stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרסל דושאן
ביוגרפיה > נעורים

אנרי רובר מרסל דושאן נולד בבלנוויל-קרבון (Blainville-Crevon), כפר קטן במחוז סן-מריטים (Seine-Maritime) שבצרפת. הוא נולד כבן הרביעי מתוך שבעת ילדיהם של אז'ן ולוסי דושאן. בבית הוריו הזעיר-בורגני ספג דושאן את האהבה לתרבות ולאמנות. יצירותיו של אמיל ניקולה (Emile Nicolle), סבו של דושאן מצד אימו, איש עסקים שעסק במסחר ימי ואמן תחריטים מילאו את קירות הבית והעיסוק במוזיקה, במשחק השחמט ובקריאת ספרות היו מנהג קבוע בבית. בנוסף למרסל, עוד שלושה מבין ילדי משפחת דושאן הפכו לאמנים: ז'אק ויון, צייר ואמן הדפסים; ריימונד דושאן-ויון, פסל בסגנון קוביסטי, שנפטר בסוף מלחמת העולם הראשונה והציירת סוזן דושאן-קרוטי (Suzanne Duchamp-Crotti).
את ניסוייו הראשונים באמנות החל בבית הוריו. ציוריו ורישומיו הראשונים מציגים את השפעת האמנות האמפרסיוניסטית. בשנת 1904, בגיל 17, הצטרף דושאן אל שני אחיו הגדולים בפריז, אשר פרשו מלימודי משפטים ורפואה לטובת עיסוק באומנות. מרסל עבר להתגורר בביתו של ז'ק ויון ברובע מונמארטר ונרשם ללימודי אמנות באקדמיה ז'וליאן (Académia Julian), אולם לא התמיד בלימודיו ופרש בשנה שלאחר מכן. בהשפעת אחיו אף החל לצייר ולמכור קריקטורות ואיורים, שרבים מהם היו מבוססים על ביטויים לשוניים שונים.
הוא עבד כשנה בבית דפוס צבאי ברואן (Rouen), במסגרת חוג גיוס חובה, שם למד עיצוב טיפוגרפיה וטכניקות דפוס ויצר רפרודוקציות של תצריבי סבו.
ביוגרפיה > שנים ראשונות כאמן

לאחר שחרורו מהשירות הצבאי, בשנת 1906, חזר דושאן לפריז. הוא שב להתגורר עוד כשנתיים בבית אחיו לפני שעבר להתגורר בניי-סיר-סן שבפרברי פריז. בנוסף, הוא נעזר באחיו, שהיה חבר ב"אקדמיה לציור ופיסול" של צרפת (Académie de peinture et de sculpture), כדי להציג לראשונה את יצירותיו בתערוכת סלון הסתיו של שנת 1908. בשנת 1909 הציג דושאן ציור בתערוכה של "סלון העצמאים" (Société des Artistes Indépendants). אף על פי שהמשורר ומבקר האמנות גיום אפולינר כתב על הציור כעל "העירום המכוער מאוד של דושאן", הפכו השניים לידידים. באותה עת ציוריו של דושאן נשאו אופי "פוביסטי" והיו בעלי קונוטציה מינית מעודנת. מלבד השפעת הפוביסטים ניכרת גם השפעתו של הצייר הסימבוליסטי אודילון רדון. בין היצירות הידועות מתקופה זו בולט הציור "פורטרט של ד"ר ר. דומאקל" (Portrait du dr R. Dumouchel, 1910) במשיכות המכחול המודגשות ובאווירה המיסטית שלו וכן הציור "נער ונערה צעירים באביב" (1911) המושפע מן הפוביזם בנושא התיאור של דמויות בטבע. לשם עשיית ציור זה דושאן עשה שימוש בדוגמנית בשם ג'ין סרה (Jeanne Serre), ממנה נולדה לדושאן בת, אותה לא פגש עד כשנתיים לפני מותו.
בשנת 1911 ארגנו דושאן ואחיו ריימונד מפגשי אמנים, שהתקיימו בביתו של אחיהם הבכור, ז'אק. במפגשים אלו השתתפו, בין השאר, פרנסיס פיקבייה, רובר דלונה ופרנאן לז'ה. הקבוצה זכתה לכינוי "חבורת פּוּטוֹ" (Puteaux), על שם הפרבר הפריסאי בו היה ממוקמים הבית והסטודיו של ז'אק, והייתה מבשרת הזרם האורפיסטי. הקבוצה אימצה את סגנון הקוביזם האוונגרדי, אולם דושאן השתמש בשפה זו כדי לתאר חפצים בעלי תנועה. ציורים כגון "דיוקן של שחקני שחמט", "סונטה" או "דולצ'נאה", כולם משנת 1911, מציגים פורטרטים קבוצתיים של דמויות העסוקות בפעולות בעלות מימד רגשי. הדמויות מצוירות בצורות גאומטריות ובקשת גוונים מונוכרומטית.
ביוגרפיה > עירום יורד במדרגות

בשנת 1912 יצר דושאן את הציור "עירום יורד במדרגות, מס' 2", אשר נבדל מיצירותיו הקודמות בשילוב בין תיאור תנועה ממשית לבין סגנון תיאור קוביסטי יותר, אשר טשטש לחלוטין את הגוף האנושי. מלבד השפעת הקוביזם מציג הציור את השפעת הפוטוריזם ואת השפעתה של המצאת צילום הסינמטוגרפיה בידי אטיין-ז'ול מארה. סידור הצורות בקומפוזיציה מדמה את התנועה של הדמות בעת שהיא יורדת במדרגות. הציור נשלט על ידי גוונים חומים ונעשה שימוש בקווי מתאר (קונטור) שחורים המדגישים את הצורות הגיאמטריות. במקומות מסוימים הוסיף דושאן קווים מעוגלים, בצבע שחור או לבן המדגישים את התנועה של הדמות.
דושאן הגיש את הציור לתערוכה של "סלון העצמאיים" (Société des Artistes Indépendants), תערוכה שנתית שראשיתה בשנת 1884 ואשר, בשונה מתערוכות אחרות, התקיימה ללא חבר-שיפוט וללא פרס. הצייר הקוביסטי אלבר גלז (Albert Gleizes), אחד ממארגני הסלון ביקש מאחיו של דושאן לבקש ממנו להסיר את הציור מן התערוכה או להחליף את שמה של היצירה, כיוון והיא נראתה להם יותר מדי "פוטוריסטית".
בחודש יוני 1912 צפה דושאן, ביחד עם אפולינר ופיקבייה במחזה "חזיונות מאפריקה" (Impressions d'Afrique), עיבוד לתיאטרון של ספרו הפנטאסטי של ריימונד ראסל (Raymond Roussel) משנת 1910. המחזה השאיר על דושאן רושם אדיר. "הסיבה שאני הערכתי אותו הייתה שהוא יצר משהו שלא ראיתי מעולם. זה הדבר היחיד הגורם עבורי להערצה אישית עמוקה – משהו עצמאי לחלוטין – דבר שאין לו כל קשר לשמות גדולים או משפיעים. אפולינר היה הראשון שהכיר לי את יצירתו של ראסל. זו הייתה שירה. ראסל סבר שהוא פילולוג, פילוסוף ומטאפיזיקאי. אולם הוא נשאר משורר גדול."
בסוף שנת 1912 מקבל דושאן משרת ספרן בספריית סן ז'ניב (Bibliothèque Sainte-Geneviève) בפריז, משרה אותה החזיק עד מאי 1914. בעבודתו נחשף דושאן לחיבורים בתחום הפיזיקה והמתמטיקה. את הידע שרכש בתחומים אלה ניצל דושאן בפיתוח האיקונוגרפיה המורכבת של עבודותיו, ובייחוד ב"הזכוכית הגדולה", אותה החל לתכנן ככל הנראה בשנת 1912, בעת ששהה בחופשה של כמה חודשים בעיר מינכן שבגרמניה. עד לחורף של שנת 1913 השלים דושאן את התכנון הרעיוני של היצירה ואף יצר רישום שלה בעיפרון על קיר הסטודיו שלו.
ב-17 בפברואר 1913 נפתחה בניו יורק ב"תערוכת הנשקייה" (Armory Show). התערוכה, שהכילה כ-1,250 פריטי אמנות מודרניים של כ-300 אמנים אירופיים ואמריקאים שימשה כזרז וכציון דרך בכינונה של אמנות מודרניסטית בארצות הברית. "עירום יורד במדרגות, מס' 2", אשר הוצג לצד שלושה ציורים נוספים של דושאן, היווה את המוקד השערורייתי של התערוכה. מבקר אמנות בעיתון הניו יורק טיימס תיאר את היצירה כ"התפוצצות במפעל לרעפים". מגזין אחר – "American Art News" הציע פרס של עשרה דולרים למי שיצליח לתת את התיאור הטוב ביותר של היצירה. לעג נוסף הופנה ליצירה בקריקטורות ובפרודיות אחרות במהלך השנים.
ביוגרפיה > ניו יורק – 1915–1923

ב-15 ביוני 1915 הפליג דושאן בדרכו לניו יורק. מיד עם הגיעו לניו יורק הובא דושאן, על ידי וולטר פאך (Walter Pach), לדירתם של בני הזוג ארמסברג, שם שהה מספר חודשים. לשם מחייתו התפרנס כמורה פרטי לצרפתית. בניו יורק החל דושאן את העבודה על מה שתהפך לאחת מעבודותיו המרכזיות – "הזכוכית הגדולה".
על אף שדושאן החל את העבודה המעשית על היצירה בניו יורק, הרי שאת גיבוש הנושא ועיצוב הקונספט האמנותי שלה עשה עוד קודם. העבודה החלה, ככל הנראה, בשנת 1912, בעת שדושאן שהה בחופשה של כמה חודשים בעיר מינכן שבגרמניה. עד לחורף של שנת 1913 השלים דושאן את התכנון הרעיוני של היצירה ואף יצר רישום שלה בעיפרון על קיר הסטודיו שלו.
במהלך העבודה על "הזכוכית הגדולה", יצר דושאן סדרה של רישומים ועבודות הכנה שנועדו לבחון רעיונות לחלקיה השונים של עבודה. חלק מעבודות אלו הפכו ליצירות אמנות עצמאיות, כגון הציורים "כלה" (1912), "מטחנת שוקולד" (1913–1914) ו"טחנת מים" ("Glider Containing a Water Mill in Neighboring Metals"), אחרות נשארו כרישומים וסקיצות או כטקסטים כתובים בלבד. תהליך עבודה זה איפשר לדושאן לפתח איקונוגרפיה סמלית ועשירה, השואבת את השראתה מתחומי דעת שונים.
במקביל לעבודה על "הזכוכית הגדולה", פיתח דושאן את רעיון ה"רדי מייד". ה"רדי מיידים" הראשונים של דושאן, כגון "מתקן בקבוקים" או "גלגל אופניים", שנוצרו בצרפת יוצרו מחדש בניו יורק. בנוסף, יצר דושאן סדרה של "רדי מייד" חדשים ובהם "בטרם הזרוע השבורה", "מזרקה" או "L.H.O.O.Q.". בעבודות אלו ביקש דושאן לשנות את הגדרת האמנות, ולהציב את המחשבה האסתטית האמנותית הטהורה כתחליף לצורך ביצירת אובייקטים ממשיים. החפצים אותם בחר דושאן נותקו מתוך חיי היום יום הפונקציונליים והוכנסו לתוך הקשר אמנותי – כיצירת אמנות. הדבר הודגש על ידי חתימה של דושאן עליהם. למרות ניסיונות לפרשנויות שונות, דושאן התעקש כי הסיבה לבחירת אובייקטים לא הייתה אסתטית, אלה פונקציונלית.
בשנת 1918 הושלמה רוב העבודה המרכזית על "הזכוכית הגדולה". דושאן סיים את העבודה על חלקה העליון של היצירה ובו תיאור "הכלה", ואילו בחלק התחתון נותר להעתיק אל העבודה עוד כמה דימויים. אולם, עקב כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה עזב דושאן את ניו יורק ועבר לבואנוס איירס. בארגנטינה המשיך לעבוד על רישומים ל"זכוכית הגדולה", אותה התכוון להשלים בשובו לניו יורק. ברישומים אלו עסק דושאן בעיקר בעיצובם של "עדי הראייה". בשנת 1920, עם שובו מביקור בצרפת, העביר דושאן את העבודה הלא גמורה אל סטודיו חדש בבית מס' 246 ברחוב 73 מערב במנהטן. למרות רצונו לסיים את העבודה, הוא עבד עליה פחות ופחות. "היצירה עניינה אותי", העיד דושאן, "אולם לא מספיק כדי להיות נחוש לסיים אותה". בפברואר 1923 שב דושאן לאירופה ולכן היצירה, שעליה עבד במשך כשמונה שנים, לא הושלמה מעולם בהתאם לתוכניותיו המלאות.
יצירתו

בראשית דרכו החליפו ציוריו של דושאן סגנונות אמנותיים כגון פוסט אימפרסיוניזם, קוביזם או סימבוליזם, סגנונות אמנותיים שנחשבו לאוונגרד בתחילת המאה ה-20.
ב-1912 צייר דושאן את "עירום יורד במדרגות", יצירתו החשובה הראשונה. הציור, שבו התנועה מומחשת באמצעות סדרת תמונות זו על גבי זו, שילב השפעות של הקוביזם עם גישה המקבילה לפוטוריזם האיטלקי. הניסיון להציג את הציור בפריז גרם לשערורייה, ודושאן העבירו לתצוגה בניו יורק, ואף תצוגה זו לוותה בשערורייה.
ציור זה היה סמן לסדרה של עבודות, שאותן יצר בתחילת העשור השני של המאה ה-20, שבמהלכן התעניין דושאן בתיאור תנועה ובתיאור של מכונות וחלקים מכניים. לעבודות הללו הקנה אופי סימבולי-פסיכולוגי על ידי מתן שמות כגון: "המלך והמלכה מוקפים על ידי עירומים מסתובבים" (1912) או "הכלה" (1912), ציור של חלקים מכניים בסגנון קוביסטי. סממנים של רבות מיצירות אלו הופיעו ביצירה גדולה של דושאן בשם "הזכוכית הגדולה" הנקראת גם "הכלה מופשטת על ידי רווקיה", שהעבודה עליה נמשכה בין השנים 1915 ל-1923.
ב-1917 שלח לתערוכה שנערכה בגלריה גרנד-סנטרל בניו יורק משתנה ציבורית שניתנה לה יותר מאוחר הכותרת "מזרקה". יוזמי התערוכה הזדעזעו להיווכח שהמזרקה אינה אלא משתנה, והיא הוצגה בתערוכה כשהיא מאחורי וילון. הייתה זו הראשונה בסדרת יצירותיו שהתבססו על חפצים בנליים ויום-יומיים שהאמן הפך ליצירות, בשאיפתו לערער את גבולות הגדרת האמנות. לאובייקטים אלו קרא דושאן "רדי מייד" (Readymade) – "מוכן מראש".
במסגרת הצטרפותו לאסכולת הדאדא ב-1919 הוסיף לגלויה מסחרית של "מונה ליזה" שפם וזקנקן בטכניקה של שרבוט בעפרון. הוא נתן ליצירה את השם L.H.O.O.Q.‎, משחק מילים בצרפתית שמשמעותו "חם לה בתחת" (Elle a chaud au cul). משחק מילים דומה ליווה את יצירתו "מזרקה", שעליה חתם בשם R. Mutt, שהגייתו armut פירושה בגרמנית "עוני". בחירת ציור ה"מונה ליזה" לא הייתה מקרית, בגלל היותה סמל האמנות הקלאסית והיצירה המפורסמת ביותר בעולם המערבי.
לאחר 1923 הקדיש חלק ניכר מזמנו למשחק השחמט. מאמצע שנות השלושים חבר לסוריאליסטים והשתתף בתצוגות שלהם.
בשנות חייו האחרונות הודיע דושאן על פרישה מעולם האמנות, אולם בהסתר עבד על יצירה פיסולית גדולה בשם נתון (Given). יצירה זו שנוצרה בין השנים 1946 ל-1966, נבנתה בדירתו הניו-יורקית של דושאן. היצירה מורכבת מדלת עץ ישנה ובה נקב, שדרכו יכול הצופה להציץ אל מרחב נסתר ובו דמות נשית חסרת פנים ומגולחת ערווה, מחזיקה מנורת גז כשהיא שוכבת בין צמחייה ונוף. לאחר מותו של דושאן הועברה היצירה בשלמותה למוזיאון פילדלפיה לאמנות.
דושאן כשחמטאי: בין אמנות לאמנות המשחק > השגים בולטים בשחמט

דושאן זכה באליפות השחמט של נורמנדי עילית בשנת 1924, השתתף מספר פעמים בגמר אליפות צרפת וייצג את צרפת בארבע אולימפיאדות שחמט:
באולימפיאדת השחמט 1928 שיחק דושאן בלוח השלישי וצבר 6.5 נקודות מ-16 משחקים. ניצחונו הבודד היה על ולדימיר פטרוב
באולימפיאדת השחמט 1930 שיחק דושאן בלוח הרביעי וצבר 4 נקודות מ-15 משחקים. ראויות לציון תוצאות התיקו במשחקו מול פרנק מרשל ומול ולדימיר פטרוב.
באולימפיאדת השחמט 1931 שיחק דושאן בלוח המילואים וצבר 2.5 נקודות מ-9 משחקים
באולימפיאדת השחמט 1933 שיחק דושאן בלוח הרביעי וצבר 2 נקודות מ-12 משחקים. ניצחונו הבודד הושג מול מובשה פייגין.
עבודות חשובות

עירום יורד במדרגות – ציור שמן על בד, 1912.
כלה – ציור שמן על בד, 1912
גלגל אופניים – גלגל אופניים מורכב על שרפרף, 1913
מתקן בקבוקים – רדי מייד של מתקן לייבוש בקבוקי זכוכית תחום ומתוארך, 1914
מטחנת שוקולד מס' 2 – ציור שמן על בד, 1914
הזכוכית הגדולה – נקראת גם "הכלה מופשטת על ידי רווקיה", 1915
עם רעש נסתר – חוט הגולגל לכדור בין שתי לוחיות מתכת וברגים, 1916
אפולינר באמייל – רדי מייד של שלט פרסומת לצבעים תעשייתיים עשוי פח, אותו שינה דושאן, בין השנים 1916–1917.
L.H.O.O.Q.‎ – גלויה של הציור "מונה ליזה" ועליו שרבוט של שפם, זקן והאותיות L.H.O.O.Q, ‏1919
מזרקה – רדי מייד של משתנה, 1919
רוז סלאווי – צילום שצילם מאן ריי בשנת 1920, ובו מופיע דושאן כדמות נשית החבושה כובע נשי רחב שוליים, המעוטר בסרט קישוט, לובש מעיל פרווה. על הצילום מופיעה חתימתה של רוז סלאווי (Rrose Sélavy, שם שנשמע כביטוי Eros, c'est la vie – ארוס, אלה החיים).
מדוע לא תתעטשי רוז סלאווי? – קוביות שיש בצורת קוביית סוכר, מדחום ודג מיובש בתוך כלוב ציפורים, 1921
נתון (Given) – יצירה פיסולית גדולה בה מתבוננים דרך שני נקבים בדלת עץ. נוצרה בין השנים 1946–1966
מבחר מעבודותיו של דושאן מוצג בתצוגת קבע במוזיאון ישראל בירושלים, במוזיאון פילדלפיה לאמנות ובמוזיאונים אחרים.
פרס דושן

החל משנת 2000 מוענק פרס דושן לאמן צעיר בתחום אמנות עכשווית. זוכה בפרס מקבל מענק אישי של 35 אלף יורו ומענק נוסף של 30 אלף יורי לארגון תערוכה אישית במרכז ז'ורז' פומפידו. בצוות השופטים נכללים נציגים ארגון האמנות הצרפתית, נציג משפחת דושן ונציגי מנהלי מוזיאונים לאמנות, מבקרי אמנות ואספני אמנות. רוב זוכי הפרס הם צרפתים או פעילים בצרפת כמו קפוואני קיוואנגה שזכתה בפרס בשנת 2020.
לקריאה נוספת

ברייטברג-סמל, שרה (עורכת), סטודיו, כתב עת לאמנות, גיליון מס' 53, מאי–יוני 1994. ("גיליון דושאן")
דוב, טירי דה, "הרדי-מייד ושפופרת הצבע", סטודיו, כתב עת לאמנות, גיליון מס' 68 (חלק א') ו-69 (חלק ב'), פברואר, 1996.
פרידמן, תמי כץ, "60 שניות על מרסל דושאן והשפעתו על אמנות המאה ה-20", סטודיו, כתב עת לאמנות, מס' 69, פברואר, 1996, עמ' 24–27.
שוורץ, ארטורו; עומר, מרדכי (עורכים), מרסל דושאן: מן ואל "הזכוכית הגדולה", הגלריה האוניברסיטאית לאמנות ע"ש גניה שרייבר, תל אביב, 1994.
דליה יודוביץ, Unpacking Duchamp: Art in Transit, University of California Press, 1995. ISBN 9780520213760
אלינה פיליפוביץ׳, ״המוזיאון שאיננו״, כתב העת לאמנות ערב רב, 2017
הערות שוליים

↑  אחות אחת נפטרה בהיותה בת שלוש, עוד לפני הולדת מרסל
↑  Mink, Janis, Marcel Duchamp, Art as Anti-Art, Benedikt Taschehen, Köln, 1995, pp 11–12.
↑  Mink, Janis, Marcel Duchamp, Art as Anti-Art, Benedikt Taschehen, Köln, 1995, p. 29.
↑  Schwarz, Arturo, The complete works of Marcel Duchamp , Thames & Hudson, London, 1969, pp. 143–144.
↑  ראו למשל ריאיון מצולם שערך עמו הבי. בי. סי מתאריך 5 ביוני 1963.
↑  Schwarz, Arturo, The complete works of Marcel Duchamp , Thames & Hudson, London, 1969, pp. 145–146.
↑  מצוטט בתוך: Goldfard Marquis, Alice, Marcel Duchamp, MFA Publication, Boston, 2002, p. 149.
↑  ראו: Trap or Trebuchet
↑  ראו: "Chess, 1923" באתר www.understandingduchamp.com
↑  ראו: Naumann, Francis, A Problem With No Solution וגם: Beliavsky, A & Mikhalchishin, A: Winning Endgame Technique Batsford, 1995.
↑  2nd Chess Olympiad: The Hague 1928, באתר OlimpBase
↑  3rd Chess Olympiad: Hamburg 1930, באתר OlimpBase
↑  4th Chess Olympiad: Prague 1931, באתר OlimpBase
↑  5th Chess Olympiad: Folkestone 1933, באתר OlimpBase
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273069405171  PLWABN: 9810564106205606  AAG: 2303  AGSA: 9282  BIBSYS: 14022924  BNC: 000062419  BNE: XX924619  BnF: cb11900872x (data)  CANTIC: a1007532x  CiNii: DA01298382  GND: 11852772X  ICCU: RAVV004786  ISNI: 0000 0001 2128 0214  KulturNav: 00bfa431-290b-4e31-bd71-2e925389369c  LCCN: n80057220  LNB: 000118762  MusicBrainz: 44ce0797-3ff8-4741-a303-71edd081cc9a  NDL: 00438307  NKC: jn20000601410  NLA: 35047304  NLG: 62184  NLK: KAC201619780  NSK: 000087076  NTA: 068624166  PIC: 14508  RERO: 02-A003194483  RKD: 24517  SELIBR: 184119  SNAC: w61836dw  SUDOC: 026840553  TePapa: 643  Trove: 811254  ULAN: 500115393  VcBA: 495/138737  VIAF: 36917441   WorldCat (עם VIAF): 36917441 
ריימונד דושאן-ויון, ז'ק ויון ומרסל דושאן (משמאל), 1914
"חוצפה יורדת המדרגות", קריקטורה מעיתון "ניו יורק איבנין סאן", 13 במרץ 1913.
נתון (1946–1966)
"מזרקה" (1917)
ערכת כיס לשחמט (1943), 16x10.5 ס"מ
פרט מתוך ההזמנה לתערוכה בגלריה ג'וליאן לוי, 1943.
עמדת לסקר-רייכהלם
השחר החדש בנגב

| --- | --- |

 התאגדות:  עמותה
 מדינה:  ישראל
 מטה הארגון:  שכונה 17, רהט
 מייסדים:  ג'מאל אלקירנאווי
 מנכ"ל:  ג'מאל אלקירנאווי
 עובדים:  19 (נכון ל-2020)
 תקופת הפעילות:  2009–הווה (כ־16 שנים)
 http://www.anewdawninthenegev.org
 
השחר החדש - מרכז בדואי יהודי בנגב לנגישות ושוויון בשירותי חינוך, מחקר, שלום ורווחה (בערבית: الفجر الجديد في النقب) היא עמותה בדואית-יהודית ללא מטרות רווח המסייעת לנוער בדואי בסיכון. מטה העמותה שוכן ברהט, העיר הבדואית היחידה בישראל. למעלה מ-600 בני נוער בדואים בגילאי 5–18[דרושה הבהרה] משתתפים בתוכניות העמותה בשנה.
רקע

"השחר החדש" נוסדה בשנת 2009 על ידי ג'מאל אלקירנאווי, עובד סוציאלי בדואי שעבד באוניברסיטת בן-גוריון בנגב כיועץ אקדמי לסטודנטים ערבים. הוא הבחין כי הסטודנטים הבדואים נמצאים בנחיתות הגדולה ביותר, שכן הם גדלו בעוני רב, נאבקו לשלב תרבות מודרנית עם החיים הבדואים המסורתיים, ולעיתים קרובות חוו זעזועים תרבותיים משמעותיים בניסיון ללמוד באוניברסיטה במיינסטרים, במוסדות דוברי עברית.
אלקירנאווי הקים את "השחר החדש" כדי להעצים בני נוער בדואים, להציע שיעורי אנגלית, עברית, טכנולוגיית מידע ומוזיקה, ולספק הזדמנויות לפגוש אנשים ותרבויות מחוץ לקהילות שלהם. הארגון מגוון, עם ישראלים ערבים ויהודים בהנהלה, מתנדבים נוצרים, יהודים ומוסלמים, ומתנדבים בינלאומיים מבריטניה, ארצות הברית, צרפת, צ'כיה, גרמניה וקנדה
.
עמותת "השחר החדש" משתמשת בתוכניות שלה גם כדי לקדם את החיים, התרבות והנושאים הבדואים בפני תיירים ומבקרים פוטנציאליים ברהט. בפברואר 2017 נפגשה משלחת של 35 פוליטיקאים ומחוקקים מהבונדסטאג הגרמני עם נציגי "השחר החדש" וארגונים לא ממשלתיים בדואים אחרים כדי לדון בחיים בנגב ובמאבק התושבים לזכויות סוציאליות והכרה ביישובים הבדואים הלא מוכרים.
ראו גם

בדואים בישראל
הערות שוליים

↑  Gerr, Melissa (29 בינואר 2015). "Negotiating the Negev: The coexistence of development, preservation and growth". נבדק ב-10 ביולי 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Hendelman, Ariel Dominique (10 ביוני 2017). "A NEW DAWN IN THE NEGEV SEEKS LASTING CHANGE FOR ISRAEL'S BEDUIN COMMUNITY". The Jerusalem Post. נבדק ב-10 ביולי 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Rubin, Jesse (4 בנובמבר 2015). "Unrecognized But Undeterred". American Herald Tribune. נבדק ב-10 ביולי 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "On Shared Existence in the Negev". Living Diversity. 21 בפברואר 2017. אורכב מ-המקור ב-24 בפברואר 2017. נבדק ב-10 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Maltz, Judy (24 באוגוסט 2016). "The Socially Aware Tourist's Guide to Traveling in the Israeli Desert". Haaretz. נבדק ב-10 ביולי 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "وفد من البرلمان الالماني يزور رهط ويتجول فيها". 17 בפברואר 2017. נבדק ב-10 ביולי 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
ריצ'י הייבנס

| --- | --- |

 לידה:  21 בינואר 1941 ברוקלין, ארצות הברית 
 פטירה:  22 באפריל 2013 (בגיל 72) ג'רזי סיטי, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1965 
 מקום לימודים:  תיכון פרנקלין ק. ליין 
 סוגה:  מוזיקת נשמה, פולק רוק 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  ורב רקורדס, A&M רקורדס, אפיק רקורדס 
 www.richiehavens.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ריצ'י הייבנס
ריצ'י הייבנס (באנגלית: Richie Havens; ‏21 בינואר 1941 – 22 באפריל 2013) היה מוזיקאי אמריקאי. נודע בזכות הופעתו בפסטיבל וודסטוק, סגנונו וכישרונו בנגינה על גיטרה.
ביוגרפיה

הייבנס נולד בברוקלין ב-1941 והחל לשיר בלהקות דו־וופ וגוספל. הוא התפרנס במשך כמה שנים כצייר פורטרטים, ובראשית שנות ה-60 החל לשיר במועדוני הפולק שפרחו אז. את ימיו הראשונים כמוזיקאי העביר ברובע הגריניץ' וילג' בניו יורק, שהיה באותה תקופה לב ליבה של סצנת מוזיקת הפולק רוק המתפתחת בארצות הברית. בשנת 1967 היה בין בודדים שהוחתם על חוזה והחל להקליט אלבומים, שזכו בעיקר לתהודה במקומית. ב-1969 פתחה הופעתו של הייבנס את פסטיבל וודסטוק, שהחליף ברגע האחרון להקה שאיחרה להגיעה.
בשנת 1971 הוציא האלבום Alarm Clock, שכלל ביצוע ייחודי לשירו של חבר להקת הביטלס, ג'ורג' האריסון, Here Comes The Sun. לתקופה קצרה באמצע שנות השבעים, השתתף בהרכב "Peter, Paul & Richie" עם פטר יארו ופול סטוקי, יוצאי ההרכב המצליח Peter, Paul & Mary. הקריירה המוזיקלית של הייבנס ממשיכה להתפתח עם השנים, והוא הוציא אלבום מדי 2–3 שנים.
באוגוסט 1978 ביקר בישראל והשתתף בפסטיבל נואיבה.
בשנת 1993 הוזמן לנגן בטקס ההשבעה של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון.
הייבנס כמעט ולא כותב בעצמו את שיריו והרבה לבצע שירים של אמנים מוכרים כמו בוב דילן הביטלס, לאונרד כהן, דונובן ואחרים.
בשנת 2000 פרסם ספר אוטוביוגרפי הנושא את השם They Can't Hide Us Anymore.
ב-22 באפריל 2013 מת הייבנס בגיל 72, לאחר שלקה בהתקף לב.
דיסקוגרפיה

A Richie Havens Record 1965
Electric Havens 1966
Mixed Bag 1967
Something Else Again 1968
Richie P. Havens, 1983 1969
Stonehenge 1970
Alarm Clock 1971
The Great Blind Degree 1972
Portfolio 1973
Mixed Bag II 1975
The End of the Beginning 1976
Mirage 1977
Connections 1980
Common Ground 1983
Simple Things 1987
Live at the Cellar Door 1990
Now 1991
Sings Beatles and Dylan 1992
Cuts to the Chase 1994
Wishing Well 2002
Grace of the Sun 2004
2008 Nobody Left to Crown
הערות שוליים

1 2  בן שלו, מת ריצ'י הייבנס, הזמר שפתח את וודסטוק, באתר הארץ, 23 באפריל 2013
↑  בנימין הדר, שלושה ימים ופופ, דבר, 17 באוגוסט 1978
↑  גיל מטוס, שעה לזכרו של ריצ'י הייבנס, באתר הארץ, 30 באפריל 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007453087505171  BIBSYS: 4028788  BNE: XX965828  BnF: cb138950392 (data)  GND: 121570800  ISNI: 0000 0000 8014 9016  LCCN: n91075522  MusicBrainz: b45ea9f4-d0a1-45e1-b3a8-bf4fe509b8d0  NKC: xx0039232  NTA: 07365616X  SNAC: w6d583z3  SUDOC: 198185626  VIAF: 5117747   WorldCat (עם VIAF): 5117747
הרפתקאותיו של קפטן הרלוק

| --- | --- |

כרזת הסרט בארץ
 מבוסס על:  חוברות המנגה הרפתקאותיו של קפטן הרלוק
 בימוי:  שינג'י ארמאקי 
 הופק בידי:  ג'וזף צ'ו יושי איקזאווה ריי קודו
 תסריט:  הרוטושי פוקוי קיוטו טקאוצ'י
 מדבבים:  שפת מקור: שון אוגורי הארומה מיאורה יו אואי טושיוקי מוריקאווה אנגלית: דייוויד מאטראנגה אדם גיבס אמילי נבס מייק יאגר
 מוזיקה:  טטסויה טקהאשי 
 מדינה:  יפן 
 חברת הפקה:  Toei Animation Marza Animation Planet
 חברה מפיצה:  Toei Company
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  יפן 7 בספטמבר 2013 ישראל 7 ביולי 2014
 משך הקרנה:  111 דקות
 שפת הסרט:  יפנית 
 סוגה:  הרפתקאות אנימה מדע בדיוני
 תקציב:  30,000,000 $
 הכנסות:  4,452,519 $ (יפן) 17,100,000 $ (ברחבי העולם)
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הרפתקאותיו של קפטן הרלוק (ביפנית: 宇宙海賊キャプテンハーロック, באנגלית: Space Pirate Captain Harlock) הוא סרט אנימה-מדע בדיוני יפני בטכנולוגיית תלת-ממד בבימויו של הבמאי והיוצר שינג'י ארמאקי.
הסרט הוקרן במהלך פסטיבל הסרטים הבינלאומיים ה-70 בוונציה ובמהלך פסטיבל הסרטים הבינלאומיים ה-33 בהוואי וזכה לביקורות פושרות מהמבקרים, אך עם זאת, הסרט הועמד לפרס האקדמיה היפנית עבור אנימציית השנה וזכה בפרס לומייר בקטגוריית "הסרט המונפש הבינלאומי הטוב ביותר" במהלך טקס ה-"3D Creative Arts Award".
תקציר העלילה

בשנת 2977, מיליארדי בני אדם מתכננים לחזור אל כדור הארץ, שנקרא בפיהם "הבית", לאחר שניצלו עד תום את משאבי הפלנטות שאליהם אבות אבותיהם הוגלו מכדור הארץ. כדור הארץ, שהיה למשאב היקר והמוערך מכול, נשלט על ידי קואליציה ממשלתית מושחתת בשם "גאיה", שמושלת בגזע האנושי אשר פרוס ברחבי החלל. קפטן הרלוק, שהוגלה והוכפש לאחר המלחמה על החזרה לכדור הארץ, וצוותו הנאמן על ספינת החלל "ארקדיה", הם תקוותם היחידה של האנושות לגלות את הסודות שהוסתרו על ידי הקואליציה. אנשי הקואליציה, בראשותו של אזורה דאיבה, שמעוניינים לשמור על הסודות חבויים ומגייסים את אחיו הצעיר של אזורה, יאמה, במטרה להסתנן ל"ארקדיה" ולרצוח את הרלוק. לאחר שהוא מסתנן ל"ארקדיה", על יאמה להקריב קורבן אישי מאוד ולגלות שהדברים אינם כמו שהם נראים, כשבאותה העת, קפטן הרלוק ואנשיו ממשיכים במסעם לנקמה בקואליציה ויישום שיבת האנושות לכדור הארץ.
צוות המדבבים

| מדבב/ת | מדבב/ת באנגלית | שם הדמות | הערה |
| --- | --- | --- | --- |
| שון אוגורי | דייוויד מאטראנגה | קפטן הרלוק |  |
| הארומה מיאורה | אדם גיבס | יאמה דאיבה | בדיבוב האמריקאי שם הדמות שונה ללוגן. |
| יו אואי | אמילי נבס | מיימי | בדיבוב האמריקאי שם הדמות שונה למימיי. |
| טושיוקי מוריקאווה | מייק יאגר | אזורה דאיבה | בדיבוב האמריקאי שם הדמות שונה לעזרא. |
| מאיה סאקאמוטו | רבקה סטיבנס | נמי |  |
| אראטה פורוטה | רוב מונגל | יאטאראן | בדיבוב האמריקאי שם הדמות שונה לג'וליאן. |
| מיוקי סאוואשירו | ג'סיקה בון | קיי |  |
ביקורות

עם יציאתו לאקרנים, הסרט זכה לביקורות פושרות ומעורבות מהמבקרים. מנגד, הבמאי והיוצר ג'יימס קמרון שיבח והילל את הסרט. עד סוף ספטמבר 2013, הסרט הכניס בקופות ביפן 437,326,416 ין יפני (שווה ל-4,452,519 דולר) ובאיטליה, הסרט הפך לאחד מהסרטים היפניים המצליחים ביותר שהוקרנו בה.
סרט הועמד לפרס האקדמיה היפנית עבור אנימציית השנה, וזכה בפרס לומייר בקטגוריית "הסרט המונפש הבינלאומי הטוב ביותר" במהלך טקס ה-"3D Creative Arts Award", שנערך באולפני האחים וורנר שבלוס אנג'לס ב-28 בינואר 2014.
הערות שוליים

↑  דייוויד רוני, "Harlock: Space Pirate: Venice Review", "The Hollywood Reporter", ‏5 בספטמבר 2013 (באנגלית)
↑  רוב בריקן, "James Cameron loves the hell out of the CG Captain Harlock movie", "io9", ‏13 בספטמבר 2013 (באנגלית)
↑  "Japanese Box Office, September 28-29", "Anime News Network" (באנגלית)
↑  "Captain Harlock CG Film Now Available on Netflix in U.S., U.K.", "Anime News Network", ‏3 באוגוסט 2014 (באנגלית)
↑  "Wind Rises, Madoka, Lupin vs. Conan, Harlock, Kaguya Earn Japan Academy Prize Nods", "Anime News Network", ‏16 בינואר 2014 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5576708  VIAF: 786145857135122922968   WorldCat (עם VIAF): 786145857135122922968
סוניה פרס

סוניה פרס (נולדה בשם: סוניה גלמן ולימים: סוניה גל; 27 במרץ 1923, מיזוץ', פולין (כיום באוקראינה) – 20 בינואר 2011, תל אביב) הייתה רעיית נשיא מדינת ישראל וראש ממשלת ישראל שמעון פרס. שירתה בצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה, ובמשך שנים רבות התנדבה למען חולים, ילדים בחינוך מיוחד ונכים, בעילום שם.