stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המלחמה המצרית-עות'מאנית הראשונה
המלחמה > מעבר בלן

הרפורמות המתמשכות של מהמוט השני (טנזימאט) נפגשו בקשיים רבים ומתמשכים בזמן המלחמה, כאשר חיילות הצבא העות'מאני לא הצליחו לסגל לעצמם את טכניקת גיוס החובה המהיר ולא את התנועה הזריזה של צבא רב בגודלו כפי שנעשה בצבאות אירופה, וכפי שנעשה בצבאו של מוחמד עלי. רבים מחשיבים את גדולתו הצבאית של עלי בחשיבה האסטרטגית של בנו אבראהים אשר תמיד פעל בין חבר צוערים מיומנים.
לאחר שעבר צבאו של עלי את מעבר בלן הצר בקיליקיה, הייתה הדרך פתוחה לצבא המצרי לתקוף לעבר פנים אסיה הקטנה, ליבה של האימפריה העות'מאנית.
המלחמה > קוניה

הקרב על העיר קוניה, דרומה ממרכז אנטוליה, היה הקרב הגדול האחרון במלחמה. הצבא העות'מאני הונהג בידי ראשיד מהמט פאשא, הוזיר הגדול של האימפריה העות'מאנית דאז. צבא הטורקים מנה כ-53,000 איש ומאה רובים, בעוד צבא המצרים מנה כ-15,000 איש ו-48 רובים בידיהם.
על אף הבדלי הכוחות, בעת נפגשו שני הצדדים ב-21 בדצמבר 1832, כוחותיו המועטים של אבראהים הערימו על העות'מאנים והביסו אותם בהתנגשויות צבאיות זו אחר זו, הקרב על קוניה היווה את שיא יוקרתה של מצרים תחת עלי, בעוד הוזיר הגדול נתפס בידי המצרים כאשר אבד באבק ועשן הקרב והצבא העות'מאני סבל כ-9,000 אבדות, הצבא המצרי עבר את הקרב עם 792 אבדות והמשיך להתקדם, כעת עם אספקת הכוחות העות'מאנים המובסים, אל עבר הבירה בבוספורוס, קונסטנטינופול (איסטנבול).
סוף דבר

עם התקרבות המצרים לבירה, הממשלה העות'מאנית נכנעה לדרישותיו של עלי וניתנה לו ארץ ישראל וכלל סוריה הגדולה. לטווח הקצר השפיעה המלחמה על חייהם של המתיישבים בשטחים המסופחים, אשר רבים מהם תחת שלטון חדש מרדו לטובת זה שקדם לו, כמו כן השפיעה המלחמה גם על יוקרתה של מצרים אשר הייתה לאחריו בשיאה.
כאשר צופים על תוצאות המלחמה לטווח הארוך ניתן להבין כי לאחר שהעות'מאנים קראו לעזרת הבריטים בהשבת השטחים, אלו הסכימו לתמיכה בתמורה לאי קפריסין. מאוחר יותר השטחים אכן הוחזרו לעות'מאנים הודות לתמיכה הבריטית במסגרת המלחמה המצרית-עות'מאנית השנייה אשר התרחשה בין השנים 1839–1841. עם הזמן גברה ההשפעה הבריטית על הים התיכון על מצרים ומאוחר יותר, לאחר מלחמת העולם הראשונה, גם על הלבנט.
מכאן שהיו אלו הבריטים, אשר השיגו את פיסת העוגה הגדולה ביותר בסופו של דבר.
ראו גם

מוחמד עלי (שליט מצרים)
מהמוט השני
אבראהים פאשא
הנרייטה וורד

| --- | --- |

 לידה:  1 ביוני 1832 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  12 ביולי 1924 (בגיל 92) סלאו, הממלכה המאוחדת 
 בן או בת זוג:  אדוארד מתיו וורד 
 
הנרייטה מרי עדה וורד (באנגלית: Henrietta Mary Ada Ward;‏ 1 ביוני 1832 – 12 ביולי 1924) הייתה ציירת היסטורית וז'אנרית אנגלית בתקופה הוויקטוריאנית ותחילת המאה העשרים.
ביוגרפיה ועבודה

הנרייטה וורד הייתה שייכת למשפחה של אמנים מקצועיים במשך כמה דורות. סבה מצד אביה היה צייר החיות הבולט ג'יימס וורד, שהיה קשור בנישואים לאמנים עמיתים ג'ון ג'קסון וג'ורג' מורלנד. הוריה היו גם אמנים: ג'ורג' רפאל וורד שהיה ידוע בעיקר בזכות הדפסים שלו, ומרי ווב וורד בזכות המיניאטורות שלה. היא הייתה ילדה יחידה. הנרייטה הצעירה גדלה מוקפת במכריהם האמנים של הוריה, כולל סר אדווין לנדסייר, צ'ארלס רוברט לסלי, ואלפרד אדוארד צ'לון.
היא למדה אומנות בבית הספר לאומנות בלומסברי ובאקדמיה שהקים הנרי סאס.
בשנת 1843, כשהייתה בת 11, התאהבה הנרייטה בצייר ההיסטורי בן ה-27 אדוארד מתיו וורד. הם התחתנו בחשאי במאי 1848, בסיוע חברו של החתן וילקי קולינס. אמה של הנרייטה מעולם לא סלחה על החתונה, והחרימה אותה.
למתיו והנרייטה וורד נולדו שמונה ילדים, שאחד מהם היה לסלי וורד, הקריקטוריסט המכונה "ספיי". בזמן שגידלה ילדיה, הנרייטה פיתחה גם את הקריירה האמנותית שלה. היא עבדה בז'אנרים שונים, אך כמו בעלה, נודעה בציוריה ההיסטוריים, בנושאים כמו תומאס צ'טרטון ואליזבת פריי. היא הצטיינה גם בתמונות של ילדים והשתמשה בילדיה כמודלים.
פליסי הקדר

אחד מציוריה המפורסמים ביותר היה "פליסי הקדר", שהוצג באקדמיה המלכותית בשנת 1866. הציור ממחיש את המקרה בו הקדר ברנרד פאליסי פוצץ בטעות את ביתו תוך כדי ניסוי בטכניקות של קרמיקה. יצירות דומות (כמו המלכה מרי 1863 וסצנה מילדותה של ז'אן דארק; 1867) אולי הפכו אותה לציירת ההיסטוריה הנשית הבולטת ביותר בדור שלה. היא העבירה שיעורי אמנות לכמה מילדי המלוכה של המלכה ויקטוריה והנסיך אלברט.
הן הנרייטה וורד והן בעלה היו תומכים בזכות הבחירה של הנשים. הם היו במעגל חברתי שכלל דמויות כמו צ'ארלס דיקנס וג'ורג' קרוקשנק.
היא חיה עם בעלה ארבעים וחמש שנים. לאחר מותו בשנת 1879 הקימה הנרייטה וורד בית ספר לאמנות משלה כדי לעזור לפרנס את משפחתה. כמו לואיז ג'ופלינג בת זמנה, הנרייטה וורד התמחתה בהכשרת אמניות צעירות. בנוסף קיבלה פנסיה של 100 ליש"ט עבור שירותה הקודם כמורה מלכותית. וורד הציגה את עבודותיה בארמון האמנויות בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי.
וורד פרסמה שני ספרים אוטוביוגרפיים, בשנת 1911. ספרה הראשון נקרא "אחד מהסיפורים הטובים ביותר בחיי אמנית ויקטוריאנית." היא תיארה תמונה של נישואים כמעט אידיאליים עם בעל שעודד את עבודתה, והיה "תמיד המורה הטוב ביותר, החבר הכי לא שגרתי שהכרתי."
גלריה

שמור על המלכה
הנסיכה במגדל
הידיעה הסודית
בארמון וינדזור
הערות שוליים

↑  Henrietta Ward - A Victorian artist in Slough
↑  Leslie Ward, Forty Years of "Spy", London, Bentano's, 1915.
↑  Nichols, K. L. "Women's Art at the World's Columbian Fair & Exposition, Chicago 1893". Retrieved 30 July 2018.
↑  Mrs. E. M. Ward, Memories of Ninety Years, Edited by Isabel G. McAllister, London, Hutchinson, 1924.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 142886335  ISNI: 0000 0001 0737 6076  LCCN: nb2007027237  NTA: 072331119  RKD: 82845  SNAC: w64j1bwr  SUDOC: 195155289  ULAN: 500016077  VIAF: 61073984   WorldCat (עם VIAF): 61073984 
הנרייטה וורד, פליסי הקדר, 1866
הסנאט (צרפת)

| --- | --- |
 מדינה:  צרפת צרפת
 סוג:  בית עליון
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  28 באפריל 1859 – הווה (165 שנים) 
 הרכב
 מספר מושבים:  348
 
 מפלגות הסנאט       הקבוצה הקומוניסטית רפובליקנית (18)       הקבוצה הסוציאליסטית רפובליקנית (78)       הקבוצה החברתית אירופאית (21)       קבוצת קדימה! (21)       קבוצת העצמאיים (11)       קבוצת האיחוד המרכזי (50)       הקבוצה הרפובליקנית (146)       עצמאיים (6)
 בחירות
 שיטת בחירות:  בחירות עקיפות
 בחירות קודמות:  ספטמבר 2023
 בחירות הבאות:  ספטמבר 2026
 מנהיגים
 נשיא:  ג'רארד לארשר
 משכן
 
 ארמון לוקסמבורג, פריז
 קואורדינטות:  48°50′54″N 2°20′14″E﻿ / ﻿48.848333333333°N 2.3372777777778°E﻿ / 48.848333333333; 2.3372777777778
 אתר אינטרנט
 www.senat.fr
 
הסנאט (Sénat) הוא הבית העליון של הפרלמנט הצרפתי, אשר מורכב מבית זה ומן הבית התחתון, האספה הלאומית. הסנאט, בניגוד לאספה הלאומית, נבחר בבחירות לא ישירות על ידי נבחרי ציבור מחוזיים.
מבנה הסנאט שוכן בלב גני לוקסמבורג, בארמון לוקסמבורג.
מבנה

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הסנאט הוא הבית העליון של הפרלמנט הצרפתי. על פי סעיף 24 של חוקת צרפת, הוא נבחר בבחירות עקיפות כדי להבטיח ייצוג בפרלמנט המקומי של קהילות ורשויות מקומיות בצרפת.
בהרכב הנוכחי של הסנאט 348 סנאטורים. הסנאטורים נבחרים ל-6 שנים ברמת המחוז (שטחה של צרפת מחולק ל-95 מחוזות). מועצת הבחירות מורכבת מנציגים מקומיים, חברי המחוזות, נציגי מועצות מקומיות, חברי האספה הלאומית ועוד.
יו"ר הסנאט נבחר מבין חבריו לתקופת כהונה בת שלוש שנים. הוא אחראי על מינוי שלושת חברי המועצה החוקתית של צרפת, ויש לו זכות לערער בפני המועצה החוקתית. בהיעדר הנשיא מתפקידו, הוא ממלא מקום הנשיא (כפי שאירע בשנת 1969, לאחר התפטרותו של שארל דה גול, וב-1974, לאחר מותו של ז'ורז' פומפידו). על פי החוקה, נשיא הסנאט הוא האדם השני בחשיבותו במדינה.
כיום, בסנאט ישנן הוועדות הבאות: ועדת התרבות, ועדת הכלכלה, ועדת החוץ, ועדת הביטחון והכוחות המזוינים, ועדת הרווחה, ועדת כספים, ועדת בקרה ותקציב. בנוסף, החוקה מספקת, במידת הצורך, יכולת להקים על ידי הממשלה או הסנאט ועדות מיוחדות לסקירת חוקים בנושאים ספציפיים.
בסנאט ישנן מספר סיעות, וכל סיעה מחויבת לכלול לפחות 15 סנאטורים. הפלגים הפוליטיים העיקריים של הסנאט הם: האיחוד למען תנועה עממית, המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית, הסיעה הקומוניסטית, התנועה הרפובליקנית והתנועה האזרחית, סיעת "איחוד המרכז", סיעת "הדמוקרטים הסוציאליים של האיחוד האירופי" ועוד.
מאז הקמת הרפובליקה החמישית, הסנאט היה ברובו שמרני. בספטמבר 2011, לראשונה בתולדות הרפובליקה החמישית, זכתה המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית במירב המושבים בסנאט. ב-1 בנובמבר אותה שנה נבחר ז'אן פייר בל ליו"ר הסנאט והיה לסוציאליסט הראשון שמנהיג את הסנאט מאז הקמת הרפובליקה.
אולם מליאת הסנאט
ארמון לוקסמבורג
ראו גם

הפרלמנט הצרפתי
פוליטיקה של צרפת
בתי מחוקקים לפי מדינה
הסכם קמפו פורמיו

| --- | --- |
 חותמים:  נפוליאון בונפרטה, Ludwig von Cobenzl 
 תאריך יצירה:  18 באוקטובר 1797 
 
דרום אירופה לפני הסכם קמפו פורמיו
אירופה לאחר הסכמי בזל וקמפו פורמיו
הסכם קמפו פורמיו (בצרפתית: Traité de Campo-Formio; בגרמנית: Frieden von Campo Formio) היה הסכם שלום שנחתם ב-17 באוקטובר 1797 בין צרפת לאימפריה הרומית הקדושה (הקיסרות האוסטרית), ואשר סימן את סופה של הקואליציה האנטי צרפתית הראשונה שהורכבה מאוסטריה, פרוסיה, בריטניה, ספרד, פיימונטה וממלכות נוספות שהתייצבו כנגד הרפובליקה הצרפתית. ההסכם נחתם לאחר מסעו המוצלח של נפוליאון לכיבוש איטליה וסיים את השלב הראשון במלחמות הנפוליאוניות.
ההסכם כלל תנאים פומביים ותנאים חסויים. לפי סעיפיו הגלויים נמסרו ארצות השפלה הדרומיות (כיום בלגיה) מידי האימפריה הרומית הקדושה לצרפת. הרפובליקה של ונציה איבדה את עצמאותה, לאחר מאות שנים. החלק העיקרי שלה, שבצפון איטליה ובאיסטריה נמסר לאוסטרים; מספר איים שהיו בשליטתה, בהם קורפו, האיים היוניים ומספר איים בים האדריאטי עברו לידי צרפת. אוסטריה נאלצה להכיר בקיומן של הרפובליקה הציסאלפינית (Repubblica Cisalpina) וברפובליקה הליגורית שהיו למדינות חסות צרפתיות בצפון איטליה.
חלקו החסוי של ההסכם מסר שטחים נוספים הנמצאים כיום במערב גרמניה לשליטת צרפת והבטיח לה חופש שיט בריין, במאס ובמוזל. אזור זלצבורג נמסר לחסות אוסטרית וזו ויתרה מצידה על שטחים בגדה השמאלית של הריין העילי ואשר סופחו בשלב מאוחר יותר לשווייץ.
הסכם קמפו פורמיו היה פרי משא ומתן שנמשך חמישה חודשים וחזר למעשה על המוסכם בהסכם שביתת הנשק שנחתם בלאובן (Leoben) בשטיריה מ-17 באפריל 1797. ההסכם קרוי על שם הכפר הסמוך לאודינה בצפון איטליה שבו נחתם (כיום קמפופורמידו - Campoformido).
ההסכם לא מומש מעולם במלואו, עקב קשיים בביצוע העברות השטחים שסוכמו בו ואי-הסכמות לגבי שטחים נוספים. הצדדים נותרו חשדנים זה כלפי זה, והאוסטרים החלו לכרות בריתות צבאיות עם אויביה האחרים של צרפת כחלק מגיבוש הקואליציה האנטי-צרפתית השנייה. ב-1799 התחדש פורמלית מצב המלחמה בין צרפת לאימפריה הרומית הקדושה, פחות משנה וחצי לאחר חתימת הסכם השלום. השפעתו ארוכת הטווח הבולטת של ההסכם היא ביטולה של רפובליקת ונציה, והפיכתם של האיים היוניים ואיים יווניים נוספים לישויות נבדלות.
הסכם קרלוביץ

המשא ומתן בהסכם קרלוביץ
הסכם קרלוביץ, או שלום קרלוביץ (בגרמנית: Frieden von Karlowitz; בסרבית: Karlovački mir ,Карловачки мир, "שלום קרלוביץ"; בטורקית: Karlofça Antlaşması, "הבנות קרלוביץ") היה הסכם שנחתם בעיר קרלוביץ שבסרביה (בגרמנית: Karlowitz; בטורקית: Karlofça; בסרבית: Sremski Karlovci ,Сремски Карловци) ב-26 בינואר 1699 בין האימפריה הרומית הקדושה (אוסטריה), האיחוד הפולני-ליטאי, הרפובליקה של ונציה ורוסיה הצארית לבין האימפריה העות'מאנית.
הסכם זה סיים את מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) אשר הוכרעה צבאית לטובתה של אוסטריה כבר בקרב זנטה (אנ') ב-11 בספטמבר 1697. בעקבות קונגרס בן חודשיים בין האימפריה העות'מאנית מצד אחד והליגה הקדושה של 1684 מהצד השני, נחתם ההסכם ב-26 בינואר 1699.
במסגרת ההסכם נאלצו העות'מאנים לעשות ויתורים טריטוריאליים נרחבים:
רובה של הונגריה, טרנסילבניה וסלאבוניה נמסרו לאוסטריה.
פודוליה הועברה לשליטת פולין.
דלמטיה ומוראה (הפלופונסוס של ימינו) נמסרו לוונציה.
הסכם קרלוביץ סימן את תחילת סופה של ההגמוניה העות'מאנית בדרום-מזרח אירופה, ואת הפיכתו של בית הבסבורג לכוח הדומיננטי באזור.
הערות שוליים

↑  קואליציה של האימפריה הרומית הקדושה, האיחוד של פולין-ליטא, רפובליקת ונציה ופטר הגדול, הצאר של רוסיה
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמנות והסכמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הסנאט הבלגי

| --- | --- |
סמל הסנאט
 מדינה:  בלגיה 
 סוג:  בית עליון
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  1831–הווה (כ־193 שנים) 
 הרכב
 מספר מושבים:  60
 
 מנהיגים
 יושב ראש:  Stephanie D'Hose 
 משכן
 
 Palace of the Nation 
 קואורדינטות:  50°50′51″N 4°21′51″E﻿ / ﻿50.847409618613°N 4.3642598145755°E﻿ / 50.847409618613; 4.3642598145755
 אתר אינטרנט
 www.senate.be
 
הסנאט הבלגי הוא הבית העליון בפרלמנט הפדרלי של בלגיה אשר מכיל כ-60 נציגים שנבחרים מדי 5 שנים.
היסטוריה

נוסד בשנת 1831 שחלק מבית מחוקקים חד-ביתי. באותה התקופה הסנאט היה מוסד אליטיסטי מאוד, מהסיבה שבשביל להיבחר, כל מועמד היה צריך לשלם 1,000 פלורינים- דבר המגביל את המועמדות ל-4,000 איש בלבד. עד שנת 1913 השפה הרשמית היחידה בסנאט הייתה צרפתית, אך בשנה זו הוחלט לאמץ גם את השפה ההולנדית כשפה רשמית.
מאז שנת 1993 עבר כמספר רפורמות. בין השאר הוא הוקטן מ-184 סנאטורים ל-71 סנאטורים בלבד, אשר מתוכם 40 סנאטורים נבחרו בבחירות ישירות על ידי העם.. מאז שנת 2014 ישנם כ-60 סנאטורים הם אינם נבחרים על ידי הציבור הבלגי. 50 נציגים נבחרים על ידי הפרלמנטים המקומיים בבלגיה (הפרלמנט הפלמי, הפרלמנט של הקהילה הצרפתית והפרלמנט של ולוניה) והם בוחרים עוד כעשרה נציגים. כיום, הסנאט ממלא תפקיד מאוד מינורי בתהליך החקיקה הפדרלי.
המפלגה הגדולה בסנאט היא הברית הפלמית החדשה, אשר מונה מטעמה 12 נציגים.
הסנאט יושב בבירת בלגיה- בריסל.
לפי סעיף 69 של החוקה הבלגית, ישנן מספר דרישות לתפקיד הסנאטור: תושבות ואזרחות בלגית, וגיל 21 ומעלה. ההשבעה לתפקיד נעשית באחת מהשפות הרשמיות של המדינה (הולנדית, צרפתית וגרמנית). לפי החוקה הבלגית, אדם לא יכול להיות בו זמנית גם חבר בפרלמנט אזורי (הפרלמנט הפלמי או הפרלמנט של ולוניה) וגם חבר בסנאט. אותו הדבר לגבי חברי בית הנבחרים. אדם הנשבע לסנאט מספיק אוטומטית את תפקידו הקודם. נציג בסנאט המתמנה לשר מפסיק את חברותו בסנאט. הוא יכול לחזור אם הוא מתפטר מתפקידו כשר. אדם לא יכול להיות בו זמנית חבר בסנאט ועובד מדינה, איש הרשות השופטת או חבר בפרלמנט האירופי.
בסנאט ישנן מספר ועדות קבועות, אשר ברובן ישנם כ-17 סנאטורים.
ראו גם

הפרלמנט הפדרלי של בלגיה
בית הנבחרים הבלגי
בתי מחוקקים לפי מדינה
המדריך השלם לדקדוק אספרנטי

המדריך השלם לדקדוק אספרנטי (אספרנטו: Plena Manlibro de Esperanta Gramatiko או בקיצור PMEG) הוא ספר דקדוק מקיף של שפת האספרנטו שנכתב על ידי ברטילו ונרגרן (Bertilo Wennergren) ונחשב לחיבור המקיף ביותר אודות הדקדוק בשפה.
הספר נכתב באספרנטו קלה להבנה, במטרה לשמש כלי לימודי לשיפור השימוש בשפה על ידי דוברים ממוצעים שלה ולא כספר מחקרי-בלשני, זאת בניגוד לספרי דקדוק רחבים קודמים באספרנטו דוגמת 'הדקדוק האנליטי השלם' (Plena Analiza Gramatiko), שנחשב לחיבור המקיף ביותר עד לפרסומו של PMEG. על אף שהספר איננו ספר רשמי של האקדמיה לאספרנטו, הוא זוכה להערכה רבה בקהילה האספרנטית בשל רוחב היריעה והעבודה היסודית שנעשתה עליו - במסגרתה התייעץ ונרגרן עם מומחים רבים בשפה.
הספר איננו משתמש במושגים הדקדוקיים והבלשניים המסורתיים, במטרה להנגיש אותו לקורא הבלתי-מקצועי. כך, למשל, הספר עושה שימוש בביטוי O-vorto (מילת O) במקום בביטוי "שם עצם", שכן כלל שמות העצם באספרנטו מסתיימים באות O; בביטוי A-vorto (מילת A) במקום "שם תואר", שכן כלל שמות התואר מסתיימים באות A, ובביטוי rolvorteto (מילית תפקיד) במקום פרפוזיציה.. חלוקה זו מקילה על הקורא, שכן היא איננה דורשת היכרות מוקדמת עם מושגים מקצועיים מעולם הבלשנות, אך היא גם מתאימה יותר לניתוח תחביר השפה, שכן הדקדוק באספרנטו מושפע יותר מסוג המילים בחלוקה לסיומות מאשר מתפקידן במשפט. כך למשל המילים ambaŭ (שניהם) ו-tiu (זה), שבחלוקה המסורתית נחשבות לשמות תואר, משמשות בצורה אחרת (כמיליות) משמות התואר הרגילים באספרנטו, המסתיימים באות A.
הספר מגדיר עצמו כספר שמרני, המקפיד על שמירת עקרונות הפונדמנטו דה אספרנטו שהתווה זמנהוף לשפה ב-1905. עם זאת, הוא מציג גם התפתחויות ושימושים מודרניים בשפה, כולל כאלו שאיינם זוכים להסכמה רחבה.
הספר פורסם תחילה בשנת 1996 במהדורת HTML ברשת. בשנת 2006 יצאה מהדורה מודפסת ראשונה שלו בהוצאה לאור של אגודת האספרנטו הצפון אמריקנית, ובשנת 2020 יצאה מהדורה שנייה שלו לאור בהוצאה משותפת של ארגון E@I וארגון La Ranetoj. ההוצאות הישנות של הספר זמינות להורדה באתר המחבר.
את שם הספר המקוצר, PMEG, יש לקרוא על פי שמות האותיות באספרנטו, דהיינו Po-Mo-E-Go. עם זאת, מקובל לכנות אותו Pomego, שמשמעו באספרנטו: "תפוח גדול". משום כך, על כריכות המהדורות החדשות של הספר מצויר תפוח ירוק גדול..
הערות שוליים

1 2 3 4  ההקדמה לספר מהדורת 2023, מאת ברטילו ונרגרן (באספרנטו)
1 2 3 4  פטרו דסמט,  La unua Zamenhof-monumento de la 21a jarcento: dika Pomego! במגזין Monato, 28 ביולי 2021 (באספרנטו)
↑  המהדורה המודפסת של PMEG באתר של ונרגרן (באספרנטו)
↑  ראיון עם ונרגרן באתר Libera Folio (באספרנטו)
| אספרנטו |
| --- | --- | --- |
| ארגונים | אגודת האספרנטו העולמית • ארגון הנוער האספרנטיסטי הכלל-עולמי • האגודה לאספרנטו בישראל • Sennacieca Asocio Tutmonda • האקדמיה לאספרנטו • אספרנטה ציוויטו |  |
| תרבות האספרנטו | תנועת האספרנטו • דגל אספרנטו • המנון תנועת האספרנטו • כנס האספרנטו העולמי • יום זמנהוף • הומארניסמו • פספורטה סרבו • שלושת הסוציולקטים |  |
| ספרים | Unua Libro • Plena Ilustrita Vortaro de Esperanto • פונדמנטו דה אספרנטו • המדריך השלם לדקדוק אספרנטי |  |
| כתבי עת | מגזין אספרנטו • Kontakto • ישראלה אספרנטיסטו • Libera Folio • Monato |  |
| סרטים | Angoroj • אינקובוס (סרט) |  |
| מוזיקה | Kajto • דולצ'אמאר • פרסונה (להקה) |  |
| אינטרנט | לרנו! • ויקיפדיה האספרנטית |  |
| אישים בעולם | אליעזר לודוויג זמנהוף • לידיה זמנהוף • לואי-כריסטוף זלסקי-זמנהוף • הקטור הודלר • קלמן קלוצ'אי • אוניסבורו דגוצ'י • קז'ימייז' ביין • טיבור סקלי • ויליאם אולד • סוניה לאנג • אדמון פריווה • פטר גינז • אנטוני גרבובסקי • בה ג'ין • ולדמר לנלה • קלוד פירון • אלפרד הרמן פריד • בוריס קולקר |  |
| אישים בישראל | נתן בן ציון חבקין • יוסף שמר • עמרי ונדל • יוסף כהן-צדק • ישעיהו תומא שי"ק • עזרא ציון מלמד • איתמר בן אב"י |  |
הסכם קיל

| --- | --- |

 חותמים:  שוודיה, הממלכה המאוחדת, ממלכת דנמרק 
 מקום יצירה:  קיל 
 תאריך יצירה:  14 בינואר 1814 
 
הסכם קיל (בנורווגית: kieltraktaten) או שְלום קיל (בנורווגית ובשוודית: Kielfreden או freden i Kiel) היה הסכם שלום, שנחתם בין הממלכה המאוחדת וממלכת שוודיה לבין דנמרק-נורווגיה, ב-14 בינואר 1814. ההסכם נועד לכלות ולסיים את ההתנגשויות בין שני הצדדים במלחמות הנפוליאוניות, בהן בריטניה ושוודיה היו חלק מהקואליציה האנטי-צרפתית השישית, ואילו דנמרק-נורווגיה הייתה שותפה לנפוליאון. הסכם זה הוביל לאיחוד השוודי נורווגי.
רקע

בראשית מלחמות נפוליאון, ניסו דנמרק-נורווגיה וממלכת שוודיה לנקוט עמדה נייטרלית, אך עד מהרה היו מעורבות בזירת הלחימה. בשנת 1805 כרת גוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה ברית עם הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד והאימפריה הרוסית ויחד הכריזו מלחמה נגד צרפת הנפוליאונית. בריטניה אשר הכריזה מלחמה על נפוליאון ב-1803 שילמה סובסידיות לשוודיה. טרם הורה לצבאו לנסוג מפרובינציית פומרניה בשוודיה, ניהל גוסטב הרביעי אדולף משא ומתן שיוביל להסכמה מצד פרוסיה שלא תתקוף אותה. דנמרק נשארה נייטרלית.
המסע של דספרו

| --- | --- |

עטיפת הסרט
 מבוסס על:  The Tale of Despereaux 
 בימוי:  סאם פל, רוב סטיבנהגן (Rob Stevenhagen)
 הופק בידי:  גארי רוס   אליסון תומאס (Allison Thomas)
 תסריט:  גארי רוס   רוב סטיבנהגן
 שחקנים ראשיים:  סיגורני ויבר   מתיו ברודריק   דסטין הופמן   אמה ווטסון
 מדבבים:  כריסטופר לויד פרנק לנגלה דסטין הופמן רובי קולטריין קווין קליין ויליאם ה. מייסי סיגורני ויבר פרנסס קונרוי טוני היל אמה ווטסון ריצ'רד ג'נקינס טרייסי אולמן מתיו ברודריק קירן היינדס סטנלי טוצ'י 
 מוזיקה:  ויליאם רוס (William Ross)
 צילום:  Brad Blackbourn 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  רלטיביטי מדיה 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 19 בדצמבר 2008   ישראל 30 ביולי 2009
 משך הקרנה:  93 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט לכל המשפחה, סרט ילדים, סרט הרפתקאות 
 תקציב:  60 מיליון דולר
 הכנסות:  86,947,448 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   taleofdespereaux
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
המסע של דספרו (באנגלית: The Tale of Despereaux) הוא סרט הרפתקאות בהנפשה ממוחשבת אמריקאי בבימויו של סאם פל מבית אולפני יוניברסל משנת 2008. הסרט מבוסס בעיקרו על הספר "סיפורו של דספרו" של קייט די-קמילו משנת 2003. את התפקידים הראשיים מדבבים בגרסה המקורית סיגורני ויבר, מתיו ברודריק ואמה ווטסון.
עלילת הסרט

הסרט מתמקד בשלוש דמויות עיקריות, הנמצאות במקום מסוים ומרגישות לא-שייכות, ובדרכן למציאת ייעודן האמיתי.
הסרט מתרחש כולו בממלכת דור, שנודעה ב"יום המרק המלכותי" הנערך בה מדי שנה. בתחילת הסרט מגיע העכברוש המדבר רוסקורו עם המלח פייטרו באניה לנמל בממלכת דור. כל העיר שוקקת חיים וריחות בזכות יום המרק המלכותי, שבו מבשל אנדרה, השף המלכותי, מרק חדש וכל יושבי הממלכה מוזמנים לטעום.
רוסקורו נמשך לריח המרק המפתה, לא מסוגל לעצור בעדו ונכנס לארמון, לחדר הסעודה, בו מסובים כל נכבדי הממלכה סביב השולחן. בטעות נופל רוסקורו לצלחת המרק של המלכה והיא מתעלפת מרוב גועל ואימה. ראשה נופל לתוך המרק והיא מתה.
רוסקורו מצליח להימלט מכל האנשים המנסים ללכדו ולחסלו ונופל לביוב. עקב כך מטיל המלך על ממלכתו צו איסור על אכילת מרק וכן מוציא את כל העכברושים מחוץ לחוק. בממלכת דור מתחילה תקופה קשה ומדכאת - המלך שבור ממות אשתו ומסתגר בחדרו, הנסיכה פיא בוהה בשמיים המעוננים ומייחלת לגשם ותושבי הממלכה מסתגרים בבתיהם.
במקביל מגיע רוסקורו לממלכת החולדות במעמקי הביוב האפל. בוטיצ'לי, מנהיג החולדות פורס עליו את חסותו ומגן עליו מפני חולדות אחרות. רוסקורו מדוכא מן האפילה ומשאר החולדות הדוחות אותו בגסותן. הוא שואף לצאת מן החיים בביוב אך אינו יכול.
העכברים חיים בעולם משלהם, מעל החולדות. גיבור הסרט הוא דספרו טילינג, עכבר צעיר וסקרן, בעל אזניים גדולות במיוחד. המיוחד בו היא בעיקר העובדה שאינו מפחד משום דבר, למרות ניסיונות הוריו ומוריו ללמד אותו שכל עכבר נורמלי פוחד מחתולים, ממלכודות עכברים ומבני אדם.
מנהל בית הספר בעיר העכברים מודאג מהתנהגותו החריגה של דספרו, רואה בה איום על אחדות הקהילה ומזמן את הוריו על מנת להזהירם שיינקטו בצעדים לשינוי בהתנהגותו.
אחיו הגדול של דספרו לוקח אותו יום אחד לספריית הארמון כדי ללמדו איך לאכול דפי ספרים, אולם דספרו מעדיף לקרוא את הדפים במקום לאכלם.
תוך קריאה בספרים לומד דספרו על ממלכת דור, המשפחה המלכותית והנסיכה פיא בפרט. הוא סקרן לפגוש בני אדם. דספרו מחליט להגיע לנסיכה. לאחר ביקורו אצלה הוא מועמד לדין ומואשם ביצירת קשר עם בני אדם. בעקבות הודאתו מחליטה מועצת העיר להגלות אותו מחוץ לעיר. עכבר זקן ועיוור בעל חזות מרתיעה מוריד אותו בחבל לביוב - אל עולם החולדות
דמויות ומדבבים

בסוגריים מופיעים המדבבים של הגרסה העברית.
המספרת - סיגורני ויבר (גילת מואב)
דספרו טילינג - עכבר צעיר בעל אוזניים גדולות, הפרוטגוניסט - מתיו ברודריק (עידו מוסרי)
רוסקורו - חולדה שחי כמלח - דסטין הופמן (אריה צ'רנר)
הנסיכה פיא - אמה ווטסון (אורלי תגר)
מיגרי סאו - המשרתת של הנסיכה פיא - טרייסי אולמן (עדי קוזלובסקי)
אנדרה - השף המלכותי - קווין קליין (אוהד שחר)
גרגורי - סוהר בארמון - רובי קולטריין (נבו קמחי)
בוטיצ'לי - מנהיג עולם החולדות והאנטגוניסט הראשי - קירן היינדס (יהודה אפרוני)
לסטר - אביו של דספרו - ויליאם ה' מייסי (ארז שפריר)
אנטואנט - אמו של דספרו - פרנסס קונרוי (יעל בן ארי)
מנהל בית הספר - ריצ'רד ג'נקינס (אברהם סלקטר)
ראש העיר של עולם העכברים - פרנק לנגלה (יורם יוספסברג)
בולדו - אל המרק - סטנלי טוצ'י (שמחה ברבירו)
הוביס - כריסטופר לויד (גיל פרנק)
הפארק הלאומי קאנג קרצ'ן

קאנג קרצ'ן (בתאית: แก่งกระจาน) הוא הפארק הלאומי הגדול ביותר בתאילנד. הפארק שוכן על הגבול עם מיאנמר, וגובל בשמורת הטבע טנינתאריי. זהו פארק פופולרי בשל מיקומו קרוב לעיירת הנופש הואה הין.
גאוגרפיה

הפארק מכסה שטחים מהנפות נונג יא פלונג, קאנג קרצ'ן ותא יאנג במחוז פט בורי, והואה הין במחוז פראחואף קירי חאן. עיקר הפארק הוא ביער הגשם שעל המדרון המזרחי של רכס טנאסרים. הנקודה הגבוהה ביותר בפארק שוכנת בגובה 1,200 מטרים. מקורות של שני נהרות עיקריים שוכנים בשטח הפארק, נהר פרנבורי ונהר פט בורי. נהר הפט בורי סכור על ידי סכר קאנג קרצ'ן בגבול המזרחי של הפארק. הסכר יוצר אגם המכסה שטח בן 46.5 קילומטרים רבועים. הסכר נבנה ב-1966.
היסטוריה

הפארק הוקם ב-12 ביוני 1981 כפארק הלאומי ה-28 של תאילנד. במקור הוא כיסה שטח בן 2,478 קילומטרים רבועים, הוא הורחב בדצמבר 1984 וכלל את שטח הגבול שבין המחוזות פט בורי ופראחואף קירי חאן.
הפארק נכלל ברשימת פארקי המורשת של ASEAN. ב-2021 הוא הוכר כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו.
הרג פילי בר היא בעיה קשה בפארק כשהשלטונות אינם מסוגלים לשלוט על ציידים בלתי חוקיים. כמה מעובדי הפארק חשודים בסחר באיברי הפילים.
למרות מעמדו כפארק לאומי, יש מטעים פרטיים בתוך גבולות הפארק הלאומי קאנג קרצ'ן. חלקם מוקפים בגדרות חשמליות שביוני 2013 חישמלו למוות גור פילים.
צמחייה ובעלי חיים

היערות כוללים מגוון ביולוגי גדול של צמחייה טרופית, כולל מינים של עצים רחבי עלים טרופיים וסובטרופיים ודקלים. חמישים ושבעה מינים של יונקים ויותר מ-400 מיני עופות זוהו בפארק.
דלק צהוב-גרון
לוטונג ממושקף
Arachnothera magna
pycnonotus flavescens
Halcyon coromanda
הערות שוליים

↑  Kaeng Krachan Forest Complex, From UNESCO site
↑  noname (wild) at Kaeng Krachan National Park
↑  Elephant slaughter: The gangs get bold
↑  5 park officials wanted for poaching elephants - Witness 'saw carcass burnt' at Kaeng Krachan (Thailand)
↑  The Nation - Young elephant dies in fatal electrocution