stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רפיח (אוניית מעפילים)
הנצחת האונייה

בתחילת שנות השבעים של המאה ה-20 הוקמה ועדה ציבורית לבירור פרשת "רפיח" וזו הגישה את מסקנותיה ב-1972. באותה שנה אותרו שמונת החללים שנקברו באי והובאו לקבורה בחיפה.
המעפילים מונצחים באנדרטה שהוקמה במוזיאון ההעפלה על שם משה סנה, לזכר הקורבנות באוניות המעפילים שטבעו בדרכן לארץ.
בית חולים פסיכוגריאטרי אשר פעל במושבה הגרמנית בחיפה, והיה בבעלות רפאל תדמור, מניצולי האונייה (בשותפות עם עמוס אונגר ויוסף שמילוביץ), נקרא "רפיח", על שם האונייה. החל מראשית העשור השני של המאה ה-21 שוכן באותו מבנה מלון "קולוני".
סרט תיעודי בשם "שם קוד: רפיח" נעשה על ידי הבמאי גדי אייזן בשנת 2013. הסרט הוקרן בערוץ 10 בערב יום השואה תשע"ד.
לאחר שלא נודע מקום הטביעה במשך שנים רבות, בשנת 1997 משלחת בראשם של עמרי בן אליהו ושלום גוטמן איתרו את הספינה בקרבת האי סירינה והובילו לשם משלחת חיפוש ואיתור שכללה גם את הניצולים רפאל תדמור ושלמה רייכמן. אוולין משיח הובילה עשרות צלילות לשברי הספינה וממצאים רבים הובאו למוזיאון ההעפלה וחיל הים בחיפה.
מפקד חיל הים בנימין תלם נרשם בספר הזהב כהוקרה על העלאת עצמות חללי רפיח.
מקורות וקריאה נוספת

דניאל רוזן, טביעת הספינה רפיח, עמותת חיל הקשר והתקשוב, 2018.
ראו גם

מבצע מבוכה
הערות שוליים

↑  תינוק שניצל מספר על טביעת הרפיח
↑  יעל הורוביץ, סיפורה הטראגי של ספינת המעפילים "רפיח" צוין בחיפה בטקס האזכרה לנפטרי המחנות בקפריסין במלאת 50 שנים להעלאת עצמות הניספים, באתר חי-פה, 31 באוקטובר 2022.
↑  מפקד חיל הים נרשם בספר הזהב כהוקרה להעלאת עצמות חללי רפיח	'בין גלים' מס 4 מאי 1973, עמ'	20.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007363614105171 
מסלול ההפלגה של "רפיח"
אנדרטה המוצבת במוזיאון ההעפלה על שם משה סנה המנציחה את אוניות המעפילים שטבעו בדרכן לארץ
תעלת ריג'נטס

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  תעלת מים 
 מיקום:  קמדן 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מיקום ההתחלה:  פדינגטון ארם 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1816
 תאריך פתיחה רשמי:  1816 
 אדריכל:  ג'יימס מורגן 
 מידות
 אורך:  13.8 ק"מ 
 קואורדינטות:  51°30′34″N 0°02′14″W﻿ / ﻿51.5094°N 0.0373°W﻿ / 51.5094; -0.0373
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסתעלת ריג'נטס(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסתעלת ריג'נטס(למפת טאוור האמלטס רגילה) תעלת ריג'נטס(למפת טאוור האמלטס מוגדלת) תעלת ריג'נטס
 
תעלת ריג'נטס באזור קמדן טאון
תעלת ריג'נטס היא תעלה העוברת לאורך צפון מרכז לונדון. התעלה מקשרת בין תעלת גרנד יוניון לנהר תמזה.
היסטוריה

הקמת התעלה הוצעה לראשונה בשנת 1802 על ידי תומאס הומר. בעקבות חקיקה של הפרלמנט הבריטי בשנת 1812 מונה ג'ון נאש לתכנן את התעלה הגדולה. היות שבשנת 1811 התבקש נאש על ידי הנסיך העוצר, לימים המלך ג'ורג' הרביעי, לתכנן את אזור מרכז לונדון, שולבה התעלה בתוכניות ריג'נטס פארק.
כיום אין התעלה משמשת לתנועת סחורות. היא מהווה אך ורק אטרקציה תיירותית לנוסעים המעדיפים להגיע בשיט לוונציה הקטנה או לגן החיות של לונדון.
תעלומה במכולה הירוקה

| --- | --- |
 בימוי:  טל חיים יופה
 הופק בידי:  טל חיים יופה
 עריכה:  ענת לחוביץ
 מוזיקה:  דני רייכנטל
 צילום:  ארי עמית
 מדינה:  ישראל
 הקרנת בכורה:  2008 
 משך הקרנה:  50 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט תיעודי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
תעלומה במכולה הירוקה הוא סרט דוקו-בלשי של הבמאי טל חיים יופה שבו הבמאי עוקב אחרי תולדות משפחה, שלא הכיר קודם, בעקבות מציאה מקרית של תמונות ומסמכים משפחתיים במכולת אשפה ירוקה.
במהלך הסרט מתגלה לנו משפחה, משפחת וולקוביץ, שסיפורה הוא למעשה סיפורה של המדינה: ההורים הם זוג ניצולי שואה שהגיעו לארץ לאחר המלחמה, בנם יליד הארץ, בחור יפה תואר, נהרג במלחמת יום הכיפורים ובתם, ממייסדי שלום עכשיו, נפטרה עקב רשלנות רפואית בניסיונה להיכנס להריון.
בסרט נשמע רק קולו של הבמאי, גם כשהוא משוחח עם בני המשפחה נשמע ברקע קולו שלו שמתאר את תוכן השיחה.
זהו סרטו השני של טל יופה. גם סרטו הבא, "קלמנטינה" עוסק בחקירת תולדות משפחה - הפעם משפחתו שלו.
עלילה

יום אחד באפריל בשנת 2007 ברוכבו על האופנוע ברחובות פלורנטין שם לב טל יופה לערימת מסמכים ותמונות ישנות המבצבצת מתוך פח אשפה.
טל מסתקרן ומחליט לקחת את המסמכים אליו הביתה שם הוא פורס אותם על השטיח ומנסה לגלות מידע על האנשים מאחורי התמונות.
על אחורי אחת התמונות כתוב "הלה רוזן שנת 1940", טל מסיק שזו תמונה מהמלחמה והוא מחפש את השם במאגר השמות באתר יד ושם. בהמשך הוא עוד יחזור לאתר הזה. 
בנוסף הוא מוצא בין המסמכים מכתב ממדינת ישראל להורים שכולים המבשר להם על נטיעת עץ ביער קק"ל לזכר בנם שנפל שוע וולקוביץ.
בעקבות המכתב מחפש טל באתר ההנצחה לחיילי צה"ל מידע על שוע. הוא מוצא את מקום קבורתו ומגיע לשם ביום הזיכרון לחללי צה"ל כדי לנסות ולפגוש את בני משפחתו של שוע. בבית העלמין הוא פוגש את הגרוש של ריבי וולקוביץ, אחותו של שוע, שממשיך לפקוד את קברו של שוע גם 34 שנה לאחר המלחמה וכן חברים מהפנימייה בה למד שוע.
תחילה מתייחסים אליו בחשדנות, לא מבינים למה בחור שלא שייך למשפחה שואל אותם כל כך הרבה שאלות. עם הזמן הם נפתחים אליו, ומספרים לו את סיפוריהם. לכאורה הסרט היה יכול להסתיים כאן אבל אז טל מבין שבני המשפחה לא מכירה ענפים רבים מהמשפחה שהושמדו בשואה.
למשל, על קברה של האם, פולה וולקוביץ, רשום שם אביה בלבד ללא שם אמה שנספתה בשואה - כלומר אפילו בעלה לא ידע את שמה של אמה.
טל לא מוותר והוא פונה למדור לחיפוש קרובים ברדיו, במטרה לגלות מידע על ההורים פולה ויעקב וולקוביץ', מהתקופה בה גרו בפולין או ברוסיה. בעקבות הפנייה אכן פונים אליו אנשים שהכירו את ההורים.
במהלך המסע טל משתמש באמצעים נגישים לכל אחד ובזכות הנחישות שלו מצליח לגלות מידע רב. האמצעים הם: אינטרנט (אתר יד ושם, אתר ההנצחה לחללי צה"ל, גוגל לחיפוש מידע על מחנות בשואה), המדור לחיפוש קרובים ברדיו, מעבר על כל עיתוני מעריב בבית אריאלה משנתיים מסוימות כדי למצוא כתבה על המשפחה ולבסוף נסיעה לחו"ל לאזור הקווקז כדי למצוא את הקבר של בת המשפחה שמתה זמן קצר לאחר השואה.
הסרט למעשה מתאר את המסע שעושה הבמאי ביחד עם הצופים, כאשר לאט לאט מתגלים לנו עוד ועוד פרטים. שיא הסרט הוא בגילוי שמה של הבת שרה שנפטרה בגיל שנה בקווקז והשלמת העץ המשפחתי של משפחת וולקוביץ.
בסופו של עריכת הסרט מסר טל את כל החומרים שאסף לסיון בן ארי ביתם של ריבי וולקוביץ ומתי בן ארי שהיא השריד האחרון למשפחה.
פרסים

פרס ע"ש יוהנה פרנר בפסטיבל ראש פינה
פרס יד ושם.
תוכנית האו"ם להקמת מיליציה יהודית

החלטת החלוקה שהתקבלה בעצרת האו"ם ב-29 בנובמבר 1947 הובילה להקמת "ועדת ארץ ישראל"(אנ') (ועדת האו"ם לארץ ישראל; באנגלית: United Nations Palestine Commission,‏ UNPC), שנועדה לבצע בפועל את תוכנית החלוקה. העצרת קבעה כי השלטון האזרחי בארץ יועבר בהדרגה מהבריטים לוועדת ארץ ישראל, ובהמשך מהוועדה לשתי המדינות שתוקמנה. כחלק מתהליך העצמאות אמורה הייתה הוועדה לסייע לשתי המדינות להקים ממשלה ('מועצות ממשלה זמניות') ולגייס צבא ('מיליציות חמושות') משל עצמן.
היהודים כינו את ועדת ארץ ישראל "ועדת הביצוע" (Implementation Committee), אולם במבחן התוצאה נחלה ועדה זו כישלון חרוץ. הבריטים לא התירו לוועדה להגיע לארץ ישראל, ולפיכך מאז כונסה ב-9 בינואר ועד פירוקה ב-14 במאי 1948 ניסתה הוועדה לפעול למימוש תוכנית החלוקה ממשרדי האו"ם בניו יורק. הערבים התנגדו לתוכנית, החרימו את הוועדה ויזמו פעילות אלימה על מנת למנוע את ביצועה. על כן ביקשה הוועדה להתמקד בהקמת המדינה היהודית ובעיקר בהקמת המיליציה היהודית, שחשיבותה עלתה בנסיבות שנוצרו. אולם המיליציה היהודית לא קמה, ובמקום מעבר מסודר של השלטון מהבריטים ליהודים פרצה בארץ מלחמה. תוכנית החלוקה ירדה לטמיון, והיהודים הכריזו על עצמאותם באופן חד צדדי, ולחמו על מדינתם עם צבא שקם ללא עזרת האו"ם.
מיליציות חמושות במקום כוח בינלאומי

במושב הסדיר השני של עצרת האו"ם ב-25 בספטמבר, נפתחו הדיונים בדו"ח אונסקו"פ, בוועדה מיוחדת שהוקמה כדי לטפל בנושא. לאחר כחודש הועבר הדיון מהוועדה המיוחדת לוועדת משנה, שבה עובדו פרטי תוכנית החלוקה. הוועדה הכניסה אומנם מספר שינויים בהמלצות אונסקו"פ ובמפת הגבולות שלה, אולם רוב הדיון עסק בסוגיית הביצוע של תוכנית החלוקה, שהפכה לסלע מחלוקת בין ארצות הברית וברית המועצות. הצעה אמריקנית, שנועדה לחפות על התפקיד המינורי שרצתה ארצות הברית להטיל על האו"ם, הייתה גיוסה של מיליציית מתנדבים – כוח בינלאומי, שיעמוד ברשות האו"ם ויישא בנטל הביצוע. בסיכומו של דבר, התקבלה נוסחה שהניחה אומנם את דעתם של האמריקאים והרוסים, אך המענה שהיה בה לשאלת הביצוע היה קלוש ביותר: הוחלט על גיוסן של מיליציות חמושות שיורכבו מאזרחי שתי המדינות, אשר יופקדו על שמירת הסדר הפנימי ועל מניעת התנגשויות בגבול. הרעיון של גיוס מיליציות מקרב האזרחים, שהופיע לראשונה בהצעת הרוסים (והיה אמור לפיכך להיות נתון לליווי ופיקוח משמעותי מטעם חברות מועצת הביטחון), הפקיד, להלכה לפחות, כוח צבאי הנתון לפיקוחה של ועדת ארץ ישראל, ולפיכך אפשר היה לראות בו אמצעי הוצאה לפועל בידי האו"ם.
הסעיף שעוסק במיליציות נוסח בהחלטת העצרת באופן הבא:
מועצת הממשלה הזמנית של כל אחת המדינות [היהודית והערבית] תגייס, במועד הקצר ביותר האפשרי מיליציה חמושה מקרב תושבי [כל אחת] מהמדינות במספר שיספיק לשמור על הסדר הפנימי ולמנוע התנגשויות בגבול. בראש מיליציות חמושות אלה יעמוד קצין יהודי או ערבי תושב המדינות אולם הפיקוח הכללי הפוליטי והצבאי, ובכללו הבחירה של סגל הפיקוד הבכיר של המיליציה יהיה באחריות הוועדה.
אמיל סַנְדְסְטְרֶם (Sandström), היו"ר השוודי של אונסקו"פ, הוזמן כעד מומחה להעיד בפני הוועדה המיוחדת שדנה בתוכנית החלוקה בעצרת. סנדסטרם היה משוכנע כי "ההגנה" (ביחד עם האצ"ל והלח"י) תנצח את הערבים במקרה שיתחולל עימות בין שני הצדדים, והוא העביר בפירוט את חוות דעתו זו לאמריקאים. בהסתמך על עדות אנשי ההגנה פיתח סנדסטרם גם תפיסה שהשתרשה בקרב מומחי מזכירות האו"ם לענייני ארץ ישראל, שלפיה אם יחליט האו"ם על תוכנית חלוקה אך לא יצליח לאתר גורם שיסייע לו בהוצאתה לפועל, 'היהודים עצמם' יוציאו לפועל את התוכנית; הם יגינו על הגבולות שיקבעו להם ויכפו על הערבים שבמדינתם את ההסדר, ואילו האו"ם יצטרך לטפל רק בשטח שלא ייכלל במדינה היהודית. על כן נגזר היה על ועדת ארץ ישראל להוציא לפועל את תוכנית החלוקה, כשלטובת העניין הועמדו לרשותה 'מיליציות חמושות' של היהודים והערבים.
תכנון המיליציה היהודית על ידי האו"ם

מומחי האו"ם שרטטו מחדש את תוכנית החלוקה של העצרת באופן שהבהיר לחברי ועדת ארץ ישראל שלאור המציאות בשטח לא תוקם מדינה ערבית, ועבודתם תתמקד למעשה בהקמתה של המדינה היהודית ובהבטחת שרידותה. ביחס להקמת המדינה היהודית שאלת המפתח הייתה יכולתה של הוועדה להתמודד עם איומי הערבים לסכל בכוח את הכוונה להקימה, ולאור העובדה שהעצרת לא הועידה ליישום התוכנית כוח צבאי שיוציאה אל הפועל, ביקשו מומחי האו"ם להקים במהירות את 'המועצה הזמנית' של המדינה היהודית ואת המיליציה היהודית החמושה שתהיה כפופה לה, תגן על אזרחיה ותבטיח את קיומה.
על פי תוכנית מומחי האו"ם, המשימות שאליהן צריכה הייתה המיליציה היהודית להיערך היו מורכבות ומגוונות. ראשית, הובהר כי על אף שמטרתה העיקרית של המיליציה היא שמירה על ביטחון הפנים הרי ש"היא אמצעי הכפייה היחיד בידי הוועדה כדי להוציא לפועל את התוכנית העצרת", וכיוון שכך אמורה המיליציה היהודית להגן על הוועדה בעת שזו תבצע את משימותיה. היעד המרכזי של המיליציה היה הגנה על המדינה היהודית: התמודדות עם התקפות שעלולות לבוא מהשטח שיועד למדינה הערבית או להתבצע בידי הערבים שימצאו בתחומי המדינה היהודית. בנוסף לאלו, אמורה הייתה המיליציה גם להגן על המיעוט הערבי במדינה היהודית.
למעשה, למומחי האו"ם ברור היה שאין מדובר כאן בהקמת מיליציה יש מאין, אלא במיליציה שתבוסס על 'לגליזציה' שתיעשה לארגון "ההגנה", תוך פיקוח והתאמה של היצירה החדשה למשימותיה העתידיות. בנושא סוגיית ציודה וחימושה של המיליציה, לא התייחסה תוכנית החלוקה כלל למקורותיו של הנשק שאמור היה לשרת את המיליציות, ומומחי האו"ם נאלצו להתבסס בנושא זה על "התקווה" שחברות האו"ם יירתמו להעביר למיליציה נשק ואמצעים נחוצים אחרים.
מומחי האו"ם קבעו את התבנית הכללית לחימושה של המיליציה היהודית, וזאת על פי הגדרת המיליציה ככוח שהוא "הרבה יותר מכוח משטרה ומעט פחות מצבא לאומי מלא". הם הדגישו כי על המיליציה היהודית להיות מצוידת בכל אותם אמצעים אשר משמשים את הבריטים לצורכי הביטחון השוטף בארץ ישראל, ובכלל זה משוריינים וטנקים קלים, והמליצו לצייד אותה גם במטוסי קרב, בעיקר כדי לאפשר שליטה אפקטיבית "בערביי הנגב", וגם במטוסים קלים, שישמשו לצורכי מודיעין ויאפשרו פריסת כוחות מהירה במקרה הצורך.
קבורת הרעיון להקמת המיליציה היהודית

ליסיצקי טען שללא כוח בינלאומי לא תצא החלוקה לפועל, ואת רעיון המיליציות הוא דן ברותחין: שום מיליציה לא תוכל לספק פתרון למצב, כי אם להפך: אם היו המיליציות מוקמות, הן היו נלחמות אחת בשנייה. דבריו של מי שעמד בראש הגוף שאמון היה על ביצועה של תוכנית המיליציות היו המסמר האחרון בארון המתים של יוזמה זו. מכאן ואילך אף אחד כבר לא השמיע את צירוף המילים "המיליציה היהודית".
לקריאה נוספת

אלעד בן-דרור, "תוכנית האו"ם להקמת 'מליציה יהודית חמושה' ב-1947-1948", בתוך: אסנת שירן (עורכת), מלחמה בת שישים (עלי זית וחרב, כרך ח'), תל אביב, 2008, עמ' 234–265
שנות ה-40 של המאה ה-2
אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > אירועים פוליטיים משמעותיים

140 - פיוס הראשון יורש את היגינוס על כס האפיפיור
142 - בניית חומת אנטונינוס - גבול הכיבוש הרומי בסקוטלנד.
142 - התאולוג הנוצרי מרקיון מכריז כי התנ"ך אינו עולה בקנה אחד עם הנצרות.
21 באפריל 147 - מסיבות גדולות לרגל יום השנה ה-900 של רומא.
כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
תרבות פופולרית > אדריכלות

141 - מקדש אנטונינוס ופאוסטינה נבנה ברומא על ידי הקיסר אנטונינוס פיוס והוקדש לאשתו פאוסטינה, שהוכרזה כאלה לאחר מותה.
אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
תעלומת ה"חד-קרן"

| --- | --- |

עטיפת הספר בעברית
 מידע כללי
 מאת:  הרז'ה
 שפת המקור:  צרפתית
 סוגה:  קומיקס
 הוצאה
 הוצאה:  Casterman
 הוצאה בשפת המקור:  Casterman
 תאריך הוצאה:  1943
 מספר עמודים:  62
 הוצאה בעברית
 תאריך:  1969
 סדרה
 סדרת ספרים:  הרפתקאותיו של טינטין
 ספר קודם:  הכוכב המסתורי
 הספר הבא:  אוצרו של רקהם האדום
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001151856
תעלומת ה"חד-קרן" (בצרפתית: Le Secret de la Licorne) הוא הספר האחד עשר בסדרת הקומיקס "הרפתקאותיו של טינטין" שכתב ואייר הסופר והצייר הבלגי ארז'ה. רצועות הקומיקס של עלילת הספר הוצגו לראשונה במהלך שנת 1943 בצבע. בישראל יצא הספר בגרסה עברית 1969.
ספר ההמשך של ספר זה הוא הספר "אוצרו של רקהם האדום".
עלילת הספר

בזמן ההליכה בשוק בבריסל, טינטין רוכש דגם של ספינה ישנה בשם "החד-קרן", כמתנה עבור חברו קפטן האדוק. במהרה שני אנשים, אספן בשם איוואן איוואנוביץ' סכרין, ואדם בשם ברנבי, מנסים נואשות לקנות מטינטין את הדגם במחיר גבוה, אך לשווא. טינטין מגיע לדירתו שם שלגי מפיל את הספינה ושובר את התורן הראשי שלה. כשטינטין מראה להאדוק את דגם הספינה, הוא מבין שזהו דגם של ספינת אחד מאבותיו, סר פרנסיס האדוק. הדגם נגנב, וטינטין שחושד בסכרין, מגלה שיש לו דגם זהה, שגם הוא נגנב. בחזרה בדירתו, טינטין מגלה קלף מגולגל על הרצפה, ומבין שהיה חבוי בתורן הדגם. על הקלף מצוי רמז למיקומו של אוצר גדול, ומתברר שקיימים שלושה דגמים שונים, שמכילים כל אחד קלף, שביחד מצביעים על מיקום האוצר.
לפי קפטן האדוק, ספינתו של סר פרנסיס הותקפה על ידי הפיראט רקהם האדום, שהעביר אליה את אוצרו וכלא את סר פרנסיס. לאחר שפרנסיס הצליח לברוח מכבליו, הוא הרג את הפיראט וטיבע את הספינה, ולכן יודע את מיקום האוצר.
ברנבי מגיע לביתו של טינטין, ומנסה להעביר לו מידע חשוב כשהוא נורה בגבו. לאחר מכן היורים חוטפים את טינטין, בחושבם שהוא מחזיק שניים משלושת הקלפים, אך הוא מצליח לחמוק ומתקשר לקפטן האדוק, שמגיע ביחד עם הבלשים תומסון ותומפסון שעוצרים את החוטפים.
בנוסף, תומסון ותומפסון עוצרים כייס, שמתברר כקלפטומן כפייתי. באחד הארנקים שגנב הם מגלים את שתי מגילות הקלף החסרות, וטינטין יוצא לחפש את האוצר.
עיבוד קולנועי

עלילת הספר, שולבה עם עלילת הספרים "הסרטן בעל צבתות הזהב" ו"אוצרו של רקהם האדום" בסרט ההנפשה האמריקני משנת 2011 "הרפתקאות טינטין: תעלומת החד-קרן".
ראו גם

טינטין
הרז'ה
| הרפתקאותיו של טינטין |
| --- | --- | --- |
| יוצרים ומפתחים | ארז'ה • בוב דה מור • אדגר פ. ז'אקובס |  |
| דמויות | טינטין • קפטן האדוק • פרופסור קלקולוס • תומסון ותומפסון • ביאנקה קסטאפיורה • דמויות נוספות |  |
| אוגדנים | טינטין בארץ הסובייטים • טינטין בקונגו • טינטין באמריקה • הסיגרים של פרעה • הלוטוס הכחול • האוזן השבורה • האי השחור • שרביטו של אוטוקר • הסרטן בעל צבתות הזהב • הכוכב המסתורי • תעלומת ה"חד-קרן" • אוצרו של רקהם האדום • שבעת כדורי הבדולח • אסירי השמש • ארץ הזהב השחור • הטיסה לירח • החוקרים על הירח • פרשת קלקולוס • כרישי הים האדום • טינטין בטיבט • תעלומת תכשיטי הזמרת • טיסה 714 לסידני • טינטין והפיקורוס • טינטין ואלף ארט |  |
| סרטים | הסרטן בעל צבתות הזהב (1947) • טינטין וגיזת הזהב (1961) • טינטין והתפוזים הכחולים (1964) • טינטין ומקדש השמש (1969) • טינטין ואגם הכרישים (1972) • הרפתקאות טינטין: תעלומת החד-קרן (2011) |  |
| סדרות טלוויזיה | הרפתקאותיו של טינטין מאת ארז'ה (1958–1962) • הרפתקאותיו של טינטין (1991–1992) |  |
שמואל מפיורדא

| --- | --- |
 לידה:  שנות ה־50 של המאה ה־17 וודז'יסלאב, רפובליקת פולין 
 פטירה:  העשור הראשון של המאה ה־18 
 מקום פעילות:  פיורדא, שידלוב
 תקופת הפעילות:  ? – העשור של 1700 
 רבותיו:  השיל מקראקא, אריה לייב "הארוך" מקראקא 
 חיבוריו:  בית שמואל
 חותנים:  רבי אריה לייב "הארוך" מקראקא
 חתנים:  רבי אורי פייבוש המבורגר
 
רבי שמואל בן ר' אורי שרגא פייבוש מפיורדא היה רבן של שידלוב ופיורדא. נודע בעיקר בזכות חיבורו בית שמואל, מ"נושאי הכלים" לחלק אבן העזר בשולחן ערוך.
ביוגרפיה

נולד בווידיסלב, פולין באמצע המאה השבע עשרה. למד בישיבת קרקוב (קראקא), אצל רבי יהושע השל בן רבי יעקב, ואחרי פטירתו אצל רבי אריה לייב בן רבי זכריה מנדל, שלקח אותו כחתן לבתו. גיסיו, היו רבי יחזקיה יהושע פייבל תאומים ורבי שאול בן רבי השיל מקראקא שנשאו את אחיות אשתו. בתו נישאה לרבי אורי פייבוש המבורגר, שכיהן מאוחר יותר כרבה הראשי הראשון של בריטניה.
יש אומרים שבתחילה שימש כרב ברבנות שידלוב, פולין, ושם חיבר את ספרו "בית שמואל", ולפי מקור אחר היה אז דרשן ו"מגיד מישרים" בלבוב, אך יש מפקפקים בכך שכיהן ברבנות בתקופה זו. בשנת ה'תנ"א (1691) התקבל למשרת אב"ד ומרא דאתרא בפיורדא, והוא הגיע אליה בחורף ה'תנ"ב. בפיורדא היה גם ראש ישיבה. בקהילה זו כיהן כשלוש שנים. בשנת ה'תנ"ד (1694) עזב את פיורדא לשידלוב והתמנה שם כמרא דאתרא. ישנן השערות שונות מדוע עזב את פיורדא, אם בשל געגועים לפולין ארץ מולדתו, או בשל סכסוכים שונים שהיו אז בפיורדא. כיהן בשידלוב עד פטירתו, ונקבר בשידלוב. נפטר ככל הנראה בין ה'תנ"ט (1699) לה'תס"ז (1707), אך מועד הפטירה אינו ידוע.
חיבורו "בית שמואל"

הספר "בית שמואל" הוא אחד החיבורים הבודדים שנכתבו על שולחן ערוך חלק אבן העזר, אשר מחמת היותו כה נזנח החליט רבי שמואל לפרשו ו"לגאלו", בקראו על כך את הפסוק "אבן מאסו הבונים הייתה לראש פינה"; היינו אבן העזר, אשר אותה זנחו ה"בונים" - תלמידי החכמים, תהיה לראש הפינה ולמרכז העיסוק הלימודי. את המהדורה המקורית (מהדורא קמא) של החיבור הדפיס רבי שמואל בדירנפורט בשנת ה'תמ"ט (~1689). לאחר שהגיע לפיורדא עבר על חיבורו "בית שמואל" פעם נוספת, יחד עם תלמידיו בישיבת פיורדא, ואז הודפס החיבור מחדש במהדורא בתרא עם תיקונים רבים (פיורדא, תנ"ד). החיבור, במהדורתו השנייה, הודפס יחד עם פירושו של רבי משה לימא "חלקת מחוקק", בשם המשותף "אפי רברבי", ומאז מודפס במרבית מהדורות שולחן ערוך.
חתנו רבי אורי פייבוש המבורגר בהקדמתו לספר אורים ותומים מתפלל שה' יזכה אותו להוציא את ספרו של חמיו על יורה דעה.
הערות שוליים

↑  שלמה בובר, אנשי שם, קרקוב תרנ"ה, אות תקל"ט, עמ' 213, באתר היברובוקס.
1 2  בנימין שלמה המבורגר, הישיבה הרמה בפיורדא, מכון מורשת אשכנז תש"ע, כרך א, עמ' 228.
↑  לפי חתימותיו על הסכמות, בג' באלול ה'תנ"א עוד היה בברסלאו, בדרכו לפיורדא, ובכ"ו בשבט ה'תנ"ב כבר היה בפיורדא.
↑  ראו בהרחבה, אצל המבורגר, הישיבה הרמה בפיורדא, עמ' 234–250, הסובר שהדבר קשור בפולמוס על נישואי ר' מרדכי מודל עלינגען (גר') מאנסבך לאלמנת דודו שהיה כרוך באיסור שניות לעריות.
↑  המבורגר, הישיבה הרמה בפיורדא, עמ' 234, מציין שנפטר בין ה'תנ"ט לה'ת"ע. ברם, הוא נזכר בברכת המתים כבר בהקדמה לספרו של חתנו רבי אורי פייבוש המבורגר (אורים ותומים, לונדון תס"ז, הקדמה, באתר היברובוקס).
↑  החיד"א (שם הגדולים, מערכת ספרים, אות ב', מס' עה, הזהיר שאין להשתמש במהדורא הראשונה מחמת התיקונים המרובים שעשה המחבר עצמו במהדורא בתרא. וראו מאמרו של הרב יעקב חיים סופר, "על ספרים וסופרים (ד)", צפונות י (תשנ"א), עמ' עו–עט.
↑  אורים ותומים, ‏לונדון תס"ז, בהקדמה, באתר היברובוקס
| פרשני הטור והשולחן ערוך |
| --- | --- | --- |
| על כל החלקים | באר הגולה • באר היטב • ב"ח • ביאור הגר"א • בית יוסף • דרכי משה • כנסת הגדולה • ברכי יוסף |  |
| על אורח חיים | מגן אברהם • ט"ז • פרי חדש • שערי תשובה • מחצית השקל • שולחן גבוה • מטה יהודה • פתח הדביר • תוספת שבת • מחזיק ברכה • פרי מגדים • משנה ברורה • שתילי זיתים • כף החיים •  מור וקציעה |  |
| על יורה דעה | שפתי כהן • ט"ז • מחצית השקל • פרי חדש • פתחי תשובה • כרתי ופלתי • שלחן גבוה • שבט יהודה • דגול מרבבה • מחזיק ברכה • פרי מגדים • כף החיים • בית הלל • חידושי הרי"ם • ערוגות הבושם |  |
| על אבן העזר | חלקת מחוקק • בית שמואל • פתחי תשובה • בית הלל • חידושי הרי"ם • אבני מילואים |  |
| על חושן משפט | סמ"ע • שפתי כהן • ט"ז • פתחי תשובה • אורים ותומים • נתיבות המשפט • קצות החושן • חידושי הרי"ם |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305892905171  GND: 129775606  ISNI: 0000 0000 5488 9942  LCCN: n94113797  SELIBR: 89378  VIAF: 15858228   WorldCat (עם VIAF): 15858228
תעמולת בחירות

תעמולת בחירות היא פרסום שנועד לשכנע מצביעים לבחור במועמד או מפלגה בבחירות. פרסומים כאלו הם חלק ממאמץ מתמשך המכונה "קמפיין בחירות" (קמפיין פרסומי שהוא קמפיין פוליטי)-מהלכים הנעשים לאורך תקופה וכוללים בחירת אסטרטגיה תקשורתית, קביעת תכנים ותקצוב אמצעי הפרסום (שלטים וכרזות, תשדירי רדיו וטלוויזיה, מודעות באינטרנט).
במדינות רבות יש חוקים הקובעים את המותר והאסור בתעמולת בחירות, מתוך כוונה למנוע השפעה בלתי הוגנת על הבוחר. בין השאר נקבעו במדינות שונות איסורים על גובה התרומות שמותר לקבל מאדם אחד לצורך תעמולת בחירות. במדינות אחרות יש חוקים הקובעים מקסימום של הוצאות המותרות לתעמולת בחירות.
מחקרים שבדקו את היעילות של תעמולת בחירות מצאו שהשפעתה מועטה. מחקר משנת 1994 מצא שהוצאה של 100,000 דולר במירוץ לבית הנבחרים של ארצות הברית העלה את מספר הקולות שקיבל המתמודד בשליש נקודת אחוז.
ראו גם

תעמולת הבחירות לכנסת
ציד קולות
כלכלת בחירות
הבטחת בחירות
דממת בחירות
הערות שוליים

↑  Binyamin Appelbaum, Who Wants to Buy a Politician?, NY Times, December 9, 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810703902005606  BnF: cb11936998z (data)  GND: 4064292-6  NDL: 00570701  NKC: ph136612
תומאזו קמפנלה

| --- | --- |

 לידה:  4 בספטמבר 1568 סטילו, ממלכת נאפולי 
 פטירה:  21 במאי 1639 (בגיל 70) פריז, ממלכת צרפת 
 שם לידה:  Giovan Domenico Campanella 
 השקפה דתית:  נצרות קתולית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פדובה 
 תחומי עניין:  פילוסופיה 
 עיסוק:  פילוסוף, כותב מדע בדיוני, religious figure, אסטרולוג, סופר, משורר, תאולוג 
 מדינה:  ממלכת נאפולי 
 יצירות ידועות:  Poesie, עיר השמש 
 
תומאסו קמפנלה
תומאזו קמפנלה (באיטלקית: Tommaso Campanella ‏,1568 – 1639), הוטבל בשם ג'ובאני דומניקו קמפנלה, פילוסוף, תאולוג, סופר ונזיר דומיניקני.
תולדות חייו

קמפנלה נולד בחודש ספטמבר בשנת 1568 בקלבריה שבדרום איטליה, אשר הייתה בתקופה ההיא תחת השלטון הספרדי. קמפנלה נולד למשפחה ענייה ובצעירותו נשלח להתחנך במנזר דומיניקני בסטילו (Stilo) שם השתלם בלימודי פילוסופיה, והתגלה כנער כשרוני ביותר. מסופר כי בזמן שהותו במנזר נגלה אליו זקן בלבוש זר שדיבר עברית ולימד אותו בתוך זמן קצר מפתחות לתורת הסוד, לאלכימיה, אסטרולוגיה ומאגיה.
כשסיים את לימודיו במנזר התקבל למסדר הדומיניקנים ובמשך עשר שנים נסע והרצה את משנתו לאורכה ולרוחבה של איטליה. במסעותיו אלה הכיר גם את גלילאו גליליי. בשל כושר הרצאתו הבהיר ובקיאותו הרבה קנה לו פרסום של מרצה מחונן, אך בד בבד קנה לו אויבים לא מעטים, זאת בשל הזדהותו עם שיטתו של בן הדור הקודם ברנרדינו טלסיו (Bernardino Telesio) שפיתח פילוסופיה המדגישה את גורם הניסיון בניגוד לשיטתו של אריסטו.
בשנת 1600 נאסר והועמד לדין. הסיבה לא ברורה כיום, ואפשר שהייתה על סמך הלשנה של מתנגדי שיטתו הפילוסופית, או בשל השתתפותו הפעילה בקשירת קשר פוליטי להדחת השלטון הספרדי מנאפולי. קמפנלה מתאר את העינויים הקשים אותם עבר על מנת להוציא מפיו הודאה, ללא הועיל. קמפנלה נידון למאסר עולם בתנאים קשים. דרישת האפיפיור פאולוס החמישי, לשחררו, כעבור שבע שנים, נדחתה, אך תנאי מאסרו הוטבו, ומאז הותר לו לשלוח מכתבים ואף לקבל אורחים בתאו. בין המתכתבים איתו ניתן למנות את הפיזיקאי הפילוסוף - פייר גסנדי, ואת ג'יימס הראשון - מלך אנגליה. רק בשנת 1626 לאחר משא ומתן ממושך הועבר תומאסו לבית הסוהר של האינקויזיציה ברומא בהשפעתו של האפיפיור אורבנוס השמיני. בבית הסוהר זה ישב שלוש שנים אך כשהשתחרר יזמו מתנגדיו הפגנות המוניות נגדו, וכך, על פי עצתו של האפיפיור, נמלט כשהוא מחופש, למרסיי שבצרפת שם חי תחת חסותו של לואי השלושה עשר עד שמת בשנת 1639 במנזר של הדומיניקנים ושם נקבר.
הגותו ומשנתו > התחושה והניסיון כמקור התבונה

לדעת קמפנלה קיימים שני מקורות לידע – האמונה והפילוסופיה. האמונה נלמדת מתוך כתבי הקודש ואילו הפילוסופיה נלמדת אך ורק מן החושים ומן הניסיון. אולם המונח תחושה, לדעתו, כולל בתוכו גם את המושגים המשפטים וההיסקים שהם למעשה צורות מסובכות של התחושה. בעקבות הרחבת מושג התחושה, קמפנלה שומר לעצמו את האפשרות להשתמש בצורות חשיבה שלא היה יכול להשתמש בהם אילו היה רואה בתחושות, בצורתן המקובלת, את המקור היחיד לפילוסופיה. העולם והטבע הם כעין אור חוזר של האספקלריה האלוהית, בעוד כתבי הקודש מתארים התגלות חד פעמית של אלוהים, הטבע מגלם בתוכו התגלות נצחית ועכשווית של אלוהים, ומכאן חשיבותן הגדולה של החושים והניסיון המאפשרים ללמוד את הטבע באופן בלתי אמצעי, ולא מתוך ספרים.