stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אומאגה (מתאבק)
אליפויות והישגים

הישגים בארגון ההיאבקות All Japan Pro Wrestling - AJPW
אליפות הזוגות העולמית של AJPW (פעם אחת)  - עם טאיו קיה
World's Strongest Tag Determination League‏ (2004)  - עם טאיו קיה
הישגים בארגון ההיאבקות Frontier Martial-Arts Wrestling - FMW/WEW
אליפות במשקל כבד של WWW (פעם אחת)  - עם מאטי סאמו
הישגים בארגון ההיאבקות Heartland Wrestling Association - HWA
אליפות במשקל כבד של WWW (פעמיים)  - עם קימו
הישגים בארגון ההיאבקות Memphis Championship Wrestling - MCW
אליפות הזוגות הדרומית של MCW‏ (3 פעמים)  - עם קימו
הישגים במגזין ההיאבקות Pro Wrestling Illustrated - PWI
PWI דירג אותו במקום ה-22 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2007
הישגים בארגון ההיאבקות World Wrestling Entertainment - WWE
האליפות הבין יבשתית של ה-WWE (פעמיים)
הישגים במגזין ההיאבקות Wrestling Observer Newsletter - WON
הצמד הגרוע של השנה (2002)  - עם רוזי
הערות שוליים

↑  אלוורה אנואי נפטרה לאחר מאבק ממושך במחלת הסרטן
↑  אומאגה נפטר באתר הרשמי של ה-WWE
↑  כוכב ה-WWE בעבר, אומאגה, נפטר בגיל 36
↑  דוח הנתיחה לאחר המוות חשף שסיבת מותו של אומאגה היא השילוב בשימוש בתרופות ביחד עם מצבו הרפואי ממנו סבל ממחלות לב וכבד
| מחזיקי האליפות הבין-יבשתית של ה-WWE |
| --- | --- | --- |
| 1970 | פאט פטרסון |  |
| 1980 | קן פאטרה • פדרו מוראלס • דון מוראקו • טיטו סנטנה • גרג ולנטיין • רנדי סאבאג' • ריקי סטימבוט • הונקי טונק מן • אולטימייט ווריור • ריק רוד |  |
| 1990 | מיסטר פרפקט • טקסס טורנדו • ברט הארט • המאונטי • רודי פייפר • בריטיש בולדוג • שון מייקלס • מרטי ג'נטי • רייזר רמון • דיזל • ג'ף ג'ארט • דין דאגלס • גולדאסט • אחמד ג'ונסון • מארק מרו • האנטר הרסט הלמסלי/טריפל H • רוקי מאיביה/הרוק • אואן הארט • "סטון קולד" סטיב אוסטין • קן שמרוק • ואל וינס • רוד דוג • גודפאדר • אדג' • דילו בראון • צ'יינה • כריס ג'ריקו |  |
| 2000 | קורט אנגל • כריס בנואה • ריקישי • אדי גררו • בילי גאן • ג'ף הארדי • קיין • אלברט • לאנס סטורם • כריסטיאן • טסט • ויליאם ריגל • רוב ואן דאם • בוקר טי • רנדי אורטון • שלטון בנג'מין • קרליטו • ריק פלייר • ג'וני נייטרו/ג'ון מוריסון • אומאגה • סנטינו מארלה • קופי קינגסטון • סי. אם. פאנק • JBL • ריי מיסטריו • דרו מקינטייר |  |
| 2010 | דולף זיגלר • וייד בארט/באד ניוז בארט • איזיקיאל ג'קסון • קודי רודס • ביג שואו • המיז • קורטיס אקסל • ביג אי לנגסטון/ביג אי • לוק הארפר • דניאל בריאן • רייבק • קווין אואנס • דין אמברוז • זאק ריידר • רומן ריינס • סת' רולינס • בובי לאשלי • פין באלור • שינסקה נקאמורה |  |
| 2020 | ברון סטרומן • סמי זיין • AJ סטיילס • אפולו קרוז • ריקושט • גונתר • ברון ברייקר (נוכחי) • ג'יי אוסו |  |
אומאגה במהלך מופע של ה-WWE בשנת 2006
אומאגה (שמאל) לצד וינס מקמהן ושיין מקמהן באירוע One Night Stand ביוני 2007
החשב הכללי (ישראל)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 משרד אחראי:  משרד האוצר
 ממשלה:   ממשלת ישראל
 שר:  בצלאל סמוטריץ'
 ראש:  יהלי רוטנברג
 מטה מרכזי:  רחוב קפלן 1 גבעת רם, ירושלים
 אגף החשב הכללי
 
ערך זה עוסק באגף במשרד האוצר של ישראל. אם התכוונתם לאגף במשרדי ממשלה זרים, ראו .
בישראל, אגף החשב הכללי (חשכ"ל) במשרד האוצר, שהעומד בראשו קרוי אף הוא החשב הכללי, אחראי על ביצועו הלכה למעשה של תקציב המדינה. שליטתו בניהולם השוטף של נכסי המדינה, של הוצאותיה ושל חובה, מקנה לו ולעומד בראשו השפעה מרכזית ורחבה על פעילות הממשלה.
החשב הכללי המכהן הוא יהלי רוטנברג.
תחומי אחריות

החשב הכללי אחראי על ביצוע תקציב המדינה, ולפיכך כל הוצאה כספית של משרד ממשלתי מחייבת את אישור חשב המשרד, שהוא נציגו של החשב הכללי (ישנו חשב לכל משרד, כך למשל קיימים "חשב משרד הבריאות", "חשב משרד החוץ" וכן הלאה). כל חוזה שבו מתקשרת המדינה טעון גם הוא את חתימת החשכ"ל וכן רכש המתבצע עבור הממשלה עצמה.
עוד אחראי האגף על ניהול נכסי המדינה ובפרט על הפרטתם, על מימון החוב הלאומי (באמצעות היחידה לניהול החוב הממשלתי) על ניהול צי הרכב הממשלתי, על ניהול הנכסים והבינוי הממשלתי, על כל מיזמי התקשוב של הממשלה ומערכות המידע שלה ועוד.
חוק הביקורת הפנימית התשנ"ב-1992, מסמיך את החשב הכללי (באמצעות המבקר הפנימי של אגף החשב הכללי, הנתון למרותו) להיות "אחראי לביקורת הפנימית על ביצוע תקציב המדינה ביחידות החשבות והכספים של משרדי הממשלה".
המידה הראויה של התערבות פעילה שעל החשכ"ל לנקוט בתוקף סמכותו זו, אשר מצד אחד משרתת את חשיפת השחיתויות ושיפור טוהר המידות בממשלה, ומצד שני עלולה להקשות על הממשלה הריבונית בביצוע מדיניותה, עמדה במרכז המחלוקת סביב כהונתו של ירון זליכה בתפקיד זה, מחלוקת שאף הייתה במידה רבה לאישית.
כחלק מאגף החשב הכללי נמצאת היחידה לחשבונאות ודיווח אשר אמונה על הטמעת מערך התקינה החשבונאי הבינלאומי למגזר הציבורי IPSAS, עריכת הדוחות הכספיים המאוחדים של ממשלת ישראל הכוללים: משרדי ממשלה, חברות ממשלתיות, תאגידים סטטוטוריים, השקעות בשותפויות עם המגזר הפרטי PPP וקרנות VC, הקמת מערך ניהול הסיכונים התפעוליים, בראש היחידה עומד החשבונאי הראשי.
רשימת החשבים הכלליים

| שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- |
| מרדכי זגגי | 1948 | 1952 |
| אברהם נאמן | 1952 | 1961 |
| דב בן-דרור | 1961 | 1968 |
| יורם רוין | 1968 | 1971 |
| חיים שטסל | 1971 | 1977 |
| גיורא גזית | 1977 | 1979 |
| איתן רף | 1979 | 1983 |
| אריה שר | 1983 | 1989 |
| אלי יונס | 1989 | 1993 |
| ראובן קוקולביץ' | 1993 | 1995 |
| שי טלמון | 1995 | 1999 |
| ניר גלעד | 1999 | 2003 |
| ירון זליכה | 2003 | 2007 |
| שוקי אורן | 2007 | 2011 |
| מיכל עבאדי-בויאנג'ו | 2011 | 2017 |
| רוני חזקיהו | 2017 | 2020 |
| יהלי רוטנברג | 2020 | מכהן |
הערות שוליים

↑  חוק הביקורת הפנימית, התשנ"ב-1992, באתר משרד האוצר
מרי אנטין

| --- | --- |

 לידה:  13 ביוני 1881 פולאצק, בלארוס 
 פטירה:  15 במאי 1949 (בגיל 67) סאפרן, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 עיסוק:  סופרת, פעילת זכויות מהגרים
 מקום לימודים:  קולג' ברנרד, אוניברסיטת קולומביה, טיצ'רס קולג' 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  The Promised Land 
 
מרי אנטין (באנגלית: Mary Antin, נולדה בשם מרישה אנטין; 13 ביוני 1881 – 15 במאי 1949), סופרת יהודייה-אמריקאית, מחברת הספר "הגירה" ("Immigration"), ופעילת זכויות אדם. ידועה בעיקר בזכות האוטוביוגרפיה שלה מ-1912 "הארץ המובטחת", תיאור של הגירתה ותהליך התערותה באמריקה.
קורות חיים

מרי אנטין הייתה השנייה מבין שישה ילדים שנולדו לישראל ואסתר וולטמן אנטין, משפחה יהודית שהתגוררה בפולאצק שבבלארוס, באותו זמן בשטח רוסיה. ישראל אנטין היגר לבוסטון ב-1891, ושלוש שנים לאחר מכן הצטרפו אליו אשתו, מרי ואחיה. המשפחה עברה מצ'לסי לרובע 8 בוסטון בדרום העיר, משכנות עוני ידועות לשמצה, בשל שינוי מקומה של חנות האב. היא המשיכה את לימודיה בבית ספר לטיני לבנות שכעת הוא האקדמיה הלטינית של בוסטון. בשנת 1901 נישאה לגאולוג אמדאוס ויליאם גרבאו (יליד 1870), ועברה לעיר ניו יורק. למדה בקולג' למורים של אוניברסיטת קולומביה ובברנארד קולג'. אנטין ידועה בעיקר בזכות האוטוביוגרפיה "הארץ המובטחת", אשר מתארת את החינוך שלה בבית ספר ציבורי ותהליך ההיטמעות בתרבות האמריקאית, כמו גם את החיים של יהודים באימפריה הרוסית. לאחר פרסום הספר, אנטין הרצתה על חוויית ההגירה לקהלים רבים ברחבי המדינה, והפכה לתומכת גדולה בתאודור רוזוולט ובמפלגה הפרוגרסיבית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, בזמן שעבדה בגיוס תמיכה בבעלות הברית, יזם בן זוגה פעילות פרו-גרמנית ופער זה זירז את פרידתם וגרם לה להתמוטטות פיזית. גרבאו נאלץ לעזוב את משרתו באוניברסיטת קולומביה ולעבור לעבוד בסין, שם הפך ל"אבי הגאולוגיה הסינית". אנטין הייתה חלשה מדי פיזית מכדי לבקר אותו שם. במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא נכלא על ידי היפנים ומת זמן קצר לאחר שחרורו ב-1946. מרי אנטין נפטרה מסרטן ב-15 במאי 1949.
אנטין הונצחה על שביל המורשת של נשות בוסטון.
כתיבתה

מרי אנטין כתבה מילדות. הגיעה לארצות הברית כילדה בת 13 אך נשלחה לכיתת גן כי לא ידעה אנגלית כלל. עד מהרה כתבה שירים כה מרשימים עד שהגננות שלחו אותם לעיתון המקצועי "חינוך יסודי" ולעיתונים מקומיים, כדי להראות את התקדמותה המהירה של הילדה המהגרת. מכתבים שלה, המתארים את מסע המשפחה מרוסיה לאמריקה, התפרסמו ועזרו לה לסייע בפרנסת המשפחה ובמימון לימודיה בבית הספר היוקרתי לבנות אליו הלכה.
מרי הפכה לדוגמה של היטמעות תרבותית וחברתית מוצלחת והפכה לדוברת מבוקשת בקהילה היהודית. המשיכה לכתוב סיפורים קצרים, מאמרים וגם את האוטוביוגרפיה הפופולרית שלה, שתיארה את "החלום האמריקאי" שלה. למרות האמונה בו ובמה שיש לאמריקה להציע עבור הקהילה היהודית, כתבה רבות גם בזכות מדינה יהודית, מתוך תמיכה בציונות.
ציטוטים

כל שלושת הילדים התנהלו באופן טוב יותר מן המקובל בין התלמידים "הירוקים" אשר הובאו למיס ניקסון. אבל מי שמשך את תשומת לב הקבוצה היה האב, שהיה גבוה, זקוף, בעל פנים רציניות ומצח נאה, ידיים חסרות מנוחה בעלות מחוות מלאות הבעה וקול מלא רגש. זר זה הביא את הילדים שלו לבית הספר כאילו היה זה מעשה הקדשה, התייחס למורה בכיתה בהערכה, והיה אדם בעל השראה בניגוד ברור לסביבתו. הוא לא היה כמו הזרים האחרים, שהביאו את ילדיהם רק כי החוק אילץ אותם, ולא דמה לאבות המקומיים, אשר הביאו את ילדיהם הבלתי ממושמעים, ושמחו להיפטר מהטיפול בהם. אני סבורה כי מיס ניקסון ניחשה את מה שאבי לא יכול היה לומר אפילו באנגלית הטובה ביותר שלו. אני חושבת שהיא הבינה אינטואיטיבית שאבי, בפעולה פשוטה של העברת אישורי בית הספר שלנו אליה, לקח בעלות על אמריקה.
גלריה

1912 הספר "הארץ המובטחת" (אוטוביוגרפיה)
מרי ואחותה כילדות צעירות
לקריאה נוספת

Antin, Mary (2013). From Plotzk to Boston: An Immigrant's Story. ISBN 9781494275808. אורכב מ-המקור ב-2013-12-02. נבדק ב-2017-02-14.
Antin, Mary (1912). The promised land, by Mary Antin; with illustrations from photographs. Boston and Cambridge, Mass.: Houghton, Mifflin and Co. Riverside Press. LCCN 12010316.
Antin, Mary (2012) [previously published 1997]. The promised land. introduction and notes by Werner Sollors. New York: Penguin Books. ISBN 9780143106777. LCCN 2012011363.
Mary, Antin (1914). They who knock at our gates; a complete gospel of immigration. Boston and New York: Houghton Mifflin Company. LCCN 14009103.
Mazur, Allan (2004). A Romance in Natural History: The Lives and Works of Amadeus Grabau and Mary Antin. Syracuse, New York: Garret. LCCN 2004096697.
Antin, Mary (2000). Selected letters of Mary Antin (1st ed.). Syracuse, NY: Syracuse University Press. ISBN 0815606079. LCCN 99038702.
הערות שוליים

1 2 3  Nadell, Pamela S. "Mary Antin". Jewish Women's Archive.
↑  "Amadeus William Grabau". Dictionary of American Biography. New York: Charles Scribner's Sons. 1974. Gale Document Number: GALE BT2310012533.
↑  "Mary Antin". Boston Women's Heritage Trail.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257883905171  PLWABN: 9810676543205606  BIBSYS: 90983396  CiNii: DA06027509  GND: 120589397  ICCU: SBLV008855  ISNI: 0000 0001 1060 3057  LCCN: n80010151  NDL: 00744239  NKC: kup20030000002283  NLA: 35007369  NTA: 07439861X  RERO: 02-A002932894  SNAC: w66x05c0  SUDOC: 078740800  Trove: 787506  VcBA: 495/342448  VIAF: 45136055   WorldCat (עם VIAF): 45136055
רלף גולדמן

| --- | --- |
רלף גולדמן ליד בניין הג'וינט בירושלים
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 
רלף (רפאל) אירווין גולדמן (באנגלית: Ralph Goldman;‏ 1 בספטמבר 1914, י' באלול תרע"ד – 7 באוקטובר 2014, י"ג בתשרי תשע"ה) היה נשיא לשם כבוד של ארגון ה"ג'וינט" העולמי (JDC) ואחד ממנהיגיה הבולטים של הקהילה היהודית בארצות הברית ובעולם.
שנותיו הראשונות

גולדמן נולד ב-1 בספטמבר 1914 בלחוביץ', בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית. בהיותו בן 11 היגר עם משפחתו לארצות הברית, ובילה את רוב ילדותו בבוסטון, מסצ'וסטס. התחנך בביתו על ערכים יהודיים-ציוניים. בשנת 1937 קיבל תואר בחינוך מאוניברסיטת בוסטון. באותה שנה קיבל גם מלגה מארגון "אבוקה", ארגון סטודנטים ציוני, שאפשרה לו לבקר בפלשׂתינה. לביקור זה הייתה משמעות עמוקה על המשך חייו, שכן בעקבותיו שוכנע כי יש הכרח בהקמתה של מדינה ריבונית בארץ ישראל, שתהיה בית לאומי לעם היהודי. גולדמן שהה בארץ ישראל שנה (1937–1938), בקיבוץ עין השופט, השתתף בעלייה על הקרקע של קיבוץ חניתה, ואחר כך למד במשך כמה חודשים באוניברסיטה העברית בירושלים.
זמן קצר לאחר שחזר לארצות הברית פרצה מלחמת העולם השנייה. את השנים עד לגיוסו לצבא האמריקני ניצל גולדמן ללימודי עבודה סוציאלית ולהתמחות בעבודה בקהילה.
מלחמת העולם השנייה

ביוני 1942 התגייס רלף לשורות הצבא האמריקני, ובאותה תקופה הכיר גם את אשתו הלן. הזוג נישא ביוני 1943. כשהצטרפה ארצות הברית למלחמה, נלחם עם הצבא האמריקני בצרפת ובגרמניה, ולאחר מכן עבד במחנות העקורים. לעבודה במחנות אלה הייתה השפעה מכרעת על עיצוב אופיו ותפיסת עולמו, שכן במהלך תקופה זו נחשף לזוועות השואה ולגודל האסון שפקד את העם היהודי. הוא סייע לאלפי פליטים, רבים מהם יהודים, וכן עסק בהקניית השפה העברית לצעירים ששהו במחנות העקורים ורצו לעלות ארצה. במהלך תקופה זו התחזקה הכרתו בחשיבות הקמתו של בית יהודי בארץ ישראל.
הקמת המדינה

תרומתו של גולדמן למדינת ישראל החלה טרם הקמת המדינה, כאשר עסק יחד עם חברו, טדי קולק, בסיוע לפעילות הרכש של "ההגנה" בארצות הברית. ב-1947, אחרי ההצבעה בעצרת האו"ם על חלוקת ארץ ישראל בכ"ט בנובמבר, סייע גולדמן מאחורי הקלעים בהקמת תחנת רדיו סודית, שממנה שידר דוד בן-גוריון את ההודעה על החלטת האו"ם. באותן שנים היה פעיל בסיוע למדינת ישראל שבדרך, ובייחוד בגיוס כוח אדם לליווי אוניות המעפילים לישראל. קשריו עם בן-גוריון נמשכו תקופה ארוכה, ובשנים 1953–1957 היה לעוזרו ולנציגו בארצות הברית.
פעילותו במסגרת ארגון הג'וינט העולמי

גולדמן היה דמות מרכזית בארגון הג'וינט העולמי. את פעילותו בג'וינט החל בשנת 1969, כשהיה בן 54, לאחר שנבחר כמשנה למנכ"ל מלב"ן ("מוסדות לטיפול בעולים נחשלים" – רשת של מוסדות שיקום, אשפוז ודיור לקשישים, לנכים ולבעלי מוגבלויות, שהקים הג'וינט העולמי בישראל). בהמשך, בשנת 1976, היה גולדמן לאחד מאדריכלי הקמתו של ג'וינט ישראל.
בין השנים 1976 ל-1988 כיהן גולדמן כמנכ"ל הג'וינט העולמי. במסגרת תפקידו זה ניצח על פעילותו הענפה של הארגון למען יהודי העולם, וביסס את נוכחות הארגון במזרח אירופה, בברית המועצות ובאתיופיה. בשנים אלה הנהיג את הפעילות ההומניטרית של הג'וינט העולמי מסביב לעולם והניח את היסודות להצלתם של יהודי אתיופיה – פעולות שהגיעו לשיאן ב"מבצע משה" בשנת 1984. בהשפעתו, בשנות ה-70 המאוחרות תמך הג'וינט באופן פעיל ביהודי ברית המועצות, שעזבו למערב במספרים גדולים. ב-1979, כששערי ברית המועצות נסגרו בפני היהודים ויציאתם נבלמה, סיפק הג'וינט עזרה דחופה ליהודים שנשארו מאחורי "מסך הברזל" וסבלו ממצוקה כלכלית קשה, שהתבטאה במחסור במוצרי צריכה ומזון: "היה הכרח להוכיח לאסירי ציון, שהעם היהודי לא שכח אותם", אמר אז גולדמן. בתחילת שנות ה-80 ניצח על חזרתו של הג'וינט לפעילות בהונגריה, בפולין ובצ'כוסלובקיה, ומאוחר יותר גם בחבר המדינות.
פעילותו בישראל

גולדמן עסק במספר נושאי חברה ותרבות במדינת ישראל. הוא עסק בהפצת רעיון המרכזים הקהילתיים בישראל, ומאוחר יותר בהקמת החברה למתנ"סים. הוא היה בין האישים שפעלו לגיוס המענק הראשוני להקמת מוזיאון ישראל, וכך גם באשר לייסודה של "קרן החינוך הישראלית", שהקימה גני ילדים, בתי ספר על-יסודיים בפריפריה, מרכזים קהילתיים וספריות ועסקה גם בהכשרת כוח אדם לעבודה קהילתית בתחום הגיל הרך.
גולדמן נמנה גם עם מייסדי מרכז טאוב לחקר המדיניות החברתית בישראל, ומכון ברוקדייל למחקר חברתי יישומי, שהוקם על ידי הג'וינט.
בתחום התרבות היה גולדמן ממקימי "הקרן לירושלים", חבר ההנהלה הציבורית של תיאטרון "הבימה" וממגייסי הכספים להקמת להקת המחול "בת שבע".
בשנת 2003 העניקה "הקרן לירושלים" לגולדמן את פרס טדי קולק, כהוקרה על מפעל חייו העשיר ותרומתו הייחודית לעיר ירושלים, למדינת ישראל ולעם היהודי בתפוצות.
ביום העצמאות לציון 60 שנה להקמת מדינת ישראל, כשהיה בן 93, נבחר גולדמן להדליק משואה בטקס ההכרזה על פתיחת חגיגות יום העצמאות בהר הרצל, כהכרה על תרומתו רבת השנים לעם היהודי.
נפטר בירושלים בגיל 100 ב-7 באוקטובר 2014.
משפחתו

לרלף והלן גולדמן בן ושתי בנות. במרץ 1992 נהרג בנו, דוד בן-רפאל (יליד 1948), שהיה ציר בשגרירות ישראל בארגנטינה, בפיגוע טרור בבניין השגרירות.
לקריאה נוספת

Tom Shachtman, I Seek My Brethren: Ralph Goldman and The Joint, New York: Newmarket Press, 2001. (באנגלית)
הערות שוליים

↑  Tom Shachtman, I Seek My Brethren: Ralph Goldman and "The Joint, New York: Newmarket Press, 2001.
↑  דף לזכר דוד בן-רפאל, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261840005171  VIAF: 52617034   WorldCat (עם VIAF): 52617034 
רלף גולדמן עם בן-גוריון
ארבעת עוזריו של ראש הממשלה דוד בן-גוריון, ובהם רלף גולדמן, במהלך ביקורו הראשון בארצות הברית
לנה פרייפלד

| --- | --- |

 לידה:  3 ביולי 1987 (בת 37) אוקראינה
 מדינה:  ישראל, ברית המועצות 
 תקופת הפעילות:  מ-2010
 פרופיל ב-IMDb
 
לנה פרייפלד (נולדה ב-3 ביולי 1987) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ישראלית.
ביוגרפיה

פרייפלד נולדה באוקראינה, כבת יחידה ללריסה, אדריכלית, ולואדים, רופא, לימים פרופסור בפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון. בפברואר 1991, כשהייתה בת שלוש וחצי, משפחתה עלתה לישראל. היא גדלה בבאר שבע ומילדותה למדה ריקוד בבית הספר לאומנות המחול בת-דור באר-שבע. את שירותה הצבאי עשתה בתור מדריכת אימון גופני בבסיס חוס"ן בחיל האוויר.
בשנים 2010 עד 2015, הייתה סולנית להקת המחול קמע במופעים שונים.
בשנים 2015 עד 2018, למדה משחק בסטודיו של יורם לוינשטיין. במהלך לימודיה השתתפה בהצגות "הנשים האבודות מטרויה", גאווה ודעה קדומה, "גנבים אנונימיים" ו"הדרך למטה".
בשנת 2019, זכתה בפרס קיפוד הזהב לתפקיד משנה בהצגה "אדיפוס. טריפטיכון".
קריירה > טלוויזיה

בשנת 2019 השתתפה בתפקיד אורח בסדרה הקיבוצניקים.
בשנת 2022, שיחקה בעונה השלישית של הסדרה כפולים את אנה יודובסקי, עובדת חברה החשודה בפיגוע טרור כימי שהתרחש בחברתה במסיבה בפאפוס. באותה השנה השתתפה בסדרה העיר הטובה.
בשנת 2023 גילמה את חוקרת המשטרה יאנה ראובן בסדרה אלף. באותה שנה עלתה הסדרה סובייצקה בה שיחקה את נסטי, אשתו של סטס, אחיה של הדמות הראשית ענת.
בשנת 2024 שיחקה בסדרה טיפול לילי דמות של מטפלת בתנועה ששוכרת את הקליניקה של הפסיכולוג ובהמשך מטפלת בבנו ובו.
בשנת 2025 גילמה בסדרה מגרש הרוסים את מאשה קוגן, מורה לתיאטרון המסייעת בפתרון רצח.
קריירה > קולנוע

בשנת 2019, גילמה את רותי בסרט "אזרח מודאג". בשנת 2020, שיחקה תפקיד ראשי בסרט הקצר "תחושת מחצבה" שביימה הילה רויזנמן. בשנת 2022, גילמה את כריסטינה בסרט ולריה מתחתנת, תפקיד עבורו הייתה מועמדת לפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
קריירה > תיאטרון

פרייפלד חלק מלהקת השחקנים של תיאטרון גשר. את דרכה בגשר החלה בחידוש ההצגה "העבד" (2018) בבימויו של יבגני אריה בה גילמה את ואנדה/שרה לצידו של ישראל (סשה) דמידוב. בשנת 2019 השתתפה בהצגה "הנודדים" בתפקיד ג'וליה צ'יבר בשנת 2020, גילמה את פאריבה/ננה באלף שמשות זוהרות שביים נועם שמואל. בשנת 2022 שיחקה בהצגות "קליעים מעל ברודוויי" כדייזי, "אונייגין. הערות שוליים" כטטיאנה בתפקיד הראשי ובהצגה "אל תסתכל לאחור" בבימויו של רימאס טומינאס כאורידיקה גם בתפקיד הראשי. בנוסף היא השתתפה גם בריצ'רד השלישי, "מי כמוני", "סלומה" בבימויו של מקסים דידנקו, "החטא ועונשו" בבימויו של אלכסנדר מולוצ'ניקוב. החל בשנת 2022, משחקת את התפקיד הראשי בעיבוד של נאוה צוקרמן לאנטיגונה בתיאטרון תמונע.
חיים אישיים

פרייפלד הייתה בזוגיות בת 9 שנים עד לשנת 2022. מתגוררת בתל אביב.
הערות שוליים

↑   מאוקראינה, דרך הסטודיו בב"ש ועד לקולנוע: לנה פרייפלד היא לא עוד שחקנית, סרטון בערוץ "כאן | חדשות - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 14:23)
↑  תומר מלמד, ‏"אני נראית תמימה וחמודה, אבל אני הכי מופרעת שיש", באתר ‏מאקו‏, 14 באפריל 2022
↑  שמוליק דובדבני, "ולריה מתחתנת": כך עושים דרמה קאמרית אנושית ומהודקת, באתר ynet, 26 במרץ 2023
↑  מאיה כהן, הגשר מיורם לוינשטיין לתיאטרון הרפרטוארי, באתר ישראל היום, 19 בדצמבר 2018
↑  בשיתוף מפעל הפיס, בשיתוף מפעל הפיס‏, "בתחילת הקורונה עוד הייתי אופטימית": שחקנית התיאטרון מתוודה, באתר וואלה, 26 באוגוסט 2020
↑  החטא ועונשו - תיאטרון גשר, הצגות בתל אביב, באתר www.gesher-theatre.co.il
כפייה (לוגיקה מתמטית)

בלוגיקה מתמטית, כפייה (באנגלית: Forcing) היא טכניקה רבת עוצמה, המאפשרת לבנות מודלים של תורת הקבוצות שבהם מתקיימות טענות שונות, שלאו דווקא נובעות ממערכת האקסיומות המקורית. את הכפייה פיתח פול כהן ב-1963 כדי להוכיח את העצמאות של השערת הרצף במסגרת ZFC (אקסיומות צרמלו-פרנקל לרבות אקסיומת הבחירה), ומאז נעשה שימוש בטכניקה זו כדי להוכיח את העקביות והעצמאות של מאות טענות אחרות.
הקדמה

הבעיות המרכזיות של תורת הקבוצות עוסקות בטענות (על תכונות של סודרים או של עוצמות למשל), העשויות לנבוע או שלא לנבוע ממערכת אקסיומות נתונה. כדי להוכיח שטענה מסוימת היא עקבית במסגרת התאוריה, יש לבנות לה מודל: אוסף של קבוצות, המקיים את מערכת האקסיומות (ואת ההנחות הנוספות שאנו עשויים להניח) ואת הטענה הנבדקת. הוכחה כזו מראה שאי-אפשר להפריך את הטענה במסגרת אותה תאוריה. מאידך, אם אפשר לבנות גם מודל אחר, שבו מתקיימות האקסיומות (וההנחות הנוספות) אבל הטענה הנבדקת אינה נכונה, נובע מכך שאי-אפשר להוכיח את הטענה, ומכאן שהיא עצמאית.
לאקסיומות צרמלו-פרנקל (מערכת האקסיומות המקובלת בתורת הקבוצות) יש אופי בנייתי: הן קובעות שבתנאים מסוימים, קיימת קבוצה נתונה. מטבעה, בנייה כזו חלה על אוסף קבוצות נתון, ומרחיבה אותו בהדרגה. ב-1935 בחן גדל את האוסף הקטן ביותר המקיים את ZF, וקרא לו L: אלו הקבוצות שאפשר לבנות במפורש באמצעות האקסיומות, באינדוקציה על פני הסודרים. גדל הראה שבאוסף הזה אקסיומת הבחירה והשערת הרצף המוכללת מתקיימות (ומכאן שהן עקביות במסגרת ZF).
באופן פורמלי, הבנייה של גדל מתחילה ממודל כלשהו של תורת הקבוצות (ללא דרישת אקסיומת הבחירה) M, ומגדירה בתוכו את המחלקה L של כל הקבוצות הניתנות לבנייה. כעת ניתן להראות שכל האקסיומות של ZFC מתקיימות ב-L ובנוסף מתקיימות בו השערת הרצף המוכללת וטענות קומבינטוריות חזקות נוספות, מה שמוכיח את עקביותן. שיטה זו של לקיחת מודלים פנימיים של מודל נתון (כלומר הצטמצמות למחלקה של קבוצות בתוך המודל) תשמש בהמשך לבניות של מודלים נוספים, ובין השאר מודלים שלא מקיימים את אקסיומת הבחירה, אך ללא צעד נוסף לא נוכל להשתמש בה כיוון שקיום המחלקה L מוכיח את העקביות של אקסיומת הבנייה (V=L) ואם נבצע את הבנייה של L בתוך L נקבל את כל L בחזרה. לכן על ידי לקיחת מודלים פנימיים בלבד לא ניתן להוכיח אפילו את עקביות הטענה  V\neq L במסגרת ZFC. כדי להוכיח טענות נוספות נצטרך להרחיב את המודל.
הרעיון המרכזי בשיטת הכפייה הוא לצאת ממודל נתון של תורת הקבוצות, נאמר M, ולהרחיב אותו באמצעות הוספת קבוצה גנרית G; המודל המתקבל,  \ M[G], הוא האוסף הקטן ביותר של קבוצות הכולל את M ואת הקבוצה החדשה G, ומקיים את אקסיומות ZFC - אלו הקבוצות שאפשר לבנות מתוך איברי M והקבוצה G. לא ניתן להוסיף קבוצה שרירותית G כיוון שאז ייתכן שחלק מהאקסיומות של ZFC לא יתקיימו. שיטת הכפייה מספקת דרך כללית ביותר להוספת קבוצות שתספק מודלים של ZFC.
נעיר כי באמצעות שיטות סטנדרטיות של תורת המודלים היה ידוע כבר לפני העבודה של כהן איך להרחיב מודלים נתונים של תורת הקבוצות, אך לא היה ברור איך לשלוט בתכונות של המודל המתקבל. למשל, חלק מהשיטות יספקו מודלים בהם יש סודרים אחרים. יתרון משמעותי של שיטת הכפייה הוא שהיא משמרת את הסודרים של המודל המקורי.
הגדרה פורמלית

ההגדרה המתוארת להלן היא התיאור הסטנדרטי של שיטת הכפייה כיום. תיאור זה הוא פישוט והכללה של הגישה המקורית של כהן והוא מיוחס לשנפילד.
נתחיל ממודל בן מנייה של ZFC,‏ M (ראו פרדוקס סקולם). M יקרא מודל הבסיס.
בתוך M נבחר קבוצה סדורה חלקית  \mathbb {P} \in M. קבוצה זו תקרא קבוצת תנאי הכפייה ונחשוב על איבריה כמידע חלקי לגבי הקבוצה הגנרית G שאנחנו רוצים להוסיף. התכונות של המודל  M[G] ייקבעו על ידי התכונות של יחס הסדר. עבור זוג איברים  x,y\in \mathbb {P}  נאמר ש-x חזק יותר מ-y (או מספק יותר מידע על G מ-y) אם x < y, ביחס הסדר של P. לשם הפשטות נניח כי יש ליחס הסדר איבר מקסימלי (שיסומן 1). נחשוב על האיבר הזה כתנאי שלא מספק לנו שום מידע על G.
קבוצה G תקרא מסנן גנרי עבור P אם היא מקיימת את שלושת התנאים הבאים:
G סגורה להחלשה:  x\in G,x<y\rightarrow y\in G.
לכל שני איברים ב-G יש איבר מ-G שחזק יותר משניהם:  x,y\in G\rightarrow \exists z\in G,z\leq x\land z\leq y
לכל קבוצה צפופה D במודל הבסיס,  G\cap D\neq \emptyset , כאשר D תקרא קבוצה צפופה אם לכל  x\in P יש  y\in D כך ש- y\leq x.
כיוון ש-M בן מנייה מספר הקבוצות הצפופות בו הוא בן מנייה ולכן ניתן על ידי טיעון לכסון להוכיח שקיים מסנן גנרי. למעט מקרים טריוויאליים, מסנן כזה לא יכול להשתייך ל-M (המודל M "לא מכיר" את המנייה של הקבוצות הצפופות, ולכן לא ניתן להפעיל בתוכו את הוכחת הלכסון ולמצוא את G), ומכאן ואילך נניח כי זה אכן המצב. לכן, כשנוסיף את הקבוצה G למודל הבסיס נקבל מודל חדש, גדול יותר ממודל הבסיס.
המודל M[G]‎ יוגדר באופן הבא: נגדיר בתוך מודל הבסיס M מחלקה של שמות. שמות אלו יהיו קבוצות בתוך M שעל ידי ידיעת G יתורגמו לאיברים של M[G]‎. באופן פורמלי, אנחנו מגדירים אותם ברקורסיה כקבוצות של זוגות סדורים מהצורה  (\tau ,p) כאשר  \tau  הוא שם ו- p\in \mathbb {P} . התרגום על ידי G של שם x יוגדר גם באופן רקוסיבי:  val(x,G)=\{val(y,G)|(y,p)\in x,p\in G\}.
ניתן לתת שמות קנוניים לאיברי M שיתורגמו לעצמם עבור כל מסנן גנרי, ולכן  M\subset M[G].
כעת, נוכל לדבר על שפת הכפייה - בתוך M נוכל להגדיר את הביטוי  p\Vdash _{\mathbb {P} }\psi (\tau _{0},\tau _{1},\dots ,\tau _{n-1}) ("p כופה את הפסוק") עבור נוסחה  \psi  ושמות  \tau _{i}, שמשמעותו תהיה שלכל מסנן גנרי G המכיל את p המודל M[G]‎ מקיים את הנוסחה  \psi (val(\tau _{0},G),...,val(\tau _{n-1},G)).
הגדרה זו, כפי שנוסחה להלן, לא נעשית בתוך M (כיוון ש-M לא מכיל אף מסנן גנרי), אך ניתן להגדיר הגדרה שקולה עבור אותו מושג שמתייחסת רק לתכונות של יחס הסדר P, אותן מודל הבסיס M "מכיר". לכן, בתוך M, אפשר לדבר על קבוצות של שמות עבורן מתחת לתנאי מסוים p מתקיימת טענה מסוימת. עובדה זו מאפשרת לנו להוכיח שאם M מקיים את אקסיומות ZFC גם M[G]‎ יקיים אותן.
בנוסף גם הכיוון ההפוך נכון: כל נוסחה שמתקיימת במודל M[G]‎ נכפית על ידי תנאי  p\in G מסוים. כלומר, ניתן לנתח תכונות של המודל החדש על ידי בחינת נוסחאות בשפת הכפייה במודל הבסיס: במודל M ניתן לנסח ולהוכיח טענות כמו למשל "התנאי 1 כופה ש-x הוא שם של פונקציה מהטבעיים על קבוצת החזקה של הטבעיים של M", ששקולה לכך שקיימת פונקציה ב-M[G]‎ מהטבעיים על קבוצת החזקה של מודל הבסיס. M לא מכיר פונקציה כזו (כי הוא מקיים את ZFC, ובפרט את משפט קנטור), אך הוא יכול לתת שם כך שלכל מסנן גנרי השם יתפרש כפונקציה מתאימה.