פרול
היסטוריה

עדות לקיומם של יישובים אנושיים פרהיסטוריים באזור, אשר לימים יהפוך לעיר פרול, נמצאה בשפע של תאי קבורה ומונומנטים מגליתים, כמו גם פטרוגליפים וממצאים ארכאולוגיים אחרים. הפיניקים הקימו באזור זה כמה אתרים לייבוש והמלחת דגי בקלה וקיומם, לצד נוכחות היוונים הקדמונים, מתועדת היטב על ידי היסטוריונים קלאסיים כמו הרודוטוס, סטראבון, פומפוניוס מלה ותלמי. בתקופה הרומית, במאה ה-1 לפני הספירה, פעל במקום נמל דייגים דרכו התנהל גם מסחר במתכות (כמו כסף, זהב, פח וברזל ), וסוסי בר. ליד פרול קיים אתר בשם נראיו (Naraío) (יישוב הידוע בזכות טירה מימי הביניים), ששמו נושא דמיון פונטי לנריום של בכתבי ההיסטוריון סטראבון (בעידן המודרני נקרא קייפ פריור). בהיספניה העתיקה, חלקים אלה של חצי האי האיברי נשלטו על ידי השבט הקלטי ארטברי (או Arrotrebae), שהעניקו את שמם לפורטוס מגנוס ארטברורום ("הנמל הגדול של הארטברי"), המקיף לא רק את מפרץ פרול אלא גם את שלושת לשונות הים (rias) של בטנזוס (Ferrol, Betanzos ו-A Coruña. פרול הייתה אז, כמו היום, נמל טבעי מעולה באזור שבו הים ידוע בסערות קשות. מבחינה היסטורית, הוא תואר לעיתים קרובות כנמל הטבעי הטוב ביותר באירופה.
לאחר נפילת האימפריה הרומית המערבית פשטו הוונדלים על חצי האי האיברי, כולל פרול, וב-411 התאגדו בממלכת גליסיה הסואבית. ממלכתם מוזגה בשנת 584 על ידי מלך היספניה לאוויגילד לתוך הממלכה הוויזיגותית.
לאחר התמוטטות המדינה הסואבית-וויזיגותית, אירעו בחלקים נוצריים אלה של חצי האי האיברי מעט מאוד שינויים בהשוואה לחלקים אחרים של חצי האי, וכבר בשנת 750 הם הפכו לחלק מממלכת אסטוריאס. עם הזמן, ממלכת אסטוריה התפצלה לממלכות נוצריות נוספות, מה שגרם להעברת השליטה באזור מספר פעמים בין גליסיה, ליאון ולבסוף קסטיליה.
בשנת 1568 העיר העתיקה מתקופת ימי הביניים נהרסה עד יסוד בשריפה; באותה תקופה נבנו חלקים מהביצורים אשר עדיין ניצבים במאה ה-21 בשפך הנהר. באותה תקופה תפקידה העיקרי של העיר היה נשקייה מלכותית, יותר מאשר נמל ים.
עם הגעתם של הבורבונים במאה ה-18, הפך פרול למרכז מוביל של הצי. פרול הפכה לבירת המחלקה הימית של הצפון, שהוקמה תחת שלטונם של פרננדו השישי וקרלוס השלישי לצורך הגנה על הקולוניות הספרדיות ביבשת אמריקה. נמל העיר פותח והשתכלל במהירות, בעיקר בהנהגתו של המרקיז מאנסנדה, ונמל פרול נעשה כמעט בלתי ניתן לכיבוש מהים, לאור הקשיים בהורדת כוחות על חוף הים התלול מחוץ לנמל וזאת בנוסף לבניית שורה של מבצרים וטירות חדשות, כולל זה של סן קרלוס.
המספנות המלכותיות של א גרנייה (A Graña) ופרול, שנבנו בין השנים 1726–1783, ייצרו ספינות בעלות מיגון משופר ביריעות נחושת מבתי החישול של שוביה (Xubia). בשנת 1772 נוסדה האקדמיה המלכותית הספרדית למהנדסי צי בפרול, האקדמיה הראשונה מסוגה בספרד. את העבודה העמלנית ביותר ביצעו בנמל כשש מאות עבדים.
פרול זכתה לפרסום בתולדות המאבק בין האימפריה הספרדית לבריטית בהיותה אחת המובלעות, אשר הצליחה להתגונן בהצלחה מול ניסיונות כיבוש; בעידן ספינות המפרש כמעט בלתי אפשרי היה להטיל הסגר על פרול, שכן רוחות מערביות חזקות היו מרחיקות כל כוח עוין לאורך החוף הצפוני והבוגדני של ספרד אל עבר קוסטה דה מורט (חוף המוות), שם לא ניתן למצוא מקלט בטוח. הגאוגרפיה של פרול איפשרה לצי ספרדי שלם לחמוק מן הנמל בתקופת גאות אחת. עד שהבריטים הצליחו לחדש את המצור, הצי הספרדי כבר יצא לים בבטחה. למרות יתרונות אלה, ירד קרנו של הנמל בתקופת שלטונו של קרלוס הרביעי, ובשנת 1800 יצא לעבר פרול כוח משלוח של הצי בריטי ב-109 כלי שיט במטרה לכבוש את הנמל. הכוח הנחית חיילים על חוף דוניניוס כדי לכבוש את טירת סן פליפה. אף על פי שהכוח המגן צויד רק בארטילריה דלה, הכוח הקטן של הטירה בפיקודו של הרוזן דונאדיו, יחד עם מספר לא מבוטל של אזרחים מתנדבים של פרול, הדפו בהצלחה את המתקפה והצי נסוג. הברית עם הממלכה המאוחדת במהלך מלחמת חצי האי בשנים 1808–1814 לא הצליחה למנוע את ההידרדרות בהצלחתה של העיר. הנשקיות והמבצרים ננטשו והם נכבשו בקלות על ידי הצרפתים בשנת 1809 בקרב קורונה.
עם סיום המלחמה עם הקיסרות הראשונה בחרו רבות מהמושבות בדרום אמריקה בעצמאות מספרד והחלה תקופה של דעיכה משמעותית במספנות פרול, תקופה בה רוב האוכלוסייה האזרחית, הדתית והצבאית נטשה את העיר. בשנת 1824, אוכלוסיית פרול מנתה רק 10,000 אזרחים וכ-6,000 אנשי צבא אשר הוצבו במקום. בית הספר המתמטי להכשרת תותחנים ימיים, בית הספר לנווטים והאקדמיה המלכותית הספרדית למהנדסי צי היו ריקים כמעט לחלוטין מתלמידים, בניגוד מוחלט לשנות העבר המפוארות קודם לקרב טרפלגר ב-1805.
בין השנים 1794 ל-1845 נבנו במספנות בפרול רק שתי אוניות קו, תשע פריגטות ומספר גדול של ספינות מלחמה קטנות יותר. לאחר חצי מאה של ירידה בפעילות, פרול איבדה את תואר עיר בירה בתקופת שלטונו של פרננדו השביעי. עם זאת, בתקופת הנהגתו של הקרדינל אלברוני שופצו המספנות באופן ניכר ובתוך שנים ספורות בלבד הושקו ארבע-עשרה אוניות קו גדולות. פעילויות חדשות צצו ופרול העסיקה 2,000 עובדים בבתי יציקה, אשר עבדו בתפוקה מלאה. הוקם בית ספר למהנדסי ימיים שבו למדו 40 תלמידים את העקרונות המדעיים של מקצועם על ידי מדריכים שקיבלו הכשרתם באנגליה ובצרפת. בניהולו של המרקיז דה מולינה, שר הצי הספרדי, נלמדו בהצלחה הטכנולוגיות המתקדמות בעולם באותה עת ובשנת 1858 השיקו המספנות המלכותיות של פרול את הספינת הקיטור הראשונה של ספרד, אשר הייתה גם האונייה הראשונה עם גוף מתכת שנבנתה במדינה.
במחצית השנייה של המאה ה-19 במספנות המלכותיות של פרול הייתה גם תקופה של מתחים חברתיים ופוליטיים, שהגיעו לשיא במרד הרפובליקני הכושל של 1872. אותה עת הפליגו באופן תכוף ספינות קיטור בין פרול לנמל הוואנה בקולוניה הספרדית של קובה, כך שעובדי מספנות שנקלעו לצרות עם הרשויות המקומיות בפרול ברחו לעיתים קרובות לקולוניות הספרדיות באמריקה.
מימי הארמדה הספרדית ועד המאה ה-21, ספינות רבות הגיעו למפרץ פרול לצורך תיקונים או מקלט מסערות לאחר שניסו לחצות את מפרץ ביסקאיה במזג אוויר גרוע. כך גם קרה לאוניה שנשאה את אחת משתי ממחטי קלאופטרה, הניצבת היום על סוללת התמזה בלונדון, בריטניה. האוניה נכנסה למפרץ פרול ב-19 באוקטובר 1877 לאחר שכמעט טבעה מול החוף המערבי של צרפת חמישה ימים קודם לכן. בבסיס המחט הניצבת בלונדון הוצב שלט המנציח את האירוע ואת אלה שנהרגו בו.
עשר שנים לאחר מלחמת ארצות הברית-ספרד ב-1898, בה איבדה ספרד את קובה ואת הפיליפינים, פנתה ממשלת אנטוניו מאורה לחברה הספרדית לבניית אוניות (Sociedad Española de Construcción Naval – (SECN)) בניסיון לשקם את הצי הספרדי ואת תעשיית בניית הספינות הספרדית. המשקיע העיקרי במאמצי השיקום היה תאגיד בריטי-ספרדי. כל המספנות לבניית אוניות, בתי המלאכה, בתי היציקה והמבדוקים, שהיו בעבר בבעלות המדינה, נמסרו לידי חברות בריטיות נודעות שהיו בעלות מומחיות טכנית מובילה אלה היו אחראיות על בניית הצי הספרדי החדש.
במשך תקופה של שש עשרה שנים, הטכנאים שעבדו במספנות היו בריטים בלבד ומצב זה לא השתנה עד 1925, כאשר הניהול הועבר לידי מהנדסים ספרדים בעקבות שינוי מדיניות שהנהיגה ממשלתו של הדיקטטור מיגל פרימו דה ריברה (1923–1930).
לנוכח פרוץ מלחמת האזרחים בספרד, ובשל החשש מתסיסה חברתית בבסיס הצי, ארגן משרד החוץ בלונדון ספינה להחזרת כל האזרחים הבריטיים אשר נותרו בפרול. ב-22 ביולי 1936 הפליגה HMS Witch מפרול לבריטניה ועל סיפונה העובדים הבריטים. בתחילת המלחמה השתלטה המדינה על המספנות, בתי המלאכה, בתי היציקה והמבדוקים בפרול. הם הולאמו במלואם בשנת 1945 תחת השם "Bazán", מאוחר יותר שונה שם ל"IZAR", ומינואר 2005, נוואנטיה. העיר היא מקום הולדתו של פרנסיסקו פרנקו, שעל שמו היא נקראה רשמית בשם El Ferrol del Caudillo מ-1938 עד 1982. סיום שלטונה של המדינה הספרדית ועליית השלטון הדמוקרטי לא הועילו כדי לעצור את הידרדרותה הכלכלית של פרול, ומ-1982 ועד תחילת שנות ה-90, העיר התמודדה עם בעיות רבות עקב דעיכת המגזר הימי. בתחילתו של האלף השלישי הייתה תקופה של התרחבות כלכלית ושגשוג כללי. נסלל לעיר כביש מהיר חדש ונבנה נמל חיצוני, כמו גם אולמות ומרכזי קניות רבים, בעיקר בפאתי העיר בין פרול לנרון. קונים צעירים ומשפחותיהם פוקדים את החנויות ונהנים בסופי שבוע משירותים כמו באולינג, קפיטריות, חנויות מזון מהיר, בתי קולנוע ומתקני ספורט.
הטייסת הספרדית של הצי הספרדי עדיין נוטלת חלק בתרגילים צבאיים ימיים וביוני 2008 אירחה פרול את תרגיל ימי הגדול של נאט"ו.
תחנת הרכבת פרול נמצאת בסוף קו המסילה המובילה ללוגו והיא מסתעפת מהקו הראשי ממדריד ללה קורוניה הסמוכה אשר נחנכה ב-1904. מאה שנה לאחר מכן, החלה לפעול ה-AVE לגליסיה.