stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוניברסיטת מידלסקס
הערות שוליים

↑  "University praises effect of international students on community". Times Series (באנגלית). 3 בנובמבר 2016. נבדק ב-2017-08-07. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Looking back while writing the future: A history of Middlesex University". North London Literary Festival. אורכב מ-המקור ב-10 ביוני 2016. נבדק ב-30 ביוני 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ford, Liz (13 בינואר 2006). "History is history at the university". The Guardian. London. נבדק ב-22 בינואר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Demopoulos, Katherine (15 בדצמבר 2005). "Ailing Middlesex University makes 175 staff redundant". The Guardian. London. נבדק ב-22 בינואר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "RAE 2008 Middlesex University". The Guardian. London. 18 בדצמבר 2008. נבדק ב-22 בינואר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Hendon Development". Middlesex University. אורכב מ-המקור ב-6 במרץ 2007. נבדק ב-22 בינואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Mauritius Campus". Middlesex University. נבדק ב-22 בינואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Malta". נבדק ב-16 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "World University Rankings". Times Higher Education (THE) (באנגלית). 2017-08-18. נבדק ב-2017-09-28.
↑  "Young University Rankings". Times Higher Education (THE) (באנגלית). 2017-04-04. נבדק ב-2017-09-28.
1 2  "University league tables 2018". The Guardian. 16 במאי 2017. נבדק ב-2017-09-28. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "National Student Survey 2018: overall satisfaction results". Times Higher Education (THE) (באנגלית). 27 ביולי 2018. נבדק ב-3 באוקטובר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "MDX is top university in UK in Times Higher Young University Rankings | Middlesex University London". www.mdx.ac.uk. נבדק ב-2019-10-08.
↑  London School of Jewish Studies
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 5057379-2  ISNI: 0000 0001 0710 330X  LCCN: no97065183  LNB: 000078091  MusicBrainz: a14d0744-5c78-4fde-9f6c-5b9b85309e94  NKC: ko2007416653  ULAN: 500312933  VIAF: 129809400   WorldCat (עם VIAF): 129809400 
סטודנטים לומדים ציור טכני בפוליטכניון טוטנהאם ב-1944
החצר הפנימית של הבניין הראשי של האוניברסיטה
פעולת כנרת

פעולת כנרת (שמה הצבאי: מבצע עלי זית) הייתה פעולת תגמול שנערכה ב-11 בדצמבר 1955 (כ"ו בכסלו ה'תשט"ז, נר שני של חנוכה) על ידי צה"ל נגד מוצבי צבא סורים בפאתי רמת הגולן על שפת הכנרת. למרות הצלחתו הטקטית-מבצעית של המבצע המורכב, הוא נחשב בזמנו למבצע שגרם נזק מסוים ליחסיה הבינלאומיים של ישראל עם ידידותיה ולהגברת נחישותה של סוריה לחפש לעצמה בעלי ברית במאבקה מול ישראל. הדבר הוביל לחיזוק הקשר בין סוריה לירדן, ששקלה באותה עת הצטרפות לברית בעלת אוריינטציה מערבית – ברית בגדאד – אך לבסוף הצטרפה במרץ 1956 לברית ההגנה מצרים-סוריה.
רקע

הסיבה הרשמית למבצע הייתה תקריות הירי שיזמו הסורים ממוצבים שממזרח לכנרת לעבר סירות דיג וסירות משמר של חיל הים ששטו בה. בשל השקט היחסי ששרר באזור לפני המבצע ובשל היקפו הרחב הועלו השערות שהסיבות למבצע אחרות. וכי המניע האמיתי למבצע היה הרצון הישראלי לפגוע במצרים לאחר שביצעה את עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית. ב-17 באוקטובר חתמה מצרים ברית הגנה עם סוריה שכללה סעיף להגנה משותפת אם תותקף אחת מהן על ידי כוח זר. ההשערה היא כי ישראל שאפה להחליש את מעמדה של מצרים במידה שהיא לא תגיב, ובמידה שתגיב, תפתח ישראל במלחמה בה תהיה לה עליונות שכן הנשק הצ'כי טרם הגיע למצרים, וכך תוכל ישראל לתפוס עמדות אסטרטגיות טובות יותר להגנה על גבולותיה ועליונותה תישמר גם לאחר קליטת הנשק הצ'כי.
גזרת המבצע

גזרת הפעולה חולקה על ידי צה"ל לשני אזורים כשקו ההפרדה היה הכפר עקיב. בחלק הדרומי (עקיב-עין גב) רצועת החוף צרה יחסית והמדרון המערבי של רמת הגולן הוא תלול. רק דרך אחת עולה מזרחה בגזרה זו והיא דרך נחל סמך שליד כורסי המובילה לסקופיה ולפיק. בחלק הצפוני (עקיב-שפך הירדן) מרוחקים הרי רמת הגולן מקו החוף של הכנרת ומבקעת הבטיחה. השטח, שנחצה על ידי מספר נחלים הנשפכים לכנרת, היה ביצתי בחלקו וחקלאי בחלקו האחר והכיל כפרים ומאהלים של בדואים ושל פליטים פלסטיניים.
הסורים מיקמו מספר מוצבים בגזרת הפעולה, רובם בנקודות גבוהות ושולטות:
מוצב הגבול - מצפון לעין-גב. כלל תעלות, עמדות מבוצרות ומספר גדרות. אויש על ידי שתי פלוגות.
מוצב נוקייב - מוצב קטן שאויש על ידי 10 אנשי המשמר הלאומי.
מוצב כורסי - מוצב שכלל 5 מוצבי משנה, כולל שני פילבוקסים, כשהגדולים שבהם היו על תל כורסי ובצומת המוביל לכפר. אויש על ידי מחלקה מתוגברת ושני צוותים אנטי-טנקיים החמושים במקלעים כבדים, בסך הכל כ-70 לוחמים.
מוצב עקיב - כלל תעלות ועמדות מבוצרות. בכפר עצמו היו מגורי חיילים. הכוח הצבאי במקום כלל 32 חיילים (מהם 10 מהמשמר הלאומי).
מוצב השפך - מוצב גדול בשפך הירדן אל הכנרת. בשטח המוצב נמצא בית הבק שכלל חווה חקלאית ובמרכזה בית בן שתי קומות. מוצב זה אויש על ידי גדוד חי"ר במילואים שמרכזו הלוגיסטי היה בבית המכס שליד גשר בנות יעקב.
כוחות סורים נוספים בגזרה היו גדוד חי"ר מחטיבה 6 הסורית שנמצא במרחב פיק - חארב (כיום כפר חרוב) והיה אחראי על הגזרה מעקיב ועד ואדי אל-חמה, גדוד חי"ר נוסף הוצב באזור פיק ולצידו גדוד של כוחות תומכי לחימה ופלוגת סיור משוריינת.
תכנון המבצע

מטרת הפעולה העיקרית הייתה להשתלט ולפוצץ את המוצבים הסוריים שלאורך החוף המזרחי של הכנרת, מעין גב ועד שפך הירדן. מטרה משנית של הפעולה הייתה לקחת בשבי חיילים סורים שישמשו כקלף מיקוח בתמורה לשחרורם של ארבעה חיילי צה"ל שנפלו בשבי במבצע צרצר: סגן מאיר מוזס, סמל מאיר יעקבי, טוראי יעקב לינד וטוראי גד קסטלנץ. החיילים נפלו בשבי הסורי כשנה קודם למבצע, ב-8 בדצמבר 1954, יחד עם רב-טוראי אורי אילן שהתאבד וגופתו הושבה קודם לכן, בעת פעולה של תחזוקת מתקן ציתות לקו טלפון בשטח סוריה, סמוך לתל פאחר, לא הרחק מקיבוץ דן. בפקודת המבצע נקבע כי אם יגלו הסורים התנגדות יש לפגוע בהם ולא לקחת אותם כשבויים.
פקודת המבצע הראשונית הייתה למבצע מוגבל להיקף גדודי, בביצוע גדוד 890; גדוד מורחב שכלל 2 פלוגות מהנח"ל, טרם הקמת הנח"ל המוצנח, שמטרתו הייתה תקיפת מוצב כורסי שבחלקו הדרומי של "מוצב השפך". ב-10 בדצמבר, בעת קבוצת פקודות נוספת, הוחלט על הרחבת המבצע להיקף חטיבתי תוך צירוף פלוגה מגדוד 51 של גבעתי וגדוד מילואים צנחנים 771 שהוקם זמן קצר לפני כן בפיקוד אהרן דוידי. מפקדי הצנחנים הצליחו לשכנע את פיקוד צפון כי כדי להבטיח את הצלחת הפעולה ואת עוצמת השפעתה יש לתקוף בו-זמנית את כל העמדות הסוריות. המטה הכללי של צה"ל היה מודע להיקף הכוח הישראלי ואישר אותו בשל הכוונה לסיים את הפעולה במהירות ללא התערבות של כוחות סוריים מעבר לכוחות שאיישו את המוצבים. נראה כי בן-גוריון לא היה מודע להיקף המלא של הכוח הישראלי ועקב כך הביע ספקות לגבי יכולת גדוד 890 לבצע את המשימה הנרחבת במלואה.
חיל המודיעין הישראלי המעיט באמדן הכוח הסורי במוצבים של כורסי ובית הבק. לטענת זאב דרורי, נרקחה העילה לפעולה על ידי ישראל על ידי משיכת אש סורית לעבר סירת משטרה שהתקרבה ב-10 בדצמבר אל החוף הסורי.
תכנון המבצע > הקצאת המשימות לכוח הישראלי

כוח משימה א' - 3 פלוגות צנחנים במילואים, בפיקוד אהרן דוידי. תפקידן היה לכבוש את אזור מוצב השפך ואת בית הבק ולבצע חסימה על כביש המוביל לחורבת דיקה.
פלוגה ה', בפיקוד רפאל איתן, כיבוש מוצב השפך.
פלוגה ז' מהנח"ל בגדוד 890, בפיקוד אלישע שלם, השתלטות על בית הבק.
פלוגה ג' בפיקוד מרסל טוביאס, העברת כוחות דרך הגשר שעל הירדן ואבטחת הגשר.
פלוגה ב', בפיקוד משה עפרון, חסימות על כבישים המובילים למוצב. מחלקה נוספת מפלוגה ב', יחד עם אנשי סגל של קורס קצינים, הייתה אחראית על יצירת ראש נחיתה ימית.
כוח משימה ב' - סיירת צנחנים, בפיקוד מאיר הר-ציון, כיבוש מוצב כורסי כולל מוצבי המשנה שלו.
כוח משימה ג' - פלוגת חי"ר מגדוד 51 של חטיבת גבעתי (גדוד 51 עבר עם פירוק חטיבת גבעתי ב-1956 לחטיבת גולני), בפיקוד שמואל גולדברג, כיבוש מוצב נוקייב.
כוח משימה ד' - פלוגה מגדוד 771, בפיקוד יצחק בן מנחם, כיבוש מוצב כפר עקיב לאחר נחיתה מהים.
כוח משימה ה'- מחלקה מפלוגה ו' מהנח"ל בגדוד 890, בפיקוד אריה בירו, חסימת כביש כורסי-סקופיה.
כוח משימה ו' - 2 מחלקות מפלוגה ו' מהנח"ל בגדוד 890, על גבי 5 קומנדקרים, בפיקוד יאיר תל צור, כיבוש מוצב הגבול (חירבת אל-חמה מצפון לעין גב), פתיחת הכביש בין עין גב וכפר עקיב תוך השתלטות על נוקייב. כמו כן, כוח עתודה בשלב הראשון של הפעולה וכוח פינוי נפגעים והעברת שבויים בחלק השני של הפעולה.
כוח משימה ז' - 4 ספינות משמר וסירת סיור של חיל הים (מהן שתי סירות ננ"ר - נחתת נושאת רגלים, שהוסבו למטרת הנחתת חיילים ועסקו במשימות ביטחון שוטף בכנרת), הנחתת חיילי כוח משימה ד', פינוי נפגעים ופינוי כוח משימה ד' בסיום הלחימה.
הכוחות המסייעים היו סוללת תותחים 25 ליטראות שמוקמה בחורבת חט (סמוך למושב אליפלט), מרגמות 120 מ"מ שהוצבו באזור עין גב, וכוח של חיל הים. הכוח הרגלי הושט על ידי נחתות חיל הים, שהופעלו על ידי פלגה 788, היחידה הימית שהייתה מוצבת בימת לצורך אבטחת הריבונות הימית הישראלית.
תכנון המבצע > פיקוד ושליטה בכוח הישראלי

על המבצע פיקד מפקד גדוד הצנחנים, סא"ל אריאל שרון. כל שבעת כוחות המשימה עבדו על רשת קשר אחת. מפקדת הפעולה הייתה מחוברת בקשר למפקדת פיקוד צפון ולכוחות הארטילריה המסייעים. בגלל מורכבות המבצע, אופי השטח הקשה שכלל מכשולי מים ותלות בצירי תנועה שנשלטו על ידי הסורים, ניתנה שהות מספיקה לכוחות המשימה להגיע ליעדיהם ונקבע כי שעת פתיחת האש תהיה אחידה לכל הכוחות - 22:00. פעולות כוחות המשימה חושבו ותוכננו עד הפרט האחרון. כמו כן, כדי לשמור על חשאיות המבצע ועל יתרון ההפתעה, נקבע כי עד שעת השין, 22:00, תשרור דממת אלחוט.
אחת הבעיות הקשות של הכוח הישראלי הייתה נושא הקשר האלחוטי עם כוחות המשימה השונים שהיו פרוסים על פני שטח גדול, ביחס לטווחי מכשירי הקשר שהיו בשימוש באותה עת. פתרון לבעיה זו ניתן בשני אופנים: מטוס קל ובו משה פלס טס באזורי הפעולה השונים ופעל כתחנת ממסר. בנוסף, פעל מפקד המבצע, אריאל שרון, מסירת משמר צבאית שנעה בכנרת, והתקרב בשיט אל מוקדי הקרבות, ובצורה זו היה מסוגל להיות בקשר אלחוטי עם מפקדי יחידות המשנה.
התגובות למבצע

פעולת כנרת גררה ברחבי העולם תגובות נגד קשות. העיתונות העולמית גינתה אותה בכל תוקף ומבחינות רבות היא ציירה את ישראל כמדינה שוחרת מלחמה ואלימות. בעולם לא נתפס ההקשר הישיר בין תקריות הירי על דייגי הכנרת לבין הפעולה. פעולותיה של המדינה גרמו לזעם רב גם בקרב הממשלות השונות שביקשו למחות על חימום הגבול הצפוני.
בישראל התנהל ויכוח שנסב בעיקר סביב עיתוי הפעולה. משה שרת, שר החוץ זעם על עיתוי המבצע שהתרחש בעת שהוא שהה בארצות הברית בניסיון לשכנע את השלטונות האמריקניים לספק לישראל נשק. הוא טען שפעולה שנעשתה ללא התגרות ערבית קודם לה מציגה את ישראל כמדינה מחרחרת מלחמה ומסכנת אותה באי-תמיכת המעצמות במקרה של מלחמה. דוד בן-גוריון, ראש הממשלה, דחה את טענותיו של שרת ושל אחרים וטען כי "אם נירתע מקושי זה ־ מסופקני אם נוכל לקיים המדינה, ליישב הדרום, ולשמור על הגבולות ולהבטיח חיי אזרחינו." כמו כן, ענה בסרקזם לביקורתו של עיתון "הארץ": ״אני יודע שיש הבדל בין בעלי עיתון חשוב וסופריו - ובין דייגים בכנרת [...] אבל ממשלת ישראל חייבת להגן גם על חיי דייג פשוט." עם זאת, גם בן-גוריון הודה לבסוף, במכתב שכתב לאבא אבן, שבחירת עיתוי והיקף הפעולה היו שגויים.
גם מנחם בגין, ראש מפלגת "חרות", ביקר את המבצע, בטענה שהסורים יחזרו בקרוב לעמדותיהם ההרוסות ויחדשו את הירי על סירות ישראליות, ובנוסף לכך, ייתכן כי המבצע הכשיל רכישת נשק מן המערב.
מרדכי בר-און מנה שלוש השפעות חיוביות למבצע מבחינת האינטרסים הביטחוניים של ישראל:
עליית מדרגה ביכולת צה"ל בכלל והצנחנים בפרט, לבצע בהצלחה פעולות מורכבות הדורשות שילוב של יחידות מחילות שונים, תוך הפגנת יכולת מבצעית גם על ידי יחידות חיל רגלים אחרות בנוסף לצנחנים.
חשיפה של ריקנות המחויבות המצרית לברית ההגנה עם סוריה (שנחתמה רק חודשיים לפני כן, באוקטובר 1955.) מצרים הסתפקה בהצהרות לוחמניות כנגד ישראל אך נמנעה מכל פעולה צבאית ואף לא הזיזה כוחות כאיום ממשי. קיימת סברה שהימנעותה של סוריה מהתערבות בזמן מבצע קדש (פחות משנה לאחר פעולת כנרת) נבעה בין היתר מפעולת כנרת שהבהירה לסורים את כוחו של צה"ל ואת אי-תקפותה דה פקטו של ברית ההגנה עם מצרים.
חיזוק הקשרים עם צרפת, שהתרשמה מכוחו של צה"ל והחלה לראות בישראל בעלת ברית פוטנציאלית כנגד המעורבות המצרית במלחמת העצמאות של אלג'יריה.
לקריאה נוספת

מאיר הר-ציון, פרקי יומן, (עורכת: נעמי פרנקל) תל אביב: הוצאת א. לוין אפשטיין, 1968. - בספר גם כלולים ראיונות שערכה פרנקל עם הר-ציון.
מרדכי גור, "פלוגה ד'" - סיפורה של פלוגת הצנחנים, תל אביב: הוצאת משרד הביטחון, 1977.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  מרדכי בר-און, 'עלי זית': הפשיטה בחופי הכינרת בליל 12 בדצמבר 1955, עיונים בתקומת ישראל 9, 1999, עמ' 87–127
1 2   הרצאת ד"ר טל שובל (וענבל נסים-לובטון), בנושא: "מהדחת שישכלי עד הפיכת אל-בעת' הראשונה 1963-1954 מ-4:57 דקות לאחר תחילת הסרטון), סרטון  באתר יוטיוב
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21  זאב דרורי, Israel's reprisal policy, 1953–1956: the dynamics of military retaliation, Frank Cass (2005), p. 158-167
1 2 3 4 5  מבצע עלי זית באתר הצנחנים בעשור הראשון
1 2 3  אטלס כרטא לתולדות מדינת ישראל, "שנים ראשונות", תש"ח-תש"ך, בעריכת יהודה ואלך, הוצאת כרטא והוצאת משרד הביטחון, 1978, עמ' 119, מפה 203
↑  החוליה בכנרת - פלגה 788, באתר הספרייה ומרכז ההנצחה בקריית טבעון
↑  על פי בר-און, ההפגזה הייתה על מוצב השפך ולא הייתה יעילה
↑  גל פרל, "ממפקד עצמאי נדרש המאמץ הגדול ביותר", הבלוג על הכוונת, ‏  15 בינואר 2013.
↑  עיטור העוז שהוענק לסגן מאיר הר-ציון, באתר "בעוז רוחם"
↑  עיטור העוז שהוענק לסג"ם עובד לדיז'ינסקי
↑  היום יוחלפו השבויים בין ישראל וסוריה, דבר, 29 במרץ 1956
↑  יואל מרקוס, הם חזרו מדמשק, דבר, 6 באפריל 1956
↑  בני מוריס, מלחמות הגבול של ישראל, 1949–1956, עמ' 396.
↑  יובל רון, תולדות הרפובליקה הערבית המאוחדת, באתר אימגו, 2003
בית הבק
מוצב השפך
צילום אווירי של החווה החקלאית ובית הבק בצפון מזרח הכנרת
מבט מכורסי לכיוון הכנרת
ציון פעולת כנרת באנדרטת חץ שחור ליד מפלסים
קבוצת חיילים סורים שנשבו במהלך המבצע תחת משמר של חייל ישראלי
אנימה (הנפשה)

עין טיפוסית בסגנון אנימה
אָנִימֶה (באנגלית: Anime; ביפנית: アニメ; ‏האזנהקובץ:Ja-Anime.oga‏Ⓘ‏) הוא שם  כולל ליצירות אנימציה שמקורן בעיקר ביפן. עבור היפנים אנימה היא הרבה מעבר לכך, היא מהווה שם קוד לתרבות שלמה והיא גם הייצוא התרבותי או סרט אשר נוצרו בשימוש של טכניקות אנימציה דו-ממדית או לעיתים רחוקות תלת-ממדית בסגנון ייחודי של איורים בעלי מאפיינים פיזיים שונים לדמויות (מאנגה). סגנון זה מתאפיין לעיתים בעיניים גדולות במיוחד, אף ופה קטנים ושיער מעוצב באופן קיצוני וצבעוני (לדוגמה בסדרות נארוטו, דרגון בול וההרפתקה המוזרה של ג'וג'ו והלהב קוטל השדים) אבל לא רק. לעיתים רחוקות אמנים מסוימים שומרים על מאפיינים ריאליסטיים יותר (לדוגמה, בסדרה קאובוי ביבופ). הפצות אנימה מבוססות לרוב על מאנגה, ולרוב הן ייבוא של מאנגות לאנימציה חיה. עם זאת, לעיתים קרובות האנימות אינן נאמנות באופן מלא לעלילה המקורית ויוצרות לעצמן קו עלילתי חדש (פילרים).
ב-1917 נוצרה לראשונה אנימציה באופן מסחרי ביפן, והייצור של אנימה יפנית עלה בהתמדה מאז. הסגנון האמנותי האופייני של האנימה התפתח במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 עם השפעה ניכרת מיצירותיו של אמן המאנגה אוסמו טזוקה. סרטי וסדרות האנימה מופצים ברחבי העולם באולמות הקולנוע, בערוצי הטלוויזיה, ודרך האינטרנט. סרטי וסדרות האנימה מסווגים לז'אנרים רבים המכוונים לקהלי יעד רחבים וגדולים.
נכון ל-2019, תעשיית האנימה ביפן מורכבת מ-430 אולפני הפקה, כאשר אולפני ההפקה המרכזיים הם סטודיו ג'יבלי, גאינאקס, וטואי אנימציה. אף על פי שמספר סרטי האנימה מהווים רק חלק קטן מכמות סרטי הקולנוע שמופקים מדי שנה ביפן, רוב המכירות של תקליטורי DVD ו-Blu-ray עם סרטים יפניים מקוריים ברחבי העולם הם סרטי אנימה. בנוסף לכך, סרטי וסדרות האנימה זכו להצלחה בינלאומית לאחר שהחלו להיות מופקים תכנים עם דיבוב לאנגלית ולשפות אחרות ברחבי העולם. נכון ל-2016, סדרות האנימה היפניות היוו כ-60% מסך סדרות הטלוויזיה המצוירות שמופקות ברחבי העולם.
בישראל אנימה מזוהה בעיקר עם ז'אנר האנימה קודומו שתוכנו מיועד בעיקר לילדים עקב יבוא של עשרות סדרות אנימה יפניות המיועדות בעיקר לקהל הצעיר במהלך שנות ה-80 ושנות ה-90 אשר נערכו באופן ניכר מהמקור ושודרו בתוספת דיבוב לעברית. חלק מהסדרות הללו הפכו עם השנים לקלאסיקות בקרב ישראלים. סדרות אנימה במגוון רחב יותר של ז'אנרים צברו פופולריות הולכת וגוברת בישראל במהלך העשור הראשון והשני של המאה ה-21, במיוחד הודות לטכנולוגיית הסטרימינג באינטרנט, כאשר סדרות אנימה רבות המיועדות לצופים מבוגרים שודרו לבסוף גם בטלוויזיה בישראל ללא כל עריכה וללא דיבוב לעברית.
אטימולוגיה

במינוח יפני, "אנימה" היא כל יצירת אנימציה שהיא, כך שגם מיקי מאוס נקרא אנימה. לעומת זאת מחוץ ליפן המונח "אנימה" משמש בעיקר לתיאור אנימציות שנוצרו ביפן.
ההיסטוריה של האנימה

סגנון האנימה צמח בתחילת המאה ה-20, לאחר שבמאים יפניים התלמדו והתנסו בהפקת סרטי הנפשה תוצרת צרפת, גרמניה, ארצות הברית ורוסיה. הדור הראשון של האנימטורים ביפן, שצמח בסוף העשור השני של המאה ה-20, כלל בין היתר את סייטארו קיטאיאמה, אוטן שימוקאווה, וג'וניצ'י קוצ'י, אשר נחשבים בעיני רבים ביפן ל"אבות האנימה". רעידת האדמה הגדולה בקאנטו אשר אירעה בשנת 1923 גרמה להרס נרחב ברחבי יפן ולהרס המחסן בשימוקאווה אשר גרם להשמדתם של מרבית סרטוני האנימציה המוקדמים הללו.
ההצלחת סרטו של וולט דיסני "שלגיה ושבעת הגמדים" בשנת 1937 השפיעה באופן ניכר על אנימטורים יפניים רבים. עם השנים התארכו הסרטונים ובשנות ה-50 של המאה ה-20 החלו בעיקר לייצר ביפן סרטי אנימה באורך מלא. התחום הושפע רבות מסרטי וולט דיסני, שהיוו השראה לצורת העיצוב של דמויות אנימה רבות.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 אמן המאנגה והאנימטור אוסמו טזוקה אימץ טכניקות אנימציה שונות מדיסני להפחתת עלויות ההפקה ולהגבלת מספר הפריימים שמופקים בכל סרט אנימה. מטרתו הייתה להשתמש בטכניקות הללו באופן זמני על מנת שיוכל לייצר סרטים רבים יותר במסגרת זמן קצרה יותר עם צוותי אנימציה לא מנוסים. סרטון האנימה "Three Tales" שודר לראשונה בשנת 1960 והיה סרט האנימה הראשון שהוצג בטלוויזיה. סדרת האנימה הראשונה ששודרה בטלוויזיה הייתה הסדרה "Otogi Manga Calendar" אשר שודרה בין השנים 1961 עד 1964. בשנת 1963 עלתה הסדרה אסטרו-בוי שהייתה הראשונה לאמץ את המראה והסגנון הייחודיים לאנימה, ועל כן הסדרה מכונה לעיתים רבות "האנימה הראשונה בהיסטוריה".
במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 התפתחה הסוגה בעקבות עליית הפופולריות של חוברות המאנגה. החוברות היוו פעמים רבות בסיס לאנימה, במיוחד אלה של הבמאי אוסמו טזוקה. כתוצאה ממגמה זו התפתח סגנון האנימה וכן נוספו לו סוגות נוספות. ז'אנר המֱכה לדוגמה, אשר כלל רובוטים חדשניים וטכנולוגיה עתידנית, היווה חידוש בתחום. סדרות בולטות מתקופה זו כוללות את אסטרו בוי, לופן השלישי ומאזינגר זי (אנ'). יוצרי סרטי אנימה בולטים שהתפרסמו במהלך תקופה זו כוללים במיוחד את הייאו מיאזאקי ומאמורו אושיי.
בשנות השמונים אנימה הפכה למיינסטרים ביפן, וחלה עלייה משמעותית בכמות ההפקות של סרטי וסדרות אנימה. סדרות בולטות מתקופה זו כוללות את גנדאם, מאקרוס, דרגון בול, וכמו כן במהלך תקופה זו פותחו לראשונה סדרות וסרטי אנימה בז'אנרים אופרת חלל, וסייברפאנק.
מאמצע שנות התשעים ועד היום, עלתה הפופולריות של תרבות האנימה בשווקים בעולם.
במאים חדשים ומוערכים הופיעו לאורך השנים, ביניהם היאו מיאזאקי, הידאקי אנו, מאקוטו שינקאי, מאמורו הוסודה. היוצרים הוציאו סדרות פורצות במספר הולך ומתרחב של סגנונות.
סרט האנימה "המסע המופלא", אשר הופק על ידי סטודיו ג'יבלי בבימויו של היאו מיאזאקי, יצא לאקרנים ב-2001 וכ-23 מיליון יפנים צפו בסרט (כשישית מאוכלוסיית יפן) אשר הפכו אותו לסרט המצליח ביותר בתולדות המדינה, מקומי או זר. ב-2002 זכה הסרט בפרס דוב הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ובשנת 2003 זכה בפרס האוסקר בקטגוריית הסרט המונפש הטוב ביותר.
מניין סדרות וסרטי האנימה נאמד באלפים ומדי חודש מוסיפות לצאת סדרות חדשות ביפן שרבות מהן נמכרות למדינות המערב.
ז'אנרים ותת-ז'אנרים

בדומה לכל מדיית המונים אחרת, לסרטי וסדרות האנימה יש ז'אנרים רבים ומגוונים, אשר תלויים בעיקר בנושאים בהם הם עוסקים ובקהל היעד אשר עבורו הם מיועדים. סדרת אנימה יכולה להיות בעלת סיפור מסגרת פשוט לכאורה, אבל באותו הזמן יכולה גם להכיל עלילה ופיתוח דמויות מעמיקים ומורכבים ביותר. לעיתים רבות אנימה תשלב מספר סוגות וכן מסרים חברתיים.
ז'אנרים ותת-ז'אנרים > לפי קהל היעד

אחת מהחלוקות המקובלות[דרוש מקור] לסרטי וסדרות אנימה היא לפי קהל היעד של הסרט/סדרה:
קודומו (Kodomo, 子供) – מיועד בעיקר לילדים עד גיל 12. דוגמאות: "פוקימון", "דיג'ימון", "הלו קיטי", "דורימון".
שוג'ו (Shojo, 少女) – מיועד בעיקר לנערות בין הגילאים 12 עד 18. דוגמאות: "בנות הים פיצ'י פיצ'י פיץ'", "סאקורה לוכדת הקלפים", "סיילור מון", "פרוטס באסקט", "טוקיו מיו מיו".
שונן (Shonen, 少年) – מיועד בעיקר לנערים בין הגילאים 12 עד 18, ומאופיינת בלחימה. דוגמאות: "וואן פיס", "נארוטו", "דרגון בול זי", "האנטר האנטר", "מחברת המוות", "קוטל השדים", "מתקפת הטיטאנים".
סיינן (Seinen, 青年) – מיועד בעיקר לגברים בגילאים 18 ומעלה. דוגמאות: "ברזרק", "ואן-פאנץ' מאן", "הרוח במעטפת", "אקירה", "לופן השלישי".
ג'וסיי (Josei, 女性) – מיועד בעיקר לנשים בגילאים 18 ומעלה. סגנון זה נדיר. העלילה של סרטים וסדרות בז'אנר עוסקת בדרך כלל עוסקות בסיפורים על חייהם הבוגרים של נשים בחברה היפנית המוצגים בצורה מציאותית יחסית. דוגמאות: "Wotakoi: Love Is Hard for Otaku" ‏(אנ'),‏ "Chihayafuru" ‏(אנ'), ‏"Princess Jellyfish" ‏(אנ')
ז'אנרים ותת-ז'אנרים > ז'אנרים פופולריים באנימה אשר נפוצים גם בסרטים וסדרות מערביות

בדומה לכל מדיית המונים אחרת, לסרטי וסדרות האנימה יש ז'אנרים רבים ומגוונים אשר חלקם נפוצים גם בסרטים וסדרות מערביות. הז'אנרים הללו כוללים בין היתר:
פעולה/הרפתקאות – ז'אנר אשר מתמקד בעיקר בקרבות, מלחמה, תחרויות פיזיות, אמנויות לחימה ולחימה בכלי נשק. דוגמאות בולטות[דרושה הבהרה]: "נארוטו", "וואן פיס", "דרגון בול", "האנטר האנטר", "גליטר פורס" "פייט/זירו" "אמנות החרב אונליין" "קוטל השדים",פיירי טייל,אדנס זירו.
דרמה – לרוב בעל פיתוח רב של הדמויות. לרוב העלילה מתרכזת סביב סיבוכים במערכות יחסים ואירועים טרגיים ועצובים שקרו לדמויות. דוגמאות: "אינויאשה", "מחברת המוות", "בליץ'" ו"מתקפת הטיטאנים".
מבוסס משחק – לרוב העלילה מתרכזת סביב משחק קלפים או משחק לוח כלשהו. בדרך כלל, לאחר יציאתה של סדרת אנימה מסוג כזה, יוצא במקביל גם משחק המבוסס על הסדרה ומיועד בעיקר לילדים. דוגמאות: "יו-גי-הו!", "בקוגן" או "היקארו נו גו".
אימה – משתמש באלמנטים אפלים יותר או באלמנטים על-טבעיים. דוגמאות: "Chrono Crusade","Vampire Hunter D", "הכוכב שמת ותכשיט של ילדה", "Higurashi No Naku Koro Ni".
מדע בדיוני – מכיל אלמנטים עתידיים, במיוחד מדע וטכנולוגיות עתידניות. לעיתים רבות סדרות וסרטי אנימה בסוגה המדע בדיונית מציגים גם מפגשים אפשריים של האנושות בעתיד עם חוצנים. דוגמאות: "קאובוי ביבופ", "אומנות החרב אונליין".
סייברפאנק – ז'אנר המתאר עתיד דיסטופי קרוב יחסית המאופיין על ידי חברה מנוכרת וטכנולוגיה שועטת קדימה. עלילת הסייברפאנק הקלאסית מציגה אנטי-גיבור שנאלץ להילחם כנגד המערכת ולרוב מנצח אותה בסופו של דבר. דוגמאות: "הרוח במעטפת", "אקירה", "גאנם (מלאך קרב אליטה)"
סטימפאנק – ז'אנר המתאר עולם חלופי בו לא התפתחו טכנולוגיות כגון אלקטרוניקה ספרתית ומנוע הדיזל ובמקומן שגשגו טכנולוגיות שמבוססות על מכניקה ומנועי קיטור, בו נפגשים הישן והמודרני.
פנטזיה – ז'אנר העוסק בעיקר בעולמות פנטזיה וכמו גם באירועים ומקומות סוריאליסטים. רוב הזמן, העלילה מתרחשת בעולם קסום בו הדמויות יוצאות להרפתקה. בסיפורים בז'אנר זה לעיתים רבות נכללים לא רק בני אדם אלא גם יצורים מיתולוגיים שונים כמו גמדים, דרקונים, אנשי זאב, אלים, שדים, וכו'. דוגמאות: שבעת חטאי המוות
אופרת חלל – סוג של מדע בדיוני המתרכז במלחמות המתרחשות עם השימוש הפעיל בחלליות. דוגמה בולטת: "חלוצי החלל".
אפוקליפסה – ז'אנר אשר עוסק בסוף העולם.
פוסט-אפוקליפסה – ז'אנר אשר עוסק בחיים לאחר סוף העולם.
רומנטיקה – ז'אנר שעוסק בחוויות אהבה. דוגמה בולטת "אמנות החרב אונליין"
קומדיה – ז'אנר המאופיין בנוכחות של סצנות הומוריסטיות וסאטיריות.
דרמה – ז'אנר שעוסק בחייו הפרטיים של אדם ובקונפליקטים השונים שיש לו/לה בחייו עם הזולת.
סיפורים בלשיים – ז'אנר המתאר חקירה של תקרית מסתורית (בדרך כלל פשע) או סדרה של אירועים חריגים.
ז'אנרים ותת-ז'אנרים > תתי ז'אנרים ייחודיים לסרטי וסדרות אנימה

מֶכָּה (Mecha) – סגנון אנימה ומאנגה השם דגש על טכנולוגיה מתקדמת ורובוטים ענקיים. דוגמאות: גנדאם, נאון ג'נסיס אבנגליון, קוד גיאס, גרנדייזר, ג'ונגאר, יקירי בתוך הפרנקס.
מאהו שוג'ו (Mahō shōjo) – ז'אנר המתמקד בנערות בעלות יכולות על-אנושיות וכוחות קסם אשר משתמשות בכוחותיהן על מנת להילחם ברוע ולהציל את העולם. דוגמאות: סיילור מון, טוקיו מיו מיו, Oh My Goddess!, סאקורה לוכדת הקלפים, ו-Demashita! Powerpuff Girls Z.
מאהו שונן (Mahō shōnen) – המקביל הזכרי למאהו שוג'ו, נחשב נדיר ולא פופולרי. דוגמאות: DNAngel.
איסקאי (Isekai) – ז'אנר המתמקד בגיבור נורמלי לחלוטין מכדור הארץ שעובר או נולד מחדש או נלכד ביקום מקביל. דוגמאות: אמנות החרב אונליין, פעימות מלאך, ריזירו, קונוסובה, עלייתו של גיבור המגן.
אצ'י (Ecchi) – סגנון אנימה ומאנגה לקהל המבוגר יותר, המכיל רמיזות מיניות וסיטואציות מפורשות (בדרך כלל כאמצעי קומי), על אף שרוב הכותרים בז'אנר אינם מציגים עירום באופן מפורש. דוגמאות: גולדן בוי, שין צ'אן, צ'וביטס, No Game No Life.
הארם (Harem, מילונית: הרמון) – אנימה או מאנגה בה בן מוקף בבנות. דוגמאות: אמנות החרב אונליין, Seitokai Yakunidomo.
הארם הפוך (Reverse Harem) – היפוך מגדרי של הארם. דוגמאות: Ouran High School Host Club, Uta no Prince-Sama.
שיטיי (Shitei) – אנימה הומוריסטית לכל הגילאים.
מואה (Moe, 萌え) – אנימה המוקדשת לרגש מסוים כלפי אדם מסוים.
ג'ידאימונו (時代物) – עלילה היסטורית.
הנטאי (Hentai) – סגנון אנימה ומאנגה שנועד למבוגרים בלבד, מכיל סיטואציות מיניות מפורשות ופורנוגרפיות. דוגמאות: בוקו נו פיקו,Bible Black.
יורי (Yuri, 百合) – ארוטיקה לסבית לגברים.
שוג'ו-איי (少女愛) – סיפור אהבה לסבי.
שונן-איי (Shonen-ai, 少年愛) – סיפור אהבה בין גברים. דוגמאות: Hitorijime my hero, sasaki to miyano.
יאוי (Yaoi, やおい) – הומוארוטיקה לנשים.