stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השיר האחרון של בילבו
היסטוריית הפרסום

השיר האחרון של בילבו הופיע לראשונה בסוף 1973, תורגם להולנדית על ידי מקס שוכרט למהדורה מוגבלת של אלפיים כרזות ממוספרות שהמו"ל Het Spectrum הפיצה כמתנות לשנה החדשה של החברה. באפריל 1974, הוטון מיפלין פרסם את השיר בארצות הברית ככרזה מעוטרת בתצלום של נהר שצולם על ידי רוברט סטרינדברג. בספטמבר 1974, Allen & Unwin פרסמו את השיר בבריטניה ככרזה מאוירת על ידי פאולין ביינס. הציור שלה מתאר את ההוביטים סם, מרי ופיפן מביטים מטה על החוף האפור וצופים בספינתו של בילבו מפליגה במורד פירט לונה.
בשנת 1990, השיר יצא כספר תמונות בכריכה קשה של 32 עמודים מאויר בכמעט חמישים מציוריו של ביינס. – גוף העבודה הגדול ביותר שהיא יצרה עבור כל פרויקט של טולקין – מאת Unwin Hyman בבריטניה ועל ידי Houghton Mifflin בארצות הברית. מהדורה שנייה בכריכה קשה פורסמה בשנת 2002 על ידי Hutchinson בבריטניה ועל ידי Alfred A. Knopf בארצות הברית. מהדורה בכריכה רכה בפורמט גדול יצאה לאור הן בבריטניה והן בארצות הברית על ידי Red Fox Picture Books בשנת 2012. במהדורה השנייה והשלישית של השיר הושמטו חלק מהאיורים שפורסמו בראשון. תרגומים של השיר הופיעו בפינית, צרפתית, גרמנית, איטלקית, יפנית, פורטוגזית, רוסית, ספרדית ושוודית.
האיורים של פאולין ביינס

הטיוטות העדכניות של מהדורת 1990 של Unwin Hyman ו- Houghton Mifflin של השיר האחרון של בילבו מציגים את בילבו, אלרונד, גלדריאל וגילדור רוכבים עם חברת אלפים בנוף סתווי, בו צופים מגוון יצורי יער. לאחר מכן, הטקסט של השיר מוצג ב-12 חרוזים של שני עמודים בצבע מלא, שכל אחת מהן מוקדשת לצמד חרוזים יחיד. צמד המילים מודפסים על גבי עמודי האחוריים, כל אחד עם אות ראשונה מוארת ייחודית ומתחתיו ציור ייחודי של בילבו. דפי הרקטו מציגים עגולות המספרים את מסעו של בילבו מפרישתו ברייוונדל ועד הגעתו ל"שדות והרים שברומו אי פעם": בילבו נראה ליד שולחנו, משקיף אל עבר הבקעה של הברוינן, מדבר עם אלרונד, עולה על סוסו, רוכב דרכו. המחוז, חוצה את וודי אנד, מגיע ל-Far Downs, פוגש את סירדן וגנדלף, מחבק את סם, מברך את מרי ופיפין, יוצא להפלגה ומתקרב לאדמות הנצחיות. כל עגול ממוסגר על ידי זוג עצים עיליים ייחודיים, מתחת, עליהם ומעליהם שפע של ציפורים וחיות: בונה, שועל, לוטרה, גיריות, עטלפים, צפרדעים, קיפודים, עכברים, ארנבות, סנאים, סטים., קרפדות, ציפור שחור, עורב, יונה, שחף, מגפן, עגלת, נקר, כמה ינשופים ועוד רבים אחרים. למרגלות כל עמוד, הן מאחור והן רקטו, ישנה וינייטה המתארת סצנה מתוך הרפתקאותיו של בילבו שטולקין סיפר בהוביט. עשרים ושישה ציורי ההוביטים של ביינס ממחישים סצנות רבות שאינן מיוצגות באמנות ההוביטים של טולקין עצמו, כולל, למשל, משתה הגמדים בבאג אנד ופגישותיהם עם אלרונד ות'רנדויל, מציאת הטבעת האחת של בילבו והשיחה שלו עם גולום, בילבו. והפגישה של גנדלף עם ביורן, הקרב של בילבו עם העכבישים של מירקווד וקרב חמשת הצבאות. הערות אנונימיות בגב הספר מפתחות את ציוריו של ביינס לקטעים בהוביט ובשר הטבעות שהם מאיירים.
מהדורת השיר של האצ'ינסון וקנופף משנת 2002 דומה במידה רבה לגרסה הקודמת של Unwin היימן והוטון מיפלין, כשהיא מקצה לכל אחד מהצמדים של טולקין כפולה משלו בת שני עמודים וכוללת את רוב יצירות האמנות של ביינס מ-1990. עם זאת, היא משמיטה את כל התמונות של ביינס של בילבו במנוחה, מלבד אחת, והיא מחליפה את עצי הקשת שלה מדפים רקטו לצדדים כדי למסגר את צמד המילים של טולקין ולא העגולים שלה. המהדורה הגדולה של רד פוקס בכריכה רכה משנת 2012 משחזרת את החומר והעיצוב שהאצ'ינסון וקנופף דוחים, אך משמיטה את הציור הסופי שמקשט את קודמיו.
הלחנות

המלחין הראשון שהלחין את השיר האחרון של בילבו היה מעריצו וחברו של טולקין דונלד סוואן, שחיבר קודם לכן שישה משיריו האחרים של טולקין לספר השירים שלהם מ-1967 The Road Goes On . סוואן כתב על השיר האחרון של בילבו באוטוביוגרפיה שלו. "השיר נמסר לי בהלוויה של טולקין על ידי המזכירה המסורה שלו, ג'וי היל, שהיא חברה קרובה ושכנה שלי בבאטרסי. התרגשתי באותו יום ויצאתי וכתבתי לו מנגינה, שישירה כדואט, אף על פי שאני מרבה לבצע אותה סולו. . . המנגינה מבוססת על שיר מהאי מאן ... [ו] דומה גם למנגינה יוונית קפלונית." תפאורת השיר של סוואן – האהוב עליו מבין יצירותיו של טולקין – התווסף ל- The Road Goes Ever On למהדורה השנייה (1978) והשלישית (2002). האחרון כלל תקליטור שבו ביצע סוואן את שירו עם ויליאם אלווין וקלייב מקרומבי. השיר הוקלט גם באלבומו של סוואן Alphabetaphon (1990) ובאלבום Amiscellany של ג'ון אמיס (2002)
בשנת 1981, בריאן סיבלי ומייקל בייוול השתמשו בשיר האחרון של בילבו כדי לסיים את עיבוד של שר הטבעות שכתבו עבור BBC Radio 4 . השיר הושמע על ידי סטיבן אוליבר, שסיפק את כל המוזיקה לסדרה. הבית הראשון נשר על ידי ג'ון לה מסורייה בתור בילבו, השני הושמט והשלישי הושר על ידי הילד הסופרן מתיו ויין. אלבום של המוזיקה של אוליבר מהסדרה כלל גרסה של השיר בה שרה וין את כל שלושת הבתים. הגרסה של אוליבר הוקלטה על ידי להקת אגודת טולקין ההולנדית The Hobbitons עבור התקליטור שלהם משנת 1996 JRR Tolkien's Songs from Middle-earth .
פיטר ג'קסון לא עקב אחר הדוגמה של סיבלי ובייקוול בעת עיבוד שר הטבעות לקולנוע. סרטו "שר הטבעות: שובו של המלך" משנת 2003 מסתיים לא עם השיר האחרון של בילבו אלא עם Into the West, שיר דומה במצב הרוח לשיר של אוליבר שנכתב על ידי פראן וולש, אנני לנוקס והווארד שור, ובוצע על ידי לנוקס מעל ה- כתוביות הסיום של הסרט. הווארד שור הרכב למקהלה ולתזמורת נקרא השיר של בילבו מלווה כחלק מנקודות מועדון מעריצים משחרר מדיה ביתית של שובו של המלך ' Extended Edition, אבל זה לא קשור עם השיר האחרון של בילבו; הטקסט שלו הוא תרגום לסינדרין המומצא של טולקין של שירו אני יושב ליד האש וחושב .
ביקורת

טום שיפי משלב את השיר האחרון של בילבו עם הסיפור הקצר המנוח והאלגנטי של טולקין, האיכר מווטון מיג'ור, ועם נאום הכבוד שלו לאוניברסיטת אוקספורד. "המילים [של בילבו] יכלו, לגמרי כראוי למיתוס, להיות מורחקים מהקשרם של 'גריי הווינס' שלהם ולהישמע כמילים של אדם גוסס: אבל אחד הגוסס מרוצה מחייו וממה שהשיג, ובטוח בעצמו על קיומו של עולם וגורל מעבר לארץ התיכונה".
בריאן רוזברי שופט את הטקסט של השיר כבנאלי ואת צמד המילים שלו חסר יכולת טכנית. הוא מציע שטולקין היה חכם יותר לאפשר לאמירה הפואטית האחרונה של בילבו להיות הגרסה של שירו The Road Goes Ever On שהוא מדקלם ליד האח בחדרו בריונדל לקראת סוף "שובו של המלך" .
| הלגנדריום של טולקין: עולם הפנטזיה של ג'>  ר. ר. טולקין |
| --- | --- | --- |
| ספרים | ראשית הימים והעידן הראשון: הסילמריליון (שלושת הסיפורים הגדולים: ילדי הורין • מפלת גונדולין • סיפורם של ברן ולות'יין)  העידן השני: סיפורים שלא נשלמו  העידן השלישי: ההוביט • שר הטבעות  כרכים נוספים: הרפתקאות תום בומבדיל • עץ ועלה • תולדות הארץ התיכונה |  |
| עיבודים קולנועיים וטלוויזיוניים | ההוביט (1977) • שר הטבעות (1978) • שיבת המלך (1980) • המצוד אחר גולום • ניצוץ של תקווה • טרילוגיית שר הטבעות (אחוות הטבעת • שני הצריחים • שיבת המלך) • טרילוגיית ההוביט (מסע בלתי צפוי • מפלתו של סמאוג • קרב חמשת הצבאות) • שר הטבעות: טבעות הכוח • סדרת הטלוויזיה "ההוביטים" • שר הטבעות: מלחמת הרוהירים |  |
| דמויות | אאומר • אאורל • אארנדיל • אורוון • אזוג • אילובטר • איסילדור • אלרונד (משפחת אלרונד) • אראגורן • ארוון • בולג • בורומיר • בילבו בגינס • בלג קותליון • ברד הקשת • ברן • גולום • גיל גלד • גילדור • גימלי • גלדור הגבוה • גלדריאל • גנדלף • הואור • הורין תליון • טואור • טורין טורמבר • לגולאס • מורגות' • מורוון אלדוון • מיגלין • מים הגמד • מריאדוק ברנדיבאק • נאזגול • ניינור ניניאל • סאורון (העין) • סארומן • סמאוג • סמוויז גמג'י • פינגולפין • פינווה • פינרוד • פרגרין טוק • פרודו בגינס • פרמיר • קירדן • רדגסט • תאודן • תום בומבדיל • תורין צינת-אלון • תינגול סיעות העלפים: האברי • האלדר • הנולדור • הטלרי • הסינדר |  |
| מקומות | מקומות כלליים: אאה • אמן • ארדה • הארץ התיכונה • הארצות הדרומיות • בלריאנד • ולינור • ים בלגירארץ ר'ון • ימת ר'ון •   מהעידן הראשון: ממלכות הארץ התיכונה • ההרים הכחולים • הימרינג • אנפאוגלית • היתלום • אנגבנד • הלקרקסה (שלוש ממלכות העלפים: גונדולין • דוריאת • נרגותרונד) מהעידן השני והשלישי: נומנור • גונדור • ארנור • מינס טירית • מורדור • ים נורנן • רוהן (רשימת מלכים) • מוריה (קהזד דום) • לות'לוריין • ריוונדל • הפלך • ארבור • יער-אופל • קירית אונגול • מיתלונד • אוסגיליאת • ברד דור |  |
| יצורים אגדיים וגזעים | אורק • אדם (אדין • דונאדין) • עלפים • גמד • דרקון • הוביט • וארג • ולאר • מיאר (איסטרי) • בלרוג |  |
| קרבות | מהעידן הראשון: מלחמות בלריאנד (דגור-נואין-גיליאת • דגור אגלרב • דגור ברגולך • נירנית ארנוידיאד • מלחמת החרון) מהעידן השני: מלחמת הברית האחרונה מהעידן השלישי: האסון בשדות הסיפנים • קרב חמשת הצבאות • מלחמת הטבעת (קרב שדות הפלנור) |  |
| שפות | קווניה • סינדרין • הלשון השחורה |  |
| שונות | מושגים • מושגים בארץ התיכונה • המועצה הלבנה • הברית האחרונה • טבעות הכוח • מיתריל • פלנטיר • תורין ושותפיו • Into the West  • כריסטופר טולקין • טולקין (סרט) • השיר האחרון של בילבו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: bd126137-80c5-4b96-9fb8-aaa1d9c534d6
ז'אבינקה

ז'אבינקה (בבלארוסית: Жабінка; בפולנית: Żabinka; ביידיש: זשאבינקע) היא עיירה במחוז ברסט שבמערב בלארוס, ממזרח לברסט ועל גדת נהר מוחאבץ, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב

העיירה נזכרת לראשונה בשנת 1817, ובשנת 1882 נבנתה בה תחנת רכבת, בקו שחיבר בין ורשה, בריסק ומוסקבה. לאחר מלחמת העולם הראשונה, ובהתאם להסכם ריגה, נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי ז'אבינקה

יהודים ישבו בעיירה מסוף המאה ה-19, הגם שרק בשנת 1903 הותר להם רשמית להתגורר בה. בשנת 1921 נמנו בעיירה 445 יהודים, מתוך 610 תושבים. בין מלחמות העולם גדל מספר היהודים ביישוב, והתקיימה בו פעילות ציונית.
כל יהודי העיירה נרצחו במהלך הכיבוש הגרמני של האזור במבצע ברברוסה, ככל הנראה באתר ההרג ההמוני ברונה גורה.
אנדרטה לזכר קרבנות השואה בז'אבינקה.
ועד בכלל

בעת הצגה של טווח, בצורה "מ... עד ...", הביטוי "ועד בכלל" בא להסיר ספק ולהדגיש שגם קצהו של הטווח נכלל בטווח המתואר. מילולית מציין המושג שהסיום של הטווח, החלק של ה'עד', אף הוא נמצא בתוך הכלל (=הטווח).
לדוגמה, בתיאור "קבלת קהל מיום ראשון עד יום שלישי ועד בכלל", מדגישות המילים "ועד בכלל" כי גם ביום שלישי מתקיימת קבלת קהל. המקביל המתמטי לביטוי "ועד בכלל" הוא קטע סגור.
במקומות אחדים בתלמוד הבבלי מתפרשת מחלוקת בין חכמים כמבוססת על פרשנויות שונות שלהם למילה "עד" במקרא. דוגמה למחלוקת כזו היא בנוגע לתקופה בה נזיר מחויב לנהוג במנהגי נזירותו:
אין גידול שער פחות משלשים, דברי רבי יאשיה. רבי יונתן אומר: אינו צריך, הרי הוא אומר "עד מלאת הימים" אי אלו הן ימים שצריכין למלאות, הוי אומר שלשים. מאי לאו, רב מתנא דאמר כרבי יאשיה, ובר פדא דאמר כרבי יונתן? אמר לך רב מתנא: כולי עלמא שלשים בעינן, והכא בעד ועד בכלל פליגי; רבי יאשיה סבר "עד" ולא עד בכלל, ורבי יונתן סבר "עד" ועד בכלל.
סעיף 8 לחוק הפרשנות קובע כי ”הביטוי "עד ..." לעניין זמן או לעניין מובאה – משמעו עד ועד בכלל”, ובכך מייתר את הצורך להשתמש בביטוי "ועד בכלל" בחוקי מדינת ישראל. עם זאת, הביטוי מופיע בחוקים אחדים, בעיקר כאלה שחקיקתם קדמה לחקיקתו של חוק הפרשנות. בחוק לימוד חובה, למשל, נאמר: ”'ילד' פירושו - אדם שבראשית שנת הלימודים היה באחד הגילים מ-3 עד 13 ועד בכלל”.
ולא עד בכלל

בעת הצגה של טווח, בצורה "מ... עד ...", הביטוי "ולא עד בכלל", בניגוד לביטוי "ועד בכלל", בא להבהיר שקצהו של הטווח אינו נכלל בטווח המתואר. מילולית מציין המושג שהסיום של הטווח, החלק של ה'עד', אינו נמצא בתוך הכלל (=הטווח). הביטוי שקול מילולית איפוא לביטוי: "ו'עד', לא בכלל".
לדוגמה, בתיאור "קבלת קהל מיום ראשון עד יום שלישי ולא עד בכלל", מבהירות המילים "ולא עד בכלל" כי ביום שלישי לא מתקיימת קבלת קהל. המקביל המתמטי לביטוי "ולא עד בכלל" הוא קטע פתוח למחצה (להבדיל מקטע סגור, ששני קצותיו נכללים בו).
התרחשויות

התרחשויות הוא פסל מאת האמן הישראלי יגאל תומרקין. הפסל מוצב בקמפוס אוניברסיטת תל אביב, ברחבת הדשא שבחזית בניין מקסיקו, משכנה של הפקולטה לאמנויות ע"ש יולנדה ודוד כץ.
הפסל

פסלו של תומרקין הוקם בשנת 1972 במימונו של רפאל רקנאטי, מבעלי בנק דיסקונט. הפסל מהווה דוגמה לסגנון הפיסול המאופק שאימץ תומרקין במהלך שנות השבעים, לאחר שזנח את סגנון הפיסול ה"אסמבלאז'י" שאפיין אות יצירתו עד אז.
הפסל מורכב משורה של גופים גאומטריים, עשויים בטון הצבוע בצבע לבן. גופים אלו מסודרים כך שנוצרת קומפוזיציה תלת־ממדית פתוחה, המזמינה את הצופה להקיף את היצירה מכל צדדיה. לקומפוזיציה צורה של מעין מגדל, ממנו תלויים אלמנטים מעוקלים עשויים ממתכת הצבועים בצבעי יסוד. רן שחורי טען כי בפסל זה הצליח תומרקין לשכלל את העניין שלו ביחס שבין הפסל לסביבה באמצעות אור השמש.
הערות שוליים

↑  רן שחורי, "פסל המריבה", הארץ, 26 בינואר 1973
| יגאל תומרקין |
| --- | --- | --- |
| פיסול | שעון בארוקי (1957) • דיוקן האמן כלוחם צעיר (1965) • דיוקן האמן כפילוקטטס צעיר (1966) • אנדרטת השלום (1966) הכניסיני תחת כנפך (1966) • הוא הלך בשדות (1967) • סדרת האסטרונאוטים • מצפור ערד (1968) • קצבים (1969-1968) • עידן המדע (1969) • מלנכוליה (פסל) (1972) • גן שעוני השמש (1972) • התרחשויות (1972) • קיר רפלקטיבי (1978-1975) • השיר על האדמה (1978) • מחווה לרוברט קאפה (1985) • שבת של מכשפות (1988) • ?Macht Arbeit Frei ‏(1992) • שבעת עמודי החכמה שלי (1992) |  |
| ציור והדפס | פאניקה אודות מכנסיים (1961) • דיוקן עצמי 1975 (1975) • פייטה, פייר פאולו פאזוליני (1979) • קרב העיוורים והחזירה - להיינריך פון קלייסט (1979) • מחווה לקולנוע (1979) • שר היער - מחווה למישל טרונייה (1986-1985) • סוס העץ מיכאל (1987) |  |
| אנדרטאות | ביג צ'יף (1968) • אנדרטת הבקעה (1972) • אנדרטה לנופלים (אשקלון) (1972) • אנדרטה לשואה ולתקומה (1975) • אנדרטה לזכר חללי המשחתת אילת (1994) |  |
ועד האחדות והקדמה

"מועצת האיחוד והקידמה" (בטורקית עות'מאנית: إتحاد و ترقى; בטורקית: Birlik ve İlerleme Derneği), שכונתה גם "הוועד לאיחוד ולקידמה", הייתה ארגון המסגרת של תנועת הטורקים הצעירים בראשיתה, ולאחר מהפכת הטורקים הצעירים בשנת 1908, הייתה לארגון הגג של הזרם הלאומני באימפריה העות'מאנית.
היסטוריה

המועצה נוסדה על ידי אהמט רזא. בשנת 1889 ביקר רזא בפריז והושפע רבות מהפילוסופיה הפוזיטיביסטית, שקבעה כי ניתן לפתור את מצוקות החברה על ידי הקידמה המדעית. רזא האמין כי כך תפתרנה בעיות האימפריה העות'מאנית הנחשלת. סיסמתו של רזא הייתה סדר וקידמה ואלה הולידו את "מועצת האיחוד והקידמה". המועצה פעלה בפריז, משום שהסולטאן התייחס אל חבריה כאל מורדים ועונש מוות ריחף מעל ראשיהם. בשנת 1900 הצטרף אל הגולים סבאהדין (Sabaheddin) ממשפחת הסולטאן, ועד מהרה השתלט על הנהגת התנועה.
ב-4 בפברואר 1902 התכנס לראשונה קונגרס של המועצה בפריז בנשיאותו של סבאהדין. הקונגרס קיבל שתי החלטות מרכזיות:
יש לעבור לאמצעים אקטיביים יותר וליצור תנועה מהפכנית ברחבי האימפריה.
יש לדרוש את התערבותן הפעילה של המעצמות האירופאיות באימפריה העות'מאנית, כדי שילחצו על האימפריה לבצע רפורמות ברוח המערב.
בדצמבר 1907 נערך קונגרס שני של התנועה בפריז. הפעם, נערך חלק ניכר מהדיונים בדלתיים סגורות. הדיונים לא עסקו באידאולוגיה, אלא בתוכנית פעולה מעשית להפלת שלטונו של הסולטאן.
לאחר הפיכת הטורקים הצעירים ביולי 1908 החל מאבק על ירושת השלטון בין שני זרמים של הטורקים הצעירים. מצד אחד ניצב הזרם הליברלי שתמך בהדגשת הייצוגיות והפתיחות התרבותית, שבזכותן יוכלו העמים השונים המרכיבים את האימפריה העות'מאנית להישאר במסגרתה. הם הציעו להקים מדינה ליברלית-חוקתית, שבה יבחר פרלמנט שיעודד פלורליזם פוליטי ותרבותי בכל רחבי האימפריה. מנגד ניצב הזרם הלאומני שהאמין כי רק בני הגזע הטורקי ראויים ומסוגלים לשלוט באימפריה המגוונת, כפי שהיה עד אותה עת. זרם זה היה מורכב בעיקר מקציני צבא ומאנשי מנהל ממוצא טורקי ששאפו לשמר את מעמדם, ושלט במועצת האיחוד והקידמה.
בשנים הראשונות לשלטון הטורקים הצעירים באימפריה הייתה ידו של הזרם הליברלי על העליונה, אולם הידרדרות מצבה של האימפריה בתקופתם יצר כעס ומרירות בקרב הטורקים וחיזק את האגף הלאומני. היסטוריונים טוענים כי הטעות המרכזית שעשו המנהיגים הליברלים הייתה שהם השאירו את מועצת האיחוד והקידמה מאחורי הקלעים הפוליטיים ולא העניקו לה הזדמנות נאותה להשתתף במשחק הפרלמנטרי[דרוש מקור].
בינואר 1913 תפסו אנשי האגף הלאומני את מאחזי השלטון בכוח הזרוע, לאחר ששמועה שקרית כי הליברלים הסכימו לוותר על חבל אדירנה לבולגרים נפוצה באיסטנבול ושלהבה את ההמונים, שמועה זו באה לאחר תקופת בת 5 שנים בה  איבדה האימפריה כ-83% משטחיה.
הלאומנים ממועצת האחדות והקידמה כוננו למעשה דיקטטורה צבאית שבראשה עמדו שלושה אישים: איסמאיל אנוור פאשה, אחמד ג'מאל פאשה ומהמט טלעת פאשה ("שלושת הפאשות"). השלושה הנהיגו משטר דיכוי ומנגנון שלטון ריכוזי, ובתקופתם התבצע רצח העם הארמני (אפריל 1915). שלטונם הסתיים רק בשנת 1918 עם תבוסת האימפריה העות'מאנית במלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה השלושה נידונו למוות שלא בפניהם; טלעת וג'מאל נרצחו בידי מתנקשים ארמנים (בברלין ב-1921 ובטביליסי ב-1922, בהתאמה), ואנוור נהרג בקרב בטג'יקיסטן.
חברי תנועת הטורקים הצעירים
הר אבי

| --- | --- |

המדרון הצפוני של הר אבי
 מידע כללי
 גובה:  2,499 מ' 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מיקום:  אלסקה, ארצות הבריתארצות הברית
 רכס הרים:  רכס פיירווד'ר 
 קואורדינטות:  58°47′51″N 137°04′41″W﻿ / ﻿58.7975°N 137.0781°W﻿ / 58.7975; -137.0781
  (למפת אלסקה מוגדלת) ג'ונו אנקורג' פיירבנקס סיטקה קטצ'יקן אנאלסקה בארו נום קוצביו קנדה רוסיה האוקיינוס השקט ים ברינג ים צ'וקצ'י ים בופורהר אבי(למפת אלסקה רגילה) ג'ונו אנקורג' פיירבנקס סיטקה קטצ'יקן אנאלסקה בארו נום קוצביו קנדה רוסיה האוקיינוס השקט ים ברינג ים צ'וקצ'י ים בופורהר אבי(למפת קולומביה הבריטית רגילה) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפ. מע יוקון אלסקה האוקיינוס השקט הר אבי(למפת קולומביה הבריטית מוגדלת) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפון-מערביות יוקון אלסקה האוקיינוס השקט הר אבי
 
הר אֶבִּי או הר אֶבֶּה (באנגלית: Mount Abbe) הוא הר בעל פסגה כפולה, ברכס פיירווד'ר שבהרי סנט אליאס בדרום מזרח מדינת אלסקה שבארצות הברית.
ההר ממוקם בשטח הפארק הלאומי גליישר בי.
ההר ממוקם 13 קילומטרים צפונית-מזרחית להר אורוויל, בסמוך לקצהו של קרחון ג'ונס הופקינס.
גובהו של ההר 2,420 מטרים מעל פני הים; הר אבי הוא ההר ה-232 בגובהו באלסקה, וההר ה-12,939 בגובהו בארצות הברית.
ההר מתנשא לגובה של 286 מטרים מעל סביבתו.
בשל מיקומו, בסמוך לחוף הים (2 קילומטרים מקו החוף של האוקיינוס השקט), ובשל התנשאותו מעל קרחון ג'ונס הופקינס המגיע לקו החוף, ההר מצולם לעיתים קרובות מספינות שייט התענוגות העוברות בסמוך לחוף.
על מורדות ההר ממוקמים קרחון גילמן, וקרחון קלארק.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו בשנת 1936 על ידי ויליאם אוסגוד פילד (William Osgood Field), ו-ויליאם סקינר קופר (William Skinner Cooper), שניהם חברי החברה הגאוגרפית האמריקאית (American Geographical Society).
ההר נקרא על שמו של הגאוגרף האמריקאי קליבלנד אבי ג'וניור (Cleveland Abbe Jr.), אשר קיבל תואר דוקטור בשנת 1898 מאוניברסיטת ג'ונס הופקניס.
קרחון גילמן נקרא על שמו של דניאל קויט גילמאן (Daniel Coit Gilman), שהיה הנשיא הראשון של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
קרחון קלארק נקרא על שמו של ויליאם באלוק קלארק, פרופסור לגאולוגיה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס בין השנים 1887 – 1917, וחבר צוות הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בין השנים 1888 – 1917.
היסטוריה > הטיפוס לפסגת ההר

הטיפוס הראשון המתועד לפסגה הדרומית של ההר נערך ה-11 ביוני 1977, על ידי ג'ים ויקווייר (Jim Wickwire) ועל ידי דוזאן ג'אגרסקי (Dusan Jagersky), אשר טיפסו לפסגה דרך המדרון הדרום-מזרחית של ההר.
שלושה ימים לאחר מכן ג'אגרסקי מצא את מותו, בעת הירידה מהפסגה.
הטיפוס הראשון המתועד לפסגה הצפונית של ההר נערך ב-14 ביולי 1991, על ידי וולטור גוב (Walter Gove) ו-ויליאם פנילינג (William Pilling).
גלריית תמונות

הר אבי מתנשא מעל קרחון ג'ונס הופקינס
שתי הפסגות של הר אבי
הערות שוליים

1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  לפי מקור אחר גובהו של הר אבי 2,499 מטרים מעל גובה פני הים
1 2 3  מידע על גובה ההר
1 2 3 4 5 6 7 8 9  מידע היסטורי באתר הרשמי של שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית
↑  מקור שמו של ההר
| אתרים בפארק הלאומי גליישר ביי |
| --- | --- | --- |
| רכסי הרים | אלסק • פיירווד'ר |  |
| הרים | אבי • ברתה • ליטויה • סולסברי • סנטינל • פיירווד'ר • קרילון |  |
| לשונות יבשה | פיירווד'ר |  |
| מפרצים | גליישר |  |
| קרחונים | ג'ונס הופקינס • ליטויה • קלארק • קרול |  |
התרזה הקארליאנית

| --- | --- |

 מידע כללי
 אמן:  Henrik Wigström 
 תאריך יצירה:  1917 
 טכניקה וחומרים:  שדר, כסף, יהלום, זהב, אמייל 
 נתונים על היצירה
 מיקום:  מוזיאון פברז'ה
 
התרזה הקרליאנית היא אחת משתי ביצי פברז'ה שהוכנו על ידי בית פברז'ה - בית המלאכה של פטר קארל פברז'ה בשנת 1917 עבור ניקולאי השני, הצאר האחרון של רוסיה (הביצה השנייה היא צביר הכוכבים). שתי ביצים אלה לא הושלמו בשל פרוץ מהפכת פברואר והלאמת בית המלאכה.
רקע

ביצי פברז'ה נוצרו בהזמנת הצאר אלכסנדר השלישי והוענקו כמתנת חג הפסחא לאשתו הצאריצה מריה פיודרובנה מאז שנת 1885. יורשו, הצאר ניקולאי השני, המשיך את המנהג והעניק מדי שנה מתנה לאשתו אלכסנדרה פיודורובנה, ולאימו האלמנה.
תיאור הביצה

הביצה עשויה מעץ תרזה מאזור קארליה (מכאן שמה) ונתונה בתוך מסגרת זהב. בכך שונה ביצה זו מביצים קודמות שייצר פברז'ה העשירות יותר בכמות הזהב והאבנים היקרות שבהן. ככל הנראה שינוי זה מקורו במחסור שממנו סבלה רוסיה במהלך מלחמת העולם הראשונה. ביצה זו היא היחידה מבין הביצים בה נעשה שימוש בחומר אורגני (עץ) כחומר גלם עיקרי. ה"הפתעה" בתוך הביצה היה פיל מיניאטורי מכני, המצופה ביהלומים ואמייל שניתן למתוח אותו באמצעות מפתח מצופה אבנים יקרות.
היסטוריה

הביצה הוכנה בשנת 1917, והייתה אמור להינתן כמתנת הצאר לאימו. בשל מהפכת פברואר נאלץ הצאר לוותר על כיסאו, ב-15 במרץ. קארל פברז'ה שלח לו חשבונית ב-25 באפריל (כשהיא ממוענת ל"מר רומנוב, ניקולאי אלכסנדרוביץ'", ולא ל-"ניקולאי, צאר רוסיה"). הצאר שילם עבור הביצה סכום של 12,500 רובלים, וזו נשלחה לאחיו של הצאר, מיכאלי השני, הדוכס הגדול של רוסיה, אולם הדוכס נמלט לפני שקיבל לידיו את הביצה, וזו נותרה בארמונו עד שהארמון נבזז במהלך מהפכת אוקטובר על ידי הבולשביקים. לאחר המהפכה הוצגה הביצה במוזיאון רומיאנצב שבמוסקבה, אולם בשנת 1927 נעלמה ונחשבה לאבודה מעל שבעים שנה.
בשנת 1999 פרסמה נינתו של פטר קארל פברז'ה את התרשימים ששימשו להכנת הביצה.
עד שנת 2001 סברו כי הביצה אבדה. בשנה זו הכריז המיליונר הרוסי אלכסנדר איבנוב כי הוא רכש את הביצה מאספן פרטי באנגליה (בן למהגרים רוסיים), ותרם אותה למוזיאון הרוסי הלאומי (מוזיאון פרטי שהיה בבעלותו). ה"הפתעה" שהייתה בתוך הביצה לא התגלתה, וסוברים כי אבדה.
בשנת 2009 פתח איבנוב את מוזיאון פברז'ה בבאדן-באדן שבגרמניה, ובו מוצגת הביצה.
התנזלות קרקע

הטיית ונפילת מבנים כתוצאה מהתנזלות ברעידת האדמה בעיר ניאיגטה ביפן, 1964
התנזלות קרקע היא תופעה גאולוגית בה קרקע לא מלוכדת הרוויה במים מתנהגת כנוזל צמיג בשל עומס יתר או תנודות עזות, והיא הסיבה העיקרית לנזקים כבדים הנגרמים למבנים בעת רעידת אדמה. התהליך מתרחש כאשר לתוך החלל שבין הגרגרים מחלחלים מים, המפרידים בין הגרגרים וגורמים להחלשת אחיזתם זה בזה, מה שגורם לקרקע להתנהג כנוזל. תופעה זו החלה להיחקר בשנת 1964 לאחר רעידות אדמה עזות במחוז ניאיגטה ביפן ורעידת האדמה של יום שישי הטוב באלסקה, בהן נצפו נזקי התנזלות כנטיית בניינים ושקיעתם, וכן ציפה של צנרת ביוב ומתקנים תת-קרקעיים. עם זאת, אירועים דומים תוארו עוד קודם לכן.
במהלך ההתנזלות מתרחשות בקרקע תופעות, שחלקן נראות על-פני השטח. אחת התופעות המסוכנות ביותר היא גלישה של שכבת קרקע עליונה מעל שכבה שהתנזלה, העשויה להתרחש גם במדרונות מתונים ביותר. גלישה כזו עשויה להתרחש אף במישור שאינו משופע, ואז תתרחש במרחקים קצרים ובתנודות דו-כיווניות ומחזוריות, כאשר משך התנודות משפיע על יכולתם של הקרקע והמבנים שעליה לשוב ולהתייצב. תנודות מסוג זה סודקות את הקרקע ויוצרות בה שברים. התנזלות של שכבת קרקע גורמת לדחיסת הגרגרים, לשקיעתה של השכבה ולפליטה של חול ומים מתוכה, ואף ליצירת "מזרקות" בוץ לאורך סדקים הבונות מבנים חוליים חרוטיים המכונים "הרי געש של חול".
הגורמים להתנזלות > נתוני הקרקע

הגרגרים המרכיבים את הקרקע הם שברי סלעים שנוצרו כתוצאה מבליה, ומרקמם מאפשר אחיזה זה בזה. סוג הגרגרים וגודלם משפיע על רמת האחיזה: קרקע חולית מכילה חלקיקים גסים – מ-50 מיקרומטר עד 2 מילימטר, קרקע טין מכילה חלקיקים בינוניים – 2-50 מיקרומטר, וקרקע חרסיתית מכילה חלקיקים קטנים – פחות מ-2 מיקרומטר. התמיינות הגרגרים משפיעה על הרווח הבין-גרגרי: התמיינות טובה בה גודל הגרגרים אחיד או קרוב תיצור רווח בין-גרגרי גדול יותר מאשר קרקע שאינה ממויינת, בה גרגרים קטנים ממלאים את החלל ומקטינים אותו. הצפיפות בין גרגרי הקרקע משפיעה גם היא: ככל שהגרגרים צפופים יותר, כך יקטן הסיכוי להתנזלות. הבדל נוסף נעוץ בסוג הגרגרים: קרקע חולית וקרקע טין מורכבות מגרגרי קוורץ. המים יחלחלו אל החלל הבין-גרגרי, ידחקו את האוויר הכלוא בו וימלאו אותו. לעומת זאת, קרקע חרסיתית סופחת חלק מן המים, מלכדת את הגרגרים ונאטמת, ומהווה מחסום לחלחול מים נוספים. אולם, אם קיימת שכבה חרסיתית אטומה למים מעל שכבת החול, יש בכך תרומה לתהליך ההתנזלות מאחר שהשכבה האטומה מונעת בריחה של המים מתוך החלל הבין-גרגרי ומגבירה את ההתנזלות. גם גיל הקרקע משפיע על יכולת ההתנזלות: ככל שהקרקע ותיקה יותר היא דחוסה יותר, אחיזת הגרגרים בה טובה יותר והחלל הבין-גרגרי קטן יותר.
הגורמים להתנזלות > נתוני שטח

מקור המים החודרים לחלל הבין-גרגרי הוא מי תהום. קרבת מפלס מי התהום אל פני השטח מגדילה את הסיכון לרוויה של שכבת הקרקע העליונה. עומקה של השכבה הרוויה מהווה גורם חשוב בסיכון למבנים הקיימים על-פני השטח: ככל שהשכבה עמוקה יותר, כן נדרשת עוצמת רעידה גבוהה יותר על-מנת להעלות את לחץ המים בחלל הבין-גרגרי ולגרום להתנזלות בשכבה העליונה. לחץ זה מתרחש בשל דחיסה גבוהה יותר של הגרגרים וצמצום נפח הקרקע, הדוחקים את המים לשכבות גבוהות יותר, שם הם חודרים שוב בין גרגרים ומחלישים את אחיזתם.
הגורמים להתנזלות > נתונים סייסמיים

במצב יציב הגרגרים לוחצים זה על זה ומופעל עליהם לחצם של המים שחדרו לחלל הבין-גרגרי. בעת רעידת אדמה מתווספים ללחצים אלה גם לחצים אופקיים, הגורמים לגרגרים להצטופף ולהקטין את נפח הקרקע. כתוצאה מכך, קטן נפח החללים ולכן יכולת הניקוז של החול קטנה וגדל הלחץ המופעל על המים בחלל הבין-גרגרי. הגורם המשוער ללחץ האופקי הוא גלי גזירה העוברים דרך הקרקע, יוצרים תנודה מחזורית ומשנים את סידור הגרגרים בה, אם כי יש חוקרים הטוענים כי מהלך זה אינו מסביר התנזלות חוזרת באותו מקום כתוצאה מגלי לחץ. במהלך הרעידה מתרחשות תנודות עזות של הקרקע, ולכן יש חשיבות רבה לעוצמת הרעידה, למשכה ולמרחק ממוקדה בחישוב הסיכון להתנזלות.