stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נבחרת טאיוואן בכדורסל
כל אליפות העולם בכדורסל

| אליפות העולם בכדורסל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | מיקום | משחקים | ניצחונות | הפסדים |
ארגנטינה 1950: לא העפילה
| ברזיל 1954 | מקום חמישי | 9 | 3 | 6 |
| צ'ילה 1959 | מקום רביעי | 9 | 4 | 5 |
ברזיל 1963: לא העפילה
אורוגוואי 1967: לא העפילה
יוגוסלביה 1970: לא העפילה
פרגוואי 1974: לא העפילה
הפיליפינים 1978: לא העפילה
קולומביה 1982: לא העפילה
ספרד 1986: לא העפילה
ארגנטינה 1990: לא העפילה
קנדה 1994: לא העפילה
יוון 1998: לא העפילה
ארצות הברית 2002: לא העפילה
יפן 2006: לא העפילה
טורקיה 2010: לא העפילה
ספרד 2014: לא העפילה
הרפובליקה העממית של סין 2019: לא העפילה
הפיליפיניםיפןאינדונזיה 2023: לא העפילה
קטר (מדינה) 2027: 
| סך הכל | 2 הופעות | 18 | 7 | 11 |
כל המשחקים האולימפיים

| כדורסל במשחקים האולימפיים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | מיקום | משחקים | ניצחונות | הפסדים |
| גרמניה הנאצית 1936 | מקום 15 | 4 | 1 | 3 |
| בריטניה 1948 | מקום 18 | 8 | 5 | 3 |
פינלנד 1952: לא העפילה
| אוסטרליה 1956 | מקום 11 | 8 | 5 | 3 |
איטליה 1960: לא העפילה
יפן 1964: לא העפילה
מקסיקו 1968: לא העפילה
גרמניה המערבית 1972: לא העפילה
קנדה 1976: לא העפילה
ברית המועצות 1980: לא העפילה
ארצות הברית 1984: לא העפילה
קוריאה הדרומית 1988: לא העפילה
ספרד 1992: לא העפילה
ארצות הברית 1996: לא העפילה
אוסטרליה 2000: לא העפילה
יוון 2004: לא העפילה
הרפובליקה העממית של סין 2008: לא העפילה
בריטניה 2012: לא העפילה
ברזיל 2016: לא העפילה
יפן 2020: לא העפילה
צרפת 2024: פרשה
ארצות הברית 2028: 
| סך הכל | 3 הופעות | 20 | 11 | 9 |
כל אליפויות אסיה בכדורסל

| אליפות אסיה בכדורסל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | מיקום | משחקים | ניצחונות | הפסדים |
| הפיליפינים 1960 | מקום שני | 9 | 7 | 2 |
| טאיוואן 1963 | מקום שני | 11 | 8 | 3 |
| מלזיה 1965 | מקום חמישי | 9 | 5 | 4 |
| קוריאה הדרומית 1967 | מקום חמישי | 9 | 5 | 4 |
| תאילנד 1969 | מקום רביעי | 8 | 4 | 4 |
| יפן 1971 | מקום רביעי | 8 | 5 | 3 |
| הפיליפינים 1973 | מקום שלישי | 10 | 7 | 3 |
תאילנד 1975: לא השתתפה
מלזיה 1977: לא השתתפה
יפן 1979: לא השתתפה
הודו 1981: לא השתתפה
הונג קונג 1983: לא השתתפה
| מלזיה 1985 | מקום שישי | 6 | 4 | 2 |
| תאילנד 1987 | מקום חמישי | 8 | 5 | 3 |
| הרפובליקה העממית של סין 1989 | מקום שלישי | 8 | 6 | 2 |
| יפן 1991 | מקום רביעי | 8 | 4 | 4 |
| אינדונזיה 1993 | מקום חמישי | 6 | 5 | 1 |
| קוריאה הדרומית 1995 | מקום רביעי | 9 | 6 | 3 |
| ערב הסעודית 1997 | מקום שישי | 7 | 4 | 3 |
| יפן 1999 | מקום רביעי | 8 | 5 | 3 |
| הרפובליקה העממית של סין 2001 | מקום שביעי | 6 | 3 | 3 |
| הרפובליקה העממית של סין 2003 | מקום 11 | 7 | 4 | 3 |
| קטר (מדינה) 2005 | מקום תשיעי | 7 | 5 | 2 |
| יפן 2007 | מקום שישי | 8 | 3 | 5 |
| הרפובליקה העממית של סין 2009 | מקום חמישי | 9 | 5 | 4 |
| הרפובליקה העממית של סין 2011 | מקום שמיני | 9 | 4 | 5 |
| הפיליפינים 2013 | מקום רביעי | 9 | 6 | 3 |
| הרפובליקה העממית של סין 2015 | מקום 13 | 5 | 3 | 2 |
| לבנון 2017 | מקום 12 | 4 | 1 | 3 |
| אינדונזיה 2022 | מקום עשירי | 4 | 1 | 3 |
ערב הסעודית 2025: 
| סך הכל | 25 הופעות | 192 | 115 | 77 |
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א
אריק אבנרי (פסיכולוג)

ערך זה עוסק בפסיכולוג קליני. אם התכוונתם לעיתונאי ויו"ר תנועת אומ"ץ, ראו .
אריק אבנרי (2024)
אריק (אריה) אבנרי (נולד ב-20 בדצמבר 1952) הוא פסיכולוג קליני. היה שבוי צה"ל בסוריה במלחמת יום הכיפורים ואחרי שחרורו מן השבי הפך למטפל שתחום עיסוקו המרכזי הוא טיפול במצבי משבר וכן בחיילי צה"ל ובפדויי שבי.
ביוגרפיה

נולד בשכונת בקעה בירושלים בשם אריה אפשטיין ליפה וזאב אפשטיין, ילידי פולין, שעלו לארץ ממניעים חלוציים-ציוניים. אביו עבד כמנהל משק והספקה בסוכנות היהודית. היה הצעיר מבין שלושה אחים. אחיו הבכור, עמוס אפשטיין, שימש במספר רב של תפקידי ניהול ציבורי (בין היתר היה מנכ"ל איגוד התעשיות הקיבוציות ומנכ"ל מקורות חברת המים הלאומית בישראל), ואחיו השני אבנר אפשטיין נהרג ב-1968 בתאונת דרכים בזמן שירות מילואים. בעקבות מותו של אחיו אבנר ומתוך רצון להנציח את זכרו, שינה אבנרי את שם משפחתו מאפשטיין לאבנרי.
בתיכון למד בבית הספר התיכון ע"ש מיי בויאר בירושלים (סיים ב-1971).
בשנים 1971–1974 שירת שירות סדיר בצה"ל ביחידת לוחמה אלקטרונית בחיל האוויר. עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים שירת במוצב החרמון ונפל בשבי הסורי. הוא ישב בשבי כשמונה חודשים ותקופת השבי השפיעה על רצונו לבחור בפסיכולוגיה קלינית כתחום עיסוקו.
בשנים 1974–1977, לאחר שחרורו, למד לתואר ראשון במדעי ההתנהגות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בשנים 1977–1983 למד לתואר שני בפסיכולוגיה קלינית באוניברסיטה העברית בירושלים. את עבודת המ.א. שעסקה בתיאור וניתוח דפוסי הסתגלות לשבי והתבססה על התנסותו האישית בשבי, כתב בהדרכת פרופ' עמיה ליבליך ופרופ' זאב קליין.
בשנים 1985–1988 למד לימודי תעודה בפסיכותרפיה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב (לימודים מתקדמים המיועדים לפסיכיאטרים, לפסיכולוגים קליניים ולעובדים סוציאליים).
במקביל ללימודיו עבד, החל משנת 1978, כפסיכולוג במחלקת עליית הנוער. בשנת 1990, התמנה למנהל ולפסיכולוג הראשי של התחנה הקלינית בירושלים. החל מינואר 2000, ניהל את היחידה לשירותים פסיכו-סוציאליים ורפואיים של עליית הנוער באגף לחינוך התיישבותי (יחידת סמך של משרד החינוך האחראית על בתי הספר האזוריים ועל הפנימיות בכל הארץ). כמו כן עבד כפסיכולוג קליני באופן פרטי.
בשנת 2002 פרש לגמלאות ממשרתו בשירות הציבורי, אך הוא ממשיך לעסוק בטיפול במרפאתו הפרטית בירושלים ובמבשרת ציון.
חיים אישיים

אבנרי נשוי לניקי לבית זינגר, מורה לביולוגיה בבית ספר תיכון.
אביה של אשתו היה שחקן התיאטרון גדעון זינגר, וגיסו (אחיה הבכור של אשתו) הוא עורך הדין יואל זינגר.
ארבעה מבני משפחתו של אחיו, עמוס אפשטיין, נרצחו בטבח שבעה באוקטובר: אשתו בלהה אפשטיין (גיסתו של אבנרי), חתנו של עמוס אפשטיין, אופיר ליבשטיין (בעלה של בתו ורד), ראש מועצה אזורית שער הנגב, נכדו של אפשטיין, ניצן ליבשטיין (הבן של אופיר וורד), ונכד אחר של אפשטיין, נטע אפשטיין (הבן של בנו אורי), שנרצח בזמן שהגן על בת זוגו, וקפץ על רימון שהושלך על ידי מחבלים אל תוך הממ"ד בדירתו.
לאבנרי שתי בנות.
מתגורר במבשרת ציון.
עיסוקו כפסיכולוג קליני

בעיסוקו כפסיכולוג קליני התמחה אבנרי בטיפול בתחום הפרטני בהתערבויות בזמן משבר, בטיפול בהפרעת דחק פוסט-טראומטית ובטיפול בפדויי שבי.
בתחום הקבוצתי, הנחה קבוצות בעלי אפיונים שונים וביניהן:
אנשי צבא וההשפעה של שירותם הצבאי על דפוסי היחסים המשפחתיים שלהם.
הורים שכולים והתמודדותם, למרות האסון, עם בני המשפחה שנותרו בחיים.
אחים שכולים והשפעת שינוי התפקידים במשפחה על חייהם.
יתומים שנאלצים לגדול עם החסר.
מטופלים פוסט-טראומטיים בגיל השלישי.
במקביל לעיסוקו האזרחי בפסיכולוגיה קלינית, הגיע אבנרי בשנת 2006, במלחמת לבנון השנייה, לשירות מילואים ביחידה לתגובות קרב כדי לסייע לחיילי-מילואים הסובלים מפוסט-טראומה והוא מתנדב ביחידה עד היום .
אבנרי מעיד על עצמו בנושא הטיפול בנפגעי פוסט טראומה:
"אני סובל מפוסט טראומה, ובני משפחתי יכולים להעיד על זה, אני חרדתי מאוד, ישן מעט מאוד. אבל רוב הזמן אני עסוק כדי לא להתעמק בטראומה. העובדה שאני רואה את עצמי פחות או יותר כמתמודד, זה מסר למטופלים שלי. גם אם אתה עובר את הגיהנום, ואנשים עברו גיהנום הרבה יותר ממני במלחמות ישראל השונות, החל מלוחמים במלחמת ששת הימים שבהם טיפלתי ועד אלו שעוברים אירועים חבלניים אחרונים, אפשר לשים את הטראומה מאחור, וצריך להמשיך לחיות ולהמשיך לחיות טוב".
בהיותו אח שכול ובהיותו שבוי צה"ל בעברו, ניהל אבנרי מאבק במשרד הביטחון בשני תחומים עיקריים, כשהוא משתמש בידע שצבר כפסיכולוג קליני:
א. קבלת הכרה כ"אח שכול" ובזכאות של אחים שכולים לקבלת טיפול נפשי על חשבון משרד הביטחון.
ב. כחבר ב"עמותת ערים בלילה", קבלת הכרה בזכאותם של חיילים שנפלו בשבי לקבל אחוזי נכות וכן טיפול נפשי. אבנרי עצמו הוכר כפוסט-טראומטי רק כ-25 שנה אחרי מלחמת יום הכיפורים.
לקריאה נוספת

אריה אבנרי, דפוסי הסתגלות לשבי: תיאור וניתוח, עבודת גמר לתואר מ.א., ירושלים, המחלקה לפסיכולוגיה, האוניברסיטה עברית, 1982.
הערות שוליים

↑  סגן אבנר אפשטיין, באתר יזכור: אתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל
↑  אריה אבנרי, דפוסי הסתגלות לשבי: תיאור וניתוח, עבודת גמר לתואר מ.א., ירושלים (בהדרכת עמיה ליבליך וזאב קליין), ירושלים: המחלקה לפסיכולוגיה, האוניברסיטה העברית, 1982
1 2  שרון כידון, ישי שנרב, נפל בשבי, שכל אח ומטפל בפוסט טראומה: "אפשר לחיות טוב גם אחרי שעוברים גיהינום", באתר ynet, 25 באפריל 2023
↑  עמותת ערים בלילה – עמותת חיילי צה"ל שהיו בשבי האויב, באתר עמותת ערים בלילה – עמותת חיילי צה"ל שהיו בשבי האויב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987013033174905171
ביצות כבארה

מצפה
רמון
מצפה
רמון
ביצות כבארה במפת הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1880
ביצות כבארה השתרעו עד שנות ה-20 של המאה ה-20 במרזבה של מישור חוף הכרמל סביב נחל תנינים ממזרח לקיבוץ מעגן מיכאל של היום. הביצות הוכרזו כאדמת ג'יפתליק על ידי השלטון העות'מאני.
היסטוריה

הביצות היו הגדולות בארץ ישראל לאחר ביצות החולה, והשתרעו על שטח של כ-6 קמ"ר. במקום סכרו הרומאים אגם ששימש את מפעל המים של קיסריה. האגם שרד כ-1,000 שנה, עד שהתדרדר עקב הצטברות סחף ותחזוקה לקויה לשטח ביצתי. הביצות היו תחומות בין סכר רומי באזור בריכות הדגים של מעיין צבי מצפון, סכר באזור אמת המים של קיסריה מדרום, הר הכרמל ממזרח ורכס הכורכר שדרכו זורם נחל תנינים ממערב. הביצות היו מקור ליתושי אנופלס ומוקד של מחלת המלריה. ערביי שבט ערב אל-ע'וארנה, חיו בשולי הביצה והתפרנסו מדיג, ממרעה תאואים, ומקליעת מוצרים מצמחי הגומא והקנה.
אדמת הביצה נרכשה על ידי חברת יק"א מכספי הברון רוטשילד בשנת 1922, והאגודה השקיעה כרבע מיליון ליש"ט בניקוזה. ייבוש רוב שטח הביצה התנהל במשך שנות העשרים והשלושים של המאה ה-20. לצורך פעולות הניקוז הזמינה יק"א את ליאון קרון, מהנדס צרפתי אשר עסק בייבוש ביצות באלג'יריה. נשכרו פועלים מצריים וסודאנים, אשר עבדו במקום בתנאי מחיה קשים וסבלו ממלריה. בנוסף, גויסו פועלים משבט ערב אל-ע'וארנה. פיק"א (שירשה את יק"א ב-1924) רכשה אדמה חלופית לבדווים, וב-1926 הקימה עבורם את הכפר ג'סר א-זרקא על רכס הכורכר הסמוך.
אנשי העלייה השלישית דרשו מפיק"א לשלב יהודים בעבודה במסגרת כיבוש העבודה, אולם נתקלו בסירוב. לאחר מאבק ציבורי שהתנהל בשנת 1924 הסכימה פיק"א לשלב גם פועלים יהודים בעבודה, ותנאי העבודה שופרו. העבודות הביאו פועלים רבים לזכרון יעקב ולמושבה החדשה בנימינה, ובהם אנשי קבוצת כבארה וקבוצת מנורה של תנועת בית"ר בהנהגתו של גרשון שץ. בין הפועלים היה דב קובלנוב, מהנדס חקלאי מרוסיה שהתמחה בניקוז מים. דב החל לעבוד בביצות כפועל פשוט ולאחר שנוכח כי תוכניות הניקוז של קרון לא פותרות את הבעיות, חקר את הסיבות והגיש תוכניות משלו. התוכניות נשלחו לפריז, אושרו ודב החל לנהל את פרויקט יבוש הביצה. על פי מדידת זרימת המים הוא הסיק כי יש נביעות תת-קרקעיות ויש להגיע אליהם. הוא איתר אלפי נביעות ודאג להכניסן לצינורות שהוליכו את המים המלוחים לים ואת המתוקים לעיבוד חקלאי. למרות המחלות ומקרי המוות, היו רבים שרצו לעבוד ביבוש הביצות. פיק"א מצדה הטיבה עם העובדים והנהיגה שבוע עבודה של חמישה ימים.
אחד מן החלוצים שייבשו את הביצה היה משה שטקליס. בסיוריו באזור בשנת 1929 הוא גילה את מערת כבארה הפרהיסטורית, בה נערכו מאוחר יותר חפירות רבות.
על אדמות הביצה שיובשה הוקם ב-1949, קיבוץ מעגן מיכאל. עם סיום הניקוז הופיעו באזור שלוליות חורף נרחבות מדי שנה. אלה נעלמו רק בסוף שנות ה-70, לאחר שהוקם מפעל נחלי מנשה שאסף את המים העודפים. שריד זעיר לביצות מצוי כיום בשמורת בריכת תמסח, הפתוחה למבקרים.
גלריית תמונות

אמת המים לקיסריה טובלת בביצות (1925)
תאואים בביצות (1925)
עבודות ניקוז בביצות כבארה (1925)
אנשי פיק"א בביצות כבארה בשנות ה-20. מימין לשמאל: יואל (ז'ול) רוזנהק, מנכ"ל; שמואל גולדמן, מהנדס; צבי הנרי פרנק, דירקטור; משה גינזבורג, גזבר כללי; ועמרם חזנוב, אגרונום.
לקריאה נוספת

חנה עמית, "מלך הביצה", עת־מול כ"ח, גיליון 4 (168), יהודית איילון, עורכת;: הוצאת יד יצחק בן-צבי, אדר ב' תשס"ג, מרץ 2003, עמ' 17–19
ייבוש ביצות כברה, טבע וארץ יח, תשל"ו, עמ' 75 - 78 (מידע בקטלוג רמב"י)
דניאל (פריץ)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1892 ויצהאנאוזן, גרמניה
 פטירה:  3 ביולי 1966 (בגיל 74 בערך)
 תאריך עלייה:  1932
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי חוף הכרמל 
 לימודי רפואה:  בית ספר לרפואה במינכן
 התמחות:  כירורגיה
 תואר:  דוקטור
 תפקידים:  מנהל בית החולים "הדסה" בחיפה
 הנצחה:  רחוב על שמו בחיפה
 
דניאל (פריץ) פייזר (1892 – 3 ביולי 1966) היה כירורג, מנהל בית החולים "הדסה" בחיפה (כיום המרכז הרפואי בני ציון), מנהל המחלקה הכירורגית בהדסה חיפה, המחלקה הכירורגית היחידה באזור חיפה, מעמודי התווך של הרפואה בחיפה בשנות השלושים והארבעים של המאה ה-20.
ביוגרפיה

פייזר נולד בויצהאנאוזן, גרמניה, אביו היה משפטן, ופריץ היה הבן השני מתוך שלושה בנים ובת. המשפחה עברה לאושווגה, פריץ למד בבית ספר יהודי ובתיכון גרמני. פייזר התקבל לבית ספר לרפואה במינכן, המשיך בברלין המשיך בברסלאו, ומשם עבר לגטינגן.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, בהיותו סטודנט לרפואה בשלב מתקדם התנדב לצבא, שירת בקליניקה הכירורגית של גטינגן ומשם הועבר לחזית הבלגית. חזר לברלין וסיים את לימודי הרפואה. בגטינגן התמחה בכירורגיה.
בשנת 1917 התחתן עם אליסה לבית נוטמן מקטוביץ. בנו, עלי, נולד בשנת 1919,בנו גדעון בשנת 1921 ובתו, עלמה מרים, בשנת 1927.
בשנים 1923–1924 התמחה בגיניקולוגיה, בנוסף למומחיות בכירורגיה. בשנת 1925 הקים וניהל מחלקה גינקולוגית בת 15 מיטות בבית חולים פרטי באושווגה.
בסוף שנות העשרים של המאה ה-20 רכש פייזר פרדס בפרדס חנה. ד"ר הלל יפה יעץ לפייזר לנסוע לארץ-ישראל. באוגוסט 1932 עלה לארץ-ישראל עם רעייתו אליסה, בניו עלי וגדעון וביתו עלמה מרים. פייזר התיישב בחיפה, והתמנה בשנת 1932 למנהל המחלקה הכירורגית, ולמנהל בית החולים "הדסה". פייזר היה הראשון בארץ שהכניס את שיטת ה"מסמור" לקבוע ברך. נקט שיטות ייחודיות לטיפול בשחפת.
פייזר טיפל בפצועים ללא משוא פנים. במלחמת העצמאות טיפל במאות פצועים. פייזר ארגן דיוניים קליניים, הרצאות, הדרכות של רופאים צעירים ליד "מיטת החולה", ובמשותף עם פרופ' מכס מרכוס מבית החולים הדסה (תל אביב), פרופ' פאול נתן מבית חולים בילינסון, ופרופ' אדוארד גורדון יוסף (ג'וזף) מבית חולים הדסה בירושלים יזם את המפגשים המשותפים של בכירי הכירורגים מכל הארץ.
פייזר הקים את הסניף הישראלי של "ארגון הכירורגים הבינלאומי" ושימש נשיאו.
על שמו רחוב בחיפה. מתלמידיו : הפתולוג, פרופ' ברוך (בלה) גלי.
ביוגרפיה > משפחתו

אחיו אריך עלה לארץ-ישראל בשנת 1928 והתיישב בחדרה.
בנו, הפרופ' עלי פייזר, מרופאי הרובע היהודי במלחמת העצמאות, מייסד ומנהל המחלקה לנוירוכירורגיה בבית החולים רמב"ם.
גיסו, בעלה של אחותו לואיזה, שהייתה המזכירה של ההתאחדות הציונית בפרנקפורט הפרופ' ואלטר פלק. היה מנהל מחלקת הילדים של בית החולים הממשלתי בחיפה.
אחיינו הפרופ' ראובן פייזר ניהל שנים רבות את מחלקת נשים בבית חולים הקריה בתל אביב.
רעייתו אליסה נפטרה בשנת 1942. השאירה 3 ילדים: עלי, גדעון ועלמה מרים.
פייזר נשא לאישה את דורותי (דולי) לבית גרודזינסקי, ב־1943 נולדה רחל, וב־1944 נולד יואל.
פייזר נפטר ב-1966 ונקבר בבית הקברות חוף הכרמל.
לקריאה נוספת

נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך : פייזר, דניאל (פריץ), עמודים 331–332
הערות שוליים

1 2  דניאל פייזר באתר GRAVEZ
↑  בית החולים "הדסה" בחיפה, נוסד בשנת 1922 על ידי ההסתדרות הציונית הדסה והיה קרוי "בית חולים הדסה חיפה". ב-1942 הוסב שמו ל"בית החולים רוטשילד" ומשנת 1988 מרכז רפואי בני ציון.
1 2  נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך : פייזר דניאל (פריץ) עמודים 331-332
↑  בית החולים של עדת ישראל (1941-1904) - הקהילה היהודית
↑  אל פרלסון, מתי ייבנה בית החולים בחיפה, דבר, 11 בפברואר 1934
↑  סיפורי ארץ-ישראל מצבות מדברות 1850-1950
↑  אמציה פלד, רחוב פייזר, בתוך "מדריך רחובות חיפה", באתר האינטרנט של עיריית חיפה
↑  נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך : גלי ברוך (בלה) פרופ', עמודים 155-156
↑  נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך :  פלק, ואלטר פרופ', עמודים 339-340
↑  בבית המשפט המחוזי של חיפה -תיק קיום צוואה מס׳ 35/42 בעניין המנוחה עליס פייזר לבית גוטמן
גפן פרימו

גפן פרימו (נולדה ב-26 במרץ 2000) היא ג'ודוקא ישראלית המתחרה בקטגוריית המשקל עד 52 ק"ג, זוכת מדליית ארד באליפות העולם 2021 ומחזיקה בשתי מדליות ארד מאליפויות אירופה בשנים 2018 ו-2021.
ביוגרפיה

פרימו נולדה במושב גן השומרון, ובגיל 4 החלה להתאמן בג'ודו. אחיה הצעיר עינב פרימו ואחותה הצעירה כרם פרימו, גם הם מתאמנים מקצועית בג'ודו. אמה, מירב פרימו מכהנת החל מ-2016 כחברת הנהלה באיגוד הג'ודו הישראלי.
היא התאמנה בג'ודו במועדון "איי. קי. ג'יצו" שבפרדס חנה-כרכור. בשנת 2015 עברה עם משפחתה למושב אודים על מנת להתקרב לאימוני הג'ודו במכון וינגייט ועברה להתאמן במועדון מיטב נתניה.
את שירותה בצה"ל עשתה בחיל האוויר, על תקן ספורטאית מצטיינת.
נמצאת בזוגיות עם שחקן הכדורגל הישראלי עדן שמיר.
קריירה > תחילת הקריירה

בחודש מרץ 2017 השתתפה בתחרות מסבב גביע העולם לנוער באתונה וזכתה במדליית כסף. בחודש יוני השתתפה באליפות אירופה לג'ודו עד גיל 18 שנערכה בקובנה וזכתה במדליית כסף לאחר שהפסידה בגמר ליריבה הונגרייה. ביוני השתתפה בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער וזכתה במדליית זהב. בספטמבר אותה שנה השתתפה באליפות אירופה עד גיל 21 וזכתה במדליית ארד.
קריירה > 2018

בפברואר 2018 השתתפה פרימו לראשונה בתחרות לבוגרות, גביע אירופה בפורטוגל, וזכתה במדליית ארד. בחודש מרץ השתתפה בגרנד פרי אגאדיר וזכתה במדליית ארד לאחר ניצחון על חברתה לנבחרת ישראל, בטינה טמלקובה.
באליפות אירופה בג'ודו 2018 שנערכה בתל אביב, פרימו זכתה במדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 52 ק"ג. בכך הייתה לג'ודוקא הישראלית הצעירה ביותר (גברים ונשים) שזוכה במדליה באליפות אירופה לבוגרים. בקרב הראשון היא ניצחה את סופיה אסווזטה מקפריסין בזכות ווזארי ואיפון, בקרב השני פרימו פגשה את שרלין ואן-סניק הבלגית וניצחה באיפון. ברבע הגמר היא פגשה את אוולין טצ'ופ משווייץ, הפסידה באיפון ונשרה לקרבות בית הניחומים שם גברה על אנז'ה סטאנגר הסלובנית בווזארי ועלתה לקרב על מדליית הארד. בקרב על המדליה פרימו פגשה את אירם קורקמאז הטורקית וכדקה מפתיחת הקרב הטורקית ביצעה תרגיל אוצ'י גארי וקיבלה ניקוד ווזארי, פחות מדקה לאחר מכן פרימו הטילה את קורקמאז וקיבלה ווזארי. כאשר נותרה דקה ו-7 שניות לסוף הקרב, פרימו הטילה את הטורקית וקיבלה ווזארי שני המשתווה לאיפון וניצחה.
ב-21 בספטמבר פרימו השתתפה לראשונה באליפות העולם, בגיל 18, וסיימה במקום השביעי. היא התחילה את התחרות בסיבוב השני נגד סגנית האלופה האולימפית, אודט ג'ופרידה האיטלקייה, וניצחה באיפון 47 שניות לסיום הקרב לאחר שהאיטלקייה הובילה בווזארי. בשמינית הגמר היא ניצחה בווזארי את אנג'ליקה דלגדו האמריקאית. ברבע הגמר היא הפסידה בווזארי לאמנדין בושאר הצרפתייה שדורגה ראשונה בעולם ונשרה לקרבות בית הניחומים שם הפסידה שוב בווזארי לז'סיקה פריירה הברזילאית והודחה.
ב-18 באוקטובר 2018, למרות שכבר החלה להתחרות בתחרויות בוגרים, היא השתתפה באליפות העולם לג'וניור (עד גיל 21) שנערכה בבהאמס וזכתה במדליית כסף.
קריירה > 2019

ב-8 במרץ 2019, זכתה פרימו במדליית ארד בגראנד פרי מרקש לאחר שניצחה באיפון את נטלי רובייר הגרמנייה דקה ו-17 שניות מהפתיחה בעזרת תרגיל או-סוטו-גרי. ב-10 במאי היא זכתה במדליית ארד בגראנד סלאם באקו לאחר שניצחה את אוולין טצ'ופ השווייצרית. ב-24 במאי היא זכתה במדליית ארד בגראנד פרי חוחחוט וב-6 ביולי היא זכתה במדליית הזהב הראשונה שלה בתחרות מהסבב העולמי כאשר זכתה בגראנד פרי מונטריאול.
קריירה > 2021

באליפות אירופה 2021 אשר נערכה בליסבון, זכתה פרימו במדליית הארד. היא החלה את דרכה בסיבוב השני בו גברה בעונשים על אסטרייה לופז הספרדייה. ברבע הגמר פרימו פגשה את גילי כהן, חברתה לנבחרת ישראל. כהן קיבלה ניקוד ווזארי כדקה מפתיחת הקרב אך 16 שניות לסיום פרימו ביצעה תרגיל מוצלח שזיכה אותה באיפון. בחצי הגמר היא התמודדה מול אודט ג'ופרידה האיטלקייה והפסידה בווזארי 46 שניות בתוך זמן ניקוד זהב. פרימו נשרה לקרב על מדליית הארד בו התמודדה מול אוולין טצ'ופ השווייצרית. טשופ הובילה תחילה בווזארי אך דקה ו-45 שניות לסיום, פרימו ביצעה תרגיל מוצלח שהעניק לה ווזארי ומשם המשיכה לריתוק שזיכה אותה באיפון.
פרימו לא השתתפה באולימפיאדת טוקיו 2020, לאחר שגילי כהן נבחרה להיות הנציגה הישראלית בקטגוריית המשקל עד 52 ק"ג בתחרות הג'ודו האולימפית עקב מיקומה הגבוה יותר בדירוג העולמי בעת פרסום רשימת הדירוג הסופית ביוני 2021 על ידי איגוד הג'ודו העולמי.
באליפות העולם 2021 אשר נערכה בבודפשט, זכתה פרימו במדליית ארד. היא הגיעה לתחרות מדורגת במקום העשירי מבין המתחרות והחלה את דרכה בסיבוב השני בו ניצחה בזכות עונשים את לוז אולברה המקסיקנית. בשמינית הגמר היא התמודדה מול לריסה פימנטה הברזילאית וניצחה באיפון לאחר תרגיל נגד שהטיל את הברזילאית על גבה. ברבע הגמר הפסידה פרימו בעונשים לפביאן קושר השווייצרית ונשרה לקרבות בית הניחומים שם גברה בווזארי על סוסורבראם לחגבאסורן המונגולית ועלתה לקרב על הארד. בקרב על המדליה פרימו התמודדה מול דיורה קלדיורובה האוזבקית וניצחה באיפון 28 שניות לסיום אחרי עונש שלישי שספגה יריבתה עקב התקפת סרק. באוקטובר 2021, זכתה פרימו במדליית זהב בגראנד סלאם פריז לאחר שניצחה בגמר את אסטריד נטו הצרפתייה.
קריירה > 2022

באליפות העולם 2022 שנערכה בטשקנט, זכתה פרימו במדליית ארד עם נבחרת ישראל בתחרות הקבוצתית לאחר ניצחונות על נבחרות אוזבקיסטן, דרום קוריאה והולנד. בתחרות האישית בקטגוריית המשקל עד 52 ק"ג, סיימה פרימו במקום החמישי לאחר הפסד בקרב על מדליית הארד לדיסטריה קראסניקי מקוסובו. באותה השנה זכתה פרימו בשלוש מדליות ארד מהסבב העולמי בתחרויות גראנד סלאם בודפשט, גראנד פרי זאגרב וגראנד סלאם אבו דאבי.
קריירה > 2023

בפברואר 2023 זכתה פרימו במדליית ארד מגראנד סלאם פריז, לאחר שיריבתה הברזילאית לאריסה פימנטה ביצעה במהלך הקרב על המדליה תרגיל לא חוקי ונפסלה. ביוני זכתה פרימו במדליית זהב בגראנד סלאם אולן בטור לאחר שניצחה בגמר את הצרפתייה אמנדין בושאר בעזרת תרגיל יוקו-גורומה שזיכה אותה בניקוד ווזארי.
קריירה > 2024

במאי 2024 זכתה במדליית זהב בגראנד סלאם קזחסטן, כשניצחה בגמר באיפון את נציגת ברזיל, לריסה פימנטה.
קריירה > אולימפיאדת פריז (2024)

בתחרויות הג'ודו באולימפיאדת פריז 2024, התחרתה פרימו בקטגוריית המשקל עד 52 ק"ג וסיימה במקום השביעי. בסיבוב הראשון היא ניצחה באיפון את ירין ג'ונג מדרום-קוריאה בזכות ריתוק מוצלח. בשמינית הגמר היא ניצחה בניקוד ווזארי את בינתה נדיאיה משווייץ וברבע הגמר היא הפסידה באיפון לדיסטריה קרסניצ'י מקוסובו ונשרה לבית הניחומים שם הייתה זקוקה לשני ניצחונות כדי לזכות במדליית ארד אך הפסידה כבר בקרב הראשון כשנכנעה בתרגיל בריח להונגריה רקה פופ.
הוקרה

פרימו נכללה ברשימת פורבס 30Under30 של מגזין פורבס ישראל לשנת 2022.
פרסים

מקור:
אליפות העולם :
בודפשט 2021 בקטגוריית המשקל עד 52 ק"ג
אליפות אירופה :
תל אביב 2018 בקטגוריית המשקל עד 52 ק"ג
ליסבון 2021 בקטגוריית המשקל עד 52 ק"ג
תחרויות מהסבב העולמי (מאסטרס, גראנד סלאם, גראנד פרי) :
גראנד פרי אגאדיר 2018
גראנד פרי מרקש 2019
גראנד סלאם באקו 2019
גראנד פרי חוחחוט 2019
גראנד פרי מונטריאול 2019
גראנד פרי טשקנט 2019
גראנד סלאם פריז 2021
גראנד סלאם אבו דאבי 2021
גראנד סלאם בודפשט 2022
גראנד פרי זאגרב 2022
גראנד סלאם אבו דאבי 2022
גראנד סלאם פריז 2023
גראנד סלאם אולן בטור 2023
מאסטרס הונגריה 2023
גראנד סלאם טוקיו 2023
גראנד סלאם קזחסטן 2024
חתיכה בהפתעה

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  טום בריידי
 הופק בידי:  רוב שניידר, קר דה-אנג'לו
 תסריט:  רוב שניידר, טום בריידי 
 עריכה:  פק פריור 
 שחקנים ראשיים:  רייצ'ל מקאדמס ג'נה דוואן לי גרלינגטון אשלי סימפסון אדם סנדלר מאט ויינברג מישל בראנץ' אנדרו קיגן Giselle Fernández מיכאל פפג'ון Katie Lohmann Sandra McCoy אנג'י סטון טיה מאורי אריק כריסטיאן אולסן רוברט דייווי מת'יו לורנס אנה פריס תמרה מוורי לילה קנזי מלורה הארדין מייקל או'קיף אלכסנדרה הולדן רוב שניידר דיק גרגורי בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוזיקה:  ג'ון דבני 
 צילום:  טים שוורסטדט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  האפי מדיסון, סרטי טאצ'סטון 
 חברה מפיצה:  סרטי טאצ'סטון   האפי מדיסון
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 בדצמבר 2002
 משך הקרנה:  104 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה
 תקציב:  34 מיליון דולר
 הכנסות:  54.6 מיליון דולר (2003)
 הכנסות באתר מוג'ו:   hotchick
 דף הסרט ב־IMDb
 
חתיכה בהפתעה (באנגלית: The Hot Chick) הוא סרט קומדיה אמריקאי אשר יצא בשנת 2002. הסרט בוים על ידי הבמאי טום בריידי ומשחקים בו רייצ'ל מקאדמס ורוב שניידר.
הסרט עלה בדיסני+ לכבוד השקתה בישראל ב-16 ביוני 2022.