stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארתור ברדט פרוסט
ביוגרפיה

פרוסט נולד ב -17 בינואר 1851 בפילדלפיה, פנסילבניה, הבכור מבין עשרה ילדים; אביו היה פרופסור לספרות. הוא הפך לליתוגרף, ובשנת 1874 התבקש על ידי חבר לאייר ספר סיפורים קצרים הומוריסטיים, "מתוך המהומה המהירה", מאת צ'ארלס הבר קלארק, שזכה להצלחה מסחרית ונמכר ביותר ממיליון עותקים.
בשנת 1876 הצטרף פרוסט למחלקת האמנות של המוציא לאור הארפר אנד ברדרס, שם עבד עם מאיירים ידועים כמו הווארד פייל, א. וו. קמבל, פרדריק רמינגטון וסי ס. ריינהרט. כשהיה שם, הוא למד מגוון רחב של טכניקות, החל מקריקטורות ועד מה שכונה מאוחר יותר ציור פוטוריאליסטי. ייתכן שעיוורון הצבעים של פרוסט עזר לשימוש מעולה שלו בגווני האפור. ב־1877 וב־1878 נסע פרוסט ללונדון ללמוד אצל כמה מהקריקטוריסטים הגדולים שם. מאוחר יותר הוא חזר לפילדלפיה ולמד אצל הציירים תומאס אייקינס ויליאם מריט צ'ייס באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה.
זמן קצר לאחר שחזר, הוא פרסם כמה סיפורים שהורכבו מציורים רציפים עם כיתובים, והיה חלוץ של התחום שיתפתח אחר כך לרצועות קומיקס וספרי קומיקס. בשנת 1884 פרסם פרוסט אנתולוגיה של עבודותיו שקידמה את המושג רישומי עצירת זמן והכילה חידושים אחרים.
חיים אישיים

פרוסט התחתן עם אמנית אחרת, המאיירת אמילי לואיז פיליפס, בשנת 1883. משנת 1906 ועד מאי 1914 התגוררו פרוסט ומשפחתו בצרפת, לשם נמשכו על ידי התנועה האימפרסיוניסטית. בשובו לארצות הברית המשיך לעבוד כמאייר ואמן קומיקס, בעיקר במגזין "לייף".
פרוסט נפטר ב־22 ביוני 1928.
הוא נקבר בבית העלמין לורל היל.
הערות שוליים

↑  כתבי ארתור ברדט פרוסט בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
↑  Works by A. B. Frost (illustrator), www.fadedpage.com
↑  Census and other records, Jesup/Stifler Family Tree (Ancestry.com).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276495505171  BnF: cb14974282d (data)  CANTIC: a10574566  CiNii: DA05022769  GND: 128843683  ISNI: 0000 0001 1038 9134  LCCN: n79132179  NKC: xx0097131  NLA: 36519849  NTA: 071743901  RKD: 29646  SNAC: w6kp86mk  SUDOC: 075601818  Trove: 1269416  ULAN: 500003202  VIAF: 12578824   WorldCat (עם VIAF): 12578824
אריק היינריקס

| --- | --- |

אריק היינריקס בתמונה מ-1945
 לידה:  21 ביולי 1890 רוסיה הלסינקי, הדוכסות הגדולה של פינלנד
 פטירה:  16 בנובמבר 1965 (בגיל 75) פינלנד הלסינקי, אוסימה, פינלנד
 מקום קבורה:  Kulosaari cemetery 
 מדינה:  פינלנד 
 השכלה:  אוניברסיטת הלסינקי  École supérieure de guerre  Nya svenska samskolan 
 השתייכות:  הקיסרות הגרמנית צבא הקיסרות הגרמנית פינלנד צבא פינלנד
 תקופת הפעילות:  1915–1945 (כ־30 שנה)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הקורפוס השלישי רמטכ"ל צבא פינלנד (שתי קדנציות)
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה מלחמת האזרחים הפינית מלחמת העולם השנייה (מלחמת החורף, מלחמת ההמשך)
 עיטורים
  צלב מנרהיים (דרגה 1)  צלב הברזל (הנאצי)
 
אקסל אריק היינריקס (בפינית: Axel Erik Heinrichs;‏ 21 ביולי 1890 – 16 בנובמבר 1965) היה גנרל פיני שלחם בצבא פינלנד במהלך מלחמת העולם השנייה ושימש גם כרמטכ"ל לזמן קצר.
ביוגרפיה

היינריקס נולד בהלסינקי שבמחוז הדוכסות הגדולה של פינלנד (אז האימפריה הרוסית היום פינלנד), למשפחה ממוצא שוודי. הוא למד פילוסופיה באוניברסיטת הלסינקי, ועבד זמן מה כעיתונאי. אולם כמו צעירים פיניים רבים התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, ולחם לצד הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה. זאת בתקווה לשחרר את ארצו מהכובש הרוסי השנוא. לאחר שארצו זכתה בעצמאות חזר אליה והצטרף אל תנועת "המשמרות הלבנים", הוא לחם בהצטיינות במלחמת האזרחים הפינית, ולאחריה המשיך לשרת בצבא פינלנד הטרי. בתחילת "מלחמת החורף" קיבל את הפיקוד על הקורפוס השלישי, וחנה לצד האראלד אקוויסט (שפיקד על הקורפוס השני) מול הארמייה השביעית הרוסית. בתחילה הקורפוסים שלהם לא פעלו באופן משמעותי, אולם בהדרגה תגברו הרוסים את האזור והיינריקס ואוקיסט לא יכלו לעמוד בלחץ. המפקד העליון של החזית הוגו אוסטרמן ביקש משר ההגנה קארל גוסטף אמיל מנרהיים אישור לסגת, אולם מנרהיים סרב. הוא סילק מהפיקוד באזור את אוסטרמן, ומינה את היינריקס במקומו. במרץ 1940 נכנעה פינלנד.
לאחר המלחמה מונה היינריקס לרמטכ"ל, אולם שנה לאחר מכן עזב את התפקיד. לאחר המלחמה טען הגנרל פרידריך פאולוס, שבאחת מפגישותיו עמו גילה לו בסוד על תוכנית גרמניה לתקוף את ברית המועצות (מבצע ברברוסה). הטענה היא ככל הנראה שקרית, והפינים יודעו על המבצע רק באזור סוף מאי 1941. הוא לקח חלק פעיל במלחמת ההמשך, כאשר פיקד על כל חזית מפרץ קרליה ולדוגה-קרליה. ב-1942 מונה שוב לרמטכ"ל, הוא ערך מספר נסיעות לגרמניה הנאצית כדי לתאם פעולות עמה, באחת מהפעמים אף נפגש עם אדולף היטלר. בסוף ינואר 1944 עשה היינריקס ניסיון להגיע להסכם שלום עם ברית המועצות, ושגרירים פינים ביקרו במוסקבה, אולם המשא ומתן התפוצץ והיינריקס נאלץ לבצע נסיעה נוספת לגרמניה כדי להסביר את המצב הלא נעים. בסופו של דבר נחתם אותה שנה הסכם שלום עם רוסיה. היינריקס התפטר, וזכה בצלב מנרהיים. הוא נפטר בהלסינקי בשנת 1965.
הערות שוליים

↑  מיכאל הרסגור ואהוד פוקס, רגעים היסטוריים ורגעים היסטריים, הוצאת דביר עמ' 212.
↑  מיכאל הרסגור ואהוד פוקס, רגעים היסטוריים ורגעים היסטריים, הוצאת דביר עמ' 214.
↑  בארטון וילי, מלת הקוד ברברוסה, הוצאת מערכות, 1980. עמ' 140, הערה 13.
↑  מיכאל הרסגור ואהוד פוקס, רגעים היסטוריים ורגעים היסטריים, הוצאת דביר עמ' 217.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118916793  ISNI: 0000 0000 7860 9079  LCCN: n79144586  NARA: 10581366  NTA: 173482732  SNAC: w6ds8xmr  VIAF: 72193084   WorldCat (עם VIAF): 72193084
אנפית מפוספסת-גב

| אנפית מפוספסת-גב |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: אנפתיים
סוג:: אנפית
מין:: אנפית מפוספסת-גב
שם מדעי
 Ixobrychus involucris ‏וייו, 1823
תחום תפוצה


אנפית מפוספסת-גב (שם מדעי: Ixobrychus exilis) היא מין של עוף מים ממשפחת האנפתיים החיה באמריקה הדרומית ובטרינידד והיא קרובתה של אנפית גמדית אמריקאית.
תיאור

אנפה זו היא אחת מהקטנות שבבני משפחתה והיא מגיעה לאורך ממוצע של 28 עד 33 ס"מ ולמשקל ממוצע של 73 עד 103 גרם בלבד, ללא דו-צורתיות זוויגית. צבע נוצותיה בגב ובכנפיים חום כהה עם פסים לבנים-חומים לאורך הגב ופס שחור יורד החלק העליון של הראש עד הזנב. הבטן חומה בהיר ומפוספסת בפסים לבנים והרגליים צהובות. הצוואר והחזה גם בעלי פסים חומים בהירים וציצות נוצות פרועות לאורכם. המקור בינוני באורכו וצהוב וגם העיניים צהובות.
האנפית חיה לאורך מישורים, ערבות עשב לחות וביצות לאורך צפון אמריקה הדרומית בקולומביה, ונצואלה, גיאנה, סורינאם, גיאנה הצרפתית ובטרינידד ואוכלוסייה נפרדת מצויה בדרומה של אמריקה הדרומית בצפון ארגנטינה, צ'ילה, דרום ברזיל ובפרגוואי ואורוגוואי. בין שני המיקומים מספר אנפיות נודדות במספרים קטנים לאורך ברזיל, פרו ואקוודור.
האנפה חיה בבדידות או בזוגות סביב לצמחייה גבוהה בקרבת המים. היא ניזונה מטרף שהיא חוטפת עם מקורה המורכב מדגים קטנים, סרטנים, שפיריות ומחיפושיות מים. בתורה היא עלולה להיטרף בידי עופות דורסים, תנינים או נחשים גדולים ולהגנה היא מאמצת תנוחה נוקשה המסווה אותה ביעילות על רקע הקנים.
הערות שוליים

↑  אנפית מפוספסת-גב באתר הרשימה האדומה של IUCN
ארפאד אורבאן

אַרְפַּאד אוֹרְבַּאן (בהונגרית: Orbán Árpád; גיור, 14 במרץ 1938 – גיור, 26 באפריל 2008) היה שחקן נבחרת הונגריה בכדורגל יהודי-הונגרי, זוכה מדליית זהב אולימפית באולימפיאדת טוקיו (1964) בכדורגל ומאמן כדורגל.
קורות חיים

ארפאד אורבאן החל לשחק כדורגל בקבוצתו של "הדוורים של גיור" בשנת 1953. הוא השיג את ההצלחה הגדולה הראשונה שלו כאן כשהפך לאלוף נוער ארצי בשנת 1956. בשנת 1959 הוא עבר למועדון הכדורגל של גיור (בהונגרית: ETO FC Győr), מועדון כדורגל מקצועני הונגרי. המאוחר יותר עבר ל-Rába ETO, שם בילה את השנים המוצלחות ביותר בקריירה שלו. בין המאמנים שלו היו שני כדורגלנים מצוינים לשעבר, נאנדור הידגקוטי, שחקן נבחרת הזהב ההונגרית ופרנץ סוסה.
הוא זכה בשנת 1963 עם קבוצתו באליפות הליגת העל ההונגרית בהפתעה גדולה, לאחר מכן הפך לחבר בנבחרת האולימפית של הונגריה כמגן. בטורניר הכדורגל האולימפי בטוקיו בשנת 1964, היה אחד השחקנים המרכזיים בנבחרת הונגריה שזכתה במדליית זהב אולימפית. בין 1965 ל--1967 זכה שלוש פעמים בגביע הרפובליקה העממית ההונגרית. בשנת 1967 הגיע עם קבוצתו לרבע הגמר בגביע אירופה למחזיקות גביע. הוא פרש ממשחק פעיל בשנת 1972. לאורך הקריירה שלו, שיחק ב-285 משחקי ליגת העל ההונגרית, וכבש שמונה שערים. הוא שיחק אחת עשרה פעמים בנבחרת האולימפית.
לאחר פרישתו

אורבאן סיים תואר מאמן אמן במכללה לחינוך גופני בבודפשט. בשנת 1975 מונה לאחראי על מתקני הספורט של מעדון ETO של ראבה, ומשנת 1985 עד 1990 עבד כמאמן קבוצת המתבגרים של ETO. בשנת 1991 מונה למנכ"ל המתקנים ב-ETO, תפקיד אותו מילא עד 1994. בשנת 1998 נבחר לחבר כבוד של נשיאות ההתאחדות לכדורגל של מחוז גיור-מושון-שופרון.
משפחה

בתו, צ'ילה אורבאן, הייתה שחקנית נבחרת הונגריה בכדוריד בשנות ה-80 של המאה ה-20.
לקריאה נוספת

מי ומי בחיי הספורט של הונגריה. ISBN 963-495-011-6
לאסלו רוז'הליגטי: לקסיקון אולימפי הונגרי מסת"ב 963 00 5577 5
דף נתונים באתר ETO FC בגיור
דף נתונים באתר MOB (עמוד 10)
אישטוואן רמייני דיינש: האם אנו מכירים אותם? הונגרים מפורסמים ממוצא יהודי (2000) ISBN 963-85530-3-0
אני ברלינאי

"אני ברלינאי" או "אני אזרח ברלין" (בגרמנית: Ich bin ein Berliner) הוא ציטוט מפורסם מנאומו של נשיא ארצות הברית ג'ון קנדי, שאותו נשא ב-26 ביוני 1963 במערב ברלין בעיצומה של המלחמה הקרה. בקריאה "אני ברלינאי", אותה אמר בגרמנית, הדגיש קנדי את תמיכתה של ארצות הברית במערב גרמניה הדמוקרטית, זמן קצר לאחר שמזרח גרמניה, גרורתה הקומוניסטית של ברית המועצות, הקימה את חומת ברלין כמחסום פיזי למניעת מעבר מהמזרח הקומוניסטי למערב הליברלי.
השימוש הרטורי בגרמנית, שפת המקום, והאמירה "אני ברלינאי" על ידי נשיא אמריקאי, היו ביטוי עליון ורב עוצמה של הזדהות עם מצוקתם של תושבי ברלין, והתקבלו בהתלהבות על ידי המוני בני ברלין שנאספו לשמוע את הנאום בכיכר שלפני בית העירייה.
רקע

מייד בתום מלחמת העולם השנייה הייתה ברלין, בירת גרמניה, נתונה עמוק בלב השטח שנכבש על ידי הצבא הסובייטי. תחילה חולקה ברלין לארבעה רבעים שכל אחד מהם נשלט על ידי אחת מארבע מעצמות בעלות הברית, ארצות הברית, בריטניה, צרפת וברית המועצות.
בגבור המתיחות במהלך המלחמה הקרה, ב-1948, הטילו הסובייטים סגר על ברלין. הסגר הוקל כשמעצמות המערב החלו להעביר אספקה לעיר באמצעות רכבת אווירית.
ב-1949 הוקמה על ידי שלוש בעלות הברית המערביות הרפובליקה הפדרלית של גרמניה המערבית. בתגובה הכריזו הסובייטים על עצמאות החלק המזרחי - הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית, שנקראה במערב גרמניה המזרחית. בהמשך, הפכו שלושת רובעי העיר שנשלטו בידי כוחות נאט"ו למובלעת של גרמניה המערבית, כשהיא מוקפת כולה על ידי גרמניה המזרחית. ב-1952 נסגר הגבול בין שתי הגרמניות על ידי גדר הרמטית, למעט העיר ברלין, שבין שני חלקיה לא היה גבול פיזי. מאות אלפי מזרח גרמנים ניצלו זאת וערקו למערב דרך מערב ברלין, דבר שהיווה איום כבד, כלכלי ותעמולתי, מנקודת ראותה של מזרח גרמניה.
בשנת 1961 הקימה מזרח גרמניה, תחת שלטונו של ולטר אולבריכט, גדר תיל מסביב לאזור התפר הסובב את מערב ברלין. הגדר נקראה "גדר ההגנה האנטי-פאשיסטית" (antifaschistischer Schutzwall), כשהשלטונות המזרח גרמניים טענו שמטרתה של הגדר היא למנוע ממרגלים ומגורמים מסוכנים מערב גרמנים מלחצות את הגבול לתוך מזרח אירופה. אלא שהגדר החלה להיקרא מאז חומת ברלין, והיה ברור לכול שמטרתה העיקרית הייתה למנוע בריחת מזרח גרמנים למערב. במשך מספר חודשים נבנתה הגדר מחדש, הפעם בבטון כשהיא משולבת במגדלי שמירה וכוללת את "רצועת המוות" שבה צפו שומרי הגבול המזרח גרמנים, חמושים במקלעים. יותר מ-136 אנשים נהרגו בעת ניסיון לעבור למערב, כשהמקרה המפורסם שבהם הוא זה של פטר פכטר, שב-1962 נורה בידי השומרים המזרח גרמנים, כשניסה לברוח מבעד לחומה ממזרח למערב ברלין.
המערב, כולל ארצות הברית, הואשם באי מתן מענה נחרץ והולם להקמת החומה. ב-25 ביולי 1961, כשהכישלון המהדהד של הפלישה למפרץ החזירים עדיין טרי, יצא הנשיא קנדי בשידור לאומה האמריקנית. קנדי הכריז שאמריקה תגן על ברלין, הזכיר את זכותן של מעצמות בעלות הברית על שטחים גרמניים כבושים על-פי החלטות ועידת פוטסדאם, אך הבהיר שאין אפשרות לערער על האחיזה הסובייטית במזרח גרמניה.
הנאום

הנאום נישא במהלך ביקורו של קנדי בברלין, לציון 15 שנים לרכבת האווירית שהפעילו מעצמות המערב כדי להעביר אספקה לברלין המסוגרת. היה זה ביקורו הראשון של נשיא אמריקאי בברלין לאחר הקמתה של חומת ברלין.
הנאום נחשב אחד מהנאומים החשובים של קנדי, וכרגע מכריע ומכונן במלחמה הקרה. הוא היה תמריץ מוסרי ועידוד חשוב לתושבי מערב ברלין, שחיו באותם ימים במובלעת מסוגרת ומוקפת מכל עבריה בטריטוריה מזרח גרמנית, וחששו מכיבושם על ידי מזרח גרמניה.
קנדי נשא את נאומו ממרפסת בנין העירייה שבמערב ברלין, ובמשפטי הפתיחה של נאומו אמר:
לפני אלפיים שנים האמירה הגאה ביותר הייתה 'Civis romanus sum' [אני אזרח רומא]. היום, בעולם של חופש, האמירה הגאה ביותר היא 'Ich bin ein Berliner' [אני אזרח ברלין] ... כל בני האדם החופשיים, בכל מקום שבו הם חיים, הם אזרחי ברלין, ולכן, כאדם חופשי, אני גאה לומר את המילים 'Ich bin ein Berliner!'
על פי מספר מקורות, קנדי החליט לומר את המילים הללו זמן קצר לפני הנאום, ובהמשך החליט גם לומר זאת דווקא בגרמנית. על פי אותם מקורות הוא ביקש מהמתורגמן שלו, רוברט לוכנר, לתרגם עבורו לגרמנית את המשפט "I am a Berliner" רק כשהם עלו במעלה מדרגות בית העירייה. בעזרת לוכנר, תרגל קנדי את הגיית המשפט במשרדו של וילי ברנדט, אז ראש עיריית ברלין. הוא הכין לעצמו פתק תזכורת בכתב ידו, שבו כתב באנגלית את אופן ההגייה הפונטי הנכון של המשפט בגרמנית. יועצו לביטחון לאומי, מקג'ורג' בנדי, חש שקנדי הרחיק לכת בנאומו, והשניים ריככו את נוסח הנאום לקראת הצגתו באוניברסיטה החופשית בברלין בהמשך אותו יום. עם זאת, מורה לשפות במחלקת המדינה של ארצות הברית כתבה ב-1997 מאמר בו היא טוענת שפגשה את קנדי בבית הלבן מספר שבועות לפני נסיעתו לברלין, כדי לעזור לו לתכנן את הנאום וכדי ללמד אותו איך לבטא את המשפט בצורה מדויקת.
מסר ההתרסה שבמשפט כוון כנגד הסובייטים כשם שכוון לעידוד תושבי ברלין, והיה הצהרה ברורה וחד-משמעית של מדיניות ארצות הברית לנוכח הקמת חומת ברלין. למרות זאת, נמתחה ביקורת על קנדי על כך שבנאומו הכיר למעשה בסטטוס קוו שקיים בברלין כבמציאות. הסטטוס הפורמלי של ברלין באותם ימים היה שהעיר הייתה נתונה תחת כיבוש של ארבע בעלות הברית, כשלכל אחת מהן — בריטניה, צרפת, ברית המועצות וארצות הברית — ישנה אחריות על חלק אחד מבין ארבעת חלקי העיר. עד לנאום קנדי, טענה ארצות הברית שזהו אכן הסטטוס המשפטי בברלין, וזאת אף-על-פי שהמצב בשטח היה שונה באופן ניכר. נאום קנדי סימן את הפעם הראשונה שבה ארצות הברית הכירה בכך שמזרח ברלין מהווה חלק מהגוש הסובייטי, יחד עם שאר הטריטוריה המזרח גרמנית. מבקריו של קנדי חשו שקנדי נכנע, למעשה, ללחץ הסובייטי, ושהוא היה צריך להתייצב באופן נחרץ יותר נגד הסובייטים ולא לאפשר להם לשנות את המצב המשפטי בעיר באופן חד צדדי באמצעות בולדוזרים ורובים.
הנצחת זכרו של קנדי בברלין

ישנם בברלין מספר מוסדות הנושאים את שמו של הנשיא קנדי, כמו "בית הספר הגרמני-אמריקאי על-שם ג'ון פ. קנדי", ו"מכון ג'ון פ. קנדי ללימודי צפון אמריקה" באוניברסיטה החופשית של ברלין. בנוסף, הכיכר שבחזית ראטהאוס שנברג, בית העירייה שבו נשא קנדי את נאומו, נקראת על שמו - "ג'ון פ. קנדי פלאץ", ולוח המוקדש לקנדי מוצב ליד הכניסה לבניין. כמו כן קיים בעיר מזה שנים מוזיאון המתמקד בתולדותיה של משפחת קנדי.
אגדת "אני סופגנייה"

במהלך שנות ה-80 התפתחה במערב, ובמיוחד בארצות הברית, אגדה אורבנית שעל פיה מה שקנדי אמר למעשה הוא: "אני סופגנייה", מאחר ש"ברלינר" היא מעין סופגנייה הנפוצה באזור ברלין (אף ששם זה נהוג מחוץ לברלין, בעוד שתושבי ברלין מכנים אותה Pfannkuchen). הטענה הייתה שהניסוח התחבירי הנכון צריך היה להיות "Ich bin Berliner", כלומר, ללא המציין הבלתי מוגדר "ein". אלא ששני הניסוחים אפשריים מבחינה לשונית, ולמרות זאת עדיין הסיפור על אודות הפירוש השגוי "אני סופגנייה" פופולרי למדי במערב ומהווה מקור להלצות, במיוחד בארצות הברית.
בשנים שלאחר הנאום עסקו בעניין זה המגזינים הנחשבים בעולם. כתבות בנושא התפרסמו בעיתונים ובכלי תקשורת דוגמת הגארדיאן, ה-BBC, הטיים מגזין, הניו יורק טיימס ואחרים.
ראו גם

מר גורבצ'וב, הפל חומה זו!
אנטוניו אוליביירה

אנטוניו לואיס אלבס ריביירו דה אוליביירה (בפורטוגזית: António Luís Alves Ribeiro de Oliveira; נולד ב-10 ביוני 1952), הידוע בשם אנטוניו אוליביירה, הוא כדורגלן ומאמן עבר פורטוגזי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
עיקר קריירת המשחק של אוליביירה עברה במדי פורטו בה גדל ובמדי ספורטינג ליסבון. הוא ייצג את נבחרת פורטוגל 24 פעמים וכבש במדיה שבעה שערים, אך לא זכה לייצג אותה בטורניר משמעותי.
לאחר קריירה קצרה כמאמן-שחקן, המשיך אוליביירה לקריירת אימון במהלכה הוביל בהצלחה את קבוצת נעוריו פורטו, וכן רשם שתי קדנציות כמאמן נבחרת פורטוגל, אותה הצעיד לטורנירי יורו 1996 ומונדיאל 2002.
קריירת משחק > נבחרת פורטוגל

אוליביירה החל את דרכו בנבחרת פורטוגל תחת המאמן ז'וזה מריה פדרוטו. הוא רשם את הופעת הבכורה שלו ב-13 בנובמבר 1974 במשחק ידידות בו הפסידה פורטוגל 3-0 לשווייץ בחוץ.
אוליביירה היה שותף לכישלונותיה של פורטוגל להעפיל משלושה טורנירי מוקדמות יורו (1976, 1980 ו-1984) ומשני טורנירי מוקדמות מונדיאל (1978 ו-1982).
שער הבכורה של אוליביירה במדי הנבחרת נכבש ב-15 באפריל 1981 במשחק ידידות ביתי מול בולגריה שהסתיים בשוויון 1-1. אוליביירה כבש במשחקו האחרון במדי הנבחרת, ב-21 בספטמבר 1983 במסגרת מוקדמות יורו 1984, בניצחון 5-0 על פינלנד.
בסך הכול רשם אוליביירה 24 הופעות בינלאומיות, בהן כבש שבעה שערים.
קריירת אימון > תחילת קריירת האימון

בסיום עונת 1985/1986, במהלכה הוביל את מאריטימו ופרש ממשחק פעיל, החל אוליביירה להתמקד בתפקידי אימון בלבד. תפקידו הראשון היה מאמן נבחרת פורטוגל עד גיל 21.
אוליביירה עזב את הנבחרת הצעירה באוקטובר 1987 כדי להתמנות לתפקיד מאמן ויטוריה דה גימארייש. הקבוצה שיחקה אז בגביע אופ"א והייתה ממוקמת במקום השביעי בטבלה, מרחק נקודה מהפעלה נוספת לטורניר אירופי. בתחילה הצליח אוליביירה להצעיד את הקבוצה עד למקום הרביעי בטבלה, אך משבר מקצועי שחוותה הקבוצה הוביל אותה להדחה מגביע אופ"א ולמקום העשירי בליגה, מה שהוביל לפיטוריו של אוליביירה לאחר המחזור ה-24. מיד לאחר פיטוריו התמנה לתפקיד מאמן אקדמיקה דה קוימברה. הקבוצה הייתה מסובכת בתחתית הליגה, ואוליביירה לא הצליח לשרוד עמה בליגה הבכירה. בסיום העונה הוא עזב את התפקיד ושב לנבחרת הצעירה, שם שימש כמאמן עד ל-1991.
בעונת 1991/1992 התמנה אוליביירה לתפקיד מאמן ז'יל ויסנטה. הוא הוביל לראשונה קבוצה במשך עונה מלאה מתחילתה ועד סופה, וסיים איתה במקום ה-13 בטבלה עד שבסיום העונה עזב את תפקידו. ב-29 במרץ 1993, כחודשיים לסיום עונת 1993/1994, התמנה לתפקיד מאמן ספורטינג בראגה שהייתה ממוקמת במקום ה-15 והייתה מסובכת במאבקים נגד הירידה. הוא הצליח להשאיר את הקבוצה בליגה, וסיים איתה במקום ה-12, שתי נקודות מעל לקו האדום. הוא פתח עם בראגה את עונת 1994/1995, אך ב-27 במרץ 1994 הוא פוטר מתפקידו לאחר שהקבוצה שוב נקלעה לחלק התחתון של הטבלה.
קריירת אימון > קדנציה ראשונה בנבחרת פורטוגל

באפריל 1994, על אף שלא רשם הישג משמעותי כמאמן, נבחר אוליביירה להוביל את נבחרת פורטוגל. הוא התבסס רבות על שחקנים שהיו מהמובילים בעמדותיהם בעולם באותה תקופה, בהם השוער ויטור באיה, הבלם פרננדו קאוטו והקשרים פאולו סוזה, לואיש פיגו ורוי קושטה. משחקו הרשמי הראשון כמאמן הנבחרת היה ב-7 בספטמבר 1994, במסגרת מוקדמות יורו 1996, בניצחון החוץ 2-1 על צפון אירלנד. הוא הוביל את הנבחרת לקמפיין מוקדמות מרשים, בסיומו ניצבה הנבחרת במקום הראשון בבית, עם שבעה ניצחונות והפסד בודד בעשרה משחקים. בכך, הצליחה הנבחרת להעפיל לטורניר יורו 1996 באנגליה, טורניר היורו השני בתולדותיה והראשון אליו היא מעפילה מאז יורו 1984.
פורטוגל עם אוליביירה על הקווים פתחה את הטורניר בשוויון 1-1 מול דנמרק, אך צלחה את שלב הבתים במקום הראשון בזכות ניצחונות על טורקיה (1-0) ועל קרואטיה (3-0). על אף הציפיות, כשלה פורטוגל בשלב רבע הגמר, כשנוצחה על ידי צ'כיה בתוצאה 1-0.
קריירת אימון > פורטו

בתום טורניר היורו עזב אוליביירה את תפקידו בנבחרת והתמנה לתפקיד מאמן קבוצת נעוריו, פורטו. עם פתיחת עונת 1996/1997 הוביל אוליביירה את קבוצתו לזכייה בסופר קאפ הפורטוגלי עם ניצחון כפול על היריבה הגדולה, בנפיקה ליסבון. לאחר 1-0 ביתי, הגיע ניצחון מרשים של 5-0 בחוץ שהעניק לקבוצתו את התואר. באותה עונה הוביל אוליביירה את פורטו לזכייה באליפות פורטוגל תוך השגת 85 נקודות ליגה, שיא נקודות לעונה שנשבר רק על ידי פורטו של ז'וזה מוריניו בעונת 2002/2003. בנוסף, הוביל אוליביירה את פורטו עד לרבע גמר ליגת האלופות, שם הודחה על ידי מנצ'סטר יונייטד.
עונה אחר כך שמרה פורטו על תואר האליפות, והצליחה להשלים זכייה בדאבל לאחר שזכתה גם בגביע הפורטוגלי בזכות ניצחון 3-1 בגמר על ספורטינג בראגה. הייתה זו זכייה ראשונה לפורטו בדאבל המקומי מזה עשור, מאז הזכייה הכפולה בעונת 1987/1988. על אף ההצלחה בליגה, כשלה פורטו בליגת האלופות באותה עונה. היא השיגה ניצחון אחד בלבד בששת משחקי שלב הבתים, וסיימה אותו במקום האחרון בבית. על אף ההצלחה של אוליביירה בשתי העונות כמאמן פורטו, הוא עזב את תפקיד המאמן בסיום העונה.
לקראת עונת 1998/1999 התמנה אוליביירה לתפקיד מאמן ריאל בטיס הספרדית, במדיה שיחק במשך חצי עונה, אך עזב את תפקידו עוד בטרם תחילת העונה בעקבות חילוקי דעות עם הנהלת הקבוצה.
קריירת אימון > קדנציה שנייה בנבחרת פורטוגל

באוגוסט 2000, לאחר שנתיים מחוץ למגרשים, חזר אוליביירה לקדנציה שנייה כמאמן נבחרת פורטוגל. כחודש לאחר מינויו החל להוביל את נבחרתו במוקדמות מונדיאל 2002. פורטוגל רשמה טורניר מוקדמות מותח ומוצלח, כשסיימה בראש הבית עם שבעה ניצחונות וללא הפסדים. היא התמודדה מול יריבות קשות בדמות אירלנד והולנד, אך הצליחה להשיג את הכרטיס לגביע העולם הראשון שלה מזה 16 שנים.
במונדיאל 2002 רשמה פורטוגל טורניר מביך עבורה, על אף שהגיעה כפייבוריטית לשלב הבתים. היא פתחה בהפסד מפתיע, 3-2 לארצות הברית, לאחר שכבר פיגרה 3-0 בתוך המחצית הראשונה. היא הצליחה לחזור לתמונת העלייה עם ניצחון מרשים של 4-0 על פולין עם שלושער של פאולטה, והגיעה למשחק מכריע מול קוריאה הדרומית, ממארחות הטורניר. פורטוגל נותרה בעשרה שחקנים כבר בדקה ה-27, ובדקה ה-66 נותרה בתשעה שחקנים. ארבע דקות אחר כך כבשה קוריאה הדרומית את השער שקבע את תוצאת המשחק, 1-0, שסיים את דרכה של פורטוגל בטורניר. בעקבות כישלון הנבחרת, פוטר אוליביירה מתפקידו בסיום הטורניר.
תארים > תארים כשחקן

אליפות פורטוגל (2): 1977/1978, 1978/1979
הגביע הפורטוגלי: 1976/1977
אליפות פורטוגל: 1981/1982
הגביע הפורטוגלי: 1981/1982
תארים > תארים כשחקן-מאמן

הסופר קאפ הפורטוגלי: 1982
תארים > תארים כמאמן

אליפות פורטוגל (2): 1996/1997, 1997/1998
הגביע הפורטוגלי: 1997/1998
הסופר קאפ הפורטוגלי: 1996
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים | בגביע> הופעות | בגביע> שערים | באירופה> הופעות | באירופה> שערים | סך הכול> הופעות | סך הכול> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1970/1971 | פורטו | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 |
| 1971/1972 | פורטו | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 16 | 0 | 4 | 1 | 1 | 0 | 21 | 1 |
| 1972/1973 | פורטו | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 21 | 3 | 1 | 0 | 5 | 0 | 27 | 3 |
| 1973/1974 | פורטו | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 23 | 2 | 3 | 1 | 0 | 0 | 26 | 3 |
| 1974/1975 | פורטו | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 23 | 12 | 3 | 3 | 3 | 0 | 29 | 15 |
| 1975/1976 | פורטו | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 18 | 7 | 1 | 1 | 5 | 2 | 24 | 10 |
| 1976/1977 | פורטו | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 28 | 11 | 7 | 4 | 1 | 2 | 36 | 1 |
| 1977/1978 | פורטו | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 30 | 19 | 4 | 2 | 6 | 1 | 40 | 22 |
| 1978/1979 | פורטו | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 28 | 17 | 1 | 0 | 2 | 1 | 31 | 18 |
| 1979/1980 | ריאל בטיס | ספרדליגת העל הספרדית | 10 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 10 | 1 |
| 1979/1980 | פורטו | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 12 | 1 | 2 | 0 | 0 | 0 | 14 | 1 |
| 1980/1981 | פנאפייל | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 22 | 10 | 0 | 0 | 0 | 0 | 22 | 10 |
| 1981/1982 | ספורטינג ליסבון | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 24 | 12 | 4 | 6 | 6 | 4 | 34 | 22 |
| 1982/1983 | ספורטינג ליסבון | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 23 | 11 | 3 | 2 | 6 | 3 | 32 | 16 |
| 1983/1984 | ספורטינג ליסבון | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 11 | 2 | 2 | 0 | 4 | 1 | 17 | 3 |
| 1984/1985 | ספורטינג ליסבון | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 9 | 2 | 1 | 0 | 0 | 0 | 10 | 2 |
| 1985/1986 | מאריטימו | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 7 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 7 | 0 |
| סך הכול | סך הכול | סך הכול | 306 | 110 | 36 | 20 | 39 | 14 | 381 | 144 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת פורטוגל> שנה | נבחרת פורטוגל> הופעות | נבחרת פורטוגל> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1974 | 2 | 0 |
| 1975 | 2 | 0 |
| 1976 | 2 | 0 |
| 1977 | 1 | 0 |
| 1978 | 5 | 0 |
| 1979 | 3 | 0 |
1980: 0
| 1981 | 4 | 3 |
| 1982 | 4 | 3 |
1983: 1
| סה"כ | 24 | 7 |
הערות שוליים

↑  מערכת וואלה! NEWS‏, מאמן נבחרת פורטוגל פוטר מתפקידו, באתר וואלה, 26 ביוני 2002
| נבחרת פורטוגל – יורו 1996 |
| --- | --- | --- |
|  1 באיה •  2 סקרטריו •  3 סנטוס •  4 דה קרוז •  5 קאוטו •  6 טברס •  7 פניירה •  8 פינטו •  9 סה פינטו •  10 קושטה •   11 קדטה •  12 קסטרו • 13 טיישיירה •  14 ברבוסה • 15 פסיינסיה • 16 קריסטובאו • 17 פורפיריו • 18 פולהא • 19 סוזה • 20 פיגו • 21 מדיירה • 22 קוריה • מאמן: אוליביירה |  1 באיה •  2 סקרטריו •  3 סנטוס •  4 דה קרוז •  5 קאוטו •  6 טברס •  7 פניירה •  8 פינטו •  9 סה פינטו •  10 קושטה •   11 קדטה •  12 קסטרו • 13 טיישיירה •  14 ברבוסה • 15 פסיינסיה • 16 קריסטובאו • 17 פורפיריו • 18 פולהא • 19 סוזה • 20 פיגו • 21 מדיירה • 22 קוריה • מאמן: אוליביירה | פורטוגל |
| נבחרת פורטוגל – מונדיאל 2002 |
| --- | --- | --- |
|  1 באיה •  2 קוסטה •  3 שאבייר •  4 קניירה •  5 קאוטו •  6 סוזה •  7 פיגו •  8 פינטו •  9 פאולטה •  10 רוי קושטה •   11 קונסייסאו •  12 ויאנה • 13 אנדרדה •  14 ברבוסה • 15 נלסון • 16 ריקרדו • 17 בנטו • 18 פרשו • 19 קפוצ'ו • 20 פטיט • 21 גומש • 22 בטו • 23 רוי ג'ורג' • מאמן: אוליביירה |  1 באיה •  2 קוסטה •  3 שאבייר •  4 קניירה •  5 קאוטו •  6 סוזה •  7 פיגו •  8 פינטו •  9 פאולטה •  10 רוי קושטה •   11 קונסייסאו •  12 ויאנה • 13 אנדרדה •  14 ברבוסה • 15 נלסון • 16 ריקרדו • 17 בנטו • 18 פרשו • 19 קפוצ'ו • 20 פטיט • 21 גומש • 22 בטו • 23 רוי ג'ורג' • מאמן: אוליביירה | פורטוגל |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 6991 7053  VIAF: 99530052   WorldCat (עם VIAF): 99530052