stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוחנן מרוז
ביוגרפיה

יוחנן מרוז נולד בברלין בירת גרמניה של ויימאר בשם האנס רֶנָאטוּס מַרְקוּזֶה (Hans Renatus Marcuse), בנו של הרופא מכס מרקוזה וקרוב משפחה רחוק של הפילוסוף הרברט מרקוזה. עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 ברח מגרמניה עם אביו לארץ ישראל ולמד בגימנסיה הרצליה.
בין השנים 1938–1940 למד בלשנות שמית והיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים, ולאחר שסיים את לימודיו החל לעבוד בעבור שלטון המנדט הבריטי. בשנת 1950 הצטרף לשירות החוץ במחלקת חבר העמים הבריטי. אז הוא עיברת את שמו למרוז. הוא היה מזכיר ראשון בצירות ישראל באנקרה בין השנים 1951–54, ואחר כך יועץ מדיני בשגרירות ישראל בוושינגטון בין השנים 1954–9. בשנים 1959–1960 היה סגן ראש משלחת השילומים בקלן.
בשנים 1960–1963 שימש ראש לשכתה ויועצה המדיני של שרת החוץ גולדה מאיר.
בין השנים 1968-1963 היה ציר בשגרירות ישראל בפריז. במלחמת ששת הימים קיבל מרוז את ההודעה על אמברגו הנשק הצרפתי. כשחזר מפריז היה מרוז הסמנכ"ל לענייני אירופה במשרד החוץ, שגריר ישראל בגרמניה המערבית ושגריר בשווייץ עד לפרישתו משירות החוץ בנובמבר 1985.
ב-1986 פרסם מרוז בגרמנית את ספרו In schwieriger Mission ("בשליחות לא-פשוטה"), שבו גולל את חוויותיו כשגריר ואת הקשיים ביחסים בין ישראל לגרמניה; בשנת 1988 יצא הספר בעברית, בשם "האם היה זה לשווא?". באותה שנה שימש כמעניק פרס השלום של התאחדות הספרים הגרמנית לזיגפריד לנץ.
ספריו

יוחנן מרוז, האם היה זה לשווא?: שגריר ישראל בגרמניה מסכם, דברי פתיחה מאת הלמוט שמידט, תל אביב: ספרית פועלים, 1988
Das Selbstverstaendnis des Zionismus fuer den Staat Israel / Yohanan Meroz, Bonn: Botschaft des Staates Israel, Presse - und Informationsabteilung, 1979.
In schwieriger Mission: als Botschafter Israels in Bonn / Yohanan Meroz; mit einem Geleitwort von Helmut Schmidt, Berlin: Ullstein, 1986.
Bilder aus einem hektischen Jahrzehnt: 1986-1996 / Yohanan Meroz, Basel: Verlag der Jüdischen Rundschau, 1997.
הערות שוליים

↑  Yohanan Meroz, About my father Max Marcuse - 1877-1963, V. Congress of the European Federation of Sexology (EFS) - XIV. DGSS Conference on Social Scientific Sex Research, Berlin, June 29 - July 2, 2000.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297972805171  GND: 118815350  ISNI: 0000 0001 0467 6727  LCCN: n86094683  NTA: 072937262  VIAF: 62345289   WorldCat (עם VIAF): 62345289
נורמן שוורצקופף

| --- | --- |
שוורצקופף ב-1988
שוורצקופף ב-1988
 לידה:  22 באוגוסט 1934 טרנטון, ניו ג'רזי, ארצות הברית
 פטירה:  27 בדצמבר 2012 (בגיל 78) טמפה, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות וסט פוינט, מדינת ניו יורק, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 כינוי:  Stormin' Norman (נורמן המסתער)
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית (תואר ראשון)  אוניברסיטת דרום קליפורניה (תואר שני)
 השתייכות:  הצבא האמריקני צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1956–1991 (כ־35 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-24, מפקד הדיוויזיה התשיעית, מפקד הקורפוס הראשון, מפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית
 פעולות ומבצעים
 המלחמה הקרה  מלחמת וייטנאם  הפלישה האמריקאית לגרנדה  מלחמת המפרץ
 עיטורים
  מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה  מדליית השירות המצוין  מדליית השירות המצוין של הצי  מדליית השירות המצוין של חיל האוויר  כוכב הכסף (3)  לגיון ההצטיינות  כוכב הארד (3)  לב הארגמן
 
הרברט נורמן שוורצקופף (באנגלית: Herbert Norman Schwarzkopf; ‏22 באוגוסט 1934 – 27 בדצמבר 2012) היה מפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית, ומפקד כוחות הקואליציה בזמן מלחמת המפרץ נגד עיראק בשנת 1991.
שוורצקופף, בן לאב שהיה איש צבא ומשטרה במקצועו, התגורר לתקופה בילדותו באיראן ואחר כך עבר גם בין מדינות אירופה במסגרת שליחות של אביו, ומתוך כך פיתח עניין במזרח התיכון. הוא התחנך בווסט פוינט והשלים תואר שני בהנדסה. בתור קצין בחיל הנחתים, היה מפקד בשטח במהלך מלחמת וייטנאם. לאחר המלחמה עלה בשורות הדרג הצבאי והיה למפקד הכללי של מבצע זעם דחוף – הפלישה האמריקאית לגרנדה ב-1983. לאחר מכן התמנה למפקד פיקוד המרכז ב-1988, לקראת סיום המלחמה הקרה, כאשר כבר רכש ניסיון בפיקוד צבאי וביוזמה אסטרטגית כמו גם בניהול קשרים דיפלומטיים. לאחר הפלישה העיראקית לכווית החלה מלחמת המפרץ ושוורצקופף היה מפקד כוחות הקואליציה הבינלאומית. הניצחון החד משמעי במלחמה, שהדגיש את מעמדה הבינלאומי של אמריקה לאחר המלחמה הקרה, הביא לשוורצקופף פרסום רב ואהדה מבית. בסוף המלחמה, אף שהוצע לו לעלות בדרג הפיקודי, החליט לפרוש לגמלאות.
ביוגרפיה > תחילת דרכו ולימודיו

הרברט נורמן שוורצקופף הבן נולד בטרנטון, ניו ג'רזי, ב-22 באוגוסט 1934, לנורמן האב ולאליס. אביו היה בוגר האקדמיה הצבאית של ארצות הברית ששירת במלחמת העולם הראשונה. אמו, שהייתה עקרת בית, במקור מווירג'יניה המערבית, הייתה בעלת קשר דם מרוחק לתומאס ג'פרסון. שוורצקופף האב היה בכיר בשורות המשטרה הארצית של מדינת ניו ג'רזי. לשוורצקופף הבן היו שתי אחיות גדולות, רות' אן, לימים פעילה חברתית ופציפיסטית, וסאלי ג'ואן.
חבריו של שוורצקופף מילדות סיפרו עליו כי היה בצעירותו פעיל ואסרטיבי, היה מגונן על אחיותיו וניחן בכושר גופני גבוה. שוורצקופף היה קרוב מאוד לאביו, שבמקביל לעבודתו גם עבד במשרה נוספת כקריין בתוכנית רדיו על סיפורי משטרה אותנטיים. כאשר היה שוורצקופף בן שמונה, אביו התגייס מחדש לצבא לשרת במלחמת העולם השנייה. היעדרותו הממושכת מהבית פגעה בפרנסת המשפחה. שוורצקופף הבן כבר באותו הגיל רצה ללכת בעקבות קריירה צבאית בהשראת אביו. כצוער בן 10 במכון הצבאי בורדנטאון, ליד טרנטון, הוא הצטלם לתצלום הרשמי שלו לבוש בהבעה חמורת סבר, משום ש"יום אחד כשאהיה גנרל, אני רוצה שאנשים ידעו שאני רציני."
לאחר המלחמה, בגיל 12, יצא עם הוריו לשליחות בטהראן שבאיראן ב-1946. בעת השהייה באיראן למד שוורצקופף כיצד לירות, לרכב על סוסים ולצוד, ופיתח התעניינות ארוכת שנים לתרבות המזרח התיכון. מאוחר יותר, לשוורצקופף האב היה חלק מהותי בהוצאתה לפועל של ההפיכה באיראן ב-1953 שהוצאה לפועל בהכוונת ה-CIA וה-MI6. ב-1947, במסגרת שיבוץ של שוורצקופף האב למשרה צבאית באירופה, עברה המשפחה לז'נבה, שווייץ, ושוורצקופף הבן התלווה לאביו במסעותיו של הלה ברחבי היבשת.
שוורצקופף למד בבית הספר הקהילתי בטהראן, בבית הספר הבינלאומי בז'נבה, ובשני בתי ספר אמריקאים באזורי הכיבוש בגרמניה לפני ששבה המשפחה לאמריקה ב-1951. בשובו לארצות הברית למד באקדמיה הצבאית ואלי פורג', וב-1956 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית בווסט פוינט. באקדמיה הצבאית שוורצקופף שיחק כדורגל, התאבקות, שר וניצח על מקהלת הכנסייה של האקדמיה. בנוסף עבר את מבחן ה-IQ מטעם האקדמיה עם תוצאה גבוהה מאוד, 168. בנוסף, גובהו של שוורצקופף, 1.91 מטר, תרם לו במיומנות אתלטית. שוורצקופף העריץ מפקדים צבאיים אמריקאים כגון יוליסס ס. גרנט, ויליאם טקומסה שרמן וקרייטון אברמס. את לימודיו בווסט פוינט סיים עם תואר ראשון במדעים.
ביוגרפיה > קריירה צבאית > קצין צעיר

לאחר הסמכתו לקצונה עבר אימוני חיל רגלים וצנחנים. הוא נכנס לשירות פעיל כלוטננט שני והתייצב בבית הספר לחיל הרגלים של צבא ארצות הברית בפורט בנינג, ג'ורג'יה, שם השתתף בקורס קציני החי"ר הבסיסי מאוקטובר 1956 עד מרץ 1957 וזכה בתג הנחת שלו. משימתו הראשונה הייתה כמפקד מחלקה ומאוחר יותר קצין בכיר של פלוגה E, קבוצת הנחתים השנייה, בחטיבה המוטסת ה-187, דיוויזיה מוטסת 101, בפורט קמפבל, קנטקי. מאוחר יותר סיפר שאז גילה משבר תפקוד בקרב שדרת הקצונה והפיקוד בכלל. שוורצקופף אמר מאוחר יותר שהיו קצינים ומש"קים רבים שפגש באותה משימה ש"לא הייתה להם תחושת חובה או כבוד, ושראו את העולם דרך אובך אלכוהולי."
ב-1958 קודם לדרגת לוטננט ראשון. ביולי 1959 נשלח לתפקיד הראשון שלו מחוץ לארצות הברית, כקצין מטה העובד לסירוגין בתפקידים של מפקד מחלקה, קצין קישור ומפקד כיתת סיור בגרמניה המערבית, במסגרת רגימנט הרגלים השישי. בהמשך התמנה למזכירו האישי של מפקד בריגדת ברלין. ב-1964 הוענק לו תואר שני בהנדסה מכנית והנדסת אווירונאוטיקה מאוניברסיטת דרום קליפורניה.
ביוגרפיה > קריירה צבאית > וייטנאם

ב-1965 עבר לשרת בווסט פוינט כמדריך עם הסכם עבודה שתוקפו עד 1968. יותר ויותר מחבריו לספסל הלימודים מווסט פוינט פנו לווייטנאם כיועצים לצבא דרום וייטנאם, ובסוף שנתו הראשונה של שוורצקופף כחבר בסגל החינוכי של וסט פוינט, הוא ביקש להצטרף אליהם. שוורצקופף שימש כיועץ כוח משימה של דיוויזיית נחתים דרום וייטנאמית; במהלך אותה תקופה הוא הועלה מדרגת קפטן למייג'ור. כאשר הסתיימה תקופת שליחותו בווייטנאם, הוא חזר לשרת את השנתיים הנותרות של שירות ההוראה שלו בווסט פוינט. ב-1968 הועלה לדרגת לוטננט גנרל. באותה שנה הוא נישא לברנדה הולסינגר. השניים נפגשו לראשונה במשחק כדורגל ונישאו כעבור שנה. לזוג היו שלושה ילדים: סינטיה, ילידת 1970, ג'סיקה, ילידת 1972 וכריסטיאן, יליד 1977.
אחת התקריות המפורסמות בקריירה הצבאית של שוורצקופף אירעה במהלך שליחותו השנייה לווייטנאם ב-1970. כששוורצקופף קיבל הודעה שחיילים בפיקודו נתקלו בשדה מוקשים בחצי האי בטנגן הידוע לשמצה, הוא מיהר למקום במסוק שלו, כמנהגו בהיותו מפקד רגימנט, על מנת להעמיד את מסוקו לרשות הפצועים. הוא מצא שחלק מהחיילים עדיין היו לכודים בשדה המוקשים. שוורצקופף האיץ בהם לחזור על עקבותיהם לאט. ובכל זאת, אדם אחד הפעיל מוקש ונפצע באורח קשה אך נשאר בהכרה. כשהפצוע התנופף בייסורים, חששו החיילים סביבו שהוא יפעיל מוקש נוסף. שוורצקופף, שנפצע גם הוא מהפיצוץ, זחל על פני שדה המוקשים אל הפצוע והחזיק אותו כדי שאחר יוכל לקשור את רגלו המרוסקת מהפיצוץ. חייל אחד התרחק כדי לשבור ענף מעץ סמוך כדי ליצור סד לרגלו. בכך עלה גם הוא על מוקש שהרג אותו ואת שני האנשים הקרובים אליו. בסופו של דבר הוביל שוורצקופף את אנשיו ששרדו למקום מבטחים, בכך שהורה למהנדסי הדיוויזיה לסמן את מיקומי המוקשים בקרם גילוח. (חלק מהמוקשים היו מתוצרת צרפתית ומתוארכים למלחמת הודו-סין הראשונה; אחרים הובאו על ידי כוחות יפנים במלחמת העולם השנייה). על גבורתו עוטר בכוכב הכסף, והמוניטין שלו כקצין המסכן את חייו למען אנשיו חוזק.
שוורצקופף היה ידוע תמיד כקצין קשוח אך אכפתי כלפי פקדיו. הוא הכין את אנשיו שאולי לא יאהבו חלק מהכללים הנוקשים שלו, אבל זה היה לטובתם. הוא אמר להם "כשאתם עולים על המטוס כדי לחזור הביתה, אם הדבר האחרון שאתם חושבים עליי הוא 'אני שונא את המנוול הזה', אז זה בסדר כי אתם הולכים הביתה בחיים". לוטננט גנרל האל מור כתב מאוחר יותר שבמהלך שהותו בווייטנאם רכש שוורצקופף את מה שיהפוך מאוחר יותר למזגו הקצר הידוע לשמצה, במהלך ויכוח דרך מכשיר הקשר עם מפקדיו על שטס עם מסוקו להציל את אנשיו בשדה המוקשים.
ביוגרפיה > קריירה צבאית > קידום לדרגת גנרל

במהלך שנות השבעים למד שוורצקופף באקדמיה למלחמה של צבא ארצות הברית, ושירת במספר רב של תפקידים, כולל תפקיד בפנטגון, הצבה במערב גרמניה, פיקוד על חטיבה בדיוויזיית רגלים ותפקיד סגן מפקד דיוויזיה ממוכנת. כל אותה העת המשיך לעלות בדרג הצבאי. בין היתר עבר ניתוח לטיפול בבעיה מולדת בגבו שהוחמרה במהלך שירותו הקרבי; שירת במטה הכללי של הצבא בפנטגון; היה סגן מפקד החיל המוצב האמריקאי באלסקה בפיקודו של בריגדיר גנרל וילארד לאת'ם; ושירת כמפקד הבריגדה ה-1 של דיוויזיית הרגלים ה-9 בפורט לואיס, מדינת וושינגטון. לאחר קידומו לדרגת בריגדיר גנרל, הוא הוצב כקצין תכנון אסטרטגיה ומדיניות בפיקוד האוקיינוס השקט למשך שנתיים. לאחר מכן שימש כעוזר מפקד הדיוויזיה הממוכנת ה-8 וכמפקד חיל המוצב האמריקאי במיינץ, מערב גרמניה. (במהלך הזמן הזה, העיר זכתה לביקור של האפיפיור יוחנן פאולוס השני, ובכך הופקד שוורצקופף לאחראי על כוחות הביטחון במהלך הביקור).
ב-1982 קודם לדרגת מייג'ור גנרל, ומונה למפקד דיוויזיית הרגלים ה-24. כעבור שנה, התרחשה הפיכה באי הקאריבי הקטנטן גרנדה. בסיוע קובני, המהפכנים בגרנדה פעלו להעמיק את דריסת הרגל של הגוש המזרחי בחצי הכדור המערבי. כמו כן, היה חשש שאמריקאים הלומדים באי עלולים להילקח כבני ערובה. מאחר שהוזעקה נחיתה אמפיבית, הופקד כל המבצע בפיקודו של אדמירל. שוורצקופף נשלח על ידי הצבא כיועץ לחיל הים כדי לוודא את המיצוי הנכון של יחידות הקרקע המצורפות לכוח המשימה. הוא זכה במהירות לאמונו של הממונה עליו ומונה לסגן מפקד כוח המשימה המשותף. המבצע בגרנדה - מבצע זעם דחוף - אמנם התגלה כקשה יותר ממה שמתכנניו ציפו, אך ההפיכה סוכלה במהירות. הסדר הושב על כנו, בחירות דמוקרטיות נקבעו, והסטודנטים האמריקאים חזרו הביתה ללא פגע.
ביוגרפיה > מלחמת המפרץ > פיקוד המרכז

ב-1986 הועלה בדרגה (ללוטננט גנרל) ומונה לפקד על הקורפוס האמריקני ה-1. לאחר שנה עבר לפנטגון לשמש כסגן ראש מחלקת המבצעים שם. ב-1988 קודם שוורצקופף לדרגת גנרל ומונה למפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית (Central Command), שהיה אחראי למבצעים במזרח התיכון, קרן אפריקה ודרום-מזרח אסיה. קודם למינוי לקח שוורצקופף חלק במגעים הדיפלומטיים מול ברית המועצות שקידמו את המלחמה הקרה לעבר סיומה. הוא התמנה על רקע מיומנותו הדיפלומטית והמקצועיות שלו גם בפעולה בשטח וגם בהכנת פעולות אסטרטגיות, כמו גם חיבתו האישית וההיכרות שלו עם התרבות המקומית.
בתפקיד זה הכין בין השאר תוכנית להגנת שדות הנפט של המפרץ הפרסי מפלישה עיראקית. נוכח סיומה של המלחמה הקרה, שוורצקופף קבע כי "דוקטרינת הזגרוס", לפיה פלישה סובייטית למזרח התיכון תיבלם דרך מערך צבאי אמריקאי-ערבי משולב בהרי הזגרוס, מיושנת, והעריך כי הסכנה הגדולה ביותר לשלום האזורי כעת היא תוקפנות אפשרית של מדינה ערבית אחת נגד שכנתה. עיראק, בהנהגתו של סדאם חוסיין, תאמה לחששות אלו, ובתחילת אוגוסט 1990, שבוע בלבד לאחר שהסתיים תרגיל פעולה נוכח תוקפנות עיראקית אפשרית נגד מדינות המפרץ, התרחשה הפלישה העיראקית לכווית.
ביוגרפיה > מלחמת המפרץ > "מגן מדבר"

לאחר פלישת עיראק לכווית בקיץ 1990 הוא מונה למפקד כוחות הקואליציה שהקימה ארצות הברית נגד עיראק, ופיקד על ההכנות למלחמת המפרץ. תחילה העריך שוורצקופף כי עיראק תשתלט רק על שדות נפט בצפון כווית, אך נוכח השתלטות הצבא העיראקי על כל המדינה, עלה החשש כי תמשיך התקדמות צבאית של עיראק גם לכדי פלישה צבאית לתוך ערב הסעודית. נשיא ארצות הברית ג'ורג' הרברט ווקר בוש הטיל אולטימטום על עיראק לנסיגה מכווית, ועם תמיכת מועצת הביטחון של האומות המאוחדות הצליח להקים קואליציה מדינית בת מעל שלושים מדינות, ממצרים וסוריה ועד הממלכה המאוחדת וקוריאה הדרומית, שפעלה נגד התוקפנות העיראקית. כל מדינות הקואליציה העבירו מכוחותיהם לתמיכה במאמץ הלחימה ובמסגרת מבצע "מגן מדבר" החל ריכוז של כוחות בעלות הברית בערב הסעודית. שוורצקופף, שהתמנה למפקד על כוחות בעלות הברית, העביר את מרכז פעילותו מטמפה, פלורידה לריאד, בירת סעודיה.
שוורצקופף היה בקשר ישיר עם יושב ראש המטות המשולבים קולין פאוול, והעביר מספר צווים צבאיים שהיו תקפים על כל החיילים שתחת פיקודו אשר נועדו כדי להתאקלם עם חוקי השריעה של הסעודים, לדוגמה איסר על שתיית משקאות חריפים. הליך גיוס הכוחות נמשך מספר חודשים, ובשחר 1991 היו תחת פיקודו של שוורצקופף 750,000 חיילים, מתוכם 500,000 אמריקאים ו-250,000 אנשי חילות משלוח של כל שאר מדינות הקואליציה. שוורצקופף היה בנוסף גם אמון על הכנת האסטרטגיה והתוכנית המבצעית למלחמה בעיראק, וכדי להימנע ממלחמה ממושכת ושפיכות דמים כפי שאירעה בווייטנאם, קרא להתחיל את המלחמה ביוזמה צבאית מסיבית שתתחיל בפעולה אווירית, ורק לאחר השגת עליונות אווירית מוחלטת תחל הפעולה הקרקעית, שתיעשה בכל הכוח כדי למוטט את הצבא העיראקי ולהכריע את המלחמה במהירות המקסימלית. שוורצקופף היה בקשרים טובים עם מפקדי חילות המשלוח הבריטי, הצרפתי והסעודי (אף כי לאחר המלחמה טען שכוחות מדינות ערב היו הכי פחות יעילים מבין כל חילות המשלוח), כמו גם עם סגנו, לוטננט גנרל קלווין וולר, שחלק עימו בעומס הניהולי של צבא בעלות הברית המאוחד.
ביוגרפיה > מלחמת המפרץ > "סופת מדבר"

המלחמה החלה כאשר פג תוקפו של האולטימטום האמריקאי ללא מענה עיראקי חיובי, ב-17 בינואר 1991. ברגע שקץ תאריך האולטימטום, החל חיל האוויר האמריקאי וחילות האוויר המשולבים של חילות המשלוח בביצוע סדרת גיחות צבאיות שנועדו לנטרל את בסיסי חיל האוויר העיראקי, מערכות הנ"מ והטק"א של העיראקים. עד 24 בפברואר הוגבלה עיקר המלחמה למאבק האווירי, במהלכו השיגו בעלות הברית עליונות אווירית חד משמעית על יריביהם העיראקים.
בוושינגטון רווחה הדעה, כי שוורצקופף ואנשיו לא עושים די כדי להתמודד עם הסקאדים. כאשר דיק צ'ייני, מזכיר ההגנה, וקולין פאוול, עברו על הדו"חות שהגיעו מסעודיה, הם הבחינו כי מעט מאוד משאבים וגיחות מופנים לטובת הניסיון לאתר ולהשמיד את משגרי הטק"ק הניידים של עיראק. רבים מהסקאדים העיראקים הופנו כלפי ישראל כדי להכריח אותה להיכנס למלחמה ולגרום לפיצול בקרב בעלות הברית, עקב הסבירות שמדינות ערב כגון סעודיה וסוריה לא ימשיכו להילחם בעיראק עם יצטרכו לעשות זאת לצידה של ישראל. כאשר גילו השניים את הנתונים, סופר כי צ'ייני זעם ואמר כי "המשימה בעדיפות הראשונה היא לשמור על ישראל מחוץ למלחמה". פאוול דאג להעביר את רוח הדברים לשוורצקופף והדגיש כי הדרישה של מזכיר ההגנה היא להפנות יותר משאבים וגיחות של מטוסי תקיפה לטובת ציד הסקאדים. לאור הדרישות מהחלונות הגבוהים בוושינגטון לעצור את ירי הסקאדים, נאלץ שוורצקופף באי רצון להפנות משאבים רבים לשם ביצוע המשימה.
במהלך ינואר ותחילת פברואר בלמו כוחות בעלות הברית ניסיון עיראקי לפלוש קרקעית לתוך סעודיה, ורק עם השגת העליונות האווירית החלה היוזמה הקרקעית נגד עיראק. כאשר החלה הפעולה הקרקעית במסגרת מבצע "סופת מדבר", ב-24 בפברואר, חיל האוויר העיראקי רותק לחלוטין לקרקע, וביצועיו כמעט ולא היו קיימים עוד. במהלך הפעולה הקרקעית יושמה התוכנית שהכינו שוורצקופף ואנשי מטהו – איגוף שמאלי עמוק של הכוחות העיראקיים בכווית, שתרם לסיום מהיר של המערכה. על רקע מזג רוחו זכה לכינוי "Norman Storman" ("נורמן הסוער"). האסטרטגיה של היוזמה הקרקעית שתכנן שוורצקופף צלחה, והצליחה להביא להכרעה של המערכה הקרקעית תוך ארבעה ימים בלבד, כאשר ב-28 בפברואר הוכרעה המלחמה והנשיא בוש הכריז על הפסקת אש עם שחרור כווית מידי הצבא העיראקי.
כמפקד כוחות הקואליציה במלחמה, שוורצקופף בלט מאוד באופן אישי בתפקידו בניהול המלחמה, ונתן מסיבות עיתונאים תכופות, מה שהפך אותו למושא להערצה מבית.
ביוגרפיה > פרישה

לאחר המלחמה הוצע לשוורצקופף התפקיד של ראש מטה צבא ארצות הברית בידי מזכיר הצבא מייקל סטון, אך הוא דחה את ההצעה ופרש משירות צבאי באוגוסט 1991.
לאחר מכן פרסם אוטוביוגרפיה, שימש כפרשן צבאי לרשת NBC, ועסק בפעילויות צדקה שונות. שוורצקופף תרם את רוב זמנו לארגוני צדקה ופעילויות קהילתיות מרובות. הוא נבחר לשבת במועצת המנהלים של רמינגטון, ועוד מספר תאגידים מפורסמים נוספים.
בניגוד להערכות שרווחו אודותיו, הוא לא פנה לקריירה פוליטית. אף על פי שתמך בנשיא בוש בבחירות לנשיאות ב-2004, הוא השמיע בהמשך ביקורת על אופן הניהול של מלחמתה השנייה של ארצות הברית בעיראק ובפרט ביקר את מזכיר ההגנה דונלד רמספלד. במהלך הבחירות לנשיאות ב-2008, הביע תמיכה במועמד המפלגה הרפובליקנית ג'ון מקיין.
שוורצקופף זכה במספר רב של עיטורים צבאיים אמריקניים וזרים, ובין השאר מווייטנאם, בריטניה וצרפת (כולל חברות כבוד בלגיון הזרים הצרפתי – שלא הוענקה לשום אמריקני לפניו). ב-2002 ניתנה לו מדליית הזהב של הקונגרס, העיטור השני במעלתו בארצות הברית, לאחר מדליית החירות הנשיאותית.
שוורצקופף נפטר ב-27 בדצמבר 2012 בביתו שבטמפה, פלורידה.
הערות שוליים

↑  GEN H. Norman Schwarzkopf, Military Hall of Honor
↑  מקס בוט, "חדשנות במלחמה", הוצאת מודן ומערכות, 2015, עמודים 397-399.
↑  מקס בוט, "חדשנות במלחמה", הוצאת מודן ומערכות, 2015, עמודים 397-400.
↑  נתן גוטמן, כך עשתה ארצות הברית הכל כדי שישראל לא תעשה כלום במלחמה, באתר הארץ, 15 באפריל 2003.
↑  מקס בוט, "חדשנות במלחמה", הוצאת מודן ומערכות, 2015, עמודים 400-413.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007366989905171  PLWABN: 9810690072505606  BIBSYS: 90661259  BnF: cb122878141 (data)  CANTIC: a11123709  CiNii: DA07152426  GND: 119012790  ISNI: 0000 0001 1951 961X  LCCN: n85185645  MusicBrainz: 184b103f-f11e-48dc-aa89-5548ab02d52a  NARA: 10569194  NDL: 00474729  NKC: jn20000701630  NLK: KAC201601232  NTA: 086460870  SELIBR: 90649  SNAC: w6jh5j2c  SUDOC: 031713890  VIAF: 84037138   WorldCat (עם VIAF): 84037138 
הרברט נורמן שוורצקופף האב.
מפקד הקואליציה שוורצקופף (מימין) עם יושב ראש המטות המשולבים, קולין פאוול.
שוורצקופף מצדיע לנשיא בוש עם שיבת החיילים ממלחמת המפרץ, 1991.
שבועת ריטלי

תמונת הנרי פוסלי «Die drei Eidgenossen beim Schwur auf dem Rütli», 1780
שבועת ריטלי (בגרמנית: Rütlischwur) היא המיתוס הלאומי של שווייץ. על פי הסיפור, בשנת 1307 נפגשו נציגי שלוש הקהילות אורי, שוויץ ואונטרוולדן (הקנטונים הראשונים של שווייץ) באחו ריטלי, שדה ליד ימת ארבעת הקנטונים ונשבעו שבועה על תמיכה ועזרה הדדית. במסורת הלאומית זוהי תחילתה של הקונפדרציה השווייצרית הישנה.
מנקודת מבט היסטורית, תחילתה של הברית בין קנטונים היא כבר בהסכם הפדרלי של 1291.
ספרות בנושא

Georg Kreis: Der Mythos 1291: Zur Entstehung des schweizerischen Nationalfeiertags. Basel: F.Reinhardt, 1991.
Georg Kreis: Mythos Rütli: Geschichte eines Erinnerungsortes. Zürich. Orell Füssli, 2004.
יונה צבר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1938 (בן 86 בערך) זאכו, עיראק 
 שם לידה:  יונה ביי צבאע'א 
 ענף מדעי:  בלשנות
 מקום מגורים:  עיראק, ישראל, ארצות הברית
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת ייל 
 מוסדות:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס 
 צאצאים:  Ariel Sabar 
 תרומות עיקריות
 חקר ארמית חדשה צפון-מזרחית ופולקלור יהודי כורדיסטן
 
יונה צבר (Yona Sabar; נולד ב-1938) הוא בלשן וחוקר יהדות כורדיסטן, מכהן כפרופסור לעברית באוניברסיטת UCLA בלוס אנג'לס.
חייו

צבר נולד בזאכו שבכורדיסטן העיראקית כיונה ביי צבאע'א. בשנת 1951 עלה לישראל עם בני-משפחתו והתיישב בירושלים. לאחר עלייתו עִברת את שם משפחתו לצבר. בשנת 1963 קיבל תואר ראשון בעברית ובערבית מהאוניברסיטה העברית בירושלים. הוא היה בין תלמידיהם של יעקב פולוצקי וחיים רוזן. במהלך לימודיו, היה צבר הסטודנט הראשון לקבל מלגת מחקר ממכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח. לאחר התואר הראשון, המשיך את לימודיו בארצות הברית וקיבל תואר דוקטור בשנת 1970 מאוניברסיטת ייל.
צבר פרסם למעלה מ-90 מאמרים וספרים בנושא ארמית חדשה צפון-מזרחית, שאותה הוא דובר כשפת אם, ובנושא תרבות יהודי כורדיסטן. עבודת הדוקטור שלו הוקדשה לההדרה של כתבי-יד בארמית חדשה מן המאה ה-17 שמקורם בעיר נרווה שבעיראק (שבמחוז דהוכ). בין עבודותיו החשובות מילון לארמית-חדשה.
בשנת 2008 פרסם בנו, העיתונאי אריאל צבר, ספר ביוגרפי עליו, שבו הוא מגולל את סיפור עלייתו ארצה והגירתו לארצות הברית. לפי הספר, יונה צבר היה הנער היהודי האחרון שחגג בר מצווה בזאכו.
צבר הוא אחיו של החוקר לפולקלור יהודי שלום צבר.
מספריו

יונה צבר, מדרשים בארמית יהודי כורדיסטן, הוצאת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, ירושלים תשמ"ה
The Folk Literature of the Kurdistani Jews: An Anthology, Yale University Press, 232 pp., 1982. ISBN 0-300-02698-6
A Jewish Neo-Aramaic dictionary: dialects of Amidya, Dihok, Nerwa and Zakho, Northwestern Iraq, Harrassowitz, 337 pp., 2002. ISBN 3-447-04557-4
לקריאה נוספת

אריאל צבר, גן העדן של אבי: מסעו של בן בעקבות עברו היהודי בכורדיסטן, (מאנגלית: יואב כ"ץ), ירושלים: שוקן, תש"ע-2009.
יעקב אורי

ערך זה עוסק בחבר הכנסת, ממייסדי נהלל. אם התכוונתם לאמרגן, ראו .
יעקב אוּרי (זסלבסקי) (3 במרץ 1888 – 26 ביולי 1970) היה ממייסדי נהלל וחבר הכנסת מטעם מפא"י בכנסת השנייה.
ביוגרפיה

נולד בעיירה פרוחורובקה שלחופי הנהר דנייפר, שבפלך פולטבה, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה). אביו יהודה זסלבסקי היה רב בלפאטיחא ואמו בתיה הייתה בת הרב ליבוש-צבי. בילדותו למד אצל סבו, הרב שמחה בונים זסלבסקי, שהיה רבה של פרוחורובקה, ובגיל 15 עבר לחרסון ולמד בישיבה בעיר. בזמן לימודיו בחרסון למד לבחינות הבגרות ולצידן העביר שיעורים פרטיים (בין שומעי שיעוריו היה משה שרתוק – לימים ראש ממשלת ישראל משה שרת). עלה לארץ ישראל ב-1910.
בימי מלחמת העולם השנייה, עיברת את שם משפחתו – זסלבסקי – לשם עברי, אורי, על שם אחי-סבו, הרב אורי זסלבסקי. בימי המלחמה עבד אורי בבאר טוביה, שם הכיר את אשתו-לעתיד זהבה, בתם של רחל לאה והלל ארקיס.
היה ממייסדי מושב נהלל. היה חבר במפלגות הפועל הצעיר ומפא"י. בשנים 1951–1955 כיהן כחבר הכנסת מטעם מפא"י בכנסת השנייה. שימש כעורך ירחונה של תנועת המושבים – "תלמים".
כתביו

פנטזיה בקבוץ, [תל אביב: חמו"ל, תש"-?].
עשר --- עשרים --- שלשים ---: מערכון ב-4 תמונות, משתתפים 7 נפשות, [תל אביב: חמו"ל, תש"-?].
דרכנו: סדרת הרצאות על מושבי עובדים, תל אביב: הוצאת תנועת המושבים והארגונים, תש"ו.
בחרבות ובאתים, [תל אביב]: שרות התרבות של צבא הגנה לישראל, [תש"ח?].
בנתיבי מושב העובדים, ירושלים: המחלקה לענייני הנוער והחלוץ של ההסתדרות הציונית, תש"י.
שרשים במולדת: מסע במושבי עולים חדשים בישראל, ירושלים: ר’ מס, תשי"א.
המחרשה:, מחזה בשלש מערכות ואפילוג, תל אביב: [חמו"ל], תשי"ד.
אנחנו מבטיחים, תל אביב: [חמו"ל], תשי"ד.
חבלי תקומה: מסכת לשנת העשור (לחגיגה אזורית), [ירושלים: חמו"ל, תשי"ח].
בנתיבי ישראל: רשמי סיור בדרום ובארץ הנגב, תל אביב: עמיחי, תשי"ט–1958.
שיחות על חגים ומועדים בישראל, תל אביב: עמיחי, תשכ"ב–1961.
כתבים נבחרים (שני כרכים), תל אביב: הוצאת תנועת מושבי העובדים בישראל, תשכ"ז–1967.
הערות שוליים

↑  "הכל פוליטי" מאת עמוס כרמל, בערך עליו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307072105171  ISNI: 0000 0000 7067 9478  LCCN: no2009016287  VIAF: 97363935   WorldCat (עם VIAF): 97363935 
ערך זה הוא קצרמרבנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שלום מור

| --- | --- |

שלום מור
 לידה:  24 באוקטובר 1974 (בן 49) לוד
 מוקד פעילות:  ישראל 
 shalommor.com
 
שלום מור (נולד ב-24 באוקטובר 1974) הוא מוזיקאי, זמר-יוצר, מלחין, תמלילן ואומן כלי פריטה מהמזרח המתמחה בנגינה על טאר פרסי, עוד, בגלמה וגיטרה.