stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איגרת אוויר

איגרת אוויר שהייתה בשימוש בעיראק, ב-1933
איגרת אוויר שהייתה בשימוש בארצות הברית, ב-1947
איגרת אוויר או אארוגרמה (באנגלית: Air Letter או Aerogramme) היא מכתב בצורת דף נייר דק וקל מהרגיל, המתקפל לצורת מעטפה והנשלח בדואר אוויר ללא מעטפה נוספת. בדרך כלל דף הנייר המרכיב את איגרת האוויר מודפס חלקית, באותם מקטעים, שנועדו להימצא בחלק החיצוני של האיגרת, שם נכתבות כתובת הנמען וכתובת השולח.
יש איגרות אוויר עליהן מודפסים בולים בערכים המתאימים ויש איגרות אוויר עליהן צריך להדביק בולים. שינויים בתעריפי דואר האוויר יכולים לייצור מצבים בהם צריך להוסיף בולים גם לאיגרת אוויר עליה כבר מודפס בול.
השימוש באיגרות אוויר הפך לנפוץ במהלך מלחמת העולם השנייה, בעיקר באימפריה הבריטית, אולם המושג aerogramme אושר רשמית בקונגרס איגוד הדואר, שהתקיים ב-1952 בבריסל ובהדרגה נפסק השימוש בכינוי Air Letter.
הכנסת נייר או דבר מה אחר לתוך המעטפה שנוצרה מקיפול איגרת האוויר מבטל את המעמד המעטפה כאיגרת אוויר והופכת אותה למעטפת דואר רגילה, שאינה נשלחת בדואר אוויר.
אורי שנער

אין תמונה חופשית
אורי שנער (נולד ב-1954) הוא מנהל גופי טלוויזיה ומדיה. לשעבר מנכ"ל ונשיא שידורי קשת  שימש כיועץ ודירקטור בזכיינית ערוץ 2 רשת, יו"ר דירקטוריון אניבום, יזם תקשורת וניו מדיה.
ביוגרפיה

שנער נולד בירושלים וגדל בתל אביב. בוגר תיכון עירוני א'. הוא התגייס לצה"ל ושירת כלוחם בחטיבת הנח"ל. לאחר מלחמת יום כיפור הצטרף לחיל השריון ושימש כמפקד טנק עד שחרורו בדרגת סמ"ר בשנת 1975.
ביוגרפיה > חינוך

שנער בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים בחינוך וסוציולוגיה ובעל תואר שני בהצטיינות בתקשורת המונים. עבודת המאסטר של שנער בתקשורת עסקה ב"אירוע מדיה" - התוועדות של הרבי מלובביץ'.
בין השנים 1975 עד 1978 שימש כרכז הדרכה של תנועת הצופים במרכז, בצפון וירושלים. במסגרת התפקיד כתב תוכניות הדרכה לכלל המדריכים בשכבות הצעירות והבוגרות.
בזמן לימודיו האקדמיים ניהל שנער את יחידת ההתנדבות של האוניברסיטה העברית, שבמסגרתה ניהל את פר"ח ויזם פרויקטים שמטרתם שילוב סטודנטים בפעילויות חברתיות כגון ייעוץ משפטי לאוכלוסיות מעוטות יכולת, ייעוץ רפואי ומגורים של סטודנטים בשכונות מצוקה.
כמו כן לימד במסגרות אקדמיות קורסים בתקשורת, ביניהם באוניברסיטה העברית בירושלים, במרכז הבין תחומי בהרצליה, ובבית הספר לקולנוע סם שפיגל.
שנער היה חבר במועצה לתרבות ואומנות במדור הקולנוע, עמד בראש ועדה לבדיקת בית הספר לקולנוע "מעלה" ושימש כיו"ר הוועד המנהל של המכללה לתרבות עברית עלמא. שנער חבר הנהלת תיאטרון גשר.
"ניצוצות"
בשנת 2013 הקים שנער, יחד עם ד"ר יואב ארמוני,את עמותת "ניצוצות". הפעילה בפריסה ארצית. התוכנית מפגישה תלמידים עם בוגרים (מנחים) בעלי ניצוץ מתוך מטרה לסייע לתלמידים לגלות את תחומי העניין שלהם. במסגרת הפעילות נפגשים מנחים מתנדבים בעלי תחומי עניין מגוונים, אשר עברו הכשרה ועומדים בתנאי משרד החינוך. המפגשים מועברים בקבוצות קטנות (ממוצע 14 ילדים), רב-גיליות בימי שישי, אחת לשבוע לאורך כל השנה.
ב - 2021 יזם מיזוג עם עמותת "שיעור אחר". על פי נתוני העמותה, בשנת 2024 העמותה פועלת ביותר מ 1000 בתי"ס ב - 150 ערים. העמותה מפעילה שלוש תוכניות - "ניצוצות", "שיעור אחר", ו"שיעור ביחד", מכיתות ז' עד י"א. "ניצוצות" היא עמותת המתנדבים הגדולה בישראל, ובמסגרתה פועלים 36000 מתנדבים.
ביוגרפיה > תעסוקה

בין השנים 1979 עד 1985 שימש כמפיק בכיר ואחר כך כמנכ"ל, בחברה שמטרתה "לתרגם" ערכים יהודים לטלוויזיה. בין היתר הפיק סרטים שזכו בפרס ASSIFA, סרט האנימציה "אורות" שהוקרן ברשת ABC ו-Disney במשך שנים רבות, והסדרה התיעודית "עם אדם" שבחנה את מימוש החזון הציוני בישראל.
בשנים 1985–1988 הקים את חברת הפקות ירושלים א.ש בע"מ, וגייס עבורה הון. במסגרתה, יזם הפקות ששווקו ברחבי העולם. בין הפרויקטים המוכרים יותר, הספר וסרט האנימציה בפלסטלינה במשותף עם רוני אורן, "אגדה של הגדה", ומוצרי הלוואי שלו. הספר היה לרב מכר ונמכר ב-5 שפות במדינות רבות בעולם.
שנער הצטרף להקמת ערוץ 2 הניסיוני בשנת ב-1987, ושימש כמנהל התוכניות שלו עד פרסום המכרזים לערוץ 2 המסחרי ב-1992. הוא היה אחראי להבאתן למסך של תוכניות בולטות כגון "העולם הערב", "דודו מספר לגולו" ו"דן שילון מארח". כמו כן, דמויות מוכרות כארז טל, אברי גלעד, יאיר לפיד, גיא מרוז, אושרת קוטלר בנגל וגלעד עדין החלו את דרכם בתקופה זו. במהלך שנים אלה הקים את מערך התוכניות והשידורים של הערוץ, כמו גם ניהל ויזם תוכניות ואת תפיסת השידורים של הערוץ.
בשנים 1992–1993 היה מנהל תוכניות בחברות קשת-רול בע"מ, עידנים תקשורת ושידור בע"מ שהתמודדו במרכזים לערוץ 2 המסחרי.
לקראת הקמת ערוץ 2 המסחרי ביצע פרויקטים מיוחדים במסגרת חברת "שנער תקשורת". בין היתר, ניהל את פרויקט העיצוב של פני המסך של ערוץ 2 המסחרי, הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו וחברת החדשות הישראלית. בתקופה זו עסק גם בהקמת מערך זכויות השידור ורכש התוכניות של חברת החדשות הישראלית.
ביוגרפיה > קשת

ב-1995 מונה לתפקיד מנכ"ל שידורי קשת (אחת משלוש הזכייניות של ערוץ 2 המסחרי בישראל) ועמד בראש חברה זו במשך 10 שנים עד שנת 2005. בשנים הראשונות כיהן במקביל גם בתפקיד מנהל התוכניות.
השינוי שהנחיל התבטא הן בפני המסך והן בתוצאות העסקיות. שידורי קשת הייתה מצויה בהפסדים ובמשבר כאשר נכנס אליה, וכבר ב-1996 הצליח להפוך אותה לחברה רווחית ולגוף המוביל את הטלוויזיה בישראל. בעשור שעמד בראש החברה, הרווח לפני מס הסתכם ב - 265 מיליון ש"ח, יותר מכל גוף שידור אחר. מבחינה תוכנית מיצב את קשת כטלוויזיה חדשנית עם תוכניות בידור כמו רק בישראל, כוכב נולד וארץ נהדרת, וכזכיינית איכותית בהפקות מקור של סדרות דרמה ישראליות כמו בת ים ניו-יורק, הבורגנים, הפוך, בנות בראון ולתפוס את השמיים.
ב-1998 הקים שנער בשותפות חברה עם בעלי המניות של קשת (קומיוניקשת). במסגרת שותפות זו הקים את ערוץ ביפ, ושימש כיו"ר שלו. שנער יזם גם את "קשת פורמטס" שהייתה הראשונה למכור תוכן ישראלי לעולם - תוכנית הכספת הייתה הסנונית הראשונה שהפכה להצלחה בינלאומית ונמכרה לכ-25 מדינות בעולם. שנער גם יזם במסגרת "קשת אינטראקטיב" את אתר האינטרנט הראשון לגוף שידור בישראל, ומיזמי סלולר וניו מדיה.
בתקופת ניהולו את "קשת", ייסד שנער את "יום טוב" ובמשך שלוש שנים גויסו עשרות מיליוני שקלים עבור ילדים בסיכון. כמו כן יצר עם קשת פעילות בשם "יוצרים עם קשת", שפעלה ב-12 יישובים בפריפריה משדרות בדרום, דרך בית השאנטי ומרכזים לאוכלוסיית ערביי ישראל, ועד קריית שמונה שבצפון.
בשנת 2005 הוביל שנער את קשת למכרז בו זכתה בזיכיון הנוכחי.
באותה שנה התגלעו חילוקי דעות בין שנער לבין בעלי המניות שבעקבותיהן תבע שנער את קשת בפברואר 2006. על פי פרסומים באמצעי התקשורת, הצדדים הגיעו ב-2008 לפשרה במסגרתה קיבל שנער סכום של 8–10 מיליון שקל.
ביוגרפיה > אניבום

ב-2006 הקים את חברת אניבום, מיזם אנימציה בינלאומי – הקמת סטודיו וירטואלי על גבי האינטרנט. במסגרת זו גויסו כ-15 אלף אנימטורים מרחבי העולם שפעלו בפרויקטים להפקת אנימציה לגורמים מובילים בתעשיית הבידור העולמית כגון ערוץ FOX ,Sesame Street, ערוץ ההיסטוריה, להקת Radio Head, סוכנות הפרסום Saatchi & Saatchi ופרויקט העשור ל-10 שנים לפיגועי 11 בספטמבר. ברבות הזמן אניבום הפכה להיות Market Place להפקת אנימציה.
בנוסף לאניבום, שנער משמש גם כדירקטור בחברות סטארט אפ ישראליות ובינלאומיות בתחומי המדיה והווידאו.
רשת
משנת 2010 ועד 2023 שימש שנער כיועץ ודירקטור ברשת. כיועץ ליווה שנער את הנהלת החברה במגוון רחב של משימות ומיזמים, ובכללם בתחומי תוכן, שווק, דיגיטל, רגולציה, לוחות שידורים ופיתוח עסקי. כחבר דירקטוריון החברה, פעל שנער בתהליכי פיצול ערוץ 2 וההערכות לשידור בערוץ 13 ושימש כיועץ לצוותי המיזוג בין רשת לערוץ עשר. בשנת 2022 הוביל שנער את הצוות האסטרטגי של רשת 13 וחדשות 13 בהשתתפות בעלי המניות והמנכ"לים. בשנת 2023 התפטר שנער מדירקטוריון רשת.
פעילויות מדיה נוספות
משנת 2009 שנער חבר באמי הבינ"ל (INTERNATIONAL EMMY). בשנת 2016 הקים שנער חממה לפיתוח תכנים, המיועדים לייצוא תוכן מישראל לעולם, בחיבור בין טלוויזיה לדיגיטל.
שנער חבר דירקטוריון "גלובס" משנת 2018. בשנת 2022 יזם ערך והפיק חוויה במציאות רבודה בירושלים משולבת סיפור בווידאו, משחקיות ותוכן. בשנים 2021 - 2023 הוביל את גיבוש האסטרטגיה של המיזם לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים ושימש כיועץ למיזם. בשנת 2023 שימש כעורך תסריט ויוצר שותף של מיזם וידאו בשילוב AI . מתחילת אירועי 10\7 הוביל בהתנדבות עשרות יוצרי טלוויזיה ודיגיטל ליצירת, הפקת והפצה בעולם של עשרות סרטים וסרטונים למען שחרור החטופים בעזה בתעודה, באנימציה ו - AI .
אורי שמיר

אורי שמיר
אורי שמיר (נולד ב-7 ביולי 1951) הוא פסנתרן ג'אז, שחקן קולנוע וצייר ישראלי.
ביוגרפיה

שמיר נולד ביולי 1951 בפריז, צרפת. הוא בנם הצעיר של נחום שמיר ומלכה שמיר לבית פס, שהיו אז בשליחות מטעם הסוכנות היהודית ועסקו בהעלאת עולים לישראל.
ב-1969 סיים את לימודיו בגימנסיה "הרצליה" בתל אביב. את שירותו בצה"ל עשה בחיל הנדסה קרבית. שמיר למד מוזיקה ותיאטרון באוניברסיטת תל אביב וב-1980 סיים את לימודי התואר הראשון באוניברסיטת נורת'איסטרן אילינוי (אנ') שבארצות הברית.
ביוגרפיה > תפקידים בקולנוע

ב-1987 החל לשחק בסרטים ובתפקידו הראשון גילם את דמותו של עו"ד נתן קוגלר בסרט "אבא גנוב". בתפקיד זה המשיך בסרטים הבאים בסדרה ,"אבא גנוב 2" (שיצא לאקרנים ב-1989) ו"אבא גנוב 3" (משנת 1991), שצולם באילת בעת מלחמת המפרץ.
ב-1996 שיחק בתפקיד בעל הבית בסרט "מי האבא?" בכיכובו של דובי גל. התפקידים הבאים היו ב"פאזל" ב-1999, "ציליבל" ב-2003, "שולץ" ב-2008 ו"נויורק" ב-2012. בשנת 2019 נבחר עם יהודה בארקן להגיש את פרס התסריט הטוב ביותר בטקס פרס אופיר.
ביוגרפיה > הלחנה וכתיבת פזמונים

שמיר כתב עבור יוני רכטר וההרכב "ארבע-עשרה אוקטבות" את המילים לשירים "ערב בתל אביב", "To be alone" ו"הימים חולפים". כמו כן, הוא הלחין את השירים "אושר שליו" של רחל ו"עמוק בטל" (טנא מלא כוכבים) של לאה גולדברג. בנוסף, הלחין שמיר פזמונים פרי עטו שיצאו בתקליטי שדרים ושודרו ברדיו, שביניהם נמנים "בוקר טוב ישראל", "זהב ספרדי" שאת מילותיו כתב דן מינסטר ו"שיר עם שוודי".
ביוגרפיה > מוזיקה

משנות השמונים ואילך הופיע כבסיסט בהרכבי ג'אז שונים, בין היתר עם ההרכב של הוגו לנדוור. ליווה אמנים כיהורם גאון, לני רביץ ויוסי בנאי וניגן בהפקות תיאטרון של הקאמרי ושל תיאטרון יידישפיל. בשנות התשעים החל להופיע כזמר בערבי זמר עברי ומשנת 2013 ניהל עם הזמרת סיגל נוביק מועדון זמר בשם "שמורת הזמר של סיגל ואורי".
מ-2010 מופיע שמיר כפסנתרן ג'אז ומוזיקה קלה במועדונים ומסגרות שונות.
ביוגרפיה > ציור

בשנות התשעים החל שמיר לצייר והתמחה ברישומים בדיו ובציורים בצבעי מים. בשנים 1996 ו-1997 השתתף בתערוכות קבוצתיות של תלמידי יצחק בלפר ורפי משל. ב-2001 השתתף בתערוכה קבוצתית של אגודת הציירים והפסלים.
שמיר, המתגורר בתל אביב, היה נשוי לרות ברהום שמיר, אך השניים התגרשו. בנם הוא הקולנוען טל שמיר.
הערות שוליים

↑  ג'אז סטנדרטים - אורי שמיר - YouTube, באתר YouTube
↑  דודי פטימר, ‏בלתי נשכח: הג'אז של עו"ד קוגלר ממשיך להתנגן, באתר מעריב אונליין, 28 בינואר 2018
↑    יואב בירנברג, "אבא גנוב" - האיחוד, באתר "ידיעות אחרונות", 23 בספטמבר 2019
↑  ערב בתל-אביב, נבדק ב-2021-10-24
↑  To Be Alone, נבדק ב-2021-10-24
↑  יוני רכטר - הימים חולפים, נבדק ב-2021-10-24
↑  אורי שמיר - אושר שליו, נבדק ב-2021-10-24
↑  לילה (טנא מלא כוכבים) אורי שמיר, נבדק ב-2021-10-24
↑  הקלטה נדירה - אורי שמיר - בוקר טוב ישראל - 1987 -מעלה דודי פטימר, נבדק ב-2021-10-24
↑  הקלטה נדירה - אורי שמיר - זהב ספרדי -1987 -מעלה דודי פטימר, נבדק ב-2021-10-24
↑  הקלטה נדירה - אורי שמיר- שיר עם שבדי- 1987 -מעלה דודי פטימר, נבדק ב-2021-10-24
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: ad15292f-da8c-49d5-a87d-106dff6fd372
אוריון (בירה)

| --- | --- |

 סוג:  עסק 
 מועד הכנה ראשוני:  18 במאי 1957 
 
מבשלת הבירה אוריון (ביפנית: オリオンビール株式会社) היא מבשלת הבירה החמישית בגודלה ביפן, שבסיסה בטומיגוסוקו, מחוז אוקינאווה. החברה מחזיקה בכ-1% משוק ההבירה היפני, ושולטת ב-60% משוק הבירה באוקינאווה.
היסטוריה

אוריון, שנוסדה בשנת 1957 בנאגו, אוקינאווה במהלך הכיבוש האמריקאי של אוקינאווה, החלה לייצר בירה בשנת 1959. אוריון התקשתה להתחרות במבשלות הבירה היפניות הגדולות האחרות, אך לאחר שעברה מבירה בסגנון גרמני לבירה בסגנון אמריקאי, היא זכתה בנתח העליון בשוק האוקינאווי. עד 2002, היה לה שוק שהוגבל בעיקר לאוקינאווה. מאז 2002, אוריון שיתפה פעולה עם מבשלות אסהי לייצור ושיווק בירות אסהי באוקינאווה, בתמורה לסיוע של אסהי במכירת בירת אוריון מחוץ לאוקינאווה. אסהי מחזיק ב-10% ממבשלות אוריון.
בינואר 2019, Nomura Holdings ו־The Carlyle Group נכנסו למגעים לרכישת Orion Breweries כדי לעזור למותג הבירה להתרחב בארצות הברית ובאסיה.  ב-14 במאי 2019, אוריון נכנסה לשוק הצ'והיי עם השקת המותג WATTA chūhai, תוך שימוש בטעמים מסורתיים של אוקינאווה. ביולי 2019 מונה Keiju Hayase לנשיא ומנכ"ל מבשלות אוריון.
בשנת 2020, אוריון מבשלות הפסיקה את הייצור וההפצה של בירת 9% כוהל בנפח (ABV) שלה, Watta Strong, כמהלך להילחם באלכוהוליזם, המבשלה הגדולה הראשונה ביפן שעשתה מהלך בכיוון זה.
תיאור

אוריון משתמשת במים המגיעים ממעיינות מתוך ההר ליד המבשלה. המבשלה מייבאת את הלתת שלה מגרמניה, ומשתמשת גם בכשותנית האלרטאו והזאץ הצ'כית. המותג מוכר על ידי אנשי צבא ארצות הברית המוצבים באוקינאווה. מכירות החברה מחוץ ליפן מהוות 5% ממכירותיה. בשנת 2017, אוריון מבשלות רשמה מכירות של 28.3 מיליארד ין.
בקוריאה, בירה אוריון משווקת תחת שם המותג Okinawa.
מוצרים

פחית בירה פילזנר של אוריון בירה מהחבית
75 Beer Premium Series Pilsner
75 Beer Premium Series IPA
הערות שוליים

↑  Negishi, Mayumi (14 בספטמבר 2002). "Okinawans look to tackle problems on own terms". The Japan Times. נבדק ב-22 בינואר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Forte, Sarah (17 בנובמבר 2012). "Orion Beer Factory". Okinawa Hai. Overseas Yes!. נבדק ב-22 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Frisch, Eleanor (20 באוגוסט 2015). "Japanese Beer: A Short History and Guide". FoodServiceWarehouse.com. FoodServiceWarehouse.com, LLC. אורכב מ-המקור ב-17 ביולי 2015. נבדק ב-22 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Nomura and Carlyle to acquire Okinawa's Orion Breweries, Nikkei.com, 18 January 2019
↑  Natalie Wang, Nomura Holding and Carlyle to acquire Japan’s Orion Breweries, Thedrinksbusiness.com, 1 February 2019
↑  "Orion Beer Releases First Chuhai Flavors". Okinawa.Org (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2019-06-26.
↑  Hayase Becomes Orion Breweries President, Nippon.com, 22 July 2019
↑  Yuta Hiratsuka, Japan brewer withdraws range of strong alcoholic drinks dubbed destructive by expert, Mainichi.jp, 22 June 2020
↑  Eriko Tamaki, Orion to cease production of 9% alcohol by volume “Watta Strong” chuhai due to health concerns, Ryukyushimpo.jp, 23 April 2020
↑  Okinawa’s Orion: A chance to sample “The Beer of Beers”, Stripes.com, 27 November 2005
↑  Ou Ninouma, Okinawa's most popular beer taps military ties to US, Nikkei.com, 19 January 2019
↑  Choi Moon-hee, Boycott of Japanese Products Causes Woes for Distributors, Businesskorea.co.kr, 26 July 2019
↑  "Effort to establish a "Material Circle Society" in Okinawa, Japan" (PDF). ASEAN-Japan Centre.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CiNii: DA02624120  NDL: 00296921  VIAF: 258109200   WorldCat (עם VIAF): 258109200
אחוות אחים

ערך זה עוסק בפסל של נתן רפופורט. אם התכוונתם לקשר בין אחים, ראו .
| --- | --- |

פסל "אחוות אחים" בתל השומר
 מידע כללי
 פַּסל:  נתן רפופורט 
 תאריך יצירה:  1987 
 נתונים על היצירה
 מיקום:  קריית מד"א
 
הפסל בחזית בניין קריית מד"א ברמלה
הפסל אחוות אחים של הפסל נתן רפפורט, היה מוצב בחזית בנין מרכז שירותי הדם של מגן דוד אדום בשטח בית החולים על שם שיבא בתל השומר. הפסל הוצב במאי 1987.
בשנת 2022 הועבר הפסל למקומו החדש בבניין שירותי הדם החדש, בקריית מד"א ברמלה.
הפסל מתאר שני גברים הנופלים איש על צוארו של חברו ולרגליהם שתי אלומות קשורות של שיבולי חיטה.
הפסל מבוסס על אגדה על שני אחים שעיבדו חלקת שדה שקבלו בירושה מאביהם. אחד היה רווק והשני נשוי ואב לילדים. האחים היו מחלקים את החיטה שקצרו לשתי ערימות שוות של אלומות. יום אחד חשב הרווק - לי אין משפחה ואין לי צורך בכל החיטה הזאת אחי לעומת זאת מטופל במשפחה וזקוק ליותר. באמצע הלילה קם הרווק, לקח אלומת שיבולים והניח אותה בערימה של אחיו.
באתו לילה חשב האח הנשוי - לי יש משפחה ואם אזדקן יהיה מי שיתמוך בי. אחי לעומת זאת הוא רווק ויהיה זקוק ליותר. הוא קם בלילה והעביר אלומת חיטה לערימה של אחיו.
בבוקר הופתעו האחים לראות שמספר האלומות שלהם לא פחת וכן בלילה השני והשלישי. בלילה הרביעי נפגשו שניהם באמצע השדה כשהאלומות בידיהם ואז הבינו הכל ונפלו איש על צוואר אחיו. במקום שהם נפגשו נבנה בית המקדש - סמל לאחווה.
זה היה הפסל האחרון שרפפורט יצר. הוא נפטר בארצות הברית שלושה שבועות לאחר שהפסל הוצב בתל השומר. ארונו הוטס והוצב ברחבת הפסל ושם נשאו הספדים לזכרו בטרם יצא מסע ההלוויה לפתח תקווה, שם נקבר.
לקריאה נוספת

ורד טוהר, "של מי הסיפור הזה? הבניית אתוס לאומי באמצעות סיפור עממי במקראות ללימוד עברית", הד האולפן החדש 103 (תשע"ה), עמ' 120 – 129.
הערות שוליים

↑  מיכאל פדידה - אגדת האחים ומקום המקדש
↑  אלכסנדר שייבר, אגדה על מקום בית-המקדש בירושלים, ירושלים - מחקרי ארץ ישראל, מוסד הרב קוק, תשי"ג, עמ' 291-299
איגוד המוזיקאים הסיניים

| --- | --- |

 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 יושב ראש:  יה שיאוגאנג 
 תקופת הפעילות:  יולי 1949 – הווה (כ־75 שנים) 
 www.chnmusic.org
 
איגוד המוזיקאים הסיניים (בסינית מפושטת: 中国音乐家协会; בפין-יין: Zhōngguó Yīnyuèjiā Xiéhuì; בראשי תיבות: CMA) הוא הארגון המוזיקלי הגדול ביותר בסין, שהוקם ביולי 1949 על ידי המפלגה הקומוניסטית של סין. נכון לשנת 2020, בארגון חברים יותר מ-15,600 איש.
הארגון אחראי על תחרויות מוזיקליות וטקסי פרסים מוזיקליים, ועל ייצוג המוזיקה הסינית ברחבי העולם. הארגון גם מפרסם כתבי עת מקצועיים. הארגון גם מקיים תשע ועדות מיוחות ומספר אגודות אקדמיות משניות.
הארגון חבר במועצת המוזיקה הבין-לאומית (אנ') ובהתאחדות הסינית לחוגי ספרות ואמנות (אנ').
הערות שוליים

1 2  "中国音乐家协会官方网". www.chnmusic.org. אורכב מ-המקור ב-2012-05-10.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12403936b (data)  CiNii: DA14139687  GND: 6501582-4  ISNI: 0000 0001 2188 4616  LCCN: n80123371  NLA: 36601898  SUDOC: 033142696  VIAF: 311241315   WorldCat (עם VIAF): 311241315
אוסביו סקריסטן

אוסביו סקריסטן מנה (בספרדית: Eusebio Sacristán Mena, נהגה אאוסביו; נולד ב-13 באפריל 1964 בלה סקה שבואיאדוליד, ספרד) הוא כדורגלן עבר ומאמן, הידוע בשמו הפרטי, אוסביו. אוסביו שיחק כקשר בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20 בעמדת הקשר, בין היתר בואיאדוליד ובברצלונה. לאורך הקריירה הופיע 543 פעמים בליגה הספרדית, ובכך הוא במקום השלישי בדירוג ההופעות בכל ההיסטוריה של הליגה. בנוסף, ייצג אוסביו את נבחרת ספרד והוא השתתף במדיה ב-15 משחקים. לאחר שפרש ממשחק החל אוסביו לעבוד כמאמן, ובמשך 4 שנים היה מאמנה של ברצלונה אתלטיק.
קריירה כשחקן > קריירה קבוצתית

אוסביו הצטרף בנעוריו למחלקת הנוער של ואיאדוליד. לאחר שנה בקבוצת המשנה שלה, עלה אוסביו לקבוצה הבוגרת ב-1983. בעונתו הראשונה בקבוצה, עונת 1983/1984, עדיין לא היה שחקן הרכב קבוע, ואוסביו שותף רק ב-11 משחקים בליגה. ואיאדוליד זכתה באותה עונה בגביע הליגה הספרדית, ובזכות כך העפילה לגביע אופ"א. החל מהעונה הבאה היה אוסביו שחקן הרכב קבוע והוא השתתף ברוב משחקי הקבוצה. את שער הבכורה שלו בליגה הספרדית הבקיע אוסביו ב-30 בספטמבר 1984, במשחק בו ואיאדוליד ואספניול נפרדו בתיקו 2. בתום עונתו הרביעית בוואיאדוליד, בה הבקיע 7 שערי ליגה, עבר אוסביו לאתלטיקו מדריד. במדריד שיחק במשך עונה בודדת, בה הבקיע שלושה שערים ב-27 משחקים בהם שותף.
בקיץ 1988 עבר אוסביו לברצלונה. בברצלונה היה שחקן הרכב קבוע תחת אימונו של יוהאן קרויף ההולנדי, שהוביל את הקבוצה לאחת מתקופותיה המוצלחות ביותר. אוסביו זכה עם ברצלונה ב-4 אליפויות רצופות, בין 1991 לבין 1994, בגביע מחזיקות הגביע ב-1989, בליגת האלופות ב-1992 והעפיל עמה לגמר נוסף בליגת האלופות ב-1994. בעונת 1993/1994 החלה דעיכה במעמדו של אוסביו בקבוצה, והוא שותף ב-20 משחקי ליגה. בעונה הבאה צומצם תפקידו אף יותר, ל-16 משחקים בעונה, ולכן עזב בתום העונה לסלטה ויגו. בסלטה ויגו שיחק אוסביו במשך שתי עונות באופן קבוע בהרכב, והוא עזר לקבוצה לסיים במרכז הטבלה בליגה. ב-1997 חזר אוסביו לוואיאדוליד, שם שיחק 5 עונות נוספות, לפני שפרש ממשחק בגיל 38. אוסביו השתתף ב-543 משחקים בליגה הספרדית, ובכך היה במקום השני בדירוג שיאני ההופעות בליגה, אחרי אנדוני זוביזארטה. מאוחר יותר חלף לפניו גם ראול גונזלס, ובכך אוסביו נותר במקום השלישי בדירוג זה.
קריירה כשחקן > נבחרת לאומית

דרכו של אוסביו במדי נבחרות ספרד החלה בנבחרת ספרד הצעירה, עמה זכה באליפות אירופה עד גיל 21 ב-1986. בעודו שחקן ואיאדוליד, זומן אוסביו לראשונה לנבחרת ספרד ב-1986, והוא ערך את הופעת בכורתו במשחק ידידות נגד יוון ב-24 בספטמבר 1986. לקראת יורו 1988 השתתף אוסביו במשחק נוסף, בו הפסידה ספרד לצ'כוסלובקיה 2:1 ב-24 בפברואר 1988. אוסביו נכלל בסגל הנבחרת ליורו, שנערך במערב גרמניה, אך לא שותף באף משחק ונבחרתו הודחה בשלב הבתים. במוקדמות מונדיאל 1990 השתתף אוסביו במשחקי הנבחרת כשחקן מחליף בחמישה משחקים ובמשחק ידידות נוסף, והוא עזר לנבחרתו להעפיל לטורניר הגמר, אך הוא לא נכלל בסגל הסופי שנשלח לטורניר. בהמשך, השתתף אוסביו בחלק ממשחקי הנבחרת במוקדמות יורו 1992, אך נבחרתו כשלה להעפיל לטורניר הגמר. בסך הכול הופיע אוסביו ב-15 הופעות במדי הנבחרת הספרדית, בהם לא הבקיע אף שער, בין השנים 1986 ו-1992.
קריירה כמאמן

לאחר שפרש ממשחק, פתח אוסביו בית ספר לכדורגל בוואיאדוליד. ב-2003 הצטרף אוסביו לצוות האימון של ברצלונה, תחת המאמן הראשי פרנק רייקארד, והוא מילא את תפקידו במשך חמש שנים. באמצע עונת 2008/2009, ב-2 במרץ 2009, מונה אוסביו למאמנה של סלטה ויגו, ששיחקה אז בליגה השנייה. עד סוף העונה הצליחה הקבוצה תחת אימונו לנצח רק ב-2 משחקים מתוך 16 שנותרו לה והיא סיימה במקום ה-17, שני מקומות מעל הקו האדום שמוליך לליגה השלישית. בעונה הבאה הדריך אוסביו את סלטה ויגו למקום ה-12, ובתום העונה פוטר מתפקידו.
אוסביו שב לברצלונה בעונת 2011/2012, כמאמנה של קבוצת המשנה, ברצלונה אתלטיק, במקומו של לואיס אנריקה שעזב לרומא. בעונתו השלישית במועדון, עונת 2013/2014, הוביל אוסביו למיקום שיא בהיסטוריית קבוצת המשנה, למקום השלישי בליגה השנייה. אולם, בעונת 2014/2015 התקשתה הקבוצה תחתיו והוא פוטר ב-9 בפברואר 2015. באותה השנה מונה למאמנה של ריאל סוסיאדד. את סוסיאדד הדריך כשתי עונות ולאחר רצף משחקים ללא ניצחון, פוטר ב-אפריל 2018.
ב-7 ביוני 2018 מונה אוסביו למאמנה של ז'ירונה.
תארים > כשחקן > ואיאדוליד

גביע הליגה (1): 1983/1984
תארים > כשחקן > ברצלונה

גביע אירופה (1): 1991/1992
גביע מחזיקות הגביע (1): 1988/1989
הליגה הספרדית (4): 1990/1991, 1991/1992, 1992/1993, 1993/1994
הסופר קאפ האירופי (1): 1992
הסופר קאפ הספרדי (3): 1991, 1992, 1994
תארים > כשחקן > נבחרת ספרד הצעירה

אליפות אירופה עד גיל 21: 1986
הערות שוליים

1 2  דירוג ההופעות בהיסטוריית הליגה, באתר BDFutbol, נכון לסוף עונת 2013/14
↑  העברות בעולם, 8.6: מתיאה פרין חתם ביובנטוס, ריאל מדריד פנתה לטיטה - וואלה ספורט, באתר וואלה, 8 ביוני 2018
| נבחרת ספרד – יורו 1988 |
| --- | --- | --- |
|  1 זוביזרטה •  2 תומאס •  3 קמאצ'ו •  4 אנדרינואה •  5 ויקטור •  6 קלדרה •  7 סלינאס •  8 סאנצ'יס •  9 בוטרגניו •  10 אלוי •   11 גורדיו •  12 דייגו • 13 בויו •  14 גאייגו • 15 אוסביו • 16 באקרו • 17 בגיריסטיין • 18 סולר • 19 ואסקס • 20 מיצ'ל • מאמן: מוניוס |  1 זוביזרטה •  2 תומאס •  3 קמאצ'ו •  4 אנדרינואה •  5 ויקטור •  6 קלדרה •  7 סלינאס •  8 סאנצ'יס •  9 בוטרגניו •  10 אלוי •   11 גורדיו •  12 דייגו • 13 בויו •  14 גאייגו • 15 אוסביו • 16 באקרו • 17 בגיריסטיין • 18 סולר • 19 ואסקס • 20 מיצ'ל • מאמן: מוניוס | ספרד |
אה"מ טורביולנט (1916)

| --- | --- |

 תיאור כללי
 סוג אונייה:  משחתת 
 צי:  הצי המלכותי הבריטי הצי המלכותי הבריטי
 סדרה:  טאליסמן
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  R. & W. Hawthorn, Leslie and Company 
 הושקה:  5 בינואר 1916
 תקופת הפעילות:  אפריל 1916 – 1 ביוני 1916 (כ־62 ימים)
 אחריתה:  הוטבעה בקרב יוטלנד
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 אורך:  94 מטר
 רוחב:  8.71 מטר
 שוקע:  2.9 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  32 קשרים
 גודל הצוות:  102 קצינים ומלחים
 צורת הנעה:  טורבינות קיטור
 אמצעי לחימה
 חימוש:  5 תותחי 4 אינץ' (102 מ"מ)   2 צינורות טורפדו 21 אינץ' (533 מ"מ)
 
אה"מ טורביולנט הייתה אחת מארבע המשחתות מסדרת טאליסמן שהוזמנו עבור הצי העות'מאני ועברו לשליטת הצי המלכותי במהלך מלחמת העולם הראשונה.
תיאור

אוניות הסדרה תוכננו על ידי ארמסטרונג ויטוורת' עבור הצי העות'מאני, אך בוצעו בקבלנות משנה ל-Hawthorn Leslie and Company לצורך בנייה. הדחק האוניות היה 1,098 טונות ארוכות (1,116 טונות). האוניות היו באורך כולל של 309 רגל (94.2 מטרים), רוחב של 28 רגל 7 אינץ' (8.7 מטרים) ושוקע של 9 רגל 6 אינץ' (2.9 מטרים). הם הונעו על ידי שלוש טורבינות קיטור עם הנעה ישירה של פארסונס, שכל אחת הניעה ציר מדחף אחד, תוך שימוש בקיטור שסופק על ידי שלושה דוודי Yarrow. הטורבינות פיתחו סך של 25,000 כוחות סוס (19,000 קילוואט) והעניקו מהירות מרבית של 32 קשרים (59 קמ"ש). האוניות נשאו לכל היותר 237 טונות ארוכות (241 טונות) של מזוט. צווות האוניות כלל 102 קצינים ומלחים.
אוניות הסדרה היו חמושות בכבדות יחסית לתקופתן, וכללו חמישה תותחי QF‏ 4 אינץ' (102 מ"מ) Mark IV. שניים מהתותחים היו זה לצד זה על המצודה. שאר התותחים נישאו על קו האמצע; אחד בין הארובה הראשונה והשנייה, אחד אחרי פלטפורמת הזרקור ואחד על דוכן על הסיפון. לכל התותחים היו חצאי מגני תותחים. האוניות תוכננו להכיל שלושה צינורות טורפדו בקוטר 21 אינץ' (533 מ"מ), אך רק שני צינורות הותקנו בשירות הבריטי.
בנייה וקריירה

האונייה הייתה אמורה לקבל במקור את השם "Ogre", אך שמה שונה בזמן בנייה, ב-15 בפברואר 1915. היא הושקה ב-5 בינואר 1916 והושלמה במאי 1916.
היא שירתה עם שייטת המשחתות ה-10 של הצי הגדול מעת כניסתה לשירות. היא הוטבעה ב-1 ביוני 1916 בקרב יוטלנד על ידי אוניית המערכה הגרמנית SMS וסטפאלן עם מותם של 90 אנשי צוות, וה-13 שנותרו בחיים הפכו לשבויי מלחמה. שרידי האונייה מוגדרים כמקום מוגן על פי חוק ההגנה על שרידי צבא משנת 1986.
הערות שוליים

↑  "Battle Of Jutland Timeline". 2016-05-13. נבדק ב-2016-06-26.