stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התפלגות פרמי-דיראק
פיתוח

את התפלגות פרמי-דיראק ניתן לקבל בקלות על ידי שימוש בצבר הגרנד קנוני.
במסגרת צבר זה, ההסתברות למציאת מערכת במצב i עם  \ N_{i} חלקיקים ואנרגיה כוללת  \ E_{i} נתונה על ידי 
 P_{i}={\frac {1}{\mathcal {Z}}}e^{-{\frac {(E_{i}-\mu N_{i})}{k_{B}T}}}, כאשר  {\mathcal {Z}}=\sum _{i}e^{-{\frac {(E_{i}-\mu N_{i})}{k_{B}T}}} היא פונקציית החלוקה הגרנד-קנונית.
ניקח כמערכת רמת אנרגיה (חד-חלקיקית) מסוימת  \epsilon . אם אין אינטראקציה בין החלקיקים  \ E_{i}=n\epsilon  כאשר  \ n=N_{i} הוא מספר החלקיקים הנמצאים ברמה זו. אם מדובר בפרמיונים, בגלל עקרון האיסור של פאולי ייתכן רק  \ n=0,1. פונקציית החלוקה במקרה זה תהיה  {\mathcal {Z}}=1+e^{-{\frac {(\epsilon -\mu )}{k_{B}T}}}. מכאן ניתן לקבל את מספר החלקיקים הממוצע על ידי שימוש
ב \langle n\rangle =\sum _{n}nP(n), או על ידי  \langle n\rangle =-{\frac {\partial \Omega }{\partial \mu }} כאשר  \Omega =-k_{B}T\ln {\mathcal {Z}}.
תכונות ההתפלגות

מתקיים  \ n_{FD}(\epsilon )\leq 1 . דבר זה מבטא את עקרון האיסור של פאולי - שני פרמיונים זהים לא יכולים להיות באותו מצב. בפרט המספר הממוצע של פרמיונים בכל מצב קטן (או שווה) מאחד.
בגבול של טמפרטורה נמוכה (  \ T\to 0) התפלגות פרמי-דיראק שואפת לפונקציית מדרגה, בה כל הרמות בעלות אנרגיה  \ \epsilon <\mu =\epsilon _{F} מאוכלסות, ואילו כל הרמות בעלות אנרגיה  \ \epsilon >\mu =\epsilon _{F} אינן מאוכלסות. האנרגיה המקסימלית של המצבים המאוכלסים מסומנת  \ \epsilon _{F} ונקראת אנרגיית פרמי.
פטריית מאכל

פטריות לבנות ואנוקי - אחד מסוגי הפטריות הרבים שמגדלים ונאכלים
פטריות אכילה הן גופי הפרי הבשרניים והאכילים של כמה מינים של מקרו-פטריות (פטריות הנושאות מבני פרי גדולים מספיק כדי לראותם בעין בלתי מזוינת).
פטריות האכילה גדלים מתחת לפני הקרקע (היפוגיים) או מעל הקרקע (אפיגיים).
פטריות אכילות מוגדרות על פי קריטריונים הכוללים היעדר השפעות רעילות על בני אדם ובעלי טעם וארומה רצויים. פטריות אכילה נצרכות בשל ערכן התזונתי והקולינרי.
פטריות אכילה כוללות מינים פטרייתיים רבים שגדלים בר, או גדלים בסביבות מבוקרות. תכשירים מסוימים עשויים להפוך פטריות רעילות (אנ') מסוימות לכשירות לצריכה.
חלק מהפטריות הניתנות למאכל לרוב האנשים עלולות לגרום לתגובות אלרגיות אצל אנשים מסוימים. בנוסף, אחסון לתקופה ממושכת או בתנאים שאינם מותאמים לפטרייה עלולים לגרום להרעלת מזון. במקרים רבים מיני פטריות אכילים עלולים להיות מסוכנים במקרה של גידול במקומות מזוהמים עלולות וצבירת מזהמים, כגון מתכות כבדות.
ישנן פטריות רעילות קטלניות הדומות לפטריות מאכל ואחראיות להרעלות קטלניות רבות ובתוכן כמה מינים מהסוג Amanita, ובמיוחד אמנית המוות, פטריית כובע המוות.
מגוון פטריות מאכל בר בסלסלה
היסטוריה של שימוש בפטריות

פעולת צריכת הפטריות, מתוארכת לתקופות קדומות. מיני פטריות אכילות נמצאו באתרים ארכאולוגיים בני 13,000 שנה בצ'ילה. אצי, מומיה של אדם שחי בין 3400 ל-3100 לפני הספירה באירופה, נמצאה עם שני סוגי פטריות.
הרומאים והיוונים הקדומים, במיוחד בני המעמד הגבוה, השתמשו בפטריות למטרות קולינריות. טועמי מזון הועסקו על ידי קיסרי רומא כדי להבטיח שהפטריות בטוחות לאכילה.
ייצור

בשנת 2019, הייצור העולמי של פטריות מסחריות ואיסוף כמהין מתועד שדווח לארגון המזון והחקלאות עמד על 11.9 מיליון טון, כשהשיא נמצא בסין עם 75% מהייצור:
| ייצור פטריות וכמהין – 2019> מדינה | ייצור פטריות וכמהין – 2019> (מיליוני טונות ) |
| --- | --- |
הרפובליקה העממית של סין סין: 8.94
יפן יפן: 0.47
ארצות הברית ארצות הברית: 0.38
פולין פּוֹלִין: 0.36
הולנד הולנד: 0.30
כל העולם: 11.90
מקור: FAOSTAT של האומות המאוחדות
שימושים קולינריים > בישול

ניתן לבשל פטריות לפני הצריכה כדי לשפר את המרקם ולהוריד רמות עקבות של הידאזינים רעילים. טיגון, צלייה, אפייה ומיקרוגל משמשים כולם להכנת פטריות. בישול מוריד את כמות המים הקיימת במזון. פטריות לא מתפרקות בבישול ארוך מכיוון שהכיטין שנותן את רוב המבנה לפטרייה לא מתפרק עד שלא מגיעים אליו בשום בישול רגיל.
שימושים קולינריים > אחסון

פטריות יחזיקו בדרך כלל כמה ימים, יותר בקירור. פטריות אפשר להקפיא, אבל ההמלצה היא לבשל אותן קודם. בנוסף, הן יכולות גם להיות מיובשות או כבושות.
בריאות ותזונה

צריכה גבוהה פטריות נקשרה בסיכון נמוך יותר לסרטן השד.
הפטרייה הנפוצה ביותר לאכילה היא הפטרייה הלבנה ( Agaricus bisporus ). היא מכילה רמות גבוהות של ריבופלבין, ניאצין וחומצה פנטותנית, ומעט זרחן. לפטריות לבנות גולמיות יש בדרך כלל כמויות נמוכות של חומרים מזינים חיוניים.
שימוש ברפואה מסורתית

פטריות מרפא הן פטריות או תמציות מפטריות שנחשבות לטיפול במחלות. רובן עדיין לא מאושרות במדע וברפואה המסורתית, ולכן אינן מאושרות כתרופות או כטיפולים רפואיים.
ראו גם

כמהין
פטריות כמהין לבנות
הערות שוליים

↑  Chang, Shu-Ting; Phillip G. Miles (1989). Mushrooms: cultivation, nutritional value, medicinal effect, and Environmental Impact. CRC Press. pp. 4–6. ISBN 978-0-8493-1043-0.
↑  Mattila P, Suonpää K, Piironen V (2000). "Functional properties of edible mushrooms". Nutrition. 16 (7–8): 694–6. doi:10.1016/S0899-9007(00)00341-5. PMID 10906601.
↑  Kalač, Pavel; Svoboda, Lubomír (15 במאי 2000). "A review of trace element concentrations in edible mushrooms". Food Chemistry. 69: 273–281. doi:10.1016/S0308-8146(99)00264-2. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Reishi mushroom". MedlinePlus, US National Library of Medicine. 19 בינואר 2019. נבדק ב-24 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Money, Nicholas P. (2016). "Are mushrooms medicinal?". Fungal Biology. 120 (4): 449–453. doi:10.1016/j.funbio.2016.01.006. ISSN 1878-6146. PMID 27020147.
↑  Jordan P. (2006). Field Guide to Edible Mushrooms of Britain and Europe. New Holland Publishers. p. 10. ISBN 978-1-84537-419-8.
↑  "Production of mushrooms and truffles in 2019, Crops/Regions/World list/Production Quantity (pick lists)". UN Food and Agriculture Organization, Corporate Statistical Database (FAOSTAT). 2020. נבדק ב-3 במרץ 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ba DM, Ssentongo P, Beelman RB, Muscat J, Gao X, Richie JP (2020). "Mushroom Consumption Is Associated with Low Risk of Cancer: A Systematic Review and Meta-Analysis of Observation Studies". Current Developments in Nutrition. 4 (2): 307. doi:10.1093/cdn/nzaa044_006. PMC 7258270.
↑  Sullivan R, Smith JE, Rowan NJ (2006). "Medicinal mushrooms and cancer therapy: translating a traditional practice into Western medicine". Perspect Biol Med. 49 (2): 159–70. doi:10.1353/pbm.2006.0034. PMID 16702701.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553191605171  GND: 4116560-3  LCCN: sh85088758  NKC: ph114821 
פטריות מטוגנות במחבת
עדי מאירי

| --- | --- |

עדי מאירי
 מדינה:  ישראל ישראל
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  356171001225900
 טוויטר:  MeiryAdi
 www.adimeiry.com
עדי מאירי היא עיתונאית, פרשנית לענייני משטרה, תסריטאית ויוצרת סרטים וסדרות ישראלית בתחומי המשטרה ופלילים. בין הסדרות שיצרה: הסדרה "תיק 512" ששודרה בתאגיד כאן 11 והפכה לסדרה הדוקומנטרית הנצפית ביותר מאז הקמת התאגיד, ו"הנורמטיבים" בקשת 12. הייתה כתבת ופרשנית הפלילים של קול ישראל, ומגישה. הגישה את התוכנית "הכל דיבורים" ברשת ב' של קול ישראל. חשפה פרשות רבות, בהן כאלה המבקרות את מערכת אכיפת החוק בכלל ואת משטרת ישראל בפרט, וזכתה בפרסים על עבודתה.
ביוגרפיה

מאירי גדלה במושב צור משה. בילדותה למדה ריקוד ג'אז ונגינה על כינור. כילדה הופיעה ברחבי ישראל במסגרת להקת ג'אז. סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון על שם ארתור רופין בעמק חפר, (הנקרא כיום קריית החינוך ע"ש בן-גוריון). סיימה לימודיה לתואר ראשון בתקשורת וממשל באוניברסיטת בר-אילן.
את שירותה בצה"ל עשתה ביחידת מודיעין צבאי, ולאחר שירותה הצבאי, עבדה בגלי צה"ל, ולאחר מכן עברה לשדר בקול ישראל ככתבת בחיפה. מאירי סיקרה לצדו של אילן רועה את אסון המסוקים ביישוב שאר ישוב, ובעקבות הישגים עיתונאיים וחשיפות שהביאה, התמנתה לכתבת לענייני משטרה.
ב-1997 עברה לתל אביב, וסיקרה בין היתר את אסון המכבייה ואת מלחמת הכנופיות בין פרדס כץ לרמת עמידר. מאירי חשפה לראשונה את פרשת התלונה של רקדנית הבטן שלומית שלום נגד שגריר מצרים בישראל מוחמד בסיוני, ואת המתח הדיפלומטי שנוצר בעקבות התלונה בין ישראל למצרים.
מאירי סיקרה לעומק לאורך השנים את המלחמה בין ארגוני הפשע, ובראשם יצחק אברג'יל נגד זאב רוזנשטיין, ומתחה ביקורת על המשטרה הפרקליטות ובתי המשפט על שלא פעלו יחד כדי למוטט את הארגונים שהמאבקים ביניהם גרמו למותם של חפים מפשע. בהמשך יצרה את הסדרה הדוקומנטרית "תיק 512" על סיפור עלייתו ונפילתו של יצחק אברג'יל ומשפחות הפשע.
ב-2005 למדה משחק בסטודיו לאמניות של יורם לוינשטיין.
בעת מלחמת לבנון השנייה ליוותה מאירי את החיילים הפצועים שהגיעו לבית החולים רמב"ם בחיפה.
מ-7 בדצמבר 2014 החליפה את ירון דקל והגישה יחד עם בני טיטלבוים את התוכנית היומית "הכל דיבורים" ברשת ב' עד סגירת רשות השידור.
בשנת 2017 היא יצרה את הפודקאסט "הפליליסטית", שבו סיפורים שליוותה וסיקרה.
בין חשיפותיה הבולטות כעיתונאית: פרשת "השופט המכה", הצעת השוחד שהציע הרב פינטו לתת ניצב אפרים ברכה, פרשה עליה כתבה את הספר "אם רק היו נותנים לי לדבר', שבו העלתה ביקורת על התנהלות המשטרה ומשרד המשפטים בנושא.
מאירי כתבה שני ספרים: "יומנה של כתבת שטח" (2016) (יחד עם ברוריה אבידן בריר), ו"אם רק היו נותנים לי לדבר-סיפורו של החוקר מספר 1", (2020) שהפך לרב מכר.
כיום מאירי יוצרת סרטים וסדרות, דוקומנטריות ודרמה, ויצרה בין השאר את: "חיים בצל הפחד - סיפורו של אפי ברכה - עדים על הכוונת", "תיק 512", על עלייתם ונפילתם של ארגוני הפשע, ובראשם יצחק אברג'יל, שבה התראיינה בעצמה כמי שסיקרה את מלחמות הדמים. בסדרה התראיין יצחק אברג'יל בעצמו, מהכלא, והיא הפכה לסדרה הדוקומנטרית הנצפית ביותר מאז הוקם התאגיד כאן 11.
הסדרה נמכרה לרשת הטלוויזיה קנאל פלוס.
חשיפת פרשות

פרשת "השופט המכה", החשדות נגד השר סילבן שלום, זכות השתיקה, שיטת הפעולה של האנס הסדרתי בני סלע, וקריסת תיק הרצח במועדון הברנוער.
בין הפרשיות הידועות שחשפה נמצאת פרשת השחיתות ברשות המסים בישראל. מאז הפרסום היא מלווה את רפי רותם, קצין המודיעין, שחשף בפניה את המעשים של בכירים ברשות המיסים, במאבקו ברשויות, בטענתו שהוא זכאי לקבל הכרה כחושף שחיתויות.
במסגרת עבודתה העיתונאית יצאה נגד המשטרה, על כך שנתנה עדיפות בגלל הד בעיתונות ועליהם ציבורי, לחקירת טענות להטרדות מיניות נגד העיתונאי עמנואל רוזן, בגלל האופן המפלה שבו הדבר נעשה והמשפט הציבורי שנעשה לו – בעוד שתלונות שהוגשו במקרים רבים אחרים - לא נחקרו כלל. החקירה הסתיימה בסגירת התיק.
מאירי זכתה בפרסי רשות השידור ו"אומ"ץ" על חשיפותיה.
עבודות נוספות

במרץ 2013 החלה מאירי להגיש את התוכנית "סירנות" בערוץ הראשון, תוכנית בענייני פלילים ומשפט, ששודרה מדי שבוע בימי רביעי עד פברואר 2015.
באותה שנה השתתפה בסדרת הדוקו-דרמה "מעברים" בערוץ הראשון. את הסדרה כתב וביים גיא אסל, יזם מנהל מחלקת הדרמה בערוץ, מיקי הרץ, והפיקה אורנה זילכה, מאירי השתתפה בסדרה כמנחה ונטלה חלק גם בהפקה.
באפריל 2016 יצרה עבור שידורי קשת את הסרט ״חיים בצל הפחד-סיפורו של אפי ברכה״ על קצין המשטרה תת-ניצב אפרים ברכה ששם קץ לחייו לאחר שהתלונן נגד הרב פינטו.
באוקטובר 2018 יצרה עבור שידורי קשת את הסרט "עדים על הכוונת", שבו ריאיינה עדי מדינה שעברו להתגורר במדינות זרות.
מאירי כתבה עם העיתונאית ברוריה אבידן-בריר את הספר "יומנה של כתבת שטח", בהוצאת עם עובד, המלווה את הפרשות המרכזיות שנחשפו וסוקרו על ידי מאירי לאורך השנים.
בשנת 2020 היא פרסמה ספר שני שכתבה "אם רק היו נותנים לי לדבר - סיפורו של החוקר מספר 1", בהוצאת ידיעות ספרים.
ב-2022 יצרה עבור כאן 11 את הסדרה הדוקומנטרית "תיק 512" שהפכה לסדרת הדוקו הנצפית ביותר מאז הוקם התאגיד.
באפריל 2024 יצרה את סדרת הדוקו "הנורמטיבים", על אנשים נורמטיבים הנכנסים שלא במודע לפשע. הסדרה משודרת בקשת 12.
חיים אישיים

מאירי נשואה ואם לארבעה.
ספר

אם רק היו נותנים לי לדבר – סיפורו של אפרים ברכה, החוקר מספר 1, 2019, הוצאת משכל ידיעות אחרונות
יומנה של כתבת שטח – הוצאת עם עובד
הערות שוליים

↑  ליאת רון, ‏עדי מאירי: "עמנואל רוזן נחקר מטעמים פופוליסטיים", באתר גלובס, 14 באוגוסט 2013
↑  תנועת אומ"ץ מעניקה לכתבת קול ישראל עדי מאירי את אות אומ"ץ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007600933605171  VIAF: 73147663065660552034   WorldCat (עם VIAF): 73147663065660552034
אבו סופיאן

| --- | --- |

 לידה:  565? מכה, ערב הסעודית 
 פטירה:  653 (בגיל 88 בערך) אל-מדינה, ח'ליפות ראשידון 
 מקום קבורה:  אל-בקיע 
 השקפה דתית:  פגאניות ערבית, אסלאם
 בן או בת זוג:  הינד בנת עותבה  Safiyyah bint Abi al-'As  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
צח'ר בן חרב בן אומיה בן עבד שמס (בערבית: صخر بن حرب بن أمية بن عبد شمس; הידוע בכינויו אבו סופיאן (בערבית: أبو سفيان), היה מנהיג וסוחר משבט קורייש במכה. בתחילת עסק בהובלת שיירות סחר לסוריה ובהמשך חייו היה בין המנהיגים העיקריים בהתנגדות של בני מכה למוחמד, ופיקד על חיילי מכה בקרבות אוחוד ואל-חנדק בשנים 625 ו-627. עם זאת, לאחר כיבוש מכה על ידי מוחמד בשנת 630, היה אבו סופיאן בין הראשונים שקיבלו עליהם את מנהיגותו.
בהמשך מילא אבו סופיאן תפקידים מנהיגותיים בצבא המוסלמי בקרב הירמוך נגד הביזנטים בסוריה. בניו יזיד ומאוחר יותר מועאוויה קיבלו תפקידי פיקודי באותה פרובינציה, ומועאוויה הקים את ח'ליפת אומיה בשנת 661.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת, התנגדות וקבלת מוחמד

שמו הפרטי של אבו סופיאן היה צח'ר והוא נולד בסביבות שנת 565 לאביו חרב בן אומייה, מנהיג שבט קורייש. המשפחה הייתה שייכת חמולת עבד שמס חמולה מקורבת לחמולתו של מוחמד האשמיה.
בתחילה היה אבו סופיאן בין מנהיגי האופוזיציה הקוריישית למוחמד בשנים שקדמו להיג'רה (עליית מוחמד וחסידיו ממכה למדינה בשנת 622). וכן היה בעל אדמות בסביבת דמשק.
ביוגרפיה > המשך חייו ומותו

אבו סופיאן מונה למושל נג'ראן, סמוך לתימן, ככל הנראה על ידי מוחמד או על ידי הח'ליף הראשון, אבו בכר (632–634).
לאחר שהורה אבו בכר לכבוש את הלבנט המוסלמי, ומינה את בנו של אבו סופיאן יזיד לתפקיד פיקודי מוביל בכיבוש. אבו סופיאן נכח בקרב הירמוך, שהביא לניצחון מוסלמי מכריע נגד הביזנטים בסוריה. בגלל גילו המתקדם לא סביר שהוא השתתף בפעילות בקרב בעצמו. על פי דיווח שציטט סייף בן עומר, הוא צפה בקרב לצד שייח'ים ערביים אחרים, והדברים שהובאו על ידי אל-טברי מציינים כי הוא עודד וזירז את הכוחות המוסלמים. בנו יזיד מילא תפקיד פיקודי מלא בקרב ומאוחר יותר מת במגפה בארץ ישראל בשנת 639. בנו מועאוויה, מונה למושל סוריה על ידי הח'ליף עומר בן אל-ח'טאב וממשיך דרכו של עומר, עות'מאן בן עפאן כיבד גם הוא את אבו סופיאן.
אבו סופיאן נפטר בשנת 653 בגיל 88.
משפחה

אילן יוחסין של משפחת השלטון מחליפות אומיה. הסופיאנים היו צאצאיו של אבו סופיאן
הילדה מרי וודס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1892 קוויינטון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  1971 (בגיל 79 בערך) 
 ענף מדעי:  סטטיסטיקה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אברדין  תיכון נורת'האמפטון 
 
הילדה מרי וודס (באנגלית: Hilda Mary Woods;‏ 1892 – 1971) MBE הייתה סטטיסטיקאית אנגלית שהתמחתה במחקר רפואי. היא הייתה בעלת תואר דוקטור למדעים וחברת כבוד בחברה המלכותית לסטטיסטיקה.
קורות חייה

הילדה וודס נולדה בעיירה קויינטון (Quainton) במחוז בקינגהאמשייר, אנגליה. הוריה היו מרי אן לבית מרקהם וויליאם וודס, חקלאי. הילדה הייתה הבכורה מבין חמשת ילדיהם.
בחיבור שכתבה על שנותיה הראשונות וודס סיפרה, כי ב-1916 חיפשה עבודה בלונדון. היא הגיעה למשרד התחמושת, שם נשאלה האם היא טובה במתמטיקה. משהשיבה בחיוב נאמר לה כי מישהו מחפש אדם משכיל שיסתובב בבתי החרושת לייצור תחמושת ויאסוף שם נתונים. אולם, כך נאמר לה, היא נראית צעירה מדי למשרה זו. היא הוסיפה שלוש שנים לגילה וקיבלה את המשרה.
אותו אדם היה מ. גרינווד, איתו עבדה בשיתוף פעולה עד 1933. לאחר סיום המלחמה, ב-1919, עברה וודס לעבוד במחלקה לסטטיסטיקה החדשה של משרד הבריאות, לשם עבר גם גרינווד. ב-1928 עברה לעבוד במחלקה לאפידמיולוגיה ב-LHSTM (The London School of Hygiene & Tropical Medicine), שם הייתה האשה הראשונה שהייתה חברת סגל. ב-1933 עזבה את LHSTM ועברה להתגורר בציילון בעקבות נישואיה לרוג'ר פאוקה, שנפטר כחודשיים לאחר שנישאו. למרות הטרגדיה, וודס המשיכה בעבודתה כסטטיסטיקאית ואפידמיולוגית, הפעם בשירות ממשלת ציילון. עבור פעילותה המדעית בציילון, הוענק לה תואר חברות במסדר האימפריה הבריטית. ב-1938 חזרה לאנגליה, וב-1940 הצטרפה למשרד המזון, שם עבדה עד 1947, אז פרשה מעיסוק בסטטיסטיקה.
עבודתה המדעית של וודס הייתה בתחום הסטטיסטיקה הרפואית והאפידמיולוגיה. ב-1919 פרסמה יחד עם גרינווד מחקר רב השפעה שעסק בשכיחותן של תאונות עבודה. בשנותיה ב-LHSTM פרסמה וודס שורה של מחקרים אפידמיולוגיים שעסקו, בין היתר, במחלות נשימתיות, שנית ודיפטריה. כמו כן פרסמה מאמר תאורטי שעסק בניתוח לוחות תמותה. ב-1931 הוציאה לאור, ביחד עם ויליאם ראסל, את ספר הלימוד הראשון בבריטניה על סטטיסטיקה רפואית.
הערות שוליים

1 2  ‏Vern Farewell, Tony Johnson, Rosemary, ‏Hilda Mary Woods MBE, DSc, LRAM, FSS (1892–1971): reflections on a Fellow of the Royal Statistical Society, ‏Statistics in Society, 3 175, 2012, עמ' 799-811 doi: 10.1111/j.1467-985X.2011.01018.x
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 4649 9207  LCCN: no2002065165  NTA: 182295346  SUDOC: 230827292  VIAF: 41511424   WorldCat (עם VIAF): 41511424 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "הילדה מרי וודס".
ערך זה הוא קצרמרבנושא אנגלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
על כנפי הכסף

| --- | --- |
 שיר
 יצא לאור:  7 ביולי 1967 
 שפה:  עברית 
 כתיבה:  נעמי שמר 
 לחן:  נעמי שמר 
 
"על כנפי הכסף" הוא שיר עברי שכתבה והלחינה נעמי שמר, ואשר התקבל כאחד משירי הזמר ההמנוניים המוקדש לחיל האוויר. השיר בוצע לראשונה ב–7 ביולי 1967 בנשף הניצחון של חיל האוויר לאחר מלחמת ששת הימים, אשר ציין את תפקידו המכריע של החיל בהכרעת המלחמה ביומה הראשון, כשהשמיד את חילות האוויר של מצרים וסוריה ואפשר לכוחות היבשה של צה"ל תנועה חופשית במרחב.
תוכן השיר

נעמי שמר משלבת במילות השיר פסוקים ותאורי אירועים מסיפורי המקרא כגון: חציית ים סוף ("נָס הַיָּם וְיִסּוֹב אָחוֹר"), חלום יעקב ("הַסֻּלָּם רַגְלָיו בָּאֲדָמָה"), ספר איוב ("בְּנֵי רֶשֶׁף יַגְבִּיהוּ עוּף") ושיר השירים ("דִּגְלוֹ עָלַי אַהֲבָה"). מילות השיר מבטאת התפעמות מן הטייסים, המטוסים, ורוח הלחימה עד כדי שינוי סדרי הטבע.
הלחן הוא בקצב המארש ומהווה עד היום חלק מהרפרטואר של תזמורת צה"ל בכל טקס צבאי וממלכתי.
ניתוח היצירה

השיר מדגים את האווירה הלאומית ומבטא את האופוריה הציבורית לאחר מלחמת ששת הימים, ותוצאותיה.
החריזה בְּרֻבָּהּ היא חריזה דקדוקית של סיומת הרבים -IM: (רכובים, בעבים, העזים, הטובים), וכאשר היא משתנה, ל־VA ו־MA (אהבה, אדמה, מלחמה, חמה), או ל־ESH (חרמש, לוחש, אש), יש ניסיון לשמור על ההצמדה. בבתים 3 ו־6 מתקיימת חריזה מסורגת במבנה של: א ב א ב. בכל יתר הבתים החריזה היא במבנה של: א א א ב. הגורמת להגברה ותוספת של עוצמה ריתמית של הטקסט. הקול הדובר הוא קול נשי המעניק לטייסים חזות מיתית. למרות שקול נשי אינו מאפיין את הזמר ההמנוני, הרי שבמקרה זה הוא אינו מייצג קול פרטי אלא קול קולקטיבי, המקובל בשירי הזמר ההמנוניים. ההמראה אל על סוחפת עמה את הן את הקולקטיב היחידני והן את הלאומי. מכיוון שהטייסים מוצגים כמושיעים, בדומה לאבירים בימי הביניים, הקול הנשי הנדיר בסוגת שירי הזמר ההמנוניים מבטא נקודת מבט הקולקטיבית, המצ'ואיסטית, המאפיינת את הסוגה הזו.
שמר עושה שימוש בדימויים המבטאים את רוחה של ישראל שלאחר מלחמת ששת הימים, והם קשורים זה בזה באמצעות החריזה. הם מעצימים את האח, הטייס, המבצע שליחות כמשימה המוכתבת בידי כוח עליון.
האווירה הכללית בשיר היא של עולם רומנטי ואידילי. הטקסט משלב קטעים מן המקורות היוצרים אידיאליזציה אסכטולוגית. ומציגה את טייסי חיל האוויר כמושיעי העם ("העזים והטובים", "בני רשף" הרכובים על "כנפי כסף").
שמר עושה שימוש במרקם לשוני גבוה ומעורפל, המשתמש באובייקטים מופשטים לצורך יצירת ערפול סמנטי הרומז על עולמות גבוהים וטהורים ("אבירי הרוח
בעבים", "שבעת הרקיעים"), במטרה ליצור ריגוש מועצם, לא שכלתני, כמקובל בשיר זמר המנוני.
שמר משלבת בטקסט אירועים מסיפור יציאת מצרים וכיבוש הארץ ("נס הים ויסוב אחור, והנהר חרבה"), ובכך יוצרת קשר בין ההישגים הצבאיים של חיל האוויר במלחמה לסיפורי המיתוס הגדולים של עם ישראל.
ביצוע

השיר זכה לגרסאות והשמעות רבות מאוד, בין היתר בביצועי יחידים ומקהלות, ביצועים תזמורתיים או בלווי כלי יחיד. את השיר ביצעו להקות צבאיות ואזרחיות, צוותי הווי ובידור שונים והזמרת דנה אינטרנשיונל ביצעה גרסה שלו בפרשנות ייחודית משלה.
הקריה הכלכלית על שם המלך עבדאללה

| --- | --- |

קו החוף של העיר
 מדינה:  ערב הסעודית ערב הסעודית
 מחוז:  מכה
 תאריך ייסוד:  2005
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  5,126 (2022)
 קואורדינטות:  22°24′00″N 39°05′00″E﻿ / ﻿22.4°N 39.083333333333°E﻿ / 22.4; 39.083333333333 
 אזור זמן:  UTC +3
 אתר העיר
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ערב הסעודית מוגדלת) ריאד ג'דה מכה אל-מדינה דמאם בוריידה ח'מיס מושייט איראן כווית עיראק ירדן יש. מצרים סודאן ארי. תימן עומאן איחוד האמיר.  ק. המ. הפ.  ים סוף הקריה הכלכלית על שם המלך עבדאללה(למפת ערב הסעודית רגילה) ריאד ג'דה מכה אל-מדינה דמאם בוריידה ח'מיס מושייט איראן כ. עיראק ירדן יש. מצ. סודאן ארי. תימן עומאן איחוד האמיר.  ק. המ. הפ.  ים סוף הקריה הכלכלית על שם המלך עבדאללה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
הקריה הכלכלית על שם המלך עבדאללה (בערבית: مدينة الملك عبدالله الإقتصادية; תעתיק: מדינת אלמלכ עבדאללה אלאקתצאדיה) היא עיר מתוכננת העומדת בבניינה במחוז מכה שבמערב ערב הסעודית, ומיועדת להוות – יחד עם ארבע ערים אחרות כמותה – מוקד למשיכת פעילות של עסקים מקומיים ובינלאומיים, במטרה לפתח את כלכלת הממלכה.
העיר

מיזם הקמת העיר הוכרז בשנת 2005 על ידי עבדאללה, מלך ערב הסעודית דאז. הקמת העיר וארבע ערים כלכליות אחרות כמוה נועדה להשיג מספר מטרות: העלאת האטרקטיביות של ערב הסעודית כיעד להשקעות בינלאומיות; גיוון הפעילות הכלכלית במדינה, שכלכלתה מבוססת בעיקרה על תעשיית הנפט; הפחתת צפיפות האוכלוסייה בערי המדינה; יצירת מקומות עבודה חדשים.
העיר ממוקמת לחוף הים האדום, במערב המדינה, כמאה קילומטרים צפונית לעיר ג'דה. שטחה הכולל המתוכנן הוא 173 קילומטרים רבועים. הקמתה הייתה אמורה להסתיים עד לשנת 2020, אך עד 2015 הושלמו רק 15% ממנה.
עם השלמתה, העיר אמורה לכלול את המרכיבים הבאים:
אזור תעשייה בשטח של כ-63 קילומטרים מרובעים;
נמל המלך עבדאללה, על פני שטח מתוכנן של כ-14 קילומטרים מרובעים, ובו תשתית לקליטת אוניות גדולות וקיבולת מכולות של 10 מיליון TEU בשנה. הנמל יוכל לטפל גם ב-300 אלף עולי רגל בשנה, שיגיעו אליו בדרכם אל הערים הקדושות מכה ואל-מדינה שבקרבת העיר;
רובע מגורים ובו דירות מגורים, בתי מגורים ותשתיות ציבוריות לעד 500 אלף נפש;
אתר תיירות שיהיה מיועד למשוך תנועת תיירות גדולה ויכיל 120 מלונות ובהם 25 אלף חדרים, מרכזי קניות ומתקני נופש;
מתחם חינוך שיכיל קמפוס רב-אוניברסיטאי לכ-18 אלף סטודנטים ו-7,500 אנשי סגל ושני פארקי מחקר ופיתוח
רובע עסקים על פני שטח של כארבעה קילומטרים מרובעים, שיהיו בו שטחי משרדים, מלונות ושטחי מסחר.
העיר חוברה למסילת הרכבת המערבית, הקושרת בינה לבין הערים מכה, ג'דה, מדינה ונמל התעופה הבינלאומי בג'דה ובינם לבין רשת הרכבות הארצית. תחנת הרכבת בקו זה המוקמת בעיר תוכננה על ידי האדריכל הבריטי נורמן פוסטר.
תקוות המתכננים היא שהקמת העיר תביא ליצירת עד מיליון מקומות עבודה חדשים.
פיתוח העיר נעשה על ידי התאגיד הפרטי אעמאר נכסים (Emaar Properties) בפיקוח הרשות הסעודית להשקעות.
בקרבת העיר ממוקמת אוניברסיטת המלך עבדאללה למדע וטכנולוגיה.
עבור משחקי מונדיאל 2034 מתוכנן לבנות אצטדיון הקריה הכלכלית המלך עבדאללה.
הערות שוליים

↑  Mecca Region (Saudi Arabia): Places in Governorates - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de
↑  Saudi Arabia's new desert megacity - BBC News, bbc.com
אוניברסיטת המלך עבדאללה למדע וטכנולוגיה בבנייה
נמל המלך עבדאללה העיר
רופאים ללא גבולות

| --- | --- |


 מדינה:  שווייץ 
 מטה הארגון:  ז'נבה 
 מייסדים:  ברנאר קושנר, Marcel Delcourt, Xavier Emmanuelli, Vladan Radoman, Raymond Borel, Jacques Bérès, Philippe Bernier, Max Récamier 
 מנכ"ל:  Christos Christou 
 תקופת הפעילות:  21 בדצמבר 1971 – הווה (53 שנים) 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לשלום (1999)  Pardes Humanitarian Prize in Mental Health (2017)  פרס פולברייט (2012)  פרס לסקר-בלומברג לשירות הציבור (2015)  זכוכית ההיגיון (2017)  פרס אריך קסטנר (2002)  מלגת השלום של לנון-אונו (2006)  פרס הפליטים ננסן (1993)  פרס אינדירה גנדי (1996)  פרס ארבעת החירוית - חירות מרצון (1996)  פרס בית צ'טמן (2015)  פרסי נסיכת אסטוריאס להסכמה (1991)  DZI Seal-of-Approval  פרס זכויות האדם האירופי  פרסי נסיכת אסטוריאס להסכמה  מדליית ליווינגסטון  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 www.msf.org
 
רופאים ללא גבולות (הידוע גם בשמו הצרפתי: ‏"Médecins Sans Frontières"קובץ:Fr-Médecins Sans Frontières.oga‏Ⓘ‏) הוא ארגון הנותן סיוע רפואי והומניטרי לאנשים ללא קשר לשיוכם הדתי או הפוליטי. הוא ידוע בזכות פרויקטי הסיוע שלו באזורים מוכי מלחמה ולארצות מתפתחות מוכות מחלה אנדמית.
הארגון נוסד ב-1971 על ידי קבוצה קטנה של רופאים צרפתים בתגובה לתוצאות מלחמת האזרחים בניגריה. הארגון מנוהל על ידי מועצת מנהלים בינלאומית היושבת בז'נבה. כל שנה מגויסים כ-3,000 רופאים, אחיות, אנשי תפעול ואחרים לפרויקטים של הארגון, ויש בו כ-1,000 עובדים קבועים שמגייסים את המתנדבים ומנהלים את הארגון. כ-80% ממימון הארגון בא מתרומות פרטיות והשאר מתרומות של ממשלות וחברות מסחריות. תקציבו השנתי של הארגון הוא כ-400 מיליון דולר.
הארגון זכה בפרס נובל לשלום ב-1999 על פעולותיו. ביוני 2005 העניקה האוניברסיטה העברית בירושלים תואר דוקטור לשם כבוד לד"ר ברנאר קושנר, מייסד הארגון.
ייסוד הארגון

ב-1970 הקבוצה "Groupe d'Intervention Médicale et Chirurgicale en Urgence"
(קבוצת התערבות רפואית וניתוחית דחופה) נוסדה על ידי רופאים צרפתים שעבדו בביאפרה, וסייעו לפצועים במהלך מלחמת האזרחים בניגריה בסוף שנות השישים. במקביל, בשנת 1970, נוסד ארגון "Secours Médical Français" (עזרה רפואית צרפתית) כדי לסייע לנפגעי ציקלון בולה שהרג בשנה 500,000 אנשים במזרח פקיסטן (כיום בנגלדש). ב-20 בדצמבר 1971 התאחדו שני הארגונים הללו בשם "רופאים ללא גבולות".
פעילות הארגון בישראל

הארגון פועל בארץ ישראל מאז שנת 1989 ובשנת 2015 הוצאות השלוחה הפלסטינית של הארגון עמדו על 5.5 מיליון יורו (מתוך 1.2 מיליארד יורו הוצאות כלליות של הארגון באותה שנה). הארגון פועל בארץ ישראל לעזור לפלסטינים ביהודה ושומרון מזרח ירושלים ורצועת עזה ומספק בעיקר טיפול תרופתי ופסיכולוגי.
נכון ל-2015 לארגון היו מרכזים לעזרה פסיכולוגית בחברון, שכם, קלנדיה ומזרח ירושלים. הארגון מבקר בחריפות ובקביעות את מדינת ישראל.