stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנקונה
יהדות אנקונה

יהדות אנקונה מפורסמת באישים שיצאו ממנה: יהודה מסר לאון, רב, מורה, רופא ופילוסוף, 
הרופא אמטוס לוזיטנוס, הרב משה בסולה, יעקב ד'אנקונה, אלסנדרו ד'אנקונה Alessandro d'Ancona חוקר ספרות איטלקית ומדינאי איטלקי ידוע.
במאה ה-15 באו לגור בעיר הנמל אנקונה יהודים מספרד ומהלבנט עקב היותה מרכז הסחר בינלאומי בין מרכז איטליה לבין המזרח התיכון והמזרח הרחוק. בשנת 1555, לאחר שאנקונה כבר הייתה במדינת האפיפיור, הוקם בה גטו. באותה שנה הועלו 24 אנוסים על המוקד בכיכר העיר. אירוע זה הטביע את חותמו בעולם היהודי באותה עת, והוביל לחרם על העיר, הוא חרם אנקונה. החל משנת 1569 היה הגטו אחד משלושת המקומות היחידים במדינה שהיהודים הורשו לגור בהם.
בשנת 1871 ניתנו זכויות אזרחיות מלאות ליהודי העיר. מספר היהודים בעיר הגיע לשיא של 2,336 תושבים. מתחילת המאה ה-20, לאחר ירידת חשיבותו של נמל העיר, התרחשה הגירה של יהודי העיר לשאר הקהילות היהודיות באיטליה. בשנת 1932 העירייה, שהייתה בשליטה פשיסטית, הרסה את בית הכנסת האיטלקי על מנת לפנות מקום לנתיב תחבורה. ריהוט בית הכנסת הועבר למבנה בית הכנסת הלבנטיני, בו הוא נמצא עד היום. במבנה מצויים היום שני בתי הכנסת. שניהם לא פעילים.
בשנות השואה 157 מיהודי העיר נשלחו לגרמניה - 15 מהם חזרו. מספרם המשוער של יהודי העיר היום הוא 300.
תרבות

בין האתרים הבולטים בעיר נמנה שער טראיאנוס שנבנה בסביבות שנת 115. כמו כן בעיר פועל מוזיאון ארכאולוגי. באוסף שלו כולל מיצגים מתקופה האטרוסקית ורומית. עד לשנת 1972 בוצואיון היו מוצגים פסלי הארד המוזהבים מקרטוקטו די פרגולה.
ערים תאומות

קרואטיה ספליט, קרואטיה
רומניה גאלאץ, רומניה
טורקיה איזמיר, טורקיה
סלובניה ריבניצה, סלובניה
נורווגיה סלובאר, נורווגיה
אירלנד קאסלבאר, אירלנד
לקריאה נוספת

אוצר ישראל ערך "אנקונא"
אנקונא עיר עתיקה באיטליה, על שפת הים האדריאטי - דעת אנציקלופדיה יהודית
הערות שוליים

↑  סוג הארגמן כונה Tyrian purple
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557355605171  BNE: XX452711  BnF: cb119515800 (data)  GND: 4001901-9  LCCN: n80001338  MusicBrainz: 392a8dd2-76bb-4607-ba9d-54d029071e5c  NARA: 10044953  NKC: ge565792  NLA: 35749739  NLG: 67  SUDOC: 027486575  VIAF: 130178261   WorldCat (עם VIAF): 130178261 
שער טראיאנוס על רקע הנמל
אסמאעיל ריאן

אִסְמאעיל רִיאָן (בערבית: إسماعيل ريان; נולד ב-24 באפריל 1994) הוא כדורגלן ערבי-ישראלי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בהפועל רעננה.
קריירת מועדונים

ריאן נולד בכאבול, ישראל, למשפחה ערבית-מוסלמית. התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מכבי חיפה. ב-17 במרץ 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, פתח בהרכב במשחק הדרבי מול הפועל חיפה, שהסתיים בתיקו 1–1. בעונת 2012/2013 המשיך לשחק בקבוצת הנוער והיה שותף לדאבל כשכבש 15 שערים בליגה לנוער. בעונה זו גם כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בניצחון 2–1 נגד עירוני קריית שמונה.
בעונת 2013/2014 צורף לסגל הקבוע של הקבוצה הבוגרת אך לא זכה לדקות משחק רבות, ובפברואר 2014 הושאל להפועל עכו. כבר בהופעת הבכורה שלו בקבוצה הבקיע ובישל בניצחון 4–3 נגד הפועל רמת השרון. בסך הכל כבש עד תום העונה שלושה שערים ב-11 הופעות בליגת העל. באוגוסט 2014 הושאל לבני סכנין. ב-23 בנובמבר 2014 הבקיע את שער הניצחון (1–0) במשחק נגד בית"ר ירושלים. את עונת 2014/2015 סיים ריאן עם ארבעה שערים וארבעה בישולים ב-29 הופעות בליגת העל.
ביוני 2015 חזר ריאן למכבי חיפה, ובעונת 2015/2016 ערך 24 הופעות וכבש שער אחד, וזכה עם הקבוצה בגביע המדינה, לאחר ששותף כמחליף במשחק הגמר, בו גברה חיפה 0–1 על מכבי תל אביב. בעונת 2016/2017 שותף ב-17 משחקי ליגה ולא כבש.
ב-31 ביולי 2017 חתם לשנתיים בעירוני קריית שמונה, ובעונתו הראשונה בקבוצה רשם ארבעה שערים ושלושה בישולים ב-25 הופעות בליגת העל. בעונת 2018/2019 ערך 27 הופעות, כבש ארבעה שערים והוסיף שבעה בישולים.
ב-4 בספטמבר 2020 חתם ריאן במועדון אדאנספור מהליגה הטורקית השנייה.
ב-7 בפברואר 2021 חזר ריאן לבני סכנין וחתם עד לסוף העונה.
ב-2 בנובמבר 2021 חתם בסקציה נס ציונה מהליגה הלאומית. בסיום העונה העפיל עם הקבוצה לליגת העל. ב-21 בספטמבר 2022 חתם בהפועל אום אל-פחם מהליגה הלאומית. ב-1 בפברואר 2023 עבר להפועל רמת גן. ב-17 בדצמבר 2023 חתם באיחוד בני שפרעם. בדצמבר 2024 חתם בהפועל עירוני עפולה.ב-6 בפברואר 2025 חתם בהפועל רעננה.
קריירה בינלאומית

לזכותו של ריאן ארבעה שערים ב-12 הופעות במדי נבחרת הנוער של ישראל. ב-26 במרץ 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הצעירה עד גיל 21, בניצחון 4–2 על קפריסין עד גיל 21, ובסך הכול ערך במדיה שש הופעות.
הערות שוליים

↑  ליגיונר חדש: איסמעיל ריאן חתם באדאנספור, באתר ONE‏, 4 בספטמבר 2020
↑  מיקי שורץ, סכנין הודיעה: איסמאעיל ריאן חתם, באתר ynet, 7 בפברואר 2021
↑  מערכת ספורט היום, יורד ללאומית: איסמעיל ריאן חתם בנס ציונה, באתר ישראל היום, ‏2 בנובמבר 2021
↑  בני ריינה לראשונה אי פעם בליגת העל, גם סקציה נס ציונה עלתה, באתר וואלה, 6 במאי 2022
↑  השאלות/החלפות/שחרורים של הפועל רמת גן, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
הצילו! עכבר בבית!

| --- | --- |

 בימוי:  גור ורבינסקי 
 הופק בידי:  ברוס כהן, טוני לודוויג, אלן ריץ' 
 תסריט:  אדם ריפקין 
 עריכה:  קריג ווד 
 שחקנים ראשיים:  נייתן ליין  לי אוונס  ויקי לואיס  מאורי חייקין  כריסטופר ווקן
 מוזיקה:  אלן סילבסטרי 
 צילום:  פדון פאפאמיכאל 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  דרימוורקס, סרטי יוניברסל 
 חברה מפיצה:  דרימוורקס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  19 בדצמבר 1997
 משך הקרנה:  98 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט קומדיה, סרט לכל המשפחה 
 תקציב:  38,000,000$
 הכנסות:  122,417,389$
 הכנסות באתר מוג'ו:   mousehunt
 דף הסרט ב־IMDb
 
הצילו! עכבר בבית! (באנגלית: Mouse Hunt) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1997.
תקציר העלילה

הסרט מתחיל במשפט 'בלי חוטים היו החיים תוהו ובוהו'. הסרט מספר על שני האחים שמונץ, שאביהם נפטר והוריש להם מפעל לייצור חוטים, שהיה כל חייו, ובית עתיק. האח האחד הוא צעיר ותמים, המנוצל על ידי אשתו והמקורב לאביהם, ואילו האח השני הוא טבח ציני, המרוחק מאביהם. לאחר שהם מגיעים לבית, מתברר שהוא יצירתו האחרונה של אדריכל מפורסם ומאותו רגע הם מחוזרים על ידי אספן עשיר של בתיו של האדריכל. במקביל, הם מגלים שבבית יש עכבר, ומנסים להרוג אותו – אולם הלה מהתל בכל מאמציהם. את מלכודת העכברים הוא לא פותח, אך מכרסם את השיירים מסביב. לאחר מכן הוא מהתל במלכודותיהם בצורות שונות ומשונות וגורם להם לפעול עליהם במקום עליו. לבסוף, הוא מצליח לפוצץ את הבית במהלך מכירה פומבית בו הגיעו להצעה של עשרים וחמש מיליון דולר על הבית, אך ברגע האחרון הבית, כאמור, מתפוצץ. אשתו של האחד עוזבת אותו ושניהם משחזרים את מפעל החוטים והופכים אותו למפעל לייצור חוטי גבינה, כשהעכבר עומד בראש.
לואיס אבינאדר

לואיס רודולפו אבינאדר קורונה (בספרדית: Luis Rodolfo Abinader Corona; נולד ב-12 ביולי 1967 בסנטו דומינגו) הוא פוליטיקאי, כלכלן ואיש עסקים דומיניקני, המכהן כנשיא הרפובליקה הדומיניקנית החל מ-16 באוגוסט 2020.
אבינאדר הוא הנשיא הראשון שנולד אחרי תקופת הרודנות של הגנרליסימו רפאל טרוחיו (1930–1961). בנוסף הוא הנשיא הדומיניקני השני ממוצא לבנוני (סגן הנשיא חקובו מחלוטה, שאמו ושני אבות אביו לבנונים, כיהן כנשיא לזמן קצר בשנת 1982).
הוא ייסד את המפלגה המהפכנית המודרנית הדומניקנית, בעלת צביון מרכז – סוציאל-דמוקרטי, שנפרדה בשנת 2014 מהמפלגה המהפכנית הדומיניקנית, כשבראשות המפלגה החדשה עומדים איפוליטו מחייה והוא עצמו.
ביוגרפיה

לואיס אבינאדר הוא בנו של הסנטור חוסה רפאל אבינאדר וסאף.
בבעלותו נמצאים החברה המשפחתית אביקור, וכן מספר בתי מלון, אוניברסיטה אחת ואחד המפעלים העיקריים למלט במדינה. משפחתו היא תושבת חבל סיבאו. אביו יליד מונטה קריסטי. אמו היא רוסה סולה קורונה קאבה ממוצא ספרדי מהאיים הקנרים, ילידת קונספסיון דה לה וגה. דרך אמו אבינאדר הוא דור שביעי לאדם בשם רימונדו נונייס שחי בסנטו דומינגו במאה ה-18.
סבו מצד אביו, חוסה ס. אבינאדר, היגר מבסקינטה בהר הלבנון (מאזור מרוני ברובו) בשנת 1898, הגיע לרפובליקה הדומיניקנית על סיפון אניית "קוויבק" והתיישב בזמנו בעיר טמבוריל, על יד העיר סנטיאגו דה לוס קביירוס.
בשנת 2012 היה אבינאדר מועמד לתפקיד סגן נשיא לצדו של הנשיא לשעבר איפוליטו מחייה דומינגס. ב-2014 ביחד הקימו את המפלגה המהפגנית המודרנית שהתפלגה מהמפלגה המהפכנית הדומיניקנית. בשנת 2016 רץ אבינאדר לנשיאות מטעם המפלגה המהפכנית המודרנית בברית עם המפלגת הדומיניקנים למען שינוי והעם המפלגה ההומניסטית הדומיניקנית. ניצח בבחירות לנשיאות ביולי 2020 כבר בסיבוב הראשון. סגניתו היא רקל פניה.
לואיס אבינאדר למד וסיים בגרות במכללת לויולה (כיום – המכון הפוליטכני לויולה) ואחר כך למד לתואר ראשון במדעי הכלכלה במכון הטכנולוגי של סנטו דומינגו. עשה אחר כך לימודי המשך לניהול פרויקטים במכון ארתור די. ליטל בקיימברידג', מנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד וניהול תפעולי בדארטמות' קולג' בהנובר.
אבינאדר היה ליושב ראש קבוצת אביקור, המובילה את מיזמי התיירות במדינה. הוא היה גם לסגן יושב ראש מפעלי המלט Cementos Santos Domingo כיהן גם כיושב ראש אתחדות בתי המלון בסוסואה ובקברטה, חבר הנהלה הלאומית של בתי המלון והמסעדות ASONAHORES ושל קרן האוניברסיט O&M (לארגון ומתודה) בסנטו דומינגו.
אבינאדר התחיל את פעילותו הפוליטית במסגרת המפלגה המהפכנית הדומיניקנית מיסודות של חואן בוש והמסנופת לאינטרנציונל הסוציאליסטי. בשנת 2005 נבחר לסגן יושב ראש המפלגה.
הבחירות בשנת 2020

בבחירות לקונגרס ב-16 במרץ 2020 המפלגה המהפכנית המודרנית PRM ובני בריתה השיגו 81 עיריות, והשיגה המספר הגדול של קולות. בעיצומה של מגפת הקורונה ב-5 ביולי 2020 בבחירות לנשיאות השיגה את המספר הגדול של אלקטורים (ועדות נשיאותיות) עם 53% מהקולות.
יריבו, גונסלו קסטיו ממפלגת השחרור הדומיניקנית שהנהיגה את המדינה בתקופה האחרונה זכה רק ב-37% מהקולות.
אבינאדר נבחר כבר בסיבוב הראשון. בינתיים זכתה מפלגתו ברוב גם בקונגרס הלאומי עם 18 סנטורים ו-90 נציגים בבית הנבחרים.
בטקס כניסתו התפקיד שנעשה בצורה מצומצמת בגלל המגפה השתתף מזכיר המדינה של ארצות הברית מייק פומפאו. גישת אבינאדר הייתה לחיזוק הקשרים עם ארצות הברית. הרפובליקה הדומיניקנית הייתה היחידה שצידדה בארצות הברית במועצת הביטחון של האו"ם בעד סנקציות נגד איראן בגלל התוכנית הגרעין שלה.
חיים פרטיים

לואיס אבינאדר נשוי לרקל ארבאחה סוני, ממוצא לבנוני, בת של איש העסקים אליאס ארבאחה פאראה ושל מרגריטה סוני, שניהם ילדים למהגרים נוצרים מלבנון. לזוג שלוש בנות.
ביוני 2020 הודיע אבינאדר כי נדבק במחלת נגיף הקורונה.
הערות שוליים

↑  אתר גנאלוגי של משפחת ריימונדו - באתר מילטיאדס נונייס
↑  שבועת נשיא אבינאדר באתר סוכנות AP
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1216139482  VIAF: 7159818515413810909   WorldCat (עם VIAF): 7159818515413810909
הנרי אוסאווה טאנר

| --- | --- |

 לידה:  21 ביוני 1859 פיטסבורג, ארצות הברית 
 פטירה:  24 במאי 1937 (בגיל 77) הרובע השישי של פריז, צרפת 
 לאום:  אפרו-אמריקאים 
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן  האקדמיה לאמנויות היפות בפנסילבניה 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  ריאליזם 
 הושפע על ידי:  ז'אן-ז'וז'ף בנז'מין-קונסטנט, ז'אן-פול לורן 
 יצירות ידועות:  Moroccan Scene, The Banjo Lesson, The Thankful Poor, The Young Sabot Maker 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד (1923) 
 
הנרי אוסאווה טאנר (באנגלית: Henry Ossawa Tanner‏; 21 ביוני 1859 – 25 במאי 1937) היה אמן אמריקאי והצייר האפרו-אמריקני הראשון שזכה לשבחים בינלאומיים. טאנר עבר לפריז, צרפת, בשנת 1891 כדי ללמוד, והמשיך להתגורר בה לאחר שהתקבל לחוגים אמנותיים צרפתיים.
ביוגרפיה > ראשית חייו

הנרי אוסאווה טאנר נולד בפיטסבורג, פנסילבניה, הראשון מבין תשעה ילדים; שני אחים, בנימין והוראס, מתו בינקות. אחת מאחיותיו, האל טאנר דילון ג'ונסון, הייתה האישה הראשונה שהוסמכה לעסוק ברפואה באלבמה. אביו בנימין טאקר טאנר (1835–1923) הפך לבישוף בכנסייה האפיסקופלית המתודיסטית האפריקאית (AME), העדה השחורה העצמאית הראשונה בארצות הברית. הוא התחנך בקולג' אייברי ובסמינר התאולוגי המערבי בפיטסבורג, ופיתח קריירה ספרותית. בנוסף, הוא היה פעיל פוליטי שתמך בביטול העבדות. אמו של הנרי טאנר שרה נולדה לעבדות בווירג'יניה אך ברחה כפליטה לצפון שם הכירה והתחתנה עם בנג'מין טאנר.
המשפחה עברה מפיטסבורג לפילדלפיה כשטאנר היה צעיר. כשהוא היה כבן 13, הוא ראה צייר נוף שעובד בפארק פיימונט, שם הוא טייל עם אביו. הוא החליט שהוא רוצה להיות צייר.
ביוגרפיה > חינוך

אף על פי שאמנים רבים סירבו לקבל חניך אפרו-אמריקני, בשנת 1879 נרשם טאנר לאקדמיה לאמנויות יפות בפילדלפיה, והפך לסטודנט השחור היחיד. החלטתו ללמוד בבית הספר הגיעה בתקופה חשובה בתולדות ההכשרה המוסדית האמנותית. האקדמיות לאמנות הסתמכו זה מכבר על מושגי לימוד ישנים שהוקדשו כמעט לחלוטין ללימודי גבס והרצאות באנטומיה. זה השתנה באופן דרסטי עם הצטרפותו של תומאס אייקינס כ"פרופסור לרישום וציור" לאקדמיה בפנסילבניה. אייקינס עודד שיטות חדשות, כגון מחקר ממודלים חיים, דיון ישיר באנטומיה בשיעורים, וניתוחים של גופות להיכרות עם הגוף האנושי והבנתו. הוראתו של אייקינס וגישתו המתקדמת לחינוך לאמנות השפיעו עמוקות על טאנר. האמן הצעיר היה אחד התלמידים האהובים על אייקינס; שני עשורים לאחר שעזב טאנר את האקדמיה, אייקינס צייר את דיוקנו.
באקדמיה התבגר טאנר עם אמנים איתם שמר על קשר לאורך כל חייו, בעיקר רוברט הנרי, ממייסדי אסכולת אשקאן. במהלך זמן קצר יחסית באקדמיה פיתח טאנר ידע מעמיק באנטומיה ובמיומנות להביע את הבנתו את המשקל והמבנה של הדמות האנושית על הבד.
ביוגרפיה > החיים באירופה

בתקווה להרוויח מספיק כסף כדי לנסוע לאירופה, טאנר הפעיל סטודיו לצילום באטלנטה בסוף שנות השמונים. המיזם לא צלח. במהלך תקופה זו פגש טאנר את הבישוף ג'וזף קריין הרזל, נאמן מכללת קלארק. הרזל ואשתו התיידדו עם טאנר, הפכו לפטרונים שלו והמליצו לו על עבודת הוראה במכללה. טאנר לימד ציור במכללת קלארק (אוניברסיטת קלארק אטלנטה) לתקופה קצרה.
בשנת 1891 נסע לפריז, צרפת, ללמוד באקדמיה ז'וליאן. הוא הצטרף גם למועדון סטודנטים לאמנות. פריז הייתה בריחה מבורכת עבור טאנר; בתוך חוגי האמנות הצרפתיים, הגזע לא היה חשוב ביותר. טאנר התאקלם במהירות בחיי פריז. שם פגש את אתרטון קרטיס שהפך לחבר ולפטרון של אמנותו.
פרט לחזרה קצרה מדי פעם הביתה, טאנר בילה את רוב חייו בפריז. שם הוא הוצג בפני אמנים חדשים רבים שעבודותיהם השפיעו על גישתו לאמנות. במוזיאון הלובר הוא נתקל ולמד את יצירותיהם של גוסטב קורבה, ז'אן בפטיסט שארדין ולואי לה ניין. אמנים אלה ציירו סצנות של אנשים רגילים בסביבתם, וההשפעה ביצירתו של טאנר ניכרת.
טאנר המשיך את לימודיו אצל אמנים ידועים כמו ז'אן ג'וזף בנג'מין קונסטנט וז'אן פול לורנס. בהנחייתם החל טאנר לבסס מוניטין בצרפת. הוא התיישב במושבת האמנות אטפלס בנורמנדי.
מוקדם יותר צייר טאנר סצנות ימיות של מאבק האדם בים, אך ב־1895 הוא יצר בעיקר יצירות דתיות. המעבר שלו לציור סצנות תנ"כיות התרחש כשהוא עבר מהפך רוחני. במכתב שכתב להוריו בחג המולד בשנת 1896, הצהיר: "החלטתי לשרת אותו [אלוהים] בנאמנות רבה יותר."
ציורו של טאנר "דניאל בגוב האריות" התקבל לסלון בפריז ב-1896. מאוחר יותר באותה שנה הוא צייר את "תחייתו של לזרוס". השבחים הביקורתיים ליצירה זו חיזקו את מעמדו של טאנר באליטה האמנותית ובישרו על הכיוון העתידי של ציוריו, שטיפלו בעיקר בנושאים מקראיים. לאחר שראה את "תחייתו של לזרוס", הציע מבקר האמנות רודמן ונאמאקר לשלם את כל ההוצאות עבור מסעו של טאנר למזרח התיכון. ונאמייקר הרגיש שכל צייר רציני בסצנות תנ"כיות צריך לראות את הסביבה ממקור ראשון וכי צייר בקליבר של טאנר שווה את ההשקעה.
טאנר נענה במהירות להצעה. לפני שהסלון הבא נפתח, הוא נסע לארץ ישראל. חקר מסגדים ואתרים מקראיים שונים, כמו גם מחקרי אופי של האוכלוסייה המקומית, אפשרו לו להמשיך בהכשרתו האמנותית. ציוריו פיתחו אווירה עוצמתית של מסתורין ורוחניות. טאנר לא היה האמן הראשון שחקר את המזרח התיכון באופן אישי: מאז שנות ה -30 של המאה ה -19 גברה ההתעניינות במזרחיות באירופה. אמנים כמו אז'ן דלקרואה, דייוויד רוברטס, ומאוחר יותר, אנרי מאטיס ערכו סיורים כאלה.
שיעור בבאנג'ו

בביקור חוזר קצר בארצות הברית בשנת 1893, צייר טאנר את "שיעור הבנג'ו", בעודו בפילדלפיה. הציור נחשב ליצירתו הידועה ביותר ומציג גבר שחור קשיש המלמד נער, הנחשב לנכדו, כיצד לנגן בבנג'ו. קומפוזיציה שקטה זו בוחנת כמה נושאים חשובים. דמותו של גבר שחור המנגן בבנג'ו מופיעה בכל ספרי האמנות האמריקאית בסוף המאה ה -19.
טאנר יצר רגע רגיש של אינטראקציה אנושית. הזקן והילד הצעיר מוצגים בפעילות מרוכזת, שאינם מודעים לשאר העולם, חולקים תחושת מגע ושיתוף פעולה. הוא מציג את היושבים כיחידים עם פרטים דמויי דיוקן.
הציור של טאנר יוצר סצנה שלווה המדגישה צניעות ומשפחה. ישנם שני מקורות אור נפרדים ומשתנים: זוהר לבן וכחול טבעי מבחוץ נכנס משמאל, ואילו האור החם מאח ניכר בציור מצד ימין. הדמויות מוארות במקום בו נפגשים שני מקורות האור. ייתכן ויש בכך ביטוי למצבו של טאנר במעבר בין שני עולמות, אמריקה בעבר וביתו החדש בצרפת.
סגנון ציור

טאנר צייר נופים, נושאים דתיים וסצנות של חיי היומיום בסגנון ריאליסטי. בעוד שעבודות כמו שיעור הבנג'ו תיארו סצנות יומיומיות מחיי אפרו-אמריקאים, מאוחר יותר צייר טאנר נושאים דתיים.
טאנר לא היה מוגבל לגישה ספציפית אחת לציור ולרישום. עבודותיו משקפות לעיתים קשב מוקפד לפרטים ולמשיחות מכחול רופפות ואקספרסיביות אצל אחרים. לעיתים קרובות שתי השיטות משמשות בו זמנית. טאנר התעניין גם בהשפעות שיכולות להיות לצבע בציור. קומפוזיציות חמות יותר כמו תחייתו של לזרוס (1896) וההכרזה (1898) מבטאות את העוצמה של רגעים דתיים, ואת התרוממות הרוח של התעלות בין האלוהי לאנושות. ציורים אחרים מדגישים גוונים חמים, שהפכו לדומיננטיים בעבודתו לאחר אמצע שנות ה -90.
עבודות כמו הרועה הטוב (1903) וחזרתן של הנשים הקדושות (1904) מעוררות תחושה של דתיות קודרת והתבוננות פנימית. טאנר התנסה לעיתים קרובות עם אור בקומפוזיציה. מקור ועוצמת האור והצל בציוריו יוצרים מרחב ואווירה כמעט מוחשיים תוך הוספת רגש ומצב רוח לסביבה. טאנר השתמש גם באור כדי להוסיף משמעות סמלית לציוריו.
נישואין ומשפחה

בשנת 1899 נישא לג'סי אולסון, זמרת אופרה שוודית-אמריקאית. ג'סי טאנר נפטרה בשנת 1925, שתים עשרה שנה לפני בעלה, והוא התאבל עליה עמוק לאורך שנות העשרים. הוא מכר את בית המשפחה בלס שארמס שם הם חיו ביחד.
שנים מאוחרות יותר

במהלך מלחמת העולם הראשונה עבד טאנר במחלקת המידע הציבורי של הצלב האדום, ובמהלכה צייר גם תמונות מקווי החזית של המלחמה. עבודותיו בהשתתפות חיילים אפרו-אמריקאים היו נדירות במהלך המלחמה. בשנת 1923 המדינה הצרפתית הפכה אותו לאביר של לגיון הכבוד על עבודתו כאמן.
טאנר נפטר בשלווה בביתו בפריז, צרפת, ב־25 במאי 1937.
הוא נקבר בבית העלמין סקו בסקאו, האוט-דה-סיין, שהוא פרבר של פריז.
גלריה

הסיין בפריז
הרועה הטוב
אלון אברהם
שער בטנג'יר
טוויה ליד האח
סדום ועמורה
דניאל בגוב האריות
הערות שוליים

↑  Henry Ossawa Tanner, web.archive.org
↑  Marcia M. Mathews (1995). Henry Ossawa Tanner: American Artist. University of Chicago Press
↑  Halle Tanner Dillon, Encyclopedia of Alabama (באנגלית)
↑  Finkelman, Paul, ed. (2006). Encyclopedia of African American History 1619–1895. 3. New York: Oxford University Press. p. 224.
↑  Henry Ossawa Tanner, web.archive.org, ‏2006-01-10
↑  Shaw, Thomas M. What Manner of Men? A Reconsideration across the Synapses of Art History of Three Paintings and their Images of Men of African Descent.Lanham, MD: University Press of America, 1997.
↑  Woods, Naurice Frank. “Embarking on a New Covenant: Henry Ossawa Tanner’s Spiritual Crisis of 1896.” American Art, vol. 27, no. 1, 2013, pp. 94–103
↑  Matthews, Marcia. Henry Ossawa Tanner: American Artist. Chicago: The University of Chicago Press, 1969.
↑  Farrington, Lisa (2017). African-American Art A visual and Cultural History. New York, New York: Oxford University Press. pp. 97–98
↑  Farrington, Lisa (2017). African-American Art A visual and Cultural History. New York, New York: Oxford University Press. pp. 97–98
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007428722305171  BnF: cb12203075d (data)  CiNii: DA08823174  GND: 119279282  ISNI: 0000 0000 8251 0119  LCCN: n50008686  LNB: 000227916  NARA: 10581418  NTA: 401013081  PIC: 302690  RKD: 76480  SELIBR: 307089  SNAC: w6xd13g7  SUDOC: 030658292  ULAN: 500005351  VIAF: 64813803   WorldCat (עם VIAF): 64813803 
ישו הולך על המים
שעור בבנג'ו
גאולוגיה של הרי היורה

נוף טיפוסי בהרי היורה
הרי היורה הם רכס הרים, המצוי צפונית-מערבית להרי האלפים בשטחן של צרפת ושווייץ. סלעי הרכס נוצרו בעידן המזוזואיקון לפני 65–250 מיליון שנים, ורכס ההרים עצמו נוצר לפני כ-35 מיליון שנים, בעקבות דחיקה של האלפים לכיוון מערב וקימוט הסלעים. סחיפה עזה שנגרמה בעקבות המסה של אבן גיר גילתה מחשופים מתקופה זו, ומסבירה את היעדרם של סלעים מהשלישון ומהרביעון, המצויים בעיקר באגנים הגובלים ברכס. הגאולוגיה של הרי היורה מורכבת מאוד בגלל ריבוי השכבות המרכיבות אותם. 95% מסלעי היורה הם אבן גיר וחוואר.
המבנה העמוק של היורה מוכר כתוצאה מקידוחים וממידע סייסמי שהופק במחצית השנייה של המאה ה-20, ומסייע במחקרים לחיפוש נפט ופחם בהרים ובאגן מולאס (Bassin Molassique) הסמוך, השוכן בינו לבין הרי האלפים. תוצאות מחקרים אלה סופקו על ידי חברות הנפט לבקשת גאולוגים שווייצריים בשנות ה-90 של המאה ה-20, וסיפקו הסבר לשאלות רבות הנוגעות לקימוט היורה ולגאומטריה של שכבות המשקעים והתשתית הקדומה של הרכס ושל אגן מולאס.
רכס היורה היה מוקד למחקר ענף שנערך במאות ה-18 וה-19. חוקר הטבע הגרמני אלכסנדר פון הומבולדט, שחקר את תצורות אבן הגיר העשירות במאובנים, כינה אותן בשנת 1799 "גיר היורה" (בגרמנית: Jura Kalkstein). כינוי זה היווה בסיס לשמו של תור היורה (בצרפתית: Jurassique) בעידן המזוזואיקון בו נוצרו אותם סלעים, תור אותו הגדיר המדען הצרפתי אלכסנדר ברוניאר (Alexander Brongniart,‏ 1770–1847) בשנת 1829. שכבות מתור זה נחקרו לראשונה בהרי היורה, אף שהן מייצגות רק חלק מההיסטוריה הגאולוגית של הרכס.
מבנה גאולוגי

הרכס מורכב מארבע יחידות מבנה עיקריות:
שרשרת ההרים של היורה הגבוהה המהווה את עמוד השדרה של הרכס ובנויה מהרים תלולים שנוצרו כתוצאה מהמבנה המקומט. מבנים צרים בשרשרת הגבוהה נמתחים עד הרי שרטרוז (Chartreuse) והרי שוואביה בצפון.
הרמות מכילות קמטים גליים שגודלם אינו עולה על 100 מטרים. רמות אלה נחרצות על ידי עמקים תלולים.
רצועות קימוט צרות ומקבילות למבני קימוט נרחבים המצויים במערב הרכס. כמה מהן חוצות את הרמות באלכסון לכיוון הרכס.
בקצה הצפוני של היורה הגבוהה, על גבול אגן הריין, מצויים שני מבני העתקה.
חלוקה שונה של הרכס מתבססת על מידת המעוות שחל על סלעיו:
"היורה המקומטת" בחלקו הפנימי הגבוה של הרכס
"היורה השטוחה" בחלקו המערבי הנמוך של הרכס
מסלע

התוצרים הגאולוגיים בהרי היורה רבים וגילם נע מסוף הפלאוזואיקון ועד להולוקן. עובי החתך הסטרטיגרפי של הרכס מגיע ל-2 ק"מ. ברכס מצויים שני סוגי תוצרים עיקריים: חומרי התשתית וסלעים מאוחרים ממהלך הרביעון.
מסלע > פני השטח

על פני השטח נחשפים תוצרים משניים, בעיקר קרקעות מהשלישון ומהרביעון, ובהן קרקעות עכשוויות.
התשתית אינה גלויה, ומחשופים שלה נמצאים בגבולות הצפוניים והמערביים של הרכס – ביער השחור, בהרי הווז' ובמסיב סר (Serre). שני סוגי המחשופים מגלים מצד אחד סלעים אנדוגניים שנוצרו בעומק תת-הקרקע בשלב געשי והובלו אל פני השטח באמצעות תנועה אנכית, ומצד שני – סלעי משקע וסלעים מותמרים.
הסלעים המשניים מהווים את עיקר הרכס ומורכבים מסלעי משקע רבים שהורבדו בסביבה ימית. הסלעים העתיקים ביותר הנחשפים הם מן הטריאס, והם מצויים מסביב למסיב סר ובשולי הרי הווז'. סלעים רבים מן היורה מרכיבים את מרבית הרכס ואת רמות הסון הגבוה, שם גם מצויים סלעים רבים מהקרטיקון.
סלעי השלישון ניכרים רק בשולי הרי היורה והם נחשפים לרוב לאחר התמוטטות בגדות נהרות, בעיקר באגני מולאס וברסה (Bresse). סלעי שלישון מאוחרים נחשפים בקערים אחדים ביורה הגבוהה, דוגמת עמק ז'ו וסמוך לעיירה דלמון (Delémont).
קרקע רביעונית מצויה בעיקר במישורי הסחף של מרבית הנהרות באזור ובמצבורים שנותרו מעידן הקרח האחרון. גם קרקעות שנוצרו כתוצאה ממפולות סלעים הן רביעוניות.
מסלע > חתך סטרטיגרפי > סלעי התשתית

העדרם של מחשופים מהפלאוזואיקון אינו מעיד על העדר סלעים אלה מן הרכס, ואלה מופיעים בחתך הסטרטיגרפי שלו. הם מצויים מעל תשתית של סלעים אנדוגניים דוגמת גרניט וסלעים מותמרים דוגמת גנייס.
תשתית זו התגלתה בקידוחים שנערכו בין השנים 1970 ו-1980. עומק התשתית נע מ-200 מטרים מתחת ללונס-לה-סונייה (Lons-le-Saunier ) ועד 2,000 מטרים מתחת לשרשרת הגבוהה.
מסיב סר הוא שלוחה של התשתית המצויה מצפון-מערב לרכס. במהלך היווצרות הרי היורה התרוממה התשתית בכמה מקומות בעקבות לחצי דחיסה מהרי האלפים, וניקבה את הכיסוי המשקעי. המסיב מורכב מסלעי תשתית דוגמת גרניט וסלעי כיסוי המופרדים באמצעות העתקים.
מסלע > חתך סטרטיגרפי > מזוזואיקון > סלעי הטריאס

סלעי הטריאס מצויים בהרי היורה בשני מקומות: בשולי הרכס ובחפיפה לתשתית העתיקה בגבול עם אגן ברסה. בגבול זה נחשפת רק רצועה אחת מטריאס תחתון, אך קידוחים משנות ה-50 שהתבצעו במסגרת חיפושי נפט סייעו להגדרת הרצף הסטרטיגרפי כולו. שני סוגי סלעים מאפיינים את הטריאס באזור זה: סלעים דטריטיים דוגמת אבן חול ופצלים מהצטברות משקעי סחיפה, וכן סלעי התאדות שנוצרו ממינרלים דוגמת דולומיט, גבס, הליט ואנהידריט.
קשה מאוד לקבוע סטרטיגרפיה מקיפה ומפורטת של הטריאס בהרי היורה בגלל מורכבות טקטונית שהתפתחה במסלע, המקשה גם לקבוע הקבלות בין הרכס לבין אגן מולאס.
מסלע > חתך סטרטיגרפי > מזוזואיקון > סלעי היורה

סלעי תור היורה היו נושא המחקר של אלכסנדר פון הומבולדט, והיוו בסיס לשמה של יחידת זמן גאולוגית זו.
סלעים מן הליאס נחשפים במקרים בודדים בשקעים בסון הגבוה, למרגלות הקמרים ובגבול הרכס עם אגן ברסה. עובייה של השכבה כ-200 מטרים והוא עקבי ממערב למזרח. סלע הליאס הבולט הוא חוואר אפור, אך קיים גם מיעוט של חוואר כחול, פצלים ואבן גיר. עושר במאובנים דוגמת אמוניטים, צדפות וחלזונות מעלה כי שכבות אלה הורבדו בים עשיר באורגניזמים מגוונים. שינויים קלים אלה בסביבת ההשקעה הימית הוביל להיווצרות סלעים בעלי פאצייס (Facies) מגוון. משקעים ליאסיים כאלה מהווים קרקע פורייה לענבי יין מסוג סבנין (Savagnin).
הדוגר מיוצג במערב ברמת הסון הגבוה, באגן ברסה וברצועת הקימוט של "ההר הקטן" בדרום-מערב הרכס, שבמדרונותיה מצויים כמה מחשופים נראים לעין. סלעי הדוגר כוללים אבן גיר אואוליתית, אבן גיר חווארית ומעט עפרות ברזל. עובי השכבה כ-250 מטרים וסלעיה ניכרים בצוקים ברמות שמסביב לרכס.
המלם מיוצג בשכבה שעובייה כ-500 מטרים, המצויה בקמטים בשרשרת הגבוהה, בהר הקטן, ביורה השטוחה וברצועות הקימוט, וגם ברמות החיצוניות דוגמת רמת הסון הגבוה. סלעים אלה נראים בגבול אגן מולאס והאלפים, וסדרה שלהם נראית בקרקס הקרחוני Cirque des Foules הסמוך לעיירה סן-קלוד (Saint-Claude). המסלע כולל אבן גיר דולומיטית וחוואר. בשכבות אלה נמצאו בשנת 2004 עקבות של דינוזאורים סמוך לעיירות קיסייה (coisia) ולול (Loulle).