stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בזל 2

בזל 2 היא תקינה (רגולציה) בינלאומית בנושא ניהול סיכונים בגופים פיננסיים (בנקים, חברות אשראי, אגודות בניין הנותנות משכנתאות וכו'). קדמה לה תקינה בינלאומית שנקראה בזל 1.
שם התקנות נגזר משם העיר בזל בשווייץ בה יושבת הוועדה. התקנות הורחבו לאחר המשבר הכלכלי העולמי (2008) אך נותרו בתוקפן, ורק חלק מהן עודכן בתקנות בזל 3.
תקנות בזל עוסקות בניהול סיכונים פיננסיים:
בזל 1 קיימת מ-1988 ועוסקת בסיכוני הון (Capital Risks). כך למשל: בנקים חייבים, על פי רגולציה זו בהקצאת "רזרבה" כספית של 8% לפחות מפעילותם העסקית, על מנת לענות על מצבים של אי-החזרת הלוואות.
בזל 2 מנסה לשפר את ניהול הסיכונים ולשקף באופן קרוב יותר למציאות את היחס בין הסיכונים והקצאת ההון הנדרשת. לצורך כך היא מרחיבה את ניהול הסיכונים גם לסיכונים תפעוליים (Operational Risks) ולסיכוני שוק (Market Risks), בנוסף לסיכוני הון.
בזל 3 קובע סטנדרטים להלימות ההון של בנקים, מבחני קיצון ודרישות נזילות. תקנות בזל 3 נועדו לחזק את דרישות ההון מהבנקים על ידי הגדלת דרישות ההון המינימליות, החזקת נכסים נזילים באיכות גבוהה והקטנת המינוף הבנקאי.
על התקינה חתומות יותר מ-100 מדינות. בהן המדינות המובילות בכלכלה ובבנקאות העולמית. גם מדינת ישראל חתומה עליה ובנק ישראל הוציא תקנות מקומיות הקרויות הוראות ניהול בנקאי תקין 310, שכוללות תרגום של דרישות בזל 2 עם התאמות ייחודיות לישראל.
רקע

המודל העסקי של בנקים וגופים פיננסיים אחרים מבוסס על אופטימיזציה של ניהול הכספים שברשות הגוף הפיננסי ועל גביית עמלות על שירותים. כמו כל מודל הוא מבוסס על הנחות, שכשאינן מתממשות קיימים סיכונים.  
כאשר מתממש סיכון עשויים הרווחים לקטון, או להיווצר הפסדים.
על מנת שהמודל העסקי ימומש באופן מוצלח נדרש גם ניהול סיכונים אפשריים. הבנקים הם גוף החשוף במיוחד לסיכונים, משום שיש להם גם התחייבויות למפקידים. מאחר שפעילותם העסקית של הבנקים מבוצעת תוך מינוף, קרי האשראי שהם נותנים גבוה בהרבה מהונם העצמי, הרי שהענקת אשראי בלתי מבוקרת עלולה להביא להתמוטטותם. כך גם מעילה בהיקף גדול.
ניהול סיכונים משמעו: הגדרת סוגי הסיכונים, הגדרת ההסתברות להתממשותם וגודל הנזק הצפוי, הערכות למניעתם או לאיתור מהיר שלהם, ותגובה לאפשרות התממשות הסיכון.
משמעות סיכון של אי-החזרת הלוואה הניתנת ללקוח היא:
ניסיון לזהות לווים בעלי סיכון לפני מתן הלוואה על מנת לא לתת להם הלוואה כלל או לתת להם הלוואה בתנאים מחמירים.
מנגנון ערבויות להחזר ההלוואה באמצעות ערבים או שעבוד נכסים.
מעקב אחרי התשלומים והתראה במקרה של אי-תשלום.
זיהוי הסיבה לאי-התשלום במקרה של המשך אי-תשלום למרות ההתראה (כגון: חוסר יכולת כספית להחזר, אי-תשלום מכוון).
פעולה מתאימה לסיבת אי-התשלום לצורך קבלת החזר הכספים.
למשל: פניה לערבים במקרה של חוסר יכולת, מימוש נכסים פיננסיים משועבדים במקרה של חוסר רצון לשלם. מזעור הנזקים, אם לא ניתן לקבל החזר מלא.
פרט לניהול סיכון בודד קיים מגוון רחב של סיכונים מסוגים שונים. חלקם סיכונים, שאינם מתוך כוונת זדון (למשל טעויות פקידי, כלכלני או תוכניתני הבנק) וחלקם, כמו במקרה המעילה בבנק למסחר או במקרה אנרון  מתוך כוונת זדון (גנבה, שוד, ניצול פרצות באבטחת מידע, חריגות מכוונות מסמכות).
התפיסה של בזל 2

תקנות בזל 2 הן מסגרת (Framework).
מוגדרים שלושה סוגים עקרוניים של סיכונים: הון, שוק ותפעוליים.
מוגדרות רמות שונות של עמידה בסיכון, המייצגות רצף של מידת התחכום בטיפול בסיכונים.
נדרשת הקצאה של רזרבה כספית למקרה של התממשות סיכונים.
ככל שרמת העמידה בדרישות הרגולציה גבוהה יותר, נדרשת הקצאה כספית נמוכה יותר, משום שההסתברות להתממשות הסיכונים קטנה יותר.
יש הגדרה של קווים מנחים (Guide Lines). אין הגדרה קשיחה של הדרישות.
ההנחה היא שהרגולטור המקומי, יוסיף נדבך של הגדרה - המשמעות היא שבמדינות האיחוד האירופי יהיו שתי רמות של הגדרה מקומית: רמה של האיחוד האירופי ורמה של הבנק המרכזי של אותה מדינה. בישראל קיימת רגולציה המקומית הנקראת [ניהול בנקאי תקין 357] שקיימת חפיפה חלקית בין דרישותיה ודרישות בזל 2.
הטיפול בסיכונים מבוסס על שלושה נדבכים (Three Pillars): הקצאת הון מינימלית, בקרה לצורך תפיסה כוללת של הסיכונים מעבר לדרישות, גילוי ציבורי של גישת ניהול הסיכונים של הארגון הפיננסי.
שלושת הנדבכים

הקצאת הון מינימלית (Minimum Capital Requirements) - הקצאת ההון הנדרשת עבור שלושת הסיכונים (סיכוני הון, סיכוני שוק וסיכונים תפעוליים). יסוד זה מתייחס לשיטות החישוב של הקצאת ההון, על פי הרמות השונות של עמידה בדרישות.
בקרה לצורך תפיסה כוללת של הסיכונים מעבר לדרישות (Supervisory Review) - כוללת שלושה מרכיבים: תהליך למדידת ההתאמה הכוללת למידת הסיכון, בקרה פנימית של הערכות ההון הנדרש להקצאה ובקרה לגילוי מוקדם ולהתערבות מוקדמת במקרה של סיכון לנפילה מתחת למינימום ההקצאה ההולמת את הסיכון.
גילוי ציבורי של גישת ניהול הסיכונים של הארגון הפיננסי (Disclosure) - כפוף להחלטה ניהולית של כל ארגון באיזה מדיה יפורסמו הנתונים. קרוב לוודאי שייכללו בדווחי הנהלת חשבונות ודווחים רגולטוריים מקומיים נדרשים. לדוגמה יכולים גם להופיע גם באתר האינטרנט של אותו ארגון פיננסי.
סיווג הסיכונים

סיכוני הון (Capital Risks) - המונח סיכוני הון מוחלף לפעמים גם במונח סיכוני אשראי (Credit Risks). מונח חליפי זה מתאר את מהות סיכון זה: אפשרות של אי-תשלום על אשראי שניתן על ידי הבנק.
בגישה הסטנדרטית חישוב הסיכון נעשה ברמה כוללת של הבנק, על פי קריטריון חיצוני (למשל: דירוג האשראי שלו).
בגישות ה Internal Rating  הערכת הסיכון מבוססת על מדדים פנימיים של הבנק להערכת הסיכונים. מדדי הסיכון מחולקים לפי סוגי נכסים וסוגי סיכונים. קיימות שתי גישות כאלה בסיסית ומתקדמת.
בגישה הבסיסית חלק מהמידע להערכת הסיכון עשוי לבוא מגורמים חיצוניים. 
בגישת המתקדמת כל המידע מקורו בבנק.
סיכוני שוק (Market Risks)- סיכונים הנובעים מתנודות מחירים בשוק ההון - בגישה של Basic Indicator Approach ההקצאה הכספית הנדרשת למענה לסיכוני שוק מחושבת על פי אחוז מהרווחים הכוללים של הבנק.
בגישת ה Standardized Approach הבנק מבצע הקצאה בנפרד לכל תחום עסקים, בהתאם להערכת רמת הסיכון הייעודית לאותו תחום. 
בגישת ה Advanced Measurement Approach נעשית הערכת סיכונים מפורטת יותר, על פי מודל פנימי של הבנק. מודל זה מאפשר הקצאה כספית על פי הערכות הבנק, בתנאי שניתן להוכיח שהערכות הסיכונים הן סבירות.
סיכונים תפעוליים (Operational Risks)- סיכונים להפסדים ישירים או עקיפים כתוצאה מתהליכים, אנשים או מערכות פנימיים לא נאותים או כושלים או כתוצאה מאירועים חיצוניים (תיאור זה הוא תרגום לעברית של ההגדרה המופיעה במסמכי בזל 2).
בגישת BIA החישוב נעשה ברמה הכוללת של הבנק על פי הכנסות שלו ופרמטר קבוע של סיכון הניתן על ידי הרגולטור. 
בגישה הסטנדרטית מתבססים מפרידים בין קווי עסקים, כשלכל אחד מהם ניתן פרמטר שונה על פי מידת הסיכון המשוערת שלו.
בגישת ה AMA נעשית הערכת סיכונים מפורטת יותר, על פי מודל פנימי של הבנק. מודל זה מאפשר הקצאה כספית על פי הערכות הבנק, באישור הרגולטור
בזל 2 וטכנולוגיית המידע

טכנולוגיית המידע היא מרכיב מהותי בהקשר זה. טכנולוגיית המידע באה לידי ביטוי במספר היבטים:
מרבית הנתונים הבסיסיים נמצאים במערכות המידע של הבנקים.
את הנתונים החסרים יהיה צורך לשלב במערכות המידע.
חישוב, מדידה וניתוח של הסיכונים מתבצעים באמצעות מערכות ממוחשבות או מוצרי תוכנה ייעודיים.
התגוננות מפני חלק מהסיכונים נעשית באמצעות מערכות מידע.
מערכות המידע עצמן ותהליכי תפעולן עשויים להוות סיכונים תפעוליים.
התנהגות עובדים במערכות המידע, עשויה להוות סיכון - הכוונה היא הן לסיכונים במזיד (למשל: פשעי מחשב) והן בשוגג (למשל: טעויות חישוב בתוכנת אפליקציה).
ראו גם

בזל 1
בזל 3
ניהול סיכונים
פנחס נוי

| --- | --- |

 לידה:  20 באפריל 1935 לודז', פולין פולין
 פטירה:  18 בנובמבר 2016 (בגיל 81) ישראל ישראל
 תאריך עלייה:  1936
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  אלוש
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1953–1980 (כ־27 שנים)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 קצין בנח"ל המוצנח  מפקד גדוד 13  מפקד החטיבה המרחבית הצפונית בסיני  מפקד חטיבה 9
 פעולות ומבצעים
 פעולות התגמול     מלחמת סיני     מלחמת ששת הימים     מלחמת ההתשה     מלחמת יום הכיפורים     מלחמת לבנון
 עיטורים
   עיטור הגבורה
 
פנחס (אלוש) נוי (ניידיק) (20 באפריל 1935 – 18 בנובמבר 2016) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, בעל עיטור הגבורה על פועלו במבצע שומרון.
קורות חייו

פנחס נוי נולד בעיר לודז' שבפולין ב-1935 בשם פנחס ניידיק. בשנת 1936, בגיל שנה, עלה עם משפחתו לארץ ישראל, גדל ולמד בחיפה. היה חבר בארגון הצופים העבריים והתגייס לנח"ל ב-1953. לאחר מכן התנדב לצנחנים. ב-10 באוקטובר 1956 השתתף ב"מבצע שומרון", פעולת התגמול שמטרתה פיצוץ בניין משטרת קלקיליה בעקבות רצח שני פועלים יהודים מאבן יהודה. נוי שהיה סגן מפקד פלוגה בגדוד 88, הנח"ל המוצנח, שימש במבצע כמפקד מחלקת החיפוי. בעקבות לחימתו בפעולה זכה לעיטור הגבורה.
בתיאור המעשה נכתב:
ביום ה-10 באוקטובר 1956, בקרב על משטרת קלקיליה, פקד סגן פנחס ניידיק על מחלקת חיפוי. בעת ההתקדמות אל המשטרה נתקל הכוח בעמדה לא ידועה מראש. בו במקום נהרגו 2 חיילים ו-8 נפצעו. כיוון שבמשטרה החל הקרב, שלח סגן פנחס ניידיק את סגנו להמשיך בביצוע משימת החיפוי, והוא אישית הסתער על עמדת האויב, קפץ אל התעלה ובקרב פנים-אל-פנים הרג תשעה מחיילי האויב. בזאת איפשר המשכת הסיוע לכוח במשטרה ומנע נפגעים נוספים בקרב היחידה.
במלחמת סיני לחם עם חטיבת הצנחנים והשתתף בכיבוש מוצב ביר תמד ושארם א-שייח'. לאחר מכן עבר לחטיבת גולני, שירת כקצין המודיעין של החטיבה במהלך מבצע סנונית ושימש סגן מפקד גדוד 12. ב-1963 מונה לנספח בצבא הבריטי במזרח אפריקה והשתתף במשך שנתיים באימון צבאות אוגנדה, קניה וטנזניה.
במלחמת ששת הימים פיקד על גדוד 13 של חטיבת גולני, נלחם בקרבות כיבוש רמת הגולן, היה הראשון שהניף את דגל ישראל בקוניטרה ובכוח הפושט על הר החרמון ומיקום מוצב החרמון הישראלי. לאחר המלחמה עסק הגדוד בפיקודו בפינוי תחמושת סורית וספג 11 הרוגים באסון בית המכס העליון. בספטמבר 1968 פיקד על פשיטה מוסקת על מחנה ארגון א-סאעקה בלבנון. בשנים 1968–1969 שירת כסגן מפקד חטיבה 820 ברמת הגולן, לאחר מכן הדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. ב-1972 מונה לקצין אג"ם של אוגדה 146.
בספטמבר 1973 מונה למפקד חטיבה 275, החטיבה המרחבית הצפונית בסיני, שמפקדתה ישבה במחנה בלוזה. בפרוץ מלחמת יום הכיפורים כללה החטיבה בפיקודו את גדוד 9 בפיקודו של יום-טוב תמיר, וכוחות מגדוד חי"ר 68 של חטיבת ירושלים שאיישו את מעוזי קו בר-לב: "בודפשט", "אורקל", "לחצנית", "דרורה", "כתובה", "מילאנו" ו"מפרקת". במהלך הקרבות עבר הפיקוד על הגזרה לקלמן מגן.
לאחר המלחמה עבר הסבה לשריון. ב-1975 מונה למפקד חטיבת עודד.
נוי השתחרר מצה"ל ב-1980 לאחר 27 שנות שירות בדרגת אלוף-משנה. במלחמת לבנון הראשונה שירת במילואים כסגן מפקד אוגדה.
היה נשוי בשנית לשחקנית אביבה מרקס. מאשתו הראשונה נולדו לו שלושה ילדים.
מופיד מרעי

מופיד מרעי (בערבית: مفيد مرعي; נולד ב-15 במאי 1959) הוא פוליטיקאי דרוזי-ישראלי, וחבר כנסת לשעבר מטעם סיעת כחול לבן בכנסת העשרים וארבע. בנוסף, הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה שכיהן כמפקד גדוד חרב, מפקד חטיבת החרמון, כמפקד חטיבת עודד ולאחר שירותו הצבאי היה ראש המועצה המקומית חורפיש.
קורות חיים

מרעי נולד וגדל בחורפיש, בנם של זרפאת ומחמוד. אחיו הגדול הוא אלוף-משנה נביה מרעי שנהרג ב-1996 בעת ששירת כסגן מפקד אוגדת עזה.
התגייס לצה"ל במסגרת גרעין נח"ל והיה בכך לדרוזי הראשון שהחל את שירותו הצבאי במסלול זה. שירת כקצין בסיירת שקד, עבר לחטיבת הנח"ל ושירת כמפקד פלוגה וסגן מפקד גדוד 932. בהמשך שירת כקצין אג"ם בעוצבת חירם והיה חניך במכללה הבין זרועית לפיקוד ולמטה. לאחר מכן מילא תפקידים בפיקוד המרכז, בהם סגן מפקד חטיבת עציון וקצין אג"ם של אוגדת אזור יהודה ושומרון. לאחר לימודי תואר ראשון שימש ראש ענף חי"ר במרכז הלאומי לאימוני יבשה, ובשנים 1996 עד 1998 פיקד על גדוד חרב. כאלוף-משנה פיקד על חטיבת החרמון ועל חטיבת עודד. כמו כן שירת כראש צוות כשירות וכוננות מבצעית ביחידת מבקר מערכת הביטחון. בוגר המכללה לביטחון לאומי ובעל תואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון ותואר שני בביטחון לאומי ומדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.
קורות חיים > פעילות פוליטית

לאחר שחרורו מצה"ל נבחר לחבר במועצה המקומית חורפיש וב-2016 נבחר לראש המועצה. שנה לאחר מכן נבחר ליו"ר ראשי הרשויות הדרוזיות והצ'רקסיות בישראל.
לקראת הבחירות לכנסת ה-24 הצטרף מרעי למפלגת כחול לבן, הוצב במקום התשיעי ברשימתה ונכנס לכנסת לאחר הקמת הממשלה בעקבות פרישתו של השר חילי טרופר במסגרת החוק הנורווגי.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, הוצב במקום ה-19 ברשימת המחנה הממלכתי מטעם חוסן לישראל. המפלגה קיבלה 12 מנדטים ולכן לא נכנס לכנסת.
באפריל 2023 מונה ליו"ר תל חי הנדסאים הנדסאים בגליל העליון.
בנובמבר 2024 נבחר כדרוזי ראשון לחבר בחבר הנאמנים של הסוכנות היהודית
הערות שוליים

1 2 3  מופיד מרעי, באתר הכנסת
1 2  מופיד מרעי, באתר על משמר הכנסת
↑  Mufid Mari: Israeli officer and politician | Biography, Facts, Information, Career, Wiki, Life, peoplepill.com
↑  עדי חשמונאי‏, האל"ם הדרוזי שפרץ דרך: "אגדה בחייו ובמותו", באתר וואלה, 5 במאי 2014
1 2  רמי סימני סיים את כהונתו כיו"ר מכללת תל-חי, מופיד מרעי יחליפו, באתר ynet, 1 באפריל 2023
שוקי ריבק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 במאי 1975 (בן 49) חיפה
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד בית הספר להכשרות ביחידת אגוז  מפקד גדוד 51  ראש ענף חי"ר במרכז לאימונים טקטיים  מפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי  סגן מפקד חטיבת גולני  מפקד חטיבת עודד  ראש תורת חי"ר וצנחנים במפקדת קחצ"ר
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון   האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן   מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן   מבצע צוק איתן
 
שוקי ריבק (נולד ב-4 במאי 1975) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, בתפקידו האחרון שימש כראש תורת חי"ר וצנחנים במפקדת קחצ"ר. קודם לכן שימש מפקד חטיבת עודד, סגן מפקד חטיבת גולני ומפקד גדוד 51.
שירותו הצבאי

ריבק נולד וגדל בחיפה ולמד בישיבה התיכונית נתיב מאיר ולאחר מכן בישיבת מרכז הרב. התגייס לצה"ל והתקבל לסיירת גולני. עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. היה מפקד מחלקה, מפקד פלוגה רובאית ומפקד פלגה ג' ביחידת אגוז. לאחר מכן מונה למפקד בית הספר להכשרות ביחידה זו בתקופת מרדכי כהנא. לאחר נפילתו של רועי קליין במלחמת לבנון השנייה, מונה תוך כדי לחימה, לשמש כמחליפו בתפקיד סגן מפקד גדוד 51.
בשנת 2008 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 51, והוביל אותו בלחימה במבצע עופרת יצוקה, שימש בתפקיד עד שנת 2010. לאחר מכן מונה לראש ענף חי"ר במרכז לאימונים טקטיים (מא"ט) במל"י בשנים 2010–2012. בשנים 2012–2013 היה מפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי. לאחר מכן מונה לסגן מפקד חטיבת גולני בשנים 2013–2014, בין היתר במהלך מבצע צוק איתן. לאחר תום המבצע החליף ריבק את פיני יוסף, ושימש מ"מ מפקד יחידת אגוז עד להחלמת המפקד, יונתן רום. בשנת 2015 לאחר שהשתלם במב"ל, הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת עודד, עד שנת 2017. ביולי 2017 מונה לראש תורת חי"ר וצנחנים במפקדת קחצ"ר. ריבק שימש בתפקיד עד שנת 2019, כאשר הוחלף על ידי שרון אלטיט.
הערות שוליים

↑  אמיר בוחבוט, עשרת הקצינים הדתיים המבטיחים -פרוייקט חד פעמי, באתר nrg‏, 11 בפברואר 2007.
↑  עשהאל לובוצקי, מן המדבר והלבנון, הוצאת ידיעות ספרים, 2008. עמוד 84.
↑  אבי יששכרוף, מבצע "עופרת יצוקה" | באנו, הפצצנו, הרתענו - עכשיו, החוצה, באתר הארץ, 15 בינואר 2009.
↑  אמיר בוחבוט‏, בתחבולה תעשה לך מלחמה. או שלא, באתר וואלה, 18 באפריל 2015.
↑  ורד תללה חניכי קורס מח"טים לומדים על חיל-האוויר, אתר חיל האוויר, ‏ 22.03.2015.
↑  שורת מינויים בצה"ל, ערוץ 7, 26 בספטמבר 2016.
צבי ברקאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1958 (בן 67 בערך) ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  צביקה
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1976–2004 (כ־28 שנים)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד פלחה"ן גולני  מפקד גדוד 13  מפקד עוצבת הגולן  מפקד חטיבת עודד  מפקד מחוז חיפה בפיקוד העורף  קצין אג"ם של פיקוד העורף
 פעולות ומבצעים
 מבצע ליטני    מבצע שלום הגליל  האינתיפאדה הראשונה    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן
 תפקידים אזרחיים
 חבר מועצת העיר קריית ביאליק
 
צבי (צביקה) ברקאי (נולד בשנת 1958) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה. שימש מפקד חטיבת עודד ומפקד עוצבת הגולן. מכהן כיושב ראש האיגוד הישראלי לשחמט.
שירותו הצבאי

ברקאי התגייס לצה"ל בשנת 1976, ושובץ בחטיבת גולני. עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ויצא לקורס קציני חי"ר. לאחר הקורס חזר לחטיבה ומונה למפקד מחלקה. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה. בהמשך שימש כמפקד פלחה"ן גולני, והוביל אותה במהלך מלחמת לבנון הראשונה, בין היתר בקרב על הבופור. לאחר מכן מונה לסגן מפקד גדוד 13 בין השנים 1984–1985, בתקופת יאיר נוה.
לאחר מכן הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 13 בין השנים 1987–1988, והוביל אותו בלחימה בדרום לבנון. בהמשך הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד עוצבת הגולן. לאחר מכן מונה למפקד חטיבת עודד. בהמשך מונה למפקד מחוז חיפה בפיקוד העורף בין השנים 1997–2001. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של פיקוד העורף בין השנים 2002–2004. בסיום תפקידו פרש מצה"ל.
לאחר שחרורו, השלים לימודי דוקטורט במדע המדינה. בהמשך נבחר כחבר מועצת העיר קריית ביאליק. בשנת 2013 התמודד על ראשות העיר, לא זכה בתפקיד, אך המפלגה בראשותו זכתה בשני מנדטים. הוא בעל חברות עסקיות העוסקות במסחר בדלק ואנרגיה, מרצה בפרויקט חברתי (של משרד הביטחון ומשרד החינוך) המכוון את בני הנוער לגיוס איכותי ומיטבי, חבר בעמותות שונות הקשורות לחטיבת גולני, סגן יו"ר עמותת גדעון (גדוד 13), ומרצה לבני נוער, חיילים ומבוגרים, בנושאי צבא, חברה וביטחון. בשנת 2017 נבחר להיות יושב ראש האיגוד הישראלי לשחמט, בהסכם רוטציה, לפיו יכהן בתפקיד במשך שנה ולאחר מכן ישמש שנה נוספת כסגן ראש האיגוד. בשנת 2019 נבחר שוב לכהן כיושב ראש האיגוד. בשנת 2021 נבחר פעם נוספת לקדנציה נוספת של שלוש שנים.
הערות שוליים

1 2  צביקה ברקאי (1982), באתר גדס"ר גולני
↑  דורון נחום, בחזרה לקרב בבופור: "אורי צעק לי - גוני נפגע", באתר nana10‏, 5 ביוני 2012
↑  אורית פרץ ארי, קריית ביאליק: ברקאי סוגר חשבון עם דוקורסקי, באתר nrg‏, 18 ביולי 2012
קלאב הוטל

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 תקופת הפעילות:  1986–הווה (כ־39 שנים)
 משרד ראשי:  רמת גן, ישראל
 מוצרים עיקריים:  מלונאות
 מנכ"ל:  רוני פיבו
  
 www.clubhotels.co.il
 
קלאב הוטל אילת
רשת מלונות קלאב הוטל היא רשת מלונות סוויטות בישראל. הרשת כוללת שני בתי מלון באילת ואחד בטבריה.
הרשת הוקמה בשנות ה-80 בידי משה בובליל וניסן חקשורי. בנוסף לבתי מלון בישראל הייתה הרשת שותפה בבתי קזינו ביוון ובסרביה. בשנת 2011 רכש בובליל את חלקו של חקשורי בבתי המלון בישראל.
הרשת הוקמה במודל יחידת נופש בשיטת TimeShare: מכירה של יחידות נופש בחוזה ל-50 שנה ואף ל-98 שנה, כך שרוכש יחידת הנופש זכאי להשתמש בה שבוע בשנה תמורת דמי אחזקה שנתיים, שגובהם נקבע בשיטת קוסט פלוס. בהתאם לכך, כל סוויטה במלון עשויה להימכר כ-50 יחידות נופש. מחיר יחידת נופש נע בין 4000 דולר ל-2000 דולר. יחידות שלא נמכרו מושכרות כבית מלון רגיל. בדרך זו נמכרו כ-45,000 יחידות נופש. בעקבות תובענה ייצוגית שהגישו רוכשי יחידות נופש הושגה פשרה לפיה הרוכשים יוכלו לבטל את התקשרותם עם הרשת, וכך יפסיקו לשלם דמי אחזקה, אך לא יקבלו החזר של השקעתם ברכישת יחידת הנופש. תוך חצי שנה מהשגת פשרה זו, יותר מ-8,000 בעלי יחידות נופש החזירו אותן לחברה. כעבור שנה נוספת הוחזרו עוד 1,500 יחידות נופש.
מלונות הרשת

מלון קלאב הוטל אילת – מלון סוויטות שנבנה ועוצב סביב נושא הים.
מלון קלאב אין אילת – מלון כפר הנופש הממוקם סמוך לחוף אלמוג, המצפה התת-ימי, מועדוני צלילה ואטרקציות ספורט ימי נוספות.
מלון קלאב הוטל טבריה – מלון הממוקם על צלע הר. כל חדרי המלון משקיפים לנוף הכנרת ורמת הגולן.
הערות שוליים

↑  אבי שאולי, ‏משה בובליל רכש מניות חקשורי ברשת קלאב הוטל, באתר גלובס, 2 באוגוסט 2011
↑  גיל קליאן, בתוך חצי שנה: 8,237 יחידות נופש הוחזרו לקלאב הוטל, באתר כלכליסט, 27 במאי 2014
ת"צ 2020/09 יצחק דקל ואחרים נגד קלאב הוטלס אינטרנשיונלס (א.ק.ה) בע"מ ואחרים, ניתן ב-16 בנובמבר 2016
↑  גיל קליאן, רק 22% מבעלי יחידות הנופש של קלאב הוטל - ביטלו עסקה, באתר כלכליסט, 2 במרץ 2015
↑  עזרא ארבלי, 'קלאב הוטל' יהפוך ממלון דירות למלון נופש, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 24 במרץ 2015
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
משה פלד (חבר הכנסת)

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 לוחם בחטיבת הצנחנים  מפקד גדוד  מפקד חטיבת מרכבות הפלדה  נהג מוביל טנקים (מילואים)
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים    מלחמת יום הכיפורים    מבצע שלום הגליל  האינתיפאדה הראשונה    המערכה ברצועת הביטחון    מלחמת לבנון השנייה    מבצע צוק איתן
 
משה (מוסא) פלד (נולד ב-2 באפריל 1945) הוא חבר הכנסת לשעבר וקצין במילואים בצה"ל בדרגת אלוף-משנה.
ביוגרפיה

פלד, נולד ב-2 באפריל 1945, יליד וחבר בית השיטה. עם גיוסו לצה"ל התנדב פלד לחטיבת הצנחנים. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. לאחר הקורס שב לצנחנים ושימש במספר תפקידי פיקוד. לאחר מכן השתחרר מצה"ל. במילואים לחם פלד בשורות חטיבה 55 בקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים השתתף בצליחת תעלת סואץ במבצע אבירי לב. לאחר המלחמה ביצע הסבה לשריון והתקדם בתפקידי הפיקוד ושימש כמפקד גדוד 77 וכסגן מפקד החטיבה בחטיבה 7, כמפקד חטיבת עודד, כמפקד גדוד שריון 294 במלחמת שלום הגליל ולאחר מכן וכמפקד חטיבת מרכבות הפלדה בדרגת אלוף-משנה. כיום משמש כנהג ומוביל טנקים במילואים.
בשנת 1992 נבחר לכנסת ה-13 מטעם מפלגת צומת, במהלך כהונתו היה פלד חבר בוועדת הכנסת ובוועדת החוץ והביטחון.
וב-1996 נבחר לכנסת ה-14 הפעם במסגרת הליכוד-גשר-צומת. במהלך כהונתו הקים את סיעת יחיד "מכורה" שהתמזגה מאוחר יותר עם מפלגת מולדת בראשות רחבעם זאבי. באותה כנסת הוא שימש כסגן יושב ראש הכנסת.
בממשלה ה-27 כיהן כסגן שר החינוך, התרבות והספורט.
בבחירות לכנסת החמש עשרה מוקם במקום השמיני ברשימת האיחוד הלאומי ולא נבחר לכהונה נוספת. לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה (ינואר 2013) הודיע על כוונתו להתמודד בבחירות המקדימות לרשימת הבית היהודי, אך הוא לא התמודד בפועל. לקראת הבחירות לכנסת ה-21 (אפריל 2019) הכריז על תמיכה במפלגת הימין החדש בראשות נפתלי בנט ואיילת שקד, והוצב במקום ה-14 ברשימת המפלגה לכנסת. בבחירות לכנסת ה-24 במרץ 2021 הוצב כמועמד אחרון במקום ה-40 ברשימת מפלגת הימין החדש שהתמודדה בבחירות אלו תחת הכינוי ימינה.
הוא כיהן כיושב ראש ועדת הביטחון של התנועות הקיבוציות וכיושב ראש פורום יישובי הצפון במאבק על רמת הגולן. משמש כמנהל פרויקטים בבנייה והרחבת יישובים.
פלד ממשיך להתנדב למילואים, ופעל כך במלחמת לבנון השנייה, במבצע צוק איתן ובמבצע שומר החומות ובמלחמת חרבות ברזל כנהג של מוביל טנקים.
חבר הוועד המייעץ של תנועת הביטחוניסטים.
חיים אישיים

נשוי ליהודית ואב לארבעה. מתגורר בבית השיטה ויזם את הקמת בית הכנסת במקום.
הערות שוליים

↑  אל”מ (מיל’) משה (מוסא) פלד, באתר הביטחוניסטים
↑  יהודה שלזינגר, מוביל בתחומו, באתר ישראל היום, 31 ביולי 2014.
↑  עוזי ברוך, משה פלד הודיע על ריצתו בבית היהודי, באתר ערוץ 7, 16 באוגוסט 2012
↑  תמיכה נוספת בימין החדש של בנט ושקד, באתר ערוץ 7
↑  מורן אזולאי ואמיר אלון, סופית: זו רשימת הימין החדש שהגישה שקד, באתר ynet, 20 בפברואר 2019
↑  אל"מ (במיל') משה (מוסא) פלד: "גופי מחאה עושים שימוש ציני במשפחות החטופים וזה משחק לידי חמאס", באתר הביטחוניסטים, ‏8 בנובמבר 2023
↑  משה פלד באתר התנועה
באטה בוריסוב

מועדון הכדורגל בַּאטֶה בוריסוב (בבלארוסית: ФК БАТЭ Барысаў) היא קבוצת כדורגל בלארוסית מהעיר בוריסוב, אשר נוסדה בשנת 1996.
הקבוצה זכתה 15 פעמים באליפות ליגת העל הבלארוסית (1999, 2002, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018), וחמש פעמים בגביע הבלארוסי (2006, 2010, 2015, 2020, 2021).
אצטדיון הבית של המועדון הוא בוריסוב ארנה ובו 13,126 מושבים. משנת 2005 עד 2019 הספונסר הראשי הייתה חברת הביטוח Belgosstrakh. בשנת 2019 נחתם הסכם חסות עם מפעל הטרקטורים של מינסק.
היסטוריה

המועדון הוקם לראשונה בשנת 1973 בחסות מפעל בוריסוב לטרקטורים ומכשור חשמלי (בַּאטֶה בראשי תיבות מבלארוסית) והתמודד בליגה השנייה באליפות בלארוס הסובייטית.
בעונת 1974 המועדון זכה באליפות בלארוס הסובייטית עם מאזן של 15 ניצחונות מתוך 18 משחקים. בעונת 1976 זכה באליפות בלארוס הסובייטית ובגביע בלארוס הסובייטית. ברם המועדון מעולם לא שיחק בליגת העל הסובייטית ופורק לבסוף בשנת 1984.
המועדון הוקם מחדש ב-1996 ושיחק תחילה בליגה השלישית בבלארוס. הקבוצה עלתה לליגה הראשונה תוך שתי עונות ומאז היא אחת מהקבוצות הבולטות במדינה. כבר בעונתה הראשונה בליגה הבכירה, ב-1998, הגיעה הקבוצה למקום השני. בעונה שלאחריה זכתה באליפות עם אלכסנדר חלב בשורותיה.
בשנת 2005 הגיעה הקבוצה למקום החמישי בלבד עם 47 נקודות. בשנת 2006 זכתה הקבוצה בדאבל - זכייה באליפות הליגה ובגביע הבלארוסי (ב-2008 ב-2010, וב-2015). בשנתיים הבאות (2007–2008) השלימה רצף של שלוש אליפויות רצופות, ובעונת 2008/2009 הייתה לקבוצה הבלארוסית הראשונה שהעפילה לשלב הבתים של ליגת האלופות לאחר שגברה על לבסקי סופיה בסיבוב המוקדמות השלישי. באטה הייתה הקבוצה בעלת הדירוג הנמוך ביותר לפי אופ"א שמגיעה לשלב הזה. בעונת 2011/2012 העפילה באטה בפעם השנייה לשלב הבתים של ליגת האלופות לאחר שעברה במשחקי המוקדמות את לינפילד הצפון אירלנדית, אקראנס הליטאית ואת שטורם גראץ האוסטרית.
בעונת 2012/2013 הקבוצה שיחקה בליגת האלופות. בסיבוב המוקדמות השני ניצחה הקבוצה את קבוצת וארדאר סקופיה. בסיבוב המוקדמות השלישי ניצחה את קבוצת דברצן ו.ס.ק.. בשלב הפלייאוף ניצחה את קבוצת עירוני קריית שמונה הישראלית ועלתה לשלב הבתים. בשלב הבתים הוגרלה הקבוצה לבית הכולל את הקבוצות באיירן מינכן, ולנסיה וליל. הקבוצה סיימה את הבית במקום השלישי ועברה לשחק בליגה האירופית בשלב 32 האחרונות. הקבוצה הפסידה לקבוצת פנרבחצ'ה והודחה מהטורניר. בעונת 2014/2015 העפילה שוב לשלב הבתים של ליגת האלופות, והוגרלה בבית עם פורטו הפורטוגזית, אתלטיק בילבאו הספרדית ושחטאר דונצק האוקראינית. הקבוצה סיימה במקום האחרון עם ניצחון אחד ושלוש נקודות.
בעונת 2019, לראשונה מאז 2006, לא זכתה באליפות המדינה וסיימה במקום השני, כאשר דינמו ברסט זכתה באליפות לראשונה בתולדותיה. במאי 2020 זכתה בגביע לראשונה מזה 5 שנים. אך שוב לא הצליחה לזכות באליפות וסיימה כסגנית האלופה עונה שנייה ברציפות, כשהפעם שחטיור סליהורסק זוכה באליפות.
מתקן אימונים ואצטדיון הקבוצה

מאז הקמת הקבוצה משמש האצטדיון העירוני בבוריסוב כמגרש הבית. האצטדיון נבנה בשנת 1963 ובו 5,402 מושבים. בשנת 2008 נערך שיפוץ שבמהלכו נוספה תאורה מלאכותית ולוח אלקטרוני והותר לו לארח תחרויות בינלאומיות, לא כולל שלבי פלייאוף בטורנירי אופ"א.
ב-12 בנובמבר 2010 החלה בניית הבוריסוב ארנה החדש, הממוקם בקצה העיר בוריסוב ובמרחק 60 קילומטרים מנמל התעופה של מינסק. תכולת המושבים — 13,126 מושבים, עלות הבנייה — 48 מיליון אירו. ב-3 במאי 2014 האצטדיון נפתח לקהל.
מתקן האימונים של הקבוצה נמצא סמוך לעיר בכפר דודינקה, שבתחומי מתחם מפעל באטה (המפעל לטרקטורים וציוד אלקטרוני של באטה). המתקן כולל מגרש דשא מלאכותי בגודל 105х68 ומגרש בגודל 90х60 מטרים. בנוסף יש בו היכל התעמלות, בריכת שחייה, מרכז רפואי ובניין מגורים והנהלה.