stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מקס פון באדן
ביוגרפיה > תום מלחמת העולם הראשונה

באוקטובר 1918 עמדה גרמניה בפני תבוסה במלחמה, והיה ברור כי סופה של המלחמה קרב. נראה כי יש להעמיד בראש המדינה אדם שיוכל לשאת ולתת על תנאי כניעה עם מדינות ההסכמה ועם נשיא ארצות הברית וודרו וילסון. המוניטין שיצאו לפון באדן כמתנגד למלחמת הצוללות הם שהכריעו בעד מינויו לתפקיד. באדן החליף בתפקיד הקאנצלר את גאורג פון הרטלינג. על אף שהיו לו הערות משמעותיות לגבי הדרך שהמטכ"ל הגרמני בראשות פאול פון הינדנבורג ואריך לודנדורף רצו לנהל את המשא ומתן, קיבל על עצמו באדן את התפקיד מתוך אמונה שיוכל להוביל לרפורמות במבנה הממשל. עד למינויו נשלטה גרמניה למעשה כמעין דיקטטורה צבאית על ידי לודנדורף והינדנבורג, בהסכמתו של הקייזר וילהלם.
צעדו המשמעותי הראשון היה מינוי ממשלה שכללה לראשונה נציגים של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית פיליפ שיידמן ופרידריך אברט. נציגי הסוציאל-דמוקרטים דרשו את הגברת הרפורמות ואת התפטרות הקייזר, דבר שנציגי הצבא התנגדו לו בכל תוקף.
ביוגרפיה > המעבר מקיסרות לרפובליקה

בימים הראשונים של נובמבר החלה מהפכה בכל רחבי גרמניה. פון באדן הבין כי בנסיבות אלו יקשה על הקייזר לשמור על כיסאו, והוא הפציר בו להתפטר, על מנת לשמור על המונרכיה עצמה. לבסוף הודיעו ראשי המטכ"ל הינדנבורג ווילהלם גרנר לקייזר כי עליו להתפטר, כאשר ברקע הדברים מרידת אנשי הצי הגרמני בעיר קיל. ב-9 בנובמבר 1918 הכריז פיליפ שיידמן על כינון הרפובליקה הגרמנית מעל מרפסת בניין הרייכסטאג, ופון באדן התפטר מכל תפקידיו, ומסר את משרת הקאנצלר לפרידריך אברט. הייתה זו לידתה של רפובליקת ויימאר קצרת הימים והסוערת.
מבחינה היסטורית רבים רואים בנסיבות אלו של התפטרותו של פון באדן את ערש ההתנגדות לרפובליקת ויימאר. יש הסבורים כי לו היה פון באדן מעביר את השלטון לגורמים שמרנים יותר, תוך שמירה על המונרכיה, ייתכן והייתה נמנעת התנגדותם של אנשי הימין לרפובליקה, שלבסוף הביאה עליה את סופה. בנסיבות אלו ייתכן ואגדת "הסכין בגב" לפיה הכניעה למדינות ההסכמה והכרזת הרפובליקה הייתה כתוצאה מקונספירציה שמאלנית-יהודית לא הייתה נולדת. אותם אישים עצמם אשר בהתנהגותם הביאו את הכניעה ואת הכרזת הרפובליקה, מנהיגי הצבא כלודנדורף, ומנהיגי מפלגות הימין, אשר לא רצו לקבל עליהם את השלטון לאחר התפטרות הקייזר, הם שהיו הפעילים ביותר בהפצת אגדת "הסכין בגב", ולמשך שארית ימי חייו שימש פון באדן כשעיר לעזאזל נוח ומטרה להאשמות אלו.
האשמות הימין על "הסכין בגב" הביאו לכך שאנשים כאדולף היטלר נשבעו כי אם יגיעו נסיבות דומות לאלו שאירעו בנובמבר 1918, לא יאפשרו את שעשה פון באדן - כניעה והעברת השלטון לגורמים מתונים, אלא יילחמו עד הסוף, כפי שאכן אירע. בזכרונותיו כותב אלברט שפר שהיה שר החימוש של היטלר, ואחד האנשים החזקים במשטרו (ואף יורש פוטנציאלי), כי כשסר חינו בעיני היטלר בשנת 1945 לאחר שכתב מזכר שנושא את הכותרת "המלחמה אבודה", אמר לידיד כי "תודה לאל - לא אצטרך לשחק את תפקידו של מקס פון באדן".
ביוגרפיה > מותו

פון באדן בילה את שארית ימי חייו ללא פעילות ציבורית, ומת בגיל 62 ב-6 בנובמבר 1929 באחוזתו בבאדן. בשנת חייו האחרונה היה הטוען לתואר הדוכס הגדול של באדן, לאחר שירש את בן-דודו פרידריך השני שוויתר על תוארו לאחר תום מלחמת העולם הראשונה.
משפחתו

ב-10 ביולי 1900 התחתן מקס עם מריה לואיזה, נסיכת הנובר, בתם של ארנסט אוגוסט, נסיך הכתר של הנובר ותירה, נסיכת דנמרק, ממנה נולדו לו שני ילדים:
מריה אלכסנדרה, נסיכת באדן (1902–1944), התחתנה עם וולפגנג, נסיך הסן
ברטהולד, מרקיז באדן (1906–1963), התחתן עם תאודורה, נסיכת יוון ודנמרק
בית קטן על גדות נחל השזיף

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  לורה אינגלס וילדר 
 איורים:  גארת' ויליאמס, הלן סוול 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  סאגה משפחתית, ספרות מערבית, רומן לילדים 
 הוצאה
 הוצאה:  הארפר 
 תאריך הוצאה:  20 באוקטובר 1937 
 סדרה
 סדרת ספרים:  בית קטן בערבה
 ספר קודם:  בית קטן בערבה 
 הספר הבא:  בית קטן על גדות אגם הכסף 
 
בית קטן על גדות נחל השזיף (באנגלית: On the Banks of Plum Creek) הוא רומן ילדים אוטוביוגרפי שנכתב על ידי לורה אינגלס וילדר ופורסם ב-1937. זהו הספר הרביעי מתוך תשעה הספרים בסדרת בית קטן בערבה. הוא מבוסס על כחמש שנים מילדותה של לורה כאשר משפחת אינגלס התגוררה בפלאם קריק ליד וולנט גרוב, מינסוטה, במהלך שנות ה-70 של המאה ה-19. עטיפת הספר המקורית הכריזה: "הסיפור האמיתי של משפחת חלוצים אמריקאית מאת מחברת הספר "בית קטן ביער הגדול".
תקציר העלילה

לאחר שעזבו את ביתם הקטן בערבה של קנזס, משפחת אינגלס נוסעת בעגלה מקורה למינסוטה ומתמקמת על גדות נחל השזיף. האב מחליף את שני הסוסים שלהם, פט ופטי, ואת הסייח של פט, באני, עבור מחפרה ואורווה. מאוחר יותר, הוא קונה שני סוסים חדשים כמתנות חג המולד למשפחתו, שלורה ואחותה, מרי, קוראים להם סם ודייוויד. האב בונה במהרה בית עץ חדש, מעל הקרקע, עבור משפחתו, מתוך אמונה שיבול החיטה הראשון שלהם ישלם עבור העצים והחומרים.
עכשיו כשהם גרים ליד עיירה, לורה ומרי הולכות לבית הספר בפעם הראשונה. שם הן מתיידדות וגם פוגשות לראשונה את בתו של המחסנאי של העיר, נלי אולסון, שלועגת ללורה ומרי על היותן "בנות כפר". לאחר שלורה ומרי משתתפות במסיבה בביתה של משפחת אולסון, אמן גומלת בכך שהיא מזמינה את כל הבנות למסיבה משלהן, שם נלי מתעללת בכלב של המשפחה, ג'ק, ומדברת בגסות כלפי האם.
משפחת אינגלס עוברת זמנים קשים מאוד כאשר מכת הארבה של 1874 הורסת גם את יבול החיטה המיוחל, וגם כל אפשרות ליבול מוצלח בשנה שלאחר מכן. במשך שתי עונות קציר, האב נאלץ ללכת 480 קילומטרים מזרחה כדי למצוא עבודה בחוות אחרות. בית הספר של הקהילה נסגר בעקבות האסון, ופוגע בהזדמנות של הבנות להמשיך ללמוד בבית הספר.
סופת שלגים קשה של ארבעה ימים מכה, ומעכבת את חזרתו הביתה של האב, אבל האם משחקת משחקים עם הבנות כדי לשמור על מצב רוחן. לבסוף האב מגיע הביתה; מסתבר שהוא היה במרחק קטן מהבית לאורך סופת השלגים, אבל לא הייתה לו דרך לדעת זאת בסערה המסנוורת.  הרומן מסתיים עם המשפחה המאושרת שהתאחדה בערב חג המולד.
פרסום

לאחר שנכשלה בחקלאות בדקוטה בשנות התשעים של המאה ה-19 - בצורת, מחלות ושריפות - וילדר עברה עם בעלה, אלמנזו, ובתם הצעירה, רוז, לאוזרק במיזורי. עשרות שנים מאוחר יותר, לאחר שכתבה טורים וערכה עיתון חווה אזורי, היא עודדה על ידי רוז לכתוב ספר זיכרונות על ילדותה על במערב לצורך סדרה לאומית - בעיקר מסיבות כלכליות.
וילדר כתבה את Pioneer Girl, גרסה למבוגרים של האוטוביוגרפיה שלה, ולאחר מכן הפכה אותה לסדרת הספרים שלה לאחר שלא הצליחה למכור אותה למו"לים. הייתה זו רוז שהציעה לעשות חשיבה מחדש, מה שהוביל לסדרה. חלק מהאירועים האמיתיים רוככו או הוצאו לגמרי עבור קהל צעיר יותר.
עכנון כוכבני

| עכנון כוכבני |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: צלופחאים
משפחה:: מורניים
סוג:: עכנון
מין:: עכנון כוכבני
שם מדעי
 Echidna nebulosa ‏Ahl, 1789

עכנון כוכבני (שם מדעי: Echidna nebulosa) הוא מין של צלופח ממשפחת המורניים החי באזור האינדו-פסיפי ממזרח אפריקה והים האדום עד ליפן במים רדודים עד עומק 20 מטרים. אורכו הממוצע של עכנון כוכבני הוא כ-60 סנטימטרים כאשר אורכו המקסימלי יכול להגיע ל-75 סנטימטרים. הוא בעל גוף צבעוני בניגוד לקרוביו. הוא ניזון בעיקר מסרטני קטנים. בעונת הרבייה הוא משנה את מינו מנקבה לזכר.הצעירים מצווים במים כפלנקטון צף.
הדג נפוץ כדג נוי אותו מגדלים באקווריום של מים מלוחים.
הערות שוליים

↑  עכנון כוכבני באתר הרשימה האדומה של IUCN
צ'ארלס אינגלס

| --- | --- |

 לידה:  10 בינואר 1836 קובה, ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  8 ביוני 1902 (בגיל 66) דה סמט, דקוטה הדרומית, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  De Smet Cemetery 
 השקפה דתית:  קונגרגציונליזם 
 בן או בת זוג:  קרוליין אינגלס (1 בפברואר 1860–8 ביוני 1902) 
 
צ'ארלס פיליפ אינגלס (באנגלית: Charles Phillip Ingalls‏; 10 בינואר 1836 – 8 ביוני 1902) היה חלוץ אמריקאי, חקלאי, פקיד ממשל, מוזיקאי ונגר. הוא היה אביה של לורה אינגלס וילדר, הידועה בזכות סדרת ספריה "בית קטן בערבה". הוא מתואר כדמות "Pa" בספרים ובסדרת הטלוויזיה.
חיים מוקדמים ומשפחה

צ'ארלס אינגלס נולד בקובה, ניו יורק, השלישי מבין תשעה ילדים של לנספורד ויטינג ולורה לואיז (לבית קולבי) אינגלס. הוריו של אינגלס מופיעים בתור "סבא" ו"סבתא" בספר של לורה אינגלס וילדר "בית קטן ביער הגדול".
אביו של אינגלס נולד בדנהאם, מחוז מיסיסקווי, קנדה תחתית (כיום דנהאם, קוויבק, קנדה), צאצא של הנרי אינגלס (1627–1714) שנולד בסקירבק, לינקולנשייר, אנגליה, והתיישב במושבתה מפרץ מסצ'וסטס. אמו נולדה בוורמונט והייתה צאצאית של אדמונד רייס, אחד המהגרים הראשונים שהגיעו למושבת מפרץ מסצ'וסטס. סבתו של אינגלס מצד אביו הייתה מרגרט דלאנו, צאצאית של נוסע מייפלאואר ריצ'רד וורן וכן ממשפחת דלאנו מניו יורק ואבותיו של נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט. בשנות ה-40 של המאה ה-19, כאשר אינגלס היה ילד צעיר, עברה משפחתו מניו יורק לערבת העשב הגבוה של קמפטון טאון, מעט מערבית לאלגין, אילינוי.
אינגלס גדל להיות ציד-לוכד, נגר ואיכר מוכשר. הייתה לו אהבה למוזיקה ולקריאה, והוא ניגן בכינור.
ב-1 בפברואר 1860, אינגלס התחתן עם שכנתו, קרוליין לייק קווינר. יחד, נולדו להם חמישה ילדים: מרי אמיליה (1865–1928), לורה אליזבת (1867–1957), קרוליין סלסטיה (קארי) (1870–1946), צ’ארלס פרדריק (פרדי) (1875–1876) וגרייס פרל (1877–1941).
נסיעות משפחתיות והתיישבות > ויסקונסין לנקודות מערבה

במשך כל חייו, לאינגלס הייתה "תאוות נדודים". הוא מצוטט על ידי בתו, לורה אינגלס וילדר, בסדרת ספריה "בית קטן בערבה" שאומר: "הרגל הנודדת שלי מגיעה למצב גירוד". מביתם המקורי ביערות ויסקונסין, אינגלס העביר את משפחתו לדרום מזרח קנזס, ואז חזרה לוויסקונסין; ומשם לדרום מינסוטה. לאחר מכן הם נסעו לבור אוק, איווה ולאחר מכן חזרה למינסוטה; ניתנה לו הזדמנות לעבוד עבור מסילת ברזל בטריטוריית דקוטה, והוא השתוקק לעבור שוב, מכיוון שהמשפחה נאבקה כלכלית במינסוטה. אינגלס עבר לטריטוריית דקוטה ב-1879,החל לעבוד עבור הרכבת של שיקגו ונורת' ווסטרן, והגיש בקשה לבית ברוקינגס, טריטוריית דקוטה, ב-19 בפברואר 1880.
נסיעות משפחתיות והתיישבות > דה סמט, בית אחרון

לאחר שהבטיח לאשתו, קרוליין, שהמשפחה תתיישב סוף סוף במקום אחד וילדותיו יזכו להשכלה מסודרת, בשנת 1879 החליט אינגלס להתיישב בדה סמט, טריטוריית דקוטה לשם הגיעו ממינסוטה. בחורף הראשון לאחר שהגיעה לדה סמט, התגוררה המשפחה במה שהיה ידוע כבית המודדים. לאחר החורף הראשון, אינגלס החליט לנסות חקלאות באזור סילבר לייק, מחוץ לעיר. כמה שנים לאחר מכן, הוא השיג את תביעתו על נחלה ומכר את החווה, אז בחר לחזור לדה סמט ולבנות בית ברחוב השלישי. בניית הבית החלה ב-1887 והסתיימה ב-1889. בבית הזה חי אינגלס, יחד עם אשתו ובתו מרי, בשארית ימיו. בשנת 1880 פתח אינגלס חנות למוצרים כלליים. העסק נסגר ב-1881. כאזרח כבוד של דה סמט, אינגלס מילא תפקידים נבחרים בעיירה, כולל שופט השלום וסגן השריף.
אינגלס עזר לייסד, לבנות והיה חבר פעיל בכנסיית הקהילה הראשונה בדה סמט. הדרשה הראשונה נערכה בבניין הכנסייה החדש ב-30 באוגוסט 1882. אינגלס ואשתו, יחד עם הבת הבכורה מרי, היו בין שמונת חברי האמנה המקוריים של הכנסייה.
בית מודדים, בית ראשון בטריטוריית דקוטה של משפחת צ'ארלס אינגלס
"The House That Pa Built", ממוקם ברחוב 210 3rd SW בדה סמט
האתר לשעבר של החנות של אינגלס במרכז העיר דה סמט
כיום כנסיית הברית הנוצרית והמיסיונרית, הבניין היה במקור הכנסייה הקהילתית הראשונה של דה סמט
ברובה של אבא תלוי מעל דלת בית דה סמט.
נסיעות משפחתיות והתיישבות > מותו

אינגלס מת ב-8 ביוני 1902 ממחלת לב וכלי דם, בגיל 66. לאינגלס, שהיה בונה חופשי, נערכו טקסים של הבונים החופשיים בהלווייתו. הוא נקבר בבית הקברות דה סמט, שם מאוחר יותר נקברו לצידו אשתו, קרוליין, בנותיו מרי, קארי וגרייס, כמו גם נכדו התינוק שמת בגיל 3 שבועות, בנם של בתו לורה וחתנו אלמנזו וילדר.
במדיה

אינגלס הוצג בעיבודים של "בית הקטן בערבה" על ידי:
מייקל לנדון בסדרת הטלוויזיה "בית קטן בערבה" וסרטי ההמשך שלה
מתיו לאבורטו בתור צ'ארלס צעיר בפרק העונה השלישית "מסע באביב" ובפרק העונה הרביעית "אני זוכר, אני זוכר" של סדרת הטלוויזיה
בושיי נקאמורה (קול) בלורה, סדרת טלוויזיה יפנית
ריצ'רד תומאס בשני סרטי הטלוויזיה מעבר לערבה: הסיפור האמיתי של לורה אינגלס וילדר
קמרון בנקרופט במיני-סדרה "בית קטן בערבה".
סטיב בלנשרד במחזמר
הערות שוליים

↑  Linderman, Neil (2014-08-01). "Marker placing Friday for 19th-century author's father". Olean Times Herald. נבדק ב-2024-12-24.
↑  Turnquist, Jerry (5 באוקטובר 2008). "Little House on the Prairie – Kane County Prairie, that is". Daily Herald. נבדק ב-26 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Uthoff, Sarah S. (6 בדצמבר 2018). "About The Ingalls Family – Little House on the Prairie". Little House on the Prairie. נבדק ב-18 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wilder, Laura (1971). These Happy Golden Years (Revised ed.). Harper & Row. p. 138.
↑  Potter, Constance (Winter 2003). "De Smet, Dakota Territory, Little Town in the National Archives". National Archives Prologue Magazine. 35 (4 | Genealogy Notes) – via National Archives and Records Administration.
↑  "Charles Philip Ingalls Obituary". Laura Ingalls Wilder Little House on the Prairie Definitive Guide. נבדק ב-7 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
| בית קטן בערבה |
| --- | --- | --- |
| ספרים | בית קטן ביער הגדול • בן איכרים • בית קטן בערבה (ספר) • בית קטן על גדות נחל השזיף • בית קטן על גדות אגם הכסף • החורף הארוך • עיר קטנה בערבה • שנים של זהב • בדרך הביתה (ספר) • ארבע השנים הראשונות |  |
| תוכניות טלוויזיה | בית קטן בערבה (סדרת טלוויזיה) • בית קטן בערבה (סדרת טלוויזיה, 2025) |  |
| דמויות | צ'ארלס אינגלס • קרוליין אינגלס • מרי אינגלס • לורה אינגלס ויילדר • אלמנזו ויילדר • קארי אינגלס • גרייס אינגלס • רוז ויילדר ליין |  |
| שחקני טלוויזיה | מייקל לנדון • מליסה גילברט |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 7771 7459  LCCN: no2012089022  VIAF: 254635456   WorldCat (עם VIAF): 254635456 
חלקת משפחת אינגלס, בית הקברות דה סמט, דרום דקוטה
הקבר של צ'ארלס אינגלס, בית הקברות דה סמט, דרום דקוטה
נוסחת שרמן-מוריסון

באלגברה ליניארית, הנוסחה של שרמן-מוריסון נקראת על שם ג'ק שרמן וויניפרד ג'יי מוריסון. הנוסחה מחשבת היפוך מטריצה "בעדכון מדרגה 1" למטריצה שההיפוך שלה חושב בעבר. כלומר, בהינתן מטריצה הפיכה  A והמכפלה החיצונית  uv^{\textsf {T}} של וקטורים  u ו  v, הנוסחה מחשבת 




(

A
+
u

v


T




)






)






−
1


.


{\textstyle \left(A+uv^{\textsf {T}}\right){\vphantom {)}}^{\!-1}.}

.
הנוסחה של שרמן-מוריסון היא מקרה מיוחד של הנוסחה של וודברי .
הנוסחה

נניח מטריצה ריבועית הפיכה  A\in \mathbb {R} ^{n\times n} ו-  u,v\in \mathbb {R} ^{n} הם וקטורי עמודות . אז מטריצה  A+uv^{\textsf {T}} הפיכה אם ורק אם  1+v^{\textsf {T}}A^{-1}u\neq 0 . במקרה זה,
כאשר,  uv^{\textsf {T}} הוא המכפלה החיצונית של שני וקטורי עמודה  u ו  v .
ראו גם

זהות מטריצת וודברי
משפט הפוך בינומי
הערות שוליים

↑  Sherman, Jack; Morrison, Winifred J. (1949). "Adjustment of an Inverse Matrix Corresponding to Changes in the Elements of a Given Column or a Given Row of the Original Matrix (abstract)". Annals of Mathematical Statistics. 20: 621. doi:10.1214/aoms/1177729959.
↑  Sherman, Jack; Morrison, Winifred J. (1950). "Adjustment of an Inverse Matrix Corresponding to a Change in One Element of a Given Matrix". Annals of Mathematical Statistics. 21 (1): 124–127. doi:10.1214/aoms/1177729893. MR 0035118. Zbl 0037.00901.
↑  Press, William H.; Teukolsky, Saul A.; Vetterling, William T.; Flannery, Brian P. (2007), "Section 2.7.1 Sherman–Morrison Formula", Numerical Recipes: The Art of Scientific Computing (3rd ed.), New York: Cambridge University Press, ISBN 978-0-521-88068-8, אורכב מ-המקור ב-2012-03-19, נבדק ב-2011-08-08
פיירו דה מדיצ'י

פיירו די לורנצו דה מדיצ'י (באיטלקית: Piero di Lorenzo de' Medici;‏ 15 בפברואר 1472 – 28 בדצמבר 1503), המכונה גם פיירו השוטה או פיירו חסר המזל, היה שליט רפובליקת פירנצה משנת 1492 ועד צאתו לגלות ב-1494. תום שלטונו בעיר מסמל גם את תום עידן מדיצ'י הראשון בעיר.
ילדותו

פיירו די לורנצו דה מדיצ'י היה בנם הבכור של לורנצו דה מדיצ'י (המפואר) וקלריצ'ה אורסיני (Clarice Orsini). הוא גדל לצד אחיו הצעיר ג'ובאני, שנבחר בהמשך לכהן כאפיפיור לאו העשירי, ובן דודו ג'וליו, שלימים יהפוך לאפיפיור קלמנס השביעי.
פיירו התחנך לרשת את אביו בתפקידיו כראש משפחת מדיצ'י והשליט של מדינת פירנצה, בין מחנכיו היו דמויות כמו אנג'לו פוליציאנו (אנ') או מרסיליו פיצ'ינו. עם זאת, אופיו החלש, השחצן והבלתי ממושמע הוכיח בהמשך את חוסר התאמתו לתפקיד. פוליציאנו מת מאוחר יותר מהרעלה, ב-24 בספטמבר 1494, וקיימת דעה שפיירו היה אשם במותו. פיירו היה גם מסוכסך עם בני דודיו, לורנצו וג'ובאני, שני בניו של פיירפרנצ'סקו דה מדיצ'י (אנ'), שהיו מבוגרים ועשירים ממנו.
נישואים וילדים

בשנת 1486, דודו של פיירו, ברנרדו רוצ'לאי (אנ'), ניהל עבורו משא ומתן לשאת לאישה את האצילה הטוסקנית אלפונסינה אורסיני (אנ'), וב-25 בפברואר ביצע עבורו נישואין על ידי ייפוי כוח. פיירו ואלפונסינה נפגשו רק לאחר שנתיים, במאי 1488. היא הייתה בתם של רוברטו אורסיני, רוזן טליאקוצו (אנ') וקתרינה סנסוורינו.
לזוג נולדו שלושה ילדים: קלריצ'ה (ספטמבר 1489–1528), שנישאה מאוחר יותר לפיליפו סטרוצי, לורנצו (ספטמבר 1492–1519), לימים דוכס אורבינו, ולואיזה, ילידת פברואר 1494. מרישומי הטבילה עולה כי בפברואר 1492 הייתה לו גם בת נוספת, מריה, שהייתה ככל הנראה לא חוקית.
שלטונו בפירנצה

עם מותו של אביו ב-1492, החל פיירו לכהן כמנהיגה של פירנצה. בנובמבר באותה שנה השתתף במשלחת של פירנצה במטרה להישבע אמונים לאפיפיור אלכסנדר השישי, ובהמשך גם ניסה לחזק את הקשר עם האפיפיור באמצעות הצעות נישואין עבור אחיו ג'וליאנו. באפריל 1494 כלא את שני בני דודיו, לורנצו וג'ובאני ובמאי באותה שנה גירש אותם מהעיר עם שני בני דודים נוספים.
לאחר תקופה קצרה של רגיעה יחסית, קרס שיווי המשקל השברירי בין המדינות האיטלקיות, שנבנה בעמל רב על ידי אביו של פיירו, בשנת 1494, עם החלטתו של שארל השמיני, מלך צרפת לחצות את הרי האלפים עם צבא כדי לתבוע את זכויותיו מירושה לממלכת נאפולי. מי שגרם להחלטה היה לודוביקו ספורצה, שביקש את סיועו של שארל במינויו של אחיינו לדוכס מילאנו.
לאחר שהסדיר את ענייניו במילאנו, המשיך שארל לכיוון נאפולי, ולשם כך היה צריך לעבור דרך טוסקנה, ולהשאיר שם חלק מצבאו כדי לאבטח את קווי התקשורת שלו עם מילאנו. כאשר צבאו של שארל התקרב לטוסקנה, הוא שלח שליחים לפירנצה כדי לבקש מפיירו לתמוך בתביעתו לנאפולי ולאפשר לצבאו מעבר דרך טוסקנה. פיירו חיכה חמישה ימים לפני שהשיב שפירנצה תישאר נייטרלית. הדבר לא היה מקובל על שארל, והוא החליט לפלוש לטוסקנה, החל במבצר פיביצאנו (אנ').
פיירו ניסה להוביל התנגדות לשארל, אך זכה לתמיכה מועטה מחברי האליטה הפלורנטינית, שהושפעו רבות מהכומר הדומיניקני הקנאי ג'ירולמו סבונרולה. גם בני דודיו השנואים, לורנצו וג'ובאני, חברו לשארל, ושלחו לו הודעות כדי להבטיח לו את תמיכתם וכספם. עד סוף אוקטובר, פיירו לא הצליח להשיג תמיכה בפירנצה, ובלי להתייעץ עם הסיניוריה (אנ') השלטת בעיר (מועצה נבחרת של נציגי הגילדות בעיר בת תשעה חברים), החליט לבקר את שארל במחנה שלו ולנסות לזכות בידידותו. במהלך פגישתם נעתר פיירו לכל דרישותיו של שארל, כולל כניעתם של כמה מבצרים וכן גם של העיירות פיזה וליבורנו.
כאשר חזר פיירו לפירנצה כדי לדווח לסיניוריה (אנ') על מעשיו, הוא התקבל בזעם ציבורי, והוא ומשפחתו נאלצו לברוח מהעיר ב-9 בנובמבר 1494 לוונציה. תושבי העיר בזזו את הארמון המשפחתי והקימו מחדש את הרפובליקה של פירנצה, שהחזיקה מעמד עד שנכבשה ב-1512 על ידי ג'ובאני דה מדיצ'י, האפיפיור לאו העשירי, שפתח את עידן מדיצ'י השני בעיר.
גלות ומוות

פיירו ומשפחתו ברחו תחילה לוונציה בסיועו של הדיפלומט הצרפתי פיליפ דה קומין, שומרו של שארל השמיני. כדי לכלכל את עצמם נאלצו למכור את אוסף תכשיטי מדיצ'י שאסף אביו, לורנצו המפואר. פיירו ניסה גם לשוב לפירנצה כמה פעמים, אך הבין שבני העיר לא יסכימו לקבל אותו שוב כמנהיג ולבסוף חדל לנסות.
בשנת 1503, בזמן שהצרפתים והספרדים המשיכו במאבקם על ממלכת נאפולי, טבע פיירו בנהר גריליאנו, בזמן שניסה להימלט לאחר קרב גריליאנו (אנ'), בו הפסידו בני בריתו הצרפתים. הוא נקבר במנזר מונטה קאסינו. ב-1531 עיצבו את מבנה קברו האמנים אנטוניו דה סנגאלו הצעיר (אנ') וג'ובאני באטיסטה דה סנגאלו (אנ').
ראו גם

רפובליקת פירנצה
לורנצו דה מדיצ'י
בית מדיצ'י
הערות שוליים

↑  .37 אנג'לו פוליציאנו, המשורר ההומאניסטן הפלורינטיני 1454)־,(1494 ועל־ידו ג'וליאנו הקטן, בנו של לורינצו המפואר. מתוך ציור־קיר של דומיניקו גירלאנדאיו (כנסיית סאנטה טריניטה, פירינצה), באתר kotar.cet.ac.il
↑  Medici philosopher's mystery death is solved, The Telegraph, ‏2008-02-07 (באנגלית)
1 2 3 4 5  MEDICI, Piero de’ - Enciclopedia, Treccani (באיטלקית)
↑  CORDINI, Giovanni Battista - Enciclopedia, Treccani (באיטלקית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007440388305171  BnF: cb121620517 (data)  GND: 11916437X  ICCU: CUBV110596  ISNI: 0000 0000 6631 3000  LCCN: nr93027978  RERO: 02-A024462374  SNAC: w6g524nt  SUDOC: 224633821  VcBA: 495/29647  VIAF: 46635701   WorldCat (עם VIAF): 46635701 
איטליה ב-1494
העתקה אוקלידית

העתקה אוקלידית המשלבת הזזה וסיבוב
טרנספורמציה אוקלידית או העתקה אוקלידית או איזומטריה אוקלידית היא העתקה גאומטרית של מרחב אוקלידי שמשמרת את המרחק האוקלידי (אנ') בין כל שתי נקודות.
העתקה אוקלידית כוללת סיבוב, הזזה ושיקוף וכן רצף של פעולות אלה. שיקוף מוחרג לפעמים מההגדרה של העתקה אוקלידית על ידי דרישה שההעתקה תשמר גם את האוריינטציה של אובייקטים במרחב האוקלידי. (שיקוף אינה משמרת את האוריינטציה; למשל, היא תהפוך יד שמאל ליד ימין). כדי למנוע אי בהירות, העתקה המשמרת את האוריינטציה ידועה כתנועה קשיחה או כתנועה אוקלידית.
במרחב אוקלידי דו-ממדי, תנועה קשיחה היא הזזה או סיבוב. במרחב אוקלידי תלת-ממדי, כל תנועה קשיחה ניתנת לפירוק כהרכבה של סיבוב והזזה. למעשה, לפי משפט צ'סלס (אנ'), כל תנועה קשיחה יכולה להתבטא כתנועת בורג, זאת אומרת תנועה שהיא הרכב של סיבוב והזזה למרחק (יכול להיות גם - 0) מסוים בציר הסיבוב.
לאחר תנועה קשיחה אובייקט ישמור על אותה צורה וגודל.
כל ההעתקות האוקלידיות הן דוגמאות להעתקות אפיניות. קבוצת כל ההעתקות האוקלידיות היא חבורה הקרויה חבורה אוקלידית (אנ'), המסומנת E(n) עבור מרחבים אוקלידיים מממד n. קבוצת התנועות הקשיחות נקראת החבורה האוקלידית המיוחדת, ומסומנת SE(n).
בקינמטיקה, תנועות קשיחות במרחב אוקלידי תלת-ממדי משמשות לייצוג תזוזות של גופים קשיחים.
הגדרה פורמלית

העתקה אוקלידית מוגדרת כטרנספורמציה שכאשר היא פועלת על כל וקטור v, מייצרת וקטור T(v) שעבר טרנספורמציה שצורתה
שבה RT = R−1 (כלומר, R הוא העתקה אורתוגונלית), ו-t הוא וקטור שנותן את ההזזה של הראשית.
תנועה קשיחה מקיימת גם
כלומר R אינו מייצר שיקוף, ומכאן שהוא מייצג סיבוב (העתקה אורתוגונלית משמרת אוריינטציה). ואכן, כאשר מטריצת העתקה אורתוגונלית מייצרת שיקוף, הדטרמיננטה שלה היא 1-.
נוסחת מרחק

מדידת מרחק בין נקודות, או מטריקה, נחוצה כדי לוודא שההעתקה היא קשיחה. נוסחת המרחק האוקלידי עבור Rn היא הכללה של משפט פיתגורס. הנוסחה נותנת את המרחק בריבוע בין שתי נקודות X ו-Y כסכום ריבועי המרחקים לאורך צירי הקואורדינטות, כלומר
כאשר X = (X1, X2, ..., Xn) ו-Y = (Y1, Y2, ..., Yn) והנקודה מייצגת מכפלה סקלרית.
בשימוש בנוסחת המרחק הזו, להעתקה קשיחה g : Rn → Rn יש את התכונה
הזזות והעתקות ליניאריות

הזזה של מרחב וקטורי מוסיף וקטור d לכל וקטור במרחב, כלומר זו ההעתקה
קל להראות שמדובר בהעתקהה אוקלידית על ידי הוכחה שהמרחק בין הווקטורים לאחר ההזזה שווה למרחק בין הווקטורים המקוריים:
העתקה ליניארית של מרחב וקטורי, L : Rn → Rn, משמרת צירוף ליניארי:
העתקה ליניארית L ניתנת לייצוג על ידי מטריצה, כלומר
כאשר [L] היא מטריצה בגודל n×n.
העתקה ליניארית היא העתקה אוקלידית כאשר היא מקיימת את התנאי
שהוא
נשתמש בעובדה שניתן לכתוב את המכפלה הסקלרית של שני וקטורים v.w כפעולת המטריצה vTw, כאשר ה-T מציין שחלוף מטריצה, ומתקיים
לפיכך, ההעתקה הליניארית L היא העתקה אוקלידית אם המטריצה שלה מקיימת את התנאי
כאשר [I] היא מטריצת היחידה. מטריצות המקיימות תנאי זה קרויות מטריצות אורתוגונליות. תנאי זה מחייב למעשה את העמודות של המטריצות הללו להיות וקטורי יחידה אורתוגונליים.
מטריצות המקיימות תנאי זה יוצרות חבורה תחת הפעולה של כפל מטריצות, חבורה הנקראת החבורה האורתוגונלית של מטריצות n×n, ומסומנת O(n).
נחשב את הדטרמיננטה של התנאי למטריצה אורתוגונלית ונקבל
שמראה שהמטריצה [L] יכולה להיות עם דטרמיננטה 1+ או 1-. מטריצות אורתוגונליות עם דטרמיננטה 1- הן שיקוף, ואלה עם דטרמיננטה 1+ הן סיבוב. את קבוצת המטריצות האורתוגונליות ניתן לראות כמורכבת משתי יריעות ב-Rn×n המופרדות על ידי הקבוצה של המטריצות הסינגולריות.
הקבוצה של מטריצות הסיבוב קרויה "החבורה האורתוגונלית המיוחדת" ומסומנת SO(n). זו דוגמה לחבורת לי משום שיש לה מבנה של יריעה.
אינדקס המוטיבים של הספרות העממית

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  סטית תומפסון 
 שפת המקור:  אנגלית 
 נושא:  מוטיב פולקלור, ספרות שבעל-פה 
 
אינדקס המוטיבים של הספרות העממית (באנגלית: Motif-Index of Folk-Literature) הוא אינדקס וקטלוג בן שישה כרכים של מוטיבים ספרותיים, מרכיבים בסיסיים של פולקלור, שחובר על ידי הפולקלוריסט האמריקני סטית' תומפסון (Stith Thompson). מהדורה ראשונה שלו פורסמה בשנים 1932–1936, ומהדורה מורחבת ומעודכנת בשנים 1955–1958. לפעמים מתייחסים אליו כ"אינדקס המוטיבים של תומפסון" (Thompson's motif-index). בתחומי המחקר של פולקלור משתמשים באינדקס לעיתים קרובות ביחד עם סיווג ארנה-תומפסון, גם הוא מאת סטית תומפסון, אשר מסווג מעשיות לפי טיפוסי סיפורים (tale type).
ממרכיבי האינדקס

A: מוטיבים מיתיים
A0-A99: בורא
A100-A499: אלים
A500-A599: אלים למחצה וגיבורי תרבות
A600-A899: קוסמולוגיה וקוסמוגוניה
A1000-A1099 : אסונות עולמיים
B: חיות
B0-B99 חיות מיתיות
B100-B199 חיות קסומות
C: טאבו
D: כישוף
E: המתים
F: פלאות
G: ענקים (והשטן)
H: מבחנים
J: החכמים והשוטים
K: הולכת שולל
L: מהפכי מזל
M: העתיד
N: הזדמנות וגורל
P: חברה
Q: שכר ועונש
R: שבויים ופליטים
S: אכזריות בלתי-טבעית
T: מין
U: טבע החיים
V: דת
W: תכונות אופי
X: הומור
Z: שונות
ראו גם

פולקלור - מונחים
לקריאה נוספת

Thompson, Stith. Motif-Index of Folk-Literature. Rev. and enl. ed. 6 vols. Copenhagen: Rosenkilde & Bagger, 1955–58