stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוברט קופר גריר
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית > פסק דין "תיקי הפרס"

במהלך מלחמת האזרחים הפסיק גריר לקיים את סבבי השיפוט שלו ב-1862, וב-1863 הוא כתב את פסק הדין ב"תיקי הפרס" בו נקבע שהחלטתו של הנשיא לינקולן על הטלת הסגר על נמלי הדרום תאמה את החוקה. בימים טרם פרוץ המלחמה, סירב הנשיא לינקולן לבקש מהקונגרס להכריז על מלחמה באופן רשמי. אם היה נוקט בצעד כזה, האמין לינקולן, שהוא עלול היה להעניק הכרה לקונפדרציה כאומה עצמאית ולגרום לפירוקו של האיחוד. כמפקד העליון, פעל לינקולן כאילו הוכרזה מלחמה, ובתוקף זאת הוא הוציא הוראה להטלת סגר על נמל הדרום כדי לסייע למאמץ המלחמתי של הצפון. המתנגדים לצעדיו של לינקולן ראו בסגר כצעד פיראטי גרידא, שכן באופן רשמי לא הוכרז על המלחמה. מנגד, טענו תומכי ההחלטה שהמלחמה התרחשה הלכה למעשה, לא על סמך שום הכרזה רשמית והצדיקו את הטלת הסגר על נמלי הדרום ותפיסת הספינות שניסו להפר אותו.
אחד מהדברים המעטים שגריר בז להם יותר מההתנגדות לעבדות היה פירוקו של האיחוד. בחוות דעתו בפסק הדין "תיקי הפרס" הוא תמך בלינקולן. "מלחמת אזרחים אף פעם לא מוכרזת באופן רשמי", הוא כתב. "היא הופכת לכזאת מתוקף הנסיבות - מספרם, כוחם ואופן הארגון של האנשים שפותחים בה וממשיכים אותה". אף על פי שהקונגרס לא הכריז על מלחמה באופן רשמי, בפועל התנהלה מלחמה, סבר גריר, "קיומה המעשי היא עובדה בחיינו הפנימיים שבית המשפט חייב לקחת בחשבון". כך, בצטטו את סמכות הנשיא על פי החוקה לעשות שימוש בכוח צבאי להגנת האיחוד, אישר גריר את תקפות צעדיו הטקטיים של לינקולן. במה שהגדירו רבים את ההחלטה השיפוטית החשובה ביותר במהלך המלחמה, תקע גריר פגיון בליבן של הקונפדרציה ושל מוסד העבדות.
חייו אישיים ומותו

לגריר ולרעייתו, איזבל רוז, נולדו חמש בנות ובן אחד. בנו, ויליאם פוטר גריר, שהיה רופא בצבא ארצות הברית, נהרג בפיצוץ באוניית קיטור ב-1866.
על אף שלושה מקרים של שבץ מוחי שלקה בהם ב-1867, המשיך גריר לכהן על כס השיפוט עד 1870, כאשר בשלב זה בריאותו התדרדרה והוא הגביל באופן דרסטי את נוכחותו בדיוני בית המשפט. הוא פרש מכהונתו רק לאחר שעמיתיו דחקו בו לעשות כן והוא פרש ב-31 בינואר אותה שנה.
רוברט קופר גריר נפטר ב-25 בספטמבר 1870 בפילדלפיה. הוא נטמן בבית הקברות וסט לאורל היל שבבלה קינווד הסמוכה.
הערות שוליים

↑  "APS Member History". search.amphilsoc.org.
↑  Cook v. Moffat, 46 U.S. 295 (1847) - Justia
↑  United States Supreme Court - 54 U.S. 71 - RICHMOND FREDERICKSBURG AND POTOMAC RAILROAD COMPANY  v.  LOUISA RAILROAD COMPANY
↑  Dred Scott v. Sandford - Separate Opinion by Robert Cooper Grier
↑  James Buchanan, Inaugural Address Online by Gerhard Peters and John T. Woolley, The American Presidency Project
↑  Prize Cases - Opinion of the Court by Robert Cooper Grier
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007359591905171  ISNI: 0000 0000 2495 8767  LCCN: n85367629  NARA: 10570278  SNAC: w6pr965r  VIAF: 43303578   WorldCat (עם VIAF): 43303578
רוג'ר גלובר

| --- | --- |

במהלך קונצרט בניו יורק, 2002.
 לידה:  30 בנובמבר 1945 (בן 78) פוויס ויילס, בריטניה
 שם לידה:  Roger David Glover 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת, ויילס 
 תקופת הפעילות:  מ-1964
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מידלסקס, בית ספר תיכון הארו 
 עיסוק:  בסיסט, כותב שירים, מפיק
 סוגה:  רוק כבד, הבי מטאל, בלוז רוק, רוק מתקדם, פופ רוק
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה בס, גיטרה, שירה, קלידים, מפוחית פה, סקסופון
 שיתופי פעולה בולטים:  אפיסוד סיקס, דיפ פרפל, ריינבו, Gillan & Glover
 צאצאים:  Gillian Glover 
 מספר צאצאים:  3 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
רוג'ר דייוויד גלובר (באנגלית: Roger David Glover; נולד ב-30 בנובמבר 1945) הוא בסיסט בריטי. גלובר נודע בעיקר כבסיסט של להקת הרוק הכבד דיפ פרפל, שם היה חבר, בין היתר, בהרכבה השני והמצליח.
ביוגרפיה > שנים מוקדמות

גלובר נולד בוויילס שבבריטניה. הוא עבר עם משפחתו לסנט הלנס לפני שהתיישבו בדרום קנזינגטון כשהיה בגיל עשר. באותו הזמן, התחיל גלובר להתעניין במוזיקת הרוק, ועוד לפני שהגיע לגיל 13, כבר התחיל לנגן בגיטרה. מאוחר יותר, עבר למחוז הצפוני בלונדון, פינר. כשהיה בתיכון בהארו הקים את להקתו הראשונה, "Madisons", יחד עם מספר חברים, שמאוחר יותר התמזגה ללהקה אחרת בשם "Episode Six" שאחד מחבריה היה איאן גילן. בשנת 1969, גילן וגלובר פרשו מהלהקה והצטרפו ללהקת דיפ פרפל.
ביוגרפיה > דיפ פרפל

גלובר בילה ארבע שנים בלהקה כבסיסט בהרכבה השני, אשר זכה להצלחה אמנותית ומסחרית גדולה, עם אלבומים כמו Deep Purple in Rock ו-Machine Head שנחשבים עד היום לאלבומי מופת ברוק הכבד. גלובר היה הכותב של הריף המפורסם בשיר "Maybe I'm a Leo", לאחר ששמע את שירו של ג'ון לנון "?How Do You Sleep".
ביוגרפיה > קריירת סולו

במהלך שנות השבעים הפיק גלובר אלבומים של להקות רבות, בהן ג'ודס פריסט, Nazareth ,Elf ועוד.
בשנת 1974 פרש גלובר מדיפ פרפל, בהמשך השנה הוציא גלובר את אלבום הסולו הראשון שלו "Butterfly Ball", וב-1974 הוציא אלבום שני בשם "Elements".
משנת 1979 עד 1984 שימש גלובר כבסיסט, כותב השירים והמפיק של להקתו של ריצ'י בלקמור ריינבו, אותה הקים בלקמור לאחר שפרש מדיפ פרפל.
ב-1983 הוא הקליט את אלבומו השלישי "Mask", שיצא לאור שנה לאחר מכן.
ביוגרפיה > בחזרה לדיפ פרפל לצד קריירת סולו

באפריל 1984, שבה דיפ פרפל לפעילות, כשגלובר מצטרף אליה, שם הוא ממשיך לנגן עד היום.
ב-1988 הקליטו הוא ואיאן גילן אלבום משותף בשם "Accidentally on Purpose".‏ 18 שנים מאוחר יותר, ניגן גלובר במסע הופעות קצר שערך גילן.
ב-2001 השתתף גלובר יחד עם נגני בס נוספים וחברי להקת "Gov't Mule" באלבום מחווה לוודי אלן "The Deep End", שמת ב-2005.
ב-2002 הוציא את אלבומו הרביעי "Snapshot", תחת השם "Roger Glover & The Guilty Party". באלבום משתתפים בין היתר רנדל ברמבלט, כמו כן בתו של גלובר, ג'יליאן.
ב-2011 הוציא את אלבומו השישי "If Life Was Easy".
חיים אישיים

גלובר מתגורר בשווייץ יחד עם בת זוגו מרים. ב-2009 נולדה להם בת בשם לוסינדה. גלובר הוא גרוש, ויש לו בת מנישואיו הקודמים בשם ג'יליאן.
דיסקוגרפיה

עם דיפ פרפל
ראו: דיסקוגרפיה של דיפ פרפל לפי הרכבים
עם להקת אפיסוד סיקס
Put Yourself In My Place‏ (1987)
BBC Radio 1 Live 1998/1969‏ (1997)
The Complete Episode Six‏ (1991)
Cornflakes and Crazyfoam‏ (2002)
Love, Hate, Revenge‏ (2005)
אלבומי סולו
The Butterfly Ball and the Grasshopper's Feast‏ (1974)
Elements‏ (1978)
Mask‏ (1984)
Accidentally on Purpose (עם איאן גילן, 1988)
Snapshot‏ (2002)
If Life Was Easy‏ (2011)
עם להקת ריינבו
Ritchie Blackmore's Rainbow‏ (1975)
Rising‏ (1976)
Long Live Rock 'N' Roll‏ (1978)
Down To Earth‏ (1979)
Difficult To Cure‏ (1981)
Straight Between The Eyes‏ (1982)
Bent Out Of Shape‏ (1983)
Stranger In US All‏ (1995)
קרלין (פינסק)

| --- | --- |

העיירה קרלין והריסות חומת הטירה במאה ה-19. רישום של נפוליאון אורדה
 מדינה:  בלארוס בלארוס
 וובלסט:  ברסט (מחוז) ברסט
 ראיון:  פינסק
 עיר אם:  פינסק
 קואורדינטות:  52°07′00″N 26°06′00″E﻿ / ﻿52.11666667°N 26.1°E﻿ / 52.11666667; 26.1 
 אזור זמן:  UTC+3
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בלארוס מוגדלת) מינסק פינסק ברסט הומל גרודנו מוהילב ויטבסק אוקראינה פולין ליטא לטביה רוסיהקרלין(למפת בלארוס רגילה) מינסק פינסק ברסט הומל גרודנו מוהילב ויטבסק אוקראינה פולין ליטא לטביה רוסיהקרלין(למפת מחוז ברסט רגילה) ברסט ברנוביץ' פינסק קוברין ברזה קרטוסקה  לוניניץ גרודנו מינסק ה ו מ ל  אוקראינה פוליןקרלין(למפת מחוז ברסט מוגדלת) ברסט ברנוביץ' פינסק קוברין ברזה קרטוסקה  לוניניץ גרודנו מינסק ה ו מ ל  אוקראינה פוליןקרלין  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
קרלין (בבלארוסית: Карлін, בעבר: קרולין) הוא פרבר של העיר פינסק, בלארוס. שטעטל יהודי, ערש הולדתה של חסידות קרלין.
היסטוריה

קרלין (קרולין) נוסדה ב־1690 כעיר עצמאית, ונקראה על שם מייסדה, יאן קרול דולסקי. ב־1695 הקים דולסקי במקום כנסייה, המשמשת כיום כאולם קונצרטים, ואחוזה מבוצרת. הוא גם אפשר ליהודים להתיישב באזור.
שליטי הכפר בראשית המאה ה-18, בני משפחת וישניובייצקי הרחיבו את הטירה, וביססו את ההתיישבות במקום. ב־1706 נכבש המקום ונשרף עם הטירה שבו בידי הצבא השוודי. בהמשך שוקם הכפר בידי מתיישבים בני הסביבה, ובמהלך המאה התבססה בו אוכלוסייה משמעותית. במסגרת חלוקת פולין השנייה, הועברה קרלין בשנת 1793, לידי רוסיה. ובשנת 1799 איחדו השלטונות הרוסים את קרלין לתוך פינסק כפרבר.
יהודי קרלין

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
יהודי קרלין > רבני העיר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
רבי יעקב מאיר פדווא, אב"ד קרלין.
רבי יעקב ברוכין (תקמ"א-תר"ה), אב"ד קרלין, מחבר ספר השו"ת "משכנות יעקב".
רבי יצחק מינקובסקי (תקמ"ח-תרי"ב), אב"ד קרלין, מחבר סדרת ספרי הפרשנות לתלמוד הבבלי "קרן אורה".
רבי שמואל אביגדור תוספאה, אב"ד קרלין, מחבר הפירוש "תנא תוספאה" על התוספתא, וספר השו"ת "שאילת שמואל".
רבי דוד פרידמן (תקפ"ח-תרע"ה), אב"ד קרלין, מגדולי הפוסקים של יהדות ליטא במפנה המאות ה-19 וה-20.
רבי אהרן וולקין (תרכ"ה-ת"ש), אב"ד פינסק-קרלין, מחבר ספר השו"ת "זקן אהרן", וסדרת ספרי הפרשנות לתלמוד הבבלי "בית אהרן".
יהודי קרלין > חסידות קרלין

העיירה קרלין, טרום האיחוד, היא ערש הולדתה של חסידות קרלין. צדיקי חסידות זו ישבו בקרלין כבר במחצית המאה ה-18, אז גיבש רבי אהרן הגדול מקרלין קבוצה חסידית סביבו. ב־1772 הוא נפטר, ואחריו הנהיג את קהילת החסידים המקומית, תלמידו וחברו רבי שלמה מקרלין. התארגנות חסידית זו במרחב ליטאי מובהק כזה של פינסק, נתקלה בקשיים מרובים.
רוזלי סאלי

| --- | --- |
תומאס סאלי, דיוקן של רוזלי סאלי
תומאס סאלי, דיוקן של רוזלי סאלי
 לידה:  3 ביוני 1818 
 פטירה:  8 ביולי 1847 (בגיל 29) פילדלפיה, ארצות הברית 
 תחום יצירה:  ציור 
 
רוזלי סאלי (באנגלית: Rosalie Sully; ‏3 ביוני 1818 – 8 ביולי 1847) הייתה ציירת אמריקנית.
ראשית החיים

רוזלי סאלי נולדה ב-3 ביוני 1818. היא הייתה בתם של הצייר תומאס סאלי ושל שרה אניס סאלי. היו לה שלוש אחיות: ג'יין קופר סאלי דארלי, בלאנש סאלי ואלן אולדמיקסון סאלי ווילר, ואח אחד, אלפרד סאלי. היו לה גם שני אחים למחצה, מרי צ'סטר סאלי נייל ותומס ווילקוקס סאלי, מנישואיה הקודמים של אמה לאח הבכור של אביה, לורנס סאלי.
קריירה

רוזלי סאלי הייתה ציירת. היא הציגה נופים בניו יורק בשנת 1839, וציירה כמה מיניאטורות עבור השחקנית שרלוטה קושמן. עבודותיה נוצרו בסטודיו קטן הצמוד לסטודיו הגדול יותר של אביה. עם זאת, בגלל מותה בטרם עת של רוזלי (גיל 39) הקריירה המבטיחה שלה מעולם לא פרחה במלואה.
חיים אישיים

רוזלי סאלי פגשה את שרלוט קושמן בקיץ 1843, בזמן שקושמן צוירה על ידי אביה של רוזלי. לאחר פגישתם, קושמן ורוזלי התחילו להיות מעורבות רומנטית, והחליפו מכתבים מלאי תשוקה. ב-1 ביוני 1844 שלחה קושמן לרוזלי טבעת ליום הולדתה, כהכרזה לכוונותיה. ב-5 ביולי 1844 כתבה קושמן ביומנה שהיא "שכבה עם רוז", וב-6 ביולי 1844, קושמן כתבה שהם "נשואים". עם זאת, זמנם יחד כזוג "נשוי" היה קצר מועד.
קושמן עזבה בנובמבר 1844 לסיבוב הופעות באנגליה, מה שהכביד את מערכת היחסים של הזוג אך לא סיים אותה, עד שרוזלי גילתה שקושמן החלה להתראות עם מישהי אחרת מעבר לים. עם קבלת הידיעה, רוזלי שקעה לדיכאון קשה בו היא נותרה עד מותה.
מוות

רוזלי סאלי נפטרה ב-8 ביולי 1847 בפילדלפיה, פנסילבניה.
היא קבורה בבית הקברות לורל היל בפילדלפיה יחד עם אביה, אמה ושאר המשפחה פרט לאחד מאחיה.
הערות שוליים

↑  Rosalie Kemble Sully (1818-1847) - Find A Grave..., www.findagrave.com (באנגלית)
↑  "Mrs. Thomas Sully (Sarah Annis)", www.metmuseum.org
↑  Lisa Merrill, When Romeo Was a Woman: Charlotte Cushman and Her Circle of Female Spectators, University of Michigan Press, 2000, ISBN 978-0-472-08749-5. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ULAN: 500185444  VIAF: 144155272   WorldCat (עם VIAF): 144155272
קרל השני, מרקיז באדן-דורלאך

| --- | --- |

 לידה:  24 ביולי 1529 פפורצהיים, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  23 במרץ 1577 (בגיל 47) דורלאך, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 בן או בת זוג:  Kunigunde of Brandenburg-Kulmbach (10 במרץ 1551, 10 במרץ 1551–27 בפברואר 1558) Anna of Veldenz (1 באוגוסט 1558, 1 באוגוסט 1558–23 במרץ 1577) 
 
קרל השני, מרקיז באדן-דורלאך (בגרמנית: Karl II von Baden-Durlach‏; 24 ביולי 1529 – 23 במרץ 1577), היה המארקגראף של באדן-דורלאך מ-1552 עד 1577. ב-1 ביוני 1556 הוציא קרל צו כנסייה חדש, שהפך את הלותרניות לדת הרשמית בבאדן-דורלאך.
ביוגרפיה > ראשית חייו

קרל נולד ב-24 ביולי 1529 בפפורצהיים, והיה בנו של ארנסט, מרקיז באדן-דורלאך ואשתו השנייה אורסולה מרוזנפלד. מכיוון שהנישואים בין ארנסט לאורסולה היו מורגנטיים, יכולתו של קרל לרשת את אביו הייתה שנויה במחלוקת. אף על פי כן, הוא החל לשלוט בבאדן עילית בשם אביו בספטמבר 1552. אחיו למחצה, מבוגר ממנו ב-12 שנים, ברנהרד הרביעי, נפטר ב-20 בינואר 1553 ואביו נפטר שבועיים לאחר מכן, ב-6 בפברואר. קרל ירש אז את המדינה כולה, שנקראה אז באדן-פפורצהיים. הוא העביר את הבירה לדורלאך, ובכך שינה את שם ארצו לבאדן-דורלאך.
ביוגרפיה > הכנסת הרפורמציה ב-1556

לאחר שלום פסאו (1552) הכניסו מספר שליטים חילוניים בדרום מערב גרמניה את הרפורמציה. לארנסט מבאדן-דורלאך היו תוכניות ללכת בעקבותיהם, אך עדיין עמד בפני סכסוך פוטנציאלי עם הארכידוכס פרדיננד, שליט אוסטריה הקתולית הרומית, שעדיין תבעה חלקים מבאדן עילית.
קרל השני – כמו בן דודו, פיליברט, מרקיז באדן-באדן – תמך בשלום אאוגסבורג של 1555 ברייכסטאג, שהעניק לנסיכים קיסריים חילוניים חופש להכניס את הלותרניות בשטחיהם. עם הגנה זו ובהפצרתו של כריסטוף, דוכס וירטמברג, הכניס קרל השני את הרפורמציה לבאדן-דורלאך עם אימוץ צו כנסייה חדש ב-1 ביוני 1556.
הכנת הרפורמציה וניסוח הסדר הכנסייה הופקדה בידי ועדה בראשות מרטין אכצניט, קנצלר מרקיזות באדן. חברי הוועדה היו התאולוג יאקוב אנדריאה מטיבינגן, מטיף החצר מייקל דילר מהיידלברג והתאולוגים הסקסונים מקס מורלין ויוהאן שטוסל. בנוסף לתאולוגים השתייכו לוועדה גם חברי המועצה יוהאן גאורג ורנץ סשל'ה. אכצניט היה גם המנהל הראשון של מועצת הכנסיות; קרל עצמו היה הבישוף של הכנסייה האוונגליסטית ולכן הפך ליורשם של הבישופים של שטרסבורג, שפייר וקונסטנץ, שהיו מוסמכים לחלקים שונים בשטחו. "הקונפליקט הפנימי בתוך הווידוי הפרוטסטנטי" השפיע גם על עבודת הוועדה. בסופו של דבר, הוועדה בחרה, מסיבות פוליטיות, להעתיק במידה רבה את סדר הכנסייה של וירטמברג, שנוסח על ידי יוהנס ברנץ ב-1553, עם עריכה סופית של יאקוב הירברנד. וירטמברג גם אפשרה ליאקוב הירברנד להשתתף בביקור הכנסייה הראשון בבאדן-דורלאך, שנערך בסתיו 1556. קרל מינה את התאולוגים סיימון זולצר מבזל כמפקח כללי של באדן עילית.
ביקורים תכופים הבטיחו שרק כמרים לותרנים היו פעילים ושצו הכנסייה יבוצע. כמרים קתולים רבים גורשו. פרדיננד מאוסטריה שלל רשמית מקרל את הזכות להנהיג את הרפורמציה בנכסיו בברייסגאו. העם נתן לקרל את הכינוי "החסיד", בהתייחס ללהיטות שפיתח בעת הצגת הרפורמציה.
כתוצאה מכך, באדן-דורלאך הפכה לפרוטסטנטית זמן קצר לאחר שבאדן פוצלה. כאשר שני החלקים של המרקיזות אוחדו מחדש בשנת 1771 תחת קרל פרידריך, היו לו ראיית הנולד והריבונות כדי לאפשר אמונות מרובות ולקרוא לסובלנות וקבלה.
בשנת 1561, קרל התחייב על הווידוי של אוגסבורג ללא שינוי בכינוס של פרוטסטנטים בנאומבורג, שכונס על ידי הנסיך בוחר אוגוסט מסקסוניה. כמו בן דודו פיליברט, מרקיז באדן-באדן, קרל תמך בשארל התשיעי, מלך צרפת על ידי שליחת חיילי עזר למלחמה נגד ההוגנוטים הקלוויניסטים.
ביוגרפיה > מחלוקת הקדם

הרפורמציה הביאה לכך שרק כמרים לותרנים הותרו בשטח מרקיזות באדן-דורלאך. אולם ה-Jus patronatus היה, במקרים רבים, בבעלות מנזרים קתולים או מסדרים דתיים, אשר יצטרכו כעת לשלם עבור כומר לותרני. זה כמובן גרם להתנגדות. לשלום אאוגסבורג היו כללים ברורים למצב מסוג זה. מוסדות דת הורשו לשמור על רכושם באזורים פרוטסטנטיים, אך הם אכן היו חייבים לשלם עבור הכומר הפרוטסטנטי. בהתבסס על הטענות הטריטוריאליות של בית הבסבורג על הלורדות של באדן העליונה שהוזכרו לעיל, קבעו הפרלטים שחובת המזונות לא חלה עליהם, והתכוונו לשמור על המעשרות. לאחר מכן תפס קרל את אחוזותיהם והשתמש בהם למימון אחזקת כנסיות וכמרים. יוהאן אולריך זאסיוס תיווך והגיע לפשרה: האחוזות שהוחרמו הוחזרו לבעליהם, אך באדן-דורלאך הורשתה לשמור את הכספים הדרושים לתשלום לכמרים. אולם השלטונות האוסטריים באינסברוק לא קיבלו את הפשרה הזו והעימות החריף. לאחר שכמה פרלטים ערכו הסכמים נפרדים עם באדן-דורלאך, המשא ומתן חודש והוביל להסכם נוינבורג אם ריין מ-24 באפריל 1561, עם אותה תוצאה בעצם כמו ההסכם הקודם.
ביוגרפיה > העברת בית המגורים לדורלאך ב-1565

המרקיז העביר את בית המגורים מטירת ליבנק בפפורצהיים לדורלאך ב-1565. על פי החשד, הדבר הופעל על רקע סכסוך עם אזרחי פפורצהיים, שסירבו לפעול כנהגים בציד כונן שאורגן על ידי המרקיז. הספרות מציינת שייתכן שהיו קיימות סיבות אחרות, רציונליות יותר; במיוחד, דורלאך הייתה במיקום מרכזי יותר בתוך באדן התחתית.
לשם מהלך זה הורחבה טירת קרלסבורג, בקתת ציד קיימת בדורלאך, לטירה. קרל פיקח בעצמו על ההרחבה ושילם לעובדים באופן אישי, באמצעות תיק כתף מלא בכסף שהביא עמו. כינוי החיבה "קרל עם התיק" מתייחס לנוהג זה.
גם העיר דורלאך שופצה. לטירה נוסף גן ולחומת העיר נוספו מספר שערים. בשנת 1571 נבנתה מטבעה, כפי שהיה נהוג אז בבתי נסיכות.
לאחר מותו של קרל השני ב-23 במרץ 1577, באדן-דורלאך התפצלה בין שלושת בניו: באדן-דורלאך-האכברג ניתנה ליאקוב השלישי; באדן-דורלאך-זאוזנברג נמסרה לגאורג פרידריך; ואילו באדן-דורלאך הנותרת ניתנה לארנסט פרידריך שהפך למרקיז באדן-דורלאך ובסופו של דבר ירש אותו אחיו גאורג פרידריך, שחי הכי הרבה מבין בניו. רק גאורג פרידריך נשאר לותרני, בעוד ארנסט פרידריך המיר את דתו לקלוויניזם ויאקוב השלישי הפך לקתולי. מאחר שגאורג פרידריך חי הכי הרבה זמן, המרקיזות נשארה לותרנית. אלמנתו של קרל השני, אנה מוולדנץ, ניהלה את עסקי הממשלה במשך 7 שנים כעוצרת לאחר מותו, עד שבניו הגיעו לבגרות.
משפחתו

קרל השני התחתן לראשונה ב-10 במרץ 1551 עם קוניגונדה מברנדנבורג-קולמבאך, בתו של קזימיר, מרקיז ברנדנבורג-קולמבאך. נולדו להם שני ילדים:
מריה (1553–1561)
אלברט (1555–1574)
קרל השני התחתן שוב ב-1 באוגוסט 1558 עם הרוזנת אנה מולדנץ, בתו של רופרכט, רוזן פפאלץ-ולדנץ. נולדו להם הילדים הבאים:
דורותיאה אורסולה (1559–1583), התחתנה עם לודוויג השלישי, דוכס וירטמברג
ארנסט פרידריך (1560–1604)
יאקוב השלישי (1562–1590)
אנה מריה (1565–1573)
אליזבת (1570–1611)
גאורג פרידריך (1573–1638)
הערות שוליים

↑  see Vierordt, p. 420
↑  see Burger, p. 24
↑  see Vierordt, p.429
1 2  see Burger, p. 27
↑  e.g. St. Blaise, All Saints, St. Peter, Schuttern, Tennenbach, Waldkirch
↑  e.g. the German knights
↑  see: Burger, pp. 65–70
↑  see Pflüger, pp. 276–277
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 130875554  SUDOC: 196852455  VIAF: 38034878   WorldCat (עם VIAF): 38034878 
כריכה של צו הכנסייה של 1556
רוזיקה שווימר

| --- | --- |

 לידה:  11 בספטמבר 1877 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  3 באוגוסט 1948 (בגיל 70) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרנקליף 
 תקופת הפעילות:  מ-1895 
 תפקיד:  ambassador of Hungary to Switzerland (19 בנובמבר 1918–ינואר 1919) 
 השקפה דתית:  אתאיזם 
 
רוזיקה שווימר (1877–1948) צולמה בשנות התשעים של המאה ה-19
רוזיקה "רוז'קה" בג' שווימר (Rosika Schwimmer‏הונגרית: ; 11 בספטמבר 1877 – 3 באוגוסט 1948) הייתה פציפיסטית, פמיניסטית וסופרג'יסטית יהודייה-הונגרייה. הייתה מראשונות החברות בתנועה הפדרליסטית העולמית (World Federalist Movement).
תחילת דרכה

רוזיקה שווימר נולדה למשפחה יהודית בת המעמד הבינוני בבודפשט, הונגריה. היא למדה מוזיקה ושפות, אך כשהמשפחה נקלעה לקשיים כלכליים ב־1896, היא החלה לעבוד כמנהלת חשבונות.
מתוך ניסיונה כאישה עובדת התגבשה תודעתה הפמיניסטית וב־1897 שווימר ייסדה את הארגון הפמיניסטי ההונגרי ולקחה חלק בהקמת מועצת הנשים הלאומית ההונגרית ובהמשך (1903) הקימה את איגוד הנשים המקצועי הראשון בהונגריה והייתה חברת הנהלה בהתארגנות לשלום ההונגרית. מתוך פעילותה בארגונים למען זכויות האישה, היא פעלה למען שוויון כלכלי, פוליטי וחברתי לנשים. כמו כן היא לקחה חלק במאבקים פוליטיים לרפורמה בנישואים, למען אמצעי מניעה ונגד העסקת ילדים. ב־1913 היא מונתה למזכירת העיתונות של ברית הנשים הבינלאומית למען זכות הצבעה (IWSA). שווימר הרצתה ביחד עם קארי צ'פמן קאט ברחבי אירופה על זכות הבחירה של נשים וסופרג'יזם.
פעילותה על רקע מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היא עברה ללונדון ועבדה כעיתונאית עבור מספר עיתונים אירופאים והמשיכה להיות מזכירת העיתונות של ברית הנשים הבינלאומית למען זכות ההצבעה . שווימר לא יכלה לחזור להונגריה בזמן המלחמה והחלה לפעול למען סיום המלחמה והאלימות. היא הפכה לפעילה פציפיסטית. ב־1914 היא נסעה לארצות הברית לדרוש מהנשיא, וודרו וילסון, לפעול לכינוס ועידה נייטרלית לסיום המלחמה. באותה נסיעה היא ייסדה ביחד עם ג'יין אדמס את מפלגת הנשים לשלום.
בליגת נשים בינלאומית לשלום ולחרות שהתרחש ב־1915 בהאג, אומצה הצעתה של שווימר לכינוס ועידה של המדינות הנייטרלית להמשך גישור בין הממשלות היריבות. בהמשך תמך בהצעה התעשיין האמריקאי הנרי פורד, אשר שלח ספינת שלום לסטוקהולם. כאשר מאמץ זה לא עלה יפה, היא החליטה ליזום את הוועדה הבינלאומית לגישור מיידי (יוני 1916). לאחר שהוכרזה שביתת נשק, שווימר מונתה לסגנית הנשיאה של ליגת הנשים הבינלאומית לחירות ושלום.
לאחר המלחמה, כשהונגריה הופרדה מאוסטרו-הונגריה וזכתה בעצמאות (1918), ראש הממשלה, מיהאי קארואי, מינה את שווימר לשגרירה בשווייץ. כאשר הקומוניסטים תפסו את הממשל ב־1919 היא התנגדה להם ונרדפה על ידם. ב־1920, כאשר מיקלוש הורטי תפס את השלטון, היא ברחה לווינה ומשם, שנה מאוחר יותר, לארצות הברית.
הגירתה לארצות הברית

שווימר השתקעה בשיקגו ושם נשארה עד סוף ימיה ומעולם לא חזרה להונגריה. אחרי מלחמת העולם הראשונה, פמיניסטיות ופציפיסטיות תויגו כחתרניות; ובפרט, הנשים המעורבות בהקמת ליגת נשים בינלאומית לשלום וחירות. הן הואשמו בחוסר נאמנות בגלל פעילותן הבינלאומית. מכיוון ששווימר היה בין המייסדות, היא הוגדרה כגורם מסוכן בדוח לוסק. דוח לוסק חקר אנשים וארגונים במדינת ניו יורק בחשד להסתה ושווימר הוגדרה בדוח בולשביקית ופמיניסטית מסוכנת. צ'פמן קאט שותפתה, התרחקה משווימר במטרה לא לפגוע בקמפיין שהובילו לזכות בחירה לנשים. הדבר גרם לאחרונה כאב ותחושת נטישה. גם הקהילה היהודית שקיבלה את פניה לפני המלחמה, ראתה בשווימר, אחראית, במידת מה, להשתלחויות האנטישמית של פורד באמצעות העיתון שלו The Dearborn Independent. אם כי פורד, שהכיר אותה מספינת השלום, מעולם לא טען זאת.
ב־1927 כאשר הגישה בקשה להתאזרחות בארצות הברית הצהירה שווימר שהיא חסרת דת וסירבה להישבע (כחלק מהתהליך קבלת האזרחות) שתשתמש בנשק על מנת להגן על המדינה. פטריוטים שמרנים כינו אותה בוגדת והיא תויגה סוציאליסטית עקב אמונותיה הפציפיסטיות.
שווימר הואשמה, על ידי העיתונאי הרפובליקני, פרד ריצ'רד מרווין, בריגול לטובת גרמניה ובכך שלכאורה שימשה כסוכנת בולשביקית. היא תבעה תביעת דיבה וזכתה ב-17,000$ פיצויים.
שווימר הפסידה בתביעת האזרחות שהגישה לבית המשפט העליון בארצות הברית ב־1929. ב־1946, הפסיקה התהפכה ובית המשפט הכיר בדרישה של סרבני מצפון לשרת המדינה בדרכים אחרות.
בהמשך היא ניסתה ליזום הקמת ממשלה עולמית. ב־1935 היא ייסדה את המרכז העולמי לארכיונים של נשים יחד מרי ריטר בירד. שווימר קבלה את פרס השלום העולמי ב־1937. באותה שנה היא ייסדה את הקמפיין למען ממשלה עולמית יחד לולה מווריק לויד, שהיה לארגון הפדרלי הראשון במאה ה-20. הארגון הצליח הוביל לייסוד בית הדין הפלילי הבינלאומי. שעל היווסדו שווימר, לרוב, לא זוכה להכרה. ב־1948 היא הייתה מועמדת לפרס נובל לשלום, אך הפרס לא חולק כלל באותה השנה.
רוזיקה שווימר נפטרה ב-3 באוגוסט 1948 מדלקת ריאות בניו יורק.
הערות שוליים

↑  Beth Wenger, Rosika Schwimmer | Jewish Women's Archive, jwa.org
1 2 3  Kinga Frojimovics, Schwimmer, Rózsika
1 2 3 4 5  Beth S. Wenger, Radical Politics in a Reactionary Age: The Unmaking of Rosika Schwimmer, 1914-1930, Journal of Women's History 2, 1990, עמ' 66–99 doi: 10.1353/jowh.2010.0133
↑  Peace Ship
↑  Ruttum, Laura ). (PDF). New York Public Library., Lola Maverick Lloyd Papers: 1856-1949, The New York Public Library, ‏October 2005
↑  Dagmar Wernitznig, Ingrid Sharp & Matthew Stibbe (ע), Out of her Time? Rosika Schwimmer’s Transnational Activism after the First World War, Women's international activism during the inter-war period, 1919-1939, London: Routledge, 2017, ISBN 1-138-29615-5
↑  Snodgrass, Mary Ellen., Civil disobedience : an encyclopedic history of dissidence in the United States, Armonk, NY: Sharpe Reference, 2009, עמ' 119, ISBN 978-0-7656-8127-0
1 2  Mary Ellen Snodgrass, Civil Disobedience: An Encyclopedic History of Dissidence in the United States, Routledge, 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007526400105171  PLWABN: 9811470048605606  CiNii: DA15673810  GND: 11743079X  ISNI: 0000 0000 8202 8533  LCCN: n90687544  NKC: uk20201080826  RERO: 02-A008646513  SNAC: w69g607v  SUDOC: 15861240X  VIAF: 16393160   WorldCat (עם VIAF): 16393160
רמון ברן

רמון ברן (בצרפתית: Raymond Braine‏; 28 באפריל 1907 – 24 בדצמבר 1978) היה כדורגלן בלגי, ששיחק בעמדת החלוץ עבור נבחרת בלגיה. עם העברתו לספרטה פראג ב-1930 הוא נחשב לכדורגלן הבלגי הרשמי הראשון.