stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גאמורה

| --- | --- |

גאמורה, כפי שהופיעה על עטיפת החוברת Guardians of the Galaxy Vol.4 #17 מאפריל 2017, אמנות מאת סטפני האן.
 סוג:  גיבור-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  Strange Tales #180 (יוני 1975)
 יוצרים:  ג'ים סטארלין
 גילום הדמות:  זואי סלדנה ("היקום הקולנועי של מארוול")
 מידע
 שם אמיתי:  גאמורה זן ווברי בן טיטאן
 כינויים:  האשה המסוכנת ביותר ביקום, במבי לונג, רקוויאם
 סטטוס:  פעיל
 כוחות:  כוחות על-אנושיים, זריזות על-אנושית, יכולת ריפוי מואץ
 חברה בקבוצה:  שומרי הזרוע המערבית
 חברה לשעבר בקבוצה:  שומרי הגלקסיה פלנקס משמר האינסוף חיילת של תאנוס בת ברית של אדם וורלוק
 דמויות קשורות
 משפחה:  תאנוס (אב מאמץ) ת'אן (אח מאמץ) נביולה (אחות מאמצת)
 אויבים:  תאנוס, נבולה 
 
גאמורה (באנגלית: Gamora, הצורה האנגלית של השם התנ"כי עמורה) היא דמות בדיונית של גיבורת-על חייזרית המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Strange tales #180 מיוני 1975 ונוצרה על ידי האמן ג'ים סטארלין.
גאמורה היא האחרונה מבני מינה, שהושמדו בידי זן חייזרי בשם "הבּאדוּן". היא נמצאה בידי תאנוס, הטיטאן המטורף, שהחליט להשתמש בה כנשק. היא עברה אימונים מפרכים על ידיו במטרה להתנקש בחייו של מאגוס, אישיותו האפלה של אדם וורלוק. תאנוס הפגין כלפיה מעט מאוד חיבה, אך גאמורה הייתה נאמנה מאוד לאיש שהבטיח לה נקמה ברוצחיה של בני משפחתה. היא מיומנת באמנויות לחימה, וכוחותיה כוללים כוח על-אנושי, זריזות וכן יכולת ריפוי מואצת. עד מהרה היא זכתה לכינוי "האשה הקטלנית ביותר בכל רחבי הגלקסיה". תוארה לרוב כמושא אהבתם של אדם וורלוק ונובה.
גאמורה השתתפה באירועי הקרוסאובר "השמדה" ו"השמדה: כיבוש" משנים 2006–2007 והפכה לחברה בקבוצות "משמר האינסוף" ושומרי הגלקסיה בהרצה המחודשת שנעשתה לכותר בשנת 2008.
את דמותה של גאמורה בסרטי היקום הקולנועי של מארוול "שומרי הגלקסיה", "שומרי הגלקסיה: חלק 2", "הנוקמים: מלחמת האינסוף", "הנוקמים: סוף המשחק" ו"שומרי הגלקסיה: חלק 3" מגלמת השחקנית זואי סלדנה.
בית האופרה של סידני

מראה מהאוויר
בית האופרה בלילה
מראה בית האופרה
תאורת המבנה כפי שעוצבה על ידי בריאן אינו למשך שלושה שבועות
גג המבנה - פרט
גרם מדרגות בבניין

בית האופרה של סידני (באנגלית: Sydney Opera House) הוא אחד המבנים המפורסמים ביותר שנבנו במאה ה-20. בית האופרה שוכן במרכז העיר של סידני על חצי אי במפרץ ג'קסון ליד גשר הנמל - הגשר המפורסם של העיר סידני. המבנה תוכנן על ידי האדריכל הדני ירן אוטזון ונחנך ב-20 באוקטובר 1973 לאחר קרוב ל-15 שנות בניה.
המבנה בעל הצורה המזכירה מפרשים של אונייה או קונכיות, הפך לאייקון של העיר סידני ואף היווה השראה לעיצוב הלוגו של אולימפיאדת סידני (2000). בית האופרה הוכר כאתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו בשנת 2007, ואף נמנה ברשימה הסופית של שבעת פלאי תבל החדשים, על אף שלא נבחר.
בניגוד לשמו, מתבצעים במבנה מופעים מסוגים שונים. כאחד ממרכזי אמנויות הבמה הפעילים ביותר בעולם, המארח מעל ל-1,500 מופעים מדי שנה בהם נוכחים כ-1.2 מיליון צופים, מופיעים בבית האופרה להקות אומנים רבות, כולל ארבע הלהקות שבית האופרה הוא משכנן הקבוע: הבלט האוסטרלי, להקת התיאטרון של סידני, התזמורת הסימפונית של סידני, ואופרה אוסטרליה, המקיימת את הופעותיה במקום במשך שמונה חודשים בשנה. בשאר השנה היא מופיעה במרכז התרבות במלבורן. כמו כן מתבצעות במבנה הפקות במגוון תחומים ביוזמת הנהלת הבית ואירועים רבים בסביבתו (אירועי קידום מכירות, הקרנת אירועי ספורט על מסך ענק וכו'). זהו גם אחד ממוקדי המשיכה הפופולריים ביותר באוסטרליה. יותר משבעה מיליון תיירים מבקרים באתר מדי שנה, 300,000 מתוכם משתתפים בסיור המאורגן שנערך במקום.
בית האופרה של סידני מנוהל על ידי קרן בית האופרה של סידני, גוף בן עשרה חברים שממונה על ידי מושל מדינת ניו סאות' ויילס וכפוף למשרד האומנויות של מדינת ניו סאות' ויילס.
המבנה

בית האופרה של סידני הוא מבנה מודרני בסגנון אקספרסיוניסטי, ובו סדרה של קליפות מעטה גדולות עשויות בטון בבנייה טרומית, אשר כל אחת מהן מורכבת מחלקי ספירה בעלת רדיוס זהה, היוצרות את גגות המבנה, המוצב על במה ענקית. שטח המבנה למעלה מ-18,000 מ"ר, אורכו 183 מטר ורוחבו המרבי 120 מטר. המבנה נתמך ב-588 יסודות בטון שעומקם המרבי 25 מטר מתחת לפני הים.
גגות המבנה מכוסים, בתבנית עדינה בצורת האות הרומית V, ב-1,056,006 רעפים מתוצרת שוודיה בצבעים לבן-מבריק וקרם עמום, אף שבמבט מרוחק הגג כולו נראה לבן אחיד.
אולם הקונצרטים נמצא בחלק המערבי של קבוצת הקונכיות, ואילו תיאטרון האופרה בחלק המזרחי. גובה הקונכיות נקבע כדי לאפשר תקרה גבוהה באולמות המופעים, עם פתחי כניסה נמוכים יחסית, המתרוממים בהדרגתיות מעל שורות הכיסאות אל עבר תקרת הבמה. האולמות הקטנים, אולם התיאטרון, אולם המחזות והסטודיו, ממוקמים מתחת לאולם הקונצרטים. מתחת לקבוצה של קונכיות נמוכות יותר, לצד המבנה המרכזי, נמצאת מסעדת בנלונג. אף שבדרך כלל מתייחסים לגג בית האופרה של סידני בכינויו "קונכיות", הן אינן דומות למעשה למבנה קונכיות שבטבע, אלא בנויות ממספר גדול של לוחות בטון טרומי נפרדים, המחוברים בצלעות בבניה טרומית.
להוציא את הגגות המצופים ברעפים ואת קירות המסך מזכוכית באולם הכניסה, חלקיו החיצוניים של המבנה מצופים ברובם בלוחות גרניט ורודה שנחצבה בניו סאות' ויילס. הקירות הפנימיים במבנה הם בחלקם בטון מעובד, ובחלקם מצופים בלוחות עץ שדר אוסטרלי לבן, ובלמינציה של עדעד עצי (Lophostemon confertus).
המבנה > אולמות ומתקנים

בית האופרה של סידני מכיל כ-1,000 חדרים. יש בו 5 אולמות, 5 אולמות חזרה, 2 פרוזדורים גדולים, 4 מסעדות, 6 בארים, והרבה חנויות למזכרות. בבית האופרה של סידני נמצאים אולמות המופעים הבאים:
אולם הקונצרטים ובו 2,678 מושבים. האולם הוא משכנה הקבוע של התזמורת הסימפונית של סידני ומתקיימים בו מופעים מוזיקליים רבים אחרים. באולם נמצא העוגב הגדול בעולם (ובו 10,000 צינורות).
תיאטרון האופרה, הוא תיאטרון קשתי ובו 1,507 מושבים. התיאטרון הוא משכנה של האופרה אוסטרליה והבלט האוסטרלי. באולם נערכים אף מופעי מחול ותיאטרון אחרים.
אולם התיאטרון הוא תיאטרון קשתי ובו 544 מושבים. האולם משמש כמשכנו הקבוע תיאטרון סידני ומארח מופעי מחול ותיאטרון אחרים.
אולם המחזות, ובו 398 מושבים.
הסטודיו, שהוא אולם בעל שימושים מגוונים ובו ניתן להושיב עד 400 איש.
חדר אוטזון, הוא אולם קטן לשימושים מגוונים ובו ניתן להושיב עד 210 איש.
המבואה, שטח תחת כיפת השמיים ובו ניתן לנהל אירועים שונים, ואף לנצל את המדרגות הגדולות למושבי צופים. שטח זה משמש למופעים קהילתיים מגוונים.
היסטוריה > תכנון ובנייה

תחנת הרכבת הקלה פורט מק'קוורי אשר שכנה באתר בית האופרה בעת שהוחלט על בנייתו, נהרסה בשנת 1958, ובאופן רשמי החלה בניית בית האופרה בחודש מרץ 1959. המבנה נבנה בשלושה שלבים. בשלב הראשון (1959–1963) נבנה המסד, כולל רצפת המבנה והבמה הגבוהה. בשלב השני (1963–1967), נבנה הגג המורכב מקונכיות. בשלב השלישי (1967–1973) נבנה גימור הפנים של המבנה.
היסטוריה > תכנון ובנייה > שלב ראשון: המסד

ב-2 במרץ 1959 החלו עבודות בניית המסד לבית האופרה של סידני. ממשלת ניו סאות' ויילס הפעילה לחץ לתחילת העבודות מוקדם ככל האפשר מחשש שמא יתעוררו קשיי מימון, או שדעת הקהל תפנה כנגד תוכנית המבנה. אולם, האדריכל אוטזון טרם השלים את תכנונו הסופי של המבנה ושאלות מהותיות באשר לאופן בניית המבנה עדיין חיכו לפתרון. ב-23 בינואר 1961 כבר הייתה הבניה בפיגור של 47 שבועות לעומת לוח הזמנים המתוכנן, בעיקר עקב קשיים בלתי צפויים באתר הבניה (מזג אוויר סוער, בעיות של ניקוז מי גשמים, תחילת בנייה בטרם השלמת תוכנית סופית, ושינויים בתוכניות המקוריות). בחודש פברואר 1963 הושלמה בניית הבמה עליה ניצב המבנה. תחילת הבנייה בטרם הושלמו תוכניות סופיות למבנה, הובילה בשלב מאוחר יותר לשורת בעיות, אחת המרכזיות שבהן הייתה שעמודי התמיכה שנבנו לתוך הבמה, לא היו חזקים דיים כדי לתמוך במבנה הגג, והיה צורך לצקת אותם מחדש.
היסטוריה > תכנון ובנייה > שלב שני: מעטפת וגג

קונכיות הגג, שהן המאפיין הבולט ביותר במבנה בית האופרה, היו בעלות גאומטריה בלתי מוגדרת בתוכניותיו של אוטזון שהוגשו לתחרות, אולם, בשלב מוקדם של התכנון הסופי, הקונכיות תוכננו כסדרת פרבולות הנתמכות בצלעות בטון טרומי. אולם מהנדסי הבניין, אובה ארופ ושותפיהם, לא הצליחו למצוא פתרון לבנייתן. יצירת תבניות ליציקת הגג באתר הבנייה נפסלה כאפשרות יקרה מדי, זאת מכיוון שעל פי התוכנית המקורית לא נמצאה כל תבנית חזרתית במבנה הגג, וכל אחת מן התבניות הייתה צריכה להיבנות באופן מיוחד ונפרד.
בין השנים 1957–1963 שקל הצוות המתכנן של הבניין לפחות 12 תוכניות שונות ליצירת מבנה הקונכיות של הגג, בחיפוש אחר תוכנית שתאפשר את בניית הגג בתקציב סביר. לבסוף נמצאה תוכנית כזו. עבודות התכנון על מבנה בית האופרה היו מן העבודות הראשונות בתחום האדריכלות והנדסת בניין אשר בהן נעשה שימוש במחשבים לצורך ניתוח מבני ולהבנת הכוחות המורכבים שיופעלו על מבנה הקונכיות. באמצע שנת 1961 אותר פתרון הנדסי לבעיה: כל הקונכיות יורכבו מחלקים מתוך ספירה אחת. פתרון זה מאפשר ליצוק קשתות באורך שונה מתוך תבניות זהות, תוך חיבור מספר קטעים מן הקשתות, בעלי אורך זהה, זה לצד זה, כדי ליצור מקטע ספירי. קיימת מחלוקת באשר לזהות הוגה הרעיון אשר פתר את בעיית עיצוב הגג ובנייתו. בתחילה יוחס הפתרון לאדריכל אוטזון. מהנדס הבניין אובה ארופ, במכתב שכתב לוועד המנהל של בית האופרה של סידני, קבע: "אוטזון בא עם הרעיון שניצור את כל הקונכיות בעקמומיות זהה בכל הגג ובשני הצדדים." פיטר ג'ונס, מחבר הביוגרפיה של ארופ, כתב: "האדריכל ותומכיו זוכרים רגע ברור של התגלות... המהנדסים וכמה מעוזריהם זוכרים שיחה במרכז לונדון ובביתו של אובה, באותה מידת שכנוע." ספק אם מחלוקת זו תיושב אי-פעם, אולם ברור כי האדריכל אוטזון, מהנדס הבניין ארופ וצוותיהם, שתפו פעולה ונטלו חלק מהותי בפיתוח הפתרון החדשני לבעיית עיצוב הגג.
לצורך בניית הגג נוצקו 2400 צלעות, ו-4000 חלקים קשתיים, בבנייה טרומית, במפעל שהוקם באתר הבנייה. הפתרון חסך השקעה רבה ביציקות בטון על הגג. ההערכה שניתנה ב-6 באפריל 1962 הייתה כי הבניין יושלם בין אוגוסט 1964 עד מרץ 1965.
היסטוריה > תכנון ובנייה > שלב שלישי: פנים המבנה

העבודה על בניית פנים המבנה החלה עם העתקת משרדו של אוטזון לסידני בפברואר 1963. אולם, בשנת 1965 הוחלפה ממשלת ניו סאות' ויילס, וראש הממשלה החדש רוברט אסקין הכריז כי הפרויקט יהיה מעתה תחת משרד העבודות הציבוריות. החלטה זו הובילה בשנת 1966 להתפטרותו של אוטזון מעבודתו בפרויקט בית האופרה.
עלות הפרויקט, נכון לחודש אוקטובר 1966, הייתה רק 22.9 מיליון דולר, פחות מרבע מן העלות הסופית (102 מיליון דולר). אולם, העלויות החזויות באותו שלב לצורך גימור עיצוב הפנים של המבנה היו משמעותיות ביותר.
בעת שאוטזון הגיש את התפטרותו התקדם השלב השני בבנייה לקראת השלמתו. את משרתו מילא פיטר הול, שעיקר אחריותו הייתה בעיצוב הפנים. לאחר התפטרותו של אוטזון, הודיע היועץ האקוסטי למבנה, לותר קרמר, כי על פי התכנון המקורי של אוטזון, ניתן לבנות רק 2,000 מושבים באולם המרכזי, וכי הגדלת מספר המושבים ל-3,000, בהתאם לדרישות התחרות, תהא הרת אסון מבחינה אקוסטית.
היסטוריה > תכנון ובנייה > שינויים משמעותיים בתוכניתו של אוטזון

האולם המרכזי אשר תוכנן במקור לשמש אף כאולם להופעות אופרה, הפך לאולם קונצרטים בלבד. האולם המשני, אשר תוכנן במקור לשמש כאולם להצגות תיאטרון ומופעי במה, עוצב מחדש כדי לשמש אף כאולם להופעות אופרה ובלט ונקרא בשם תיאטרון האופרה. כתוצאה משינוי זה, במת תיאטרון האופרה אינה מתאימה להצגות אופרה ובלט גדולות. בעיצוב הפנים החדש אף הוספו אולם תיאטרון, אולם להקרנת סרטים וספריה. בשלב מאוחר יותר שונה אף עיצובם של שני אולמות להצגות תיאטרון ואולם נוסף קטן יותר. היום, אלה הם: אולם התיאטרון, אולם המחזות והסטודיו. שינויים אלה באו בעיקרם לתיקון פגמים בדרישות המקוריות של תחרות העיצוב, בהן לא פורטו דיים השימושים המיועדים לבית האופרה בכללותו. פריסת האולמות בתוך המבנה שונתה, כמו גם מכונות הבמה, אשר ברובן כבר הותקנו בבניין לפי תכנונו המקורי של אוטזון. מכונות אלה הוצאו מן המבנה ורובן נזרקו כפסולת.
מחוץ למבנה נבנה חיפוי לרחבה שעליה ניצב המבנה (בתוכנית המקורית לא היה חיפוי לרחבה עד לקו המים).
קירות מסך מזכוכית נבנו בפתחי הקונכיות.
בוטל עיצוב המסדרונות מצופי דיקט וכן תוכניות המושבים באולמות לפי תכנונו של אוטזון והיועץ האקוסטי לותר קרמר. העיצוב החדש, שבו הוגדל מספר המושבים באולם המרכזי הפחית את איכותו האקוסטית של האולם. בתיאטרון האופרה, בור התזמורת הוא צר ממדים והתהודה בו רבה.
פתיחת בית האופרה

בית האופרה נחנך רשמית ב-20 באוקטובר 1973 בנוכחות המלכה אליזבת' השנייה. בטקס הפתיחה ניגנה התזמורת הסימפונית של סידני את הסימפוניה התשיעית של בטהובן.
יציעי אולם הקונצרטים
ראו גם

הפלא השמיני של העולם
הערות שוליים

↑  https://world.new7wonders.com/wonders/, NEW 7 WONDERS OF THE WORLD
↑  הדו"ח השנתי של בית האופרה לשנת 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605288405171  BnF: cb124210970 (data)  GND: 4409293-3  ISNI: 0000 0001 2287 8349  LCCN: n50061031  MusicBrainz: a24c9284-a9d2-428b-bacd-fa79cf9a9108  NKC: kv20191049276  NLA: 35093977  SUDOC: 033334692  VIAF: 133659957   WorldCat (עם VIAF): 133659957 
פנים בית האופרה בזמן הופעה
לי קצ'יאנג

זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
לי קצ'יאנג (בסינית: 李克強; פיניין: Lǐkèqiáng;‏ 1 ביולי 1955 – 27 באוקטובר 2023) היה מדינאי סיני שכיהן בראש מועצת המדינה של הרפובליקה העממית של סין בשנים 2013–2023. לי היה חבר הוועדה המתמדת (אנ') של הפוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית הסינית, דה-פקטו גוף קבלת ההחלטות החזק ביותר בסין, ונחשב לאחד האישים המרכזיים בדור החמישי של הנהגת סין העממית. הוא היה כלכלן במקצועו.
את התקדמותו בשורות המפלגה עשה לי ב'ליגה הצעירה הקומוניסטית', עד שהגיע להיות המזכיר הראשון שלה. לי שימש כמושל ומזכיר המפלגה בחנאן בשנים 1998–2004, כמזכיר המפלגה בליאונינג ב-2004–2007, וכסגן הראשון לראש הממשלה בשנים 2008–2013, תחת ראש הממשלה וון ג'יאבאו. כסגן ראש הממשלה טיפל לי במגוון נושאים כלכליים, בהם פיתוח כלכלי, שוק ההון ושינויי אקלים.
לי התמנה לראש ממשלה ב-15 מרץ 2013 ומאז הוביל את העברת הדגש בכלכלת סין, מצמיחה שמבוססת על ייצוא לצמיחה שמבוססת על צריכה פנימית. מייחסים ללי תפקיד חשוב ביישום "הרפורמות העמוקות המקיפות", שהוכרזו ב-2014.
ילדות וחינוך

לי נולד בבדינגיואן, מחוז אנחווי למשפחת איכרים סינים (האן), ובימי מהפכת התרבות בסין בשנים 1974–1976 נשלח במסגרת בריגדה לחינוך הנוער לבצע עבודות פיזיות ביישוב דמיאו בנפת פנגיאנג במחוז הולדתו, אנחווי. בשנת 1982 הוא סיים ארבע שנות לימודי משפטים באוניברסיטת בייג'ינג. הוא התקבל לשורות המפלגה הקומוניסטית בסין בשנת 1976 ובימי לימודיו עלה בהיררכיה של ברית הנוער הקומוניסטי. בשנת 1982 נבחר בוועד המרכזי לענייני חינוך. כפקיד בכיר בברית הנוער הקומוניסטי בימי אירועי כיכר טיין-אן-מן (1989) העריך כי מחאות הצעירים נבעו ממניעים "פטריוטיים".
בשנים 1988–1994 למד כלכלה באוניברסיטת בייג'ינג וסיים תואר מאסטר ואחר כך דוקטור בכלכלה.
בשנת 1991 למד גם בבית הספר המרכזי של המפלגה הקומוניסטית.
פעילותו הפוליטית

בשנים 1993–1998 כיהן כמזכיר ראשי של ברית הנוער הקומוניסטי המונה כ-70 מיליון חברים. בשנים 1998–2004 כיהן כמושל המחוז חנאן ובשנים 2004–2008 היה מזכיר המפלגה הקומוניסטית במחוז ליאונינג.
בשנים 2008–2013 לי היה הסגן הראשי של ראש הממשלה הסינית. בתקופה זו, כיד ימינו של ראש הממשלה וון ג'יאבאו, עסק רבות בפיתוח הכלכלי (בקורת המחירים), פיננסים, שינויי האקלים, וניהול המקרו-כלכלה. הוא נחשב ברפובליקה העממית של סין לאחד מנציגי "הדור החמישי של מנהיגות". משנות ה-80 של המאה ה-20 נחשב לי בן ברית של המנהיג הסיני לשעבר חו ג'ינטאו. בימי הממשלה בראשותו הוביל לי קצ'אנג תפנית בסדר העדיפויות מהדגש על צמיחה המבוססת-יצוא אל התמקדות בעיקר בצריכה הפנימית.
מייחסים לו תפקיד חשוב ביישום "הרפורמות המעמיקות המקיפות" שהתבשרו בסתיו 2014.
באוקטובר 2022, הודח משורות ההנהגה הבכירה של המפלגה הקומוניסטית הסינית, במסגרת הקונגרס הלאומי ה-20. כהונתו כראש ממשלה הסתיימה במרץ 2023, לאחר עשור בתפקיד ראש ממשלת הרפובליקה העממית של סין. במקומו מונה לי צ'יאנג.
חיים אישיים

לי קצ'יאנג היה נשוי לצ'נג הונג, פרופסור באוניברסיטת הבירה לכלכלה ולמנהל עסקים בבייג'ינג. חמיו היה בעבר סגן מזכיר של ברית הנוער הקומוניסטי.
הערות שוליים

↑  ארגון הצעירים של המפלגה הקומוניסטית של סין, שמיועד לבני 14–28. בארגון חברים חלק גדול מבני גילים אלו בסין.
↑  יום לאחר בחירתו של שי ג'ינפינג, המזכיר הכללי של המפלגה, לנשיא סין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007586438305171  PLWABN: 9810680581305606  GND: 1027326110  ISNI: 0000 0000 4758 9984  LCCN: no2008027457  NLK: KAC201523819  NTA: 376462272  VIAF: 76117719   WorldCat (עם VIAF): 76117719
אנדרטה להנצחת הנופלים והנרצחים הירושלמים במלחמת חרבות ברזל

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אתר הנצחה 
 כתובת:  ירושלים 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2024
 תאריך פתיחה רשמי:  ספטמבר 2024
 חומרי בנייה:  ברזל 
 מידות
 גובה:  5.5 מ' 
 
 קואורדינטות:  31°46′40″N 35°12′07″E﻿ / ﻿31.777713591089°N 35.201834194032°E﻿ / 31.777713591089; 35.201834194032
  (למפת ירושלים מוגדלת) אנדרטה להנצחת הנופלים והנרצחים הירושלמים במלחמת חרבות ברזל(למפת ירושלים רגילה) אנדרטה להנצחת הנופלים והנרצחים הירושלמים במלחמת חרבות ברזל(למפת הרי ירושלים רגילה) אנדרטה להנצחת הנופלים והנרצחים הירושלמים במלחמת חרבות ברזל(למפת הרי ירושלים מוגדלת) אנדרטה להנצחת הנופלים והנרצחים הירושלמים במלחמת חרבות ברזל
 
אנדרטת חללי מלחמת חרבות ברזל ונפגעי פעולות האיבה בירושלים היא אנדרטה ואתר הנצחה הממוקמת ברחוב רופין, מול הספרייה הלאומית בירושלים. האנדרטה הוקמה למען הנצחת קורבנות טבח שבעה באוקטובר וחללי מלחמת חרבות ברזל בקרב אנשי כוחות הביטחון וההצלה הירושלמים לרבות תושבי העיר, שנרצחו בפעולות האיבה במלחמה.
תיאור האנדרטה

האנדרטה עוצבה על ידי משרד האדריכלים "אולך תול" ומבוססת על צורת מגן דוד, המסמל בין היתר הגנה ושמירה. מקודקודי המבנה מתנשאים לוחות ברזל כלפי השמיים, המדמים תפילה ויוצרים יחד דימוי של עץ גדוע וסדוק, המסמל שבר עמוק אך גם אפשרות לצמיחה וריפוי. המבנה מבטא את החיבור והאחדות מתוך הכאב והאובדן.
האנדרטה עשויה ברזל, קוטרה 14 מטרים והיא מתנשאת לגובה של כ-5.5 מטרים. בליבה חקוק הפסוק מתפילת נחם:
עַל כֵּן צִיּוֹן בְּמַר תִּבְכֶּה וִירוּשָׁלַיִם תִּתֵּן קוֹלָהּ. לִבִּי לִבִּי עַל חַלְלֵיהֶם, מֵעַי מֵעַי עַל חַלְלֵיהֶם
בסמוך לאנדרטה נבנה חלל התייחדות המעוצב כמיני-אודיטוריום, עם תאורה ייחודית המאפשרת אווירה פרטית ושקטה להנצחה וזיכרון.
יוזמה והקמה

הקמת האנדרטה הייתה יוזמה של ראש עיריית ירושלים, משה ליאון, מתוך רצון להקים לראשונה בישראל אתר הנצחה המאחד את זכר חללי צה"ל ונפגעי פעולות האיבה. הפרויקט תוכנן ובוצע על ידי עיריית ירושלים, הרשות לפיתוח ירושלים וחברת "מוריה", בתיאום עם אגף המשפחות וההנצחה במשרד הביטחון והמוסד לביטוח לאומי.
טקס חנוכת האנדרטה

טקס חנוכת האנדרטה התקיים במעמד נשיא המדינה יצחק הרצוג, ראש עיריית ירושלים משה ליאון, חברי ממשלה, חברי מועצת העיר, שגרירים, בני משפחות שכולות ואישי ציבור נוספים. במהלך הטקס נשא נשיא המדינה דברים, בהם התייחס למאבק המתמשך של מדינת ישראל נגד הטרור והדגיש את מחויבותה להגן על אזרחיה. הוא שיבח את חיילי צה"ל וכוחות הביטחון על תפקידם בלחימה ואיחל לשובם בשלום.
ראש עיריית ירושלים, משה ליאון, ציין כי האנדרטה מבטאת את הכאב העצום שחוותה ירושלים מאז ה-7 באוקטובר, אך גם משדרת מסר של תקווה ואחדות. לדבריו, היא מהווה מענה לבקשת המשפחות השכולות להנצחה מכובדת ומאחדת של יקיריהם.
קטעים אמנותיים בטקס

הטקס לווה בקטעי שירה:
עומר אדם ביצע את השיר "שיר למעלות".
ריטה שרה את עד שתעזוב
נתן גושן ביצע את נחכה לך.
אפרת גוש שרה את לראות את האור
בנוסף, הרב שמואל סלוטקי, ששכל את שני בניו במלחמה, הקריא פרק תהילים, ואילו ג'ון פולין, אביו של החטוף הרש גולדברג-פולין ז"ל, נשא תפילה להשבת החטופים.
חשיבות האנדרטה

האנדרטה מהווה סמל לאחדות העם ולמחיר הכבד ששילמה ירושלים במלחמה. היא מציינת לא רק את הזיכרון והאבל, אלא גם את הכוח לשיקום ולהתחדשות. כפי שנאמר בטקס החנוכה, האנדרטה היא עדות אילמת אך עוצמתית לאובדן, והיא משמשת מקום התייחדות עבור משפחות הנופלים ותושבי העיר.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  עיריית ירושלים, אנדרטה להנצחת הנופלים והנרצחים הירושלמים במלחמת חרבות ברזל, באתר עיריית ירושלים
↑  לראשונה בישראל: אנדרטה משותפת לחללי צה"ל ונפגעי האיבה במלחמה,  באתר כיפה, 22 בספטמבר 2024
↑  אנדרטת חרבות ברזל, באתר אולך + תול
1 2  גלעד כהן, הרצוג בחניכת אנדרטה להנצחת נופלים ונרצחים מי-ם במלחמה: "אור בניה ובנותיה", באתר ynet, 22 בספטמבר 2024
קונסטנטין, נסיך ליכטנשטיין

קונסטנטין פרדיננד מריה, נסיך ליכטנשטיין ורוזן ריטברג (בגרמנית: Maximilian Nikolaus Maria Prinz von und zu Liechtenstein, Graf zu Rietberg;‏ 15 במאי 1972 – 5 בדצמבר 2023), היה נסיך ליכטנשטייני, בנו השלישי של הנס אדם השני, נסיך ליכטנשטיין.
ביוגרפיה

קונסטנטין נולד בסנט גאלן שבשווייץ להנס אדם השני, נסיך ליכטנשטיין ולמריה קינסקי, רוזנת וצ'יניץ וטטאו. שני אחיו הגדולים הם אלויס ומקסימיליאן ואחותו הצעירה היא טטיאנה. הוא למד בבית ספר יסודי בוואדוץ וב-1983 נכנס ללימודים בגימנסיית ליכטנשטיין. הוא סיים את לימודיו ב-1992 והחל ללמוד באוניברסיטת זלצבורג. הוא סיים תואר שני במשפטים ב-1997. לאחר מכן עבד בחברת Raiffeisen Private Equity Management AG (RPEM) ואז בבנק ההשקעות האמריקני Brown Brothers Harriman. עד 2011 הוא היה מנהל שותף בחברה הגרמנית Grünwald Equity Beteiligungs-GmbH. מאז 2012 ועד מותו הוא שימש כמנכ"ל וכיו"ר הדירקטוריון של קרן נסיך ליכטנשטיין. כמו כן הוא עבד בתפקידי ניהול בחברות נוספות והיה חבר במועצת אוסטריה למטרות לפיתוח בר קיימא.
חיים אישיים

ב-14 במאי 1999 הוא נשא לאישה בטקס אזרחי בוואדוץ את הרוזנת מריה גבריאלה פרנצ'סקה קלנוקי דה קרוספטאק (נולדה ב-16 ביולי 1975). הטקס הדתי נערך בצ'יצ'וב שבסלובקיה ב-29 בינואר 2000. יש להם שלושה ילדים:
מוריץ עמנואל מריה, נסיך ליכטנשטיין ורוזן ריטברג (נולד ב-27 במאי 2003, ניו יורק)
גאורגינה מקסימיליאנה טטיאנה מריה, נסיכת ליכטנשטיין (נולד ב-23 ביולי 2005, וינה)
בנדיקט פרדיננד הוברטוס מריה, נסיך ליכטנשטיין (נולד ב-18 במאי 2008, וינה)
כיפה גאודזית

האקו-ספירה, כיפה גאודזית במכון ויצמן למדע 3/09
כיפה גאודזית (או גאודטית) היא טכניקה של בניית כיפה או כדור באמצעות מוטות ישרים קטנים היוצרים מערכת מרחבית של משולשים שהומצאה על ידי המהנדס הגרמני וולטר באוורספלד(אנ') בשנת 1923. משולשים אלו בונים את מעטפת הכיפה או הכדור. למעשה, אין אפשרות לבנות מעטפת כיפה אמיתית אלא צורה מרחבית המקורבת מאוד אליה. ככל שיש יותר מוטות היוצרים יותר משולשים (שהם בהכרח קטנים יותר באופן יחסי לקוטר הכיפה) - כך צורת הכיפה הגאודזית קרובה יותר לכיפה כדורית מושלמת.
מבנה

העיקרון הגאומטרי המרחבי של בניית הכיפה הגאודזית הוא על בסיס הצורות תריסרון או עשרימון - פאונים אפלטונים הקרובים באופן יחסי לצורת כדור. שתי צורות אלה בנויות מחיבור מרחבי של משולשים שווי-צלעות או מחומשים משוכללים אשר כל קודקודיהם נמצאים על מעטפת של כדור דמיוני. אם מחלקים את המשולשים בעשרימון לארבעה משולשים קטנים יותר (משולש שווה-צלעות אחד ושלושה משולשים שווי שוקיים) מתקבלים קודקודים חדשים. את קודקודים אלו מושכים כלפי חוץ עד שהם נוגעים במעטפת הכדור. ניתן לבצע חלוקות חוזרות של הצורות המתקבלות על מנת לקבל כדור או כיפה גאודזיים הקרובים יותר לצורה החלקה והמושלמת. בהיבט הגאומטרי הטהור, לא ניתן להגיע לצורת כדור אידיאלי אלא ניתן רק לשאוף לצורה זו דרך חלוקות חוזרות ונשנות של המשולשים. אם מחלקים את המחומשים בתריסרון למשולשים שווי שוקיים קטנים יותר מתקבלים קודקודים נוספים וצורה זו בסופו של דבר מובילה לצורה זהה לזו המתקבלת מחלוקה של עשרימון. בכל כיפה גאודזית יהיו תמיד 12 צמתים אשר אליהם מחוברים חמישה מוטות וחמש פאות משולשות ביניהם וסביב כל שאר הצמתים יהיו שישה.
ישנן כיפות גאודזיות בהן הצורות הגאומטריות המרכיבות את הכדור הן מעט שונות וקיימות להן גרסאות רבות. צורה אחת כזו היא הצורה של הכדורגל הגנרי הבנוי ממשושים משוכללים וממחומשים משוכללים.
חוזק הכיפה הגאודזית מתקבל בזכות העקמומיות שלה, בדומה לכיפות יצוקות רגילות, אלא שהכוחות מתרכזים בתוך מוטות דקים יחסית המקנים למבנה קלילות רבה. המוטות בכיפה פועלים כמסבך מרחבי כאשר כל מוט נתון למאמץ לחיצה או מאמץ מתיחה בלבד. חיבורי כל המוטות הם פרקיים בלבד, כלומר החיבורים בין מוט למוט אינם מסוגלים להתנגד לכפיפה. באופן זה לא פועלים מומנטים בתוך המוטות בכלל. ככל שכיפה גאודזית היא גדולה יותר ומחולקת למשולשים קטנים ורבים יותר כך גדל חוזקה היחסי למשקלה.