stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקלאסיקה של המסמכים
תוכן ותיארוך > תיארוך הפרקים בטקסט החדש

כפי הנראה לא כל פרקי הטקסט החדש נכתבו באותה תקופה בה אירעו האירועים שהם מתעדים. הפרקים עוסקים בתקופות שמן הקיסרים יאו ושון ועד תחילת תקופת האביבים והסתוים, כאשר שישה מן הפרקים עוסקים בדמויות שקדמו לעדויות הראשונות שיש בידינו על כתב בסין, הלא הן עצמות הניחוש של שלהי תקופת שאנג. ומעבר לכך, הפרקים העוסקים בתקופות הקדומות ביותר, הם הקרובים יותר בשפתם ליצירות קלאסיות מימי המדינות הלוחמות.
חמש ההכרזות של ג'ואו מציגות את השפה המיושנת ביותר, ודומות מאוד גם בדקדוק וגם באוצר המילים לכתובות שנמצאו על כלי ברונזה מתקופת שושלת ג'ואו. ביחד עם פרקים קשורים כגון "אדון שְׁה" ו"הציוויים של הצוואה", מחשיבים רוב החוקרים את הצוואות לתיעוד נאומים של המלך צֶ'נְג מג'וֹאוּ, כמו גם אלו של הדוכס מג'ואו והדוכס משָׁאו, דודיו של המלך צֶ'נְג, שהיו שניהם דמויות מפתח בתקופת שלטונו במאה ה11 לפנה"ס. פרקים אלו מספקים הצצה אל הפוליטיקה והאידאולוגיות של התקופה, כולל תאוריית מנדט השמים המסבירה כיצד שתי השושלות הקודמות, שְׂיָה ושָׁאנְג החלו כמופתיות אך הוחלפו בשושלת אחרת משהפכו לבלתי ראויות, ומקנה לגיטימציה שלטונית לשושלת ג'ואו. הפרקים "בולי עץ הקטאלפה", "פקידים רבים", "נגד נוחות מפוארת" ו"מקומות רבים" נחשבים כמאוחרים יותר, ומתוארכים לשלהי תקופת ג'ואו המערבית. מיעוט מקרב החוקרים טוען כי כל הפרקים הללו הם תוצרים של מסורת מנציחה בשלהי תקופת ג'ואו המערבית או בתחילת תקופת האביבים והסתוים, על בסיס ההבדלים הלשוניים בין ההכרזות לבין כלי הברונזה.
הפרקים העוסקים בסוף תקופת שאנג ובמעבר משאנג לג'ואו משתמשים בשפה פחות מיושנת. ונראה כי כותביהם בתקופת האביבים והסתוים, תקופה של עניין מחודש בפוליטיקה ובנפילת שושלות, בנו אותם בתבנית הנאומים של תקופת שושלת ג'ואו. גם הפרקים המאוחרים יותר של תקופת שושלת ג'ואו מיוחסים לתקופה זו. לשונו של הפרק "פָּאן גֶנְג" (שחולק מאוחר יותר לשלושה חלקים) היא כפי הנראה בחצי הדרך בין השפה העתיקה של מסמכי ג'ואו המערבית לשפה של האביבים והסתוים. פרק זה הוא הנאום הארוך ביותר בקלאסיקה של המסמכים, והוא יוצא דופן בשימוש הנרחב שהוא עושה באנלוגיות.
לשונם של הפרקים העוסקים בקיסרים האגדיים, בשושלת שְׂיָה ובמעבר משְׂיָה לשָׁאנְג דומה מאוד לזו של קלאסיקות כגון המנציוס, מן המאה הרביעית לפנה"ס. הפרקים הללו מציגים דמויות שליטים לאחר אידיאליזציה, והעיסוק בפוליטיקה שמאפיין פרקים קדומים יותר הופך משני לעיסוק בתאוריות מוסריות וקוסמולוגיות, ונראה מדובר בתומכים של האסכולות הפילוסופיות של סוף תקופת המדינות הלוחמות. ייתכן שכמה מן הפרקים, ובעיקר "התשורות של יו'", נוצרו אף יותר מאוחר, בתקופת שושלת צ'ין.
השפעה במערב

כאשר הספר, ביחד עם קלאסיקות אחרות, תורגם לראשונה ללטינית בידי מתרגמים ישועים, הם קראו לקלאסיקה של המסמכים "ספר מלכים", כהתייחסות לספר מלכים בתנ"ך. הם ראו בשָׁאנְג דִי, "האל העליון" של שושלת שאנג, מקביל של האל בנצרות, והשתמשו בפסקאות מן הקלאסיקה של המסמכים בפרשנויות שלהם ליצירות אחרות.
תומאס ג'פרסון, הנשיא השלישי של ארצות הברית, ואמריקאים בני זמנו כגון בנג'מין פרנקלין הכירו את הקלאסיקות הסיניות ורחשו להן הערכה, בעיקר על בסיס קשריהם עם הפיזיוקרטים הצרפתים בתקופת מגוריהם בצרפת. הייתה אף מלומדת אמריקאית שטענה כי המבנה של "ההכרזה הגדולה" דומה לזה של הכרזת העצמאות של ארצות הברית, וציינה שלא מן הנמנע כי ג'פרסון קרא את תרגומו של גאוביל לקלאסיקה והושפע ממנו, אף אין כל הוכחה להשפעה כזו, או אף יכולת להוכיח אותה.
תרגומים > אנגלית

Legge, James (1865). The Chinese Classics, Vol. 3, The Shoo King, or the Book of Historical Documents (London: Frowde).
Karlgren, Bernhard (1948). "Glosses on the Book of Documents", Bulletin of the Museum of Far Eastern Antiquities, 20/21: 39-315.
Karlgren, Bernhard (1950). "The Book of Documents", Bulletin of the Museum of Far Eastern Antiquities, 22: 1–81.
Waltham, Clae (1971). Shu Ching: Book of History. A Modernized Edition of the Translation of James Legge (Chicago: Regnery).
Palmer, Martin (2014). Confucius: The Most Venerable Book (Shang Shu) (London: Penguin).
תרגומים > עברית

הספר מעולם לא תורגם לעברית.
הערות שוליים

↑  書, "הכתובים" או "הספר" או "המסמכים" הוא קיצור ידוע לשמה של "הקלאסיקה של המסמכים"
↑  "First Research Results on Warring States Bamboo Strips Collected by Tsinghua University Released". Tsinghua University News. Tsinghua University. 26 במאי 2011. אורכב מ-המקור ב-2011-07-25. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  http://www.xinhuanet.com/local/2018-11/18/c_1123729605.htm
↑  Meynard, Thierry (2015). The Jesuit Reading of Confucius : The First Complete Translation of the Lunyu (1687) Published in the West. Leiden; Boston: Brill. ISBN 9789004289772.
↑  Aldridge, Alfred Owen (1993). The Dragon and the Eagle: The Presence of China in the American Enlightenment. Detroit: Wayne State University Press. ISBN 081432455X., p. 95-97.
↑  Sarah Schneewind, "Thomas Jefferson's Declaration of Independence and King Wu's First Great Pronouncement," Journal of American-East Asian Relations 19.1(2012): 75-91.
ברז מרחף

ברז מרחף בבלגיה
ברז מרחף בקניון איילון
ברז מרחף הוא סוג של מזרקה.
מזרקה מסוג זה מורכבת מפסל גדול בצורת ברז, הנראה כמרחף בדרך כלל מעל כיור, ותלוי על עמוד המים הזורמים ממנו. המזרקה יוצרת אשליה שהמים מגיעים משום מקום, כייון שהצינור המספק את המים חסר.
בפועל, הברז נתמך בצינור אנכי המספק לו מים אשר מוזרמים מחדש לצדדים, ויוצרים עמודת מים המסתירה אותו מעיני הצופה את העמוד .
דוגמאות

ברזים מרחפים הוקמו ב:
בלגיה: איפר
קנדה:
פיימונטה
גרנד בנד (אנ'), Aquafest
ספרד:
אל פוארטו דה סנטה מריה, אקווהלנד
אוליבנס
מנורקה: סנטה גלדנה
צרפת: סלבריס
איטליה: טורינו
ישראל: קניון איילון (יוצר: יצחק מכניק), צפת
ראו גם

מזרקה
אשליה
ברז
הערות שוליים

↑  "Magical Floating Faucet Fountains" (באנגלית). Amusing Planet.
↑  Laurentides, Journal Accès (2017-09-19). "Le robinet de Piedmont coule de nouveau! | Accès, LE journal des Pays-d'en-Haut". Accès, LE journal des Pays-d'en-Haut (בצרפתית). נבדק ב-2018-09-25.
↑  שמו ברז והתושבים מרוצים: אטרקציה חדשה בצפת
סופר נני

| --- | --- |

סמליל התוכנית
 סוגה:  תוכנית מציאות
 בימוי:  ליאור שפר (עונות 2–5)
 מנחים:  מיכל דליות
 ארץ מקור:  ישראל 
 שפות:  עברית 
 מספר עונות:  5
 מספר פרקים:  32
 הפקה
 חברת הפקה:  גיל
 עורכים:  מיכל דליות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 4, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת  רשת ABC, ארצות הברית ארצות הברית
 רשת שידור בישראל:  ערוץ 2 שידורי קשת
 תקופת שידור בישראל:  7 ביוני 2007 – 29 ביולי 2013
 קישורים חיצוניים
 http://www.mako.co.il/home-family-supernanny
 
"סופר נני" היא תוכנית מציאות ישראלית ששודרה בערוץ 2 במסגרת שידורי קשת בין השנים 2007–2013. את התוכנית הנחתה מיכל דליות, ובה היא מסייעת למשפחות המתקשות להתמודד עם גידול הילדים וניהול חיי המשפחה. התוכנית הייתה מבוססת על תוכנית הריאליטי "Supernanny" (אנ') של ערוץ 4 הבריטי. התוכנית זכתה למדרוג (רייטינג) גבוה, אך נמתחה עליה ביקורת רבה על חשיפת הילדים ברגעים מביכים, ניצול המצב המשפחתי לחשיפה טלוויזיונית, הפרת זכותם של ילדים לפרטיות, ועל כך שלא ניתנה לילדים הזכות לסרב להשתתף בה, וזו הופקדה אך ורק בידי הוריהם.
הסדרה המקורית

הסדרה המקורית עלתה לשידור בערוץ 4 הבריטי ביולי 2004 בכיכובה של ג'ו פרוסט, שעבדה כ-30 שנה כאומנת (באנגלית: Nanny). בעונה הראשונה צפו בכל פרק כ-5 מיליון צופים בממוצע. בעקבות הצלחת הסדרה הפורמט נמכר ל-25 מדינות ברחבי העולם שהפיקו גרסאות מקומיות, ובסך הכל שודרה ב-47 מדינות. ג'ו פרוסט עברה לככב בגרסה האמריקאית ששדורה החל מינואר 2005 ברשת ABC עד שנת 2011. במקביל הופקו עוד 5 עונות קצרות בכיכובה עבור ערוץ 4 הבריטי (עם 3 עד 6 פרקים לעונה). בעקבות הסדרה כתבה פרוסט ספר הדרכה לטיפול בילדים שזינק למקום הראשון ברשימת רבי-המכר של ה"ניו-יורק טיימס".
הפקה ושידור בישראל

באוגוסט 2006 החלו צילומי התוכנית בישראל, בכיכובה של מיכל דליות, מנהלת בית הספר להורים של מכון אדלר, והפרק הראשון שודר ב-15 בנובמבר.
ב-2011 עלתה גרסה של התוכנית בה מיכל דליות לא נכנסה לבית המשפחות, אלא הזמינה הורים גרושים לשבת על ספה אחת בקליניקה, ומנחה אותם איך לטפל בילדים.
באוקטובר 2017 שודרה תוכנית מיוחדת בשם ה"משימה המיוחדת של סופר נני", שבה הדריכה מיכל דליות הורים איך להרחיק את הילדים מחשיפה גבוהה למסכים (משחקי מחשב, וצפייה בטלוויזיה).
ביקורות ותלונות

באפריל 2008 יזם חבר הכנסת אריה אלדד דיון בוועדת הכנסת לזכויות הילד על הסדרה. אלדד ביקש לאסור את שידורה. במכתב ששלח כתב: "בימים בהם נלחמות רשתות הטלוויזיה על כל פיסת רייטינג, נראה כי נפרצו כל הגבולות והמטרה מקדשת את האמצעים. נראה לי כי השימוש בקטינים חסרי ישע, במטרה לחנך את הוריהם ולתת לצופים עצות, נבונות ככל שיהיו, הוא מעשה בלתי מוסרי".
באוגוסט 2010, ד"ר בועז רפפורט, מומחה לרפואת ילדים, התלונן נגד התוכנית על מקרה בו נלקח ילד משולחן ארוחת הערב בעקבות התנהגות קיצונית לבני משפחתו, ועל מקרה נוסף בו איים ילד באלימות על אביו. בתגובה מסרה שידורי קשת כי לילד שנמנעה ממנו ארוחה לא נגרם נזק בריאותי.
באוקטובר 2010, נערך שוב דיון בוועדת הכנסת לזכויות הילד, בדיון הודיע יושב ראש הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו אילן אבישר שהוא מתנגד לאופן השימוש בילדים בסדרה. בעקבות הביקורת על "סופר נני", הרשות השנייה יזמה אמנה שתאסור על ילדים והורים להשתתף תוכניות מציאות ללא בחינה של גורמי מקצוע.
בספטמבר 2012, פתחה הרשות השנייה בהליך בירור לשידורי קשת, בשל חשיפת קטין שהושפל בפרק של "סופר נני", לאחר שצופים התלוננו על חשיפתו המלאה של בן 10 אשר חווה את מה שמגישת התוכנית הגדירה "השפלה".
הערות שוליים

↑  לי-אור אברבך, ‏"סופר נני" בראש הטבלה עם 29.5% רייטינג, באתר גלובס, 6 ביוני 2010
רועי ברק, ‏רייטינג: 25.4% צפייה לפרק פתיחת העונה של "סופר נני", באתר גלובס, 25 ביוני 2012
↑  גלי פיאלקוב, עכבר העיר, האם לאפשר לילדים להשתתף בתכניות ריאליטי?, באתר הארץ, 28 בינואר 2011
↑  יהונתן ליס, ועדת זכויות הילד נגד חשיפת ילדים ב"סופר נני", באתר הארץ, 1 ביולי 2010
↑  איתי גל, "תנו לילדים יותר זמן"! ראיון בלעדי עם ה'סופר נני', באתר ynet, 9 באפריל 2006
↑  רותי זוארץ, ‏נני יש רק אחת, באתר גלובס, 11 ביוני 2007
↑  גלית לוי, נא להכיר: סופר נני תוצרת הארץ, באתר ynet, 15 בנובמבר 2006
↑  רותי זוארץ, ‏מישהי מטפלת בך, באתר גלובס, 15 בנובמבר 2006
↑  "תמיד נישאר אבא ואמא": סופר נני רוצה סיפוקים מיידיים, באתר הארץ, 25 במרץ 2011
↑   אריאנה מלמד, סופר נני, נכשלת. מאוחר מדי, באתר הארץ, 17 באוקטובר 2017
↑  יעל גאוני, ‏פגיעה בילדים או תוכנית חינוכית? הכנסת תדון בתוכניות "סופר נני" ו"אלופים של החיים", באתר גלובס, 7 באפריל 2008
↑  גילי איזיקוביץ, הרשות השנייה: "סופר נני - תוכנית לטיפול אינסטנט בבני אדם", באתר הארץ, 2 באוגוסט 2010
↑  לי-אור אברבך, ‏אילן אבישר מתנגד לאופן השימוש בילדים בסדרה "סופר נני", באתר גלובס, 31 באוקטובר 2010
↑  יהונתן ליס, החשש: תוכניות הריאליטי מסוגה של "סופר נני" פוגעות בילדים, באתר הארץ, 30 ביוני 2010
↑  לי-אור אברבך, ‏הרשות השנייה: הפרה נגד קשת על השפלת ילד ב"סופר נני", באתר גלובס, 19 בספטמבר 2012
ז'אק לאמלואז

| --- | --- |

 לידה:  6 באפריל 1947 (בן 77) שאני, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום מגורים:  שאני 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד 
 www.lameloise.fr
 
ז'אק לאמלואז (בצרפתית: Jacques Lameloise; נולד ב-6 באפריל 1947 בשאני) הוא שף צרפתי, שמסעדתו "למלואז", בשאני שבבורגון מחזיקה בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום.
אבותיו > פייר לאמלואז

סבו של ז'אק, פייר לאמלואז, התלמד בלוזי ובנייבר ואחרי-כן עבד בלדואיין, לפרוס ופלזה אתנה בפריז ובמלון סבוי בלונדון עם השף אוגוסט אסקופייה.
אחרי ששירת ארבע שנים במלחמת העולם הראשונה ושנתיים נוספות בצבא, הוא נישא לדניז, שעמה הוא חידש ב-1920 פונדק דרכים מהמאה ה-16 בשאני בשם 'Hôtel Restaurant du Commerce . לפונדק תקרה קמורה האופיינית לארכיטקטורה הבורגונדית, המעוטרת בציורים מהמאה ה-18. הוא קיבל כוכב במישלן ב-1935 ועזב את המסעדה ב-1937, כיוון שעבר ניתוח.
אבותיו > ז'אן לאמלואז

ז'אן לאמלואז (בנם של פייר ודניז) התלמד בגיל 16 בשָׁאלוֹן-סוּר-סוֹן ואחר-כך במלון פלזה אתנה ובScribe בפריז לפני ששב עם אשתו סימון וארבעת ילדיהם למסעדת הוריה, הוא זכה בכוכב במישלן ב-1952 והם לה קראו מחדש "לאמלואז" על שמו, ב-1960.
ז'אק לאמלואז

ז'אק לאמלואז (בנם של ג'ון וסימון) נולד ב-6 באפריל 1947 בשאני במלון שהיה בבעלות הוריו.
בגיל 15 הוא הצטרף לבית ספר למלונאות פראנדי בפריז, ממנו קיבל תעודת הסמכה, אחר-כך הוא התלמד בלוקה קרטון (שם הכיר את אשתו ניקול), עבד שנה במלון סבוי בלונדון ב-1967 (כמו סבו), בקפה-מסעדה פוקט'ס (Fouquet's) בפריז ב-1968 ואחר-כך בלדואיין במשך שנה ולבסוף בלאסר ב-1970. הוא גם התלמד אצל שף הקינוחים גסטון לנוטר.
ב-1971 הוא לקח את המושכות על המסעדה המשפחתית של אביו וסבו בשאני והעלה אותה לשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום ב-1979. ב-2005 הוריד אותו המישלן לשני כוכבים וב-2007 הוא זכה מחדש בשלושת הכוכבים. הוא מגיש מטבח צרפתי בורגיניוני קלאסי עם פרשנות מודרנית. המסעדה נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם. בשנת 2008 אריק פרה מונה לשף של המסעדה.
המסעדה שוכנת במלון השייך לרשת מלונות הבוטיק רלה א שאטו.
ז'אק לאמלואז זכה בתואר לגיון הכבוד.
מבחר ממנותיו

רביולי של חלזונות בורגון בציר שום עדין (המאכל המקורי נוצר ב-1979)
יונה צלויה בפירורי כמהין
חתיכות תפוחי אדמה צלויות עם חלזונות בורגון
מילפיי פילה בקר בפואה גרא, סופלה של תפוחי אדמה
עלים פריכים ודקים של שוקולד קרמל, פטל וקרם ברולה
מילפיי לובסטר הומאר בעגבניות
לקריאה נוספת

שגיא כהן, מדריך מפה למסעדות הטובות בעולם, הוצאת מפה, תשס"ג 2003, עמ' 113.
הערות שוליים

מסעדת לאמלואז בשאני, 2007
ססואולו

ססואולו (באיטלקית: Sassuolo, נהגה: [sasˈswɔːlo], באמיליאנית: (אנ'): Sasōl) היא עיירה, קומונה והמרכז התעשייתי של נפת מודנה, שבמחוז אמיליה-רומאניה בצפון איטליה. העיירה ניצבת מדרום לנהר סצ'יה, דרומית מערבית לעיר מודנה. נכון לינואר 2020 אוכלוסייתה מונה 40,801 תושבים.
מקור השם

אין ודאות לגבי מקור השם ססואולו וישנן מספר השערות בנושא. ההשערות המקובלות ביותר בקרב ההיסטוריונים הן שתיים: לפי הראשונה, מקור השם הוא בשמן שמאז ימי קדם היה מצוי באזור בשפע, וכונה באותה עת "אוילו די סאסו" (שמן סלע), ואילו לפי ההשערה השנייה השם נובע מהביטוי הלטיני "סקסום סולום" (קרקע סלעית), המציין את המקום המדויק בו היו ההתיישבויות הראשונות באזור.
היסטוריה > תקופת הברונזה עד תקופת הקיסרות

ממצאים ארכיאולגיים שנמצאו במאה ה-19 מעידים על התיישבות באזור ססואולו החל מתקופת הברונזה התיכונה, אז הייתה מיושבת בידי תרבות הטראמרה. לאחר מכן בתקופת הברזל יושב האזור בידי שבט ליגורי הנקרא פריניאטס אך אלו נדחקו להרי האפנינים בידי הקלטים משבט הבויי (Boii) שהחל להתיישב באדמות הללו בתחילת המאה ה-4 לפנה"ס.
היסטוריה > תקופת הברונזה עד תקופת הקיסרות > התקופה הקלטית- המאות ה-4 עד ה-1 לפנה"ס

ססואולו המודרנית שוכנת בלב טריטוריה שנוסדה כאמור בידי שבט הבויי, טריטוריה שהשתרעה על פני המישורים המתונים והחגורה ההררית שבין בולוניה ופארמה. הבויים יחד עם שבט האינסבורי היו האוכלוסייה שהפגינה את ההתנגדות העזה ביותר לכיבוש הרומאי בצפון איטליה מה שכונה גאליה קיסיאלפינה. והכניעה שלהם במאה השנייה לפני הספירה, מסמלת את תחילת התהליך של השתלטות התרבות הרומאית על צפון איטליה. במהלך תקופה זו, האוכלוסייה המקומית אימצה את המנהגים והמסורות הרומאיות, והשפה הלטינית החלה להתפשט, כשהיא חופפת בהדרגה את השפה הגאלית ומעניקה חיים למצע הקלטי שעדיין שורד בשפות הגאלו-איטלקיות, ש"הניב הסאסולי" הוא אחד מהן.
היסטוריה > תקופת הברונזה עד תקופת הקיסרות > התקופה הרומית- המאה ה-1 לפנה"ס עד המאה ה-5 לספירה

עדויות להתיישבות בססואולו בתקופה הרומית נמצאו בחפירות שנערכו בשנים 2006–2007 בגבעות מנוטיגיביו, בהן נמצאו שרידי יסודות מבנה שהיה מוקדש לאלה מינרווה הממצאים מהמבנה מחולקים לארבע תקופות שונות, המוקדמת ביותר מתוארכת למאה הראשונה לפני הספירה, ושלוש האחרות לתקופה הקיסרית (המאוחרת ביותר למאה ה-5 או ה-6 לספירה) עם זאת השרידים הרומאים העתיקים ביותר שנמצאו בחפירה במונטיגיביו, הם של תנור המתוארך לסוף המאה השנייה לפני הספירה, ששימש ליצירת לבנים בין השאר לבניית המבנה המדובר.
היסטוריה > ימי הביניים והעידן המודרני

ניתן להסיק שמץ של נוכחות לומברדית בססואולו משמו של הכפר סן מיקאלה די מוצ'אטי שנמצא בססואולו של היום המשמר שם של יישוב קדום בעל מוצא לומברדי ברור (פולחנו של המלאך מיכאל היה נפוץ מאוד בקרב העמים הגרמאנים).
היסטוריה > ימי הביניים והעידן המודרני > תקופת די קנוסה ודלה רוסה 1039– 1373

השם ססואולו מוזכר לראשונה בשטר נוטריוני משנת 980. בשנת 1039 הוא הפך לחלק מתחומי הטריטוריה של מרקיז טוסקנה בוניפאציו השלישי (מוכר גם כבוניפאציו די קנוסה), והועבר לאחר מכן בשנת 1076 ליורשת היחידה שנותרה לו בתו מטילדה. עם מותה של מטילדה בשנת 1115, הצליח הכפר להשיג עצמאות הן מצד מודנה והן משליטי טוסקנה החדשים, והפך לעיירה חופשית. בשנת 1178 אנשי ססואולו כרתו ברית עם הקומונה של מודנה שחודשה בשנת 1187. לאחר הברית הפך הכפר להיות תחת חסותה של משפחת אצילים ממודנה משפחת דלה רוסה שסייעה לבצר אותו והצליחה לשמור עליו עד התבוסה של מנפרדו דלה רוסה בשנת 1373, אז קיבלו עליהם הססואולים את שלטונה של משפחת אסטה, בתמורה לזכות לשאוב מים מנהר הסצ'יה הסמוך.
היסטוריה > ימי הביניים והעידן המודרני > תקופת ד'אסטה 1373–1499

תחת שלטונה של משפחת אסטה, שהחלה כשבראשה עומד אלברטו החמישי, איבדו אזרחי ססואולו את עצמאותם ממודנה ונאלצו לשלם מיסים חדשים, אך קיבלו פטור מתשלום חובותיהם הישנים. אלברטו החמישי נפטר בשנת 1393 והוחלף על ידי בנו ניקולו השלישי, שהיה אז בן עשר בלבד. בשנת 1432 הפקיד ניקולו את הניהול של ססואולו והשטחים הסמוכים בידי שרו ג'קופו ג'יגוליולי, אך זה כשל במשימה כשב-1434 האזור כולו נפל לעוני כבד ועד סוף המאה הוחלפו מספר פודסטים שניסו לנהל את ססואולו עבור שלושת ילדיו של ניקולו, המרקיזים לבית אסטה, לאונלו (1441–1450), בורסו (1450–1471) שקיבל את התואר דוכס מודנה ורג'ו וארקולה (1471–1499). לבסוף, בשנת 1499, ניתנה ססואולו על ידי ארקולה הראשון, שהפך לדוכס פרארה, לאדון של קארפי, ג'יברטו פיו השני.
היסטוריה > ימי הביניים והעידן המודרני > תקופת פיו 1499–1599

מכיוון שג'יברטו פיו כבר גסס ב-1499 (הוא נפצע במלחמה נגד חייליו של דוכס ולנטינו צ'זארה בורג'ה), את השליטה קיבל בנו, אלסנדרו, שהיה אז בן שתים עשרה בלבד. ג'יברטו נפטר ב־26 בספטמבר 1500, ומי שתפקדה בפועל כשליטה הייתה אשתו של ג'יברטו, אלאנורה בונטיווגיליו, בתו של אדון בולוניה ג'ובאני בונטיווגיליו. בשנת 1503 קיבלה האלמנה פיו מהדוכס אלפונסו הראשון ד'אסטה, את הרשות לארגן ירידים פטורים ממס בססואולו, הנקראים ירידי אוקטובר, ונערכים עד היום.
בשנת 1505 החל אלסנדרו פיו, שהתבגר קמעה למשול במקום אמו. עם זאת, תקופתו התאפיינה במאבקים הנוראיים בין האפיפיורות למשפחת אסטה, שכתוצאה מהם נאלץ אלסנדרו למסור לתקופה קצרה את ססואולו לשליטת משפחת אסטה ממודנה. לאחר מכן כשחזרה ססואולו תחת חסותו דאג אלסנדרו להרחיב את העיר ברמה האורבנית, ובנה את פיאצה גריוואלדי ואת מגדל השעון הסמוך. אלסנדרו נפטר בטרם עת בשנת 1517 (או בשנת 1518), ואמו אלאנורה תפסה את השלטון בשם נכדה ג'יברטו השלישי, האחרון שעלה לשלטון בתקופת שלום, ועסקה בעיקר בשיקום ובשיפוץ טירת פיו, שנבנתה במאה הקודמת על ידי בורסו ד'אסטה.
ג'יברטו השלישי נפטר ללא צאצאים זכרים, ולכן מי שירש אותו היה בן דודו ארקולה, שדאג לחידוש החקיקה הססאולואית על ידי פרסום בשנת 1561, של מה שמכונה "חוקי ארקולה פיו", מתוך כוונה לאשר את עצמאות ססואולו באופן סופי מהאדונים של מודנה.
האדון האחרון של ססואולו היה מרקו השלישי פיו די סבויה, בנו של ארקולה, בתחילה תחת שלטונו של דודו אניאס, כשעוד היה צעיר מכדי לשלוט. ולאחר מכן בעצמו, מרקו נהג להתנגד לעליונותם של משפחת אסטה ממודנה ורצה כי שלטונו יהיה שקול לאחרים, ולכן הוא השתתף בכמה סכסוכים גם באיטליה וגם באירופה, כמו זו של פלנדריה. עם זאת, משפחת אסטה לא אהבה את שאפתנותו של מרקו, והוא הותקף בעת ביקורו במודנה בנובמבר 1599, ונפטר מפצעיו כעבור שבעה עשר ימים ללא שהותיר יורש זכר. וססואולו למרות התנגדותו של דודו של מרקו, אניאס, חזרה שוב לשליטת משפחת אסטה.
היסטוריה > ימי הביניים והעידן המודרני > תקופת ד'אסטה השנייה 1599–1796

עם שובה של משפחת אסטה לשלטון, ניתנו הרשאות חדשות לאזרחים, כמו אפשרות הגירה ופטור ממיסים מסוימים. ססואולו החלה להתפתח ככפר נופש וכבר בספטמבר 1609, בזמן ממשלת צ'זארה ד'אסטה, אשתו של הדוכס וילדיה עברו להתגורר באזור פאלאצ'ינה דלה קזינה, כדי ליהנות מהאוויר הצח שהיה ניתן לנשום שם. הדוכס פרנצ'סקו הראשון ד'אסטה, ששלט בין השנים 1629 ל-1658, רצה להעצים את פאר ססואולו, לשם כך הוא הזמין את האדריכל ברטלומיאו אבנציני כדי שיהפוך את טירת פיו לארמון אמיתי. ציורי קיר הוזמנו מהצייר הצרפתי ז'אן בולאנייר והבדים מאמנים כמו סלבטור רוזה וגוארצ'ינו. ממשיכי דרכו של פרנצ'סקו הראשון תרמו עוד יותר לקישוט הארמון והכפר כולו, ובמיוחד פרנצ'סקו השלישי (1737–1780), שדאג גם לבניית דרך ונדלי, שקישרה את ססואולו עם טוסקנה והוחלפה מאוחר יותר על ידי דרך ג'יארדיני.
היסטוריה > ימי הביניים והעידן המודרני > הכיבוש בידי נפוליאון ותקופת ד'אסטה האחרונה 1796–1859

בסוף המאה ה-18, ליתר דיוק ב-14 בנובמבר 1796, נכבשה ססואולו בידי כוחותיו של נפוליאון בונפרטה ועברה תקופה של משבר כלכלי גדול, שנגרם כתוצאה מהמאבקים הפנימיים התכופים בין הפרו-צרפתים לאנטי-צרפתים. בשנת 1814, לאחר שהצליחה לנצח את נפוליאון, שבה דוכסות מודנה עם ססואולו בתוכה, להיות תחת חסותה של משפחת אסטה. הדוכס החדש פרנצ'סקו הרביעי ניסה להחזיר את האיזון הפוליטי של התקופה שלפני נפוליאון, אך נתקל בהתנגדות של הססואולאים, שרצו את איחוד איטליה. ב-11 ביוני 1859 פרנצ'סקו החמישי ממשיך דרכו נכנע להתנגדות של אנשי ססואולו וכך הגיע לסיומה שלטונה של משפחת אסטה ושל מודנה בססואולו. הרפורמה המחוזית בשטח באה לאחר מכן, כאשר ססואולו הופרדה באופן סופי מפיוראנו, שהייתה בעבר חלק ממנה וכיום היא עירייה אוטונומית.
היסטוריה > ימי הביניים והעידן המודרני > איחוד איטליה ומלחמות העולם 1859–1945

לאחר איחוד איטליה שהתרחש באמצע המאה ה-19 עברה ססואולו תקופה של פיתוח עירוני וגידול אוכלוסין משמעותי. המועצה העירונית-שמרנית ליברלית, ששלטה בעיירה בין 1860 ל-1902, הורתה על הקמת גשר סאסואולו-וג'יה מעל נהר הסצ'יה (1872) וכביש שחיבר את העיירה עם הכפר ההררי של מונטיגביו (1863). בנוסף, הוקמו מסילות הרכבת ססואולו-מודנה וססואולו רג'ו אמיליה שנחנכו בשנים 1883 ו-1892 בהתאמה. עם החונטה הדמוקרטית, לעומת זאת ששלטה החל מ-1902, ססואולו וסן מיקאלה די מוצ'אטי נהנו משירותים ציבוריים חדשים, כמו חשמל, קו הטלפון (1908), בניין בית הספר (1909) ובניין סניף הדואר.
החל משנת 1914, בד בבד עם תחילת מלחמת העולם הראשונה, עלו לשלטון רצף של קתולים וסוציאליסטים (1920–1921) עד עלייתה של המפלגה הפשיסטית בשנת 1923. עם נפילת משטרו של בניטו מוסוליני בשנת 1943, גדלה נוכחותם של כוחות אנטי-פשיסטים באזור ססואולו, והחל מנובמבר של אותה שנה החלו לקום קבוצות ראשונות של פרטיזנים בעיקר בהרים. בשנת 1945 הפציצו בעלות הברית את מחוז בורגו ונציה הסמוך ואת הגשר מעל נהר הסצ'יה. וב־23 באפריל 1945 שוחררה ססואולו סופית על ידי כוח המשלוח הברזילאי של צבא ברזיל.
היסטוריה > ימי הביניים והעידן המודרני > 1945- היום

המחזיק הנוכחי בתור הדוכס המשולב של מודנה, המחזיק גם בתואר "הלורד מססואולו" אמור להיות תאורטית הנסיך לורנץ מבלגיה, ארכידוכס אוסטריה-אסטה. עם זאת, חוקת איטליה משנת 1947 אינה מכירה במפורש בתארים של אצולה.
בשנות החמישים החלה צמיחה בססואולו עקב התפתחות תעשיית האריחים, והפכה את ססואולו למרכז תעשייתי חשוב.
גאוגרפיה

ססואולו ממוקמת באזור המרכזי מערבי של מחוז אמיליה-רומאניה, על גדתו הדרומית של נהר סצ'יה. היא מרוחקת כ-44 ק"מ מבירת המחוז בולוניה, ושוכנת 17 ק"מ דרומית-מערבית לעיר מודנה ו-20 ק"מ דרומית-מזרחית לעיר רג'ו אמיליה.
והיא גובלת בעיירות פורמיינה, פיוראנו מודנזה וילהלונגה ו-סלווארולה.
אקלים

האקלים בססואולו הוא חם וממוזג עם גשמים לאורך כל השנה.
| אקלים בססואולו> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בססואולו> ינואר.5.4.-0.8.61 | אקלים בססואולו> פברואר.8.2.0.7.59 | אקלים בססואולו> מרץ.12.5.3.9.69 | אקלים בססואולו> אפריל.16.9.7.5.80 | אקלים בססואולו> מאי.21.8.7.5.71 | אקלים בססואולו> יוני.26.15.1.61 | אקלים בססואולו> יולי.29.17.3.44 | אקלים בססואולו> אוגוסט.28.3.14.1.60 | אקלים בססואולו> ספטמבר.24.2.14.1.71 | אקלים בססואולו> אוקטובר.18.3.9.6.93 | אקלים בססואולו> נובמבר.11.9.5.3.101 | אקלים בססואולו> דצמבר.6.4.0.6.77 | אקלים בססואולו> שנה.17.4.8.5.847 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: .
דמוגרפיה

אוכלוסיית ססואולו מונה 40,801 תושבים נכון לינואר 2020 מתוכם 19,945 גברים ו-20,856 נשים. כמו ברוב איטליה גם בססואולו הדת השלטת היא הנצרות הקתולית, עם זאת יש מיעוט של מוסלמים, עדי יהוה ואוונגליסטים.
בססואולו מתגוררים לא מעט תושבים זרים ונכון ל-31 בדצמבר 2019 מתגוררים בה 5,677 אזרחים זרים מ-89 מדינות, להלן עשר הקבוצות עם הנוכחות הגדולה ביותר:
|  | מדינה | תושבים |
| --- | --- | --- |
| 1 | מרוקו | 1,720 |
| 2 | אלבניה | 755 |
| 3 | גאנה | 637 |
| 4 | רומניה | 470 |
| 5 | אוקראינה | 326 |
| 6 | סין | 275 |
| 7 | תוניסיה | 250 |
| 8 | מולדובה | 164 |
| 9 | פולין | 154 |
| 10 | הפיליפינים | 126 |
דמוגרפיה > דיאלקט

הניב הססואולי שייך לקבוצת השפות הגאלו-איטלקיות שמקורן בשפות הקלטיות ויחד עם הצרפתית הם חלק ממשפחת השפות הגאלו-רומאניות. יתר על כן, כל הניבים הלשוניים הממוקמים מצפון לקו לה ספציה-רימיני (שהניב הססאולי בתוכם) מהווים שפות רומאניות מערביות, מה שהופך את קו לה ספציה-רימיני לגבול הלשוני הארוך ביותר בעולם הרומאני.
הדמיון המובהק לצרפתית הוא אינו כתוצאה משליטה כלשהי בזמן האחרון, זהו שיתוף של מצע לשוני קלטי המשותף בין השפות הגאלו-איטלקיות, הצרפתית והאוקסיטנית.
הניב הססואולי, יחד עם הניב הפיוראני, קשור באופן מהותי לאזור סקנדיאנו-רוביירה-קסטלארנו, איתו הוא חולק את מאפייניו העיקריים, ובכך מבדל את עצמו מהניב של אזרחי מודנה.
כלכלה

הכלכלה של ססואולו מורכבת משני ענפים עיקריים, תעשייה ותיירות, כשהצמיחה התעשייתית של ססואולו החלה לאחר מלחמת העולם השנייה בשנות החמישים. האדמה החרסיתית שבאזור היוותה חומר גלם לייצור אריחי קרמיקה, וכיום שמונים אחוז מכל אריחי הקרמיקה האיטלקיים מיוצרים כאן, כאשר למעלה מ־300 מפעלי קרמיקה פועלים באזור ססואולו והעיר כיום היא מרכז ענף האריחים לא רק באיטליה אלא גם אחת מיצרניות האריחים החשובות בעולם.