stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברוך שפינוזה
שיטתו בביקורת המקרא

לפי שפינוזה, הכרת כתבי הקודש היא הכרת ההיסטוריה האמיתית שלהם, המכשול העומד בכך הוא המשפטים הקדומים של התאולוגיה שכבשו את דעתם של האנשים.
שפינוזה גרס כי פירושו של אבן עזרא על פסוקים אחדים בתורה מרמזים לכך שסבר שלא משה הוא שכתב את החומש כפי שהוא לפנינו, כי אם איש אחר שחי בזמן מאוחר יותר. שפינוזה מבאר את הראיות שמצא בפסוקים אלו בעצמו:
'בעבר הירדן' – לא ייתכן שמשפט זה ייכתב על ידי משה שלא עבר את הירדן.
כל ספרו של משה הועתק על היקפו של מזבח אחד – מכאן שספרו של משה היה קצר יותר מהחומש שלפנינו (המזבח היה מורכב מ-12 אבנים, וזה לדעתו של שפינוזה 'סוד ה-12' של אבן עזרא, או אולי 12 הקללות שמצויות באותו הפרק, או אולי הפרק האחרון שבו מסופר על מות משה).
'ויכתוב משה את התורה' – ניסוח של היסטוריון מאוחר.
'והכנעני אז בארץ' – משתמע מכך שבזמן שהדברים נכתבו הכנענים כבר לא היו בארץ.
'בהר ה' יראה' – בחירת ההר נעשתה לא בימיו של משה, אלא מאוחר יותר.
'הלא הוא ברבת בני עמון...' עיר שנכבשה רק בימי דוד.
שפינוזה הסתמך על טיעונים ספרותיים ולשוניים נוספים:
רוב התורה מתייחסת למשה בגוף שלישי.
התורה מספרת על מותו של משה, ואף מוסיפה ש'לא קם נביא עוד בישראל כמשה אשר ידעו ה' פנים אל פנים' – משפט עם פרספקטיבה רחוקה, ושאין איש יודע את מקום קבורת משה 'עד היום הזה'.
מקומות מסוימים בתורה נקראים שמות מאוחרים – אברהם רדף עד 'דן' (שם שניתן למקום בספר שופטים).
בעוד מקרים לתורה יש פרספקטיבה רחבה ומאוחרת – בני ישראל אכלו את המן 'עד שהגיעו לארץ', 'ואלה המלכים אשר מלכו בארץ אדום לפני מלך מלך לבני ישראל'.
מוזכרים ספרים כגון ספר מלחמות ה', 'ספר הברית' (שמות כב) וספר תורת אלהים.
על סמך טיעונים אלו כתב שפינוזה כי ספר תורת האלוהים שנתחבר בידי משה לא היה החומש, אלא ספר אחר שמחבר החומש שילב בתוך חיבורו.
לדעתו של שפינוזה, אף ספרי יהושע-שמואל לא נכתבו בידיהם, שכן יש ראיות רבות בספרים המעידות על איחור הספרים – בשופטים, 'בימים ההם אין מלך' – דהיינו ישנו מחבר בעל פרספקטיבה היסטורית.
שפינוזה מציע אלטרנטיבה לחיבור התנ"ך. לשיטתו כלל הספרים הללו נכתבו בידי היסטוריון אחד ויחיד, שרצה לתאר את קדמוניות היהודים מראשיתן ועד לחורבן הראשון של ירושלים. לדבריו, הספרים מקושרים ביניהם בצורה כזו שמתוך ההקשר נוכל לדעת שהם אינם אלא דבריו של היסטוריון אחד: מיד אחרי מות משה עוברים ליהושע, ומשם לשופטים וכן הלאה.
מחבר הספרים התחיל במוצאו של העם העברי, ממשיך במתי חוקקו לו חוקים, איך כבשו את הארץ, איך מינו מלכים עד לחורבן הממלכה. אמנם, על דברים אחרים מדלג אותו ההיסטוריון והוא מפנה את הקורא לספרים אחרים (דברי הימים למלכי ישראל וכו'), נמצא – כל הספרים הללו מגמה אחת להם – "ללמד את דברי משה ופקודותיו, ולהוכיחם על-פי אחרית המאורעות". שפינוזה נוטה לחשוב שההיסטוריון הוא עזרא הסופר, שכן המקרא מכנה אותו 'סופר' ומעיד עליו שהיה 'שוקד על תורת ה' לדרשה ולתקנה'.
חוקרים מציינים כאפשרות שאת ההשראה לביקורת קבל שפינוזה מלה-פיריר (אנ').
ברוך שפינוזה והתנועה הציונית

הדגש השפינוזאי על כך שהיהדות איננה אמונה פרטית אלא חוקה מדינית, קסם במיוחד לתומכי הציונות ולתנועה הציונית. הם פירשו את הגותו של שפינוזה כהפרדה בין לאומיות ודת, ואף הפרדה בין היהדות הדתית למיניה לבין היהדות החילונית. בשנת 1927 חרג פרופסור יוסף קלוזנר מן הנימה האקדמית המקובלת, ובסערת רגשות בלתי מוסתרת כתב: "...לשפינוזה היהודי נקרא... מעל רמת הר הצופים, מתוך מקדש המעט שלנו – האוניברסיטה העברית בירושלים – הותר החרם! סר עוון היהדות נגדך וחטאתך לה תכופר! אחינו אתה, אחינו אתה, אחינו אתה!", גם אחרי קום המדינה חשו ראשיה צורך לאחד בין התקומה הלאומית והאתוס הדתי היהודי, וראש ממשלת ישראל, דוד בן-גוריון, נדרש לעניין באמרו, בשנת 1953, כי חובה להחזיר "ללשוננו ולתרבותנו העברית כתבי ההוגה המקורי ופילוסוף העמוק ביותר שקם בתוך העם העברי באלפיים השנים האחרונות..."
ספריו בתרגום לעברית

חקר אלוה: עם תורת האדם (מתורגם ומבואר עם מבוא גדול מאת שלמה ראבין), וינה: דפוס געארג בראג, תרמ"ה. (מהדורה סרוקה , במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית).
"תורת המידות" , מתורגמת מרומית על ידי יעקב קלצקין, בצירוף הקדמה, הערות, מראה מקומות, תרגומי המונחים ובאוריהם ושתי תמונות. ליפסיה: הוצאת אברהם יוסף שטיבל, תרפ"ד (ירושלים: אקדמון, 1967).(הספר בקטלוג ULI)
אתיקה (תרגם מלטינית והוסיף מבוא והערות: ירמיהו יובל), תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשס"ג-2003.(הספר בקטלוג ULI)
מאמר תאולוגי מדיני (תרגם: חיים וירשובסקי), ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשכ"ב-1961. (הספר בקטלוג ULI)
שפינוזה – איגרות, תרגם מלאטינית והוסיף מבוא, ביאורים, הערות ומפתחות, אפרים שמואלי, ירושלים: מוסד ביאליק, 1963 (הספר בקטלוג ULI).
מאמר על דבר השתלמות שכל האדם (מתורגם עברית מאת יצחק בן מאיר מרגליות), ורשה: דפוס אלאפין, תרנ"ג.(הספר בקטלוג ULI)
השתלמות שכל האדם (מתרגם לעברית: יצחק בן מאיר מרגליות), ורשה: מ' ערליכמן, תרצ"ה.(הספר בקטלוג ULI)
מאמר על תיקון השכל (תרגם מרומית: נתן שפיגל; ערך, הקדים מבוא והוסיף הערות: יוסף בן שלמה), ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשל"ג.(הספר בקטלוג ULI)
מאמר קצר על אלוה על האדם ואשרו (מתורגם מהולנדית על ידי ישעיהו בן יהודה ליב זנה, בצירוף מבוא והערות), תל אביב: א"י שטיבל, תרצ"ה. (הספר בקטלוג ULI)
מאמר קצר על אלוהים, האדם ואושרו (תרגום מהולנדית: רחל הולנדר-שטיינגרט; ערך, הקדים מבוא, פירש והוסיף הערות: יוסף בן שלמה), ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשל"ח-1978. (הספר בקטלוג ULI)
מאמר מדיני (תרגום הערות: חיים וירשובסקי; הוסיף מבוא ומפתחות: נתן שפיגל), ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ב-1982. (הספר בקטלוג ULI)
דקדוק שפת עבר (תרגם: שלמה רובין), קרקוב: יוסף פלעסנער ושותפו, תרס"ה-1905.(הספר בקטלוג ULI)
ברוך שפינוזה, שלמה מימון, אחרים, עם הספר, 2009
ראו גם

גאורג הרץ
לקריאה נוספת

ברוך שפינוזה, קטעים אחדים מתוך: קיצור הדקדוק של הלשון העברית, דחק ב'. מלטינית: אילריה שטילר-טימור וגדעון כ"ץ. עמוד 318
זאב לוי, שפינוזה ומושג היהדות, תל אביב: הוצאת ספרית פועלים, 1972 (הספר בקטלוג ULI)
יוסף בן שלמה, פרקים בתורתו של ברוך שפינוזה , תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1983 (הספר בקטלוג ULI)
עמיהוד גלעד, דרכה של תורת שפינוזה לשיטה פילוסופית, ירושלים: הוצאת מוסד ביאליק, 1986 (הספר בקטלוג ULI)
ירמיהו יובל, שפינוזה וכופרים אחרים, תל אביב: הוצאת ספרית פועלים, 1988 (הספר בקטלוג ULI)
ז'נבייב בריקמן, יהודיותו של שפינוזה, ירושלים: הוצאת כרמל 1994 (הספר בקטלוג ULI)
אביטל כהן, אליהו זערור, "גדולי הפילוסופים", רקפת הוצאה לאור בע"מ, שנת 2000, ערך: ברוך שפינוזה, עמודים 237–243 (הספר בקטלוג ULI)
רוג'ר סקרוטון, הפילוסופים הגדולים – שפינוזה, תל אביב: הוצאת משכל, 2001 (הספר בקטלוג ULI)
סטיבן נדלר, שפינוזה (ביוגרפיה), תל אביב: הוצאת רסלינג, 2008 (הספר בקטלוג ULI)
שי פרוגל, אתיקה: שפינוזה וניטשה, הוצאת כרמל, 2010 (הספר בקטלוג ULI)
יוסף בן שלמה, האתגר של השפינוציזם, הוצאת כרמל, תשע"ב, 2012 (הספר בקטלוג ULI)
ארווין ד. יאלום, בעיית שפינוזה, כתר הוצאה לאור, 2012 (הספר בקטלוג ULI)
עמוס הרפז, שקר האינדיבידואליזם – שפינוזה, היגל והדימוי הכוזב של ה׳אני׳ המודרני, רסלינג, 2013 (הספר בקטלוג ULI)
סטיבן נדלר, ספר שחושל בגיהנום – שפינוזה והולדת העידן החילוני, ספרי עליית הגג וידיעות אחרונות, תל אביב, 2017 (הספר בקטלוג ULI)
יעקב קלצקין, ברוך שפינוזה : חייו, ספריו, שטתו, ליפסיה תרפ"ג.
יצחק י' מלמד, ברוך שפינוזה (בסדרת גדולי הרוח והיצירה בעם היהודי), מרכז זלמן שז"ר, ירושלים, 2024
הרולינג סטונז
היסטוריה > רקע להקמת הלהקה

מיק ג'אגר וקית' ריצ'רדס, שהכירו בשנת 1950, היו חברים לספסל הלימודים וגדלו יחד בעיירה דרטפורד  שבמחוז קנט שבאנגליה, עד למעבר של מיק ומשפחתו לעיירה וולמינגטון שבאותו מחוז.
באמצע שנות החמישים, הקים ג'אגר ביחד עם חברו דיק טיילור להקת חובבים בשם "Little Boy Blue & the Blue Boys" שניגנה בעיקר גראז' רוק וגרסאות כיסוי לשירים של מאדי ווטרס, צ'אק ברי, ריצ'רד הקטן, האולין וולף, בו דידלי ועוד. באותה תקופה למד ג'אגר בבית הספר לכלכלה שבלונדון, בעוד טיילור וריצ'רדס למדו בבית הספר לאומנות "Sidcup" שבלונדון. זמן קצר לאחר מפגשם המקרי של ג'אגר וריצ'רדס באוקטובר 1961 בתחנת רכבת בדארת'פורד, הצטרף ריצ'רדס ללהקה. בהמשך, הצטרפו שני חברים נוספים ללהקה שקיבלה את השם "The Blues Boys".
היסטוריה > 1960–1962: ייסוד הלהקה

ב-7 באפריל 1962, ביקרו חברי הלהקה במועדון ההופעות "Ealing Jazz Club", שם פגשו את הגיטריסט בריאן ג'ונס, אשר ניגן באותה התקופה בלהקת הבית של המועדון "Blues Incorporated". בין חבריה נכללו חברי הרכב עתידיים של הרולינג סטונז - איאן סטיוארט וצ'ארלי ווטס. לאחר שהתלהב מקלטת דמו ששלחו לו ריצ'רדס וג'אגר, החליט מייסד הלהקה אלכסיס קורנר לצרף את השניים להרכב.
בהמשך, החליט ג'ונס על הקמת להקה משלו וב־2 במאי 1962, פרסם מודעה למועמדים בעיתון הג'אז "Jazz News". תחילה הצטרף ללהקה הפסנתרן איאן סטיוארט ואחר כך גם ג'אגר, ריצ'רדס, טיילור (שעזבו את "Blues Incorporated"). ביוני 1962, הצטרף ללהקה המתופף טוני צ'פמן.
היסטוריה > 1978–1982: "Some Girls", חזרה להצלחה מסחרית

ב-9 ביוני 1978, הוציאה הלהקה את האלבום "Some Girls", שזכה להצלחה מסחרית גדולה והגיע לראש המצעדים בארצות הברית ולמעמד של שישה אלבומי פלטינה. בין שירי האלבום הבולטים ניתן למצוא את "Miss You", ואת בלדת הקאנטרי "Beast of Burden". באותו חודש יצאה הלהקה לסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית שכלל 24 הופעות והסתיים בחודש יולי 1978.
ב-20 ביוני 1980, הוציאה הלהקה את האלבום "Emotional Rescue".
ב-24 באוגוסט 1981, הוציאה הלהקה את האלבום "Tattoo You". השיר הפותח של האלבום "Start Me Up" זכה להצלחה גדולה והפך לאחד משיריה הבולטים של הלהקה. חודש לאחר יציאת האלבום, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית שכלל 51 הופעות. קטעים מהופעותיה של הלהקה הוקלטו ואוחדו לידי אלבום ההופעות "Still Life" (American Concert 1981)" שיצא ב-1 ביוני 1982.
לכבוד חגיגות השנה העשרים להיווסדה, יצאה הלהקה למסע הופעות מיוחד באירופה שהחל במאי 1982 והסתיים כעבור חודשיים. לטובת מסע ההופעות האירופי, הראשון מזה שש שנים, חבר ללהקה נגן הפסנתר של להקת "האחים אולמן", צ'אק ליוול.
היסטוריה > 1983–1988: פטירתו של סטיוארט ואלבומי סולו

ב-7 בנובמבר 1983, הוציאה הלהקה את האלבום "Undercover". לאחר יציאת האלבום, עזבה הלהקה את חברת התקליטים "אטלנטיק" וחתמה על חוזה בשווי מיליוני דולרים עם חברת ההקלטות CBS.
ב-12 בדצמבר 1985, נפטר קלידן הלהקה איאן סטיוארט לאחר שלקה בהתקף לב. באותה תקופה שימש סטיוארט גם כאחד ממנהלי הלהקה.
ב-24 במרץ 1986, הוציאה הלהקה את האלבום "Dirty Work".
באותה תקופה פחתה העבודה המשותפת של חברי הלהקה שהחלו להשקיע בקריירות הסולו שלהם. בפברואר 1985, יצא אלבום הסולו הראשון של מיק ג'אגר "She's the Boss". בספטמבר 1987, יצא אלבומו השני "Primitive cool". כעבור כשנה, הוציא גם ריצ'רדס את אלבום הסולו הראשון "Talk Is Cheap".
היסטוריה > 1989–1999: כניסה להיכל התהילה, "Steel Wheels", עזיבתו של ויימן ו-"Voodoo Lounge"

במרץ 1989, נכנסה הלהקה להיכל התהילה של הרוקנרול.
ב-29 באוגוסט 1989, הוציאה הלהקה את האלבום "Steel Wheels", אשר זכה להצלחה גדולה. מסע ההופעות לקידום האלבום, אשר החל באוגוסט 1989 ונמשך כשנה, סימן את חזרת הלהקה לבמות לאחר שבע שנים בהן פסקה מלהופיע והיה לנרחב ביותר עד אז. במסגרת המסע הופיעה הלהקה בארצות הברית, אירופה ויפן. הקלטות ממסע ההופעות נכנסו לאלבום ההופעה "Flashpoint", אשר יצא ב-2 באפריל 1991. לאחר סיום מסע ההופעות, עזב ביל ויימן את הלהקה. עם זאת, רק כעבור שנתיים הודיע באופן רשמי על פרישתו.
לאחר ההצלחה האדירה של האלבום ומסע ההופעות לקידומו, לקחו חברי הלהקה הפסקה מהעבודה המשותפת והתמקדו בקריירות הסולו שלהם. צ'ארלי ווטס הוציא שני אלבומי ג'אז; רון ווד הוציא את אלבום הסולו החמישי שלו "Slide On This"; קית' ריצ'רדס הוציא את אלבום הסולו השני שלו "Main Offender" בסוף שנת 1992 ויצא למסע הופעות מצומצם בספרד וארגנטינה לקידומו. בפברואר 1993, יצא אלבום הסולו השלישי של ג'אגר "Wandering Spirit", אשר זכה לביקורות משבחות והגיע למעמד של תקליט זהב בארצות הברית.
לאחר עזיבתו הרשמית של ויימן בינואר 1993, הצטרף ללהקה הבסיסט דאריל ג'ונס, שמעולם לא צורף כחבר רשמי.
ב-11 ביולי 1994, הוציאה הלהקה את האלבום "Voodoo Lounge". האלבום זכה להצלחה מסחרית גדולה ולשבחי המבקרים. בשנת 1995, זכה האלבום בפרס גראמי בקטגוריית אלבום הרוק הטוב ביותר.
באוגוסט 1994, יצאה הלהקה למסע הופעות בין-לאומי נרחב לקידום האלבום. במסגרת המסע שנמשך כשנה, ביצעה הלהקה 129 הופעות ב-27 מדינות שונות. בנובמבר 1994, הפכה הלהקה לראשונה אי פעם שהופעה חיה שלה שודרה דרך רשת האינטרנט.
ב-13 בנובמבר 1995, הוציאה הלהקה את אלבום ההופעות "Stripped", אשר כלל בין היתר גרסת כיסוי לשירו של בוב דילן "Like a Rolling Stone".
ב-29 בספטמבר 1997, הוציאה הלהקה הרולינג האלבום "Bridges to Babylon". בשיר הבולט מהאלבום היה "Anybody Seen My Baby". לאחר השקת האלבום יצאה הלהקה לסיבוב הופעות לקידומו. במהלך המסע שנערך ברחבי ארצות הברית, דרום אמריקה, יפן ואירופה הופיעה הלהקה 108 פעמים. הקלטות ממסע ההופעות, שהסתיים ביוני 1999, אוגדו לאלבום ההופעות "No Security" שיצא בנובמבר 1998.
היסטוריה > 2000–2011: "Forty Licks"

בספטמבר 2002 יצאה הלהקה למסע ההופעות "Licks Tour". במסגרת סיבוב ההופעות, שהסתיים בנובמבר 2003, הופיעה הלהקה בארצות הברית, באירופה, אסיה ואוסטרליה. ב-30 בספטמבר 2002, הוציאה הלהקה את אלבום האוסף "Forty Licks".
ב-1 בנובמבר 2004, הוציאה הלהקה את אלבום ההופעות החיות "Live Licks".
ב-26 ביולי 2005, יום הולדתו של ג'אגר, הלהקה הכריזה על שמו של אלבומם החדש, "A Bigger Bang", שראה אור ב-5 בספטמבר 2005 וזכה לביקורות נלהבות. בין שירי האלבום נכלל השיר השנוי במחלוקת "Sweet New Con". השיר כמעט והוסר מהאלבום עקב מחאה מצידו של ריצ'רדס, שהעדיף להימנע משירים פוליטיים גלויים או אקטואליים.
באוגוסט 2005, יצאה הלהקה לסיבוב ההופעות "A Bigger Bang Tour" שערך כשנתיים בארצות הברית, דרום אמריקה והמזרח הרחוק. במסגרת המסע, הופיעה הלהקה בחינם בפני קהל משוער של 1.5 מיליון איש בחוף קופקבנה שבריו דה ז'ניירו.
במאי 2006, התאשפז ריצ'רדס בבית החולים ועבר ניתוח להסרת קיש דם במוח לאחר נפילה מעץ קוקוס בפיג'י. הדבר הוביל להשהייה של שישה שבועות של החלק האירופי במסע ההופעות של הלהקה. לאחר אשפוזו, החל ריצ'דרס הליך גמילה מקוקאין.
בסוף אוקטובר 2006, תיעד במאי הקולנוע מרטין סקורסזה את הופעת הלהקה שנערכה ב-"Beacon Theater" שבניו יורק. צילומים אלו נערכו והופקו לסרט לאקרנים ב-4 באפריל ב-2008 תחת הכותרת "Shine a Light". מספר ימים קודם לכן הוציאה הלהקה את פסקול הסרט שנשא שם זהה.
ב-18 באוקטובר 2011 הוציאה הלהקה את האלבום "Brussels Affair (Live 1973)".
ב-15 בנובמבר 2011 הוציאה הלהקה את האלבום "The Rolling Stones: Some Girls Live In Texas '78
היסטוריה > 2012 – היום

במהלך שנת 2012, הוציאה הלהקה מספר אלבומי הופעות חיות שיצאו באופן במהדורה דיגיטלית להורדה בלבד. ב-30 בינואר את האלבום "Hampton Coliseum", ב-2 באפריל את "L.A. Friday ", ב-11 ביולי את "Live at the Tokyo Dome ", ב-16 באוקטובר את "Light the Fuse)" וב-13 בנובמבר את "Live at Leeds".
בפברואר 2014 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות נוסף ברחבי העולם, שהתחיל באוסטרליה, במסגרתו הופיעו ביוני 2014 בישראל. ההופעה נערכה במוצאי חג השבועות בפארק הירקון מול קהל של כ-50,000 צופים.
במרץ 2016 עשתה הלהקה היסטוריה כאשר הופיעה בקובה ללא תשלום אל מול עשרות אלפי צופים כשבוע לאחר ביקור נשיא ארצות הברית ברק אובמה במדינה.
באוגוסט 2021, נפטר ווטס, לאחר מאבק ממושך במחלת הסרטן.
בפברואר 2023 פרסם מגזין פורבס כי הלהקה מדורגת במקום השביעי ברשימת "אנשי הבידור המרוויחים ביותר" לשנת 2022 עם כ-98 מיליון דולר. ב-20 באוקטובר של אותה השנה הוציאו את אלבומם ה-24, Hackney Diamonds. האלבום הגיע למקום השלישי במצעד האלבומים בילבורד 200.
חברי ההרכב

מיק ג'אגר (שירה, גיטרה, קלידים, מפוחית, כלי הקשה)
קית' ריצ'רדס (גיטרה, שירה, קלידים)
רון ווד (גיטרה, גיטרה בס)
חברי ההרכב > חברים לשעבר

בריאן ג'ונס (גיטרה וכלים נוספים)
מיק אייבורי (תופים)
ביל ויימן (גיטרה בס)
דיק טיילור (גיטרה בס)
איאן סטיוארט (פסנתר)
מיק טיילור (גיטרה)
קרלו ליטל (תופים)
צ'ארלי ווטס (תופים וכלי הקשה)
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

| # | שם האלבום | שנת יציאה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | The Rolling Stones | 1964 |  |
| 2 | 12X5 | 1964 |  |
| 3 | The Rolling Stones No. 2 | 1965 |  |
| 4 | The Rolling Stones, Now! | 1965 |  |
| 5 | Out of Our Heads | 1965 |  |
| 6 | December's Children (And Everybody's) | 1965 |  |
| 7 | Aftermath | 1966 |  |
| 8 | Between the Buttons | 1967 |  |
| 9 | Their Satanic Majesties Request | 1967 |  |
| 10 | Beggars Banquet | 1968 |  |
| 11 | Let It Bleed | 1969 |  |
| 12 | Sticky Fingers | 1971 |  |
| 13 | Exile on Main St | 1972 |  |
| 14 | Goats Head Soup | 1973 |  |
| 15 | It's Only Rock 'n Roll | 1974 |  |
| 16 | Black and Blue | 1976 |  |
| 17 | Some Girls | 1978 |  |
| 18 | Emotional Rescue | 1980 |  |
| 19 | Tattoo You | 1981 |  |
| 20 | Undercover | 1983 |  |
| 21 | Dirty Work | 1986 |  |
| 22 | Steel Wheels | 1989 |  |
| 23 | Voodoo Lounge | 1994 |  |
| 24 | Bridges to Babylon | 1997 |  |
| 25 | A Bigger Bang | 2005 |  |
| 26 | Blue & Lonesome | 2016 | אלבום קאברים |
| 27 | Hackney Diamonds | 2023 |  |
דיסקוגרפיה > סינגלים

| שם | תאריך יציאה |
| --- | --- |
Come on: ספטמבר 1963
I Wanna Be Your Man: דצמבר 1963
You Better Move On: ינואר 1964
Carol: יוני 1964
Tell Me: יוני 1964
Not Fade Away: מרץ 1964
It’s All Over Now: יולי 1964
Tell Me (You’re coming back): אוגוסט 1964
Time Is On My Side: דצמבר 1964
Little Red Rooster: דצמבר 1964
Heart Of Stone: פברואר 1965
The Last Time: מרץ 1965
Play With Fire: מרץ 1965
(I Can't Get No) Satisfaction: ספטמבר 1965
Get Off of My Cloud: נובמבר 1965
19th Nervous Breakdown: פברואר 1966
As Tears Go By: פברואר 1966
Paint It Black: מאי 1966
Mother's Little Helper: אוגוסט 1966
Lady Jane: אוגוסט 1966
Have You Seen Your Mother, Baby, Standing in the Shadow: אוקטובר 1966
Let’s Spend the Night Together: פברואר 1967
Ruby Tuesday: פברואר 1967
We Love You: אוגוסט 1967
Dandelion: אוגוסט 1967
In Another Land: ינואר 1968
She’s a Rainbow: ינואר 1968
Jumpin' Jack Flash: יוני 1968
Honky Tonk Women: יולי 1969
Brown Sugar: מאי 1971
Street Fighting Man: יולי 1971
Wild Horses: אוגוסט 1971
Tumbling Dice: מאי 1972
Happy: אוגוסט 1972
Sad Day: אפריל 1973
Angie: ספטמבר 1973
Doo Doo Doo Doo Doo: פברואר 1974
It’s Only Rock’N’Roll: אוגוסט 1974
Ain’t Too Proud to Beg: דצמבר 1974
I Don’t Know Why: מאי 1975
Out of Time: ספטמבר 1975
Fool to Cry: יוני 1976
Miss You: יוני 1978
Respectable: נובמבר 1978
Beast of Burden: נובמבר 1978
Shattered: פברואר 79
Emotional Rescue: יולי 1980
She’s So Cold: אוקטובר 1980
Start Me Up: ספטמבר 1981
Waiting on a Friend: דצמבר 1982
Undercover of the Night: נובמבר 1983
Harlem Shuffle: פברואר 1986
One Hit (to the Body): מאי 1986
Mixed Emotions: אוגוסט 1989
Rock and a Hard Place: נובמבר 1989
Almost Hear You Sigh: ינואר 1990
Highwire: מרץ 1991
Love is Strong: יולי 1994
You Got Me Rocking: ספטמבר 1994
Out of Tears: נובמבר 1994
I Go Wild: יולי 1995
Like a Rolling Stone: אוקטובר 1995
Anybody Seen My Baby?: ספטמבר 1997
Saint of Me: ינואר 1998
Don't Stop: דצמבר 2002
Sympathy for the Devil (remix): ספטמבר 2003
Rough Justice: אוגוסט 2005
Streets of Love: אוגוסט 2005
Rain Fall Down: דצמבר 2005
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | עבודה מועמדת | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס גראמי | שיר הרוק הטוב ביותר | "Angry" | מועמדות |  |
| 2024 | פרס המוזיקה הבריטית | אמן הרוק/אלטרנטיבי הטוב ביותר | הרולינג סטונז | מועמדות |  |
| 2024 | פרס המוזיקה של בילבורד | אמן סיבוב ההופעות המוביל – רוק | הרולינג סטונז | מועמדות |  |
| 2025 | פרס גראמי | אלבום הרוק הטוב ביותר | Hackney Diamonds | זכייה |  |
תאונה אווירית

בואינג 720 מרוסק במהלך ההתרסקות המבוקרת בקליפורניה (1984) (אנ')
תאונה אווירית או אסון תעופה הוא אירוע הקשור בכלי טיס, במהלכו נפגע אדם ו/או נפגע כלי טיס, או שחלה במהלכו תקרית חמורה הכרוכה בהפעלת כלי הטיס.
רישום התאונות האוויריות מראה כי מאז תחילת ימי התעופה נספו בתאונות אוויריות 173,896 בני אדם ב-34,564 תאונות (נכון לנובמבר 2024). נכון ל-2011, 67.57% מהתאונות אירעו כתוצאה מטעויות אנוש, 20.72% היו תוצאת תקלה טכנית, 5.95% נגרמו בשל פגעי טבע, ו-3.25% היו תוצאה של פיגועי טרור. 2.51% מהתאונות נגרמו מסיבות אחרות. לאורך ימיה של התעופה האזרחית והצבאית קיים שיפור מתמשך בבטיחות המטוסים, ובין השנים 1983 ל-2000 ניצלו 95% מהנוסעים שנקלעו לתאונות טיסה בארצות הברית.
אמנת שיקגו

באמנת שיקגו (1944) הוסדרו כללים והנחיות בנוגע לתעופה האזרחית. בין שאר הנושאים ניתנו הגדרות לגבי אסון תעופה ותאונה אווירית ודרכים לחקירת מקרים אלו.
אסון תעופה מוגדר באמנת שיקגו כ"אירוע בכלי טיס הקשור בהפעלתו, והמתרחש בפרק הזמן שבין רגע עלייתו של אדם לכלי הטיס בכוונה לטוס בו עד לרדתו מכלי הטיס". אירועי אסון תעופתי יכולים להיות תאונות אוויריות או תקריות אוויריות.
תאונה אווירית מוגדרת כאשר באותו אירוע קרה אחד או יותר מהדברים הבאים:
אדם נהרג או נפצע פציעה קשה כתוצאה מהיותו בכלי הטיס, או כתוצאה מפגיעה מכלי הטיס או חלק ממנו, או כתוצאה מהדף הסילון של כלי הטיס;
נגרם נזק חמור לכלי הטיס;
כלי הטיס נעדר או שלא ניתן לגשת אליו.
תקרית אווירית (Incident) מוגדרת כאירוע שאינו תאונה, הקשורה בהפעלת כלי טיס, המתרחש באותו פרק זמן, המשפיעה או עלולה להשפיע על בטיחות הטיסה. למשל: כיבוי מנוע במטוס חד מנועי, או שני מנועים במטוס דו-מנועי; כשל של מערכת חיונית במטוס (הגאים, כני נסע, וכדומה); טעות משמעותית בניווט או חריגה משמעותית מהנתיב.
ההגדרה באמנת שיקגו מתייחסת לכל המקרים שבהם התרחש אסון אווירי בתעופה אזרחית. ההגדרות אינן מתייחסות לתעופה צבאית, אך כוללות גם מקרים שבהם מטוס הופל בזדון (בפעולת טרור, למשל), אף שאין זו תאונה.
תאונות עיקריות > תאונות ראשונות

האסון האווירי הקטלני הראשון היה התרסקות בלון רוזייר, כדור פורח שתוכנן על ידי ז'אן פרנסואה פילאטר דה רוזייר, ב-15 ביוני 1785. בהתרסקות נהרגו רוזייר ואדם נוסף.
האדם הראשון שנהרג בתאונה אווירית שבה היה מעורב כלי טיס כבד מן האוויר היה אוטו ליליינטל. ליליינטל היה חלוץ בבניית כלי טיס כבדים מן האוויר לא ממונעים. הוא נהרג ב-10 באוגוסט 1898, כאשר הדאון שעליו גלש התרסק.
תומאס את'ולן סלפריג' (Thomas Etholen Selfridge) היה האדם הראשון שנהרג בתאונה בה היה מעורב כלי טיס ממונע כבד מן האוויר. ב-17 בספטמבר 1908 התרסק המטוס שבו טס, עקב השתחררות מדחף המנוע הימני. טייס המטוס היה אורוויל רייט, שנפצע קשה בתאונה.
ההתנגשות הראשונה באוויר בין שני מטוסי נוסעים אירעה ב-7 באפריל 1922, מעל פיקרדיה, בצרפת. שני מטוסים דו-כנפיים, האחד בריטי והשני צרפתי, התנגשו זה בזה עקב ערפל ומזג אוויר קשה. כל שבעת הנוסעים ואנשי הצוות בשני המטוסים נהרגו.
תאונות עיקריות > התאונות החמורות ביותר

אסון המטוסים בטנריפה, ב-27 במרץ 1977, הוא אסון התעופה הכבד ביותר, שבו עיקר הנפגעים היו נוסעי מטוסים. האסון אירע כאשר מטוס בואינג 747 של חברת התעופה KLM התנגש על המסלול בטנריפה במטוס בואינג 747 אחר, של חברת פאן אם. התאונה, שהביאה למותם של 583 בני אדם, נגרמה עקב טעויות טייס, טעויות פקח, בעיות תקשורת, ערפל ועומס בנמל התעופה.
התרסקות טיסה 123 של ג'פאן איירליינס ב-12 באוגוסט 1985 היא האסון הכבד ביותר שבו היה מעורב מטוס אחד. 520 נוסעים נהרגו כאשר מטוס בואינג 747 של חברת ג'פאן איירליינס התרסק; ההתרסקות הייתה תוצאה של אובדן לחץ פתאומי, שאירע בשל תחזוקה לקויה. אובדן הלחץ גרם לשבירת הגה הכיוון ולקריעת צינורות הידראוליים, דבר שהביא לאובדן השליטה על המטוס ולהתרסקותו. רק ארבעה נוסעים נותרו בחיים.
התאונה האווירית החמורה ביותר שאירעה בשל התנגשות באוויר בין שני מטוסים הייתה האסון האווירי בצ'רקהי דאדרי, שהתרחש ב-12 בנובמבר 1996, מעל הכפר צ'רקהי דדראי שבהודו. מטוס בואינג 747 בטיסה 763 של חברת סעודיה, שהמריא משדה התעופה בדלהי, התנגש במטוס איליושין Il-76 בטיסה 197 של חברת קזחסטן איירליינס (אנ') שהנמיך לנחיתה באותו שדה תעופה. התאונה אירעה כאשר צוות הטיסה הקזחי הנמיך מתחת לגובה שאושר לו; 349 נוסעים ואנשי צוות נספו. לא היו ניצולים.
ב-3 במרץ 1974 התרסק מטוס מקדונל דאגלס DC-10 בטיסה טיסה 981 של טורקיש איירליינס ביער מצפון מזרח לפריז, צרפת, זמן קצר לאחר ההמראה מנמל התעופה אורלי. 346 הנוסעים ואנשי הצוות נספו. סיבת ההתרסקות הייתה התפרקות דלת תא המטען, שהביאה לירידה חריפה בדיחוס הפנימי במטוס. ירידת הלחץ הביאה לקריסת הרצפה שמעל דלת תא המטען, קריסה שהביאה לניתוק כבלי ההיגוי ולאובדן שליטה של הטייסים על הגה הגובה, הגה הכיוון ואחד ממנועי המטוס. המטוס נכנס לצלילה חריפה והתרסק. זו הייתה תאונת המטוס החמורה ביותר עד אסון המטוסים בטנריפה.
ב-25 במאי 1979 המריאה טיסה 191 של אמריקן איירליינס מנמל התעופה הבינלאומי שיקגו או'הייר במטוס DC10 של מקדונל דאגלס. במהלך ההמראה נקרע מנוע מס' 1 של המטוס ונשאר על מסלול ההמראה, מה שגרם למטוס להיות לא מאוזן ולהתרסק בחניון מכוניות. כל 258 הנוסעים ו-13 אנשי הצוות נהרגו, יחד עם שני אנשים על הקרקע. זוהי תאונת המטוסים הקטלנית בתולדות ארצות הברית. לאחר תאונה זאת ועוד כמה באירופה, סירבו האנשים לטוס ב-DC-10 מה שגרם לקרקוע המוני של המטוס, ובסופו לסגירת החברה ולקנייתה על ידי בואינג.