stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מידד טסה
דיסקוגרפיה

2006 - מול שלהבת
2008 - על נהרות בבל
2008 - ענווים
2008 - סליחות
2009 - בשמחות שלך
2010 - בן של מלך
2010 - גדול השם
2012 - אתה המלך
2013 - יהודי בנשמתי
2017 - אלבום החתונה
2023  - רציתי לגדול
שיתופי פעולה

בשנת 2016 הוציא את השיר "ריבונו של עולם" עם חיים ישראל. 
בשנת 2024 הוציא את השיר "השם אתה פה" עם רועי הרוש. 
השתתף באלבומים שונים של הזמר איציק אשל.
הערות שוליים

↑  סרטון מההופעה:  יתגדל, בביצוע מידד טסה, סרטון  באתר יוטיוב
1 2  מידד טסה - 'דמעות', באתר רשת ג', מערכת Gimmel‏, 31 בדצמבר 2009
↑  יאיר טוקר, ‏וידאו מרגש: מידד טסה מרים את 'טדי', באתר כיכר השבת, 5 באוגוסט 2010
↑  על האלבום "בן של מלך", באתר נושמים מזרחית
↑  קובי הר צבי, מידד טסה והתזמורת מגישים: 'אלבום החתונה' • האזינו, באתר בחדרי חרדים, 3 בספטמבר 2017
↑  יאיר טוקר, ‏מידד טסה ותזמורתו עם "אלבום החתונה", באתר כיכר השבת, 3 בספטמבר 2017
↑  גיל משעלי, ‏ילד הפלא החרדי מידד טסה התבגר ונשמע אחרת לחלוטין, באתר ‏מאקו‏, 13 במרץ 2023
↑  מירב סבר, זמר חרדי תובע את מנהלו האישי: "מעשי סדום וניצול קיצוני"; המנהל הגיב: "ניסיון סחיטה”, באתר ישראל היום, 12 במרץ 2025
↑  יאיר טוקר, ‏מזל טוב: הזמר מידד טסה הודיע על אירוסיו לאליה סומך, באתר כיכר השבת, 3 באפריל 2017
↑  איציק מן, צפו: עולם המוזיקה חגג בחתונת מידד טסה, באתר בחדרי חרדים, 10 ביולי 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 77d2ba81-9626-4d9a-b573-1ee762871fe8
דרכנו (שיר)

| --- | --- |

 סינגל בביצוע דני בסן
 מתוך האלבום הילד שבי
 יצא לאור:  1989
 שפה:  עברית 
 אורך:  4:29
 חברת תקליטים:  הד ארצי
 כתיבה:  יענקל'ה רוטבליט
 לחן:  יזהר אשדות
 
"דרכּנו" הוא שיר עברי שנכתב על ידי יענקל'ה רוטבליט והולחן על ידי יזהר אשדות. השיר בוצע לראשונה על ידי דני בסן בשנת 1989 וזכה להצלחה רבה לאחר שגרסת כיסוי שלו מ-2001 הייתה לחלק מפסקול הסדרה "הבורגנים".
רקע

השיר נכתב בשנת 1986 על ידי יענק'לה רוטבליט והוקדש לאשתו אורנה, שהתמודדה עם מחלת ה-ALS ונפטרה כעשור לאחר מכן. הוא בוצע על ידי דני בסן ונכלל באלבומו "הילד שבי" בשנת 1989.
השיר זכה להצלחה רבה לאחר שהיה חלק מפסקול הסדרה "הבורגנים" ששודרה בערוץ 2, ובוצע על ידי חני פירסטנברג ושרית וינו-אלעד. קובי בן עטר, יועץ מוזיקלי, הסביר בראיון מדוע בחר לשבץ את השיר בפרק הסיום של הסדרה: "הבמאי, איתן צור, סיפר לי על סצנה שמתרחשת בחתונה, ובה חברה טובה עושה מחווה לחתן ולכלה: היא שרה להם שיר שיש בו מסר מריר, אבל גם אופטימי. היא מזהירה אותם שהדרך לא זוהרת ולא קלה, אבל כדאי ללכת בה. זכרתי את הביצוע הכובש של דני בסן ואת הלחן של יזהר אשדות, והיה ברור לי שזה השיר שאבחר". השיר יצא כסינגל בשנת 2001 עוד לפני שידורו בסדרה. הוא הושמע רבות בתחנות הרדיו ומן הסינגל נמכרו כ-20 אלף עותקים, לאחר שהוקלט על ידי פירסטנברג ושרית וינו-אלעד. השיר נבחר כשיר השנה במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשס"ב (2002), של רשת ג' ובמצעד גלי צה"ל.
השיר, שנכתב על ידי רוטבליט כשיר אישי, זוהה כשיר בעל משמעות לאומית בתקופת הפיגועים הגדולים שבוצעו בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 (האינתיפאדה השנייה). בריאיון לתקשורת התייחס ראש הממשלה אריאל שרון למצב הביטחוני הקשה תוך התייחסות לשיר באומרו "כמו ששרות שתי הבחורות הנחמדות מ'הבורגנים' את השיר של יענקל'ה רוטבליט וזוהר (יזהר) אשדות, לא קלה היא הדרך".
הערות שוליים

↑  אפשר להירגע: שיר השנה הוא "דרכנו", באתר ynet, 9 בספטמבר 2002
↑  שמואל מוניץ, זה מצטלם כמו מלחמה: בחזרה לפסקול האינתיפאדה השנייה, באתר מקור ראשון
↑  רינת גור-נחום, שיר הבורגנים, באתר ynet, 6 במרץ 2002
יהדות גליציה

מצבות בבית העלמין היהודי בבוצ'אץ', (צולם ב-2005)
בית הכנסת בברודי, גליציה המזרחית
יד ליהדות גליציה בשדרות מוריה בחיפה
יהדות גליציה (לעיתים נקראת גאליציה; ביידיש: גאליציע) היא קהילה יהודית אשכנזית ואחת הקהילות היהודיות הוותיקות והחשובות באירופה, אשר שכנה באזור גליציה, בשטחים ששייכים כיום לאוקראינה ולפולין. נהוג לחלק את יהודי גליציה לשני חלקים עיקריים על פי מיקומם הגאוגרפי: גליציה המערבית, שבירתה קרקוב, וגליציה המזרחית, שבירתה לבוב.
בגליציה התפתחה תנועת החסידות, שבדורה השני גרמה להתנגדות רבה. על אף ההתנגדות לחסידות, הייתה זו התנועה השלטת בגליציה ויהודים רבים בגליציה בחרו להשתייך אליה. יהדות גליציה הושפעה רבות גם מתנועת ההשכלה היהודית וערים גליציאניות רבות שמשו מרכזי השכלה חשובים. הבולטות שבערים אלו היו לבוב, קרקוב וברודי, ואליהן התלוו ערים רבות אחרות. תנועה נוספת שהייתה בעלת השפעה בגליציה הייתה התנועה הציונית, שאחריה הגיעו לגליציה גם תנועות נוער רבות.
בגליציה התפתחה תרבות יהודית ענפה שכללה את שפת היידיש, מנהגים ומאכלים ייחודיים ליהודי האזור וכן דמותה של האם היהודייה ("היידישע מאמע"). בגליציה פרחה צורת היישוב הטיפוסית של יהדות מזרח אירופה, השטעטל. צורת התיישבות זו נוצרה והתפתחה בגליציה, ומרבית הקהילות היהודיות בגליציה חיו במבנה זה.
תולדות יהודי גליציה > ראשית ההתיישבות היהודית בגליציה

ראשית ההתיישבות של יהודים בגליציה החלה כנראה בין המאה ה-12 למאה ה-13, בתקופת שלטונם של נסיכים אוקראינים בגליציה המזרחית. תהליכי התיישבות נוספים החלו גם בשטחי גליציה המערבית, שנשלטה בידי מלכים פולנים, בעיקר בקרקוב ובז'שוב. היהודים הראשונים בגליציה המערבית היגרו אליה בעיקר מאזורים שהיו קרובים אליה כמו שלזיה, צ'כיה, מוראביה וגליציה המזרחית. לתקופה זו בהיסטוריית הקהילה היהודית בגליציה היו שני מאפיינים עיקריים: הפיאודליזם ופלישות הטטרים לגליציה.
בראשית ההתיישבות היהודית בגליציה, המאות ה־12–13, שלט באירופה הפיאודליזם, והיהודים היוו גורם חשוב בהתיישבות עבור בני המעמדות הגבוהים בפולין. רוב היהודים עזרו לבני המעמדות הגבוהים בהתיישבותם ובפיתוח אחוזתם, ובתמורה זכו לקבל מהם חופש דת ופולחן, חופש עיסוק ומסחר והגנה. מרבית היהודים בתקופה זו עסקו במסחר או בחקלאות. יהודי גליציה זכו לקבל מעמד ביניים בין הצמיתים לאדונים, כמו הפולנים העירוניים.
כבר במאה ה-11, טרם החלה התיישבות יהודית בגליציה, החלו הנסיכויות הפולניות להתפורר זו אחר זו ולהסתכסך זו עם זו. מצב זה הקל על הטטרים בפלישתם לגליציה המזרחית בשנת 1240, ובהמשך גם לשלזיה. לעומתם, יהודי גליציה המערבית נפגעו רק מעט מפלישות הטטרים, ולא נגרם נזק רב באזור זה של גליציה כתוצאה מהפלישות.
בעיירות, התיישבו היהודים מסביב למגרש מלבני גדול שבו שכנה אחוזה של אחד האצילים, אשר סביב שטחה התרכזו מרבית חייהם. הבתים שכנו בצמוד לאחוזה, ועל ידם חנויות, מסעדות ובתי מלאכה שהיו רובם שייכים ליהודים. באחת מפינות האחוזה שכנה גם כנסייה, ובצמוד לה היה גם ביתו של הכומר המקומי. היהודים נהגו ללגלג על מבנה זה של העיירות באמצעות פתגם יהודי: ”עגלת איכרים הנכנסת לעיירה ראש היצול בקצה האחד של העיר והאופנים האחוריים בקצה השני”.
תולדות יהודי גליציה > התקופה הפיאודלית

הערים והיישובים בגליציה בתקופה הפיאודלית התחלקו לשלושה סוגים עיקריים: ערים "פרטיות" - ערים בעלי שלטון פיאודלי, ערים "מלוכניות" - ערים בעלי שלטון מונרכי, וערי כמורה - ערים שנשלטו בידי הכמורה והכנסייה הקתולית. מרבית הערים והיישובים בגליציה היו בעלי שלטון פיאודלי מבוסס ויציב במשך כל התקופה עד לחלוקת פולין, שבו ניתנו ליהודים זכויות על פי רצונם של בעלי העיר. היהודים יישבו את הערים הפיאודליות וטיפחו אותן תמורת הגנה, שכר ומקום מחיה שקיבלו מבעלי העיר, והיו בעלי זכויות שוות לזכויות המקומיים.
על אף שהפיאודליזם שלט בגליציה, בחלק מהערים והיישובים הונהג שלטון מונרכי (לעיתים ייקרא שלטון מלוכני או שלטון מלכותי). בערים אלו הוגדרו הקהילות היהודיות על ידי המונרך השלט בעיר, באמצעות כתב זכויות שנחתם על ידו. בנוסף לערים אלו, בגליציה היו ערים אחדות שהיו ערי כמורה - ערים אשר נשלטו בידי הכמורה והכנסייה הקתולית. אוכלוסיית יהודי גליציה הלכה וגדלה לאורך השנים וקהילות יהודיות חדשות קמו בגליציה. הקהילות הלכו והתרחבו גם לערים מונרכיות, שיחסן ליהודים היה פחות טוב מאשר היחס שניתן להם בערים הפיאודליות. לעומת זאת, בערי הכמורה, ישבו יהודים אחדים בלבד.
באופן כללי, יחסם של השלטונות בגליציה המזרחית ליהודים היה טוב יותר מאשר יחסם של השלטונות בגליציה המערבית. מספר בני האצולה בגליציה המערבית היה נמוך יותר בהשוואה למספרם בגליציה המזרחית, ואותם בני אצולה שהתגוררו בגליציה המערבית אף העניקו זכויות פחותות יותר ליהודים מאשר מקביליהם בגליציה המזרחית. אף על פי כן, בעיני השלטונות לא היה כלל הבדל בין גליציה המערבית למזרחית בתקופה הפיאודלית, שכן כל בעלי האחוזות היו אצילים פולניים, קתוליים רומיים.
לכל אורכה של התקופה הפיאודלית סבלו היהודים מפרעות, גזירות ועלילות דם.
תולדות יהודי גליציה > התקופה הפיאודלית > גליציה המערבית

על פי רישומים מן המאה ה-14 והמאה ה-15, בתקופה זו כבר היה בגליציה המערבית מספר גדול יותר של קהילות יהודיות מבוססות, למשל בערים יאסלו, טארנוב, יארוסלאב, זאטור, דמביצה וז'מיגראד. לאור המחאות כנגד התיישבות היהודים בגליציה המערבית שאורגנו על ידי התושבים המקומיים, במיוחד הגרמנים ואנשי הכנסייה הקתולית, העניק המלך אישור מיוחד בשם "דה נון טוליראנדיס יודיאוס" למספר ערים, שאסר על היהודים להתגורר בערים שלהן ניתן אישור זה, ואף בפרוורי ערים אלו ובכפרים השכנים להן. בין אותם ערים ועיירות ניתן לציין את בוחניה, אשר נאסרו בה מגורים של יהודים כבר בשנת 1605, אך האיסור הופר על ידי קבוצה של יהודים שבחרו לעקוף את החוק וכן על ידי קבוצות סוחרים מתחלפות שהגיעו לעיר ב"ימי שוק" או ב"ימי יריד", ואת וייליצ'קה, שבפרבריה קמה קהילה יהודית ובשטחה אף התגוררו חוכרי מלח יהודים אחדים, באישור המולך. בעיר גורליצה הותרה התיישבות יהודית בפרבר העיר בלבד עד שנת 1765, ובבייץ' קמה קהילה יהודית רק לקראת סוף המאה ה-18. בערים המלכותיות, סבלו היהודים בעיקר מעוינות המקומיים, ואלו ניסו לדחוק את היהודים אל מחוץ למרכז העיר על מנת להגביל את כוחם הפוליטי, הכלכלי והתרבותי. ניכר שמצב זה התקיים בבירת גליציה המערבית, קרקוב, וכן ביארוסלאב, בלז'איסק ובערים נוספות. בגליציה המערבית היה מספר קטן של ערים פיאודליות בהשוואה לגליציה המזרחית. בערים אלו היה מצבם של היהודים טוב יותר, בדומה למצבם בגליציה המזרחית. הם היו בעלי זכויות יסוד מפותחות יותר, ניתן להם חופש מגורים מלא, והם הורשו לעבוד כחוכרים, סוחרים או בעלי מלאכה.
יהודי גליציה המערבית סבלו מפורענות ועוינות המקומיים לעיתים קרובות אף יותר מאשר יהודי גליציה המזרחית. הפרעות שהתרחשו בקהילה היהודית השפיעו עליה גם לאחר יותר מדור שלם. בגליציה המערבית הפורעים עשו זאת דווקא מתוך מניעים דתיים. בתחילת המחצית השנייה של המאה ה-15 הגיע נזיר בשם יוהאן קאפיטראנסו לקרקוב הילל את האדיקות הדתית והטיף כנגד כפירה. נאומו השפיע מאוד על תושבי קרקוב, עד כדי כך שגרמו לפריצתן של פרעות באזור ובשנת 1454. בשנת 1499 שדדה קבוצת "נושאי הצלב" את יהודי גליציה המזרחית וטבחה בהם. בתקופת פרעות ת"ח ות"ט צבאו של בוגדן חמלניצקי לא הגיע לצידה המערבי של גליציה, אך הקהילות היהודיות חששו מאוד מתרחיש זה ונתמלאו בפליטים יהודים מצידה המזרחי של גליציה. אף על פי כן, הסכנה הבאה של יהודי גליציה המערבית לא בוששה לבוא, ובשנים 1655–1656, זמן קצר לאחר סיום תקופת "המבול", פלשו לגליציה המערבית השוודים, שדדו את רכושי התושבים וטבחו בהם. עד חלוקת פולין האזור היה שדה קרב בין רוסיה לפולין.
עלילות הדם בגליציה המערבית נחשבו כאירועים שחרגו מהגבולות המקומיים, וגרמו להשלכות בעבור כל יהודי גליציה, בין אם הקורבן נאלץ להודות באשמה על לא עוול בכפו ולסבול מעינויים אכזריים ומהוצאה להורג, בין אם לא הודה אך בכל זאת הייתה העלאה על המוקד, ובין אם העלילה הופרכה והקורבן הוכרז כזכאי. עלילות דם בעלות השפעה גדולות התרחשו בבירת גליציה המערבית קרקוב בשנים 1407, 1542, 1539, 1631, 1633, 1635, ו-1662. בנובי-סונץ' היו שתי עלילות דם מרכזיות בשנים 1751 ו-1761. בעלילות הדם בלבוב בתקופה זו, בשנים 1710 ו-1728 הועלו על המוקד כמה מבני המשפחות היהודיות המכובדות של העיר. בשנת 1912 נעלם ילד נוצרי בדוברה, וגרם לעלילת דם שבה הקורבן היה כלל היהודים בדוברה. המקומיים התקהלו ורצו לחסל את הקהילה היהודית במקום כנקמה, אך הילד נמצא טרם הספיקו לעשות זאת.
תולדות יהודי גליציה > השלטון האוסטרי

בתקופה זו התעצבה דמותם של יהודי גליציה, כפי שתוארה בתרבות. דוד הורוביץ (לעיתים הורוויץ) תיאר בספרו "האתמול שלי" את תקופה זו מבחינת התנועות הרוחניות והקהילתיות שקמו בגליציה:
בין זרועות המלקחיים של שני העמים הנכרים הללו נשחקו הקהילות היהודיות בעיירות הדלות... תנועות רוחניות, חובקות זרועות עולם, כאילו ביקשו לחפות על הדלות החומרית בעושר הרוח והמחשבה, הידע והתורה. החסידות וההשכלה, כזרמי מים חיים, הזינו את חדוות חיי היצירה הרוחנית במסתרי החוויה מזה ובשכלתנות מפוכחת מזה. שכבת האינטליגנציה הצעירה, ששורשיה מעורים בקרקע של הווי העם... פנתה להתבוללות מזה ולכיסופי תחיה לאומית-ציונית מזה. בתסיסתה היו משמשים בערבוביה גישושי התעיה בעולם זר ובסביבה נכרית, ניצני מחשבה שהולידו תנועות רבות השפעה וזרמי רעיונות קיקיוניים
בימי השלטון האוסטרי חלו תהליכי מודרניזציה בקרב כלל תושבי גליציה, ואלו גרמו לא רק לשינוי בסדר החברתי-פוליטי-מדיני באזור, אלא גם להתעוררות של תנועות לאומניות בקרב היהודים, האוסטרים והפולנים. היהודים פיתחו את זהותם ותרבותם, יכלו לבחור לאמץ לעצמם את הזהות היהודית-גליצאית, את הזהות היהודית-פולנית, יהודית-צ'כית, יהודית-אוסטרית או יהודית-גרמנית (זהות שנקשרה בזהותם של השכנים ליהודים, תלוי במקום מגורם), או את הזהות האוסטרו-הונגרית.
תולדות יהודי גליציה > השלטון האוסטרי > עד אביב העמים

בשנים 1772–1795 סופחה גליציה כולה לשטחי ממלכת הבסבורג, אשר שכנה בתוך האימפריה הרומית הקדושה, במסגרת חלוקת פולין. החלפת השלטון גרמה לתמורות מפליגות בחיי היהודים - שלטון האימפריה הצהיר על "רפורמה" בחייהם של היהודים, מתוך כוונה לעשותם נאורים יותר. תחילה בוטלו בהדרגה המעמדות הפיאודליים, והיהודים איבדו את יתרון המעמד שלהם לעומת האוקראינים ובני המיעוטים. לאחר מכן הוטל פיקוח על היהודים, על ידי צווים שהוצאו על ידי קיסרי האימפריה. עד שנת 1785 המשיכו הקהילות היהודיות להתנהל כפי שהתנהלו טרם חלוקת פולין, אך אז כפה עליהם השלטון לפתוח 6 ארגוני גג לקהילות היהודיות - ארגון גג לכל אזור של קהילות בגליציה. ארגוני הגג שימשו לצורך שיפוט וניהול המרשם האזרחי. בשנת 1789 פרסם יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה "צו סובלנות" ליהודי גליציה, שהסדיר את "רפורמת היהודים", אותה רפורמה שהצהיר עליה בתחילת הסיפוח. על פי צו הסובלנות הותר ליהודי גליציה לעסוק במסחר ובמלאכה, אך הם נאסרו לעסוקות במקצועות שנחשבו אז למסורתיים: חכירת אדמות וטחנות קמח, מזיגת משקאות (עבודה כברמנים) או שיווק של משקאות.
באותה תקופה יהודי גליציה נאלצו לשלם מיסים גבוהים יותר לעומת שאר האוכלוסייה, כמו "מס הסובלנות", אשר החליף את "מס הגולגולת" (מס על כל נפש חיה) ששאר האוכלוסייה התבקשה לשלם, ולעיתים אף נאלצו לשלם מיסים ששאר האוכלוסייה כלל לא התבקשה לשלם, כמו "מס בשר כשר" או "מס חתונות". יהודים שלא שילמו את מס הסובלנות (לשעבר מס הגולגולת) נחשבו ל"יהודים קבצנים" (Betteljude), וגורשו מגבולות גליציה. בעל ואישה יהודים אשר לא שילמו "מס חתונות" גורשו יחד עם הוריהם מגבולות גליציה, ורכושם הוחרם על ידי השלטון. המס שהכי הזיק ליהודים והעיק עליהם היה "מס הנרות" שהוטל על נרות שבת ויום טוב החל משנת 1797. על אף שהמס העיק מאוד על היהודים, גם הייתה לו השפעה חיובית: משלמי המס יכלו לבחור או להיבחר לתפקידים בוועד הקהילה המקומית. הדבר גרם לקשרי הון-שלטון, ואפשרו רק לעשירים שביהודי גליציה להיבחר או להשפיע על ועדי הקהילות. לרוב התמנו חוכרי המס היהודים, אשר החזיקו בהון רב, לתפקידים מרכזיים בוועד. כחלק מהרפורמות, בתקופה זו גם גויסו יהודים רבים לצבא. כך למשל, בשנת 1790 השתתפו 1070 יהודים מגליציה במלחמה העות'מאנית-רוסית.
עם סיום מלחמות נפולאון, ולאחר קונגרס וינה שבא אחריהן, הופסקו ה"רפורמות" של הקיסר יוזף השני. הרפורמות הנאורות נעלמו, אך ההגבלות והמיסים נשארו - עם מטרה "פחות נאורה" - לספק את רצונה של האוכלוסייה הכללית ולמנוע או להפחית את היקף התחרות הכלכלית שהיוו היהודים על שאר האוכלוסייה. מצבן הכלכלי הרע של הקהילות היהודיות בגליציה החריף בשל אי שינוי ההגבלות (כל זמן שמצב זה התמשך החריף המצב עוד יותר), אך הן זכו בחזרה באוטונומיה הדתית והניהולית שהייתה להן בתקופה שלפני הסיפוח האוסטרי, תחת השלטון הפולני. התפרצויות האיכרים בשנת 1846 "הכינו את הקרקע" לקראת מהפכות אביב העמים והיוו את הסמן הראשוני בדרך לחזרתה של יהדות גליציה לגדולתה.
תולדות יהודי גליציה > השלטון האוסטרי > מאביב העמים עד מלחמת העולם הראשונה

אביב העמים בשנת 1848 היה ההתחלה של תקופה חדשה בעבור יהדות גליציה. בית הבסבורג שב לשלוט באוסטריה, והיהודים היו בעלי עמדה פרו-אוסטרית לראשונה מאז תחילת הכיבוש האוסטרי. אף על פי כן, רוב היהודים בחרו לתמוך בצד הפולני במאבקם של הפולנים כנגד השלטון האוסטרי, מתוך תקווה לחזור למעמד שהיה להם בתקופה הפיאודלית. על אף תמיכת היהודים בפולנים, תקוותם לא התגשמה, להפך - רוב הפולנים היו חסרי עמדה פרו-יהודית במקרה הטוב, ובעלי עמדה אנטי-יהודית במקרה הרע. מהפכות אביב העמים גרמו להם לנקוט עמדה ברורה כנגד היהודים, והם אף ניסו לטבוח בהם מספר פעמים. לרוע מזלם של הפולנים, בתקופה זו עלתה וצמחה הכלכלה היהודית בגליציה והם צברו כוח פוליטי וכלכלי עצום. דוגמה בולטת לכך ניתן לראות כבר בתחילת תקופה זו, עוד בשנת 1848, כשיהודים השתתפו לראשונה בבחירות פוליטיות ארציות.
בתקופה זו יהודים רבים בגליציה התבוללו ונטמעו בקרב העמים שבקרבם. התבוללות נעשתה ליותר פופולרית בתקופה זו, במיוחד בקרב יהודים שהיו חלק מאליטות. ארגון בשם "The Jewish progressive
intelligentsia", שנוסד במאה ה-19, היה לאחד הארגונים היהודים הבולטים שתמכו בתהליך ההתבוללות, ואנשיו ייצגו מספר זרמים. תחילה, הייתה "ההתבוללות הגרמנית" לזרם הפופולרי ביותר בקרב היהודים, במיוחד במזרח גליציה. התומכים ב"התבוללות הגרמנית" העריכו והעריצו את התרבות הגרמנית ואת תנועת ההשכלה היהודית הגרמנית בפרט. בצמרת הארגון הייתה נוכחות דומיננטית של יהודים מגליציה. בשלהי המאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19, השלטון עודד ותמך בגרמנופיליה בקרב היהודים, ונעזר בהם כדי לגרום לשאר תושבי המדינה לאהוב את גרמניה. בשנת 1792 נוסדו בגליציה כ-100 בתי ספר יהודים-גרמנים בחסות השלטון האוסטרי. על פי צו משנת 1810, כל יהודי שרצה להצביע באותה שנה בבחירות המוניציפליות היה חייב להוכיח שהוא מדבר וכותב גרמנית.
מאביב העמים ועד שנת 1860 בוטלו מספר מיסים מיוחדים שהוטלו על היהודים. בשנת 1860 בוטל גם האיסור הרשמי על התיישבות קבועה של יהודים בגליציה, שעל אף שלא נאכף ולא מנע מיהודים רבים להתיישב בגליציה, הסרתו נחשבה לצעד משמח בעבור יהודי גליציה. כמו כן, היהודים הורשו לרכוש אדמות חקלאיות, אך בתנאי שיעבדו את אדמות אלו בעצמן ולא יישכרו חקלאיים לשם ביצוע המלאכה. שינויים רבים אלו נבעו מהתנגשות האינטרסים הפולנים והאוקראינים.
תולדות יהודי גליציה > במלחמת העולם הראשונה

ערב מלחמת העולם הראשונה היו בגליציה קרוב ל-1,000,000 יהודים, כ-75% מהם בגליציה המזרחית. במלחמת העולם הראשונה גליציה הייתה חלק מהחזית המזרחית, והתקיים בה קרב בין הצבא האוסטרו-הונגרי לבין צבא האימפריה הרוסית. בשטחה התרחש קרב גליציה, שהתסיים בניצחון רוסי ובכיבוש שטחים משמעותיים בידי הרוסים. כחלק מהמערכה בגליציה התרחשו באזור מספר קרבות: קרב קרשניק, קרב קומרוב, קרב גנילה ליפה, קרב רווה והמצור על פשמישל. מלבד קרב קומרוב וקרב קרשניק, כל הקרבות הסתיימו בניצחון רוסי. המערכה באזור לא אופיינה במלחמת חפירות, ולכן הייתה לא יציבה ביחס למערכה במערב. גליציה עברה מיד ליד כמה פעמים וההגירה היהודית מגליציה גברה בתקופה זו. יהודים אשר בחרו שלא לעזוב את גליציה נרצחו, נאנסו, נשדדו או שבתיהם נהרסו בידי חיילי הצבא הרוסי או בידי הצבא הפולני. בפוגרום בלבוב ב-1918, נרצחו כ-100 יהודים בידי הצבא הפולני, ונפצעו מאות. גם רעב ומגפות לא חסרו באותה התקופה, ואלו גרמו למותם של יהודים נוספים. ראשי הקהילות הקימו ארגונים שסייעו לפליטים שהגיעו אליהם והגישו להם עזרה - הם סיפקו להם מזון, תרופות, מוצרי היגיינה ומקום מגורים. 

רוב העיירות, הכפרים והערים שבהן היו קהילות יהודיות מפותחות עברו לשלטון פולני (הרפובליקה הפולנית השנייה) ואחרים עברו לידי שלטון אוקראיני (הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה), אשר לא החזיק מעמד זמן רב ונכבש בהמשך על ידי השלטון הפולני. המלחמה פגעה רבות באוכלוסייה היהודית בגליציה המזרחית, וערערה את חוסנה של האוכלוסייה מבחינה דמוגרפית משתי חזיתות: ירידה באוכלוסייה היהודית הן בערים והן בכפרים.
ש. אנ-סקי, כתב בספרו "חורבן היהודים בפולין, גליציה ובוקובינה" על המלחמה כחלק מתולדות יהדות גליציה:
בגליציה נעשה מעשה שערורייה שאין השגת אנוש יכולה להשיגו. חבל ארץ גדול של מיליון יהודים, שעוד אתמול נהנו מכל זכויות האנושיות והאזרחיות, מוקף שרשרת-אש של דם וברזל, מובדל ומופרש מן העולם ומסור לכוח שלטונם של פריצי חיות בדמות קוזקים וחיילים. דבר זה עשה עלינו רושם כאילו הולך ונכרת שבט שלם מישראל
תולדות יהודי גליציה > בין המלחמות

בין שתי מלחמות העולם הייתה גליציה תחת שלטון הרפובליקה הפולנית. המעבר לשלטון הפולני הזיק עוד יותר ליהודי גליציה, כי בעוד שהשלטון האוסטרי העניק להם שוויון זכויות כאחד מהמיעוטים הרבים שבו, השלטון הפולני לא דאג למיעוטים. יהודי גליציה המזרחית סבלו יותר מיהודי גליציה המערבית בתקופה זו, בגלל ההבדלים הדמוגרפיים בין האזורים. בתקופה זו התקיימו חרמות והסתות כנגד חברי הקהילה היהודית. למשל, בחלק מהערים הוגבלה כניסם של יהודים למקומות לימוד אקדמיים ולתיכונים. ראשי השלטון הפולני פיטרו את היהודים שעבדו בשירותים הממשלתיים, אך עשו זאת רק לאחר שביססו את שלטונם בגליציה. היו גם תפקידים ממשלתיים שכל היהודים שעבדו בהם פוטרו. למשל, כל יהודי שעבד כפקיד דואר פוטר עד שנת 1920.
עם זאת, התחזק מעמדה של הקהילה היהודית כארגון עצמאי ואוטונומי, כשמוסדות הקהילה, ובמיוחד ארגוני הסעד, הרחיבו את שירותיהם וניתנה עזרה ותמיכה כלכלית לקהילות שהיו זקוקות לכך. עובדי המלאכה היהודים הקימו לעצמם ארגונים, וכך גם הסוחרים הקימו ארגון סוחרים יהודי (כמו האוקראינים והפולנים). היהודים התפתחו גם מבחינה פוליטית ומפלגות יהודיות נוספות קמו.
ש"י עגנון תיאר את תחושות היהודים בשנים שאחרי המלחמה בספרו "אורח נטה ללון":
היהודים בשבוש (היא בוצ'אץ') נשמתם  מפרכסת לצאת ואין בהם כוח של כלום. תחילה באה המלחמה ותלשה אותם ממקומם ולא נשתלו במקומות אחרים.  אחר כך  ניטלו מהם מטלטליהם. אחר כך ניטל כספם. אחר כך ניטלו בניהם. אחר כך ניטלו בתיהם. אחר כך נטלו מהם פרנסתם. אחר כך הטילו עליהם עול מיסים וארנוניות. ומהיכן יהא להם כוח  לישראל
תולדות יהודי גליציה > במלחמת העולם השנייה

ב-1 בספטמבר 1939, שבוע בלבד לאחר החתימה על הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, פלשה גרמניה הנאצית לפולין, ובכך החלה את מלחמת העולם השנייה. עם פרוץ המלחמה, פלש צבא גרמניה הנאצית לחלקה המערבי של גליציה המזרחית. תוך עשרה ימים הצליח הצבא הגרמני להגיע לאזור גליציה המזרחית. הוא גבר על הצבא הפולני וגרם להתפוררות מהירה שלו. הגרמנים כבשו, בין היתר, את הערים: פשמישל, סאמבור, דרוהוביץ' וסטרי. הצבא הגרמני התעלל באוכלוסייה היהודית בערים שכבשו. לאחר ימים אחדים נסוג הצבא הגרמני משם, וב-17 בספטמבר 1939 פלש לגליציה המזרחית צבא ברית המועצות. גליציה המזרחית סופחה לברית המועצות, וגליציה המערבית לגרמניה, כפי שסיכמו גרמניה הנאצית וברית המועצות בהסכם ריבנטרופ–מולוטוב. נהר הסאן שימש גבול בין השטח שנכבש בידי הרוסים לבין השטח שנכבש בידי הגרמנים.
תולדות יהודי גליציה > במלחמת העולם השנייה > יהדות גליציה המזרחית > השלטון הסובייטי

ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה, התגוררו בגליציה המזרחית כ-570,000 יהודים. אליהם הצטרפו 130,000 יהודים פליטים שברחו מאזורים שכבשו הגרמנים. בגליציה המזרחית היהודים זכו להצלה זמנית מהגרמנים, אך בו בזמן נדרשו לסבול ממדיניותו של השלטון החדש. השלטון הסובייטי חיסל באופן סופי ומוחלט את הפיאודליזם בגליציה המזרחית, כשאדמות של פולנים בעלי אחוזות הולאמו בידי המשטר הסובייטי. תקופה זו התאפיינה בהרעה נוספת במצב הכלכלי של יהודי גליציה (להרחבה בנושא). במקביל אסרו הסובייטים את קיומה של פעילות פוליטית יהודית. כדי למנוע את קיומה של פעילות מסוג זה, אסרו הסובייטים את מנהיגי המפלגות היהודיות, ובמסגרת המאסרים שבוצעו נאסרו הן מנהיגי המפלגות הציוניות והן מנהיגי מפלגת הבונד שהתנגדה לציונות.
תולדות יהודי גליציה > במלחמת העולם השנייה > יהדות גליציה המזרחית > גורל יהודי הקהילה בשואה

לאחר נסיגת הסובייטים מגליציה הצליחו להימלט כמה אלפי יהודים מזרחה ואחרים ניצלו בשל גיוסם לצבא האדום. עם השלמת כיבוש גליציה המזרחית בידי גרמניה, היו בגליציה המזרחית כ-620 אלף יהודים. את שואת יהודי גליציה המזרחית ניתן לחלק לשישה שלבים:
הממשל הצבאי (מכיבוש גליציה המזרחית בידי גרמניה הנאצית ועד ה-1 באוגוסט 1941) - בימים הראשונים שלאחר כיבוש גליציה המזרחית בידי גרמניה ביצעו התושבים המקומיים, ברובם אוקראינים, פרעות ביהודי גליציה. האוקראינים הצדיקו את מעשיהם בכך שהאשימו את היהודים בתמיכה במשטר הסובייטי שלו התנגדו נחרצות. מלבד האוקראינים המקומיים, גם פולניים מקומיים השתתפו בפרעות כנגד היהודים, וכן חיילי הוורמאכט.
אוגוסט 1941 עד אוקטובר 1941 - גליציה המזרחית כונתה "דיסטריקט גליציה" וסופחה לגנרל גוברנמט. בתקופה זו נאלצו היהודים לסבול מעבודות כפייה, שודים ופרעות מצד האוכלוסייה המקומית ומהוצאות להורג של יהודים משכילים, של אנשי ציבור יהודים וכן של יהודים שתמכו במשטר הסובייטי בגליציה. בתקופה זו הוקמו היודנראטים.
סתיו 1941 עד מרץ 1942 - התקופה בה החלה הקמת מחנות עבודה וגטאות בגליציה המזרחית. בתקופה זו החריפו הרעב והמחלות ששרו בקרבם של היהודים, והקהילות היהודיות הגבירו את מאמציהן לתמוך בחבריהם.
מרץ 1942 עד דצמבר 1942 - יהודי גליציה גורשו באופן המוני למחנה ההשמדה בלז'ץ במקביל לרציחות שמתקיימות במקום בידי חיילי הוורמאכט. מרבית הקהילות היהודיות הקטנות בגליציה המזרחית חוסלו עד לתקופה זו, והגדולות רוכזו בגטאות.
דצמבר 1942 עד קיץ 1943 - המשך הרציחות בגטאות, והפיכת גטאות מסוימים למחנות עבודה.
סתיו 1943 עד קיץ 1944 - היהודים ששרדו עד לשלב זה הסתתרו מפני הנאצים, בעיקר ביערות, ורבים מהם בחרו להצטרף אל הפרטיזנים. הנאצים ועוזריהם ניהלו מצוד אחרי אותם יהודים, ואליהם הצטרפו קבוצות של אוקראיניים מקומיים.