stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'ארלס סלומון
הרגימנט התשיעי של ויסקונסין

ב-26 בספטמבר 1861, לאחר חודש של חופשה חזר קולונל צ'ארלס סלומון לשירות והוצב תחת פיקודו של אחיו הצעיר קולונל פרדריק סלומון, לתקופת חפיפה ברגימנט התשיעי של ויסקונסין. בכך התחלפו האחים ביניהם בתפקידי הפיקוד, כאשר צ'ארלס הבכור, שהיה עד כחודש וחצי קודם לכן המפקד ברגימנט החמישי של מיזורי, הופך כעת לפקודו של אחיו הצעיר. בתחילת 1862, כשמונה פרדריק למפקד הבריגדה השנייה (סדר גודל של מעל חטיבה, כ-5,000 איש, שכללה בתוכה כחלק ממנה גם את הרגימנט התשיעי), החליף אותו צ'ארלס סלומון בתפקיד מפקד הרגימנט. סלומון הבכור עתיד היה לכהן כמפקדו של הרגימנט התשיעי לכל אורך המלחמה ואף במשך כשנה לאחר סיומה, עד פיזורו הסופי.
הרגימנט התשיעי תחת פיקודו של קולונל צ'ארלס סלומון לחם בקרב ניוטוניה הראשון ב-30 בספטמבר 1862, בו הפסידו כוחות הצפון, אבל השתתף בהמשך גם בכיבושה ב-4 באוקטובר. השתתף בקרב פריירי גרוב ב-7 בדצמבר 1862, אשר הסתיים אמנם בלי שמי מהצדדים ניצח, אולם הבטיח בסופו של דבר את שליטתו של הצפון בצפון מערב ארקנסו. והקרב הגדול האחרון שלו היה ב-30 באפריל 1864, קרב ג'נקינס פרי (Battle of Jenkins' Ferry), ארקנסו, בו השתתף בנסיגה המוצלחת של כוחות הצפון, שניצלו מתבוסה בידי כוחות דרומיים עדיפים. במהלך קרב זה נהרג מפקדו של סלומון והוא פיקד בפועל על כל הבריגדה הראשונה (הרגימנט התשיעי הועבר במהלך המלחמה מהבריגדה השנייה, אל הבריגדה הראשונה). כמו כן, סלומון והרגימנט שלו עברו בין לבין עוד שורת קרבות קטנים נוספים, כולם בחזית המערבית של מלחמת האזרחים.
ב-3 בדצמבר 1865, השתחרר סלומון מהצבא וכחודש לאחר מכן הושלם פירוקו של הרגימנט שלו. ב-13 בינואר 1866, כתשעה חודשים לאחר תום המלחמה מינה הנשיא אנדרו ג'ונסון את סלומון לבריגדיר גנרל בדרגת ייצוג, רטרואקטיבית ל-13 במרץ 1865, דהיינו כחודש לפני תום המלחמה. כחודשיים אחר כך, ב-12 במרץ 1866 אישר הסנאט את המינוי הרטרואקטיבי.
לאחר המלחמה

לאחר שחרורו מהשרות הצבאי חזר סלומון לסנט לואיס ולתפקידו האזרחי שם, למשך כ-15 שנה. אשתו אלוינה נפטרה ב-1879 והוא נפטר שנתיים אחריה, ב-1881, בעת ביקור אצל אחיו פרדריק, בסולט לייק סיטי, יוטה.
עשרות שנים לאחר מותו, ב-1927 הקימה עיריית מניטוואק מצבת זיכרון בחצר בית המשפט העירוני, לזכרו ולזכר שלושת אחיו ותרומתם לארצות הברית במלחמת האזרחים האמריקאית.
ראו גם

יהדות ארצות הברית
אוריה לוי
לקריאה נוספת

Quiner, E.B., The Military History of Wisconsin (Chicago, 1866); E.B. Quiner Scrapbooks, vol. 8, pages 59-60; Salt Lake Weekly Tribune, January 15, 1881
הערות שוליים

↑  צילום קברו של הגנרל היהודי צ'ארלס סלומון, בבית הקברות מאונט אוליבט, סולט לייק סיטי, יוטה
↑  דרגת סרג'נט (אנ') המקבילה לדרגת סמל.
↑  כריסטוף סלומון, באתר "Find a Grave" (באנגלית).
↑  קטע עיתון מ-1862 על מינויו של סלומון לקולונל, מפקד רגימנט המתנדבים ה-9 של ויסקונסין, באתר ההיסטוריה של ויסקונסין
↑  "9th Regiment Infantry", באתר Civil War Archive
↑  "לה קרוס טריביון", 24 באוקטובר 1927
אפרת פלד

| --- | --- |

 לידה:  1974 (בת 51 בערך) גבעתיים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 פעילות בולטת:  יו"ר ומנכ"לית חברת אריסון השקעות
 השכלה:  תואר שני במינהל עסקים בתוכנית הבינלאומית קלוג-רקנאטי של אוניברסיטת נורת'ווסטרן בארצות הברית ואוניברסיטת תל אביב  בוגרת לימודי תעודה בשמאות וניהול נכסי מקרקעין באוניברסיטת תל אביב  תואר ראשון בכלכלה וחשבונאות מאוניברסיטת תל אביב  רואת חשבון מורשית
 מעסיק:  משרד סומך חייקין, KPMG  אריסון השקעות  הקרן המשפחתית על שם תד אריסון
 תפקיד:  מנהלת הכספים של הקרן המשפחתית על-שם תד אריסון
 השקפה דתית:  יהדות 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  ראו #פרסים והישגים
 
אפרת פלד (נולדה ב-1974) היא יו"ר ומנכ"לית חברת אריסון השקעות, ומשמשת כמנהלת העסקים בפועל של שרי אריסון.
ביוגרפיה

אפרת פלד, בת אמצעית בין שני אחים נולדה בגבעתיים לאב רואה חשבון ואם שמאית מקרקעין וגדלה בהוד השרון. היא אם לשני ילדים.
פלד בעלת תואר שני במינהל עסקים בתוכנית הבינלאומית קלוג-רקנאטי של אוניברסיטת נורת'ווסטרן בארצות הברית ואוניברסיטת תל אביב, בוגרת לימודי תעודה בשמאות וניהול נכסי מקרקעין באוניברסיטת תל אביב, בעלת תואר ראשון בכלכלה וחשבונאות מאוניברסיטת תל אביב והיא רואת חשבון מורשית.
לאחר לימודי החשבונאות התמחתה במשרד סומך חייקין, KPMG.
בשנת 2001 מונתה למנהלת הכספים של הקרן המשפחתית על-שם תד אריסון.
ב-2004 מונתה למנכ"ל הפמלי אופיס של שרי אריסון במיאמי, ארצות הברית.
במרץ 2006 מונתה למנכ"לית אריסון השקעות ובינואר 2007 מונתה כדירקטורית בבנק הפועלים ובשנת 2010 מונתה ליו״ר הוועד המנהל של אריסון השקעות.
פלד כיהנה כדירקטורית בבנק הפועלים, בשיכון ובינוי, במלח הארץ, במיה (Miya) ובקרן המשפחתית על שם תד אריסון. היא חברה במועצה הבינלאומית של מכון ויצמן למדע.
פרסים והישגים

בשנת 2013 דורגה במגזין פורבס ישראל ברשימת "הנשים החזקות בישראל". בשנת 2014 נבחרה למקום השמיני ברשימה.
בשנת 2011 ו-2012 דורגה במגזין Fortune ברשימת "50 הנשים החזקות בעולם" וברשימת "10 נשות העסקים המבטיחות בעולם" לשנת 2011.
בשנת 2009 דורגה במגזין Forbes העולמי ברשימת "100 הנשים החזקות בעולם".
בשנת 2012 זכתה בפרס מנהלת השנה בקטגוריית קונגלומראטים מטעם Stevie International Business Awards.
ב-2013 זכתה פלד בפרס ההצטיינות מבית הספר לניהול קלוג באוניברסיטת נורת'ווסטרן בארצות הברית (Alumni Merit Award). הפרס מוענק לבוגרי קלוג שמתבלטים בהישגים מקצועיים ואישיים יוצאי דופן. פלד, בוגרת התוכנית לניהול בקלוג רקנאטי באוניברסיטת תל אביב, היא הראשונה שזכתה בפרס היוקרתי בו זכו עד כה רק בוגרים אמריקנים, והפרס הוענק לה בשל הישגיה הבולטים בעולם העסקים.
ב-2009 נבחרה לפורום "המנהיגים הצעירים" בפורום הכלכלי העולמי, וכיהנה בו עד שנת 2015. כמו כן, פלד הייתה חברה ביוזמה הגלובלית של הנשיא לשעבר ביל קלינטון (Clinton Global Initiative – CGI Lead Program). במסגרת התוכנית נבחרו 20 מנהיגים צעירים מרחבי העולם לעבוד עם קלינטון במטרה למצוא פתרונות יצירתיים לאתגרים העומדים בפני העולם.
הערות שוליים

↑  אריסון השקעות, הנהלת אריסון השקעות
↑  בנק הפועלים, תפקידי פלד בבנק הפועלים
↑  פורבס ישראל, דירוג הנשים החזקות ביותר לשנת 2013
↑  אפרת פלד, מנכ"ל אריסון השקעות, במקום ה-94 ברשימת הנשים החזקות של פורב'ס, באתר כלכליסט, 21 באוגוסט 2009
↑  אפרת פלד ברשימת נשות העסקים החזקות בעולם, באתר כלכליסט, 23 בספטמבר 2012
↑  Fortune, 50 Most Powerful Women in Business
↑  Fortune, Most Powerful Women in Business
↑  Forbes, 100 Most Powerful Women
↑  Stevie International Business Awards, Executive of the Year – Conglomerates
↑  Northwestern University article, Alumni Merit Award Winner, Kellogg School of Management
↑  וידיאו רקנאטי, הפקולטה לניהול, אוניברסיטת תל אביב, אפרת פלד מספרת על הלימודים בפקולטה לניהול ע"ש רקנאטי
↑  2 ישראלים נבחרו לרשימת "המנהיגים הצעירים" של הפורום הכלכלי העולמי, באתר כלכליסט, 25 בפברואר 2009
נועה פרג, ‏נציגות ישראלית מרשימה ברשימה העולמית של המנהיגים הצעירים ל-2009, באתר גלובס, 25 בפברואר 2009, 25 בפברואר 2009
↑  PR Newswire (CGI), Clinton Global Initiative Pledge for Water Efficiency
↑  Young Global Leaders (CGI), The Oath Project (ארכיון)
פרידריך פפר

| --- | --- |

 לידה:  30 באפריל 1889 גיסן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  20 בדצמבר 1944 (בגיל 55) מחנה הריכוז נוינגמה, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  Friedrich Pfeffer 
 מדינה:  הרייך הגרמני 
 
פרידריך פפר ושרלוטה קלטה תמונה משנת 1939
פרידריך ("פריץ") פפר (30 באפריל 1889 – 20 בדצמבר 1944) היה פליט מלחמה יהודי-גרמני שעיקר פרסומו נובע מהעובדה כי התחבא מאימת הנאצים עם משפחת פרנק באמסטרדם. עם גילוי המחבוא והמעצר של המסתתרים בו הועבר פפר למתקני כליאה שהאחרון שבהם מחנה הריכוז נוינגמה בו הוא נפטר. דמותו מופיעה ביומנה של אנה פרנק בשם הבדוי אלברט דיסל.
קורות חיים > עד לכניסה למחבוא

פרידריך פפר נולד בגרמניה בעיר גיסן בן לסוחרי טקסטיל יהודים-גרמנים. בשנת 1911 הוא סיים את לימודי רפואת שיניים ושנה לאחר מכן פתח מרפאה בברלין. פפר שירת בצבא הקיסרות הגרמנית ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1921 הוא נשא לאישה את וורה בייטינר (31 במרץ 1904 – 30 בספטמבר 1942), ביום 3 באפריל 1927 נולד וורנר פיטר פפר ובשנת 1932 התגרש פרידריך מאשתו וקיבל חזקה בלעדית על ילדם המשותף. שנה לאחר מכן עלתה המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה ובשנת 1938 החליט פפר לשלוח את בנו לאנגליה לחיות עם אחיו (דוד של וורנר) ארנסט.
בשנת 1936 פגש פפר אשה לא יהודייה, גרושה וצעירה ממנו שרלוטה קלטה (1910–1985) הזוג לא יכול היה להתחתן מאחר שחוקי נירנברג ששללו מפפר את כל זכויותיו ואסרו על נישואים בין יהודים ללא יהודים.
לאחר ליל הבדולח החליטו בני הזוג לברוח להולנד הנייטרלית, פפר הקים מרפאת שיניים באמסטרדם וכך נוצר הקשר עם אוטו פרנק ולאחר מכן עובדיו בחברת אופקטה. ב-10 במאי 1940 תקפה גרמניה הנאצית את הולנד ובלגיה. הולנד נכבשה תוך חמישה ימים ונכנעה ב-15 במאי. מיד לאחר הפלישה הגרמנית החלו גזירות נגד יהדות הולנד, שמנתה אז כ-140,000 איש (וכן כ-30,000 פליטים מגרמניה) וחוקי הגזע הגרמניים הועתקו למערכת החוקים ההולנדית. פרידריך פפר נאלץ להפרד משרלוטה ולהרשם כדייר בכתובת אחרת.
קורות חיים > במחבוא

בסתיו של שנת 1942 החליט פפר למצוא מקום מחבוא ופנה למיפ חיס שהתייעצה עם אוטו פרנק והלה הסכים להכניס את פפר למחבוא בחלק האחורי של בית המשרדים של חברת אופקטה ברחוב פרינסנחראכט (Prinsengracht)  263, למרות הצפיפות החליט אוטו פרנק כי השכלתו הרפואית של פפר עשויה להועיל למתחבאים. הוא הותיר מכתב פרידה לשרלוטה ובמהלך שהותו במחבוא הם שמרו על קשר דרך מיפ חיס.
מרגוט פרנק שחלקה במחבוא חדרון עם אחותה אנה פרנק עברה להתגורר עם הוריה ופפר חלק את החדר עם אנה פרנק. מערכת היחסים המתוחה והעכורה בין שתי הדמויות תוארה בהרחבה ביומנה של אנה פרנק. על המתחים שמקורם בכליאה בחלל קטן ללא פרטיות נוספו הבדלי הגילאים והטמפרמנט וככל הנראה אי הנוחות הקיצונית שחוותה אנה פרנק שהייתה בעיצומו של תהליך ההתבגרות וההבשלה המינית. עובדות אלו הביאו לחיכוחים בלתי פוסקים בין השניים ול"הופעה" לא מחמיאה (בלשון המעטה) של פפר ביומנה של אנה פרנק ביטוי לכך הוא שמו הבדוי ביומן דיסל שפירושו בגרמנית "טיפש".
בבוקר של 4 באוגוסט 1944, פרצו למחבוא שוטרים ממשטרת הסדר (בגרמנית: Ordnungspolizei, הייתה ידועה בקיצור אורפו) שפעלו על סמך הלשנה של אדם שנותר אלמוני עד היום. בראש הכוח עמד אוברשארפיהרר אס אס (סמל) קרל זילברבאואר, איש האס דה ואיתו עוד 3 קציני משטרה נוספים. פרידריך פפר ושאר דיירי המחבוא נלקחו למטה הגסטאפו ומשם הועברו, לאחר חקירה, לבית מעצר בו שהו יומיים ולאחר מכן הועברו למחנה המעבר המשטרתי ליהודים וֶסְטֶרְבּוֹרְק. ביום 3 בספטמבר הוא הועבר, עם שאר דיירי המחבוא לשעבר, למחנה המוות אושוויץ. ביום 29 באוקטובר הוא נשלח עם עוד 59 אנשי רפואה אחרים למחנה זקסנהאוזן - מחנה הריכוז הראשי לאזור ברלין בתקופת המשטר הנאצי. משם, בתאריך לא ידוע, הוא הועבר למחנה הריכוז נוינגמה ושם נפטר מזיהום במעיים ביום 20 בדצמבר 1944.
קורות חיים > לאחר מותו

על פי מחקרה של מליסה מולר "הנערה אנה פרנק" (באנגלית: Anne Frank : the biography) שרלוטה רשמה עצמה כאשתו החוקית של פפר בשנת 1950, אך התרחקה מבנו וורנר, אך הם היו מאוחדים באי שביעות הרצון כלפי הדרך בה נשתמר זכרו ביומנה של אנה פרנק, ואף הביעו במפורש את השגותיהם למפרסם היומן – אביה של אנה פרנק אוטו פרנק. אי שביעות רצונם גברה לאחר עליית המחזה יומנה של אנה פרנק מאת גודריך והקט והסרט שהופק בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 שהציג את פפר באופן נלעג וגולם על ידי הקומיקאי היהודי-אמריקאי אד וין (Ed Wynn) זאת ועוד, מר דיסל במחזה הוא אדם המרוחק מהיהדות בניגוד לדמותו האמיתית של פפר שהיה דובר עברית רהוטה ואדם דתי בעל רקע אורתודוקסי, הקרע בין אוטו פרנק וקרן אנה פרנק למשפחתו של פפר לא אוחה לעולם. בשנת 1995 הופיע וורנר פפר בריאיון עם מיפ חיס בה הוא הודה לה על ניסיונה להציל את אביו.
לקריאה נוספת

אנה פרנק - יומנה של נערה, הוצאת דביר
מליסה מילר, הנערה אנה פרנק, ביוגרפיה, הוצאת דביר
קרול אן לי, ורדים מן האדמה - ביוגרפיה של אנה פרנק, הוצאת מחברות לספרות
Miep Gies. Anne Frank remembered : the story of the woman who helped to hide the Frank family. New York : Simon and Schuster, 1987
Carol Ann Lee. A friend called Anne : one girl's story of war, peace, and a unique friendship with Anne Frank. New York: Viking, 2005
Melissa Müller. Anne Frank : the biography. New York: Metropolitan Books : Henry Holt, 1998.
נינה ווינר

| --- | --- |

 לידה:  1933 (בת 92 בערך) אלכסנדריה, מצרים 
 מדינה:  ישראל 
 תפקיד:  יו"ר של כבוד של קרן אייסף לחינוך
 פרסים והוקרה:  מדליקת משואה (2023) 
 
נינה וינר (אבידר) (נולדה ב-1933) היא מייסדת שותפה של אייסף - הקרן הבינלאומית לחינוך ויו"ר הכבוד של הקרן.
נינה וינר, משה כחלון ומירב בן ארי צילום - עופר עמרם
ביוגרפיה

וינר נולדה באלכסנדריה שבמצרים, בת ליונה פאפו אבידר, בתו של המנהל הראשון של יקבי ראשון לציון, אשר נולדה בשנת 1896 בראשון לציון ונפטרה בגיל 101; ולראובן אבידר (פרלמוטר), אשר נולד באוקראינה ועלה ארצה עם אביו כמה שנים לאחר המהפכה הרוסית. הוריה נפגשו והתחתנו בתל אביב בשנת 1926 ועברו להתגורר באלכסנדריה, שם נולדו נינה ואחותה רותי. בית המשפחה היה מוקד חברתי לאנשים בעלי זיקה ציונית חזקה, מחוברים לשליחות ופעילות של התנועה הציונית טרם קום המדינה. בשנת 1949, עם קום המדינה, והחרפת רדיפות השלטון המצרי את הקהילה היהודית, ולאחר שאביה נשלח לשנה במחנה מעצר, שבה המשפחה לישראל. אביה הפך לשליח של הבונדס ובעקבות עבודתו נדדה המשפחה לברזיל, ארגנטינה, אורוגוואי וצרפת.
וינר למדה פסיכולוגיה עם ז'אן פיאז'ה בז'נבה וקיבלה תואר שני בייעוץ מקצועי מאוניברסיטת קולומביה (TC). במהלך תקופת לימודיה בשנות החמישים עבדה כפסיכולוגית חינוכית עם פרופ' פויירשטיין במחנות המעבר של עליית הנוער בישראל ובצרפת. במסגרת העבודה הזאת זיהתה וינר את הפערים הגדולים בהון התרבותי וחוסר המוכנות לחברה הישראלית של ילדי העולים החדשים לעומת ה"צברים".
בהמשך עברה וינר לארצות הברית, נישאה לוולטר וינר והמשיכה את פעילותה למען ישראל במסדרונות האומות המאוחדות כחברה במשלחת ויצו. בשנת 1977 פנתה אל הבנקאי והנדבן אדמונד ספרא ורעייתו לילי ספרא בהצעה ליזום את אייסף - הקרן הבינלאומית לחינוך, קרן אשר מאז ועד היום העמידה אלפי בוגרים ובוגרות ושורת חוקרים/ות, רופאים/ות, אנשי/ות משפט, רוח ועסקים מהפריפריה הגאוגרפית והחברתית בישראל, ונשארת מחויבת לצמצום פערים באמצעות השכלה גבוהה.
בדצמבר 2017, לאחר ארבעים שנים כנשיאה של קרן אייסף, נטלה נינה וינר את התואר יו"ר של כבוד (Chairwoman Emerita) וקרלוס בנעים מונה לתפקיד נשיא הקרן. וינר ממשיכה לכהן כחברה פעילה במועצת הוועד המנהל של אייסף; כיו"ר ועדת יחסי הציבור שלה; וכחברה בוועדת התכנון שלה; האחראית על תוכנית העמיתים הבינלאומית של אייסף; ועל ארגון בוגרי הקרן.
בהוקרה על תרומתה הרבה של קרן אייסף לישראל, קיבלה וינר פרסים ואותות הוקרה מיושב ראש הכנסת, מנשיאי האוניברסיטאות בישראל, הוועד היהודי-האמריקאי, ישיבה יוניברסיטי, הסמינר התאולוגי היהודי, האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת חיפה, המרכז הבינתחומי הרצליה, דוקטורט לשם כבוד מהטכניון ואות מיוחד מבוגרי הקרן, חברי הכנסת יוסי יונה ומירב בן-ארי.
בשנת 2023 נבחרה להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל לרגל חגיגת שנת ה-75 למדינת ישראל.
לקריאה נוספת

נינה וינר : מחלום למציאות, הוצאת מא"י, תשע"ז 2017.
הערות שוליים

↑  נינה ווינר, יו"ר הכבוד של קרן אייסף, באתר קרן אייסף
↑  Welcome to Israel, Nina Weiner, ESRAmagazine (באנגלית בריטית)
↑  קהלני, בלאט ושלום אסייג: אלה מדליקי המשואות בערב יום העצמאות | ישראל היום, באתר www.israelhayom.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007416679305171  VIAF: 24156988808761000119   WorldCat (עם VIAF): 24156988808761000119 
הענקת דוקטורט לשם כבוד מהטכניון לנינה וינר צילום - ניצן זוהר - הטכניון מכון טכנולוגי לישראל
הענקת מלגות הצטיינות על שם שופט בית המשפט העליון אדמונד לוי ז"ל צילום - עופר עמרם
עונת 2005/2006 בליגה הלאומית

עונת 2005/2006 בליגה הלאומית הייתה העונה השביעית של הליגה הלאומית כליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל. הליגה החלה ב-26 באוגוסט 2005 והסתיימה ב-13 במאי 2006.
על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו.
הליגה כללה 12 קבוצות. העונה הסתיימה בניצחון של מכבי הרצליה שעלתה לעונת 2006/2007 לליגת העל לצד הכח רמת גן.
הפועל עירוני ראשון לציון ומכבי באר שבע ירדו לליגה השלישית.
אסי טובי מהפועל ירושלים היה מלך השערים של העונה עם 16 כיבושים.
טבלת הליגה

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | מכבי הרצליה | 33 | 16 | 9 | 8 | 42 | 22 | 20 | 57 | עלו ליגה |
| 2 | הכח רמת גן | 33 | 15 | 11 | 7 | 47 | 31 | 16 | 56 | עלו ליגה |
| 3 | הפועל קריית שמונה | 33 | 12 | 14 | 7 | 39 | 33 | 6 | 50 |  |
| 4 | הפועל באר שבע | 33 | 11 | 16 | 6 | 35 | 25 | 10 | 49 |  |
| 5 | הפועל ירושלים | 33 | 13 | 10 | 10 | 45 | 40 | 5 | 49 |  |
| 6 | הפועל חיפה | 33 | 11 | 14 | 8 | 40 | 28 | 12 | 47 |  |
| 7 | הפועל עכו | 33 | 12 | 10 | 11 | 32 | 33 | 1- | 46 |  |
| 8 | הפועל אשקלון | 33 | 10 | 8 | 15 | 33 | 40 | 7- | 38 |  |
| 9 | הפועל רעננה | 33 | 8 | 12 | 13 | 31 | 36 | 5- | 36 |  |
| 10 | עירוני ניר רמת השרון | 33 | 8 | 13 | 12 | 30 | 39 | 9- | 35 |  |
| 11 | הפועל עירוני ראשון לציון | 33 | 6 | 13 | 14 | 24 | 43 | 19- | 31 | ירדו ליגה |
| 12 | מכבי באר שבע | 33 | 6 | 10 | 17 | 19 | 47 | 28- | 27 | ירדו ליגה |
↑  תוך הורדת שתי נקודות
↑  תוך הורדת נקודה
צבי יהודה אדלשטיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1892 רוסיה 
 פטירה:  31 באוקטובר 1950 (בגיל 58 בערך) כ' בחשוון ה'תשי"א בית החולים מאיר רוטשילד
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – אוקטובר 1950 
 השתייכות:  חרדים ליטאים 
 תחומי עיסוק:  הלכה, גמרא ועוד
 רבותיו:  הרב ירחמיאל גרשון אדלשטיין, הרב רפאל שפירא, הרב ברוך בר ליבוביץ, הרב שמחה סולובייצ'יק
 תלמידיו:  הרב גרשון אדלשטיין, הרב יעקב אדלשטיין
 חיבוריו:  הוד צבי
 אב:  ירחמיאל גרשון אדלשטיין 
 צאצאים:  גרשון אדלשטיין  יעקב אדלשטיין 
 מספר צאצאים:  3 
 
 תפקידים נוספים:  רב העיר בשומיאץ וברמת השרון
 
הרב צבי יהודה אדלשטיין (1892 - כ' בחשוון ה'תשי"א, 31 באוקטובר 1950) היה הרב של שומיאץ שברוסיה ושל רמת השרון. אביהם של הרב גרשון אדלשטיין, ראש ישיבת פוניבז', והרב יעקב אדלשטיין, שירש את מקומו כרבה של רמת השרון. מחבר הספר הוד צבי.
ביוגרפיה > ראשית דרכו

נולד ברוסיה, לרב ירחמיאל גרשון אדלשטיין, בעל "בן אריה" על הש"ס, ולרבנית רייזל. בילדותו למד עם אביו חברותא, וסיימו את הש"ס כשהיה בגיל 15. לאחר מכן למד תקופה קצרה בישיבת וולוז'ין אצל הרב רפאל שפירא, ובשנת תרע"ב עבר ללמוד בישיבת כנסת בית יצחק בסלובודקה אצל הרב ברוך בר ליבוביץ.
ביוגרפיה > תקופת מלחמת העולם הראשונה

בימי מלחמת העולם הראשונה, ברח ללמוד תורה אצל הרב שמחה סולובייצ'יק, כדי שלא יגויס לעבודות הכפייה בצבא הרוסי. בשנת ה'תרע"ו הצבא הרוסי גילה אותו וגייסו אותו. כעבור שבועיים נשלח לקרב ונשבה. הוא שהה במחנה שבויים בעיר קאסל שבגרמניה ובעקבות השתדלות ידידים מבין השבויים הוכר שם כרב ושוחרר מעבודות הכפייה, שם למד וכתב קונטרס של חידושי תורה שהודפסו בשם "שבי צדיק" במדור בסוף ספרו "הוד צבי" (אשר הודפס על ידי בניו לאחר פטירתו בשני חלקים). במשך תקופה ארוכה אכל בשבי מזון דל בלבד, כיוון שלא היו אוכל כשר ופירות טריים, דבר שגרם להידרדרות במצבו הבריאותי. בנו הרב יעקב סיפר בדרשה כי אביו נמנע בקרב מלירות על החיילים מן הצד השני מתוך חשש שיפגע בחיילים יהודיים ששירתו בצבא הגרמני.
ביוגרפיה > כרבה של שומיאץ

בניסן ה'תרע"ט (1919) נפטר אביו, והוא התמנה במקומו לרבה של שומיאץ שבמחוז סמולנסק. בחורי ישיבה ואברכים לשומיאץ ללמוד תורה אצלו חרף גזרות המשטר הרוסי והוא דאג לכלכלתם. לאחר שהדבר כמעט הגיע לאנשי השלטון הרוסי, עזבו הצעירים את העיר שומיאץ.
נישא למרים, בת הרב מרדכי שלמה מובשוביץ, רבה של מלסטובקה, ונולדו להם שני בנים - הרבנים גרשון ויעקב אדלשטיין, והבת פסיה, אשת הרב ראובן יוסף גרשונוביץ.
אשתו הרבנית מרים השיגה תעודות לידה מזויפות עם תאריך לידה שגוי לבניה, כך שיהיו רשומים כצעירים ולא ילמדו בבית ספר קומוניסטי. השלטון הקומוניסטי אילץ את הרב אדלשטיין לפנות את ביתו עבור מנהל בית הספר המקומי. במשך ארבע שנים לימד את הרב זלמן לייב אסטולין, והם סיימו את הש"ס. כתמורה לימד אסטולין את ילדי משפחת אדלשטיין תורה. קודם שעלה לארץ ישראל הציע לאסטולין למלאות את מקומו, על אף שהיה כבן 17, והוא סירב.
בעקבות מחלתה של הרבנית בטיפוס, שלח הרב אדלשטיין את בניו לגור בבית אחותו הרבנית רבקה צביה פז בעיר קלימוביץ', שם למדו תורה בסתר אצל הרב מרדכי אליהו שניאור, שהיה אחד מתלמידיו של הרב אדלשטיין. הם קיבלו שם את הבשורה על פטירת אמם.
ביוגרפיה > בארץ ישראל

בעזרת הרב אברהם יצחק הכהן קוק, שלמד עם אביו בישיבת וולוז'ין, הצליח הרב אדלשטיין בניסן ה'תרצ"ד להשיג רישיון יציאה לארץ ישראל. באותה תקופה ניהלה אמו את משק הבית וגידלה את בניו, כדי שיוכל ללמוד תורה. באייר ה'תרצ"ד (1934) עלו באנייה "נובו רוסייסק" בהפלגה של כשבועיים מהעיר אודסה לארץ ישראל. באלול ה'תרצ"ד קבע את מושבו ברמת השרון, שם שכר דירה (שהייתה בעבר לול תרנגולים) וקיבל שתי מיטות עבורו ועבור אימו. בניו הקטנים ישנו על הרצפה. ביומם הראשון ברמת השרון הלך לבית הכנסת גאולת ישראל ושאל שתי גמרות נוספות של מסכת בבא קמא, שבה למד עם בניו בישיבה על ארגזי תפוזים.
ביוגרפיה > כרבה של רמת השרון

לאחר פטירת רבה של רמת השרון נבחר בחנוכה ה'תרצ"ה לרב המקום. השקיע במיוחד בהכוונת ילדים לחינוך תורני. במקום לא היה בית ספר דתי, ועל כן במשך שנים הקדיש את רוב זמנו ללימוד עם בניו. באותה תקופה לימד גם את בניו דקדוק, חשבון ואנגלית. לאחר שבנו הרב גרשון ביקש ללמוד בישיבה, התייעץ הרב צבי יהודה עם הרב מבריסק והחזון איש אשר אמרו לו שבניו ימשיכו ללמוד אתו.
בארץ ישראל נישא בשנית לרחל בשנת ה'תש"א אשר דאגה לכלכלת הבית ובתפקיד רבנית הקהילה. מנישואים אלו נולדו הרב שלמה אדלשטיין ושושנה רבקה ברייטשטיין.
בניו מספרים בשם הרב יעקב ישראל קניבסקי כי החזון איש אמר עליו שהוא אחד מחמישה רבנים שהוא מכיר בארץ ישראל שאפשר לסמוך עליהם בפסיקת הלכה.
ביוגרפיה > פטירתו וקבורתו

נפטר בכ' בחשוון ה'תשי"א בבית החולים מאיר רוטשילד בירושלים לאחר מחלה. החזון איש פסק לקברו בבית העלמין הישן "הנצח" ברמת השרון סמוך לקבר אמו, אף על פי שמנהג ירושלים היה שמי שנפטר בירושלים נקבר בה, כנראה בגלל העניין שייקבר סמוך לאמו במקום אבותיו. בנו, הרב יעקב אדלשטיין, התמנה תחתיו כרבה של רמת השרון לאחר הפצרתו של החזון איש בשל כך שאחיו הגדול הרב גרשון אדלשטיין, כבר נישא וכיהן בתפקיד ר"מ בישיבת פוניבז'.
לקריאה נוספת

'הוא הכה את הארי בליל השלג' - בנו הרב יעקב אדלשטיין מספר על דמותו, מוסף שבת קודש של העיתון יתד נאמן, ג' כסלו תש"ע, עמ' 12–13
הערות שוליים

↑  דרכי החיזוק, גיליון 154, מתוך דרשת הרב גרשון אדלשטיין בישיבת פוניבז' לצעירים, כסלו תש"ע.
1 2   הקדמת בניו לספרו הוד צבי
↑  עלון פרשת שבוע "גאון יעקב"
↑  גצל קרסל, ספר רמת השרון, תשכ"ד, עמ' 130
↑  חיים פרידלנדר, ויצא יעקב שלם: הזכרונות הגנוזים של הגר"י אדלשטיין והבנים מספרים, 6 במרץ 2017, באתר כל הזמן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007409274805171  VIAF: 53442311   WorldCat (עם VIAF): 53442311
חוכמה

.
"חוכמה", מאת רוברט ריד
"האדם החושב", אוגוסט רודן
חוכמה היא תכונה המתבטאת בהבנה מהירה יחסית לאחרים, והיכולת לנתח דברים מסובכים ולהגיע למסקנות הנכונות. אדם יוגדר חכם, בדרך כלל, אם הוא מבין ומנתח במהירות רבה יחסית לקבוצת הייחוס שלו, בתחום מוגדר. הגדרות נוספות של חוכמה מדגישות את חשיבות היישום הנכון בפעולה של ניסיון וידע צבורים; את היכולת להתחשב בגורמים שונים ובמסלולי פעולה אפשריים שונים ולברור מתוכם את המסלול המיטבי. הקשר בין חוכמה לניסיון הוביל לקישור מסורתי של החוכמה כתכונה מאפיינת של גיל מבוגר.
חוכמה, גאונות ופיקחות

תכונה הנחשבת לעיתים תכופות לקרובה או מקושרת לחוכמה היא הגאונות - היכולת האנושית לבצע משימות מסוימות במיומנות רבה מאוד. אף שחלק מן הגאונים הם גם חכמים, אין קשר הכרחי בין התכונות. כך, לדוגמה, אדם הנחשב גאון בתחום מקצועי מסוים כמו ציור, שירה או מוזיקה, לא ייחשב בהכרח לחכם בתחומים שאינם קשורים בתחום מיומנותו החריגה כמו ניהול ענייני משק ביתו, יחסיו עם בני אדם אחרים, הבנת מצבו ומגבלותיו, וכן הלאה.
הבחנה מורכבת יותר נדרשת כאשר מבקשים להבחין בין חוכמה לבין "פיקחות" או "עורמה". אמרה מוכרת גורסת כי "פיקח הוא מי שנחלץ מצרה שחכם נמנע ממנה מלכתחילה". הפעולה הפיקחית היא סוג של 'חוכמה לטווח קצר': בעוד שהאדם החכם בוחן מראש את המידע הרלוונטי בהקשרו הרחב, ויודע לחזות את מה שעשוי להתרחש בעתיד, הפיקח אינו עושה זאת, אך כשהוא נקלע לצרה, הוא מסוגל לבחון את המידע הרלוונטי הנוגע למצבו ולנקוט פעולה מהירה כדי לשפרו. אמרות אחרות הן ”איזֶהוּ חכם — הלומד מִכּל אדם” (משנה, מסכת אבות, פרק ד', משנה א') ”איזהו חכם — הרואֶה אֶת הנולָד” (תלמוד בבלי, מסכת תמיד, דף ל"ב, עמוד א') ”הֶחָכָם עֵינָיו בְּרֹאשׁוֹ” (קוהלת, יד,ב) ו"אין חכם כְּבַעל ניסיון".
מקורות החוכמה

הוגים לאורך כל הדורות ניסו לעמוד על המקורות החשובים ביותר לחוכמה. על פי אלו הדוגלים באמפיריציזם, מקובל כי אחד המקורות העיקריים, הקיים כמעט אצל כל אדם חכם, הוא הניסיון - הצבירה ההדרגתית של מידע רלוונטי על תחומי פעולה רבים. הניתוח של הניסיון נעשה בעזרת הסקת היקשים או מסקנות רטרודוקטיביות נכונות מהמידע הרלוונטי שלוקט או שנצבר בניסיון. דמויות בולטות שדוגלות בגישה זו הן אפיקורוס, ג'ון לוק ודייוויד יום.
על פי הגישה הרציונליסטית המקור לחכמה הוא התבונה. ישנו ידע שניתן להסיק באופן אפריורי מן התבונה עצמה, ומכיוון שכך ניתן לגזור אמיתות שנכונות לגבי העולם מבלי לפנות לניסיון הקונקרטי. אמיתות אלו יהיו עובדות מטאפיזיות או תאולוגיות, בניגוד לעובדות היומיומיות שנרכשות באופן אפוסטריורי מן הניסיון. דמויות רציונליסטיות בולטות הן אפלטון, רנה דקארט, ברוך שפינוזה וגוטפריד וילהלם לייבניץ.
תפישות אחרות של חוכמה מדגישות את חשיבותן של תכונות אחרות, שקיומן יביא לכך שהחוכמה תיקנה בלי צורך בניסיון או ביכולת היסקית והיקשית. בחלק מן הדתות, ישנה אמונה כי חוכמה היא מתת אל, המוענקת לאנשים מסוימים בזכות תכונות אחרות בהן הם מחזיקים. לפי ספר בן סירא, למשל, החוכמה מוענקת על–ידי האל בהתאם למידת ה"צדיקות" של אדם. לפי אמונות נוצריות ויהודיות שונות, מוענקת החוכמה לבני אדם מסוימים מראש או על בסיס התנהגות מסוימת בחייהם. תפישה רווחת רואה בחוכמה דבר שניתן לקנותו באמצעים מיסטיים. כך, לדוגמה, גורס קונפוציוס כי החוכמה האצילה ביותר נקנית באמצעות "השתקפות".