טוטנהאם הוטספר
היסטוריה > מההקמה עד האליפות הראשונה

מועדון הכדורגל הוטספר נוסד בשנת 1882 על ידי נערי בית ספר שלמדו יחד שיעורי תנ"ך בכנסייה מקומית. הם היו חברים גם במועדון הקריקט הוטספר והדיעה הרווחת היא שהשם הוטספר מקושר במקורו לסר הנרי פרסי (הוטספור) דמות היסטורית המופיעה במחזהו של ויליאם שייקספיר הנרי הרביעי, חלק ראשון. זוהי דמות שבאמת חיה באזור הרובע של טוטנהאם במהלך המאה ה-14, וצאצאיה מחזיקים בבעלות על מספר שטחים בשכונת טוטנהאם. בשנת 1884 המועדון שינה את שמו ל"מועדון טוטנהאם הוטספר לכדורגל ואתלטיקה" על מנת להבדיל את עצמו ממועדון לונדוני אחר שנקרא "לונדון הוטספר".
תחילה התרנגולים שיחקו עם חולצות בצבע כחול ים. אחר כך חולצת המועדון שונתה כמה פעמים מחולצה חצי כחול בהיר וחצי לבן, למדים של חולצה אדומה ומכנסיים כחולים, ואחרי כן למדים בצבע חום שוקולד וזהב, ולבסוף בעונת 1899/1900, הוחלט על המדים והצבעים של הקבוצה סופית, כאשר העיצוב הסופי היה חולצות לבנות ומכנסיים בצבע כחול ים (כחול-כהה) כמו מדיה של פרסטון נורת' אנד, שהייתה הקבוצה המצליחה ביותר באנגליה באותה התקופה.
בשנת 1888 עברה טוטנהאם מאצטדיון טוטנהאם מארשס לפארק נורת'מברלנד, שם הקבוצה יכלה לדרוש דמי כניסה עבור צפייה במשחקיה. ניסיון להצטרף לליגה הדרומית, שבה שיחקה רויאל ארסנל (ארסנל כיום), נכשל בשנת 1892 לאחר שטוטנהאם היה המועדון היחיד מתוך 23 מועמדים שלא זכה באף קול בהצבעה להצטרפות לליגה. הקבוצה הפכה למקצוענית לפני חג המולד של שנת 1895, לאחר שהצטרפה לבסוף לליגה הדרומית בעקבות משיכה עצומה של קהל למשחקיה, כשלמשחקיה הגיעו כמעט 15,000 אוהדים בכל משחק. צ'ארלס רוברטס התמנה ליושב ראש המועדון בשנת 1898, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1943.
בשנת 1899 טוטנהאם שינתה בפעם האחרונה את מגרשה, לאחר שעברה למגרש שהיה ממוקם על שוק פרחים לשעבר באזור הכביש המהיר בשכונת טוטנהאם. במהלך השנים המגרש הזה קיבל את שמו וייט הארט ליין, על שם דרך ראשית מקומית. טוטנהאם נחשבה לנהנית העיקרית מהעיצומים באיגודי הכדורגל הצפוניים בשנות ה-90 של המאה ה-19. ג'ון קמרון וג'ון בל, שחקני אברטון לשעבר, הגיעו לשחק בטוטנהאם בעקבות הסכסוך באיגודם, איגוד הכדורגלנים המאוחד, שהיה המקור להתאחדות הכדורגלנים המקצוענים הקיימת כיום. כתוצאה ישירה מהמשבר בשנת 1900, טוטנהאם זכתה באליפות הליגה הדרומית, והוסיפה לתואר הזה בעונה שלאחר מכן זכייה בגביע ה-FA, ובכך הפכה לקבוצה הראשונה שלא משחקת בליגה המקצוענית שזוכה בגביע, מאז ייסוד הפוטבול ליג. הגביע הוצג לאוהדים על ידי קפטן התרנגולים ג'ק ג'ונס עם סרטים צבעוניים קשורים אליו, לאחר שאשתו של מאמן טוטנהאם מורטון קדמן קשרה אותם לראשונה, והחלה מסורת שקיימת עד היום לקשירת סרטים צבעוניים על גביעי תחרויות.
טוטנהאם זכתה בבחירות להשתתפות בליגה האנגלית השנייה בעונת 1908/1909, והעפילה לליגה הבכירה כבר בעונתה הראשונה לאחר שסיימה במקום השני בליגה. הישגיה של טוטנהאם בליגה הבכירה באנגליה בין השנים 1910 ל-1915 היו מועטים, וכאשר הליגה האנגלית הושעתה ממשחק בעקבות פריצת מלחמת העולם הראשונה, טוטנהאם הייתה ממוקמת במקום האחרון בליגה.
כאשר משחקי הליגות שבו לפעול לאחר המלחמה, בשנת 1919, הליגה הבכירה הורחבה מ-20 קבוצות ל-22. הרחבת הליגה גרמה להישארותן של צ'לסי (שירדה עם התרנגולים ליגה בעונת 1915/1916), שהייתה ממוקמת במקום הלפני האחרון, וטוטנהאם, בליגה השנייה. הקבוצה הנוספת שזכתה מהרחבת הליגה הבכירה הייתה ארסנל, אשר סיימה את העונה לפני ההרחבה רק במקום השישי בליגה השנייה, ובעקבות עלייתה ליגה בצורה שערורייתית, נוצרה תחרותיות עצומה בינה לטוטנהאם, יריבות ששורשיה ניטעו 6 שנים לפני כן, לאחר שארסנל עברה לשחק באזורה הגאוגרפי של טוטנהאם, ונמשכת עד עצם היום הזה. טוטנהאם זכתה באליפות ליגת המשנה בעונת 1919–1920, ובעונה שלאחר מכן, ב-23 באפריל 1921, התרנגולים הלכו כל הדרך עד לגמר גביע ה-FA בפעם השנייה בתולדותיהם, וניצחו בגמר 0–1 את וולבס בסטמפורד ברידג'. אחרי שסיימה במקום השני בליגה בשנת 1922, אחרי ליברפול, הקבוצה התחילה להידרדר, אשר הגיעה לשיאה בירידת ליגה בסוף שנת 1928. טוטנהאם לא הצליחה לעבור את שלב רבע גמר גביע ה-FA שלוש פעמים ברצף, בין השנים 1935–1938. ב-3 בספטמבר 1939, כאשר ראש ממשלת בריטניה נוויל צ'מברלין הכריז על הצטרפות בריטניה למלחמת העולם השנייה, טוטנהאם הייתה ממוקמת במקום השביעי בליגה השנייה. משחקי הליגה הופסקו במהלך תקופת המלחמה.
לאחר המלחמה הכדורגל צבר פופולריות רבה, ומשך רבבות של צופים למשחקי הליגה האנגלית. בשנת 1949, ארת'ור רואו היה מאמן הקבוצה והוא פיתח את הסגנון הטקטי ה"לחץ ורוץ", אשר ידוע בכינויו העממי "תן ולך" או "דאבל פס". הטקטיקה הזו דגלה בהנחה מהירה של הכדור במקום לחבר לקבוצה וריצה זריזה מעבר לשומר היריב על מנת לקבל מסירה חזרה מעבר ליריב. הטקטיקה הזו הוכיחה את יעילותה בהנעת הכדור במהירות בין עמדות השחקנים והייתה גמישה מאוד. אחרי שהעפילה לפסגת ליגת המשנה האנגלית בעונת 1949/1950, היא זכתה באליפות הליגה. בעונה שלאחר מכן טוטנהאם זכתה לראשונה בתולדותיה באליפות הליגה הבכירה, אחרי שזכתה בפרמייר ליג (הליגה האנגלית הראשונה) בשנת 1951. גיבורי הקבוצה באותה העונה היו אלף רמזי, רוני בורגס, טד דיצ'בורן, לן דקמין, סוני וולטרס וביל ניקולסון.
השנים שלאחר ההצלחה הזו היו קשות מאוד לקבוצה, כאשר גילם של שחקני הקבוצה ופציעותיהם, ואימוץ הטכניקה החדשנית שטוטנהאם פיתחה, על ידי קבוצות אחרות, גרמו למאבק הרבה יותר קשה בליגה. טוטנהאם סיימה במקום השני בעונת 1951/1952, רק בזכות הפרש שערים עדיף של האלופה מנצ'סטר יונייטד. חורף קשה, ומצב הדשא הנוראי במגרש בוייט הארט ליין, אפילו לפי הסטנדרטים של אותה התקופה, הקשו מאוד על הקבוצה. בעונת 1952/1953. התרנגולים סיימו רק במקום העשירי, אחרי שגיל השחקנים המבוגר הקשה עליהם להסתדר עם טקטיקת "הלחץ ורוץ" הקבוצתית. בשנת 1954, טוטנהאם החתימה בצעד היסטורי את אחד השחקנים האהודים ביותר של הקבוצה בהיסטורית המועדון, דני בלנצ'פלוור, תמורת סכום שיא של 30,000 פאונד. גם באותה השנה התרנגולים הפסידו והודחו מגביע ה-FA בעקבות טעות נוראית של אלף רמזי, שגרמה לבלקפול לכבוש שער ולהדיח את הקבוצה.
בשלב הזה, ארתור רואו החל לסבול ממצב בריאותי קשה. הוא התפטר מתפקידו בשנת 1955, בעקבות מיקומה של טוטנהאם במרכז הטבלה וחילוקי דעות עם ההנהלה, בנוסף למצבו הבריאותי, שתרם גם להתפטרותו. שחקן העבר ג'ימי אנדרסון, ששיחק בקבוצה שנים רבות קיבל את משרת המאמן. עונת 1955/1956 הייתה אסון עבור הקבוצה, לאחר שהיא כמעט ירדה ליגה, וסיימה במקום ה-18, שתי נקודות בלבד מירידה. למרות זאת, בעונה שלאחר מכן, המועדון גילה שיפור רב וסיים במקום השני, שמונה נקודות מן המקום הראשון, אחרי "תינוקותיו של באסבי", מנצ'סטר יונייטד. העונה שאחריה החלה בצורה טובה, אך גם מצבו הבריאותי של המאמן החדש של הקבוצה ג'ימי אנדרסון הורע, וגרם לו להתפטר. מחליפו היה אגדת משחק עבור אוהדי הקבוצה, ביל ניקולסון. בעונתו הראשונה כמאמן סיימה הקבוצה רק במקום ה-18, דבר שלא היווה סימן להצלחותיה בעבר, ולהצלחות שעתידות לחזור למועדון במהלך שנות ה-60.