stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליאור זדה
הערות שוליים

↑  אביחי חיים, פרסום ראשון: ליאור זדה יאמן את מכבי קביליו יפו, באתר גולר, 28 באוקטובר 2012
↑  גיא גולדפרב, סופית: ליאור זדה הוא המאמן הבא של קריית גת, באתר דאבל פס, 18 בדצמבר 2012
↑  עמית וסר, ‏ליאור זדה מונה למאמן רמת השרון: שמח להצטרף, באתר ONE‏, 9 ביוני 2015
↑  מערכת ONE, ‏רשמי: ליאור זדה מונה למאמן מכבי שעריים, באתר ONE‏, 2 ביוני 2016
↑  מערכת ONE, ‏ליאור זדה עזב את שעריים וחתם בהפועל רמת גן, באתר ONE‏, 5 ביוני 2016
↑  דוד נתן, ליאור זדה פוטר מהפועל קטמון, באתר ynet, 16 בפברואר 2019
↑  רז זהבי, ‏ח'ליליה פוטר מנצרת, זדה סיכם כמחליפו, באתר ערוץ הספורט, 8 בדצמבר 2019
↑  רז זהבי, ‏אחרי מחזור אחד בלבד: זדה עזב את אחי נצרת, באתר ערוץ הספורט, 21 בדצמבר 2019
↑  מערכת ONE, ‏ליאור זדה מונה למאמן א.ס נורדיה ירושלים, באתר ONE‏, 31 בדצמבר 2019
↑  עמית קרקו ותום נחום, ‏ליאור זדה מונה למאמן נס ציונה לעונה וחצי, באתר ONE‏, 16 בפברואר 2020
↑  מערכת ONE, ‏המחליף של טסלפפה: זדה חתם כמאמן הפועל ר"ג, באתר ONE‏, 18 בפברואר 2021
↑  רז זהבי, ‏סוף הדרך: ליאור זדה פוטר מהפועל רמת גן, באתר ערוץ הספורט, 7 בדצמבר 2021
↑  גיא בן זיו, ‏רשמי: ליאור זדה מונה לעוזר מאמן הפועל ירושלים, באתר ONE‏, 13 ביוני 2022
| מאמני הפועל ירושלים |
| --- | --- | --- |
| הפועל ירושלים (1926—2019) | פוליאקוב (1957-58) • קיש (1958-60) • גיבונס (1960-63) • חרניצ'ק (1963) • שפר (1963) • פוקס (1963-65) • וולב (1965-67) • שמילוביץ' (1967-69) • ליטבק (1969-70) • מנצ'ל (1970-72) • לבקוביץ' (1972-74) • שמילוביץ' (1974-75) • רזניק (1975) • חליבנר (1975-76) • לבקוביץ' (1976-77) • סטלמך (1977-78) • סינגל (1978-79) • שפיגל (1979-81) • לבקוביץ' (1981-82) • רדלר (1982) • סינגל (1982-83) • ברגיג (1983-84) • עופר (1984-85) • ברגיג (1985-86) • רוזן (1986) • יוסי כהן (1986-87) • פייגנבוים (1987-88) • שווייצר (1988-89) • בן דוד (1989-1990) • פייגנבוים (1990-91) • מזרחי (1991-92) • בן דוד (1992) • נמני (1992-93) • עופר (1993-94) • אבוטבול (1994-95) • מלמיליאן (1995-96) • מזרחי (1996-99) • עופר (1999) • דיין (1999-2000) • א. לוי (2000-01) • דיין (2001-03) • אסייג (2003-04) • דיין (2004-05) • פייגנבוים (2005) • אסייג (2005-06) • דיין (2006-07) • קדוש (2007-09) • עמר (2009-10) • זגורי (2010) • קדוש (2010-12) • עמר (2012-13) • טל (2013) • עמר (2013-14) • בן דוד (2014-15) • שי כהן(ז) (2015-16) • מחפוד (2016) • מזרחי (2016) • בוזגלו (2016-17) • מרטן (2017) • עזו (2017-19) |  |
| הפועל קטמון ירושלים (2007—2020) | בן שמעון (2007-08) • מ. כהן (2008-09) • זדה (2009-12) • טסלפפה (2012-14) • נימני (2014-15) • דוד (2015-16) • בן זקן (2016-17) • זדה (2017-19) • מזרחי (2019) • אריה (2019-20) |  |
| הפועל ירושלים (2020—) | זיו אריה (2020–) |  |
פקודת חיסול (סרט, 2018)

| --- | --- |

 בימוי:  אלכסנדר אראווין 
 הופק בידי:  קארן שחנזארוב 
 שחקנים ראשיים:  איגור פטרנקו אלכסיי ורטקוב אלכסיי שבצ'נקוב 
 מוזיקה:  יורי פוטיינקו 
 מדינה:  רוסיה 
 חברת הפקה:  תאגיד הסרטים מוספילם
 הקרנת בכורה:  2018
 משך הקרנה:  117 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט פעולה, סרט מלחמה 
 הכנסות:  5,026,137 מיליון רובלים
 decisionliquidation.mosfilm.ru
 דף הסרט ב־IMDb
 
עטיפת הבלו ריי.
פקודת חיסול (ברוסית: Реше́ние о ликвида́ции) הוא סרט עלילתי באורך מלא רוסי מז'אנר דרמה, פעולה ומלחמה שבוים על ידי אלכסנדר אראווין, שצולם בשנת 2018 באולפני "מוספילם".
הסרט מבוסס על אירועים היסטוריים אמיתיים שהתרחשו בשטחי צפון אוסטיה ואינגושטיה, שם התרחש מבצע מורכב של השירותים החשאיים הרוסיים להריגת מנהיג המחבלים הצ'צ'נים שאמיל באסייב, אשר שימש כאב-טיפוס לדמות נבל הסרט — שאמיל בזגאייב. התסריט התבסס על זיכרונותיהם של אנשי שירות הביטחון ומשתתפי המלחמה בטרור.
צילומי הסרט הושלמו בפברואר 2018 ואירוע הבכורה של הסרט ברוסיה התקיים ב-7 ביוני 2018. גיימרים רוסים ביקרו את עיצוב כרזת הסרט אשר דומה לעיצוב העטיפה של משחק המחשב "Uncharted 4: A Thief's end", הרביעי בסדרת Uncharted ולכרזת הסרט מלחמת הכוכבים - פרק 8: אחרוני הג'דיי.
עלילה

כוח משימה של שירות הביטחון הפדרלי הרוסי מקבל משימה סודית מיוחדת — להרוג את המחבל האובססיבי וחסר רחמים שאמיל בזגאייב, שהמצוד אחריו נמשך מזה זמן רב. אבל, שוב ושוב, מנהיג הלוחמים הצ'צ'נים האכזרי מצליח להימלט מכוחות הביטחון.
אחרי שבזגאייב מצהיר בפומבי על נכונותה של קבוצת טרור בראשותו ליישם את מתקפת הטרור הגדולה ברוסיה תוך שימוש בנשק להשמדה המונית, לסוכני שירות הביטחון אין יותר מקום לטעויות. עבור מומחים אלה, ההקרבה העצמית היא לא משהו על טבעי אלא יום עבודה קשה. אבל נדמה שגם להם המשימה הזאת היא מעבר לקצה גבול היכולות שלהם...
שחקנים ודמויות

איגור פטרנקו — יגור, איש מבצעים של שירות הביטחון הפדרלי של הפדרציה הרוסית
אלכסיי ורטקוב — ראוויל
איוב צינגייב — שאמיל, טרוריסט, מנהיג הלוחמים הצ'צ'נים (בן דמותו — שאמיל בסאייב)
אלכסיי שבצ'נקו — פטרוב, גנרל שירות הביטחון הפדרלי
דמיטרי פרסטאייב — עיסא
איוואן שחנזארוב — טימור, פעיל זוטר בשירות הביטחון הפדרלי הרוסי
סוסלן פידארוב — מוראד גסאייב, "יד ימינו" של שאמיל
טימור טייסומוב — חלוייב, מייג'ור, בוגד ומשת"פ של הצ'צ'נים החמושים.
דגון אומאייב — סלמן, אביו של שאמיל
קיריל קראסנוב — ז'ניה
שאמיל אלחאנוב — ביטײב
הערות שוליים

↑  Художественный фильм «Решение о ликвидации» (Россия, 2018). Синопсис, о фильме, съёмки, в ролях, кадры, видеотрейлер. Официальный сайт киноконцерна «Мосфильм» // decisionliquidation.mosfilm.ru
↑  На «Мосфильме» закончилась работа над новой картиной «Решение о ликвидации»
↑  Артур Чачелов. Обзор изменений графика релизов России с 16 по 23 апреля 2018 года. Сайт «Бюллетень кинопрокатчика» // kinometro.ru (22 апреля 2018 года)
↑  Елена Кирякова. В России выходит фильм о ликвидации Шамиля Басаева. // nakanune.ru (11 мая 2018 года)
↑
↑  Не парились: Авторы российского боевика "Решение о ликвидации" скопировали постер фильма с обложек Uncharted 4 и Star Wars: The Last Jedi
מרחב קשיר

.
המחשה גרפית למושג. המרחב העליון A קשיר, בעוד שהתחתון B אינו קשיר
קשירוּת היא תכונה העשויה לאפיין מרחב טופולוגי. היא מבחינה בין מרחבים שהם "חתיכה אחת" לבין מרחבים שאפשר לפרק לכמה מרכיבים שונים.
דוגמאות למרחבים קשירים: מרחב המספרים הממשיים ( \mathbb {R} ), הקטע הממשי  [0,1], המישור ( \mathbb {R} ^{2}), ריבוע במישור. דוגמאות למרחבים לא קשירים: הישר הממשי שהוציאו ממנו נקודה אחת, האיחוד של שני הקטעים  [0,1] ו־ [2,3].
מרחב שאינו קשיר, ניתן לחלק לתתי מרחבים קשירים באופן השומר על התכונות הטופולוגיות, ולכן במקרים רבים די ללמוד את הטופולוגיה של מרחבים קשירים.
הגדרה

זוג של קבוצות פתוחות זרות במרחב טופולוגי, שאיחודן שווה לכל המרחב, נקרא פירוק של המרחב.
אם אחת משתי הקבוצות היא הקבוצה הריקה והשנייה היא כל המרחב, הפירוק נקרא טריוויאלי.
מרחב שהפירוק היחיד שלו הוא הפירוק הטריוויאלי נקרא מרחב קשיר.
הגדרה > דוגמאות

מרחב המספרים הממשיים הוא קשיר. אומנם אפשר להציג את  \mathbb {R}  כאיחוד של שתי קבוצות זרות, למשל  \mathbb {R} =(-\infty ,0)\cup [0,\infty ), אבל  [0,\infty ) אינה פתוחה ב־ \mathbb {R} . לא ניתן להציגו כאיחוד של שתי קבוצות פתוחות זרות.
מרחב המספרים הממשיים, שהוציאו ממנו את הראשית, אינו קשיר. ניתן להציג אותו כאיחוד של שתי קבוצות פתוחות:  (-\infty ,0)\cup (0,\infty ).
לעומת זאת, המישור, שהוציאו ממנו את הראשית (או קבוצה בת־מניה כלשהי של נקודות), הוא עדיין קשיר.
המרחב  X=[0,1]\cup [2,3] אינו קשיר. ניתן להציג אותו כאיחוד של שתי הקבוצות  [0,1],  [2,3]. הקבוצות הללו הן אומנם סגורות ב־ \mathbb {R}  אבל הן פתוחות במרחב  X.
באופן כללי: תת־מרחב של  \mathbb {R}  הוא קשיר, אם ורק אם הוא קטע.
מרחב המספרים הרציונליים אינו קשיר, וכך גם קבוצת קנטור.
הגדרה > הגדרות שקולות

מכיוון שהמשלים של קבוצה פתוחה הוא קבוצה סגורה, הקבוצות המהוות פירוק של המרחב הן גם סגורות. מכאן עולה שמרחב הוא קשיר אם ורק אם אי אפשר לכתוב אותו כאיחוד זר של שתי קבוצות סגורות זרות (לא ריקות).
אותו טיעון מעיד על נוסח שקול נוסף: מרחב הוא קשיר אם ורק אם אין לו תת־קבוצה לא טריוויאלית (לא הקבוצה הריקה ולא המרחב כולו) שהיא פתוחה וסגורה כאחת. קבוצה כזאת נקראת "סגוחה" (הלחם בסיסים של סגורה+פתוחה; באנגלית: clopen).
תנאי נוסף השקול לקשירות הוא תכונת ערך הביניים: מרחב  X הוא קשיר, אם ורק אם לכל פונקציה רציפה  f מ־ X אל  \mathbb {R}  (המספרים הממשיים), התמונה  f(X) היא קטע ב־ \mathbb {R} . הוכחת שקילות: אם  X לא קשיר, הפונקציה ששולחת את אחת מהקבוצות הפתוחות ל־ 0 והשנייה ל־ 1 היא רציפה. בכיוון השני, אם  x<r<y ו־ x,y בתמונה אך  r לא, התמונות ההפוכות של  (-\infty ,r) ושל  (r,\infty ) הן פתוחות.
קשירוּת ורציפות

תמונה רציפה של קבוצה קשירה היא קבוצה קשירה.
בפרט, כל מרחב מנה של מרחב קשיר הוא מרחב קשיר, כי העתקת המנה היא רציפה.
אם לכל פונקציה רציפה מהמרחב לעצמו יש נקודת שבת, אז המרחב קשיר (משום שאם  X=A\cup B פירוק לקבוצות פתוחות, עם נקודות  a\in A,b\in B, אז לפונקציה השולחת נקודות ב־ A ל־ b ונקודות ב־ B ל־ a אין נקודות שבת).
מכפלה של קבוצות קשירות

המכפלה של מרחבים טופולוגיים היא קשירה אם ורק אם כל המרחבים המשתתפים במכפלה קשירים.
מכפלה של קבוצות קשירות > סגור ופנים של קבוצה קשירה

הסגור של קבוצה קשירה הוא קבוצה קשירה. מעבר לכך, אם  \ A\subseteq X קשירה, אז גם כל  \ A\subseteq B\subseteq {\textrm {Cl}}(A) קשירה. באופן פיגורטיבי: כאשר מוסיפים לקבוצה קשירה נקודות ה"נוגעות" בה, הקשירות אינה נפגמת.
לעומת זאת, הפנים של קבוצה קשירה הוא לא תמיד קבוצה קשירה. למשל, במישור, איחוד של שני עיגולים סגורים משיקים הוא קשיר, אבל הפנים של איחוד זה (שהוא איחוד של הפנימים של שני העיגולים) אינו קשיר.
מכפלה של קבוצות קשירות > איחוד וחיתוך של קבוצות קשירות

איחוד של קבוצות קשירות אינו בהכרח קשיר. למשל, האיחוד של שני קטעים פתוחים זרים ב־ \mathbb {R} , אינו קשיר.
אולם, אם חיתוכן של הקבוצות אינו ריק, אז איחודן הוא קשיר. כך קובע "משפט הפרח": אם  \left\{D_{n}\right\}_{n\in \Lambda } היא משפחה של תת־קבוצות קשירות שהחיתוך של כל שתיים מהן לא ריק, אז  D=\bigcup _{n\in \Lambda }D_{n} גם קשירה. לדוגמה, איחוד של ישרים במישור העוברים דרך הראשית (בצורת "פרח") הוא קשיר. התוצאה נכונה גם כאשר מניחים רק שכל שתי קבוצות במשפחה אינן מופרדות.
חיתוך של קבוצות קשירות אינו בהכרח קשיר. למשל, חיתוך של שני מעגלים במישור (שאינם משיקים) הוא שתי נקודות.
תת־קבוצות קשירות

תת־קבוצה  A של מרחב  X היא קשירה, אם היא מהווה מרחב קשיר בטופולוגיה היחסית שלה. כדי לתאר הגדרה זו במונחי הטופולוגיה של  X, יש לעדן את מושג הפירוק: קבוצות לא ריקות  U,V שהסגור של כל אחת מהן זר לשנייה, הן קבוצות מופרדות, והאיחוד שלהן מופרד. תת־קבוצה היא קשירה, אם ורק אם לא ניתן לכסות אותה באיחוד של קבוצות מופרדות, אלא אם היא מכוסה מלכתחילה על ידי אחד המרכיבים.
רכיבי קשירות

התת־קבוצות הקשירות המקסימליות של מרחב נקראות רכיבי קשירות, וכל מרחב טופולוגי מתפרק לאיחוד זר של רכיבי קשירות. כל רכיב קשירות הוא קבוצה סגורה (כי בהינתן רכיב  C שהוא מחלקת שקילות המתאימה לאיבר  x, מכך ש־ C\subseteq {\bar {C}} מתקיים  x\in {\bar {C}}, ובנוסף מכך ש־ C קשיר נובע שגם  {\bar {C}} קשיר. אבל  C הקבוצה הקשירה המקסימלית שמכילה את  x, ולכן  {\bar {C}}\subseteq C. לכן  {\bar {C}}=C, מה שאומר ש־ C סגור).
נקודות השייכות זו לקבוצה אחת וזו לאחרת בהפרדה של המרחב, נקראות נקודות מופרדות. נקודות שאינן ניתנות להפרדה שייכות לאותן קבוצות פתוחות־וסגורות. היחס "לא ניתנות להפרדה" הוא יחס שקילות, ומחלקות השקילות שלו הזה הן רכיבי קוואזי־קשירות. כל רכיב קשירות מוכל ברכיב קוואזי־קשירות של המרחב. אם למרחב יש רק רכיב קוואזי־קשירות יחיד, אז הוא קשיר (ולכן אין צורך להגדיר את המושג "מרחב קוואזי־קשיר"). במרחב האוסדורף קומפקטי מרכיבי הקוואזי־קשירות ומרכיבי הקשירות מתלכדים.
רכיבי קשירות > קשירות מסילתית

מסילות במרחב הטופולוגי מאפשרות להגדיר גם יחסי שקילות עדינים יותר. כל תמונה רציפה של הקטע  [0,1] במרחב נקראת מסילה, והקצוות שלה קשורים מסילתית. אם המסילה אינה חותכת את עצמה, היא נקראת קשת, והקצוות שלה קשורים קשתית. קשירות מסילתית וקשירות קשתית של נקודות הם יחסי שקילות, ויש להן מחלקות שקילות, הנקראות, בהתאמה, רכיבי קשירות מסילתית ורכיבי קשירות קשתית.
מרחב קשיר מסילתית מקומית שבנוסף לכך הוא קשיר, הוא קשיר מסילתית. זה נובע מכך שבמרחב קשיר מסילתית מקומית, כל רכיב קשירות מסילתית הוא קבוצה פתוחה, לכן רכיבי קשירות שונים (שהם תמיד זרים זה לזה) יתנו פירוק לפתוחות זרות, בסתירה לקשירות. לכן במרחב כזה קיים רכיב קשירות מסילתית יחיד.
רכיבי קשירות > הקשר בין המרכיבים השונים

רכיבי הקוואזי־קשירות במרחב הם הגדולים ביותר. כאמור, כל רכיב קוואזי־קשירות הוא איחוד של רכיבי קשירות. אלו, בתורם, הם איחוד של רכיבי קשירות מסילתית, ואת האחרונים אפשר לכתוב כאיחוד של רכיבי קשירות קשתית. יש דוגמאות המראות שהרכיבים (ויחסי השקילות המתאימים להם) עשויים להיות שונים זה מזה.
ראו גם

מרחב קשיר מקומית
מרחב קשיר מסילתית
מרחב בלתי קשיר לחלוטין
שלום חנוך (אלבום)

שלום חנוך הוא אלבום הסולו ה-11 (העשירי בעברית) של הזמר-יוצר הישראלי שלום חנוך.
הפקה

האלבום יצא במרץ 2009 כאשר הסינגל הראשון שיצא מן האלבום הוא "פתוחים לאהבה". בהמשך יצאו הסינגלים "אלוהים", "אומרת לי לעד", "אולי תדליקי" ו"בוכה רק לי". באלבום זה נכללו אלמנטים של רוק אלטרנטיבי ואינדסטריאל. חנוך לא בחר באף אחד משירי האלבום להיות שיר הנושא, על כן האלבום הוא למעשה נטול שם ועל עטיפתו מופיעה רק תמונתו של חנוך, ללא שמו.
מספר שירים מהאלבום בוצעו לראשונה בהופעות בסדרת "חיות לילה" בשנת 2008, ובהם "אלוהים", "להיות אדם", "בוכה רק לי", "ג'מייקה" ו"אומרת לי לעד". כמה חודשים לאחר צאת האלבום שודרה כתבה בת 14 דקות בתוכנית אולפן שישי. במסגרת הכתבה צולם קליפ לשיר "כל מה שחי" בבימויו של יאיר לפיד.
בעקבות האלבום יצא שלום חנוך לסיבוב הופעות באמפיתיאטרון קיסריה.
רשימת השירים

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי שלום חנוך.
| שלום חנוך> מס' | שלום חנוך> שם | שלום חנוך> משך | שלום חנוך>  | שלום חנוך>  | שלום חנוך>  | שלום חנוך>  | שלום חנוך>  | שלום חנוך>  | שלום חנוך>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | פתוחים לאהבה  | 4:21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | אלוהים  | 3:57 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | מתפללים  | 4:25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | ג'מייקה  | 4:16 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | אומרת לי לעד  | 4:33 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | להיות אדם  | 2:50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | העיקר  | 4:03 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | אולי תדליקי  | 3:38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | בוכה רק לי  | 3:50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | העוגן  | 4:19 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | מילים  | 2:38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | במו ידי  | 6:14 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | כל מה שחי  | 1:26 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 50:30 |  |  |  |  |  |  |  |
משתתפים

שלום חנוך - שירה, גיטרות ועיבודים
משה לוי - פסנתר, המונד, קלידים, גיטרות, טמבורין, קולות, עיבודים והפקה מוזיקלית
אייל ליאון קצב - גיטרות, בס, מפוחית, כלי הקשה, תכנותים, תכנות תופים, קולות, עיבודים והפקה מוזיקלית
עדי שרון: תכנותים ועיבודים
רוני פיטרסון - גיטרה חשמלית
עמרי קרן - גיטרה חשמלית
זיו הרפז - גיטרה באס, קונטרה באס
אשר פדי - תופים
טל אבירם - תכנות תופים
אבישי כהן - חצוצרה
ענת כהן - סקסופון טנור, קלרינט
יאיר סלוצקי - טרומבון
גליה חי - ויולה, כינור
יעל שפירא - צ'לו
פיטר שטראוס

| --- | --- |

פיטר שטראוס, 1978
 לידה:  20 בפברואר 1947 (בן 77) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1969 
 מקום לימודים:  בית הספר לתקשורת של אוניברסיטת נורת'ווסטרן 
 בן או בת זוג:  רייצ'ל טיקוטין (1998–?) 
 מספר צאצאים:  2
 פרסים והוקרה:  פרס האמי לשחקן ראשי במיני סדרה או סרט (1979) 
 פרופיל ב-IMDb
 
פיטר שטראוס עם סוזן בלייקלי בסדרה "איש עשיר, איש עני"
פיטר לורנס שטראוס (באנגלית: Peter Lawrence Strauss; נולד ב-20 בפברואר 1947) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, הידוע מהופעותיו בסדרות טלוויזיה בשנות השבעים והשמונים של המאה העשרים.
ביוגרפיה

שטראוס נולד בקרוטון-און-הדסון שבמדינת ניו יורק למשפחה יהודית. ב-1965 סיים את לימודי התואר בהאקלי סקול וב-1969 סיים את לימודיו באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
אחד מתפקידיו הבולטים של שטראוס היה אייבל רוזנובסקי במיני-סדרה "קין והבל" עיבוד לספר באותו שם מאת ג'פרי ארצ'ר. ב-1979 זכה שטראוס בפרס אמי על תפקידו בסרט הטלוויזיה "The Jericho Mile". ב-1980 כיכב בגרסה מחודשת של הסרט "מלאך על כתפי" משנת 1946. הופעות נוספות בולטות בטלוויזיה היו במיני-סדרה "עני ועשיר" וסדרת ההמשך "עני ועשיר 2", וכן בסדרה "מצדה". בסרט הטלוויזיה משנת 1977 "Young Joe, the Forgotten Kennedy" גילם שטראוס את דמותו של ג'וזף קנדי ג'וניור.
ב-1970 כיכב שטראוס בסרט "חייל בכחול" וב-1983 שיחק בסרט "צייד החלל". כמו כן הופיע בסרטי קולנוע נוספים. ב-1982 דיבב את הדמות של ג'סטין, קפטן המשמר, בסרט האנימציה "על קסמים ועכברים". בסרט "Men Don't Tell" כיכב שטראוס בדמות בעל שאשתו מתעללת בו, לצדה של ג'ודית לייט. ב-2005 הופיע בסרט "XXX: State of the Union". הוא דיבב את הדמות של משה בסדרת האנימציה לילדים "K10C: Kids' Ten Commandments". ב-2002 כיכב בסדרה קצרת הימים "גוף ונפש" בתפקיד ד"ר אייזק בראון. היא דיבב את סטוקר ואן רוטן בשתי הגרסאות של הסדרה "האופנוברים ממאדים" בשנות התשעים ובשנת 2006. בשנת 2007 שיחק שטראוס בקומדיה הרומנטית "רישיון לחתונה" לצד רובין ויליאמס ומנדי מור.
שטראוס גם הופיע בפרסומות עבור חברת Miracle-Gro.
שטראוס מנהל עסק מצליח לייצור הדרים והוא חבר במועצה המייעצת של "הגנים הבוטניים של לוס אנג'לס" (אנ'). הוא מכר חווה שלו ל-"Santa Monica Mountains Conservancy", שנרכשה מאוחר יותר על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית ונקראת בשם "החווה של פיטר שטראוס" (אנ').
חיים אישיים

שטראוס התחתן עם בוורלי בייקר פאולינג בשנת 1973, והם התגרשו ב-1979. בין השנים 1983 ל-1994 היה נשוי לניקול פונס, ולבני הזוג נולדו שני ילדים. ב-31 בדצמבר 1998 התחתן עם השחקנית רייצ'ל טיקוטין (אנ').
הערות שוליים

↑  "Jane Friedman Bride of A. D. - P. L. Strauss Weds Beverly B. Paulding Roscann Pate Bride Mrs. Pat Jacob Is Wed Richard A. Steinberg - Article - NYTimes.com". 22 בינואר 1973. נבדק ב-21 במרץ 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "The Nevada Daily Mail - Google News Archive Search". נבדק ב-21 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Parks | LAMountains.com
| פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן ראשי הטוב ביותר במיני-סדרה או בסרט |
| --- | --- | --- |
| 1953–1975 | תומאס מיטשל (1953) ‏•‏‏ רוברט קאמינגס (1955) ‏•‏‏ לויד נולאן (1956) ‏•‏‏ ג'ק פאלאנס (1957) ‏•‏‏ פיטר יוסטינוב (1958) ‏•‏‏ פרד אסטר (1959) ‏•‏‏ לורנס אוליבייה (1960) ‏•‏‏ מוריס אוואנס (1961) ‏•‏‏ פיטר פאלק (1962) ‏•‏‏ טרוור הווארד (1963) ‏•‏‏ ג'ק קלוגמן (1964) ‏•‏‏ אלפרד לנט (1965) ‏•‏‏ קליף רוברטסון (1966) ‏•‏‏ פיטר יוסטינוב (1967) ‏•‏‏ מלווין דאגלס (1968) ‏•‏‏ פול סקופילד (1969) ‏•‏‏ פיטר יוסטינוב (1970) ‏•‏‏ ג'ורג' סי. סקוט (1971) ‏•‏‏ קית' מיטשל (1972) ‏•‏‏ לורנס אוליבייה (1973) ‏•‏‏ אנתוני מרפי (1973) ‏•‏‏ האל הולברוק (1974) ‏•‏‏ ויליאם הולדן (1974) ‏•‏‏ לורנס אוליבייה (1975) ‏•‏‏ פיטר פאלק (1975) |  |
| 1976–2000 | אנתוני הופקינס (1976) ‏•‏‏ האל הולברוק (1976) ‏•‏‏ אד פלאנדרס (1977) ‏•‏‏ כריסטופר פלאמר (1977) ‏•‏‏ פרד אסטר (1978) ‏•‏‏ מייקל מוריארטי (1978) ‏•‏‏ פיטר שטראוס (1979) ‏•‏‏ פאוורס בות' (1980) ‏•‏‏ אנתוני הופקינס (1981) ‏•‏‏ מיקי רוני (1982) ‏•‏‏ טומי לי ג'ונס (1983) ‏•‏‏ לורנס אוליבייה (1984) ‏•‏‏ ריצ'רד קרנה (1985) ‏•‏‏ דסטין הופמן (1986) ‏•‏‏ ג'יימס וודס (1987) ‏•‏‏ ג'ייסון רוברדס (1988) ‏•‏‏ ג'יימס וודס (1989) ‏•‏‏ יום קרונין (1990) ‏•‏‏ ג'ון גילגוד (1991) ‏•‏‏ בו ברידג'ס (1992) ‏•‏‏ רוברט מורס (1993) ‏•‏‏ יום קרונין (1994) ‏•‏‏ ראול ג'וליה (1995) ‏•‏‏ אלן ריקמן (1996) ‏•‏‏ ארמנד אסנטה (1997) ‏•‏‏ גארי סיניז (1998) ‏•‏‏ סטנלי טוצ'י (1999) ‏•‏‏ ג'ק למון (2000) |  |
| 2001–הווה | קנת בראנה (2001) ‏•‏‏ אלברט פיני (2002) ‏•‏‏ ויליאם ה. מייסי (2003) ‏•‏‏ אל פצ'ינו (2004) ‏•‏‏ ג'פרי ראש (2005) ‏•‏‏ אנדרה בראואר (2006) ‏•‏‏ רוברט דובאל (2007) ‏•‏‏ פול ג'יאמטי (2008) ‏•‏‏ ברנדן גליסון (2009) ‏•‏‏ אל פצ'ינו (2010) ‏•‏‏ ברי פפר (2011) ‏•‏‏ קווין קוסטנר (2012) ‏•‏‏ מייקל דאגלס (2013) ‏•‏‏ בנדיקט קמברבאץ' (2014) ‏•‏‏ ריצ'רד ג'נקינס (2015) ‏•‏‏ קורטני ב. ואנס (2016) ‏•‏‏ ריז אחמד (2017) ‏•‏‏ דארן כריס (2018) ‏•‏‏ ג'ארל ג'רום (2019) ‏•‏‏ מארק ראפלו (2020) ‏•‏‏ יואן מקגרגור (2021) ‏•‏‏ מייקל קיטון (2022) ‏•‏‏ סטיבן יאון (2023) ‏•‏‏ ריצ'רד גאד (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007342458905171  PLWABN: 9810625735505606  BNE: XX1306136  BnF: cb13992524v (data)  GND: 140958193  ISNI: 0000 0001 1453 9611  LCCN: no97008324  NKC: xx0051199  NTA: 07220012X  SNAC: w60x1bb4  SUDOC: 058252517  VIAF: 103221962   WorldCat (עם VIAF): 103221962
פלטקאקה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  לחם שטוח, מזון 
 מוצא:  איסלנד 
 מרכיבים עיקריים:  rye flour 
 
פלטקאקה (באיסלנדית: Flatkaka; מילולית "עוגה שטוחה") או Flatbrauð (מילולית "לחם שטוח") הוא אכן לחם שיפון שטוח איסלנדי. פלטקאקה הוא רך, עגול, דק וכהה ומהווה דוגמה אופיינית מהמחבת המקומי.
מאפיינים

באופן מסורתי, פלטקאקה נאפה על אבנים חמות או ישר על גחלת האש, מאוחר יותר על מחבתות ברזל יצוק קטנות אך כבדות, וכיום, כשמכינים פלטקאקה בבית, אנשים אופים אותן ישירות על פלטה חשמלית כדי לקבל את התוצאה הרצוי. בדרך כלל יש הבדל בין פלקאקה תוצרת בית לבין הסוגים הנמכרים בחנויות, כשהאחרונים מעט סמיכים ויבשים יותר בגלל תוספת קמח חיטה.
היסטוריה

ההנחה היא שהמסורת האיסלנדית של אפיית לחם שטוח חוזרת עד ליישוב איסלנד במאה ה-9. מבחינה היסטורית, אזוב איסלנד י(Cetraria islandica) שימש לעיתים כתוספת לבצק בשל מחסור בדגנים באי.
פלטקאקה מוגש בדרך כלל חתוך לחצאים או לרבעים, עם תוספת של חמאה או פאטה בשר כבשפטה, ועם האנגיקיוט, סלמון מעושן או אפילו דג מלוח כבוש.
ראו גם

לחם שיפון
רוגבראוד
הערות שוליים

1 2  Arnarsdóttir, Eygló Svala (2011-01-17). "Traditional Icelandic Flatbread". Iceland Review (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-2018-11-25. נבדק ב-2017-03-27.
פרנסיס אוסטר

| --- | --- |

 לידה:  8 בדצמבר 1947 (בן 77) ניי-סיר-סן, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1970 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר הלאומי הגבוה לאמנות הדרמה  Cours Simon  תיכון קארנו  קור פלורן 
 בן או בת זוג:  קריסטינה רילי (1991–2008) 
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר ההצטיינות הלאומי (21 בנובמבר 1995)  מפקד במסדר ההצטיינות הלאומי (14 במאי 2010)  מפקד מסדר האמנויות והספרות  קצין בלגיון הכבוד 
 פרופיל ב-IMDb
 
פרנסיס אוּסטר (בצרפתית: Francis Huster; נולד ב-8 בדצמבר 1947 בניי-סיר-סן) הוא שחקן, במאי תיאטרון, מפיק (קולנוע וטלוויזיה) וסופר יהודי צרפתי.
קורות חיים > ילדות ובגרות

פרנסיס אוסטר הוא בנו הצעיר של צ'ארלס אוסטר, מנהל מסחרי יהודי אשכנזי של מותג הרכב לנצ'יה, הנשוי לסוזט קוואגבאום, בעצמה ממשפחה יהודית פולנית שעורכת סדנאות תפירה. לפרנסיס יש אח גדול, ז'אן פייר, סופר, ואחות צעירה יותר, מוריאל אוסטר. פרנסיס ירש מסבתו מצד אמו, סבתא רוז, את האהבה למשחק; היא לקחה את נכדיה בסתר בימי חמישי (שהיה אז יום חופש לתלמידי בית הספר) כדי לצפות בסרטים בבתי הקולנוע.
פרנסיס היה תלמיד בבית הספר היסודי rue de Louvois ואז תלמיד בבית הספר Lycée Carnot בפריז. בין חבריו לכיתה היו איב לה מוין וז'אק ספייסר, חברים שבעתיד יצאו איתו למסעות. ז'אק וובר היה חבר נוסף שלו, אך מכיתה אחרת. פרנסיס נרשם בגיל חמש עשרה לקונסרבטוריון העירוני ברובע ה-18 של פריז, ואחר כך לקורס פלורנט ("cours Florent") ולבסוף לקונסרבטוריון הלאומי לאמנות דרמטית, ממנו זכה בשלושה פרסים ראשונים (קומדיה מודרנית, קומדיה קלאסית ותיאטרון זר). בשנת 1971 הוא התקבל לעבודה בקומדי פרנסייז, והפך לחבר בשנת 1977. הוא התפטר בשנת 1981.
קורות חיים > קריירה

בנוסף לתפקידיו הקלאסיים בקומדי פראנסז, פרנסיס אוסטר שיחק בסרטים רבים ויצר את "קבוצת פרנסיס אוסטר", איתם ביצע כמה הופעות לקהל פופולרי גדול, כולל Le Cid של פייר קורניי בתיאטרון רונד-פוינט בשנת 1987. "קבוצת פרנסיס אוסטר" הופיעה גם בין השנים 1993–1994 ברחבי צרפת, בלגיה ומונקו. קבוצה זו היוותה כר גידול לכישרונות צעירים, כגון קלוטילד קורו, ולרי קראנצ'נט, כריסטיאנה ריאלי, אסטל סקורניק, ולנטיין וארלה ואוליבייה מרטינז.
פרנסיס אוסטר עזב את Maison de Molière בשנת 1981 כדי להתמסר למסך הגדול. לאחר מכן הוא קיבל תפקיד ב"מה שגורם לדוד לרוץ?" מאת אלי שוראקי. פגישתו המכריעה עם קלוד ללוש פתחה פתח לשיתוף פעולה ארוך של שבעה סרטים, כולל "Si c'est à remaire" ("אם זה צריך להיות נזכר", 1976) או Le Courage d'aimer ("האומץ לאהוב", 2005).
בשנת 2008 ביים אוסטר את הרימייק של "אומברטו דה", סרטו של ויטוריו דה סיקה. סרט זה, שכותרתו Un homme et son chien ("אדם וכלבו"), מסמן את חזרתו של ז'אן פול בלמונדו לקולנוע ומאגד שורת שחקנים צרפתים, בהם חפסיה הרצי, ז'אן דוז'רדן, רוברט חוסיין, פייר מונדי, קרוליין סילהול, ברברה שולץ, עמנואל ריבה, מיילין פרסל, ניקול קלפן ואפילו דניאל פרבוסט. הסרט לא זכה להצלחה מסחרית.
בנובמבר 2015 הוא סיים כתיבת ספר L'énigme Stefan Zweig, עם הקדמתו של אריק-עמנואל שמיט למהדורות Le Passeur.
הערות שוליים

1 2  Luc Le Vaillant, « Francis Huster : l’exalté perpétuel » sur Libération, 4 septembre 2017
1 2  Who's Who in France. éd. Jacques Lafitte. 2013. p. 1165..
↑  Rogale 1982, p. 40.
1 2  Rogale 1982, p. 91.
↑  "Biographie de Francis Huster". Cinéma Passion (בצרפתית)..
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007508002005171  PLWABN: 9810684123305606  BNE: XX1513096  BnF: cb12171819x (data)  GND: 143123866  ISNI: 0000 0001 2100 8739  LCCN: n78061488  MusicBrainz: 5490752f-2d05-4b27-a010-d51acafa4e70  NKC: xx0171898  NTA: 072910860  SNAC: w6611wbn  SUDOC: 030265266  VIAF: 41881412   WorldCat (עם VIAF): 41881412
פלורנסיה ברטוטי

| --- | --- |

 לידה:  15 במרץ 1983 (בת 41) ארגנטינה בואנוס איירס, ארגנטינה
 שם לידה:  María Florencia Bertotti Baleiron 
 מדינה:  ארגנטינה ארגנטינה
 תקופת הפעילות:  מ-1995
 עיסוק:  שחקנית, זמרת, מלחינה
 בן זוג:  גידו קאסקה (1999-2010) פדריקו אמאדור (2010-הווה)
 צאצאים:  רומיאו קאסקה ברטוטי (נ. ב-2008)
 פרסים והוקרה:  פרס מרטין פיירו לשחקנית הקומית הטובה ביותר (2002 ו-2003)
 http://www.pancha.com.ar
 פרופיל ב-IMDb
 
מריה פלורנסיה ברטוטי (בספרדית: María Florencia Bertotti, נולדה ב-15 במרץ 1983; בואנוס איירס, ארגנטינה) המוכרת בשמות פלור ופלוריסיינטה, היא שחקנית, זמרת ומלחינה ארגנטינאית. ידועה בתפקידיה בטלנובלות של כריס מורנה "קיץ נצחי" ו"פלוריסיינטה".
בשנים 2002 ו-2003, זכתה בפרס "מרטין פיירו" בקטגוריית "השחקנית הקומית הטובה ביותר", בתפקידה בטלנובלה "Son amores".