כבש גדול-קרניים
איומים ושימור

כבש זה מסווג על ידי IUCN כ-"ללא חשש" (LC) ובעל מגמת אוכלוסייה יציבה, בשל תפוצה רחבה, אוכלוסייה גדולה, וכי אוכלוסייתו אינה יורדת בשום דבר הנדרש כדי להעפיל לרישום בקטגוריה מאוימת; חלק מתת-המינים לעומת זאת מצויים בדרגות שימור שונות (הארגון עדיין מחשיב את הכבש גדול-הקרניים כמחולק ל-7 תת-מינים).
הכבש גדול-הקרניים שיחק תפקיד חשוב במיתולוגיה של האינדיאנים בהרי הרוקי, והללו היו צדים אותו לבשרו ומכינים מקרניו כלים רבים ופריטים טקסיים. לפני בואם של המתיישבים הלבנים, היו כשני מיליון כבשים גדולי-קרניים ברחבי אמריקה; מספר גדול זה התרסק במהלך המאה ה-19 לכ-60,000 בלבד על ידי ציד נרחב לבשר ובעיקר לפוחלציו המרשימים. כמו כן, הזיהום ממחלות המועברות על ידי כבשי הבית היה סיבה נוספת לירידה הדרמטית של אוכלוסייתו. אף על פי שכיום הפיקוח על הציד חמור וקפדני, מספרי הכבש לא גדלו בצורה משמעותית מאז ועד היום. האיומים העיקריים עליו כיום בקנדה וארצות הברית הם ציד לא חוקי בפארקים לאומיים ומחלות המועברות מבעלי חיים מקומיים, בעוד שבמקסיקו הוא סובל בצורה נרחבת יותר מציד לא חוקי, אובדן בית גידול, ותחרות עם בעלי חיים ביתיים או כאלו שהובאו על מקורות המחייה (כגון הכבש הברבארי שהוא גדול יותר מכבש גדול-קרניים ובעל אופי אגרסיבי מאוד).
להלן נתוני IUCN על תפוצת הכבש במדינות הנזכרות הכוללים סיבות ירידה, אזורים מוגנים, מאמצי שימור ועוד:
קנדה קנדה: לפחות 5,000 כבשים מוגנים לחלוטין בחמישה פארקים לאומיים גדולים: הפארק הלאומי באנף, הפארק הלאומי ג'ספר, הפארק הלאומי קוטניי, פארק השלום הבינלאומי ווטרטון-גליישר והפארק הלאומי יוהו. מספר גדול עוד יותר מקבל רמה מסוימת של הגנה בפארקים מחוזיים ואזורים מוגנים קטנים באלברטה ובקולומביה הבריטית. גם כבשים החיים באזורים מוגנים פגיעים לציד בלתי חוקי, כיוון שהם מורגלים לבני אדם ואף אינם מהססים להתקרב אליהם (לעיתים כדי לקבל מתת-יד הגונה). מחוץ לפארקים הלאומיים, הן הזכרים והן הנקבות נתונים בפיקוח מחוזי או של המדינה, וניתן לצוד אותם ברישיון. במספר אוכלוסיות גדולות יש זמנים שאף מותר לצוד ברישיון שני זכרים בוגרים ומספר נקבות. מכסות הציד נקבעות בכל שנה, והתקנות הכלליות נאכפות בקפדנות. כמו כן קיים ניהול מורכב של ויסות האוכלוסייה השנתית, שיפור בית-הגידול, ספירה שנתית, ומחקרים נוספים. מדי שנה ניצודים באלברטה באופן חוקי בין 200–250 זכרים, ו-150–200 נקבות; בקולומביה הבריטית, ניצודים מדי שנה ברישיון 60–65 מתת-מין הרוקי ו-40–45 מתת-המין הקליפורני על ידי ציידים מקומיים. למעשה במרבית האזורים בקנדה ציד של זכרים מוגבל בעיקר על ידי הזמינות של זכרים בוגרים שהגיעו לגודל המינימום של הקרניים.
ארצות הברית ארצות הברית: כבש גדול-קרניים מצוי ב-30 פארקים לאומיים, שמורות טבע ומקלטים לחיות בר, כגון: הפארק הלאומי ילוסטון, הפארק הלאומי יוסמיטי, הפארק הלאומי גליישר, הפארק הלאומי קפיטול ריף, הפארק הלאומי גרנד טיטון, הפארק הלאומי גרנד קניון, הפארק הלאומי הרי הרוקי, הפארק הלאומי תאודור רוזוולט, הפארק הלאומי מסה ורדה, הפארק הלאומי עמק המוות, הפארק הלאומי ציון, הר ראשמור ועוד. אדמות רבות המנוהלות על ידי המחלקה לשימור היערות מכילות גם כבשי ביגהורן. ארבעה עשר רשויות השימור של חיות הבר בארצות הברית הקימו מחדש אוכלוסיות של כבשים ביותר מ-200 אזורים היסטוריים; פעולות אלה נטלו חלק גדול בהתאוששות של כבש גדול-קרניים מהמספרים הנמוכים בשנות 1960. עם זאת, במקומות רבים ההחזרה נכשלה, ככל הנראה בשל אי התאמת בית-הגידול או בשל מחלה המועברת על ידי בעלי חיים מקומיים. למרות התקנות המחמירות, בכל מדינות ארצות הברית שבהם יש אוכלוסיות כבשים קיימת לפחות אוכלוסייה אחת שנרדפת בצורה רצינית. עיקר הבעיה היא שהציידים מעדיפים רק זכרים בוגרים, מה שלבסוף יוצר מצב שבו יש אחוזים גבוהים יותר של נקבות. על מנת להילחם בתופעות אלה, כל המדינות בארצות הברית דורשות כי ראשי כבשים מפוחלצים שניצודו ברישיון יסומנו בזיהוי קבוע. נוהג זה מאפשר זיהוי קל של כבשים שניצודו באופן בלתי חוקי, והקנסות או אף המאסר הניתנים על זה ממעיטים מאוד את מספרם של אלו המוכנים לקחת סיכון על ציד מסוג זה. קיימים פרויקטים רבים לשיפור בית גידולו של כבש ביגהורן, שממומנים על ידי אנשים פרטיים, וסוכנויות פדרליות או מדיניות. בין פעולות השימור ניתן למנות: 1) מקורות מים טבעיים ששופרו; 2) מקורות מים מלאכותיים שנוצרו בעיקר במדבריות של מערב ארצות הברית מה שמגדיל את תפוצתו של כבש זה; 3) אזורים עם יערות או שיחים צפופים מדוללים לעיתים קרובות על ידי שרפה מבוקרת, כדי לספק שטחים פתוחים עם מספוא לכבשי ביגהורן; 4) כמה אוכלוסיות של כבש ביגהורן סובלות בקביעות מטפילים שונים, ומטופלים נגד זה על ידי תרופות במרכזים ווטרינרים; 5) בחלק מהמדינות יש כל שנה מכירה פומבית והגרלה של שני רישיונות לציד כבש ביגהורן כאשר הכסף הנאסף בהם הולך לפעולות שימור שונות; 6) כמו כן קיימים שלושה ארגונים פרטיים לשימור כבש זה: "הקרן לכבשים פראים בצפון אמריקה", "חברת ביגהורן הרוקי", ו"החברה לשימור כבשי ביגהורן"; שלושה ארגונים אלה מגייסים כספים בנפרד למטרות מחקר וניהול האוכלוסייה של כבש זה.
מקסיקו מקסיקו: תת-המין המקסיקני מצוי רק בשני אזורים מוגנים במקסיקו, כאשר אחד מהם ("שמורת טיבורון" הנמצאת ליד ים קורטז) מחזיק באוכלוסייה שהובאה לשם. תת-המין פנינסולאר מצוי רק באזור אחד מוגן, ה"פארק הלאומי סיירה דה סן פדרו" ואילו תת-המין "וואמסי" אינו מצוי באף אזור מוגן. קבוצה קטנה של 25 פרטים מתת-המין המדברי מוחזקת בשבי החל מ-1992. המחיר הגבוה (100,000-30,00 דולר) שאותו ציידים אמידים מוכנים לשלם על מנת לצוד כבש זכר גדול, הפך לאחרונה למקור הכנסה עיקרי לפעולות השימור וניטור האוכלוסייה בבאחה קליפורניה ובסונורה. בשנת 1994, מספר חוואים בסונורה החלו בתוכנית להגדלת אוכלוסיית הכבש בשבי על ידי לכידת 40 כבשים והכנסתם למתחמי רבייה. בעקבות זאת ניתנו שישה היתרי ציד בחינם לאותם חוואים שנה לאחר מכן, והללו מכרו כל רישיון ב-40,000 $. ארגון שימור פרטי נוסף, יזם הבאה של כבש ביגהורן מתת-המין "וואמסי" לאזור שמדרום לבאחה קליפורניה ועד לאי כרמן. ברגע שאוכלוסייה זאת תגדל, הכבשים העודפים ישמשו כבסיס לאוכלוסיות חדשות שיוקמו במקומות שמהם נכחדו הכבשים בעבר. השתתפותם של בעלי קרקעות פרטיות במקסיקו, בתוכניות לניהול כבשי ביגהורן היא יוזמה חיובית שתגרום להתאוששות הכבשים במדינה. חלק מהחוואים גם מפרישים כספים על מנת לממן את ניטור אוכלוסיות הכבשים וכדי למנוע ציד בלתי חוקי נוסף.