stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המהפכה הרומנית (1989)
מהפכה בשידור ישיר

הודות להתפתחות אמצעי השידור הרדיופוניים והטלוויזיוניים, המהפכה הרומנית בשנת 1989 לוותה בשידורים ישירים, כפי שלא היו מעולם לפני כן. כתבים זרים וסתם תיירים שצילמו והקליטו מאורעות, העבירו אותם לאמצעי שידור לוויניים וכך, השידורים שחזרו ועקפו את הצנזורה המקומית, היו כדלק הנשפך על מדורת המהפכה.
ביום 22 בדצמבר, בבוקר, בבוקרשט, במרכז ההמון, השחקן יון קאראמיטרו, עלה על טנק וצעק במלוא גרונו: "הפסיקו לירות!" שוב ושוב עד שהשתרר שקט מסביבו. שדרני הטלוויזיה הביאו אותו אל האולפן והוא, בשידור ישיר, הצטלב (מעשה פסול בעיני המשטר הקומוניסטי/אתאיסטי) וקרא בקול: "אחים, הודות לאלהים (שוב פגיעה בטאבו קומוניסטי), אנחנו באולפני הטלוויזיה. אלוהים השיב את פניו אל הרומנים. נשוב אליכם בעוד 10 דקות".
בצורה זו, במרווחים קצרים של 10 דקות, שודרו ידיעות קצרות שהגבירו את המתח ולעיתים היו סותרות. זימון האל לאולפני הטלוויזיה הפך אותם למקום מקודש למחצה. הסיסמאות/הודעות שהופרחו: "2000 טרוריסטים בדרך אל אולפני הטלוויזיה, עזרו לנו!", "מרכזי רחובה ודורובנץ נמצאים תחת מתקפה!", "הטלוויזיה הרומנית - ליבה של רומניה החדשה!", "טור משוריין וממונע מתקדם לכיוון פיטשט כדי לתפוס את המרכז הגרעיני, בית הזיקוק והסכר על הארג'ש", "יורים! עמדו בשקט!", "אלה אנשי הסקוריטטה", "לא, אלה משלנו!", "רומנים, בואו, התייצבו להגנת הארץ!" ועוד קריאות רבות הפכו את ההתרחשויות לסרט מתח שכל העולם עקב אחריו בנשימה עצורה, עד הוצאתם להורג של הזוג צ'אושסקו.
בהתחלה הקריאות היו עמומות, ללא ציון אויב ברור, אך בהדרגה החלו מציירים את הצבא כגורם חיובי כנגד המשטרה והסקוריטטה השליליים. בהמשך האויב הפך להיות "הטרוריסטים", שוב, מבלי להבהיר למי הכוונה במילה "טרוריסטים". בלילה שבין 22 בדצמבר ובין 23 בדצמבר המשיכה הטלוויזיה הרומנית בשידורי המהפכה וגיוס העם כנגד אותם "טרוריסטים". העם נקרא לצאת לרחובות עם לפידים "כי נשארו כמה שעות של חושך בהן יכולים הטרוריסטים להזיק" (כך גם מקשרים בין ה"טרוריסטים" ובין החושך).
בנוסף לליבוי המהפכה, הושיטה הטלוויזיה הרומנית תרומה נכבדה ליצירתה של סמכות חדשה במקום המשטר הנופל ותחת אורות זרקוריה התגלו בפני הציבור מי שעמדו לקחת את ההנהגה לידיהם.
החלפת המשטר

לאחר הימלטותו של צ'אושסקו מבנין הוועד המרכזי אבדה השליטה ברחבי בירת רומניה. המוני מורדים פשטו על המשרדים הרשמיים ועשו בהם שמות. המטרות המועדפות היו דיוקנאות של צ'אושסקו ושל אשתו וגם הספרים שלהם, שהושלכו מהחלונות. בסביבות השעה 12.00 חודשו שידורי הטלוויזיה ובשידורים הופיעו מהפכנים משולהבים שבישרו את בריחת הדיקטטור. התפרעויות התחוללו ברחבי רומניה ובאותו זמן נלחמו בנמל התעופה אוטופן יחידות צבא בינן ובין עצמן כשלכל יחידה נאמר שהיא נלחמת בטרוריסטים. הגנרל ולאד הכריז על כך שרומניה נמצאת במלחמה עם כוח זר (דבר מופרך לחלוטין), הכרזה שלאחריה ניתן היה להפעיל את יחידות הצבא של הפיקוד הצבאי המאוחד. לאחר המהפכה, בהצהרות בשבועה בפני ועדת החקירה הפרלמנטרית, ניסה ולאד לטשטש את העניין, אך דבריו השתמרו בהקלטה בווידאו.
על רקע זה, התארגנות חזית ההצלה הלאומית, מבנה פוליטי חדש שקיבל לידיו את הנהגת רומניה, נראה בעיני רבים כפתרון מתבקש. בראש החזית ניצב יון איליאסקו, עסקן קומוניסטי ותיק שסר חינו בעיני צ'אושסקו והודח מההנהגה לפני שנים.
איליאסקו הופיע בשידור טלוויזיה ישיר ונאם נאום ארוך וערוך היטב, נאום בן שלושה חלקים שהשאיר רושם עז. בחלק הראשון הטיל איליאסקו את האשמה בכל צרות רומניה על ניקולאה צ'אושסקו, שכונה על ידו "האיש הזה ללא ראש וללא לב", בחלק השני העביר מסרים מרגיעים אודות איתורו של גנרל סטנקולסקו והוראות מתאימות שהועברו ליחידות הצבא, הוראות שנועדו להפסקת מעשי האלימות. בסיום נאומו הוא זימן לשעה 17.00 את כל האנשים האחראים לטיפול במצב, לישיבה במטה המפלגה הקומוניסטית. על ידי קביעת המקום והזמן הצטייר איליאסקו בעיני הכל כמנהיג המהפכה.
שלהי המאבק

בשטח עדיין היו יריות ונפלו חללים ופצועים במקומות שונים. את התקריות ייחסו ל"טרוריסטים", כינוי שניתן למי שעדיין נלחם למען המשטר הישן, לא הייתה זהות ברורה של ה"טרוריסטים", אולם האמינו שיש ביניהם שכירי חרב מארצות ערב ידידותיות לצ'אושסקו, לובים, סורים, עיראקים ופלסטינים.
שלהי המאבק > טבח בראשוב

בבראשוב הייתה מסורת של התנגדות למשטר הקומוניסטי, לכן עם פרוץ המהפכה התאספו בנקל כחמשת אלפים צועדים, שפנו אל מוסדות השלטון המקומיים. אף על פי שצ'אושסקו טרם ברח ואף על פי שהיה איסור על הליכה יחד של יותר מחמישה אנשים, יחידות הצבא, שהיו במחסומי הדרכים, לא ירו על הצועדים ולא ניסו לעצור אותם. הצועדים הגיעו והנהגת המחוז הסתלקה מהמקום. גנרל שנשלח מבוקרשט לקח את ההנהגה וחילק נשק לאוכלוסייה האזרחית, כדי להגן על המהפכה.
לא היו תוקפים, אך הסתובבו במקום כאלפיים אנשים מצוידים בנשק, מחציתם חיילים ומחציתם אזרחים. אזרח אחד, שראה שני צעירים סוחבים משהו כבד (הם סחבו ספסל, כדי להציב אותו בבריקדה שבנו) חשב שהם מובילים מקלע כבד ופתח עליהם באש. הם לא נפגעו, אך רעש היריות גרם לאנשים נוספים לפתוח באש וכך נהרגו 39 אנשים ונפצעו 82, כמחצית מהם היו אנשי צבא.
שלהי המאבק > טבח אוטופן

בלילה שבין 20 ל-21 בדצמבר קיבל הגנרל יוסיף רוס, מפקד חיל האוויר הרומני, ידיעה שטרוריסטים עומדים לתקוף את נמל התעופה באוטופן. המקום היה שמור היטב, אך ליתר ביטחון פנה רוס לגנרל גריגוריה גיצה, מפקד הסקוריטטה וביקש תגבורת לשמירת נמל התעופה. גיצה הקצה למשימה זו 82 צוערי קורס קשר בקמפינה, שנשלחו ב-5.00 בבוקר בשלוש משאיות.
המשאיות, שהיו בדרכן לאוטופן, עברו דרך שלושה מחסומים, שבדקו את זהותן. אחרי המחסום השלישי, כשהמשאיות עלו על הכביש המוביל לתוך נמל התעופה, נפתחה לפתע אש עליהם משלושה כיוונים שונים. במכת האש הראשונה נהרגו 22 חיילים ושישה נפצעו קשה. המותקפים צעקו להפסיק את האש והאש נפסקה משני כיוונים, אך נמשכה מהכיוון השלישי, שם לא שמעו את הצעקות. בעת המארב הגיע גם אוטובוס הסעות של עובדי נמל התעופה - שמונה נוסעים נורו למוות. לאחר שהמותקפים הודיעו שהם נכנעים, הם נלקחו בשבי, נקשרו, הוכו ונחקרו בחשד להיותם טרוריסטים. הפצועים הושארו על הכביש.
חייל מבין השומרים זיהה בין השבוים מכר שלו ומכאן כבר היו מוכנים לשמוע ולברר את הנסיבות. בסיכום נורו למוות 37 חיילים ו-8 עובדי נמל התעופה. רבים נפצעו ואלה שלא נפגעו הוכו ונחקרו. אחרי המהפכה הנושא נבדק והועמדו למשפט שלושה קצינים גבוהים, אחד קיבל 8 שנות מאסר ושני האחרים 6 שנות מאסר כל אחד.
שלהי המאבק > המארב ליד משרד ההגנה

בניין משרד ההגנה היה שמור היטב, אולם הגנרל מיליטרו פנה ליחידה המיוחדת ללוחמה נגד טרור וביקש לחזק את הגנת המשרד. היחידה נענתה ונשלחו 18 לוחמים בשלוש מכוניות משורינות. בדרך הייתה תקלה במכונית אחת והיא נעצרה. שתי המכוניות, שהגיעו למשרד ההגנה, הותקפו על ידי השומרים ושמונה לוחמים נהרגו. הגופות הושארו ברחוב ואספסוף, ששמע על התקפה של טרוריסטים, הגיע כדי לירוק על הגופות ואף להשתין עליהן. על הגופות ועל המכוניות נכתב "טרוריסטים" וראשו הכרות של אחד הנהגים הוצב על אחת המכוניות עם סיגריה בפה.
כעבור זמן, כשהתבררו הנסיבות, ההרוגים הוכרזו גיבורים והוקם במקום גל עד לזכרם. הועלו השערות, שזה היה מארב מתוכנן מצד הגנרל מיליטרו, שרצה לנקום במפקד היחידה ללוחמה נגד טרור בגלל חשבון ישן.
תאוריות הקשר

ברומניה כבר היו תאוריות קונספירציה ואחת מהן, "הקשר של היהדות והבונים החופשיים", שימש כאמתלה אידאולוגית לשואת יהודי רומניה.
בשנות השישים כשמפלגת השלטון התרחקה מהקו של ברית המועצות הופיעו בעם שמועות, שמנות דם של ילדים נשלחו כעזרה לבני הברית הקומוניסטים בווייטנאם. כמו כן נפוצו בעם שמועות שגאורגה גאורגיו-דז' הורעל על ידי סוכני ברית המועצות וגם שרומניה פיתחה נשק סודי בעזרת קרני לייזר שיגן עליה ביעילות מפני הרוסים.
אחרי המהפכה הרומנית של שנת 1989, צצו ופרחו תאוריות קונספירציה שונות, שבאו להסביר אותה כהתרחשות מתוכננת ולא ספונטנית. אחת התאוריות טענה שהיהודים הביאו את הקומוניזם לרומניה והם גם אחראים למהפכה נגד צ'אושסקו ולהוצאתו להורג.
אחת התאוריות התבססה על העובדה שמרבית ההנהגה, שלאחר המהפכה, הגיעה משורות המפלגה הקומוניסטית. תומכי התאוריה הזאת גרסו שמדובר בקשר של ה-ק.ג.ב., שהפעיל את הקומוניסטים הוותיקים כדי להפיל את המשטר של צ'אושסקו, העצמאי מדי, ולתפוס את מקומו. וריאנטים שונים של תאוריה זו דיברו על משמר שכירים ערבים שסבב את צ'אושסקו וגם על צבא יתומים שגודל על ידי הזוג צ'אושסקו, יתומים שראו בזוג השליט את הוריהם והיו אמורים להגן עליהם מפני העם.
תאוריה אחרת התבססה על כך שהמהפכה ניצתה בטימישוארה, ביוזמתו של הונגרי אתני, לכן תאוריה זו טענה שמדובר בקשר הונגרי שנעזר בסוכנים מהמערב או מה-ק.ג.ב., תלוי באיזה נוסח מדובר. תאוריה זו מבליטה במיוחד פרשה סתומה מימי המהפכה בטימישוארה, פרשה בה נעלמו גופותיהם של כמה עשרות הרוגים, מה שפתח מבול של ניחושים לגבי מי היו ההרוגים (סוכנים חשאיים שהעלימו את גופותיהם) או אם היו קיימים בכלל (נטען שצילום הגופות בוים בעזרת גופות של מתים רגילים שהמתינו לקבורתן).
התאוריה הפופולרית ביותר טוענת, שסוכנים של הסקוריטטה ואלמנטים מהצבא, שרצו מזמן להדיח את צ'אושסקו, ניצלו הזדמנות, הסיתו את ההמון בפעולות מכוונות והפילו את צ'אושסקו. מכאן התאוריה מתפצלת לכמה נוסחים, לפי האישים שעמדו בראש הקנוניה או שהקנוניה ניסתה לפגוע בהם. בין היתר נטען, שניסו להרוג את איליאסקו או לעצור אותו. בכל התאוריות מככב גנרל סטנקולסקו.
אחרי מות צ'אושסקו

ב-26 בדצמבר 1989, יום לאחר ההוצאה להורג, התכנסה האקדמיה הרומנית והחליטה לבטל את כל אותות הכבוד והתארים שהוענקו לבני הזוג צ'אושסקו. תואר הכבוד שניתן לצ'אושסקו ב-1978 (Knight Grand Cross of the Most Honourable Order of the Bath) על ידי מלכת אנגליה, הוסר כבר ב-24 בדצמבר, יום לפני הוצאתו להורג.
צ'אושסקו הואשם במשפטו בכך שהעביר מאות מיליוני דולרים לחשבונות פרטיים בחוץ לארץ, אך הוא הכחיש זאת בתוקף. לאחר מותו נעשו מאמצים כבירים לאתר את הכספים, אולם המומחים לא מצאו דבר והגיעו למסקנה שלא היו רגליים לשמועה, לצ'אושסקו לא היו חשבונות בחוץ לארץ וגם ברומניה לא היה בעל רכוש של ממש, אפילו לא היה לו חשבון בנק, לא לו ולא לרעייתו. מסקנות הוועדה התקבלו בפרלמנט הרומני וגם חברי הפרלמנט, שדיברו בדיון, התייחסו לצ'אושסקו כאל אדם חסר אמצעים והגון.
הפופולריות של צ'אושסקו בקרב הרומנים גדלה מאוד אחרי מותו, אולי מתוך געגועים לעבר, ואולי בגלל אכזבה מהמנהיגים הנוכחיים. בסקר שנערך באפריל 2014 ענו הרומנים שאם צ'אושסקו היה חי, הם היו שוקלים בחיוב הצבעה עבורו לתפקיד נשיא המדינה. מספר התומכים בצ'אושסקו עלה בהרבה על התומכים בכל יתר המועמדים, שהוצעו בסקר.
אמיל ברבולסקו, אחיינו של ניקולאה צ'אושסקו, לשעבר קצין משטרה שבעצמו היה עצור שמונה חודשים שלאחריהם שוחרר ללא אישום, פתח בסקורניצ'שט לציבור הרחב את בית סבו - הבית בו נולד וגדל צ'אושסקו, וב-2007 הציב בכניסה לבית פסל של צ'אושסקו שהרשויות סירבו להציב במרכז היישוב.
אחרי מות צ'אושסקו > הספרייה המרכזית

במהלך המהפכה הרומנית הוצת מבנה הספרייה המרכזית ותוכנה נשרף תוך השמדת כחצי מיליון ספרים, מפות נדירות וכ-3,700 כתבי יד ביניהם כתבי יד של גדול הספרות והשירה הרומנית. החל מ-1990 התחילו בבנייה מחדש ובמודרניזציה של הספרייה. בעקבות פרסום קריאות נתרמו יותר ממאה אלף ספרים ברומניה ו-800,000 ספרים מחוץ לרומניה. הפתיחה המחודשת נערכה ב-25 ביוני 2007.
נתונים סטטיסטיים

על פי פרסומים רשמיים של ממשלת רומניה נהרגו במהלך המהפכה 1290 אזרחים ואנשי צבא.
לפני 22 בדצמבר נהרגו 162 אזרחים, 73 מתוכם בטימישוארה, 48 בבוקרשט ו-41 ביתר רחבי רומניה. לאחר 22 בדצמבר נהרגו 942 אזרחים ומתוכם 495 בבוקרשט.
במהלך המהפכה נפצעו 3352 אזרחים ומתוכם 1879 בבוקרשט. לפני 22 בדצמבר היו 1107 פצועים, 604 מתוכם בבוקרשט. אחרי 22 בדצמבר היו 2245 פצועים, 1275 מתוכם בבוקרשט.
לכוחות הביטחון הרומניים היו 325 הרוגים ו-618 פצועים.
סיכום

למרות מחקר בלתי פוסק של היסטוריונים ושל אמצעי התקשורת, המהפכה הרומנית לא פוענחה עד סופה והמחלוקות נותרו בעינן. איש המפתח של המהפכה, גנרל ויקטור סטנקולסקו, הועלה בדרגה והיה חלק מהממשלה שקמה לאחר המהפכה, אך כעבור מספר שנים הועמד למשפט, יחד עם גנרל מיכאי כיצק (Mihai Chiţac‏), על חלקם בניסיון לדכא את ראשית המהפכה בטימישוארה. הגנרלים נידונו בשנת 1999 ל-15 שנות מאסר באשמת הריגת 72 בני אדם ופציעת 253, אך מעולם לא נכלאו. בשנת 2000, בעת שיון איליאסקו חזר לשלטון, התקבל ערעורם ופסק הדין בוטל. בשנת 2004 התחדשו ההליכים המשפטיים נגדם, אך אירועים שונים עיכבו את ההליכים והמשפט המחודש התחיל רק בשנת 2006. בשנת 2008 אושר סופית פסק הדין והגנרלים נשלחו לכלא. כיצק שוחרר מסיבות רפואיות בספטמבר 2010 וכעבור חודש וחצי מת. סטנקולסקו ריצה חמש שנות מאסר ואחריהן שוחרר על תנאי ב-2014.
המשפט החפוז של בני הזוג צ'אושסקו והוצאתם להורג, ללא אפשרות לערר, עדיין טורדים את מצפונם של רומנים רבים ובהם כאלה שהיו מעורבים בהליך.
אתר הנצחה להרוגי המהפכה בעיר סיביו
אנדרטה לזכר קורבנות המהפכה בגאלאץ
אנדרטה לזכר גיבורי המהפכה הרומנית בטרגו מורש
אנדרטה לזכר גיבורי המהפכה הרומנית בדבה
המינריאדה והגולניאדה

הוצאת בני הזוג צ'אושסקו להורג והקמת הממשלה החדשה על ידי חזית ההצלה הלאומית לא הצליחה להרגיע את הרוחות. התסיסה נמשכה, בעיקר בנוגע לתביעה להרחיק מהחיים הציבוריים את כל מי שהיה בעבר חלק מהממסד הקומוניסטי. המחאות האלה שקיבלו צורה של ניסיונות לשנות את השלטון בכוח, דוכאו בעיקר בעזרת כורים שהובאו לבירה ופיזרו את המפגינים בכוח. האירועים האלה קיבלו את השמות מינריאדה וגולניאדה.
הנצחת אירועי המהפכה

אירועי המהפכה הרומנית ותוצאותיה השאירו רושם עז על העם הרומני, רושם שבוטא בדרכים שונות ומגוונות. עדויות של מי שהיו פעילים במהפכה, מחקרים של מי שחקרו את האירועים וזכרונות של אנשים רבים, שהושפעו מהמהפכה וממה שבא אחריה, כל אלה הופיעו בספרים, בכתבי עת, בסרטים אומנותיים ובסרטים תיעודיים.
הוקמו מוסדות להנצחת קורבנות המהפכה, לסיעוד נפגעיה ולענישת מי שפעלו נגד המהפכה.
בול דואר רומני, שהופק לרגל חגיגות עשר שנים מהמהפכה הרומנית
בול דואר רומני, שהופק לרגל ניצחון הדמוקרטיה במהפכה הרומנית
בול דואר רומני, שהופק לרגל חגיגות 25 שנה מנפילת המשטר הקומוניסטי ברומניה
הנצחת אירועי המהפכה > מוסדות

Institutul Revoluției Române din Decembrie 1989 (מוסד המהפכה הרומנית מדצמבר 1989), נוסד ב-2004.
Asociația "21 Decembrie" vs. România (התאחדות 21 בדצמבר נגד רומניה)
Asociația 17 Decembrie din Timișoara (התאחדות 17 בדצמבר מטימישוארה)
Asociația 21 Decembrie 1989 (התאחדות 21 בדצמבר 1989)
Asociația Memorialul Revoluției din Timișoara (התאחדות זיכרון המהפכה בטימישוארה)
הנצחת אירועי המהפכה > ספרים

על המהפכה הרומנית נכתבו עשרות רבות של ספרים, מרביתם ברומנית, אך יש גם בהונגרית, אנגלית, גרמנית וצרפתית. מרבית הספרים הודפסו, אך יש גם כאלה שנגישים רק במרשתת.
לשפע הספרים יש שפע של מחברים, אך יש גם מחברים שכתבו, על המהפכה הרומנית, יותר מספר אחד, אפילו חמישה(רומ').
הנצחת אירועי המהפכה > סרטים אומנותיים

1991, Vînătoarea de lilieci (ציידת העטלפים), בימוי דניאל ברבולסקו.
2004, Sindromul Timișoara - Manipularea (סינדרום טימישוארה - המניפולציה), בימוי מריוס ברנה.
2005, 15 (חמישה העשר), בימוי סרג'יו ניקולסקו.
2006, ?A fost sau n-a fost (היה או לא היה?), בימוי קורנליו פורומבויו.
2006, Hârtia va fi albastră (הנייר יכחיל), בימוי ראדו מונטאנו.
2006, Cum mi-am petrecut sfârșitul lumii (איך ביליתי את סוף העולם), בימוי קטלין מיטולסקו.
הנצחת אירועי המהפכה > סרטים תיעודיים

Videogramele unei revoluții (וידאוגרמות של מהפכה) (ברומנית) סרט שנבחר על ידי הטלוויזיה האוסטרית כאחד ממאה הסרטים הטובים בהיסטוריה.
Cine a tras la revoluție? (מי ירה במהפכה?) (ברומנית)
Requiem für Dominic (רקוויאם לדומיניק) (בגרמנית), סרט אוסטרי.
Piepturi goale și buzunare pline (חזות חשופים וכיסים מלאים) (ברומנית)
Thirty years after Romanian revolution, questions remain (שלושים שנה אחרי המהפכה הרומנית השאלות נשארות (באנגלית)
Roumanie 1989, histoire d'une révolution (רומניה 1989, היסטוריה של מהפכה) (בצרפתית)
ראו גם

הטרוריסטים של דצמבר 1989
סתיו העמים
לקריאה נוספת

Tiranul מאת Lavinia Betea, Florin-Răzvan Mihai, Ilarion Țiu, הוצאת Cetatea de Scaun,‏ 2015. (ברומנית)
Nicolae Ceaușescu a fost unchiul meu מאת Emil Bărbulescu הוצאת Editura Datina (ברומנית)
רכבת ריק

רכבת רִיק (באנגלית: Vactrain - קיצור של Vacuum Tube Train) הוא רעיון עתידני לרכבת מהירה שתנוע בעזרת כוח אלקטרומגנטי (כמו מגלב) אך בשונה ממגלב תנועתה לא תתבצע באוויר הפתוח, אלא, בצינורות בהם לחץ האוויר יהיה נמוך מאוד כך שניתן להגדירו כריק. בזכות התנגדות האוויר הנמוכה, תתאפשר לרכבות מסוג זה לנוע במהירויות גבוהות מאוד, באופן תאורטי 8,800-6,000 קמ"ש (פי 6-5 ממהירות הקול), תוך השקעת אנרגיה קטנה יחסית. אם יתממש הרעיון, זמן הנסיעה מתל אביב לניו יורק יעמוד על שעה וחצי.
אולם, המחקר לפיתוח הטכנולוגיה הדרושה ליישום הרעיון נמצא עדיין בראשיתו וללא פיתוחים משמעותיים בתחום המנהור וטכנולוגיות אחרות, רכבות מסוג זה יהיו יקרות מאוד כך שלא יהיו כדאיות לבנייה. כדי להוזיל עלויות הוצעו בעבר צינורות חלולים מבטון שייבנו על פני הקרקע וישרור בהם לחץ אטמוספירי חלקי.
בשנת 2010 הודיעו חוקרים סינים מאוניברסיטת דרום מערב ג'יאאוטונג בעיר צ'נגדו, כי החלו לפתח טכנולוגיה שתאפשר בניית אב טיפוס לרכבת מסוג זה והיא תגיע למהירות של 1,000 קמ"ש. החוקרים טענו שהטכנולוגיה תהיה זמינה בעוד כעשור.
היסטוריה > עד 1970

הרעיון המודרני לרכבת מהירה שנעה בתוך צינורות בהם שורר ריק, הומצא ונחקר לראשונה על ידי המהנדס האמריקאי רוברט גודרד בעשור השני של המאה ה-20. גודרד תכנן באופן מפורט את הרכבת ולפי המצאתו הייתה אמורה לנוע במהירות ממוצעת של 1,600 קמ"ש, כך שתגמא את המרחק בין ניו יורק לבוסטון ב-12 דקות. תוכניות הרכבת נמצאו בביתו רק בשנת 1945, אחרי מותו, ואשתו רשמה עליהם פטנט.
בוריס וינברג, פרופסור רוסי, פירט גם הוא את רעיונותיו לרכבת מסוג זה בשנת 1914 בספר "תנועה ללא חיכוך (דרכים חשמליות ללא אוויר)" ואף בנה מודל המציג את רעיונו באוניברסיטת טומסק בשנת 1909.
היסטוריה > 2000-1970

רכבות רִיק הגיעו לתודעת הציבור רק בשנות ה-70 של המאה ה-20 כאשר רוברט סאלטר מתאגיד ראנד פרסם סדרת מאמרים הנדסיים מפורטים בשנים 1972 ו-1978. בריאיון עם סאלטר שהופיע בלוס אנג'לס טיימס בתאריך 11 ביוני 1972, טען והציג בפרוטרוט את דרך הפעולה בה הממשל הפדרלי של ארצות הברית יכול בקלות, בטכנולוגיות שהיו זמינות דאז, לבנות מערכת כזו לשימוש נרחב. פיתוח טכנולוגיה מסחרית למגלב באותה תקופה היה בראשיתו ולכן רעיונותיו של סאלטר התבססו על רכבת עם גלגלים.
בהמשך לרעיונותיו של סאלטר, תוכנן הקו הראשון במגלופוליס של צפון מזרח ארצות הברית שכלל תשע תחנות: וושינגטון די. סי., מרילנד, דלאוור, פנסילבניה, ניו יורק, רוד איילנד, מסצ'וסטס ועוד שתי תחנות בקונטיקט. בנוסף, רכבות פרווריות תוכננו לניו יורק ולסן פרנסיסקו. מסלולים אלו תוכננו לרכבות בעלות קיבולת גבוהה יותר ומשקל גבוה יותר כך שהנעתן תתבסס יותר על גרוויטציה ופחות על אוויר, בשונה מהרכבות הבין עירוניות. מערכת הרכבות שתוכננה לניו יורק כללה שלושה קווים שנגמרים ב-בבילון, פטרסון, הנטינגטון, White Plains, אליזבת וסט. ג'ורג.
סאלטר ציין שרעיונו יעזור בהפחתת הנזק לאטמוספירה בפרט והנזק הסביבתי בכלל, שנגרמים על ידי מטוסים וכלי רכב יבשתיים. הוא קרא לפיתוח מערכת תת-קרקעית וליישום מיידי של רכבת ריק. רעיונותיו נשארו כתכנונים על הדף ומעולם לא עברו ליישום בשטח.
בשנות ה-70 המאוחרות ותחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, הוצעה בשווייץ מערכת הסעה שנקראת Swissmetro ועל-פי התכנונים התבססה על רכבות ריק והייתה אמורה לפעול במנהרות תת-קרקעיות.
היסטוריה > שנות ה-2000

בעשור הראשון של המאה ה-21 החלה חברת ET3 לעבוד על מערכת ה-ETT שמציעה מהירות נסיעה של כ-600 קמ"ש (בממוצע) בתוך קפסולה המכילה 6 איש.
ב-12 באוגוסט 2013, פרסם היזם אילון מאסק, אחד ממייסדי PayPal וחברת טסלה מוטורס, את חזונו לפרויקט הייפרלופ, אותו הוא מכנה גם "הדור החמישי של התחבורה". הפרויקט מציע נסיעה במהירות 610 קמ"ש בתוך קפסולה המכילה 28 איש.
שימושים נוספים בטכנולוגיה

ד"ר ג'יימס פאוול, שהגה את המגלב שנעה באמצעות מוליכי על בשנות ה-60 של המאה ה-20, מוביל משנת 2001 את המחקר לשימוש במערכת המגלב עבור טיסות לחלל. ה-StarTram מציע מהירויות של 14,300 קמ"ש עד 31,500 קמ"ש כשההאצה מתבצעת בתוך מנהרה. עלות השיגור במערכת זו תהיה זולה מטילי שיגור של ימינו.
ראו גם

שפופרת אוויר
מעלית חלל
הערות שוליים

↑  http://www.feeder.co.il/article-et3-evacuated-tube-transport-1000862156
↑  http://net.nana10.co.il/Article/?ArticleID=808780
↑  http://www.china.org.cn/china/2010-08/02/content_20624621.htm
↑  http://english.eastday.com/e/100803/u1a5369373.html
↑  http://www.smartplanet.com/blog/smart-takes/china-developing-600-mph-airless-maglev-high-speed-train/9594
↑  http://www.rand.org/pubs/papers/P4874.html
↑  http://www.rand.org/pubs/papers/P6092.html
↑  http://www.et3.com/
↑  http://www.spacex.com/sites/spacex/files/hyperloop_alpha-20130812.pdf
↑  http://www.youtube.com/watch?feature=player_embedded&v=lzSQN1innBs
↑  http://www.geektime.co.il/elon-musk-hyperloop-will-reveal-in-12-august/
↑  http://www.startram.com/resources
בשביל אל הבריכות

"בשביל אל הבריכות" הוא שיר אהבה שכתב יורם טהרלב, הלחינה אלונה טוראל ובוצע לראשונה על ידי חוה אלברשטיין.
השיר, שנכתב לאחר מלחמת ששת הימים, מתאר את פגישתם של זוג אוהבים בנוף הקיבוצים של עמק זבולון, האזור בו נולד וגדל טהרלב. על פי טהרלב, מקום ההתרחשות בשיר הוא מקום ששימש מסתור עבור זוגות בני המקום שחיפשו מקום להתבודד בו. השיר נקרא במקור "ציפורן לבנה".
בשל היותו שיר אהבה מנוגן השיר גם בימי חול, אולם בשל עלילתו נהוג להשמיעו בעיקר בימי זיכרון.
השיר הולחן בקצב הבוסה נובה שהיה באופנה באותן שנים.
ביצועה של חוה אלברשטיין הוא המוכר יותר והוא הופיע לראשונה באלבומה "מות הפרפר" (1968) בעיבודו של דובי זלצר, והוא מופיע גם באלבומי אוסף שונים שלה. השיר זכה לביצוע גם מפי דורית ראובני, רונית אופיר, לירון עמרם ויהודית רביץ.
הערות שוליים

↑  בשביל אל הבריכות באתר של יורם טהרלב
↑  על פי חוה אלברשטיין, דקה 23:56
| חוה אלברשטיין |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | "האבן מיר א ניגונדל" • "שירי עם ביידיש" • "בשירים עבריים" • "צעצועיה של אסנת" • "מות הפרפר" • "שירי רחל" • "אנדנדינו" • "מארגאריטקעלעך" • "מירדף" • "משירי ארץ אהבתי" • "לאט, לאט, לאט..." • "חוה ועודד בארץ הקסמים" • "לו יהי" • "חוה אלברשטיין והפלטינה" • "כמו צמח בר" • "טיקיליטון" • "צוללת צברית" • "הלילה הוא שירים" • "התבהרות" • "מה קרה בארץ מי" • "אני הולכת אליי" • "חוה זינגט יידיש" • "שיר במתנה" • "קולות" • "שירו אחרי" • "נמל בית" • "מהגרים" • "עוד שירים ביידיש" • "הצורך במילה, הצורך בשתיקה" • "לונדון" • "האהבה מאלתרת" • The Man I Love • "מארגאריטקעלעך" • "דירה אחת" • "יונת האהבה" • The Well‏ • Foreign letters • "מוצאי חג" • "קוקוס" • "לעמעלע" • "שביל החלב – שירי ערש" • "טבע האדם" • "ברוך הבא" • "ילדת טבע" • "ואיך אצלך" • "סרנדה" • "בוא המורה" • "ערב אחר" |  |
| מיני-אלבומים | "חוה אלברשטיין בשירי נחום היימן" • "אין יידישע פאלקס-לידער" • "צעצועיה של אסנת" • "ירושלים של זהב" • "טוביה ושבע בנותיו" • "הבובה ימימה" |  |
| אלבומי אוסף | "להיטי זהב" • "משירי ארץ אהבתי – האוסף הראשון" • "החיטה צומחת שוב – האוסף השני" • "אדבר איתך" • Crazy Flower: A Collection‏ • Yiddish Songs • "תיכף אשוב" • "סיפור אינטימי" • "עץ הכוכבים" • "סיפור חיים – אנתולוגיית שירי משוררים" |  |
| אלבומי הופעה | "בתוכנית יחיד – חלק א'" • "בתוכנית יחיד – חלק ב'" • "חוה והגיטרה – הופעה חיה בצוותא" • "בהופעה חיה – מבחר שירים מתוך המופע "לונדון"" • "בהופעה" • "חוה שרה ושלומי מנגן – בהופעה (Live)" |  |
| מארזי תקליטורים | "האוסף" • "חוה אלברשטיין שרה לילדים" • "השנים הראשונות" |  |
| חוה אלברשטיין – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-1960 | "בא אלי נער" |  |
| שנות ה-1970 | "מירדף" • "עץ הכוכבים" • "משירי ארץ אהבתי" • "שחמט" • "אליעזר בן-יהודה" • "שבע" • "לו יהי" • "שיר משמר" • "בלדה על סוס עם כתם על המצח" • "אדבר איתך" • "האומנם (את תלכי בשדה)" • "ימי בנימינה" • "כמו צמח בר" • "ציפור השיר" • "הלילה הוא שירים" |  |
שנות ה-1980: 
שנות ה-1990: 
שנות ה-2000: 
שנות ה-2010: 
שנות ה-2020: 
| סינגלים אחרים | "נחל התנינים" • "נשים רוקדות" • "ליידי גודייבה" • "הנביא" • "שיר לאוהבים הנבונים" • "לא ידע איש מי היא" • "נפט" • "אמא אל תהיי עצובה" • "לו ידעת" • "ספינתנו" • "תרגיל בהתעוררות" • "אין לך זכות חנינה בעולם" |  |
| שירים | "רבנו תם" • "מקהלה עליזה" • "פרח הלילך" • "כנרת" • "פנס בודד" • "פרחי זהב" • "מה שיש לי לומר לך" • "ירושלים של זהב" • "מות הפרפר" • "חיוכים" • "כפל" • "בשביל אל הבריכות" • "רק על עצמי" • "בגני נטעתיך" • "עקרה" • "אני" • "זמר נוגה" • "אל ארצי" • "מתי" • "ספר שירי" • "שי" • "הבובה ימימה" • "ילדי איננו ילד עוד" • "אישה באבטיח" • "הליכה לקיסריה" • "לכל איש יש שם" • "פגישה לאין קץ" • "חופים הם לפעמים" • "אחרי מותי" • "לדוד משה הייתה חווה" • "צוללת צברית" • "יוסי, ילד שלי מוצלח" • "החליל" • "במדינת הגמדים" • "שיעור מולדת" • "בובה זהבה" • "רוזלינדה" • "שיר ערש" • "אהבה בת עשרים" • "חלומות שמורים" • "מאיה" • "זמר אהבה לים" |  |
פרנסס גרטרוד מקגיל

| --- | --- |

 לידה:  1877 מינדוסה, קנדה 
 פטירה:  21 בינואר 1959 (בגיל 82 בערך) ויניפג, קנדה 
 ענף מדעי:  פתולוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מניטובה 
 מוסדות:  המשטרה הרכובה המלכותית של קנדה 
 
פרנסס גרטרוד מקגיל (באנגלית: Frenecs Gertrude McGill; 1877 –  21 בינואר 1959) הייתה בקטריולוגית, קרימינולוגית ופתולוגית משפטית. פרנסס שימשה כפתולוגית המשפטית הראשונה של קנדה ונחשבת חלוצה בתחום. הלהט של מקגיל לפתור תעלומות פליליות זיכה אותה בכינוי הלא רשמי "שרלוק הולמס מססקצ'ואן".
ראשית חייה והשכלתה

פרנסס גדלה בחווה במינדוסה, בדרום מערב מניטובה ולה שלושה אחים, חלק מהמקורות מציינים כי שנת הולדתה של מקגיל היא 1877 אך רוב המקורות מעידים על כך שנולדה בשנת 1882. בשנת 1900 שני הוריה של מקגיל, הנרייטה וגמור ואדוארד מקגיל נפטרו ממחלת הטיפוס. עם סיום לימודיה בבית הספר בוויניפג שקלה קריירה בתחום המשפט אך לבסוף החליטה ללכת בעקבות אחיה הרופא ואחותה האחות, ולמדה רפואה באוניברסיטת מניטובה. על מנת לממן את לימודיה עבדה מקגיל בהוראה בתקופת הקיץ. מקגיל סיימה תואר ברפואה בשנת 1915 וקיבלה את פרס הדיקן ואת מדליית הזהב של האצ'ינסון על המעמד האקדמי הגבוה ביותר. לאחר סיום לימודיה התמחתה במשך שנה בבית החולים של ויניפג, ובתום ההתמחות שבה ללימודים והמשיכה לתואר שני במעבדה המחוזית.