stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסתר בלנדה נודסטרם
מסעות וכתיבה > מסע לדרום אמריקה

בעקבות פגישה עם המשורר והמלחין השוודי אברט טאובה(אנ') הושפעה להמשיך בנדודיה ואף להרחיק למקומות מחוץ לשוודיה. ב-1920 יצאה לביקור בדרום אמריקה והבטיחה לשלוח כתבות לעיתון ממסעה, כפרילנסרית. היא תכננה לחצות את האנדים, מארגנטינה לצ'ילה במסע על גב פרדה. בשל החשש לביטחונה בדרכים, והודות להתערבות הנציג השוודי בארגנטינה אצל השלטונות, צורף למסעה ליווי של אנשי משמר חמושים. במהלך המסע חלתה אסתר בלנדה, ונאלצה לשוב לבואנוס איירס למנוחה. בקיץ אותה שנה חזרה לשוודיה וברשותה תוכי וקופים שהביאה מדרום אמריקה.
במהלך 1921 כתבה ספר המשך בסדרה על אן-מארי לינדלוף בשם "15 שנה - דפים מחיי פרחחית" (בשוודית år – några blad ur en rackarunges liv rascal ‏ 15).
מסעות וכתיבה > הספר על המסע בארצות הברית

הפרויקט הבא של אסתר בלנדה, בשנת 1922, היה סיור בעקבות מהגרים שוודים בצפון אמריקה. בבואה לאליס איילנד היא נשלחה למעצר לאחר שדרכונה עורר חשד בקרב שלטונות ההגירה. היא חולצה מהכלא הודות להתערבות כומר לותרני ממוצא שוודי מניו-יורק. בכתבות ששלחה היא דיווחה על הבדיקות המחמירות שעל ההמהגרים היה לעבור הן לפני עלייתם לספינות לארצות הברית, והן באליס איילנד. היא התרשמה רבות מהחופש והחיוניות הרבה שהפגינו נשות ניו-יורק ברחובות הכרך ובמקומות העבודה שלהן. תחנתה הבאה הייתה שיקגו שבה היה ריכוז גדול של מהגרים שוודים. משם המשיכה למינאפוליס לבקר קרובי משפחה. היא נשדדה ברכבת ונאלצה לעבוד כמלצרית ובקטיף דובדבנים כדי לממן את המשך המסע. היא נסעה בטרמפים לסולט לייק סיטי, נשארה זמן מה בקרב המורמונים, ושלחה כתבות מחמיאות מאוד על הקהילה. משם חזרה לשיקגו ועבדה כעוזרת במטבח באחת האחוזות בעיר. לאחר 6 חודשים התגעגעה הביתה ושבה לשוודיה. בעקבות המסע בארצות הברית פרסמה, בנובמבר 1923 את ספרה "אמריקני" (בשוודית Amerikanskt) שנמכר בכ-10,000 עותקים והוכתר כספר המצליח של השנה.
מסעות וכתיבה > הספר על השהות בקמצ'טקה

בין השנים 1925–1929 הייתה נשואה לאנטומולוג השוודי רנה מאליי(אנ') שהיה חברו של אחיה פריטהוף. כשהכירו השניים, רנה מאליי התאהב בה ורצה לשאתה. הם תכננו לשהות ביחד בקמצ'טקה שם עמד רנה מאליי לבצע עבודת מחקר ממושכת. אך לפני שהצטרפה אליו למסע לסיביר, היא יצאה עם קארין פריסל לנסיעה ארוכה, שנמשכה 5 חודשים. הן ביקרו בספרד, בניו-יורק, בסן פרנסיסקו, בהוואי וביפן. ביפן הן נקלעו לרעידת האדמה קיטה טאג'ימה(אנ') בשנת 1925. אסתר בלנדה שלחה כתבה ותמונות מכפר שנפגע קשות ברעידה. באוגוסט 1925 היא הגיעה לקמצ'טקה ונישאה לרנה מאליי. במשלחת המחקר היא שימשה כצלמת, נהגת מזחלות שלג, ואחראית על משק הבית. הם התגוררו בכפר והתיידדו מקרוב עם תושביו. לאחר כשנה וחצי בסיביר, ביוני 1927, היא החלה במסעה לשוב הביתה בעוד רנה מאליי נשאר בסיביר. באותה שנה אמה נפטרה והוחלט למכור את ביתה. עם שובה לשוודיה כתבה את ספרה "הכפר בצל הר הגעש" (בשוודית Byn i vulkanens skugga) על תקופת שהייתה בסיביר. בשנת 1929 התגרשה מרנה מאליי, שחזר בינתיים לשוודיה. בספר על קמצ'טקה שיצא לאור בשנת 1930 היא כמעט ואינה מזכירה אותו. תצלומיה מסיביר מצויים בחזקת המוזיאון הממלכתי השוודי לתרבויות עולם בגטבורג.
סוף דרכה

מצבה הבריאותי התדרדר בזמן שהותה בסיביר והתברר שחלתה בשחפת. בשובה לשוודיה שהתה כשמונה חודשים בסנטוריום לטיפול בחנקן שריפא אותה. עם זאת, התגברה בעיית השתייה שלה שהחלה כבר בתחילת דרכה, עם פרסום ספרה הראשון. ב-1930 עברה להתגורר בחווה בדרום שוודיה. היא החלה להשתמש באופיום כדי להקל על כאבים בחזה והמשיכה לשתות. ב-1931 וב-1933 פרסמה ספרי המשך בסדרה על הגיבורה אן-מארי לינדלוף "אן-מארי הופכת לחוואית" (בשוודית Patron Ann-Mari: rackarungen blir bonde) ואחריו "מאורסת" (בשוודית Patron förlovar sig). בפברואר 1933 אושפזה שוב בעקבות בעיית השתייה שלה. בספטמבר 1934 היא נטלה מנת יתר של תרופות הרגעה, ולאחר אשפוז הבטיחה לבני משפחתה כי תטפל בבעיות ההתמכרות שלה. אך בהגיעה לגיל 45 התמכרותה לאופיום הביאה גם לקריסתה הכלכלית. היא שקעה בחובות ואף פנתה לאקדמיה השוודית בבקשת עזרה כספית (כתבה לסלמה לגרלף) אך לא זכתה לקבל תמיכה. בינואר 1937 לקתה בשבץ מוחי ורותקה למיטתה למשך חודשים ארוכים. בהמשך אותה שנה עברה לגור עם קארין פריסל, אך בריאותה הייתה רופפת וסבלה מהתקפים אפילפטיים. בראשית 1938 מונה אחיה כאפוטרופוס שלה. היא התגוררה בדירת חדר קטנה בסטוקהולם ונעזרה באחות. באוקטובר 1948 היא נפטרה לאחר שלקתה בדלקת ריאות.(107)
חלוצה ספרותית

אסתר בלנדה הייתה גם חלוצה בתחום ספרות הילדים ובמיוחד בספרים המיועדים לילדות. גיבורת ספריה, אן-מארי לינדנלוף, בדומה לסופרת, היא פעילה חברתית ובעלת מודעות עצמית גבוהה. ספריה של אסתר בלנדה מתארים את התפתחות אופייה של נערה צעירה לעבר ביטחון עצמי, אי-תלות, ועצמאות, אשר אינה מציבה את הנישואין כמטרה מרכזית בחייה. אך התהילה על המצאת דמות ספרותית מודרנית מסוג זה בספרות הילדים נקטפה דווקא על ידי אסדטריד לינדגרן בזכות דמותה של פיפי ב-1945.
מחקר שהתפרסם באוניברסיטת גטבורג בשנת 2011, על ידי אווה וולסטרומס (בשוודית Eva Wahlströms), עורך לראשונה השוואה בין הכתיבה לילדים של אסתר בלנדה לבין זו של אסטריד לינדגרן וגיבורותיה, פיפי ומאדיקן. עד אז נחשבה שנת 1945, בקרב חוקרי הספרות השוודית, כשנת ההופעה של סוגה חדשה בספרות הילדים בשוודיה. באותה שנה הופיעו מספר ספרים המתארים דמות נערית רעננה ומשוחררת, כשהבולטת ביניהם היא פיפי לנגסטרומפ(אנ') של אסטריד לינדגרן (בילבי בתרגום העברי). ספרה נחשב לחדשני הודות לדמות הילדה החופשית, המורדת בעולם המבוגרים ובחוקי הנימוס הנוקשים. החוקרת אווה וולסטרומס הניחה כי הדמות החדשה הזאת לא הגיעה ללא רקע מוקדם. לאחר קריאה נרחבת בספרות ילדים מהתקופה שבין מלחמות העולם היא גילתה כי תוארו בספרות השוודית דמויות כמו אלה המיוחסות לספרות מהתקופה שלאחר 1945. היא ערכה ניתוח מפורט והשוותה בין פיפי של אסטריד לינדגרן לבין אן-מארי לינדלוף של אסתר בלנדה (וכמו כן לדמות מספריה של הסופרת הדנית קארין מיכאליס). הניתוח ההשוואתי של וולסטרומס מראה כי הדמויות הראשיות בספריהן של אסתר בלנדה ומיכאליס, ובאותה מידה פיפי לנגסטרומפ עוסקות בילד השובר נורמות ועצמאי. החוקרת מציגה במחקרה מגוון רחב של מאפיינים משותפים המביאים אותה למסקנה כי אסתר בלנדה היא למעשה החלוצה בתחום זה, והתפיסה כי 1945 הייתה השנה בה נולד ספר הילדים המודרני אינה רלוונטית עוד.
הנצחה

בשנת 2016 יצא לאקרנים סרטה של הבמאית אנה היילנדר (Anna Hylander) "אסתר בלנדה".
בשנת 2017 פורסמה הביוגרפיה של אסתר בלנדה - "שמש ארורה" (בשוודית: Ett jävla solsken) מאת הסופרת השוודית פטימה ברמר (Fatima Bremmer).
בשנת 2019 נפתחה בטירת סקארהולט (Skarhult) בשוודיה תערוכה על אסתר בלנדה הסוקרת את כתיבתה העיתונאית והספרותית, את מסעותיה והאנשים בחייה.
ספריה של אסתר בלנדה תורגמו לדנית, נורווגית, אנגלית, גרמנית, וצ'כית.
ראו גם

נלי בליי - העיתונאית האמריקאית הנערצת על ידי אסתר בלנדה והיוותה עבורה מודל לחיקוי.
הילד שמכר את צחוקו

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ג'יימס קריס
 שפת המקור:  גרמנית
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1962
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת כתר
 תרגום:  דוידה קרול
 
הילד שמכר את צחוקו (בגרמנית: Timm Thaler oder Das verkaufte Lachen) הוא רומן גרמני שנכתב בשנת 1962 בגרמניה על ידי הסופר ג'יימס קריס. לפי אנציקלופדיית אוקספורד, זו יצירתו הידועה ביותר של ג'יימס קריס. לספר זה גם ספר המשך, שנכתב בשנת 1979 על ידי אותו סופר, ואין לו הוצאה בעברית. בגרמנית שמו: Timm Thalers Puppen oder Die verkaufte Menschenliebe. הספר זכה להצלחה מסוימת, אך לא הצליח כמו קודמו.
בשנת 1979, "הילד שמכר את צחוקו" עובד לסדרת טלוויזיה גרמנית בת 13 פרקים. הסדרה שודרה בהרבה מדינות ברחבי העולם. במדינות מסוימות, השם "טים ת'אלר" היה קשה להגייה, לכן הוחלף שמו ב"טים טיילר". לאחר מכן, בשנת 1981, הספר עובד גם לסרט שנוצר בברית המועצות. בשנת 2002 הסדרה המקורית הומרה לסדרת אנימציה. בשנת 2017, בגרמניה, הופק סרט מחודש לספר זה.
עלילה

עתידו של טים לא היה נראה כל כך ורוד מנקודת ההתחלה של הסיפור. אימו נפטרה והוא עבר עם אביו מביתו העצום והמרווח לסימטה צרה וחשוכה, לבית קטן וצפוף מאוד. וכאילו שזה לא מספיק, נישואיו השניים של אביו הרסו לטים את כל התקווה שנשארה לו, כיוון שאשתו החדשה ובנה, ארווין, הציקו לטים והקשו עליו מאוד. רגעי האושר היחידם שטים חווה בחייו האומללים היו בימי ראשון, כאשר בילה עם אביו בהימור במסלול מרוצי הסוסים. ואז, ביום אחד בהיר, אביו של טים, אשר עבד כפועל בניין, נפטר מתאונת עבודה כאשר נפל למותו.
טים הפך לנער מדוכא, ומבלי לשים לב לכך, ביקר יותר במגרש המרוצים שבו ידע רגעים יפים עם אביו, וביקורים אלה הזכירו לו נשכחות וגרמו לו להרגיש מעט יותר טוב. במגרש פונה אליו אדם זר, שנראה כמו ברון מכובד (שלאחר מכן מתברר שהוא שד מרושע), ומציע לו עסקת חליפין. טים יוותר על צחוקו לנצח ויעביר אותו לשד, ובתמורה יזכה במזל יוצא דופן, בין אם מדובר בהתערבות, הימור, או כל דבר מסוג זה. ההצעה כוללת אזהרה: אסור לטים לגלות לאיש שהוא חתם על הסכם עם שד זה בדרך ישירה, כי אם יגלה, יאבד צחוקו לעד, וגם המזל יוצא הדופן יילקח ממנו ויוחזר לשד.
טים מקבל את הצעתו של השד, ועד מהרה הופך לעשיר מאוד, אולם אובדן צחוקו מעציב אותו וגורם לאנשים להתרחק ממנו, ולחשוב שהוא "מוזר" ו"פריק". אמו החורגת של טים ובנה מתחילים להתייחס אל טים בצורה יפה. לכבד אותו, להתעניין בו ולדאוג לו. אך עד מהרה מבין טים מבין שהסיבה לשינוי היחס היא הכסף להרוויח, ועוזב אותם. בעצב רב, ובחלוקת כבוד אחרון, מחליף טים את מצבתו העלובה של אביו במצבה מפוארת, ויוצא למסע. מסע ארוך וקשה עובר על טים. בדרכו רצופת הסכנות, הוא רוכש לעצמו חברי אמת שמבינים את פשר העסקה עם השד, ועוזרים לו להשיב את צחוקו.
בערך באמצע של הסיפור מתברר כי אחד מחבריו של טים גם הוא קשר עסקה עם אותו השד. מכיוון שאותו חבר ידע איך עסקאות של אותו שד מתנהלות, הוא היה צריך קודם לגלות שלטים אבד צחוקו. הו עשה זאת דרך שפת גופו ותווי פניו של טים. לאחר מכן, הוא היה יכול לקיים התערבות עם טים על כך שיוחזר צחוקו. בסוף הספר, טים "נעלם", כלומר: אף אחד לא יודע איפה הוא או לאן הוא הלך. מתואר בסוף הספר כי טים משאיר רמזים לקיומו מדי פעם לפעם על ידי מחוות כאלה או אחרות לאנשים שעזרו לו או אהבו אותו מאוד.
דמויות עיקריות

טים: ילד עם חיים אומללים, שנלקחה ממנו היכולת לצחוק. יעשה הכול כדי להשיב את צחוקו. במהלך הסיפור מתגלה טים כאיש עצמאי ובוגר, שיכול להסתדר בכוחות עצמו. הדמות הראשית בסיפור.
אמו החורגת של טים: נישואיו השניים של אבא של טים. מתעללת בטים.
ארווין: אחיו החורג של טים. בנה הביולוגי של אמו החורגת של טים. מתעלל בטים.
הברון דה לופט / טרוץ': שד מרושע המבצע את "עסקת הצחוק" עם טים. מאבד את צחוקו לטים בסוף הסיפור. השם לא סתמי, משמעות המילה "לופט" במהופך בשפה הגרמנית היא "שטן".
אביו של טים: לא ידוע עליו הרבה. נפטר כשטים היה צעיר, מהווה חלק חשוב בחייו של טים.
חבריו של טים: מיוצגים יותר כקבוצה של חברים מאשר בודדים. עוזרים לטים להחזיר את צחוקו ולממש את מה שהוא באמת רוצה.
הערות שוליים

↑  הילד שמכר את צחוקו, באתר כנפיים
↑  הילד שמכר את צחוקו, באתר הוצאת כתר
↑  ג'יימס קריס, הילד שמכר את צחוקו, לייפציג, גרמניה, 1962
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4580178-2  VIAF: 197682696   WorldCat (עם VIAF): 197682696
יצחק גינזבורג

| --- | --- |

הרב יצחק גינזבורג
 לידה:  14 בנובמבר 1944 (בן 80) כ"ח בחשוון ה'תש"ה סנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת שיקגו  ישיבה יוניברסיטי 
 מקום פעילות:  כפר חב"ד
 השתייכות:  חסידות חב"ד
 רבותיו:  רבי מאיר איזקסון, רבי מנחם מנדל שניאורסון, רבי אשר פריינד, חמיו הרב משה צבי סגל
 
 תפקידים נוספים:  ראש עמותת גל עיני, ראש תנועת דרך חיים, נשיא מוסדות רבים (ראו להלן)
 
 פרסים והוקרה:  2019, פרס היצירה התורנית ע"ש הרצי"ה
 
הרב יצחק פייוויש גינזבורג (נולד בכ"ח בחשוון ה'תש"ה, 14 בנובמבר 1944) הוא חסיד חב"ד, נשיא עמותת "גל עיני" ותנועת "דרך חיים", ונשיא הישיבות "עוד יוסף חי" ביצהר ו"תום ודעת" בירושלים. נחשב לאחד מהוגי הדעות של הימין הקיצוני בישראל.
ביוגרפיה

נולד בסנט לואיס וגדל בקליבלנד להורים קונסרבטיבים.[דרוש מקור] אביו ניהל בתי ספר יהודיים. כשהיה בן 14 התגוררה משפחתו שנה בישראל והוא החל להתעניין ביהדות. בשנה זו למד בגימנסיה העברית רחביה ואף היה בגדנ"ע. סיים תואר במתמטיקה ופילוסופיה באוניברסיטת שיקגו בגיל 19 ותואר שני במתמטיקה בבית הספר למדעים "בלפר" המסונף לישיבה יוניברסיטי. במקביל ללימודיו המשיך בתהליך חזרה בתשובה ושמע שיעורים של הרב סולובייצ'יק. עוד מילדות משפחתו הייתה ביחסים קרובים עם הרב מאיר איזקסון, האדמו"ר מנדבורנא רומאן. בשנת ה'תשכ"ה (1965) עלה לישראל, למד בישיבת קמניץ בירושלים (שם למד חסידות לראשונה בחייו, עם הרב יוסף צבי סגל – כיום ראש כולל צמח צדק בעיר העתיקה) ולאחר מכן למד בבית המדרש של חסידות סלונים בטבריה. רבו באותה עת היה רבי אשר פריינד והוא השתתף בפעילות יד עזרה – מפעלו של רבי אשר. לאחר מלחמת ששת הימים חזר לירושלים ויחד עם חותנו לעתיד, הרב משה צבי סגל, היה בין הראשונים שעברו להתגורר ברובע היהודי. באותה תקופה התוודע באופן מעמיק לכתבי חסידות חב"ד. ביקר אצל הרבי מליובאוויטש בניו יורק ושהה אצלו מספר חודשים. כשחזר לישראל התחתן והחל ללמד גמרא, שולחן ערוך וחסידות לקבוצת תלמידים בירושלים. מאז ה'תש"ל מתגורר עם משפחתו בכפר חב"ד.
לימד בישיבה לחוזרים בתשובה "שובה ישראל" בשכונת מאה שערים. בשנת 1989 הוקם היישוב בת עין על ידי תלמידיו. שימש במשך שנים ראש ישיבת עוד יוסף חי שהייתה בקבר יוסף וכראש הכולל ביריחו. מאז שנת התשס"א משמש כנשיא ישיבת עוד יוסף חי שעברה ליצהר לאחר נסיגת צה"ל מקבר יוסף. הוא נשיאם של מוסדות נוספים, בהם מכללת "תורת הנפש בדרך הבעל שם טוב" ללימודי פסיכולוגיה יהודית, הישיבה הקטנה "דורשי יחודך" (ביצהר), ישיבת "תום ודעת" (ישיבת תומכי תמימים) בירושלים, תלמוד תורה "תורת חיים" (תלמוד תורה חסידי) בירושלים, גני ילדים, בית ספר יסודי ותיכון לבנות "יעלת חן" (בירושלים), ישיבת "ירדן יריחו" (בבית חוגלה) ועוד. תלמידיו פתחו בנשיאותו בית ספר לתורת הנפש על פי דרכו של הבעל שם טוב. הלימודים מתקיימים בירושלים, בתל אביב, ברחובות ובמרשתת. הוא גם נשיא ארגון "חסדי יצחק" התומך במשפחות בעלות קשיים כלכליים.
בשנת 2019 הוענק לו פרס היצירה התורנית ע"ש הרצי"ה.
הגותו

הגותו מבוססת על קבלה וחסידות, בעיקר חסידות חב"ד. עוסק גם בספרים פחות נפוצים בספרות חב"ד, כמו ספרי רבי אהרן מסטרשלה, רבי הלל מפאריץ' ורבי יצחק אייזיק אפשטיין. ספר בולט נוסף בהגותו הוא פרי הארץ לרבי מנחם מנדל מויטבסק. עוסק רבות ברמזים וגמטריאות.
רבים מתלמידיו באים מרקע חרדי לאומי. הוא מתעמת עם תורת הרב קוק בספריו "בעתה אחישנה" ו"קומי אורי", בעיקר בעניין היחס ל"כלל ישראל" ולציונות, אך מזכיר לעיתים את תורתו בשיעוריו, ואת דמותו בהערכה כאדם בעל אהבת ישראל.
חלק נכבד ממשנתו עוסק בארץ ישראל. לשיטתו, מצוות יישוב הארץ מאפשרת ליהודי להפיק קדושה ורוחניות מאדמת הארץ החומרית. היהודי המתחבר לאדמת ארץ ישראל נקרא בפיו "איש האדמה".
הרב גינזבורג חתם בשנת תשנ"ח (יחד עם כ־400 רבנים ואדמו"רים) על "פסק דין" הלכתי שלפיו לרבי מלויבאוויטש יש דין נביא ומחויבים לשמוע לכל הוראותיו, ובכללן שהוא המלך המשיח שיתגלה "מיד ממש".
בשנת 2001, בראיון נדיר במעריב, נשאל על דעתו לגבי ערבים, והשיב: ”יש מושג של 'עולם שלישי', שהוא הכי פרימיטיבי בסולם העמים, והכוונה לעם הערבי שנמצא הכי נמוך בסולם. הרצחנות והאנטישמיות שלו באה לידי ביטוי בפיגועים ובמעשי חבלה, וטבעו החייתי מדרבן אותו להרוג ולאבד בנו. על פי הקבלה היהודי הוא היצירה האנושית הכי מתקדמת גם בשכל וגם ברגש, אבל ישמעאל הוא עם של עבדים, ואופי של עבד הוא אופי מופקר ולא מרוסן.” הראיון המלא פורסם על ידי חסידיו של הרב כפרק בחוברת בשם "צו השעה – טיפול שורש", אשר בעקבותיה הוגש נגדו כתב אישום על הסתה לגזענות. בשנת 2004 התנצל הרב על הדברים במסגרת הסכם עם הפרקליטות וההליכים נגדו בוטלו.
ב־2017 החל לצאת לאור גיליון שבועי בשם "ואביטה" המכיל את שיעוריו ושיחותיו. החל ממאי 2020 נקרא הגיליון בשם "נפלאות", ובנוסף אליו, החל מנובמבר 2021 יוצא לאור עלון דו־שבועי בשם "אביטה נפלאות", המכיל תוכן נגיש יותר לציבור הרחב, מעובד מתוך שיעורים שהתפרסמו ב"נפלאות" (או בספרים אחרים של הרב).
הגותו > תורה ומדע

הרב גינזבורג מדגיש את חיבור התורה לחיים דרך תורת החסידות. הוא רואה את מדעי החול ככלי לגילוי התורה על ידי עיסוק במודלים הקבליים שמראים במדעי החול את הנוכחות האלוהית.
עוסק בפסיכולוגיה יהודית, שאותה הוא מכנה תורת הנפש. בספרו "הנפש" הציג מפה של מבנה הנפש ע"פ החסידות. עוסק גם בשיטות תרפיה, בפרט בספר "להפוך את החושך לאור". ביחס לפסיכואנליזה של זיגמונד פרויד הוא סבור שבנוסף לתת מודע של האדם יש לו גם "על מודע", הנפש האלוהית שבתוך האדם. הוא רואה הפרעות נפשיות כצורך בתיקון רוחני. הוא מסביר לעיתים רעיונות חסידיים בעזרת משוואות מתמטיות. עוסק גם בקשר בין התורה לאומנות.
הגותו > המהפכה הרביעית

בכ"ד בטבת ה'תשע"ה (הילולת אדמו"ר הזקן) קרא להתחיל ללמד תורה לגויים, כחלק מ"המהפכה הרביעית" מאז רבי יהודה הנשיא. בכ' בכסלו תשע"ו קיים התוועדות י"ט בכסלו בהיכל התרבות בתל אביב. ארגוני שמאל קראו להפגין נגד האירוע והרב גינזבורג פנה בכתב למפגינים וקרא להידברות. מסרים דומים כתב הרב גינזבורג כבר בספר "Kabbalah and Meditation for the Nations" שיצא כבר בשנת 2007. בשנת תשע"ו החל הרב גינזבורג למסור שיעורי תורה באנגלית המועלים באינטרנט, ומיועדים ליהודים ולגויים כחלק מאותה מהפכה מיועדת.
משפחתו

נשא את רוממיה, בתו של הרב משה צבי סגל. לזוג עשרה ילדים, רבים מהם משמשים כשליחי חב"ד וכרבנים.
מתלמידיו

ראשי ישיבות ומוסדות תורניים
הרב שלום ארוש – ראש מוסדות חוט של חסד.
הרב יצחק שפירא – ראש ישיבת עוד יוסף חי ומחבר ספרים, ביניהם הספר תורת המלך.
הרב יוסי אליצור (הרשקוביץ) – ממחברי הספר תורת המלך וספרים נוספים וראש ישיבת 'דורשי יחודך' ביצהר.
הרב יהושע שפירא – ראש ישיבת רמת גן.
הרב אייל ורד – ר"מ במכון מאיר, ורב קהילה בפתח תקווה.
הרב דניאל סטבסקי – ראש בית הבעל שם טוב.
הרב אליעזר מלמד – רב היישוב הר ברכה ומחבר סדרת הספרים פניני הלכה. לשעבר ראש ישיבת הר ברכה.
הרב מנחם מקובר – רב מכללת אמונה, ראש המדרשה לידע המקדש, ראש ארגון והראנו בבניינו, חוקר המקדש, מרצה במכללת מורשת יעקב, ומחבר ספרים בנושא המשכן, בתי המקדש והר הבית.
סופרים ומשוררים
הרב ניר מנוסי – אחד מעורכי ספרי הרב גינזבורג ומעביר שיעורים על פי תורתו.
הרב שמואל יניב – מחבר ספרים.
הרב ישראל אריאל (ליבוביץ') – מראשי תנועת הלב היהודי ומחבר ספרים.
עודד מזרחי – סופר וכותב בעיתון בשבע את הפינה 'סיפור לשבת'.
יונדב קפלון – אחיינו, משורר.
מוזיקאים
דניאל שליט – מוזיקאי ישראלי.
דוד רפאל בן-עמי – זמר ויוצר, מוותיקי התלמידים.
אלון לוי – שחקן, פזמונאי, מלחין, מעבד מוזיקלי, מאמן להתפתחות אישית, וזמר ישראלי.
אחרים
טוביה כ"ץ – צייר.
מאיר אטינגר – פעיל ימין רדיקלי בישראל.
אוהד אזרחי – רב ומורה רוחני שעזב את האורתודוקסיה
פרסומיו ויצירתו

חיבר כמאתיים ספרים, העוסקים בקבלה, בחסידות וביחסים שבין תורה ומדע. הספרים יוצאים לאור על ידי ארגון גל עיני שהקים, וחלקם אף תורגמו לכמה שפות. מדי שבוע יוצא העלון "נפלאות" מתורתו. בנוסף, הלחין הרב גינזבורג למעלה מחמש מאות ניגונים, חלקם יצאו בכמה אלבומים, וכמה מהם מוכרים ונפוצים בציבורים רבים (בין לחניו המוכרים: אשר ברא, שלום עליכם, ידיד נפש, אתה תקום, או קנֹה). מלבד זאת, עיצב הרב גינזבורג מספר תכשיטים בעלי מבנה קבלי, המופצים בידי עמותת גל עיני.
פרסומיו ויצירתו > רשימת הספרים באנגלית (חלקית)

Becoming One
Kabbalah and Meditation for the Nations
Frames Of Mind
Transforming Darkness into Light
music - the quill of the soul
Wondrous stories
Joyous All Year Round
The Inner Dimension
137 the riddle of creation
the breath of life
wisdom
Lectures on Torah and Modern Physics
The Wondering Jew: Mystical Musings & Inspirational Insights
913 – The Secret Wisdom of Genesis
Rectifying the State of Israel
Living in Divine Space
The Mystery of Marriage
A Sense of the Supernatural
What you need to know about Kabbalah
The Hebrew Letters
Body, Mind and Soul
Awakening the Spark Within
Anatomy of the Soul
The Art of Education
פרסומיו ויצירתו > רשימת הספרים ברוסית (חלקית)

Приумножая радость круглый год
Внутреннее время
Внутреннее время
Тело разум душа
Трехтомник Факел перед рассветом
Гармония двух сердец
49 шагов Восхождения
Тора Жизни
Врата в мир Каббалы Чудеса мудрости Твоей
Искры из глубин Чудеса мудрости Твоей
Жить в Б-жественном пространстве Каббала и медитация
Мой Израиль Принципы управления государством, основанные на Каббале
Анатомия взаимности Мужчина и Женщина
Превращая тьму в свет
Каббала для народов мира
דיסקוגרפיה

תווים פנימיים – בעיבודו של דורון טויסטר.
קולמוס הנפש 1-2 – ניגונים עמוקים. שירה: שניאור זלמן ברונשטיין; עיבוד: יונתן גודמן.
קולמוס הנפש 3-4 – ניגונים עמוקים בביצוע אינסטרומנטלי. עיבוד: יונתן גודמן.
קולמוס הנפש 5-6 – סונטה לפסנתר (5) ורביעיית מיתרים (6). עיבוד: יונתן גודמן.
פרק שירה – עשרה לחנים על שירות מהפרק שירה. שירה: הרב יצחק גינזבורג וילדים; עיבוד ונגינה: מרדכי ול. ברוצקי.
ניגונים חסידיים (1-17) – כל ניגוני הרב יצחק גינזבורג; עיבוד ופסנתר: ר. פרנסי.
"חדש ששוני" – ניגוני מלווה מלכה. שירה: הרב גינזבורג; כינור: מרדכי ברוצקי.
ניגוני ליל שבת (1-4) – ניגונים מחצרות שונות לזמירות שבת. שירה: הרב גינזבורג; כינור: מרדכי ברוצקי.
ניגוני יום שבת (אלבום כפול) – ניגונים מחצרות שונות לזמירות שבת. שירה: הרב גינזבורג; כינור: מרדכי ברוצקי.
ניגוני ח"ן – 11 ניגונים (שרובם הולחנו בשנת ה'תשנ"ח) מסודרים לפי מעגל השנה.
ניגוני התבוננות לימי החנוכה – שירה: הרב יצחק גינזבורג; כינור: מרדכי ברוצקי.
לך אמר לבי – מבחר ניגונים של הרב גינזבורג בעיבוד וביצוע של הרכב "הלב והמעיין".
בסוד ישרים – ניגונים עמוקים ועליזים בעיבוד לכינור. כינור: סניה קרויטר.
עומקא דְלִבָּא – ניגונים מעובדים בסגנון "מוזיקת עולם". שירה: הרב יצחק גינזבורג. עיבוד והפקה: שלמה בת עין.
שמחת עולם – אמנים שרים מניגוני הרב גינזבורג (בין האומנים: שולי רנד, ישי ריבו, דניאל זמיר ועוד). הפקה ועיבוד: אורן צור ונדב בכר.
בוקע חלוני רקיע – דוד רפאל (דדי) בן עמי שר מניגוני הרב גינזבורג.
תפוחין קדישין (סגנון ג'אז) – דניאל זמיר ואחיה אשר כהן אלורו מנגנים ושרים מנגוני הרב גינזבורג.
י"ג ניגוני רחמים – ניגונים עמוקים. כינור: מרדכי ברוצקי; צ'לו: דורון טויסטר.
ברוב שירה וזמרה – ניגונים שהולחנו על ידי הרב גינזבורג לכבוד ימי ההולדת של הרבי מליובאוויטש (פרקים קד-קיד). שירה: נעם דוד, זהר דוד, ארז לונברג. עיבוד: ארז לונברג.
לקריאה נוספת

נקודה קו שטח, כתב עת המשותף לתלמידי הרב גינזבורג, בכתב העת תלמידי הרב גינזבורג עוסקים בנושאים שונים הקשורים להגותו של הרב.
רפאל שגיא, רדיקליזם משיחי במדינת ישראל – פרקים בסוד התיקון המשיחי בהגותו של הרב יצחק גינזבורג, הוצאת גוונים, 2015.
טלי פרידמן, שמואל ליימן־ווילציג, חופש הביטוי של רבני הציונות הדתית: בין הלכה, משפט ותקשורת בדמוקרטיה הישראלית, ניב, 2024.
אברהם סיני

| --- | --- |

 לידה:  15 בדצמבר 1962 (בן 62) כ"ט בכסלו ה'תשכ"ד לבנון הבקאע, לבנון 
 מדינה:  ישראל ישראל
 שם לידה:  אבראהים יאסין
 מקום מגורים:  צפת
 השתייכות:  חזבאללה חזבאללה
 נאמנות:   צה"ל
 בת זוג:  זיוה סיני
 מספר צאצאים:  7 
 
אברהם סיני (נולד בכ"ט בכסלו ה'תשכ"ד, 15 בדצמבר 1963) הוא גר ישראלי ממוצא לבנוני-מוסלמי, שבמהלך שירותו בארגון הטרור חזבאללה, שימש כמודיע עבור צה"ל והמוסד.
ביוגרפיה

נולד בשם אברהים יאסין (בערבית: إبراهيم ياسين) בשנת 1963 בכפר מתואלי בבקעת הלבנון, שם גדל, לצד שמונת אחיו,. כמוסלמי שיעי. בגיל צעיר היגרה משפחתו לצפון לבנון, מקום מושבם של הפלנגות הנוצריות. בשנת 1982, עם פרוץ מלחמת לבנון הראשונה, חזרה משפחתו לדרום לבנון בשל חשש לחייו של אחיו הבכור ששירת בצד"ל (צבא דרום לבנון), ונחשד למשתף פעולה עם המוסד הישראלי. על פי עדותו, כבר בתקופה זו הוא הזדהה באופן מוחלט עם הצד הישראלי במלחמה וראה בו כוח משחרר. הוא סבר כי יחד עם צד"ל הפעילות הישראלית תסייע ליציבות האזור, תמגר את הטרור הפלסטיני ותקל על חיי התושבים. לפיכך, הוא החליט לרגל עבורם ויחד עם אחיו הוא יצר קשר עם קצין ישראלי והיו מוסרים לו מידע על הנעשה בבקעה.
בשלב מסוים התעורר חשדם של אנשי החזבאללה כי יאסין משתף פעולה עם ישראל, ולאור העובדה שגם שני אחיו שירתו בצד"ל החליטו לחטוף את שלושת האחים ואביו. הוא נכלא באשמת בגידה ונחקר באופן סדיר על ידי אנשי הארגון שניסו לעמוד על טיב קשריו עם צה"ל ועל המידע שהעביר להם. במהלך חקירותיו עבר יאסין עינויים קשים שכללו קשירות, בעיטות ומכות חשמל. לדבריו, כבר בחקירתו הראשונה קשרו אותו שוביו לקיר וגירדו את עור גבו בסכין. באחת מחקירותיו בה נכח לדבריו עימאד מורנייה, הביאו עמם חוקריו את בנו בן תשעת החודשים.
בשנת 1986, לאחר שנה בשבי החזבאללה, שוחרר יאסין בעקבות סולחה משפחתית שתיווך בן דודו של אביו, מבכירי חזבאללה, עם אנשי הארגון. במסגרת אותה עסקה הוא היה אמור להפוך לקצין מודיעין של חזבאללה, והיה צריך לאסוף עבורם מידע מהשטח נגד ישראל, תחת עינו הפקוחה של קרובו. יאסין שב לביתו, אך הזוועות שעבר לא נשכחו, הוא רצה לנקום בארגון ובמקום לרגל עבורו הוא החל להדק את קשריו עם צה"ל. תחת תיווכו של אחיו, יאסין שב ונפגש עם הקצין הישראלי לו דיווח בעבר, ורכש את אמונו. לאחר שעבר סדרת מבחנים מטעם המוסד הוא נשתל בארגון חזבאללה והחל לשמש כסוכן עבורם. נקבע כי פעם בחודש יגיע יאסין לגבול ישראל ויעביר להם מידע רלוונטי לגבי בסיסים, מבוקשים ופעילות כללית של הארגון. במקביל החל להתקדם בשורות הארגון ובמשך השנים הגיע לדרגת קצין מודיעין שם נחשף לחלק ניכר מן הסודות והמידע של הארגון. במשך למעלה מעשר שנים המשיך יאסין את פעילותו כסוכן כפול בו ביצע משימות רבות למען המוסד ומסר מידע רב ערך למפעיליו. בשנת 1997, היה מעורב במשימה סודית שסיכנה את חייו. באותה תקופה פתחה ישראל את שעריה לפליטים מדרום לבנון. יאסין, אשתו וחמשת ילדיו עברו להתגורר בעיר צפת.
בשנת 2000 לאחר ביקור בבית הכנסת המקומי ביום כיפור החליט להתגייר ויחד עם אשתו וילדיו, ועבר את התהליך אצל רב העיר שמואל אליהו. הוא עברת את שמו לאברהם סיני והחל ללמוד בישיבת אור יקר שבצפת. עם התגיירותו הפסיקה המדינה את מימונו (במקביל להפסקת פעילויותיו) והוא מתפרנס מהרצאות בהן מספר את סיפור חייו. סיני נשוי לזיוה (לשעבר "דיוה") ולהם שבעה ילדים. בניו משרתים בצה"ל ובנותיו משרתות במסגרות שירות לאומי. בשנת 2016 קיבל בנו עמוס, לוחם בחטיבת גולני בגדוד 51, את אות מצטיין הנשיא. מספר שנים לאחר הגעתו לישראל, בשנת 2003 ברח גם אחיו, אחמד יאסין, עם ארבעת ילדיו מלבנון לשטח ישראל, לדבריו עקב חשש לחייו. הוא קיבל מקלט מדיני וכמו אחיו החליט אף הוא להתגייר.
הערות שוליים

1 2  "הסייען המוסלמי מדרום לבנון שהפך לחרדי בצפת". ynet. נבדק ב-2017-05-16.
↑  "רב מעללים". scoop. נבדק ב-2017-05-16.(הקישור אינו פעיל)
↑  אוהד חמו, ‏משורות החיזבאללה לחטיבת גולני, באתר ‏מאקו‏, 13 במאי 2016
↑   אורי אס, לבנוני ברח לישראל ופגש את אחיו החרדי, באתר הארץ, 16 באוקטובר 2003
↑  אחמד יאסין עובר הליך גיור ולומד בישיבה, באתר ערוץ 7