stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קז'ימייז' דולני
הערות שוליים

1 2 3  לאורה קרגו, קז'ימייז' דולני, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 645–647), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
↑  כתבת כאן 11 על מאבק החסידים להצלת בית הקברות.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555088905171  BnF: cb131914092 (data)  GND: 4269098-5  LCCN: n79131509  MusicBrainz: 55ddfaf0-d400-404a-9fa2-21129aa36333  NKC: ge189044  SUDOC: 14037566X  VIAF: 143058515   WorldCat (עם VIAF): 143058515 
המצבה בדרך לקז'ימייז' דולני, פולין, לזכר יהודי העיירה. יולי 2002
נוף בעיר. ציור משנת 1935, מעשה ידי הצייר היהודי שמחה טרכטר שנספה בשואה
שלמה יעקבי

שלמה יעקבי
שלמה יעקבי (סלומון ינקלביץ; 1897 - ה' בכסלו ת"ש 17 בנובמבר 1939) היה מהנדס במקצועו, מנהיג ציוני בתנועה הרוויזיוניסטית, מבכירי התנועה בשנות ה-30 של המאה ה-20 ושימש מזכיר כללי של המפלגה הרוויזיוניסטית בהסתדרות הציונית.
תולדותיו

נולד באודסה. בשנים 1918–1919 פיקד על "ההגנה העצמית" היהודית - התארגנות חמושה של יהודים כנגד כנופיות פורעים שהתפרעו ברחבי רוסיה בשנות מלחמת העולם הראשונה ומלחמת האזרחים שלאחר מהפכת נובמבר, בעיר אודסה. 
עלה לארץ ישראל באנייה "רוסלאן" ב-1919.
בראשית שנות העשרים, נסע ללמוד הנדסה בבריטניה. עם סיום לימודיו ב-1925, הזמינו זאב ז'בוטינסקי לכהן בתפקיד המזכיר הכללי של המפלגה הרוויזיוניסטית בקונגרס הציוני. יעקבי ליווה את ז'בוטינסקי בכל הקונגרסים הציונים והיה יד ימינו בעניינים רבים; הוא נעשה ידידו הקרוב של ז'בוטינסקי, שכינה אותו "סיומה".
 כמו כן, יעקבי השתתף בהקמת "מפלגת ברית הציונים הרוויזיוניסטים" (הצה"ר). 
 בשנת 1928, יצא יעקבי בשליחות "אורט" ו"אוז"ה" לאוסטרליה ושם הכיר את עדנה לה נישא ב-1929 בירושלים. העד בחתונתם היה ז'בוטינסקי.
 הוא ניסה לגשר בין תנועתו לבין אנשי תנועת העבודה. בארגונו ובדירתו בלונדון נערך ב-10 באוקטובר 1934, מפגש בין המנהיגים הציונים המובילים: זאב ז'בוטינסקי, ראש בית"ר ויושב ראש הצה"ר, לבין דוד בן-גוריון, מנהיג מפא"י חבר הנהלת ההסתדרות הציונית (ולשעבר מזכיר ההסתדרות הכללית); מפגש ראשון מבין שישה עשר מפגשים של שני המנהיגים, שנערכו ביוזמתו של פנחס רוטנברג.
בשנות השלושים הועמד יעקבי בראש מפעל ההעפלה של התנועה הרוויזיוניסטית. בשלהי העשור, כאשר התגברו רדיפות היהודים בגרמניה הנאצית ובמדינות המושפעות ממנה, מונה יעקבי, עם מרדכי כ"ץ מבית"ר ויצחק רוזן מהאצ"ל, לתגבר את תנועת ההעפלה לארץ ישראל. לאחר פרוץ המלחמה, פעל יעקבי עם חבריו יוסף כצנלסון, אברהם סטבסקי, הלל קוק, אליהו גלעזר, נציב בית"ר בצ'כוסלובקיה, ויצחק ז'רז'בסקי, נציג האצ"ל, למצוא דרכים להצלתם של פליטים יהודים ברחבי אירופה. בין השאר, הם ארגנו את אוניית המעפילים סקריה, הגדולה באניות המעפילים של עליית אף על פי; על סיפונה הפליגו כ-2,400 יהודים ממדינות פולין, אוסטריה, גרמניה, צ'כוסלובקיה ורומניה.
יעקבי נפטר בפריז ב-17 בנובמבר 1939.
לקריאה נוספת

Rodney Benjamin & David Cebon, The Forgotten Zionist: The Life of Solomon (Sioma) Yankelevitch Jacobi, Jerusalem and Tel Aviv, Gefen Publishing and Jabotinski Institute, 2012.
הערות שוליים

↑  ראו: זאב ז'בוטינסקי, איגרות 1922 – 1925, איגרת 291.
↑  בארכיון מכון ז'בוטינסקי בתל אביב שמורה תכתובת ענפה שלהם, אשר קוונה ב אתר מכון ז'בוטינסקי בישראל.
↑  יעקבי ורוטנברג הכירו זה את זה, ויעקבי אף עבד זמן מה כמהנדס ראשי בחברת החשמל לארץ ישראל בניהולו של רוטנברג.
↑  ראו: ח. בן-ירוחם, ספר בית"ר, ב', עמ' 799.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007354101305171  GND: 1043127801  ISNI: 0000 0004 1991 0936  LCCN: n2014042622  NKC: zmp2014821444  SUDOC: 179357204  VIAF: 305321700   WorldCat (עם VIAF): 305321700
אליהוא בן ברכאל

אֱלִיהוּא בֶן-בַּרַכְאֵל הבוזי הוא דמות מקראית המופיעה בספר איוב. לאחר נאומי איוב ורֵעיו, מופיע נאום ארוך מאת אליהוא.
חרון אפו של אליהוא. ציור מעשה ידי ויליאם בלייק משנת 1805. מוצג במוזיאון ספריית מורגן בעיר ניו יורק
דמותו

אליהוא בן ברכאל הבוזי ממשפחת רם.
השם ברכאל קרוב לשם הפיניקי ברכבעל ולשם התדמורי בּוּלְבָּרַך. ייתכן כי הכתוב מאריך בפרטי שושלת אליהוא מפאת גילו הצעיר.
הבוזי הוא שם ארמי. בוז הוא בן נחור, אחי אברהם.
המפרשים חלוקים לגבי הזיהוי של "רם". רש"י קושר את מוצא משפחת רם באברהם: ”ממשפחת רם - אברהם שנאמר האדם הגדול בענקים (ספר יהושע י"ד) זה אברהם.” בירושלמי מובאת מחלוקת האם אליהוא הוא יצחק אבינו ורם הוא אברהם או שאליהוא הוא בלעם בן בעור ורם הוא מלשון ארם. פירוש האבן עזרא כותב שרם זה הוא רם אבי עמינדב. רלב"ג, ואחריו המצודות כותבו שרם היה צאצא של בוז בן נחור. היו שטענו שרם הוא ארם.
לדעת אברהם כהנא ואחרים פתיחה זו היא תוספת מאוחרת כדי להסביר את מיקום מענה אליהוא החל מפרק ל"ב. אליהוא לא נזכר בהקדמה לסיפור בספר איוב בפרק ב' ולא באחריתו בפרק מ"ב.
המחבר המקראי משרטט דמות של איש ממעמד גבוה אשר נוטה לרגשנות ואמפולסיביות. הוא נכנס לוויכוחים מרגשי כעס אשר התגברו עליו. בנאומיו אליהוא משתדל להציג את עצמו כאדם בעל הליכות אך אינו מצליח בכך. בתחילת דבריו הוא מדבר על גילו הצעיר ואת הכבוד והיראה אותם הוא רוחש למבוגרים ממנו. בהמשך הוא ערער על התפישה המקובלת, שלפיה חכמה וידע הם ניסיון רב שנים.
לקריאה נוספת

יעקב הוכרמן, הטענה המכרעת בטענות אליהוא בן ברכאל הבוזי לפי שיטת הרמב"ן, בית מקרא 37 ד', תשנ"ב, עמ' 347-339.
הערות שוליים

↑  אברהם כהנא, תנ"ך עם פירוש מדעי: ספר איוב, תל אביב, מקורות, 1968, ע"מ קע"ד.
↑  ספר בראשית, כ"ב, כ"א.
↑  ירושלמי סוטה סוף פרק ה'
↑  גאולה כהן, הערך: "רם", אנציקלופדיה מקראית, כרך ז, עמ' 373
↑  אברהם כהנא, תנ"ך עם פירוש מדעי: ספר איוב, תל אביב, מקורות, 1968, ע"מ קע"ד.
↑  אביגדור הורביץ, עולם התנ"ך: איוב, תל אביב, דוידזון עתי, 1996, עמ' 172.
↑  ראו כותרות הנאומים: ספר איוב ל"ב, ל"ג; ל"ד, א'; ל"ה, א'; ל"ו, א'.
↑  אביגדור הורביץ, עולם התנ"ך: איוב, תל אביב, דוידזון עתי, 1996, עמ' 171.
↑  ספר איוב, פרק ל"ב, פסוקים י"ח–י"ט.
↑  ספר איוב, פרק ל"ב, פסוקים כ'–כ"ב.
↑  מארק צבי ברטלר, כיצד לקרוא תנ"ך, תל אביב, ידיעות אחרונות, 2012, עמ' 271.
↑  אלכסנדר רופא, מבוא לספרות המקרא, ירושלים, כרמל, 2006, עמ' 444.
↑  איוב ל"ב, ט'.
↑  אלכסנדר רופא, מבוא לספרות המקרא, ירושלים, כרמל, 2006, עמ' 445.
↑  ספר איוב ל"ג, י"ג-י"ז.
↑  ספר איוב, פרק ל"ג, פסוקים ל"א–ל"ג.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313746705171
שושלת ג'ין (1115–1234)

סין בסביבות שנת 1111: בסגול - קיסרות ליאו של החיטאיים, בירוק: שיה המערבית - ממלכת הטנגוטים, בכתום - אימפריית סונג של הסינים בני האן
שושלת ג'ין (1234-1115) (בכתב סיני: 金 במובן המילולי "זהב", או 金朝 מבטאים בערך "צין צ'או", בכתב פין-יין: Jīn Cháo), הידועה רשמית כשושלת "ג'ין הגדולה" (דא ג'ין - 大金) הייתה שושלת טונגוסית, אחת השושלות האחרונות שמלכו בסין לפני הפלישה המונגולית. היא שלטה בשנים 1115–1234 בצפון-מזרח סין. השושלת מכונה תכופות "השושלת הג'ורצ'נית" או "ג'ין הג'ורצ'נית", מכיוון שהקיסר המייסד שלה, ג'ין טאי-דזו (1123-1115), ושאר מנהיגיה היו ממוצא ג'ורצ'ני - הם השתייכו לשבט "וניאן", אחד מהשבטים הג'ורצ'נים הגדולים והחשובים. הג'ורצ'נים נחשבים למעין אבות של המנצ'ורים.
הג'ורצ'נים במקור עסקו בעיקר בחקלאות, בדיג ובציד, בעמק הנהר סונגהואה (סונגרי) ובגדות החלק התחתון של הנהר אמור.
הם סבלו מהדיכוי של שושלת ליאו (1125-907) ששלטה בצפון סין ושאילץ אותם לשלם מיסים כבדים בסוסים, זהב ודברי ערך אחרים. בהתחלת המאה ה-12 הרים ראש השבט "וניאן", אגודה, את דגל המרד של הג'ורצ'נים נגד שושלת ליאו.
המרד נמשך כתשע שנים ונהנה מתמיכת שושלת סונג (1279-960) ששלטה מדרום לאימפריה ליאו ובירתה הייתה קאיפנג.
השושלת קמה בעקבות ניצחון המרד של טאי-דזו נגד שושלת ליאו. אחרי שנת 1125 נהדפו קיסרי ליאו אל האזורים המערביים של סין, בהם נודעו כ"ליאו המערביים" או כ"ממלכת קארה-חיטאי". אחרי שניצחו את ליאו, מנהיגי שושלת ג'ין פרקו את הברית עם סונג ויצאו למלחמה ממושכת נגדם, שנמשכה, בהפסקות, קרוב למאה שנים.
בעת שלטונם, אימצו הג'ורצ'נים של ג'ין את המנהגים הסיניים ואף ביצרו את החומה הסינית הגדולה נגד האיום המונגולי.
בימי שושלות ג'ין וסונג, הגיע העם הסיני להישגים רבים בתחום התרבות והטכנולוגיה, כגון פיתוח אבק השרפה ותחיית הקונפוציאניזם.
קיסרות ג'ין התפשטה ממנצ'וריה בצפון ועד נהר הואי בדרום.
בשנת 1234 נפלה קיסרות ג'ין תחת מכות המכבש של הכובש המונגולי ג'ינגיס חאן, לאחר התנגדות ארוכה ועיקשת.
היסטוריה > מלחמות ג'ין-סונג

שושלת ג'ין הוקמה בשנת 1115 באזורים ג'ילין וחיילונגג'יאנג של ימינו על ידי מנהיג בשם אגודה, שהיה ראש של שבט ג'ורצ'ני גדול בשם "ואניאן". לפי המסורת, היה אגודה צאצא של חנפו, אבי השבט. אגודה העניק לממלכתו החדשה את השם הסיני ג'ין, לפי משמעות השם הג'ורצ'ני של הנהר אצ'ווהו, כלומר "זהב". נהר זה, שנקרא לימים אשי הוא יובל של הנהר סונגהואה, ממזרח לחרבין.
יריביהם הראשונים של הג'ורצ'נים היו בני החִיטַאיים (Khitans), עם ממוצא פרוטו-מונגולי ששושלת הקיסרים שלהם ליאו, שלטו במונגוליה, בצפון-מזרחה ובצפונה של סין. הם דיכאו את הג'ורצ'נים וגבו מהם מיסים כבדים מנשוא. בשנת 1115 הרים אגודה את דגל המרד של הג'ורצ'נים ובשנת 1121 כרת ברית שנודעה כ"ברית דרך הים" עם הסינים בני האן מממלכת סונג הצפונית, וביחד איתם פלש לשטחי קיסרות ליאו. אגודה הכריז עצמו קיסר, תחת השם הדתי ג'ין טאי-דזו.
בעוד שצבאות סונג כשלו בשדה הקרב, הג'ורצ'נים הצליחו במשימתם והדפו את החיטאיים מערבה אל עבר מרכז אסיה, שם הקימו החיטאיים את ממלכת קארה-חיטאי כמעין "המשך" של השושלת הקיסרית הקודמת.
בשנת 1125, אחרי מותו של טאי-דזו, שושלת ג'ין ביטלה את בריתה עם שושלת סונג ופלשה לצפון סין. כשתבעו מנהיגי סונג את דרומה של קיסרות ליאו, שבה חיו בני האן, המקומיים שחיו עד אז תחת שלטון ליאו התנגדו בחריפות. לעומת זאת כשבאו הג'ורצ'נים, בני ההאן נמנעו מכל התנגדות ומסרו לידיהם את הבירה הדרומית של ליאו, יאנג'ינג, בייג'ינג של ימינו. הג'ורצ'נים נהנו מתמיכתם של האצולה, שהייתה מורכבת מבני האן, בבייג'ינג. בני ההאן ששיתפו בעבר פעולה עם קיסרי ליאו, ידעו ששולת סונג עוינת להם. היו בני האן שערקו אל הג'ורצ'נים מממלכת סונג עצמה.
ב-9 בינואר 1127 שדדו כוחות ג'ין את ביאנג'ינג - קאיפנג של ימינו - בירת סונג הצפונית - ולקחו בשבי את הקיסר צ'ין דזונג ואת אביו הקיסר הוי דזונג שהתפטר קודם לכן אחוז בהלה. אחרי נפילת העיר ביאנג'ינג, חלק מהנהגת סונג בראשות הנסיך קאו דזונג נמלטה דרומה וניהלו שם ממלכה הידועה כסונג הדרומית. הם נלחמו נגד ג'ין במשך עשור. בשנת 1141 הם חתמו עם שושלת ג'ין את הסכם שאושינג. שה היה הסכם שלום לפיו ויתרה ממלכת סונג על כל השטחים מצפון לנהר הואי והסכימה להוצאה להורג של הגנרל שלה, הפטריוט יואה פיי. ההסכם אושרר ב-1 באוקטובר 1142 כששליח של שושולת ג'ין ביקר בחצר סונג.
היסטוריה > ההגירה דרומה

אחרי כיבוש צפון סין, עברה שושלת ג'ין תהליך של סיניזציה. כשלושה מיליון פולשים, מחציתם ג'ורצ'נים, עברו דרומה אל צפון סין לאורך שני עשורים ומיעוט זה שלט על 30 מיליון אנשים, רוב רובם סינים. לג'ורצ'נים הוקצבו אדמות והם אורגנו ביחידות צבאיות תורשתיות. 300 משקי בית היוו "מוקה" (פלוגה) ואילו 7-10 "מוקה" הרכיבו "מנג-אן" גדוד. ג'ורצ'נים רבים נשאו נשים סיניות בנות האן, אף-על-פי שהאיסור על האצילים הג'ורצ'נים לשאת בנות האן לא בוטל אלא בשנת 1191. אחרי מות הקיסר טאי-זונג בשנת 1135, שלושת הקיסרים הבאים היו נכדים של ג'ין טאי-זו, דרך שלושה מבניו. הקיסר שיזונג (1149-1135) נודע כמלומד שחיבב את הספרות הסינית הקלאסית וכתב שירה בסינית. הוא אימץ את מסורות בני האן, אך מסר את התפקידים הבכירים בממלכה לידי אצילים ג'ורצ'נים.
מאוחר יותר בחייו, התמכר שיזונג לטיפה המרה והוציא להורג פקידים בכירים רבים שהעזו למתוח עליו ביקורת. הוא גם הורה על רציחתם של בכירים מקרב ג'ורצ'ן שהתנגדו לו, גם בקרב השבט המוביל ואניאן. עם זאת ב-1149 הוא עצמו נרצח על ידי קושרים מקרב האצילים וקרובי משפחתו. הוא הוחלף על ידי בן דודו, ואניאן ליאנג. בגלל אכזריותו בפנים הממלכה ומחוצה לה, אחרי מותו נמחק שמו של וניאן ליאנג מרשימת הקיסרים. והכרוניקנים נהגו לכנות אותו בשם "הנסיך של חאילינג".
היסטוריה > המרידות בצפון

עם עלייתו לכס המלכות בדרך בלתי חוקית, שאף ואניאן ליאנג להשיג לגיטימציה לשלטונו כקיסר סין. ב-1153 הוא העביר את בירת ממלכתו מנפת הוינינג (דרומה של חרבין של ימינו) אל הבירה לשעבר של אימפריית ליאו, יאנג'ינג (בייג'ינג). כעבור 4 שנים, ב-1157 על מנת להנציח את העברת הבירה באופן ממשי, הוא הרס את בתי האצילים בנפת הוינינג. כמו כן שיקם את בירת אימפריית סונג לשעבר, ביאנג'ינג (קאיפנג) שניזוקה ב-1127 והפכה אותה לבירה הדרומית של ממלכתו.
מתוך ניסיון לדכא כל אפשרות על מרד, הוציא ואניאן ליאנג להורג 155 נסיכים. מתוך שאיפה להשתלט על סין כולה, בשנת 1161 הוא תקף את מדינת סונג הדרומית. אולם, בינתיים, הוא התמודד עם שתי התקוממויות פנימיות בו זמניות: הראשונה בשאנגג'ינג, נחלה ג'ורצ'נית ותיקה, בראשות בן דוד של הקיסר, ואניאן יונג, והשנייה מטעם שבטי החיטאיים. ואניאן ליאנג נסוג עם כוחותיו מדרום סין כדי לדכא את המרידות. צבאותיו נחלו תבוסות מידי כוחות סונג בקרב קאישי וקרב טאנגדאו. לבסוף, בעקבות תבוסות אלה, נרצח הקיסר על ידי מפקדי צבאו בדצמבר 1161. גם בנו ויורשו נרצח בעיר הבירה.
על אף שהוכתר לקיסר תחת השם שיזונג באוקטובר 1162, לא הוכר מעמדו של ואניאן יונג בראש הממלכה עד שלא נרצח יורשו של ואניאן ליאנג.
דיכוי מרד החיטאיים נמשך זמן רב והסתיים בשנת 1164. סוסיהם הוחרמו, והם התחילו לעסוק בחקלאות. עם זאת כמה יחידות פרשים חיטאיות ושל שבטי קומו-שי (שבט מונגולי שישב בצפון מזרח סין) צורפו לצבא ג'ין. מכיוון שההתקוממויות הפנימית החלישו מאוד את יכולתה של שושלת ג'ין להילחם בשושלת סונג, החלו החצר ג'ין והקיסר שיזונג במשא ומתן על שלום. בשנת 1164 נחתם הסכם לונגשינג והוא כובד למשך 40 שנה.
בשנות ה-80 המוקדמות של המאה ה-12, הסדיר הקיסר שיזונג מחדש 200 יחידות "מנג אן" על מנת לבטל מיסים מופרזים ונקט באמצעים לעידוד החקלאות. קיסרות ג'ין הגיעה לשגשוג, וברשותה היה מלאי עודף של תבואה. על אף היותו בקיא בסינית הקלאסית, קידם הקיסר שינזונג את השפה והתרבות הג'ורצ'נית. יצירות רבות מן הקלאסיקה הסינית תורגמו לשפת ג'ורצ'ן.
בתקופתו, נוסדה אקדמיה קיסרית ג'ורצ'נית והמבחנים הרשמיים התחילו להתנהל בג'ורצ'נית. שלטונו של שיזונג נשאר בזיכרון הקולקטיבי כתקופה של שלום ושגשוג, עד כדי כך שתקופת שלטונו הושוותה לתקופת שלטונם של שליטים אגדיים מן העבר, כגון יאו ושון.
נכדו של שיזונג, הקיסר ז'אנגדונג (1208-1189), הוקיר גם הוא את המסורות הג'ורצ'ניות, אבל התעמק בתרבות הסינית-האן, ונשא לאישה את אחת מבנות האן. בשנת 1201 הוא ניסח קובץ חוקים שהתבסס במידה רבה על חוקי שושלת טאנג. ב-1207 ניסתה שושלת סונג לפלוש צפונה אך כוחותיהם נהדפו על ידי צבא ג'ין. בהסכם שלום שנחתם בהמשך, התחייבה שושלת סונג לשלם לקיסרות ג'ין מס שנתי גבוה ולערוף את ראשו של האן טואו-ז'ו, ראש הסיעה הניצית בחצר שושלת סונג.
קיסרי שושלת ג'ין (1125–1234)

| שם המקדש של הקיסר | שם לאחר מותו | שם בלידה | שנות שלטון | סיסמאות השלטון |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| טאי זו Taizu   太祖 |  | ואניאן אגודה 完顏阿骨打   Wányán Āgǔdǎ | 1115–1123 | שואו גוו Shōuguó   收國   1115–1116   טיין פו Tiānfǔ 天輔   1117–1123 |
| טאי דזונג Taizong   太宗 |  | ואניאן ווצ'ימאי 完顏吳乞買 Wányán Wúqǐmǎi או ואניאן שנג 完顏晟 Wányán Shèng | 1123–1134 | טיאן חְװֵי Tiānhuì   天會   1123–1134 |
| שׂי דזונג Xizong 熙宗 |  | ואניאן חה לה 完顏合剌   Wányán Hélá או ואניאן דן   完顏亶   ányán Dǎn | 1135–1149 | טיאן חווי Tiānhuì   天會   1135–1138   טיאן ג'ואן Tiānjuàn 天眷 1138–1141   חוואנג טונג Huángtǒng 皇統   1141–1149 |
| — | האילינג וואנג 海陵王 Hǎilíng Wáng | ואניאן ליאנג 完顏亮 Wányán Liàng | 1149–1161 | טיאן דה Tiāndé 天德 ‏ 1149–1153   ג'ן יואן Zhènyuán 貞元 ‏ 1153–1156   ג'נג לונג Zhènglóng 正隆 ‏ 1156–1161 |
| שי דזונג Shizong 世宗 |  | ואניאן יונג 完顏雍 Wányán Yōng | 1161–1189 | דה דינג Dàdìng 大定 ‏ 1161–1189 |
| ג'יאנג דזונג   章宗   Zhangzong |  | ואניאן ג'ינג 完顏璟   Wanyan Jing | 1190–1208 | מינג צ'אנג  Míngchāng 明昌 ‏ 1190–1196   צ'נג אן Chéng'ān 承安 1196–1200   טאי חה 泰和 Tàihé ‏ 1200–1208 |
| — | וויישאו ואנג (衛紹王 Wèishào Wáng) או וויי ואנג (衛王 Wèiwáng) | ואניאן יונגג'י 完顏永濟 Wányán Yǒngjì | 1209–1213 | דה אן Dà'ān 大安 ‏ 1209–1212   צ'ונג צ'ינג Chóngqìng 崇慶 1212–1213   ג'ינינג Zhìníng 至寧 ‏ 1213 |
| שׂואנג דזונג Xuanzong   宣宗 |  | ואניאן שׂון 完顏珣 Wányán Xún | 1213–1223 | ג'ן יואו Zhēnyòu 貞祐   1213–1217   שׂינג דינג Xīngdìng 興定 1217–1222  יואן גואנג Yuánguāng 元光   1222–1223 |
| אי דזונג ‏ Aizong 哀宗 |  | Wanyan Shouxu ואניאן שואו שׂו 完顏守緒 Wányán Shǒuxù | 1224–1234 | ג'נג דה Zhèngdà 正大 ‏ 1224–1232   קאי שׂינג Kāixīng 開興 1232 ‏ 1232   טיאן שׂינג Tiānxīng 天興 ‏ 1232–1234 |
| — | מו די Modi 末帝 | ונאיאן צ'נגלין 完顏承麟 Wányán Chénglín | 1234 | — |
הדת

לקיסרות ג'ין היו מעט מגעים עם שכנתה מדרום, קיסרות סונג ותרבויות שתי הקיסרויות התפתחו בצורה שונה.
בימי שושלת סונג התפתח הנאו-קונפוציאניזם מיסודו של ג'ו שי כזרם דתי רשמי של דרום סין, בעוד שבממלכת ג'ין הוא לא נטע שורשים.
המלומדים הג'ורצ'נים שמו יותר דגש על הגותו של המלומד והמשורר סו שי (1101-1037).
הדת > הבודהיזם

דתם של הג'ורצ'נים הייתה תחילה שמאניסטית ומקומם המקודש היה ההר פאקטו המתרומם בגבול עם הממלכה הקוריאנית קוריו. אחרי שכבשו את צפונה של סין והתבוללו בעם הסיני, הפכה הבודהיזם לדת השלטת באימפריית ג'ין.
הבודהיזם שגשג גם בחצר הקיסרית וכן בכל החברה. האסכולה הבודהיסטית צ'אן ("זן בודהיזם") הייתה המשפיעה ביותר. באותה תקופה צירף בכתביו הנזיר ואנסונג (1246-1166) הגיגים שמקורם בבודהיזם, בקונפוציאניזם ובדאואיזם. כך עשה גם לי צ'ונפו (1185–1231) בספרו "מינגג'או ג'יג'ייה". לאסכולות הואיאן ולידזונג הייתה חשיבות מינורית.
הדת > הבודהיזם > ההדפסה המסורתית

קאנון בודהיסטי או טריפיטאקה הודפס במחוז שאנשי. היוזמה לכך באה מנזירה בודהיסטית בשם צווי פאג'ן, שנשבעה שתאסוף את התרומות הנחוצות להדפסה חדשה רשמית של הקאנון. לפי האגדה היא שברה לעצמה את הזרוע בכוונה כדי לתת גושפנקא לשבועתה.
עבודת ההדפסה הזאת הושלמה בשנת 1173 והוצאה לאור תחת הכותרת "הטריפיטאקה של ג'ין מג'אוצ'נג" או קאנון ג'אוזאנג או הקאנון של שושלת ג'ין. הקאנון המודפס הזה כולל 6,900 מגילות מחולקות ל-1,570 פרקים והוא נחשב להישג חשוב מאוד בתולדות ההדפסה הפרטית הבודהיסטית. הוא גם הטקסט הארוך ביותר שהודפס בימי שושלת ג'ין. הוא נערך מחדש והועשר במגילות חדשות בימי שושלת יואן.
פרט לטריפיטאקה הנ"ל, הודות לתרומות נדיבות של משפחת הקיסר, של פקידים בכירים, של העם הפשוט ושל כהני דת בודהיסטים, נחרטו סוטרות רבות על לוחיות אבן. כמה מהן שרדו רק בפסלים אלה הנחשבים לבעלי ערך רב עבור חלק הבודהיזם בסין.
הדת > הבודהיזם > הסמכת הנזירים

חצר הקיסר נהגה למכור תעודות נזיר על מנת למלא את קופות הממלכה. נוהג זה הוחל בשנת 1162 על ידי שיזונג כדי לממן את מלחמותיו והופסק כעבור שלוש שנים עם סיום הלחימה. יורשו של שיזונג בשלטון, ג'אנדזונג, השתמש באותה שיטה בשנת 1197 כדי לאסוף כסף לטובת הצבא וכעבור שנה - כדי לממן את המאבק ברעב שהשתולל בדאטונג, בירתו המערבית.
מכירת תעודות ההסמכה לנזירים שימשה גם מאוחר יותר למימון ב-1207 של המלחמה נגד אימפריית סונג ולמוצא בימי רעב. גם הקיסרים ויישאו (1213-1209) ושואנדזונג (1213–1224) מימנו כך את מלחמתם במונגולים.
הדת > הדאואיזם

הדאואיזם היה הזרם הדתי השני בהשפעתו בממלכה. הוא נזנח חלקית על ידי שושלת סונג ומנהיגי אימפריית ג'ין הצטרכו לקחת אותו בחשבון בזמנים של רפורמה אידאולוגית. הם עשו מאמץ לתעל אותו, לפעמים באמצעות איסורים, אך במיוחד על ידי הענקת תוארי כבוד והגנה לבתי המקדש שלו.
בית הספר הראשון של הדאואיסטים היה "בית הספר של האחדות העליונה" (טאידאו) שהוקם על ידי שיאו באוג'ן (-1166) שערבב פרקטיקות של אלכימיה פנימית עם תרגילים מסורתיים של "אסכולת האחדות האורתודוקסית". בגלל חוסר עומק שלה הוא נעלם בשלהי המאה ה-13.
לעומת זאת בית הספר הדאואיסטי שהגיע לגדולות וממשיך להתקיים עד עצם היום הזה היה זה של "שלמות האותנטי" (צ'ואנג'ן דאו) מיסודו של ואנג צ'ונגיאנג (1170-1113) ששלח את שבעת תלמידיו לשליחות. הם כונו אחרי מותם "שבעת האבות של צ'ואנג'ן". הם לא הקימו מקדשים.
בהשפעת הבודהיזם אסכולה דאואיסטית זו הגדירה מחדש את האלמוות כאלמותיות של הנפש בלבד ולא גם של הגוף.
פריחת שירת הצ'י האופיינית לספרות בתקופת ג'ין היא קשורה מאוד לאסכולת צ'ואנג'ן דאו, כש שני שלישים משירי צ'י נכתבו בתקופה זו וחוברו על ידי דאואיסטים צ'ואנז'ן.
בית ספר שלישי, "של הטאו הגדול" (דאדאוג'יאו) מיסודו של ליו דרן (-1180), אימץ לבסוף גם הוא את תורת "שלמות האותנטי".
הוא התבסס על תשע מצוות קונקרטיות, הוא קיבל השראה מן האתיקה הקונפוציאנית ושם דגש מיוחד על "שלוות סגנון החיים".
ממלכת ג'ין נתנה חסות להוצאה לאור של קאנון דאואיסטי הידוע כ"הקאנון היקר של המטרופולין המסתורי של ג'ין הגדולה" (דא ג'ין שואנדו באודזאנג 大金玄都寶藏). קאנון זה הושתת על גרסה מקוצרת של הקאנון שהודפס על ידי הקיסר סונג חווידזונג (1100-1125) משושלת סונג. הוא הושלם ב-1192 תחת הנהגתו ותמיכתו של הקיסר ג'ין ג'אנגדזונג (1208-1190).
בשנת 1188 הורה סבו וקודמו של ג'אנגדזונג, ג'ין שידזונג (1189-1161), שלוחות העץ שעליהן הודפס הקאנון סונג וששימשו בהדפסתו,
תועברנה מקאיפנג, הבירה העתיקה של אימפריית סונג, ושהפכה ל"בירה הדרומית" של שושלת ג'ין, אל "מנזר הנצחיות השמיימית" (טיאנצ'אנג גואן - 天長 觀) בבירה המרכזית.
מנזר זה שכן במקום שבו נמצא כיום מקדש הענן הלבן של בייג'ינג.
ספרים דאואיסטים אחרים הועברו גם כן למנזר אחר בבירה המרכזית.
ג'אנגדזונג הטיל על סון מינגדאו (孫明道), האחראי על המנזר, ועל שני פקידים בכירים להכין קאנון שלם נכון להדפסה. סון מינגדאו שלח לכל קצוות האימפריה שליחים שיחפשו אל מכלול הכתבים כדי למצוא מגילות חדשות שאינן מופיעות במהדורת הקאנון של חוויידזונג.
באותו זמן הוא דאג לאסוף מירב התרומות האפשריות כדי לממן את ההדפסה העתידית של הקאנון. בשנת 1192 גזר סון את לוחיות העץ שנועדו לשמש להדפסת הקאנון החדש שנעשתה במחוז שאנשי, כלומר באותו מקום כמו הקאנון הבודהיסטי ג'ין.
בסופו של דבר כלל הקאנון החדש 6,455 מגילות, אולם מכיוון שהקיסרים נהגו להגיש העתקי הקאנון במתנה, שום קטע ממנו לא שרד.
המדעים

בימי שושולת ג'ין ידעה הרפואה הסינית רפורמות חשובות בהשפעת שלושה מורים גדולים שהקימו כל אחד זרם ספציפי בתוכה.
הראשון בהם היה ליו ונסו (1200-1120) שהוביל את "אסכולת הקור והצינה". השקפתו פותחה על ידי ג'אנג קונגג'נג (1228-1156) שחיבר את הספר "דאגת הקונפוציאניסטים להוריהם" והנהיג את הזרם השני: "אסכולת התקיפה והטיהור". לבסוף, היה זה לי דונגיואן (1251-1180), מחבר "ספר הלימוד על הטחול ועל הקיבה", שלדידו הסיבה העיקרית למחלות נובעת משני האיברים הנ"ל.
התפתחו גם המדעים המדויקים שעזרו לפיתוחם של כלי מלחמה כמו אלו ששימשו במצורים על ערים.
האומנות

הציור והקליגרפיה הסיניים זכו באימפריית ג'ין לפופולריות דומה לזו של הספרות. המוטיבים האופיינים היו הסוסים. האמנים המפורסמים ביותר באותה תקופה היו ואנג טינגיון בתחום הציור ודאנג הואה-יינג בתחום הקליגרפיה.
נשמרו מאותה תקופה גם פסלים רבים. הם מייצגים פקידים בכירים, חיות פנטסטיות, אריות או לוחמים. ידועים במיוחד הפסלים במקדשים בצי שיאנג, בפוגואנג ובשאנהואה שבשאנשי.
לקריאה נוספת

Chi Min-tung An Outline History of China, Foreign Languages Press, Beijing 1958
David Sneath, Christopher Kaplonsky (ed)- The History of Mongolia, vol,1 The Pre-Chinggisid Era- Chinggis Khan and the Mongol Empire, Globar Oriental Ltd, Folkstone, Kent 2010
הערות שוליים

↑  "Jin". Random House Webster's Unabridged Dictionary.
↑  An Outline History Of China 1958
1 2  David Sneath, Christopher Kaplonsky 2010 עמ' 20
↑  הוק-לאם צ'אן, (1997). "A Recipe to Qubilai Qa'an on Governance: The Case of Chang Te-hui and Li Chih". Journal of the Royal Asiatic Society. הוצאת אוניברסיטת קיימברידג'. 7 (2): 257–83
↑  Ethics of China 7 BC To 1279 by Sanderson Beck, www.san.beck.org
↑  Boltz
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285788005171  GND: 4090401-5  LCCN: sh85024070 
ואניאן אגודה, המנהיג הג'ורצ'ני שנודע כקייסר ג'ין טאי-דזו, מייסד שושלת ג'ין הגדולה
סין בסביבות שנת 1142: האימפריות ג'ין "הגדולה" וסונג הדרומית
ציור מאת ג'ואן לין
"הצב האלהי" בציור בדיו וצבעים קלים על משי מאת ג'אנג גוויי
ציור מאת ג'ואנג יו
תמונת ראי

הר הוד שבמדינת אורגון ותמונת ראי שלו המשתקפת באגם שלמרגלותיו.
דוגמה לשתי מולקולות כיראליות, אמנם שתי המולקולות הן תמונת ראי אחת של השנייה, אך תפקודן יכול להיות שונה לחלוטין.
תמונת ראי של חפץ היא חפץ זהה לו בצורתו, אך הפוך, בדומה להשתקפות בראי של החפץ המקורי.
ציור של פרפר בעל סימטריית מראה: חלקו הימני של הפרפר הוא תמונת ראי של חלקו השמאלי
תמונת ראי של חפץ סימטרי, שנלקחת במקביל לציר הסימטריה שלו, תיתן עותק זהה לחלוטין לחפץ המקורי, אך תמונת ראי של חפץ שאינו סימטרי (או של חפץ סימטרי שנלקחת לא במקביל לציר הסימטריה שלו) נותנת עותק שונה מהעותק המקורי, אם כי דומה לו.
היחס "תמונת ראי" הוא יחס סימטרי, כלומר אם עצם a הוא תמונת ראי של עצם b, אז עצם b הוא תמונת ראי של עצם a.
בגוף האדם ישנם איברים אחדים המהווים תמונת ראי זה של זה, למשל הידיים (ובפרט כפות הידיים והרגליים (ובפרט כפות הרגליים).
בגאומטריה, משולש ותמונת הראי שלו הם משולשים חופפים (ובהכללה: מצולע ותמונת הראי שלו הם מצולעים חופפים). הפעולה של יצירת תמונת ראי של מישור ביחס לישר קרויה שיקוף. אפשר להגדיר גם שיקוף של מרחבים מממד גדול יותר. השיקוף היא פעולה הופכת אוריינטציה.
בכימיה, שתי מולקולות שהן תמונת ראי זו של זו קרויות אננטיומרים. לאננטיומרים, בניגוד לאיזומרים אחרים, תכונות פיזיקליות זהות: הם רותחים וניתכים באותה הטמפרטורה, יש להם צפיפות זהה, וכן הלאה. מצב זה נובע מכך שהגורמים הקובעים את התכונות הפיזיקליות, כמו הקשרים הכימיים בין אטומי האננטיומרים, מיקום האטומים, אורכי הקשרים, הזוויות וכן הלאה, זהים לגמרי. הבדל בין אננטיומרים מתקיים בהשפעתם על אור מקוטב, תופעה המכונה פעילות אופטית. כאשר מקרינים תמיסה של אננטיומר נקי באור מקוטב מישורית (אור שעובר דרך מסנן אופטי מיוחד המאפשר רק לקרניים במישור מסוים לעבור), המרכזים הכיראליים במולקולות מסיטים את האור לכיוון מסוים. שני אננטיומרים שונים מסיטים את האור באותה הזווית בדיוק, אך בכיוון ההפוך.
תוכנה לעיבוד תמונה, כולל "צייר" הבסיסית, כוללות פונקציות ליצירת תמונת ראי אופקית ותמונת ראי אנכית של התמונה המקורית, למשל לקחת תמונה של אדם המביט ימינה ולהפוך אותה לתמונה שבה הוא מביט שמאלה. הפעלה כפולה של הפונקציה תמונת ראי אופקית על תמונה נתונה מחזירה את התמונה למצבה המקורי, כלומר פונקציה זו היא פונקציה הופכית של עצמה. היכול ליצור ראי של תמונה שימושית, למשל, ליצרני רכב, כך שתמונה של מכונית שבה ההגה בצד שמאל תשמש, לאחר יצירת תמונת ראי שלה, כאילו זו מכונית שבה ההגה בצד ימין, ובכך נחסך הצורך לצלם סט כפול של תמונות.
כתב ראי על אמבולנס
בחזית רכבי חירום, כגון אמבולנס או רכב כיבוי אש נכתב לעיתים מאפיין זה של הרכב בכתב ראי, כדי שנהג הנוסע לפני רכב החירום ורואה אותו בראי שבמכוניתו יקרא אותו ככתב רגיל ויפנה את הדרך.
הערות שוליים

↑  תמונת ראי, באתר MathWorld (באנגלית)