stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גיום אוארו
קריירת מועדונים

אוארו החל את קריירת הכדורגל שלו במחלקת הנוער של סן פיירואז מראוניון. בינואר 2004 הצטרף ללה הבר. ב-12 במאי 2004 ערך את הופעת הבכורה שלו בלה הבר בהפסד 1–2 נגד שאטורו. בעונת 2005/2006 קיבל יותר הזדמנויות בהרכב והוא הבקיע 5 שערים ב-28 משחקים. בתחילת עונת 2006/2007 הוא הושאל לגוניון, לפני כן הוא הספיק לרשום עוד 5 הופעות. בעונת 2007/2008 חזר ללה הבר ובעונה זו הפך למלך השערים של הליגה ועלה עם קבוצתו לליגת העל.
בקיץ 2008 חתם בפריז סן-ז'רמן כמחליפו של פאולטה. ב-9 באוגוסט 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בפריז בהפסד 0–1 נגד מונקו. שבוע לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 0–1 נגד בורדו. ב-18 בפברואר 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו במסגרת אירופית נגד וולפסבורג במסגרת גביע אופ"א. את עונתו הראשונה במועדון סיים אוארו עם 20 שערים ב-45 הופעות בכל המסגרות והיה שותף לאחת מעונות השיא של המועדון שכללה מקום שני בליגה והגעה לרבע גמר גביע אופ"א. לאחר הגעתו של קווין גאמיירו בקיץ 2011, התערער מעמדו של אוארו גם עקב פציעות חוזרות.
ב-9 בינואר 2013 חתם בדאליין אארבין הסינית. ב-30 במרץ 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה הסינית בתיקו 3-3 נגד שאנגחאי SIPG.
לאחר שלא הצליח להטביע את חותמו בסין שוחרר בתום עונת 2013 וחתם בז'ירונדן דה בורדו. בקיץ 2014 חתם ביאנג בויז ברן השווייצרית.
ב-18 בספטמבר 2020 חתם אוארו בפ.צ. סיון.
בקיץ 2022 חזר לראוניון וחתם בסנט-פיירואז.
קריירה בינלאומית

ב-11 באוגוסט 2010 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צרפת בהפסד 1–2 לנורווגיה. לזכותו של אוארו 5 הופעות ללא שער במדי נבחרת צרפת. בנוסף אוארו משחק בנבחרת ראוניון.
תארים

אליפות הליגה הצרפתית השנייה: 2007/2008
אליפות צרפת: 2012/2013
הגביע הצרפתי: 2009/2010
אליפות שווייץ (3): 2017/2018, 2018/2019, 2019/2020
הגביע השווייצרי: 2019/2020
מלך השערים של ליגה 2: 2007/2008
מלך השערים של ליגת העל השווייצרית: 2018/2019
דגל ואליס ופוטונה

| --- | --- |

 יחס אורך/גובה:  2:3
 הונף לראשונה:  1985
 מוטיבים עיצוביים:  דגל צרפת בקנטון שדה אדום מושחת בסאלטייר אדום על ריבוע לבן.
 גרסאות נוספות

 
דגל ואליס ופוטונה הרשמי הוא דגל צרפת, ובו עושים שימוש גופי הממשל השונים של האיים.
עם זאת, קיים דגל לא רשמי בו עושים התושבים המקומיים שימוש. דגל זה מורכב מסאלטייר (צלב אלכסוני) אדום על ריבוע לבן שנמצא על רקע אדום. בקנטון הדגל (הקצה העליון הקרוב לניצב) נמצא דגל צרפת. בגרסה אחרת של הדגל, מצויר צלב לבן במקום הסלטייר.
ג'רארד דאולופאו

ג'רארד דאולופאו לזארו (בקטלאנית-ספרדית: Gerard Deulofeu Lázaro; נולד ב-13 במרץ 1994 בריודרנס שבקטלוניה, ספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק באודינזה.
קריירה

דאולופאו נולד בריודרנס, ג'ירונה, קטלוניה. ב-2003 הצטרף לאקדמיית הנוער של ברצלונה. ב-2 במרץ 2011, כשהוא עדיין רשום בקבוצת הנוער, ערך את הופעת הבכורה שלו בברצלונה אתלטיק כאשר נכנס כמחליף בדקה 75 בניצחון 1–4 על קורדובה.
בסוף אפריל 2011 זומן לראשונה לקבוצה הבוגרת למשחק ליגה נגד ריאל סוסיאדד, אך נשאר על הספסל למשך כל המשחק בהפסד הקבוצה 1–2.
ב-3 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבכירה של ברצלונה במשחק ידידות נגד "מועדון דפורטיבו גוודלחרה".
בעונת 2012–2013 כבש דאולופאו 27 שערים במדי ברצלונה אתלטיק והציג יכולות גבוהות ובכך נבחר לשחקן השנה בליגה השנייה בספרד.
בעונת 2013/2014 הושאל דאולופאו לאברטון מהפרמייר ליג. בעונה זו ערך 25 הופעות ליגה, מרביתן כשעלה כמחליף, וכבש שלושה שערים, אחד מהם שער שוויון בדקות הסיום נגד ארסנל במשחק שהסתיים בתוצאה 1-1.
ב-14 באוגוסט 2014 הושאל דאולופאו לסביליה לעונה אחת עם אופציית רכישה.
ב-25 ביוני 2015 חתם דאופולו באברטון עבור 6 מיליון יורו. ב-23 בינואר 2017 הושאל דאולופאו למילאן עד לסוף העונה.
ב-30 ביוני 2017 נמכר בסעיף חזרה של 12 מיליון יורו לברצלונה וחתם על חוזה לשנתיים. ב-29 בינואר 2018 הושאל דאולופאו לווטפורד עד לסוף העונה. ב-11 ביוני 2018 נמכר בסעיף רכישה של 11 מיליון פאונד לווטפורד וחתם לחמש שנים.
ב-22 בפברואר 2019 הפך דאולופאו לשחקן הראשון בתולדות ווטפורד שהבקיע שלושער במסגרת הפרמייר ליג, בניצחון 1–5 על קארדיף סיטי.
ב-5 באוקטובר 2020, הצטרף דאולופאו לאודינזה מהסרייה א' בהשאלה מווטפורד. ב-30 בינואר 2021 השלים דאולופאו את המעבר לאודינזה, וחתם על חוזה לשלוש שנים וחצי.
קריירה > נבחרת ספרד

דאולופאו שיחק בנבחרות הצעירות של ספרד מהנבחרת עד גיל 16. הוא הגיע עם הנבחרת הספרדית עד גיל 17 לאליפות אירופה עד גיל 17 בשנת 2010 וזכה עם הנבחרת עד גיל 19 באליפות אירופה עד גיל 19 בשנים 2011 ו-2012. באליפות של שנת 2012 נבחר לשחקן הטורניר.
דאולופאו רשם דקות משחק גם במדי הנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד בוליביה ב-30 במאי 2014.
תארים > קבוצתיים

אליפות ספרד: 2012/13
הליגה האירופית: 2014/15
תארים > בינלאומיים

אליפות אירופה עד גיל 19 (2) 2011, 2012
תארים > אישיים

השחקן המצטיין של יורו עד גיל 19 - 2012
הערות שוליים

↑  Michael Pearlman, "Gerard Deulofeu scored Watford's first top-flight hat-trick since 1986 as they boosted their hopes of a Europa League spot by cruising to victory at Cardiff", BBC. 22 February 2019
↑  Gerard Deulofeu è un giocatore dell'Udinese < Squadra < News < Udinese, www.udinese.it
גשר המילניום גייטסהד

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  tilt bridge, גשר להולכי רגל 
 שימוש:  הולכי רגל ואופניים
 כתובת:  טיינסייד 
 מיקום:  ניוקאסל וגייטסהד מעל הנהר הטיין
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 בעלים:  Gateshead Metropolitan Borough Council 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2000
 תאריך פתיחה רשמי:  17 בספטמבר 2001 
 אדריכל:  וילקינסון אייר אדריכלים ו"גיפורד הנדסה"
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות הייטק 
 מידות
 אורך:  126 מטר
 רוחב:  8 מטר
 מידע טכני
 מִפְתָּח מרבי:  105 מטר
 קואורדינטות:  54°58′10.92″N 1°36′00″W﻿ / ﻿54.9697000°N 1.60000°W﻿ / 54.9697000; -1.60000
  (למפת אנגליה מוגדלת) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי גשר המילניום גייטסהד(למפת אנגליה רגילה) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי גשר המילניום גייטסהד
 
גשר המילניום גייטסהד (באנגלית: Gateshead Millennium Bridge) הוא גשר הטיה להולכי רגל ורוכבי אופניים העובר מעל נהר הטיין, שבאנגליה. מצידו הדרומי רובע האמנים של גייטסהד ומצידו הצפוני ניוקאסל על הטיין. הוא נפתח לציבור ב-17 בספטמבר 2001 אך פתיחתו הרשמית התקיימה רק ב-7 במאי 2002. הוא תוכנן על ידי חברת וילקינסון אייר אדריכלים (WilkinsonEyre) וחברת ההנדסה גיפורד. הגשר מכונה לעיתים כגשר העין המהבהב או גשר העין הנוצץ בשל צורתו ושיטת הטייתו. הגשר הוא המבנה ה-17 בגובהו בניוקאסל ונמוך במעט מגשר טיין הסמוך לו.
גלריה

מבט על הגשר מצידו הדרומי
מבט ליל
הגשר כאשר הונחו בנהר מכוניות כחלק מיצירת אמנות זמנית
הערות שוליים

1 2  http://www.ramboll.co.uk/projects/ruk/gateshead%20millennium%20bridge
↑  http://news.bbc.co.uk/2/hi/uk_news/england/2038662.stm
↑  http://news.bbc.co.uk/2/hi/uk_news/1976830.stm
גשר המלך פהד

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר, causeway, גשר בין-לאומי, bridge–tunnel 
 שימוש:  כלי רכב
 על שם:  פהד, מלך ערב הסעודית 
 מיקום:  מפרץ בחריין
 מדינה:  בחריין בחריין ערב הסעודית ערב הסעודית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  11 בנובמבר 1981 – 12 בנובמבר 1986 (5 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  12 בנובמבר 1986 
 חומרי בנייה:  בטון מזוין 
 עלות:  800,000,000 דולר אמריקאי 
 מידות
 אורך:  25,000 מטר
 רוחב:  23 מטר
 קואורדינטות:  26°10′57″N 50°20′09″E﻿ / ﻿26.1825°N 50.335833333333°E﻿ / 26.1825; 50.335833333333
 www.kfca.com.sa
  (למפת בחריין מוגדלת) מנאמה מוחארק עוואלי רפאע עיסא ג'בל א-דוחן איי חוואר  דורת אל-בחריין קטר ערב הסעודית  ערב הסעודית  מפרץ בחרייןגשר המלך פהד(למפת בחריין רגילה) מנאמה מוחארק עוואלי רפאע עיסא ג'בל א-דוחן איי חוואר  דורת אל-בחריין קטר ע ר ב  ה ס ע ו ד י ת  מפרץ בחרייןגשר המלך פהד
 
תמונת לוויין של הגשר. במרכזו נראה אי הדרכונים
מראה חלקי של הגשר במבט מקצהו המערבי
גשר המלך פהד (בערבית: جسر الملك فهد) הוא מערכת של גשרים וסוללות נושאי כביש באורך של 25 קילומטרים המקשרת בין ערב הסעודית לבין בחריין, על פני מפרץ בחריין, מצר הים שבין שתי המדינות.
הגשר הוא חלק מכביש 80 ברשת הכבישים הערבית הבינלאומית משריק.
הקמת הגשר

הרעיון להקים גשר בין ערב הסעודית לבחריין הועלה לראשונה בשנת 1954. בשנת 1968 הוקמה ועדה משותפת לשתי המדינות לבחינת ההיתכנות של הפרויקט ושל עלותו. ב-1975 השלים הבנק העולמי דו"ח מטעמו אודות הפרויקט המוצע.
ב-8 ביולי 1981 נחתם הסכם בין ערב הסעודית לבחריין לבניית הגשר. הבנייה החלה ב-11 בנובמבר 1981 וב-12 בנובמבר 1986 נפתח הגשר לתנועה.
הגשר נקרא על שמו של פהד, מלכה החמישי של ערב הסעודית.
בשנת 2010 עברו בגשר מדי יום 25,104 כלי רכב ו-52,450 איש בממוצע, ובסך הכל במהלך אותה שנה - 19.1 מיליון איש.
מבנה הגשר

הגשר, שרוחבו 23 מטרים, הוא מערכת הכוללת סוללות, אי מלאכותי וחמישה גשרים שאורכם הכולל הוא 12,430 מטרים. הכביש על גבי הגשר כולל שני נתיבים לכל כיוון.
הגשר מורכב משלושה קטעים:
מאל-עזיזיה מדרום לעיר ח'ובאר שבחוף ערב הסעודית עד לאי הדרכונים – אי מלאכותי שבמרכזו נמצא מעבר הגבול בין ערב הסעודית לבחריין;
מאי הדרכונים לאי אום א-נעסאן שמול חופו המערבי של האי בחריין;
מהאי אום א-נעסאן לאל-ג'סרה (אנ') שבחוף בחריין.
שטחו של אי הדרכונים (נקרא גם אי האמצע), הנחלק בין שתי המדינות, הוא 660 דונם. בנוסף לשתי תחנות גבול הכוללות מגדלים, הוקמו בו מתקני שירותים שונים ובהם שני מסגדים ושתי מסעדות על גבי מגדלים בגובה של 65 מטרים, שמהם נשקף נוף הגשר והמצר.
בבניית הגשר נעשה שימוש ב-350 אלף מטרים מעוקבים של בטון ו-47 אלף טון פלדה. עלות הבנייה, שמומנה על ידי ערב הסעודית, הגיעה ל-1.2 מיליארד דולר. הקבלן הראשי בפרויקט היה החברה ההולנדית בלסט נדם (Ballast Nedam).
גטו לבוב

| --- | --- |

גטו לבוב, אביב 1942. נשים יהודיות עומדות ליד גדר התיל
 מידע כללי
 סוג:  גטו
 מדינה:  אוקראינה
 תאריכים
 תאריך הקמה:  נובמבר 1941
 תאריך סגירה:  עד יוני 1943
 תאריך שחרור:  26 ביולי 1944
 אוכלוסייה
 צבא משחרר:  הצבא האדום
 מספר אסירים בשיא:  כ-120,000 אסירים
 השתייכות האסירים:  יהודים
 נתונים
 קואורדינטות:  49°50′22″N 24°01′58″E﻿ / ﻿49.83944444°N 24.03277778°E﻿ / 49.83944444; 24.03277778
  (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםגטו לבוב(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםגטו לבוב(למפת מחוז לבוב רגילה) לבוב צ'רבונוהראד דרוהוביץ' סטרי בוריסלב סמביר זלוטשוב ברודי ז'ובקבה ווהלין רובנו טרנופול איוואנו-פרנקיבסק זקרפטיה פוליןגטו לבוב(למפת מחוז לבוב מוגדלת) לבוב צ'רבונוהראד דרוהוביץ' סטרי בוריסלב סמביר זלוטשוב ברודי ז'ובקבה ווהלין רובנו טרנופול איוואנו-פרנקיבסק זקרפטיה פוליןגטו לבוב
 
גטו לבוב היה גטו שהקימו הנאצים בעיר לבוב (בגרמנית: למברג) שבגליציה המזרחית, פולין (כיום באוקראינה). הגטו בלבוב היה השלישי בגודלו מבין הגטאות שהקימו הנאצים בעת מלחמת העולם השנייה. הגטו אכלס עם הקמתו בנובמבר 1941, כ-120,000 יהודים. האוכלוסייה היהודית בגטו התחלפה, תוך כדי שמספר האוכלוסין הלך וירד במהירות, בשל השילוחים למחנה ההשמדה בלז'ץ ולמחנה הריכוז ינובסקה. הכלואים בגטו סבלו רעב ורציחות ספורדיות, עד חיסולו הסופי בחודש יוני 1943.
רקע

ערב מלחמת העולם השנייה הייתה קהילת לבוב השלישית בגודלה מבין קהילות יהדות פולין. בעיר ישבו כ-110,000 יהודים מתוך אוכלוסייה כוללת בעיר של כ-340,000 אזרחים, היינו כשליש מתושבי העיר. שלושה שבועות לאחר פרוץ המלחמה נכנסו הסובייטים ללבוב וסיפחו אותה לתחום שליטתם, יחד עם יתר אזורי גליציה המזרחית. בעיר ובסביבותיה נדדו באותה עת יותר ממאה-אלף פליטים יהודיים ממערב פולין הכבושה בידי הנאצים, אשר נמלטו למזרח פולין בה נהנו היהודים, לכאורה, ממעמד שווה לזה של בני לאומים אחרים תחת השלטון הסובייטי. בקיץ 1940 הוגלו רבים מהם לירכתי ברית המועצות.
עם פלישת הגרמנים לשטחי ברית המועצות ביוני 1941 במבצע ברברוסה, היה אזור העיר אחד מהראשונים שנכבשו על ידם. כעשרת אלפים יהודים ברחו מלבוב בעקבות נסיגתו של הצבא הסובייטי, אל תוככי ברית המועצות.
בעיר לבוב התקבלו הגרמנים בתרועות שמחה בידי לאומנים אוקראינים, שראו בנאצים כוח משחרר מן הכיבוש הקומוניסטי ושמחו לשתף איתו פעולה.
יחידות איינזצגרופן בסיוע אוקראינים מקומיים ארגנו פוגרום רחב-היקף ביהודי העיר, באמתלה של תגמול על רציחות ה-נ.ק.ו.ד. במהלך הפוגרום, בסוף יוני ותחילת יולי 1941, נרצחו כ-4,000 יהודים, וכן אינטלקטואלים ומרצים מאוניברסיטת לבוב. בפוגרום נוסף שנערך ב-25 ביולי תחת השם "ימי פטליורה", על שם המנהיג האוקראיני סימון פטליורה שנרצח בידי מתנקש יהודי, נרצחו כ-2,000 יהודים נוספים שהוצעדו לבורות ירי בבית העלמין היהודי ובכלא לונצ'קי.
החל מיולי 1941 הוכרחו היהודים לסמן עצמם בסרט זרוע עם מגן דוד כחול, והוקם יודנרט בעיר שבראשו הועמד יוסף פרנס. ב-2 באוקטובר נלקחו 500 העובדים היהודים הראשונים לעבודות כפייה למען תעשיית החימוש הגרמנית, והועסקו בהקמת מחנה עבודה ברחוב ינובסקה (שנודע כמחנה ינובסקה).
יוסף פרנס ראה את תפקידו כהגנה על האינטרסים של היהודים ולא כעושה דברם של הגרמנים. הוא סירב לשתף פעולה עם הגרמנים באספקת יהודים לעבודות כפייה, ולכן הוצא להורג בסוף אוקטובר 1941 ובמקומו הועמד בראש היודנרט אברהם רוטפלד. רוטפלד מת חודשים ספורים לאחר מכן, בפברואר 1942, ובראש היודנראט הועמד הנריק לנדסברג.
הגטו > הקמה

ב-8 בנובמבר 1941 הוצא צו המורה על הקמת "רובע מגורים יהודי" בלוויית מפה המסמנת את תחומי הרובע וכן לוח זמנים לביצוע שכלל תוכנית, על פיה אמורה העיר להיות "נקייה מאלמנטים יהודיים" עד 14 בדצמבר. במקביל החלה המשטרה הגרמנית בסלקציה של יהודים, ובמבצע שנקרא "האקציה תחת הגשר" נבחרו ונורו למוות כ-5,000 קשישים וחולים.
בדצמבר הושלם מבצע הקמת הגטו, ואוכלס בקרוב ל-120,000 יהודים.
הגטו > האקציות והמשלוחים

גטו לבוב וגטו לובלין היו הראשונים מהם אורגנו משלוחים למחנות ההשמדה במסגרת "מבצע ריינהרד". בלבוב שימשה חצר בית הספר סובייסקי כמקום ריכוז ואיסוף, שם נערכה סלקציה שלאחריה הועברו אלה שנמצאו בלתי כשירים לעבודה – בעיקר זקנים, נשים וילדים – לתחנת הרכבת קלפארוב שליד מחנה ינובסקה, וממנה יצאו המשלוחים למחנה ההשמדה בלז'ץ. בין 16 במרץ ל-1 באפריל 1942 שולחו כ-15,000 מתושבי גטו לבוב להשמדה בבלז'ץ.
לאחר סדרת משלוחים אלה נותרו בגטו כ-86,000 תושבים רשומים (ובנוסף מספר לא ידוע של שוהים בלתי רשומים). בגטו הוקמו סדנאות עבודה, ורבים הועסקו גם בעבודות כפייה מחוץ לתחומי הגטו, בעיקר במחנה ינובסקה. ב-23 ו-24 ביוני נלקחו כ-2,000 יהודים נוספים לינובסקה; רק 120 מהם הועסקו בעבודות כפייה, וכל היתר נורו במקום.
במהלך חודש אוגוסט 1942 נערכה "האקציה הגדולה" בגטו. בהנחיית האס אס ובסיוע משמרות אוקראינים והמשטרה היהודית רוכזו היהודים במספר נקודות איסוף בעיר – כיכר תאודור, חצר בית הספר סובייסקי, והרחבה בחזית מחנה ינובסקה. כ-1,600 מתוכם נבררו לעבודה במחנה ינובסקה, כ-1,000 נורו עוד בתחומי הגטו (ביניהם ילדי בית היתומים והחולים מבתי החולים), והיתר – כ-50,000 בני אדם – נשלחו להשמדה בעשרה משלוחים לבלז'ץ. עם סיום "האקציה הגדולה", ב-1 בספטמבר 1942, הוצא להורג בתלייה ראש היודנראט הנריק לנדסברג, יחד עם אנשי המשטרה היהודית.
בגטו נותרו לאחר האקציה כ-35,000 איש, מהם כ-15,000 "שוהים בלתי חוקיים". שטח הגטו הצטמצם לכדי מחצית משטחו המקורי, ובאופן רשמי היו יכולים לשהות בו רק בעלי אישורי עבודה. הגטו היה תחת שמירה כבדה ומוקף בגדרות תיל. המזון היה חסר, אספקה רפואית לא הייתה כלל, והתנאים התברואתיים ירודים ביותר. בסתיו 1942 פרצה מגפת טיפוס בגטו והפילה חללים רבים.
ב-18 בנובמבר 1942 נערכה סלקציה נוספת, במהלכה נבררו כ-5,000 יהודים "בלתי פרודוקטיביים" ונשלחו לבלז'ץ. בית החולים היהודי חוסל ומנהלו, ד"ר קורצרוק, הועבר למחנה ינובסקה. באקציה נוספת שנערכה בין ה-5 ל-7 בינואר הוצאו להורג בין כ-15,000 לכ-20,000 איש בחולות שליד ינובסקה, בכללם שארית חברי היודנרט שפורק. בתים בגטו הועלו באש על ידי הנאצים במטרה להוציא מסתתרים ממחבואיהם.
הגטו > חיסול הגטו

הגטו הוכרז כ"מחנה עבודה" בו היו יכולים לשהות רק כאלה שחיוניים לעבודה למען המאמץ המלחמתי. עדיין, חסו בו במסתור עוד אי-אלו שוהים בלתי חוקיים שחמקו מן האקציות. ב-1 ביוני 1943 הוחלט על חיסול סופי של הגטו, במאמץ משותף של האס אס, כוחות משטרה גרמנים ואוקראינים, ונוער היטלריוגנד. בין היהודים התארגנה התנגדות חמושה, שהצליחה להסב מספר אבדות בקרב כוחות אלה. כוחות האס אס והמשטרה פוצצו בניינים ובונקרים תת-קרקעיים ששימשו מסתור ליהודים, חיסלו כ-3,000 יהודים בתחומי הגטו, ושילחו כ-7,000 אחרים למחנה ינובסקה שם עברו סלקציה. מרביתם נורו במקום, וככל הנראה היו גם שנשלחו למחנה ההשמדה סוביבור.
אחרוני יהודי לבוב רוכזו בינובסקה והוצאו להורג ב-18 בנובמבר 1943.
כאשר נכנס הצבא האדום לעיר ב-26 ביולי 1944, נמצאו בלבוב וסביבותיה בין כ-200 לכ-300 יהודים ששרדו במסתור.
לקריאה נוספת

מרק הרמן, מהרי האלפים עד ים סוף, הוצאת הקיבוץ המאוחד ובית לוחמי הגטאות, 1985, עמ' 14–45.
אהרון וייס, הערך: גטו לבוב, האנציקלופדיה של השואה, כרך ג', תל אביב: ספרית פועלים, 1990, עמ' 599–601.
דוד כהנא, יומן גטו לבוב, ירושלים: הוצאת יד ושם, תשל"ח 1978.
חיילים גרמנים נאצים מתעללים בקשיש יהודי בגטו (צולם על ידי חייל גרמני נאצי)
יהודים בגטו לבוב, 1941
גשר המים של מגדבורג

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר מים, גשר פלדה, girder bridge, גשר רב־מפלסי 
 מיקום:  מגדבורג 
 מדינה:  גרמניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1997–2003 (כ־6 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  2003 
 מידות
 אורך:  918 מ' 
 מידע טכני
 מִפְתָּח מרבי:  106 מ' 
 קואורדינטות:  52°13′50″N 11°42′08″E﻿ / ﻿52.230533333333°N 11.702336111111°E﻿ / 52.230533333333; 11.702336111111
  (למפת סקסוניה-אנהלט מוגדלת) מגדבורג האלה דסאו ויטנברג ביטרפלד-וולפן הלברשטאדט שטנדאל וייסנפלס ברנבורג מרסבורג ברנדנבורג ב. סקסוניה תורינגיה סקסוניה התחתונה גשר המים של מגדבורג(למפת סקסוניה-אנהלט רגילה) מגדבורג האלה דסאו ויטנברג ביטרפלד-וולפן הלברשטאדט שטנדאל וייסנפלס ברנבורג מרסבורג ברנדנבורג ב. סקסוניה תורינגיה סקסוניה התחתונה גשר המים של מגדבורג
 
מפת האזור
גשר המים של מגדבורג (בגרמנית Wasserstraßenkreuz Magdeburg; "צומת דרכי מים מגדבורג") הוא גשר מים המאפשר מעבר של ספינות בין שתי תעלות שיט חשובות בגרמניה. אורך הגשר החוצה את נהר אלבה הוא כ-918 מטר ובנייתו הושלמה בשנת 2003.
רקע

הגשר מחבר בין שתי תעלות המים אלבה-האבל ומיטלנדקנל אשר קרובות האחת לשנייה באזור מגדבורג ומובילות לאזור תעשייה מקומי.
הצעות ראשונות לחיבור שתי התעלות הועלו כבר בשנת 1919, אולם רק בשנת 1938 החלו העבודות הראשונות. עבודות אלה הופסקו כמעט מיידית בעקבות מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה, חולקה גרמניה וממשלת גרמניה המזרחית ביטלה את הפרויקט.
לאחר איחוד גרמניה, חודש הפרויקט. הבנייה החלה בשנת 1997 והסתיימה כעבור שש שנים. עלות הבנייה הייתה קרובה לחצי מיליארד אירו. עשרים וארבעה אלף טונות של פלדה וכשישים ושמונה אלף מטרים מעוקבים של בטון נדרשו לבניית הגשר.
לפני פתיחת הגשר נדרשו ספינות בנתיב זה לנוע במעקף שאורכו היה מעל לשנים עשר קילומטרים. כדי להתגבר על הפרשי הגובה בין הגשר לתעלות, הותקנו בשני צידי הגשר תאי שיט.
בגשר הותקנו מדרכות משני צידי התעלה לטובת הולכי רגל ורוכבי אופניים.
נתונים טכניים

אורך: 918 מטר (228 מעל מים ו-690 מעל יבשה)
רוחב תעלת המים: 34 מטר
עומק התעלה: 4.25 מטר
תחילת בניה: 1997
סיום בניה: 2003
דגל ויומינג

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל מדיני ואזרחי
 קבלת מעמד רשמי:  1917
 מוטיבים עיצוביים:  דגל כחול שבמרכזו צללית לבנה של ביזון אמריקאי, סביב השדה הכחול מצוי גבול בצבעי לבו ואדום ובמרכז הצללית מצוי סמל מדינת ויומינג.
דגל מדינת ויומינג (באנגלית: "Flag of Wyoming") הוא דגל כחול שבמרכזו צללית לבנה של ביזון אמריקאי. סביב השדה הכחול מצויה מסגרת לבנה ואדומה.
במרכז צללית הביזון מצוי סמל מדינת ויומינג כמעין חתימת בקר.
הדגל הנוכחי נבחר בשנת 1917 לאחר תחרות שנערכה במדינה.
גיום אלמונט

גיום אלמונט (בהולנדית: Guillaume Elmont; נולד ב-10 באוגוסט 1981) הוא ג'ודוקא עבר הולנדי אשר התחרה בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג.
קריירה

אלמונט התחרה שלוש פעמים במשחקים האולימפיים בשנים 2004, 2008 ו-2012. בבייג'ינג 2008 הוא סיים במקום החמישי לאחר שהפסיד לטיאגו קמילו הברזילאי בקרב על מדליית הארד.
אלמונט מחזיק בשתי מדליות מאליפויות העולם, מדליית זהב (2005) ומדליית ארד (2007). באליפויות אירופה הוא זכה בחמש מדליות, מדליית כסף (2008) וארבע מדליות ארד (2006, 2007, 2010 ו-2015).
במהלך הקריירה זכה אלמונט במדליות רבות בטורנירים מהסבב העולמי, וביניהן שתי מדליות זהב מטורניר פריז היוקרתי.
גיום הוא אחיו של דקס אלמונט, גם הוא ג'ודוקא מקצועי.
ב-8 באוקטובר 2015 הודיע גיום אלמונט על פרישה מג'ודו תחרותי עקב פציעה.
הישגים בטורנירים בסבב העולמי

| שנה | טורניר | מקום | קטגוריית משקל |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002 | A-Tournament Dutch Open Rotterdam | 1 | עד 81 ק"ג |
| 2003 | A-Tournament Rome | 1 | עד 81 ק"ג |
| 2004 | Super A-Tournament Tournoi de Paris | 5 | עד 81 ק"ג |
| 2004 | A-Tournament Prague | 1 | עד 81 ק"ג |
| 2005 | Super World Cup Tournoi de Paris | 1 | עד 81 ק"ג |
| 2005 | Super World Cup Hamburg | 2 | עד 81 ק"ג |
| 2007 | Super World Cup Tournoi de Paris | 1 | עד 81 ק"ג |
| 2009 | Grand Prix Abu Dhabi | 2 | עד 81 ק"ג |
| 2009 | Grand Slam Tokyo | 5 | עד 81 ק"ג |
| 2010 | IJF Grand Slam Rio de Janeiro | 2 | עד 81 ק"ג |
| 2010 | Grand Prix Rotterdam | 1 | עד 81 ק"ג |
| 2011 | Grand Slam Paris | 2 | עד 81 ק"ג |
| 2014 | Grand Slam Baku | 1 | עד 90 ק"ג |
| 2015 | Grand Prix Zagreb | 3 | עד 90 ק"ג |
הערות שוליים

↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
↑  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
גביע התערוכה הבינלאומית בגלאזגו

| --- | --- |
 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  1901
 תאריך פירוק:  1902
 מספר מתמודדים:  4
 מדינות משתתפות:  אנגליה אנגליה   סקוטלנד סקוטלנד
 הכי הרבה זכיות:  גלאזגו ריינג'רס, סלטיק (1)
 
גביע התערוכה הבינלאומית בגלאזגו (באנגלית: Glasgow International Exhibition Cup) היה טורניר כדורגל שאורגן בשנת 1901 כחלק מהתערוכה הבינלאומית השנייה בגלאזגו, סקוטלנד. הזוכה המקורית בגביע הייתה גלאזגו ריינג'רס, שניצחה את סלטיק במשחק הגמר.
לאחר אסון אייברוקס הראשון ב-1902 ארגנו הריינג'רס טורניר לשם גיוס כספים שיועדו לתשלום פיצויים למשפחות הקורבנות. ריינג'רס הכריזו כי גביע התערוכה הבינלאומית, בו זכו שנה לפני כן, יוענק לקבוצה הזוכה בטורניר. לריינג'רס וסלטיק הצטרפו אברטון וסנדרלנד האנגליות. במשחקי חצי הגמר ניצחו הריינג'רס וסלטיק את אברטון וסנדרלנד בהתאמה, ובגמר ניצחו סלטיק אחרי ניצחון 2-3 על היריבה העירונית.
בסוף אותה העונה, הופתעו אנשי סלטיק כאשר מנהלי ריינג'רס הגיעו לאסוף את הגביע, לאחר שציפו לקבלו בחזרה. סלטיק האמינו כי הם הבעלים החוקיים של הגביע, לאחר שזכו בו בצורה הוגנת בתחרות רשמית. עורכי הדין של שני המועדונים החלו בהתכתבות ביניהם, כשכל צד טוען לבעלותו על הגביע. השמועה גורסת כי מכתבים מריינג'רס עם דרישה לקבל את הגביע מתקבלים בסלטיק עד היום.
ראו גם

גביע מונגו הקדוש
גביע היבשת

| --- | --- |
 ענף:   הוקי קרח
 תאריך ייסוד:  2010
 ארגון מפעיל:  KHL
 מספר מתמודדים:  2
 מדינות משתתפות:  רוסיה רוסיה   הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין   קרואטיה קרואטיה   סלובקיה סלובקיה   קזחסטן קזחסטן   בלארוס בלארוס  
 יבשת:  אירואסיה
 זוכה:  צסק"א מוסקבה
 הכי הרבה זכיות:  צסק"א מוסקבה (6 זכיות)
 http://www.khl.ru
 
גביע היבשת על שם ויקטור טיכונוב (ברוסית: Кубок Континента им. В.В. Тихонова) הוא גביע המוענק בליגת ה-KHL מדי שנה, מאז 2010, לקבוצה שסיימה את העונה הסדירה במאזן הטוב ביותר בליגה.
מאזן הקבוצות נקבע לפי הניקוד שצברו בטבלה. אם יש שוויון בסיום העונה, שובר השוויון הוא מספר הניצחונות של כל קבוצה. כיוון שהזוכה בגביע היא בעלת המאזן הטוב ביותר בליגה, היא זוכה כפועל יוצא מכך ביתרון ביתיות לאורך כל הפלייאוף. למרות זאת, רק פעם אחת הזוכה בגביע הצליחה לממש את יתרונה ולזכות גם בגביע גגארין.
הזוכות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
קבוצה שזכתה בגביע גגארין.
קבוצה שהעפילה לגמר גביע גגארין.
קבוצה שהפסידה בגמר החטיבה.
קבוצה שהפסידה בסיבוב הראשון בפלייאוף.
| עונה | קבוצה | נקודות בטבלה | תוצאה בפלייאוף | כמות זכיות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009/10 | סלבאט יולאייב אופה | 129 | הפסידה בגמר החטיבה לאק בארס קאזאן | 1 |
| 2010/11 | אוונגרד אומסק | 118 | הפסידה בחצי גמר החטיבה למטאלורג מגניטוגורסק | 1 |
| 2011/12 | טרקטור צ'ליאבינסק | 114 | הפסידה בגמר החטיבה לאוונגרד אומסק | 1 |
| 2012/13 | סק"א סנקט פטרבורג | 115 | הפסידה בגמר החטיבה לדינמו מוסקבה | 1 |
| 2013/14 | דינמו מוסקבה | 115 | הפסידה בסיבוב הראשון ללוקומוטיב ירוסלבל | 1 |
| 2014/15 | צסק"א מוסקבה | 139 | הפסידה בגמר החטיבה לסק"א סנקט פטרבורג | 1 |
| 2015/16 | צסק"א מוסקבה | 127 | הפסידה בגמר גביע גגארין למטאלורג מגניטוגורסק | 2 |
| 2016/17 | צסק"א מוסקבה | 137 | הפסידה בחצי גמר החטיבה ללוקומוטיב ירוסלבל | 3 |
| 2017/18 | סק"א סנקט פטרבורג | 132 | הפסידה בגמר החטיבה לצסק"א מוסקבה | 2 |
| 2018/19 | צסק"א מוסקבה | 104 | ניצחה את אוונגרד אומסק בגמר גביע גגארין אחרי 4-0 בסדרה | 4 |
| ‏2019/20 | צסק"א מוסקבה | 94 | העונה הופסקה בעקבות מגפת הקורונה ברוסיה | 5 |
| ‏2020/21 | צסק"א מוסקבה | 91 | הפסידה בגמר גביע גגארין לאוונגרד אומסק | 6 |
ראו גם

גביע הנשיאים (NHL)
גיום, נסיך לוקסמבורג

גיום, נסיך לוקסמבורג (Guillaume vu Lëtzebuerg; נולד ב-1 במאי 1963) הוא בנו השלישי של ז'אן, הדוכס הגדול של לוקסמבורג.
ביוגרפיה

גיום נולד ב-1 במאי 1963 בטירת בצדורף, לז'אן, הדוכס הגדול של לוקסמבורג ולז'וזפין שארלוט, נסיכת בלגיה, בתם של לאופולד השלישי, מלך הבלגים ואסטריד, נסיכת שוודיה. גיום התחנך בלוקסמבורג ובשווייץ, ובהמשך למד בגרנובל בצרפת. לאחר מכן למד גיום באוניברסיטת אוקספורד בבריטניה, ובאוניברסיטת ג'ורג'טאון בארצות הברית, שם סיים את לימודיו בשנת 1987. לאחר מכן עבד גיום כחצי שנה בקרן המטבע הבינלאומית בוושינגטון, ובהמשך עבד כשנתיים בנציבות האירופית. כיום עובד גיום כמנהל בחברת ארסלורמיטאל הצרפתית.
ב-8 בספטמבר 1994 התחתן גיום עם סיבילה סנדרה ויילר. סיבילה היא בתם של פול-אניק ויילר, בנה של הדוגמנית היווניה אליס ביפלאקו, ושל דונה אולימפיה טורולוניה די סיביטלה-ססי, בתה של ביאטריס, נסיכת ספרד. ב-24 בספטמבר קיבלה סיבילה את התואר "נסיכת לוקסמבורג".
משפחתו

ב-8 בספטמבר 1994 התחתן גיום עם סיבילה, נסיכת לוקסמבורג, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
פאול לואי, נסיך נסאו (נולד ב-1998)
לאופולד, נסיך נסאו (נולד ב-2000)
שארלוט, נסיכת נסאו (נולד ב-2000)
ז'אן, נסיך נסאו (נולד ב-2004)