stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יער בוסאקו
היסטוריה

אזור היער בוסאקו יושב לראשונה במאה השישית על ידי נזירים ממנזר בנדיקטיני קרוב (במרחק 5 ק"מ) ואקאריסה. בערך בשנת 1094 השתלטו על המנזר הבישופים של קוימברה ובשנת 1628 העניקו אותו כמתנה למסדר הכרמליטים היחפים. נזירים אלה בנו בתוך זמן קצר את מנזרם - Convento de Santa Cruz do Buçaco
("מנזר הצלב הקדוש מבוסאקו"), גידרו את יער בחומה ובנו את הראשון משערי החומה - שער קוימברה - Portas de Coimbra.
באותה תקופה הוציא האפיפיור שני בולות: אחת משנת 1622 שאסרה על נשים להיכנס ליער והשנייה, משנת 1643 שאיימה בנידוי את כל מי שהעז להזיק לעצים. את מילות שתי הבולות חרטו על לוחיות אבן שהוצמדו לקיר החיצוני של "שער קוימברה".
בסוף המאה ה-17 לאורך Via Sacra ("ויה סאקרה", הדרך הקדושה), נסלל שביל תלול ומתפתל שהוביל מן המנזר אל הנקודה הגבוהה ביותר של היער Cruz Alta (הצלב הגבוה), נבנו קאפלות קטנות המסמלות את תחנות הוויה דולורוזה, של הפסיון של ישו ("תחנות הצלב"). אורך השביל והמרחקים בין הקאפלות נמדדו בקפידה על מנת לתאר את מסע הייסורים של ישו מהר הזיתים לגולגולתא.
בספטמבר 1810 שלוות המקום הופרעה על ידי קרב בוסאקו. ארתור ולסלי, לימים הדוכס מוולינגטון, עמד בראש צבא אנגלי-פורטוגזי של למעלה מ-56,000 לוחמים קבע עמדה הגנתית בהרי בוסאקו והצליח לעצור את התקדמותם של הצרפתים בפיקודו של המרשל אנדרה מסנה לתוך פורטוגל. ולינגטון לן במנזר בוסאקו בימים שקדמו לקרב. עץ זית שבו קשר את סוסו עומד עדיין על תלו ונקרא "עץ הזית של ולינגטון".
זמן קצר אחרי סגירת המנזרים בפורטוגל בשנת 1834 עברו הבעלות על יער וניהולו למנהל הכללי של יערי הממלכה. המקום ידע מספר תמורות: שטח היער הורחב מ-900 דונם ל-1050, בתים מוזנחים שופצו ושוקמו, נשתלו מינים חדשים של עצים אקזוטיים, נבנה מעלה מדרגות משתפלות המובילות אל המנזר ועוצבו מחדש למה שנקרא "פונטה פריה" - Fronte Fria - "הבאר הקר". מדרגות אלה מהוות אחת האטרקציות האדריכליות הבולטות של היער.
בשנת 1888 הוחרב חלק גדול מבניין המנזר כדי לאפשר את בנייתו של ארמון נאו-מנואליני מפואר. הארמון נועד תחילה להוות מקום מנוחה למשפחה המלכותית הפורטוגזית, אבל אחרי הרצח בליסבון של המלך קרלוש וההפיכה ב-5 באוקטובר 1910 הוא נהפך למלון יוקרתי, ארמון בוסאקו.
סופת גונג

ב-19 בינואר 2013 הוכתה פורטוגל על ידי ציקלון בשם גונג. נפלו אלפי עצים ומיליון בתים נשארו ללא חשמל. גם יער בוסאקו ניזוק. מעל 40% מהיער סבל מנזקים. נפגעו גם הכנסיות והמנזרים שבו. מתוך 86 עצים מפורסמים של היער נפלו עשרה, ביניהם הברוש שנודע כ"ארז סאו ז'וזה" שנשתל בשנת 1643, ו-6 נפגעו בצורה משמעותית.
צמחייה

ליער בוסאקו אחד האוספים הדנדרולוגיים היפים ביותר באירופה. מעל 200 מינים של עצים ושיחים, ביניהם עצים בני מאות שנים ואקזוטיים
שהובאו לכאן על ידי הימאים הפורטוגזים בעידן התגליות.
היער כולל ארבעה נופים שונים: הארבורטום המהווה 80% משטח היער; Floresta Reliquia - קטע יערי ישן וקטן המתאפיין בנוכחותם של הדפנה, Phillyrea latifolia ומינים של עץ אלון ;Pinhal do Marques שטח של כ-130 דונם הנשלט על ידי עצי אורן ימיים ; ואזור נוסף ובו גני בית המלון מן המאה ה-19 ועמק השרכים (Vale dos Fetos). ההיסטוריה המוקדמת של הארבורטום אינה ידועה, אולם כרוניקנים כרמליטים מציינים כי הייעור התחיל הרבה לפני הקמת מנזרם ב-1628.
העץ הנפוץ ביותר ביער בוסאקו הוא הברוש המקסיקני, מין הידוע גם כארז בוסאקו או הארז מגואה. הוא צוין לראשונה על ידי המלומדת הפורטוגזית ברנרדה דה לסרדה באוסף שיריה "Soledades de Buçaco" שפורסם בשנת 1634. בשנת 1768 הבוטנאי האנגלי פיליפ מילר עורר פולמוס ארוך בן מאתיים שנה סביב טענתו כי עץ זה הובא מגואה. בשנת 1993 טענה זו הופרכה על ידי מאמר שפורסם על ידי האיגוד הבינלאומי לסיווג הצמחים שבו הוכח שהעץ הגיע לפורטוגל ממקסיקו. אחרי עשור נוסף פורסם מחקר מבוסס על מבחני DNA . ממצאיו הראו שהמקסיקו הוא מקור סביר יותר מהודו של העץ הזה אולם הנתונים התומכים בכך "אינם חזקים מאוד" .
מפת היער שהוצאה על ידי קרן Mata de Buçaco מציינת ביער 86 "עצמן מיוחדים", אחד מהם האלון מהרי טסמניה הגדל קרוב לבית המלון. הסופר המומחה ביינות יו ג'ונסון העריך בספרו "יו ג'ונסון בגן" שבאופן ודאי מדובר בעץ המפואר ביותר באירופה".
חוקר אוסטרלי שמדד את העץ הסיק כי קוטרו הוא גדול יותר מזה של כל עץ אקליפטוס הגדל בפורטוגל. עם העצים הראויים לציון נמנים
עץ הזית שבו קישר ולינגטון את סוסו, אורן הבוניה - המתואר בספרו של תומאס פייקנהם "עצי העולם הידועים ביותר" (2002) וכמה מדגמים מיוחדים של ארזים, גינקגו ושל סקוויה
על הקמליות של יער בוסאקו נכתב במאמר שהוצג בכנס הבינלאומי לקמליות בפונטוודרה. המאמר "בוסאקו ווויליאר ד'אליין: תולדות הקמליומניה בפורטוגל" תיאר 30 זנים שהובאו בשנת 1894 ליער בוסאקו מן העיר פורטו.
החי

עבודת דוקטור משנת 2011 - "מגוון בעלי החוליות בהרי בוסאקו ובאזורים הסובבים" תיעד את המחקרים שנערכו בהרי בוסאקו וזיהתה ביער בוסאקו 56 מיני יונקים, ציפורים, עטלפים ודו-חיים.
אטרקציות ויעדי תיירות ביער בוסאקו

המנזר הכרמליטי - ממנו נשארו הקלויסטרים, קפלה וכמה כוכים מכוסי השעם של נזירים (1646). באחד מהם לן ב-1810 הגנרל וילינגטון. נסגר ב-1834
ויה סקרה - הוסדרה על ידי הבישוף של קואימברה בשנת 1693. כולל תחנות עם קפלות המסמלות את תחנות הפסיון של ישו
המלון Bussaco Palace Hotel - הוזמן ב-1888 על ידי המלך קרלוש אך הוא להספיק לראותו, אף על פי שבנייתו הסתיימה ב-1907. הוא תוכנן על ידי האדריכל לואיג'י מריני בסגנון אקסרווגנטי נאו-מנואלי
המלך מנואל השני ביקר בו פעם אחת לזמן קצר לפני שיצא לגלות בשנת 1910. נטען שהיה לו כאן את רומן קצר עם שחקנית התיאטרון הצרפתייה גבי דליס. המלון המפורסם בייניו הפך למוקד משיכה לאנשי חברה ויש אומרים, פקדו בו מרגלים בימי מלחמת העולם השנייה. כיום הוא אחד מבתי המלון הגדולים בפורטוגל.
שערי היער:
שער קואימברה - (Portas de Coimbra) בו רואים את הבולות של האפיפיור לגבי הגנת העצים והאיסור על כניסת הנשים
שער המדרגות (Portas dos Degraus) - מדרגות המובילות ללוזו.
שער המלכה (Porta da Rainha) - נבנה עבור המלכה קתרינה מברגאנסה. כשבוטל ביקורה בשנת 1693 נחסם השער ל-11 שנה.
שער הצלב הגבוה (Porta da Cruz Alta )
הצלב הגבוה (Cruz Alta) - מקום תצפית, ממנו רואים לפעמים עד לים
Fonte Fria - מפל הניזון משישה מעיינות. נשפך לתוך בריכה מוקפת מגנוליות
המוזיאון הצבאי - המוקדש למלחמת חצי האי
האנדרטה לקרב בוסאקו - לזכר ניצחונות של וילינגטון על הצבא הצרפתי על יד בוסאקו ב-27 בפסטמבר 1810. הקרב עצר את צעידת הצרפתים אל קואימברה.
עצים מפורסמים:
האיקפליפטוס הטסמני (1876)
הברוש או הארז ממבוסאקו - גובהו 28 מ', נשתל כנראה ב-1644
עמק השרכים - מוביל לאגם קטן, משופע בשרכי ענק שהובאו מכל רחבי תבל.
לקריאה נוספת

London 2018 - Guide Portugal Eyewitness Travel Guide
Jose Saramago - Journey to Portugal translated by Amanda Hopkinson and Nick Castor The Harvill Press, London 2002,
הערות שוליים

↑  J.Saramago 2002 עמ' 172
שער קוימברה ביער בוסאקו
עמק השרכים ביער בוסאקו. זהו קטע קטן ולח של היער שבו נשתלו שרכי ענק. זרעי אחד המינים - Dicksonia antarctica - הובאו בסוף המאה ה-19 מבתי גידול בצרפת ובבלגיה
מפצח האגוזים וארבע הממלכות

| --- | --- |

 מבוסס על:  מפצח האגוזים ומלך העכברים מאת א.ת.א. הופמן מפצח האגוזים מאת פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי
 בימוי:  לאסה הלסטרם, ג'ו ג'ונסטון 
 הופק בידי:  לינדי גולדשטיין מארק גורדון לארי ג'י. פרנקו
 תסריט:  אשלי פאוול 
 עריכה:  סטוארט לוי
 שחקנים ראשיים:  מקנזי פוי קירה נייטלי הלן מירן מורגן פרימן
 מוזיקה:  ג'יימס ניוטון הווארד
 צילום:  אשלי פאוול סימון ביופוי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  סרטי וולט דיסני, Lindy Goldstein Productions, The Mark Gordon Company 
 חברה מפיצה:  סרטי אולפני וולט דיסני
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 2 בנובמבר 2018
 משך הקרנה:  99 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט חג המולד, סרט דרמה, סרט בלשי 
 מקום התרחשות:  לונדון 
 תקופת התרחשות:  תקופת חג המולד 
 תקציב:  120–130 מיליון דולר
 הכנסות:  173.6 מיליון דולר (25 בינואר 2019)
 הכנסות באתר מוג'ו:   nutcrackerandthefourrealms
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
מפצח האגוזים וארבע הממלכות (באנגלית: The Nutcracker and the Four Realms) הוא סרט פנטזיה אמריקאי לכל המשפחה המבוסס על יצירתו של א.ת.א. הופמן, "מפצח האגוזים ומלך העכברים", ועל סוויטת הבלט של פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי, "מפצח האגוזים". הסרט מבוים על ידי הבמאי לאסה הלסטרם ומככבים בו מקנזי פוי, קירה נייטלי, הלן מירן ומורגן פרימן. הסרט הופק ומופץ על ידי חברת וולט דיסני, והוא יצא לאקרנים ב-2 בנובמבר 2018.
צוות השחקנים

מקנזי פוי - קלרה.
קירה נייטלי - פיית שזיף הסוכר.
הלן מירן - מאמא ג'ינג'ר, המלכה האם.
מורגן פרימן - דרוסלמאייר, הסנדק המסתורי.
מיסטי קופלנד - הבלרינה.
ג'יידן פוורה-נייט - פיליפ.
יוג'יניו דרבז - שליט ממלכת הפרחים.
ג'ק וייטהאל - הארלקווין.
מירנדה הארט - פיית טיפת הטל.
אלי באמבר - לואיז.
ליל באק - מלך העכברים.
הפקה

כחלק מתוכניתם לעבד מחדש את סרטיהם הקלאסיים לעיבודי לייב-אקשן וכן לעבד אגדות קלאסיות שלא עיבדו בעבר, חברת וולט דיסני הכריזו על הפרויקט ב-4 במרץ 2016, תחת השם "מפצח האגוזים וארבע הממלכות", והכריזו בנוסף כי מי שיביים את הסרט יהיה הבמאי לאסה הלסטרם. התסריט עבור הסרט נכתב על ידי אשלי פאוול ולקח השראה רבה מהיצירה "מפצח האגוזים ומלך העכברים" מאת א.ת.א. הופמן, וכן מסוויטת הבלט "מפצח האגוזים" מאת פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי, שמבוססת בעצמה על יצירתו של הופמן. ב-27 ביולי 2016, דווח כי השחקנית מקנזי פוי לוהקה לדמותה של קלרה, הדמות הראשית. באמצעות חשבון האינסטגרם שלה, הבלרינה מיסטי קופלנד הודיעה כי היא תגלם את דמות הבלרינה הראשית בסצנת ריקוד הסולו המפורסמת של "מפצח האגוזים". ב-29 ביולי 2016 "וראייטי" דיווחו כי מורגן פרימן הצטרף לצוות השחקנים. בתאריכים 16 באוגוסט ו-25 באוגוסט 2016 ו-21 במרץ 2017, קירה נייטלי, הלן מירן ויוג'יני דרבז לוהקו לדמויותיהם של פיית שזיף הסוכר, מאמא ג'ינג'ר ושליט ממלכת הפרחים, בהתאמה.
הפקה > צילומים

הצילומים החלו במהלך אוקטובר 2016 בדרום קנסינגטון ובאולמי פיינווד שבאנגליה, והסתיימו בסוף ינואר 2017. ב-12 בדצמבר 2017, "הוליווד ריפורטר" דיווחו כי יצולמו צילומי השלמה לסרט במשך 32 ימים, בפיקוחו של ג'ו ג'ונסון, וזאת מפאת חוסר זמינותו של הלסטרם. עם זאת, דווח כי למרות זאת, הלסטרם עדיין יפקח על תהליך גמר ההפקה.
יציאה לאקרנים

הסרט יצא לאקרנים ב-2 בנובמבר 2018, בתאריך המקורי שנועד עבור "מולאן", עיבוד הלייב-אקשן של דיסני עבור סרט האנימציה "מולאן". הטיזר טריילר עבור הסרט הוקרן לראשונה ב-19 בדצמבר 2017, לפני הקרנת הסרט "האמן הגדול מכולם".
הערות שוליים

↑  Scott Mendelson, Box Office: Why Disney's 'Nutcracker' Failed To Get A Christmas Miracle, Forbes, ‏5 בנובמבר 2018
ג'וואנסון שה

שם זה נכתב במקור בהתאם לסדר המזרחי; שם המשפחה הוא .
גְ'ווָאנְסוּן שְׁה (בסינית מסורתית: 顓孫師, בסינית מפושטת: 颛孙师, בפין-יין: Zhuānsūn Shī. 503-? לפנה"ס), ידוע גם בתואר הכבוד שלו דְזְה גָ'אנְג (סינית: 子張, פין-יין:Zi Zhang, וייד-ג'יילס: Tzu-chang), היה תלמיד בולט של קונפוציוס, שליווה את קונפוציוס במסעותיו למדינות אחרות, ומאוחר יותר גם יצר אסכולת קונפוציאניזם משלו.
חייו

גְ'ווָאנְסוּן שְׁה (דְזְה גָ'אנְג) נולד בשנת 503 לפנה"ס, והיה צעיר ב-48 שנים מקונפוציוס. על פי הספר "שורש היוחסין" (世本), סבו היה נסיך ממדינת צֶ'ן אשר שימש בממשלת מדינת לוּ, מולדתו של קונפוציוס. על אף שרשומות ההיסטוריון מזהות את דְזְה גָ'אנְג כאיש צֶ'ן, הוא כפי הנראה נולד וגדל במדינת לוּ.
דְזְה גָ'אנְג התמצא היטב בטקסים, אך נאמר עליו שהיה חלש ברדיפה אחר אנושיות. דְווָאנְמוּ צְה, תלמיד בולט אחר של קונפוציוס, אמר על דְזְה גָ'אנְג: "אינו מתפאר בהצטיינותו מעוררת ההערצה, אינו מראה שמחה על מעמדו האציל, לא חצוף ולא עצל, אינו מתנשא על הנתמך. אלו הם מאפייניו של גְ'ווָאנְסוּן שְׁה".
גְ'ווָאנְסוּן שְׁה פתח מאוחר יותר אסכולה משלו, ותלמידיו היוו ענף של הקונפוציאניזם שידוע בתור "פלג דְזְה גָ'אנְג", אשר הוזכר על ידי הפילוסופים שׂוּ'ן דְזְה והָאן פֵיי דְזְה, מאות שנים לאחר זמנו של דְזְה גָ'אנְג.
המאמרות מכילות שלושה פרקים מאמרותיו של גְ'ווָאנְסוּן שְׁה. כאשר חלה במחלה קשה, אמר לבנו שֶׁנְשְׂיָאנְג (申祥): "אנחנו מדברים על סופו במקרה של איש המעלה, ועל מותו במקרה של האיש הפחות. האוכל לקוות שהאפשרות הראשונה תתקיים במקרה שלי היום?"
תוארי כבוד

במקדשי קונפוציוס, לוח רוחו של גְ'ווָאנְסוּן שְׁה נמצא חמישי מבין תריסר החכמים, במערב.
במהלך שושלת טאנג, הקיסר שׂוֵ'אנְדְזונְג העניק לגְ'ווָאנְסוּן שְׁה את תואר האצולה "רוזן צֶ'ן" (陳伯). במהלך שושלת סונג הוסיפו לו את התארים מרקיז וָאנְצְ'יוֹ (宛丘侯), מרקיז יִינְגְצְ'ווָאן (穎川侯) ודוכס צֶ'ן (陳公).
צאצאים של גְ'ווָאנְסוּן שְׁה החזיקו בתואר "דוקטור לחמש הקלאסיקות" (五經博士; Wǔjīng Bóshì).
הערות שוליים

1 2 3 4  Confucius 1997, p. 203.
1 2 3 4  Legge 2009, p. 117.
1 2  Han 2010, pp. 4607–8.
1 2 3  Wu Xiaoyun. "Zhuansun Shi" (בסינית). Taipei Confucian Temple. נבדק ב-10 בנובמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  הקלאסיקה של הטקסים בפרק 檀弓上, פיסקה 32 בחלוקת ctext.
↑  H.S. Brunnert; V.V. Hagelstrom (15 באפריל 2013). Present Day Political Organization of China. Routledge. pp. 494–. ISBN 978-1-135-79795-9. {{cite book}}:  (עזרה)
במיה

ערך זה עוסק בצמח מאכל. אם התכוונתם לתבשיל העשוי מצמח זה, ראו .
| במיה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי הפרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: חלמיתאים
משפחה:: חלמיתיים
סוג:: אבלמוסקוס
מין:: אבלמוסקוס נאכל
שם מדעי
 Abelmoschus esculentus ‏ליניאוס ומנך
תחום תפוצה

בַּמְיָה (שם מדעי: Abelmoschus esculentus, אבלמוסקוס נאכל) היא צמח מאכל בסוג אבלמוסקוס (.Abelmoschus Medik), שמשויכים אליה 16 מינים ממשפחת החֶלמיתיים. במיה היא צמח חד-שנתי, המגיע לגובה שני מטרים. העלים רחבים, בגודל 10–20 ס"מ. כל חלקי הצמח אכילים.
הבמיה בעלת פרח צהוב הפורח רק יום אחד ולאחר מכן מתפתח פרי הבמיה מתחתיו.
מקורות הצמח

קיימת מחלוקת בין בוטנאים לגבי מקור הצמח. קבוצה אחת טוענת שמקורו מדרום אסיה בטענה כי שם נמצאים צמחים אחרים הנחשבים לאבות הפילוגנטיים של הצמח. קבוצה אחרת טוענת שהמגוון הגנטי של צמח הבמיה גדול באופן משמעותי באזור צפון-מזרח אפריקה (בעיקר אתיופיה של ימינו) ומוצאו שם.
שמותיה של הבמיה

במשך שנים רבות הבַּמְיָה (okra) שויכה לסוג היביסקוס, שמה המדעי היה Hibiscus esculentus, והייתה שם נרדף לשם המדעי: Abelmoschus esculentus. השם הופיע כך הן במילון צמחי ארץ ישראל משנת 1930 והן במילון מטבח (כלכלת בית) משנת 1946.
יתר על כן, באנציקלופדיה העברית השם במיה ניתן לסוג היביסקוס במילים אלה: ”במיה (Hibiscus), סוג צמחים משבט הבַּמִיִים שבמשפחת החלמיתיים; סוג אחר משבט זה היא הכותנה. הבמיה מונה 200 מינים טרופיים שבהם הבמיה הנאכלת (Hibiscus esculentus), צמח תועלת שמוצאו מחבש”. שיוכה של הבמיה לסוג היביסקוס ממשיך גם במגדיר לצמחי התרבות בישראל וגם בכרך 12 באנציקלופדיה "החי והצומח של ארץ ישראל".
שם הסוג המדעי של הבמיה Abelmoschus הוא מן הערבית أَبُو المِسْك (אבו אל-מִסְכּ, "אבי המושק"). השם נלקח משמו של הצמח Abelmoschus moschatus (אבלמוסקוס המושק), שזרעיו משמשים בתעשיית הבשמים משום ניחוח המושק שלהם. שם המין esculentus הוא מלטינית ומשמעותו: טעים מאוד, ראוי למאכל, נאכל.
ערך תזונתי

| --- | --- |
 ערך תזונתי ל-100 גרם
 
 מים:  89.58 ג'
 
 קלוריות:  33 קק"ל
 
 חלבונים:  1.93 ג'
 פחמימות:  7.45 ג'
 שומן:  0.19 ג'
 
 ויטמינים:  ‏
  ‑ ויטמין A:  36 מק"ג
  ‑ ויטמין B1:  0.2 מ"ג
  ‑ ויטמין B2:  0.06 מ"ג
  ‑ ויטמין B3:  1 מ"ג
  ‑ ויטמין B6:  0.215 מ"ג
  ‑ ויטמין B9:  87.8 מק"ג
  ‑ ויטמין C:  23 מ"ג
 
 ברזל:  0.62 מ"ג
 סידן:  82 מ"ג
 מגנזיום:  57 מ"ג
 אשלגן:  299 מ"ג
 נתרן:  7 מ"ג
 סיבים תזונתיים:  3.2 ג'
 
 מקור: משרד החקלאות האמריקני
הערות שוליים

↑  Abelmoschus esculentus (L.) Moench, WFO (2022): Abelmoschus esculentus Moench. Published on the Internet
↑  Abelmoschus Medik., World Flora Online, WFO (2022): Published on the Internet
↑  אנציקלופדיה עברית, כרך ט, במיה (Hibiscus), תשכ"ה, עמ' 34-35
↑  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, הדפסה שלישית 2002, עמ' 259
↑  אנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 12 – "צמחים ובעלי־חיים במשק האדם", בעריכת יצחק ארנון, הוצאת משרד הביטחון, 1988, עמ' 63
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4329665-8  NDL: 00568807 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בלוק איטונג

בלוקי איטונג לפני בנייה
בנייה באיטונג, דימונה, 1963
בלוק איטוֹנג (באנגלית: Autoclaved Aerated Concrete - בטון תאי מאושפר באוטוקלב) הוא סוג של לבנה המצטיינת במסה עצמית נמוכה ובכושר בידוד תרמי ואקוסטי גבוה. בישראל, השם "איטונג" מזוהה עם חברת איטונג שמייצרת את הבלוק הלבן ועוד מספר מוצרים אחרים. השם "איטונג" הוא המותג המוביל בתחום בשוק הישראלי.
הרכב כימי ותהליך הייצור

בטון תאי מאושפר באוטוקלב מיוצר על ידי ערבוב של חול, סיד וחומר התפחה (בדרך-כלל אבקת אלומיניום או מגנזיום) ולפעמים גם צמנט אשר מעורבבים עם מים ונוצקים לתבנית גדולה. לאחר מספר דקות נוצרת ריאקציה המתפיחה את החומר לנפח כפול. לאחר כשעה וחצי נחתך החומר למידת הבלוק הרצויה באמצעות חוט או מסור פלדה. לאחר חיתוכם עוברים הבלוקים אשפרה באוטוקלב (אשפרה בחום ולחץ) בטמפרטורה של 180 מעלות צלזיוס ובלחץ של 10 אטמוספירות למשך 10 שעות. בתהליך האשפרה, מתקשר הסיד החופשי עם גרגרי החול תוך יצירת "הידרוסיליקטים" יציבים.
בשנות ה-30 בגרמניה פותחו לבנים דומות לאיטונג שתהליך ייצורן אינו דורש אשפרה באוטוקלב.
פיתוח הבלוק

בלוקי האיטונג פותחו לראשונה בשוודיה בשנת 1924. השימוש בבלוק זה היה עד לשנות השמונים בעיקר ביציקות תקרה, במטרה להפחית את משקלה העצמי. החל משנות התשעים נפוץ השימוש בבלוק איטונג גם בבניית קירות חוץ לשם יצירת בידוד תרמי משום שיש בו בועות אוויר המבודדות תרמית.
הבלוק בתצורתו הסופית נקבובי (מכיל כ-50% אוויר), בעל פאות ודפנות ישרים, קל משקל ופריך.
ייצור בישראל

בלוק האיטונג הובא לישראל בשנת 1950 על ידי יצחק מנדלבליט (1903-1953), יהודי ישראלי יליד אוקראינה, שרכש את הידע והטכנולוגיה להקמת מפעל איטונג בישראל ישירות ממנהלי מפעל איטונג השוודי. מנדלבליט גייס מממנים מקרב יהדות ארצות הברית ויסד את המפעל שנמצא בפארק תעשייה קיסריה שליד פרדס חנה. כיום בישראל שלושה יצרנים של בלוק איטונג, איטונג בע"מ ו-"אשקלית" (באזה"ת עד הלום) ו- ״בי. בי. מדיום לעסקים בע״מ״ אשר מייצרים אותם על פי תקן ישראלי מספר 268.
תקן

בלוק האיטונג, עשוי מחומרים טבעיים שאינם פולטים קרינה, כמו: אגרגטים, חול, צמנט, סיד, מים ואוויר. בנוסף איטונג עומד בתקן שמירה על הסביבה, לאורך כל חיי המוצר, משלב הייצור ועד לשלבי הריסת המבנה, במגוון פרמטרים: שימוש מינימלי במחצבים ומשאבי טבע. מחזור חומרי גלם בכל שלבי הייצור. בשריפה לא נפלטים גזים רעילים, אין צורך במיגון מיוחד בעבודה עם החומר. תהליך הייצור, ההובלה והשינוע, חוסך באנרגיה. ניתן למחזר בלוקים ושאריות מאתר הבנייה.
עומד בכל התקנים הנדרשים בארץ (התו הירוק ומכון התקנים) וכן בתקן IBU מגרמניה להגנת הסביבה.
הערות שוליים

↑  מתי, היתר מספר 10879 לסמן מוצר בתו-ירוק.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294766005171  GND: 4256591-1  LCCN: sh85002632  LNB: 000154990  NKC: ph124877
ג'ון אדמונד קריך

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1908 נורפוק, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  1985 (בגיל 77 בערך) 
 מקום לימודים:  St John's College  אוניברסיטת ויטווטרסראנד  St. John's College, Johannesburg 
 מוסדות:  אוניברסיטת ויטווטרסראנד 
 תלמידי דוקטורט:  Douglas M. Hawkins 
 פרסים והוקרה:  עמית האיגוד האמריקני לסטטיסטיקה (1958) 
 
ג'ון אדמונד קריך (1903 - 1985) היה מתמטיקאי שהתפרסם בזכות סדרה של ניסויים בהסתברות שערך בזמן מעצרו על ידי הנאצים בדנמרק.
ביוגרפיה

קריך נולד באנגליה, במחוז נורפוק, והתחנך במדינה זו ובדרום אפריקה. הוא כיהן כמרצה במחלקה למתמטיקה באוניברסיטת ויטווטרסראנד בשנים 1926-1956' ובמהלך תקופה זו, באפריל 1940, ביקר קרובי משפחה בקופנהגן. בעת ביקורו פלשה גרמניה הנאצית לדנמרק, והוא הושם במעצר עקב אזרחותו הבריטית עד סיום המלחמה.
את משך שנות מעצרו ניצל לעריכת ניסויים פשוטים באמצעות מטבעות וכדורי פינג-פונג, שמטרתם לאשר באופן אמפירי חוקי יסוד בהסתברות. לאחר שחרורו, בשנת 1946, פרסם קריך דו"ח אודות ניסוייו בספר קצר בשם "הקדמה ניסויית לתורת ההסתברות". החיבור פורסם במקור בדנמרק, ולאחר מכן במהדורה נוספת באוניברסיטת ויטווטרסראנד.
בשנת 1957, קריך מונה לפרופסור למתמטיקה ולראש המחלקה לסטטיסטיקה באוניברסיטה בה הרצה, עד פרישתו בשנת 1971. הוא נישא והביא לעולם שני בנים.
ניסויים בהסתברות

את הניסויים, בעת מעצרו בדנמרק, ערך עם שותפו אריק כריסטנסן. הניסוי המפורסם ביותר היה המחשה של חוק המספרים הגדולים באמצעות מטבע אשר השניים הטילו 10,000 פעמים. השניים רשמו את התוצאות בסדר כרונולוגי. הדבר איפשר לקריך להמחיש שבכל נקודה של הניסוי, השכיחות היחסית של כל אחד מהצדדים הלכה ושאפה לערך של 50%. בסופו של הניסוי, עבור 10,000 הטלות, התוצאות המדויקות היו 5,067 לצד אחד ו-4,933 לצד האחר.
מלבד ניסוי זה, השניים ביצעו גם ניסויים ב"מטבע מוטה", שהיה דיסקית עץ מצופה עופרת מצדה האחד. בניסוי זה השכיחות היחסית של אחת התוצאות הלכה ושאפה לערך קבוע, של כ-70%. מלבד זאת, הם עשו שימוש בכדורי פינג-פונג להמחשת חוק בייס.
עד הופעתם של המחשבים ככלי לימוד נפוץ, מחקרו של קריך צוטט בידי רבים כראייה ניסויית לאופי האסימפטוטי של חזרה על ניסוי מקרי.
הערות שוליים

↑  Gelman, Andrew; Deborah Nolan (1 בנובמבר 2002). "You can load a die, but you can't bias a coin". The American Statistician. אורכב מ-המקור ב-2016-02-24. נבדק ב-19 במרץ 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  SASA Newsletter, September 2012
↑  Scheaffer, Richard L.; Young, Linda J. (2009-08-28). Introduction to Probability and Its Applications. Cengage Learning. pp. 8–. ISBN 9780534386719. נבדק ב-19 במרץ 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  A Brief History, The Department of Statistics at the University of the Witwatersrand, Johannesburg.
↑  Matthews, Robert (18 באוקטובר 2001). "Not cricket". The Daily Telegraph. נבדק ב-19 במרץ 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007423058405171  ISNI: 0000 0000 6742 5039  LCCN: n86864695  MGP: 8757  VIAF: 18724786   WorldCat (עם VIAF): 18724786
בוצ'ה (עיר)

בּ֫וּצָ'ה (באוקראינית: Буча) היא עיר במחוז קייב שבאוקראינה. נכון לשנת 2021 מנתה אוכלוסיית העיר כ-36,971 תושבים. יום בוצ'ה נחגג בעיר ב-13 בספטמבר. עד לפרוץ מלחמת אוקראינה–רוסיה הייתה ידועה כפרבר יוקרתי שסגנון הבנייה בו התאפיין בבתים חד קומתיים. בימי המלחמה התבצע בו טבח.
שם העיר

ההיסטוריון של בוצ'ה, אנטולי זבורובסקי, מצא ששמה של העיר הגיע משמו של הנהר בעל אותו השם הזורם בעיר. הנהר בוצ'ה היה בימי קדם נהר גועש שעלה על גדותיו, במיוחד לאחר הפשרת השלגים. "בוצ'ה" משמעו באוקראינית גועש (נוחר, קולות המים הגועשים) ועולה על גדותיו.
היסטוריה

בשנת 1898 הוקם היישוב בוצ'ה סביב תחנת רכבת קטנה ליד נהר בוצ'ה, במקביל לבניית מסילת הרכבת קייב–קובל. בדומה לזו הקיימת בעיר אירפין. בסמוך לתחנת הרכבת בוצ'ה היה כפר קטן בשם יאבלונקה (אין לבלבל בינה לבין העיירה היהודית בעיקרה יאבלונקה קושצ'יילנה שבפולין). בכפר זה היה בעבר מפעל ללבנים. יאבלונקה מוזכרת במילון הפולני הגאוגרפי של המאה ה-19 ככפר יבלונקה במרחק 37 ורסטה (שהם כ־39.5 קילומטרים) מקייב.
במהלך מלחמת העולם השנייה, לפני שחרור קייב מידי הכוחות הנאצים בדצמבר 1943, בבוצ'ה הייתה ממוקמת המפקדה של החזית האוקראינית הראשונה שלחמה לצד הסובייטים בפיקודו של הגנרל ואטוטין וסייעה בכיבוש ברלין מידי הנאצים.
בוצ'ה קיבלה מעמד של עיר ב-9 בפברואר 2006. לפני 1996, בוצ'ה הייתה עיירה הכפופה מוניציפלית לעיריית העיר אירפין.
היסטוריה > טבח בוצ'ה

במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה בשנת 2022, התרחשו בבוצ'ה קרבות קשים כחלק מהמתקפה על קייב. הקרבות הביאו לאבדות קשות בנפש, לרוסים ולאוקראינים, ולהרס רב בעיר. הכוחות הרוסיים תקפו את אנדרטת מלחמת אפגניסטן הנמצאת בעיר, מאחר שהאנדרטה בנויה ככלי רכב צבאי אוקראיני. ב־28 בפברואר 2022 נכבשה העיר זמנית על ידי כוחות רוסיים. ראש העיר אנטולי פדורוק הכריז על כיבוש מחדש של בוצ'ה על ידי כוחות אוקראינים החל מ-31 במרץ 2022. ב-2 באפריל הופיעו דיווחים בחדשות ווידאו המציגים רחובות בבוצ'ה מכוסים בגופות של גברים לבושים בבגדים אזרחיים. חלק מאלה שנמצאו, ידיהם היו כבולות. לפי אחת ההערכות, נמצאו לפחות 20 גופות. מאוחר יותר דווח כי כמעט 300 נמצאו קבורים בקברי אחים. הגופות כללו גופות של גברים, נשים וילדים. הרוסים הכחישו את המראות וטענו שאינם מהתקופה שבה הם שלטו בעיר, אך תמונות לוויין הראו את אותן הגופות שנחזו בווידאו, בשעה שרכבי קרב משוריינים רוסיים נצפו בעיר, וכן תועד בסרט ממל"ט, ירי של רכב רוסי משוריין על רוכבת אופניים שגופתה זוהתה מאוחר יותר במקום אליו ירו. יועצו של פוטין דמיטרי פסקוב הכחיש את התמונות וטען שהן ערוכות.
גאוגרפיה

העיר בוצ'ה ממוקמת באזור קייב, 25 ק"מ מערבית לקייב באזור מיוער. היא גובלת בעיר אירפין, בכפרים וורזל, הוסטומל, מיכאיליבקה-רובז'יבקה, בליסטאביציה. היא שוכנת בין הנהרות הקטנים Bucha ו-Rokach שהם יובלים של נהר אירפין.
העיר מוקפת באדמות של החברות החקלאיות "KSP" ,"Kyivska" ו-"Rubezhivska", חוות הדרכה ומחקר "Vorzel" ויערות של תחנת המחקר ביער Staropetrivska. שליש מהעיר ממוקם באזור המיוער.
ממזרח למערב, הכביש המהיר קייב–קובל בעל חשיבות בינלאומית עובר דרך מרכז העיר. מסילת הרכבת קייב–קורוסטן עוברת בחלקה הדרומי של העיר.
ב-17 ביולי 2020 הפכה בוצ'ה למרכז המנהלי של מחוז משנה בוצ'ה.
אוכלוסייה

| 1875  | 1900 | 1907 | 2010 | 2021 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 451 | 973 | 3,000 | 35,000 | 36,971 |
במאי 2011 היו בבוצ'ה יותר מ-130 משפחות גדולות, בהן 105 משפחות עם שלושה ילדים, 11 משפחות עם ארבעה ילדים, 5 משפחות עם חמישה ילדים, שלוש משפחות עם שישה ילדים ואמא אחת עם שבעה ילדים.
מקומות ואנשים

האצטדיון בבוצ'ה בשם Yuvileiny Stadium, ארח את מוקדמות אליפות אירופה לבני נוער באוקטובר 2016.
מפעל הזכוכית בבוצ'ה. נבנה בשנת 1946 ונסגר בשנת 2016. עד לסגירתו היווה המפעל מקור הפרנסה העיקרי לתושבי העיר. מקורות פרנסה נוספים מפעל הבלוקים של נשפחת סוורין סגאטובסקי וחקלאות.
תחנת הרכבת, מהמאה ה-19 הממוקמת בקצה הדרומי של העיר, מהווה ציון דרך ברשת הרכבות של אוקראינה. דרך העיר עובר גם הכביש המהיר החשוב M107.
הסופר הרוסי מיכאיל בולגקוב נהג לשהות בבוצ'ה עם משפחתו בעונת הקיץ בקוטג' המשפחתי שלו הנמצא בעיר.
ערים תאומות

לעיר בוצ'ה יש ברית ערים תאומות עם:
אוקראינה קובל, אוקראינה
אוקראינה טיאצ'יב, אוקראינה
פולין טושין, פולין
פולין יאסלו, פולין
צרפת פון-דה-שרואי (אנ'), צרפת
הונגריה בוצ'ה, הונגריה
קנדה שרברוק (אנ'), קוויבק, קנדה
גלריה

הבית הכפרי של שטאם בבוצ'ה
תחנת הרכבת בוצ'ה
אנדרטת בולגקוב
אצטדיון עירוני "יוביליני"