stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תומאסו צ'אמפה
קריירת היאבקות מקצועית > Ring of Honor‏ (2011–2015)

תחילה צ'אמפה התאבק בארגון בעיקר בקרבות חושך (קרבות שאינם משודרים לטלוויזיה) בשנת 2007 וב-2009.
בינואר 2011 צ'אמפה החל לעבוד באופן קבוע בעבור הארגון, וב-22 בחודש גבר על מייק סיידל. לאחר מכן הצטרף לנסיך נאנה ולקבוצתו שנקראה "השגרירות" והייתה מזוהה כקבוצה רעה. ב-1 באפריל התאבק באירוע "שלם וצפה" אינטרנטי נגד הומיסייד, אך כשל לזכות בניצחון. ב-13 ביולי דווח שצ'אמפה חתם על חוזה רשמי עם הארגון. באירוע Death Before Dishonor IX שנערך ב-17 בספטמבר, צ'אמפה חבר לצד ריינו נגד הומיסייד וג'יי לית'ל, בקרב זה צ'אמפה הצליח להצמיד את הומיסייד לניצחון.
ב-21 בינואר 2012 צ'אמפה ניצח את אלוף הטלוויזיה, ג'יי ליטל, בקרב שזיכה אותו בקרב עתידי על אליפות הטלוויזיה. קרב זה נערך ב-4 במרץ בחגיגות העשור לארגון, ובו הקרב ביניהם נגמר ללא הכרעה, משום שהגבלת הזמן של 15 הדקות לקרב נוצלו. צ'אמפה המשיך את הפיוד שלו נגד ליטל וב-31 במרץ, הפריע בקרב אליפות של ליטל נגד רודריק סטרונג, וגרם לליטל להפסיד ולאבד את התואר. ב-7 באפריל צ'אמפה גבר על ליטל, אדם קול ומייק בנט בקרב מרובע שזיכה אותו בזכייה בטורניר "צעידת המהומה". ב-12 במאי רצף הניצחונות של צ'אמפה נקטע, לאחר שנוצח על ידי ג'יי ליטל. ב-24 ביוני התקיים קרב הדחות משולש בין צ'אמפה, ליטל ואלוף הטלוויזיה, רודריק סטרונג, על האליפות, אך בקרב זה סטרונג הצליח לשמור על התואר. הפיוד בין צ'אמפה לליטל הסתכם בקרב מכריע ב-11 באוגוסט, בקרב 2 מתוך 3 הכרעות, ובו ליטל יצא עם ידו על העליונה. במהלך הקרב צ'אמפה קרע את הרצועה הצולבת הקדמית, מה שגרם לו להפסיק לזמן בלתי מוגבל מפעילות בזירה. ב-7 בספטמבר צ'אמפה הצהיר שהפציעה שלו דורשת ניתוח שתרחיק אותו מהזירה לתקופה של שנה. צ'אמפה חזר מהפציעה ב-4 במאי 2013.
ב-3 באוגוסט צ'אמפה נכנס לטורניר אשר קבע את אלוף העולם של הארגון, כשהצליח לגבור על סיילאס יאנג בסיבוב הראשון. שבועיים לאחר מכן העפיל לחצי הגמר על חשבון מייק בנט. ב-20 בספטמבר צ'אמפה הודח מהטורניר על ידי אדם קול. ב-14 בספטמבר באירוע "הקרב האחרון", צ'אמפה גבר על אלוף הטלוויזיה, מאט טייבן, והפך בפעם הראשון לאלוף הטלוויזיה. צ'אמפה הצליח לשמור על התואר כנגד יריבים כמו מאט טייבן, ג'יי ליטל והנסון, אך ב-4 באפריל 2014 הפסיד את התואר לג'יי ליטל.
לאחר היעדרות מהזירה, צ'אמפה חזר ב-19 ביולי כדמות רעה בעלת מראה חדש. ב-23 באוגוסט כשל בניסיונו בקרב על אליפות העולם נגד מייקל אלגין. באירוע שציין 13 שנה לארגון, צ'אמפה סבל משתי צלעות שבורות, מה שהכריח אותו להתרחק מפעילות בזירה. ב-29 במרץ 2015 צ'אמפה הודיע על עזיבתו. הקרב האחרון שלו היה נגד ג'יי ליטל ובו הפסיד.
קריירת היאבקות מקצועית > Total Nonstop Action Wrestling‏ (2015–2016)

צ'אמפה ערך הופעה בקרב משולש נגד DJ Z וטרבור לי ב-30 בספטמבר 2015. קרב נוסף שצ'אמפה רשם בשורות הארגון היה בניצחונו על קרייזי סטיב ב-1 באפריל 2016.
קריירת היאבקות מקצועית > החזרה ל-WWE > DIY‏ (2015–2017)

ב-2 בספטמבר 2015 נודע שצ'אמפה יהיה חלק מטורניר הזוגות לזכר דאסטי רודס שנערך כחלק מתוכניות NXT ביחד עם ג'וני גרגאנו, השניים נודעו בשם DIY. בסיבוב הראשון גברו על טיילר בריז ובול דמפסי, אך הודחו בשלב הבא על ידי ברון קורבין וריינו. ב-30 בספטמבר הפסיד בקרב יחידים לטיילר בריז. ב-2 בדצמבר נוצח על ידי סמואה ג'ו. ניצחון הבכורה שלו הגיע נגד דני בורץ' ב-13 בינואר 2016, ומכאן יצא לדרך חדשה של עוד שני ניצחונות, האחד על בול דמפסי והאחר על ג'סי סורנסן. ב-2 באפריל נודע שצ'אמפה חתם על חוזה רשמי בארגון. צ'אמפה היה אחד מ-32 המשתתפים בטורניר אשר קבע את אלוף ה-WWE במשקל קל, אך כבר בסיבוב הראשון הפסיד לחברו, ג'וני גרגאנו. באירוע NXT TakeOver: Brooklyn II צ'אמפה וגרגאנו איתגרו ללא הצלחה את אלופי הזוגות, הריבייבל (סקוט דוסון ודאש ויילדר). השניים הצליחו לקבל הזדמנות נוספת על התארים באירוע NXT TakeOver: Toronto בקרב 2 מתוך 3 הכרעות ובו ניצחו והפכו לאלופי הזוגות החדשים. הזוג החזיק בתארים 70 ימים, עד שהפסידו אותם באירוע NXT TakeOver: San Antonio לקבוצת Authors of Pain (אקאם ורזאר). הקרב החוזר שלהם התקיים באירוע NXT TakeOver: Orlando והיה קרב הדחות משולש שכלל גם את הרבייבל, אך היו הראשונים להיות מודחים ובכך כשלו להשיג את התארים בחזרה. הזדמנות נוספת להשיג את מבוקשם הגיעה באירוע NXT TakeOver: Chicago בקרב סולם, אך שוב כשלו בניסיונם. לאחר הקרב צ'אמפה תקף את גרגאנו והפך לדמות שנואה על הקהל. לאחר מכן נודע שצ'אמפה קרע שוב את הרצועה הצולבת בברך הימנית שלו וההשערות לחזרה שלו לזירה היו בין תחילת לאמצע שנת 2018.
קריירת היאבקות מקצועית > החזרה ל-WWE > פעמיים אלוף NXT‏ (2019–היום)

ב-14 בספטמבר בפרק של התוכנית NXT 2.0, צ'אמפה זכה באליפות ה-NXT הפנויה לאחר שגבר בקרב מרובע על אל. איי. נייט, פיט דאן וון וגנר. שבוע לאחר מכן בתוכנית, צ'אמפה וברון ברייקר ניצחו בקרב זוגות את פיט דאן ורידג' הולנד. ב-12 באוקטובר בפרק של התוכנית NXT 2.0, צ'אמפה גבר על ג'ו גייסי בקרב שאינו היה על תוארו. שבוע לאחר מכן בתוכנית, צ'אמפה וברייקר ניצחו בקרב זוגות את Grizzled Young Veterans. בפרק הספיישל NXT Halloween Havoc, שנערך ב-26 באוקטובר, צ'אמפה הצליח להגן על תוארו מול ברון ברייקר. ב-23 בנובמבר בפרק של התוכנית NXT 2.0, צ'אמפה גבר על גרייסון וולר בקרב שאינו היה על התואר. באירוע NXT WarGames, שנערך ב-5 בדצמבר, צ'אמפה היה חלק מקבוצת שחור & זהב (לצד ג'וני גרגאנו, אל. איי. נייט ופיט דאן) כשביחד הם נחלו הפסד לקבוצת 2.0 (ברון ברייקר, כרמלו הייס, גרייסון וולר וטוני דיאנג'לו) במסגרת קרב ה-WarGames המסורתי. בפרק הספיישל NXT New Year's Evil, שנערך ב-4 בינואר 2022, צ'אמפה הפסיד לברון ברייקר ואיבד את תואר האליפות. ב-1 בפברואר בפרק של התוכנית NXT 2.0, צ'אמפה וברייקר שיתפו פעולה ביניהם, כאשר ניצחו את לגאדו דל פנטסמה (חואקין ויילד וראול מנדוזה). ב-21 בפברואר בפרק של התוכנית Raw, צ'אמפה ופין באלור ניצחו את הדירטי דוגס (דולף זיגלר ורוברט רוד). ב-22 בפברואר בפרק של התוכנית NXT 2.0, צ'אמפה הפסיד לדולף זיגלר. ב-28 בפברואר בפרק של התוכנית Raw, צ'אמפה ניצח בקרב יחידים את רוד. ב-1 במרץ בפרק של התוכנית NXT 2.0, צ'אמפה וברייקר שילבו כוחות כאשר ביחד הם גברו על דולף זיגלר ורוברט רוד. בפרק הספיישל Roadblock של התוכנית NXT 2.0, שנערך ב-8 במרץ, צ'אמפה השתתף בקרב משולש על אליפות ה-NXT מול האלוף, ברייקר ודולף זיגלר, שבסופו זיגלר זכה בתואר לאחר שהצמיד לניצחון את צ'אמפה. באירוע NXT Stand & Deliver, שנערך ב-2 באפריל, צ'אמפה הפסיד לטוני דיאנג'לו. ב-13 ביוני, צ'אמפה נחל הפסד למאט רידל. ב-8 באוגוסט, צ'אמפה כשל בניסיונו לזכות באליפות ארצות הברית לאחר שהפסיד לאלוף, בובי לאשלי. ב-24 ביולי 2023, צ'אמפה הפסיד לברונסון ריד. ב-18 וב-25 בספטמבר, צ'אמפה ניצח את נציגי קבוצת אימפריום, ג'ובאני וינצ'י ולודוויג קייזר, בהתאמה.
חיים אישיים

ויטני נשוי למתאבקת העבר, ג'סי וורד. לשניים יש ילדה אחת בשם ווילו אשר נולדה ב-26 בספטמבר 2018.
פילמוגרפיה

| שנה | כותרת | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| 2019 | WWE Specials: Tommaso Ciampa blackHEART | את עצמו |
אליפויות והישגים

הישגים במגזין ההיאבקות Pro Wrestling Illustrated - PWI
פיוד השנה (2018) - נגד ג'וני גרגאנו
PWI דירג אותו במקום ה-13 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2019
הישגים בארגון ההיאבקות Ring of Honor - ROH
אליפות הטלוויזיה של ROH (פעם אחת)
טורניר "צעידת המהומה" (2012)
הישגים בארגון ההיאבקות World Wrestling Entertainment - WWE
אליפות ה-NXT (פעמיים)
אליפות הזוגות של NXT (פעם אחת) - עם ג'וני גרגאנו
אליפות הזוגות של ה-WWE (פעמיים, נוכחי) - ביחד עם ג'וני גרגאנו
פרסי סוף השנה של NXT (שלוש פעמים)
קרב השנה (2016) - עם ג'וני גרגאנו נגד הרבייבל (אלופים) (סקוט דוסון ודאש ויילדר) בקרב 2 מתוך 3 הכרעות על אליפות הזוגות של NXT באירוע NXT TakeOver: Toronto
מתאבק השנה (2018)
יריבות השנה (2018) - נגד ג'וני גרגאנו
הישגים במגזין ההיאבקות Wrestling Observer Newsletter - WON
פיוד השנה (2018) - נגד ג'וני גרגאנו
הערות שוליים

↑  צ'אמפה וגרגאנו חותמים על חוזים ב-WWE
↑  תומאסו צ'אמפה, יעבור ניתוח בצוואר
↑  אלוף ה-NXT, תומאסו צ'אמפה יעבור ניתוח בצווארו
↑  הפציעה של צ'אמפה גרמה לביטול תוכניות הפיוד נגד גרגאנו ברוסטר הראשי
↑  תומאסו צ'אמפה מגיב על ויתורו על אליפות ה-NXT
↑  תומאסו צ'אמפה אומר שהוא על "זמן שאול" אם ויחזור לזירה
| אלופי הזוגות של NXT |
| --- | --- | --- |
| 2010 | בריטיש אמבישן (אדריאן נוויל ואוליבר גריי) • משפחת וויאט (לוק הארפר ואריק רואן) • אדריאן נוויל וקורי גרייבס • האסנשיין (קונור וויקטור) • הלוצ'ה דרגונס (קאליסטו וסין קארה) • בלייק ומרפי (וסלי בלייק ובאדי מרפי) • הוודוילנס (איידן אינגליש וסיימון גוטץ') • הריבייבל (דאש ויילדר וסקוט דוסון) • אמריקן אלפא (צ'אד גייבל וג'ייסון ג'ורדן) • DIY# (ג'וני גרגאנו ותומאסו צ'אמפה) • The Authors of Pain (אקאם ורזאר) • Sanity (אריק יאנג ואלכסנדר וולף) • The Undisputed Era (אדם קול/רודריק סטרונג, בובי פיש וקייל אוריילי) • מאסטש מאונטיין (טיילר בייט וטרנט סבן) • The Undisputed Era (קייל אוריילי ורודריק סטרונג) • War Raiders/Viking Raiders (הנסון/איבר ורואו/אריק) • הסטריט פרופיטס (אנג'לו דוקינס ומונטז פורד) • The Undisputed Era (בובי פיש וקייל אוריילי) |  |
| 2020 | The BroserWeights (מאט רידל ופיט דאן) • אימפריום (פביאן אייכנר ומרסל ברטל) • בריזנגו (פאנדנגו וטיילר בריז) • דני בורץ' ואוני לורקאן • MSK (נאש קרטר ווס לי) • פריטי דדלי (אלטון פרינס וקיט וילסון) • האחים קריד (ברוטוס קריד וג'וליוס קריד) • הניו דיי (קופי קינגסטון ואקסבייר וודס) • Gallus (מארק קופי ווולפגנג) • טוני דיאנג'לו וצ'נינג "סטאקס" לורנצו • Chase U (אנדרה צ'ייס ודוק הדסון) • ברון ברייקר וברון קורבין • ניית'ן פרייזר ואקסיום (נוכחיים) |  |
| אלופי הטלוויזיה של ROH |
| --- | --- | --- |
| 2010 | אדי אדוארדס • כריסטופר דניאלס • אל ג'נריקו • ג'יי לית'ל • רודריק סטרונג • אדם קול • מאט טייבן • תומאסו צ'אמפה • טומוהירו אישי • בובי פיש • ויל אוספריי • מרטי סקורל • קושידה • קני קינג • סילאס יאנג • פאנישמנט מרטינז • ג'ף קוב • שיין טיילור • דרגון לי |  |
| 2020 | טרייסי ויליאמס • טוני דפן • דלטון קאסל • רת' טייטוס • מינורו סוזוקי • סמואה ג'ו • קייל פלטשר (נוכחי) |  |
כדור הזהב

ערך זה עוסק בפרס כדורגל יוקרתי של המגזין הצרפתי פראנס פוטבול. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

הפרס מ-2012 אשר ניתן לכדורגלן ליונל מסי, אצטדיון קאמפ נואו, ברצלונה, קטלוניה, ספרד
 מיקום הטקס:  תיאטרון שאטלה, פריז
 מדינה:  צרפת
 הגוף המעניק:  פראנס פוטבול
 תקופת הפרס:  1956–הווה (כ־68 שנים)
 המספר הרב ביותר של זכיות:  ארגנטינה ליונל מסי   (8)
 המספר הרב ביותר של מועמדויות:  פורטוגל כריסטיאנו רונאלדו   (18)
 האתר הרשמי
כדור הזהב (בצרפתית: Ballon d'Or), הידוע גם בתור פרס "כדורגלן השנה באירופה", הוא פרס כדורגל שנוסד ב-1956 על ידי המגזין הצרפתי "פראנס פוטבול". הפרס ניתן על בסיס שנתי לכדורגלן שנחשב לזה שביצועיו היו הטובים בשנה הקלנדרית שחלפה. הפרס נחשב לפרס האישי היוקרתי והמוערך ביותר בכדורגל. ליונל מסי הוא שחקן הכדורגל בעל מירב הזכיות בעולם, כשלזכותו שמונה זכיות.
את הרעיון להענקת הפרס הגה גבריאל האנוט, עיתונאי "פראנס פוטבול" וכדורגלן עבר, כשביקש מעמיתיו העיתונאים להצביע עבור השחקן המצטיין באירופה לשנת 1956. שיטת ההצבעה שהונהגה במהלך השנים העניקה זכות הצבעה ל-52 עיתונאים מרחבי אירופה. עד 1995 יכלו להיבחר רק שחקנים בעלי אזרחות אירופית שמשחקים בקבוצות שכפופות לאופ"א, אך באותה שנה שונו כללי הפרס כך שיכלו להיבחר גם שחקנים לא אירופאים. ב-2007 חל שינוי נוסף שהסיר את המגבלה על בחירת כדורגלנים שמשחקים במועדונים באירופה ולמעשה התירו הכללים בחירה בכל שחקן מכל מועדון בעולם. כתוצאה מכך הורחבה ההצבעה ל-96 עיתונאים מכל העולם. בשנים 2010–2015 אוחד עם פרס כדורגלן השנה בעולם, כאשר התואר המאוחד נקרא כדור הזהב של פיפ"א.
בשנת 2016 האיחוד עם פרס כדורגלן השנה בעולם הסתיים והפרס חזר למתכונת הקודמת. בשנת 2018 הוענק הפרס לראשונה גם לשחקנית כדורגל והוענק גם פרס לשחקן הצעיר המצטיין של השנה. בשנת 2019 הוענק פרס לשוער המצטיין של השנה שנקרא על שמו של לב יאשין. בשנת 2022 הוחלט על מספר שינויים בחלוקת הפרס. ביניהם, הזוכה ייבחר לפי עונת משחקים ולא שנה.
הזוכים > זכיות לפי שחקן

להלן שחקנים שזכו לפחות פעם אחת בפרס וסיימו לפחות פעם נוספת באחד משלושת המקומות הראשונים, כולל זכיות בכדור הזהב של פיפ"א.
| שחקן | זכיות | מקום שני | מקום שלישי |
| --- | --- | --- | --- |
| ארגנטינה ליונל מסי | 8 (2009, 2010, 2011, 2012, 2015, 2019, 2021, 2023) | 5 (2008, 2013, 2014, 2016, 2017) | 1 (2007) |
| פורטוגל כריסטיאנו רונאלדו | 5 (2008, 2013, 2014, 2016, 2017) | 6 (2007, 2009, 2011, 2012, 2015, 2018) | 1 (2019) |
| צרפת מישל פלאטיני | 3 (1983, 1984, 1985) | — | 2 (1977, 1980) |
| הולנד יוהאן קרויף | 3 (1971, 1973, 1974) | — | 1 (1975) |
| הולנד מרקו ואן באסטן | 3 (1988, 1989, 1992) | — | — |
| גרמניה פרנץ בקנבאואר | 2 (1972, 1976) | 2 (1974, 1975) | 1 (1966) |
| ברזיל רונאלדו | 2 (1997, 2002) | 1 (1996) | 1 (1998) |
| ספרד אלפרדו די סטפנו | 2 (1957, 1959) | 1 (1956) | — |
| אנגליה קווין קיגן | 2 (1978, 1979) | 1 (1977) | — |
| גרמניה המערבית קרל היינץ רומניגה | 2 (1980, 1981) | 1 (1979) | — |
| ספרד לואיס סוארס | 1 (1960) | 2 (1961, 1964) | 1 (1965) |
| פורטוגל אאוזביו | 1 (1965) | 2 (1962, 1966) | — |
| אנגליה בובי צ'רלטון | 1 (1966) | 2 (1967, 1968) | — |
| צרפת רמון קופה | 1 (1958) | 1 (1959) | 2 (1956, 1957) |
| גרמניה המערבית גרד מילר | 1 (1970) | 1 (1972) | 2 (1969, 1973) |
| צרפת זינדין זידאן | 1 (1998) | 1 (2000) | 1 (1997) |
| איטליה ג'אני ריברה | 1 (1969) | 1 (1963) | — |
| הולנד רוד חוליט | 1 (1987) | 1 (1988) | — |
| גרמניה המערבית לותר מתאוס | 1 (1990) | 1 (1991) | — |
| איטליה רוברטו באג'ו | 1 (1993) | 1 (1994) | — |
| בולגריה חריסטו סטויצ'קוב | 1 (1994) | 1 (1992) | — |
| אוקראינה אנדריי שבצ'נקו | 1 (2004) | — | 2 (1999, 2000) |
| צפון אירלנד ג'ורג' בסט | 1 (1968) | — | 1 (1971) |
| דנמרק אלן סימונסן | 1 (1977) | — | 1 (1983) |
| ברזיל רונאלדיניו | 1 (2005) | — | 1 (2004) |
הזוכים > זכיות לפי מדינה

| מדינה | שחקנים | זכיות |
| --- | --- | --- |
| ארגנטינה ארגנטינה | 1 | 8 |
| הולנד הולנד | 3 | 7 |
| פורטוגל פורטוגל | 3 | 7 |
| גרמניה גרמניה | 5 | 7 |
| צרפת צרפת | 5 | 7 |
| ברזיל ברזיל | 4 | 5 |
איטליה איטליה: 5
| אנגליה אנגליה | 4 | 5 |
| ספרד ספרד | 3 | 4 |
ברית המועצות ברית המועצות: 3
אוקראינה אוקראינה: 1
בולגריה בולגריה: 1
דנמרק דנמרק: 1
הונגריה הונגריה: 1
ליבריה ליבריה: 1
סקוטלנד סקוטלנד: 1
צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה: 1
צ'כיה צ'כיה: 1
צפון אירלנד צפון אירלנד: 1
קרואטיה קרואטיה: 1
הזוכים > זכיות לפי מועדון

| מועדון | שחקנים | זכיות |
| --- | --- | --- |
| ספרד ריאל מדריד | 8 | 12 |
| ספרד ברצלונה | 6 | 12 |
| איטליה יובנטוס | 6 | 8 |
| איטליה מילאן | 6 | 8 |
| גרמניה באיירן מינכן | 3 | 5 |
אנגליה מנצ'סטר יונייטד: 4
איטליה אינטר מילאנו: 2
אוקראינה דינמו קייב: 2
| גרמניה המבורג | 1 | 2 |
הולנד אייאקס: 1
ארצות הברית אינטר מיאמי: 1
גרמניה בורוסיה דורטמונד: 1
גרמניה בורוסיה מנשנגלדבאך: 1
אנגליה בלקפול: 1
פורטוגל בנפיקה ליסבון: 1
צ'כיה דוקלה פראג: 1
רוסיה דינמו מוסקבה: 1
אנגליה ליברפול: 1
אנגליה מנצ'סטר סיטי: 1
צרפת מרסיי: 1
צרפת פריס סן-ז'רמן: 1
הונגריה פרנצווארוש: 1
הרכב כל הזמנים

בשנת 2020 בעקבות נגיף הקורונה לא חולק כדור הזהב. בשנה זו פראנס פוטבול החליטה לבחור את ההרכב של כל הזמנים. ההרכב נבחר על ידי 140 כתבי פראנס פוטבול ברחבי העולם. כמו כן נבחרו הרכב שני ושלישי.
הרכב כל הזמנים > הרכב ראשון

| עמדה | שחקן | עמדה | שנות פעילות |
| --- | --- | --- | --- |
| שוער | ברית המועצות (1955–1980) לב יאשין | שוער | 1949–1971 |
| הגנה | ברזיל קאפו | מגן ימני | 1989–2008 |
| הגנה | גרמניה פרנץ בקנבאואר | בלם מרכזי | 1965–1983 |
| הגנה | איטליה פאולו מלדיני | מגן שמאלי | 1984–2009 |
| קישור | ספרד צ'אבי | קשר אחורי | 1997–2019 |
| קישור | גרמניה לותר מתאוס | קשר אחורי | 1979–2000 |
| קישור | ברזיל פלה | קשר התקפי | 1956–1977 |
| קישור | ארגנטינה דייגו מראדונה | קשר התקפי | 1976–1997 |
| התקפה | ארגנטינה ליונל מסי | קיצוני ימני | 2004– |
| התקפה | ברזיל רונאלדו | חלוץ מרכזי | 1993–2011 |
| התקפה | פורטוגל כריסטיאנו רונאלדו | קיצוני שמאלי | 2002– |
הרכב כל הזמנים > הרכב שני

| עמדה | שחקן | עמדה | שנות פעילות |
| --- | --- | --- | --- |
| שוער | איטליה ג'אנלואיג'י בופון | שוער | 1995–2023 |
| הגנה | ברזיל קרלוס אלברטו | מגן ימני | 1963–1981 |
| הגנה | איטליה פרנקו בארזי | בלם מרכזי | 1978–1997 |
| הגנה | ברזיל רוברטו קרלוס | מגן שמאלי | 1991–2015 |
| קישור | איטליה אנדראה פירלו | קשר אחורי | 1995–2017 |
| קישור | הולנד פרנק רייקארד | קשר אחורי | 1980–1995 |
| קישור | ספרד אלפרדו די סטפנו | קשר התקפי | 1945–1966 |
| קישור | צרפת זינדין זידאן | קשר התקפי | 1989–2006 |
| התקפה | ברזיל גארינצ'ה | קיצוני ימני | 1953–1972 |
| התקפה | הולנד יוהאן קרויף | חלוץ מרכזי | 1964–1984 |
| התקפה | ברזיל רונאלדיניו | קיצוני שמאלי | 1998–2015 |
הרכב כל הזמנים > הרכב שלישי

| עמדה | שחקן | עמדה | שנות פעילות |
| --- | --- | --- | --- |
| שוער | גרמניה מנואל נוייר | שוער | 2005– |
| הגנה | גרמניה פיליפ לאם | מגן ימני | 2002–2017 |
| הגנה | ספרד סרחיו ראמוס | בלם מרכזי | 2004– |
| הגנה | גרמניה פול ברייטנר | מגן שמאלי | 1970–1983 |
| קישור | הולנד יוהאן ניסקנס | קשר אחורי | 1968–1991 |
| קישור | ברזיל דידי | קשר אחורי | 1946–1967 |
| קישור | צרפת מישל פלאטיני | קשר התקפי | 1973–1987 |
| קישור | ספרד אנדרס אינייסטה | קשר התקפי | 2002–2024 |
| התקפה | צפון אירלנד ג'ורג' בסט | קיצוני ימני | 1963–1984 |
| התקפה | הולנד מרקו ואן באסטן | חלוץ מרכזי | 1981–1995 |
| התקפה | צרפת תיירי הנרי | קיצוני שמאלי | 1994–2014 |
פרסים נוספים > סופר בלון ד'אור

ב-1989 הוענק פרס הוקרה בשם סופר כדור זהב (Super Ballon d'Or) לאלפרדו די סטפנו, לאחר שגבר על יוהאן קרויף ומישל פלאטיני בהצבעה שנערכה על ידי פראנס פוטבול.
פרסים נוספים > שחקן המאה

עשור לאחר מכן, נבחר פלה לכדורגלן המאה, בהצבעה שנערכה בין זוכי כדור הזהב. מבין 34 הזוכים, 30 הצביעו בעוד סטנלי מתיוס, אומר סיבורי וג'ורג' בסט נמנעו ולב יאשין כבר לא היה בין החיים. כל בוחר היה יכול להצביע לחמישה כדורגלנים ולתת עד חמש נקודות לראשון מביניהם, עם זאת די סטפנו בחר רק במקום הראשון, פלאטיני בראשון ובשני, וג'ורג' ואה בחר שני שחקנים במקום החמישי. פלה נבחר במקום הראשון על ידי 17 מצביעים, וקיבל כמעט כפול ממספר הנקודות של מראדונה, שסיים במקום השני.
| שחקן | נקודות | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ברזיל פלה | 122 | 17 | 5 | 4 | 2 | 1 |
| ארגנטינה דייגו מראדונה | 65 | 3 | 6 | 5 | 5 | 1 |
| הולנד יוהאן קרויף | 62 | 1 | 4 | 7 | 9 | 2 |
| ספרד אלפרדו די סטפנו | 44 | 4 | 3 | 3 | 1 | 1 |
| צרפת מישל פלאטיני | 40 | 1 | 5 | 1 | 3 | 6 |
פרסים נוספים > הערכה מחדש

ב-2016, לציון 60 שנה לכדור הזהב, פרנס פוטבול פרסמה הערכה מחדש של הפרסים שהוענקו לפני 1995, התקופה שבה רק שחקנים אירופיים יכלו לזכות בפרס. 12 מתוך 39 כדורי הזהב שניתנו בפרק זמן זה היו ניתנים בדיעבד לשחקנים דרום אמריקאיים: פלה, מראדונה, גארינצ'ה, מריו קמפס ורומאריו. עם זאת הפרסים המקוריים נותרו כשהיו.
| שנה | זוכה מקורי | זוכה אלטרנטיבי |
| --- | --- | --- |
| 1958 | צרפת רמון קופה | ברזיל פלה |
| 1959 | ספרד אלפרדו די סטפנו | ברזיל פלה |
| 1960 | ספרד לואיס סוארס | ברזיל פלה |
| 1961 | איטליה אומר סיבורי | ברזיל פלה |
| 1962 | צ'כיה יוזף מסופוסט | ברזיל גארינצ'ה |
| 1963 | ברית המועצות (1955–1980) לב יאשין | ברזיל פלה |
| 1964 | סקוטלנד דניס לאו | ברזיל פלה |
| 1970 | גרמניה גרד מילר | ברזיל פלה |
| 1978 | אנגליה קווין קיגן | ארגנטינה מריו קמפס |
| 1986 | ברית המועצות (1955–1980) איגור בלאנוב | ארגנטינה דייגו מראדונה |
| 1990 | גרמניה לותר מתאוס | ארגנטינה דייגו מראדונה |
| 1994 | בולגריה חריסטו סטויצ'קוב | ברזיל רומאריו |
ראו גם

כדור הזהב לנשים
כדורגלן השנה בעולם
כדורגלן השנה של אופ"א
כדורגלנית השנה של אופ"א
The Best (פיפ"א)
נבחרת החלומות של כדור הזהב
הערות שוליים

↑  Ballon d'Or: Players who have received the most nominations (באנגלית)
↑  Christopher J. Anderson, Luc Arrondel, André Blais, Jean-François Daoust, Jean-François Laslier, Karine Van der Straeten, Messi, Ronaldo, and the Politics of Celebrity Elections: Voting for the Best Soccer Player in the World, Perspectives on Politics 18, 2020-03, עמ' 91–110 doi: 10.1017/S1537592719002391
↑  Ballon d’Or scandal as player drops bombshell and claims his votes were changed to Lionel Messi and Cristiano Ronaldo, SPORTbible, ‏2023-03-02 (באנגלית)
ליונל מסי, שיאן הזכיות (8)
בלגרד

בלגרד (בסרבית: Београд, ‏האזנהקובץ:Sr-Beograd.ogg‏Ⓘ‏) היא עיר הבירה של סרביה. העיר שוכנת במפגש הנהרות הסאווה והדנובה, היכן שהמישור הפאנוני מתחבר לחצי האי הבלקני. בנוסף להיותה עיר הבירה, בלגרד העיר הגדולה ביותר במדינה ומשמשת מרכז החיים התרבותיים, הכלכליים והמנהליים שלה. כמו כן, היא גרעין העיר בלגרד, יחידה טריטוריאלית מיוחדת בעלת אוטונומיה מקומית. מבחינת מספר תושביה, היא העיר הרביעית בגודלה בדרום-מזרח אירופה אחרי איסטנבול, אתונה ובוקרשט.
בלגרד היא אחת מהערים העתיקות ביותר באירופה. היא יושבה לראשונה כ-4,800 שנים לפני הספירה על ידי תרבות הווינצ'ה הנאוליתית. את העיר עצמה ייסדו קלטים במאה השלישית לפני הספירה ואחר כך הפכה ליישוב הרומי סינגידונום. בשנת 1450 הפכה לבירת סרביה והייתה בירת המדינות היוגוסלביות שהתקיימו בין 1918 ל-2003. מ-2003 עד 2006 הייתה בלגרד בירת סרביה ומונטנגרו.
שם העיר

משמעות שם העיר בלגרד הוא העיר הלבנה, והוא ניתן לה בשנת 878 לספירה כשהייתה חלק מהאימפריה הבולגרית על שם המבצר שבה. במקורות מימי הביניים נקראה העיר Белиград בסרבית או Бѣлградъ ו-Бѣлиградъ בסלאבית כנסייתית עתיקה. בסרבית מודרנית שמה הוא Београд בכתב הקירילי או Beograd בכתב הלטיני (אך ניתן למצוא בראשית המאה ה-19 גם את צורת האיות Бијоград).
ברוב השפות האחרות נשמרה המשמעות המקורית של השם. כך במונטנגרו ובדלמטיה נקרא שם העיר Биоград на Дунаву ("בלגרד שעל הדנובה") וברוסית, בבולגרית ובמקדונית Белград. בהונגרית נקראת העיר היום Belgrád אך בעבר נקראה גם Fehérvár ("הטירה הלבנה") או Nándorfehérvár ("הטירה הלבנה הבולגרית"). בגרמנית היא נזכרת לעיתים כ-Weißenburg ובאיטלקית כ-Castelbianco. ביוונית ביזנטית נקרא שמה Βελιγράδον וביוונית מודרנית Βελιγράδι. מקורות לטיניים קוראים לה Alba Graeca או Alba Bulgarica, כלומר הלבנה היוונית או הלבנה הבולגרית.
גאוגרפיה

בלגרד שוכנת בחלק הצפוני של סרביה, בגובה של 122 מטר מעל פני המים ונחצית בידי הנהרות סאווה וטיסה שנשפכים שניהם ממש בבלגרד אל תוך אותו נהר: הדנובה, שחוצה גם הוא את העיר. כמו כן העיר היא העיר משמעותית לגדות הדנובה.
במפגש דנובה וסאווה בתחומי העיר ממקום אי המלחמה הגדול.
תחבורה

את בלגרד משמש נמל התעופה הבינלאומי ניקולה טסלה. כמו כן קיימת בה רשת רכבות וכבישים.
תעשייה

בלגרד היא צומת של כבישים שמקשרים את אירופה המרכזית אל חצי האי הבלקן. בלגרד היא מרכז תעשייתי חשוב, בין השאר מייצרים בה מכונות, מכשירי עבודה לחקלאות ולתחבורה. מקורות כלכליים חשובים הם: הנמל, שדה התעופה, מוסדות הממשלה והמפלגה השולטת, וגם מוסדות ציבור כגון אוניברסיטה וספריה לאומית. כמו כן, בלגרד משמשת מרכז לייצוא תוצרת חקלאית, ליבוא של מוצרי תעשייה, ומשמשת גם מרכז לגידול המקנה של ארצה.
בלגרד הפכה למרכז תעשיות היי-טק בדרום-מזרח אירופה. מספר חברות בינלאומיות כמו ASUS, אינטל, וואווי, דל, Nutanix ועוד הקימו בעיר מרכז אזורי.
אתרים בבלגרד > מוזיאונים

להלן כמה מהמוזיאונים היותר חשובים בבלגרד:
המוזיאון הלאומי – מוזיאון אומנות בו יש יותר מ-300,000 יצירות. המוזיאון נבנה בשנת 1844.
המוזיאון לאומנות מודרנית – מוזיאון המכיל בערך 8,540 יצירות.
מוזיאון ניקולה טסלה – מוזיאון המכיל בערך 160,000 מסמכים של ניקולה טסלה, ועוד 5,700 פריטים נוספים. המוזיאון נבנה בשנת 1952.
ארכיון סרביה – הארכיון הלאומי של סרביה.
אתרים בבלגרד > בניינים חשובים

מגדל אוואלה – מגדל טלקומוניקציה בגובה של 204.68 מטר.
מסד ביירקלי
בלי דבור Beli Dvor – נבנה בשנת 1925
באוגרדיאנקה – Beogradjanka – נבנה בשנת 1974 על ידי ברנקו פשיץ'. גובהו 101 מטרים.
הפרלמנט של סרביה – בית המחוקקים של סרביה
קתדרלת סאווה הקדוש – אחת מהכנסיות האורתודוקסיות הפעילות הגדולות בעולם. נבנתה עם הפסקות החל משנת 1935 והושלמה במידה רבה בשנים שלאחר 1985 לפי התכנון המקורי של האדריכלים אלכסנדר דרוקו ובוגדן נסטורוביץ' שחודש על ידי ברנקו פשיץ'.
הכנסייה נבנתה על הגבעה שבה בשנת 1594 המצביא הטורקי סינאן פאשה הצית את שאריות הקדוש סאווה, פטרון הסרבים, כדי להשפילם.
מגדל גנקס Genex Tower
מגדל אלבניה Palace Albania
ארמון הנסיכה ליוביצה Princess Ljubica's Residence
ארמון הנסיך מילוש Prince Milos's Residence
Usce Tower
אתרים בבלגרד > רחובות חשובים

שדרות המלך אלכסנדר – הרחוב הארוך ביותר בבלגרד
רחוב קנז מיכאילובה – Knez Mihailova, רחוב הפתוח להולכי רגל בלבד, מדרחוב, על שמו של נסיך סרביה מיכאילו אוברנוביץ'
סקאדארליה – Skadarlija
סלאביה – Slavija
טראזיה – Terazije
ככר הרפובליקה Republic Square – הרחוב הקצר ביותר בבלגרד
יהדות בלגרד

קהילה יהודית בבלגרד התקיימה מהמאות ה-13 וה-14 כאשר באו יהודים לעיר מרגוזה (דוברובניק), מאיטליה והונגריה. לאחר שנכבשה על ידי הטורקים ב-1521 נוספו גם מגורשי ספרד. יהודים מילאו תפקיד במסחר בין צפונה ודרומה של האימפריה העות'מאנית שעבר דרך בלגרד. הם עמדו בקשרי מסחר עם סלוניקי, קושטא, רגוזה ואנקונה, והתחרו בעיקר בסוחרי רגוזה.
באותה תקופה נעשתה בלגרד למרכז תורני חשוב. מרבני בלגרד במאות ה-16 וה-17 בלטו הרב מאיר אנג'יל, בעל "קשת נחושה", הרב יהודה לירמה, בעל "פליטת בית יהודה" שלישיבתו יצא שם למרחוק, והרב שמחה הכהן פרוידמן, מחבר "ספר השמות".
כיום, קהילת יהודי בלגרד היא אחת משלוש הקהילות היהודיות שנותרו לפליטה במדינות יוגוסלביה לשעבר. הקהילות האחרות הן קהילת יהודי סרייבו וקהילת יהודי זאגרב.
ספורט

בעיר התקיימה האוניברסיאדה בשנת 2009.
בעיר ישנם חלק ממועדוני הפאר הגדולים בכל הזמנים של יוגוסלביה בכלל וסרביה בפרט בכדורגל. שני המועדונים הראשיים והמפורסמים ביותר הם פרטיזן בלגרד והכוכב האדום בלגרד שנודעו בכל אירופה בשל השתתפותם בליגת האלופות והליגה האירופית על בסיס כמעט קבוע. כמו כן, בעיר ישנם מועדונים כגון OFK בלגרד, אוביליץ' בלגרד, זמון בלגרד, ראד בלגרד.
בעיר משחקות גם קבוצות הכדורסל פרטיזן בלגרד, רדניצ'קי בלגרד, הכוכב האדום בלגרד, FMP בלגרד ואוקק בלגרד.