stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליעזר שוחט
ילדותו ונעוריו

אליעזר נולד בחנוכה שנת תרל"ה (1874) בעיירה ליסקובה, שבפלך גרודנה של האימפריה הרוסית (באזור ליטא; כיום בבלארוס) לדב וטובה שוחט. אחיו היה ישראל שוחט, לימים מראשי "השומר". אליעזר וישראל ספגו בביתם מרוח היהדות ובשל עיסוק האב בניהול אדמות התחבר אליעזר לאדמה ולאנשים שעיבדו אותה.
שוחט מעולם לא למד בבית ספר באופן רשמי אלא באמצעות מורים פרטיים שהוזמנו על ידי אביו. מהם למד שוחט רוסית, אנגלית, צרפתית, פולנית וגרמנית, ופיתח עניין בספרות, פסיכולוגיה ומדע.
בגיל 18 נפטרה אמו והמשפחה עברה לגור בגרודנה. אליעזר עזר לאביו בעסקי האדמות וניהל את חשבונותיו.
פרעות קישינב בשנת 1903 גרמו לחרדה וחששות בקרב יהודי אירופה והיו צעירים שחיפשו דרך לעלות לארץ ישראל. אליעזר ואחיו הושפעו מאוד מפעולתם של "חובבי ציון" בסביבתם ומהופעתה של התנועה הציונית המדינית אשר דחפה את שניהם לעלות לארץ בשנת 1904 בעלייה השנייה. תחילה הגיעו האחים למושבה ראשון לציון אך לא מצאו בה עבודה ועברו למושבה פתח תקווה.
פעילות ראשונית ואידאולוגיה

בשנת 1906 אסף שוחט קבוצת פועלים במטרה לעבור מיהודה לגליל. הוא הקים את ארגון "החורש" כדי לתת מענה בסיסי לתקומתה של ישראל. בעוד שרעיונותיו של ארגון "הפועל הצעיר" דיברו על כיבוש העמדות הכלכליות, תרבותיות ומדיניות וכן גם ריכוז הרכוש והעבודה בידי יהודים בארץ ישראל, ארגון "החורש" רצה לתת יישום מלא לתפקידי הפועלים הצעירים ולהכין שכבת אנשים פועלים מתאימים ומסורים להתיישבות. בסוף שנת 1908 ראה שוחט את ההתיישבות החדשה כהתיישבות של קבוצות ולא של יחידים, משום שהעריך שקל יותר לקבוצה להגשים את "הצד הלאומי" בהתיישבות.
בזכות מאמרו "יצירה לאומית וחשבונות" שנדפס לראשונה בביטאון "הפועל הצעיר", נשמר מקומו של אליעזר שוחט במחשבתה של תנועת העבודה. מאמר זה שב ונדפס במבחר המאמרים "הארץ והעבודה" שהעביר את בשורת "הפועל הצעיר" אל הנוער היהודי בתפוצות. במאמר זה גובשה תמצית מחשבתו ובה הראה כי אהרון דוד גורדון לא היה יחיד בדעתו ולרבים מרעיונותיו היו ביסוס בלב בני דורו.
שוחט התנגד לכך שאיכרים יהודים מעסיקים פועלים ערבים לעיבוד האדמה וראה זאת כפגם לאומי משום שלדעתו, היהודי צריך את ההתקשרות הפנימית שלו אל ארצו. הוא טען כי חיפוש העצמיות הפנימית והחירות אינה מושגת מכוח קדושה, זכרונות או השראה רוחנית אלא על ידי מאמץ עצמי והקרבה בעבודה. לדבריו, העבודה היא כמו אומנות. העבודה אינה תופעה מכנית וסטנדרטית הנבחנת בפירותיה הכלכליים אלא ביטוי אישי עליון. עבודות האדמה לא נועדו להיות עשייה תועלתית גרידא אלא דרך שבה אדם טובע את חותמו העצמי האישי על הארץ. הוא סבר שבמשך 2000 שנה לא נוסף דבר בזיקה בין היהודים לארצם ורק העבודה יכולה לחדש את החיבור שניתק. ב-1921 קבע במפורשות שהארץ נועדה להיות מרכז יהודי ולא ערבי. הוא ראה במדיניות הפיוס של הנציב העליון הרברט סמואל כלפי הערבים כערעור המפעל הציוני.
פעילותו הפוליטית

מאז הקמת "אחדות העבודה" בשנת תרע"ט ועד הקמת ההסתדרות בשנת תרפ"א נתון היה "הפועל הצעיר" בוויכוח מתמיד בשל רצונה של תנועת "אחדות העבודה" לביטול המפלגות ולאיחוד כולל של הפועלים. שוחט ייצג את "הפועל הצעיר" בדיונים, והתנגד לביטול המפלגות, אך האמין שיש צורך בשותפות בין הפועלים באגודות מקצועיות בלתי- מפלגתיות. לבסוף השתלב "הפועל הצעיר" לתוך "אחדות העבודה".
מטרת ארגון "החורש" שנוסד בשנת תרס"ז, הייתה ליצור ארגון של פועלים בריאים בגופם ורוחם. בין האמצעים היו בתי תבשיל, שיעורי ערב לעברית וקופות מלווה ובמקום האפשרי גם עבודת אדמה. כמו כן גם למדו להשתמש בנשק להגנה עצמית. מכאן עלה הרעיון של "מושבי עובדים".
את עיבוד אדמת אום ג'וני, שלעתיד נהפכה לדגניה, החלה בשנת 1910 ראה שוחט כמפעל התיישבות עצמאי ראשון של קבוצת פועלים בשטח אדמה שהיה על אחריותם. הוא סבר שזו תחנה ראשונה של תנועת העבודה בישראל לדרך של התיישבות עובדת.
כמו כן, היה שוחט ממייסדי הסתדרות פועלי הגליל, מכובשי מרחביה, ממייסדי נהלל, ממבססי רעיון העבודה העברית והעבודה בכלל וציר לקונגרסים הציוניים.
אף על פי שרוב מרצו היה בעבודת האדמה, הקדיש שוחט מזמנו גם בעריכה והבאה לדפוס של כתבי אבות תנועת העבודה, כגון "פרקי הפועל הצעיר" ואת כתביהם של אליעזר יפה, אהרנוביץ, יוסף ויתקין וא"ד גורדון.
בשנת 1962 זכה בפרס יוסף אהרונוביץ מטעם ההסתדרות.
אשתו של שוחט, חנה מייזל שוחט, הייתה ממנהיגות תנועת הפועלות ומייסדת מפעלים חינוכיים לנשים.
ספריו

בנתיבי עבודה: רשימות - דברים - מכתבים; המביא לבית הדפוס: יוסף שפירא, תל אביב: תרבות וחינוך, (1967.
ספריו > בעריכתו

פרקי הפועל הצעיר; לוקט ונערך על ידי אליעזר שוחט וחיים שורר, 13 כרכים, תל אביב: נ. טברסקי, (דפוס ספר), תרצ"ה–תרצ"ט.
קיצור כתבי א.ד גורדון: בכרך אחד; הוכן ונערך בידי נ[חמן] תרדיון, בהשתתפות א’ שוחט, תל אביב: יו"ל מטעם חבר הקבוצות ואיגוד גורדוניה על ידי א"י שטיבל, תרצ"ו. (מהדורה ב: תש"ג)
כתבי יוסף אהרנוביץ; נערכו על ידי דבורה בארון ואליעזר שוחט, 2 כרכים, תל אביב: עם עובד, תש"א.
ספר העלייה השניה, ערוך בידי ברכה חבס, בהשתתפות אליעזר שוחט, תל אביב: עם עובד, תש"ז.
כתבי א.ד גורדון; נערכו ... על ידי ש"ה ברגמן ואל’ שוחט, 3 כרכים, ירושלים: הספרייה הציונית, תשי"א–תשי"ד.
כתבי יוסף ויתקין: מאמרים והרצאות, רשימות, מכתבים, דברים לדמותו; בעריכת אליעזר שוחט, תל אביב: עם עובד, תשכ"א.
לקריאה נוספת

יוסף שפירא (עורך), אליעזר שוחט: עליו, בנתיבו, לזכרו, תל אביב: עם עובד – תרבות וחינוך, תשל"ג 1973. (משלו: מכתבים מתקופות חייו; עליו: מאמרים מאת שלמה צמח, ישראל כהן, ישראל קולת, חיים שורר ועוד; דברי הגות: שמואל הוגו ברגמן, עובדיה שפירא ועוד)
ישראל קולת, 'אליעזר שוחט', בתוך: ישראל ברטל, זאב צחור (עורכים), העלייה השנייה, כרך ג, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשנ"ח, עמ' 345–353.
ישראל קולת, "אליעזר שוחט והפועל הצעיר", אבות ומייסדים, תל אביב: עם עובד, 1975, עמ' 114–143.
יעקב שרת ונחמן תמיר, אנשי העלייה השנייה - פרקי זכרונות - כרך א', הוצאת המרכז לתרבות וחינוך תל אביב, 1974, עמודים 29–33
הערות שוליים

↑  חולק פרס יוסף אהרונוביץ, דבר, 29 בנובמבר 1962.
↑  קובץ לזכרו של אליעזר שוחט, דבר, 11 באוגוסט 1972.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007523155405171  BnF: cb169998521 (data)  GND: 1029862028  ISNI: 0000 0000 5227 2869  LCCN: no91010757  SUDOC: 236978500  VIAF: 6954924   WorldCat (עם VIAF): 6954924
אביתר נבו

| --- | --- |

פרופ' אביתר נבו
 לידה:  2 בפברואר 1929 (בן 95) תל אביב, פלשתינה (א"י) 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  גאורג האז 
 מוסדות:  אוניברסיטת חיפה 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (2016) 
 
אביתר (אֶיְיבִּי) נבו (נולד ב-2 בפברואר 1929) הוא ביולוג אבולוציוני ישראלי, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת חיפה, מופקד הקתדרה לביולוגיה אבולוציונית, חתן פרס ישראל לחקר מדעי החיים לשנת ה'תשע"ו וחבר חוץ של האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
ממקימי החוג לביולוגיה בסמינר הקיבוצים אורנים. הקים את המכון לאבולוציה של אוניברסיטת חיפה ומנהלו בשנים 1973–2008. הקים את המרכז הבינלאומי לדוקטורנטים לאבולוציה. פרסם כ 1,520 מאמרים ו 32 ספרים. גילה מאות מינים של אורגניזמים, לרבות 77 מיני פטריות חוט בים המלח, שהיוו בסיס לפיתוח "חקלאות המלח" בעולם כחלק מהמלחמה ברעב. מחקריו על "אם החיטה" ו"אם השעורה" מהווים בסיס למהפכה חקלאית בטיפוח והשבחת החיטה. בנה באוניברסיטת חיפה את בנקי הגנים הגדולים בעולם של חיטת הבר ושעורת הבר.
ביוגרפיה

אביתר נבו נולד בתל אביב לדוד לֵויטָס וללאה לבית גוֹלדיס. אביו, דוד, תלמיד בישיבת וולוז'ין בליטא ואחד מחמשת ילדיהם של ישראל ויונה (לבית טובי שגם) לויטס, עלה לארץ ישראל בשנת 1913, התיישב תחילה במושבה כפר סבא ולאחר זמן עבר לנווה צדק. הוא עסק בארץ בחקלאות, בהוראה, וכתב מחזות ומסות.
האם, בת למשפחת גולדיס שעלתה מרומניה ב-1877 והתיישבה בטבריה, נולדה שם. המשפחה נמנתה עם מקימי ראש פינה (דוד שוב ממייסדי ראש פינה, משמר הירדן ויסוד המעלה, שליווה את הרצל בביקורו בארץ ישראל, היה קרוב משפחה מצד האם). היא הייתה מורה ללימודים כלליים, למחול, למוזיקה, לתיאטרון ואף הלחינה מוזיקה. אחיה הצעיר היה המלחין דוד זהבי.
נבו נולד בנווה צדק ולמד בבית הספר היסודי ביאליק (1936–1942) ובגימנסיה הרצליה (1943–1947). בשנים אלו קרא את ספרו של ג'וליאן האקסלי (אנ')‏ Evolution: The Modern Synthesis ("אבולוציה: הסינתזה המודרנית"), שעורר בו עניין רב בתורת האבולוציה.
בנעוריו הצטרף לתנועת "השומר הצעיר", הדריך בתנועה ועבד בטיפול בבעלי חיים במכון הביולוגי-פדגוגי של יהושע מרגולין ובמוזיאון הזואולוגי של סמינר הקיבוצים, והיה תלמידו של היינריך מנדלסון.
מרגולין ומנדלסון הציתו בו את סקרנותו ואהבתו לטבע. נבו לחם במלחמת העצמאות בגבול תל אביב–יפו. בהמשך לפעילותו בתנועת "השומר הצעיר" עלו נבו וחבריו לגליל המערבי ב-1948 והקימו את קיבוץ סער, שם היה רכז גן הירק עד תחילת לימודיו באוניברסיטה העברית ב-1952.
אביתר נבו, יחד עם עמיתיו הפרופסורים עמירם שקולניק ומיכאל קוסטא, הקים בסמינר אורנים את החוג לביולוגיה ולימד שם בשנים 1952–1963.
ב-1949 הצטרף לחיל המדע הגאולוגי שבראשות פרופ' ישראל דוסטרובסקי ממכון ויצמן, בניהולם המדעי של פרופ' יעקב בן תור וד"ר עקיבא פרומן ובניהולו הארגוני של אלישיב שחם. עבודתם כללה מיפוי גאולוגי של כל הנגב בקנה מידה של 1:100,000 במטרה לגלות אוצרות מינרליים עבור מדינת ישראל הצעירה. חלק ממשתתפי המחקר הגאולוגי עסקו גם בחקר החי והצומח של הנגב. במסגרת מחצבי ישראל מיפה נבו את היורה של מכתש רמון ב-1953, את הקמבריון של תמנע, והקרטיקון התחתון בגליל העליון. ב-1956 השתתף במיפוי הגאולוגי של סיני. לצד נבו עסקו במלאכה הזואולוגים אמוץ זהבי, עמירם שקולניק, יעקב ורמן, והבוטנאים יואל דה-מלאך, נפתלי תדמור, דני זהרי, והארכאולוג יוחנן אהרוני.
את לימודיו הגבוהים בביולוגיה, תואר מוסמך (1958) ודוקטורט (1964), סיים נבו בהצטיינות באוניברסיטה העברית.
בשנת 1968 הצטרף כמרצה למחלקה לגנטיקה של האוניברסיטה העברית וב-1970 נעשה למרצה בכיר. ב-1973 הצטרף לאוניברסיטת חיפה כפרופסור חבר לביולוגיה, וב-1975 מונה לפרופסור מן המניין. ב-1973 ייסד את המכון לאבולוציה, שבראשו עמד עד אוקטובר 2008. ב-1984 הופקד על הקתדרה לביולוגיה אבולוציונית, וכן יזם ב-1974 את הקמת החטיבה לביולוגיה אבולוציונית, ב-1976 הקים את תוכנית המצטיינים של אוניברסיטת חיפה. נמנה עם יוזמי הקמת הפקולטה למדעים באוניברסיטת חיפה, שעד אז היו בה רק מדעי הרוח והחברה. הפקולטה למדעים הוקמה בשנת 1999. בשנת 2004 הקים את המרכז הבינלאומי לדוקטורנטים לאבולוציה, כמו כן יזם את הקמת החברה הכלכלית של אוניברסיטת חיפה "כרמל" שקמה בספטמבר 2002.
נבו פרסם 1527 מאמרים ו-32 ספרים (ראו רשימה מפורטת באתר המכון לאבולוציה ורשימת ספרים בסוף הערך).
נבו היה נשוי לשרה שניידר והוא אב לשניים: בן, טל, שנהרג בקרבות מלחמת יום הכיפורים; ובת, אורית נבו, אמנית יוצרת ממייסדי "הקרקס העכשווי" בישראל תחום בו עסקה במשך 32 שנה. מאז 2021 מלווה, מנחה, מאמנת אישית ויועצת להגשמה אופטימלית בתחום האישי ובמימוש חזון.
מחקריו > המחקר בהתהוות

נושא עבודת הדוקטורט של נבו, שנעשתה בהנחיית פרופ' גאורג האס, היה: "מחקרים באוכלוסיות של צפרדעים מאובנות מהקרטיקון התחתון של מכתש רמון". הוא הגיע למחקר הדוקטורט אחרי שגילה באקראי אגם עם צפרדעים מאובנות בעת הסקר הגאולוגי ב-1953 שערך במכתש רמון. תגלית זו מהווה את האוסף הגדול בעולם של צפרדעים מאובנות קדומות מתקופת הקרטיקון התחתון. הוא הגדיר שני סוגים ושלושה מינים חדשים שחיו באגם, שהיה חשוף להתפרצויות וולקניות. גילויו שפך אור על האבולוציה המשובצת (Mosaic Evolution) של הצפרדעים לפני כ-125 מיליון שנים. (הדוקטורט (Nevo 1968) התפרסם כמאמר בעלון המוזיאון לזואולוגיה השוואתית (אנ') של אוניברסיטת הרווארד).
נבו שהה פעמיים כבתר-דוקטורט בארצות הברית באוניברסיטאות טקסס, והרווארד, (1964–1966), ברקלי ושיקגו (1972–1973) בתקופת טקסס-הרווארד עסק במחקר אבולוציוני-דינמי של היווצרות המינים בצפרדעים חיות: צפרדעי הצרצר (Cricket frogs). הוא חקר תקשורת קולית המהווה את התשתית ההתנהגותית לבידוד הרבייתי בין אוכלוסיות המתפתחות למינים חדשים
 בנוסף החל באותה תקופה לחקור את השונות הגנטית של הצפרדעים. מחקר המגוון הגנטי של אוכלוסיות טבעיות של בעלי חיים וצמחים התרחב וכולל מגוון מינים לאורך כל הסולם הפילוגנטי: חיידקים, פטריות, צמחים, בעלי חיים ובני אדם כבסיס לאבולוציה האורגנית.
בשובו לישראל מהבתר-דוקטורט פרסם סדרת מאמרים על הגנטיקה, האקולוגיה והאבולוציה של מיני הקרפדות והדו-חיים בישראל.
בתקופת הבתר-דוקטורט השנייה שלו, בשיקגו ובברקלי, חקר את המבנה הגנטי של החולדים האמריקאים (pocket gophers), לאורך הרי הרוקי מניו מקסיקו לויומינג, המחקר כלל היווצרות מינים בפסגות ההרים, המתבססת על שינויים כרומוזומליים 2n=60-48
מחקריו > מחקר החולד העיוור התת-קרקעי

נבו החל להתעניין ביונקים תת-קרקעיים כאשר גילה בגן-הירק של קיבוץ סער תִּלֵי המלטה ענקיים של החולד, שהיו בעלי מבנה ארכיטקטוני מורכב, והסקרנות שעוררו דרבנה אצלו את מחקר הביולוגיה של החולד לאחר מכן בלימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים.
יחד עם עמיתיו בארץ ובעולם הוא פרסם יותר מ-400 מאמרים ושני ספרים, על היווצרות מינים ואדפטציה של מכרסמים תת-קרקעיים, בעיקרם על החולד העיוור במזרח התיכון אבל גם על משפחות יונקים תת-קרקעיים אחרים בכל יבשות כדור הארץ.
הספרים מתארים את אבולוציית היונקים התת-קרקעיים עם עמיתיו בעולם בכל היבשות במסגרת התאוריה האבולוציונית. הספר Mosaic Evolution of Subterranean Mammals: Regression, Progression and Global Conversion. Oxford University Press דן בסביבה התת-קרקעית, באסטרטגיות האדפטיביות של היונקים התת-קרקעיים לחיים בסביבה זו, והיווצרות המינים התת-קרקעיים על כל היבשות לאחר תהליך שינויי האקלים הגלובליים בסוף תקופת האאוקן.
מחקריו האינטרדיסציפלינריים ביונקים התת-קרקעיים הסתעפו לתחומים שונים: התנהגות, פיזיולוגיה, גנומיקה, פרוטיאומיקה, אנטומיה, מורפולוגיה, ביולוגיה מולקולרית. באופן פרדוקסלי, 75 שנות המחקר הביולוגי של החולד, מין המזיק לחקלאות, נהפך למודל אבולוציוני בעל פוטנציאל משמעותי לריפוי מחלות אנושיות.
מודל זה נוסה עד כה על עכברים בלבד. משפחת החולדים (Spalacidae), שגילם האבולוציוני הוא 40 מיליון שנה, עברו התאמות לחסר חמצן במחילות התת-קרקעיות ופיתחו מאות גנים עמידים לחסר חמצן ועודף דו־תחמוצת הפחמן.
במהלך מחקרים אלה נתגלו מספר רב של מינים חדשים של חולדים, ומספר מיני החולד במשפחת Spalacidae גדל מ-30 ל-60 מינים. החולד העיוור בישראל הפך להיות ליונק הבר הנחקר ביותר בעולם והוא מהווה מודל למחקר האבולוציה הביולוגית של היווצרות מינים חדשים, והתאמתם לסביבות חיים תת-קרקעיים באזורים הים תיכוניים והערבתיים. במכון לאבולוציה קיים בנק הגנים הגדול בעולם של החולד העיוור.
מחקריו > מחקר דגני הבר כמוצא לצמחי התרבות

ב-1975, לאחר שובו לישראל, החל נבו במחקר דגני-הבר: אם-השעורה, אם-שיבולת השועל, ואם-החיטה המהווים מוצא לדגני התרבות, ומאז 1990 גם במחקר אם-החסה. הסיבה למחקריו אלה היא שישראל והמזרח התיכון מהווים את אחד המרכזים החשובים בעולם לביות בעלי חיים וצמחים. באזור זה התבססה לפני כ-10,000 שנה החקלאות הקדומה של השעורה והחיטה, ממנה עברה לכל יבשות העולם. מחקרו של נבו בנושא דגני הבר כמוצא לצמחי התרבות מהווה מימוש לחזונו של אהרון אהרונסון ששב וגילה בתחילת המאה העשרים מחדש את אם-החיטה בראש פינה ובחרמון.
החיטה היא הצמח המרכזי לתזונת האדם, וביות הצמחים ובעלי החיים מהווה את הבסיס החשוב ביותר לפיתוח הציוויליזציה האנושית כולה. מחקריו הבין תחומיים של נבו ועמיתיו בצמחי המוצא של צמחי התרבות מהבחינה הגנטית, אבולוציונית, מורפולוגית, אקולוגית, אימונולוגית, מיפוי גנטי וטרנספורמציה גנטית לשיבוח הזנים החקלאיים והיווצרות מינים חדשים הביאו לכתיבת ספר חדש עם עמיתיו על אם החיטה.
כמו כן פרסם יחד עם עמיתיו כ-500 מאמרים אקולוגיים-גנטיים על דגני הבר וחסת הבר.
בנוסף לכך הקים נבו את בנקי הגנים הגדולים בעולם של אם-החיטה, אם-השעורה, אם-שיבולת השועל, ואם-החסה. הצמחים הללו טומנים בחובם את ההיתכנות למהפכה חקלאית באמצעות הכלאות קלאסיות, מיפוי, וביוטכנולוגיה מודרנית הכוללת שיבוט והעברת גנים מהבר לתרבותי. נבו ועמיתיו יצרו, בשיתוף עם חברת אגרידרה, זן חדש של חיטה תרבותית על בסיס גן העמיד לחילדון, שהתגלה על ידו בהר החרמון.
גנים רבים העמידים לחילדון ולקמחון מדגני הבר בישראל הוחדרו לדגני התרבות באמריקה ובאירופה בשיטת הכלאות קלאסיות והתרומה של אם החיטה לשיפור החיטה התרבותית.
גנים רבים העמידים ליובש, מליחות ומחלות (קמחון, חילדון, ועוד) נמצאים בבנקי הגנים של המכון לאבולוציה לטיפוח דגני התרבות כבסיס למהפך בחקלאות. בנק גנים נוסף בראשותו של פרופסור ואסר הוא לפטריות רפואיות המשמש להפקת תוספי מזון.
מחקריו > פטריות רפואיות

מחקר הפטריות הרפואיות פורסם בספר. ספר הפטריות הרפואיות עוסק בערך התזונתי של פטריות, בערכן הרפואי, ומתאר מגוון פטריות רפואיות.
המכון לאבולוציה בשיתוף עם פרופסור ואסר ומכון חולודני לבוטניקה בקייב מצאו 77 מינים של פטריות חוטיות בים המלח, שחלקן גדל עד קרקעית הים. הגן ליצירת גליצרול (HOG) שובט והועבר באמצעות טרנספורמציה לשמרים ולצמח Arabidopsis והעלה את העמידות למליחות ועקות אחרות (קור, חום, הפשרה ואוקסידנטים).
לדעתו של נבו, המאגר הוא בעל פוטנציאל גדול מאוד להרחבת החקלאות המלוחה בערבות, מלחות ומדבריות, ולהגדלת המזון והפחתת הרעב בעולם, זאת במקביל למאגרים הגנטיים של דגני הבר וחסת הבר. התוצאות התפרסמו בעיתון של האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
מחקריו > איכות הסביבה הימית

בשנים 1975–1993 פיתח נבו ביחד עם ד"ר בתיה לביא שיטה גנטית חדשנית לגילוי הזיהום הימי האורגני והאנאורגני. השיטה התבססה על המבנה הגנטי של אוכלוסיות ימיות של סרטנים ורכיכות. השיטה רגישה לגילוי הזיהום כתוצאה משינויים גנטיים באוכלוסייה ויכולה לאבחן זיהום ימי לפני הכחדת המינים הביולוגיים הרגישים.
מחקריו > מחקר אסון צ'רנוביל

נבו חקר, ביחד עם עמיתיו בארץ ובאוקראינה, וד"ר חוה ויינברג, כדוקטורנטית, את ההשלכות הגנטיות של אסון צ'רנוביל בנפגעי האסון ובצאצאיהם לפני ואחרי האסון. נתגלו מספר רב של מוטציות חדשות שנבעו מהקרינה האטומית והראו את הקשר למחלת הסרטן.
מחקריו > מודל "נחל האבולוציה"

נבו פיתח את מודל "נחלי אבולוציה" כמיקרוקוסמוס של יבשות אפריקה ואירופה:
מיקרוקוסמוס של שתי היבשות מתגלה על המורדות המנוגדים, במרחק קטן זה מזה, בממוצע של 200 מ': אקלים ממוזג, קריר ולח "אירופאי" במדרון הפונה לצפון מול אקלים טרופי חם ויבש "אפריקאי" במדרון הפונה לדרום. כיום נחקרים ארבעה "נחלי אבולוציה" בכרמל, בגליל, בנגב ובגולן. המחקר החל בתחילת שנות ה-90 ב"נחל האבולוציה" (נחל אורן התחתון) בהר הכרמל ועד כה הוגדרו על ידי קבוצתו של נבו 2,500 מינים ביולוגיים מבקטריות ליונקים ב"נחל האבולוציה" בשטח של 7 דונם ונתגלו בהם מינים רבים חדשים לכרמל, גליל.
"נחל אבולוציה" נוסף הוא נחל כזיב התחתון בגליל המערבי וכן שני נחלי אבולוציה נוספים בנגב (נחל שחרות) ובגולן (נחל מיצר).
"נחלי האבולוציה" הם מעין "גלאפגוס ישראלי" ומראים כיצד נוצרים מינים חדשים בטבע וכיצד הם מתאימים עצמם לתנאי הסביבה מבקטריות, לפטריות צמחים ולבעלי חיים, תוך שהם מתאימים עצמם בצורה שונה לסביבת חיים "אפריקאית" או אירופית במרחק קצר של 100 עד 400 מטרים בכרמל. המדרון ה"אירופי" מכוסה בחורש צפוף של אלון מצוי ואלה ארצישראלית ועשיר באורגניזמים הזקוקים ללחות לרבייתם, בעוד המדרון ה"אפריקאי" סואנואידי, עשיר במינים יבשתיים ורמת השונות הגנטית עליו (בחלבונים ובDNA) רבה יותר; הדבר נובע מהיות המדרון הדרומי הטרוגני יותר אקולוגית ובעל עקה אקולוגית חזקה, מאשר המדרון ה"אירופי". שיעורי המוטציות נבחנו בפטריות הקרקע ובזבובי תסיסה במדרון ה"אפריקאי" והם גבוהים פי 3–4 במדרון זה מאשר ה"אירופי", וכך גם רמת השחלוף הגנטי, גודל הגנום, והטרנספוזונים.
מחקרים אלה השלימו את המחקרים הגלובליים הרגיונאליים והלוקליים של הווריאביליות הגנטית באוכלוסיות טבעיות של בעלי חיים וצמחים ומדגישים את האבולוציה האורגנית כפונקציה של עקות אקולוגיות, אקלימיות, קרקעיות, כימיות ועוד.
בעקבות פענוח הצופן הגנטי ב-1990, החלו נבו ועמיתיו למפות גנים על הכרומוזומים, לשבטם ולהעבירם לשמרים וצמחים, וכן לבטא את אלפי הגנים המרכיבים את הגנום כתוצאה מעקות אקולוגיות בטבע באמצעות שיטת Tilling array, Microarray, ושיבוט וריצוף באמצעות שיטת 454.
התאוריות האבולוציוניות שפותחו על ידי נבו

האבולוציה של היונקים התת-קרקעיים ע"פ כדור הארץ: רגרסיה, פרוגרסיה, וקונברגנציה גלובלית
הסביבה התת-קרקעית הייחודית מטפחת הסתגלויות ביולוגיות בכל רמות הארגון הביולוגי. אבולוציה של היונקים התת-קרקעיים מאז הסוואניזציה של כדור הארץ בסוף תקופת האאוקן (לפני כ-40 מיליון שנה), התאמתם המולטי דיסציפלינרית לסביבה התת-קרקעית, והיווצרות המינים החדשים מתחת לקרקע.
התאוריה הסביבתית של השונות הגנטית בטבע
תאוריה זו רואה קשר סיבתי בין העקות האביוטיות והביוטיות הסביבתיות והשונות הגנטית באוכלוסיות הטבעיות. בהכללה, קיים מתאם ישיר בין גובה העקה הסביבתית לשונות הגנטית. בגדול העקה, תגדל השונות הגנטית.
המבנה הגנטי של אוכלוסיות ימיות כגורם ניטור לזיהום הימי ושמירת איכות הסביבה הימית
הזיהום כעקה אקולוגית משפיע על המבנה הגנטי של אוכלוסיות טבעיות וניתן לנצל שינוי גנטי זה לאיתור איכות וכמות המזהמים. שיטה זו מתבססת על הרעיון שאנזימים משתנים גנטית בהשפעת שינויים סביבתיים.
אקולוגיה גנומית בצמחים ובעלי חיים
תאוריה זו הנה הרחבה של תיאורית האקולוגיה-הגנטית על פי הגנום כולו. הגנום משקף את ההביטט ועקותיו האקולוגיות. הסביבה הפיזיקלית (יובש, מליחות, חום) והביולוגית (מזיקים, טפילים, מחלות) משפיעים על מגמות התפתחות הגנום.
מאגרים גנטיים של צמחי המוצא התרבותיים וניצולם לטיפוח ושיבוח הנגזרות התרבותיות
צמחי המוצא של צמחי התרבות עשירים בשונות גנטית הניתנת לניצול וטיפוח ושיבוח חקלאי.
אבולוציה כרומוזומלית בבעלי חיים ובצמחים בהדגשת האדפטציה והספציאציה כפונקציה של החיים התת-קרקעיים
השינויים הכרומוזמליים תורמים להיווצרות מינים חדשים והתאמתם לתנאי סביבה משתנים ומעיקים.
ספציאציה סימפטרית התחלתית במודל "נחל האבולוציה" (במרחק ממוצע של 200 מ') על פני החיים כולם מבקטריות ליונקים
מודל מיקרוקוסמי להיווצרות מינים חדשים בטבע כתוצאה מניגודים מיקרואקלימים חריפים, והסתגלותם לסביבות החדשות.
אבולוציה בתנאי סביבה קיצוניים
אבולוציה קיצונית, במיוחד בתנאים מדבריים ובתנאי מליחות קיצוניים בים המלח, האחראית להיווצרות מינים חדשים והסתגלותם לתנאי גבול החיים.
המכון לאבולוציה

המכון מתמחה במבנה ותפקוד מחקר האבולוציה האורגנית. נבו הקימו ב-1973 ועמד בראשו עד אוקטובר 2008. המכון משלב מחקרי שדה, עבודת מעבדה ותאוריה. הוא עורך מחקרים אבולוציוניים על כל החיים מווירוסים לבקטריות ופטריות, צמחים, בעלי חיים ובני אדם. הוא משלב את הביולוגיה המולקולרית והאורגניזמית; שילוב גנומיקה, פרוטיאומיקה, ופינומיקה וכן שילוב בין מדע בסיסי ליישומי כולל ביוטכנולוגיה, רפואה וחקלאות. המכון כולל 25 מעבדות מחקר, 30 חוקרים ומתוכם 14 פרופסורים, ומשתף פעולה עם 500 מעבדות ב-50 ארצות. המכון כולל את בנקי הגנים הגדולים בעולם של: אם-החיטה, אם-השעורה, אם-החסה והחולד העיוור; ואת בנק הגנים הגדול בישראל של פטריות רפואיות (1500 זנים, 300 מינים) למטרות ייצור תרופות ותוספי מזון. המכון רשם מספר פטנטים במסגרת חברות שהקים: Medmyco, MultiQTL (לפטריות רפואיות).
פרסים וחברויות נבחרים

2021 - נשיא לשם כבוד של אגודת חקר הצמחים האסיאתית
2016 – פרס ישראל
2012 – פרס מפעל הפיס
2011 – פרס לנדאו
2010 – תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת הסן בגרמניה
2008 – פרס על מפעל חיים מה-United Cultural Convention
2007 – חבר של כבוד בחברה הזואולוגית הישראלית
2007 – פרופסור נלווה בגן הבוטני של ווהאן השייך לאקדמיה הסינית למדעים
2002 – "מדען מצוטט ביותר" – בחצי האחוז העליונים של המחקר המפורסם בשני העשורים החולפים (American Society for Information Science and Technology)
2002 – חבר של כבוד בחברת היונקים האמריקאית
2000 – חבר זר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
1999 – החבר הזר הראשון שנבחר, המרכז האוניברסיטאי באנקרה לחקר החקלאות הבינלאומית והשיתוף המדעי
1997 – חבר זר של האקדמיה הלאומית למדעים של אוקראינה
1995 – חבר של כבוד בחברה הבוטנית האוקראינית
1993 – חבר של כבוד במועצה של האגודה הבינלאומית לביולוגיה אבולוציונית
1990 – תואר דוקטור לשם כבוד מה-World University Roundtable
1990 – חבר זר באגודה הלינאית של לונדון
1978 – סגן נשיא החברה לחקר האבולוציה
לקריאה נוספת

New Horizons in Evolution (In honor of his 90th birthday), edited by Prof. Solomon P. Wasser, © 2021 Elsevier Inc. All rights reserved.
The Evolution of Eibi Nevo (In honor of his 80th birthday), edited by Prof. Abraham Korol and Prof. Solomon P. Wasser, University of Haifa, Haifa 2009.
ספר היובל לכבוד אביתר נבו מחזיק 183 עמודים. עמ' 5–13 פורסים סקירה ביוגרפית ובעיקר סקירה של מחקריו של נבו מאת העורכים הפרופסורים קורול וואסאר. עמ' 14–79 הם אוטוביוגרפיה אישית ומדעית שכתב נבו ויתרת הספר היא אסופת מאמרים שנכתבו עליו, עמ' 120–183 מכילים ביבליוגרפיה מלאה של ספריו ומאמריו.
שי חורב, אביתר נבו, בלקסיקון החיפאים אישים ודמויות בחיפה, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 248–249, 2018.
סבסטיאן דריוסי

דריוסי במדי ריבר פלייט
דריוסי במדי זניט, יוני 2021.
סבסטיאן דריוסי (בספרדית: Sebastián Driussi; נולד ב-9 בפברואר 1996) הוא כדורגלן ארגנטינאי, המשחק בעמדת החלוץ במועדון ריבר פלייט.
קריירת מועדונים > ריבר פלייט

דריוסי שיחק לראשונה במדי ריבר פלייט ב-3 בדצמבר 2013 במשחק נגד ארחנטינוס ג'וניורס בו שיחק 73 דקות בניצחון קבוצתו 1-0. הוא הבקיע לראשונה במשחק רשמי, בניצחון החוץ מול ליברטד הפרגוואית, במסגרת שמינית גמר גביע סודאמריקנה 2014, גביע שריבר זכתה בו לבסוף. את השער הראשון שלו בליגת העל הארגנטינאית הבקיע בשוויון 2-2 נגד אוניון דה סנטה פה, ב-8 במרץ 2015.
עם ריבר זכה באליפות אחת (פינאל 2014), בקופה קמפאונאטו, בגביע סודאמריקנה (2014) בגביע רקופה סודאמריקנה - פעמיים (2015 ו-2016), בגביע ליברטדורס (2015), בגביע סורוגה בנק (2015) ובגביע ארגנטינה (2016).
קריירת מועדונים > זניט

בשנת 2017 חתם בזניט סנקט פטרבורג הרוסית למשך 4 שנים. הוא שיחק לראשונה במדי זניט ב-16 ביולי 2017 במשחק נגד סק"א חברובסק בו שיחק 90 דקות בניצחון קבוצתו 2-0. הוא כבש לראשונה במסגרת משחק ליגה במחזור השני, במשחק שהתקיים באצטדיון קרסטובסקי נגד רובין קאזאן. הוא הבקיע לראשונה 2 שערים במשחק נגד אורל במסגרת המחזור הרביעי של עונת 2018/2019. במחזור ה-23 של עונת 2018/2019 הוכתר לשחקן המצטיין של המחזור, אחרי שהבקיע 2 שערים ובישל שער נוסף, בניצחון קבוצתו 5:0 על אנז'י מחצ'קלה. הוא גם הבקיע את שער השוויון במשחק המחזור ה-27 נגד אחמט גרוזני. ב-26 באוגוסט 2020 נפצע במשחק נגד דינמו מוסקבה במחזור החמישי ונאלץ לעבור שיקום שנמשך חודש וחצי. באוקטובר 2020, חזר למגרש במשחק המחזור ה-11 מול סוצ'י. בדצמבר 2020 טען בריאיון לרדיו הארגנטינאי כי אינו מרוצה במקומו על המגרש מאחר שהוא רגיל לשחק כחלוץ מרכזי אך מאמן זניט סרגיי סמאק נוטה להשתמש בו כקשר מרכזי דווקא. ביולי 2021 עזב את זניט.
עם זניט זכה בשלוש אליפויות (2019, 2020, 2021), גביע (2020) וסופר קאפ (2020, 2021).
קריירת מועדונים > אוסטין

ביולי 2021 נודע שעבר לארצות הברית וחתם במועדון אוסטין מליגת MLS. זאת לאחר שכבר שנה קודם לכן ניהל מגעים לעבור לשחק בליגה, במועדון אינטר מיאמי, אך המגעים לא הבשילו לכדי עסקה. את שער הבכורה הבקיע במשחק העונה הסדירה ב־MLS, בניצחון קבוצתו על פורטלנד טימברס 3-1 בבית. דריוסי הבקיע בדקה ה־29 את השער השלישי של קבוצתו.
קריירת מועדונים > חזרה לריבר פלייט

ב-17 בינואר 2025 חזר דריוסי לאחר שבע שנים לריבר פלייט.
קריירה בנבחרת

הוא שיחק בשורות נבחרת ארגנטינה בכדורגל עד גיל 20 וסייע לנבחרתו בזכייה אליפות דרום אמריקה לנוער בשנת 2015.