stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דודי שובל
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  חן בוקר, אחד דודי שובל, ONE LOVE, באתר אשדוד נט, ‏15 במאי 2016
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  הכירו את אמן הגרפיטי האשדודי, באתר אשדוד אונליין, ‏9 בינואר 2017
1 2 3 4 5  ברלין, מאחורייך! הכירו את רובע אמנות הרחוב הסודי של אשדוד, באתר למטייל
1 2   שירה נאות, "אשדוד היא בירת ההיפ־הופ של ישראל. עם קבלות", באתר הארץ, 21 בספטמבר 2023
↑  תערוכת האמנות "חלק מהמשחק" במרכז כיוונים אשדוד, בעמוד הפייסבוק של דודי שובל, 15 באפריל 2019 (אורך: 1:00)
↑  הלוויה במקום חתונה: איזבלה גנדלין הי"ד נרצחה במסיבת הטבע, באתר אשדודי, ‏10 באוקטובר 2023
↑  שמואל סרדינס, איתי צייר את איזבלה היד במקום בו ריסס את הגרפיטי הראשון בחייו שנשא את שמה: "סגירת מעגל מרושעת", באתר "אשדוד נט", ‏26 בדצמבר 2023
1 2  שמואל סרדינס, יונת השלום פצועה ומדממת אמן הגרפיטי דודי שובל ואשתו מביעים את כאבם בציור מצמרר על הקיר, באתר אשדוד נט, ‏12 באוקטובר 2023
↑  קיר זיכרון לזכר קורבנות טבח שבעה באוקטובר, בעמוד הפייסבוק של דודי שובל, 12 באוקטובר 2023
↑  חזרה לאשדוד, בעמוד הפייסבוק של דודי שובל, 31 בדצמבר 2021
חתימה של ONE LOVE, גבעת יונה
אסתר ארדיטי

| --- | --- |

אסתר ארדיטי בטקס קבלת צל"ש הרמטכ"ל, פברואר 1955
 לידה:  1935 בולגריה בולגריה (1879–1946)
 פטירה:  20 בפברואר 2003 (בגיל 68 בערך) איטליה איטליה
 תאריך עלייה:  1951
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:  סרג'נט (דרגה) 
 תפקידים בשירות
 חובשת
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת יום הכיפורים
 עיטורים
   עיטור המופת   אות מצטיין הנשיא
 תפקידים אזרחיים
 מדריכת תיירים
 
ארדיטי, 1955
ארדיטי, 1969
אסתר אַרדיטי (זלינגר-בורנשטיין; 1935 – 20 בפברואר 2003) הייתה חובשת צבאית בחיל האוויר הישראלי, החיילת היחידה בתולדות צה"ל שקיבלה את עיטור המופת על חילוץ יוצא דופן של טייס ונווט ממטוס מוסקיטו שהתרסק בבסיס החיל בחצור, ב-29 בנובמבר 1954.
ביוגרפיה

ארדיטי נולדה ב-1935 בסופיה בירת בולגריה. במלחמת העולם השנייה גורשה משפחתה לאיטליה. אמה נהרגה במהלך המלחמה כאשר פגעה בה משאית של חיילים איטלקים בעודה נוסעת על אופניה. אחיה נפטר ממחלה כשמלאה לו שנה. לאחר המלחמה השתקמה בהדרכת אריה אבישר במחנה בפירנצה. למדה בבית ספר איטלקי.
בשנת 1951 (בגיל 16) סיימה את לימודי בית הספר התיכון, והחליטה לעלות לישראל, למרות התנגדותו של אביה. היא עלתה עם אחיה ניסים ולאה אשתו במסגרת גרעין עלייה (קבוצת עולים), ונקלטה בקיבוץ עמיר שבגליל. אחרי זמן קצר התפרקה קבוצת הצעירים שהרכיבה את הגרעין, ואחיה של ארדיטי חזר לאיטליה. ארדיטי החליטה להתגייס לצה"ל. היא הוצבה בחיל האוויר ונשלחה לקורס חובשים, אותו סיימה בהצלחה ב-22 בנובמבר 1954.
ביוגרפיה > ליל ההתרסקות

בליל 29 בנובמבר 1954, שבוע בלבד לאחר שהוסמכה כחובשת, מילאה תורנות לילה בבסיס חיל האוויר חצור. למרות מזג האוויר הקשה והגשום, טייסת מטוסי המוסקיטו של הבסיס, בפיקוד רב-סרן יעקב שלמון (סלומון), המריאה לאימוני לילה. זמן קצר לפני נחיתת המטוסים, נפגעה מערכת החשמל של הבסיס כתוצאה מפגעי מזג האוויר, ותאורת מסלול הנחיתה כבתה. מפקד הטייסת, רב-סרן יעקב שלמון, שלקח בעצמו חלק באימון, הפנה את המטוסים ליעד אחר, אך באותה עת, איבד שליטה במטוס אותו הטיס. שלמון ניסה לנחות על המסלול החשוך, החטיא אותו והתרסק בשדה חקלאי סמוך. המטוס החל לבעור במהירות, והתחמושת שבו החלה להתפוצץ.
צוותי החירום של הבסיס מיהרו למקום, וטוראית ארדיטי הצטרפה אליהם. לאחר ששמעה את זעקות הנווט הפצוע לעזרה, מיהרה להיכנס לתוך המטוס הבוער, אף שאנשי צוות ההצלה הורו לה להתרחק. היא איתרה את הנווט הפצוע, וחילצה אותו בכוחות עצמה למקום מבטחים - תעלה סמוכה. הנווט שלמה הרצמן, שהיה פצוע קל ובהכרה מלאה, סיפר לה שהטייס יעקב שלמון פצוע קשה ומחוסר הכרה. היא חזרה בריצה למטוס הבוער, חילצה את הטייס ממושבו, והצליחה לגלגל אותו לתעלה הבטוחה, בה שכב הנווט. כמה שניות לאחר מכן הגיעה האש למכלי הדלק, והמטוס התפוצץ. הטייס והנווט פונו לבית חולים. הנווט הרצמן נפטר באופן מפתיע מסיבוך, והטייס שלמון החלים. הרמטכ"ל, משה דיין, החליט להעניק לחובשת ארדיטי את צל"ש הרמטכ"ל על תפקודה;. אסתר הייתה החיילת הראשונה בתולדות צה"ל שצוינה לשבח. באפריל 1973, לאחר חקיקת חוק העיטורים, הוסב הצל"ש לעיטור המופת.
תיאור המעשה: בליל ד' בכסלו התשט"ו (29 בנובמבר 1954), בהיותה חובשת תורנית ביחידתה, חשה טוראי אסתר ארדיטי באמבולנס למקום התאונה של מטוס שהתרסק בעת נחיתה. האמבולנס שקע בבוץ ונשאר תקוע. בלי לאבד זמן קפצה והגיעה במהירות למטוס, וללא התחשבות בלהבות ובהתפוצצויות הבלתי פוסקות של תחמושת המטוס הגישה עזרה ראשונה לפצוע אחד, התירה את הטייס שהיה קשור למקומו ברצועות ביטחון, וגררה אותו מהמטוס. שניות ספורות לאחר מכן התלקחו מְכלי הדלק של המטוס. במעשה זה הצילה את חיי הטייס. על מעשה זה הוענק לה עיטור המופת ניסן התשל"ג אפריל 1973, דוד אלעזר, רב־אלוף, ראש המטה הכללי.
ביום העצמאות אותה שנה קיבלה את אות מצטיין הנשיא.
משפחתו של שלמון אימצה לחיק משפחתה את ארדיטי (ששהתה בארץ לבדה) והתייחסה אליה כבת.
ביוגרפיה > קריירה

לאחר שסיימה את שירותה הצבאי, למדה בבית הספר לאחיות שבבית החולים כרמל בחיפה. היא עבדה כאחות וכנהגת אמבולנס במד"א ירושלים.
משנת 1967 עבדה כמדריכת טיולים.
במלחמת ששת הימים (יוני 1967) התנדבה לשרת כחובשת בתחנת איסוף נפגעים של חטיבת הצנחנים בירושלים, ובהמשך ליוותה את הצנחנים כחובשת קרבית, עד כיבוש הכותל המערבי. בעקבות זאת קראו לה "המלאך של הצנחנים" או "המלאך בלבן" כיוון שהייתה בחלוק לבן כחובשת וליוותה את הצנחנים כל המלחמה עד להגעתם לכותל. במלחמת יום הכיפורים (אוקטובר 1973) התנדבה לשרת כחובשת בבית חולים שדה, ליד תעלת סואץ.
בשנת 1975 קיבלה אות התנדבות מיוחד מנשיא המדינה אפרים קציר. בהמשך עבדה במשרד התיירות כמדריכת תיירים (בעיקר תיירים מאיטליה).
בדצמבר 1956 נישאה לצבי זלינגר, והייתה אם לשניים, אילן ונורית.
לאחר גירושיה נישאה בינואר 1969 לאליעזר בורנשטיין.
ארדיטי נפטרה ב-20 בפברואר 2003, בגיל 68, בעת ביקור קרובים באיטליה, ונקברה בעיר ליבורנו.
על שמה נקרא רחוב "המלאך בלבן" בשכונת אבו תור בירושלים ולזכרה הוקם מצפור בגשר הישנה על גדות נהר הירדן.
הערות שוליים

↑  האריה שלא שאג, מעריב, 29 בדצמבר 1967.
↑  בת ח"ן שצויינה לשבח, מעריב, 15 בפברואר 1955.
↑  https://www.gvura.org/a343444-%D7%A0%D7%A9%D7%99%D7%9D-%D7%97%D7%99%D7%99%D7%9C%D7%95%D7%AA-%D7%A9%D7%96%D7%9B%D7%95-%D7%9C%D7%A2%D7%99%D7%98%D7%95%D7%A8%D7%99%D7%9D-%D7%95%D7%A6%D7%9C-%D7%A9%D7%99%D7%9D
↑  חיילים מצטיינים נתקבלו על ידי נשיא המדינה, דבר, 25 באפריל 1955; חיילים מצטיינים נתקבלו ע"י הנשיא, חרות, 25 באפריל 1955.
↑  יד לפה., מעריב, 5 במאי 1955.
↑  אסתר ארדיטי – צבי זלינגר: נשואים, ירושלים, 4.12.56, דבר, 4 בדצמבר 1956.
↑  "מלאך הצנחנים" נישאה ברובע היהודי, מעריב, 2 בינואר 1969.
קנית אירופית

| קנית אירופית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: חולייתנים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
משפחה:: סבכיים
סוג:: קנית
מין:: קנית אירופית
שם מדעי
 Acrocephalus arundinaceus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


Cuculus canorus canorus + Acrocephalus arundinaceus
קנית אירופית (שם מדעי: Acrocephalus arundinaceus) היא ציפור שיר ממשפחת הסבכיים הניזונה בעיקר מחרקים. היא נפוצה בעיקר באירופה וגם באסיה ובצפון אפריקה. קנית זו היא אחת מהגדולות ביותר בסוגה.
מאפיינים

אורך הקנית 16–21 ס"מ, מוטת כנפיה 25–30 ס"מ ומשקלה 22–38 גרם. הקנית בעלת גוונים אפורים בהירים עם ראש גדול, גבות צהובות עבות וראש פרוע ולעיתים קרובות היא פותחת את המקור וחושפת לוע אדום. הזכרים והנקבות דומים מאוד אחד לשני.
הקנית מצויה בשדות, רמות מרעה, חורשים, שיחיות ויערות ונודדים בחורף לאזורים חמים יותר. היא מגיעה גם לישראל.
הקנית טורפת הניזונה מחרקים קטנים, בעיקר מזבובים שהם תזונתה העיקרית בעונת הרבייה באביב. שאר הזמן היא ניזונה מחיפושיות, עשים, שפיריות, עכבישים ואף מצפרדעים ומראשנים ודגים קטנים שהיא לוכדת מהמים.
הערות שוליים

↑  קנית אירופית באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית הכנסת בטיקטין

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 כתובת:  Tykocin ul. Kozia 2 
 מיקום:  טיקטין 
 מדינה:  פולין 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1642
 תאריך פתיחה רשמי:  1642 
 חומרי בנייה:  לבנה 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות הבארוק 
 
 קואורדינטות:  53°12′24″N 22°46′02″E﻿ / ﻿53.20671665179°N 22.767273354576°E﻿ / 53.20671665179; 22.767273354576
 he
 
בית הכנסת בטיקטין הוא מבנה היסטורי לשעבר של בית כנסת יהודי, הממוקם בטיקטין, פודלסקיה, פולין. בית הכנסת הושלם בשנת 1643, בסגנון הבארוק המנייריסטי .
במהלך מלחמת העולם השנייה, לא שימש הבניין כבית כנסת, אלא כמחסן. הוא שוחזר במהלך שנות ה-70, ושופץ כמוזיאון יהודי .
היסטוריה

בזמן הכיבוש הנאצי של פולין ב-1941 נרצחו יהודי המקום, בית הכנסת חולל, ולאחר מכן שימש כמחסן. לאחר תום המלחמה הוא נשאר בשימוש כמחסן לדשנים. בשנת 1965 נפגע קשות משריפה. הקהילה היהודית המפוארת שהייתה במקום לא שבה לפעול, ואין במקום כיום קהילה יהודית.
בית הכנסת שוחזר ביסודיות בסוף שנות ה-70. שוחזרו ציורי הקיר ההיסטוריים, רובם טקסטים דקורטיביים של תפילות עבריות. אמנם, התקרה הדקורטיבית המשוכללת לא שוחזרה, אך ניתן ללקט מושג כלשהו על הסגנון מעיצוב ארון הקודש, בו היו בעבר ספרי התורה.
בסמוך לבית הכנסת, מעבר לרחוב, היה ממוקם בית מדרש, להתכנסויות ולימוד. בית המדרש שוחזר ומשמש כמוזיאון עירוני.
אף על פי שאין במקום קהילה יהודית פעילה, מגיעים כ־40,000 תיירים בשנה לראות את בית הכנסת הישן. התיירות לבית הכנסת יצרה פעילות כלכלית, הכוללת בית קפה המגיש אוכל בסגנון יהודי, וכן מערכת חדרים לאירוח.
היסטוריה > ראו גם

תולדות היהודים בפולין
בית הכנסת בטומאר
הערות שוליים

↑  {{{מחבר}}}, Historic Synagogues of Europe, Historical synagogues in Europe. Foundation for Jewish Heritage and the Center for Jewish Art at Hebrew University of Jerusalem. n.d. Retrieved July 26, 2024.
פיטום אווזים וברווזים

פיטום מודרני של אווזים וברווזים הוא תהליך של האבסת העופות בכמויות גדולות של מזון על-מנת להגדיל באופן מלאכותי את כבדם, במטרה להפיק ממנו כבד אווז, שהוא כבד שומני למאכל. תהליך הפיטום הכפוי נאסר במדינות רבות, ובהן ישראל, בשל האכזריות המיוחסת לו.
היסטוריה

הלעטת אווזים החלה כבר במצרים העתיקה, שם התקיימה כבר במאה ה-25 לפנה"ס. אווזים, בנוסף לעוד ציפורים (כגון עגורים), הואכלו בכוח בדגנים לשם הגדלת משקלם. ממצרים התקבל מנהג הפיטום באימפריה הרומית, וספר הבישול הרומי של הסופר אפיקיוס מתאר הלעטה של אווזים בתאנים במטרה להגדיל את כבדם. הרומאים הפכו את המנהג לנפוץ בכל רחבי אירופה, והוא נעשה מקובל ביותר בצרפת, שם כבד של אווז מפוטם נחשב כחלק חשוב מהמטבח הלאומי.
תהליך הפיטום ונזקיו הבריאותיים

הפיטום מתבצע על-פי רוב באמצעות החדרת צינור לגרונו של העוף ודחיסת מזון (לרוב דגנים מסוגים שונים, כגון תירס או דוחן) ישירות לקיבתו באמצעות לחץ אוויר גבוה. כמות המזון הולכת וגדלה באופן הדרגתי עם תהליך הפיטום, עד שבסופו (תוך כשלושה עד ארבעה שבועות), היא מגיעה עד ל-2.5 קילוגרם ביום.
הכמויות העודפות של המזון מביאות לניוון שומני של הכבד, הגורם להתנפחותו לממדים הגדולים פי שבעה עד עשרה מגודלו הטבעי.
הפיטום גורם לנזקים משמעותיים לבריאותם ולרווחתם של העופות המפוטמים: בנוסף לפגיעה בתפקודו של הכבד, המשקל של הכבד המוגדל מביא ללחץ על האיברים הפנימיים, ומביא לקשיים בנשימה ובהליכה. כמו כן, החדרת הצינור לגרון עשויה לגרום לפציעות בוושט. כעשירית מהעופות המפוטמים מתים, כתוצאה מהסיבוכים הבריאותיים הכרוכים בפיטום, עוד טרם הגעתם לשחיטה.
המאבק בפיטום אווזים

בשל הפגיעה שגורם הפיטום לעופות, הוא נתון לביקורת רבה מצד ארגונים להגנה על בעלי-חיים, הפועלים לביטול תעשיית הפיטום. בעקבות לחץ ציבורי שהופעל כתוצאה מהמחאה כנגד פיטום עופות, התקבלו במדינות רבות  חוקים האוסרים על התהליך, בהן בריטניה, שווייץ, אוסטריה, דנמרק, נורווגיה, גרמניה, לוקסמבורג, פולין, פינלנד, צ'כיה, איטליה, שוודיה, ישראל, אוסטרליה, דרום אפריקה, הולנד, אירלנד, ארגנטינה וקליפורניה.
בקליפורניה, בשיקגו וניו יורק בעקבות פעילות נמרצת בה היה מעורב בין היתר ג'ין באואר אף התקבלו חוקים האוסרים על שיווק כבד אווז.
המאבק בפיטום אווזים > בישראל

בישראל התפתח ענף פיטום האווזים בשנות ה-50 המוקדמות בידי עולים מהונגריה ועם השנים הוא היה לענף מפותח. בשנת 1965 פיטמו בישראל כ-60,000 אווזים בשנה ומשרד החקלאות עודד את הענף וביקש למכנו. צרפת הייתה היעד העיקרי של ייצוא הכבד. כבר אז עלו טענות שפיטום האווזים הוא אכזרי, ובמשרד החקלאות טענו שאין בו אכזריות רבה יותר מענפי חקלאות אחרים. בשנת 1966 יובאו לישראל מכונות לפיטום אווזים והייצוא הישראלי הגיע לכ-60 טון בשנה. בשנת 1968 כבר הגיע מספר האווזים המפוטמים ל-200,000. ייצוא הכבד לצרפת המשיך לגדול ובשנת 1971 הגיע לכ-100 טון וישראל הייתה למקום השני בעולם בייצוא כבד אווז לאחר הונגריה. פיטום אווזים התבצע אפילו בבית סוהר מעשיהו, ביוזמתו של נציב בתי הסוהר, רפאל סוויסה. הענף סבל ממשברים בסוף שנות ה-70 ובאמצע שנות ה-80 בגלל הצפת השוק על ידי הונגריה ובולגריה וירידת המחירים בצרפת. עם זאת, בשנות ה-90 ישראל הייתה אחראית לכ-9% מהייצור העולמי של כבד אווז ובכך הייתה במקום השלישי לאחר צרפת והונגריה.
בסוף 1999 פתחה עמותת אנימלס לזכויות בעלי חיים במסע ציבורי נגד פיטום אווזים. ב-2001 הוגשה עתירה לבג"ץ מטעם "נוח", ארגון הגג של הארגונים להגנה על בעלי חיים בישראל, בטענה שהפיטום מהווה עבירה על חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים). בעקבות העתירה, גיבש משרד החקלאות, בשיתוף עם מפטמי אווזים, תקנות שהיו אמורות להסדיר את הפיטום. עם זאת, ב-11 באוגוסט 2003 קיבלו שופטי בג"ץ את עמדת הארגונים להגנת בעלי חיים וקבעו כי התקנות לפיטום אווזים אינן חוקיות, והן יבוטלו. למפטמי האווזים ניתנה ארכה של שנה וחצי עד לכניסתו לתוקף של האיסור, על-מנת לאפשר להם להתארגן מחדש
באפריל 2005, כאשר האיסור היה אמור להיכנס לתוקף, הגישה עמותת אנימלס תביעה משפטית נוספת. שר החקלאות, ישראל כץ, העלה יוזמה שתאפשר להמשיך את פיטום האווזים במשך חמש שנים נוספות, אך היא נדחתה, ופסיקת בית המשפט אלצה את משרד החקלאות להתחייב ללוח זמנים שיביא לסיום פיטום האווזים עד לאפריל 2006.
ב-15 באפריל 2006 התחיל להיאכף בפועל האיסור על פיטום, ומפטמות האווזים החלו להסגר. ב-31 ביולי 2006 נכנס לתוקף גם איסור על פיטום ברווזים, ונסגרה מפטמת הברווזים בבית לחם הגלילית, היחידה מסוגה בארץ.
ב-2008 לראשונה הורשע בעבירה על חוק צער בעלי חיים מפטם אווזים שהמשיך לעסוק בפיטום בניגוד לחוק, ונגזר דינו לחמישה חודשי מאסר שבוצע בעבודות שירות, מאסר על תנאי וקנס כספי. בנוסף, ציוד פיטום האווזים שהיה ברשותו הושמד. ההרשעה התקבלה בעקבות מידע שהעבירה עמותת אנימלס ליחידת הפיקוח על החי והצומח של משרד החקלאות.
ב-3 בפברואר 2015 בית המשפט העליון זיכה את רן וחנון שהמשיך לפטם אווזים, בשל אי שפיות הדעת, אך לא קיבל את טענתו, שהשיטה שהוא פיתח לא מהווה צער בעלי חיים, שנאסר בחוק מ-2006.
בהלכה

פיטום אווזים נידון בהלכה בשל החשש שהפיטום עלול להביא את העוף לכדי טרפה.
הרמ"א כותב על המנהג הרווח בקרקוב לאכול אווזים מולעטים, למרות החשש שהלעטה בגרעינים קשים עלולה לגרום לחורים בוושט שעלולים להטריף את האווז. הרב יואל סירקיש הביא את דבריו של הרמ"א וכתב שיש להחמיר ולא לאכול אווזים מולעטים.
בהונגריה היה מנהג לאכול כבד של אווזים מולעטים[דרוש מקור]. בארץ ישראל לא נהגו להלעיט אווזים והרבנים שדנו בעניין, כמו הרבנים צבי פסח פרנק ואברהם ישעיהו קרליץ, כתבו שיש להשתדל למנוע את הלעטת האווזים. הרב צבי פסח פרנק העלה אפשרות להקל ולהלעיט את האווזים בגרעינים מבושלים ורכים כמו דייסה, באופן שאין חשש שהוושט יינקב.
התפתחות ענף פיטום האווזים בישראל הביאה את הרבנות הראשית לישראל בשנת 1969 לדון בשאלה האם האווזים המפוטמים כשרים. מועצת הרבנות הראשית מינתה ועדה בראשות הרב שאול ישראלי לבחינת הסוגיה. לאחר שד"ר ישראל מאיר לוינגר מהמכון לחקר החקלאות על פי התורה ביצע שינויים במכונת הפיטום החשמלית, הכשיר הרב הראשי איסר יהודה אונטרמן את האווזים המפוטמים.
רבי צבי אלימלך מדינוב כתב שמעבר לשאלה על הוושט, הכבד המנופח עצמו גורם לאווז להיות טרפה, שכן לדבריו האווז אינו מסוגל לחיות זמן רב עם כבד מנופח כזה. הרב גרשון שטרן כתב נגד דברים אלו ודחה את הטענה.
הרב עובדיה יוסף פסק שאין להתיר פיטום אווזים עקב צער בעלי חיים ובעיות כשרות, ושראוי שלא לאכול כבד אווז. הרב שלמה משה עמאר כתב שלא ניתן לתת הכשר למהדרין לאווזים מפוטמים, אבל כתב שניתן להתיר בהכשר רגיל אם נעשית בדיקה של הוושט הפנימי ואין בו חורים.
הערות שוליים

↑  גדעון אוקו, ‏ניו יורק אוסרת על מכירת כבד אווז, באתר ‏מאקו‏, 31 באוקטובר 2019
↑   מכירת כבד אווז נאסרה בשיקגו, באתר וואלה, 27 באפריל 2006
↑  מנסיון לייצוא תוצרת אווזים, דבר, 30 במרץ 1953
↑  עודד קפליוק, מפטמת האווזים, דבר, 9 בנובמבר 1965
↑  יוכפל ייצוא כבד אווזים, מעריב, 2 ביוני 1966
↑  יצחק יעקבי, פיטום אווזים - עבדות כפולה, דבר, 26 ביולי 1968
יצחק יעקבי, פיטום אווזים - עבדות כפולה לאווזו לקבלן, דבר, 29 ביולי 1968
↑  דוד גרסטן, פיטום אווזים ופיטום סילופים, דבר, 27 באוגוסט 1968
↑  אהרן פריאל, כבד אווזים - לצרפת, מעריב, 26 בינואר 1969
↑  א. סדומי, ממרח כבד אווז - כשר, דבר, 15 באוגוסט 1972
↑  ישראל שנייה בעולם בייצוא כבד אווזים, דבר, 17 באוגוסט 1972
↑  ישראל מעצמה בגידול האווזים, דבר, 15 ביוני 1973
↑  רמלה. אווזים, מעריב, 28 בנובמבר 1985
↑  25 אחוז ירידה בייצוא כבד אווז, דבר, 20 במרץ 1978
הפסדים במליוני דולרים בענף פיטום אווזים, מעריב, 20 ביוני 1985
↑  Chapter 11. FATTY LIVER OR FOIE GRAS PRODUCTION, ארגון המזון והחקלאות של האו"ם
↑  בג"ץ 9232/01 "נח" ההתאחדות הישראלית של הארגונים להגנת בעלי חיים נ' היועץ המשפטי לממשלה, ניתן ב־11 באוגוסט 2003. פ"ד כרך פ"ד, נז(6) 212, השופטת ט' שטרסברג-כהן
↑  ארז אריכלמן, תקדים: עונש מאסר למפטם אווזים סדרתי, באתר ynet, 20 במאי 2008
↑  הרשעת מפטם האווזים הראשון, באתר אנימלס
↑  דליה מזורי, חשש מחידוש פיטום אווזים בישראל, באתר nrg‏, 4 באפריל 2013
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן ל"ג, סעיף ט'
↑  רבי יואל סירקיש, פירוש הב"ח על טור יורה דעה, ווארשא, תרכ"ו, סוף סימן לג, באתר היברובוקס
↑  הרב צבי פסח פרנק, שו"ת הר צבי, יורה דעה, סימן כ"ו, ירושלים, תשל"ו, באתר היברובוקס
↑  יציע להקים משחטה לא כשרה, מעריב, 12 באוקטובר 1969
↑  הרבנות מינתה ועדה לעניין פיטום אווזים, מעריב, 22 באוקטובר 1969
↑  הרב הראשי חזה בהדגמה, מעריב, 11 בדצמבר 1969
↑  הרב גרשון שטרן, ילקוט הגרשוני, יורה דעה, סימן לג, ירושלים, תשל"ג, באתר היברובוקס
↑  הרב אליעזר יהודה ולדנברג, ציץ אליעזר יא, סימן מט, פאקש, תרס"ז, באתר היברובוקס
↑  יהודה שלזינגר, ‏הרב עובדיה:אסור לאכול כבד אווז, באתר "ישראל היום", 25 במרץ 2011 
שאלה: האם מותר לאכול כבד אווז?, באתר "הלכה יומית", 6.8.2007
↑  הרב שלמה משה עמאר, שמע שלמה - חלק ד, יורה דעה, סימן א, בני ברק, תשס"א, באתר היברובוקס
האכלה בכח של עגוראים בתבליט מצרי מהמאה ה-25 לפנה"ס במוזיאון המצרי בברלין
תיאור של פיטום אווזים בתבליט ממצרים העתיקה
פיטום אווזים במפטמה בישראל בעבר
פעילים מפגינים נגד פיטום אווזים
אלעד זוהר

| --- | --- |

זוהר ב-14 ביולי 2019
 לידה:  25 ביוני 1982 (בן 42) פתח תקווה, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב, הקריה האקדמית אונו
 תקופת הפעילות:  מ-2004
 מעסיק:  רשת 13 בעבר: חברת החדשות ערוץ 10
 בת זוג:  שירי זוהר
 מספר צאצאים:  3
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  weatherman12345
 
אלעד זוהר (נולד ב-25 ביוני 1982) הוא חזאי, מנחה ומגיש טלוויזיה ודי ג'יי ישראלי.
ביוגרפיה

זהר נולד בפתח תקווה, גדל והתחנך ביישוב נירית. כנער השתייך לתנועת הנוער העובד והלומד.
עם גיוסו לצה"ל שימש כטכנאי מערכות ירי בטייסת מסוקים בחיל האוויר. במהלך שירותו הצבאי קודם לתפקיד קצונה ושירת כקצין מטאורולוגיה ביחידת החיזוי. בתפקיד זה שימש כמפקד קורס מטאורולוגיה עד שחרורו בשנת 2004.
לזוהר תואר ראשון בהצטיינות בגאוגרפיה וסביבת האדם מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני במנהל עסקים מהקריה האקדמית אונו.
קריירה > ערוץ 10

עם שחרורו משרות צבאי בשנת 2004, החל להגיש את תחזית מזג האוויר בחדשות 10. כשהצטרף דני רופ לחדשות 10, מונה זוהר למפיק ועורך התחזית ובמקביל, הופיע כחזאי בתוכניות הבוקר של הערוץ. הוא שימש בתפקיד זה במשך שש שנים.
קריירה > ערוץ 2

בשנת 2010 עזב את ערוץ 10 והצטרף לחברת החדשות של ערוץ 2, שם החליף את דני דויטש בתפקיד החזאי של חברת החדשות. במסגרת תפקידו בחדשות ערוץ 2, שימש כמפיק ומגיש התחזית בכל תוכניות החדשות ובתוכניות הזכייניות רשת וקשת. במסגרת עבודתו שימש ככתב במגוון תוכניות, מגיש פינות והגיש את המהדורה הצעירה. במקביל הגיש תוכניות בוקר שונות בשידורי רשת בערוץ 2. במשך שנים הגיש את פינות התחזית בתוכניות הבוקר באמצעות סקייפ מאולפן ביתי.
בשנת 2016 הוביל את יוזמת הדגלים הסגולים המתריעים מפני נוכחות מדוזות בים התיכון. בהוראת השר אריה דרעי, על המצילים להניף דגל סגול בימים בהם נחילי המדוזות נמצאים בחופי הארץ.
באוגוסט 2017 הודיע על הצטרפותו כמגיש ומנחה תוכניות בזכיינית רשת. ב-12 בספטמבר 2017 הגיש זוהר בפעם האחרונה את התחזית במהדורת החדשות המרכזית של חדשות 2, ובכך עזב לאחר שבע שנים את חדשות ערוץ 2.
קריירה > רשת 13

בפברואר 2016, החל להגיש את המגזין השבועי "פותחים שישי" בזכיינית רשת בערוץ 2. מאז פיצול הערוץ, זוהר מגיש בערוץ רשת 13 לצד ירדן הראל ושיר מורנו את תוכנית המגזין היומית "פותחים יום". בשנת 2017 אלעד זוהר הגיש את "העולם הבוקר" לצידם של אברי גלעד, הילה קורח ומיה זיו-וולף. במסגרת תפקידו בערוץ 13, זוהר לוקח חלק במשדרים ותוכניות שונות כמגיש ומנחה, וכן מנחה פאנלים ומראיין בכנסים וועידות.
קריירה > עיתונות כתובה

בשנים 2021–2022 יזם וכתב מדור בעיתון "ישראל היום" תחת הכותרת "שישי שלי" הכולל ראיון אישי עם אישיות ישראלית על סוף השבוע שלו/ה. במסגרת מדור זה, חשפה מרים פרץ, כי חברי כנסת רבים הודיעו לה מראש כי יתמכו ביצחק הרצוג במירוץ לנשיאות וידעה שתפסיד בהתמודדות.
קריירה > מוזיקה

בשנת 2019 החל לתקלט כדי ג'יי בברים ובאירועים שונים, ובין השנים 2020 ל-2021 תיקלט בפינת הכושר "הרוטינה" ב"העולם הבוקר" לצד מנחיה אברי גלעד, רותם ישראל ולפני כן טלי מץ ברשת 13, במהלך הקורונה.
הוראה
בשנים 2008–2009 לימד בבית הספר היסודי לטבע סביבה וחברה בתל אביב, את מקצועות הסביבה והצילום. במשך מספר שנים גם שימש כמרצה ביחידה לנוער שוחר מדע באוניברסיטת תל אביב.
חיים אישיים

נשוי לשירי זוהר מאז שנת 2010, ולהם שלושה בנים. מתגורר בפתח תקווה.
בשנת 2011 התגלתה אצלו רגישות לגלוטן, ובתקשורת הוא מוכר כצליאקי ופעיל לקידום מטרות עמותות הצליאק ומאבקן ביוקר המחיה, שילוב ילדים ונוער בעלי רגישות לגלוטן באוכלוסייה, והסברת המחלה לציבור.
מושל נברסקה

| --- | --- |


 איוש נוכחי:  ג'ים פילן
 תאריך כניסה לתפקיד:  5 בינואר 2023
 דרכי מינוי:  בחירה ישירה
 תחום שיפוט:  נברסקה נברסקה
 מעון:  מעון מושל נברסקה 
 מושב המשרה:  לינקולן
 משך כהונה קצוב:  4 שנים, הגבלה לשתי תקופות כהונה רצופות
 ייסוד המשרה:  21 בפברואר 1867
 איוש ראשון:  דייוויד באטלר
 
מושל נברסקה (באנגלית: Governor of Nebraska) הוא המושל וראש הרשות המבצעת של מדינת נברסקה שבארצות הברית.
מושל נברסקה הנוכחי הוא הרפובליקני ג'ים פילן, שהושבע לתפקידו ב-5 בינואר 2023.
בחירת המושל

המושל נבחר לתקופת כהונה של ארבע שנים, כאשר הבחירות נערכות בשנים אי-זוגיות בהן לא מתקיימות הבחירות לנשיאות ארצות הברית (בחירות אמצע הכהונה). עד 1966 היה המושל נבחר אחת לשנתיים, והחל מהבחירות שנערכו באותה שנה הוארכה כהונת המושל לארבע שנים. לא קיימת הגבלת כהונה, אך המושל לא יכול לכהן יותר משתי תקופות כהונה ברצף. הגבלה זו הוכנסה גם היא בתיקון לחוקה של 1966.
על המועמד למשרת מושל נברסקה להיות לכל הפחות בן 30, ואזרח ותושב נברסקה במשך 5 שנים לכל הפחות בעת בחירתו.
סגן המושל

משרת סגן מושל נברסקה נוצרה רק ב-1877. סגן המושל כפוף גם הוא לאותן דרישות ומגבלות כמו אלו של המושל, והוא נבחר יחד עם המושל באותו פתק הצבעה. במקרה שבו נבצר מהמושל למלא זמנית את תפקידו או שהוא נמצא מחוץ לגבולות המדינה, משמש סגן המושל כמושל בפועל. במקרה של התפנות משרת המושל באופן קבוע, מושבע סגן המושל כמושל ומכהן עד תום תקופת הכהונה המתוכננת של המושל. במקרה של התפנות שתי המשרות, הבא בסדר הירושה הוא יושב ראש בית המחוקקים המדינתי.
היסטוריה

טריטוריית נברסקה התקיימה החל משנת 1854 בשטח שכיום משתרעות עליו מדינות ויומינג, דקוטה הדרומית, דקוטה הצפונית, קולורדו, מונטנה ונברסקה. בתקופות קיומה של הטריטוריה כיהנו בה מושלים שמונו לתפקידם על ידי נשיא ארצות הברית. בשנים 1861–1863 הועברו בשלושה שלבים חלקים מהטריטוריה לטריטוריית קולורדו, לטריטוריית דקוטה ולטריטוריית איידהו. ב-1 במרץ 1867 הוקמה על השטח שנותר מדינת נברסקה. מושל המדינה הראשון דייוויד באטלר, הושבע לכהונתו ב-21 בפברואר אותה שנה.
38 גברים ואישה אחת כיהנו כמושלים מיום כינונה של נברסקה כמדינה ועד היום ב-40 תקופות כהונה. צ'ארלס בריאן הוא המושל היחידי שכיהן שתי תקופות כהונה בלתי רצופות. בנוסף אליהם כיהן ויליאם ג'יימס כמושל בפועל מתוקף תפקידו כמזכיר המדינה (באותה תקופה לא היה קיים עדיין תפקיד סגן המושל), לאחר הדחתו של המושל הראשון דייוויד באטלר, ועד להשבעתו של המושל השני, רוברט וילקינסון פורנס. המושל שמשך כהונתו הייתה הארוכה ביותר הוא דייב היינמן, שכיהן שנתיים במקום קודמו בתפקיד שהתפטר, ולאחר מכן נבחר פעמיים בזכות עצמו לשתי תקופות כהונה מלאות, ובסך הכל כיהן עשר שנים מ-2005 ועד 2015.
ביאורים

↑  סגן המושל הוא ממפלגתו של המושל, אלא אם כן צוין אחרת.
1 2  בויד הושבע לתפקידו במועד, ב-8 בינואר 1891, אולם בשל ערעור על תוצאות הבחירות הוא החל לכהן בתפקידו רק ב-8 בפברואר 1892.
↑  התפטר כדי לאייש מושב בסנאט של ארצות הברית.
↑  בחירות ראשונות לתקופת כהונה של ארבע שנים.
↑  התפטר כדי לכהן כמזכיר החקלאות של ארצות הברית.
| מושלי מדינות ארצות הברית ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| מושלי מדינות ארצות הברית | אוהיו • אוקלהומה • אורגון • איווה • איידהו • אילינוי • אינדיאנה • אלבמה • אלסקה • אריזונה • ארקנסו • ג'ורג'יה • דלאוור • דקוטה הדרומית • דקוטה הצפונית • הוואי • וושינגטון • ויומינג •  ויסקונסין • וירג'יניה • וירג'יניה המערבית • ורמונט • טנסי • טקסס • יוטה • לואיזיאנה • מונטנה • מיזורי • מיין • מינסוטה • מיסיסיפי • מישיגן • מסצ'וסטס • מרילנד • נבדה • נברסקה • ניו ג'רזי • ניו המפשייר • ניו יורק • ניו מקסיקו • פלורידה • פנסילבניה • קולורדו • קונטיקט • קליפורניה • קנזס • קנטקי • קרוליינה הדרומית • קרוליינה הצפונית • רוד איילנד |  |
| ראו גם | נשיא ארצות הברית • זכויות המדינות בארצות הברית |  |
המעון הרשמי של מושל נברסקה בבירה לינקולן