מוחמד אסד
קורות חייו > תרגום הקוראן והיחס לאסד בעולם המוסלמי

אסד ופולה נדדו במשך השנים הבאות. הם העבירו שנתיים בביירות, שם חיבר אסד את הספר "The Principles of State and Government in Islam", לאחר מכן חיו עוד שנה בפקיסטן ואז הגיעו לשווייץ. בז'נבה החל אסד, בשנת 1960, לעבוד על תרגום חדש של הקוראן לאנגלית. את הפרויקט השאפתני הזה מימן מלך ערב הסעודית, פייסל, שהיה אחד מבניו של המלך אבן סעוד. בגרסאות לספר "The Road To Mecca" שיצאו לאור לאחר שהחל פייסל לממן את עבודתו של אסד, הושמטה הביקורת החריפה שנכתבה במקור על אביו, אבן סעוד. ב-1964 פרסם אסד מהדורה מוגבלת של תשע הסורות הראשונות של הקוראן, באותה השנה גם עבר לטנג'יר שבמרוקו. בגלל הרוח המודרנית שבה דגל אסד בתרגום ובפרשנות שלו לקוראן ספרו הוחרם בערב הסעודית עוד לפני שירד לדפוס. כך ב-1974 נאלץ אסד למצוא מימון חדש להשלמת עבודתו. הוא נתמך כלכלית על ידי חבריו, ביניהם אחמד זכי אל ימני, שכיהן כשר הנפט והמשאבים הטבעיים הסעודי. לבסוף ב-1980 התפרסם התרגום המלא לקוראן בגיברלטר בשם "The Message of The Qur'an".
בהקדמה לקוראן כותב אסד כי תרגומים קודמים של הספר לשפות אירופאיות לא הצליחו לתפוס במלואם את עומקו ולהעביר את המסר שלו. אסד תולה את חוסר ההערכה שהקוראן מקבל במערב, בקושי לתפוס את השוני היסודי שהוא מזהה שקיים בין האסלאם לדתות אחרות. אסד רואה באסלאם דת שמסתמכת על ההיגיון כדרך לאמונה. ההנחה של האסלאם כי כל האספקטים של החיים עוצבו על ידי האל מביאה לכך שהחיים נתפסים כיחידה אחת שלמה בלתי ניתנת להפרדה. זאת בניגוד לדתות אחרות שבהן יש הפרדה חדה בין הגשמי לרוחני. לכן לפי תפיסתו של אסד, הקוראן אמור להדריך את המאמין לא רק לחיי רוח טובים אלא לחיים הטובים בכל מובן, והוא רלוונטי כמצפן לא רק לאדם הפרטי אלא לאופן התנהלותה של החברה כולה. גורם נוסף שאסד מצביע עליו, ביחס לחוסר ההערכה של הקוראן במערב, הוא הפערים שנוצרים בתרגום של טקסט משפה אחת לאחרת. למשל, ההתייחסות לאל בכינויי גוף משתנים, שהיא כלי להמחשת היותו לא אנושי, יכולה להצטייר כחוסר קוהרנטיות לקורא המערבי.
אסד טוען כי כדי ליצור תרגום ראוי לקוראן, המתרגם צריך לא רק להיות בקיא ברזי השפה הערבית, אלא לחיות בה הלכה למעשה. זאת על מנת שיצליח ללכוד את רוחה. אסד טוען כי השפה הערבית לא השתנתה באופן משמעותי במשך מאות שנים. לכן, בהתייחס לאמונה המוסלמית כי הקוראן הוא המסר של אלוהים, שהתגלה לנביא מוחמד בשפה הערבית, מתבהרת החשיבות של יצירת תרגום שמצליח לתפוס את רוח השפה. אסד מגדיר את הניב שבו מדברים הבדואים של מרכז חצי האי-ערב כקרוב ביותר לערבית של הקוראן (בהנחה שהדוברים לא הספיקו לחוות השפעות מערביות). לכן התנסות מעשית בדיבור בו, יחד עם ידע אקדמי בערבית הקלאסית הוא המפתח לתרגום נכון של הקוראן. כך אסד מצדיק את כתיבת התרגום שלו אך באותה נשימה הוא מכיר בכך שאף תרגום לא יוכל באמת לעשות צדק עם הקוראן באופן מלא מפני שמדובר ביצירה קדושה.
חריגתו של אסד מהיחס האורתודוקסי לקוראן ופרשנותו שנטתה להיות אלגורית, עוררו מחלוקת בעולם המוסלמי. מבקריו של אסד האשימו אותו בהכחשת קיומם של מלאכים, העלייה של ישו בעודו בחיים לגן עדן, העלייה הפיזית של מוחמד לרקיע במסעו הלילי וההיתר לקחת שפחות מין. עוד נטען כנגדו כי פרשנותו למקומן של נשים בעולם המוסלמי היא פשרנית ומתנצלת. אסד טען כי הקוראן לא מחייב נשים לכסות את ראשן וכי גם אם בעבר כיסוי הראש ייצג הגינות אין זה אומר שאותו הדין תקף בהכרח היום.
טענה זו של אסד שימשה את המתנגדים לחיג'אב בטורקיה, צרפת וגרמניה אשר ציטטו אותו כסמכות פרשנית. אך היא גם זכתה לביקורת קשה בקרב התומכים בחיג'אב וכך היה לה אפקט מפלג בקרב מוסלמים. היו שטענו כי בחירתו של אסד באסלאם אינה כנה ומהווה חלק מטקטיקה שמטרתה דווקא לפגוע בעולם המוסלמי ולייצר קרעים באחדותו (244). היו גם שזלזלו ביכולת של מי שאינו דובר ערבית מלידה לתרגם טקסטים קאנוניים של האסלאם, על אף בקיאותו המעמיקה של אסד בשפה.
באופן כללי ניתן לומר כי אסד זכה להערכה בקרב מוסלמים בארצות הברית ובמערב אירופה, הן בין אלה שהמירו את דתם לאסלאם והן בין אלה שהיגרו ממדינות מוסלמיות. אך במזרח, למעט בהקשר של חברותו עם מוחמד אקבאל ובהתייחס לפועלו בפקיסטן, לא נתפס אסד כדמות מרכזית בהגות המוסלמית.