stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלינור גלנוויל
עבודה אנטומולוגית

אלינור גלנוויל התעניינה באיסוף פרפרים בצעירותה, אך היא החלה לפתח עיסוק רציני יותר בכך לאחר שנישואיה עם ריצ'רד התפרקו. היא גייסה את עזרת משרתיה באיסוף חרקים, ושילמה היטב עבור דגימות כל עוד הן נשמרו בקפידה בהתאם להוראותיה ונמסרו במצב מצוין. היא התכתבה עם אספני חרקים נוספים בני דורה, ביניהם: ג'ון ריי, אדם באדל, ג'וזף דנדרידג' וויליאם ורנון, והתיידדה מאוד עם האנטומולוג ג'יימס פטיבר. כשפגש את גלנוויל בלונדון ב-1703, ורנון התרשם מאוד מהאוסף שלה ושיבח אותו כ-"אוסף הפרפרים האצילי ביותר, אנגלים, שבייש את כולנו".
במהלך השנים, גלנוויל שלחה לפטיבר קופסאות של דגימות פרטים הנעוצים בעדינות בסיכה, ואספה חרקים פחות מוכרים מרחבי אנגליה וויילס בכדי שפטיבר יקטלג אותם ויחלוק עם הקהילה האנטומולוגית.  אחת הקופסאות שלה כללה את הדגימה הידועה המוקדמת ביותר של הפרפר ירקי אירופי (Callophrys rubi).  עבודתה עזרה לפטיבר להשלים את קטלוג החרקים הבריטי שלו Gazophylacium naturae et artis, והוא הביא לה קרדיט ואזכור בטקסט. אחת הרשימות המקומיות הראשונות של חרקים בריטיים, שנאספה על החרקים בבריסטול, מיוחסת לגלנוויל.
בנוסף, גלנוויל גידלה עשים ופרפרים משלה בביתה. היא השיגה זחלים בעזרתן של נערות מתלמדות, היצאו החוצה והכו גדרות חיות ושיחים וטפסו את החרקים הנופלים עם סדין. היא גידלה את המינים לבנין מעורק ו-Fabriciana adippe (ממשפחת הנימפיתיים) ותיאורה של שלבי מחזור חייהם המוקדמים נותר אחד מההתייחסויות המפורטות והמוקדמות ביותר להתנסויות של גידול פרפרים.
בשנת 1702, גלנוויל תפסה מין חדש של פרפר בלינקולנשייר. המין נקרא תחילה "משובץ לינקולנשייר" (Lincolnshire fritillary) כאשר הוצג לראשונה בספרו של פטיבר, Gazophylacium. מאוחר יותר שמו באנגליה ובעולם ישונה ל-"משובץ גלנוויל", עשרות שנים לאחר מותה של גלנוויל, ותגליתה המאוירת תעזור לקארולוס ליניאוס לתאר את הפרפר ולהעניק לו את שמו המדעי, כאשר יתאר את מיני הפרפרים ב-1758. זהו הפרפר הבריטי המקומי היחיד הקרוי על שם חוקר טבע בריטי.
מוות ומורשת

גלנוויל המשיכה להיתקל בבעיות עם ריצ'רד לאחר פרידתם, מכיוון שהוא חיפש דרך לקבל הונה והנכסים שלה לעצמו ולאהובתו החדשה. ריצ'רד החל להפיץ שמועות שגלנוויל איבדה את שפיותה, וניסה לאלץ את ילדיה לתמוך בטענותיו באמצעות תצהירים כתובים ואף ארגן תוכניות לחטוף את אחד מבניה של גלנוויל כדי לאלץ אותו לחתום על הירושה שלו. כדי לסכל את מזימותיו של ריצ'רד, גלנוויל הפקידה את נכסיה בידי נאמנים וחלקה את עיקר עושרה לדודנה, הנרי גודריק, עם ירושות קטנות יותר שנותרו לארבעת ילדיה. היא מתה בטיקנהאם בחודשים הראשונים של 1709, עם נכסים בשווי של עד 7,000 ליש"ט (שווה ערך ל-1,011,470 ליש"ט בשנת 2021).
לא מרוצה מהצוואה, בנה הבכור של גלנוויל, פורסט, ערער על המסמך בבית המשפט לאחר מותה. הוא טען שאמו הייתה מטורפת בזמן יצירת הצוואה, ושוכנעה להוריש את הונה לדודן שלה, הנרי גודריק, באמצעות האמונה ההזויה שילדיה הוחלפו לפיות. עדים העידו שגלנוויל הפגינה התנהגות מוזרה כמו הכאת שיחים עבור זחלי חרקים, התלבשות "כמו צועניה", ויציאה החוצה ללא כל בגדים הנחשבים מתאימים לגברת, בשנת 1712 בוטלה צוואתה מסיבות של אי שפיות, מה שהותיר את פורסט להפוך לבעלים החוקיים של אחוזת טיקנהאם.
אף על פי שגלנוויל נאבקה לשמר את אוספי החרקים שלה מאקריות ומעובש מתמשכים במהלך חייה,  שלוש מהדגימות שלה - שני מיני עשים ופרפר, שהוענקו במקור לפטיבר - קיימות עד היום באוסף סלואן של מוזיאון הטבע. שניים ממכתביה לפטיבר התגלו מחדש בארכיון המוזיאון במהלך שנות ה-60.
באוניברסיטת לינקולן, מרכז אלינור גלנוויל פועל כמחלקה המרכזית להגוונה והכלה ברחבי הקמפוס. הרומן ההיסטורי של פיונה מאונטיין, "גברת הפרפרים" (2010) מתרכז סביב שחזור בדיוני של סיפור חייה של גלנוויל.
לקריאה נוספת

פיטר מארן, Rainbow dust: three centuries of butterfly delight, אוניברסיטת שיקגו, פרק 5
ביאורים

↑  בספרות הנכתבה על ידי בני זמנה מכונה לעיתים "ליידי גלנוויל", כינוי זה היה לשם כבוד בלבד ולא היה תואר רשמי.
↑  השם העברי בערך הוא תרגום המילה הלטינית "fritillus" שפירושה "קופסאת קוביות", הפרפר כונה בשם זה עקב דפוס כנפיו המשובץ.
↑  אלינור ובעלה ריצ'רד נפרדו בשנת 1698, אך נשארו נשואים
הערות שוליים

↑  Michael A. Salmon, The Aurelian legacy : British butterflies and their collectors, Berkeley: University of California Press, 2000, ISBN 0-520-22963-0
1 2 3 4 5 6  פמלה גילברט, Glanville [née Goodricke; other married name Ashfield, Eleanor], אוקספורד: Oxford University Press, 2004-09-23. (באנגלית)
1 2 3 4 5 6  צ'ארלס אלפרד גודריק, History of the Goodricke family, לונדון: Hazell, Watson, and Viney, 1885, עמ' 47–49. (באנגלית)
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Salmon, Michael (2000). The Aurelian Legacy – British Butterflies and their Collectors (באנגלית) (1st ed.). Harley Books. pp. 106–108. ISBN 0-946589-40-2.
↑  Rainbow dust: three centuries of butterfly delight, עמ' 81
↑  Rainbow dust: three centuries of butterfly delight, עמ' 85
1 2  Rainbow dust: three centuries of butterfly delight, עמ' 84
↑  Specimen of the Week 331: The Glanville Fritillary, בלוג התרבות של אוניברסיטת לונדון, ‏23 בפברואר 2018
↑  פיטר מארן, Bugs Britannica, London: Chatto & Windus, 2010, עמ' 248–250, ISBN 978-0-7011-8180-2. (באנגלית)
↑  Russell, Sharman Apt (2003). An obsession with butterflies : our long love affair with a singular insect. Perseus Publishing. p. 5–6. ISBN 978-0-7382-0699-8.
↑  Sharman Apt Russell, An obsession with butterflies : our long love affair with a singular insect, Cambridge, MA : Perseus Pub., 2003, עמ' 147, ISBN 978-0-7382-0699-8
↑  "Who was Eleanor Glanville?". מרכז אלינור גלנוויל, אוניברסיטת לינקולן (באנגלית). נבדק ב-7 באוקטובר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "About - Overview". מרכז אלינור גלנוויל, אוניברסיטת לינקולן (באנגלית). נבדק ב-7 באוקטובר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Fiction Book Review: Lady of the Butterflies by Fiona Mountain". Publisher's Weekly. 1 ביולי 2010. נבדק ב-6 ביוני 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2010004946  VIAF: 106793499   WorldCat (עם VIAF): 106793499 
אחוזת טיקנהאם בטיקנהאם, סומרסט
כתמית הורוניקה
ארתור פידלר

| --- | --- |

 לידה:  17 בדצמבר 1894 בוסטון, ארצות הברית 
 פטירה:  10 ביולי 1979 (בגיל 84) ברוקליין, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  RCA ויקטור, פולידור רקורדס, דויטשה גרמופון 
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מיאמי (11 ביוני 1963)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  מדליית החירות הנשיאותית 
 פרופיל ב-IMDb
 
ארתור פידלר מנצח על התזמורת, 1969
ארתור פידלר (באנגלית: Arthur Fiedler;‏ 17 בדצמבר 1894 – 10 ביולי 1979) היה במשך יובל שנים מנצחה של תזמורת הטיילת של בוסטון, תזמורת סימפונית שהתמחתה במוזיקה פופולרית. פידלר שילב את אמנויות המוזיקה וההצגה, שניחן בהן בשפע, לעשות את תזמורת הטיילת לנודעת ביותר בארצות הברית. היו שמתחו עליו ביקורת על דילול המוזיקה, בייחוד כשעיבד שירים פופולריים או ערך קטעים מן הרפרטואר הקלאסי, אבל פידלר הקפיד להשאיר את המופעים בלתי רשמיים, קלילים ולא פעם רוויי לגלוג עצמי, כדי למשוך עוד ועוד מאזינים.
פידלר נולד בבוסטון, מסצ'וסטס. אביו היה כנר אוסטרי-יהודי במוצאו, שניגן בתזמורת הסימפונית של בוסטון, ואמו הייתה פסנתרנית ומוזיקאית. הוא גדל בבוסטון ולמד בבית הספר הלטיני שם עד שאביו פרש וחזר לאוסטריה, שם למד ועבד עד שובו לבוסטון בתחילת מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1909 לקח אותו אביו לברלין ללמוד כינור אצל וילי הס ואחר, בשנת 1915, הצטרף ככנר לתזמורת הסימפונית של בוסטון בניצוח קרל מאק. הוא עבד גם כפסנתרן, נגן עוגב ונגן כלי הקשה.
בשנת 1924 הקים פידלר את הסינפונייטה של בוסטון, תזמורת מוזיקה קאמרית שהורכבה מחברי הסימפונית של בוסטון והחלה בסדרת קונצרטים ללא תשלום תחת כיפת השמיים. הוא התמנה למנצח השמונה-עשר במספר של תזמורת הטיילת בשנת 1930 והתמיד במשרה זו למשך יובל שנים.
בניהולו של פידלר הקליטה תזמורת הטיילת, לפי הדיווחים, יותר מכל תזמורת אחרת בעולם, בעיקר לחברת RCA ויקטור, ומכרה אלבומים, תקליטונים, סרטי הקלטה וקלטות שמע ביותר מ-50 מיליון דולר. פידלר היה קשור גם עם התזמורת הקלה של סן פרנסיסקו במשל 26 עונות קיץ, וניצח על עוד הרבה תזמורות ברחבי העולם.
כתחביב, קסמה לו עבודתם של כבאים והוא נהג לנסוע במכוניתו אל אתרי שריפות גדולות בבוסטון ובסביבתה בכל שעה משעות היום או הלילה, לצפות בכבאים בעבודתם. הוא התמנה אפילו ל"מפקד כבוד" במחלקת כיבוי האש של בוסטון.
פידלר מת בברוקליין, מסצ'וסטס, בגיל 85. אחרי מותו, חלקה לו בוסטון כבוד בפסל מופשט, ראש וחזה בגודל על-טבעי של פידלר, בפארק האספאלנד של בוסטון, משכן סדרת הקונצרטים ללא תשלום, הנמשכים שם עד היום.
ארתור פאלו

| --- | --- |

 לידה:  29 בספטמבר 1850 סט, צרפת 
 פטירה:  30 באפריל 1911 (בגיל 60) מרסיי, צרפת 
 מדינה:  צרפת צרפת
 
אטיין-לואי ארתור פאלו (בצרפתית: Étienne-Louis Arthur Fallot;‏ 29 בספטמבר 1850 (סט, צרפת) – 30 באפריל 1911) היה רופא צרפתי.
פאלו למד בבית ספר לרפואה במונפלייה בשנת 1867. בעת שהותו במארסיי כתב עבודת גמר בנושא דלקת ריאות. בשנת 1888 התמנה לפרופסור להיגיינה ורפואה משפטית במרסיי. בשנת 1888 תיאר בפרטיות את ארבעת המאפיינים האנטומיים של המום טטרלוגיה על שם פאלו, מום לב מולד האחראי לתסמונת התינוק הכחול ונקרא על שמו של פאלו.
הערות שוליים

↑  Whitworth, Judith A.; Firkin, Barry G. (1996). Dictionary of medical eponyms. New York: Parthenon Pub. ISBN 1-85070-333-7.
↑  “Tetralogy of Fallot” and Étienne-Louis Arthur Fallot W.N. Evans - Pediatric cardiology, 2008 "Abstract The eponym “tetralogy of Fallot” did not become a common noun in pediatric cardiology vocabulary for several decades after Étienne-Louis Arthur Fallot's report in a French medical journal. There were others before Fallot who described the abnormal .."
↑  The Heart of a Child: What Families Need to Know Catherine A. Neill, Edward B. Clark, Carleen Clark - 2003 "Tetralogy of Fallot (named for the nineteenth-century French cardiologist Arthur Fallot) is the most usual cause of cardiac cyanosis, occurring in about three of every ten thousand children born."
↑  The Developing Heart: A 'History' of Pediatric Cardiology  p37 Catherine A. Neill, Edward B. Clark - 1995 "Figure 5- Arthur Fallot (1850-1911) of Marseilles."
↑  Pediatric Cardiology: Introduction Hung-Chi Lue "Since the era of Arthur Fallot (1850~1911) of Marseilles and Maude E. Abbot (1869~1940) of Montreal, 100 years have passed."
↑  Arthur Fallot
↑  E. L. A. Fallot. Contribution à l’anatomie pathologique de la maladie bleue (cyanose cardiaque). Marseille médical, 1888, 25: 77-93, 138-158, 207-223, 341-354, 370-386, 403-420.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810679002205606  BnF: cb13014523s (data)  ISNI: 0000 0000 5814 6329  NKC: nlk20000085338  NTA: 070471797  SUDOC: 075754207  VIAF: 84798471   WorldCat (עם VIAF): 84798471 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רופאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אריה לייב פופיק

| --- | --- |

אריה לייב פופיק, 1951
 לידה:  15 בדצמבר 1902 איוואנו-פרנקיבסק, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  27 בינואר 1988 (בגיל 85) 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  יידיש 
 צאצאים:  אוריאל אופק 
 פרסים והוקרה:  יקיר העיר גבעתיים (1986) 
 
צבי אריה (לייב) פּוֹפִּיק (בכתיב יידי: לייב פּאָפּיק; חתם: "ל. פאפיק", ובעברית: "פ’ אריה"; 15 בדצמבר 1902 – 27 בינואר 1988 היה משורר יידי, סופר ילדים ואספן בולים ישראלי, פעיל ציוני סוציאליסטי יליד גליציה המזרחית, איש העלייה השלישית. עובד בניין במקצועו.
ביוגרפיה

פופיק נולד בסטאניסלאבוב שבגליציה המזרחית, האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום איוונו-פרנקיבסק, במערב אוקראינה), בנם של פֶּסיה רחל לבית גרבר ומרדכי ישראל פופיק (פאפיק), סוחר נודע בגליציה.
התחנך בעירו בחדר ובבית ספר עממי ותיכון ממלכתיים פולניים.
מנעוריו היה חניך תנועת הנוער הציונית השומר הצעיר, שבה קיבל את חינוכו העברי והציוני, וכיהן בה כמדריך.
בעירו הכיר את ברוניה פוגֶל, גננת, לימים אשתו.
בעקבות פרעות פטליורה על רקע סוף המלחמה, נמלטו השניים מהעיר ב-1920, ולבסוף הגיעו לארץ ישראל באופן בלתי-לגאלי בעלייה השלישית, ובה נישאו.
בארץ ישראל עבד פופיק בחקלאות בעמק יזרעאל, בפרדסי השרון ובסביבות תל אביב, וכן בבניין, לצד אשתו, שהייתה מפועלות הבניין הראשונות בארץ. בראשית שנות ה-20 היו השניים ממייסדי קבוצת השומר הצעיר שהקימה את קיבוץ בית אלפא. לזוג נולדו שלושה ילדים: אברהם אופק (1924–1995), אוריאל אופק (1926–1987) ושולמית גורן (גרינר) (1928–2010).
בהמשך היו בני הזוג פופיק מראשוני נחלת יצחק, ובשנת 1930 עברו עם ילדיהם לשכונת בורוכוב בגבעתיים.
פופיק היה חבר מועצת פועלי רמת גן–גבעתיים, ואשתו, שהייתה גננת בשכונה, הייתה חברת ועד השכונה. כן היה מראשוני מפלגת הפועלים המאוחדת (מפ"ם).
פופיק התמנה כמפקח בנייה בעיריית רמת גן, ועבד בבניין עד פרישתו לגמלאות.

כשהתבקש להגדיר את עצמו במלאת לו שמונים, השיב: "פועל בניין. חמישים שנה פועל בניין".
כאספן בולים השתתף בתערוכות בולים לאומיות ובינלאומיות וזכה בהן במדליות ובפרסים. היה חבר המועצה של אגודת הבולאים הישראלית, ערך את מדור הבולאות בדבר לילדים ופרסם שלושה ספרים על בולים: "מסע הפלאים אל ממלכת בול" (תל אביב: י’ צ’צ’יק, תש"ך), "תולדות הדואר בארץ ישראל" (ירושלים: ר’ מס, 1966) ו-"הרפתקאות בארץ בול: ספורי בולים נדירים" (תל אביב: יבנה, תשמ"ב 1982). עיקרו של האוסף כלל בולים מתקופת המנדט הבריטי.
במקביל, שלח ידו בכתיבת שירה בשפה היידית, השתתף בכתבי עת יידיים כמו העיתון נייוועלט, תרגם את הפואמה הסיפורית "אבי הניגפים" (Ojciec zadżumionych; "דער פאָטער פון פארפּעסטיקטע") מאת המשורר הרומנטי הפולני יוליוש סלובצקי (Słowacki). במהלך חייו פרסם חמישה ספרי שירה: שניים בסוף שנות ה-30, ושלושה נוספים בשני העשורים האחרונים לחייו, שלושתם במהדורות דו-לשוניות – מקור יידי מול תרגום עברי מעשה ידי בנו, אוריאל אופק. בנובמבר 1971 נפטרה אשתו ברוניה בגיל 66 לאחר מחלה, ופופיק הוציא ספר שירים לכבודה בשם "בין ראשית ואחרית – צווישן אָנהוֹיבּ אוּן סוֹף" (1972) (דהיינו, בין תחילת היכרותם למחלתה ומותה), ובראשית שנות ה-80 פרסם שני קובצי שירה נוספים.
בשנת 1984 זכה בפרס פינסקי לשירה יידית.
בנוסף, פרסם שירים וסיפורים בשבועונים לילדים, ובראשית שנות ה-70 הוציא שני ספרי ילדים בתרגום עברי. ספרו "יונה לבנה" היה פרי מלאכתם של שלושה דורות: הוא עובד בידי בנו אוריאל אופק, ואויר על ידי נכדתו (בתו של אוריאל) עטרה אופק.
בשנת 1986 קיבל את תואר יקיר העיר גבעתיים.
אריה לייב פופיק נקבר לצד אשתו בבית עלמין הדרום בחולון.
בנו אוריאל אופק היה סופר ילדים ונוער עברי פורה, עורך, משורר, מתרגם וחוקר ספרות ילדים. אלמנתו של אוריאל אופק, בינה אופק, היא סופרת, עורכת ומתרגמת. בתם עטרה אופק היא מתרגמת, עורכת, לשונאית, סופרת ואשת תקשורת. בתם אמירה חכמוביץ היא סופרת, מתרגמת ועורכת חרדית.
ספריו

שירה:
ליכט אין שאטן: לידער, תל אביב: אייגנס, 1937. ("אור בצל")
פאר באגין: לידער, ברסטצ'קה: צוויט, 1939.
בין ראשית ואחרית / צווישן אָנהוֹיבּ אוּן סוֹף: שירים; תרגם אוריאל אופק, תל אביב: דבר, 1972. (עברית ויידיש, עמוד מול עמוד)
מדרגות / שׁטאַפּלען: שירים; תרגם מיידיש אוריאל אופק, תל אביב: רשפים, 1981. (לקט שירים בעברית ויידיש, עמוד מול עמוד)
פון מיינע שייערן: לידער / מאסמי: שירים; תרגם מיידיש אוריאל אופק, תל אביב: רשפים, תשמ"ג 1982. (לקט שירים בעברית ויידיש, עמוד מול עמוד)
בולאות:
פ’ אריה, מסע הפלאים אל ממלכת בול, תל אביב: י’ צ’צ’יק, תש"ך. (סקירה של בולי העולם ובולי ארץ ישראל המנדטורית ומדינת ישראל לפי נושאים)
פ’ אריה, תולדות הדואר בארץ ישראל; הביא לדפוס אוריאל אופק, ירושלים: ר’ מס (ספריית דני למדע פופולרי), 1966. (סקירה של תולדות הדואר בארץ־ישראל "החל מימי קדם, דרך השלטון העות'מאני, הדואר הקונסולרי, הממשל הבריטי ועד הזמן האחרון במדינת ישראל")
פ’ אריה, הרפתקאות בארץ בול: ספורי בולים נדירים; ערך: אוריאל אופק; ציר: דני קרמן, תל אביב: יבנה, תשמ"ב 1982.
סיפורים לילדים:
פ’ אריה, לאן נעלמו החיות: ספורים מחכמת הג’ונגל; מיידיש: י’ בן דב צ’חנובסקי; צירה חנה אדולפי; אוריאל אופק [עורך], תל אביב: עפר, תשל"ג. (התוכן: חוש הריח של התנין, כוחו של הפיתון, כפתור זנבו של האריה, כותנת הפסים של הנמר, מדוע אין לבנים ראש שבט, למה חדל התן לילל אל הירח ועוד)
ל’ פאפיק, יונה לבנה; עבד אוריאל אופק; צירה עטרה אופק, תל אביב: עם עובד, תשל"ד 1973.
תרגום:
יוליוש סלאוואצקי, דער פאָטער פון פארפּעסטיקטע; יידיש פון ל’ פאפיק, ברסטצ'קה: צוויט, 1939.
הערות שוליים

1 2  אריה לייב פופיק באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  דוד תדהר (עורך), "צבי אריה פופיק", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך י (1959), עמ' 3502.
↑  אברהם אופק (פופיק), באתר הפלמ"ח.
↑  שולמית גורן (פופוק), באתר הפלמ"ח; שולמית גורן באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  ההורים לחצו, מעריב, 24 בדצמבר 1982.
↑  לדוגמה: מדליית כסף מוזהב בתחרות הבולים הלאומית השביעית "תבית", יחד עם פרס הנהלת התערוכה: אריה לינדנבאום, בולים: 'תבית' ננעלה עם 12 מדליות־זהב, דבר, 30 באוקטובר 1970; בין הזוכים בגביע בתערוכת הבולים במשביר המרכזי: אריה לינדנבאום, בולים: ננעלה התערוכה בהמשביר המרכזי, דבר, 15 באפריל 1971.
↑  מתה ברוניה פופיק, דבר, 14 בנובמבר 1971.
1 2  י. ח. בילצקי, בין ראשית לאחרית, דבר, 13 באוקטובר 1972.
↑  עירית גבעתיים מברכת את יקירי העיר תשמ"ז, מעריב, 4 בינואר 1987.
↑  סקירה קצרה: אבי-טנא, דפדוף ראשון | שירה: האב והבן, דבר, טור 2, 8 במאי 1981.
↑  ספרים חדשים – עיון ראשון | שירה: תאנים בשלות וענבים כהים, מעריב, 31 בדצמבר 1982; י. ח. בילצקי, בעקבי שירה רגשית, דבר, 4 בפברואר 1983.
↑  ראו: "מסע הפלאים אל ממלכת בול", מעריב, 11 בדצמבר 1959; בספרות הבולאית, דבר, 5 באוגוסט 1960.
↑  א. לינדנבאום, בשולי הבולים: ספר תולדות הדואר בא"י, דבר, 4 בנובמבר 1966; ביקורת: אברהם ריבלין, תולדות הדואר בא"י, דבר, 19 במאי 1967; וסקירה: עדית זרטל, כזאת היתה הפוסטה, דבר, 27 בינואר 1967, המשך.
↑  ספרים חדשים: תולדות הדואר בארץ־ישראל, דבר, 23 בספטמבר 1966.
↑  ראו: שלושה דורות, דף מידע מספר 30, 12 בדצמבר 2007, באתר חנות הספרים של איתמר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308004805171  GND: 143541730  ISNI: 0000 0001 1471 7422  LCCN: n85820701  VIAF: 45771634   WorldCat (עם VIAF): 45771634
ארמון סרווסתאן

ארמון סרווסתאן (בפרסית: کاخ ساسانی سروستان) הוא מבנה מהתקופה הסאסאנית שנבנה בהוראת בהראם גור במאה ה-5. הוא נמצא בקרבת העיר סרווסתאן שבפרובינציית פארס. הארמון נכלל ברשימת אתרי המורשת התרבותית של אונסק"ו כחלק מן הנוף הארכאולוגי הסאסאני בחבל פארס.
ארמון סרווסתאן נחשב למייצג הראשון של ארכיטקטורה אסלאמית איראנית. הסגנון הזה נסמך על ארכיטקטורה פרתית מוקדמת בתוספת השפעות רומיות: אולם מרובע בעל כיפה גדולה, כניסות מרובות, חדרי איוואן מקורים. וקשתות. ארמון סרווסתאן בנוי מאבנים ומלט, והוא מזכיר במבנהו את ארמון ארדשיר בפיירוזאבאד. לפי א-טברי, הארמון שימש את מהר-נרסה, מזכירו הנאמן של השליט בהראם גור.
מחקרים חדשים שנעזרו בשיטות תארוך מתקדמות הראו כי למעשה הארמון לא נבנה בתקופה הסאסאנית כפי שסברו בעבר, אלא לתקופה מאוחרת: תקופת שלטונו של יזדגרד השלישי ותחילת התקופה האסלאמית (אמצע המאה השביעית).
גלריה

ארמון סרווסתאן, חזית צפונית
חלל פנימי
שרידי מבנה
מבט פנורמי
הערות שוליים

↑  Habibollah Ayatollahi, The Book of Iran: The History of Iranian Art, Translated by	Shermin Haghshenās, Alhoda UK, 2003, pp. 126-127.
↑  ADDITIONAL INFORMATION PRESENTED TO THE ICOMOS PANEL FOR THE EVALUATION OF "Sassanid Archaeological Landscape of Fars", פברואר 2018, עמ' 11–12.
אנדראש בנדק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 ביוני 1913 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  10 בדצמבר 1995 (בגיל 82) בודפשט, הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 
אנדראש בֶּנֶדֶק (בהונגרית: Benedek András;‏ בודפשט, 21 ביוני 1913 – בודפשט, 10 בדצמבר 1995) היה סופר יהודי-הונגרי, מחזאי, מבקר תיאטרון, מתרגם ספרותי; נכדו של העיתונאי והסופר אלק בנדק (1859–1929), בנו של הסופר, היסטוריון הספרות והמתרגם מרצל בנדק (1885–1969), אחיו של אישטוואן בנדק (1915–1996), רופא, סופר, היסטוריון תרבות.
קורות חייו

אנדראש בנדק נולד לאם יהודייה והוא נכדו כאמור של "המספר הגדול" אלק בנדק. אמו, גיורי לואיזה (במקור פולק (1962-1885) הייתה יהודייה, בתם של דיולה גיורי (במקור פולק) ושל ז'ופיה שרולטה שולהוף. בשנת 1936, הוא קיבל דוקטורט במדעי הרוח מהמחלקה ההונגרית-צרפתית של אוניברסיטת פאזמאן פטר (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד). בין השנים 1937-1945 עבד בספריית האוניברסיטה. ב-1945 הפך לדרמטורג של התיאטרון הלאומי בבודפשט. היו לו חמישה ילדים: האתנוגרפית קטלין בנדק (1947–), מיהאי בנדק (1950–), לאסלו בנדק (1951–), יאנוש בנדק (1953–) וההיסטוריון גאבור בנדק (1955–2020).
עבודותיו

הוא פרסם מאמרים וביקורות תיאטרון בכמה עיתונים שונים, בעיקר בנושאי תיאטרון. הוא כתב וגם תרגם כמה מחזות.
כמחזאי

איקרוס (1941)
יאנוש מהאגדות (1946)
מעגל קסם (1955)
המקרה של הנער נוסטי עם מרי טוט (עם פרנץ קארינתי, 1958)
משחק האהבה והמוות (2006)
כמתרגם (חלקי)

ז'אן-פול סארטר : הזונה המכובדת (1947)
ארתור מילר : כולם היו בניי (1948)
ג'ון אוסבורן : השחקן הגרוע (1958)
כתסריטאי

Czillei és a Hunyadiak forgatókönyvíró (סרט טלוויזיה, 127 דקות, 1988)
Csodakarikás forgatókönyvíró (סרט ילדים, 53 דקות, 1987)
Százszorszép író (משחק טלוויזיה לילדים, 67 דקות, 1983)
Itt járt Mátyás király... forgatókönyvíró (סדרת טלוויזיה הונגרית, 1974)
Tisztújítás forgatókönyvíró (magyar סרט טלוויזיה, 64 דקות, 1970)
לקריאה נוספת

Magyar színházművészeti lexikon. Főszerk. Székely György. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6635-4 (לקסיקון הונגרי לאמנות הבמה)
ארתור פופלבסקי

| --- | --- |

 לידה:  1860 ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  10 באוגוסט 1918 (בגיל 58 בערך) ורשה, ממלכת פולין 
 השכלה:  המכון הטכנולוגי של ציריך 
 מקצוע נוסף:  מהנדס, מהנדס רכבות 
 מדינה:  שווייץ, פולין הקונגרסאית 
 
ארתור פופלבסקי (בפולנית: Artur Popławski;‏ 1860 – 1918,  ורשה) היה שחמטאי פולני.
פופלבסקי החל את לימודיו באוניברסיטה הקיסרית של ורשה בשנת 1879 וסיים את לימודי ההנדסה בבית הספר הגבוה בציריך בשנת 1884 (Eidgenössische Technische Hochschule Zürich).
בשנת 1883 הגיע פופלבסקי למקום השני, אחרי יוסף זבינסקי באליפות השנייה של ורשה בשנת 1884, עם תוצאה של 19/22 נקודות. בשווייץ חלק פופלבסקי פעמיים את המקום הראשון באליפות שווייץ לשחמט עם מקס פסטלוצ'י בשנים 1889 ו-1890.
פופלבסקי חזר לוורשה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-19 ועבד שם כמהנדס.
הערות שוליים

↑  Popławski, Artur, באתר Edo Historical Chess Ratings
↑  Campionati nazionali della Svizzera
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810648762305606  ISNI: 0000 0000 7168 8229  VIAF: 101685659   WorldCat (עם VIAF): 101685659
אנדריי לוזובסקי

אנדריי מיקולייביץ' לוזובסקי (באוקראינית: Андрій Миколайович Лозовський; ‏נולד ב-31 בינואר 1973 באודסה) הוא כדורגלן עבר אוקראיני, ששיחק בעמדות הקשר בקבוצת צ'רנומורץ אודסה בליגת העל האוקראינית ובקבוצת שונות בישראל.
ביוגרפיה

לוזובסקי גדל במחלקת הנוער של מועדון הכדורגל צ'רנומורץ אודסה. בשנת 1992 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון. הוא שיחק בעיקר בשורות קבוצת המילואים של המועדון. שותף ביחסית מעט משחקים של ההרכב הראשון של המועדון.
בשנת 1995 הגיע לוזובסקי לישראל כדי לחתום בקבוצת הפועל כפר סבא שזה עתה עלתה לליגה הבכירה בארץ. לאחר עונה אחת בכפר סבא עבר לשחק בקבוצות מליגת המשנה בארץ : מכבי עכו, בית"ר תל אביב והפועל נצרת עילית.
בשנת 2001 עזב את ישראל ושב לאוקראינה. הוא שיחק עונה אחת בקבוצת נעוריו צ'רנומורץ אודסה. בתום עונת 2001/2002 פרש ממשחק פעיל בשל פציעה.
לאחר פרישה ממשחק פעיל למד חינוך גופני באוניברסיטת אודסה. מאז 2008 מאמן לוזובסקי את קבוצת הילדים של צ'רנומורץ אודסה.
תארים

הגביע האוקראיני: 1992, 1993/1994.
אמה שאה

| --- | --- |

 לידה:  7 ביוני 1981 (בת 43) כווית 
 מוקד פעילות:  כווית 
 כלי נגינה:  פסנתר, קסילופון, אקורדיון, גיטרה 
 www.emashah.net
 פרופיל ב-IMDb
 
אמה שאה (בערבית: ايما شاه; נולדה ב-7 ביוני 1981) היא זמרת, שחקנית, תסריטאית, רקדנית ובמאית כוויתית ממוצא איראני.
ביוגרפיה

אמה נולדה בכווית ב-7 ביוני 1981.
אמה למדה אופרה, צילום וסרטים. היא משכה תשומת לב באמצעות האקטיביזם שלה, השקפותיה הרדיקליות, נקודות מבט מעוררות מחלוקת ולעיתים קרובות גם אקסצנטריות.
את הופעת הבכורה שלה בתיאטרון היא עשתה במחזה Silence שנכתב על ידי הרולד פינטר. אחרי מחזה זה, היא הופיעה במחזה The rhinoceros שנכתב על ידי אז'ן יונסקו, The old women and the poet שנכתב על ידי יוקיומיסמיה, Debate between night and day שנכתב על ידי מוחמד אפנדי אל-גזירי ו-The Meteor שנכתבו על ידי דורינמט.
ב-2006, אמה ייסדה והקימה את הקבוצה "Anthropology", והצטרפה לשחקנים ממדינות שונות, עם הופעות, מחזות ושירים שמופעים בשפות שונות, כולל ערבית, אנגלית, צרפתית, יפנית וספרדית. היא הופיעה כזמרת, פסנתרנית, מלחינה ושחקנית באירועים מקומיים ובין-לאומיים שונים.
אמה הלחינה אוסף מחזות זמר בהשראת ספרים כמו Jesus, the Son of Human ו-The Prophet (אנ'), שנכתבו על ידי ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן, וביצעה אותם בפסנתר וגיטרה במוזיאון הלאומי בכווית (אנ'). היא גם שרה קאברים של אמנים ידועים ובין-לאומיים רבים. היא גם השתתפה במחזמר המוזיקלי We can not write on a black page. הסינגלים שלה כולל הסינגל "Shah" מדברים על סבה שאה חאן. היא שרה מילים שכתבו, בין השאר, על ידי איליא אבו מאדי, מאלק אספר ומירנדה לי (אנ').
ב-2019, אמה התחרה בקטגוריית הרומבה ב-Twin Cities Open 2019 שמתקיימת במיניאפוליס, והגיעה עד לגמר התחרות. היא הגיעה למקום ה-2 ברומבה הסגורה והמקום ה-3 ברומבה הפתוחה.
מחלוקת

אמה עוררה מחלוקת גדולה לאחר ששרה בעברית את "הבה נגילה" שהובילה לכך שהיא מואשמת בקידום הציונות והסדרת יחסי החוץ עם ישראל. סוכנויות חדשות בין-לאומיות, אמצעי תקשורת ערבים וישראלים סיקרו את הסיפור. לוס אנג'לס טיימס כתבה מאמר על הפרשה תחת הכותרת ”דיווה שהתפוצצה על ידי אנשי דת אסלאמיים בגין שירה בעברית במועדון”. היו דיווחים על העמדתה של אמה למשפט ודיווחים על איומים לחייה. אמה הסבירה כי שרה את השיר כשרצתה לעבור את הגבולות ולפרוץ את המחסומים לתמיכה בשלום אוניברסלי בין שני עמים.
חיים אישיים

אמה נולדה לאם איראנית ואב כוויתי. סבה, נסיך אפגני, עלה לפקיסטן ועבד כמרגל בריטי שעבד נגד גרמניה הנאצית. לאחר מלחמת העולם השנייה, הוא עבר לכווית ועבד כמכונאי בתחום הנפט. כאשר נסע לאיראן, התרשם מילדה שביקשה את ידו ולאחר ניסיונות רבים התחתן איתה. לאחר מכן נולדה להם בת שהתחתנה עם גבר כוויתי ממשפחה דתית, והתגרשו לאחר שנולדו להם מספר ילדים, כולל אמה. אמה התחתנה והתגרשה פעמים רבות.
דיסקוגרפיה

The Poem And the old woman ‏(2008)
SYNC INFINITI ‏(2010)
Emagination ‏(2018)
In Love ‏(2019)