stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בריגדת הגמלים האימפריאלית

| --- | --- |

חיילים אוסטרלים מבריגדת הגמלים האימפריאלית
 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 סוג:  בריגדת רגלים רכובים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  ינואר 1916 – מאי 1919 (כ־3 שנים)
 מקים היחידה:  קלמנט לזלי סמית'
 מלחמות:  המערכה בסיני ובארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה
 נתוני היחידה
 ציוד עיקרי:  גמלים רובי לי אנפילד
 פיקוד
 יחידת אם:  "הכוח המזרחי" בפיקוד צ'ארלס דובל (קרבות עזה) "קורפוס המדבר הרכוב" בפיקוד הנרי שובל (כיבוש באר שבע וירושלים)
 דרגת המפקד:  בריגדיר גנרל
 מפקדים:  קלמנט לזלי סמית' קלוד סטיוארט רום
קלמנט לזלי סמית', מקים הבריגדה ומפקדה במהלך רוב מלחמת העולם הראשונה
לוחמי בריגדת הגמלים במהלך קרב מגדבה (ציור של הרולד ספטימוס פאוור מ-1925)
לוחמי בריגדת הגמלים חוצים את נהר הירדן על גבי גשר פונטונים במהלך קרב עבר הירדן השני
אנדרטת ההנצחה לחיילי בריגדת הגמלים שנהרגו במלחמת העולם הראשונה. מוצבת בלונדון
בריגדת הגמלים האימפריאלית (באנגלית: Imperial Camel Corps Brigade (ICCB)) הייתה בריגדת רגלים רכובים בה נעשה שימוש בגמלים כדי להתנייד. הבריגדה הוקמה בתקופת מלחמת העולם הראשונה כחלק מחיל המשלוח המצרי והשתתפה בדיכוי מרד הסנוסים וכן במערכה בזירת סיני וארץ ישראל. היא הורכבה מיחידות מבריטניה, הודו, אוסטרליה וניו זילנד. לאחר סיום המלחמה פורקה הבריגדה.
רקע

המסורת בצבא בריטניה נטתה לצייד יחידות רכובות בסוסים. יחד עם זאת הניסיון שנצבר בהפעלת מספר יחידות גמלים שפעלו באפריקה ובהודו במסגרת צבא בריטניה הצביע על יתרונות השימוש בגמלים בתנאי מדבר. שני היתרונות העיקריים בשימוש בגמלים הם ההתמודדות הטובה יותר של גמלים עם מחסור במים ומזון וכן בתגובה הרגועה יותר של גמלים תחת אש. מסקנות אלו הובילו להחלטה להקים יחידה כזו גם במזרח התיכון.
ההיסטוריה של הבריגדה > הקמת היחידה

היחידה הוקמה במצרים בינואר 1916 מחיילים שפונו ממערכת גליפולי. תחילה הוקמו 4 פלוגות של חיילי צבא בריטניה כשהגמלים הובאו מנסיכות ביקאנר (אנ') שם כבר פעלה בריגדת גמלים (אנ'). כל פלוגה מנתה כ-130 חיילים ותפקידיה העיקריים היו סיורים לאורך תעלת סואץ ולתוך סיני כחלק מהמערכה על תעלת סואץ.
במרץ 1916 חוזקה היחידה ב-6 פלוגות נוספות מתוך מערך פרשי היומנרי (אנ'), ביוני נוספו ליחידה 4 פלוגות פרשים אוסטרלים ובהמשך אותה שנה נוספו 2 פלוגות פרשים מניו זילנד.
באוגוסט 1916 השתתפה היחידה בקרב רומני ובעקבותיו חוזקו הפלוגות על ידי הוספת מחלקת מקלעים לכל פלוגה שכללה 3 מקלעי לואיס דבר שהגדיל כל פלוגה ל-184 חיילים.
ההיסטוריה של הבריגדה > הקמת הבריגדה

הבריגדה הוקמה על בסיס הפלוגות בדצמבר 1916 כשלמפקדה מונה בריגדיר גנרל קלמנט לזלי סמית'. תחילה הוקמו 3 בטליונים ובמאי 1917 נוסף הבטליון הרביעי של חיילי אנזא"ק.
בנוסף לבטליונים הלוחמים תוגברה היחידה בסקוודרון של 8 מכונות ירייה ויקרס, סוללה של 6 תותחי הרים רכובה ויחידות לוגיסטיות.
בסיום בניית הבריגדה היא מנתה 4,150 חיילים ו-4,800 גמלים.
ההיסטוריה של הבריגדה > מרד הסנוסים

מרד הסנוסים התחולל בין נובמבר 1915 ופברואר 1917 ובמהלכו מרדו שבטים בדרום מצרים נגד השלטון הבריטי במדינה. הצבא הבריטי נאלץ להקצות כוחות לדיכוי מרד זה במקביל להגנת תעלת סואץ. הפלוגות של בריגדת הגמלים השתתפו בשלהי מרד זה כשנשלחו לסיורים בנאות המדבר בדרום מצרים ובמדבר הלובי.
ההיסטוריה של הבריגדה > המערכה בסיני וארץ ישראל

בתחילת 1916 ביצעו הפלוגות סיורים בדרום מזרח חצי האי סיני כדי לאתר התבססות של כוחות טורקים ממזרח לתעלת סואץ ולהדוף אותם. כשהם עדיין במבנה הפלוגתי השתתפו חיילי היחידה בקרב רומני שהתחולל בצפון סיני באוגוסט 1916.
מייד לאחר הקמת הבריגדה הועברו כל כוחות היחידה לסיני ובשלהי דצמבר 1916 השתתפו הכוחות בקרב מגדבה שם פעלו החיילים כחיילי חיל רגלים. בינואר 1917 השתתפה הבריגדה בקרב רפיח. בפברואר השתתפה הבריגדה בכיבוש נח'ל וביר חסנה (אנ') במרכז סיני שם התבססו כוחות טורקים.
לקראת קרבות עזה, שהתחוללו בתחילת 1917, הוכפפה הבריגדה ל"כוח המזרחי" בפיקוד צ'ארלס דובל (אנ'). במסגרת זו השתתפה הבריגדה בקרב עזה הראשון (מרץ 1917) בו ספגו הבריטים נפגעים רבים ונאלצו לסגת ובקרב עזה השני (אפריל 1917) שגם הוא הסתיים בכישלון ונפגעים רבים.
לקראת המערכה לכיבוש באר שבע, באוקטובר 1917, הוכפפה הבריגדה ל"קורפוס המדברי הרכוב" בפיקודו של גנרל הנרי שובל. בהמשך לכיבוש באר שבע השתתפה הבריגדה בקרב תל חווילפה וקרב תל א-שריעה ותל הוריירה (נובמבר 1917) וכן במרדף פלשת.
לאחר כיבוש ירושלים והקמת קו שתי העוג'ות עברה הבריגדה לבקעת הירדן שם השתתפה בקרב עבר הירדן הראשון (מרץ 1918) ובקרב עבר הירדן השני (אפריל-מאי 1918).
ההיסטוריה של הבריגדה > פירוק הבריגדה

ביוני 1918 הגיע הפיקוד הבריטי למסקנה שהיתרונות של הגמל בסביבה המדברית אינם רלוונטיים עוד בסביבה ההררית והסלעית של מרכז וצפון ארץ ישראל ולכן הורה על פירוק הבריגדה. הפלוגות האוסטרליות (בטליונים 1 ו-3) הועברו לרגימנט ה-14 (אנ') והרגימנט ה-15 (אנ') של הפרשים האוסטרלים הקלים. הכוחות הניו זילנדים בבטליון 4 הצטרפו ליחידת מקלעים השנייה (2nd New Zealand Machine Gun Squadron) במסגרת בריגדת הפרשים הקלים החמישית (אנ').
6 הפלוגות הבריטיות של הבריגדה המשיכו לפעול כיחידה אחת תחת פיקודו של בריגדיר גנרל קלוד סטיוארט רום (Claude Stuart Rome) שהחליף את סמית'. במהלך 1918 שיתפה פעולה עם ת.א. לורנס במהלך המרד הערבי כשבין השאר חיבלה בפסי הרכבת החיג'אזית. תהליך הקטנת הבריגדה נמשך עד פירוקה הסופי במאי 1919.
הנצחה

במהלך הקרבות נהרגו 240 מחיילי הבריגדה. לזכרם נחנכה, ב-1921, אנדרטה הנצחה ברציף התמזה שבלונדון (אנ'). אנדרטה זו נושאת בראשה פסל של גמל ורוכבו ובצידיה מופיעים שמות הלוחמים שנהרגו וכן רשימת הקרבות בהם השתתפו. בצידה האחר מופיע המשפט הבא:
לזכרם המפואר והנצחי של הקצינים, המש"קים והלוחמים של בריגדת הגמלים האימפריאלית - בריטים, אוסטרלים, ניו זילנדים והודים - שנפלו בפעולה, פציעות או מחלות במצרים, סיני ופלסטין, 1916, 1917, 1918
.
לקריאה נוספת

ג'ון גריינג'ר, "הלחימה על ארץ ישראל-1917", הוצאת מודן והמעבדה התפיסתית באגף המבצעים, 2012.
ערן דולב, אלונקה על גב גמל, תל אביב: מערכות והוצאת מודן, 2017.
פילדמרשל ארצ'יבלד פרסיוול ויוול, מסעי המלחמה בארץ ישראל, הוצאת אריאל, 2007.
Clayton, Anthony; Killingray, David (1989). Khaki and Blue: Military and Police in British Colonial Africa. Africa series. Vol. Monographs in International Studies, Volume 51. Ohio University Center for International Studies. ISBN 978-0-89680-147-9.
Falls, Cyril; G. MacMunn (1930). Military Operations Egypt & Palestine from the Outbreak of War with Germany to June 1917. Official History of the Great War Based on Official Documents by Direction of the Historical Section of the Committee of Imperial Defence. Vol. 1. London: HM Stationery Office. OCLC 610273484.
Langley, G.F. (1976). Sand, Sweat and Camels: The Australian Companies of the Imperial Camel Corps. Lowden Publishing. ISBN 978-0-909706-51-7.
Inchbald, Geoffrey (1970). Imperial Camel Corps. Johnson. ISBN 0-85307-094-6.
Lawrence, T.E. (1962). Seven Pillars of Wisdom. Penguin Books. ISBN 0-14-001696-1.
ג'יפ גלדיאטור

| --- | --- |

Jeep Gladiator, דגם "J-10", שנת 1983
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  "Jeep Pickup"  "J-series"
 יצרן:  ויליס (אנ')" (שנת 1962)  קייזר-ג'יפ(אנ') (1963-1970)  אמריקן מוטורס (1970-1987)  קרייזלר (1988-1987)
 שנות ייצור:  1962–1988
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מודל קודם:  ויליס ג'יפ טנדר
 מודל אחריו:  "Jeep Comanche" (אנ')
 מרכב:  "Rear-wheel-drive layouts"  "Four-wheel drive" (אנ')
 אורך:  3,353-4,194 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, 3.8 ליטר מסוג "Jeep Tornado engine" (אנ')  6 צילינדרים, 3.8 ליטר מסוג "AMC straight-6 engine" (אנ') תוצרת "American Motors Corporation" (אנ')  6 צילינדרים, 4.2 ליטר מסוג "AMC straight-6 engine" (אנ') תוצרת "American Motors Corporation" (אנ')  V8 צילינדרים, 5.4 ליטר, מסוג "Vigilante V8"  תוצרת "American Motors Corporation" (אנ')  V8 צילינדרים, 5.7 ליטר תוצרת ביואיק, מסוג "Buick V8 engine" (אנ') מודל "Dauntless"  V8 צילינדרים, 5.9 ליטר תוצרת "American Motors Corporation" (אנ')  V8 צילינדרים, 6.6 ליטר תוצרת "American Motors Corporation" (אנ')
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות  תמסורת ידנית - 4 מהירויות  תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות, תוצרת ג'נרל מוטורס מסוג "GM THM400"  תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות, תוצרת קרייזלר מסוג "TorqueFlite" (אנ')
ג'יפ גלדיאטור (באנגלית: Jeep Gladiator קרוי גם: "Jeep Pickup ", או "J-series") הוא טנדר מסדרת "Jeep SJ" (אנ') אשר יוצר בין השנים 1962–1988 בארצות הברית.
ייצור ג'יפ גלדיאטור

בשנת 1962 יוצר "ג'יפ גלדיאטור" על ידי יצרנית הרכב האמריקאית "Willys" (אנ'), בין השנים 1963–1970 יוצר "ג'יפ גלדיאטור" על ידי קייזר-ג'יפ (אנ'), בין השנים 1970–1987 יוצר "ג'יפ גלדיאטור" על ידי אמריקן מוטורס, ובין השנים 1987–1988 יוצר על ידי קרייזלר.
סדרות "ג'יפ גלדיאטור"

סדרה ראשונה - יוצרה בין השנים 1962 -1971.
סדרה שנייה - יוצרה בין השנים 1971 -1988.
סדרות "ג'יפ גלדיאטור" > דגמי "ג'יפ גלדיאטור" (משנת 1977 סדרת "J-series")

"J-10"
"J-20"
"J-2000"
"J-3000"
תצורות "ג'יפ גלדיאטור"

2 דלתות - טנדר (סדרות ראשונה ושנייה בדגמי ג'יפ גלדיאטור שטוח (Jeep Gladiator flatbed)
2 דלתות - מסחרית (סדרות ראשונה ושנייה)
אמבולנס (סדרה שנייה).
הנעות

הנעה אחורית 4x2.
הנעה כפולה 4x4.
תמונות

"ג'יפ גלדיאטור"
"ג'יפ גלדיאטור", שנת 1964
"ג'יפ גלדיאטור", שנת 1967
"ג'יפ גלדיאטור" מודל "J-10"
"ג'יפ גלדיאטור" מודל "J-20", שנת 1974
"ג'יפ גלדיאטור", שנת 1978 - מבט לתא הנהג
"ג'יפ גלדיאטור" - מסוג רכב גרר (Jeep Gladiator tow truck)
"ג'יפ גלדיאטור" - מסחרית
"ג'יפ גלדיאטור" - מסחרית
"ג'יפ גלדיאטור" מודל "J-20", - מסחרית
"ג'יפ גלדיאטור"  מודל "J-3000"
"ג'יפ גלדיאטור" מודל "J-10", שנת 1983
"ג'יפ גלדיאטור" מודל "J-20" - אמבולנס (צולם ב-ניו זילנד)
ראו גם

ג'יפ גלדיאטור JT
ג'יפ ויליס
ויליס  ג'יפ סטיישן
ג'יפ וגוניר
ג'יפ צ'ירוקי SJ
הערות שוליים

↑  סדרת "Jeep SJ" jeeptech.com/models/jpu.
↑  "ג'יפ גלדיאטור" (1963-1987 Jeep Gladiator and J-Series Pickups) allpar.com/trucks/jeep/gladiator
↑  "ג'יפ גלדיאטור" דגמים "J-10" ו-"J-20" משנת 1977 Over-the-counter pickups". Popular Mechanics. 73 (6): 73. December 1976. Retrieved 16 January 2014.
↑  "ג'יפ גלדיאטור" דגם "J-10" - תמונה angelfire.com/nb2/jeeppickups
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012575335205171  LCCN: sh2021005482
גאוגרפיה של מצרים

| --- | --- |
 (למפת מצרים מוגדלת) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדום+(למפת מצרים רגילה) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדום+
 יבשת:  אסיה, אפריקה 
 קואורדינטות:  27°N 29°E﻿ / ﻿27°N 29°E﻿ / 27; 29
 שטח
 דירוג שטח:  31
 שטח:  1,001,450 קמ"ר
   אדמה:  995,450 קמ"ר (99.4%)
   מים:  6,000 קמ"ר (0.6%)
 גובה
 הנקודה הנמוכה:  133 מטר מתחת לפני הים  (שקע קטארה)
 גובה ממוצע:  321 מטר
 הנקודה הגבוהה:  2,629 מטר (ג'בל קתרינה)
 מידע נוסף
 אורך קו החוף:  2,450 ק"מ
 אורך הגבולות:  2,612 ק"מ
 מדינות גובלות:  סודאן, מדינה פלסטינית, ישראל, לוב, ביר טוויל, לבנט 
 
מפה טופוגרפית של מצרים
מצרים משתרעת על פני אזורים בשתי יבשות: דרום-מערב אסיה וצפון אפריקה. גבולה הימי של מצרים משתרע לאורך יותר מ-2,900 ק"מ לחופי הים התיכון וים סוף על מפרציו. למצרים גבולות יבשתיים עם לוב במערב, רצועת עזה וישראל במזרח וסודאן בדרום. שטחה 1,001,449 קמ"ר, פי שניים משטחה של ספרד ופי ארבעה משטחה של הממלכה המאוחדת. המרחק האווירי המרבי בתוך גבולה של מצרים מצפון לדרום הוא 1,024 ק"מ, וממזרח למערב 1,240 ק"מ.
מחוזות שלטוניים

מצרים מחולקת לעשרים ושישה מחוזות, מתוכם ארבעה מחוזות שהם ערים: אלכסנדריה, קהיר, פורט סעיד וסואץ. תשעה מן המחוזות נמצאים באזור מצרים התחתונה, אזור הדלתה של הנילוס, שמונה מחוזות במצרים העליונה לאורך נהר הנילוס מקהיר דרומה עד לאסואן, וחמישה הם מחוזות גבול בחצי האי סיני, במערב המדינה וממזרח לנהר הנילוס.
אזורים פיזיים

רוב שטחה של מצרים הוא מדבר ורק חלק קטן משטחה מיושב או מעובד בעיבודים חקלאיים. מצרים שוכנת על רצועה מדברית המשתרעת החל מחוף האוקיינוס האטלנטי למזרחה, דרך יבשת אפריקה ועד דרום-מערב אסיה.
במצרים ארבעה אזורים פיזיים עיקריים:
עמק הנילוס והדלתא של הנילוס
המדבר המערבי (הידוע אף בשם המדבר הלובי)
המדבר המזרחי
חצי האי סיני
אף ששטח עמק הנילוס והדלתה של הנהר מכסים רק כ-5.5% משטחה הכולל של המדינה, הם מהווים את מרכז הפעילות האנושית בה. אזורים אלה הם כמעט היחידים שניתן לעבד בעיבוד חקלאי ומתנובת אזורים אלה מתקיימים 99% מתושבי מצרים. אורך עמק הנילוס הוא כ-800 ק"מ מן העיר אסואן ועד לפאתי קהיר, והוא ידוע בשם מצרים עילית, בעוד שהדלתה של הנילוס ידועה בשם מצרים תחתית. מאז בניית סכר אסואן הופסקו ההצפות העונתיות, והחקלאות בעמק היא חקלאות שלחין. שטחי הדלתה הם אזורים שטוחים, חלק מהם אזורי ביצה שלא ניתן לעבדם.
אזורים פיזיים > עמק הנילוס והדלתה

עמק הנילוס הוא נווה המדבר הגדול בעולם, אשר נוצר על ידי אחד מן הנהרות הארוכים בעולם. ללא אותו נתיב שבו עובר נהר הנילוס לאורכה של מצרים, דרך מדבר סהרה, הייתה המדינה כולה הופכת לאזור מדברי. נתיבו של הנילוס צפונה, בתוכה של מצרים, נמשך לאורך כ-1,600 ק"מ. נהר הנילוס, לאחר שהתאחד עם שלושת מקורותיו העיקריים (הנילוס הלבן, הנילוס הכחול ונהר עטברה), נכנס לתחומי מצרים קילומטרים ספורים מצפון לוואדי חלפה, עיר בתחומי סודאן שהועתקה ממקומה לאחר השלמת סכר אסואן. סכר אסואן גרם לכך שכניסת מי הנהר לתחומי מצרים היא למעשה באגם, ולא בערוצו של נהר כבעבר. אגם נאצר הוא אגם מלאכותי אשר נוצר מדרום לסכר ומשתרע לאורך 320 ק"מ עד לגבולה הדרומי של מצרים, וממשיך 158 ק"מ בתחומה של סודאן. אגם נאצר ממלא היום אזור שבו נהר הנילוס היה זורם בקניון טבעי שנוצר כתוצאה מחתירת מי הנהר. מצפון לסכר אסואן נפתח העמק ורוחב השטחים שהוצפו בעבר במי הנהר מגיע לכדי 20 ק"מ. מצפון לאיסנה (הנמצאת כ-160 ק"מ מצפון לאסואן), הרמה משני עברי העמק מתרוממת עד לגובה של כ-550 מטר מעל פני הים. רמה זו יורדת בהדרגה בגובהה ובקינה (כ-90 ק"מ צפונה מאיסנה) מתרוממים צוקים של אבן גיר לגובה של כ-300 מטר ומטים את זרימת הנהר לדרום-מערב לאורך של כ-60 ק"מ בטרם הוא פונה לצפון-מערב לאורך כ-160 ק"מ עד אסיוט. צפונה מאסיוט נעלמים בהדרגה הצוקים הגובלים בנהר ורוחבו המרבי של העמק הוא 22 ק"מ.
בקהיר הנהר מתפשט ומתפצל לדלתה פורייה, דמוית מניפה, שנוצרה מסחף הנהר, אשר רוחבה המרבי סמוך לחוף הים הוא כ-250 ק"מ וקודקודה ביבשה נמצא כ-160 ק"מ דרומה. שטחה של הדלתה כ-22,000 קמ"ר (בדומה לשטחה של כל ישראל שבגבולות הקו הירוק). על פי תיעוד היסטורי מן המאה הראשונה לספירה, שבעה ענפים של נהר הנילוס חצו את הדלתה. במאה ה-12 לספירה נמנו רק שש התפצלויות של הנהר בדלתה. מאז, הודות לשינויים טבעיים של זרימת הנהר בגלל סתימת סחף, ועבודות הטיה, נותרו רק שתי התפצלויות של הנהר הזורמות לים: דמייטה הוא הפיצול המזרחי ואורכו כ-240 ק"מ, ורוזטה אורכו כ-235 ק"מ. שני ערוצים אלה קרויים על שם נמלים הנמצאים בשפכיהם לים. לאורכה ולרוחבה של הדלתה פרושה רשת של תעלות ניקוז והשקייה. בקצה הצפוני של הדלתה נמצאים בה ביצות מלוחות ואגמים.
פוריות האזורים הסמוכים לנהר הנילוס תלויה במידה רבה במשקעי סחף הטין שהנהר נושא עמו. טרם בניית סכר אסואן היה הנהר עולה על גדותיו ומציף שטחים גדולים לצידיו וזאת בהתאם למידת ספיקת הנהר במקורותיו. בניית סכרים על נהר הנילוס, ובמיוחד סכר אסואן, הפסיקו את מחזורי ההצפות העונתיות הללו והפכו את זרימת הנהר לערוץ השקיה בעל זרם צפוי וקבוע. היווצרות אגם נאצר מאפשרת להזרים לנהר כמויות מים בלתי משתנות, ללא תלות בכמויות המשקעים באגן הניקוז של הנהר, במרכז ובמזרח אפריקה. בניית הסכרים אף השפיעה על פוריות אדמות עמק נהר הנילוס. בטרם נבנה סכר אסואן נישאו על פי הערכות במי הנהר בתחומי קהיר כ-10.7 מיליון טון של חומר מוצק. היום חוסם סכר אסואן את זרימת רוב הסחף והוא שוקע באגם נאצר. הירידה החדה במשקעי הסחף גרמה לעליה בטבלת מי התהום בדלתה והגבירה את מליחות האדמה, את שחיקת גדות הנהר במצרים עילית, ואת שחיקת מניפת הסחף לחופי הים התיכון.
אזורים פיזיים > המדבר המערבי

המדבר המערבי משתרע על פני כ-700,000 קמ"ר, ומהווה כשני שלישים משטחה של מצרים. שטחו של המדבר המערבי, ממערב לעמק הנילוס, משתרע מן הים התיכון דרומה עד לגבול סודאן. רמת ג'ילף אל-כאביר, בגובה ממוצע של 1,000 מטר, יוצאת דופן בנופו הנמוך והשטוח של המדבר. ים החולות הגדול משתרע מנווה המדבר סיווה, כ-50 ק"מ מגבול לוב ועד לג'ילף אל-כאביר. אין במדבר המערבי ערוצי נחלים או נהרות הזורמים דרכו.
ממשלת מצרים רואה במדבר המערבי אזור ספר וחילקה אותו לשני מחוזות מינהליים, אשר גבולם על קו הרוחב 28 לערך. מחוז מטרוך בצפון ואזור אל-ואדי אל ג'דיד בדרום. במדבר המערבי שבעה שקעים גאולוגיים חשובים. בשישה מתוכם נווה מדבר. בשביעי, הגדול מכולם, שקע קטארה, המים מליחים. בשקע קטארה, אשר שטחו כ-15,000 קמ"ר, נמצאת הנקודה הנמוכה ביותר בשטח מצרים, 133 מטר מתחת לפני הים. רוב שטחו של שקע קטארה מכוסה בביצות מליחות, ואגמים מלוחים. מים מתוקים בשקעים אחרים מאפשרים גידולי חקלאות מוגבלים ויישובי קבע. בנווה המדבר סיווה, סמוך לגבול לוב וממערב לשקע קטארה, מתקיים מאז ימי קדם ישוב קבע, בבידוד משאר חלקי מצרים.
אזורים פיזיים > המדבר המזרחי

המאפיינים הטופוגרפיים של האזור שממזרח לעמק הנילוס שונים במידה ניכרת מאלה של המדבר המערבי. המדבר המזרחי הוא הררי ברובו ומשתרע על פני כ-220,000 קמ"ר. תחילתו ברמה חולית המתרוממת ממזרח לנילוס ולאחר כ-100 ק"מ הופכת לשרשרת הררית מצפון לדרום, החל מגבול סודאן ועד לדלתה של הנילוס. זהו אזור סלעי, יבש וחסר צמחייה. שרשרת הרים זו מגיעה עד לגובה של 1,900 מטר. את ההרים חוצים ואדיות עמוקים, מערבה לעבר הנילוס, אולם באלה זורמים מים רק לעיתים נדירות בגלל כמות המשקעים הנמוכה באזור.
המדבר המזרחי מבודד משאר חלקי מצרים. אין במדבר המזרחי נאות מדבר המאפשרים גידולים חקלאיים. להוציא מספר קטן של כפרים לחופי ים סוף, אין במדבר המזרחי יישובי קבע. חשיבותו העיקרית של המדבר המזרחי היא במשאבי הטבע הקיימים בו, בעיקר נפט. המדבר המזרחי שוכן בתחומי מחוז מינהלי אחד, מחוז אל-הורגדה שמרכזו בעיר המחוז הורגדה.
בדרום המדבר המזרחי נמצא משולש חלאיב, אזור במחלוקת בין מצרים וסודאן.
אזורים פיזיים > חצי האי סיני

שטחו של חצי האי סיני כ-61,100 קמ"ר. חלקו הדרומי של חצי האי הוא הררי, ולמעשה מהווה המשך גאולוגי להרי ים סוף, ברכס הרים זה בולט ג'בל קתרינה בגובה 2,642 מטר, הנקודה הגבוהה ביותר במצרים. חלקו הדרומי של חצי האי מתאפיין בצוקים חדים וברצועת חוף צרה לאורך מפרץ אילת. הגובה הממוצע באזור ההר הגבוה בדרום סיני הוא כ-1,000 מטר. ככל שמתקדמים צפונה יורדת הרמה בגובהה. צפון חצי האי מאופיין במישור חוף חולי, המשתרע מתעלת סואץ ועד לרצועת עזה וגבול ישראל.
לפני מלחמת ששת הימים הייתה סיני בתחומי של מחוז מינהלי בודד. לאחר השבת מלוא חצי האי סיני למצרים בשנת 1982, האזור חולק לשני אזורים מינהליים: צפון סיני ובה עיר המחוז אל עריש, ודרום סיני ובה עיר המחוז א-טור.
תצלום לוויין משנת 2003 בו נראית סופת חול ממדבריות לוב חולפת מעל מצרים בדרכה מזרחה
עמק הנילוס, הדלתה וחצי האי סיני
ג'וני קונצ'ו

| --- | --- |

 בימוי:  דון מגוויר 
 הופק בידי:  האנק סניקולה, פרנק סינטרה
 תסריט:  דייוויד הרמון
 עריכה:  עדנה ורן 
 שחקנים ראשיים:  פרנק סינטרה
 מוזיקה:  נלסון רידל 
 צילום:  ויליאם מלור 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Willis Kent Productions 
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 הקרנת בכורה:  1 ביולי 1956
 משך הקרנה:  84 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  מערבון 
 דף הסרט ב־IMDb
 
ג'וני קונצ'ו הוא סרט מערבון פסיכולוגי שהופק באולפני יונייטד ארטיסטס הסרט יצא אל האקרנים בשנת 1956. את הסרט ביים דון מגוויר והפיקו האנק סניקולה ופרנק סינטרה, הייתה זו הפעם הראשונה שסינטרה השתתף בהפקת סרט, דבר שהעיד על עליית מדרגה במעמדו ככוכב קולנוע. התסריט לסרט נכתב על ידי דייוויד הרמון שאימץ אותו מסרט טלוויזיה אותו כתב.
בסרט ישנה אמירה פוליטית חזקה, אך היא משאירה בידי הצופה את הבחירה מה היא האמירה, האם נגד סכנת הקומוניזם או אמירה שהיא אנטי מקארתיזם.
שחקנים

פרנק סינטרה - ג'וני קונצ'ו
פיליס קירק - מארי דארק
ויליאם קונארד - טאלמן
קינן ווין - ברני קלארק
ג'יימס פלמר

ג'יימס וולטר פלמר (באנגלית: James Walter Plummer;‏ 29 בינואר 1920 - 16 בינואר 2013) היה מהנדס ואיש ממשל אמריקאי.
ביוגרפיה

ג'יימס פלמר נולד באיידהו ספרינגס, שבקולורדו. הוא למד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ובאוניברסיטת מרילנד, שם הוא קיבל ב-1953 תואר מוסמך במדעים בהנדסת חשמל.
הוא היה מנהל מיזם קורונה ומיזם לניארד של לוקהיד קורפוריישן. פלמר התמקד בפיתוח הדור הבא של הלוויינים של ארצות הברית, שהיו מבוסס מערכות אלקטרו-אופטיות.
ב-21 בדצמבר 1973 הוא מונה כתת-מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית, ובמקביל שימש כמנהל משרד הסיור הלאומי. בתפקידים אלו הוא שימש עד 28 ביוני 1976. מה-24 בנובמבר 1975 ועד 1 בינואר 1976 הוא גם כיהן כמזכיר חיל האוויר בפועל.
ב-2005 הוענק לו פרס צ'ארלס סטארק דרייפר על תרומתו למיזם קורונה.
ג'יימס פלמר נפטר ב-16 בינואר 2013 במדפורד אורגון, בגיל 92.
גאולה גדישביץ

גאולה גדישביץ (נולדה בשנת 1947) היא אתלטית עבר ישראלית, שלוש פעמים אלופת ישראל (1962, 1963 ו-1965), שיאנית ישראל במשך כארבע שנים, אלופה ושיאנית המכביה (1965) בקפיצה לרוחק.
ביוגרפיה

גדישביץ התאמנה בקבוצת הפועל חדרה בהדרכתו של שורה רפפורט.
ביוגרפיה > שיאנית ישראל

בתחרות שנערכה במכון וינגייט בתחילת פברואר 1962 קבעה גדישביץ בקפיצה לרוחק שיא ישראלי חדש של 5.48 מטר, שיפור ב-9 ס"מ לשיא הישראלי בן השנתיים של אילנה קרשיק (5.39 מטר).
ביוגרפיה > אלופת ישראל

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 1962 זכתה גדישביץ לראשונה בקריירה שלה, במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.24 מטר. שנה לאחר מכן, באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בסוף יוני 1963 היא הגנה על תוארה לאחר שזכתה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא ישראלי חדש של 5.52 מטר, לפני סמדר מודעי (5.47 מטר) וא. פונדיק (5.17 מטר).
ביוגרפיה > אלופה ושיאנית המכביה

בתחרות הליגה באתלטיקה שנערכה בחדרה בתחילת אפריל 1965 קבעה גדישביץ בקפיצה לרוחק שיא ישראלי חדש של 5.53 מטר, שיפור ב-1 ס"מ לשיאה. בתחרות שנערכה במסגרת מחנה אימונים שנערך במכון וינגייט במאי אותה שנה היא שיפרה את שיאה הישראלי בקפיצה לרוחק והעמידה אותו על 5.56 מטר. באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה במכון וינגייט ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.41 מטר, לפני סמדר מודעי (5.33 מטר) וחנה סמוך (5.14 מטר). חודש וחצי לאחר מכן, בתחרות האתלטיקה של המכביה ה-7 שנערכה בסוף אוגוסט היא זכתה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא ישראלי חדש ובשיא מכביה חדש של 5.61 מטר, לפני סמדר מודעי (5.53 מטר) וחנה סמוך (5.45 מטר). שיא זה החזיק מעמד ארבעה חודשים ונשבר על ידי חנה סמוך (5.69 מטר).
הערות שוליים

↑  א. פז, 4 תוצאות טובות משיאים ישראלים באתלטיקה, מעריב, 4 בפברואר 1962
↑  יעקב פתאל, רייס קבע שיא במשולשת - 15.14 מ', דבר, 30 ביוני 1963
↑  גדישביץ קפצה למרחק של 5.53 מ', דבר, 11 באפריל 1965
↑  גדישביץ קפצה לרוחק - 5.56 מ', דבר, 16 במאי 1965
↑  אברהם פז, אליפות ישראל באתלטיקה, מעריב, 11 ביולי 1965
↑  אברהם פז, קפיצות הזהב של למדני וגדישביץ, מעריב, 30 באוגוסט 1965
↑  מעריב לספורטאים - אלופי המכביה ה-7, מעריב, 1 בספטמבר 1965
↑  אהרן להב, שיא ישראלי חדש באתלטיקה - חנה סמוך קפצה לרוחק -5.69 מטר, דבר, 2 בינואר 1966
ג'וני ראמון

| --- | --- |

 לידה:  8 באוקטובר 1948 לונג איילנד, ארצות הברית 
 פטירה:  15 בספטמבר 2004 (בגיל 55) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Jon William Cummings 
 שם במה:  Johnny Ramone 
 מקום קבורה:  בית הקברות הוליווד פוראבר 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1974 
 מקום לימודים:  האקדמיה הצבאית סטאונטון, מכללת ברקלי למוזיקה 
 סוגה:  פאנק רוק 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  סייר רקורדס 
 בן או בת זוג:  לינדה רמון (1984–2004) 
 www.johnnyramone.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ון ויליאם קמינגס (אנגלית: John William Cummings‏; 8 באוקטובר 1948 - 15 בספטמבר 2004) נודע יותר בכינוי ג'וני ראמון היה הגיטריסט של להקת הפאנק ראמונס.
כילד ניגן בלהקה Tangerine Puppets ולאחר התפרקותה הקים ביחד עם ג'ואי ראמון, די די ראמון וטומי ראמון את להקת ראמונס.
ראמונס הפכו מהר מאוד ללהקת ענק בבריטניה אך לא בארץ מולדתם ארצות הברית.
שירם המפורסם The KKK take my baby away שכתב סולן הלהקה ג'ואי ראמון נכתב על ג'וני וחברתו לינדה, אשר בתחילה הייתה חברתו של ג'ואי אך ג'וני "גנב" אותה. בהמשך, נישאו ג'וני ולינדה. בעקבות זה, רבו ג'ואי וג'וני וחדלו מלדבר.
בשנת 2003 נכנס ג'וני במקום ה-16 ברשימה של "הגיטריסטים הכי טובים בכל הזמנים" שערך המגזין "הרולינג סטונז".
ג'וני נפטר בשנת 2004 לאחר מאבק מתמשך של 5 שנים בסרטן הערמונית.
ראו גם

ראמונס
ג'ואי ראמון
הערות שוליים

↑  הגיטריסטים הכי טובים בכל הזמנים באתר של מגזין הרולינג סטונז
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 5088539  BNE: XX1760416  BnF: cb150205568 (data)  CANTIC: a11891348  GND: 129408964  ISNI: 0000 0001 1599 0519  LCCN: no2004093580  MusicBrainz: d0fbf734-a7cb-41f2-9194-2cad1220f962  NKC: jo2004259855  NTA: 267800525  SELIBR: 346389  SUDOC: 080296033  VIAF: 15050296   WorldCat (עם VIAF): 15050296
ג'יידן סמית'

| --- | --- |

ג'יידן סמית', 2019
 לידה:  8 ביולי 1998 (בן 26) ארצות הברית מאליבו, קליפורניה, ארצות הברית
 שם במה:  Jaden 
 שם לידה:  Jaden Christopher Syre Smith 
 סוגה מועדפת:  מוזיקת היפ הופ, טראפ, היפ הופ אלטרנטיבי, פופ ראפ 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2003
 http://www.jadensmith.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'יידן כריסטופר סייר סמית' (באנגלית: Jaden Christopher Syre Smith; נולד ב-8 ביולי 1998) הוא ראפר, פזמונאי ושחקן קולנוע אמריקאי, בנם של השחקנים ויל סמית' וג'יידה פינקט סמית'.
קורות חייו

סמית' נולד במאליבו, קליפורניה, ארצות הברית לשחקן ויל סמית' ולשחקנית ג'יידה פינקט סמית'. יש לו אח למחצה הגדול ממנו, טריי סמית' (1992) ואחות קטנה וילו סמית'.
סמית' למד בבית הספר הפרטי "New Village Leadrship Academy" לפני שעבר לחינוך ביתי. סמית' ושני אחיו היו שגרירי נוער בפרויקט זמבי, המספק סיוע בשיתוף חברת הסברו לילדים זמביים שהתייתמו בשל מחלת האיידס.
קריירה

סמית' החל את קריירת המשחק שלו בגיל 7 בסרט "המרדף לאושר" אותו הפיק אביו, וכיכב לצדו של אביו שגם גילם את הדמות הראשית. בשנת 2010, כשהיה בן 12, שיחק בתפקיד הראשי בסרט "קראטה קיד". לאחר הסרט שר סמית' עם ג'סטין ביבר את השיר "Never Say Never", שיר שהפך לימים לאחד הלהיטים הגדולים של ביבר, והמזוהה ביותר עם סמית'. בקליפ השיר נכללו קטעים מ"קראטה קיד" לצד צילומים של סמית' וביבר מקליטים את השיר. ב-2013 כיכב, שוב לצד אביו, בסרט "העולם אחרי".