stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפארק הלאומי גליישר
חיי הבר ואקולוגיה > שריפות יער

שרפות יער נתפסו במשך עשורים רבים כאיום על פארק ויערות. עם התפתחות המחקר האקולוגי לאחר שנות ה-60, החלו המדענים להבין את שריפות היער בצורה טובה יותר ולהתייחס אליהן כאל חלק רגיל במערכת האקולוגית. התוצאה של המדיניות הקודמת של דיכוי שריפות הייתה הצטברות של עצים וצמחים שמתו או נרקבו, שאילולא כן היו עולים באש. הסברה היא כי מינים רבים של צמחים קטנים ועשבים נזקקים הן לשטח הגידול המתפנה בשרפה והן לתוצרי השרפה להזנת הקרקע. על כן, תוכנית בקרת השריפות הנוכחית של הפארק גורסת כי שריפות הנגרמות כתוצאה מפעילות אנושית יכובו כבעבר, אך במקרה של שרפה טבעית תהיה האש נתונה לבקרה וכיבויה יהיה תלוי בגודל האיום על בטיחות האדם והתשתיות. שריפות גדולות, שבהן נדרש סיוע של גורמים אחרים, מתואמות באמצעות מרכז האש הבין-סוכנותי הלאומי.
בעקבות גידול האוכלוסייה ביישובים שסביב הפארקים הוקמה מנהלת תיאום בקרת השריפות באזורי פרא, שבמסגרתה משתפת הנהלת הפארק פעולה עם בעלי קרקעות סמוכות על מנת לשפר את המודעות לשריפות ואת אמצעי ההתגוננות מפניהן. כחלק מהתוכנית, מתוכננים בתים ומבנים בסביבת הפארק בצורה עמידה יותר בפני האש. עצים מתים וכרותים מורחקים מנקודות יישוב כדי להפחית את סכנת ההתלקחות, ומערכות אזעקה משוכללות פותחו על מנת להתריע בפני בעלי הרכוש והמבקרים על סכנת שריפות. בשנת 2003 נשרפו 550 קמ"ר של קרקע בפארק לאחר בצורת של חמש שנים ועונת קיץ שכמעט ולא הייתה בה לחות. הייתה זו שריפת היער הגדולה ביותר בפארק מאז הקמתו ב-1910.
תיירות > פעילויות נופש ופנאי

הפארק הלאומי גליישר מרוחק מהערים הגדולות, ונמל התעופה הקרוב ביותר נמצא בקאליספלי שבמונטנה, מדרום-מערב לפארק. הרכבות המהירות של חברת אמטראק עוצרות בגליישר מזרח ובגליישר מערב. ניתן לסייר בכל הדרכים הראשיות שבפארק באמצעות אוטובוסים מדגמי שנות ה-30 ששופצו ב-2001 והותאמו להפעלה באמצעות פרופאן, במטרה להפחית את זיהום האוויר. בחלק מהאגמים הגדולים מופעלות סירות טיולים מעץ, חלקן מדגמי שנות ה-20.
סיורי טבע רגליים הם פעילות פופולרית בפארק. כמחצית מהמבקרים עורכים מסעות רגליים, טרקים, בשבילי ההליכה (trails) של הפארק שאורכם הכולל הוא 1,127 ק"מ. הדרך עתירת הנוף לאורך קו פרשת המים נמתחת לאורך 177 ק"מ וחוצה את מרבית אורכו של הפארק מצפון לדרום, ולצידה מספר מסלולים חלופיים הניתנים לשימוש כאשר המסלולים הנמצאים בגובה רב סגורים בגלל השלג. בשל הימצאם של דובים ויונקים גדולים לאורך שבילי ההליכה חל איסור להביא כלבי מחמד למקום, אם כי מותרת החזקתם באתרי המחנאות ובדרכים הסלולות.
ישנם מסלולי הליכה רבים בפארק המיועדים לטיולי יום, וניתן להקים אוהלים (מחנאות) לאורך השבילים, בתיאום מראש. חלקים נרחבים מן הפארק בלתי נגישים עד תחילת יוני עקב הצטברות השלג וסכנת מפולות השלגים, ורבים מן השבילים הגבוהים נותרים מושלגים אף עד יולי. אתרי מחנאות נגישים לרכב פזורים ברחבי הפארק, ורובם נמצאים לצידי האגמים הגדולים. אתרי המחנאות בסנט מרי ובאגפאר פתוחים לאורך כל השנה, אך התנאים בהם נחשבים לפרימיטיביים בעונות השפל התיירותי, שבהן מתקני השירותים סגורים ואין מים זורמים. בין יוני לאמצע ספטמבר פתוחים בדרך כלל כל אתרי המחנאות הנגישים לרכב.
דיג גם הוא פעילות פופולרית בפארק, ומקובל לעסוק במקום בדיג חובבני בחכה של דגי טרוטה וסלמון. הנהלת הפארק דורשת מהדייגים להכיר את הכללים, אך אינה מחייבת הצטיידות באישור מיוחד על מנת לדוג בשטח הפארק.
פעילויות הפנאי החורפיות מוגבלות. חל איסור על נסיעה באופנועי שלג בפארק, אך מותר להשתתף בסקי למרחקים בעמקים הנמוכים שבצידיו המזרחיים והמערביים של הפארק.
הנוף משביל מפל רד רוק (Red Rock Falls Trail) ליד אזור מני גליישר
בתרבות הפופולרית

סצנת הפתיחה של סרט הקולנוע הניצוץ משנת 1980 צולמה בפארק. הסצנה הידועה מלווה בצילום מן האוויר את מכונית המשפחה אשר במרכז הסרט, הנוסעת בדרך "הולכים-אל-השמש" בדרכה לבית המלון, בו מתרחשת עיקר העלילה.
אברהרד טאוברט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1907 קאסל, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  2 בנובמבר 1976 (בגיל 69 בערך) קלן, גרמניה המערבית 
 מדינה:  גרמניה 
 תקופת כהונה:  ? – 2 בנובמבר 1976 
 תקופת הפעילות:  ? – 2 בנובמבר 1976 
 תפקידים בולטים:  שופט בבית המשפט העממי 
 פרסים והוקרה:  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 
אברהרד טאוברט (בגרמנית: Eberhard Taubert; ‏11 במאי 1907, קאסל - 2 בנובמבר 1976, קלן) היה עורך דין ותועמלן נאצי אנטישמי. הוא הצטרף למפלגה הנאצית בשנת 1931 והיה מעורב בתעמולה אנטי-קומוניסטית ואנטי-יהודית כאחת. בשנים 1933–1945 עבד כמנהל המחלקה האנטי יהודית במשרד התעמולה תחת יוזף גבלס. כינויו בחוגים הנאציים היה "ד"ר אנטי". הוא עבד בשנת 1940 על התסריט לסרט התעמולה האנטישמי היהודי הנצחי והיה אחראי לחוק שחייב את היהודים לענוד את הטלאי הצהוב.
לאחר המלחמה עבד תמורת משכורת של 3,000 דולר לחודש עבור המפלגה הגרמנית הנוצרית הדמוקרטית (אנ') וסיפק חומר נגד מרקסיסטים. אחרי 1957 עבד בדרום אמריקה, איראן, לבנון, מצרים ודרום אפריקה וכיועץ לשר הגרמני פרנץ יוזף שטראוס. משנת 1970 הועסק על ידי תעשיינים גרמנים.
יכולתו הרטורית הפכה אותו לתועמלן מוכשר ומבוקש, לא רק בתקופת המשטר הנאצי. בסגנונו המתסיס, בו השתמש בתעמולה הנאצית, עשה שימוש לאחר המלחמה כדי לחזק את הפחד המערבי מהקומוניזם. לשם כך עבד עם שירותים חשאיים (למשל יחידות הביון הנגדי האמריקאיות - CIC (אנ')) ופוליטיקאים וכתבי עת ימניים.
לקריאה נוספת

מקס ויינרייך: הפרופסורים של היטלר: חלקם של המלומדים בפשעי גרמניה נגד העם היהודי, אוניברסיטת ייל; מהדורה שנייה, 1999, ISBN 0300053878
הערות שוליים

↑  גייסות התעמולה של הוורמכט והיהודים, מאת ד"ר דניאל עוזיאל, באתר יד ושם, ע' 12
↑  Abbas Milani, The Shah (New York: Palgrave Macmillan, 2011), 231.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009909073505171  GND: 120046776  ISNI: 0000 0000 1094 4305  LCCN: no2013043202  NTA: 158170601  SUDOC: 15861030X  VIAF: 10667478   WorldCat (עם VIAF): 10667478 
ערך זה הוא קצרמרבנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אברהם אזולאי (מנדלבוים)

אברהם אזולאי (מנדלבוים; כ"ו בסיוון תרמ"ו, יוני 1886 – ז' בתמוז תשי"ז, 6 ביולי 1957) היה עסקן ציבור בתל אביב, יושב ראש ועד שכונת נוה שלום, ממייסדי שכונת מאה שערים בתל אביב וחבר מועצת העיר בארבע המועצות הראשונות.
תולדותיו

נולד בשכונת מאה שערים בירושלים, לרב יעקב מנדלבוים, ראש השוחטים בירושלים, ולפייגה, בת הרב בכור חיים יוסף דוד אזולאי בן רבי יהודה זרחיה אזולאי. יש שיחסוהו למשפחת החיד"א. נשא את שם משפחת אמו - אזולאי. למד בישיבת עץ חיים ובישיבת תורת חיים. לאחר נישואיו עבד כשוחט בכפר תבור וכמשגיח כשרות בראשון לציון ולאחר מכן ביפו.
במלחמת העולם הראשונה גורש למצרים. בתום המלחמה שב ליפו והחל בעסקנות ציבורית מקומית. היה יושב ראש ועד שכונת נוה שלום. ארגן את השכונות נווה שלום, נוה צדק, אהל משה ומחנה יוסף למועצה אחת ופעל לסיפוחן לתל אביב. בין השנים 1919–1935 היה חבר ועד קהילת יהודי יפו ותל אביב ושימש יושב-ראש של כמה מוועדותיו. במקביל שימש באותן שנים חבר מועצת עיריית תל אביב. היה ממייסדי שכונת מאה שערים בתל אביב, וכמו כן השתתף בייסוד השכונות נווה שאנן, נורדיה ומונטיפיורי. היה פעיל בארגון בעלי הבתים בתל אביב וחבר הנהלת בנק בעלי הבתים העירוני.
היה פעיל בהתארגנותו של הציבור החרדי בתל אביב, וכן היה פעיל בתחומי החינוך הדתי, השבת והכשרות בעיר. הקים בתי כנסת ומקווה בשכונת מאה שערים וייסד את "משמרת השבת" בתל אביב.
הצטרף לתנועה הרוויזיוניסטית, ופעל במסגרתה להקמת אגף חרדי בשם "אחדות ישראל". בשנת 1935 נבחר כציר לקונגרס היסוד של "ההסתדרות הציונית החדשה" שהתכנס בווינה. נבחר כחבר הנשיאות וכגזבר-כבוד.
רכש אדמות ליד ראשון לציון מערבי מקומי, והתכונן להקים עליהן יישוב יהודי בשם "תל אלימלך", לזכר האדמו"ר רבי אברהם אלימלך פרלוב מקרלין.
היה בעל אוסף של כתבי יד עתיקים, חלקם ירושה מזקנו החיד"א, ומסר אותם לבית הספרים הלאומי.
נפטר בשנת 1957, בן 71 במותו. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
לקריאה נוספת

'אזולאי, אברהם', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 36.
הערות שוליים

↑  בן ברוך טרובר
משפט ההדחה השני של דונלד טראמפ

פטריק לייהי, הנשיא הזמני של הסנאט, מנהל את משפט ההדחה, 9 בפברואר 2021
משפט ההדחה השני של דונלד טראמפ הוא השלב השני בהליך ההדחה השני של הנשיא טראמפ, לאחר שבית הנבחרים של ארצות הברית הדיח אותו ב-13 בינואר 2021, 7 ימים לפני תום מועד כהונתו. בית הנבחרים בשליטה של המפלגה הדמוקרטית אימץ נגד טראמפ, בהליך חסר תקדים במהירותו, שנמשך יום אחד בלבד, סעיף הדחה בודד: הסתה להתקוממות. הוא נשיא ארצות הברית היחיד שהודח פעמיים על ידי בית הנבחרים ולאחר מכן זוכה פעמיים. טראמפ הועמד להדחה לאחר ניסיונותיו החוזרים ונשנים לערער על תוצאות הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 (כולל טענותיו להונאת בחירות ומאמציו לכאורה להפעיל לחץ על פקידי מערך הבחירות בג'ורג'יה), והצהרותיו בפני תומכיו, אשר חלקם לאחר מכן הסתערו של הקפיטול בוושינגטון הבירה, בשעה ששני בתי הקונגרס של ארצות הברית התכנסו לשם ספירת קולות חבר האלקטורים ובכך למסד את ניצחונו של ג'ו ביידן בבחירות.
במהלך המשפט פרץ ויכוח משפטי האם ניתן להדיח בדיעבד נשיא ולהעמידו לדין כאשר הוא כבר לא בתפקיד. אף על פי שלא ניתן היה לסלק אותו מתפקידו — המטרה הרגילה של הדחה — נותרה האפשרות למנוע לצמיתות מנשיא לשעבר שהורשע למלא בעתיד תפקיד ציבורי כלשהו. לטענת הדמוקרטים חוקת ארצות הברית לא קובעת האם ניתן לקיים משפט הדחה בסנאט לאישים כולל הנשיא שתמה כבר כהונתם בתפקיד ציבורי, ואילו לטענת עורכי הדין של טראמפ, פרשנות טבעית של נוסח החוקה מלמד שניתן להדיח רק נשיא מכהן. הדמוקרטים הסתמכו על תקדים המאפשר משפט הדחה שכזה: בשנת 1876 התפטר מתפקידו ויליאם בלקנאפ, מזכיר המלחמה של ארצות הברית, אחרי שהיה מעורב בשערוריית עמדת הסחר בטרם הועמד לדין. למרות זאת, הוא הודח בידי בית הנבחרים לאחר התפטרותו ועמד למשפט בפני הסנאט (הוא זוכה לאחר שלא הושג הרוב המינימלי בן שני השלישים הדרוש להרשעה, על אף שלמעלה ממחצית חברי הסנאט תמכו בהרשעתו).
טראמפ הודח לראשונה על ידי בית הנבחרים שבשליטת המפלגה הדמוקרטית ב-18 בדצמבר 2019, באשמת שימוש לרעה בסמכותו ובשיבוש עבודת הקונגרס, על רקע פרשת טראמפ–אוקראינה. עם זאת, הוא זוכה משני סעיפי ההדחה בידי הסנאט של ארצות הברית ב-5 בפברואר 2020. אז הואשם טראמפ כי פעל לאלץ גורמים בממשלת אוקראינה ומדינות זרות אחרות לספק שלא כדין מידע מזיק על יריבו הפוליטי של טראמפ, סגן הנשיא לשעבר ג'ו ביידן שהיה אז המתמודד המוביל בפריימריז הדמוקרטים לנשיאות, כמו גם מתן מידע הנוגע להתערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016.
כאשר השליטה המפלגתית בסנאט התפצלה באופן שווה, 17 סנאטורים רפובליקנים היו צריכים לחבור לדמוקרטים ולהצביע בעד הרשעה כדי להשיג את הרוב הדרוש להרשעה בן שני השלישים. בסופו של דבר, 57 סנאטורים הצביעו בעד הרשעתו של טראמפ, ומנגד התנגדו 43 סנאטורים. בכך טראמפ זוכה מכל אשמה.
רקע > ההדחה של בית הנבחרים

ב-11 בינואר 2021 הציגו חברי בית הנבחרים דייוויד סיסליני, ג'יימי רסקין וטד ליו את סעיף ההדחה נגד טראמפ. טראמפ הואשם ב"הסתה להתקוממות" בשל קריאתו לתומכיו לצעוד אל עבר הקפיטול, מה שהוביל להסתערות על מתחם הקפיטול. בסעיף נאמר כי טראמפ ביצע "פשעים חמורים ועוונות" כשסיפק הצהרות אחדות ש"עודדו והביאו לכאורה לביצוע פעולות לא-חוקיות" אשר הפריעו לחובתו החוקתית של הקונגרס לאשר את קולות חבר האלקטורים, ונקבע כי טראמפ "איים על שלמות המערכת הדמוקרטית בכך שהתערב במעבר שקט של השלטון וערער על הרשות המחוקקת, ועשה זאת בצורה שהפכה אותו לאיום על הביטחון הלאומי, הדמוקרטיה והחוקה אם ישלים את כהונתו כנשיא". בסך הכול, 218 מתוך 222 הדמוקרטים בבית הנבחרים תמכו במאמר ההדחה והבטיחו את מעברו אל מליאת בית הנבחרים.
ב-13 בינואר 2021 הדיח בית הנבחרים את טראמפ, ברוב של 232 תומכים מול 197 מתנגדים. כל 222 הדמוקרטים בבית הנבחרים הצביעו פה אחד בעד ההדחה, ואליהם חברו עשרה רפובליקנים (בהם יו"ר הסיעה הרפובליקנית ליז צ'ייני). ארבעה רפובליקנים לא הצביעו, ויתר 197 הרפובליקנים הצביעו נגד ההדחה. עם זאת, חרף ההחלטה הדו-מפלגתית להדיח את טראמפ, יושבת ראש בית הנבחרים ננסי פלוסי החליטה לעכב את העברת מסמכי ההדחה לסנאט, ובכך את פתיחת המשפט. צעד זה הזכיר פעולה דומה שביצעה פלוסי בינואר 2020, כאשר המתינה כמעט חודש ימים בהעברת ההליך לסנאט לאחר שבית הנבחרים הדיח את טראמפ לראשונה, בשל פרשת טראמפ–אוקראינה. בהליך ההדחה השני, עם זאת, הדמוקרטים בשני בתי הקונגרס המעורים בהליך ההדחה אמרו כי הם מצפים שהעיכוב יהא קצר יותר. פלוסי יכלה להעביר את סעיפי ההדחה לסנאט לכל המוקדם כבר ב-18 בינואר 2021, מה שיוביל לפתיחת משפט ההדחה מיד עם תחילת נשיאותו של ג'ו ביידן.
הגורם לעיכוב של העברת מסמכי ההדחה לסנאט היה הגעה לעמק השווה במסגרת המשא ומתן בין הדמוקרטים בסנאט לבין עמיתיהם הרפובליקנים על צורתו של הליך יוצא דופן זה. עם זאת, עורכי הדין של טראמפ טענו כי הגורם לעיכוב הוא הרצון של הדמוקרטים למנוע מהנשיא טראמפ למנות כמקובל את נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית לנהל את המשפט. על רקע השתלטות כפולה של הדמוקרטים על הקונגרס ועל הבית הלבן כאחד, פעלו הדמוקרטים לנסח כללים שיאפשרו לסנאט לפעול במסלולים כפולים כדי לאשרר את מינוי מועמדיו של ביידן לקבינט של ארצות הברית ומיסוד האג'נדה שלו, בו בזמן עם ניהול משפט ההדחה.
רקע > ההכנות להעברת הליך ההדחה אל הסנאט

הסנטור מיץ' מקונל מקנטקי, מנהיג הרוב בסנאט, טען כי הסנאט נמצא במושב "פְּרוֹ-פוֹרְמָה" עד 19 בינואר 2021, ואינו יכול לנקוט בשום פעולה ללא הסכמה פה אחד של חברי הסנאט של ארצות הברית. על פי כללי ההדחה בסנאט, ברגע שסעיפי ההדחה של בית הנבחרים מוצגים בפני הסנאט, על משפט ההדחה להתחיל לכל המאוחר כיממה אחר כך. משפטו של טראמפ היה עשוי להתחיל ביום ההשבעה של ג'ו ביידן לנשיאות ארצות הברית, אם לא כך היה.
מנהיג המיעוט בסנאט, הסנאטור צ'אק שומר ממדינת ניו יורק, קרא למקונל להשיב במידית את הסנאט למושב רגיל לאחר שבית הנבחרים יעביר את סעיפי ההדחה לסנאט, ולקדם את תהליך אשרור מינוי מועמדיו של הנשיא הנבחר ביידן לקבינט, כך שהקבינט יחל לפעול כבר ביום הראשון לנשיאות ביידן. מנהיגים אחרים בקונגרס, בהם מצליף הרוב בבית הנבחרים ג'ים קלייבורן, הציעו תחילה כי בית הנבחרים עשוי להעביר את סעיפי ההדחה לסנאט במועד מאוחר יותר (אולי לאחר 100 הימים הראשונים לנשיאות ביידן), ובכך יינתן לסנאט זמן דיו למסד את סדר היום של הבית הלבן החדש ולאשרר את מועמדיו של ביידן לקבינט. עם זאת, דמוקרטים בבית הנבחרים התנגדו לעיכוב, וקבעו כי טראמפ הוא "סכנה" כל אימת שהוא מכהן כנשיא, ומנהיג הרוב הדמוקרטי, סטני הוייר, הצהיר ב-14 בינואר סעיפי ההדחה יועברו לסנאט ללא דיחוי.
לאחר שבית הנבחרים הדיח את טראמפ, הצהיר הנשיא הנבחר ביידן: ”כולי תקווה שהנהגת הסנאט תמצא דרך להתמודד עם האחריות החוקתית שלהם בנושא ההדחה, תוך כדי עבודה על העסקים הדחופים של האומה הזו.” ביידן הוסיף ואמר כי בראש סדר העדיפויות נמצאת חקיקת חוק תמריצים חדש ובניית המשק האמריקאי מחדש. הוא דן עם מקונל באפשרות "לפצל" את לוח השנה של הסנאט, כדי לאפשר את המשך משפט ההדחה תוך מתן אפשרות לאג'נדות אחרות (כמו חקיקת חוקים ומינויים לקבינט) להתקדם ללא הרף. על פי תוכנית זו, יכול הסנאט לחלק את ימיו בין משפט ההדחה לפעולות אחרות, במקום לבזבז את כל משאביו על משפט הדחה מרוכז. אלן פרומין (אנ'), לשעבר הפרלמנטר הראשי של הסנאט, אישר כי אכן הסנאט יכול להתנהל במתכונת שכזו. מקונל אמר לביידן כי הוא יתייעץ עם הפרלמנטרית הנוכחית של הסנאט, אליזבת מקדאנה (אנ'), על אודות התנהלות במתכונת מקבילה זו. צ'אק שומר, שיחליף את מקונל כמנהיג הרוב בסנאט, אמר כי משפט ההדחה עשוי להתחיל מידית עם כניסתו לתפקיד.
רונלד קרוטוצ'ינסקי (Krotoszynski), פרופסור למשפטים באוניברסיטת אלבמה, כתב באתר "פוליטיקו" כי ביכולת הסנאט לזרז את משפט ההדחה (להשלים את התהליך בימים אחדים, ולא במספר שבועות) באמצעות תהליך הדומה לפסק דין בהליך מקוצר. פעולה זו מותרת לפי חוקת ארצות הברית, הקובעת כי על הסנאט "לשפוט" את סעיפי ההדחה ולהצביע על הרשעה והדחתו הסופית של הנשיא ברוב בן שני שלישים, אך באותה נשימה מאפשרת לסנאט לקבוע כללי משפט או נוהלים עצמאיים משלו, כפי שאישר בית המשפט העליון של ארצות הברית בפסק דין "ניקסון נגד ארצות הברית (1993)".
ב-22 בינואר 2021 הכריז צ'אק שומר, מנהיג הרוב בסנאט, כי יו"ר בית הנבחרים ננסי פלוסי תעביר את סעיף ההדחה לסנאט ב-8 בפברואר, ורק אחר כך יחל משפט ההדחה. זאת, בין היתר, כדי לאפשר את אישור מינוי מועמדיו של הנשיא ביידן לקבינט ולהעניק זמן דיו לצוות ההגנה המשפטית של הנשיא לשעבר טראמפ להתכונן למשפט. ב-25 בינואר בית הנבחרים שלח באורח רשמי את סעיפי ההדחה אל הסנאט, 12 יום לאחר ההדחה בבית הנבחרים. המשפט החל ב-9 בפברואר.
רקע > הדחת נשיא לשעבר

ישנו תקדים להדחה בדיעבד ולהעמדה לדין של נושא משרה פדרלית שכבר עזב את תפקידו ("הדחה מאוחרת"). בשנת 1797 הדיח בית הנבחרים את הסנאטור ויליאם בלאונט (אנ') מטנסי בגין קשירת קשר. הסנאט שפט אותו, אף על פי שכבר סילק אותו מתפקידו מוקדם יותר. ב-1876 התפטר ויליאם בלקנאפ, מזכיר המלחמה של ארצות הברית, לאחר שערוריית עמדת המסחר בה היה מעורב. ובכל זאת, הוא הודח בידי בית הנבחרים ועמד למשפט בידי הסנאט. במשך כמה שבועות התדיינו הסנאטורים בשאלה אם רשאי הסנאט לדון בתביעה לאור העובדה שבלקנאפ כבר התפטר מתפקידו במרץ. צוות ניהול ההגנה של בלקנאפ טען שלסנאט אין כל סמכות שיפוטית. ברוב של 37 תומכים מול 29 מתנגדים החליט הסנאט כי הסמכות השיפוטית במקרה מוקנית לו. בלקנאפ הואשם בחמישה סעיפי הדחה והסנאט האזין ליותר מ-40 עדים. להרשעה היה דרוש רוב של 40 תומכים ובתוצאות הצבעה נמנו 35 תומכים מול 25 מתנגדים ונמנע אחד, וכך זוכה בלקנאפ בשל אי ההגעה לרוב מיוחס של שני שלישים. כל הסנאטורים הסכימו שבלקנאפ קיבל כספים ממארש, אך 23 מהסנאטורים שהצביעו בעד האמינו שלא הייתה לסנאט סמכות שיפוטית במקרה.
במהלך הליך הדחתו של סמואל קנט, שופט בבית המשפט המחוזי הפדרלי בדרום טקסס, חברי קונגרס רבים נקטו בעמדה לפיה התפטרותו של קנט לא תמנע ממנו לעמוד למשפט בפני הסנאט.
הפרופסורים למשפטים לורנס ה. טרייב מבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד וסטיבן ולאדק מאוניברסיטת טקסס באוסטין טוענים כי מכיוון שהדחה סופית מתפקיד היא רק נגזרת אחת משתי אפשרויות של הרשעה בסנאט (השנייה היא פסילה עתידית לכהונה בתפקיד ציבורי נוסף), תכלית המשפט אינה בטלה לו הנידון הוא אדם שלא מאייש משרה פדרלית. גרג נונזיאטה (Nunziata), לשעבר משפטן רפובליקני בוועדת המשפט של הסנאט, ציין גם הוא באופן דומה כי משום שסמכות ההדחה כוללת את הכוח לפסול את האדם משירות פדרלי לכל החיים (Disqualification), מה שמאפשר לנושאי משרה להתחמק מכך על ידי התפטרות גרידא, "יעניק לעונש חשוב זה אמינות".
קייט שו, פרופסורית למשפט חוקתי בבית הספר למשפטים של ישיבה יוניברסיטי, טוענת כי "ניתוח ההיסטוריה, רעיון ההדחה כשלעצמו ועיצוב חוקתי בסיסי מצביעים בבירור על החוקתיות של משפט הדחה עבור נשיא לשעבר". המלומד המשפטי בריאן קאלט (אנ'), שפרסם מחקרים על הדחות שבדיעבד, קבע כי "במקרים רבים, בית הנבחרים והסנאט המשיכו בהליך ההדחה כאילו הם יכולים להטיל דופי ולשפוט אנשים שכבר עזבו את תפקידם, ובמקרה אחד הסנאט קיים הצבעה ספציפית כהדחה שבדיעבד. לעומת זאת, השופט בדימוס ג'ון מייקל לוטיג מבית המשפט הפדרלי הרביעי לערעורים של ארצות הברית והסנאטור טום קוטון מארקנסו טענו כי אין לסנאט הסמכות החוקתית לנהל משפט הדחה כשהמושא הוא נשיא לשעבר. הסנאטור הרפובליקני ג'ון קורנין אמר שמשפט תקדימי זה יכול להוביל לכך שבעוד שנתיים הרפובליקנים ידיחו נשיאים דמוקרטים לשעבר, אם יהיה להם רוב בקונגרס.
הנפשות הפועלות > הפקיד הממונה

סעיף 6 בפסקה השלישית של פרק 1 לחוקת ארצות הברית קובע כי ”אם נשיא ארצות הברית הוא הנאשם, יכהן השופט העליון כיושב-ראש; ולא יורשע אדם בדין אלא בהסכמת שני שלישים של החברים הנוכחיים.” משפט הדחה זה הוא ייחודי, משום שמושא ההדחה אינו נושא משרה מכהן, לכן לא ברור האם על נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית לנהל את המשפט במקרה של נשיא לשעבר. ראש החוג למדע המדינה באוניברסיטת פרינסטון, קית' ויטינגטון, ציין כי הנושא "מעורער, לחלוטין ללא תקדים, ולא מובחן בכללי ותקדימי הסנאט הקיימים". מייקל גרהרדט, מומחה להליכי הדחה ופרופסור למשפטים באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, הצהיר כי הוא מאמין שאם משפט ההדחה יתחיל לאחר שטראמפ יסיים את תפיקדו, בראש המשפט תעמוד סגנית הנשיא קמלה האריס, ולא נשיא ביהמ"ש העליון ג'ון רוברטס, מתוקף תפקידה כנשיאת הסנאט להלכה, משום שהחוקה קובעת כי רק אם הנאשם הוא נשיא מכהן – מנהל המשפט הוא נשיא ביהמ"ש העליון.
לעומת זאת, סטיב ולדאק, פרופסור למשפטים באוניברסיטת טקסס באוסטין, גורס כי "השאלה צריכה להיות האם מושא ההדחה היה נשיא ארצות הברית בזמן המשפט" ולכן רוברטס צריך להוביל את משפטו של טראמפ גם לאחר תום נשיאותו. ולאדק הוסיף ואמר כי "אם טראמפ יתפטר (או כהונתו הסתיימה) באמצע המשפט, יהיה זה תמוה אם נשיא בית המשפט העליון יפנה את מקומו לסגנית הנשיא. השקפתו של ניל קינפוף (Kinkopf), פרופסור למשפטים באוניברסיטת ג'ורג'יה, היא ש"משפט של נשיא (אפילו של נשיא לשעבר) הוא אירוע מכונן, לכן נשיא בית המשפט העליון עשוי להיות דמות מכובדת ליותר לאירוע זה". ייתכן גם שהסנאטור פטריק לייהי ממדינת ורמונט יכול להוביל את המשפט, כיוון שהוא הנשיא הזמני של הסנאט של ארצות הברית.
ב-25 בינואר 2021 נודע כי נשיא בית המשפט העליון ג'ון רוברטס לא ינהל את משפט ההדחה, אלא הנשיא הזמני של הסנאט פטריק לייהי.
הנפשות הפועלות > מנהלי בית הנבחרים

ב-12 בינואר 2021, יום לפני ההצבעה על הדחת טראמפ במליאת בית הנבחרים, מינתה יושבת ראש בית הנבחרים ננסי פלוסי תשעה דמוקרטים ל"מנהלי בית הנבחרים" במשפט ההדחה של טראמפ בסנאט: ג'יימי רסקין (המנהל הראשי), דיאנה דיגט, דייוויד סיסליני, חואקין קסטרו, אריק סוולוול, טד ליו, ג'ו נגוס, מדליין דין וסטייסי פלסקט. עד אז חתמו 218 חברים בסיעה הדמוקרטית (המונה 222 חברים) על סעיפי ההדחה, ובכך הבטיחו את העברתו אל מליאת בית הנבחרים. המנהלים נבחרו בשל מומחיותם במשפט חוקתי, זכויות אזרח ודין פלילי. רסקין, ראש מנהלי ההדחה, הוא פרופסור למשפט חוקתי לשעבר באמריקן יוניברסיטי. ליו הוא תובע צבאי לשעבר בחיל האוויר של ארצות הברית, סיסליני הוא לשעבר סנגור ציבורי, סוולוול היה תובע פלילי בקליפורניה, ודיגט הייתה עורכת דין שהתמחתה בזכויות האזרח. היתר – קסטרו, נגוס, דין ופלסקט – היו עורכי דין במשרדים פרטיים. "מנהלי בית הנבחרים" הם למעשה התביעה במשפט, כאשר הסנאטורים הם חבר המושבעים, הפקיד הממונה הוא המוֹתָב, וצוות ההגנה המשפטית של טראמפ הוא הסניגור.
| מנהלי בית הנבחרים> המנהל המוביל ג'יימי רסקין | מנהלי בית הנבחרים> דיאנה דיגט | מנהלי בית הנבחרים> דייוויד סיסליני | מנהלי בית הנבחרים> חואקין קסטרו | מנהלי בית הנבחרים> אריק סוולוול | מנהלי בית הנבחרים> מדליין דין | מנהלי בית הנבחרים> ג'ו נגוס | מנהלי בית הנבחרים> טד ליו | מנהלי בית הנבחרים> סטייסי פלסקט |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
הנפשות הפועלות > צוות ההגנה המשפטית של טראמפ

רודי ג'וליאני, עורך דינו האישי ויד ימינו של טראמפ, היה צפוי לייצג אותו במהלך משפט ההדחה. עם זאת, על פי דיווחים שונים בעיתונות האמריקאית, ממקורות שזהותם לא פורסמה, הוא מודר משיחות מוקדמות על אודות בניית ההגנה המשפטית של הנשיא, וטראמפ הורה לעוזריו להפסיק לשלם לג'וליאני. המשפטן ג'ון איסטמן, שהצטרף לג'וליאני על הבמה בעצרת "הצילו את אמריקה" ב-6 בינואר, נחשב גם הוא לחבר פוטנציאלי בצוות ההגנה המשפטית של טראמפ.
היועץ המשפטי של הבית הלבן, פט סיפולוני (אנ'), שסייע להוביל את ההגנה המשפטית של טראמפ במהלך ההדחה הראשונה, אף הוא לא השתתף בהדחה השנייה. סיפולוני עזב את תפקידו ב-20 בינואר, מיד עם ההשבעה של ג'ו ביידן לנשיאות ארצות הברית. ג'יי סקולוב, עורך דין אישי נוסף של טראמפ שמילא תפקיד במהלך ההדחה הראשונה, גם הוא לא הגן על טראמפ במשפט ההדחה. עורכי דין אחרים שהגנו על טראמפ במהלך משפט ההדחה הראשון שלו, בהם התובעת הכללית של פלורידה לשעבר, פאם בונדי, מארק קסוביץ', סגן היועמ"ש של הבית הלבן פטריק פילבין והמשפטן אריק הרשמן, לא הצטרפו לצוות פרקליטיו של טראמפ. יתרה מכך, חלק מעורכי הדין שמיאנו להצטרף לצוות ההגנה המשפטית של טראמפ, הסבירו כי מעשיו של טראמפ אינם ניתנים להגנה. משרדי עורכי דין בולטים רבים סירבו לייצג את טראמפ בהקשר לניסיונותיו לערער על תוצאות הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020. קבוצת החשיבה "The Lincoln Project" לחצה בפומבי על משרדי עורכי דין שלא לייצג את טראמפ.
אלן דרשוביץ, פרופסור אמריטוס בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד שייצג את טראמפ במשפט ההדחה הראשון, לא שב אל צוות ההגנה המשפטית של טראמפ, אם כי טען כי הוא מאמין שדבריו של טראמפ בפני אוהדיו בקפיטול מוגנים במסגרת פסק הדין של בית המשפט העליון של ארצות הברית בתיק "ברנדנבורג נגד אוהיו" (אנ'), ושהחוקה אינה מעניקה לסנאט את הסמכות להדיח נשיא שכבר עזב את תפקידו.
בסוף ינואר הקים טראמפ צוות הגנה בן חמישה עורכי דין בהובלתו של בוּץ' בָּאוורס, עורך דין מקרוליינה הדרומית, אשר סייע למושל מדינתו לשעבר מארק סנפורד לחמוק מהליך הדחה ולמושלת ניקי היילי במהלך חקירת אתיקה בעניינה. הסנאטור לינדזי גרהאם מקרוליינה הדרומית סידר את העסקתו של באוורס בידי טראמפ. לאחר מכן, ארבעה עורכי דין נוספים הצטרפו לצוות ההגנה תחת באוורס: דבורה ברבייר, עורכת דין פלילית מקולומביה ותובעת פדרלית לשעבר שייצגה לקוחות ידוענים ומעוררי מחלוקת; התובע הפדרלי בפועל לשעבר ג'וני גאסר; הסניגור הפלילי גרג האריס; וג'וש הווארד מקרוליינה הצפונית. עם זאת, ארבעת עורכי הדין פרשו ב-30 בינואר, שבוע לפני תחילת המשפט. הגורמים לעזיבות היו לטענת התקשורת, עימותיו של טראמפ עם עורכי הדין בדבר האסטרטגיה המשפטית: טראמפ רצה להתמקד בטענותיו כי לכאורה נגנבו ממנו הבחירות, בניגוד לעורכי הדין שהתעקשו להתמקד בחוקיות ההרשעה של נשיא לשעבר. גם שכר הטרחה של עורכי הדין היווה גורם לעזיבה, שכן טראמפ לא היה מרוצה משכר הטרחה והחשבון שהוערך על ידי עורכי הדין. לאף אחד מעורכי הדין לא שולמו הוצאות מקדמה, ולא נחתמו הַצְהָרַת כַּוָּנוֹת בין הצדדים.
ב-1 בפברואר, לאחר קריסת צוות ההגנה המשפטית, הודיע טראמפ כי דייוויד שון (Schoen) וברוס ל. קסטור ג'וניור, לשעבר התובע הכללי בפועל של פנסילבניה, יהיו עורכי דינו.