stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המפקד העליון של כוחות הברית

בניין דאי-איצ'י סאימי שימש כמפקדה של ה-SCAP. (גורד השחקים ברקע נבנה לאחר הכיבוש)
המפקד העליון של כוחות הברית (באנגלית: Supreme Commander of the Allied Powers) ובראשי תיבות SCAP היה תוארו של הגנרל דאגלס מקארתור בזמן הכיבוש האמריקני של יפן לאחר מלחמת העולם השנייה. על אף שהיו, וישנם גם כיום, קצינים הנושאים בתואר המפקד העליון של בעלות הברית, התואר SCAP כשלעצמו הוענק אך ורק למקארתור.
מקארתור האמין כי נוכחותו ביפן כמפקד עליון, ובהשלכה, הנוכחות האמריקנית ביפן, היא קדושה. במהלך הנאום שנשא מקארתור על סיפון אוניית הקרב שלו לאחר חתימת הסכם הכניעה המוחלט של יפן הוא הצהיר ש"המשימה הקדושה הושלמה".
ביפן היה מקובל לכנות את משרתו של מקארתור "GHQ" (קיצור מ-General Headquarters – המפקדה הכללית) והתואר SCAP התייחס גם למשרדי הכיבוש שכללו צוות של כמה מאות פקידים מהשירות הציבורי האמריקני כמו גם סגל צבאי. הכוחות האוסטרלים, הבריטים, ההודים, הקנדים והניו זילנדים שתחת ה-SCAP התארגנו תחת פיקוד משנה שהיה מכונה "כוח הכיבוש של חבר הלאומים הבריטי" (British Commonwealth Occupation Force).
לדאגלס מקארתור וצוות ה-SCAP בפיקודו היה תפקיד מהותי בחנינה לה זכה הקיסר הירוהיטו, שמנעה את העמדתו לדין בגין פשעי מלחמה, ובמניעת הגשת כתבי אישום בבית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק כנגד כל בני המשפחה הקיסרית, שהיו מעורבים במלחמה כדוגמת הנסיכים: צ'יצ'יבו, טאקדה, אסאקה, היגאשיקוּני והירויאסו פוּשימי.
כבר ב-26 בנובמבר 1945, אישר מקארתור לאדמירל מיטסומאסה יונאי שהקיסר לא יתבקש לוותר על כס מלכותו. לפני שבית המשפט לפשעי מלחמה התכנס לראשונה עבדו אנשי סגל ה-SCAP, אנשי האו"ם ופקידים של הקיסר מאחורי הקלעים, לא רק על מנת למנוע שהמשפחה הקיסרית תואשם, אלא לשנות את עדותם של הנאשמים במשפטים כך שאיש לא יפליל את הקיסר. פקידים רמי דרג בבית המשפט ובממשלת הקיסר שיתפו פעולה עם מפקדת בנות הברית בהכנת רשימות של חשודים בפשעי מלחמה, בעוד שהאנשים שנאסרו כחשודים מ"דרגה ראשונה" והושמו במאסר בכלא סוגמו התחייבו חגיגית להגן על שליטם בפני כל הכתמה של אחריות למלחמה.
חלק מאנשי הסגל של ה-SCAP היו אחראיים לכתיבת הטיוטה הראשונה של חוקת יפן, שאותה אשרר הדיאט של יפן (הפרלמנט של יפן) לאחר כמה תיקונים. פעולות אלו שננקטו על ידי ה-SCAP בפיקודו של מקארתור הובילו גורמים פוליטיים ואזרחיים רבים ביפן להתייחס אליו כאל כוח קיסרי חדש ביפן. היו כאלו שהחשיבו את ממשלו כלידה מחדש של ממשל השוגונים, ששלטו ביפן עד לתחילת הרסטורציה של מייג'י.
במשך שבע השנים שלאחר כניעת יפן הייתה בידי ה-SCAP שליטה על הכלכלה, הפוליטיקה והתקשורת ביפן. במסגרת ה-SCAP הוקמה מחלקת צנזורה הקרויה "מחלקת הצנזורה האזרחית" (Civil Censorship Detachment), הידועה בראשי התיבות CCD. במשך השנים הוטלה הגבלה על הופעת נושאים שונים בתקשורת היפנית ובסופו של דבר אסר ה-CCD על הופעת 31 נושאים בכל תצורת תקשורת. הנושאים כללו:
ביקורת על ה-SCAP (אנשים מסגל הארגון או הארגון עצמו).
כל מדינות הברית.
ביקורת על מדיניות בעלות הברית לפני ואחרי המלחמה
כל צורה של תעמולה קיסרית
הגנה על פושעי מלחמה
שבחים לצורות ממשל "בלתי דמוקרטיות"
פצצת האטום
פעילויות השוק השחור
דיון פומבי ביחסים בין בנות הברית (ארצות הברית כנגד ברית המועצות)
למרות שרוב הגבלות הצנזורה של ה-CCD בוטלו לקראת תום תקופת ה-SCAP, נושאים מסוימים כדוגמת פצצת האטום, היו בבחינת טאבו עד תום תקופת הכיבוש ב-1952.
באפריל 1951 פיטר הנשיא הארי טרומן את מקארתור מתפקיד ה-SCAP בשל אי ציות להוראות שנגעו למלחמת קוריאה. הגנרל מת'יו רידג'וויי מונה במקומו ל-SCAP. עם חתימת הסכם השלום עם יפן בוטל תפקיד ה-SCAP.
לקריאה נוספת

John W. Dower Embracing Defeat: Japan in the Wake of World War II. 1999. W.W Norton & Company. New York. PP. 41 - 341. ISBN 0-393-32027-8
Eiji Takemae, Robert Ricketts, Sebastian Swann Inside GHQ : the Allied occupation of Japan and its legacy. Continuum International Publishing Group, New York, 2002. ISBN 9780826462473 ISBN 9780485113143
העורק התת-בריחי

| --- | --- |

אבי העורקים החזי וענפיו
 שיוך:  מערך העורקים 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (575) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  arteria subclavia 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A12.2.08.001 
 TA2 (2019):  4537 
 FMA:  3951 
 קוד MeSH:  A07.015.114.839 
 מזהה MeSH:  D013348 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0038530 
 
העורק התת-בריחי (TA: Arteria subclavia) הוא עורק זוגי שנמצא בחלקו העליון של בית החזה. שמו נובע ממיקומו האנטומי מתחת לעצם הבריח.
העורקים התת-בריחיים מסתעפים מקשת אבי העורקים ומספקים דם לגפיים ולראש, כאשר בצד שמאל העורק התת-בריחי יוצא ישירות מאבי העורקים ומצד ימין העורק התת-בריחי יוצא מגזע הזרוע והראש. העורק התת-בריחי השמאלי מספק דם ליד שמאל, ואילו העורק התת-בריחי הימני מספק דם ליד ימין ולמבנים מסוימים בראש ובבית החזה.
מהלך

העורק התת-בריחי יוצא ממקורו, השונה בכל צד, הצדה ועובר דרך שרירי המעלות. ממקורו, העורק עובר בין שרירי הסולם הקדמי והאמצעי - שריר הסולם הקדמית (scalenus anterior) מקדימה ושריר הסולם האמצעית (scalenus medius) מאחורה. זאת בניגוד לווריד התת-בריחיי, הנוסע מקדימה לשריר הסולם. הוא מתקדם עד הגבול הצדי של הצלע הראשונה, ושם הופך לעורק בית השחי. כמו עורקים רבים בגוף, מהלך הווריד המלווה את העורק דומה לו אך לא זהה: הווריד התת-בריחי נע קדמית לשרירי המעלות.
ענפים

| חלק | ענפים | מהלך |
| --- | --- | --- |
| חלק ראשון ממקורו עד החלק התיכון של שרירי המעלות | העורק החולייתי | לכיוון הגולגולת ועם העורק החולייתי הנגדי יוצר בהתחברותם בחוליות את העורק הבסיסי שנכנס למעגל ויליס. |
| חלק ראשון ממקורו עד החלק התיכון של שרירי המעלות | עורק החזה הפנימי | מאחורי הצלעות ונותן ענפים לאזור בית החזה |
| חלק ראשון ממקורו עד החלק התיכון של שרירי המעלות | גזע התריס והצוואר | קצר מאוד, ומתפצל מאוד מהר לעורק התריס התחתון ולעורק הרום-שכמי |
| חלק שני נע מאחורי החלק הקדמי של שריר המעלות | גזע הצלע והצוואר | מתפצל לעורק הבין-צלעי העילאי ולעורק הצוואר העמוק |
|  חלק שלישי  בין הגבול הצדי של שרירי המעלות ועד סופו של העורק. | עורק השכמה הגבי | יורד בכיוון האחורי על מנת לספק את השכמה. |
התפתחות בעובר

העורק התת-בריחי השמאלי: יוצא מתוך העורק התוך-מקטעי השביעי השמאלי
העורק התת-בריחי הימני יוצא מתוך:
תמונות נוספות

.עורק התרדמה הפנימי והעורק החולייתי. צד ימין
מהלך והתפצלות עצבי הגולגולת 9,10,11
מקלעת הזרוע הימנית, מבט קדמי
בלוטת התימוס בעובר המפותח
צד הצוואר
אנגיוגרפיה מגנטית
עורק תת-בריחי
עורק תת-בריחי - מבט ימני
עורק תת-בריחי
עורק תת-בריחי
מקלעת הזרוע ויחסה לעורק התת-בריחי
עורק תת-בריחי
עורק תת-בריחי
עורק תת-בריחי
הפארק האולימפי (בייג'ינג)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  פארק עירוני, שכונה 
 על שם:  המשחקים האולימפיים 
 כתובת:  רובע צ'אויאנג 
 מיקום:  Aoyuncun Subdistrict 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2007
 תאריך פתיחה רשמי:  2007 
 מידות
 שטח:  2,864 אקר 
 קואורדינטות:  40°00′11″N 116°23′12″E﻿ / ﻿40.003031°N 116.38667°E﻿ / 40.003031; 116.38667
  (למפת בייג'ינג מוגדלת) חביי טיינג'יןהפארק האולימפי(למפת בייג'ינג רגילה) חביי טיינג'יןהפארק האולימפי
 
מבט על הכפר האולימפי לכיוון מזרח. משמאל, מרכז ענפי ספורט המים הלאומי בייג'ינג ובמרכז התמונה האצטדיון הלאומי בייג'ינג.
האצטדיון הלאומי בייג'ינג
מרכז ענפי ספורט המים הלאומי בייג'ינג
הפארק האולימפי של בייג'ינג הוא מתחם מתקני ספורט שנבנה עבור משחקי אולימפיאדת בייג'ינג.
מתקני הפארק

האצטדיון הלאומי בייג'ינג המכונה גם "קן הציפורים" בשל צורתו, נמצא במרכז הפארק האולימפי. האצטדיון הוא המבנה העיקרי שנבנה בפארק, ובו נערך טקס הפתיחה והסיום של האולימפיאדה. כמו כן נערכו במבנה תחרויות האתלטיקה. באצטדיון מקומות ל-91,000 צופים (ומספר המקומות בו יקטן בסיומם של המשחקים האולימפיים ל-80,000).
מרכז ענפי ספורט המים הלאומי בייג'ינג המכונה גם "קוביית המים" הוא מבנה שנבנה בפארק האולימפי על מנת שיערכו בו משחי השחייה, ואירועי הקפיצה למים והשחייה הצורנית באולימפיאדה. באולם מקומות ל-17,000 צופים (אשר יפחתו ל-6,000 לאחר סיום המשחקים האולימפיים).
האצטדיון הלאומי המקורה בייג'ינג המכונה גם "המניפה" נבנה בפארק האולימפי על מנת להכיל את אירועי ההתעמלות האמנותית, הטרמפולינה ומשחקי הכדוריד. באולם מקומות ישיבה ל-19,000 צופים.
מרכז הכנסים של הפארק האולימפי נבנה על מנת לארח את אירועי הסיוף של המשחקים האולימפיים. שטחו של מרכז הכנסים כ-270,000 מ"ר.
מגרש ההוקי של הפארק האולימפי נבנה על מנת לארח את משחקי ההוקי שדה. באתר שני מגרשים ובו 17,000 מקומות ישיבה. המגרש צפוי להיהרס בסיום המשחקים.
מגרש ירי חץ וקשת האולימפי נבנה על מנת לארח את מקצי הירי בחץ וקשת. במגרש 5,000 מושבי צופים. עם סיום התחרויות יפורקו המושבים, והמגרש יהפוך לשטח פתוח ירוק המהווה חלק מהפארק האולימפי.
מרכז הטניס של הפארק האולימפי נבנה על מנת לארח את משחקי הטניס של התחרויות. במרכז 16 מגרשי טניס, מהם 10 משמשים לתחרויות ו-6 מגרשי אימונים, וכן מקומות ל-17,400 צופים. המרכז נפתח ב-1 באוקטובר 2007.
הכפר האולימפי בייג'ינג משמש למגורי המשתתפים באולימפיאדה. הכפר מכיל 22 מבנים בני שש קומות, ו-20 מבנים בני 9 קומות.
פגודת לינג לונג נבנתה כמרכז שידורים בינלאומי. הפגודה ממוקמת בסמוך לאצטדיון האולימפי.
המגדל האולימפי בייג'ינג,  מגדל תצפית.
מפת המתקנים האולימפיים. הפארק האולימפי מסומן בורוד.
הסנה הבוער (פסל)

ערך זה עוסק בפסל מאת יצחק דנציגר. אם התכוונתם לאנדרטה בכניסה למשכן הכנסת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 פַּסל:  יצחק דנציגר
 תאריך יצירה:  1957
 טכניקה וחומרים:  ברזל מרותך
 ממדים בס"מ
 רוחב:  60.5 ס״מ 
 גובה:  129 ס״מ 
 עומק:  29 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  ICMS-HMA-244-7-60 
 מיקום:  אוסף מוזיאון חיפה לאמנות חיפה שבישראל
 
"הסנה הבוער" (1957) הוא פסל מאת הפסל הישראלי יצחק דנציגר.
הפסל מציג דימוי של "הסנה הבוער", כלומר של התגלות אלוהים אל משה במדבר. הממד המטאפיזי של נושא העבודה עובד על ידי דנציגר לפסל מופשט, בעל קומפוזיציה דינמית ומלאת תנועה. סגנון הפסל קושר אותו אל תנועת "אופקים חדשים" שדנציגר היה חבר בה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הסכמי טרטו

| --- | --- |

 חותמים:  הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, פינלנד 
 מקום יצירה:  טרטו 
 תאריך יצירה:  14 באוקטובר 1920 
 
הסכמי טרטו (באנגלית: Treaty of Tartu (Russian–Estonian), Treaty of Tartu (Russian–Finnish); ברוסית: Тартуские мирные договоры; באסטונית: Tartu Rahu; בפינית: Tarton Rauha) היו סדרה של הסכמים בין רוסיה הסובייטית ובין פינלנד ואסטוניה הצעירות, אשר היו עד פברואר 1917 בשליטת האימפריה הרוסית ואחר כך בשליטת הרפובליקה הרוסית (4 במרץ 1917 — 7 בנובמבר 1917). הם נידונו ונחתמו בעיר טרטו שבאסטוניה בשנת 1920 אחרי תום מלחמות האזרחים ברוסיה ובפינלנד וסיום מלחמת השחרור באסטוניה. ההסכמים נגעו בנושאים אשר כללו את עצמאותן של פינלנד ואסטוניה והגבולות של המדינות האלה עם רוסיה.
ההסכמים

ההסכם הרוסי-אסטוני – נחתם ב-2 בפברואר 1920 אחרי מלחמת השחרור האסטונית. תנאי ההסכם נידונו בין אדולף יופה, מן הצד הרוסי, לבין יאן פוסקה (Jaan Poska)  מן הצד האסטוני וקבעו שלאסטוניה תינתן עצמאות מלאה מרוסיה. על-פי ההסכם, רוסיה ויתרה לטובת אסטוניה על אזור פצ'ורי (כיום במחוז פסקוב של רוסיה) ועל השטחים בגדה המזרחית של הנהר נרבה, כולל העיר איוואנגורוד (כיום במחוז לנינגרד של רוסיה). כמו כן, הועברו לאסטוניה כ-11.6 טון זהב במסגרת חלוקת הזהב של האימפריה הרוסית.
ההסכם הרוסי-פיני – נחתם ב-14 באוקטובר 1920 אחרי משא ומתן שנמשך ארבעה חודשים. על-פי ההסכם, הגבול בין רוסיה לבין פינלנד היה זהה לגבול הישן עם הדוכסות הגדולה של פינלנד, למעט אזור פטסאמו (Петсамо, בפינית Petsamo) בעל הנמל נטול הקרח לחוף אוקיינוס הקרח הצפוני שנמסר לפינלנד ואילו מזרח קרליה שנמסר לרוסיה. כמו כן, פינלנד פירקה את כל המתקנים הצבאיים שלה בים הבלטי והרוסים איפשרו מסחר חופשי בין ימת לדוגה למפרץ הפיני. מבחינת פינלנד הייתה זו מסגרת חוקית לביטול הסכם פרדריקסהאמן משנת 1809 שבמסגרתו סופחה פינלנד לרוסיה.
אחרית דבר

על-פי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, שנחתם בין ברית המועצות לגרמניה הנאצית ב-23 באוגוסט 1939, אסטוניה, לטביה, ליטא ומזרח-פולין נכבשו על ידי ברית המועצות וגרמניה קיבלה את רוב פולין (כיום בבלארוס ובאוקראינה).
הגבול הרוסי-אסטוני, כולל השטחים בירוק, כפי שהוסכם בחוזה טרטו.
הגבול הרוסי-פיני כפי שהוסכם בחוזה טרטו. בירוק שטחים שניתנו לרוסיה, באדום שטחים שניתנו לפינלנד.
אדולף יופה חותם על חוזה טרטו בשם רוסיה הסובייטית, 1920
הערות שוליים

↑  היום, הצפירה, 4 בפברואר 1920
הפארק הבין-לאומי לה אמיסטאד

הפארק הבין-לאומי לה אמיסטאד (בספרדית: Parque Internacional La Amistad), שבעבר נקרא הפארק הלאומי לה אמיסטאד, הוא פארק שלום באמריקה הלטינית בשטח של 5,678.45 קמ"ר, הנשלט בידי המדינות קוסטה ריקה (האזורים המוגנים לה אמיסטאד הקריבית ולה אמיסטאד הפסיפית) ופנמה. זאת, לפי המלצת אונסק"ו, שכללה אותו ברשימת אתרי המורשת העולמית.רוב שטח הפארק נמצא בקוסטה ריקה והוא כולל את רכס הרי טלמנקה. הוא כמעט איננו נגיש וחלקו טרם נתגלה. בפארק עובר נהר היורקווין, אשר מהווה מוקד חשוב לבעלי החיים שבאזור.
לטאת אנוליס, אחד מהזוחלים האופייניים לפנמה.
פאונה

זו שמורת הטבע הגדולה ביותר במרכז אמריקה ובה יער גשם טרופי ענק ומגוון בעלי חיים וצמחים כולל חמישה מינים של חתוליים: פומת הרים, אוצלוט, נמרון מרגיי, יגוארונדי ויגואר. חיים בה גם קופים,כגון קופי שאגן וקופי עכביש, עצלנאים, פקארי, טפיר, 54 מיני זוחלים, 76 מיני דו-חיים, 600 מיני עופות כולל קצאל, עיט הרפיה, וכן 7500 מיני צמחים ושלושה שבטים ילידים.
הפיגוע באוניברסיטת באצ'ה חאן

| --- | --- |
 תאריך:  20 בינואר 2016 
 מקום:  אוניברסיטת באצ'ה חאן 
 קואורדינטות:  34°08′12″N 71°50′17″E﻿ / ﻿34.136556°N 71.838194°E﻿ / 34.136556; 71.838194
 סוג:  פיגוע ירי 
 הרוגים:  26 
 פצועים:  50 
 מבצע:  הטליבאן הפקיסטני 
  (למפת פקיסטן מוגדלת) אוניברסיטת באצ'ה חאן(למפת פקיסטן רגילה) אוניברסיטת באצ'ה חאן
 
הפיגוע באוניברסיטת באצ'ה חאן הוא פיגוע טרור שהתרחש ב-20 בינואר 2016, ובמהלכו חמושים פתחו באש באוניברסיטת באצ'ה חאן בצ'ארסדה שבצפון פקיסטן. בפיגוע נהרגו לפחות 22 איש ו-50 נפצעו.
האוניברסיטה שוכנת כ-35 קילומטרים מהעיר פשאוור ולומדים בה כ-3,000 סטודנטים. מספר לא ידוע של מחבלים חמושים בנשק קל ובחגורות נפץ תקפו את קמפוס האוניברסיטה בשעה 09:30 לפי השעון המקומי, וחדרו לתוכו על ידי טיפוס על החומה המקיפה אותו. הם תקפו כיתות לימוד וחדרי מגורים של סטודנטים באוניברסיטה.
חיילים של צבא פקיסטן טיהרו את האוניברסיטה ממחבלים. לפחות ארבעה מהמחבלים נהרגו.
הטליבאן הפקיסטני (אנ') קיבל אחריות לפיגוע.
כשנה לפני פיגוע זה אירע בעיר פשאוור הסמוכה טבח בתלמידי בית ספר, במהלכו נרצחו  145 אנשים, שביניהם נמנו כ-132 תלמידים בגילאים 6–16.
הערות שוליים

↑  טרור בקמפוס: מחבלים רצחו 21 בני אדם, באתר ynet, 20 בינואר 2016
ערך זה הוא קצרמרבנושא פקיסטן ובנושא טרור. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הפארק הארכאולוגי סן אגוסטין

הפארק הארכאולוגי סן אגוסטין (בספרדית: Parque Arqueológico de San Agustín) הוא פארק ארכאולוגי השוכן סמוך לעיירה סן אגוסטין במחוז וילה בדרומה של קולומביה. לצידו של הפארק, המשתרע על-פני שטח של 780 דונם, שוכנים שני פארקים נוספים, והאזור ההיסטורי כולו משתרע על-פני כ-50 קמ"ר. האזור מתגאה בריכוז הפסלים המגליתים והמונומנטים הדתיים הגדול ביותר ביבשת אמריקה, ובשנת 1995 הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה

בתקופה הקדם-חקלאית, החל בשנת 3300 לערך לפנה"ס ועד למאה ה-7 לפנה"ס, היה האזור מיושב בציידים-לקטים אשר ניזונו מפירות וייתכן שגם מצייד. לא ידוע דבר על מנהגיהם הדתיים והפוליטיים של תושבים אלה, אשר עיבדו אבנים באמצעות כלי בזלת בסיסיים. החקלאות הופיעה באזור במאה ה-7 לפנה"ס, תקופה המוכרת כ"תקופת הביניים". בתקופה זו גידלו התושבים אורז בשיטות פשוטות ולא נמצאו עקבות למערכת לניקוז השדות שהשתרעו על מורדות הגבעות. נמצאו שרידים של פיסול בעץ, אך לא באבן. הקבורה נעשתה בפירי קבורה אנכיים בהם הושמו חפצים בסיסיים לצד המת. החל במאה ה-1 לפנה"ס החל נוהג עיבוד זהב באזור, וזה הלך והתגבר במאות השנים שלאחר מכן.
במאה ה-1 חל שינוי של ממש באזור והופיעה תרבות סן אגוסטין. צפיפות האוכלוסייה גדלה, יישובים נטושים יושבו מחדש והופיעו יישובים חדשים. האוכלוסייה עדיין גידלה בעיקר אורז, אך השטחים החקלאיים הלכו והתפשטו כדי לענות על הצרכים הגדלים. מערכת חברתית חדשה הופיעה, והכוח בה רוכז בידיהם של אנשי הדת. הארגון וההיררכיה החברתיים שהופיעו איפשרו את חציבתם ושינועם של פיסות אבן גדולות, ואת עיבודם למונומנטים מונוליתים, שחלקם עוטרו בעושר רב. מונומנטים אלה מעידים על תרבות דתית מורכבת. תרבות זו באה לסופה במאה ה-8, וייצור המונומנטים כמו גם הפיסול באבן פסקו. נראה כי בתקופה זו, לקראת שנת 1000, היגרו לאזור שבטים חדשים אשר הגיעו מאזור מישורי האמזונאס, ואלה הביאו עימם שיטות חקלאיות חדשות, סגנונות קדרות שונים וסגנון בנייה אחר. תקופה זו, המכונה "התקופה המאוחרת", נמשכה עד הכיבוש הספרדי, והיא נחשבת לפשוטה יותר מקודמתה מבחינה אמנותית וחברתית. מקומות היישוב והשדות עברו לאזורים תלולים יותר בזכות הופעת הטראסות, אך למרות התפתחות חשובה זו, מערכת הקשרים וההיררכיה החברתית הצטמצמה, הקהילות היו קטנות והתבססו על קשרי משפחה, והקשרים הרחבים יותר נוצרו רק בתקופת מלחמה והיו זמניים.
האתר

לצידו של הפארק, שוכנים שני פארקים ארכאולוגיים נוספים - "אלטו דה לוס אידולוס" (Alto de los Ídolos - "רמת האלים") המשתרע על-פני שטח של 200 דונם ו"אלטו דה לאס פיידרס" (Alto de las Piedras - "רמת האבנים") ששטחו מאה דונם. שלושת הפארקים עשירים בשרידים ארכאולוגיים, שרידי דרכים, תעלות ניקוז, סימוני גבול בין חלקות חקלאיות, אתרי קבורה ורחבות מלאכותיות.
האתרים החשובים בסן אגוסטין הם "לאס מסיטס" (Las Mesitas) שבו תילים מלאכותיים, מבני קבורה ופסלי אבן; "פואנטה דה לוואפאטאס" (Fuente de Lavapatas), מבנה דת מונומנטלי שנחצב באבן באפיקו של נהר; ו"בוסקה דה לאס אסטטואס" (Bosque de las Estatuas - "יער הפסלים") שבו פסלים מכל רחבי האזור. ב"אלטו דה לוס אידולוס" ניצב הפסל הגבוה באזור המתנשא לגובה של שבעה מטרים.
הפארק האולימפי (לונדון)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  פארק אולימפי 
 על שם:  יובל היהלום למלכות אליזבת השנייה 
 מיקום:  לונדון
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2012
 תאריך פתיחה רשמי:  2012 
 קואורדינטות:  51°32′46″N 0°00′46″W﻿ / ﻿51.54615°N 0.012688888888889°W﻿ / 51.54615; -0.012688888888889
 אתר רשמי
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסהפארק האולימפי(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסהפארק האולימפי(למפת רובע ניוהאם רגילה) הפארק האולימפי(למפת רובע ניוהאם מוגדלת) הפארק האולימפי
 
מבט אווירי על הפארק האולימפי בלונדון, יוני 2011
הפארק האולימפי (באנגלית: Olympic Park) הוא מתחם הממוקם בסטרטפורד שבניוהאם, טאוור האמלטס, וולת'אם פורסט והאקני, רובעי לונדון, ונבנה עבור המשחקים האולימפיים שנערכו בעיר החל מ-27 ביולי 2012.
מבנה הפארק והקמתו

הפארק תוכנן על ידי קונסורציום EDAW, קבוצת Arup ו-WS Atkins PLC. באוקטובר 2007 אושרו תוכניות הבנייה של הפארק, ובנייתו הושלמה בשנת 2011.
הפארק כולל את האתרים הבאים:
האצטדיון האולימפי, שבו התקיימו תחרויות אתלטיקה קלה וטקסי הפתיחה והנעילה של האולימפיאדה.
מרכז ספורט המים, שבו בריכות לתחרויות שחייה, קפיצה למים, שחייה אמנותית וכדורמים.
פארק רכיבה על אופניים (ולופארק), שבו ולודרום לאופני מסלול ומסלול לאופני BMX.
ריברבאנק ארנה, שבו שני מגרשים ובהם 15,000 ו-5,000 מקומות ישיבה, בהם נערכו התחרויות בהוקי שדה.
הארנה לכדורסל, אולם בעל 12,000 מקומות, בו התקיימו המוקדמות ורבע הגמר בטורניר הכדורסל ושלבי חצי גמר וגמר בכדוריד.
קופר באקס ("תיבת עופרת"), אולם בעל כ-6,000 מקומות, בו התקיימו המוקדמות ורבע הגמר בכדוריד ותחרויות קליעה וסייף במסגרת קרב חמש מודרני.
הכפר האולימפי, בו 3,300 יחידות דיור עבור 17,320 ספורטאים וחברי משלחות.
מרכז עיתונות ושידור לצוותי תקשורת מרחבי העולם.
מגרשי אימונים לטניס.
במרכז הפארק מתנשא מגדל התצפית העגול ארסלורמיטאל אורביט. גובהו של המגדל הוא 115 מטר והוא נקרא על שם קונצרן המתכת העולמי, ארסלורמיטאל, שמימן את חלק הארי של עלות הקמת המגדל.
מבט פנורמי על הפארק האולימפי בלונדון, מרץ 2012
המפקדה הארצית

המפקדה הארצית (מ"א) היה הגוף שהופקד על הניהול הכולל של ארגון ההגנה.
תולדות המפקדה הארצית

המפקדה הארצית הוקמה ב-1930, לאחר שמוסדות היישוב הכירו בצורך תיאום ההגנה המאורגנת ליישובים תחת פיקוח אזרחי, כחלק מלקחי מאורעות תרפ"ט. עד אז התנהל ארגון "ההגנה" מול ועדים מקומיים בערים השונות שלא היו כפופים לו ופעלו לרוב באופן עצמאי. עם הקמתה, הוכפפה המפקדה הארצית תחת הוועד הלאומי והסוכנות היהודית בראשותו של דוד בן-גוריון. המפקדה הייתה מורכבת הן מנציגי ההסתדרות שייצגו את מחנה הפועלים והן מנציגי המחנה האזרחי (סוחרים, תעשיינים והתאחדות האיכרים) בחלוקה שווה של 3-4 נציגים לכל מחנה. עקב החלוקה הפוליטית למפלגות והאינטרסים המנוגדים, התגלעו ויכוחים לא מעטים והטיפול של המפקדה בבעיות שנוצרו היה לעיתים מלווה בחשדנות ובסחבת. בשנת 1938, לאחר מאבק ארוך צורף גם נציג של הפועל המזרחי, שמעון וסרמן.
כדי לשפר את תפקוד המפקדה הארצית ולמסד את ארגון "ההגנה" כצבא לכל דבר, הוחלט ב-1937 להעמיד רמ"א - ראש המפקדה הארצית שאותו מינתה הסוכנות, וב-1939 הוחלט למנות ל"הגנה" מטה כללי שהיה אחראי לצד המבצעי של הארגון, תחת מרות המפקדה הארצית. המפקדה הארצית שימשה מעתה כמעין דרג מדיני, גוף הקובע מדיניות כוללת למטכ"ל "ההגנה" ולרמטכ"ל העומד בראשו. כמו כן עסקה המפקדה בצד הכלכלי של הארגון, ברכש נשק וכלי לחימה ובגיוס אנשים. המפקדה הארצית והמטכ"ל כונו בשם "הפיקוד העליון".
בנובמבר 1942 הוחלט על הקמת ועדות:
ועדת תע"ש, רכש, חשבונות ונוטרות - יששכר סיטקוב, ישראל גלילי ולוי אשכול
נוער, צבא, גיוס ומפקדת הנפה - אליהו גולומב, שמעון וסרמן וזליג רוסצקי
ועדת כספים - משה סנה, יצחק רזיאל ולוי אשכול
עוד ב-1947 חתר דוד בן-גוריון לביטול המפקדה הארצית על מנת שלא לערב גוף פוליטי בהנהגת הצבא העתידי. ב-2 במאי 1948 שלח בן-גוריון לרמ"א, ישראל גלילי, מכתב המודיע על סיום כהונתו, וזה נכנס לתוקף למחרת (ראו גם מרד הגנרלים). חלק מסמכויות המפקדה הועברו למטכ"ל של צה"ל וחלקן הועברו למחלקת הביטחון בסוכנות (שהתפתחה למשרד הביטחון).
חברי המפקדה הארצית

ראשי המפקדה הארצית:
| מניין | שם | תחילת כהונה | סיום | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | יוחנן רטנר | 1938 | 1939 |  |
| 2 | יעקב ריזר | 1939 | 1941 |  |
| 3 | משה סנה | 1941 | 1946 | לימים ח"כ |
| מ"מ | זאב פינקלשטיין | 1946 | 1947 |  |
| 4 | ישראל גלילי | 1947 | 1948 | לימים ח"כ ושר בממשלת ישראל |
עם החברים במפקדה לאורך השנים נמנו:
אליהו גולומב, 1931-1945, מטעם ההסתדרות
דב הוז 1931-1940, מטעם ההסתדרות
מאיר רוטברג, 1930-1940, מטעם ההסתדרות
לוי אשכול, 1940-1946, איש מפא"י
ישראל גלילי, נציג ההסתדרות
אהרן ציזלינג, 1941-1942, נציג ההסתדרות
ברוך רבינוב, 1945-1948, איש מפ"ם
מרדכי נמיר, 1947-1948
יוסף יזרעאלי, מאי 1946 - 1948, מטעם ההסתדרות
סעדיה שושני, 1930- ?, מטעם הגוש האזרחי
יששכר סיטקוב, נציג התאחדות האיכרים, 1932-1948
דב גפן, 1931-1940, נציג הגוש האזרחי
זליג רוסצקי, 1940-1948, נציג מכבי
יצחק רזיאל, 1940-1944, נציג הגוש האזרחי
משה סמילנסקי
שמעון וסרמן, 1938-1948, נציג הפועל המזרחי
הערות שוליים

↑  יחיאל אליאש, מעשה הבא בחזון, עמ' 329-330
↑  אשכול:ביוגרפיה, עמ' 644, הערה 508
↑  אהרן ציזלינג - חלוץ ולוחם, למרחב, 17 בינואר 1964
↑  מת ברוך רבינוב, דבר, 6 ביולי 1979
↑  י. פרחי, משק־הכספים של הצבא - על טהרת מפלגה אחת, על המשמר, 16 בנובמבר 1949
↑  דוד תדהר (עורך), "דב גפן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1170
הסכמי ניימכן

עמוד השער של הסכם ניימכן
הסכמי ניימכן הם הסכמים שנחתמו ב-1678 ו-1679 בעיר ניימכן בין הרפובליקה של שבעת המחוזות המאוחדים לבין צרפת. הסכמים אלה סיימו את מלחמת הולנד.
ההסכמים שנחתמו

10 באוגוסט 1678 – הסכם שלום בין צרפת לרפובליקה ההולנדית.
19 בספטמבר 1678 – הסכם שלום בין צרפת לספרד.
26 בינואר 1679 – הסכם שלום בין צרפת לאימפריה הרומית הקדושה.
26 בינואר 1679 – הסכם שלום בין שוודיה לאימפריה הרומית הקדושה.
19 במרץ 1679 – הסכם בין שוודיה לדנמרק ונסיכות מונסטר.
2 באוקטובר 1679 – הסכם שלום בין שוודיה והרפובליקה ההולנדית.
סעיפי ההסכמים העיקריים

צרפת העבירה את השליטה על העיר מאסטריכט לנסיך אורנז' ויליאם השלישי.
צרפת העבירה ערי מבצר מהשטח שהיום נמצא בבלגיה לספרד. בהם הערים קורטרייק, שרלרואה, ובנש (Binche).
ספרד העבירה לצרפת את השליטה בפראנש-קונטה את השליטה על רוזנות אנו (שטחים שנמצאים היום בצפון צרפת ובלגיה), בהם הערים קאסל, איפר וואלנסיין.
ספרד העבירה את האי טרינידד וטובגו להולנד.
החזקה של צרפת על האיים הקריביים סנט וינסנט והגרנדינים, דומיניקה וסנט לוסיה זכתה להכרה מצד בריטניה.
לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אישר את שליטת צרפת על הערים פרייבורג וקהל (Kehl), הנמצאות בצד המזרחי של נהר הריין.
תוצאות ההסכמים

ההסכמים שמו קץ לרוב המלחמות בצפון צרפת, והגבול שנקבע בהסכמי ניימכן מהווה את גבולה הצפוני של צרפת גם היום. למרות ניצחונה של צרפת ותוצאות ההסכמים, לא כל האזורים שהועברו לשליטת צרפת הסכימו לכך. כך למשל דוכס לורן לא הסכים לתנאי הכניעה שבהסכמים, בהם עבר חבל לורן לשליטתו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, והמשיך למרוד במלך צרפת. כתוצאה מכך מלך צרפת לא הסיג את כוחותיו מהחבל עד לסיום המרידה. בחבל אלזס הסכמים אלו הביאו לקץ הדקאפול, שנתן חופש יחסי לערים הגדולות בחבל כאשר היו תחת שלטון האימפריה הרומית הקדושה.
בצפון אירופה, לואי הארבעה עשר חייב את דנמרק ואת ברנדנבורג להשיב את כל השטחים שכבשו בשוודיה לשוודיה, בעלי בריתם של הצרפתים.
ראו גם

כיכר ויקטואר – כיכר המנציחה את ניצחונו של לואי הארבעה עשר במלחמת הולנד.