stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פורט רויאל (ג'מייקה)

סבנה
לה מאר
סבנה
לה מאר
פורט רויאל לפני רעידת האדמה ב-1692
פורט רויאל (באנגלית: Port Royal) הוא כפר הממוקם בסוף לשון יבשה המורכבת מחול (טומבולו) בפתח נמל קינגסטון, בדרום-מזרח ג'מייקה. נוסד בשנת 1518 על ידי הספרדים והיה בעבר העיר הגדולה ביותר בקריביים. עיר זו תפקדה כמרכז השילוח והמסחר בים הקריבי במחצית השנייה של המאה ה-17. היא נהרסה על ידי רעידת אדמה ב־7 ביוני 1692, שלווה בצונאמי חזק. סופות הוריקן קשות פגעו בה באופן קבוע. רעידת אדמה קשה נוספת התרחשה בשנת 1907.
פורט רויאל הייתה פעם ביתם של פיראטים שנהגו לתקוף את ספינות ספרד, בתקופה בה מעצמות אירופיות קטנות יותר לא העזו לנהל מלחמה ישירה בספרד. כעיר נמל, היא הייתה ידועה בזכות העושר ולצידו המוסר הרפויי שבה. היא הייתה נמל בית פופולרי עבור הפריבטירים בחסות אנגליה והולנד, שנטו לבזבז את שלל אוצרותיהם במהלך המאה ה-17. כאשר ממשלות אלה זנחו את הנוהג של הוצאת מכתבי הרשאה לפרביטירים נגד ציי האוצר והרכוש הספרדי במחצית השנייה של המאה ה-16, רבים מהצוותים האלה הפכו לפיראטים. הם המשיכו להשתמש בעיר כבסיס העיקרי במהלך המאה ה-17. שודדי ים מרחבי העולם התכנסו בפורט רויאל והגיעו ממקומות רחוקים כמו מדגסקר.
לאחר האסון ב־1692, נלקח תפקידה המסחרי של פורט רויאל על ידי העיר הסמוכה קינגסטון. תוכניות פותחו בשנת 1999 לפיתוח מחדש של עיירת הדייגים הקטנה כיעד תיירות לשרת אוניות קרוז. המחשבות היו שהיא יכולה לנצל את המורשת הייחודית שלה, כאשר ממצאים ארכאולוגיים משנים טרום קולוניאליות ותקופת הפיראטים יהיו בסיס לאטרקציות אפשריות.
המושבה של פורט רויאל

באזור זה השתמשו האינדיאנים במשך מאות שנים לפני התחלת ההתיישבות האירופית. הם השתמשו באזור, שאותו כינו קגוואי או קגאיה, במהלך פעולות הדייג שלהם. אף על פי שלא ידוע אם התיישבו אי פעם במקום, הם אכלסו אזורים אחרים בג'מייקה.
המושבה של פורט רויאל > ספרדים

הספרדים עגנו לראשונה בג'מייקה בשנת 1494 בהנהגתו של כריסטופר קולומבוס. התיישבות קבועה התרחשה כאשר חואן דה אסקוויבל הביא קבוצת מתנחלים בשנת 1509. הם הגיעו בחיפושם אחר אדמות חדשות ומשאבים יקרי ערך, כמו זהב וכסף. במקום זאת הם החלו לטפח ולעבד את קנה הסוכר. בדומה לשבט הטיינאו שלפניהם, הספרדים לא עשו שימוש רב באזור פורט רויאל.
ספרד שמרה על שליטה בעיקר בג'מייקה כדי שתוכל למנוע ממדינות אחרות גישה לאי, שהיה ממוקם אסטרטגית בנתיבי הסחר של האיים הקריביים. ספרד שמרה על שליטה באי במשך 146 שנה, עד שהאנגלים השתלטו בעקבות פלישתם ל־1655.
המושבה של פורט רויאל > אנגלים

העיירה נכבשה על ידי אנגליה בשנת 1655 במהלך הפלישה לג'מייקה. עד שנת 1659 נבנו סביב המבצר במקום מאתיים בתים, חנויות ומחסנים. עד 1692 הגנו חמישה מבצרים שונים על הנמל.
האנגלים קראו בתחילה למקום קאגווי אך עד מהרה השם הוחלף לפורט רויאל. במשך חלק ניכר מהתקופה שבין הכיבוש האנגלי לרעידת האדמה בשנת 1692 שימשה פורט רויאל את בירתה הלא רשמית של ג'מייקה, בעוד העיר הספרדית נותרה הבירה הרשמית. בשנת 1872 קבעה הממשלה את קינגסטון, העיר הגדולה ביותר, כבירת האי.
המושבה של פורט רויאל > הגנה על הנמל

בשנת 1657, כפתרון לדאגות ההגנה שלו, הזמין המושל אדוארד ד'אולי את קואליציית הפיראטים לבוא לפורט רויאל ולהפוך אותה לנמל הבית שלהם. היו אלה קבוצות של פיראטים שהיו צאצאים של רועי וציידי בקר שפנו לשוד לאחר שנשדדו על ידי הספרדים וגורשו מהאי שנקרא היספניולה. שודדי ים אלה ריכזו את התקפותיהם על הספנות הספרדית, אשר נחשבו לאיום העיקרי על העיר.
שודדי ים אלה הפכו לימים לפירבטירים אנגלים חוקיים שקיבלו מכתבי רישיון לשדוד בים מהמושל של ג'מייקה. בערך באותה תקופה שבה הוזמנו שודדי ים לפורט רויאל, פתחה אנגליה בסדרת התקפות נגד ספינות ספנות ועיירות חוף ספרדיות. על ידי שליחת הפריבטירים החדשים אחרי הספינות והתנחלויות הספרדיות, אנגליה הקימה בהצלחה מערכת הגנה לפורט רויאל. ספרד נאלצה להגן ללא הרף על רכושה, ולא היו לה האמצעים להחזיר את אדמתה לרשותה.
הכלכלה במאה ה-17

ספרד לא הצליחה לכבוש מחדש את האי, ובשל פעילות הפיראטים, לא יכלה עוד לספק באופן קבוע למושבותיה בעולם החדש סחורות. חוסר הנוכחות הקבועה של ציי ספרד באזור, בשילוב עם ביקוש גובר לסחורות גמרות במושבות הספרדיות, עודד את צמיחתה של פורט רויאל. סוחרים ופריבטירים עבדו יחד במה שמכונה "סחר בכפייה". סוחרים היו משלמים דמי חסות למאמצי מסחר עם הספרדים ובמקביל גם נותנים דמי חסות לפריבטירים כדי שיתקפו אוניות ספרדיות וישדדו עיירות חוף ספרדיות. אמנם לרוב יד הסוחרים הייתה את העליונה, אבל הפיראטים היו חלק בלתי נפרד מהפעולה.
נואלה זהדיה, מרצה מאוניברסיטת אדינבורו, כתבה כי "גם מתנגדיהם וגם תומכיהם של מה שמכונה 'סחר בכפייה' ידעו כי הרווח מהסדר זה היה הגבוה ביותר כמקור פרנסה". היא הוסיפה: "קיים דיווח כי 300 הגברים שליוו את הנרי מורגן לפורטובלו בשנת 1668 חזרו לעיירה עם שלל של לפחות 60 ליש"ט כל אחד (סכום שהיה כפול או משולש מהשכר שהיו יכולים להרוויח בשנה בעבודה במטעי הסוכר) לא משאיר ספק רב שהם צדקו".
הסחר בכפייה הפך לאורח חיים מקובל בפורט רויאל. מייקל פוסון ודייוויד בוסרת כתבו "... כך או אחרת נראה כי כל התושבים המאכלסים את פורט רויאל היו מעוניינים בהסדר זה". סחר בכפייה הפך במהירות את פורט רויאל לאחת מהקהילות העשירות ביותר בשטחים האנגלים בצפון אמריקה, ועלה בהרבה על כל רווח שהופק מייצור קני סוכר. זהדיה כתבה כי "הפשיטה על פורטובלו (בשנת 1668) בלבד הניבה שלל בשווי 75,000 ליש"ט, יותר משבע פעמים מהערך השנתי של יצוא הסוכר של האי - שלא עלה על 10,000 ליש"ט בתקופה זו".
פיראטיות בפורט רויאל

פורט רויאל סיפקה נמל מבטחים בתחילה עבור אוניות הפריביטרים, ובהמשך עבור הפיראטים שתקפו את נתיבי הספנות מספרד ומפנמה. הפיראטים מצאו את פורט רויאל מתאימה להם עקב קרבתה לצירי סחר. היא אפשרה להם גישה קלה ל"טרף". סיבה חשובה נוספת הייתה קרבתו של הנמל לכמה מהמעברים או המיצרים הבטוחים היחידים שהעניקו גישה למושבות הספרדיות מכיוון האוקיינוס האטלנטי. הנמל היה גדול מספיק כדי להכיל את הספינות שלהם, והיו בו התנאים לתחזק ולתקן את הספינות. הנמל היה ממוקם באופן אידיאלי לצאת לפשיטות על המושבות הספרדיות. הנרי מורגן תקף מפורט רויאל את פנמה, את פורטבלו, ואת מארקאיבו; פיראטים ופריבטרים נוספים תקפו ממנה ויצאו לפעולות שוד, כמו ג'ון דייוויס ואדוארד מאנזבלד.
מכיוון שלאנגלים לא היו מספיק כוחות כדי להגן על העיר מפני הספרדים או הצרפתים, המושלים הג'מייקנים פנו בסופו של דבר לפיראטים כדי להגן עליה. בשנות השישים של המאה ה-17 העיר הפכה, עבור חלקם, לאוטופיה פיראטית וצברה מוניטין כ"סדום של העולם החדש". שם רוב התושבים היו שודדי ים, או זונות. כאשר צ'ארלס לסלי כתב את תולדות ג'מייקה, הוא כלל תיאור של שודדי הים בפורט רויאל:
הטברנות של פורט רויאל היו ידועות בצריכה מופרזת של אלכוהול כך שרשומות אפילו של חיות הבר של האזור המשתתפות בהוללות.
קיימים אפילו סיפורים בפולקלור של הפיראטים כי שחור הזקן הידוע לשמצה (אדוארד טאץ') פגש קוף מיילל, כאשר הוא היה בבית מרזח בפורט רויאל, אותו כינה "ג'פרסון" ויצר איתו קשר חזק. מחקרים גנאלוגיים אחרונים מראים כי שחור הזקן ומשפחתו עברו לג'מייקה, שם אדוארד טאץ' ג'וניור רשום כמלח בצי המלכותי על סיפון אונית המלחמה וינדזור בשנת 1706. פורט רויאל נהנתה מהאווירה התוססת הזאת וצמחה להיות אחת משתי העיירות הגדולות ביותר והנמל החשוב ביותר מבחינה כלכלית במושבות האנגליות. בשיא הפופולריות שלה היה בעיר בית מרזח אחד לכל 10 תושבים.
ביולי 1661 בלבד הוענקו 40 רישיונות חדשים למסבאות. בתקופה של 20 שנה שהסתיימה בשנת 1692 התגוררו בפורט רויאל כמעט 6,500 איש. בנוסף לזונות ולשודדי הים, היו ארבעה צורפים, 44 בעלי בתי מרזח, וכן מגוון של אומנים וסוחרים שחי באלפיים בניינים שהתפרסו על פני 200 דונם. 213 אוניות ביקרו בנמל הים בשנת 1688. עושרה של העיר היה כה גדול עד כי העדיפו מטבעות לתשלום על פני המערכת הנפוצה יותר של סחר חליפין (בארטרינג) של מוצרים תמורת שירותים.
לאחר מינויו של הנרי מורגן לתפקיד סגן המושל החלה פורט רויאל להשתנות. לא היה עוד צורך בפיראטים כדי להגן על העיר. מכירת עבדים קיבלה חשיבות רבה יותר. אזרחים חשובים בעיר לא אהבו את המוניטין השלילי שקיבלה העיר. בשנת 1687 חוקקה ג'מייקה חוקים נגד פיראטיות. כתוצאה מכך, במקום להיות מקלט בטוח לפיראטים, פורט רויאל הצטיינה כמקום הוצאה להורג. בגרדום של העיר פיראטים רבים הלכו אל מותם, כולל צ'ארלס ויין וקליקו ג'ק, אשר נתלו ב-1720. כחמישה חודשים לאחר מכן, שודדת הים המפורסמת מרי ריד מתה בכלא הג'מייקני בפורט רויאל. שנתיים אחר כך 41 פיראטים הוצאו להורג בחודש אחד.
הצי המלכותי בפורט רויאל

תחת השלטון הבריטי חיל הים המלכותי עשה שימוש במערך התחזוקה בפורט רויאל ושכר מבנה בחוף הים שישמש כמחסן. משנת 1675 מונה קצין ימי תושב לפיקוח על מתקני הצי. אולם התפתחות המקום נעצרה עקב רעידת האדמה הרסנית בשנת 1692. לאחר רעידת האדמה נעשה ניסיון להקים בסיס ימי בפורט אנטוניו, אך האקלים שם לא היה מתאים. משנת 1735 הפכה פורט רויאל שוב למוקד תשומת הלב של האדמירליות. בשלב זה נבנו רציפים ומחסנים חדשים וכן מגורים לקצינים. בשלושים השנים הבאות נוספו מתקנים במתחם: סדנאות, מגורים, מקומות לינה (כולל קנטינה) לצוותי האוניות המטופלות במקום. בית חולים מלכותי הוקם גם ביבשה מעט מערבית לחצר הימית. בסוף המאה ה-18 נוסף במזרח העיר אזור אחסון קטן (לפני כן נאלצו האוניות לנסוע לקינגסטון וליישובים אחרים כדי להשיג אספקה.
בראשית המאה ה-19 התרחשה התחדשות משמעותית של בנייה בעיר, במה שהיה בסיס הצי המלכותי המשרת את הקריביים. מבנה אחסון גדול עם מגדל שעון היווה את החלק המרכזי, ודרך מקורה הובילה ממנו אל הרציפים. בית הנמל הסמוך (פורט אדמירל, לימים נקרא בית קומודור) כלל מגדל שמירה, כדי להתמודד עם איום הפריביטרים. המתחם המשיך להתרחב כדי לעמוד בדרישות החדשות של כלי שיט המונעים בקיטור. המתחם המשיך להתרחב עד תחילת המאה ה-20, אך אז (כשהאדמירליות התמקדה יותר ויותר במצב באירופה) נסוג חיל הים מג'מייקה והמתחם נסגר בשנת 1905.
לאחר מכן נהרסו רבים מהבניינים (שרובם היו בבניית עץ). חלקם נהרסו ברעידת האדמה של קינגסטון ב-1907, ואחרים בהוריקן צ'רלי בשנת 1951. עם זאת, נותרו מעט מבנים במקום, כולל מתחם בית החולים הימי, כמה מבני הנדסת הקיטור ומערכת בתי הקצינים. יש גם מבדוק, שהושלם בשנת 1904, אשר תוכנן לאחסן ולהשיק סירות טורפדו, שהוצבו במקום להגנת המתחם. בשנת 2014 הוכרז כי חלק מהבניינים ההיסטוריים של בית החולים הימי ישוחזרו לאכלוס מוזיאון במסגרת פרויקט תיירות מורשת רחבה יותר.
רעידת אדמה בשנת 1692 ואחריה

העיירה גדלה במהירות והגיעה עד 1692 לאוכלוסייה של כ־6,500 איש וכ-2,000 בניינים. ככל שאזל מלאי הקרקעות לבניה, נהפך למקובל לייבש קרקע מהים, ולבנות עליה תשתיות חדשות, או פשוט לבנות בניינים גבוהים יותר. בניינים הלכו והתחזקו בהדרגה כאשר התושבים אימצו את הבנייה בעזרת לבנים כנהוג באנגליה מולדתם. הביקוש הגדול לבנייה, דחק את סגנון הבנייה הנמוך והבנייה מעץ של התושבים הספרדים הקודמים. בסופו של דבר, כל הגורמים האלה תרמו לאסון הממשמש ובא.
ב-7 ביוני 1692 התרחשה רעידת אדמה הרסנית שפגעה בעיר וגרמה לאיבוד רוב חלקה הצפוני - ואיתה רבים מבתי העיירה ומבנים אחרים. רבים מהמבצרים נהרסו גם הם. פורט צ'ארלס שרד, אך המבצרים ג'יימס וקרלייל שקעו בים, פורט רופרט הפך לאזור מוצף מים, ונזק גדול נגרם לאזור המכונה "קו מורגן".
על אף שרעידת האדמה פגעה בכל האי ג'מייקה, אזרחי פורט רויאל היו בסיכון גדול יותר למוות בגלל תשתית החול שעליה נבנתה. הבניינים שהתמוטטו והצונאמי שהגיע אחר כך. אף על פי שהרשויות המקומיות ניסו לאסוף את כל הגוויות מהמים, הן לא הצליחו. חלק פשוט התרחקו מהחוף ואילו אחרים נלכדו במקומות שלא היו נגישים. חורבן הדיור, מחסור בתרופות ובמים נקיים והעובדה שרוב הניצולים היו חסרי בית הובילו לכך שאנשים רבים מתו ממחלות. רעידת האדמה והצונאמי הרגו בין 1,000 ל-3,000 איש, כמעט מחצית מאוכלוסיית העיר. המחלות השתוללו במהלך החודשים הבאים הביאו לעוד כ-2,000 מתים נוספים.
רעידת האדמה גרמה לחול תחת פורט רויאל לשקוע ולזרום החוצה אל נמל קינגסטון. מפלס מי התהום היה בדרך כלל רק שני מטרים מתחת לפני הקרקע בעיר לפני הפגיעה, והעיירה נבנתה על שכבה של 20 מטר של חול רווי במים. באזור מסוג זה לא היה בסיס איתן לבנות עליו עיירה שלמה. שלא כמו הספרדים שלפניהם, האנגלים החליטו ליישב ולפתח שטח קטן, אפילו שהיו מודעים לכך שהאזור אינו אלא "חול רופף".
לדברי מולצ'י, "מדענים מודרניים וארכאולוגים תת-ימיים מאמינים כעת כי רעידת האדמה הייתה רבת עוצמה וכי חלק גדול מהנזק בפורט רויאל נבע כתוצאה מתהליך המכונה נזילות". נזילות מתרחשת כאשר רעידת אדמה פוגעת בקרקע רופפת, חולית ורוויה במים. הנזילות מגבירה את לחץ המים וגורמת לחלקיקים להיפרד זה מזה ויוצרים שכבת בוץ. דיווחים של עדי ראייה מאותה רעידה, העידו על בניינים שהחליקו למים, אך סביר להניח שחלקם פשוט שקעו ישר למטה עקב השכבה הבלתי יציבה.
נעשו כמה ניסיונות לבנות את העיר מחדש, החל מהאזור שלא היה שקוע בים, אך ניסיונות אלה לא צלחו. ניסיון ראשוני לבנייה מחדש, נהרס שוב בשרפה בשנת 1703. הבנייה המחודשת לאחר מכן נהרסה על ידי כמה הוריקנים במחצית הראשונה של המאה ה-18, כולל הצפות מהים בשנת 1722, שרפה נוספת בשנת 1750 והוריקן גדול בשנת 1774. עד מהרה השיגה קינגסטון את פורט רויאל בחשיבותה. בשרפה נוספת בשנת 1815 נהרסו התיקונים שבוצעו קודם, ובנוסף לכך האי כולו הושפע קשות ממגפת כולרה בשנת 1850.
רעידת אדמה 1907 והיסטוריה עדכנית יותר

רעידת אדמה הרסנית נוספת התרחשה ב־14 בינואר 1907 וחיסלה את שרטון החול שעליו נבניתה העיר מחדש. היא הרסה כמעט את כל העיר, גרמה לשקיעת חלקים נוספים והטתה את המבנה שהיה מחסן ארטילריה שנבנה לגובה ב־1880, שהפך לאטרקציה תיירותית.
עכשיו האזור הוא צל של עצמו, עם אוכלוסייה של פחות מ-2,000 איש. אין לה חשיבות מסחרית או פוליטית. התיירים פוקדים את האזור, אך הוא נמצא במצב של נסיגה. ממשלת ג'מייקה החליטה לאחרונה לפתח את האזור להדגשת ערכו ההיסטורי והתיירותי. בין היתר כתוצאה מנטישת התוכניות שהחלו בראשית שנות השישים לפיתוח העיירה כנמל ספינות קרוז. התוכניות האלה עוררו את החקירות הארכאולוגיות באתר שהביאו, בתורן, להשעיית הפיתוח כנמל, אך כעת התרחבו לפיתוח אטרקציות ארכאולוגיות ואחרות.
בשנת 1981 החלה התוכנית לארכאולוגיה ימית באוניברסיטת טקסס בחקירה ארכאולוגית מתחת למים של חלק פורט רויאל ששקע במהלך המאה ה-17. התוכנית התמקדה באזור ששקע ישירות בים וספג מעט מאוד נזק. בגלל רמות חמצן נמוכות מאוד, ניתן היה לשחזר כמות גדולה של חומר אורגני. המאמצים שעשתה התוכנית אפשרו לשחזר בפירוט רב את חיי היומיום בעיר הנמל הקולוניאלית האנגלית.
בשנת 1998 הזמינה חברת פורט רויאל לפיתוח חברת אדריכלים ליצור תוכנית אב לפיתוח מחדש של פורט רויאל, שהושלמה בשנת 2000. מוקד התוכנית הוא אטרקציה המשקפת את המאה ה-17.
יש לתוכנית הפיתוח שני אזורי עוגן: פורט רויאל העתיקה ומתחם הצי המלכותית. פורט רויאל הישנה, כולל מזח לספינות קרוז, מזחים משוחזרים, אזורי בתי קפה וחנויות על קו המים. המתחם הימי המלכותי כולל מוזיאון ימי, בשילוב של אקווריום תת-מימי עם דיורמות לתצפיות על חוף הים הטרופי המקורי. המתחם הימי המלכותי כולל גם את מטה האדמירל של הצי המלכותי. תוכנית הפיתוח כוללת גם מלון חמישה כוכבים.
פורט רויאל ידועה כ"עיר ששקעה". רוברט מרקס מחשיב אותה כאתר הארכאולוגי התת-ימי החשוב ביותר בחצי הכדור המערבי, המציג ממצאים מהמאה ה-16 וה-17 ואוצרות חשובים רבים של עמים ילידים שקדמו להקמתה בשנת 1518. חלק מהממצאים הגיעו ממרחק כמו מגואטמלה. כמה ספינות פיראטים מהמאה ה-17 ותחילת המאה ה-18 ששקעו בתוך נמל קינגסטון נשמרו היטב בתנאים מבוקרים על ידי צוותים שונים של ארכאולוגים.
בריחת משה למדין

Alexandre Bida: משה, רועה את צאן יתרו במדין
בריחת משה למדין הוא סיפור מקראי, המופיע בתחילת ספר שמות, המתרחש בתחילת תקופת שעבוד בני ישראל במצרים ביד פרעה.
משה ברח ממצרים לאחר שנודע לו כי דבר הריגתו של האיש המצרי נתגלה ברבים.
רקע

משה גדל בארמון פרעה, לאחר שבת פרעה מצאה אותו בתיבה שהייתה מונחת בסוף על שפת היאור. הוא הונח שם בידי אמו שביקשה להצילו מגזירת פרעה לרצוח את התינוקות העבריים הזכרים. באותה תקופה היו בני ישראל משעובדים לעבודת פרך תחת הנהגת פרעה מלך מצרים. כשבגר משה, וידע את מוצאו, יצא על מנת לבחון ולעקוב מקרוב אחר סבלות אחיו. משה עצמו היה פטור מאותן עבודות.
באחד הימים כשראה משה איש מצרי שנוגש בעבד עברי, הרג משה את המצרי והציל את המוכה מידיו. למחרת היום יצא משה פעם נוספת לראות בסבלות בני ישראל, וראה איש עברי מכה איש עברי אחר, אנשים אלו על פי פרשנות חז"ל היו דתן ואבירם. משה קרא לעברו 'רשע למה תכה רעך'. הלה התרעם על משה באומרו 'מי שמך לאיש שר ושופט', והוסיף 'האם אתה חפץ להורגני כאשר הרגת אמש את המצרי'. לפי חלק מהפרשנים, באותה עת היה משה בן פחות מ-13 שנה; לפי ילקוט שמעוני היה בן 18; לפי מדרש שמות רבה היה "בן עשרים שנה... ויש אומרים בן ארבעים".
משה, שהבין שדבר הריגתו את המצרי התגלה ברבים, חשש שמא יגיע הדבר לאוזני פרעה, שירצה בהריגתו. ואכן דבר הריגת המצרי מגיע לידיעת פרעה שאף מבקש להרוג את משה. על פי חז"ל, משה אכן נתפס ונלקח להריגה, אך בזמן ניסיון הרגיתו מתרחש נס, כשצווארו נעשה קשה כשיש, והחרב המונפת על צווארו אינה מזיקה לו. מיד לאחר מכן משה בורח ממצרים למדין.
מסורת חיצונית מספרת על חייו של משה בכוש טרם בואו למדיין.
משה במדין

משה כאמור מחליט לברוח למדין. כשהגיע למדין, נעמד על יד באר המים ששימשה את רועי הצאן להשקות את צאנם. בעודו עומד, רואה משה את בנות יתרו כהן מדין, כשהן באות לשאוב מים לצאן, אך הרועים האחרים מגרשים אותן ומונעים מהן לשאוב מים. משה נחלץ לעזרתן, ואף מסייע להן בשאיבת המים מהבאר. בעקבות עזרת משה חזרו בנות יתרו לביתן מוקדם מהרגלן. בתשובה לשאלת אביהן מדוע הקדימו, סיפרו לו על "איש מצרי" שעזר להו. יתרו מצווה על בנותיו לחזור לבאר ולקרוא למשה לביתו, ומשה מתרצה לשבת בביתו של יתרו ונושא לאישה את צפורה בת יתרו. למשה וציפורה נולדו שני בנים. הראשון נקרא 'גרשם' על שם היותו גר בארץ נכריה - במדין, והשני נקרא אליעזר על שם שהיה אלוהים בעזרתו והצילו מחרב פרעה.
בזמן שמשה גר בבית יתרו, הוא רועה את צאנו.
חזרת משה למצרים

באחד הימים, בעת שהותו של משה במדין, בזמן שהיה רועה את צאן יתרו במדבר, התגלה אלוהים אל משה, לראשונה, מתוך סנה בוער אך איננו מתכלה, ומצווה אותו לחזור למצרים, לפרעה, ולהושיע את ישראל משיעבודם, ולהוציא את עם ישראל ממצרים.
משה מסרב בתחילה לבצע את השליחות בטענות שונות. אך לאחר הפצרות נענה משה לשליחות, בתנאי שאהרן יהיה זה שידבר, ואילו משה יבצע את האותות והמופתים.
חזרת משה למצרים > במלון

לאחר שמשה מחליט לשוב למצרים הוא אומר לחותנו יתרו כי הוא מבקש לחזור למצרים כדי לראות האם אחיו נמצאים בין החיים. משה יוצא לדרך עם צפורה ושני בניו, ובדרכם לשם נאמר: "וַיְהִי בַדֶּרֶךְ בַּמָּלוֹן וַיִּפְגְּשֵׁהוּ ה' וַיְבַקֵּשׁ הֲמִיתוֹ". הכתוב לא מסביר את מי ביקש ה' להרוג - את משה או את בנו גרשום. צפורה ממהרת ולוקחת אבן צור וכורתת את ערלת בנה, מניחה אותה לרגלי משה ואומרת: "חֲתַן-דָּמִים אַתָּה לִי". לאחר מעשה זה של כריתת העורלה מסופר כי "וַיִּרֶף מִמֶּנּוּ" וצפורה אומרת "חֲתַן דָּמִים לַמּוּלֹת".
בגיל שבעים ותשע הגיע משה למצרים, והתחיל בסדרת פניותיו אל פרעה ובעשר המכות, שבסופו של דבר הובילו ליציאת מצרים.
לא ידוע מה עשה בכל אותו הזמן מאז נערותו ועד גיל מופלג זה. יש מדרשים המספרים על היותו מלך כוש (חלק מן הפרשנים הקלאסיים אימצו אותם אך אחרים דחו אותם לחלוטין). אחרים שיערו, על סמך רמזים בספר יחזקאל, שמשה אכן הגיע למצרים בגיל צעיר, אך בני ישראל לא שמעו אליו לעזוב את עבודת האלילים שבידם ועל כן רק כעבור דור נוסף חזר.
לאחר ששב משה למצרים, תבע משה מפרעה, בשם האלוהים, לשחרר את עם ישראל. כשפרעה סירב, ניחתו עליו עשר מכות. לאחר המכה העשירית, מכת בכורות, נעתר פרעה לשחרר את עם ישראל שיוצא אל המדבר. אולם, לאחר שיצאו בני ישראל ממצרים רדפו המצרים אחריהם אל עבר ים סוף. קריעת ים סוף אירעה ובני ישראל חצו את הים ביבשה זמנית שנוצרה בשיטחו. אולם, כל חיל מצרים טבע בים. לאחר שבעה שבועות הגיע העם למעמד הר סיני ובו הוריד משה לבני ישראל את התורה. מתן התורה נחשב מאז למעשה המכונן של עם ישראל.
לקריאה נוספת

יאיר זקוביץ, אביגדור שנאן, "'ונתן עיניו באשתו שהייתה יפת תואר בלי מום' – סיפור הריגת המצרי בידי משה בעולם מדרשי תנחומא-ילמדנו", בתוך: גם כך לא כתוב בתנ"ך, ידיעות אחרונות, ספרי חמד, 2009, פרק טו, עמ' 170–181.
הערות שוליים

↑  מדרש תנחומא שמות י
↑  ספר שמות, פרק ב', פסוק י"ד בפירוש רש"י ורבינו בחיי.
↑  ילקוט שמעוני, קס"ו, יא: "ויהי מקצה שנים חמש עשרה לבוא בית המלך היא שנת שמונה עשרה ליום הולדו... ויצא אל אחיו וירא בסבלותם".
↑  שמות רבה א כז.
↑  פירוש רש"י, וביתר הרחבה בפירוש דעת זקנים.
↑  קטלוג מוזיאון אופיצי
| ספר שמות |
| --- | --- | --- |
| פרשת שמות | גזירות פרעה • שעבוד מצרים • משה בתיבה • בתיה בת פרעה • בריחת משה למדין • הסנה הבוער • צפורה במלון • משה בארמון פרעה |  |
| פרשת וארא | עשר מכות מצרים • מכת דם • מכת צפרדע • מכת כינים • מכת ערוב • מכת דבר • מכת שחין • מכת ברד |  |
| פרשת בא | מכת ארבה • מכת חושך • פסח מצרים • מכת בכורות • יציאת מצרים • קידוש בכורות • תפילין |  |
| פרשת בשלח | עמוד הענן ועמוד האש • קריעת ים סוף • שירת הים • שירת מרים • מרה • אילם • מן • פרשת המן • תחום שבת • מסה ומריבה • רפידים • מלחמת עמלק |  |
| פרשת יתרו | יתרו וצפורה • עצת יתרו • שלושת ימי ההגבלה • מעמד הר סיני • עשרת הדיברות • לא תעשון אתי |  |
| פרשת משפטים | עבד עברי • אמה עברייה • חובל • נזקי בהמה (קרן, שן ורגל) • נזקי בור • נזקי אש • גנבה והבא במחתרת • דיני שומרים • מפתה • כל אלמנה ויתום לא תענון • טרפה • אחרי רבים להטות • ברית האגנות • לוחות הברית |  |
| פרשת תרומה | בניית המשכן • ארון הברית • הכפורת • הכרובים • השולחן • המנורה • יריעות המשכן • קרשי המשכן • האדנים • הפרוכת • מזבח הנחושת • קלעי חצר המשכן. |  |
| פרשת תצוה | הדלקת הנרות במקדש • בגדי כהונה • קורבן התמיד • שבעת ימי המילואים • חנוכת המשכן • מזבח הזהב |  |
| פרשת כי תשא | מחצית השקל • כיור הנחושת • קטורת הסמים • שמן המשחה • חטא העגל • שבירת הלוחות • שלש עשרה מידות הרחמים • קרינת פני משה |  |
| פרשת ויקהל | יריעות המשכן • קרשי המשכן • הארון • השולחן • המנורה • מזבח הזהב • מזבח הנחושת • כיור  • קלעי החצר |  |
| פרשת פקודי | סיכום הקמת המשכן • חנוכת המשכן |  |
| דמויות בספר | שפרה ופועה • עמרם • יוכבד • משה • אהרן • מרים הנביאה • פרעה • בתיה • יתרו • צפורה • נחשון בן עמינדב • יהושע בן נון • בצלאל בן אורי • אהליאב בן אחיסמך |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
משה מגן על בנות יתרו הוא ציור שמן על בד המיוחס לאמן האיטלקי רוסו פיורנטינו (אנ'), אשר נוצר בין השנים 1523–1524 לערך. היצירה מוצגת בגלריית אופיצי שבפירנצה, אליה הגיעה בשנת 1632.
ארץ פרנץ יוזף

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  אוקיינוס הקרח הצפוני 
 קואורדינטות:  80°34′00″N 54°47′00″E﻿ / ﻿80.566666666667°N 54.783333333333°E﻿ / 80.566666666667; 54.783333333333
 שטח:  16,134 קילומטר רבוע
 נתונים מדיניים
 מדינה:  רוסיה 
 אוכלוסייה:  0
 אזור זמן:  UTC+3
 על שם:  פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה 
 מגלה:  יוליוס פון פאייר 
 תאריך גילוי:  1873 
  (למפת רוסיה מוגדלת) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניארץ פרנץ יוזף(למפת רוסיה רגילה) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניארץ פרנץ יוזף
 
כף טגטהוף
האי נורתברוק
ארץ פרנץ יוזף (בגרמנית: Franz-Josef-Land; ברוסית: Земля Франца-Иосифа) היא ארכיפלג הממוקם בצפון הרחוק של רוסיה. הארכיפלג נמצא באוקיינוס הארקטי מצפון לנובאיה זמליה וממזרח לאיי סבאלברד. הארכיפלג קרוי על שמו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה.
מבחינה מנהלתית האי שייך למחוז ארכנגלסק שברוסיה. ארץ פרנץ יוזף מורכבת מ-191 איים מכוסים קרח והיא משתרעת על שטח של 16,134 קמ"ר. על האיים אין תושבים ילידים והאוכלוסייה מורכבת בעיקר ממתיישבים רוסים. האיים ממוקמים בין קו הרוחב 80 מעלות לבין קו הרוחב 81.9 מעלות צפון מה שהופך אותם לקבוצת האיים הצפונית ביותר המחוברת לאירואסיה. הקצה הצפוני ביותר של האיים הוא כף פליגלי על האי רודולף. מרחקו של הארכיפלג מהקוטב הצפוני הוא בין 900 ל-1,110 ק"מ בלבד. מדובר באיים הקרובים ביותר לקוטב הצפוני מלבד האי הקנדי אלסמיר וגרינלנד.
הארכיפלג ככל הנראה התגלה לראשונה על ידי ציידי כלבי ים נורווגים שהפליגו על גבי מפרשית ב-1865 מזרחה מסבאלברד עד שהגיעו אל הארץ החדשה. אולם גילוי זה נשכח עד מהרה.
הגילוי המוכר רשמית של האיים היה ב-1873 על ידי המשלחת האוסטרו-הונגרית אל הקוטב הצפוני שהונהגה על ידי חוקרי הקוטב יוליוס פון פאייר וקרל ווייפרכט. הם קראו לאיים ארץ פרנץ יוזף לכבודו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה. מכיוון שהמשלחת הייתה בחסות פרטית ולא בחסות המדינה איים אלו מעולם לא היו חלק מאוסטריה.
ב-1929 ברית המועצות נטלה את השליטה על האיים ויישבה אותם למטרות צבאיות ומחקריות. הנגישות לאיים בספינות אפשרית רק בשבועות מעטים בקיץ.
גאוגרפיה

הארכיפלג מורכב מאיים געשיים שלרוב מכוסים קרח. ניתן לזהות מדי פעם גם ערבה המבצבצת ומכסה גם היא את פני הקרקע. החלק הצפון מזרחי של הארכיפלג מוקף בקרחונים בכל ימות השנה ובחלק מתקופות השנה הקרח מקיף גם את החלקים הדרומיים של הארכיפלג. האי הגדול בארכיפלג הוא "ארץ ג'ורג'" (Земля Георга) שגודלו הוא 2,821 קמ"ר. אורכו של האי מצפון לדרום הוא כ-110 ק"מ. הנקודה הגבוהה ביותר בארכיפלג נמצאת על האי- "וינר נוישטדט" וגובהה הוא 620 מטרים מעל לפני הים. הבזלת שעל ארץ פרנץ יוזף מהווה חלק מהמשטח הבזלתי הנרחב הארקטי העליון.
קבוצה של איים גדולים במרכז הארכיפלג מהווה תת-קבוצה של איים בתוך הארכיפלג. תת-קבוצה זו נקראת "זמליה זיצ'י". בקבוצת איים זו האיים נפרדים אחד מהשני על ידי מצרים צרים מאוד שבמרבית ימות השנה הם קפואים.
הארכיפלג מחולק לשתי תתי קבוצות:
זמליה זיצ'י (Zichy Land ,Земля Зичи)- כוללת כעשרה איים גדולים ועוד איים קטנים הנמצאים במרכז הארכיפלג.
בלייה זמליה (Белая Земля, "הארץ הלבנה")- קבוצה של שלושה איים בצפון מזרח הארכיפלג שקיבלו את שמם על ידי חוקר הקוטב הצפוני, הנורווגי פריטיוף ננסן.