stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיצובישי פאג'רו iO
"מיצובישי פאג'רו iO"

שם הדגם "iO" - פירושו באיטלקית: "אני".
מנוע קדמי.
הנעה כפולה 4x4.
בברזיל, משנת 2007 מנועי הדגם פעלו על בנזין, או אתנול, או שילוב של שניהם. הדגם יוצר בברזיל ברישיון, והיה קרוי "Pajero TR4". השם שונה לאחר שכונו גרסאות מיובאות בכינוי "1.0" במקום "iO", מה שעלול היה להוביל לבלבול לגבי גודלי המנוע.
באיטליה - חברת פינינפארינה בנתה את גרסאות השוק המקומיות של המכונית במפעל שלה ליד טורינו, איטליה. באירופה דגמי "מיצובישי פאג'רו iO" היו קרויים על שם פינינפארינה: "Pajero Pinin ", "Shogun Pinin", "Pinin".
תאוצה בין 0–100 קמ"ש 10.2–10.8 שניות.
תצורות

3 דלתות (גוף קצר, 3,675 מ"מ, שווק ביפן מ-15 ביוני 1998).
5 דלתות (גוף ארוך, 3,975 מ"מ, שווק ביפן מ-24 באוגוסט 1998).
"מיצובישי פאג'רו iO" - דגמים 5 דלתות (גוף ארוך)

"1.8 GL".
"1.8 GLS".
"1.8 GLX".
"2.0 GDI GL".
"2.0 GDI GLS".
"2.0 GDI GLX".
תמונות

"מיצובישי פאג'רו iO", בתצורת 3 דלתות
"מיצובישי פאג'רו iO", שנת 1998, בתצורת 3 דלתות
"מיצובישי פאג'רו iO", שנת 1998, בתצורת 3 דלתות
"מיצובישי פאג'רו iO"
"מיצובישי פאג'רו iO", שנת 1999
"מיצובישי פאג'רו iO"
"מיצובישי פאג'רו iO"
"מיצובישי פאג'רו iO"
"מיצובישי פאג'רו iO" - מבט ללוח מחוונים
ראו גם

מיצובישי מוטורס
מיצובישי פאג'רו מיני
מיצובישי פאג'רו ג'וניור
מיצובישי פאג'רו אבולושן
הערות שוליים

↑  "מיצובישי פאג'רו iO" מאמר: מיצובישי "PAJERO PININ" הראשון מתגלגל מחוץ לקו בפתיחת המפעל החדש של Pininfarina Bairo Canavese mitsubishi-motors.com/en/corporate/pressrelease/corporate
↑  "מיצובישי פאג'רו iO" mitsubishi-motors.com/en/corporate/pressrelease/products
↑  "מיצובישי פאג'רו iO" - תמונות pinterest.com/marcoparramoron/montero-io-mitsubishi-pajero-jeep-pinin
↑  "מיצובישי פאג'רו iO" בתצורת 5 דלתות mitsubishi-motors.com/en/corporate/pressrelease/products
↑  "מיצובושי פאג'רו iO" - דגמים  auto-types.com/mitsubishi/mitsubishi-pajero-pinin-long-body-5-doors-suv
↑  דגם "1.8 GL", תמסורת ידנית - 5 מהירויות  auto-types.com/mitsubishi-pajero-pinin-long-body-18-gl-5-doors-suv-5-speed-manual
↑  דגם "1.8 GL", תמסורת אוטומטית - 4 מהירויות  auto-types.com/mitsubishi-pajero-pinin-long-body-18-gl-5-doors-suv-4-speed-automatic
↑  דגם "1.8 GLS" auto-types.com/mitsubishi-pajero-pinin-long-body-18-gls-5-doors-suv-5-speed-manual
↑  דגם "1.8 GLX" auto-types.com/mitsubishi-pajero-pinin-long-body-18-glx-5-doors-suv-5-speed-manual
↑  דגם "2.0 GDI GL" auto-types.com/mitsubishi-pajero-pinin-long-body-20-gdi-gl-5-doors-suv-5-speed-manual
↑  דגם 2.0 GDI GLS auto-types.com/mitsubishi-pajero-pinin-long-body-20-gdi-gls-5-doors-suv-5-speed-manual
↑  דגם "2.0 GDI GLX" תמסורת ידנית - 4 מהירויות auto-types.com/mitsubishi-pajero-pinin-long-body-20-gdi-glx-5-doors-suv-5-speed-manual
↑  דגם "2.0 GDI GLX", תמסורת אוטומטית - 4 מהירויות auto-types.com/mitsubishi-pajero-pinin-long-body-20-gdi-glx-5-doors-suv-4-speed-automatic
מכונת לב-ריאה

מכונת לב ריאה בניתוח עורק כלילי
מכונת לב-ריאה או מעקף לב-ריאה (באנגלית: Heart-Lung Machine או Cardiopulmonary bypass) היא מכונה שתפקידה הוא החלפת פעולת הלב והריאות, ומשתמשים בה בעיקר בזמן ביצוע ניתוחי לב פתוח מסוגים שונים. היא מופעלת ונשלטת על ידי טכנולוג לב-ריאה מומחה. המכונה הומצאה על ידי ג'ון היישם גיבון ושימשה לראשונה בניתוח בשנת 1953 על חולה לב בן 18.
במהלך ניתוח לב פתוח (כגון ניתוחי מעקפים ומסתמים) מחליפה מכונת הלב ריאה את פעולתם של הלב והריאות. השימוש במכונה מאפשר לעצור את פעילות הלב והריאות בעוד איברים חיוניים ממשיכים לקבל זרימת דם וחמצן. בעזרת מכונת הלב-ריאה ניתן לשלוט על הדופק, לחץ הדם, טמפרטורה, חמצון איברי הגוף, מאזן הנוזלים בגוף, והיא מאפשרת לשתק את הלב ולשמרו ולהחזירו לפעולה, ולפי הצורך לתת מנות דם, נוזלים ותרופות.
עצירת הלב וניקוזו מאפשרת למנתח לעבוד בסביבה דוממת ונטולת דימום, כדי שיוכל לבצע את העבודה העדינה של תפירת מעקפים לכלי הדם של הלב, או להיכנס לחללי הלב לביצוע תיקון או החלפת מסתמים (כמו החלפת המסתם הצניפי) או לביצוע תיקון או החלפה של אבי העורקים.
מכונת לב-ריאה מורכבת ממספר משאבות (4 עד 5 בדרך כלל), כאשר המשאבה הראשית מיועדת להחליף את פעולת הלב בשליטה על זרימת הדם ולחץ הדם, משאבה נוספת מיועדת למתן תמיסה (Cardioplegia) לשיתוק ושימור הלב והפעלתו בסוף התהליך הניתוחי, והמשאבות הנוספות מיועדות לשאיבת דם ואוויר מתוך חללי הלב השונים ולשאיבת דם ונוזלים הנמצאים מחוץ ללב סביב הניתוח. למכונת הלב-ריאות מחובר מחמצן המהווה ריאה מלאכותית חד-פעמית לטווח קצר (לרוב עד 8 שעות), ותפקידו להחליף את פעולת הריאות כיחידה המעבירה חמצן לדם בדיפוזיה ומפנה את הפחמן הדו-חמצני.
למכונת לב-ריאה שני אביזרי בטיחות חשובים. האחד הוא קו ההגנה הראשון ותפקידו לנטר את כמות הדם במכל האיסוף של המחמצן, וכאשר הדם מגיע לרמת המינימום שנקבעה, מכונת הלב ריאות מאיטה אוטומטית את קצב העברת הדם למטופל או במקרה קיצוני עוצרת לגמרי את פעולת המשאבה הראשית והמשנית עד החזרת נפח הדם מעל לרמה המינימלית.
השני הוא קו ההגנה האחרון והחשוב ותפקידו בזיהוי בועות אוויר בצינור העורקי המוביל את הדם המחומצן מהמחמצן לאבי העורקים. במקרה בו הגלאי מזהה אוויר בצינור העורקי, מכונת הלב ריאה עוצרת את פעולתה אוטומטית, ולכן יש לבצע במהירות נוהל של הוצאת אוויר ממערכת הצינורות ולבדוק את הסיבה להימצאות אוויר במערכת.
מכונת הלב-ריאות פועלת במהלך כל הניתוח, כל עוד יש צורך בעצירת הלב והריאות, עד השלב שבו מסתיימת הפרוצדורה הכירורגית. במהלך הניתוח שולט טכנולוג הלב ריאה על כל הסימנים החיוניים של המטופל ומאזן את הגזים והאלקטרוליטים בדם בהתאם לשלבי הניתוח, נותן נוזלים, מנות דם ותרופות בהתאם למצב המטופל ומקרר ומחמם את המטופל בהתאם לסוג הניתוח ושלבי התהליך. הניתוק ממכונת הלב ריאות נעשה על ידי טכנולוג הלב ריאה, לאחר חימום המטופל והחזרת פעימות לבו לקצב סדיר, באופן כזה שבהדרגה יגיע פחות דם ורידי למכל האיסוף של המחמצן, ובמקביל ימשיך להיכנס דם עורקי-מחומצן לאבי העורקים עד למצב בו הלב מתמלא ולוקח את הפיקוד על זרימת הדם ועל יצירת לחץ דם תקין.
לטכנולוג לב ריאה יש אישור לביצוע פעולות חריגות המותרות לרופאים והניתוח מתבצע בשיתוף פעולה עם הרופא המרדים והכירורג.
מכונת לב ריאה ניידת

במהלך התפרצות מגפת הקורונה בישראל הועבר חולה מבית החולים האוניברסיטאי אסותא אשדוד להמרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה על ידי אמבולנס כשהוא מחובר למכונת לב ריאה.
במרץ 2023 מגן דוד אדום בשיתוף עם המרכז הרפואי שמיר התחיל להפעיל ניידת מיוחדת עם מכונת לב ריאה האמבולנס מיועד למקרים מסוימים שבהן יש צורך לפינוי עם מכונת לב ריאה.
הערות שוליים

↑  Biography of John Heysham Gibbon Jr., Heart-Lung Machine Inventor, ThoughtCo (באנגלית)
↑  חולה קשה הועבר לסורוקה מאסותא אשדוד | סורוקה מרכז רפואי אוניברסיטאי, באתר hospitals.clalit.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553142505171  LCCN: sh85020219  NKC: ph249463
מרדכי סלומון (פתח תקווה)

מרדכי סלומון
מרדכי סלומון (ה' בחשוון ה'תרכ"ט, אוקטובר 1868, ירושלים – ה'תשי"ז, 26 בינואר 1957, פתח תקווה) היה פעיל ציבור וחקלאי ישראלי, חוקר תולדות היישוב וסופר. בנו של יואל משה סלומון, ממייסדי נחלת שבעה ופתח תקווה.
למד בתלמוד תורה ובישיבת עץ חיים. בעודו בחור צעיר יצא לפתח תקווה ולכפר יהודיה להשתתף עם אביו בעבודות המשק ובנין המושבה. לאחר שאביו חזר לירושלים, נשאר במקום בעבודתו החקלאית עד זקנתו.
משגדלו בניו ונשתחרר מהעבודה היומיומית במשק ובפרדס, התמסר לעבודת מחקר וכתיבה היסטוריוגרפית בתולדות היישוב האשכנזי המחודש בארץ ישראל.
סלומון אסף וריכז את הזיכרונות ששמע מפי אביו ואחרים. על פי הדברים שחקר ושמע כתב את ספרו "שלשה דורות בישוב", שבו תיאר את פעולותיהם של אבי-סבו ר' אברהם שלמה זלמן צורף (הראש"ז) בגאולת אזור חורבת רבי יהודה החסיד בעיר העתיקה בירושלים, וכן את פעולות סבו ר' מרדכי סלומון ואביו יואל משה סלומון.
נפטר בשנת 1957, בן 88, ונקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה.
נכדתו היא הציירת חגית לאלו.
ספריו

שלושה דורות בישוב: תקע"ב-תרע"ג, ירושלים: דפוס סלומון, תרצ"ט 1939 (יצא בשנית בשנים תש"ב ותשי"א) (התוכן: חלק א: אברהם שלמה זלמן צורף; חלק ב: מרדכי צורף-סלומון; חלק ג: יואל משה סלומון)
ספורים מבין החומות, תל אביב: עם עובד, תש"ז.
סבא מספר, תל אביב: מסדה, תשי"ד.
ביהודיה חקר את הגאוגרפיה ההיסטורית של הארץ כדי לקבוע ולזהות את שמות המקומות העתיקים כסביבת פתח תקווה ואת מסקנותיו פרסם באחד-עשר פרקים בהמשכים בשבועון "בוסתנאי" שנה א (תרפ"ט), גיליונות י"ג–כ"ג. כן כתב בעיתונים שונים מאמרים בעניין פתח תקווה.
כן הכין לדפוס ספר בשם "אדני הישוב" (או "אדני ארץ"), בשני כרכים, על ההווי הירושלמי בימי ראשיתו של היישוב האשכנזי המחודש.
הערות שוליים

↑  מרדכי סלומון באתר GRAVEZ
↑  ע"פ תדהר, שם הספר הוא "אדני הישוב"; אולם ע"פ המאמר ב"דבר", השם הוא "אדני ארץ": ספריות "לדור" ו"שחרות" לשנתן הרביעית, דבר, 7 בספטמבר 1945.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313110205171  LCCN: no00036503  VIAF: 53693383   WorldCat (עם VIAF): 53693383 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מישל רוסו

מישל רוסו (בצרפתית: Michel Rousseau; נולד ב-8 ביוני 1949) הוא שחיין עבר צרפתי, סגן אלוף העולם (בלגרד 1973), אלוף אירופה (ברצלונה 1970) ושיאן אירופה במשחה ל-100 מטר חופשי.
ביוגרפיה > 1968

באולימפיאדת מקסיקו סיטי הוא סיים עשירי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.5 שניות, במקום 11 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:01.5 דקות ובמקום חמישי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:03.7 דקות.
ביוגרפיה > 1970 > אלוף אירופה

באליפות אירופה שנערכה בברצלונה בספטמבר 1970 הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.9 שניות, לפני רולנד מאתס מגמרניה המזרחית (53.5 שניות) וגרגורי קליקוב מברית המועצות (53.7 שניות) ומדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב.
ביוגרפיה > 1972

באולימפיאדת מינכן הוא סיים שביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.90 שניות, במקום שביעי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:34.13 דקות, כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 51.66 שניות, במקום תשיעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:00.79 דקות ובמקום עשירי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:00.50 דקות
ביוגרפיה > 1973 > סגן אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בבלגרד, יוגוסלביה ב-9 בספטמבר 1973 זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.08 שניות, אחרי ג'ים מונטגומרי מארצות הברית (51.70 שניות) ולפני מייקל ונדן מאוסטרליה (52.22 שניות).
ביוגרפיה > 1975

באליפות העולם שנערכה בסנטיאגו דה קאלי, קולומביה ביולי 1975 הוא סיים במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ובמקום שביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי
ביוגרפיה > 1976

באולימפיאדת מונטריאול הוא סיים תשיעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.36 שניות.
חיים אישיים

בתו, מגלי רוסו, שחיינית אולימפית (בייג'יגנ 2008) במשחה ל-200 מטר פרפר.
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
מישל זבאקו

| --- | --- |

צילום מ-1918 מאת הצלם אנרי מנואל.
 לידה:  1 בפברואר 1860 אז'אקסיו, צרפת 
 פטירה:  8 באוגוסט 1918 (בגיל 58) אובון, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  אובון 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סן לואי 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 סוגה:  רומן היסטורי, רומן פופ 
 יצירות בולטות:  הקפיטן, אבירי פרדאיאן, הנאהבים מוונציה 
 תקופת הפעילות:  מ-1888 
 
מישל זבאקו (בצרפתית: Michel Zévaco,‏ 1 בפברואר 1860 - 8 באוגוסט 1918) היה עיתונאי וסופר צרפתי, פעיל אנטי-קלריקלי ואנרכיסט. נודע כמחבר רומנים רומנטיים היסטוריים שהפכו לפופולריים, במיוחד סדרת הרומנים על אבירי פרדאיאן.
ביוגרפיה > ילדות וצעירות (1860–1886)

מישל זבאקו נולד באז'אקסיו באי קורסיקה כבנו הבכור של אנטואן זבאקו, חייט בשירות הצבא,  צאצא למשפחה קורסיקאית עתיקה, עם אשתו השנייה, לוסי לבית סבונה, תופרת. בשנות נעוריו למד בפנימיה. בשנת 1878 סיים בחינות בגרות ובגיל 20 כמורה לספרות במכללה בויין, על יד ליון. נאלץ ב-1881 לפרוש מבית הספר אחרי שהואשם כי ניהל רומן עם אישה נשואה. לפי מנהגי התקופה, נטען ש"חטף" אותה. התגייס לצבא. שירת למשך ארבע שנים בגדוד הדרגונים התשיעי וביולי 1886 סיים את השירות הצבאי בדרגת סגן משנה.
ביוגרפיה > פעילותו כעיתונאי פוליטי (1886–1900)

זבאקו התיישב בפריז. נמשך לספרות ולפוליטיקה, והתקבל לעבודה בעיתון L’Égalité (ל'אגאליטה - השוויון) שבניהולו של הפעיל הסוציאליסטי ז'ול רוג. הגיע אחרי זמן מה לתפקיד מזכיר המערכת. בשנת 1889 התמודד זבאקו בבחירות לפרלמנט מטעם הליגה הסוציאליסטית של רוג. באותה תקופה הכיר אישים כמו לואיז מישל, הזמר אריסטיד ברואן, סוורין, סבסטיאן פור, אמיל פוז'ה, שארל מאלאטו, אמנואל שובייר ואחרים.
באותן השנים, ב-1888 פרסם גם קובץ סיפורים ראשון, "Le Boute-Charge", אותו הקדיש מתוך זווית אמביוולנטית להיבטים של החיים במסגרת הצבאית.
בתקופה שבה התרבו פיגועי טרור והתנקשויות של אנרכיסטים, בעקבות חריפות התבטאויותיו בעיתון, זבאקו נעצר ונידון מספר פעמים לתקופות מאסר, אותן ריצה בבית הכלא סנט פלאז'י. באפריל 1890, למשל, נעצר באשמת "הסתה לרצח" אחרי שכתב מאמר מערכת נגד שר הפנים ארנסט קונסטאן וקרא לו לדו-קרב. הוא נידון בהמשך לארבעה חודשי מאסר. אחרי ששוחרר בסוף אוגוסט, נעצר בשנית, שוב בגלל "הסתה לרצח" אחרי שכתב ב"ל'אגאליטה" מאמר מערכת שבו הסית חיילים ("העבדים של ימינו" כדבריו) לעשות לעצמם צדק כתגובה לעוולות מפקדיהם. ב-27 במרץ 1892 הקים שבועון משל עצמו, "Gueux" (אביון), אך לא הצליח להוציא לאור יותר מגיליון אחד. באפריל 1892 נידון לקנס בשווי אלפיים פרנק שאותו סירב לשלם וכן לחצי שנה מאסר. הואשם כי חילק שבחים לאנרכיסט ויטוריו פיני ולטרוריסט האנרכיסטי רוואשול (אנ') וכן כי המליץ לכל מי שזקוק לכסף שייקח אותו בעצמו ולמי רוצה להרוג מישהו שיעשה זאת.
ב-6 באוקטובר 1892 נידון העיתונאי שוב בגלל נאום שנאם באספה ציבורית בפריז, שבו הכריז: "הבורגנים הורגים אותנו; הבה נגנוב, נהרוג, נפוצץ, כל האמצעים הם כשרים כדי שניפטר מהרקבון הזה".
מאוחר יותר כתב זבאקו בעיתון "Libertaire" (ליברטריאני) של סבסטיין פור ובעיתון האנרכיסטי "לה רנסאנס" (התחייה).
בעת שהותו בכלא התיידד זבאקו עם המרקיז דה מורס, ואימץ את דעותיו האנטישמיות.
עם זאת, ב-1898 בעת פרשת דרייפוס, כשברנאר לזר העלה ספק בקשר לאשמתו של הנידון, התגייס זבאקו למחנה התומכים בחפותו של דרייפוס. הוא הוקיע מעל דפי אחד מעיתוניו הפוליטיים את "קשר הישועים" נגד דרייפוס ונגד היהודים. באותה תקופה הוציא לאור את הביטאון "l'Anticlérical" בשם "הליגה האנטי-קלריקלית של צרפת".
ביוגרפיה > רומנים בהמשכים (1900–1914)

ב-1900 עזב זבאקו את העיתונאות הפוליטית כדי להקדיש את עצמו לכתיבת רומנים בהמשכים ("רומנים-פיליטונים"). הראשון שביניהם היה "בורג'יה" שפורסם בעיתון של ז'אן ז'ורס, "לה פטיט רפובליק סוסיאליסט" (La Petite République socialiste - הרפובליקה הסוציאליסטית הקטנה). אחרי שקטף הצלחה, יצר זבאקו לראשונה באותו העיתון את הגיבור "פרדאיאן".
ב-1905 עבר זבאקו לעבוד עם העיתון "לה מאטן" ולצדם של גסטון לרו ופול ד'איבואה הפך לפיליטוניסט רשמי שלו. בשנים 1918-1905 פרסם "לה מאטן" תשעה פיליטונים, בתוכם "הקפיטן" וסדרת "פרדאיאן". רומנים בהמשכים אלה פורסמו במקביל על ידי ההוצאה לאור פאיאר בסדרה שלה "הספר הפופולרי". באותה תקופה מדי פעם פרסם זבאקו גם בעיתונים אחרים, כמו "ל'הומניטה" מיסודו של ז'ורס).
בימי מלחמת העולם הראשונה עזב זבאקו את ביתו בפיירפון (אואז) כדי להתיישב במקום בטוח יותר, באובון, מחוז ואל ד'אואז.
הוא נפטר שם באוגוסט 1918, ככל הנראה ממחלת הסרטן.
ביוגרפיה > חייו הפרטיים

מישל זבאקו חי בזגיות עם פרנצ'סקה מריה קרולינה לבית פסריני, והם הולידו ארבעה ילדים. ב-1907 הם התחתנו רשמית וילדיהם זכו למעמד חוקי.
מורשתו

ספריו זכו להצלחה למשך שנים רבות במהלך המאה ה-20.
בספרו "Les Mots" ז'אן-פול סארטר שהיה קורא נלהב של ספריו בילדותו, כתב ש"זבאקו הוא אותו מחבר גאוני שבהשפעת הוגו המציא את רומן "הגלימה והפגיון" הרפובליקני. גיבוריו מייצגים את העם; הם הקימו ופירקו אימפריות, בישרו עוד מן המאה ה-14, את המהפכה הצרפתית, הגנו מתוך טוב-לב את המלכים הילדים או את המלכים המשוגעים נגד שריהם והכו במלכים המרושעים". בספריו בא לידי ביטוי סירוב הסמכות והשאיפה לחופש הפרט שאפיינה את השקפתו של זבאקו.
מורשתו > פרסומו באיראן

אחרי הצלחת ספריו של אלכסנדר דיומא האב בשוק הספרים הפרסי, ספריו של זבאקו, כולל הסדרה על אבירי פרדאיאין תורגמו לשפה הפרסית במסגרת מיזם משותף "גוטנברג" של ההוצאה לאור הסובייטית "מיר" ומוציא לאור איראני.
המתרגמים היו זביבוללאה מנצורי ומנושהר מוטיאי, שניסה אף לכתוב רומנים ברוח דומה שעלילתם מתרחשת באיראן.
צחוק הגורל עשה שספרי זוואקו, הפעיל האנטיקלריקליסט לשעבר, נקראו אף על ידי האיתוללה עלי ח'מנאי שבמפגש עם נוער ב-1998 המליץ אותם לקריאה לנוער האיראני.
מורשתו > פרסומו בטורקיה

ספרו של זבאקו "בורג'יה" תורגם לטורקית עות'מאנית בשנת 1909 והוצא לאור על ידי הילאל מטבאסי. המחזור "פרדאיאן" הופיע במהדורות שונות בהוצאה לאור של שמס מטבאסי בשנות ה-1910, אחר כך הוצאו לאור על ידי Inkilap ve aka בשנות ה-1940, 1950, 1960, ועל ידי Baskan u Oluș בשנות ה-1970. אחרי 2000 הופיעו שני תרגומים חדשים.
ספרים > המחזור פרדאיאן

Les Pardaillans אבירי פרדאיאן (1902/1907)
L’Épopée d’Amour (אפופאיית האהבה) (1902/1907) אהבתו הגדולה של פרדאיאן
Fausta פוסטה (1903/1908)
Fausta vaincue פוסטה מובסת învinsă (1903/1908)
Pardaillan et Fausta פרדאיאן ופאוסטה (1913)
Les Amours du Chico אהבותיו של צ'יקו (1913)
Le Fils de Pardaillan הבן של פרדאיאן (1914/1916) - פרדאיאן ובנו
Le Trésor de Fausta אוצרה של פאוסטה (1914/1916)
La Fin de Pardaillan סופו של פרדאיאן (1926)
La Fin de Fausta סופה של פאוסטה (1926)
ספרים > ספרים אחרים

!Borgia בורג'יה! (1906)
Le Capitan הקפיטן (1907)
Nostradamus נוסטרדמוס (1909)
Le Pont des soupirs גשר האנחות (כרך א) - Les Amants de Venise הנאהבים מוונציה (כרך ב) (1909) -גונדולת החלומות
L'Héroïne הגיבורה (1910)
Triboulet טריבולה (1910) ו-La Cour des Miracles - חצר הנסים (1910)
L'Hôtel Saint—Pol אוטל סן-פול (1911) ו- Jean Sans Peur ז'אן חסר הפחד
La Marquise de Pompadour מרקיזת פומפדור (כרך א) ו-Le Rival du Roi יריבו של המלך (1912)
Buridan, Le Héros de la Tour de Nesle בורידאן, גיבור המגדל נל (כרך א), La reine sanglante, Marguerite de Bourgogne - מלכה צמאת דם, מרגריט מבורגונדיה (1914-1913)
Don Juan דון ז'ואן והקומנדור - ו-Le Roi amoureux המלך מאוהב (1916)
המלכה איבזלה La Reine Isabeau (כרך א) וLe Pont de Montereau גשר מונטרו (כרך ב) (1918)
Le Pré aux Clercsהכמרים - ו Florinde la Belle פלורינדה היפה (1920- אחרי מות המחבר)
La Reine d'Argot מלכת ארגו (כרך א) ו-Primerose פרימרוז (כרך ב) (1922 - אחרי מות המחבר)
La Grande Aventure ההרפתקה הגדולה (כרך א) וLa Dame en blanc, La Dame en noir הגברת בלבן, הגברת בשחור (כרך ב) (1926 - אחרי מות המחבר)
Fleurs de Paris פרחי פריז (1921- אחרי מות המחבר)
נסיכת קרן זהב (נסיכת רייון ד'אור)
פרש המלך
אהבה ושנאה
האביר פאסאבאן
הרוזן מונטובאן
מלך הקבצנים
Déchéance הנפילה (1935 - אחרי מות המחבר)
Le Chevalier de La Barre (האביר דה לה באר)
תרגומים לעברית

בשנות ה-1960 רומנים היסטוריים רבים של זבאקו, תורגמו לעברית ופורסמו בהוצאה לאור מ. מזרחי. הם זכו להצלחה רבה. המתרגמים היו מנחם בן אשר, זאב זמירי, יהושע קנז שתרגם ב-1963 את "הקפיטן".
הערות שוליים

↑  באתר הגניאלוגי geneanet
1 2 3  באתר roman d'aventures
↑  M.Angenot 2003, עמ' 49
↑  האתר הגניאלוגי geneanet
↑  האתר ח'מנאי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276155005171  PLWABN: 9810570492605606  BNE: XX1489748  BnF: cb11929671m (data)  CANTIC: a10583191  GND: 172640342  ICCU: CUBV172582  ISNI: 0000 0001 2095 7967  LCCN: n80109464  NKC: xx0061239  NLG: 130453  NTA: 069374732  SNAC: w6hq7jbg  SUDOC: 027203700  VIAF: 27073109   WorldCat (עם VIAF): 27073109
מרדכי סנדר קופשטיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1875 תרל"ה האימפריה הרוסית (בתחומי ליטא של ימינו)
 פטירה:  4 ביוני 1954 (בגיל 79 בערך) ג' בסיוון תשי"ד ירושלים, ישראל
 מקום קבורה:  בית הקברות סנהדריה, ירושלים
 תאריך עלייה:  1924
 מקום פעילות:  ראדין, האימפריה הרוסית ירושלים, פלשתינה (א"י)
 תקופת הפעילות:  1897–1954 (כ־57 שנים)
 תפקידים נוספים:  ממייסדי התאחדות הרבנים פליטי רוסיה ושאר ארצות
 בני דורו:  ישראל מאיר הכהן
 בת זוג:  אסתר (לבית כ"ץ) פנינה-פרל (לבית כגן)
 אב:  יעקב הלוי קופשטיין
 אם:  חיה רייזל (לבית גולדשטיין)
 מספר צאצאים:  3
 חותנים:  זכריה מנדל כ"ץ יוסף יוזפא כגן
 
הרב מרדכי סנדר הלוי קופשטיין (תרל"ה, 1875 – ג' בסיוון תשי"ד, 4 ביוני 1954) היה רבה של ראדין ומראשי "התאחדות הרבנים פליטי רוסיא ושאר ארצות" בארץ ישראל.
ביוגרפיה

נולד בליטא למשפחת רבנים. אביו הרב יעקב הלוי קופשטיין היה רבה של ניימנצין שעל יד וילנה, ומחבר הספרים "פרי יעקב", "בית לוי" ו"תורת הלויים". אמו חיה רייזל היא בתו של יהודה לייב גולדשטיין. הוא נקרא על שם סבו, הרב מרדכי סנדר הלוי קופשטיין. סבתו, אשת מרדכי סנדר, הייתה נכדת הרב אלימלך אייזנשטט, רבה של לידה.
נישא לאסתר, בתו של הרב זכריה מנדל כ"ץ, רבה של ראדין. היא נפטרה כבת 22, בשנת תרס"ד, והוא נישא בשנית לבת אחיה הרב יוסף יוזפא כגן, פנינה-פרל, אחותו הבכורה של "הרב הנזיר" דוד כהן. בארץ עבדה רעייתו כמנהלת המשק של בית החולים ביקור חולים, ושימשה כנשיאה של ארגוני חסד כגון "עזר יולדות", "חונן דל" ועוד. היא נודעה כאישה מרשימה בהופעתה ובעלת השכלה בולטת, ובייחוד נודעה בבקיאותה במקרא. היא נפטרה בשנת תשכ"ח.
לאחר פטירת חותנו, בשנת תרנ"ז (1897) התמנה תחתיו כרבה של ראדין. ביתו היה מול ביתו של החפץ חיים. הם היו מיודדים ופעלו יחדיו בענייניה הדתיים של העיר. הוא החזיק בתפקידו עד עלותו ארצה.
בשנת תרפ"ד (1924) עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. בשנות ה-30 היה ממייסדי "התאחדות הרבנים פליטי רוסיא" והוא עמד בראשה, לצדם של הרב יהושע צימבליסט ("ר' יהושע מהורודנה") והרב שמואל קיפניס. בהמשך נקרא הארגון התאחדות הרבנים פליטי רוסיה ושאר ארצות.
בנו חיים מנדל נפטר בשנת 1934 ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק. בנו, אלימלך-מילטון, למד בישיבת מרכז הרב והיה רב בארצות הברית (נפ' בתשמ"ו). בתו הייתה נשואה ליהודה גולן, איש משרד החוץ. הרב קופשטיין נפטר ביוני 1954 ונקבר בירושלים. אחיו הרב יהודה קופשטיין היה רב בקנטון, אוהיו. בן אחותו היה הרב מרדכי רוגוב, מחבר הספר "עטרת מרדכי".
הערות שוליים

↑  הילה וולברשטיין ושמחה רז, איש כי יפליא, ישראל תשע"ז, עמ' 33. לתמונה משותפת של הרב קופשטיין והרב הנזיר ראו שם, עמ' 25. תמונה נוספת של הרב קופשטיין נדפסה אצל הרב מנחם קמפינסקי, בין שני כהנים גדולים, אלעד תשע"ה, עמ' 105
↑  מתה הרבנית פנינה קופשטיין, הצופה, 7 בפברואר 1968, עמ' 4
↑  ראו: הרב שאר-ישוב כהן, הרבנית מראדין, הצופה, 13 בפברואר 1968, עמ' 4; יחיאל פריש וידידיה הכהן, האיש על העדה, חיפה תשע"ג, עמ' 37; הילה וולברשטיין ושמחה רז, איש כי יפליא, ישראל תשע"ז, עמ' 32. לתמונתה ראו שם, עמ' 21
↑  כרטיס הקבר של הרבנית פנינה קופשטיין בבית העלמין סנהדריה.
↑  יומן הרב הנזיר, בעריכת הראל כהן וידידיה הכהן, הוצאת נזר דוד תשע"ט, עמ' 202. לעדויות ששמע מפיו הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא אודות החפץ החיים, ראו: חג הסוכות: שיח איש, מכון הרצי"ה תשע"ז, עמ' צא-צב.
↑  שערי ציון [יג, א-ב], תשרי-חשון תרצ"ג, עמ' מא; הרב מנחם קמפינסקי, בין שני כהנים גדולים, אלעד תשע"ה, עמ' 116.
↑  ערכו, באתר Geni
↑  הרב ס.ה. קופשטיין, הצופה, 4 ביוני 1954
↑  הרב מדאדין למנוחות בירושלים, הצופה, 8 ביוני 1954
↑  עטרת מרדכי - חלק ב, ניו יארק, תשכ"ח, באתר היברובוקס
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מענק פרישה

בפקודת מס הכנסה, מענק פרישה הוא מכלול התשלומים הניתנים לעובד עקב הפסקת עבודתו. מרכיב עיקרי במענק הפרישה הוא פיצויי הפיטורים, ואליו נוספים לעיתים, בהתאם להסכמי העבודה:
פיצוי בעד ימי מחלה שלא נוצלו.
מענק הסתגלות
פיצויים מוגדלים
חלף הודעה מוקדמת
תשלומים נוספים הניתנים עקב הפרישה וכפיצוי עליה.
פדיון חופשה נכלל אף הוא בתשלומים הניתנים עם הפרישה, אך לצורכי מס הוא נחשב כחלק מהשכר הרגיל ואינו חלק ממענק הפרישה, משום שאינו פיצוי על הפרישה אלא מימוש של זכות שנצברה במהלך העבודה.
מיסוי מענק הפרישה

בהתאם לפסיקה של בית המשפט העליון, פיצויי פיטורים אינם בגדר הכנסת עבודה. רשות המסים בישראל מחילה פרשנות זו על כל מרכיביו של מענק הפרישה. בהתאם לכך, מענק הפרישה פטור מדמי ביטוח לאומי ומדמי ביטוח בריאות.
סעיף 9(7א) לפקודת מס הכנסה מעניק פטור ממס הכנסה למענק פרישה. פטור זה מוגבל לתקרה בגובה משכורת חודש (אך לא יותר מ-12,230 ש"ח בשנת 2018) לכל שנת עבודה. כאשר מענק הפרישה משולם עקב מות העובד, מוכפל הסכום הפטור.
קיימות דרכים נוספות להקטנת מס ההכנסה על מענק הפרישה באמצעות רצף קצבה או רצף פיצויים. לצורך בחירה באפשרות הרצויה על העובד למלא טופס 161א ולהעבירו לידי פקיד השומה.
בהתאם לסעיף 9א לפקודת מס הכנסה, ניצול הפטור ממס למענק הפרישה עלול לפגוע בזכות לפטור ממס על פנסיה בגיל פרישה.
כאשר בית הדין לעבודה פוסק פיצויי פיטורים לפרילנסר שדיווח למס הכנסה כעצמאי, וקובע שלמפרע היו בין הצדדים יחסי עובד ומעביד, ככלל יוכר מענק הפרישה כפטור ממס, אולם הדבר נתון לבחינה של נציבות מס הכנסה.
הערות שוליים

↑  נציבות מס הכנסה, הזכאות לפטור על מענקי פרישה - סעיף 9(7א) לפקודה, 31 באוגוסט 2004