stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנוסע השמיני נגד הטורף

| --- | --- |

 מבוסס על:  הזיכיונות "הנוסע השמיני" ו"הטורף"
 בימוי:  פול וו. אס. אנדרסון 
 הופק בידי:  ג'ון דייוויס, דיוויד גילר, וולטר היל 
 תסריט:  שיין סלרנו, פול וו. אס. אנדרסון 
 עריכה:  אלכסנדר ברנר 
 מוזיקה:  הארלד קלוסר 
 צילום:  דייוויד ג'ונסון 
 מדינה:  גרמניה, הממלכה המאוחדת, ארצות הברית, צ'כיה, קנדה 
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20
 חברה מפיצה:  InterCom, נטפליקס, דיסני+ 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 באוגוסט 2004 
 משך הקרנה:  100 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט מדע בדיוני, סרט מתח, קרוסאובר, סרט אימה, סרט הרפתקאות 
 הכנסות באתר מוג'ו:   avp
 סרט הבא:  הנוסע השמיני נגד הטורף 2 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הנוסע השמיני נגד הטורף (באנגלית: Alien vs. Predator) הוא סרט פעולה-מדע בדיוני-אימה משנת 2004 בבימויו של פול ו. ס. אנדרסון ובכיכובם של סאנה לאת'ן, ראול בובה, לאנס הנריקסן, יואן ברמנר וקולין סלמון.
זהו הסרט הראשון בזיכיון סרטי הנוסע השמיני נגד הטורף, הסרט החמישי בזיכיון סרטי הנוסע השמיני, והסרט השלישי בזיכיון סרטי הטורף. הסרט הוא קרוסאובר המפגיש את החוצן האימתני זינומורף מזיכיון הנוסע השמיני עם החוצן האימני "הטורף" מזיכיון הטורף - רעיון שפותח במקור בספר קומיקס משנת 1989 בהוצאת Dark Horse Comics מאת רנדי סטרדלי וכריס וורנר.
הסרט, אשר הופק בתקציב של כ-60 מיליון דולרים, זכה להצלחה מסחרית, וגרף מעל ל-177.4 מיליון דולר ברחבי העולם. הצלחת הסרט הובילה להפקת סרט המשך שיצא לאקרנים בשנת 2007, וכמו גם לפיתוח של משחקי וידאו, וחוברות קומיקס של הנוסע השמיני נגד הטורף.
תקציר העלילה

בתחילת הסרט מתקבל בלוויין אות מסתורי מהאי בובה (Bouvetøya) אשר ממוקם מול חופי אנטארקטיקה. התעשיין העשיר צ'ארלס בישוף ווילנד (בגילומו של לאנס הנריקסן) מקים משלחת מיוחדת שתצא לחקור את מקור האות. המשלחת אשר כוללת את הארכאולוג סבסטיאן דה רוזה (מגולם על ידי ראול בובה) והמדריכה אלכסה וודס (מגולמת על ידי סאנה לאת'ן), מגלה פירמידה עתיקה אשר קבורה עמוק מתחת לקרח. הם מגלים בהמשך מנהרה שמובילה ישירות לתוך הפירמידה.
בתוך הפירמידה המשלחת מוצאת עדויות לציוויליזציה עתיקה שסגדה לגזע החוצנים הטורפים כאלים. בהמשך חברי המשלחת לומדים באמצעות הירוגליפים על קירות הפירמידה שהטורפים ביקרו במשך מאות שנים לאורך ההיסטוריה בכדור הארץ, על מנת לצוד זינומורפים, אותם הם גידלו בגופם של בני אדם.
בעת שחברי המשלחת חוקרים את הפירמידה, הם מעירים בשוגג הן את הזינומורפים והן את הטורפים, והדבר מוביל לעימות קטלני בין שני גזעי החוצנים.
הדמויות הראשיות

אלכסה וודס (מגולמת על ידי סאנה לאת'ן) - הגיבורה הראשית בסרט. אלכסה היא מדריכה קשוחה ובעלת תושייה אשר חקרה במשך שנים רבות את האזורים הארקטיים.
פרופסור סבסטיאן דה רוזה (מגולם על ידי ראול בובה) - ארכאולוג איטלקי וחבר בצוות המשלחת שעוזר לחשוף את סודות הפירמידה.
צ'ארלס בישוף ווילנד (מגולם על ידי לאנס הנריקסן) - המייסד המיליארדר של תאגיד ווילנד אשר ארגן את המשלחת.
ד"ר גראם מילר (מגולם על ידי יואן ברמנר) - מהנדס כימי סקוטי. המדען הראשי של צוות המשלחת.
מקסוול סטאפורד (מגולם על ידי קולין סלמון) - העוזר האישי של ווילנד אשר אחראי על האבטחה של הצוות.
ראו גם

הנוסע השמיני (סדרת סרטים)
זיכיון הטורף
הערות שוליים

↑  AFI|Catalog, catalog.afi.com
↑  Dennis Harvey, Alien vs. Predator, Variety, ‏2004-08-13 (באנגלית אמריקאית)
↑  Alien vs. Predator, Box Office Mojo
↑  A brief and bloody history of Aliens videogames - Destructoid, web.archive.org, ‏2013-10-23
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2005079754  VIAF: 227373279   WorldCat (עם VIAF): 227373279
יושיהיקו נודה

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
あיושיהיקו נודה (ביפנית: 野田 佳彦; נולד ב-20 במאי 1957) הוא ראש ממשלת יפן לשעבר.
ביוגרפיה

נודה נולד בעיר פיואנבאשי במחוז צ'יבה, בנו של צנחן בכוחות ההגנה העצמית של יפן. הוא בוגר לימודי תואר ראשון בבית הספר למדעי המדינה וכלכלה של אוניברסיטת ואסדה ובוגר המחזור הראשון של מכון מאטסושיטה לממשל וניהול. במקביל עבד כקורא מוני גז, בין השאר על מנת להכיר טוב יותר את אוכלוסיית המחוז שלו לקראת כניסה לפוליטיקה.
את הקריירה הפוליטית שלו החל בבחירות למועצת הנבחרים של מחוז צ'יבה ב-1987, הוא התמודד כמועמד עצמאי ללא תמיכה של מפלגה פוליטית והחל בכהונתו הראשונה באפריל 1987, ב-1991 נבחר לכהונה נוספת. לאחר הקמתה של מפלגת JNP הצטרף אליה, התמודד על מקום בדיאט של יפן, ונבחר ב-1993 לכהן כנציג המחוז הרביעי של צ'יבה בבית הנבחרים התחתון. הוא הפסיד בבחירות ב-1996, אך שב וניצח בשנת 2000 ומאז נבחר לתפקיד עוד 3 פעמים. בדיאט כיהן כיו"ר ועדת התקציבים.
נודה הצטרף למפלגה הדמוקרטית של יפן והתמודד בבחירות המקדימות לנשיאות ב-2002. מטעם המפלגה כיהן כאחראי על הרפורמות הרגולוטריות ושר האוצר בממשלת הצללים, יו"ר ועדת יחסי הציבור של המפלגה ומזכ"ל המפלגה בפועל. בספטמבר 2009 מונה לסגן שר האוצר בממשלתו של יוקיו הטויאמה וביוני 2010 מונה לשר האוצר בקבינט של נאוטו קאן. כשר אוצר נקט במדיניות של ריסון פיסקלי, שכללה צמצום בהוצאות הציבוריות, הורדת החוב הציבורי של יפן והעלאת מיסים הוא התערב במדיניות המוניטרית ופעל להורדת שער הין על מנת לסייע בייצוא. הוא תומך נלהב בתוכנית החלל של יפן.
לאחר התפטרותו של קאן באוגוסט 2011, בחרה המפלגה הדמוקרטית בנודה כיורשו של קאן כמנהיג המפלגה ובתפקיד ראש ממשלת יפן, נודה זכה לרוב בפרלמנט ומונה על ידי הקיסר לתפקיד ראש הממשלה ב-2 בספטמבר. נודה ציין כי האתגרים הגדולים ביותר העומדים בפניו הם שיקום יפן בעקבות רעידת האדמה והצונמי בסנדאי (2011), סיום המשבר הגרעיני בעקבות הפגיעה בתחנת הכוח הגרעינית פוקושימה 1 והתמודדות עם שער הין המתחזק.
נודה נשוי ואב לשני ילדים, הוא בעל חגורה שחורה בג'ודו.
בחירות בארצות הברית

ציור משנת 1846 של ג'ורג' קאלב בינגהאם, בו נראה שופט קלפי המנהל את השבועה לבוחר
בחירות בארצות הברית נערכות עבור פקידי ממשל ברמה הפדרלית, המדינתית והמקומית. ברמה הפדרלית, ראש המדינה הלא הוא הנשיא, נבחר בעקיפין על ידי תושבי כל מדינה, באמצעות חבר אלקטורים. כיום, אלקטורים אלה כמעט תמיד מצביעים בהצבעה עממית של מדינתם. כל חברי המחוקקים הפדרליים, הקונגרס, נבחרים ישירות על ידי תושבי כל מדינה. ישנן משרות רבות שנבחרות ברמת המדינה, כאשר לכל מדינה יש לפחות מושל או מחוקק נבחר אחד. ישנם גם משרדים נבחרים ברמה המקומית, במחוזות, ערים, עיירות, עיירות, מחוזות משנה וכפרים; כמו גם למחוזות מיוחדים העשויים לעבור את גבולות המחוז והעירייה. על פי מחקר של מדענית המדינה ג'ניפר לולס, היו 519,682 נבחרי ציבור בארצות הברית נכון לשנת 2012.
בעוד שחוקת ארצות הברית אכן קובעת פרמטרים לבחירת פקידים פדרליים, החוק המדיני, ולא הפדרלי, מסדיר את מרבית היבטי הבחירות בארצות הברית, כולל פריימריז, זכאותם של הבוחרים (מעבר להגדרה החוקתית הבסיסית), ניהול כל מערך הבחירות בכל מדינה, כמו גם ניהול הבחירות המדינתיות והמקומיות. כלל הבחירות - הפדרליות, המדינתיות והמקומיות - מנוהלות על ידי המדינות הבודדות.
ההגבלה והרחבת זכויות ההצבעה לקבוצות שונות הייתה תהליך שנוי במחלוקת לאורך ההיסטוריה של ארצות הברית. כאשר הממשלה הפדרלית הייתה מעורבת גם בניסיונות להגדיל את שיעור ההצבעה, באמצעות צעדים כמו חוק רישום הבוחרים הלאומי משנת 1993. גם נושא מימון הבחירות היה שנוי במחלוקת, מכיוון שמקורות פרטיים מהווים כמויות נכבדות של תרומות קמפיין, במיוחד בבחירות הפדרליות, בהן לתרומות אלה יש משקל רב. מימון ציבורי מרצון למועמדים הוצג בשנת 1974 לקראת הבחירות לנשיאות. על נציבות הבחירות הפדרלית, שהוקמה בשנת 1975 על פי תיקון לחוק קמפיין הבחירות הפדרלי, מוטלת האחריות לחשוף מידע על מימון קמפיין, לאכוף את הוראות החוק כמו גם גבולות ואיסורים על תרומות, ולפקח על המימון הציבורי של בחירות לנשיאות ארצות הברית.
הבחירות > הבחירות לנשיאות

הבחירות לנשיאות ארצות הברית מתקיימות אחת לארבע שנים, תמיד ביום שלישי שבין ה-2 ל-8 בנובמבר, ברציפות מאז שנת 1792. למעשה, באותו יום שלישי בחודש נובמבר מתקיימות בארצות הברית בחירות כלליות בכל שנה, ופעם בארבע שנים הבחירות הן גם לנשיאות. בשאר השנים הבחירות הן לסנאט (בכל שנה זוגית, לשליש מחברי הסנאט), לבית הנבחרים (בכל שנה זוגית), וכן לתפקידים של מושלי מדינות, בתי מחוקקים של המדינות, ותפקידים נוספים במדינות, טריטוריות וערים, לפי הצורך. בשנה שבה יש בחירות לנשיאות, מתמודדים במקביל זוגות של מתמודדים, האחד למשרת הנשיא והשני למשרה של סגנו. המצביעים בוחרים בזוג מתמודדים, שניהם מאותה המפלגה. אף על פי שבארצות הברית רשומות עשרות מפלגות (בבחירות לנשיאות של 2012 התמודדו מועמדים מעשרים מפלגות שונות ועוד עשרות עצמאיים) – החל משנת 1853, כיהנו רק נשיאים שהשתייכו לאחת משתי המפלגות הראשיות: המפלגה הרפובליקנית, והמפלגה הדמוקרטית.
למעשה המצביעים אינם בוחרים את הנשיא ואת סגנו באופן ישיר, אלא בוחרים בנציגים הנקראים "אלקטורים", אשר מתכנסים בחודש דצמבר כדי לבחור את הנשיא ואת סגנו. בגלל שיטת הבחירות המיוחדת לארצות הברית, שתפורט להלן, בבחירות של 2012 למשל היו רק לשישה זוגות מועמדים אפשרות תאורטית לזכות בתפקידים. השיטה גם מאפשרת תוצאה של הבחירות, שהיא נדירה אך לא תאורטית (ואכן קרתה חמש פעמים בהיסטוריה, לאחרונה בשנת 2016), כך שיכולים להיבחר באופן חוקי נשיא וסגן-נשיא שקיבלו פחות קולות של מצביעים, בכל ארצות הברית, מאשר קיבלו יריביהם.
הבחירות > הבחירות לקונגרס > הבחירות לבית הנבחרים

הבחירות לנציגים נערכות אחת לכל שנה בעלת מספר זוגי, ביום שלישי הראשון לאחר יום שני הראשון שחל בחודש נובמבר. המפלגות הגדולות נוהגות לבחור את המתמודדים בבחירות מקדימות הנערכות מספר חודשים לפני הבחירות לבית הנבחרים. הכללים לגבי מועמדים עצמאיים שונים ממדינה למדינה. לרוב נבחרים נציגי המדינה בשיטה רובנית פשוטה, לפיה המועמד שקיבל את המספר הגדול ביותר של הקולות במחוזו זוכה במשרה. יוצאת דופן היא לואיזיאנה המשתמשת בשיטה בת שני סיבובים אם אף אחד מן הנציגים לא קיבל רוב מן הקולות הכשרים. מושבים המתפנים במהלך כהונת בית הנבחרים דורשים בחירות מיוחדות על מנת לשוב ולאיישם.
לכל מדינה ממדינות ארצות הברית ישנו ייצוג בבית הנבחרים, שהוא יחסי למספר תושביה, אך כל מדינה זכאית לפחות לנציג אחד. מדינות הזכאיות על פי גודל אוכלוסייתן ליותר מחבר אחד בבית מחולקות למחוזות בחירה, הבוחרים את חבר בית הנבחרים. לאחר כל מפקד מחולקות המדינות למחוזות על פי תוצאות המפקד, על אף שהמדינה רשאית לשרטט את גבולות מחוזותיה בכל עת על פי צרכיה. כל מדינה קובעת את גבולות מחוזות הבחירה בחקיקה או באמצעות ועדות בלתי מפלגתיות. על גבולות המחוזות לאפשר ייצוג שווה לאוכלוסייה, ושרטוט הגבולות באופן שרירותי (Malapportionment) נקבע על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית כבלתי חוקתי.
הבחירות > הבחירות לקונגרס > הבחירות לסנאט

כהונתו של סנאטור נמשכת שש שנים, אך בחירות לסנאט נערכות אחת לשנתיים (ביום שלישי שאחרי יום שני הראשון של נובמבר). הסנאטורים מאורגנים במסגרת שלוש קבוצות (Classes), באופן שכל שנתיים מועמדים לבחירה חברי אחת מהן, כשליש מחברי הבית. שני המושבים של אותה מדינה בסנאט לעולם אינם עומדים לבחירה באותה שנה (למעט בחירות מיוחדות). הסנאטור בעל הוותק הגדול יותר ממדינה מסוימת ידוע בתור "הסנאטור הבכיר" מאותה המדינה והשני בתור "הסנאטור הזוטר".
הסנאטורים נבחרים על ידי אזרחי המדינה שלהם. כמעט בכל המדינות נערך סיבוב בחירות אחד לתפקיד ומנצח זה שזכה במירב הקולות (לאו דווקא רוב מוחלט). בכמה מדינות נערכים שני סיבובי בחירות, במקרה שלא היה מועמד שזכה ברוב מוחלט בסיבוב הראשון. סנאטור שנבחר יכהן עד תום כהונתו, מותו או התפטרותו אלא אם כן יחליט הסנאט ברוב של שני שלישים להרחיקו. במקרה שמתפנה מקום בסנאט כתוצאה ממוות, התפטרות או הרחקה קובע התיקון השבעה עשר לחוקה כי מושל המדינה ימנה סנאטור באופן זמני עד שייערכו בחירות מיוחדות (בדרך כלל במועד הבחירות הבא). סנאטור שנבחר בבחירות מיוחדות ישלים את הזמן שנותר משש שנות הכהונה המקורית.
הבחירות המקומיות

החקיקה של כל מדינה, הנשלטת על ידי  בית הנבחרים, היא שקובעת את מועדי ואופי הבחירות המקומיות. בכל הבחירות המקומיות נקבעים תפקידי המושל ונבחרי בית המחוקקים, ובחלק מהמדינות נקבעים תפקידים נוספים כגון: סגן המושל, פרקליט המדינה, שר החוץ, ואף חברי בית המשפט העליון של המדינה. בהתאם להפרדת הרשויות הנהוגה בכל ארה״ב, בית המחוקקים נבחר בנפרד מנבחרי הרשות המבצעת.
לשם הנוחות, במדינות רבות הבחירות המקומיות נערכות בשנים זוגיות ביחד עם הבחירות הפדרליות.
לעומת זאת בחלק קטן מהמדינות קיימת הפרדה מסוימת בין הבחירות הפדרליות לבחירות המקומיות כך שחלק מהבחירות נערכות בשנים אי-זוגיות - וירג'יניה וניו ג'רזי הן המדינות היחידות בהן מתקיימות בחירות בכל שנה.
הצבעה בארצות הברית

לצד הליך הצבעה סטנדרטי (ידוע גם כהליך הצבעה מסורתי), כלומר הצבעה ביום הבחירות בקלפי שהאזרח רשום אליה, יש בארצות הברית מגוון הליכי הצבעה לא סטנדרטיים. את הליכי ההצבעה הלא סטנדרטיים נהוג לחלק לשלושה סוגים עיקריים – הצבעה מוקדמת, הצבעת נפקדים והצבעה בדואר.
בשונה מרוב הדמוקרטיות בעולם, בארצות הברית אין מנגנון בחירות מרכזי אחד. הואיל ומדובר בפדרציה יש לכל מדינה עצמאות רבה בקביעת כללי ההצבעה בבחירות בתחומה. לכן, יש הבדלים ניכרים בהליכי ההצבעה הלא סטנדרטיים בין מדינה למדינה ולעיתים גם בתוך אזורים שונים במדינה עצמה וההיסטוריה של התפתחות הליכי ההצבעה הלא סטנדרטיים שונה ממדינה למדינה.
הצבעה בארצות הברית > הצבעה בקלפי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
במשך שבעת העשורים הראשונים לקיומה של ארצות הברית, הבחירות נמשכו מספר ימים וזאת כדי לאפשר לאזרחים מהאזור הכפרי להגיע לערים ולבתי המשפט המחוזיים שם היה נהוג להצביע. בשנת 1845 הממשל הפדרלי קבע יום בחירות אחד אחיד בכל מדינות ארצות הברית. יום הבחירות נקבע למועד קבוע – יום השלישי שבא אחרי יום השני הראשון בנובמבר. הממשל הפדרלי קבע רק יום אחד לבחירות כדי למנוע מאזרחים לעבור בין מדינה למדינה וכך להצביע יותר מפעם אחת.
במדינות רבות, ובהן ניו יורק, ניו ג'רזי, הוואי, קנטקי ואוהיו, נחשב יום הבחירות כיום שבתון. במדינות אחרות, אך לא בכולן, ניתנת לעובדים הזכות לצאת על חשבון זמן העבודה ולהצביע. ציר בית הנבחרים מטעם המפלגה הדמוקרטית, ג'ון קונירס, הציע להפוך את יום הבחירות לחג לאומי, בשם יום הדמוקרטיה. על פי ההצעה, בכל יום בחירות פדרלי יהנו העובדים מפגרה, כדי לאפשר להם להצביע, לאייש נקודות קלפי, ולהגביר את המודעות לדמוקרטיה.
הצבעה בארצות הברית > הצבעת נפקדים

"הצבעת נפקדים" (Absentee ballot) היא הליך בו אנשים שלא יכולים להצביע בקלפי אליו הם רשומים מצביעים באופן אחר. בהצבעת נפקדים, האזרח מצביע בקלפי אחרת מזו שהוא רשום אליה, או בקלפי ייעודית, או בהצבעה בדואר, או בהצבעת פרוקסי או בהצבעה אונליין. הצבעת נפקדים מיועדת לאזרחים שאינם יכולים להגיע לקלפי אליו הם רשומים, כגון חיילים בשירות פעיל, סגל דיפלומטי, ימאים, אזרחים החיים מחוץ לארצם ולאזרחים שמתקשים להגיע לקלפי אליו הם רשומים, כגון פצועים, חולים ונכים.
"הצבעת נפקדים" הונהגה בארצות הברית לראשונה במהלך מלחמת האזרחים. היה זה הרעיון של אדווין סטנטון, מזכיר המלחמה בממשלו של אברהם לינקולן, ליצור מנגנון הצבעת נפקדים לבחירות לנשיאות של 1864. זאת כדי לאפשר לחיילים הנמצאים רחוק מביתם להצביע בבחירות. חידוש זה השתלם ללינקולן הרפובליקני שהצליח בעזרת קולות החיילים להביס את יריבו הדמוקרטי, ג'ורג' מקללן.
ב-1896 הייתה ורמונט המדינה הראשונה לאפשר הצבעת נפקדים גם לאזרחים. עד אמצע המאה ה-20 רוב המדינות של ארצות הברית אימצו איזשהו סוג של הצבעת נפקדים – לאנשי צבא ולאזרחים.
הצבעת נפקדים בארצות הברית נחלקת לשני תתי סוגים – הצבעת נפקדים "מגבילה" והצבעת נפקדים "ליברלית". בהצבעת נפקדים מגבילה חייב המצביע להצהיר מראש על אחת ממספר סיבות מוגדרות כדי להיות זכאי להצביע בדרך זו. בהצבעת נפקדים ליברלית, הידועה יותר כ-No Excuse או כ-No Fault, המצביע אינו חייב לספק "תירוץ" כדי להיות זכאי להצביע בהליך זה. קליפורניה הייתה המדינה הראשונה שאפשרה הצבעת נפקדים ליברלית בבחירות האמצע של 1978.
בשנת 1986 עבר חוק פדרלי להסדרת הצבעת נפקדים – The Uniformed and Overseas Citizens Absentee Voting Act (UOCAVA) (אנ'). החוק הסדיר הצבעת נפקדים של כוחות הצבא, של הימאים בצי הסוחר, של עובדים בממשל הפדרלי המוצבים מחוץ לארצות הברית ושל אזרחים אמריקאים החיים מחוץ לארצות הברית.
בשנות השבעים והשמונים של המאה ה-20 החלו מדינות ארצות הברית להתנסות בסוגים נוספים של הליכי הצבעה לא סטנדרטיים בנוסף להצבעת נפקדים. כך, למשל, מספר מדינות הוסיפו הליך של הצבעת נפקדים בה ויתרו על דרישת המגורים ועל הדרישה של סיבה מוגדרת.
הגדלת הנגישות של ה-Absentee ballot נתפסת בעיני רבים כדרך מהותית לשיפור כמות המצביעים במערכת בחירות.
הצבעה בארצות הברית > הצבעה מוקדמת

הצבעה מוקדמת היא הליך נוחות בו אנשים שלא יכולים להצביע ביום הבחירות המיועד או שלא נוח להם להצביע ביום זה, מצביעים במהלך תקופה מוגדרת מראש לפני הבחירות.
במשך שבעת העשורים הראשונים לקיומה של ארצות הברית, הבחירות נמשכו מספר ימים וזאת כדי לאפשר לאזרחים מהאזור הכפרי להגיע לערים ולבתי המשפט המחוזיים שם היה נהוג להצביע. בשנת 1845 הממשל הפדרלי קבע יום בחירות אחד אחיד בכל מדינות ארצות הברית. יום הבחירות נקבע למועד קבוע – יום השלישי שבא אחרי יום השני הראשון בנובמבר. הממשל הפדרלי קבע רק יום אחד לבחירות כדי למנוע מאזרחים לעבור בין מדינה למדינה וכך להצביע יותר מפעם אחת.
בארבעת העשורים האחרונים התווספו הליכי הצבעה לא סטנדרטיים שונים ומגוונים להצבעת הנפקדים הקלאסית הקיימת מאז מלחמת האזרחים, ביניהם הצבעה מוקדמת.
הצבעה מוקדמת בארצות הברית יכולה להתבצע דרך הדואר, או באתרי הצבעה ייעודיים. בחלק מהמדינות נהוג למקם אתרי הצבעה ייעודיים להצבעה מוקדמת בסופרמרקטים ובמרכזי קניות, כדי להקל עוד יותר על המצביעים.
הצבעה מוקדמת מותרת ב-31 מהמדינות ללא צורך בסיבה, ואסורה ב-16 מהן. ב-3 מהמדינות ניתן להצביע הצבעה מוקדמת מנומקת.
מספר המצביעים בהליכי הצבעה לא סטנדרטיים גדל בהתמדה. כך, למשל, רק אחוז חד ספרתי מכלל המצביעים הצביע בהצבעה מוקדמת במהלך המאה ה-20 אך בשנת 2000 זינק שיעור המצביעים בהצבעה מוקדמת ל-16% מכלל המצביעים.
בבחירות 2004 ניצלו 22% מהמצביעים את זכותם להצבעה מוקדמת.
בבחירות של 2012 כ-46 מיליון בוחרים – שליש מכלל הבוחרים – הצביעו בהליכי הצבעה לא סטנדרטיים. מחצית ממספר זה הצביעו בהצבעת נפקדים, כ-17 מיליון מצביעים הצביעו בהצבעה מוקדמת ויותר משישה מיליון מצביעים הצביעו דרך הדואר.
הצבעה בארצות הברית > הצבעה בדואר

הצבעה בדואר היא הליך בו ההצבעה או לפחות חלק ממנה מתבצע באמצעות הדואר. פתקי ההצבעה והמעטפות מחולקים לאזרחים דרך הדואר, והם מחזירים את המעטפה דרך הדואר, דרך מרכזים ייעודיים, או דרך תיבת איסוף ייעודית.
הצבעה בדואר היא כל הליך הצבעה בו רשות הדואר של ארצות הברית ממלאת תפקיד בפרוצדורה של ההצבעה. כאמור, בהצבעת נפקדים ובהצבעה מוקדמת ניתן להצביע דרך הדואר, אך אפשר להצביע בהליכים אלו גם בדרכים אחרות. על כל פנים, כל מדינות ארצות הברית מתירות להצביע הצבעת נפקדים דרך הדואר. בהליך הצבעה כללי בדואר מקבלים כל המצביעים הרשומים במדינה את פתקי ההצבעה ואת מעטפות ההצבעה בדואר בשבועות לפני הבחירות. המצביעים יכולים לשלוח חזרה את המעטפות עם הצבעתם בדואר, או להפקיד אותן בתיבות איסוף ייעודיות (Drop Box) או להביא אותם לאתרים איסוף ייעודיים.
מ-1981 ואילך התנסתה אורגון בהליך הצבעה בדואר לכלל האוכלוסייה (all-mail) – בתחילה בבחירות מקומיות, ואז בבחירות פדרליות – ובשנת 2000 הייתה המדינה הראשונה להנהיג הליך הצבעה בדואר לכלל האוכלוסייה בבחירות לנשיאות. בשנת 2011 מדינת וושינגטון אימצה את הליך all-mail, קולורדו בשנת 2013, ולאחר מכן אימצו הליך זה גם יוטה, הוואי והבירה וושינגטון די.סי.. לצד הליך ההצבעה בדואר, עדיין אפשר להצביע במדינות אלו גם בהליך הצבעה המסורתית בקלפי.
בבחירות של 2012 כ-46 מיליון בוחרים – שליש מכלל הבוחרים – הצביעו בהליכי הצבעה לא סטנדרטיים. מחצית ממספר זה הצביעו בהצבעת נפקדים, כ-17 מיליון מצביעים הצביעו בהצבעה מוקדמת ויותר משישה מיליון מצביעים הצביעו דרך הדואר.[דרוש מקור]
בבחירות לנשיאות ארצות הברית של שנת 2016 כ-33 מיליון מצביעים הצביעו באמצעות הדואר (כרבע מכל המצביעים).
בארצות הברית הבוחרים רשאים להצביע מוקדם יותר או להצביע בדואר. ברוב האזורים בארצות הברית המצביעים אינם נדרשים לספק סיבה מיוחדת שתאפשר להם לעשות זאת.
האפשרות להצביע בדואר קיימת כיום הן במדינות עם רוב רפובליקני והן במדינות עם רוב דמוקרטי,
אף על פי כן, הנושא הפך שנוי במחלוקת במהלך מערכת הבחירות לנשיאות של שנת 2020. הזמינות של האפשרות להצביע בדואר הוכחה כדרך להגדלת אחוזי ההצבעה בקרב הציבור האמריקני.
מספר האמריקנים שהצביעו מוקדם יותר או בדואר הגיע לשיא ב-2020 בשל מגפת הקורונה.
ראו גם

בחירות לנשיאות ארצות הברית
יום הבחירות (ארצות הברית)
מערכת בחירות
מערך עיבוד פתקי הצבעה
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל
הבחירות לרשויות המקומיות ברוסיה
הצבעה מוקדמת
הצבעה בדואר
Absentee ballot
הערות שוליים

↑  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-31 במרץ 2015. נבדק ב-2015-05-19. {{cite web}}:  (עזרה);  (עזרה)
↑  "Elections & Voting". Whitehouse.gov. 2 באפריל 2015. נבדק ב-14 באוקטובר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Corse, Alexa; McMillan, Robert (23 במאי 2020). "Voting by Mail in November? States Need to Prepare Now". Wall Street Journal (באנגלית אמריקאית). ISSN 0099-9660. נבדק ב-2020-06-02. {{cite news}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Voting Outside the Polling Place: Absentee, All-Mail and other Voting at Home Options". www.ncsl.org. נבדק ב-2020-07-02.
↑  Wines, Michael (2020-05-25). "Which Party Would Benefit Most From Voting by Mail? It's Complicated". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-05-28.
↑  Hill, Charlotte; Grumbach, Jacob; Bonica, Adam; Jefferson, Hakeem (2020). "We Should Never Have to Vote in Person Again". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-05-17.{{cite news}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  Thompson, Daniel M.; Wu, Jennifer A.; Yoder, Jesse; Hall, Andrew B. (2020-06-09). "Universal vote-by-mail has no impact on partisan turnout or vote share". Proceedings of the National Academy of Sciences (באנגלית). 117 (25): 14052–14056. doi:10.1073/pnas.2007249117. ISSN 0027-8424.
↑  Gamio, Lazaro; Keefe, John; Lu, Denise (2020-09-22). "Tracking Absentee Votes in the 2020 Election". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-09-23.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536067705171  LCCN: sh85041561  NDL: 00601426
יחסי אלבניה – סן מרינו

יחסי אלבניה–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת אלבניה לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
| יחסי אלבניה – סן מרינו |
| --- | --- |
אלבניה: סן מרינו


אלבניה: סן מרינו
שטח (בקילומטר רבוע)
28,748: 61
אוכלוסייה
2,784,922: 33,578
תמ"ג (במיליוני דולרים)
22,978: 1,855
תמ"ג לנפש (בדולרים)
8,251: 55,255
משטר
רפובליקה
סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין אלבניה לסן מרינו כוננו ב-21 ביוני 1976. ב-18 במאי 2012, נחתם הסכם בין המדינות בדבר קידום ההשקעות בין ממשלת סן מרינו למועצת השרים של אלבניה. היחסים בין המדינות היו בדרך כלל טובים, בין המדינות מתקיים שיתוף פעולה בתחומי הכלכלה והמסחר.
יחסים כלכליים

בין אלבניה לסן מרינו קיים שיתוף פעולה נרחב בתחום הכלכלה. אלבניה וסן מרינו שותפות מסחר, מדי שנה מייצאת סן מרינו סחורות בשווי מאות אלפי שקלים. לעומת זאת, אלבניה כמעט ולא מייצאת סחורה אל סן מרינו.
בשנת 2007, סן מרינו ייצאה סחורה בשווי 232 אלף דולר, שכללה מכוניות, מצלמות, מכונות כביסה, מוצרי ספורט, בשמים, משאיות ועוד. בשנת 2009, אלבניה ייצאה סחורה בשווי 249 אלף דולר, שכללה לוחות בקרה חשמליים. סך הכל, בין השנים 2007-2009, סך הסחר בין שתי המדינות הגיע למיליון וחצי דולר, כאשר סן מרינו בלטה בייצוא הסחורות.
| שנה | ייצוא אלבני | ייצוא סן מרינזי |
| --- | --- | --- |
| 2007 | N/A | 232 אלף דולר |
| 2008 | 187 אלף דולר | 647 אלף דולר |
| 2009 | 249 אלף דולר | 227 אלף דולר |
בעשור השני במאה ה-21, אלבניה לא ייצאה לסן מרינו סחורה.. לעומת זאת, סן מרינו המשיכה לייצא סחורות בשווי של מיליון דולר אל אלבניה. בשנת 2013, סן מרינו ייצאה אל אלבניה סחורה בשווי 276 אלף דולר, שכללה מכונות ניקיון, מכוניות, חומרי הדברה, חומרי מזון ועוד.
ייצוג

סן מרינו מיוצגת באלבניה על ידי קונסוליה כללית בטירנה, בירתה של אלבניה.
אלבניה אינה מיוצגת בסן מרינו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
חפרפזיים

| חפרפזיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טנרקאים
תת־סדרה:: Chrysochloridea
משפחה:: חפרפזיים
שם מדעי
 Chrysochloridae ‏גריי, 1825

חֲפַרְפַּזִּיִּים (שם מדעי: Chrysochloridae) היא משפחה של יונקים קטנים מסדרת הטנרקאים, והם חיים באזורים חמים ויבשים בדרומה של אפריקה. הם מותאמים לחיי מחילות ולחיים מתחת לחול והם מבלים את רוב זמנם מתחת לאדמה. למרות שמם הם אינם חפרפרות אמיתיות, למרות שבעבר נחשבו כשייכים לסדרת אוכלי החרקים. הם קרובים לטנרקים דמויי קיפוד שחיים באפריקה ובמדגסקר.
חפרפזים וחפרפרות פיתחו בנפרד  אותו מבנה גוף ואורח חיים, אך הם קרובים יותר ליונקים אחרים ובהם תחשי נהרות, שנבובים ופילים.
החפרפזיים עיוורים, ויש להם רגליים קצרות בעלות טפרים חזקים שבאמצעותם הם חופרים את דרכם במדבריות כמו מדבר נמיב ותרים אחר טרף כמו נמלים, טרמיטים וחיפושיות מדבר. הם בעלי פרווה צפופה בצבע צהוב או כתום, הדומה לרקע המדברי ומכאן הם קיבלו את שמם.
סוגי החפרפזיים

סוג ומין יחיד חפרפז גראנט (Eremitalpa granti).
סוג Chrysospalax.
סוג Chrysochloris.
סוג Cryptochloris.
סוג ומין יחיד חפרפז ארנדי (Carpitalpa arendsi).
סוג Chlorotalpa.
סוג חֲפַרְפַּז (Chrysochloris).
סוג Amblysomus.
סוג Neamblysomus.
הערות שוליים

↑  אד יונג, עורך מדעי: ד"ר נעם לויתן (ע), תרגום: ארז אשרוב, עולם עצום - היקום המופלא והנסתר שמגלים לנו החושים של בעלי החיים, פארק תעשיות חמן: כנרת זמורה-ביתן דביר, 2024, עמ' פרק 6
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4298187-6
פוטו חקיין

| פוטו חקיין |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף לח
משפחה:: לוריסיים
סוג:: Pseudopotto
מין:: פוטו חקיין
שם מדעי
 Pseudopotto martini ‏שוורץ, 1996

פוטו חקיין (שם מדעי: Pseudopotto martini) הוא מין של פרימט קטן ממשפחת הלוריסיים הקרוב לפוטו מצוי אך הופרד ממנו ב-1996 וכיום (2019) מהווה מין יחידי בסוגו. הוא חי ביערות מערב אפריקה. מה חוקרים גם טוענים שצריך להפרידו למשפחה עצמאית.