stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנזר קיקוס

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מנזר, מאוזוליאום 
 מדינה:  קפריסין 
 מייסדים:  אלכסיוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – המאה ה־11
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה־11 
 מידות
 גובה מעל פני הים:  1,183 מ' 
 קואורדינטות:  34°59′02″N 32°44′28″E﻿ / ﻿34.983866666667°N 32.741075°E﻿ / 34.983866666667; 32.741075
 www.kykkos.org.cy
 he
 
מנזר קיקוס
מנזר קיקוס (ביוונית: Μονή Κύκκου), או בשמו המלא "המנזר הקדוש של הבתולה מקיקוס" (Η Ιερά Μονή της Παναγίας του Κύκκου), נמצא 20 ק"מ מערבית לפדולס (אנ'), בהרי הטרודוס, והוא אחד המנזרים העשירים והידועים ביותר בקפריסין.
המנזר נוסד סביב סוף המאה ה-11 על ידי הקיסר הביזנטי אלכסיוס הראשון קומננוס (1081–1118). המנזר שוכן בגובה של 1318 מטר, בצד הצפון-מערבי של הרי טרודוס. המנזר המקורי נבנה מעץ, ובשל שריפות, לא נותרו ממנו שרידים. הכנסייה הנוכחית במנזר היא משנת 1745. בניגוד לרוב המנזרים האחרים, מנזר קיקוס אינו קוינוביון (קומונה). הנזירים בו מקבלים משכורת ויכולים להיות בעלי רכוש פרטי, אשר עובר למנזר לאחר פטירתם. בתחילת המאה ה-21, המסדר כלל כשלושים נזירים.
הנשיא הראשון של קפריסין, הארכיבישוף מקריוס השלישי החל את הקריירה הכנסייתית שלו כנזיר במנזר קיקוס בשנת 1926. מקריוס ביקש להיקבר במנזר, ולאחר מותו ב-1977 הוא נקבר 3 ק"מ מערבית לו. מקום קבורתו מהווה יעד פופולרי למבקרים.
מסורת

על פי המסורת שנכתבה על ידי ואסיל גריגורוביץ'-ברסקי, הצליין האוקראיני שנסע למנזר קיקוס בשנת 1735, נזיר בשם אסאיאס התגורר במערה בהר קיקוס. יום אחד, המושל הביזנטי של האי, דוקס מנואל בוטומיטס, שבילה את הקיץ בכפר מרתאסה כדי לנפוש מחום הקיץ, יצא ליער לצוד. לאחר שאיבד את דרכו ביער הוא פגש את הנזיר אסאיאס וביקש ממנו להראות לו את הדרך. הנזיר, שלא התעניין בפרשיות העולם הזה, לא ענה על שאלותיו של המושל. המושל כעס על אדישותו של הנזיר, כינה אותו בשמות ואף התעלל בו. זמן לא רב לאחר מכן, כאשר המושל חזר לניקוסיה, הוא חלה במחלה קשה. המושל נזכר באופן המביש בו התייחס לנזיר אסיאס, וביקש מאלוהים שירפא אותו על מנת שיוכל לבקש סליחה מהנזיר באופן אישי. המושל החלים ממחלתו, אבל לפני שהספיק להגיע לנזיר, אלוהים הופיע בפני הנזיר וגילה לו שכל הפרשה התרחשה בשל רצונו של האל. האל יעץ לנזיר לבקש מהמושל להביא את איקונין הבתולה, שצויר על ידי שליחו של ישו, לוקאס, לקפריסין.
איקונין הבתולה היה יקר ערך והוא נשמר בארמון הקיסרי בקונסטנטינופול. כשהמושל שמע את משאלתו של הנזיר הוא חשב שהיא בלתי אפשרית. לאחר שהנזיר סיפר למושל שהבקשה היא משאלה אלוהית, השניים נסעו יחד לקונסטנטינופול כדי להביא את האיקונין. הזמן חלף והמושל לא מצא את ההזדמנות הנכונה לפנות לקיסר ולבקש את האיקונין. כתחליף, העביר המושל לנזיר איקוניות וחפצים אחרים, ושלח אותו חזרה לקפריסין. ההזדמנות לפנות אל הקיסר צצה כאשר בתו של הקיסר חלתה באותה מחלה שפגעה במושל. המושל סיפר לקיסר על מחלתו, והבטיח לו שבתו תירפא אם האיקונין הקדוש יישלח לקפריסין. בייאושו, הסכים הקיסר לשלוח את האיקונין, ובתו החלימה מיד. אך הקיסר לא רצה להיפרד מהאיקונין היקר של הבתולה. לכן, הוא קרא לצייר מומחה והורה לו להכין עותק מדויק של האיקונין שיישלח לקפריסין. בערב, הופיעה אם האלוהים בחלומו של הקיסר ואמרה לו שמשאלתה היא שהאיקונין המקורי יישלח לקפריסין. לכן, כבר למחרת יצאה סירה מלכותית עם האיקונין לעבר קפריסין, שם חיכה לה הנזיר. האגדה מספרת שבעת תהלוכת האיקונין מהחוף להרי הטרודוס, העצים השתחוו ביראת האל.
בחסותו של הקיסר, נבנו בקיקוס מנזר וכנסייה שיהוו בית לאיקונין הקדוש.
מסורת > מקור השם

המנזר ידוע בשמו הקצר קיקוס, או בשם "הבתולה של קיקוס". מקור השם, שככל הנראה מתוארך לתקופה הביזנטית, אינו ידוע. על פי גישה אחת, מקור השם משמו של עץ האלון קרמס (Quercus coccifera)(אנ'), המכונה גם בשם קוקוס. ייתכן כי שם המנזר הוא עיוות של שם זה.
מסורת אחרת, מספרת שכאשר האייקון הובא למנזר, התעופפה באזור ציפור עם קול אנושי ושרה:
קיקו, קיקו, הגבעה של קיקוס.
מנזר ייבנה במקום,
ילדת זהב תיכנס אליו.
לעולם לא תצא
"ילדת הזהב" מסמלת את האיקונין של הבתולה ואילו המנזר הוא המנזר המלכותי והסטארופגיאלי (אנ') הקדוש של קיקוס אשר שומר על האיקונין כבר למעלה מתשע מאות שנה.
האיקונין של מרים הבתולה

האיקונין של מרים הבתולה (Panagia Kykkotissa) שוכן בכנסיית המנזר. האיקונין קשור קשר הדוק למנזר ומהווה את אחד המוקדים שלו. האיקונין מוכר גם בשם Panagia Eleousa(אנ'), מקור הרחמים. באיקונין המצויר, הבתולה מחזיקה את ישו בזרועה הימנית. על פי המסורת, פאנאגיה קיקוטיסה היא אחת משלוש האיקוניות של הבתולה שצייר השליח לוקאס, בצו אלוהי, שבע שנים לאחר תחייתו של ישו. בשנת 1756 נעטף האיקונין בכיסוי כסוף, שחודש ב-1795. האיקונין מוסתר תמיד, ולעולם אין מסתכלים עליו. חציו העליון מוסתר מאחורי כיסוי מגן, שכן נאמר שמי שיסתכל עליו יתעוור. האדם האחרון שראה את הסמל הוא האפיפיור והפטריארך של אלכסנדריה גרסימוס, בשנת 1669. גרסימוס העז להרים את הכיסוי כדי לראות את פני הבתולה, אך הוא נענש על חילול הקודש שביצע ונאלץ לבקש בדמעות סליחה מאלוהים.
הנזיר הרוסי בסיליוס ברסקי, שביקר במנזר בשנת 1735, כתב שהנזירים חשפו את פני האיקונין רק בתקופות בצורת. הם נשאו אותו לפסגת ההר הסמוך Throni, והתפללו לגשם. הם נמנעו מלהסתכל על פניה של הבתולה, שפנתה השמימה. לאורך מאות השנים המקומיים כיבדו את האיקונין וייחסו לו ניסים. בשנת 1760 האמינו כי בזכות האיקונין, הצליח המאבק נגד הארבה, בעיה שכיחה באותה תקופה.
העם הקפריסאי רוחש אהבה גדולה לסמל הקדוש, המפורסם בכל רחבי העולם האורתודוקסי. לכן, איקוניות רבות במדינות כמו יוון, רוסיה, בולגריה, מצרים ואתיופיה מוקדשות לבתולת קיקוס. אנשים מרחבי העולם מגיעים למנזר ומבקשים את עזרתה של מרים מבצעת הניסים, ומבקשים ממנה לרפא אותם ממחלה או להעניק להם את הכוח להתמודד עם קשיי החיים.
נקודות עניין במנזר > קומת הכניסה

המנזר כולו עתיר בעבודות פסיפס ופרסקאות. רבות מהם נוצרו על-ידי האחים קפולה, ציירים מודרניים של איקוניות מקפריסין. יצירות אחרות נוצרו על-ידי אמנים מיוון ורומניה. בקומת הקרקע ניתן לראות כמה תמונות אופייניות. משמאל לכניסה הראשית מוצג פסיפס המתאר את השליח לוקאס מצייר את סמל הבתולה. בהמשך המסדרון רואים פרסקו המתארת את הנזיר איסאיה בהרים כאשר המושל בוטומיטס מכה אותו במקל. פרסקו נוספת מתארת את המושל בוטומיטס על ערש דווי. אפשר לראות גם סצנות של ניסים שנעשו בזכות איקונין הבתולה. למשל, פורפיריוס, שנפל מסוסו והבתולה עזרה לו, הבתולה שעוזרת לימאים. במקום נמצאת גם פרסקו מסוג Panagia Eleousa המראה את מרים הבתולה כאשר הילד ישו צמוד ללחייה. דימויים מסוג זה מייצגים רוך והפגנות רחמים. לבסוף, מוצגת גם סצנה של טורקים הבוזזים את המנזר לאחר שתלו את האב ג'וזף ב-1821.
נקודות עניין במנזר > המוזיאון

המוזיאון כולל אוסף רחב של עתיקות וכלי קדושה. הרצפה באולם הקבלה משובצת בדבורה, המסמלת את המנזר ומייצגת חריצות וסדר. הדבורים אוספות רק את כמות האבקה הדרושה להן; כך גם בני אדם צריכים לקחת רק את מה שהם זקוקים לו כדי להיות בני אדם טובים יותר. החדר הראשון במוזיאון מכיל עתיקות פרה-נוצריות מהאזור היווני. בחדר מוצגים כלי קרמיקה קפריסאיים מתקופת הנחושת (2500 לפני הספירה) ועד לתקופה הרומית (המאה הרביעית לספירה). כד שחור עם דמויות אדומות ראוי לציון מיוחד. הכד מתוארך בקירוב ל-520 לפני הספירה ומיוחס לצייר אנטימנס. בצדו הקדמי מצויר תזאוס ההורג את המינוטאור, מוקף בשתי דמויות נשיות, אריאדנה והאלה אתנה, המצפות לתוצאות הקרב בהבעת פנים מרוסנת. בצדו האחורי מצוירת מרכבה רתומה לארבעה סוסים. בחדר השני ישנן תצוגות ביזנטיות ופוסט-ביזנטיות מהתקופה הנוצרית המוקדמת (המאה הרביעית לספירה) ועד אמצע המאה ה-20. במוזיאון מוצגים גם בדים רבים מהתקופה הפוסט-ביזנטית, זאת למרות ההרס שספג המנזר בארבע שריפות. אחד הפריטים היפים ביותר הוא אפיטפיוס רקום זהב (איקונין בד המתאר את הכנתו של ישו לקבורה), שנעשה בשנת 1703 על ידי הרוקמת הנודעת דספוינה מקונסטנטינופול. תצוגת האיקוניות נמשכת באולם מתומן עם כיפה הנושאת תמונה של ישו מוקף במלאכים. ריצפת הגרניט מעוטרת בחיפוי שיש צבעוני, המתארת טווס, סמל גן העדן השמימי. האיקוניות העתיקות ביותר מתוארכות למאה ה-13: הבתולה והילד, יוחנן המטביל עם התורם יואניס מוטולאס בפינה הימנית התחתונה, ובסיליוס הגדול.
נקודות עניין במנזר > החצר

בקומה התחתונה של המנזר יש חצר פתוחה עם באר גדולה במרכזה. בחצר נמצא פסיפס ענק המציג את מותה של מרים הבתולה. לפי האמונה, בסוף חייה הארציים, מרים "נרדמה" ונלקחה אל השמים, בגוף ובנשמה. מהחצר ניתן לראות גם את מגדל הפעמונים. מגדל זה נבנה בשנת 1882, הרבה זמן לאחר הקמת הכנסייה. הסיבה לכך היא שבתקופת השלטון העות'מאני נאסר על הנוצרים לצלצל בפעמונים. במגדל יש שישה פעמונים, הגדול ביותר נוצר ברוסיה ומשקלו 1,280 ק"ג.
נקודות עניין במנזר > הכנסייה

בקומה התחתונה נמצאת גם כנסיית המנזר. בכנסייה שמור האיקונין הפלאי של מריה הבתולה. לכן, הכנסייה מלאה במתנות המעידות על ניסי הבתולה. לדוגמה, חלק מדג-חרב מציין את תודתם של מלחים שניצלו מטביעה כאשר דג חרב ענק ניקב את צידי ספינתם בשנת 1718. בכנסייה מוצגת גם זרוע מברונזה המסמלת אירוע בו טורקי התנהג בחוסר כבוד כלפי הסמל הקדוש וזרועו שותקה. הכנסייה עתירה בפרסקאות על חיי ישו ועל חיי הבתולה שנוצרו בשנים 1975–1984 על ידי צייר האיקונות הקפריסאי כריסטוס גאורגיו. הפרסקאות שבהיכל הקדוש (המקום הקדוש ביותר בכנסייה) מתוארכות לסוף המאה ה-18 או תחילת המאה ה-19. מהתקרה של המעבר המרכזי תלויות שתי נברשות רוסיות שהביא האב קלֶאופּאס בשנת 1913. האיקונין של מרים הבתולה נמצא על האיקונוסטאזיס, בין האיקוניות האחרות.
גלריה

הכניסה למנזר
פסיפס על גבי הקשת
תיאור פסיפס של מריה הבתולה
מגדל הפעמונים
הפסל של הארכיבישוף מקריוס השלישי ליד מנזר קיקוס
תרוני, ליד קברו של הארכיבישוף מקריוס השלישי
ראו גם

נצרות אורתודוקסית
איקונוגרפיה
כנסיות מצוירות באזור הטרודוס
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Cyprus Tourism Organisation, Monastery of Kykkos, Visit Cyprus
1 2 3  "Makarios to Be Buried Near His Monastery". The New York Times. 8 באוגוסט 1977. נבדק ב-2008-04-24. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "По стопам русского монаха и путешественника Василия Григоровича-Барского". נבדק ב-2020-04-25.
↑  Jennings, Ronald C. (1988). "The Locust Problem in Cyprus". Bulletin of the School of Oriental and African Studies, University of London. Cambridge University Press. 51 (2): 296. doi:10.1017/s0041977x00114594. JSTOR 618214.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 2150 0395  LCCN: no2010068966  SUDOC: 145248364  VIAF: 200867997   WorldCat (עם VIAF): 200867997 
המושל בוטומיטס מכה את הנזיר אסיאס
לוק מצייר את איקונין הבתולה
בתהלוכת האיקונין אל המנזר העצים קדו ביראת כבוד
רקמת ההגנה המכסה את הסמל
פרסקאות במנזר קיקוס
מותה של מרים הבתולה
האיקונוסטאזיס בכנסיית קיקוס
נוגדן תוך-ורידי

נוגדן תוך-ורידי (באנגלית Intravenous immunoglobulin בקיצור IVIG) הוא רכז אימונוגלובולינים (תוצר של סינון דם אנושי) המשמש כתרופה במצבים שונים.
שימושים

נוגדן תוך-ורידי משמש למצבים רפואיים שבהם צריך להעלות את רמת הנוגדנים בדמו של מטופל. בעיקר במקרים של כשל חיסוני המתבטאים ברמות נמוכות של נוגדנים. דוגמה למצבים אלו: תסמונת העדר נוגדנים תורשתית XLA, מצבים קיצוניים של אנמיה גנטית, מצבים שונים של סרטן, אפילפסיה ועוד.
נוגדן תוך-ורידי מכיל תמצית של אימונוגלובולינים (נוגדנים) מסוג IgG מפלזמה של יותר מאלף תורמי דם שונים. הוא ניתן בהזלפה תוך-ורידית על ידי אינפוזיה פעם בשלושה עד ארבעה שבועות והאפקט שלו נמשך למשך שבועיים עד שלושה חודשים.
אופן הפעולה

האופן המדויק שבו IVIG מדכא תגובות דלקתיות מזיקות אינו ידוע. ייתכן שהנוגדנים החדשים נקשרים באופן ישיר לנוגדנים חריגים בגוף המטופל ובכך גורמים לסילוקם. תאוריה נוספת מציעה שהריכוז הגבוה של נוגדנים שהוספו לגוף מעוררים אצל המטפל את מערכת המשלים, ובכך מביאים לסילוק מוגבר של כל הנוגדנים מהגוף, כולל הנוגדנים המזיקים. השפעה נוספת נעשית על ידי חסימה של קולטנים לנוגדנים על תאי מערכת החיסון ובכך מפחיתים את הנזק הנגרם על ידי תאים אלו.
שימוש

מחלות אוטואימוניות:
טרשת נפוצה
מיאסטניה גראביס
תסמונת גייאן-בארה
נוירופתיה פריפרית
דלקת מפרקים שיגרונית
זאבת
אסתמה (לעיתים נדירות)
אנמיה אפלסטית
אנמיה מסוג X-linked agammaglobulinemia - XLA
Chronic inflammatory demyelinating polyneuropathy - CIDP
multifocal motor neuropathy with conduction block - MMN
immune thrombocytopenic purpura - ITP
chronic fatigue syndrome - CFS
תסמונת סוסק
מחלות חסך חיסוני תורשתי
X-linked agammaglobulinemia - XLA
common variable immunodeficiency - CVID
זיהומים
זיהום ויראלי מסוג respiratory syncytial virus - RSV
מחלת קווסקי (Kawasaki disease)
dermatomyositis and polymyositis
סרטן
בסוגים שונים של סרטן כגון: לוקמיה לימפוציטית כרונית (CLL) ומיאלומה נפוצה (MM).
תופעות לוואי וסיבוכים

כאב ראש
דרמטיטיס, בדרך כלל התקלפות של העור בכפות הידיים והרגליים
זיהום כתוצאה ממנת דם נגועה- נדיר כיום. הזיהום הוא בדרך כלל נגיפי ועלול להיות HIV (נגיף האיידס) או נגיף הצהבת. ישנה גם אפשרות תאורטית שסיכויה לא ידוע למחלת קרויצפלד-יעקב
בצקת ריאתית כתוצאה מהעירוי
תגובה אנפילקטית
צהבת הנגרמת באופן ישיר על ידי נוגדנים מהתרופה
כשל כלייתי אקוטי
פקקת ורידים כתוצאה מהעירוי
דלקת קרום המח אספטית
נבחרת ונצואלה בכדורגל

נבחרת ונצואלה בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של ונצואלה. כינויה של הנבחרת הוא La Vinotinto (בעברית: היין האדום), שדבק בה כיוון שצבעה של התלבושת המסורתית של הנבחרת הוא אדום כיין.
היסטוריה

נבחרת ונצואלה נחשבת לנבחרת החלשה ביותר מבין עשר הנבחרות שחברות ב-CONMEBOL, והיחידה מביניהן שמעולם לא העפילה לגביע העולם בכדורגל. הדירוג הנוכחי של נבחרת ונצואלה ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-40 בעולם, נכון ל-19 בספטמבר 2024; הניקוד הוא 1,488.56 – ירידה של 3 נקודות לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 25 נמדד לראשונה בנובמבר 2019, והדירוג הנמוך ביותר 129 נמדד לראשונה בנובמבר 1998.
במהלך ההיסטוריה סיימה הנבחרת מספר פעמים את שלב מוקדמות גביע העולם כשלזכותה אף לא ניצחון אחד. בשנים האחרונות חל שיפור ביכולותיה של הנבחרת וההישג הטוב ביותר שלה בטורניר הקופה אמריקה היה בשנת 2011, כשסיימה במקום הרביעי.
כל גביעי העולם

1930 עד 1954 - לא נרשמה
1958 - פרשה
1962 - לא נכנסה
1966 - לא העפילה
1970 - לא העפילה
1974 - פרשה
1978 עד 2022 - לא העפילה
קופה אמריקה

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
ארגנטינה 1916: לא נרשמה
אורוגוואי 1917: לא נרשמה
ברזיל 1919: לא נרשמה
צ'ילה 1920: לא נרשמה
ארגנטינה 1921: לא נרשמה
ברזיל 1922: לא נרשמה
אורוגוואי 1923: לא נרשמה
אורוגוואי 1924: לא נרשמה
ארגנטינה 1925: לא נרשמה
צ'ילה 1926: לא נרשמה
פרו 1927: לא נרשמה
ארגנטינה 1929: לא נרשמה
פרו 1935: לא נרשמה
ארגנטינה 1937: לא נרשמה
פרו 1939: לא נרשמה
צ'ילה 1941: לא נרשמה
אורוגוואי 1942: לא נרשמה
צ'ילה 1945: לא נרשמה
ארגנטינה 1946: לא נרשמה
אקוודור 1947: לא נרשמה
ברזיל 1949: לא נרשמה
פרו 1953: לא נרשמה
צ'ילה 1955: לא נרשמה
אורוגוואי 1956: לא נרשמה
פרו 1957: לא נרשמה
ארגנטינה 1959: לא נרשמה
אקוודור 1959: לא נרשמה
בוליביה 1963: לא נרשמה
| אורוגוואי 1967 | מקום חמישי | 5 | 1 | 0 | 4 | 7 | 16 |
| 1975 | סיבוב ראשון | 4 | 0 | 0 | 4 | 1 | 26 |
| 1979 | סיבוב ראשון | 4 | 0 | 2 | 2 | 1 | 12 |
| 1983 | סיבוב ראשון | 4 | 0 | 1 | 3 | 1 | 10 |
| ארגנטינה 1987 | סיבוב ראשון | 2 | 0 | 0 | 2 | 1 | 8 |
| ברזיל 1989 | סיבוב ראשון | 4 | 0 | 1 | 3 | 4 | 11 |
| צ'ילה 1991 | סיבוב ראשון | 4 | 0 | 0 | 4 | 1 | 15 |
| אקוודור 1993 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 2 | 1 | 6 | 11 |
| אורוגוואי 1995 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 0 | 3 | 4 | 10 |
| בוליביה 1997 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 0 | 3 | 0 | 5 |
| פרגוואי 1999 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 0 | 3 | 1 | 13 |
| קולומביה 2001 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 0 | 3 | 0 | 7 |
| פרו 2004 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 1 | 2 | 2 | 5 |
| ונצואלה 2007 | רבע גמר | 4 | 1 | 2 | 1 | 5 | 6 |
| ארגנטינה 2011 | מקום רביעי | 6 | 2 | 3 | 1 | 7 | 8 |
| צ'ילה 2015 | סיבוב ראשון | 3 | 1 | 0 | 2 | 2 | 3 |
| ארצות הברית 2016 | רבע גמר | 4 | 2 | 1 | 1 | 4 | 5 |
| ברזיל 2019 | רבע גמר | 4 | 1 | 2 | 1 | 3 | 3 |
| ברזיל 2021 | סיבוב ראשון | 4 | 0 | 2 | 2 | 2 | 6 |
| ארצות הברית 2024 | רבע גמר | 4 | 3 | 1 | 0 | 7 | 2 |
| סה"כ | 20/48 | 74 | 11 | 18 | 45 | 59 | 182 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
שיאי שחקנים

נכון ל-01 ביולי 2024.
שיאי שחקנים > שיאני ההופעות

| מקום | שם | תקופה | הופעות | שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | תומאס רינקון | 2008–הווה | 134 | 1 |
| 2 | חואן אראנגו | 1999–2015 | 129 | 23 |
| 3 | חוסה מנואל ריי | 1997–2011 | 110 | 10 |
| 4 | סלומון רונדון | 2008–הווה | 107 | 43 |
| 5 | רוברטו רוסאלס | 2007–הווה | 95 | 1 |
| 6 | חורחה רוחאס | 1999–2009 | 87 | 3 |
| 7 | מיגואל מיי ויטאלי | 1999–2012 | 84 | 1 |
| 8 | אוסבלדו ויסקרונדו | 2004–2016 | 80 | 7 |
| 9 | לואיס ולנילה | 1996–2007 | 76 | 0 |
| 10 | גבריאל אורדאנטה | 1996–2005 | 74 | 9 |
שיאי שחקנים > מלך השערים

| דירוג | שם | תקופה | שערים | הופעות | יחס |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | סלומון רונדון | 2008–הווה | 43 | 107 | 0.4 |
| 2 | חואן אראנגו | 1999–2015 | 23 | 127 | 0.18 |
| 3 | ג'יאנקרלו מלדונאדו | 2003–2011 | 22 | 65 | 0.34 |
| 4 | רוברט מורן | 1996–2007 | 16 | 63 | 0.25 |
| 5 | ג'וזף מרטינס | 2011–הווה | 14 | 66 | 0.21 |
| 6 | מיקו | 2006–2015 | 11 | 51 | 0.22 |
| 6 | דרווין מאצ'יס | 2011–הווה | 11 | 48 | 0.23 |
| 8 | דניאל אריסמנדי | 2006–2011 | 10 | 30 | 0.33 |
| 8 | חוסה מנואל ריי | 1997–2011 | 10 | 110 | 0.09 |
| 10 | גבריאל אורדאנטה | 1996–2005 | 9 | 74 | 0.12 |
שחקנים מפורסמים

רפאל דודאמל
אלחנדרו מורנו
חואן אראנגו
סלומון רונדון
רוברטו רוסאלס
פרננדו אמורבייטה
אוסבלדו ויסקרונדו
חורחה אלברטו רוחאס
ג'יאנקרלו מלדונאדו
סטלין ריבאס
יוהאנדרי אורוסקו
תומאס רינקון
אנדרס טונייס
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א
1 2  החל מאוגוסט 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות גברים בכלל
תומאס רינקון שיאן ההופעות (134) של נבחרת ונצואלה בכל הזמנים.
סלומון רונדון מלך השערים (43) של נבחרת ונצואלה בכל הזמנים.
ניו ורנר

| --- | --- |

New Werner, שנת 1904
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Werner Motors (אנ')
 שנות ייצור:  1901 – 1908
 הרכבה:  צרפת צרפת
 מודל קודם:  ורנר שנת 1897
 סיווג:  אופנוע
 משקל:  45 ק"ג (ריק)
 מפרט טכני
 מנוע:  1 צילינדרים, מנוע ארבע פעימות, 217 סמ"ק המפיק 1.5 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת ידנית מסוג "Rawhide belt drive"
 מהירות מרבית:  48 קמ"ש
 מעצב:  האחים ורנר (Michel ,Eugene)
ניו ורנר (בצרפתית: New Werner) הוא אופנוע אשר יוצר על ידי יצרנית האופנועים Werner Motors (אנ') בין השנים 1901 – 1908 בצרפת.
החידוש של דגם "ניו ורנר" היה להציב את המנוע בנקודה הנמוכה ביותר במסגרת השלדה בסגנון של שלדת אופניים, דפוס של מנוע רכוב נמוך בתוך השילדה שהיה סוג של מסגרת אופנוע, הפך לפריסת אופנוע סטנדרטי עבור המאה ה-20.
ניו ורנר

דגם "ניו וורנר" החליף את דגם "וורנר" משנת 1897.
1 מושב.
מנוע בעירה פנימית.
מנוע בנזין.
שסתום הכניסה היה אוטומטי (הופעל על ידי לחץ אטמוספירי).
העיתונאי "Kevin Cameron" (אנ') עורך מגזין האופנועים בארצות הברית "Cycle World" (אנ') הגדיר את ה"ניו ורנר" כ"אופנוע המשפיע ביותר בכל הזמנים".
גלריה

"ניו ורנר", שנת 1904
"ניו ורנר", שנת 1906
הערות שוליים

↑  היצרן Werner Motors  gracesguide.co.uk/Werner_Motors
↑  "ניו ורנר" bonhams.com/auctions/19137
↑  Setright, L.J.K. (1979). The Guinness Book of Motorcycling Facts and Feats. Guinness Superlatives. pp. 8–18. ISBN 0-85112-200-0.
↑  Cameron, Kevin (January 19, 2012), "The Five Greatest Motorcycles", Cycle World
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ניו ורנר".
נוגדן עצמי

נוגדנים עצמיים (אנגלית: Autoantibody) הם נוגדנים המיוצרים על ידי מערכת החיסון ואשר מכוונים נגד מרכיבים נורמליים כגון תאים וחלבונים בגוף האדם. מחלות אוטו-אימוניות רבות, ביניהן מחלת הזאבת ומחלות ידועות נוספות, נגרמות כתוצאה מכך.
ייצור נוגדנים

נוגדנים מיוצרים על ידי לימפוציטים מסוג B, כאשר באופן נורמלי, מערכת החיסון מסוגלת לזהות ולהתעלם מחלבונים בריאים בגוף האדם עצמו. עם זאת, לעיתים מערכת החיסון מזהה בטעות מרכיבים שונים בגוף האדם כ"זרים" ותוקפת אותם, בדרך של יצירת נוגדנים עצמיים. נוגדנים אלו תוקפים תאים ורקמות בריאים בגוף ומביאים להיווצרות דלקת ונזק שעלול להיות נרחב. 
הסיבה להיווצרות נוגדנים עצמיים אינה תמיד ברורה. נמצא כי בחלק מן המקרים, קיימת פרה-דיספוזיציה גנטית, אשר יחד עם טריגר נוסף (למשל, מחלה ויראלית, או חשיפה לכימיקלים טוקסיים) מביאה לייצור נוגדנים עצמיים. בנוסף לכך, חוקרים סבורים כי קיים מרכיב הורמונלי במנגנון ההיווצרות, היות שמרבית מן המחלות האוטו-אימוניות הן מחלות אשר תוקפות יותר נשים מאשר גברים.
מחלות

קיימות מחלות שונות ורבות הנגרמות כתוצאה מייצור נוגדנים עצמיים. מחלות אלו כוללות מחלות כגון תת פעילות של בלוטת התריס- השימוטו, וכן מחלות יתר פעילות של בלוטת התריס, מחלות כגון זאבת, סקלרודרמה, סוכרת סוג 1, צליאק, סיורגן ומחלות ווסקוליטיות שונות.
על מנת לאבחן מחלות אלו, ניתן להיעזר בין היתר בבדיקות דם למציאת נוגדנים עצמיים. בדיקת דם למציאת הנוגדן ANA (נוגדן אנטי-גרעיני, או anti-nuclear antibody) נלקחת במצבים לא ספציפיים, ומהווה מרקר לתהליך אוטו-אימוני. ANA הוא חיובי במגוון של תהליכים אוטו-אימוניים. אם ANA חיובי, לרוב נלקחות בדיקות נוספות כגון RF, מידת שקיעת הדם, רמת חלבון C בסרום (CRP) וקיום נוגדנים עצמיים נוספים כמפורט להלן.
בדיקות דם לגילוי נוגדנים עצמיים משמשות גם כהערכה ליעילות הטיפול הרפואי הניתן במחלות אלו.
סוגי נוגדנים עצמיים שונים

זאבת - נוגדנים מסוג ANA, anti-dsDNA, anti-Smith
זאבת כתוצאה משימוש בתרופות מסוימות - נוגדנים מסוג antihistone.
דלקת מפרקים שגרונתית או Rhumatois arthritis: נוגדנים מסוג Anti IgG
סקלרודרמה - נוגדנים מסוג anticentromere, anti-scl-70
פמפיגוס וולגריס - נוגדן מסוג anti-desmoglein
פוליומיוזיטיס, דרמטומיוזיטיס - נוגדנים מסוג anti-jo-1
מחלת סיוגרן - נוגדנים מסוג anti Ro, anti La
סוכרת סוג 1 - נוגדנים מסוג anti-glutamate decarboxylase
מחלת ווגנר - נוגדנים מסוג c-Anca
מחלת השימוטו - נוגדנים מסוג antimicrosomal, antiThyroglobulin
מחלת רקמת חיבור מעורבת (Mixed connective tissue disease) - נוגדנים מסוג anti-U1 RNP
שחמת ראשונית של המרה - נוגדנים מסוג anti-mitochondrial
צליאק - נוגדנים מסוג antigliadin, amtiendomysial
דלקת כבד אוטואימונית - נוגדנים מסוג ANA, anti-smooth muscle, anti-liver kidney microsomal, anti-liver cytosol
ווסקוליטיס שונים - נוגדנים מסוג p-anca
הערות שוליים

↑  Cleveland Clinic, Andrea Fialho, William D, Carey, MD, Autoimmune Hepatitis. Published on July 2015.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
נולדתי בירושלים ואני עדיין חי

| --- | --- |

נולדתי בירושלים ואני עדיין חי
 בימוי:  יוסי עטיה דוד אופק
 הופק בידי:  איתן מנצורי, יהונתן דובק, רוני לוי
 תסריט:  יוסי עטיה
 עריכה:  נואית גבע
 שחקנים ראשיים:  יוסי עטיה ליהי קורנובסקי אליק שמעונוב איתמר רוז
 מוזיקה:  ברוך בן יצחק, אלי לולאי, מרק לזר
 צילום:  שי גולדמן
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  ישראל 29 ביולי 2019
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  עברית, אנגלית
 פרסים:  סרט הביכורים הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים
 דף הסרט ב־IMDb
נולדתי בירושלים ואני עדיין חי (באנגלית: Born in Jerusalem and Still Alive) הוא סרט קומדיה רומנטית שחורה ישראלי משנת 2019 שבוים על ידי יוסי עטיה ודוד אופק. עטיה גם כתב את התסריט ומשחק בתפקיד הראשי. הסרט הוקרן בבכורה ארצית בפסטיבל הקולנוע ירושלים במסגרת התחרות לקולנוע ישראלי עלילתי בו זכה בפרס לסרט הביכורים הטוב ביותר.
עלילה

רונן מטלון (יוסי עטיה) שנולד וגדל בירושלים, מתחיל להעביר סיור בעקבות פיגועים מפורסמים ברחוב יפו. במהלך אחד הסיורים הוא פוגש את אסיה מולאן (ליהי קורנובסקי) ירושלמית לשעבר תאבת חיים שגרה בברצלונה. השניים מתאהבים ורונן נקרע בין כוחות החיים והמוות שסובבים אותו.
משחק ודמויות

| שם | דמות |
| --- | --- |
יוסי עטיה: רונן מטלון
ליהי קורנובסקי: אסיה מולאן
איתמר רוט: סיימון האריס
טאישי טנאקה: שוחאי
אליק שמעונוב: אבא רונן
אנה סגן כהן: תמרה קראוס
הנגשה

"נולדתי בירושלים ואני עדיין חי" הוא הסרט הראשון שהונגש לעיוורים וכבדי ראיה בתולדות פסטיבל ירושלים; הקרנת הבכורה הונגשה על ידי ארז טודרס.
הפקה

בשנת 2012 יצר עטיה סיור פרפורמטיבי בשם "מטראומה לפנטזיה", במסגרת "פסטיבל מתחת להר" בירושלים. הסיור נערך ברחוב יפו והתחקה אחרי פיגועי ההתאבדות שהתרחשו באזור בין השנים 2005–2010. הסיור תועד בסרטון קצר שזכה בתחרות הפיצ'ינג בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2015; הוא שימש בסיס לסרט קצר בן שמונה דקות בעל אותו שם שעטיה כתב וביים בשנת 2015.
הסרט צולם בסגנון תיעודי בהשתתפות תיירים אמיתיים. הוא הופק על ידי איתן מנצורי, יהונתן דובק, רוני לוי וחברת ספירו סרטים; ויצא בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי, משרד התרבות והספורט, מועצת הפיס לתרבות ולאמנות, סם שפיגל ו-ARP.
הערות שוליים

↑   איתי שטרן, סרטים של ירון שני, לימור שמילה וגור בנטביץ' בפסטיבל ירושלים, באתר הארץ, 2 ביולי 2019
1 2  הזוכים בתחרויות בפסטיבל הקולנוע ה-36 ירושלים, באתר פסטיבל הקולנוע ירושלים, ‏1 באוגוסט 2019
↑  "הברדלס מאנטוליה" (טורקיה) ו"נולד בירושלים ועדיין חי" (ישראל) הם הזוכים הגדולים בחממת סם שפיגל לקולנוע בינלאומי 2018, באתר ספ שפיגל בית ספר ליצירה קולנועית, ‏יולי 2018
↑  אינה טוקר, הוכרזו הזוכים בחממה הבינלאומית לקולנוע ירושלים, באתר ynet, 8 ביולי 2018
↑  גאים להכריז על התכנית הישראלית, באתר פסטיבל הקולנוע ירושלים, ‏2 ביולי 2019
↑  לראשונה סרט מונגש לעיוורים וכבדי ראיה בפסטיבל ירושלים!, באתר עמותת עלה, ‏יולי 2019
↑   נולד בירושלים ועדיין חי, 2015, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:53)
↑  נולדתי בירושלים ואני עדיין חי, באתר מנה ראשונה - סרטים ישראלים קצרים, ‏2015
↑   "נולדתי בירושלים ואני עדיין חי (2015)", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  יעל שוב, ‏פסטיבל ירושלים 2019: עשרה סרטים שאסור לפספס, באתר "Time Out ישראל", 18 ביולי 2019
מרטין פשקו

מרטין פשקו (28 בינואר 1972) הוא כדורגלן עבר סלובקי ששיחק בעמדת השוער.