אשרה (אלה)
במקרא > בספרות ההיסטורית > ספר מלכים

בספר מלכים מסופר שבימי רחבעם נעבדה אשרה ביהודה, ושאסא כרת את אשרה שעשתה אמו – אולם מסופר כי גם בנו נלחם בפולחן אשרה, מה שמעיד על המשכיות הפולחן. בימי אחאב נעבדה אשרה בישראל, ואף היו לה ארבע מאות נביאים. התנ"ך מעיד כי אשרה נעבדה בימי יואחז.
בימי יהואש מלך יהודה, לאחר מות יהוידע הכהן, נעבדה האשרה ביהודה גם על ידי שרי יהודה. עד ימי חזקיהו נעבדה האשרה בממלכת יהודה, ולמרות ניסיונו של חזקיהו לעקור את פולחנה, מנשה שמלך אחריו הציב פסל של אשרה בבית המקדש: ”וַיָּשֶׂם אֶת פֶּסֶל הָאֲשֵׁרָה אֲשֶׁר עָשָׂה בַּבַּיִת אֲשֶׁר אָמַר ה' אֶל דָּוִד וְאֶל שְׁלֹמֹה בְנוֹ: בַּבַּיִת הַזֶּה וּבִירוּשָׁלַ‍ִם אֲשֶׁר בָּחַרְתִּי מִכֹּל שִׁבְטֵי יִשְׂרָאֵל אָשִׂים אֶת שְׁמִי לְעוֹלָם.” (מלכים ב', כ"א, ז'). פולחן האשרה בבית המקדש המשיך עד ימי יאשיהו, שבמסגרת ריכוז הפולחן נלחם נגד עבודת אלי כנען המקומיים בישראל, ועד ימיו נעבדה האשרה גם בבמות מסביב לירושלים.
וַיֹּצֵא אֶת הָאֲשֵׁרָה מִבֵּית ה' מִחוּץ לִירוּשָׁלַ‍ִם אֶל נַחַל קִדְרוֹן וַיִּשְׂרֹף אֹתָהּ בְּנַחַל קִדְרוֹן וַיָּדֶק לְעָפָר וַיַּשְׁלֵךְ אֶת עֲפָרָהּ עַל קֶבֶר בְּנֵי הָעָם. וַיִּתֹּץ אֶת בָּתֵּי הַקְּדֵשִׁים אֲשֶׁר בְּבֵית ה' אֲשֶׁר הַנָּשִׁים אֹרְגוֹת שָׁם בָּתִּים לָאֲשֵׁרָה.
לאורך התנ"ך, מוזכר פולחן פוליתאיסטי תחת עצים ולכבודם. פולחן זה מזוהה עם עבודת אשרה ופולחני פריון כנעניים. עצים נחשבו גם כסמלי פריון חיוביים במקרא, ואלוהים אף מדומה בעצמו לעץ רענן. חוקר המקרא יוליוס ולהאוזן, ובעקבותיו גם גאורג פוהרר (גר'), אדמונד ז'קוב, וג'ון דיי (אנ'), סברו כי הפסוק ”אֶפְרַיִם, מַה לִּי עוֹד לָעֲצַבִּים? אֲנִי עָנִיתִי וַאֲשׁוּרֶנּו, אֲנִי כִּבְרוֹשׁ רַעֲנָן, מִמֶּנִּי פֶּרְיְךָ נִמְצָא” (הושע, י"ד, ט') מתייחס לשמות האלות ענת ואשרה.
לפי ההיסטריון והאנתרופולוג רפאל פטאי בספרו "האלה העבריה", לאשרה היה חלק מרכזי בפולחן הפריון והאמהות שהיה נפוץ בכנען גם בקרב היהודים. הוא חישב שפסל אשרה היה נוכח בבית המקדש הראשון כשני שלישים מזמן קיומו (236 מתוך כ־370 שנים), לפי האזכורים הרבים בתנ"ך להכנסתה למקדש בידי מלכים שונים.
העיר בית אל, היא לוז, שהייתה אתר פולחני חשוב בישראל, הייתה גם מרכז לפולחן אשרה. לפי הממצאים, בתקופה הכנענית התמקד הפולחן במקום גבוה בצפון־מערב האתר, בצמוד למקדש מתקופת הברונזה התיכונה; במקום נמצאו "לוחות עשתרת" (לוחות מתכת עם ייצוגי אלה) רבות, כנראה ייצוגים של אשרה ולא עשתרת במקרה זה, וכן "עמוד חתחור" קטן, וסביר להניח שהיה זה אתר פולחן עם עץ לאשרה. ייתכן שהסיפור על בניית המזבח על־ידי יעקב בבית אל הוא דרכו של הסופר לתת לגיטימציה דתית לפולחן באתר כנעני קדום; ייתכן גם שבאותו סיפור נכתב במקור, שהצבת המצבה של יעקב לוותה גם בנטיעת אשרה, כי כוחה הזכרי של המצבה כרוך בכוחה הנקבי של האשרה, ולא בכדי המקרא כורך את איסור נטיעת אשרה והצבת מצבה לצד מזבח ה' (דברים, ט"ז, כ"א–כ"ב). לפי עדות מלכים ב', כ"ג, ט"ו, גם באתר בית אל המאוחר יותר עמדה אשרה (ייתכן שאי אזכור אשרה בין חטאות ירבעם במקום נובע מתפיסת אשרה כלגיטימית בפולחן עד רפורמת יאשיהו). קיום עץ אשרה, אלה נקבית, במקום, מתחבר להצבת המצבה על־ידי יעקב בבית אל, מאחר שמצבה – סמל הזכרות – לרוב לא עמדה לבדה. סביר להניח, לפי השם "לוז" (שמשמעו שקד), שעץ אשרה שעמד בעיר היה שקד. שילוב השמות "לוז" ו"בית אל" מהווה שני ביטויים לפולחן במקום, פולחן אל הזכרי ופולחן אשרה הנקבית.
בספר יהושע נכתב:
וַיִּכְרֹת יְהוֹשֻׁעַ בְּרִית לָעָם בַּיּוֹם הַהוּא וַיָּשֶׂם לוֹ חֹק וּמִשְׁפָּט בִּשְׁכֶם. וַיִּכְתֹּב יְהוֹשֻׁעַ אֶת הַדְּבָרִים הָאֵלֶּה בְּסֵפֶר תּוֹרַת אֱלֹהִים וַיִּקַּח אֶבֶן גְּדוֹלָה וַיְקִימֶהָ שָּׁם תַּחַת הָאַלָּה אֲשֶׁר בְּמִקְדַּשׁ ה'.
נוסח המסורה המנקד "הָאַלָּה", ניקוד שלא מופיע בשום מקום אחר, נועד לטשטש את הקשר עם האֵלָה (השוו במיוחד בראשית, ל"ה, ד'), היא אשרה; לפי ברוך מרגלית, הסיפור מבטא קשר קדום בין יהוה ואשרה, ובין סמל המצבה הזכרי לסמל העץ הפורה הנקבי.