stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כתיב מדעי
דוגמאות

מסת האלקטרון היא בערך 0.0000000000000000000000000000000910938356 קילוגרם. בכתיב מדעי זה נכתב 6969910938355999999♠9.10938356×10−31 קילוגרם.
מסת כדור הארץ היא בערך 59724000000000000000000000 קילוגרם. בכתיב מדעי זה נכתב 7024597240000000000♠5.9724×1024 קילוגרם.
היקף כדור הארץ הוא כ-40000000 מטר. בכתיב מדעי זה נכתב 7007400000000000000♠4×107 מטר. בכתיב הנדסי זה נכתב 7007400000000000000♠40×106 מטר. במערכת היחידות הבין-לאומית (SI), זה עשוי להיכתב כ-40 מגה-מטר.
אינץ' מוגדר כ-25.4 מילימטר בדיוק. באמצעות כתיב מדעי ניתן לבטא ערך זה באופן אחיד לכל דיוק רצוי, מעשירית המילימטר הקרובה ביותר 7001254000000000000♠2.54×101 מילימטר ועד לננומטר הקרוב ביותר 7001254000000000000♠2.5400000×101 מילימטר, או מעבר לכך.
היפר-אינפלציה פירושה שיותר מדי כסף מוכנס למחזור, אולי על ידי הדפסת שטרות, שמבקשים לרכוש אחרי מעט מדי סחורות. לפעמים זה מוגדר כאינפלציה של 50% או יותר בחודש בודד. בתנאים כאלה, כסף מאבד במהירות את ערכו. לחלק מהמדינות היו אירועים של אינפלציה של מיליון אחוז או יותר בחודש בודד, מה שבדרך כלל מביא לנטישה מהירה של המטבע. לדוגמה, בנובמבר 2008 שיעור האינפלציה החודשי של הדולר הזימבבואי הגיע ל-79.6 מיליארד אחוז (470% ליום); הערך המשוער עם שלוש ספרות משמעותיות יהיה 7010796000000000000♠7.96×1010%, או פשוט יותר שיעור של 7008796000000000000♠7.96×108.
פעולות חשבון בסיסיות

בהינתן שני מספרים בסימון מדעי,
 x_{0}=m_{0}\times 10^{n_{0}}
ו-
 x_{1}=m_{1}\times 10^{n_{1}}
כפל וחילוק מבוצעים באמצעות הכללים לפעולה עם חזקות:
 x_{0}x_{1}=m_{0}m_{1}\times 10^{n_{0}+n_{1}}
ו-
 {\frac {x_{0}}{x_{1}}}={\frac {m_{0}}{m_{1}}}\times 10^{n_{0}-n_{1}}
דוגמאות:
 5.67\times 10^{-5}\times 2.34\times 10^{2}\approx 13.3\times 10^{-5+2}=13.3\times 10^{-3}=1.33\times 10^{-2}
{\frac {2.34\times 10^{2}}{5.67\times 10^{-5}}}\approx 0.413\times 10^{2-(-5)}=0.413\times 10^{7}=4.13\times 10^{6}
חיבור וחיסור דורשים שתחילה המספרים יהיו מיוצגים באמצעות אותו מעריך, כך שניתן פשוט לחבר או לחסר את הספרות המשמעותיות:
לשם חיבור או חיסור שלהם יש לחבר או לחסר את הספרות המשמעותיות:
 x_{0}\pm x_{1}=(m_{0}\pm m_{1})\times 10^{n_{0}}
דוגמה:
 2.34\times 10^{-5}+5.67\times 10^{-6}=2.34\times 10^{-5}+0.567\times 10^{-5}=2.907\times 10^{-5}
הערות שוליים

↑  DiGri, Vincent J.; King, Jane E. (באפריל 1959) [1958-06-11]. "The SHARE 709 System: Input-Output Translation". Journal of the ACM. 6 (2): 141–144. doi:10.1145/320964.320969. S2CID 19660148. It tells the input translator that the field to be converted is a decimal number of the form ~X.XXXXE ± YY where E implies that the value of ~x.xxxx is to be scaled by ten to the ±YY power. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "UH Mānoa Mathematics » Fortran lesson 3: Format, Write, etc". Math.hawaii.edu. 2012-02-12.
↑  Intel Fortran: Language Reference (PDF). Intel Corporation. 2005 [2003]. pp. 3-7–3-8, 3–10. 253261-003. נבדק ב-2022-12-22.
↑  Naur, Peter, ed. (1960). Report on the Algorithmic Language ALGOL 60. Copenhagen.
↑  Savard, John J. G. (2018) [2005]. "Computer Arithmetic". quadibloc. The Early Days of Hexadecimal.
↑  Bauer, Henry R.; Becker, Sheldon; Graham, Susan L. (בינואר 1968). "ALGOL W – Notes For Introductory Computer Science Courses" (PDF). Stanford University, Computer Science Department. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Broukhis, Leonid (2008-01-22), "Revised proposal to encode the decimal exponent symbol" (PDF), unicode.org (Working Group Document), L2/08-030R
תצוגה של מחשבון TI-84 Plus מציגה את מספר אבוגדרו בדיוק של שלוש ספרות משמעותיות בכתיב E
88 דקות

| --- | --- |

 בימוי:  ג'ון אבנט 
 הופק בידי:  אבי לרנר, רנדול אמט, גרי סקוט תומפסון, ג'ון אבנט 
 תסריט:  גרי סקוט תומפסון 
 עריכה:  פטר ברגר 
 שחקנים ראשיים:  אל פצ'ינו קאג' אריק אריקסן כריסטופר רדמן ברנדן פלטשר מייקל אקלונד Paul Campbell Leah Cairns מייק דופוד סטיבן מוייר בן מקנזי לילי סובייסקי אלישה ויט ויליאם פורסית' דבורה קארה אונגר ניל מקדונו איימי ברנמאן ג'וליאן כריסטופר 
 מוזיקה:  אדוארד שירמור 
 צילום:  דניס לנואר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי מילניום 
 חברה מפיצה:  סרטי טריסטאר, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  14 בפברואר 2007 
 משך הקרנה:  95 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  מותחן פסיכולוגי, סרט דרמה, סרט פשע 
 מקום התרחשות:  וושינגטון 
 הכנסות באתר מוג'ו:   88minutes
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
88 דקות (באנגלית: 88 Minutes) הוא סרט מסוג מותחן אמריקאי משנת 2007, בבימויו של ג'ון אבנט, על פי תסריט מאת גארי סקוט תומפסון. בסרט מככב אל פצ'ינו בתפקיד הראשי, לצד אלישה ויט, איימי ברנמאן, לילי סובייסקי, בן מקנזי ודבורה קארה אונגר. הסרט עוקב אחר ג'ק גראם, פסיכולוג משפטי ומרצה באוניברסיטה, המקבל איום על חייו המודיע לו שנותרו לו 88 דקות לחיות, ומנסה לגלות מי עומד מאחורי האיום לפני שיהיה מאוחר מדי.
הסרט יצא לאקרנים ב-2 במרץ 2007, בישראל ובארצות הברית ב-18 באפריל 2008,והציג ביצועים נמוכים בקופות כאשר הכניס 32.6 מיליון דולר מול תקציב של 30 מיליון דולר.
עלילה

ד"ר ג'ק גראם (אל פצ'ינו) הוא פסיכולוג משפטי ומרצה באוניברסיטת סיאטל, אשר עדותו בעבר סייעה בהרשעתו של הרוצח הסדרתי ג'ון פורסטר (ניל מקדונו), הנידון למוות. ביום הוצאתו להורג של פורסטר, גראם מקבל שיחת טלפון אנונימית המודיעה לו שנותרו לו 88 דקות לחיות. בעודו מנסה לגלות את מקור האיום, הוא מוצא עצמו במרוץ נגד הזמן, כשהוא נרדף על ידי כוחות לא ידועים, ומגלה שסובביו עלולים להיות מעורבים בקנוניה נגדו.
צוות השחקנים

אל פצ'ינו – ד"ר ג'ק גראם, פסיכולוג משפטי ומרצה.
אלישה ויט – קים קאמפבל, סטודנטית ואסיסטנטית של גראם.
איימי ברנמאן – שלי בארנס, סוכנת FBI וחברתו לשעבר של גראם.
לילי סובייסקי – לורן דאגלס, סטודנטית של גראם.
בן מקנזי – מייק סטמפ, סטודנט של גראם.
דבורה קארה אונגר – קרול ג'ונסון, דיקאנית האוניברסיטה.
צוות השחקנים > ביקורות

הסרט "88 דקות" קיבל ביקורות שליליות. באתר Rotten Tomatoes הוא זכה לציון של 5% על סמך 115 ביקורות, עם הקונצנזוס: "סרט מתח צפוי ומשוחק בצורה מאכזבת, שאינו מצליח לרתק את הצופים." באתר Metacritic הסרט קיבל ציון ממוצע של 17 מתוך 100, המבוסס על 27 ביקורות, המעיד על "ביקורות שליליות באופן כללי".
באתר "עין הדג" נכתב: "אין מה לבזבז אנרגיה על הסרט הזה: הוא צפוי, משוחק רע, מלא חורים וסתמי." בעיתון "הארץ" תואר הסרט כ"סרט מתח סתמי שלא חורג מגבולות הז'אנר ובעיקר מעלה זכרונות מהניינטיז. חבל שאל פצ'ינו לקח על עצמו את התפקיד הראשי. אם חשקה נפשכם במתח מעט רפוי או בסיפור קצת סתמי, שנתפרו יחדיו בצורה מקצועית אך שגרתית, אני מאמין שהסרט הזה יספק לכם פתרון הולם"
הערות שוליים

↑  עין הדג | 88 דקות
↑  אורון שמיר, עכבר און ליין, החלטורה החדשה של אל פאצ'ינו, באתר הארץ, 13 במרץ 2007
יהודית שמחוני

יהודית שמחוני (לעיתים: שמחונית) (ט"ז בשבט תרס"ב, 24 בינואר 1902 – כ"ז בכסלו תשנ"ב, 4 בדצמבר 1991) הייתה חברת אספת הנבחרים הרביעית והכנסת הראשונה מטעם מפא"י. פעילה בתנועת הפועלות ובארגוני הנשים של הסתדרות העובדים הכללית.
ביוגרפיה

שמחוני נולדה במושבה החקלאית היהודית נהר טוב שבפלך חרסון, בדרום-מערב רוסיה (אוקראינה), בתם השנייה של בתיה ומשה יבזורי (יבזריכין), מהעיירה ראסנה שבפלך מוהילוב ברוסיה הלבנה אשר הפך לציוני נלהב. לבד מיהודית היו לזוג עוד שישה ילדים. מאוחר יותר עברה המשפחה לעיירה בריז'נגוואטה (Bereznegovatoe) הסמוכה וחיה לסירוגין בעיירה זו ובנהר טוב. שמחוני למדה בגימנסיה בעיר חרסון, אותה סיימה עם תעודת בגרות חיצונית בהצטיינות יתרה. לאחר סיום לימודיה בגימנסיה החלה ללמוד בבית הספר הגבוה לחקלאות בחרסון, לימודים שהופסקו לאחר שנה וחצי משום ניסיונותיה לעלות ארצה.
בשנת 1920 נישאה למרדכי וסלינצקי והשניים החלו בניסיונות עלייה לארץ ישראל במסגרת קבוצה בהנהגתו של מרדכי – "הבריה". לאחר מסע שעבר דרך קישינב, רומניה וקושטא (כיום איסטנבול), עלו השניים לארץ ישראל בעלייה השלישית בשנת 1921. לאחר עלייתם עברתו את שם המשפחה ל"שמחוני". הם נמנו עם מייסדי נהלל, מושב העובדים הראשון בארץ ישראל, ופעלו להשגת רישיונות עלייה (סרטיפיקטים) לבני משפחותיהם, אשר מרביתם (למעט זרובבל שנאסר בשל פעילותו הציונית, נשלח על ידי הגולאג למחנה כפייה בסיביר ושם מצא את מותו בגיל 40) עלו ארצה בעקבותיהם בתוך שש שנים. בנהלל נולדו שלושת ילדיהם של יהודית ומרדכי – אסף (1922), רוני (1925) ואחיק (מנחם) (1930).
בנהלל גם החלה שמחוני את פעילותה הציבורית – המוטו העיקרי לפעילותה ותפיסת עולמה היו חיזוק מעמד האישה העובדת והדרישה לשוויון זכויות וחובות מלא בין נשים וגברים, ותפיסה זו התוותה את דרך פעולתה בחייה הציבוריים. בשנת 1924 נבחרה לייצג במועצת הפועלות את נשות נהלל, בנות העלייה השנייה, על אף שהייתה צעירה ממרביתן. במסגרת פעילותה במועצת הפועלות הייתה אחראית גם על קיומם של סמינרים וימי עיון וכמו כן על הקמת מוסדות לילדי אמהות עובדות ומפעלי הכשרה מקצועית לנשים.
משום אמונתה בצורת החיים הקומונלית-שיתופית ברוח הסוציאליזם הליברלי, דחפה שמחוני את משפחתה לעזוב את המושב ולעבור לקיבוץ, ובשנת 1931 אכן עזבו יהודית ומרדכי, יחד עם שלושת ילדיהם, את מושב נהלל ועברו לקיבוץ תל יוסף, שם הדריכה שמחוני נוער עולה מגרמניה. בתקופה זו סבלו יחסיה עם מרדכי מקשיים ובקיץ 1936 המשפחה התפצלה – מרדכי יחד עם בנם הקטן אחיק, עזב לקיבוץ גבע השכן ואילו יהודית וילדיה, אסף ורוני, נשארו בתל יוסף. על הפיצול סיפרה שמחוני:
לא היה פירוד, כי המשכנו להיות משפחה ושמונו על קשרינו ההדוקים, [אך המשבר] כרסם בשורשי נפשי וביקשתי מפלט מהמלכוד שנקלעתי לתוכו.
היא הייתה ממייסדות עיתון "דבר הפועלת", ירחון הנשים הראשון בישראל (ב-1934) ושימשה חברת מערכת העיתון עד לשלהי שנות ה-60. בתקופה זו פרסמה רשימות רבות (מהן רבות ללא חתימתה) בעניין הבעיות המרכזיות של היישוב היהודי בשנותיו הראשונות. כמו כן, החלה שמחוני בתקופה זו להשתלב בגופים השונים של מפלגת מפא"י, והשתתפה בסמינרים רעיוניים רבים בהנחיית ברל כצנלסון ויצחק טבנקין. כפועל יוצא מכך הפכה לדמות מוכרת בצמרת המפלגה כבר בשלהי שנות ה־30.
ביוגרפיה > ניסיונותיה לסייע לתנועה הציונית במאבקה בשלטון הבריטי

שמחוני הייתה חברת אספת הנבחרים הרביעית של כנסת ישראל מטעם מפא"י עוד לפני קום המדינה, ושותפה ב"צוות הנבחרים" בימי המאבק לפתיחת שערי ארץ ישראל לעליה. עוד כיהנה כצירה בקונגרסים ציונים וחברה בוועד הפועל הציוני. בקיץ של שנת 1938, עת גברו הידיעות על דחייתה של אנגליה את תוכנית החלוקה, נענתה שמחוני לברל כצנלסון לחבור אליו ולצוות ששהה באנגליה ולסייע להם בניסיונותיהם להציל את הקשר שהלך והתרופף בין ראשי התנועה הציונית לבין ממשלת אנגליה.
על רקע כישלונה של ההנהגה הציונית לבטל את גזירות הספר הלבן השני, וההבנה כי יש להעתיק את מרכז הכובד של פעילות התנועה הציונית לארצות הברית לטובת גיוס תמיכה כספית ופוליטית, יצאה שמחוני בשליחות ראשונה מטעם תנועת הפועלות לארצות הברית, אך עם פרסום הספר הלבן של 1939 סירבה להאריך את שהותה גם כאשר הוצע לה להיבחר לקונגרס הציוני מטעם התנועה בה פעלה, והיא שבה לארץ ישראל מספר ימים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה.
ניסיונותיה של התנועה הציונית להפעיל לחץ על בריטניה לשנות את מדיניותה המשיכו ביתר שאת גם לאחר פרסום הספר הלבן השלישי, ובעקבותיהם הגיעו לשמחוני בקשות לחדש את שליחותה בארצות הברית למען מטרה זו.
בקיץ 1941 יצאה שמחוני לשליחות נוספת בארצות הברית, שליחות שנמשכה שנתיים וחצי במקום מספר חודשים כמתוכנן משום כניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה ביתר שאת. במהלך שליחות זו שהתה זמן רב לצידו של דוד בן-גוריון ואימצה את דרכו המדינית. היא השתתפה יחד איתו, ועם חיים ויצמן ואחרים, בוועידת בילטמור בשנת 1942, ורק בשנת 1943 עלה בידה להצטרף לצוות של אניית משא שיצאה מהחוף המזרחי של ארצות הברית אל חופי מצרים, ועם שובה ארצה עברה להתגורר עם מרדכי, רוני ואחיק בקבוצת גבע והמשפחה התאחדה מחדש.
עם שוך קרבות מלחמת העולם השנייה, יצאה שמחוני לשליחות נוספת לקנדה ולארצות הברית לטובת רענון בשורות התנועה. בביקור זה יצרה קשר ושיתוף פעולה עם ארגון הנשים היהודי Jewish Pioneer Women. היא שבה לארץ ישראל בחודש מרץ 1948.
ביוגרפיה > לאחר קום המדינה

עם פרוץ מלחמת העצמאות התגייסה לשירות בצה"ל וסייעה להקמת מטה ח"ן. שירתה כקצינת תרבות וסעד בדרגת רב-סרן.
בבחירות לכנסת הראשונה של מדינת ישראל נבחרה שמחוני מטעם מפא”י ושימשה כמזכירת הסיעה בכנסת ומצליפת המפלגה. שמחוני נבחרה לכנסת הראשונה כחברת כנסת מטעם מפא"י ונשאה את תעודת חברת כנסת מספר 115. במהלך כהונתה בכנסת הייתה חברה בוועדת הכנסת ובוועדת העבודה והרווחה. היא כיהנה בכנסת עד לשנת 1951, אז התפטרה עקב החלטתה לסייע לאביה הזקן ולאשתו השנייה, מלכה, לעבור מהרצליה לקיבוץ גבע, ולא התמודדה על מקום בכנסת שלאחריה.
לאחר פרישתה שבה לקיבוץ גבע על מנת לסעוד את הוריה. בתוך כך חלתה בתה רוני בסרטן, ושמחוני נותרה עמה בקיבוץ. בתקופה זו שימשה כמורה לאנגלית ולאחר מכן כמנהלת בבית הספר בקיבוץ. בשנת 1954 נפטרה רוני מהמחלה והיא בת 29. היא הותירה אחריה בעל ושני ילדים.
שמחוני שבה לפעילות ציבורית בשנת 1955 ושימשה בתפקיד חברת מזכירות מפא"י וחברה בוועד הפועל של ההסתדרות והוועדה המרכזית. ב־6 בנובמבר 1956, בלילה שלאחר סיום "מבצע קדש", נהרג בנה, מפקד פיקוד הדרום אלוף אסף שמחוני, בהתרסקות מטוסו הקל ליד מצודת עג'לון בהרי הגלעד בממלכת ירדן, עת היה בדרכו מא-טור לבסיס חיל האוויר ברמת דוד. היה בן 34 במותו והותיר אחריו את אשתו הראשונה ושלושה ילדים, ואת בת-זוגו לחיים ובנה. יהודית שמחוני המשיכה בפעילותה הציבורית גם לאחר מות אסף ואף יצאה לשליחות נוספת בארצות הברית במהלך שנת האבל.
עם שובה משליחות זו, המליצה שרת החוץ, גולדה מאיר, בפני מוסדות מפא"י על מינויה של שמחוני לתפקיד ראש המחלקה לקשרים בין-לאומיים של ההסתדרות, כמחליפתו של ראובן ברקת שעזב את התפקיד בטריקת דלת לאחר שלא הצליח לשתף פעולה עם פנחס לבון. שמחוני מונתה לתפקיד ומילאה בשנים אלו תפקיד חשוב מאוד בבניית יחסי החוץ של מדינת ישראל הצעירה, בעיקר בחיזוק הקשרים עם מדינות אפריקה שהשתחררו משלטון קולוניאלי וקיבלו את עצמאותן, על ידי הקמת בית ספר מיוחד עבור אזרחים ממדינות אפריקה החדשות בו עברו השתלמויות בנושאים שונים. כמו כן, ייצגה שמחוני את ההסתדרות בקונגרסים של מפלגות סוציאליסטיות במדינות שונות באירופה. עוד הייתה חברה גם בהנהלת "הקונפדרציה של האיגודים המקצועיים החופשיים", ושימשה גם כחברה במועצה הציבורית להנצחת החייל.
לאחר התעוררותה מחדש של פרשת "העסק הביש", בתחילת שנות ה-60, הודח פנחס לבון מתפקיד מזכ"ל ההסתדרות. ההדחה עוררה גלים והביאה את דוד בן-גוריון לפרוש ממפא"י ולהקים את רפ"י בשנת 1965, ושמחוני הצטרפה אליו. בעקבות כך פרשה גם מתפקידיה בהסתדרות העובדים. פעילותה ברפ"י היית סמלית בלבד, ולמעשה היוותה את אחרית תקופת פעילותה בחיים הציבוריים.
בדצמבר 1968, בעת מלחמת ההתשה, נפל נכדה, אבנר שמחוני – בנם של אסף ודלילה, בעת פעילות מבצעית בראס סודר בסיני.
בראשית שנות ה-70 פרשה לחלוטין מפעילות ציבורית והחלה לעבוד בקיבוץ גבע במשרה מלאה, שם הייתה ממייסדות ה"קיפוליה" (אגף במכבסה שהיה אמון על קיפול בגדי הילדים). היא סעדה את בעלה, מרדכי, עד פטירתו בשנת 1982, והוא בן 87.
נוסף על עבודתה בקיפוליה, עבדה שמחוני גם במפעל לעיבוד שקדים "שקדיה", שהוקם על ידי אחיק בנה, וככל שעמדו לה כוחותיה השתתפה בעבודות קטיף האגסים של הקיבוץ. שמחוני המשיכה להיות פעילה באסיפות הקיבוץ שנערכו מדי שבוע, וכמו כן הביעה דעתה על הנעשה בכתב לעיתים מזדמנות על דפי עלון הקיבוץ – "בגבע".
בשנת 1987 זכתה בפרס גולדה מאיר.
בדצמבר 1991 נפטרה בשיבה טובה, והובאה למנוחות בבית העלמין בקבוצת גבע בה התגוררה. ארכיונה שמור במכון לבון.
לקריאה נוספת

יהודית שמחוני, גבע: [חמו"ל], תשנ"ד 1994. (חוברת זיכרון)
יעקב גורן (עורך), ספר יהודית שמחוני, גבע: קבוצת גבע, תשנ"ה 1995. (ספר לזכרה, רובו מכתבים משלה)
'יהודית שמחוני', בתוך: יעקב שביט, יעקב גולדשטיין, חיים באר (עורכים), לקסיקון האישים של ארץ ישראל, 1948-1799, תל אביב: הוצאת עם עובד, 1983, עמ' 496.
הערות שוליים

↑  מתוך: יעקב גורן (עורך), ספר יהודית שמחוני, גבע: קבוצת גבע, תשנ"ה 1995, עמ' 15.
↑  ספר יהודית שמחוני, עמ' 16.
↑  ספר יהודית שמחוני, עמ' 17.
↑  ספר יהודית שמחוני, עמ' 20.
↑  ספר יהודית שמחוני, עמ' 21.
↑  ספר יהודית שמחוני, עמ' 23.
↑  IV-104 - ארכיונים אישיים (צ'-ת'), באתר מכון לבון.
| חברי הכנסת הראשונה |
| --- | --- | --- |
| מפא"י | דוד בן-גוריון • משה שרת • אליעזר קפלן • (דוד רמז) • יוסף שפרינצק* • גולדה מאיר • יצחק בן-צבי • זלמן שזר • דב יוסף • חיים בן אשר • אברהם הרצפלד • עדה מימון • שלמה לביא • שמואל דיין • יוסף ברץ • יחיאל דובדבני • בבה אידלסון • פרץ נפתלי • פנחס לבון • זלמן ארן • בן-ציון דינור • אליהו הכרמלי • נטע הרפז • (יהודית שמחוני) • (אבא חושי) • יזהר סמילנסקי • ראובן שרי • יונה כסה • אפרים תבורי • (יוסף מיכאל לם) • (אריה שפטל) • (אברהם טביב) • צבי יהודה • עקיבא גוברין • יוסף אפרתי • אריה בהיר • חסיה דרורי • אליעזר ליבנה • דוד הכהן • ישראל גורי • עמי אסף • מאיר ארגוב • דבורה נצר • שרגא גורן • השל פרומקין • דוד בר-רב-האי • (יצחק קנב) • (הרצל ברגר) • (ז'ניה טברסקי) • (ישראל ישעיהו-שרעבי) • (ברוך אזניה) • (מנחם כהן) • (רפאל בש) |  |
| מפ"ם | (יצחק טבנקין) • מאיר יערי • יעקב חזן • נחום ניר-רפאלקס • אהרן ציזלינג • מרדכי בנטוב • ישראל גלילי • יעקב ריפתין • משה סנה • ברל רפטור • אליעזר פרי • משה ארם • חנה למדן • חנן רובין • ישראל בר-יהודה • מנחם בדר • פייגה אילנית • יצחק בן-אהרן • (דב בר-ניר) • (מנחם רצון) • (דוד ליבשיץ) |  |
| החזית הדתית המאוחדת | יהודה לייב פישמן מימון • יצחק מאיר לוין • חיים משה שפירא • משה אונא • בנימין מינץ • דוד צבי פנקס • מאיר דוד לוונשטיין • זרח ורהפטיג • אליהו-משה גנחובסקי • קלמן כהנא • מרדכי נורוק • יוסף בורג • אהרן-יעקב גרינברג • אברהם יהודה גולדראט • אברהם-חיים שאג • (משה קלמר) • (אליהו מזור) |  |
| תנועת החירות | מנחם בגין • אורי צבי גרינברג • יעקב מרידור • אריה בן-אליעזר • אברהם רקנאטי • יוחנן בדר • הלל קוק • חיים לנדאו • שמואל מרלין • חיים כהן-מגורי • אליהו לנקין • שמואל כץ • ערי ז'בוטינסקי • אסתר רזיאל-נאור |  |
| הציונים הכלליים | פרץ ברנשטיין • ישראל רוקח • שושנה פרסיץ • יוסף ספיר • יעקב קליבנוב • יעקב גיל • יוסף סרלין |  |
| המפלגה הפרוגרסיבית | פנחס רוזן • אברהם גרנות • אידוב כהן • יזהר הררי • ישעיהו פורדר |  |
| ספרדים ועדות מזרח | בכור-שלום שטרית • אליהו אלישר • אברהם אלמליח • משה בן-עמי |  |
| מק"י | שמואל מיקוניס • תופיק טובי • אליעזר פרמינגר • מאיר וילנר |  |
| הרשימה הדמוקרטית של נצרת | סיף א-דין א-זועבי, אמין-סלים ג'רג'ורה |  |
| מפלגת הלוחמים | נתן ילין-מור |  |
| ויצו | רחל כהן-כגן |  |
| התאחדות התימנים בישראל | זכריה גלוסקא |  |
בסוגריים - כהונה חלקית, * יו"ר הכנסת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313947405171  GND: 1071566733  ISNI: 0000 0003 6975 5973  VIAF: 244348733   WorldCat (עם VIAF): 244348733 
יהודית שמחוני בעת שליחותה לארצות הברית, 1941
יהודית ומרדכי שמחוני בקיבוץ גבע, 1965
יהודית שמחוני ודוד בן-גוריון בטקס פתיחת הספרייה הצבאית על שם בנה, אסף שמחוני, באוניברסיטת תל אביב, 1961
משפחת שמחוני. מימין: רוני, יהודית, אסף, מרדכי, ומנחם (אחיק). תל יוסף, 1934.
אנרי מספרו

| --- | --- |

 לידה:  15 בדצמבר 1883 פריז, צרפת
 פטירה:  17 במרץ 1945 (בגיל 61) בוכנוואלד, גרמניה הנאצית
 שם לידה:  אנרי פול גסטון מספרו
 מדינה:  צרפת 
 ידוע בשל:  דאואיזם, היסטוריה סינית
 השכלה:  תיכון מונטן  תיכון לואי הגדול  בית הספר הלאומי לשפות מזרחיות עכשוויות 
 מעסיק:  קולז' דה פראנס 
 תפקיד:  נשיא 
 בן או בת זוג:  Hélène Maspero-Clerc 
 פרסים והוקרה:  פרס סטניסלאס ז'וליין (1928)  אביר בלגיון הכבוד 
 
אנרי פול גסטון מספרו (בצרפתית: Henri Paul Gaston Maspero, חי 15 בדצמבר 1883 – 17 במרץ 1945) היה סינולוג ופרופסור צרפתי שהתמחה בנושאים שונים הקשורים למזרח אסיה. מספרו ידוע בעיקר בזכות מחקריו החלוציים על דאואיזם. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא נעצר על ידי הנאצים ומאוחר יותר מת במחנה הריכוז בוכנוואלד.
חיים וקריירה

אנרי מספרו נולד ב-15 בדצמבר 1883 בפריז, צרפת. אביו, גסטון מספרו, היה מצרולוג צרפתי מפורסם ממוצא איטלקי. מספרו היה גם יהודי. לאחר שלמד היסטוריה וספרות, בשנת 1905 הצטרף לאביו במצרים ופרסם את מחקרו Les Finances de l'Egypte sous les Lagides. לאחר שחזר לפריז בשנת 1907, למד את השפה הסינית אצל אדואר שוואן ולימודי משפטים במוסד הלאומי לשפות ותרבויות מזרחיות. בשנת 1908 נסע להאנוי ולמד באסכולה הצרפתית למזרח הרחוק.
בשנת 1918 הוא החליף את אדואר שוואן ועמד בראש הקתדרה לשפה סינית בקולז' דה פראנס. בשנת 1927 פרסם את ספרו המונומנטלי La Chine Antique. במהלך השנים הבאות הוא החליף את מרסל גראנה בקטדרה לתרבות סינית בסורבון, ניהל את מחלקת הדתות הסיניות באסכולה פראקטיקה דה אאוט אטוד ונבחר להיות חבר באקדמיה של הכתיבה והספרות היפה.
ב-26 ביולי 1944, מספרו ואשתו, שעדיין התגוררו בפריז הכבושה בידי הנאצים, נעצרו בשל מעורבות בנו בתנועת ההתנגדות הצרפתית. מספרו נשלח למחנה הריכוז בוכנוואלד, שם סבל מתנאים הקשים במשך למעלה מחצי שנה עד שנפטר ב-17 במרץ 1945, בגיל 61, רק שלושה שבועות לפני שחרור המחנה על ידי הארמייה השלישית האמריקאית.
ביבליוגרפיה

Auboyer, Jeannine (1947). "Henri Maspero (1883-1945)". Artibus Asiae (בצרפתית). 10 (1): 61–64. JSTOR 3248491.
Demiéville, Paul (1947). "Henri Maspero et l'avenir des études chinoises" [Henri Maspero and the Future of Chinese Studies]. T'oung Pao (בצרפתית). 38 (1): 16–42. doi:10.1163/156853297x00473. JSTOR 4527248.
Honey, David B. (2001). Incense at the Altar: Pioneering Sinologists and the Development of Classical Chinese Philology. American Oriental Series 86. New Haven, Connecticut: American Oriental Society. ISBN 0-940490-16-1.
Katz, Paul R. (2014). Religion in China and Its Modern Fate. Waltham: Brandeis University Press.
Yetts, W. Perceval (1946). "Obituary Notices - Henri Maspéro". Journal of the Royal Asiatic Society of Great Britain and Ireland (1): 95. doi:10.1017/S0035869X00100097. JSTOR 25222077.
הערות שוליים

↑  Merlin, Alfred (1951). "Notice sur la vie et les travaux de M. Henri Maspero, membre de l'Académie". Comptes rendus des séances de l'Académie des Inscriptions et Belles-Lettres (בצרפתית). 95 (4): 416–426. doi:10.3406/crai.1951.9830.
↑  Katz 2014, p. xv.
↑  Yetts 1946, p. 95.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296782105171  PLWABN: 9810563679505606  BIBSYS: 90394229  BNE: XX1359950  BnF: cb11914964r (data)  CANTIC: a11715030  CiNii: DA00729660  GND: 12469330X  ICCU: RAVV000993  ISNI: 0000 0001 0910 1797  LCCN: n80034212  LNB: 000112570  NDL: 00449076  NLA: 35774028  NLK: KAC2018N2724  NTA: 069103550  SUDOC: 027014983  Trove: 1081108  VcBA: 495/221471  VIAF: 66470857   WorldCat (עם VIAF): 66470857
אירופה: הקרב האחרון

| --- | --- |

 בימוי:  Tobias Bratt 
 תסריט:  Tobias Bratt 
 מדינה:  שוודיה 
 הקרנת בכורה:  2017 
 משך הקרנה:  746 דק' 
 סוגה:  תעמולה 
 מקום התרחשות:  אירופה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
ערך זה עוסק בסרט תעמולה ניאו-נאצי משנת 2017. אם התכוונתם לסרט צרפתי משנת 1983, ראו .
אירופה: הקרב האחרון (באנגלית: Europa: The Last Battle) הוא סרט תעמולה ניאו-נאצי משנת 2017 שהופק על ידי טוביאס בראט, פעיל ימין קיצוני שוודי הקשור לתנועת ההתנגדות הנורדית, תנועה ניאו-נאצית אירופאית. הסרט בשפה האנגלית, אורכו 12 שעות והוא מחולק ל-10 פרקים. הסרט מתאר ברובו תיאוריות קשר אנטישמיות, בהן אגדת תקיעת הסכין בגב והכחשת השואה. הסרט מופץ ברשתות חברתיות על ידי תומכי לאומנות לבנה ומפיצי תאוריות קשר.
תיאור הסרט

הסרט מתאר מספר תאוריות קשר אנטישמיות, בהן תאוריית הקשר על המרקסיזם התרבותי, לפיה קארל מרקס שאף לקדם תוכנית בת מאות שנים שיזמו היהודים, ומטרתה היא להפיץ את הקומוניזם ולהשתלט על העולם. כמו כן נטען בו שהיהודים שולטים באספקת הכסף בעולם, ומתוארת בו תאוריית הקשר על רצח עם של האדם הלבן, לפיה היהודים מתכננים להשמיד את האדם הלבן והגזע הארי באמצעות עידוד הגירה ונישואים בין-גזעיים. בסרט מובאים ציטוטים של מרקס ושל משה הס שהוצאו מהקשרם, וכביכול מוכיחים שהיהודים עומדים מאחורי כל הרוע בעולם. כמו כן נטען שנשותיו של סטלין היו כביכול יהודיות, כמעין הוכחה לטענה שהיהודים שלטו ברוסיה.
הסרט עוסק גם בשכתוב ההיסטוריה. נטען בו שהיהודים יזמו את מלחמת העולם הראשונה והשנייה כחלק ממזימה להקמת מדינת ישראל, וכי הנאצים פעלו מתוך הגנה עצמית לגיטימית. כמו כן מוצגת בו אגדת תקיעת הסכין בגב, לפיה היהודים גרמו לתבוסת גרמניה במלחמת העולם הראשונה, ולכן מאבקו של אדולף היטלר נגד "מזימה יהודית עולמית" הוא כביכול מוצדק.
גרגורי דייוויס, חוקר בארגון הבריטי האנטי-גזעני "Hope not Hate", אמר כי הסרט "מכחיש את השואה ומספק הצדקות לאנטישמיות האלימה שהזינה אותה [...] יש בו שקרים בוטים ותיאור מסולף של אירועים היסטוריים, ומטרתו לבצע דמוניזציה ליהודים ולטייח את פשעי גרמניה הנאצית".
הפצה

הסרט מופץ בעיקר ברשתות חברתיות מקוונות על ידי גורמי ימין רדיקלי באירופה, אנשי הימין האלטרנטיבי, תומכי עליונות לבנה ומפיצי תאוריות קשר אנטישמיות. בין השאר הוא הופץ במספר ערוצי טלגרם על ידי פעילי QAnon, וכן ברשתות חברתיות נוספות, בהן אינסטגרם, ראמבל וטיקטוק. ברשתות מופצים גם סרטונים רבים שמקדמים את הסרט, בהם כאלו עם מאות אלפי צפיות. רשתות יוטיוב ופייסבוק חסמו את האפשרות להעלות סרט זה.
ראו גם

אנטישמיות ברשתות החברתיות
אנטישמיות באירופה
הערות שוליים

↑  Arron Williams, False: The First and Second World Wars were started by Jewish nationalists trying to create Israel., Logically Facts, ‏2 בפברואר 2023 (באנגלית)
↑  Europa The Last Battle, הליגה נגד השמצה (באנגלית)
↑  Center on Extremism, White Supremacist Propaganda Soars to All-Time High in 2022, הליגה נגד השמצה, ‏3 באוגוסט 2023 (באנגלית)
↑  עומר כביר, נאומי AI של היטלר וקידוד מסרים מכחישי שואה: כך משגשגת הרשת הפרו-נאצית בטיקטוק, באתר כלכליסט, 30 ביולי 2024
↑  Antisemitism in the Digital Age: Online Antisemitic Hate, Holocaust Denial, Conspiracy Ideologies and Terrorism in Europe, Hope not Hate, ‏2021 (באנגלית)
טלאל סידר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 ביולי 1953
 פטירה:  10 בפברואר 2007 (בגיל 53)
 מדינה:  הרשות הפלסטינית
 מקום קבורה:  חברון
 תפקיד:  שר הנוער והספורט ברשות הפלסטינית
 תקופת כהונה:  16 במאי 1996 – 9 באוגוסט 1998
 מפלגה:  חמאס
 
טלאל מוחמד עבד אל-רזאק סידר (בערבית: طلال سدر; 19 ביולי 1953 – 10 בפברואר 2007) היה פוליטיקאי פלסטיני וחבר בארגון חמאס. הוא כיהן בתפקיד שר הנוער והספורט בממשלתו השנייה של יאסר ערפאת, ובתפקיד שר בלי תיק בממשלתו השלישית.