stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סויוז MS-01
הצוות

רוסיה אנטולי איוואנישין - מפקד
ארצות הברית קת'לין רובינס - מהנדס טיסה
יפן טקויה אונישי - מהנדס טיסה
הצוות > צוות גיבוי

רוסיה אולג נוביצקי - מפקד
צרפת תומא פסקה - מהנדס טיסה
ארצות הברית פגי ויטסון - מהנדסת טיסה
תיאור המשימה

החללית הייתה מתוכננת לשיגור ב-21 ביוני. לצורך ביצוע בדיקות נוספות הוחלט לדחות את השיגו לחודש יולי.
חללית "סויוז MS-01" שוגרה ב-7 ביולי 2016 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה. השיגור בוצע באחריות רוסקוסמוס בעזרת משגר מדגם "סויוז FG". החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה.
החללית התחברה למודול "ראסווט" של תחנת החלל הבין-לאומית ב-7 ביולי ללא בעיות. באותה עת בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 48 בפיקוד ג'פרי ויליאמס.
צוות החללית הצטרף למשלחת שגדלה ל-6 אנשי צוות. בהמשך הם עברו למשלחת מס' 49.
"סויוז MS-01" נשארה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום.
ב-30 באוקטובר 2016 החללית התנתקה מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ עם אותו צוות שהיה בהמראה.
עם ניתוק החללית מתחנת החלל החלה לפעול משלחת מס' 49 לתחנת החלל הבין-לאומית.
סויוז MS-03

סויוז MS-03 (ברוסית:Союз МС-03) היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-17 בנובמבר 2016 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-2 ביוני 2017. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה צוות שהתווסף למשלחת מס' 50 לתחנת החלל הבין-לאומית.
הצוות

רוסיה אולג נוביצקי - מפקד
ארצות הברית פגי ויטסון - מהנדסת טיסה (בהמראה בלבד, חזרה בסויוז MS-04)
צרפת תומא פסקה - מהנדס טיסה
הצוות > צוות גיבוי

רוסיה פיודור יורצ'יחין - מפקד
איטליה פאולו נספולי - מהנדס טיסה
ארצות הברית ג'ק פישר - מהנדס טיסה
תיאור המשימה

חללית "סויוז MS-03" שוגרה ב-17 בנובמבר 2016 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה. השיגור בוצע באחריות רוסקוסמוס בעזרת משגר מדגם "סויוז FG". החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה.
החללית התחברה למודול "ראסווט" של תחנת החלל הבין-לאומית ב-20 בנובמבר ללא בעיות. באותה עת בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 50 בפיקוד שיין קימברו.
צוות החללית הצטרף למשלחת שגדלה ל-6 אנשי צוות. בהמשך הם עברו למשלחת מס' 51.
"סויוז MS-03" נשארה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום.
ב-2 ביוני 2017 החללית התנתקה מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ עם אולג נוביצקי ותומא פסקה. הנחיתה עברה ללא בעיות. פגי ויטסון נותרה תחנת החלל והצטרפה למשלחת מס' 52.
עם ניתוק החללית מתחנת החלל החלה לפעול משלחת מס' 51 לתחנת החלל הבין-לאומית.
ניפה

מטאוריט המורכב מניפה – ניקל וברזל
בגאולוגיה, ניפֶה הוא הלחם הסמלים של ניקל (Ni) וברזל (Fe), המשמש לתיאור ההרכב הגאוכימי של גלעין כדור הארץ.
הרכב משוער

שלא כמו חומרי הקרום והמעטפת – החשופים על פני כדור הארץ או נפלטים באמצעות פליטת לבה, אין אמצעים ישירים לבחינת הרכבו של הגלעין.
על פי חישובים מתמטיים שונים, וכן על פי חישוב מהירות הגלים הסייסמיים באזור זה, צפיפות החומר בגלעין היא 10-13 גרם לסמ"ק – צפיפות המחייבת את הימצאם של יסודות מתכתיים כבדים. חוקרים הציעו יסודות כברזל, ניקל ומעט קובלט, כיסודות הסבירים ביותר להימצאות בגלעין.
ראו גם

גאולוגיה - מונחים
גלעין כדור הארץ
KREEP
סימה
סיאל
נאן-נינג

| --- | --- |

פוטומונטז' של נאן-נינג
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 מחוז אוטונומי:  גואנגשי
 שטח:  22,108 קמ"ר
  ‑ הנקודה הגבוהה:  500 מטרים
  ‑ הנקודה הנמוכה:  70 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנציבות העירונית:  8,741,584 (2020)
  ‑ במטרופולין:  5,977,185 (2020)
  ‑ צפיפות:  395.4 נפש לקמ"ר (2020)
 קואורדינטות:  22°49′09″N 108°18′54″E﻿ / ﻿22.81918°N 108.31501°E﻿ / 22.81918; 108.31501 
 אזור זמן:  UTC +8
 http://www.nanning.gov.cn
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןנאן-נינג(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןנאן-נינג(למפת גואנגשי רגילה) נאן-נינג(למפת גואנגשי מוגדלת) נאן-נינג    מיקומה של נאן-נינג במחוז האוטונומי גואנגשי tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
נַאן-נִינְג (בסינית מפושטת: 南宁; בסינית מסורתית: 南寧; בפין-יין: Nánníng; מילולית: "שלווה דרומית"; בג'ואנג: Namzningz) היא נציבות עירונית, עיר הבירה והעיר המאוכלסת ביותר במחוז האוטונומי גואנגשי שבדרום הרפובליקה העממית של סין. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית הנציבות העירונית מנתה כ-8.74 מיליון תושבים, מתוכם כ-5.977 מיליון בשטח האורבני.
בעיר ממוקמים מספר מוסדות להשכלה גבוהה. אוניברסיטת גואנגשי הוקמה בשנת 1928. בין היתר היא מהווה מרכז ללימודי תרבות והיסטוריה של המיעוט בגואנגשי. חואנג שיאנפאן הנחשב לחלוץ בתחום זה היה פרופסור של אוניברסיטה זו במשך שלושים שנים.
גאוגרפיה ואקלים

נאן-נינג משתרעת על פני 22,108 קמ"ר בדרום-מערב המחוז האוטונומי גואנגשי באגן הררי וגובהה נע בין 70 ל-500 מטרים מעל פני הים. הטמפרטורה הממוצעת השנתית בעיר היא 21.83 מעלות צלזיוס. כמות המשקעים השנתית היא 1,290 מ"מ.
חלוקה מנהלית

הנציבות העירונית נאן-נינג מנהלת 7 מועצות ו-5 נפות:
| שם | כתב סיני | פין-יין | אוכלוסייה (מפקד 2020) | שטח | צפיפות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מועצת שינגנינג | 兴宁区 | Xīngníng Qū | 615,485 | 722.5 | 851.9 |
| מועצת צ'ינגשיו | 青秀区 | Qīngxiù Qū | 1,124,334 | 865.1 | 1,300 |
| מועצת ג'יאנגנאן | 江南区 | Jiāngnán Qū | 989,823 | 1,183 | 836.5 |
| מועצת שישיאנגטאנג | 西乡塘区 | Xīxiāngtáng Qū | 1,643,819 | 1,076 | 1,528 |
| מועצת ליאנגצ'ינג | 良庆区 | Liángqìng Qū | 587,618 | 1,369 | 429.2 |
| מועצת יונגנינג | 邕宁区 | Yōngníng Qū | 332,280 | 1,231 | 270 |
| מועצת וומינג | 武鸣区 | Wŭmíng Qū | 683,826 | 3,389 | 201.8 |
| נפת לונג-אן | 隆安县 | Lóng'ān Xiàn | 325,140 | 2,305 | 141 |
| נפת מאשאן | 马山县 | Măshān Xiàn | 382,430 | 2,341 | 163.4 |
| נפת שאנגלין | 上林县 | Shànglín Xiàn | 359,323 | 1,871 | 192 |
| נפת בין-יאנג | 宾阳县 | Bīnyáng Xiàn | 801,407 | 2,306 | 347.6 |
| נפת הנג | 横县 | Héng Xiàn | 896,099 | 3,450 | 259.8 |
ערים תאומות

אוסטריה קלגנפורט, קרינתיה, אוסטריה
ארצות הברית פרובו, יוטה, ארצות הברית
ראו גם

לוגן סנטורי סנטר 1
גואנגשי פייננס פלאזה
הערות שוליים

↑  China: Guăngxī (Prefectures, Cities, Districts and Counties) - Population Statistics, Charts and Map, www.citypopulation.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552767305171  GND: 4213746-9  LCCN: n81097130  MusicBrainz: ac22173d-df31-4362-b613-5d0cf77e475c  NDL: 00643972  VIAF: 155950877   WorldCat (עם VIAF): 155950877 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בסין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סאגת האינסוף

ערך זה עוסק בקשת סיפור בחוברות הקומיקס של יקום מארוול. אם התכוונתם לסדרת סרטים בשם זה, ראו .
| --- | --- |

עטיפת החוברת הראשונה בסאגת האינסוף, Infinity Gauntlet #1, מיולי 1991, אמנות מאת ג'ורג פרז.
 מידע קומיקס
 יוצר:  ג'ים סטארלין
 סוגה:  קומיקס
 תקופת פרסום מקורית:  יולי 1991 – נובמבר 1993 (כשנתיים)
 סינדיקציה:  מארוול קומיקס
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפת המקור:  אנגלית 
 מוציא לאור:  מארוול קומיקס 
 מספר החוברות:  19 עיקריות 104 חוברות קשורות
 
סאגת האינסוף (באנגלית: Infinity Saga) היא אירוע קרוסאובר וקשת סיפור רחבת היקף ביקום מארוול שפורסמה על ידי חברת מארוול קומיקס בין השנים 1991 ועד לנובמבר 1993 למשך 18 חוברות עיקריות. את העלילה כתב ג'ים סטארלין, באיורם של האמנים ג'ורג' פרז ורון לים.
כחלק מהשלב השלישי של היקום הקולנועי של מארוול, עלילת "מלחמת האינסוף" עובדה לשני חלקים כאשר החלה בסרט "הנוקמים: מלחמת האינסוף" משנת 2018 והסתיימה בסרט "הנוקמים: סוף המשחק" משנת 2019.
היסטוריה פרסומית

השם הקולקטיבי "סאגת האינסוף" מתייחס לטרילוגיה בת שלושה חלקים העוסקת ביהלומי האינסוף - "כפפת האינסוף" (Infinity Gauntlet, יולי-דצמבר 1991), "מלחמת האינסוף" (Infinity War, יוני-דצמבר 1992) ו"מסע הצלב האינסופי" (Infinity Crusade, אפריל-ספטמבר 1993), כאשר הסאגה מתחילה מיד עם סיומה של המיני-סדרה "מסעו של תאנוס" (The Thanos Quest, יולי-אוגוסט 1990), ובעוד החלק השני והחלק השלישי עוסקים בהשלכות של כפפת האינסוף. בין אוגוסט לאוקטובר 2002 פורסם הסיפור תהומות האינסוף (Infinity Abyss), אם כי אין הוא קשור ישירות לאירועים שקדמו לו.
מעבר לעלילת הסיפור הראשי, שהתפרשה על פני החוברות העיקריות, השתתפו באירועי הקרוסאובר מספר חוברות נוספות של גיבורי-על מאותה תקופה כדוגמת קפטן אמריקה, איירון מן, תור, הענק הירוק, דרדוויל, ספיידרמן, וונדר מן, דוקטור סטריינג', לוק קייג', מון נייט, הגולש הכסוף, קוואזר, סילבר סייבל, נווד, מסווה ופגיון, וקבוצות האוונג'רס, הלוחמים החדשים, ארבעת המופלאים, שומרי הגלקסיה ואלפא פלייט.
עלילה > חלק ראשון: כפפת האינסוף

כפי שסופר במיני-סדרה "מסעו של תאנוס", הטיטאן המשוגע תאנוס חוזר לחיים בידי מוות גונב מזקני היקום את ששת יהלומי האינסוף כדי להפוך לישות נעלה, כאשר כל יהלום מעניק לעונד אותו שליטה בכוחות היקום: זמן, חלל, מחשבה, נשמה, מציאות וכוח.
תאנוס מרכיב את היהלומים על כפפת שריון וכוחו הופך לאבסולוטי. הוא מחליט להשמיד את כל החיים ביקום מארוול, גיבורים ונבלים כאחד, כאות לאהבתו למוות ומוחק במחי יד את קיומם של כמעט כל החיים התבונתיים ביקום. גיבורי-העל המעטים שנשארו מחליטים להשיב מלחמה, והם מתאספים יחדיו בעזרתו של גיבור-העל אדם וורלוק. לאחר שהוא הורג כמעט את כולם, תאנוס מחליט להביס או ללכוד את הישויות הקוסמיות גלקטוס, אטרניטי, קרונוס, אפוק, לורד כאוס ושניים מהשמימיים. הוא מביס את אטרניטי, משתלט על גופו והופך להתגלמות היקום פשוטו כמשמעו.
אולם, תאנוס משאיר את גופו שלו פגיע - מה שמאפשר לנכדתו של תאנוס, נביולה, לקרוע את כפפת האינסוף מעליו ולשחזר את כל הנזקים אשר עשה ליקום, כולל החזרת גיבורי העל לחיים. במהלך קרב אימתני בין שני צידי הכוחות, אדם וורלוק לוקח את כפפת השריון לרשותו.
עלילה > חלק שני: מלחמת האינסוף

ב"מלחמת האינסוף", קרב נוסף בין הגיבורים לאלים מסתיים כאשר הכפפה נופלת לרשותו של אדם וורלוק. וורלוק מחליט להשתמש בכפפת האינסוף בתבונה כדי להוציא מתוכו את האספקטים של הטוב והרע, והופך לישות לוגית. דרך פעולה זו יוצרת את אישיותו הרעה מאגוס (Magus), שמבקש לשלוט ביקום ומחפש נקמה בוורלוק ובתאנוס, ו"האלה" (Goddess), אישיותו הטובה של וורלוק המבקשת לגייס צבא של גיבורי על.
אדם וורלוק עומד למשפט על ידי הישויות הקוסמיות לאחר שנמצא בלתי ראוי לכוחות ומוותר עליהם מרצון. מאגוס והאלה אוספים חמישה מתקני הכלה כל אחד (או בשמם הנרדף "הקוביות הקוסמיות"), והחלק השני מתרכז באישיותו של מאגוס, שבעזרתם הוא  מוציא את אטרניטי מכלל פעולה, יוצר ממלכה בין-ממדית וכן צבא של כפילים מרושעים לגיבורי-העל.
עלילה > חלק שלישי: מסע הצלב האינסופי

ב"מסע הצלב האינסופי", אישיותו הטובה של אדם וורלוק, האלה יוצרת כוכב לכת בשם "פרדייז אומגה" ומגייסת את גיבורי העל כדי שישמשו כצבאה הפרטי.
עלילה > תהומות האינסוף

בסיפור "תהומות האינסוף", תאנוס הטיטאן עורך חמישה ניסויים גנטיים כושלים במטרה לשבט את ה-DNA שלו, ואשר מעוצבים לפי דמויותיהם של פרופסור אקס, דוקטור סטריינג', איירון מן, גלקטוס וגלדיאטור. החמישה נתקפים בניהיליזם ומבקשים לשים לקץ היקום. הם מנסים להרוג את תאנוס ויוצרים חור שחור בחלל.
ביבליוגרפיה

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Infinity Gauntlet Infinity Gauntlet #1-6  Silver Surfer Vol.3 #51–59  Cloak and Dagger Vol.3 #18  Doctor Strange, Sorcerer Supreme #31–35  Incredible Hulk #384–385  Quasar #26  Sleepwalker #7  Doctor Strange, Sorcerer Supreme #36  Warlock and the Infinity Watch #1 |  Infinity War Infinity War #1-6  Alpha Flight #110–112  Captain America #408  Daredevil #310  Deathlok Vol.2 #16  Doctor Strange, Sorcerer Supreme #42–47  Fantastic Four #366–370  Guardians of the Galaxy #27–29  Marc Spector: Moon Knight #41–44  Marvel Comics Presents #108–111  New Warriors #27  Nomad Vol.2 #7  Quasar #38–40  Sleepwalker #18  Silver Sable and the Wild Pack #4–5  Silver Surfer Vol.3 #67–69  Spider-Man #24  Warlock and the Infinity Watch #8–10  Wonder Man Vol.2 #13–15 |  Infinity Crusade Infinity Crusade #1-6  Alpha Flight #122–124  Avengers West Coast Vol.2 #96–97  Cage #17  Darkhawk #30–31  Deathlok Vol.2 #28–29  Doctor Strange, Sorcerer Supreme #54–56  Iron Man #295  Marc Spector: Moon Knight #57  Silver Sable and the Wild Pack #16–17  Silver Surfer Vol.3 #83–85  Mighty Thor #463–467  Warlock and the Infinity Watch #18–22  Warlock Chronicles #1–5  Web of Spider-Man #104–106 Infinity Abyss Infinity Abyss #1-6 |
סויוז MS-07

סויוז MS-07 (ברוסית:Союз МС-07) היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-17 בדצמבר 2017 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-3 ביוני 2018. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה צוות שהתווסף למשלחת מס' 54 לתחנת החלל הבין-לאומית.
הצוות

רוסיה אנטון שקאפלרוב - מפקד
ארצות הברית סקוט טינגל - מהנדס טיסה
יפן נורישיגה קאנאי - מהנדס טיסה
הצוות > צוות גיבוי

רוסיה סרגיי פרוקופייב - מפקד
גרמניה אלכסנדר גרסט - מהנדס טיסה
ארצות הברית ג'נט ג' אפס - מהנדס טיסה
תיאור המשימה

חללית "סויוז MS-07" שוגרה ב-13 בדצמבר 2017 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה. השיגור בוצע באחריות רוסקוסמוס בעזרת משגר מדגם "סויוז FG". החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה.
החללית התחברה למודול "ראסווט" של תחנת החלל הבין-לאומית כעבור יומיים ללא בעיות. באותה עת בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 54 בפיקוד אלכסנדר מיסורקין.
צוות החללית הצטרף למשלחת שגדלה ל-6 אנשי צוות.
"סויוז MS-07" נשארה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום.
ב-3 ביוני 2018 החללית התנתקה מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ עם אותו צוות שהיה בהמראה. הנחיתה עברה ללא בעיות.
עם ניתוק החללית מתחנת החלל החלה לפעול משלחת מס' 55 לתחנת החלל הבין-לאומית.
סויוז MS-02

סויוז MS-02 (ברוסית:Союз МС-02) היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-19 באוקטובר 2016 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-10 באפריל 2017. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה צוות שהתווסף למשלחת מס' 49 לתחנת החלל הבין-לאומית.
זו הייתה הטיסה שנייה של חללית "סויוז" מדגם "MS".
הצוות

רוסיה סרגיי ריז'יקוב - מפקד
ארצות הברית שיין קימברו - מהנדס טיסה
רוסיה אנדריי בוריסנקו - מהנדס טיסה
הצוות > צוות גיבוי

רוסיה אלכסנדר מיסורקין - מפקד
רוסיה ניקולאי טיכונוב - מהנדס טיסה
ארצות הברית ונדה חיי - מהנדס טיסה
תיאור המשימה

החללית הייתה מתוכננת לשיגור ב-23 בספטמבר. עקב בעיות טכניות השיגור נדחה לאוקטובר.
חללית "סויוז MS-02" שוגרה ב-19 באוקטובר 2016 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה. השיגור בוצע באחריות רוסקוסמוס בעזרת משגר מדגם "סויוז FG". החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה.
החללית התחברה למודול "פואיסק" של תחנת החלל הבין-לאומית ב-21 באוקטובר ללא בעיות. באותה עת בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 49 בפיקוד אנטולי איוואנישין.
צוות החללית הצטרף למשלחת שגדלה ל-6 אנשי צוות. בהמשך הם עברו למשלחת מס' 50.
"סויוז MS-02" נשארה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום.
ב-10 באפריל 2017 החללית התנתקה מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ עם אותו צוות שהיה בהמראה. במהלך הנחיתה התרחשה תקלה טכנית ולחץ אוויר בתא הנחיתה ירד. מערכות אוטומטיות טיפלו בירידת לחץ ונפתחו פתחים שקישרו את התא עם האטמוספירה.
עם ניתוק החללית מתחנת החלל החלה לפעול משלחת מס' 50 לתחנת החלל הבין-לאומית.
נמל התעופה הבין-לאומי טאבה

נמל התעופה הבינלאומי טאבה (בערבית: مطار طابا الدولي) הוא נמל תעופה מצרי בבקעת הירח, כ-15 קילומטרים צפונית מערבית לטאבה. ב-2006 עברו בשדה 210,029 נוסעים.
נמל התעופה הוקם על ידי ישראל בשנת 1972 ונקרא בסיס חיל האוויר עציון (כנף 10) עד למסירת סיני במסגרת הסכם השלום בין ישראל למצרים. הבסיס היה אחד משדות התעופה שהוקמו בחצי האי סיני עבור חיל האוויר הישראלי.
החל משנת 1978 שימש הבסיס גם כשדה תעופה אזרחי, שאליו הוטסו תיירים ונופשים לאילת. לאחר יישום הסכם השלום הועברה פעילות שדה התעופה לנמל התעופה עובדה ושדה התעופה נמסר למצרים שמפעילה אותו כנמל תעופה אזרחי.
בשנת 2000 שונה שמו של השדה מ"אל נקב" לשמו הנוכחי, והוספו מערכות תאורה ומסוף נוסעים חדש. כמות הנוסעים מאז שנת 2014 בירידה מתמדת, ובשנת 2015 הנמל שירת כ-13 אלף נוסעים בלבד. בשנת 2018 נחתה טיסה ראשונה של אייר אלכסנדריה בשדה לאחר מספר שנות השבתה.
הערות שוליים

↑  Taba International Airport Egypt,Egypt Taba International Airport,International Airport in Egypt,Egypt Airport Hotels, web.archive.org, ‏2008-10-08
↑  "Taba Airport receives first aeroplane after year of suspension - Daily News Egypt". Daily News Egypt (באנגלית אמריקאית). 2018-06-24. נבדק ב-2018-08-15.
ערך זה הוא קצרמרבנושא שדות תעופה ובנושא מצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ניסקנס קבאנו

ניסקנס קבאנו (בצרפתית: Nesskens Kebano; נולד ב-10 במרץ 1992 במונטראו) הוא כדורגלן צרפתי-קונגולזי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת פולהאם ובנבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
קריירה

קבאנו נקרא על שם כדורגלן העבר ההולנדי, יוהאן ניסקנס. הוא החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של א.ס.א מונטראו מצרפת שם שיחק כעשור. בשנת 2006 עבר למחלקת הנוער של מועדון הפאר הצרפתי- פריז סן-ז'רמן שם שיחק כ-5 שנים. לאחר מכן חתם השחקן בקבוצת הבוגרים ל-4 שנים. בעונתו הראשונה בקבוצה שותף ב-8 משחקי ליגה ואף כבש שער, ובנוסף רשם הופעה במוקדמות הליגה האירופית נגד קרפטי לבוב. בשנת 2012 הושאל לקן לעונה אחת, בה שותף ב-9 משחקי ליגה וכבש שער ליגה אחד. לאחר שחזר לקבוצתו, נמכר קבאנו לשרלרואה הבלגית בה שיחק כשנתיים, ורשם 77 הופעות ליגה ו-36 שערי ליגה. בקיץ 2015 חתם קבאנו לשלוש שנים בראסינג גנק הבלגית ושיחק 16 משחקי ליגה וכבש 7 שערים. קבאנו לא התאקלם בקבוצה וב-26 באוגוסט 2016 חתם לשלוש שנים בפולהאם מהצ'מפיונשיפ תמורת 4.5 מיליון אירו. ב-27 באוגוסט 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה בניצחון על בלקברן רוברס.
נבחרת לאומית

קבאנו שיחק משנת 2008 עד שנת 2012 בנבחרות הנוער של צרפת ורשם בהן 37 הופעות ו-5 שערים. בשל אזרחותו הקונגולזית, בחר לשחק בנבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו לצד חברו לקבוצה דיומרסי נדונגלה. הוא רשם את הופעה הבכורה שלו בנבחרת בשנת 2014.
סויוז MS-04

סויוז MS-04 (ברוסית:Союз МС-04) היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-20 באפריל 2017 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-3 בספטמבר. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה צוות שהתווסף למשלחת מס' 51 לתחנת החלל הבין-לאומית.
סמל המשימה פותח על בסיס רעיון של פישר ויורצ'יחין.
הצוות

רוסיה פיודור יורצ'יחין - מפקד
ארצות הברית ג'ק פישר - מהנדס טיסה
ארצות הברית פגי ויטסון - מהנדס טיסה, בנחיתה בלבד (הגיע לחלל עם חללית סויוז MS-03)
הצוות > צוות גיבוי

רוסיה סרגיי ריאזאנסקי - מפקד
ארצות הברית רנדולף ברזניק - מהנדס טיסה
תיאור המשימה

הכנות לטיסה החלו ביולי 2015. באוקטובר 2016 ברוסקוסמוס התקבלה החלטה לצמצם את הרכב הצוות הרוסי ל-2. הרכב מצומצם זה היה מתוכנן להישאר עד להפעלת מודול חדש "נאוקה" שתוכנן לסוף 2017. כמו כן הוחלו לדחות את השיגור למרץ 2017. בהמשך מועד השיגור נדחה ל-20 באפריל.
חללית "סויוז MS-04" שוגרה ב-20 באפריל 2017 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה. השיגור בוצע באחריות רוסקוסמוס בעזרת משגר מדגם "סויוז FG". החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה.
החללית התחברה למודול "פואיסק" של תחנת החלל הבין-לאומית ב-20 באפריל ללא בעיות. באותה עת בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 51 בפיקוד שיין קימברו.
צוות החללית הצטרף למשלחת שגדלה ל-5 אנשי צוות.
"סויוז MS-04" נשארה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום.
ב-3 בספטמבר 2017 החללית התנתקה מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ עם יורצ'יחין, פסקה ופגי ויטסון (הגיע לחלל בחללית סויוז MS-03). הנחיתה עברה ללא בעיות.
עם ניתוק החללית מתחנת החלל החלה לפעול משלחת מס' 52 לתחנת החלל הבין-לאומית.
נמל התעופה הבין-לאומי עדן

נמל התעופה הבין-לאומי עדן (בערבית: مطار عدن الدولي) הוא נמל תעופה בינלאומי בעיר עדן שבתימן. בנוסף לשימושו האזרחי שימש הנמל כבסיס אווירי של חילות אוויר שונים. בין השנים 1917–1967 שימש כנמל תעופה של חיל האוויר המלכותי הבריטי בשם RAF Khormaksar. במהלך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 שימש הנמל כבסיס אווירי של חיל האוויר הסובייטי, וגם כיום משתמש חיל האוויר התימני בנמל לצרכיו.
היסטוריה

נמל התעופה הוקם על שדה תעופה ח'ורמקסאר ששימש את חיל האוויר המלכותי בין השנים 1917 ו-1967. במהלך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 שימש כבסיס של חיל האוויר הסובייטי. בין השנים 1971 ו-1996 תפקד נמל התעופה כנמל המרכזי של חברת התעופה התימנית אלימדה. זהו שדה התעופה השני בגודלו בתימן אחרי נמל התעופה הבינלאומי צנעא שבצנעא. בין השנים 1983–1985 הוקם בנמל טרמינל חדש עם קיבולת של מיליון נוסעים בשנה ובשנת 2000 הושלמה הבניה של מגדל פיקוח חדש ובבנייני מנהלה.
במהלך מלחמת האזרחים בתימן בעקבות השתלטות החות'ים על אזורים בתימן, העיר עדן ובכללה נמל התעופה הפכו לשדה קרב. בקרב על שדה התעופה אדן שהתרחש ב-19 במרץ 2015, הכוחות החות'ים ניסו לתקוף את נמל התעופה אך נהדפו בידי הכוחות הנאמנים לנשיא עבד רבו מנסור האדי. לאחר התקיפה פעילות נמל התעופה הופסקה למשך מספר חודשים בעקבות הפצצות של חיל האוויר הסעודי כחלק ממבצע סופה נחרצת.
ב-22 ביולי 2015, נמל התעופה הופעל מחדש ומטוס סיוע סעודי היה למטוס הראשון שנחת בעדן לאחר ארבעה חודשים שבהם נמל התעופה היה סגור. כעבור יומיים נחתו שני מטוסים סעודים נוספים שנשאו ציוד שנדרש לחידוש הפעילות של הנמל.
ב-26 בנובמבר 2015, נפתח נמל התעופה נפתח מחדש לתעופה אזרחית לאחר שהיה סגור במשך עשרה חודשים, המטוס האזרחי הראשון שנחת היה של חברת התעופה התימנית ימנייה שהגיעה מנמל התעופה הבינלאומי עמאן-המלכה עאליה שבירדן. במהלך שלושת החודשים הבאים הטיסות לנמל התעופה הושבתו, אך בסוף פברואר 2016 דווח כי נמל התעופה נפתח מחדש לשירות מסחרי רגיל לאחר מספר שבועות של עבודות תחזוקה.
השירות בנמל הושבת שוב ב-21 בפברואר 2016 למשך מספר חודשים וחודש שוב ב-14 בנובמבר 2017. השבתה נוספת של השירות התרחשה בשלהי ינואר 2018 וחודשה לאחר מספר ימים.
שימוש צבאי

נמל התעופה משמש גם כבסיס של חיל האוויר התימני. בבסיס מוצבת טייסת 128 המפעילה מסוקי תובלה ותקיפה (Ka27 / 28, Mi-8, Mi-14, Mi-17, Mi-24, Mi-171Sh).
חברות תעופה ויעדים

| חברת תעופה | יעדים |
| --- | --- |
אייר ג'יבוטי: ג'יבוטי
פליקס איירוויס: ג'יבוטי, ח'רטום
ימנייה: עמאן, ח'רטום, קהיר, ג'דה, מומבאי, ריאד, ביירות
תאונות ואירועים

ב־10 באפריל 1969 נחת בנמל מטוס של אתיופיאן איירליינס לאחר שנחטף על ידי אנשי החזית לשחרור אריתריאה. חוטף אחד נורה על ידי מרשל אוויר לפני שנעצר על ידי משטרת תימן.
ב-22 בפברואר 1972 נחתה בנמל טיסת לופטהנזה 649 לאחר שנחטפה על ידי אנשי החזית העממית לשחרור פלסטין בני הערובה שוחררו יום למחרת לאחר שממשלת מערב גרמניה שילמה כופר של 5 מיליון דולר.
ב-19 במרץ 1972 התרסקה טיסה 763 של חברת התעופה איג'יפטאייר בזמן שהייתה בשלבי גישה לנמל התעופה. כל 30 הנוסעים ואנשי הצוות שהיו על סיפונה נהרגו.
ב-16 באוקטובר 1977 נחטפה טיסה 181 של לופטהנזה. החוטפים הנחיתו את המטוס בנמל התעופה עדן לצורך תדלוק על אף ניסיון למנוע את הנחיתה על ידי אנשי נמל התעופה. קברניט הטיסה נרצח בעדן על ידי החוטפים.
ב-1 במרץ 1977, מטוס של חברת חברת התעופה התימנית אלימדה התרסק לים סוף זמן קצר לאחר ההמראה. כל 19 האנשים שהיו על סיפון המטוס נספו.
ב-1 באפריל 1992 נחטפה טיסה 637 של אתיופיאן איירליינס ונחתה בנמל. החוטף, מבקש מקלט אתיופי, שחרר את הנוסעים.
ב-19 במרץ 2015 פונו יותר ממאה איש מכלי טיס תימני שתוכנן לטוס לקהיר, כאשר פרץ קרב על שדה התעופה בין גורמים יריבים בצבא תימן, מה שאילץ סגירה זמנית של הנמל. מטוס בואינג 747 ששימש כמטוס נשיאותי נפגע מהירי במהלך הלחימה.
ב-30 בדצמבר 2020 נחת בנמל מטוס בטיסה מסעודיה שנשא את חברי ממשלת תימן. במהלך נחיתת המטוס התפוצצו מספר פצצות בשדה התעופה וחמושים פתחו באש. 25 בני אדם נהרגו ו-110 אחרים נפצעו. ראש הממשלה מעין עבד אל-מאלכ סעיד, שגריר סעודיה בתימן ושאר חברי הממשלה, שהיו על המטוס, הועברו למקום מבטחים. המורדים החות'ים הואשמו במתקפה, אך הקבוצה הכחישה את מעורבותה באירוע.
הערות שוליים

↑  "Saudis land in Aden with equipment to re-open airport: Arabiya TV". Reuters. Reuters. 24 ביולי 2015. נבדק ב-13 בינואר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Aden airport opens for civilian traffic". 26 בנובמבר 2015. נבדק ב-13 בינואר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Aden airport to reopen fully for commercial traffic within weeks". נבדק ב-13 בינואר  2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Aden airport receives first commercial flight after Yemen blockade". Reuters. 14 בנובמבר 2017. נבדק ב-13 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Saudi-led coalition allows Yemen's Aden airport to resume daily flights - Xinhua - English.news.cn". www.xinhuanet.com. 14 בנובמבר 2017. נבדק ב-13 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Yemen Airways resumes Aden flights". wam. 1 בפברואר 2018. נבדק ב-13 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "On This Day—23 February 1972: Hijackers surrender and free Lufthansa crew". BBC. נבדק ב-13 בינואר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "7O-ABF Accident description". ASN Aviation Safety Database>>1977. Aviation Safety Network. נבדק ב-13 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Accident description". Aviation Safety Network. נבדק ב-13 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Clashes in southern Yemeni city force closure of airport". Deccan Chronicle. 19 במרץ 2015. נבדק ב-13 בינואר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Hendawi, Hamza (19 במרץ 2015). "Aden, Yemen airport attack triggers intense gunbattle, airstrikes". The Star. נבדק ב-13 בינואר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Yemen war: Deadly attack at Aden airport as new government arrives". BBC News (באנגלית בריטית). 2020-12-31. נבדק ב-2021-01-13.
↑  Magdy | AP, Ahmed Al-Haj and Samy (30 בדצמבר 2020). "Yemeni officials: Blast at Aden airport kills 25, wounds 110". נבדק ב-13 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  "Yemens Information Minister -Muammar al-Iryani,accuses Houthi Rebels for Blasts that hit Yemens Aden airport". The Indian Subcontinent. 31 בדצמבר 2020. נבדק ב-13 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
נטע הבר

| --- | --- |

נטע הבר
 לידה:  13 בפברואר 1972 (בת 52) כוכב מיכאל, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית צבי 
 מספר צאצאים:  3 
 פרופיל ב-IMDb
 
נטע הבר (נולדה ב-13 בפברואר 1972) היא שחקנית ישראלית. ידועה בתפקידה כאירית סופר בטלנובלה "לגעת באושר" וכדנה בן נון בסדרת הנוער "ראש גדול".