stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כנופיית ליפתא
המעצר וההרשעה

בלשי משטרת ישראל זיהו את השם "נ. סרור" רקום על אחד התרמילים הצבאיים שהכילו את חומרי החבלה שהושארו על ההר. כך עלו על עקבותיו של נסים סרור, אחיו של אליהו. אולם הקשר בין אליהו לבין משפחתו נותק עם חבירתו לכנופיה והוא הצליח להימלט מישראל זמן קצר לאחר הפעולה. עקבותיו לא נודעו. אולם קצה החוט הוביל לליפתא שם נתפסו לימאי והעליון. ברדה הצליח להימלט במשך מספר חודשים, אך נתפס אף הוא לבסוף ביולי 1984 בנתניה.
ימאי והעליון נשלחו להסתכלות ממנה עלה כי הם אינם כשירים לעמוד לדין, והם אושפזו בבית חולים פסיכיאטרי, ושוחררו לאחר שנה. ברדה הועמד לדין, נשפט והורשע ביולי 1985, ונידון ל-8 שנות מאסר. הוא ערער על ההרשעה לבית המשפט העליון, בטענה שההרשעה הייתה מבוססת על עדותם של חולי נפש, אך ערעורו נדחה.
ביולי 1988 נמלט מבית הסוהר השרון, לאחר שפרץ דלת וקפץ מעל הגדר. במשך שנה התחמק מהמשטרה, לאחר שאותר בירושלים ביולי 1989 הצליח לברוח בעת ניסיון המעצר, לאחר שירה לעבר השוטרים. בספטמבר הוא נלכד לבסוף בדירת חברו בשכונת שמואל הנביא בירושלים, על ידי צוות ימ"מ. ברשותו נתפסו אקדח, תחמושת ורימון הלם
לקריאה נוספת

נדב שרגאי, הר המריבה – המאבק על הר הבית, יהודים ומוסלמים, דת ופוליטיקה, כתר, 1995. ISBN 9650705155 עמ' 170-175
אליעזר ויצטום ומשה קליאן, ירושלים של קדושה ושיגעון, צליינים משיחים והוזים. אריה ניר הוצאה לאור, 2013 עמ' 322-325
הערות שוליים

↑  נדב שרגאי, הר המריבה עמ' 172
1 2 3  נרי ליבנה, המשיח נתפס עם אקדח ביד, חדשות, 8 בספטמבר 1989
↑  אלי דנון, שמעון ברדה חמק שוב מידי המשטרה, מעריב, 9 במאי 1984
↑  יוסי הימן, דוד גולן, "בעזרת השם, אם תפסתם אותי - כך צריך להיות!", חדשות, 25 ביוני 1984
↑  ראש כנופיית ליפתא הורשע בנסיון לפוצץ את הר־הבית, מעריב, 30 ביולי 1985
↑  ראש 'כנופיות ליפתא' נידון ל-8 שנות מאסר, מעריב, 19 בספטמבר 1985
↑  מנהיג ליפתא מערער, חדשות, 1 בנובמבר 1985
↑  יאיר פידל, נדחה עדעור ברדה, חדשות, 5 בנובמבר 1986
↑  ע"פ 800/85
↑  אהרן אורגד, יאיר פידל, שמעון ברדה, ראש כנופיית ליפתא, נמלט מכלא השרון, חדשות, 28 ביוני 1988
אהוד רבינוביץ, אלי דנון, שמעון ברדה מנהיג כנופיית ליפתא פרץ דלת בכלא וקפץ מעל לגדר, מעריב, 28 ביוני 1988
↑  אורי שטיין, בררה מכנופית ליפתא חמק משוטרי י־ם תוך כדי ירי, חדשות, 19 ביולי 1989
↑  שמעון אלקבץ, ברדה נתפס בפינת האוכל ולא הספיק להגיע אל האקדח בסלון, חדשות, 4 בספטמבר 1989
לינקס (קבוצת כוכבים)

| לינקס Lynx |
| --- | --- |
  מפת קבוצת הכוכבים לינקס
 סמליות:  לינקס (שונר)
 עלייה ישרה:  8 שעות
 נטייה:  °‏45+
 שטח נראה:  545 מעלות מרובעות
 דירוג שטח נראה:  במקום ה־28
 מספר כוכבים בבהירות נראית < 3:  0
 הכוכב הבהיר ביותר:  α בלינקס
 בהירות נראית הכוכב הבהיר:  3.1
 מערכות כוכבים גובלות:  אריה (פינתי)  אריה קטן  ג'ירף  הדובה הגדולה  סרטן  עגלון  תאומים
 נראית בין קוי הרוחב °‏90 ו־°‏35- מומלץ לצפות בשעה 21:00 במהלך חודש מרץ
לינקס היא קבוצת כוכבים שנמצאת בחלק הצפוני של השמים ומורכבת מכוכבים חלשים במיוחד. הקבוצה הוגדרה במאה ה-17 על ידי האסטרונום הפולני יוהנס הווליוס על אזור ללא כוכבים בהירים שלא היה שייך לאף קבוצת כוכבים אחרת. שם הקבוצה נובע מכך שרק מי שיש לו ראיית לילה של לינקס יכול להבחין בכוכבי הקבוצה. שינויים בהגדרת הגבולות של הקבוצה יצרו חוסר אחידות במתן השמות לכוכבים וכך למשל הכוכב 41 בלינקס נמצא למעשה בתחום של קבוצת הדובה הגדולה.
כוכבים מעניינים

α בלינקס הוא הכוכב היחיד בקבוצה עם בהירות נראית קרובה לדרגה 3. זהו ענק אדום במרחק של כ-170 שנות אור.
38 בלינקס הוא כוכב כפול במרחק של כ-90 שנות אור, המורכב מזוג כוכבים קרובים בבהירות מדרגות 4 ו-6 הניתנים להפרדה בטלסקופ קטן.
כנופיית קהיר

כנופיית קהיר, הידועה גם כקבוצת קהיר, הייתה קבוצה של 18 סוכנים מהאליטה של המודיעין הבריטי, אשר נשלחו לדבלין במהלך מלחמת העצמאות האירית. רוב הסוכנים נרצחו ב-21 בנובמבר 1920, במהלך מתוכנן בקפידה של התנקשויות סימולטניות, שארגן מייקל קולינס.
קיימות שתי סברות מרכזיות לכינוי שניתן לקבוצה. האחת גורסת כי הקבוצה כונתה "כנופיית קהיר" מאחר שרוב הסוכנים בה רכשו את ניסיונם המודיעיני במזרח התיכון. סברה שנייה גורסת, כי שם הקבוצה ניתן לה כיוון שחלק מחבריה נפגשו בבית קפה בדבלין ששמו היה "Cairo Cafe".‏
רקע

ב-1920, הצבא האירי הרפובליקני (IRA), ובמיוחד מחלקת המודיעין שלו תחת פיקודו של מייקל קולינס, הגיעו להישגים ניכרים. הדבר גרם לדאגה בטירת דבלין, שהייתה אז המפקדה של האדמיניסטרציה הבריטית באירלנד.
אלוף-משנה סר אורמונד וינטר (Ormonde Winter) פיקד על הקבוצה. הצלחתו חסרת התקדים של ה-IRA הובילה את הממשלה הבריטית לדרוש פעילות לסילוקו של גורם זה. זו הייתה אף הסיבה לגיבושה של כנופיית קהיר.
חברי הכנופיה שוכנו בבתי הארחה ברחבי דבלין, שם חיו בחשאי בזמן שהכינו רשימת יעדים לפגיעה (hit list) של רפובליקנים אירים ידועים. עם זאת, מחלקת המודיעין של הצבא האירי הרפובליקני (IRAID) הקדימה אותם צעד אחד בעזרת סרג'נט מאניקס, מקור במשטרת דבלין (Dublin Metropolitan Police). מאניקס סיפק למחלקת המודיעין של ה-IRA רשימה מקיפה הכוללת שמות וכתובות של כל חברי כנופיית קהיר.
מרגע שנמסר המידע ל-IRAID, נמצאו כל חברי הכנופיה תחת מעקב למשך מספר שבועות, ונאסף עליהם מידע. חטיבת ה-IRA בדבלין יחד עם מחלקת המודיעין ליכדו את כוחותיהן כדי ליצור "רשימת חיסול" משלהן הכוללת את החשודים בחברות בכנופיה זו. הם קבעו את סדרת ההתנקשויות ל-21 בנובמבר 1920, בשעה 9:00 בבוקר.
תוצאות

חברי הכנופיה שניצלו מן ההתנקשות, יחד עם סוכנים חשאיים רבים אחרים, נמלטו לטירת דבלין או לאנגליה, מחשש מפני "רשימת חיסול" נוספת של ה-IRA. ההתנקשויות בחברי כנופיית קהיר הנחיתו מכה קשה על הביון הבריטי באירלנד, ממנה לא התאושש עד אחרי המלחמה.
ה-Auxiliaries נקמו באוכלוסייה המקומית, ופתחו באש לעבר הקהל במהלך משחק כדורגל בין דבלין לטיפררי, אירוע שכונה לאחר מכן "יום ראשון העקוב מדם". בפעולת נקם זו נספו 31 איש.
לבסוף, קבוצה אחרת של פעילי מודיעין, בראשם השוטר הראשי יוג'ין אייגו ממחוז מאיו נטלו את המשך המאבק ב-IRA. כנופיית אייגו הורכבה מצוות של ה-RIC שהוצאו מחלקים שונים באירלנד וסיירו ברחובות דבלין בבגדים אזרחיים, תוך חיפוש אחר מבוקשים. כנופיית אייגו המשיכה במטרה לסלק כמה מחבריה הבולטים של התנועה הרפובליקנית, ואף עלתה בביצועיה על כנופיית קהיר במלחמתה נגד השין פיין.
ראו גם

יום ראשון העקוב מדם (1920)
מלחמת העצמאות האירית
הערות שוליים

↑  Heather A. Barnes,Historical dictionary of the British empire, Greenwood Publishing Group, 1996, Volume 1, Page: 233.

Tim Pat Coogan, Michael Collins: The Man Who Made Ireland, Palgrave Macmillan, 2002, page: 157.
 
Paul McMahon, British spies and Irish rebels - British intelligence and Ireland, 1916-1945, Boydell Press, 2008, Page: 33.
יחסי יפן–מונגוליה

| יחסי יפן–מונגוליה |
| --- | --- |
יפן: מונגוליה


יפן: מונגוליה
שטח (בקילומטר רבוע)
377,915: 1,564,116
אוכלוסייה
123,588,993: 3,485,969
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,212,945: 19,872
תמ"ג לנפש (בדולרים)
34,088: 5,701
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

יחסי יפן–מונגוליה הם היחסים הפוליטיים, המסחריים, הדיפלומטיים והצבאיים בין יפן למונגוליה. הקשר הראשון בין יפן ומונגוליה נוצר במאה השלוש עשרה, אולם הוא לא חודש עד להקמתה של מונגוליה המודרנית במאה העשרים. נכון לשנת 2018, מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים ותקינים בין יפן ומונגוליה.
היסטוריה > הפלישות המונגוליות ליפן

קובלאי חאן מונה להיות חאן האימפריה המונגולית בשנת 1260. במטרה להרחיב את גבולות האימפריה שבשליטתו, שלח החאן, לא אחת, שליחים ליפן, כדי לאלץ את היפנים לקבל את מרות האימפריה המונגולית ביפן. לאחר שהמשלחות לא הניבו פרי, החליט החאן להשתמש בכוח הזרוע ולפלוש ליפן. צבא מונגולי פלש ליפן פעמיים: ב-1274 וב-1281. בשתי הפלישות כשלו הפולשים המונגוליים בפריצת קווי ההגנה היפניים ונסוגו מיפן לאחר ששתי סופות טייפון פגעו בהם. הפלישות הללו נחשבות למאורעות חשובים בהיסטוריה היפנית, שכן בהן הצליח הצבא היפני הקטן לסלק מארצו אויב כביר ממדים.
היסטוריה > לפני מלחמת העולם השנייה

בשנת 1911, הכריזה מונגוליה המודרנית על עצמאותה משושלת צ'ינג הסינית במהלך מהפיכת שינהאי. בשנת 1921, במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה, כבש הצבא האדום את מונגוליה. מאז הפכה מונגוליה להיות בעלת הברית הקומוניסטית היחידה של ברית המועצות.
הברית בין מונגוליה לברית המועצות באה לידי ביטוי פעמיים, וזאת כנגד יפן: בפעם הראשונה, נחלצה ברית המועצות לעזרתה של מונגוליה לאחר פלישת חיילים מצבא קוואנטונג היפני לתוך שטח מונגוליה בקרב חלקין גול, בשנת 1939. בסיומו של הקרב נהדפו היפנים מחוץ לשטחה של מונגוליה. בפעם השנייה, לאחר פלישת ברית המועצות למנצ'וריה היפנית במבצע סערת אוגוסט, נלוותה אליה מונגוליה והכריזה מלחמה על יפן ב-10 באוגוסט 1945.
היסטוריה > לאחר מלחמת העולם השנייה

יפן ומונגוליה כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-24 בפברואר 1972. לאחר התפרקות ברית המועצות היחסים בין שתי המדינות התחממו. ההתחממות ביחסים באה לידי ביטוי בביקורים הדדים של ראשי ממשלת יפן סוסוקה אונו וטושיקי קאיפו במונגוליה ובביקורו של ראש הממשלה המונגולי דומאגי סודנום ביפן. נוסף על כך, עזרה יפן למונגוליה לעבור לכלכלת שוק באמצעות מימון מכרות ומסילות רכבת.
מסחר

סך המסחר בין יפן למונגוליה עמד בשנת 2013 על 31 מיליארד ין, ומרביתו המוחלטת נובעת מיבוא יפני למונגוליה. ההשקעה היפנית הישירה במונגוליה עמדה בשנת 2012 על סך 34 מיליון דולר.
ייצוג

ליפן יש שגרירות רשמית באולן בטור, בירת מונגוליה.
למונגוליה יש שגרירות רשמית בטוקיו, בירת יפן. כמו כן, למונגוליה יש שש קונסוליות ברחבי יפן, בערים פוקואוקה, נגויה, ניאיגטה, אוסקה, סאגאמיהרה וסאפורו.
כוורת בסרט

| --- | --- |

 בימוי:  סיימון ג'יי סמית', סטיב היקנר 
 הופק בידי:  ג'רי סיינפלד כריסטינה סטיינברג
 תסריט:  ג'רי סיינפלד, ספייק פרסטן, אנדי רובין 
 עריכה:  ניק פלטצ'ר
 מדבבים:  ג'רי סיינפלד רנה זלווגר מתיו ברודריק ג'ון גודמן כריס רוק קתי בייטס מייקל ריצ'רדס
 מדבבים בעברית:  איל קיציס עדי קוזלובסקי
 מוזיקה:  רופרט גרגסון ויליאמס
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  דרימוורקס הנפשה, דרימוורקס, Pacific Data Images 
 חברה מפיצה:  סרטי פרמאונט דרימוורקס הנפשה
 שיטת הפצה:  הפצה לאולמות הקולנוע, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 2 בנובמבר 2007 קנדה 2 בנובמבר 2007 ישראל 29 בנובמבר 2007 אוסטרליה 6 בדצמבר 2007 הממלכה המאוחדת 14 בדצמבר 2007
 משך הקרנה:  91 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט הרפתקאות 
 תקציב:  150 מיליון דולר
 הכנסות:  287.6 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   beemovie
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
כוורת בסרט (באנגלית: Bee Movie, "סרט דבורים") הוא סרט קומדיה-משפטי בהנפשה ממוחשבת שהופק על ידי חברת דרימוורקס, בבימוים של סיימון סמית' וסטיב היקנר. ג'רי סיינפלד הפיק (יחד עם כריסטינה סטיינברג), כתב את התסריט ודיבב את הדמות הראשית. בסרט דיבבו גם השחקנים רנה זלווגר, מתיו ברודריק, ג'ון גודמן, כריס רוק, קתי בייטס, ואחדים מוותיקי הסיטקום "סיינפלד": מייקל ריצ'רדס, פטריק וורברטון ולארי מילר. בכתיבת התסריט השתתפו גם אנדי רובין, ברי מארדר וספייק פרסטן. הסרט הוקרן לראשונה ב-28 באוקטובר 2007.
הסרט עוסק בדבורה בשם בארי ב. בנסון (סיינפלד), התובע את המין האנושי בבית משפט על ניצול של דבורים ומכירת הדבש שלהן.
עלילה

הסרט עוסק בדבורה בשם בארי ב. בנסון (ג'רי סיינפלד), שזה עתה סיים את לימודיו במכללה ויחד עם חברו אדם פליימן (מתיו ברודריק) ניצב לפני בחירת סוג המשרה בה יעבוד ב"דבשקס", המפעל לייצור הדבש שבכוורת. כאשר הוא מגלה שהמשרה אותה יבחר תהיה המשרה שבה יאלץ לעסוק במשך כל חייו, הוא מחליט לצאת קודם לכן, ובפעם הראשונה בחייו, אל מחוץ לכוורת, ומתלווה לשם כך לצוות "בריוני הצוף" - הדבורים שתפקידם לאסוף ולהביא יום יום צוף לכוורת. בארי מגיע לעיר הגדולה, ונקלע לדירתם של ונסה בלום (רנה זלווגר), מוכרת פרחים, וחברה קן. כשקן מבחין בבארי, הוא מנסה להורגו, אך ונסה, החסה על חייו, מצילה אותו ומשחררת אותו בנימוק שאי אפשר לדעת כמה החיים שלו חשובים.
בארי הנרגש חש צורך עז להודות לוונסה על התנהגותה. הוא מחליט לעבור על חוק הדבורים החשוב שאוסר על דבורים לדבר עם בני אדם, והשניים מתיידדים.
באחד מהמפגשים הבאים מגלה בארי כי בני האדם צורכים דבש המיוצר על ידי הדבורים. נרעש מהגילוי הוא מחליט לחקור כיצד בני האדם משיגים את הדבש, וכשהוא מגלה את הכוורות מעשה ידי אדם ואת שיטת איסוף הדבש, הוא מחליט להגיש תובענה ייצוגית נגד המין האנושי. במשפט, בארי מייצג את הדבורים, ועו"ד לייטון ט. מונטגומרי (ג'ון גודמן) מייצג את חוות הדבש.
במהלך המשפט עולה לדוכן העדים גם הזמר סטינג (באנגלית: "עוקץ") שאותו מאשים בארי בגזילת תרבות הדבורים בשימוש בשם זה. בארי אמנם זוכה בתביעה, אך העולם חווה תוצאות הרות אסון מניצחון זה. הדבורים, שכל הדבש הושב להן, פסקו מעבודתן והפסיקו בכך את תהליך ההאבקה אשר חיוני לקיומם של פרחים ומיני צומח רבים, שבעקבות זאת נבלו ומתו.
כדי להשיב את המצב לקדמותו, ונסה ובארי טסים ליריד הפרחים בקליפורניה, במטרה לקחת את הפרחים האחרונים שנותרו בעולם ולהפעיל מחדש את תהליך ההאבקה על ידי הדבורים. בדרכם חזרה עם הפרחים, וכתוצאה ממפגש עם בארי, מאבד צוות הטיסה את הכרתו והמטוס נמצא בסכנת התרסקות.
המוני הדבורים נחלצות לעזרה. הן נושאות את המטוס, מנחיתות אותו בבטחה על הקרקע ומיד שולחות את צוותי "בריוני הצוף", בליווי בארי שהפך לחלק מהצוות, להציל את צמחיית העולם בעזרת האבקנים שבמטוס.
כשהכול חוזר לקדמותו, בכוורת ומחוצה לה, בארי מצטרף אל ונסה בחנות הפרחים, ששינתה את שמה ל"ונסה ובארי: פרחים, דבש, וייעוץ משפטי".
הפקת הסרט > הרעיון לסרט

ג'רי סיינפלד נפגש לארוחת ערב עם הבמאי סטיבן ספילברג, שנמנה עם המייסדים של אולפני דרימוורקס. במהלך הארוחה, כדי לשבור רגע קטן של שתיקה, סיפר סיינפלד לספילברג שבערב הקודם עלתה בראשו מחשבה שיהיה זה משעשע אם מישהו יעשה סרט על דבורים ויקרא לו "Bee Movie" (באנגלית: סרט דבורים), שנשמע גם כ-B movie, שמשמעותו בעולם הקולנוע האמריקני סרט דל תקציב. סיינפלד, שחשב לתומו שלכל היותר ספילברג ימצא את משחק המילים הזה משעשע ותו לא, הופתע כאשר ספילברג הכריז שסרט זה ראוי להיעשות.
הפקת הסרט > כתיבת התסריט

סיינפלד טס לאולפני האנימציה דרימוורקס בקליפורניה, שם ערך לו מנכ"ל האולפנים, ג'פרי קצנברג, היכרות עם האפשרויות הטכנולוגיות שעומדות לרשות האולפנים. סיינפלד התלהב ותהה האם יצליח להצחיק גם במדיום התקשורתי הזה.
כשהעבודה על הסרט עמדה להתחיל, חוץ משם לסרט לא היה לסיינפלד דבר, לכן גייס לעזרתו שלושה מן האנשים שעזרו בכתיבת הסדרה הקומית הפופולרית "סיינפלד" ויחד הגו ויצרו את עולם הדבורים. דוגמה לתהליך עיצוב עולם הדבורים ניתן למצוא בהתלבטותם, האם הדבורים בכוורת ילכו, יעופו או יסעו במכוניות קטנות, וכן בחוקים השונים שנוסחו, כמו החוק "אסור לזמזם אחרי 6 בערב".
סיינפלד היה מעורב בהפקת הסרט וגם בכתיבה של כל שורה בתסריט, של כל שיר ושל כל סצנה. יש האומרים כי זו הסיבה שלקח לו ארבע שנים לסיים את הכנת הסרט. רנה זלווגר התבטאה, כי עד שמלאכת הכנת הסרט הסתיימה היא הספיקה להשתתף בשלושה סרטים אחרים.
הפקת הסרט > דמויות ומדבבים

סיינפלד נעזר בחברים לא רק בכתיבת התסריט אלא גם בדיבוב הדמויות.
חברו הטוב מתיו ברודריק מדבב את אדם, חברו הטוב ביותר של בארי, בן דמותו של סיינפלד בתור דבורה.
רנה זלווגר, ידידתו ושכנתו, מדבבת את דמותה של ונסה, מוכרת הפרחים האנושית בה בארי מתאהב קלות. הקומיקאי כריס רוק מדבב יתוש, כשרוב התפקיד נוצר על ידי אלתור של השניים, כשסיינפלד מראיין את כריס כאילו הוא יתוש. 
אופרה וינפרי, ג'ון גודמן, ריי ליוטה ולארי קינג, כולם ידידים של סיינפלד שהוזמנו אף הם לתרום את קולם.
| דמות | מדבב באנגלית | מדבב בעברית |
| --- | --- | --- |
| בארי ב. בנסון | ג'רי סיינפלד | איל קיציס |
| ונסה בלום | רנה זלווגר | עדי קוזלובסקי |
| אדם פליימן | מתיו ברודריק | עידו רוזנברג |
| מרטין ב. בנסון | בארי לווינסון | ששון גבאי |
| ג'נט ב. בנסון | קתי בייטס | שרית וינו אלעד |
| קן | פטריק וורבארטון | יחזקאל לזרוב |
| דם צבי היתוש | כריס רוק | ציון ברוך |
| לייטון ט. מונטגומרי | ג'ון גודמן | יוסי קאנץ |
| טרודי | מייגן מולאלי | יעל בן ארי |
| לו דוקה | ריפ טורן | אריה צ'רנר |
| השופטת דבורה-צוף | אופרה וינפרי | תיקי דיין |
| ריי ליוטה | ריי ליוטה | אסף פריינטא |
| באד דיצ'ווטר | מייקל ריצ'רדס | אוהד שחר |
| דבולארי קינג | לארי קינג | דב רייזר |
| סטינג | סטינג | יותם זילברמן |
| קריינות | ג'ים קאמינגס | גדעון שמר |
פרשנות > מחוות

הסרט כולל רמזים ומחוות לסרטים נודעים:
הסצנה שבה בארי צף בבריכת דבש, בעת שהוריו שואלים אותו לגבי תוכניותיו לעתיד, היא מחווה לסצנה דומה בסרט "הבוגר", שבה גיבור הסרט, בנג'מין בראדוק (בגילומו של דסטין הופמן), שוחה בבריכת שחייה ונשאל אותן שאלות על ידי הוריו.
בסצנה שבה בארי רודף אחר משאית דבש, בארי מחקה את תנועותיו של אינדיאנה ג'ונס (בגילומו של האריסון פורד), בסרט "שודדי התיבה האבודה".
כאשר ריי ליוטה ניצב על דוכן העדים, בארי אומר: "זה איננו אחד מהחבר'ה הטובים, הוא מהרעים", רמז לתפקידו של ליוטה בסרט "החבר'ה הטובים".
המראיין דבולארי קינג, הוא, כפי שנרמז גם משמו, המקביל בעולם הדבורים למנחה הטלוויזיה לארי קינג. לארי קינג הוא גם המדבב של דבולארי קינג.
פרשנות > משחקי מילים

כאמור לעיל, ראשיתו של הסרט ושמו המקורי הם משחק מילים על המושג "B movie". הסרט גדוש במשחקי מילים נוספים, שלא קל לתרגמם לעברית. דוגמה שנותרה גם בתרגום: לקראת סיום המשפט שואל עו"ד מונטגומרי, "היכן האקדח המעשן?", כלומר היכן ההוכחה החותכת לכך שנגרם עוול לדבורים. בתגובה מגיע בארי ובידו אקדח מעשן ממש - המתקן המשמש את הדבוראים לעישון הכוורת לשם הרחקת הדבורים ממנה.
בסרט גם פרודיות על שמותיהם תאגידים אחדים:
הוריו של בארי צופים ברשת BeeNN, שהיא פארודיה על רשת CNN.
הבעלים של חוות הדבש הוא גם הבעלים של החברות Honeyburton ו-Honron, שמות שהם פארודיה על שמות החברות האליברטון (Halliburton) ואנרון.
פרשנות > הטיה מגדרית

"כוורת בסרט" הוא סרט מונפש, הדבורים מואנשות בו והוא אינו משקף את המציאות. למשל המבנה המגדרי של הכוורת: בעוד שבמציאות עיקר הפעילות בכוורת נעשית על ידי הנקבות, בסרט עיקר הפעילות בכוורת נעשה על ידי זכרים, והנקבות קיימות בעיקר כמעריצות של הזכרים וכמושא לתשוקתם. בנוסף, העוקץ, המשמש בסרט כסמל פאלי, הוא איבר הקיים במציאות רק בגופן של הנקבות.
הערות שוליים

↑  Judy Sloane, SUBJECT: Bee Movie, Hollywood Hotline
↑  Jerry Seinfeld BEE MOVIE, Delaware County Magazine
↑  The Buzz About Bee Movie, OPRAH
↑  Gwen Sharp, Re-Creating the Human Gender Hierarchy in “Bee Movie”, Sociological Images, June 8, 2008
Family Movies: Where Are All the Girls?, BlogHer, December 22, 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2007005417  MusicBrainz release group: eb11fb91-6ce2-3868-8199-2a4b9c1eb3bf  VIAF: 174750895   WorldCat (עם VIAF): 174750895
לטאת לבה

| לטאת לבה |
| --- | --- |
 Microlophus delanonis
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: דמויי איגואנה
משפחה:: טרופידוריים
סוג:: לטאת לבה
שם מדעי
 Microlophus ‏דומריל וביברון, 1837

לטאת לבה (שם מדעי: Microlophus) היא סוג של לטאות ממשפחת הטרופידוריים החיות באזורי אקלים טרופי באמריקה הדרומית. שבעה מינים מהסוג חיים באיי גלאפגוס שבאוקיינוס השקט. מינים אחרים מצויים ברחבי אקוודור, צ'ילה ופרו מחופים ויערות עד למורדות הרי האנדים. מקור שמם בפעילות חלקם על חופים געשיים המלאים בלבה קשיחה, דבר הנפוץ באיי גלאפגוס.
אלו מיני לטאות קטנות וזריזות, בעלות צידיים צבעוניים המשמשים למשיכת בני זוג ולאיום על יריבים. ללטאות ראשים קטנים ורגליים ארוכות, והן מהירות ביותר. הן צדות חרקים כגון זבובים, לעיתים בשיתוף פעולה הדדי של חיות גדולות יותר כגון איגואנות ים או אריות ים, המושכים אליהם זבובים רבים.
מינים

לטאת לבה גלאפגוס (Microlophus albemarlensis) - חיה באיי גלאפגוס
Microlophus atacamensis
Microlophus bivittatus - חיה באיי גלאפגוס
Microlophus delanonis - חיה באיי גלאפגוס
Microlophus duncanensis - חיה באיי גלאפגוס
Microlophus grayii - חיה באיי גלאפגוס
Microlophus habelii - חיה באיי גלאפגוס
Microlophus heterolepis
Microlophus koepckeorum
Microlophus occipitalis
Microlophus pacificus - חיה באיי גלאפגוס
Microlophus peruvianus
Microlophus quadrivittatus
Microlophus stolzmanni
Microlophus tarapacensis
Microlophus theresiae
Microlophus theresioides
Microlophus thoracicus
Microlophus tigris
Microlophus yanezi
כנסיית טמפליאוקיו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כנסיית מערה, כנסייה לותרנית, כנסייה 
 כתובת:  אטו-טלה 
 מיקום:  הלסינקי
 מדינה:  פינלנד 
 בעלים:  Helsinki Parish Union 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1969
 תאריך פתיחה רשמי:  1969 
 חומרי בנייה:  גרניט 
 אדריכל:  טואומו סואומלאינן, טימו סואומלאינן 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות מודרנית 
 מידות
 גובה מעל פני הים:  30 מ' 
 קואורדינטות:  60°10′23″N 24°55′31″E﻿ / ﻿60.17298455°N 24.9252379°E﻿ / 60.17298455; 24.9252379
 אתר רשמי
  (למפת הלסינקי מוגדלת) כנסיית טמפליאוקיו(למפת הלסינקי רגילה) כנסיית טמפליאוקיו
 
כנסיית טמפליאוקיו (פינית Temppeliaukion kirkko; שוודית Tempelplatsens kyrka - בשתי השפות "כנסיית הכיכר") היא כנסייה לותרנית בהלסינקי, בירת פינלנד, השוכנת כקילומטר ממערב לתחנת הרכבת של הלסינקי.
הקמה

במקום הייתה אמורה לקום כנסייה כבר בשנות ה-30 של המאה ה-20, אך התוכנית לא יצאה אל הפועל בשל פרוץ מלחמת העולם השנייה. הכנסייה הנוכחית תוכננה על ידי האדריכלים טואומו סואומלאינן (Tuomo Suomalainen) ואחיו טימו (Timo Suomalainen), לאחר שתוכניתם זכתה בתחרות אדריכלות בשנת 1961. מסיבות תקציביות הוקטן שטחה של הכנסייה המוצעת בכרבע. הבנייה החלה בחודש פברואר 1968 והכנסייה הוקדשה בספטמבר 1969.
חלל הכנסייה נחצב בסלע גרניט, וקירות הסלע הם בגובה של 5 עד 8 מטרים. מעל לקירות נקבעו חלונות זכוכית ומעליהם כיפה עשויה מנחושת בגובה מרבי של 13 מטר. תכנון הכנסייה וקירות הסלע החשוף שעוצבו בפעילות קרחונית, הביאו לכך שהיא מצטיינת באקוסטיקה מצוינת, ובמקום נערכים קונצרטים. בכנסייה עוגב שלו 43 משלבים, אך אין לה מגדל פעמונים, וצלצול הפעמונים נוצר על ידי הקלטה המשודרת באמצעות רמקולים הקבועים מחוץ למבנה. הכנסייה היא אתר תיירותי פופולרי בעיר, והיא זוכה לכחצי מיליון מבקרים מדי שנה.
גלריה

הכניסה אל הכנסייה
גג המבנה
חלונות המבנה
העוגב
לינקולן פירס

| --- | --- |

לינקולן פירס, 2012
 לידה:  23 באוקטובר 1963 (בן 60) איימס, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  מכללת קולבי  Oyster River High School 
 
לינקולן פירס (באנגלית: Lincoln Peirce; נולד ב-23 באוקטובר 1963) הוא צייר קומיקס אמריקאי.
נולד באיווה שבארצות הברית, ובתור ילד אהב לצייר. כשהיה בקולג' במיין צייר רצועת קומיקס שבועית בשם "Third Floor" עבור עיתון הקולג'. לאחר מכן למד ציור ופיסול בבית הספר סקוהיגן לציור ולפיסול. לימד אמנות ואימן את נבחרת הבייסבול של בית הספר התיכון קסבייר בניו יורק במשך שלוש שנים לפני שעבר ב-1992 במיין.
ב-7 בינואר 1991 החל לכתוב ולצייר את רצועת הקומיקס "נייט הגדול", שמופיעה מדי יום בכ-300 עיתונים ברחבי ארצות הברית. כמו כן צייר אנימציות עבור ניקלודיאון ו-Cartoon Network.
בעקבות רצועת הקומיקס "נייט הגדול", החל לכתוב ב-2009 את סדרת הספרים המצליחה העוסקת ב"נייט הגדול". עד כה יצאו שמונה ספרים. הסדרה היא רב-מכר של "הניו יורק טיימס".
לאחר השלמת סדרת הרומנים של "נייט הגדול" בשנת 2016, הוא החל לעבוד על סדרה חדשה בת שלושה ספרים "מקס ואבירי הביניים" בהוצאת Crown Books. הספר הראשון בה פורסם ב-8 בינואר 2019.
כיום חי עם אשתו ושני ילדיהם במיין.
קישורים פנימיים

מקס ואבירי הביניים, בן שמן: הוצאת כתר, 2019.
כנסיית יאן מנפומוק

כנסיית העלייה לרגל של יאן מנפומוק (צ'כית Kostel svatého Jana Nepomuckého) בגבעת זלנה הורה (Zelená Hora) שבעיר הצ'כית ז'דאר נאד סאזבו (Žďár nad Sázavou), באזור הגבול שבין בוהמיה למוראביה, היא יצירת המופת האחרונה של יאן סנטיני אייכל, שהיה אדריכל צ'כי ששילב בין הבארוק הבורומינסקי לבין אלמנטים גותיים בבנייה ובקישוטים.
היסטוריה

ב-1719 הורה הארכיבישוף של פראג לחקור את שרידיו של הקדוש הנוצרי יאן מנפומוק לאחר שהתברר כי לשונו של יאן שרדה בשלמותה, דבר המעיד על היותו אדם קדוש. כתוצאה מכך יאן מנפומוק זכה לפרסום רב, ובעיקר במנזר הציסטרציאני שבז'דור נאד סוז'בו. מנזר זה מילא את מקומו של המנזר בזלנה הורה שנהרס במהלך המלחמות ההוסיטיות, היכן שיאן קיבל את חינוכו המוקדם. נזירים מזלנה הורה הקימו את המנזר החדש. וצ'לב ויימלובה, שהיה אחד ממעריציו של יאן מנפומוק ושימש בתפקיד אב המנזר בין 1705 ל-1738, החליט לבנות כנסייה לכבודו של יאן מנפומוק.
מטרתה של הכנסייה הייתה לשמש כאתר עלייה לרגל. העבודות החלו בשנת 1719, שלוש שנים לפני שמעמדו של יאן כקדוש נוצרי זכה לאישור הסופי. האדריכל שהופקד על הבנייה היה יאן סנטיני אייכל, שעבד עבור אב המנזר על מגוון פרויקטים מאז 1706. שני האנשים שיתפו פעולה בעיצוב הכנסייה, והתבססו בין השאר על המשמעות הסמלית של לשונו של יאן מנפומוק, ועל המשמעות הנומרולוגית של הספרות 5 ו-3 (יאן מנפומוק מת בגיל 53).
הכנסייה קודשה ב-16 במאי 1720 למרות שבנייתה לא הסתיימה, כיוון שתאריך זה היה יום המרטירדום של יאן מנפומוק. בנייתו של החלק העיקרי הסתיימה ב-1721, ושנה אחת לאחר מכן קודשו הרהיטים והקישוטים בטקס נוסף. אולם, בניית הקלויסטרים והמבנים המשניים הסתיימה רק ב-1727. בשנים שלאחר מכן הוספו אלמנטים שונים כגון המזבח הראשי והמזבח המשני, דוכן דרשה, ומספר פסלים.
הכנסייה שימשה כאתר עלייה לרגל חשוב עד לביטול המנזרים ב-1784. השימוש בה נמשך מאז, ובמהלך המאה ה-19 החלו להשתמש בקלויסטר כבית קברות.
תיאור

הכנסייה, ביחד עם הריהוט שעוצב על ידי סנטיני עצמו, ידועה בשל מאפייניה הגותיים והסימבוליות המורכבת שלה, שהיו חריגים ביחס למקובל באותה תקופה. בנימוקי ההכרזה של אונסק"ו נאמר כי מטרתם של היחסים בתוכניתו של סנטיני הייתה "יצירת מציאות מרחבית עצמאית", כאשר "המספר 5 דומיננטי במתאר ובפרופורציות" של הכנסייה. לדוגמה, בקלויסטר יש 10 קווים מעגליים הנפגשים במרכז הכנסייה, ולפיהם נקבע המיקום של הקפלות והשערים. לצד החיצוני של הכנסייה יש מראה של גוף אנכי מרכזי המעוצב בצורת כוכב מחומש. המורפולוגיה של הצד החיצוני איננה מורכבת, והאלמנטים הגותיים עשויים מסטוקו, כך שהרושם הראשוני של גאומטריית המבנה הבסיסי מתחזק. לפתחי הפורטיקו והחלונות יש קמרונות מחודדים ומסגרות פסים פשוטות, המפשטים את האלמנטים הגותיים.
הרושם העיקרי של פנים הכנסייה הוא של פאר רב וכיווניות כלפי מעלה. חלל הכנסייה מחולק לשני חלקים על ידי הגלריה שבסיס הקמרון. החלל המרכזי מתחלק לחמש גומחות, ארבע מתוכן מופרדות זו מזו על ידי מחיצות אופקיות, כאשר המזבח הראשי נמצא בגומחה החמישית והמזרחית ביותר.
רוב הריהוט המקורי של הכנסייה השתמר מאז בנייתה, והוא כולל בין השאר את המזבח הראשי שתוכנן על ידי סנטיני ומייצג את הגעתו של יאן מנפומוק לגן עדן, וכן את ארבעת המזבחות הצדדיים שתוכננו גם כן על ידי סנטיני ומייצגים את ארבעת האוונגליסטים.
המזבח המרכזי
שביל הכניסה