מאנגה
תפוצה ביפן

שוק חוברות הקומיקס ביפן עצום ממדים, וגדול במידה רבה מהשווקים המקבילים באירופה או בארצות הברית. לפי הערכות כ-50% מהיפנים קוראים לפחות חוברת מאנגה אחת בשבוע. מחירן הזול של חוברות אלה ביפן תורם לפופולריות שלהן. לשם השוואה, עלות חוברת מאנגה טיפוסית ביפן נמוכה בכמחצית מהעלות של אותה חוברת הקומיקס בצרפת (נכון לשנת 2006). גם מחוץ ליפן זוכה מאנגה לפופולריות עצומה. ברחבי העולם נמכרו למעלה מ-250 מיליון עותקים של סדרת המאנגה "דרגון בול", בהשוואה לכ-200 מיליון עותקים של סדרת הקומיקס הצרפתית "טינטין" (נכון לשנת 2006).
מאנגה הוא אחד מעמודי התווך של ענף הפרסום היפני. במשך שנים רבות מאנגה מהווה כשליש מכלל החומר המודפס ביפן. מאנגה נצרכת ביפן לא רק על ידי קהל קוראים צעיר. ביפן יש מאנגה לקוראים מכל הגילים, ומכל השכבות החברתיות, כולל עקרות בית, פקידים, בני נוער, עובדי צווארון כחול, וכו'. שלא כמו במדינות אחרות, שוק המאנגה/קומיקס ביפן, מורכב כמעט כולו מתוצרת יפנית. בנוסף לשוק המאנגה אשר מודפסת בחברות ההוצאה לאור הגדולות, ישנו גם שוק של סיפורי מאנגה שנוצרים על ידי מעריצים ומודפסים באופן פרטי. שוק אספנים של מאנגה בעל חשיבות פחותה מאשר במדינות אחרות בעולם.
חלק גדול מסיפורי המאנגה שמתפרסמים ביפן נכללים במגזיני המאנגה הדומיננטיים בשוק. לפחות עשרה ממגזיני המאנגה מדפיסים מעל למיליון עותקים בשבוע. מגזין המאנגה Shunnen Jump הוא מגזין המאנגה הנמכר ביותר, אשר מדפיס מעל ל-6 מיליון עותקים מדי שבוע. מגזין המאנגה Shōnen Magazine מדפיס מעל ל-4 מיליון עותקים בשבוע. מגזיני מאנגה בולטים נוספים כוללים את Shōnen Sunday, Big Original Comic, Shonen Gangan, Ribon, Nakayoshi, Margaret, Young Animal, Shojo Beat ו-Lala. קצב יציאת מגזיני המאנגה ומספר העמודים בכל מהדורה משתנים ממגזין אחד למשנהו: חלקם מתפרסמים פעם בשבוע; אחרים פעם במספר חודשים. ישנם מגזיני מאנגה שמתפרסמים פעם בשבוע החובקים בדרך קבע 400 דף. בגיליון אחד מתפרסמות בדרך כלל מספר סדרות מאנגה, כל אחת מהן מתפרסת בדרך כלל על פני עשרים עמודים. לעיתים צבע הרקע של הנייר - לרוב נייר ממוחזר - משתנה על-מנת שניתן יהיה להבדיל בקלות בין הסדרות השונות. רק עמודים ספורים בכל גיליון, אם בכלל, מודפסים בצבע, השאר בשחור-לבן.
בשנת 1978 המכירות של תעשיית המאנגה הגיעו ל-184.1 מיליארד ין. בשיא ההצלחה של מכירות מגזיני המאנגה ב-1995 הרווחים של התעשייה באותה השנה היו 586 מיליארד ין. מבחינה סטטיסטית, כל יפני קנה 15 חוברות מאנגה בשנה. בעוד שבמשך תקופה ארוכה מגזיני המאנגה היו אחראים לעיקר הרווחים ממכירת סיפורי מאנגה - ב-2002 שני שלישים מהמכירות - במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 חלה מגמה חדשה - בעוד שבשנת 2004 סך ההכנסות ממגזיני המאנגה עדיין הייתה בסביבות 255 מיליארד ין וסך ההכנסות ממכירת ספרי מאנגה בכריכה רכה הייתה כ-250 מיליארד ין, ב-2005 ההכנסות ממכירת מגזיני המאנגה ירדו ל-242 מיליארד ין (ירידה של כ-70% מההכנסות ב-1995) בעוד שההכנסות ממכירת ספרי מאנגה בכריכה רכב עלתה ל-262.2 מיליארד ין. בשנת 2016 שההכנסות ממכירת ספרי מאנגה בכריכה רכה היו 194.7 מיליארד ין. במקביל, מגזיני המאנגה, גם המגזינים הנמכרים ביותר, הפסיקו להיות רווחיים במיוחד, אך המשיכו לשמש את התעשייה ככלי לבדיקת הפופולריות הפוטנציאלית של סדרות מאנגה חדשות. הסיבות העיקריות לירידה במכירות מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 הן בעיקר המשבר הכלכלי המתמשך ביפן והתחרות מצד מוצרי בידור חדשים, כגון משחקי מחשב, אינטרנט, וטלפונים חכמים. בנוסף, באופן כללי האוכלוסייה היפנית הופכת זקנה יותר והיא מתכווצת, מה שעל כן קהל היעד העיקרי של מאנגה - ילדים ובני נוער הולכת וקטנה עם השנים באופן הדרגתי. בתחילת המאה ה-21 נקנית יותר מאנגה מחנויות יד שנייה או מושאלת מאנשים אחרים בניגוד למה שהיה מקובל בשנות ה-90, ומשום כך פחות עותקים נמכרים מבעבר.
בעוד שהשוק של המאנגה המודפסת הופך פחות ופחות רלוונטי עם השנים, בנוסף לכך במאה ה-21 המתחרה העיקרי של המאנגה המודפסת הוא השוק הדיגיטלי של סיפורי המאנגה אשר נמצא בצמיחה מהירה וכולל ספרי מאנגה אלקטרוניים. בשנת 2017 הרווחים ממכירת עותקים דיגיטליים של ספרי מאנגה עלתה בפעם הראשונה על הרווחים של ספרי מאנגה בכריכה רכה.
חברות ההוצאה לאור הדומיננטיות ביותר בשוק המאנגה היפני הם - Kodansha, Shogakukan ו-Shueisha אשר תוצרתן מהווה כ-70% מסך המכירות של מאנגה ביפן, יתר המאנגה שנמכרת ביפן מודפסת בעיקר על ידי חברות הוצאה לאור בינוניות וקטנות.