stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לואי פסטר

| --- | --- |

 לידה:  27 בדצמבר 1822 צרפת (1814–1830) דול (אנ'), צרפת
 פטירה:  28 בספטמבר 1895 (בגיל 72) הרפובליקה הצרפתית השלישית מארן-לה-קוקט (אנ'), צרפת
 ענף מדעי:  כימיה, מיקרוביולוגיה
 מקום מגורים:  צרפת
 מקום קבורה:  מכון פסטר 
 מקום לימודים:  אקול נורמל סופרייר (1845)  אוניברסיטת סן לואי  סורבון 
 מנחה לדוקטורט:  אנטואן ז'רום בלאר 
 מוסדות:  האוניברסיטה של שטרסבורג (1848)  אקול נורמל סופרייר (1857)  אוניברסיטת ליל (1854–1857)  אוניברסיטת ליל נורד דה פראנס  École Centrale de Lille  מכון פסטר  אוניברסיטת ליל למדע וטכנולוגיה 
 תלמידי דוקטורט:  ויקטור באבש, Nikolay Gamaleya, אלבר קלמט, Pierre-Paul Émile Roux, Étienne Wasserzug 
 פרסים והוקרה:  צלב גדול של לגיון הכבוד (14 באוגוסט 1868)  חבר זר של החברה המלכותית (29 באפריל 1869)  מסדר המג'ידיה (8 ביוני 1886)  מפקד בלגיון הכבוד (1868)  פרס ברסה (1883)  קצין בלגיון הכבוד (1863)  אביר בלגיון הכבוד (1853)  פרס ז'קר (1861)  מדליית אלברט (1882)  היכל התהילה הלאומי לממציאים (1978)  מסדר הוורד (1873)  מדליית קופלי (1874)  מדליית לוונהוק (1895)  אביר במסדר ההצטיינות החקלאית (29 בדצמבר 1883)  מדליית רמפורד (1856)  קצין גבוה בלגיון הכבוד (1878)  Order of Saint Anna, 1st class with diamonds  קונקור ז'נרל  עיטור  אנה הקדושה,  דרגה ראשונה  פרס קמרון של אוניברסיטת אדינבורו 
 בן או בת זוג:  מארי פסטר (29 במאי 1849–?) 
 צאצאים:  מארי-לואיז פסטר, Jean-Baptiste Pasteur 
 הערות:  מכון פסטר על שמו
 תרומות עיקריות
 אבי המיקרוביולוגיה. פיתוח חיסונים, המצאת הליך הפסטור.
 חתימה:   
 
לואי פסטר (בצרפתית: Louis Pasteur‏; 27 בדצמבר 1822 – 28 בספטמבר 1895) היה כימאי וביולוג צרפתי שנודע בזכות תרומתו לעקרונות החיסון, התסיסה והפיסטור, ולהבנת כיראליות בכימיה וביסוס. פסטר זכור בזכות פריצות הדרך הבולטות שהשיג בחקר המחלות ובמניעתן בזכות תרומתו לתאוריית מחלות מחיידקים שנחשבת לאחת מפריצות הדרך הגדולות ביותר של המדע. התגליות שלו ושל ממשיכי דרכו הצילו חיים של מיליוני אנשים בכל שנה מאז תקופתו ועד היום.
הוא הקטין את התמותה מזיהומים בלידה ויצר את החיסונים הראשונים עבור המחלות כלבת וגחלת. הניסויים והתגליות שלו בתחום הרפואה הניבו ביסוס חזק, פרסום ותמיכה לתאוריית מחלות מחיידקים שטוענת כי חלק מהמחלות נגרמות בידי חיידקים ווירוסים. הצלחה תאוריה זו הובילה לפיתוח של מיקרוביולוגיה קלינית, ואת יישומה ברפואה המודרנית שאפשרה מניעה וטיפול במחלות מידבקות רבות שבעבר גרמו למותם של ילדים ומבוגרים בכל העולם. בציבור הרחב הוא זכור כיום גם בזכות תרומתו לטכנולוגיות טיפול בחלב, ביין ובמוצרים נוספים כדי למנוע זיהום במזון על ידי חיידקים, תהליך שכיום קרוי פסטור, על שמו. הוא נחשב לאחד משלושת המייסדים של הבקטריולוגיה, יחד עם רוברט קוך ופרדיננד כהן, וידוע כ"אבי המיקרוביולוגיה".
פסטר אחראי להפרכת תאוריית הבריאה הספונטנית. הוא ביצע ניסויים שהראו כי ללא מקור זיהום, מיקרואורגניזמים אינם יכולים להתפתח במצע כלשהו. בחסות האקדמיה הצרפתית למדעים, הוא הדגים כיצד בצלוחיות מעוקרות וחתומות אין מתפתחים חיים, אך בצלוחיות מעוקרות ופתוחות יכולים להתפתח מיקרואורגניזמים. באמצעות שימוש בבקבוק בעל פייה מעוקלת דמוית צוואר ברווז, הדגים כי חשיפה לאבק שמצוי באוויר (ונושא מיקרואורגניזמים) מעודדת צמיחת מיקרואורגניזמים, אך חשיפה לאוויר עצמו ללא אבק זה, מותירה את המצע נקי מחיידקים.
אף שפסטר אינו הראשון שהציע את תאוריית החיידקים, הוא פיתח אותה, ניהל ניסויים שהדגימו בצורה ברורה את תקפותה, והצליח לשכנע את רוב המדענים באירופה בנכונותה.
קורות חיים > ילדות

לואי פסטר נולד בשנת 1822 בעיר דול שבצרפת, בן למשפחה קתולית ענייה. הוא היה בנם השלישי של ז'אן פסטר ואשתו. ב-1827, עברה משפחתו לעיירה "Arbois", ובשנת 1831 הוא החל ללמוד בבית ספר עממי בתור התלמיד הכי צעיר. פסטר היה תלמיד בינוני בשנות לימודיו הראשונות, אך עם הזמן התחיל להתעניין בקריאת ספרים ונהיה עוזרו האישי של המורה שלו בבית ספרו.
קורות חיים > השכלה

בשנת 1839, כשהיה בן 16, החל פסטר ללמוד ב-Institution Barbet שבפריז. אולם לא עבר זמן רב, וגעגועיו לביתו היו רבים עד כי עמד על סף משבר נפשי קשה, שהביא להחזרתו הביתה על ידי אביו. לאחר מכן נרשם למכללה בבזאנסון וכשעבר בהצלחה את הבחינות בסוף לימודיו, קיבל תואר מומחה למדעים ב-1840. בשנת 1842 קיבל תואר נוסף, מוסמך במדעים, אבל עם הישגים נמוכים בתחום הכימיה. ניסיונו הראשון להתקבל לאקול נורמל סופרייר בשנת 1842 נכשל, והוא הצליח בכך רק בשנת 1843. בשנת 1845 קיבל תואר בוגר במדעים. בשנת 1846 קיבל משרת פרופסור לפיזיקה ב- Collège de Tournon במחוז ארדש, אך Antoine Jérôme Balard רצה אותו בחזרה ב'אקול נורמל סופרייר' כעוזר בקורסים בכימיה. פסטר הצטרף לבאלרד והחל את המחקר שלו בתחום הקריסטלוגרפיה. ב-1847 הוא הגיש שתי תזות, האחת בכימיה והשנייה בפיזיקה.
קורות חיים > תגלית הגבישים

במהלך מחקרו הופנתה התעניינותו של פסטר למדע הגבישים. ב-1848 גילה תגלית בעלת ערך רב בתחום זה, שזיכתה אותו באות לגיון הכבוד הצרפתי: הבדלים במבנה גבישי בין שני האננטיומרים של חומצה טרטרית. תגלית זו הביאה להתפתחות הסטריאוכימיה ולהבנת תכונת הכיראליות של מולקולות מסוימות.
בשנת 1849, בהיותו רק בן 27, מונה פסטר לפרופסור לכימיה באוניברסיטת שטרסבורג. שם החל בחקירותיו בשטח התסיסות.
קורות חיים > המצאת הפסטור

בשנת 1854 מונה לפרופסור ומנהל אוניברסיטת ליל, בזמן זה כבר היה ידוע כאבי תורת החיידקים (בקטריולוגיה). מדע הבקטריולוגיה היה עדיין בחיתוליו, שעה שפסטר החל במחקרו על תסיסה. הוא יישב את בעיית הופעת החיידקים ורעיון זה הניח את הדרך לקראת תהליך הפסטור (שנקרא על שמו), להפחתה משמעותית של מספר החיידקים בחלב, יין, בירה, מיצי פירות ודבש. ב-1856 זכה במדליית רמפורד.
קורות חיים > תרומות נוספות למדע

בין תרומותיו האחרות:
הראה באמצעות ניסוי שצמיחתם של מיקרואורגניזמים על מצע מזין אינה נובעת מבריאה ספונטנית.
עזר לפתח חיסון לכלבת בעזרת ניסויים רבים; הניסוי המוצלח הראשון בוצע בילד חולה ב-6 ביולי 1885. בעקבות הצלחתו, הגיעו אליו פניות מרחבי אירופה של אנשים שננשכו על ידי חיות משוטטות.
קורות חיים > מותו

משנת 1868 פסטר סבל מספר פעמים משבצים מוחיים; בשנת 1887 הוא ייסד את מכון המחקר הרפואי הנושא את שמו: מכון פסטר ועמד בראשו עד למותו. השבץ משנת 1894 פגע קשות בבריאותו של פסטר; הוא נפטר בשנת 1895 כשהוא מוקף בבני משפחתו, תלמידים וידידים נאמנים. מכון פסטר ממשיך עד היום במפעל בו החל לואי פסטר, בפיתוח חיסונים ותרופות למחלות.
קורות חיים > משפחתו

בזמן שלימד באוניברסיטה הכיר את מריה לורנט, שהייתה בתו של רקטור האוניברסיטה. הם נישאו ב-29 במאי 1849 . מריה הייתה במשך כל חייהם המשותפים לעוזרתו התומכת של פסטר וסייעה לעבודתו גם כשסבל מנכות בשנותיו המאוחרות. לפסטר ולמריה נולדו חמישה ילדים, אך רק שניים מתוך ילדיהם הגיעו לבגרות, שכן שלושת ילדיהם האחרים מתו מטיפוס - דבר שלא היה חריג במיוחד בתקופה זו. טרגדיות אלה נתנו מוטיבציה לפסטר לרפא מחלות מידבקות.
קורות חיים > מורשתו

חצי האי פסטר שבאנטארקטיקה נקרא על שמו.
מכון פסטר (ירושלים) שנוסד בשנת 1913 על ידי הד"ר אריה בעהם לצורך מניעה וטיפול בכלבת, באבעבועות שחורות, במחלות זיהומיות אחרות וייצור חיסונים היה קרוי על שמו. המכון פעל עד שנות ה-40 של המאה ה-20.
לקריאה נוספת

האויב מבעד למיקרוסקופ : חיי לואי פסטר מאת: ס' קוזניצובה. תל אביב, הוצאת מסדה, 1919
הנער העקשני: חיי לואי פסטר מאת יאנוש קורצ'אק, (1935). הוצאת מ. נוימן 1957 / מפולנית - שמשון מלצר, הוצאת אדם, 1978.
הערות שוליים

↑  מחוץ לארץ - וויען - בעיר לונדענבורג, היום, 29 באפריל 1886
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266347205171  PLWABN: 9810597373605606  BIBSYS: 90089533  BNC: 000037962  BNE: XX1009166  BnF: cb119187405 (data)  Botanist: Pasteur  CANTIC: a10135285  CiNii: DA00896050  GND: 118591959  ICCU: IEIV012797  ISNI: 0000 0001 2133 4104  LCCN: n50050646  LNB: 000188488  Léonore: 286589  MGP: 294954  NDL: 00452240  NKC: jn20000720218  NLA: 35411315  NLG: 82445  NLK: KAC199621158  NSK: 000035315  NTA: 070896070  RERO: 02-A003674036  RKD: 62039  RSL: 000170148  SELIBR: 230114  SNAC: w6q52tg1  SUDOC: 027059898  Trove: 943111  ULAN: 500105951  VcBA: 495/156603  VIAF: 54152415   WorldCat (עם VIAF): 54152415
ישראל טוויטו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1965
 פטירה:  8 בספטמבר 2006 (בגיל 41 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות סגולה 
 
ישראל טוויטו (1965 - 8 בספטמבר 2006) היה פעיל חברתי.
ביוגרפיה

טוויטו נולד בשנת 1965 בגבעת שמואל. שירת בחטיבת גולני ולקראת תום שירותו נפצע קשה בתאונת דרכים ונותר נכה ברגלו. בשנת 1990 פונה מביתו בגבעת שמואל ועבר להתגורר עם בנותיו באוטובוס נטוש. בשנת 2002 הקים מאהל בכיכר המדינה בתל אביב (שאותה כינה "כיכר הלחם"), יחד עם עשרות מחוסרי דיור, ומחה נגד הקיצוצים בתקציבי הרווחה שהנהיגה הממשלה. בעלי הקרקע בכיכר ניהלו נגדו מאבק משפטי במטרה לפנותו מהשטח שאליו פלש, והכיכר פונתה בצו של עיריית תל אביב באוקטובר 2003. לאחר שפונה מהכיכר, העתיק את המאהל אל מול קריית הממשלה. שם פגש את ויקי קנפו והקים יחד איתה את מפלגת המחאה "לחם". בדצמבר 2004 פונה המאהל גם מירושלים. המפלגה שהקים התמודדה בבחירות לכנסת השבע עשרה, אך לא עברה את אחוז החסימה.
היה פעיל בעניינים חברתיים.
טוויטו נפטר ב-8 בספטמבר 2006 מדום לב.
הערות שוליים

↑  איל בן, "רוצים לחם? שימו ז'", באתר ynet, 2 במרץ 2006
↑  מת ישראל טוויטו, ממנהיגי מאבק "כיכר הלחם", באתר וואלה, 8 בספטמבר 2006
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כרם פרימו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 באפריל 2005 (בת 19) גן השומרון 
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 ספורט
 ענף ספורט:  ג'ודו 
 
כרם פרימו (נולדה ב-7 באפריל 2005) היא ג'ודוקא ישראלית המתחרה בקטגוריית המשקל עד 57 ק"ג, זוכת מדליית כסף באליפות העולם עד גיל 21 לשנת 2021 וזוכת מדליית זהב באליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 2021.
ביוגרפיה

פרימו נולדה במושב גן השומרון. אחותה הגדולה היא הג'ודוקא גפן פרימו. בגיל 8 החלה פרימו להתאמן בג'ודו, במקביל לאימוני התעמלות קרקע. בגיל 10 עברה משפחתה להתגורר במושב אודים והחלה להתאמן במועדון מיטב בנתניה. בגיל 12, החלה את לימודיה באקדמיה למצוינות במכון וינגייט.
בשנת 2021 זכתה פרימו במדליית כסף באליפות העולם עד גיל 21, שנערכה באיטליה. עוד בשנה זו זכתה במדליית זהב באליפות אירופה עד גיל 21, שנערכה בלוקסמבורג.
בשנת 2022 זכתה פרימו במדליית זהב בקטגוריית משקל של עד 63 ק"ג בפסטיבל האירופי שהתקיים בסלובקיה.
הערות שוליים

↑  עדי שוח, כרם פרימו – האלופה שלנו, באתר קו למושב, ‏13 בספטמבר 2021
↑  אורן אהרוני, הישג נהדר לג'ודו הישראלי: כרם פרימו - סגנית אלופת העולם עד גיל 21, באתר ynet, 7 באוקטובר 2021
↑  אורן אהרוני, הג'ודוקא כרם פרימו אלופת אירופה עד גיל 21, באתר ynet, 9 בספטמבר 2021
↑  אסי ממן, ‏אלופה: פרימו זכתה בזהב בפסטיבל האולימפי, באתר ONE‏, 28 ביולי 2022
ירמי אנטוניסה

ירמי אנטוניסה (בהולנדית: Jeremy Antonisse; נולד ב-29 במרץ 2002 ברוסמאלן שבהולנד) הוא כדורגלן קוראסאואי-הולנדי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת מוריירנסה מליגת העל הפורטוגלית, בהשאלה מפ.ס.וו. איינדהובן, ובנבחרת קוראסאו.
קריירת מועדונים

אנטוניסה גדל במחלקות הנוער של OJC רוסמאלן ופ.ס.וו. איינדהובן. בשנת 2019 החל לשחק בקבוצת המילואים של פ.ס.וו. איינדהובן. ב-26 בינואר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כשהחליף את ערן זהבי בדקה ה-90 בניצחון 2-0 על אמן במסגרת המחזור ה-19 בליגה לעונת 2020/2021.
ב-31 בינואר 2023 הושאל אנטוניסה לאמן מליגת העל ההולנדית עד לתום עונת עונת 2022/2023 בליגת העל ההולנדית. הוא ערך 13 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שער אחד.
ב-1 בספטמבר 2023 הושאל אנטוניסה למוריירנסה מליגת העל הפורטוגלית למשך עונת 2023/2024.
קריירה בינלאומית

ב-25 במרץ 2021 ערך אנטוניסה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קוראסאו, בניצחון 5-0 על נבחרת סנט וינסנט והגרנדינים במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. ב-27 בספטמבר 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 2-1 לנבחרת אינדונזיה במשחק ידידות.
הערות שוליים

↑  FC Emmen huurt Jeremy Antonisse van PSV באתר RTV Drenthe, ‏ 31 בינואר 2023 (בהולנדית)
↑  PSV VERKOOPT ANTONISSE AAN MOREIRENSE FC באתר הרשמי של פ.ס.וו. איינדהובן, 1 בספטמבר 2023 (בהולנדית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ירמי אנטוניסה".
ירגזי האשוחית

| יַרְגָּזִי האשוחית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: ירגזיים
סוג:: פריפרוס
מין:: ירגזי האשוחית
שם מדעי
 Periparus rufonuchalis ‏בליית, 1849
תחום תפוצה


ירגזי האשוחית (שם מדעי: Periparus rufonuchalis) הוא ציפור שיר קטנה ממשפחת הירגזיים. ירגזי האשוחית הוא עוף ווקאלי וקטן ממרכז אסיה, אורכו 13 ס"מ. הוא חי לרוב ביערות אשוחית (ומכאן שמו), אשוח, ארז ואורן. הירגזי שחור-הציצה וירגזי האשוחית נחשבו בעבר למין אחד. לא מוכרים תת-מינים של ירגזי האשוחית.
מאפיינים חיצוניים

ירגזי האשוחית הוא עוף קטן; אורכו 13 ס"מ. גופו אפור עם ברק כחלחל וראשו שחור עם לחיים לבנות. על העורף כתם קטן וכתום. תת־השת גם הוא כתום. הכתף חומה, אבל לא נראית במנוחה. לירגזי ציצה שחורה וקטנה. אברות היד אפורות כהות ואברות האמה בצבע בז'. קשתית העין חומה כהה, המקור שחור וכף הרגל אפורה כחלחלה. הוא דומה מאוד לקרובו, ירגזי שחור-ציצה. הצעירים מובחנים בקלות מהבוגרים בשל חזהם וכיפתם הדהויים, ציצתם הקטנה, אין כתם על עורפם, בטנם וגבם בגוון אפור-חום.
ירגזי האשוחית הוא עוף ווקאלי. קריאותיו גבוהות ומצייצות, ונשמעות מעט כ–"פי–צ'ו", "צ'ה–וי", "צ'י" ו–"סי". קריאת האזהרה נשמעת כמעין גרגור. יש לו שני שירים: שיר מסולסל ברובו לסימון טריטוריה, ושיר שורק ברובו להגנה עליה.
התנהגות

הירגזי נצפה לרוב בודד, בזוג או בלהקות קטנות, ומצטרף לרוב ללהקות מעורבות בחיפוש אחר מזון. הוא תר אחר המזון בעלוות העצים והשיחים ועל הקרקע, וניזון מחרקים, זרעים ופירות יער. הגוזלים והעופות הצעירים ניזונים מחרקים באופן כמעט מוחלט. הוא תוקע זרעים קשים בקליפת העץ ומכה בהם במקורו כבפטיש. עונת הרבייה מתחילה באפריל–מאי. הירגזי מקנן בחללים בקרקע ובנקיקים ובין שורשי עצים גדולים, ולעיתים גם בחלל בעץ עד כמטר מהקרקע. שני ההורים בונים את הקן מטחב ומרופד בנוצות, פרווה וצמר. הנקבה מטילה 4–6 ביצים לבנות עם נקודות אדמדמות בגודל 17.7×12.9 מ"מ. חסר מידע רב על גידול הגוזלים, אבל ידוע ששני ההורים משתתפים בהאכלתם. השרת הנוצות מתבצעת בקיץ ובסתיו המוקדם.
בית גידול ותפוצה

ירגזי האשוחית מצוי במרכז אסיה, בערבות ויערות מחטניים הרריים (1,200 - 4,000 מטרים מעל פני הים). הוא חי לרוב ביערות אשוחית (ומכאן שמו), אשוח, ארז ואורן. בפקיסטן הוא ימצא גם ביערות ערער וביערות רודודנדרון, שדר ואלון בהימלאיה. טווח התפוצה (כ–2,700,000 קמ"ר) של מין זה גדול מאוד, ולכן המין אינו מתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון גודל הטווח. גודל האוכלוסייה לא כומת, אך לא סביר שהוא מתקרב לסף סכנת ההכחדה על פי קריטריון גודל האוכלוסייה. מגמת האוכלוסייה יציבה, ועל כן אין ירידה מהירה מספיק כדי להתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון מגמת האוכלוסייה. על כן, הירגזי שחור־הציצה מסווג כמין ללא חשש.
טקסונומיה ופילוגנטיקה

הסוג פריפרוס תואר ב-1884 בידי החוקר הבלגי אדמון דה סליס לונשאן אך במשך שנים נחשב לתת-סוג של הירגזי. מחקר משנת 2005 (גיל, סליקאס ושלדסון, 2005) מבוסס נתונים גנטיים ומורפולוגיים תמך בהפרדת הסוג פריפרוס, כפי שביצעו גופים אחדים, שבהם IUCN‏, ITIS‏, ואיגוד האורניתולוגים הבינלאומי (IOU, לשעבר IOC) (אנ').‏ נוסף על כך, הירגזי שחור-הציצה וירגזי האשוחית נחשבו בעבר למין אחד. לא מוכרים תת-מינים של ירגזי האשוחית.
העץ הפילוגנטי של הסוג פריפרוס על פי יוהנסון ואחרים (2013):
הערות שוליים

↑  יַרְגָּזִי האשוחית באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3 4 5 6  Simon Harrap, Tits, Nuthatches and Treecreepers, A&C Black, 2010-06-30, ISBN 978-1-4081-3458-0. (באנגלית)
1 2  Rufous-naped Tit - eBird, ebird.org
↑  Rufous-naped Tit (Periparus rufonuchalis) - BirdLife species factsheet, datazone.birdlife.org
1 2  Frank B. Gill, Beth Slikas, Frederick H. Sheldon, Phylogeny of Titmice (Paridae): II. Species Relationships Based on Sequences of the Mitochondrial Cytochrome-B Gene, The Auk 122, 2005-01-01, עמ' 121–143 doi: 10.1093/auk/122.1.121
↑  ירגזי שחור־ציצה, באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  ITIS - Report: Periparus rubidiventris, www.itis.gov
1 2  Waxwings and allies, tits, penduline tits – IOC World Bird List (באנגלית אמריקאית)
↑  Ulf S. Johansson, Jan Ekman, Rauri C. K. Bowie, Peter Halvarsson, A complete multilocus species phylogeny of the tits and chickadees (Aves: Paridae), Molecular Phylogenetics and Evolution 69, 2013-12-01, עמ' 852–860 doi: 10.1016/j.ympev.2013.06.019
| ירגזיים |
| --- | --- | --- |
| ירגזי | ירגזי אפרפר • ירגזי יפני • ירגזי מצוי • ירגזי ירוק-גב |       |
| מכלולופוס (אנ') | ירגזי לבן-עורף (אנ') • ירגזי טאיוואני • ירגזי שחור-פס • ירגזי צהוב הודי (אנ') • ירגזי צהוב-לחי |       |
| מלאניפרוס (אנ') | ירגזי גינאי (אנ') • ירגזי לבן-כנף (אנ') • ירגזי מפויח • ירגזי קארפ • ירגזי לבן-בטן (אנ') • ירגזי לבן-גב (אנ') • ירגזי כהה (אנ') • ירגזי אדום-גחון • ירגזי שחור-ראש (אנ') • ירגזי אדום-גרון • ירגזי מפוספס-חזה (אנ') • ירגזי סומלי (אנ') • ירגזי אפור-שת • ירגזי אפרורי • ירגזי הכף |       |
| פויסילה | ירגזי סצ'ואני • ירגזי שחור-סינר • ירגזי חלוד-חזה • ירגזי גמבל • ירגזי קרוליינה • ירגזי מקסיקני • ירגזי הדסון • ירגזי ערמוני-גב • ירגזי לבן-גבה • ירגזי פרסי • ירגזי שחור-כיפה • ירגזי סיבירי • ירגזי הרים • ירגזי ביצות • ירגזי החרמון |       |
| ירגזי-כחול | ירגזי כחול • ירגזי קנרי • ירגזי תכול (ירגזי פלסקה) |       |
| סיטיפרוס (אנ') | ירגזי לבן-מצח (אנ') • ירגזי אדום-בטן • ירגזי איריומוטה (אנ') • ירגזי רבגוני • ירגזי איזו (אנ') |       |
| לופופאנס | ירגזי מצויץ • ירגזי אפור-ציצה |       |
| באולופוס | ירגזי דו-גוני • ירגזי טקסני • ירגזי הערער • ירגזי חדגוני • ירגזי הרסן |       |
| פריפרוס | ירגזי האשוחית • ירגזי שחור-ציצה • ירגזי שחור |       |
| פרדליפרוס (אנ') | ירגזי צהוב-בטן • ירגזי פיליפיני • ירגזי פלאוואני (אנ') |       |
| מינים יחידים בסוגם | ירגזי כיפת-אש • ירגזי צהוב-גבה • ירגזי סולטני • ירגזי קרקעי |  |
ירגזי אדום-גרון

| ירגזי אדום-גרון |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: ירגזיים
סוג:: מלאניפרוס
מין:: ירגזי אדום-גרון
שם מדעי
 Melaniparus fringillinus ‏פישר ורייכנוב, 1884
תחום תפוצה


ירגזי אדום-גרון (שם מדעי: Melaniparus fringillinus) הוא מין ציפור שיר קטנה ממשפחת הירגזיים החי ביבשת אפריקה.
מאפיינים פיזיים

הירגזי אדום-הגרון הוא עוף קטן; אורכו 12 ס"מ. הכיפה אפורה כהה, ותחומה בין המצח, הגבות והעורף החכליליים. הגב אפרפר והזנב שחור, עם שוליים לבנים. הכנפיים שחומות עם שני פסים לבנים רחבים, ושולי הסוככות הלבנים עבים במיוחד בשכמות ובבית השחי. הראש (מלבד הכיפה) והגרון בצבע אדמדם המשתנה בהדרגה לאפור, כאשר המותניים אפורים ושאר הגחון אפרפר-חום. לקראת השרת הנוצות במאי, הכיפה כהה יותר ופסי הכנף פחות בולטים. הזכר והנקבה דומים, אבל לנקבה גב מעט אפרפר יותר, והגרון והחזה ורדרדים. אצל הפרט הצעיר, שולי נוצות הכיפה חלודיים, והראש חיוור. קשתית העין חומה-ירקרקה כהה, המקור אפור עם שוליים בהירים וקצה כהה, וכף הרגל אפורה-כחולה. אורך הכנף 68–75 מ"מ, אורך הזנב 44–49 מ"מ, אורך המקור 12.2–13.2 מ"מ, ואורך כף הרגל 17.5–21.5 מ"מ.
הירגזי הוא עוף קולני יחסית, עם קריאות רבות ומגוונות, אשר לרוב מגיעות בסדרות ארוכות. מקוורת'-פרייד וגרנט תיעדו ב-1960 קריאה הנשמעת כ-"צ'יק-א-די", האופיינית למיני פויסילה, ומזכירה במיוחד את זו של ירגזי ההרים.
התנהגות

הירגזי אדום-הגרון נצפה לרוב יחיד, בזוגות או בלהקות קטנות. הוא עוף קולני הנע באיטיות דרך הסבך בחפשו אחר מזון על עלים, זרדים, ענפים וקליפת גזעים. הירגזי מקנן בחללים בעצים ובתיבות קינון, והקן מרופד בפלומה וסיבים צמחיים. הנקבה מטילה בקן כ-3 ביצים לבנות עם נקודות ורדרדות בגודל 17×13.5 מ"מ. לא ידוע רבות על רביית המין. לפי בריטון (1980), צימרמן ואח' (1996) ופריי וקית' (2000), הירגזי מקנן בגבהים של 1,000–1,600 מטרים מעל פני הים, אבל ידוע על זוג שקינן רבייה מוצלחת בצפון כפר אבורו, קניה, בגובה של 2,100 מטרים מעל פני הים. במחקר שנערך בשנים 2009–2016, הוצבו תיבות קינון, וזוג של ירגזים אדומי-גרון קינן בתיבת במשך שש שנים, ונראה שעונת הרבייה מתרחשת בתקופות הלחות שמאפריל עד יולי ושמאוקטובר עד דצמבר. בתחילת העשור השני של המאה ה-21, תועדו גם ירגזים לבני-בטן מקננים בתיבות אלו, וזה התיעוד הראשון של שני מינים אלו מקננים בסמיכות זה לזה.
בית גידול ותפוצה

הירגזי אדום-הגרון אנדמי למזרח אפריקה היבשתית, בדרום קניה ובצפון ומרכז טנזניה. הוא חי בערבות מיוערות, ערבות שיחים וערבות שיטה פתוחות. גובה הקינון האופטימלי הוא 1,000–1,600 מטרים מעל פני הים, אבל הירגזי תועד בגבהים של מעל 2,000 מטרים מעל פני הים. הירגזי לא שכיח ברוב תפוצתו, אבל נפוץ במיוחד במסאי מארה, בארושה ובסרנגטי. טווח התפוצה של מין זה גדול (כ–411,000 קמ"ר), ולכן הוא אינו מתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון גודל הטווח. לא כימתו את גודל האוכלוסייה, אך מעריכים כי המין לא מתקרב לסף סכנת ההכחדה על פי קריטריון גודל האוכלוסייה. מגמת האוכלוסייה יציבה, ועל כן אין ירידה מהירה דיה כדי להתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון מגמת האוכלוסייה. על כן, הירגזי אדום-הגרון מסווג כמין ללא חשש.
טקסונומיה

הירגזי אדום-הגרון תואר לראשונה בידי גוסטב אדולף פישר (אנ') ואנטון רייכנוב (אנ') בשנת 1884. הסוג מלאניפרוס תואר על ידי שארל לוסיאן בונפרטה (אנ') בשנת 1850. עם זאת, שנים רבות נחשב הסוג לחלק מהסוג ירגזי. מחקר משנת 2013 הראה שהמינים האפריקאיים בסוג ירגזי יוצרים קלייד עצמאי והמליץ לפצלם לסוג מלאניפרוס, כפי שביצעו גופים אחדים, בהם IUCN‏, ו-IOC (אנ').‏ לעומתם, ITIS עדיין מציג את מיני הסוג מלאניפרוס בסוג ירגזי.
העץ הפילוגנטי של הסוג מלאניפרוס על פי יוהנסון ואחרים (2013):
הערות שוליים

↑  ירגזי אדום-גרון באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3 4  Simon Harrap, Melaniparus, Tits, Nuthatches and Treecreepers, London: Christopher Helm, 2010-06-30, עמ' 342-343, ISBN 978-1-4081-3458-0. (באנגלית)
↑  Dangerfield, Grahame, and Donald A. Turner. "The breeding of Abyssinian Scimitarbill Rhinopomastus minor and Red-throated Tit Parus fringillinus in nest boxes in the central Rift Valley of Kenya." Journal of East African Ornithology 36(2) pg. 53-54. 2016.
↑  BirdLife International (2022) Species factsheet: Melaniparus fringillinus.
1 2  Waxwings and allies, tits, penduline tits – IOC World Bird List (באנגלית אמריקאית)
↑  Dr. A. G. Fischer und Dr. Ant. Reichenow, Neue Vogelarten aus dem Massailand (Inneres Ostafrika), Journal für Ornithologie ser.4, 32, pg. 56, 1884
↑  Charles-Lucien Bonaparte, Conspectus generum avium, כרך 1, Lugduni Batavorum :: Apud E.J. Brill,, 1850
↑  British Museum (Natural History)., British Museum (Natural History), George Robert Gray, Catalogue of the genera and subgenera of birds contained in the British Museum., London,: Printed by order of the Trustees,
1 2  Ulf S. Johansson, Jan Ekman, Rauri C. K. Bowie, Peter Halvarsson, A complete multilocus species phylogeny of the tits and chickadees (Aves: Paridae), Molecular Phylogenetics and Evolution 69, 2013-12-01, עמ' 852–860 doi: 10.1016/j.ympev.2013.06.019
↑  ירגזי מפויח, באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  ITIS - Report: Parus niger, www.itis.gov
| ירגזיים |
| --- | --- | --- |
| ירגזי | ירגזי אפרפר • ירגזי יפני • ירגזי מצוי • ירגזי ירוק-גב |       |
| מכלולופוס (אנ') | ירגזי לבן-עורף (אנ') • ירגזי טאיוואני • ירגזי שחור-פס • ירגזי צהוב הודי (אנ') • ירגזי צהוב-לחי |       |
| מלאניפרוס (אנ') | ירגזי גינאי (אנ') • ירגזי לבן-כנף (אנ') • ירגזי מפויח • ירגזי קארפ • ירגזי לבן-בטן (אנ') • ירגזי לבן-גב (אנ') • ירגזי כהה (אנ') • ירגזי אדום-גחון • ירגזי שחור-ראש (אנ') • ירגזי אדום-גרון • ירגזי מפוספס-חזה (אנ') • ירגזי סומלי (אנ') • ירגזי אפור-שת • ירגזי אפרורי • ירגזי הכף |       |
| פויסילה | ירגזי סצ'ואני • ירגזי שחור-סינר • ירגזי חלוד-חזה • ירגזי גמבל • ירגזי קרוליינה • ירגזי מקסיקני • ירגזי הדסון • ירגזי ערמוני-גב • ירגזי לבן-גבה • ירגזי פרסי • ירגזי שחור-כיפה • ירגזי סיבירי • ירגזי הרים • ירגזי ביצות • ירגזי החרמון |       |
| ירגזי-כחול | ירגזי כחול • ירגזי קנרי • ירגזי תכול (ירגזי פלסקה) |       |
| סיטיפרוס (אנ') | ירגזי לבן-מצח (אנ') • ירגזי אדום-בטן • ירגזי איריומוטה (אנ') • ירגזי רבגוני • ירגזי איזו (אנ') |       |
| לופופאנס | ירגזי מצויץ • ירגזי אפור-ציצה |       |
| באולופוס | ירגזי דו-גוני • ירגזי טקסני • ירגזי הערער • ירגזי חדגוני • ירגזי הרסן |       |
| פריפרוס | ירגזי האשוחית • ירגזי שחור-ציצה • ירגזי שחור |       |
| פרדליפרוס (אנ') | ירגזי צהוב-בטן • ירגזי פיליפיני • ירגזי פלאוואני (אנ') |       |
| מינים יחידים בסוגם | ירגזי כיפת-אש • ירגזי צהוב-גבה • ירגזי סולטני • ירגזי קרקעי |  |
כוננות

בארגון הנערך למצבי חירום, משקפת רמת הכוננות את מידת הדריכות שבה מצוי הארגון לקראת התרחשות אפשרית במצב חירום. לכל רמת כוננות נקבעים בנוהלי הארגון תרחישי הגנה, הפעלה ותגובה לאירועים רלוונטיים.
בצבא משקפת רמת הכוננות את ההיערכות לקראת מתקפה של האויב, כפועל יוצא של הערכות המודיעין לגבי סבירותה של מתקפה כזו. במשטרה משקפת רמת הכוננות את ההיערכות לקראת הפרות סדר נרחבות או פיגועים, שעשויים להצריך מעורבות נרחבת של המשטרה. בארגוני הצלה למיניהם משקפת רמת הכוננות את ההיערכות לקראת אסון שיצריך פעולות הצלה נרחבות.
שיקולים בקביעת רמת הכוננות

העלאת רמת הכוננות כוללת, בין השאר:
תגבור יחידות בכוח אדם ובציוד.
רענון נהלים.
רענון וגיבוש של תוכניות מבצעיות.
קביעת רמת הכוננות מצריכה שיקול דעת מעמיק, מסיבות אחדות:
קביעת רמת כוננות גבוהה מדי עולה במשאבים ומביאה לשחיקתם.
קביעת רמת כוננות נמוכה מדי עלולה להעמיד את הארגון בפני אירוע שאינו ערוך לו.
תסמונת "זאב זאב": העלאת הכוננות עקב התרעות שאינן מתגשמות עלולה לעורר ספק באיכותן של החלטות אלה.
בצבא, העלאת רמת הכוננות עלולה להיות נבואה המגשימה את עצמה, משום שהאויב עשוי לפרשה כמשקפת כוונה התקפית, ולהעלות אף הוא את רמת הכוננות, תוך הגברת המתח בין הצדדים. סיטואציה זו קרוי דילמת הביטחון (אנ').