stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעקב טימן
ביוגרפיה

טימן נולד בניקולאייב שבאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה), בנם של רוזליה לבית סקולבסקי ושלמה תאומים, ממשפחת רבנים. אחיו הצעיר של מאיר טימן.
לאחר שסיים לימודיו בבית ספר תיכון למד משפטים במשך שנה, ואחר כך סיים את לימודיו באקדמיה למשחק באודסה.
עלה לארץ ישראל בשנת 1925, ועבד כחלוץ. היה ממייסדי התיאטרון הסאטירי הקומקום בשנת 1927. יחד עם השחקן אליעזר דונת יצר את הצמד "חכם ותם", בו גילם את התם ("למעשה היה המצב הפוך: כלומר ה'תם' היה פיקח וה'חכם', סכל גמור"). לאחר שנסגר "הקומקום" כעבור שנה היה בשנת 1928 ממקימי התיאטרון הסאטירי המטאטא. טימן היה מעמודי התווך של המטאטא מאז היווסדו ועד לסגירתו בשנת 1954. בשנותיו האחרונות של המטאטא שימש גם כמנהלו.
לאחר סגירת המטאטא הופיע יעקב טימן במסגרות חולפות שונות.
בימי מלחמת העולם השנייה, כאשר כשלושים אלף מבני היישוב התנדבו לצבא הבריטי, שר טימן את השיר "מכתב מאמא", שכתב נתן אלתרמן על פי שירו היידי של שלמה שמולביץ'. היה זה שיר סאטירי על עודף דאגת אם לבנה החייל המשרת בנכר, בו היא שולחת לו סרטים להרבות את דרגותיו, לאחר שכתב לה כי הוענקה לו דרגת קורפורל (רב"ט) וכי זכה לסרט על שרוולו ("סרטים לך שולחת אמא") ומציעה לו עצות טקטיות לקראת הקרב ("קצת תתקדם וקצת תנוח"). אף על פי שהכוונה הייתה לשיר סאטירי, שיקף השיר רגשות עזים של אנשי היישוב כלפי בניהם המשרתים בנכר והפך ללהיט והוא מושמע בגרסאות שונות עד היום. לאחר שנים השמיע יעקב טימן שיר זה במופע "היה היו זמנים - מצעד פזמוני היישוב" שהתקיים בשנת 1960.
הופעת הפרידה של יעקב טימן הייתה בסרט הישראלי "קזבלן" בשנת 1973, שבו שיחק דמות נטולת שם שהכינוי היחיד שבה מתייחסים אליה היא "הגרוזיני", על כל שלל הסטראוטיפים המלווים למוצא הגרוזיני.
משנת 1932 היה נשוי לרבקה לבית רבינוביץ, והיה אב לגבריאלה (אמה של השחקנית רותי תמיר) ולשלי טימן, שופט ומשפטן, אביה של האומנית גלי טימן.
אחיו, שחקן תיאטרון האוהל מאיר תאומי, אביו של השחקן עודד תאומי, נהרג בפיגוע הידוע כרצח בגן הוואי ב-10 באוגוסט 1947.
הערות שוליים

↑  טוביה כרמל,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'אביגדור המאירי ז"ל, הסטיריקון של ארץ ישראל, מעריב, 6 באפריל 1970
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007503152005171  MusicBrainz: 13252507-c8d8-4fe6-8b10-b3f726ecbce3  VIAF: 315206492   WorldCat (עם VIAF): 315206492
דוד גולינקין

| --- | --- |

הרב דוד גולינקין בערב גאלה לאגודת ידידי מכון שכטר, נווה שכטר, נווה צדק תל אביב, אפריל 2014
 לידה:  1955 (בן 70 בערך) מחוז ארלינגטון, ארצות הברית 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  בית המדרש לרבנים באמריקה 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
הרב פרופ' דוד גוֹלִינְקִין (באנגלית: Golinkin; נולד ב-1955) הוא רב קונסרבטיבי, חוקר תלמוד והלכה ישראלי, פרופסור לתלמוד והלכה במכון שכטר, כיהן כנשיא מכון שכטר למדעי היהדות משנת 2000 עד 2015. כיום משמש נשיא שוחרי עמותות שכטר, ארגון ללא מטרת רווח אשר מטרתו גיוס כספים למכון שכטר.
אודותיו

דוד גולינקין נולד בשנת 1955 וגדל באזור וושינגטון, בירת ארצות הברית. בשנת 1972 עלה לישראל. הוא למד לתואר ראשון בתולדות עם ישראל באוניברסיטה העברית במקביל לשתי תעודות הוראה, אחת לארץ ואחת לתפוצות. לאחר מכן הוסמך לרבנות על ידי בית המדרש לרבנים באמריקה (JTS) ושם גם קיבל תואר שני ודוקטורט בתלמוד.
גולינקין החל ללמד תלמוד בבית המדרש לרבנים באמריקה (JTS) בשנת 1980 ותלמוד והלכה בנווה שכטר, השלוחה הירושלמית של JTS, בשנת 1982. בשנת 1987 הוא החל ללמד תלמוד והלכה בבית המדרש ללימודי יהדות (לימים: מכון שכטר למדעי היהדות) בירושלים. משנת 1990 הוא עובד במשרה מלאה במכון שכטר כאחד ממנהיגי עמותות שכטר. משנת 1990 עד 2000 הוא שימש כסגן דיקן ולאחר מכן כדיקן של מכון שכטר ושל בית המדרש לרבנים על שם שכטר. משנת 2000 עד 2015 הוא שימש כנשיא מכון שכטר למדעי היהדות והיה אחראי הן על הצד האקדמי של המכון והן על גיוס כספים לעמותות שכטר. משנת 2015 ואילך הוא משמש כנשיא שוחרי עמותות שכטר ואחראי על גיוס כספים ועל הוצאת הספרים של מכון שכטר.
במשך שנותיו של גולינקין בשכטר (1990 ואילך), התוכניות האקדמיות גדלו מ-35 סטודנטים ל-700 סטודנטים ו-1750 בוגרים; מערכת תל"י גדלה מ-3000 ילדים ל-65,000 ילדים; ומדרשת ירושלים גדלה מבית ספר אחד לרשת של בתי ספר, בתי כנסת ומחנות קיץ ברחבי אוקראינה. במשך שנות כהונתו כנשיא, קיבל מכון שכטר אקרדיטציה מן המועצה להשכלה גבוהה, הסגל הפנימי הוכפל והספרייה שולשה. גולינקין הוביל את קמפיין הבנייה שבנה את הקמפוס החדש של מכון שכטר בירושלים ואת קמפוס נווה שכטר בתל אביב. נווה שכטר נפתח בשנת 2012 כבית כנסת וכמרכז לתרבות יהודית-ישראלית וכעת משרת 19,000 איש בשנה.
פרופ' גולינקין שימש יו"ר "ועד ההלכה של כנסת הרבנים בישראל" במשך כעשרים שנה. הוא המייסד והמנהל של "המכון לחקר ההלכה ויישומה" שליד מכון שכטר שפרסם עד כה למעלה מ-30 ספרים בעברית, אנגלית ושפות נוספות. כמו כן, הוא המנהל של "המרכז לחקר האשה בהלכה" שליד מכון שכטר שפרסם עד כה חמישה ספרים ושתי סדרות חוברות בשפות שונות על מעמד האשה בהלכה, שרובם נכתבו על ידי נשים. הוא המייסד והמנהל של "מפעל המדרש" שליד מכון שכטר שפרסם עד כה שמונה כרכים של מדרשים או של ספרות מחקר על המדרשים.
ביוני 2014 נבחר גולינקין על ידי ה-Jerusalem Post כאחד מחמישים היהודים המשפיעים ביותר בעולם. במאי 2019 הוא קיבל דוקטורט לשם כבוד מטעם בית המדרש לרבנים באמריקה (JTS).
פרופ' גולינקין הוא המחבר או העורך של 58 ספרים. 38 מספריו עוסקים בתחומו העיקרי, הלכה, ובהם: תשובות ועד ההלכה של כנסת הרבנים בישראל (6 כרכים), שו"ת מענה לוי של הרב פרופ' לוי גינצבורג, מעמד האשה בהלכה: שאלות ותשובות (נוסח עברי ונוסח אנגלי), Responsa in a Moment (4 כרכים), עשה לך רב: שאלות ותשובות, וזעקת דלות: פתרונות הלכתיים לבעיית העגונות בזמננו.
עשרים מספריו עוסקים בתחומים אחרים במדעי היהדות, כגון תלמוד, מדרש ותפילה, וביניהם: גנזי ראש השנה, מהדורה שנייה של אגדות היהודים של פרופ' לוי גינצבורג. כעלה נידף של הרב מילטון שטיינברג, חמישה כרכים נוספים של מפעל המדרש, הגדת שכטר, ומגילת השואה (6 מהדורות).
בין השנים 1990–1996 הוא פרסם טור קבוע בשם "Responsa" שהופיע בכתב העת Moment.
בין השנים 2000–2006 הוא פרסם טור קבוע בשם ”Insight Israel” אשר פורסם באתר מכון שכטר למדעי היהדות באנגלית.
כיום מתפרסם באותו אתר טור המכונה “Responsa in a Moment” וטורו בעברית המכונה "עשה לך רב" מופיע באתר מכון שכטר למדעי היהדות.
בין השנים 2000-2005 שימש כחבר בוועדה לענייני החולה הנוטה למות.
פרסים והוקרה

בשנת 2022 קיבל את פרס בוני ציון בתחום החינוך.
מספריו

תשובות ועד ההלכה של כנסת הרבנים בישראל, 6 כרכים, מחבר עיקרי ועורך (1985–1998)
הלכה לימינו: גישת התנועה המסורתית להלכה (מהדורות רבות בעברית, אנגלית, ספרדית, צרפתית, ורוסית; 1986 ואילך)
עת ללדת ועת למות: הלכות אבלות במסורת ישראל מאת הרב יצחק קליין (מהדורות בעברית וברוסית; 1991 ואילך)
באר טוביה: מכתבי הרב טוביה פרידמן (1991)
שאלות ותשובות מענה לוי מאת הרב פרופ' לוי גינצבורג (1996)
גנזי ראש השנה: שיירי כתבי יד של בבלי ראש השנה מהגניזה בקהיר, מהדורה מצולמת בצירוף מבוא קודוקולוגי (2000)
זעקת דלות: כתב עת המוקדש לפתרון בעיית העגונות, 7 חוברות, עברית-אנגלית (2003-2000)
מעמד האשה בהלכה: שאלות ותשובות (מהדורה עברית 2001; מהדורה אנגלית מורחבת 2012)
מגילת השואה, 6 מהדורות בחמש שפות (2008-2003)
ללמוד וללמד: חוברות עיון בנושא מעמד האשה בהלכה, חמש חוברות בחמש שפות, (2008-2004)
זעקת דלות: פתרונות הלכתיים לבעיית העגונות בזמננו מאת הרב מוניק זיסקינד גולדברג והרב דיאנה וילה (2006)
תורה לשמה: מחקרים במדעי היהדות לכבוד פרופ' שמא פרידמן (2007)
אגדות היהודים מאת לוי גינצבורג, מהדורה שנייה (2009)
מדרש חדש על התורה בעריכת גילה וכמן (2013)
מדרש אסתר רבה בעריכת יוסף תבורי וארנון עצמון (2014)
כעלה נידף מאת הרב מילטון שטיינברג, מהדורה עברית מוערת (2015)
אמת וחסד: מקורות לליווי רוחני במדרש ובמחשבה העברית המודרנית מאת עינת רמון (עברית 2015; אנגלית 2018)
מדרש קהלת רבה פרשות א-ו בעריכת מנחם הירשמן (2016)
מנחה ליהודה: יהודה תיאודור ועריכתם של מדרשי האגדה הארצישראליים (2007)
עשה לך רב: שאלות ותשובות (2019)
An Index of Conservative Responsa and Practical Halakhic Studies 1917-1990 (1992)
Breaking New Ground: The Struggle for a Jewish Chaplaincy in Canada by Rabbi S. Gershon Levi (1994)
Rediscovering the Art of Jewish Prayer (1997)
Proceedings of the Committee on Jewish Law and Standards 1927-1970, 3 volumes (1997)
Responsa in a Moment: Halakhic Responses to Contemporary Issues, 4 volumes (2000-2017)
Insight Israel: The View from Schechter, 2 volumes (2003-2006)
The High Holy Days, by Rabbi Hayyim Kieval (2004)
Responsa and Halakhic Studies by Rabbi Isaac Klein, second edition (2005)
Taking the Plunge: A Practical and Spiritual Guide to the Mikveh by Rabbi Miriam Berkowitz (2007)
Jewish Education for What? and other Essays by Walter Ackerman (2008)
The Schechter Haggadah, with Joshua Kulp (2009)
Ask the Rabbi: Women Rabbis Respond to Modern Halakhic Questions, by Rabbis Monique Susskind Goldberg and Diana Villa (2010)
The Student Struggle against the Holocaust, with Rafael Medoff (2010)
Say Something New Each Day by Rabbi Noah Golinkin (2016)
נוסף על כך, גולינקין פרסם יותר ממאתיים מאמרים, תשובות ודרשות.
הערות שוליים

↑  מינויים חדשים במכון שכטר, באתר המכון, ‏18 בנובמבר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261965605171  BnF: cb14522780w (data)  GND: 1071095188  ISNI: 0000 0001 1621 8192  LCCN: n92060732  NTA: 167971255  SNAC: w6xm66m7  VIAF: 37150704   WorldCat (עם VIAF): 37150704
וילה זיו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  וילה 
 מיקום:  תל מונד 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1935
 תאריך פתיחה רשמי:  1935 
 אדריכל:  ריכרד קאופמן 
 סגנון אדריכלי:  הסגנון הבין-לאומי 
 
 קואורדינטות:  32°14′53″N 34°55′12″E﻿ / ﻿32.248187°N 34.920119°E﻿ / 32.248187; 34.920119
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת נתניה מוגדלת) וילה זיו(למפת נתניה רגילה) וילה זיו(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום וילה זיו(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום וילה זיו  he וילה זיומפת  __ תל מונד [‌למפה דינמית של השרון‌]מצפון, ממזרח ודרום: __ מועצה אזורית לב השרון ממערב: __ מועצה אזורית חוף השרון, __ אבן יהודה מדרום: __ מועצה אזורית דרום השרון tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
וילה זיו או בית הדר נבנתה במושבה תל מונד בשנת 1935 עבור ליידי רבקה זיו ובעלה הלורד ישראל משה זיו מבריטניה. הם התגוררו בבית כאשר שהו בישראל, עד מותה בשנת 1966. הווילה תוכננה על ידי האדריכל ריכרד קאופמן בסגנון הבינלאומי (המכונה לעיתים באוהאוס).
תיאור המבנה

הנחלה בה בנוי הבית משתרעת על פני כ־36 דונם. בשטח המרכזי שגודלו 11.5 דונם ממוקם המבנה המרכזי המשקיף על נוף השרון, משתרע על פני שתי קומות בשטח של כ־700 מ"ר ומסביבו עצי פיקוס גבוהים. בשטח גם ברכת שחייה, מבנה המיועד לשימושים ספורטיביים ומגרש טניס. בצד הצפוני של האחוזה חורשת אורנים בשטח של כ־9.5 דונם. באחוזה היה גם פרדס ומטע של מנגו ששטחם כ-15.5 דונם.עד שבשנת 2015 נבנתה שכונה חדשה בשטחה.
היסטוריה

בתקופת המנדט נהגה להתארח בווילה צמרת השלטון הבריטי, כאשר בסמוך פעל בסודיות מתחת לקרקע מפעל "סלע" של "ההגנה" לייצור נשק. לאחר קום המדינה המשיכו לפקוד את המקום נכבדים. במוצאי שבת 15.12.56 הותקפה הווילה על ידי פידאיון והעובד שמעון ויג נהרג.
ליידי רבקה זיו נפטרה בשנת 1966. בני המשפחה מכרו את האחוזה למשפחת סבה מאנגליה, ששיפצה אותה בשנות השבעים. לאחר מכן החליפה האחוזה ידיים מספר פעמים. בשנת 2008 הוצאה למכירה תמורת 52 מיליון שקל. בשנת 2010 צולמה במקום העונה הרביעית של תוכנית המציאות לרדת בגדול.
בשנת 2012 הוצא צו הפסקת עבודה לשיפוץ ללא היתר שביצע הבעלים יוסי קרתא, בניגוד להנחיה מפורשת בתוכנית החלה על המקום הצ/ 68/ 5-1: "כל תוספת או שינוי לבניין יהיו חייבים בתוכנית בינוי באישור הוועדה המקומית והוועדה המחוזית, וזאת כדי למנוע פגיעה בערכים ההיסטוריים והארכיטקטוניים של הבניין". היום מבנה הווילה והשטח הסובב אותה נותרו מוזנחים, מלבד מספר בתי מגורים שנבנו בשנים האחרונות על אחת מצלעות השטח.
הערות שוליים

↑  גיא ליברמן,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'למכירה: אחוזת ענק של 36 דונם ב-52 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 23 באפריל 2008
נחל נדר

| --- | --- |

נחל נדר, חלק עליון
 מידע כללי
 שפך:  נחל גלים 
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל 
  (למפת חיפה מוגדלת) נחל נדר(למפת חיפה רגילה) נחל נדר(למפת הגליל המערבי רגילה) נחל נדר(למפת הגליל המערבי מוגדלת) נחל נדר
 
נַחַל נֵדֶר הוא נחל בהר הכרמל באזור הכרמל הגבוה. תחילתו ליד שכונת דניה בחיפה ליד קו פרשת המים וכביש 672 והוא זורם על הצלע המערבית של הכרמל לכוון דרום מערב ונשפך לנחל גלים באזור מדרום לטירת כרמל. שמו של הנחל ניתן לו על פי שמו הערבי של המעיין "עין-נד'יר" שממשמעותו אינה ידועה. שפך הנחל וגדותיו הם אתרי פריחה לאירוס ארצישראלי, כלנית מצויה, חצב מצוי ועוד. אופי הצמחייה בנחל הוא חורש ים תיכוני שחלקו נפגע בשרפה שהתרחשה בשנת 1989. בערוץ הנחל עובר שביל מסומן שחור. ב-12 בדצמבר 2010, הוכרז שטח של 203.7 דונם בנחל כגן לאומי והוא הרחבה צפונית לפארק הכרמל.
תיאור הנחל

הנחל בעברו נקרא "נחל שלושת המעיינות" על שם שלושה מעיינות שנבעו לאורכו, אך היום בשל שאיבה נותר רק מעיין אחד "עין קדם" ובדרך אליו גבים, מעיין שכבה שנפרץ על ידי אדם לנקבה ארוכה. בנחל נמצאת מערת אורנית, בה נמצאו שרידים פרהיסטוריים. המערה מכילה שני מפלסים ומספר רב של חדרים. המערה מהווה אתר ארכאולוגי בו נמצאו ממצאים מהתרבות המוסטרית. באזור נחל נדר נמצאים מגוון של בעלי חיים, מעיין נקבה צלול, מערת אדם קדמון, עצי זית עתיקים ומבנים נטושים מימי הבריטים והטורקים. ליד הנחל צומחים רומולאות צידוניות וכרמלית נאה, רקפות, עירית גדולה, אירוסים שקדיות וכלניות. לאורך מסלול הנחל שרידי מאובנים בני מעל 100 מיליון שנים.
המאבק על הנחל

מזה מספר שנים מתנהל מאבק של גופים ירוקים ובראשם ארגון מגמה ירוקה מאוניברסיטת חיפה והחברה להגנת הטבע כנגד תוכניות בנייה של רבי קומות וקאנטרי קלאב בנחל. תוכנית בנייה באזור אושרה עוד בשנת 1977. ב-8 באפריל 2010 החליטה מועצת עיריית חיפה לדחות את תוכניות הבנייה בנחל ולהחזירן לדיון נוסף בוועדה המקומית לתכנון ובנייה. הדחיה נעשה בעקבות המאבק הציבורי בנושא. תוספת ההרחבה של הגן הלאומי בנחל נדר יכולה למנוע פתוח עתידי של בינוי ותשתיות באזור.
ב-2019 הופקדה במינהל התכנון תוכנית בשם "דניה הירוקה" שכולל פגיעה בנחל נדר.
עין קדם

בעבר נקרא הנחל "נחל שלושת המעיינות" והיו בו שלושה מעיינות. שניים מתוכן התייבשו בשל התערבות אדם ושאיבות - מעיינות "עין נדר" ו"עין קנים". המעיין השלישי הוא "עין קדם" הנובע כ-400 מטר לפני שפכו של נחל נדר לנחל גלים. זהו מעיין שכבה הנובע משתי נקבות חצובות שנחצבו בעת העתיקה כנראה כדי להגביר את שפיעת המעיין. השכבה האטומה היא של טוף געשי רך בצבע אפור ירקרק, והשכבה מעליה היא של סלע גיר הבנוי ממאובני נֶריִנֵיאוֹת. הימצאותן מעידה על התפתחותה של שונית רודיסטים בעבר. מי המעיין נובעים מקו המגע בין שתי השכבות. מי המעיין היו מקור המים העיקרי של הכפר הערבי א-טירה. ברצפת הנקבה הימנית חצובה תעלה ממנה זורמים מי המעיין החוצה, הנקבה השמאלית חסומה בקיר בטון שהמים מצטברים מאחוריו וגולשים מעל לקיר אל הרצפה וממשיכים בתוואי הנחל, בעבר זרמו החוצה דרך צינור אך הוא נסתם בבטון.
בצמוד לצינור נמצאים שרידי אמת מים קדומה שבתוכה צינור חרס, כנראה מהתקופה הרומית והתקופה הביזנטית אשר הובילה בעבר את מי המעיין ליישוב הקדום ששכן במקום. מדרום למעיין במרחק של כ-50 מטר צומח עץ שקמה גדול. בחפירה ארכאולוגית שנערכה בנחל גלים בשנת 2000, נמצאו שרידים של שלוש אמות שהובילו מים מעין קדם לכפר א-טירה. אמות אלה נסקרו על ידי אברהרד פון-מולינן שסקר את הכרמל ותיעד את ממצאיו בין השנים 1908-1907.
לקריאה נוספת

"נחל נדר" מדריך ישראל החדש כרך 5: הכרמל וחופו ורמות מנשה, בעריכה סלמאן אבו רוכן ויעקב שורר, הוצאת משרד הביטחון 2001 עמ' 152
"עין קדם", מנחם מרקוס, הר הכרמל סקר נוף ומסלולי טיול, רשות שמורות הטבע, 1997, עמ' 44
תמר, מלכת גאורגיה

ציור קיר במנזר בתניה (אנ'). גיאורגי השלישי, המלכה תמר וגאורגי הרביעי לאשה (מימין לשמאל)
אולם המלכה תמר בעיר המערות אופליסציחה. אילוסטרציה משנות ה-80 של המאה ה-19
תמר בָּגְרַטְיוֹנִי (בגאורגית: თამარი, תָּמָרִי; או თამარ მეფე, תָּמָר מֶפֶּה), 1166 לערך - 18 בינואר 1213) הייתה מלכת ממלכת גאורגיה מ-1184 ועד למותה ב-1213. תקופת שלטונה נחשבת כתור הזהב של המונרכיה הגאורגית, שלאורך כל שנות שלטונה וגם במאות השנים שלפניה ואחריה, עמדה בפני איומים מבית (על ידי האצולה המקומית) ומחוץ (על ידי האימפריה המונגולית והטורקית) ועברה תהפוכות רבות. תמר קבלה מאביה ממלכה חזקה והגדילה אותה עוד יותר עד להיותה אימפריה פאן-קווקזית שהשתרעה בשיאה מצפון הקווקז לצפון איראן ומזרחה לתוך אסיה הקטנה. תמר עצמה נחשבה בעיני נתיניה למלכה מוצלחת ומיטיבה שכונתה "מלך המלכים ומלכת המלכות", "תמרה הגדולה" ו"תמר המלך".
תמר הוכרזה כיורשת עצר ושליטה משותפת על ידי אביה, גיאורגי השלישי, בשנת 1178, עוד בתקופת חייו. אולם לאחר מותו של אביה, נתקלה בהתנגדות משמעותית של האצולה הגאורגית. תמר ניטרלה את ההתנגדות בהצלחה והחלה במדיניות חוץ פעילה, תוך ניצול ירידת כוחה של השושלת הסלג'וקית. היא נעזרה באליטה הצבאית רבת העוצמה שבנו אבותיה, והצליחה לבסס ממלכה גדולה ששלטה בקווקז עד שקרסה, שני עשורים לאחר מותה, בפלישה המונגולית לגאורגיה.
תמר נישאה פעמיים במהלך חייה. בפעם הראשונה נישאה בשידוך בשנת 1185, ליורי בוגוליובסקי, נסיך רוס של קייב, ממנו התגרשה שנתיים מאוחר יותר וגירשה אותו מגאורגיה, בשנת 1187, לאחר שסכלה ניסיונות הפיכה שלו בעת נישואיהם. בפעם השנייה בחרה בשנת 1191 בנסיך האלאני, דוד סוסלן, וילדה ממנו שני ילדים, גיאורגי ורוסודן, שירשו אותה כשליטי גאורגיה בזה אחר זה.
החיבור בין תקופה של הצלחות פוליטיות וצבאיות והישגים תרבותיים, יחד עם היותה שליטה אישה (בפעם הראשונה בגאורגיה), הובילה לאידיאליזציה ורומניטיזציה של דמותה באומנות הגאורגית ובזיכרון הלאומי הגאורגי. היא נותרה סמל חשוב בתרבות הפופולרית הגאורגית עד היום. היא עברה קאנוניזציה כקדושה על ידי הכנסייה הגאורגית האורתודוקסית המנציחה את האירוע ב-14 במאי מדי שנה, וקיבלה את התואר "הקדושה תמר המלכה" (წმიდა კეთილმსახური მეფე თამარი).
שנותיה הראשונות ועלייתה לכס השלטון

תמר נולדה בשנת 1166 לערך, לגיאורגי השלישי, מלך גאורגיה ואשתו בורדוחן, שהייתה בתו של מלך אלאניה. ייתכן שהייתה לתמר גם אחות צעירה, רוסודן, אולם היא נזכרת רק פעם אחת בכל המקורות הידועים על תקופת שלטונה של תמר המלכה. השם תמר הוא שם מקראי שהועדף על פני שם גאורגי, כיוון ששושלת המלוכה הגאורגית, שושלת בגרטיוני, אימצה לעצמה את האגדה על היותה נצר לבית דוד.
תקופת ילדותה של תמר הייתה תקופת אי סדר בגאורגיה; בשנת 1177, התעמת אביה גיאורגי עם קבוצה מרדנית של אצילים. המורדים רצו להדיח את גיאורגי לטובת אחיינו, דמנה, שנחשב בעיני רבים כטוען לגיטימי לכתר לאחר שאביו, דוד החמישי, נרצח. העילה של דמנה היוותה תירוץ עבור האצילים בראשות מי שהתחזה כאביו החורג, האמירספסלר, איוון אורבלי, להחליש את הכתר. גיאורגי השלישי הצליח לדכא את המרידה ויצא למסע של סנקציות כנגד האצילים המרדנים; איוון אורבלי הוצא להורג ונציגי משפחתו ששרדו גורשו מגאורגיה. הנסיך דמנה, שסורס וסומא בהוראת דודו, לא שרד את הטלת המום ועד מהרה מצא את מותו בכלא. לאחר שהמרד דוכא והמתחזה חוסל, גיאורגי עשה צעד נוסף לחיזוק המשכיות שלטונו והכריז, בשנת 1178, על תמר כשליטה משותפת יחד עמו וכיורשת מוחלטת. בהכרזה זו ניסה המלך לסכל כל מחלוקת על ירושתו לאחר מותו, ולהעניק לגיטימציה להמשך השלטון על ידי צאצאיו. במקביל קידם גיאורגי מיוחסים ללא שיוך לאצולה הקיימת כדי להרחיק את האריסטוקרטיה ממרכזי הכוח.
תחילת שלטונה ונישואיה הראשונים

במשך שש שנים הייתה תמר שליטה משותפת עם אביה עד למותו בשנת 1184. בשנה זו קיבלה לידיה את השליטה המלאה והוכתרה שוב לשליטה יחידה במנזר גלאתי. היא ירשה ממלכה חזקה אולם האצילים הגדולים הוסיפו לנסות לתפוס את השלטון. לא היו טוענים לכתר משמעותיים מלבדה, אך האופוזיציה התעוררה כתגובה למדיניות הדיכוי של אביה ונסמכה על העובדה שהשליטה החדשה היא אישה. גאורגיה מעולם לא נשלטה לפני כן על ידי אישה וחלק מהאצולה הגאורגית ערערה על הלגיטימיות של שלטונה, בעוד אחרים ניסו לנצל את נעוריה במטרה להשיג אוטונומיה רבה יותר לעצמם.
המעורבות הפעילה של דודתה בעלת ההשפעה, רוסודן, והקתוליקוס-פטריארך של כל גאורגיה (אנ') מיכאיל הרביעי מיריאניסדזה (אנ'), היו גורליות להשגת הלגיטימיות של תמר כיורשת הכתר. עם זאת, נאלצה המלכה הצעירה לוותר ויתורים משמעותיים לטובת האצולה. כך, כדי לקבל את תמיכתו של הקתוליקוס מיכאיל, היא נאלצה לתגמל אותו בכך שמינתה אותו לעמוד בראש שתי ההיררכיות, הדתית והחילונית.
אצילי גאורגיה לחצו על תמר לבטל את המינויים של אביה, שהרחיקו אותם ממרכזי הכוח. בין המינויים האלה היה קוּבַּסַר, קצין בכיר קיפצ'קי שהפך לגאורגי ללא ייחוס אריסטוקרטי, שעזר לגיאורגי השלישי במסע הסנקציות כנגד האצילים המרדנים. אחד מאותם פקידים ללא ייחוס אריסטוקרטי, שנמלט מגורל דומה, היה קותלו ארסלן. הוא כיהן כווזיר הראשי ושר האוצר תחת גיאורגי השלישי עד למותו של גיאורגי ומינויה של תמר לשליטה יחידה ב ב-1184. בערך באותה שנה הוא הוביל קבוצת אצילים ואזרחים עשירים במאבק להגבלת סמכויות המלוכה על ידי יצירת רשות מחוקקת (דַרבַּזִי), ורשות מבצעת (קַארַאווִי), שלחבריה תהיה הזכות הבלעדית לדון ולהחליט על מדיניות. ניסיון זה ל"חוקה פיאודלית" נכשל. תמר עצרה את קותלו ותומכיו שודלו להיכנע. עם זאת, מאמציה של תמר לצמצום כוחה של האליטה האריסטוקרטית עלו בתוהו. היא נכשלה בניסיונה להשתמש בסינוד הכנסייתי לפיטורי הקתוליקוס מיכאיל ואת מועצת האצילים, דַרבַּזִי, תבעה את הזכות לאשר גזירות מלכותיות. גם נישואיה ליורי בוגוליובסקי נכפו עליה בידי אצילי הממלכה.
האצילים תבעו כי תמר תנשא, בהתאם למקובל באותם ימים, כדי שימונה מנהיג (גבר), שיעמוד בראש הצבא, וכדי להעמיד יורשים לכתר. הבחירה נפלה על יורי, בנו של הנסיך שנרצח, אנדרי בוגולובסקי מנסיכות ולדימיר, שחי כפליט בקרב הקיפצ'קים של צפון הקווקז. הבחירה אושרה על ידי דודתה של תמר, רוסודן בגרטיוני, ובשנת 1185 הובא הנסיך לגאורגיה כדי להינשא לתמר. יורי נמצא כשיר להיות חייל אבל גם אדם קשה. תוך זמן קצר הסתכסך עם אשתו. המתח בין בני הזוג התווסף למאבק בין הפלגים בחצר המלוכה. תמר הגבירה את מעורבותה במאבק בין הפלגים והשתמשה באופן אסרטיבי יותר בכוחה כשליטה. נקודת המפנה בחייה אירעה כשהקתוליקס מיכאיל, רב העצמה, נפטר. היא מינתה את אנטון גנוֹלִיסתַאווִיסדזֶה, שהיה מתומכיה, לווזיר הראשי של הממלכה, שהיה לפני כן כומר בדוד גארג'ה (מתחם מנזרי) (אנ'). תמר הגדילה בהדרגה את בסיס הכוח שלה ורוממה את האצילים הנאמנים לתפקידים בכירים בחצר המלוכה. מבין הידועים שבאצילים האלה הייתה משפחת אצולה ממוצא כורדי, בית מחַארגרדזֵלִי (או זאקאריד-מחארגרדזלי (אנ')).
נישואים שניים

בשנת 1187, שכנעה תמר את מועצת האצילים לאשר את גירושיה מיורי, שהואשם בהתמכרות לטיפה המרה ובמעשה סדום, והוא נשלח לקונסטנטינופול. יורי ניסה לערוך שני ניסיונות הפיכה כשהוא נעזר במספר אצילים גאורגים שחששו מכוחה הגובר של תמר. הוא נכשל בשניהם ונעלם בחשכת האלמוניות לאחר 1191. המלכה בחרה את בעלה השני בעצמה. היה זה דוד סוסלן, נסיך אלאני, שעל פי ההיסטוריון הגאורגי בן המאה ה-18, וחושטי (אנ'), היה נצר לגיאורגי הראשון מבית בגרטיוני, משפחת האצולה של תמר. הוא היה מפקד צבאי מוכשר, שהפך לתומך הראשי של תמר וסייע להביס את האצילים המורדים שהתייצבו מאחורי יורי.
לתמר ודוד נולדו שני ילדים. בשנת 1192 או 1194, ילדה תמר את גיאורגי הרביעי לאשה, שירש אותה, ובשנת 1195 לערך היא ילדה את בתה רוסודן, שירשה את אחיה כריבון הממלכה הגאורגית המאוחדת.
מעמדו המשפטי של דוד היה מעמד של מלך מלווה של ממלכת גאורגיה. התואר מתבטא באמנות, במגילות ובמטבעות, ונבע מהצורך בהיבטים גבריים של מלכות, אבל הוא נשאר שליט כפיף שחלק את כיסאו וכוחו נבע מתמר. תמר נקראה "תמר מֶפֶּה" (המלך/המלכה תמר) ונוסף לה התואר "מלך המלכים". בגאורגית המילה מלך מתארת זכר או נקבה והכינוי "מפה" היא ללא קונוטציה גברית שיכולה להתפרש יותר כ"ריבון". המינוח למלכה (דֵדוֹפַּלִי), מקביל לתואר מלכה רעיה או לאישה במעמד גבוה הקרובה למלך. לעיתים מוצגת תמר ברשומות הגאורגיות ובחלק מהמגילות כ"דדופלי". לכן, התואר "מפה", נועד, כפי הנראה, להבדיל את מעמדה של תמר מיתר הנשים בעלי תואר דדופלי.