קונדראטי רילייב
רילייב ואוקראינה

בתחילת המאה ה-19, רילייב החל לעבוד על רומן פואטי בשם "נאליבאיקו", המבוסס על מנהיג מרד הקוזאקים של סוף המאה ה-16 באוקראינה. נאמר שהחרוזים שלו נתנו השראה לדורות של מהפכנים ואקדמאים, כולל הגולה האוקראיני מיכאילו דרהומנוב, שכתב כי בשנות ה-50 של המאה ה-19 - "הווידוי של נאליבאיקו, הועתק במחברת הסודית שלנו יחד עם יצירותיו של שבצ'נקו ונקרא בהתלהבות שווה".
עם שובו לאימפריה הרוסית, יחידתו הוצבה תחילה בליטא ולאחר מכן ליד אוסטרוגוז'סק (אנ'), עיר שהוקמה על ידי קוזאקים אוקראינים, בה שהה כמעט שלוש שנים. שם הכיר את אשתו לעתיד, נטליה טביאשובה, שהייתה בתו של קצין קוזאק ובאה ממשפחת אצולה.
גם לאחר שעזב את צבא האימפריה הרוסית בסוף 1818 ועבר לסנקט פטרבורג הוא היה מבקר בקביעות באוסטרוגוז'סק והסביבה, אותה תמיד כינה"אוקראינה". בדצמבר 1825 כתב לחברו מיקולה מרקביץ' (אנ'): "אני רוסי, אבל ביליתי שלוש שנים באוקראינה: זמן קצר בשבילי, אבל מספיק כדי להתאהב בארץ ההיא ובתושביה המשובחים. יתר על כן, אוקראינה הכירה לפני אישה יוצאת דופן, שאין דומה לה, הגברת האוקראינית הטובה שלי משמחת אותי כבר שש שנים, ולכן ההתקשרות שלי משלימה עם הכרת התודה של נשמתי".
גם לאחר המעבר לסנקט פטרבורג, רילייב לא שכח את חבריו האוקראינים ואת קשריו מאוסטרוגוז'סק וסביבתה. רילייב הקדיש שיר למכר ותיק, מיכאיל בדרגה ששירת באצילות בגדוד ההוסרים של אוכטירקה במהלך המלחמות הנפוליאוניות. השיר תיאר דיון בין רילייב לאחד מחבריו באוסטרוגוז'סק סביב נושא הסיץ' הזפורוז'י ומרד היוונים.
רילייב צוין כבעל השראה רבה מהקוזאקים של אוסטרוגוז'סק שלצאצאיהם הוא התוודע וכמי שמצא אותם כ"אלופי החירות שקיבלו בירושה מעברם ההרואי".
היה ידוע שרילייב פדה אנשים מתוך צמיתות, אחד מאלה שניצלו על ידי רילייב כתב שסבו, הראשון שחתם על חוזה הצמיתות היה "שתקן, צנוע והגיוני כשהוא פיכח, ברגע שהיה לו משהו לשתות... היה נושא נאום על ענייני הציבור, מזכיר את שלטון הקוזאקים ומדינת ההטמאן; הוא היה מבקר חריף של השחיתות של המנהל הכפרי". הציטוט מרמז על שעבוד אפשרי של אנשים לזיכרונות חיוביים משלטון ההטמאנים ולביקורת על המנהל המקומי.
בשנת 1823, רילייב כתב שיר סביב הפגישה המפורסמת של הצאר פיוטר הגדול וההטמאן איוואן מזפה באוסטרוגוז'סק בשנת 1696. איוון מזפה הוביל את הקוזאקים האוקראינים במרד נגד פיוטר הגדול ואיחד כוחות עם קרל השנים עשר, מלך שוודיה. רילייב לא נמנע מנושאים או תחומי היסטוריה שנויים במחלוקת פוליטית. בשנת 1823 הוא החל ליצור רומן פואטי נוסף סביב איוואן מזפה, הפעם הגיבור היה אחיינו השאפתני אנדריי וויינרובסקי, שהצטרף למרד של דודו אך בדרכו לאימפריה העות'מאנית נכלא על ידי סוכנים רוסים במבצר פטרופבלובסקיה. מת ביקוטסק לאחר שהיה בגלות 16 שנים.
יצירתו ספגה ביקורת על כך שתיארה את איוואן מזפה באור חיובי ועל כך שאפשרה לו להופיע בכמה סצנות של היצירה כפטריוט מסור ונאמן מתמיד של מולדתו ומוכן להקריב את חייו עבורה. הרומן הפואטי פורסם ב-1924 לאחר שהצנזור החריף מחק חלקים רבים.
במהלך השנים הפוריות מאוד של 1821–1823, רילייב פרסם חיבור של שירים רבים שכותרתם ביחד 'דומה'. אף על פי שנאמר שהפרסום נוצר בהשראת המשורר הפולני יוליאן אורשין נימצביץ' (אנ') ויצירתו "שירים היסטוריים משנת 1816", רילייב היה נחרץ שנימצביץ' אינו המקור העיקרי להשראתו - "הדומה היא ירושה עתיקה מאחינו הדרומיים. הפולנים לקחו את זה מאיתנו עד היום האוקראינים שרים דמה על הגיבורים שלהם - דורושנקו, נצ'אי, סהאידצ'ני, פאליי - והלחן של אחד מהם מיוחס למזפה עצמו".
משערים שבסביבות שנת 1824, רילייב קיבל גישה להיסטוריה של קוניסקי, "מקור מרתק על העבר של הקוזאקים". אומרים שהקטעים הקצרים שהיו לרשותו היו הבסיס לשירו "נאליבאיקו", זה היה מידע נדיר באותה תקופה.