stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ביקור אחרון במוסקבה
פרשנות > זוגיות

הרומן מקדיש מקום נרחב לתיאור הזוגיות של הדמויות הראשיות בו. זו של דני שליין עם אשתו אורנה, שממנה התגרש ועם בת זוגו הנוכחית, נטלי; זו של הוריו של שליין, הנשואים עשרות שנים, עד לפטירתו של האב ואף זו של אמו שקדמה לפגישתה עם אביו; במידה מסוימת מספר גם הגנרל החוקר את שליין על אשתו. אין אלה בהכרח סיפורי זוגיות מאושרת - בוודאי לא הזוגיות של שליין עם אורנה, שהסתיימה בגירושים, אך גם על הזוגיות של הוריו מעיבה עננה, והיא אהבתה של האם לאהוב נעוריה. גם בזוגיות המאושרת של שליין עם נטלי יש מכשול - היותה נשואה לאחר.
הערות שוליים

↑  ביקור אחרון במוסקבה, עמ' 189
1 2  נעמה לנסקי, האיש שלנו במוסד, באתר ישראל היום, 20 באוגוסט 2010
↑  ביקור אחרון במוסקבה, עמ' 275
↑  הספר החדש של המרגל לשעבר - בדיה או מציאות?, באתר ‏מאקו‏, 25 באוגוסט 2010
בספרדל

| --- | --- |
 בימוי:  Igor Gostev 
 תסריט:  Leonid Nikitinsky 
 שחקנים ראשיים:  לב דורוב Andrey Tashkov Victor Pavlov סרגיי גרמש Anton Androsov 
 מוזיקה:  אנדריי פטרוב 
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 חברת הפקה:  מוספילם 
 הקרנת בכורה:  1989 
 משך הקרנה:  102 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט פשע 
 דף הסרט ב־IMDb
 
בספרדל (ברוסית: Беспредел) הוא סרט עלילתי סובייטי משנת 1989, בבימויו של איגור גוסטב בז'אנר דרמת הפשע.
תקציר העלילה

נושאו המרכזי של הסרט הוא הסכסוך בין רוב האסירים, שנמצאים בעמדת עבדים נטולי זכויות ואינם מעוניינים להשלים עם מצב זה יותר, מצד אחד, לבין "השחורים" ("בעלי סטטוס" וגנבים בחוק), החיילים שלהם, כמו גם מנגנון האדמיניסטרציה של הכלא, מצד שני.
הערות שוליים

↑  https://dtf.ru/cinema/113714-bespredel-1989-film-preduprezhdenie-ot-igorya-gosteva
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית ספר שדה שדה בוקר

| --- | --- |

 בית ספר שדה
 תקופת הפעילות:  1962–הווה (כ־62 שנים) 
 מייסדים:  מיכאל גל, יהושע כהן
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  30°50′58″N 34°47′04″E﻿ / ﻿30.849527777778°N 34.784361111111°E﻿ / 30.849527777778; 34.784361111111
 www.sdeboker.co.il
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) בית ספר שדה שדה בוקר(למפת צפון הנגב רגילה) בית ספר שדה שדה בוקר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית ספר שדה שדה בוקר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית ספר שדה שדה בוקר he
 
בית ספר שָדֶה שְדֵה בוקר נמצא במדרשת בן-גוריון מעל נחל צין ובקעת צין. בית הספר הוא אחד המוסדות המופעלים על ידי תאגיד מדרשת שדה בוקר, ואינו שייך לחברה להגנת הטבע. את בית הספר ייסדו יהושע כהן ומיכאל גל בשנת 1962, והוא השני במניין בתי הספר שדה בארץ.
בבית הספר אכסניה עם 273 מיטות. בנוסף לאכסניה, קיים במקום בית ההארחה, "בית המבורג" עם 80 מיטות.
בית הספר נקרא על שם נחמה ויהושע כהן.
תחומי פעילות

בית הספר עורך פעילויות הדרכה הקשורות למרחבים הגאוגרפיים מרכסי הנגב הצפוני בצפון-מזרח, עד להר הנגב הגבוה בדרום-מערב.
הפעילות נערכת בעיקר במסגרת טיולים בהם טיולי משפחות, טיולים שנתיים לבתי ספר, טיולים נודדים בני 2–5 ימים בהם לנים בשטח והולכים ברגל מנקודה לנקודה, הכנת עבודות ביוטופ עם תלמידי בית הספר התיכון במגמת ביולוגיה.
אזורי הפעילות

רכסי הנגב הצפוני - רכסי חתירה וחצרה והמכתשים: הגדול והקטן והנחלים המתחתרים בהם כגון נחל גוב ונחל עקרבים.
רמת עבדת - המסתיימת במבנה מצוקי ברום של 150–200 מ', היוצר נוף קניוני. בשוליה של הרמה נובעים המעיינות: עין עבדת, עין מעריף ועין מור שבנחל צין.
מכתש רמון - "חלון גאולוגי" המאפשר למבקרים ולחוקרים לצפות בסלעים עתיקים מלפני 400 מיליון שנה וכן ריכוז עשיר של מאובנים.
הר הנגב - הגוש ההררי הגבוה של הנגב ובו כמה מפסגותיו הגבוהות ביותר: הר רמון 1,035 מטר מעל פני הים וראש חורשה. באזור צומחים מאות עצי אלה אטלנטית גדולים ועתיקים.
אוספי בית הספר

בבית הספר אוסף חי מדברי המתמקד בזוחלים. בתצוגה נחשים מדבריים וצפוניים, ארסיים ונדירים, פנק, אוח ומכרסמים. בנוסף יש במקום תצוגה של פוחלצי חיות מדבר.
כמו כן במקום אוסף בדואי, ע"ש יצחקי נצר. האוסף כולל חפצים ותמונות מאורח-החיים של הבדואים במדבר. באוסף יש אוהל בדואי, לבוש מסורתי, כלי בישול ואביזרים לחיי היום-יום.
הערות שוליים

↑  מקור: אתר בית הספר מספר על חגיגות 40 שנה
↑  הראשון הוא בית ספר שדה עין גדי
|  בתי ספר שדה בישראל |
| --- | --- | --- |
| בתי ספר שדה של החברה להגנת הטבע | בית ספר שדה חרמון • בית ספר שדה גולן • בית ספר שדה הר מירון • בית ספר שדה אלון התבור • בית ספר שדה אכזיב • בית ספר שדה עפרה (יחידת הדרכה בלבד) • שקמים (יחידת הדרכה בלבד) • בית ספר שדה חצבה • בית ספר שדה הר הנגב • בית ספר שדה עין גדי • בית ספר שדה אילת |  |
| בתי ספר שדה אחרים | בית ספר שדה כרמל • בית ספר שדה כפר עציון  • בית ספר שדה שדה בוקר • בית ספר שדה הר גילה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303487605171  LCCN: n84005807  VIAF: 150141436   WorldCat (עם VIAF): 150141436 
תצפית לכוון נחל חוורים ועין עבדת בקרבת בית הספר
חזית משרדי בית ספר שדה שדה בוקר
ארכיון הסיפור העממי בישראל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  ארכיון סיפורי עם
 על שם:  דב נוי 
 כתובת:  שדרות אבא חושי 199,חיפה, ישראל 
 מיקום:  חיפה 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  דב נוי 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1955
 תאריך פתיחה רשמי:  1955 
 קואורדינטות:  32°45′46″N 35°01′06″E﻿ / ﻿32.762694444444°N 35.018444444444°E﻿ / 32.762694444444; 35.018444444444
 אתר רשמי
  (למפת חיפה מוגדלת) ארכיון הסיפור העממי בישראל(למפת חיפה רגילה) ארכיון הסיפור העממי בישראל(למפת הגליל המערבי רגילה) ארכיון הסיפור העממי בישראל(למפת הגליל המערבי מוגדלת) ארכיון הסיפור העממי בישראל
 
ארכיון הסיפור העממי בישראל ע"ש דב נוי (אסע"י) הוא הארכיון המרכזי המתרכז במחקר ואיסוף של סיפורי עדות ופולקלור בישראל. הארכיון נוסד בשנת 1955 על ידי פרופ' דב נוי.
אודות

מטרות הארכיון הן להציל משכחה ולשמר מורשת עממית, שעברה בעל פה במשך דורות בקרב הקבוצות האתניות השונות בעם היהודי, ובקרב דוברי השפות השונות אשר עלו לישראל או חיו בה משכבר, על ידי תיעודה ושימורה. כמו כן, הארכיון מהווה מרכז ידע לסטודנטים וחוקרים בתחומי היסטוריה, תרבות וספרות.
תחילה היה הארכיון תחת המוזיאון לאתנולוגיה ופולקלור של עיריית חיפה, ופרופ' נוי ניהל את המוזיאון עד שנת 1983. אז הועבר הארכיון לאוניברסיטת חיפה, בה הוא שוכן עד היום, תחת הפקולטה למדעי הרוח.
את הסיפורים בארכיון מקליטים ורושמים ומקטלגים מתנדבים אשר עברו הכשרה מיוחדת מפי מספרים שונים בארץ, כל זאת בהתנדבות מצד שני הצדדים. לאחר מכן הסיפורים מקוטלגים על ידי מומחים לפי נושאים, עדות ופרמטרים נוספים, בהם לפי סיווג המוטיבים של תומפסון.
נכון ל-2008 היו בארכיון כ-23,800 סיפורים, מתוכם כ-3,174 ממקורות ישראלים, 2,831 ממקורות יהדות פולין, 2,124 ממקורות יהדות מרוקו, 616 ממקורות יהדות רומניה.
לארכיון מועצה מדעית המתכנסת פעם בשנה, ומורכבת מ-30 פרופסורים וחוקרים בנושאי פולקלור, היסטוריה וספרות, בראשם עומדת הפרופ חיה בר יצחק מאוניברסיטת חיפה. מנהלת הארכיון היא ד"ר עידית פינטל-גינסברג.
בשנים האחרונות נעשה באסע"י מאמץ לשדרג את הטכנולוגיה בארכיון כך שתתאים לימינו. במהלכה נסרקו אלפי סיפורים בפורמט דיגיטלי ותכולת הארכיון מועברת למסד נתונים וקטלוג ממחושבים, וזאת לשם שימור האוסף, בד בבד עם הנגשתו לכול.
פרס אסע"י

פרס אסע"י על שם תמר נוי ז"ל ודב נוי מוענק משנת 2001 לעבודות מחקר בנושאי ארכאולוגיה פרהיסטורית ופולקלור.
אריסטוקרטיה (מעמד)

אריסטוקרטים צרפתים, ציור משנת 1774
אריסטוקרטיה (מיוונית: αριστοκρατία, ‏ἀριστὀς = טוב יותר, κρατεῖν = שלטון, כלומר שלטונם של הטובים ביותר) הם בני אדם הנחשבים כשייכים למעמד החברתי הגבוה שבחברה ובתרבות בה הם חיים. המונח נובע מהמילה אריסטוקרטיה המייצגת צורת שלטון.
היסטוריה

מעמדות גבוהים התקיימו ברובן המוחלט של החברות האנושיות לאורך ההיסטוריה. סימני ההיכר של מעמדות אלו היו בלבוש, בהתנהגות ובהפגנת העושר על-ידי בניית בתי מרחצאות, עריכת משתאות מפוארים ואירועים לבני המעמד העליון.
השימוש הראשון במונח היה באתונה לאזרחים צעירים אשר הובילו את הכוחות הצבאיים, כי אומץ בקרב נחשב כמידה טובה וכי אלו שהובילו את הכוחות הצבאיים היו "הטובים יותר".
באירופה של טרום ימי הביניים היה המושג בשימוש ככינויים של אלו שהתבלטו בכוחם וביכולתם הצבאית, מתוך אריסטוקרטיה זו התפתחה האצולה המערבית. כמו ביוון היו אלו אנשים שיכולתם הגופנית והצבאית והאומץ שהפגינו אפשרו להם לכנות עצמם כטובים ביותר.
המהפכה הצרפתית חידדה את ההבדל בין אריסטוקרטיה שהיא סטטוס שיוכי לבין מריטוקרטיה שהיא סטטוס הישגי. במשך השנים הפך המושג אריסטוקרטיה לשם נרדף לנהנתנות וזכויות מולדות.
השימוש במונח בעת החדשה

ההשתייכות למעמד האריסטוקרטי משתנה מחברה לחברה. ישנן חברות בהן כדי שאדם ישתייך לאריסטוקרטיה היה עליו להשיג מעמד זה באופן אישי, למשל על ידי הפגנת יכולות צבאיות. זאת בניגוד לחברות אחרות, כמו הקשטרייה בהודו בהן המעמד בא בירושה והוא על הגבול שבין אצולה לאריסטוקרטיה. עם זאת, ישנן חברות בהן מתקיים שימוש חופף במושגים אצולה ואריסטוקרטיה ושניהם מתייחסים לאותה שכבת אוכלוסייה. אריסטוקרטיה המקבלת זכויות מעוגנות בחוק וזכאית להוריש את תאריה הופכת לאצולה.
במדינות בהן זכויות יתר עדיין עוברות בירושה המונח אריסטוקרטיה מתייחס לבני השכבה הנהנית מהסדר הירושה, כלומר, בעולם המערבי מתייחסים לבני האצולה המערבית.
במדינות שאין להן היסטוריה של אצולה או של מעמד אריסטוקרטי העובר בירושה, המושג אריסטוקרטיה מהווה מונח תחליפי לבורגנות כמייצג שכבת בעלי רכוש שהכסף נמצא במשפחותיהם מזה דורות מספר. בארצות הברית ומדינות הגירה נוספות המונח מציין את בני המשפחות הראשונות שהגיעו למדינה ואשר בזכות כך תפסו חזקה על רכוש (אדמות, מכרות) ומשרות שלטוניות.
ראו גם

אצולה
אביר
המעמד העליון
אאופטרידים
הערות שוליים

↑  המשתאות המפוארים של תקופת הברונזה - אוניברסיטת חיפה, באתר אוניברסיטת חיפה, ‏3 בנובמבר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TDVİA: mele 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אסלאם בגאורגיה

המסגד היחיד בטביליסי
דת האסלאם הגיע לראשונה לגאורגיה בשנת 645, כאשר צבא שנשלח על ידי הח'ליף האיסלמי, עומר, כבש את מזרח גאורגיה וייסד את אמירות טביליסי. המוסלמים היו אז 12% מהאוכלוסייה הגאורגית.
ישנן שתי קבוצות עיקריות של מוסלמים בגאורגיה. המוסלמים שהם אתנית גאורגים הם סונים חניפים ומרוכזים ברפובליקה האוטונומית של אג'ריה של גאורגים בגבול טורקיה. הקבוצה השנייה היא מוסלמים שאתנית הם אזרים, שהם שיעים תריסריים ומרוכזים בגבול אזרבייג'ן.
היסטוריה

האסלאם הגיע לגאורגיה של היום בתחילת הכיבוש הערבי. החל מהמאה ה-8 הפכה המדינה לאמירות ערבית. אף על פי כן, בשנת 1122, הדברים השתנו כאשר המלך דוד הבנאי כבש את טביליסי כדי להפוך אותה לבירת הממלכה הגאורגית הנוצרית.
התפתחות האסלאם בגאורגיה נובעת משני כוחות מוסלמיים: האימפריה הספווית של איראן והאימפריה העות'מאנית של טורקיה, שנוסדו במידת מה של הצלחה, ובו זמנית, בשכנות לגאורגיה. שלטון הספווים והטמעת האסלאם בחלק מהאזורים, במיוחד של כארתלי תחתית והכפרים המקיפים אותה גרם להגירת השבטים הטורקיים מהאזור. הטמעת האסלאם באג'ריה התנהל בצורה שונה - הוא החל מאוחר יותר, והיה שטחי יותר.
החל מהמאה ה-19 גירושם של שני הכוחות האסלאמיים (הספווים והעות'מאנים) מגאורגיה על ידי רוסיה הנוצרית החלישה את האסלאם בארץ זו, אבל לא הכחיד אותו לחלוטין. הפוליטיקה של האימפריה הרוסית בקווקז, כמו בחלקים אחרים המאוכלסים במוסלמים, היטלטלה בין סובלנות לבין כפיית דתית פרבוסלבית.
באזור הסובייטי, האידאולוגיה הלאומית של אתאיזם גרם לריסוק של כל הדתות שהיו בברית המועצות, במיוחד האסלאם. אף על פי כן, החל משנת 1944 והלאה המדיניות האנטי-דתית שככה.
אחת מארבע המחלקות המתייחסות לדתות בברית במועצות נוסדה בבאקו. כל המוסלמים של גאורגיה, הסונים והשיעים, היו תלויים במחלקה זו. הפרסטרויקה איפשרה חופש פולחן רב יותר, ממנו נהנתה לא רק הכנסייה, אלא גם כל מרכיבי האסלאם הגאורגי. עם תום העידן הסובייטי, התפתחו קשרים בין האסלאם המקומי לבין ארגונים אסלאמיים זרים, במיוחד אלה של איראן וטורקיה.
בהיעדר סטטיסטיקה אמינה, קשה לאמוד את מספר המוסלמים החיים כיום בגאורגיה. למרות זאת, מחקר שהוא אמין באופן יחסי, מציע את המספר 640,000 איש כמספר המוסלמים בשנת 1989, שהוא 12% מהאוכלוסייה הכללית. נראה כי המגמה היא לכיוון הירידה של כמות המוסלמים, והיא תואמת את האופי הנוודי של חלק מהאוכלוסייה המוסלמית, במיוחד האזרים, שנוטים לגלות לרוסיה מסיבות כלכליות, או לאזרבייג'ן מסיבות משפחתיות.
אג'ריה

האסלאם הופיע באג'ריה בין 1510 לבין תחילת המאה ה-17 כאשר האימפריה העות'מאנית החלה להתפשט בקווקז. אג'ריה כמות שהיא סופחה לאימפריה, האסלאם לבלב, במיוחד בקרב האליטה המקומית, שהשתמשו בה כדרך לחזק את כוחם. עבור השליטים העות'מאנים, המרת האליטה המקומית לאסלאם היווה צעד הראשון בדרך להפיכת האוכלוסייה לנתינים נאמנים.
השליטה העות'מאנית שלא הייתה קשה, נתקבלה בדרך כלל אם כי היו התנגדויות ספורדיות מועטות. הלויאליות עם האימפריה העות'מאנית הייתה חזקה כל כך, שהאג'רים נלחמו יחד עם הטורקים כנגד ההתפשטות הרוסית.
הופעת המשטר הסובייטי על חורבות האימפריה הרוסית הייתה שינוי קיצוני לאג'ריה. אכן, הייחודיות של האזור בזה שהתגוררו בו מוסלמים, היה הקריטריון שבגינו קיבלו אוטונומיה ממוסקבה; ולמרות זאת, האוטונומיה שקיבלה מאפיינים אסלאמיים, לא מנעה מהסובייטים את מדיניות הכרתת הדת האסלאמית, כמו בכל ברית המועצות. כמעט כל המסגדים והמדרסות (مدرسة), בתי הספר המוסלמים, נסגרו. אזכור פומבי של האסלאם נאסר, והאסלאם יכל להתקיים בליבות האנשים או בבתיהם.
מיד עם התפרקותה של ברית המועצות, עברו הרפובליקות לשעבר התעוררות דתית והגדרה מחודשת של הקשרים בין הזהות הלאומית והרגשות הדתיים. בגאורגיה החליט זוויאד גמסחורדיה, המנהיג הראשון של גאורגיה העצמאית, להסתמך על הכנסייה ליצירת מדינה ואג'נדה לאומית. האינטלקטואלים הביעו את חששם מהתפתחות אסלאם אקטיווי, שמקורו בגבול, שנפתח זה לא מכבר, עם טורקיה. חזרת אנשי העסקים והמיסיונרים הטורקים נראתה כחזרה לימי התקופה העות'מאנית. בהתאם להתראה של האינטלקטואלים והתקשורת בבתומי, השלטונות הגאורגים החליטו ליישם מדיניות של המרת דת מחודשת של אג'ריה לנצרות, בעזרת הכנסייה הנוצרית. הרבה המרות דת היו בין הצעירים האג'רים שמאמינים שזו חזרה לנורמליות: חידוש המסורת הנוצרית של אג'ריה, שבמיתולוגיה הגאורגית נזכרת כמחוז שממנו באה הנצרות למדינה הודות לעבודתו המיסיונרית של אנדרי הקדוש. למרות שתהליך של חזרה לנצרות נתמך על ידי הכנסייה והשלטונות בטביליסי, תחת גמסחורדיה ושוורדנדזה, זה לא מנע את התפתחות האסלאם האג'רי אחרי עלייתו של סאקשווילי לשלטון.
כארתלי תחתית

כארתלי תחתית במשך מאות שנים הייתה חלק מהאימפריה הספווית של איראן, תחת השפעה ישירה של השיעה התרייסרית, שהפכה לדת הרשמית של האימפריה מאז השלטון של שאה אסמאעיל הראשון. ההתרחבות הספווית באזור הקווקז, תחת שלטונו של עבאס הראשון (شاه عباس اول) במאה ה-17, הוביל להתפשטות האסלאם במחוז. תחת שלטונה של האימפריה הספווית, האסלאם היה נוקשה והיררכי ואנשי הדת היו מקושרים לשלטון.
אף על פי כן, החל משנת 1828 והלאה, כאשר רוסיה השתלטה על פני כל הקווקז ותחמה את גבולה עם איראן לאורך נהר הארקס, היא גרמה למוסלמים השיעים (כיום באזרבייג'ן וגאורגיה) להתנתק מהמרכזים התאולוגיים באירן ובעיראק. השליטה הסובייטית הדגישה את הקרע בין האסלאם השיעי בקווקז לבין זה האיראני, במיוחד על ידי הפיכת הגבולות של ברית המועצות לבלתי חדירים לחלוטין. כך שהעלייה לרגל לערים כרבלא, משהד, נג'ף וקום הפכו לבלתי אפשריים.
המשנה התרבותית של הגאורגים באופן כללי, סובל מפילוסופיית אורח/מארח. הממשלה החשיבה למעשה את המיעוט האזרי כאורחים שנתקבלו על ידי מארחיהם הגאורגים, ולפיכך הם ציפו שיתאימו את דרך חייהם על פי הרוב הגאורגי. זה הוביל לזה שהאזרים חשו שהם התמזגו עם הגאורגים כשלמעשה הם לא. הדבר בא לידי ביטוי במיוחד כאשר הייתה הלאמת אדמות, תהליך בו חשו האזרים כי נעשה להם עוול.
בינתיים, כיוון שאזרים אלה מתגוררים באזורים הסמוכים לגבול, האזורים המאוכלסים על ידם לא הופרט, כיוון שהשלטונות בטביליסי פוחדים שאחזקת האדמות על ידי מיעוטים זרים תעודד אותם לכיוונים בדלניים, דבר שיעמיד בסכנה את המדינה כולה.
הטורקים המסחתים

קבוצת הטורקים המסחתים עם שיוך אתני לא ברור בגבול שבין גאורגיה לטורקיה, היוותה את אחד האלמנטים החיוניים לאסלאם בגאורגיה עד למלחמת העולם השנייה. ממוקמת בדרום-מערב של המדינה, בפרובינציה ההיסטורית מסחתי (אחלציחה); בשנת 1944 מיעוט מוסלמי זה סבל מגירוש והגליה מסיביים (כ-100,000 איש) על ידי סטלין, שפחד מהאפשרות שהם ישתפו פעולה עם הגרמנים או הטורקים, בעלי הברית הפוטנציאליים שלהם.
אבחזיה

מיעוט אחר של מוסלמים הם האבחזים, המתגוררים במפוזר לאורך כל אבחזיה וערים גאורגיות אחרות. הם מאלה שהמירו את דתם במאות ה-17 וה-18 במהלך השליטה הטורקית.
החל משנות ה-60 של המאה ה-19, עם הנסיגה העות'מאנית מול ההתקדמות הרוסית לקווקז, חלק גדול מהאבחזים המוסלמים (כמו מוסלמים ממיעוטים אחרים בקווקז) היגרו דרומה לערים עות'מאניות.
במהלך התקופה הסובייטית, האסלאם באבחזיה נחלש, אבל נראה כי מאז נפילת ברית המועצות, עם חידוש הקשר בין האבחזים של גאורגיה וצאצאי האבחזים שהיגרו לטורקיה, חלה תחיה דתית אסלאמית באזור.
כיסטים בפנקיסי

מיעוט אחר הוא הכיסטים (מיעוט אתני השייך לאותו שבט קדמון שממנו הגיעו הצ'צ'נים והאינגושים), ודומים מאוד לצ'צ'נים ולאינגושים.
הקהילה נוצרה בערוץ פנקיסי בצפון-מזרח גאורגיה. במשך זמן מה מנתה הקהילה הזו כ-12,000 איש, שהשתייכו לזרמים הסופיים של האסלאם, במיוחד הקאדירה (מוכר בעיקר בזכות קונטה חאג'י המפורסם מהמאה ה-19) ונקשבנדיה (שהגיע לכיסטים באמצעות המיסטיקן האזרי איסה אפנדי בשנת 1909).
האסלאם של הכיסטים סבל שנים רבות מאסונות שנבעו מהמלחמה שהתחוללה לעצמאות צ'צ'ניה שלחמו כנגד העוצמה של הצבא הרוסי. החמרת הקונפליקט הצ'צ'ני, שהקצין את האסלאם הצ'צ'ני, הוביל לזרם של פליטים לתוך פנקיסי, דבר שהדאיג מאוד את הכיסטים המקומיים.
גאורגיה תחת שלטונו של סאקשווילי

יום אחרי שסאקשווילי עלה לשלטון, הוא אימץ דגל לאומי חדש: דגל חמשת הצלבים של המלך דוד הבנאי; בדגל החדש הזה רצה לסמל את הדרך להחזרת תהילת העבר של גאורגיה הנוצרית; (התחזקות כוחה של הכנסייה הגאורגית התחילה מיד עם עצמאותה של גאורגיה: ההפרדה בין הדת למדינה בוטלה למעשה ולימודי הדת שולבו במערכת החינוך); התפתחויות אלה הדאיגו את האוכלוסייה המוסלמית. עם השנים, חוסר ההזדהות שלה עם המדינה שהצהירה בצורה ברורה על הקשר שלה לעברהּ הנוצרי, החליש את הקשר בין המחוזות המיושבים במוסלמים רבים, עם השלטון המרכזי.
ארוחת בוקר על הדשא

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  אדואר מאנה
 תאריך יצירה:  1862–1863
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  264.5 ס״מ 
 גובה:  208 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  ריאליזם 
 מספר יצירה:  RF 1668 (מוזיאון ד'אורסה) 
 מיקום:  מוזיאון ד'אורסי
 
ארוחת בוקר על הדשא (בצרפתית: Le Déjeuner sur l'herbe; תרגום מילולי: "ארוחת צוהריים על הדשא") הוא ציור שמן על בד של הצייר הצרפתי אדואר מאנה. הוא מתאר אישה עירומה שלצידה שני גברים לבושים, סועדים בחורשת עצים.
הציור הוצג לראשונה בפריז ב"סלון הדחויים" (Salon des refusés), בשנת 1863, וגם בפורום זה, שכלל מראש עבודות שנדחו על ידי האקדמיה הצרפתית לאומנות, הוא עורר מחלוקת חריפה.
עד אז היה מקובל לתחום ציור של עירום נשי בהקשרים תנ"כיים, מיתולוגיים או סיפוריים. בתמונה זו הוצג לראשונה עירום נשי בהקשר יומיומי, נטול כל הצהרה מפורשת חברתית או פוליטית. המבקרים תפשו את היצירה כבלתי מהוגנת וכבלתי לגיטימית. אחת הסיבות לכך היה המבט שהאישה העירומה מישירה אל עבר הצופה; סוג כזה של ציור לא היה נהוג בתקופה זו, ונחשב כזלזול וכחוסר מקצועיות. בנוסף ניכר בתמונה זלזול של המעמד הבורגני שהתבטא באוכל הזרוק, דבר שעורר התנגדות.
אמצעים אומנותיים

הפרספקטיבה בציור שגויה ומעוותת מעט. הדמויות בחלקה הקרוב של התמונה גדולות יתר על המידה באופן יחסי לסביבתן. כך גם שואבת המים בחלק האחורי של הקומפוזיציה.
הקומפוזיציה משולשת וסגורה. נקודת המגוז היא בפיסת השמיים בקצה קרחת היער שבחלקו העליון הציור (בערך מעל לשואבת המים).
אימפרסיוניזם ביצירה

היצירה עוסקת בפעילות פנאי יומיומית של המעמד הבורגני בצרפת, נושא שהעסיק את האימפרסיוניסטים.
הסגנון האימפרסיוניסטי מתבטא גם בהשטחת הדמויות, בהשפעת האמנות היפנית (ההדפס היפני). ביצירה זו, לצד הדמויות במרכז שצוירו באופן מדויק ומלוטש, נראים פרטי העצים שמסביב מטושטשים בסגנון אימפרסיוניסטי.
האומן ניסה לתאר שינויים בפוקוס, בקירוב ובריחוק מן הדמויות (בדומה לפעולת המצלמה).
חשיבות הציור

מאנה יצר עבודות שנחשבו לפרובוקטיביות ועוררו שערוריות. עבודה זו גרמה לאי נוחות בקרב ה"נובו רישים" של המאה ה־19 בפריז, הן בשל האישה עירומה לצד הגברים הלבושים, והן משום שהאישה אינה משפילה את עיניה, אלא מישירה את מבטה אל הצופה. הקהל שהגיע למוזיאון הבין שלא מדובר בעירום סימבולי, אלא באישה רגילה, בת התקופה. העירום היה נוכח, קונקרטי, והאישה אמיתית. הדבר נגע בעצב חשוף של הגברים בני המעמד הבורגני וחשף את אופיו הבלתי מוסרי של העידן היפה: גברים בורגנים רבים נהגו לפקוד מועדוני זנות ובורדלים ולעסוק בסחר חליפין מיני. הציור מציב מעין מראה מול פניהם בסיטואציה בלתי נוחה: במרחב הציבורי, בבילוי מהוגן במוזיאון בחברת נשותיהם, ילדיהם ולעיתים אף מעסיקיהם. מאנה היה מודע לכך ובחר לבטא בעבודתו מחאה חברתית.
ציירי התקופה נהגו לצייר את חיי הרחוב המשועשעים של פריז. לעיתים ציוריהם היו שיקוף של המציאות ולעיתים נכח בהם יסוד ביקורתי, כגון בציורו זה של מאנה.
מחווה

בשנת 1990 יצר בועז טל צילום "מתוה לגבר ואישה (בעקבות 'הסעודה על הדשא')" (צילום מספר 20 באתר האמן), המשחזר את יצירתו של מאנה עם בני משפחתו של הצלם, אך בהיפוך – הדמות העירומה היא של גבר ולא של אשה.
בשנת 2012 יצר אילן כרמי צילום, "פיקניק", המשחזר את יצירתו של מאנה באמצעות אנשים חיים על גג חניון בית הדר בתל אביב.
אריסטוקרטים (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

 סוגה:  דרמה
 כותבים:  ביוגרפיה: סטלה טיליארד תסריט: הארייט או'קרול
 בימוי:  דייוויד קפרי
 שחקנים:  סרנה גורדון אן-מארי דאף ג'רלדין סומרוויל ג'ודי מיי
 פסקול:  מארק תומאס
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת ארצות הברית אירלנד
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  6
 הפקה
 מפיקים בפועל:  קווין מנטון רוד סטונמן רבקה איטון מייקל ורינג
 עורכים:  ניל תומסון
 אתר צילומים:  מיינות', מחוז קילדייר, אירלנד
 מוזיקה:  מארק תומאס 
 אורך פרק:  50 דקות
 שידור
 רשת שידור:  BBC One
 פורמט (תמונה):  14:9
 פורמט (קול):  דולבי דיגיטל
 תקופת שידור מקורית:  20 ביוני 1999 – 25 ביולי 1999
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
אריסטוקרטים (באנגלית: Aristocrats) היא סדרת טלוויזיה משנת 1999 המבוססת על הביוגרפיה של סטלה טיליארד על חמש אחיות למשפחת לנוקס האריסטוקרטית באנגליה של המאה ה-18. הסדרה כוללת שישה פרקים בני 50 דקות ושודרה בממלכה המאוחדת ב-BBC החל מ-20 ביוני 1999. ההפקה היא משותפת לממלכה המאוחדת, ארצות הברית ואירלנד.
פרקים

פרק 1 - שודר ב-20 ביוני 1999
פרק 2 - שודר ב-27 ביוני 1999
פרק 3 - שודר ב-4 ביולי 1999
פרק 4 - שודר ב-11 ביולי 1999
פרק 5 - שודר ב-18 ביולי 1999
פרק 6 - שודר ב-25 ביולי 1999
צוות השחקנים

| דמות | שחקן/שחקנית |
| --- | --- |
ליידי קרוליין לנוקס: סרנה גורדון
ליידי לואיזה לנוקס: אן-מארי דאף
ליידי אמילי לנוקס: ג'רלדין סומרוויל
המספרת / ליידי אמילי לנוקס המבוגרת: שאן פיליפס
ליידי שרה לנוקס: ג'ודי מיי
הנרי פוקס, ברון הולנד הראשון: אלן ארמסטרונג
ג'יימס פיצג'רלד, לורד קילדר: בן דניאלס
צ'ארלס לנוקס, דוכס ריצ'מונד: ג'וליאן פלוז
שרה לנוקס, דוכסית ריצ'מונד: דיאן פלטשר
תומאס קונולי: טום מוליון
סר צ'ארלס בונברי, ברונט: אנדרו האוויל
ויליאם אוגילבי: ג'ורג' אנטון
לורד אדוארד פיצג'רלד: ג'ון לייט
המלך ג'ורג' השני: קלייב סוויפט
לורד ביופילד: ריצ'רד דמפסי
אדי הקטן: אוין או'דריסקול
צ'ארלס ג'יימס פוקס: יו סאקס
פרסים

בשנת 1999 הייתה הסדרה מועמדת לשני פרסי הקולנוע והטלוויזיה האיריים בקטגוריות "עיצוב אומנותי הטוב ביותר" ו"סדרת דרמה טלוויזיונית הטובה ביותר". עוד הייתה הסדרה מועמדת לפרסים של Royal Television Society בהם "עיצוב התלבושות הטוב ביותר" ו"האיפור הטוב ביותר".
הפצה ב-DVD

שישה פרקי הסדרה יצאו ב-DVD ב-8 באוגוסט 2006, בסט שכולל שלושה דיסקים.
הערות שוליים

↑  "Aristocrats" (1999) (mini) - Awards
באגס באני במרדף בדרכים

| --- | --- |

 בימוי:  צ'אק ג'ונס פיל מונרו
 הופק בידי:  צ'אק ג'ונס
 תסריט:  צ'אק ג'ונס מייקל מלטזה
 עריכה:  טרג בראון 
 מדבבים:  מל בלאנק 
 מוזיקה:  Dean Elliott 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  האחים וורנר 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  28 בספטמבר 1979
 משך הקרנה:  98 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סרט הבא:  לוני טונס: הסרט המטורף מטורף של באגס באני 
 דף הסרט ב־IMDb
 
באגס באני במרדף בדרכים (באנגלית: The Bugs Bunny/Road Runner Movie) הוא סרט לוני טונס משנת 1979. כמו רבים אחרים, גם סרט זה הוא לקט של סרטונים קלאסיים מבית היוצר של האחים וורנר, ומורכב מסרטונים קצרים שמשולבים בין קטעי קישור בהנחייתו ובכיכובו באגס באני.
ארכיון המדינה של רפובליקת מקדוניה הצפונית

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  ארכיון לאומי 
 כתובת:  סקופיה 
 מיקום:  סקופיה 
 מדינה:  מקדוניה הצפונית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1951
 תאריך פתיחה רשמי:  1951 
 קואורדינטות:  41°59′49″N 21°26′03″E﻿ / ﻿41.996836111111°N 21.434261111111°E﻿ / 41.996836111111; 21.434261111111
 arhiv.mk
 he
 
ארכיון המדינה של רפובליקת מקדוניה הצפונית (במקדונית: Државен архив на Република Северна Македонија) הוא ארכיון לאומי של מקדוניה הצפונית. הוא ממוקם בסקופיה, בירתה של מקדוניה הצפונית.