ג'ון דזמונד ברנל
מסיום עבודתו במכון המלכותי ועד מלחמת העולם השנייה (1939-1927) > פעילותו החברתית והפוליטית > הקומוניסט הנאמן

בשנת 1931 השתתף ברנל בכינוס הבינלאומי השני על ההיסטוריה של המדע ושל הטכנולוגיה שהתקיים במוזיאון המדע של לונדון. במפתיע הצטרפה לכינוס משלחת בת שמונה חברים מברית המועצות ובראשה ניקולאי בוכארין, אז מנהל המחקר של המועצה הכלכלית העליונה. המשלחת כללה, בין השאר, את ניקולאי ואווילוב, בוטנאי וגנטיקאי, ואת בוריס הסן, פילוסוף של המדע שהרצה על ההסבר המרקסיסטי לעבודותיו של אייזק ניוטון. כינוס זה השפיע באופן מהותי על השקפת עולמו של ברנל. העובדה שבברית המועצות נתמך המדע על ידי הממשלה ואורגן על ידה, נראתה לו כדרך הנכונה לתעל ידע לטובת כלל החברה. אומנם בתהליך זה מאבד המדען את חירותו האינטלקטואלית, "אבל ממילא האינטלקטואלים חיים בעולם הדמיון של אמנות ומדע... והאינטלקטואלים כקבוצה יעדיפו להיכנס לוויכוח סוער מאשר להסכים על בסיס משותף לפעולה יעילה". איבוד החופש האינטלקטואלי, כפי שנדרש על ידי המפלגה הקומוניסטית, נראה בעיניו כקורבן ראוי אל מול הרווח שמושג בכך לכלל החברה.
הצעד הבא היה לחזות במו עיניו ב"גן העדן" הקומוניסטי. ברנל ביקר בברית המועצות ביולי 1931 ושוב באוגוסט 1931. הביקורים חיזקו בו את האמונה בעליונות השיטה הסובייטית. הוא אומנם ראה שתנאי החיים ברוסיה קשים מאוד בהשוואה לאנגליה, אך לתחושתו העם הרוסי קיבל קשיים אלו בהבנה מתוך אמונה שאלו הם קשיים זמניים הנחוצים לבניית עתיד טוב יותר.
למערב הגיעו ידיעות מקוטעות על הרעב הסובייטי 1932–1933, שבו מתו ברעב בין 5 ל-8 מיליון איש, בייחוד באוקראינה, שבה הוא מכונה הולודומור. אלא שכמה אינטלקטואלים שמאלנים אנגלים נודעים, כדוגמת סידני וביאטריס וב וג'ורג' ברנרד שו, שביקרו בברית המועצות בהזמנת הממשל הרוסי לסיור מתוכנן ומבוקר, כתבו במאמרים ובספרים כי השמועות על רעב הן "שטויות". ברנל ומדענים אחרים בקיימברידג' העדיפו לדבוק בגרסת השמאלנים.
בנובמבר 1934 שוב ביקר ברנל בברית המועצות למשך כמה שבועות והרצה בכמה אוניברסיטאות. בת זוגו אז הייתה מרגרט גארדינר (Margaret Gardiner). היא סיפרה שנים אחר כך, שעל אף שכבר היו סימנים לכך שהמצב בברית המועצות אינו אידיאלי כפי שצייר לעצמו ברנל - תנאי החיים של האזרח הרוסי הפשוט הורעו, וניתן היה לחזות בנקל בפולחן האישיות של סטלין, למרות זאת העדיף ברנל להתעלם מתופעות אלו או לפרש אותן לקולא.
המדענים הסובייטים, שכה השאירו עליו רושם בכנס ב-1931, מצאו את מותם בשנים שלאחר מכן במשטר האימים של סטלין. בוריס הסן, יהודי יליד אוקראינה, שמאמרו על ניוטון השאיר רושם עז על ברנל, הוצא להורג ב-20 בדצמבר 1936 באשמת "טרוריזם". ניקולאי בוכארין, ראש המשלחת, אדם שברנל העריץ, נשפט ב-1938 באשמת ניסיון לרצוח את לנין ואת סטלין, הודה לאחר עינויים קשים, והוצא להורג בירייה. ניקולאי ואווילוב, אחד מגדולי הגנטיקאים, שקיבל את ברנל כשביקר בפעם השנייה בברית המועצות, מת בכלא. אין בכתביו של ברנל אזכור למאורעות אלה, אף על פי שברור שידע לפחות על משפט הראווה של בוכארין, והמאורעות שבאו אחר כך הוכיחו כי העדיף להתעלם מעובדות בלתי נעימות אלו.
עליית אדולף היטלר לשלטון בגרמניה ב-1933 גרמה לברנל זעזוע, והוא כתב מאמר בכותרת "המדען והעולם כיום" (The scientist and the world today) שהתפרסם בביטאון "השמאל של קיימברידג'" (Cambridge Left). במאמר פרש ברנל את תורתו, על פיה הפשיזם הוא תגובה פתולוגית לחוסר היציבות הכרוני ולכישלונו הצפוי של הקפיטליזם. הפתרון, על פי ברנל, הוא השיטה הקומוניסטית כפי שיושמה בברית המועצות – "האומה היחידה המראה התקדמות כלכלית וחברתית... הקומוניסטים הם היורשים והמגנים היחידים של המסורת הליברלית".
ההיסטוריון הרברט בטרפילד (Herbert Butterfield) טען שבהפצת דעותיו ובהפגנת המתירנות המינית הגלויה, הצליח ברנל להשפיע על "מאות סטודנטים" תוך כדי "הפגנת התעלמות מזלזלת בעובדות היסטוריות בדוקות".
ב-1934 יצא לאור הספר "היבטים במטריאליזם הדיאלקטי" (Aspects of Dialectical Materialism) ובו אסופת מאמרים של כותבים שונים, ובהם ברנל. במאמרו נקט ברנל בעמדה מרקסיסטית אורתודוקסית, שעל פיה המטריאליזם הדיאלקטי אינה פילוסופיה בלבד אלא תוכנית פעולה ממשית לפוליטיקה מהפכנית. המאמר העלה על נס את החשיבה שביסוד הפילוסופיה. בתגובה האשים הפילוסוף מייקל אוקשוט (Michael Joseph Oakeshott‏; 1990-1901) שלימד אז באוניברסיטת קיימברידג' כי לברנל ”יש תשוקה פרימיטיבית לאנלוגיה ... והתוצאה היא פילוסופיה מיסטית ואזוטרית שניתן להקבילה אולי רק לכתיבתם של האלכימאים”, וכי עבור התומכים במטריאליזם הדיאלקטי הוא הפך ל"תאולוגיה שהפכה לאמונה דתית והאמונה הדתית הפכה לדוגמה".