stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תאוריית ההתפתחות הקוגניטיבית של פיאז'ה
לקריאה נוספת

סרוף, א., קופר, ת., ודהארט, ג., (1998), "התפתחות הילד: טבעה ומהלכה", הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב. (הספר בקטלוג ULI)
רוני סולן, "חידת הילדות", מודן הוצאה לאור, 2007. (הספר בקטלוג ULI)
תוליום

תוליום (באנגלית: Thulium) הוא יסוד כימי מסדרת הלנתנידים שסמלו הכימי Tm ומספרו האטומי 69. הוא נמנה עם משפחת היסודות הנדירים, אם כי למעשה הוא אינו נדיר, אלא מפוזר בדלילות ולכן יקר להפקה.
תכונות

תוליום הוא מתכת רכה (ניתן לחותכה עם סכין), אפורה-כסופה, גמישה ועמידה בצורה סבירה בפני קורוזיה באוויר יבש. המתכת הנדירה ביותר מסדרת הלנתנידים.
שימושים

בעבר שימש תוליום בייצור לייזרים, אך בעקבות מחירו הגבוה נזנח לטובת חומרים זולים יותר. שימושים נוספים:
169Tm שמופגז בנייטרונים בכור גרעיני משמש בתור מקור לקרני רנטגן במכשירים ניידים.
האיזוטופ הבלתי יציב 171Tm יכול להוות מקור אנרגיה.
ל-169Tm פוטנציאל לשימוש במכשירים הפולטים גלי מיקרו.
לתוליום יישומים בסגסוגות.
היסטוריה

התוליום זוהה בשוודיה ב־1879 על ידי הכימאי השוודי פר תאודור קלב (Per Teodor Cleve) כשחקר זיהומים בתחמוצות של מתכות נדירות. תיאודור הסיר את כל הזיהומים שהצליח מתחמוצת ארביום (Er2O3) ובכך הפיק שני חומרים חדשים: האחד חום והשני ירוק. מאוחר יותר התגלה שהחומר החום הוא תחמוצת הולמיום והחומר הירוק הוא תחמוצת תוליום. פר תיאודור קרא למתכת על-שם תולה, שם מיתולוגי לסקנדינביה.
צורה בטבע

תוליום לא מופיע בטבע לעולם בצורתו החופשית, אך נמצא בכמויות קטנות במינרלים יחד עם לנתנידים אחרים. תוליום מופק בעיקר ממונזיט (0.007% בקירוב) בחילוף יונים. ניתן לבודד תוליום מתכתי באמצעות תגובה בין תחמוצתו ללנתן מתכתי או באמצעות תגובה עם סידן. אף תרכובת תוליום אינה חשובה מבחינה מסחרית.
אמצעי זהירות

כלנתנידים אחרים, לתוליום רעילות נמוכה. אבק תוליום מתכתי עלול להתלקח ומצריך טיפול בהתאם.
שרגא הר-גיל

| --- | --- |

 לידה:  19 בספטמבר 1926 וירצבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  20 בספטמבר 2009 (בגיל 83) וירצבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 מעסיק:  העולם הזה, דבר השבוע, מעריב 
 
שרגא הר-גיל (19 בספטמבר 1926–20 בספטמבר 2009) היה עיתונאי וסופר גרמני-ישראלי.
ביוגרפיה

הר-גיל נולד בשם פול-פיליפ פרוידנברגר, בעיר וירצבורג, גרמניה למשפחה יהודית. בנו השני של סוכן נדל"ן שמשפחתו התגוררה בגרמניה במשך מאות שנים. אמו הייתה יהודייה אורתודוקסית, ואביו היה סוציאל-דמוקרט. לאחר עליית הנאצים ברחה המשפחה והגיעה לארץ ישראל בשנת 1935 הוא גדל בקריית ביאליק.
במהלך מלחמת העולם השנייה נלחם הר-גיל במסגרת הבריגדה היהודית ובתום המלחמה הגיע עמה לברלין. במלחמת השחרור, במהלך מבצע חירם, נפצע אנושות והיה לנכה 100%, אך כל חייו סירב להשלים עם עובדה זו. בשנת 1949 עברת את שמו להר-גיל. בראשית שנות ה-50 החל לכתוב ב"העולם הזה", וסדרה שכתב נגד הממסד הדתי, "דת או ביזנס", עוררה סערה. אחר כך עבר ל"דבר השבוע" ובהמשך ל"מעריב", שבו שימש ככתב לענייני תרבות ואמנות במשך עשרים שנה. לאחר מכן הפך לכתב המזרח התיכון של עיתוני גרמניה, אוסטריה ולוקסמבורג. הוא דיווח על בעיית הסכסוך במזרח התיכון ומאמצי שלום, ואף תמך בדיאלוג אפילו עם החמאס: "אתה צריך לנהל משא ומתן עם אויבים לא עם חברים" נהג לומר.
לאחר שפרש מעיתונות עסק בכתיבת ספרים בגרמנית על יהדות וישראל. נהג לערוך סיורי הרצאות רבים ברחבי גרמניה, והוא הוזמן בקביעות להרצות בפסטיבל התרבות היהודית שבחבל הריין.
נפטר בעיר וירצבורג שבה נולד ב-20 בספטמבר 2009. נקבר בבית העלמין האזרחי יקום.
חיים אישיים

היה נשוי לשולמית, אם ילדיו גיל ואמיר הר-גיל, במאי ויוצר סרטים דוקומנטריים. אחרי שהתגרש הכיר את אולה גסנר, גרמניה נוצרייה, איתה חי בגרמניה וישראל לסירוגין.
בשנת 2004 ביים בנו אמיר סרט תיעודי על חייו "הכישרון לחיות".
ספריו

אוצר הבדיחה הפוליטית, יחד עם אורי סלע, הוצאת אותפז, 1969
בגרמנית:
Auserwählt und trotzdem heiter. Witze aus Israel, 1970 (hg. mit Uri Sela)
Alte Liebe rostet nie, Erzählungen aus Würzburg als die Nazizeit begann, 2004 (Vorwort H. Steidle)
Der schöne Busen der Nachbarin. Geschichten aus 50 Jahren Israel, 2006 (Vorwort P. Pagel)
Täubele, mein geliebtes Täubele. Jüdische Geschichten, 2008
Ein Witz geht um die Welt, in: Jüdischer Almanach "Humor" 2004 (Hg. Gisela Dachs)
Onkel Schlomo – ein ungewöhnlicher Jecke, ebd. "Die Jeckes" 2005
הערות שוליים

1 2  אורי דרומי, אחרי מות | שרגא הר-גיל: הילד עם הגב למצלמה, באתר הארץ, 9 באוקטובר 2009
↑  מה קדוש בהקדש, "העולם הזה", גיליון 972 מ-31 במאי 1956, עמוד 3
מכירת המשיח, "העולם הזה", גיליון 971 מ-24 במאי 1956, עמוד 3
↑  שלושים שנות בדיחה, עמדה, 1 במאי 1978
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299710205171  GND: 129436461  ISNI: 0000 0003 6842 5315  LCCN: nr93024942  VIAF: 47841580   WorldCat (עם VIAF): 47841580
שרון מקגריין

| --- | --- |
 www.mcgrayne.com/index.htm
 
שרון מקגריין (באנגלית: Sharon Bertsch McGrayne; נולדה ב-17 באוגוסט 1942) היא סופרת מדע פופולרי אמריקאית.
אודות

סיימה תואר ראשון בהצטיינות מסוורת'מור קולג' (Swarthmore College). כתבה מספר ערכים בעבור האנציקלופדיה בריטניקה, בהם הערך בנושא האטום והגרעין, חשמל ומגנטיות.
ספרה האחרון עוסק בכלל בייס (Bayes' Rule), כלל סטטיסטי המאפשר עדכון ההערכה על עובדה מסוימת, כאשר אין מידע מדויק אודותיה. הספר יצא בהוצאות אוניברסיטת ייל.
מספריה

The Theory That Would Not Die: How Bayes' Rule Cracked the Enigma Code, Hunted Down Russian Submarines, and Emerged Triumphant from Two Centuries of Controversy. Yale University Press, Hardcover Spring 2011.
Prometheans in the Lab: Chemistry and the Making of the Modern World. McGraw-Hill. Hardcover August 2001. $24.95. (244 pp.) ISBN 0-07-135007-1. Paper Aug. 2002 $14.95 ISBN 0-07-140795-2. Reviewed by Nature, Chemical & Engineering News, Isis, New Scientist, AAAS Science Books & Films, PopularMechanics.com, and others. Excerpted in Chemical Heritage Foundation Magazine and ChemMatters.
Iron, Nature's Universal Element. with Dr. Eugenie Mielczarek, Professor of Physics, George Mason University. Rutgers University Press. October, 2000. $30. (205 pp.) ISBN 0-8135-2831-3
Nobel Prize Women in Science: Their Lives, Struggles, and Momentous Discoveries. Second expanded edition with new chapter. Paper. Carol: December, 1998. April 1993. Carol Publishing, 600 Madison Avenue, New York 10022. See above. Hardcover $27. 350 pp. Fifth printing. Four foreign language translations. Many reviews.
שלדגי עצים

| שלדגי עצים |
| --- | --- |
   הקלטה של שלדג עצים מסוג Brown-hooded kingfisher (אנ').
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: כחלאים
תת־סדרה:: שלדגיים
משפחה:: שלדגיים
תת־משפחה:: שלדגי עצים
שם מדעי
 Halcyoninae ‏ויגורס, 1825

שלדגי עצים (שם מדעי: Halcyoninae) היא תת-משפחה במשפחת השלדגיים של עופות מים והיא אחת משלוש תת-משפחות של שלדגיים. זוהי הקבוצה הגדולה ביותר והיא כוללת 12 סוגים ו-61 מינים.
בני קבוצה זו שהם שוכני עצים ויערות, חיים באזורים טרופיים או ממוזגים באפריקה, דרום אסיה, דרום-מזרח אסיה, אוסטרליה ואיי האוקיינוס השקט.
מינים אלה הם הגדולים במשפחה והם בעלי מקור ארוך גדול, ובדרך כלל בעל צבע עז, עיניים גדולות והם קולניים מאוד, דבר הבולט בעיקר אצל הקוקבורה מאוסטרליה. בניגוד לשאר השלדגים, הם לא ניזונים רק מדגים אלא גם מיצורים אחרים, חרקים ופרוקי-רגליים וכן חולייתנים קטנים שונים. לעיתים הם ניזונים גם מפירות.
מיון

תת-משפחה שלדגי עצים (Halcyoninae)
סוג Actenoides
סוג ומין יחיד Caridonax fulgidus
סוג ומין יחיד Cittura cyanotis
סוג ומין יחיד Clytoceyx rex
סוג שלדג עצים (Halcyon)
סוג ומין יחיד Lacedo pulchella
סוג ומין יחיד Melidora macrorrhina
סוג Pelargopsis - בו המין שלדג קפנסי
סוג Tanysiptera
סוג קוקבורה (Dacelo)
סוג Syma
סוג Todirhamphus - בו המין שלדג קדוש
תום סוויפט

תום סוויפט (ותום סוויפט ג'וניור; באנגלית: Tom Swift) הוא דמות בדיונית, העומדת במרכז העלילה של חמש סדרות ספרי מדע בדיוני והרפתקאות אמריקאים. הספרים מיועדים לנוער, ושמים דגש על נושאי מדע וטכנולוגיה.
הכרך הראשון של סדרת תום סוויפט הראשונה הופיע ב-1910, ובסך הכל הופיעו במסגרת הסדרה כולה, למעלה מ-100 כותרים.
יוצר הדמות הוא אדוארד סטרטמאייר (אנ') שייסד הוצאה לאור הנושאת את שמו. העלילות עצמם נכתבו לאורך השנים בידי סופרי צללים, והופיעו בדרך כלל תחת שם העט המשותף: "ויקטור אפלטון". הסדרה השנייה הופיעה תחת שם העט "ויקטור אפלטון השני".
הדגש העיקרי בחוברות הוא על דמות הממציא כדמות ראויה להערצה וחיקוי. הספרים זכו להצלחה רבה, תורגמו לשפות רבות ונמכרו ברחבי העולם בלמעלה מ-30 מיליון עותקים. דמויות בולטות בעולם המדע הבדיוני, ואף המעשי כמו אנשי תעשיית המחשבים ציטטו את תום סוויפט כמקור השראה, מהם: אייזק אסימוב, סטיב ווזניאק ואחרים.
מספר המצאות שאבו השראה ישירה מעלילות תום סוויפט, אחת מהם אף נושאת את שמו: אקדח הטייזר, שאב השראה מהספר "תומאס סוויפט והרובה החשמלי" - Thomas A. Swift's Electric Rifle.‏ ושמו של האקדח, TASER, הם ראשי התיבות של שם החוברת באנגלית.
תומאס מורלי

| --- | --- |
 לידה:  1559 נוריץ', הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  אוקטובר 1602 (יוליאני) (בגיל 43 בערך) לונדון, ממלכת אנגליה 
 מוקד פעילות:  ממלכת אנגליה, אנגליה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אוקספורד 
 סוגה:  מדריגל, המנון 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  עוגב, עוגב 
 פרופיל ב-IMDb
 
תפקיד הקול העליון משיר בשלושה קולות של תומאס מורלי.
תומאס מורלי (באנגלית: Thomas Morley;‏ 1557 – אוקטובר 1602) היה מלחין, תאורטיקן מוזיקה, עורך ונגן עוגב אנגלי מתקופת הרנסאנס, וראש וראשון לחברים באסכולת המדריגל האנגלי. מורלי היה המלחין המפורסם ביותר של מוזיקה חילונית באנגליה האליזבתנית ומי שחיבר את היצירות היחידות ששרדו מאלה שנכתבו בשעתן לשירים של שייקספיר.
נעורים, לימודים וראשית קריירה

מורלי נולד בנוריץ' שבמזרח אנגליה, בנו של בעל מבשלת שיכר. סביר להניח, שהיה זמר בקתדרלה המקומית מאז נעוריו ובשנת 1583 היה למנצח ומדריך המקהלה שם. עם זאת, נראה שמורלי עשה זמן מה מחוץ למזרח אנגליה, כיון שבשנים הבאות הזכיר את המלחין האליזבתני הגדול, הנודע ביצירות הקודש שלו, ויליאם בירד, כמי שהיה מורו; שנות לימודיו אצל בירד אינן ידועות, אבל נראה שהיו אלה שנות ה-70' המוקדמות של המאה ה-16. בשנת 1588 קיבל תואר בוגר מאוניברסיטת אוקספורד וכעבור זמן קצר התקבל לעבודה כנגן עוגב ב"סיינט פול" בלונדון. בנו הצעיר מת בשנה שלאחריה.
בשנת 1588 הוציא ניקולס יונג לאור את מוזיקה טרנסאלפינה שלו, אוסף מדריגלים איטלקיים לטקסטים אנגליים, שהזניק לפעולה את האופנה התוססת והססגונית של חיבור מדריגלים באנגליה. מסתבר, שמורלי מצא במועד זה את הכיוון הנכון ליצירתו וכעבור זמן קצר החל לפרסם אוספי מדריגלים משלו (11 בסך הכל).
מורלי ושייקספיר

מורלי חי תקופת מה באותה קהילה עם שייקספיר וזה מכבר משערים שהיה קשר בין השניים, אך הוכחות לכך לא נמצאו.
מעולם לא נקבע, שהמוזיקה המפורסמת שכתב לשיר It was a lover and his lass מתוך "כטוב בעיניכם" אכן בוצעה אי פעם בהצגת המחזה של שייקספיר, אם כי ברור שהאפשרות לכך קיימת. מעמדו של מורלי באמצע שנות ה-90' של המאה ה-16 היה איתן והייתה לו גישה נוחה לקהילת התיאטרון; אין ספק שהיה אז, כפי שיש כיום, קשר הדוק בין שחקנים נודעים למוזיקאים ידועי שם.
מדריגלים ושאר יצירות

מורלי ניסה לחקות את רוחו של בירד בכמה מיצירות הקודש המוקדמות שלו, אך תרומתו העיקרית לתולדות המוזיקה הייתה בצורת המדריגל. ליצירתו בסוגה זו שמור מקום ברפרטואר עד עצם היום הזה, והיא מציגה מגוון רחב יותר של צבע רגשי, צורה וטכניקה מזו של כל מלחין אחר בן התקופה. המדריגלים שלו, לפני ומעל לכל, קלילים, מהירי-תנועה ונוחים לשירה, ודוגמה לכך הוא המדריגל המפורסם שלו "עכשיו הוא חודש האביב" (Now is the Month of Maying); הוא לקח מן הסגנון האיטלקי את ההיבטים שהתאימו לאישיותו ושיווה להם אופי אנגלי. מלחינים אחרים מאסכולת המדריגל האנגלי, כמו תומאס וילקס וג'ון וילביי, כתבו מדריגלים בנימה רצינית וקודרת יותר.
נוסף למדריגלים, כתב מורלי מוזיקה אינסטרומנטלית, הכוללת יצירות לכלי מקלדת (שחלקן נשמר ב"ספר הווירג'ינל של פיצוויליאם"), ומוזיקה להרכב הייחודי לאנגליה, שתי ויולה דה גמבה, חליל, לאוטה, ציתר ובנדורה.
חיבורו של מורלי, "מבוא קל ופשוט למוזיקה מעשית" (Plaine and Easie Introduction to Practicall Musicke) שיצא לאור בשנת 1597, נשאר פופולרי למשך קרוב למאתיים שנים אחרי מות מחברו ועודנו משמש מקור חשוב למידע על חיבור וביצוע במאה השש-עשרה.
הנצחה

הר מורלי באי אלכסנדר שבאנטארקטיקה נקרא על שמו של תומאס מורלי.
לקריאה נוספת

Gustave Reese, Music in the Renaissance. New York, W.W. Norton & Co., 1954. ISBN 0-393-09530-4
Article "Thomas Morley" in The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd., 1980. ISBN 1-56159-174-2
The University of Reading Library featuring: Thomas Morley, A Plaine and Easie Introduction to Practicall Musicke(הקישור אינו פעיל). London, 1597
Philip Ledger (ed) The Oxford Book of English Madrigals OUP 1978
הערות שוליים

↑  הר מורלי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313766605171  PLWABN: 9810555698105606  BIBSYS: 98052057  BNE: XX1124514  BnF: cb138977233 (data)  CiNii: DA02158083  GND: 119063891  ISNI: 0000 0001 0918 1635  LCCN: n79081242  MusicBrainz: a913ed8a-d348-4364-aae2-28f661b921dd  NDL: 01153209  NKC: xx0022877  NTA: 072721073  SELIBR: 276319  SNAC: w6bc4041  SUDOC: 15608693X  Trove: 926089  VcBA: 495/284677  VIAF: 77117535   WorldCat (עם VIAF): 77117535
תולול אל-ד'הב

| --- | --- |

 היסטוריה
 תרבויות:  ישראלית
 תקופות:  התקופה הכלכוליתית, תקופת הברונזה, תקופת הברזל, התקופה ההלניסטית
 אתר ארכאולוגי
 חפירות:  1980/82, 2005–
 ארכאולוגים:  תומאס פולה
 מיקום
 מדינה:  ירדן ירדן
 מיקום:  מחוז ג'רש
 קואורדינטות:  32°11′08.3″N 35°41′11.8″E﻿ / ﻿32.185639°N 35.686611°E﻿ / 32.185639; 35.686611
  (למפת ירדן מוגדלת) עמאן אירביד סלט ג'רש זרקא טפילה כרכ מידבא מעאן עקבה סוריה לבנון ע י ר א ק  ערב הסעודית  ישראלתולול אל-ד'הב(למפת ירדן רגילה) עמאן אירביד סלט ג'רש זרקא טפילה כרכ מידבא מעאן עקבה סוריה לבנון ע י ר א ק  ערב הסעודית  ישראלתולול אל-ד'הב
תולול אל-ד'הב (בערבית: تلول الذهب – "תלי הזהב") הוא אתר ארכאולוגי בממלכת ירדן. האתר כולל שני תלים שכנים המופרדים ביניהם על-ידי נחל היבוק. שני התלים מזוהים בדרך כלל עם הערים הישראליות הקדומות מחניים ופנואל, המוזכרות בתנ"ך.
התל המערבי מבין השניים (תל אל-ד'הב אל-גרבי) היה מאוכלס לפחות מתקופת הברונזה המאוחרת ועד העת העתיקה המאוחרת, וייתכן שראשיתו אף בתקופה הנאוליתית. האתר ננטש לאחר קריסת המבנים העתיקים, ככל הנראה עקב רעידת אדמה שאירעה בשלהי העת העתיקה. חלקים מסוימים של הגבעה המערבית ניזוקו קשות עקב חפירות בלתי-חוקיות שביצעו במקום שודדי עתיקות בשנים האחרונות. ייתכן שאלו נמשכו לאתר בגלל שמו הערבי, המרמז על הימצאות זהב במקום.
מיקום

הגבעות הכפולות (ומכאן 'תולול', במובן זוגי) נמצאות בעמק נחל היבוק בפתחו של ואדי חג'ג' הדרומי. בראש כל אחת מהגבעות שוכנת חורבה עתיקה. הגבעות נמצאות בגובה של כ-120 מטר מעל אפיק היבוק, הזורם במסלול מפותל סביבן. התל המערבי והגדול מבין התאומים (תל אל-ד'הב אל-גרבי) ממוקם בצד הצפוני של היבוק, והתל המזרחי (תל אל-ד'הב אל-שרקי) ממוקם לדרומו. התל המזרחי קטן בהרבה מזה המערבי.
עד המאה ה-20, הגבעות התאומות חלשו על הדרך הראשית אל עמק זרקא ולכיוון מזרח. מטיילים נאלצו להתחמק מהדרך אל עמק זרקא ולפנות אל ואדי חג'ג', הדרך הקצרה ביותר לאזור ההתיישבות של בני עמון. זו הסיבה שבגינה לתולול א-ד'הב הייתה חשיבות אסטרטגית גבוהה עד לסלילת הדרך הרומית ביציאה מוואדי א-זרקא בבקעת הירדן ליד הכפר הנוכחי אבו זיע'אן. דיר עלא, תל גדול המתוארך לתקופות הברונזה והברזל ומזוהה בדרך כלל עם העיר המקראית סוכות, שוכן 6.5 קילומטרים מערבית לתולול אל-ד'הב.
שתי הגבעות שוכנות בקצהו הדרום-מערבי של מחוז ג'רש, בסמוך לגבול עם מחוז בלקא ומחוז עג'לון.
זיהוי

הוצע לזהות את תולול א-ד'הב עם מספר אתרים המוזכרים במקרא ובמקורות קדומים אחרים.
עד 1970, חוקרי המקרא זיהו את האתר כולו (או אחת מהגבעות התאומות) עם העיר המקראית פנואל. העיר פנואל נזכרת בספר בראשית כמקום בו יעקב נאבק במלאך (בראשית ל"ג, כ"ב-ל"ב). פנואל נזכרת שוב במלכים א' כבירתו השנייה של ירבעם בן נבט, מלך ישראל, אותה הוא בנה וביצר (מלכים א', י"ב, כ"ה). מספר חוקרים גרסו כי ניתן להסיק מהמסופר בספר בראשית שבפנואל שכן אתר פולחן קדום, והניחו כי יהיה ניתן למצוא באחד מהתלים מקדש שנבנה בתקופת הברזל I או אף לפני כן.
לאחר 1970, הזיהוי המקובל של האתר השתנה, ורוב חוקרי המקרא החלו לזהות את שתי הגבעות כעיר המקראית מחניים. מחניים מוזכרת לראשונה בתנ"ך בספר בראשית, כמקום בו יעקב נתקל במלאכי אלוהים. לאחר מכן, הכריז כי המקום הוא מחנה אלוהים, וקרא לו "מחניים". בימי ממלכת ישראל המאוחדת, הייתה מחניים מקום מפלט למספר דמויות חשובות. לאחר מות שאול המלך, בנו איש בושת הוכתר למלך ישראל במחניים. גם דוד המלך נמלט למחניים במהלך מרד בנו אבשלום. מספר חוקרים טענו כי המילה "מחניים" היא צורה זוגית של המילה העברית מחנה ולפיכך סביר שהעיר העתיקה שכנה על שתי פסגות סמוכות. חוקרים אלה חיפשו גם מיקום חלופי לפנואל. על פי בראשית ל"ב כ"ב, פנואל שכנה בסמוך למעבר על פני נחל היבוק. לפיכך, הוצע לזהות את פנואל עם אל-חמה המזרחי (35°38'48.0"E 32°11'32.0"N). אולם לא כל החוקרים מסכימים עם פרשנות זו של השם מחניים.
הארכאולוג הישראלי ישראל פינקלשטיין סבור כי שתי הגבעות הם שני אתרים נפרדים, ולשתיהן היו שמות שונים בתקופת המקרא. הוא הציע לזהות את הגבעה המערבית (הגדולה יותר) עם מחניים ואת המזרחית עם פנואל.
חוקרים המתמחים בתקופה ההלניסטית הציעו לזהות את האתר עם הערים הסלאוקיות אמתוס ואסה המוזכרות בכתביו של יוסף בן מתתיהו. עם זאת, לטענת הארכאולוגים שחפרו באתר, ההשערה שאמתוס הייתה ממוקמת על הגבעה המערבית אינה סבירה במיוחד בגלל אי-התאמות כרונולוגיות.
גילוי וחפירות

מספר חוקרים התייחסו לאתר בכתביהם בסוף המאה ה-19. מ' נורת' ערך סקרים טופוגרפיים באתר בשנת 1955. הארכאולוגים האמריקאים רוברט ל' גורדון ולינדה א' וילייר היו הראשונים לערוך סקר גדול באתר, בשנים 1980 ו-1982. הם פרסמו את המפה הראשונה של החורבות כפי שנראו לעין באותה תקופה.
מאז 2005, חפירות שנתיות נערכות בגבעה המערבית על ידי צוות מאוניברסיטת דורטמונד, בניהולו של פרופסור תומאס פולה, בשיתוף עם רשות העתיקות הירדנית. מאז שנת 2006, צוות של אוניברסיטת בזל הצטרף לחפירות. הם עוסקים בחיפוש גיאו-מגנטי, מדידות תלת מימד טכימטריות ובהפקת תצלומי אוויר מטווח קרוב למטרות פוטוגרמטריות של האתר. בנוסף לעבודתם של גורדון ווילייר בשנים 1980–1982, קיימת כעת לראשונה מפה מפורטת של כל אתר החפירה, ובה נכללים כל האובייקטים הנראים לעין.
ארכאולוגיה

בשתי הטרסות הגבוהות ביותר של הגבעה עד כה זוהו שלושה שלבי התיישבות מבחינה ארכאולוגית:
לפי תיארוך פחמן-14, היישוב הקדום ביותר הוא מהתקופה שבין 1300 ל-970 לפנה"ס (תקופת הברונזה המאוחרת ועד תקופת הברזל I); בעבר לא נמצאו שרידים אדריכליים קשורים, אלא שכבות ומגוון רחב של ממצאים ארכאולוגים. לפחות קודמת אחת של החומה המבוצרת המקיפה את הטראסה I ו-II ניתן לתיארוך לשלב זה. אבני הגזית המגולפות של סלע סיד שהוטבעו באדריכלות המאוחרת (II-III) כחומר בנייה יכלו להגיע ממבנה פולחני או שריד אחר של שלב מוקדם זה או מעט מאוחר יותר מהתקופה שבין 900 ל-700 לפנה"ס. שלושה ממצאים בולטים שנמצאו מתקופה זו כוללים את ראשו של אריה מעוטר, אישה או ילד עם עז, ואיור דומה מבחינה סגנונית של שני אנשים חסרי זקן, כל אחד מהם אוחז בחפץ העולה על גודל ראשים במידה ניכרת, אולי נבל. לטענת החופרים, האיקונוגרפיה של פריטים אלה מעידה שהם שימשו לפעילות פולחנית. מכאן עולה האפשרות שהיה מקדש בראש הגבעה המערבית בתקופת הברזל השנייה.
מספר מקטעים בטראסה העליונה כללו יסודות של מבנים שנבנו בין השנים 375 עד 175 לפני הספירה (התקופה הפרסית וההלניסטית). רוב המבנים הללו נהרסו במהלך בניית השלב המאוחר ביותר. בנוסף, כמה שברי פחם בודדים מהטרסה העליונה תוארכו באמצעות פחמן-14 לשנים 1960–1750 לפני הספירה.
על הרמה הגבוהה ביותר נבנה ארמון בגודל של כ-30 על 30 מטר ובו שני חצרות צמודות, כל אחת בגודל של כ-15 על 15 מטר וזווית מזרחה. על-פי סגנונם, ניתן לתארך את שברי האדריכלות של ארמון זה לשלהי התקופה ההלניסטית או לשנים הראשונות של שלטון הורדוס (37-34 לפנה"ס). מטבעות שהתגלו באתר ונתוני פחמן-14 מאששים את הנחה זו. הממצאים מצביעים על כך שבמקום היו בניינים בני שתי קומות. מלבד אבן גיר, גם לבני בוץ שימשו כחומר בניין. הארמון הזה נהרס בשריפה כנראה לאחר 50–25 לפנה"ס בערך, אז התפנה המבנה וננטש. מאוחר יותר, יתר המבנים ששרדו קרסו ברעידת אדמה. שתי הטרסות העליונות במדרון המזרחי והדרומי התלול הוקפו בחומה השתמרה כיום בגובה של כ-0.5–1.5 מטרים, גובהה המקורי אינו ידוע. עדיין לא ניתן היה להבהיר את יחסי השכבה והתקופה של חומות אלו עם שני הארמונות העוקבים (II ו-III).
יתר על כן, יישוב כלקוליתי שוכן למרגלותיו הדרום-מזרחיים של התל המערבי, תל אל-ד'הב אל-גרבי, רק מעט מעל הנחל, אך במיקום שאינו פגיע לשיטפונות.
ראו גם

מחניים (יישוב מקראי)
פנואל
הערות שוליים

1 2  Finkelstein, Israel; Lipschits, Oded; Koch, Ido (2012). "The Biblical Gilead: Observations on Identifications, Geographic Divisions and Territorial History.". Ugarit-Forschungen ; Band 43 (2011). [Erscheinungsort nicht ermittelbar]. p. 146. ISBN 978-3-86835-086-9. OCLC 1101929531.
1 2  "Pnuel". scholar.google.com. נבדק ב-2021-12-12.
1 2 3 4 5 6  Reinhard, Jochen; Rasink, Bernd. "A preliminary report of the Tulul adh-Dhahab (Wadi az-Zarqa) survey and excavation seasons 2005 - 2011": 85. {{cite journal}}: Cite journal requires |journal= (עזרה)
↑  "Tulul adh-dhahab".
↑  Siegfried Mittmann: Die römische Straße in der nordwestlichen Belka. In: Zeitschrift des Deutschen Palästina-Vereins. Bd. 79, 1963, ISSN 0012-1169, S. 152–163.
↑  Klein, Lillian R. (1998). "Reading the Fractures of Genesis: Historical and Literary Approaches (review)". Hebrew Studies. 39 (1): 213–216. doi:10.1353/hbr.1998.0034. ISSN 2158-1681.
1 2 3 4 5  Thomas Pola, Hannelore Kröger, Bernd Rasink, Jochen Reinhard, Mohammad al-Balawnah, Mohammad Abu Abila: A preliminary report of the Tulul adh-Dhahab (Wadi az-Zarqa) survey and excavation seasons 2005 - 2011. In: Annual of the Department of Antiquities of Jordan 57, 2013 (2016), ISSN 0449-1564, S. 81–96 (Link).
↑  Boris Dreyer: Tulul adh-Dhahab (Wadi az-Zarqa) lead sling bullets from Terrace I. In: Annual of the Department of Antiquities of Jordan 57, 2013 (2016), ISSN 0449-1564, S. 97–104.
↑  Jochen Reinhard: Things on strings and complex computer algorithms. Kite Aerial Photography and Structure from Motion Photogrammetry at the Tulul adh-Dhahab, Jordan. In: AARGnews 45, 2012, ISSN 1756-753X, S. 37–41 (Link).
↑  "Fragments of Carved Stones from Tulul adh-Dhahab in the Lower Wadi az-Zarqa" (PDF). Journal of Epigraphy and Rock Drawings: 17–24.
↑  Frank Siegmund und Sandra Viehmeier: Eine bislang unbekannte chalkolithische Siedlung am Westhügel der Tulul adh-Dhahab, dem Tall adh-Dhahab el-Gharbîyeh im Tal des Nahr ez-Zarqa (Prov. Dscharasch, Jordanien). In: Christoph Rinne, Jochen Reinhard, Eva Roth Heege und Stefan Teuber (Hrsg.), Vom Bodenfund zum Buch - Archäologie durch die Zeiten. Festschrift für Andreas Heege. Historische Archäologie Sonderband 1, Bonn 2017, S. 39–49 (PDF).
התל המזרחי, תל אל-ד'הב אל-שרקי
נחל יבוק זורם ליד התל המזרחי
מסע החפירות 2008
ביצורים בתל המערבי