stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנסו פאטי
סגנון משחק

לדעת מספר מבקרים נחשב אנסו פאטי לאחד הכישרונות הצעירים המבטיחים בעולם וסגנון המשחק שלו הושווה רבות לזה של שחקן ברצלונה לשעבר ליונל מסי. כחלוץ רב תכליתי, פאטי מסוגל לשחק בכל עמדת התקפה; הוא החל את הקריירה שלו כחלוץ מרכזי, אך עבר מאוחר יותר לשחק בעמדת הקיצוני השמאלי. עקב היותו מיומן בכל אחת מהרגליים, אף על פי שרגלו הימנית היא הדומיננטית, הוא מסוגל לשחק גם באגף הימני, וכן במרכז כחלוץ 9 מזויף, כחלוץ שני, או בתפקיד חופשי כפליימייקר. בשנת 2019 הוא תואר על ידי מגזין FourFourTwo: "מתגאה במבנה גוף עוצמתי ומעניק פן פיזי למשחק שלעיתים קרובות חסר לברצלונה בעלת הכישורים הטכניים. עם זאת, למרות מבנה גופו החזק, בוגר הלה מאסיה מחזיק בכישורי כדרור יוצאי דופן, אשר בשילוב עם המהירות שלו, מקשים עליו להפליא להכשל במצבים של אחד על אחד". בנוסף הדגיש המגזין את החוש שלו לשערים ולכדורי גובה, כמו גם את ראיית המשחק שלו ואת היכולת שלו לשלוט במשחק מאמצע המגרש. פאטי מתואר כ"כישרון של פעם בדור", ומוחמא רבות על מהירותו, יכולת התאוצה שלו, היותו אמבידקסטרי ברגליו, מרכז הכובד הנמוך שלו וכישוריו הטכניים שמקשים על ההתמודדות של שחקני ההתקפה איתו, וכן על האינטליגנציה שלו. תנועות חכמות, עבודות הגנה טובות והצטרפויות לקישור נחשבים גם הם כחלק מהיתרונות העיקריים שלו.
תארים

גביע המלך הספרדי: 2020/2021
הסופר קאפ הספרדי: 2022/2023
אליפות ספרד: 2022/2023
ליגת האומות: 2022/2023
סטטיסטיקות קריירה > קריירת מועדונים

מעודכן ל-21 באוקטובר 2024
| מועדון | עונה | ליגה> מסגרת | ליגה> הופעות | ליגה> שערים | גביע> הופעות | גביע> שערים | מפעלים אירופיים> הופעות | מפעלים אירופיים> שערים | אחר> הופעות | אחר> שערים | סך הכל> הופעות | סך הכל> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ברצלונה | 2018/2019 | לה ליגה | 0 | 0 | 0 | 0 | 9 | 4 | 0 | 0 | 9 | 4 |
| ברצלונה | 2019/2020 | לה ליגה | 24 | 7 | 3 | 0 | 5 | 1 | 1 | 0 | 33 | 8 |
| ברצלונה | 2020/2021 | לה ליגה | 7 | 4 | 0 | 0 | 3 | 1 | 0 | 0 | 10 | 5 |
| ברצלונה | 2021/2022 | לה ליגה | 10 | 4 | 1 | 0 | 3 | 1 | 1 | 1 | 15 | 6 |
| ברצלונה | 2022/2023 | לה ליגה | 36 | 7 | 5 | 2 | 8 | 0 | 2 | 1 | 51 | 10 |
| ברצלונה | 2023/2024 | לה ליגה | 3 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 3 | 0 |
| ברצלונה | 2024/2025 | לה ליגה | 2 | 0 | 0 | 0 | 2 | 0 | 0 | 0 | 4 | 0 |
| ברייטון | 2023/2024 | פרמייר ליג | 19 | 2 | 1 | 0 | 6 | 2 | 1 | 0 | 27 | 4 |
| סך הכל בקריירה | סך הכל בקריירה | סך הכל בקריירה | 101 | 24 | 10 | 2 | 36 | 9 | 5 | 2 | 152 | 37 |
1 2 3 4  הופעות בליגת האלופות
1 2 3  הופעות בסופר קאפ הספרדי
↑  6 הופעות בליגת האלופות, 2 הופעות בליגה האירופית
↑  הופעות בליגה האירופית
↑  הופעות בגביע הפוטבול ליג
סטטיסטיקות קריירה > קריירה בין-לאומית

מעודכן ל-13 באוקטובר 2020
| נבחרת | שנה | הופעות | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| ספרד | 2020 | 4 | 1 |
| ספרד | 2022 | 3 | 1 |
| ספרד | 2023 | 3 | 0 |
| סך הכל | סך הכל | 10 | 2 |
אוניברסיטת מסצ'וסטס

| --- | --- |
סמליל האוניברסיטה

 state university system
 תקופת הפעילות:  1863–הווה (כ־162 שנים) 
 בעלי תפקידים
 נשיא:  מרטי מיהן (אנ')
 סטודנטים
 :  75,065 (2020)
 סטודנטים לתארים מתקדמים:  18,000 (2020)
 שונות
 הון עצמי:  1.31 מיליארד דולר (2023)
 מיקום
 מיקום:  אמהרסט, בוסטון, דארטמות', לוול, ווסטר, ספרינגפילד, מסצ'וסטס
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 www.massachusetts.edu
אוניברסיטת מסצ'וסטס (באנגלית: University of Massachusetts; נקראת גם UMass) היא מערכת (אנ') אוניברסיטאות ציבורית בת חמישה קמפוסים במסצ'וסטס (אמהרסט (אנ'), בוסטון, דארטמות' (אנ'), לוול ובית ספר לרפואה בווסטר) שנוסדה בשנת 1863.
בכלל המערכת לומדים כ־75,000 סטודנטים כל שנה ולאוניברסיטה מעל ל־630,000 בוגרים ברחבי העולם כולל 360,000 בוגרים שחיים, עובדים ומובילים חברות וארגונים ברחבי מסצ'וסטס, מה שהופך אותה לרשת הבוגרים הגדולה ביותר בניו אינגלנד. סגל UMass כולל חתן פרס נובל, זוכי פרס פוליצר, חברי האקדמיה הלאומית למדעים, זוכה פרס הספר האמריקאי (אנ') ועמיתי פולברייט, גוגנהיים, מקארתור ומלון.
UMass דורגה בארצות הברית על ידי Times Higher Education בשנת 2021 במקום ה־60 בדירוג כלל האוניברסיטאות ובמקום ה־30 בדירוג האוניברסיטאות הציבוריות.
UMass היא אוניברסיטת המחקר השלישית בגודלה במסצ'וסטס ואוניברסיטת המחקר הרביעית בגודלה בניו אינגלנד, אחרי אוניברסיטת הרווארד, MIT ואוניברסיטת ייל עם הוצאות על מחקר ופיתוח של כ־813 מיליון דולר לשנה.
המערכת האוניברסיטאית

המערכת במדינת מסצ'וסטס מורכבת מארבע אוניברסיטאות, בית ספר לרפואה, בית הספר למשפטים באוניברסיטת מסצ'וסטס דארטמות', קמפוס לוויין (אנ') וגם 25 קמפוסים ברחבי קליפורניה וושינגטון במסגרת אוניברסיטת מסצ'וסטס העולמית.
אוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט
אוניברסיטת מסצ'וסטס בוסטון (אנ')
אוניברסיטת מסצ'וסטס דארטמות' (אנ')
אוניברסיטת מסצ'וסטס לוול (אנ')
בית הספר לרפואה (אנ') ע"ש צ'אן (אנ') בווסטר
בית הספר למשפטים (אנ') בדארטמות'
אוניברסיטת מסצ'וסטס העולמית (אנ')
קמפוס לוויין בספרינגפילד
| קמפוס | תואר ראשון | תארים מתקדמים | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- |
| אמהרסט | 23,936 | 7,874 | 31,810 |
| בוסטון | 12,234 | 3,437 | 15,671 |
| דארטמות' | 5,602 | 2,157 | 7,759 |
| לוול | 12,130 | 4,829 | 16,959 |
| בית הספר לרפואה | N/A | 1,394 | 1,394 |
| סה"כ | 53,902 | 19,691 | 73,593 |
רוברט פירי

| --- | --- |
רוברט פירי
רוברט פירי
 לידה:  6 במאי 1856 קרסון (אנ') פנסילבניה, ארצות הברית
 פטירה:  20 בפברואר 1920 (בגיל 63) וושינגטון ארצות הברית
 לאום:  אמריקאי
 בת זוג:  ג'וזפין ססיליה דיביטש (אנ')
 צאצאים:  Marie Ahnighito Peary, Robert Peary Jr. 
 מספר צאצאים:  4
 תקופת הפעילות:  1885–1908 (כ־23 שנים)
 מספר מסעות:  גרינלנד: 4 הקוטב הצפוני: 2 אמריקה המרכזית: 1
 גילויים בולטים:  חקר צפון גרינלנד (ארץ פירי) גילוי "מטאוריט קייפ קוד" חקר אזור הקוטב הצפוני ראשון להגיע לקוטב הצפוני
 אזורים שחקר:  גרינלנד אוקיינוס הקרח הצפוני
 פרסים והוקרה:  ראו #מדליות ואותות הערכה
 חתימה:   
 מידע על חייו
 
רוברט אדוווין פירי (באנגלית: Robert Edwin Peary;‏ 6 במאי 1856 – 20 בפברואר 1920) היה מגלה ארצות אמריקאי. החל מ-1886 יצא בראש מספר משלחות לגרינלנד ולקוטב הצפוני (סך הכל שש משלחות) כשב-1909 המשלחת השנייה לקוטב הצפוני הגיעה, לפי רישומיו של פירי, לקוטב. הישג זה הוכר על ידי מספר גופי מחקר והתקבל ללא מחלוקת בין החוקרים ופירי הוכר כגיבור לאומי וזכה במספר רב של מדליות ותארים.
לאחר שארגון נשיונל ג'יאוגרפיק, נותן החסות למסעותיו של פירי, הגביל את הגישה ליומניו של פירי החלה ביקורת כנגד הארגון. עם השנים, לאחר ששוחררו מסמכיו של פירי לעיון החוקרים, החלו חוקרים לערער על עצם הישגו של פירי כשהטענות העיקריות היו שדיווחיו המדעיים של פירי, בשלב ההגעה לקוטב, לא עומדים בסטנדרטים מדעיים ולכן אינם אמינים, וכן שלפי הרישומים המהירות בה נע פירי, בשלב האחרון של מסעו, הייתה כפולה ומשולשת מהקצב בה נע בשלבים המוקדמים יותר של המסע. מספר חוקרים שערכו מדידות מעריכים שהנקודה אותה סימן פירי רחוקה מספר עשרות ק"מ מהקוטב האמיתי. כיום יש רבים שלא מחשיבים את פירי כראשון שכבש את הקוטב הצפוני.
ביקורת נוספת הושמעה כנגד פירי על יחס מתנשא ולא ראוי לשבטי האינואיטים הגרינלנדים, כשבין היתר נטען שפירי יצר קשרים רומנטיים עם נערה מקומית בת 14 והביא איתה 2 ילדים וזאת בזמן שהיה נשוי בארצות הברית. כמו כן התייחסה הביקורת להחלטתו של פירי להביא שישה מקומיים לניו יורק לצורך מחקר מבלי שווידא יחס הוגן ואיכותי כלפיהם כשבסופו של דבר נפטרו ארבעה מהם ממחלות.
ביוגרפיה > נעורים

רוברט פירי נולד ב-1856 בעיר קרסון (אנ'), פנסילבניה כבן יחיד לצ'ארלס נוטר פירי ומארי דול לבית ווילי. ב-1859, לאחר מות אביו, עברה המשפחה לקייפ אליזבת (אנ') במדינת מיין. בנעוריו למד בתיכון שבפורטלנד, מיין (אנ') וב-1873, לאחר סיום התיכון החל ללמוד בקולג' "בודווין" (אנ') שבמיין אותו סיים ב-1977 לאחר שהוסמך כמהנדס אזרחי. לאחר סיום הלימודים הצטרף פירי, כשרטט, לסוכנות לחקר גיאודזיה והחופים של ארצות הברית (אנ') מטעם ממשלת ארצות הברית.
ביוגרפיה > שירות צבאי

ב-26 באוקטובר 1881 גויס פירי לצבא ארצות הברית והוצב כמהנדס אזרחי לחיל הנדסה של צי ארצות הברית בדרגת לוטננט. ב-1901, בעקבות ההשגים במשלחת הרביעית לגרינלנד, הועלה פירי לדרגת לוטננט קומנדר וב-1902 הועלה לדרגת קומנדר. ב-1910, בעקבות כיבוש הקוטב, הועלה לדרגת קפטן ימי. ב-1911 הועלה לדרגת אדמירל כשלאחר קבלת הדרגה פרש מהצבא.
ביוגרפיה > מסעות מחקר > המשלחת הראשונה לגרינלנד

ב-1886 ניסה פירי, יחד עם שותף דני, לחצות את גרינלנד, ממזרח למערב, על גבי מזחלות כלבים. לאחר כ-160 ק"מ נגמר למשלחת המזון ופירי נאלץ לחזור על עקבותיו. המסלול בו צעדה המשלחת התבסס על מחקר שהגיש פירי מוקדם יותר באותה שנה להאקדמיה הלאומית למדעים בו הציע שתי חלופות לחצות את גרינלנד.
ביוגרפיה > מסעות מחקר > הסקר בניקרגואה

ב-1887 מונה, על ידי צי ארצות הברית, למפקד משלחת שנועדה לסקור נתיב אפשרי לתעלת ניקרגואה. במסגרת ההכנות למסע זה פגש פירי את מת'יו הנסון (אנ') שהפך ליד ימינו והצטרף אליו לכל מסעותיו הבאים (כולל המסע לכיבוש הקוטב הצפוני).
ביוגרפיה > מסעות מחקר > המשלחת השנייה לגרינלנד

ביוני 1891 הוביל פירי משלחת נוספת לגרינלנד (אנ'). הפעם הייתה זו משלחת רשמית שמומנה על ידי מספר גופים אקדמיים ופירי ניסה לבחון נתיב נוסף לחציית גרינלנד בהתאם למחקר שהגיש ב-1886.
ביולי 1891, דרכם לגרינלנד, שבר פירי את רגלו והמשלחת נאלצה לחנות כחצי שנה בחופיה המזרחיים של גרינלנד עד החלמתו של פירי. שהות זו בחברתם של התושבים האינואיטים איפשרה לפירי ללמוד ולאמץ את שיטותיהם של ילידי המקום להישרדות בין השאר אימץ פירי את השימוש בבגדי פרווה, למד את שיטת בניית איגלו ואיך להכין מסתורי מזון ואספקה לאורך המסלול. רק במאי 1892 הבריא פירי והמשלחת יצאה צפונה למרחק של כ-1,000 ק"מ מהמקום בו חנו. המשלחת הגיעה ל"פיורד אינדיפנדס" (אנ') בצפון גרינלנד והוכיחה חד משמעית שגרינלנד היא אכן אי. באוגוסט חזרה המשלחת לכפר האינואטים.
במסע זה הועלו טענות כנגד פירי על צירוף אשתו ג'וזפין (בתור דיאטנית) למשלחת למרות חוסר ניסיונה.
ביוגרפיה > מסעות מחקר > המשלחת השלישית לגרינלנד

ב-1894 הוביל פירי משלחת נוספת לצפון גרינלנד והיה למערבי הראשון שחזה בשבריו של "מטאוריט של קייפ יורק" (אנ'). נגד פירי נמתחה ביקורת על כך ששכנע שישה מהילידים בני שבט האינואיט לחזור איתו לאמריקה ולהביא לשיבטם מוצרים יקרי ערך כשבפועל ארבעה מהם חלו במחלות של העולם המודרני ומתו תוך מספר חודשים.
ביוגרפיה > מסעות מחקר > המשלחת הרביעית לגרינלנד

ב-1898 יצא פירי במשלחת שהגיעה לכף מוריס יסופ המוגדר כנקודה הצפונית ביותר של גרינלנד. מסע זה נמשך עד 1902. במהלך המסע הגיעה המשלחת לאי אלסמיר, בטריטוריה של קנדה, שם גילה פירי שטחים חדשים. כהערכה לתגליותיו הועלה פירי בדרגות.
ביוגרפיה > מסעות מחקר > המשלחת הראשונה לקוטב הצפוני

ב-1905 החל פירי בהכנות למשלחת לצפון כשיעדו היה הקוטב הצפוני. לשם כך גייס כ-75,000 דולר אנשי עסקים אמידים כשהכסף איפשר לו לרכוש ספינת קיטור בשם רוזוולט (אנ'). הספינה הביאה את המשלחת עד אזור האי אלסמיר משם יצאו עם מזחלות על גבי אוקיינוס הקרח הצפוני לכוון הקוטב. בקו רוחב 86° נתקלה המשלחת בסופה שגרמה להיפרדותו של פירי מהשאר. פירי ניסה להתקדם אך הגיע ב-20 באפריל 1906 עד קו רוחב 86° ו-'30 כשמזונו אזל והוא נאלץ לחזור על עקבותיו. פירי טען שב-21 באפריל, לפני שפנה חזרה, הגיע לקו רוחב 87° ו-'06 המהווה את הנקודה הצפונית ביותר אליה הגיע אדם מערבי אך מידע זה לא תועד ביומן המסע שלו לכן יש המפקפקים בהישג. במאי חזר פירי לאונייתו רוזוולט והמשיך את מחקריו משם.
בספר שפרסם ב-1907 בשם "Nearest the Pole" טען פירי שבאחת מהנקודות בהן עבר במשלחת של 1905 צפה על אי לא ידוע בשם "קרוקר" (אנ'). ב-1913 יצאה משלחת לאמת גילוי זה והגיעה למסקנה שהאי "קרוקר" לא קיים.
בדצמבר 1906 העניקה אגודת נשיונל ג'יאוגרפיק לפירי את "מדליית האבארד" (אנ') על הישגי משלחתו.
ביוגרפיה > מסעות מחקר > המשלחת השנייה לקוטב הצפוני

ביולי 1908 יצא פירי שוב בראש משלחת בת 22 אנשים (לא כולל מקומיים) במטרה לכבוש את הקוטב הצפוני. גם במסע זה השתמש פירי בספינה רוזוולט (אנ') והוא יישם פירי את הניסיון שצבר במסעות קודמים כשבין השאר שלח סיירים להכין מאגרי אספקה למשלחת העיקרית. האונייה חנתה בכף שרידן באי אלסמיר ושהתה שם עד פברואר 1909 ואז יצאה לדרך צפונה כשבדרכה הקימה בסיס בכף קולומביה.
עם הזמן חזרו חלק מהצוותים לאונייה כשבשלב האחרון, במרחק של כ-240 ק"מ מהקוטב, נשאר פירי בראש צוות שכלל את עוזרו מת'יו הנסון (אנ') וארבע מקומיים ועם 5 מזחלות ו-40 כלבים.
ב-6 באפריל 1909 הגיעה המשלחת למרחק של 5 ק"מ מהקוטב (קו רוחב 89° ו-'57) ופירי החל לערוך בדיקות לאימות המקום המדויק של הקוטב. בהמשך ערכו פירי והנסון מספר צעדות לעבר הנקודה בה נמצא, להערכתם, הקוטב הצפוני. ב-7 באפריל החלה המשלחת את דרכה לאונייה אליה הגיעה בסוף אפריל וביולי אותה השנה הפליגה האונייה לנמל הבית.
בהגיעו לניו יורק טען החוקר פרדריק קוק (אנ'), שהיה שותף במשלחת השנייה של פירי לגרינלנד, שהוא הגיע לקוטב כבר ב-1908,לפני פירי. בדיקות של אגודת נשיונל ג'יאוגרפיק ותת-הוועדה לענייני ים של בית הנבחרים של ארצות הברית הכירו בהישגיו של פירי ורשמו את כיבוש הקוטב הצפוני על שמו.
לאחר הפרישה

ב-1911, לאחר שהוענקה לו דרגת אדמירל, פרש מהצבא וחזר לביתו ב"איגל איילנד" (אנ') שלחופי מיין. ב-1909, כשהוא עוד בשירות, מונה פירי לנשיא "מועדון החוקרים" (אנ') בניו יורק, תפקיד אותו מילא עד 1916.
ב-1916 מונה ליו"ר "הוועדה הלאומית לסיירת האווירית של החוף" (המשוייכת ל-Aero Club of America (אנ')) שקידמה סיורי אוויר לאורך חופי ארצות הברית לגילוי ספינות וצוללות אויב. גישה זו יושמה במהלך מלחמת העולם הראשונה ואחריה. השימוש בשירותים אוויריים הביא, בין השאר, לפיתוח שירותי דואר אוויריים (אנ').
מדליות ואותות הערכה

ב-1896 היה פירי הראשון לזכות במדליית קולום לגאוגרפיה (אנ')
ב-1902 היה פירי הראשון לזכות במדליית צ'ארלס ד. דיילי (אנ')
בדצמבר 1906 העניקה אגודת נשיונל ג'יאוגרפיק לפירי את "מדליית האבארד" (אנ') על הישגי משלחתו.
באותה שנה זכה פירי במדליה מיוחדת מטעם החברה הגאוגרפית המלכותית בלונדון.
מדליות מהסניפים של ארגון נשיונל ג'יאוגרפיק בוושינגטון, פילדלפיה (אנ'), שיקגו.
מדליות מהסניפים של ארגון נשיונל ג'יאוגרפיק בגרמניה, איטליה, אוסטריה, הונגריה, בלגיה וספרד (אנ').
תוארי דוקטור לשם כבוד מטעם קולג' "בודווין" (אנ') ואוניברסיטת אדינבורו, סקוטלנד.
חבר כבוד בארגונים כמו "לשכת המסחר של מדינת ניו יורק" (אנ'), "אגודת פנסילבניה" (Pennsylvania Society), "החברה הגיאוגרפית של מנצ'סטר" (Manchester Geographical Society) ו"החברה הגיאוגרפית המלכותית של הולנד" (Royal Netherlands Geographical Society).
גביע מיוחד מטעם החברה הגאוגרפית המלכותית של סקוטלנד.
הוקרה מטעם הקונגרס של ארצות הברית (אנ').
ב-1913 זכה באות קצין גדול בלגיון הכבוד הצרפתי.
משפחתו

פירי נישא ב-11 באוגוסט 1888 לג'וזפין ססיליה דיביטש (אנ') (1955-1863) ולזוג נולדו שלושה ילדים (רוברט, מארי ופרנסין שנפטרה זמן קצר לאחר לידתה). לאחר הנישואין עבר הזוג לגור באטלנטיק סיטי, ניו ג'רזי ולאחר תקופה עברו לפילדלפיה, פנסילבניה. בתחילת המאה ה-20 גרה המשפחה ב"איגל איילנד" (אנ') שלחופי מיין. ב-1914 עברה המשפחה לבית בשכונת אדמס מורגן (אנ') בוושינגטון די. סי..
פירי גר בבית זה עד פטירתו ב-1920. הובא למנוחות בבית הקברות הלאומי ארלינגטון. עוזרו הנאמן הנסון נקבר לידו ב-1988.
פירי הרבה להיעדר מביתו בגלל מסעותיו וההערכה היא שבמהלך 23 השנים הראשונות לאחר הנישואים שהה פירי עם משפחתו רק שלוש שנים. חוקרים טוענים שבתקופה בה שהה במסעותיו ניהל פירי יחסים עם נשים משבט האינואיטים ושעם אחת מהן, נערה בת 14 בשם אהליקסינדווה (Ahlikasingwah), הוליד 2 ילדים.
פרשת הקשרים בין פירי וחברי המשלחות לנשות השבטים האינואיטים בגרינלנד נחקרו על ידי סמואל אלן קאונטר (אנ') (שכתב על הפרשה ספר בשם North Pole Legacy: Black, White, and Eskimo) ועל ידי החוקר וואלי הרברט (אנ') (שהתייחס לפרשה בספרו The Noose of Laurels).
ב-1923 הוציאה ג'וזפין ספר בשם "My Arctic journal : a year among ice-fields and Eskimos" בו סיפרה על חוויותיה מהתקופה בה ליוותה את בעלה במשלחת בגרינלנד 1892-1891 ואת פגישותיה עם בני השבטים האינואיטים.
ביקורת ומחלוקת > היחס לשבטי האינואיטים

לאורך השנים נמתחה ביקורת כנגד פירי וחברים במשלחות שלו על התנהלותם מול המקומיים בני שבטי האינואיטים. ביקורת זו התייחסה ל:
קיום קשרים אינטימיים עם בנות השבטים שהביאו ללידת ילדים.
פירי שכר את השירות של הגברים האינואיטים לסייע למשלחותיו. כחלק מעסקה זו ליוו משפחותיהם של הגברים את המשלחות כשהנשים עסקו, בדרך כלל, בתפירת בגדי עור לאנשי המשלחת. מבקריו של פירי טענו שפירי השאיר את הנשים והילדים האינואיטים במחנות לאורך מסלולן של המשלחות כשהם בבדידות לתקופות ארוכות תוך ניתוק מהשבט ובסביבה בה המזון מצומצם.
לקיחת שישה מבני שבטים בחזרה לניו יורק לצורך מחקר במוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע (כולל שני ילדים). לאחר שהוחזקו בתנאים קשים נדבקו ארבעה מהם בשחפת ונפטרו. לאחר שקבורתם זוייפה נותחו הגופות ואחת מהן הוצגה במוזיאון. ב-1986 כתב הסופר קן הרפר (אנ') את סיפורו של מיניק וואלאס (אנ'), שהיה אחד מהילדים שהובאו לניו יורק ובנו של האינואיטי שגופתו הוצגה במוזיאון. פירי הואשם גם בכך שהיה עסוק במסעותיו והזניח לחלוטין את האינואיטים שהביא לניו יורק ושרק ב-1909 התפנה לסייע למיניק כששמבקריו טענו שעשה זאת רק כדי לצמצם את הביקורת נגדו.
לקיחת "מטאוריט קייפ יורק" (אנ') מרשות הילידים והעברתו לניו יורק. מטאוריט זה היווה את מקור הברזל היחיד של הילידים לייצור כלי ציד ועבודה.
ביקורת כללית יותר הושמעה על כך שפירי טבע במסעותיו מודל של ניצול משאבי המקום לטובת חברי המשלחות. במהלך המאה ה-20 התרבו המשלחות לגרינלנד והתגבר הציד אחרי אייל הצפון שהביא כמעט להכחדתו.
המבקרים טוענים גם שמשלחותיו של פירי, והמשלחות המאוחרות יותר, הביאו לאינואיטים המקומיים ציוד מתקדם לעבודה וצייד והפכו אותם לתלותיים בציוד זה. תלות זו הפכה לחרב פיפיות בין משלחת למשלחת כשהשבטים איבדו מיומנויות קדומות.
ביקורת ומחלוקת > כיבוש הקוטב הצפוני

לאורך השנים חלקו חוקרים על טענתו של פירי שהגיע לקוטב הצפוני. הטענה העיקרית הייתה שפירי לא הגיש את רישומיו למוסדות רשמיים בארצות הברית אלא רק לאגודת נשיונל ג'יאוגרפיק. המבקרים טענו שבדיקת המסמכים על ידי ארגון זה הייתה שטחית מאחר שהוא היה בין המממנים ונותני החסות למסעותיו של פירי. כמו כן טענו המבקרים שהנשיונל ג'יאוגרפיק חסם את הגישה של חוקרים אחרים למסמכיו של פירי ושעורך המגזין של הנשיונל ג'יאוגרפיק, גילברט הווי גרוסבנר (אנ'), שיכנע את ראשי האקדמיה הלאומית למדעים לא להתערב בוויכוח.
המבקרים טוענים גם שהחברה הגאוגרפית המלכותית בלונדון סמכה את ידיה על ממצאי אגודת נשיונל ג'יאוגרפיק בארצות הברית על אף החשדות ואף העניקה לפירי מדליה.
כששוחררו מסמכיו של פירי (הקשורים למשלחת איתה כבש את הקוטב הצפוני) לרשות הציבור הועלו מספר טענות על ידי החוקרים שניתחו את המידע:
בשלב האחרון של המסע לא ליווה את המשלחת מומחה ניווט כדי לאמת את תוצאות בדיקותיו של פירי כך שהאימות היחידי היה הרישום של בדיקותיו של פירי.
רישומיו של פירי עצמו אינם עומדים בסטנדרטים הנדרשים במדידות.
מהירות התנועה של פירי בשלב האחרון בו הגיע לקוטב הייתה כפולה (ואף משולשת) משלבי המסע הראשונים. מהירות זו אינה תואמת לעדותו של העוזר הנסן שסיפר על שדות קרח גסים שאילצו את המשלחת לבצע עיקופים.
ב-1984 הזמינה אגודת נשיונל ג'יאוגרפיק את החוקר הבריטי וואלי הרברט (אנ') לבדוק את היומן של פירי ואת ממצאיו המדעיים. הרברט הגיע למסקנה שפירי זייף את ממצאיו ולכן לא הגיע לקוטב. הרברט פרסם את מסקנותיו ב-1989 בספר "The Noose of Laurels" ועורר ביקורת רבה וטענות של חוסר אובייקטיביות מאחר ששלילת התואר מפירי פירושה הענקתה להרברט עצמו. בעיני רבים נחשב הרברט לחוקר הראשון שאכן אומתה בוודאות הגעתו לקוטב הצפוני (ב-1969).
ב-1989 ערכה אגודת נשיונל ג'יאוגרפיק מחקר על התמונות שצילם פירי בקוטב שקבע שפירי הגיע לפחות מ-8 ק"מ מהקוטב אולם מאחר שמצלמת הקודאק והעדשות השונות בהן השתמש לא שרדו לא התקבלו תוצאות המחקר כאמינות.
מורשת והנצחה

ב-2005 שיחזר החוקר הבריטי תום אברי (אנ') את מסעו של פירי לקוטב תוך שהוא מסתייע במזחלות כלבים שנבנו במודל של המזחלות של פירי. המשלחת של אברי עברה את המרחק מנקודת המוצא לקוטב בחמש שעות פחות מהזמן שלח לפירי לעבור את המרחק.
מספר ספינות של צי ארצות הברית נקראו על שם פירי:
המשחתת USS Peary (DD-226) (אנ') שנבנתה ב-1920 וטובעה על ידי מטוס יפני בקרבת חופי אוסטרליה בפברואר 1942.
המשחתת USS Robert E. Peary (DE-132) (אנ') שנבנתה ב-1943 ופורקה ב-1967.
הפריגטה USS Robert E. Peary (FF-1073) (אנ') שנבנתה ב-1972 ושירתה בצי ארצות הברית עד 1992 אז נמכרה לטאיוואן והמשיכה בשירות, תחת שם אחר, עד 2015.
אוניית משא USNS Robert E. Peary (אנ') שהושקה ב-2008 ועדיין בשירות.
אוניית משא SS Robert E. Peary (אנ') שהושקה ב-1942 לתמיכה בצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה ופורקה ב-1963.
מוזיאון "פירי-מקמילן" (אנ') שהוקם בקולג' "בודווין" (אנ'), מיין שם למד פירי. שם המוזיאון מנציח גם את חוקר האזור הארקטי דונלד בקסטר מקמילן (אנ') (1970-1874).
ב-1986 הנפיק שירות הדואר של ארצות הברית בול לזכרם של פירי ועוזרו הנסון.
מספר אתרים בגרינלנד ובצפון קנדה נקראו על שמו של פירי וביניהם "ארץ פירי" (אנ'), קרחון פירי (אנ'), מחוז פירי נונטק (אנ'), קייפ פירי (אנ'), מפרץ פירי (אנ'), תעלת פירי (אנ'), הר פירי (באנטארקטיקה) (אנ') וכן מכתש פירי על הירח (אנ').
צבא ארצות הברית קרא למחנה צבאי בווירג'יניה על שמו של פירי "מחנה פירי" (אנ').
חלק מאוטוסטרדה 22 (אנ') במהלכה בפנסילבניה נקרא על שם פירי.
ב-1922, שנתיים לאחר פטירתו, חנכה בתו מארי אנדרטה לזכרו בבית הקברות הלאומי ארלינגטון. בטקס השתתף נשיא ארצות הברית וורן הרדינג.
ב-1932 הציבה בתו של פירי, מארי, מונומנט לזכרו של פירי בקייפ יורק (אנ') (משמאל)
גלריה

פירי (משמאל) וברטלט (קפטן האונייה רוזוולט)
רוברט פירי (1914)
רוברט פירי (1900)
רוברט פירי עם אשתו גוזפין ושני הילדים (1909)
רוברט פירי (1915)
רוברט פירי (מימין) עם חוקרי הקטבים רואלד אמונדסן (משמאל) וארנסט שקלטון (במרכז) (1913)
לקריאה נוספת

Berton, Pierre (2001). The Arctic Grail. Anchor Books. ISBN 9780385658454.
Brendle, Anna (9 בינואר 2003). "Profile: African-American North Pole Explorer Matthew Henson". National Geographic. {{cite news}}:  (עזרה)
Bryce, Robert M. (1997). Cook & Peary: the polar controversy, resolved. Stackpole Books. ISBN 9780689120343.
Coe, Brian (2003). Kodak Cameras: The First Hundred Years. Hove Foto Books. ISBN 9781874707370.
Davies, Thomas D. (2009). Robert E. Peary at the North Pole. Starpath Publications. ISBN 9780914025207.
Dolan, Sean (1992). Matthew Henson (Junior World Biographies). Chelsea Juniors.
Fleming, Fergus (2001). Ninety degrees north: the quest for the North Pole. Granta Books. ISBN 9781862074491.
Henderson, Bruce (2005). True North: Peary, Cook, and the Race to the Pole. W. W. Norton and Company. ISBN 9780393327380.
Herbert, Wally (1989). The noose of laurels: Robert E. Peary and the race to the North Pole. Atheneum Books. ISBN 9780689120343.
Johnson, Delores (1949). Onward: A Photobiography of African-American Polar Explorer Matthew Henson. National Geographic.
Mills, William James (2003). Exploring Polar Frontiers: A Historical Encyclopedia. ABC-CLIO. ISBN 9781576074220.
Nuttall, Mark (2012). Encyclopedia of the Arctic. Routledge. ISBN 9781579584368.
Rawlins, Dennis (1973). Peary at the North Pole: fact or fiction?. Washington: Robert B. Luce. ISBN 9780883310427.
Robinson, Michael F. (2006). The Coldest Crucible: Arctic Exploration and American Culture. University of Chicago Press. ISBN 9780226721842.
Schweikart, Larry (במאי 1986). Polar Revisionism and the Peary Claim: The Diary of Robert E. Peary. {{cite book}}:  (עזרה)
Peary, Josephine Diebitsch (1894). My Arctic Journal: A Year among Ice-fields and Eskimos. Longmans Green. p. 24.
Harold Horwood, Bartlett: The Great Explorer, 2010, הוצאת Doubleday Canada
James Burd Brewster, A Negro Explorer at the North Pole, J2B Publishing LLC, 2010
Josepha Sherman, Exploring the North Pole : the story of Robert Edwin Peary and Matthew Henson, Mitchell Lane Publishers, 2006
William Herbert Hobbs, Memoir of Robert Edwin Peary, Taylor & Francis, Ltd., 1921
הקרן החדשה לישראל

| --- | --- |

סמליל הקרן החדשה לישראל
 פעילות:  תמיכה של ארגונים העוסקים בזכויות חברתיות, זכויות פוליטיות, הפרדת הדת מהמדינה ועוד
 מדינה:  ארצות הברית וישראל
 מטה הארגון:  ניו יורק, ארצות הברית 40°45′04″N 73°58′54″W﻿ / ﻿40.7511303°N 73.981715°W﻿ / 40.7511303; -73.981715
 סניפים:  קנדה, הממלכה המאוחדת, שווייץ, אוסטרליה
 מקום פעילות:  ישראל
 נשיא:  רחל ליאל
 יושב ראש:  רחל ליאל, טליה ששון 
 מנכ"ל:  דניאל סוקאץ' (עולמי) מיקי גיצין (ישראל)
 תקופת הפעילות:  1979–הווה (כ־46 שנים)
 www.nif.org
 
רחל ליאל, נשיאת הקרן החדשה (2023-הווה)
הקרן החדשה לישראל (באנגלית: New Israel Fund ובראשי תיבות: NIF) היא מלכ"ר אמריקאי ששם למטרה את קידום השוויון והדמוקרטיה בישראל. הקרן מעניקה תמיכה ומימון לארגונים שאת פעילותם היא רואה כמקדמי זכויות אדם, דו-קיום בין יהודים לערבים, זכויות מיעוטים בישראל, קהילת הלהט"ב, פמיניזם ונושאים סביבתיים. החברה רשומה כמלכ"ר בארצות הברית, בקנדה ובבריטניה ויש לה סניפים גם באוסטרליה ובמדינות באירופה. הייתה רשומה בישראל כעמותת "ניו ישראל פאנד" עד שבשנת 1995 ביקשה למחוק את רישומה בישראל. בינואר 2006 זכתה הקרן החדשה והזרוע הביצועית שלה להכרה מהאו"ם כארגון שפועל ברוח מגילת האו"ם ומקדם את ערכיה.
זוהי הקרן הגדולה ביותר התומכת בארגוני זכויות אדם בישראל. הוצאות הקרן בין השנים 2014 ו-2019 היו כ-30 מיליון דולר לשנה. לצד חלוקת המענקים הכספיים מפעילה הקרן את "שתיל", המספק שירותי תמיכה וייעוץ לעמותות וארגונים - בפרט לאלה הממומנים על ידי הקרן החדשה לישראל.
מאז 2023, נשיאת הקרן החדשה לישראל היא רחל ליאל. מנכ"ל הקרן החדשה הוא דניאל סוקאץ', ומנכ"ל הסניף בישראל הוא מיקי גיצין.
פעילות הקרן

עיקר פעולתה של הקרן החדשה לישראל היא חלוקת מענקים לארגונים, כאשר התוכנית המרכזית שלה היא ,"הגנה על המרחב הדמוקרטי". על פי דוח הקרן מ-2010, מאז היווסדה ב-1979 היא העניקה יותר מ-250 מיליון דולר לכ-850 ארגונים. 30% מהכספים שחילקה הקרן בשנת 2007 הופנו לארגונים הפועלים בקרב ערביי ישראל. מלבד הסניף הראשי בירושלים, מפעילה הקרן סניפי משנה, באמצעות שתיל, בבאר שבע, בחיפה, בלוד ובבאקה אל-גרביה. נכון ל-2010 מועסקים במסגרת הקרן החדשה לישראל ושתיל 130 עובדים.
מלבד תמיכה בארגונים, הקרן תומכת גם בקואליציות של ארגונים, למשל הפורום לדיור ציבורי, ובמאבקים ציבוריים ספציפיים. כך למשל תרמה הקרן ביולי 2011 כ-35,000 ש"ח למאהלים עבור מחאת האוהלים ובינואר 2014 תרמה 3,000 דולר למימון הפגנה-מחאת של מסתננים מאפריקה בכיכר רבין שבתל אביב-יפו. הקרן החדשה לישראל אף סייעה להקמת מרכזי הסיוע הראשונים לנפגעי ונפגעות תקיפה מינית.[דרוש מקור]