זכויות להט"ב בטורקיה
היסטוריה

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: חוסר סדר, תרגמת.
בשנות השמונים, הממשלה המכהנת התנגדה לקיומה של קהילת להט"ב גלויה. כאשר החשש מזנות לכאורה שימש כעילה להתנכלות להומוסקסואלים וטרנסג'נדרים. מקרה בולט מאותן שנים הוא עזיבתה של בילנט ארסוי אשר חזרה רק לאחר שינוי החוק.
עם זאת, מספר גברים הומואים מוצהרים הצליחו בקריירה שלהם בשנות השמונים. מורתן מונגן היה הומוסקסואל גלוי לאורך כל חייו המקצועיים כמשורר וסופר מצליח. עם זאת, גברים הומוסקסואליים וביסקסואליים רבים שחיו בתקופה זו אמרו מאז בראיונות כי הם חשים בפחד, מהעמדות החברתיות ומדיניות הממשלה, וכתוצאה מכך נאלצו לשמור בסוד על זהותם המינית. בשנות השמונים הביעה המפלגה הירוקה הדמוקרטית הרדיקלית תמיכה בזכויות הומוסקסואלים, כולל במחאות של טרנסג'נדרים על אכזריות המשטרה כלפיהם. עם זאת, רק בשנות ה-90 החלו רבים מחברי קהילת הלהט"ב בטורקיה להתארגן ולמחות למען זכויות האדם שלהם.
בשנת 1993 הוקם הארגון למען זכויות להט"ב בטורקיה, "Lambda Istanbul" בשנת 1994, מפלגת החירות והסולידריות (SOL Parti) אסרה על אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית בתוך המפלגה והעמידה את דמט דמיר, כקול מוביל של הקהילה בפוליטיקה, שהפך בהצלחה למועמד הטרנסג'נדר הראשון לבחירות למועצה המקומית באיסטנבול.
ב-1993 נשלל ממארגנים אישור לערוך מצעד גאווה באיסטנבול. התנגדות דומה הביעה הממשלה ב-1995 וב-1996 לפסטיבל להט"בי ולכנס אקדמי. פקידי ממשל ציטטו חוקים מנוסחים במעורפל שנועדו להגן על המוסר הציבורי כהצדקה לסרב לאפשר לאירועים ציבוריים אלה להתקיים.
ב-1996 ביטל בית המשפט העליון את פסיקתו של בית משפט קמא והרחיק ילד מאמו הלסבית בטענה שהומוסקסואליות היא "לא מוסרית".
במהלך שנות התשעים, דיווחים של IHD, האגודה לזכויות האדם של טורקיה וכן ארגוני זכויות אדם בינלאומיים כמו אמנסטי אינטרנשיונל הצהירו כי טרנסג'נדרים הוטרדו והוכו לעיתים קרובות על ידי שוטרים טורקיים. מאמר אחד גם טען כי המשטרה הציתה דירות עם מספר רב של טרנסג'נדרים ששהו בהן.
דיווחים על הטרדות ואלימות נגד להט"בים עדיין מתרחשים במאה ה-21. בשנת 2008, סטודנט כורדי-טורקי הומוסקסואל, אחמט ילדיז, נורה מחוץ לבית קפה על ידי אביו ומת מאוחר יותר בבית החולים. סוציולוגים כינו את הרצח כ-"הריגת הכבוד ההומוסקסואלית הראשונה של טורקיה". משאלתה של ממשלת טורקיה להצטרף לאיחוד האירופי הפעילה לחץ מסוים על הממשלה להכיר רשמית בזכויות הלהט"ב כנהוג במדינות החברות באיחוד. ב-14 באוקטובר 2009 הוציאה הוועדה האירופית דו"ח על ההתקדמות בטורקיה לקראת ההצטרפות לאיחוד האירופי, בו נכתב:
"המסגרת המשפטית אינה מתואמת כראוי למדיניות של האיחוד האירופי... לאורך השנים, גרמה הומופוביה למקרים של אלימות פיזית ומינית כלפי להט"בים בטורקיה. הריגה של מספר טרנסג'נדרים וטרנסווסטיטים היא התפתחות מדאיגה. בתי משפט יישמו את עקרון "התגרות בלתי צודקת" לטובת מבצעי פשעים נגד טרנסג'נדרים וטרנסווסטיטים".
טורקיה הייתה המדינה הראשונה עם רוב מוסלמי בה נערך מצעד גאווה רשמי. באיסטנבול (מאז 2003) ובאנקרה (משנת 2008) נערכות צעדות של קהילת הלהט"ב מדי שנה עם מספר גדל והולך של משתתפים. מצעד הגאווה באיסטנבול התחיל עם כ-30 אנשים בשנת 2003, ובשנת 2010 עלה ל-5,000. במצעדי הגאווה ב-2011 וב-2012 השתתפו יותר מ-15,000 משתתפים.
ב-30 ביוני 2013, מצעד הגאווה באיסטנבול כלל כמעט כ-100,000 איש. לצועדים הצטרפו מפגני פארק גזי[דרושה הבהרה] והפכו את מצעד הגאווה בעיר בשנת 2013 לאירוע הגאווה הגדול ביותר שהתקיים עד אז בטורקיה. מצעד הגאווה בעיר בשנת 2014 משך יותר מ-100,000 איש. מצעדי גאווה בשנים 2015, 2016, 2017 ו-2018 נאסרו על ידי הרשויות המקומיות, והמשתתפים בהם עמדו בפני התקפות המשטרה. ביוני 2013 התקיים מצעד הגאווה הראשון באיזמיר עם 2,000 משתתפים. ב-3 ביוני 2018 התקיים בשלום מצעד הגאווה של איזמיר עם למעלה מ-50,000 משתתפים. מצעד גאווה נוסף התרחש באנטליה. פוליטיקאים ממפלגת האופוזיציה הראשית, מפלגת העם הרפובליקאית (CHP) ומפלגת אופוזיציה נוספת, מפלגת השלום והדמוקרטיה (BDP) העניקו גם הם את תמיכתם הרבה למצעדים. מצעד הגאווה באיסטנבול אינו זוכה לתמיכה כלשהי של העירייה או הממשלה.
בשנת 2009, שופט הכדורגל החובב חליל איברהים דינסדאג יצא מהארון כהומוסקסואל, לאחר מכן נאסר עליו לשפוט במשחקי כדורגל. בדצמבר 2015 חויבה התאחדות הכדורגל הטורקית לשלם 23,000 לירות לפיצוי דינסדאג בגין פיטוריו.
ב-21 בספטמבר 2011, שרת המדיניות המשפחתית והחברתית פאטמה שאהין נפגשה עם ארגון להט"ב טורקי. לדבריה, הממשלה תעבוד באופן פעיל יחד עם ארגוני להט"ב. היא הגישה הצעה לקבלת אנשי קהילת הלהט"ב בחוקה החדשה אותה תכנן הפרלמנט לנסח בשנה הקרובה. היא קראה לחברי הפרלמנט לטפל בחיוב בהצעה. היא טענה כי "אם חופש ושוויון הם לכל אחד, יש לבטל את האפליה על רקע נטייה מינית ולהכיר בזכויותיהם של האזרחים הלהט"בים".
ב־9 בינואר 2012 כתב סרדר ארסבן בעיתון איסלאמיסטי בשם ייני אקיט מאמר שקרא לאנשי להט"ב "סוטים". בית הדין לניסיון העניש את ייני אקיט בקנס של 4,000 ליות וסרדר ארסבן עם 2,000 ט.ל. בגין דברי שנאה[דרושה הבהרה].
במאי 2012 מפלגת השלום והדמוקרטיה (BDP) מהאופוזיציה, ביקשה מכותבי החוקה הטורקית החדשה לכלול נישואים חד מיניים בה. היא נדחתה על ידי המפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט הטורקי, ה-AKP, ומפלגת האופוזיציה, מפלגת התנועה הלאומית (MHP), ונתמכה על ידי מפלגת האופוזיציה הראשית, מפלגת העם הרפובליקאית (CHP).
ב־29 במאי 2013 הוצעה ונדונה הצעת מחקר פרלמנטרית בנושא זכויות להט"ב בטורקיה. למרות תמיכת מפלגת השלום והדמוקרטיה (BDP) הפרו-כורדית, מפלגת העם הרפובליקאית והימנעות מפלגת התנועה הלאומית (MHP), ההצעה נדחתה בהצבעות ממפלגת השלטון, מפלגת הצדק והפיתוח (AKP). חבר מפלגתה, טורקאן דאגולו, ציטט את המאמרים המדעיים בנושא הומוסקסואליות שפורסמו בארצות הברית בשנת 1974 ואמר כי, "הומוסקסואליות היא חריגה. ייתכן שלא יתאפשרו נישואים חד מיניים. זה יגרום להידרדרות חברתית". על תנועת המחקר אמר חבר הפרלמנט הצ'ינפסיונאי, בינאז טופראק, "בשנות השבעים היו מדענים שהציעו שאנשים שחורים לא היו חכמים כמו אנשים לבנים בארצות הברית. מכאן מובן שהמדע של ימינו אינו מקבל את ממצאי התקופות ההם. האמירות שלך לא מקובלות".
ב-12 באוגוסט 2013 ועדת הפיוס החוקתית, אשר ניסחה חוקה חדשה של הרפובליקה הטורקית והורכבה מארבע מפלגות פרלמנטריות גדולות בהן כורדים, חילונים, איסלאמיסטים ולאומנים, הסכימה להעניק הגנה חוקתית מפני אפליה לאנשי קהילת הלהט"ב. הטיוטה בוטלה מאוחר יותר.
ב-17 ביולי 2014 קבע בית המשפט העליון בטורקיה כי התייחסות להומואים כ-"מעוותים" מהווה פשע של דיברי שנאה.