stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עירית קפלן
קריירה > תיאטרון

1998 – בתיאטרון הספרייה גילמה את פגין בהצגה "הפלייבוי של עולם המערב" שכתב ג'ון מ. סינג וביים עידו ריקלין, וגילמה את המכשפה בהצגה "האריה, המכשפה וארון הבגדים" שכתב גלן רובינס על פי ספרו של ק"ס לואיס.
1999 – גילמה את תרזה בהצגה "איך אוהבים אחרים" שכתב אלן אייקבורן וביים מיטקו בוזקוב.
2000 – גילמה את אשת פוטיפר בהצגה "יוסף וכתונת הפסים המשגעת" שכתבו אנדרו לויד ובר וטים רייס וביים משה קפטן. גילמה את טיטניה בהצגה "חלום ליל קיץ" שביים עידו ריקלין ועלתה בתיאטרון הלאומי של ויימאר בגרמניה בשיתוף עם התיאטרון הקאמרי.
2001 – בתיאטרון הקאמרי גילמה את אודרי בהצגה "כטוב בעיניכם" מאת שייקספיר שביים עמרי ניצן.
2002 – גילמה את בולבה בהצגה "רווקים ורווקות" מאת חנוך לוין שביים אלדד זיו, ועל תפקידה בהצגה זו זכתה במלגה ע"ש עדנה פלידל לשחקנית המבטיחה. באותה שנה החלה לגלם את החצרונית במחזמר "עוץ לי גוץ לי" שכתב אברהם שלונסקי וביים רוני פינקוביץ' ע"פ ההצגה המקורית שביים יוסי יזרעאלי.
2003 – גילמה את קלרה בהצגה "כובע הקש האיטלקי" שכתבו אז'ן לביש ומארק מישל וביים מיטקו בוזקוב.
2005 – גילמה את ציפי ודמויות נוספות בהצגה "פלונטר" שכתבה (בשיתוף השחקנים) וביימה יעל רונן.
2006 – גילמה את הלן לצד מיכה סלקטר בהצגה "שמנה" מאת ניל לביוט שביים משה נאור, ועל תפקידה קיבלה את פרס הקאמרי לשחקנית הראשית המצטיינת. באותה שנה גילמה את אנטואנט בהצגה "יתוש בראש" שעיבד דורי פרנס ע"פ ז'ורז' פדו וביים עמרי ניצן.
2007 – גילמה את פנינה בהצגה "היה או לא היה" מאת עדנה מזי"א שביים עמרי ניצן.
2009 – שיחקה בהצגה "ינטל" שכתבו לאה נפולין ויצחק בשביס-זינגר (ע"פ סיפור קצר של בשביס זינגר "ינטל בחור ישיבה") וביים משה קפטן.
2011 – שיחקה בהצגה "שיץ" מאת חנוך לוין שביים יגיל אלירז, הפקה בשיתוף תיאטרון מראה קריית שמונה; שיחקה בהצגה "זהב טורקי" שכתב חנן פלד (ע"פ המחזה "האוצר של נפוליאון" מאת שלום עליכם) וביים משה קפטן; והחלה לגלם את קוסט במחזמר "קברט" מאת ג'ו מאסטראוף שביים עמרי ניצן.
2012 – גילמה את שוורציסקה בהצגה "פופר" מאת חנוך לוין שביים מוני מושונוב.
2013 – גילמה שש דמויות שונות בהצגה "איש קטן, מה עכשיו?" מאת הנס פאלאדה שביים איתי טיראן, וגילמה את מריה, אשתו של הטנור (דביר בנדק) בהצגה "שיגעון באופרה" מאת קן לודביג שביים משה נאור.
2014 – שיחקה בהצגה "דבר מצחיק קרה" את תפקיד דומינה, אשתו של סנקס, וגילמה את זוזושקה בהצגה "איבנוב" מאת אנטון צ'כוב שביים ארתור קוגן.
2015 – גילמה את גברת פיצ'ם במחזמר אופרה בגרוש בתיאטרון הקאמרי. באותה שנה החלה לשחק במחזה "על האש" שכתב וביים דרור קרן בתיאטרון הקאמרי.
2016 – החלה לגלם את לוטה לינדנטל, בלה, מוץ ושחקנית בתיאטרון הפועלים במחזה "מפיסטו" מאת הלל מיטלפונקט (על פי קלאוס מאן) בבימויו של עמרי ניצן בתיאטרון הקאמרי.
2017 – החלה לגלם את אליזבת פרוקטור במחזה "ציד המכשפות" מאת ארתור מילר בבימויו של גלעד קמחי בתיאטרון הקאמרי.
2019 – החלה לגלם את איילת בקומדיה "לא לריב" מאת גור קורן בבימויו של גלעד קמחי בתיאטרון הקאמרי.
2012 – עלתה בתיאטרון המדיטק ההצגה "המכשפה בבית ממול" אותה כתבה קפלן לצד יואב בר-לב שגם ביים. ההצגה קיבלה ציון לשבח על המחזה ועל המשחק בפסטיבל חיפה להצגות ילדים. ובהצגה מככבת השחקנית עירית נתן בנדק.
2021 – משחקת בהצגה "גאון בכלוב" של התיאטרון הקאמרי אותה כתבה ביחד עם יואב בר-לב.
2022 – משחקת בהצגה "בואו נפתח את זה" של התיאטרון הקאמרי.
2023 – משחקת בהצגה "מלאכים באמריקה" של התיאטרון הקאמרי.
2024 – משחקת בהצגה "נעמי ונורמה" בתיאטרון הקאמרי, אותה כתבה בשיתוף עם יואב בר-לב
קריירה > טלוויזיה ובקולנוע

2002 – גילמה תפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה "שאול" ו"בקצב הקצב" ששודרו ב"הוט".
2003 – גילמה את רפ"ק ישראלה טביב בסדרת הטלוויזיה "פרנקו וספקטור" שביימו עמליה מרגולין ויוסף פיצ'חדזה.
2006 – גילמה את חבצלת גינת בעונת השנייה של סדרת הטלוויזיה "ראש גדול" שביים עופר ויצמן.
בין השנים 2006–2007 – גילמה את יפית חביה, אישה מלאה ואינטליגנטית המנהלת מערכת יחסים עם הכדורגלן עובד (ליאור שמש), בטלנובלה של הוט "האלופה" שביים שי קפון.
2009 – גילמה את זהבה, הדמות הנשית הראשית בסרט "סיפור גדול" שביימו ארז תדמור ושרון מימון (שגם כתב את התסריט לצד דני כהן סולל). על משחקה בסרט זה זכתה בפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
2011 – גילמה את שרונה בסרטו של שמי זרחין "העולם מצחיק".
2012 – גילמה את חני זנזורי אשתו של פיני (יובל סמו), התפקיד הנשי הראשי בסדרת הטלוויזיה "זנזורי" שכתב יובל פרידמן וביים בן בכר.
2013 – גילמה אחות בסרט "מעשייה אורבנית" שכתב וביים אליאב לילטי.
2014 – גילמה את עליזה בסדרת הדרמה "מתים לרגע", גילמה את רותי בסדרה "70 מיליון סיבות לעושר" שכתב שמוליק לוי וביים אופיר בביוף, וגילמה את אילנה בסדרה "שכונה" שכתב גיורא חמיצר וביים אורן שקדי.
2015 – גילמה את שרה בסרט "תפוחים מן המדבר" שכתבו וביימו אריק לובצקי ומתי הררי על פי סיפור מאת סביון ליברכט.
2015 – השתתפה בפרסומות ל"תנובה" ו"סנו", והובילה את קמפיין האופנה של "רובנס" במשך שתי עונות. משמשת כפרזנטורית של חברת האופנה "undone".
2015 - השתתפה בג'ינג'י בתפקיד דניאלה בערוץ ג'וניור
2016 – השתתפה בסדרת דרמה המצליחה "בני ערובה" ששודרה בערוץ 10 ובנטפליקס. שיחקה בפרק של "סברי מרנן" בעונה 3 בתפקיד ענת, ארוסתו לשעבר של שי (דביר בנדק) ובסרט "לב שקט מאוד" בבימויו של איתן ענר.
2017 – השתתפה בסרטו של ניר ברגמן "להציל את נטע" וב"פוקסטרוט"
2019 – השתתפה בסדרה זה לא הגיל בתפקיד איריס.
2020 – שיחקה בסרט הגרמני-ישראלי "חתונה עם סבתא".
2021 – שיחקה בסדרה מלכת היופי של ירושלים ב-yes. על תפקידה קיבלה את פרס האקדמיה לטלוויזיה לשחקנית משנה בסדרת דרמה.
2022 – גילמה בסדרה שעת אפס את אמה של ליאן.
2022 – השתתפה בפרק הראשון של עונה 5 של זהו זה.
2022 – גילמה בסרט בחורים טובים" את תפקיד מלכי השדכנית.
חיים אישיים

קפלן נשואה לצלם ניתאי נצר ולזוג בן ובת. היא מתגוררת ברמת גן.
פרסים

2002 – גילמה את בולבה בהצגה "רווקים ורווקות" ועל תפקידה בהצגה זו זכתה במלגה ע"ש עדנה פלידל לשחקנית המבטיחה.
2006 – פרס קאמרי לשחקנית הראשית המצטיינת בהצגה ""שמנה".
2009 – פרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר בסרט "סיפור גדול".
2012 – ציון לשבח על המחזה ועל המשחק בהצגה "המכשפה בבית ממול" אותה כתבה לצד יואב בר-לב ועל המשחק בפסטיבל חיפה להצגות ילדים
2021 – פרס המחזאית (ביחד עם יואב בר לב) על ההצגה "גאון בכלוב" בתיאטרון הקאמרי.
2022 – פרס האקדמיה לטלוויזיה לשחקנית משנה בסדרת דרמה על תפקידה בסדרה "מלכת היופי של ירושלים".
הערות שוליים

↑  מירב קריסטל, אל תהיי כבדה, באתר ynet, 14 ביוני 2006
↑  "נעמי ונורמה, תיאטרון הקאמרי
↑  מירב קריסטל, עירית קפלן מדברת: "יפית לא פראיירית", באתר ynet, 14 ביוני 2006
| פרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1990–2010 | ריטה זוהר (1990) • דפנה רכטר (1991) • ענת וקסמן (1992) • חגית דסברג (1993) • רונית אלקבץ (1994) • חנה אזולאי-הספרי (1995) • לוסי דובינצ'יק (1996) • אסתי זקהיים (1997) • דפנה רכטר (1998) • אוולין קפלון (1999) • טינקרבל (2000) • רונית אלקבץ (2001) • אורלי זילברשץ (2002) • איילת זורר (2003) • דאנה איבגי (2004) • סיגלית פוקס (2005) • אסי לוי (2006) • רונית אלקבץ (2007) • היאם עבאס (2008) • עירית קפלן (2009) • מיה דגן (2010) |  |
| 2011 ואילך | אוולין הגואל (2011) • הדס ירון (2012) • סיון לוי (2013) • דאנה איבגי (2014) • מורן רוזנבלט (2015) • נועה קולר (2016) • שאדן קנבורה (2017) • שרה אדלר (2018) • לירון בן-שלוש (2019) • אלונה איב (2020) • ג'ונא סולימאן (2021) • ריטה שוקרון (2022) • ריימונד אמסלם (2023) |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2020: מיקי קם (שטיסל) | פרס האקדמיה לטלוויזיה לשחקנית משנה בסדרת דרמה  2021: עירית קפלן (מלכת היופי של ירושלים) | הבא: 2022: נועה קולר (ריקוד האש) |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011062569005171  BnF: cb16562082r (data)  ISNI: 0000 0000 8047 9330  LCCN: no2010096421  SUDOC: 146923863  VIAF: 121950479   WorldCat (עם VIAF): 121950479
בארנס אנד נובל

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בניו יורק (BKS) 
 מייסדים:  Leonard Riggio, William Robbins Barnes, Gilbert Clifford Noble 
 תקופת הפעילות:  1873–הווה (כ־151 שנים) 
 מיקום המטה:  ניו יורק 
 ענפי תעשייה:  מכירת ספרים 
 מוצרים עיקריים:  תוכנה 
 הכנסות:  5,200,000,000 דולר אמריקאי 
 רווח:  75,900,000 דולר אמריקאי 
 עובדים:  40,000 (נכון ל־2018) 
  
 www.barnesandnoble.com
 
לוגו החברה
חנות הדגל של בארנס אנד נובל בשדרה החמישית בניו יורק
בארנס אנד נובל (באנגלית:  Barnes & Noble), היא חברה קמעונאית למכירת ספרים בארצות הברית וקמעונאית של תוכן, מדיה דיגיטלית, ומוצרים חינוכיים, המובילה במדינה.
החברה מפעילה בכל מדינות ארצות הברית חנויות רשת קמעוניות וחנויות ספרים בשטחיהן של אוניברסיטאות ומכללות. כמו כן מפעילה החברה את אתר המכירות BN.com.
החברה נסחרה בבורסה לניירות ערך בניו יורק עד למכירתה בשנת 2019 לקרן הגידור אליוט מנג'מנט.
החברה מדורגת בין 500 החברות הראשונות לפי דירוג החברות של כתב העת פורצ'ן.[דרוש מקור]
בסוף שנת 2009 השיקה החברה את נוק - קורא ספרים אלקטרוני.
הערות שוליים

↑  View Author Archive, Get author RSS feed, View Author Archive, Get author RSS feed, Barnes & Noble bought by Elliott Management in $683 million deal, New York Post, ‏2019-06-07 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 9134 9005  LCCN: n80036726  VIAF: 133686263   WorldCat (עם VIAF): 133686263
תערוכת הרכב הבין-לאומית של אמריקה הצפונית

| --- | --- |

סמליל תערוכת הרכב הבין-לאומית של אמריקה הצפונית
 פרטים
 מקום תצוגה:  דטרויט, ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  42°19′34″N 83°02′49″W﻿ / ﻿42.326111111111°N 83.046944444444°W﻿ / 42.326111111111; -83.046944444444
 שנה:  1899 ואילך
 אתר התערוכה הרשמי
 he
 
תערוכת הרכב הבין-לאומית של אמריקה הצפונית (באנגלית: North American International Auto Show (NAIAS)) הידועה גם כתערוכת הרכב של דטרויט היא תערוכת רכב שנתית, המתקיימת בדטרויט, מישיגן. האירוע התקיים לראשונה בשנת 1899 ומאז 1957 כולל גם יצרנים בין-לאומיים. בין השנים 1989 עד 2019 התקיימה התערוכה בחודש ינואר. בשנת 2020 הוחלט על העברת התערוכה לחודשי הקיץ, אך האירוע נדחה בשל התפרצות מגפת הקורונה בארצות הברית.
היסטוריה

בשנת 1899 ויליאמם אי. מצגר ארגן תערוכת רכב בדטרויט, פחות משנה אחרי שהתקיימה תערוכת הרכב של פריז, תערוכת הרכב הראשונה מסוגה. מצגר המשיך לקיים את התערוכה גם בשנתיים הבאות. בשנת 1902 חברו למצגר חמש סוכנויות רכב נוספות שפעלו בעיר והחליטו לקיים תערוכה שנתית. בשנת 1907 גדל המספר ל-16 סוכנויות, שהחליטו לקיים את התערוכה באופן עצמאי ללא המעורבות של החברה של מצגר שארגנה את התערוכות עד אז. הצלחת התערוכה באותה שנה הובילה לייסוד איגוד סוכני הרכב של דטרויט (DADA), שלקח על עצמו את האחריות לארגון התערוכות. בעשורים הראשונים הוצגו בתערוכת רק דגמים של יצרנים אמריקאיים. בשנת 1957 החלו להציג גם יצרנים בין-לאומיים.
בשנת 1987 החליט האיגוד להפוך את התערוכה לבין-לאומית. חברי האיגוד פנו ליצרנים מאירופה ויפן במטרה שאלו יציגו ויחשפו דגמים חדשים בתערוכה. התערוכה החלה לצבור פופולריות רבה ובשנת 1989 שונה שמה ל"תערוכת הרכב הבין-לאומית של אמריה הצפונית". ביולי 2018 הוכרזו תוכניות להעביר את התערוכה מינואר ליוני החל משנת 2020, בתקווה למשוך יותר מבקרים ולהוסיף אירועי חוץ. מגפת הקורונה בארצות הברית הובילה לביטול התערוכה שתוכננה להתקיים בשנת 2020. התמשכות המגפה הביאה לביטול התערוכה גם בשנת 2021.
בשנת 2003 נקבע שיא המבקרים בתערוכה שעמד על 838,066 מבקרים. שלושה נשיאי ארצות הברית ביקרו בתערוכה במהלך כהונתם: דווייט אייזנהאואר (1960), ביל קלינטון (1999) וברק אובמה (2016).
החל משנת 1989 מוענקים במסגרת התערוכה פרסי מכונית השנה בצפון אמריקה.
הערות שוליים

↑  First automobile sales fair staged in Detroit in 1899
↑  Throttle-Back Thursday: The first North American International Auto Show was packed with wacky concepts, important reveals, Auto Week, 29 January 2019
↑  It's official: Detroit auto show moves to June for 2020, Auto Week, 23 July 2018
↑  2020 Detroit auto show canceled after venue chosen for coronavirus field hospital, CNBC, 28 March 2018
↑  2021 Detroit Auto Show canceled, replaced by outdoor Motor Bella event, Cnet, 11 January 2021
↑  2016 Detroit Auto Show Reaches 13-Year Attendance High, Auto Evolution, 25 January 2016
↑  Obama Becomes Third US President to Ever Visit the Detroit Auto Show, Auto Evolution, 21 January 2016
דון יאנג

דונלד אדווין יאנג (באנגלית: Donald Edwin Young;‏ 9 ביוני 1933 – 18 במרץ 2022) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם אלסקה במשך 49 שנים, מ-1973 ועד למותו. את כל עשרים וארבע תקופות הכהונה שלו כיהן מטעם המפלגה הרפובליקנית ולרשותו עמדו מספר שיאים: הוא היה חבר הקונגרס הוותיק ביותר, חבר בית הנבחרים הוותיק ביותר בפרט מהמפלגה הרפובליקנית ומאלסקה, וחבר הקונגרס האחרון שנכנס לתפקידו בימי ממשל ריצ'רד ניקסון. נוסף על כך, הוא היה החבר המבוגר ביותר בקונגרס. מאז התפטרותו של ג'ון קוניירס בשלהי 2017 ועד לפטירתו הוא נשא בתואר "ותיק בית הנבחרים של ארצות הברית".
ביוגרפיה

יאנג נולד ביוני 1933 במרידיאן שבקליפורניה, הצעיר מבין שלושת ילדיהם של ג'יימס יאנג ורעייתו נורה לבית באסי. ב-1952 סיים לימודי תואר ראשון בחינוך במכללת יובה, ואת לימודיו לתואר שני עשה באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בצ'יקו. בשנים 1955–1957 שירת בצבא ארצות הברית. ב-1959, זמן לא רב אחרי שקיבלה מעמד מדינה בארצות הברית, עבר יאנג לאלסקה. לבסוף הוא התיישב בפורט יוקון, אז עיירה בת 700 נפשות השוכנת על גדות נהר יוקון, לא הרחק מהחוג הארקטי. הוא התפרנס מדיג, בנייה ואף כריית זהב. יאנג תחזק גוררת וסיפק באמצעותה מוצרים לכפרים השוכנים לאורך נהר יוקון. עד למותו החזיק ברישיון השיט שלו. במהלך החורף הוא לימד כיתה ה' בבית הספר היסודי של הלשכה לענייני אינדיאנים.
ב-1964 נבחר יאנג לראשות עיריית פורט יוקון, בתפקיד בו כיהן עד 1968. הוא התמודד לראשות העירייה אחרי שנכשל בניסיונו להיבחר לבית הנבחרים של אלסקה. ב-1966 נבחר לראשונה לבית הנבחרים ושוב שנתיים לאחר מכן. הוא שירת בבית הנבחרים של אלסקה במשך עשור בין השנים 1967–1977. ב-1970 התמודד לסנאט של אלסקה וכיהן שם בשנים 1971–1973. בעידוד רעייתו הכריז על התמודדותו לקונגרס של ארצות הברית, וב-1972 נבחר לראשונה לבית הנבחרים של ארצות הברית, ומאז נבחר לבית הנבחרים פעם אחר פעם כל שנתיים, כאשר הבחירות האחרונות בהן התמודד נערכו במסגרת בחירות 2020 בארצות הברית.
יאנג היה הנציג היחיד של אלסקה בבית הנבחרים של ארצות הברית, ועיקר חקיקתו עסקה בענייני מדינתו. ב-24 ביולי 2007 דווח בעיתון וול סטריט ג'ורנל כי יאנג נמצא תחת חקירה פדרלית בחשד לקבלת שוחד, מענקים בלתי חוקיים ומתנות שלא כדין מחברת "VECO Corporation" אשר בסיסה באנקורג'. שני המנהלים הבכירים של החברה הודו בניסיונם לשחד את חברי בית המחוקקים של אלסקה. ב-2010 נסגר התיק המשפטי נגדו. ב-5 בדצמבר 2017 התפטר חבר בית הנבחרים ג'ון קוניירס ממישיגן, ויאנג נהפך לוותיק בית הנבחרים. הוא המשיך לשאת בתואר זה גם בימי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית.
במהלך הבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016, תמך יאנג בג'ב בוש, ולאחר מכן בג'ון קייסיק. באפריל 2016 הוא אמר כי הוא "לא תומך בדונלד טראמפ", אך בסופו של דבר הביע את נכונותו לתמוך במדיניותו המוצעת. במאי 2017 הודיע כי יתנגד לביטול חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה, אך לבסוף הצביע בעד הביטול. יאנג היה בעל עמדות שמרניות: הוא היה בעד הפלה מלאכותית רק במקרים של אונס וגילוי עריות, לא האמין בשינוי אקלים, ותמך בתיקון השני לחוקת ארצות הברית. בפברואר 2018 טען בעקיפין כי לו ליהודים היו כלי נשק בשואה, חפים מפשע לא היו נרצחים. הליגה נגד השמצה הוקיעה את הדברים וכינתה אותם "עיוות ההיסטוריה", שכן לטענתם כל צבאות צרפת החופשית, פולין ושאר ארצות השפלה לא הצליחו למגר את צבא גרמניה הנאצית.
בראשית נובמבר 2021 היה יאנג לאחד הרפובליקנים הראשונים שהודו בניצחונו של ג'ו ביידן בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020, והתנגד למאמצי עמיתיו לדחות את קולות חבר האלקטורים מאריזונה ופנסילבניה. יאנג נפטר ב-18 במרץ 2022 בעת שהייתו בנמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס, כאשר עשה דרכו חזרה לביתו באלסקה.
הערות שוליים

↑  אנני גרייר ושונה מיזר, Rep. Don Young, Alaska Republican and dean of the House, has died, באתר CNN‏, 20 במרץ 2022 (באנגלית)
↑  טום קיזיה, Gruff, warm, combustible, shrewd: For 49 years, Don Young’s ideology was ‘Alaska’, באתר Anchorage Daily News‏, 19 במרץ 2022 (באנגלית)
↑  בקי בורר, Rep. Don Young, longtime Alaska congressman, dies at 88, באתר AP‏, 18 במרץ 2021 (באנגלית)
↑  AP‏, ‘Champion for Alaska’: Don Young, longest-serving House Republican, dies at 88, באתר הגרדיאן, 19 במרץ 2022 (באנגלית)
↑  ארה"ב: חבר הקונגרס הוותיק ביותר נפטר בגיל 88, באתר ynet, 19 במרץ 2022
↑  אמילי שווינג, Don Young, Alaska's longest-serving congressman, dies at 88, באתר NPR‏, 20 במרץ 2022 (באנגלית)
↑  אריק מתינסון, Don Young: Canceling the health care vote was a 'victory for Alaska', באתר Anchorage Daily News‏, 25 במרץ 2017 (באנגלית)
↑  גיא כהן, "רובים היו מונעים את השואה", באתר ערוץ 7, 28 בפברואר 2018
↑  Alaska Rep. Don Young on Biden win: ‘It is time to put the election behind us’, באתר Anchorage Daily News‏, 8 בנובמבר 2020 (באנגלית)
↑  Roll Call 10 | MOTION, באתר פקיד בית הנבחרים של ארצות הברית, 6 בינואר 2021 (באנגלית)
↑  קת'רין ווטסון, Don Young, dean of the House, dies at 88, באתר CBS News‏, 19 במרץ 2022 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 5030 2382  LCCN: no00008341  SNAC: w6wn25jf  US Congress: Y000033   WorldCat (עם LCCN): no00-008341
דוני בראסקו

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 מבוסס על:  Donnie Brasco: My Undercover Life in the Mafia 
 בימוי:  מייק ניואל 
 הופק בידי:  מרק ג'ונסון, גייל מוטרוקס, בארי לוינסון, Louis DiGiaimo 
 תסריט:  פול אטנסיו 
 עריכה:  ג'ון גרגורי 
 שחקנים ראשיים:  אל פצ'ינו (Benjamin Ruggiero) בריאן טרנטינה (Anthony Indelicato) רוברט מיאנו (Al Indelicato) פול ג'יאמטי טים בלייק נלסון זליקו איבנק טוני ליפ (Philip Giaccone) ג'יימס רוסו מייקל מדסן (Dominick Napolitano) ג'וני דפ (Joseph D. Pistone) אן הייש Val Avery (Santo Trafficante) ברונו קירבי (Nicholas Santora) טוני ריי רוסי זאק גריינר גרטשן מול Elle Alexander גרי בקר מדיסון ארנולד 
 מוזיקה:  פטריק דויל 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Mandalay Entertainment, Baltimore Pictures 
 חברה מפיצה:  InterCom, אייטונס 
 שיטת הפצה:  הורדה דיגיטלית, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  17 באפריל 1997 
 משך הקרנה:  123 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פשע, סרט ביוגרפי, סרט דרמה, סרט שמבוסס על ספרים 
 הכנסות באתר מוג'ו:   donniebrasco
 דף הסרט ב־IMDb
 
דוני בראסקו (באנגלית: Donnie Brasco) הוא סרט דרמה וסרט פשע אמריקאי משנת 1997, בבימויו של מייק ניואל ובכיכובם של אל פאצ'ינו וג'וני דפ.
הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של ג'וזף (ג'ו) פיסטון (דפ), סוכן סמוי של ה-FBI שחדר למשפחת הפשע "בונאנו" בניו יורק במהלך 1970, בשם הבדוי 'דוני בראסקו', הידוע בתור "איש התכשיט".
הסיפור מגולל את סיפורו של סוכן FBI (דפ) אשר מתחזה לסוחר יהלומים, כדי לחדור לתוך משפחת מאפיה מסוכנת, אך מוצא את עצמו מעורב עמוק מדי במשפחה, והגבול בין חייו האישיים וזהותו הבדויה הולך ומטשטש.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית התסריט המעובד הטוב ביותר.
הסרט זכה להצלחה בקופות והרוויח 124.9 מיליון דולר ולביקורות אוהדות מצד מבקרי הקולנוע.
עלילה

דוני בראסקו הוא למעשה ג’ו פיסטון, סוכן FBI סמוי. אשתו שונאת את עבודתו, ובני הזוג חווים ויכוחים לאורך כל הסרט. בבית, התנהגותו של דוני הופכת להיות יותר ויותר כמו הפושע שהוא מתיימר להיות. בעקבות הצלחת חדירתו של דוני למאפיה, דין בלנפורד מוושינגטון, מתעניין במקרה. הוא מבקש מדוני לשלב סוכן FBI ממיאמי, ריצ'רד "ריצ'י", לתוך המבצע. דוני מסרב אבל משכנע את סוני בלאק והצוות להיפגש עם ריצ'י במיאמי.
כשהסרט מתקדם מופיע הציטוט הידוע מאחת התגרות האחרונות בין דוני ואשתו אשר הופכת לפיזית. דוני מכה את אשתו ואז הוא מתחרט: "אני לא הופך להיות כמוהם, מגי, אני הם".
בעקבות הידיעה שהוא יצטרך לסיים את ענייניו ולבצע מעצרים, דוני מנסה לשכנע את לפטי להימלט מהחיים הפליליים שלו. לפטי מתעמת עם דוני על עבודתו עם ה־FBI. סוכני ה־FBI באים לחשוף את זהותו האמיתית של דוני לפני סוני בלאק והצוות. הסרט מסתיים בהענקת המחאה על סך $500 ומדליה עבור עבודתו, אך דוני במקום להיות מאושר וגאה מרגיש אבוד ומתוסכל.
אביבה

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בלונדון (AV.)  OTC Markets Group (AVVIY) 
 תקופת הפעילות:  2000–הווה (כ־24 שנים) 
 חברות בנות:  Commercial Union Versicherungs-AG  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מיקום המטה:  לונדון 
 ענפי תעשייה:  שירותים פיננסיים, ביטוח 
 יו"ר:  George Culmer 
 מנכ"ל:  Amanda Blanc 
 עובדים:  57,000 
  
 aviva.com
 
אביבה (באנגלית: Aviva) היא חברת ביטוח בריטית רב לאומית אשר בסיסה בלונדון שבאנגליה. יש לה כ-33 מיליון לקוחות בכ-16 מדינות, שווי החברה. נכון למאי 2022 עומד על 15.6 מיליארד ליש"ט.
בממלכה המאוחדת, אביבה היא המבטחת הכללית הגדולה ביותר, והיא החברה המובילה בביטוחי חיים ופנסיות.
המותג "Aviva" הוא פלינדרום על המונח הלטיני "viva" - לחיות/חיים.
אביבה מתמקדת גם בשווקים באירופה ובאסיה, ובמיוחד בשווקים הצומחים בסין, ודרום-מזרח אסיה. אביבה היא גם המבטחת הכללית השנייה בגודלה בקנדה.
אביבה נסחרת בבורסה לניירות ערך בלונדון, ומנייתה נכללת במדד FTSE 100.
הערות שוליים

↑  "Infographic" (PDF). Aviva. אורכב מ-המקור (PDF) ב-16 באפריל 2015. נבדק ב-15 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1090646763  ISNI: 0000 0001 0695 5535  LCCN: nb2007004401  NKC: ko2008457777  VIAF: 140977162   WorldCat (עם VIAF): 140977162
ג'ף גרין

| --- | --- |

גרין בשנת 2016
 לידה:  28 באוגוסט 1986 (בן 38) צ'וורלי שבמרילנד, ארצות הברית
 עמדה:  סמול פורוורד, פאוור פורוורד
 גובה:  2.03 מטרים
 מספר:  32
 מכללה:  אוניברסיטת ג'ורג'טאון
 דראפט:  בחירה חמישית, 2007 בוסטון סלטיקס
 קבוצות כשחקן
 2007–2011   2011–2015   2015–2016   2016   2016–2017   2017–2018   2018–2019   2019   2020   2020–2021   2021–2023   2023–:  סיאטל/אוקלהומה סיטי ת'אנדר   בוסטון סלטיקס   ממפיס גריזליס   לוס אנג'לס קליפרס   אורלנדו מג'יק   קליבלנד קאבלירס   וושינגטון וויזארדס   יוטה ג'אז   יוסטון רוקטס   ברוקלין נטס   דנוור נאגטס   יוסטון רוקטס
 הישגים כשחקן
 חמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA‏ (2008) אליפות NBA ‏ (2023)
ג'פרי לין "ג'ף" גרין (באנגלית: Jeffrey Lynn "Jeff" Green; נולד ב-28 באוגוסט 1986 בצ'וורלי, מרילנד) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת יוסטון רוקטס מליגת ה-NBA, בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד.
קורות חייו

גרין נולד בצ'וורלי, מרילנד. ב-2004 הוא הוביל את קבוצת הכדורסל של התיכון שלו לאליפות המדינה. אחרי שסיים את התיכון עבר גרין לשחק באוניברסיטת ג'ורג'טאון, שם הוא הפך לאחד משני שחקני המפתח של הקבוצה ביחד עם רוי היברט. גרין היה הקפטן של קבוצתו.
בשנת 2005 נבחר גרין לתואר שחקן השנה הראשונה הטוב ביותר באזור הביג איסט ביחד עם רודי גיי. בשנת 2006 הוא נבחר לחמישייה השנייה של השנה באזור הביג איסט ביחד עם חברו לקבוצה רוי היברט. בשנת 2007 נבחר גרין לשחקן השנה באזור הביג איסט.
במהלך עונת 2006/2007 גרין קלע כמה סלים חשובים בשניות האחרונות. אחד מהסלים הידועים שלו היו בשלב שמינית הגמר של טורניר ה-NCAA. כשקבוצתו הייתה בפיגור נקודה קלע גרין סל כשנשארו 2.5 שניות לסיום המשחק. במהלך הזה הוא עבר שני שחקנים כדי לקלוע את הסל.
קריירה > סיאטל סופרסוניקס/אוקלהומה סיטי ת'אנדר

ב-28 ביוני 2007 נבחר גרין במקום החמישי של דראפט ה-NBA‏ 2007 על ידי בוסטון סלטיקס, אשר העבירה אותו בטרייד לסיאטל סופרסוניקס. בטרייד קיבלו הסלטיקס את ריי אלן והבחירה ה-35 של הסופרסוניקס, גלן דייוויס והסופרסוניקס קיבלו בתמורה את וולי זרביאק, דלונטה וסט וגרין. בעונתו הראשונה בסיאטל הוא קלע 10.5 נקודות עם 4.7 ריבאונדים בממוצע למשחק, כשפתח בחמישייה ב-52 משחקים. באמצע העונה הוא נבחר לשחק במשחק הרוקיז שבסוף שבוע האולסטאר של ה-NBA. בסיום העונה הוא נבחר להיות בחמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA.
בעונה השנייה של גרין ב-NBA קבוצתו עברה מסיאטל לאוקלהומה, ונקראה אוקלהומה סיטי ת'אנדר. בעונה זו הוא השיג ממוצעי שיא של 16.5 נקודות, 6.6 ריבאונדים, 2.0 אסיסטים, 78.8% מקו העונשין ו-38.9% מקו השלוש בממוצע למשחק. בעונה זו הוא פתח בחמישייה ב-77 משחקים מתוך ה-78 ששיחק בהם. באמצע העונה הוא שיחק בשנית במשחק הרוקיז, וקלע 13 נקודות. בעונת 2009/2010 קלע גרין 15.1 נקודות עם שיאי קריירה של 1.3 חטיפות, 0.9 חסימות, 37.1 דקות ו-45.3% מהשדה בממוצע למשחק. בנוסף הוא שיחק בכל המשחקים בעונה זו, ופתח בחמישייה בכולם. במשחקי הפלייאוף של עונה זו הוא קלע 11.8 נקודות עם 4.7 ריבאונדים בממוצע למשחק. בסוף העונה הגיע בפעם הראשונה בקריירה לפלייאוף, שם הודח ב-6 משחקים. ב-38 המשחקים הראשונים של קבוצתו בעונת 2010/2011 קלע גרין 15.0 נקודות עם 5.6 ריבאונדים בממוצע למשחק.
קריירה > בוסטון סלטיקס

בפברואר 2011 עבר גרין בטרייד לבוסטון סלטיקס, יחד עם ננאד קרסטיץ', תמורת נייט רובינסון וקנדריק פרקינס. בבוסטון, ממוצעו של גרין ירדו ל-9.8 נקודות בלבד למשחק ו-3.3 ריבאונדים למשחק, הכי נמוך בקריירה. בבוסטון הגיע לראשונה בקריירה לסיבוב השני של הפלייאוף, שם הבוסטון הודחו ב5 משחקים למיאמי היט. ב-17 בדצמבר 2011 אובחן גרין כסובל ממפרצת באבי העורקים, מה שגרם לו להחמיץ את כל עונת 2011/2012.
ב-22 באוגוסט, חתם על חוזה ל-4 שנים בשווי 36 מיליון דולר בסלטיקס. ב-18 במרץ 2013, קלע שיא קריירה של 43 נקודות בהפסד למיאמי היט 103–105. באותה עונה, העמיד ממוצע של 12.8 נקודות למשחק. בפלייאוף בוסטון הודחה בשישה משחקים בסיבוב הראשון. בעונת 2013–2014 בוסטון לא הגיעה לראשונה לפלייאוף מאז עונת 2006/2007, למרות עונה אישית מצוינת של גרין- 16.9 נקודות למשחק, שיא קריירה לעונה שלמה.
קריירה > מאז 2015

בינואר 2015 עבר גרין לממפיס גריזליס בעסקת חליפין משולשת עם ניו אורלינס פליקנס. בסיבוב השני של פלייאוף 2015 הודחה ממפיס ב-6 משחקים מול האלופה שבדרך, גולדן סטייט ווריורס.
ב-19 בפברואר 2016, לאחר כעונה בממפיס, נשלח בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס בתמורה ללאנס סטיבנסון ובחירת דראפט עתידית.
ביולי 2016 חתם על חוזה לעונה אחת באורלנדו מג'יק.
ביולי 2017 חתם על חוזה לעונה אחת בקליבלנד קאבלירס. במשחק השביעי של סדרת גמר המזרח, מול בוסטון סלטיקס, קלע גרין 19 נקודות ועזר לקאבלירס להעפיל לגמר ה-NBA. בסדרת הגמר עצמה הובסה קליבלנד מול גולדן סטייט ווריורס בתוצאה 0–4.
לקראת עונת 2018/2019 חתם גרין על חוזה לעונה אחת בוושינגטון ויזארדס.
ביולי 2019 חתם גרין על חוזה ביוטה ג'אז. ב-24 בדצמבר 2019, לאחר 30 משחקים עם הג'אז, שוחרר מהקבוצה.
בפברואר 2020 חתם ביוסטון רוקטס על חוזה ל-10 ימים, ולאחר מכן האריך את חוזהו עד לסיום עונת 2019/2020.
לקראת עונת 2020/2021 חתם על חוזה בקבוצת ברוקלין נטס.
באוגוסט 2021 חתם על חוזה בדנוור נאגטס איתה זכה באליפות הראשונה שלו בעונת 2022/2023.
ביולי 2023 חזר גרין ליוסטון רוקטס.