stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לינדזי קמפ
ביוגרפיה > המשך פעילותו ואחריתו

בתחילת שנות השבעים, קמפ היה מורה פופולרי לריקוד ופנטומימה ונתן שיעורים קבועים במרכז לריקוד בקובנט גארדן. ג'ק בירקט, חברו העיוור של קמפ, לימד בחלק מהשיעורים. נאמר שמיומנותו וראוותנותו היו כה בולטות שתלמידים חדשים לא שמו לב כלל שמורם עיוור.
קמפ נפטר ב-25 באוגוסט 2018 בליבורנו שבאיטליה בגיל 80.
הערות שוליים

1 2  איתמר זהר, הכוריאוגרף והרקדן הבריטי לינדזי קמפ מת בגיל 80, באתר הארץ, 25 באוגוסט 2018
↑  שוש אביגל, פרחים לליצן עצוב - לינדסי קנפ ולהקתו בתיאטרון ירושלים, כותרת ראשית, 13 ביוני 1984
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278543605171  BnF: cb14192973x (data)  CiNii: DA11792862  GND: 118852698  ICCU: CFIV040088  ISNI: 0000 0000 9824 971X  LCCN: n81091350  NDL: 00469428  NKC: xx0276897  RKD: 297013  ULAN: 500476055  VIAF: 94252426   WorldCat (עם VIAF): 94252426
ליפי

ערך זה עוסק בנהר באירלנד. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
נהר הליפי בדבלין. גשר המילניום וגשר האפני
נהר הליפי בדבלין. גשר המילניום וגשר האפני
 מידע כללי
 אורך:  125 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  13.8 מ"ק לשנייה 
 מוצא:  הר קיפורה במחוז ויקלו
 גובה מוצא הנהר:  500 מטרים
 יובלים:  River Dodder, Camac, River Poddle, Rye 
 שפך:  הים האירי 
 מדינות באגן הניקוז:  אירלנד
 
 
נהר הליפי (באנגלית: River Liffey, באירית: An Life) הוא נהר באירלנד אשר עובר בדבלין, עיר הבירה של אירלנד ממזרח למערב, ומחלק אותה לשני חלקים המחוברים על ידי כ-12 גשרים. אורכו של הנהר כ-125 קילומטר והוא נשפך לים האירי דרך נמל דבלין.
על גדות הנהר בכל אורכו יש מונומנטים רבים דוגמת בית המכס, וגשרים דוגמת גשר אוקונל.
הסופר האירי הנודע ג'יימס ג'ויס בספרו "פיניגנז וייק" כינה את הנהר אנה ליוויה פלורבל (Anna Livias Plurabelle).
תמונה פנורמית של הליפי
פרס שאו

| --- | --- |
 תיאור:  פרס עבור הישגים משמעותיים במחקר אקדמי, מדעי או ישומי
 מדינה:  הונג קונג 
 תקופת הפרס:  נובמבר 2002 – הווה (כ־22 שנים) 
 נקרא על שם:  ראן ראן שאו 
 www.shawprize.org
 
זוכי פרס שאו לאסטרונומיה ב-2006 (מימין לשמאל): בריאן שמידט, אדם ריס וסול פרלמוטר.
פרס שאו (באנגלית: Shaw Prize) הוא פרס שנוסד בשנת 2002 על ידי ראן ראן שאו, טייקון תקשורת מהונג קונג, ומוענק בשלוש קטגוריות שונות: אסטרונומיה, מתמטיקה ומדעי החיים ורפואה.
הפרס מוענק ל"אינדיבידואלים, ללא התייחסות לגזע, לאום או אמונה דתית, שהגיעו להישגים משמעותיים ופורצי דרך במחקר אקדמי, מדעי או יישומי, ושעבודתם השפיעה באופן חיובי ועמוק על האנושות". הפרס הראשון הוענק בשנת 2004 ונכון לשנת 2024, מחולק לכל קטגוריה סכום של 1.2 מיליון דולר אמריקאי.
בשנת 2020 היה דוד קשדן לישראלי הראשון שזכה בפרס, בקטגוריית המתמטיקה. בשנת 2022 זכו בפרס נגה אלון ואהוד הרושובסקי באותה קטגוריה.
זוכי הפרס

להלן רשימת מקבלי הפרס (נכון ל-2024). המדינות בסוגריים מתייחסות למקום העבודה של מקבלי הפרס בעת קבלתו.
זוכי הפרס > אסטרונומיה

2004: ג'ים פיבלס (ארצות הברית) – על תרומתו הרבה לקוסמולוגיה.
2005: ג'פרי מרסי (ארצות הברית) ומישל מאיור (שווייץ) – על מציאת כוכבי הלכת הראשונים מחוץ למערכת השמש.
2006: סול פרלמוטר (ארצות הברית), אדם ריס (ארצות הברית) ובריאן שמידט (אוסטרליה) – על מציאת ראיות המצביעות על האצה בהתפשטות היקום.
2007: פיטר גולדרייך (ארצות הברית) – כהכרה על הישגיו בתחום אסטרופיזיקה תאורטית ומדעים פלנטריים.
2008: ריינהרד גנצל (גרמניה) – על התרומה להוכחת קיומו של חור שחור על-מסיבי במרכז גלקסיית שביל החלב.
2009: פרנק שו (ארצות הברית) – כהוקרה על תרומתו לאסטרונומיה תאורטית.
2010: צ'ארלס ל. בנט, ליימן פייג' ודייוויד ספרגל (ארצות הברית) – על הובלת לוויין המחקר WMAP אשר אפשר מדידות מדויקות של פרמטרים קוסמולוגיים יסודיים, כולל גאומטריה, גיל והרכב היקום.
2011: אנריקו קוסטה (איטליה) וג'רלד פישמן (ארצות הברית) – על הובלת משימות חלל אשר אפשרו את גילוי האופי הקוסמולוגי של מתפרצי קרינת גמא, מקורות הקרינה הידועים הבהירים ביותר ביקום.
2012: דייוויד ג'ואיט וג'יין לו (ארצות הברית) – על גילוי ואפיון גופים טרנס-נפטוניים כמקור לשביטים קצרי מחזור.
2013: סטיבן בלבוס (הממלכה המאוחדת) וג'ון פ. האולי (ארצות הברית) – על גילוי וחקר האי-יציבות המגנטורוטציונלית (אנ') ועל שהראו שהאי-יציבות הזו מובילה לטורבלנציה והיא מנגנון אפשרי למעבר תנע זוויתי בדיסקות ספיחה.
2014: דניאל אייזנסטין (ארצות הברית), שון קול (הממלכה המאוחדת) וג'ון א. פיקוק (הממלכה המאוחדת) – על תרומותיהם למדידת התכונות מקנה מידה גדול של מבנה הגלקסיות, שמשמשות להגבלת המודל הקוסמולוגי [במובן של מציאת חסמים יותר הדוקים על פרמטרים במודל שערכם לא ידוע במדויק וידוע רק שהם נמצאים בטווח מסוים] כולל תנודות אקוסטיות של באריונים ועיוותים בהסחה לאדום של המרחב.
2015: ויליאם בורוקי (ארצות הברית) – על הגיית והובלת משימת קפלר של נאס"א.
2016: רונלד דריוור (הממלכה המאוחדת), קיפ תורן (ארצות הברית) וריינר וייס (ארצות הברית) – על הגיית והנהגת פרויקט LIGO שבו התגלו לראשונה גלי כבידה.
2017: סיימון וייט (גרמניה) – על תרומותיו להבנת יצירת מבנים ביקום.
2018: ז'אן לופ פוגט (צרפת) – על תרומותיו לאסטרונומיה בטווח הספקטרלי האינפרא אדום לתת-מילימטרים.
2019: אדוארד סטון (ארצות הברית) – למנהיגותו בפרויקט וויאג'ר.
2020: רוג'ר דייוויד בלנדפורד (ארצות הברית) – על תרומותיו היסודיות לאסטרופיזיקה תאורטית.
2021: ויקטוריה כספי (קנדה) וחריסה קובליוטו (ארצות הברית) – על תרומותיהן להבנת המגנטרים.
2022: לנארט לינדגרן (שוודיה) ומייקל פרימן (אירלנד) – על תרומתם לאסטרומטריית החלל, ובמיוחד על תפקידם בתפיסה ובעיצוב של משימות היפרכוס וגאיה של סוכנות החלל האירופית.
2023: מתיו ביילס (אוסטרליה), דאנקן לורימר (ארצות הברית) ומורה מקלוקלין - לגילוי פרצי קרינת רדיו מהירים (FRB).
2024: סריניבס קולקרני (ארצות הברית).
זוכי הפרס > מדעי החיים ורפואה

2004 I: סטנלי נורמן כהן והרברט בויאר (ארצות הברית) – על תגליותיהם בתחום הDNA בשיבוט והנדסה גנטית; יואט ואי קאן (ארצות הברית) – על תגליותיו על פולימורפיזם בביולוגיה.
2004 II: ריצ'רד דול (הממלכה המאוחדת) – על תרומותיו לאפידמיולוגיה של מחלת הסרטן.
2005: מייקל ברידג' (הממלכה המאוחדת) – על עבודתו בתחום תקשורת סידנית (אנ') המווסתת את הפעילות התאית.
2006: שיאודונג ואנג (ארצות הברית) – על עבודותיו בתחום מוות תאי מתוכנת.
2007: רוברט לפקוביץ' (ארצות הברית) – על עבודתו בנושא קולטן המצומד לחלבון G.
2008: קית' קמפבל (הממלכה המאוחדת), איאן וילמוט (הממלכה המאוחדת) ושיניה יאמאנקה (יפן) – על עבודתם בחקר התמיינות תאים בקרב יונקים.
2009: דגלאס קולמן וג'פרי מ. פרידמן (ארצות הברית) – על גילוי ההורמון לפטין.
2010: דייוויד ג'וליוס (ארצות הברית) – על גילוי מנגנונים מולקולריים שעל ידם העור חש בגירויי כאב ובטמפרטורה.
2011: ז'ול הופמן (צרפת), רוסלן מדז'יטוב (ארצות הברית) וברוס בויטלר (ארצות הברית) – על גילוים של מנגנונים מולקולריים בתחום מערכת החיסון המולדת.
2012: פרנץ-אולריך הרטל (גרמניה) וארתור הורוויץ' (ארצות הברית) – על תרומתם להבנת המנגנון המולקולרי של קיפול חלבונים.
2013: ג'פרי סי. הול, מייקל רוסבאש ומייקל יאנג (ארצות הברית) – על גילוי מנגנונים מולקולריים העומדים בבסיסו של המקצב הצירקדי.
2014: קזוטושי מורי (יפן) ופטר וולטר (ארצות הברית) – על גילוי התגובה לחלבונים לא מקופלים (UPR) ברשתית התוך-פלזמית.
2015: בוני בסלר ואוורט פיטר גרינברג (ארצות הברית) – על מחקר המנגנון המולקולרי של חישת צפיפות.
2016: אדריאן בירד (הממלכה המאוחדת) והודא זוע'בי (ארצות הברית) – על גילוי גנים האחראים לתסמונת רט.
2017: איאן גיבונס ורונלד וייל (ארצות הברית) – על גילוי חלבוני MAPs (אנ') מוטוריים, האחראים להנעת התנועה התאית והבין-תאית.
2018: מרי-קלייר קינג (ארצות הברית) – עבור מיפוי הגן הראשון לסרטן השד.
2019: מריה ג'סין (ארצות הברית) – על עבודתה מראה כי שבירות גדולות כפולות מקומיות ב-DNA מעוררות קומבינציה בתאי יונקים.
2020: ג'רו מיסנבק (הממלכה המאוחדת), פיטר הגמן (גרמניה) וג'ורג' נגל (גרמניה) – על פיתוח אופטוגנטיקה, טכנולוגיה שחוללה מהפכה במדעי המוח.
2021: סקוט אמר (ארצות הברית) – על גילוי מנגנון ESCRT (אנ') שנחוץ להבנת תהליכים ביולוגיים רבים.
2022: פול נגולסקו (ארצות הברית) ומייקל ולש (ארצות הברית) – לגילויים בולטים של פגמים מולקולריים, ביוכימיים ותפקודיים שבבסיס סיסטיק פיברוזיס וזיהוי ופיתוח של תרופות המבטלות את הפגמים הללו ויכולות לטפל ברוב האנשים שנפגעו מהפרעה זו. יחד, התגליות והתרופות הללו מקלות את הסבל האנושי ומצילות חיים.
2023: פטריק קראמר (גרמניה) ואווה נוגאלס (ארצות הברית) - עבור ביולוגיה מבנית חלוצית שאפשרה הדמיה, ברמה של אטומים בודדים, של מכונות החלבון האחראיות על שעתוק גנים, אחד התהליכים הבסיסיים של החיים. הם חשפו את המנגנון העומד בבסיס כל שלב בתעתוק גנים, כיצד שעתוק גנים נכון מקדם בריאות וכיצד חוסר ויסות גורם למחלה.
2024: סטיוארט אורקין (ארצות הברית), סווי ליי טאין (ארצות הברית).
זוכי הפרס > מתמטיקה

2004: שינג-שן צ'רן (הרפובליקה העממית של סין) (ארצות הברית) – על תרומתו החלוצית לגאומטריה הדיפרנציאלית הגלובלית.
2005: אנדרו ויילס (הממלכה המאוחדת) – על הוכחת המשפט האחרון של פרמה.
2006: דייוויד ממפורד (ארצות הברית) – על תרומותיו לחקר תורת התבניות (אנ') והראייה; ו-וו ונג'ון (הרפובליקה העממית של סין) – על תרומותיו בתחום מיכון המתמטיקה.
2007: רוברט לנגלנדס (ארצות הברית) וריצ'רד טיילור (הממלכה המאוחדת) – על פיתוח תוכנית לנגלנדס.
2008: ולדימיר ארנולד (רוסיה) ולודוויג פאדייב (רוסיה) – על תרומותיהם בתחום הפיזיקה המתמטית.
2009: סיימון דונלדסון (הממלכה המאוחדת) וקליפורד טאובס (ארצות הברית) – על תרומותיהם לגאומטריה התלת-ממדית והארבע-ממדית.
2010: ז'אן בורגן (ארצות הברית) – על עבודתו בתחום האנליזה המתמטית והיישומים שלה במגוון תחומים, החל ממשוואה דיפרנציאלית חלקית וכלה במדעי המחשב התאורטיים.
2011: דמטריוס כריסטודולו (שווייץ) וריצ'רד המילטון (ארצות הברית) – על עבודתם החדשנים במשוואות דיפרנציאליות חלקיות לא ליניאריות בגאומטריה רימנית ולורנצית, ויישומיהן ביחסות הכללית ובטופולוגיה.
2012: מקסים קונטסביץ' (צרפת) – על עבודתו פורצת הדרך באלגברה, גאומטריה ופיזיקה מתמטית, ובמיוחד בדפורמציה קוונטית, אינטגרציה מוטיבית וסימטריית מראה.
2013: דייוויד דונוהו (ארצות הברית) – על תרומותיו הגדולות לסטטיסטיקה המתמטית המודרנית, ובפרט על פיתוח אלגוריתמים אופטימליים לאמידה סטטיסטית בנוכחות רעש ועל טכניקות יעילות לייצוג דליל ושחזור של נתוני עתק.
2014: ג'ורג' לוסטיג (ארצות הברית, הונגריה) – על תרומותיו היסודיות לאלגברה, לגאומטריה האלגברית ולתורת ההצגות, ועל שזירת התחומים האלו יחדיו לצרכים שונים.
2015: גרד פאלטינגס (גרמניה) והנריק איוואנייץ (ארצות הברית) – על פיתוח והצגת כלים יסודיים בתורת המספרים.
2016: נייג'ל היצ'ין (הממלכה המאוחדת) – על תרומותיו מרחיקות הלכת לגאומטריה, לתורת ההצגות ולפיזיקה התאורטית.
2017: יאנוש קולאר (ארצות הברית, הונגריה) וקלייר וואזן (צרפת) – על תוצאותיהם יוצאות הדופן במחקר של מספר תחומים מרכזיים בגאומטריה האלגברית.
2018: לואיס קפרלי (ארצות הברית) – על עבודתו פורצת הדרך על משוואות דיפרנציאליות חלקיות.
2019: מישל טלגרן (צרפת) – על עבודתו על אי שוויון ריכוז, על סופרמה של תהליכים סטוכסטיים ועל תוצאות ריגורוזיות למודל של זכוכית ספין.
2020: אלכסנדר בילינסון (ארצות הברית) ודוד קשדן (ישראל) – בגלל השפעתם העצומה על תרומותיהם המעמיקות לתורת ההצגות, כמו גם תחומים רבים אחרים במתמטיקה.
2021: ז'אן-מישל ביסמוט (צרפת) וג'ף צ'יג'ר (ארצות הברית) – על התובנות שלהם ששינו וממשיכות לשנות את הגאומטריה המודרנית.
2022: נגה אלון (ישראל, ארצות הברית) ואהוד הרושובסקי (ישראל) – על תרומה משמעותית למתמטיקה דיסקרטית ותורת המודלים אשר השפיעה גם על גאומטריה אלגברית, טופולוגיה ומדעי המחשב.
2023: ולדימיר דרינפלד (ארצות הברית) ושינג-טונג יאו (הרפובליקה העממית של סין) – על תרומותיהם הקשורות לפיזיקה מתמטית, לגאומטריה אריתמטית, לגאומטריה דיפרנציאלית ולגאומטריה של קאהלר.
2024: פיטר סרנק (ארצות הברית).
הערות שוליים

1 2 3 4  זוכי הפרס ב-2004, באתר הפרס
1 2 3  זוכי הפרס ב-2005, באתר הפרס
1 2 3  זוכי הפרס ב-2006, באתר הפרס
1 2 3  זוכי הפרס ב-2007, באתר הפרס
1 2 3  זוכי הפרס ב-2008, באתר הפרס
1 2 3  זוכי הפרס ב-2009, באתר הפרס
1 2 3  זוכי הפרס ב-2010, באתר הפרס
1 2 3  זוכי הפרס ב-2011, באתר הפרס
1 2 3  זוכי הפרס ב-2012, באתר הפרס
1 2 3  זוכי הפרס ב-2013, באתר הפרס
1 2 3  זוכי הפרס ב-2014, באתר הפרס
1 2 3  זוכי הפרס ב-2015, באתר הפרס
1 2 3  זוכי הפרס ב-2016, באתר הפרס
1 2 3  זוכי הפרס ב-2017, באתר הפרס
↑  זוכי הפרס ב-2018 (אורכב 02.09.2018 בארכיון Wayback Machine), באתר הפרס
↑  זוכי הפרס ב-2019, באתר הפרס
↑  זוכי הפרס ב-2020, באתר הפרס
1 2 3  הודעה על זוכי הפרס ב-2021, באתר הפרס
1 2  בשנה זו הוענקו שני פרסים נפרדים
1 2  זוכי הפרס ב-2018 (אורכב 02.09.2018 בארכיון Wayback Machine), באתר הפרס
↑  זוכי הפרס ב-2019, באתר הפרס
↑  זוכי הפרס ב-2019, באתר הפרס
↑  זוכי הפרס ב-2022, באתר הפרס
מבצע ציקלון

לוחם מוג'אהדין יורה ב-9K32 סטרלה-2
מבצע ציקלון (באנגלית: Operation Cyclone) היה שם הקוד למבצע חשאי שניהל ה-CIA במטרה לחמש את לוחמת גרילה של המוג'אהדין האפגנים במלחמתם נגד ברית המועצות. מבצע ציקלון היה אחד המבצעים החשאיים הארוכים והיקרים ביותר שבהם השתתף ה-CIA.
רקע

כשפלשו הכוחות הסובייטיים לאפגניסטן בדצמבר 1979, רבים האמינו כי הם מנסים להרחיב את גבולותיהם דרומה. מדינאים אמריקאים חששו כי ברית המועצות מנסה להשתלט על מקורות הנפט במזרח התיכון; אחרים האמינו שהפלישה באה בעקבות המהפכה האסלאמית באיראן והחשש כי מגמת ההתאסלמות באפגניסטן תתפשט למיליוני המוסלמים בברית המועצות.
זביגנייב בז'ז'ינסקי, ששימש היועץ לביטחון לאומי של נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר, אמר כי בחימוש המוג'אהדין, ניסו בעצם האמריקאים למשוך את ברית המועצות לשקיעה בבוץ האפגני, ולגרום למלחמה ממושכת ויקרה כמו מלחמת וייטנאם של ארצות הברית; "לא דחפנו את הרוסים להתערבות, אך העלינו במודע את האפשרות כי הם יתערבו... המבצע החשאי היה רעיון מצוין. הוא גרם לכניסת הסובייטים למלכודת האפגנית... ביום בו חצו הסובייטים את הגבול כתבתי לנשיא קרטר שכעת קיבלנו את האפשרות לתת לברית המועצות את מלחמת וייטנאם שלה".
התוכנית

ב-3 ביולי 1979 חתם הנשיא קרטר על צו נשיאותי המאשר מימון כוחות גרילה אנטי-קומוניסטיים באפגניסטן. לאחר הפלישה הסובייטית לאפגניסטן בדצמבר ומינויו לנשיא של בברק קרמל הפרו-סובייטי הודיע קרטר כי "הפלישה הסובייטית לאפגניסטן היא האיום הגדול ביותר על שלום העולם מאז מלחמת העולם השנייה", בנוסף ניהל קרטר מדיניות חוץ שנודעה כדוקטרינת קרטר, על-פיה ארצות הברית לא תאפשר לשום מדינה אחרת לשלוט במפרץ הפרסי. בין האנשים שעיצבו את המדיניות האמריקאית היו צ'ארלי וילסון, חבר קונגרס מטקסס, גאסט אברקוטוס, המנהל האזורי של ה-CIA, ועוזרו, מייקל ויקרס. הנשיא רונלד רייגן הקים חטיבה מיוחדת של ה-CIA שפעלה למימוש ההחלטה הנשיאותית. החטיבה אימנה וציידה את המוג'אהדין במלחמתם נגד הצבא האדום, והסתמכה בעיקר על המודיעין הבין-שירותי (ISI), ארגון הביון הפקיסטני, כמתווך בתהליך הזרמת הכספים, העברת נשק ואימון האפגנים. בסך הכול עד 1992 אימן וחימש ה-ISI יותר מ-100,000 לוחמי מוג'האדין. בנוסף, תוכניות דומות הפעילו ה-MI6 וה-SAS הבריטים, ערב הסעודית וסין, כשעודדו מתנדבים ממדינות ערביות להצטרף ללחימה.
מכיוון שהסיוע לכוחות המוג'אהדין במלחמתם נגד הסובייטים לא הייתה מדיניותה המוצהרת של ארצות הברית, וכדי שלא לדרדר את המלחמה הקרה הבין-גושית לכדי מלחמה של ממש, נאלצה ארצות הברית לספק למורדים נשק שאיננו מתוצרת ארצות הברית - לצורך כך השקיע ה-CIA מאמצים רבים בקניית נשק ממדינות ברחבי העולם בעיקר מתוצרת סובייטית - ה-CIA הקפיד על מדיניות זו עד להחלטה על הספקת טילי הנ"מ האמריקאים מדגם סטינגר כנגד המסוקים הסובייטיים.
ארצות הברית הציעה שתי חבילות סיוע כלכלי וצבאי שהועברו לפקיסטן, וממנה למוג'האדין האפגנים. החבילה הראשונה, בשנים 1981–1987, כללה סיוע שהגיע לסכום של 3.2 מיליארד דולר, שהתחלק שווה בשווה בין סיוע כלכלי וצבאי, כולל טילי נ"מ מדגם "סטינגר" שהפילו מסוקי קרב סובייטיים רבים. בנוסף, מכרה ארצות הברית לצבא הפקיסטני 40 מטוסי F-16 בשווי 1.2 מיליארד דולר. החבילה השנייה, שנפרסה בין 1987 ל-1993, כללה סיוע בסך 4.2 מיליארד דולר, מתוכם 2.28 מיליארד היוו סיוע כלכלי, כששאר הכסף, 1.74 מיליארד, ניתן כאופציה לרכישות צבאיות. לאורך הזמן, בכל שנה גדל הסיוע שנתנה ארצות הברית, זאת הודות ללחץ שהפעילו פוליטיקאים אמריקאים בכירים כמו צ'ארלי וילסון, גורדון המפרי, פרד איקל ויליאם קייסי. בשנת 1980, בתוקף תפקידו כחבר ועדת המשנה לתקציב ההגנה, שאחראית על מימון מבצעים של ה-CIA, הורה צ'ארלי וילסון להכפיל את הסיוע שניתן ללוחמים האפגנים. ב-1983 הגדיל את הסיוע ב-40 מיליון דולר נוספים, כש-17 מיליון מתוכם הוקצו לרכישת נ"מ נגד מסוקי המיל מי-24 הסובייטים. שנה לאחר מכן, בניגוד למדיניות הסוכנות, פנה לווילסון סוכן ה-CIA גאסט אברקוטוס בבקשה להגדיל את התקציב ב-50 מיליון דולר. וילסון הסכים ושכנע את הקונגרס כשאמר "לארצות הברית אין שום קשר להחלטת האנשים הללו להילחם... אך נהיה ארורים אם ניתן להם להילחם עם אבנים". בהמשך השנה, העביר לאפגנים גם כ-300 מיליון דולר מכספי הפנטגון. על מאמציו אלו, קיבל וילסון מדליית הוקרה מה-CIA, והיה האדם הראשון מחוץ ל-CIA שקיבלה.
אף על פי שבין שתי המדינות אין יחסים רשמיים, במהלך המבצע מכרה ישראל כלי נשק לא-אמריקאים לפקיסטן, בעיקר נשק סובייטי שישראל החרימה מאש"ף בלבנון.
בשנות ממשלו של רייגן, היוותה התוכנית נדבך מרכזי במדיניות החוץ האמריקאית, והייתה חלק מדוקטרינת רייגן, שעל-פיה תמכה ארצות הברית במתנגדי הקומוניזם ברחבי העולם.
תוצאות

ב-20 ביולי 1987 הכריזו הסובייטים על נסיגת כוחותיהם מאפגניסטן, לאחריה הפסיקה ארצות הברית את התערבותה בנעשה באזור. המימון שניתן למנהיג האפגני גולבודין הקמטייר ומפלגתו האסלאמית חיזב אי-איסלאמי הופסק מיידית. כמו כן, הונמכה רמת הסיוע לפליטים האפגנים בפקיסטן.
למלחמה באפגניסטן הייתה השפעה ניכרת על הפוליטיקה הפנימית בברית המועצות. היא הייתה אחד הגורמים העיקריים להתגברות אי שביעות הרצון מהמשטר הקומוניסטי בשנות השמונים, והעלתה אל פני השטח מחלוקות דתיות, אתניות ולאומיות בקרב האוכלוסייה המוסלמית הגדולה ברפובליקות האסיאתיות של ברית המועצות. בצבא האדום פשטה דמורליזציה בשל הלוחמה השוחקת בתוך אוכלוסייה אזרחית. ייתכן כי גורמים אלו היו זרזים להתפרקותה של ברית המועצות.
המשטר הקומוניסטי האפגני נפל ב-1992 ולאחר תקופה של מלחמת אזרחים הוחלף במשטר הטליבאן, כשרבים מלוחמי המוג'האדין, אותם חימשה ארצות הברית, מצטרפים לשורותיו. ביקורת נמתחה על הממשל האמריקני, בטענה שכספים שהעבירה לגולבודין הקמטייר, הגיעו לבסוף לאוסמה בין לאדן, המקורב אליו.
בתרבות הפופולרית

מבצע ציקלון עומד במרכזו של הסרט העלילתי "מלחמתו של צ'ארלי וילסון" בכיכובם של טום הנקס וג'וליה רוברטס, המספר את סיפורו של חבר הקונגרס צ'ארלי וילסון ובלחצים שהפעיל לתחילת המבצע.
הערות שוליים

↑  http://www.counterpunch.org/brzezinski.html
↑
מבצע צור ישראל

מבצע "צור ישראל" היה מבצע להעלאתם של צאצאי יהודי אתיופיה שחלקו הראשון החל ב-3 בדצמבר 2020 ותם ב-15 במרץ 2021. חלקו השני חודש בהחלטת ממשלת ישראל השלושים ושש ב-28 בנובמבר 2021, והסתיים ב-12 יולי 2023. המבצע נעשה בשיתוף פעולה עם הסוכנות היהודית.
מקור השם

שם המבצע נבחר בשל שלוש סיבות מרכזיות: מועד תקופת התחלת המבצע בחג החנוכה, ציון המושג "צור ישראל" המופיע בחתימת מגילת העצמאות וציון התפילה לשלום המדינה.
רקע

סוגיית הממתינים מזרע ישראל באתיופיה היא אחת הסוגיות הלאומיות המורכבות והכאובות בעבור הקהילה האתיופית בישראל. משפחות רבות הגיעו לישראל בזמן שקרוביהם נותרו מאחור והמתינו שנים רבות לעלות ארצה. מרבית הממתינים עזבו את הכפרים בהם חיו והתגוררו סביב שני מתחמים באדיס אבבה ובגונדר, חלקם כבר מאז שנות ה-90, שם חיו בתנאי מחיה קשים, בחוסר ודאות ובציפייה להתאחד עם בני משפחותיהם. רבים מהם נסמכו כלכלית על קרוביהם בישראל או על כספי תרומות, וזאת לאחר שעזבו את רכושם ואדמתם עם הגעתם למתחמים[דרוש מקור].
עם התפרצות נגיף הקורונה בעולם הוחרף מצבם של הממתינים. המשבר הכלכלי שנלווה למשבר הבריאותי הוביל להתייקרות מחירי המזון באתיופיה ולכך שרבים מהממתינים סבלו מתת תזונה, בהם שנמצאו בסיכון חיים ממשי. בנוסף לכך, הסיוע הכלכלי אותו קיבלו חלק מהממתינים ממשפחותיהם שנמצאות בישראל כמעט ופסק גם הוא, כיוון שהמשפחות אשר סייעו התקשו כלכלית גם הן[דרוש מקור].
בדו"ח שפורסם על ידי ד"ר מוריס הרטשטיין, מומחה ישראלי לרפואת עיניים שהתנדב במחנות באתיופיה, עלה כי עוד לפני התפרצות מגפת הקורונה סבלו הממתינים מתת-תזונה חריגה לפי הקריטריונים של ארגון הבריאות העולמי, ומאז ההתפרצות החמיר מצבם הבריאותי. בין היתר, נמצא כי כ-50% מילדי הקהילה היהודית סבלו מבעיות של תת-תזונה. מבחינת סטיית תקן, לא עמדו הילדים ברף מבחינת גובה, משקל ומשקל ביחס לגובה. לדברי ד"ר מוריס "אנחנו עומדים בפני אסון הומניטרי, מאות ילדים במצוקה של ממש מתת-תזונה. ילדים עם ראש גדול מדי ויד רזה כמו קיסם."
בחודש אוקטובר 2020 פרצה באתיופיה מלחמת תיגראי, כתוצאה ממנה מצאו עצמם ממתיני העלייה שמחנה העלייה בגונדר בסכנה[דרוש מקור]. בנוסף, מכת ארבה שפגעה ביבולים הגבירה את מצוקת הממתינים במחנות. מצב זה של הממתינים באתיופיה. מטה המאבק להעלאת יהודי אתיופיה קיים מספר הפגנות לאור המצב באתיופיה, בהשתתפות אלפי מפגינים ובדרישה מהממשלה לקיים מבצע להעלאת כלל הממתינים.
החלטת ממשלה מספר 429 "צור ישראל"

ב-12 באוקטובר 2020 התקיימה ישיבת ממשלה, ובה נקבע כי 2,000 ממתינים יועלו עד לסוף חודש ינואר 2021. בהחלטה פורטו הקריטריונים לעלייה, ולפיהם יאושרו המועמדים אשר הוריהם נכנסו לישראל מכוח החלטות קודמות בעוד שהילדים נותרו באתיופיה. עוד הודגש בהחלטה, כי מועמדים אלו יוכלו להביא יחד עמם את בני זוגם הנשואים להם, את ילדיהם הקטינים, את ילדיהם הבגירים שהם רווקים וללא ילדים, ואת ההורה האחר שאינו בארץ.
עוד הוחלט בממשלה כי שרת העלייה והקליטה פנינה תמנו שטה תגיש מתווה המשך להעלאתם הכוללת של כלל הממתינים במחנות באתיופיה, אך בשל פיזור הממשלה לא יצאה החלטה זו לפועל.
תקציב ההחלטה עמד על כ-380 מיליון שקלים. ב-15 במרץ 2021 הסתיים המבצע, לאחר שהובאו לישראל 2,000 עולים מאתיופיה.
מרבית הממתינים לא נתפשים כיהודים לפי הרבנות בישראל, אולם הם מוגדרים "זרע ישראל" ועם הגעתם לארץ הם עוברים "גיור לחומרא". הגעתם ארצה מתאפשרת באמצעות חוק הכניסה לישראל ובהחלטת ממשלה בלבד. החלטת הממשלה, כמו קודמותיה, לא הושתתה על חוק השבות ותכליותיו, אלא על חוק הכניסה לישראל ועל הנסיבות ההומניטריות שנוצרו לאורך השנים".
ההחלטה קבעה עוד כי משרדי העלייה והקליטה ומשרד הפנים יגבשו מתווה כולל לסיום סוגיית הממתינים באתיופיה. יוקם צוות בין-משרדי שיבחן את זכותם של יתר הממתינים וייתן תשובה סופית מי זכאי להגיע לישראל. המטרה היא סגירת מתחמי ההמתנה באתיופיה וחזרה לבחינה הרגילה של עמידה בתנאי חוק השבות עבור המבקשים לעלות מאתיופיה.
החלטת ממשלה מספר 429 "צור ישראל" > התחדשות המבצע

לאחר כשנה של הפסקה, ב-1 ביוני 2022 התחדש המבצע בהעלאתם של 181 עולים, ולמחרת עוד 160 עולים נוספים.
מתחילת המבצע ועד 1 בדצמבר 2022 הועלו 1,550 ממתינים.
ב-14 ביולי 2023 עלו אחרוני העולים במבצע, ומתחילת המבצע עלו 5000 עולים. בשלב זה אין היערכות להעלאת עולים חדשים אשר מספרם נאמד בכ-9000 מבקשים.
ראו גם

מבצע עולים הביתה
הערות שוליים

1 2  סיון חילאי, הממשלה אישרה את הבאתם של אלפי עולים מאתיופיה תוך שבועות, באתר ynet, 28 בנובמבר 2021
1 2  סיון חילאי, המדינה לבג"ץ: "ההחלטה לאפשר את המשך העלייה מאתיופיה ניתנה כדין", באתר ynet, 28 בפברואר 2022
↑  יורי ילון, אלפי יוצאי אתיופיה הפגינו מול ישיבת הממשלה: "חיי אחינו בסכנה, חובה לעלותם מייד", באתר ישראל היום, 14 בנובמבר 2021
1 2  סיון חילאי, נחת המטוס האחרון של מבצע "צור ישראל" מאתיופיה, אין צפי להמשך העלייה, באתר ynet, 12 ביולי 2023
↑  אבי כהן, "יום מרגש": כ-180 מיהודי אתיופיה יעלו היום ארצה, באתר ישראל היום, 1 ביוני 2022
↑  סיון חילאי, 70 אלף עולים חדשים: "לא ראינו כמויות כאלו זה 20 שנים", באתר ynet, 1 בדצמבר 2022
בדיקות עיניים במחנה הממתינים באדיס אבבה
שרת העלייה והקליטה, פנינה תמנו-שטה, מקבלת את פני העולים מבצע 'צור ישראל' בשדה התעופה בן-גוריון
מדד מחירי דירות בבעלות הדיירים

מדד מחירי הדירות הוא מדד מחירים, המחושב בטכניקות סטטיסטיות ומשתנה מזמן לזמן, אשר מיועד למדוד את השתנות מחירי הדירות בישראל. בסיס המדד נקבע לפי מחיר הדירות הממוצע בשנת 1993. מבחינה מעשית, חשיבות המדד בכך שניתן להצמיד מחירים נקובים, למדד זה, כגון בחוזים.
חישוב המדד

המדד (בדומה למדדים האחרים) מוצג בנקודות המבטאות את היחס של רמת המחירים לרמה שנקבעה בתקופה מוגדרת (הקרויה "תקופת הבסיס") שבה רמת המחירים היא 100 נקודות. בכל תקופה נמדדת רמת המחירים הממוצעת ומחולקת לרמת המחירים בתקופת הבסיס ומוצגת בנקודות השקולות לאחוזים המתקבלים בחלוקה זו ולא בערכים כספיים מוחלטים. המדד מחושב על סמך נתוני המערכת הממוחשבת כרמ"ן (כרטסת מחירי נדל"ן) בשיטה ההדונית (המקובלת במרבית המדינות המתקדמות בעולם) המתגברת על בעיית שינוי האיכות המאפיינת מוצרים הטרוגניים במאפייניהם.
המדד כולל דירות חדשות ודירות יד-שנייה. המדגם המשמש לקביעת המדד הוא העסקאות שבוצעו ב-67 יישובים עירוניים ב-9 אזורים גאוגרפיים: ירושלים, תל אביב, חיפה, גוש דן, מרכז, דרום, שרון, צפון וקריות. המדגם אינו כולל דירות שנבנו בבניה עצמית וקבוצות רכישה.
בשונה ממדדי מחירים אחרים המתפרסמים על ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, נתוני הבסיס לחישוב המדד אינם נאספים על ידי עובדי הלמ"ס, אלא מתבססים על דיווחי המוכרים לרשות המיסים. מסיבה זו, המדד המפורסם לגבי התקופה האחרונה ולפעמים גם לתקופה הקודמת לה, הם ארעיים וצפויים להשתנות לאחר קבלת מלוא בנתונים שדווחו לרשויות המס. נתונים אלה מדווחים על ידי המוכרים על פי החוק בטווח של 50 ימים ממועד החוזה.
מאפייני המדד

המדד הוא דו חודשי והוא אינו רכיב במדד המחירים לצרכן אלא מהווה תוצר סטטיסטי חשוב נפרד.
המחירים והשינויים נמדדים בשקלים חדשים. המדד הושפע בעבר  מהתנודתיות בשער החליפין של הדולר האמריקאי. כיום, כתוצאה מהעובדה שמחירי הדירות נקובים בשקלים השפעת שע"ח של הדולר הפכה לזניחה.
ראו גם

מספר משכורות נדרשות לרכישת דירה
פרס לאלנד

| --- | --- |
 תיאור:  עבור תגליות מדעיות באסטרונומיה
 מדינה:  צרפת 
 הגוף המעניק:  האקדמיה הצרפתית למדעים 
 תקופת הפרס:  1802–1970 (כ־168 שנים) 
 נקרא על שם:  ז'רום לאלנד 
 
ז'רום לאלנד
פרס לאלנד (בצרפתית: Prix Lalande או מדליית לאלנד) היה פרס שניתן על ידי האקדמיה הצרפתית למדעים בין השנים 1802 ו-1970 עבור תגליות מדעיות באסטרונומיה.
רקע

פרס לאלנד הוכרז על ידי האסטרונום הצרפתי ז'רום לפרנסואה דה לאלנד בשנת 1801, מספר שנים לפני מותו בשנת 1807. הפרס היה מענק כספי שנתי המוענק לאדם שעשה תגלית או תצפית מיוחדת בתחום האסטרונומיה, או כתב מאמר המקדם את התחום משמעותית בצרפת או בעולם.
סכום הפרס גדל עם הזמן. בשנת 1918 הסכום היה 1,000 פרנק צרפתי, ובשנת 1950 הוא כבר היה 10,000 פרנק. לאחר 1950, הפרס ניתן פעם בעשור, בסכום של 1,200 פרנק צרפתי חדש ב-1960, ו-2,000 פרנק ב-1970.
בשנת 1970, הפרס אוחד עם פרס ואלז (Valz Prize) (על שם האסטרונום בנג'מין ואלז (Benjamin Valz)) כדי ליצור את פרס לאלנד-ואלז. בשנת 1997 הפרס אוחד עם עוד 122 פרסים קטנים ליצור את המדליה הגדולה של האקדמיה למדעים של צרפת (Grande Médaille) הפרס היוקרתי של האקדמיה הצרפתית למדעים. אולם המדליה הגדולה אינה מיועדת רק לתחום האסטרונומיה.