היפרליפידמיה
הטיפול בהיפרליפידמיה > טיפול תרופתי

קיימות 5 קבוצות עיקריות של תרופות לטיפול בהיפרליפידמיה:
סטטינים, פיברטים, רזינים, מעכבים ספציפיים של ספיגת כולסטרול במעי (אזיטרול) וניאצין.
בטיפול תרופתי, רצוי להפחית רמת LDL בכ- 30% עד 40% על פי ההנחיות הקיימות. אם המטופל סובל מהיפרליפידמיה משולבת (למשל, ערכי LDL גבוהים וכן ערכי טריגליצרידים גבוהים) מקובל לשלב בין תרופות שונות (סטטינים ופיבראטים למשל). מאחר שיש אינטראקציה בין התרופות השונות יש לבחון שהתפקוד הכלייתי תקין (קראטינין מתחת ל-1.5), ויש לעקוב אחר תפקודי כליה, תפקודי כבד ו־CPK.
סטטינים: יעילותם של הסטטינים למניעת אוטם לבבי והארכת תוחלת חיים הוכחה במספר רב של מחקרים, והטיפול בסטטינים מהווה קו ראשון אצל מטופלים עם היפרליפידמיה. תרופות אלו (לווסטטין, סימווסטטין, אטורווסטטין וכן הלאה) פועלות על האנזים hmg-coa reductase, שהוא בעל תפקיד מפתח בביו-סינתיזה של כולסטרול. כתוצאה ממניעת הסינתיזה של הכולסטרול, יש עלייה ביצור של רצפטורים של LDL בכבד, באופן בו יותר LDL (הכולסטרול "הרע") מפונה מהגוף. אצל מטופלים שונים, סטטין מביא לירידה שונה ברמות ה־LDL, (עד מספר עשרות אחוזים) אולם נמצא כי החל מרגע בו מטופל נוטל סטטין, הכפלת מינון התרופה מביאה בקירוב להפחתה נוספת של 6% ברמות ה־LDL. סטטינים מורידים גם את רמות הטריגליצרידים, והם בעלי השפעה קלה יחסית על העלאת רמות ה־HDL (הכולסטרול ה"טוב")- בכ- 5% עד 10%. תופעות לוואי נפוצות של סטטינים כוללות כאבי בטן או אי נוחות בבטן, כאבי ראש, עייפות, וכן כאבי שרירים ומפרקים. באופן נדיר, עלולות להתרחש תופעות כגון רבדומיוליזיס- דלקת שרירים חריפה או מיופתיה חריפה. כמו כן עלולה להיות עלייה ברמת אנזימי הכבד, ועל כן יש לבדוק את תפקוד אנזימי הכבד לפני התחלת טיפול בסטטינים, לאחר 3 -2 חודשים מתחילת הטיפול, ולאחר מכן מדי שנה.
פיבראטים: פיבראטים הם תרופות שפועלות כאגוניסט של רצפטור גרעיני בשם PPAR אלפא, שאחראי על מטבוליזם של שומנים. פיבראטים מביאים לעידוד הידרוליזה של טריגליצרידים, מביאים ל"ניקוי" של שיירי ליפו-פרוטאינים ובעלי השפעה קטנה יחסית על העלאת HDL. פיבראטים הם התרופות היעילות ביותר להפחתת רמות טריגליצרידים. תופעות הלוואי של תרופות אלו הן אי נוחות בבטן בעיקר. מיופתיה והפטיטיס הן תופעות לוואי נדירות. מאחר שפיבראטים מביאים לעליה בהפרשת כולסטרול למרה, הם מעלים את הסיכון לאבני כיס מרה. פיבראטים עלולים להביא לעליה ברמות קראטינין ולכן יש להשתמש בתרופות אלו בזהירות אצל חולים הסובלים ממחלת כליות. פיבראטים עלולים להביא להגברת האפקט של תרופות כגון קומדין וכן תרופות המשמשות לטיפול תרופתי בסוכרת ועל כן יש לעקוב אחרי רמות הקרישה ורמות הסוכר בדם אצל חולים אלו. יש לזכור, כי טיפול משולב של פיבראטים וסטטינים עלול להגביר את תופעות הלוואי המקושרות למיופתיה.
ניאצין- ניאצין הוא סוג של ויטמין אשר פועל על ידי הורדת זרימת חומצות שומן לכבד, ועל ידי כך מביא לירידה בסינתיזה של טריגליצרידים ולהפרשת VLDL. ניאצין מביא לירידה ברמות הפלסמה של טריגליצרידים, LDL, והעלאת רמות HDL. תופעות הלוואי הנפוצות ביותר בשימוש בתרופה זו הן הסמקה- cutaneous flushing. לרוב הטיפול בניאצין מתחיל עם מינון נמוך והעלאתו עם הזמן. ניאצין עלול להביא להעלאת הפעילות של קומדין וחולים המטופלים בשתי תרופות אלו צריכים להיות תחת מעקב קפדני יותר. ניאצין עלול להביא גם להעלאת רמות הגלוקוז בצום, ולכן אצל חולים סוכרתיים יש לעקוב אחרי רמות אלו. ניאצין היא התרופה היעילה ביותר לצורך העלאת רמות HDL, והתרופה הזו באופן ספציפי יעילה במיוחד אצל חולים עם היפרליפידמיה משולבת ורמות נמוכות של HDL.
מעכבי ספיגת כולסטרול במעי- כגון Ezetimib- תרופה זו מפחיתה את רמות ה־LDL בכ- 20%. התרופה מעכבת את ספיגת הכולסטרול במעי, ושילובה עם סטטינים יוצרת אפקט מצטבר של הורדת ה־LDL. ניתן להשתמש בתרופה זו כתרופת בחירה שהיא תוספת לסטטינים, אם אין ירידה מספקת ב־LDL כתגובה לסטטינים בלבד, או אם החולה לא יכול ליטול סטטינים בגלל קונטרא-אינדיקציות שונות.
רזינים - אלו הם "קושרי מלחי מרה". מאחר שכולסטרול מגיע בעיקר מהכבד (במרה עצמה), הרי שרזינים פועלים על ידי היקשרותם לחומצות מרה והפרשתן בצואה. תרופות אלו מפחיתות את הרמות של LDL אולם מנגד, הן עלולות להעלות את רמות הטריגליצרידים ולכן הן אסורות בשימוש אצל חולים הסובלים מהיפר-טריגליצירדמיה. תופעות הלוואי של רזינים כוללות בעיקר נפיחות ועצירות והן בטוחות לשימוש במהלך ההריון וההנקה.