stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רגלי

| כלי שחמט |
| --- | --- | --- |
|  | מלך |  |
|  | מלכה |  |
|  | צריח |  |
|  | רץ |  |
|  | פרש |  |
|  | רגלי |  |
כלי שחמט אגדתיים
בשחמט, רגלי (גם פיון או חייל) הוא הכלי האחרון בהיררכיה והמוגבל ביותר בתנועתו. אך חשיבותו במשחק גדלה כאשר הוא מגיע לשורה האחרונה של הלוח, כי אז ניתן להחליפו במלכה או כל כלי אחר פרט למלך – מהלך הנקרא הכתרה.
כל שחקן מתחיל את המשחק עם שמונה רגלים, המסודרים בשורות לפני האחרונות – השנייה והשביעית, כל צד בשורה הקרובה לו. הרגלי יכול לנוע רק צעד אחד קדימה לערוגה שלפניו, מלבד בצעדו הראשון במשחק, בו יכול השחקן לבחור אם לקדם את הרגלי ערוגה אחת או שתי ערוגות. בשל כך, פעמים רבות הרגלי נתקע כאשר את הערוגה לפניו תופס כלי אחר. הרגלי מכה כלים אחרים באופן שונה מדרך ההליכה שלו, הוא מכה ערוגה אחת באלכסון בכיוון התקדמותו, כך שלמעשה בכל רגע נתון הוא מאיים על ערוגה אחת או שתיים. כפיצוי על יכולותיו המוגבלות לרגלי יש מספר יכולות מיוחדות.
בשל היותו הכלי החלש ביותר, ערכם של כלי שחמט שונים נמדדים על פי מספר הרגלים שהם שווים. כך, ערכם של רץ ופרש מוערך בשלושה רגלים, צריח חמישה רגלים ומלכה תשעה רגלים.
ייחוד הרגלי משאר הכלים

יש כמה דברים שמייחדים את הרגלי משאר הכלים:
הרגלי הוא הכלי היחיד במשחק עם "כיוון": הרגלים הלבנים נעים משורה 2 לכיוון שורה 8, והרגלים השחורים נעים משורה 7 לכיוון שורה 1. כל שאר הכלים יכולים לבצע מהלך הפוך לכל מהלך: במילים אחרות, כשהמלך, המלכה, הרץ, הפרש, או הצריח נעים מערוגה מסוימת לערוגה אחרת, הם יכולים לנוע מהערוגה השנייה בחזרה לראשונה. הרגלי הוא הכלי היחיד שאינו יכול לחזור לאחור. כתוצאה מכך, הרגלי הוא הכלי היחיד שמספר המסעים שהוא יכול לבצע במשחק מוגבל: כל רגלי יכול לנוע לכל היותר שש פעמים במשחק לפני שהוא מוכתר.
הרגלי הוא הכלי היחיד בו יש הבדל בין תנועת הרגלי הלבן והשחור: רגלי לבן שנמצא בה5 יכול לנוע ל-ה6, בעוד רגלי שחור ב-ה5 יכול לנוע ל-ה4. עבור כל שאר הכלים, הערוגות שכלי לבן יכול לנסוע אליהן מערוגה מסוימת הן בדיוק אותן ערוגות שאותו הכלי בשחור יכול לנסוע אליהן.
הרגלי הוא הכלי היחיד שמכה באופן שונה מהאופן בו הוא נע בלי להכות: כל שאר הכלים נעים ומכים בדיוק באותו אופן.
הרגלי מיוחד גם בכך שיש לו אפשרות מיוחדת מעמדת הפתיחה, כלומר להתקדם שתי ערוגות במהלך אחד. כל שאר הכלים נעים בדיוק באותו האופן במהלך הראשון שלהם כמו כל מהלך אחר (פרט למקרה המיוחד של הצרחה).
הרגלי מעורב במהלך מיוחד שמשלב כמה מהנקודות הקודמות: מהלך זה נקרא הכאה דרך הילוכו, ומוסבר שם. אין שום כלי אחר שיודע להכות רגלי דרך הילוכו - רק הרגלי היריב יודע לעשות זאת, וכמובן אין שום כלי אחר אותו ניתן להכות דרך הילוכו.
הרגלי הוא הכלי היחיד שיודע להיות "מוכתר", ולהפוך לכלי אחר כלשהו (פרט למלך) לפי בחירת השחקן.
הרגלי בפתיחות שחמט

הרגלי לוקח חלק בפתיחות שחמט רבות, מהסיבה הפשוטה שרק הוא והפרש יכולים לשחק כבר מהמהלך הראשון. ישנן פתיחות רבות שבהן לרגלים חלק חשוב, במיוחד בהגנות. כמה מהן:
הרגלי בפתיחות שחמט > הגנה צרפתית

ההגנה הצרפתית שייכת לסוג הפתיחות בשחמט ברגלי של המלך, בהן השחור אינו מגיב בצורה ישירה, אלא בדרך עקיפה. היא נפתחת במהלכים:
ה4 ה6
ד4 ד5
ובסופה השחור זוכה לרוב להגנה טובה יותר. להמשך המשחק לאחר פתיחה זאת יש וריאציות רבות.
הרגלי בפתיחות שחמט > הגנת קארו קאן

גם הגנת קארו-קאן היא פתיחה השייכת לסוג הפתיחות בשחמט ברגלי של המלך, בהן השחור אינו מגיב בצורה ישירה, אלא בדרך עקיפה. הגנה זו קדומה בזמנה להגנה הצרפתית אולם מבחינה טאקטית היא שיכלול של ההגנה הצרפתית. הגנת קארו-קאן מתאפיינת בפסיביות לעומת ההגנה האקטיבית-לוחמנית של הצרפתית.
מהלכי הפתיחה של הפתיחה הם:
ה4 ג6
ד4 ד5
הרגלי בפתיחות שחמט > הגנה הולנדית

הגנה הולנדית היא הגנה המאופיינת במסעים:
ד4 ו5
כיום ההגנה אינה פופולרית ברמות הגבוהות של השחמט ומעולם לא הייתה אחת התוכניות העיקריות נגד 1. ד4, על אף שבעבר חלק מהשחקנים הטובים ביותר השתמשו בה בהצלחה.
יכולות מיוחדות > צעד ראשון כפול

בצעדו הראשון, לכל רגלי ישנה האפשרות לפתוח בהתקדמות של שתי ערוגות קדימה במקום אחת. לאחר מהלך אחד של הרגלי, לא משנה אם רגיל או כפול, האפשרות הזו מתבטלת. לא ניתן לעשות מהלך זה כאשר יש כלי החוצץ בין הרגלי לבין ערוגת היעד.
יכולות מיוחדות > הכתרה

כאשר הרגלי מגיע לשורה האחרונה של הלוח, הוא הופך לכלי אחר, פרט למלך, באותו הצבע, על-פי בחירת השחקן. הרגלי יכול להפוך לכל כלי, בלי קשר לשאלה האם הכלי הנבחר טרם יצא מהמשחק. מצב זה קרוי "הכתרה". לרוב השחקן בוחר מלכה, כיוון שהיא הכלי החזק ביותר, אם כי יש מצבים נדירים בהם בחירתה יכולה להועיל פחות מבחירת כלי אחר, ולכן מצב זה קרוי הכתרה – הרגלי למעשה מוכתר למלכה.
יכולות מיוחדות > הכאה "דרך הילוכו"

הכאה "דרך הילוכו" או "אגב הילוכו" (תרגום עברי לביטוי שמקורו בצרפתית, en passant), הוא מהלך נדיר אותו רק רגלי יכול לעשות. המהלך יכול להתרחש רק כאשר רגלי (ולא כלי אחר) של היריב נע שתי ערוגות לפנים (במהלך אחד) ועובר בתנועתו את הערוגה המאוימת על ידי הרגלי הלוקח. במצב זה הרגלי הלוקח יכול להכות הרגלי השני על ידי תנועה לערוגה המאוימת עליה פסח הרגלי השני. מהלך זה חייב להתרחש בתור שמיד לאחר התקדמותו של היריב שתי ערוגות ולא ניתן לנצל אותו אחר-כך. לדוגמה, רגלי שחור, המוצב בערוגה ב-4, יכול להכות רגלי לבן הנע במהלך אחד מערוגה א2 לערוגה א4 בשלב התאורטי בו עובר הרגלי הלבן דרך א3. בסוף המהלך יונח הרגלי השחור על הערוגה א3, והרגלי הלבן מערוגה א4 יוצא מהלוח. זהו המהלך היחיד במשחק בו הכלי המכה והכלי המוכה לא נמצאים באותה ערוגה.
הערות שוליים

| שחמט |
| --- | --- | --- |
| שלבי המשחק | פתיחה • מציעה • סיום |  |
| כלי המשחק | מלך • מלכה • צריח • רץ • פרש • רגלי |  |
| חוקי המשחק | שח • הצרחה • הכתרה • הכאה דרך הילוכו • מט • פט • תיקו |  |
| אסכולות שחמט | האסכולה הרומנטית בשחמט • האסכולה המודרנית • האסכולה ההיפרמודרנית |  |
| תת-תחומים משיקים | שחמט בהתכתבות • חידת שחמט • בעיית שחמט • וריאציות של משחק השחמט • תוכנת שחמט • בליץ |  |
| שונות | פיד"ה • האיגוד הישראלי לשחמט • שחמט בישראל • שעון שחמט |  |
ראו גם פורטל שחמט • קטגוריית שחמט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4203127-8  LCCN: sh85098884 
רגלי לבן
רביעיית בודפשט

רביעיית בודפשט מנגנת בהיכל התרבות בשנת 1961
רביעיית בודפשט הייתה הרכב קאמרי שפעל בין השנים 1917 ל-1967. הרביעייה, שהורכבה בראשיתה משלושה הונגרים והולנדי אחד, שינתה בהמשך את הרכבה עד שבסופו של דבר היו בה ארבעה רוסים. בעשור האחרון לקיומה הקליטה בקולומביה רקורדס.
חברי הרביעייה > כינור ראשון

אמיל האוזר (1893 - 1978) משנת 1917 עד 1932
יוזף רויזמן (1900 - 1974) משנת 1932 עד 1967
חברי הרביעייה > כינור שני

אלפרד אינדיג, משנת 1917 עד 1920
אימרה פוגאני (1983 - 1975) משנת 1920- עד 1927
יוזף רויזמן (1900 - 1974) משנת 1927 עד 1932
אלכסנדר שניידר (1908 - 1993) משנת 1932 עד 1944 ומשנת 1955 עד 1967
אדגר אוטנברג (1900 - 1996) משנת 1944 עד 1949
ז'אק גורודצקי (1913 - 1955) משנת 1949 עד 1955
חברי הרביעייה > ויולה

אישטוון איפולי (1886 - 1955) משנת 1917 עד 1936
בוריס קרויט (1897 עד 1969) משנת 1936 עד 1967
חברי הרביעייה > צ'לו

הארי סון (1880 - בסביבות 1940) משנת 1917 עד 1930
מישה שניידר (1904 - 1985) משנת 1930 עד 1967
ספרים

Nat Brandt, Con Brio: Four Russians Called the Budapest String Quartet.
ריצ'רדסון (סייקלקאר 1919)

| --- | --- |

Richardson, שנת 1920
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  C. E. Richardson and Co
 שנות ייצור:  1919–1921
 יחידות שיוצרו:  כ-500
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 סיווג:  סייקלקאר
 מפרט טכני
 מנוע:  V2 (אנ') צילינדרים, 980 סמ"ק  V2 (אנ') צילינדרים, 1,090 סמ"ק
ריצ'רדסון (סייקלקאר 1919) (באנגלית: Richardson (1919 cyclecar)) היא מכונית פתוחה, מסוג סייקלקאר מתוצרת C. E. Richardson and Co אשר יוצרה בין השנים 1919–1921 בעיר שפילד בבריטניה.
ריצ'רדסון (סייקלקאר 1919)

לפני מלחמת העולם הראשונה רוכב האופניים הבריטי צ'ארלס אבנעזר ריצ'רדסון ייצר צעצועים וקטנועים לילדים והיה חלוץ של ייצור דגמי מטוסים. במהלך המלחמה המפעל עבר לייצור תחמושת. לאחר המלחמה הוחלט להסתעף לייצור מכוניות מסוג cyclecar שתוכננו על ידי אלברט קלארק, גיסו של צ'ארלס ריצ'רדסון.
הדגם היה פתוח, בתצורות של 2–4 מושבים.
המכונית הופעלה על ידי מנוע בנזין V-twin (אנ') ומקורר אוויר עם מנועים של 980 סמ"ק או 1,090 סמ"ק. שתי יחידות הכוח נסעו דרך כונן חיכוך וחגורה עד לסרן האחורי. דגמים מאוחרים יותר השתמשו בכונן שרשרת.
במכוניות מוקדמות היה רדיאטור משופע בצורה חדה, אך זה השתנה לעיצוב אנכי מסוגנן יותר בשנת 1921.
סבורים כי כ-500 מכוניות יוצרו לפני שהייצור הופסק בשנת 1921.
Cyclecar

Cyclecar הייתה סוג של מכונית קטנה, וזולה שיוצרה באירופה ובארצות הברית בין 1910 לתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20. מטרתה של ה-Cyclecar הייתה למלא פער בשוק בין האופנוע לבין המכונית.
מועדון "Clubs Moto Cycliste" פרסם ב-14 בדצמבר 1912 תקנון לגבי מכוניות ה-"Cyclecar". הדגמים בקטגוריה של המכוניות הגדולות הוגבלו למשקל מקסימלי של 350 ק"ג ולמנוע בעל נפח עד 1,100 סמ"ק. הדגמים בקטגוריה של המכוניות הקטנות הוגבלו למשקל בין 150–300 ק"ג ולמנוע עד נפח 750 סמ"ק.
גלריה

"ריצ'רדסון סייקלקאר" שנת 1921
"ריצ'רדסון סייקלקאר"
"ריצ'רדסון סייקלקאר" שנת 1921
"ריצ'רדסון סייקלקאר" שנת 1921
"ריצ'רדסון סייקלקאר" שנת 1921
"ריצ'רדסון סייקלקאר" שנת 1921
לוגו "ריצ'רדסון סייקלקאר" שנת 1921 – ממוקם על מסגרת הרדיאטור
הערות שוליים

↑  היצרו C. E. Richardson_and_Co C. E. Richardson and Co
↑  תוצאות מ Google BooksThe British Motor Industry 1896 –1939
↑  Baldwin, N. (1994). A-Z of Cars of the 1920s Devon, UK: Bay View Books. ISBN 1-870979-53-2
↑  צ'ארלס אבנעזר ריצ'רדסון gracesguide.co.uk/Charles Ebenezer Richardson
↑  Georgano, N. (2000). Beaulieu Encyclopedia of the Automobile. London: HMSO. ISBN 1-57958-293-1
↑  "ריצ'רדסון (סייקלקאר 1919)" automania.be/liste-marques-auto/richardson-sheffield-yorkshire
↑  מנוע חיכוך (אנ') הוא סוג של תיבת הילוכים המשתמשת בשני גלגלים בתיבת ההעברה כדי להעביר כוח לגלגלים המניעים ולא למערכת שרשרת. סוג זה של שידוך משמש לעיתים קרובות בקטנועים
רוברט רוזנברג

| --- | --- |

 לידה:  1951 בוסטון, ארצות הברית 
 פטירה:  25 באוקטובר 2006 (בגיל 55 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ארצות הברית, ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טאפטס, אוניברסיטת הרווארד 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 
רוברט רוזנברג (24 בנובמבר 1951–25 באוקטובר 2006) היה סופר ישראלי שכתב באנגלית, עיתונאי וחלוץ אינטרנט.
ביוגרפיה

רוזנברג נולד בבוסטון, מסצ'וסטס שבארצות הברית בשנת 1951. הוא למד באוניברסיטאות טאפטס והרווארד, והוא עלה לישראל מיד לאחר מלחמת יום הכיפורים, כמתנדב. רוזנברג שהה זמן קצר בקיבוץ בית אלפא, ומאוחר יותר עבר לתל אביב, שם השלים את לימודיו באוניברסיטת תל אביב והחל לעבוד בשירות הידיעות UPI כמפעיל טלקס, וזאת ללא תשלום. הוא מונה לכתב והתמסר לעבודתו העיתונאית. משך שנים רבות עבד כעיתונאי בעיתון ג'רוזלם פוסט, וכתב עבור עיתונים נוספים בארצות הברית, בהם הירחון טיים מגזין והעיתונים US News ו-World Report. בעשר שנותיו האחרונות הצטרף למערכת עיתון הארץ באנגלית, והיה מהעורכים הבכירים.
רוברט רוזנברג היה גם סופר ישראלי, בלשון האנגלית, בצד עבודתו כעיתונאי. הוא כתב סדרה של ארבעה רומנים בלשיים, שהתבססו על עבודתו רבת השנים ככתב לענייני משטרה, ושגיבורם הוא הבלש אברהם כהן, ניצול שואה. בנוסף, כתב ביחד עם מוקי בצר, ממפקדי מבצע אנטבה, את סיפור חייו. הספר יצא לאור באנגלית בשם "Secret soldier" (לוחם חשאי).
בתחום האינטרנט החברתי, הקדים רוברט רוזנברג את זמנו. כבר בשנת 1995 החל לבנות את המגזין שלו "אריגה". הוא יצר לראשונה שילוב של מגזין ספרותי, שבו משתתפים משוררים מכל העולם, בצד אתר לוחמני ומחויב לעניין השלום במזרח התיכון. הוא שילב בצד שירים של משוררי האינטרנט החשובים גם גלריות של תמונות ומידע מסוגים שונים.
רוזנברג נפטר בתל אביב בשנת 2006, ממחלת הסרטן.
מספריו

Crimes of the city / Robert Rosenberg., Simon and Schuster, 1991
House of guilt : an Avram Cohen mystery / Robert Rosenberg.
The Cutting Room
An Accidental Murder
Secret soldier : the true life story of Israel’s greatest commando / by Moshe "Muki" Betser with Robert Rosenberg, New York 1996 (הספר תורגם לגרמנית, ויצא בהמבורג בשנת 1996.)
רוברטה פינוטי

עם מקבילה האמריקאי אשטון קרטר, 2015
רוברטה פינוטי (באיטלקית: Roberta Pinotti; נולדה ב-20 במאי 1961) היא פוליטיקאית איטלקייה, חברת המפלגה הדמוקרטית, שכיהנה כשרת ההגנה של איטליה מ-2014 עד יוני 2018. היא מכהנת כיום בתפקיד חברת הסנאט, והיא האישה הראשונה שמונתה לשרת הגנה באיטליה.
ביוגרפיה

רוברטה פינוטי נולדה ב-20 במאי 1961 בגנואה. יש לה תואר ראשון בספרות מודרנית והיא הייתה מורה בבית ספר תיכון. החיים הפוליטיים שלה התחילו בבחירות למועצת מחוז סאמפירדרנה. לאחר מכן התמנתה ליועצת בית הספר ומדיניות הנוער והחברה של פרובינציית גנואה והמועצה למוסדות החינוך של עיריית גנואה.
פינוטי נבחרה לראשונה לבית הנבחרים של איטליה ב-2001. אחרי חמש שנים הפכה לאישה הראשונה שמילאה את התפקיד של נשיא ועדת הביטחון של הפרלמנט. הייתה שרת ההגנה בממשלת הצללים של וולטר ולטרוני ממאי 2008 עד אפריל 2009. היא מונתה לתפקיד סגנית שר ההגנה בממשלתו של אנריקו לטה ולאחר מכן, ב-21 בפברואר 2014 היא מותה לתפקיד שרת ההגנה של איטליה על ידי מתאו רנצי. היא הושבעה לתפקיד יום לאחר מכן.
באוקטובר 2014 היא ביקרה באיחוד האמירויות הערביות. היא נפגשה עם סגן מפקד הכוחות המזוינים של איחוד האמירויות הערביות, יורש העצר מוחמד בן זאיד אל נהיאן. מטרת הביקור הייתה לחזק את קשרי ההגנה ביחסי החוץ בין איטליה לאיחוד האמירויות הערביות. ב-7 ביולי 2015 היא נועדה עם שר הביטחון הישראלי משה יעלון ברומא. ב-29 בפברואר 2016 היא הגיעה לישראל וערכה ביקור ממלכתי ונועדה עם צמרת המטה הכללי של צה"ל עם שר הביטחון משה יעלון.
בינואר 2016 אמרה כי איטליה ומעצמות המערב מוכנות להילחם בארגון דאעש שבלוב.
בהווה פינוטי היא חברת הסנאט של הרפובליקה. תחילה ייצגה את מחוז ליגוריה בשנים 2008–2018, ומאז היא מייצגת את מחוז פיימונטה.
פינוטי נשואה ויש לה שתי בנות.
ראו גם

פוליטיקה של איטליה
הערות שוליים

↑  Roberta Pinotti, Chi sono
↑  יותר צעירה ונשית: ממשלת איטליה החדשה, באתר ynet, 23 בפברואר 2014
↑  "Mohammad Bin Zayed Al Nahyan meets Italy Defence Minister"
↑  "Italy – United Arab Emirates: Defence Minister Roberta Pinotti meets Sheikh Mohammed Bin Zayed al Nahyan"
↑  עם שרת ההגנה של איטליה, רוברטה פינוטי, לפני שעה קלה בלשכתה ברומא, בדף הפייסבוק של יעלון
↑  Italy says West prepared to take on Islamic State in Libya
קרול פופ דה סטמארי

| --- | --- |

דיוקן עצמי
 לידה:  11 בינואר 1812 קולוז'וואר (כיום קלוז'-נפוקה ברומניה), טרנסילבניה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  3 ביוני 1887 (בגיל 75) בוקרשט, ממלכת רומניה 
 תקופת הפעילות:  1832–1887 (כ־55 שנים) 
 
קרול פופ דה סטמארי (ברומנית: Carol Popp de Szathmáry או Carol Popp de Szathmári, בהונגרית: קארוי פאפ סטמארי - Szathmáry Pap Károly,‏
11 בינואר 1812 קולוז'וואר (קלוז') – 3 ביולי 1887 בוקרשט) היה צייר, גרפיקאי,
ליתוגרף וצלם הונגרי מטרנסילבניה שהתיישב ברומניה.
פופ דה סטמארי היה הצלם האמנותי והתיעודי הראשון בממלכת רומניה ואחד מראשוני הצלמים באירופה. התפרסם גם כצלם של כתבות מלחמה והיה ברומניה האמן הראשון שהנציח בציורים אמנותיים את התלבושות והמנהגים של האיכרים. פופ דה סטמארי היה חבר בחברה הספרותית ההונגרית על שם קישפלודי ובאגודת "שנדור פטפי" בבודפשט.
ילדות וצעירות

קארוי פאפ סטמארי נולד ב-1812 בעיר קולוז'וואר, (כיום קלוז' ברומניה), בטרנסילבניה שהיה באותה תקופה חלק ממלכת הונגריה במסגרת האימפריה האוסטרית. הוא היה בנו של דניאל פאפ סטמארי, אציל קטן (בהונגרית -"נמש") ללא אחוזה, ותאולוג, שעבד במכללה הרפורמית בקלוז' ושל סוזנה ,בת לבית ואש (שנפטרה ב-1839). את צוואר האצולה קיבל אחד מהאבות, דניאל נאג' הקרוי גם פאפ בשנת 1666 מידי הקיסר לאופולד הראשון  . השם סטמארי מקורו באזור העיר סטמאר שממנו יצאו חלק מאבות המשפחה סבו מצד האב. ז'יגמונד פאפ סטמארי היה בישוף הכנסייה הרפורמית בטרנסילבניה בסביבות 1760. פאפ סטמארי עשה את לימודיו הראשונים במכללה הרפורמית בקלוז', ואחר כך בניגוד לרצון משפחתו שייעדה לו קריירה של כומר, למד סטמארי משפטים עד שנת 1831. לאחר מכן עבד בתפקיד פקידותי בעיר סיביו, בה הכיר את הצייר מיקלוש ברבאש. . באותה תקופה הייתה לו פרשת אהבים עם אריסטוקרטית צעירה רומנייה, מריה וקרסקו, לימים אשתו של הספטאר הוולאכי קוסטאקה גיקה ואשתו השנייה של הנסיך גאורגה ביבסקו. בעקבות קשר רומנטי זה ביקר סטמארי הצעיר לראשונה בוולאכיה בשנת 1831. בהמשך נסע ללימודי אמנות ברומא והתיידד שם עם הצייר הרומני המתחיל קונסטנטין לקה. לאחר מכן, החל משנת 1834 למד באקדמיה לאמנות בווינה אצל פטר פונדי (1842-1792) ויוהאן טרמל (1852-1816). אחר כך בין 20 בספטמבר 1835 ובין יוני 1837 ושוב בשנים 1838-1837 יצא למסעות לימודים ברחבי איטליה.ערך מסעות לימודים גם בגרמניה ובשווייץ.
שנים של מסעות

רצונו להשתלם הביא אותו גם לפריז, בה נשאר עד שנת 1840. התלהב במיוחד מהתמונות ממרוקו שצייר דלקרואה בשנת 1832 בצבע מים.
ב-1837 הוא הצטרף יחד עם הצייר והליטוגרף דני ראפה, לחלק מהמסלול של מסע מדעי צרפתי-רוסי אל דרום האימפריה הרוסית. בראש המסע עמד הנסיך אנטול דמידוב. בהזדמנות זו צייר סטמארי סדרה של תמונות שפורסמו בספרו של דמידוב "מסע בקרים".
ב-1839 סטמארי שב לבקר בפירנצה וברומא, העתיק שם מיצירות רפאל, טיציאנו, רובנס
פופ דה סטמארי נסע גם מזרחה, לסין ובאישור הצאר ניקולאי הראשון של רוסיה, גם בסיביר. במהלך מסעותיו ביצע צילומים אמנותיים רבים. עבד גם בשרות הסולטאן העות'מאני.
בשנת 1843 הוא ערך דאגורטיפים ראשונים ואחרי כמה ניסויים גם כמה טלבוטיפים,(קלוטייפים), הראשון ביניהם צילום של בוקרשט. אחרי שהציג בפני השליט הוולאכי אלכסנדרו דימיטריה גיקה את פעולת הדגרוטייפ וצילם את צלומו הידוע "איש הדואר" התמנה בשנת 1843 לצייר חצר הנסיכות בוולאכיה ואחר כך גם לצלם החצר.
רומניה

למשך חמישים שנה שרת פופ דה סטמארי כצייר וצלם חצר תחת חמישה שליטים רומנים: שליטי ולאכיה אלכסנדרו דימיטריה גיקה, גאורגה ביבסקו ובארבו שטירביי, נסיך רומניה אלכסנדרו יואן קוזה והנסיך ואחר כך המלך של רומניה, קרול הראשון.
בחצרו של אלכסנדרו דימיטריה גיקה צייר פופ דה סטמארי בהתחלה דויוקנאות מיניאטוריים
 אחר כך תמונות גדולות של השליט - במרכבתו, באספה הכללית, ובכנסייה המטרופוליטנית של בוקרשט.
בשנים 1841–1843 הוא שב גם לעיר הולדתו, קולוז'וואר. יצר באותה תקופה ציורים וליטוגרפיות עם דיוקנאות חברי הדיאטה של טרנסילבניה, ביניהם הרוזן יוז'ף טלקי, הברון סמואל ברוקנטל, הברון יוזף בדאוס.
הרוזן בתלן ביקש ממנו לפתוח בעיר בית ספר לציור שיעניק שיעורים בחינם.
אך אחרי שבשנת 1843 עלו לכס המלכות בוולאכיה גאורגה ביבסקו ואשתו, מריצ'יקה לבית ווקרסקו, החליט הצייר להיענות להזמנתם, לחזור לבירת ולאכיה ולהשתקע בה באופן קבוע.
בבוקרשט שכר האמן משטפאן גרצ'אנו סטודיו לצילום ברחוב "פודו מוגושואיי", קאליה ויקטוריאי של ימינו, בקומת הקרקע של "בית בוסל" ממול לכנסיית סרינדאר ובית התיאטרון הלאומי העתידי. הסטודיו היה ככל הנראה הגדול ברומניה והעסיק 20 עובדים.
כיום נמצא במקומו התיאטרון לבובות "צנדריקה".
סטמארי הצטיין ביצירת דיוקנאות של אנשים ודיוקנאות עצמיים, צילומים מן ההווי העממי הכפרי. צייר גם תמונות בסגנון בידרמאייר בצבע מים. השאיר גם תמונות של השליט ביסקו ושל אשתו, כשזו לבושה בתלבושת עממית,
בשנת 1845 נסע במרכבה שהועמדה לרשותו על ידי השליט כדי לצייר נופים ואנשים בעמק האולט, בין רמניקו ולצ'ה ובין קראיובה, ייתכן על מנת להעשיר את הארכיון האתנוגרפי של הנסיכות.
בשנת 1847 האמן התלווה לפסנתרן והמלחין המהולל פרנץ ליסט במסעו דרך הנסיכות מולדובה ובוקובינה לקייב. אותו הכיר עוד משנת 1839 בעת שהותו באיטליה. המלצותיו של ליסט עזרו לו גם הן לפתוח לפניו את דלתות החצרות המלכותיות באירופה.
חודש לפני פריצת מהפכת 1848 בבוקרשט, השיג סטמארי אישור מן האע'א של העיר, ינשו מאנו, כדי לארגן תערוכת תמונות עם הגרלה, אירוע תרבותי יוצא דופן בזירה הרומנית. לא נודע עוד אירוע דומה עד אז, פרט לתערוכות סוף שנת הלימודים של התלמידים בכיתת הציור של האקדמיה מיכאיליאנה ביאשי.
אחרי הדחתו של ביבסקו ב-1848, על כס המלכות עלה אחיו, בארבו שטירביי, שאת הכתרתו צייר סטמארי בפרופרוט בשלושה ציורים, שעבורם קיבל מקדמה בשווי 400 זהובים.
בשנת 1851 קיבל סטמארי מהסולטאן העות'מאני כמתנה טבעת שערכה כ-10,000 פיאסטר, כאות תודה והוקרה על תמונה היסטורית שצייר בשנת 1849 ושהציגה את הצבא העות'מאני באחד הקרבות שלו.
מלחמת קרים

בעת מלחמת קרים (1856-1853) היה פופ דה סטמארי אחד מצלמי המלחמה הראשונים בתולדות העיתונות, לצידם של רוג'ר פנטון, ויליאם הווארד ראסל ולודוויג אנגרר.
הקדים את רוג'ר פנטון על ידי צילום זירת המלחמה בשנה הראשונה של העימות הצבאי. באפריל 1854 ניצל ממטח יריות על קרוניתו מכיוון התותחנים העות'מאנים באזור אולטניצה, על יד הדנובה. פופ דה סטמארי צילם באותם ימים נופים, ביצורים ושדות קרב, לוחמים ומפקדיהם משני צידי המתרס -הרוסי והטורקי.
הוא הציג אלבומים שכללו 100 מצילומיו מן המלחמה, כולל מהמחנה בסיליסטרה ושל הגנרלים הרוסים, בתערוכה העולמית בפריז בשנת 1855. האלבום שלו זכה שם להערכה רבה וזיכה אותו בפרסים. האמן העניק את עבודותיו כמתנה למלכת ויקטוריה, לנפוליאון השלישי, לפרנץ יוזף, לדוכס הגדול של סקסה-ויימאר-אייזנך ולמלך של וירטמברג
ב-1858 הפך האמן לבעל בית דפוס בבוקרשט יחד עם ולנשטיין. ב-1860 הוציא לאור בבוקרשט את כתב העת "Ilustrațiunea" ("האיור") וב-1860 הדפיס את האלבום "רומניה הציורית" (La Roumanie pittoresque)
המשך פעילותו ברומניה

סטמארי הנציח בעבודותיו אירועים חשובים מתולדות רומניה. כך ב-29 בספטמבר 1857 צייר בליתוגרפיה את פתיחת ישיבת הדויוואן ה"אד הוק" של ולאכיה. ב-1859 צייר התרחשויות קשורות לאיחוד הנסיכויות הרומניות, למשל את אנשי הצבא המולדביים ששהו על גבעת קולנטינה בבוקרשט.
בדצמבר 1859 האמן נתבקש על ידי ראש הממשלה הוולאכי יון גיקה ליצור את שלט הנסיכות של השליט אלכסנדרו יואן קוזה.
בנוסף בשנת 1860 בסדנה הליתוגרפית שפתח בבוקרשט ערך סטמארי מפות טופוגרפיות של הנסיכויות הרומניות המאוחדות ושל טרנסילבניה. לפי העיתון ההונגרי שהופיע בבוקרשט Bukuresti Magyar Közlöny"" קיבל תמורת מפת רומניה סכום של 12000 זהובים.
ב-16 באוקטובר 1863 סטמארי התמנה באופן רשמי לצייר וצלם של שליט רומניה, אלכסנדרו יואן קוזה. צייר את אשתו, הנסיכה אלנה קוזה, לבושה בשמלת "מלאקוף" אופנתית. הוא ליווה פעמיים את השליט בביקורים רשמיים באיסטנבול, פעם ב-1860 כשזה קיבל מהסולטאן אבדילאזיז את האישורים לבחירתו כשליט, ובמרץ 1864 שהציג בפניו את חוקתו החדשה. האמן הנציח, ברישומים שבוצעו כנראה בסתר, את המפגש בין שני המנהיגים בנוכחות פואד פאשה. באיסטנבול סטמארי פגש את הצייר האיטלקי א. פרציוזי שהיה ידוע בכרומוליתוגרפיות שלו על המזרח.
פרזציוזי נתן לו רעיונות לגבי ביצוע יצירות דומות ברומניה. בביקור מאוחר יותר ברומניה ב-1868, שיתף פרציוזי פעולה עם סטמארי בכמה עבודות משותפות.
המסעות שערך סטמארי בעקבות זאת ברחבי הנסיכויות הרומניות בשנים 1866–1868 היו פוריות מאוד. בעזרת המצלמה והמכחול יצר שוב תמונות אותנטיות של ההוויי הרומני באולטניה, במחוזות ארג'ש, מוסצ'ל, פוטנה וניאמץ. כדי לשחזר בדיוק את אווירת הירידים צירף לתמונה אפילו את התווים המוזיקליים של קריאות המוכרות הצועניות בשוק.
סטמארי הפך לאחד המנהיגים של הקהילה ההונגרית והקהילה הקלוויניסטית רפורמית, במיוחד בשנים 1855–1869 כשנמצא בקשרי ידידות עם הפסטור הרפורמי קוש. השתתף בשנת 1860 בהקמת העיתון "בוקורשטי מגיאר קזלן" (Bukuresti Magyar Közlöny' - "העיתון ההונגרי של בוקרשט"), ביטאון של האיגוד התרבותי הראשון של ההונגרים בבוקרשט.
מסעות במזרח

אחרי שנת 1850, ושוב בשנת 1861 ושוב ב-1872 נסע סטמארי למזרח התיכון, מרותק על ידי הנופים ומזג האוויר, ביקר באסיה הקטנה, בדיארבקיר, בעלבכ בלבנון, בסוריה ובבגדאד ובחורסבאד.
צייר במשך המסעות את ההמונים המצטופפים בירידים ובשווקים, במסגדים ובפונדקים, הנציח במצלמתו גם את האמיר בבעלבכ ואת ניסיף אללה בבגדאד, יצר תמונות של שני קשישים בחורסבאד וכו'. בסך הכל במשך מספר שנים צייר במזרח כאלף תמונות בצבע מים.
פרט לביקוריו בחצרות המלכים והקיסרים, השתתף סטמארי בשנת 1873 בתערוכה הבינלאומית בווינה ובדרך החזרה לרומניה יצר שוב רישומים וציורים בעלי ערך אתנוגרפי בחבל בוקובינה. ב-1874 הציג 63 עבודות בתערוכה בקלוז',רובן על נופים מרומניה.
מלחמת העצמאות של רומניה ואחריה

בשנים 1878-1878 לצידם של ניקולאיה גריגורסקו, הנציה ומיריה, גם סטמארי נרתם להנצחת תמונות ממלחמת העצמאות של רומניה שהייתה חלק מהמלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) באותן השנים.
ב-1878 ביקר שוב בווינה, באנגליה ובהולנד. בהזדמנות זו העניק למלכת הולנד אלבום תמונות מרומניה. באנגליה קנה מכשיר שנקרא "לוקסוגרף" שבישר את ה"מד-חשיפה" והיה מודד את חשיפת הסרטים הפוטוגרפיים.
בשנים 1879–1880 ביקר סטמארי בבולגריה. תמורת מספר יצירות קיבל גם מנסיך בולגריה, אלכסנדר לבית בטננברג, תשלום בשווי 560 נפוליאונים.
רק בשנת 1880 זכה לקבל את האזרחות הרומנית.
יצירתו החשובה האחרונה הייתה אלבום כרומוליצוגרפי עם צילומי המרכבות האלגוריות שצעדו בבוקרשט ב-10 - 11 במאי 1881 בעת חגיגות הכתרתו של קרול הראשון למלך רומניה.
יצירות חשובות מעזבונו מוצגות באוספים הציבוריים הרומנים.
פופ דה סטמארי נפטר בבוקרשט בשנת 1887. הובא לקבורה בבית הקברות האוונגלי (לותרני) בבוקרשט. הוא היה נשוי חמש פעמים, לפחות שלוש פעמים לנשים גרמניות.
מנישואיו הרביעים לאנה בטגר (Böttger) מדרזדן, נולד לו בן, קארוי שאנדור סטמארי, שנודע ברומניה כצייר אלכסנדרו סטמארי (Alexandru Satmary) (נפטר ב-1933) . אלכסנדרו סאטמרי היה נשוי לאחות הפסלת הרומניה צ'ציליה שטורק-קוצסקו.
פרסים ואותות כבוד

1855 - זכה לעיטורים מטעם מלכת אנגליה (מדליית זהב), קיסר אוסטריה (מדליה לאמנות ולמדע), קיסר צרפת, ומלך ספרד, בעיקר עבור אלבום הצילומים ממלחמת קרים.
1864 - נבחר לחברה הצרפתית לצילום
1870 - נבחר לחברה לצילום בווינה
1873 - פרס בתערוכה הבינלאומית בווינה
יצירות

1842 Italia (איטליה)- אלבום (1842)
Erdély Képekben c. albuma (I-II. 1842-43 (תמונות מטרנסילבניה)
ציורים בעיתון Illustratiunea
לקריאה נוספת

Ionescu, Adrian-Silvan - The Official artistical mouvement in 19th century Romania, [Mişcarea oficială în România secolului al XIX-lea]. Bucharest: Noi Media Print, 2008
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  Hilda Hencz עמ' 46
1 2 3 4 5  R.Moţoc
1 2  2013 A.S.Ionescu
↑  A.Galmeanu
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14977325k (data)  GND: 129163775  ISNI: 0000 0001 1585 2562  LCCN: n82144581  NKC: jx20130820001  PIC: 301576  RKD: 378405  SUDOC: 079496806  ULAN: 500064912  VIAF: 1083688   WorldCat (עם VIAF): 1083688 
איש הדואר, צילום מאת פופ סטמארי
ציור:בעמק האולט
אלכסנדרו יואן קוזה, בציור מאת סטמארי
חיילים רומנים כובשים את המעוז העות'מאני גריביצה, בבולגריה, במלחמת העצמאות של רומניה, 1877 - ליתוגרפיה מאת קרול פופ דה סטמארי
קרול פופ דב סטמרי, בצילום יותר מאוחר בחייו