stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאיר מארים שאפיט
הערות שוליים

| פרשני התלמוד הירושלמי |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-16 | רבי שמואל יפה אשכנזי • רבי אלעזר אזכרי • רבי שלמה סיריליו |  |
| המאה ה-17 | רבי יהושע רפאל בנבנישתי (שדה יהושע) • רבי משה בן שלמה אבן חביב |  |
| המאה ה-18 | רבי אליהו מפולדא • רבי דוד פרנקל (קרבן העדה) • רבי יעקב כהנא • רבי משה מרגלית (פני משה) • הגאון מווילנה • רבי נחום טרייביטש (שלום ירושלים) |  |
| המאה ה-19 | רבי יחיאל מיכל הלוי אפשטיין • רבי אברהם אשכנזי (נחמד למראה) • רבי מאיר מארים שאפיט • רבי יוסף שאול הלוי נתנזון • רבי יהושע אייזיק שפירא (נועם ירושלמי) • רבי יעקב דוד וילבסקי (הרידב"ז) • רבי ישראל משקלוב |  |
| המאה ה-20 | רבי יחיאל בר לב • רבי ישראל חיים דייכס • רבי חיים קניבסקי • רבי יצחק אייזיק קרסילשציקוב • רבי חיים אלעזר שפירא • רבי שאול ליברמן • רבי ישכר תמר • רבי משה פיינשטיין |  |
| פירושים אבודים | הרמב"ם • רבי יהודה בר יקר • רבי מנחם זמבה |  |
| פירושים שלא פורסמו | רבי משה זכות |  |
ליל המסכות 2

| --- | --- |

 בימוי:  ריק רוזנטל 
 הופק בידי:  דברה היל וג'ון קרפנטר
 תסריט:  ג'ון קרפנטר, דברה היל 
 עריכה:  מארק גולדבלט, סקיפ סקולניק
 שחקנים ראשיים:  ג'יימי לי קרטיס  דונלד פלזנס
 מוזיקה:  ג'ון קרפנטר  אלן האוארט
 צילום:  דין קונדי
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  Dino De Laurentiis Corporation
 חברה מפיצה:  Universal Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  30 באוקטובר 1981
 משך הקרנה:  92 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  אימה, סלאשר
 תקציב:  2.6 מיליון דולר
 הכנסות:  25.5 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   halloween2
 סרט קודם:  ליל המסכות 
 סרט הבא:  ליל המסכות III: עונת המכשפה 
 www.halloweenmovies.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
ליל המסכות II (באנגלית: Halloween II) הוא סרט סלאשר אמריקאי משנת 1981, שבוים על ידי ריק רוזנטל (סרט הביכורים של רוזנטל כבמאי), נכתב והופק על ידי ג'ון קרפנטר ודברה היל. בסרט מככבים ג'יימי לי קרטיס בתפקיד לורי סטרוד ודונלד פלזנס בתפקיד ד"ר סאם לומיס.
זהו הסרט השני בסדרת סרטי "ליל המסכות" ומהווה המשך רציף לסרט הראשון בסדרה משנת 1978. העלילה מתרחשת מיד לאחר הסרט הראשון, כשמייקל מאיירס עוקב אחר לורי סטרוד לבית החולים המקומי, בעוד הפסיכיאטר שלו ד"ר לומיס ממשיך במרדף אחריו.
רקע

את הסרט כתבו ביחד ריק רוזנטל וג'ון קרפנטר, אך קרפנטר נמנע מלביים אותו ונתן לרונזטל את התפקיד במקומו. הסרט מכיל אלמנטים שהופיעו גם בסרט הראשון, כמו זוויות צילום מהעיניים של השחקנים (כאילו הצופה מתבונן בתמונה כמו השחקן) ובנוסף, גם הסוף של הסרט הזה דומה לסוף של הסרט הקודם ונועד לסיים את סיפורם של מייקל ולורי. עם זאת, סרט זה מציג את הטוויסט העלילתי בניגוד לסרט הקודם ובו מתגלה כי לורי ומייקל הם אחים, נרטיב שישמש כבסיס גם לסרטים הבאים.
בשנת 2018 יצא סרט נוסף בשם "האלווין" שמהווה המשך לסרט הראשון בסדרה ולו יצא גם סרט המשך בשם "האלווין 2: הנקמה". בנוסף, התסריטאי רוב זומבי תכנן סרט המשך, אך הרעיון לא יצא לפועל. הסרט צולם באביב של אותה השנה בלוס אנג'לס בתקציב של 2.5 מיליון דולר.
הפצה וביקורת

הסרט הופץ על ידי אולפני יוניברסל ושודר בבכורה ב-30 באוקטובר 1981. הסרט גרף 25.5 מיליון דולר. פחות מהסרט הקודם ואף ספג ביקורות מעורבות. מצד אחד, המבקרים שיבחו את המשחק של השחקנים והאווירה בסרט, אך מצד שני מתחו ביקורת על האלימות הקיצונית והסדיזם שלא הופיעו בצורה כזו בסרט הקודם.
במקור, סרט זה היה אמור להיות הסרט האחרון בסדרת הסרטים של ליל המסכות אך לאחריו יצאו סרטים נוספים בסדרה.
הוצאה וקידום

על מנת לקדם את הסרט, יוניברסל הדפיסה פוסטר שהציג גולגולת שהונחה על גבי דלעת. דימויים אלה מתוארים על ידי היסטוריון הקולנוע והסוציולוג רוברט א. קפסיס כ"מוטיב אימה שאי אפשר לטעות בו". בנוסף, על כל השלטים היה רשום את המשפט "More Of The Night HE Came Home" (בעברית: עוד מהלילה שהוא שב הביתה) על מנת ליצור את אותו אפקט אימה שיצר הפוסטר.
הערות שוליים

1 2  Halloween II, 1981-10-30, נבדק ב-2020-10-28
↑  Halloween franchise, IMDb
↑  Halloween, 2018-10-17, נבדק ב-2020-10-28
↑  Halloween Kills, 2021-10-14, נבדק ב-2020-10-28
↑  Halloween II (1981) - Financial Information, web.archive.org, ‏2018-05-16
| סדרת סרטי ליל המסכות |
| --- | --- | --- |
| סרטים | "ליל המסכות" • "ליל המסכות 2" • "ליל המסכות 3: עונת המכשפה" • "ליל המסכות 4: שובו של מייקל מאיירס" • "ליל המסכות 5: הנקמה של מייקל מאיירס" • "ליל המסכות: הקללה של מייקל מאיירס" • "ליל המסכות: 20 שנה אחרי" • "ליל המסכות: תחיית המתים" • "ליל המסכות" • "ליל המסכות 2" • "האלווין"  • "האלווין 2: הנקמה" • "האלווין: הסוף" |  |
| דמויות | מייקל מאיירס • לורי סטרוד • סמואל לומיס • ג'יימי לויד • אנני בראקט |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2012078399   WorldCat (עם LCCN): n2012-078399
מדעי המזון

שיעור במחלקה למדעי וטכנולוגיות המזון, באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס
מדעי המזון הוא תחום מדעי אשר עוסק בהיבטים הטכניים של מזון, מאיסופו על ידי החקלאי (באמצעות קטיף, בציר, שחיטה וכו') ועד לצריכתו על ידי הצרכן. מדעי המזון הוא אחד מתחומי האגרונומיה ובמרבית המקרים מדובר בתחום נפרד מזה של מדעי התזונה.
בין היתר, עוסקים מדעני מזון בפיתוח אמצעי מזון חדשים ותהליכי הפקתם, בחירת אמצעי האריזה, מחקרים בנושא חיי מדף, אך גם בניסויים מיקרוביולוגיים או כימיים. מדעני מזון אשר עובדים באוניברסיטאות עשויים לחקור נושאים יותר עקרוניים בהפקת המזון ותכונותיו של מצרך זה או אחר. בישראל ניתן ללמוד מדעי המזון במסגרת החוג לביוכימיה ולמדעי המזון של האוניברסיטה העברית, המהווה חלק מן הפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה. ניתן גם ללמוד את המקצוע לתואר ראשון במכללת תל חי.
ראו גם

הנדסת מזון
לואיס היין

| --- | --- |
לואיס היין
 לידה:  26 בספטמבר 1874 אושקוש, ארצות הברית 
 פטירה:  3 בנובמבר 1940 (בגיל 66) הייסטינגס על ההדסון, ארצות הברית 
 שם לידה:  Lewis Wickes Hine 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת קולומביה  אוניברסיטת ניו יורק  אוניברסיטת שיקגו 
 תקופת הפעילות:  1903–1940 (כ־37 שנים) 
 
טווה קטנה במפעל הכותנה
ילדים עובדים במכרות פחם
ילדה מלקטת גרגרי יער בשדה
"עבודת ילדים"
פועל בניין בעת בניית בניין האמפייר סטייט. ברקע, בניין קרייזלר.
"ילדים עובדים במשמרת יום של מפעל" - צילום מעשה ידי לואיס היין מווירג'יניה שבארצות הברית משנת 1911. ילדים אלה, מתחת לגיל 14, הועסקו במפעל במשמרת היום, כאשר משמעות הדבר שבשבוע לאחר מכן היה עליהם לעבוד במשמרת הלילה
יוליה הקטנה מטפלת באחותה התינוקת בבית מגוריה שבאלבמה, ארצות הברית. יתר בני משפחתה - הוריה ואחיה עבדו במפעל סמוך לפרנסתם. תצלום של לואיס היין משנת 1911
לואיס וויקס היְין (באנגלית: Lewis Wickes Hine;‏ 26 בספטמבר 1874 – 4 בנובמבר 1940) היה צלם וסוציולוג אמריקאי, ואחד ממבשרי הצילום התיעודי. היין השתמש בצילום במסגרת הדיסציפלינה החדשה של "עבודה סוציאלית", מקצוע שהחליף את הפילנתרופיה הוולונטארית של שנות התשעים של המאה ה-19 בארצות הברית. הוא צילם את מעמד הפועלים בארצות הברית במטרה לעורר מודעות ציבורית למצבם של אנשים אלה, ופיתח סגנון חדש לתיאור חיי העיר, הרחובות והבתים, והאנשים החיים בה.
ביוגרפיה

לואיס היְין נולד בשנת 1874 באושקוש שבמדינת ויסקונסין, לשרה הייז היין ודגלס הול, שעסקו בניהול בית קפה ומסעדה בעיר. אביו נהרג בתאונה ב-1892. כנער חווה היין זמנים קשים ועבד בבית חרושת ובמפעל לריפוד, שכר יומי של 4 דולר עבור 13 שעות עבודה, במשך שישה ימים בשבוע. היין עבר מעבודה לעבודה, וחסך כסף ללימודים אקדמאיים. בשנת 1900 פגש היין את פרנק א. מאני (Frank A. Manny), שהיה פרופסור לחינוך ופיזיולוגיה בבית ספר ממלכתי. מאני הפך למורה הרוחני של היין, ובהמלצתו הלך היין ללמוד חינוך באוניברסיטת שיקגו.
עבודתו הרצינית הראשונה החלה בראשית 1901 כאשר עבר לניו יורק עם פרופסור מאני, שם לימד היין טבע וגאוגרפיה בבית הספר הפרוגרסיבי "אתיקה תרבותית" (Ethical Culture School) באפר וסט סייד של ניו יורק, בו שימש פרופסור מאני כסגן מנהל. בבית הספר לימד היין בעיקר ילדי מהגרים ותיקים, (רובם יהודים גרמנים).
אל הצילום הגיע היין לבקשת בית הספר, והחל לצלם כחלק מתוכנית הלימודים שם. הוא רכש מצלמה, ארגן חדר חושך, ואחרי שעות הלימוד בבית הספר ביקר במועדון "המצלמה". ב-1903 הציע פרופסור מאני שהיין יתחיל ללמד צילום בבית הספר, ובמהרה הפכו שיעורי הצילום של היין לאירוע לימודי מרתק עבור התלמידים. בשנת 1904 התחיל היין את פרויקט הצילום האי אליס (Ellis Island). יחד עם פרופסור מאני היה היין יוצא לאי אליס לצלם את המהגרים שמגיעים ליבשת. רבים מהמהגרים הוותיקים חשו פחד ובוז כלפי המהגרים החדשים שהגיעו, ובאמצעות צילומיו ביקש היין לשנות מצב זה ולעורר רגשות חיוביים יותר כלפי המהגרים החדשים. היין האמין שדרך הצילום ניתן לראות דברים אחרת, ב-1906 החל לעבוד עבור הוועדה הלאומית לעבודת ילדים (National Child Labor Committee).
עבודת ילדים

בשנת 1906 שכרה הוועדה הלאומית לעבודת ילדים את היין כעובד עצמאי והוא החל לצלם תמונות של ילדים בעבודה, מאוחר יותר ב-1908 הפך לחבר במועצה. ,הוא ויתר על משרת ההוראה שלו כדי להפנות את מלוא תשומת לבו לצילום ובפרט לצילום חברתי. בזמן זה אמר היין: "הרגשתי שאני רק מעביר את המפעל החינוכי שלי מהכיתה אל העולם".
"הוועדה הלאומית לעבודת ילדים" הוקמה בידי ד"ר פליקס אדלר (Dr. Felix Adler) והייתה הארגון הראשון שסיפק בהרחבה ובעקביות תמונות של ניצול עבודת ילדים במטרה ליצור שינוי בקרב האוכלוסייה. היין גמא ברכבו וברכבת מעל ל-5,000 מייל בשנה, במאמץ להשיג תמונות ומידע על עבודת ילדים, ובסופו של דבר אסף למעלה מ-5,000 תמונות עבור "הוועדה הלאומית לעבודת ילדים". במהלך השנים צילם היין ברחבי ארצות הברית ילדים, שבמקום ללמוד או לשחק, עבדו במפעלים בדרום ארצות הברית, כמו במפעל לזכוכית, במפעל לשימורי דגים, במכרות, כשליחים וספקים ברחובות עירוניים, וכקוטפים בשדות כותנה.
היין לקח איתו ציוד צילום כבד במשל של 50 ק"ג בערך, שכלל מצלמת גרפלקס ומצלמה בפורמט 5X7 אינץ'. את ציודו נאלץ להסתיר לעיתים בתוך תיק האוכל שלו כדי שמנהלי המפעל לא יראו אותו מצלם. כך היה מתעד את הילדים בזמן עבודתם ואת הנתונים האישיים שלהם, כמו גובהם, שהיה מודד ורושם לפי גובה הכפתורים שבמעילו. בנוסף היה רושם גם את מצבם הבריאותי ומצבם הכללי. היו שראו בו "מצפון עם מצלמה", והיו שביקרו אותו בשל הקפדתו על דיוק עובדתי ואמרו שצילומיו אינם "מזעזעים מספיק". מצד שני בעלי מפעלים התנגדו לעבודתו וטענו שהוא עיתונאי מחפש סנסציות ונובר אשפתות.
מרבית מצולמיו של היין מישירים מבט אל המצלמה. הוא בקושי היה יכול "לגנוב" תמונה שלהם. המשימה שלו הייתה לרשום עובדות ברורות מהשטח והתוצאות שאליהן הגיע כוללות מגוון רחב של נסיבות, מגוון רחב של קבוצות, התרחשויות רבות, מידע אקראי, אי צדק, צילומים שהם כביכול חסרי צורה אישיותית כאשר היין עדיין שמר מקום לרגש ואפשר לנושא האנושי לפרוץ החוצה ולבלוט בתמונה.
מאוחר יותר אמר ד"ר פליקס נשיא הוועדה הלאומית לעבודת ילדים: "היין היה האיש הראשון שהפך ומיקד את המצלמה בצורה אינטליגנטית, מזדהה ומועילה לבעיות החברתיות, שבסופו של דבר הוא היה מזוהה אינטלקטואלית ולא רגשית".
ב-1909 יצר היין אוסף של תמונות והציג אותו בעלונים ובפוסטרים בתצוגה של הוועדה הלאומית לעבודת ילדים.
ב-1914 ארגן באופן עצמאי 11 מוצגים שהוצגו ב-50 ערים, 20 מדינות וכמו כן גם ב-16 מקומות שונים בעיר ניו יורק.
הפוסטרים נשאו מודעות כמו: "יוצרים זבל של בני אדם", "הילד הנורמלי" בהשוואה "לילד שעובד במפעל".
לאט לאט התמונות של היין נכנסו לכל מיני אזורים ומקומות בתוך סביבת החיים של כולם ולתוך התודעה של האוכלוסייה.
בסופו של דבר היין האמין באפקטיביות של התמונות ובתמונות שהוא יצר, בכנס של עובדים סוציאליים אמר..."לפעמים צילום זה יותר אפקטיבי מהמציאות מכיוון שבתמונה מה שלא הכרחי ולא מעניין נמחק מהתמונה, התמונה מוסיפה מציאות משל עצמה וישנה משיכה שטבועה בתוך התמונה שלא ניתן למצוא אותה באיורים או בציורים..".
מובן שכוונתו הייתה שבתמונה ניתן לשנות דברים שבמציאות לצערנו לא ניתן לשנות.
ב-1918 עזב היין את הוועדה הלאומית לעבודת ילדים והמשיך לפרויקטים נוספים.
עבודת ילדים > החוק להגנת הילד

למרות כל התמונות ומאמצו של היין והוועדה הלאומית לעבודת ילדים עברו מספר שנים עד שאמריקה חוקקה חוקים שקשורים לעבודת ילדים.
ב-1916 עבר בקונגרס של ארצות הברית חוק של עבודת ילדים אך רק ב-1938 הפך באופן רשמי החוק לעבודת ילדים להיות חלק מהחוקה בארצות הברית.
מבנה הצילומים

הקומפוזיציה הטיפוסית של היין הייתה להעמיד את הילדים במרכז התמונה מקדימה כאשר החלל שמקיף אותם היה הרקע של מקום עבודתם או של המכשירים העצומים בזמן שהם מבצעים את עבודתם, לפעמים היה הופך אותם לציר המרכזי של התמונה ומצלם אותם מכל הזויות ב ˚360.
היין היה מבצע לפעמים מעין סקירה של המפעל ואז היה הופך את הסביבה ברגע הצילום למצב של "נקי" מצב שבו לא רואים את כל מה או מי שמסביב חוץ מילד אחד במרכז התמונה.
הפרספקטיבה החדה הייתה מגיעה עד המרכז של התמונה והופכת את המפעל להראות ארוך יותר ממה שהוא ואת הילדים קטנים עוד יותר ממה שהם במציאות. עם הזמן המכונות נראו כאילו הן מתקדמות לעברנו אל מחוץ לתמונה.
כשהילדים היו מתרגלים כבר למקום עבודתם היה נראה שהם הפכו לחלק מהמכונה כמו אביזר שתלוי או קשור למכונה.
רוב המצולמים של היין היו אנשים או ילדים שככל הנראה לא צולמו אף פעם והמפגש עם היין היה הפעם הראשונה בה צולמו ולכן נראה שחלק מהילדים נראים קשוחים או קשים כאילו הפכו עצמם לחלק מהמכונה, רובם היו בעלי סבר פנים קודר, רציני ומדי פעם עצוב אך היו גם כאלה שחייכו חיוך שמח, אותו חיוך שהמצלמה מצליחה להוציא מכולם ובמיוחד מכאלה שראו לראשונה מצלמה.
גברים בעבודה

בשנת 1930 הוזמן היין לבצע פרויקט של תיעוד תהליכי הבניה של בניין האמפייר סטייט.
היין צילם את העובדים בעמדות מסוכנות ולא בטוחות. בזמן שהם מאבטחים את הברזל והפלדה במסגרת של המבנה, היין לקח הרבה מאותם הסיכונים שהעובדים לקחו, הוא ריחף כ-1000 רגל מעל השדרה החמישית בתוך סלסלה שעוצבה במיוחד עבורו במטרה לקבל את נקודת התצפית הטובה ביותר עבור צילומיו, והפיק מעל ל-1000 תמונות, בהן כמה שהפכו, ככל הנראה, למפורסמות ביותר מכלל עבודתו.
בשנת 1932 פרסם היין אוסף מסודר של תצלומים בשם "גברים בעבודה" (Men at Work) ספר תצלומים שמתאים לבני נוער וזכה בידי האגודה ללימוד הילד לתואר ספר הילדים הטוב ביותר של השנה.
ב-1933 קיבץ אוסף של תצלומים שנקרא "מבעד לנול" (Through The Loom) ספר שהכיל תמונות של עובדי מפעל, האוסף הזה שימש את כתב העת "הסקר" (The Survey) והוא נשלח גם למוזיאונים שונים כמו המוזיאון לאמנות מודרנית (ה-MoMA), מוזיאון ברוקלין (Brooklyn Museum) ומוזיאון המטרופוליטן. כמו כן אוסף זה נשלח גם לבתי ספר ולספריות והוצג ב-1933 ביריד העולמי.
שנים אחרונות

ב 1938 ללא הכנסה מעבודות צילום או מסוכנויות ממשלתיות החל מאמץ משותף של ברניס אבוט ואליזבט מקוסלנד (Elizabeth McCausland) לעודד את היין לאסוף את עבודותיו עבור תערוכה רטרוספקטיבית שתציג את עבודותיו על ציר הזמן במוזיאון הריוור סייד (Riverside Museum) בניו יורק. אליזבת מקוסלנד עזרה בבחירת התמונות ופרסומן.
בשנת 1939 פול קלוג', רוי סטרייקר, והיין ארגנו נותני חסות עבור תערוכת הרטרוספקטיבה של היין שנפתחה בינואר 1939 במוזיאון הריוור סייד. התערוכה נדדה לגלריית דס מויינס לאומנות באיווה (Des Moines Fine Arts Association Gallery in Iowa) ולמוזיאון העיר של ניו יורק (New York StateMuseum). התערוכה התקבלה באהדה בידי העיתונאות והפיקה רווחים עבור היין. בשנת 1940 מכר היין 10 תמונות מוגדלות לבית הספר החברתי של ניו יורק בעבור 150 דולר.
ב-4 בנובמבר 1940 נפטר היין לאחר ניתוח שעבר בבית החולים דובס פרי (Dobbs Ferry Hospital).
השפעתו על צלמים אחרים

בן שאן (Ben Shahn), צלם דוקומנטרי משנות ה-1930 שיבח את דמותו של היין ואמר: "היין היה אחד הצלמים הגדולים, אני לא מכיר צלם שלא נחשף והושפע במידה מסוימת מעבודתו של לואיס היין".
היְין החשיב עצמו לאמן בעל ידע באמנות ובפרט בצילום והייתה לו הערכה רבה למסורת האמנותית אך הצילום נחשב למדיה חדשה ולכן העשייה שלו נחשבה לתקדים בהיסטוריה של האמנות.
המוניטין שלו עלה בעיקר בשנות ה-1940 לאחר מותו כאשר הוא הפך לרוח המכוונת של אגודת הצילום של ניו יורק (New York Photo League) שהייתה קבוצה קיצונית של צלמים דוקומנטריים והתפתחה בשנים מוקדמות יותר במועדון הצילום של ניו יורק (Workers` Camera Club of New York).
ראו גם

ווקר אוונס
דורותיאה לאנג
אנרי קרטייה ברסון
לקריאה נוספת

לנגפורד מייקל,תולדות הצילום,הוצאת פוקוס,1994.
Goldberg, vicki, 1999. Lewise W.Hine: Children at Work, prestel verlag,Munich.London.New York, pp.7-19,103-104
Parr, Martin and Gerry Badger, 2004. The Photobook:A history, Vol.1, Phaidon, pp.117-123,126
Marien, Mary Warner,2006. Photography: a Cultural History(second edition), Laurence King Publishing, pp.202-208
Stepan Peter,Icons of Photography; The 20th Century, Munich: Prestel, 1999, p.18
הערות שוליים

↑  Russell Freedman, Kids at Work:Lewis Hine and the Crusade Against Child Labor (New York:Clarion Books,1994),p.19.
↑  Lewis Hine
↑  Owen Lovejoy, "Hail to Hine", Survey 63 (Nov.15,1929),pp.236-7;cited by Maren Stange,Symbols of Ideal Life,p.66.
↑  Lewis W.Hine,"Social Photography",op.cit.,p.356.
↑  Quoted as the epigraph to Lewis W.Hineand the American Social Conscience by Judith Mara Gutman (New York:Wallker and Company,1967)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007506117005171  PLWABN: 9810698914205606  BIBSYS: 97019315  BNE: XX971135  BnF: cb12315269w (data)  CANTIC: a1139383x  CiNii: DA04036178  GND: 118980068  ICCU: IEIV028330  ISNI: 0000 0000 8388 6900  LCCN: n50034947  NARA: 10580918  NGV: 2250  NKC: xx0160554  NLA: 36080131  NSK: 000452497  NTA: 068696876  PIC: 1984  RERO: 02-A005961026  RKD: 242383  SNAC: w690255p  SUDOC: 032048645  Trove: 1208381  ULAN: 500115193  VIAF: 64073980   WorldCat (עם VIAF): 64073980 
פועל על מכונת קיטור בתחנת כוח
ליאת פולוצקי

| --- | --- |

 לידה:  11 באוגוסט 1942 (בת 82) ירושלים, פלשתינה (א"י)
 שם לידה:  ליאת שפירא אלבום
 לאום:  ישראלית
 תחום יצירה:  ציור, צילום וכתיבה
 liat.cc
ליאת פולוצקי (נולדה בירושלים ב-11 באוגוסט 1942) היא ציירת ישראלית.
ביוגרפיה

פולוצקי נולדה בירושלים, בתם הבכורה של שלום שפירא ושל הסופרת והמשוררת דבורה שפירא לבית אלבום (דשא"ל). דור שביעי בארץ מצד אמה ודור שלישי בארץ מצד אביה. פולוצקי נולדה לאחר שנות עקרות רבות בגינן התעמק אביה בספרי קבלה, הגות ורפואה אלטרנטיבית ולבסוף חזר בתשובה. שנות הילדות החצויות בין אם, בת רב (נפתלי אלבום) שחזרה בשאלה ובין אב, בן למשפחה חילונית שחזרה בתשובה, השפיעו רבות לא רק על חינוכה אלא גם על התעניינותה ויצירתה העתידית. כשפולוצקי הייתה בת שש ואחותה הצעירה הייתה בת ארבע, נפרדו הוריה. שתי הבנות עברו לחסותה הבלעדית של האם ואילו אביה עבר לבני ברק, נישא בשנית לאישה חרדית, ומאז לא יצר קשר עם משפחתו החילונית. בבני ברק התפרסם כ"הצדיק הנסתר רבי שלום שפירא", עד למותו הטראגי מתאונה ביתית והוא בן 64.
פולוצקי לימדה מספר שנים ציור בבתי ספר יסודיים ותיכוניים ולאחר סיום לימודי התואר השני בפסיכולוגיה חינוכית, עבדה מספר שנים באיתור מחוננים בשרות הפסיכולוגי-חינוכי בירושלים. בהמשך עזרה לפתח את המחלקה לאיתור מחוננים במכון הנרייטה סאלד ועמדה בראשה למשך למעלה מעשור. במקביל לעבודתה בנושא המחוננים, הקימה משפחה והמשיכה לצייר, ליצור ולערוך תערוכות. בשנת 2006 המליץ משרד החינוך לשלוח אותה למרכז הבינלאומי לאמנות בפריז (״הסיטה״), למשך חצי שנה.
התפתחות עבודתה האמנותית
לאחר לימודיה בבצלאל ציירה פולוצקי בעיקר בצבעי מים, עד שנת 1999. בשנה זו חלו שני אירועים בעלי השלכה מהותית על יצירתה האמנותית בהמשך:
פולוצקי החלה לצייר בצבעי שמן על בד. שנה לאחר מכן, בשנת 2000, השתתפה בתערוכה "33X33 תמונת מצב", בה הציגה לראשונה ציורים בצבעי שמן.
פולוצקי החלה לצייר מיניאטורות והצטרפה לאגודה הישראלית למיניאטורות. ניצנים ראשונים לציור מיניאטורות למעשה החלו בתערוכת היחיד שלה בבית האומנים בירושלים בשנת 1992 "קטנות יותר וגדולות", שם הוצגו תמונות אשר יכלו להיחשב כמיניאטורות.
ציוריה המופשטים למחצה צופנים בתוכם נגיעות מיסטיות אותן ספגה מאביה, שמגיל רך מאוד הקריא לה קטעים שונים מספר הזוהר. את המסתורין עליו גדלה פולוצקי, היא ניסתה להעביר גם ליצירותיה ברבות השנים. ציוריה מאופיינים בכך שלעיתים לא די במבט ראשון כדי להבינם, שכן רב בהם הנסתר על הנגלה ותוך כדי התבוננות חוזרת ניתן למצוא בהם רבדים שונים וחדשים.
ציורי השמן של פולוצקי מצטיינים במעברים עדינים ורגישים בין הצבעים השונים ורק לעיתים רחוקות נמצא בהם טביעות אצבע של מכחול או מעברים חדים. בחלק מציוריה קיימת השראה ניכרת מהאור הישראלי הלבן והמסמא. הציורים בצבעי המים בנויים לרוב סביב חללים לבנים יוצרי אור וסביבם ישנו גודש רב של שכבות שקופות בצבעים. גם ברבים מציורי השמן ניתן למצוא כתם לבן שהוא מוקד האור וממנו מתחילה התמונה.
בצד סגנונה הייחודי, ניתן למצוא בציוריה, בעיקר באלו מצבעי המים, גם השפעה מסוימת של הציור היפני שממנו התפעלה בנעוריה.
נושאי הציורים של פולוצקי מושפעים הן מהנוף סביבה, אשר עובר טרנספורמציה והופך למשהו חדש והן משורשיה הישראליים-יהודיים והתרבות המערבית אותה ספגה במרוצת חייה. בעבודות הגדולות יותר נמצא ביטוי לסערות נפש ולעולם הפנימי, המורכב מהתכנים עליהם גדלה ופחות נזהה בהם את הנוף החיצוני. בציורי המיניאטורות ניתן לזהות לעיתים פיסות נוף המוכרות מנופים טבעיים מסביב לירושלים.
ציורי השמן שצוירו בעשור האחרון מנסים לשמר את השקיפות המאפיינת לצבעי המים, אהבתה הראשונה, ומהווים בכך מצרף ייחודי ומרתק לשילוב טכניקות שונות בציור.
ציוריה הוצגו בתערוכות בישראל ובחו״ל, ומוצגים באוספי אמנות שונים בישראל ובחו״ל. בין היתר לעיטור מבני ציבור בישראל.
פולוצקי פרסמה ספרים שכתבה וספרים שאיירה וכיום ממשיכה ליצור בביתה אשר בירושלים.
חיים אישיים

נשואה ואם לשלושה בנים.
לימודים

1963-1960, ״בצלאל״, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים, גרפיקה
1966-1965, ״בצלאל״, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים, אמנות פלסטית
1966-1968, ״הסמינר ע״ש דוד ילין״, ירושלים, הוראת אמנות
1972-1970, ״האוניברסיטה העברית״, ירושלים, תואר ראשון בחינוך ותולדות האמנות, BA
1972-1976, ״האוניברסיטה העברית״, ירושלים, תואר שני בפסיכולוגיה חינוכית, MA
1999, ״האוניברסיטה העברית״, ירושלים, דוקטור לפילוסופיה, PH.D
פרסים ומלגות

2002 - פרס שני בתערוכה הבינלאומית ״Salon des Léopard״, שנערכה בסן-טרופה, צרפת.
2002 - פרס שלישי בתערוכה הבינלאומית "הצבע הכחול באמנות", שנערכה ברוֹקְבּרוּן, דרום צרפת.
2003 - פרס שלישי בתערוכה הבינלאומית "הצבע הכחול והצבע הכתום באמנות", שנערכה בסומיר, דרום צרפת.
2005 - פרס שני בתערוכה "מחווה לאורוגוואי", שנערכה בשגרירות אורוגוואי בהרצליה, ישראל.
2006 - מלגת שהות בקריית האמנים בפריז ״הסיטה״, מטעם משרד החינוך והתרבות.
2019 - פרס לפסל המיניאטורי הטוב ביותר, בקטגוריה "שונות", בתערוכת המיניאטורות הבינלאומית ה-28 שנערכה בגלריה "ליד הים", נאגס הד, צפון קרוליינה, ארצות הברית.
יצירות במוסדות ציבור

״מעשה בראשית״, יצירה בת חמש תמונות בצבעי שמן על בד, כל אחת בגודל של 80X60 ס"מ. נרכשה על ידי האוניברסיטה העברית בירושלים ומוצגת בבניין ליהדות ע"ש יצחק רבין בקמפוס הר הצופים בירושלים. קישור לתערוכה
"קרעים בחלום", יצירה בצבעי שמן על בד, בגודל 180X120 ס"מ. נושאה הפיגוע בקו 20 בירושלים שהתרחש בשנת 2001, הוצגה בלשכת ראש עיריית ירושלים בתקופת כהונתו של אורי לופוליאנסקי ונעלמה מהלשכה בתקופתו של ראש העיר ניר ברקת.
תערוכות יחיד נבחרות

1980 - גלריית אלון, ירושלים, "חלום בנוף" - טכניקת מים מעורבת, צבעים מונוכרומיים.
1981 - בית האמנים, ירושלים, "דרכים" - תבליטי עץ בצירוף מראות צבועים בצבעים תעשייתיים.
1988 - בית האמנים, ירושלים, "קטנות, קטנות יותר וגדולות" - אקוורלים.
1992 - גלריית נורה, ירושלים, "התבוננויות" - אקוורלים והדפסי משי.
2001 - בית האמנים, ירושלים, "תצריפי נוף" - סדרות של ציורים קטנים בצבעי שמן על בד.
2001 - גלריית תיאטרון ירושלים, ירושלים "דינמיקה" - ציורים גדולים בצבעי שמן על בד.
2001 - בית האמנים, תל אביב, "תצריפי נוף II " - ציורים קטנים בצבעי שמן על בד.
2003 - גלריה דנון תל אביב, בית הראשונים, ביתן אהרון "משחקי אור", ציורים בצבעי שמן על בד.
2003 - מוזיאון בית אוסישקין, גן החיות התנכ"י בירושלים, " אלף בית של ציפורים" ציורי ציפורים בצבעי מים שצוירו לספרו של עזריה אלון.
2003 - הגלריה העירונית בירושלים, "קרעים בחלום", סדרה של תמונות בצבעי שמן על בד שנעשו בעקבות הפיגוע בקו 20 בירושלים.
2004 - המשכן לאמנויות הבמה בית האופרה, תל אביב, "לברוא עולם קסום מתוך הליבה" סדרות של טריפטיכים בצבעי שמן על בד.
2004 - בית גבריאל בכנרת, "מעמקים" תמונות כחולות בצבעי שמן על בד, בנושא הים ומעמקי הנפש (התערוכה הוצגה גם בתיאטרון ירושלים בשנת 2006).
2006 - המרכז הבינלאומי לאמנות ״הסיטה״, פריז, "ברוח הסטודיו שבו צייר מרדכי ארדון" תערוכה של תמונות בצבעי שמן, צבעי מים ותחריטים.
2007 - בית האמנים תל אביב, "תחריטים פריס, 2006", תערוכת תחריטים מיניאטוריים.
2010 - בית האמנים ירושלים, "קטנות שהן גדולות, מיניאטורות 1999-2009", תערוכה רטרוספקטיבית של מיניאטורות מהעשור בין 2000-2010.
2013 - בית האמנים על שם זריצקי, תל אביב, "מסתרי הסתיו", תערוכת עבודות מרובעות בצבעי שמן על בד בנושא הסתיו. סרטון הסבר על התערוכה
2021 – מוזיאון הטבע, ירושלים, "דיאלוגים, בין קו לכתם, ציור ומיצב, צבעוניות ומונוכרומטיות". תערוכה רטרוספקטיבית של היצירות בין השנים 2016-2021.
2022 - בית האמנים על שם זריצקי תל אביב, "רטרוספקטיבה של סדרות", תערוכה רטרוספקטיבית של סדרות בין השנים 2000 - 2022.
ספריה

"סוד החממה", הוצאת תמוז (1997).
"מעבר לגבול היכולת, משיגוּת יתר, מקורותיה והשלכותיה", הוצאת הקיבוץ המאוחד (2015).
קטלוגים

2001 - ״תנועה (תצריפי נוף, דינמיקה)״.
2003 - ״משחקי אור״, ״קרעים בחלום״.
2004 - ״לברוא עולם קסום מתוך הליבה״, ״מעמקים – מסע למעמקי הים ולמעמקי הלא-מודע״.
2007 - ״תחריטים, פריס 2006״.
2010 - ״קטנות שהן גדולות, מיניאטורות 1999 – 2009״.
2013 - ״מסתורי הסתיו״.
2021 - "דיאלוגים בין קו לכתם, ציור ומיצב, צבעוניות ומונוכרומטיות".
2022 - ״רטרוספקטיבה של סדרות״.
איורים

ספרו של עזריה אלון "אלף בית של ציפורים" בהוצאת הקיבוץ המאוחד, 2003
ספרה של דבורה שפירא אלבוים (דשאל) "המוזה של צפת" הודפס במגמה לאומניות הדפוס, קריית נוער ירושלים, 1982
ספר השירים של דבורה שפירא אלבוים (דשאל) "דרך חומות ירושלים" הודפס במגמה לאומניות הדפוס, קריית נוער ירושלים, 1974
ספר השירים של דבורה שפירא אלבוים (דשאל) "ירושלים בין מלחמה ואתנחתא", הוצאה עצמית, 1970
ספר השירים של אדם ד. "חותם הגליל", הוצאת חותם, 1967
מאמרים

״הבדלים בין בנים ובנות בתוצאות המבחנים לאיתור מחוננים״, בתוך החוברת: זיהוי מחוננות וטיפוחה, מהדורה מורחבת. מכון הנרייטה סאלד (אייר תשמ"ט), פרסום מס' 660, עמ' 18–30.בהוצאת מכון הנרייטה סאלד, המרכז למידע במדעי החברה, ירושלים 1989.
״קריטריונים, שיטות אבחון ובעיות באיתור תלמידים מחוננים״, בתוך "הד החינוך" 1991.
Talent for the future, Test anxiety among Children administered screening ,tests for giftedness בתוך ספר הכנס הבינלאומי לילדים מחוננים, עמוד 240, האג 1992.
״דמות האישה בספרות הצדיקים לילדים״, בתוך: ספרות ילדים ונוער, שנת העשרים ושתיים חוברת ד' (88) הוצאת משרד החינוך והתרבות, המדור לספרות ילדים, ירושלים 1996.