stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם פוסי סילבה
ביוגרפיה

ויליאם פוסי סילבה נולד בסוואנה, ג'ורג'יה, ב-23 באוקטובר 1859. סבו מצד אביו היה מהגר פורטוגלי מהאיים האזוריים. הוא סיים את לימודיו באקדמיית צ'טהאם ב-1875 והמשיך ללמוד הנדסה לזמן קצר באוניברסיטת וירג'יניה בעודו צעיר, הוא ירש את עסקי הקרמיקה המשגשגים של אביו, אותם ניהל עד שמכר את העסק ב-1906. הוא התחתן עם קרוליין ווקר ביצ'ר ונולד לו בן, אבוט, שהצטרף לשירות היערות.
סילבה התעניין בציור במשך שנים רבות, וכמה מהבדים המוקדמים ביותר שלו הם מג'ורג'יה - החוף והרי טנסי. בין 1900 ל-1905, הוא בילה את הקיץ בלימודי קומפוזיציה אצל ארתור וסלי דאו באיפסוויץ', מסצ'וסטס ב-1907 הוא נסע לפריז כדי ללמוד אמנות באקדמיה ז'וליאן בהדרכת ז'אן פול לורן והנרי רויר, הוא צייר גם בוונציה ובספרד. ב-1908 שלוש מיצירותיו התקבלו בסלון ד'אוטום של פריז. תערוכת היחיד הראשונה שלו הייתה בגלריה האופנתית ז'ורז' פטיט בשנת 1909. לאחר הציג תערוכות נוספות באירופה.
כשחזר לארצות הברית ב-1910, הקים לראשונה אולפנים בצ'טנוגה, טנסי, וושינגטון הבירה. ובילה חלק ניכר משלוש השנים הבאות בנסיעות ברחבי הדרום, בחיפוש אחר אתרי ציור והציג גם את עבודותיו. נסיעות הציור האלה לקחו אותו לניו אורלינס, לואיזיאנה; צ'ארלסטון, דרום קרוליינה; וחוף מפרץ מיסיסיפי במהלך תקופה זו החל לפתח מוניטין בסגנון של אימפרסיוניזם לירי. ליד צ'ארלסטון, מטעי מגנוליה וגני מגנוליה סיפקו את ההשראה לסדרת הציורים שלו בשם "גן החלומות". בשנת 1910, הוא ערך תערוכת יחיד בגלריה לאמנות ג'יבס (כעת מוזיאון ג'יבס) בצ'ארלסטון, אחד המקומות המרכזיים הקשורים לרנסאנס של צ'ארלסטון בווושינגטון די. סי. הוא הצטרף לאגודת האמנים המקומית והציג בכמה גלריות לאמנות 1910–1913 הוא הפך לחבר מציג במועדון סלמגונדי בניו יורק, האקדמיה לאמנויות יפות של פנסילבניה ובמועדוני צבעי המים בשיקגו ובניו יורק.
ב-1911 רכש סילבה נכס בכרמל על הים, קליפורניה, והקים סטודיו לעונת הקיץ; שנה לאחר מכן הוא ומשפחתו קנו שם בית. אף שלא הציג ב-1915 בתערוכת פנמה-פסיפיק הבינלאומית של סן פרנסיסקו, הוא זכה במדליות כסף בתערוכת פנמה-קליפורניה בסן דייגו.
ציוריו הוצגו לעיתים קרובות במיוחד בדרום קליפורניה, בתערוכות קבוצתיות ותערוכות יחיד. הוא היה חבר מציג במועדון האמנויות והמלאכה בכרמל בין השנים 1913 עד 1923 ונהג להציג באגודה לאמנות כרמל בין השנים 1939 ו-1947. הוא ואשתו היו פעילים חברתית בכרמל שם עזר לצבוע תפאורות לתיאטרון, שירת בוועדת הכבאות, נקט בצעדים משפטיים לשימור העצים העתיקים של העיירה, ועוד פעיליות שונות.
במהלך שנותיו בקליפורניה, סילבה המשיך להציג את יצירותיו הן בתערוכות בינלאומיות והן ברמה הלאומית, וחזר לעיתים קרובות לדרום כדי לצייר את קרולינה. בשנת 1922 חזרו סילבה ואשתו לצרפת, שם הציג ארבעה ציורים וקיבל ציון מכובד. הוא תרם בין 1926 ל-1942 לתערוכות האמנות הלאומית היוקרתית בספרינגוויל, יוטה, שם הוא זכה במדליות ב-1927 וב-1929.
ציוריו של סילבה זכו בפרסים רבים, כולל מדליית כסף בתערוכת האפלצ'ים בנוקסוויל, טנסי (1910) ופרס שני ביריד מדינת קליפורניה (1920). הוא השתתף בתערוכה הבינלאומית של שער הזהב (1939).
עבודתו נמצאת באוספים של מוזיאון יוסטון (טקסס), גלריית לוקסמבורג (צרפת), מוזיאון רוס ממוריאל (קנדה), מוזיאון ניו אורלינס לאמנות, מוזיאון אוגדן לאמנות דרום (ניו אורלינס), אוסף ג'ונסון (דרום קרולינה), ומוזיאון גיבס, בין היתר.
ויליאם סילבה נפטר בכרמל ב-10 בפברואר 1948.
הערות שוליים

1 2  Edwards, Robert W. (2012). Jennie V. Cannon: The Untold History of the Carmel and Berkeley Art Colonies, Vol. 1. Oakland, Calif.: East Bay Heritage Project. pp. 622–628, 691.
↑  "William P. Silva"
↑  Bonner, Judith H., and Estill Curtis Pennington, eds. "Silva, William Posey." The New Encyclopedia of Southern Culture: Volume 21: Art and Architecture. University of North Carolina Press, 2013, pp. 423-24.
↑  Yale University. Dept. of Forestry. Biographical Record of the Graduates and Former Students of the Yale Forest School. Yale University, School of Forestry, 1913, p. 230.
↑  Pennington, Estill Curtis, and Martha R. Severens. Scenic Impressions: Southern Interpretations from the Johnson Collection. University of South Carolina Press, 2015.
↑  Black, Patti Carr. Art in Mississippi, 1720-1980. University Press of Mississippi, 1998, pp. 181-82.
↑  Garden of Dreams | Magnolia Plantation & Gardens, www.magnoliaplantation.com
↑  "William Silva (1859-1948)"
↑  San Francisco Chronicle, 21 May 1922, p. 6-D.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  RKD: 97595
ולדימיר קפן

| --- | --- |

 לידה:  25 בספטמבר 1846 סנקט פטרבורג, מחוז סנקט פטרסבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  22 ביוני 1940 (בגיל 93) גראץ, Ostmark, גרמניה הנאצית 
 ענף מדעי:  גאוגרפיה, מטאורולוגיה, קלימטולוגיה
 מקום מגורים:  רוסיה, גרמניה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סנקט פטרבורג  אוניברסיטת לייפציג  אוניברסיטת היידלברג 
 מוסדות:  Deutsche Seewarte (1875–1919)  The Voeikov Main Geophysical Observatory (1872–1875) 
 פרסים והוקרה:  מגן הנשר של הרייך הגרמני (28 במרץ 1937) 
 צאצאים:  אלזה קופן 
 תרומות עיקריות
 פיתח את שיטת קפן לסיווג אקלימים.
 
ולדימיר פטר קֶפֶּן (בגרמנית: Wladimir Peter Köppen;‏ 25 בספטמבר 1846 – 22 ביוני 1940) היה מטאורולוג, קלימטולוג ובוטנאי גרמני. פיתח את שיטת קפן לסיווג אקלימים, שבה משתמשים (עם שינויים ותוספות) גם בימינו.
חייו

קפן  נולד בסנקט פטרבורג, בירת האימפריה הרוסית,  במשפחה גרמנית שהתיישבה ברוסיה במאה ה-18 להזמנת הקיסרית יקטרינה השנייה.  הוא למד בבית הספר בחצי האי קרים. כבר בהיותו בבית הספר נמשך קפן להתבוננות ביחסי הגומלין בטבע שבין האקלים לסוג הצמחייה שגדלה בו. מאוחר יותר למד קפן באוניברסיטאות של  היידלברג ולייפציג בגרמניה אותן סיים ב-1870. עבודת הגמר שלו דנה בהשפעת הטמפרטורה על קצב הגידול של הצמחים.
בין 1872 ל-1873 הועסק קפן בשירות המטאורולוגי הרוסי. אחר כך שב לגרמניה כדי לנהל את חטיבת המטאורולוגיה הימית שהוקמה כחלק ממצפה הכוכבים של חיל הים הגרמני (Deutsche Seewarte) שבסיסה בהמבורג. בחטיבה היה קפן אחראי על שירות תחזית מזג האוויר בחלק הצפון מערבי של גרמניה והאזורים הימיים הסמוכים. אחרי ארבע שנות שירות יכול היה קפן לעבור לתחום העניין העיקרי שלו – מחקר, והוא עזב את השירות המטאורולוגי.
בעקבות מחקריו המוקדמים של אלכסנדר זופאן  (1879) החל קפן במחקר השיטתי של האקלים, ואף ערך בעצמו ניסיונות עם בלוני מחקר על מנת להשיג מידע מהחלקים הגבוהים של האטמוספירה. ב-1884, הוא פרסם את הגרסה הראשונה של מפת אזורי האקלים שלו שבה שורטטו תחומי הטמפרטורה העונתיים. עבודה זו הובילה לפיתוח שיטת קפן בשנת 1900 לערך, שהוא המשיך ושיפר במשך שארית חייו. הגרסה המלאה של השיטה הופיעה לראשונה ב-1918 ואחרי כמה שיפורים, פורסמה הגרסה האחרונה ב-1936.
מלבד תיאור סוגי האקלים השונים, הוא התוודע לפאלוקלימטולוגיה. ב-1924 הוא וחתנו אלפרד וגנר (Alfred Wegener) פרסמו מאמר בשם "האקלימים של העבר הגאולוגי" (Die Klimate der Geologischen Vorzeit) ובו סיפקו תמיכה מכרעת לתיאורית מילנקוביץ (Milutin Milanković) בנושא תקופות הקרח.
בסוף ימיו, שיתף קפן פעולה עם הקלימטולוג הגרמני רודולף גייגר (Rudolf Geiger) בכתיבת הספר בן חמשת הכרכים "המדריך לקלימטולוגיה" (Handbuch der Klimatologie). עבודה זו לא הושלמה מעולם, אך כמה חלקים, ששלושה מהם נכתבו בידי קפן, הודפסו. אחרי מותו של קפן ב-1940 בגראץ, אוסטריה, המשיך גייגר לעבוד על שינויים בשיטת סיווג האקלימים.
זכאי (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |
 סוגה:  סדרת דרמה סדרת פשע
 יוצרים:  סיב ריינדרם אליאסן ואנה באך ויג
 כותבים:  סיב ריינדרם אליאסן, אנה באך ויג, ג'רל אמסל לרסן
 בימוי:  גאיר הנינג הופלנד
 שחקנים:  ניקולאי קליב ברוץ'   לנדה אנדרה   אינגר הלגה גימלה   אן מאריט ג'ייקובסן   פרידטג'וב סאים   הנריק רפאלסן   טוביאס סנטלמן   סינובה מקודי לונד   איליין טאן   אלן דורית פיטרסן   סוזן בושר   מטיאס רומנו
 פסקול:  פיטר קלאוזן וארלינג יד
 ארץ מקור:  נורווגיה נורווגיה
 שפות:  נורווגית ואנגלית
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  18
 הפקה
 מפיק:  Miso Film
 אתר צילומים:  נורווגיה
 אורך פרק:  45 דקות
 שידור
 רשת שידור:  נורווגיה TV2
 רשת שידור בישראל:  HOT VOD
 תקופת שידור מקורית:  2015–הווה
 תקופת שידור בישראל:  2015 – 2015
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
זכאי (בנורווגית: Frikjent) היא סדרת דרמה נורווגית שמשודרת בערוץ TV2 בנורווגיה. הפרק הראשון של הסדרה שודר במרץ 2015, והסדרה כוללת 10 פרקים בעונה הראשונה ו-8 פרקים בעונה השנייה. בסדרה משחקים ניקולאי קליב ברוץ', לנדה אנדרה ואינגר הלגה גימל.
הסדרה הייתה מועמדת לארבעה פרסים ב-Gullruten 2015: סדרת הטלוויזיה הטובה ביותר, השחקן הטוב ביותר (ניקולאי קליב ברוץ'), הפסקול הטוב ביותר (פיטר קלאוזן, ארלינג יד), הבמאי הטוב ביותר - דרמה (גאיר הנינג הופלנד).
העונה הראשונה של הסדרה שודרה בישראל במסגרת HOT VOD.
עלילה

במרכז העלילה נמצא אקסל בורגן, שטיפס במעלה הסולם העסקי של אסיה והפך לבכיר בתאגיד ענק, 20 שנים לאחר שזוכה מאשמה ברצח אהובתו מהתיכון. אך כשעיירת מולדתו נקלעת למשבר כלכלי, אקסל מוצא את עצמו חוזר למקום ילדותו, כדי להציל את החברה המרכזית בעיירה מפשיטת רגל. המשקעים לא נשכחו, פצעים נפתחים מחדש כשהעבר והווה נפגשים, במה שנהפך לקרב האשמות, נקמות, וגם תקווה לפיוס עבור אקסל, האיש שבסופו של דבר זוכה, אחרי שעוד לפני כן – הורשע ברצח חברתו, ושרבים מתושבי העיירה לא מאפשרים לו לשכוח ולא מקבלים את חפותו.
דמויות

| שחקן | דמות | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| ניקולאי קליב ברוץ' | אקסל נילסן בורגן | הורשע ברצח חברתו ואחרי שישב כמה שנים בכלא זוכה מאשמה, ונהיה איש עסקים. |
| אן מאריט ג'ייקובסן | מאי-בריט נילסן | אמו של אקסל, הסובלת מחרדות. |
| טוביאס סנטלמן | אריק נילסן | אחיו של אקסל, אחד מהחשודים ברצח חברתו של אקסל. |
| סינובה מקודי לונד | טוניה סאנדביק | חברתו של אקסל (לא זאת שנרצחה), שאחרי שחזר לעיירת הולדתו התחילה לפתח אתו יחסים. |
| מטיאס רומנו | טים בורגן | הבן של אקסל ואנג'לין. |
| איליין טאן | אנג'לין בורגן | אשתו של אקסל. |
| לנדה אנדרה | אווה האנסטין | אשתו של ויליאם ואמה של חברתו של אקסל שנרצחה. |
| אינגר הלגה גימלה | ויליאם האנסטין | בעלה של אווה ואביו של לארס. |
| הנריק רפאלסן | לארס האנסטין | הבן של אווה וויליאם האנסטין. |
| אלן דורית פיטרסן | אינגר מואן האנסטין | אשתו של לארס. |
| סוזן בושר | הלן האנסטין | הבת של לארס. |
| פרידטג'וב סאים | סווין אריקסן | נציג חברת "סולארטכניק". |
ויליאם פאג'ט, ברון פאג'ט הראשון

| --- | --- |

 לידה:  1506 ונדסבורי, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  9 ביוני 1563 (בגיל 57 בערך) 
 מדינה:  ממלכת אנגליה 
 השכלה:  טריניטי הול  בית הספר סנט פול 
 בן או בת זוג:  Anne Preston (1530–?) 
 
 פרסים והוקרה
 מסדר הבירית 
 
ויליאם פאג'ט, ברון פאג'ט הראשון (באנגלית: William Paget, 1st Baron Paget;‏ 1506 - 9 ביוני 1563) היה מדינאי אנגלי, שמילא משרות חשובות בשירותם של המלך הנרי השמיני, המלך אדוארד השישי והמלכה מרי הראשונה.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

אביו של ויליאם פאג'ט, שנקרא אף הוא ויליאם פאג'ט, היה אחד מנושאי השרביט (serjeants-at-mace) של הסיטי של לונדון. פאג'ט הצעיר נולד בסטפורדשייר ב-1506, ולמד בבית ספר סיינט פול, בתקופה בה ויליאם לילי שימש כמנהלו, ובטריניטי הול, קיימברידג'. אחר כך המשיך את לימודיו באוניברסיטת פריז. בסיינט פול התיידד עם ג'ון ללנד, לימים סוחר עתיקות ואחד מן התומכים בו.
ביוגרפיה > הקריירה הפוליטית

פאג'ט כיהן כחבר הפרלמנט מטעם מחוז ליצ'פילד ב-1529 ומטעם מחוז מידלסקס ב-1545.
הודות להשפעת ידידו סטיבן גרדינר, ככל הנראה, הטיל עליו המלך הנרי השמיני כמה שליחויות דיפלומטיות חשובות. ב-1532 מונה למזכיר החותם (clerk of the signet), וזמן קצר אחר כך למזכיר מועצת המלך (Privy Council). ב-1539 נעשה מזכירה של המלכה, אן מקליווס, וב-1543 צורף למועצת המלך ומונה למזכיר המדינה. הנרי השמיני, בשנותיו האחרונות, שמע רבות בעצתו ואף מינה אותו לאחד מחברי המועצה שתנהל את ענייני המדינה בתקופת קטינותו של המלך אדוארד השישי.
פאג'ט תמך תחילה נמרצות בלורד פרוטקטור סומרסט בעודו יועץ לנהוג במתינות שסומרסט לא תמיד הבחין בה. ב-1547 נעשה מפקח על משק ביתו של המלך, צ'נסלור של דוכסות לנקסטר, אביר נבחר של מחוז סטפורדשייר (חבר פרלמנט) ונתכבד בתואר אביר מסדר הבירית. ב-1549 נקרא בצו להצטרף אל בית הלורדים כברון פאג'ט דה בודזרט (Baron Paget de Beaudesert). באותו זמן לערך הוענקו לו נחלות קרקע גדולות, ובהן קנוק צ'ייס וברטון אבי בסטפורדשייר, וכן את מעונם של הבישופים של אקסטר בלונדון, שנודע לימים בשם "לינקולן האוז" ואחר כך "אסקס האוז", במקום בו נמצא כיום ה-Outer Temple. כמו כן קיבל את אחוזת בודזרט בסטפורדשייר, שנותרה מקום מושבה העיקרי של משפחת פאג'ט.
ב-1551, בעקבות נפילת סומרסט, נכלא פאג'ט במצודת לונדון. שנה אחר כך נשלל ממנו תואר אביר מסדר הבירית, ובנוסף לכך הטילה עליו לשכת הכוכבים קנס כבד על שבעודו מנהל את דוכסות לנקסטר שלשל רווחים לכיסו על חשבון הכתר. ב-1553 שב חינו בעיני המלך, וביוני אותה שנה הוא היה אחד מעשרים ושישה הפירים שחתמו על צוואתו של אדוארד הגוסס המורישה את המלוכה לליידי ג'יין גריי. הוא השלים עם המלכה מרי הראשונה, אשר השיבה לו ב-1553 את תואר אביר מסדר הבירית ואת מקומו במועצת המלכה, וב-1556 מינתה אותו שומר חותם המלכה. ב-1558, עם עלותה לכס של אליזבת הראשונה, פרש פאג'ט מן החיים הציבוריים.
הערות שוליים

↑  Venn, J.; Venn, J. A., eds. (1922–1958). "Paget, William". Alumni Cantabrigienses (10 vols) (online ed.). Cambridge University Press.
↑  Carley, James P. (2006) [2004]. "Leland, John (c.1503–1552)". Oxford Dictionary of National Biography (online ed.). Oxford University Press. Retrieved 13 May 2010.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 5892 5850  LCCN: no2012014369  NTA: 258790326  SNAC: w6sf606d  SUDOC: 152789839  VIAF: 212193021   WorldCat (עם VIAF): 212193021
ואצלב, מלך הונגריה

הכמרים של בודה מקללים את האפיפיור. הדמות היושבת על הקרקע היא הקרדינל ניקולו בוקאסיני, המאוחר יותר האפיפיור בנדיקטוס האחד עשר (הכרוניקה המאוירת)
ואצלב, מלך הונגריה (בהונגרית: Vencel magyar király; לעיתים קרובות ואצלב הצ'כי, שמו כשליט ההונגרי היה: ונצל, בצ'כית: Václav; בפולנית: Wacław;‏ 6 באוקטובר 1289 – 4 באוגוסט 1306). ואצלב היה הדוכס המלכותי הצ'כי והפולני משושלת פז'מיסל (אנ') (אנ'). הוא בנם של מלך בוהמיה ואצלב השני ומלכת בוהמיה יודית הבסבורג (אנ'). במהלך האינטררגנום, כולל בין השנים 1301 עד 1305, היה מלך הונגריה, ולאחר מכן מ-1305 ועד מותו בשם ואצלב השלישי היה מלך בוהמיה ותחת השם Wenceslaus II היה מלך פולין.
יחסי הונגריה-בוהמיה בסוף המאה ה-13

גם אביו וגם אמו של ואצלב השני היו קשורים לבית ארפאד בצד הנשי ולכן ואצלב הופיע כטוען לכס המלכות ההונגרית כבר ב-1290. בניגוד לשאר אירופה, בהונגריה, מוצאו של אנדראש השלישי, מלך הונגריה הוכר כלגיטימי. ואצלב היה קשור גם בסכסוכים האזרחיים הקשורים לאביו החורג, הלורד (ברון) הצ'כי זאוויס רוזנברג, כך שבאותה תקופה השליט משושלת פז'מיסל (Přemysl) עדיין לא עלה על כס המלכות ההונגרי. לאחר הוצאתו להורג של זאוויס רוזנברג (24 באוגוסט 1290), ואצלב השני החל לשלוט באופן עצמאי בבוהמיה ומיקד את תשומת לבו בעיקר בפתרון הבעיות הפנימיות של המדינה ולכן לא היווה איום על המלך אנדראש השלישי. תחת שלטונו של אנדראש הקשר הטוב בין שתי המדינות התבטא גם בכך שבפברואר 1298 ואצלב ובתו של אנדראש ארז'בט (אנ') התארסו. יחסי הונגריה-בוהמיה הועמו מעט מהעובדה שב-1297 ב-18 ביוני נפטרה אמו של ואצלב, יודית הבסבורג (Judith of Habsburg), שהצליחה ליישב את הניגודים בין אחיה אלברט הבסבורג לבין בעלה ואצלב השני. בסכסוך החדש בית הבסבורג-שושלת פז'מיסל שהתהווה, מקומו של אנדראש השלישי סומן על ידי נישואיו לאגנס הבסבורג (אנ'), אך לא התרחש עימות גלוי בחייו של אנדראש.
בחירתו למלך ההונגרי

לאחר מותו הבלתי צפוי של אנדראש השלישי, כמה נסיכים הודיעו על תביעתם לכס המלוכה ההונגרי. המועמד עם התמיכה הזרה הגדולה ביותר הייתה בקארוברטו (Caroberto), בהונגרית קארוי רוברט (שהיה נסיך ממוצא איטלקי-צרפתי-גרמני), שהגיע ממשפחת אנז'ו מנאפולי, ולימים הפך מלך הונגריה כקארוי הראשון, מלך הונגריה. קארוי רוברט נהנה מתמיכת הכס הקדוש, בזמן מותו של אנדראש, הוא כבר שהה בהונגריה כטוען לכס המלכות. הוא ניצל את ההזדמנות להכתיר את עצמו למלך באביב 1301 באסטרגום על ידי הארכיבישוף הנבחר גרגיי ביצ'קאי. עם זאת, הלורדים (הברונים) ההונגרים פחדו מהתחזקות ההשפעה האפיפיורית, הם לא הכירו בהכתרה ההזדמנותית ובמאי 1301, באספה הלאומית (פרלמנט) שבחר את המלך בבודה, נבחר הנסיך ואצלב למלך. יש גם דעה כי הכתר ההונגרי הוצע לראשונה לאביו, לוואצלב השני, אך הוא לא קיבל אותה בטוענו לגבי ידיעתו את השפה ההונגרית והמליץ על בנו במקום זאת. התמיכה בוואצלב בתוך המדינה הייתה גדולה משמעותית מזו של קארוי רוברט, למעט כמה לורדים מאזור הספר הדרומי והארכיבישוף, כל האחרים תמכו בממלכתו של ואצלב. ב-27 באוגוסט 1301, בסקשפהרוואר, הארכיבישוף יאנוש מקלוצ'ה הכתיר את ואצלב למלך בכתר הקדוש ההונגרי (אנ') והוא, כמלך הונגריה לקח לעצמו את השם לאסלו שהיה פופולרי במדינה באותה תקופה. בדומה להכתרת האביב של קארוי רוברט, גם הכתרת ואצלב לא עמד במנהגים המשפטיים המקומיים, משום שהיא לא בוצעה על ידי הארכיבישוף של אסטרגום. במחצית השנייה של 1301, היו למדינה אפוא שני מלכים בעלי לגיטימציה מפוקפקת, אך אף אחד מהם לא הפעיל כוח ממשי. המרוויחים היחידים מהמצב היו ברוני המחוזות, שניצלו היטב את המאבק (הסמוי בינתיים) בין שני המלכים.
משחקי כס, השגריר האפיפיורי

בספטמבר 1301, הקרדינל ניקולו בוקאסיני, (לימים האפיפיור בנדיקטוס האחד עשר) שליח האפיפיור בוניפאציוס השמיני הצליח בדיפלומטיה מיומנת של קרדינל להשיג שרוב הכמורה הבכירה ההונגרית צידד בקארוי רוברט. בינתיים, הצבא הפרו-אנג'ו בראשות מיקלוש ולרינץ צ'סנקי התקדם מטרנסדנוביה וצר על העיר בודה. עם זאת, העיר נותרה בצד ואצלב ולאחר שצבאותיו של איבאן קסגי התקרבו לעיר, נאלץ קארוי רוברט לסגת ללא תוצאות. בתגובה, השגריר האפיפיורי קילל את מושבו של ואצלב בקללה כנסייתית, אך אנשי בודה גירשו את הכמרים שהלכו בעקבות האיסור והמשיכו לערוך את כל הטקסים הדתיים בעידודו של פטורמן, הרקטור הפרו-ואצלבי שעמד בראש העיר. השגריר עזב לבסוף את הונגריה בתחילת 1303 מבלי להשיג את מטרתו. עם זאת, האפיפיור עדיין לא ויתר על עזרה לאנז'וס לעלות על כס המלכות של הונגריה. הוא זימן את הצדדים לבית המשפט האפיפיורי, ולאחר מכן ב-1303 הוא הכריז שלא ניתן למלא את כס המלוכה ההונגרי בבחירות, אלא בירושה, וכי היורש החוקי הוא נכדה של המלכה מרי מנאפולי, קארוי רוברט. האפיפיור אסר על המלך הצ'כי ובנו להשתמש בתואר המלוכה ההונגרי ותחת עול הנידוי קרא למנהיגים החילונים והכנסייתיים ההונגרים לשרת את האנז'ו.
התפטרות ואצלב מהכס ההונגרי

הניגודים בין ואצלב לבין אלברט הבסבורג התחדדו ב-1304. המלוכה של ואצלב השלישי פגעה שוב ושוב באינטרסים של ההבסבורגים, משום שמצד אחד, השלטון הפולני, הצ'כי וההונגרי של שושלת פז'מיסל פירושו היה שליטה נגדית בכוח מול ההבסבורגים ומצד שני אלברט הבסבורג היה מצד אמו דודו של קארוי רוברט, שגם הוא תבע כאמור את הכתר ההונגרי. לפני ההתנגשות הצפויה, רצה המלך הצ'כי לסדר את מצבו של בנו. עד אז, התמיכה בוואצלב בהונגריה נחלשה משמעותית. ואצלב השני הגיע להונגריה עם צבא גדול באוגוסט 1304, אך בסופו של דבר הוא קבע את מצבו של בנו כחסר סיכוי. הוא הפקיד את ניהול המדינה בידי אדון המחוז, איבן קסגי, שעמד לצד בנו ולקח את בנו יחד עם תכשיטי ההכתרה לפראג. בכך שמינה את קסגי ונטל את הכתר הקדוש, ציין ואצלב כי לא ויתר סופית על כס המלכות ההונגרי. הנסיגה התרחשה רק בגלל המתקפה ההבסבורגית שהייתה צפויה. בהתקפה שהתרחשה בסתיו 1304, השתתף אוטו הבווארי, שהו אוטו השלישי, דוכס בוואריה, מלך הונגריה מאוחר יותר, לצד החיילים הגרמנים ולצד ההונגרים מצדדי קארוי רוברט. המתקפה בסופו של דבר לא הצליחה, אבל ב-21 ביוני 1305 מת ואצלב השני מלך בוהמיה וכך נחתם החוזה הגרמני-בוהמי ב-18 באוגוסט אותה השנה, בו התנאים כבר הוכתבו על ידי המלך הגרמני. התנאים כללו שבנו ואצלב השלישי יוותר על כס המלכות ההונגרי ויחזיר את סמלי ההכתרה. אלברט לא תבע לעצמו את הכתר הקדוש, אלא רצה לתת אותו לקארוי רוברט. ואצלב אכן מילא את התנאי הראשון, ב-9 באוקטובר 1305 בברון (ברנו), הוא ויתר חגיגית על זכותו לכס המלכות ההונגרי, אך מסר אותה לאוטו יחד עם הכתר.
הכחדת הענף המלכותי של שושלת פז'מיסל

ואצלב היה רק בן שש עשרה כאשר ויתר על הכתר ההונגרי. הכישלונות שחווה כרסמו בכוחו של המלך הצעיר, בתקופה האחרונה לחייו ניהל אורח חיים מופקר, לא היה אכפת לו מתפקידיו המלכותיים, הוא הקיף את עצמו באצילים צ'כים צעירים וחילק תרומות עשירות. הוא גם ביטל את אירוסיו עם הנסיכה ההונגרית ארז'בט, שחיכתה בווינה לנישואים המובטחים. (היא הייתה הצאצא הידוע האחרון של בית ארפאד שסיימה את חייה ב-6 במאי 1338 במנזר הנזירות של טס, בשווייץ) הברונים הצ'כיים היו מודעים לסכנות של גוויעת השושלת ובאוקטובר 1305 הם שכנעו את ואצלב להינשא. הוא נישא לנסיכה פיאסט ויולה מטשן, אך הנישואים נותרו ללא ילדים. ואצלב השלישי נרצח ב-4 באוגוסט 1306 באולומואוץ. המבצעים והמניע לרצח אינם ידועים. הוא נקבר תחילה באולומואוץ, אך מאוחר יותר הונחה גופתו ליד אביו במנזר בזברסלב. עם מותו נכחד הענף המלכותי הראשי של השושלת ששלטה בבוהמיה ללא הפרעה במשך יותר מארבע מאות שנה.
גלריה

פסלו של ואצלב השלישי באולומואוץ משנת 1934
ציור של מוריץ פון שמידט
המלך ואצלב על תחריט מהמאה ה-17
לקריאה נוספת

איבאן ברטני : הונגריה בעידן אנג'ו, גונדולה - 1987, מסת"ב 9632817761
ריכרד פראז'ק : ואצלב (בתוך: Gyula Kristó: The Mixed Household Kings of Hungary, Szukits Könyvkiadó – 2003, מסת"ב 9639441589 )
ראו גם

Grandpierre K. Endre (1991). Királygyilkosságok. Magyarok Titkos Története. p. 146. ISBN 963-7707-00-X.
מאמרים קשורים

אילן יוחסין של נסיכים ומלכים פולנים (אנ')
הערות שוליים

↑  Pór, Antal (1895). "I.". Az Anjouk kora az Anjou ház és örökösei (1301–1439).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810655055505606  GND: 133739961  ISNI: 0000 0000 5546 1155  LCCN: n2008064242  NKC: jn20000728787  VIAF: 13508679   WorldCat (עם VIAF): 13508679
ז'ואל אורדונייס

ז'ואל לאנדרו אורדונייס גררו (בספרדית: Joel Leandro Ordóñez Guerrero; נולד ב-21 באפריל 2004 בגואיאקיל שבאקוודור) הוא כדורגלן אקוודורי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת קלאב ברוז' מליגת העל הבלגית ובנבחרת אקוודור.
קריירת מועדונים

אורדונייס גדל במחלקות הנוער של דפורטיבו אסוגס ואינדפנדיינטה דל ואיה מליגת העל האקוודורית. ב-10 באפריל 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של אינדפנדיינטה דל ואיה, בתיקו 0-0 נגד גואיאקיל סיטי במסגרת המחזור השביעי בליגה לעונת 2022. ב-5 במאי ערך את הופעת הבכורה שלו בגביע ליברטדורס, בהפסד 0–1 לדפורטס טולימה במסגרת שלב הבתים לעונת גביע ליברטדורס 2022. בסך הכל ערך שמונה הופעות ליגה במדי המועדון, והוסיף שלוש הופעות במסגרת גביע ליברטדורס.
ב-2 באוגוסט 2022 חתם אורדונייס בקלאב ברוז' מליגת העל הבלגית.
קריירה בינלאומית

ב-22 במרץ 2024 ערך אורדונייס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צ'ילה, בניצחון 2-0 על נבחרת גואטמלה במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת אקוודור לטורניר קופה אמריקה 2024.
תארים

קלאב ברוז'
אליפות: 2023/2024
הערות שוליים

↑  Selección de Ecuador convocó sus 26 jugadores para la Copa América 2024 באתר El Comercio, ‏ 29 במאי 2024 (בספרדית)
| נבחרת אקוודור – קופה אמריקה 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 גלינדס •  2 טורס •  3 אינקפיה •  4 אורדונייס •  5 סיפואנטס •  6 פאצ'ו •  7 לור •  8 גרואסו •  9 יבואה •  10 פאאס •   11 רודריגס •  12 רמירס • 13 אנר •  14 מינדה • 15 מנה • 16 סרמיינטו • 17 פרסיאדו • 18 אורטיס • 19 ג'. קאייסדו • 20 קורוסו • 21 פרנקו • 22 דומינגס • 23 קאייסדו • 24 הורטאדו • 25 פורוסו • 26 מיקולטה • מאמן: סאנצ'ס |  1 גלינדס •  2 טורס •  3 אינקפיה •  4 אורדונייס •  5 סיפואנטס •  6 פאצ'ו •  7 לור •  8 גרואסו •  9 יבואה •  10 פאאס •   11 רודריגס •  12 רמירס • 13 אנר •  14 מינדה • 15 מנה • 16 סרמיינטו • 17 פרסיאדו • 18 אורטיס • 19 ג'. קאייסדו • 20 קורוסו • 21 פרנקו • 22 דומינגס • 23 קאייסדו • 24 הורטאדו • 25 פורוסו • 26 מיקולטה • מאמן: סאנצ'ס | אקוודור |
ויליאם ס. פיילי

| --- | --- |

פיילי ב-1939
 לידה:  28 בספטמבר 1901 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  26 באוקטובר 1990 (בגיל 89) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Memorial Cemetery of St. John's Church 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  בית הספר וורטון  תיכון קארל שורץ  האקדמיה הצבאית המערבית 
 מעסיק:  CBS, המוזיאון לאמנות מודרנית 
 בן או בת זוג:  Barbara Cushing (1947–1978) 
 מספר צאצאים:  4 
 פרסים והוקרה:  Walter Cronkite Award for Excellence in Journalism (1984)  Trustees Award (1979)  לגיון ההצטיינות של ארצות הברית בדרגת לגיונר 
 
ויליאם ס. פיילי (באנגלית: William S. Paley;‏ 28 בספטמבר 1901 – 26 באוקטובר 1990) היה בעליה של רשת השידור CBS משנות השלושים ועד סמוך למותו. לזכותו נזקפת צמיחתה מרשת תחנות רדיו מקומיות לרשת שידור כלל-ארצית בארצות הברית.
ביוגרפיה > שנים ראשונות

פיילי נולד בשיקגו למשפחה יהודית שהיגרה לארצות הברית מאוקראינה. אביו, סמואל, היה בעל חברת סיגרים. בשנות העשרים עברה המשפחה לפנסילבניה. פיילי סיים את לימודיו בבית הספר וורטון של אוניברסיטת פנסילבניה, בציפייה שיסייע לאביו בניהול חברת הסיגרים.
ב-1927 רכשו אביו, חמיו וקבוצת אנשי עסקים את רשת תחנות הרדיו המקומית, שהוקמה כיוזמה של חברת קולומביה רקורדס, Columbia Phonographic Broadcasting System, כצעד שנועד לקדם את פרסום חברת הסיגרים. ב-1928 עברה הרשת לשליטת משפחת פיילי. כעבור עשור היו ברשת 114 תחנות רדיו שהגדולה בהן הייתה WCAU מפילדלפיה. ויליאם פיילי בן ה-26 מונה למנהל הרשת ושמה נקבע ל-CBS.
ביוגרפיה > הזנקת CBS

עד אותה תקופה נחשבו רשתות הרדיו כמקבילה לעיתונות מקומית וכספקי ציוד שידור ו"זמן אוויר", אותו רכשו ספקי תוכן. פיילי שינה את כיוון החשיבה בכך שהשתמש בתוכניות איכותיות כפלטפורמה לקידום ומכירת פרסומות. כיוון שהיה זקוק לתוכן איכותי החליט שהרשת תפיק בעצמה את התכנים והם יהיו בבעלותה. צרכני שירות רשת השידור לא היו עוד ספקי התוכן אלא המפרסמים. שינוי פרדיגמה זה הוביל ליצירת הון שהושקע בתוכניות ולפיתוחה של רשת ארצית מצליחה וחלוצית.
בסוף שנות השלושים, לקראת מלחמת העולם השנייה, זיהה פיילי רצון אמריקאי בתוכניות חדשות ואקטואליה והקים את רשת החדשות CBS News, שהרחיבה את ההיצע הבידורי עד אז של תוכניות הרשת.