stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פלאווה קאני
דקדוק > כינויי גוף

יש שתי קבוצות של כינויי גוף:
|  | יחיד | רבים |
| --- | --- | --- |
| גוף 1 | mina | waranta |
| גוף 2 | nina | waranta |
| גוף 3 | nina | nara |
|  | יחיד | רבים |
| --- | --- | --- |
| גוף 1 | mana | mana (mapali) |
| גוף 2 | nanya | mana (mapali) |
| גוף 3 | nanya | nika |
המילה mapali "הרבה" יכולה להתווסף ל-mana "שלי", mana-mapali, להבחנת משמעות הרבים "שלנו, שלכם/ן".
המילה nika משמעותה גם "זה/זו", לדוגמה בביטויmilaythina nika "האדמה שלהם/ן / האדמה הזו".
דקדוק > מספרים

שמות המספר מ-1 עד 10 הם:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| pama | paya | luwa | wulya | mara | nana | tura | pula | tali | kati |
ליצירת מספרי העֶשְרֶה, משרשרים את ספרת האחדות ולאחריה "עשר": "אחת עשרה" pamakati, "שתים עשרה" payakati וכו'.
ליצירת העשרות, מצרפים את הסופית ka - לספרת האחדות: "עשרים" payaka,"שלושים" luwaka וכו'.
ליצירת המאות, מצרפים את הסופית ki-: "מאה" pamaki, "חמש מאות" maraki וכו'.
ליצירת האלפים, מצרפים את הסופית ku-: "אלף" pamaku, "תשעת אלפים" taliku וכו'.
טקסט לדוגמה

דוגמת טקסט זו היא ההספד שחיברה תוכנית השפה של המרכז האבוריג'יני הטסמני והוקרא לראשונה ב-2004, ביום הזיכרון לטבח בריסדון קוב ב-1804.
| --- | --- |
ya pulingina milaythina mana-mapali-tu: ברכות לכולכם/ן כאן על האדמה/ארץ
mumirimina laykara milaythina mulaka tara: כאן היה המקום שבו המומירימינה (אנשי מומירימה)[א] צדו קנגורו בכל רחבי אדמותיהם
raytji mulaka mumirimina: כאן היה המקום שבו האנשים הלבנים[ב] צדו את המומירימינה
mumirimina-mapali krakapaka laykara: מומירימינה רבים מתו בעת שברחו
krakapaka milaythina nika-ta: מתו כאן על אדמותיהם
waranta takara milaythina nara takara: אנו הולכים במקום שבו פעם הם הלכו
waranta putiya nayri: וחסרונם מעציב אותנו
nara laymi krakapaka waranta-tu manta waranta tunapri nara.: אך הם לעולם לא יהיו מתים עבורנו, כל עוד אנו זוכרים אותם.

הערות: [א] עם מהאזור סביב פיטווטר (Pittwater) וריסדון (Risdon).
[ב] המונח הוא "raytji".
גרסות נוספות של הטקסט קיימות, כולל גרסה עם הקלטת קול.
ראו גם

שפות אבוריג'יניות אוסטרליות
לקריאה נוספת

"Pakana Luwana Liyini" 2005 (CD), Tasmanian Aboriginal Centre Inc
Sainty, T., "Tasmanian places and Tasmanian Aboriginal language" 2005, Placenames Australia Newsletter of the Australian National Placenames Survey
צינון (דג)

| צינון |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-דקר
משפחה:: צינוניים
סוג:: צינון
שם מדעי
 Polyprion ‏אוקן, 1817

צִינוּן (שם מדעי: Polyprion; משמעות השם מלטינית: "סנפירים גדולים", על שם סנפיר הגב הגבוה של הדג) הוא סוג של דגים הקרוב לדקר ובעבר נחשב לסוג במשפחת הדקריים אך כיום משויך למשפחה נפרדת - הצינוניים, צד הסוג Stereolepis.
מאפיינים

לבני הסוג זה מפרש גבי גבוה שבו בין 3 ל-10 זיזי סנפיר גבי פרוקים, סנפירי חזה קצרים יחסית ולעיתים ציצות על סנפירי הגפיים. ראשם של דגים אלה רחב כמו של דקרים ולעיתים גם מוארך והעיניים מגודלות ועוזרות להם להתמצא בחשיכה. רובם נמצאים בעומקים גבוהים שלעיתים עולה על ק"מ אחד מתחת לפני הים. תפוצתם היא בין סלעים, רכסי הרים ימיים ומערות או בספינות נטושות.
כמו הדקרים דגי הצינון הם טורפים מהירים המאיצים לטרפם ממארב. הם ניזונים בעיקר מדגי גרם אחרים, סרטנאים ומסילוניות.
מאפיינים > מינים

צינון אמריקני (Polyprion americanus)
צינון אוקסיגניוס (Polyprion oxygeneios)
פרעתא

| --- | --- |

 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  קלקיליה
 בירת הכפר:  קלקיליה
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  799 (2016)
 קואורדינטות:  32°11′26″N 35°09′57″E﻿ / ﻿32.190555555556°N 35.165833333333°E﻿ / 32.190555555556; 35.165833333333 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון השומרון מוגדלת) פרע'תה(למפת צפון השומרון רגילה) פרע'תה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום פרע'תה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום פרע'תה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
פרעתא (בערבית: فرعتا) הוא כפר פלסטיני בשומרון, השוכן 19 ק"מ דרומית-מערבית לשכם ו-23 ק"מ מזרחית לקלקיליה, ושייך לנפת קלקיליה, בגובה של כ- 540 מטר מעל פני הים.
בשנת 2012, החליטה הרש"פ לאחד את הכפר עם הכפר השכן - אימאתין  (إماتين).
מקור השם

וילנאי מייחס את השם ליישוב שהיה שם בימי המקרא והחשמונאים, אך מסורת שומרונית מייחסת את שם הכפר להתיישבותם במקום, והם צמחו וגדלו במספרם כענפי העצים, ענף - בערבית פ'רע (فرع).  ייתכן וזוהי פרעתון המקראית, עיר הולדתו של השופט עבדון בן הלל (שופטים י"ב, יג), שבה גם נפטר.
ליד הכפר שוכן קבר "שיח' אבו ג'וד" שיש יהודים המזהים אותו עם קבר הנביא גדעון ושל בניהו, מגיבורי דוד (שמואל ב' כ"ג, ל) לאור מוצאו המיוחס לפרעתון.
היסטוריה

בכפר בוצע סקר ארכאולוגי ונחשפו בו הממצאים הבאים: קירות עתיקים ובורות. היישוב התקיים בחמש תקופות:תקופת הברזל השנייה, התקופה הרומית, התקופה הביזנטית, התקופה הערבית והתקופה העות'מאנית .
ברשימות המס של האימפריה העותמאנית, בשנת 1596 הכפר היה חלק מה"נחיה" (תת-מחוז באימפריה העות'מאנית) של "בני צעב", כחלק מסנג'ק שכם הגדול. הייתה בו אוכלוסייה של 12 משקי בית, כולם מוסלמים. התושבים שילמו שיעור מס קבוע של 33,3% על מוצרים חקלאיים, כולל חיטה, שעורה, גידולי קיץ, עצי זית, עיזים וכוורות דבורים. מס נוסף קבוע שולם לאנשי אזור שכם.
ב -1882 תיאר סקר ארץ ישראל המערבית את פרעתא, כ"כפר קטן בעל חזות עתיקה, הניצב על תל [..] עם קבר חצוב מדרום, ומקאם קדוש ממזרח.".
ב -1838 ציין רובינסון את פרעתא ככפר בתת-המחוז "בני צעב", ממערב לשכם.
אוכלוסייה

כאמור לעיל, בשנת 1856 היו במקום 12 משקי בית. במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בפרעתא הייתה אוכלוסייה של 36 נפש, כולם מוסלמים, במפקד 1931 גדלה האוכלוסייה ל-47 ששכנו ב-11 בתים.. בשנת 1945 אוכלוסיית הכפר מנתה 70 תושבים, על פי סקר הכפרים של המנדט הבריטי בארץ ישראל. בשנת 2016 גרו בכפר כ-799 תושבים, כולם בני ארבע משפחות מהכפר השכן, אימאתין.
אדמות חקלאות ומים

שטח הכפר פרעתא הוא 1,664 דונם, מתוכם 1,663 דונם הרשומים כקרקע פרטית ועוד 1 דונם מושע. מתוכם: הכפר בנוי על כ- 10 דונם, 1,017 דונם מעובדים ו 673 דונם אדמה שאינה מעובדת.
לאחר הסכמי אוסלו בשנת 1995, 5,257 דונם המהווים 58.3% מכלל אדמות הכפרים  אימאתין ופארעתא סווגו כשטח B, ו 3,746 דונם המהווים 41.7% הנותרים סווגו כשטח C.
ב-2002, הקימו מתנחלים את המאחז חוות גלעד,ממזרח לכפר. לטענתם, האדמות הפרטיות נקנו על ידי משפחת זר, אך לטענת התושבים אלו הן אדמות פרטיות. המנהל האזרחי הוציא צווי הריסה לכל מבני המאחז והם הוכרזו כבלתי חוקיים. אך הם לא בוצעו. ממשלת ישראל, החליטה ב-4 בפברואר 2018, להסדיר את המאחז באמצעות הגדרתו כיישוב חדש או באמצעות הקמת יישוב חדש בסמוך לו.
אתרים

בקצה המזרחי של הכפר (נ.צ. 677626 / 216536) נמצא קבר שיח' אבו ג'וד (ابو جود) הבנוי מאבנים ובטון, ונראה חדש יחסית. לתושבי הכפר אין פרטים על אודותיו, אך יש יהודים המזהים במקום את קבר הנביא גדעון (ללא כל סימוכין) או ומתנחלים מחוות גלעד הסמוכה לכפר, טוענים שזהו קברו של השופט עבדון בן הלל הפרעתוני שנקבר בפרעתון (ללא סימוכין לטענתם).
התנכלויות

לטענת אנשי הכפר, בעשור השני של המאה ה-21 החל הכפר לסבול על ידי מתנחלים.
באוקטובר 2010, מתנחלים חשודים שהבעירו מטע זיתים של תושב הכפר.
בנובמבר 2013, עלה חשד, שלא אומת, שמתנחלים גנבו יבול מעצי זית.
ב-2014 הוגשו כתבי אישום נגד שלושה מתושבי מאחז חוות גלעד הסמוך, על הצתת כלי רכב ופגיעה ברכוש בכפר.
באוקטובר 2017 שהו מתנחלים באזור מטעי הזית.
בינואר 2018 דווח כי לאחר הלוויה של רזיאל שבח, תושב חוות גלעד שנרצח באותו שבוע, הגיעו מתנחלים לפרעתה וניפצו חלונות של בתים.
באפריל 2018 בוצעה פעולת תג מחיר בכפר, אלמונים ריססו כתובות נאצה וכלי רכב הוצתו.
הערות שוליים

1 2  מפקד אוכלוסין 2016, באתר של הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה
↑  זאב וילנאי, אריאל - אנציקלופדיה לידיעת א"י, 1976, עמ' 6201
↑  Dauphin, Claudine (1998). La Palestine byzantine, Peuplement et Populations. BAR International Series 726 (בצרפתית). Vol. III : Catalogue. Oxford: Archeopress. ISBN 0-860549-05-4.
↑  Hütteroth, Wolf-Dieter; Abdulfattah, Kamal (1977). Historical Geography of Palestine, Transjordan and Southern Syria in the Late 16th Century. Erlanger Geographische Arbeiten, Sonderband 5. Erlangen, Germany: Vorstand der Fränkischen Geographischen Gesellschaft. ISBN 3-920405-41-2.
↑  Conder and Kitchener, 1882, SWP II, pp. 162-163
↑  Robinson and Smith, 1841, vol 3, Appendix 2, p.  127
↑  Barron, 1923, Table IX, Sub-district of Nablus, p. 25
↑  Mills, 1932, p. 61
↑  Government of Palestine, Department of Statistics, 1945, p. 18
↑  Palestine Remembered, فرعتا - Far'ata פרעתא,  Remembered, 2007

ראה: https://www.palestineremembered.com/GeoPoints/Far_ata_1123/ar/index.html?src=nbt
↑  ARIJ, Immatin Village Profile (including Far’ata Locality)     ראה: https://web.archive.org/web/20170821215012/http://vprofile.arij.org/qalqiliya/pdfs/vprofile/immatin_vp_en.pdf
↑   יותם ברגר, מקורות ביטחוניים: לא ניתן להסדיר את המאחז חוות גלעד כי רובו בנוי על אדמות פרטיות, באתר הארץ, 17 בינואר 2018
↑   יותם ברגר, מקורות המינהל האזרחי: 3,455 מבנים בהתנחלויות בנויים על קרקע פלסטינית פרטית, באתר הארץ, 23 באוגוסט 2017
↑  אתר מחסום וואטש, https://machsomwatch.org/he/content/%D7%9E%D7%A7%D7%90%D7%9D-%D7%90%D7%91%D7%95-%D7%92%D7%95%D7%93-0
↑  יוסף אלגזי, מדיניות אדמה חרוכה: מתנחלים הבעירו אלפי עצי זית של פלסטינים, באתרו
↑  [ https://machsomwatch.org/he/node/50924 דו"ח מסיק 2013] - מחסום ווטש
↑  עדו בן פורת, כתבי אישום נגד שלושת תושבי חוות גלעד, באתר ערוץ 7, 5 בפברואר 2014
↑  גל חריף של גניבות זיתים ממטעים פלסטינים מעיב על תחילת עונת המסיק בגדה, 17 באוקטובר 2017, שומרי משפט - רבנים למען זכויות האדם
↑  יותם ברגר, מתנחלים רעולי פנים תועדו משחיתים עצי זית של פלסטינים ליד יצהר, באתר הארץ, 13 בינואר 2018
↑  מתנחלים מחוות גלעד תקפו באבנים בתים פלסטינים בכפר פרעתא. איש לא נעצר, בצלם
↑  ניר חסון, אלמונים השחיתו מכוניות בשכונת בית חנינא בירושלים: צמיגי כלי הרכב הושחתו ובמקום נמצאו כתובות בהן "די לצווים המנהליים". אתמול רוססו כתובות דומות בכפר פרעתא, לאחר שבימים האחרונים הוצאו לכמה פעילי ימין צווי הרחקה מנהליים מהגדה, באתר הארץ, 5 באפריל 2018
| Flag of Senegalיישובי נפת קלקיליה |
| --- | --- | --- |
| ערים | קלקיליה |  |
| מועצות מקומיות | חבלה • כפר ת'ולת' • עזון |  |
| כפרים | אבו סלמאן • אימאתין • אל-פונדוק • באקת אל-חטב • בית אמין • ג'יוס • ג'ינסאפוט • ג'ית • עזון • חג'ה • כפר לאקף • כפר קדום • נבי אליאס • סניריא • עזון עתמה • עיזבת א-טביב • ערב א-רמאדין • פלאמה • פרעתא • ראס א-טירה • ראס עטייה |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007584325305171
צינור

צינורות פלדה
צינור גמיש מגולגל
צינור הוא כלי חלול בדרך כלל בצורת גליל, המשמש להעברת נוזלים או גזים ממקום למקום. הצינור יכול להיות מיוצר מפלדה, בטון, נחושת, עץ, זכוכית, חומרי פלסטיק כמו פי וי סי, פוליאתילן, ועוד. הצינור יכול להיות גם מורכב ממספר שכבות וחומרים שונים כמו פלדה ובטון, פלדה וטפלון וכדומה. הצינורות משמשים למערכות הובלת מים, מערכות אינסטלציה, השקיה ועוד.
כבר בתקופות קדומות הרומאים ידעו להשתמש בצנרת עשויה מבטון וגם צנרת מעופרת אך לא היו להם נוסחאות או כללי חישוב של עובי הדופן.
הענף המטפל בצנרת בקוטר קטן למבנים ובצנרת הספקה בתחום העירוני או הכפרי כמו גם קווי הספקת מים וניקוז נקרא שרברבות. צנרת זו נמצאת בתחום ההנדסה האזרחית.
המילה "צינור" היא מקראית. היא מופיעה במקרא פעמיים, ובשני המקומות לא ברורה לגמרי משמעות המילה.
ראו גם

צנרת תעשייתית
צינור השקיה
צינור נפט
שרברבות
הערות שוליים

↑  ספר שמואל ב', פרק ה', פסוק ח': "וַיֹּאמֶר דָּוִד בַּיּוֹם הַהוּא כָּל מַכֵּה יְבֻסִי וְיִגַּע בַּצִּנּוֹר"; ספר תהילים, פרק מ"ב, פסוק ח': "תְּהוֹם אֶל תְּהוֹם קוֹרֵא לְקוֹל צִנּוֹרֶיךָ כָּל מִשְׁבָּרֶיךָ וְגַלֶּיךָ עָלַי עָבָרוּ".
↑  ירושלים לדורותיה, יחידה 1 (כתבה: חיה כץ), האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 42–43.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550920605171  BNE: XX527166  GND: 4050395-1  LCCN: sh85102328  NDL: 00569016  NKC: ph184917
צינור אודצ'ניה

המכרה הפתוח אודצ'ניה
צינור אוּדַצְ'נָיָה (ברוסית: тру́бка Уда́чная, שמשמעו "צינור מוצלח" או "צינור המזל") הוא מרבץ יהלומים גדול בסאחה (יקוטיה) שברוסיה. הוא נמצא בחוג הקוטב, בשדה קימברליט דלדיין ועומקו 530 מטר.
אודצ'ניה הוא מרבץ היהלומים הגדול ביותר ברוסיה ואחד מהגדולים בעולם. הוא גם אחד המכרות הפתוחים הגדולים בעולם. אודצ'ניה מורכב משני גופים, מזרחי ומערבי, שבשניהם כורים יהלומים. המכרה הניב יהלומים קריסטליים גדולים רבים. הוא מופעל על ידי חברת היהלומים הממשלתית של רוסיה אלרוסה.
בשנת 2001 הסתיימו בדיקות של שדה קימברליט נוסף בעומק של 1400 מטר והחלו עבודות בתכנון המכרה. המכרה החל לפעול בשנת 2014.
גילוי המרבץ

אודצ'ניה התגלה ב-15 ביוני 1955 על ידי הגאולוג הסובייטי ולדימיר שצ'וקין וצוותו, יומיים בלבד לאחר גילוי מכרה היהלומים הסובייטי מיר.
ראו גם

צינור הזנה
פרנסיסקו אנריקס

פרנסיסקו אנריקס (בספרדית: Francisco Hilario Henríquez y Carvajal;‏ 14 בינואר 1859 - 6 בפברואר 1935) היה במשך כארבעה חודשים הנשיא ה-45 של הרפובליקה הדומיניקנית (31 ביולי 1916 - 29 בנובמבר 1916). היהודי הראשון והיחיד עד כה, שכיהן בתפקיד זה.
קורות חיים

אנריקס נולד ב-1859 בסנטו דומינגו בירת הרפובליקה הדומיניקנית, למשפחה יהודית. אביו, נואל אנריקס (Noel Henriquez Artias) נולד בספרד והיגר לרפובליקה הדומיניקנית. אמו, קלוטילד קרווחל (Clotilde Carvajal) פרננדס (1819 - 1873) נישאה לאביו ב-13 באוקטובר 1839. אנריקס היה ילדם העשירי והצעיר ביותר. אחד מאחיו הגדולים יותר, פדריקו אנריקס אי קרווחל, היה סופר ידוע.
ב-11 בפברואר 1880, בגיל 21, נישא אנריקס למשוררת הידועה סלומה אורניה דיאס (1850 - 1897) בת ה-29 ונולדו להם ארבעה ילדים, שכל אחד מהם היה לסופר ידוע בזכות עצמו: פרנסיסקו נואל אנריקס אורניה; פדרו אנריקס אורניה (1884 - 1946) (מבקר ספרות נודע); מקסימיליאן אדולפו אנריקס אורניה (1886 - 1968); ובת - קמילה אנריקס אורניה (1894 - 1973). אשתו של אנריקס, סלומה אורניה נפטרה ממחלת השחפת בהיותה בת 47 והוא נישא בשנית לנתיבידד לאורנסון אמיאמה. מנישואיו אלה נולדו לו עוד שלושה ילדים; אחת מהן, שנקראה על שם אשתו הראשונה סלומה אנריקס לאורנסון, נפטרה בהיותה בת שנתיים בלבד.
אנריקס למד משפטים בסנטו דומינגו, סיים תואר שני בהיותו בן 26, למד שנתיים רפואה וקיבל במקצוע זה תואר ראשון בסנטו דומינגו. ב-1887 נסע לצרפת ולמד שם ארבע שנים עד שהשלים את לימודיו וקיבל תואר דוקטור לרפואה באוניברסיטת פריז. חזר ב-1891 לסנטו דומינגו והחל לעבוד כרופא.
במהלך שנות הדיקטטורה של יוליסס ארו ("ליליס"), ברח אנריקס מהרפובליקה הדומיניקנית לקובה. הוא פגש שם בין השאר את חואן איסידרו חימנס, יריבו של ליליס ומגדל הטבק הגדול ביותר באותה תקופה ברפובליקה הדומיניקנית. ב-1899, משנרצח ליליס וחימנס מונה לנשיא הרפובליקה הדומיניקנית במקומו, חזר עמו גם אנריקס ומונה לשר החוץ, תפקיד בו שירת במשך כשלוש שנים עד הדחתו של חימנס.
במשך ארבע עשרה השנים שלאחר מכן, חלו תהפוכות רבות ברפובליקה הדומיניקנית ונשיאים שונים עלו חליפות לשלטון. אנריקס נע ונד בין קובה לרפובליקה הדומיניקנית, בכל פעם שנשיא אוהד או עוין ניצח או הפסיד. בהיותו בקובה הוא עסק ברפואה ובתקופות האחרות שירת את מולדתו בשליחות הנשיאים המתחלפים. בין השאר היה נציג הרפובליקה הדומיניקנית לוועידה הבינלאומית שניסחה את אמנת האג השנייה ב-1907, שגריר מולדתו להאיטי ועוד.
נשיא

נשיא ארצות הברית דאז וודרו וילסון ניסה להתערב באי הסדר שאפיין את הרפובליקה הדומיניקנית בשנים אלו. ב-15 במאי 1916 הוא הורה לכבוש את המדינה ולהשליט בה סדר, והנחתים האמריקאים נחתו בחופי סנטו דומינגו. עם זאת, בהתחלה עדיין ביקש וילסון לאפשר לדומיניקנים לבחור לעצמם נשיא משלהם, גם אם תחת השלטון הצבאי האמריקאי. יומיים לאחר הנחיתה האמריקאית בחר הקונגרס הדומיניקני באנריקס לנשיא והאמריקאים הניחו למהלך זה לעבור. הבחירה אושרה בסנאט הדומיניקני ואנריקס חזר מקובה לרפובליקה הדומיניקנית. ב-31 ביולי 1916 הוא נכנס לתפקידו. אולם אנריקס שירת כנשיא מולדתו תחת הצבא האמריקאי במשך ארבעה חודשים בלבד. בניגוד לתקוותיו של וילסון, הוא סירב לציית להוראות האמריקאים וב-29 בנובמבר 1916 התפטר מתפקידו. בעקבות ההתפטרות הכריז הנשיא האמריקאי על ממשל צבאי, ומינה את סגן האדמירל הארי שפרד נאפ למושל צבאי של הרפובליקה, שלטון אמריקאי ישיר שנמשך בשמונה השנים הבאות.
אנריקס היה פעיל גם לאחר התקופה האמריקנית ושוב במתכונת פעולתו בעבר, בתפקידים פוליטיים-מדיניים שונים. בין השאר כיהן כשגריר מדינתו בצרפת ובקובה מטעם משטרו הדיקטטורי של רפאל טרוחיו, החל מ-1930 ועד יום מותו ב-1935, בהוואנה קובה.
ראו גם

היסטוריה של הרפובליקה הדומיניקנית
לקריאה נוספת

Mendez, Serafín Mendez and Gail Cueto, Notable Caribbeans and Caribbean Americans: a biographical dictionary, Greenwood Publishing Group, 2003, ISBN 9780313314438
הערות שוליים

↑  באתר ancestry
↑  NEW DOMINICAN PRESIDENT.;Chamber of Deputies Elects Abreu; Senate Expected to Confirm, הניו יורק טיימס, 18 במאי 1916
↑  DR. CARVAJAL LEAVES CUBA.; Sails for Santo Domingo to Take Office as President, ניו יורק טיימס, 28 ביולי 1916
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810568337605606  BnF: cb13426122q (data)  GND: 1056581654  ISNI: 0000 0000 6741 9077  LCCN: n85336279  VIAF: 11305061   WorldCat (עם VIAF): 11305061
צ'י ג'י-גואנג

| --- | --- |

 לידה:  12 בנובמבר 1528 שאנדונג, הרפובליקה העממית של סין 
 פטירה:  17 בינואר 1588  (בגיל 59)
 מדינה:  שושלת מינג 
 דרגה:  גנרל, חייל 
 פעולות ומבצעים
 פשיטות הווקאו לג'ג'יאנג 
 
זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
צ'י ג'י-גואנג (בסינית מסורתית: 戚繼光, בפין-יין: Qī Jìguāng;‏ 12 בנובמבר 1528 – 17 בינואר 1588) היה מצביא, וסופר בתקופת שושלת מינג המאוחרת. הוא נודע כגנרל שהביא להכנעת הוו-קואו (wokou) ופיקד על ביצור והרחבת החומה הסינית. בנוסף, חיבר שלושה ספרי הדרכה על מיומנות צבאית, אשר ראו אור בין השנים 1561-1584.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

צ'י ג'י-גואנג נולד בעיירה לו-צ'יאו במחוז שאנדונג, לבית-אב עם מסורת צבאית ארוכה. צ'י היה דור שישי בשושלת של חיילים, אשר החלה כאשר אחד מאבותיה לחם עם ג'ו יואן-ג'אנג מייסד שושלת מינג.
אביו של צ'י ג'י-גואנג (1473-1544) היה קצין שהתמחה באומניות לחימה וגם בנשק-חם. הוא כיהן כסגן מפקד יחידת הנשק-החם בבייג'ינג בין השנים 1535–1538. צ'י ג'י-גואנג, בנו הבכור, נולד כשהיה בן 55. האב הקפיד שבנו בכורו ירכוש השכלה הן באמנויות הלחימה והן בחיבורי המופת הקונפוציאניים. צ'י הבן גילה עניין במקצוע הצבאי מגיל מוקדם. כבר בילדותו נהג לבנות סוללות ביצורים מחמר, ערם גרוטאות כדי ליצור קסרקטינים וייצר דגלים ממקלות במבוק ונייר. כול אלו שימשו אותו במשחקי מלחמה עם חבריו בהם שימש הוא עצמו כמפקד.
הקריירה הצבאית של צ'י ג'י-גואנג החלה בגיל 17, לאחר שאביו נפטר. בהתאם לנוהג המקובל הוא קיבל את דרגת אביו ותפקידו בירושה, והחל את השירות בפלך הולדתו - צפון-מערב פרובינציית שאנדונג.
בגיל 22, הגיע לבייג'ינג כדי להשתתף בבחינות הקיסריות הצבאיות. במהלך תקופה זו הופסקו לימודיו, כדי לסייע בהגנה על אזור מצפון לעיר הבירה, שהותקף על ידי שבטים נומאדיים. לאחר שהיחידות הצבאיות בפיקודו הצליחו לסכל את פלישת השבטים הנומאדיים, הוא קיבל קידום והושב לשאנדונג בשנת 1552.
ביוגרפיה > קרבות נגד שודדי הוו-קואו

בשנת 1554 שודדי הוו-קואו פלשו לפרובינציית ג'ה-ג'יאנג, והקימו בסיסים יבשתיים, אשר שימשו למתקפות על שלוש ערים חשובות בשפך נהר היאנג-צה: האנג-ג'ואו, סו-ג'ואו ונאנג'ינג. כתוצאה מכך, מספר קצינים בכירים הודחו, וצ'י ג'י-גואנג קיבל קידום בדרגה ובתפקיד. בקרב הראשון הוא הפיל עם חיציו שלושה ממנהיגי השודדים, והוביל את חייליו לניצחון גדול.
בשנת 1558 צ'י ועוד שלושה קצינים הודחו ודרגותיהם נשללו באופן זמני, לאחר שכשלו בהסגת הוו-קואו מאי בסמוך לפרובינציית ג'ה-ג'יאנג. בשנת 1559 הוא קיבל שוב את דרגתו ושב לפיקוד מבצעי. עד לסוף אותה שנה זכו היחידות בפיקודו לניצחונות משכנעים על הוו-קואו. למרות ההצלחה, צ'י סבר שלחייליו אין את הקשיחות הנדרשת. לכן, בשונה מהנוהג בתקופת שושלת מינג, לפיו השירות בצבא היה מקצוע העובר בירושה, ביקש שייאושר לו לגייס, באופן חריג, בחורים מאזור כפרי.
בשנת 1560, לאחר אישור בקשתו, גויסו כ-4,000 חיילים חדשים ממחוז יי-וו (Yìwū) בפרובינציית ג'ה-ג'יאנג. צ'י קבע את מערך האימונים, ואת גודל היחידות החדשות, אשר נקראו "צ'י ג'יא-בינג" (סינית מסורתית: 戚家兵), מילולית - 'הצבא של צ'י'. היחידות בפיקודו זכו לניצחונות גדולים, ובשנת 1562 קיבל צ'י ג'י-גואנג את הפיקוד על רצועת החוף של פרובינציית פוג'יין. הקצינים ממחוז יי-וו עברו עמו לגזרה החדשה. בנוסף, בשונה מהמקובל, אושר לצ'י לגייס עשרת-אלפים חיילים חדשים שאינם מקומיים, אלא מפרובינציית ג'ה-ג'יאנג.
בראשית שנת 1566, הוו-קואו נסוגו לכיוון ממלכת אנאם (וייטנאם של ימינו) בדרום. בסוף אותה שנה, כאשר הגזרה שבפיקודו כבר התפרשה על רצועת חוף באורך יותר משבע-מאות ק"מ, צ'י קיבל קידום נוסף.
ביוגרפיה > הגזרה הצפונית: ביצור החומה הגדולה

בתחילת שנת 1567, לאחר מות ג'יאג'ינג, קיסר סין, החל ארגון מחדש של מערך ההגנה בגזרה הצפונית. צ'י כיהן בתפקיד סגן מפקד יחידת הנשק-החם של בייג'ינג למשך שלושה חודשים.
בשנת 1568 הוא מונה למפקד מחוז ג'י-ג'ואו (蓟州), מצפון לעיר הבירה. הגזרה בפיקודו הייתה במיקום בעל חשיבות אסטרטגית, משום ששני הנתיבים היבשתיים הראשיים מצפון לדרום עברו דרכה. צ'י שימש כמפקד גזרה זו במשך כחמש-עשרה שנה, פרק זמן ארוך מאוד באופן יחסי. לשם השוואה, בחמש-עשרה השנים שקדמו למינויו, הוחלפו לא פחות משמונה קצינים בתפקיד. הורשה לו להגדיל את מצבת החיילים תחת פיקודו, שבשנת 1570 כבר מנתה מאה אלף פקודים. במהלך שנות פיקודו הוא קודם שוב ושוב סולם הדרגות, עד שבשנת 1574 קיבל את דרגת הקצונה הגבוהה ביותר.
צ'י היה אחראי על הרחבה וביצור של החומה הגדולה. עד  שנת 1568 היו בחומה פרצות רבות, ולמעשה כמעט וכלל לא היו קיימים מגדלי שמירה. צ'י פיקד על בניית יותר מאלף מגדלי שמירה לאורך החומה, אשר כל אחד מהם נועד להכיל שלושים-חמישים לוחמים על ציודם. צ'י נהנה מגיבוי של פקיד רב-עוצמה. תוכניותיו לביצור החומה קיבלו את אישורו של המזכיר-העליון גָ'אנְג ג'וּ-גֶ'נְג (張居正, Zhāng Jūzhèng 1525–1582). אין פלא, אפוא, ששבעה חודשים לאחר שגָ'אנְג הלך לעולמו, הודח צ'י מתפקידו. כמה חודשים לאחר ההדחה, צ'י ג'י-גואנג פרש מהשירות הצבאי וחזר למקום הולדתו.
מורשת > שלושת ספריו בנושא צבא

משנתו הצבאית של צ'י ג'י-גואנג הייתה פורצת דרך ותועדה בשלושת חיבוריו. היא נשארה רלוונטית בחלקה אפילו בתחילת המאה העשרים. כך, למשל, צ'יאנג קאי שק כתב שבנושאי ארגון ופיקוד על יחידות הצבא, שני החיבורים הראשונים שכתב צ'י הם הטובים ביותר שנכתבו מאז אמנות המלחמה של סון דזה.
המדריך החדש ליעילות צבאית: מהדורה בת שמונה-עשר פרקים (紀效新書: 十八卷本) יצא לאור בשנת 1561. חיבור זה דן בתרגולות ובאימונים צבאיים. החיבור נכתב ברקע גיוס החיילים מהאזורים הכפריים, במהלך המערכה נגד הווקאו בדרום סין. הוצעה בו תוכנית חדשה לגיוס והכשרת חיילים, חלוקת תפקידים ושכר, בחירה נכונה של כלי נשק, אסטרטגיות לחימה יבשתית וימית ועוד. בספר צ'י פירט מבנה של כיתת חיילים שנקרא "יוּאן-יאנג (鴛鴦), מילולית - 'ברווז-מנדרין', שהותאם ללחימה בדרום. כול כיתת חיילים (隊) מנתה שנים עשר אנשים: מפקד, שני נושאי מגנים (אחד ארוך ואחד קצר), שני נושאי מוטות עם להבים שנקראו לָאנְג שׂיֵין (狼筅, lángxiǎn), ארבעה נושאי רומחי חזרן, שני נושאי חרבות וטבח. היתרון בעת לחימת שטח פתוח במבנה זה הוא שהמפקד ונושאי הרומחים מוגנים וממוקמים במרכז, נושאי המגנים והלָאנְג-שׂיֵין ניצבים בחזית, ואילו נושאי החרבות מגנים על הטבח ומאבטחים מאחור.
מדריך מעשי לאימון הצבא (练兵实纪) יצא לאור בשנת 1572. החיבור כולל תשעה פרקים ושישה פרקי נספחים. החיבור נכתב ברובו במהלך אימוני החיילים בגזרת ג'י-ג'ואו. החיבור התייחס בעיקר לאסטרטגית לחימה בעת מגננה, בתנאי מצור באזור הצפון. הוא הותאם ללחימת ביצורים, באזור החומה הגדולה. נכתב בו, בין השאר, על פיתוח סוגי נשק חם מבוססי טכנולוגיה מערבית.
המדריך החדש ליעילות צבאית: מהדורה בת ארבעה-עשר פרקים (紀效新書:十四卷本) יצא לאור בשנת 1584. חיבור זה הוא מהדורה ערוכה ומעודכנת של שני ספריו הקודמים, העוסקת בעיקר באסטרטגיית לחימה בדרום.
מורשת > שילוב רובי ארקבוז

רובי ארקבוז עם טכנולוגית בריח פתיל הגיעו לראשונה לחופי דרום סין בראשית המאה השש-עשרה עם הפורטוגלים. עד מחצית אותה מאה הצליחו הסינים לתפוס מספר רובי ארקבוז מהווקואו. ככל הנראה, היו אלה השודדים שנשבו אשר הדריכו לראשונה את הסינים על טכנולוגיה החדשה.
צ'י ג'י-גואנג התייחס בהרחבה לרובה הבריח-פתיל (ארקבוז) במשנתו הצבאית. שלושת חיבוריו כללו הדרכה טכנית ומעשית על הרובה, בשילוב עם איורים. הארקבוז נקרא בסין ניאו צ'ונג (סינית מסורתית: 鳥銃), מילולית: 'רובה הציפור'. המצביא הדגיש, בעיקר, שני יתרונות של הרובה ביחס לקשת: עוצמה ודיוק. הוא שילב את הרובה במערך הטקטי, והגה שיטה שתגדיל את קצב הירי. חיבורו משנת 1561 היה הראשון בשפה סינית, בו נכתב על "ירי מדורג" בחוליה של ארבעה. לפי שיטה זו, שני חיילים טענו את רוביהם, בזמן שרובאי אחד כיוון למטרה ורובאי נוסף ביצע ירי בתזמון מקביל.
רובי הארקבוז שימשו את חייליו של צ'י בין השנים 1563-1559 במערכה נגד הווקואו למטרות תקיפה ומגננה. בקיץ שנת 1561 נערך קרב נגד אחת מכנופיות השודדים בשטח פתוח. השודדים התפרסו בשורה ארוכה והתכוננו להסתער.  חייליו של צ'י פתחו בירי מתותחים ורובי ארקבוז. הירי גרם רק לנסיגה זמנית של הווקואו, אשר הונהגו על ידי לוחם נועז בעל מיומנות יוצאת-דופן - הייתה לו יכולת להשתמש בשני כלי-נשק בו-זמנית: חרב ביד אחת, וחנית ביד השנייה. או אז, צ'י ג'י-גואנג הציע את שריון הכסף האישי שלו, ששוויו כמאתיים זהובים, כפרס לחייל אשר יצליח להרוג את אותו מנהיג. אחד מקציניו הצליח לירות ולפגוע שלוש פעמים. בירייה הראשונה הוא פגע בחנית של הלוחם האיטר, בירייה השנייה הוא פגע בחרבו וככל הנראה בירייה השלישית הוא פגע בראשו. רוחם של השודדים נפלה בהם, והם נסוגו.