stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרסי ג'קסון והאולימפיים (סדרת טלוויזיה)
סקירה > פרקים

|  מספר פרק |  מספר פרק בעונה |  שם הפרק באנגלית |  שם הפרק בעברית |  בימוי |  כתיבה |  תאריך שידור מקורי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1 | I Accidentally Vaporize My Pre-Algebra Teacher | אני מאייד בטעות את המורה שלי לאלגברה | ג'יימס בובין | ריק ריירדן וג'ונתן אי. סטיינברג | ‏20 בדצמבר 2023 |
| 2 | 2 | I Become Supreme Lord of the Bathroom | אני הופך לשליט העליון של חדר האמבטיה | ג'יימס בובין | ריק ריירדן וג'ונתן אי. סטיינברג | ‏20 בדצמבר 2023 |
| 3 | 3 | We Visit the Garden Gnome Emporium | אנחנו מבקרים בממלכת גמדי הגן | אנדרס אנגסטרום | ג'ונתן אי. סטיינברג ומוניקה אווסו-ברין | 27 בדצמבר 2023 |
| 4 | 4 | I Plunge to My Death | אני צולל אל מותי | אנדרס אנגסטרום | ג'ונתן אי. סטיינברג וג'ו טרץ' | 3 בינואר 2024 |
| 5 | 5 | A God Buys Us Cheeseburgers | אל קונה לנו צ'יזבורגר | ג'ט וילקינסון | ריק ריירדן וג'ונתן אי. סטיינברג | 10 בינואר 2024 |
| 6 | 6 | We Take a Zebra to Vegas | אנחנו לוקחים זברה לווגאס | ג'ט וילקינסון | ג'ונתן אי. סטיינברג וג'ו טרץ' | 17 בינואר 2024 |
| 7 | 7 | We Find Out the Truth, Sort Of | אנחנו מגלים את האמת, בערך | אנדרס אנגסטרום | אנדרו מילר | 24 בינואר 2024 |
| 8 | 8 | The Prophecy Comes True | הנבואה מתגשמת | ג'ט וילקינסון | קרייג סילברסטיין | 31 בינואר 2024 |
הפקה > פיתוח

בשנת 2018, פרסם ריק ריירדן פוסט בבלוג האישי שלו, בו הוא שיתף בניסיונו המר ובסלידתו מעיבוד ספריו לקולנוע. עם זאת, בדצמבר 2019, נמסר כי ריירדן נפגש עם בכירים באולפני דיסני והציג את רעיונו לעיבוד ספרי הסדרה. בתחילת מאי 2020, ריירדן הודיע בטוויטר כי הוא ואשתו מעורבים בפיתוח סדרה המבוססת על סדרת הרומנים עבור שירות "דיסני+". בשלהי אותו החודש, ריירדן צייץ תמונה שאישרה כי הוא עובד על מתווה הפיילוט עבור הסדרה הפוטנציאלית.
במרץ 2021, ריירדן עדכן כי בעוד שהפקת הסדרה טרם אושרה רשמית, תהליך הפיתוח מתקדם בהדרגה אך בצורה חלקה. באפריל 2021, נמסר כי ג'ונתן א. שטיינברג ישמש כתסריטאי-שותף ומפיק בפועל עבור פרק הפיילוט לצד ריירדן, וב-15 ביולי 2021, נמסר כי הוא ודן שוץ ישמשו כמפיקים בפועל. ריירדן העיר כי שטיינברג ושוץ "מתעקשים אפילו יותר" ממנו להיות נאמנים לרומנים. באותו יום, נמסר על הצטרפותם של מוניקה אווסו-ברין, דפני אוליב, סטיוארט סטרנדברג, זואי נירי, ג'ו טראץ' וקסבייר סטיילס לצוות התסריטאים.
בינואר 2022, נמסר כי הפקת הסדרה אושרה רשמית.
העונה השנייה צפויה לעלות בדצמבר 2025, כאשר תאריך הבכורה המדויק יוכרז בעתיד.
במרץ 2025 הסדרה חודשה לעונה שלישית בדיסני+ כמעט שנה לפני בכורת העונה השנייה והיא תתבסס על הספר "פרסי ג'קסון וקללת הטיטאן" מאת ריק ריירדן. ריק ריירדן הודה למעריצי הסדרה על התמיכה וציין כי העונה השלישית תביא לראשונה למסך דמויות אהובות כמו הציידות של ארטמיס וניקו די אנג'לו.
הפקה > כתיבה

על פי ריירדן, עלילת הסדרה עתידה לעבד כל רומן בסדרה לעונה באורך מלא, כאשר העונה הראשונה תהווה עיבוד לרומן הראשון, "גנב הברק", וכן הלאה בהתאם. בנוסף לכתיבת הפיילוט, ריירדן ושותפו להפקת הסדרה, ג'ונתן א. שטיינברג, יצרו תנ"ך (אנ') עבור הסדרה, וכמו כן התוו את מתווה העלילה עבור העונה הראשונה ועבור עונות עתידיות פוטנציאליות.
הפקה > ליהוק

ב-27 באפריל 2021, נמסר כי תהליך הליהוק הראשוני כבר החל. ב-11 באפריל 2022, נמסר על ליהוקו של ווקר סקובל לדמותו של פרסי ג'קסון. במאי 2022, נמסר על ליהוקם של ליאה סאווה ג'פריס ואריאן סימחדרי לדמויותיהם של אנבת' צ'ייס וגרובר אנדרווד. ב-2 ביוני 2022, נמסר על ליהוקם של וירג'יניה קול, גלין טורמן, ג'ייסון מנזוקאס, מייגן מולאלי וטים שארפ לצוות השחקנים המשני. בשלהי יוני 2022, נמסר על ליהוקם של דיור גודג'ון, צ'ארלי בושנל ואוליבי מורטון.
בספטמבר 2024, פורסם כי תמרה סמארט לוהקה לתפקיד תאליה גרייס בעונה השנייה של הסדרה, סמארט תופיע בתפקיד אורח חוזר.
הפקה > צילומים

צילומי הסדרה החלו ב-2 ביוני 2022, בוונקובר, קנדה; ועל בימוי הפרקים אמון הבמאי ג'יימס בובין.
הפצה > שיווק

הקדימון הרשמי עבור הסדרה נחשף במהלך כנס D23 שנערך בספטמבר 2022. בתגובה לקדימון, הדגישה רותם רוסק מ-"Nerdist" כיצד נעשה שימוש בקדימון בשורות הפתיחה של "גנב הברק", בעוד שקנדל מאיירס מ-"Collider" ציינה לחיוב את הטון האפל שהוצג במהלכו.
הפצה > שידור

ביולי 2022, הצהיר ריירדן כי משבצת שידור הסדרה מיועדת לתחילת שנת 2024. באוגוסט 2023, הודיעה חברת וולט דיסני כי הסדרה תעלה לשידור בשירות "דיסני+" ב-20 בדצמבר 2023.
פרסים ומועמדויות

| פרס | שנה | קטגוריה | מועמד/ים | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס סאטורן | 2025 | סדרת הפנטזיה הטובה ביותר | "פרסי ג'קסון והאולימפיים" | מועמדות |  |
| פרס בחירת הילדים של ניקלודיאון | 2024 | תוכנית טלוויזיה אהובה לילדים | "פרסי ג'קסון והאולימפיים" | זכייה |  |
| פרס בחירת הילדים של ניקלודיאון | 2024 | כוכב טלוויזיה אהוב (ילדים) | ווקר סקובל | זכייה |  |
אני עדיין כאן

| --- | --- |

 מבוסס על:  הספר "Ainda Estou Aqui" מאת מרסלו רובנס פייבה
 בימוי:  וולטר סאלס
 הופק בידי:  Martine de Clermont-Tonnerre, רודריגו טיקסיירה 
 תסריט:  מורילו האוזר והייטור לורגה
 עריכה:  אפונסו גונוואלס 
 שחקנים ראשיים:  פרננדה טורס סלטון מלו פרננדה מונטנגרו
 מוזיקה:  וורן אליס 
 מדינה:  ברזיל 
 חברת הפקה:  VideoFilmes RT Features Mact Productions Arte France Cinéma Conspiração Globoplay
 חברה מפיצה:  הוצאת סוני פיקצ'רס 
 הקרנת בכורה:  16 בינואר 2025 
 משך הקרנה:  135 דק' 
 שפת הסרט:  פורטוגזית 
 סוגה:  דרמה ‏•‏‏ ביוגרפי ‏•‏‏ פוליטי
 מקום התרחשות:  ריו דה ז'ניירו, סאו פאולו 
 הכנסות:  33 מיליון דולר
 פרסים:  פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה (פרננדה טורס)  פרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר בסרט דרמה (פרננדה טורס)  Best Screenplay Award (Venice Film Festival)  פרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אני עדיין כאן (בפורטוגזית: Ainda Estou Aqui) הוא סרט דרמה ביוגרפי פוליטי משנת 2024, שבויים על ידי וולטר סאלס ונכתב על ידי מורילו האוזר והייטור לורגה. הסרט מבוסס על ספר הזיכרונות Ainda Estou Aqui מאת מרסלו רובנס פייבה, ועוסק במאבקה של יוניס פייבה, אם ואקטיביסטית, בעקבות היעלמותו הכפויה של בעלה, הפוליטיקאי רובן פייבה, בתקופת הדיקטטורה הצבאית בברזיל. הסרט מציג סיפור אישי שמשקף את ההיסטוריה הפוליטית המורכבת של ברזיל ואת מאבקה של משפחה אחת באי צדק ודיכוי.
הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר, כולל בקטגוריית הסרט הטוב ביותר.
עלילה

בשנות ה-70 בריו דה ז'ניירו, חוזר רובן פייבה, חבר קונגרס לשעבר, לברזיל לאחר שש שנים בגלות עצמית בעקבות הדחתו לאחר ההפיכה הצבאית ב-1964. הוא גר עם אשתו יוניס וחמשת ילדיהם בבית שליו ליד חוף לבלון, בעודו ממשיך לעסוק בפעילות אזרחית ולסייע למהגרים פוליטיים. חייהם נראים לכאורה רגועים, אך העננה הפוליטית שמרחפת מעל ברזיל מאיימת לשבש את שגרת חייהם.
בינואר 1971, פשיטה צבאית על ביתם מובילה למעצרו ולהיעלמותו של רובן. יוניס מתחילה לחקור בפומבי את היעלמותו, אך נעצרת בעצמה ועוברת עינויים במשך 12 ימים. בתם המתבגרת, אליאנה, נכלאת גם היא למשך 24 שעות. מאבקיה הציבוריים של יוניס מעלים זעם מתון בתקשורת, וחבריהם של בני המשפחה מצליחים להניע את הרשויות למסור ליוניס מידע חלקי על גורלו של רובן. הסצנות מציגות את המאבק הנואש של משפחה הנמצאת בין הפטיש לסדן, בניסיון לחשוף את האמת בעולם רווי פחד והשתקה.
עשרים וחמש שנים לאחר מכן, בשנת 1996, מקבלת יוניס תעודת פטירה רשמית מהרשויות הברזילאיות, המאשרות את מותו של רובן תחת המשטר הצבאי. המסמך מסמל את ההכרה באחריות המדינה למעשיה. בשנת 2014, במהלך מפגש משפחתי עם ילדיה ונכדיה, יוניס בת ה-85, שסובלת מאלצהיימר מתקדם, צופה בכתבה בטלוויזיה על ועדת האמת הלאומית (אנ'). הכתבה מעוררת בה זיכרונות ישנים ומכאיבים, והיא נזכרת באירועים שהודחקו לאורך השנים.
שחקנים

יוניס פייבה הצעירה (פרננדה טורס)
יוניס פייבה המבוגרת (פרננדה מונטנגרו)
רובן פייבה (סלטון מלו) – פוליטיקאי ואב משפחה אוהב שנאבק בצדק.
מרסלו רובנס פייבה הצעיר (גילהרמה סילביירה)
מרסלו רובנס פייבה המבוגר (אנטוניו סאבויה)
ורה פייבה (ולנטינה הרסאז'ה)
ורה פייבה המבוגרת (מריה מנואלה)
אליאנה פייבה (לואיזה קוסובסקי)
אליאנה פייבה המבוגרת (מרג'ורי אסטיאנו)
נאלו פייבה (ברברה לוז)
נאלו פייבה המבוגרת (גבריאלה קרניירו דה קונה)
הפקה

הסרט נכתב על ידי מורילו האוזר והייטור לורגה, בהתבסס על ספרו האוטוביוגרפי של מרסלו רובנס פייבה. ההפקה החלה ביוני 2023 בריו דה ז'ניירו, עם צוות בינלאומי ומגוון. הסרט הופק בשיתוף פעולה בין חברות הפקה בברזיל, צרפת, וגורמים נוספים, כולל VideoFilmes, RT Features, Globoplay, ו-Arte France Cinéma. הפקה זו איפשרה ליצירה לשלב אלמנטים תרבותיים ופוליטיים שונים וליצור חוויה קולנועית אוניברסלית.
הוצאה

הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים של ונציה ה-81 ב-1 בספטמבר 2024, וזכה למחיאות כפיים במשך מעל 10 דקות. הוא זכה בפרס התסריט הטוב ביותר והיה מועמד לפרס אריה הזהב. לאחר מכן הוקרן בפסטיבלים בטורונטו, ניו יורק ולונדון. הסרט יצא לבתי הקולנוע בברזיל ב-7 בנובמבר 2024, והפך לסרט הברזילאי המצליח ביותר מאז מגפת הקורונה, עם הכנסות של 11.1 מיליון דולר. בנוסף, הסרט זכה להקרנות מיוחדות בערים מרכזיות בצרפת, ונצפה בידי קהלים בינלאומיים רבים. בישראל, הופץ הסרט תחת השם "אני עדיין כאן" והוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה ואף פתח את פסטיבל הקולנוע ערבה.
בפברואר 2025, חברת Sony Pictures Classics הודיעה על תאריכי הפצה בינלאומיים נוספים לסרט באמריקה הלטינית ובאירופה.
ביקורות וקבלה > תגובות המבקרים

הסרט זכה לשבחי המבקרים, עם דגש מיוחד על הופעתה של פרננדה טורס, שנחשבה לאחת הטובות בקריירה שלה. באתר Rotten Tomatoes קיבל הסרט דירוג חיובי של 90%, בעוד Metacritic העניק לו ציון 79 מתוך 100. המבקרים שיבחו את השילוב בין דרמטיות ואמפתיה ואת העומק הרגשי שהעניקה טורס לדמותה של יוניס. המבקרים ציינו גם את השילוב הוויזואלי המרשים, האווירה המיוחדת שהצליחו ליצור הצוות והבמאי, והיכולת של הסרט להעלות שאלות נוקבות על צדק ואמת.
ביקורות וקבלה > הכנסות

הסרט הפתיע בקופות, וביום הראשון להקרנתו בברזיל משך 50,320 צופים והכניס 1.1 מיליון ריאל. בסוף השבוע הראשון זכה הסרט להצלחה אדירה עם 358,000 כרטיסים שנמכרו. הצלחתו הכלכלית חיזקה את מעמדו כאחד הסרטים החשובים של השנה, והפכה אותו לנושא שיחה מרכזי בתעשיית הקולנוע הברזילאי והבינלאומי.
נכון לפברואר 2025, הסרט הכניס 18.7 מיליון דולר ברחבי העולם והוא הסרט הברזילאי הרווחי ביותר מאז תקופת המגפה. בקופות בארצות הברית הסרט הכניס מיליון דולר מהפצה מוגבלת בניו יורק ולוס אנג'לס בינואר 2025, ועתיד להתרחב בארצות הברית ב-7 בפברואר.
ביקורות וקבלה > פרסים ומועמדויות

| פרס | שנה | קטגוריה | עבור | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס איגוד מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס | 8 בדצמבר 2024 | השחקן הראשי הטוב ביותר | פרננדה טורס |  מקום שני |  |
| פרס גלובוס הזהב | 5 בינואר 2025 | השחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה | פרננדה טורס | זכייה |  |
| פרס גלובוס הזהב | 5 בינואר 2025 | הסרט הזר הטוב ביותר | "אני עדיין כאן" | מועמדות |  |
| פרס סטלייט | 26 בינואר 2025 | השחקנית הטובה ביותר בסרט קולנוע - דרמה | פרננדה טורס | זכייה |  |
| פרס סטלייט | 26 בינואר 2025 | הסרט הטוב ביותר - בינלאומי | "אני עדיין כאן" | מועמדות |  |
| פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי | 7 בפברואר 2025 | הסרט הטוב ביותר בשפה זרה | "אני עדיין כאן" | בהמתנה |  |
| פרס גויה | 8 בפברואר 2025 | הסרט האיברו-אמריקאי הטוב ביותר | "אני עדיין כאן" | בהמתנה |  |
נערת השעשועים האחרונה

| --- | --- |

 בימוי:  גיה קופולה
 הופק בידי:  רוברט שוורצמן 
 תסריט:  קייט גרסטן
 שחקנים ראשיים:  פמלה אנדרסון ג'יימי לי קרטיס דייב בטיסטה ברנדה סונג קירנן שיפקה בילי לורד ג'ייסון שוורצמן
 מוזיקה:  אנדרו וויאט
 צילום:  אוטום דוראלד 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 הקרנת בכורה:  קנדה 6 בספטמבר 2024 (טורונטו) ארצות הברית 10 בינואר 2025
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה
 הכנסות:  5.8 מיליון דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
"נערת השעשועים האחרונה" (באנגלית: The Last Showgirl) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2024 בבימויה של גיה קופולה (אנ') ובתסריט מאת קייט גרסטן. הסרט בכיכובם של פמלה אנדרסון, ג'יימי לי קרטיס, דייב בטיסטה, ברנדה סונג, קירנן שיפקה, בילי לורד וג'ייסון שוורצמן.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו ב-6 בספטמבר 2024, ויצא לאקרנים בארצות הברית ב-10 בינואר 2025. הסרט זכה לביקורות חיוביות באופן כללי, כשהופעתה של אנדרסון זכתה לשבחים רבים. הוא היה מועמד לשני פרסים בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-82 עבור השחקנית הטובה ביותר בסרט דרמה ושיר מקורי, ולשני פרסים בטקס פרס גילדת שחקני המסך ה-31. נוסף על כך, הסרט קיבל הכרה בינלאומית והוצג בפסטיבלים רבים נוספים, מה שחיזק את מעמדו בקרב המבקרים ובקרב קהל הצופים.
תקציר העלילה

שלי גרדנר (פמלה אנדרסון), נערת שעשועים מנוסה ומצליחה, אשר אחרי שלושים שנות קריירה מזהירה מוצאת את עצמה עומדת בפני שינוי דרמטי בחייה. סגירה פתאומית של מופע השעשועים שבו השתתפה מכריחה אותה להתמודד עם שאלות על עתידה ועל זהותה האישית.
במהלך הסרט, שלי מנסה להתאים את עצמה למציאות חדשה ולבחון את חלומותיה מחדש, בזמן שהיא מתמודדת עם קשרים אישיים ומשפחתיים מורכבים, כולל הקשר שלה עם בתה האנה (בילי לורד). העלילה חוקרת נושאים של שינוי, קבלה עצמית, וחיפוש משמעות בעולם שבו הפרק הקודם של חייה הגיע לסיומו.
הסרט משלב רגעים דרמטיים ומרגשים עם אלמנטים נוסטלגיים שמספקים הצצה אל עולם השעשועים של לאס וגאס.
צוות השחקנים

שלי גרדנר (פמלה אנדרסון) – נערת שעשועים מנוסה ומצליחה המתמודדת עם שינויים משמעותיים בחייה.
אנט (ג'יימי לי קרטיס) – חברתה הטובה של שלי, מלצרית ובעלת עבר כנערת שעשועים בעצמה.
אדי (דייב בטיסטה) – מפיק המופע וכוח מניע משמעותי במאחורי הקלעים.
מרי-אן (ברנדה סונג) – נערת שעשועים צעירה השואפת להגיע לפסגת הקריירה.
ג'ודי (קירנן שיפקה) – דמות מפתח בסיפור המייצגת את הדור החדש של נערות השעשועים.
האנה (בילי לורד) – בתה של שלי, המנסה ליצור קשר מחודש עם אמה.
במאי (ג'ייסון שוורצמן) – דמות המתמודדת עם לחצים יצירתיים ותעשייתיים.
הפקה

בפברואר 2024, לאחר שסיום הצילומים הושלם, הוכרז על הפקת הסרט בבימויה של ג'יה קופולה ותסריט מאת קייט גרסטן. הסרט צולם במשך 18 ימים בלבד, תוך כדי הפקת תוצאה קולנועית איכותית בזמן קצר. במאי 2024, הוצג מבט ראשון על הסרט במסגרת שוק הקולנוע בקאן, והוכרז כי חברות Goodfellas ו-Utopia יטפלו במכירות בינלאומיות. הפקה זו זכתה לתשומת לב רבה בשל העבודה המהירה והיעילה שהתקבלה.
התסריט נכתב בהשראת מחזה שלא הופק בשם "Body of Work", שגרסטן פיתחה בהשראת ביקוריה במופע "Jubilee!" שנסגר. הסרט מכיל אלמנטים נוסטלגיים ושואף להנציח את תרבות השעשועים של לאס וגאס לצד התמודדות עם אתגרים אישיים וחברתיים.
פסקול

פסקול הסרט הולחן על ידי אנדרו וויאט, והוא יצא דיגיטלית ב-20 בדצמבר 2024 על ידי Milan Records. שיר הסיום של הסרט, "Beautiful That Way", בוצע על ידי מיילי סיירוס ונכתב בשיתוף פעולה עם ליקה לי. השיר זכה לשבחים רבים ואף היה מועמד לפרסים שונים, כולל פרס גלובוס הזהב לשיר המקורי הטוב ביותר. הפסקול משלב לחנים המלווים את רגעי המפתח בסרט ומשקפים את מצב הרוח של הדמויות בצורה ייחודית.
בנוסף, השיר "Beautiful That Way" הפך לסמל של הסרט בשל המסר העמוק שלו, המדגיש את היופי שבקבלה עצמית והשלמה עם שינויים בחיים. השיר קיבל תגובות נלהבות ממעריצים ומבקרים כאחד, והולחן במיוחד כדי ללכוד את רוח הסרט ואת רגשותיו המרכזיים.
הפצה

הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים בטורונטו ב-6 בספטמבר 2024, והשתתף גם בתחרות הראשית של פסטיבל סן סבסטיאן, שם זכה לשבחים מיוחדים על העיצוב האמנותי והופעות המשחק. ב-13 בדצמבר 2024, הוקרן הסרט בלוס אנג'לס למשך שבוע אחד לצורך זכאות לאוסקר, לפני יציאה רחבה ב-10 בינואר 2025. ההפצה זכתה להצלחה בינלאומית כאשר הסרט הוקרן בעשרות מדינות וזכה להכרה רחבה ברחבי העולם.
ביקורות

הסרט זכה לציון של 83% באתר Rotten Tomatoes עם ממוצע דירוג של 6.9/10. ההופעה של פמלה אנדרסון הוכרה כאחת מהטובות בקריירה שלה, עם השוואות לג'ודי הולידיי על ידי מבקרים רבים. הביקורות שיבחו את האיזון המיוחד בין העלילה הדרמטית לבין הרגעים המרגשים והמרוממים שמעניקים לסרט עומק רגשי יוצא דופן.
מבקרים רבים ציינו את האותנטיות של הסרט בתיאור חייהן של נערות השעשועים ואת הדרך בה הוא מתמודד עם נושאים כמו שינוי, זהות אישית וכוח נשי. ביצועי השחקנים, העיצוב האמנותי, והפסקול זכו כולם לשבחים.
הערות שוליים

↑  The Last Showgirl, Box Office Mojo
↑  Simon Thompson, ‘The Last Showgirl’ Pamela Anderson Wants Opportunities Not Apologies, Forbes (באנגלית)
1 2  A. B. C. News, Review: Pamela Anderson is unforgettable in 'The Last Showgirl', ABC News (באנגלית)
↑  The Last Showgirl, TIFF (באנגלית)
↑  Justin Kroll, Pamela Anderson, Kiernan Shipka, Jamie Lee Curtis, Dave Bautista, Brenda Song And Billie Lourd To Star In ‘The Last Showgirl’ From Gia Coppola, Deadline, ‏2024-02-01 (באנגלית אמריקאית)
↑  Pete Hammond, ‘The Last Showgirl’ Review: Pamela Anderson Is A Revelation In Gia Coppola’s Smart Story Of A Vegas Veteran As The Spotlight Fades – Toronto Film Festival, Deadline, ‏2024-09-06 (באנגלית אמריקאית)
↑  Melanie Goodfellow,Andreas Wiseman, Goodfellas & Utopia Unveil First Image Of Pamela Anderson In Gia Coppola’s ‘The Last Showgirl’ As They Team To Co-Sell – Cannes Market, Deadline, ‏2024-05-02 (באנגלית אמריקאית)
↑   Pamela Anderson's Role Of A Lifetime In 'The Last Showgirl', סרטון בערוץ "Deadline Hollywood", באתר יוטיוב, 7 בספטמבר 2024
↑  Matt Grobar, CAA Signs ‘The Last Showgirl’ Scribe Kate Gersten, Deadline, ‏2024-08-06 (באנגלית אמריקאית)
↑  Meet Our Artists, www.roundabouttheatre.org (באנגלית)
↑  Steven J. Horowitz, Miley Cyrus Releases Golden Globe-Nominated Ballad ‘Beautiful That Way’, Variety, ‏2024-12-09 (באנגלית אמריקאית)
קורט פרנץ

| --- | --- |

 לידה:  17 בינואר 1914 דיסלדורף, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  4 ביולי 1998 (בגיל 84) וופרטל, גרמניה גרמניה 
 מדינה:  רפובליקת ויימאר, גרמניה הנאצית, גרמניה המערבית 
 השתייכות:  אס אס 
 תקופת הפעילות:  מ-1935 
 דרגה:   אונטר-שטורמפיהרר
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה 
 
קורט הוברט פרנץ (בגרמנית: Kurt Hubert Franz; ‏17 בינואר 1914 – 4 ביולי 1998) היה קצין אס אס שנודע באכזריותו הנוראה ואחד ממפקדי מחנה ההשמדה טרבלינקה. פרנץ היה אחד מהמעורבים הבולטים בהשמדה במהלך השואה.
ביוגרפיה > ראשית חייו

קורט הוברט פרנץ נולד ב-1914 בדיסלדורף שבגרמניה. הוא למד בבית ספר ציבורי בדיסלדורף בין 1920–1928, אז עזב את הלימודים והחל לעבוד כשליח. בהיותו בן 15 התחיל התמחות כטבח במסעדה וכן במלון.
אביו של פרנץ היה סוחר ומת בגיל צעיר. לפרנץ הייתה גם אחות. אמו הייתה קתולית אדוקה, וכאשר נישאה בשנית היה זה לאיש בעל דעות פוליטיות ימניות ולאומיות מוצקות. פרנץ הצטרף למספר קבוצות ימניות-לאומיות, ובמקביל התמחה אצל קצב-אומן למשך שנה אחת.
ביוגרפיה > המפלגה הנאצית

פרנץ הצטרף למפלגה הנאצית ב-1932, והתגייס לצבא הגרמני ב-1935. הוא סיים את שירות החובה שלו ולאחר שחרורו באוקטובר 1937, הצטרף ליחידת טוטנקופפוורבנדה באס-אס, שהייתה אחראית על מחנות הריכוז ברייך השלישי. לאחר האימון הבסיסי, נשלח לשרת כטבח ושומר במחנה הריכוז בוכנוואלד, שם קיבל דרגת רב-טוראי. בין השנים 1939-1942 שירת פרנץ כטבח במחנות ברנדנבורג, הרטהיים, גרפנק וסוננשטיין. באביב 1942 סופח פרנץ למפקדת מחנה ההשמדה בלזץ שבלובלין, פולין.
ביוגרפיה > טרבלינקה

בחודש אוגוסט 1942 הועבר פרנץ למחנה ההשמדה טרבלינקה. בתחילה, תפס את הפיקוד על יחידות מתנדבי טרווניקי ("השומרים אוקראינים"), אך במהרה הפך לסגן מפקד המחנה, לפי הוראתו הישירה של כריסטיאן וירט שהיה המפקח הראשי על המחנות טרבלינקה, בלז'ץ וסוביבור.
פרנץ פיקח על פלוגות העבודה, על משלוחי האסירים למחנה, ועל העברתם של האסירים במשלוחים מחדרי ההלבשה אל תאי הגזים.
פניו של פרנץ היו חלקים ונאים כפני בובה, ובשל כך כונה על ידי האסירים בובה (Lalke, ביידיש). אך הופעתו החיצונית של פרנץ הסתירה את טיבו האמיתי. הוא היה דומיננטי ביחסו כלפי האסירים והדמות שממנה הם פחדו יותר מכל, עקב אכזריותו המיוחדת והפעמים התכופות בהן הגיע לפקח על המתרחש.
ביוגרפיה > הכלב בארי

פרנץ נודע בהיותו אכזר וסאדיסט. הוא נהג להסתובב ברחבי המחנה כשהוא רכוב על סוס, מלווה בכלב הסן-ברנרד שלו, בארי. בארי אומן במיוחד לציית להוראתיו של פרנץ, אשר בדרך כלל פקד עליו להסתער על אסירים ולנשוך אותם באיברי מינם.
פרנץ נהג לשסות את כלבו באסירים שמשכו את תשומת לבו מסיבה כלשהי. הפקודה הקבועה הייתה "איש, נשוך את הכלב הזה!" (גרמנית: Mensch, faß den Hund) כאשר ב"איש" התכוון פרנץ לכלב בארי, ובמילה "כלב", התייחס פרנץ לאסיר שאותו היה על בארי לתקוף.
בארי היה נושך את האסיר בכל מקום בו יכול היה לתפוס אותו. גודלו של בארי היה כגודל עגל, כך שבניגוד לכלבים קטנים יותר, כתפיו היו לרוב בגובה איברי המין, הבטן התחתונה והישבן של האדם הממוצע. מסיבה זו הוא לרוב נשך את קורבנותיו במקומות אלה בדיוק. במקרים מסוימים של אסירים ממין זכר, היה בארי תוקף את אברי מינם וקורע אותם מעל גופם.
כאשר פרנץ לא היה בסביבה, הכלב בארי הפגין התנהגות שונה. ללא פקודותיו של פרנץ, הניח הכלב שילטפו אותו ואפילו יתגרו בו מבלי לגלות כל תוקפנות.
ביוגרפיה > שיטות עינוי נוספות

קורט פרנץ היה פעיל בחלוקת התפקידים לאסירים במחנה וכן בהטלת העונשים. לדוגמה, כאשר שבעה אסירים נתפסו במהלך ניסיון בריחה מהמחנה, פרנץ הורה לירות בהם והודיע לשאר האסירים שבכל ניסיון בריחה נוסף, במיוחד במקרה של בריחה מוצלחת, עשרה אסירים יירו למוות תמורת כל אחד מהנמלטים.
פרנץ נהנה לירות באקדח וברובה ציד באנשים שהגיעו במשלוחים למחנה, עוד בטרם הורדו מהקרונות אל הרציף. מדי פעם נהג לגשת לאנשים שזה עתה הגיעו למחנה, ולשאול אותו האם הם מאמינים באלוהים. כאשר הם השיבו בחיוב, ביקש מהם פרנץ להניח על ראשם בקבוק זכוכית ולעמוד מולו. "אם אלוהים אכן קיים, אני אפגע בבקבוק. ואם הוא לא קיים, אני אפגע בכם", היה אומר ויורה בכולם למוות.
"ללא ספק, קורט פרנץ היה האיש המפחיד ביותר במחנה...עדויות מסכימות שלא היה עובר יום מבלי שהוא ירצח מישהו".
לקורט פרנץ היה גם ניסיון כמתאגרף בטרם הגיע לטרבלינקה. יום אחד הופצה שמועה שמתאגרף מפורסם מגיע מקרקוב, כאסיר. קורט פרנץ ארגן קרב גדול, עם כפפות וציוד, אבל החביא אקדח קטן בתוך הכפפה שלו, ליתר ביטחון. כשהתחיל הקרב, הוא לא יכול היה להתאפק וירה מיד במתאגרף.
כותב אוסקר סטראווצ'ינסקי:
הוא היה רוכב במחנה בעונג גדול וביטחון עצמי. בארי, כלבו הגדול והמתולתל היה משתרך בעצלתיים מאחוריו..."בובה" לעולם לא היה עוזב את המקום מבלי להותיר חותם. תמיד נמצאה סיבה. ואפילו אם לא הייתה סיבה — זה לא שינה דבר. הוא היה מומחה בהצלפת-שוט, עשרים וחמש או חמישים הצלפות. הוא עשה זאת בתענוג, ללא חיפזון. הייתה לו טכניקה משלו בהרמת השוט ובהנחתתו. הוא השתמש בראשיהם של יהודים כדי לתרגל אגרוף, וכמובן שכאלה לא חסרו בסביבה. הוא היה תופס את קורבנו בדש הבגד ביד אחת וחובט בו בידו השנייה. הקורבן נדרש להחזיק את ראשו ישר כך שפרנץ יוכל לכוון היטב. והוא אכן עשה זאת במומחיות. לא קשה לדמיין כיצד נראה של ראשו של היהודי לאחר "אימון" מסוג זה.
פרנץ אהב מדי פעם גם לבעוט ולהרוג תינוקות שהגיעו במשלוחים למחנה.
ב-21 ביוני 1943 קודם פרנץ לדרגת אונטר-שטורמפיהרר (סגן משנה) בהוראת היינריך הימלר.
ב-2 באוגוסט 1943, פרנץ יחד עם ארבעה אנשי אס אס נוספים ושישה עשר אוקראינים יצאו לשחייה בנהר סמוך. אירוע זה רופף במיוחד את השמירה סביב המחנה וסייע לאסירים שפתחו במרד שהתרחש באותו יום ושגרם לעזיבתו של מפקד המחנה פרנץ שטנגל. קורט פרנץ מונה למפקד המחנה במקומו של שטנגל, והונחה לפרק את המחנה ולהשמיד את כל הראיות לכך שהיה קיים אי פעם. לשירותו של פרנץ עמדו כמה אנשי אס.אס, קבוצת שומרים אוקראינים וכ-100 אסירים יהודים שנותרו אחרי המרד. הצד הפיזי של מלאכת הפירוק הוטלה על היהודים במהלך החודשים ספטמבר ואוקטובר 1943, ולאחר מכן נשלחו בין שלושים לחמישים אסירים למחנה סוביבור כדי לסייע בפירוקו. האסירים שנותרו בטרבלינקה נורו ונשרפו בקרמטוריום בהוראתו של פרנץ.
אחרי טרבלינקה, בסוף סתיו 1943, פרנץ הצטווה לעבור לטריאסט ולצפון איטליה, שם השתתף ברדיפה וחיסול של פרטיזנים ויהודים, עד לתום מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה עבד קורט פרנץ כפועל גשרים עד שנת 1949, אז חזר לעיסוקו המקורי כטבח. הוא המשיך בעיסוקו זה במשך 10 שנים עד אשר נעצר ב-2 בדצמבר 1959. בחיפוש שנערך בביתו נמצא אלבום תמונות ובו צילומים המתעדים את זוועות טרבלינקה. כותרת האלבום הייתה "השנים היפות".
במשפטי טרבלינקה ב-1965, פרנץ הכחיש שאי פעם הרג אדם או ששיסה את כלבו ביהודי, וטען שרק פעם אחת הכה אסיר. ב-3 בספטמבר 1965, הוא נמצא אשם ברציחתם של לפחות 300,000 בני אדם, 35 אישומי רצח של לפחות 139 בני אדם וכן בניסיון לרצח. הוא נשפט ונידון למאסר עולם.
קורט פרנץ שוחרר בשנת 1993 מסיבות בריאותיות, ומת בוופרטל, גרמניה, בשנת 1998.
הערות שוליים

1 2  Henry Friedlander (1995). The Origins of Nazi Genocide: From Euthanasia to the Final Solution, Chapel Hill: University of North Carolina Press, p. 239. ISBN 0-8078-2208-6
1 2  Treblinka Death Camp, with photographs, Ounsdale, PDF (2.2 MB)
1 2 3 4  Klee, Ernst, Dressen, Willi, Riess, Volker. The Good Old Days: The Holocaust as Seen by Its Perpetrators and Bystanders, p. 291. ISBN 1-56852-133-2.
1 2 3  Christian Zentner, Friedemann Bedürftig. The Encyclopedia of the Third Reich, p. 292. Macmillan, New York, 1991. ISBN 0028975022
1 2 3 4  Yitzhak Arad (1987). Belzec, Sobibor, Treblinka: The Operation Reinhard Death Camps, Bloomington: Indiana University Press, pp. 189-190.
↑  Alexander Donat. The Death Camp Treblinka, p. 313. New York: Holocaust Library, 1979.
↑  Gitta Sereny (1974). Into That Darkness: from Mercy Killing to Mass Murder, a study of Franz Stangl, the commandant of Treblinka. London.
↑  Chrostowski, Witold. Extermination Camp Treblinka, p. 39. London: Vallentine Mitchell 2004, ISBN 0-85303-456-7.
↑  Klee, Ernst, Dressen, Willi, Riess, Volker. The Good Old Days: The Holocaust as Seen by Its Perpetrators and Bystanders, p. 249. ISBN 1-56852-133-2.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 189532580  VIAF: 220699269   WorldCat (עם VIAF): 220699269
מקס כהן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1941  (בן 84 בערך) קזבלנקה, מרוקו
 מידע כללי
 שם לידה:  נסים כהן
 מדינה:  מרוקו מרוקו
 גובה:  1.78 מטר
 ספורט
 ענף ספורט:  איגרוף
 אגרוף:  משקל בינוני
 תקופת הפעילות:  1957–1976 (כ־19 שנים)
 הישגים
 שיאים אישיים:  אלוף מרוקו, אלוף צרפת  במשקל בינוני
 
נסים מקס כהן (נולד ב-1941) הוא מתאגרף עבר יהודי-מרוקאי. זכה בתואר אלוף מרוקו, אלוף המשחקים הפאן-ערביים  ואלוף צרפת באגרוף.