היסטוריה של רמת גן
ייסוד היישוב

אדמותיה של רמת גן נרכשו בידי שלוש אגודות: "עיר גנים", "מגרש גנים" ו"נחלת גנים" (אשר הסתפחה לרמת גן רק בשנות ה-40, בדומה לשכונות נוספות בצפון ודרום העיר), מהטמפלרים הגרמניים.
ראשית מעשה בקבוצה של תושבי אחוזת בית, אשר תהליך העיור והצפיפות ביישובם צרמו להם. הקבוצה התעוררה בהנהגתו של הד"ר יהודה לייב מטמון-כהן והחליטה לבנות עיר גנים חדשה. אספת הייסוד נערכה בי"ד באייר תרע"ד 1914 בתל אביב. מטמון, אשר היה מייסדה של גמנסיה הרצליה, חפץ להקים בעיר הגנים החדשה "גן בוטני גדול בשביל התלמידים והמורים". ההוגים החליטו להקצות לכל חבר חמישה דונם קרקע, אשר רק במחצית הדונם מתוכם תותר הבנייה והשאר ישמשו לזריעה ולנטיעות. נבחר ועד ובו הד"ר מטמון, ר. סברדלוב וד"ר זליג סוסקין, ונקבעו כללים לפיהם לא תותר תעשייה מזיקה ביישוב החדש, שפתו של היישוב תהיה עברית, העבודה תהיה עברית ועצמונית והתושבים מתחייבים להעביר אדמתם לקק"ל בעת הלאמת אדמות הארץ. 2,400 דונם הוצעו לאנשי עיר גנים על ידי אדיב במיה, אך מחסור כיס שגרם להעברת הרכישה ל'חברה חדשה' בת"א וייסודן של אגודות כ'מגרש גנים' של מ. הלפרין ו'נחלת גנים' בראשות מנחם שינקין (שרכשה אדמותיה מהגרמנים) גרמו לזינוק במחירי הקרקע ורכישת האדמות התעכבה.
בינתיים פרצה מלחמת העולם הראשונה, ועמה המערכה על סיני וארץ ישראל. עם התקרבות החזית למרכז הארץ באפריל 1917 גורשו יהודי תל אביב ויפו לפתח תקווה וכפר סבא וצפון הארץ, ועיכוב נוסף נגרם לתוכנית רכישת אדמות 'עיר הגנים'. אדמותיה העתידיות של 'עיר גנים' הפכו לקו החזית. עמדות תותחים מוקמו בגבעות שלימים יהיו רמת גן, וגדודי פרשים אוסטרלים וחיילים הודים חנו והתבצרו בהן. בצילומי אוויר מתקופה זו ניתן להבחין בריכוזי חיילים בריטים על הר שאול שבטעות זכה לכינוי, 'גבעת באלפין'. הצליחה הראשונה של נחל הירקון על ידי כוחות חיל המשלוח המצרי, (מתקפת פרשים ניו זילנדית), נערכה ב-24 בנובמבר 1917 אך נהדפה לאחר שהטורקים הנחילו לכח התוקף אבדות קשות. בין שתי הצליחות הרסו הטורקים את גִ'סְר אֶל-הַדָּאר (גשר שאון המים), והסכר בעשר טחנות. הצליחה השנייה נערכה בחסות הלילה שבין 20 ל-21 בדצמבר 1917. אחת משלוש נקודות הצליחה הייתה במפגש הירקון עם 'דרך המואזין' (קצה רחוב בן-גוריון של היום). והפעם ההתקפה צלחה, והקו נפרץ. קצהו הצפוני של קו החזית - קו שתי העוג'ות, התייצב צפונית לשפיים (היום בתחומי גן לאומי חוף השרון), עד לספטמבר 1918.
כשנה לאחר כינונו של ממשל אזרחי בריטי בארץ ישראל בח' באדר ב' תרפ"א עת התכנסו אנשי עיר גנים ושבו למלאכת המשא והמתן על קניית הקרקע גילו כי מחירה האמיר וכי חלק ממנה הועבר לידי האגודות האחרות. באביב תרפ"א החלו אנשי האגודה ברכש ציוד מעודפי הצבא הבריטי. נשקלה רכישתו או חכירתו של חלק מתואי מסילת ברזל צבאית בריטית ששמשה רכבת קלה בימי המלחמה, וקישרה בין יפו לשטח המיועד לבניה, וכן קרונות וקטר, לטובת הובלת חומרי בניין ליישוב המתוכנן. באסרו חג פסח תרפ"א אף הספיקו חלוצי עיר גנים לנצל את תואי הרכבת לנסיעה אזרחית חגיגית ויחידה שיצאה מתחנת הרכבת תל אביב, חלפה מדרום לשרונה המושבה הטמפלרית וחצתה את ואדי מוסררה על גשר שרונה לעבר אדמות עיר גנים בגדה המזרחית של הואדי, (מתחם הבורסה של היום). למחרת היום פרצו מאורעות תרפ"א ושוב הואטה המלאכה. תוכניות הרכישה/חכירה של התוואי והציוד לא הבשילו לכדי מעשה ועד לפירוקה בשלהי 1922 נגררו על המסילה קרונות שהובילו חומרי בניין לבניית עיר גנים ושכונת בורוכוב, לימים, גבעתיים, על ידי סוסים ופרידות.
בקיץ תרפ"א החלו מדידת הקרקע על ידי מהנדסי חברת 'ארנון' ותכנון העיר על ידי המהנדסים שטיינהרץ, פרנקל ואורשטיין ועל ידי האדריכל ריכרד קאופמן. בחשון תרפ"ב נקדחה הבאר הראשונה על ידי יעקב מטמון, אחיו של הד"ר מטמון. הבאר הראשונה נמצאת ברחוב הבאר של היום בסמוך לרחוב ביאליק. בשלב הראשון נשאבו המים והובלו ידנית לבתים. הבאר השנייה נקדחה בסמוך לנחל איילון ונועדה לשימוש 'הקבוצה הקנדית'.
ראשית ההתיישבות הממשית הייתה בבניין ה'נוקטה', תחנת משמר טורקית ששכנה על גדת המוסררה ליד גשר שרונה ואוישה על ידי השומר מאיר לקר. מיד אחר כך עלו לקרקע בחנוכה תרפ"ב תשעת החלוצים מן 'הקבוצה הקנדית' (שלא היו למען האמת מקנדה אלא יותר מפולין ומרוסיה) - בסמוך לגשר המוסררה ולצומת עלית של היום- רחוב ראשונים. 'הקנדים' היו גם ראשוני הנוטעים ברמת גן, בשותלם את עצי אקליפטוס בצדי אפיק המוסררה בט"ו בשבט התרפ"ב.
בטבת תרפ"ב החליטה אספת המייסדים שהתכנסה בתל אביב על הריסת צריפי העץ שנבנו עד אז ועל בניית בתי אבן תחתם. בניסן תרפ"ב נערכה הגרלת המגרשים בבית הספר לנגינה שולמית בתל אביב, לקראת עליית הקבוצה השנייה על הקרקע.
אנשי עיר גנים שעלו אחרי 'הקבוצה הקנדית' היוו קבוצה מגוונת במוצאה וברקעה, התיישבו באזור הר אברהם (רחוב שרת של ימינו) וזכו לכינוי 'אנשי ההר'. אליהם הצטרפו בשבועות תרפ"ב אנשי קבוצת 'משק עזר גנים לדוגמה', יוצאי ביאליסטוק שהסתפחו לחברת עיר גנים והתיישבו במורד הר שאול לכיוון "הכביש הלבן", רחוב ביאליק של ימינו. בין הר שאול (ג'בל חרמיה') להר אברהם שכן 'העמק', ובו מצויה עד היום כיכר העיר הידועה רשמית ככיכר רמב"ם ומכונה כיכר 'אורדע' על שם קולנוע אורדע ששכן בתוכה ושמבנהו הייחודי קיים עד היום.
האדריכל ריכרד קאופמן הופקד על התוכנית העירונית של "עיר גנים" בדומה לתוכנית של תל אביב הוא הושפע מחזון עיר גנים בהם שטחים פתוחים ולצידם מבני ציבור וממתכנן הערים פטריק גדס אשר דגל בהתאמת התכנון לנוף המקומי. בתוכנית לעיר גנים קבע את "העמק" כמרכז היישוב (היום מרכז העיר) באזור בין הר אברהם וגבעת שאול, את ה"עמק" תחמו שני רחובות ממערב ומזרח, היום מכונים בהתאמה ביאליק והרצל. מדרום ה"עמק" נסללה דרך שהגיע עד נחל איילון והובילה לתל אביב במערב, היום מכונה רחוב ארלוזורוב, תוואי הדרך התעקל לאורך קווי הגובה הטבעיים של גבעת שאול. בפסגות ארבע גבעות המקיפות את ה"עמק" תכנן קאופמן שטחים פתוחים עם גנים ולצידם מבני ציבור שביניהם מקשרים צירים ירוקים. גן אברהם עליו הוקם בית החלמה, גן שאול, גן יהודה עליו תוכנן להיבנות בית העם וגן ציבורי על ראש הגבעה בה שוכן היום בית ספר בורוכוב (אזור זה נגרע מרמת גן והועבר לאנשי שכונת בורוכוב מאוחר יותר). תוכניתו של קאופמן מומשה כמעט במלואה מבחינת תוואי הרחובות וחלקות המגורים אך קשיים כלכליים עכבו כנראה פיתוח המבנים הציבוריים והגינות בפסגת הגבעות; תוכנית זו התממשה רק בחלקה, בעיקר בזכות ראש העיר הראשון אברהם קריניצי ומשה כבשני שטיפח את הגנים במסירות רבה במשך 43 שנים מאז שהתמנה להמנהל הראשון של מחלקת נטיעות ב-1926.
בשנת 1922 הועברו רשמית 1,800 דונם לאנשי עיר-גנים (מתוכם הופרשו 300 דונם לטובת הקמת שכונת בורוכוב), נערכה הגרלת המגרשים והוחל בבניית בתי הקבע. בי' בתמוז תרפ"ב הנחת היסודות לבית משפחת מכנס – הוא בית האבן הראשון בעיר. בי"ב בטבת תרפ"ג (1922) הוכרזה "עיר גנים" כמושב ונבחר הוועד הראשון. באספה זו דווח על ארבעים משפחות המתגוררות ביישוב.