stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סרט אימה
היסטוריה > המאה ה-21

"רינגו" ו"ג'ו-און" הם שני סרטי אימה יפניים שנוצרו בתחילת המאה ה-21 והיו בעלי השפעה על קולנוע האימה האמריקני (סרטים אלו נוצרו מחדש באנגלית כסרטי "הצלצול" ו"הטינה"). סרטים אלו, כמו גם סרטי אנימה מסוג "גורו" הביאו את השילוב של התרבות היפנית וסרט האימה המסורתי, וזכו להצלחה רבה גם מחוץ לגבולות ארצם.
"מסדרונות לוחשים" הוא סרט אימה קוריאני, סרט זה הצליח מאוד ברחבי העולם, אך עדיין לא עשו לו גרסה אמריקאית מחודשת.
יצירתן של סדרות סרטי האימה המשיכה, אם כי באופן פארודי יותר, כהומאז' או כיצירה מחדש. "פרדי נגד ג'ייסון" משנת 2003 הפגיש את שני גיבורי הסדרות למפגש אחרון, בינתיים לפחות, וקטלני. "שחר המתים" זכה אף הוא לעיבוד נוסף בשנת 2005, כמו גם סרט משנת 2004 שנקרא "מגרש השדים: ההתחלה" והתיימר להיות פריקוול (סרט המספר על התקופה שקדמה לעלילת סרט קודם) לסרט האימה משנות השבעים. סרטים חדשים שנוצרו המשיכו את הז'אנר של בני הנעורים הנתקלים באויב על טבעי, בסדרת סרטי "יעד סופי" שהתחילה בשנת 2000. ניסיונות אמנותיים יותר בסרטי אימה המשיכו להיערך על ידי מ. נייט שאמלאן, כמו גם על ידי ממשיכיו ומחקיו כאלחנדרו אמנבר בסרט "האחרים" (2001). כמו כן יצאה גרסה חדשה לסרטים "אות משמיים" ו"המנסרים מטקסס".
סדרת מותחני האימה "המסור" האמריקאית זוכה להצלחה גדולה ויוצריה זוכים לשבחים על ניסיונם לבנות סדרה בסגנון "יום שישי ה-13" ו"סיוט ברחוב אלם" שאיכותה לא תפחת מסרט לסרט. יוצר נוסף שזוכה לעדנה בשנות האלפיים הוא הבמאי היהודי-אמריקאי אלי רות' עם "קדחת הבקתה" וצמד סרטי "הוסטל" שהופקו בידי קוונטין טרנטינו, שבעצמו יצר ב-2007 את "חסין מוות" במסגרת פרויקט משותף עם רוברט רודריגז בשם "גריינדהאוז", מחווה לסרטי האימה של שנות השבעים.
בישראל

במשך שנים רבות מקומם של סרטי האימה היה זניח בתעשיית הקולנוע בישראל. במהלך המאה העשרים נעשו ניסיונות בודדים מצד קולנוענים ישראלים ליצור סרטים בסוגה זו, והם כשלו ביקורתית ומסחרית. בשנים 1988 עד 1989 שודרה בערוץ הראשון סדרת המתח העברית הראשונה, "סיפורים לשעת לילה מאוחרת" של מיקי בהגן. הסדרה כללה 13 פרקים בני שעה וכללה מרכיבים רבים מסוגת סרטי האימה.
ב-2006 הפיקה קרן רותם מוריה פרויקט סרטי אימה בשם "הו, האימה", שכלל ארבעה סרטונים קצרים, שבאחד מהם כיכבה לוסי דובינצ'יק, והוקרן בסינמטק ובערוץ MGM. שי שרף, אחד מיוצרי הסרטים, טען כי "אחת הבעיות המרכזיות בארץ היא שאנחנו חיים את האימה יום-יום. נורא בא לך לברוח מהמציאות, לדרמה או לקומדיה הרומנטית. לקראת סוף העבודה על הסרט שלי, אחרי הצילומים, גייסו אותי ללבנון. כשחזרתי, הרגשתי שאני פשוט לא יכול לעבוד על הסרט הזה יותר". הסופר שמעון אדף, שכתב את הפנטזיה "הלב הקבור", טען כי בישראל לא נוצרה סוגה של ספרות אימה באופן מובהק.
בשנת 2007, רועי צורף יצר כפרויקט לימודי קדימון לסרט אימה פיקטיבי בשם "נקמת ילדי הגזזת", בסגנון "טבח המנסרים מטקסס". ב"נקמת ילדי הגזזת" נראים ילדים שטופלו בקרינה נגד גזזת בשנות החמישים.
בשנת 2008 נוצר סרט נוסף שנתמך על ידי קרן רותם מוריה בשם "כוונה טובה", עם תסריט ובימוי של אלון נוימן, ואף הוא שודר במסגרת רצועת אימה בערוץ MGM. בשנת 2009 שודרה ב-HOT, לראשונה בטלוויזיה בישראל, סדרת ערפדים בשם "חצויה", לה הופקה גם עונה שנייה ב-2010.
ב-1 בדצמבר 2010 יצא לאקרנים סרט הקולנוע "כלבת".
בשנת 2011 יצא לאקרנים סרט האימה הקצר "מורעלים".
בשנת 2012 יצא לאקרנים סרט הקולנוע, "חתולים על סירת פדלים", קומדיית אימה דלת תקציב ברוח סרטי הטראש של שנות השמונים, בבימויו של היוצר והמוזיקאי יובל מנדלסון ובכיכובם של דנה פרידר ומיכאל מושונוב. עם השנים הסרט זכה במעמד של סרט פולחן.
בשנת 2013 יצאו לאקרנים סרטי הקולנוע "מי מפחד מהזאב הרע" ו"בשר תותחים".
בשנת 2015 יצא לאקרנים הסרט "ג'רוזלם".
לקריאה נוספת

קרול ג'יי קלובר, גברים, נשים ומסורים חשמליים: מגדר בסרטי האימה המודרניים, עם עובד, 2023.
מתי שמואלוף, צמרמורת-דם-פוליטיקה-ומפלצות/ צמרמורת, דם, פוליטיקה ומפלצות: על היעדר סרטי אֵימה בקולנוע הישראלי, המבוקש מס' 2, 4 באוקטובר 2008
Ido Rosen. "National Fears in Israeli Horror Films." Jewish Film & New Media 8.1 (2020): 77–103
הערות שוליים

↑  זְוַעֲתוֹן, באתר מילוג. אוחזר ב-28 בדצמבר 2020
↑  מירב קריסטל ודרור עמיר, אפקט הפחד, באתר ynet, 3 באוקטובר 2007
↑   יותם פלדמן, "גברים, נשים ומסורים חשמליים": פרשנות פמיניסטית מפתיעה לסרטי האימה, באתר הארץ, 30 באוגוסט 2023
| סרט אימה |
| --- | --- | --- |
| תת-ז'אנרים | קניבלי • עממי • רומנטי גותי • מפלצות (קאייג'ו) • פסיכו-בידי • שטני • סלאשר • גור • חג • ג'אלו • מותחן חברתי |  |
| טריטוריות | הודו (סרט רפאים • בוליווד) • סין • גרמניה (אקספרסיוניזם • מחתרתי) • קוריאה • יפן • צרפת (קיצוני) |  |
| רשימות סרטים | המכניסים ביותר בכל הזמנים • ראשונים לפי מדינה |  |
| נושאים | מוזיקה • מגדר (נערה אחרונה • מלכת הצעקה) • להט"ב • גזענות • אם ארכאית |  |
| ערכים קשורים | סרט ניצול • בי מובי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565303505171  BnF: cb11980577g (data)  GND: 4127415-5  LCCN: sh85062077  NARA: 10637008  NDL: 01139272  NKC: ph232627 
לאחרונה, כמה סרטי אימה החלו להשתמש במראות כמכשיר העיקרי לעורר פחד בקרב הקהל שלהם: זוהי דוגמה לסצנה טיפוסית של סרט אימה הכוללת מראות
רוברט אלטר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 באפריל 1935 (בן 89) ניו יורק, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  בלשנות עברית, ספרות משווה, ספרות עברית, חקר המקרא, תרגום מעברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה (1957)  אוניברסיטת הרווארד (1962) 
 מוסדות:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1967) 
 תלמידי דוקטורט:  ניצה בן-דב, דן לאור 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים  פרס הספר היהודי הלאומי  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 תרומות עיקריות
 מחלוצי חוקרי התנ"ך בצורה ספרותית כתב תרגומים וביאורים של התנ"ך באנגלית
 
רוברט (אורי) אלטר (בשם מלא באנגלית: Robert Bernard Alter; נולד ב-2 באפריל 1935) הוא פרופסור יהודי-אמריקאי לספרות עברית והשוואתית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם הוא מלמד מאז 1967.בשנת 1986 הוא נבחר כחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
אלטר נחשב מגדולי החוקרים העוסקים בחקר המקרא בראייה ספרותית (אנ'), וספרו העיקרי בתחום, "אמנות הסיפור במקרא", הופיע בעברית בשנת 1987. בשנת 2018 פרסם תרגום חדש ומודרני לאנגלית של התנ"ך, בסגנון ספרותי, עליו עמל משך יותר מ-30 שנה.
ביוגרפיה

אלטר קיבל תואר ראשון באנגלית (אוניברסיטת קולומביה, 1957), ותואר שני (1958) ודוקטורט (1962) בספרות השוואתית מאוניברסיטת הרווארד.
הוא החל את דרכו ככותב מאמרים ואחר כך כעורך בירחון קומנטרי (Commentary). הוא כתב עשרים ושלושה ספרים, ואת תרגומו של כל התנ"ך לאנגלית. הוא מרצה בנושאים שונים מהמקרא ועד המודרניזם של פרנץ קפקא והספרות העברית.
תרומתו העיקרית לחקר המקרא היא זיהוי ותיעוד מושג סצנת דפוס בתנ"ך. כאשר הדוגמה המרכזית שעליה הוא מבסס את ספרו "אמנות הסיפור במקרא" (1987) היא סצנת הדפוס של "הפגישה ליד הבאר". סצנות דפוס נוספות שסקר כוללות את "הבשורה על הולדת בן גיבור לאישה עקרה", את "מינוי השליח", את "הברכה או הצוואה על ערש דווי" ואת "הסכנה במדבר ומציאת באר".
בשנת 2001 יצא לאור בעברית ספרו "הנאות הקריאה", בו נרתם להגנת הספרות והכוח הייחודי הגלום בה, במיוחד בעידן שבו אנשים מוקפים אמצעים אלקטרוניים, המסיחים את הדעת. בנוסף יצא נגד אינטלקטואלים שהכריזו לדעתו מלחמה על הקריאה, על הקאנון, ועל מושג הספרות עצמו (דוגמת אנשי הסטרוקטורליזם, הפוסט-סטרוקטורליזם והנאו-מרקסיסטים).
.
אלטר הוא חבר הפורום הבינלאומי של הספרייה הלאומית של ישראל.
מספריו > פרסומים בעברית

אמנות הסיפור במקרא, תרגום: שושנה צינגל, מולי מלצר; עריכה: רונית קליין; אדם מוציאים לאור, תשמ"ח.
הנאות הקריאה בעידן אידאולוגי, תרגום מאנגלית - דוד שחם, עריכה: אבנר הולצמן, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, תשס"א/ 2001.
אורי אלטר, סדנות דפוס במקרא וחשיבותה של קונוונציה, הספרות 27, (1978), עמ' 7-14 (מידע בקטלוג רמב"י)
אורי אלטר, עיוותי השואה, תפוצות ישראל יט, ה-ו, (תשמ"ב), עמ' 57-70 (מידע בקטלוג רמב"י)
אורי אלטר, הדינאמיקה של התקבולת, הספרות 34, (תשמ"ה), עמ' 100-113 (מידע בקטלוג רמב"י)
אורי אלטר, הקאנוניות הכפולה של המקרא, אדרת לבנימין; ספר היובל לבנימין הרשב א, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, (1999) (מידע בקטלוג רמב"י)
אורי אלטר, אלוזיה ומבע ספרותי, אינטרטקסטואליות בספרות ובתרבות, בני ברק: הקיבוץ המאוחד; תל אביב: המכון הישראלי לפואטיקה וסמיוטיקה ע"ש פורטר - אוניברסיטת תל-אביב, תשע"ב, עמ' 377-392 (מידע בקטלוג רמב"י)
מספריו > תרגומי התנ"ך

The David Story: A Translation with Commentary of 1 and 2 Samuel, 1999, W.W. Norton, ISBN 0-393-32077-4
The Five Books of Moses: A Translation with Commentary, 2004, W.W. Norton, ISBN 0-393-01955-1
The Book of Psalms: A Translation with Commentary, 2007, W.W. Norton, ISBN 978-0-393-06226-7
The Book of Genesis, translation by Robert Alter, illustrated by Robert Crumb, 2009, W.W. Norton (first edition, 1996), ISBN 0-393-06102-7
The Wisdom Books: Job, Proverbs, and Ecclesiastes: A Translation with Commentary, 2010, W.W. Norton, ISBN 0-393-06812-9
Ancient Israel: The Former Prophets: Joshua, Judges, Samuel, and Kings: A Translation with Commentary, 2013, W.W. Norton, ISBN 0-393-08269-5
Strong As Death Is Love: Song of Songs Ruth Esther Jonah And Daniel: A Translation with Commentary, 2015, W.W. Norton, ISBN 0-393-24304-4
The Hebrew Bible: A Translation with Commentary, 2018, W.W. Norton, ISBN 0-393-29249-5
מספריו > עיונים במקרא

The Art of Biblical Narrative, 1981, Basic Books, ISBN 0-465-00427-X
The Art of Biblical Poetry, 1985, Basic Books, ISBN 0-465-00431-8
The Literary Guide to the Bible Edited by Alter and Frank Kermode, 1987, Harvard University Press, ISBN 978-0-674-87531-9
The Art of Bible Translation, 2019, Princeton University Press, ISBN 978-0691181493
מספריו > ספרים נוספים

Rogue's Progress: Studies in the Picaresque Novel, 1965, Harvard University Press
Partial Magic: The Novel as a Self-Conscious Genre, 1975, University of California Press, ISBN 0-520-02755-8
A Lion for Love: A Critical Biography of Stendhal, in collaboration with Carol Cosman, 1979, Basic Books, ISBN 0-465-04124-8
Motives for Fiction, 1984, Harvard University Press, ISBN 978-0-674-58762-5
The Invention of Hebrew Prose: Modern Fiction and the Language Revolution, 1988, University of Washington Press.
Pleasures of Reading in an Ideological Age, 1990, W.W. Norton, ISBN 0-393-31499-5
Necessary Angels: Tradition and Modernity in Kafka, Benjamin, and Scholem, 1991, Harvard University Press, ISBN 978-0-674-60663-0
Imagined Cities: Urban Experience and the Novel, 2005, Yale University Press, ISBN 0-300-10802-8
Pen of Iron: American Prose and the King James Bible, 2010, Princeton University Press, ISBN 0-691-12881-2
הערות שוליים

↑  "UC Berkeley Department of Near Eastern Literature".
↑  "Book of Members, 1780–Present: Chapter A" (PDF). American Academy of Arts and Sciences.
1 2  אילון גלעד, "התרגום הזה של התנ"ך לאנגלית מעורר תדהמה", באתר הארץ, 12 בפברואר 2019
↑  צור שלו, כתב הגנה על הספרות הגבוהה, באתר הארץ, 22 ביולי 2002
↑  ראו כאן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299577205171  PLWABN: 9810674407905606  BIBSYS: 90111642  BNE: XX1137711  BnF: cb120587261 (data)  CANTIC: a11272065  CiNii: DA0042128X  GND: 123301807  ISNI: 0000 0001 0918 7324  LCCN: n79065047  LNB: 000029186  NDL: 00511686  NKC: ola20221162065  NLK: KAC201509723  NTA: 068059671  SNAC: w6fw0t8b  SUDOC: 028833023  VIAF: 79053512   WorldCat (עם VIAF): 79053512
יעקב רייפמן

| --- | --- |

יעקב רייפמן. תצלום רפרודוקציה מחיתוך עץ, מתוך הספר "כנסת ישראל" (ורשה תרמ"ח)
 לידה:  7 באפריל 1818 לגוב, רפובליקת פולין 
 פטירה:  13 בנובמבר 1894 (בגיל 76) שצ'בז'שין, רפובליקת פולין 
 תקופת הפעילות:  ? – 13 בנובמבר 1894 
 
יעקב רייפמן (ביידיש: רייפמאנן; א' בניסן תקע"ח, 7 באפריל 1818 - י"ד בחשוון תרנ"ה, 13 בנובמבר 1894) היה חוקר אוטודידקט ומחבר פורה, היסטוריון של היהדות ומלומד עברי. דמות אניגמטית שנעה על קו התפר שבין חדש לישן, חבר החברה הגבוהה של תנועת ההשכלה היהודית ושומר תורה ומצוות.
ביוגרפיה

נולד ב-7 באפריל 1818, לצבי הירש ורחל רייפמן, בכפר וואגוב (לאגאוו) הסמוך לאפטא. בשנת תקפ"ב (1822), בעקבות שרפה שכילתה את ביתם ורכושם, עקרו בני המשפחה לעיר אפטא, עיר הולדתו של אביו. בין השנים תקפ"ד-תקצ"ג למד אצל דייני אפטא, אך שיטת הלימוד שהייתה כמקובל בבתי המדרש בפולין, בדרך הפלפול, ובמעבר בין סוגיות לסוגיות, לא מצאה חן בעיניו; הוא העדיף לימוד מסודר לפי סדר דפי המסכת בצורה שיטתית ובשלמות. הוא הפך לאוטודידקט וניסה להתקדם בלימודיו בכוחות עצמו. אפטא היהודית הייתה עיר בעלת אוריינטציה חסידית, ורייפמן הצעיר שלא אהב את הגישה, עזב את משפחתו ונסע ללובלין.
למרות גילו הצעיר (15 או 16) ניסה להקים בלובלין בית ספר מודרני, אך נתקל בהתנגדות של הקהילה החסידית המקומית שמנעה ממנו את תוכניתו. בעקבות אותו אירוע ניהל מלחמה מתמדת מול אנשי החסידות בכל המקומות אליהם הגיע במשך חייו. הוא נישא לטשרנה מיימון בתו של יוסף מיימון משברשין הסמוכה ללובלין, ועבר לגור שם. בתקופה שלאחר נישואיו השתלם בפילוסופיה יהודית והתכתב עם גדולי תנועת ההשכלה היהודית ורבנים המקורבים לתנועה.
הוא פרסם מרעיונותיו ומחקריו בכל כתבי העת של תנועת חכמת ישראל, והציג את עצמו כמקורי וביקורתי, אך קומם עליו הן את השמרנים והן את הרפורמים, השמרנים ראו בפתיחותו לביקורת "יותר מפתחה של מחט", והרפורמים ראו בו עדיין את איש בית המדרש הישן. הוא גם ספג ביקורת על עצם תקפות מחקריו וטיעוניו, שד"ל כתב לו: ”מתון מתון ידידי, שקול דבריך במאזני צדק, ואל תמהר לכתבם על ספר, ואחר כתיבתם אל תמהר לשלחם החוצה, אבל שים עיניך עליהם כאילו איש אחר כתבם, אז תצרפם כצרוף כסף, וכל ההשערות החלושות תחרים, וכל הסברות המיוסדות על אבני תוהו תזרה הלאה, אז תחכם”. אך למעשה היה חבר מקובל בין חברי חכמת ישראל, וניהל תכתובות עם כל המי ומי בחברה זו: שי"ר, יש"ר, שד"ל, גייגר, יוסט, חיות, שטיינהיים, פירסט, קירכהיים, זק"ש, ריב"ל, שזח"ה, בובר, ועוד רבים וטובים.
למרות כישוריו וקשריו, לא מצא רייפמן מי שיעסיק אותו בצורה מכובדת, וחי במשך שנים בעניות מחפירה. רבי אלעזר הורוויץ מחבר שו"ת "יד אלעזר", ויל"ג, ניסו לסדר לו תפקידים שונים ללא הצלחה. יש התולים את אי הצלחתו בכך שלא היה מקובל על החברה, ולא מצא את מקומו בשסע שבין הישן לחדש. מקורבו המשורר י.ל. פרץ תיאר את עולמו המלא סתירות, ואת דיכאונו וחרטותיו: ”את הרושם הקשה ביותר עושה עלי יעקב רייפמן. אדם המוצא שיבושים בתנ"ך, יותר ממה שאנו מוצאים ראשי תיבות ב"פרי מגדים", ואין הוא נוטל את ידיו מתוך נטלה שנסדקה שפתה, ולובש טלית קטן הרי אני בא אליו באחד הימים הוא איננו בבית, ואני מוצא על השולחן פיסות נייר מתגלגלות... חומר לאוטוביוגרפיה שלו... אני מעיין ומוצא שנולד האיש פעמיים: פעם ביום הכיפורים, יום שבו כל דג מפרפר מאימה, וכנסת ישראל מתמוגגת בדמעות, מלאה תשובה וחרטה; ופעם השניה, לידה קשה מזו, בתשעה באב, בשעה שכנסת ישראל מהלכת קדורנית, והיא עטופה שחורים ומנהמת כיונה. אני עומד ומעיין בזה, והנה עומד הוא, היהודי גבה הקומה מגודל השיער השחור, ומנהם מתוך נחת רוח, והרי הוא מחייך ושואל: ומה בעיניך? יפה כתבתי? ואין הוא מסתפק בזה... חייב הוא לקרוא לפנינו שיר משלו. הוא, עש הספרים שאינו נותן לפתוח אשנב בחדרו והוא נושם תמיד אופל ואבק הספרים, רואה פתאום בחלומו- כרם...”.
משפחתו

לרייפמן נולד בן יחיד בשם נתן, עליו כתב: תחת הון ועושר ומעדני תבל ומחמדיה אשר הִשָׁנִי אלוקי, נתן לי בן רב תושייה ובקי גדול בתלמוד ובפוסקים ראשונים ואחרונים, ואחרוני אחרונים, והוא מורה הוראה בלובלין ומהולל לאביר מורי הוראה וירא ה' מרבים. שמו נתן, ומלבדו אין לי עוד לא בן ולא בת, ואך הוא הנו חבלי וחלקי בחלד, ואך בו לבדו כל שעשועי". אשתו של רייפמן נטתה אחרי החסידות, והתייעצה עם הרבי מלובלין רבי לייבלה, אם להרחיק את בנה מבעלה הנוטה להשכלה. הרבי שאל אותה אם בעלה נוטל את ידיו בכל בוקר, ומשהשיבה בחיוב, השיב שאין חשש באשר ליראת השמים שלו ואל לה להרחיק את בנו ממנו. ואולם לפי עדות אחרת, בנו לא ישב שבעה אחרי פטירתו, כדינם של היוצאים לתרבות רעה ו"פורשים מדרכי ציבור".
רייפמן נפטר חסר כל ומשפחתו ידעה חרפת רעב.
כתביו

תבנית הבית (זולקווא תר"ד) - שש שאלות ותשובות בעניינים תורניים
פשר דבר (ורשה תר"ה) - 22 עניינים שונים בתלמוד הבבלי והירושלמי
תולדות רבנו זרחיה הלוי (פראג תרי"ג)
קול מבשר (פראג תרי"ט) - ספר מקדים לקראת מהדורה מדעית של "הלכות גדולות"
חוט המשולש (פראג תרי"ט) - שלושה עניינים: א. ידיעת חכמי התלמוד בשפות שונות. ב. תולדות המשלים היהודיים. ג. הערות על "מבחר הפנינים"
ארבעה חרשים (פראג תר"ך) - ניתוח של ארבעה ספרים: א. בן סירא. ב. ספר חסידים. ג. סדר התפילה. ד. שאילתות דרב אחאי משבחא
משלוח מנות (פראג תר"ך)
מועדי ערב (וילנא תרכ"ג)
משיב דבר (וויען תרכ"ו) - על ברייתא דל"ב מידות
תעודת ישראל (ברלין תרכ"ח)
קן צפור (ברלין תר"ל)
תולדות אבי משפחת רפאפורט (וויען תרל"ב) - תולדות ר' אברהם מנחם ב"ר יעקב הכהן
מה לך נרדם (איידטקוהנען תרל"ג)
אמרות יעקב (איידטקוהנען תרל"ג)
שדה ארם (ברלין תרל"ה) - מחקרים על תרגום אונקלוס
אור בקר (ברלין תרל"ז)
מנחת זיכרון (ברסלאו תרמ"א)
חובת האב לבנו (פטרסבורג תרמ"ב)
רוח חדשה (פרסבורג תרמ"ה)
אהל יששכר: תולדות ר' יששכר הכהן בעל ספר "מתנות כהונה" וקורות ספריו (פרעמישל תרמ"ז)
סנהדרין (ברדיטשוב תרמ"ח)
דרכי המתרגמים הארמים באוריהם (סט. פטרסבורג תרנ"א)
עיונים במשנת הראב"ע, בעריכת נפתלי בן מנחם (ירושלים: מחברות לספרות, תשכ"ב)
בשנת תש"ן יצאו בניו יורק, כל ספרי יעקב רייפמאן מהדורת צילום בשני כרכים, הכוללים את כתביו שבדפוס ומאמרי הערכה שכתבו אחרים אודותיו.
מפענח נעלמים (תרמ"א-תרמ"ג), סדרת מאמרים במאסף "אוצר נחמד"
תולדות רבנו בחיי, בתוך: אלמה, תרצ"ו, עמ' 69–101
לקריאה נוספת

יהודה אריה קלוזנר, י.ל. פרץ ויעקב רייפמאן, "העבר", טז (תשכ"ט), 131–140
יהודה אריה קלוזנר, "מודעה" של ר’ יעקב רייפמאן, "קריית ספר", מה (תש"ל), 623–626
משה אונגרפלד, "חכמת המסכן": על ר’ יעקב רייפמן, הפועל הצעיר מא, 17 (תשל), עמ' 23–24
דב הימן, התכתבות ר’ יעקב רייפמן ובני דורו, "סיני", קיב (אב-אלול תשנ"ג), עמ' קצג-רכ
Eran Viezel, ‘Textual Criticism of the Bible in the Writings of Jacob Reifmann: A Reevaluation,’ Journal of Jewish Studies 68 (2017), pp. 97-115
הערות שוליים

↑  מתוך: אגרות שד"ל, איגרת 341, עמ' 829.
↑  י. ל. פרץ, מצוטט אצל ישראל לוין לתולדות היהודים בזמושץ, בתוך: זאמושץ בגאונה ושברה, תל אביב, תשי"ג, עמ' 65–66.
↑  נחמן שמן, לובלין: שטאט פון תורה, רבנות און חסידות, טורונטו 1951. עמ' 424 הערה 11, מצוטט אצל הרשקוביץ, תתן אמת ליעקב (להלן "קישורים חיצוניים"), הערה 171.
↑  מ. סולם, מילואים ל"תתן אמת ליעקב" (להלן "קישורים חיצוניים").
↑  חיים נח מלניק, הצופה בארץ רוסיה; א. הר"ר יעקב בכרך ז"ל, המגיד, 7 בינואר 1897.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502536105171  GND: 137392214  ISNI: 0000 0001 1679 6734  LCCN: nr88011261  NKC: zmp2012739173  NTA: 297354353  RERO: 02-A021546446  SELIBR: 257165  SUDOC: 240643380  VcBA: 495/349549  VIAF: 81589321   WorldCat (עם VIAF): 81589321
עאדל בדיר

עאדל בדיר (ערבית: عادل بدير) הוא פוליטיקאי ערבי ישראלי שכיהן כראש עיריית כפר קאסם.
בדיר, עורך דין במקצועו, נבחר ברוב של 47.2%	לראשות העירייה בשנת 2013 והחליף את ראש העיר הקודם נאדר צרצור.
במהלך כהונתו ייעלה העירייה את גביית הארנונה מ-52% בשנת 2012 ל-82% בשנת 2014, דבר שהפך את העיר לאחת הרשויות הערביות היחידות שהצליחו להגיע לאיזון תקציבי. במהלך כהונתו הוקם בעיר לראשונה גם מרכז יזמות להיי-טק. באופן תקדימי, מינה את קובי אלון למנכ"ל העירייה - לראשונה מנכ"ל יהודי לעירייה ערבית בישראל, ולאחריו מינה שני מנכ"לים יהודים נוספים - אייל קנץ ופז הירשמן.
במהלך כהונתו, בשנת 2015, נערך לראשונה ביקור של נשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין בכפר, לרגל אירוע הזיכרון לציון 58 שנים לטבח כפר קאסם.
ב-2018 נבחר לקדנציה שנייה בראשות העיר לאחר שהשיג רוב של 54.74% (7,570 קולות) מול המועמד אשרף עיסא.
במהלך התפרצות מגפת הקורונה בישראל ועל רקע נתוני התחולאה בעיר שהוגדרה כ'אדומה', פעל בשיתוף עם פרויקטור הקורונה רוני גמזו לכתיבת ויישום תוכנית להורדת מספר הנדבקים בעיר.
לאחר פיגוע הדריסה של שלושה שוטרי מג"ב בעיר בדצמבר 2022 השתתף בדיר בהלווית המחבל - אולם בדבריו לתקשורת הדגיש כי עשה כן כחלק ממאמציו לשמור על הסדר הציבורי ולמנוע התפרעויות, בתיאום עם המשטרה ו"לא מתוך הזדהות עם המעשה".
בשנת 2024 לא התמודד בבחירות, ובמקומו נבחר לתפקיד הייתם טאהא.
הערות שוליים

↑  כפר קאסם | האגודה לצדק סביבתי בישראל, באתר www.aeji.org.il
↑  אתר העירייה
↑   ז'נאן בסול, מרכז יזמות היי-טק הערבי הראשון נפתח בכפר קאסם, באתר TheMarker‏, 12 בפברואר 2016
↑   מירב ארלוזורוב, 59 שנה אחרי הטבח: כפר קאסם רוצה להיכנס שוב לדפי ההיסטוריה - בלי עזרה מהמדינה, באתר TheMarker‏, 16 ביוני 2015
↑  כפר קאסם בחזית הפיתוח במגזר הערבי באתר רשויות
↑  אתר העירייה
↑  עזרי עמרם, ‏"ההרג הנפשע בכפר קאסם - פרק קודר", באתר ‏מאקו‏, 26 באוקטובר 2014
↑  ילקוט הפרסומים
↑  אלכסנדרה לוקש, המהפך של כפר קאסם: מאדומה בדרך לירוקה ב-7 שלבים, באתר ynet, 23 בספטמבר 2020
↑  אטילה שומפלבי, ראש העיר כפר קאסם שהשתתף בהלוויית מחבל: "לא מתוך הזדהות עם המעשה", באתר ynet, 25 בדצמבר 2022
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ספר הסיפורים האבודים

| --- | --- |

כרך ראשון, מאויר על ידי ג'ון האו
 מידע כללי
 מאת:  ג'.ר.ר. טולקין
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה
 נושא:  הלגנדריום של טולקין 
 מקום התרחשות:  ארדה 
 הוצאה
 הוצאה:  1983–1984
 הוצאה בשפת המקור:  George Allen & Unwin (בריטניה), Houghton Mifflin (ארצות הברית)
 תאריך הוצאה:  1983 
 מספר עמודים:  297 (כרך 1), 400 (כרך 2)
 עורך:  כריסטופר טולקין
 מהדורות נוספות
 מספר כרכים:  2
 סדרה
 סדרת ספרים:  ההיסטוריה של הארץ התיכונה
 ספר קודם:  The Monsters and the Critics 
 הספר הבא:  The Book of Lost Tales: Part II 
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 0-395-35439-0 (כרך 1), 0-395-36614-3 (כרך 2)
 
ספר הסיפורים האבודים הוא אוסף של סיפורים מוקדמים מאת הסופר האנגלי ג'. ר. ר. טולקין. האוסף פורסם כשני כרכים הראשונים בסדרת 12 הכרכים של כריסטופר טולקין, תולדות הארץ התיכונה, שבה הוא מציג ומנתח את כתבי היד של הסיפורים הללו. סיפורים אלה היו הגרסה המוקדמת ביותר (שהחלה בשנת 1917) של המיתוסים הבדיוניים המורכבים שהפכו בסופו של דבר להסילמריליון.
כל אחד מהסיפורים מלווה בהערות ופרשנות מפורטת מאת כריסטופר טולקין.
לצורך הפרסום חולק הספר לשני כרכים: ספר הסיפורים האבודים 1 (1983) וספר הסיפורים האבודים 2 (1984), אך מדובר אך ורק בחלוקה עריכתית. כל כרך מכיל מספר "סיפורים אבודים".
תוכן

למרות שהסיפורים מכסים היסטוריה דומה לזו של הסילמריליון, הם שונים ממנו באופן משמעותי. ראשית, הסיפורים מורכבים ומפורטים יותר; הם כתובים בסגנון פחות רשמי אך ארכאי יותר, ומשלבים מילים וביטויים מיושנים. שנית, האינטראקציה בין גזעי העלפים שונה בתכלית: הנולדולי (גנומים, הנולדור בגרסאות המאוחרות יותר) הובסו מכרעת כבר בשלב מוקדם, והפכו לעבדים של האויב שאותו ביקשו להעניש. בשל כך, כאשר תינגול מביע בוז כלפי ברן, הדבר נובע מכך שברן הוא גנום (ולא בן אדם בן תמותה), ולכן נתפס כחוסם של מלקו (שמו הקודם של מלקור).
בעוד ששמות רבים בספר זהים או קרובים לגרסאות המאוחרות יותר, ישנם כאלה ששונים באופן מהותי מצורותיהם הסופיות. טולקין החליף שמות לעיתים קרובות, ולעיתים אף יצר כמה גרסאות חדשות שנדחו בהמשך. באופן מבלבל, חלק מהשמות שניתנו לדבר אחד הופיעו מאוחר יותר בהקשר שונה לחלוטין, כאשר השימוש המקורי נזנח.
בסיפור המסגרת של הספר, אדם מבקר באי העלפי טול ארסאה, שם הוא לומד את ההיסטוריה של תושביו. בגרסאות המוקדמות הוא נקרא אריול ומוצאו צפון-אירופי מעורפל, בעוד שבגרסאות המאוחרות הוא הופך לאלפוין, אנגלי מימי הביניים.
הספר כולל שינויים רבים נוספים ואינו עקבי מבחינה פנימית, בין היתר משום שבעוד שטולקין כתב אותו, הוא החל לשכתב חלקים קודמים בהתאם להתפתחות רעיונותיו על העולם. לבסוף ננטשו הסיפורים, אך חלקם שבו והופיעו מאוחר יותר במסגרת "מתווה למיתולוגיה בהתייחסות מיוחדת לילדי הורין", שהפך מאוחר יותר ל"סילמריליון".
תוכן > פרקים > חלק ראשון

"בית המשחקים האבודים" - סיפור "המסגרת".
"שירת האיינור" - הגרסה הראשונה של מה שיהפוך לאיינולינדלה
"בוא הולאר ובנייתולינור" - מאוחר יותר ולאקונטה והפרקים הראשונים של קוונטה סילמריליון
"שלשלת מלקו" - מלקו הוא שם קודם של מורגות
"בוא העלפים ובניית קור" -קור הוא טיריון המאוחר והגבעה שלה טונה
"גניבת הסילמרילים והחשכת ולינור "
"מנוס הנולדולי" - "נולדולי" הם האלפים שנקראו מאוחר יותר נולדור
"סיפור השמש והירח"
"הסתרת ולינור"
"סיפורו של גילפנון: מצוקת הנולדולי ובוא בני האדם"
תוכן > פרקים > חלק שני

"מעשה טינוביאל" — גרסה ראשונה של הסיפור על ברן ולותיין
"טורמבר והפואלוקה" — גרסה ראשונה של סאגת טורין
" מעשה מפלת גונדולין " - הנרטיב המלא היחיד של נפילת גונדולין
"הנאוגלפרינג" - סיפור על שרשרת הגמדים הידועה בשם נאוגלפרינג, שבה נקבע הסילמריל.
"מעשה אארנדל" - הנרטיב המלא היחיד של מסעותיו של אארנדיל
"ההיסטוריה של אריול או אלפוין והסיפורים" - חיבור על השינויים במסגרת, ועל הסיפורים ה"לא כתובים".
תוכן > כתובות

יש כיתוב בטנגוואר הפאנורי (טנגור, אלפבית שיצר טולקין עבור האלפים הנעלים) בדפים הראשונים של כל כרך בסדרת תולדות הארץ התיכונה. הספרים, שנכתבו על ידי כריסטופר טולקין, כוללים כתובות המסכמות את תוכנם.
הכתובת בספר הראשון (כרך I) נכתבת כך:
"זהו החלק הראשון של ספר הסיפורים האבודים של האלפים, אשר למד אריול הימאי מהאלפים של טול ארסיאה, האי הבודד באוקיינוס המערבי, ולאחר מכן העלה בכתב בספר הזהב של תברובל. כאן מסופרות עלילות ולינור, מהמוזיקה של האיינור ועד גלות הנולדולי והסתרת ואלינור."
הכתובת בספר השני מציינת:
"זהו החלק השני של ספר הסיפורים האבודים על האלפים, אשר למד אריול הספן מהאלפים של טול ארסיאה, האי הבודד באוקיינוס המערבי, ולאחר מכן העלה בכתב בספר הזהב של תברובל. כאן מסופרות עלילותיהם של ברן וטינוביאל, של טורמבר, של נפילת גונדולין ושל שרשרת הגמדים."