stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרן היסוד
היסטוריה > הקמת הקרן

קרן היסוד נוסדה בוועידה השנתית של ההסתדרות הציונית העולמית שנערכה בלונדון ביולי 1920 במטרה להוות את הזרוע לגיוס הכספים של התנועה הציונית. מניפסט קרן היסוד מ-1920 שיקף את נחישותו והחלטיותו של הארגון הציוני החדש: ”הגיעה העת לריכוז המאמץ היהודי למען ייסוד הבית היהודי הלאומי”. קרן היסוד אחראית למימון העלייה וההתיישבות בארץ ישראל.
לפני הקמת קרן היסוד, איסוף הכספים למען פעילות ההסתדרות הציונית נעשה על ידי "קרן הגאולה", שהתאפיינה בפעולות גבייה נקודתיות וזמניות. בשונה מהנהוג עד הופעתה ביססה קרן היסוד את מערך הגבייה על הטלת מס-חובה שנתי קבוע, על בסיס רעיון המס התנכ"י (מעשר). רעיון זה השתנה בהמשך למגבית שנתית לגיוס הכספים לקרן היסוד – המגבית המאוחדת לישראל, שהפכה לגוף הכלכלי המרכזי שפעל להקמת תשתית המדינה שבדרך ופיתוחה.
ב-23 במרץ 1921 נרשמה קרן היסוד באנגליה, כחברה שמטרותיה העיקריות הן לפעול לקידום הגשמת רעיון הקמת בית לאומי יהודי בארץ ישראל, כפי שנוסח בהצהרת בלפור (1917). מעבר למגביות המבוססות הרחיבה קרן היסוד כל העת את פעילותה בגיוס כספים גם דרך תרומות, הלוואות, מתנות, הכל למימון הקמת היישוב בארץ ישראל, בניינו וחיזוקו.
בשנת 1926 עבר המשרד הראשי של קרן היסוד מלונדון לירושלים, ובשנת 1929 הוקמה הסוכנות היהודית - הזרוע המבצעת של ההסתדרות הציונית העולמית. שני הארגונים החלו שותפות היסטורית, שממשיכה עד היום.
היסטוריה > שנות השלושים

קרן היסוד נחלצה לעזרתם של אלפי יהודים, אשר נמלטו מרדיפות באירופה עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה (1933), ועזרה להם להתיישב בארץ ישראל. היא הקימה מעל 900 יישובים עירוניים וכפריים, וסיפקה בכך דיור ותעסוקה למתיישבים החדשים.
קרן היסוד סייעה גם במימון צעדיהם הראשונים של רבים ממוסדות המדינה העכשוויים, כגון האוניברסיטה העברית בירושלים, אל על, חברת החשמל, סולל בונה ומפעלי ים המלח. היא תרמה תרומה חשובה לפיתוח מוסדות ותיקים יותר, כמו בנק לאומי ובית הספר לאמנות בצלאל. היא תמכה בהקמת התזמורת הפילהרמונית הישראלית והתיאטרון הלאומי "הבימה" ומוסדות תרבותיים אחרים.
היסטוריה > לאחר מלחמת העולם השנייה

לאחר סוף מלחמת העולם השנייה מימנה קרן היסוד את העלייה ההמונית של ניצולי השואה ולאחר מכן של יהודי ארצות האסלאם. הוקמה התיישבות חקלאית ענפה, ופותחה תשתית חינוכית, תעשייתית ותרבותית רחבה, שתרמה להקמת מדינת ישראל ב-1948
במרץ 1948 נפגעו משרדי קרן היסוד בפיגוע טרור נגד בית המוסדות הלאומיים. 11 איש נהרגו בפיצוץ מכונית תופת, ובהם מנהל קרן היסוד, לייב יפה.
בשנת 1956 נחקק בכנסת חוק קרן היסוד, תשט״ז–1956, שהכיר בקרן היסוד כזרוע הרשמית לגיוס כספים למען מדינת ישראל. קרן היסוד נותרה ארגון גיוס הכספים היחיד הפועל על פי חוק של הכנסת.
מאז נטלה קרן היסוד על עצמה את האחריות לקידום שורה של נושאים לאומיים רבי חשיבות. תורמי קרן היסוד הושיטו יד במימון כל פעולות ההצלה החשאיות של המדינה. בנוסף מילאה קרן היסוד תפקיד מרכזי בפיתוח החברתי של הארץ, תמכה בקליטתם של מעל 3 מיליון עולים חדשים, עמדה לצידם של 300,000 נערים בכפרי נוער, שיקמה קרוב ל-100 שכונות חלשות באמצעות פרויקט שיקום שכונות, והקימה מעל ל-1400 פרויקטים חברתיים, חינוכיים ותרבותיים בכל הארץ, בעיקר באזורי הפריפריה בנגב ובגליל.
היסטוריה > לאחר מלחמת העולם השנייה > הקמת החטיבה לדור המשך

בשנת 1971 הקים צבי רביב את החטיבה לדור ההמשך בקרן היסוד שמטרתה הייתה גיבושו של דור צעיר של מנהיגים (בגילאי 25–40) כדי לשמר ולהבטיח את הישרדותה של קרן היסוד לאורך זמן. החטיבה יזמה קיומן של תוכניות לפיתוח מנהיגות באוסטרליה, באירופה, בדרום אמריקה ובדרום אפריקה. בשנת 1972 קיימה החטיבה את המפגש האירופי הראשון של דור ההמשך במינכן, בו השתתפו נציגים מכל רחבי אירופה. מפגשים אזוריים קוימו בשנים שלאחר מכן בלימה, בסאו פאולו, בבריסל, בלונדון ובאמסטרדם. בשנת 1977 התארגנה משלחת עולמית של דור ההמשך תחת הכותרת "יחדיו 77" בה השתתפו כ-280 משתתפים מ-5 יבשות. משלחת זו נתנה דחיפה עצומה לפעילות דור ההמשך, ומשלחת המשך בשנת 1979 כבר מנתה כ-500 משתתפים. הפעולה החינוכית והמנהיגותית נמשכה והתעצמה באמצעות תוכניות "פיתוח מנהיגות" פרטניות למספר רב של מדינות ובמקרים מסוימים תוכניות אשר עוצבו לפי אופיין של קהילות ממוצא שונה.
בשנת 1981 ארגן דור ההמשך בציריך בראשותו של ארתור מאייר סומר וד"ר דוד פדר כינוס אירופאי בדאבוס, תחת הכותרת "הפסטיבל האירופאי הראשון של דור ההמשך" בפסטיבל נטלו חלק כ-650 משתתפים. במאי 1982 אורגן המפגש השני בדאבוס ובו השתתפו כבר כ-950 משתתפים. בשנת 1982 סיים צבי רביב את תפקידו והעבירו לרב עדי סולטאניק. תוכניות לפיתוח מנהיגות, כינוסים אזוריים, משלחות ארציות ומקומיות, חילופי מרצים ומשלחות "יחדיו" המשיכו להגיע לישראל.
הנהגת קרן היסוד

בשנת 1920 חבר ליאו הרמן לברתולד פייבל בייסודה של קרן היסוד, והפך למזכירה הכללי, תחילה בלונדון ומאז שנת 1926 בירושלים המנדטורית. בשנת 1926 מונו לעמוד בראש הלשכה המרכזית של קרן היסוד אריה לייב יפה וארתור מנחם הנטקה. בשנת 1935 הצטרף אליהם קורט בלומנפלד. בשנת 1937 כיהנו בדירקטוריון של קרן היסוד אריה לייב יפה, ארתור מנחם הנטקה, יוסף שפרינצק, ג'ורג' הלפרין, שלמה קפלנסקי וד"ר אהרן ברט.
בשנת 1951 הוצע מבנה חדש להנהגת קרן היסוד. על פי ההצעה, תקום מועצה כללית של נציגים מארצות שונות, דירקטוריון של 13–15 חברים ושני יושבי ראש הסוכנות היהודית יכהנו בנשיאות הקרן.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| CHAIRS BOARD OF TRUSTEES | CHAIRS BOARD OF TRUSTEES |  |
| פיל גרנובסקי | Phil Granovsky | 1979-1983 |
| מנדל קפלן | Mendel Kaplan | 1983-1987 |
| פיל גרנובסקי | Phil Granovsky | 1987-1992 |
| ג'וליה קושיצקי | Julia Koschitzky | 1992-1997 |
| דניאל ליוורנט | Daniel Liwerant | 1997-2001 |
| הארווי וולף | Harvey Wolfe | 2001-2005 |
| מארק ליבלר | Mark Leibler AC | 2005-2009 |
| יוהאנה ארביב-פרוג'יה | Johanna Arbib - Perugia | 2009-2014 |
| דויד קושיצקי | David Koschitzky | 2014-2019 |
| סטיבן לואי | Steven Lowy AM | 2019- |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
DIRECTORS KEREN HAYESOD
| ברטהולד פייבל | Berthold Feiwel | 1920-1926 |
| ארתור הנטקה | Arthur Hantke | 1926-1955 |
| לייב יפה | Leib Yaffe | 1926-1948 |
| קורט בלומנפלד | Kurt Blumenfeld | 1936-1951 |
CHAIRS KEREN HAYESOD
| אליהו דובקין | Eliyahu Dobkin | 1951-1961 |
| ארתור הנטקה | Arthur Hantke | 1951-1956 |
| צבי הרמן | Zvi Herman | 1951-1956 |
| ד"ר ישראל גולדשטיין | Dr. Israel Goldstein | 1961-1971 |
| עזרא זליג שפירא | Ezra Zelig Shapiro | 1971-1977 |
| פיל גרנובסקי | Phil Granovsky | 1977-1978 |
| פיי שנק | Faye Schenk | 1977-1978 |
| ד"ר אברהם אביחי | Dr. Avraham Avi-hai | 1978-1988 |
| שלמה הלל | Shlomo Hillel | 1988-1998 |
| אבי פזנר | Avi Pazner | 1998-2010 |
| אליעזר (מודי) זנדברג | Eliezer (Moodi) Sandberg | 2010-2018 |
| סאם (שמואל) גרונדוורג | Sam Grundwerg | 2018- |
תפוצה עולמית ודרכי פעילות

קרן היסוד – המגבית המאוחדת לישראל מפעילה כיום 60 מגביות (מפעלי התרמות) ב-47 מדינות המחולקות לפי ארבעה אזורים: אירופה, אמריקה הלטינית, המדינות הדוברות אנגלית והמזרח. נציגי קרן היסוד, מנהיגיה המקומיים ומתנדביה, הם הכוח המניע של ארגון גיוס הכספים העיקרי מחוץ לגבולות ארצות הברית. במסגרת רבות ממגביות אלו פועלות גם חטיבות נשים וחטיבות לפיתוח מנהיגות צעירה. בנוסף לגיוס כספים באמצעות תרומה שנתית, קרן היסוד – המגבית המאוחדת לישראל מציעה לתורמיה אפשרות ל"נתינה מתוכננת" באמצעות צוואות ועיזבונות המשמשים ליצירת קרנות.
משימות קרן היסוד

משימותיה ההיסטוריות הבסיסיות של קרן היסוד - הצלה, עלייה, העצמת עולים, פיתוח התשתית החברתית של מדינת ישראל והבטחת העתיד הקולקטיבי של העם היהודי ממשיכות. עם זאת, קרן היסוד מתאימה את פעילותה לצרכים החדשים שהופיעו בשנים האחרונות, ובראשם צמצום פערים חברתיים בישראל, סיוע לקורבנות טרור ועזרה לנוער בסיכון. בין הפעילויות והפרויקטים הנתמכים:
סיוע לעלייה, לקליטה ולהצלה: מרכזי קליטה, מלגות לסטודנטים, טיסות עולים.
תמיכה באזורי הפריפריה של ישראל בעיקר בגליל ובנגב, בשכונות מצוקה, עיירות פיתוח וקהילות חלשות: פותחים עתיד, קהילות צעירות, סיוע במיגון מקלטים, עמיגור, קדמה, ניצנה.
חיזוק הקשר בין התפוצות וישראל: פרויקט מסע, פרויקט תגלית, מחנות קיץ, שליחים צעירים.
לקריאה נוספת

אברהם אוליצור, ההון הלאומי ובניין הארץ: עובדות ומספרים: תרע"ח - תרצ"ז, 1937 - 1918, ירושלים: הלשכה הראשית של קרן היסוד, ת"ש 1939.
מרדכי נאור, הבניין שבו נולדה המדינה, בית המוסדות הלאומיים, ספריית יהודה דקל,2020.
מארק קיובן

| --- | --- |

 לידה:  31 ביולי 1958 (בן 66) פיטסבורג, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  דאלאס 
 השכלה:  אוניברסיטת אינדיאנה בלומינגטון  The Jean and Samuel Frankel Jewish Academy of Metropolitan Detroit  אוניברסיטת אינדיאנה  Indiana University Kelley School of Business 
 השקפה דתית:  יהדות 
 blogmaverick.com
 
מארק קיובן (באנגלית: Mark Cuban; נולד ב-31 ביולי 1958) הוא איש עסקים, יזם, מפיק קולנוע, סופר, אישיות טלוויזיה ונדבן יהודי-אמריקאי. הוא בעל החזקת מיעוט בבעלות קבוצת ה-NBA דאלאס מאבריקס אך בעל שליטה בפעילות הכדורסל שלה, בעלים של רשת בתי קולנוע "Landmark Theatres", העוסקת בסרטים עצמאיים וזרים, וכן של חברת הפצת הסרטים "Magnolia Pictures". הוא גם משמש כיושב ראש ערוץ הכבלים "AXS TV".
נכון לשנת 2024, מוערך הונו בכ-5.7 מיליארד דולר.
ראשית חייו

קיובן נולד בפיטסבורג שבפנסילבניה, בנם של שירלי ונורטון קיובן. הוא גדל בפרוור של פיטסבורג למשפחה יהודית מן המעמד הבינוני. סבו שינה את שם משפחתו מ"חַבֶנִיסְקִי" ל"קיובן", לאחר שמשפחתו היגרה מרוסיה והתאזרחה באליס איילנד. כבר בנעוריו חושו העסקי בלט, כאשר עסק במכירת שקיות זבל בגיל 12 על מנת לקנות זוג נעלי כדורסל יקרות שחפץ בהן. בעת לימודיו בתיכון עבד בעבודות שונות ומזדמנות, וכן עסק במכירת בולים.
לאחר שנת לימודים אחת באוניברסיטת פיטסבורג, החל קיובן ללמוד באוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון, וסיים ב-1981 תואר ראשון במנהל עסקים. בעת לימודיו עסק בעבודות שונות, ביניהן כיחצ"ן ומורה לריקוד, ואף הקים פאב.
קריירה

בשנת 1982 עבר קיובן לדאלאס שבטקסס, שם החל לעבוד בעבודות מזדמנות כגון ברמן וכדובר עבור חברת תוכנה. בהמשך הקים חברה משלו, "MicroSolutions", בעזרת שותפיו מעבודתו הקודמת, העוסקת בשילוב מערכות ובשיווק תוכנה. בשנת 1990 מכר את החברה בכ-6 מיליון דולר, והרוויח סכום המוערך בכשני מיליון לאחר מיסוי. בהמשך פנה לקריירה קצרה ולא מוצלחת בהוליווד.
בשנת 1995 הקים יחד עם שותף שלמד עמו באוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון את חברת ההזנק "Audionet", שהתמחתה בשידורים ישירים של משחקי ספורט באינטרנט, ואשר בהמשך הפכה ל"Broadcast.com". הוא מכר אותה ל-"Yahoo!" בסכום של כ-5.7 מיליארד דולר בשנת 1999.
בשנת 2000 רכש את קבוצת "דאלאס מאבריקס" בסכום של כ-285 מיליון דולר. בנוסף לקשריו בתחום הכדורסל, מחזיק קיובן בהשקעות וקשרים הדוקים בליגות ה-NHL ו-MLB.
בשנת 2007 התמודד בתוכנית המציאות האמריקאית, רוקדים עם כוכבים, והיה למודח החמישי.
בדצמבר 2023 דווח כי קיובן ימכור את מרבית המניות שלו בקבוצה למרים אדלסון תמורת 3.5 מיליארד דולר, אך יישאר אחראי בקבוצה על העניינים המקצועיים בקבוצה. העסקה אושרה בהנהלת ליגת ה־NBA בסוף אותו חודש.
בשנת 2024 קיובן נכלל ברשימת "טיים 100".
דעותיו

קיובן מעריץ את הסופרת והפילוסופית איין ראנד. הוא טען כי הרומן של ראנד, "כמעיין המתגבר", העניק לו "מוטיבציה רבה. הוא אתגר אותי לחשוב כאינדיבידואל, לקחת סיכונים על מנת להגיע למטרותיי, ולקחת אחריות על הצלחותיי וכשלונותיי. אהבתי זאת". הוא אף קרא ליאכטה הפרטית שלו על שם הספר. דעותיו הפוליטיות נוטות לליברטריאניזם. אף על פי כן, פרסם בלוג בו טען כי "תשלום מיסים רבים יותר הוא הדבר הפטריוטי ביותר שאדם יכול לעשות".
קיובן תרם למועמדים משני צדי המפה הפוליטית, הן לרפובליקנים והן לדמוקרטים. בשנת 2008 נמנה עם הקוראים לראש עיריית ניו יורק דאז, מייקל בלומברג, להתמודד לבחירות לנשיאות ב-2008, על מנת לשנות את הסטטוס קוו בו קיימות רק שתי מפלגות מרכזיות. לבסוף ציין כי הצביע לברק אובמה בבחירות. לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 תמך בהילרי קלינטון.
חייו האישיים

בספטמבר 2002 נישא קיובן לטיפני סטיוארט בברבדוס, ולזוג שלושה ילדים. הוא מתגורר בדאלאס.
הערות שוליים

↑  Mark Cuban, Forbes (באנגלית)
↑  A 'must read' by Maverick owner Mark Cuban
↑  מרים אדלסון תרכוש את דאלאס מאבריקס ממארק קיובן תמורת 3.5 מיליארד דולר, באתר וואלה, 29 בנובמבר 2023
↑  Sale of Mavs gets approved, The Official Home of the Dallas Mavericks, ‏2023-12-28 (באנגלית אמריקאית)
↑  אשטון קוצ'ר, Mark Cuban: The 100 Most Influential People of 2024, TIME, ‏2024-04-17 (באנגלית)
↑  Contact Leitch: Comment (15 בנובמבר 2005). "Mark Cuban's Crush On Ayn Rand". Deadspin.com. נבדק ב-29 ביוני 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mark Cuban’s yacht anchors off MDI, July 27, 2015
↑  "Mark Cuban – Libertarian". Theadvocates.org. אורכב מ-המקור ב-2013-01-13. נבדק ב-29 ביוני 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  September 19th 2011 12:25PM (19 בספטמבר 2011). "The Most Patriotic Thing You Can Do « blog maverick". Blogmaverick.com. נבדק ב-29 ביוני 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Are Better Off Today Than We Were 4 Years Ago …Part 1, ‏September 5, 2012
↑  Clinton secures Mark Cuban's endorsement in Pittsburgh, Reuters, July 30, 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007314671605171  GND: 1061705021  ISNI: 0000 0000 4703 1104  LCCN: no2007156966  NLK: KAC201407475  VIAF: 58876320   WorldCat (עם VIAF): 58876320
מתאו סלביני

מתאו סלביני (באיטלקית: Matteo Salvini; נולד ב-9 במרץ 1973) הוא פוליטיקאי איטלקי המכהן כמנהיג מפלגת הליגה הצפונית. הוא מכהן כמשנה לראש הממשלה ושר התשתיות והתחבורה בממשלתה של ג'ורג'ה מלוני.
ביוגרפיה

סלביני נולד וגדל במילאנו. הוא אב לבן מגרושתו העיתונאית פבריציה ילוצי ואב לבת מבת זוג אחרת.
כחבר מפלגת הליגה הצפונית כיהן במועצת העיר מילאנו מ-1993 עד 2013. ב-1997 החל לכתוב בביטאון המפלגה "la Padania" (הפדניה). ב-1998 נבחר למזכיר מחוז מילאנו של הליגה הצפונית. ב-1999 נידון ל-30 ימי מאסר בגין העלבת עובד ציבור לאחר שהשליך ביצים על ראש ממשלת איטליה מאסימו ד'אלמה.
ב-2004 נבחר לפרלמנט האירופי כנציג אזור צפון מערב איטליה. בפרלמנט הצטרף לסיעת אירופה של חופש ודמוקרטיה ישירה (EFDD). הוא כיהן בתפקיד עד נובמבר 2006.
ב-2008 נבחר לבית הנבחרים האיטלקי כנציג מחוז לומברדיה, הוא התפטר מתפקידו לאחר שנבחר גם לכהונה נוספת כחבר הפרלמנט האירופי ב-2009. בבחירות הפרלמנטריות ב-2013 נבחר שוב לבית הנבחרים האיטלקי, הוא כיהן בתפקיד במשך כעשרה ימים, מ-6 במרץ עד 15 במרץ, עקב העדפתו לשמש כנציג בפרלמנט האירופי.
ב-2015 נבחר לסגן ראש סיעת אירופה של אומות וחופש (אנ'), המורכבת מקואליציה של נציגי מפלגות ימין בפרלמנט האירופי בהם החזית הלאומית (צרפת), מפלגת החירות האוסטרית, פלאמס בלאנג (בלגיה), המפלגה הכחולה (גרמניה) והמפלגה למען החירות (הולנד).
בדצמבר 2013 נבחר סלביני למנהיג מפלגת הליגה הצפונית, מפלגת ימין שבסיסה בצפון איטליה ולה אידאולוגיה אירוסקפטית והתנגדות להגירה בלתי חוקית. ב-2014 השיק את מפלגת "Noi con Salvini", מפלגת אחות לליגה הצפונית שתפעל באזורים בהם הליגה הצפונית לא מבוססת, נציגי המפלגה התמודדו בבחירות המקומיות ב-2016 וב-2017. לקראת הבחירות הכלליות ב-2018 הכריז סלביני כי המפלגה תתמודד בכל מחוזות הבחירה בשם "הליגה" והורדת המילה "הצפונית". המפלגה הייתה חלק מקואליציית המרכז-ימין שזכתה במספר המושבים הרב ביותר בפרלמנט, ובתוך הקואליציה היא הייתה למפלגה הגדולה ביותר עם 126 מושבים בבית הנבחרים ו-57 מושבים בסנאט.
לאחר הבחירות גיבש קואליציה עם מפלגת תנועת חמשת הכוכבים ומנהיגה לואיג'י די מאיו, השניים סיכמו על הקמת ממשלה בראשותה יעמוד ג'וזפה קונטה בעוד שניהם ישמשו כסגניו. הוא נכנס לתפקידו כמשנה לראש הממשלה ושר הפנים ב-1 ביוני 2018. כשר הפנים החל ליישם מדיניות תקיפה נגד הגירה, במסגרתה סורבה כניסתה של אונייה של ארגון רופאים ללא גבולות ו-SOS Méditerranée הנושאת כ-600 מהגרים מלוב, הוכרז על מפקד אוכלוסין של אוכלוסיית הצוענים במדינה במטרה לגרש את השוהים הלא חוקיים, וכן הכריז כי בכוונתו להביא לגירושם של 500,000 מסתננים. בספטמבר 2019 סיים את תפקידו בעקבות התפרקות הקואליציה עם תנועת חמשת הכוכבים, שחברה למפלגות השמאל להקמת ממשלה חדשה.
בשנת 2020 הואשם סלביני בפרשה שבה נטען שמנע ממהגרים לעלות על ספינת משמר החופים, אך בית משפט בקטניה דחה את ההאשמות. בשנת 2021 נפתח משפט נוסף בפלרמו בו הואשם בחטיפה ובניצול לרעה של סמכויותיו כשר פנים, מכיוון שמנע מספינה עם 147 מהגרים לעגון במדינה באוגוסט 2019. רק אחרי התערבות של לשכת התובע האזורי הספינה של הארגון הספרדי Open Arms עגנה באי למפדוזה, 19 ימים אחרי שהמהגרים חולצו בלב ים. במהלך הימים שהיו תקועים בים קפצו חלק מהמהגרים למים וניסו לשחות לחוף, ואחרים פונו לטיפול רפואי.
יחסו לישראל

סלביני מחשיב עצמו לתומך ישראל. הוא הצהיר כי שנאת ישראל היא פשע מסוכן, ואף מתנגד לתנועת ה-BDS.
בינואר 2020 הודיע כי אם ייבחר, יכיר בירושלים כבירת ישראל ואף יעביר אליה את שגרירות איטליה.
בכנס פוליטי בפיזה ב-2024, גינה את ההפגנות נגד ישראל, ואמר כי "אסור שהשואה תחזור על עצמה, ומי שמדקלם את חמאס הוא שותף לפשע וזקוק לטיפול רפואי".
הערות שוליים

↑  Quando Matteo Salvini lanciava le uova a Massimo D'Alema. Nel 1999 fu denunciato per oltraggio a pubblico ufficiale, האפינגטון פוסט, 21 במאי 2015 (באיטלקית)
↑  מיכל קליינברג, מדיניות הגירה חדשה: איטליה סירבה להכניס ספינת פליטים לשטחה, באתר חדשות 13 (לשעבר ערוץ עשר), 11 ביוני 2018
↑  רויטרס, איטליה חסמה ספינות מהגרים נוספות: "לא לעוד הגירה לא חוקית", באתר חדשות 13 (לשעבר ערוץ עשר), 16 ביוני 2018
↑  סוכנויות הידיעות‏, "כמו מוסוליני": שר הפנים באיטליה רצה לפקוד צוענים ועורר סערה, באתר וואלה, 19 ביוני 2018
↑  שר הפנים החדש באיטליה למהגרים: הנסיעה החופשית נגמרה, התחילו לארוז, באתר וואלה, 3 ביוני 2018
↑  נפתח משפט המהגרים של סלביני, ריצ'רד גיר יעיד, באתר ynet, 23 באוקטובר 2021
1 2  אלדד בק, "האיחוד צריך לאסור את פעילות ה־BDS", באתר ישראל היום, 18 בינואר 2020
↑  https://youtu.be/GR8I_LhRPz0?si=tKFQ0lB6y1iliJ5k
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810652665205606  BNE: XX6206580  GND: 106969066X  ICCU: RCAV264508  ISNI: 0000 0004 4780 2393  LCCN: no2015030745  NKC: pna20201064532  RERO: 02-A028240148  SUDOC: 231134053  VIAF: 315534107   WorldCat (עם VIAF): 315534107
רצח מנהיגי יהדות לבנון (1984–1986)

בית הכנסת מגן אברהם ברובע ואדי אבו ג'מיל, מרכז הקהילה היהודית במערב ביירות
רצח מנהיגי יהדות לבנון הוא שרשרת חטיפות ורציחות של שבעה עד שנים עשר ממנהיגי יהדות לבנון, שבוצעו בשנים 1984–1986 על ידי חזבאללה. מסע החטיפות והרציחות הביא בסופו של דבר לחיסולה המעשי של יהדות לבנון וכיום חיים במדינה רק יהודים מעטים, ככל הנראה פחות ממאה.
רקע

בראשית שנות הששים של המאה ה-20 חיו בלבנון כ־9,000 יהודים. היחס כלפיהם היה סביר למדי עד אותה עת, אולם הוא הלך והורע במהלך השנים, וככל שהוחמר, כן גברה הגירתם-בריחתם מהמדינה. ב-1971 נחטף בביירות בידי סוכנים סורים מזכיר הקהילה היהודית הלבנונית, פרופסור אלברט אליה, בן 69. הוא הוחזק בדמשק יחד עם יהודים שניסו לעזוב את סוריה, והוצא שם להורג. כשהחלה מלחמת האזרחים בלבנון, ב-1975 נשארו בקהילה היהודית רק כ־1,800 נפש. הם האמינו שקשריהם עם שכניהם המוסלמים והנוצרים יגנו עליהם והקפידו להימנע ככל האפשר, מכל קשר עם ישראל. ב-6 ביוני 1982 פלשה ישראל ללבנון ובכך החלה מלחמת לבנון הראשונה.
ראו גם

הלחימה בדרום לבנון (1985–2000)
לקריאה נוספת

The True Story of a Ground Soldier in the CIA's War On Terrorism, Robert Baer, הוצאת קראון, 2002
ד"ר אדי כהן, "נכבה" שלנו: לזכור את יהודי לבנון, ישראל היום, 3 בדצמבר 2018
הערות שוליים

↑  מקורות שונים נוקבים במספרים שונים. בינואר 1986 אמר סגן שר החוץ דאז, רוני מילוא, בתשובה לשאילתא בכנסת, שמדובר בשבעה חטופים, מהם ידוע בוודאות רק על שני נרצחים, אבל מהפירוט השמי שניתן בהמשך ברור שמדובר ביותר מכך
↑  "The Lebanese Jewish Seven", אוקטובר 1985
↑  פרוטוקול דיון בדצמבר 1997 בוועדה לביקורת המדינה של הכנסת, בו הוצעה ההכרה כאמור
1 2  ריאיון עם ד"ר אדי כהן, שאביו היה אחד החטופים באותו לילה. לגבי מספר החטופים וגם לגבי התאריך המדויק יש כמה גרסאות
↑  „ארגון קש” שיעי של חזבאללה הודיע בביירות: "נשחרר 4 בני־ערובה יהודים בעד 300 מחבלים שבידי צה"ל", מעריב, 18 בנובמבר 1985
↑  "Police Find Body of Missing Lebanese Jew", AP, ינואר 1986
↑  "The Force of Prejudice: On Racism and Its Doubles", בעמ' 114
↑  "Fourth Lebanese Jew Reported Killed", JTA פברואר 1986
↑  "Beirut Doctor's Wife Challenges Captors", לוס אנג'לס טיימס, 28 בפברואר 1986
מחוברים לחיים

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  סיפור אמיתי
 בימוי:  אוליבייה נקש, אריק טולדנו 
 הופק בידי:  לורן זיתון, ניקולאס דובל אדסובסקי, Yann Zenou 
 תסריט:  אוליבייה נקש, אריק טולדנו 
 עריכה:  דוריאן ריגאל-אנסו 
 שחקנים ראשיים:  עומאר סי פרנסואה קלוזה
 מוזיקה:  לודוביקו אינאודי 
 צילום:  מתיו ודפייד 
 מדינה:  צרפת צרפת
 חברת הפקה:  גומון, TF1 
 חברה מפיצה:  גומון 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  צרפת 2 בנובמבר 2011 ישראל 23 במרץ 2012
 משך הקרנה:  113 דקות
 שפת הסרט:  צרפתית
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט דרמה, סרט ביוגרפי, סרט המבוסס על יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  פריז 
 תקציב:  9.5 מיליון אירו
 הכנסות:  444,800,000 דולר (4 בינואר 2013)
 הכנסות באתר מוג'ו:   intouchables
 פרסים:  פרס סטלייט לסרט הזר (חברת ויינסטין)  פרס דוד דה דונטלו לסרט האירופי (אוליבייה נקש, אריק טולדנו) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מחוברים לחיים (בצרפתית: Intouchables) הוא סרט דרמה קומית צרפתי שבוים והופק על ידי אוליביה נקש ואריק טולדנו שיצא לאקרנים ב-2 בנובמבר 2011. הסרט מבוסס על יחסיו של פיליפ פוזו די-בורגו (Philippe Pozzo di Borgo) המשותק בכל גופו למעט ראשו ושל הסועד שלו עבדל יסמין סלו (Abdel Yasmin Sellou).
בסרט צפו 19 מיליון צופים בצרפת, והוא היה הסרט הנצפה ביותר בצרפת בשנת 2011. בנוסף, צפו בסרט עוד 19 מיליון צופים ברחבי העולם. הוא גם הסרט המכניס השלישי בצרפת אחרי "טיטניק" ו"ברוכים הבאים לצפון". הוא שבר שיא והיה עשרה שבועות הסרט הנצפה ביותר בצרפת מ-2 בנובמבר 2011 ועד 10 בינואר 2012. עומאר סי זכה בפרס סזאר לשחקן הטוב ביותר בשנת 2012.
בשנת 2017 יצא בארצות הברית הסרט The Upside (אנ'), שהוא גרסה מחודשת של הסרט, בהשתתפות קווין הארט ובריאן קראנסטון.
תקציר עלילה

בעקבות תאונת מצנח רחיפה, פיליפ, אריסטוקרט עשיר, נשאר משותק מהצוואר ומטה. הוא שוכר כמטפל ביתי את דריס, צעיר סנגלי מהפרוורים שזה עתה השתחרר מהכלא ובא לראיון העבודה רק על מנת לקבל דמי אבטלה. דריס מתבקש לחזור למחרת על מנת לקבל את המסמך חתום. כאשר הוא חוזר, מתברר לו כי החליטו להעסיק אותו לתקופת ניסיון של חודש. לצורך זה מעמידים לו חדר באחוזה של פיליפ בו הוא עובר לגור, שינוי גדול ביחס לדירה הקטנה בפרוור בו הוא גר יחד עם דודתו וילדיה. דריס, למרות התנגדותו הראשונית, ממלא את תפקידו ומלווה את פיליפ בשגרת חייו, ועם הזמן נוצר בין השניים קשר רגשי אמיץ, המשנה את נקודת מבטם ביחס לחייהם.
פרסים

פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטוקיו (2011):
זכייה בפרס סקורה (הסרט הטוב ביותר)
פרס השחקן הטוב לעומאר סי ופרונסואה קלוזה
פרס לומייר (2012):
פרס לומייר לשחקן הטוב ביותר לעומאר סי
גלובוס הקריסטל (2012):
פרס הסרט הטוב ביותר
פרס השחקן הטוב ביותר לעומאר סי
פרס סזאר (2012):
פרס השחקן הטוב ביותר לעומאר סי
פרס הסרט הטוב יותר
פרס התסריט המקורי
פרס הבימוי הטוב יותר
פרס שחקנית המשנה לאן לה ניי
פרס הצילום הטוב יותר
פרס המפיק הטוב יותר
פרס המנגינה הטובה יותר
צופים

| מדינה | מספר צופים |
| --- | --- |
צרפת צרפת: 19,385,171
גרמניה גרמניה: 8,111,969
איטליה איטליה: 2,383,354
שווייץ שווייץ: 1,346,472
ספרד ספרד: 2,182,940
קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית: 1,709,560
בלגיה בלגיה: 961,820
אוסטריה אוסטריה: 704,244
הולנד הולנד: 414,622
פולין פולין: 349,335
פורטוגל פורטוגל: 215,059
קוויבק קוויבק: 201,979
ישראל ישראל: 183,215
יוון יוון: 96,991
הונגריה הונגריה: 71,727
טאיוואן טאיוואן: 58,419
רוסיה רוסיה: 43,900
קרואטיה קרואטיה: 29,619
לבנון לבנון: 18,000
רומניה רומניה: 16,491
סך הכול: 38,431,557
הערות שוליים

1 2  מידע מאתר jpbox-office
↑  בצרפת על מנת לקבל דמי אבטלה נדרשים להגיש שלושה מסמכים מראיונות עבודה שבהם מצוין כי המועמד לא התקבל לעבודה
1 2 3 4  מידע הכנסות מאתר boxofficeintouchables(הקישור אינו פעיל, 18.06.2018)
↑  מידע כמות צופים בבלגיה מאתר unifrance
↑  מידע על כמות הצופים מאתר החדשות 20minutes
| פרס גויה לסרט האירופי הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1990‏-2010 | הודו סין (1992) • שלושת הצבעים: כחול (1993) • ממזר קטן (1994) • אמריקה (1995) • סודות ושקרים (1996) • ללכת עד הסוף (1997) • המתאגרף (1998) • החיים יפים (1999) • רוקדת בחשכה (2000) אמלי (2001) • הפסנתרן (2002) • להתראות לנין! (2003) • עם הראש בקיר (2004) • נקודת מפגש (2005) • המלכה (2006) • הפרפר ופעמון הצלילה (2007) • 4 חודשים, 3 שבועות ויומיים (2008) • נער החידות ממומביי (2009) • נאום המלך (2010) |  |
| 2011‏-היום | הארטיסט (2011) • מחוברים לחיים (2012) • אהבה (2013) • אידה (2014) • ילדות פרא (2015) • היא (2016) • הריבוע (2017) • אהבה בימים קרים (2018) • עלובי החיים (2019) • האב (2020) • עוד סיבוב (2021) • האדם הגרוע בעולם (2022) |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: | פרס NAACP Image – סרט הקולנוע הבינלאומי הטוב ביותר  2013: מחוברים לחיים צרפת | הבא: 2014: מכשפת המלחמה קנדה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb167177408 (data)  CANTIC: a12053272  GND: 104361589X  MusicBrainz release group: e4f4a19e-3e37-4012-81a0-cf781cd12cce  VIAF: 316752407   WorldCat (עם VIAF): 316752407 
אוליביה נקש, אריק טולדנו ועומאר סי בטקס פרס לומייר