קשת, בישראל יש לסדרה קהל צופים גדול ונאמן יותר מכל סדרת רכש אחרת, ומשום כך עדיין משודרים שידורים חוזרים של הסדרה. ערוץ סטאר וורלד הבין-לאומי גם שידר פרקים חוזרים של הסדרה, אך הוא נקלט בישראל רק במסגרת הכבלים והלוויין, ושידורי הערוץ הסתיימו לבסוף בישראל בשנת 2009. לאחר תקופה זאת, שודרו שידורים חוזרים בלילות בערוץ 2 ובעשור השני של המאה ה-21 משודרים פרקים חוזרים של הסדרה בערוץ יס קומדי של חברת הלוויין ובערוץ הוט קומדי סנטרל. הסדרה הייתה זמינה בנטפליקס ישראל עד 31 בדצמבר 2024 וירדה מהאתר למרות היותה נחשבת לאחת הסדרות הנצפות ביותר שם.
תפוצה > מוצרים נלווים

כל עשר עונות הסדרה יצאו במארזי DVD ובמארז Blu-ray מהודר בעל הפרדה גבוהה. כל מארז של סדרה מכיל תוספות מיוחדות וגם קטעים שירדו בעריכה. מוצרי מרצ'נדייז רבים של "חברים" יוצרו על ידי חברות רבות. בסוף ספטמבר 1995, יצא האלבום "הפסקול הטלוויזיוני המקורי של 'חברים'", אשר הכיל שירים מהסדרה, והגיע למקום ה-46 ברשימת האלבומים הנמכרים ביותר. עד נובמבר 1995 נמכרו 500,000 עותקים שלו. בשנת 1999, יצא עוד אלבום פסקול, בשם "שוב חברים". עוד מוצרי חברים כללו משחק-זיכרון על פרקי הסדרה ב-DVD, וגם משחק מחשב בשם "חברים: ההוא עם כל הטריוויה" כיום יש גם במהדורה מוגבלת תקליטים של שירים שנשמעו במהלך הסדרה.
ספין אוף

לאחר סיום הסדרה ב-2004, לה-בלנק הצטרף לספין אוף של "חברים", שנקראה "ג'ואי", ועקבה אחרי מעברו של ג'ואי ללוס אנג'לס וניסיונותיו להצליח כשחקן. קאופמן וקריין לא רצו להצטרף לצוות סדרת-הבת, אך ברייט הסכים ושימש כמפיק בפועל. NBC פרסמה רבות את "ג'ואי" ושיבצה אותה במשבצת השידור הישנה של חברים, ימי חמישי ב-20:00. פרק הפיילוט נצפה על ידי 18.6 מיליון צופים אמריקאים, אך הרייטינג ירד וירד לאורך שידורן של שתי עונות הסדרה, ובממוצע צפו 10.2 מיליון צופים בפרקי העונה הראשונה, ו-7.1 מיליון בשנייה. הפרק האחרון ששודר נצפה על ידי 7.09 מיליון צופים במרץ 2006. NBC ביטלה את הסדרה במאי 2006, לאחר שתי עונות. ברייט האשים את חוסר שיתוף הפעולה בין בעלי תפקידים ב-NBC, האולפן ושאר המפיקים, בחיסולה המהיר של הסדרה:
ב"חברים" ג'ואי היה חובב שמלות, אך הצופים נהנו ממעשיו. הוא היה חבר אמת, אדם שידעת שאתה יכול לסמוך עליו. דמותו של ג'ואי נבנתה מחדש כבחור שלא יכול להשיג עבודה, לא יכול לדבר עם אישה. הוא הפך לדמות פתטית, סמרטוטית. אני הרגשתי שדמותו הולכת בכיוון לא נכון, אך קולי לא נשמע.
ראו גם

| --- | --- |
: ספר: חברים
אוסף של ערכים בנושא הזמינים להורדה כקובץ אחד.
תאודור מומזן

| --- | --- |

 לידה:  30 בנובמבר 1817 Garding, שלזוויג, Unitary State 
 פטירה:  1 בנובמבר 1903 (בגיל 85) שרלוטנבורג, הקיסרות הגרמנית 
 שם לידה:  Christian Matthias Theodor Mommsen 
 ענף מדעי:  לימוד היסטוריה, פילולוגיה קלאסית, תורת המשפט, היסטוריה, התקופה הקלאסית 
 מקום קבורה:  Dreifaltigkeitskirchhof II 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קיל (1843)  Christianeum 
 מוסדות:  אוניברסיטת לייפציג (1847–1851)  אוניברסיטת ורוצלב (1854–1858)  אוניברסיטת פרידריך וילהלם (1861–1885)  האקדמיה הפרוסית המלכותית למדעים (1858)  אוניברסיטת ציריך (29 באפריל 1852–27 באוגוסט 1854) 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לספרות (1902)  אות המסדר מקסימיליאן של בוואריה למדעים ואמנויות (1871)  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה (1868)  אזרחות כבוד של רומא 
 בן או בת זוג:  Maria Auguste Mommsen (1854–?) 
 צאצאים:  Hans Georg Mommsen, Wolfgang Mommsen, Ernst Mommsen, Marie Mommsen, Konrad Mommsen, Lisbet Mommsen, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מספר צאצאים:  16 
 
כריסטיאן מתיאס תאודור מוֹמזֶן (בגרמנית: Christian Matthias Theodor Mommsen;‏ 30 בנובמבר 1817 – 1 בנובמבר 1903) היה היסטוריון גרמני, אחד מהמשפיעים והחשובים בהיסטוריונים של רומא העתיקה בעת החדשה. זוכה פרס נובל לספרות לשנת 1902.
עבודתו המדעית

תרומתו של מומזן להתפתחותה של ההיסטוגרפיה הרומית המודרנית הייתה עצומה. חוקרים רבים רואים בו אבי המחקר המודרני של רומא. מומזן חיבר והוציא לאור מעל לאלף עבודות, מאמרים ומחקרים, רובם פורצי דרך בסגנונם, בשיטות המחקר, ובניתוח ההיסטורי שהציעו. אף על פי שפרסומו הרחב בא לו בזכות חיבוריו על ההיסטוריה הרומית, תרומותיו הגדולות היו בתחומי חקר המשפט הרומי, וחקר האפיגרפיות (מחקר כתובות על אבן או עץ) שהוא היה אחד מחלוציו. חוץ משני ענפים חשובים אלו, עסק מומזן גם בענפיו האחרים של המחקר ההיסטורי המודרני, כגון חקר מטבעות, פרוסופוגרפיה (תולדות אישים), פאפירולוגיה(אנ') וארכאולוגיה.
עבודתו המדעית > ספרים

דברי ימי רומא (Römische Geschichte): יצירתו המפורסמת ביותר של מומזן, יצאה לאור בארבעה כרכים בין השנים 1854 ו-1885. שלושת הכרכים הראשונים מתארים את ההיסטוריה הרומית מהימים הראשונים של ההגירה הלטינית לאיטליה, ועד לתקופת שלטונו של יוליוס קיסר. הכרך הרביעי לא ממשיך את ההיסטוריה מהנקודה בה הסתיים הספר השני, אלא מכיל חתך היסטורי נרחב המתאר את הפרובינקיות הרומיות בתקופת רומא הקיסרית, מימי קיסר ועד ימי דיוקלטיאנוס. אף על פי שמומזן התכוון לכתוב כרך חמישי שיתאר את ההיסטוריה הרומית מימי קיסר והלאה, כרך זה מעולם לא יצא לאור. "דברי ימי רומא" נחשבת אחת היצירות הקלאסיות הגדולות שבתחום הכתיבה ההיסטורית. הספרים ראו אור בתרגום עברי.
משפט המדינה הרומי (Romanisches Staatsrecht): מחקר זה נחשב לעבודתו המדעית החשובה ביותר. הוא יצא לאור בשלושה כרכים בין השנים 1871 ל-1888. בעבודתו זו מתאר מומזן באופן שיטתי את החוק הרומאי והתפתחותו, את התפתחות מוסדות השלטון וסמכותיהם, ואת הטלטלה החוקית שעברה על המדינה הרומית עקב הקמתו של משטר הפרינקפס. שני הכרכים הראשונים מתארים בפרטי פרטים את המגיסטארטיות השונות, החל במלך, דרך מוסדות הרפובליקה וכלה במשרת הפרינקפס. כמו כן הם מסבירים את הסמכויות המבצעות בחוק הרומי: האימפריום, הווטו והמחאה הטריבונית. חלקו הראשון של הכרך השלישי מתאר את התפתחות המעמדות השונים ברומא, מבנה ומהות האזרחות הרומית, והיחסים המשפטיים בין רומא לנתיניה, בני בריתה ומדינות זרות. חלקו השני של הכרך השלישי מתאר את מהותו וכוחו של הסנאט הרומי.
"קווי היסוד של משפט המדינה הרומי" (Abriss des Romanisches Staatsrecht): ספר זה הוא למעשה ספר משלים לספר הקודם ונועד לתת תמצית בהירה לעיקרי הדברים של הספר המקיף יותר.
"המשפט הפלילי הרומי" (Römisches Strafrecht: יצא לאור בשנת 1889. בעבודה זו מתאר מומזן את סמכויות הענישה של השליטים הרומים, סוגי הפשעים, והעונשים השונים שניתנו לפי המשפט הרומי. הספר מנתח באופן מעמיק את החוקים הפלילים ברומא, ומקיף את התקופה מימי המלוכה הרומית ועד לימיו של דיוקלטיאנוס.
עבודתו המדעית > אוספים מדעיים ותירגומים מלטינית

אוסף הכתובות הלאטיניות (Corpus Inscriptionum Latinarum) אוסף רב כרכים שיצא לאור החל משנת 1863, שמכיל בתוכו את כל הכתובות הלטיניות הידועות, ומקבצן לעבודה אחת. עד היום יצאו בין 17 ל-20 כרכים, המכילים כ-180,000 כתובות מעובדות, מנותחות ומתורגמות. כתיבת ועריכת האוסף כולו נוהלה על ידי מומזן, כאשר 15 ספרים הופיעו בימיו חייו, כאשר חמישה מהם נכתבו על ידיו ומחציתם נערכו על ידיו. העבודה על האוסף עדיין נמשכת היום (2005), והאוסף משמש כבסיס חשוב ועיקרי לכל מחקר היסטורי של רומא.
"הדיגסטות של יוסטיניאנוס הראשון (Corpus Juris Civilis): תרגום ועיבוד מלטינית לגרמנית של אוסף החוקים הידועים שנעשו על פי הוראת הקיסר הביזנטי יוסטיניאנוס.
קודקס תאודוסיאנוס (Codex Theodosianus) תרגום ועיבוד של אוסף חוקי האימפריה הרומית תחת שלטון הקיסרים הנוצרים, שכונס תחת קודקס אחד תחת הקיסרים תאודוסיוס השני וולנטינינוס השלישי. הספר נערך יחד עם פ.ה מאייר, ויצא לאור אחרי מותו של מומזן.
עבודתו המדעית > עבודות חשובות נוספות

תרומה משמעותית לחיבור המדעי החשוב תעודות עתיקות של גרמניה (Monumenta Germaniae Historica) חיבור המתאר את המעבר מן התקופה הרומית לתקופת ימי הביניים בגרמניה. מומזן עיבד ותרגם מלטינית עבור עבודה זו את כתביהם של יורדנס, קאסיודורוס ואחרים.
מחקרים על הלימס (קווי הביצורים הרומאים) בגרמניה.
מחקרים על חוקות הערים סלפנסה ומלקה.
מאבק באנטישמיות

התיעוד הראשון שידוע על יחסו של מומזן לאנטישמיות היא הצהרה של אנשי ציבור ורוח משנת 1880, שעליה חתם, אשר תיארה את האנטישמית כ"חרפה לאומית" (כנגד הפטיציה האנטישמית). בשנת 1881 כתב מומזן את המאמר "משהו על היהדות שלנו" בה הוא יצא נגד האנטישמיות בגרמניה, והגיב על טענתו הגזענית של היינריך טרייצ'קה, "היהודים הם אסוננו".
מומזן היה הנוצרי החשוב היחיד שהביע את התנגדותו לטרייצ'קה, עמיתו באוניברסיטת ברלין. הוא הכתיר את טרייצ'קה כ"נביאה האמיתי" של האנטישמיות החדשה, שאינה אלא "טירוף המוני". עם זאת, מומזן גם ביקר את היהודים: "שום משה לא יוביל אותם חזרה לארץ המובטחת. בין שימכרו מכנסיים או ימכרו ספרים, הם חייבים...לזנוח את מוזרותם".
מומזן האמין בתרומתם החיובית של היהודים לגרמניה, ותבע השתלבות מלאה של היהודים בחייה. עם הקמת האגודה למלחמה באנטישמיות ב-1891 הצטרף מומזן לשורותיה, ושימש בה כחבר פעיל.
ספריו בעברית

דברי ימי רומא, בארבעה כרכים, מתורגמים בידי צבי וויסלבסקי, ד’ קלעי, צ’ רודי, בעריכת פ. לחובר, צ' ויסלבסקי, מסדה, תל אביב, 1952.
הערות שוליים

↑  עמוס אילון, רקוויאם גרמני - יהודים בגרמניה לפני היטלר - 1743 - 1933, תרגם מאנגלית דני אורבך, הוצאת דביר, 2004; עמ' 217–218.
| זוכי פרס נובל לספרות |
| --- | --- | --- |
| 1901–1925 | פרידום (1901) • מומזן (1902) • ביירנסון (1903) • אצ'גראי, מיסטרל (1904) • סנקביץ' (1905) • קרדוצ'י (1906) • קיפלינג (1907) • אויקן (1908) • לגרלף (1909) • הייזה (1910) • מטרלינק (1911) • האופטמן (1912) • טאגור (1913) • לא חולק (1914) • רולן (1915) • היידנסטם (1916) • גילרופ, ה. פונטופידן (1917) • לא חולק (1918) • שפיטלר (1919) • האמסון (1920) • פרנס (1921) • בנאבנטה (1922) • ייטס (1923) • ריימונט (1924) • שו (1925) |  |
| 1926–1950 | דלדה (1926) • ברגסון (1927) • אונדסט (1928) • מאן (1929) • לואיס (1930) • קרלפלט (1931) • גולסוורתי (1932) • בונין (1933) • פיראנדלו (1934) • לא חולק (1935) • או'ניל (1936) • גאר (1937) • בק (1938) • סילנפא (1939) • לא חולק (1940–1943) • ינסן (1944) • מיסטרל (1945) • הסה (1946) • ז'יד (1947) • אליוט (1948) • פוקנר (1949) • ראסל (1950) |  |
| 1951–1975 | לגרקוויסט (1951) • מוריאק (1952) • צ'רצ'יל (1953) • המינגוויי (1954) • לכסנס (1955) • חימנס (1956) • קאמי (1957) • פסטרנק (1958) • קווזימודו (1959) • פרס (1960) • אנדריץ' (1961) • סטיינבק (1962) • ספריס (1963) • סארטר (1964) • שולוחוב (1965) • עגנון, זק"ש (1966) • אסטוריאס (1967) • קאוובטה (1968) • בקט (1969) • סולז'ניצין (1970) • נרודה (1971) • בל (1972) • וייט (1973) • יונסון, מרטינסון (1974) • מונטאלה (1975) |  |
| 1976–2000 | בלו (1976) • אליכסנדרה (1977) • בשביס-זינגר (1978) • אליטיס (1979) • מילוש (1980) • קנטי (1981) • גארסיה מארקס (1982) • גולדינג (1983) • סייפרט (1984) • סימון (1985) • סויינקה (1986) • ברודסקי (1987) • מחפוז (1988) • סלה (1989) • פס (1990) • גורדימר (1991) • וואלקוט (1992) • מוריסון (1993) • אואה (1994) • היני (1995) • שימבורסקה (1996) • פו (1997) • סאראמאגו (1998) • גראס (1999) • שינג'יאן (2000) |  |
| 2001 ואילך | נייפול (2001) • קרטס (2002) • קוטזי (2003) • ילינק (2004) • פינטר (2005) • פאמוק (2006) • לסינג (2007) • לה קלזיו (2008) • מילר (2009) • ורגס יוסה (2010) • טראנסטרמר (2011) • מו (2012) • מונרו (2013) • מודיאנו (2014) • אלכסייביץ' (2015) • דילן (2016) • אישיגורו (2017) • טוקרצ'וק (2018) • הנדקה (2019) • גליק (2020) • גורנה (2021) • ארנו (2022) • פוסה (2023) • האן (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265562205171  PLWABN: 9810662154505606  BIBSYS: 90072623  BNC: 000094991  BNE: XX1010875  BnF: cb12017932f (data)  CANTIC: a10379848  CiNii: DA01129691  GND: 118583425  HDS: 010438  ICCU: CFIV046962  ISNI: 0000 0001 2098 8990  LCCN: n50004383  LNB: 000056815  NDL: 00919207  NKC: skuk0000903  NLA: 35358339  NLG: 81660  NLK: KAC199635501  NSK: 000066206  NTA: 068468210  RERO: 02-A000115166  SELIBR: 258865  SNAC: w6q82h4v  SUDOC: 028318900  Trove: 924424  VcBA: 495/45603  VIAF: 7402506   WorldCat (עם VIAF): 7402506 
תאודור מומזן ליד שולחן עבודתו, 1881
אנטומיה

ציור אנטומי של רקמות השרירים בגוף האדם. מתוך האנציקלופדיה הגדולה מהמאה ה-18
אֲנָטוֹמִיָּה (מיוונית: ανατομία, שפירושה חיתוך) היא ענף של מורפולוגיה העוסק בחקר המבנה הפנימי של אורגניזמים וחלקיהם. האנטומיה היא ענף של מדעי הטבע העוסק בארגון המבני של יצורים חיים. זהו מדע עתיק, שראשיתו בתקופות פרהיסטוריות.
האנטומיה קשורה מטבעה באופן הדוק לביולוגיה התפתחותית, אמבריולוגיה, אנטומיה השוואתית, ביולוגיה אבולוציונית, ופילוגנזה, שכן אלו הם התהליכים העומדים ביסודה, הן בטווח הזמן המיידי והן בטווח הארוך. האנטומיה והפיזיולוגיה, חוקרות את המבנה והתפקוד של אורגניזמים וחלקיהם בהתאמה, הן מהוות זוג טבעי של תחומים קשורים ולעתים קרובות נלמדות יחד. אנטומיה של האדם (אנ') היא אחד ממדעי היסוד החיוניים המיושמים ברפואה, ולרוב נלמדת לצד פיזיולוגיה.
האנטומיה היא תחום מורכב ודינמי המתפתח ללא הרף עם גילויים חדשים. בשנים האחרונות, חלה עלייה משמעותית בשימוש בטכניקות הדמיה מתקדמות, כגון MRI וטומוגרפיה ממוחשבת, המאפשרות המחשה מפורטת ומדויקת יותר של מבני הגוף.
תחום האנטומיה מחולק לחלקים מקרוסקופיים ומיקרוסקופיים. אנטומיה מקרוסקופית (אנ') או אנטומיה גסה, היא בחינת חלקי גוף של בעל חיים בעין בלתי מזוינת. אנטומיה גסה כוללת גם את ענף האנטומיה השטחית (של שטח פני גוף האדם, ראו גם: אנטומיה טופוגרפית) (אנ'). אנטומיה מיקרוסקופית כרוכה בשימוש במכשירים אופטיים לחקר הרקמות של מבנים שונים, הידועה כהיסטולוגיה, וגם בחקר הביולוגיה של התא.
תולדות האנטומיה (אנ') מאופיינות בהבנה מתפתחת מתקדמת של תפקודי האיברים והמבנים של גוף האדם. גם שיטות המחקר השתפרו באופן דרמטי, החל מבדיקת בעלי חיים באמצעות ניתוח של פגרים וגופות, ועד לטכניקות הדמיה רפואית של המאה ה-20, כולל רנטגן, אולטרסאונד, ודימות תהודה מגנטית.
מדע האנטומיה התפתח יחד עם הרפואה, והתבסס ברובו על נתיחות פוסט-מורטם, של גופות אנשים שהיו הן חולים והן בריאים. נתיחות אלה אפשרו לרופאים, מעבר לחקר התפקוד הנורמלי של האיברים (הפיזיולוגיה שלהם), להבין גם מהלכי מחלות, והשפעתן על איברי הגוף.
פתואנטומיה (Pathoanatomy) היא כיום חלק בלתי נפרד מהפתולוגיה שפירושה "תורת החולי", ומהווה גם נדבך חשוב ברפואה המשפטית; ניתן לזהות אדם על-פי מחלותיו וצורות מיוחדות של איבריו.
אמנים רבים, ובהם לאונרדו דה וינצ'י, למדו אנטומיה על-מנת לצייר גוף אנושי בדיוק המרבי. לאונרדו אף הגדיל לעשות וצייר אטלס אנטומי, שנקרא "האדם הוויטרובי", מהראשונים מסוגו בעולם. האטלס הזה הוא הראה את גוף האדם כפי שהבין אותו. אמנם, האטלס היה קרוב יותר לדמיון מאשר למציאות, אך היווה תרומה חשובה למדע הרפואה. כיום, אטלסים אנטומיים נפוצים מאוד, וציורם הוא אכן אמנות.
השפה התקנית למונחים באנטומיה היא לטינית. התקן הבין-לאומי המוכר על ידי הפדרציה הבין-לאומית של ארגוני האנטומיסטים (International Federation of Associations of Anatomists (IFAA)‎) הוא טרמינולוגיה אנטומיקה (Terminologia Anatomica (TA)‎) שיצא לאור בשנת 1998 והחליף את התקן הקודם, הנומינה אנטומיקה.
מומחה לאנטומיה נקרא אנטומיסט.
ראו גם

אנטומיה - מונחים
אנטומיה טופוגרפית
Anatomography
לקריאה נוספת

פרופ' עזרה זהר, ד"ר יאיר שפירא, הגוף ותפקודו, אנטומיה, פיזיולוגיה ותזונה, הוצאת עם עובד, תש"מ. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  ואלטר שטייניץ, אנטומיה, אנציקלופדיה העברית ד, עמ' 415
ערך זה הוא קצרמרבנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294860805171  BNE: XX525078  BnF: cb11953082s (data)  GND: 4001895-7  LCCN: sh85004835  NARA: 10666355  NDL: 00564479  NKC: ph114041
משבר האקלים

הלוגו של ועדת בית הנבחרים של ארצות הברית על משבר האקלים
משבר האקלים העולמי הוא מונח המשמש לתיאור ההשלכות של שינוי האקלים והתחממות כדור הארץ.
המונח נועד להמחיש את דחיפות הטיפול בנושא שינוי האקלים, ואת ההנחה שתתרחש כבר בעתיד הנראה לעין הסלמה חמורה במקרים של מזג אוויר קיצוני, אם הכלכלה העולמית תמשיך כסדרה. המונח שגור בקרב פעילים סביבתיים, כמו גם בעיתונות ובמדיה החברתית, ומצוי בשימוש גם במוסדות רשמיים בישראל ובעולם.
ההתחממות של כדור הארץ היא זו שעומדת במרכז ההשפעות מרחיקות הלכת על האקלים. בהשוואה לתקופות קודמות, בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 נמדדו מקרים תכופים יותר ויותר של אירועי קיצון אקלימיים.
חודש יולי 2023 הוא החודש החם ביותר שנמדד מזה 40 שנה. מדענים משערים, על פי חקירת טבעות עצים ושוניות אלמוגים, כי חודש זה הוא החם ביותר מזה 120,000 שנה.
היסטוריה > טרום המשבר

מאז תחילת העידן התעשייתי, עם ייצורו ההמוני של מנוע הקיטור ומאוחר יותר גם של מנוע הבנזין, החל האדם להשתמש בדלקים מאובנים באופן אינטנסיבי בהרבה ממה שהיה עד אז. המיכון והאוטומטיזציה הביאו לגידול מעריכי בדרישת האנרגיה וחומרי הגלם מצד האנושות, כמו-גם בגידול אוכלוסייה, פליטת גזי חממה, עיבוד שטחי חקלאות ומרעה (ובכלל זה חקלאות תעשייתית), חציבת משאבי טבע ועוד.
כבר במחצית השנייה של המאה ה-19 בחנו מספר מדענים, כמו ג'ון טינדל וסוונטה ארהניוס את ההשפעות של פליטת גזי חממה על האקלים והעלו השערות ראשוניות שייתכן שבכוחה של התעשייה האנושית לשנות את האקלים העולמי. בשנות ה-30 הציג לראשונה גאי סטיוארט קלנדר (אנ') הוכחה אמפירית להשפעות אנושיות על האקלים.
במהלך המאה ה-20, נוסדו ברחבי העולם מספר לא מבוטל של ארגונים סביבתיים אזרחיים שונים, עוד בטרם צצו מוסדות בחסות המדינות, ובטרם הוגדרו ההתחממות העולמית ושינוי האקלים כמשבר. בעברם, נטו הארגונים להתייחס לתופעות נקודתיות, כגון הכחדת מינים או הפשרת קרחונים, מבלי לשזור אותן לחיזוי של קריסת מערכות כוללת. בין הארגונים הוותיקים והבולטים בעולם, ניתן למנות את מועדון סיירה, הקרן העולמית לשימור חיות הבר וגרינפיס. בישראל פועלות החברה להגנת הטבע, רשות הטבע והגנים, הקרן הקיימת לישראל ועוד.
בין הגורמים שסייעו לעורר מודעות למצבו השברירי של כדור הארץ, ניתן למנות את התמונה "הגולה הכחולה" (בתמונה) שצולמה בידי נאס"א בשנת 1968. זוהי אחת התמונות הראשונות של כדור הארץ במלואו, והראשונה בה נראה כל הצד המואר שלו. בתמונה ניתן לראות את כדור הארץ כגוף קטן, מבודד ושברירי – בניגוד לאופן בו ניתן היה לראות אותו בצילומים עד אז.
לקראת סוף המאה ה-20, נוסדו בזה אחר זה גם מוסדות מדינתיים ובין-מדינתיים, במטרה למנוע את המשבר או למזער את נזקיו. בשנות ה-50 החלו חוקרים לעבוד בשיתוף פעולה עם גורמי ממשל אמריקאים ולהגביר את המודעות לצורך לפעול לצמצום נזקי האקלים, והחל משנות ה-60 פורסמו דו"חות ממשלתיים רשמיים שהזהירו מפני עליית ריכוז הפחמן הדו-חמצני באטמוספירה והשלכותיה. שיתוף הפעולה הבינלאומי התחיל בוועידת האומות המאוחדות על סביבת האדם (אנ'), ואיתה ייסוד התוכנית הסביבתית של האו"ם. בהמשך, הוקמו הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים, ועידת המסגרת של האו"ם בנושא שינויי אקלים, וכן ועידות האומות המאוחדות לשינוי אקלים, שמתכנסת בקביעות מדי שנה מאז 1995. ההסכם הבינלאומי הראשון הנחתם הוא פרוטוקול קיוטו, בשנת 1992.
השימוש במילה "משבר" במקום "שינוי", נעשה שגור בידי סגן נשיא ארצות הברית לשעבר, אל גור, מאז סוף שנות ה-80 של המאה ה-20. בשנת 2004 הוקמה קואליציית משבר האקלים, ובעקבותיה המונח הפך רשמי.
תשומת הלב העולמית למשבר האקלים התגברה גם בזכות סדרת אירועים בינלאומיים של פעילי אקלים, שהחלה עם שביתת בתי הספר למען האקלים שיזמה גרטה טונברי.