stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Stormfront (אתר אינטרנט)
היסטוריה > מחלוקות

בשנת 2002, גוגל נענתה לחקיקה הצרפתית והגרמנית האוסרת על קישורים לאתרים המאחסנים חומרים המעידים על עליונות, הכחשת שואה או שכתוב היסטורי על ידי הסרת אתר Stormfront מהאינדקסים הצרפתיים והגרמניים שלהם.
Stormfront חזר לחדשות במאי 2003, כאשר מארח ערוץ פוקס ניוז, ביל אוריילי, פרסם סקר על נשף אשר נערך בגאורגיה ושאל את צופיו אם ישלחו את ילדיהם לאחד. למחרת בלילה הודיע אוריילי כי אינו יכול לדווח על תוצאות הסקר מכיוון שנראה ש-Stormfront דחקו בחבריהם להצביע בסקר ובכך הטהו את המספרים.
דאג הנקס, מועמד למועצת העיר שרלוט, צפון קרוליינה, נסג ממועמדותו באוגוסט 2005 לאחר שנחשף כי פרסם ב-Stormfront. הנקס פרסם יותר מ-4,000 תגובות במשך שלוש שנים, כולל אחת בהן תיאר אנשים שחורים כ"חיות כלות". הנקס טען כי הפרסומים שלו נועדו לרכוש את אמונם של משתמשי Stormfront כדי לסייע לו בכתיבת רומן: "עשיתי מה שחשבתי שאני צריך לעשות כדי לבסס את עצמי כלאומן לבן אמין".
בשנת 2012 חסמה המשטרה האיטלקית את האתר ועצרה ארבעה בני אדם בגין הסתה לשנאה על רקע גזעי. הצעד ננקט לאחר פרסום רשימה שחורה של "יהודים בולטים ואנשים התומכים ביהודים ומהגרים" במדור האיטלקי באתר. הרשימה כללה יעדים אפשריים להתקפות אלימות, כולל מחנות צוענים. בשנה שלאחר מכן, בנובמבר 2013, פשטה המשטרה האיטלקית על 35 בתים בעלי כרזות Stormfront. לאדם אחד שנעצר במנטואה היו שני כלי נשק טעונים, מעטפת רימון יד ודגל שברשותו צלב קרס.
על פי מחקר שנערך במשך שנתיים על ידי דו"ח המודיעין של מרכז העוני הדרומי (SPLC) בשנת 2014, משתמשי Stormfront רשומים אחראים באופן לא פרופורציונלי לכמה מפשעי השנאה וההרג ההמוניים ביותר מאז שהוקם האתר בשנת 1995. בין 1995 ל-2014 נרצחו כמעט 100 בני אדם על ידי חברי Stormfront. מתוכם 77 נרצחו על ידי משתמש אחד של Stormfront, אנדרס בהרינג ברייוויק, מחבל נורווגי שביצע את מתקפת הטרור בנורווגיה (2011).
ראו גם

פשיזם
נאו-נאציזם
פורום (אינטרנט)
הקרב על נאנסי

ערך זה עוסק בקרב במלחמות הבורגונדיות. אם התכוונתם לקרב במלחמת העולם השנייה, ראו .
הקרב על נאנסי התרחש ב-5 בינואר 1477 והיה לקרב האחרון במסגרת המלחמות הבורגונדיות. הוא התרחש ליד בירת דוכסות לורן, העיר נאנסי, בין צבאות הקונפדרציה השווייצרית הישנה ודוכסות לורן בתמיכת צרפת לבין דוכסות בורגונדיה, בפיקוד שארל הראשון, דוכס בורגונדיה, שניסה לכבוש את לורן במטרה לאחד אותם עם שטחיו בארצות השפלה ובלוקסמבורג וליצור ממלכה עצמאית בשטחים אלו. בסוף הקרב ניצחו השווייצרים, שארל הראשון נהרג ולמעשה חוסלה דוכסות בורגונדיה העצמאית.
מהלך הקרב

ב-22 באוקטובר 1476 הטיל שארל הראשון מצור על בירת לורן, שהייתה מ-6 באוקטובר תחת שלטונו של רנה השני, דוכס לורן. העיר הייתה כבר מוכנה להיכנע כשהגיעו הצבאות השווייצרים והלורנים תחת פיקודו של הדוכס רנה. הכוחות השווייצרים היו כפולים במספרם מהבורגונדים אם כי לבורגונדים היו ארטילריה וכלי נשק משוכללים יותר.
שארל הראשון תפס עמדה נוחה להגנה שהייתה מוגנת על ידי נחל ושיחים, והניח שיש בכוחה של הארטילריה שלו לעצור את המתקפה, ואז להבריח את אויביו בעזרת חיל הפרשים שלו, אך השווייצרים נעזרו בשלג שהחל לרדת והסתיר את תנועתם, הטעו את הבורגונדים ושלחו את רוב כוחותיהם לאגפם.
קו התקיפה של הבורגונדים נהרס. באמצע בלמו האבירים הבורגונדים את הכוחות הלורנים אך הכוחות השווייצרים עצרו את תנועתם והחצים שהומטרו על הבורגונדים הרסו כמעט לגמרי את צבאם. כמעט כל הצבא הבורגונדי נשבה או נהרג. שארל הראשון נהרג ובקושי ניתן היה לזהות את גופתו.
השפעות הקרב

לקרב על נאנסי הייתה השפעה פוליטית רחבה, היא סיימה את הסכסוך בין המלכים הצרפתים לדוכסים הבורגונדים והעניקה למלך צרפת שליטה בכל צרפת. שטחי בורגונדי חולקו בין צרפת לבית הבסבורג כשהשטחים בצפון צרפת צורפו לצרפת וארצות השפלה והשטחים במערב גרמניה צורפו לבית הבסבורג.
וינטון מרסליס

| --- | --- |

 לידה:  18 באוקטובר 1961 (בן 63) ניו אורלינס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Wynton Learson Marsalis 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1980 
 מקום לימודים:  בית הספר ג'וליארד, Benjamin Franklin High School, New Orleans Center for Creative Arts 
 סוגה:  ג'אז, מוזיקה קלאסית, דיקסילנד, בלוז, נאו-בופ ג'אז 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  חצוצרה 
 חברת תקליטים:  בלו נוט, סוני קלאסיקל, קולומביה רקורדס, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מיאמי (13 במאי 1994)  Ken Burns American Heritage Prize (2020)  Global Citizen Awards (2016)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת הרווארד (2009)  המדליה הלאומית למדעי הרוח (2015)  פרס פוליצר למוזיקה (1997)  עיטור הידידות (רוסיה) (2017)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  פרס הג'אז של ה-BBC  אמני הג'אז של NEA  פרס ג'יימס פארקס מורטון לבין-דתיות  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 wyntonmarsalis.org
 פרופיל ב-IMDb
 
וינטון לרסון מרסָליס (באנגלית: Wynton Learson Marsalis; נולד ב-18 באוקטובר 1961) הוא חצוצרן, מלחין ג'אז ומוזיקה קלאסית, היסטוריון וסופר אודות ההיסטוריה של הג'אז אמריקאי. מוערך כאישיות המוזיקלית החשובה ביותר בג'אז משנות השמונים ועד ימינו. ראש תנועת החזרה של נגנים צעירים לג'אז המסורתי ולבי בופ, לאחר מהפכות הפיוז'ן והג'אז החופשי. פעיל בחינוך ותיעוד ההיסטוריה של הג'אז ומכהן כמנהל האמנותי של מרכז לינקולן לג'אז ותזמורת הג'אז של מרכז לינקולן. נכון ל-2009 הקליט 16 תקליטי מוזיקה קלאסית ולמעלה מ-30 תקליטי ג'אז וזכה בפרסי גראמי בשתי הסוגות. ב-1997 היה מוזיקאי הג'אז הראשון שזכה בפרס פוליצר על הלחנה (עבור האורטוריה "דם על השדות").
שנים ראשונות

מרסליס נולד בניו אורלינס למשפחת מוזיקאים. אביו, אליס מרסליס ג'וניור, היה פסנתרן ומורה לפסנתר. אחיו הבוגר, ברנפורד הוא נגן סקסופון מוערך, אחיו דלפיו הוא נגן טרומבון וצעיר אחיו, ג'ייסון הוא מתופף. הוא עצמו נקרא על שם הפסנתרן וינטון קלי.
כבר בגיל שמונה ניגן מרסליס הצעיר מוזיקת ג'אז מסורתית של ניו אורלינס בכנסייה הבפטיסטית בעירו. בגיל 14 הוזמן לנגן עם התזמורת הפילהרמונית של ניו אורלינס. במהלך לימודיו היה חבר בתזמורות והרכבים נוספים.
ב-1978 עבר מרסליס לניו יורק ללימודים בבית הספר ג'וליארד. שנתיים מאוחר יותר הצטרף לארט בלייקי ללהקת שליחי הג'אז. נדמה כאילו הגעתו של מרסליס בראשית שנות השמונים נתנה להרכב כוחות חדשים וההצלחה של ההרכב, הן כלכלית והן מבחינת המבקרים, השתפרה מהותית. באותה תקופה הושפע מרסליס מחצוצרן גדול קודם של ההרכב, פרדי האבארד.
בעוד נגנים צעירים בני גילו ניסו לפנות לאפיקים כגון פיוז'ן, היפ הופ, פאנק (Funk) ולשילובים שונים עם מוזיקת רוק, מוזיקת עולם וכדומה, בעיקר תחת השפעת הדוגמה של מיילס דייוויס, פנה מרסליס לג'אז מסורתי. בהמשך שנות השמונים הופיע עם רביעיית הרבי הנקוק, שרה ווהן, דיזי גילספי, קלארק טרי, סאני רולינס ואחרים.
הפריצה הגדולה

ב-1982 יצר מרסליס את הרביעייה הראשונה שלו עם אחיו ברנפורד. ב-1984 הקליט לראשונה אלבום יצירות מוזיקה קלאסית עם התזמורת הקאמרית האנגלית (משל מלחינים אנגלים מתקופה הבארוק) עליו זכה בפרס גראמי להופעה סולנית עם תזמורת לאותה שנה והוכתר כאחד מהחצוצרנים הקלאסיים הגדולים של כל הזמנים. מאז 1985 הוציא שלושה אלבומים: Black Codes From the Underground, J Mood ו-Marsalis Standard Time - Volume I שזכו בפרסי גראמי (אחד עבור כל תקליט) בנוסף זכה בסקרי הקוראים והמבקרים של דאון ביט בתוארי החצוצרן הטוב ביותר בג'אז והמוזיקאי הצעיר הבולט ביותר בתחום.
לקראת סוף שנות השמונים החלה קבוצה בראשותו יחד עם בוגרים של מכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון (שנקרו "האריות הצעירים") להחזיר את הג'אז לפסיו המסורתיים. מיילס דייוויס כינה את התנועה "ריאקציונרית" ולא הבין מדוע נגנים צעירים מסתכלים אחורה במקום קדימה. מצידם, הם "הצילו את הג'אז" מהתפתחויות מזיקות.
יצירה מוזיקלית

לפי המבקר סקוט יאנאו, לאחר שנים בהן חקר מרסליס את צלילם של חצוצרנים מלואי ארמסטרונג ועד מיילס דייוויס, מצא מרסליס לבסוף בסביבות 1990 (בהקלטת הפסקול "Tune in Tomorrow") את הצליל שלו.
מרסליס מרבה להקליט ולהופיע במסגרת הרכבים שונים שיצר במשך השנים. הקבוצה הבסיסית עמה הקליט רבות הייתה עם הפסנתרן מרקוס רוברטס (שהוחלף באמצע שנות התשעים על ידי אריך ריד), הבסיסט רוברט הורסט והמתופף ג'ף ("טיין") ואטס. אל קבוצה זו הצטרפו בהקלטות שונות נגן הטרומבון ויקליף גורדון, נגן סקסופון האלט וס אנדרסון וטוד ויליאמס בסקסופון טנור. בסדרת הקלטות ה-"Standard Time" הקליט מרסליס (נכון ל-2010) שישה תקליטים ובהם פרשנות לסטנדרטי ג'אז. התקליטים הראשון (מ-1986), השני והשלישי שיצאו ב-1990, הוקדשו לספר השירים האמריקאי הגדול, הרביעי הוקדש ליצירות מאת ת'לוניוס מונק, בחמישי חזר מרסליס ליצירות מתוך ספר השירים האמריקאי הגדול וקלאסיקות פופ אמריקאיות. התקליט השישי בסדרה הוקדש ליצירותיו של ג'לי רול מורטון. תקליטים אלה, שזכו להצלחה כלכלית ולהשמעות רבות הפכו את מרסליס לפרשן מרכזי של סטנדרטים אלו.
בעקבות חקירת ההלחנה של דיוק אלינגטון החל מרסליס ליצור גם יצירות בקנה מידה נרחב, כאשר החשובה בהן היא האורטוריה "דם בשדות" עליה זכה בפרס פוליצר ב-1997. האורטוריה מספרת את סיפורם של שני אפריקאים הנחטפים לעבדות בארצות הברית ומשופעת בהשפעות גוספל, בלוז ומוזיקת נשמה. העיבוד לשלושה זמרים ו-15 מוזיקאים, שלכולם קטעי סולו משמעותיים, נערך על ידי מרסליס וזכה לציון מיוחד לשבח.
יצירתו השאפתנית בת 106 הדקות ו-12 הפרקים, "All rise" מ-2001 שילבה השפעות מדיוק אלינגטון, צ'ארלס מינגוס, איגור סטרווינסקי, גוספל, מוזיקה קובנית ומוזיקה מתקופת הברוק. הופעת הבכורה נערכה בהוליווד בול ב-13 בספטמבר 2001, יומיים לאחר פיגועי 11 בספטמבר בביצוע התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס. למרות היקפה העצום ומקורותיה האקלקטיים היא התקבלה באהדת הביקורת.
ב-2011 הופיע בסדרת הופעות בשם "Play the Blues" בה שיתף פעולה בסופרגרופ עם אריק קלפטון בשילוב של בלוז וג'אז. ההופעה שהתקיימה ב-9 באפריל במרכז לינקולן יצאה לאור על גבי תקליטור.
פעילות ציבורית

מרסליס עוסק רבות בחינוך והוראה וטיפח מוזיקאים צעירים כגון החצוצרן רוי הרגרוב ונגן הקונטרבס כריסטיאן מקברייד. בשנת 2001 שימש כיועץ לקן ברנס בסדרת הטלוויזיה של PBS "ג'אז", בה שימש גם כמרואיין ראשי. התגובות על הובלתו של מרסליס נעו בין דעות חיוביות על המחקר וההצגה של מקורות הג'אז בקהילת האפרו-אמריקאי התוססת של ניו אורלינס ובחשיפת חלקם של חלוצים כמו באדי בולדן, ג'ו "קינג" אוליבר, ג'לי רול מורטון ובפרט לואי ארמסטרונג ודיוק אלינגטון לצד ביקורת על התעלמותו מכל מה שנעשה בג'אז מאז שנות ה-70 של המאה ה-20 לאמור בעיקר הפיוז'ן, הג'אז החופשי והאוונגארד האירופאי ותוך השמטת חשיבותם של יוצרים לבני-עור (כביל אוונס או בני גודמן) לג'אז.
לאחר אסון הוריקן קתרינה שהכה בעיר מולדתו ניו אורלינס, הרבה מרסליס להופיע על גבי במות שונות ודרש סיוע לנפגעים. ב-17 בספטמבר 2005 העלה במרכז לינקולן מופע צדקה בשם "Higher Ground", שכל הכנסותיו קודש לשיקום ניו אורלינס וסיוע לנזקקים שנותרו חסרי-רכוש בעיר, במופע השתתפו בין היתר דיאנה קראל, קסנדרה וילסון, נורה ג'ונס, הרבי הנקוק, ג'ו לובנו, ג'יימס טיילור, אלביס קוסטלו, פול סיימון ואחרים.
ביקורת

סגנונו הנחוש, הרהוט והדעתני (המוגדר לעיתים גם כגאוותני ושחצני) של מרסליס ודעותיו המוצקות לגבי הכיוון בו צריכים להתקדם הג'אז, הוראת הג'אז וההיסטוריוגרפיה של הסגנון משכו אליו את אש המבקרים וחבריו המוזיקאים כאחת. מיילס דייוויס טען שמרסליס אינו מסוגל לנגן מוזיקה מתקדמת ולכן הוא תוקף אותה. גם הפסנתרן קית' ג'ארט תקף את מרסליס על כך שהוא "מוזיקאי שטחי".
הערכה ופרסים

בשנת 2005 זכה מרסליס במדליה הלאומית לאמנויות מטעם הקונגרס של ארצות הברית ובפרסים מקבילים בצרפת ובהולנד. הוא נבחר כחבר לשם כבוד של האקדמיה המלכותית למוזיקה בבריטניה וקיבל תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות רבות.
לקריאה נוספת

Wynton Marsalis, Geoffrey Ward, Moving to Higher Ground: How Jazz Can Change Your Life, Random House, 2009 ISBN 9780812969085
Cicily Janus, The New Face of Jazz: An Intimate Look at Today's Living Legends and the Artists of Tomorrow, Billboard Books, 2010 ISBN 9780823000654
Wynton Marsalis, Selwyn Seyfu Hinds, To a Young Jazz Musician: Letters from the Road, Random House Trade, 2005 ISBN 9780812974201
Wynton Marsalis, Marsalis on Music, W. W. Norton & Company, 1995 ISBN 9780393038811
Wynton Marsalis, Jazz in the Bittersweet Blues, Da Capo Press, 2002 ISBN 978-0306811272
Wynton Marsalis, Sweet Swing Blues on the Road, Thunder's Mouth Press, 1998 ISBN 9781560251552
הערות שוליים

↑  גיל ג'יבלי, ‏ג'אז, באתר גלובס, 8 בפברואר 2001
↑  ביקורת באתר Allmusic
↑  ביקורת באתר Allmusic
↑  ראו למשל את ביקורתו של דייוויד אדלר על "ג'אז"
↑  תיעוד נאום באוניברסיטת טולנה מ-16 בינואר 2006
↑  מודעה על המופע
↑  קטעים ממאמר של ג'ארט הניו יורק טיימס 9 בפברואר 1997
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303584605171  PLWABN: 9810694081505606  BIBSYS: 90851674  BNE: XX1414154  BnF: cb13897120d (data)  CANTIC: a11075818  CiNii: DA08028987  GND: 119425815  ICCU: PUVV175259  ISNI: 0000 0000 8096 9276  LCCN: n83131637  MusicBrainz: 0d74dcc7-5684-4695-830f-a9846aad8ba9  NDL: 001211871  NKC: ola2002157466  NLA: 35700451  NLK: KAC201813429  NTA: 070241678  RERO: 02-A003564421  SELIBR: 318376  SNAC: w60k2fwg  SUDOC: 050237462  VIAF: 17408121   WorldCat (עם VIAF): 17408121 
עם נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש בעת קבלת המדליה הלאומית לאמנות
משה אירנשטיין

משה אליהו אירנשטיין (ג' בכסלו תרפ"ו, 20 בנובמבר 1925 – ה' באלול תשע"ד, 31 באוגוסט 2014) היה איש ציבור חרדי, חסיד גור. הוא היה ראש עיריית בני ברק באופן לא רצוף: בין השנים ה'תשמ"ג - ה'תש"ן 1983–1990, ה'תשנ"ג-ה'תשנ"ה 1993-1995. סגן יו"ר מרכז אגודת ישראל.
ביוגרפיה

נולד בפולין לחנוך וחנה אירנשטיין. בשנת 1935 עלה עם משפחתו לישראל. נשוי ליפה, בתו של זלמן בן יעקב (ינקלביץ'), שכיהן כחבר הכנסת מטעם אגודת ישראל.
אירנשטיין היה פעיל בהנהגת חסידי גור בסניף של אגודת ישראל בבני ברק מראשית שנות ה-60. בשנות ה-70 היה סגן יו"ר מרכז אגודת ישראל ויו"ר הוועדה למען השבת בבני ברק. בשנת 1978 נבחר למועצת עיריית בני ברק כנציג שני של חסידות גור ברשימה החרדית המאוחדת, אחרי יצחק מאיר. לקראת הבחירות בשנת 1983 הוא הועמד בראש הרשימה החרדית האשכנזית 'למען בני ברק התורתית' והיה מועמדה לראשות העיר. בבחירות קיבל אירנשטיין 55% מהקולות והרשימה שלו זכתה ב-9 מתוך 21 מקומות במועצה. בקדנציה הראשונה גיבש אירנשטיין קואליציה מקיר לקיר. בשנים 1991-1993 העביר את כיסא ראש העיר לנציג של דגל התורה, ירחמיאל בויאר, בהתאם להסכם רוטציה.
תפקידו הסתיים בשנת 1995, עם החלטת שר הפנים דאז דוד ליבאי על הדחתו והקמת ועדה קרואה לניהול העיר זאת בעקבות השחיתות הרבה שפשתה בעיר.
נודע במרצו הרב ויזמותיו המקוריות. בין מפעליו: מגדל המים החדש של בני ברק, החוף הנפרד המשותף של הרצליה ובני ברק, הקמת בניין העירייה החדש, ברית ערים תאומות עם עיריית ברוקלין שהניבה את הקמת פארק ברוקלין שבפאתי שכונת רמת אלחנן, הפשרת בנייה על גגות גני ילדים לשם הקמת בתי כנסת מגזריים (בעיקר של חסידות גור אליה השתייך), וכן הפשרת הפרדסים הגדולים טריווקס וברמן לבנייה עירונית תוך הפקעת שטחים נרחבים למען הציבור ופיתוחם. כמו כן היה היוזם לפיתוח BBC - בני ברק ביזנס סנטר - מרכז העסקים הראשי של בני ברק הממוקם בשכונת פרדס כץ בצפון העיר.
בשנת 1986, במהלך הלווית הרב יעקב לנדא, הכריז אירנשטיין כי בהתאם לבקשתו בנו הרב משה יהודא ליב לנדא ימלא את מקומו ברבנות העיר. ההכרזה עוררה סערה בעיר, בשל התנגדות הרב שך למינוי.
במערכת הבחירות לכנסת החמש עשרה הוצב במקום ה-111 הסמלי ברשימת יהדות התורה. בבחירות לכנסת השש עשרה והשבע עשרה הוצב במקום ה-120 והאחרון ברשימה ובבחירות לכנסת השמונה עשרה הוצב במקום ה-119 ברשימה.
הערות שוליים

↑  א. פדרמן, מדוע קיצצה מפא"י את כנפיו של מר כהנא, חרות, 5 בספטמבר 1962
↑  ברק דחה פניית ראש עיריית בני ברק לעיכוב הליכים נגדו, דבר, 13 במרץ 1978
↑  ילקוט הפרסומים, 1 בדצמבר 1978, עמוד 303
↑  ילקוט הפרסומים, 29 בנובמבר 1983, עמוד 586
↑  ברוך נאה, וולוו מקיר אל קיר, מעריב, 18 בדצמבר 1986
↑  הרצליה, מעריב, 3 ביולי 1984
| דגל ישראל ראשי מועצת ועיריית בני ברק |
| --- | --- | --- |
| ראשי ועד המושבה | יצחק גרשטנקורן 1924–1934 • רב העיר הרב נחמן שמואל יעקב מיודסר 1937–1934 |  |
| ראשי מועצה מקומית | יעקב פרבשטין 1939–1937 • יצחק גרשטנקורן 1949–1954 |  |
| ראשי עירייה | יצחק גרשטנקורן 1949–1954 • משה בגנו 1954 • ראובן אהרונוביץ' 1957–1954 • משה בגנו 1957–1959 • ראובן אהרונוביץ' 1959–1966 • שמואל וינברג 1966–1968 • שמעון סירוקה 1968–1969 • ישראל גוטליב 1969–1974 • יצחק מאיר 1974–1976 • ישראל גוטליב 1976–1978 • שמואל וינברג 1978–1983 • משה אירנשטיין 1983–1991 • ירחמיאל בויאר 1991–1993 • משה אירנשטיין 1993–1995 • עמוס מר-חיים (יו"ר ועדה קרואה) 1995–1998 • מרדכי קרליץ 1998–2003 • ישכר פרנקנטהל 2003–2008 • יעקב אשר 2008–2013 • אברהם רובינשטיין (מ"מ) 2013 • חנוך זייברט 2013–2018 • אברהם רובינשטיין 2018–2024 • חנוך זייברט 2024–מכהן |  |
גנבת דיוקן הדוכס מוולינגטון

| --- | --- |

 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
דיוקן הדוכס מוולינגטון, מאת גויה (1812–1814), שבנטון נחשד בגנבתו
גנבת דיוקן הדוכס מוולינגטון אירעה  ב-21 באוגוסט 1961. הציור, של האמן פרנסיסקו גויה, הוצג בגלריה הלאומית בלונדון. ב-1961 הוא נלקח ממנה בהסבר שלא פוענח עד 1965, עת הודה קמפטון קאנון בונטון (Kempton Cannon Bunton; ‏14 ביוני 1904 – 1976), שהיה פנסיונר נכה, בהוצאתו מן הגלריה. תיק בארכיון הלאומי שפורסם ב-2012 חשף כי בנו של בונטון, ג'ון, הודה לבסוף בגנבה ב-1969.
גנבת הציור הייתה נושאו של הסרט העלילתי "הדוכס" משנת 2020 בכיכובו של ג'ים ברודבנט.
חייו ופרשת הגנבה

בונטון היה נהג אוטובוס בדימוס, נכה, שב-1961 הרוויח 8 ליש"ט לשבוע (שווה ערך ל-182 ליש"ט ב-2020). באותה שנה, צ'ארלס בייר רייטסמן, אספן אמנות אמריקאי עשיר, שהרוויח את כספו בעסקי הנפט, רכש את ציורו של גויה "דיוקן הדוכס מוולינגטון" תמורת סכום של 140,000 ליש"ט (390,000 דולר) (שווה ערך ל-3,186,021 ליש"ט ב-2020) במכירה פומבית של סותבי'ס.
הציבור בבריטניה דרש למנוע מהציור לצאת את שטחי הממלכה, והממשלה הציעה לפדות אותו בסכום ששולם עליו. 100,000 ליש"ט תרם סר יצחק וולפסון ו-40,000 ליש"ט נוספים הושלמו מאוצר המדינה. הרכישה עוררה את זעמו של בנטון, שהתנגד לדמי אגרת הטלוויזיה, בהתחשב בכך שהטלוויזיה צריכה להיות זמינה לכל מי שצריך. הוא פעל למען רישיונות טלוויזיה בחינם לגמלאים, ונכלא כמה פעמים בגלל סירובו לשלם את האגרה.
בנטון למד משיחות עם שומרים בגלריה הלאומית שמערכת האבטחה האלקטרונית המשוכללת של חיישני אינפרא אדום ואזעקות הושבתה בשעות הבוקר המוקדמות כדי לאפשר ניקוי. ב-21 באוגוסט 1961 הציור נגנב. בסוכנות הידיעות "רויטרס" התקבל מכתב אנונימי המבקש תרומה של 140,000 ליש"ט לצדקה, כדי לשלם עבור אגרות טלוויזיה לאנשים עניים יותר, וחנינה לגנב, תמורת החזרת הציור. הבקשה נדחתה. המשטרה הניחה תחילה כי לגנבה אחראי גנב אמנות מומחה.
במאי 1965, ארבע שנים לאחר הגנבה, הפקיד בנטון את הציור במשרד שמירת חפצים בתחנת הרכבת ברמינגהם ניו סטריט, ושלח את שובר ההפקדה עם הסבר לעיתון לונדוני. שישה שבועות לאחר מכן, הוא גם הסגיר עצמו למשטרה, אשר תחילה לא ראתה בו כחשוד, כי לא היה סביר בעיניה שגמלאי נכה במשקל 110 ק"ג יכול היה לבצע את הגנבה.
בנטון טען כי בבוקר המוקדם של 21 באוגוסט 1961, הוא פירק חלון בשירותים ונכנס לגלריה. לאחר מכן הוא הוריד את הציור הממוסגר מהתצוגה ונמלט דרך החלון. במהלך המשפט שלאחר מכן, חבר המושבעים הרשיע את בנטון רק בגנבת המסגרת, שלא הוחזרה. צוות ההגנה של בנטון, בראשותו של ג'רמי האצ'ינסון, טען בהצלחה שבנטון מעולם לא רצה לשמור את הציור, מה שאומר שלא ניתן להרשיע אותו בגנבתו. בנטון נידון לשלושה חודשי מאסר. בתגובה ישירה למקרה, נחקק סעיף 11 לחוק הגנבות 1968, שקובע שכל הסרה ללא סמכות של חפץ שהוצג או נשמר לתצוגה לציבור בבניין שאליו יש גישה לציבור, היא גנבה. ב-1996, מסמכים שפרסמה הגלריה הלאומית רמזו שייתכן שאדם אחר ביצע את הגנבה ולאחר מכן העביר את הציור לבנטון. בנו של בונטון ג'ון הוזכר כחשוד.
בשנת 2012, בעקבות בקשת חופש המידע מאת ריצ'רד וויס, ובסיועה של חברת הפרלמנט שרה ת'תר, פרסם הארכיון הלאומי תיק חסוי ממנהל התביעה הציבורית בו נחשף כי בנו של בנטון, ג'ון, הודה בגנבה בעקבות מעצרו בשנת 1969 בגין עבירה קלה שאינה קשורה לציור הגנוב. ג'ון בנטון אמר שאביו התכוון להשתמש בציור כחלק ממסע הפרסום שלו ושבסופו של דבר הוא היה מוחזר לגלריה הלאומית. הוא אמר שגם הוא וגם אחיו, קנת, נצטוו על ידי אביהם לא להתייצב למרות המשפט. סר נורמן סקלהורן, מנהל התביעות הציבוריות, אמר למשטרה שכמעט בוודאות ההודאה של ג'ון בנטון באשמה אינה מספיקה כדי להעמידו לדין. סקלהורן גם יעץ כי יהיה קשה להעמיד לדין את בנטון בגין עדות שקר, מכיוון שהתביעה תצטרך להסתמך על עדויותיו של הבן, שהיה עד בלתי אמין בעליל. לא ננקטו צעדים נוספים. בנטון האב מת בניוקאסל על טיין בשנת 1976. מותו לא דווח ברובו ולא היו מודעות אבל בעיתונים הגדולים.
סיפור הגנבה והמשפט עובדו לסרט "הדוכס" משנת 2020, בכיכובם של ג'ים ברודבנט והלן מירן, שהוקרן בבכורה בבתי הקולנוע בבריטניה ב-25 בפברואר 2022; במקביל ליציאת הסרט לאקרנים, כריסטופר בנטון חשף פרטים לא ידועים בעבר על גנבת סבו, כולל הצד של המשפחה בסיפור.
לקריאה נוספת

Heists Swindles, Stickups, and Robberies that Shocked the World, By Sean P. Steele · 1995
הערות שוליים

↑  Greatest heists in art history, BBC
↑  האתר הרשמי של הסרט
↑  https://measuringworth.com/datasets/ukearncpi/
↑  דוד בראון, הדוכס מוולינגטון הוחזר אל כנו, למרחב, 10 ביוני 1965
↑  תמונה של גויא למוזיאון בריטי – בעזרת וולפסון, הארץ, 4 באוגוסט 1961
↑  The Duke: film made of Kempton Bunton’s theft of Goya’s Duke of Wellington portrait, הטיימס
↑  וולפסון תרם 100,000 לי״ש – והתמונה נגנבה!, הארץ, 24 באוגוסט 1961
↑  גנב "הדוכס מוולינגטון" רצה לעזור לפנסיונרים, מעריב, 18 באוגוסט 1965
↑  הציור של גויא נמצא בידינו, הארץ, 1 בספטמבר 1961
↑  הדוכס בתחנת הרכבת, מעריב, 23 במאי 1965
↑  לגנוב ציור ממוזיאון - מותר, מסגרת-אסור, מעריב, 17 בנובמבר 1965
↑  The World's Greatest Art Heists, פורבס
↑  The Duke: Why my family stole a masterpiece portrait, BBC news
Flatpak

| --- | --- |


 מחזור חיים:  אוגוסט 2007 – הווה (כ־17 שנים) 
 גרסה אחרונה:  1.14.10 (14 באוגוסט 2024) 
 מערכת הפעלה:  גנו/לינוקס 
 נכתבה בשפות:  C 
 סוג רישיון:  LGPL-2.1+ 
 קוד מקור:  https://github.com/flatpak/flatpak 
 flatpak.org
 
Flatpak היא תוכנת שירות לפריסת תוכנה וניהול חבילות עבור לינוקס. Flatpak מספקת סביבת ארגז חול, בה ניתן להריץ יישומי תוכנה באופן שמבודד אותם משאר המערכת.
Flatpak פותחה כחלק ממיזם freedesktop.org (שנודע בעבר בשם XDG) ונקרא במקור xdg-app.
תכונות

יישומים שמשתמשים ב־Flatpak זקוקים להרשאות כדי לקבל גישה למשאבים כגון בלוטות', קול (עם PulseAudio), תקשורת נתונים וקבצים. הרשאות אלו מוגדרות על ידי מתחזק חבילת ה־Flatpak וניתנות להוספה או הסרה על ידי משתמשים במערכת שלהם.
תכונה מרכזית נוספת של חבילות Flatpak מאפשרת למפתחי יישומים לספק עדכונים ישירות למשתמשים מבלי לעבור דרך הפצות, וללא צורך לארוז ולבדוק את היישום בנפרד עבור כל הפצה.
"Flathub" הוא מאגר (או מקור מרוחק בטרמינולוגיה של Flatpak), והוא הפך דה פקטו לסטנדרט לקבלת יישומים שנארזו כחבילות Flatpak. חבילות מתווספות אליו הן על ידי מנהלי Flathub והן על ידי מפתחי התוכניות עצמם (אם כי המנהלים הצהירו על העדפתם ליישומים שנשלחו על ידי מפתחים). אף על פי ש־"Flathub" הוא המקור דה פקטו ליישומים שנארזו כחבילות Flatpak, ל־Flatpak אין תלות ב־Flathub כדי לפעול, אפשר לארח מאגר Flatpak שאינו תלוי ב־Flathub.
תמיכה

ניתן להתקין יישומים שונים שנארזו עבור Flatpak ברוב הפצות הלינוקס הפופולריות. אבל בעוד שאחדות כוללות תמיכה מלאה בטכנולוגיה זו ומשתמשיהן יכולים להתקין יישומים דרך מנהל התוכנה הרשמי של ההפצה (או משורת הפקודה), בהפצות אחרות הם יצטרכו להתקין תחילה ספריות עזר.
תמיכה > הפצות שכוללות תמיכה מובנית

להלן רשימה של ההפצות שבהן Flatpak מותקן כברירת מחדל:
CentOS
Clear Linux
Elementary OS
Endless OS
פדורה
לינוקס מינט
Pop! OS
PureOS
Zorin OS
תמיכה > הפצות שאינן כוללות תמיכה מובנית

להלן רשימה של ההפצות שבהן Flatpak אינו מותקן כברירת מחדל אך ניתן להתקנה:
AlmaLinux
Alpine Linux
Arch Linux
Bodhi Linux
Clear Linux
דביאן
דיפין
EndeavourOS
ג׳נטו לינוקס
KaOS
KDE neon
קובונטו
Mageia
מנג׳רו
MX Linux
NixOS
OpenMandriva
OpenSUSE
Pardus
PCLinuxOS
Peppermint OS
Raspberry Pi OS
Red Hat Enterprise Linux
רוקי לינוקס
Solus
SparkyLinux
אובונטו
Void Linux
Zenwalk
ניתן להשתמש ב־Flatpak גם במערכות הפעלה אחרות המבוססות על ליבת לינוקס כמו Chrome OS.
ראו גם

Snap
בדיקת שתן

דגימת שתן
בדיקת שתן היא אחת הבדיקות השכיחות ביותר באבחון הרפואי. בדיקת מעבדה של נוזל השתן מאפשרת זיהוי מרכיבים הנמצאים בו, המעידים על קיומם של מחלות וזיהומים. בנוסף לכך משמשת בדיקת השתן כאמצעי מהימן להערכת תפקוד הכליות.
כיום נעשה שימוש רב בבדיקות השתן כאמצעי לגילויים של תרופות, כימיקלים וסמים אסורים הנמצאים בגופם של הנבדקים ומופרשים בשתן. במיוחד רווחת הבדיקה במקצועות הספורט, כאמצעי לגילוי שימוש אסור בסמים אסורים.
דרך הבדיקה

בעת הבדיקה מתבקש הנבדק להטיל שתן לכוסית, שתכולתה נבדקת בעזרת "סטיק" - מקלון בעל ריבועים צבעוניים, המשנים את גווניהם בהתאם לאופי השתן. אפשרויות אחרות הן בדיקות בעזרת מיקרוסקופ או באמצעות מכשירים אלקטרוניים, הנותנים לרוב מידע מדויק יותר.
סוגי הבדיקות

בדיקת שתן כללית
תרבית שתן
קריאטינין בשתן
מיקרואלבומין בשתן
אוסמולליות בשתן
בדיקת היריון
קורטיזול בשתן
איסוף שתן
בדיקת שתן לציטולוגיה
ראו גם

הפרשת נתרן יחסית
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעים ובנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
קירגיזית

| --- | --- |
 מדינות:  קירגיזסטן
 אזורים:  אסיה
 דוברים:  5 מיליון
 שפת אם:  4.5 מיליון
 כתב:  אלפבית לטיני, אלפבית קירילי
 משפחה:  אלטאית טורקית מזרחית קירגיזית
 לאום:  קירגיזסטן קירגיזסטן
 מוסד:  אין
 קוד שפה:  ky 
 קוד ISO 639-1:  ky 
 קוד ISO 639-2:  kir 
 קוד ISO 639-3:  kir 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
קירגיזית (Кыргыз тили, Кыргызча, قىرعىزچا, قىرعىز تىلى, [Kyrgyz tili, Kyrgyzça]) היא שפה טורקית ושפתה הרשמית של קירגיזסטן.
כיום, רוסית היא עדיין השפה העיקרית בערים הראשיות, כגון בישקק ואילו השפה הקירגיזית ממשיכה להישמט בעיקר בקרב הדור הצעיר.
הקירגיזית מדוברת בפי כ-4 מיליון איש בקירגיזסטן, סין, אפגניסטן, קזחסטן, טג'יקיסטן, טורקיה, אוזבקיסטן, פקיסטן ורוסיה.