מחזור שער המוות
עלילה

לפי הסדרה, לפני שנים רבות הסתיימה מלחמה בה הסארטן רבי-העוצמה חילקו את העולם לארבעה עולמות, לפי ארבעת היסודות, וכלאו את אויביהם הפיטרינים במבוך אכזרי ושטני. זמן קצר לאחר מכן נעלמו הסארטן באופן מסתורי. כמה מאות שנים לאחר מכן ברח הפיטרין הראשון מתוך המבוך, ולמד כיצד להגיע אל העולמות האחרים. הספרים עוקבים אחר הַאפְּלוֹ הסוכן הפיטריני, שנשלח לסייר בארבעת העולמות, כהכנה לכבישתם בידי אדונו.
כדור הארץ נהרס.

ארבעה עולמות נבראו מההריסות. עולמות עבורנו ועבור המנצ'ים: אוויר, אש, אבן, מים.

ארבעה שערים מקשרים בין העולמות: אריאנוס, פְּריאָן, אבאראך וצ'לסטרה.

עבור אויבינו הוקם מוסד מתקן: המבוך.

המבוך מקושר לעולמות האחרים דרך השער החמישי: הנֶקסוס.

השער השישי הוא המרכז: המערבולת.

והכל בוצע דרך השער השביעי.

הסוף היה ההתחלה.
המילים הללו היו המזמור שלימדו את ילדי הסארטן הצעירים, והן נמצאו כתובות בכתבים רבים של הסארטן. בספרייתו של קליטוס הארבעה-עשר, העוצר האחרון של העיר נקרופוליס באבאראך, כתב קליטוס בדמו שלו על השיר "ההתחלה הייתה סופנו שלנו".
הסיפור מתחיל לפני זמן רב, כאשר שחררו בני-האדם מלחמה גרעינית על כדור הארץ שהרגה מיליונים, מה שהשאיר את הניצולים לנסות ולשרוד בעידן האבק. אלפים וגמדים, שנכנסו למסתור במהלך תקופת הרנסאנס, סבלו גם הם ממה שעיצבו בני-האדם באמצעות המדע שלהם. בתוך הכאוס הזה, צאצאים מוטאנטים של בני-אדם הופיעו והם היו יכולים להרגיש שוב את "הגל" - זה ששומר על האיזון והסדר ביקום. בעודם מכירים בפוטנציאל שלו לקסם, הם פיתחו רונות שעזרו להם לרתום אותו. במקור הייתה זו קבוצה אחת בלבד - הסארטן (Sartan). הסארטן השתמשו בקסם על ידי ציור רונות על הקרקע ובאוויר, שהתעצמו על ידי שירתם ולחשיהם; הם האמינו כי כוחם נתן להם אחריות על הגזעים ה"נחותים", להם קראו מנצ'ים (Mensch). הסארטן דגלו בקהילה, אחדות ומשפחה. אולם ביהירותם הם שכחו מהנטייה של הגל לאזן כל דבר. כאשר הסארטן נהיו חזקים מדי, הגל שינה את כיוונו, והפיטרינים (Patryns) נוצרו. שלא כמו הסארטן, הפיטרינים היו מתבודדים, הפכפכים והרסניים; הם האמינו שכוחותיהם העל-טבעיים העניקו להם את הזכות לכבוש. פיטרינים קעקעו את הרונות על גופם ובחרו את שמם (שאומר "החוזרים אל האפילה") כדי ללעוג למילה "סארטן" ("המחזירים את האור"). שני גזעים אלה נלחמו באופן מתמיד על השליטה במנצ'ים; שניהם חשבו על עצמם כעל אלים-למחצה, אף כי הסארטן ייחסו לעצמם את הכבוד להיות "הטובים".
לבסוף, הסארטן, מונהגים בידי סאמָה ומועצת השבעה שלו, השתמשו באמצעים קיצוניים כדי לנצח וחילקו את כוכב הלכת ארץ לארבעה עולמות נפרדים, כל אחד מהם מתמקד ביסוד שונה (אוויר, קרקע, אש ומים). אירוע טראומטי וקשה זה של הרס ויצירה מחדש ידוע בסדרה בשם "חלוקת העולמות" (The Sundering). מיליוני מנצ'ים מתו, כאשר רק אוכלוסיות נבחרות בודדו באורח קסם עבור יישוב מחדש של העולמות. לא ידוע כיצד ניצלו הפיטרינים, אף על פי שסארטן ששרדו דיברו על הקלות בה תפסו את הפיטרינים המבודדים והנוודים בימים שלפני חלוקת העולמות. הסארטן יצרו גם-כן את המבוך, שם הם כלאו את הפיטרינים עבור שיקומם. במרכז המבוך הייתה המערבולת, שבה הפיטרינים הושמו בתחילה ביחד עם סארטן שלא הסכימו עם החלוקה, ובה שכנו המנצ'ים במהלך החלוקה עצמה. המבוך היה מוקף בנֶקסוס, עיר חלומית עבור הפיטרינים ברגע שיהיו מתורבתים; הנקסוס, המבוך והמערבולת אורגנו במעגלים בעלי מרכז משותף (שהיה המערבולת). כל העולמות הללו קשורים זה לזה באמצעות שער המוות ובאמצעות שערים חד-סטריים קטנים יותר שאפשרו לכל עולם להזין את העולמות האחרים במה שחסר להם.
הסארטן נשארו לפקח לא רק על עולם אחד, אלא על עולמות רבים, כולם מעוצבים כך שיעבדו בהרמוניה מושלמת. בכל אופן, הדברים החלו להשתבש באופן כמעט מיידי. נחשים מוזרים ומרושעים שהסארטן כלל לא יצרו הופיעו בצ'לסטרה, עולם המים. האינטראקציות שהיו צריכות להתרחש בין העולמות לא עבדו כמתוכנן: ייצוא המים מצ'לסטרה מעולם לא יצא לפועל, מה שגרם לכך שאריאנוס (עוולם האוויר) סבל מחוסר גדול במים בממלכות העליונות יותר שלו, והגזים הגולמיים והכימיקלים של אבאראך (עולם האבן) מעולם לא הגיעו לבעט-מקרקשת, שהייתה אמורה להפוך אותם למוצרים ומכשירים, בהם ישתמשו כל העולמות. בפריאן (עולם האש) שרר אי-סדר נוראי: ענקים בעלי עין אחת עיוורת, שדמו לעצים מהלכים ונקראו בשם טיטאנים, השתחררו מכבליהם ככוחות השיטור של המנצ'ים בפריאן והחלו (כעבור כמה וכמה שנים) בהרס עצום ללא כל סיבה הגיונית. האנרגיה העצומה שבפריאן הצטברה בתוכה מבלי להעניק מעצמה לעולמות האחרים. עודף האור גרם לכך שהצמחייה השתלטה על הקרקע, והאלפים ובני האדם שחיים שם חיים בעצם על שכבה של צמחייה (עצי ענק). רק הגמדים התעקשו להישאר קרובים לקרקע. אבאראך, עולם האבן, מעולם לא תוכנן לעמוד בפני עצמו. לא היה בו מקור קבוע לחום, ולאור. המקור הזמני שבו השתמשו היה הלבה שזרמה בליבו. בהתחלה, כשעוד היה מספיק חום, הסארטן חיו קרוב לפני השטח. האדים הרעילים והוולקניים הרגו את כל המנצ'ים החיים שם, והחלישו מאוד את קסמם של הסארטן. ככל שמקור החום והאור הלך וקטן, כך הסרטן נאלצו להתקרב יותר לים הלבה. הדבר הקשה עוד יותר על השרדותם. ללא קשר בין העולמות האחרים, אבאראך היה הופך להיות עולם קפוא ולא מתאים לקיומם של חיים. המבוך התפתח לאיטו ממוסד מתקן זמני לכלא סאדיסטי וכמעט בעל מודעות עצמית. סאמה, בפחדו ממה שיקרה אם הנחשים יתפשטו אל העולמות האחרים, הרגיש שהוא חייב לסגור את שער המוות; הסארטן הכניסו את עצמם לשינה קסומה, כשהם מצפים שהיא תימשך רק מעט זמן, שבו העולמות האחרים יסיימו לבצע את חלקם בתוכנית הגדולה. באריאנוס הסארטן נמנמו גם הם, בתקווה שעולמם ישתפר עד שיתעוררו.
זה לא פתר דבר. אף על פי שהסארטן כיוונו להם שעונים מעוררים, אלה מעולם לא צלצלו - ואם הם כן, אז אף אחד לא היה בחיים כדי לשמוע אותם. כל הסארטן באריאנוס, מלבד אחד, מתו באופן מסתורי. חלקם מתו גם בצ'לסטרה, ושנתם נמשכה הרבה יותר ממאה השנים להן ציפו. אלה שחיו בפריאן נטשו את המצודות ונעלמו, ורוב הסארטן באבאראך לא שרדו, כנראה בגלל האיזון שהיה צריך לשוב לאיתנו עם העיסוק ההולך וגובר באומנות ההעלאה באוב (החייאת המתים). המנצ'ים, בינתיים, שכחו הכול אודות עברם; הסארטן האבודים של אריאנוס ושל פריאן נהיו לדמויות אלים מיתולוגיים של הגמדים ושל האלפים שחיו בעולמות אלה, בהתאמה. דבר זה השאיר את הפיטרינים הכלואים כישויות היחידות שעדיין זכרו דבר-מה ממורשתם.
לאחר אין-ספור דורות של מאבק נהיה האדון קְסָר לפיטרין הראשון שהצליח לברוח מהמבוך; זיפְנָאבּ, שהיה סארטן שנזרק אל המבוך כי התנגד לחלוקת העולמות, כנראה הגיע לנקסוס הרבה לפני קסר. שם גילה האדון קסר ספרייה עצומה של ספרים (שנכתבו בשפת הסארטן בידי זיפנאב) שפירטו על האירועים שהתרחשו לפני ואחרי החלוקה. מתוך ספרים אלה הוא גילה דרך לפתוח למחצה את שער המוות ולשלוח דרכו שליח. האפלו, משרתו האהוב ביותר של האדון קסר, נהיה לשליחו; שתי משימותיו היו לחקור מה קרה לסארטן וליצור כאוס בין המנצ'ים, כך שהאדון קסר יוכל לבוא בעתיד ו"להציל" אותם, ובכך להגשים את תוכניתו לשלוט בארבעת העולמות.
הספר הראשון מתחיל עם כניסתו של האפלו לעולם אריאנוס. בשלושת הספרים הבאים הוא נכנס לכל אחד מהעולמות האחרים וחוקר אותם. הספרים מתארים כל אחד מהעולמות ואת מצבו הנוכחי. האפלו מגלה שהסארטן נעלמו מפריאן, שבאריאנוס נשאר רק סארטן אחד בשם אלפרד (גם הוא אחת מהדמויות החשובות בסדרה), שבאבאראך נותרו מעט סארטן ושהן עוסקים בהחייאת מתים (וכנראה הרגו כך את רוב הסארטן בעולמות האחרים), ושבצ'לסטרה חיו מועצת השבעה (המועצה שחילקה את העולם), וגם מפלצות ענק להם קרא דרקוני נחש.
בתחילה האפלו היה נחוש בדעתו לעזור לאדונו לכבוש את העולם. אך ככל שהעלילה מתקדמת הוא מגלה כי עולמות המנצ'ים רק יסבלו ממלחמה נוספת. בספר השלישי האפלו נתקל בקיומו של "כוח עליון" טוב. הוא מפקפק בכך. כאשר המתים באבאראך מחליטים להרוג את כל החיים, הוא ואלפרד נמלטים בעור שיניהם, אך החוויה גורמת לו לפקפק באדונו בפעם הראשונה. קסר מכיר את האפלו ומבין שהוא מסתיר ממנו משהו. לבסוף האפלו מספר לקסר על אומנות ההחייאה. האפלו נשלח לעולם הרביעי שם שוב נתקל בעדות ל"כוח עליון", רק שהפעם מדובר בכוח מרושע בדמות מפלצות ענק. לאחר שנקשר לכמה מהמנצ'ים הצעירים שחיים שם ומגלה את האמת על דרקוני הנחש, האפלו חוזר לאדונו, כשהוא מבין כי כבר לא יוכל לחזור ולשרת אותו כמו קודם.
בספר החמישי האפלו נשלח שוב לאריאנוס. שם הוא מגלה כי דרקוני הנחש חדרו לעולם ויוצרים בו כאוס. למרות פקודותיו של קסר לעורר מהומה, האפלו מסייע למנצ'ים ועוזר להשכין שלום בין האלפים, הגמדים ובני האדם. קסר שולח מתנקשת כדי להרוג אותו, אך הוא מצליח להימלט בעזרתו של אדם בשם הוגו היד. שניהם מגיעים למבוך, שם הם מתאחדים עם אלפרד ומתחילים לנוע במבוך. בינתיים קסר מגלה את קיומו של השער השביעי ומפתח אובססיה כלפיו. דרקוני הנחש תוקפים את המבוך, ומנסים לאטום אותו. דרקוני פריאן, המגלמים את הטוב, מגיעים גם הם להילחם בדרקוני הנחש. האפלו נפצע בקרב נגד הנחשים, וקסר נותן לו למות כדי להחיות אותו. אך התהליך לא צולח, והאפלו מגיע בסוף לשער השביעי. שם הוא סוגר את כל השערים. כל הסארטן והפיטרינים התרכזו בנקסוס, כמו גם הנחשים והדרקונים הטובים. ארבעת העולמות נותרים לבדם. האפלו מאמין כי כך הם יצליחו לשגשג, והגל ימצא את איזונו.